cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקורות ההשפעה של המדריך
מקור החברתיות ומקור המומחיות
מקור המומחיות מתבסס על ידיעותיו של המדריך המקנים לו סמכותיות, וכן כל יכולתו לשכנע בטיעונים לוגיים ורציונליים את החניכים לבצע פעולה מסוימת. לדוגמה, "תראו, מה שקורה זה שמצטבר לכלוך ולא נעים לפעול בסניף." או "אם אוספים כסף עכשיו, אז אפשר לקנות מצרכים בזול. אפשר לראות מה חסר ולהשלים, אפשר לתכנן יותר טוב ולארוז כמו שצריך."
מקור הערכיות ומקור הדוגמה האישית
רמת הקבלה של עקרונות מוסר מבוססת על מוסריות הנובעת מהכרה בקיומם של עקרונות מוסר והפנמתם. רמה זו דורשת יכולת הפשטה גבוהה. סוג מוסריות אחד מרמה זו מבוסס על קבלה של חוזה חברתי-ערכי מסוים. החוזה יכול להיות חוזה קבוצתי או הגדרת ערכים מוסכמת או מוכתבת על ידי התנועה, ובקבוצות מתקדמות יותר ניתן להתייחס גם לחוזה לא כתוב בין בני האדם באשר הם. הסוג השני מבוסס על פיתוח עקרונות אוניברסליים אצל החניך, היוצרים מצפון ייחודי ומפותח. להבדיל מהחוזה החברתי המתבסס על הדדיות, זאת אומרת על הסכמה חיצונית, גיבוש העקרונות האוניברסליים הוא דבר שמתגבש מבפנים ואינו תלוי במחויבות האחר לעקרון.
מקור הערכיות מביא להנעה הנוצרת מהפנמה ערכית הנובע מתהליך ארוך בו העביר המדריך מערך פעילות דרכו הנחיל לחניכיו ערכים מסוימים (לרוב, ערכי התנועה או הארגון בו הם פועלים). לחלופין, קבעה הקבוצה, באמצעות תהליך זה, את רשימת ערכיה ועקרונות הפעולה המקובלים על חברי הקבוצה. לאחר שנוצרה הפנמה ערכית ניתן להביא את החניכים לכדי הנעה מתוקף אותם ערכים. לדוגמה, "המעבר למנהיגות העצמית הוא המבחן למימוש ערכי התנועה." או "תתנדבו עם כל הלב. הנתינה היא דרככם להשיב לחברה ממה שאתם קיבלתם."
מקור הערכיות, אם הוא מופעל על בסיס הפנמה ערכית, מביא לתוצאות טובות, הנעה גבוהה ואינו מצריך את פיקוח המדריך. עם זאת, התהליך ליצירת בסיס ההפנמה הוא מורכב, מצריך זמן ואינו יכול לפעול במצב של לחץ. כמו כן, הוא דורש הסכמה ערכית בין החניכים למדריך. התנגשות ערכית עלולה להקטין את מקור הסמכות של המדריך.
מקור הדוגמה האישית מביא להנעה באמצעות הפגנת התנהגות ערכית של המדריך העולה בקנה אחד עם המסרים הערכיים שהוא מעביר. התנהגות זו באה לידי ביטוי בכל מעשיו של המדריך ובכל עת: באופן בו הוא מחלק את הזמן שלו, בנושאים אותם הוא מעלה את הדיון מול החניכים ובתגובותיו על אירועים שונים. לדוגמה, "אני הייתי מהראשונים שתרמו דם במבצע של מד"א היום, מתי אתה תתרום?" או "חבר'ה, נפגש פה שעה לפני הפעולה ואני אנקה יחד איתכם את הסניף." מקור זה אינו מופיע בכל המודלים העוסקים במקורות ההשפעה.
שימוש נכון במקור הדוגמה האישית מעביר מסר חד משמעי, יוצר הנעה משמעותית, מעלה את הפופולריות של המדריך ויוצר מחויבות של החניכים אל המדריך ולכן גם לתוצאות טובות במיוחד. מאידך, סתירה בין המסר המילולי לבין המעשים יכשילו את המדריך ביכולתו להניע את החניכים. בנוסף, תהליך זה הוא ארוך וממושך ולכן אינו מתאים למצב לחץ.
שביתת סטודנטים
שביתת סטודנטים מתבטאת בהיעדרות מאורגנת של סטודנטים מלימודיהם, כדרך של מאבק ומחאה. אין זו שביתה במשמעות המקובלת של מושג זה, המתייחסת לשיבוש עבודה במסגרת סכסוך בין עובדים למעבידים.
עילה נפוצה לשביתת סטודנטים היא גובהו של שכר הלימוד. עילות אחרות הקשורות בלימודים הן תנאי הלימוד, מאבק על יחס הממשלה למוסדות להשכלה גבוהה וכדומה. שביתת סטודנטים עלולה לפרוץ גם בהקשר שאינו קשור ללימודים, אלא כדרך להבעת מחאה פוליטית או חברתית.
להבדיל משביתה הנערכת במסגרת יחסי העבודה, שנפגעים ממנה המעביד וציבור המשתמשים בשירותיו, הנפגעים הישירים משביתת סטודנטים הם הסטודנטים עצמם, הבטלים מלימודים. בנסיבות אלה, הלחץ העיקרי הגלום בשביתת סטודנטים הוא לחץ מוסרי. לעיתים יוצאים הסטודנטים השובתים להפגנות ונוקטים צעדי מחאה נוספים, להגברת הלחץ שהם מפעילים.
שביתת סטודנטים שזכתה לפרסום עולמי היא זו שהתקיימה בצרפת במאי 1968.
שביתות סטודנטים בישראל
שמאל|ממוזער|250px|סטודנטים מפגינים נגד [[ועדת שוחט בגן וואהל לוורדים בירושלים]]
בישראל נערכו שביתות סטודנטים אחדות, בעיקר על רקע המחלוקת על גובה שכר הלימוד.
בשנת 1998 פתחה התאחדות הסטודנטים בישראל במאבק להפחתת שכר הלימוד לפחות ב-50% או לביטולו כליל. המאבק כלל השבתה של כל מוסדות ההשכלה הגבוהה למשך יותר מחודש, הפגנות (שלוו במעצרים ובתלונות על אלימות משטרתית), שביתת רעב של חלק ממנהיגי הסטודנטים והקמת אוהל מחאה ברחבת אוניברסיטת תל אביב, בו התקיימו 'שיעורים אלטרנטיביים' עם אנשי רוח שבאו לתמוך בשובתים. מאבקם של הסטודנטים מיקד את תשומת הלב הציבורית בשכר הלימוד, ואהוד ברק כלל הבטחה מפורשת להפחתת שכר הלימוד במסע הבחירות שלו לראשות הממשלה ב-1999. למימוש ההבטחה כינס שר החינוך יוסי שריד בשנת 2001 את ועדת וינוגרד, אשר המליצה להפחית את שכר הלימוד ב-50% בתוך חמש שנים; המלצה זו מומשה באופן חלקי בלבד, לאחר החלפת השלטון ושכר הלימוד בישראל הופחת בפועל בכ-20%.
בנובמבר 2006 כינסו שרת החינוך יולי תמיר ושר האוצר אברהם הירשזון ועדה חדשה לבחינת נושא שכר הלימוד בישראל, והעמידו בראשה את שר האוצר לשעבר אברהם שוחט. ועדה זו קמה כדי לבדוק את מצב ההשכלה הגבוהה ושכר הלימוד בישראל. נציגי מרצים, סגל זוטר וסטודנטים הביעו התנגדות לעצם כינוס הוועדה והטילו ספק במנדט שניתן לה, בשל הרכבה, שייצג לטענתם בעיקר את משרד האוצר ולא כלל נציגים מטעמם, ומכיוון שלשיטתם מדובר במסמוס ההחלטה שנתקבלה כבר בוועדת וינוגרד. לאחר הסכמי הבנות, שבהן גם הכנסת נציגי הסטודנטים לתת-הוועדה העוסקת בענייני שכר, המרצים קיבלו על עצמם את הוועדה וכך גם בתחילה הסטודנטים, אך האחרונים חזרו בהם כיוון שלטענתם לא היה בכוונת הממשלה לקיים את ההסכמים הללו. לאחר חופשת הפסח, בסמסטר אביב 2007, פתחו ארגוני הסטודנטים בשביתה על מנת להשיג שלוש מטרות מוצהרות:
יום הסכינים הארוכות
יום הסכינים הארוכות, או הטבח בספרא (בערבית: مجزرة الصفرا) התרחש ב-7 ביולי 1980, במהלך מלחמת האזרחים בלבנון. ביום זה חיסלו לוחמי הכוחות הלבנוניים הנאמנים לבשיר ג'ומייל (בעיקר ממפלגתו, הפלנגות) את מיליציית הנמרים, שעד אז היוותה חלק מ"הכוחות הלבנוניים".
רקע
מניעיו של בשיר ג'ומייל לצעד כה קיצוני של חיסול רבים מלוחמים שהיו כפופים לו והיו נחוצים לו במאבק נגד המחנה הרדיקלי במלחמת האזרחים היו רבים. ג'ומייל ששימש כמפקד הכוחות הלבנוניים (מיליציה שאיחדה בין הפלנגות, הנמרים, בריגדת מרדה ושומרי הארזים), היה מעוניין להפוך למנהיגם הבלתי-מעורער של הנוצרים בלבנון, ושאף להפוך את המיליציה לכוח הנוצרי הלוחם היחידי, תוך ביטול נאמנותם של לוחמי "הכוחות" ליחידותיהם המקוריות.
מעבר לכך, ג'ומייל היה מעוניין להשתלט על חמשת הנמלים בהם החזיקו הנמרים בין הג'בייל לביירות, דרכם ייבאו תחמושת, גבו מיסים על ייבוא מוצרים אחרים וייצאו חשיש, שהיווה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של המיליציה של המפלגה הליברלית הלאומית.
לא הייתה זו הפעם הראשונה בה פעל בשיר ג'ומייל באלימות להחלשת מיליציה נוצרית מתחרה אחרת - בריגדת מרדה של משפחת פרנג'יה ספגה אבדות במתקפה ביולי 1978.
קרבות בין הנמרים לכוחות הלבנוניים על שליטה באזור הר הלבנון אירעו בתחילת 1980 באזור ג'בייל. ב-4 ביולי, שלושה ימים טרם "יום הסכינים הארוכות", היו חילופי אש בין המיליציות באזור נפת המתן, ובהם איבדו את חייהם 16 אנשים.
מהלך האירועים
תחת פיקודו של אלי חובייקה תקפו כ-1,200 לוחמי הכוחות הלבנוניים את עמדות הנמרים במזרח ביירות, בכפר ספרא שליד החוף ובחופים הסמוכים ראביה מארין וטברג'ה בהם היו לנמרים משרדים. המתקפה תוכננה ל-04:00 בבוקר, אולם הוחלט לדחותה ל-10:00 כדי לוודא את היעדרותו של דני שמעון מביתו (כדי להימנע מתרחיש דומה לתקיפה באהדן על משפחת פרנג'ייה ב-1978, בה נרצחו טוני פרנג'יה וחלק ממשפחתו). הלוחמים העלו באש את ביתו של מפקד הנמרים דני שמעון ולא פגעו במשפחתו. בסיס הנמרים בעמשית שהחזיק מעמד תחת מצור הכוחות הלבנוניים לאורך מרבית היום, נכבש ונחרב בשעות הערב, המשרדים שעל החופים נכבשו גם הם. אמצעי לחימה ישראליים רבים שהיו ברשות הנמרים, בהם טנקים נתפסו על ידי הכוחות.
לטענת אנשי הנמרים, לוחמי הכוחות הלבנונים, שחלקם היו מסוממים לקחו בשבי לוחמים מהנמרים והשליכו אותם מהקומות הגבוהות של בתי המלון שהיו על החוף. גופות עם סימני התעללות נמצאו בבריכות בבתי המלון.
מספר הנפגעים היה כ-200 איש, כמחציתם אזרחים שנקלעו לקרבות באזורי החוף, מספר ההרוגים מקרב לוחמי הנמרים נע בין 40 ל-80, מספר ההרוגים מקרב "הכוחות" הוערך בכ-40. הנמרים הצליחו להמשיך להחזיק בעמדותיהם בזחלה ובעין רומאנה שבמזרח ביירות.
השלכות
בשיר ג'ומייל הפך (עד מותו ב-1982) למנהיגם הבולט של הנוצרים. לוחמי הנמרים השתלבו תחת הכוחות הלבנוניים ופסקו מלהיות תחת פיקוד משפחת שמעון. דני שמעון, מפקד המיליציה, נס לצרפת לאחר קרבות שפרצו בין שאריות הנמרים לכוחות הלבנוניים ב-25 באוקטובר בעת ניסיונו להעביר את עמדות הנמרים בעין רומאנה לצבא לבנון.
בשיר ג'ומייל הגיע להסדר עם אביו של דני, כמיל שמעון, במסגרתו המשפחה תמשיך ליהנות מחלק מהמיסים מנמליהם הקודמים; בתמורה הכיר כמיל בשלטונו של ג'ומייל על המחנה הנוצרי. המפלגה הליברלית הלאומית שרדה בזירה הפוליטית.
רבים מצביעים על כך שאמונתם של הנוצרים במיליציות שלהם פחתה לאחר הקרבות הפנימיים על שליטה ורווחים לא חוקיים.
אל-חארה
אל-חארה (בערבית: الحارة), ידועה גם בשם חירבת אל-חארה, היא עיירה בסוריה הנמצאת בנפת א-סנמין, במחוז דרעא בדרום סוריה. העיירה שוכנת בחבל חורן, 37 ק"מ מצפון לעיר דרעא, מזרחית לביר אל-עג'ם ולרמת הגולן (12 ק"מ מזרחית לקו הסגול, מול אלוני הבשן). במפקד האוכלוסין בשנת 2004 של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסוריה מנתה אוכלוסיית העיר 17,172 נפש.
היסטוריה
בשנת 1596 אל-חארה הופיעה במרשם המיסים העות'מאני בשם חאן, באזור המנהלי של ג'אידור ובסנג'ק חורן. אוכלוסיית העיר אותה עת הייתה כולה מוסלמית והיו בה 50 משקי בית ו-25 רווקים. תושבי העיר שילמו מס בשיעור קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עזים, ודבש; בנוסף להכנסות מזדמנות. סך כל המס שנגבה בעיר היה 36,638 אקצ'ה, מחציתו הועברה לוואקף.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 גוטליב שומאכר ביקר באל-חארה ודיווח כי זולת שתי משפחות ערביות נוצריות קטנות שמוצאן בדמשק, שאר אוכלוסיית היישוב, אשר מנתה כ-500 איש, הייתה כולה מוסלמית. התושבים היו פלאחים אשר מקורם היה בערים הסמוכות, זימרין וג'אסם, שהתיישבו בקרב נוודים בדואים מן האזור. רבים מן הבדואים המשיכו לרעות את צאנם בשדות סביב אל-חארה. בכפר היו 126 בתי מגורים, רובם בנויים באבן. הכפר עצמו היה בנוי בשיפולים המזרחיים של תל געשי, תל חארה. באותה תקופה היה שטחה של אל-חארה סלים פריג' מביירות ואת שטחי החקלאות ניהל יוסוף אפנדי מנסור חאטים בשליחותו של פריג'. הקרן לחקר ארץ ישראל מצאה סמוך למסגד המקומי אבני בנייה עתיקות אשר שמשו לבניית חנות הכפר, ודומות לממצאים אחרים מן התקופה הביזנטית שנמצאו בחבל חורן.
הכל עובר חביבי
הכל עובר חביבי היא להקת פופ ישראלית, שפעלה בשנים 1975–2002. הלהקה מנתה ארבעה חברים: שלומית אהרון, יובל דור, עמי מנדלמן וקיקי רוטשטיין, והגיעה לשיא הצלחתה בתחילת שנות השמונים. הלהקה זכתה פעמיים בפרס כינור דוד ובתואר להקת השנה.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1975, כאשר אמנון ברנזון הפיק מופע משירי שנות החמישים, בבימויו של צדי צרפתי ובניהולו המוזיקלי של אלדד שרים. במופע שילב ברנזון יחדיו את אהרון, שהייתה סולנית להקת פיקוד מרכז, עם דור, מנדלמן ורוטשטיין, ששירתו יחד בלהקת חיל התותחנים והופיעו כלהקה תחת השם "שלישיית אף אוזן גרון". שם הלהקה שונה ל"הכל עובר חביבי" מתוך השיר "חביבי" של שמואל פישר.
הצלחתו הגדולה של המופע הפכה את האיחוד הזמני לקבוע. כבר בשנת 1976 כתבה במיוחד עבורם נעמי שמר את השיר "החגיגה נגמרת" שנעל את חגיגת הזמר שנערכה באותה השנה, שהחליפה את פסטיבל הזמר והפזמון. ב-1979 העלתה הלהקה מופע המשך בשם "דור האספרסו", שהתבסס על שירי שנות השישים. באותה שנה קיבלה הלהקה הצעה להשתתף באירוויזיון בשיר "הללויה", אך אהרון סירבה אחרי שקיבלה בזמן ההקלטות מכת חשמל. במקומה של "הכל עובר חביבי" הוקמה להקת חלב ודבש שכללה את גלי עטרי ושלישיית זמרים, שזכתה יחד עמה באירוויזיון, ומאוחר יותר הוציאה להיטים רבים.
בדצמבר 1979 השתתפה הלהקה בשירויזיון מספר 1 עם השיר "טלוויזיה" (מילים: יובל דור, לחן: יובל דור ועמי מנדלמן, עיבוד: אלדד שרים).
בדצמבר 1980 זכתה הלהקה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים מספר 11 עם השיר "עודני ילד" (מילים: עדנה פלג, לחן: נמרוד טנא, עיבוד: אורי קריב).
במרץ 1981, כאשר אהרון הייתה בהיריון מתקדם, זכתה הלהקה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון עם השיר "הלילה" וייצגה את ישראל באירוויזיון 1981 ובאירוויזיון עצמו הגיעה עם השיר למקום השביעי. בדצמבר אותה שנה השתתפה הלהקה בפעם השנייה ברציפות בפסטיבל שירי הילדים מספר 12 עם השיר "מסיבה של סמבה" (מילים: לאה שילון, לחן: הנרי ברטר, עיבוד: אורי קריב). באותה השנה הוציאה אלבום שירי ילדים "עודני ילד", כשם הלהיט הגדול ביותר מתוכו. את שירי האלבום, מלבד שיר הנושא, הפיק מוזיקלית קובי אושרת.
ב-1982 יצא אלבומה שישי של הלהקה "שירים" שאיגד שירים שהלהקה הקליטה בין 1980 ל-1982. בין שירי האלבום בלטו שיריה של נעמי שמר: "תן כתף", "לילה בחוף אכזיב", "על כל אלה" ו"החגיגה נגמרת", החידוש ל"פרח הלילך", והביצוע ל"רומנטיקה", שחברי הלהקה כתבו והלחינו לצביקה פיק. אלדד שרים, אורי קריב וקובי אושרת עיבדו את שירי האלבום. עוד ב-1982 נערך ערב הוקרה למלחין משה וילנסקי שנקרא זר כלניות למשה וילנסקי (ויצא כאלבום לאחר מכן). הלהקה שרה באירוע את השיר "סתיו" (מילים: שמשון חלפי). בדצמבר 1982 השתתפה הלהקה בפסטיגל מספר 2 עם השיר "פתאום עצוב לה" (מילים: אבי קורן לחן ועיבוד: הנרי ברטר).
בתחילת 1983 הוציאה הלהקה את האלבום "לעבור את הגבול" בהפקת ירוסלב יעקובוביץ'. האלבום, שבלטו בו להיטים כמו "לילה בכרך", "תלווי אותי" ו"אגדה אבודה", התייחד בקו רוקי וג'אזי מובהק יותר, וניכרה בו השפעת להקות כ"מנהטן טרנספר". שירי האלבום זכה להשמעות רבות ברדיו. בהקלטות האלבום השתתפו מאיר ישראל ואהרל'ה קמינסקי בתופים וכלי הקשה, אלונה טוראל בקלידים, אוהד אינגר בגיטרה בס, גילי דור, גרי אקשטיין, וחיים קריו בגיטרות, דריו מלכי בסינטיסייזר, ירוסלב יעקובוביץ' בסקסופון, חליל וליריקון, ונגנים נוספים. ובדצמבר 1983 באותה השנה התארחה הלהקה בפסטיגל מספר 3 עם השיר "מחר תזרח השמש" (מילים: מירית שם-אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: אלדד שרים
ב-1984 העלתה הלהקה את המופע "הכל לא עובר חביבי", לציון עשור לפעילותה. שירי המופע הוקלטו גם עבור אלבום בשם זה. המופע והאלבום כללו שירים מצליחים כ"האורח" ("טנא ירוק") ו"סימן שעוד לא הגענו" שכתבה והלחינה נעמי שמר ו"בלוז מדרגות הרבנות" שהלחין יובל דור למילים של העיתונאי אמנון דנקנר.
ניסיונות המשך של הלהקה לקו מוזיקלי רוקי יותר לא צלחו, והאלבום "נחיה ונראה", אותו הוציאו ב-1988 נכשל מסחרית. מתוך האלבום יצאו לרדיו השירים: "אין ענבים בגפן", "נחיה ונראה", "אם שנים הרבה" (בשלושתם - מילים: נתן זך), "ממקום אחר", "אל תתבזה" (מילים רחל שפירא). את שירי האלבום הפיק מוזיקלית מיקי גבריאלוב. בסוף שנות השמונים פרשה אהרון מן הלהקה לטובת קריירה עצמאית. אהרון הוחלפה באתי קארי, שהופיעה עם הלהקה בארץ, בתוכניות טלוויזיה רבות, ובחו"ל למשך כחמש שנים. מאוחר יותר החליפה את אתי קארי שרונה נסטוביץ', והלהקה הוציאה איתה בתחילת 1998 את האלבום "מי שמדבר על אהבה", שנכשל מסחרית אך השאיר להיט אחד, שיר הנושא, וכן החידוש ל"שלא ייגמר לי הלילה". חברי הלהקה כתבו והלחינו את מרבית האלבום, וירוסלב יעקובוביץ' עיבד. גם הרכב הזה עם הסולנית נסטוביץ' לא זכה להצלחה. בשנת 2002 הפסיקה הלהקה את פעילותה, לבד מהופעות חד פעמיות ומיוחדות.
בחורף 2006, לאחר הפסקת פעילות ארוכה, חזרו חברי הלהקה המקורית יחד עם שלומית אהרון, לסיבוב הופעות ברחבי ישראל, פעם נוספת בבימויו של צדי צרפתי.
ב-2012 חזרו חברי הלהקה לסיבוב הופעות כאשר את יובל דור מחליף הזמר משה סימן טוב. המופע החדש, "געגועים לנעמי שמר", בהפקתו המוזיקלית של אסף אמדורסקי כולל בתוכו הופעת אורח של ישראל גוריון, אסף אמדורסקי ואוהד חיטמן, כמו גם תזמורת מלווה.
זרעי צ'יה
תיאור
בדרך כלל, זרעי צ'יה הם בעלי מבנה אליפטי פחוס בגודל ממוצע של 1.3-2.1 מילימטרים, עם משקל ממוצע לכל זרע. צבעם הינו חום, אפור, שחור או לבן. הזרעים הידרופיליים, סופגים עד פי 12 ממשקלם בנוזל כשהם השרייה; הם מפתחים ציפוי רירי המעניק להם מרקם ג'ל. צ'יה זוהתה בעיקר בתור מרווה היספאנית. צמחים אחרים המכונים "צ'יה" כוללים "צ'יה זהובה". הזרעים של צ'יה זהובה משמשים למאכל.
במאה ה-21, הצ'יה הפכה למזון מסחרי במולדתה מקסיקו וגואטמלה, כמו גם בבוליביה, ארגנטינה, אקוודור, ניקרגואה ואוסטרליה. זני צ'יה חדשים מוגנים בפטנט, ופותחו בקנטקי לגידול בקווי הרוחב הצפוניים של ארצות הברית.
היסטוריה
קודקס מנדוזה מהמאה ה-16 מספק עדות לכך שזרעי הצ'יה עובדו על ידי האצטקים בתקופה הפרה-קולומביאנית, והיסטוריונים כלכליים אומרים כי ייתכן שזרעי הצ'יה היו חשובים כמו זרעי התירס. הזרעים ניתנו כמחווה שנתית על ידי העם לשליטים ב-21 מתוך 38 מדינות המחוז האצטקי. זרעי צ'יה שימשו כמזון עיקרי לתרבויות הנאוואטל. כרוניקנים ישועים הציבו את הצ'יה כגידול השלישי בחשיבותו בתרבות האצטקית, מאחורי תירס ושעועית בלבד, ולפני הירבוז. מנחות לכהונה האצטקית שולמו לעיתים קרובות בזרעי צ'יה.
זרעי צ'יה טחונים או שלמים משמשים בארגנטינה, בוליביה, גואטמלה, מקסיקו ופרגוואי למשקאות ומזון. כיום, צ'יה מעובדת בקנה מידה קטן במולדתה במרכז מקסיקו וגואטמלה, ובאופן מסחרי בארגנטינה, בוליביה, אקוודור, גואטמלה ומקסיקו.
תזונה
זרעי צ'יה מיובשים מכילים 6% מים, 42% פחמימה (כולל תכולה גבוהה של סיבים תזונתיים ), 16% חלבון ו-31% שומן. הזרעים עשירים במספר מינרלים תזונתיים, כולל סידן, ברזל, מגנזיום, מנגן, זרחן ואבץ.
חומצות השומן של שמן זרעי צ'יה הן בעיקר בלתי רוויות, עם חומצה לינולאית (17-26% מסך השומן) וחומצה אלפא-לינולנית (50-57%) בתור השומנים העיקריים.
בתור מזון
ניתן גם להפוך אותם לחומר דמוי ג'לטין או לצרוך אותם גולמיים. ניתן להשתמש בג'ל מזרעים טחונים במקום ביצים בעוגות תוך אספקת חומרים מזינים אחרים, ומהווה תחליף באפייה טבעונית וללא אלרגנים.
שלא כמו זרעי פשתן, אין צורך לטחון זרעי צ'יה שלמים מכיוון שקליפת הזרעים עדינה ומתעכלת בקלות, מה שעשוי לשפר את הזמינות הביולוגית התזונתית.
שימוש כמזון באירופה
צ'יה נחשבת למזון חדש באירופה מכיוון שאין לה "היסטוריה משמעותית של צריכה באיחוד האירופי לפני 15מאי 1997", על פי הוועדה המייעצת למזונות חדשים. לפי כלל זה, זרעי צ'יה עשויים להיות 5% מסך החומר במוצרי לחם. זרעי צ'יה ארוזים מראש יישאו סימון נוסף כדי ליידע את הצרכן כי הצריכה היומית היא לא יותר מ-15 גרם ליום ושמן צ'יה טהור רק 2 גרם ליום.
זרעי צ'יה הנמכרים באיחוד האירופי, מיובאים בעיקר ממדינות דרום אמריקה ומרכז אמריקה, ודורשים בדיקות לגבי רמות חומרי הדברה, מזהמים וקריטריונים מיקרוביולוגיים.
אינטראקציות בין תרופות
עד כה אין ראיות המצביעות על כך שלצריכת זרעי צ'יה יש השפעות שליליות על תרופות מרשם או אינטראקציה עם תרופות מרשם.
סלסנד
סלסנד (בהונגרית: Szalaszend) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסלסנד חיו מעט יהודים.
התקפת אדם בתווך
התקפת "אדם בתווך" (Man in the middle) לעיתים מסומנת בקיצור MITM או MiM היא סוג של ציתות אקטיבי שבו התוקף המאזין לשיחה המתקיימת בין שני מחשבים או ישויות ברשת מחשבים, מצליח להתחזות לכל אחד מהם בנפרד, להעביר את התמסורת ביניהם ולגרום להם להאמין שהם מתקשרים ביניהם ישירות בערוץ פרטי, בעוד שלמעשה ההתקשרות נשלטת לגמרי בידיו. כדי שהתקפה כזו תצליח ראשית חייב התוקף להתחזות בהצלחה לכל צד לשביעות רצונו של השני. כמו כן חייב להיות מסוגל ליירט את כל המסרים או התשדורות העוברים ביניהם ולהוסיף, למחוק או לשנות כל מסר כרצונו.
התקפת "אדם בתווך" מתמקדת בתהליך האימות ההדדי בפרוטוקול התקשורת, ולכן פרוטוקולים קריפטוגרפיים נוקטים בדרך כלל בצעדי מנע על ידי הוספת תהליך אימות. למשל SSL מאפשר אימות חד-צדדי או דו-צדדי של המתקשרים זה כלפי זה, בדרך כלל בשימוש במערכת הצפנה אסימטרית המשתמשת בחתימה דיגיטלית ובאלגוריתמים כדוגמת RSA. לעיתים בסיוע ישות ייעודית הקרויה צד שלישי מהימן או רשות אישור מהימנה דוגמת וריסיין.
התקפת "אדם בתווך" תוך התחזות גם אפשרית, למעשה חוקרים בתחום האבטחה הצליחו לדמות מגוון מתקפות כאלו ואף מציעים כלים ממוכנים המסוגלים לבצע עבודה זו, קיימים אף מוצרי אבטחה, כגון IPS, DLP, שרתי פרוקסי ו-IDS, אשר משתמשים בטכניקה דומה כדי לפענח מידע מוצפן ולוודא כי הוא אינו מכיל תוכן בעייתי.
בסביבת האינטרנט בדרך כלל ההגנה הטובה ביותר כנגד התקפה כזו היא לאמת את זהותו של הצד השני באמצעות "תעודת אימות" שניתנת על ידי צד שלישי נאמן. בדפדפנים מודרניים קיימים מנגנוני הגנה מדיוג (פישינג) ואמצעים לשמירת פרטיות כגון מחיקת עוגיות, היסטוריה או גלישה בסתר. אולם חרף כל המאמצים האינטרנט לעולם לא יהיה מסוגל לספק הגנה מושלמת לגולש, כך שלמרות ההמלצה לוודא שהדפדפן מציג צלמית "מנעול", ישנם דרכים להתקין תעודות אישור מזויפות וליצור "מראית עין" של מצב תקין. קיים תיעוד רב בנושא, ידוע כי ממשלות ניסו לנקוט בשיטות כאלו לצורך ריגול וכן קיימים ארגונים בהם כל תעבורת האינטרנט מנוטרת תוך שימוש בטכניקה זו.
פרנקים (כינוי)
פרנקים או פרנג'ים, הוא כינוי לאירופאים הנפוץ בשפות, תרבויות ואזורים שונים. בהם מקורות עבריים באירופה ובארץ ישראל, ובשפות העמים בארצות ערב, פרס, אתיופיה, דרום-מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית. מקור הכינוי בשבטי הפרנקים, אשר שטפו את מערב אירופה במאה השישית והקימו את האימפריה הפרנקית. בהמשך שימש השם גם לצלבנים שהקימו את ממלכת ירושלים.
מאז מסעי הצלב ואחריהם, שימש הכינוי פרנג'ים לכינוים של אירופאים שהגיעו לממלכות של הערבים. הכינוי עבר לאתיופיה ופרס. בעידן התגליות התפשט הכינוי בתרבויות נוספות לחופי האוקיינוס ההודי וכיום הוא מופיע בהטיות שונות בשפות הינדי, אורדו, תאית, פרסית, ערבית, אמהרית ובעוד שפות אחרות.
עם השנים נקראו פרנג'ים גם צליינים, מיסיונרים, ואף שכירי חרב מאירופה.
בימי הביניים
מבין ארבע קבוצות האבירים שיצאו למסע הצלב הראשון, שתיים היו מממלכת צרפת והשלישית הגיעה מאזור פלנדריה: אזור בו ישבו הפרנקים. הערבים כינו את הכובשים הצלבנים שהגיעו לארץ ישראל בעקבות מסע הצלב הראשון "פרנקים". בהמשך המונח שימש לתיאור כל האירופים שהגיעו לארץ ישראל באחד ממסעות הצלב, בעלייה לרגל או אזרחי ממלכת ירושלים ומדינות צלבניות אחרות.
באתיופיה ואריתריאה
הכינוי פרנג' (אמהרית: ፈረንጅ; תגרית: ፈረንጂ) באתיופיה הגיע מהשפה הערבית ובתחילה התייחס לאירופאים מהדת הנוצרית קתולית. אירופאים שלא היו קתולים כונו "גבצווי" לרבות ארמנים ויוונים. במאה ה-19 עם בואם של מיסיונרים פרוטסטנטים הכינוי היה שגור גם כלפיהם. במאה ה-20 היו שגורים הכינויים "מוסקוב" (ሞሰቆበ) כלפי רוסים ו"גרק" (ገሬቀ) כלפי יוונים. הכינוי גרק מקורו ביוונים שחיו באתיופיה ולא היו קתולים או פרוטסטנטים, אלו עבדו בעיקר בעבודת כפיים. בתקופה זו הכינויים "פרנג'" ו"גרק" התייחסו יותר למעמדות מאשר ללאומים או דתות. עם הזמן הכינוי גרק ניתן לכל אירופאי שהיה עובד עבודת כפיים. בעיני האירופאים המקומיים הכינוי היה כינוי גנאי. באתיופיה עצמה הייתה נפוצה האמונה כי האירופאים באירופה משתמשים ביוונים כעבדים, בעיני האתיופים המונח "גרק" הוא מקבילה אירופאית למונח האתיופי "ברייה". עם התמעטות הקהילה היוונית המונח גרק יצא מכלל שימוש והכינוי פרנג' ניתן לכל אדם מערבי ולבן עור.
כיום "פרנג'י" באמהרית הוא כינוי (גנאי) לכל אדם לבן עור.
בהודו
בהודו שימש הכינוי פִירַנג (Firang) או פרנג'י לתיאור מבקרים מהעולם המערבי, בטרם התייחד ככינוי גנאי לעובדי חברת הודו המזרחית הבריטית וקציני האימפריה הבריטית. בטמילית כונו האירופאים ככלל והבריטים בפרט "פּרנגיאר" (Parangiar). גם במלאית, הינדי ואורדו נעשה שימוש בכינויים אלה במובן זה. בסרי לנקה משמשת המילה "פָּרַנגי" (Parangi) הן לתיאור פורטוגזים והן לתיאור סוג מסוים של עגבת שאלה הביאו עמם.
בדרום-מזרח אסיה
בשפה התאית שימש הכינוי פָרַנג (ฝรั่ง - Farang) ככינוי גנאי לאירופים וכשם לפרי הגויאבה, שהגיע לראשונה לתאילנד עם הסוחרים הפורטוגזיים בעידן התגליות. המילה פרנג נזכרת בשמם של מזונות אחרים שהגיעו לתאילנד עם ספינות הסוחר הפורטוגזיות, כגון תפוח אדמה ("מאן פרנג" - มันฝรั่ง) ומסטיק (מאק פרנג - หมากฝรั่ง). הביטוי "פרנג שחור" (פָרַנג דוּם - ฝรั่งดำ) משמש לתיאור אפרו-אמריקאים, בייחוד בימי מלחמת וייטנאם. הביטוי "חצי ילד" (לוק קראונג - Luk kreung ,ลูกครึ่ง) תיאר ילד שאביו פרנג ואילו הביטוי "פרנג עם קשתית בצבע חלב אורז" (ฝรั่งตาน้ำข้าว ) נחשב מעליב. בשפה הקמרית הנהוגה בקמבודיה השכנה כונו הצרפתים ברנגים (Barang).
בעם היהודי ובישראל
הביטוי היידי "פרענק" היה שכיח אצל האשכנזים כלפי היהודים הספרדים, ובמובן הרחב שכלל גם את יהודי ארצות האסלאם, בעת החדשה. יש המסבירים את התהוותו בהיותה של צרפת (France) ארץ מעבר, בין חצי האי האיברי: ספרד ופורטוגל, לבין המרחב דובר גרמנית, ואחר כך גם ארצות מזרח אירופה, שנחשב לאשכנז.
בעברית המדוברת החדשה, כחלק מסלנג אשכנזי, הביטוי היה מוענק כמילת גנאי לאדם ממוצא ספרדי-מזרחי או לכל מי שמתנהג בצורה פחות תרבותית; כיום ביטוי זה נפוץ בעיקר בקרב הציבור האשכנזי הוותיק ובקרב הציבור החרדי דובר היידיש. כמו כן, היה הביטוי פרנג'י מוענק לאדם הלבוש בצורה מגונדרת ("אירופאית"); כיום ביטוי זה אינו נפוץ.
הערות שוליים
Franks
קרטיס
קרטיס (Curtis) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית עתיקה ומשמעותו מנומס.
שפרה אלון
שפרה אלון (2 במאי 1910 - 8 באוקטובר 1996) הייתה משוררת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
אלון נולדה בווינה בירת אוסטריה. הייתה חברה בגורדוניה. למדה פסיכולוגיה ואמנות דרמטית באוניברסיטת וינה. למדה ציור אצל האמן ישראל פלדי, וגרפולוגיה אצל ד"ר רפאל פוקורני, מגדולי הגרפולוגים באוסטריה.
פרסמה בגרמנית ובעברית, כמה משיריה תורגמו מעברית לאנגלית. ספרה "בפינות" תורגם מגרמנית לעברית (1935). בשנותיה האחרונות חזרה בתשובה וניהלה סדרת התכתבויות עם הרבי מלובביץ.
נפטרה בבית החולים תל השומר ב-8 באוקטובר 1996.
אלון הייתה דודתו של המשורר פסח מילין.
שיריה
מופיעה כערך בלקסיקון ההיסטורי של הסופרים העברים מאז תש'ח מאת ד"ר משה גרנות.
גלן קרטיס
גלן האמונד קרטיס (באנגלית: Glenn Hammond Curtiss; 21 במאי 1878– 23 ביולי 1930) חלוץ תעופה אמריקני.
ביוגרפיה
קרטיס, יליד המונדספורט ניו יורק, עבד בצעירותו בהרכבת אופניים (גם חלוצי תעופה אחרים, כמו האחים רייט, וריצ'רד פירס הניו זילנדי, עסקו קודם לכן באופניים). בשנת 1907 פיתח אופנוע ששבר את השיא לאותה תקופה במהירות של 218 קמ"ש. הוא הפסיד במאבק המשפטי על המטוס לאחים רייט שתבעו אותו על הפרת זכויות יוצרים בכך שלטענתם "העתיק" את מטוסם, אך למעשה הוא שכלל אותו. בשנת 1909 הקים קרטיס את החברה הראשונה בעולם לייצור מטוסים. ב-26 בינואר 1911 הטיס את המטוס הימי הראשון אותו בנה בעצמו. בשל כך, זכה קרטיס בגביע קולייר, לו הוענק באותה השנה. בשנת 1914, קרטיס הטיס בהצלחה את כלי הטיס של סמואל לנגלי, במטרה לערער את זכויות הפטנט של האחים רייט, אשר בנו את המטוס הראשון, שכן הניסוי של לנגלי נערך זמן קצר לפני טיסת מטוסם של האחרונים. כיוון שטרם טיסתו של קרטיס נערכו שינויים בכלי הטיס של לנגלי, מטרת טיסתו של קרטיס לא הושגה.
נטיה ברונקהורסט
קריירה
כשהייתה בת 13 בלבד, נבחרה ברונקהורסט באקראי על ידי הבמאי אולי אדל לגלם את הדמות הראשית, כריסטיאנה, בסרט "אני, כריסטיאנה פ.", שנעשה על תקופת נעוריה והתמכרותה להרואין של הידוענית הגרמנית כריסטיאנה פלשרינו. הסרט הצליח מאוד והפך לסרט פולחן, גם בזכות הפסקול שכלל שירים של דייוויד בואי (בואי עצמו תרם לסרט הופעת קמע). בשל הצלחתו הגדולה של הסרט, ובשל גילה הצעיר, היא עזבה את גרמניה ועברה ללמוד בבית ספר באנגליה. לאחר מכן עברה לפריז, ולאחר זמן חזרה לגרמניה כדי ללמוד בבית הספר לאומנויות "Schauspielschule Bochum".
גלן קרטיס
ביוגרפיה
קרטיס הלך לעולמו בשנת 1930, בגיל 52, כתוצאה מהתקף המעי העיוור.
נטיה ברונקהורסט
קריירה
בשנת 1982 שיחקה בסרט "Querelle" של הבמאי ריינר ורנר פאסבינדר.
גלן קרטיס
השפעתו על עולם התעופה
בסקר שנערך בשנת 2003 על ידי המגזין Aviation Week & Space Technology בין מומחים בינלאומיים רבים בתחום התעופה, שנעשה לכבוד 100 שנה לטיסה המאוישת הראשונה בכלי-טיס הכבד מהאוויר, נבחר גלן קרטיס במקום החמישי מתוך מאה האישים שהשפיעו ביותר על התעופה (מקום אחד אחרי לאונרדו דה וינצ'י).
נטיה ברונקהורסט
קריירה
בשנת 1998, לאחר שהחלימה ממחלת הסרטן, החלה ברונקהורסט לעבוד כתסריטאית, מפיקה ובמאית. בשנת 2001 זכתה ב"פרס לולה" הגרמני לתסריט הטוב ביותר על סרטה הביוגרפי "Wie Feuer und Flamme".
בשנת 2000 שיחקה בסרט הגרמני "הנסיכה והלוחם". היא שיחקה גם בסדרת הטלוויזיה " Dr. Sommerfeld - Neues vom Bülowbogen".
חיים אישיים
בין השנים 1988–1993 ניהלה נטיה ברונקהורסט מערכת יחסים זוגית עם השחקן הגרמני דומיניק ראקה. ב-1991 נולדה לשניים בת. היא מתגוררת במינכן.
בשנים 1994–1998 לערך הייתה חולה במחלת הסרטן, שעצרה את התפתחות קריירת המשחק שלה, אך החלימה.
אור הירח (שיר)
רקע וכתיבה
השיר, בדומה לשאר שירי האלבום, נכתב והולחן על ידי אביב גפן, והוא בסגנון הרוק. בסיקור על האלבום "זה רק אור הירח", לכבוד 20 שנה לצאתו, כינה מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי את השיר כ"שיר מוטו באלבום על ילדים מסכנים חשופים בחולשתם בצריח החיים, זועקים זעקתם המרה".
זמן מה לאחר צאת השיר, ביצע גפן את השיר יחד עם דנה ברגר בתוכנית "עניין של זמן", בה השתתף. בנוסף, על שם השיר והאלבום בו הוא נכלל, גפן טבע את הכינוי "ילדי אור הירח" לתיאור הנוער שהתבגר לשיריו בשנות ה-90.
גרסתם של יסמין מועלם וטונה
ב-27 באוקטובר 2020 הוציאו הזמרת-יוצרת יסמין מועלם והראפר טונה גרסת כיסוי לשיר, במסגרת החלק השני של הפרויקט "צו השעה", לתמיכה בתעשיית המוזיקה הישראלית, שנפגעה בעקבות משבר הקורונה בישראל.
רקע
ב-2 באוגוסט 2020 הוכרז על פרויקט מוזיקלי בשם "צו השעה", בו יכללו כ-50 גרסאות כיסוי לשירים שונים מהזמר העברי, ואף נאמרו שמותיהם של חלק מהאמנים המשתתפים בו, ובהם מועלם וטונה. הפרויקט הופק על ידי "קרן נכט", בעקבות משבר הקורונה בישראל, שפגע בפרנסתם של מוזיקאים ישראלים, ולדברי יוזמיו, על מנת "לשמור על המוזיקה העברית כדי שנוכל לפתח אותה" ולקדם "חוק מוזיקה ישראלית". ב-27 באוקטובר, יצא החלק השני של הפרויקט, בו נכלל השיר.
בנוסף למילים המקוריות, נוסף לשיר בית ראפ שכתב וביצע טונה.
וארג
וארג (Warg) הוא יצור מיתולוגי הדומה לזאב. בספרו של הפילולוג ומחבר הפנטזיה ג.ר.ר. טולקין, "ווארג" הוא סוג גדול ורע במיוחד של זאב שאורקים יכולים לרכב עליו. הוא שאב את השם והמאפיינים של הווארגים משילוב משמעויות ומיתוסים נורדים עתיקים ואנגלים ישנים. במיתולוגיה הנורדית, וארגר (הותאם לאנגלית כ-warg) הוא פנריר שהשמיד את האל אודין בקרב ראגנארוק, ואת הזאבים סקאל והאטי שרודפים ללא הרף אחר השמש והירח. באנגלית עתיקה המשמעות של wearh הוא מנודה שעלול להיחנק למוות.
תיאור
הווארג הוא יצור טורף, הווארג דומה לזאבים אך גדול יותר, חכם יותר, ואינטליגנטי יותר. הווארג הם חיות היודעות להתנהל ולדבר זה עם זה, והם מסתובבים בלהקות ליד הרי הערפל. בספריו של ג'.ר.ר. טולקין, הווארגים הם זאבים רשעים, בעלי בריתם של האורקים, ומשמשים להם כמין חיות רכיבה.
במיתולוגיה הנורדית, הכוונה בעיקר לזאבים השטניים פנריר, סקול והאטי.
Really
Really (בעברית: באמת) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Square Up. השיר יצא לאור ב-15 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טדי פארק ודני צ'אנג והופק על ידי צ'ויס37 שהפיקו עבור בלאקפינק את להיטיה הגדולים ביותר, כדוגמת "As If It's Your Last" שיצא בשנת 2017. השיר מכיל בתוכו את סוגת הקיי-פופ. בנוסף לכך, נכלל השיר באלבום הבכורה של בלאקפינק, Blackpink in Your Area.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
הצלחה
למרות שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. במצעד 100 השירים החמים של קוריאה הדרומית הגיע למקום השמיני. במצעד ה-Gaon של המדינה זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-18. במצעד שירי העולם הדיגיטליים הגיע למקום ה-11.
האודיו של השיר הועלה ליוטיוב ב-15 ביוני 2018, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-54 מיליון צפיות.
פקאלה
פקאלה (רומנית: Păcală), גיבורן של מעשיות עממיות רומניות בדומה להרשלה.
פקאלה הוא כפרי פיקח מאוד, המעמיד פני שוטה ו"מסדר" את האחרים, בעיקר את העשירים, הכמרים והטיפשים. לפעמים מופיע בסיפורים רע של פקאלה בשם "טנדאלה" (Tândală).
שלושה סופרים רומנים אספו וניסחו סיפורים על פקאלה ואחד מהם עשה זאת בחרוזים.
מושל הוואי
מושל הוואי (באנגלית: Governor of Hawaii; בהוואית: Ke Kiaʻaina o Hawaiʻi) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת הוואי שבארצות הברית. המושל נבחר בבחירות ישירות וכלליות על ידי כל תושבי המדינה. המושל אחראי על אכיפת החוקים שמועברים בבית המחוקקים של הוואי ועל קיום פסיקות מערכת בתי המשפט של המדינה. המושל הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של המדינה ובסמכותו לעשות שימוש בכוחות אלו כדי לאכוף חוקים, לדכא מרידות ואלימות ולהדוף פלישה. במקרה של היעדרות המושל מתחומי המדינה, או במקרה שנבצר ממנו למלא את סמכויותיו ואת תפקידיו, מכהן סגן המושל כמושל בפועל.
מושל הוואי הנוכחי הוא הדמוקרט ג'וש גרין, שהושבע לתפקידו ב-5 בדצמבר 2022. הוואי הייתה המדינה הראשונה בארצות הברית שבה כיהן מושל ממוצא אסיאתי, ג'ורג' אריושי, שכיהן שלוש תקופות כהונה רצופות בין השנים 1974–1986.
דרישות התפקיד
כהונת מושל הוואי מוגבלת לשתי תקופות כהונה של ארבע שנים כל אחת. השבעת המושל מתקיימת ביום שני הראשון של חודש דצמבר שלאחר הבחירות. תקופת הכהונה מסתיימת בצהרי היום ארבע שנים לאחר מכן. לא קיימת מגבלה על סך תקופות הכהונה שהמושל יכול לכהן בהן, אך מושל שכיהן שתי תקופות כהונה רצופות, חייב להמתין לפחות תקופת כהונה אחת לפני שיוכל להיבחר שוב, כלל שנקבע בחוקת הוואי ב-1978. הדרישות לתפקיד הן:
סמכויות
המושל וסגן המושל, שמאז 1964 מתמודדים יחדיו באותו פתק הצבעה, הם שני פקידי הממשל המדינתיים שנבחרים בבחירות. כל שאר פקידי הממשל, כמו התובע הכללי, מבקר המדינה וכו', ממונים על ידי המושל או על ידי בית המחוקקים.
יחסית למושלי מדינות אחרות בארצות הברית, סמכויות המושל רחבות. הסמכויות המנהליות ריכוזיות יותר בהשוואה לשאר המדינות, וסמכויות מועטות ניתנות למחוזות, ושלא כמו במדינות האחרות, לא קיימים מחוזות חינוך. בין שאר סמכויות המושל הוא מוסמך למנות את כל השופטים בכל הערכאות השיפוטיות במערכת המשפט של הוואי, זאת בכפוף לאישור הסנאט המדינתי.
במדינת הוואי לא קיימות משרות קבינט ומחלקות ממשלתיות קבועות. על פי החוק, למושל ניתנת הסמכות ליצור את תפקידי הקבינט ואת המחלקות הדרושות כל עוד המחלקה הממשלתית מורכבת מלא יותר מעשרים גופים וחברי קבינט. בסמכות המושל גם להעביר מתפקידם את חברי הקבינט על פי רצונו, למעט במקרה של התובע הכללי של הוואי, שהדחתו חייבת לעבור את אישור הסנאט המדינתי.
בסמכות המושל להטיל וטו על החוקים שהתקבלו בבית המחוקקים ולהעניק חנינות.
במקרה של התפנות משרת המושל, מושבע סגנו כמושל חדש, אם כי עד כה לא אירעה התרחשות כזאת.
מעון רשמי
מעונו הרשמי של מושל הוואי הוא "וושינגטון פלייס" (Washington Place), מעון שבעבר היה אחד הארמונות המשניים של ליליואוקלאני, מלכת הוואי ושל בן זוגה, ג'ון אוון דומיניס. המעון ניצב מול הקפיטול המדינתי של האוואי, שבו נמצא משרד המושל וקיים מעבר תת-קרקעי המקשר בין שני האתרים העובר מתחת לרחוב ברטניה שבמרכז העיר הונולולו. כיאה להיסטוריה שלו כמעון מלכותי לשעבר, אירחו בו מושלי הוואי בני משפחות מלכותיות מרחבי העולם, כולל אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, והירוהיטו ואקיהיטו, קיסרי יפן.
ב-2001 נבנה מעון חדש למושל בתחומי וושינגטון פלייס, לאחר שהמדינה החליטה להפוך את הארמון למוזיאון, רעיון שנתמך על ידי המושל בן קאייטנו ומשפחתו. בניית מעון חדש זה, "האלה קיה איינה", הושלמה ב-2002 וקייאטנו היה המושל הראשון שהתגורר בו בימים האחרונים לפני תום כהונתו. יורשתו בתפקיד, לינדה לינגל, הייתה המושלת הראשונה שהחלה את כהונתה במעון זה. על אף בניית מעון חדש זה, נותר וושינגטון פלייס כמעון רשמי של המושל ועדיין משמש לארוחות רשמיות ולאירועים רשמיים אחרים.
היסטוריה
ב-21 באוגוסט 1959 התקבלה הוואי כמדינה בארצות הברית, ושטחה כולל את כל שטח הטריטוריה, למעט אטול פאלמירה. מאז כיהנו בה שמונה מושלים, שבעה גברים ואישה אחת. מבין שמונת המושלים, שניים נבחרו לשלוש תקופות כהונה, ארבע לשתי תקופות כהונה, ומושל אחד נבחר לתקופת כהונה אחת. אף אחד מהמושלים לא נפטר בעת כהונתו או התפטר טרם סיומה. המושלים שמשך כהונותיהם היו הארוכים ביותר הם ג'ון ברנס, שכיהן בשנים 1962–1974, וג'ורג' אריושי, שכיהן בשנים 1974–1986, כל אחד מהם 12 שנים.
פארן (פירושונים)
ראו גם
}}
ישכר דב רוקח (הראשון)
רבי ישכר דב רוֹקֵחַ (תרי"ב − תרפ"ז, 1926) היה רב העיירה בלז בגליציה המזרחית והאדמו"ר השלישי של חסידות בעלזא. מכונה בחסידות בעלזא "דער פריערדיגער רב" ("האדמו"ר הקודם").
קורות חייו
נולד כבן שני לרבי יהושע רוקח, האדמו"ר השני בשושלת בעלזא, ולרבקה מרים רוקח, נינת רבי אברהם יהושע השיל מאפטא. בתרכ"ח, בגיל 14, נשא את בתיה רוחמה טברסקי, נכדת רבי אהרן טברסקי מטשרנוביל (בת רבי זושא טברסקי). לאחר נישואיו עבר להתגורר בחצר האדמו"ר מטשרנוביל רבי אהרן. לאחר פטירתו, נשאר שש שנים נוספות תחת הנהגת חמיו רבי זושא. בסביבות תרל"ו חזר לבעלז. עם פטירת אביו בכ"ג שבט ה'תרנ"ד (1894) הוכתר כרב העיירה בעלזא וכאדמו"ר מבעלז.
הרב ישכר דוב נחשב היה לגדול אדמו"רי גליציה והונגריה בדורו. הוא הצטיין בלמדנותו, מנהיגותו ותפילותיו הספוגות רגשי קודש שעוררו את השומעים לחזרה בתשובה. נודע כפועל ישועות שאלפים פנו אליו להתברך מפיו.
התנגד בצורה חריפה לציונות ולתנועת המזרחי עליהם אמר. התנגד גם לתנועת אגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ואחרי שהעיירה בעלזא הפכה לשדה קרב, התיישב זמנית בעיר מונקאטש בהונגריה, שם פרצה מחלוקת בין חסידיו ובין חסידיו של רב העיר והאדמו"ר ממונקאטש, רבי חיים אלעזר שפירא. כתוצאה מכך עזב רבי ישכר דוב את העיר ועבר לראצפרט.
עם סיום המלחמה חזר לגליציה והתיישב בעיר הולושיץ עד לסיום התיקונים והשיפוצים בבית הכנסת של בעלזא שהפך לבית חולים שדה לחיילים בזמן המלחמה, וביתו שגם הוא נפגע קשות.
נפטר בליל שבת קודש כ"ב במרחשוון ה'תרפ"ז (1926). אלפים לקחו חלק בהלווייתו. הוא נקבר ליד אבותיו בבית העלמין בעיירה בעלזא.
משפחתו
מנישואיו הראשונים נולדו בנו הבכור ויורשו, רבי אהרן רוקח, וחנה רחל אשת רבי פנחס טברסקי מאוסטילא.
מנישואיו השניים נולדו שבעה ילדים:
תורתו
דברי תורתו התפרסמו בספרים:
סמרה (כפר)
סמרה (בהונגרית: Szemere) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסמרה חיו מעט יהודים.
עמיאל הירש
ביוגרפיה
עמיאל הירש נולד בארצות הברית לאביו הרב ריצ'רד ג. הירש ואמו בלה. אביו היה ממובילי הדרך של היהדות הרפורמית אל התנועה הציונית, ולאחר עלייתו ארצה ממנהיגי ההסתדרות הציונית בישראל. עמיאל עלה ארצה יחד עם הוריו ולמד בבית ספר תיכון בישראל. שרת בצה"ל כקצין שריון. למד משפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון אותו סיים בהצטיינות. בהמשך למד לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' בניו יורק והוסמך לרבנות בשנת 1989.
בשנים 1992 עד 2004 הירש היה מנכ"ל "ארצה" האיגוד של הציונים הרפורמים בארצות הברית. מאז 2004 הוא משמש כרב הבכיר של "בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז", בית כנסת רפורמי באפר וסט סייד, מנהטן.
טיפשים בלי הפסקה
טיפשים בלי הפסקה (באנגלית: Dumb and Dumber, מילולי: "טיפש ויותר טיפש") הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1994 אותו ביימו האחים פארלי, בכיכובם של ג'ים קארי וג'ף דניאלס.
הסרט עוסק במסעם של שני חברים טובים בשם לויד והארי כדי להחזיר תיק אותו מצאו בשדה התעופה לבעליו החוקיים. בתיק יש אלפי דולרים שאותם הצמד מבזבז בזמן שהוא עובר הרפתקאות שונות ומשעשעות.
בשנת 2003 יצא סרט פריקוול לסרט זה, בשם "טיפשים בהפסקה שנייה: כשהארי פגש את לויד", העוקב אחר דמויותיהם של לויד והארי כתלמידי תיכון. הסרט, בו לא היו מעורבים שחקני או במאי הסרט המקורי, קיבל ביקורות שליליות.
באוקטובר 2011 הודיעו האחים פארלי כי יביימו סרט המשך ובו ישובו קארי ודניאלס לתפקידיהם בתור לויד והארי. סרט ההמשך, "טיפשים בלי הפסקה 2", יצא בסוף שנת 2014 - 20 שנה לאחר הסרט המקורי.
עלילת הסרט
עלילת הסרט מתמקדת בלויד כריסטמס (ג'ים קארי) והארי דאן (ג'ף דניאלס), שני חברים טובים בעלי כוונות טובות, אך לא אינטליגנטים במיוחד, החולקים דירה בעיר פרובידנס שברוד איילנד. בתחילת הסרט לויד, העובד כנהג לימוזינה, מסיע אישה בשם מארי סוואנסון לנמל התעופה המקומי. לויד, אשר מתאהב במארי במהלך הנסיעה, עוקב אחריה במבטו לאחר שנכנסת לטרמינל, ועקב כך מתנגש במכונית חונה. כבצירוף מקרים, מארי מניחה אחד מתיקיה ומסתובבת לעברו בנופפה לו לשלום. לאחר מכן ממשיכה בדרכה לטיסה לאספן, קולורדו. לויד מבחין כי מארי "שכחה" את תיקה, וממהר פנימה על מנת להשיב לה אותו בטרם תעלה לטיסתה. מה שלויד אינו יודע הוא, שהתיק הושאר בכוונה מאחור מכיוון שהוא מכיל כופר לְאיש שחטף את בעלה של מארי. לויד נכשל בחיפושיו אחריה, ולאחר זאת אף מפוטר מעבודתו בעקבות הנזק שנגרם ללימוזינה בה נהג.
הארי ולויד יוצאים למסע הארוך מערבה בתקווה למצוא את מארי בעוד ששניים מחוטפי בעלה יוצאים בעקבותיהם. לאורך הדרך השניים הורגים בטעות את ג'ו מנטאלינו (מייק סטאר), אחד החוטפים שהיה בעקבותם, כאשר הם החליפו בשוגג את משככי הכאבים שלו ברעל עכברים (אשר באמצעותו מנטאלינו תכנן להרעיל אותם) בעודם אוכלים ארוחת צהריים במסעדה. השניים מזדעזעים מכך ונמלטים על נפשם. כאשר השניים מתקרבים לקולורדו, לויד עולה מבלי משים על כביש אחר, הפונה למדינת נברסקה, ונוסע כמעט ששית הדרך ממסעם בכביש נִדָּח זה. בבוקר המחרת הארי, אשר ישן לכל אורך הדרך, נוזף בלויד על רשלנותו ומחליט להיפרד ממנו ולצעוד חזרה לביתם ברוד איילנד. כעבור זמן קצר, מופיע לויד רכוב על קטנוע קטן אותו קיבל תמורת החלפת רכבם בעיר סמוכה, ומציע להארי הסעה לאספן. השנים מתפייסים, ויוצאים לדרכם שוב. בדיעבד, בשל החלפת הרכב, השניים מצליחים לחמוק מהמשטרה הממתינה להם בכביש קולורדו כדי ללכדם בגלל הרצח, ולהגיע בסופו של דבר לאספן.
לאחר הגיעם, הם מבינים כי הם למעשה לחוצים מבחינה כלכלית, וכי אין להם מקום לינה. במהלך קטטה ביניהם, התיק נזרק ונפתח באופן מקרי והשניים מגלים לראשונה כי הוא מלא במזומנים. באופן מיידי, הם מבזבזים חלק ניכר מהכסף כאשר הם עוברים לגור בסוויטה הנשיאותית במלון יוקרתי, רוכשים מכונית ספורט למבורגיני דיאבלו, בגדים חדשים ויקרים ועוד. לאחר מכן, לויד מזהה את מארי במאמר בעיתון המפרסם ערב צדקה שייערך באספן. השניים שוכרים חליפות טוקסידו בצבעים בהירים, ומגיעים לאירוע הצדקה בו מארי נוכחת. לאחר שלויד מבחין במארי הוא הופך עצבני מדי מכדי לדבר איתה, ובעצתו הארי הוא הפונה אליה. מארי מוקסמת מהארי, שכן היא מחשיבה את מעשי השטות שלו להומור מכוון, ובעצת אמה החורגת המתערבת בשיחתם הם קובעים פגישה לסקי יחד למחרת. הארי אינו מספר זאת ללויד, ובמקום זאת משקר לו באומרו כי מארי הסכימה לפגוש אותו בבר.
לאחר כמה שעות המתנה לויד מבחין בהארי הנפרד ממארי בבר לאחר בִּלּוּיָם, ומבין שסידר אותו. בערב, הוא נוקם בהארי בהשקותו אותו חומר משלשל בכוסו. לאחר מכן, נוסע הארי אל מארי כדי לבלות עמה, ואז נתקף בשלשול האיום הצפוי. באותה עת, לויד מופיע אצלה גם הוא, מציג את עצמו כנהגה שהסיע אותה, ומיידע אותה כי נסע במיוחד לאספן כדי להחזיר לה את תיקה. הוא מסיע אותה למלונו לשם כך, ובשלב זה חוטפו של בעלה, המתגלה כחבר קרוב של משפחת סוואנסון, מופיע ומאיים להרוג את לויד ומארי, לאחר שמגלה כי בזבזו את הכסף כולו. הארי מופיע כעבור זמן קצר, ונלכד גם הוא. בהמתנתם שם, מתפתח ויכוח בין לויד להארי על בילויו עם מארי, והשניים כמעט מפרקים את חברותם - כשהארי מקריב את עצמו לפתע בהתנצלותו ללויד על התנהגותו הבוגדנית, ולכאורה נורה למוות על ידי החוטף. לאחר כמה רגעי אימה, הארי קם לפתע מ"מותו" ויורה לעבר החוטף בְּאקדח שברשותו, אך לא פוגע בו. כעבור רגעים, פורצים ה-FBI לחדר ולוכדים את החוטף. הארי מסביר כי אלו הודיעו לו על המתרחש בחדרו, ועל כן הוא חבוש שכפ"ץ על חזהו. מארי ובעלה נפגשים שוב זמן קצר לאחר מכן - למורת רוחם של לויד והארי, ואלו מבינים בעקבות כך שאין להם כל סיכוי להיות איתה, ועושים את דרכם הביתה, מאוכזבים.
בדרכם הרגלית, לאחר שאופנועם שבק חיים, עוצר לידם אוטובוס מלא בדוגמניות ביקיני מרחבי העולם המציינות בפניהם כי הן מחפשות שני בחורים המוכנים להתלוות אליהן במשך חודשיים, לתחרויות יופי ברחבי ארצות הברית בהם יהיו אחראיים למשוח שמן על גופן לקראת התחרויות. בשל טיפשותם, הם לא מבחינים בהזדמנות שנקרתה בדרכם ועל כן אינם נענים להצעה, ותחת זאת מציעים לדוגמניות לנסות ולחפש בעיירה הסמוכה. לאחר רגעים אחדים, לויד לכאורה מבחין בטעותם ועוצר שוב את האוטובוס, אך מכוונו לכיוון ההפוך בטיפשותו הרבה והשניים מביעים יחד תקווה להזדמנות דומה עבור עצמם. לאחר מכן הם צועדים אל האופק, בדרכם הביתה.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 63% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 46 ביקורות.
מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל
מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל היה מכון שנוסד על ידי עמותת חיל האוויר המאגדת את פורשי שירות הקבע של חיל האוויר הישראלי. יעוד המכון היה פיתוח החשיבה והשיח הציבורי במדינת ישראל בתחומי התעופה והחלל והוא פעל כחברה לתועלת הציבור. המכון החל לפעול בשנת 2000 ונסגר בדצמבר 2018.
פעילות המכון
פעילויות המכון העיקריות:
המכון נקרא על שם האחים זכריה ולארי פישר, מקימי ומנהלי חברת הנדל"ן "האחים פישר", אשר תרמו להקמתו. המכון שכן בבית חיל האוויר בהרצליה.
מרכזי המחקר במכון
המכון הפעיל מספר מרכזי מחקר:
שיתופי פעולה
מכון פישר קיים שורה של שיתופי פעולה בתחום המחקרי, בינם עבודה משותפת עם תאגיד ראנד בארצות הברית, המכללה לביטחון לאומי, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה באוניברסיטת חיפה, שותפות בכנסים העוסקים בטרור, המאורגנים על ידי המרכז הבינתחומי הרצליה, וקיום סדנאות משותפות עם גורמים שונים בצה"ל, רובם מחיל האוויר.
כנסים שאורגנו על ידי המכון
מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל ארגן מספר כנסים בינלאומיים בעבר:
הנהלת המכון
מכון פישר לא היה מסונף לגוף אקדמי כלשהו, והגוף המנהל שלו היה הדירקטוריון, בו היו חברים יוצאי חיל האוויר ואישי ציבור אחרים. דירקטוריון המכון היה אחראי לקביעת יעדי המכון, ייזום פרויקטים עיקריים ואישורם, ומעקב אחר ביצוע מיזמים של המכון. יו"ר המכון והדירקטוריון היה אלוף (מיל.) הרצל בודינגר ומנכ"ל המכון היה תת-אלוף (מיל.) אברהם עשהאל.
סגירת המכון
בדצמבר 2018 הודיע יו"ר המכון, הרצל בודינגר על סגירת המכון עקב בעיות תקציביות. ספריית המכון פורקה וספריה נמסרו.
ילד שמנת
ילד שמנת (בתחילה – ילד תנובה) הוא כינוי ישראלי הלועג לילד או לבן נוער שצמח אצל משפחה מבוססת ובסביבה מפנקת, גדל בתנאי שפע ואינו יודע מחסור ודאגות פרנסה מהם. כינוי זה משמש שם גנאי למי שהורגל בילדותו לחיי רווחה ומותרות, ודומה ל"נולד עם כפית זהב (כסף) בפה".
מקור הביטוי בתקופת הצנע של שנות ה-50, אז התייחס הביטוי, בגלגולו המקורי ילד תנובה, בעיקר לילדי ההתיישבות העובדת (קיבוצים ומושבים, בשונה מילדי היישובים העירוניים) אשר נחשבו, גם אם לא על בסיס עובדתי, לילדים בריאים הנהנים ממזון טוב הכולל גם מוצרי חלב כמו שמנת.
אלכסיי קודרין
אלכסיי לאונידוביץ' קודרין (ברוסית: Алексей Леонидович Кудрин; נולד ב-12 באוקטובר 1960) הוא מדינאי וכלכלן רוסי.
שימש כראש לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית (גוף ממשלתי לבקרה תקציבית) ממאי 2018 עד נובמבר 2022. קודם לכן כיהן כסגן ראש הממשלה ושר האוצר של רוסיה במשך 11 שנים, מ-18 במאי 2000 עד ל-26 בספטמבר 2011.
קודרין היה אחד ה"ליברלים-רפורמיסטים" בממשלת רוסיה של פוטין. תחת קודרין, ממשלת רוסיה שילמה את רוב החוב החיצוני המשמעותי שהצטבר בשנות ה-90. לאחר 11 שנות כהונה כשר האוצר, הוא השאיר את המדינה עם אחד החובות החיצוניים הנמוכים ביותר בקרב הכלכלות הגדולות בעולם. במהלך הקריירה שלו זכה בפרסים רבים, בהם "שר האוצר הטוב ביותר לשנת 2010", הפרס מטעם המגזין Euromoney.
השכלתו וצעירותו
אלכסיי קודרין נולד בדובלה, שבלטביה הסובייטית. הוא גדל במשפחת משרתי קבע והיא עברה מספר מקומות מגורים, הוא סיים את בית הספר התיכון בעיר ארכנגלסק בצפון רוסיה.
קודרין חיבר למעלה מ-15 עבודות מדעיות בתחומי הכלכלה והפיננסים, כולל נושאים כגון חקר המונופול ומדיניות המשק הסובייטי בתקופת המעבר של סוף שנות ה-80.
עיריית סנקט פטרבורג
קודרין עבד במשרד ראש העיר של סנקט פטרבורג מ-1990 ועד 1996 תחת מנהלו אנטולי סובצ'אק הרפורמטור והליברלי, שם הוא פגש את נשיא רוסיה העתידי, ולדימיר פוטין, אז יו"ר הוועדה ליחסי חוץ בעירייה. התפקיד הראשון שלו היה סגן יו"ר הוועדה לרפורמה כלכלית.
עד 1993, הוא עבד בתפקידים שונים בניהול העיר בתחום הכלכלי. הוא הועלה לתפקיד סגן ראש העיר, שבו כיהן בשנים 1993–1996. באותו הזמן, הנשיא העתידי ולדימיר פוטין היה סגן נוסף של ראש העיר סנט פטרבורג. קודרין כיהן אז גם כיו"ר ועדת הכלכלה והכספים של עיריית סנקט פטרבורג. קודרין עזב את העירייה כאשר אנטולי סובצ'אק הפסיד בבחירות.
מעבר למוסקבה
ב-1996, לפי הזמנת אנטולי צ'ובייס, הוא עבר למוסקבה והחל לעבוד בסגל הקרמלין תחת הנשיא בוריס ילצין.
באוגוסט 1996, קודרין מונה לסגן יו"ר סגל הקרמלין וראש מינהל הביקורת הראשי, בממשלו של בוריס ילצין, והיה ראש המינהל לסחר, לשיתוף פעולה כלכלי ומדעי-טכנולוגי. במרץ 1997, הוא קודם לסגן ראשון של שר האוצר אנטולי צ'ובייס. כאשר יבגני פרימקוב התמנה לראש הממשלה, קודרין פוטר. בסוף ינואר 1999 מונה לסגן יו"ר הדירקטוריון של מערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה (תחת אנטולי צ'ובייס) והיה מראשי חברת החשמל האזורית בסנקט פטרבורג.
ובמאי 2000, הוא מונה לשר האוצר החדש על ידי הנשיא ולדימיר פוטין. בנוסף לתפקידו כשר האוצר, קודרין כיהן במקביל גם כסגן ראש ממשלת רוסיה בשנים 2000–2004 ושוב בשנים 2007–2011.
שר האוצר
מאז התמנה לתפקיד שר האוצר, במאי 2000, קודרין הפך לאחת הדמויות הבולטות ביותר ובעל ההשפעה בממשלת רוסיה. קודרין השתייך לקבוצת "הכלכלנים מסנקט פטרבורג", קבוצת חברים ליברלים ורפורמטורים שעבדו עם פוטין במהלך עבודתם עוד בממשלת סנקט פטרבורג, אחת משלוש קבוצות רשמיות עיקריות בתקופת נשיאותו של פוטין (לצד הסילוביקי והשמרנים).
בתקופת הנשיאות הראשונה והשנייה של פוטין (2000–2008), המדיניות המקרו-כלכלית של רוסיה הייתה זהירה מאוד, ההכנסה הנוספת מייצוא נפט הוכנסה לקרנות ייצוב. קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית היא נרחבת ונחשבת לרעיון של קודרין. קרן הייצוב נחשבת כאחד מההישגים העיקריים של קודרין. עם זאת, אנליסטים אחרים תיארו את קרן הייצוב כ"כסף מת", שאינו מיועד לטובת הכלכלה האמיתית. קרן הייצוב פוצלה לקרן השימור וקרן הרווחה בפברואר 2008.
בשנת 2005, התעמתו קודרין וראש הממשלה מיכאיל פרדקוב על ההצעה להקטין את המע"מ מ-18% ל-13%. פרדקוב תמך בהצעה, אבל טען כי קודרין עלול לסכן את יציבות שער הרובל, מה שיגרום לממשלה למשוך כספים מקופת הייצוב. באותה שנה, קיבל קודרין את תואר "שר האוצר של שנת 2005" מידי המגזין Banker.
במהלך שנת 2005 הוא היה תחת מתקפה ציבורית לאחר שניסה להחליף הטבות חברתיות לקשישים כמו תחבורה ציבורית בחינם או מערכת בריאות, בהטבות כספיות. קודרין אחראי במידה מסוימת גם לתחיה הכלכלית של רוסיה.
ב-21 באוגוסט 2006, רוסיה שילמה את חובותיה, בהיקף של 23,700,000,000 דולר למועדון פריז. סיימון פיראני, הכותב עבור Rising markets, שיבח את סירובו של קודרין להיות "קטוע על ידי גחמות של שרים אחרים" כחלק ממסעו להחזרת החוב. בשנת 2006 קודרין קיבל את הפרס "שר האוצר הטוב ביותר של פיתוח מדינה אירופית" על ידי העיתון "Rising markets", שפורסם על ידי קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי.
כאשר תמך במדיניות זהירה של ניהול הכספים, היה קודרין נתון לביקורת חריפה מצד חברים אחרים בממשלה, שהאמינו כי הכסף צריך להיות מושקע בפיתוח של המדינה. בסופו של דבר, עמדתו של קודרין הייתה על העליונה והחיסכון מאוחר יותר הוכיח כמכריע כשסייע לרוסיה לצאת מן המשבר הפיננסי העולמי בשנים 2008–2009 במצב הרבה יותר טוב מאשר מומחים רבים ציפו.
אף על פי שהוא דיבר לעיתים קרובות לטובת ההפרטה והפחתת תפקיד המדינה בכלכלה, קודרין גם תמך בקידום האינטרסים הלאומיים. קודרין אמר כי תפקידה של המדינה בתעשיית הנפט לא צריכה להיות מוגברת, וציין כי רכישת סיבנפט על ידי גזפרום ומיזוג כמה מנכסי יוקוס לשעבר אל רוסנפט שבשליטת המדינה השפיעו בשלב מסוים לארגון מחדש של מגזר הנפט. לדברי קודרין, "אף אחד לא רואה בבעלות המדינה על נכסים כמטרה בפני עצמה" ו"אנחנו לא הולכים לראות התחזקות רציפה של תפקיד המדינה [בכלכלה]".
כשר האוצר, קודרין תמך גם בהגדלת גיל הפרישה וצמצום הבירוקרטיה. הוא גם שפך קיתונות של ביקורת על התנהלות הממשל וסירב להצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת. קודרין נתפס כאחראי לכמה רפורמות רווחה ביקורתיות מאוד אף שהמומחים הכלכליים אומרים כי הרפורמות הוכחו כיעילות ביותר.