cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי גרמניה–פפואה גינאה החדשה
היסטוריה
בסוף שנות השבעים ובראשית שנות השמונים של המאה ה-19 השפיעו חוגי ימין לאומנים על הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק לפתוח במדיניות התפשטות קולוניאלית. אזור זה היה אחד היעדים של מצדדי ההתפשטות הקולוניאלית הגרמנית והוקמה חברה בשם "חברת גינאה החדשה הגרמנית" (Deutsche Neuguinea-Compagnie).ב-3 בנובמבר 1884 הונף הדגל הגרמני על השטח הצפון-מזרחי של גינאה החדשה ועל האיים הסובבים. החלק הדרום-מזרחי היה בשליטה בריטית (מאוחר יותר עם הקמת אוסטרליה ב-1901 הועבר לשלטונה של אוסטרליה) והחלק המערבי של האי היה בשליטה הולנדית. על פי חוזה בין גרמניה לספרד מ-1899 קנתה גרמניה את איי קרוליין ואת איי מריאנה הצפוניים (לא כולל גואם שהועברה שנה קודם מספרד לארצות הברית לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד). איים אלו סופחו לגינאה החדשה הגרמנית וב-1906 סופחו גם איי מרשל. כדי להגדיל את הרווחיות של המטעים שניטעו באי על ידי מתיישבים גרמנים הועסקו תושבים מקומיים, לעיתים בכפייה. בתקופות מסוימות הובאו לעבוד גם פועלים מסין מיפן וממיקרונזיה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נכבשו גינאה החדשה הגרמנית והאיים הסמוכים על ידי כוחות צבא אוסטרלים. יפן השתלטה על שאר האיים שהיו בשליטה גרמנית באוקיינוס השקט. פעולת הכיבוש הייתה כמעט ללא כל התנגדות וב-21 בספטמבר 1914 נכנע כל הכוח הצבאי הגרמני במושבה. בחוזה ורסאי ב-1919 לאחר המלחמה, איבדה גרמניה את כל מושבותיה וגינאה החדשה הגרמנית הפכה ל"טריטוריה של גינאה החדשה" (Territory of New Guinea) שהייתה שטח מנדט אוסטרלי מטעם חבר הלאומים עד 1949 (להוציא את תקופת הכיבוש היפני במהלך מלחמת העולם השנייה) ואז הפכה לחלק מ"הטריטוריה של פפואה וגינאה החדשה" שהפכה בסופו שלל דבר למדינה העצמאית של פפואה גינאה החדשה.
שום
שום הגינה או בקיצור שוּם (שם מדעי: Allium sativum) הוא מין בסוג שום שבמשפחת הנרקיסיים, והוא פקעת (גאופיט). השום משמש כצמח תבלין ולמטרות רפואיות. מבין חלקי השום, הבצל (מוכר גם כ-"ראש שום") הוא החלק הנמצא בשימוש רב ומורכב ממספר שיניים אשר ניתנות למאכל (נא או מבושל).
יחסי גרמניה–פפואה גינאה החדשה
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בפפואה גינאה החדשה קונסוליה בפורט מורסבי, ואילו פפואה גינאה החדשה מחזיקה בגרמניה קונסוליה בהמבורג.
שום
הרכבו של השום
אליצין היא תרכובת אורגנית המקנה לשום את ריחו וחריפותו האופייניים. בין החומרים המצויים בשיני השום בנוסף לאליצין, ישנם גופרית, זרחן, פלואור, קרוטן (פרו-ויטמין A), ויטמין B1 וויטמין B3.
שימושים רפואיים
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של השום. בסיכום נכתב כי נעשו הרבה מחקרים על ההשפעה הרפואית של שום, בכלל, ועל השפעתו על יתר לחץ דם והיפרליפידמיה, בפרט. אף על פי שקיימים ממצאים סותרים, הממצאים הכי מהימנים מצביעים על כך שבקרב אנשים עם כולסטרול גבוה, תוספי שום יכולים להוריד את רמת הכולסטרול הכללית ואת רמת ה-LDL. במקרים שהשפעה זו כן מתרחשת, היא קטנה ונדרשים לפחות 8 שבועות כדי לראות שיפור. לא נראה שתוספי שום מסייעים לשיפור רמות הטריגליצרידים או ה-HDL.
ייתכן שתוספי שום מסייעים גם להפחתת לחץ דם, אך העדויות לכך מוגבלות. אין גם די עדויות שיצביעו על כך ששום מסייע להצטננות. קיימים מחקרים אפידמיולוגיים המראים קשר בין צריכה גבוהה של ירקות מהסוג שום (כמו בצל, עירית, כרישה ושום) לבין סיכון מופחת לסוגי סרטן מסוימים, במיוחד סרטן של הקיבה והמעי. עם זאת, המחקרים הכי מהימנים לא מצאו שצריכת שום כמזון או כתוסף קשורים להפחתת סיכון לסרטן במערכת העיכול.
במינונים הקיימים בדרך-כלל במזון, השום נחשב לבטוח עבור רוב האנשים. אין מספיק מידע על הבטיחות של תוספי שום, או של שום הנמרח על העור, לנשים בהריון או בתקופת ההנקה. תופעות הלוואי של שום כוללות ריח מהגוף והפה, צרבת ואי נוחות בבטן. תופעות אלה בולטות יותר בצריכה של שום טרי. ישנם גם אנשים הסובלים מתגובה אלרגית לשום. צריכת תוספי שום עלולה להגביר את הסיכון לדימום. תוספי שום עלולים גם לפגוע באפקטיביות של תרופות מסוימות וליצור אינטראקציות עם תרופות אחרות.
השום במקורות
השום והבצל מוזכרים בתנ"ך פעם אחת בלבד, כאחד מהמאכלים שמזכירים בני ישראל כשהם רוצים לשוב למצרים: . גם החציר המוזכר בפסוק זה, הוא ממשפחת השומים, והיה בשימוש במצרים העתיקה לתיבול ולאכילה.
חז"ל מנו בשום כמה תכונות טובות: . בתלמוד הירושלמי נכתב על עזרא הסופר ש, ולכך השום הפך למזון המיוחד לסעודת ליל שבת.
השום הפך למאכל כה מובהק ליהודים, עד שבמשנה מובא שמי שמשתמש בביטוי "אוכלי שום", הרי כוונתו ליהודים. אכילת השום אצל היהודים בולטת במיוחד לעומת התיעוב שהיה קיים לשום אצל הרומאים.
ריחו העז של השום שימש בסיס לביטוי שמופיע בתלמוד הבבלי מספר פעמים:, הנמשל הוא: מי שחטא פעם אחת, אל לו להוסיף ולחטוא, אף על פי שמצבו עכשיו אינו טוב. עוד מובא בגמרא סיפור שבו מסופר על ריח השום שהפריע ללימוד בבית המדרש עד כדי כך שרבי יהודה הנשיא ביקש שאוכל השום ייצא.
ריח השום לאחר אכילתו
אחד מרכיבי השום אליל מתיל סולפיד (Allyl methyl sulfide, ובקצרה AMS), אינו מתפרק בזמן העיכול, מה שגורם לו להשתחרר מהגוף באמצעות הנשימה והזיעה.
מספר מאכלים נמצאו במחקר יעילים להפגת הריח ובהם תפוח וכוס חלב. המשותף למאכלים אלו הוא היותם מכילים פוליפנולים, המסייעים בפירוק ה-AMS.
ייצור
בשנת 1972 עמד הייצור העולמי של השום על כ-1,314 אלפי טונות. היצרנים הגדולים היו הודו (250,000 טון), מצרים (145,000 טון), ספרד (135,000 טון), לבנון (82,000 טון) ואיטליה (64,000 טון). בשנת 2020 היו יצרניות השום הגדולות: סין (20.7 מיליוני טונות), הודו (2.9 מיליוני טונות), בנגלדש (485 אלפי טונות), דרום קוריאה (363 אלפי טונות), מצרים (334 אלפי טונות), ספרד (269 אלפי טונות), ואוזבקיסטן (224 אלפי טונות).
ישראל
בראשית ימיה של מדינת ישראל היה שום אחד הגידולים המשמעותיים של ערביי המשולש ובמקביל פעלו המוסדות לגידולו במשקי הנגב ובכמויות קטנות בחבל לכיש ובמקומות נוספים. אולם הצרכנים הישראלים העדיפו את השום המיובא, שנחשב יפה יותר ועם שיניים יותר גדולות, למרות מחירו הגבוה יותר, בין השאר בגלל מכס גבוה שהוטל עליו. בנוסף, השום לא מחזיק מעמד בישראל בחורף ועל כן הקטיף שלו בישראל הוא מאפריל עד אוקטובר ובשאר השנה השום מגיע מאיסום. בשנות ה-70 גודל בישראל כמחצית התצרוכת והמחצית השנייה יובאה. בשנת 1972 גודלו בישראל 2,550 טונות שום על שטח של 4,300 דונם. בשנת 1990 גודל רוב השום הישראלי בדורות. בשנת 2016 גודלו בישראל 2,183 טונות שום ובשנת 2020 ירד התוצרת ל-1,169 טונות. במרץ 2022 ביטל שר האוצר, אביגדור ליברמן, את המכס על שום ובעקבות זאת צומצם באופן משמעותי גידול השום בישראל.
כריתת רחם
היסטרקטומיה (באנגלית: Hysterectomy) הוא ניתוח לכריתת הרחם, שלרוב מתבצע על ידי גינקולוג. הסרת הרחם מונעת מהאישה את האפשרות להרות.
בכל שנה מתבצעים למעלה מ-600 אלף ניתוחים מסוג זה בארצות הברית לבדה, ושליש מהנשים צפויות לעבור ניתוח זה עד גיל 60.
סיבות לביצוע
כריתת רחם מתבצעת בכמה מקרים, הנפוצים שבהם הם מיומות (גידולים שפירים) וסרטן צוואר הרחם, סיבות נוספות הן הרמת משאות כבדים בעת הריון, סיבוכים בלידה, או צניחת רחם טבעית שיותר נדירה.
לעיתים כורתים רק חלק מצוואר הרחם מכיוון שהגידול מופיע בפתח צוואר הרחם, במקרים אחרים כאשר הסרטן כבר החל להתפשט, כורתים את הרחם במלואו ולעיתים כורתים במקביל גם את החצוצרות והשחלות. סיבות נוספות לכריתת רחם יכולות להיות דימום קשה ברחם שאינו נפסק, צניחת רחם אל תוך הנרתיק, דלקות באגן שמתפתחות למורסה ועוד. ההיסטרקטומיה מתבצעת לעיתים גם כחלק מניתוח להתאמה מגדרית.
מהלך הניתוח
ישנן כמה שיטות שונות לכריתת רחם, בהן שתיים עיקריות. השיטה הראשונה היא כריתת הרחם דרך חתך בבטן התחתונה. השיטה השנייה היא חתך בקצהו העליון של הנרתיק, כאשר לאחר הכריתה תופרים את קצוות העור. בשנים האחרונות, לאחר פיתוח שיטת הלפרוסקופיה, נוהגים להשתמש גם בלפרוסקופ לכריתה מיוחדת זו. כאשר הניתוח מסתיים, במקרה של ניתוח פתוח, מחברים נקז לניקוז הנוזלים באזור החתך.
כריתת רחם בישראל
בישראל מבוצעות כ- 5,000 כריתות רחם מדי שנה. כריתת רחם עשויה להקנות על פי תקנות הביטוח לאומי לנכות, אחוזי נכות בשיעור חמישים אחוזים לנשים מתחת לגיל חמישים, ושלושים אחוזים לנשים מעל לגיל חמישים.
השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול של רוסיה
השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול, רשמית השירות הפדרלי להסדרת שוק האכוהול (ברוסית: Федеральная служба по регулированию алкогольного рынка) הוא גוף אכיפת חוק פדרלי הכפוף לממשלת רוסיה והוקם ב-31 בדצמבר 2008 על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בשם "השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול" (Федеральная служба по контролю за оборотом алкогольной продукции, ФСКА России). מטה הארגון נמצא בכיכר מיוסקאיה, מוסקבה.
היסטוריה
נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, הכריז בשנת 2009 מלחמה על האלכוהוליזם במדינתו, אותו הגדיר כאסון לאומי. הנשיא הזדעזע מתוצאות מחקר שחשפו כי כל אזרח רוסי שותה בממוצע 18 ליטר של אלכוהול טהור מדי שנה. ברשויות הרפואה במדינה מעריכים כי מחלות הקשורות בצריכת אלכוהול אחראיות למחצית מכלל מקרי המוות בין גילאי 15 ל-54.
כל אלה היו הסיבות העיקריות להקמת הארגון בדצמבר 2008 שהחל לפעול בינואר 2009.
בינואר 2009 הוכפף הארגון לממשלת רוסיה, לאחר שתחילה הועבר לאחריות משרד החקלאות הרוסי. בינואר 2016 הועבר השירות לאחריות משרד האוצר של רוסיה, כחלק מתפקידו לאיסוף מס בתחום הפקת מוצרי האלכוהול.
בנובמבר 2019 נעצרה סגנית ראש הארגון, אירינה גולוסנאיה, באשמת שימוש לרעה בסמכות והעלמת מס, בעוד ראש הארגון הקודם, איגור צ'ויאן, הוכרז כמבוקש פדרלי בגין הונאה בסכום של 30 מיליארד רובל.
תוכנית ייגאיס (ЕГАИС)
תוכנית "ייגאיס" היא מערכת המידע האוטומטית הממלכתית (ברוסית: ЕГАИС, Единая государственная автоматизированная информационная система) ומיועדת לפקח על מוצרי האלכוהול הרוסיים והיא תוכנית פיקוח מודיעינית שהוקמה ב-1995 והייתה תחילה באחריות שירות הביטחון הפדרלי. עם הזמן, התוכנית איבדה מיעילותה וסחר האלכוהול הלא חוקי ברוסיה רק גבר. בדצמבר 2008 הנשיא מדבדב החליט להקים שירות פדרלי מיוחד למלחמה באלכוהול והתוכנית הועברה לאחריות הארגון החדש.
ימים עברו
ימים עברו (באנגלית: Ye Olden Days) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1933. הסרט, שבוים בידי ברט גילט והופק על ידי וולט דיסני, מבוסס באופן רופף על הרומן ההיסטורי "אייבנהו" מאת סר וולטר סקוט. זהו הסרט ה-55 בסדרת "מיקי מאוס" שהופק והחמישי באותה השנה. הסרט יצא בשחור-לבן ומאוחר יותר בשיטת טכניקולור.
עלילה
הסרט, שמתרחש באירופה בתקופת ימי הביניים, מציג את מיקי כמשורר נודד הפורט על לאוטה ורוכב על גבי הפרד שלו ברחבי המדינה. כאשר הוא מגיע לממלכה הבדיונית "קלאפאזו", הוא רואה את המלך מכריז על בואו של הנסיך של פופופאדו (דיפי דואוג/גופי) בכדי לשאת את בתו הנסיכה (מיני). אך הנסיכה לא מעוניינת בנסיך כלל וסוטרת בפניו שלושה פעמים בדחייה. כועס על מרד בתו, המלך מצווה על אביריו לנעל אותה בעליית הגג עד שתשנה את דעתה, וכך נלקחות שתיהן, מיני והמשרתת שלה (קלרבל), ומתייפחות בחדר הנעול. מודאג לנסיכה, מיקי מטפס על עץ סמוך ושר על כוונתו להציל את הנסיכה מגורלה, מה שגורם לה להתאהב בו.
בינתיים בהיכל הארמון, המלך מצווה על משרתיו להגיש את סעודת החתונה. מיקי ומיני משתלשלים דרך חלון המגדל באמצעות סדינים ובגדים הקשורים זה לזה בעוד כולם נהנים מהמשתה וזוללים את האוכל. אך המלך מבחין בשניהם דרך החלון ומזעיק את שומריו ללכוד אותם, וגוזר להוציא את מיקי להורג באמצעות גליוטינה, אשר קודם שימשה לחתיכת סלמי ענק. מיני מתחננת לאביה שיחוס על חייו של מיקי, ומצהירה שהיא אוהבת אותו. כשהוא רואה שבאמת יש לה רגשות למשורר הצעיר, כמו גם הזדמנות לבילוי כלשהו, המלך מעניק למיקי הזדמנות להוכיח את ערכו עבור ידה של בתו על ידי דו-קרב עם הנסיך, אשר גורם לכל הנוכחים לצהול ולהתרגש. הנסיך לבוש בשריון קרב אמיתי ורוכב על סוס אבירי ואציל בעוד המשורר משתמש בדלי כקסדה וכבשן קטן כשריון גוף מאולתר ורוכב על הפרד שלו.
לאחר שהשניים מסתערים לביצוע תחרות הפלה ברומח שניהם מוטחים ארצה, והסוס והפרד מתנגשים אחד בשני בעצמה. הנסיך מנסה להתנפל על יריבו, אבל המשורר משתמש בגליוטינה כדי לחתוך את הרומח שלו ולהשתמש בקצה החד כדי לרדוף אחרי הנסיך בעוד הקהל מריע לו. גם הפרד של מיקי והסוס של הנסיך נלחמים זה בזה, כשבסוף הפרד מביס אותו ומצטרף לאדונו במרדף אחר הנסיך, אשר מזנק מהחלון בחוסר אונים.
הנסיכה מנשקת את אביה המלך על שנתן הזדמנות לאהבתה האמיתית ועולה על גבי הפרד, הנישא על ידי הקהל, ומתיישבת לצידו של המשורר האלוף. הסרט מסתיים כשמיקי ומיני מתנשקים מאחורי מניפתה של מיני.
הפקה
העלילה של הסרט קצר זה מוחזרה מהסרט הקצר של אוסוולד הארנב "Oh What a Knight" משנת 1928. בנוסף סרט זה מוצג כרמת מעבר במשחק הווידאו "Epic Mickey".
עם כניסתו של הנסיך (דיפי דאוג/גופי), מתנגן המשפט המוזיקלי (פראזה) בן חמישה התווים "You're... a hor-se's ass" (בתרגום מילולי: "אתה... תחת של סוס"), המעיד על כך שהנסיך לא חכם במיוחד.
הסרט הופץ ב-2 בדצמבר 2002 למדיה ביתית בדיסקים "אוצרות וולט דיסני: מיקי מאוס בשחור-לבן" (Walt Disney Treasures: Mickey Mouse in Black and White). שנתיים קודם לכן, הופיעה גרסה צבעונית לסרט ב-VHS ו-DVD של "Walt Disney Gold Classic Collection" של סרט ההנפשה ה-21 של דיסני, רובין הוד.
ביקורת
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ב-17 באפריל 1933, פרסם: "עד כמה שהם היו טובים לאורך הדרך, הסרטים המצוירים האלה של וולט דיסני ממשיכים להשתפר. זה הנוכחי, שבו מיקי כטרובדור נודד מציל את הנסיכה מיני מנישואים אומללים ומשיג אותה לעצמו, משקפת את תשומת הלב האינסופית לפרטים אשר אופיינית לבית היוצר של דיסני. רעיון בסיסי, הנפשה וסנכרון שמע כולל דיאלוג חצי קולי, כולם במעמד בפני עצמם. הביצוע מלא החיים הזה יתאים לכל עניין".
Summoning
Summoning ("סאמונינג", בעברית: זימון) היא להקת בלאק מטאל אווירתי/סימפוני מאוסטריה שרוב שיריה נסובים סביב העולם הדמיוני שטווה הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין. בשל סגנונה הייחודי והתקבעותה בעולמו של טולקין רבים מכנים את סגנונה "טולקין מטאל".
מוזיקה
המוזיקה של Summoning מאופיינת בשילוב של בלאק מטאל עם מלודיות אפיות (מנוגנות בקלידים, כינור, חליל וכלי נשיפה שונים) מעין-צבאיות, דמויות מארש מימי הביניים. השירה נעשית בצווחות האופייניות לבלאק מטאל, אך בגיבוי הד המוסיף לאווירה האפית. את השירה והמלודיה מלווים ריפים מהירים ואגרסיביים עם תיפוף קצבי (שנעשה על ידי מכונת תופים) ודיסטורשן עז.
רוב השירים של סאמונינג מורכבים ממספר בתים החוזרים על עצמם פעמיים, ופזמון החוזר מספר פעמים. כך למשל, השיר A Distant Flame Before The Sun מורכב מ-3 בתים ואז פזמון החוזר על עצמו 3 פעמים, שלושת הבתים עוד פעם ואז שוב הפזמון חוזר 3 פעמים, ואחריו משפט אומר ואחריו דגימת קול של עשרות לוחמים מריעים ונגינה אינסטרומנטלית.
ביוגרפיה
Summoning נוסדה ב-1993 בידי Silenius (מיכאל גרגור), Protector (ריכארד לדרר) ו-Trifixion (אלכסנדר טרונדל).
לפני הקמת הלהקה פרוטקטור ניגן בתופים בסגנון ת'ראש/דת' מטאל עבור הלהקה Marlignom אחרי 4 שנות לימוד של תיפוף בבית ספר למוזיקה. סילניוס היה בלהקת הדום מטאל Shadow Vale ולמד בבית ספר למוזיקה פסנתר. לפני סאמונינג, סילניוס ניגן ביחד עם Pazuzu (ריי ולס) בלהקה Cromn. טריפיקסשן ניגן בלהקה Pervertum.
סאמונינג הקליטה שני שירי דמו (Upon the Viking's stallion ו-Anno Mortiri Domini) שהיו פרומו לקלטת Minas Morgul. כמעט כל השירים מהדמואים מעולם לא הופצו אחרי שהוקלטו בגרסה שונה מאוד על תקליטור (CD). הדמואים נמכרו היטב בחנות תקליטים בווינה שנקראה "Why not". מאוחר יותר סילניוס הכיר את T.T. (תומאס טננברגר), דבר שהוליד את הלהקה Abigor. סילניוס סיים להקליט את כל השירה עבור שירי הלהקה (למעט הדמואים) כחבר קבוע עד 1999. האלבום הראשון של Abigor הוקלט בחברת התקליטים הצעירה Napalm Records וסילניוס ניצל זאת כדי לסגור עסקה עם החברה במסגרתה יוקלט אלבום הבכורה של סאמונינג, Lugburz ב-1995. באותה זמן סאמונינג הורכבה מסילניוס - שירה, קלידים, באס; פרוטקטור - קלידים, גיטרה; וטריפיקסשן - תופים (הקלטתו האחרונה עם הלהקה). פזוזו כתב תמלילים למספר שירים והקליט שירה משנית באלבום. האלבום Lugburz היה אלבום בלאק מטאל מסורתי ושונה מאוד מהאלבומים שבאו אחריו.
הלהקה המשיכה כצמד אחרי עזיבתו של טריפיקסשן, והוציאה את האלבום Minas Morgul (קרוי על שם המצודה מינאס מורגול בספרי שר הטבעות). ב-1995. זה היה האלבום הראשון של הלהקה בסגנונה הנוכחי: בלאק מטאל אפי ואטמוספירי עם קלידים. האלבום Dol Guldur (דור גולדור), שיצא ב-1996, המשיך סגנון זה, ואף הושפע מפרויקט הדארקווייב של פרוטקטור, Ice Ages. אלבום זה נתן קרדיט לג'ון רונלד רעואל טולקין עבור מילות השירים. ב-1997 הוציאה הלהקה את ה-EP בשם Nightshade Forests. אחריו הלהקה הפסיקה לעבוד כמעט לשנתיים, בנוסף לכך שהצמד הפסיק לעבוד גם במיזמי מוזיקאים אחרים בהם היו מעורבים. אבל ב-1999 חזרה הלהקה עם האלבום Stronghold (שבאופן יוצא דופן לא עוסק בטולקין), שהמשיך את הסגנון הישן שלהם אך עם גיטרות יותר מלודיות. באלבום זה התארחה הזמרת טניה בורסקי ששרה את השיר Where Hope and Daylight Die.
ב-2001 הוציאה הלהקה את האלבום Let Mortal Heroes Sing Your Fame. אלבום זה היה שילוב בין הסגנון הישן לסגנון החדש של סאמונינג. הקלידים היו יותר אפים ופוליפונים, בעוד שסגנון הגיטרות המורכב והמלודי יותר נלקח מ-Stronghold. באלבום זה השתמשה הלהקה בדגימות קול (סימפולים) של דברי אומר כדי להכניס דרמה לשירים ואף הוסיפה מקהלה של שירה נקייה בשיר Farewell. הקונספט של השירים שוב היה מבוסס על הארץ התיכונה של טולקין, אך הפעם תוך שילוב תמלילים מעולמו של סופר הפנטזיה מייקל מורקוק.
מנחת ראשון לציון
מנחת ראשון לציון הוא מנחת תעופה השוכן בחולות ראשון לציון במערבה של העיר ראשון לציון. המנחת ממוקם כ-350 מטרים ממערב למחלף מבוא איילון וכ-700 מטרים מדרום לאצטדיון הברפלד ומזרחית לאגם הנקיק ואגמון הסופרלנד. במנחת מסלול טיסה באורך של 450 מטרים, ובמקביל ממערב לו מסלול הסעה למטוסים. המנחת מורשה לטיסה לפי כללי ראייה מבוקרת בכל ימות השבוע בשעות האור בלבד, וגובה הטיסה המרבי במרחב המנחת מוגבל ל-400 רגל. במנחת שירותי תדלוק למנויים, שירותי כבאות ועזרה ראשונה. בשנת 2013 נפתח במנחת מוזיאון לתעופה וחלל ובו תצוגת מטוסים ותערוכה על תולדות התעופה בישראל. צפונית-מערבית למסלול הטיסה, שוכן מסלול טיסה קצר באורך של כ-180 מטר המיועד לפעילות טיסנים בלבד. גם מסלול זה עשוי אספלט.
ב-6 ביולי 2014 התרסק מטוס קל במנחת, ואדם אחד נפצע במהלך האירוע באורח קל. ב-25 בינואר 2015 התרסק מטוס קל במנחת, ושני בני אדם נהרגו במהלך האירוע.
סמל עומאן
בין השאר, מופיע הסמל בדגלים שונים, על מטבעות המדינה מאז 1940, על בולי המדינה מאז 1966 ועל מטוסי חיל האוויר של עומאן.
טוקושימה
טוֹקוּשִׁימָה (ביפנית: 徳島市) היא עיר ביפן השוכנת בצפון-מזרח האי שיקוקו לחוף הים הפנימי סטו. העיר היא בירת מחוז טוקושימה, ומתגוררים בה, נכון לשנת 2011, 263,000 תושבים.
היסטוריה
במלחמת העולם הראשונה הוקם בעיר מחנה שבויי המלחמה היחיד על אדמת יפן במלחמה. במלחמת העולם השנייה הפציצו מטוסים אמריקניים את העיר מאחר שהייתה מרכז חקלאי באזור. ההפצצה אירעה ב-3 ביולי 1945 והוטלו בה 1,050 טון חומר נפץ, אשר גרמו להרס של 74% מהשטח הבנוי בעיר.
גאוגרפיה
טוקושימה שוכנת בצפון-מזרח האי שיקוקו בשפכו של נהר יושינו אל הים הפנימי סטו. שטחה של העיר חולש על 191 קמ"ר.
בטוקושימה שורר אקלים סובטרופי גשום עם קיץ חם וגשום וחורף קר ויבש. כמות המשקעים בעיר גבוהה.
תרבות
מדי שנה באוגוסט, בעת פסטיבל אובון, עורכת העיר פסטיבל מחול שבו ריקודים יפניים בתלבושות מסורתיות, מלווים בכלי מיתר, תופים ושירה.
הישרדות VIP עונה 3
הישרדות VIP עונה 3 (שמה באתר רשת 13: הישרדות VIP 4) היא העונה העשירית ועונת ה־VIP השלישית של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". העונה עלתה לשידור ב־2 במאי 2020 בערוץ רשת 13, והסתיימה ב־13 בספטמבר 2020. עונה זו צולמה בחודשים אוגוסט עד אוקטובר 2019 באי סאביטנג לייה בקרמואן, מחוז קמרינס סור, הפיליפינים, וזו העונה השישית שצולמה במדינה זו.
שלא כמו בעונות הקודמות של התוכנית, הוחלט לפרושׂ את אירוע הגמר על יומיים, עם חמישה מתמודדים שנותרו במשחק. ביום הראשון נחשפה ההדחה האחרונה על האי, ואילו ביום השני נחשף הזוכה של העונה.
אסי בוזגלו זכה בתואר השורד האהוב ובתואר השורד האחרון, בכך הפך למתמודד השני שעושה זאת אחרי טילטיל, וזכה גם בפרס מיליון השקלים וברכב יונדאי i10.
אינוקנטיוס השלישי
אינוקנטיוס השלישי (בלטינית: Innocentius III; 22 בפברואר 1161 – 16 ביוני 1216), כיהן כאפיפיור מ-8 בינואר 1198 ועד למותו.
הישרדות VIP עונה 3
מתמודדים
בעונה זו השתתפו 18 מתמודדים ששהו על האי במשך 37 ימים. בעונה הזו המתמודדים התחלקו לשני שבטים: קפרה, שפירוש שם זה במיתולוגיה הפיליפינית: יצורים הידועים ביכולות החיזור, צבע השבט הוא אדום. אנטינג אנטינג, שפירוש שם זה בפיליפינית: קמעות לשינוי צורה, וצבע השבט הוא צהוב. בהמשך, שני השבטים התאחדו לשבט אחד, לשבט המאוחד, שנקרא טונדו, על שם הממלכה הראשונה בפיליפינים, וצבע השבט הוא כחול.
אינוקנטיוס השלישי
נחשב לאפיפיור פוליטי מאוד, שלא הסתפק בתפקידו הדתי כ"נציגו של ישו עלי אדמות", אלא שאף גם לשלטון עולמי. בימיו הגיעה הכנסייה לשיא כוחה והשפעתה גם בעניינים שנחשבו עד אז לעניינים ארציים מובהקים. לא חשש להתעמת מול מלכים ושליטים חזקים כאשר אלה פעלו בניגוד לעמדת הכנסייה. אינוקנטיוס נבחר לכהונה בגיל צעיר מאוד וכך הקנה יציבות רבה לשלטונו. יתרונו התגלם גם בכך ששלט היטב ברזי כתבי הקודש, ונהג לגבות את כתביו בציטטות מתוך התנ"ך והברית החדשה כדי להצדיק את מדיניותו.
לוטאריו דה קונטי די סני נולד בעיירה ג'ביניאנו שליד העיר אנאני (כיום במחוז לאציו באיטליה) לטרסימונד, רוזן סני שהיה אחיו של האפיפיור קלמנס השלישי. משפחה זו העמידה מאוחר יותר שמונה אפיפיורים נוספים ובהם גרגוריוס התשיעי, אלכסנדר הרביעי, ואינוקנטיוס השלושה עשר.
הישרדות VIP עונה 3
ביקורות מקרב המתמודדים נגד ההפקה
בראיון ב-25 בנובמבר 2022, אלה איילון מתחה ביקורת על העריכה השלילית שקיבלה בתוכנית, בטענה שלאחר ששודרה הישרדות הפסידה קמפיינים גדולים. ליטל סמדג'ה ונאוה בוקר הביעו את תמיכתן באלה.
אינוקנטיוס השלישי
הוא למד תאולוגיה ברומא, בפריז ובבולוניה וב-1181, עם מות האפיפיור אלכסנדר השלישי שב לרומא ושימש בתפקידים שונים תחת האפיפיורים לוקיוס השלישי, אורבנוס השלישי, גרגוריוס השמיני, ותחת דודו קלמנס השלישי, שמינה אותו לקרדינל.
עם מינויו לאפיפיור של סלסטינוס השלישי ממשפחת אורסיני, שהיה אויבו של בית סני, עזב את רומא והתגורר באנאני. בתקופה זו כתב מספר חיבורים תאולוגיים ובהם "מצבו העלוב של האדם" ו"מסתוריה של המיסה", שהצביעו על השראתו הסגפנית ברוח ספרי התפילה של הנזירים.
ב-8 בינואר 1198, היום שבו נקבר סלסטינוס השלישי, נבחר לוטאריו דה קונטי לאפיפיור ואימץ לעצמו את השם אינוקנטיוס השלישי.
תמיכתו במסעי הצלב
כבר בראשית צעדיו תכנן מסע צלב חדש לארץ הקודש. הוא קיווה גם לקרוע חלקים מן האימפריה הביזנטית כדי להשיב לקדמותה את אחדות הכנסייה. באוגוסט 1198 פנה לריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה ולפיליפ אוגוסט, מלך צרפת, שבאותה עת לחמו זה בזה, להכריז על שביתת נשק לתקופה של חמש שנים - דבר שיאפשר להם לשלוח שכירי חרב למסע הצלב הרביעי. הוא פנה גם לעזרתם של אבירי ואצילי אירופה. ב-31 בדצמבר 1199 פרסם צו שבו הכריז על הטלת מס הכנסה על כל אנשי הכנסייה כדי לממן את מסע הצלב. קריאתו נענתה ב-1200, שנה שבה התארגנו הצלבנים בפרובינציה של שמפאן (כיום בצרפת), אולם גביית המס נתקלה בקשיים.
באביב 1201 נחתם הסכם שלפיו יועברו הצלבנים לאלכסנדריה שבמצרים כקרש קפיצה לארץ הקודש, באמצעות אוניות של ונציה תמורת תשלום בעבור ההסעה. בקיץ 1202 הגיעו הצלבנים לוונציה, אולם משום שהאפיפיור לא היה מסוגל לעמוד בתנאי התשלום, הציעה ונציה לצלבנים לכבוש את עיר הנמל זארה (כיום זאדאר שבקרואטיה) ולהשתמש בביזה כדי לשלם את יתרת החוב. אחרי מצור קצר נפלה העיר בידי הצלבנים ונבזזה. האפיפיור הזדעזע לנוכח ביזת תושבי העיר, שהיו נוצרים, והטיל חרם על אלה שלקחו בה חלק. אולם, עד מהרה הסיר את החרם מעל הצלבנים ולא התנגד לכך שיעלו על קונסטנטינופול, שנפלה בידיהם ב-12 באפריל 1204. הצלבנים בזזו את העיר במשך שלושה ימים והאפיפיור התמלא בושה וגער בהם בחומרה. האימפריה הביזנטית חולקה בין מנהיגי ונציה לבין הצלבנים והוקמה האימפריה הלטינית של קונסטנטינופול.
הקמת מסדר השילוש הקדוש (המסדר הטריניטרני)
ב-17 בדצמבר 1198 פרסם בולה אפיפיורית בשם "Operante divine dispositionis clementia" בה הורה על הקמתו של מסדר נזירים בשם "המסדר הטריניטרני" (מילולית - מסדר השילוש הקדוש) שמטרתו העיקרית פדיון שבויים נוצרים מידי המוסלמים.
מלחמתו בקתרים
אינוקנטיוס השלישי שם לו למטרה ללחום נגד הכפירה ובמיוחד נגד הכת הקתרית שאנשיה ישבו בעיקר בדרום צרפת. ב-1207 הוא נידה את רמון השישי, רוזן טולוז על שלא נקט בצעדים נגד המינים הקתרים. ב-15 בינואר 1208 נרצח פטרוס מקאסטלנו, שליחו של האפיפיור שיום קודם לכן נפגש עם רמון השישי. ב-1209 החליט אינוקנטיוס השלישי לצאת למסע הצלב האלביגנזי נגד הקתרים. הוא פנה לעזרתו של פיליפ אוגוסט. הלה לא אבה לקחת חלק במסע צלב זה, ובמקומו נטל את המשימה סימון הרביעי דה מונפור. ב-22 ביולי 1209 כבשו הצלבנים את העיר בזייה, ומרבית תושביה נטבחו. סימון הרביעי דה מונפור המשיך וכבש את ערי רוזנות טולוז בזו אחר זו, והפך לרוזן טולוז. במסע זה נרצחו כ-80 אלף איש ובהם יהודים רבים, משום שנחשדו שבקרבתם לכופרים, ושהם בעצם מדיחים אותם לדעות שהוגדרו ככפירה על ידי הכנסייה.
ב-15 בנובמבר 1215 פתח אינוקנטיוס השלישי את ועידת לטראנו הרביעית של הכנסייה הקתולית. אחת ההחלטות בוועידה הייתה שעל היהודים לשים טלאי צהוב על בגדיהם. לאחר סיום הוועידה, באביב 1216, נסע לצפון איטליה כדי להשכין שלום בין הערים פיזה וג'נובה, אולם בדרכו לשם מת בעיר פרוג'ה ונקבר בקתדרלה של עיר זו.
יחסו ליהודים
בפי היהודים נקרא אינוקנטיוס השלישי "ראש הצפעונים" וזה משום הגזירות הרבות שהנחיל על היהודים ועל כך שהניח את היסודות לגזירות רבות שבאו אחריו. בין השאר הוא נזף במלך צרפת פיליפ אוגוסט על-כך שהחזיר את היהודים לארצו 16 שנה לאחר שגירשם.
רות וסטהיימר
רות קרולה וסטהיימר (בגרמנית ובאנגלית: Ruth Westheimer; נולדה בשם קרולה רות זיגל ב-4 ביוני 1928) היא יועצת ומטפלת מינית, שחקנית וסופרת אמריקאית-יהודייה. התחילה את קריירת המדיה שלה בשנת 1980 בתוכנית רדיו שהסבה לה הצלחה גדולה ופרסום רב. כתבה במהלך חייה מעל 40 ספרים העוסקים במיניות.
קורות חיים
וסטהיימר נולדה בוויזנפלד שבגרמניה, ליד קרלשטדט על המיין, וגדלה במשפחה דתית לא ציונית. לאחר שאביה נלקח על ידי הנאצים, היא נשלחה על ידי אימה לשווייץ ב-1 בינואר 1939, ושם עברה את תקופת מלחמת העולם השנייה. עד ספטמבר 1941 קיבלה מכתבים מבני משפחתה, אז פסקו באחת. לאחר המלחמה הסתבר לה שהוריה נספו בשואה.
לאחר תום המלחמה עלתה לארץ ישראל והצטרפה לקבוצת "עיינות" בקיבוץ רמת דוד, שם שינתה את שמה מקרולה לרות. אחרי כשנתיים עברה לירושלים והצטרפה לארגון ההגנה. היא הוכשרה בירי צלפים ונפצעה במהלך מתקפה אווירית מפצצה במהלך מלחמת העצמאות.
ב-1950 עברה לצרפת ולמדה פסיכולוגיה באוניברסיטת הסורבון, שם גם לימדה. בשנת 1956 היגרה לארצות הברית ולמדה באוניברסיטת קולומביה, שם סיימה את לימודי התואר השני בסוציולוגיה ואחריו דוקטורט בחינוך. את הפוסט-דוקטורט שלה על מיניות האדם עשתה ב-New York Hospital-Cornell University Medical Center בניו יורק, אצל הלן זינגר קפלן, מחלוצות הטיפול המיני.
וסטהיימר נוהגת לבקר הרבה במדינת ישראל, ולשאת הרצאות בתחומי מומחיותה. בתחילת ימי ערוץ 2 הנחתה תוכנית בנושאי ייעוץ מיני, "מין תוכנית", כשלצידה השדר ערד ניר.
נהגה להשתתף בכנסים, סדנאות וימי עיון בנושא החינוך המיני של משרד החינוך בהנחייתה של חנה הראל.
ב-2002 זכתה במדליה מטעם מכון ליאו בק עבור פועלה בתחומי סובלנות וצדק חברתי. בשנת 2012 השתתפה בכנס ועידת הנשיא.
מלמדת ומעבירה קורסים בייל ובפרינסטון.
משפחתה
וסטהיימר הייתה נשואה שלוש פעמים. בריאיון ציינה כי כל אחד מהנישואין שלה לימד אותה רבות על זוגיות ועל עצות למערכות יחסים. לאחר שני גירושין, היא הרגישה שהפעם השלישית בה התחתנה הייתה "החתונה האמיתית". נישואין אלו שרדו עד למותו של בעלה, מנפרד וסטהיימר, בשנת 1997.
רמי פתוח
רמי פתוח (מוכר גם בשם "רמי קומבינציה") הוא משחק קלפים בו יוצרים סדרות על פי חוקי המשחק רמי, אלא שיצירת הסדרות מתבצעת על השולחן המשותף ולא בהסתר, כך שקיימת דינמיקה פעילה יותר בין השחקנים.
בהכנה למשחק קובעים סדר בין המשתתפים, מחלקים לכל משתתף 7 קלפים, ומשאירים את יתר הקלפים בקופה. ניתן לצרף מספר חבילות קלפים, אם יש משתתפים רבים.
כל שחקן בתורו חייב לבצע פעולה אחת לפחות: הורדת קלף (אחד לפחות) או משיכת קלף מן הקופה. הורדת קלף יכולה להתבצע באמצעות הורדת סדרה שלמה, על ידי הוספתו לסדרה קיימת, או על ידי ביצוע שינויים בלתי מוגבלים בסדרות שעל השולחן. בכל מקרה, בסיום התור על שולחן המשחק להישאר חוקי.
בסדרה חוקית יש שלושה קלפים לפחות. סדרה חוקית יכולה להיות מאחד הסוגים הבאים: לכל שחקן חייבת להיות לפחות סדרה אחת מכל סוג.
קיימות גרסאות שונות של המשחק, לכן על השחקנים להחליט בטרם יתחיל המשחק על התשובות לשאלות הבאות:
המנצח הוא השחקן שסיים את קלפיו ראשון.
יוהאן אוגוסט נאהל
יוהאן אוגוסט נאהל האב (גרמנית: Johann August Nahl der Ältere; 22 באוגוסט 1710, ברלין – 22 באוקטובר 1781, קאסל) היה פסל ואמן סטוקו גרמני.
ביוגרפיה
נאהל נולד למשפחת אמנים. אביו, יוהאן סמואל (1664–1727), היה פסל החצר של פרידריך הראשון החל מ-1704. אמו, אווה מריה, הייתה צורפת בברלין. את תחילת חינוכו הוא קיבל את אצל אביו. לאחר מותו של האב, כאשר יוהאן אוגוסט היה בן 18, הוא ערך מסע דרך זיגמרינגן וברן לשטרסבורג, שם עבר עבור רובר לה לורן. בין 1731 ל-1734 הוא למד בפריז. לאחר שסיים את לימודיו בפריז הוא נסע לטיול באיטליה, ובמהלכו ביקר ברומא, פירנצה, ג'נובה, בולוניה, ונציה ונאפולי. ולאחר מכן עבר לרומא ובחזרה לשטרסבורג.
נאהל חזר לשטרסבורג, וב-1736 נשא לאישה את אנה מריה, בתו של חרש אבן, וקיבל את אזרחות העיר. בתקופה הראשונה שלאחר חזרתו הוא עבד עבור המושל המלכותי פרנסואה קלינגלין, ולאחר מכן תחת רובר לה לורן בארמון רוהאן.
בין 1740 ל-1746 עבד נאהל עבור הקיסר הגרמני פרידריך הגדול, ובנה עבורו מספר ארמונות חדשים. בקיץ 1746 הוא אף החליף את האדריכל גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף, שהיה האדריכל המלכותי של פרידריך, אך תוך זמן קצר עזב את התפקיד בגלל עומס בעבודה ובגלל מחלוקות שונות. הוא היגר לשווייץ ורכש אחוזה ליד ברן. בתשע השנים שהתגורר בשווייץ הוא זכה להזדמנויות תעסוקתיות רבות. שני בניו, שקנו לעצמם שם כפסל וכצייר, נולדו בעת שהתגורר שם.
ב-1755 הוא זומן לחצרו של וילהלם השמיני מהסה-קאסל, ועבד שם על עיצוב הטירה והפארק. ב-1767 הוא התמנה לפרופסור לפיסול בקולגיום קארולינום (Collegium Carolinum), ועשר שנים לאחר מכן לאותו תפקיד באקדמיית קאסל לאמנויות שזה עתה הוקמה.
נאהל הוא זה שיצר את פסל הפליז לכבודה של מריה מגדלנה לנגהאנס, שהייתה רעיית כומר שמתה בעת לידתה. הפסל נמצא בכנסייה של הרשות המקומית הינדלבנק בקנטון ברן. הפסל היה פופולרי מאוד במאה ה-18.
צבי חטקביץ
ד"ר צבי חטקביץ, נולד בכ"ט בנובמבר 1947. הוא כימאי, ד"ר למדעים. במשך 36 שנים עבד ברפא"ל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה, במסגרת זו זכה לפרסים ותעודות הערכה והוקרה. פעיל חברתי בתחום שימור מורשת מעפילי האקסודוס ומורשת הקרב של חטיבת גולני. הוגה רעיון הענקת אות המעפיל על ידי מדינת ישראל למעפילים שהעפילו לארץ ישראל בין השנים 1934–1948 באויר, בים וביבשה.
ביוגרפיה
צבי חטקביץ נולד בוילהלמסהאפן גרמניה בכ"ט בנובמבר 1947, בן להוריו דוד חטקביץ ומלי לבית ויסלדר בעת ששהו במחנה מעפילי האקסודוס זנגווארדן, גרמניה בו נאסרו על ידי הבריטים לאחר שגורשו מחופי ארץ ישראל לאחר שהעפילו על אניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז - אקסודוס 1947".
ב־10 באוקטובר 1948 עלה ארצה עם הוריו.
עם סיום לימודי התיכון בשנת 1965 התגייס לחטיבת גולני ושירת כלוחם וכחובש פלוגתי בפלוגה ב' של גדוד 51. במלחמת ששת הימים לחם תחת פיקודו של אלוף מיל. אורי (אייזנברג) שגיא, שהיה מפקד הפלוגה בכיבוש תל עזזיאת בקרבות כיבוש רמת הגולן.
בשנת 1968 השתחרר מצה"ל והחל לימודיו בפקולטה לכימיה בטכניון. בשנת 1978 סיים את לימודיו לתואר דוקטור בטכניון. באוקטובר 1973, תוך כדי הלימודים בטכניון השתתף במלחמת יום הכיפורים, במסגרת חיל הרפואה.
עם סיום לימודיו, ד"ר צבי חטקביץ עבד ברפא"ל (הרשות לפיתוח אמצעי לחימה) בשנים 1978-2014.
לימודים אקדמיים
בשנת 1973, מוסמך למדעים בכימיה.
בשנת 1975, מגיסטר למדעים בכימיה.
בשנת 1978, דוקטור למדעים בכימיה, תרכובות מוליבדן במצבי חמצון גבוהים המכילות אטומי גפרית דונוריים.
חבר צוות שימור מורשת האקסודוס
היה פעיל מרכזי בארגון אירועי 70 שנה להפלגת אניית המעפילים אקסודוס 1947.
ב־24 ביולי 2017, יזם מפגש של מעפילי האקסודוס ובני הדור השני והשלישי בבית הנשיא בירושלים עם נשיא המדינה ראובן (רובי) ריבלין. במפגש העניק לנשיא את ספרו אודות העפלת הוריו על האקסודוס.
מקיים הרצאות ברחבי הארץ, בנושא: "יציאת אירופה תש"ז - אקסודוס 1947" סיפורה של אניית המעפילים - האנייה אשר השיקה מדינה.
באוגוסט 2017 השתתף בהקמה ובניהול אתר אינטרנטי לשימור מורשת האקסודוס ומעפיליה. כתובת האתר https://www.exodus-1947.com
בשנת 2018 יזם ופעל להנפקת מדליה לציון 70 שנה למסעה של האקסודוס במסגרת שימור מורשת הגבורה של מעפילי האקסודוס.
בשנת 2019 פעל להקמת לוח זיכרון למעפילי האקסודוס על ידי הקרן קיימת לישראל במרכז ההוקרה ביער עופר ליד כרם מהר"ל.
שימור מורשת קרב תל עזזיאת
בשנת 2017 פעל למפגש לוחמי חטיבת גולני לציון 50 שנה לקרב תל עזזיאת שהתקיים בפארק רעננה. ד"ר צבי חטקביץ מקיים הרצאות מורשת קרב תל עזזיאת בבסיסי צה"ל לחיילים ולקבוצות אזרחים בכל הארץ. הוא משמר קשר עם משפחות הנופלים ועלייה לבתי העלמין ביום הזיכרון לחללי צה"ל ופעולות האיבה.
פעילות גנאלוגית לחקר שורשי משפחות
חטקביץ פעיל בעמותה החברה הגנאלוגית הישראלית, העמותה הישראלית לחקר שורשי משפחה (עיל"ם). הוא עוסק באיתור שורשי המשפחות בארכיונים בפולין לשימור זכר בני משפחות העמותה. מרצה יחד עם רעייתו בנושא: "משואה לתקומה – סיפורן של שתי משפחות".
משפחה
נשוי לחביבה ואב לארבעה ולו אחות אחת.
ברומטר
ברומטר הוא מכשיר מדידה המודד את הלחץ האטמוספירי.
ברומטר (בעברית: מד לחץ) כספית סטנדרטי מורכב מגליל זכוכית באורך של כ־76 ס"מ, שבצידו האחד הוא סגור ובסיסו מוביל למכל כספית פתוח. כשהלחץ האטמוספירי גבוה הוא מפעיל כוח כלפי מטה על הכספית במכל הפתוח וגורם לכספית בגליל להגיע לנקודה גבוהה יותר. בצורה דומה, כשהלחץ האטמוספירי נמוך, עולה מפלס הכספית במכל ומפלס הכספית בגליל יורד.
ברומטר הכספית הראשון הומצא בשנת 1643 על ידי אוונגליסטה טוריצ'לי, תלמידו של גלילאו גליליי.
טוריצ'לי ניסה ליצור מכשיר המודד את לחץ האוויר על ידי יצירת ריק (ואקום) מושלם. הוא הצליח ליצור את הריק בגליל מלא כספית, והבחין כי מפלס הנוזל בגליל משתנה מעט בכל יום. טוריצ'לי הסיק כי שינוי זה נגרם כתוצאה משינוי הלחץ באטמוספירה.
על ידי סימון שנתות על גבי הגליל, ניתן למדוד את הלחץ האטמוספירי ביחידות של מילימטר כספית (או אינץ' כספית בארצות הברית). 1 אטמוספירה שווה בערך ל־760 מ"מ כספית. מרבית הברומטרים מודדים בטווח שבין 710 לבין 790 מ"מ כספית (28–31 אינץ' כספית).
אנרואיד
אנרואיד  הוא מכשיר לקביעת גובה על ידי תרגום לחץ האוויר ליחידות מטריות, האנרואיד מותקן במטוסים ויש צורך לכייל אותו לפני כל טיסה.
ברומטר משמש לרוב לחיזוי מזג אוויר – לחץ אטמוספירי גבוה מראה על מזג אוויר נוח, ולחץ נמוך על מזג אוויר סוער.
נבי מומבאי
נבי מומבאי (מרטהי: नवी मुंबई; בעבר: ניו בומביי) היא עיר במדינת מהאראשטרה שבהודו. נבי מומבאי פותחה בשנת 1972 כעיר התאומה של מומבאי. היא אחת מהערים המתוכננות מראש הגדולות בעולם, עם שטח של 344 קמ"ר, מתוכם 163 בתחום השיפוט של NMMC, התאגיד המוניציפלי לנבי מומבאי. העיר שוכנת בחוף המזרחי של מפרצון טהנה וגובלת באירולי בצפון וביוראן בדרום. אורך העיר קרוב לזה של מומבאי, ובין שתי הערים מקשרים הגשרים ואשי ואירולי. האזורים המפותחים ביותר והיקרים ביותר בעיר הם ואשי ונרול, המכונים בהתאמה "המלך של נבי מומבאי" ו"המלכה של נבי מומבאי". אוכלוסיית העיר מונה 2,100,000 איש, שמתוכם כ-600,000 מנרול וכ-400,000 מואשי.
נבי מומבאי שייכת לאיגוד הערים של מומבאי. NMMC מופיע ברשימת התאגידים העשירים ביותר באסיה. נבי מומבאי היא העיר ההודית היחידה שהופיעה בתוכנית "Super Cities of the World" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
עיר מתוכננת מראש
תוכנית הפיתוח הראשונה למומבאי (אז בומביי), שנוסחה ב-1948, הציעה להקים למומבאי ערי־לוויין. עשר שנים לאחר מכן, במרץ 1958, הוקמה ועדה בראשות מר ס'. ג'. ברייב. בפברואר 1959 הציעה ועדה זו הקמת עיירה על חוף מפרצון טהנה, על מנת להקל על עומס האוכלוסייה במומבאי. המלצה מרכזית נוספת של הוועדה הייתה בניית גשר לאורך המפרצון כדי לקשר בין מומבאי, דמוית חצי האי, לשאר היבשת.
המלצותיה של הוועדה התקבלו בממשלת מהאראשטרה ביולי 1964. ועדה חדשה, בראשות פרופסור ד'. ר'. גדגיל, הוקמה במרץ 1965 ונתבקשה לצייר עקרונות כלליים לתכנון אזורי. גם ועדה זו המליצה בחום על עיר חדשה מעבר למפרצון טהנה.
ביולי 1967, הוקמה ועדה נוספת לתכנון אזורי, בהתאם להמלצתה של ועדת גדגיל. ועדה זו הציגה תכנון טיוטה - לייסד את ניו בומביי בצדו השני של המפרצון. הצעה זו התקבלה על ידי התאגיד המוניציפלי של בומביי והוחלט על הקמתה של עיר חדשה, אחות למומבאי, באזור המטרופולין שלה, כדי להקל על עומס האוכלוסייה.
CIDCO
ה-CIDCO הוקם ב-17 במרץ 1971. ארגון זה קיבל את המנדט להפוך 344 קילומטרים רבועים של ארץ ביצתית לעיר חדשה, שטח שהכיל בין השאר רצועת חוף באורך 150 קילומטרים. שטח זה היה מאוכלס ב-86 כפרים, שסגנון החיים בהם היה שונה עד מאוד מזה של בני העיר השכנה, מומבאי. CIDCO רכש 193.94 קמ"ר של אדמה (מתוכה 141.05 קמ"ר היו בבעלות פרטית) וגיבש 14 עיירות כדי להקל על פיתוח מקיף, וליצור לכולן ביחד זהות של עיר חדשה. בשנת 1973 הוקם גשר ואשי, החוצה את מפרצון טהנה ומקשר בין מומבאי לנבי מומבאי. עד לשנת 2000 פיתח CIDCO כ-117.60 קמ"ר של אדמה.
בתחילה, לא הייתה תגובה רבה לעיר החדשה. פיתוחים שונים בעיר, לאחר התחלפות ראש העיר ב-1990, הביאו לצמיחה פתאומית בפעילויות הכלכליות ובאוכלוסייה של נבי מומבאי. בנייתו של גשר אירולי לאורך המפרצון, באורך 2.4 ק"מ נסתיימה בינואר 1999. גשר זה מקשר בין אירולי ומולונד - פרבר מזרחי של מומבאי.
גאוגרפיה ואקלים
נבי מומבאי מתפרשת על שני מחוזות של מדינת מהאראשטרה; טהנה וראיגאד. השטח מכוסה בגבעות בחלקו, וחלקים אחדים ממנו מכוסים בקרקע לחה (ביצות). בהשוואה לשכנתה הגדולה, נבי מומבאי מאוכלסת בדלילות יחסית. נבי מומבאי גובלת בחלק מרצועת החוף של דרום קונקאן. רצועה חופית זו מצטרפת לרכס הרי גהאת המערביים מדרום ולגבעות בגובה 50–100 מטרים ממזרח.
חקלאות ודייג
בעבר, שימשה הקרקע לייצור אורז, לאורך העונה הגשומה. בנוסף, גודלו באזור מטעי מנגו וקוקוס, וגם בוצע גידול מוגבל של ירקות וקטניות. כיום, לאחר הקמת נבי מומבאי, כל הפעילויות החקלאיות שהתקיימו באזור בעבר כמעט והפסיקו להתקיים, מלבד בחלקו המזרחי. כך קרה גם לדגים ולסרטנים, שהיו תוצרים נפוצים ממפרצון טהנה - עם הופעתן של תעשיות באזור והידרדרות איכות המים, גם הם נעלמו מהאזור.
אקלים
נבי מומבאי נמצאת באזור הטרופי. בסך הכל מדובר באקלים מאוזן, עם ימים של כמויות משקעים גבוהות וימים של טמפרטורות גבוהות מאוד. הטמפרטורות השנתיות בנבי מומבאי נעות בטווח שבין 22 ל-36 מעלות צלזיוס. בחורף, הטמפרטורות נעות בין 17 ל-20 מעלות בעוד בקיץ הן נעות בין 36 ל-41. מתוך כלל המשקעים בעיר, 80% יורדים בין החודשים יוני לאוקטובר - אז יורדים גשמי מונסון. ממוצע המשקעים השנתי הוא 2000–2500 מילימטרים והלחות נעה בין 61-86%. הימים היבשים ביותר נצפים בחורף והימים הרטובים ביותר ביולי. לפי ה-IMD, המשרד הממשלתי ההודי למטאורולוגיה, כיוון הרוח העיקרי הוא דרום-מערב בתקופת המונסונים וצפון מזרח במהלך שאר השנה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2007, מונה אוכלוסיית נבי מומבאי 2,100,000 איש. נרול הוא האזור המאוכלס ביותר בעיר, בעל אוכלוסייה מוערכת של 600,000 איש. האזור השני הכי מאוכלס הוא ואשי, בעל אוכלוסייה מוערכת של 400,000 איש. בשנת 2001, ע"פ מפקד האוכלוסין של אסיה מנתה האוכלוסייה 703,947 איש בלבד. אחוז הגברים באוכלוסייה היה 56% (אחוז הנשים - 44%). שיעור האוריינות עמד אז על כ-74%, כאשר כיום הוא עומד על 96%.
ההכנסה החודשית הממוצעת למשפחה בנבי מומבאי היא 9549 רופי (כ-742 ש"ח), בהשוואה ל-5000 רופי (כ-388 ש"ח) במומבאי. ואשי הוא האזור בעל ההכנסה החודשית הגבוהה ביותר למשפחה - 12,349 רופי (כ-960 ש"ח). מספר הנפשות הממוצע למשפחה בנבי מומבאי הוא 4.05, בעוד במומבאי עומד הממוצע על 4.85 נפשות למשפחה.
רוב אוכלוסיית נבי מומבאי היא צעירה, עם 28% בגילאי 0–15 שנים, 55% בגילאי 15–44, ו-13% בגילאי 45–59. העיר נחשבת לעצמאית בשירותי השכלה גבוהה - רק 4% מהתלמידים נוסעים למומבאי על מנת לרכוש השכלה. בסקר שנערך, מתוך משקי הבית 43% היגרו לנבי מומבאי ממומבאי.
דת
נבי מומבאי היא עיר קוסמופוליטית ואנשים מדתות שונות חיים בה יחדיו בידידות. רוב אוכלוסיית העיר שייכת להינדואיזם (86%), חלקה שייך לאסלאם (10%), ושאריתה מתחלקת בין הנצרות והסיקיזם. דוגמה טובה לזה נמצאת בבראהמאגירי (Brahmagiri), שם הקציבה CIDCO גבעה לפעילויות דתיות. אזור זה מאכלס מוסדות דתיים רבים מדתות שונות.
שפה
בנבי מומבאי קיימת אוכלוסייה מקבוצות אתניות שונות, אך לרוב משמשת השפה הרשמית - שנפוצה בכל העיר ומופיעה על מסמכים רשמיים - מרטהי. ברחובות העיר מדברים לעיתים בניב של הינדי בשם במבאיה הינדי - מעין שילוב של הינדי, אורדו, מרטהי ומספר מילים מומצאות. גם האנגלית משמשת חלק נרחב של העיר, במיוחד את אנשי הצווארון הלבן.
ספורט
הספורט השכיח ביותר בעיר הוא קריקט. נבי מומבאי מחזיקה במגרש קריקט בינלאומי בנרול, שנקרא DY Patil ונחשב לאחד הטובים בהודו. כדורגל הוא הספורט השני הכי פופולרי בעיר, כשבתקופת המונסונים הוא הספורט היחיד שניתן לשחק בו תחת כיפת השמיים. שידורי גביע העולם בכדורגל זוכים לאחוזי צפייה גבוהים במומבאי ובנבי מומבאי. הוקי שדה, הספורט הלאומי של הודו, חווה הידרדרות חדה בשנים האחרונות, ומפסיד לקריקט בפופולריות. בנוסף, קיימת בנרול בריכת שחייה אולימפית ומדי שנה מתרחשת בעיר תחרות Navi Mumbai Olympics - בין אזורים שונים בעיר.
תשתיות
העיר מתגאה באספקה אמינה של חשמל ממספר מקורות ובתשתיות נהיגה מעולות, עם המון גשרים, כבישים רחבים ומגרשי חניה. הבעיה העיקרית של תושבי העיר הוא מיעוט הקישורים בינה לבין מומבאי - שני כבישים ומסילת רכבת אחת בלבד. שירות רחפות היה קיים בעבר, כדי לחבר בין הערים, אך נחל כישלון בגלל מחיר הכרטיסים הגבוה ועלות תחזוקת הרחפות.
תחבורה
צורות הנסיעה הנפוצות ביותר בנבי מומבאי הן באוטובוסים האדומים של חברת NMMT וברכבות פרווריות. האוטובוסים של NMMT דומים לאלה של BEST, הפועלת במומבאי, מלבד העובדה שהם מופעלים על ידי NMMC, התאגיד המוניציפלי לנבי מומבאי. יש שנעים בנבי מומבאי בריקשות ממונעות ובמוניות.
רשת המסילות לפרוורים של מומבאי מכסה את מרבית האזורים המאוכלסים בעיר. תחנות הרכבת החשובות ביותר ממוקמות בואשי, בלאפור ופאנבל. בקרוב גם התחנה בנרול תהפוך לחשובה, לקראת פתיחת הקו טהנה-נרול-יוראן.
נמל התעופה הבינלאומי נבי מומבאי
נמל התעופה הבינלאומי החדש לנבי מומבאי הוא נמל תעופה הנמצא כיום בשלבי בנייה. הבנייה ממומנת בשותפות ציבורית-פרטית - פרטנרים מהמגזר הפרטי מחזיקים ב-74% מהנכס ו-26% הנותרים מתחלקים בין הרשות לנמלי תעופה בהודו (AAI) וממשלת מהאראשטרה, לכל אחת 13 אחוזים. נמל התעופה המתוכנן קיבל את אישור הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, כמו גם את הסכמת הקבינט הממשלתי (ב-31 במאי 2007), והוא צפוי להיות מוכן לפעילות לקראת סוף שנת 2011.
צרכנות
נבי מומבאי מלאה בבנקים, מסעדות וקניונים. בואשי, למשל, יש מגוון רחב של קניונים: Center One, Palm Beach Galleria, Citi Center, Raghuleela ו-InOrbit. נבי מומבאי מכילה גם סופרמרקטים רבים, המספקים את צורכיהם של תושביה, ביניהם גם: Apnaa Bazaar, More, Spencer's, Subhiksha, Reliance Fresh, Spinach ו-Fairprice.
בנקים מובילים כמו State Bank of India, Union Bank, Saraswat Bank, Bank of Baroda, Bank of Maharashtra, Bank of Hyderabad, Citibank, ICICI Bank ו-HDFC Bank מחזיקים בסניפים ובכספומטים בנבי מומבאי.
עסקים
מרבית חברות התוכנה במהאראשטרה מחזיקות במשרדים בנבי מומבאי, שמאכלסת גם את משרדיהן של חברות מרכזיות, דוגמת קבוצת התעשיות "Reliance", בעלת נוכחות מרכזית בעיר. חברות חשובות נוספות הפועלות מהעיר כוללות גם את: Hexaware_Technologies, TCS, מגזין המחשבים Digit, וגם V2Solutions.
כחלק מתכנון לטווח ארוך, מספר שווקים מרכזיים החלו לעבור מתוך מומבאי לנבי מומבאי. באזור קלמבולי מתנהל שוק למכירת מוצרי מתכת ובואשי מתנהל שוק לפירות וירקות טריים. אחת מנקודות הציון העסקיות המרכזיות בעיר היא נמל JNPT באזור דרונגירי, כשהחלקים הפעילים ביותר עסקית בנבי מומבאי הם בלאפור, ואשי, נרול והפרבר מהאפי.
השקעה במניות היא ענף פופולרי בנבי מומבאי, מופעלת על ידי חברות כמו Bigbull Investments, Sharekhan, ו-Indiabulls. פארק האינפו-טק הבינלאומי בואשי, וקומפלקס תחנת הרכבת בבלאפור מאחסנות חברות IT (טכנולוגיות מידע) בינלאומיות רבות.
מלבד חברת ה-IT מבית Reliance הנקראת Reliance Infocom, קיימות בעיר חברות IT נוספות: Wipro, CMC, Tata Consultancy Services, Aptech, Track Mail, ICICI Infotech וחברת PCS. איש העסקים מוקש אמבאני, הציע להקים אזור כלכלי מיוחד (Special Economic Zone - SEZ) שיתפרס על האזורים קלמבולי ודרונגירי בהשקעה של כ-400 מיליארד רופי, תוכנית שעשויה להיות מאיץ צמיחה חשוב לעיר.
קבוצת "מרתון" הכריזה על הקמת אזור "מיני-SEZ" משלה, בשם NexZone, באזור שבו נבנה כעת נמל התעופה הבינלאומי של נבי מומבאי. אזור זה יכיל מבנים תעשייתיים ומבני מגורים, מרכז קניות ומוסדות חינוך.
ערים תאומות
רשימת הערים התאומות של נבי מומבאי:
קרב אפומטוקס
רוברט לי, שנטש את בירת הקונפדרציה ריצ'מונד, וירג'יניה לאחר המצור בן תשעה וחצי חודשים על פיטרסבורג וריצ'מונד, נסוג מערבה, בתקווה לאחד את צבאו עם כוחות הקונפדרציה הנותרים בצפון קרוליינה, צבא טנסי בפיקודו של גנרל ג'וזף ג'ונסטון. כוחות חיל הרגלים והפרשים של האיחוד תחת הגנרל פיליפ שרידן רדפו ועצרו את נסיגת כוחות הקונפדרציה בכפר הקרוי בית המשפט של אפומקוס במחוז אפומטוקס. לי פתח במתקפה אחרונה כדי לפרוץ דרך כוחות האיחוד, בהנחה שכוח האיחוד מורכב כולו מפרשים חמושים קלות. כאשר הבין שחיל הפרשים מגובה בשני קורפוסים של חיילים רגליים, לא הייתה לו ברירה אלא להיכנע כשהבין שדרך הנסיגה שלו חסומה כעת.
החתימה על מסמכי הכניעה התרחשה בסלון הבית שבבעלות וילמר מקלין ב-9 באפריל. ב-12 באפריל, טקס רשמי הכולל מצעד והנחת הנשק בהובלת גנרל ג'ון גורדון מצבא הקונפדרציה וגנרל ג'ושוע צ'מברלין מצבא האיחוד סימן את פירוק צבא צפון וירג'יניה ולמעשה את סיום המלחמה בווירג'יניה. בעקבות הכניה הוענקה חנינה לכמעט 28,000 מהקצינים והחיילים שנותרו. הם היו חופשיים לחזור הביתה ללא כלי הנשק העיקריים שלהם, אך התאפשר להם לקחת את סוסיהם ולשמור על נשק הצד שלהם (חרבות ואקדחים).
אירוע זה הוביל לסדרה של כניעות ברחבי הדרום, בצפון קרולינה, אלבמה ולבסוף בשריבפורט, לואיזיאנה ביוני, מה שסימן את סופה של המלחמה בת ארבע השנים.
מצב צבאי
המערכה האחרונה על השליטה בריצ'מונד, וירג'יניה, בירת מדינות הקונפדרציה, החלה כאשר צבא האיחוד של הפוטומק חצה את נהר ג'יימס ביוני 1864. הצבאות בפיקודו של הגנרל העליון יוליסס ס. גרנט (1822–1885) הטילו מצור על פיטרסבורג, דרומית לריצ'מונד, בכוונה לנתק את קווי האספקה של שתי הערים ולאלץ את כוחות הקונפדרציה להתפנות. באביב 1865, גנרל צבא מדינות הקונפדרציה רוברט לי, חיכה להזדמנות לעזוב את פיטרסבורג, מודע לכך שהעמדהבלתי ניתנת להגנה, אך חיילי האיחוד עשו את הצעד הראשון. ב-1 באפריל 1865, מפקד הפרשים גנרל פיליפ שרידן איגפו את אגפו של לי בקרב על חמש המזלגות. למחרת השיג צבאו של גרנט פריצת דרך מכרעת, וסיים למעשה את המצור בפטרבורג. עם ניתוק קווי רכבת, אנשיו של לי נטשו את קו החזית בו החזיקו במשך עשרה חודשים ופונו בלילה שבין 2 ל-3 באפריל.
המטרה הראשונה של לי הייתה להרכיב מחדש ולצייד את אנשיו בבית המשפט אמיליה. התוכנית שלו הייתה להתחבר למפקד צבא טנסי ג'וזף ג'ונסטון בצפון קרוליינה ולצאת למתקפה לאחר הקמת הגנות על נהר רואנוק בדרום מערב וירג'יניה. עם זאת, כשהגיעו הכוחות לאמיליה ב-4 באפריל, הם לא מצאו שום ציוד. לי שלח קרונות למדינה שמסביב כדי לחפש מזון, אך כתוצאה מכך איבד יום של צעידה. לאחר מכן פנה הצבא מערבה לתחנת אפומטוקס, שם חיכתה לו רכבת אספקה נוספת. צבאו של לי הורכב כעת מחיל הפרשים ושני חיל רגלים קטן.
בדרך לתחנה, ב-6 באפריל בסיילורס קריק, כמעט רבע מצבא הקונפדרציה הנסוג נותק על ידי הפרשים של שרידן וגורמים מהגדודים השני והשישי. שתי דיוויזיות של הקונפדרציה לחמו בגדוד השישי לאורך הנחל. חיילי הקונפדרציה תקפו אך הוסגו לאחור, וזמן קצר לאחר מכן פרצו פרשי האיחוד את קווי הקונפדרציה. רוב 7,700 חיילי הקונפדרציה נתפסו או נכנעו, כולל סגן הגנרל ריצ'רד ס. איוול ושמונה קצינים כלליים נוספים. העיכוב מנע מלי להגיע לתחנת אפומטוקס עד שעות אחר הצהריים המאוחרות ב-8 באפריל, ואיפשר לשרידן להגיע לתחנה לפני הדרומיים באותו ערב, שם תפס את האספקה של לי וחסם את דרכו.
בעקבות הקרבות הקטנים של כנסיית קמברלנד והגשר הגבוה, ב-7 באפריל, שלח גנרל גרנט פתק ללי המצביע על כך שהגיע הזמן למסור את כניעת צבא צפון וירג'יניה. בפתק חוזר, לי סירב לבקשה, אך שאל את גרנט על אילו תנאים הוא חשב. ב-8 באפריל, פרשי האיחוד תחת אלוף רס"ן ג'ורג' ארמסטרונג קסטר תפסו ושרפו שלוש רכבות אספקה שחיכו לצבאו של לי בתחנת אפומטוקס. כעת שני הכוחות הפדרליים, צבא הפוטומאק והצבא של ג'יימס, התכנסו באפומטוקס.
כשהאספקה שלו באפומטוקס הושמדה, לי הסתכל כעת מערבה, אל מסילת הברזל בלינצ'בורג, שם חיכתה לו אספקה נוספת. עם זאת, בבוקר 8 באפריל, גדוד של חיל הפרשים ה-15 של פנסילבניה נותק מהפשיטה על סטונמן לתוך צפון קרוליינה ודרום מערב וירג'יניה וערך הפגנה בטווח של שלושה מיילים מלינצ'בורג, מה שנראה כמו חילוץ של כוח גדול בהרבה. למרות האיום החדש הזה, לי החליט לנסות בכל זאת להגיע ללינצ'בורג.
בזמן שצבא האיחוד סוגר על לי, כל מה שהיה בין לי ולינצ'בורג היה פרשי האיחוד. לי קיווה לפרוץ דרך חיל הפרשים לפני שחיל הרגלים יגיע. הוא שלח פתק לגרנט בו אמר שהוא לא מעוניין למסור את צבאו עדיין, אבל הוא מוכן לדון כיצד תנאיו של גרנט ישפיעו על הקונפדרציה. גרנט, שסבל מכאב ראש, הצהיר כי "נראה כאילו לי עדיין מתכוון להילחם". חיל הרגלים של האיחוד היה קרוב, אבל היחידה הקרובה מספיק כדי לתמוך בחיל הפרשים של שרידן הייתה של רס"ן ג'ון גיבון מהצבא של ג'יימס. החיל הזה נסע תוך 21 שעות כדי להגיע לפרשים. הגנרל אדוארד אורד, מפקד צבא של ג'יימס, הגיע עם הגדוד ה-34 בסביבות השעה 4:00 בבוקר בזמן שהחיל החמישי של צבא הפוטומק היה קרוב. שרידן פרס את שלושת גדודי הפרשים שלו לאורך רכס נמוך מדרום-מערב לבית המשפט של אפומטוקס.
קרב
רבים מהקצינים של לי, כולל לונגסטריט, הסכימו שכניעה של הצבא היא האפשרות היחידה שנותרה. הקצין הבולט היחיד שהתנגד לכניעה היה מפקד הארטילריה של לונגסטריט, גנרל אדוארד פורטר אלכסנדר, שחזה שאם לי ייכנע אז "כל צבא הקונפדרציה ילך בעקבותיו".
לי החליט לבקש השעיית הלחימה בזמן שביקש ללמוד את תנאי הכניעה שגרנט מציע להציע. מגבת כלים מפשתן לבנה שימשה כדגל שביתת נשק של הקונפדרציה ונשאה על ידי אחד מקציני המטה של לונגסטריט אל שורותיו של הגנרל קאסטר, שהיה חלק ממפקדתו של שרידן. לאחר שנקבעה הפסקת אש, קסטר לווה דרך הקווים לפגוש את לונגסטריט. לפי לונגסטריט, קסטר אמר "בשם הגנרל שרידן אני דורש את הכניעה ללא תנאי של הצבא הזה". לונגסטריט ענה שהוא לא מפקד על הצבא, אבל אם כן הוא לא יתחשב בהודעות משרידן. קאסטר השיב כי חבל שיהיה יותר דם על המגרש, ולונגסטריט הציע לכבד את הפסקת האש, ולאחר מכן הוסיף "הגנרל לי הלך לפגוש את גנרל גרנט, ועליהם לקבוע את עתידם של הצבאות."
ב-8:00 בבוקר, לי יצא לפגוש את גרנט, מלווה בשלושה מעוזריו. גרנט קיבל את המכתב הראשון של לי בבוקר ה-9 באפריל כשנסע לפגוש את שרידן. גרנט נזכר שהמיגרנה שלו כאילו נעלמה כשקרא את המכתב של לי, והוא מסר אותו לעוזרו רולינס כדי לקרוא בקול לפני שחיבר את תשובתו:
עם יריות שעדיין נשמעו בחזיתו של גורדון ולוחמי האיחוד עדיין מתקדמים בחזיתו של לונגסטריט, לי קיבל הודעה מגרנט. לאחר מספר שעות של התכתבות בין גרנט ולי, חוקקה הפסקת אש וגרנט קיבל את בקשתו של לי לדון בתנאי הכניעה.
כְּנִיעָה
לבוש במדים הלבנים הטקסיים שלו, לי חיכה שגרנט יגיע. גרנט, שכאב הראש שלו הסתיים כשקיבל את הפתק של לי, הגיע לבית מקלין במדים מנותזי בוץ - מעיל שק מטעם ממשלתי עם מכנסיים תחובים במגפיים בוציים, ללא זרועות צד, ורק רצועות הכתף המוכתמות שלו מציגות את דרגתו. זו הייתה הפעם הראשונה ששני הגברים התראו זה את זה פנים אל פנים מזה כמעט שני עשורים. לפתע מוצף בעצב, גרנט התקשה להגיע לנקודה של הפגישה, ובמקום זאת שני הגנרלים דנו בקצרה במפגש הקודם היחיד שלהם, במהלך מלחמת מקסיקו-אמריקאית. לי החזיר את תשומת הלב לנושא שעל הפרק, וגרנט הציע את אותם תנאים שהיו לו בעבר: