cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בדרך הביתה
הקשרים לאומיים
בסרטו מועלים הקשרים לאומיים רבים. הנושא הראשון הוא התמוטטות ערכיה של הציונות אל מול עליתם של ערכים קוסמופוליטיים. תומר הוא בן למשפחה חקלאית, עובדת אדמה, לוחמת על הגנת המולדת, ושורשית. תומר עצמו תיעד את שירותו בסיירת צנחנים. לאור המצב הפוליטי נראה כי דור הבנים במשפחה אינו מעוניין להמשיך בעבודת החקלאות במושב, ובוחר לחיות בארצות הברית. הסרט מתעד את אכזבתה של אמו על עזיבתו של בנה הבכור, שהיה טייס, לטובת מגורים בארצות הברית. היא חשה נבגדת שבן אחר בן עוזבים לארצות הברית, ומציינת כי ישראל היא הבית היחידי לעם היהודי. הימן מתעד את התבגרותם של אחייניו שבתחילת הסרט היו תינוקות ובסיומו נערים ונערות. הוא מתעד את הקונפליקט שנוצר להם בין הזהות הישראלית לזהות האמריקאית. לעומתו אחייניו לא רואים את הקונפליקט ולא סבורים שעליהם לבחור זהות ולקשור אותה למקום מגורים גאוגרפי. אחייניתו לעיתים מדברת עם תומר בעברית ולעיתים באנגלית, ומציינת כי היא לא מרגישה מוגבלת לחיות בכל מקום בעולם. בסופו של דבר, תומר בוחר בחיים משותפים עם בן זוג גרמני. אף על פי שסבו ברח מגרמניה הנאצית והפטיר: "אני עם הגרמנים גמרתי".
תומר תיעד גם את מצעד הגאווה בירושלים. איתמר, שוב מבקש מתומר לחוות את הרגע ללא המצלמה, אך תומר מסרב ומתעד את התגובות הקשות של הרחוב הירושלמי נגד המצעד, ואת התגובה של החברה הישראלית להומואים.
יש הטוענים כי היימן הוא דוגמה בולטת לדור ה-Y, מאמין בערכים ליברלים, פורץ גבולות לאומיים, משתמש במכשירים דיגיטליים (כגון המצלמה) שמשנים את חייו.
פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס
פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס הוא פסטיבל המתקיים בלוס אנג'לס, קליפורניה, פעם בשנה למשך שבועיים, ומוצגים בו סרטים וסדרות ישראליות.
הפסטיבל הוקם בשנת 1982 על ידי מאיר פניגשטיין. בתחילתו של הפסטיבל היו רק 6 סרטים. הפסטיבל הפך לאחד מהאירועים התרבותיים החשובים ביותר, ומשמש כמקור גדול להצגת סרטים בארצות הברית. מלבד לוס אנג'לס, פסטיבל זה מתקיים גם בניו יורק ובמיאמי. הפסטיבל משמש כייצוג של תעשיית הקולנוע והטלוויזיה הישראלית. לפסטיבל זה יש תפקיד נוסף, והוא החלפת רעיונות ודעות בין תרבויות כדי לקדם סובלנות והבנה בין הקהלים השונים, והוא מראה את המגוון התרבותי והחברתי של ישראל. עד 2017 הקרין הפסטיבל יותר מ-1,000 סרטים עלילתיים, סרטים דוקומנטריים, דרמות טלוויזיוניות וסרטי סטודנטים בפני מאות אלפי צופים. כמו כן הביא הפסטיבל יותר מ-450 קולנוענים ישראלים לארצות הברית וחיבר בין קהילת היוצרים בחו"ל לבין קהילת היוצרים בהוליווד.
במהלך הפסטיבל של שנת 2018 יוסי דינה עלה על הבמה והפריע למהלך הטקס
נחש חולי מפוספס
נחש זה הוא נחש קטן המצוי בדרומה של אפריקה וגודלו 45–84 ס"מ ויכול להגיע עד 140 ס"מ. צבעו אפרפר-צהוב עד חום והבטן צהובה והוא בעל 3–4 שרות פסים כהים ומעוינים לאורך הגוף. הראש קטן וחום בעלה עיניים גדולות ביותר. הלשון סגולה ומפוצלת. לעיתים קשה להבדיל בינו לבין קרובו לסוג Psammophylax tritaeniatus.
הנחש חי בעיקר בדרום אפריקה במושבת הכף, טרנסקאי, נאטאל, המדינה החופשית, לימפופו והכף הצפוני. הוא נפוץ גם בלסוטו סווזילנד ונמיביה. הוא מצוי בערבות עשב, אזורי שיחים ומדבריות וכן בפסגות הרים. נחש זה ניזון מצפרדעים, זוחלים קטנים ומכרסמים אותם הוא הורג בשיני הארס שלו.
הנחשים הללו בוקעים מביצים שהוטלו בתוך גופה של האם ומוכנות לבקוע כביצים מחוץ לגוף האם.
רותי בורנשטיין
רותי בורנשטיין (נולדה ב-9 ביוני 1970) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
בוגרת החוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. למדה בלט קלסי ומודרני בבת דור, במרכז ביכורי העיתים ובבית הספר של רינה שיינפלד, ותיאטרון תנועה אצל נאווה צוקרמן.
חברת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, ותיאטרון הקאמרי בין השנים 1997–2001. שיחקה במחזות ויאמר וילך" (95) ו"ויישתחו וירא" (98) המבוססות על טקסטים מקראיים, שתיהן זוכות פרס היצירה בטקס האוסקר של התיאטרון הישראלי, והופיעו בעשרות פסטיבלים בינלאומיים בין השאר בניו יורק, סן פרנסיסקו, אנגליה, גרמניה, דנמרק ואוסטרליה. שחקנית בלהקת הבית של תיאטרון החאן בין השנים 2001–2005, בלהקת הבית של תיאטרון הרצליה בין השנים 2005–2007. מ-2010 חברה באנסמבל תיאטרון תמונע.
מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרה 30 ש"ח לשעה לשנת 2012; השתתפה בסדרה להרוג את הסבתא, של Yes, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2015.
חיים אישיים
רותי בורנשטיין נשואה לבמאי הקולנוע והטלוויזיה יוסי מדמוני.
תיאטרון
שחקנית באנסמבל עיתים של רנה ירושלמי ותיאטרון הקאמרי בשנים 1997–2001 בהצגות:
שחקנית תיאטרון החאן בשנים 2001–2005 בהצגות:
שחקנית בתיאטרון הרצליה בשנים 2005–2007 בהצגות:
פסטיבל תיאטרון קצר:
שחקנית באנסמבל תיאטרון תמונע בין השנים 2013 ו 2016 בהצגות:
רפלסיה גדולה
רָפְלֶסִיָה גדולה (שם מדעי: Rafflesia arnoldii) הנקרא גם חבצלת הגופה, על שום ריח הבשר הרקוב שהוא מפיץ, הוא צמח טפיל מהסוג רפלסיה, הידוע כבעל הפרחים הגדולים ביותר בעולם. זהו צמח אנדמי ליערות הגשם של סומטרה ואולי גם בורנאו. מצוי בסכנת הכחדה.
תיאור הפרח
הרפלסיה הגדולה היא המין בעל הפרח הגדול ביותר בסוג רפלסיה, קוטר הפרח כמטר ומשקלו יכול להגיע עד 11 קילוגרם. ישנם צמחים בעלי איבר פריחה גדולים יותר כגון לוף ענק (Amorphophallus titanum) או דקל הטאליפוט (Corypha umbraculifera)' אך אלו מבחינה טכנית בנויים מצבר של פרחים.
הצמח הוא בעל פרח בלבד. הוא חסר ענפים, גוף, גזע, עלים ושורשים. הוא נזקק לגפן הטרסטיגמה לצורך הישרדות ותמיכה.
Lost Cause
Lost Cause (בעברית: מטרה אבודה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר יצא לאור ב-2 ביוני 2021, על ידי חברות התקליטים דארק-רום ואינטרסקופ, כסינגל רביעי מתוך האלבום, Happier Than Ever.
רקע והכרזה
ב-28 במאי 2021, שיתפה אייליש סרטון וידאו אילם באורך חמש שניות כשהיא מביטה מחוץ למצלמה באינסטגרם. באותו הפוסט כתבה: "שיר חדש ייצא בשבוע הבא". אחיה של אייליש, פיניאס או'קונל אישר גם את ההוצאה, ופרסם בחשבון הטוויטר שלו, "שיר חדש של בילי יגיע בקרוב מאוד". ב-31 במאי, העלתה אייליש לעמוד האינסטגרם שלה תמונות שונות שלה ושל גלגל מכונית עם הכיתוב: "שום דבר חוץ ממטרה אבודה". ב-1 ביוני, הכריזה אייליש במדיה חברתית שלה שהשיר "Lost Cause", ייצא לאור ב-2 ביוני, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני שלה Happier Than Ever, יחד עם אותה ההודעה, חשפה הצצה מצילומי הווידאו קליפ שלו.
מוזיקה ומילים
"Lost Cause", הוא שיר טריפ הופ שנוצר בהשראת מוזיקת ג'אז וכלי נגינה מעטים. על פי מדיסון וין ממגזין אסקווייר, השיר מאופיין בגיטרה אקוסטית. וין הצהירה כי: "אני יודעת שיש פה ניסיון ליצור בשנית את הלהיט שלה "Bad Guy" משנת 2019, שכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100". איתן שאנפלד מווראייטי אמר כי אייליש "מציגה קו בס המשולב בתופים". ראן גרייבס ממגזין Consequence of Sound סקר את השיר גם כן.
הרן מאמו ממגזין בילבורד הצהיר שהשיר כמו "נשיקה מחוללת" ומאפשר ל"אינטרס האהבה לשעבר של אייליש לדעת שהיא רואה דרכו ומבחין שהוא אינו אלא יותר סיבה אבודה". עם זאת, זואי היילוק ממגזין וולט סברה שאייליש "שרה על להמשיך הלאה, מבן זוגה לשעבר". ברנטון בלאנשט ממגזין Complex ציין כי שירתה של אייליש היא על "אדם חסר עבודה שלא יכול אפילו להביא לה פרחים". קלייר שאפר ממגזין רולינג סטון ציינה כי השיר מציג את אייליש "עוזבת מישהו בשל אדישות שלו," תוך שציינה את השורות: "אתה לא אלא מטרה אבודה / וזה לא דבר כמו שהיה פעם. אני יודעת שאתה חושב שאתה פורץ חוק כזה / אבל לא זכית להיות בשום עבודה".
ביקורת
פ. קלייר דודסון מווג השווה את השיר לסינגל הקודם של אייליש "Your Power" (2021), ותיאר אותו כ"אוורירי יותר [ו]פגיע יותר" בעודו מציין שהראשון "קליל ושובב יותר". קוקו רומאק מ-MTV תיארה את השיר כ"המנון העצמה נמוך" והשוותה אותו לסינגל "No Scrubs" של להקת הבנות האמריקאית TLC (1999), ולסינגל "New Rules" (2017) של הזמרת הבריטית דואה ליפה. ג'יימס רטיג מסטריאוגום כינה אותו כ"קליל ונינוח". סטפני אקארדט מ-W הצהירה כי "Lost Cause", הוא "האינדיקציה האחרונה לאן פניה של [אייליש] לקראת צאת אלבומה השני Happier Than Ever". גבריאל סאנצ'ס מ-The A.V. Club, אמר שאייליש "נאחזת בסיפורי עצבות מלנכוליים ולוחשת על סיפורי מפלצות מתחת למיטה" אך אמר שהיא "נראית מאושרת יותר ממה שאי פעם הייתה". ג'ו סמית ממגזין גיגוויז הצהיר כי "Lost Cause", הוא "מאמץ גרובי ומאופק מאייליש שתופס בדיוק את מה שהפך אותה לכל כך פופולרית מלכתחילה". מגזין Complex דירג את השיר במקום ה-29 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי בילי אייליש, והועלה לערוץ היוטיוב שלה בשידור חי ב-2 ביוני 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. יממה לאחר צאתו, העלתה אייליש בעמוד הטיקטוק שלה סרטון מאחורי הקלעים. באותו הסרטון ניתן לראות את אייליש ואת הרקדניות שלה מתכוננות לצילומי הקליפ ולביצוע הריקודים בו.
תקציר
אייליש מזמינה את חברותיה למסיבה באחוזה בלוס אנג'לס  ולבצע כמה מהלכי ריקוד סביב מיטת קינג סייז. באחוזה הן יוצאות ונכנסות מחדר ארונות, ומשחקות בפלונטר עושות טוורק, מרססות ספריי חוטים, יורות ברובי מים, שותות משקה מוגז בטעם תפוזים, ואוכלות צ'יפס. אייליש לובשת טי שירט בצבע בז' גדולה במיוחד ומכנסיים אופנתיים בצבע שמנת של Skims, ואילו חברותיה לובשות גופיות וסוודרים. לאחר מכן אייליש מחליפה לחולצה כחולה, ומכנסיים קצרים וחלוק, בעוד שחברותיה לובשות מכנסי ג'ינס קרועים כחולים, אפורים ופסטלים.
ביקורת
כריסטיאן אלייר ממגזין ווג, הצהירה כי "התלבושות התואמות הן אלו שבאמת הפכו את המסיבה הזו ללא נשכחת". ג'ורדן דארוויל ממגזין The Fader, ובריט דוסון ממגזין Dazed, השוו את הוויזואליות לווידאו קליפ של "7/11", של הזמרת האמריקאית ביונסה, (2014). צוות עובדי מגזין DIY, סקר את הקליפ והסצנות שבו גם כן.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
רצח האחיות היהודיות
רצח האחיות היהודיות התרחש ב-17 באוגוסט 1936 במהלך המרד הערבי הגדול, ובו נרצחו ו, שתי אחיות יהודיות שעבדו בבית החולים הממשלתי למחלות מידבקות ביפו.
הרצח
בשנים 1936–1939 שבהן התחולל המרד הערבי הגדול, נשמר רוב הזמן כלל בלתי כתוב כי אין לפגוע בעובדי רפואה בעת מילוי תפקידם. כאשר הופר כלל זה הביא הדבר לזעזוע ולתגובות קשות הן בצד היהודי והן בצד הערבי. רצח שתי האחיות היהודיות היה מקרה בולט כזה.
מבית החולים הדסה בתל אביב יצאו ליפו הרופאים ד"ר נתן (וילהלם) וולף וד"ר אריה אלוטין, בליווי משמר שוטרים. בבואם למקום עשה ד"ר אלוטין לנחמה הפצועה עירוי דם אולם כל האמצעים לא הועילו. כל הניסיונות להציל את נחמה צדק כשלו וגם היא נפטרה.
ראש העיר מאיר דיזנגוף שכב על ערש דווי ולכן טיפל בפרשה סגן ראש העיר ישראל רוקח, אשר דרש להעביר מיד את גוויית הנרצחת ואת הפצועה לתל אביב. מבית החולים השיבו כי הפצועה נמצאת במצב קשה מאוד ויש סכנה לחייה אם יעבירו אותה.
בשעה 22:20 הובאו שתי הנרצחות מבית החולים הממשלתי ביפו להדסה תל אביב לחדר המתים. ד"ר מכס מרכוס, ד"ר אלוטין וד"ר יעקב ביסקר ערכו בדיקה סופית. המונים צבאו על בית החולים הדסה. בשעת ערב הועמדו משמרות שוטרים יהודים ליד שער בית החולים. שתי שרשרות של צעירים הועמדו ברחוב בלפור ועצרו את התנועה..
הרצח גרר תגובות עזות בכל המגזרים. כל העיתונים העבריים הופיעו בכותרות שחורות גדולות. בעיתון "דבר" נכתב: "פריצי חיות שלחו את ידם הטמאה גם לבית החולים. דם אחיות רחמניות, חובשות פצעי ערבים, נשפך בידיהם". הבריטים הטילו עוצר כללי ביפו והנציב העליון פרסם הודעה רשמית ובה הביע את צערו על רצח האחיות. גם הוועדה הלאומית הערבית ביפו הביעה צער וגנאי. ראש עיריית יפו הביע צער על דבר הפשע המתועב שבוצע בידי אלמונים. ועד הנשים הערביות בירושלים הביע תקווה "שלא יישנו המקרים של התנפלות על נשים ערביות ויהודיות בארצנו". כעבור זמן קצר החלו ערבים לטעון כי אין כל הוכחה שהרוצח הוא ערבי וכי ייתכן שמדובר בפרובוקציה של גורמים מסכסכים בינלאומיים וייתכן קומוניסטים, אך לא ערבים.
למחרת נערכה הלוויית האחיות. השתתפו בה כ-20,000 איש וכל החנויות נסגרו. מסע ההלוויה יצא מבית החולים ברחוב בלפור לבית הקברות ברחוב טרומפלדור.
באוקטובר 1939 נתלה בירושלים אל עבד דאוד אל חוסיין מסיקנת, שנידון למוות על ירי כלפי ערבי אחר ביפו. בעיתונות נטען שהוא לקח חלק גם ברצח האחיות.
הנצחה
באפריל 1938 נחנך גן הנשיאים ברמת גן, שנחמה צדק הייתה מראשוני תושביה. השדרה שבתוך הגן, שהיה סמוך לביתה של נחמה צדק, נקרא על שמה. לימים היה חלק זה של הגן לרחוב "שדרות האחות נחמה". אחיה של נחמה, משה צדק, סיפר כי כילדים סיקלו נחמה והוא את השטח ונטעו ברושים ואקליפטוסים במקום בו נקבעה לימים השדרה. בעת יסוד סניף מגן דוד אדום ברמת גן נקבע שהוא יהיה לזכרן של שתי האחיות.
מיד לאחר הרצח נתפרסמה קריאה בדבר לקרוא רחוב מרכזי בעיר בשם "שתי האחיות" על שם הנרצחות. מיד לאחר הקמת המדינה החליטה עיריית תל אביב, במסגרת מתן שמות עבריים לרחובות רבים, לקרוא לאחד הרחובות בשם "האחות הרחמניה", לזכר שתי האחיות שנרצחו. לאחר שיפו סופחה לתל אביב נקרא רחוב ליד מקום הרצח בשם "שתי האחיות", להנצחתן.
קרל פרסונס
קרל פרסונס (באנגלית: Karl Parsons; 23 בינואר 1884 – 30 בספטמבר 1934) היה אמן ויטראז'ים אנגלי המזוהה עם תנועת האמנויות והאומנויות.
ביוגרפיה
פרסונס נולד בפקהאם שבסורי, ילדם ה-12 והצעיר ביותר של ארתור ויליאם פרסונס (1838–1901), מתרגם משפות זרות, ואמה מטילדה פרסונס, לבית ברגמן (1837–1914). הוא הוטבל בשמות צ'ארלס ברגמן, אף על פי שהמשפחה כינתה אותו תמיד קרל, השם בו היה אמור להשתמש בהמשך חייו. בין השנים 1893 - 1898 הוא למד בבית הספר לבנים בניו קרוס בדרום לונדון.
הכשרה - פרוץ מלחמה
אחת מאחיותיה הגדולות של קרל פרסונס הייתה האמנית ביאטריס אמה פרסונס (1869–1955). ביאטריס עבדה זמן מה בסטודיו של כריסטופר וואל וכאשר פרסונס עזבה את בית הספר, ביאטריס שכנעה את וואל לקחת אותו כשוליה. מלבד ההתמחות אצל וואל כתלמיד באולפן באמרסמית', הוא עבד גם אצל בבית המלאכה לויטרז'ים של בלונדס ודרורי בצ'לסי, גם בפיקוחו של וואל. באותו הזמן הוא השתתף בשיעורים בבית הספר המרכזי לאומנות ומלאכה. הוא השלים את הכשרה בשנות העשרים שלו, ואז עבד כאחד מעוזריו של וואל. בספטמבר 1904 החל ללמד בבית הספר המרכזי, בתחילה כאחד מעוזריו של וואל ומאוחר יותר כמורה ראשי לוויטראז'ים. תלמידה אחת הייתה מרגרט אדית רופ, בת דודה של מרגרט אנייס רופ. תלמידה אחרת הייתה ג'ואן פולילוב שעבדה עם מייבל אספלין ולמעשה המשיכה את עבודתה של אספלין עבור הקתדרלה האנגליקנית בחרטום כאשר אספלין כבר לא יכולה היה לעשות זאת.
במהלך 1900 הוא אמור היה לסייע לוואל בעבודות הגדולות שלו ובשנת 1905 צייר כמה מהאיורים לספרו של וואל "עבודות ויטראז'" פארסונס סייע לוואל עם החלונות לקתדרלת גלוסטר וגם לאלה לקתדרלת קנטרברי, סאות'וול מינסטר, קפלת בית הספר טונברידג', וכנסיות באשבורן, לדבורי וברפורד.
בשנת 1907 התחתן עם גרייס מיליסנט סימונס. גם היא למדה בבית הספר המרכזי והפכה לרוקמת אמנותית.
היה זה האדריכל הרברט בייקר שביקש מוואל לקחת על עצמו את חלונות הקתדרלה בקייפטאון והיה זה מקורבו של בייקר פלמינג, שבשנים מאוחרות יותר אמור היה להזמין את פרסונס לקחת על עצמו משימות אחרות בדרום אפריקה. קשרים הדוקים עם אדריכלים היו חשובים לאנשים כמו פרסונס והוא קיים יחסים דומים עם רוברט לורימר בסקוטלנד, אשר היה אמור להביא לקבלת משימות חשובות בסקוטלנד. וואל נהנה מקשרים הדוקים עם האדריכלים ג'ון דנדו סדינג והנרי וילסון. בתקופה 1909 - 1910 עבד תקופה קצרה עם לואי דייוויס, ושרטט חלונות מעיצוביו של דייוויס. בשנת 1910 הציג עיצובים בתערוכת אומנויות ומלאכות. אין ספק שפרסונס עבד בשיתוף פעולה הדוק עם דייוויס בשנת 1910 על החלונות לכנסיית סנט אנסלן (שבעה תפילות לקפלה של רוח הקודש) ועל השילוש הקדוש בסנט אנדרו פייף. דייוויס הוא שהציג את פרסונס בפני רוברט לורימר.
בשנת 1911 נולדה בתו השנייה, ג'סינט מרי, שהפכה למאיירת ספרים.
בשנת 1912 קיבל עבודה על חלון ההנצחה של Rolls and Grace באיסטצ'רץ' שבאי שפאי ובשנה שלאחר מכן הוצגה עבודתו בתערוכה הבינלאומית בגנט.
1914 - 1930
מלחמת העולם הראשונה הביאה לכך שרבים מאנשי בית המלאכה לזכוכית גויסו לשירות צבאי ובשנת 1916 פרסונס עצמו גויס לצבא אך לא הוצב מעבר לים.
הוא שוחרר בשנת 1918, והתחיל לעבוד בבית המלאכה לזכוכית וחזר להוראה בבית הספר המרכזי. כמורה, פרסונס היה, כמו וואל לפניו, ועודד כמה מתלמידיו להפוך לאמני ויטראז', כולל ליליאן פוקוק, ג'וזף א' נוטגנס והרברט הנרי.
לאחר המלחמה נרשמה תנופה בביקוש לוויטראז'ים, במיוחד עם הזמנת חלונות זיכרון רבים ופרסונס מינה כמה עוזרים לעבודתו, תלמידים לשעבר.
בשנת 1927 הוזמן להכין את חלונות האפסיס לקתדרלת סנט מרי החדשה ביוהנסבורג.
בשנת 1929 ראה אור אוסף שירים שכתב שפורסם על ידי אגודת מדיצ'י תחת הכותרת Ann's Book. בתו ג'סינט סיפקה את האיורים לספר. לאורך השנים פרסם פרסונס כמה משיריו באנתולוגיות וכתבי עת. באותה שנה התפטר מתפקיד ההוראה שלו בבית הספר המרכזי.
שנים אחרונות
הבית בו התגורר צמוד לסטודיו. זו הייתה צריכה להיות תקופה אידילית עבור פרסונס אך מצבו הבריאותי הידרדר ולבסוף, בשנת 1933, הוא נאלץ לחזור ללונדון, שכר דירה בפוטני ועבד זמן מה עם חברו אדוארד וור.
הוא נפטר בלונדון בשנה שלאחר מכן בגיל צעיר בן 50. לאחר מותו ב־30 בספטמבר 1934, העבודות הלא גמורות הושלמו על ידי חברו אדוארד וור.
שדרות משטוטס
השדרה נקראת על שמו של ממציא האלפבית הארמני, מסרוב משטוטס (בהגייה אלטרנטיבית: מסרופ משדוץ), אשר חי במאה הרביעית-חמישית לספירה.
השדרה מתחילה בגשר הניצחון בקצהה הדרומי, סמוך למוזיאון להיסטוריה של ירוואן, ומסתיימת במוזיאון מטנדראן בקצהה הצפוני, סמוך לאוניברסיטת ירוואן לאדריכלות.
מבנים בולטים
בניינים בולטים רבים של העיר ירוואן ממוקמים בשדרת משטוטס. ביניהם (מסודרים לפי שנת הקמתם):
פארקים וכיכרות
הצומת המרכזי של השדרה הוא עם שדרת סאיאט-נובה, ובמרכז הצומת ובשלוש מפינותיו נמצאת כיכר צרפת. בפינה הדרומית של הצומת נמצא בית האופרה, אשר יושב בכיכר החירות, ולצידו אגם הברבורים.
דרומה יותר, במפגש עם רחוב אראם, נמצא פארק מיסאק מאנושיאן, על שם המשורר והפעיל הקומוניסטי. בצד השני של השדרה היה פארק משטוטס, אשר עורר את תנועת פארק משטוטס, מחאה אזרחית שקמה בירוואן בשנת 2012, לאחר ששמעו תושבים שהפארק עתיד להיהרס, ולהפוך למרכז עסקי.
תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
פלאביוס תאודוסיוס השני (ביוונית: Θεοδόσιος; אפריל 401 – 28 ביולי 450) היה קיסר ביזנטי, בן ארקדיוס ואליה אודוקסיה. הוכרז כאוגוסטוס בהיותו בן תשעה חודשים בלבד בשנת 402, ובשנת 408 ירש את אביו כקיסר. אחותו, פולכריה, שימשה כאפוטרופוס שלו והייתה העוצרת שלו עד שהגיע לגיל בגרות.
תחילת תקופת שלטונו
עם מות אביו בשנת 408 לספירה, היה תאודוסיוס בן שבע. לפיכך שירת אנתמיוס, הפריפקט הפראטוריאני של המזרח, כעוצר. סריס הארמון, אנטיוכוס, הופקד על הטיפול ביורש העצר הביזנטי. בדומה לנוער האציל של ימיו, למד תאודוסיוס לשון, רטוריקה, רכיבה על סוסים וסיוף. שלטונו של אנתמיוס נמשך כשש שנים, בהן הוחזרו על תקנם היחסים בין חצרות קונסטנטינופול ורוונה, ונבנתה החומה המערבית הגדולה בקונסטנטינופול. בנוסף, הצליח אנתמיוס להדוף את הפולשים ההונים והסקירים, ושיפר את ההגנות על גבול הדנובה. אנתמיוס פעל לתיקון משלוחי הדגן מאלכסנדריה, החייאת הערים בפרובינקיה האילירית, ולקראת תום עוצרותו מחל על כל הפיגורים בתשלום במשך 40 השנים הקודמות.
כאשר מלאו לה 16 שנים, הוכרזה פולכריה "אוּגוּסטה", וירשה את הכס הקיסרי בשם אחיה. היא נפטרה מאנטיוכוס, והחליפה אותו כמורת אחיו. יחסה לנצרות האורתודוקסית היה אדוק ביותר, היא שמרה על בתוליה למשך כל חייה, והשפיעה על לימודיו התאולוגיים של אחיה. תאודוסיוס מצא עניין גם במדעים, ובמיוחד באסטרונומיה. נפשו הייתה עדינה, ואופיו לא תאם את זה של שליט, אך ימיו היו יחסית לא סוערים בפן הצבאי.
שלטונו המאוחר
בשנת 421 ירש וָרָרָנֶס החמישי את הכס הפרסי. מלך זה, בשונה מקודמו בתפקיד, החל לרדוף את נוצרי ממלכתו. מאוחר יותר ניסה לכבוש חלקים מהאימפריה הביזנטית, אך נבלם והובס במספר קרבות. עקב כך הסכים לחתום על חוזה שלום בן 100 שנים.
באותה תקופה פנתה האוגוסטה המערבית גאלא פלקידה, אחותו למחצה של הקיסר הונוריוס, לחצר ביזנטיון בחיפוש אחר מחסה, לאחר מות בעלה, קונסטנטיוס, מות אחיה, ועלייתו לשלטון של ממשיכו. לאחר מותו של הונוריוס, בפני תאודוסיוס עמדו שתי אפשרויות: להכיר בדרישות ולנטיניאנוס, בן פלקידה וקונסטנטיוס, לכס הרומי, או לשלוט באימפריה כולה כסבו, תאודוסיוס הראשון. בינתיים קם ברומא קיסר בשם יוחנן שהיה לשליט בובה מטעם המפלגה שעמדה מאחורי גירוש פלקידה. לבסוף החליטו תאודוסיוס ופולכריה לתמוך בולנטיניאנוס, בתנאי שדלמטיה תעבור לידי תאודוסיוס וייכרת קשר נישואין בין שני בתי המלוכה.
תאודוסיוס סירב להכיר ביוחנן כקיסר, וארגן צבא תחת ארדבוריוס ובנו אספר. בעיר סלונה התפלג הצבא; הפרשים המשיכו דרך הארץ, תחת אספר, והרגלים דרך הים, תחת ארדבוריוס. הצי טבע בסופה, וארדבוריוס נפלט לחוף הים סמוך לרוונה, שם נתפס על ידי כוחות יוחנן. כאשר היה בשבי קשר נגד יוחנן, ושלח הודעה לבנו לפלוש לרוונה במהירות. הכוחות הביזנטיים נכנסו לעיר ללא התנגדות, תופס השלטון הוצא להורג וולנטיניאנוס הפך לקיסר האימפריה המערבית.
ההונים שישבו לגבולות האימפריה, פלשו לתוכה, ללא הצלחה, בשלבים המוקדמים של שלטונו. אולם העניין הדאיג את השרים הביזנטיים, ונחתם הסכם שלפיו יועבר מס שנתי של 350 פאונד זהב. עם מות רוּאָה, השליט ההוני, נתמנו אטילה ובלדה לראשי השבט. ההונים דרשו את הכפלתו של המס, והעניין נתקבל. כאשר המלך היה עסוק במערכתו נגד הפרסים והוונדלים נדרשה העלאה נוספת של המס, לה סירבו הביזנטים. כעונש, שדד אטילה והרס ערים רבות בבלקן. לאחר תבוסות קשות הסכים הקיסר להעלות מס של 2,100 פאונד זהב מדי שנה, בנוסף למס מידי של 6,000. מאוחר יותר הציבו ההונים דרישות גבוהות אף יותר, והן נתקבלו.
בשנת 437 התרחשו הנישואים בין בתו של תאודוסיוס, ליקיניה אודוקסיה, לולנטיאנוס, כפי שהוסכם ביניהם. במהרה החלו אודוקיה ופולכריה להאבק על אהדת הקיסר. אודוקיה יצאה לארץ הקודש וחזרה עם מיני חפצים קדושים. כדי להיאבק בפופולריות הגואה של אשת אחיה, ניסתה פולכריה להעביר חוקים נוספים כנגד היהודים והפאגאנים, בנוסף לרדיפת הנסטוריאנים (אותה החלה בשנת 431). אודוקיה קשרה נגד פולכריה בעזרת הסריס. כאשר הצליחה אודוקיה להטות את הכף לטובתה, פנה הסריס כנגדה, והסית את הקיסר להאמין בשמועות על ניאופה עם חבר ילדותו, פולינוס. פולינוס הוצא להורג, ואודוקיה פרשה לירושלים למשך יתר חייה. ב־28 ביולי שנת 450, נפל הקיסר מסוסו ומת סמוך למקום התאונה. לא היה לו יורש זכר, ונפוצה הטענה כי הכריז שעל מרקיאנוס לרשת אותו, ועל אף שאמיתות העניין לא הייתה בטוחה, זה אכן ירש אותו.
אוסף הדינים התאודוסיאני
אחד המפעלים החשובים שנערכו בימי הקיסר היה ההדרת אוסף חוקים מקיף לאימפריה הנוצרית. אוסף הדינים התאודוסיאני, שכתיבתו החלה בשנת 429 והסתיימה בשנת 438. הקודקס נתקבל גם על הסנאט הרומי וכך הופץ, למעשה, בכל רחבי האימפריה הרומית. האוסף בא להחליף את חוקי האימפריה מימי קונסטנטינוס, קודקס גרגוריאנוס והרגמוניוס, שאיגד את החוקים שנוצרו מסוף המאה השנייה עד ימי קונסטנטינוס.
בראש צוות כתיבת הקודקס עמד אנטיוכוס, ממורי המשפטים באוניברסיטת קונסטנטינופול (אותה הקים תאודוסיוס). בתחילת המיזם עמלו על הקודקס שמונה אנשים. מסיבה לא ברורה הופסק המיזם בשלב מסוים, וכתיבתו החלה מחדש בשנת 435. הלקט מורכב מ־16 כרכים, המחולקים לנושאים וחוקים. עיקר העבודה הייתה של איסוף, תיעוד, עדכון ועריכת חוקי האימפריה השונים שיצאו מהמאה ה-3.
הנושאים בהם דן הלקט היו ענייני ציבור, דת, מתנות, חוק פלילי, דין אזרחי, משרות ציבוריות. הקודקס היווה בסיס משמעותי לחוקי יוסטינינוס, תאודוריק וכן חוקי הוויזיגותים והבורגונדים.
יחסו אל היהודים
עקב השפעתה הרבה של פולכריה על אחיה הקיסר, קנאותה לנצרות הביאו לשנאת ישראל בימיו. כאשר נפטר רבן גמליאל השישי, שהיה נשיא הסנהדרין האחרון, בשנת ד'קפ"ה (425), לא השאיר אחריו בן שיירש את כיסאו. תאודוסיוס השני מנע מינוי של יורש ויהודי הארץ אכן לא מינו נשיא חדש תחת רבן גמליאל. כתוצאה מכך התבטל התפקיד ותקופת הנשיאות תמה. מכאן ואילך ייחשב תאודוסיוס השני כשליט שציווה על ביטול מוסד נשיאות הסנהדרין - הנהגת העם היהודי דאז - ועל העברת תרומות היהודים מהסנהדרין לאוצר הקיסרי.
בהשפעת פולכריה נחקקו חוקים נגד מי שאינם נוצריים. יהודים ופגאנים לא הורשו לעבוד במשרות ציבוריות או להתגייס לצבא. נאסרה בניית בתי כנסת, וחלק מבתי הכנסת הקיימים נהרסו. פולכריה שלהבה את המאבקים הדתיים בערים הצרות של האימפריה, אלכסנדריה ואנטיוכיה. יהודי אלכסנדריה גורשו ורכושם נבזז.
קורן (גופן)
הגופן קורן עוצב על ידי אליהו קורן (קורנגולד) בהוצאת קורן, לצורך הוצאת מהדורת התנ"ך שלו. גופן זה מוערך כשילוב מוצלח של הישן עם החדש, ונפוץ מאוד גם מחוץ להוצאה.
עיצוב
הגופן מבוסס על כתיבה ספרדית קדומה ונועד לאפשר קריאה נוחה ככל האפשר ("על סמך נסיונותיהם של מדעני האופטיקה", כלשון ההוצאה), המדגישה את ההבדלים השונים בין האותיות. גם בעיצוב הגופן הודגש נושא "החזרת העטרה ליושנה", בכך שהושבה לאות ל צורתה המקורית עם צווארה הזקוף, במקום מנהגם של מדפיסים "להשכיב" אותה או להשמיט את ראשה.
עיצוב גופן זה זכה להצלחה נרחבת גם מחוץ להוצאה, הוא אחד הגופנים הנפוצים כיום, ואף נוצרו כמה גופנים בהשראתו.
על עיצובה ואופייה של אות "קורן" כתב יואב שורק:
גופנים נוספים
לאחר הוצאת התנ"ך עוצבה גרסה שונה מעט של הגופן בשם 'גופן קורן סידור', אשר בה הודפסו שאר ספרי ההוצאה. בשנת תשע"ד הוציאה ההוצאה לאור חומש עם פירוש רש"י בגופן רש"י חדש שעוצב על ידי אליהו קורן לפני מותו.
רן גוראון
רן גוראון (נולד ב-25 בדצמבר 1968) הוא מנהל ישראלי המכהן כמנכ"ל בזק החל מיוני 2022.
ביוגרפיה
גוראון נולד ברחובות, לנעמי, מורה לחינוך מיוחד ומטפלת באומנות, ויאיר גוראון, שעבד במכון וולקני. הוא הבכור מבין ארבעה אחים.
בצבא שירת בגדוד 50 של חטיבת הנח"ל. גוראון למד באוניברסיטה העברית והוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים.
בשנת 2002 מונה לסמנכ"ל השיווק של ברק 013, עם פרישתו בשנת 2005 מונה לסמנכ"ל השיווק בבזק. בשנת 2015 אישר דירקטוריון בזק את מינויו של גוראון לתפקיד מנכ"ל פלאפון, ובהמשך למנכ"ל חברת בזק בינלאומי וחברת Yes. גוראון ניהל את שלוש החברות במקביל (חברות אלפא).
ב-12 במאי 2022 נבחר לתפקיד מנכ"ל חברת בזק. מינויו נכנס לתוקף ביוני 2022.
אלגברת לי פשוטה למחצה
באלגברה מופשטת, אלגברת לי פשוטה למחצה היא אלגברת לי בעלת רדיקל טריוויאלי. אלגברות לי פשוטות למחצה הן מהאובייקטים החשובים ביותר בתחום, ויש להן מיון מלא. תנאי שקול לפשוטה למחצה נתון על ידי תבנית קילינג.
גיא צרפתי
גיא צרפתי (נולד ב-28 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום עוזר מאמן בקבוצת הכוכב האדום בלגרד.
אלגברת לי פשוטה למחצה
הגדרה פורמלית
תהי L אלגברת לי מעל שדה F. הרדיקל של L הוא האידיאל הפתיר המקסימלי המוכל ב-L. אידיאל כזה קיים ויחיד, מפני שסכום של שני אידיאלים פתירים הוא שוב פתיר. את הרדיקל מסמנים.
גיא צרפתי
קריירה
צרפתי, בנו של הכדורגלן סמי צרפתי ואחיו של הכדורגלן ג'קי צרפתי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וכבש כבר בהופעת הבכורה שלו בבוגרים, נגד עירוני ראשון לציון בעונת 1996/1997. במדי הנבחרת הצעירה של ישראל ערך צרפתי 15 הופעות וכבש שלושה שערים. בעונת 2000/2001 היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בגביע המדינה, תחת הדרכתו של ניר לוין. באמצע העונה שלאחר מכן עבר צרפתי למכבי נתניה, שם שיחק שתיים וחצי עונות.
אלגברת לי פשוטה למחצה
הגדרה פורמלית
L נקראת פשוטה למחצה אם הרדיקל שלה טריוויאלי:.
גיא צרפתי
קריירה
יכולתו בנתניה הובילו לזימונו לנבחרת ישראל, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 באוגוסט 2003, במשחק מול נבחרת רוסיה, במהלך השנה שלאחר מכן ערך בסך הכול ארבע הופעות במדי הנבחרת, כולם במשחקי ידידות.
אלגברת לי פשוטה למחצה
הגדרות שקולות
התנאים הבאים להיותה של L פשוטה למחצה שקולים:
גיא צרפתי
קריירה
לקראת עונת 2004/2005 עבר צרפתי להפועל תל אביב. במחזור השמיני של העונה בישל צרפתי בדקה ה-89 את שער השוויון של אסי דומב מול בני סכנין, וכעבור שתי דקות כבש את שער הניצחון (3–2), שהיה לשערו היחיד במדי הפועל תל אביב. המאמן שהביאו לקבוצה, גילי לנדאו, פוטר במהלך העונה, והמאמן החדש שייע פייגנבוים הודיע לצרפתי כי השחקן אינו נמצא בתוכניותיו, וביקש ממנו לעזוב לעירוני קריית שמונה, שהביעה בו עניין, אך שיחקה בזמנו בליגה הלאומית. משסירב צרפתי הוא הוקפא, והוחזר לסגל רק לקראת סיום העונה, עקב פציעות בסגל.
אלגברת לי פשוטה למחצה
כסכום של אלגברות לי פשוטות
לעיתים מגדירים אלגברת לי פשוטה למחצה כסכום ישר של אלגברות לי פשוטות. ההגדרות שקולות:
גיא צרפתי
קריירה
בסיום אותה עונה בהפועל תל אביב עבר צרפתי לעירוני קריית שמונה, ששיחקה בליגה הלאומית, והיה שותף מרכזי בהעפלתה לליגת העל. הוא היה מלך הבישולים של הקבוצה בארבע השנים בהן שיחק בקבוצה, לפני שעבר להפועל פתח תקווה בשנת 2009. בעונתו האחרונה בפתח תקווה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. לקראת עונת 2012/2013 חתם צרפתי לעונה אחת בהפועל חיפה.
בעונת 2013/2014 שיחק במועדון ספורט אשדוד תחת הדרכתו של המאמן ניר קלינגר, ובתום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר המאמן בקבוצה. בתחילת עונת 2015/2016 מונה לעוזר מאמן מכבי נתניה, שלומי דורה, ולאחר פיטוריו של דורה המשיך צרפתי בקבוצה תחת המאמן החדש, ראובן עטר. לאחר פיטוריו של עטר בינואר 2016 שימש צרפתי כמאמן זמני עד למינויו של מנחם קורצקי לתפקיד, ולאחר מכן מונה לראשונה בקריירה למאמן ראשי, בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. בספטמבר 2016 מונה למאמנה של קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
אלגברת לי פשוטה למחצה
כסכום של אלגברות לי פשוטות
כמסקנה ממשפט זה, נובע כי כל אלגברת לי פשוטה למחצה L מקיימת [L,L]=L, וכל אידיאל או תמונה אפימורפית שלה פשוטה למחצה. גם נובע כי כל אידיאל של L הוא סכום של אידיאלים פשוטים של L.
גיא צרפתי
קריירה
ביוני 2019 מונה צרפתי לעוזרו של ברק בכר, מאמן הפועל באר שבע. וכשבכר עבר למכבי חיפה בשנת 2020, צרפתי עבר יחד אתו. ב-19 במאי 2023 עבר לכוכב האדום בלגרד יחד עם ברק בכר.
אלגברת לי פשוטה למחצה
כסכום של אלגברות לי פשוטות
תכונה חשובה נוספת היא שהנגזרות של אלגברת לי פשוטה למחצה מתלכדות עם העתקות הצמוד שלה, כלומר כל נגזרת היא מהצורה.
Gypsy (שיר של ליידי גאגא)
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-26 במצעד השירים הדיגיטליים.
רקע
השיר בעצם מדמה אותה לצוענייה, כמו שצועני נודד ממקום למקום כך גם היא כביכול בסיבובי ההופעות שלה. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר יורו-פופ ואלקטרו-פופ אשר שואב השראה ממוזיקת שנות ה-80 ומכיל צלילים של גיטרה ופסנתר. במקור השיר היה אמור לצאת כסינגל השלישי מתוך האלבום כאשר חברת התקליטים שלה רשמה אותו כסינגל עתידי בעמוד הסאונד קלאוד שלה אך מסיבות לא ידועות השיר לא יצא כסינגל בכלל.
ביקורות והצלחה
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה ששיבחו את הקומפוזיציה, את הפשטות של ההפקה, את האופי האנתמי של השיר ואף חלקם ציינו את הדמיון שלו ללהיט הענק שלה "The Edge of Glory". השיר הושמע לראשונה במסיבת השמעה לכבוד יציאת האלבום בברלין.
לאחר מכן, גאגא הופיעה איתו באירוע של Vevo, במיני סיבוב ההופעות שלה "ArtRave", בתוכנית SNL, בספיישל הטלוויזיוני Lady Gaga and the Muppets' Holiday Spectacular ובסיבוב ההופעות ArtRave: The Artpop Ball. בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-21 מיליון השמעות.
ועידת ניקיאה
ועידת ניקיאה הראשונה הייתה הוועידה האקומנית הראשונה של הכנסייה. הוועידה התכנסה בשנת 325 לספירה בעיר ניקיאה שבאסיה הקטנה ביוזמת הקיסר קונסטנטינוס על-מנת לקבוע תקן אחיד לנצרות, אשר הייתה כבר נפוצה ברבים. בוועידה נקבעו עקרונות הכנסייה הנוצרית, ובהם האני מאמין הנוצרי ומועד חג הפסחא. כמו כן נקבע ברוב קולות מוחץ כי האריאנים שלא קיבלו את נצחיותו של ישו לצד האל האב, הם כופרים.
תולדות
הוועידה כונסה בהוראת הקיסר הרומי קונסטנטינוס בעקבות המלצותיו של הוסיוס, בישוף קורדובה על הצורך לדון בבעית הזרם האריאני בפורום כלל-כנסייתי. הקיסר קונסטנטינוס הפך את הדת הנוצרית לדת האימפריה ושאף שהנצרות תשמש כגורם מאחד בקיסרות. בפועל הייתה בתוך הנצרות מחלוקת שפילגה את המאמינים ומנעה את השגת מטרתו של קונסטנטינוס. עובדה זו הייתה המניע הראשי שגרם לכך שזימן בקיץ 325 לעיר ניקיאה (בימינו העיר איזניק בטורקיה) כ-1,800 בישופים מכל רחבי האימפריה הרומית - 1000 מהמזרח ו-800 מהמערב; ברם, לוועידה עצמה הגיעו רק כ-300 איש (אוזביוס מקיסריה גורס 250, אוסטתיוס גורס 270, ואתנסיוס, הירונימוס ואחרים גורסים 318).
הוועידה נפתחה ב-20 במאי בדיונים על גישתו של אריוס, שהייתה הנושא המרכזי שלה. במקביל ובצמוד לכך, התנהלו הדיונים על הצהרת האמונה הנוצרית, שלניסוחה היו הצעות רבות. בתום הדיונים, ב-19 ביוני, התקבלה דעת מתנגדיו של אריוס ברוב קולות מוחץ (רק שניים לא תמכו), וסימן האמונה הנוצרית נוסח בהתאם. לאחר יישוב סוגיה זו, הוועידה דנה בתאריך חג הפסחא, בקרע המלטיאני, וכן בעניינים טכניים יותר. הוועידה ננעלה ב-25 ביולי, שהיה גם יום השנה לתחילת מלכות קונסטנטינוס, אשר אישר את החלטות הוועידה והביע את רצונו לראות את הכנסייה אחת ומאוחדת.
המינות האריאנית
הוועידה דחתה את דעתו של אריוס והחליטה כי האב והבן המתגלם בישו שווים במהותם (ὁμοούσιον) והבן הוא "אל הבא מאל". אריוס, אשר סירב לקבל החלטה זו ואת הקרדו שהוצע בהתאם להחלטה זו, הוחרם והוגלה, וכך ניבע הפילוג האריאני. בוועידת קונסטנטינופול הראשונה, בשנת 381, אושררו החלטות ועידת ניקיאה, בעיקר בזכות מאמציו של אתנסיוס.
הקרדו הניקיאני
במקביל לדיון בסוגיית האריאניזם, הוועידה דנה בניסוח הצהרת האמונה הנוצרית. חלק מהנוכחים, כדוגמת אוזביוס מקיסריה, ביקשו לנסח הצהרה כוללנית שתהיה מקובלת על כל הפלגים, אך האנטי-אריאנים הקיצוניים, כדוגמת אלכסנדרוס והוזיוס מקורדובה, ביקשו לנסח הצהרה ברורה וחד-משמעית אשר תקבע תנאי הכרחי ומספיק להשתייכות לקהילה הנוצרית. לבסוף, כעבור חודש של דיונים, הוועידה ניסחה את הצהרת האמונה הראשונה של הנצרות (הקרדו של ניקיאה ), אשר בחלקה נוסחה באופן מנוגד לחלוטין לדעותיו של אריוס - כך, נאמר בה מפורשות כי ישו הוא נצחי כמו האל האב וכי לשניהם אותה מהות.
אחרי שהקרדו נוסח, הוא התקבל ברוב קולות מוחץ, אף שחלק מצירי הוועידה, כגון אוזביוס מקיסריה ואוסביוס מניקומדיה הסתייגו מחלקים מסוימים ממנו. אריוס, אשר סירב לחזור בו, הוחרם על ידי הוועידה ובנוסף לכך הושת עליו עונש של גלות מטעם הקיסר. שני הבישופים אשר תמכו בו, תאונס וסקונדוס, נענשו באותו אופן.
תאריך חג הפסחא
לאחר יישוב הסוגיה האריאנית וניסוח הצהרת האמונה, פנתה הוועידה לקביעת תאריך חג הפסחא, החג המרכזי בנצרות. באותה תקופה במחוזות שונים נקבע התאריך שלו באופן שונה: היו כאלה שציינו אותו בי"ד בניסן, על-פי הלוח העברי, והיו כאלה שהעדיפו תחת זאת לציין את העובדה שתחייתו של ישו התרחשה ביום א', ולכן ציינו אותו ביום א' הראשון שלאחר י"ד בניסן. לבסוף, חלק מהמחוזות בכנסייה, ובכללם אלכסנדריה ורומא, העדיפו לנתק את הקשר הזה עם היהדות ולציין את חג הפסחא ביום א' הראשון שלאחר הירח המלא הראשון שלאחר יום נקודת השוויון האביבי. גם הקיסר קונסטנטינוס העדיף לנתק את חג הפסחא מהיהדות. הוועידה החליטה שלא לקבוע תאריך ברור, אלא החליטה שיום חג הפסחא ייקבע מדי שנה בשנה על ידי הפטריארך של אלכסנדריה במכתב לקריית הוותיקן.
תאולוגיית החילופין
ראו גם: תאולוגיית החילופין
הקרע המלטיאני
מלטיוס מליקופוליס היה בישוף מצרי אשר טען, בניגוד לדעתו של פטרוס האלכסנדרוני, פטריארך אלכסנדריה בראשית המאה ה-4, כי אין לקבל בחזרה אל הכנסייה את אלה אשר הפנו עורף לאמונתם בזמן הרדיפות של דיוקלטיאנוס. בעקבות אי-הסכמה זו הוא אסף סביבו קבוצת תומכים משלו ואף מינה בישופים משלו תחתיו. הוועידה פסקה בעניינו, כי אף שהיא מקבלת את מלטיוס בחזרה אל הכנסייה והוא יחזיק במשרת בישוף ליקופוליס, לא תהיה לו הסמכות למנות כמרים, ואלה שכבר הוסמכו על ידיו חייבים לעבור הסמכה מחדש, וכל החלטה שלהם צריכה את אישורו של הפטריארך אלכסנדרוס.
התייחסות לאלו שעזבו את הנצרות
סעיפים 9–14 התייחסו לאלו שהתנצרו והחליטו לעזוב את הדת או לסגת מנצרותם בשל רדיפות הנוצרים על ידי שלטונות האימפריה הרומית (לפסי -, מקרה פרטי של אפוסטזי) או בשל סיבה אחרת.
סעיף 11: "בנוגע לאלה אשר מעדו בלא כפייה, מבלי שרכושם נפגע או שנשקפה להם סכנה מכל סוג, כפי שקרה בימי ליקיניוס, הכינוס מכריז כי על אף שהם אינם ראויים למחילה, יש לנהוג עמם ברחמים."
סעיף 12 מתיר לאלו שעזבו לחזור לחיק הכנסייה: "לאחר ששימשו בדרגת חרטה של "שומעים" במשך שלוש שנים ו"משתחווים" במשך עשר שנים. אולם תמיד יש לבחור היטב באשר לכוונותיהם והאופן שבו הם מפגינים את חרטתם.
נושאים אחרים
בנוסף להחלטה זו, הוועידה החליטה גם במספר נושאים משניים יותר:
נקבע כי הארגון הטריטוריאלי של הכנסייה יהיה חופף לארגון המנהלי של האימפריה. רומא הפכה למחוז הכנסייתי החשוב ביותר, ואחריה אלכסנדריה ואנטיוכיה. לבישוף ירושלים הוענק מעמד מיוחד מכוח המסורת: התקנה השביעית קובעת כי לבישוף של ירושלים "זכויות הולמות את מעלת כבודו, וזאת אגב שמירת מעמדו של המיטרופוליטן". רק בוועידת כלקדון ניתן לירושלים מעמד של פטריארכיה.
כמו כן נקבעו סדרי הסמכה של בישופים, והוחלט כי אין לקבל טבילה לנצרות שנעשתה על ידי מינים, אין להעביר כמרים מכהונתם, אין לכרוע על הברכיים בעת התפילה, ובישופים קודמים לדיאקונים בטקס סעודת האדון.
השפעות הוועידה
השפעותיה ארוכות-הטווח של הוועידה היו חשובות ביותר, שכן היא קבעה את התקדים של קבלת החלטות מקיפות ומחייבות את כלל הכנסייה בוועידות אקומניות. כמו כן נקבע בוועידה זו התקדים של התערבות קיסרית במהלך הוועידה ואכיפת החלטותיה על ידי הסמכויות החילוניות.
לעומת זאת, השפעתה קצרת-הטווח של הוועידה הייתה מועטה דווקא, שכן שנים ספורות לאחריה קונסטנטינוס הפך את דעתו ונהיה לחסיד של האריאניות דווקא. האריאניות והמלטיאניות לא נחלשו כלל ועיקר, אלא המשיכו להתפשט ברחבי האימפריה הביזנטית; כמרים אורתודוקסיים (לא-אריאניים), כמו אוסטתיוס, אתנסיוס ומרקלוס מאנקירה הועברו מכהונותיהם, ואילו אריוס הוחזר אחר כבוד לבירה קונסטנטינופוליס בשנת 336, אך מת בטרם הוסר ממנו באופן רשמי החרם הכנסייתי שהוטל עליו. קונסטנטינוס עצמו מת בשנה שלאחר-מכן, ועל ערש דווי הוטבל לנצרות בידי אוסביוס מניקומדיה, שנטה במידת-מה לעמדותיו של אריוס. גם יורשו של קונסטנטינוס, קונסטנטיוס השני, תמך באריאנים, ורק בוועידת קונסטנטינופול הראשונה, שנערכה בשנת 381 תחת הקיסר תאודוסיוס, האריאניות גונתה באופן נחרץ בהחלטה שסימלה את ראשית סופה.
במהלך המאה החמישית, בוועידות הבאות, הפכה ניקיאה בהדרגה למילה נרדפת לאורתודוקסיה, והצהרת האמונה שנוסחה בה נעשתה לכמעט מובנת-מאליה ולבסיס נתון שעליו ניהלו הבישופים של הדורות הבאים את ויכוחיהם. התיימרות לייצג בדייקנות את עמדות המועצה הראשונה הייתה מדיניות נפוצה של אנשי כנסייה שביקשו לקדם את עמדותיהם; המנצחים בוועידות אפסוס וכלקדון, שהניחו את הנדבך הבא של האורתודוקסיה, ראו את עצמם ונתפשו בידי יורשיהם כ"סיעה הניקיאית" שעמדותיה לא היו אלא אלו שהוצגו כבר ב-325, לכאורה.
כנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו
כנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו (באיטלקית: chiesa di Santa Maria dell'Ammiraglio, מילולית "כנסיית מריה הקדושה של האדמירל"), הקרויה גם כנסיית מרטורנה (Chiesa della Martorana) היא המרכז של הקהילה הדתית "סן ניקולו דיי גרצ'י" (באיטלקית: "Parrocchia di San Nicolò "dei Greci, באלבנית: Klisha e Shën Kollit së Arbëreshëvet) הצופה על פיאצה בליני בפלרמו בירת האי סיציליה בדרום איטליה.
הכנסייה היא קתדרלה משותפת של האפארכיה "פיאנה דלי אלבנזי" (Eparchia di Piana degli Albanesi) של, דיוקסיה הכוללת את הקהילות (Arbëreshë) בסיציליה, שהטקסים הדתיים שלהן מתנהלים על פי הפולחן הביזנטי ביוונית עתיקה ובאלבנית. הכנסייה היא עדות חיה לתרבות הדתית והאמנותית של הנצרות המזרחית הקיימת עד היום באיטליה, שתרמו לה הגולים האלבנים שמצאו מקלט בדרום איטליה ובסיציליה החל מהמאה ה-15 לאחר שנמלטו ממולדתם בשל רדיפות על רקע דתי של האימפריה העות'מאנית באלבניה ובחבל הבלקן. ההשפעה שלהם הותירה עקבות ניכרים בציור איקונות, בפולחן הדתי, בשפת הקהילה, במנהגיהם המסורתיים של כמה מושבות אלבניות בעיר המטרופולינית של פלרמו. הקהילה היא חלק מהכנסייה הקתולית, אך פועלת על פי המסורות הטקסיות והרוחניות שיש להן הרבה מן המשותף עם אלו של הכנסייה האורתודוקסית.
הכנסייה מאופיינת בריבוי סגנונות, מכיוון שבמשך מאות השנים של קיומה היא התעשרה בגישות שונות של אמנות, ארכיטקטורה ותרבות. היא ראויה להגנה כיום כאנדרטה כנסייתית-היסטורית, תוצאה של שינויים רבים.
היסטוריה
מקור השם "אמיראליו" (אדמירל) במייסד הכנסייה,, "אמיר האמירים" (לטינית: Ammiratus Ammiratorum, תואר שהתגלגל למילה אדמירל), תוארו של השר הראשי של המלך רוג'רו השני, מלך סיציליה. אמנת היסוד של הכנסייה (שהייתה בתחילה אורתודוקסית מזרחית), הכתובה ביוונית עתיקה ובערבית, שרדה ומתוארכת לשנת 1143. הבנייה של הכנסייה החלה כנראה בשלב זה, והסתיימה בוודאות לפני מותו של ג'ורג'ו בשנת 1151, מכיוון שהוא ואשתו נקברו בנרתקס. בשנת 1184 ביקר בכנסייה הנוסע הערבי, ובהמשך הקדיש חלק ניכר מהתיאור של פלרמו לשבח אותה, ותיאר אותה כ"אנדרטה היפה ביותר בעולם". לאחר המרד המכונה "ערבית סיציליאנית" בשנת 1282 התאספה אצולת האי בכנסייה לפגישה שהביאה לכך שכתר המלוכה בסיציליה הוצע לפדרו השלישי, מלך אראגון.
בשנים 1193–94 הוקם מנזר של נזירות בנדיקטיות על רכוש סמוך על ידי אלויזה מרטורנה (Eloisa Martorana). בשנים 1433–34, תחת שלטונו של אלפונסו החמישי, מלך אראגון, סופחה הכנסייה למנזר, שמאז ידועה בדרך כלל בשם לה מרטורנה. הנזירות שינו את הכנסייה בצורה נרחבת בין המאה ה-16 למאה ה-18, וביצעו שינויים גדולים במבנה ובקישוט הפנים.
הנזירות של המרטורנה היו מפורסמות בזכות המרציפן המעוצב שלהן, שהכינו בצורת פירות שונים. אף על פי שהמנזר כבר לא קיים, הם עדיין אחד ממיני האוכל המפורסמים והייחודיים ביותר של פלרמו.
בשנת 1937 חזרה הכנסייה לפולחן הביזנטי עם הקהילה האלבנית שנמצאה בפלרמו. כיום היא משמשת לטקסים של הכנסייה הקתולית האיטלקית-אלבנית ומשתפת את מעמד הקתדרלה עם הקתדרלה של כנסיית סן דמטריו מגלומרטיר (San Demetrio Megalomartire) באפארכיה "פיאנה דלי אלבנזי".
הכנסייה ירשה וקיבלה על עצמה את תואר מושב הקהילה של האיטלקים-אלבנים המתגוררים בסן ניקולו דיי גרצ'י (גרצ'י, כלומר "יוונים" מכיוון שהאוכלוסיות האלבניות שהגיעו החל מהמאה החמש עשרה לאיטליה ולסיציליה שמרו על "פולחן יווני" או ביזנטי, בשפה, במנהגים, בזהות) בשנת 1945, לאחר שהכנסייה באותו שם הצמודה לסמינר של הכנסייה הקתולית האיטלקית-אלבנית של פלרמו נהרסה במלחמת העולם השנייה.
הכנסייה שוחזרה ונפתחה מחדש לעבודת הקהילה בשנת 2013. לקהילה של סן ניקולו דיי גרצ'י אין טריטוריה קהילתית של ממש, אך היא נקודת התייחסות ל-15,000 בני קהילת המאמינים האיטלקים-אלבנים (הקהילה האלבנית של סיציליה שהתיישבה באופן היסטורי בפרובינציית פלרמו) המתגוררים בעיר ומתפללים לפי הפולחן הביזנטי.
ליטורגיה וטקסים
טקסי הליטורגיה, טקסי נישואים, הטבילה והחגיגות הדתיות של קהילת סן ניקולו דיי גרצ'י מתבצעים על פי לוח השנה הביזנטי, והמסורת האלבנית של הקהילות של האפארכיה "פיאנה דלי אלבנזי".
השפות הליטורגיות בהן נעשה שימוש הן יוונית עתיקה (כמסורת, שנולדה לאיחוד כל עמי הכנסייה המזרחית לשפה אחידה) או אלבנית (שפת האם של בני הקהילה). אין זה נדיר לשמוע את הכומר ואת המאמינים מדברים בדרך כלל באלבנית, למעשה השפה היא המרכיב העיקרי שמזהה את השייכות האתנית שלהם. כלה צעירה מ"פיאנה דלי אלבנזי" עדיין מתחתנת בטקס הנישואין (martesa) בשמלת כלה עשירה של המסורת האלבנית.
אדריכלות
הכנסייה המקורית נבנתה בצורה של צלב בתוך ריבוע קומפקטי ("תוכנית צלב יוונית"), וריאציה נפוצה על סוג הכנסייה הביזנטית הסטנדרטית. שלושת האפסיסים במזרח צמודים ישירות לנאוס (החלק המרכזי בכנסייה ביזנטית), במקום להיות מופרדים על ידי חלק נוסף (הבמה), כפי שהיה מקובל בארכיטקטורה הביזנטית מאותו זמן בבלקן ובאסיה הקטנה. במאה הראשונה לקיומה הורחבה הכנסייה בשלושה שלבים נבדלים; תחילה באמצעות תוספת של נרתקס על מנת לאחסן את הקברים של ג'ורג'ו מאנטיוכיה ואשתו; הבא באמצעות תוספת של אולם קדמי; ולבסוף דרך בניית מגדל פעמונים במערב הכנסייה. מגדל הפעמונים המקושט, הבנוי בשלוש קומות עם חלונות ביפוריים, משמש עדיין ככניסה הראשית לכנסייה. תוספות משמעותיות מאוחרות יותר לכנסייה כוללות את חזית הבארוק הפונה כיום לפיאצה. בשלהי המאה ה-19 ניסו משקמים בעלי ידע היסטורי להחזיר את הכנסייה למצבה המקורי, אף על פי שעדיין נותרו אלמנטים רבים מהשינויים בבארוק.
אלמנטים מסוימים מהכנסייה המקורית, ובמיוחד עיטורה החיצוני, מראים את השפעת האדריכלות האסלאמית על תרבות סיציליה הנורמנית. אפריז הנושא כתובת הקדשה משתרע בקצה הקירות החיצוניים. אף על פי שהטקסט ביוונית, צורתו האדריכלית מתייחסת לארכיטקטורה האסלאמית של צפון אפריקה. גם מקורן של הגומחות השקועות בקירות החיצוניים מהמסורת האדריכלית האסלאמית. בפנים, סדרת קורות עץ בבסיס הכיפה נושאת כתובת מצוירת בערבית; הטקסט נגזר מהליטורגיה הנוצרית. הכנסייה אף מתגאה בזוג דלתות עץ מגולפות, שמותקנות כיום בחזית הדרומית של ההרחבה המערבית, שיש להן קשר ברור למסורות האמנותיות של צפון אפריקה הפאטמית. בגלל האלמנטים ה"ערבים "הללו, הושוותה הכנסייה עם כנסייה אחרת בת זמנה בפלרמו, קפלה פלאטינה, שבה יש הכלאה דומה של צורות ביזנטיות ואסלאמיות.
פנים הכנסייה
על הקירות שני פסיפסים שנלקחו מהחזית הנורמנית המקורית, המתארים את המלך רוג'רו השני, אדונו של ג'ורג'ו מאנטיוכיה, מקבל את כתר סיציליה מישו, ובצד הצפוני של המעבר, ג'ורג'ו עצמו, לרגלי הבתולה. התיאור של רוג'רו היה משמעותי ביותר מבחינת האיקונוגרפיה שלו. במסורת הנוצרית המערבית, המלכים הוכתרו בדרך כלל על ידי האפיפיור או נציגיו. עם זאת, רוג'רו מוצג בלבוש ביזנטי מוכתר על ידי ישו בסגנון הביזנטי. רוג'רו נודע בכך שהציג את עצמו כקיסר בתקופת שלטונו, והתייחסו אליו כבסילוס (basileus, "מלך" ביוונית קדומה). הפסיפס של ההכתרה של רוג'רו נושא כתובת לטינית הכתובה באותיות יווניות קדומות (רוג'ריוס רקס ΡΟΓΕΡΙΟΣ ΡΗΞ "המלך רוג'רו").
בכיפת הספינה מצוירת הדמות הביזנטית המסורתית של ישו פנטוקראטור המוקף על ידי המלאכים מיכאל, גבריאל, רפאל ואוריאל. מתחתם מצוירים שמונה מנביאי הברית הישנה, ובפנדנטיבה, את ארבעת המבשרים של הברית החדשה. קמרון הספינה מתאר את הולדת ישו ואת מותה של הבתולה.
החלק החדש יותר של הכנסייה מעוטר בציורי קיר מאוחרים שערכם האמנותי זניח. ציורי הקיר בחלק האמצעי של הקירות הם מהמאה ה-18, ומיוחסים ל.
Z (מיני-אלבום)
Z הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת האמריקאית סיזה. האלבום יצא לאור ב-8 באפריל 2014 על ידי חברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט.
מועצה אזורית גדרות
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית גְּדֵרוֹת היא מועצה אזורית השוכנת בין אשדוד, יבנה וגדרה.
גאוגרפיה
שטח השיפוט שלה הוא 13,000 דונם. קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1953. בתחומי המועצה שבעה יישובים מהם שישה מושבים. ממוצע המרחקים בין היישובים הוא 5.9 ק"מ.
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
מור כהן
מור כהן (נולדה ב-22 בפברואר 1988) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית המתגוררת בארצות הברית.
ביוגרפיה
מור כהן גדלה בפתח תקווה ובשנות נעוריה עברה עם משפחתה ליקנעם עילית. היא התחנכה בחיפה בבית הספר רעות לאמנויות ובתיכון ויצו לאמנויות במגמת תיאטרון. שירתה בצה"ל כמאבחנת ומראיינת פסיכוטכנית בחיפה.
בגיל תשע החלה להופיע על במות בישראל, ובצעירותה השתתפה בשלל תפקידי אורח בטלוויזיה מטעם אולפני הרצליה וערוץ הילדים.
השכלה
כהן למדה משחק בבית הספר אימפרו ברמת גן ובמסלול התלת-שנתי באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, שם סיימה את לימודיה בהצלחה בשנת 2014. לאחר תום לימודיה עברה לפריז, שם התגוררה כשנה וחצי, במהלכן פעלה כמוזיקאית.
בשנת 2015 זכתה במלגות לימודים מטעם New York Conservatory for Dramatic Arts ו, ועברה לניו יורק כדי ללמוד משחק מול מצלמה. היא מתגוררת בארצות הברית מאז.
קריירה
בשנת 2013 שיחקה בסרט הביכורים של נטלי פורטמן כבמאית, "סיפור על אהבה וחושך".
בשנת 2016 חברה כהן לקבוצת התיאטרון Amios בניו יורק, שם שיחקה בהפקות רבות והפיקה ערבי תיאטרון קצר. בהמשך הייתה ממקימיי פרויקט התיאטרון הדו-לשוני The Israeli Artist Project שנוסד ב-2018, ומטרתו הנגשת יצירות ישראליות לקהל אמריקאי וגישור בין התרבויות. במסגרת הפרויקט הפיקה ושיחקה בהצגת אוף-ברודוויי "סקופ" מאת יאיר פקר, לצדם של רון אורלובסקי, גלית פלנר, מיכאל עינב, עדן רובינפור ויוני ונדריגר.
בשנת 2017, בשיתוף עם הבמאי-תסריטאי רועי זפרני והמלחינה נמי מלומד, הפיקה כהן את הסרט הקצר "מעבר לחומה". הסרט זכה בקטגוריה "Best World Cinema Short" בפסטיבל הקולנוע בפיניקס בשנת 2019, גרף מעל למיליון צפיות בארץ ובעולם וזכה לתשבחות רבות.
בשנת 2020 ביימה והפיקה את הקליפ הרשמי לשיר "Change" של המוזיקאית סיון ארבל, שזכה למענק לקידום יצירות חדשות מטעם מפעל הפיס.
ב-2022 כיכבה כהן בקומדיה הרומנטית Handle With Care מאת המחזאי ג'ייסון אודל וויליאמס, בהפקת תיאטרון Stage West. כהן גילמה את הדמות הראשית, איילת, צעירה ישראלית הנמצאת בטיול בארצות הברית עם סבתה כאשר הבלתי צפוי קורה.
לצד עבודת משחק והפקה בקולנוע ותיאטרון, השתתפה כהן בפרסומות וקמפיינים לחברות גדולות, בהן יצרנית הרכב פורד, UPS, מותג המשקפיים "Foster Grant", ויצרניות אופנה נוספות. בנוסף, היא מגלמת את La Bruja, דמות הדגל של חברת Shiner Beer, ומשמשת כפרזנטורית של החברה.
פיליפה לואיס
ראשית דרכו
לואיס נולד בז'רגואה דו סול, סנטה קטרינה שבברזיל למשפחה ממוצא פולני ואיטלקי. בגיל 10, בשנת 1995 נרשם פיליפה לואיס לקבוצת פיגיירנסה, מהעיר פלוריאנופוליס, בירת מדינת סנטה קטרינה. בשנת 2004 הגיע לראשונה לכדורגל האירופי, כאשר הושאל לאייאקס אמסטרדם מהארדיוויזי ההולנדית. באותה עונה זכה פיליפה לואיס יחד עם אייאקס באליפות ובמגן יוהאן קרויף, אף על פי שלא שיחק אף לא משחק אחד במדי הקבוצה. בסיום העונה נרכש פיליפה על ידי קבוצת רנטיסטאס האורוגוואית, אך הושאל מיד עם רכישתו לריאל מדריד, ושיחק עונה אחת במדי קבוצת המילואים שלה, ריאל מדריד קסטיליה.
דפורטיבו לה קורוניה
עם סיום חוזה ההשאלה של לואיס למדריד, הושאל לואיס לדפורטיבו לה קורוניה, עם אפשרות בחוזהו לרכישה בסכום של 2.2 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקבוצה לא קיבל לואיס הזדמנויות רבות, אך עם עזיבתו של ז'ואן קפדבילה לויאריאל הפך לשחקן מפתח בהרכב דפורטיבו.
ב-10 ביוני 2008, עם סיום עונת, מומש סעיף הרכישה של לואיס, והשחקן חתם על חוזה ל-5 עונות. בעונתו הראשונה כשחקן דפורטיבו שיחק לואיס בכל משחקי הלה ליגה באותה עונה, 38 משחקים.
ב-23 בינואר 2010, במהלך משחק בית מול אתלטיק בילבאו, נפצע לואיס פציעה חמורה בשוקיתו הימנית לאחר תיקול עם השוער גורקה אירייסוס. עד לפציעה שיחק לואיס בכל משחקי הליגה של אותה עונה, ודפורטיבו דורגה במקום הרביעי בטבלה. לואיס חזר לשחק לאחר 4 חודשי היעדרות בלבד, ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום ה-10.
אתלטיקו מדריד
ב-23 ביולי 2010 עבר פיליפה לואיס לאתלטיקו מדריד וחתם על חוזה ל-5 שנים. סכום ההעברה לא פורסם, אך על פי דיווחים עמד על כ-12 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי אתלטיקו עשה ב-26 בספטמבר, נגד ריאל סרגוסה, כאשר בישל לבן ארצו, דייגו קוסטה את השער היחיד במשחק. פיליפה לואיס קיבל את תואר "איש המשחק" על משחק זה.
במהלך עונתו הראשונה של פיליפה לואיס באתלטיקו נאבק עם אנטוניו לופס גררו, בוגר מחלקת הנוער של אתלטיקו, על מקום בהרכב הראשון.
ב-10 באפריל 2011 כבש פיליפה לואיס את שער הבכורה שלו במדי אתלטיקו, בניצחון בית 3-0 על ריאל סוסיאדד.
בעונת היה פיליפה לואיס שחקן הרכב ראשון, כאשר השלים 53 הופעות בעונה זו, בספרד ובליגה האירופית. ב-9 במאי 2012 השלים פיליפה לואיס 90 דקות בגמר הליגה האירופית נגד אתלטיק בילבאו, שהסתיים בניצחון 0-3 לאתלטיקו וזכייה במפעל.
עונת החלה בזכייה של אתלטיקו בסופר קאפ האירופי, לאחר ששיחק פיליפה לואיס 90 דקות ואתלטיקו ניצחה 1-4 את צ'לסי.
ב-17 במאי 2013 עזר פיליפה לואיס לאתלטיקו לנצח את ריאל מדריד בתוצאה 1-2 ולזכות בגביע המלך הספרדי. זהו היה הניצחון הראשון של אתלטיקו על ריאל מזה 14 שנים.
ב-16 ביולי 2014 סוכמה רכישתו של פיליפה לואיס על ידי צ'לסי, תמורת כ-24 מיליון אירו. הוא שיחק בקבוצה עונה אחת, ובסיומה חזר לאתלטיקו מדריד.
ב-23 ביולי 2019 חזר לברזיל וחתם לשנתיים וחצי בפלמנגו.
נבחרת לאומית
מכיוון שאביו של פיליפה לואיס, מויסס קסמירסקי, הוא בעל אזרחות פולנית, התאפשר לפיליפה לואיס לשחק עבור נבחרת פולין, אך הוא לא ניצל אפשרות זו.
לואיס נכלל בסגל הנבחרת לקופה אמריקה 2015, עם הנבחרת הגיע עד לרבע הגמר. ב-17 בנובמבר 2015 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 3-0 על במוקדמות מונדיאל 2018.