cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיתולוגיה נורדית
מקורות
האדה הפרוזאית (נקראת גם האדה הצעירה, וכתובה בפרוזה) נכתבה בראשית המאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון, פוליטיקאי ומשורר איסלנדי נוצרי. המטרה של סטורלוסון בכתיבת האדה הפרוזאית הייתה שהיא תהווה מדריך לכתיבת שירה סקאלדית. באדה זו ישנה התייחסות למספר כתבים אשר כנראה לא השתמרו. באופן כללי, האדה הפרוזאית היא מקור שניוני, וסטורלוסון לעיתים קרובות מספר סיפורים בצורה אוהמריסטית, שלא שומרת על רוחם הדתית המקורית.
האדה הפואטית (נקראת גם האדה המבוגרת, וכתובה בצורת שירה) היא לקט איסלנדי מהמאה ה-13 של שירים מוקדמים יותר. למרות שכתב היד של האדה הפואטית נכתב מאות שנים לאחר התנצרות איסלנד, השירים הכתובים בה מתוארכים לתקופה שלפני התנצרות איסלנד בשנת 1000 (או כמה שנים לאחר מכן), ובאופן כללי הם השתמרו בצורתם ובתוכנם. לכן, האדה הפואטית, בניגוד לאדה הפרוזאית, היא באופן כללי מקור ראשוני.
ישנם מקורות טקסטואליים נוספים, מרכזיים פחות, אשר מספקים מידע בצורה כלשהי למחקר המודרני על המיתולוגיה הנורדית. היימסקרינגלה, חיבור היסטורי רחב יריעה שנכתב גם הוא במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון, וגסטה דנורום, (מילולית "מעשה הדנים") שנכתב בלטינית על ידי המלומד הדני סקסו גרמטיקוס בתחילת המאה ה-13, הם מקורות המציגים סיפורים אוהמריסטיים. הסאגות יכולות להיות מקור מידע עבור המיתולוגיה הנורדית.
בנוסף, ראיות ארכאולוגיות, שמות מקומות, ואבני רונות מספקים גם הם מידע מוגבל אודות המיתולוגיה הנורדית. בעזרת מיתולוגיה השוואתית ובלשנות היסטורית חוקרים מנסים לקבל הבנה של הרעיון הכללי של מיתולוגיה גרמאנית.
היקום הנורדי
היקום הנורדי מתואר כעץ ענק הקרוי יגדראסיל (Yggdrasil), שעל צמרותיו, בין ענפיו וליד שורשיו נמצאים העולמות השונים. מוזכרים תשעה עולמות, אך אין פירוט לגביהם, וניתן רק לשער אילו מקומות השתייכו לקטגוריה זו.
מרחב חסום לחלוטין
בטופולוגיה, מרחב מטרי שניתן לכסות במספר סופי של כדורים בכל גודל נתון נקרא מרחב חסום לחלוטין, או מרחב חסום כליל. כל מרחב חסום לחלוטין הוא כמובן חסום. ההפך נכון למשל עבור תת-קבוצות של המרחב האוקלידי, אבל באופן כללי ישנם מרחבים חסומים שאינם חסומים לחלוטין, למשל עבור \mathbb{R} הדיסקרטי אשר מרחק כל שתי נקודות בו הוא 1. מרחב זה הוא בוודאי חסום, מפני שמרחק כל נקודה מהאפס הוא 1. המרחב אינו חסום כליל, וזאת מפני שאם נבחר את רדיוס הכדורים בתור חצי, אז הדרך היחידה לכסות את המרחב היא לקחת את כל הנקודות במרחב, משום שכדור ברדיוס חצי סביב הנקודה, מכיל רק את הנקודה עצמה.
חורבות
חורבות הם שרידי מבנים שהוקמו על ידי ציוויליזציות שונות ברחבי העולם. המונח מתייחס למבנים שלמים שנהרסו באופן חלקי או מוחלט לאורך זמן, כתוצאה ממגוון גורמים, כגון: חוסר תחזוקה, הרס מכוון על ידי בני אדם או הרס חסר שליטה כתוצאה מאירועי טבע (לדוגמה רעידות אדמה, שרפות, סערות וכדומה). אסונות טבע הם הגורם העיקרי להרס וחורבות בעבר, בנוסף לסכסוכים מזוינים ודילול האוכלוסייה או הגלייתה לאזורים מרוחקים. כשהמבנים ננטשו רבים מהם נהרסו לאורך הזמן עקב בליה מפגעי הטבע. חורבות הן לרוב נכסי תרבות ונחשבות לחלק מהמורשת התרבותית, כגון האקרופוליס או מאצ'ו פיצ'ו ועוד.
ישנם אתרי חורבות מפורסמים בכל העולם. האתרים הבולטים נמצאים בסין העתיקה, בעמק האינדוס ובאזורים נוספים בהודו, באיראן, בישראל, בעיראק, ביוון, במצרים, אתרים רומיים ברחבי אגן הים התיכון ואתרי האינקה והמאיה ביבשת אמריקה. לאתרי החורבות יש חשיבות רבה להיסטוריונים, לארכאולוגים ולאנתרופולוגים, בין אם הם היו בעבר ביצורים בודדים, מקומות פולחן, אוניברסיטאות עתיקות, בתים ומבני שירות, או כפרים, עיירות וערים שלמות. אתרי חורבות רבים הפכו לאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו, כדי לזהות ולשמר אותם כאזורים בעלי ערך יוצא דופן לאנושות.
ערים
ערים עתיקות היו לעיתים קרובות מחנות צבא שהפכו לערים ויישובים מבוצרים. בעקבות הסכסוכים המזוינים הערים המובסות היו נתונות לביזה פעם אחר פעם. דלהי, בירת הודו, נהרסה ונבזזה שבע עד עשר פעמים ולאחר מכן נבנתה מחדש. כל שליט החליט לבנות את העיר בדרכו שלו או על גבי הריסות או לצד ההריסות. בדלהי המודרנית עדיין ניתן לאתר חורבות של שבע הערים שקדמו לה.
במאה ה-20 נשארו חורבות כתוצאה מהמלחמות המודרניות כגון מלחמת העולם השנייה, בערים כמו ורשה, דרזדן, קובנטרי, סטלינגרד, קניגסברג וברלין, ומנגד מספר ערים מרכזיות ברחבי העולם כמו: ביירות, קאבול, סרייבו, גרוזני ובגדאד נהרסו באופן חלקי או מלא כתוצאה מאירועי קרבות מקומיים.
ערים שלמות נהרסו, וחלקן אף אבדו לחלוטין, בגלל אסונות טבע. העיר הרומית העתיקה פומפיי באיטליה נהרסה כליל במהלך התפרצות געשית במאה ה-1 לספירה, וחורבותיה שנחשפו נשמרות כאתר מורשת עולמית. גם הערים טבריה וצפת העתיקות נהרסו בשנת 1837 ברעידת אדמה והעיר ליסבון בפורטוגל נהרסה כליל ב-1755 ברעידת אדמה וצונאמי אדירים; ורעידת האדמה בסן פרנסיסקו בארצות הברית ב-1906 הותירה את העיר חרבה כמעט מוחלטת עד ששוקמה.
יעקב בורקהרדט
יעקב כריסטוף בּוּרְקְהַרְדט (Jacob Christoph Burckhardt; 25 במאי 1818 בזל, שווייץ - 8 באוגוסט 1897, בזל, שווייץ) היה היסטוריון שווייצרי של האמנות והתרבות, שדות שהוא תרם לעיצובם. "המגלה הגדול של עידן הרנסאנס, הוא גילה לראשונה כיצד צריך לפרש תקופה שלמה, תוך התייחסות לא רק לציור, פיסול וארכיטקטורה, אלא גם למוסדות של חיי היום-יום".
חייו
יעקב בורקהרדט נולד בבזל שבשווייץ. אביו היה כהן דת פרוטסטנטי רם דרג, שהיה ממונה על הקתדרלה של בזל. ב-1830, בהיותו בן שתים עשרה, מתה עליו אימו. בשנים 1835 עד 1838 למד באוניברסיטת בזל ובניושאטל, המורה שהשפיע עליו ביותר היה וילהלם מרטין לברכט דה וטה. בורקהרדט העריץ את אפיקורוס ושופנהאואר. בורקהרדט נסע לברלין למד באקדמיה עטורת התהילה של אוניברסיטת ברלין, בזמן שלימדו חוקרים דגולים כמו בק, דרויזן, גרים ולאופולד פון רנקה, מייסד המדע המודרני של ההיסטוריה, כענף המבוסס על שיטה אקדמית של מקורות ותיעודים יותר מאשר דעות ההיסטוריון בעצמו. בורקהרדט למד היסטוריה, תוך התמקדות בהיסטוריה של האומנות.
ב-1841 שהה באוניברסיטת בון, ולמד תחת היסטוריון האומנות פרנץ קוגלר, לו הוא הקדיש את ספרו Die Kunstwerke der belgischen Stadke, שראה אור בשנת 1842.
בשנת 1842 שב לבזל וכיהן באוניברסיטת בזל כפרופסור להיסטוריה בשנים 1843 עד 1855, שהייתה אז ב-ETH, בבית הספר להנדסה של ציריך. ב-1858 הוא שב לבזל והחזיק בפרופסורה שלו עד לפרישתו בשנת 1893. רק מ-1886 הוא לימד היסטוריה של האומנות באופן בלבדי. כן שלח ידו בעיתונאות ובפעילות ציבורית. פעמיים השיב ריקם את פניותיהן של אוניברסיטאות גרמניות להורות בהן: ב-1867 באוניברסיטת טיבינגן, וב-1874 הוצעה לו הקתדרה המהוללת של ראנקה באוניברסיטת ברלין, משרה אותה הוא דחה. פרידריך ניטשה ראה בבורקהרדט את מורהו הגדול.
עבודתו
כתיבתו ההיסטורית של בורקהרדט תרמה רבות לביסוס ההיסטוריה של האומנות כדיסציפלינה אקדמית, ולה אף ערך ספרותי משל עצמה. גישתו היצירתית למחקר ההיסטורי מדגישה את הערך של התרבות והאומנות בעת נתחו את המגמות החברתיות והפוליטיות המבעבעות מתחת לפני האירועים ההיסטוריים.
בשנת 1838 ערך בורקהרדט את מסעו הראשון לאיטליה, ופרסם את מאמריו החשובים הראשונים, Bemerkungen uber schweizerische Kathedralen ("הערות על הקתדרלות השווייצריות"). ב-1847 הוא פרסם מהדורה חדשה של שתי עבודותיו הגדולות של קוגלר, Geschichte der Malerei ו-Kunstgeschichte, ב-1853 הוא הוציא לאור את עבודתו שלו עצמו, Die Zeit Constantins des Grossen ("תקופתו של קונסטנטין הגדול"). בין השנים 1853 - 1854 הוא שהה הרבה באיטליה, ואסף חומרים עבור Der Cicerone: Eine Anleitung zum Genuss der Kunstwerke Italians (מהדורה שביעית בגרמנית בשנת 1899), שאף אותו הקדיש לקוגלר. עבודתו, "מדריך המסע הטוב ביותר שנכתב מאז ומעולם" אשר הקיפה את הפיסול והארכיטקטורה, כמו גם ציור, נהפכה להיות מדריך הכרחי לתייר האומנות באיטליה.
כמחצית מן המהדורה המקורית מוקדשת לאומנות בתקופת הרנסאנס. מכאן בורקהרדט המשיך בדרך הטבע לכתוב את שני הספרים הבאים שבשלם התפרסם ביותר, ב-1860 Die Cultur der Renissance in Italien ("תרבות הרנסאנס באיטליה"; מהדורה אנגלית יצאה על ידי SGC Middlemore, בשני כרכים, לונדון, 1878), וב-1878 הוציא לאור את Geschichte der Renaissance in Italien ("ההיסטוריה של הרנסאנס באיטליה"). תרבות הרנסאנס באיטליה היה הפרשנות המשפיעה ביותר לרנסאנס האיטלקי במאה התשע עשרה והוא עודנו נקרא ביותר. בורקהרדט וההיסטוריון הגרמני ג'ורג' וויט ייסדו את המחקר המדעי של הרנסאנס. בניגוד לוויט, שתחם את מחקריו להומניזם האיטלקי המוקדם, עסק מחקרו של בורקהרדט בכל ההיבטים של חברת הרנסאנס.
בורקהרדט החשיב את ההיסטוריה העתיקה כהכרח אינטלקטואלי והיה מלומד מכובד ביותר של התרבות היוונית. "היוונים והתרבות היוונית" מסכמים כמה מהרצאותיו בנידון, "Griechische Kulturgeschichte", שבורקהרדט השמיע לראשונה ב-1872 ועליה חזר שוב ושוב עד 1885. בזמן מותו, הוא עבד על ארבעה כרכי מחקר של התרבות היוונית.
פרידריך ניטשה, שהיה פרופסור לפילולוגיה בבזל בשנת 1869 בגיל עשרים וארבע, העריץ את בורקהרדט והיה נוכח בכמה מהרצאותיו. ניטשה סבר כי בורקהרדט הסכים עם התזה שלו 'הולדת הטרגדיה', כלומר התרבות היוונית הותחמה על ידי מגמות אפולוניות ודיוניסיות. ניטשה ובורקהרדט נהנו מחברתו האינטלקטואלית זה של זה, זאת חרף העובדה שבורקהרדט שמר מרחק מהפילוסופיה ההולכת ומתפתחת של ניטשה. ההתכתבות הענפה שלהם שהשתרעה על פני מספר שנים ראתה אור. תלמידו של בורקהרדט היינריך ולפלין ירש אותו באוניברסיטת בזל בגיל הצעיר של עשרים ושמונה.
מתח מעניין השתרר בנפשו הפעלתנית של בורקהרדט בין המלומד החכם והארצי של הרנסאנס האיטלקי, והיותו הקלוויניסט השווייצרי שלמד באינטנסיביות לכמורה. הממשל השווייצרי בו הוא שהה כמעט כל חייו היה דמוקרטי ויציב בהרבה יותר מהנורמה שהשתררה במאה התשע עשרה באירופה. כשווייצרי התייחס בורקהרדט בקרירות ללאומיות גרמנית ולטענות גרמניות בדבר עליונות תרבותית ואינטלקטואלית. הוא היה אף מודע ביותר לשינויים פוליטיים וכלכליים שנערכו באירופה בעת ההיא, והתייחס בהרצאותיו ובכתיבתו למהפכה התעשייתית, התהפוכות הפוליטיות באירופה בנות הזמן ההוא, והלאומיות והמיליטריזם שהלכו והתגברו באירופה. אירועים שהתגשמו בהרחבה בתחזיתו השוואתית לגבי המאה העשרים, שבהם דמגוגים אלימים (אותם הוא כינה "מפשטים נוראיים") ישחקו תפקיד מרכזי. בורקהרדט הפסימיסט הנבואי והליברל הזהיר, עמית השפה הגרמנית של טוקוויל ולורד אקטון, ומחברם של שלושה כרכים שהודפסו מחדש על ידי Liberty Fund, קנה לעצמו אוהדים רבים בקרבם של הפוליטיקאים השמרנים והפילוסופים המוסריים בני ימינו. על בורקהרדט כפוליטיקאי והוגה חברתי, ראו Sigurdson, 2004.
גישתו ההיסטורית
לפי בורקהרדט, ייעודו של ההיסטוריון הוא להינתק מן האירועים הפוליטיים החולפים, על מנת להגות את ההיסטוריה שמעבר להיסטוריה.
בורקהרדט הוא בן לאסכולת בזל בהיסטוריוגרפיה, בצוותא עם באכהופן, וקדה, ניטשה ווילהלם דילתיי. אסכולה זו ראתה את ההיסטוריה כחינוך הומניסטי, והעמדת הדימוי החזותי באמצעות סיפורם של סיפורי מופת, וכאמצעי לרכישת זוויות ראייה נוספות. זאת לעומת אסכולת ברלין בהיסטוריוגרפיה, אשר עליה נמנו ראנקה, מומזן והגל, שהדגישה את חיפוש האמת ההיסטורית האובייקטיבית וקניית הידיעה המופשטת.
תקופתו של קונסטנטין הגדול
בספר זה מתאר בורקהרדט את נפילתה הפוליטית והחברתית של הקיסרות הרומית בימי דיוקלטיאנוס ויורשיו. לפי דעתו האחראים לחורבנה של האימפריה לא היו הברברים שפלשו אליה מבחוץ, אלא בעיקר הברברים אשר פעלו בעוכריה מבפנים ובראשם קונסטנטינוס הרביעי, אשר נותר פגני חרף התנצרותו. מנגד מתאר בורקהרדט את עלייתו של הטוב המוסרי בדמות הנצרות המערבית, ומחולליה היו מלומדים שברחו מהערים למדבר. הם שהנחילו למעמד הכמורה את אידיאל האסקטיות, ועמדו ביסוד שימור וחיזוק הכנסייה, שהייתה מבוססת על ערכים רוחניים כנגד אלו החומריים אשר פשו בחברה והשחיתוה.
תרבות הרנסאנס באיטליה
ספרו המפורסם ביותר של בורקהרדט. נהפך לקאנוני בתחומו מאז פרסומו בחקר הרנסאנס האיטלקי בפרט, ותרבות אירופה בכלל. הספר מתאר את צמיחתה של תרבות חיים חדשה באירופה. תרבות שנתקיימה במתח שבין המורשת הקלאסית לבין כוחות היצירה הספונטניים והאינדיבידואליים בארץ זו. הספר ניסה לתאר באופן מוחשי את תרבות החיים בתקופה.
שב"ק ס'
שב"ק ס' (ראשי תיבות של שופים בופים קטעים וסחטיינים) היא להקה ישראלית. בתחילת דרכה ניגנה מוזיקת רוק ואחרי מספר שנים עברה לנגן גרסה ישראלית של היפ הופ. הלהקה תרמה לתופעת ההיפ הופ הישראלי.
תחילת הדרך
הלהקה הוקמה בשנת 1992 בעיר יבנה, על ידי תלמידים בתיכון גינסבורג, בשם The Floating Fat Man) FFM). בהרכב פעלו שישה חברים:
בינואר 1993 זכתה FFM בתחרות הלהקות הצעירות של רוקסן. חודש לאחר הזכייה החליף פילוני (דני קרק) את אסף ברק על הגיטרה, והלהקה שינתה את שמה ל"שב"ק ס'" – ראשי תיבות של שופים בופים קטעים וסחתיינים. לאחר כמה חודשים זכתה שב"ק ס' שוב בתחרות במועדון הרוקסן. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו ג'יימס (גל סיון, תופים) ודוידי (דוד מוסקטל, בס). הלהקה החלה לעבוד על אלבום, אבל זה נגנז בשל מה שהוכרז כאי שביעות רצון של חברי הלהקה.
האלבום הראשון
בסוף שנת 1994, לאחר שזנחה את ההקלטות הקודמות, שבה הלהקה לעבוד על אלבום הבכורה שלה, הפעם עם המפיק המוזיקלי יוסי פיין. האלבום ראה אור בשנת 1995, על ידי חברת התקליטים NMC. שמו של הדיסק נותר תעלומה: יש הטוענים ששמו "7" (כשם האייקון שמופיע לצד שם הלהקה על גבי העטיפה), יש הטוענים ששמו הוא "שבק ס'" ודעת המיעוט גורסת כי שמו "אימפריה". באלבום ניכרה השפעה בולטת של הלהקות הביסטי בויז, Rage Against the Machine ו-NWA. גם כאן החליפו שלושה ראפרים לבנים שורות שנונות / ילדותיות ביניהם, על רקע צליל של רוק כבד. האלבום הכיל בין השאר הקלטות חדשות של שירים שהוקלטו טרם שיתוף הפעולה עם יוסי פיין. האלבום זכה להצלחה בינונית עם מכירות של כ-15,000 עותקים, אולם הלהקה צברה התעניינות מצד הקהל בעיקר בזכות ההופעות האנרגטיות שלה וכן בעקבות הקליפ הפרובוקטיבי לשיר "אימפריה", במהלכו נראית הלהקה מרסקת מכונית. הקליפ עורר הדי מחאה בכלי התקשורת, וסייע ללהקה למצב את תדמיתה. בשידורי הרדיו זכה להצלחה רבה השיר "מכופף הבננות", שהתבסס באופן רופף על שיר בשם זהה של אריק איינשטיין. שיר נוסף שהצליח מהאלבום אך במידה מועטה היה השיר "באים מיבנה".
האלבום השני
זמן קצר לאחר צאת הדיסק הראשון, נפרד מירו מההרכב ולאחריו גם חמי. את מקומם תפס נמרוד רשף – נימי-נים (שירה). האלבום המשותף של ההרכב החדש, "בעטיפה של ממתק", יצא לאור באוגוסט 1997. הפופולריות של רשף בקרב הנוער יצרה התעניינות רבה בלהקה. הלהקה סוקרה בתדירות גבוהה ב"מעריב לנוער" ו"ראש אחד", הופיעה בתוכניות אירוח בטלוויזיה ("סוגרים שבוע") והופיעה ברחבי ישראל ללא הרף. הצליל הייחודי של הלהקה נותר דומה, אולם בשירים רבים ניכרה נטייה לצליל רך, קצבי וקליט יותר. באלבום היו שירים בעלי תוכן צעיר ומרדני: "לבקש ת'קש", "יהיה פיצוץ" (שלווה בקליפ) והלהיט הגדול מכולם היה הסינגל הראשון – "תתקעו בחצוצרה", שבו שיתפה הלהקה פעולה עם פישי הגדול.
שבעת מעשי החסד
שבעת מעשי החסד הם מעשים שהאמונה הנוצרית מחשיבה כמבטאים מידות טובות הדרושות לאדם והמייצגות את הרחמים, ומאמיניה מצופים לקיימם. שבעת מעשי החסד מתבססים על הכתוב בכתבי הקודש, בעיקר על הדרשה על ההר ועל פסוק 7:. מעשי החסד מתבססים גם על המידות הטובות (exemplum virtutis) שהיו נהוגות ברומא העתיקה ומתייחסים לשבע המידות הטובות.
רשימת מעשי החסד
מתוך המידות הטובות ובעיקר האהבה, נגזרים שבעת מעשי החסד הבאים לענות על צרכים גופניים של הזולת שהם
מקור תאולוגי
מקור מקובל לשש המידות הטובות הראשונות הם הפסוקים:
מעשי החסד הרוחניים
בנוסף לשבעת מעשי החסד הגופניים הגדירה הכנסייה גם שבעה מעשי חסד רוחניים:
ייצוג אומנותי
בכנסיית פיו מונטה דלה-מיסריקורדיה (Pio Monte della Misericordia) שבנאפולי, מוצג ציור המזבח "Sette opere di Misericordiais" מהמאה ה-17 של מיכאלאנג'לו מריזי דה-קרווג'ו, המתאר את שבעת מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעב, בקר את האסיר, קבור את המת, השקה את הצמא, הלבש את העירום, ארח את הזר ובקר את החולה. ציור זה ידוע במיוחד בשל "החסד הרומי" המגולל את סיפורה של בת בשם פֵּרוֹ המיניקה בחשאי את אביה, קימוֹן, שהיה כלוא ונידון למות מרעב ומתאר שני מעשי חסד כאחד - ביקור האסיר והזנת הרעב.
בכנסיית סנט לורנץ באלקמר מצוי ציורו מ-1504 של המסטר מאלקמר, המתאר את מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעבים, השקה את הצמאים, הלבש את הערומים, קבור את המתים, אכסן את הנוסעים, סעד את החולים, שחרר את הכלואים.
וים ונדרס
וילהלם (וים) ארנסט ונדרס (Wim Wenders; נולד ב-14 באוגוסט 1945 בדיסלדורף, גרמניה) הוא במאי קולנוע, מחזאי, סופר, צלם ומפיק קולנוע גרמני. ונדרס נחשב לאחד מגדוליי הבימאים של דורו ולאחד הבימאים המוערכים באירופה כיום. במהלך 51 שנות פעילותו יצר ונדרס כ- 36 סרטים באורך מלא אשר חלקם נחשבים ליצירות מופת קולנועיות. היה מועמד שלוש פעמים לפרס האוסקר (שלושתם לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר). ונדרס ידוע בשל סגנונו הפואטי הכולל סצנות עם שוטים ארוכים ומעט מאוד דיאלוג.
ונדרס קיבל פרסים רבים, כולל אריה הזהב על מצב הדברים בפסטיבל ונציה (1982); דקל הזהב בפסטיבל קאן 1984 עבור סרטו פריז, טקסס; והבימוי הטוב ביותר למלאכים בשמי ברלין בטקס פרסי הסרט הבווארי ב-1987 ובפסטיבל קאן ב-1987. הוא זכה בפרסי הסרט הבווארי לבמאי הטוב ביותר על סרטו ״כה רחוק, כה קרוב״ בשנת 1993. בשנת 2004, הוא קיבל את פרס המאסטר לקולנוע של פסטיבל הסרטים הבינלאומי מנהיים-היידלברג. הוא זכה בפרס נמר הכבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו בשנת 2005. בשנת 2012, סרטו ״פינה״ על רקדנית המחול פינה באוש היה מועמד לסרט התיעודי הטוב ביותר של פרסי האוסקר ה-84. ונדרס גם קיבל מועמדות לפרס גילדת הסופרים של אמריקה לתסריט התיעודי הטוב ביותר לסרט. ונדרס זכה בדוב הזהב של כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-65 בברלין בפברואר 2015.
רקע
לאחר שוונדרס סיים את לימודי התיכון בדיסלדורף, גרמניה, הוא למד באוניברסיטה רפואה (1963-64) ופילוסופיה (1964-65). עם זאת, הוא נשר מלימודיו ועבר לפריז באוקטובר 1966, שם עבד כצייר. ונדרס נכשל בבחינת הכניסה בבית הספר הצרפתי הלאומי לקולנוע, ולכן החליט להתמקצע כגלף באולפן של ג'וני פרידלנדר, אמן אמריקאי, במונפרנאס. במהלך אותה תקופה, ונדרס נשבה בקסמי הקולנוע, ולעיתים ראה עד חמישה סרטים מדי יום בבית הקולנוע המקומי.
ונדרס, שהחליט להפוך את תשוקתו הגוברת לקולנוע למקצוע, חזר לגרמניה ב-1967 ועבד במשרדי יונייטד ארטיסטס בדיסלדורף. בסתיו של 1967 הוא התקבל ל"Hochschule für Fernsehen und Film München" (האוניברסיטה לקולנוע ולטלוויזיה במינכן). בין השנים 1967 ו-1970, בזמן לימודיו, שימש גם כמבקר קולנוע במספר כתבי עת גדולים בגרמניה.
הוא השלים מספר סרטים קצרים לפני שסיים את לימודיו, וסרט הגמר שלו "Summer in the City" (קיץ בעיר) היה סרטו הראשון באורך מלא, אותו צילם במצלמת 16 מ"מ בשחור-לבן.
ג'ו לובנו
ג'ו סלבטורה לובנו (באנגלית: Joseph Salvatore Lovano; נולד ב-29 בדצמבר 1952) הוא סקסופוניסט ג'אז (פוסט-בופ) המנגן בעיקר בסקסופון טנור אך גם בקלרינט, חליל ותופים.
וים ונדרס
קריירה כבמאי
ונדרס החל את הקריירה שלו עם עלייתו של הקולנוע הגרמני החדש בסוף שנות ה-60. הסרט הראשון המלא שביים היה "Summer in the City" ב-1970. במהלך הקריירה שלו זכה בפרסים וביניהם פרס אריה הזהב עבור "Der Stand der Dinge" ("מצב הדברים"), בפסטיבל הסרטים של ונציה 1982, פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1984 עבור "פריז, טקסס", ופרס הבימוי הטוב ביותר עבור הסרט "מלאכים בשמי ברלין" ("Der Himmel über Berlin"), בפסטיבל קאן 1987. לוונדרס הוענקו תוארי כבוד באוניברסיטת פריז ב-1990 ובאוניברסיטת ה-UCL בבריסל ב-2005.
שיתוף הפעולה הממושך של ונדרס עם צלם הקולנוע ההולנדי רובי מולר השפיע רבות על סגנון הצילום הייחודי של סרטיו. כמה מסרטיו המוצלחים נולדו משיתופי פעולה עם הסופר האוסטרי פטר הנדקה ("מלאכים בשמי ברלין") והמחזאי האמריקאי סם שפרד ("פריז, טקסס"). הנדקה גם השתתף בכתיבת סרטו השני של ונדרס, "חרדתו של השוער מפני בעיטת העונשין" ("Die Angst des Tormanns beim Elfmeter").
אליעזר שלמה שיק
הרב אליעזר שלמה שיק (מכונה בפי תלמידיו מוהרא"ש והצדיק מיבנאל) (כ"א באייר ה'ת"ש, 29 במאי 1940 – י"ז בשבט ה'תשע"ה, 6 בפברואר 2015) מחסידות ברסלב, היה מייסדה של קהילת "היכל הקודש" ביבנאל ובניו יורק.
ג'ו לובנו
זכה במספר פרסי גראמי (בהם בשנת 2000 על "אלבום אנסמבל הג'אז הגדול הטוב ביותר") ושלוש פעמים בתואר "אמן הג'אז של השנה" במשאלי הקוראים והמבקרים של מגזין הג'אז דאון ביט.
וים ונדרס
קריירה כבמאי
ונדרס ביים בין היתר סרטים דוקומנטריים שזכו לשבח. הידוע ביניהם "Buena Vista Social Club" משנת 1999, המתאר מוזיקאים קובנים. פסקול הסרט הפך ללהיט גדול, והסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר וזכה בעשרות פרסי קולנוע אחרים. עוד סרט תיעודי שלו שזכה להצלחה היה "The Soul of a Man" (2003) שהופק על ידי מרטין סקורסזה.
אליעזר שלמה שיק
ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל וגדל בירושלים. בנם של מלכה והרב מנחם זאב, אב בית דין של העיר טוקאי, שעלו לארץ ישראל מהונגריה בתחילת מלחמת העולם השנייה. למד בתלמוד תורה "עץ חיים". בגיל 14 עבר עם משפחתו לארצות הברית. למד חמש שנים בישיבת 'ערוגת הבושם' ולאחר מכן בישיבת תפארת ירושלים של הרב משה פיינשטיין.
בחורף תשי"ז, בהיותו כבן 16, הוא נתקל לראשונה בספר "משיבת נפש" שלוקט על ידי הרב אלתר מטעפליק מכתביהם של רבי נחמן מברסלב ורבי נתן מברסלב, ומאז התקרב לחסידות ברסלב. לדבריו, כשראה את הקושי להשיג ספרים נוספים ואת מחירם הגבוה החליט שלאחר חתונתו ידפיס את ספרי רבי נחמן מברסלב באלפי עותקים וימכרם במחיר השווה לכל נפש. לטענתו, בעקבות מעשה זה החלה המחלוקת בגינו מצידם של רבני ברסלב האחרים.
ג'ו לובנו
ימיו הראשונים
לובנו נולד בקליבלנד, אוהיו, בנו של טוני "Big T" לובנו, שהיה סקסופוניסט טנור אף הוא. את חינוכו המוזיקלי הראשוני (החל מגיל 5, לפי הביוגרפיה הרשמית שלו) קיבל מאביו שלימדו לנגן סטנדרטים, כיצד להוביל הופעה וכיצד למצוא שותפים. הוא הושפע מג'ון קולטריין, דיזי גילספי וסאני סטיט ולמד בבית ספר תיכון בעירו, כשסיים אותו עבר ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ולמד אצל גארי ברטון ואחרים. עם סיום לימודיו ב-1974 יצא למסע הופעות עם הרכב. ההרכב הגיע לניו יורק ולובנו זכה לחשיפה כאשר הופיע בקרנגי הול ובמועדוני הג'אז של הארלם. הוא התיישב בניו-יורק וניגן עם אמנים רבים, בהם החצוצרן צ'ט בייקר.
וים ונדרס
קריירה כבמאי
ונדרס גם ביים הרבה קליפים עבור להקת U2, כולל לשיר "(Stay! (Faraway, So Close" ועבור להקת "Talking Heads". שיתוף הפעולה בין U2 לוונדרס הוביל לכך שסולן הלהקה, בונו, כתב את הסיפור שבבסיס הסרט "מלון מיליון הדולר", שוונדרס ביים, ושירים של U2 נכללו בפסקול הסרט. ונדרס גם ביים מספר פרסומות לטלוויזיה.
אליעזר שלמה שיק
ביוגרפיה
בי"א בשבט תשכ"ב נשא את הרבנית יחנא שפרה (ה'תש"ד-ה'תשע"ה) בת רבי אשר ישעיה הלוי רוטנברג, האדמו"ר מקאסאן. את חופתו ערך הרב משה פיינשטיין, אחיו, הרב בנימין, המשיך את אביו כאב"ד טוקאי בפלטבוש.
החל משנת ה'תשכ"ד החל בהדפסת ספרי ברסלב בכמויות גדולות כדי להפיצם.
וים ונדרס
קריירה כבמאי
ונדרס הוא חבר בוועדה המייעצת של קרן הקולנוע העולמי, פרויקט שנוסד על ידי מרטין סקורסזה ומטרתו לגלות ולשחזר סרטי קולנוע עולמי שהוזנחו.
ג'ו לובנו
קריירה מוזיקלית
ב-1976 הצטרף לביג בנד של וודי הרמן לרגל הופעה בקרנגי הול לחגיגות 40 שנות פעילות של התזמורת, ולאחריה מסע הופעות ארוך (כשלוש שנים) בצפון אמריקה ובאירופה. במסע זה גם הופיע כסולן, נחשף בפסטיבלים שונים וחלק במה עם אמנים כסטן גץ, קרלה בליי, צ'ארלי היידן ואחרים.
אליעזר שלמה שיק
ביוגרפיה
שנתיים לאחר נישואיו החלו להגיע אליו בחורי ישיבות ואברכים על מנת ללמוד אצלו, ובמקביל החל להתכתב עם מתייעצים רבים שפנו אליו מארצות הברית, מאנגליה ומישראל. מכתבים אלו לוקטו בהמשך לסדרת ספריו המרכזית - שו"ת "אשר בנחל" המונה כמאתיים שבעים ושניים כרכים. אחד מתלמידיו הדפיס את קובץ המכתבים הראשון ללא ידיעתו וקיבץ אותם לחוברת בשם "נועם אשר בנחל". מאוחר יותר שונה שם הסדרה לשמה הנוכחי, כאשר בשם הסדרה רמוזים ראשי התיבות של שמו - רבי אליעזר שלמה.
הרב שיק סייע בהקמת בית מדרש של חסידי ברסלב בשדרה ה-16 בשכונת בורו פארק, והוא מסר שם שיעור שבועי.
ג'ו לובנו
קריירה מוזיקלית
ב-1979 חזר לניו יורק והחל לשתף פעולה עם הזמרת ג'ודי סילברנו, אותה נשא לאשה.
אליעזר שלמה שיק
ביוגרפיה
בשנת תשכ"ו (1966) נסע לראשונה לקברו של רבי נחמן באומן. בנסיעתו עבר דרך ישראל ונפגש לראשונה עם חסידי ברסלב חשובים כמו הרב שמואל הורביץ והרב לוי יצחק בנדר.
אוניברסיטת קוץ'
אוניברסיטת קוץ' (בטורקית: Koç Üniversitesi) היא אוניברסיטה פרטית ללא מטרות רווח באיסטנבול, שבטורקיה.
אודות האוניברסיטה
האוניברסיטה החלה דרכה ב-1993 בבניינים ארעיים באיסטיני (פרבר בצד האירופאי של איסטנבול) ועברה לקמפוס הנוכחי ברומליפנר ליד סריר  בשנת 2000.
אוניברסיטת קוץ' קיבלה את הדירוג הגבוה ביותר בטורקיה על פי דירוג האוניברסיטאות העולמיות של Times לשנת 2016.
אוניברסיטת קוץ' כוללת מכללות למדעי החברה והרוח, מדעי ניהול וכלכלה, מדע, הנדסה, משפטים, סיעוד ורפואה. באוניברסיטה לומדים כ-5,000 סטודנטים.
האוניברסיטה מקבלת סטודנטים בינלאומיים ממדינות שונות ויש לה רשת נרחבת של למעלה מ-250 אוניברסיטאות שותפות כולל אוניברסיטת קליפורניה ואוניברסיטאות אחרות כמו אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ביירון סקוט
ביירון אנטון סקוט (באנגלית: Byron Anton Scott; נולד ב-28 במרץ 1961 באוגדן, יוטה) הוא כדורסלן עבר בליגת ה-NBA ומאמן כדורסל אמריקני. סקוט שיחק בעמדת הקלע ונודע בעת משחקו בעיקר בזכות תקופתו במדי הלוס אנג'לס לייקרס עמה זכה ב-3 אליפויות NBA.
נבחר על ידי קבוצת הסן דייגו קליפרס במקום ה-4 הכללי בדראפט, הועבר בעסקה עם לוס אנג'לס לייקרס בשנת 1984 תמורת השחקן נורם ניקסון. במהלך הקריירה שלו כשחקן שיחק, מלבד בלייקרס, גם באינדיאנה פייסרס, בוונקובר גריזליז ובקבוצה היוונית פנאתינייקוס. סקוט היה שחקן מפתח במהלך התקופה בה שיחקו מג'יק ג'ונסון, כרים עבדול-ג'באר וג'יימס וורת'י, ושיחק איתם בחמישייה הפותחת של הלייקרס, כאשר בעונות, ו- הקבוצה זכתה באליפות ה-NBA. בעונתו האחרונה כשחקן חזר ללייקרס ושימש כ"מדריך רוחני" לשחקנים המובילים של הקבוצה באותו זמן - קובי בראיינט ושאקיל אוניל. בכל תקופתו כשחקן נודע ביכולותיו הטובות כאחד מהקלעים הטבעיים הטובים ב-NBA.
ביירון סקוט החל את קריירת האימון שלו בעונת כשמונה למאמן ניו ג'רזי נטס, אותה הוביל פעמיים לגמר ה-NBA בעונות  ו-, אך הפסיד בגמר (ב-2002 ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-0, וב-2003 לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 4-2).
בין השנים 2009-2004 אימן סקוט את ניו אורלינס הורנטס, ובעונת החל לאמן את קבוצת קליבלנד קאבלירס, כשהחליף בתפקיד את טים פלויד. ב-18 באפריל 2013 פוטר סקוט מאימון קליבלנד, וזאת לאור התוצאות המאכזבות.
לאחר שהעביר את עונת 2013/2014 כפרשן בטלוויזיה מונה סקוט בקיץ 2014 למאמן לוס אנג'לס לייקרס. לאחר שנתיים בהן העמידה הקבוצה מאזן מצטבר שלילי 38-126 (23.2%) פוטר סקוט מתפקיד מאמן הלייקרס.
מיה תעשיות מזון
מיה תעשיות מזון בע"מ היא חברת מזון ישראלית המתמחה בייצור, ייבוא ושיווק של מזון. בין המוצרים המיוצרים או משווקים על ידי החברה: ממתקים (במיוחד סוכריות) וחטיפים, קטניות ואורז, מוצרי עזר לאפייה, פיצוחים ומוצרי קלייה, פירות יבשים, תבלינים.
מעין אבן
מעין אבן (נולד ב-2 במאי 1994) הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי, זוכה פרס קיפוד הזהב.
ביוגרפיה
מעין אבן נולד בתל אביב. למד בתיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון, יחד עם השחקניות ג'וי ריגר ותמר עמית יוסף, איתן שיתף פעולה בהמשך דרכו. בעודו בתיכון, אבן פרסם שירים פרי עטו בבמות שונות, בין היתר בכתב העת הו! ובמדור תרבות וספרות של עיתון הארץ. בשנת 2016 הוציא לאור באופן עצמאי אסופה של סיפורים ושירים תחת השם ״למה אני לא מתאבד״, אשר זכתה לסיקור תקשורתי.
אבן הוא בוגר לימודי בימוי בבית הספר לאמנויות הבמה סמינר הקיבוצים. כמו כן, השתתף בחממת הביכורים של תיאטרון הבית בשנים 2016–2017, בפרויקט ״נקודת קצה״ של תיאטרון נוצר וקבוצת סמרטוט ב-2021, ובתוכנית ״נקודת פתיחה״ של קבוצת עבודה לפיתוח מחזות.
חידה
חידה היא בעיה המוצגת לשם שעשוע וכאתגר חשיבה.
מאפיינים
לעיתים החידה היא בתבנית קבועה (תשבץ, למשל), ולעיתים היא בלתי שגרתית ודורשת פתרון בלתי שגרתי. לא תמיד הגבול בין חידה לבעיה חד וברור. חידה נראית לעיתים בלתי שגרתית רק עקב ניסוחה המיוחד או משום שהיא מתבססת על ידע שחסר לנשאל. החידה "בקבוק בלי פקק עולה 20 אגורות יותר מהפקק, ושניהם יחד (הבקבוק והפקק) עולים 22 אגורות - מה מחיר הבקבוק?" היא בעיה אלגברית קלה בשני נעלמים, וחידה מאתגרת עבור ילדים.
סוגים
ניתן לחלק חידות לקטגוריות, כגון:
אינטואיציה
לעיתים מתאפיינת החידה בפתרון שמנוגד לאינטואיציה. דוגמה:
היסטוריה
העיסוק בחידות החל לפני אלפי שנים. דוגמה אחת לחידה עתיקת יומין שזוכה לפופולריות עד ימינו אלה היא הטנגרם. חידות מופיעות גם במיתוסים עתיקים. אחת המפורסמות שבהן היא החידה שהציג הספינקס לאדיפוס: "מי הולך בבוקר על ארבע רגליים, בצהריים על שתיים ובערב על שלוש?" פתרונו של אדיפוס: האדם, שבשחר ימיו זוחל על ארבע, בשיא אונו הולך על שתיים, ובערוב ימיו נעזר במקל הליכה.
בתנ"ך מופיעה מלכת שבא, שבאה לנסות את שלמה המלך בחידות. התנ"ך אינו מספר לנו את חידותיה, אך המדרשים משלימים את החסר.
שמשון חד לבחורים המרעים חידה:. התשובה לחידה היא האריה אותו המית שמשון ואחר רדה מגוויתו דבש לאחר שעדת דבורים הקימה בה את כוורתה. זו אינה חידה שגרתית, משום שעסקה בפרט ביוגרפי של שמשון, שלנשאלים לא הייתה ידיעה עליו, ולכן פתרו את החידה באמצעות הפעלת לחץ על אשתו של שמשון, שתיאר זאת:.
בישראל
חידות מתפרסמות, בין השאר, במוספי סוף השבוע של יומונים. לדוגמה: מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" שמשתתפיו מפרסמים את חידותיהם שם במשך עשרות שנים:
בשנות השישים והשבעים היה פופולרי בישראל החידון, שהוא מופע בפני קהל או תוכנית רדיו, שבו מוצגות חידות לשומעים, הנדרשים להפגין את שנינותם וזריזות מחשבתם. שדרן הרדיו שמואל רוזן הוביל תחום זה, והמשיך בכך עד מותו, בסוף מרץ 2015. תקופה מסוימת פעל בתחום במקביל שבח וייס, מי שלימים היה ליושב ראש הכנסת. גם דן חמיצר התפרסם בחידות המורכבות שלו ששודרו בתוכנית "הכל דיבורים" עם רזי ברקאי. ישנן גם תוכניות טלוויזיה העוסקות בחידונים. אחת מתוכניות החידונים הפופולריים של סוף שנות ה-50 זה חידון התנ"ך שמשודר מדי יום עצמאות עד היום. בשנות השבעים הייתה תוכנית "123 בול" בה היו מתחרים צוותים של שלושה ילדים בנושאי ספורט, ידיעת הארץ ומתמטיקה. בזמנה הייתה פופולרית התוכנית "אלגרו", שהייתה חידון מוזיקלי, שהנחה אותה יצחק שמעוני, שגם הנחה מאוחר יותר את חידון הידע "מקבילית המוחות". בשנים האחרונות זכה ז'אנר החידונים בטלוויזיה בישראל לפופולריות עם תוכניות כמו "מלך הטריוויה", "מי רוצה להיות מיליונר", "הכספת", "החוליה החלשה", "1 נגד 100".
ספרי חידות לילדים
ידועים בעיקר ספרי החידות של שלמה אבס ובנו מיכאל אבס, בין הידועים שבהם:
מאיר דהאן
מאיר דהאן (1936–1960) היה פסל, צייר ומשורר ישראלי.
חייו
מאיר דהאן נולד בתל אביב, והתייתם מאביו בגיל צעיר. האב היה טבח על אוניית הצי הבריטי שטורפדה וטובעה בעת מלחמת העולם השנייה בהפלגה בין אלכסנדריה שבמצרים אל מלטה. בהר הרצל מצויה מצבה משותפת לטבועי הצי הבריטי, שעשויה כעין מתווה אונייה. מאיר התגלגל במוסדות חינוך שונים ובקיבוצים. מילדותו התבלט כישרונו בציור ובפיסול.
דהאן הגיע יחד עם חברת נוער לקיבוץ גבים שבנגב המערבי, ושהה שם עד שנת 1956. דהאן שרת בנח"ל עם חבריו, היה מתאגרף בנבחרת הנח"ל. בקיבוץ גבים החל בניסיונות הפיסול הרציניים הראשונים שלו. בחצר הקיבוץ היו מוצבים במשך שנים שני פסלים מוקדמים שלו. פסל של נחש בשיש ופסל של חסידה, בברזל ובגבס. הפסלים נגנבו ולא נודע מקומם.
הוא עבר לכפר האמנים הצעיר עין הוד, והיה מראשוני האמנים הצעירים שהתיישבו במקום. הוא היה תלמידו של הפסל רודי להמן, שאהבו וטיפחו, וגם כתב עליו הספד גדול בתום שנה למותו. מאיר דהאן גם שהה בפריז שבצרפת בגין תקופת לימודים קצרה.
דהאן התאבד בחורף 1960. מקום קבורתו לא ידוע. פסליו וציוריו הועברו לידי הכפר עין הוד ולידי המשפחה. פסלים משלו נמצאים במשכן לאמנות עין חרוד, בבית גרטרוד קראוס בעין הוד, במוזיאון חיפה לאמנות ואצל אנשים פרטיים. יצירותיו שבמוסדות שלעיל מוצגות לקהל.
במלאת שנה למותו, באביב 1961, יצא גיליון מיוחד לזכרו, של מוסף הספרות "משא", של היומון "למרחב". המשוררת רינה שני הקדישה כמה שירים לזכרו, וכן בא שם מספדו של רודי ליהמן.
הוצאה להורג לאחר המוות
"הוצאה להורג" לאחר המוות היא הוצאה להורג טקסית של גופתו של אדם שכבר מת.
שדה הקרח ואפוטיק
שדה הקרח ואפוטיק (באנגלית: Waputik Icefield) הוא שדה קרח הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציות קולומביה הבריטית ואלברטה שבקנדה. שדה הקרח ממוקם בראש רכס ואפוטיק. שטחו של שדה הקרח - כ-60 קמ"ר, ויחד עם שדה הקרח ואפוטה (ששטחו כ-80 קמ"ר) - שטחם המשותף הוא כ-130 קמ"ר.
גאוגרפיה
שדה הקרח נמצא בשטח הפארק הלאומיים באנף ויוהו. מספר רב של קרחונים קטנים מצויים בסמוך לשדה הקרח. מימי שדה הקרח זורמים לאגמים, נחלים ונהרות רבים, ובהם אגם הקטור, נהר בואו, נהר קיקינג הורס ונהר יוהו. מימי קרחון דיילי מזינים את מפלי טאקאקו.
שטחו של שדה הקרח 40 קמ"ר, והוא ממוקם כ-20 קילומטרים צפונית מערבית לאגם לואיז, ממערב לדרך המהירה אייספילדס (שדות הקרח).
מטפסי הרים מטפסים על שדה הקרח הן בחודשי הקיץ והן בחודשי החורף בשל הגישה הנוחה אליו.
קרחונים
הקרחונים המהווים חלק משדה הקרח:
בקתות
בשטח שדה הקרח שתי בקתות המופעלות על ידי מועדון הקרח האלפיני של קנדה:
לעולם אל תיכנע
לעולם אל תיכנע (באנגלית: Never Back Down, ידוע גם בשם The Fighters) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת פעולה בכיכובם של שון פריס, אמבר הרד, קאם ג'יגנדה ודג'ימון הונסו.
עלילה
ג'ייק טיילר (שון פריס), הוא נער שעבר מאיווה לאורלנדו, שם הוא היה כוכב נבחרת הפוטבול של בית ספרו. ג'ייק עבר לאורלנדו על מנת לתמוך בקריירת הטניס של אחיו הצעיר צ'ארלי. בבית ספרו הישן, ג'ייק היה פופולרי ואהוד על ידי כולם, אך בבית ספרו החדש, הוא מוצא את עצמו כאדם לא מקובל שנוטה להסתבך בצרות ובקטטות. במהלך יום הלימודים, הוא צופה בכמה ילדים מבית ספרו מרביצים לילד בשם מקס קופרמן (אוון פיטרס) ובעוד שהוא עוזר למקס, הוא מגלה שהם רק התאמנו. מקס מציע לג'ייק להתאמן איתו באמנות הלחימה, MMA, אך ג'ייק מסרב.
על מנת להשתלב, במהלך שיעור ספרות, ג'ייק מגבה את חברתו לכיתה, באהה מילר (אמבר הרד) ואומר במקומה את התשובה. באהה מזמינה אותו למסיבה, שם הוא נקלע לקרב עם אלוף בית הספר, ראיין מקארטני (קאם ג'יגנדה). ג'ייק לא מעוניין להשתתף בקרב, עד שראיין מדבר על אביו של ג'ייק שנהג שיכור ונהרג. ג'ייק מובס בקרב ומבריז מבית ספרו ביום שלמחרת. מקס, שבהמשך יהפוך לחברו הטוב ביותר, משכנע אותו להתאמן איתו ועם המנטור שלו, ג'ין רוקואה (דג'ימון הונסו). תחילה ג'ייק מסרב, אך לבסוף הוא משתכנע ומצטרף לאימון. רוקואה מסכים לקבל את ג'ייק כתלמיד בתנאי אחד. שג'ייק לא יסתבך בקטטות מחוץ לאימון וג'ייק מסכים, למרות כוונתו להביס את ראיין בחזרה. באהה מגיעה לביתו של ג'ייק על מנת להתנצל, אך ג'ייק לא מוכן להקשיב ולסלוח לה. באהה מדברת עם ראיין, אומרת לו שהקרב שלו עם ג'ייק היה נוראי ומסיימת את מערכת היחסים שלהם. ראיין יוצר סצנה מהפרידה, אך ג'ייק מצטרף על מנת להגן על באהה. ראיין מעליב את ג'ייק ועוזב את המקום. באותו יום, באימון, ג'ייק, עדיין עצבני מהתקרית עם ראיין, נשלח הביתה על ידי רוקואה, עקב הטענה כי הוא עצבני מדי ולא יכול להתאמן.
אחרי האימון, ג'ייק, שעדיין כועס, נוסע עם מקס במכוניתו ונקלע לקטטה עם 4 בחורים בהאמר, אותם הוא מביס בקלות יתרה, בזמן שמקס מצלם. הווידאו שמתפרסם בכל רחבי האינטרנט, מעלה את רמת הפופולריות של ג'ייק ומאיים על ראיין. כתוצאה מכך, ראיין מאתגר את ג'ייק להשתתף בטורניר הנקרא "הביטדאון" (באנגלית: "The Beatdown") כאשר ראיין הוא האלוף הנוכחי. לאחר שהושעה מהאימונים עם רוקואה, כיוון שהפר את התנאי שלו, ג'ייק מתחנן בפניו שיסלח לו, כיוון שג'ייק רגוע רק בזמן האימונים. רוקואה מקבל את התנצלותו של ג'ייק, אך מודיע לו כי הוא לא יקל עליו יותר. ג'ייק מתנצל בפני באהה על כך שלא הקשיב לה מתי שרצתה להתנצל והם הופכים לזוג. בזמן האימונים עם רוקואה, ג'ייק מתעניין מדוע רוקואה חי במכון ומגלה כי רוקואה במקור מברזיל וכי אחיו, הבן המועדף על אביו, ג'וסף, נרצח כביכול באשמתו.
לאחר ששמע כי ג'ייק אינו מתכוון להשתתף בביטדאון, ראיין מזמין את מקס לביתו, כדי "להתאמן" יחד עם חבריו על מהלכי קרב, אולם ראיין פוגע במקס קשות ומשאיר אותו גוסס ליד ביתו של ג'ייק. ג'ייק ובאהה לוקחים את מקס לבית החולים, ששם מחליט ג'ייק להשתתף למרות הכל בביטדאון, למרות התנגדותה של באהה, מתוך טענה כי ללא לעשות כלום, יש גם השלכות. לפני הגעתו לטורניר, הוא מעמת את רוקואה עם החלטתו ולבסוף, רוקואה מסכים עם ג'ייק, ואומר לו כי היכולת לשלוט בתוצאות הקרב היא בידיו. ג'ייק מגיע לטורניר, ולמרות שהוא וראיין כמעט עומדים להילחם בסיבוב הראשון, ישנה טעות, ולכן כל אחד נלחם נגד אנשים אחרים. במהלך קרב רבע הגמר, ג'ייק סופג בעיטה לצלעות ושובר אותם. למרות הפציעה הקשה, ג'ייק מנצח בקרב והולך לטפל בפציעתו. בזמן הזה, באהה מגיע לתמוך בו בטורניר ואומרת לו כי היא מבינה למה הוא נלחם (כדי שלא יצטרך להילחם שוב). ג'ייק יוצא לקרב חצי הגמר, וברגע שהקרב מתחיל, ג'ייק רואה שראיין נפסל. הוא לא רואה סיבה להמשיך ונכנע. במהלך עזיבתם של באהה וג'ייק, ראיין מתנפל על ג'ייק וה"אליפות האמיתית" מתחילה. ג'ייק נותן את כל מה שהוא יכול, אך נתפס בחניקה של ראיין. בדיוק שנראה שהכל אבוד, ג'ייק נזכר בדבריו של רוקואה ("תמיד ישנה דרך לשנות עמדה. יש רק למצוא איך"), משתחרר, ומביס את ראיין באמצעות אחד מהצירופים הראשונים שלמד, שלושה ג'אבים ובעיטה לפנים, שמחסלת את ראיין בנוק אאוט.
ביום שלמחרת, מקס משוחרר מבית החולים וזוכה לתשומת לב מנערה מכיתתו, ואילו ג'ייק זוכה לכבוד מכל תלמידי בית הספר, כולל ראיין, ורואה את רוקואה סוגר את מכון הכושר על מנת לטוס לברזיל להתאחד עם אביו.
ישיבות בריסק
ישיבות בריסק הן מספר ישיבות שנוסדו בירושלים על ידי משפחת רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק ותלמידיו. הישיבה הראשונה נוסדה על ידי רבי יושע בער סולובייצ'יק, בנו הגדול של רבי יצחק זאב. בניו האחרים הקימו בהמשך ישיבות משלהם. הישיבה המרכזית מונה כאלף וארבע מאות בחורים ואברכים.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-40 עלה הרב יצחק זאב סולובייצ'יק לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בשנת התש"ו (1945) החל למסור שיעורים בביתו לקבוצת תלמידים בולטים. לאחר פטירתו, פתח בנו הגדול רבי יושע בער ישיבה, ששכנה בהתחלה בביתו של אביו. לאחר פטירתו של רבי יושע בער עברה הישיבה לידי בנו, רבי אברהם יהושע סולובייצ'יק. בשנות השבעים פתח בן אחר של הרב יצחק זאב, רבי משולם דוד, ישיבה משלו.
ישיבת בריסק ברחוב פרס בזיכרון משה
כיום (2013) מונה ישיבתו של רבי אברהם יהושע, השוכנת בשכונת זיכרון משה, כאלף וארבע מאות בחורים ואברכים. בישיבה לומדים רק גילאי קיבוץ (20 ומעלה), ושלא כמקובל בשאר הישיבות - הלימוד בה הוא אך ורק בסדר קדשים. הישיבה נחשבת ליוקרתית והקבלה אליה קשה. חלק גדול מהבחורים בה הם מארצות הברית.
רק לתלמידים הוותיקים ישנו מקום בהיכל הישיבה או בעזרת הנשים. השאר לומדים בבית הכנסת "אחווה שול" שבשכונת אחווה ובבתי כנסת נוספים באזור.לשיעורו של ראש הישיבה רבי אברהם יהושע יכול להיכנס רק מי שלמד בישיבה לפחות שנה וקיבל את אישורו של ראש הישיבה. המשתתפים בשיעור מחולקים לשלוש קבוצות: קבוצה קטנה המאזינה לשיעור מחוץ לחדר; קבוצה נכבדה יותר העומדת בתוך החדר, וקבוצה מרכזית של ותיקי הישיבה היושבת בשיעור.
אחת לשבוע מתקיים שיעור בחומש ורש"י, שבו מתייחס ראש הישיבה גם לעניינים אקטואליים. גם שיעור זה מיועד רק לתלמידי הישיבה, והתקנון נשמר בקפדנות. בכל שבוע נמסר השיעור לחלק אחר מבני הישיבה.
לאור גישתו של רבי חיים מבריסק, בישיבה לא לומדים לימודי מוסר.
ישיבות בריסק בולטות גם בכך שאין בהן פנימייה והבחורים שוכרים דירות למגורים. סמוך לישיבת בריסק המרכזית ישנה פנימייה קטנה. כדי לשמור על המסורת פנימייה זו אינה שייכת רשמית לישיבה. גם חדר אוכל לא היה קיים עד לעשור הראשון של המאה ה-21. עד לפתיחתו קיבלו הבחורים סכום כסף לצרכים בסיסיים.
כביש 7
כביש 7 הוא כביש ראשי רוחבי בשפלת החוף בישראל. הכביש מקשר את הכבישים 6 (חוצה ישראל) ו-3 עם כבישי מישור החוף. אורכו של הכביש כ-14 קילומטר ממחלף אשדוד במערב עד מחלף שורק במזרח. בדרכו חוצה כביש 7 את כביש 40 במחלף גדרה. הכביש מתחיל את דרכו ככביש מהיר צפונית-מזרחית לאשדוד, עובר מדרום לגדרה ומצפון ליישובים חפץ חיים, בית חלקיה ויד בנימין. במערב, הוא נמשך עוד כ-3 ק"מ ככביש 41 כקטע מרומזר ממחלף אשדוד לשערי נמל אשדוד.
קטע מכביש 7, ממחלף אשדוד עד מחלף גדרה, סומן עד 2014 ככביש 41.
היסטוריה
תכנון הכביש החל ב-1999 וחלקו הראשון של כביש 7, מצומת גדרה לכביש 3, נחנך ב-29 במרץ 2004. על חשיבות הכביש נאמר:
באטמ תקשורת מתקדמת
באטמ תקשורת מתקדמת בע"מ (באנגלית: .BATM Advanced Communications Ltd) היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור מערכות תקשורת ומכשור רפואי לבדיקות מעבדה רפואית. מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. בין השנים 1999 ל-2002 שימש בנימין נתניהו כיועץ לחברה, בעת שג'ורג' סורוס היה בין בעלי מניותיה.
כביש 7
היסטוריה
זאת ועוד, לדברי סגן מהנדס מחוז תל אביב, מיכאל וולמן:
באטמ תקשורת מתקדמת
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1992 על ידי צבי מרום וגרשון ברס בשם באטמ (ברס אדוונסד טכנולוג'י מרום - Baras Advanced Technologies Marom). גרשון ברס היה יבואן של כבלי תקשורת, רכיבים פסיביים וציוד קצה של מערכת תקשורת (באמצעות חברת "ג. ברס שיווק בע"מ"), שהכיר את צבי מרום לאחר ששימש כשמרטף לילדיו והיה לבן בית אצלו. צבי מרום, מהנדס אלקטרוניקה ששירת כמהנדס סטי"ל בחיל הים, עבד כראש פרויקט במרכז לטכנולוגיה חינוכית, אך לא היה מרוצה מעבודתו וברס הציעה לו להקים חברה משותפת בה יחזיק מרום 49% מהמניות. החברה עסקה בייבוא שנאים זעירים לתקשורת נתונים וכשהיצרן האמריקאי החליט להעלות את מחיר מוצריו, מרום וברס החליטו להתחיל לייצר את אותם מוצרים בעצמם, במקביל השלים מרום תואר דוקטור לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב, אך מעולם לא עסק בתחום. לצורך כך הקימו את באטמ, שייצרה את שנאים ורכזות לתקשורת נתונים. הרכיבים נרכשו בטאיוואן ובארצות מזרח אסיה אחרות, ולאחר שינויים שבוצעו בהם הם נמכרו הלאה, כמוצרים של באטמ. עבודת הייצור בוצעה במחסן של חברת "ג. ברס" בפתח-תקוה, בעיקר על ידי עולים חדשים מברית-המועצות לשעבר, שקיבלו שכר מינימום. המוצרים זכו להצלחה, החברה גדלה והייתה רווחית. את שנת 1995 סיימה עם מחזור מכירות של 7.6 מיליון דולר ורווח נקי של 2.6 מיליון דולר.
ב-1994 ביקש גרשון ברס להנפיק את החברה בבורסה ולממש את השקעתו. אך באותה שנה ארעה המפולת השנייה בחומרתה בשוק ההון הישראלי ולא התאפשר להנפיק את החברה במחיר אטרקטיבי בבורסה בתל אביב. לכן הוחלט להנפיק את החברה בלונדון ב-Alternative Investment Market (שוק משנה של הבורסה לניירות ערך בלונדון המאפשר לחברות קטנות יותר להנפיק מניות עם מערכת רגולציה גמישה יותר, שהוקם ב-1995, בין השאר במטרה למשוך חברות הזנק). במסגרת ההנפקה ביולי 1996, הצליחה באטמ לגייס 12.5 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 60 מיליון דולר באמצעות בית ההשקעות "שור קפיטל" הלונדוני. לתפקיד יושב ראש באטמ מונה דייוויד גולדמן מייסד חברת התוכנה הבריטית סייג'. במהלך שנת 1998 החליט ברס למכור את כל מניותיו ולעזוב את החברה. דייוויד גולדמן יושב ראש החברה, ג'ורג' סורוס ומספר גופים מוסדיים רכשו את חבילת המניות של ברס תמורת 28 מיליון דולר.
במהלך הרבעון האחרון של 1998, החלה באטמ לספק את מוצריה לחברה 3M האמריקנית ובאפריל 1999 רכשה M3 4.3% ממניות באטמ, תמורת 10 מיליון דולר, אירוע שהביא לקפיצה במחיר מניית החברה, שהביא את שווי השוק שלה ליותר ממיליארד דולר ביולי 1999. באוגוסט 1999 הודיעה החברה כי ראש הממשלה לשעבר, בנימין נתניהו, ישמש כיועץ לחברה, זאת כשלושה חודשים לאחר שהפסיד בבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה. בועת הדוט-קום הביאה להמשך העלייה במחיר המנייה ובנובמבר 1999 גייסה בלונדון כ-200 מיליון דולר בהנפקת כ-10% ממניותיה לפי שווי שוק של 2 מיליארד דולר. בפברואר 2000 הודיעה על רכישתה של חברת "טלקו סיסטמס", יצרנית אמריקאית של ציוד גישה ותמסורת, תמורת 326 מיליון דולר. בעת שהמניה נסחרה אז לפי שווי שיא של ארבעה מיליארד דולר. מרבית העסקה, כ-260 מיליון דולר, בוצעה במזומן בכספי ההנפקה האחרונה, ויתרתה, כ-66 מיליון דולר, במניות באטמ. בעקבות רכישת "טלקו סיסטמס" הכנסות החברה גדלו בשנת 2000 ל-91.9 מיליון דולר מ-26.9 מיליון דולר ב-1999, והרווח התפעולי גדל ל-8.4 מיליון דולר.
לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום ירדו הכנסות החברה בצורה משמעותית. בשנת 2002 הן ירדו בכ-41% לעומת הכנסותיה ב-2001, והסתכמו בכ-48.66 מיליון דולר, והכנסותיה בשנת 2003 ירדו בכ-24% והסתכמו בכ-37.1 מיליון דולר. שווי שוק של החברה לשפל של כ-80 מיליון דולר. רק בשנת 2005 חזרו הכנסות החברה לצמוח, אך הפסדיה הצבורים הגיעו לכ-350 מיליון דולר. בשנת 2008 הכריזה על כניסה לתחומי פעילות נוספים, בנוסף למוצרי תקשורת והחזקתה העיקרית, חברת "טלקו סיסטמס", ביניהם ציוד רפואי.
בשנת 2012, נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב באמצעות רישום כפול, לאחר כשנתיים וחצי נמחקו מהמסחר בתל אביב. ביולי 2019 שוב נרשמו למסחר בתל אביב.
ב-27 בפברואר 2020, הודיעה החברה שחברת הבת שלה באיטליה פיתחה ערכת אבחון לווירוס קורונה. הערכה נבחנה על ידי מספר מעבדות מרכזיות ובתי חולים, יכולתה לאבחן את הווירוס אומתה, והיא החלה בייצור הערכה במתקן הייצור שלה ברומא. ב-19 במרץ 2020 הודיעה שהיא מפתחת ערכת אבחון ביתית לווירוס בשיתוף עם חברת "נובה מד" מירושלים.
תחומי פעילות
במשך השנים השקיעה באטמ במספר תחומי פעילות וחברות הזנק שונות:
ציוד רפואי
בשנת 2008 נכנסה לתחום המכשור הרפואי לאחר שרכשה חברה איטלקית המייצרת ציוד לבדיקות מעבדה. בשנת 2016 רכשה חברה הונגרית המפתחת ומפיצה מכשור אנליטי.
מוצרי אבטחה
ביולי 2008 רכשה את חברת ויג'ילנט טכנולוג'י (Vigilant Technology) הישראלית (לשעבר אדיורון) תמורת 2 מיליון דולר. חברה שהוקמה ב-1999 וסיפקה פתרונות הקלטה ואחזור של צילומי וידאו לצורכי אבטחה, גייסה כ-5.5 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים ב-2002, וגייסה 18 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 43 מיליון דולר, בבורסת לונדון ב-2005.
מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים
מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים (באנגלית: Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, מכונה בקצרה מזכיר החוץ (the Foreign Secretary) ומחוץ לבריטניה גם שר החוץ), הוא חבר ממשלת בריטניה הממונה על מדיניות החוץ של בריטניה, על יחסיה הדיפלומטיים עם מדינות חבר העמים הבריטי ועם הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים וקידום האינטרסים הבריטיים בחו"ל, אשר עומד בראש משרד החוץ וחבר העמים.
מזכיר המדינה הוא אחד התפקידים הבכירים בקבינט הבריטי. משרדו נמצא בווייטהול.
מזכיר המדינה הראשון של בריטניה היה צ'ארלס ג'יימס פוקס (ב-1782), יריבו של ויליאם פיט הבן. מזכירי מדינה ידועים אחרים היו ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, ואחיו המרקיז ריצ'רד ולסלי, הוויקונט רוברט סטיוארט קסלרי, המרקיז רוברט ססיל מסולסברי, הרוזן ארתור בלפור, לורד הליפקס ואנתוני אידן. ג'ון מייג'ור כיהן כשר החוץ לפני שהחליף את מרגרט תאצ'ר בראשות ממשלת בריטניה.
המשרד קיים בתצורתו הנוכחית מאז שנת 1968, אז אוחד משרד החוץ עם משרד חבר העמים (אליו מוזג שנתיים קודם לכן משרד המושבות).
מספטמבר 2022 עומד בראשות המשרד ג'יימס קלוורלי מהמפלגה השמרנית.
קישורים חיצוניים
fa:وزارت امور خارجه بریتانیا Secrétaire d'État des Affaires étrangères
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (בסרבו-קרואטית: Socijalistička federativna republika Jugoslavija, במקדונית: Социјалистичка федеративна република Југославија, בסלובנית: Socialistična federativna republika Jugoslavija) הייתה מדינה יוגוסלבית שהתקיימה בשם זה החל מהחוקה משנת 1963 ועד לפירוקה הרשמי בשנת 1992 (התפרקה דה פקטו בשנת 1991 מחוסר מנהיג שייצג אותה), בזמן מלחמות יוגוסלביה. היא הייתה מדינה פדרלית בעלת משטר קומוניסטי שהורכבה מהשטחים שכיום נמצאים בבעלותן של המדינות בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, מונטנגרו, סרביה, סלובניה וקוסובו. בשנת 1992, שתי המדינות שהחליטו לא לפרוש מהאיחוד, סרביה ומונטנגרו, הקימו את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שלא הוכרה כיורשת של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בידי הקהילה הבינלאומית.
בשמותיה הקודמים המדינה התקיימה למעשה החל משנת 1943 כשהוקמה על שרידיה של ממלכת יוגוסלביה. תחילה בשנים 1943–1945 נקראה "יוגוסלביה הפדרלית הדמוקרטית". ב-1945, היא הפכה ל"הרפובליקה העממית הפדרלית של יוגוסלביה" וב-1963 ל"רפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה".
מלחמת העולם השנייה
ב-6 באפריל 1941 מדינות הציר בהנהגת גרמניה הנאצית פלשו לממלכת יוגוסלביה. כיבוש הממלכה הסתיים ב-17 באפריל, והיא סופחה במהרה לגרמניה. עד מהרה החל גל התנגדות לשלטון הנאצי, שבא לידי ביטוי בפרטיזנים ובצבא השחרור העממי של יוגוסלביה בהנהגת יוסיפ ברוז טיטו. כוחות אלו החלו להאבק בצורה אינטנסיבית בשלטון הנאצי, במיוחד בשנת 1943 והלאה. כניעת איטליה הפשיסטית לבעלות הברית בספטמבר 1943 הקלה על פעילות המחתרות, ואפשרה לכוחות טיטו להשיג עוד נשק ומתנדבים. בועידת טהראן שנערכה לאחר מכן, הוחלט על תמיכה בהתנגדות היוגוסלבית. בשלב זה טיטו מיצב את עצמו כמנהיג העתידי של יוגוסלביה לאחר המלחמה.
בלגרד, בירת יוגוסלביה, שוחררה בסיוע הצבא האדום באוקטובר 1944. עד סוף אפריל 1945 נכבשה שאר המדינה. יוגוסלביה הייתה שוב שלמה, והוחלט על יצירת פדרציה, אם כי אופי המדינה החדשה עדיין לא היה ברור. טיטו לא רצה לתת כוח לפטר השני, מלך יוגוסלביה (ששהה בגולה), כפי שדרש וינסטון צ'רצ'יל. ב-26 ביוני חתמה יוגוסלביה על מגילת האומות המאוחדות, תוך השימוש ב"יוגוסלביה" כשם המדינה הרשמי, ללא ציון של רפובליקה או מלוכה.
אחרי המלחמה
לאחר המלחמה יוגוסלביה הונהגה על ידי טיטו, שכיהן כראש הממשלה והגביל את שאר המפלגות הפוליטיות. ב-11 בנובמבר 1945 התקיימו בחירות, ובהן 85% מהמצביעים הצביעו עבור מפלגתו של טיטו. ב-29 בנובמבר בוטלה המלוכה באופן רשמי והחל במדינה משטר חד-מפלגתי.
בשנים אלו התרחשה במקביל מלחמת האזרחים ביוון. במהלכה תמך משטרו של טיטו בצבא הדמוקרטי של יוון, הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית היוונית. תמיכה זו באה לידי ביטוי באמצעות מומחים שאימנו את הכוחות הקומוניסטיים ואספקה אדירה של נשק וציוד צבאי, ואף מתן אופציה לכוחות היווניים לשימוש בטריטוריה היוגוסלבית כמקלט בטוח. באותו הזמן טיטו הסתכסך עם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין. לאחר סכסוך זה, הפרטיזנים היוונים ציפו לנפילתו של המשטר ביוגוסלביה, ולכן סירבו לקבל ממנו תמיכה- דבר שגרם להבסתם בשנת 1949.
בשנים שלאחר מכן התחממו היחסים בין יוגוסלביה לבין אלבניה והרפובליקה העממית של בולגריה, גם שתיהן קומוניסטיות. הקרבה הייתה גדולה עד כדי הצעה לאיחוד בין שלוש המדינות- הצעה שנפלה בסופו של דבר. בשנת 1948 היחסים עם ברית המועצות עלו על שרטון, והמערב החל להזרים כספים ליוגוסלביה, כספים שכיסו את כל הגירעון הלאומי באותן השנים.
בתחילת שנות ה-50 חלו רפורמות רבות במדינה: ליברליזציה, ביזור הכוח הפוליטי ומדיניות חוץ שלא יישרה קו עם הגושים הגדולים. יוגוסלביה לא חתמה על ברית ורשה, הנהיגה משטר של נייטרליות והייתה לאחת המייסדות של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות (יחד עם מצרים, אינדונזיה והודו). הממשל אמנם נשאר סוציאליסטי, אך צמצם את הביורוקרטיה במדינה. התוצאה הייתה אמנם מעט יותר דמוקרטית ממדינות אחרות בגוש הקומוניסטי, אך עדיין היו מאפיינים דיקטטוריים כגון: הגבלת התקשורת, ענישת גורמים בדלניים והתנקשויות ב"אויבי המדינה" בחו"ל.
רפורמות ליברליות נוספות התרחשו בשנות ה-60, והתיירות המפותחת בקרואטיה הביאה כספים רבים לקופת המדינה. האוריינות עלתה באופן דרמטי והגיעה ל -91%, הטיפול הרפואי היה חינם ותוחלת החיים עמדה על 72 שנים.
נונאטאק באונטי
נונאטאק באונטי (באנגלית: Bounty Nunatak; מילולית: נונאטאק השפע) הוא נונאטאק בולט, אשר ברובו חשוף מקרח, ברכס דניאלס, בהרי USARP, בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטק 2,350 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק ממוקם 7 קילומטרים דרומית מהר ברנהאם.
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1963–1964.
הנונאטאק נקרא בשם זה, כי למשלחת אזל המזון והדלק, עת שהגיעו למצבור המזון שהוכן עבורם בסמוך לנונאטאק מזון זה הובא לנקודה זו באמצעות מטוס בתחילת עונת המחקר.
מחבר XLR
מחבר ה-XLR הוא מחבר חשמלי המיועד לרוב, לאפליקציות מקצועיות של אודיו ווידאו ובדרך כלל למיקרופונים. במערכות שמע ביתיות נעשה שימוש במחבר RCA להעברת הסיגנל החשמלי וגם על ידי מחברי PL למיקרופונים ביתיים ולאפליקציות מחשב. המחבר ידוע גם בשם "מחבר קנון (Canon)" הנגזר משמו של מייצר המחבר "James H.Cannon" אשר ייסד את חברת "Cannon Electric" הנמצאת בלוס אנג'לס והיום היא חלק מ-ITT Corporation. משמעות ראשי התיבות של המחבר מרמזות על סדרת מחברי "Canon X" אשר מצוידים ב"בריח נעילה - Latch" ו"בבידוד גומי - Rubber". יש הטוענים שראשי התיבות מרמזים על "סיכוך - X", "שמאל - L", "ימין - R" אולם למחבר זה יכולים להיות יותר משלושה פיני חיבור. מחברים אלו נכנסו לשימוש במקום מחברי DIN היותר מיושנים.
סוגי מחברים
המחבר הנפוץ ביותר הוא ה-XLR3 המשמש כמחבר התקני לסיגנל אודיו מאוזן במיקרופונים וציוד אודיו ברמה גבוהה. המחבר היה בשימוש גם באפליקציות MIDI בחלק מהסינתיסייזרים. מחבר ה-XLR4 משמש לאפליקציות תקשורת, חיבורי זרם ישר למצלמות וציוד קולנוע מקצועי וציוד תאורה. מחבר ה- XLR5 הוא המחבר התקני לציוד תאורה דיגיטלי ואמצעי תקשורת. מחבר ה-XLR6 משמש גם לאמצעי תקשורת.