cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
להט"ב ונצרות
עמדת הכנסייה הקתולית
עם מינויו של האפיפיור פרנציסקוס ב-2013 הוא הנהיג שינוי בולט במדיניות הכנסייה כלפי להט"בים. באחת מההתבטאויות היוצאות-דופן ביותר שהשמיע אי פעם בכיר בכנסייה הקתולית, האפיפיור פרנציסקוס אמר, וכן כי כמו כן הדיח פרנציסקוס מתפקידו בישוף, שנהג להתבטא נגד נישואים חד-מיניים ולהתנגד בחריפות להפלות, ואף קבע כי "הכנסייה אובססיבית כלפי הומואים".
עמדת הכנסייה האנגליקנית
מאז שנות התשעים, הכנסייה האנגליקנית התמודדה עם חילוקי הדעות ביחס להומוסקסואליות. ב-1998 ועידת למבת' (Lambeth) ה-13 של הבישופים האנגליקנים העבירה החלטה לפיה מעשים הומוסקסואלים "מנוגדים לכתבי הקודש". ב-2002, הבישופות של ניו וסטמינסטר, השייכת לכנסייה האנגליקנית של קנדה, התירה קידוש של איחודים חד-מיניים. ב־2003, שני הומואים גלויים באנגליה ובארצות הברית הפכו למועמדים לבישופות. בכנסייה האנגלית, ג'פרי ג'ון (Jeffrey John) נכנע לבסוף ללחץ להסיר את שמו ממועמדות לבישופות רידינג (Reading). בכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית, ג'ין רובינסון (Gene Robinson) נבחר לבישוף של ניו המפשייר, ובכך הפך לבישוף ההומוסקסואל הגלוי הראשון בכנסייה האנגליקנית. מינוי זה היה שנוי מאוד במחלוקת והביא להחרמת ועידת למבת' לשנת 2008 על ידי כמה מאות בישופים. כחלופה לוועידת למבת', רבים מבישופים אלו נכחו בוועידת העתיד האנגליקנית העולמית שהתקיימה בירושלים.
פרובינציות אנגליקניות רבות, בעיקר מדרום כדור הארץ, אשר מייצגות כמעט מחצית מ-80 מיליון האנגליקנים ברחבי העולם, הגיבו לוויכוחים תאולוגים אלו על ידי שחרור הצהרה כי הם נכנסים למצב של איחוד כנסיות מעורער עם עמיתיהם האנגליקנים במערב. קבוצות מיעוט בפרובינציות המערביות הביעו את ההתנגדות שלהם למה שהם תופסים כפעולות המנוגדות לכתבי הקדוש בהם נקטו כנסיות אנגליה, קנדה, אוסטרליה וארצות הברית. מאז 2000, חלק מהפרובינציות הדרומיות השמרניות מינו בישופים מיסיונרים לארצות הברית ולקנדה כדי שיורו את הדרך לאנגליקנים המנוכרים לאמונתם. תהליך זה, הידוע בשם "ההיערכות האנגליקנית המחודשת" (The Anglican Realignment) נחשב על ידי הכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית ושל קנדה כהתערבות בלתי לגיטימית בטריטוריות שלהם. אולם אנגליקנים שמרנים טענו שהתערבויות אלו נחוצות בגלל הכישלון של כנסיות אלו לתמוך בתפיסה האורתודוקסית ביחס למיניות אנושית.
דזמונד טוטו, הארכיבישוף האנגליקני של קייפטאון וחתן פרס נובל, תיאר הומופוביה,
עמדת הכנסייה האורתודוקסית
הכנסייה האורתודוקסית מחזיקה בדעה כי מיניות היא חלק מהעולם מושחת מבחינה מוסרית. בתאולוגיה האורתודוקסית הן נזירות והן נישואים הם דרכים לישועה. רווקות היא הדרך האידיאלית, והיא באה לידי ביטוי בנזירות, בעוד דרך הנישואים זוכה לברכה רק כאשר היה מגיעה מתוך אהבת אמת. כך לדוגמה בטקס הנישואים האורתודוקסי נאמר: "אדם אוהב את אשתו כפי שישו אוהב את הכנסייה שלו". ניתן לפרש הקשר זה על ידי מי שאינו אורתודוקסי כחל גם על הומוסקסואליות, אך הרוב המוחץ של האורתודוקסים רואים בהומוסקסואליות מחוץ למה שמותר לפי הגדרה זאת. באופן מסורתי, הכנסייה אימצה השקפה שלא נוטה לדבקות נוקשה בחוק בכל הנוגע לחטא, כאשר הומוסקסואליות נחשבת כחטא. אף על פי שחלק מחברי הכנסייה האורתודוקסית שימשו בתפקיד פעיל בעידוד סטריאוטיפים חברתיים שליליים כנגד אינדיבידואלים הומוסקסואלים שלא עושים תשובה, הם לא מייצגים כהלכה את העמדה של הכנסייה האורתודוקסית. לפי עמדה זו, אין לקדם שיפוט של אנשים, אלא שיפוט של מעשים. אולם חלק מהחברים הבולטים בכמורה האורתודוקסית יצאו בהצהרות המגנות הומוסקסואליות.
כל הרשויות האורתודוקסיות, כמו הכנסייה האורתודוקסית של אמריקה, קיבלו על עצמם גישה המקדם בברכה אנשים "עם תחושות ורגשות הומוסקסואלים", בעוד הם מעודדים אותם לעבוד לקראת "התגברות על האפקטים המזיקים בחיים שלהם". כמו כן הם לא מתירים לאנשים המצדיקים פעילות הומוסקסואלית לקחת חלק בסקרמנטים.
האספה של הבישופים האורתודוקסים הקנונים של צפון ומרכז אמריקה, הגוף הייצוגי הגבוה ביותר של האורתודוקסים באמריקה, אישר מחדש את ההצהרה בספטמבר 2013 לפיה, עוד נטען כי
הומוסקסואלים והאמונה
קנדיס צ'ליו-הודג' (Candace Chellew-Hodge), המייסדת הלסבית הנוצרייה של המגזין המקוון "ווסואבר" (Whoseoever), הגיבה על ממצאים אלו,:
צ'ליו-הודג' טוענת כי ברנה ניסח את המחקר שלו עם אירוניה מוגזמת וסקפטיות, והוא נכשל לקחת בחשבון את הסיבות לנתונים שלא תמכו ב"הנחה יסוד הקדומה" שלו. היא טוענת כי הסיבה לכך שמספר מצומצם של הומוסקסואלים נוכחים בכנסייה היא שיש מספר מאוד מצומצם של כנסיות שיקבלו אותם. באופן דומה, הומואים ולסביות לא רואים בכתבי הקודש כאמת חד משמעית, כיוון שהם נאלצים לקרוא אותם יותר בזהירות ועם פחות תמימות, מה שמביא אותם להבחין בסתירות הרבות שבהם.
ארגונים עבור הומוסקסואלים
חלק מהארגונים מספקים מענה להומוסקסואלים נוצרים שלא רוצים לקיים יחסי מין חד מיניים או משיכה הומוסקסואלית. המטרות של ארגונים אלו משתנות. חלק מהקבוצות הנוצריות מתמקדות רק בהימנעות ממין הומוסקסואלי, כמו ארגון "אומץ הבינלאומי" (Courage International) המיועד לקתולים, ארגון "ירוק עד הבינלאומי" (Evergreen International) המיועד למורמונים, "אחד אחד" (OneByOne) המיועד לפרסביטריאנים וארגון "הכוכב הצפוני" (North Star). קבוצות אחרות מנסות בנוסף לעודד הפחתה או מיגור של המשיכות ההומוסקסואליות של החברים בהם. ארגונים דתיים שכאלו הם ארגון "אקסודוס הבינלאומי" (Exodus International), שחבר ב-1976 למספר ארגונים, ובניהם הארגון הנוצרי "אהבה בפעולה" (Love in Action), ארגון "ההומואים לשעבר" הראשון שנוסד ב-1973. "אקסודוס", שהיה ארגון "ההומואים לשעבר" הגדול ביותר, נסגר ביוני 2013 על פי החלטת המועצה שלו, והוא אף פרסם התנצלות על פעילויותיו שגרמו לנזק תוך שהוא מודה כי טיפולי המרה לא יכול לשנות נטייה מינית. ארגון נוסף הוא "האהבה ניצחה" (Love Won Out) שנסגר אף הוא באותה השנה. ארגונים אלו מכונים "ארגונים של הומואים לשעבר", אם כי רבים כבר לא עשוים שימוש במונח. אלן צ'יימברס (Alan Chambers), נשיאה של אקסודוס, גרס כי השימוש השגוי במושג מניח כי ניתן לבצע שינוי מוחלט בנטייה המינית. עם זאת, הארגון "קבוצות הורים וחברים של הומואים לשעבר והומואים" (Parents and Friends of Ex-Gays and Gays) ממשיך לעשות שימוש במונח זה.
השחקן והסופר הנוצרי ההומוסקסואלי, פטרסון טוסקנו (Peterson Toscano), הקים ארגון בשם "מעבר להומו לשעבר" (Beyond Ex-Gay), התומך באנשים המרגישים שהם נפגעו מארגונים שכאלו. פטרסון גורס כי ארגונים המקדמים שינוי של הנטייה המינית הם "אחיזת עיניים".
בארצות הברית קיימים ארגונים התומכים או מקדמים הסברה עבור נוצרים להט"בים ומערכת היחסים החד מינית. כך לדוגמה הארגון "אינגריטי ארצות הברית" (IntegrityUSA) מייצג את האינטרסים של ההומואים והלסביות הנוצרים בכנסייה האפיסקופלית, בעוד "המתודיסטים המאוחדים" (United Methodists) מפעילים רשת של כמרים מפייסים ולנוצרים האוונגליסטים יש את "האוונגליטסים המודאגים" (Evangelicals Concerned).
באירופה, לנוצרים האוונגליסטים ההומואים והלסביות יש את הפורום האירופאי. הכנסייה המכילה (Inclusive Church) פועלת מתוך איחוד הכנסיות האנגליקניות בשורה של נושאי אפליה, כולל אלו של כמרים להט"בים ומאמינים בתוך הכנסייה. מנהיג נוצרי הומוסקסואלי מודרני בשם ג'סטין קנון (Justin R. Cannon) מקדם את מה שהוא קורא "אורתודוקסיה מכילה" ברוח זהה. הוא מסביר באתר שלו: לקנון גישה מיוחדת ככומר, די שונה מזו של נוצרים ליברלים מודרניים, אך כזאת שעדיין תומכת ביחסים הומוסקסואלים. הוא תומך בהשראה האלוהית של כתבי הקודש, הסמכות של המסורת ואומר
אחת מהכנסיות הראשונות שנוסדו עבור הומואים הייתה הכנסייה הקתולית הליברלית בסידני שבאוסטרליה ב-1916. ב-1946 הארכיבישוף ג'ורג' הייד (George Hyde) מחבר הכנסיות הקתוליות האוכריסטיות (Eucharistic Catholic Communion) (זרם קטן שפרש מהכנסייה הקתולית) ערך מיסה לגברים הומוסקסואלים באטלנטה. ב-1956 הכנסייה של אחווה אחת (ONE Brotherhood) נוסדה בלוס אנג'לס על ידי פעיל זכויות הומוסקסואל. ב-1962 כומר קהילה החל לשמש ככומר עבור אנשים הומוסקסואלים גלויים בניו יורק. הזרם הנוצרי הייעודי הראשון עבור להט"ב הוא הכנסייה המטרופוליטנית שנוסדה ב-1968.
אקטיביזם להט"בי בתוך הכנסיות האורתודוקסיות פחות נפוץ מאשר בקתוליות ובזרמים הפרוטסטנטים. ב-1980 קבוצת אקסיוס (Axios) נוסדה בלוס אנג'לס כדי לתמוך במיעוטים מיניים בכנסייה האורתודוקסית, ומאז ייסדה מספר סניפים נוספים בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה.
הסוציולוג ריצ'רד פיט (Richard N. Pitt) טוען כי ארגונים אלו נגישים לחברים להט"בים רק בזרמים הליברלים, בניגוד למתרחש בזרמים השמרנים. הביקורת שלו על הספרות של נוצרים הומוסקסואלים גורסת כי ארגונים אלו מייצגים לא רק את האינטרסים של הנוצרים המבקרים בכנסיות שלהם, אלא גם מעניקות לחברים אלו תשובות שימושיות לרטוריקה הומופובית. המחקר שלו מראה כי נוצרים להט"בים שנשארים בכנסיות הומופוביות "הורגות את השליח" על ידי כך שהם תוקפים את הידע של הכומר על הומוסקסואליות, וקוראים להתמקד במוסריות אישית, במחילה ולא בחטא וכן חושפים את מניעים להטפה נגד הומוסקסואליות. באוגוסט 2017, איגוד הלהט"ב "מאוחדים וחזקים" בסנט לוסיה בירך על דעותיהם של גורמים בכנסייה הקתולית במדינה הסבורים כי אין להפלות להט"בים. מצעד הגאווה הראשון בסנט לוסיה נקבע בין התאריכים 23–26 באוגוסט 2019, עם הנושא "להתמיד בגאווה". אשר כלל פעילויות ציבוריות בהן פאנל בנושא ויריד יום המשפחה והבריאות, שכלול שיחות בריאות. והקרנות, נאומי ברכה, הופעות ומתנות. ארגון הדת הנוצרי אסיפות חג השבועות של הודו המערבית (PAWI) הביע את התנגדותו לאירוע הגאווה, אולם, הארכיבישוף הרומאי הקתולי רוברט ריבאס מארכידוכוס קסטריז בסנט לוסיה אמר כי הכנסייה שלו לא מתנגדת לקיום אירועי גאווה.
בסוף 2017 הביע האב ווזקן מובסיאנסיאן מהכנסייה האפוסטולית הארמנית, חבר בכיר בכמורה, את תמיכתו האישית בנישואים חד מיניים והפך לאחד התומכים הבולטים המוכרים בנישואים חד מיניים בארמניה. בראיון שנערך עם ארגון הלהט"ב "Equality Armenia" אשר מטרתו "להשיג שוויון בנישואים באמרניה", השווה מובסיאנסיאן את הרדיפה ההיסטורית של ארמנים בידי טורקיה לרדיפה שעומדת כיום בפני אנשי להט"ב בעולם ובארמניה בפרט באומרו, "נרדפנו מפני שלא התקבלנו, כי היינו שונים. כנוצרי ארמני, איך אני יכול לעצום עיניים למה שקורה בעולם? וזה לא רק בארמניה, החוסר סובלנות הזו היא בכל העולם".
כריס בנואה
כריסטופר מייקל בנואה (בצרפתית: Christopher Michael Benoit; 21 במאי 1967 – 24 ביוני 2007) היה מתאבק קנדי הזכור במיוחד מימיו ב-WCW וב-WWE.
תחילת הקריירה
בנואה נולד במונטריאול, שבקנדה והחל להתאבק בשנת 1985 בקנדה בארגון "סטמפיד רסלינג". הוא התאבק בארגון עד סגירתו בשנת 1989, למעט שהות קצרה ביפן ב-1987, כשדמותו זכתה לפופולריות מסוימת. בשנת 1990 חזר ליפן בשם פגסוס קיד ובשנת 1991 עבר למקסיקו, שם התאבק בליגות השונות.
מעברים בין ליגות ההיאבקות בארצות הברית
בשנת 1993 הוחתם בנואה ב-WCW, אך כיוון שהיה מחויב לקרבות ביפן קיבל תפקיד של מתאבק בעל חשיבות נמוכה, שמקדם מתאבקים אחרים באמצעות הפסדים מתוכננים להם (בשפה המקצועית: ג'ובר). ב-1994 דמותו של בנואה עברה "מתיחת פנים", שינתה את שמה לויילד פגסוס והוצגה כמנצחת בטורניר היאבקות חשוב ביפן. בנואה הוחתם על חוזה ב-WWF (לימים ה-WWE), ממנו שוחרר במהרה, התאבק לאחר מכן בזירות עצמאיות וב-ECW, עד שב-1995 חזר ל-WCW.
תסריטאי ה-WCW ציוותו אותו לקבוצת המתאבקים "ארבעת פרשי האפוקליפסה" יחד עם המתאבקים הוותיקים ריק פלייר, בריאן פילמן וארן אנדרסון, כאשר שני האחרונים הוחלפו על ידי סטיב מונגו מקמייקל ודין מלנקו ב-1998. במסגרת הקבוצה, דמותו של בנואה זכתה לפופולריות גבוהה יותר והתסריט איפשר לו לזכות במספר תארים. ב-1999, בנואה ביקש לעזוב את הארגון על אף הפופולריות לה זכה.
WWE
כבר באותו שבוע שבו עזב את WCW, הופיע בנואה בארגון המתחרה, ה-WWE והצטוות לדין מלנקו, פרי סאטורן ואדי גאררו בקבוצה שנקראה "הרדיקלס". הקריירה של בנואה נסקה ובשנת 2000 הוא זכה פעמיים באליפות הבין יבשתית, כשניצח את קורט אנגל ובילי גאן, בהתאמה, וכן בתואר הזוגות יחד עם כריס ג'ריקו מול טריפל H וסטיב אוסטין. פציעה לא מתוכננת במהלך קרב אילצה אותו לעבור ניתוח בצוואר ולהיעדר עד שנת 2002, אך עם חזרתו, התסריט החזירו היישר ללב הקלחת העלילתית ודמותו זכתה שוב בתואר האלוף הבין יבשתי.
בנואה המשיך להופיע במספר קרבות עיקריים ודמותו ניצחה בחלקם. בין השאר הופיע ברויאל ראמבל, שם ניצח בקרב הרויאל ראמבל המסורתי אשר זיכה אותו בקרב על אליפות העולם במשקל כבד באירוע הגדול ביותר של הארגון - רסלמניה, שבו ניצח את שון מייקלס וטריפל H בקרב משולש מבין הטובים והגדולים ביותר בהיסטוריה, כשבסופו של הקרב הגיע אדי גאררו (חברו הטוב ביותר) לזירה, אף הוא כאלוף ה-WWE כדי לחלוק איתו את הניצחון. משיאי עלילותיו היו בקרב על אליפות ארצות הברית מול המתאבק ג'ון "בראדשו" לייפילד (JBL), בו התסריט קבע כי דמותו של לייפילד תזכה בקרב ברמאות. כתוצאה מכך, נקבע קרב חוזר שמשך קהל רב, וגם בו בנואה יצא כמפסיד. שיא נוסף התרחש במאי 2006, עת קבע התסריט התקפה של בנואה בידי המתאבק מארק הנרי אשר גרמה לו כביכול לפציעות בגב ובצלעות. בנואה חזר להתאבק באוקטובר 2006 וזכה באליפות ארצות הברית בפעם החמישית, בהמשך ישיר לפופולריות הגואה של דמותו.
מותו
ב-25 ביוני 2007 נמצאו בנואה, אשתו ובנם מתים בביתם שבאטלנטה, שבמדינת ג'ורג'יה.
הפרק השבועי של Raw ששודר שעות מספר לאחר-מכן הוקדש לזכרם, אך לאחר שחקירת המשטרה העלתה חשד כי בנואה היה מעורב במותו שלו ושל בני משפחתו הוחלט להתעלם מזכרו ב-WWE. ממצאי הנתיחות שלאחר המוות הוסיפו כי בנואה רצח את אשתו ננסי ואת בנו דניאל והתאבד. בגופו נמצאו סטרואידים וכן שרידי התרופה זנקס, המשמשת בין השאר לטיפול בהתקפי חרדה. זנקס נמצאה גם בגופותיהם של קורבנותיו של בנואה. עד עצם היום הזה לא ידוע לאף אחד מה קרה בבית משפחת בנואה.
משפט הקוסינוסים
משפט הקוסינוס הוא משפט טריגונומטרי שמציין את הקשר בין צלעות משולש לאחת מזוויותיו. המשפט הוא הכללה של משפט פיתגורס למשולש כלשהו.
עבור משולש שצלעותיו הן \ a, b, c והזווית שמול c היא \gamma, משפט הקוסינוס קובע:
משפט פיתגורס מתקבל במקרה הפרטי שבו ולכן: .
היסטוריה
משפט הקוסינוסים מופיע כבר בספר 'יסודות' של אוקלידס מהמאה השלישית לפנה"ס. הספר מכיל גרסה גאומטרית, ללא שימוש בפונקציות טריגונומטריות (כיוון שטרם הוגדרו). המשפט מופיע בכרך 2 של ה'יסודות' כמשפט 12 עבור משולש קהה-זווית וכמשפט 13 עבור משולש חד-זווית. בציור משמאל, גרסת המשפט עבור משולש חד-זווית:.
מכיוון ש מתקבל משפט הקוסינוסים בגרסתו המוכרת. גרסה זו נוסחה בימי הביניים בעקבות פיתוחו של ענף הטריגונומטריה על ידי מתמטיקאים מוסלמים.
בתחילת המאה העשירית האסטרונום והמתמטיקאי המוסלמי אל-בתאני הכליל את המשפט לגאומטריה ספירית. הכללה זו אפשרה לו לחשב את המרחק הזוויתי בין כוכבים.
המתמטיקאי ג'משיד אל-קאשי מסמרקנד בן המאה ה-15 חישב ערכים של פונקציות טריגונומטריות. חישוביו הפכו את משפט הקוסינוסים ממשפט תאורטי למשפט שימושי. בצרפתית משפט הקוסינוסים נקרא משפט אל-קאשי.
הוכחה טריגונומטרית
(השוויון נכון גם עבור משולש קהה זווית. שם האנך חותך את c מחוץ למשולש וקוסינוס הזווית הקהה הוא שלילי).
הוכחה זו כאמור, נכונה עבור משולש כלשהו. בהוכחות רבות הנעזרות בטריגונומטריה, נעשית הפרדה בין משולשים חדי-זווית למשולשים קהי-זווית.
שימוש במשפט פיתגורס
ניקח משולש בעל צלעות \ a, \ b ו-\ c, ובעל זוויות \beta, \alpha ו-\gamma ממול לכל צלע בהתאמה. נוריד גובה מקודקוד הזווית \beta לצלע b. את המשוואה נקבל באמצעות משפט פיתגורס על המשולש ישר הזווית השמאלי:
שימוש במשפט תלמי
את המשולש ABC שצלעותיו BC = a  AC = b  AB = c,נחסום במעגל, כפי שניתן לראות בשרטוט משמאל. נבנה משולש ABD החופף למשולש המקורי: AD=BC ו BD=AC. מהקודקודים C,D נעביר גבהים החותכים את הצלע AB בנקודות F,E בהתאמה.
כעת, ממשפט תלמי נקבל:
שימוש באנליזה וקטורית
את המשפט קל להוכיח באמצעות חשבון וקטורים. וקטור הוא גודל ליניארי מופשט הקיים במרחב וקטורי. על וקטורים במישור ניתן לחשוב כעל חצים בעלי אורך וכיוון, ובאמצעותם לייצג צורות גאומטריות, ובפרט מצולעים כגון משולש.
קל לראות מהאיור ש-.
נשתמש במכפלה סקלרית ונקבל: שכן הזווית \gamma שמול הצלע c במשולש שווה לזווית בין הווקטורים \vec{a} ו-\vec{b} (שכן הן זוויות בין ישרים מקבילים הנוצרים מהעתקה מקבילה של הווקטור \vec{b} ).
האנלוג המרחבי של משפט הקוסינוסים
עבור סימפלקסים רב-ממדיים (מממד גבוה מ-2) קיימות נוסחאות טריגונומטריות בעלות צורה דומה לזו של משפט הקוסינוסים. במקרה התלת-ממדי, הסימפלקס המתקבל הוא הטטראדר, והנוסחה האנלוגית למשפט הקוסינוסים קושרת בין השטחים של שלוש פאות והזוויות הדיהדרליות ביניהן לשטח הפאה הרביעית. אם נסמן את השטחים של ארבע הפאות של הטטראדר ב-α,β,γ,δ ואת הזווית הדיהדרלית בין שתי פאות בסימון (למשל), אז:
הוכחה
השלב המרכזי בהוכחה הוא להראות שאם נשרטט וקטור ניצב לכל פאה אשר אורכו שווה לשטח שלה, אז סכום ארבעת הווקטורים שיתקבלו יהיה אפס. אם נציב את הראשית באחד מקודקודי הארבעון ונניח שכיוון כל אחד משלושת הווקטורים המייצגים את שלוש הצלעות שנפגשות באותו קודקוד הוא אל הראשית (ולא החוצה), אז אם נסמן את שלושת הווקטורים הללו ב-, נקבל ששלושת הווקטורים המייצגים את שלוש הצלעות הנותרות הם:. כל אחד מוקטורי הנורמל לפאות שווה למחצית המכפלה הווקטורית שמתאימה לו:
בעוד המכפלה הווקטורית המתאימה לפאה האחרונה היא:
אם נחבר את ארבעת וקטורי הנורמל תוך שימוש בדיסטריביוטיביות המכפלה הווקטורית, נקבל:
חוק הקוסינוסים בעבור טטראדר מתקבל מעובדה זו בצורה מיידית באמצעות שוויון הנורמה בריבוע של n_{\alpha} עם המכפלה הסקלרית , ממנו מקבלים:
אבל, מהגדרת הזווית הדיהדרלית נובע:, מה שמשלים את ההוכחה.
נחלה (חיפה)
היסטוריה
בשנת 1907 הוקמה על מדרגת ההר שכונת "הרצליה", ובשנת 1910 נרכש שטח אדמה לבניית הטכניון. רכישות אלה והפיתוח במקום, הביאו להתעניינות של קונים ברכישת שטחי אדמה בקרבת אזורים אלה. בשנת 1912 התאגדה קבוצת בעלי מלאכה ופועלים במטרה לרכוש אדמה לבנות בה בתים ובתי מלאכה. שם האגודה היה "נחלה". האדמות סביב הטכניון היו יקרות וחל בהם איסור לבנות בתי מלאכה. בשנת 1914 שילמה האגודה תשלום מקדמה על חשבון רכישת עשרים ושניים מגרשים ממזרח לאזור הטכניון.
בסיום מלחמת העולם הראשונה חיפשה האגודה מקורות מימון להשלמת הרכישה ולבנייה. המימון התקבל מבנק הפועלים בסיועו של ארתור רופין. הלוואה נוספת התקבלה מחברת "הבונה" שהתחייבה לבנות 14 בתים. מימון נוסף הגיע מסניף חיפה של בנק אפ"ק שהלווה לכל מתיישב 50 לירות מצריות, ומשמואל יוסף פבזנר שהעמיד לרשותם בהקפה חומרי בנייה בהיקף של 35 לי"מ.
בניית הבתים הראשונים הסתיימה בשנת 1922, והמשתכנים הראשונים נכנסו לבתים בספטמבר של שנה זו.
ב-9 במרץ 1921 מונה ועד זמני לניהול ענייני השכונות שבקרבת הטכניון. ועד זה, שנקרא לאחר מכן "ועד הדר הכרמל", כלל גם נציג של ועד אגודת נחלה, ועד נחלה התבטל שנה לאחר הצטרפותו לוועד הדר הכרמל. לאחר הקמת הוועד הוזמן האדריכל ריכרד קאופמן לתכנן את השכונה ולהביא לאחידות בהיבטים הארכיטקטוניים השונים, אך ועד נחלה התנגד לחלק מתוכניתו של קאופמן. סכסוך זה היה גורם מעצב בקביעת תפקידו וסמכויותיו של ועד הדר הכרמל.
בתקופת מאורעות 1921 סבלה הדר הכרמל ממעשי שוד וגנבה, בעיה שהוחמרה בסוף שנת 1922. לאחר לחץ על משטרת המנדט נפתחה במקום תחנת משטרה במימון ועד השכונה. התחנה מוקמה באזור מבנה עיריית חיפה של היום ברחוב חסן שוכרי. התחנה פתרה את בעיית החלק המערבי של השכונה, אך בתי שכונת נחלה, ששכנו ממזרח, לא נהנו מהגנת תחנת המשטרה. כדי לפתור את הבעיה, הותקן מכשיר טלפון בגדר האבנים של הבית שבקצה בשכונה, שהיה מחובר לתחנת המשטרה.
עד שנת 1924 נסללו חלק מרחובות השכונה במסגרת תוכנית הפיתוח של ועד הדר הכרמל. בנובמבר 1925 הוארו לראשונה רחובות השכונה בתאורת חשמל. בשנת 1926 הושלמה סלילת כל רחובות השכונה. הסלילה נעשתה במסגרת עבודות יזומות שהפעיל ועד הדר הכרמל, לעידוד תעסוקת פועלים יהודים. בשנה זו גם הושלמה סלילת המשך רחוב הרצל מזרחה, ובכך חוברה השכונה, ושכונת "נחלת יהודה" מצפון-מזרחה שהקמתה החלה בשנת 1925, בדרך סלולה ותקינה.
בשנת 1925 נרכש שטח אדמה מדרום מערב לשכונת נחלה, הרכישה נעשתה בעסקה משותפת של ועד הדר הכרמל עם חברת קרקעות "גאולה". בשנה זו גם הוסדרה לראשונה תחבורה ציבורית מסודרת מכיכר חמרה להדר הכרמל, שהגיעה עד לרחוב תבור שבמזרח נחלה ומשם עד שכונת הרצליה.
לאורך השנים נבנו בהדר הכרמל צריפים רבים על ידי מיעוטי יכולת, בעיקר פועלים שלא יכלו להרשות לעצמם בניית בתים. עיריית חיפה ושלטונות המנדט דרשו לאורך השנים את הריסת הצריפים האלה, אך ועד הדר הכרמל התנגד לדרישה זו. אחד מריכוזי הצריפים האלה נבנה בשכונת נחלה.
בשנת 1932, עם תחילת העלייה החמישית, החלה תנופת בנייה בהדר הכרמל. הגידול באוכלוסייה הביא לבנייה בשכונת נחלה, בחלק התחתון של שכונת גאולה, ובשכונת "נחלת יהודה". בהדרגה החלה בנייה גם ברחובות במעלה ההר של שכונת גאולה. שכונת נחלה, שבתחילת בנייתה הייתה מרוחקת מהשכונות האחרות, הפכה להיות חלק מהרצף העירוני של מדרגת ההר.
באוגוסט 1942, שונה שמו של רחוב התבור, לרחוב מיכאל על שמו של מיכאל אליניקוב שהיה יו"ר ועד הדר הכרמל.
עד תחילת שנות השמונים התגוררה בשכונה אוכלוסייה חילונית ודתית לאומית. בקצהו הדרומי של רחוב מיכאל שכן סניף "הדר" של תנועת בני עקיבא, שנבנה בשנת 1955 על מגרש שהתקבל מוועד הדר הכרמל. עם הזמן עזבה האוכלוסייה הוותיקה את השכונה ובמקומם נכנסו עולים חדשים ואוכלוסייה חרדית. גידול האוכלוסייה ברמת ויז'ניץ, הנמצאת בקרבת השכונה, הביא לרכישת בתים ברחובות הצמודים אליה. כיום, עיקר האוכלוסייה המתגוררת באזור היא אוכלוסייה חרדית, הכוללת גם חרדים מחסידויות אחרות, כגון חסידות צאנז וחסידות בעלז.
במשך השנים נשכח השם "נחלה". ורחובות השכונה נכללים בשכונת גאולה שנבנתה בצמוד אליה. שריד לשם השכונה נשאר בשם סניף הדואר "נחלה" השוכן בצמוד לשטחה ההיסטורי של השכונה, ברחוב הרצל 63.
התזמורת הסימפונית של בורנמות'
מקורות
במקורה הייתה זו התזמורת העירונית של בורנמות', שהחלה את קיומה בשנת 1893 כקבוצה קטנה של נגני כלי נשיפה מעץ. הקבוצה התרחבה עד מהרה לתזמורת מלאה ועשתה לה שם כמעודדת ביצוע מוזיקה בריטית בת זמננו. אלגר והולסט, בין השאר, ניצחו על התזמורת בנגינת יצירותיהם.
שלוחות
בשנת 1968 נוסדה הסינפונייטה של בורנמות'. על אף שבחים אמנותיים בלתי מבוטלים שזכתה להם כתזמורת קטנה, הביאו קשיי מימון לסגירתה בנובמבר 1999.
טאם פיופורי
טאם פיופורי (באנגלית: Tam Fiofori; נולד בשנת 1942) הידוע גם בכינויו "Uncle Tam", הוא צלם קולנוע ניגרי ומי שתואר כ"אחד החלוצים של אמנות העדשה, אשר יצר וכתב יצירות אמנות ומוזיקה באופן מעורר השראה ובמומחיות כפי שהוא צילם אותן". אחד מאלבומי הצילום הבולטים ביותר של פיופורי הוא אלבום הצילומים Fiofori והוא עבד גם כקולנוען, תסריטאי, מבקר ויועץ תקשורת. סרטיו עוסקים בסוגיות חברתיות בליהוקם של שחקנים ואמנים ניגרים כמו Biodun Olaku, J. D. 'Okhai Ojeikere ו-Olu Amoda. פיפורי התגורר בהארלם, ניו יורק, בשנת 1960, והיה מפיק שזכה לשבחים רבים בארצות הברית. הוא הפך לימים למנהל ולמפיק של המוזיקאי, והשילוב ביניהם נחשב לאחד ממייסדי האפרופוטוריזם.
ביוגרפיה
פיפורי נולד באוריקה שבניגריה, אביו עמנואל עבד כמרצה במכללת אידו.
כצלם אשר סייר ברחבי העולם מאז 1960, פיופורי יצר קשרים במדינות רבות וביניהם בארצות הברית.
פיפורי עורך המוזיקה הראשון של חברת ההפקות Down Beat וכתב עבור רבים אחרים, יצירות אמנות וספרות בארצות הברית ובאירופה אחת מהמפורסמות שבהם הייתה היצירה International Times. ו-Change magazine. הוא זכה לשבחים רבים ונחשב לאחד היוצרים אשר הצליחו להנגיש את המציאות של השחורים בארצות הברית לקהל המקומי בשנת 1970. יצירותיו וחיבוריו פורסמו בערוצי מדיה ועיתונים רבים וביניהם העיתון הניגרי NEXT, ובבלוג Shèkèrè.
פיפורי שימש כיועץ סרטים בסרט Rivers State ובשלל סרטים תיעודיים. הוא גם היה מייסד של הארגון Photographers Association of Nigeria PAN.
מרבית עבודותיו של פיפורי הוצגו ופורסמו באפריקה, אירופה וארצות הברית וביניהם Odum and Water ב-1974 ו-A Peep into History and Culture ב-1979.
פרסומיו כוללים "print documentary" A Benin Coronation: Oba Erediauwa בשנת 2011.
פיופורי הוא אחד מהתורמים לכתיבת הספר African Photographer J. A. Green: Re-imagining the Indigenous and the Colonial בשנת 2018.
פרסים
פיופורי זכה בפרסים רבים בגין יצירותיו המוצלחות וביניהם בפרס של הארגון (Pan African Writers Association (PAWA, ובפסטיבל הקולנוע והמוזיקה באפריקה iRepresent.
דוד סימור
דוד סימור (באנגלית: David Seymour; 20 בנובמבר 1911, ורשה – 10 בנובמבר 1956, סיני), שנודע בכינויו שים (בכתיב צרפתי: Chim), היה צלם וצלם עיתונות יהודי-פולני-אמריקאי.
קורות חיים
נולד בשנת 1911 בשם דוד שִימִין (בפולנית: Dawid Szymin) בעיר ורשה, בנם של רגינה ובנימין שימין (1880–1942), מו"ל נודע של ספרים עבריים ויידיים בוורשה, שותף בהוצאת הספרים החשובה "צנטראל". למד אמנות גרפית בלייפציג, והחל להתעניין בצילום כאשר המשיך בלימודיו בסורבון שבפריז בשנת 1933. אז החל לעבוד כצלם עיתונות עצמאי, וחתם על עבודותיו 'CHIM' ("שים") – קיצור פונטי בכתיב צרפתי באותיות רישיות של שם משפחתו, שימין.
שים התפרסם וזכה למוניטין לאחר שסיקר את מלחמת האזרחים בספרד בין השנים 1936–1938. בשנת 1939 תיעד שים את מסעם של פליטים ספרדים למקסיקו, ומשם נסע עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק, ואימץ לעצמו את שם המשפחה סימור. ב-1942 התגייס שים לצבא האמריקני (כחלק מנערי ריצ'י), והשתתף בלחימה באירופה. שני הוריו נותרו בפולין ונרצחו בשנת 1942 באוטבוצק. עם סיום המלחמה חזר לאירופה לתעד מטעם אונסק"ו את מצוקתם של הילדים הפליטים.
בשנת 1947 הקים סימור יחד עם אנרי קרטייה ברסון ורוברט קאפה את סוכנות מגנום. הוא המשיך לסקר נושאים מגוונים, החל ממצוקתם של הילדים בכל רחבי אירופה, דרך כוכבי הוליווד ועד לסיקור עלייה לישראל בשנותיה הראשונות.
לאחר מותו של קאפה ב-1954 היה שים לנשיא סוכנות מגנום, והחזיק בתפקיד זה עד למותו שלו שנתיים מאוחר יותר.
ב-10 בנובמבר 1956 נהרג סימור מפגיעת מכונת ירייה מצרית בעת שסיקר את שביתת הנשק לאחר מבצע קדש, ארבעה ימים לאחר חתימתהּ בסואץ.
אחותו הגדולה, הָלָה (הלינה) שימין (לימים איילין (Eileen); 1908–2004), היגרה אף היא לניו יורק. היא הייתה אשתו של העיתונאי והסופר שמואל לייב שניידרמן, ולקחה חלק מרכזי במחקר ובעריכת חומריו. בנה הצעיר, בן שניידרמן, הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת מרילנד.
ADSL
Asymmetric Digital Subscriber Line (בראשי תיבות: ADSL) היא טכנולוגית DSL שמשמשת לתקשורת נתונים ברוחב פס גבוה בקווי טלפון רגילים. המילה "אסימטרית" (Asymmetric) בשם הטכנולוגיה רומזת לעובדה שהטכנולוגיה מנצלת את רוב רוחב הפס להעברת נתונים אל המשתמש, ומותירה רק חלק קטן מרוחב הפס להעברת נתונים מהמשתמש. אסימטריות כזו בתנועת הנתונים אכן מאפיינת את עיקר השימוש של משתמשי קצה באינטרנט: אל המשתמש, הפרטי או העסקי, זורמים תכנים שונים, כגון מסמכים, קובצי וידאו וקובצי אודיו. הזרימה מהמשתמש החוצה מוגבלת בדרך כלל למשלוח בקשות מצדו, ולכן אינה דורשת רוחב פס גבוה.
מימוש ADSL
הרעיון שמאחורי ה-ADSL הוא שימוש באפנון דיגיטלי בטווח תדרים הגבוה מזה שבו עושה שימוש מכשיר הטלפון הביתי. בנוסף לאפנון הקו באותות בתדר שמע, נוספים לו אותות מאופננים דיגיטלית בתדרים גבוהים יותר, המאפשרים שימוש ביחידת הקצה בתקשורת נתונים, כגון גלישה באינטרנט, ודיבור בטלפון בו-זמנית, לשם כך קו הטלפון מחולק לשלושה ערוצים:
רוחב הסרט המוקצה לערוץ המשמש לתקשורת עולה (UpStream) קטן בהרבה מזה של התקשורת היורדת (DownStream) ולכן הקו הוא א-סימטרי. ntko טכנולוגיית ADSL מיושמת בצורה הבאה: בזמן דיבור בטלפון נמצאים בשימוש טווח התדרים בין 0-3.4KHz בלבד, להעברת נתונים נמצאים בשימוש התדרים שבין 25.8KHz – 1.1MHz, טווח התדרים המשמש לתקשורת יורדת מחולק ל־224 תת-ערוצים וטווח התדרים המשמשים לתקשורת עולה מחולק ל־26 תת-ערוצים, כאשר ניצול מקסימלי של הקו נותן קצב תקשורת מהיר מאוד. המרחק בין המרכזייה ללקוח חשוב מאוד מאחר שככל שהמרחק גדל המהירות יורדת בגלל ניחות הנוצר בעוצמת האות.
בתנאים אופטימליים מהירות הקו יכולה להגיע לקצב נתונים של עד 8.1 מגהביט לשנייה.
השימוש בטווח תדרים רחב זה מתאפשר בזכות השימוש בטכנולוגיות עיבוד אותות דיגיטלי (DSP) מתקדמות המאפשרות לפצות על ניחות הנוצר בעוצמת האות תוך שהוא עובר בקווי הנחושת למרכזיה, ולהפריד בצורה טובה יותר בין אותות שונים המשודרים בקו.
כמו כן ה־ADSL משתמש בטכנולוגית DMT ובקוד תיקון מסוג Trellis.
כדי לספק שירותים בטכנולוגיית ADSL, זקוקה חברת הטלפון לבצע התקנות מקדימות של ציוד במרכזייה האזורית ולאחר מכן להתקין מפצל על קו הטלפון של המנוי ומודם ייעודי בביתו. מודמים ומערכות תקשורת ADSL מיוצרים בין השאר על ידי החברות הישראליות Orckit-Corrigent ו־ECI.
חברת הטלפוניה הישראלית "בזק" החלה בשנת 2000 לספק שירות ADSL בישראל וקנתה בראשית ציוד להפעלת השירות מאלקטל-לוסנט ו־Orckit-Corrigent הישראלית, ומאוחר יותר גם מחברות אחרות.
קישורים חיצוניים
Digital Subscriber Line
עד עוין
עֵד עוֹיֵן הוא עד אשר אופן עדותו בבית המשפט שונה באופן מהותי מעדות קודמת שמסר, והשינוי גורם נזק לבעל הדין שהביא אותו להעיד. מרגע שבית המשפט הכריז עליו כ"עוין" ניתן להטיל דופי במהימנותו, עד כדי קביעה כי עדותו הקודמת היא הנכונה. הליכי עד עוין מעוגנים בסדרי הדין ובדיני הראיות, ומתקיימים בהליך פלילי ובהליך אזרחי.
עדות עוינת
עדות שהפכה להיות עוינת לבעל הדין ומסייעת לצד שכנגד, שכיחה בהליכים פליליים. למשל, כאשר עד מסר עדות מוקדמת בחקירתו במשטרה או בכל אמרת חוץ אחרת. בהגיעו להעיד בבית המשפט הוא מוסר עדות שונה במהותה הגורמת נזק לתביעה, או שהוא מרבה לשכוח פרטים באופן שנראה כמו שכחה מכוונת, או שהוא בוחר לשתוק מעל דוכן העדים.
ישנן סיבות שונות לעדות עוינת, בין השכיחות שבהן:
גם בתביעה אזרחית יכול עד לסתור עדות קודמת שנתן, בדיון קודם או באימרת חוץ אחרת כמו תצהיר משפטי, באופן שתחשב לעוינת.
קביעת עד עוין
לאחר ההכרזה על העד כעוין ניתנת הזדמנות שנייה לצד שהביא אותו לחקור אותו בחקירה נגדית, בה הוא יכול לשוב לעדותו הראשונה, או להתמיד בקו העוין.
בית המשפט יכול לראות את עדותו המוקדמת כאילו היא העדות הנכונה, אם כי אין הוא חייב לעשות כך, והכל לפי נסיבות העניין. בדרך כלל עדות עוינת הופכת את העד לבלתי אמין והעדות הקודמת מקבלת משקל כבד לעומת העדות העוינת.
זאב בן אריה
זאב בן אריה (נולד בירושלים ב-1961) הוא מדריך טיולים ישראלי המשלב אלמנטים רוחניים בהדרכותיו. הוא בנם של שרה ופרופסור יהושע בן אריה. בן אריה הוא דוקטורנט באוניברסיטת חיפה בנושא: "מקומות קדושים בישראל".
מסעות רוחניים
בן אריה הוא מדריך טיולים משנת 1984. במהלך השנים שינה את אופי ההדרכה שהוא מעביר. הוא עורך טיולים המבוססים על מחקר רוחני ומחקר בעקבותיהם של מורים רוחניים. הוא מחברם של ספרים העוקבים אחר דתות שונות בעולם, תרבויותיהן, טקסיהן, ובעיקר דרכן המיסטית להתחבר אל האלוהים. הוא מכוון את טיוליו על מנת ללמוד מקרוב את המהלכים התנועתיים, הריקודים, הטקסיים, והמיסטיים, על סוגיהם ומהותם, תוך כדי שהות במקום עצמו שבו מתקיים האירוע. הוא מכוון דרכו כך שהוא והתיירים המצטרפים אליו, יוכלו להשתלב באירועים עצמם, כחלק מהיחד הזה, מהאחדות של כלל המשתתפים. דרכו זו מאפשרת לימוד ישיר ואנתרופולוגי, מתוך מגע קרוב ודיאלוג עם האנשים המבצעים את הטקסים. תהליך זה מקרב אותו למשמעות המיסטית המכוונת והרלוונטית למטיילים שמצטרפים אליו.
השפעה סופית ואוניברסלית
החל משנת 2000 בן אריה מדריך סיורים בחו"ל בנושאים שבהם התמחה, במסגרת סיורים אלו מבקרים המשתתפים בפסטיבלים של סופים ברחבי העולם, ביישובים רוחניים, במקומות מקודשים וכך המשתתפים בסיוריו, מתעמקים בדתות ובתרבויות השונות בעולם. זאב גם מרצה על מסעות אלו והופיע בתוכניות רבות בטלוויזיה וברדיו. בשנת 2009 התחבר בן אריה לסופים בצורה אחרת. הוא כותב עליהם לא רק ממבט גאוגרפי, או היסטורי, אלא מנסה לחדור לעובי הקורה של מהותם. בספר אחר, ועל סמך דבריו של תומר פרסיקו, בן אריה חוקר מרכיבים אחרים בתהליכים הרוחניים של קבוצות העידן החדש:
זאב בן אריה הוא בנו של פרופסור יהושע בן אריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואחיו של אשר בן אריה. זאב בן אריה מתגורר ביישוב הקהילתי לוטם. הוא הקים בית הארחה הממוקם בהרי סופיה, לא הרחק ממקום ההתכנסות של האחווה הלבנה הבולגרית, בהרי רילה. ניתן לראות זאת בתמונה של העטיפה האחורית, בספרו: "יופיו של הוורד - טיולי תרבות ורוח" שיצא לאור בשנת 2019.
סמוראי צ'מפלו
סמוראי צָ'מְפְּלוּ (ביפנית: サムライチャンプル) היא סדרת אנימה בת 26 פרקים אשר שודרה לראשונה ביפן החל מ-10 במאי 2004. במאי הסדרה, שינקירו וואטנאבי הוא גם במאי הסדרה קאובוי ביבופ שהיא מהמצליחות בענף. עלילת הסדרה מתרחשת ביפן של סוף תקופת אדו, שנת 1850 בקירוב, אך משלבת דרך קבע אנאכרוניזם של טכנולוגיה, אביזרי לבוש, דיבור, ואירועים היסטוריים אמיתיים או מומצאים. פסקול הסדרה כולל מוזיקת היפ-הופ יפני ואמריקאי, פופ יפני ומוזיקה יפנית מסורתית. סגנון הפסקול תואם את סגנון הלחימה בקרבות הרבים שבסדרה.
רקע ועלילה
סיפור המסגרת הוא מסעם של מוגן, עבריין נמלט, ג'ין, רונין, ופו, נערה יתומה, בחיפוש אחרי 'הסמוראי שמריח כפרחי חמנייה'. רק שלוש דמויות אלה מופיעות בתפקיד מרכזי בכל הפרקים. מרבית הפרקים הם בעלי עלילה מרכזית בלתי תלויה, מספר אפיזודות הן כפולות פרק, ואפיזודת הסיום נפרשת על כשלושה פרקים.
בהקדמה המופיעה בתחילת הפרק הראשון מודיעים יוצרי הסדרה כי הדיוק ההיסטורי אינו נר לרגליהן ומציעים לצופים 'לשתוק ולצפות'. בשפה המדוברת ניכרים שימוש והשפעה של סלנג אמריקאי. כמו כן מופיעות במהלך העלילה תופעות תרבותיות כגראפיטי וכדור בסיס, ומחוות לקולנוע היפני והאמריקאי, לרבות פרק מחווה לסרטי הזומבים.
אנתון ואן רפרד
אנתון ג'רארד אלכסנדר ואן רפרד (בהולנדית: Anthon Gerard Alexander van Rappard; 14 במאי 1858, זייסט – 21 במרץ 1892, סנטפורט) היה צייר הולנדי. הוא היה תלמידו של לורנס אלמה-טדמה ובמשך כארבע שנים, חברו והחונך של וינסנט ואן גוך, שלדבריו העריך אותו על מעורבותו החברתית, בין היתר.
ביוגרפיה
על פי המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות, הוא עבד בפריז, בריסל, אוטרכט, אמסטרדם וטרשלינג לפני שעבר לסנטפורט. הוא למד ב-Rijksakademie והיה חבר בחברות האמנים באוטרכט "Kunstliefde" ו-"Utrechtse Kunstkring" (שהקים עם חברו לודוויג וילם ריימרט וונקקבאך), ו-"Arti et Amicitiae" באמסטרדם.
מכתבי ואן גוך לוואן רפרד, במהלך התכתבותם בשנים 1881–1885 הם מקור עיקרי לביוגרפיה ועבודתו של ואן גוך. כיום, עבודותיו של ואן רפרד נדירות בשל חייו הקצרים. ציוריו זוכים להערכה רבה.
שיח-אברהם
שִׂיחַ-אַבְרָהָם (שם מדעי: .Vitex L) הוא סוג צמחים ממשפחת השפתניים, הכולל 215 מינים, ומקיף עצים, שיחים ולעיתים רחוקות מטפסים מעוצים ירוקי עד או משירי עלים. סוג זה הועבר ממשפחת הוורבניים בשנת 2009 למשפחת השפתניים. סוג זה מיוצג אך ורק על יד שיח-אברהם מצוי בצמחיית הבר של ארץ ישראל ובשני מינים מיובאים שמשמשים כצמחי נוי, שיח-אברהם משולש או תִּלְתָּנִי (Vitex trifolia) ושיח-אברהם נגונדו או מַכְבְּדָנִי (Vitex negundo). הראשון נפוץ והשני נדיר. לפי שיטת המיון העכשווית שִׂיחַ-אַבְרָהָם קִפֵּחַ (Vitex pseudonegundo), שתואר בעבר כמין נפרד, נחשב כיום כשם נרדף לשִׂיחַ-אַבְרָהָם מָצוּי (Vitex agnus-castus).
מרבית המינים נפוצים באזורים טרופיים וסובטרופיים, למשל, ביערות הגשם של אסיה הטרופית, באמריקה המרכזית, באמריקה הדרומית, באפריקה הטרופית, בגינאה החדשה ובאיי האוקיינוס השקט. מעטים מצויים באזורים הממוזגים של אירופה ואסיה.
מאפיינים מורפולוגיים
העלים נגדיים, מורכבים ומאוצבעים (דמויי כף יד) עם 3 עד 7 עלעלים, לעיתים רחוקות עלעל אחד. על פי רוב העלים עם פטוטרת.
הפרחים ערוכים בתפרחת שיבולית בקצה הענף או במכבדים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים ודו-שפתניים. הגביע פעמוני עם 5 שיניים ומשתייר. הכותרת לא נכונה, דו-שפתני ודמוית משפך או צינור, וגווניה נעים מלבן עד כחול או צהוב. צינור הכותרת קצר ולעיתים קרובות מעט מעוקל ואלכסוני. אוגן הכותרת דו-שפתני במקצת ופרוס (הדו-שפתיים אינן ניכרות ו-5 האונות פרוסות לצדדים). השפה העליונה מחולקת על ידי חריץ עמוק לשתי אונות. השפה התחתונה עם 3 אונות, כשהאמצעית על פי רוב גדולה יותר מהצדדיים וצבעה עז יותר. 4 מאבקים על פי רוב בולטים מחוץ לכותרת.
השחלה עילית, בעלת שני עלי שחלה, המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות בעלות ביצית אחת. עמוד עלי אחד שמחולק בראשו לשתי אונות (צלקות).
מיני בר ונוי בישראל
שיח אברהם מין בר ונוי בישראל. שאר המינים הם מיני תרבות.
שיח-אברהם משולש
שִׂיחַ-אַבְרָהָם מְשֻׁלָּשׁ (''Vitex trifolia) הוא שיח ירוק-עד, צופני, גובהו ורוחבו כדי 3.5 מ'. צורת הצימוח הטבעית של השיח שרועה. העלים נגדיים, מאוצבעים, בעלי 3 עלעלים, אך לפעמים בעל עלה אחד (גם על אותו שיח), ולא 5 או יותר כמו בשיח אברהם מצוי. העלים, שאורכם 5 עד 7.5 ס"מ, אליפטיים, מחודדים, קרחים בצידם העליון, שעירים אפורים בצידם התחתון. צבע העלים ירוק-אפור בצדו העליון וסגול-קטיפתי בצדו התחתון. העלים על פי רוב זקופים וצידם התחתון פונה החוצה, ולכן המופע הכללי הוא של שיח גדול עם עלווה אפורה סגולה. הפרחים ערוכים במכבדים אמיריים שאורכם כ-20 ס"מ (בשונה משיח-אברהם מצוי שתפרחותיו מסוג שיבולת חיקיות ואמיריות). כותרת הפרח, שקוטרה 1.2 מ"מ, דו-שפתנית במקצת, פרושה ובעל 5 אונות, צבעה כחול-סגול עם כתם שעיר לבן בבסיס השפה. האבקנים בולטים מצינור הכותרת. הפרי בית גלעין קטן בצבע צהוב בהיר. הפריחה חלה בקיץ ונמשכת בסתיו, למרות פרחיו הקטנים הוא מושך פרפרים ודבורים.''
שיח-אברהם מכבדני
שיח-אברהם מכבדני (Vitex negundo) - הוא שיח או עץ קטן, נשיר, מהיר צימוח. באופן טבעי הוא גדל כשיח מאפיר, אך בתרבות גובהו 4 עד 8 מטר גובה ורוחבו 3 עד 4 מטר רוחב לעלוותו ירוקה רעננה. מצמיח ענפי מים מאזור בית השורשים. עלים נגדיים, מורכבים ומאוצבעים, נישאים על פטוטרת ארוכה של 4.5 ס"מ. העלה כפני, מחולק ל-3 עד 5 עלעלים שצורתם דמוית אליפסה או אזמל ואורכם 4 עד 10 ס"מ. צידם העליון חלק וירוק כהה וצידם התחתון על פי רוב מאפיר. התפרחת מכבד בעל ענפים מפושקים. הפרחים ערוכים על עמוד התפרחת בדלילות יחסית (בשונה משיח אברהם מצוי) הפרחים קטנים, אורכם 4 עד 6 מ"מ, וצופניים ערוכים במכבדים ולא בשיבולים שאורכן 25 ס"מ. הכותרת דו-שפתנית, שצבעה לילך-לבנדר. אורך צינור הכותרת 4 מ"מ. הפריחה בקיץ, בחודש יוני. צמח שמש מלאה או צל חלקי, בכל אזורי הארץ. עמיד לטמפרטורות החורף בארץ, לרוחות ולחום. נחשב לחסכן במים לאחר שהתבסס בגן, אולם תוספת השקיה בקיץ תתרום למופע אסתטי ורענן.
יוהאן קספר פון סיסיניון
האלוף יוהאן קספר פון סיסיניון או יוהאן קספר דה סיסיניון (Johan Caspar von Cicignon 1625 לערך - 1696) היה קצין לוקסמבורגי.
קווינטה
קווינטה היא המרווח המוזיקלי החמישי (מלטינית: quinta - חמישית). קווינטה זכה היא המרווח הנשמע בין שני צלילים שיחס התדירויות ביניהם הוא 2:3 (בכוונון מושווה יחס התדירויות 27/12, כך שהיא מעט "צרה" יותר מקווינטה טהורה). בסולם דיאטוני, קווינטה היא המרווח בין שני צלילים שההפרש ביניהם הוא ארבע מדרגות בסולם.
יוהאן קספר פון סיסיניון
סיסיניון נולד באוֹבֶּרוָואמְפָּאך (Oberwampach), עיירה קטנה בצפון לוקסמבורג, בערך בשנת 1625. בשנת 1657 הוא נעשה קצין בדנמרק. בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-17 הוא הפך למפקד במצודת בֶּרְיֶינְהוּס (Bergenhus Fortress) שבנורווגיה. בתפקידו זה, הוא היה מעורב בקרב ווֹיֶן (Battle of Vågen) ב-1665, כשצי אנגלי קטן התקיף צי הולנדי חשוב בנורווגיה, לאחר שהסתתרו במפרץ ברגן. ב-1681 הוא נשלח לטרונדהיים שבנורווגיה כדי לפקח על הבנייה מחדש של העיר לאחר שריפתה. סגנון הבארוק של סיסיניון הוא עדיין הסגנון הדומיננטי בבניין העיר. ישנן אנדרטאות לזכרו בטרונדהיים ובאוברוואמפאך.
קווינטה
אם, לדוגמה, מתחילים בצליל רה בסולם דו-מז'ור, וצועדים ארבעה צעדים: למי, לפה, לסול וללה, מקבלים מרווח של קווינטה, בין רה ללה. אם מתחילים בצליל סי, מתקדמים לדו, רה, מי ומגיעים לפה - גם זוהי קווינטה, אם כי מסוג אחר.
הקווינטה השכיחה ביותר, דוגמת זו שבין רה ללה, היא הקווינטה הזכה. בדרך כלל כשלא מציינים באיזה סוג קווינטה מדובר, הכוונה היא למרווח זה. גודל הקווינטה הזכה הוא 3.5 טון, והיא נחשבת ברוב הסגנונות המוזיקליים כקונסוננס.
קווינטה נוספת שמופיעה במערכת הדיאטונית, כמו זו המתקבלת בין סי לפה בסולם דו מז'ור, היא הקווינטה המוקטנת. קווינטה זו מכונה גם "טריטון", היות שהיא מונה 3 טונים. בכל סולם דיאטוני יש קווינטה מוקטנת אחת בלבד, ומכאן חשיבותה של קווינטה זו – היא מגדירה את הסולם.
אלו הם כל סוגי הקווינטות המופיעות בסולמות ובמודוסים המערביים השכיחים, אם כי בסולמות אחרים תיתכנה גם קווינטות אחרות (קווינטות מוקטנות פעמיים, מוגדלות פעמיים, וכדומה) - ובלבד שניתן לעבור בין הצלילים על ידי ארבעה צעדים בסולם.
על-פי-רוב, המרווח המשלים (או "ההפכי") של הקווינטה הוא הקוורטה.
הסולמות הדיאטוניים דומים לעצמם בהזזה של קווינטה. כלומר, אם מתחילים לטייל על סולם דיאטוני החל מהמדרגה החמישית, מקבלים סולם דומה מאוד לראשון. ניתן "לתקן" סולם זה ולהופכו להשאה מדויקת של הראשון על ידי הגבהה של צליל אחד בלבד. עובדה זו הביאה להתפתחות המושג של מעגל הקווינטות.
את מיתריהם של כלי קשת ממשפחת הכינור נוהגים לכוון לפי קווינטות, מסיבות היסטוריות.
ארנון נגלר
ארנון נגלר (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מדען ישראלי. פרופסור לרפואה ומנהל המערך ההמטולוגי, השתלת מח עצם ובנק דם חבל הטבור המרכז הרפואי שיבא, תל-השומר. פרופ' נגלר נחשב מהמובילים בתחום השתלות מח עצם.
ביוגרפיה
נולד בחיפה כבנם הבכור של בנימינה (מורה) ויצחק (מנהל בכור תעשיות), למד בבית הספר היסודי "בארי" ואחר כך ב"תיכון עירוני ג'" בנווה שאנן בחיפה. נגלר סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ב- 1977.
קריירה רפואית
התמחה במרכז הרפואי רמב"ם ברפואה פנימית ובהמטולוגיה ובהמשך בהשתלות מח עצם באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית (1990-1986). בנוסף, לפרופ' נגלר תואר שני אותו סיים בהצטיינות בביולוגיה של התא והמערכה ההמטולוגית מאוניברסיטת תל אביב 1984.
נגלר הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
השתלות מח עצם
בשטח השתלות מח עצם נחשב נגלר מהמובילים בתחום ובעל שם ומוניטין בינלאומיים. נגלר היה חבר בצוות שהמציא את השתלות מח העצם המודרניות לאחר טיפול כימותרפי במינון נמוך, השתלות המבוססת על אימונותרפיה, שגרם למהפכה עולמית בשטח ההשתלות. שיטה שמאפשרת לבצע השתלות מח עצם ולהציע ריפוי לחולים עד גיל 75.
תחומי התעניינותו של נגלר כוללים בין השאר השתלות מח עצם במחלות ממאירות כולל סרטן דם-לוקמיה, מיאלומה ולימפומה וכן טיפולים אימונולוגיים בעזרת תאים קוטלים טבעיים (תאי NK).
נגלר ביצע את השתלת הדם הטבורי הראשונה בישראל ב-1994 והקים את בנק דם חבל הטבור הראשון בישראל, ב-1996.
פרסים
במהלך הקריירה שלו, זכה לפרסים ומענקים רבים במשך השנים, כולל פרס מהאיגוד האמריקאי להשתלות מתורמים זרים NMDP) 2004) ופרס מטעם האיגוד האמריקאי להשתלות (ASBMT).
פרסומים וספרים
נגלר חיבר כ-400 מאמרים וכ-40 פרקים. הוא חבר בוועדות, באיגודים ובמערכות עיתונים מדעיים בינלאומיים רבים ומייעץ לחברות ביוטכנולוגיה.
מרדכי קינד
מרדכי (מוטי) קינד (17 בינואר 1951 – 6 בדצמבר 1975) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי רחובות, יליד שכונת שעריים שברחובות.
שמו עלה לכותרות בנסיבות טרגיות לאחר שב-6 בדצמבר 1975 נדקר למוות במהלך משחק ליגה ג' של קבוצתו מול מכבי כפר גבירול, על ידי צופה אוהד כפר גבירול שפרץ למשחק.
ביוגרפיה
קינד נולד בשעריים, ושם החל לשחק כדורגל כבר בגיל 12 יחד עם אחיו התאום אהרל'ה. הוא שיחק עם מכבי שעריים בליגה הבכירה עד עזיבת משפחתו את שעריים בשנת 1969 ומעברה לרחובות, קינד המשיך לשחק כדורגל בליגות נמוכות יותר, במכבי קריית גת ובמכבי רחובות.
הרצח
האירוע בו נרצח מוטי קינד, היה משחק דרבי שנערך ב-6 בדצמבר 1975, בין קבוצתם של האחים קינד, מכבי רחובות, לבין מכבי כפר גבירול, במסגרת ליגה ג'. המשחק התנהל באווירה סוערת ואוהדי כפר גבירול פרצו למגרש מספר פעמים, השחקנים ביקשו מהשופט להפסיק את המשחק, במיוחד לנוכח היעדרותם של כוחות שיטור באצטדיון, אולם השופט סרב. בדקה ה-65, כאשר מכבי רחובות מובילה 0–1, שרק השופט לעבירה שבוצעה על שוער מכבי רחובות. בתגובה לשריקה זו, פרץ קהל נזעם למגרש, והכה את שחקני מכבי רחובות. אחד האוהדים, שמעון קרוה, דקר את מוטי קינד בלבו, בסכין. קינד צעד מספר צעדים ונפל לקרקע. הרצח בוצע לנגד עיניהם של שאר שחקני הקבוצה המוכים, בהם אחיו התאום של מוטי קינד.
לאחר הרצח
ההתאחדות לכדורגל הטילה עונש חסר תקדים על קבוצת מכבי כפר גבירול בעקבות המקרה - הרחקה לצמיתות מכל פעילות. למעשה קבוצת הכדורגל מכבי כפר גבירול פורקה. אהרון ידלין, שר החינוך, החליט כאות אבל לדחות את משחקי הליגות הנמוכות, ואת המחזור התשיעי של הליגה הלאומית, הליגה הבכירה, לאמצע השבוע שלאחר הרצח.
עונשו של הרוצח, שמעון קרוה בן השבע עשרה, נקבע בערעור בבית המשפט העליון על עשר שנות מאסר. השופטים כתבו כי "בבואנו להמתיק את דינו של המערער התחשבנו בכך, שכפי שקבע זאת בית-המשפט המחוזי, המערער איננו טיפוס אלים או פושע, אלא איש חלש אופי אשר נגרר אחרי היסטריה כללית, וכי הוא עודנו צעיר לימים ואין לו כל הרשעות קודמות".
הנצחה
רחוב "מוטי קינד" ברחובות נקרא על שמו. בשנת 2009 הוקמה במרכז העיר, בגן המייסדים אנדרטה לזכרו, אותה יצר המעצב רענן כספין, בצורה של כדור כדורגל שבתוכו נעוץ סכין.
בית משוגעים (שיר)
בית משוגעים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי רן דנקר. השיר יצא לאור ב-3 במרץ 2021, כסינגל מתוך אלבום עתידי, על ידי חברת התקליטים NMC. השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד השנתי של גלגלצ ובמצעד של כאן גימל לשנת תשפ"א.
רקע
בריאיון לאתר מאקו, דנקר סיפר על תהליך כתיבת השיר: "זה קרה מיד אחרי הפסטיגל. הרגשתי שינוי, רציתי שינוי והבנתי שאני רוצה למצוא את הכיוון המוזיקלי שלי לשנת 2021. הכי חשוב היה לי לשקף את הטוב שאני מרגיש ונמצא בו, והמקום השלם והנינוח אליו הגעתי ברמה האישית. בסוף, אין כמו שיחת גברים טובה לשחרר תחושות, משם זרמנו לכתיבה, ובסוף הלילה היה לנו את זה".
תוכן השיר
השיר עוסק בחייו האישיים של דנקר, ומדבר בין היתר על הזוגיות שלו עם הזמרת נינט טייב, היציאה מהארון והחתונה עם בן זוגו איתי. בשיר משובצות שאלות שדנקר היה רגיל לשמוע מהסביבה, למשל "מי אתה ומה אתה אוהב?", "זה לא אתה זה שהיה אז עם נינט?", "מתי אתה החלטת לצאת?" וכו'. על שילוב נושאים אלו הוא אמר "אם אתה במקום של חוסר ביטחון זה לא בא טוב, אבל היום אני לא שם והרגשתי שיהיה מאוד כיף לשים את זה בחוץ. [...] לדבר על זה שאני מת על זה שבמדינה שלנו יכולים להגיד לך הכול". הוא הוסיף ואמר "בסוף אני הכי מכור לבית המשוגעים שאנחנו חיים בו. השיר הזה הוא לא רק על רן ברמה האישית, אלא על גם האהבה הגדולה למקום הזה, על הטרפת הזאת, ובוודאי גם על התקופה".
השיר מסודר בהתאמה מלודית וקצבית, כאשר בתחילת כל בית דנקר מציף בסגנון ראפ את השאלות שהוא נשאל על חייו האישיים, ובהמשך הוא מתחיל לענות, וכשמגיע הפזמון בן שתי הפסקאות הוא משחרר הצהרה אישית על חייו ("בא לי בלילות, לרקוד עם כוכבים...").
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דנקר ב-3 במרץ 2021. הקליפ בוים על ידי עומר טובי וצולם במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט שבתל אביב.
מספר הצפיות לקליפ עומד על מעל ל-21 מיליון (נכון למרץ 2022).
הצלחה
השיר הגיע לראשונה במקום התשיעי במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, עם כ-70 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. בשבועות שלאחר מכן הוא הגיע למקום השביעי עם כ-101 השמעות ולמקום החמישי עם כ-98 השמעות. לאחר מכן, הגיע למקום הראשון.
השיר נבחר למושמע ביותר בספוטיפיי ישראל לשנת 2021, ולקליפ השני הנצפה ביותר ביוטיוב באותה השנה. בסקירת שנת 2021 של ספוטיפיי, "בית משוגעים" הוא השיר הישראלי שסומן הכי הרבה בלב והשיר הפופולרי בקרב בני 25-44.
ביקורות
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית: "חגיגה קטנה: דאנס, מקצב דבקה אלקטרוני מזיז, מעבר מלודי, שילוב של דיבור ושירה. השיר הוא הצגה מעט מטורללת מסתייעת בהפקה אנרגטית ממדרגה ראשונה. המבנה של השיר מיוחד, מפתיע, חשיבה מחוץ לקופסה, והקליפ הביזארי משדרג. השיר מצליח לחבר פופ, היפ הופ ודאנס בצורה מהוקצעת. טירוף קטן ומדליק". שקד קראוס מאתר פרוגי ביקר את השיר באופן חיובי וציין כי "זכינו בשיר הזה להיחשף לרן חדש, להכיר פן אחר, אישי ומיוחד בו. [...] וכל העומק הזה בא דווקא עם לחן קצבי, ולא כשיר שקט ורגוע". הוא גם ציין לטובה את הווידאו קליפ המלווה את השיר.
חיבת ציון (מושב)
חיבת ציון (חִבַּת צִיּוֹן) הוא מושב בעמק חפר ליד העיר חדרה. חיבת ציון ממוקם מצפון לכביש 581, כק"מ מזרחית לכביש 4, מצפון לכפר הרא"ה ומדרום לחרב לאת. המושב שייך למועצה אזורית עמק חפר וקרוי על שם אגודת חיבת ציון.
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1933 על ידי ארגון "אחוזת חקלאים של מרכז ציוני רוסיה". לאחר מכן, עם השנים, נוספו אליו גם עולים ממרכז אירופה. למושב אופי מעורב מבחינה דתית.
תעסוקה ומסחר
המושב, ששטחו הוא כ-4,500 דונם, שייך ל"התאחדות האיכרים". ענפי החקלאות העיקריים של היישוב הן: מטעים, לול ופרחים. מטע האנונה האורגני הראשון והגדול ביותר בארץ נמצא ביישוב.
במושב קיים מרכז חינוכי להפקת ביו-דיזל באמצעים ביתיים.
מסד נתונים רשתי
מסד נתונים רשתי מציג את מסד הנתונים כרשת של צמתים וערוצים, כאשר כל הצמתים מייצגים רשומות נתונים, והערוצים מייצגים יחסים בין הרשומות. השימוש בגישה זו שכיח כאשר קיימים קשרי גומלין מרובי קשרים בין רשומות הנתונים.
רבקה גובר
רבקה גוּבֶּר (12 במרץ 1902 – 9 בספטמבר 1981) הייתה פעילה חברתית ואשת חינוך ישראלית, שכונתה בשם "אם הבנים" לאחר ששכלה את שני בניה במלחמת העצמאות. כלת פרס ישראל תשל"ו (1976) על מפעל חייה בקליטת עלייה.
ראשית דרכה
רבקה לבית בּוּמָגִין נולדה בשנת 1902 למשפחת איכרים במושבה החקלאית היהודית בנובו ויטבסק, בפלך חרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה).
לזוג נולדו שני בנים, אפרים וצבי, ובת, חיה.
"אם הבנים"
במלחמת העצמאות היה בנה הבכור,, מפקד ב"הגנה", ונהרג בהתקפה על טירת שלום כשהוא בן עשרים. שלושה חודשים לאחר מכן נהרג בנה השני,, בקרב על משלטי חוליקאת, כשהוא בן שבע עשרה; גופתו נמצאה כעבור כשנה יחד עם גופת חברו לנשק , והוא נקבר לצד אחיו בבית הקברות הצבאי בכפר ורבורג.
בשנות ה-50 וה-60 כונתה גובר "אם הבנים", כאשר הפכה בעיני רבים בעם לסמל של אם שכולה שאינה נותנת ליגונהּ לגבור עליה ופועלת ללא הפסק למען קליטת העולים והחברה. את הכינוי הדביק לה דוד בן-גוריון, שהתכתב עמה בחום.
התיישבות וקליטה
עם תום מלחמת העצמאות פנו בני הזוג גובר לסוכנות בבקשה להביא עולים חדשים להתיישבות בסביבת באר טוביה. מרדכי שהיה ראש המועצה האזורית באר טוביה, עסק בקליטת העולים במסגרת תפקידו ורבקה גובר ניהלה את בית הספר במעברת קסטינה. תחת ניהולה זכה בית הספר לשמור על "דגל ירושלים", אות הצטיינות מטעם הקרן הקיימת.
בשנת 1955 החלה הסוכנות היהודית בביצוע תוכנית התיישבות רבתי בחבל לכיש. מרדכי ורבקה העמידו עצמם לרשות המפעל. הם עברו ללכיש והיו ממייסדי מושבי העולים בחבל.
בתקופה זו שימש מרדכי כראש המועצה האזורית לכיש ורבקה כמדריכת העולים, מורה במעברת קסטינה, מנהלת בית ספר ומתנדבת. גובר עודדה את המושבניקים מכפר ורבורג ובאר טוביה לקבל את העולים מהמעברה לעבודה. היא פעלה לארגון מסגרת לימודית לעולים וסייעה בהנחת התשתית החינוכית של קריית מלאכי. בשנת 1961 פרסמה את סיפרה "אל משואות לכיש", המתאר את השלבים השונים של מפעל קליטת העולים ופיתוח הארץ מתוך חוויותיה ועבודתה עם העולים בדרום. הספר זיכה אותה בפרס חיים גרינברג מטעם פיוניר וימן.
בשנת 1962 שונה שמו של בית ספר קסטינה לבית ספר "האחים" לזכרם של שני בניה שנהרגו. גובר רחשה כבוד לדרי מעברת האוהלים ונהגה לומר כי: "יותר מאשר המדינה קלטה אותה – קלטה עלייה זו את המדינה".
בשנת 1967 עברו בני הזוג גובר לכפר אחים, שנקרא על שם שני בניהם שנהרגו. גובר הוציאה לאור את "ספר האחים", המכיל לקט של כתבי שני בניה, ואת הספר "עם הבנים", שבו כתבה על חייה ובניה. "ספר זה לא נכתב - הוא נעשה", כתבה בהקדמה לספר, "נעשה בין כל שאר העשיות והמלאכות המרובות אשר אמהות בעולם כולו יודעות לעשותן יחד, בעת ובעונה אחת". הספר ראה אור בתרגום לאנגלית (1966), יפנית (1973) ורוסית (1976).
שנותיה האחרונות
בשנת תשל"ו (1976) זכתה בפרס ישראל על מפעל חייה בקליטת עלייה.
במרץ 1979 הוזמנה גובר על ידי ראש הממשלה מנחם בגין, כמחווה של כבוד, לטקס החתימה על הסכם השלום עם מצרים בקמפ דייוויד.
בספטמבר 1981 שמה קץ לחייה. נטמנה לצד בניה בבית העלמין בכפר ורבורג. בלווייתה השתתפו אלפים, בהם נשיא המדינה יצחק נבון, יו"ר הכנסת מנחם סבידור, הרב הראשי לישראל שלמה גורן, חברי הכנסת, ראשי יישובים, סופרים ואמנים. הותירה בת, חיה, ונכד פעוט, יונתן.
בני הזוג גובר הורישו את משקם למדינה.
על שמה נקרא בית ספר בנהורה, ורחובות בתל אביב, ברעננה, בכפר סבא, בפתח תקווה ובקריית מלאכי. בשנת 1992 הוציא השירות הבולאי בול לזכרה, עליו שלושה דיוקנאות של רבקה גובר ובשובל נראה נוף חבל לכיש.
קישורים חיצוניים
על מרדכי:
מפרי עטה: