cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולרן
שימושים
במהלך העשור האחרון, התכונות הפיזיקליות והכימיות של פולרנים היו "נושא חם" בשדה המחקר והפיתוח, וסביר להניח שימשיכו להיות כאלה למשך זמן רב. המגזין "מדע פופולרי" פרסם מאמרים על שימושים אפשריים של פולרנים בתחום השריון. באפריל 2003, פולרנים נחקרו בהקשר לפוטנציאל שלהם בשימוש רפואי: קשירת אנטיביוטים ספציפיים למבנה פולרני כדי לפגוע בחיידקים, ואפילו כדי לפגוע בתאים סרטניים כמו במלנומה. מהדורת אוקטובר 2005 של המגזין "כימיה וביולוגיה" כוללת מאמר המתאר את השימוש בפולרנים כגורמים אנטיבקטריאליים קלי הפעלה.
אופני היצירה של פולרנים
שיטה נפוצה להפקת פולרנים היא הפקת זרם חשמלי חזק בין שתי אלקטרודות גרפיט קרובות, בסביבה אינרטית. הפלזמה הפחמנית שנוצרת בקשת בין שתי האלקטרודות מתקררת ונוצרות שאריות פיח, מתוכן ניתן לבודד פולרנים.
בטיחות
אף על פי ש-C60 נחשב תאורטית לאינרטי יחסית, מצגת של החברה האמריקנית לכימיה במרץ 2004, ותוארה במאמר בניו-סיינטיסט ב-3 באפריל 2004, טוענת שהמולקולה מזיקה לאורגניזמים. ניסוי שבוצע על ידי אווה אוברדורסטר מהאוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, שהכניס פולרנים לתוך מים בריכוזים של 0.5 ppm, מצא שדג בס גדול-לוע סבל מנזק תאי גבוה פי 17 ברקמת המוח לאחר 48 שעות. הנזק היה מסוג פרוקסידציה של שומנים, שידוע כגורם נזק לתפקודי הממברנות. כמו כן, היו שינויים דלקתיים בכבד והפעלה של גנים הקשורים לייצור של אנזימי תיקון. תוצאות אלו פורסמו בעיתון "Environmental Health Perspectives" ביולי 2004.
C60 טהור יכול להיות מושרה במים בריכוזים נמוכים כיוון שצברים גדולים מכונים לרוב nC60. צברים אלה הם ערימות כדוריות בקוטר של 250-350nm. בכך, nC60 מהווה ישות כימית נפרדת מהתמיסות של C60, שבהן הפולרנים מתקיימים כמולקולות בודדות.
תוצאות שהוצגו מאוחר יותר בפגישת ה-ACS באנהיים, קליפורניה, מבססות טענה כי nC60 רעיל במידה מתונה לפרעושי מים ודגי בס גדולי-לוע צעירים, בריכוז במים של בערך 800ppb. בתור מחקר ראשון על השפעתו על חיים בים, תוצאות ראשוניות אלה נפוצו במהירות ברחבי הקהילה המדעית. אולם, העדויות החזקות על אי-רעילות חיונית של C60 שאיננו רעיל - (לא nC60) - במאמרים קודמים על C60 ועל רבות מנגזרותיו, מצביעים על כך שלתרכובות אלה יש מעט (אם בכלל) רעילות, בייחוד בריכוזים הנמוכים שבהם נעשה בהן שימוש.
מחקר שפורסם בדצמבר 2005 בז'ורנל ביופיזיקה מניף דגל אדום באשר לבטיחות של C60 כשהוא מומס במים. המאמר מדווח על התוצאות של סימולציית מחשב מפורטת שמצאה כי C60 נקשר לסלילים במולקולות DNA בסביבה מימית, מה שגורם ל-DNA לאבד את צורתו המקורית, ועשוי לגרום להפרעה בתפקודים הביולוגיים שלו, ואולי אף לגרום לתוצאות לוואי שליליות ארוכות-טווח באנשים ובאורגניזמים אחרים.
פולרן בתרבות פופולרית
דוגמאות לפולרן בתרבות הפופולרית הן רבות. למעשה, פולרנים הופיעו במדע הבדיוני הרבה לפני שהמדע התחיל להתעניין בהם באופן רציני.
היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל
היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל הוקם על ידי משרד הביטחון להנצחת זכרם של כל חללי מערכות ישראל בהגנה על הארץ ומחוצה לה מאז שנת 1860 ועד היום. ההיכל החליף את רחבת הטקסים המרכזית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל, בה התקיימו עד שנת 2016 טקסי יום הזיכרון המרכזיים בהשתתפות ראשי המדינה. ההיכל נחנך רשמית ב-30 באפריל 2017 ונפתח לקהל מספר חדשים לאחר מכן.
היסטוריה
במהלך אירועי יום הזיכרון ב-2010 הכריז שר הביטחון אהוד ברק, על הקמת היכל זיכרון לאומי בכניסה הראשית של בית הקברות הצבאי בהר הרצל בשדרות הרצל בירושלים. המיקום נבחר לאחר שנגנזה התוכנית להקמת אתר זיכרון לאומי בהר איתן שאושרה במהלך שנות ה-80 על ידי ממשלתו של ראש הממשלה מנחם בגין ונגנזה סופית ב-2007, לאחר שהוצאה נגדו תביעה משפטית בגין פגיעה בנוף וביער ירושלים על ידי הארגונים הירוקים.
ההיכל תוכנן מאבני זיכרון זהות בגודלן שבהן חקוק שם הנופל ותאריך נפילתו ובצמוד לכל אבן, נר זיכרון שיידלק ביום השנה של כל חלל. פני החללים יוקרנו מעל מקום הנצחתם. התוכנית הוכנה על ידי משרד האדריכלים קימל־אשכולות, בשיתוף עם קלוש־צ'צ'יק אדריכלים. תוכנית ההיכל הוכנה בין השאר בהשראת אנדרטת המלחמה של אוסטרליה שבקנברה. במסגרתה ייכנסו המבקרים מרחבת הכניסה של בית הקברות הצבאי הישר אל ההיכל שייחפר בהר, כשמעליו תשוחזר הטופוגרפיה המקורית בשילוב של אבן וצמחייה. המבנה תוכנן להשתלב עם השטח הטבעי של ההר ועם חזות הקברים הסמוכים אליו. עבור מבקרים שאינם מעוניינים לעבור בהיכל הזיכרון, הוקם שביל עוקף המוביל ישירות אל בית הקברות הצבאי בהר הרצל. תכנון נוסף הוא, שלצידו ימוקמו משרדי היחידה להנצחת החייל של משרד הביטחון.
באפריל 2012 אישרה הממשלה את הקמתו של היכל הזיכרון הלאומי בעלות של 40 מיליון שקלים, למרות עתירתם של ארגוני נפגעי טרור שביקשו לעכב את הקמתו בטענה שלא מוזכרים בו שמות חללי הטרור.
בתאריך 30 באפריל 2014 נערך טקס הנחת אבן הפינה במעמד נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, והרמטכ"ל בני גנץ.
בחודש פברואר 2015 החלה הבנייה. ההיכל נחנך בטקס ממלכתי בתאריך ד' באייר תשע"ז - 30 באפריל 2017 (ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל) בהשתתפות ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיא המדינה ראובן ריבלין, הרמטכ"ל גדי איזנקוט, מפכ"ל המשטרה, ראש המוסד, ראש השב"כ ובכירי מערכת הביטחון. לאחר חנוכתו נסגר שנית ונפתח לציבור באוקטובר 2017. לאחר פתיחתו של אולם הזיכרון עברו אליו טקסי יום הזיכרון המרכזיים שנערכו ברחבת הטקסים בבית הקברות הצבאי ושאר טקסי הזיכרון הצבאיים המרכזיים.
הכניסה הראשית
הכניסה הראשית אל המבנה נמצאת סביב רחבה גדולה המיועדת לטקסי זיכרון. היא בנויה בחצי עיגול המוביל אל דלת הכניסה הראשית. צמוד אליה "נר יזכור".
האולם המרכזי
בכניסה אל חלל האולם המרכזי ישנו קיר, עליו מוקרן סרט המתאר חיילים ההולכים אל הקרב שממנו לא חזרו. לצידו חדר זיכרון מיוחד עבור החללים שנפטרו עקב נכות לאחר שירותם הצבאי.
סביב החלל המרכזי, הבנוי בצורה מעגלית, נמצא "קיר השמות" המורכב מלבנות זיכרון אחידות, שעל כל אחת מהן נחרת שמו של חלל צה"ל. בתחתית השביל כתובות השנים מהחלל הראשון ועד ימינו. לצד הלבנה נידלק נר זיכרון באופן אוטומטי ביום השנה למותו של החלל. ישנן עמדות מידע על כל החללים במערכות ישראל.
במרכז האולם מצוי עמוד עגול וחלול המציין את "אש התמיד", ולצידו משטח מואר וקיר להנחת זרים. הם נמצאים ברחבה פנימית לעריכת אזכרות וטקסים יומיים (כגון אמירת "קדיש"). בקצה השביל העולה בצורה ספירלה, סביב עמוד אש התמיד המוביל אל היציאה, ישנה גם "עמדת קדיש" יומית לזכר חללי מערכות ישראל שנפלו באותו היום. בפתח היציאה מצויה עמדה ובה ספר זיכרונות וביקורת של המבקרים במקום.
ההליכה בהיכל מלווה ביצירה "מניין" שהלחין במיוחד להיכל הזיכרון היוצר חן מצגר אדר
היצירה בת שלושה פרקים לכל מפלס פרק שונה.
פרק ראשון: משחקי ילדות
פרק שני: כאבי גדילה
פרק שלישי: תום
האמפיתיאטרון ומבנה הגג
מבנה הגג של האולם, יחד עם שטח רחבת הכניסה, משמשים בתור "אמפיתיאטרון פתוח" עבור טקסי יום הזיכרון, בתור במת נאומים וטקסי זיכרון.
אחנתון (אופרה)
אחנתון היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי המלחין המינימליסטי פיליפ גלאס ב-1983. האופרה מגוללת את סיפור חיו ואמונותיו הדתיות החדשניות של הפרעה אחנתון (אמנחותפ הרביעי). הצגת הבכורה נערכה בבית האופרה של שטוטגרט ב-24 במרץ 1984. משך האופרה הוא כשעתיים.
האופרה היא האחרונה בטרילוגיה של אופרות ביוגרפיות על אישים, שלדברי גלאס, שינו את תפיסת האנושות על העולם בכח חזונם ומעשיהם, וקדמו לה האופרות איינשטיין על החוף על אלברט איינשטיין וסאטיאגרהא על מהאטמה גנדי.
הטקסטים באופרה לקוחים ממקורות היסטוריים שונים מתקופת אחנתון, כגון שיריו של אחנתון, ספר המתים, התכתבויות וצווים שפרסם, והם מבוצעים בשפות המקור - מצרית קדומה, אכדית ועברית עתיקה. את הקטעים מבאר הדובר, אשר מדבר שפה מודרנית.
מוזיקה
תזמורת האופרה דומה בגודלה לתזמורות מן המאה ה-19, והיא כוללת 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינט, קלרינט-בס, 2 בסונים, שתי קרנות יער, שתי חצוצרות, 2 טרומבונים, טובה, כלי הקשה (3 נגנים), צ'לסטה, 12 כינורות, 8 צ'לי ו-6 קונטרבס.
תקציר העלילה
מערכה ראשונה - שנת השלטון הראשונה של אחנתון בתבאי.
מערכה שנייה - השנים 5 - 15 לשלטונו - תבאי ואחנתון
מערכה שלישית- השנה ה-17 לשלטונו והווה - אחנתון
ג'רמיה קלארק
ג'רמיה קלארק (באנגלית: Jeremiah Clarke; 1674 - 1 בדצמבר 1707) היה מלחין אנגלי.
ג'רמיה קלארק נולד ב-1674, ככל הנראה בלונדון. הוא היה תלמידו של ג'ון בלואו, בקתדרלת סיינט פול. אחרי סיום לימודיו היה לנגן עוגב ב"קאפלה המלכותית".
שיגעון שאחז בו מחמת אהבה נכזבת גרם לקלארק להתאבד ביריה. החליף אותו בתפקידו ויליאם קרופט.
כיום זכור קלארק בעיקר בזכות יצירה פופולרית לכלי מקלדת המיוחסת לו, "שיר הלכת של נסיך דנמרק". יצירה זו נודעה יותר בשם "סולו לחצוצרה" ובמשך שנים רבות יוחסה להנרי פרסל. מקורה הוא למעשה באופרה למחצה "נסיכת האי", הפקה מוזיקלית משותפת של קלארק ודניאל פרסל, אחיו הצעיר של הנרי פרסל, ומכאן כנראה הטעות.
משה עצמון
משה עצמון (במקור גרוסברגר (נולד ב-30 ביולי 1931 בבודפשט) הוא מנצח ישראלי ממוצא יהודי-הונגרי שניצח על תזמורות סימפוניות חשובות בישראל ובעולם.
קורות חיים
עצמון נולד בהונגריה ובגיל 13 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בתל אביב. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בנגינה בקרן יער בתזמורת צה"ל, ואחר כך עבר לנגן בתזמורות סימפוניות מובילות בישראל, לפני שהחליט להיות מנצח.
בשנת 1961, נסע עצמון ללונדון להשתלם בניצוח אצל אנטל דוראטי ובית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
כשחזר לישראל, הופיע כמנצח אורח של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן של התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנת 1964, עצמון השתתף כמנצח-עמית לשלום רונלי-ריקליס במסע של תזמורת הגדנ"ע בארצות הברית וקנדה. כן יצא להופעות אורח באנגליה. בשנת 1966 הוזמן לנצח בפסטיבל זלצבורג.
בקיץ 1967 הוזמן לכהן כמנצח קבוע של התזמורת הסימפונית של סידני. בשנים אלו הוא ניצח באוסטרליה במשך כמחצית השנה ובאירופה ובישראל ביתרת השנה. בשנת 1971 הוזמן לכהן כמנצח של תזמורת רדיו צפון גרמניה.
כיהן כמנצח ראשי קבוע של התזמורת הסימפונית של בזל ב-1968–1972.
משה עצמון היה בעבר מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הקוריאנית בין השנים 1990–1992.
כיהן כמנצח ראשי של תזמורת טוקיו, תזמורת נגויה, תזמורת ריין ותזמורת דורטמונד.
לשון ים המלח
לשון ים המלח היא לשון יבשה בין האגן הצפוני של ים המלח לבין האגן הדרומי שלו.
בעבר הייתה הלשון חצי אי, אך עקב שינויי מפלס מי ים המלח, היא מחלקת כיום את הימה לשני חלקים נפרדים. חלקה הצפוני נקרא כף קוסטיגן, על שם החוקר האירי כריסטופר קוסטיגן שחקר את הימה ב-1835, וחלקה הדרומי-מערבי, כף מולינה, על שם תומאס הווארד מולינה, קצין ים באוניית מלחמה בריטית שחקר אף הוא את ים המלח, ב-1847. שניהם נספו מפגעי האקלים בעת שעסקו בחקר הימה. קפטן ויליאם פרנסיס לינץ' מהצי האמריקאי, שסייר וביצע מדידות בים המלח ב-1848, נתן לכפים את שמותיהם. על שמו של לינץ' נקרא מצר לינץ' שהוא המצר שעובר בין הלשון לחוף המערבי של ים המלח (כיום המצר יבש).
השינויים במפלס המים הביאו לשינוי שטח הלשון וגובהה מעל פני ים המלח. ישנן עדויות כי בעבר עברו את ים המלח ברגל או בעזרת בהמות, כאשר חלק מהדרך היה על הלשון. הקצינים האנגליים אירבי ומנגלס כתבו כי בשנת 1812 עברה שיירה בים הרדוד ובלשון, ונאמר להם שאפשר לעבור את הים במקום זה בכל ימות השנה. תיאור מפורט של הימה מביא הנוסע הנרי בייקר טריסטראם שביקר בארץ ישראל בשנים 1863 - 1864 וכתב את רשמיו בספר "מסע לארץ ישראל".
המונח מקורו בתנ"ך, שם שימש דווקא לציון קצהו הצפוני של ים המלח. לשון ים המלח של ימינו קרויה בערבית "אל-לסאן", והיישוב הסמוך אליה ממזרח הוא הכפר מזרעה, הנזכר כבר במכתבי בר כוכבא.
תכונות הלשון
מחקרים ותצפיות שנערכו על הלשון, העלו את הממצאים הבאים:
בשנת 1961 נצפתה הופעה של איים ליד חצי האי. האיים נוצרו מהרס צוקי החוואר. אורך שניים מהם הגיע ל-200 מטר. הגורם לכך היה פעולת גלי הים על חופי הלשון. האיים התמוססו עם הזמן.
מסלע הלשון מורכב לסירוגין משכבות דקיקות ובהירות של ארגוניט מהשקעה קיצית ומשכבות כהות יותר של חומר דטריטי (משקע זעיר-גרגיר שמקורו בשחק סלעים ביבשה) מהשקעה חורפית. כך נוצרים הרבדים המכונים על שם הלשון חוואר הלשון. זהו מסלע שונה מחוואר רגיל המוכר משכבות גאולוגיות בישראל, אשר מורכב מחרסית וקירטון. עוד נכלל במסלע גם הליט.
נסיבות היווצרות
טריסטראם סבר כי היבשה מתקדמת על חשבון הים בפינה הדרומית-מערבית. הוא שיער כי הלשון נוצרה מהיקוות ארבעה נחלים לימה. הוא מוצא תמיכה להשערתו בכך שהחלק הרדוד של האגן הצפוני מתחיל מצפון ללשון. הוא סבר כי הלשון הוא מרבץ של חוואר אשר נסחף מההרים באמצעות הנחלים.
לעומת זאת, הדמיון בין מבנה השכבות של הלשון לבין אלה של הר סדום מראה כי הלשון והר סדום היו קשורים בעבר בקשר יבשתי. הר סדום וחצי-אי הלשון בנויים בעיקר משכבות מלח שהושקעו לפני תצורת הלשון. רק תנודות טקטוניות הביאו לשקיעת האגן הדרומי ולחשיפת הלשון. מכאן שמקור המלח הוא זהה והתצורה שותפה להר ולחצי האי. חוואר הלשון מעל התצורה יכול לנבוע מסחף הנחלים.
'הנהר הסודי'
'הנהר הסודי', הוא כינוי שהוענק בסדרת כתבות של אורן אהרוני בכאן 11 בראשית 2020, לשתי זרימות מים קבועות ממערב ללשון ים המלח ולאורך עשרה קילומטרים. שני הנחלים המכונים 'הנהר הסודי' זורמים מבריכות האידוי של ים המלח באגן הדרומי עד לחלקו הצפוני של ים המלח ונשפכים במצר לינץ' וצבע המים שלהם כחול וטורקיז.
בנחל המערבי זורמים מי ים המלח שמקורם בבריכת האידוי 5, עם מי נביעות מאקוויפר ההר.
חוסיין בן עלי
השריף חוסיין בן עלי בערבית: حسين بن علي (חֻסַין בן עלי) (1853 - 4 ביוני 1931) היה ראש השושלת ההאשמית המלכותית. שימש כשָׁרִיף ואמיר של מכה בין 1908 ל־1917, אז הכריז על עצמו כמלך חג'אז ומלך כל הערבים, וקיוה לקבל את הכרת בריטניה בתמורה למרד שינהיג נגד האימפריה העות'מאנית (המרד הערבי). בשנת 1924 הכריז על עצמו כח'ליף. בשנה זאת גם הובסו כוחותיו שבמכה על ידי המלך עבד אל-עזיז אל סעוד. בעקבות התבוסה מסר את תאריו ותפקידיו לבנו הבכור עלי בן חוסיין מחיג'אז, אך גם הלה ברח מחג'אז מפני משפחת סעוד.
תולדות חייו
חוסיין בן עלי נולד באיסטנבול בסביבות 1853–1854 למשפחה שאבות-אבותיה שימשו מאז המאה ה-13 כשָׁרִיפים, מנהיגי הערים הקדושות מכה ומדינה. בשנת 1856, ביקר במכה את סבו מוחמד, שהחל לכהן בשנית כשריף. לאחר מות אביו עלי עבר למכה לחיות עם דודו.
בשנת 1893 נקרא חזרה לאיסטנבול, לאחר שהגיעו שמועות לסולטן שחוסיין בן עלי מחזיק בדעות מסוכנות. בנובמבר 1908 מונה בידי הסולטאן עבדול חמיד השני לשריף ואמיר של מכה. על פי חלק מהמקורות, הגם שהסולטאן לא בטח בחוסיין בן עלי, הוא העדיף אותו על פני המועמד האחר, שנחשב מקורב לטורקים הצעירים והצליח להעביר את המינוי שלו לשריף. על פי מקורות אחרים, כולל ספרו של לורנס איש ערב, מונה חוסיין בן עלי לשריף על פי דרישות הטורקים הצעירים למרות מחאותיו של הסולטאן הטורקי עבדול חמיד השני.
לאחר הצטרפות האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, נקט חוסיין בן עלי בטקטיקת השהיה אל מול הלחצים עליו לסייע בגיוס הבדואים לעזרת האימפריה, בעת שהתלבט באיזה צד לתמוך. בשנת 1916, עם התעצמות מלחמת העולם הראשונה בזירת המזרח התיכון, כרת השריף חוסיין ברית עם בריטניה נגד האימפריה העות'מאנית. בתמורה למרידתו בטורקים, הידועה בכינויה "המרד הגדול במדבר", הובטחה לשריף חוסיין השליטה באזורים שישוחררו על ידי מדינות ההסכמה. הבטחות אלו הועלו על הכתב במכתבי חוסיין-מקמהון. חשיבותו של המרד הערבי במדבר בהנהגתו של השריף חוסיין שנויה במחלוקת. המרד לא סחף את ההמון הערבי אלא רק את בני השבטים הבדואים של חג'אז שהיו נאמנים לשריף. בני השבטים האלה עסקו בעיקר בלוחמה זעירה ותקיפת שיירות, דבר שחייב את הממלכה העות'מאנית לרתק כוחות גדולים סביב חצי האי ערב. על אף שכוחות ערביים בהנהגתו של השריף חוסיין השתתפו במספר קרבות גדולים נגד הטורקים, בכללם הקרב על עקבה, תרומתם למאמץ המלחמתי בזירה המזרח-תיכונית היו זניחות ביחס למאמץ הבריטי.
לאחר המלחמה, הומלך חוסיין כמלך על חג'אז ובניו הומלכו על עבר הירדן ועיראק. במרץ 1918 פרסם עיתונו הרשמי, "אל-קיבלה", הצהרה המביעה את נכונות הערבים לקבל בברכה את אחיהם היהודים השבים לארץ ישראל. בינואר 1924 ביקר חוסיין את בנו עבדאללה בעבר הירדן, בביקור שהיה להפגנת-כוח של המשפחה ההאשמית. באותו חודש נפגשו עמו הראשון לציון הרב יעקב מאיר, הקולונל פרדריק קיש ודוד ילין, בניסיון ליצור יחסים טובים בין הערבים לציונים. בפגישה אמר חוסיין שהערבים מרדו בטורקים רק כדי להגן על זכויותיהם ועל היהודים לעזור להם בכך, וכי "כל השמועות באירופה בנוגע למטרות הערבים הן בדויות, הערבים שואפים רק להגן על זכויותיהם הלאומיות, ומוכנים לקבל את עזרת היהודים בשביל מטרה זו". חוסיין טען שאינו מבדיל בין יהודי לשאינו יהודי, ושחשש היהודים מהערבים אינו נכון - "הערבים יעמדו תמיד לצד היושר"... "אלוהים אמר בספרו "היו עוזרים איש לרעהו במעשה הטוב והצודק", וזוהי חובתנו, העם הערבי נכון תמיד להושיט יד עזרה לאלה החפצים לעבוד איתו"... "ליבי וארצי פתוחים לקבל את היהודים, אני מוכן לתת ליהודים אדמה במתנה, בתנאי שהם ייכנסו דרך הפתח ולא יפרצו פרץ בקיר לבוא פנימה. העתיד יוכיח ליהודים שאין להם שום סיבה לפחד מן הערבים" כמו כן הוא נפגש עם משלחת חרדית בראשות הרב יוסף חיים זוננפלד, שארגן יעקב ישראל דה האן; המשלחת הייתה משקל-נגד למשלחת הציונית. משלחתו של דה האן הגישה תזכיר לפיו אגודת ישראל היא גוף עצמאי המייצג יהודים רבים ברחבי העולם ולכן יש לקבל ממנו חוות דעת נפרדות בשאלות העומדות על הפרק. עוד הביע התזכיר רצון בשלום ובשיתוף פעולה בין כל התושבים לבניין הארץ. במעמד זה הוא השיג מהמלך חוסיין סכום נכבד לעניי העדה החרדית.
חוסיין בן עלי הכריז על עצמו כ"מלך כל הערבים". ב-5 במרץ 1924, בעת שחנה בבקעת הירדן, התבשר שטורקיה בהנהגת אטאטורק ביטלה את הח'ליפות, ומיהר להכריז על עצמו כח'ליפה החדש. מיד אחר כך החלו חוסיין וחכמי הדת בחצרו בהכנת קונגרס אסלאמי, שיבטא הסכמה מוסלמית כללית. הקונגרס התכנס במכה ביולי 1924, אולם היה דל בנוכחים, שהיו ברובם אנשי חצרו, ועובדה זו ביטאה דווקא אי-הסכמה והבליטה את בידודו.
הכרזת הח'ליפות גרמה לחיכוך עם המשפחה הסעודית שלא ראתה עצמה כפופה למשפחה ההאשמית. למרות עליית קרנה של השושלת ההאשמית ברחבי הסהר הפורה אחרי מלחמת העולם הראשונה, חצי האי ערב היה עדיין מפולג ושבטי וחוסיין התקשה לשמר את שלטונו. למשפחת סעוד הייתה היסטוריה ארוכה של סכסוך עם המשפחה ההאשמית עוד מימי הטורקים. בתום מאבק בין השבטים הובס חוסין בספטמבר 1924. בעקבות התבוסה מסר את תאריו ותפקידיו לבנו הבכור עלי בן חוסיין מחיג'אז ועבר מחג'אז למעאן וממנה לעיראק. באמצע 1925 עבר לעקבה. בלחץ משפחת סעוד, שראו בעקבה חלק מערב הסעודית במסגרת סכסוך גבולות על הגבול בין עבר הירדן וערב הסעודית, דרשו הבריטים מחוסיין לעזוב את עקבה, והוא עבר לקפריסין, בה שכרו עבורו הבריטים בית מלון בניקוסיה. בעיתונות נטען שחוסין נמצא בעצם בשבי הבריטים בקפריסין אשר אינם מעוניינים בשובו לעיראק או עבר הירדן שמא יעורר מלחמה עם משפחת אבן סעוד על השלטון בחג'אז. חוסיין הכחיש טענות אלו וטען שהוא חופשי ללכת לאן שיחפוץ אך טוב לו בקפריסין. בסוף שנת 1930, לאחר שהמלכים ההאשמים הכירו בשלטון הסעודים בחג'אז, עבר חוסיין לעבר הירדן, שם שלט בנו האמיר עבדאללה הראשון.
מותו וקבורתו בירושלים
בשנת 1931 מת חוסיין בן עלי כאשר הוא נושא את התואר חסר המשמעות "הח'ליף של עמאן". מעמאן בה מת, הובאה גופתו לירושלים, ונקברה בהלוויה טקסית על הר הבית באחוזת משפחת אל-עפיפי על יד שער הברזל, סמוך למקום קבורתו של מוחמד עלי (באחוזת קבר בדאר אל-ח'טיב, מאחורי החומה המערבית של החרם א-שריף). ג'מאל אל-חוסייני היה האחראי על סידורי הלוויה וקבלת פני המשתתפים. בתהלוכה צעדו שלושה מבניו. לצד עבדאללה צעד המופתי של ירושלים אמין אל-חוסייני. בתהלוכת הלוויה השתתפה גם משלחת יהודית, שהלכה עד הכניסה להר הבית. בין ראשי הדתות צעד הרב יעקב מאיר, ובשורת הקונסולים צעדו הקולונל פרדריק קיש, דוד ילין וחיים מרגליות קלווריסקי. למרות שהוזמנה להיכנס עם יתר המוזמנים, המשלחת היהודית לא נכנסה לשטח המסגד, אלא רק למשרדי המועצה המוסלמית העליונה, שם הביעו ניחומים בשם הסוכנות היהודית והיישוב העברי.
המשורר המצרי אחמד שאוקי כתב על חוסיין בן עלי שיר קינה, שנחתם במילים: ״קברו אותו בירושלים / בין דוד ושלמה ושאר המלכים המהוללים / ירושלים היא מקור ההשראה האלוהית / משכנם של כל אנשי העבר הדגולים״.
הערכה
ד"ר נסים מלול הביא מספר סיבות לאובדן שלטונו של חוסיין בערב:
נינוה (מחוז)
מחוז נִינְוֵה (בערבית: محافظة نینوى, בתעתיק מדויק: מחאפט'ת נינוא), הוא מחוז בצפון עיראק, שקיבל את שמו מהעיר התנ"כית נינוה שהייתה בירתה של ממלכת אשור. שטחו של המחוז משתרע על 37,323 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 3,270,422 נכון ל-2011.
נוצרים, טורקמנים, יזידים, שבאקים, מנדעים, ארמנים, בהאים, קאקאיס ופאדי כורדים חיו בעיראק זמן רב מאוד - חלקם במשך מאות שנים, אחרים במשך אלפי שנים. רבים מהם, במיוחד נוצרים, יזידים, שבאקים וטורקמנים, גרים בנינוה, מחוז עשיר מבחינה תרבותית שנמצא במרחק של 400 מיילים צפונית-מערבית לבגדאד. האזור המכונה מישור נינוה, צפונית-מזרחית למחוז, מאוכלס ברובו על ידי קבוצות מיעוט אלה.
העיר הראשית היא מוסול, הנמצאת סמוך לנהר החידקל וליד הריסות נינוה. עיר מרכזית נוספת היא תל-עפר.
שתי הערים ידעו קרבות רבים בשנת 2004 בין הכוחות האמריקאיים לבין המורדים בעיראק, וכן בהשתלטות ארגון דאעש על האזור ובקרבות שניהל עם צבא עיראק.
רוברט ספולסקי
רוברט מוריס סַפּוֹלסקי (באנגלית: Robert Morris Sapolsky; נולד ב-6 באפריל 1957) הוא נוירואנדוקרינולוג יהודי אמריקאי, פרופסור לביולוגיה, מדעי המוח ונוירוכירורגיה באוניברסיטת סטנפורד, חוקר וסופר. בנוסף הוא יועץ מחקרי במוזיאונים לאומיים של קניה.
קורות חיים
ספולסקי נולד בשנת 1957 בברוקלין שבניו יורק, למהגרים יהודים מברית המועצות. גדל כיהודי אורתודוקסי והעביר את זמנו בקריאה ומחשבות על חיים עם גורילות. בגיל 12 כבר כתב מכתבי הערצה לפרימטולוגים. ספולסקי למד בתיכון ג'ון דיואי (John Dewey High School) ובזמנו קרא ספרים בנושא פרימטים ולימד עצמו את השפה הסוואהילית (Swahili). ספולסקי מגדיר עצמו כאתאיסט.
בשנת 1978 ספולסקי קיבל את תעודת הBA שלו באנתרופולוגיה (B.A. in biological anthropology summa cum laude) מאוניברסיטת הרוארד. לאחר מכן נסע לקניה כדי לחקור התנהגות חברתית של בבונים בטבע. לאחר זמן מה כשחזר לניו יורק, למד באוניברסיטת- Rockefeller University ,שם קיבל את תואר Ph.D. ב נוירואנדוקרינולוגיה - Neuroendocrinology, תוך כדי עבודה במעבדתו של ברוס מקאיוון - Bruce McEwen, אנדוקרינולוג בעל שם עולמי.
לאחר המחקר הראשון של ספולסקי באפריקה הוא נהג לחזור לשם כל קיץ במשך כעשרים וחמש שנים על מנת לחקור את אותה להקת בבונים, זאת החל משנות ה-70 המאוחרות ועד שנות ה-90 המוקדמות של המאה הקודמת. במשך ארבעה חודשים בכל שנה הוא הקדיש 8-10 שעות ביום לתיעוד התנהגותם של אותם בבונים.
בטקס קבלת פרס "המלך הוא עירום" מטעם הקרן למען חופש מדת, שהתקיים בשנת 2002, הצהיר ספולסקי: "גדלתי בבית יהודי דתי-אורתודוקסי וחונכתי בחינוך דתי אדוק עד גיל 13 לערך. בשנות בגרותי, אחד הדברים המגדירים ביותר בחיי היה עזיבת הדת ואמונות דתיות למיניהן".
קריירה
כיום ספולסקי משמש כפרופסור בבניין על שם - "John A. and Cynthia Fry Gunn", שבאוניברסיטת סטנפורד. הוא מחזיק במינויים בכמה מחלקות הכוללים את: מדעי הביולוגיה, נוירולוגיה, מדעי המוח, ונוירוכירורגיה.
כנוירואנדוקרינולוג הוא התמקד במחקר על בעיות המתח/לחץ וניוון מוחי, כמו כן עסק באפשרויות טיפול בגנים על מנת להגן על נוירונים רגישים במיוחד מפני מחלות. כעת, ספולסקי עובד על טכניקות של העברת גנים לחיזוק הנוירונים כנגד תופעות הדיכוי של גלוקוקורטיקואידים. בכל שנה ספולסקי מעביר את זמנו בקניה בחקר אוכלוסיית בבונים החיים בטבע במטרה לזהות את המקור למתח/לחץ בסביבתם, ואת יחסי הבין אישות ודפוסים של מחלות הקשורות ללחץ/מתח בחיות אלו. הוא חוקר את רמות הקורטיזול השונות בין זכרי ונקבות אלפא ובין יחידים נחותים יותר על מנת לקבוע רמות מתח/לחץ שונות. דוגמה מוקדמת אך עדיין רלוונטית למחקריו של בבוני הזית (Olive Baboon) אפשר למצוא במאמר מדעי שלו משנת 1990 - "Stress in the Wild". את תצפיותיו ומסקנותיו סיכם במספר ספרים, בהם Why Zebras Don’t Get Ulcers ו-A Primate's memoir. ספולסקי כתב בין היתר גם על ליקויי הנוירולוגיה ואי שפיות מערכת המשפט האמריקנית.
חיים אישיים
ספולסקי נשוי לליסה ספולסקי, דוקטור לנוירופסיכולוגיה. להם יש שני ילדים. בעברו ספולסקי נהג לשחק כדורגל 3 פעמים בשבוע, אך הפסיק עקב בעיות גב.
מימוזה ביישנית
המימוזה הביישנית (שם מדעי: Mimosa pudica), המכונה גם "הצמח הרגיש" או "אל תיגע בי", היא צמח מטפס בעל תכונה ייחודית של רגישות למגע: ברגע שנוגעים באחד מעליו של עלה מורכב של הצמח הוא מתחיל להתקפל פנימה ולהיסגר.
הצמח תואר לראשונה על ידי הטקסונום קרל לינאוס בספרו מיני הצמחים ("Species Planatarum").
מקור השם הוא במילה הלטינית "pudica", שמשמעותה "התכווצות" או "ביישנות".
תיאור הצמח
הצמח הוא צמח מטפס קוצני העשוי להגיע לאורך של עד 1.5 מטר. עליו בנויים מ־10–26 זוגות עלעלים משני צידי צירו. לצמח תפרחת כדורית או אובלית (שצורתה מעוגלת ומאורכת, סגלגלה) ורודה ואדומה, בקוטר של 8–10 מ״מ (ללא האבקנים).
הפרי מכיל 2–8 תרמילי זרעים באורך 1–2 ס״מ. הם מחולקים ל־2–5 חלקים המכילים זרעים חומים־בהירים באורך 2.5 מ״מ ובעלי קליפה קשה, המעכבת נביטה מוקדמת.
תנועת הצמח
התכונה הבולטת של הצמח היא תופעה הקרויה תנועת צמח מהירה. לצמח יש מה שמכונה "תנועת שינה" או תנועה ניקטינסטית (תופעה שכיחה בפרחים המתקפלים בלילה ונפתחים באור יום) הקיימת במספר מיני צמחים, ועליו נסגרים בלילה ונפתחים עם אור יום.
תופעה נוספת הנדירה בעולם הצומח היא של תנועה סייסמונסטית, המאופיינת על ידי סגירה מהירה של העלים בתגובה למגע, חום, יובש, נשיפה או הרעדה. ברגע שנוגעים בעלה המורכב של הצמח העלה נסגר במהירות ונפתח שוב במלואו רק לאחר כ־30 דקות. טלטול נוסף של העלה הסגור יגרום לגבעולו לצנוח. מנגנון זה אינו ברור די צורכו, אך מחקרים עדכניים מצביעים על עלייה בחדירות הממברנה בתאי הפלבינוס ליוני אשלגן ונתרן, הגורמת לשינויים דיפרנציאליים בלחץ הטורגור בפלבינוס (בו תאים בעלי דופן תא גמיש במיוחד). כתוצאה מכך חלקו התחתון של גליל הפלבינוס מתכווץ וחלקו העליון מתנפח, ואז הפלבינוס מכופף את העלעל וגורם לסגירת העלה. הגירוי מתפשט במורד העלה המורכב ככל הנראה כתוצאה מהשינוי בפוטנציאל החשמלי הקשור לתנועת היונים.
ההסבר האבולוציוני לתופעה אינו ידוע. משערים כי מדובר במנגנון הגנה בפני מזיקים: תנועת הצמח מרתיעה חרקים מסוימים ומבריחה אותם, ואילו מזיקים אחרים פשוט נופלים מהצמח בשל תנועתו ויעדיפו לאכול צמח שעליו זקופים ופתוחים לרווחה.
תפוצה
המימוזה הביישנית גדלה בדרום ובמרכז אמריקה, אך מגודלת בארצות רבות הן כצמח נוי והן כמספוא לבהמות. במספר מדינות היא הפכה למין פולש המפר את האיזון האקולוגי ופוגע בחקלאות של גידולים טרופיים שונים.
תרבות
הצמח גדל כצמח נוי בבית או בגינה והריבוי נעשה בדרך כלל באמצעות זרעים.
שימושים רפואיים
לצמח פוטנציאל רפואי רב. מיצוי של הצמח גורם לשיתוק של זחל נמטודה פרזיטית מסוג Strongyloides stercoralis בתוך פחות משעה. הצמח נחקר למציאת חומרים כימותרפיים ונמצא כי הוא מכיל אלקלואיד בשם מימוזין, לו תכונות אפופטוטיות (ההורסות תאים סרטניים), והוא מונע התחלקות של תאים סרטניים.
מיצוי של שורשי הצמח הוכח כבעל יעילות רבה בהפחתת התמותה מארס הנחש קוברה מונוקל. ככל הנראה הוא משמש כאינהיביטור (מעכב) של פעילות האנזים הקטלני בארס הנחש.
ויטלי קליצ'קו
ויטלי קליצ'קו (באוקראינית: Віталій Володимирович Кличко; נולד ב-19 ביולי 1971) הוא פוליטיקאי אוקראיני, ראש עיריית קייב, ולשעבר אלוף העולם באגרוף.
קליצ'קו הוא מייסד מפלגת UDAR (הברית האוקראינית הדמוקרטית לרפורמה; ראשי התיבות באוקראינית הם משחק מילים על "מכת אגרוף") וחבר הפרלמנט האוקראיני. מאז אוגוסט 2015 הוא יושב ראש מפלגת סולידריות. בבחירות לראשות עיריית קייב שנערכו במאי 2014, הוא נבחר ברוב של 57%.
ראשית חייו
קליצ'קו נולד בבלובודסק שבקירגיזסטן לוולדימיר ולנדז'דה. אביו של קליצ'קו היה יהודי בן לניצולת שואה, מייג'ור גנרל בחיל האוויר הסובייטי, ולאחר מכן נספח צבאי במזרח גרמניה. ב-1985 הם עברו לאוקראינה. שנה אחר כך היה אביו מפקד היחידה האווירית שטיפלה באסון צ'רנוביל.
בעולם הספורט
לאחר שעברו לאוקראינה, החל ויטלי להתאמן בקיקבוקס, במהרה הוא זכה באליפות עולם לחובבנים. ב-1992 זכה באליפות אירופה ושנה אחר כך באליפות העולם.
ב-1996 נפצע ברגלו, כחלק מהטיפול נטל סטרואידים האסורים בספורט. בעקבות זאת סולק מהמשלחת האוקראינית לאולימפיאדת אטלנטה. אחיו וולודימיר זכה במדליית זהב באותה אולימפיאדה.
בשנת 2000 קיבל קליצ'קו את תואר הדוקטורט מאוניברסיטת קייב למדעי הטבע והספורט בנושא "טאלנטים וספונסרים בעולם הספורט". בזכות כך זכה לכינוי "Dr. Ironfist", כלומר, "ד"ר אגרוף הברזל".
בהמשך זכה בתואר אלוף העולם מטעם התאחדות האיגרוף העולמית (WBA) ובדצמבר 2003 בתואר מטעם מועצת האיגרוף העולמית (WBC). קליצ'קו הוא אחד מארבעת המתאגרפים היחידים שזכו בתואר אלוף העולם במשקל כבד שלוש פעמים, אחרי לנוקס לואיס, מוחמד עלי ואיוונדר הוליפילד.
ב-2004 פרצה באוקראינה "המהפכה הכתומה" בטענה לשחיתות וזיוף הבחירות על ידי ויקטור ינוקוביץ'. בית המשפט פסק על בחירות חוזרות בהן ניצח המועמד הפרו מערבי, ויקטור יושצ'נקו, וקליצ'קו מונה ליועצו.
בשנת 2005 החל להיות מעורב פוליטית ופרש מעולם האיגרוף בדצמבר 2013.
קריירה פוליטית
בבחירות לפרלמנט האוקראיני ב-2012 זכתה מפלגתו ב-40 מושבים. מפלגת UDAR דוגלת במלחמה בשחיתות והיא פרו-אירופית. היא הוקמה על ידי קליצ'קו ב-24 באפריל 2010, על בסיסה הפוליטי של מפלגת "European Capital" שהוקמה ב-2005. הוא כיהן בפרלמנט עד לשנת 2014. לקראת הבחירות באוקראינה הוא נפגש עם דמיטרו פירטש במהלכה סוכם שהוא יתמוך במועמדות של פטרו פורושנקו לנשיא אוקראינה ובעצמו התמודד לתפקיד של ראש עיריית קייב. בעקבות זכייה בתפקיד עזב את הפרלמנט.
עם פרישתו מעולם האגרוף, קליצ'קו עמד במרכז הפגנות האופוזיציה נגד הנשיא ויקטור ינוקוביץ' והפך למזוהה עם המחאה. תחילה התמודד עצמאית לנשיאות, אך לבסוף נתן את תמיכתו לפטרו פרושנקו. במהומות שפרצו בתחילת דצמבר 2013 ליד ארמון הנשיאות בקייב, ניצל קליצ'קו את כוחו ומבנה גופו (כ-105 ק"ג, 2 מ' גובה) כדי להסיג את המפגינים לאחור למניעת עימות אלים בינם לבין כוחות הביטחון, והצליח לבסוף לשכנעם לחזור להמשך ההפגנות השקטות. מאוחר יותר באותו חודש האשים התובע הכללי של משרד הפנים האוקראיני דווקא את שני האחים במעורבות בהכאת העיתונאית טטיאנה צ'רנובול, אירוע שהצית גל נוסף של מחאה ברחובות קייב. העיתונאית הייתה מזוהה עם האופוזיציה ולחמה בשחיתות הממשל.
ב-24 בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הצטרף קליצ'קו לכוחות הצבא האוקראיני.
חייו האישיים ומשפחתו
קליצ'קו נשוי לנטליה אגורובה, ספורטאית ודוגמנית לשעבר. הם הכירו בקייב והתחתנו ב-26 באפריל 1996. יש להם שלושה ילדים, יגור-דניאל, אליזבת-ויקטוריה ומקס (על שם אלוף העולם לשעבר במשקל כבד מקס שמלינג).
אחיו הצעיר של ויטלי, וולודימיר קליצ'קו, היה אלוף העולם באגרוף במשקל כבד, המוכר מטעם ארבע מתוך חמש התאחדויות האגרוף העיקריות בעולם: IBO ,WBO ,IBF ,WBA. האחים מעולם לא התמודדו זה נגד זה. לשניהם תואר שלישי במדעי הספורט, שניהם חובבי שחמט, ושניהם דוברים ארבע שפות: רוסית, אוקראינית, גרמנית ואנגלית.
הן קליצ'קו והן אחיו וולודימיר הם חובבי שחמט. ויטלי הוא חבר של אלוף העולם לשעבר בשחמט ולדימיר קראמניק. קליצ'קו העיר כי "שחמט דומה לאיגרוף. אתה צריך לפתח אסטרטגיה, ואתה צריך לחשוב שניים או שלושה צעדים קדימה על מה שהיריב שלך עושה. אתה צריך להיות חכם. אבל מה ההבדל בין שחמט לאיגרוף? בשחמט אף אחד לא מומחה, אבל כולם משחקים. באיגרוף כולם מומחים, אבל אף אחד לא נלחם."
Xonix
קסוניקס פותח למערכת ההפעלה DOS בהשראת משחק הארקייד Qix. המשחק היווה השראה למשחקים נוספים באותו סגנון מלבד קסוניקס, כגון AirXonix (פותח ברוסיה על ידי AxySoft), Antix (שפותח על ידי מפתח טטריס), Super Xonix והמשחק הפרסומי כח צבר.
לוח המשחק הורכב מאזור "ים" ואזור "יבשה". ב"ים" נעו מספר כדורים שנעו בצורה ליניארית (בקווים ישרים) וקפצו בחזרה בכל פעם שפגעו באזור ה"יבשה" או בכדורים אחרים. השחקן נע חופשי באזור היבשה ללא חשש, אך משנכנס ל"ים" הופיע מאחוריו שובל (פס), כאשר כל כדור הפוגע בפס זה פוסל את השחקן. כאשר השחקן היה חוצה את ה"ים" ומגיע שוב ליבשה, הפס מאחוריו וכל השטח ללא כדורים שסגר היה הופך ליבשה. אם בתוך התחום שסגר היה לפחות כדור אחד, רק הפס עצמו היה הופך ליבשה, חוצה את לוח המשחק לשני אזורים מופרדים, והכדור/ים היו נותרים כלואים בתוך התחום שנסגר. מטרת המשחק היא לסגור אחוז (הולך ועולה עם השלבים) גבוה מספיק של "יבשה" כדי לעלות לשלב הבא - בו מספר הכדורים רב יותר והם נעים יותר במהירות.
ברנדון האנטר
חייו
בליגת המכללות שיחק האנטר במדי אוניברסיטת אוהיו וקלע בעונתו האחרונה 21.5 נקודות לצד 12.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא נבחר על ידי הבוסטון סלטיקס בסיבוב השני של הדראפט בשנת 2003 במקום ה-56. האנטר הוא השחקן היחיד מאוניברסיטת אוהיו שנבחר בדראפט בעשור זה. בעונת שיחק במדי הסלטיקס 36 משחקים בהם קלע 3.5 נקודות וקטף 3.3 ריבאונדים למשחק.
בעונה הבאה הוא המשיך להופיע ב-NBA במדי האורלנדו מג'יק עם 3.1 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק. בעונת היה אמור האנטר להצטרף לפנאתינייקוס אך לבסוף חתם בנאפולי בה הציג יכולת חלשה. לאחר מכן הצטרף לקבוצת הכדורסל מהעיר ליבורנו והראה יכולת משופרת עם 14.8 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
האנטר המשיך עם הנדידה שלו בליגה איטלקית והצטרף בעונת 2007/2008 לקבוצת הכדורסל מהעיר ביאלה והמשיך ביכולתו הטובה עם ממוצע של 12.9 נקודות ו-9.1 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2007/2008 שיחק האנטר בסוטור מונטגרנרו האיטלקית והיה השחקן הבולט הקבוצה עם 13.7 נקודות ו-10.2 ריבאונדים ב-31 דקות משחק בממוצע.
באוקטובר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית איתה שיחק במסגרת היורוקאפ (2009/2010).
בעונת 2010/11 שיחק בקבוצת אליאגה פטקים מהליגה הטורקית. בעונת 2011/12 הוא החל בקבוצת ונטספילס. ובהמשך עבר לקבוצת ביירוית באסקט מבונדסליגה.
בעונת 2012/13 חתם במדי הפועל גלבוע גליל, איתה השתתף במסגרת הליגה הבלקנית אך הקבוצה חוותה עונה קשה והגיעה למקום האחרון בליגת העל. ב-29 בינואר 2013 הוחלט על שחרורו של האנטר מהקבוצה, שעבר לאורליאן מליגת העל הצרפתית בכדורסל בה היה שחקן חילוף עד אפריל 2013, אז עבר ל-ALM אוורה באסקט מהליגה הצרפתית השנייה. בהמשך השנה שיחק בין אוגוסט לנובמבר בקלאב אתלטיקו אגואדה בליגה הבכירה באורוגוואי ואז פרש מכדורסל ונהפך לסוכן כדורסל מורשה של איגוד השחקנים של ה-NBA.
פרסי ברידג'מן
פרסי ויליאמס ברידג'מן (באנגלית: Percy Williams Bridgman; 21 באפריל 1882 – 20 באוגוסט 1961) היה פיזיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1946 על עבודתו בתחום הפיזיקה בלחץ גבוה.
קורות חיים
ברידג'מן נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-1882. את ראשית חינוכו קיבל בבי"ס ציבורי בעיר ניוטון. בשנת 1900 החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. סיים תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1904, ותואר שני בפיזיקה בשנת 1905. הוענק לו תואר דוקטור בפיזיקה בשנת 1908 ולאחר מכן הצטרף לסגל האוניברסיטה. הוא מונה למורה (1910), מרצה בכיר (1919) ולבסוף מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1926.
בשנת 1905 החל לחקור את מאפייני החומר תחת לחץ גבוה. תקלה במכונות הובילה אותו לשינוי מנגנון הלחץ ובסופו של דבר להמצאת מכשיר ליצירת לחץ גבוה במיוחד, שהיה שיפור עצום על פני המכונות הקודמות. הוא ביצע חקירות נרחבות על תכונות החומר בלחצים של עד 100,000 אטמוספירות, כולל מחקר של הדחיסות, מוליכות חום וחשמל, חוזק מתיחה וצמיגות של יותר מ-100 תרכובות שונות. ידוע גם במחקריו על הולכה חשמלית במתכות. ברידג'מן פיתח את "חותם ברידג'מן", שהוא האפונים למשוואות התרמודינמיות שלו.
כתב מאמרים רבים לכתבי עת מדעיים מובילים. רבים ממאמריו ומחקריו בנושא הפיזיקה בלחץ גבוה נתרמו על ידי תלמידו ג'רלד הולטון לאוסף אדלשטיין בספרייה הלאומית של ישראל.
בשנת 1946 זכה בפרס נובל לפיזיקה, על המצאת המכשיר ליצירת לחץ גבוה, ועל התגליות שנעשו בעזרתו בתחום הפיזיקה של לחץ גבוה.
בשנת 1955 הצטרף לברטראנד ראסל, אלברט איינשטיין ומדענים נוספים לחתימה על מניפסט ראסל-איינשטיין, שקרא נגד שימוש בנשק גרעיני.
מותו
באוגוסט 1961 התאבד ברידג'מן שהיה חולה בסרטן עם גרורות שהתפשטו בגופו. במכתב התאבדות שהשאיר כתב שאין זה ראוי שהחברה גורמת לאדם לעשות זאת לעצמו, מרמז שצריך שתהיה עמותה שעוזרת לחולים סופניים המעוניינים בכך, להתאבד. מילותיו אלו מהמכתב האחרון מצוטטות רבות בוויכוחים בנושא זה.
תארים ופרסים
תוארי דוקטור לשם כבוד במדע:
פרסים ומדליות:
אליהו אריה שלייפר
אליהו אריה שלייפר (נולד ב-8 ביוני 1939) הוא מוזיקולוג וחזן ישראלי.
ביוגרפיה
אליהו שלייפר נולד בירושלים והחל את עיסוקו במוזיקה בגיל חמש, כאשר שר במקהלה של מכון "שירת ישראל" ולמד חזנות. במקביל למד כינור וקרן יער בקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים. בשירותו הצבאי ניגן בתזמורת צה"ל. לאחר שחרורו מן הצבא למד המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה בירושלים ובמקביל למד פילוסופיה יהודית וקבלה באוניברסיטה העברית. בשנת 1970 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת שיקגו.
כיהן כמורה ומרצה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטת תל אביב. הוא עומד בראש בית הספר לחזנות של ההיברו יוניון קולג' בירושלים ובראש הסמינר להכשרת חזנים בקולג' אברהם גייגר באוניברסיטת פוטסדאם (גרמניה). אליהו שלייפר הוא פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית.
משפחה
אחותו המנוחה של אליהו שלייפר הייתה עדינה מרקס, שייסדה את האגודה לזכויות החולה בישראל והייתה יושבת הראש שלה. אחותו יהודית אבניר היא חוקרת בכירה בתחום עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית ונשואה לדוד אבניר, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית.
סן לואיס (פרובינציה)
סן לואיס (בספרדית: San Luis) היא פרובינציה במרכז ארגנטינה, במזרח אזור הקוז'ו.
סן לואיס גובלת בפרובינציית קורדובה במזרח, בלה פמפה בדרום, במנדוסה במערב ובסן חואן ובלה ריוחה בצפון. סן לואיס היא אחת הפרובינציות הקטנות בארגנטינה, הן בשטחה (כ-76 אלף קמ"ר) והן באוכלוסייתה (כ-368 אלף נפש). בירתה היא העיר סן לואיס.
גאוגרפיה
שטחה של סן לואיס 76,748 קמ"ר, וצורתה מלבנית. דרומה של הפרובינציה מישורי ונמוך, ואילו בצפונה מתנשא רכס סן לואיס, שגובהה של הפסגה הגבוהה ביותר בו הוא 2,150 מ' מעל פני הים. גבולה המערבי של סן לואיס, עם פרובינציית מנדוסה, נקבע על תוואי נהר דסאגואדרו, שמשנה את שמו לסלאדו לאחר מפגשו עם נהר דיאמנטה, הנשפך אליו ממערב. נהר זה הוא הגדול והמשמעותי בפרובינציה.
האקלים בפרובינציה יבש, וגשמים יורדים רק בקיץ, בין אוקטובר למרץ. הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 17° ל-23°.
בתחומי סן לואיס פארק לאומי אחד, סיירה דה לאס קיחאדאס, המשתרע על פני כ-1,500 קמ"ר בצפון-מערב הפרובינציה.
היסטוריה
בטרם הגיעו הספרדים לדרום אמריקה, חיו בשטחה של סן לואיס של ימינו בני עמים שונים: מיצ'ילינגואה, קלצ'אקייה, רנקלה, פואלצ'ה ופוונצ'ה. ב-1594 הגיע לאזור לואיס חופרה דה לואאיסה אי מנסס, וייסד את העיר סן לואיס. העיר ננטשה תוך זמן קצר עקב התקפות התושבים הילידים, ונוסדה מחדש ב-1596 בידי מושל צ'ילה, מרטין גרסיה אונייס דה לויולה, בשם סן לואיס דה לויולה נוּאֶבָה מדינה דה ריו סֶקו. מקומה הועתק ב-1643, וב-1689 הועתק שוב, למקומה הנוכחי. ב-1712 הותקפה העיר בידי המאפוצ'ה, ניזוקה באופן חמור ונבנתה מחדש באופן מבוצר יותר.
לשפל הגדול בשנות ה-30 של המאה העשרים הייתה השפעה קשה על הפרובינציה, וכמעט מחצית מהאוכלוסייה נטשה אותה. רק לאחר שהונהגה בה מדיניות של הקלות מס למפעלי תעשייה, התאוששה כלכלת הפרובינציה, ותושבים חדשים החלו להגיע אליה.
דמוגרפיה
בסן לואיס מתגוררים, נכון לשנת 2001, כ-368 אלף נפש, למעלה ממחציתם (כ-192 אלף נפש) בבירה, סן לואיס. העיר השנייה בגודלה היא ויז'ה מרסדס, שבה מתגוררים כ-97 אלף נפש. בעיר השלישית בגודלה, מרלו, מתגוררים רק 11 אלף נפש, ויתר האוכלוסייה מפוזרת על פני עיירות קטנות וכפרים. צפיפות האוכלוסין בפרובינציה עומדת על כ-5 בני אדם לקמ"ר. מבחינה מינהלית, היא מחולקת לתשעה דפרטמנטוס.
כלכלה
התמ"ג בסן לואיס נאמד בשנת 2006 בכ-3.4 מיליארד דולרים, שהם כ-9,200 דולרים לנפש, שיעור גבוה במעט מהממוצע הארצי בארגנטינה.
עד 1982, כלכלת הפרובינציה התבססה על חקלאות, ובמיוחד על גידולי תירס ובקר, והתעשיות הנלוות לגידולי בקר: בשר, מוצרי חלב ובורסקאות. רפורמות במיסוי שהונהגו באותה שנה הביאו לגידול חד בחלקה של התעשייה בתוצר, וכיום מהווה התעשייה קרוב למחצית ממנו, יותר מבכל פרובינציה אחרת בארגנטינה. עיקר התעשייה כוללת מכשירי חשמל ביתיים, טקסטיל, קרמיקה, פלסטיק ונייר.
מחצבים הנכרים בתחומי הפרובינציה כוללים בעיקר אבן גיר ושיש, אך גם טונגסטן, אורניום ומלח.
ברברה אס
ברברה אס (באנגלית: Barbara Ess; בשם ילדותה ברברה איילין שוורץ, Barbara Eileen Schwartz; 4 באפריל 1944 – 4 במרץ 2021) הייתה צלמת שהשתייכה לזרם פיקטוריאליזם, מוזיקאית ועורכת אמריקאית.
לשון יבשה
לשון יבשה או כֵּף (בהשפַּעת הצליל של המילה האנגלית Cape) היא רצועת יבשה קטנה יחסית החודרת לתוך הים, תוך שהיא מוקפת כמעט מכל עבריה במים. כאשר מדובר בשטח ניכר, הוא מכונה חצי אי.
רועי אזולאי
רועי אזולאי (נולד ב-28 באפריל 1986) הוא מוזיקאי רב-תחומי, מנצח, מעבד ומרצה ישראלי-צרפתי.
איליט
איליט הוא מינרל וגם שם קבוצה של מינרלי חרסית (מינרלים פילוסיליקטים שהם סיליקטים במבנה בצורת לוחיות). על פי אתר Mindat הקבוצה מכילה את המינרל איליט בלבד, בעוד ש אתר U.S. Geological Survey משייך גם את המינרל גלאוקוניט לקבוצה זו. האיליט הוא מינרל רך שאינו תופח במים, המתגבש בגבישים זעירים. המינרל קרוי על שם המדינה בו זוהה לראשונה ב-1937, אילינוי שבארצות הברית. האיליט מכונה גם "הידרומיקה", ו"הידרומוסקוביט". המינרל בראמאליט הוא המקבילה עתירת הנתרן לסוג מינרל זה.
רועי אזולאי
ביוגרפיה
רועי אזולאי נולד בדימונה. החל בלימודי מוזיקה בגיל שש בקונסרבטוריון העירוני בנגינה על חליליות וסקסופון. בגיל 15 התקבל ללימודים בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים וסיים כבוגר מצטיין של מגמת המוזיקה. בין מוריו בתיכון היו פרופ' אנדרה היידו, פרופ' מיכאל וולפה וד"ר בת-שבע רובינשטיין. אזולאי גם בוגר הקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ללימודי כלי בכיתת הסקסופון של פרופ' גרש גלר, שהגיש אותו לרסיטל הבגרות. סיים בהצטיינות יתרה.
איליט
מבנה האיליט זהה למבנה המינרלים ממשפחת הנציצים כדוגמת המוסקוביט. כלומר, שלוש שכבות היוצרות לוחית. שתי השכבות החיצוניות בנויות מטטרהדרונים של SiO4. שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה האמצעית. השכבה האמצעית בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). מבנה זה מכונה חרסית של 2:1. עובי הלוחית כ-~ 1nm. ההבדל בין איליט למשפחת הנציצים הוא בכך שבאיליט יש אחוז גבוה יותר של צורן, מגנזיום, ברזל ומים ואחוז נמוך יותר של אלומיניום בשכבות הטטרהדרליות וקטיוני אשלגן בשכבת הביניים שבין הלוחות אשר ממקומים בחור האקסגונלי ("החלל" בין אטומי החמצן בטטרהדר) מצמידים את הלוחות בקשרים חזקים ואינם מאפשרים החלפה עם מולקולות מים ותפיחה של החרסית.
הנוסחה הכימית המקובלת של האיליט רשומה בטבלה משמאל, אך קיימים לא מעט החלפות של יונים. האיליט מופיע כמקבצים של גבישים מונוקלינים זעירים בצבע לבן עד אפור. משום שגביש האיליט הוא זעיר נדרש שימוש בשיטות אבחון כגון שיקוף בקרני רנטגן על מנת לזהות את המינרל.
איליט נוצר כתוצאה מבליה של פצלת השדה או מוסקוביט ובסביבות של מעיינות חמים. הוא נפוץ באדמות וסלעים חרסיתיים כמו גם בסלעים מותמרים נמוכי דרגה. בין איליט לבין גלאוקוניט ניתן להבדיל רק בעזרת שיקוף בקרני רנטגן. הגלאוקוניט הוא מינרל במבנה זהה לזה של האיליט בו היונים בשכבה האוקטהדרלית הם של ברזל ולכן יש המגדירים אותו כחלק מקבוצת האיליט.
רועי אזולאי
ביוגרפיה
אזולאי סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון ושני בניצוח תזמורת באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למד אצל ד"ר יבגני צירלין והיה תלמידו האחרון של פרופ' מנדי רודן. לאחר מכן המשיך את לימודיו בהדרכת המנצח הישראלי דורון סלומון. במהלך השנים השתלם אצל המנצחים הפינים יורמה פאנולה ואטסו אלמילה, המנצח השווייצרי יוהנס שלפלי , המנצח הישראלי יואל לוי ואצל המנצח ההונגרי גאבור הולרונג . הוא גם למד תקופה ארוכה אצל המנצח האוסטרי-קנדי אלקסיס האוזר באוניברסיטת מקגיל.
כמנצח תזמורת
ב-2017 נבחר לשמש כאסיסטנט של המנצח הקנדי בוריס ברוט בתזמורת האקדמיה הלאומית של קנדה,  וניצח בעשרות תוכניות שונות, שכללו בין היתר את הסימפוניה מס. 2 של גוסטב מאהלר, כרמינה בוראנה מאת אורף, הים של דביסי והאופרה כרמן מאת ביזה.
החל משנת 2015, משמש אזולאי בקביעות כמנצח אורח של התזמורת הקלאסית של מונטריאול.
אזולאי ניצח על יצירות תזמורתיות של מלחינים מהמאה ה-20 ומלחינים בני זמננו מהארץ ומחוצה לה, וביניהם של המלחינים צבי אבני, פאול בן-חיים, אלכסנדר ברוט, אפרת גרליך, תומר הדדי, מיכאל וולפה, ז'אן ואלראן , אלכס וסרמן, תום זילברשטיין, אלון טריגר, דוד יצחקי, טובי משולם, אקטרינה ניקולובה, אורי נתנאל, ג'יימס סטיבנסון, אברהם עילם-אמזלג, מנחם צור, מתי קובלר, שחר רגב, רוני רשף וישראל שרון.
כמוזיקאי רב-תחומי
עוד בהיותו סטודנט, גילה עניין רב בשירת מקהלה והיה תחילה לזמר במקהלה הקאמרית שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים תחת ניצוחו של סטנלי ספרבר, ולמד פיתוח קול אצל זמרת הסופרן מרינה לויט. לאחר מכן שר במקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים אצל המנצח אלי יפה, שממנו למד ניצוח באופן פרטי. לאחר לימודים אצל החזנים נפתלי הרשטיק ועזי שוורץ והפסנתרן והמוזיקולוג ריימונד גולדשטיין, החל רועי אזולאי להופיע בארץ ובעולם בפרויקטים מקהלתיים ותזמורתיים שונים, אשר הוקדשו לליטורגיה יהודית ממערב אירופה. כמו כן הרצה על נושא זה בפסטיבל לבנדובסקי בברלין בשנת 2012.
בין השנים 2011–2014 שימש כמנהל אמנותי ומנצח ראשי של מקהלת בית הכנסת הגדול של שטרסבורג, צרפת.
באוגוסט 2014 התמנה רועי אזולאי למנהל המוזיקלי של בית הכנסת שער השמיים במונטריאול, קנדה. מוסד בן 175 שנה שהוא מרכז בינלאומי למוזיקה ותרבות יהודית. במסגרת זו ניצח בקביעות על המקהלה המקצועית של בית הכנסת וערך סדרת קונצרטים והרצאות, שבה נכללו קונצרטים סימפוניים ומופעים מקוריים שזכו להצלחה רבה, ומשכו קהל מהעיר מדתות ומקהילות שונות.
מברלין לפריז
בספטמבר 2013 יצר בהזמנת בית אבי חי את המופע ״מברלין לפריז״, אשר נכלל במסגרת פסטיבל הפיוט. בתוכנית הוצגו יצירות מופת מאת מלחיני בתי הכנסת הגדולים בגרמניה וצרפת של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, המייצגים את תור הזהב של חזנות מערב אירופה. המופע נערך פעמיים במרכז למוזיקה ירושלים-משכנות שאננים וכלל אנסמבל ווקאלי שהורכב מטובי הזמרים הישראלים מהדור הצעיר, החזן מיכאל אזוגי מבית הכנסת הגדול של ציריך והפסנתרן ניזאר אלכאטר. את המופע הנחה אברהם בורג והוא נערך בשיתוף עם ארגון יוצאי מרכז אירופה.
Sacred Echoes – קונצרט מולטימדיה לזכר ליל הבדולח
בשנת 2012 יצר ביחד עם החזן נתנאל ברעם מבוורלי הילס את המופע "Sacred Echoes" – קונצרט מולטימדיה לזכר ליל הבדולח ובו שיתוף פעולה עם פרויקט בן 30 שנה של המחלקה לאדריכלות של האוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט. בשיתוף פעולה בין הפרופסורים לתלמידים, פותחו שחזורים וירטואליים מדויקים של בתי כנסת בגרמניה אשר נחרבו בפוגורם ליל הבדולח. המופע הוצג לראשונה בגרסת פיילוט מקהלתית ביום הזיכרון לליל הבדולח (9 בנובמבר 2013) במוזיאון הסובלנות בלוס-אנג'לס, מול קהל של 400 איש. המופע הורחב לגרסה הסימפונית והוצג שנה לאחר מכן ב-Wallis Annenberg Center for the Performing Arts שבבוורלי הילס. לאחר הצלחת המופע הסימפוני עבד אזולאי כשנה שלמה על פיתוח ושיפור האלמנטים השונים במופע ורתם לפרויקט את החזן גדעון צלרמאייר ואת המרכז לזכר השואה במונטריאול. המופע בוצע בגרסתו הסופית בנובמבר 2015 מול קהל של 1400 איש.
The Unsung – Women Wartime Heroes
ב-2016 הפיק את קונצרט המולטימדיה "The Unsung", המספר את סיפורן הלא מסופר של נשים גיבורות מלחמות העולם. במופע שולב וידאו ארט המוקרן על קירות בית הכנסת ובתוכנית המוזיקלית נכללה יצירה מקורית באנגלית וצרפתית של המלחין האמריקאי ג'יימס סטיבנסון: קנטטה לסופרן, טנור, מקהלת ילדים ותזמורת קאמרית. בנוסף, נכתבה והולחנה תפילה באנגלית לזכר אותן נשים גיבורות, שכתב המלחין הבריטי סטיבן גלאס. במופע בוצעו יצירות ידועות אשר הותאמו לדרמה: אדג׳יו למיתרים של בארבר, סוויטת בעל שם של בלוך והעפרוני הנוסק של רייף וון ויליאמס. הקונצרט בוצע בניצוחם של אזולאי עם בוריס ברוט כמנצח אורח, ביחד עם התזמורת הקלאסית של מונטריאול, וכלל את הכנרת הקנדית-אמריקאית לארה סנט ג'ון, זמרת הסופרן שרון עזריאלי והחזן גדעון צלרמאייר. המופע בוצע במונטריאול ב-10 בנובמבר 2016.
שיתוף הפעולה עם לאונרד כהן
ב-2015 הפיק, עיבד וניצח על מקהלתו בשני שירים שנכללו באלבומו האחרון של הזמר לאונרד כהן, זמן קצר לפני מותו. השיר הראשון שעיבד וניצח "You Want It Darker" זכה בפרס הגראמי לשנת 2017 בקטגוריית ביצוע הרוק הטוב ביותר, והאלבום כולו זכה בפרס ג'ונו הקנדי בקטגוריית האלבום הטוב ביותר. השיר השני שעיבד וניצח באלבום זה הוא "It Seemed the Better Way".
באוגוסט 2017 לקח אזולאי חלק במופע המרכזי לרגל חגיגות 375 שנה לעיר מונטריאול, ובו הופיעו אמנים בני העיר, וביניהם רופוס ויינרייט, פטריק ווטסון, Cœur de pirate ואיזבל בולה  בליווי התזמורת הסימפונית של מונטריאול. במופע ביצע אזולאי, ביחד עם מקהלת בית הכנסת שער-השמיים, את השיר "You Want It Darker" כשקולו של לאונרד כהן מתנגן ברקע.
בנובמבר 2017, הופיע במופע המחווה Tower of Song: A Memorial Tribute to Leonard Cohen לרגל ציון שנה למותו של לאונרד כהן, אשר הופק על ידי משפחתו ורשות השידור הקנדית. המופע התקיים באצטדיון ההוקי של מונטריאול, עם ההרכב אשר ליווה את לאונרד כהן בסיבוב ההופעות העולמי האחרון שלו ותזמורת מיתרים גדולה. כמו כן הופיעו אמנים ידועים רבים, וביניהם סטינג, אלביס קוסטלו, לאנה דל ריי, קיי די לאנג, קורטני לאב, דמיאן רייס, פטריק ווטסון, הווב סיסטרס. את החלק השני של המופע פתחו אזולאי ומקהלת שער השמיים בביצוע השיר Tower of Song ונעלו את המופע בביצוע השיר "You Want It Darker". הקונצרט הונחה על ידי השחקן סת' רוגן, כלל נאום משותף של ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו ורעייתו, ובוים על ידי הבמאי האמריקאי ג'ק בנדר.
אזולאי שיתף פעולה עם המוזיאון לאמנות בת זמננו של מונטריאול בתערוכה Leonard Cohen: A Crack in Everything המתפרסת על שתי קומות ובה מוצגות עבודותיהם של 40 אמנים, בהם ג'נט קרדיף, קארה בלייק, ארי פולמן וקנדיס ברייץ. בשיתוף פעולה בין ברייץ, אזולאי ומקהלת שער השמיים, שולבה המקהלה בתוך מיצג היחיד שלה המבוסס על אלבומו של כהן משנות ה-80: I'm Your Man. התערוכה הוצגה במונטריאול בין השנים 2017–2018, ולאחר מכן בניו יורק (2019), קופנהגן (2020-2019), סן פרנסיסקו (2021-2020) ובאוקלנד, ניו זילנד (2020).
Tonight, Tonight – קונצרט מחווה ללאונרד ברנשטיין לרגל חגיגות מאה שנה להיוולדו
ב-2019 יצר והפיק אזולאי את המופע Tonight, Tonight, אשר הוקדש למלחין, המנצח והפסנתרן ליאונרד ברנשטיין, במסגרת חגיגות מאה שנה להיוולדו. התוכנית כללה סגנונות שונים אשר מייצגים את האקלקטיות של ברנשטיין כמלחין ומנצח. הרפרטואר שבוצע כלל בין היתר את מזמורי צ’יצסטר, קטעים נבחרים מתוך קנדיד וסיפור הפרברים, האדג’טו מתוך הסימפוניה החמישית של מאהלר ואביב בהרי האפלצ’ים של קופלנד. לקטעי הקישור הזמין אזולאי את בתו של ברנשטיין, השחקנית, הבמאית והסופרת ג’יימי ברנשטיין, אשר הנחתה את הקונצרט, תוך שהיא מספרת סיפורים מספרה החדש: Famous Father Girl: A Memoir of Growing Up Bernstein. לצד התזמורת הסימפונית שרה מקהלה של 60 זמרים, שנבנתה משיתוף פעולה בין-דתי שיצר אזולאי בין מקהלת בית הכנסת שער השמיים ומקהלת כנסיית St. Matthias האנגליקנית, הממוקמת ממול לבית הכנסת.
קונצרטים בולטים
ב-27 בינואר 2016 הופיע רועי אזולאי עם מקהלתו ממונטריאול במליאת האו"ם בניו יורק, במסגרת טקס לרגל ציון יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה. את דברי הפתיחה לטקס נשא מזכ"ל האו"ם באן קי-מון והנואמת הראשית באירוע זה הייתה ביאטה קלרספלד. בעונת 2021–2022 ניצח בסדרת הקונצרטים ״סולנים בסערה״ על תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים, ביחד עם אנסמבל מולטיפיאנו, בתוכנית המוקדשת ליצירות למספר פסנתרים ותזמורת. בתוכנית נכללו יצירות מאת מוצרט, מנדלסון שופן וגריג. באותה השנה הופיע איתם גם בפסטיבל פסנתרים בירושלים, במסגרת ביצועי המכלול של הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט. בקונצרט זה נכלל גם הקונצ'רטו לפסנתר מס' 17 בסול מז'ור, K.453 . הסולן היה פרופ' תומר לב, מנהל בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, המשותף לאוניברסיטת תל אביב.