cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינחס דוד הורוביץ
קורות חייו
נולד בירושלים לרבנית מרת שיינא עלקא ולרבי שמואל שמעלקא שהיה נחשב לצדיק נסתר. השם פינחס עובר במשפחת הורוביץ, ובו נקרא אף סבו, שעלה לצפת מפולין, ונפטר בשנת תרל"ה (1875) כשנה לפני לידתו של רבי פינחס דוד הורוביץ. היה מיוחס מצד אביו לרבי שמעלקה מניקלשבורג הורוביץ ולאחיו רבי פנחס (בעל ההפלאה). מצד אמו היה נכדו של רבי אלעזר מנחם מנדל בידרמן מלעלוב, וצאצא של החוזה מלובלין, היהודי הקדוש מפשיסחה ורבי נטע מחלם.
החל משנת תר"ע הורה לו דודו האדמו"ר רבי דוד צבי שלמה בידרמן מלעלוב, לנסוע לאמריקה. רבי פינחס דוד תמה על הבקשה, וכי מה לו ולארץ לא זרועה מבחינה רוחנית. הוא סירב לעזוב את ירושלים ונשאר בה.
עם סיום המלחמה פעל ר' פינחס דוד רבות כדי להתאחד עם בני משפחתו, ובחורף תר"פ, הגיעה הרבנית שרה סאשא עם בנה הילד משה לארצות הברית.
בכ"ז סיון תרפ"א, נולד בנו לוי יצחק.
בהיעדר מוסדות חינוך מתאימים למדו בניו, משה ולוי יצחק, בבית, בעזרת מורים פרטיים.
בשנת ת"ש עזב רבי פינחס דוד את העיר בוסטון ועבר לשכונת ויליאמסבורג שהתחילה להיות מרכז יהודי חרדי. שם התגורר כשנתיים עד לפטירתו בח' כסלו תש"ב, בגיל 65. הוא הקים את המקווה הראשון לגברים בשכונה.
הרב פינחס דוד היה נשוי פעמיים, פעם אחת לרבקה בתו של רבי אהרן מפעלשטין, ולאחר שהתאלמן ממנה, בשנת 1896 נישא לשרה סאשה, ממנה נולדו בניו האדמו"רים.
ילדיו
מזיווג ראשון: מזיווג שני:
מונטנגרו איירליינס
מונטנגרו איירליינס (באנגלית: Montenegro Airlines) הייתה חברת התעופה הלאומית של מונטנגרו. בסיסה היה ממוקם בנמל התעופה פודגוריצה (עם בסיס אחזקה שני בנמל התעופה Tivat), והיא הפעילה טיסות סדירות ושכר ליעדים באירופה - 21 יעדים ב-9 מדינות כולל דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, רוסיה, אוסטריה, סלובניה, סרביה, שווייץ ובריטניה.
תולדות החברה
חברת התעופה נוסדה ב-24 באוקטובר 1994 על ידי ממשלת מונטנגרו (אז חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה). מטוסה הראשון פוקר F.28 Mk 4000 נרכש בשנת 1996, והיא החלה לטוס במאי 1997. ביולי 1998 רכשה מטוס פוקר F-28 נוסף.
האיסור הזמני שהוטל על החברה לטוס למדינות האיחוד האירופי, במסגרת האמברגו הבינלאומי על סרביה, הוסר באוקטובר 1999, והיא החלה בטיסות לפרנקפורט. באותה שנה הגדילה את יעדיה לציריך, ליובליאנה, סקופיה, איסטנבול, ובודפשט.
באפריל 2000 הצטרפה החברה לארגון חברות התעופה יאט"א, ביוני אותה שנה קבלה את מטוס הפוקר 100 הראשון שלה, עד שנת 2003 רכשה החברה עוד ארבעה מטוסים מדגם זה.
לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו בשנת 2006, הפסיקה החברה להפעיל טיסות מסרביה למדינות אחרות (למעט למונטנגרו). בין המדינות החדשות לא היה חופש תנועה אווירי, וכך איבדה את אחד הקווים הרווחיים שלה ניש-ציריך. בניסיון לעקוף את האיסור, הקימה מונטנגרו איירליינס חברת תעופה נפרדת רשומה בסרביה בשם מאסטר איירוויז (Master Airways), אולם החברה החדשה לא קבלה רישיון הפעלה מממשלת סרביה.
ביולי 2007 חכרה מחברת הליסינג GECAS שני מטוסי אמבראר E-195, וב-2008 החלה בטיסות למילאנו מלפנסה וללונדון גטוויק.
בספטמבר 2008 הזמינה מאמבראר מטוס E-195 נוסף, אם אופציה לרכישת מטוס נוסף מדגם זה.
בשנת 2009 הודיעה ממשלת מונטנגרו על הפרטת החברה. באפריל אותה השנה פורסם כי אל על מתעניינת ברכישת 30% ממניות מונטנגרו איירליינס, תוכנית זו לא יצאה לפועל. בשנת 2010 פורסם כי ארקיע בוחנת את האפשרות להיכנס כשותפה בחברה.
בדצמבר 2020 הודיעה ממשלת מונטנגרו על סגירת החברה עקב ניהול כושל והפסדים במשך מספר שנים. החברה ביצעה את טיסתה האחרונה ב-26 בדצמבר.
שותפות קוד
למונטנגרו איירליינס היה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון לזמן סגירתה (דצמבר 2020):
פעילות החברה בישראל
החברה הפעילה בעבר מספר טיסות שכר בין נמל התעופה פודגוריצה לנמל התעופה בן-גוריון.
טרור אסלאמי
טרור אסלאמי הוא כינוי לכלל פעולות הטרור או האלימות, שמבוצעות על ידי ארגוני אסלאם קיצוני, הן אסלאם סוני והן אסלאם שיעי, לרוב בשמה של מלחמת קודש (ג'יהאד) נגד הבלתי מאמינים, המכונים "כופרים", בין אם הם מוסלמים מזרם אחר, מוסלמים חילוניים או שאינם מוסלמים. הטרור האסלאמי הוא תוצר של האידאולוגיה האסלאמיסטית, אשר רעיונותיה תפסו אחיזה במהלך המאה ה-20 והשתלבו גם באידאולוגיה של ארגוני הטרור הפלסטיני. במהלך מאה זו, בעיקר במחציתה השנייה, נוסדו ארגוני טרור אסלאמי בארצות רבות, וכיום פועלים ארגוני טרור אסלאמיים חמושים כמעט בכל ארצות האסלאם ואף מחוץ להן.
מאפייני הטרור האסלאמי
ארגוני הטרור האסלאמי מבססים את פעולותיהם על האידאולוגיה האיסלאמית, הרואה בדת האסלאם דרך חיים, הקובעת לא רק את אורח חייו של הפרט, אלא גם את אופי המשטר והחברה. ארגוני הטרור האסלאמיסטיים רואים בתרבות המערב את הניגוד המוחלט לאסלאם, ואת העולם החופשי הם רואים כאויב המוסלמים עלי אדמות. הם בזים לערכי המערב, ובפרט לדמוקרטיה, חילוניות, שוויון וזכויות אדם. ארגוני הטרור האסלאמי רואים צורך במלחמת חורמה, ג'יהאד, נגד מי שהם רואים כאויב (במקומות שונים ארגוני הטרור האסלאמי נלחמים נגד אויבים שונים), ומבצעים מעשי טבח ורצח המוניים, לרוב נגד קורבנות אקראיים ולא חמושים. שנאה עזה במיוחד רוחשים מרבית ארגוני הטרור האסלאמי למדינת ישראל - בה הם רואים את האויבת המושבעת של הדת המוסלמית. הסיבות לכך הן היותה "נטע זר" של תרבות מערבית חילונית בלב המזרח התיכון, המוסלמי רובו ככולו, כמו גם שליטתה על ארץ ישראל (השייכת בעיניהם למוסלמים), ובפרט על ירושלים – עיר המקודשת לדת המוסלמית – ועל מסגד אל-אקצא. אל גורמים אלה מצטרפים גם הסכסוך הישראלי-פלסטיני ואף העוינות ההיסטורית של המוסלמים כלפי היהודים. ארגוני הטרור האסלאמי אינם מכירים בזכות קיומה של מדינת ישראל, אותה הם מכנים "הישות הציונית", וחלקם אף טוענים שהציונות איננה אלא שלוחה של האימפריאליזם האמריקני. ארגוני הטרור הפלסטיני אף מקשרים בין המאבק הלאומי של הפלסטינים נגד הכיבוש הישראלי לבין מצוות הג'יהאד.
ישנם ארגוני טרור אסלאמי אשר מטרתם העיקרית היא "ג'יהאד פנימי", דהיינו, הפיכת משטרים חילוניים במדינות מוסלמיות למשטרי הלכה אסלאמיים, על כן הם מתמקדים ברציחות פוליטיות ובפעילות נגד השלטונות, כמו למשל האחים המוסלמים והג'יהאד האסלאמי המצרי. ארגוני טרור אסלאמי אחרים מבצעים פיגועים נגד אוכלוסיות אזרחיות של "כופרים", כאשר המטרה היא להרוג כמה שיותר בני אדם ולזרוע פחד בקרב אוכלוסיית האויב; לדוגמה: חמאס ואל-קאעידה. על אף כי תאורטית הטרור האסלאמי, ה"ג'יהאד", מכוון נגד "הכופרים", לעיתים קרובות קורבנות הטרור האסלאמי הם מוסלמים בעצמם (לעיתים אף מוסלמים אדוקים), במקרה שהם "לא מספיק מוסלמים" (כמו למשל, באלג'יריה), כמו גם במאבקים אלימים פנים-אסלאמיים בין הסונים לשיעים (כמו למשל, בעיראק). היו מקרים בהם הצליחו ארגוני טרור אסלאמי להשתלט על המדינה בה פעלו, מה שהפך את כל תושבי אותה מדינה לקורבנות טרור (כמו בסודאן ובאפגניסטן).
ארגוני הטרור האסלאמי משתמשים בכל האמצעים בהם משתמשים ארגוני טרור אחרים, כולל פיגועי ירי, הטמנת פצצות, הפגזת אזרחים וחטיפות, אך האמצעי המזוהה ביותר עם הטרור האסלאמי הוא פיגוע התאבדות - פיגוע בו המחבל מפוצץ את עצמו בתוך המון, ובכך ממית את עצמו ואת כל מי שבקרבתו. ארגוני הטרור האסלאמי מעודדים ומהללים את פיגועי ההתאבדות – לא רק בתור אמצעי לחץ על האויב, אלא בעיקר בתור אידיאל בפני עצמו. בעיניהם, פיגוע התאבדות הוא הגילוי הנעלה ביותר של הנאמנות לדת המוסלמית, והמבצע אותו נקרא שהיד, דהיינו, מי שנהרג במלחמת קודש למען הדת המוסלמית. ארגוני הטרור האסלאמי טוענים כי המחבל המתאבד, השהיד, הופך לקדוש אחרי מותו ועולה לגן עדן, שם הוא מקבל 72 בתולות כגמול על מעשהו.
חלק מארגוני הטרור האסלאמי מתפקדים גם כתנועות חברתיות, השובות את לב ההמונים המוסלמים באמצעות תעמולה אסלאמיסטית ואף הקמת מוסדות חינוך וצדקה. באופן זה פועלים האחים המוסלמים במספר מדינות, כמו גם החזבאללה בלבנון והחמאס ברשות הפלסטינית.
אף על פי שישנם ארגוני טרור אסלאמי רבים, אשר פועלים במדינות שונות בעולם, חלקן מרוחקות אחת מהשנייה, ונלחמים נגד אויבים שונים, ישנו קשר אידאולוגי מובהק ואף ארגוני וכלכלי בין ארגוני הטרור האסלאמי השונים.
ארגוני טרור אסלאמי
להלן סקירה תמציתית של ארגוני הטרור האסלאמי:
אל-קאעידה
ארגון טרור אסלאמיסטי בינלאומי שהוקם על ידי הטרוריסט המיליארדר הסעודי אוסאמה בן לאדן, בשנת 1988, והונהג על ידו עד להריגתו ב-2 במאי 2011, בפעולות כוחות קומנדו של צבא ארצות הברית בפקיסטן. אל-קאעידה שם לעצמו למטרה להילחם עד חורמה נגד העולם המערבי, ובראש ובראשונה, נגד ארצות הברית. בשנים 1992–2007 אל-קאעידה ביצע עשרות פיגועים נגד מטרות מערביות ואמריקניות בפרט ברחבי העולם, אשר שיאם בפיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001 - הפיגועים הגדולים ביותר בהיסטוריה, בהם השתלטו מחבלים חמושים בסכינים על מטוסי נוסעים וריסקו שניים מהם לתוך מגדלי התאומים ואת השלישי לתוך הפנטגון. בפיגועים אלה נהרגו קרוב ל-3000 בני אדם. פיגוע ענק מפורסם נוסף של אל-קאעידה הוא ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה בשנת 1998, שבהן נהרגו יותר מ-200 בני אדם. פיגועי 11 בספטמבר זעזעו עמוקות את דעת הקהל בעולם המערבי, והם אלו אשר הובילו להתקפות האמריקניות נגד אפגניסטן ועיראק. מאז ביצע הארגון מספר פיגועים המוניים באירופה. כמו כן, אל-קאעידה מבצע פיגועים נגד כוחות הקואליציה בעיראק ותומך במחתרת הצ'צ'נית במאבקה נגד רוסיה.
טליבאן
ארגון טרור אסלאמי אשר הצליח בשנת 1995 להשתלט על אפגניסטן והשליט בה משטר טרור אסלאמי קיצוני במיוחד, אשר שלל מנשות המדינה את כל זכויותיהן. תחת משטר הטליבאן הוכרחו הנשים לכסות את כל גופן ופניהן, ואפילו את העיניים, הן גורשו ממוסדות הלימוד ונאסר עליהן לרכוש השכלה. נשים שנחשדו בחטאים "מיניים" נענשו בעונשים אכזריים, כגון עקירת ציפורניים שנצבעו בלכה. לעיתים קרובות נערכו הוצאות להורג פומביות. משטר הטליבאן תמך במשטר האסלאמי הקיצוני בסודאן, המבצע עד היום רצח עם באוכלוסייה המקומית ונתן חסות לטרוריסטים אסלאמיים.
בהמשך פוצצו אנשי הטליבאן את פסל הבודהה העתיק באפגניסטן וקבעו חוק שחייב את ההינדים באפגניסטן לשאת טלאי צהוב. משטר הטליבאן נתן חסות לאל-קאעידה ואפשר לבן לאדן ואנשיו לפעול באפגניסטן, עובדה שקוממה עליו את ארצות הברית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר והביאה להתקפה אמריקאית על אפגניסטן ולפריצתה של מלחמת אפגניסטן השנייה, בה מוטט צבא ארצות הברית את משטר הטליבאן. עבר זמן רב מאז נפילת משטר הטליבאן עד אשר העזו הנשים לחשוף את פניהן.
המדינה האסלאמית (דאעש)
הארגון שואף להקים ח'ליפות אסלאמית סונית שתכבוש את העולם כולו. הארגון פועל בעיקר בעיראק ובסוריה שם הוא חולש בפועל על שטחים נרחבים וכן על עיירות, כפרים ומתקנים אסטרטגיים כגון אתרי קידוח נפט. הארגון נודע באכזריותו, כגון בפרסום סרטוני הוצאה להורג באמצעות עריפת ראש. בנוסף, מחבלי הארגון ומוסלמים שקיבלו השראה ממנו ביצעו פיגועים רבים באירופה בהם נרצחו מאות בני אדם.
בוקו חראם
בניגריה פועל ארגון הטרור בוקו חראם שמטרתו היא השלטת חוקי השריעה במדינה ויצירת תאוקרטיה אסלאמיסטית באפריקה. הארגון מפעיל טרור הן נגד מוסלמים והן נגד לא-מוסלמים. הוא עלה לכותרות ב-2014 אחרי שחטף 300 נערות ניגריות. ב-7 במרץ 2015 הכריז ארגון בוקו חראם, באמצעות סרטון שפורסם באינטרנט, כי הוא נשבע אמונים למדינה האסלאמית. מאז מכונה הארגון גם "מחוז מערב אפריקה של המדינה האסלאמית".
האחים המוסלמים
הגדרתה של תנועת האחים המוסלמים כארגון טרור היא שנויה במחלוקת ובמרבית מדינות המערב היא אינה מוגדרת כהתארגנות בלתי חוקית, באופן רשמי התנועה מגנה כל גילוי של אלימות וטרור כאמצעי להשגת יעדי התנועה ובמדינות דמוקרטיות שבהן התנועה חוקית היא אנשיה מעדיפים להתמודד באופן דמוקרטי לשלטון.
הג'יהאד האסלאמי המצרי
ארגון טרור אסלאמי שהוקם בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 במצרים על ידי פעילים אסלאמיסטיים שבאו מקרב האחים המוסלמים. בדומה לאחים המוסלמים, גם הג'יהאד האסלאמי המצרי פועל נגד המשטרים החילוניים בארצות האסלאם. על פעולות הטרור של הג'יהאד האסלאמי המצרי נמנים רצח נשיא מצרים, אנואר סאדאת, (אשר חתם על הסכם שלום עם ישראל) בשנת 1981 ופיצוץ מכונית תופת בשגרירות מצרים בפקיסטן בשנת 1995- פיגוע בו נהרגו 17 בני אדם. אימן א-זוואהרי, סגנו של אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, היה בעבר מראשי הג'יהאד האסלאמי המצרי, ורוב גורמי המודיעין של המערב ומדינות ערב מצביעות על זה שהוא לא ארגון עצמאי כיום, אלא אחד מהמרכיבים של אל-קאעידה.
חמאס
ארגון טרור אסלאמי פלסטיני, אשר נוסד בשנת 1987 ברצועת עזה על ידי אנשי האחים המוסלמים בראשות אחמד יאסין, ומטרתו היא השמדת מדינת ישראל והקמת מדינת הלכה אסלאמית תחתיה בין הירדן לים. בדומה לחזבאללה בלבנון, כך גם החמאס בשטחים הקים רשת של בתי ספר אסלאמיסטיים ומוסדות צדקה, באמצעותה הוא חדר ללבבות ההמונים הפלסטיניים. החמאס הנהיג את ההתנגדות הפנים-פלסטינית לאש"ף החילוני בראשותו של יאסר ערפאת, ובפרט להסכמי אוסלו שחתם ערפאת עם ישראל בשנות התשעים. החמאס היה ארגון הטרור הפלסטיני הראשון שביצע פיגועי התאבדות נגד ישראל - מדיניות שהפכה לימים נחלתם של כל ארגוני הטרור הפלסטיניים, אף החילוניים שבהם. את גל פיגועי ההתאבדות באמצע שנות התשעים ארגן יחיא עיאש, אשר נהרג על ידי ישראל בשנת 1995 במבצע סיכול מתוכנן של השב"כ.
בתקופת האינתיפאדה השנייה (2000-2005) החמאס שיתף פעולה עם יתר ארגוני הטרור הפלסטיניים בהתקפת טרור חסרת תקדים על אוכלוסיית ישראל – האינתיפאדה השנייה, ביצע פיגועי התאבדות רבים בתוך ישראל, ניהל מאבקים קשים נגד כוחות צה"ל בשטחים והחל לשגר רקטות קסאם מרצועת עזה לעבר שדרות וסביבתה. בכל פעולות אלה הצליח החמאס לגרום לאבדות רבות של ישראלים - אזרחים וחיילים כאחד. בשנת 2004 נהרג מנהיג חמאס אחמד יאסין על ידי צה"ל, ומיד אחריו חוסל גם יורשו, עבד אל-עזיז א-רנתיסי.
בשנת 2005 נסוגה מדינת ישראל מרצועת עזה על יישוביה האזרחיים ומתקניה הצבאיים במסגרת תוכנית ההתנתקות - מהלך שאותו הציג החמאס כניצחונו. בשנת 2006 ניצח החמאס בבחירות לרשות הפלסטינית שהתקיימו בעקבות מותו של ערפאת והכריז כי "יהפוך את עזה לטהראן". באותה שנה השתתף החמאס בחטיפת חייל צה"ל גלעד שליט והגביר את ירי הקסאמים על שדרות וסביבתה - פעולות שגרמו להתקפה של צה"ל על רצועת עזה במסגרת מבצע גשמי קיץ (בסיום המבצע יצאו שוב כוחות צה"ל מהרצועה). בשנת 2007 ביצע החמאס השתלטות צבאית אלימה על רצועת עזה, במהלכה טבח באנשי הפת"ח. בסוף שנת 2008 חמאס שוב החל בהפגזה מסיבית של ערי הדרום ויישובי עוטף עזה, דבר שהביא למבצע עופרת יצוקה בו הרג צה"ל למעלה מ-700 מחבלי חמאס ופגע קשה בתשתיות ברצועה. בשנת 2014 שוב חמאס החל בירי מאסיבי מהרצועה אל יישובי עוטף עזה, אשדוד ותל אביב. ישראל יצאה אז למבצע "צוק איתן" שבו נכנס צה"ל אל תוך עזה. צה"ל הרג כאלף מחבלים והשמיד תשתיות טרור רבות, בהן למעלה מ-30 מנהרות טרור גדולות שחמאס חפר ובנה בהשקעה כספית רבה. אחרי לחימה של כחודשיים הושגה הפסקת אש הקיימת עד היום.
בנוסף לאידאולוגיות של האסלאמיזם והלאומנות הפלסטינית, מחזיק חמאס באידאולוגיה אנטישמית קיצונית: הוא מכחיש את השואה וקורא להשמדת כל היהודים, אותם הוא רואה כאויבי האל.
משמרות המהפכה האסלמית באיראן
בשנת 1979 השתלטה על איראן קבוצת מהפכנים שיעים קנאים, בהנהגתו של רוחאללה ח'ומייני, אשר השליטה מחדש את חוקי הדת המוסלמית השיעית כחוקי המדינה. המשטר האסלאמיסטי החדש קבע חוקים חדשים בשמה של הדת המוסלמית, אשר פגעו במעמד האישה, כגון חיוב כיסוי ראש לנשים ואיסור ללכת ברחוב בלי גבר. כמו כן, משטר המהפכה משקיע את עיקר כספי המדינה של איראן בהתחמשות גרעינית ובמימון טרור נגד ישראל. משטר המהפכה הוא שייסד, מממן ומאמן את ארגון הטרור השיעי חזבאללה בלבנון. כמו כן, הוא גם משקיע כסף בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ובחמאס, שתי קבוצות שאמנם שייכות לזרם הסוני של האסלאם, אולם הן די קשורות למשטר בטהראן. מאז תחילת המלחמה בעיראק ב-2003, איראן חשודה במימונן וחימושן של מליציות שיעיות במדינה זו, כגון צבא המהדי. בנוסף למימון, חימוש ואימון ארגוני טרור ברחבי העולם, מבצעת איראן פעילות טרור בינלאומית באמצעות משמרות המהפכה האסלאמית.
חזבאללה
"מפלגת האלוהים", ארגון טרור אסלאמי שיעי בהנהגתו של חסן נסראללה, אשר נוסד בשנת 1982 בלבנון בשליחותה של איראן הח'ומייניסטית; ומטרתו – הפיכתה של לבנון למדינת הלכה אסלאמית שיעית שתהווה נקודת אחיזה של איראן באזור. חזבאללה הקים תשתית אזרחית בלבנון, במסגרתה הוא מממן בתי ספר אסלאמיסטיים ומוסדות צדקה - באמצעותם קנה לו אהדה רבה בקרב האוכלוסייה השיעית בלבנון. כמו כן, לחזבאללה זרוע צבאית הפועלת נגד ישראל. בשנים 1983 ו-1984 ביצע חזבאללה את שני פיגועי ההתאבדות הראשונים בהיסטוריה נגד שגרירות ארצות הברית בביירות. בשנת 1983 ביצע חזבאללה שני פיגועי ענק נגד מטה הנחתים האמריקאי בביירות ונגד כוחות הצנחנים הצרפתיים בעיר.
לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 ניהל חזבאללה לוחמת גרילה עיקשת נגד כוחות צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון. עיקר פעולותו בלבנון וגם בסוריה, עם זאת ניסה הארגון מספר פעמים לבצע פיגועים מחוץ לגבולות אלו. בשנת 1992 ביצע חזבאללה פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובשנת 1994 ביצע פיגוע ענק בבניין מרכז הקהילה היהודית בעיר, במהלך השנים הבאות היו עוד כמה ניסיונות נפל, או פיגועים קטנים יחסית, שיוחסו לו. אך הפיגועים בארגנטינה, שנעשו גם בשיתוף איראן ובסיועה, כתומכת ומכוונת הארגון, היו הגדולים שבהם. בשנת 1996 פתח חזבאללה בירי קטיושות לעבר צפון ישראל, אשר הביא למבצע ענבי זעם, בו הפציצה ישראל את לבנון. בשנת 2000 חטף חזבאללה שלושה חיילי צה"ל – את גופותיהם החזיר לישראל כעבור 4 שנים במסגרת עסקת חילופי שבויים. בשנת 2006 חטף חזבאללה שני חיילי צה"ל מתוך שטחה הריבוני של ישראל והחל בירי טילים חסר תקדים בהיקפו ובעוצמתו לעבר ישראל - שתי פעולות שהביאו לפריצתה של מלחמת לבנון השנייה.
במאה ה-21 השתלב חזבאללה בפוליטיקה של לבנון, אך עדיין שמר על מיליציה חמושה המבצעת פיגועי טרור כנגד מתנגדיה.
ארגוני הטרור בעיראק
בעיראק קיימת מתיחות פנים-אסלאמית רבת שנים בין הסונים לשיעים, שהתפרצה אחרי נפילת משטרו של סדאם חוסיין בשנת 2003. הטרור האסלאמי בעיראק החל כהתנגדות לכיבוש האמריקאי בדמותם של פיגועים נגד כוחות הקואליציה וחטיפות אזרחים זרים שהסתיימו בעריפות מתועדות של ראשי החטופים. על הכוחות המובילים את ההתנגדות בעיראק נמנית אל-קאעידה, המבצעת את החטיפות. אולם במהרה החלו כוחות ההתנגדות להפנות את האש אחד נגד השני ולבצע פיגועים המוניים נגד אזרחים עיראקיים, מוסלמים ולא-מוסלמים כאחד, אפילו במסגדים.
ארתור קסטלר
ארתור קסטלר (בהונגרית: Kösztler Artúr; 5 בספטמבר 1905 – 3 במרץ 1983) היה סופר, הוגה דעות פוליטי ופילוסוף חברתי יהודי-הונגרי-אוסטרי-בריטי, אשר כתב בגרמנית ובאנגלית ספרים רבים המתייחסים למגוון נושאים, החל מאכזבתו מן הקומוניזם וכלה במוצאה, לפי השקפתו, של יהדות אשכנז. קסטלר זכה לפרסום בינלאומי, והיה, בין היתר, מזכירו האישי של זאב ז'בוטינסקי.
קורות חיים
קסטלר נולד בבודפשט שבהונגריה, למשפחה הונגרית יהודית דוברת גרמנית. אביו, הנריק, היה תעשיין וממציא, ובעל מפעל קטן לייצור סבון. אמו אדל ייטלש נולדה בפראג, נצר למשפחת ייטלש, וגדלה בווינה.
קסטלר למד הנדסת חשמל בבית הספר הטכני הגבוה באוניברסיטת וינה, שם נתפס לרעיון הציונות. הוא לא סיים את עול לימודיו, והחל לעבוד ככתב. בין 1926 ו-1929 התגורר בארץ ישראל. תחילה שהה בקיבוץ חפציבה למשך מספר שבועות, אך עזב לאחר שבקשתו להצטרף כחבר סורבה. חברי הקיבוץ העידו שהוא לא השתלב בעבודה החקלאית וסירב ללמוד עברית. לאחר מכן הקים עם אברהם וינשל סוכנות ידיעות בחיפה. שימש כמזכירו האישי של זאב ז'בוטינסקי, וכתב בעיתון "הצפון" ובעיתון הירושלמי "דואר היום", בעת שז'בוטינסקי היה עורכו הראשי (1928–1929). בזיכרונותיו מספר קסטלר כי בתקופה זו היה בין היתר ממציאו של התשבץ העברי הראשון. על תקופה זו כתב את ספריו "חץ בשמי התכלת" ו-"גנבים בלילה".
בשנת 1931 הצטרף קסטלר אל המפלגה הקומוניסטית. בתקופה זו היה פעיל פוליטי קומוניסטי בגרמניה, שהייתה בימיה האחרונים של רפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בתחילת שלטון המפלגה הנאצית. על רקע היותו יהודי עזב קסטלר את גרמניה, ויצא לטיול ארוך בברית המועצות. הוא טייל ברחבי ברית המועצות, והגיע למקומות רחוקים כהר אררט וטורקמניסטן, שם פגש את הסופר האמריקאי לנגסטון יוז. לאחר שחווה על בשרו את הטיהורים הגדולים של סטלין, עזב את הקומוניזם. במהלך עזיבתו את הקומוניזם ניסח קסטלר מכתב לסטלין ומברק לתובע הכללי במשפטי הטיהורים אנדריי וישינסקי, שעל שניהם חתמו שלושה מחתני פרס נובל, ובהם ביקשו השלושה לשחרר את אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי – פיזיקאי יהודי שהגיע לברית המועצות מתוך אמונה בקומוניזם הסובייטי ורצון לתרום מהידע המדעי שלו לברית המועצות, ונאסר באשמת שוא על ריגול. המכתב והמברק לא נענו מעולם. על רקע זה כתב את ספרו אפלה בצהריים.
לאחר המלחמה חזה קסטלר מראש מספר מגמות בתרבות העולם. הוא היה בין הראשונים שניסו על עצמם את הסמים פסילוציבין ו-LSD, התעניין מאוד בפאראפסיכולוגיה ונמנה עם הראשונים שקראו לפירוק העולם מנשק גרעיני. הוא כתב על מיסטיקה יפנית והודית בספרו "הלוטוס והרובוט" בשנת 1960. לאחר מכן עבר ללונדון, שם התפרנס מכתיבה והרצאה. בשנות השבעים זכה לתואר מפקד של מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
קסטלר היה תמיד חסיד של המתת חסד. מכיוון שבסוף ימיו סבל ממחלת פרקינסון ומסוג של לוקמיה, התאבד ביחד עם אשתו השלישית סינת'ייה, בגיל 77, בבליעת מנת יתר של תרופה. קסטלר הוריש את רוב רכושו לחקר הפאראפסיכולוגיה.
שליטתו של קסטלר בשפות
קסטלר דיבר את השפות הונגרית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, מעט עברית ורוסית, וייתכן שאף יידיש. ידע זה היה תוצאה מהרקע המשפחתי שלו ומהיותו נע ונד ברחבי העולם, בתחילה כתוצאה מנסיבות, ולאחר מכן מרצון. בימי חייו גר בהונגריה, אוסטריה, גרמניה, ארץ ישראל, אנגליה, ויילס, צרפת וארצות הברית. כן בילה זמן רב בברית המועצות.
קסטלר היה מסוגל לעבוד במגוון לשונות, אך עיקר עבודתו הייתה באנגלית. הוא כתב את ספריו הידועים בשלוש שפות שונות: "הגלדיאטורים" נכתב בהונגרית, "אפילה בצהריים" בגרמנית ו"הגעה ועזיבה" באנגלית. כעיתונאי כתב כתבות בגרמנית, עברית, צרפתית ואנגלית. כאמור, לטענתו הוא ממציאו של התשבץ העברי הראשון. קסטלר היה מתומכי זניחת האלפבית העברי לטובת האלפבית הלטיני (ליטון העברית).
הנשים בחייו של קסטלר
קסטלר נישא שלוש פעמים: לדורותי אשר (1935–1950) ממאין פאג'ט (1950–1953), וסינטייה ג'פריס (1965–1983). כן היה למאהבה של הפילוסופית סימון דה בובואר, דבר שיצר טינה בינו ובין סארטר.
ביוגרפיה משנת 1998 טוענת כי קסטלר הכה ואנס באכזריות מספר נשים, בין היתר את הבמאית ג'יל קרייגי. גם בביוגרפיות אחרות אודותיו הוא מתואר כאנס סדרתי אכזרי ובעל נטייה למיזוגיניה, שנהג ביד קשה עם הנשים בחייו. גילויים אלה עוררו מחאות בבריטניה, ובעקבותיהן הוסר פסלו שהיה מוצג באוניברסיטת אדינבורו. כן נמתחה ביקורת על ברית ההתאבדות שלו עם אשתו. על אף שהוא היה חולה אנוש, אשתו נראתה בריאה, וטענו כי היא הובלה אל מותה באמצעות מניפולציה רגשית של קסטלר.
קסטלר כעיתונאי
קסטלר עבד עבור מגוון של עיתונים בשפות שונות, בתחילה ככתב מדעי עבור "Vossische Zeitung" ולאחר מכן ככתב חוץ עבור "B.Z. am Mittag". כן עבד עבור עיתונו של ז'בוטינסקי "דואר היום". בתחילת שנות השלושים עבד ככתב עצמאי (פרילנסר) בשפה הצרפתית, וערך עיתון אנטי-נאצי ואנטי-סטליניסטי בשפה הגרמנית בשם "Zukunft" שמקום מושבו היה בפריז. לאחר שחרורו משביו בספרד עבד קסטלר במיוחד באנגלית עבור העיתון "News Chronicle" והעיתון "The Sunday Telegraph".
יצירתו
עבודתו של קסטלר הייתה לרוב מנוגדת לזרם המרכזי של הדעות הרווחות. לא רק שהגיע למסקנות משלו בנוגע לשאלות נפוצות, אלא שאף ניסה לענות לשאלות חשובות שאיש לא שאל. תוצר מקוריות זו הוא פרץ רעיונות בנושאים שונים, בעלי ערך שלעיתים מוטל בספק, הנע בין השרלטני לגאוני.
קסטלר והיהדות
על אף שהיה כל חייו אגנוסטיקן רקעו המשפחתי של קסטלר היה יהודי. ספרו "השבט השלושה עשר" קידם את הרעיון המוטל בספק כי מוצאה של יהדות אשכנז אינו מן העברים הקדומים כי אם מן הכוזרים. קסטלר הצהיר כי מטרתו בספר זה הייתה לשלול את בסיסה של האנטישמיות, באמצעות שלילת הקשר בין היהודי האירופי, והיהודי המקראי לו מיוחסת על ידי האנטישמים רציחתו של ישו. באופן אירוני, אומצה תאוריה זו על ידי קבוצות אנטישמיות דווקא. אוהדיהם של הפלסטינים ניסו להשתמש בה על מנת לשלול את זכותם של היהודים על ארץ ישראל. יחסו של קסטלר למדינת ישראל היה אוהד, והוא שלל את הגלות. בראיון שערך בזמן כינון המדינה הצהיר כי כל היהודים צריכים להגר לישראל או להתבולל. קסטלר שהה זמן מה בארץ ישראל בצעירותו, ואף גר בקיבוץ. חוויותיו אלו תיאר בספר "גנבים בלילה". באותה תקופה טען כי לאחר הקמת מדינת ישראל אין טעם לקיום יהודי בתפוצות, על היהודים לעלות לישראל או להתבולל עם תושבי המדינה בה הם חיים. ספרו, "הבטחה וההגשמה" מ-1949 מבטא גישה זו. בקיץ 1947, תמך בפומבי בתוכנית החלוקה.
בשנת 1987 הופקה בישראל סדרת טלוויזיה בגרמנית, על פי ספרו "גנבים בלילה".
קסטלר והמדע
קסטלר כתב ספרים רבים על מדע ועל הפרקטיקה המדעית. מבקריו מתעלמים לרוב מן האופי הפוסט מודרני של רעיונותיו המדעים, והוא היה זר לקהילה המדעית. נסיונותיו להגיע להבנה של תהליכי האבולוציה, הגיעו אף לכדי עניין בתורתו של למארק, שקדמה לתורתו של דרווין, בספרו משנת 1971 "המקרה של הקרפדה המיילדת".
עניינו במיסטיקה היווה גורם בעל משמעות ביצירתו ובחייו. הוא הוריש חלק ניכר מרכושו לאוניברסיטת אדינבורו, על מנת שזו תערוך מחקר בפאראפסיכולוגיה. סיפרו "שורשי המקריות" מתייחס לתורת הקוונטים, למקריות ולסינכרוניזם בהקשר של תורותיו של קרל גוסטב יונג. כן התעניין בריחוף ובטלפתיה.
המוזיקאי סטינג הוא קורא אדוק של כתביו המדעיים של קסטלר, ושני תקליטים של להקתו "פוליס" נושאים שמות הלקוחים מכתבי קסטלר: "הרוח במכונה" ו"סינכרוניסיטי". קסטלר עצמו זכה לראות כיצד יצירתו זוכה לקרדיט בלתי צפוי זה, והתייחס לכך בשעשוע.
קסטלר והפוליטיקה
קסטלר החזיק בדעות פוליטיות מגוונות בימי חייו החל מציונות וכלה בקומוניזם. הוא יצא במסע כנגד עונש המוות, ותמך בהתאבדות ובהמתת חסד. כן היה ממתנגדי החימוש הגרעיני.
ספרו "האל שהכזיב" הוא וידוי אישי מרתק על התאכזבותו מן הקומוניזם. הספר, שיצא בשנת 1950 הוא אנתולוגיה בה תרם קסטלר את הסיפור הארוך והמרכזי, ובה השתתפו סופרים נוספים כאנדרה ז'יד, סטיבן ספנדר וריצ'רד רייט. לספר תפקיד חשוב בהתפכחותם של אנשי השמאל במערב מתמיכתם בקומוניזם הסטליניסטי.
אהל משה
אהל משה היא אחת מהשכונות הראשונות אשר הוקמו מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים. כיום מהווה חלק משכונת נחלאות.
היסטוריה
על ריבוי השכונות בהן מופיע השם משה כתב שמואל יוסף עגנון בספרו "תמול שלשום":
במקביל, נוסדה שכונה צמודה לה מזכרת משה. במקור תוכננה אוהל משה להבנות כשכונה ספרדית, ומזכרת משה - כאשכנזית. רחובה הראשי של השכונה נושא את השם "אוהל משה" ובמקביל לו נמצא רחוב "מזכרת משה" (ראו מפה).
העיתון "הלבנון" ציין בינואר 1882 כי תוקם שכונה מחוץ לחומות העיר העתיקה ובה מאתיים בתי דירות. על פי העיתון תקציב הפרויקט הוא 5,000 לירות שטרלינג.
על פי "ספר היישוב מחוץ לחומת העיר תולדות השכונות ומיסדיהן מראשית הוסדן משנת הכת"ר עד היום (תרצ"ט)" מאת פנחס בן צבי גראייבסקי נקנה המגרש בו שוכנות שתי השכונות אוהל משה ומזכרת משה על ידי הוועד של השכונות הוותיקות יותר אבן ישראל ומשכנות ישראל וזאת באמצעות מימון שניתן על ידי הקרן מזכרת משה על ידי בא כוחו בארץ ישראל רבי יחיאל מיכל פינס. הבתים נבנו על ידי הלוואה ללא ריבית לתקופה של חמש עשרה שנים שנתנה הקרן לחברי האגודה. הבתים נרשמו לביטחון בספרי מרשם המקרקעין על שם מחברי הקרן ועם תום תשלום החוב הועברו הנכסים על שם החברים.
בקיץ 1882 החלה הבניה ובשנת 1885 סיפר עיתון "הצבי" על סיום הבניה בשכונות אהל משה ומזכרת משה כדלקמן:
העיתון ממשיך ומתאר את השכונה כדלקמן:
לפי פרופסור יהושע בן אריה כבר בשנת 1890 היו רוב בתי השכונה בנויים וככל הנראה התגוררו בשכונה לפחות שמונים משפחות יהודיות.
ניהול ענייני השכונה הופקד בידי ועד נבחר של בעלי הדירות ובידיו הופקדו נושאי שרותי התושבים בשכונה כגון אספקת מים, נושאי שרותי דת ביטחון וכיוצא בכך. לוועד היה תקציב עצמאי והבחירות נערכו לעיתים רחוקות.
המשפחות הראשונות שהתיישבו בשכונה היו יוצאי העיר העתיקה. יהודים ספרדים ממשפחות ידועות. אך ייתכן כי הדשא של השכן נראה ירוק יותר ועיתון המליץ מדווח בחודש מאי 1887 כי תושבי השכונה הראשוני מתחו ביקורת על היזמים:
מעל הכניסה לשכונה מרחוב אגריפס הוצבה כתובת זיכרון למשה מונטיפיורי. ועליה חרוט כדלקמן באנגלית: "Sir Moses Montifiori Testimonial" ובעברית:
ג'סי מארש
ג'סי מארש (באנגלית: Jesse Marsch; נולד ב-8 בנובמבר 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אמריקאי.
קריירת מועדונים
מארש נולד בעיר ראסין שבוויסקונסין, והחל את הקריירה שלו בליגת המכללות בקבוצה של אוניברסיטת פרינסטון, בה שיחק בעמדת הקשר והחלוץ. ב-1996 נבחר מארש בדראפט של ה-MLS על ידי די. סי. יונייטד בה שיחק במשך שתי עונות. בעונת 1998 הוא עבר לקבוצת שיקגו פייר. מארש שיחק שבע עונות בשיקגו פייר וזכה איתה ב-1998 בליגת ה-MLS. ב-2006 עבר לצ'יבאס ארצות הברית ושיחק בה במשך שלוש עונות, עד לפרישתו ב-2009. למארש גם שתי הופעות בנבחרת ארצות הברית.
קריירת אימון
ב-2010 מונה מארש לעוזרו של בוב בראדלי בנבחרת ארצות הברית. ביולי 2011 עם פיטוריו של בראדלי עזב מארש את תפקידו.
באוגוסט 2011 מונה למאמנה של מוניטריאול, שהצטרפה לליגת ה-MLS. לאחר עונה אחת בה הקבוצה סיימה במקום ה-12, עזב מארש את הקבוצה.
ניו יורק רד בולס
בינואר 2015 מונה למאמנה של ניו יורק רד בולס. עונתו הראשונה נחשבה להצלחה גדולה. ניו יורק רד בולס סיימה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה, ואף שלבסוף לא זכתה באליפות, זכה מארש בתואר מאמן העונה בליגה.
ר.ב. לייפציג
בקיץ 2018 מארש מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבכירה של קבוצת רד בול, ר.ב. לייפציג מהבונדסליגה הגרמנית. בלייפציג הוא עזר למאמן הקבוצה, ראלף ראנגניק, לסיים במקום השלישי בליגה והקבוצה העפילה בפעם הראשונה בהיסטוריה לליגת האלופות.
רד בול זלצבורג
מארש מונה למאמנה הראשי של רד בול זלצבורג ב-6 ביוני 2019.
ר.ב. לייפציג
מארש הוכרז כמאמנה הראשי החדש של ר.ב. לייפציג החל מעונת 2021/2022, במקומו של יוליאן נגלסמן.
ב-5 בדצמבר 2021 פוטר מארש מתפקידו לאחר רצף תוצאות רעות, בהן הדחה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
לידס יונייטד
ב-28 בפברואר 2022 מונה מארש למאמנה של לידס יונייטד.. הוא פוטר מתפקידו ב-6 בפברואר 2023 לאחר שבעה משחקים ללא ניצחון, כשהקבוצה ניצבת במקום ה-17 בטבלה.
רד בול זלצבורג
אישיים
אהל משה
מבנה השכונה
מבנה השכונות הוא מבנה ריבועי, בו מסודרים הבתים סביב חצר מרכזית בה נמצאים בורות המים לאגירת מי הגשמים - מגגות הבתים היו מוזרמים המים לבורות לשימוש התושבים. שורות הבתים בנויים בצפיפות מסביב לחצר מרכזית אליה פונים חזיתות הבתים. חלקו האחורי של הבית פונה אל מחוץ לחצר וכך נוצר אזור מוגדר ומגודר ששערים קבועים בכניסה לסמטאות המובילות לתוך המתחם. שערי הכניסה היו ננעלים בשעות הלילה על מנת להגן על תושבי השכונה. הצמתים בתוך השכונה נבנו בתצורת T על מנת למנוע יצירת צורת הצלב.
בשכונה פעלו מוסדות משותפים לכלל התושבים כגון מאפיה, מקווה, בית כנסת אהל משה הגדול ותלמוד תורה.
שכונת "אהל משה" תוכננה ופעלה כמו שכונות שהוקמו באותה תקופה בירושלים, אגודות על בסיס של עזרה הדדית ושכונה שהיא יחידה אורבאנית אורגנית המנהלת מארג חיים בעל צביון ייחודי. בהמשך נבנו שני בתי כנסת נוספים. בית הכנסת "בית אברהם ואהל שרה" בנוסח קהילת יהודי יאנינה - קהילה עתיקת יומין מתקופת גירוש רומי הנמנית עם הקהילות הקרויות רומניוטים. ביהכ"נ פעיל היום וממשיך במסורת אבות. בית הכנסת נמצא בקומה השנייה ברחוב הגלבוע ליד גן התות. בית כנסת נוסף הוא בית הכנסת טוראנטו סמוך לרחוב הגלבוע ליד פתח השכונה המוביל לשכונת זיכרון טוביה בית כנסת בן חדר אחד שעזרת הנשים היא למעשה בסימטא על ספסלים ליד הפתח.
סוציאל-דמוקרטיה
סוֹצְיָאל-דֶמוֹקְרָטְיָה היא גישה כלכלית ופוליטית ששואפת לקדם צדק כלכלי וחברתי בתוך מערכת דמוקרטית עם כלכלת שוק חופשי. זו השיטה הקיימת ברוב המדינות המפותחות ונקראת בשמות שונים כגון כלכלת שוק סוציאליסטית בהתייחס למדינות מערב אירופה, המודל הנורדי בצפון אירופה, או מדינת רווחה.
אהל משה
השכונה כיום
בשכונה נמצא מתנ"ס "לב העיר", השוכן בבית משפחת יעקובזון ששנים רבות היה נטוש ועמד שומם, המבנה שופץ על ידי קרן היסוד וכיום הוא מרכז לפעילות תרבותית בשכונות נחלאות ומרכז העיר. ב"לב העיר" פועלת משנת 2002 קבוצת המשוררים הירושלמית כתובת העורכת ערבי קריאה, תערוכות וסדנאות. על פי אתר האינטרנט של הקבוצה מטרת פעילותם היא לקדם את פעילות כתיבת והשמעת שירה בירושלים ולהיות כתובת למשוררים בירושלים.
סוציאל-דמוקרטיה
ראשית הסוציאל-דמוקרטיה בתנועה המרקסיסטית במאה ה-19, אם כי לאחר המהפכה הבולשביקית והיפרדות המפלגה הקומוניסטית מן התנועה הסוציאל-דמוקרטית, החל תהליך של התמתנות אידאולוגית של התנועה תוך התרחקות מן המרקסיזם והתקרבות לעקרונות השוק החופשי. בהתפתחות זו אימצה התנועה הסוציאל-דמוקרטית עמדות מתונות יותר, השואפות לשלב בעלות ממשלתית ועקרונות של מדינת רווחה במסגרת מידה מסוימת של קפיטליזם תוך מעורבות גבוהה יחסית של הממשלה במשק.
אהל משה
השכונה בתרבות
השכונה וסיפורי החיים שמה שימשו לבסיס והשראה למחזה "בוסתן ספרדי". זהו אוסף סיפורים, מערכונים ואגדות ממורשת יהדות ספרד שנכתבו על ידי הנשיא לשעבר יצחק נבון והשירים נלקחו מאוסף שירי הלדינו של החוקר יצחק לוי. כל הקטעים בהצגה מתארים את הווי סמטאות השכונה בשנות העשרים של המאה העשרים, דרך תיאור חייה של משפחה ירושלמית ספרדית. להצגה הייתה מאז השפעה אמיתית על השכונה, גן שנמצא בשכונה והיה ידוע כגן התות קיבל ביולי 2005 רשמית את השם גן הבוסתן הספרדי על שם ספרו המפורסם של הנשיא "יצחק נבון". המחזה בוסתן ספרדי זכה בפרס כינור דוד בשנת 1970. נכון לינואר 2007 העלה תיאטרון הבימה את ההצגה ה-1,000 של המחזה.
הגן מככב בשיר "גן התות" באלבום "לזוז" של להקת הדג נחש ומתוארת בו האוכלוסייה המגוונת שעוברת בו. בנוסף, העצים בגן מוזכרים בשיריו של יוסי בנאי.
סוציאל-דמוקרטיה
התפתחות הסוציאל-דמוקרטיה
הסוציאל-דמוקרטיה יונקת ממספר שורשים. שורש אחד נעוץ בהסתעפות של הענף היעקוביני של הרפובליקניזם הצרפתי שאימץ את הצורך ברפורמות חברתיות מטעם המדינה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-19, אולם ראה אותם כחלק מהדרישה של הרחבת זכות הבחירה. זאת הייתה העמדה שאומצה באגודות הרפובליקניות של פריז כבר ב-34–1833. שורש אחר נעוץ בחלק מהוגי הדעות של הסוציאליזם הראשוני, שכונה אוטופיסטי בידי קרל מרקס. חלק מהוגי דעות אלה, כגון בושז, פעלו למען הפצת הרעיון של עובדים שינהלו בעצמם את אמצעי הייצור שלהם ויחלקו ברווחים במסגרת מה שקרוי היום קואופרטיבים. שורש נוסף וחשוב של המחשבה הסוציאל-דמוקרטית טמון בהגות של סוציאל-דמוקרטים גרמנים כמו אדוארד ברנשטיין וההתארגנות הפוליטית שלהם במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית.
בהשפעת הוגי דעות וארגונים אלה הגיש לואי בלנק בשנת 1848 הצעה להספקת עבודה לפועלים מובטלים תמורת שכר מינימום מובטח. היוזמה התקיימה חודשים אחדים בלבד וביטולה הביא להתקוממות של עובדי פריז שדוכאה. ניתן לראות בכך את הניסיון הראשון של מדיניות סוציאל-דמוקרטית עוד לפני המניפסט הקומוניסטי. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הראשונה בשם זה הוקמה בגרמניה ב-1862 על ידי פרדיננד לאסאל. היא דגלה בהקמת ארגון ייצוגי של עובדים אולם גם בהשתתפות בבחירות, ותמכה במדיניות החברתית של אוטו פון ביסמרק. לאסאל, שהיה ממוצא יהודי, היה חבר בליגה הקומוניסטית אולם הקמת המפלגה גררה אותו לעימות חריף עם מרקס שהתנגד לשיתוף פעולה כזה.
הצלחת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה הביאה להקמה מפלגות דומות ברחבי אירופה כגון הלייבור הבריטי. בצרפת לעומת זאת הוקמה מפלגה סוציאליסטית שהייתה אמנם בעלת אידאולוגיה מרקסיסטית, אולם תמכה אף היא בשילוב עם ארגוני עובדים ובפעילות פרלמנטרית. השילוב של מפלגות שמאל הביא בשנות השלושים של המאה ה-20 להקמת ה"חזית העממית" קצרת המועד, בראשות לאון בלום. הממשלה בראשותו הייתה הראשונה שהביאה לחקיקת חוק חופשה שנתית של שבועיים ימים. לאחר מלחמת העולם השנייה התרחקה הסוציאל-דמוקרטיה עוד יותר משורשיה המרקסיסטיים. הסוציאל-דמוקרטים חדלו מלראות במדינה מסווה לשליטה מעמדית ורואים בדמוקרטיה הפרלמנטרית תנאי הכרחי ליישום הסוציאליזם באמצעות מדיניות רווחה מודרנית ובקרה (ולא בעלות) של המדינה על אמצעי הייצור.
התכווצותו של מעמד הפועלים והתרחבות המעמד הבינוני, גרמו לשינוי נוסף בסוציאל-דמוקרטיה, שקהל המצביעים המרכזי שלה חדל מלהיות מבוסס על פועלי חרושת ומתבסס היום בעיקר על בני המעמד הבינוני, ולעיתים קרובות דווקא על החלקים המבוססים יותר בו.
החל בסוף שנות השבעים, חוו המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות בעולם המערבי משבר, בעקבות משבר כלכלי במדינת הרווחה. בעקבותיו, עלו לשלטון ברוב מדינות הרווחה מפלגות שמרניות. אלו לא פירקו את מנגנוני הרווחה שקידמו המפלגות הסוציאליסטיות, אך ניהלו מדיניות תקציבית מרוסנת, שהביאה לקיזוז משמעותי ומתמשך בחלק ניכר ממנגנוני התמיכה של מדינת הרווחה.
מודלים מתקדמים (ותאורטיים) יותר שהתפתחו בהמשך למוטיבציה הסוציאל-דמוקרטית לשלב שוק חופשי ורווחה, הם למשל רעיונות של כלכלה דמוקרטית, המתייחסים למדינה עם שוק חופשי הבנוי מחברות בשליטת העובדים.
עקרונות הסוציאל-דמוקרטיה
הסוציאל-דמוקרטים גורסים כי זכויות אדם חסרות תועלת ללא זכויות חברתיות. לטענתם, הזכות לכבוד חשובה ועל מנת לממש אותה על הממשלה לספק זכויות חברתיות. בנוסף, לתפיסתם הזכות לחיים חסרת משמעות בלא הכנסה כספית מינימלית לרכישת מזון או בהיעדר גישה לשירותי בריאות, גם הזכות לחירות ריקה מתוכן בהיעדר שוויון כלכלי.
יסוד נוסף של הסוציאל-דמוקרטיה מתייחס לפגיעה מסוימת בחירות למען השוויון; בעוד תומכי הליברליזם מדגישים את עקרון החירות והשוויון בפני החוק, הרי שהסוציאל-דמוקרטיה מבליטה את מרכזיות השוויון החומרי לצד יסודות אלה בכל תפיסה דמוקרטית וטוענת כי בלעדי השוויון החומרי, לא יכולים להתקיים החירות והשוויון בפני החוק. כדברי ריצ'רד הנרי טוני: "בשעה שרואים את החירות ראייה מציאותית כהסדר שמחייבים ממנו לא מינימום של זכויות אזרחיות ופוליטיות בלבד, אלא גם ערבויות שהחלש מבחינה כלכלית לא יהיה תלוי בחסדו של החזק מבחינה זו, ושהאספקטים של החיים הכלכליים המשפיעים על מצבם של הכל יהיו כפופים לרצונו של הכלל – הרי מידה גדולה של שוויון לא זו בלבד שאינה סותרת חירות זו, אלא אדרבה, היא אף חיונית לקיומה". פתגם מרקסיסטי אומר כי: "חירות היא החופש לבחור מתחת לאיזה גשר לישון".
רוב הסוציאל-דמוקרטים השלימו עם כך שלא ניתן להשיג שוויון מוחלט בעושרם החומרי של בני האדם. ואולם הם גורסים – בניגוד לליברלים – כי ניתן וראוי לצמצם באופן ניכר את הפערים החברתיים באמצעות מיסוי ותשלומי העברה. כמו כן, הסוציאל-דמוקרטיה גורסת כי סך העושר חשוב פחות מאופן החלוקה שלו. למשל, 20 שקלים המתחלקים בין 10 אנשים כך שאחד מחזיק 15 והאחרים מתחלקים בחמשת הנותרים, עדיף פחות ממצב בו ישנם 10 שקלים בלבד, אך כל אדם מקבל שקל שלם (כך כל אדם מקבל יותר ממה שהיה לו קודם). עמדה זו מתבססת על העיקרון שהמדינה קיימת כדי לעזור ראשית לאזרחים וכי גודל הכלכלה הוא רק אמצעי.
ביקורת על הסוציאל-דמוקרטיה
נאו מרקסיסטים, ובראשם הרברט מרקוזה, הוסיפו על טיעוני קודמיהם. מרקוזה התבסס על הטיעון שהסוציאל-דמוקרטיה משככת את זעם ההמון, על מנת ליצור את תיזת האדם החד־ממדי שלו. לפי מרקוזה, תחושת הרווחה הכללית שמאפיינת את הסוציאל-דמוקרטיה, מוציאה את העוקץ מכל ביקורת חברתית שעתידה לקום. בלא ביקורת, החברה לא יכולה להתפתח. האדם מאבד לחלוטין את החשיבה הביקורתית שלו ולפיכך גם את האינדיבידואליות שלו. הוא הופך ליצור חד־ממדי, בלא היכולת להתנגד לניצול שהוא חווה בחברה הקפיטליסטית.
אהרון בוטבול
הרב אהרון בוטבול (נולד בז' באייר ה'תשי"ט, 15 במאי 1959) הוא רב אזורי בחבל מודיעין, ראש בית ההוראה יביע אומר והסמכות ההלכתית של מכון דורות. מגיש תוכנית שבועית ברדיו קול ברמה. מרבני הוועד העולמי. שימש במשך כ-15 שנה ראש ישיבת 'לווית חן'. בעבר היה ראש ישיבת תורה ודעת.
ביוגרפיה
נולד במרוקו ליצחק ולאנט. כשהיה כבן שנה וחצי, באוגוסט 1960, עלו הוריו לישראל והתיישבו בבני ברק. למד בישיבת איתרי בירושלים. הוא נשא לאשה את לאה, בתו של הרב עובדיה יוסף.
לאחר נישואיו למד בכולל. כיהן בהמשך כראש כולל. 15 שנה כיהן כראש ישיבת לווית חן, וכן, מספר שנים כראש ישיבת 'דעת ותורה'.
כיום, הרב בוטבול הוא רב אזורי בחבל מודיעין, יו"ר בית ההוראה יביע אומר, הפועל ממודיעין עילית, והסמכות ההלכתית של מכון דורות. מרבני הוועד העולמי. מלמד כיום באופן קבוע במספר כוללים וישיבות, ביניהם כולל חזון עובדיה וישיבת אפיקי דעת בשדרות.
תרמוגרפיה רפואית
תֶּרְמוֹגְרַפְיָה רפואית היא תחום בתרמוגרפיה המפיק מידע אבחוני מקרינה תת-אדומה של גוף האדם. תרמוגרפיה עושה שימוש במצלמות תרמוגרפיות כדי ליצור הדמיית תת-אדום, בדומה להדמיה באמצעות אולטרה סאונד או באמצעות קרני רנטגן.
תרמוגרפיה מאפשרת זיהוי אזורים בגוף בהם זרימת הדם אינה תקינה ונעשה בה שימוש על ידי וטרינרים ורופאי ספורט כדי לזהות דלקות.
טכנולוגיה
מצלמת האינפרא אדום קולטת בעיקר את קרינת החום הנפלטת משכבת הדרמיס של העור, עד עומק של כ-5 מ"מ. השינויים בחום הנפלט מהעור תלויים אך ורק בשינויי זרימת הדם בדרמיס. חום הנוצר בשרירים, במפרקים או בעצמות אינו מולך לרקמת העור ולכן אינו משפיע על טמפרטורת העור. אין הולכה ישירה של חום מהחלקים הפנימיים של הגוף הגורמת לשינויים בטמפרטורת העור. כלומר, המצלמה לא קולטת באופן ישיר תהליכי חום המתרחשים בתוך הגוף עם זאת, מטפלים אלטרנטיביים טוענים כי ניתן לגלות בעזרת המצלמה תהליכים פנימיים.
בסיס תאורטי לשימוש בתרמוגרפיה ככלי לאבחון אזורים שלא נקלטים באמצעות המצלמה
כאשר מצב כלי הדם, הלימפה והעור נורמלי, השליטה והויסות של זרימת הדם בדרמיס היא בעיקרה נוירו-וסקולארית, והיא נעשית על ידי מערכת העצבים הסימפתטית. המרכיבים של תגובה סימפתטית זו הם גם אדרנרגיים וגם כולינרגיים. המרכיב האדרנגי גורם לואזוקונסטריקציה (היצרות כלי הדם) והמרכיב הכולינרגי גורם לואזודילציה (הרחבת כלי הדם) במיקרוסירקולציה (זרימת הדם הזעירה) העורית. ויסות סירקולציה עורית זו נובע מה- embryonic anterior neural ridge, אשר מייצר את ה-sympathetic paravertebral ganglion. הסיבים הפוסט-גנגליונים מחוברים לכל אחד מאיברי הגוף וגם לעור. 31 זוגות העצבים הפריפריאליים מכילים 8-35% סיבים ללא מיאלין שהם מתפקדים כ-afferent או efferent הסימפתטי. דרך סיבים אלה נעשית השליטה על המיקרוסירקולציה העורית. בכל אחד מעצבי עמוד השדרה יש חלוקה לגבי (dorsal) ובטני (ventral), ובהתאם לזה נעשית גם חלוקתם לשליטה על חלקי העור השונים. לחלק הבטני של כל עצב פריפריאלי יש חלוקת משנה לצידי (lateral) ולקדמי (anterior), עם שליטה בהתאמה על חלקי העור שהוקצו להם. השליטה על זרימת הדם בחלקי העור השונים נעשית על ידי סיגנלים המועברים מהעצבים הפריפריאלים דרך הסיבים הפוסט-גנגליוניים חסרי המיאלין אל הקולטנים הנוירו-וסקולאריים שבעור. לדוגמה, כאשר יש דלקת פנימית בגוף (ולא חשוב באיזה עומק), יועבר המידע דרך סיבי העצבים הסימפתטיים הקשורים לאזור הדלקתי אל מערכת העצבים המרכזית, אשר תגרום לתגובה סימפתטית באותו אזור בעור הקשור לאזור הדלקתי. תהיה ירידה בטונוס המוטורי הסימפתטי באותו חלק של העור (הפחתה בתפקוד הסימפתטי). זה גורם לפתיחה רבה יותר של הספינקטרים הפוסט-גנגליונים השולטים על זרימת הדם העורית באותו אזור, זרימת הדם תתגבר והדבר יתבטא בהיפרתרמיה באותו חלק של העור. שינוי זה בטמפרטורה נקלט בקלות וברמת דיוק גבוהה על ידי המצלמה התרמוגרפית.
תאוריה אחרת מבססת את האבחון התרמוגרפי על סימטריה הקיימת בגוף. תבנית נורמלית של פני העור אצל אדם בריא נחשבת כזו שבה יש סטיית טמפרטורה של פחות מ-0.3 מעלות צלזיוס על פני 95% מהשטח החיצוני של עור הנבדק. התרמוגרפיה מראה תהליכים פיזיולוגיים ולא מראה מצב אנטומי נתון כפי שקורה למשל עם מכשירי רנטגן. כך ניתן, לדוגמה, לגלות בעזרת התרמוגרפיה בעיות בעמוד השדרה או בגפיים הקשורות לחוסר תפקוד ואזומוטורי, אותן לא ניתן להראות בבדיקות הרדיולוגיות המקובלות. כאשר רואים בתרמוגרם (צילום תרמוגרפי) הפרשי טמפרטורה משמעותיים בין שני מקומות מקבילים מצידי הגוף, שאמורים להראות סימטריה, זה מצביע על אפשרות של בעיה עצבית, כי מכניזם ואזומוטורי פגום מתבטא בא-סימטריה תרמלית. מאחר שרב חלקי הגוף הם סימטריים, גוף הנבדק משמש בתרמוגרפיה כבקרה של עצמו.
בגירוי שורש עצב מופיעה ירידת טמפרטורה בדרמטומה הנמצאת באותו צד של הגוף בו נמצא העצב הקשור אליה. דרמטומה היא אזור בעור הקשור לסיגמנט בחוט השדרה. עשויה להיות לפעמים חפיפה של דרמטומות, כך ששני סיגמנטים של חוט השדרה מעצבבים את אותו חלק של העור. הכרת פריסת הדרמטומות על פני הגוף משמשת לאיתור מיקומן של הפרעות בחוט השדרה.
שימושים עיקריים
התרמוגרפיה אינה מחליפה את שיטות האבחון האחרות, אלא מוסיפה להן אפשרויות חדשות ובכך מרחיבה ומשפרת את יכולות המערכת הרפואית בגילוי, הערכה ואבחון של בעיות רפואיות שונות.
אחד ההבדלים המשמעותיים בין תרמוגרפיה לבין צילומי רנטגן (כגון ממוגרפיה או CT) הוא בכך שמכשירי הרנטגן "רואים" אנטומיה (עצמות, גידולים וכו') ואילו התרמוגרפיה "רואה" תהליכים פיזיולוגיים בזמן אמת. תהליכים אלה מתבטאים בשינויים בקרינת החום הנפלטת מהגוף. שינויים אלה נקלטים במצלמת הא"א ברמת דיוק גבוהה מאד.
גילוי מוקדם של סרטן השד
במחקרים לא נמצא כי לתרמוגרפיה יעילות כאמצעי לזיהוי מוקדם של מחלות שד והשיטה נדחתה על ידי הרפואה הקונבנציונלית.
מחלות מסוימות, כמו סרטן השד, מתפתחות במשך שנים לפני שמתגלים הסימנים הראשונים להימצאותן בגוף. ככל שהמחלה מתגלה מוקדם יותר, קל יותר לטפל בחולה ובגורמי המחלה וקיים סיכוי גבוה יותר להחלמה מלאה ולמניעת מצבים שמחייבים טיפולים אגרסיביים כמו ניתוח, כימותרפיה, הקרנות וכו'.
כל גידול סרטני זקוק לכלי דם חדשים שיזינו אותו. הגברת זרימת דם באזור מסוים בגוף מתבטאת בפליטה רבה יותר של חום באותו אזור. ישנם חוקרים הטוענים שסרטן שד מתגלה על ידי ממוגרפיה רגילה רק כ- 8 שנים בממוצע לאחר התחלת התהליך הסרטני (קצב התפתחות המחלה יכול להשתנות מאוד בהתאם לגיל החולה ולגורמים נוספים). התרמוגרפיה לעומת זאת, "רואה" את התהליך ולא את הגידול עצמו, וניתן לגלות באמצעותה אותו סרטן כ- 5-10 שנים לפני שניתן לגלות זאת בשיטות אחרות. המחקר מראה שגילוי מוקדם של סרטן שד בעזרת תרמוגרפיה מאריך את תוחלת החיים של הנבדקות ב-61% בממוצע.
רמת הרגישות והדיוק של הבדיקה התרמוגרפית לגילוי סרטן השד עומדת על כ- 90%. בדיקה תרמוגרפית שנעשית לפני ממוגרפיה יכולה למקד את הבדיקה הממוגרפית במקומות שנמצאו בתרמוגרפיה כחשודים. כאשר משלבים בדיקה תרמוגרפית עם בדיקה קלינית של רופא ועם ממוגרפיה, עומדת רמת הגילוי המוקדם של סרטן השד על כ-95%.
הבדיקה מתאימה לנשים (וגברים) בכל הגילים, והיא שימושית עוד יותר לנשים מתחת לגיל 50, אשר הממוגרפיה פחות יעילה עבורן. אצל נשים בגילאים אלה, ואצל נשים מבוגרות יותר אשר לוקחות הורמונים, רקמת השד צפופה יותר, מה שמקשה על הממוגרפיה הרגילה לגלות מקומות חשודים.
סיכונים ותופעות לוואי
תרמוגרפיה אינה משדרת קרינה לגוף. המצלמה קולטת את קרינת החום שהגוף עצמו פולט, כך שהבדיקה בטוחה לחלוטין.
אישור הרשויות
ב-1982 אישר ה-FDA את השימוש בתרמוגרפיה כמרכיב משלים בתהליך הבדיקות לגילוי סרטן שד וציין כי לא נמצאו ראיות ליעילות הבדיקה.
ג'ין רודנברי
יוג'ין ווסלי "ג'ין" רודנברי (באנגלית: Eugene Wesley Roddenberry, 19 באוגוסט 1921 - 24 באוקטובר 1991) היה תסריטאי אמריקאי שהתפרסם ביצירתו "מסע בין כוכבים".
רודנברי היה טייס וקצין משטרה לשעבר וחובב מדע בדיוני מאז ילדותו. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 עסק בכתיבת תסריטים לתוכניות טלוויזיה קיימות. ניסה את כוחו גם ביצירת סדרות חדשות, ניסיונות שלא צלחו כשלא שרדו מעבר לשלב הפיילוט. ב-1963 הפיק את הסדרה "The Lieutenant" (הסגן) שבמהלכה פיתח את הרעיון הראשוני למה שלימים ייהפך ל"מסע בין כוכבים". באותה תקופה סדרות מדע בדיוני לא היו חזון נפרץ. המירוץ לחלל בין ארצות הברית וברית המועצות עדיין היה בתחילת דרכו, והמעט ששודר היה בעל אופי בידורי והוא חיפש ליצור סדרה עם ערך מוסף, דרמטי יותר.
רודנברי הציע את "מסע בין כוכבים" לחברות הפקה שונות, כולל MGM ו-Desilu Productions. למרות שהוא קיבל תשובה חיובית מ-MGM, לא הוגשה הצעה. בסופו של דבר, רודנברי נשכר כמפיק על ידי Desilu Productions, שם היה לו החופש לעבוד על הפרויקטים שלו. הפיילוט הראשון שלו, שכותרתו "סיפור המשטרה", לא נקלט על ידי אף רשת. Desilu Productions עמדה אז בפני קשיים כלכליים. רודנברי פנה אז לאוסקר כץ, ראש תחום התכנות ב-Desilu, כדי למכור את סדרת מסע בין כוכבים. תחילה הם פנו ל-CBS, שוויתרה על ההזדמנות. מאוחר יותר נודע להם ש-CBS התעניינה במסע בין כוכבים בגלל סדרת המדע הבדיוני שלהם, Lost in Space. לאחר מכן רודנברי וכץ לקחו את הרעיון ל-NBC, הפחיתו את מרכיבי המדע הבדיוני והדגישו את הדמיון למערבונים פופולריים. NBC מימנה שלושה רעיונות לסיפורים ובחרה את "The Menagerie", שנודע לימים כ"הכלוב", שיהפוך לפרק פיילוט. NBC סיפקה את רוב המימון, ו-Desilu שילמה עבור העלויות הנותרות. דורותי פונטנה (ד"ס פונטנה) התקבלה לעבודה כעוזרת של רודנברי.
במהלך ההפקה של מסע בין כוכבים, רודנברי התחיל מערכת יחסים עם השחקנית מייג'ל בארט. הוא כתב את הדמות מספר אחת בפיילוט במיוחד עבורה, והיא הציעה את לאונרד נימוי לתפקיד ספוק. שאר צוות השחקנים הורכב, והצילומים התרחשו בסוף 1964. לאחר סיום ההפקה, פרק הפיילוט לא הצליח להרשים את קהל המבחן, אבל NBC הסכימה לתת לו הזדמנות נוספת והזמינה פיילוט שני. פותחו כמה תסריטים, ובסופו של דבר נבחר להפקה "Where No Man Has Gone Before". רודנברי שאף ליצור צוות מגוון מבחינה גזעית, מה שהרשים את השחקן ג'ורג' טאקי במהלך האודישן שלו.
ההפקה של הפיילוט השני החלה באמצע 1965 בעלות נמוכה יותר מהפיילוט הראשון. בינתיים, רודנברי המשיך לעבוד על פרויקטים אחרים. בדצמבר הוא כתב מילים לשיר הנושא של מסע בין כוכבים, מה שגרם לעימות מסוים עם המלחין, אלכסנדר קוראז'. בפברואר 1966 אישרה NBC את רכישת מסע בין כוכבים, והתוכנית הייתה אמורה להיות משודרת בסתיו של אותה שנה.
סרקופג
סַרקוֹפָג הוא מְכל אבן המשמש כארון קבורה. המילה מקורה במילה היוונית סרקוֹפגוֹס (σαρκοφαγος), שמשמעותה "אכלן בשר".
היסטוריה
תיעוד עשיר במיוחד של שימוש בסרקופגים מתקופת מצרים העתיקה התגלה בחפירות באתרים שונים במצרים. פרעונים ובני המעמד הגבוה נחנטו ונקברו בסרקופגים.
סרקופגים מלפני יותר מ-3,000 שנה נמצאו בסקארה, אתר קבורה עתיק בקרבת קהיר שהיה עיר הקברים של ממפיס.
בסוף המאה ה-19 התגלה בשכם סרקופג שומרוני מהתקופה הרומית.
בשנת 2015 נחשף באשקלון סרקופג מהתקופה הרומית.
ישנם סרקופגים רבים שנמצאו ונשמרו כמו סרקופג אלכסנדר, סרקופג הזוג הנשוי, סרקופג יוניוס באסוס ועוד.
הסרקופגים הופיעו מחדש בארצות הברית במהלך הרבע האחרון של המאה ה-19. הם המשיכו להיות פופולריים בשנות ה-50, למרות הפופולריות של מצבות שוכבות (אשר ניתן היה לתחזק בקלות רבה יותר).
מבנה
מרבית הסרקופגים נעשו מאבן גיר קשה ועוטרו בעיצובים שונים, בסרקופגים שנמצאו באזורים בהם התגוררו יהודים בזמן בית המקדש השני גולפו דגמים גאומטריים וצמחיים, לעומת סרקופגים הלניסטיים בהם גולפו דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
חלק מהסרקופגים נבנו להיות מעל האדמה, כחלק מקבר מפואר ומשוכלל. אחרים נועדו לקבורה צנועה בלבד ומוקמו באולמות תת-קרקעיים. הסרקופג בדרך כלל היה שכבת ההגנה החיצונית של המומיות המצריות המלכותיות, עם כמה שכבות של ארונות מתים המונחים בתוכו.
הרודוטוס האמין בטעות, שהסרקופג עשוי מאבן מיוחדת שמכלה את הגופה השוכנת בתוכה.
דיולה
דיוּלה (או גיוּלה, עם ג או ד מרוככים) (בהונגרית: Gyula, במקורות שונים מופיעות גם הצורות Gyla / Jula / Jila) היה שמם של כמה מנהיגים מההיסטוריה המוקדמת של הונגריה. לשם זה - דיולה - הייתה גם משמעות של תואר הנהגה צבאי בקרב השבטים ההונגרים (לעומת "קָנְדֶה" kende - המנהיגים הרוחניים).
דיולה הראשון
"דיולה הראשון" היה אחד משבעת המנהיגים השבטיים ההונגרים שכבשו את טרנסילבניה בימי ארפאד. בכרוניקה של שימון קזאי שמו (Jula) מצוין כשלישי בין השבעה.
דיולה השני
דיולה השני (מהמאה 10) היה ראש השבט ההונגרי (מדיארי או מגיארי) דיולה. לפי הכרוניקות הונגריות שלט בטרנסילבניה עד למחצית המאה העשירית ונשא תואר של דוכס או ווייבוד dux magnus et potens (דוכס גדול וחזק). היה המנהיג ההונגרי הראשון שהתנצר, אבל לפי הפולחן היווני.
חוקרים הונגרים אחדים (כמו גיולה קרישטו) קוראים לו "זומבור דיולה" (בהונגרית: Zombor gyula) ומזהים בו את "זוֹמבוֹר" או "זוּבוֹר" המוזכר בכרוניקה "גסטה הונגארורום" (Gesta Hungarorum) מהמאה ה-13, אף על פי שהמחבר האלמוני (אנונימוס) של הכרוניקה מזכיר כי זומבוד ודיולה (Gyyla/Geula) היו אחים.
בספרי שנה גרמניים בני זמנו מהמאה ה-11 מציינים כי "דיולה הצעיר" או השלישי שהתעמת עם המלך ההונגרי אישטוואן הראשון והקדוש היה דודו של המלך - בלטינית avunculus. מכאן ההשערה כי היה אח של אמו של מלך ולא בן דוד שלה. לפי אנונימוס, דיולה השני היה אב לשתי בנות - קארולד ושארולט. שרולט או שארולטה (Sarolta) הייתה אשתו של גזה ואמו של אישטוואן, המלך ההונגרי הראשון. לפיכך לפי ההשערה של קרישטו -הוא היה גם אביו של גיולה השלישי.
רקע משפחתו
לפי גרסאות אגדיות מסוימות היה בנו הבכור של טוהוטום, אותו מפקד בשרותו של ארפאד, שהביס את השליט הרומני ג'לו והקים את הנסיכות ("ווייבודט" או ווייבודות) של טרנסילבניה. לפי הכרוניקה של אנונימוס - הוא היה נכדו של טוהוטום ובנו של הארקה.