cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אײאיצ'י נגישי
אֵיְאִיצִ'י נֶגִישִׁי (ביפנית: 根岸 英一; 14 ביולי 1935 – 6 ביוני 2021) היה כימאי מנצ'ורי-יפני, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2010 ביחד עם אקירה סוזוקי וריצ'רד הק, "על תגובות מצומדות מזורזות פלדיום בסינתזה אורגנית".
ביוגרפיה
אי איצ'י נגישי נולד בצ'אנגצ'ון שבמנצ'וקוו. בגיל שנה עבר להתגורר עם משפחתו לחרבין וכמספר שנים מאוחר יותר עברה המשפחה לאינצ'ון. בשנת 1945 עברה המשפחה ליפן. בשנת 1958 סיים אי איצ'י נגישי את התואר הראשון באוניברסיטת טוקיו, ובשנת 1963 הפך לדוקטור באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1966 החל לעשות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרדו, שם עבד עד שנת 1972. בשנה זו עבר אי איצ'י נגישי ללמד באוניברסיטת סירקיוז.
בשנת 2010 קיבל אי איצ'י נגישי את האות מסדר התרבות. הוא היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האקדמיה הלאומית למדעים והחברה המלכותית לכימיה.
נפטר באינדיאנפוליס, אינדיאנה שבארצות הברית ב-6 ביוני 2021.
סאלי ביין
סאלי (סמואל) בַּיין (בגרמנית: Sally (Samuel) Bein; 6 בנובמבר 1881, אינוברוצלב – אחרי 13 ביוני 1942, סוביבור) הקים וניהל במשך 34 שנה בגרמניה, לפני השואה ובמהלכה, כפר שבו היה מוסד חינוכי לילדים יהודים בעלי צרכים מיוחדים, יחד עם רעייתו רֶבֶּקָה פרדריקה ביין. במהלך השנים למדו בכפר קרוב ל-400 תלמידים, ומרביתם הצליחו להשתלב לאחר מכן בלימודים תיכוניים או בעבודה. הצלחותיו של ביין הפכו אותו לבעל שם עולמי, ורופאים ומחנכים מרחבי אירופה, וגם מארץ ישראל, הגיעו כדי ללמוד ממנו את שיטות העבודה שלו. ביין ורעייתו, יחד עם תלמידיהם ועם בתם ליזה קרולה, הובלו בסופו של דבר אל מותם.
קורות חיים
סאלי ביין נולד בשנת 1881 בעיר אינוברוצלב (שמה בגרמנית: הוהֶנְזַלְצָה Hohensalza) שהייתה אז ברייך הגרמני (כיום בפולין). לא ידוע כמעט דבר על ילדותו, מלבד עובדת היותו בעל אזרחות גרמנית. ידוע גם שאביו היה חייט ושמו לייב, ושהיה לו אח יחיד יליד 1879, שנשלח בטרנספורט הראשון מברלין מזרחה, הגיע ללודז' ושם נפטר ב-3 בפברואר 1942.
משנת 1902 עד שנת 1906 למד במכון להכשרת מורים יהודיים על שם משה מנדלסון בברלין, אותו סיים כמורה בבית ספר יסודי. לאחר מכן עבד במוסד לחירשים-אילמים של איש החינוך היהודי מרכוס רייך בווייסנזה, שבו לימדה גם רֶבֶּקָה פרדריקה לוונשטַיין (Rebeka Löwenstein), שאותה נשא לאישה. רֶבֶּקָה לוונשטיין נולדה ב-15 באוגוסט 1883 למשפחה יהודית אמידה מהעיר במדינת הסן שבגרמניה. בסיום לימודי תיכון ביקשה ללמוד ריפוי ליקויי דיבור וטיפול סיוע בחירשות (כולל שפת סימנים). הסובלים מליקויים אלו הוגדרו אז ברפואה ״דבילים״ ומרביתם אושפזו במוסדות סגורים יחד עם חולי נפש. בעת לימודיה ועבודת ההתנסות (סטאז׳) הכירה את סאלי ביין, שלמד במקביל אליה, והשניים נישאו בשנת 1908 ועברו לטפל בילדים בעלי צרכים מיוחדים נפשיים וגופניים וביניהם גם בעלי ליקויי דיבור ושמיעה.
ביין ככל הנראה הצטיין בעבודתו, כך שכבר בגיל 26 מונה למנהל המוסד החינוכי לילדים יהודים עם מוגבלות שכלית התפתחותית שנפתח בעיירה בֶּיילִיץ (Beelitz). ביין נבחר למשרת מנהל המוסד החינוכי ״לכל חייו״, וזאת לפי מכתב שמוצג בסרט שהגיע לידי החוקרים.
הקמה
בשנת 1908, בהיותו עדיין מורה צעיר, החל ביין לנהל את "המוסד החינוכי היהודי לילדים עם פיגור שכלי" (“Israelitische Erziehungsanstalt für geistig zurückgebliebene Kinder„), שהיה כפר אשר שימש כמעון-פנימייה ובית ספר לילדים יהודים עם מוגבלויות שכליות ומוגבלויות אחרות בעיירה בֶּיילִיץ (Beelitz ) שבקרבת העיר פוטסדאם בגרמניה. הכפר הוקם תחת חסות משותפת של הסניף הברלינאי של ארגון הגג של הקהילות היהודיות, "ברית הקהילות היהודית-גרמנית", והלשכה הגדולה בגרמניה של ארגון בני ברית - לשכת פרנקפורט. (לפי מספר מקורות השם המלא של הכפר היה "המוסד החינוכי היהודי לילדים עם פיגור שכלי - קרן וילהלם-אוגוסטה-ויקטוריה" ((“Israelitische Erziehungsanstalt für geistig zurückgebliebene Kinder – Wilhelm-Auguste-Viktoria-Stiftung„)), והמוסד נקרא כך לרגל חתונת הכסף של הזוג הקיסרי בשנת 1906). מטרת המעון הייתה לקדם ילדים וילדות עם מוגבלות שכלית התפתחותית ועם מוגבלויות אחרות שמסוגלים לקבל חינוך והכשרה. לפיכך אחד מתנאי הקבלה למעון היה קיום פוטנציאל שיקומי אצל המועמד. היה זה אז המקום היחיד מסוגו לילדים יהודים. ב-5 בספטמבר 1908 נעשו ההליכים להעברת 20 נערים ונערות ממסגרות של הכנסייה ומערכת החינוך של פוטסדאם, וב-20 באוקטובר הם נכנסו והיו 20 התלמידים הראשונים במעון, שבראשו עמד ביין יחד עם רעייתו רֶבֶּקָה פרדריקה ביין (לוונשטיין), אותה נשא לאישה זמן קצר קודם לכן. לא אישרו לשניים לצאת לחופשה ביחד, כדי שתמיד יישאר אחד מהם מעון ויפקח עליו.
תוכנית הלימודים
בית הספר עבד על פי תוכנית הלימודים שעוצבה על ידי ביין ואושרה על ידי הממשלה, תחילה בשלוש כיתות ומאוחר יותר בארבע כיתות, שבהן הנושאים גרמנית, חשבון, גאוגרפיה ומלאכת יד היו בעלי עדיפות גבוהה. הקונספט של בית הספר התבסס על 10 שנות לימוד, שבהן למדו התלמידים והתלמידות בכיתות משלושה סוגים שונים. הלימודים היו בבקרים משעה 08:00 עד שעה 12:00 בשיעורים של 40 דקות. התלמידים היו בני 6 עד 14. המוגבלות של רובם לא הייתה רק שכלית התפתחותית, אלא בנוסף לה היו גם לקויות פיזיות ולשוניות, וכן כבדות שמיעה וחירשות, כך שהרקע המקצועי החינוכי של ביין מהמכון לחירשים-אילמים בוויסנזה התאים מאוד לעבודתו בקידום ילדים כאלה, וקודם כל ילדים שלא היה להם סיכוי לזכות ללימודים ולהכשרה במסגרות חינוך מיוחד ציבוריות. כיתת מכינה שלישית, שנמשכה שנתיים ושבה לימד בעיקר סאלי ביין, הכינה ילדים אלה ללימודי המשך בבית ספר עם תוכנית לימודים מוגבלת. בכיתת המכינה הזאת היו 18 שיעורים בשבוע, תוך התמקדות בנושאים הבאים: "תרגילי אפיון" (שעתיים), "תרגילים" (שעתיים), "דיבור וזמרה" (שעתיים), "תרגילי עין-יד" (4 שעות), ספירה וחשבון (4 שעות), משחקים והתעמלות (שעתיים) והכנה ללימודי דת (שעתיים). עבור הילדים החלשים ביותר בכיתה זו, הוקמה במאי 1909 קבוצה חדשה שטופלה על ידי מורה שהוכשרה בגן הילדים "בית פסטלוצי ופרבל" בברלין. הכיתה השנייה חולקה לשני חלקים, שכל אחד מהם נמשך שנתיים, כך שבסך הכל השיעורים השתרעו על פני ארבע שנים (לפי גרסה אחרת הלימודים נמשכו כשנתיים). גם הכיתה הראשונה חולקה באותה צורה.
בבית הספר הזה, כמו בכמה בתי-ספר אחרים שעברו רפורמה, שיטת שיבוץ התלמידים לא הייתה נוקשה מבחינת שנת הלידה של התלמיד. לפיכך היו בכיתות קבוצות גיל שונות, וזה אִפשֵר להיענות לצרכים האינדיבידואליים של התלמידות והתלמידים. היסטוריה מקראית, עברית, גרמנית, תפיסה חזותית, חשבון, מלאכות מקצועיות, ציור, זמרה, התעמלות ומשחקים נלמדו בפרופורציות שונות בכל הכיתות והרמות, ולאלה נוספו לימודי דת בכיתות העליונות. חשיבות מיוחדת ניתנה לחינוך הדתי, שכלל נושאי דת, תנ"ך ועברית, כדי לחזק את יהדותם. (ביין עצמו היה חבר הנהלת בית הכנסת של קהילת בייליץ, וב-1910, כאשר בית הכנסת של הקהילה נסגר בגלל בעיות במבנה, 92 יהודי העיירה עברו מאז להתפלל באולם התפילה של המעון). שם התואר "יהודי" נבחר במודע להיות חלק מהשם של המוסד החינוכי. בטקס חנוכתו ב-1908, נשא הרב ד"ר שרייבר נאום שבו הבהיר את האופי הדתי של הכפר והגדיר אותו כמקום שנוסד כ"בית תפילה של דור חדש ברוח של יראת שמים חדשה המבקשת במעשים של אהבת אדם את הביטוי לרגשות הדתיים החזקים ביותר שלה ושל רגשות האחדות עם האנושות כולה". היסטוריה מקראית, לימודי דת (בכיתות העליונות) ועברית בסיסית היו אפוא חלק בלתי נפרד מהעבודה החינוכית ומהחיים במעון, ובכלל זה שמירת כשרות וחגיגת החגים הדתיים. המאמצים לחנך את הילדים למידה רבה של עצמאות השתקפו גם בצורה שבה תוכנן טקס התפילה ביום שבת, שבו ילדים נשאו את "דרשת הילדים". נשיאת "דרשת הילדים" על ידי אחד החניכים הייתה אמצעי נוסף במאמץ לעודד חשיבה עצמאית. התופעה המדהימה הייתה שנטלו בכך חלק אפילו ילדים שבמצבים אחרים לא דיברו אף מילה. בדו"ח משנת 1922 נאמר שגם תושבי העיירה היהודים האחרים השתתפו בטקסי התפילה שארגנו הנערים.
בנוסף ללימודים במסגרת בית הספר, הילדים הודרכו גם בכישורי חיים, כמו כללי התנהגות בחברה, ושולבו במקצועות שונים ובעבודות בית, כמו בישול, וגינון. כך הביאה הגישה הפדגוגית של העבודה בבית הספר ובמעון את הבוגרות והבוגרים לעצמאות בחייהם בשלב מאוחר יותר, שככל הנראה לא היו מגיעים אליה בדרך אחרת. על הצלחת העבודה החינוכית במקום העידה הגעת חניכי הכפר בבייליץ ליכולת להשתלב בחברה הפתוחה. בזמן הפנוי מלימודים נערכו טיולים ומשחקים, בהם שותפו החניכים, ללא הפרדה בין מגדרים וגילים שונים וללא התחשבות בפערים הקוגניטיביים. חניכים מהכפר לקחו חלק אף במשחקי כדורגל של מכבי ברלין וכן בטורנירים של שחמט במסגרת המועדון על שם עמנואל לסקר בברלין.
הסוף
מ-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, החלו חיי הדיירים במעון להשתנות באופן דרמטי. בין 1933 ל-1942 נאלץ ביין לנהל מאבק מתמיד כדי שהכפר ימשיך להתקיים ולהדוף ניסיונות בלתי פוסקים של השלטונות המקומיים בעיירה להפריע לפעילות הכפר ולהביא לסגירתו. הטענה המרכזית הייתה שהמקום מכתים את האוכלוסייה השקטה של העיירה ומשפיע לרעה על התיירים המגיעים למקום. ההסתה של הנאצים, שהיו מעוניינים לסגור את המעון, לא אפשרה לביין להמשיך בפעילותו ללא הגבלה. בסיועם של כמה מתושבי בֶּיילִיץ הוא הצליח לדחות את הקץ לזמן מה.
בחודש אפריל 1942 עברו הנאצים לפעילות השמדה של שוכני הכפר: קרוב ל-30 חניכים ואנשי צוות מהכפר הוצאו ונשלחו לגטו ורשה. ביין הבין שגורלו של המקום נחרץ, אך נשאר במקום, למרות שלו ולמשפחתו היו אשרות יציאה מגרמניה. כחודשיים לאחר מכן, ב-13 ביוני 1942, יצא מברלין "משלוח למזרח" ועליו 748 יהודים תושבי ברלין וכ-280 יהודים תושבי האזור, בהם גם כל החניכים ואנשי הצוות שנותרו בכפר: סאלי ביין, אשתו רֶבֶּקָה, בתם הצעירה ליזה-קרולה ו-47 חניכים ואנשי צוות. הרכבת הובילה אותם למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצחו.
המקום הוסב מיד לבית ספר לכלכלת בית של "אגודת הנערות הגרמניות" וכל הרכוש שהיה בו נמכר על פי החלטת העירייה כרכוש נטוש לתושבי העיירה. לאחר המלחמה עבר המקום מספר גלגולים, וב-1991 נפתח בו בית ספר תיכון, שב-1997 נקרא על שמו של סאלי ביין, ושלט הנצחה נקבע במקום. מי שפעל למען קריאת בית הספר התיכון על שמו של סאלי ביין היה הכומר האוונגליסטי של בייליץ.
פריץ שטולטנברג
פריץ שטולטנברג (בגרמנית: Fritz Stoltenberg; 7 באפריל 1855 – 13 בנובמבר 1921) היה צייר נוף וים גרמני.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1855 כבן של קפטן ים בעיירה קיל בצפון גרמניה, בגיל 17 כבר הראה שטולטנברג את כישרונותיו האמנותיים באמצעות סקיצות של עיר הולדתו וסביבתה. הודות ללימודיו באקדמיות של ויימאר, מינכן וקאסל, הוא הפך לצייר מיומן וצייר נוף, והוסיפו לכך גם מסעותיו הנרחבים לאיטליה, אלג'יריה, צרפת, נורווגיה, בלגיה והולנד.
משנת 1882 בילה שטולטנברג את חודשי הקיץ באקנסונד על פיורד פלנסבורג, שם השתייך לקבוצת אמנים שהתמסרה לציור באוויר הפתוח. בקיץ 1884 נסע לסקיין (צפון יוטלנד) והצטרף לחוג ציירי סקיין שנוצר סביב פדר סוורין קרויה, מייקל אנגה ואוסקר ביורק.
בשנת 1889 התחתן עם אנה שרנברג, בת למשפחה אמידה בהמבורג, והתיישב בקיל. כעת, משוחרר מאילוצים כספיים, הצייר הצעיר יכול לעבוד ללא דאגות. הוא השתמש בנמל קיל, בתצפיות על העיר קיל, כפר הדייגים אלרבק, תעלת קייזר וילהלם או רשומי הפיורד כמוטיבים, אותם המיר לציורים, חיתוכי עץ, רישומים ואיורים.
בשנת 1900 העביר את ראשות הקואופרטיב לאמנות לגאורג בורמסטר, איתו ייסד את "בית הספר לציור וציור אקדמי" בקיל בשנת 1905.
בשנת 1914 עבר לשנברג (הולשטיין) שעל הים הבלטי, שם המשיך להתמסר לציור בחוץ.
לאחר מותו בשנת 1921, נקבר בבית העלמין באולסדורף.
שרה ברחובות
שרה ברחובות הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 1990. את השיר כתבה צרויה להב, הלחין רמי קלינשטיין, עיבדו קלינשטיין ורמי לוין.
בשנת 2015, 25 שנה לאחר צאת הגרסה המקורית, הופיע לראשונה השיר בגרסת האירוויזיון על גבי אלבום האוסף שלה.
וידאו קליפ
השיר מלווה בווידאו קליפ.
אירוויזיון 1990
השיר נבחר על ידי ועדה מטעם רשות השידור לייצג את ישראל באירוויזיון 1990 שנערך בזאגרב, שביוגוסלביה. גרסת השיר הוקלטה פעם אחת בעברית ופעם נוספת באנגלית ויצאה באלבום סינגל. השיר בתחרות בוצע בעברית.
ב-25 בפברואר 1990 נחשפו לראשונה מילות השיר, במרץ 1990 יצא לאור כסינגל, וב-6 באפריל 1990 נחשף לראשונה השיר בטלוויזיה במסגרת התוכנית סיבה למסיבה.
באירוויזיון שובץ השיר במקום העשירי בסדר ההופעה, אחרי קטיל סטוקאן מנורווגיה עם "Brandenburger Tor" ולפני לוני דוואנטייר מדנמרק עם "Hallo, hallo". בסיום ההצבעה, קיבלה ריטה 16 נקודות, וסיימה את התחרות במקום ה-18 מתוך 22.
לאחר יותר מ-20 שנה חשפה ריטה את הטראומה הגדולה שלה מהאירוויזיון. לדבריה, היא התרגשה וזייפה במהלך הופעתה.
ישראל
בישראל השיר זכה להצלחה וריטה מופיעה עם השיר כמעט בכל הופעה שלה, בעיבודים שונים לשיר.
בשנת 2019, לכבוד האירוויזיון שנערך בישראל, ביצעה ריטה את השיר בעיבודו המקורי לראשונה מאז התחרות בשנת 1990.
זאב בר-סבר
זאב בר-סבר (בורובסקי) (1922 – 2 בינואר 2007) היה איש צבא ישראלי בדרגת אלוף-משנה, שפיקד על גדוד 58 במלחמת העצמאות והיה מפקד חטיבה 5. בצעירותו היה כדורגלן בהפועל פתח תקווה ולאחר שחרורו כיהן כיושב ראש התאחדות לכדורגל בישראל.
ביוגרפיה
בר-סבר נולד וגדל בפתח תקווה, בנם של חיה וצבי בורובסקי. בנעוריו היה אתלט וכדורגלן מצטיין. מגיל 15 שיחק בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה. הוא שימש קפטן הקבוצה אך נאלץ לפרוש לאחר פציעה ברגלו.
כנער הצטרף לפעילות נוער בהגנה עבר אימוני קשר ומורס. הוא הצטרף למשטרת היישובים העבריים במהלך המרד הערבי הגדול ונטל חלק בנוטרות. היה חבר במנגנון הקבע של ארגון ההגנה, הדריך נשק כבד (מקלעים ומרגמות) ועסק בפיתוח נשק.
בפרוץ מלחמת העצמאות שימש מפקד נפת פתח תקווה, היה מפקד בפלוגה מסייעת והשתתף במבצע נחשון, פעולת יאזור וקרב ביאר עדס. שימש מפקד מחנה הטירונים והאימונים של חטיבת אלכסנדרוני בחי"ש. במאי 1948 התארגן סגל המחנה בראשותו לגדוד סיוע חטיבתי 34 שהפך לגדוד 58 בחטיבת גבעתי. השתתף בקרבות בלימת הצבא המצרי ובכיס פלוג'ה. הוא נפצע בראשו במהלך הקרבות באזור הר חברון וחזר לאחר כחודשיים, בסוף המלחמה שימש קצין מבצעים של חטיבה 7.
לאחר המלחמה שימש סגנו של מפקד החטיבה צבי צור, ושימש קצין אג"ם בפיקוד הדרום תחת משה דיין. הוא הדריך בבית הספר למג"דים, פיקד על בית הספר לחי"ר (בה"ד 3), סיים לימודים במחזור הראשון בפו"ם ושימש מדריך ראשי במכללה. במלחמת סיני היה במוצב הפיקוד העליון ולאחר כיבוש חצי האי סיני מונה למפקד במרחב שלמה. ב-1957 שימש סגן מפקד חטיבת גולני וב-1958 מונה לראש אכ"א פרט במטכ"ל. בשנים 1960–1964 שימש ראש מחלקת חיל רגלים במטה הכללי ובמקביל פיקד על חטיבה 5. הוא סיים לימודיו במחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. ב-1964 נשלח לאוגנדה כראש משלחת צה"ל ומזכיר ראשון בשגרירות. ב-1968 פרש משירות הקבע.
לאחר שחרורו שימש מנהל האגף לעבודה סוציאלית בעיריית תל אביב-יפו. הוא שימש ראש תנועת הפועל בהתאחדות לכדורגל וב-1972, בעקבות דו"ח ועדת עציוני, מונה ליושב ראש ההתאחדות, תפקיד בו כיהן במשך שנה. בנוסף כיהן כמנהל בחברת מקורות.
היה נשוי לרינה. בנם היה קצין בחטיבת גולני ונהרג במהלך מלחמת יום הכיפורים.
עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני
עלילת האופרה
האופרה ממוקמת בתקופת הבהלה לזהב בארצות הברית. היא נפתחת בכוונתם של שלושה פושעים נמלטים, האלמנה בגביק, מנהל החשבונות המושחת פאטי והבריון טריניטי מוזס, להקים עיר במקום נידח ולעשוק את המגיעים אליה כיוון ש"קל יותר לכרות זהב מבני אדם מאשר מנהרות". העיר מיוסדת על בסיס הרעיון ש"הכל מותר" ושניתן לרכוש בכסף כל תענוג. הראשונות המגיעות לעיר הן זונות, ובראשן ג'ני סמית, ששרה את השיר הידוע ביותר מתוך האופרה, שיר אלבמה, המושר בכל הפקות האופרה בשפה האנגלית.
לאחר מכן מגיעים לעיר התענוגות גברים מערי התעשייה הגדולות וחבורה מגובשת של חברים שהרוויחו הון רב באלסקה. בין הדמויות, ג'ק הגרגרן, ג'ו הרברבן ו"גיבור" האופרה, ג'ים מהוני, דמות כביכול בעלת מצפון. ג'ים מתאהב בזונה ג'ני ומנסה לעודד את תושבי העיר בעת שמאיימת עליה סופת טייפון.
בהמשך מוצגות ארבע תמונות, המייצגות את חיי העיר והסתאבותה: "אוכל ללא גבול", בה מת ג'ק מוות גרוטסקי מאכילה ללא גבול; "סקס ללא גבול", בו מוצגות על הבמה באופן מפורש למדי סצנות המדמות תנוחות של יחסי מין באופן בוטה וגס; "קרב איגרוף" בו מהמר ג'ים בכל כספו על ידידו חסר הסיכוי ג'ו בקרב עד המוות מול הבריון טריניטי מוזס, שהורג את ג'ו והתמונה האחרונה בסדרה זו, "שתייה ללא גבול" בה רוכש ג'ים ויסקי לכל חבריו אך כיוון שאין לו פרוטה, אין ביכולתו לשלם.
כיוון שלג'ים אין כל יכולת לשלם הוא מועמד למשפט בפני האלמנה בגביק. סצנת המשפט היא גרוטסקית ביותר ומציגה כתב אישום כנגד המשפט המעוות של החברה הקפיטליסטית. ג'ים נשפט על מספר פשעים בהם העובדה ששכנע את ג'ו להילחם עד מוות וחוסר יכולתו לשלם בעבור הוויסקי. בגין הפשע הראשון נדון ג'ים לשהות של מספר ימים בכלא, בגין "הפשע הנורא מכל" - חוסר יכולתו לשלם - הוא נידון למוות. כיוון שאין ביכולתו לשחד את בית הדין כמקובל הוא אינו זוכה לסנגוריה ראויה.
האופרה מסתיימת עם הוצאתו של ג'ים להורג ועם משבר כלכלי שבגינו נאלצים התושבים לעזוב את העיר אל העיר בנארס. "שיר בנארס" מושר אף הוא באנגלית.
הפקת האופרה
בעת הצגת האופרה לראשונה היה ברכט מחזאי ידוע שמאחוריו הפקה מוצלחת ופופולרית בדמותה של "אופרה בגרוש". האופרה "מהגוני", לעומת זאת הייתה הטחה בוטה בפני הקהל של אנטי-אופרה. גסה, בוטה, צורמנית ומעוררת גועל מכוון. ברכט ביקש לזעזע ולקרוא קריאות אזהרה מול מה שראה כהתדרדרות החברה ולא לענג את הקהל. הגוף שהעלה את האופרה היה קולקטיב רעיוני-אמנותי שפעל באופן מגובש למעלה מעשר שנים ובו כל שחקן, רקדן וזמר תרם רעיונות משלו, דבר שתרם אף הוא לתחושת התוהו-ובוהו על הבמה.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933 הופסקה הצגת האופרה ורוב האנשים הקשורים בה נמלטו מגרמניה.
האופרה הישראלית החדשה העלתה את עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני בינואר 1987 בעברית, בתרגומו של אברהם עוז; הזמר גבי שדה גילם את דמותו של ג'ימי מאהוני. הטקסט העברי יצא באותה שנה בהוצאת זמורה-ביתן, ת"א. בינואר 2012 עלתה האופרה שוב על במת האופרה הישראלית, בבימויו של עמרי ניצן, הפעם בגרמנית. את תפקיד ג'ימי מאהוני גילם הפעם וולפגנג שויינינגר.
Craigievar Express
Craigievar Express היא דגם של מכונית שהורכב בה מנוע קיטור, בתצורת תלת-אופן, אשר נבנתה על ידי Andrew 'Postie' Lawson הדוור המקומי, בין השנים 1895–1897, בטירת "Craigievar Castle", כ-9.7 ק"מ דרומית לכפר "Alford", מחוז "Aberdeenshire", סקוטלנד.
דגם ה-"Craigievar Express" הוצג ב-26 ביוני 1897.
מאוריצי טרמבץ'
מָאוּרִיצִי טְרֶמְבָּץ' (בפולנית: Maurycy Trębacz; 3 במאי 1861, ורשה – 29 בינואר 1941, לודז') היה צייר יהודי-פולני. אחד הציירים הפופולריים ביותר בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. נפטר ברעב בגטו ליצמנשטאט הוא גטו לודז' בעת הכיבוש הנאצי ושואת יהודי פולין.
טרמבץ', לצד שמואל הירשנברג, יעקב ויינלס ולאופולד פיליכובסקי היו חלק מהדור הראשון ליוצרים יהודיים שהתעלמו או העניקו פרשנות מקלה לאיסור על יצירת וציור דמות אנושית, הם הלכו בעקבות מאוריצי גוטליב ועסקו בנושאים מההיסטוריה היהודית ומחיי היהודים.
טרמבץ' הצטיין כצייר דיוקנאות ונוף, אך עיקר חשיבותו בתיאור חיי הדת וחיי היומיום היהודיים שמהווים זיכרון לעולם שאבד. רבות מיצירותיו אבדו בשואה, אך מבחר מייצג שלהם שרד.
יחסי מקסיקו–פורטוגל
יחסי מקסיקו–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לבין פורטוגל. שתי המדינות הן חברות ארגון הברית האיברו-אמריקאית, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
היסטוריה
הקשרים הדיפלומטים הראשונים שנערכו באופן רשמי בין מקסיקו לפורטוגל החלו בשנת 1843, כאשר השגרירים של שתי המדינות נפגשו בוושינגטון די. סי.. יחסים דיפלומטיים לא כוננו באופן רשמי עד ה-20 באוקטובר 1864 תחת שלטונו של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. בשנת 1884, מקסיקו פתחה את הנציגות הדיפלומטית הראשונה בליסבון; עם זאת, המשלחת נסגרה בשנת 1918, כאשר פורטוגל סירבה להכיר בממשל של הנשיא המקסיקני ונוסטיאנו קאראנסה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש בשנת 1929. ב-1959, נציגויות דיפלומטיות נפתחו בליסבון ובמקסיקו סיטי, בהתאמה, שודרגו לרמה של שגרירויות.
בינואר 1990, הנשיא קרלוס סלינס הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר בפורטוגל. ביולי 1991, ראש הממשלה הפורטוגזי אניבל קבאקו סילבה והנשיא מריו סוארש ביקרו בעיר גואדלחרה, מקסיקו והשתתפו בפסגה האיברו-אמריקאית הראשונה. באוקטובר 2013, ראש הממשלה הפורטוגזי, פדרו פאסוס קואלו ביקר במקסיקו לביקור מדיני. הביקור נועד לציין 150 שנים של כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. ביוני 2014, נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו ביקר בפורטוגל כדי להנציח 150 שנים של יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רשמיים ממקסיקו בפורטוגל
ביקורים רשמיים מפורטוגל במקסיקו
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם על שיתוף פעולה מדעי ותרבותי (1977); הסכם כלכלי ומסחר שיתוף פעולה (1980); הסכם התיירות (1996); הסכם של ערבות הדדית ועזרה משפטית בעניינים פליליים (1998); הסכם הסגרה (1998); הסכמה על הימנעות ממיסוי כפול (1999); הסכם על קידום והגנה הדדית של השקעות (1999); הסכם בדבר הובלה אווירית (2013); הסכם לשיתוף פעולה בתחום המאבק נגד סחר בלתי חוקי בסמים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים (2013).
יחסי סחר
בשנת 1997, מקסיקו חתמה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי, אשר פורטוגל חברה בה. מאז יישום הסכם הסחר החופשי בשנת 2000, הסחר בין שתי המדינות גדל באופן דרמטי. בשנת 2018, סך הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכ-853 מיליון דולר. היצוא העיקרי של מקסיקו לפורטוגל כולל: נפט גולמי, כלי רכב, חומוס, שעועית וכרובית. הייצוא העיקרי של פורטוגל למקסיקו כולל: מדי מהירות וטאומטר; סטרובוסקופים; תבניות גומי ופלסטיק ומוצרי חשמל.
פורטוגל היא המקור ה-14 להשקעות ישירות זרות עבור מקסיקו בקרב מדינות האיחוד האירופי וה-39 בעולם. חברות רב-לאומיות מקסיקניות, ביניהן Grupo Bimbo, Grupo Carso ו-Vitro פועלות בפורטוגל.
נציגויות דיפלומטיות
מקסיקו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו, ואילו פורטוגל מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-2 קונסוליות בקנקון, מונטריי וורה קרוס.
אופק הים
בהמשך לדו"ח ועדת פיל יזמו הבריטים את הקמת ועדת וודהד שהציעה להרוס שורת בתים לאורך רחוב דניאל ובהם גם את בית ויצו בגבול מנשייה לשם סלילת תוואי ההפרדה - כביש ברוחב של 30–40 מטר, שישמש ציר לפטרולים בריטים ויהיה גדור מצידו היפואי והתל אביבי, בתוספת שערים שינעלו בתקופות של מתיחות ביטחונית. ההתנגדות לתוכנית בתוספת אמדן של 115,000 לא"י עלויות לתוואי המוצע הביאו לגניזתה.
במאורעות תרפ"ט נרצח בשכונה האברך ברוך רוזין. המון משולהב שיצא ממסגד חסן בק, רוצץ את גולגולתו במוטות ברזל ופצע את שני בניו.
בתחילת מלחמת העצמאות נפגעו קשה חלק מבתי השכונה מירי ערבי מכיוון מנשייה ותושביה היו לפליטים ומצאו מקלט ארעי במתחמים מרוחקים מקו העימות העירוני.
שנים הרבה לאחר הקמתה עדיין סבלה השכונה מדימוי נמוך.
Neo Geo
ניאו גיאו היא משפחה של מוצרי חומרה למשחקי וידאו שפותחה על ידי החברה היפנית SNK, ושווקה משנת 1990 עד 2004. מקור המותג הוא במערכת מכונות הארקייד, ניאו גיאו MVS והגרסה הביתית, הניאו גיאו AES. גם גרסת הארקייד וגם הגרסה הביתית נחשבו חזקות באותו זמן וה-AES מאפשר תאימות של משחקי MVS. בשל מחירה הגבוה של קונסולת ה-AES ושל המשחקים שלה נמנע ממנה תחרות עם הקונסולות האחרות בדורה: סגה ג'נסיס, סופר נינטנדו, טורבו-גרפיקס 16. למרות זאת זכתה ה-MVS להצלחה בחנויות ביפן ובצפון אמריקה.
המותג הבא של סדרת ניאו גיאו היה, ה-Neo Geo CD, שהיה חסכוני יותר והמשחקים שפורסמו על דיסקים הורידו את העלות. הצלחת הקונסולה הייתה הצלחה חלקית, בחלקה בשל כונן הדיסקים האיטי. בניסיון להתחרות עם הפופולריות של משחקי 3D. SNK פרסמה בשנת 1997 את ההיפר ניאו גיאו 64 מערכת ארקייד  שהייתה ליורשת של ה-MVS. מערכת זאת לא הצליחה ובשל כך יצאו לה רק כמה משחקים. בשל המכירות הנמוכות מערכת ביתית שתוכננה על אותה חומרה לא יצאה לאור. SNK מאוחר יותר האריך את חיי המותג על ידי שחרור שתי קונסולות ניידות: Neo Geo Pocket, ומאוחר יותר את ה- Neo Geo Pocket Color, אשר ניסו להתחרות עם ה-נינטנדו גיים בוי. מיד לאחר שחרורם, SNK נתקלו בבעיות משפטיות שונות ונושאים פיננסיים. אולם, ה-MVS ו-AES המשיכו לקבל משחקים חדשים תחת בעלות חדשה עד השנה 2004.
ללא קשר לכישלון של קוסולות ה-ניאו גיאו המאוחרות, משחקים עבור ה-MVS ו-AES נמכרו ביחידות רבות בעולם. המערכת כללה כמה ממשקי המכות בדו מימד המצליחים אי פעם כגון: Fatal Fury, Art of Fighting, Samurai Shodown and The King of Fighters. בנוסף גם משחקים פופולריים בז'אנרים אחרים כגון: סדרת Metal Slug ו סדרת בייסבול כוכבים. בדצמבר 2012, SNK Playmore שוחררו קונסולה ניידת שמבוססת על ה-AES המקורי, ה-ניאו גיאו X. נכון למרץ בשנת 1997, הניאו גיאו מכר 980,000 יחידות ברחבי העולם. הניאו גיאו פוקט קולור גם קיבל שבחים על מספר משחקים חדשים למרות זמן המדף הקצר שלו.
ה-MVS ו-AES
שני המוצרים הראשונים של SNK הם: מערכת מרובת וידאו (MVS) ו-מערכת בידור מתקדמת (AES), שניהם שוחררו בשנת 1990.ה-MVS הציע אפשרות למפעילי את היכולת לשים עד שישה משחקי ארקייד שונים לתוך ארון אחד, מפתח כלכלי בהתחשבות במגבלות של מקום באולי הארקייד. את ה-AES, ידוע גם בשם ניאו גיאו, הוא הקונסולה הראשונה של SNK שמיועדת לקהל הבייתי. חומרה היה חלק שעוצב על ידי Alpha Denshi (מאוחר יותר ADK).
בתחילה, המערכת הבית הייתה זמינה רק עבור השכרה למפעלים מסחריים, כגון מלונות, ברים, מסעדות, ומקומות אחרים. כאשר לקוחות ציינו ששחקנים היו מוכנים לקנות קונסולה ב$650, SNK פתחו את השוק של המכונות גם לקהל הבייתי. הניאו גיאו הושק באופן רשמי ב-31 בינואר 1990 ב - אוסקה, יפן. AES הוא זהה שלה מערכת ה-MVS, אז משחקי הארקייד ששוחררו לשוק הביתי הם כמעט המרות זהות.
Neo Geo CD
ה - Neo Geo CD, שפורסם ב-1994, היה בתחילה שדרוג מה-AES. קונסולה זו משתמשת בדיסקים במקום מחסניותכמו בקוסולות הישנות. בקונסולה כונן דיסקים של מהירות אחת שהיה איטי במיוחד מה שהופך את זמני הטעינה לארוכים מאוד. מחירי המשחקים של הניאו גיאו CD שעלו 50$ היו נמוכים לעומת הניאו גיאו AES שבו מחסנית משחק אחד עלתה 300$. המערכת מסוגלת לנגן גם דיסקים רגילים. לכל שלוש הגרסאות של המערכת אין נעילה אזורית.
ה-Neo Geo CD הגיע יחד עם בקר שליטה לעומת הג'ויסטיק במערכות הישנות. עם זאת, ניתן להשתמש בג'ויסטיק המקורי של ה-AES על הניאו גיאו CD יכול להיות בשימוש עם כל סוגי שלושת ה-Neo Geo CD: ( גרסה שיצאה רק ביפן top loader, front loader and CDZ)
ההיפר ניאו גיאו 64
ההיפר ניאו גיאו 64 הוא מערכת ארקייד השנייה והאחרונה של SNK ושוחרר ב-1997. ההיפר ניאו גיאו 64 הייתה קונסולת ה-3D של SNK. דור זה החליף את החומרה של ה-AES בחומרה חדשה וטובה יותר. ההיפר ניאו גיאו 64 קיווה  להתחרות עם קונסולות  הדור החמישי. בשנת 1999, ההיפר ניאו גיאו 64 הופסק, עם רק שבעה משחקים שפורסמו במשך שנתיים.
קונסולות ניידות
ה- Neo Geo Pocket Color הייתה הקונסולה האחרונה מהמותג ניאו גיאו. קונסולה זו שוחררה בצפון אמריקה ובאירופה. קונסולה זו מכרה כשני מיליון יחידות ברחבי העולם. מכירת המערכת הופסקה בשנת 2000 באירופה ובצפון אמריקה, אבל המשיך למכור ביפן עד שנת 2001.
בדצמבר 2012, חברת טומו שחררה ניאו גיאו נייד חדש בצפון אמריקה ובאירופה, מורשה על ידי SNK Playmore.עם 20 משחקים מובנה, הקונסולה נקראה ה-ניאו גיאו X.
אינדוקציה
במדע, אִינְדּוּקְצִיָּה (בעברית: אִכְלוּל) היא הדרך שבה מסיקים מסקנה ממקרים פרטיים ועוברים מהם לקביעה כללית. התהליך ההפוך נקרא "דדוקציה".
לדוגמה, אם כל החסידות שנראו עד כה הן לבנות, בדרך אינדוקטיבית נסיק כי כל החסידות לבנות. האינדוקציה אינה תקפה מבחינה לוגית ואינה בהכרח מוכיחה הדירות, משום שהחסידה שתראה מחר עשויה להיות שחורה, ולהפריך את המסקנה. עם זאת, האינדוקציה היא שיטת הסקה מקובלת בכל תחומי המדע (למעט במתמטיקה, שם נעשה שימוש באינדוקציה מתמטית). וכמובן בחיי היומיום.
מבחינה לוגית, על אף שהשמש נראתה זורחת בבוקר אלפי פעמים, זה לא אומר שהשמש תזרח גם מחר בבוקר. אכן, מתוך הידע האסטרונומי על מחזור החיים של כוכב ידוע שבסופו של דבר יגיע סופה של השמש ועוד לפני כן סופו של כדור הארץ, כך שהכלל "השמש זורחת בבוקר" אין לו אחיזה לוגית ואף לא עובדתית. את הפגם העובדתי ניתן לתקן באמצעות ניסוח הקביעה בצורה "השמש זורחת בבוקר, ותמשיך לעשות זאת במשך עוד ארבעה וחצי מיליארד שנה ולא יותר", אך הפגם הלוגי אינו ניתן לתיקון.
פגם זה מביא לקביעה שהסקה אינדוקטיבית אינה תקינה כשמנסים לקבוע חוקים ותאוריות במדע (אם כי במשך אלפי שנים התפתח המדע בדרך זו). הפילוסוף דייוויד יום עמד על הסכנה שבהחלת ניסיון העבר על העתיד, וראה בו הכללה נמהרת. פילוסוף המדע קרל פופר שלל את השיטה האינדוקטיבית כדרך להתקדמות המדע, והציע את התחליף של ההפרכה כאמת מידה לבחינת תקפותה של השערה מדעית (להוציא היפותזות מתמטיות או לוגיות, אשר תקפותן נבחנת באמצעים חזקים יותר, כגון על ידי הוכחה מתמטית או לוגית).
היסק אינדוקטיבי מתרחש בתנאים של אי ודאות ולכן למרות שאי אפשר להסיק בודאות שהשמש תזרח מחר על סמך ידיעת העבר שהיא זרחה כל הימים עד כה, הסיכוי שהיא תזרח מחר הוא מאוד גבוה. באופן דומה אנשים מסיקים באופן אינדוקטיבי לגבי התרחשותם של הרבה אירועים ביומיום (האם אלך לעבודה מחר? האם האוטובוס יגיע בזמן? האם הילד יהיה בריא?) שהם יתרחשו גם מחר, שכן במרבית המקרים הם התרחשו בעבר. לצרכים פרקטיים, אפוא, לעיתים היסק אינדוקטיבי יהיה תקף, כשתוקפו יגדל ככל שמספר המקרים בהם התרחש האירוע עליו מדובר רב יותר. במילים אחרות, היסק אינדוקטיבי המבוסס על הישנות גבוהה של האירוע בעבר מאפשר לנבא ברמה די גבוהה של ודאות את העתיד ולכן מאפשר לנו לתכנן את חיי היום־יום ולתפקד.
לריסה ברנצביץ'
לריסה ברנצביץ' (בפולנית: Larisa Barańcewicz; תאריכי לידה ופטירה אינם ידועים) הייתה קתולית מפולין, שהוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
עם פלישת הגרמנים לעיירה קאמין-קושירסקי בסוף יוני 1941 היו פוגרומים אנטישמיים נרחבים. יהודים רבים נספו; אחרים הושפלו, הוכו ונפצעו. כשנדמה היה כי כל התקווה אבדה, הופיעה אישה פולניה מקומית, לריסה ברנצביץ' ברובע היהודי הצפוף. היא העניקה את עזרתה ליעקב גולדשטיין, שהיה מכר ותיק שלה, למשפחתו ולשתי משפחות יהודיות אחרות. למרות הסכנה הרבה, לריסה הסתירה בביתה חמישה מבני משפחת גולדשטיין. בנוסף סייעה גם ליוסף ויסמן ושלושה מבני משפחתו; לאברהם לרמן ואשתו. בסך הכל הסתירה 11 נפשות. היא שמרה וסייעה להם כמיטב יכולתה עד נובמבר 1942, אז נערך מצוד, שאילץ את היהודים שהסתירה לעזוב את ביתה. הם מצאו מקלט בכפר סמוך, בביתו של חקלאי עני, שהיה חבר בקהילת הסובוטניקים. למרות הרצון הטוב לעזור, הוא לא הצליח לתמוך בקבוצה כה גדולה. בשל דאגתה ואהבתה לחבריה, ומבלי לקבל תמורה, לריסה שוב נחלצה לעזרתם, ועד השחרור בקיץ 1944, הביאה להם מזון ותרופות לבית האיכר אחת לשבועיים.
לאחר המלחמה
עם סיום המלחמה נשארה לריסה לגור בפולין ורוב הניצולים עלו לישראל. בשנת 1965 הם הזמינו את לריסה לישראל ואירחו אותה בבתיהם.
שמאי גולשטיין, אחד הניצולים, פנה במכתב ליד ושם בבקשה להכיר בה כחסידת אומות העולם. במכתבו כינה אותה "אישה אצילה".
הכרה והנצחה
ב-22 במרץ 1965 הכיר יד ושם בברנצביץ' לריסה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם וניטע עץ לזכרה בגן חסידי אומות העולם.
מוסטפא נאמה
מוסטפא נאמה (בצרפתית: Moustapha Name; נולד ב-5 במאי 1995 בדקר שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פאפוס מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
נאמה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-AS דואנס מליגת העל הסנגלית.
ב-3 ביולי 2018 חתם נאמה בפו מהליגה הצרפתית השלישית. הוא ערך 56 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-27 ביוני 2020 חתם נאמה בפריז מליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 69 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם נאמה בפאפוס מליגת העל הקפריסאית. ב-10 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על אקריטס במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2020 ערך נאמה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 2-0 על נבחרת גינאה ביסאו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
הוא היה חלק מסגל נבחרת סנגל בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, בו זכתה נבחרתו, אך לא שיחק בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
שיר אלבמה
שיר אלבמה או ירח אלבמה או ויסקי באר (Alabama Song or Whisky Bar or Moon of Alabama) הוא שיר מאת ברטולט ברכט וקורט וייל. השיר נכתב על ידי ברכט ב-1927 ומופיע בספרו Hauspostille. קורט וייל הלחין את השיר עבור האופרה "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", שם הוא מופיע במערכה הראשונה מפי הזונה ג'ני סמית וחברותיה. השיר בנוי משתי חטיבות בסגנון פוקסטרוט ובסגנון בלוז. הופעת הבכורה של השיר הייתה על ידי הזמרת לוטה לניה במרץ 1930. השיר מושר באנגלית בכל הפקות האופרה, גם כאשר יתר האופרה מושרת בגרמנית.
הדלתות
בשנת 1967 ביצעה את השיר להקת "הדלתות" באלבום "The Doors" תחת השם "". הסולן ג'ים מוריסון שינה מעט את המילים, ובמקום "Show us the way to the next pretty boy" (הראו לנו את הדרך לבחור היפה הבא) הוא שר: "Show me the way to the next little girl" (הראו לי את הדרך לילדה הקטנה הבאה). בתחנת הרדיו הישראלית גלגלצ, מושמעת גרסה זו בכל ליל שבת לפני חצות (עד 2017).
דייוויד בואי
ב-15 בפברואר 1980 הוציא דייוויד בואי תקליטון ובו בצד אחד השיר "שיר אלבמה" ובצידו השני גרסה אינסטרומנטלית לשיר "Space Oddity". התקליטון זכה להצלחה והגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי. בואי שר את השיר מאז גם בהופעותיו, לרוב יחד עם "בנמל באמסטרדם" של ז'אק ברל.
גרסאות נוספות
השיר הוקלט גם על ידי נינה סימון, בט מידלר, אוטה למפר, מוני עובדיה, מקס ראבה ומריאן פיית'פול.
יעקב ויינלס
יעקב ויינלס (בפולנית: Jakub Weinles; 1870, סטרוקונסטנטינוב – 1938, ורשה) היה צייר יהודי פולני, שנודע באמנות שיצר סביב הווי החיים היהודי.
ויינלס לצד שמואל הירשנברג, מאוריצי טרמבץ' ולאופולד פיליכובסקי היו חלק מהדור הראשון ליוצרים יהודיים שהתעלמו או העניקו פרשנות מקלה לאיסור על יצירת וציור דמות אנושית, הם הלכו בעקבות מאוריצי גוטליב ועסקו בנושאים מההיסטוריה היהודית ומחיי היהודים.
נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה, אך המצבה על קברו לא שרדה את מלחמת העולם השנייה.
פורטוגל במשחקים האולימפיים לנוער
פורטוגל משתתפת בהמשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפורטוגלים שבעה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. פורטוגל החל להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016). אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי פורטוגלי במדליה במשחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של פורטוגל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 19 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים טאקוונדו עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים, שחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון שחיית חזה נערות ודירוג במקום השישי במשחה 50 מטר בסגנון שחיית גב נערים, וטריאתלון בה המשלחת סיימה במקום הרביעי בטורניר הנערים. ספורטאי המשלחת דורגו בענף האופניים במקום התשיעי ובענף השיט במקום העשירי בטורניר הנערים בשיט מפרשית מסוג ביט. המשלחת לא רשמה הישגים בענפים אתלטיקה, התעמלות, חתירה, טניס שולחן וקאנו/קיאק.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שפורטוגל שלחה עד כה. המשלחת מנתה 21 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפים. המשלחת זכתה בשתי מדליות. המשלחת רשמה הישגים בענפים שיט עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים בשיט מפרשית מדגם ביט, והתעמלות עם זכייה במדליית ארד בטורניר הנערים במקצוע הטרמפולינה. בענף הקאנו/קיאק המשלחת העפילה לרבע גמר בספרינט נערים בקיאק ליחיד. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, אתלטיקה, ג'ודו, טניס שולחן, טריאתלון, קרב חמש מודרני ושחייה.
משחקי החורף
פורטוגל השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער לילהאמר. המשלחת מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף הסקי אלפיני. ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים משמעותיים אך גם לא דרוגו במקומות האחרונים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
אילקה רווה
הלל (אילקה) רווה (17 בדצמבר 1916 – 17 באוגוסט 2002) היה זמר וחלילן ישראלי. רווה, שנודע בקול הבס החזק שלו, ואשתו, אביבה, היוו את הצמד "אילקה ואביבה". בין שיריהם הידועים "מה יפים הלילות בכנען", "שדמתי", "יד ענוגה", "אורחה במדבר" ועוד.
תולדות חייו
רווה נולד בבאקו (כיום בירת אזרבייג'ן) בשם הלל רבינוביץ' למשפחה בת חמישה אחים. אחד מהם היה דב רבינוביץ', אתלט ישראלי. עלה לארץ ישראל בגיל ארבע. במהלך שירותו בבריגדה היהודית פגש את אשתו אביבה, כאשר השניים השתתפו בצוות ההווי והבידור של הבריגדה, "מעין זה". אילקה רווה אף ביצע את המנון הבריגדה. ב-1947 נפצע רווה בתאונת אופנוע ורגלו נקטעה. בשנה זו אף שינה את שם משפחתו לרווה. לאחר חזרת הצמד לארץ הוא נודע בשם "הלל ואביבה", וזכה לפופולריות ביישוב. הם קראו לשיריהם שירים "צבריים" או "כנענים". חלק ניכר מהלחנים והתמלילים של שיריהם הושפעו מהפגישה עם מרחבי הנגב ועם תנופת ההתיישבות באזורי ספר צחיחים. אחד המלחינים המזוהים עמם היה דוד זהבי, חבר קיבוץ נען, בו התגוררו. מחברים נוספים שאת שיריהם שרו היו ידידיה אדמון, מרדכי זעירא, מתתיהו שלם ואחרים.
בעת מלחמת העצמאות הופיעו הזוג אילקה ואביבה בפני קהילות יהודית בארצות הברית כחלק ממאמצי המגבית היהודית המאוחדת לגייס כספים למדינה הצעירה. באותה תקופה התמקד רווה בליווי אשתו הזמרת בחליל. אביבה ליוותה את עצמה בתוף מרים ובדרבוקה. הופעותיהם בארצות הברית נמשכו גם בשנות החמישים. ב-1954 שבו ארצה עם בנם אהוד. ב-1966 הפסיקה אביבה לשיר ואילקה רווה החל להופיע בקיבוצים ובבסיסי צה"ל כזמר וחלילן שגם מסביר ומספר על המוזיקה ועל החלילים בהם הוא משתמש. רווה פתח גם סדנה להכנת חלילים מקנים שאסף על גדות נחלים.
דיסקוגרפיה חלקית
ב-1959 הקליט רווה תקליט נוסף שיועד לקהל אמריקאי "Hillel Raveh sings songs of the Israel Defence Army" (הלל רווה שר משירי צבא הגנה לישראל), רוב שירי התקליט הם שירי פלמ"ח כ"בין הגבולות", "הפינג'אן", "הקרב האחרון", "דודו" וכדומה.
עודד רסקין
עודד רסקין (נולד ב-18 במאי 1971) הוא במאי טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
עודד רסקין גדל בהרצליה. הוא למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת הפקה (1998-1994). סרט הקיץ שלו אותו כתב וביים היה "קילר בייב" (1997). קומדיית אקשן בת 15 דקות. הסרט מספר על בחורה יפהפייה שלהוטה להתפרסם, נקלעת לפיגוע טרור, מצילה את המצב והופכת לגיבורה ומפורסמת כפי שרצתה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ב-British International Film Festival וזכה בפרס הראשון בפסטיבל פוטסדאם, ברלין.
פרדי (זמר)
קריירה
בשנת 2010 החל לשיר ולנגן בגיטרה במספר להקות קטנות. בסוף 2014, הופיע פרדי לראשונה בצורה מקצועית בגרסה ההונגרית של Rising Star, הוא הגיע לרביעייה האחרונה בעונה הרביעית של התוכנית והודח. לאחר התוכנית, הוציא סינגל ראשון שנכתב על ידי קלאי-סונדרס, (נציג הונגריה באירוויזיון 2014) השיר הצליח בהונגריה והפך לאחד מלהיטי הקיץ במדינה בשנת 2015. ב-2015 הופיע לראשונה תחת שם הבמה החדש שלו "פרדי".
עודד רסקין
ביוגרפיה
סרט הגמר של רסקין, "הקרב על תל חי" (1999), היה דרמת טלוויזיה בת 50 דקות, עבור שידורי קשת. הוא מומן על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וזכה בפרס אופיר לדרמה הטובה ביותר לשנת 2000.
הסדרה הראשונה בה לקח חלק הייתה "טייק אווי", לה כתב וביים שלושה פרקים (2000). אחר-כך כתב וביים את סרט הטלוויזיה הדרמטי "טניה 403" עבור HOT, בכיכובם של יוסי פולק ואנה סטפן. מאז ועד היום (2013) מביים רסקין עבור הטלוויזיה. כתב פרקים וביים בסדרת הדרמה הקומית "בשורות טובות", ביים את כל פרקי העונה השנייה של סדרת הדרמה הקומית "מסודרים" וביים את סדרת האקשן המשטרתית "המיוחדת".
פרדי (זמר)
קריירה
בפברואר 2016, זכה ב-A Dal 2016, התוכנית בה בוחרים את נציג הונגריה לאירוויזיון ובכך נבחר לייצג את מדינתו באירוויזיון 2016, עם השיר Pioneer- חלוץ. ב-10 במאי 2016, הופיע פרדי בחצי הגמר הראשון של התחרות אשר נערך בסטקהולם, שוודיה, הוא סיים במקום הרביעי מתוך 18 מדינות כשהוא מקבל 197 נקודות ומעפיל לגמר. במופע הגמר, אשר נערך ב-14 במאי, הופיע בשיר מספר 5, בסיום הערב מוקם פרדי במקום ה-19 מתוך 26 נקודות כשהוא מקבל 108 נקודות.
עודד רסקין
ביוגרפיה
בשנים 2010-2003 היה תסריטאי ובמאי פרומואים, ביניהם הפרומואים ל"האלופה 3", "עונת החתונות" ו"עספור - השקה", עבור HOT. ביים קליפים ופרסומות לטלוויזיה ולאינטרנט (ויראלי ואינטראקטיבי).
הוא ביים את כל פרקי העונה של הסדרה הקומית "להיות איתה", שיצר וכתב אסי עזר. הסדרה בת עשרה פרקים של חצי שעה כל אחד והיא תשודר בערוץ 2, קשת. זוהי קומדיה רומנטית, בכיכובם של רותם סלע, אביב אלוש, הילה סעדה, מארק איווניר ועופר חיון.
פרדי (זמר)
קריירה
ב-2018 זכה פרדי ב-Sztárban sztár hatodik évad, תחרות שירה הונגרית.
עודד רסקין
ביוגרפיה
בשנת 2015 ביים את סדרת הטלוויזיה "כפולים".
פרדי (זמר)
קריירה
ב-2019 היה מועמד לאיש השנה של פלייבוי בקטגוריית "מבצע" וזכה.
עודד רסקין
ביוגרפיה
ב-2023 עלתה באפל TV פלוס הסדרה טיפות של אלוהים, אותה ביים.
פרדי (זמר)
משפחתו
סבו של פרדי הוא הכדורגלן ומאמן הכדורגל ההונגרי, אלפרד פהרווארי (1925–2007).
עודד רסקין
ביוגרפיה
עודד רסקין מתגורר עם בת זוגו שיר, רקדנית, מורה וכוריאוגרפית ושתי בנותיו
יוגב מלכה
יוגב מלכה (נולד ב-3 בספטמבר 1999) הוא מטפס ישראלי, פיינליסט העונה הרביעית וזוכה העונה החמישית של "נינג'ה ישראל", בה הוכתר כנינג'ה ה-20 בעולם, והשני בישראל, אחרי יובל שמלא.
ביוגרפיה
מלכה גדל והתחנך בקריית אתא, בן הזקונים להוריו, ולו שלוש אחיות גדולות.
בילדותו החל לעסוק באיגרוף שם למד משמעת עצמית. לקראת השירות הצבאי הכין את עצמו לגיבוש ליחידת דובדבן אבל בשל קרע בשריר עבר לתפקיד אחר וסיים את שירותו כראש מדור קרב מגע בבא"ח צנחנים. במהלך השירות החל לטפס ובנה בבסיס מסלול נינג'ה מאולתר.
קריירה
בשנת 2021, תוך כדי שירותו הצבאי השתתף בעונה השלישית של "נינג'ה ישראל". מלכה לא צלח את המוקדמות ונפל במכשול החבית המתגלגלת שהיה המכשול הרביעי בצד A באותו מקצה.
בשנת 2023, בעונה החמישית של התוכנית נינג'ה ישראל, ניצח את העונה, ואף השווה את שיא העולם שבו מחזיק רנה קסלי הגרמני, כאשר סיים לטפס את המידוריאמה ב-22 שניות. באותה שנה פיתח והשיק אפליקציית אימונים בשם "Power Ninja" שמעניקה למתאמנים תוכניות אימון אישיות.
החל ממאי 2023 מלכה מתחרה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית ג'וליה שחר בקשת 12. השניים הודחו בהדחה העשירית, וחזרו לנבחרת המאוחדת לאחר ניצחונם בפרק גלגל ההצלה מבין הזוגות שהודחו, הודחו סופית בהדחה החמש עשרה.
מלכה מתגורר בקריית אתא.
ביזלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מספר כמעט ראשוני
בתורת המספרים, מספר טבעי ייקרא מספר כמעט ראשוני (באנגלית: Almost prime) אם יש קבוע K גדול מ-1 כך שלמספר יש לכל היותר K גורמים ראשוניים. מספר כמעט ראשוני n יסומן Pr אם ורק אם מספר הגורמים הראשוניים של n, כאשר הם נספרים בהתאם לריבוי שלהם, הוא לכל היותר r. מספר טבעי ייקרא מספר k - כמעט ראשוני אם יש לו בדיוק k גורמים ראשוניים, כאשר הם נספרים בהתאם לריבוי שלהם. באופן יותר פורמלי, מספר טבעי n הוא מספר k - כמעט ראשוני אם ורק אם Ω(n) = k כאשר (Ω(n הוא  המספר הכולל של גורמים בפירוק לגורמים ראשוניים:
על כן מספר טבעי הוא מספר ראשוני אם ורק אם הוא מספר 1-כמעט ראשוני, וחצי-ראשוני אם ורק אם הוא מספר 2-כמעט ראשוני. אוסף כל המספרים ה-k-כמעט ראשוניים מסומן בדרך כלל Pk. המספר ה-k כמעט ראשוני הקטן ביותר הוא 2k. המספרים ה-k כמעט ראשוניים הראשונים הם:
המספר (πk(n של מספרים טבעיים הקטנים או שווים ל-n שלהם לכל היותר k מחלקים ראשוניים (לא בהכרח זרים) הוא אסימפטוטי ל-:
תוצאה ששוערה לראשונה על ידי גאוס ב-1797 והוכחה לראשונה על ידי אדמונד לנדאו ב-1901.
רקפת (מתקן אלקטרוני)
רקפת הוא מתקן אלקטרוני פרי פיתוח ישראלי שזיהה את מיקום נתיבי הטיסה הנסתרים ממתקני המכ"ם מתוצרת סובייטית של מדינות ערב, ובכך אפשר למטוסי חיל האוויר להפתיע מעל שדות התעופה הערביים ולהשמיד במכה מקדימה את חילות האוויר של מדינות ערב בעודם על הקרקע, במבצע מוקד - מהלך הפתיחה של מלחמת ששת הימים.
רויטר
רויטר הוא שם משפחה ממקור גרמני (Reuter). {{פירושונים|
רקפת (מתקן אלקטרוני)
המתקן זיכה את ממציאו, סגן-אלוף יוסף נאור, איש הלוחמה האלקטרונית בחיל האוויר, בפרס ביטחון ישראל.
רויטר
ראו גם
}}
רקפת (מתקן אלקטרוני)
בין מתקני המכ"ם ש"רקפת" קלטה את שידוריהם, ומכאן גם את "השטחים המתים" שאינם מכסים, היה המכ"ם המצרי מדגם P-12 מתוצרת סובייטית באל עריש, ובכך התאפשר מסדרון טיסה בטוח למטוסי חיל האוויר וגיחה התקפית מעל שדות התעופה המצריים בחצי האי סיני וממערב לתעלת סואץ.
עידית יולזרי
עידית יולזרי (נולדה ב-1 בנובמבר 1956) היא סופרת, משוררת ואמנית פלסטית ישראלית.
ביוגרפיה
עידית יולזרי נולדה וגדלה בתל אביב, האמצעית בין שלושה ילדים. אביה, חיים ברקוביץ, יליד גרמניה, היה בעל בית קפה; אמה, בת שבע לבית דאי ילידת ישראל, בת למשפחה ממוצא פרסי. עידית יולזרי למדה בבית ספר יסודי בלפור מכיתה א' עד ח', ואחר כך בתיכון עירוני א'. שירתה בצה"ל שירות מלא, ביחידת ממר"ם. למדה פילוסופיה ותולדות האומנות באוניברסיטת תל אביב. למדה בקורס אצל רפי לביא במדרשה לאמנות. למדה שירה אצל מאיר ויזלטיר, אהרן שבתאי ומאיה בז'ראנו בבית אריאלה.
בשנים 1993–2004 יצרה והציגה תערוכות אמנות פלסטית, בעיקר בתחומי פיסול וצילום. נעמי שלו, דברי האוצרת, גלריה גרוס: "בצילומיה של יולזרי מונכחת הזהות העצמית בגבולות שבין הפרטי לציבורי, כפועל יוצא של התמודדות עם מצבים קיומיים – חיצוניים קשים מוצגת אופציה חלופית נרקיסיסטית באופייה – "ברירת מצב". אופציה זו מאפשרת את הנגיעה העצמית, הטוהר והניקיון."
לעידית יולזרי שני ילדים.
ספרי מבוגרים
רומן בין ישראלית לעובד זר מאפריקה, מסופר בשירה ובקטעי פרוזה.
"שטויות מהאייפון הנו ספר שירה אמיץ וכן, ששיריו הם קפסולות אמת קטנות ומרוכזות. השירים נכתבו בטלפון הסלולרי, באופן המתאים לעידן מופרע הקשב והריכוז של ימינו. אלה מעין פתקים ליריים ובוטים גם יחד, שנכתבו מתוך התבוננות קיומית בעולם המשתנה במהירות. הנושאים בספר מגוונים: הזדקנות, עולם השירה ושטחיותו, מחנק אורבני, קנאה בין חברות, מיניות בוטה, מנוצלת ומנצלת, ועוד. אבל על כולם שורה רוח חתרנית שמנסה לחשוף את פרצופם האמיתי של העולם ושל המין האנושי."
ספרי ילדים
יונתן התמנון נצמד לאימו וחושש להיות עצמאי, עד שיום אחד הוא יוצא לשחות בים לבדו, מתיידד עם יצורים מעניינים ונעשה עצמאי, לשמחתו ולשמחת אימו. הילד אמן מלידה ולא חשוב לו תערוכות או פרסום, כפי שאימו רוצה עבורו. הוא רק רוצה להיות הוא עצמו: מה שחשוב לו הם "הגשמה עצמית", מילים, ציורים ועולמו הדמיוני. ספר שמלמד על זיהום מי הים, על ידי מפעלי בני האדם, כיצד לעשות הפגנות, "לנקוט עמדה", וכיצד יצורי הים מצאו פתרון על ידי נתינת תמורה ליצורים האמפיביים, אשר פתרו להם את הבעיה. נעה הפכה מארנבת נעלבת למאושרת כאשר שינתה ממינהגיה, בעקבות תובנות האני שלה.
יוז'ף יעקבי
ביוגרפיה
יוז'ף יעקבי נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב יעקבי (1840–1903), בעל אדמות, ושל ז'ופיה מזאי (1847–1906). הוא השלים את לימודי התיכון והאוניברסיטאות שלו בקולוז'וואר, שם קיבל גם את תואר הדוקטור לרפואה (MD) ולאחר מכן היה מתמחה ומרצה במרפאה הפנימית של האוניברסיטה. ב-1903 התיישב בבודפשט, שם נבחר עד מהרה לרופא הראשי של בית החולים המסחרי פרנץ יוזף (לימים MABI - המוסד לביטוח עובדים פרטיים). הוא מחברם של תזות מדעיות רבות, שפורסמו בכתבי עת הונגריים וזרים. יעקבי מילא תפקיד משמעותי בחיי הקהילה הרפואית של בודפשט. היה סגן נשיא הלשכה הרפואית של בודפשט ושל הקזינו הרפואי של בודפשט, הוא היה גם נשיא הכבוד של החברה הרפואית של רובע 6 של בודפשט. טקס האשכבה לזכרו התקיים ב-3 ביוני 1945 בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאן. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
משפחתו
ילדיהם:
מרדכי אליאב
מרדכי אליאב (28 בספטמבר 1920 – 20 בספטמבר 2016) היה היסטוריון של עם ישראל, חוקר תולדות היהודים בגרמניה, תולדות היישוב והציונות.
ביוגרפיה
אליאב נולד בפולין, וב-1934 עלה לארץ ישראל מגרמניה.
היה מראשוני החוקרים במכון לחקר הציונות וישראל באוניברסיטת תל אביב, וב-1968 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1963 הצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן, תחילה בבית הספר לחינוך, ואחר-כך במחלקה לתולדות ישראל, שגם עמד בראשה. בשנת 1968 נתמנה לפרופסור חבר. פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. היה חבר מועצת המנהלים של הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי.
נבחר כאחד משנים-עשר יקירי העיר ירושלים לשנת תשע"ו.
אליאב הוא אחיו של פנחס אליאב, שהיה דיפלומט ישראלי וחיבר ספרים על יחסי ישראל ומדינות העולם.
ספרו, הישוב היהודי בארץ-ישראל בראי המדיניות הגרמנית: מבחר תעודות מארכיון הקונסוליה הגרמנית בירושלים, 1842–1914, פורסם בשני כרכים על ידי אוניברסיטת תל אביב, בתשל"ג.
יחד עם יצחק לב ערך את ספר הזיכרון נר למתתיהו לזכרו של מתתיהו רוטנברג, בהוצאת ההנהלה הארצית של בני עקיבא, 1967.
נחל חיק
נחל חֵיק הוא נחל אכזב במורדותיו המערביים של הר הכרמל. ראשית הנחל באזור בסמוך לעספיא ליד רום כרמל. הוא זורם מקו פרשת המים לכוון מערב דרך בקעת אלון לנחל אורן. הנחל הוא חלק ממסלול שביל ישראל. אף שהנחל הזורם לכוון מערב, ניתן לראות בו נקיקי מעוקים שהם פרי שחיקת קרקעית הנחל על ידי מים וסחף.
זבאלד דה ורט
זבאלד דה ורט (בהולנדית: Sebalt de Weert 2 במאי 1567 - 30 במאי או 30 ביוני 1603) היה רב חובל וסגן אדמירל הולנדי בחברת הודו המזרחית ההולנדית (הידועה בהולנדית כ"Vereenigde Oost-Indische Compagnie", VOC). הוא זכור בעיקר כמי שמיפה בדייקנות את איי פוקלנד בשנת 1600.
נחל חיק
תחילתו של הנחל היא בתוך חורש של עצי אקליפטוס, באפיק רחב לכוון דרום מערב עד אל בקעת אלון. לכל אורכו ניתן לראות עצי אורן, קטלב ואלון מצוי. בנחל ניתן למצוא גם הדס מצוי הנדיר בכרמל. בהמשך המסלע הקירטוני מפנה מקומו לאבן גיר קשה. הנחל שהתחתר בגיר, הופך לצר ויצר אשדות וגבי מים. חלקו התחתון של הנחל מתחתר לעומק מחשוף הגיר הקשה, ויוצר קניון בעל קירות נמוכים אך תלולים שאורכו כ-130 מטר. בתחילת הקטע התלול יש מפל שגובהו 4 מטר, ולמרגלותיו בריכה קטנה שבחורף מתמלאת במי גשמים. נחל חיק מתחבר לנחל אורן בבקעת אלון.
עין חיק
הר הכרמל מתאפיין בכמות משקעים גדולה, אבל למרות זאת הוא דל במעיינות ומקורות מים עיליים. הסיבה לכך היא כנראה מסלע הקירטון המכסה את אזור ההר, ומונע את חלחול מי הגשמים לקרקע ויצירת מאגרי מי תהום. אחד המעיינות הבודדים הנובעים בכרמל הוא "עין חיק" בנחל חיק, שהוא מעיין מסוג מעיין שכבה. המעיין נובע בגובה של 460 מטר מעל פני הים וכ-20 מטר מעל אפיק הנחל. המים בוקעים בתוך כוך קטן המכוסה בשערות שולמית באזור שהוא בין שכבת גיר ושכבת קירטון חווארי. סביב המעיין גדלים עצי אלון מצוי ואלה ארצישראלית. בנוסף מצויים בוסתנים נטושים של עצי תאנה, רימון ושקד. מי הנביעה נקווים בשוקת בטון באורך 2.5 מטר. השוקת מובילה לבריכת אגירה יצוקה מבטון שגודלה 7X8 מטר ועומקה 5-4 מטר.
זבאלד דה ורט
חציית האוקיינוס האטלנטי
בסביבות 1598, יצאו כמה משלחות מחקר וגילוי מרוטרדם בדרכן מזרחה, בנתיבים רבים ושונים. ב-27 ביוני 1598 יצאה משלחת של חמש ספינות ועליהן 494 אנשים, בפיקודו של יאק מאהו ובמימון פיטר ואן דן האגן ויוהאן ואן דר פקן, שני סוחרים הולנדים עשירים. את הציוד למשלחת סיפקה חברת מגלהאנזה. המשלחת יצאה מגרי שבהולנד, בכיוון איי מולוקה באיי הודו המזרחית ההולנדית. הספינות הפליגו לדרום-מערב בכיוון מצרי מגלן בדרום אמריקה, במטרה לשוט דרך המצר ואז לפנות לצפון-מערב לעבר אסיה.
האוניות עם רבי החובלים (הראשוניים) שלהן היו: "הופ" ("תקווה") קפטן יאק מאהו, ראש המשלחת, "ליפְדֶה" ("אהבה"), קפטן סימון דה קורדה, משנה למפקד, "גֶלוֹף" ("האמן"), קפטיין גֶריט ואן בּוֹינינְגֶן, "טְרוֹבֶה" ("אמונה"), קפטן יוּריאַן ואן בּקהוט, ואחרונה "בְּלידֶה בּודְסכָאפּ" ("בשורה טובה"), קפטן זבאלד דה ורט. "הבשורה הטובה" הייתה מוכרת יותר בשם "פְליגֶנְד הארט" ("לב מעופף") עד למסע מסוים זה.
אחרי שיצאו ממימי אירופה שהו הספינות מ-2 באפריל עד 29 בספטמבר באיי כף ורדה, מול חופי אפריקה. רבים מאנשי צוותה של ה"תקווה" חלו שם ב, ואחדים מהם מתו, בהם האדמירל יאק מאהו. הוא מת ב-23 בספטמבר 1598 והותיר את המשלחת ללא מפקד. סימון דה קורדה תפס את מקום מאהו כמפקד, עם גריט ואן בוינינגן כסגן-אדמירל. בתפקידו זה הועבר ואן בוינינגן לאוניית הדגל, ועקב כך עבר זבאלד דה ורט לתפוס את מקומו של ואן בוינינגן כמפקד ה"גלוף", מחלת הצפדינה שפרצה בין האנשים, עשו הספינות מעקף קצר מ-16 בדצמבר 1598 עד 2 בינואר 1599 כדי להצטייד במצרכי מזון באנוביון, אי סחר אפריקאי דרומית לאי סאו טומה. השייטת חצתה לבסוף את האוקיינוס האטלנטי בינואר 1599 והגיעה אל מצרי מגלן ב-7 באפריל 1599. למגינת לבם גילו, שרוחות עזות מונעות מהם את המעבר במצרים, מצב שנמשך עוד ארבעה חודשים. השייטת חרפה במפרץ פורטסן עד 23 באוגוסט ועד 28 בו במפרץ רידרז. במהלך הזמן הזה מתו עוד כ-120 מאנשי הצוות בגלל תנאי מזג האוויר הקשים והעוינות מצד ילידי פטגוניה, אם כי בשלב זה עוד הייתה לספינות צידה מספקת.