cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אל חג'י דיוף
אל חג'י דיוף (בצרפתית: El-Hadji Diouf; נולד ב-15 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר סנגלי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני. היה חלק מסגל נבחרת.
ב-2001 ו-2002 זכה בתואר כדורגלן השנה באפריקה. ב-2002 זכה גם בפרס כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC, ובמרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קריירה
לאחר שנתיים לא מוצלחות בליברפול הושאל בעונת לבולטון וונדררס, שרכשה את כרטיס השחקן שלו בסיום אותה עונה. דיוף שיחק במדי בולוטון במשך שלוש שנים, ואחרי כן עבר לסנדרלנד ובלקבורן. בחלון ההעברות של ינואר 2011 הושאל לגלאזגו ריינג'רס. ב-31 באוקטובר 2011 חתם בקבוצת דונקסטר רוברס מהליגה האנגלית השנייה וירד איתה לליגה השלישית. ב-9 באוגוסט 2012 עבר ללידס יונייטד וב-16 במאי 2014 שוחרר ממנה.
נבחרת סנגל
דיוף ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בשנת 2000 נגד נבחרת. במונדיאל 2002 הצליח להגיע עם סנגל עד לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות על ו. דיוף נבחר לאחד מהשחקנים המצטיינים בטורניר. באותה שנה סנגל סיימה גם כסגנית גביע אפריקה לאומות. ב-3 באפריל 2009 הודיע על פרישתו מהנבחרת, וב-2011 אף קיבל עונש השעיה מהנבחרת ל-5 שנים (שקוצרו לאחר מכן), משום שהעביר ביקורת על ההתנהלות של ההתאחדות הסנגלית.
ז'אק רנסייר
ז'אק רנסייר (בצרפתית: Jacques Rancière; נולד ב-10 ביוני 1940) הוא פילוסוף צרפתי, פרופסור לפילוסופיה ב-EGS בסאס פה, ופרופסור לפילוסופיה לשעבר באוניברסיטת פריז VIII: המרכז האוניברסיטאי הנסיוני ונסן - סן-דני. רנסייר ידוע בשל עיסוקו בפילוסופיה פוליטית, בפילוסופיה של החינוך ובאסתטיקה; בתחום זה הוא זכה להכרה בזכות ספרו "חלוקת החושי" שגם תורגם לעברית.
פילוסופיה פוליטית
רנסייר התפרסם לראשונה בשנת 1965 כשותף לכתיבת החיבור "לקרוא את הקפיטל" (ביקורת נאו-מרקסיסטית ל"הקפיטל" של קרל מרקס) יחד עם מורו דאז לואי אלתוסר ועם אטיין בליבר. בהמשך, רנסייר נפרד באופן פומבי מאלתוסר, על רקע מחלוקת סביב יחסם השונה למרד הסטודנטים במאי 1968 - רנסייר חש כי עמדתו התאורטית של אלתוסר אודות "האידאולוגיה" אינה מותירה מקום להתקוממות עממית ספונטנית. בין השנים 1981-1975 רנסייר היה פעיל בכתב העת "Les Révoltes Logiques".
ב-1977 חתם רנסייר, לצד אינטלקטואלים ואקדמאים נוספים, על "העצומה לביטול גיל ההסכמה בצרפת" שניסח מישל פוקו בנוגע לדה-קרימינליזציה של יחסי מין בהסכמה עם קטינים (מתחת לגיל 15, גיל ההסכמה בצרפת).
לאחר שיצא לדרך אינטלקטואלית עצמאית, רנסייר פרסם שורה של עבודות המתחקות אחר המושגים המרכיבים את האופן בו את מבינים השיח הפוליטי, כגון "אידאולוגיה" ו"פרולטריון". רנסייר ביקש לברר כיצד הפילוסופיה חושבת על מעמד הפועלים: הוא בחן האם מעמד הפועלים בכלל קיים, את הקשרים שבין המוני העובדים ו"ידיעה", והמגבלות הקיימות דווקא אצל הפילוסופים המכבדים את הפרולטריון. הלך רוח זה באה לביטוי הוא ספרו של רנסייר "Le Philosophe et ses pauvres" (בתרגום חופשי: הפילוסוף וענייו) משנת 1983.
לאחרונה כתב רנסייר בנושא זכויות האדם ובמיוחד את תפקידם של ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים בקביעת הסמכות לקבוע אילו קבוצות של אנשים, שוב בעיית ההמונים, מצדיקים התערבות של זכויות אדם ואפילו מלחמה.
פילוסופיה של החינוך
בשנת 1987 פורסם ספרו של רנסייר "Le Maître ignorant: Cinq leçons sur l'émancipation intellectuelle" (בתרגום חופשי: מנהל בית הספר הבור: חמישה שיעורים באמנציפציה אינטלקטואלית). הספר נכתב עבור מחנכים ואנשי חינוך לעתיד. באמצעות סיפורו של יוסף ז'קוט, רנסייר קורא תיגר על קוראיו להתייחס לשוויון כנקודת מוצא ולא כיעד חינוכי. בעשותו כן, הוא מבקש ממחנכים לנטוש את הנושאים והרטוריקה של חסרון תרבותי וישועה. במקום לחייב את תלמידי בית הספר להנחות את התלמידים לקראת מטרות מסוימות ומנכורת, רנסייר טוען כי מחנכים יכולים לתעל את האינטליגנציה השווה כדי להקל על צמיחתם האינטלקטואלית בכיוונים כמעט בלתי מוגבלים. מנהל בית הספר לא צריך לדעת דבר (וייתכן שהוא בור). רנסייר מתחיל עם הנחות כי כל שווים של אינטליגנציה וכי כל תרגיל חינוכי קולקטיבי המבוסס על עיקרון זה יכול לספק את התובנות שממנו ידע נבנה. הוא טוען כי העניים וחסרי הזכויות צריכים לחלוטין להרגיש שהם מסוגלים ללמד את עצמם את אשר הם רוצים לדעת. יתר על כן, כל אחד יכול להוביל, והמדוכאים לא צריכים לחוש כפופים למומחים או להסתמך על אחרים, אלא על האמנציפציה האינטלקטואלית שלהם.
ז'קוט דגל ב"שוויון האינטליגנציה" וטען כי אדם בור יכול ללמד אנשים בורים נוסף. רנסייר פיתח את הרעיון הזה בספרו, באומרו כי "ישנה הסתייגות בכל פעם שאינטליגנציה אחת כפופה לאחרת ... מי שמלמד בלי לשתחרר מסתייג".
אסתטיקה
בשנת 2000 פורסם ספרו חלוקת החושי. בספר זה רנסייר מבקש להחזיר את הדיון האסתטי מהעיסוק ביופי ואמנות לעיסוק ב"חושי". בספר רנסייר מבין ומנסח מחדש את משמעותו של מושג החושי, ובוחן כיצד המושג טומן בחובו את הקשר בין האסתטי לבין הפוליטי. רנסייר מוצא באמנות מרחב מועדף המאפשר לחושי להתגלות. בספר הוא דן בין היתר בתפיסות האסתטיות של אפלטון, אריסטו וקאנט.
גאולה (אוניית מעפילים)
גאולה היא אוניית מעפילים שיצאה מנמל בורגס שבבולגריה ב-26 בספטמבר 1947 ואורגנה על ידי המוסד לעלייה ב', כשעל סיפונה 1,388 מעפילים מרומניה. היא נקראה על שם מושג הגאולה בתרבות היהודית. "גאולה" נתפסה על ידי הבריטים וב-2 באוקטובר נגררה לנמל חיפה בלווי משחתות בריטיות. מרבית מעפיליה גורשו למחנות המעצר בקפריסין ומקצתם הועברו למחנה המעצר בעתלית.
בשירות ארצות הברית
נבנתה בשנת 1907 ויועדה לספינת משמר חופים של הצבא האמריקאי; ממונעת על ידי שני מנועי קיטור ושני מדחפים, ומסוגלת למהירות 8–9 קשר. שמה לפני הרכישה היה פָּדוּקָה (Paducah). כשמה של עיר נמל בארצות הברית, במפגש נהרות אוהיו וטנסי; גלגול שמו של מנהיג אינדיאני בשם פַּדוּקֶה (Paduke) אשר עסק בבניין סירות וספינות. במלחמת העולם הראשונה והשנייה שימשה לסיור חופים ואימון תותחנים.
רכישה והכנה להפלגה
האונייה הוצאה למכירה, ונרכשה בארצות הברית על ידי חברת Weston Trading Co, חברה מסחרית רשומה ששימשה את פעילות המוסד לעלייה ב'.
הכנת האונייה להפלגת העפלה, החלה בארצות הברית, ובכלל זאת בניית הקונסטרוקציה על הסיפון. במאי 1947, יצאה מנמל מיאמי בדגל פנמה, מצוידת במזון ובולי עץ, לאירופה. עברה בנמל הורטה (Horta), נמל ליסבון והגיעה לנמל ביון במפרץ בסקיה, בחוף המערבי של צרפת. ב-4 באוגוסט הגיעה האונייה לנמל בורגס בבולגריה. היא משכה את תשומת לבם של סוכני הבולשת הבריטית, שמסרו עליה לשולחיהם. בעקבות זאת, במחצית אוגוסט 1947 נתקבלה התראה על האונייה בנציגויות הקונסולריות הבריטיות ברומניה ובבולגריה, כחשודה בהעברת פליטים יהודים לארץ ישראל.
"גאולה" הוכנה להפלגת העפלה על ידי מתנדבים יהודים מארצות הברית, במקביל להכנות של "מדינת היהודים". שתי האוניות הוכנו במקביל באותה המספנה. היא צוידה בשתי סירות הצלה, 16 רפסודות, סליק למכשירים שהוכן מימין לתא השרשרת, וסליק גדול לבני אדם שהוכן בתוך טנק בחרטום. האחראי להכנות היה גדעון שוחט (גדע). ערב ההפלגה, האונייה הייתה מסודרת ונקייה, והיה בה מלאי גדול של ציוד רפואי ומזון.
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם מוקה לימון, ולצדו חיים וינשלבוים (סולל) איש הפלי"ם גם הוא, והגדעונים היו מנחם קלר ובנימין קלברש. לרשותם עמד מכשיר גלים קצרים תוצרת ארצות הברית, שעוצמתו 13W. רב החובל היה אזרח אמריקאי, קפטן רודולף (רודי) פצרט (Capt. Rudolph W. Patzert). ולצדו צוות ימאים מבני אומות אחדות ובהם שני ספרדים ושני יהודים אמריקנים.
המעפילים, כ-1,388 נפש, היו יהודים שבאו מרומניה. חלקם השתייכו לארגונים ולמפלגות: 'דרור', 'בורוכוב', 'משמר', 'העובד', 'הפועל הציוני', 'מזרחי', בני עקיבא, ואגודת ישראל. כמאתיים מהם היו ילדים ונערים, וחלק מהנשים היו הרות.
האונייה היא אחת מתוך 10 אוניות המעפילים המכונות "האוניות האמריקאיות" של מפעל ההעפלה – אוניות שנרכשו בארצות הברית/קנדה ואשר גודלן יחסית לספינות שנרכשו באירופה אפשר שינוי משמעותי בהיקף ההעפלה אחרי מלה"ע (מורי גרינפילד – מתנדב באחת מהן – כתב עליהן ספר בשם "הצי הסודי של היהודים").
הרקע המדיני להפלגה
מיולי 1947 החלו מגעים בין שליחי המוסד לעלייה ב' בבולגריה שייקה דן ואפרים שילה עם שלטונות בולגריה במטרה למצב את בולגריה כאתר יציאה להעפלה מאירופה. הם הסתייעו בד"ר ברוך קונפינו, אשר לו היו קשרים ענפים במנגנוני הביטחון הבולגריים. בניגוד לעמדתו של משרד החוץ הבולגרי אשר חשש מהסתבכות פוליטית עם בולגריה, שיתפו ראשי מנגנוני ביטחון הפנים פעולה עם אנשי המוסד לעלייה ב', בין השאר משום שהוצעה להם תמורה בסך 20 דולרים אמריקניים בגין כל מעפיל. סוכם ש-4,000 מעפילים מרומניה יגיעו לנמל ג'יורג'יו, ממנו יעברו לרוסה ומשם ברכבות יגיעו לנמל בורגס ויועלו על שתי אוניות מעפילים. סוכם שהתשלום יועבר לממשלה הבולגרית באמצעות סטפן בוגדאנוב ראש הריגול הנגדי הבולגרי ואנשיו. טרייצ'ו קוסטוב סגן ראש ממשלת בולגריה והממונה מטעמה על העלייה לישראל אישר את ההסכם ובהמשך הוא אושר גם על ידי גאורגי דימיטרוב, ככל הנראה בהסכמת ברית המועצות
דו"ח בריטי מ-12 בנובמבר 1947, קובע כי עקב החסות שברית המועצות נתנה למבצע, העברת המעפילים הייתה מאורגנת בקפידה, ובכלל זאת, הסעתם מתחנת הרכבת של בוקרשט לנמל בורגס. ממסקנות הדו"ח עולה שה-נ.ק.וו.ד פיקח על המבצע. יש לשער, כי ברית המועצות תמכה ולקחה חלק בארגון ההעפלה כדי להביך את ממשלת בריטניה, והאונייה הפליגה מהנמל בפיקוח הרוסים ובידיעתם. הבריטים עקבו בדקדקנות אחר כל מהלך המבצע החל מתחנת הרכבת בבוקרשט, וידעו על הפעילות השוטפת באונייה במשך שבעת ימי ההפלגה. שלטונות בולגריה הודיעו לשייקה דן, ככל הנראה בהנחיית הסובייטים, כי לא יאפשרו לאוניות בריטיות לפטרל בקרבת מי החופים הבולגריים ולסכל את ההפלגה.
נתיב ההפלגה
"גאולה" הפליגה ב-26 בספטמבר בשעה 5:00. בצוותא יחד עמה הפליגה האונייה "מדינת היהודים". נתיב ההפלגה המתוכנן מנמל בורגס, כלל שיט לכיוון מיצר הבוספורוס, לשם הגיעה ב-27 בספטמבר בערב. משם נעה לכיוון מיצרי הדרדנלים, שאליהם הגיעה ב-28 בספטמבר. באותו יום, אחר הצהרים, הגיע מברק עם הוראה לשנות את שם האונייה ל"גאולה". כאשר יצאה מהדרדנלים, המתינה לה משחתת בריטית ואליה הצטרפו משחתות נוספות; מה-29 בספטמבר נלוו ל"גאולה" שלוש משחתות: L-75, R-90, R-91 וב-30 בספטמבר הצטרפה R-53.
"גאולה" המשיכה בשיט דרך הים האגאי. במיצר רודוס – סקרפנטו (Karpathos) נפרדו מ"מדינת היהודים" שהמשיכה לכיוון תל אביב, ואילו "גאולה" המשיכה לכיוון חיפה. המוסד לעלייה ב' תכנן ואף הורה להעביר את מעפילי "גאולה" לאונייה מדינת היהודים בלב ים, אולם התוכנית לא יצאה לפועל בגלל הצפיפות הרבה. המפעילים תודרכו להתנגד באופן פעיל לתפיסת האונייה, אבל להפסיק את ההתנגדות אם תהיה סכנה לחיי אדם. המעפילים נצטוו להימנע משימוש בנשק חם ואף להסתירו מעיני הבריטים כאשר יעלו על הסיפון. וכן, להתנגד לבריטים באופן סביל בנמל חיפה בעת ההעברה לאונית הגירוש לקפריסין.
בסמוך להגעתה לנמל חיפה, הגיעו חמש משחתות בריטיות, ואחת מהן נגחה באונייה. הבריטים השתלטו עליה ללא התנגדות, נתנה הוראה להניח לחיילים הבריטים לעלות, אך לנסות להתחמק דרומה, או לחיפה. ב-2 באוקטובר נגררה האונייה לנמל חיפה בליווי 7 משחתות. מעפילי האונייה שידרו לאו"ם וליישוב היהודי על נסיבות תפיסתם. 1,347 מעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין באונייה בריטית, 41 מעפילים הועברו למחנה המעצר בעתלית.
בצי הסוחר הישראלי
לאחר הקמת המדינה שופצה האוניה והונף עליה בטקס ממלכתי דגל ישראל. היא צורפה לצי הסוחר הישראלי והמשיכה להביא עולים חדשים לישראל. לאחר שנים הושבתה האונייה, והוצאה לגריטה.
לוזיאניה
לוזיאניה (בפורטוגזית: Luziânia) היא עיר במדינת גויאס שבברזיל. העיר מרוחקת כ-68 קילומטרים מבירת ברזיל, ברזיליה. גובהה של העיר הוא 930 מטרים ושטחה 3,961 קמ"ר. העיר נוסדה ב-13 בדצמבר 1746.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2020, מספר התושבים בעיר הוא 174,531. העיר ממוקמת במקום ה-155 מתוך 5,570 ערים בגודל האוכלוסייה בברזיל, ובמקום החמישי מתוך 246 במדינה גויאס. באזור הכפרי של העיר מתגוררים כ-20,000 תושבים. בשנת 1996 גדלה האוכלוסייה של העיר בפי יותר מ-250%, אך האוכלוסייה הצטמצמה לאחר שהוקמו ערים וכפרים חדשים והעיר התפצלה.
צפיפות אוכלוסייה
בשנת 2010, צפיפות האוכלוסייה של העיר הייתה 44.06 נפשות לקמ"ר, לעומת שנת 2007, שאז צפיפות האוכלוסייה הייתה 49.49 נפשות לקמ"ר.
בריאות
נכון לשנת 2000, יש בעיר 2 בתי חולים. אחוזי תמותת התינוקות החלו לרדת: ב-2000, אחוז תמותת התינוקות היה 2.1%, ואילו ב-2017, אחוז התמותה עמד על 1.06%.
חינוך
נכון ל-2018, יש בעיר 95 בתי ספר יסודיים ו-35 בתי ספר תיכון. נכון ל-2010, אחוז הרשומים ללימודים בעיר בין הגילאים 6–14, עומד על 97%, מה שמראה שיפור ניכר, שבשנת 2000 אחוז הרשומים עמד 89.2%. העיר ממוקמת במקום ה-176 מתוך 246 הערים במדינת גויאס מבחינת תמותת תינוקות, ובמקום ה-3,641 מתוך 5,570 הערים בברזיל.
קז'ימיש מוסקאל
קריירת משחק
מוסקאל גדל במחלקת הנוער של קבוצת הפאר הפולנית ויסלה קרקוב ובשנת 1985 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנים אלה הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים, ובשנת 1990 עבר מוסקאל לאלופה דאז, לך פוזנן, במדיה זכה בשתי אליפויות רצופות.
בקיץ 1994 הגיע מוסקאל לישראל, כשהוחתם בהפועל תל אביב על ידי המאמן משה סיני. מוסקאל הצטרף לשני שחקנים פולנים נוספים שכבר שיחקו במועדון - השוער ירוסלב באקו והבלם דמיאן לוקאשיק, עמם שיחק קודם לכן בלך פוזנן. ב-10 בספטמבר 1994, כבר במחזור השני של העונה, כבש מוסקאל את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, שער ניצחון מול הפועל חיפה 7 דקות מהסיום. במחזור השישי של העונה שיחקה הקבוצה מול מכבי תל אביב, לאחר שלא ניצחה בדרבי מאז שחזרה לליגת הבכירה ב-1990. כשהתוצאה הייתה 2-2 כבש מוסקאל שער יתרון בדרך לניצחון 2-4, והפך לאחד השחקנים האהובים ביותר על האוהדים. בעונת היה שותף מוסקאל למשחקיה הראשונים של הפועל תל אביב אי פעם בגביע אופ"א.
בקיץ 1998, לאחר חצי עונה באשדוד, חזר מוסקאל לפולין וחתם בהוטניק קרקוב. לאחר עונה אחת במועדון חזר לקבוצת נעוריו, ויסלה קרקוב. במהרה שב מוסקאל להיות שחקן מפתח בקבוצה, ועל אף שבצעירותו שיחק כקשר התקפי, בתקופה זו הפך אופי משחקו הגנתי יותר והוא שיחק כקשר אחורי ואף כשחקן הגנה. בתקופה זו זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ושני גביעים (כולל דאבל בעונתו האחרונה במועדון). בשנת 2003 עבר לקבוצת גורניק זאבז'ה, שם שיחק עונה אחת ולאחריה פרש ממשחק פעיל.
מוסקאל הוא שחקנה לשעבר של נבחרת פולין, במדיה ערך 6 הופעות וכבש שער אחד.
קריירת אימון
לאחר פרישתו פנה מוסקאל לאימון, ובשנת 2005 מונה לעוזר המאמן של ויסלה קרקוב. בשנת 2007 שימש גם כמאמן הראשי לתקופה קצרה, ולאחר מכן חזר לשחק באופן פעיל בקבוצות חובבים בפולין. בשנת 2008 מונה למאמן קבוצת הנוער של ויסלה קרקוב. לאחר שנתיים בתפקיד, חזר לעמדת עוזר המאמן של הקבוצה, ובעונת זכה עמה באליפות.
בנובמבר 2011 פוטר המאמן הראשי ומוסקאל מונה למאמנה של ויסלה קרקוב. תחתיו שיחקו בקבוצה הישראלים מאור מליקסון ודודו ביטון, ולאחר עונה אחת סיים מוסקאל את תפקידו במועדון.
בקיץ 2012 מונה למאמנה של ל.ק.ס. ניצ'צ'ה שירדה עונה קודם לכן לליגה השנייה בפולין. בתום עונת סיים את תפקידו.
לקראת עונת מונה למאמן קבוצת גאקאאס קטוביצה מהליגה השנייה בפולין, ובאוקטובר 2014 סיים את תפקידו. במרץ 2015 מונה בפעם השלישית למאמן ויסלה קראקוב, וב-30 בנובמבר 2015 פוטר מתפקידו. בשנת 2016 מונה למאמן פוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית, עמה הגיע לחצי גמר הגביע הפולני, ובעונה שלאחר מכן אימן את קבוצת סנדציה נובי סונץ', העולה החדשה לליגת העל הפולנית, אך ירד עמה בחזרה לליגת המשנה. בקיץ 2018 מונה למאמן קבוצת ל.ק.ס. לודז' מליגת המשנה.
קרחון רניק
קרחון רניק (באנגלית: Rennick Glacier) הוא קרחון גדול ממדים, והוא אחד מהגדולים בקרחוני אנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 320 קילומטרים ורוחבו בין 32 ל-48 קילומטרים, כאשר בקרבת חוף הים רוחבו של הקרחון כ-16 קילומטרים. הקרחון נשפך למפרץ רניק, וקרוי על שם המפרץ.
הקרחון זורם על רמת הקוטב, לכיוון מערב מרכס מסה. הקרחון מקיף בזרימתו את הר שורט.
גובהו של הקרחון במוצאו 806 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
חלקו של הקרחון הקרוב לחוף הים צולם על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה גבוהה (מבצע היי ג'אמפ) בין השנים 1946–1947. חלקו העליון של הקרחון נחקר על ידי משלחת חציית ארץ ויקטוריה (Victoria Land Traverse) בפברואר 1960, במסעם לטפס על הר ולקאם ב-10 בפברואר 1960. הראשונים שטיפסו על הר ולקם היו ג'ון וייהאפט (John Weihaupt), אלפרד סטיוארט (Alfred Stuart), קלוד לוריוס (Claude Lorius) וארנולד היין (Arnold Heine) ממשלחת חציית ארץ ויקטוריה. לאחר הטיפוס על ההר פונתה המשלחת על ידי טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, אשר ביצעה תצלומי אוויר של האזור. המשלחת פונתה לתחנת מקמרדו.
לקריאה נוספת
• Meneghel, M., Bondesan, A., Salvatore, M., & Orombelli, G. (1999), A model of the glacial retreat of upper Rennick Glacier, Victoria Land, Antarctica, Annals of Glaciology, 29, 225-230. doi:10.3189/172756499781821463
אמי פלנט
אֶמִי פָּלַנְט (אברהם כוכב) (16 במאי 1951 – 15 באוגוסט 2022) היה איש צבא ישראלי ששירת כקצין שריון ראשי וכמפקד אוגדה בדרגת תת-אלוף, ולאחר שיחרורו היה איש עסקים. קיבל את עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
אמי פלנט נולד במושב מגשימים. הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1969 ושובץ בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 77 בסיני וכסגן מפקד פלוגת חרמ"ש בגדוד 75. במלחמת יום הכיפורים היה פלנט מפקד פלוגה ח' בגדוד 77 בחטיבה 7, שבלמה את התקפות השריון הסורי כחלק מקרב עמק הבכא, תחת פיקודו של אביגדור קהלני. בהמשך נפצע פלנט במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית. על חלקו במלחמת יום הכיפורים עוטר בעיטור העוז. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד גדוד 77.
ב-1974 השתחרר מצה"ל ושירת במילואים כסגן מפקד גדוד. חזר לשירות הקבע ב-1977, למד בפו"ם ופיקד על גדוד. בשנת 1980 מונה למג"ד גדוד 82, שקלט בצה"ל את טנק המרכבה. לאחר מכן יצא ללימודים מחוץ לישראל. במלחמת לבנון הראשונה שימש סמח"ט ומח"ט חטיבת קרייתי. כמח"ט הקים את חטיבת המילואים הראשונה שהורכבה מטנקי מרכבה, עוצבת מרכבות האש (חטיבה 263) ופיקד עלייה בשנים 1983 עד 1986.
פלנט פיקד על חטיבה 7, בזמן שקלטה את טנקי מרכבה סימן 2, ולאחר מכן על חטיבה 460. בשנת 1990 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד צפון. ב-1993 מונה למפקד באלי"ש ובמקביל קיבל מינוי בחירום כמפקד אוגדה בפיקוד הדרום. כיהן כקצין שריון ראשי מאוגוסט 1993 עד יולי 1995.
לאחר שירותו הצבאי, כיהן פלנט במספר תפקידים: מנכ"ל מפלגת הדרך השלישית והמשרד לביטחון פנים (1996–1999), יו"ר מועצת המנהלים של חברת אוצר מפעלי ים ומנכ"ל חברת מאיקה אחזקות.
נפטר ב-15 באוגוסט 2022 ונקבר ביישוב מגשימים.
גולדסטאר
גולדסטאר היא בירת לאגר ישראלית בסגנון לאגר דונקל מינכנאי המכילה 4.9% אלכוהול. היא הושקה לראשונה בשנת 1950 ומיוצרת במפעלי "טמפו" בנתניה. גולדסטאר היא הבירה המובילה בישראל, עם נתח שוק של 33%.
היסטוריה
גולדסטאר בושלה לראשונה בשנת 1950 על ידי הברומייסטר מנחם ברלינר ממבשלת "תעשיות בירה ארץ ישראל בע"מ". הבירה כיוונה בתחילת דרכה לקהל חדש: חיילי צה"ל וצעירים. גולדסטאר נמכרה במחיר מוזל בקנטינות השקם, וזכתה להצלחה גדולה.
בשנת 1965 מוזגה "תעשיית בירה א"י בע"מ" עם "מבשלת שיכר לאומית". בשנת 1985 נרכשה חברת "מבשלת שיכר לאומית" וגולדסטאר עמה על ידי טמפו.
מקור השם
בתווית ישנה של גולדסטאר ליצוא שימש הכוכב למיתוגה בחו"ל כבירה מארץ הקודש. הקרבה הפיזית בין מגדל העמק, מקום היצור של גולדסטאר בתחילת ימיה, לנצרת מודגשת, נופה של נצרת מופיע על התווית, כמו גם רועה צאן וכוכב זוהר המרמז על הכוכב הבודד בעת הולדת ישו.
מהדורות
את בירה גולדסטאר ניתן להשיג בבקבוקים ופחיות של 330 מ"ל וחצי ליטר ובמזיגה מן החבית.
תחת המותג גולדסטאר נמכרה ב-2010 מהדורה מוגבלת של בירת לאגר כהה תחת השם "גולדסטאר בלק רואסט". בלק רואסט היא בירת לאגר כהה, בעלת גוף בינוני ו-4.7% אלכוהול. זוהי בירה כהה ומתוקה יותר מהגולדסטאר הרגילה.
בשנת 2013 הושקה גרסה חדשה לבירה גולדסטאר, "גולדסטאר אנפילטרד" (לא מסוננת). בירה זו עוברת את כל תהליך הייצור של הבירה, למעט הסינון משאריות השמרים, דבר שמשנה את טעמה, והופך את צבעה לענברי עכור. הגרסה הלא מסוננת נמכרת גם כיום (2022).
בעבר נמכרה מהדורה של גולדסטאר חזקה (6% אלכוהול) בבקבוקי ליטר, גולדסטאר Genuine Draft (בירה בבקבוק הדומה בטעמה לבירה מחבית) וגולדסטאר לייט.
כיום נמכרת מהדורה מוזהבת ששמה "גולדסטאר 10" והיא מכילה 10 אחוזי אלכוהול.
פרסום ושיווק
בשנת 1966 פורסמה לראשונה הסיסמה "תנו לגבר גולדסטאר" שליוותה במשך שנים את הפרסומות של המותג. בשנות ה-80 עלו סיסמאות אחרות, כגון "מגיע לך גולדסטאר", "כשאני חושב בירה אני מרים גולדסטאר" ו"בירה מחבית זה גולדסטאר". החל משנות ה-90 חזר הדגש הגברי המובהק למותג עם סיסמאות כמו "מילה של גבר", "תשתחרר, גבר" ו"תגיד תודה שאתה גבר". סיסמאות אלו, לצד פרסומות טלוויזיוניות תואמות, ספגו ביקורת בטענה שתפיסת העולם שמאחוריהם שוביניסטית, ומאידך זכו לשבח על יעילותן.
במהלך השנים השתתפו בפרסומות של גולדסטאר מפורסמים רבים, מן הארץ ומחו"ל. בשנת 1961 הופיע פול ניומן בפרסומת כשהוא לוגם כוס גולדסטאר לצד הכיתוב "גם פול ניומן נהנה משתית בירה גולדסטאר". גם יאיר לפיד (במחווה לטום קרוז בסרט "אהבה בשחקים"), משה דץ, שרון רג'יניאנו וקלאודיה שיפר כיכבו בפרסומות של המותג.
גולדסטאר מפעילה את "גולדסטאר סאונד סיסטם" – פסטיבל הופעות המתקיים מעל לעשור. בין השאר התקיימו מופעים של אביב גפן עם רובין גיב מלהקת הבי ג'יז, ברי סחרוף עם יהודה פוליקר, היהודים, עברי לידר, מוש בן ארי, בלקן ביט בוקס ועוד.
גולדסטאר תומכת גם בפסטיבל עיר הבירה בחיפה ובאשדוד ובמועדון גולדסטאר זאפה.
נבחרת ליטא בכדורגל
נבחרת ליטא בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ליטא.
נבחרת ליטא שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-24 ביוני 1923, נגד נבחרת אסטוניה. במשחק הובסה ליטא 5:0. ב-1939 הצטרפה ליטא לברית המועצות והופסקה פעילות הנבחרת.
נבחרת ליטא מעולם לא העפילה לטורניר גמר משמעותי והיא נחשבת לאחת הנבחרות החלשות באירופה, בעיקר משום שכדורגל אינו ענף הספורט המוביל במדינה. כדורסל הוא ענף הספורט הפופולרי בליטא. הנבחרת מדורגת במקום ה-112 של פיפ"א (נכון לספטמבר 2013).
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023.
קישורים חיצוניים
.
היברידי נטען
רכב חשמלי היברידי נטען (פלאג-אין) (באנגלית: plug-in hybrid electric vehicle - PHEV) הוא רכב עם הנעה היברידית, שניתן לטעון את הסוללה החשמלית שלו באמצעות חיבור כבל טעינה למקור חשמל חיצוני, בנוסף לטעינה באופן פנימי על ידי הגנרטור המופעל על ידי מנוע בעירה פנימית. מרבית כלי הרכב עם מנוע היברידי נטען הם מכוניות נוסעים, אך ישנן גם גרסאות של טנדרים, משאיות שירות, אוטובוסים, רכבות, אופנועים, טוסטוסים ואפילו כלי רכב צבאיים.
בדומה לכלי רכב חשמליים, רכב חשמלי היברידי נטען מעביר את פליטת גזי החממה מהפליטה של מנוע המכונית לגנרטורים של תחנות הכוח המפעילות את רשת החשמל. גנרטורים אלה עשויים להיות מופעלים אנרגיה מתחדשת (למשל אנרגיה סולארית, אנרגיית רוח או הידרואלקטרית) ובעיקר נטולי פליטה, או בעלי עוצמת פליטה כוללת נמוכה יותר ממנועי בעירה פנימית בודדים. טעינת הסוללה מהרשת יעילה יותר ויכולה לעלות פחות משימוש בגנרטור הפנימי של הרכב, דבר המסייע בהפחתת עלויות התפעול.
כלי רכב חשמלים עם מנוע היברידי נטען, בייצור המוני, היו זמינים לציבור בסין ובארצות הברית מאז 2010. עד סוף שנת 2017 היו למעלה מ-40 דגמים של כלי רכב עם מנוע היברידי נטען בייצור סדרתי הזמינים למכירות קמעונאיות. הם זמינים בעיקר בסין, יפן, ארצות הברית, קנדה ומערב אירופה. הדגמים הנמכרים ביותר הם מיצובישי אאוטלנדר PHEV, משפחת רכבי שברולט וולט וטויוטה פריוס PHV.
נכון לדצמבר 2019, מספר כלי הרכב מדגם היברידי נטען בעולם הוא 2.4 מיליון יחידות, המהווים שליש ממלאי מכוניות הנוסעים החשמליות בכבישי העולם. נכון לדצמבר 2019, בסין היו המספר הגדול ביותר בעולם עם 767,900 יחידות, ואחריה ארצות הברית עם 567,740, ובריטניה עם 159,910.
שיווק של כלי רכב מסוג היברידי נטען בישראל החל בסוף שנת 2011, לאחר שכמה יבואני רכב, פנו לרשות המיסים, וביקשו לתת הטבת מס למכוניות היברידיות נטענות שהם מתכוונים לשווק בישראל. הדגם הראשון ששוק בישראל היה הטויוטה פריוס "פלאג-אין". בשנת 2014 החל שיווק המיצובישי אאוטלנדר עם מנוע היברידי נטען בישראל.
היסטוריה מוקדמת
הרכב לוהנר-פורשה היברידי מעורב שיוצר כבר בשנת 1899, היה המכונית החשמלית ההיברידית הראשונה. ניתן היה לטעון היברידיות מוקדמות ממקור חיצוני לפני ההפעלה. עם זאת, המונח "היברידי נטען" פירושו רכב היברידי שניתן לטעון אותו משקע חשמל רגיל. את המונח "רכב חשמלי היברידי נטען" טבע פרופסור אנדרו פרנק מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
בגיליון יולי 1969 של המגזין "מדע פופולרי" נכלל מאמר על מכונית קונספט של חברת ג'נרל מוטורס XP-883. רכב נוסעים שבו הותקנו שש סוללות 12 וולט באזור תא המטען ומנוע חשמלי DC רוחבי המניע הנעה קדמית. ניתן היה לחבר את המכונית לשקע רגיל של 120 וולט בצפון אמריקה לטעינה.
החייאת הרעיון
בשנת 2003 החלה חברת רנו למכור את Elect'road, גרסה היברידית נטענת לרנו קנגו, הרכב המסחרי הפופולרי שלה, באירופה. בנוסף למנוע שלו, הוא יכול הרכב להיות מחובר לשקע רגיל ולהיטען לטווח של 95% בתוך כארבע שעות. לאחר מכירת כ-500 כלי רכב, בעיקר בצרפת, נורווגיה ובריטניה, תוכננה Elect'road מחדש בשנת 2007.
עם זמינותם של כלי הרכב ההיברידיים ועליית מחירי הדלק בארצות הברית החל מסביבות 2004, העניין גדל בקונספט ההיברידי הנטען. בשנת 2006, הן טויוטה והן ג'נרל מוטורס הכריזו על תוכניות להיברידי נטען. פרויקט Saturn Vue של ג'נרל מוטורס בוטל, אך הרכב של טויוטה אושר לשימוש בכבישים ביפן בשנת 2007.
בשנת 2007, יצרנית הרכב הסינית BYD Auto, שהיא בבעלות יצרנית הסוללות הגדולה בסין, הודיעה כי תשיק את הרכב PHEV-60 בסין במחצית השנייה של 2008. BYD הציגה אותה בינואר 2008 בתערוכת הרכב של דטרויט. הרכב התבסס על מכונית ה- F6 הבינונית של BYD, הוא משתמש בסוללות מבוססות ליתיום ברזל (LiFeP04) במקום בסוללות ליתיום, וניתן היה להטעין אותו עד 70% מהקיבולת תוך 10 דקות.
בשנת 2007 השיקה חברת פורד את היברידית הנטענת הראשונה שלה, שייצרה צי של 20 רכבי הדגמה עבור חברת "אדיסון דרום קליפורניה". כחלק מתוכנית הדגמה זו, פורד פיתחה גם את רכב השטח ההיברידי הנטען הראשון, שנמסר ביוני 2008.
יצור סדרתי
ב-15 בדצמבר 2008 החלה BYD Auto למכור את ה-F3DM שלה בסין, והפכה להיברידית הנטענת הראשונה בייצור סדרתי שנמכרה בעולם, אם כי בתחילה הייתה זמינה רק ללקוחות ארגוניים וממשלתיים. המכירות לקהל הרחב החלו בשנזן במרץ 2010, אך מכיוון שמחיר ה-F3DM היה כמעט כפול ממחיר המכוניות המופעלות על דלק קונבנציונלי, BYD קיבלה סבסוד מהממשלה המקומית כדי להפוך את מחיר הרכב ללתחרותי עבור הקונים. טויוטה מסרה 600 רכבי "פריוס פלאג-אין" באירופה ובצפון אמריקה בשנים 2009 ו-2010.
וולוו בנתה שתי גרסאות הדגמה של היברידיות נטענות של וולוו V70 בשנת 2009 אך לא המשיכה בייצור. ה- V60 ההיברידית הנטענת הושקה בשנת 2011 והייתה זמינה למכירה. ג'נרל מוטורס השיקה רשמית את שברולט וולט בארצות הברית ב-30 בנובמבר 2010, והמשלוחים הקמעונאיים החלו בדצמבר 2010. הרכב הושק תחת המותג של אופל / ווקסהול אמפרה באירופה בין סוף 2011 לתחילת 2012.
טויוטה פריוס פלאג-אין הושקה ביפן בינואר 2012, בארצות הברית בפברואר 2012, ובאירופה בסוף יוני 2012. פורד C-Max Energi הושקה בארצות הברית באוקטובר 2012, [62] וולוו V60 Plug-in Hybrid בשוודיה בסוף 2012.
בדצמבר 2014 הכריזה BMW כי הקבוצה מתכננת להציע גרסאות היברידיות נטענות של כל דגמי מותג הליבה שלה באמצעות טכנולוגיית eDrive שפותחה עבור רכבי סדרת BMW i (BMW i3 ו- BMW i8). מטרת החברה היא להשתמש בטכנולוגיית ההיברידיות הנטענות כדי להמשיך ולהציע כלי רכב בעלי ביצועים גבוהים תוך הפחתת פליטות פחמן דו-חמצני מתחת ל 100 גרם לק"מ. בזמן ההכרזה יצרנית הרכב כבר בדקה אב-טיפוס היברידי נטען של סדרה 3. הדגם הראשון שהיה זמין למכירות קמעונאיות היה BMW X5 eDrive 2016, עם גרסת הייצור שנחשפה בתערוכת שנחאי 2015.
השוואה לרכב היברידי רגיל
לרכב היברידי נטען יש פוטנציאל להיות יעיל יותר מרכב היברידי רגיל, מכיוון שהשימוש המוגבל יותר במנוע הבעירה הפנימית שלו עשוי לאפשר שימוש במנוע קרוב יותר ליעילותו המרבית. בעוד שטויוטה פריוס מדגם היברידי רגיל עשויה להמיר דלק לאנרגיה תנועה ביעילות של כ-30% בממוצע (הרבה מתחת ליעילות השיא של המנוע כ-38%), המנוע של הדגם היברידי הנטען PHEV-70 עשוי לפעול לעיתים קרובות הרבה יותר בסמוך ליעילות השיא שלו, משום הסוללות יכולות לשרת את צורכי ההספק בזמנים בהם מנוע הבעירה היה נאלץ לפעול הרבה מתחת ליעילותו הגבוהה ביותר. היעילות שמושגת בפועל תלויה בגורמים שונים בהם יכולת טעינת / פריקת הסוללה, בקר המנוע והמנוע עצמו, באופן השימוש ברכב ובהזדמנויות הטעינה באמצעות חיבור לרשת החשמל. כל קילוואט שעה של קיבולת סוללה בשימוש מחליף 190 ליטר של דלק בשנה (בנזין או סולר).
עלויות תפעול
מחקר שפורסם בשנת 2014 על ידי חוקרים מאוניברסיטת למאר, אוניברסיטת המדינה של איווה והמעבדה הלאומית לאנרגיה השווה את עלויות התפעול של רכב היברידי נטען בטווחים חשמליים שונים (10, 20, 30 ו-40 מייל) עם רכבי בנזין קונבנציונליים והיברידי רגיל. בהתחשב בכלי רכב שונים, תקופות החזר שונות, ברמות פריסת תשתית טעינה שונות ומחירי הבנזין. המחקר הגיע למסקנה כי:
פליטת גזי חממה
ההשפעה של כלי רכב עם הנע היברידי נטען על פליטת גזי חממה היא מורכבת. כאשר הם פועלים במצב חשמלי לחלוטין הם אינם פולטים מזהמים ממערכת הפליטה שלהם. היתרון של אוויר נקי עקב חוסר פליטת מזהמים הוא בדרך כלל מקומי מכיוון שתלוי במקור החשמל המשמש לטעינת הסוללות, פליטת זיהום האוויר מועברת למיקום תחנת הכוח. כך שמידת התועלת תלויה גם בדלק ובטכנולוגיה המשמשים לייצור החשמל. מנקודת המבט של ניתוח מחזור חיים מלא, החשמל המשמש לטעינה של הסוללות חייב להיות מיוצר ממקורות פליטה אפסיים כגון: אנרגיה מתחדשת (למשל אנרגיית רוח, אנרגיה סולארית או הידרואלקטריות) או מתחנת כוח גרעינית כדי שרכב היברידי נטען יהיה כמעט בלי או עם אפס פליטת מזהמים. מאידך, כאשר הרכב נטען ממקור חשמל שייצור באמצעות פחם, הם בדרך כלל מייצרים מעט יותר פליטת גזי חממה מאשר כלי רכב עם מנוע בעירה פנימית. במקרה של רכב חשמלי היברידי נטען, כאשר הוא פועל בעזרת מנוע הבעירה הפנימית, פליטת הצינור והחממה נמוכים יותר בהשוואה למכוניות קונבנציונליות בגלל צריכת הדלק הגבוהה יותר שלהם.
תיאטרו דלה פרגולה
תיאטרו דלה פרגולה (באיטלקית: Teatro della Pergola) הוא בית אופרה בפירנצה שבאיטליה. הבניין נמצא במרכז העיר, בוויה דלה פרגולה.
היסטוריה
התיאטרון נבנה בשנת 1656 בפיקוחו של האדריכל פרדיננדו טאקה וההפקה שחנכה אותו הייתה האופרה בופה Il podestà di Colognole מאת יאקופו מלאני. בית האופרה נחשב לעתיק ביותר באיטליה, מאחר שהוא ניצב באותו אתר עצמו זה למעלה מ-350 שנה.
במקור שימש הבניין כתיאטרון החצר של הדוכסים רמי המעלה באותם ימים, ורק משנת 1718 ואילך נפתח לציבור. באולם זה הוצגו האופרות של מוצרט לראשונה באיטליה, והאופרות של דוניצטי, Parisina ו-Rosmonda d'Inghilterra, מקבת' של ורדי (1847) ו-Rantzau של מסקאני הועלו שם בהצגות בכורה. במאה ה-19 הוצגו שם אופרות של המלחינים הנודעים ביותר בתקופתם, בהם בליני ודוניצטי.
בשנת 1857 עוצב התיאטרון מחדש לדמותו הנוכחית; האולם בנוי בצורה המסורתית של פרסה עם שלושה מעגלי תאים ומעליהם יציע ויש בו 1,000 מושבים. הוא הוכרז אתר לאומי בשנת 1925 ושופץ תוך שמירה על מראיהו הקודם לפחות פעמיים.
כיום מציג התיאטרון קשת רחבה של כ-250 הפקות דרמה בשנה, החל במולייר וכלה בניל סיימון. אופרות מוצגות בו רק במסגרת פסטיבל האופרה השנתי מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו.
ג'ון חאירו רואיס
ג'ון חאירו רואיס ברנטס (בספרדית: John Jairo Ruiz Barrantes; נולד ב-10 בינואר 1994) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים
רואיס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפורטיבו סאפריסה. ב-29 באוגוסט 2011 רואיס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד אוריון. ב-12 בספטמבר 2011 רואיס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–4 נגד סן קרלוס.
בינואר רואיס חתם לארבע שנים בליל מליגת העל הצרפתית, תחילה שיחק בקבוצת המילואים. ביולי רואיס הושאל למוסקרון מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה. בקיץ, רואיס הצטרף לקבוצה הבוגרת של ליל, אך כעבור זמן קצר הושאל לאוסטנדה מליגת העל הבלגית. ב-25 באוגוסט 2015 רואיס הושאל לדניפרו מליגת העל האוקראינית.
ב-28 ביוני 2016 רואיס חתם לשלוש שנים בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית. ב-12 ביולי רואיס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד ולטה.
ב-9 באוגוסט 2017 רואיס חתם באל-פייחה מליגת העל הסעודית.
ב-3 ביולי 2019 רואיס חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. הוא שוחרר מהקבוצה בינואר 2020 וחתם בארדיאנו.
כוח מרכזי
בפיזיקה, כוח מרכזי הוא כוח שגודלו תלוי רק במרחק ממקור הכוח, וכיוונו רדיאלי, כלומר ככיוון הוקטור המחבר בין מקור הכוח לבין הנקודה עליה פועל הכוח.
מתמטית, אם מקור הכוח נמצא בראשית הצירים, אזי הכוח הפועל על נקודה \vec r יהיה מן הצורה:
כאשר:
כוחות רבים וחשובים דוגמת כוח הכבידה והכוח הקולומבי האלקטרוסטטי הם כוחות מרכזיים. הכוח המגנטי הוא דוגמה לכוח שאינו מרכזי, כיוון שכיוונו אינו רדיאלי וגודלו תלוי במהירות הגוף עליו הוא פועל.
כוח מרכזי הוא מאפיין של מערכת פיזיקלית בעלת סימטריה לסיבוב.
פתרון משוואות התנועה הקלאסיות עבור כוח מרכזי
בזכות תכונות אלו, בעיה של גוף הנע בהשפעת כוח מרכזי קלה יחסית לפתרון. כיוון שתנועת הגוף מוגבלת למישור נוח לעבוד בקואורדינטות פולריות r,\theta. כיוון שהאנרגיה \ E והתנע הזוויתי \vec L קבועים, ניתן לכתוב:
כלומר ניתן להתייחס לתנועת הגוף (בקואורדינטה r) כתנועה חד־ממדית בהשפעת פוטנציאל אפקטיבי. את המשוואה הנ"ל ניתן לפתור ברמת העיקרון על ידי הפרדת משתנים ולקבל את \ r(t) (אם כי רק עבור מספר מצומצם של פוטנציאלים ידוע הפתרון בצורה מפורשת). לאחר מכן ניתן לקבל את  על ידי אינטגרציה של.
משוואת המסלול
בנוסף למשוואות התנועה שפתרונן הוא מיקום הגוף כפונקציה של הזמן, במקרים רבים נהוג להתעניין גם במשוואת המסלול שפתרונה נותן את \ r(\theta) כלומר את צורת מסלול הגוף במישור בו הוא נע. לדוגמה, עבור בעיית קפלר שהיא בעיית כוח מרכזי עבור כוח הכבידה, המסלולים האפשריים הם החתכים הקוניים - מעגל, אליפסה, פרבולה או היפרבולה, אותם ניתן לכתוב כ:. משוואת המסלול עבור בעיית כוח מרכזי כללי נתונה על ידי:
את המשוואה האחרונה ניתן לפשט על ידי החלפת המשתנה \ u = 1/r. המשוואה המתקבלת עבור המשתנה \ u היא:
פוטנציאל מרכזי בתורת הקוונטים
ההמילטוניאן עבור גוף הנע בהשפעת פוטנציאל מרכזי הוא מן הצורה:
במקרה זה אופרטורי התנע הזוויתי חילופיים עם ההמילטוניאן, ולפיכך ניתן למצוא בסיס של מצבים עצמיים משותפים להמילטוניאן, לתנ"ז הכולל \ L^2 ולאחר מרכיבי התנ"ז \ L_z. נהוג לסמן מצבים אלו ב- והם מקיימים:
האנרגיה \ E_{n,l} אינו תלויה במספר הקוונטי m (כלומר בכיוון התנע הזוויתי), אי לכך יש ניוון של (לפחות) \ 2l+1 באנרגיה.
פונקציית הגל של המצב תהיה מן הצורה:, כאשר היא הפונקציה הספרית הרמונית, והפונקציה הרדיאלית  היא פתרון של המשוואה:
שרגא מילשטיין
שרגא מילשטיין (נולד ב-14 בפברואר 1933 בפולין) הוא איש ציבור ישראלי, ששימש כראש מועצת כפר שמריהו, ויו"ר המכון לחקר השואה, "משואה", ומינואר 2017 כיו"ר ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל.
ביוגרפיה
מילשטיין נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין למשפחה מהמעמד הבינוני. כשהיה בן שש פרצה מלחמת העולם השנייה, ומשפחתו הועברה לגטו שיצרו הנאצים בעירו, שנחשב לגטו היהודי הראשון באירופה בתקופה זו. בשנות המלחמה התגורר בגטו ואחר כך הועבר למחנות הריכוז בוכנוואלד וברגן-בלזן. אביו, הלל, הוצא להורג על ידי הנאצים בשנת 1944 אמו, רבקה, נפטרה בשנת 1945 עם שחרור מחנה ברגן-בלזן, וכך הפך בגיל 12 ליתום ועם אח צעיר בן תשע, שעליו היה אחראי.
לאחר המלחמה הועבר יחד עם יתומים יהודים אחרים לשוודיה, להחלמה ושיקום. בשנת 1947 הם הועברו לצרפת ובמרץ 1948 עלה לישראל באוניית המעפילים "קדמה". בארץ למד עם אחיו מרדכי במוסד החינוכי-חקלאי כפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון במגדיאל, מוסד שאליו חזר כעבור שנים כמנהלו.
בשנת 1952 נישא לעליזה שטרן, ניצולת שואה אף היא.
בשנת 1956 החל את פעילותו הציבורית. בגיל 23 נשלח על ידי ההסתדרות הציונית העולמית לאנגליה, על מנת להקים את סניף הנוער הציוני שם. עם חזרתו לישראל הוא מונה למזכיר המפלגה הפרוגרסיבית בכנסת. במהלך השנים הוא יצא לשתי שליחויות נוספות מטעם ההסתדרות הציונית, האחת למונטריאול שבקנדה, כנציג מחלקת נוער והחלוץ לקנדה (1967-70), והשנייה לניו יורק, כנציג המחלקה לצפון אמריקה (1973-77).
בשנת 1983, ולאחר שנים בהן כיהן כסגן ראש מועצת כפר שמריהו וכחבר מועצה, התמודד לתפקיד ראשות המועצה וזכה בבחירות. כהונתו נמשכה 15 שנה (1983–1998) והתאפיינה בפיתוח מואץ של כפר שמריהו, כולל הקמת מרכז וייל לתרבות. בין השאר נודע בשל מאבקו מול גופי השלטון המרכזי על שיקוע מחלף כפר שמריהו בכביש 2. הצלחת המאבק יצרה תקדים בכך שמאבק מול גופים גדולים להתחשבות בסביבה ובתושבים בעת יצירת תשתיות לאומיות, זכה להצלחה.
מאז פרישתו ממועצת כפר שמריהו ממשיך שרגא מילשטיין בפעילות ציבורית. הוא שימש כיו"ר "משואה", המכון לחקר השואה. ב-2006 יצאה לאור ספרו האוטוביוגרפי, "מסע חיים". מינואר 2017 הוא מכהן כיו"ר ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל.
בשנת 2019 נבחר מילשטיין לתפקיד יו"ר המועצה הבינלאומית לאתרי הנצחה לשואה בגרמניה. ב-27 בינואר 2020 נאם מילשטיין בפני העצרת הכללית של האו"ם ומסר שם את עדותו כניצול שואה. נאומו נישא בפני כ-2000 איש וזכה לתשואות רמות.
למילשטיין שלושה בנים ותשעה נכדים.
נאסר א-דין
נאסר א-דין (בטורקית: Nasrettin Hoca, בתעתיק: נאסרטין הוג'ה; באוזבקית: Nasriddin Afandi, נסרדין אפנדי; בפרסית: ملا نصرالدین) היה דמות ספרותית ממוצא ערבי, יליד טורקיה ואימאם שחי, לפי המסורת, בבוכרה בין השנים 1208–1284. פירוש שמו מערבית הוא "ניצחון האמונה" (نصرالدين). הוא נולד בכפר הורטו והיה פילוסוף, מיסטיקן ומספר סיפורים. דמותו מתערבבת בזאת של ג'וחא בארצות דוברי ערבית, בגלל ההומור בסיפוריו.
הסיפורים
מעשיות נאסר א-דין מוכרות בכל ארצות ים התיכון וגם מופיעות בתרבויות וארצות אחרות בעולם. במבט ראשון, הסיפורים נראים כבדיחות או משלים הומוריסטים. הם מסופרים שוב ושוב בבתי תה ובחאנים, בבתים וברדיו. אחת ממטרות הסיפורים היא תיאור מצבים בחברה או במחשבות הפרט, כאשר אלה מיוצגים על ידי הדמויות והתנהגותן בסיפור.
מתי משקרים?
ג'וחא הוכיח את בנו בן השש על שקריו התכופים ואמר לו שבהיותו בגילו - לא שיקר אף פעם. "יפה אבא." ענה לו הבן. "באיזה גיל התחלת אתה לשקר?"
למה אנחנו כאן?
בהליכת ערב שלו לאורך דרך ריקה מאנשים, מולא נסאר א-דין ראה מרחוק קבוצת פרשים מתקרבת אליו. דמיונו התחיל לעבוד. הוא ראה את עצמו לכוד על ידי הפרשים ונמכר כעבד, או לשירות בצבא.
סקרנים על ההתנהגות המוזרה שלו, האנשים, עוברי אורח, הלכו בעקבותיו. הם מצאו אותו שוכב, מתוח ורועד.
"מה אתה עושה שם בקבר? ראינו אותך בורח. אפשר לעזור לך?"
"שאלה לכאורה פשוטה. אבל זה לא מבטיח שהתשובה פשוטה." אמר המולא, שתיאר לעצמו עכשיו מה קרה. "הכל תלוי בנקודת המבט. אם בכל זאת אתם חייבים לדעת: אני כאן בגללכם, ואתם כאן בגללי."
אזכורים והתייחסות בתרבות
ב-1940 הוציא הסופר הרוסי ליאוניד סולוביוב את הספר "חודג'ה נסר א-דין" שמבוסס על אגדות מהמזרח התיכון ובו מוצג נאסר א-דין כאדם פיקח שנלחם בשלטון הרשע של האמיר בבוכרה, ומציל עניים מעושק.
הספר תורגם לעברית רק ב-1968, אך עוד ב-1953 נכתב על בסיסו המחזמר המצליח "תעלולי נאסר א-דין", שהופק על ידי יוסף מילוא (במאי) ויוסף בן ישראל (מעבד מוזיקלי, מלחין ומנצח) והוצג בתיאטרון הקאמרי. גרסה שנייה של מחזמר זה הופקה ב-1965 ושלישית ב-2000. השיר הידוע ביותר במחזמר היה "שיר המשפט", המכונה גם "בבוכרה היפה". הוא נכתב על ידי חיים חפר, הלחן היה לחן בוכרי עממי, בעיבודו של יוסף בן ישראל, שגם ניצח על מקהלת הליווי הבוכרית ו"האחים אליעזרוב" והביצוע היה של אריק לביא (אחד מלהיטיו הראשונים של זמר זה). בשנים שלאחר מכן זכה השיר לביצועים רבים נוספים.
בתחילת שנות ה-90 הוא שב והתפרסם בישראל, בזכות ספרו של שלמה אבס, "עלילות נאסר א-דין", שמבוסס עליו. א-דין נתן השראה לדמות ידועה אחרת שהמציא שלמה אבס - טיל ארנסטויל (מטייל הרים אוסטרלי וטיפש, שחברו הטוב ביותר הוא ציפור).
ארגון אונסק"ו הכריז על שנת 1996–1997 כשנת הזיכרון הבינלאומית לנאסר א-דין.
פסל בדמותו ניצב בעיר בוכרה שבאוזבקיסטן.
ראשידה ג'ונס
קורות חיים
ג'ונס נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בשכונת היוקרה בל אייר. אביה הוא המוזיקאי קווינסי ג'ונס והוא ממשפחה נוצרית אפרו-אמריקאית. אמה פגי ליפטון היא שחקנית קולנוע ממשפחה יהודית-רפורמית. יש לה אחות גדולה בשם קדידה ג'ונס, אשר עוסקת אף היא בדוגמנות ומשחק, ועוד חמש אחיות למחצה ממערכות יחסים אחרות של אביה. ג'ונס ואחותה גדלו בחינוך היהודי-רפורמי של אמם, ומלבד מוסדות חינוך אמריקאיים ממלכתיים למדה ג'ונס גם בבית ספר עברי אותו עזבה בגיל עשר.
כשהייתה בת 14 הוריה התגרשו, אחותה נשארה לגור עם אביה ואילו ראשידה עברה לגור עם אמה במחוז ברנטווד שבמערב לוס אנג'לס. ג'ונס הציגה יכולות מוזיקליות מגיל צעיר ולמדה לנגן בפסנתר קלאסי. אמה אמרה בתוכנית "Entertainment Tonight" שג'ונס היא "בנוסף זמרת וכותבת שירים מדהימה".
בצעירותה עזבה ג'ונס את לוס אנג'לס לאחר שהתקבלה לאוניברסיטת הרווארד. ג'ונס החלה ללמוד משפטים אך איבדה עניין במקצוע בעקבות ההתפתחויות בעניין תיק הרצח של או. ג'יי. סימפסון. בעקבות זאת הייתה מעורבת יותר בפעילות אמנותית מוזיקלית, בעיקר סגנון א-קפלה. ג'ונס למדה לימודי דת ופסיכולוגיה, וסיימה את לימודיה ב-1997.
ב-1994 לכדה ג'ונס תשומת לב מסוימת לאחר ששלחה מכתב גלוי בתגובה חריפה במיוחד לראפר האפרו-אמריקאי טופאק שאקור, אשר מתח ביקורת על נישואי התערובת של הוריה. ג'ונס התפייסה עם טופאק לאחר שזה התארס עם אחותה שנתיים לפני הירצחו.
משחק
ג'ונס החלה את דרכה הטלוויזיונית בתפקיד קטן בהפקה "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2". התפקיד הוליך את ג'ונס לתפקיד גדול יותר בסדרת הטלוויזיה "בוסטון פאבליק", בה הופיעה במשך כשתי עונות. התפרסמה לראשונה על מסכי הקולנוע בתפקיד קטן שקיבלה בסרטו של סטיבן סודרברג "עירום מלא", ולאחר מכן בתפקיד משני בקומדיה "יומן האקסיות".
את פריצתה עשתה ג'ונס ב-2006 כשלוהקה לסדרה הקומית "המשרד", בסדרה הופיעה ב-24 פרקים וגילמה את תפקידה של קארן פיליפלי ממחלקת המכירות, אשר מצטרפת לצוות בעונה השלישית.
ב-2009 הופיעה ג'ונס בתפקיד ראשי ראשון בקומדיה המצליחה "אני אוהב אותך אחי", שם הופיעה בתור זואי, ארוסתו של פיטר קאלבן שגילם פול ראד. בנוסף באותה שנה, החלה ג'ונס לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "מחלקת גנים ונוף" ברשת NBC, בה היא גילמה אחות בשם אן פרקינס, למשך כל 7 עונות הסדרה, עד שהאחרונה שודרה בפברואר 2015.
ב-2010 שיחקה ג'ונס בקומדיה המשטרתית של קווין סמית' "שוטרים על הפנים". בנוסף באותה שנה, ג'ונס שיחקה בסרט "הרשת החברתית" לצד ג'סי אייזנברג.
בשנת 2011 שיחקה למספר פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. עוד בשנה זו לקחה חלק במספר סרטים וביניהם "ידידים פלוס" בכיכובם של ג'סטין טימברלייק ומילה קוניס, "השנה הגדולה" עם סטיב מרטין, אוון וילסון וג'ק בלאק, דיבוב בסרט האנימציה "החבובות" לצד ג'ייסון סיגל, איימי אדמס וכריס קופר ו"אחינו האידיוט" עם פול ראד, אליזבת' בנקס ואמילי מורטימר. באחרונה גילמה עורכת דין לסבית בשם סינדי, חברתה האכפתית של נטלי רוצ'לין הביסקסואלית שגילמה זואי דשנל. לג'ונס יש גם הופעת קמע בסרט הקצר "Beastie Boys, Fight For Your Right" שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2011. בנוסף, ג'ונס הופיע בפרק של הסדרה "וילפרד" בתור ליסה, מתנדבת הוספיס. הפרק שודר ב-21 ביולי ברשת FX Networks.
בשנת 2012 כיכבה לצדו של אנדי סמברג בקומדיה הרומנטית "סלסט וג'סי לנצח", לו גם כתבה את התסריט. ב-2013 שימשה כמדבבת אורחת לצד דני דה ויטו בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון", בפרק ה-11 במספר של עונה 24.
בשנת 2015 הפיקה ג'ונס את הסרט הדוקומנטרי "Hot Girls Wanted" הבוחן את תפקודן של נערות צעירות בסרטים פורנוגרפיים. נטפליקס רכשה את הזכויות לסרט לאחר הקרנת הבכורה של הסרט בפסטיבל הסרטים סאנדנס, והיא הוקרנה בבכורה ב-29 במאי 2015.
בשנת 2016 לוהקה לתפקיד הראשי של הבלשית אנג'לה "אנג'י" טרייבקה בסדרת הקומדיה של TBS "אנג'י טרייבקה", ששודרה למשך 4 עונות עד לסיומה בדצמבר 2018.
בשנת 2018 ביימה את הסרט הדוקומטרי "Quincy", אודות אביה, המפיק המוזיקלי, הזמר ומפיק הקולנוע קווינסי ג'ונס. הסרט עלה בבכורה בנטפליקס ב-21 בספטמבר 2018.
כתיבה
ג'ונס יצרה את "Frenemy of the State", סדרת קומיקס על סוציאליסט המגויס על ידי ה-CIA. הקומיקס התפרסם על ידי אוני פרס ונכתב יחד עם צמד הכותבים נונציו דה פיליפיס וכריסטינה ווייר, שהם גם בעל ואישה. באוקטובר 2009, לפני שיצא הגיליון הראשון, מכרה ג'ונס את זכויות הקומיקס לסרטי יוניברסל ול-Imagine Entertainment, בריאן גרייזר ואריק גיטר הפיקו את הסרט, וג'ונס כתבה את התסריט יחד עם שותף הכתיבה שלה וויל מקורמק.
ג'ונס מכרה את התסריט הראשון שלה, קומדיה שכותרתה "סלסט וג'סי לנצח", במרץ 2009. היא כתבה את התסריט יחד עם מקורמק ואף כיכבה בסרט, שיצא בשנת 2012.
בשנת 2016 ג'ונס כתבה לצדו של מייקל שור את "Nosedive", פרק הבכורה בעונה השלישית של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה" בנטפליקס.
ג'ונס ומקורמק עבדו על התסריט של "צעצוע של סיפור 4" עבור אולפני האנימציה של פיקסאר. ג'ונס פרשה מעבודת הכתיבה בגלל התחושה שפיקסאר הוא "מקום תרבות שלנשים ואנשים צבעוניים אין קול יצירתי שווה." הסרט יצא ביוני 2019, כשהצמד היה בין אלה שקיבלו קרדיט של תסריטאים.
ג'ונס פרסמה מספר מאמרים במגזין "Teen Vogue", שם עבדה גם כעורכת. היא כתבה את פרק 36 מהביוגרפיה של אביה "Q: The Autobiography of Quincy Jones", שיצא ב-2001.
דוגמנות ופרסום
בשנת 2011 נבחרה ג'ונס כפרזנטורית של קולקציית טיפוח שמן הזנה של חברת DOVE.
בשנת 2015 היא החלה לככב בסדרת פרסומות של Verizon Fios.
בשנת 2018 ג'ונס הפכה לשגרירה הראשונה של חברת התקליטים Maison Kitsune.
פילנתרופיה
ג'ונס פעלה לקידום Peace First (לשעבר Peace Games), ארגון ללא מטרות רווח המלמדת ילדים לפתור קונפליקטים ללא אלימות. היא הייתה חברת דירקטוריון מאז 2004 ומחזיקה בכמה הטבות שנתיות לגיוס כסף לארגון. ג'ונס השתתפה באירועי סטנד-אפ למען חולי סרטן, ובתוכנית ההתנדבות של The Art of Elysium's המעבירה סדנאות אומנות לילדים מאושפזים. בשנת 2007 היא הייתה יו"ר כבוד של ההטבה השנתית לעבודות דיור, הנלחמת באיידס וחסרי בית בעיר ניו יורק. היא סייעה גם בגיוס כספים לבית החולים המחקרי לילדים בסנט ג'וד הממוקם בממפיס, טנסי, ולקרן המחקר רפואי EB ומועדון הבנות בלואר איסט סייד בניו יורק.
פעילות פוליטית
ג'ונס השתתפה בקמפיינים בארבעת המחזורים האחרונים למועמדים לנשיאות ארצות הברית למפלגה הדמוקרטית. היא תמכה בברק אובמה במהלך הקמפיינים של הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 ושל הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012. בשנת 2008, יחד עם קריסטן בל, היא ביקרה בקמפוסים בקולג'ים במיזורי כדי לדון במועמדים ולעודד רישום בוחרים למפלגה הדמוקרטית. בשנת 2012 היא הופיעה באיווה יחד עם השחקן אדם סקוט. ג'ונס השתתפה בעבר בקמפיין של המועמד הדמוקרטי ג'ון קרי בבחירות 2004, וגם נאמה בעצרות סטודנטים ובגלריה ציבורית באוהיו. בבחירות מקדימות של 2016, היא הביעה את תמיכתה במתמודדת הילרי קלינטון לנשיאות ארצות הברית 2016.
חיים אישיים
ג'ונס ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם שחקן הקולנוע טובי מגוויר, שנמשכה כשנתיים וחצי והסתיימה בשנת 2000. ב-2003 התארסה ג'ונס למוזיקאי הבריטי זוכה פרס גראמי מארק רונסון. רונסון הציע לה ביום הולדתה ה-27, ושנה לאחר מכן הסתיימה מערכת היחסים בין השניים.
ב-22 באוגוסט 2018, ג'ונס ילדה את בנה הראשון, עם בן זוגה בשנים האחרונות, המוזיקאי עזרא קניג.
למרות היותה יהודייה, כשהייתה נערה החלו אמה של ג'ונס והיא לגלות עניין בדת ההינדואיזם לאחר ביקורן באשראם בהודו. כיום ג'ונס היא בעלת זיקה גדולה יותר ליהדות, ואף סיפרה שרוב בני זוגה נוטים להיות יהודים שומרי מסורת.
על זהותה הרב-גזעית, היא אמרה "עברתי תקופות בהן אני מרגיש רק שחורה או רק יהודייה. כעת יש לי איזון טוב."
ג'ים הארבו
ג'יימס ג'וזף "ג'ים" הארבו (באנגלית: James Joseph "Jim" Harbaugh, נולד ב-23 בדצמבר 1963) הוא שחקן פוטבול לשעבר ששיחק בעמדת הקוורטרבק בליגת ה-NFL. אימן קבוצת סן פרנסיסקו 49' מליגה זו. מאז 2014 מאמן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן.
ביוגרפיה
בסיבוב הראשון של דראפט 1987 נבחר על ידי קבוצת שיקגו ברס, בה שיחק עד 1993. לאחר מכן עבר לקבוצת אינדיאנפוליס קולטס; אחד מהישגיו במסגרת משחקו בה היה ב-1995, כאשר הוביל אותה לגמר אליפות ליגת AFC (בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס). ב-1998 עבר לבולטימור רייבנס, ומ-1999 שיחק בסן דייגו צ'רג'רס. סך הכול שיחק 14 עונות בליגת NLF, מ-1987 עד 2000.
עוד במהלך תפקידו כשחקן פעיל, מ-1994 עד 2001, עבד ללא תשלום כעוזר מאמן בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מערב קנטקי, בה עבד אביו כמאמן. ב-2002 הפך למאמן קוורטרבקים בקבוצת ה-NFL אוקלנד ריידרס. משמש כמאמן ראשי החל מ-2004, תחילה בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת סן דייגו (3 עונות), לאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד (4 עונות, באחרונה הוביל את קבוצתו לזכייה ב"אורנג' בול"), ובשנים 2011 עד 2014 אימן ב-NLF בקבוצת סן פרנסיסקו 49'. בארבע העונות בהן אימן אותה, זכתה הקבוצה פעמיים באליפות בית ה-NFC מערב, שלוש פעמים הגיעה לגמר ה-NFC ופעם אחת העפילה לסופרבול.
הארבו ואחיו הבכור ג'ון הארבו, מאמן קבוצת בולטימור רייבנס, הם זוג האחים הראשון הפועלים כמאמנים ראשיים בהיסטוריה של ה-NFL. קבוצותיהן התחרו זו בזו בגמר ה-NFL, סופרבול XLVII, בינואר 2013; סן פרנסיסקו הפסידה במשחק זה.
להארבו שלושה ילדים מנישואיו הראשונים למיה הארבו (1996-2006), ושלושה מנישואיו השניים לשרה פיירברן הארבו (מ-2008). הוא נוצרי קתולי. מתנדב ופעיל במספר ארגונים קהילתיים, והקים גם קרן צדקה על שמו.
גארט קלייטון
גארט קלייטון (באנגלית: Garrett Clayton נולד ב-19 באוגוסט 1991) הוא שחקן, זמר ורקדן אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידו כטאנר בסרטי ערוץ דיסני; “חוף מהסרטים" ובהמשכו "חוף מהסרטים 2".
ביוגרפיה
קלייטון נולד ב-19 באוגוסט 1991 בדירבורן, מישיגן. הוא החל את הקריירה שלו בבית ספר התיכון שבו למד והשתתף בהפקות רבות של מועדון הדרמה.
קריירה
בדצמבר 2012, קלייטון הופיע בסרט הטלוויזיה Holiday Spin של ערוץ Lifetime שבו שיחק את בלייק, נער מרדן אשר נאלץ לחיות עם אביו לאחר שאמו נהרגה בתאונת דרכים.
קלייטון לוהק בשנת 2013 לתפקיד טאנר בסרט המוזיקלי "חוף מהסרטים" של חברת וולט דיסני שבו הוא מגלם גולש מגניב שהוא שילוב בין פרנקי אבלון ולינק לארקין מהמחזמר "היירספריי". הסרט, בבימויו של ג'פרי הורנאדי, צולם בפוארטו ריקו ושודר לראשונה בערוץ דיסני ב-19 ביולי 2013. בסרט השתתפו, בין השאר, גם רוס לינץ', מאיה מיטשל, וגרייס פיפס.
כמו כן, הופיע באופרת הסבון "ימי חיינו" ובסדרת הטלוויזיה "שייק" וגם בתפקיד חוזר במחצית השנייה של העונה הראשונה של סדרת הדרמה "משפחת פוסטר".
ב-21 באוקטובר 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "קינג קוברה" שם גילם את שחקן הפורנו ברנט קוריגאן, לצד ג'יימס פרנקו, כריסטיאן סלייטר וקיגן אלן.
חייו האישיים
קלייטון יצא מהארון כהומוסקסואל בפוסט שפרסם באינסטגרם ב-20 באוגוסט 2018 והוסיף שהוא נאבק בעבר עם בריונות ודיכאון ושהוא נמצא במערכת יחסים משנת 2011 עם בלייק נייט, שעזר לו לעבור את המאבקים האלה. בינואר 2019 קלייטון ונייט התארסו.
הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית
הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית היו מרובות וסבוכות, ונבעו ממגוון השפעות. על אף שצרפת הייתה אחת הממלכות החזקות והעשירות באירופה, שינויים כלכליים-חברתיים והלכי חשיבה חדשים ערערו את יסודות השלטון האבסולוטי, שמבנהו הקשה עליו לקדם את הרפורמות הנחוצות. חוב גבוה ומשבר כלכלי קשה, שהשיתוק הפוליטי חסם את היכולת לספק להם מענה, אילצו את המלך לואי השישה עשר לכנס ב-1789 את אספת המעמדות, שהציפה לפני השטח את הניגודים והקובלנות ודחפה להתפרצות.
היסטוריוגרפיה
הרקע לפרוץ המהפכה הצרפתית הוא אחד הנושאים הנחקרים והשנויים ביותר במחלוקת בין היסטוריונים. המאבק על מורשתה, בפוליטיקה הצרפתית והעולמית, הפך את התחום לטעון במיוחד. אוהדי המהפכה הציגוה כניצחונה הבלתי נמנע של הקדמה על משטר רקוב, בעוד שמלוכנים ראו בה טרגדיה וחורבן. תפקידם של הדמויות והמהלכים ההיסטוריים המרכזיים פורשו מחדש שוב ושוב: לדוגמה, שר האוצר ז'אק נקר נחשב במשך שנים רבות בחייו לפזרן כושל, אולם בשלב מסוים השתנה המוניטין שלו והוא הפך בעיני ההמונים למגינם. פיטוריו על ידי לואי השישה-עשר הביאו להתקוממות ולכיבוש הבסטיליה. כיום הוא מתואר כמי שכמעט והציל את המונרכיה.