cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קתלין היקס
ביוגרפיה
באפריל 2020 פרסמה מאמר נגד הוצאת הכוחות האמריקאים מגרמניה, מהלך שהכריז על ביצועו נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
ב-30 בדצמבר 2020 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי בחר למנות אותה להיות סגניתו של מזכיר ההגנה, לויד אוסטין בממשלו העתידי, מינויה אושר בקונגרס ב-9 בפברואר 2021 ועם מינוייה הפכה לאישה הראשונה שמאיישת את תפקיד זה.
רשימת מחנות המשנה של זקסנהאוזן
להלן רשימת מחנות המשנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן שהקימה גרמניה הנאצית. המחנה הראשי, עם כ־50 צריפים לאסירים, נמצא מברלין, ופעל בין 1938 ל-22 באפריל 1945. במהלך מלחמת העולם השנייה כללו האסירים: גרמנים, פולנים, שבויי מלחמה סובייטים, ואחר כך יהודים. ההערכה היא כי מספר הקורבנות של זקסנהאוזן הוא בין 30,000 ל-35,000. עשרות מחנות משנה של זקסנהאוזן היו קיימים ישירות בעיר הבירה, ושירתו מפעילים עסקיים ומפעלים בודדים.
יעקב טמרקין
ביוגרפיה
טמרקין נולד בצ'רניהיב, שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) למשפחה יהודית עשירה. אביו, דוד טמרקין, היה רופא ואמו סופי קרסילסקיקוב הייתה ממשפחה של בעל קרקעות. הוא עבר לסנט פטרבורג כילד, ושם גדל. בגימנסיון המקומי התיידד עם אלכסנדר פרידמן, קוסמולוג, שעמו כתב את הפרסום הראשון במתמטיקה בשנת 1906, ונשאר ידידו הקרוב עד מותו הפתאומי של פרידמן ב-1925. ולדימיר סמירנוב היה חבר אחר מאותו גימנסיון, ושנים רבות לאחר מכן חיברו במשותף את ספר הלימוד הפופולרי "קורס במתמטיקה גבוהה".
בשנת 1925, עקב דאגה ליציבות רוסיה, החליט להגר לארצות הברית. לימים סיפר כי הזיכרון החביב עליו היה בחינה שנאלץ לעבור בגאומטריה אנליטית בידי קונסול אמריקאי בריגה, כאשר הוא ניסה להוכיח את זהותו. בארצות הברית, היה למרצה בדארטמות' קולג'. בשנת 1927, טמרקין קיבל פרופסורה באוניברסיטת בראון, שם הוא נשאר עד פרישתו בשנת 1945, לאחר שעבר התקף לב. הוא מת מאוחר יותר באותה שנה בבת'סדה, מרילנד, פרבר של וושינגטון.
עבודתו של טמרקין התפרסה על פני מספר תחומים, לרבות תורת המספרים, משוואות אינטגרליות, טורי פורייה, אנליזה מרוכבת, בעיות תנאי שפה ומשוואות דיפרנציאליות. הוא היה מייסד-שותף ועורך של "Mathematical Reviews" (אשר היה יצא לאור בבראון באותו זמן), יחד עם אוטו נאוגבאואר וויליאם פלר. הוא היה גם תומך פעיל של האגודה האמריקאית למתמטיקה, חבר המועצה מתחילת 1931, וסגן נשיא בשנים 1942–1943. היו לו מעל עשרים דוקטורנטים באוניברסיטת בראון, כולל דורותי לואיס ברנשטיין, נלסון דנפורד, ג'ורג' פורסיית' ודריק להמר.
משק האוצר
משק האוצר הייתה חווה בין כפר סבא הערבית וקלקיליה שנוהלה בשנים 1931–1942 על ידי חברת האוצר. כיום אתר מורשת בשביל הראשונים של כפר סבא.
היסטוריה
אדמות המקום, בשטח של כ-116-130 דונם, נרשמו במרשם המקרקעין של טולכרם ב-10 בנובמבר 1926, על שמם של חוסיין וקמיל שאנטי, בניו של ראשיד א-שאנטי, שנפטר בפברואר 1925. חוסיין וקמיל לקחו מספר הלוואות וכנגדם משכנו את השטח, שכלל אז פרדס ומספר מבנים. משההלוואות לא הוחזרו, הועמד השטח למכירה. באוגוסט 1930 רכש יהושע חנקין את מחצית השטח, ובמאי 1931 את המחצית השנייה. בשנת 1931 הוקם על האדמות משק חקלאי שנוהל בידי חברת "האוצר הארץ-ישראלי-עברי לחקלאות בע"מ", ונקרא "משק האוצר". במשק הוקם מבנה אחד למגורי הפועלים ומבנה שני למגורי מנהל המשק. במקום נחפרו שתי בארות, ניטע פרדס, הוקם בית אריזה, גודלו ירקות ונוהל לול.
בימי המרד הערבי הגדול
בתחילת המרד הערבי הגדול, בשנת 1936, עבדו במקום כ-20 פועלים ושהו בו שלושה גפירים ושני שוטרים. המשק, שניצב בודד בין יישובים ערביים, הותקף מספר פעמים ביריות וקשר הטלפון עם כפר סבא חובל.
ב-21 באוגוסט 1936 הותקף אוטובוס של פועלי המשק בשעה שהוביל פועלים מהמשק לכפר סבא. מנהל החווה, מאיר בלקינד, נהרג במקום וארבעה פועלים נוספים נפצעו. משמר גפירים שהגיע מהמשק לסייע למותקפים הותקף, והגפיר ברוך גורביץ נהרג. בהמשך מתו שניים מהפצועים. במרץ 1937 נורה ונפצע קשה שוטר בשכר ששמר במשק. בשנת 1938 הותקף המשק, נעשה ניסיון לפוצץ את בית האריזה, אולם התוקפים הונסו ביריות על ידי מגיני המשק.
התדיינות משפטית
המשק התקיים בצל טענות של ערבים מקלקיליה שהרכישה לא הייתה חוקית, מכיוון שהמכירה נעשתה בלא ידיעתם של שאר שמונת יורשיו של ראשיד א-שאנטי. חנקין טען שהרישום בטאבו נובע מהסדר בין חוסיין וקמיל לשאר היורשים. פקיד הרישום קיבל את עמדתו של חנקין ב-30 באפריל 1938 ודחה את הערעור של אנשי קלקיליה. בית המשפט לקרקעות הפך את ההחלטה וקיבל את הערעור של אנשי קלקיליה. בפסק הדין נקבע שעוד טרם השלמת הרכישה, היה חנקין מודע לטענות של שאר היורשים ועל כן עליו מוטלת האחריות להוכיח שחוסיין וקמיל הם הבעלים החוקיים. בית המשפט לערעורים של המנדט הבריטי, בהרכב של הארי הרברט טראסטד, רנדולף קופלנד ופרנסיס כיאט, אשרר את ההחלטה של בית המשפט לקרקעות בנובמבר 1938 והחזיר את הדיון לפקיד הקרקעות להכריע האם חנקין יכול להוכיח שהרישום בטאבו היה תקין. לאחר שהוכחה כזאת לא נמצאה, פסק בית המשפט לערעורים ביולי 1943 שהמכירה בטלה.
שורש 99
שורש 99 או גַאן בּוּ (בסינית: 甘部, פיניין: Gān bù) הוא השורש התשעים-ותשעה של הכתב הסיני. פירושו "מתוק" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים.
משק האוצר
התדיינות משפטית
המשק נסגר והועבר לאחריותו של עבדול רחמן סבא, ראש עיריית קלקיליה. ערעור של חנקין על ביטול העסקה שהוגש למועצה המלכותית התקבל ביולי 1947, אולם המשק לא יושב מחדש. בתחילת מאי 1948, פוצצו ערבים מבנים במשק. מספר ימים לאחר מכן, בעת כיבוש כפר סבא הערבית, נעשה ניסיון לכבוש את משק האוצר, אולם ללא הצלחה. המשק הועבר לידי ישראל במאי 1949 במסגרת הסכם הפרדת הכוחות עם ממלכת ירדן. עלו דרישות להקים במקום יישוב, אך אלו לא התממשו. בשנת 1950 סופח שטח המשק לתחום השיפוט של מועצת כפר סבא. בשנת 1954 עמדו שרידי המקום במקום שוממים. ב-2020 עבר המתחם שימור וחובר לשביל הראשונים של כפר סבא והפך ל"תחנה" בשביל.
שורש 99
במילון קאנגשי יש 22 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
נגיעה
ראו גם
}}
אליפות הזוגות של סמאקדאון
אליפות הזוגות של סמאקדאון היא תואר אליפות זוגות בהיאבקות מקצועית, שנוצר על ידי ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE ומשתייך למותג סמאקדאון. זה הוא אחד משלוש חגורות אליפות הזוגות של שלושת המותגים הראשיים יחד עם אליפות הזוגות של Raw של המותג Raw ואליפות הזוגות של NXT של המותג NXT. אלופי הזוגות הנוכחיים הם סמי זיין וקווין אואנס לאחר שניצחו את האלופים לשעבר, האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) באירוע רסלמניה 39.
האליפות נוצרה ב-23 באוגוסט 2016 בתוכנית סמאקדאון לייב. היא נוצרה כדי לשמש כהעתק לאליפות הזוגות של ה-WWE, שהפכה בלעדית למותג Raw כחלק מהדראפט של שנת 2016. הית' סלייטר וריינו הוכתרו לאלופי הזוגות הראשונים של סמאקדאון לאחר קיום טורניר.
היסטוריה
לאחר פיצול הרוסטרים והדראפט אשר התקיים ב-19 ביולי 2016, אלופי הזוגות של ה-WWE, הניו דיי הועברו למותג Raw, מה שהשאיר את המותג סמאקדאון ללא חגורת אליפות זוגות. במהלך החודש הבא, הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, דניאל בריאן הצהיר שמחלקת זוגות לסמאקדאון תיבנה לפני שאליפות הזוגות תיווצר. מיד לאחר האירוע סאמרסלאם, בתוכנית סמאקדאון ב-23 באוגוסט 2016, בריאן והנציב הממונה של התוכנית, שיין מקמהן, הציגו את אליפות הזוגות של סמאקדאון ובמקביל שמה של אליפות הזוגות של ה-WWE שונה לאליפות הזוגות של Raw. טורניר בן שמונה זוגות התקיים כדי לקבוע את אלופי הזוגות הראשונים, כשהגמר נערך באירוע באקלאש ב-11 בספטמבר 2016. הית' סלייטר וריינו ניצחו את האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) בגמר הטורניר וכתוצאה מכך הפכו לאלופי הזוגות הראשונים של סמאקדאון. בשנת 2019, ליגת הפיתוח של ה-WWE לשעבר, NXT, הפכה למותג השלישי בגודלו של הארגון עקב המעבר לרשת USA ב-18 בספטמבר 2019 במתכונת שידורים חיים, צעד שהפך את אליפות הזוגות של NXT לאליפות הזוגות השלישית בגודלה ב-WWE.
כשחגורות האליפות הוצגו, הם כללו עיצוב זהה לאליפות הזוגות של Raw, כשההבדלים ביניהם היו שרצועת העור הייתה בצבע כחול התואם למותג סמאקדאון, בניגוד לרצועת העור השחורה, והפלטות היו מכסף, בניגוד לפלטות המקוריות מארד. עיצוב חגורת אליפות הזוגות של Raw עודכן ב-19 בדצמבר 2016, כשהפלטות מכסף הוחלפו בפלטות בצבע אדום התואם למותג Raw. בעוד שרוב האליפויות האחרות ב-WWE עודכנו מבחינת פלטות צדדיות התואמות למתאבקים המכהנים כאלופים, אליפות הזוגות של Raw וסמאקדאון לא עודכנו מבחינה זו בנוסף לכך אין להם כיתוב התואם למותג, אלא כוללות את הכיתוב "אליפות הזוגות" בלבד.
טורניר להכתרת אלופי הזוגות של סמאקדאון
1 לאור פציעתו של צ'אד גייבל לאחר שהותקף על ידי האוסוס, אמריקן אלפא לא השתתפו בגמר. באירוע באקלאש, נערך קרב הזדמנות שנייה בין האוסוס לבין ההייפ ברוז; בקרב זה, האוסוס ניצחו והעפילו לגמר.
אורי נעמתי
אורי נעמתי (יליד 24 במאי 1950) הוא פעיל ציבור ישראלי. כיהן כראש מועצה אזורית אשכול בשנים 2002–2007.
ביוגרפיה
נעמתי נולד וגדל בקיבוץ נען. לאחר סיום בית הספר התיכון התגייס לחיל השריון, וכשסיים את שירותו כמפקד מחלקת טנק הגיע לקיבוץ רעים במסגרת גרעין בנים, שם הכיר את אורנה, אשתו. לשניים ארבעה ילדים.
לנעמתי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בנוסף סיים קורס לניהול פיננסי, קורס דירקטורים, קורס גישור, קורס לבוררים ועוד.
בנו, גיל, נפצע מירי של חיילי צה"ל בהפגנה של "אנרכיסטים נגד גדרות" כנגד גדר ההפרדה.
פעילות ציבורית
נעמתי שימש במשך שלוש קדנציות (11 שנים) כמרכז משק ברעים. בשנות ה-80 נשלח כנציג תנועת נוער לאוסטרליה, ולאחר מכן לארצות הברית כשליח מרכזי של התק"מ. בשנת 2002 נבחר לראשות מועצה אזורית אשכול, וכיהן בתפקיד עד שנת 2007. החל משנת 2009 ועד היום משמש כמנכ"ל ארגון מגדלי הפלחה, דירקטור בהנהלת מתנ"ס קריית מלאכי, בקרן לנזקי טבע ובמועצת הכותנה.
ביוני 2015 התמודד שוב בבחירות לראשות המועצה האזורית אשכול אך נוצח על ידי גדי ירקוני.
אלנקר
אלנקר (בפורטוגזית: Alenquer) היא עיירה הממוקמת בחלקה המערבי של מחוז ליסבון בפורטוגל.
העיירה נמצאת במרחק של כ-45 ק"מ מהעיר ליסבון, כ-156 ק"מ מהעיר קוימברה וכ-137 ק"מ מהעיר אבורה.
היסטוריה
אלנקר קיבלה את מסמך הפוראל המלכותי להקמת עיירה בשנת 1212 על ידי הנסיכה סאנצ'ה (Sancha) בתו של מלך פורטוגל סנשו הראשון.
כלכלה
אלנקר נחשבת ליעד פופולרי לתיירים שמעידיפים סביבה כפרית ונופים ירוקים.
כלכלת העיירה מבוססת בעיקר על מחצבות אבני גיר, חקלאות, גידול דגנים, כרמים וייצור יין.
דמוגרפיה וסטטיסטיקה
העיירה מחולקת ל-11 רבעים:
אלחנן פלהיימר
אלחנן פלהיימר (נולד ב-1 באוגוסט 1996) הוא יו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. בעבר כיהן כיו"ר אגודת הסטודנטים של הקריה האקדמית אונו.
תחילת דרכו
פלהיימר הוא בנם של יעקב ורונית פלהיימר ואח לשתי אחיות ושלושה אחים. אביו יעקב, הוא שותף במשרד עורכי דין וכיהן כחבר במועצת העיר פתח תקווה, ואמו רונית עובדת בעמותה לנזקקים בשם "טל חיים".
הדריך במשך שנתיים בתנועת הנוער בני עקיבא בשבט "יובל" של ילדים עם צרכים מיוחדים.
ב-2017 הורשע בבית משפט השלום בפתח תקווה בקשירת קשר לביצוע פשע ובפציעה בנסיבות מחמירות, ונגזרו עליו מאסר על תנאי ועבודות שירות במסגרת עסקת טיעון. ב-2018 ערער על הרשעתו לבית המשפט המחוזי מרכז ולבית המשפט העליון, אך נדחה בשני המקרים. ב-11 בנובמבר 2022 הודיע נשיא המדינה יצחק הרצוג, כי הוא מקצר את תקופת ההתיישנות בתיק בו היה מעורב פלהיימר.
פלהיימר בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו, והחל משנת 2021 הוא לומד בה לתואר שני במנהל עסקים.
פעילות ציבורית
לקראת הבחירות לראשות עיריית פתח תקווה בשנת 2018 הקים את סיעת הצעירים "תכלס".
בשנים 2019–2021 שימש כיו"ר אגודת הסטודנטים בקריה האקדמית אונו.
בנובמבר 2021 נבחר לתפקיד יו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
פלהיימר היה ממוביליו של המאבק של אוניברסיטת אריאל בשומרון לחברות בוועד ראשי האוניברסיטאות.
בשנת 2022, כיו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל הוביל את מכירתן של 16% ממניות חברת "איסתא ליינס" שהיו בבעלות ההתאחדות, תמורת 200 מיליון ש"ח, מחיר שהיה נמוך בכ-24% ממחיר השוק וגרר ביקורת בנושא. בעקבות המכירה פרש פלהיימר באוגוסט 2022 מתפקידו כדירקטור בחברת איסתא ליינס. בהתאחדות הסטודנטים מינו בודק חיצוני לעסקה שמצא שהתנהלותו של פלהיימר לא הושפעה ממניעים זרים.
חיים אישיים
פלהיימר משתייך לזרם הדתי-לאומי ומתגורר בפתח תקווה.
תהילים קי"ד
בְּצֵאת יִשְׂרָאֵל (או בְּצֵאת יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרָיִם) הוא מזמור בתהילים. מזמור זה נכלל במזמורי ההלל, אשר מורכב מהמזמורים קי"ג-קי"ח בספר תהילים. כמו כן, הוא חותם את תפילת ערבית של ליל פסח (כמנהג הספרדים), ומשמש כשיר של יום כמנהג הגר"א ליום טוב ראשון של פסח.
המזמור מתאר את התנהגות הבריאה בזמן יציאת מצרים.
פירוש המזמור
הפסוקים הראשון והשני פותחים ביציאת מצרים, ואילו הפסוק השלישי והרביעי מספרים על אירועים נוספים שאירעו לאחר מכן, באמצעות האנשת גורמי הטבע: קריעת ים סוף (שבעה ימים לאחר היציאה ממצרים), וקריעת הירדן (בסוף נדודי בני ישראל במדבר). ריקוד ההרים והגבעות רומז אף לאירוע היסטורי - חרדתו וזעזועו של הר סיני בזמן מתן התורה.
לאחר מכן, דוד המלך פונה לגרמי הטבע אחד לאחד (ים סוף, הירדן וההרים) בשאלה רטורית (מה לך הים כי תנוס?...). ועונה בהמשך: מי שיחיל ויניע את הארץ על יסודותיה השונים הוא אדון הארץ, שהוא גם אלוהי יעקב. מי שהוציא את בית יעקב ממצרים, הוא גם בורא הטבע, והוא המשדד את פעולותיו.
לחנים
אופיו החגיגי של המזמור ומשקלו הקצבי והסימטרי הוליד לחנים רבים שנתחברו למזמור זה לאורך הדורות, וכמעט בכל המנהגים נוהגים לשיר את המזמור הזה. מרבית הלחנים מדגישים את השאלות והתשובות שבמזמור. החזן שר את צלעית השאלה והקהל משיב בשירת התשובה.
לחן מוכר מאוד הוא זה העושה שימוש בשני קולות, כך שהקהל מתחלק לשניים, קול אחד מצטרף לחזן וקול שני לקהל. אחד הלחנים המוכרים הוא לחנו של ידידיה אדמון.
חם (קרוב משפחה)
במשפחה, חם (לזכר) וחמות (לנקבה) הם הוריו של בן הזוג. דוגמה: רבקה אמנו נישאה ליצחק, וכן אברהם ושרה, הורי יצחק, הם חמיה וחמותה. חם קרוי גם חותן, וחמות קרויה גם חותנת.
תרבויות שונות מטילות חובות שונות על אדם ביחס לחמיו וחמותו.
בקומדיות ובתרבות הפופולרית ניתן לחמות סטריאוטיפ של מי שמתייחסת בשתלטנות, בחטטנות ובעוינות אל כלתה. דוגמה לכך היא הסרט הקומי "חותנת בהפרעה".
בהלכה
איסור עריות כולל גם את החם והחמות, כלומר אסורים יחסי מין בין גבר לחמותו ובין אישה לחמיה.
גבר שהוציא שם רע על אשתו, בטענה שבעודה נערה המאורסה לו, כלומר לאחר שכבר קידש אותה, נבעלה לאדם אחר, וטענתו התבררה השקר, עונשו הוא תשלום של מאה כסף לאבי הנערה (חמיו), וכן לא יכול יותר הבעל לגרשה כל ימיו.
לפי ההלכה אסור לאדם להיות נוכח בשעת טהרת המת של אביו, אמו, חמיו וגיסו.
מתכת יקרה
מתכת יקרה הוא כינוי ליסוד כימי ממשפחת המתכות, אשר במצבה הטבעי היא נדירה (אך אין לבלבל עם המושג מתכות נדירות), בעלת ערך כלכלי גבוה, ואינה רדיואקטיבית. יחידת המשקל המקובלת במתכות יקרות היא אונקיה מסוג טרוי.
המתכות היקרות הנפוצות ביותר הן זהב וכסף. מתכות יקרות נוספות הן מקבוצת הפלטינה שכוללת את פלטינה, רותניום, רודיום, פלדיום, אוסמיום ואירידיום.
תכונות ושימושים
המתכות היקרות הן בעלות רמת פעילות כימית נמוכה יחסית ליסודות האחרים (מלבד גזים אצילים). הן בעלות מראה בוהק, רכות וניתנות לריקוע. בעבר שימשו מתכות יקרות כמטבע עובר לסוחר, אולם בעידן הכלכלה המודרנית הן משמשות בעיקר כאפיק השקעה או בשימושים תעשייתיים.
המתכות היקרות הידועות ביותר הן כסף וזהב. אף על פי ששתיהן משמשות גם כחומרים תעשייתיים, עיקר השימוש בהן הוא לטביעת מטבעות, ייצור תכשיטים וחפצי אמנות שונים. רניום, אחד היסודות הנדירים ביותר, כמו גם המתכות היקרות מקבוצת הפלטינה: פלטינה, פלדיום, אוסמיום, אירידיום, רותניום ורודיום, משמשות בעיקר לצרכים תעשייתיים.
ערכן של המתכות היקרות מושפע בעיקר מנדירותן, אך גם מן הקושי להפיק אותן. כך למשל את האלומיניום, המתכת הנפוצה ביותר בקרום כדור הארץ, היה קשה ביותר להפיק ולזקק מתוך העפרות שנחצבו, ובמאה ה-19 היה ערכו שווה לזה של מתכת הכסף.
הביקוש להשקעה במתכות כגון כסף וזהב עולה בעיקר בסביבה כלכלית אינפלציונית כאמצעי לשמירת ערך הכסף, או בתקופות של מיתון והאטה כלכלית כביטחון פסיכולוגי מפני הזמנים הקשים.
בוליון
בוליון (Bullion) הוא תצורה של המתכת היקרה אשר משמשת לצורכי מסחר או השקעה. הבוליון יכול להופיע בצורה של מטילים או מטבעות. ערכו הכספי של בוליון נקבע על פי משקלו ועל פי מידת הטוהר של המתכת שממנה הוא עשוי, ולא על פי הערך הנקוב עליו.
מדינות רבות נוהגות להנפיק מטבעות בוליון בעלות ערך כספי נקוב המוטבע עליהן כהילך חוקי, אך ערכן בשוק הוא לעיתים גבוה בהרבה, מכיוון שתכולת המתכת היקרה שבהן עולה משמעותית על הערך הנקוב, ובנוסף לכך הם גם אוצרים בתוכן ערך אספני המוסיף על מחירם.
רמת הטוהר הגבוהה ביותר של בוליון קיימת במטבע הקנדי מסדרת "עלה אדר מוזהב", המכיל 99.999% זהב. לעומת זאת, הבוליון המפורסם ביותר, מסדרת "קרוגרראנד" של דרום אפריקה, מכיל 22 קרט זהב, השווה ערך לטוהר בשיעור 91.667% בלבד. מטבע הבוליון הסחיר הגדול ביותר הוא "מטיל זהב אוסטרלי" במשקל ק"ג אחד ובעל טוהר של 99.99%. מספר מדינות הנפיקו סדרות מצומצמות של מטבעות זהב בוליון במשקל גבוה יותר, אך הם אינם סחירים מכיוון שאינם נוחים לשימוש שוטף לצורכי השקעה ומסחר.
בחודש יוני 2010 נמכר במכירה פומבית בווינה שבאוסטריה לחברת מסחר בזהב ספרדית, מטבע הזהב הגדול ביותר שנמכר מעולם. המטבע מסדרת "עלה אדר" הוא בקוטר 53 סנטימטר, ומשקלו 100 ק"ג, שהם 3,215 אונקיות זהב. שווי העסקה היה 3.27 מיליון יורו, ומתוכו שווי הזהב עצמו 3.23 מיליון יורו.
בישראל
בשנת 2010 החלה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות להנפיק מטבע בוליון בקוטר 32 מ"מ ובמשקל של אונקיה אחת (31.105 גרם ועוד 0.03 גרם כמרווח ביטחון). הזהב במטבע הוא בטוהר של 24 קרט
המטבע - המוגדר כמטבע אספנות הוא בעל ערך נקוב של 20 שקלים ומיוצר ב-3,600 יחידות. ערכו של המטבע נגזר מהזהב שהוא מכיל וכן מהערך האספני שהוא נושא. מחיר המטבע נקבע בכל יום בשעה 9 בבוקר בהתאם למחיר הזהב בעולם ולשערו היציג של הדולר.
המטבע הוא בעל תוקף רשמי ומאושר על ידי בנק ישראל. לצורך הכנתו הוקמה ועדה לקביעת נושא המטבע ולעיצובו. לאחר הטביעה, הוא מפורסם ברשומות כהילך חוקי של המדינה.
נכון לשנת 2015 הונפקו בישראל שישה מטבעות זהב בוליון:
ברנהרד זקלס
בֵּרְנַהָרְד זֶקלֶס (בגרמנית: Bernhard Sekles; 20 ביוני 1872 – 8 בדצמבר 1934) היה מלחין, מנצח, פסנתרן ומחנך יהודי-גרמני.
ביוגרפיה
ברנרד זקלס נולד ב-1872 בפרנקפורט. הוא למד הלחנה אצל איוון קנור (Iwan Knorr), תזמור אצל אנגלברט הומפרדינק ופסנתר אצל לזרו עוזיאלי (Lazzaro Uzielli). בשנים 94–1893 שימש קאפלמייסטר בבית האופרה בהיידלברג ובשנים 96–1895 בתיאטרון העירוני במיינץ. ב-1896 היה למורה בקונסרבטוריון הוך למוזיקה בפרנקפורט; כאן יזם ב-1928 את פתיחת הקורס האקדמי הראשון בג'אז באירופה מאז ומעולם, בהדרכת מתיאש שייבר, על אף התנגדות נמרצת מצד חוגי השמרנים. זקלס ניהל את הקונסרבטוריון בשנים 1923 עד 1933. בין תלמידי ההלחנה שלו היו פאול הינדמית, רודי שטפאן, תאודור אדורנו, מקס רודולף וארנסט טוך. הוא היה מראשוני האקדמאים היהודים שאיבדו את משרתם עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. זקלס מת ב-1934 בעיר הולדתו פרנקפורט, בגיל 62.
יצירתו
סגנון יצירתו של זקלס היה רומנטי מאוחר והושפע מברהמס. ביצירותיו הווקאליות המוקדמות השתמש בנושאים ובטקסטים סלאביים ומזרחיים. בכתיבתו האינסטרומנטלית פיתח את צורת המיניאטורה. בשנות ה-20' של המאה ה-20 תרם להתפתחות הסגנון הנאו-בארוקי בכתיבת פוגות ופסאקאליות.
סוג'ו
סוג'ו (מקוריאנית: 소주) הוא משקה אלכוהולי מזוקק חסר צבע ובעל טעם נייטרלי; הוא נצרך בדרך כלל כשאינו מהול, בכוסיות מיוחדות. הסוג'ו נחשב כ"משקה האלכוהולי הפופולרי ביותר בקוריאה" נכון לשנת 2010. רוב מותגי הסוג'ו מיוצרים בקוריאה הדרומית. באופן מסורתי הוא מותסס ומזוקק מאורז, חיטה או שעורה, אך יצרנים מודרניים לעיתים קרובות מחליפים את האורז בעמילנים כגון תפוחי אדמה, בטטות או טפיוקה.
הסוג'ו הוא משקה אלכוהולי חסר צבע אשר רמת האלכוהול שלו משתנה מכ -12.9% ל-53% אלכוהול ל Soju Andong המסורתי, לבין 20% למשקה הנפוץ ביותר כיום. על ידי שימוש בזיקוק בהקפאה, ניתן להגדיל את האחוז הרצוי. נהוג לזקק סוג'ו גם בזיקוק דודי וגם בזיקוק רציף.
מותגים
יצרן הסוג'ו הגדול בעולם כיום הוא Jinro ומכירות המשקה עמדו בשנת 2008 על 76 מיליון בקבוקים.
קנת
קְנָת הייתה עיר באזור הבשן המזרחי בתקופת המקרא, המשנה והתלמוד.
בספר במדבר מסופר כי בתקופת ההתנחלות נכבשה על ידי בני שבט מנשה, ובראשם נֹבח, אשר קרא לה על שמו:
בספר דברי הימים מסופר כי היא הייתה בידי בני שבט יהודה, אולם אחר כך נכבשה על ידי הארמים במערכה צבאית:
בתקופת שיבת ציון הייתה קנת בגבולם המזרחי של השבים.
בתקופה ההלניסטית והרומית
בהתקופה ההלניסטית הייתה קנת, שנקראה קנתה או קנטה, אחת מערי הדקאפוליס בתקופה הרומית התנהלה בקנת עיר גדולה. יוסף בן-מתתיהו הזכיר את סביבות העיר כזירת קרבות בין כוחותיו של המלך הורדוס לבין הערבים.
במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות את קנת בכפר הדרוזי קַנַואת.
הורה ממטרה
הורה ממטרה הוא שיר שכתב יחיאל מוהר בשנת 1953, ובשנת 1954 הלחין אותו משה וילנסקי עבור להקת הנח"ל.
השיר נכתב לרגל הנחת התשתיות ובניית המוביל הארצי-קו המים ירקון. נעמי פנקס הייתה הזמרת הראשונה שהקליטה את השיר עם העיבוד של משה וילנסקי לפסנתר.
השיר בוצע על ידי אמנים שונים: שושנה דמארי, שמשון בר נוי, נעמי פנקס ודודו זכאי. לימים נוצר לשיר גם לריקוד עם.
השיר נקרא "הורה ממטרה" אף על פי שהמילה "הורה" כלל לא מוזכרת בו. הוא קרוי כך בשל ריבוי ריקודי ההורה של אותם ימים.
לשיר שלושה בתים ופזמון, אולם בכל הביצועים המוקלטים שלו, הושמט הבית השני.
אינה מולר
אינה מולר (בגרמנית: Ina Müller; נולדה ב-25 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת, קומיקאית ומנחת טלוויזיה גרמנייה.
ביוגרפיה
מולר נולדה בקלן כרביעית מבין חמש בנות, לאחר סיום התיכון היא הוכשרה כטכנאית בתי מרקחת, ועבדה במספר בתי תרופות, ב-1994 ייסדה ביחד עם חברתה אדה שניטגארד את הצוות הקומי "מלכת הדבורים".
ב-2004 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת בשם "Das große Du", ב-2009 הייתה מועמדת לפרס קומיקאית השנה בפרס הטלוויזיה "Deutscher Comedypreis", ב-2009 שימשה כפרשנית ברדיו של תחרות האירוויזיון וב-2011 הגישה את תוצאות הניקוד הגרמני בתחרות ושבאותה שנה הייתה גרמניה המדינה המארחת, ב-2011 גם הנחתה את טקס פרסי המוזיקה "Echo Music Prize" ונבחרה כשגרירה של ארגון מבשלי הבירה בגרמניה לרגל "יום הבירה".
סרגיי סטרוגנוב
סרגיי סטרוגנוב (ברוסית: Сергей Строганов; 8 בנובמבר 1794 – 22 במרץ 1882) היה אציל רוסי, מדינאי, היסטוריון אמנות, ארכאולוג, אספן ונדבן. הוא היה בן למשפחת סטרוגנוב המפורסמת.
ביוגרפיה
כנער ובוגר צעיר לחם למען רוסיה במלחמות נפוליאון והתבלט בקרב בורודינו ובקרב לייפציג. ב-1815 נשא סטרוגנוב לאישה את נטליה פבלובנה סטרוגנובה (1796–1872), בתה של סופי גוליצין, איתה נולדו לו ארבעה בנים ושלוש בנות. לאחר מכן השתתף סטרוגנוב במלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 1828–1829 ובמלחמת קרים.
הרוזן סרגיי סטרוגנוב מילא תפקיד גדול בהתפתחות החינוך והתרבות הרוסית במהלך המאה ה-19. בשנת 1825, סטרוגנוב ייסד את האקדמיה הפרטית הראשונה לאמנות ברוסיה (במוסקבה) באמצעות כספו. האקדמיה לאמנות לימדה אומנויות ומלאכות ל-360 אנשים, כולל ילדים וצמיתים. מ-1835 עד 1847, סטרוגנוב היה הממונה על החינוך במחוז מוסקבה, שכלל את אוניברסיטת מוסקבה אשר פרחה אז כמקום מרכזי בחיי האינטלקטואלים הרוסיים. בשנת 1860 שונה שם האקדמיה לאמנות לבית הספר סטרוגנוב והיא חינכה אדריכלים ואמנים בולטים רבים.
מ-17 באפריל 1859 עד 8 בספטמבר 1859, כיהן הרוזן סטרוגנוב כמושל הכללי של מוסקבה. החל משנת 1860, סטרוגנוב היה המורה של בנו הבכור של הקיסר אלכסנדר השני, וכן של בניו הצעירים.
סטרוגנוב כיהן גם במועצת המדינה של האימפריה הרוסית והיה יו"ר האגודה להיסטוריה ועתיקות ברוסיה בין השנים 1837 ל-1874, וכן ייסד את הוועדה לארכאולוגיה, שניהלה חפירות בערים עתיקות ברוסיה.
כבעל אדמות, סטרוגנוב התנגד לשחרור הצמיתים הרוסים על ידי הצאר אלכסנדר השני ב-1861.
לאחר רצח אלכסנדר השני ב-1881, הצליח סטרוגנוב ואחרים, לשכנע את הצאר הרוסי החדש, הרוזן אלכסנדר השלישי, לגנוז את הצעתו של מיכאיל לוריס-מליקוב לשינוי הדומא והחוקה הרוסית.
סטרוגנוב נפטר בשנת 1882 בביתו בסנט פטרסבורג, בן 87.
ריצ'רד טרוויטיק
שנותיו המוקדמות
כבר כילד טרווית'יק חזה בפעולתן של מכונות קיטור אשר שאבו מים ממעמקי מכרות נחושת ובדיל בסמוך לאזור מגוריו. טרווית'יק החל לעבוד במכרה בגיל 19, ועד מהרה הגיע לדרגה של יועץ.
חיים אישיים
בשנת 1797 ריצ'רד טרווית'יק נישא לג'יין הארווי (Harvey), ביתו של בעל בית יציקה. אותו בית יציקה ייצר מכונות, הפועלות על פי עקרון מנוע הקיטור של ניוקומן, אשר שמשו בעיקר לשאיבת מים ממכרות. לזוג נולדו ארבעה בנים ושתי בנות. אחד מבניו, פרנסיס, הפך בבגרותו למהנדס מסילות ברזל, וכן כמה מנכדיו מאותו בן.
בשנים 1798-1797, טרווית'יק גר בשכנות לויליאם מורדוך, אשר ערך באותה תקופה ניסויים בשימוש במנועי קיטור לתנועה.
כך, בנוסף לכשרונו הטבעי והתעניינותו הרבה בפתרון בעיות הנדסיות, נישואיו ומקום מגוריו סייעו גם הם לפיתוח הקריירה שלו.
קריירה
בשנת 1797 טרווית'יק החל לעבוד כמהנדס-יועץ במכרות דינג דונג (Ding Dong) שבמערב קורנוול, משרה שהתפנתה עם מותו של אביו. קורנוול, עם היותה עשירה במחצבים, לא שפעה מקורות פחם או דלקים זמינים אחרים, ולכן נודעה חשיבות רבה לייעול אנרגטי של העבודה במכרות, ובייחוד, סילוק המים. מנוע הקיטור של ניוקומן, למשל, היה בלתי יעיל אנרגטית, והפעלתו הייתה מעשית כמעט אך ורק במקומות בהם הפחם היה נמצא ממילא בשפע, ובדרך כלל, במכרות הפחם עצמם. מציאות זו היוותה גורם מניע רב חשיבות לכיוונים אליהם פנה טרווית'יק כממציא.
פיתוח חשוב, עליו עמל טרווית'יק, אם כי לא היה היחיד בתקופתו, היה מנוע קיטור בו הלחץ הגבוה הושג בצילינדר והניע בוכנה. תנועתה הקווית של הבוכנה הומרה באמצעות ארכובה לתנועה סיבובית. עודפי הקיטור נפלטו לאוויר החופשי דרך צינור או ארובה, מה שחסך את הצורך במעבה. נוסף לכך שבהיעדר מעבה לא חלו על המנוע הגנות הפטנט שהוציאו ואט ובולטון, איפשר הדבר את הקטנת מנוע הקיטור. ההקטנה מצידה, אפשרה בהמשך את ניוד המנוע (אשר הובל למקומו באמצעות עגלת משק רגילה). מכל המתואר לעיל, קצרה הייתה הדרך לשימוש במנוע קיטור לצרכי תחבורה.
ב-1802, טרווית'יק הוציא פטנט עבור מכונת הקיטור בלחץ גבוה שהמציא. כדי להדגים את כוחם של המנועים שבנה, הציב בקולברוקדייל שבשרופשייר מנוע קיטור נייח אשר שאב מים ב-40 פעימות לדקה ובלחץ של 145psi, השווים בקירוב ל-10 אטמוספירות. משאבה אחרת, אף היא נייחת ובלחץ גבוה, שטרווית'יק הציב בגריניץ', התפוצצה ב-1803, וארבעה אנשים נהרגו. למרות שטרווית'יק טען כי הסיבה לאסון הייתה טעות בהפעלה ולא במכונה עצמה, הוא הוסיף להבא התקני בטיחות במכונות דומות: הן שסתום לשחרור לחץ עודף, הן התקן למניעת התחממות יתר. כן הוסיף מתקנים אשר יאפשרו בקרה משופרת על פעולת דוד הקיטור.
השטן המתנשף
ב-1801, טרווית'יק בנה את הרכב הראשון מעשה ידיו המונע בקיטור. אמנם רכבי קיטור מוקדמים יותר הוצגו החל מ-1770, אך אלה היו בלתי יעילים בכל הקשור לשימוש מעשי. הדגמת הרכב, אשר טרווית'יק כינה 'השטן המתנשף' (Puffing Devil) נערכה בערב חג המולד. הרכב, אותו נהג עמיתו ובן דודו אנדרו ויוויאן (Vivian), נשא ששה נוסעים, עבר במספר רחובות בקמבורן, ואחר כך המשיך לכפר ביקון (Beacon) הסמוך שבמרחק כמה דקות הליכה. 'השטן המתנשף' יצא לנסיעות מבחן נוספות, ושלושה ימים מאוחר יותר, יצא מכלל פעולה, בשל סדק בו נתקל בדרך נסיעתו. מפעילי הרכב שנעצר עזבו אותו בעוד המנוע פועל, על מנת לאכול במקום סמוך. עד שחזרו, התאדו כל המים, ובשל החום הרב, גם המנוע ניזק. טרווית'יק לא נפל ברוחו, כיוון שהבין כי המדובר בטעות אנוש ולא בכשל מיכני. על כל פנים, נסיעות המבחן הראו כי גם 'השטן המתנשף' אינו יעיל כיוון שטווח נסיעתו קצר ביותר.
קטר קולברוקדייל
ב-1802, חברת קולברוקדייל בנתה עבור טרווית'יק קטר, אשר ידוע עליו מעט מאד, ואין אפילו ודאות כי פעל. על כל פנים, מותו של פועל בתאונה הקשורה למנוע הקטר, הניע את החברה לחדול מלעסוק בקטר האמור. ואכן, על על פי שרטוט ששרד, מבנהו של הקטר, בו חלקים נעים מוקמו הישר מעל פתח הדוד, הקטר היה מסוכן ביותר להפעלה בכלל, ונתון לסכנת התלקחות בפרט. על פי אותו שרטוט, הקטר תוכנן לנוע על מסילה שקועה בצורת האות L.
קטר פנידארן
בשנת 1802 טרוויטיק בנה מנוע קיטור לשם הפעלת פטיש מיכני, עבור מפעל המתכת פנידארן (Penydarren) במרת'ה טידוויל (Merthyr Tydfil) שבדרום ויילס, כ-37 ק"מ מצפון לקרדיף. בשנה שאחריה, טרווית'יק מכר לסמואל הומפרי (Homfray), אחד מבעלי המפעל, את זכויות הפטנט לקטרים. לאחר שהרכיב את אותו מנוע על רכב, יצא ב-21 בפברואר 1804 לנסיעה ראשונה. זו נערכה ממרת'ה טידוויל לאברסיינון (Abercynon), מרחק של כ-16 ק"מ דרומה. באותה נסיעה, אשר ארכה ארבע שעות וחמש דקות, סחב הקטר כ-10 טון ברזל, חמישה קרונות ו-70 נוסעים, כל זאת במהירות של כ-3.9 קמ"ש. להבדיל מקטר קולברוקדייל, קטר פנידארן היה בטיחותי הרבה יותר, כיוון שהחלקים הנעים הורחקו מהאש. למרות הצלחת הניסוי, המנוע הורד מן הרכב וחזר לייעודו המקורי במפעלי המתכת, זאת כיוון שהדרך בה קטר פנידארן נסע לא הייתה מיועדת לכלי רכב כה כבד. על כל פנים, ועל אף שלא היה לה המשך, 21 בפברואר 1804 נחשב בהיסטוריה כמועד בו נערכה הנסיעה היעילה הראשונה של רכב קיטור.
קטר ניוקאסל
שמע הצלחת קטר פנידארן הגיע לניוקאסל, וכריסטופר בלאקט (Blackett), בעל מכרה פחם באזור, פנה לסוכנו של טרווית'יק, בבקשה לתוכניות שיאפשרו להתקין אף אצלו רכב קיטור. בהמשך אותה שנה, בהתאם לאותן תוכניות, יצא לדרך אותו קטר, וכמו בפנידארן, התברר כי הרכב כבד מדי עבור מסילת העץ עליה נסע.
"מי יכול לתפוס אותי"
בשנת 1808 טרווית'יק תכנן קטר שנע על מסילה עגולה,
תאונת מטוס המיג-23 בבלגיה
ב-4 ביולי 1989, מטוס קרב מדגם מיג-23 של החיל האוויר הסובייטי התרסק לתוך חווה סמוך לקורטרייק, בלגיה, תוך הריגת אדם אחד. הטייס נפלט מהמטוס מעל לשעה מוקדם יותר ליד העיר קואובז'ק בפולין, אחרי שחווה תקלות טכניות, אך המטוס המשיך לטוס עוד כ-900 ק"מ נוספים לאחר מכן ללא הטייס, עד שאזל לו הדלק והתרסק.
תולדות הטיסה
התאונה החלה כטיסת אימון שגרתית. על המטוס לא היה חימוש, למעט עבור התותח. קולונל ניקולאי סקורידין, הטייס, המריא עם המטוס מדגם מיג-23M מבסיס חיל האוויר בגיץ' שליד העיר קואובז'ק, פולין. במהלך ההמראה, המבער האחורי של המנוע כשל, תוך גרימת אובדן חלקי של כוח והנמכת גובה. בגובה של 150 מטר, תוך כדי שהמטוס ממשיך להנמיך גובה, הטייס, ששיער שהמטוס עומד להתרסק בתוך שניות ספורות, החליט לנטוש את המטוס. הוא נטש את המטוס מבלי לכבות את המנוע התקול וצנח בבטחה. עם זאת, המנוע הפגום המשיך לפעול והמטוס נשאר באוויר, תוך שהוא טס באמצעות טייס אוטומטי ששמר על כיוון טיסתו בעת הנטישה – כיוון מערב.
המטוס חסר-הטייס עזב את המרחב האווירי הפולני וחלף דרך המרחב האווירי של גרמניה המזרחית. כאשר חצה את המרחב האווירי של גרמניה המערבית, הוא יורט על ידי זוג מטוסי F-15 אמריקאיים, שהיו מוצבים בבסיס בהולנד. טייסי ה-F-15 דיווחו כי במטוס המיג לא היה טייס. מכיוון שלא קיבלו אישור להפילו, המשיך המיג לטוס לכיוון המרחב האווירי של הולנד, אותו חצה ללא הפרעה.
כאשר הגיע המטוס למרחב האווירי הבלגי, מטוסי ה-F-15 המלווים קיבלו הוראה להפיל את המטוס מעל הים הצפוני. ברם, הדלק במטוס המיג אזל, והוא החל לפנות דרומה באיטיות, תוך התקרבות לצרפת. הדבר גרם לכוננות של מטוסי המיראז' של חיל האוויר הצרפתי, שהתבקשו לירות על המטוס אם יהווה סיכון לאזורים בנויים בצרפת. לבסוף, לאחר שטס מעל 900 ק"מ, התרסק המיג לתוך חווה ליד קורטרייק שבבלגיה, פחות מ-10 ק"מ מהגבול הצרפתי, תוך שהוא הורג תושב בן 18.
השפעות פוליטיות
הממשלה הבלגית הביעה מחאה רשמית לברית המועצות על היעדר התרעה על המטוס התועה. שר החוץ הבלגי, מארק אייסקנס, הביע חשש כי "מהרגע שהמיג-23 אותר לראשונה במכ"ם נאט"ו, ועד הרגע שהתרסק יותר משעה לאחר מכן, לא נשמעה מילת אזהרה מהצד הסובייטי" וגם כי "הייתה 'איטיות בולטת' בצד הסובייטי בחשיפה האם המטוס נשא נשק גרעיני או כלי נשק רעילים".
בנובמבר 1989, פיצתה הממשלה הסובייטית את ממשלת בלגיה בסכום ששווה בערכו לכ-625,000 אירו.
מספר לבג
בטופולוגיה, מספר לֶבֶּג של כיסוי פתוח של קבוצה במרחב מטרי, הוא המספר δ הגדול ביותר שכל תת-קבוצה שלה שקוטרה קטן ממנו, מוכלת באחד ממרכיבי הכיסוי. לפי הלמה של לבג, לכל כיסוי פתוח של קבוצה קומפקטית יש מספר לבג חיובי ממש. את הלמה הוכיח המתמטיקאי אנרי לבג.
הוכחה
תהא X  קבוצה קומפקטית במרחב מטרי, ויהא  \mathcal A  כיסוי פתוח של \,X. מהקומפקטיות נובע שקיים תת-כיסוי סופי. נסמן אותו ב-. לכל, נגדיר ; אלו קבוצות סגורות. נגדיר פונקציה לפי הנוסחה  (כאן d מסמן את המרחק בין הנקודה לקבוצה. מרחק זה יכול גם להיות 0).
כיוון ש-\mathcal A הוא כיסוי, לכל נקודה x \in X יש אינדקס i כך ש x \in A_i. כיוון שA_i קבוצה פתוחה, הרי שקיים ε > 0 כך שה־ε-סביבה של x מוכלת ב A_i, ואז. בפרט, הפונקציה \,f(x) לעולם אינה מתאפסת. אבל זוהי פונקציה רציפה על קבוצה קומפקטית, ולכן היא מקבלת שם מינימום. מינימום זה הוא חסם תחתון למספר לבג של הכיסוי.
מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי
מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי (בערבית: مكابي نير جت الأهلي) הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אום אל-פחם. הקבוצה הוקמה בשנת 2007 ובעונת 2010/2011 שיחקה בליגה הלאומית, אך לאחר שירדה לליגה א' התפרקה בדצמבר 2011.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 2007, לאחר שחבר הנהלת הפועל אום אל-פחם נביל חלוק עזב את המועדון והחליט להקים קבוצה חדשה. עם הקמתה הייתה מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי לקבוצה החמישית בעיר – לצד הפועל, עירוני, מכבי ובית"ר אום אל פאחם. באותם ימים לא אישרה עיריית אום אל-פחם להקים קבוצה עירונית נוספת, מתוך שאיפה לאחד את קבוצות העיר – וודאי שלא לפצלן.
כדי להקים את המועדון החדש רכש נביל חלוק קבוצה מהעיר ג'ת (עיר הנמצאת במשולש וקרובה לאום אל פאחם) ששיחקה באותה העת בליגה ג', והוסיף לה את השם "אל-אהלי". קבוצה בשם אל-אהלי כבר שיחקה בשנות ה-80 וה-90 באום אל-פחם, אך לאחר מכן היא התאחדה עם שמשון אום אל-פחם (לימים הפך מועדון זה לעירוני סעיד אום אל-פחם). ההשראה לשם אל-אהלי נשאבה מקבוצת הכדורגל המצרית המעוטרת אל-אהלי, והקבוצה מאום אל-פחם התהדרה בסמל דומה לזה של הקבוצה המצרית ושיחקה במדים בצבע אדום.
אחרי הקמתה נכנסה הקבוצה לרצף הצלחה מסחרר כשהשלימה שלוש עליות ליגה ב-3 עונות ברצף, ובעונת 2010/2011 שיחקה בליגה הלאומית, והייתה אז לקבוצה הראשונה מהעיר אום אל-פחם וסביבתה שמשחקת בליגת המשנה בישראל. הקבוצה עלתה לליגה הלאומית אף שסיימה רק במקום השני בליגה א' צפון, אך עירוני אום אל-פחם, שסיימה במקום הראשון, הוענשה בעקבות פרשת שחיתות ובתום העונה הורדו לה שש נקודות. לקראת העונה המועדון חוזק על ידי מספר שחקנים לרבות ננאד סאביץ', כדורגלן זר שווייצרי ששיחק בין היתר בליגת העל. לאחר עונה אחת בליגה הלאומית, בה סיימה הקבוצה במקום ה-15 בלבד, נשרה הקבוצה בחזרה לליגה א'.
ב-8 בדצמבר 2011 הופסקה פעילות המועדון על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל, לאחר שהקבוצה לא הופיעה לשני משחקי חוץ רצופים, מול הפועל ערד ומול בני אילת, והקבוצה גם נקנסה ב-10,000 שקלים. בעקבות פירוק המועדון נקבע כי באותה עונה תרד לליגה ב' קבוצה אחת בלבד מליגה א' דרום במקום שתיים, ותוצאות המשחקים שבהם הספיקה הקבוצה להשתתף בליגה עד לאותו מועד בוטלו. אולם המועדון המשיך להפעיל קבוצות נערים וילדים.
יוסף בשארי
מארי יוסף בן סעדיה בשארי (ה'תל"ב – ה'תקי"ב, 1672 – 1752) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-18, ודיין בבית הדין הגדול בצנעא.
ביוגרפיה
מארי יוסף נולד בשנת ה'תל"ב (1672) בערך, בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
בשנת ה'תל"ט (1679), בהיותו בן 7, יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, וחזר והשתכן בקאע אל-יהוד.
בשנת ה'תע"ה (1715), לאחר פטירת הדיינים מארי שלום צבטאני ומארי משה קטיעי, התמנה כדיין בהרכב השלישי של בית הדין בראשות מארי שלום חמדי הלוי.
מארי יוסף היה סופר בית הדין, וכתב את המסוודה בתקופתו. הוא וחברו מארי צאלח צאלח נחשבו למומחים ביותר בדורם לבדיקת כשרות הריאה.
נפטר בשנת ה'תקי"ב (1752).
אנדרו לי פוטס
אנדרו לי פוטס (באנגלית: Andrew-Lee Potts; 29 באוקטובר 1979) הוא שחקן בריטי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו כקונר טמפל בסדרה "בראשית".
חיים אישיים
פוטס נולד בברדפורד שבמערב יורקשייר לאלן וסוזן פוטס והוא אחיה הצעיר של השחקנית שרה ג'יין פוטס. הוא למד ב-Intake (בית ספר גבוה לאמנויות), והחל את הקריירה שלו בתיאטרון מוזיקלי. הוא הופיע בסדרות טלוויזיה בריטיות רבות, ביניהן: המחלקה לילדים, דפיקות לב, המוזר, מלחמתו של פויל, חברים שמנים, רוז ומלונים ומטרה.
קריירה
פוטס הופיע בסדרה "אחים לנשק" בתור טוראי ג'קסון, שנהרג מפציעה מהרימון שלו. הוא גם מופיע בעיבוד קולנועי לספר של סטיבן קינג 1408. וגם בסרט ההמשך בגרסה מחודשת של "הבית על הגבעה הרדופה", שכותרתו "לחזור לבית על הגבעה הרדופה" ב-1999. פוטס כיכב בסרט מפולת: טבע משתחרר ב-2004. הוא גם שותף בהפקות קולנוע עצמאיות בקבוצת 'מחזיק מפתחות' וכן כתב וביים כמה סרטים קצרים כמו דם על יתרונות, אני רוקד!, וצבע עיוור. יש לו תפקיד חוזר בסיטקום "אידיאלי", כמו לי מסומם החוצה, חצי אחד שוערי הסיליקון להקת רוק קלים (מאוד). לאחרונה הוא שיחק בגרסה הישנה יותר של מארק, בדרמה של ה-BBC 1 אישה לוהטת, שככבה גם בילי פייפר. בשנת 2009 הוא שיחק את התפקיד של כובען במיני סדרת טלוויזיה אליס. שיחק בסדרה בראשית בשנים 2007-2010 בתפקיד קונור טמפל, תפקיד אליו חזר בסדרת הבת "בראשית: עולם חדש" בתפקיד אורח.
אלכס קורנהאוזר
אלכס קורנהאוזר (1946–2020) היה מהנדס ומנהל ישראלי בענף ההייטק. כיהן כמנכ"ל אינטל ישראל בשנים 2000–2007.
ביוגרפיה
אלכס קורנהאוזר נולד ברומניה. הוא קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהאוניברסיטה הפוליטכנית בבוקרשט בשנת 1969. הוא עלה ארצה עם משפחתו בשנת 1977, ושנה לאחר מכן החל לעבוד באינטל ישראל, שמנתה אז כמה עשרות עובדים בחיפה.
קורנהאוזר עבד בפיתוח שבבים, כולל המעבד המתמטי 8087. בשנת 1990 מונה למנהל מרכז הפיתוח בחיפה, ובשנת 1994 עבר למפעל ייצור השבבים פאב-8 בירושלים. שנתיים מאוחר יותר מונה למנהל ההקמה של פרויקט מפעל פאב 18 החדש בקריית גת.
קורנהאוזר מונה בשנת 2000 לתפקיד מנכ"ל אינטל ישראל וסגן-נשיא לטכנולוגיה של אינטל העולמית. במסגרת תפקידו היה אחראי על עבודות הקמת מפעל פאב 28 שהחלו בשנת 2005 ועל פיתוח שבבי הסנטרינו ושבבי הליבה הכפולה (dual core).
לאחר פרישתו מאינטל, בשנת 2008, שימש קורנהאוזר כדירקטור בחברת טאואר וכמנהל הפעילות הגלובלית של נומוניקס, יצרנית שבבי זיכרון שנמכרה ב-2020 לחברת מייקרון. בשנת 2017 הצטרף לדירקטוריון פריורטק.
קורנהאוזר נפטר בנובמבר 2020 ונטמן בבית העלמין בנהריה.
פזית כהן
פזית כהן (נולדה ב-1967) היא דוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
כהן נולדה בחולון ובילדותה למדה בקורס דוגמנות אצל חניתה צנטנר.
היא השתתפה בתחרות מלכת היופי 1984, שם נבחרה לתואר "מלכת החן", בתחרות מיס אינטרנשיונל עלתה לשלב חצי הגמר. באותה שנה גם הוזמנה לשפוט בתחרות מלכת היופי של ראש העין.
ב-1985 הופיעה בתצוגת אופנה של פולגת במלון הילטון.
ב-1986 כיכבה בקמפיין בגדי הים של גדעון אוברזון, דבר שעורר סקנדל מאחר שהופיעה בצילום נועז, כורעת על ארבע, שנחשב למתירני ואף גרם למהומות באוכלוסייה החרדית.
ב-1986 השתתפה בתחרות הדוגמנות הבינלאומית דוגמנית העל העולמית.
ב-1988 הופיעה בתצוגת אופנה שנערכה בבניין כלבו שלום בתל אביב.
ב-1989 נסעה לניו יורק שם החלה בקריירת דוגמנות. היא הצטלמה, בין היתר, לקמפיין קוסמטיקה ומוצרי רחצה ונחשבה לבעלת מראה אקזוטי.
כיום היא עוסקת בנדל"ן.
קדימה מדע
World ORT קדימה מדע הוא ארגון חינוכי הפועל בישראל ללא מטרות רווח לקידום החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל.
היסטוריה
קדימה מדע הוקם בשנת 2007 כנציגות בישראל של הארגון החינוכי הבינלאומי "World ORT", הפועל למעלה מ-135 שנה ביותר מ-50 מדינות. לאחר היפרדותם של World ORT ורשת אורט ישראל, החל הארגון העולמי לפעול בישראל בשמו החדש. בשנת 2015 החל הארגון בהקמת רשת בתי ספר מדעית טכנולוגית חדשה. מאז מנהלת הרשת שישה בתי ספר בישראל: הודיות, כפר הנוער הדתי, הישיבה התיכונית אביר יעקב, כפר סילבר, תיכון לוינסון ותיכון רבין בקריית ים.
תוכניות חינוכיות
עבודת הארגון מתמקדת בייזום ופיתוח של תוכניות ופרויקטים חינוכיים בנושאי מדע וטכנולוגיה, ופועל בשיתוף משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, מוסדות אקדמיה וארגונים נוספים מהמגזר השלישי והעסקי, ביניהם משרד החינוך, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, SanDisk, הטכניון, המכללה הטכנולוגית באר שבע ואחרים. הפרויקטים מוטמעים במערכות החינוך הפורמליות והבלתי פורמליות בישראל, בעיקר בפריפריה.
לגונדה 14/60
לגונדה 14/60 (באנגלית: Lagonda 14/60) היא מכונית סלון בתצורות סדאן וקבריולה אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית Lagonda בין השנים 1925–1933.
סך הכול יוצרו 1,440 יחידות.
אוטו אוניון 1000 Sp
אוטו אוניון 1000 Sp (בגרמנית: Auto Union 1000 Sp) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית הרכב ה-גרמנית Auto Union AG אשר יוצרה בין השנים 1958–1965
פרנק נטר
פרנק הנרי נטר (באנגלית: Frank Henry Netter; 25 באפריל 1906 – 17 בספטמבר 1991) היה כירורג ואמן אמריקאי, שעסק באיור רפואי של אנטומיית האדם ותחומי רפואה אחרים, ויוצרו של "אטלס נטר" לאנטומיה. עבודתו בתחום האיור הרפואי תרמה רבות להבנת האנטומיה של גוף האדם, ולחינוכם של תלמידי רפואה בכל העולם.
ביוגרפיה
נטר נולד ב-1906 במנהטן שבניו יורק. למד בתחילה בסיטי קולג' ואחר כך למד אמנות באקדמיה הלאומית לציור ובליגת הסטודנטים לאמנות. הוא הושפע מסגנונם של המאיירים הגדולים של המגזינים של אותה תקופה, כמו רוברט הנרי, ג'ורג' בלואוס וחברים אחרים ב"אסכולת אשקן" (Ashcan School) שניסו לתעד את חיי היום-יום. כצייר מסחרי צעיר, הוא זכה להצלחה יחסית, אך בעצת הוריו שינה מקצוע והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת ניו יורק.
כבר בתחילת לימודיו גילה כי הוא מיטיב לזכור את חומר הלימודי באמצעות איורו, במקום שינונו בכתב. ציוריו של נטר זכו עד מהרה להכרה על ידי הפקולטה לרפואה, ונטר החל, כעבודה צדדית, לצייר איורים לספרי לימוד ולהרצאות. נטר התמחה בכירורגיה, אך לאור הביקוש העצום לאיוריו, זנח את הכירורגיה והתמקד באיור רפואי.
עבודתו הראשונה של נטר כמאייר רפואי הייתה בשנת 1938, כאשר חברת התרופות CIBA ביקשה ממנו לצייר פרסומת לתרופה דיגיטליס, אשר זכתה להצלחה גדולה. בעקבות זאת פרסם נטר עוד סדרת תמונות של איברים שונים, שגם הן זכו להצלחה בזכות דיוקן האנטומי ובהירותן. בהמשך צייר איברים ומערכות אנטומיות ופתולוגיות מגוונות של גוף האדם. חברת התרופות פרסמה את איוריו בספר "The Netter Collection of Medical Illustrations", שיצא לאור בשנת 1948.
איורי האנטומיה של נטר משמשים עד היום כאמצעי מרכזי ללימוד אנטומיה בפקולטות לרפואה ברחבי העולם.
הנצחה
ב-2010 נקרא על שמו בית הספר לרפואה של אוניברסיטת קיניפיאק בנורת' הוון, קונטיקט (Frank H. Netter M.D. School of Medicine at Quinnipiac University), שהוקם במימון תרומות בני משפחתו.
Angel with Tattoos
Angel with Tattoos (בעברית: מלאך עם קעקועים) הוא המיני-אלבום החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סקיילר גריי. האלבום יצא לאור ב-18 באוקטובר 2019 בהוצאה עצמית. מתוך המיני-אלבום יצאו שני הסינגלים "Shame on You" ו-"Angel with Tattoos", האחרון נחשב לשיר הנושא מתוכו.
אמריקן פאי מציגים: המייל העירום
אמריקן פאי מציגים: המייל העירום (באנגלית: American Pie Presents: The Naked Mile) הוא קומדיית נעורים משנת 2006, השני בסדרת "אמריקן פאי מציגים".
עלילת הסרט
אריק סטיפלר מתקשה לעמוד בשם המשפחתי אשר יצרו סטיב ומאט בני דודיו כאשר הוא הסטיפלר היחידי שעומד לסיים את לימודיו בתיכון שהוא בתול. הוא נשאר בבית כדי לאונן אך כאשר סבתו מפתיעה אותו היא מתה מהתקף לב. אריק מתוסכל מחברתו סטייסי אשר לא מוכנה לקיים איתו יחסי מין. אריק וחבריו הטובים נוסעים לבקר את בן דודו דוויט באוניברסיטת מישיגן שם מתרחש מרוץ המייל העירום. אריק וחבריו פוגשים בחורות שמשכנעות אותם לרוץ בעירום בסוף המרוץ אריק מתנשק עם ברנדי והנשיקה מופיעה בחדשות. סטייסי רואה את זה ובעידוד חברותיה משתכנעת לוותר על בתוליה. אריק מחליט לחזור כי הוא אוהב את סטייסי שבסופו של דבר מחליטה לשמור את עצמה והשניים עושים סקס בפעם הראשונה.
הגדת שיק
הגדת שיק (Szyk) היא הגדה של פסח שאוירה על ידי האמן הפולני-יהודי ארתור שיק בפולין בשנים תרצ"ד–תרצ"ו (1934–1936) בשיטת כתב יד מאויר.
בהגדה 48 דפים עם עיטורים צבועים בצבעי מים וגואש. בצד מופיע תרגום לאנגלית וכן ביאור ותוספות פרי עטו, זאת בנוסף לעיטורים המייצגים קטעים מסיפור ההגדה.
היסטוריה
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 החל שיק בחיפוש אחר מוציא לאור עבור ההגדה שלו, אבל נתקל בספקנות כלפי נוסח סיפור ההגדה בהגדתו. לדוגמה: מוציאים לאור בפולין סירבו לפרסם ספר שקישר באופן ישיר בין המדיניות הנאצית של גרמניה דאז לבין טקטיקת רצח העם שבה נקט פרעה המתוארת בספר שמות. בשל כך מחק שיק חלק מן הסממנים הנאציים הברורים שבהגדה, כגון צלבי הקרס שעיטרו את זרועותיהם של המצרים שהשגיחו על העבדים העבריים, אולם השאיר אחרים, לדוגמה, שפמו של היטלר מעל שפתיו של "הבן הרשע" מארבעת הבנים.
לבסוף הוקמה הוצאת "Beaconsfield Press" בלונדון ב-1937 שמטרתה הייתה ההוצאה לאור של הגדת שיק. שיק עבר מלודז' ללונדון כדי לפקח על ההוצאה לאור וההדפסה. עם היציאה לאור של מהדורת 1940 של ההגדה, שהודפסה ב-250 עותקים מקלף ונמכרה ב-500$ כל אחת, יצא עיתון הטיימס הלונדוני באמירה שההגדה של שיק.
ההגדה הוקדשה לג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת והוענק לו אחד מהעותקים הראשונים שלה.
מהדורות
החל מ-1956 ההגדה יצאה במגוון מהדורות שונות, בירושלים ובמקומות אחרים.
מהדורה יוקרתית חדשה שיצאה בהוצאה מוגבלת בשנת 2008, הודפסה בהדפסה דיגיטלית, הוסף לה תרגום וביאור חדש מאת ביירון שרווין (Byron L. Sherwin), ופורסמה בדפוס Historicana in Burlingame בקליפורניה.
על ההגדה יצא סרט דוקומנטרי שנקרא "In Every Generation: Understanding The Szyk Haggadah" בבימוי ג'יימס רוקסין, המתעד את היסטוריית ההגדה ועיצובה מחדש.
בשנת 1956 נדפסה בישראל מהדורה נוספת של ההגדה, על ידי בתי הדפוס 'מסדה' ו'מגן'. ההגדה הוצגה במסיבה מיוחדת שקיימו בתי הדפוס, בה נשאו דברים הפרופסור יהושע גוטמן ואליהו משה גניחובסקי בדבר ההגדה והדפסתה.
הכל עומד במקום
הכל עומד במקום הוא פזמון שכתב יעקב גלעד, הלחין אילן וירצברג וביצעה גלי עטרי. השיר יצא לאור בשנת 1985.
השיר נכלל באלבום "אמצע ספטמבר" שהוציאה עטרי. הוא דורג במקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
עטרי סיפרה על השיר: "במקור זה נכתב 'הכל חוזר על עצמו', והייתה לי בעיה עם השורה, היא נשמעה לא מספיק אנרגטית לפזמון. יעקב גלעד, שעבד איתנו על האלבום במקביל לעבודה עם פוליקר, כתב מחדש את המילים עם 'הכל עומד במקום' על מישהו שהכיר, קלידן שהתאבד. 'רצית לעוף כמו ציפור' נכתב על הקפיצה מהמרפסת של אותו בחור".
ב־2023, הזמר ישי ריבו פתח את טקס הדלקת המשואות ערב יום העצמאות ה-75 בהר הרצל בביצוע לשיר, כשברקע מאחוריו – מסכים עם סרטונים ותמונות של חיילים שנפלו.
ווקובאר
ווּקוֹבָאר (בקרואטית: Vukovar, בסרבית קרילית: Вуковар) היא עיר נמל בחבל סלאבוניה אשר במזרח קרואטיה השוכנת במפגש הנהרות ווּקָה והדנובה. ווקובר היא בירת מחוז ווקובאר-סריימיה ונודעה בשל הנזקים הכבדים שנגרמו בה במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור בתקופה הכלקוליתית. בתקופת האימפריה הרומית הוקמו לאורך הדנובה ובכלל זה באזור קרואטיה המודרנית מצודות ומסביבן התפתחו ריכוזי אוכלוסין. לאחר קריסת האימפריה הרומית המערבית, היגרו לאזור שבטים סלאביים ובמקביל אליהם שבטי אווארים. במהלך ימי הביניים נשלט האזור על ידי ממלכת קרואטיה ובהמשך עבר לחזקת ממלכת הונגריה. היישוב מוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מהמאה ה-13 תחת השם ווקובו (בקרואטית: Vukovo).
ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג ובהמשך נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, עבר השטח לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור ווקובאר הועבר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית, תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
לאחר המלחמה עברה ווקובאר לחזקת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. האזור הפך בהדרגה למרכז שיווק תוצרת חקלאית, וכן התפתחו בו תעשיות טקסטיל מזון ויין.
במסגרת תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה עמדה ווקובאר תחת מתקפה כבדה של הצבא העממי היוגוסלבי. העיר הופגזה ונגרמו נזקים כבדים לבמני ציבור ומגורים וכן נפגעו מאות מתושביה ומגיניה. ב-2007, הרשיע בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שנים מקציני צבא יוגוסלביה בעוון רצח של כ-200 מאזרחי העיר.
דמוגרפיה
לאחר מלחמת העולם השנייה החל תהליך תיעוש מואץ של האזור שלווה בהגירת עבודה לווקובאר. מספר התושבים בעיר גדל באופן משמעותי. בין 1948 ל-1991 גדל מספר תושבי העיר ב-146 אחוזים. מלחמת העצמאות של קרואטיה שלוותה בפגיעות קשות בעיר ולאחריה במשבר כלכלי הובילו לירידה במספר תושבי ווקובאר. בין 1991 ל-2011 קטן מספר תושבי העיר בכ-41 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי ב-2011 היו 57.37 אחוזים ממוצא קרואטי ו-34.87 אחוזים ממוצא סרבי.
הקהילה היהודית
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בעיר פעילות ציונית ונפתח סניף התנועה הציונית וכן סניף אגודת נוער של התנועה. ב-1921 מנתה הקהילה 453 נפשות, ב-1931 306, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בווקובאר 213 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ואיש לא ניצל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוסב מבנה בית הכנסת הראשון לכנסייה, ובראשית שנות ה-50 נהרס. בית הכנסת המרכזי הגדול נפגע קשות במהלך המלחמה ולאחריה, ב-1958 הוא נמכר, ובהמשך נהרס. בבית העלמין מצויות כ-100 מצבות. בראשית שנות ה-90, במהלך מלחמת העצמאות הקרואטית, הוא ניזוק קשות, ולאחר מכן שוקם. בית העלמין מתוחזק על ידי הרשות המקומית.
ניני
שמו אל
ווקובאר
ערים תאומות
לווקובאר שלוש ערים תאומות, והן:
חאלט אפנדי
מחמד סאיט חאלט אפנדי או מהמט סאיט האלט אפנדי (בטורקית: Mehmet Sait Halet Efendi, 1761 איסטנבול -1822 קוניה) היה דיפלומט ופוליטיקאי עות'מאני, שכיהן כשגריר בפריז בשנים 1806-1802 ובשנים 1822-1811 איש האמונים ובהמשך גם "שומר החותמים" של הסולטאן מהמוט השני. נחשב לשמרן ומתנגד לרוח ההתמערבות באימפריה העו'תמאנית. לקראת סוף חייו היה מעורב בפעולות תגמול אכזריות נגד האוכלוסייה היוונית.
שנות הילדות והבחרות
חאלט אפנדי נולד באיסטנבול בשם "מחמד סאיט", לקאדי חוסיין אפנדי קירימלי (שמוצאו היה מחצי האי קרים) שהיה הסגן של השייח אל-אסלאם מחמד שריף אפנדי. כנער עבד כפקיד במשרד המשפטים של השייח אל אסלאם וקיבל את השם "חאלט". הוא למד אצל שייח אל-אסלאם, ראש הקהילה האסלאמית הסונית באימפריה (אחרי הח'ליפה שהוא הסולטאן) רכש השכלה של עולמא, כולל רטוריקה, משפט ושירה, ושרת בהמשך אצל הואלי (מושל) של ברומליה, אבובכר סאמי פאשה, אצל הבילרביי של אוחריד וכמזכיר הראשי ("קטהודא") של המושל ("נאיב") של ינישהיר פנר (לאריסה). בשובו לאיסטנבול היה בן חסותו של "שייח" המנזר המוולווי בגאלאטה, המשורר דדה גליב (1798-1757), שהיה מבוגר ממנו בארבע שנים, ובחברתו השלים את השכלתו. בו זמנית עבד במשרדו של "שר החוץ" רסיח מוסטפא אפנדי. הסולטאן סלים השלישי שפקד את החוגים המוולווים בגאלאטה התרשם ממנו והחליט לקדמו.
שגריר בצרפת
ב-29 בדצמבר 1802 התמנה חאלט לשגריר בצרפת. מפני שחשש לנסוע בדרך הים, יצא למסע לצרפת בדרך היבשה, בליווי הדיפלומט הצרפתי ז'אן דניאל קיפר (Kieffer). מסעם החל -14 ביולי 1803 ונמשך 71 יום כשהם חוצים את רומליה (בולגריה של ימינו), ולאכיה, הונגריה, אוסטריה וגרמניה. הם הגיעו לפריז ב-22 בספטמבר 1803. חאלט אפנדי נשאר בפריז עד שנת 1806. צרפת הפוסט-מהפכנית עשתה עליו רושם שלילי ביותר. ובאחד מדיווחיו כתב: .
בשירותו של מהמוט השני
בשובו למולדת מילא מספר תפקידים משניים והיה ראש משרד, ולאחר מכן בתפקיד בכיר יותר - "קטהודה" - "ריקאט הימאיון" בדיוואן האימפריאלי. בעקבות האשמות מצד צרפת על יחסים חשאיים בינו ובין הבריטים, פוטר על ידי סולטאן סלים והוגלה ב-5 במרץ 1808 לקיטאהיה.
למזלו בנובמבר 1808 עלה לשלטון  מהמוט השני, ובספטמבר 1809 קיבל חאלט רשות לשוב לאיסטנבול. שם הפך לחביבם של הסולטאן ושל אחותו, בייהאן סולטאן, ולפי מקורות אחדים מילא את תפקיד "ראש הטקסים". הוא תמך במאבק הסולטאן החדש לחיזוק השלטון המרכזי נגד כוחם המופלג של הנכבדים המקומיים (עיאן) באנטוליה ובלקן, ובמיוחד נגד הדריביים המרדנים באסיה הקטנה.