cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק כץ (מנהל)
ביוגרפיה
במקביל לפעילותו הכלכלית והניהולית, החל בשנות ה-20 פרסם כץ ביקורות אמנות בכתבי העת והעיתונים העבריים בארץ. יגאל צלמונה תיאר את כץ כ"איש התרבות הראשון שלחם את מלחמת האמנות המודרנית" בארץ ישראל. במאמרו ב"תיאטרון ואמנות" בשנת 1925, ביקש כ"ץ להציב את האמנות הארצישראלית ה"מודרנית" כאנטי תזה לציור הגלותי, המבוסס על איקונוגרפיה תנ"כית. על האמנים, טען כ"ץ, "לשאוב מן ההווה במזרח ובמערב".
כץ נפטר בשנת 1991. עזבונו, המכיל כתבים שלו וכן מכתבים וכתבים של ציונה תג'ר, ישראל פלדי, אריה לובין, אביגדור המאירי ואחרים, נמצא באוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל.
משפחתו
כץ היה אב לשתיים. בתו עליזה נישאה ליגאל גרא, בנו של גרו גרא (קרישבסקי) ואביו של אהוד גרא; בתו צפורה (ציפה) נישאה לדניאל (דני) גוב, נכדו של ד"ר חיים חיסין.
נכדו, בנה של ציפה, הוא גידי גוב. אחיו, מרדכי (מישל), היה נשוי לציירת ציונה תג'ר והיה אביו של אברהם כ"ץ-עוז.
לנצ'יה דיאלוגוס
לנצ'יה דיאלוגוס (באיטלקית: Lancia Dialogos) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון מהודרת אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה האיטלקית בשנת 1998.
ברי טרנר
ברי ניקול טרנר (באנגלית: Bree Nicole Turner; נולדה ב-10 במרץ 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ורקדנית אמריקאית. מוכרת בעיקר מתפקידה בתור רוזלי קלברט בסדרה "גרים".
משחק
ב-2004 כיכבה בסרט קומדיית הספורט "מעודדות צמודות 2", כקפטנית הקבוצה טינה האמרסמית.
בשנים 2012–2017 שיחקה בתור רוזלי קלברט בסדרת דרמת הפנטזיה המשטרתית "גרים" של רשת NBC.
ריקוד
במהלך שנות העשרה שלה גילתה טרנר את אהבתה למחול, והתמקדה במיוחד בבלט ג'אז. כשעברה ללוס אנג'לס כדי ללמוד מחול באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, היא התגלתה על ידי סוכן ריקוד. טרנר הופיעה כרקדנית בפרסומות טלוויזיה רבות, וכן הופיעה בקליפים עם בריאן מיי. היא לוהקה לתפקידים כרקדנית במספר סרטים.
בית הכנסת קהל קטן בפאזארג'יק
היסטוריה
תיעוד כתוב לקהילה יהודית בפאזארג'יק קיים מאמצע המאה ה-17. ב-1835, לאחר השרפה הגדולה שפגעה קשות בקהילה היהודית באדירנה, הגיעו משפחות רבות לאזור בולגריה ובכלל זה לעיר פאזארג'יק וב-1850 הוקם בית הכנסת המרכזי של הקהילה. במהלך ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) תועדו אירועים אנטישמיים ופגיעות בבני הקהילה. ב-1880 הוערך מספר בני הקהילה ב-1,112 נפשות. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת פאזארדז'יק ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-1,000 יהודים. ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה" כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 103 יהודים מפאזארדז'יק שנכללו במכסה זו. הגירוש לא יצא אל הפועל. לאחר מלחמת העולם השנייה נמנו 800 יהודים בעיר, ובין השנים 1947 – 1950 עלו מרביתם לישראל. בראשית המאה ה-21 התגוררו בפאזארדז'יק כמה עשרות יהודים.
המבנה
בית הכנסת ובתוכו תלמוד תורה (בלאדינו: Meldar) הוקם ב-1872 במקום בו שכן בשעתו בית הכנסת המרכזי של הקהילה שחרב בשריפה. המבנה בן קומה אחת, אורכו 13 מטרים ורוחבו 7 מטרים. בחזית הכניסה הצפונית-מערבית נבנתה אכסדרה המחולקת לשלוש על ידי עמודי תווך מעץ מגולף. אולם התפילה מואר על ידי חלונות רחבים וגבוהים עם מסגרות מצודדות. המקום שימש כתלמוד תורה לבנים. במקום למדו ילדים בגילאי 4 – 12 אשר ישבו על מחצלות. הלימודים נוהלו בלאדינו, התבססו על שינון והמלדאר חסרו תנאי תברואה בסיסיים וכן ציוד הוראה.
בעידן הרפובליקה העממית של בולגריה הוחרם המבנה, ומאוחר יותר בראשית המאה ה-21 שימש כמסעדה.
טיספירד
טיספירד (בהונגרית: Tiszafüred; ביידיש: טיסא-פירעד) היא עיירה הממוקמת ליד אגם טיסה, בלב חבל צפון המישור הגדול, מצפון מזרח לסולנוק, שבהונגריה.
הקהילה היהודית
היהודים הגיעו לטיספירד אחרי 1790. בסוף המאה ה-18 תושבי העיירה טיסה (Tisza) אשר ממוקמת ליד נהר טיסה העובר בתוך טיספירד, התחילו לעבוד בדיג ובחקלאות. זו היא עיירה קטנה שאוכלסה מחדש לאחר הכיבוש הטורקי, היהודים המקומיים השתלטו בהדרגה על מקומם של הסוחרים היוונים ששלטו בסחר.
בימי חול, היהודים מכרו את דבריהם בשוקי הערים גדולות, שם בילו את הלילה בבתים שכורים.
בטיספירד היו קהילה, בית כנסת, טקסים, רבנים. עם זאת, ב-1816, 104 יהודים גרו בטיספירד. האוכלוסייה היהודית בטיספירד גדלה בהתמדה במאה ה-19. רוב היהודים בתקופה זו היו עניים.
ב-1839–1840 נספרו בטיספירד 33 משקי בית יהודיים: 30 בני זוג, 46 בנים, 46 בנות, 9 משרתים יהודים וקרוב משפחה אחד; בסך הכול 164 יהודים. עיסוקיהם בשנים אלה היו: שני סוחרים סיטונאים, איש עסקים אחד, 13 רוכלים, 6 סוחרים, 6 חקלאים, 3 קבצנים.
בזמן השואה
בשנים 1941 - 1943, גברים יהודים מהעיירה בני 18–42, נשלחו לעבודות כפייה שירות העבודה כאשר הונגריה הצטרפה למלחמת העולם השנייה בשנת 1941, הם נשלחו לחזית הרוסית. אף על פי שלא היו מיומנים ולא היה להם ציוד מתאים, הם נאלצו לנקות את שדות המוקשים.
רוב הנשים נשלחו לעבודות כפייה בחלקים שונים של גרמניה או פולין, כדי לפנות הריסות או לעבוד בבית חרושת לחימוש. כמה מהם מתו, חלקם מרעב. גם לאחר השחרור מתו אחדים מטיפוס.
ראש היודנראט היה ויינר ארנו, סוחר עצים. סגנו היה דוד וויסזמן, בעל חנות.
אוכלוסייה
ב-1941 נרשמו בטיספירד 442 יהודים. לאחר סיום השואה נותרו בחיים רק 70 יהודים, שחזרו לקהילה היהודית.
טיינשאנוזאורוס
טיינשאנוזאורוס (שם מדעי: Tienshanosaurus; מילולית: "לטאת טיין שאן") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ארוך צוואר ממשפחת הממנצ'יזאוריים, אשר חי במשך היורה העליון. הממצאים של הדינוזאור התגלו ב-1928 במחוז שינג'יאנג בסין. הממצאים כללו מעל 30 בוגרים ועוד שלושה צעירים ואף כמה ביצים מאובנות, אלה נשלחו למכון הפלאונטולוגי "Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology" שבבייג'ינג ושם הסוג הוגדר בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין ב-1937. סוג זה הכיל מין בודד - Tienshanosaurus chitiaensis.
דינוזאור זה היה גדול מאוד ונחשף ממנו מרבית השלד למעט רוב הגולגולת והלסתות התחתונות. הוא הוערך בלמעלה מ-12 מטרים, חלק גדול מהאורך מילא הצוואר הארוך גם ביחס לזאורופוד. הדינוזאור היה קרובו של הממנצ'יזאורוס והתגלה באותו אזור. ככל הנראה הוא ניזון בצורה דומה מעלים מחטניים ומציקסיים ששגשגו בסוף היורה.
ישנם חוקרים כמו ראלף מולנר (Ralph Molnar) שראו בו סוג קרוב יותר לאאולופוס או לקמרזאוריים, אך אין לדבר ראיות משכנעות.
רומח (רקטה)
רומח (באנגלית: AccuLAR-122) הוא שמה של רקטה מונחית (טיל) מתוצרת תעש מערכות (ומ-2018 אלביט מערכות יבשה), הנמצאת בשירות המערך הרקטי של חיל התותחנים בצבא הגנה לישראל. מטרתה לאפשר סיוע באש מדויקת לכוחות היבשה ללא תלות בסיוע בחיל האוויר הישראלי, ובפרט, לאפשר ירי סלקטיבי מדויק מאוד לעבר מטרות בלוחמה בשטח בנוי.
ה"רומח" הוא רקטה מונחית (כלומר, רקטה שהוסבה להיות טיל) בעל טווח של 35 קילומטר ודיוק של 5 מטר. את ה"רומח" ניתן לשגר מתוך משגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" או ממשגר רקטות "להב" המבוסס על ה-PULS של תעש מערכות. משגר "המנתץ" יכול לשאת שני מארזי "רומח" כאשר כל מארז (נקרא גם "פוד" או "כוורת") כולל 18 זבילים, כך שבסך הכל יכול משגר "מנתץ" לשאת 36 רקטות "רומח". כמו כן ניתן לשלב מארזים של סוגי רקטות שונים (למשל: מארז אחד של רקטות "רומח" ומארז שני של רקטות מתקנות מסלול), דבר המגביר את מגוון היכולות והשימושים של "המנתץ".
ה"רומח" מבוסס על רקטת כידון קסום 160 מ"מ של תעש מערכות שהותאמה לשיגור ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שמשמש את צה"ל. ה"רומח" נקלט בחיל התותחנים של צה"ל בסוף 2014 ובשנת 2016 נסתיימה הטמעתו במערך הרקטי של חיל התותחנים. ב-2019 נקלטה בצה"ל גרסה משודרגת של ה"רומח".
רופא נודד
רופא נודד היה כינוי לרופא בארץ ישראל אשר לא פעל מתוך מרפאת קבע, החל משלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, בימי המנדט הבריטי ועד השנים הראשונות לקום המדינה.
המושג ה"רופא נודד", תואר לראשונה בארץ ישראל בשנת 1884. בשלוש המושבות המרכזיות ראש פינה, זכרון יעקב וראשון לציון, הוקם בשנים 1884–1887 במימונו של הברון רוטשילד שירות רפואי קבוע שכלל בית מרקחת וחובש-רוקח מקרב תושבי המקום. הממונים על השירות הרפואי הוסיפו להתגורר בעיר הקרובה אבל מעתה הם היו רופאים מוסמכים. הרוקחים במושבות הקטנות היו כפופים לרופא האזורי ששימש גם כ"רופא נודד" והיה מבקר במושבות פעם או פעמיים בשבוע.
משנות העשרים של המאה ה-20, ה"רופא הנודד" היה מגיע לנקודות המרוחקות בהם לא היו שירותי רפואה. בדרך כלל היה מגיע רכוב על סוס או חמור או פרד, ובהליכה רגלית. התחבורה הייתה בעיה רצינית. לעיתים, כדי להגיע לאזור מסוים הרופא הנודד היה נעזר ברכבת או בקווי האוטובוסים הדלילים. באמתחתו נשא ארונית קטנה מיטלטלת ובה תרופות, שכן הרופא הנודד היה גם רוקח.
תפקידו של ה"רופא - הנודד" היה לבקר פעם או פעמיים בחודש בכל נקודת-יישוב, לבדוק באופן שיטתי את החולים הקודמים, לאבחן מקרים חדשים, לתת הוראות לחובשת או לאחות בקשר לטיפול, ולנתח בו במקום את החולים הזקוקים לכך. .הרופא הנודד בדק תלמידים ודיווח על כך למועצה המדיצינית של הדסה. בהוראת "הדסה" הוא אף נטל על עצמו את העבודה ההיגיינית - סניטרית ביישובים אילו.
בשנת 1927 המשכורת ש"הדסה" הציעה ל"רופא הנודד" הסתכמה ב- עשרים ושבע לירות לחודש, ו - תשע לירות הוצאות אש"ל.
רופא עיניים נודד ראשון שמילא תפקיד זה היה ד"ר אריה פייגנבאום, ואחריו מילאו את התפקיד ד"ר נחום שימקין, ד"ר מרים נופך, ד"ר אפרים סיני, ד"ר חיים יסקי ואחרים. לאחר קום המדינה רופא העיניים ד"ר ישעיהו דרבאום היה רופא נודד בכל הדרום מטעם משרד הבריאות. באמצע שנות ה-30 של המאה העשרים שירת הד"ר פנחס אפרתי כ"רופא נודד" בעמק יזרעאל.
המושבות, הקיבוצים ובתי הספר שה"רופא הנודד" היה מבקר : (רשימה חלקית, נכון לסוף שנות העשרים של המאה ה-20)
ראשון לציון, רחובות, עקרון, כפר אוריה, גדרה, באר טוביה, קסטינה, הרצליה, נתניה, פתח תקווה, חדרה, גבעת עדה, זכרון יעקב, שפיה, עפולה, בית שאן, נהריים, בת שלמה, עכו, כפר חסידים, נהלל, כפר יהושע, כפר ברוך, בית וגן, יבנאל, כפר תבור, (כולל בית הספר היסודי שבכפר), טבריה, דגניה א', דגניה ב', סג'רה, כנרת, בית זרע, מנחמיה, גינוסר, מגדל, מצפה, כפר חיטים, צפת, ראש פינה, משמר הירדן, יסוד המעלה, בן שמן, (כולל כפר הנוער בן שמן), הר טוב, מקוה ישראל.
המקצוע לא היה נטול סיכונים. מלבד מקרי תקיפה ושוד בדרכים הרופא הנודד שבא במגע עם המוני חולים היה עלול להידבק. דווח על ד"ר סיני שנותח על ידי ד"ר אברהם טיכו בסוף שנות העשרים, לאחר שעבד "כרופא נודד" במושבות השפלה, היה חולה שלושה חודשים ונדבק באחת מעיניו בגרענת.
בשנות העשרים של המאה ה-19 בארץ היו לא יותר מששים נקודות עבריות לבקרן, ורופא נודד יחידי היה אחראי על מצב הבריאות והתברואה ב-15 - 20 נקודות יישוב.
מטולה הייתה המושבה הצפונית ביותר בארץ ובאר טוביה או קסטינה הייתה המושבה הדרומית ביותר בארץ.
הרופאים הנודדים היו בהכשרתם רופאים כלליים או רופאי עיניים, משום שרוב המחלות שאוכלוסיית הילדים והמבוגרים סבלה בשנים הללו היו מחלות עיניים, כולל מגפת הגרענת שהשתוללה בארץ. משימה קבועה של הרופא הנודד הייתה ביקור בבתי הספר. ד"ר סיני נזכר :
דרוב (מסוק)
הדרוב (השם בא ממילה שמקורה בסנסקריט "dhruv", שפירושה בלתי ניתן לערעור או מוצק) הוא מסוק קל מתקדם, המתאים למגוון משימות צבאיות, משטרתיות ואזרחיות. שתוכנן ופותח על ידי תעשייה האווירית ההודית (HAL). הפיתוח של דרוב הוכרז בנובמבר 1984. המסוק טס לראשונה ב-1992; התפתחותו התארכה עקב מספר גורמים, כולל דרישת הצבא ההודי לשינויי עיצוב, הגבלות תקציב וסנקציות שהוטלו על הודו ב-1998.
דרוב נכנס לשירות בשנת 2002. הוא נועד לעמוד בדרישות של מפעילים צבאיים ואזרחיים כאחד, כאשר גרסאות צבאיות של המסוק פותחו עבור הכוחות המזוינים ההודיים, בעוד שפותחה גם גרסה לשימוש אזרחי/מסחרי. גרסאות צבאיות בייצור כוללות גרסאות הובלה, שירות, סיור ופינוי רפואי. בהתבסס על פלטפורמת דרוב, מפותחים בימים אלה מסוק קרב קל (LCH) ומסוק שירות ותצפית (LUH).
המסוק, שנמצא בייצור סדרתי, נרכש במספרים גדלים על-ידי הזרועות הצבאיות בהודו ומוצע גם ליצוא. נכון לינואר 2022, יוצרו 335 דרוב עבור שוקי מקומיים ויצוא עם יותר מ-340,000 שעות טיסה.
בסיס
תוכנית המסוק הקל המתקדם (ALH) עבור מסוק מקומי רב-תכלתי בנפח 5 טון שיזמה במאי 1979 על ידי חיל האוויר ההודי וזרוע האוויר הצי ההודי. התעשייה האווירית ההודית קיבלה חוזה על ידי ממשלת הודו לפיתוח המסוק עם חברת מסרשמיט-בולקוב-בלוהם (MBB) הגרמנית החוזה נחתם ביולי 1984 כיועצת עיצוב ושותפה בשיתוף פעולה בתוכנית. אף על פי שהוא תוכנן לטוס כבר ב-1989, אב הטיפוס הראשון של ALH ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-20 באוגוסט 1992 בבנגלור עם נוכחותם של סגן הנשיא ההודי. בעיות פיתוח התעוררו עקב שינוי בדרישות הצבאיות ומחסור במימון בעקבות המשבר הכלכלי ההודי ב-1991.
ניסויים ימיים על סיפון INS Viraat וספינות אחרות של הצי ההודי החלו במרץ 1998, ובסביבות אותו זמן החלה תוכנית להפחתת משקל. עם זאת, עיכובים נוספים בפיתוח נגרמו כאשר יושמו סנקציות נגד הודו בעקבות מספר ניסויים גרעיניים של ב-1998 וסירובה המתמשך של הודו לחתום על האמנה המקיפה לאיסור ניסויים גרעיניים. כתוצאה מכך הוטל אמברגו על המנוע המיועד למסוק, ה-LHTEC T800. מנוע ש נבחר כתחליף הוא טורבומקה TM 333-2B2; בנוסף, טורבוממקה הסכימה לפתח מנוע חזק יותר עם התעשייה האווירית ההודית. טורבומקה גם סייעה בפיתוח המסוק, ניתוח מתח ומחקרים על דינמיקת הרוטור נערכו בצרפת. הטיסה הראשונה של דרוב עם המנוע החדש התרחשה ב-16 באוגוסט 2007.
פיתוחים נלווים
ה-HAL Rudra, הידוע קודם לכן כדרוב תקיפה (Dhruv-WSI), הוא גרסה תקיפה שתוכננה עבור הצבא ההודי. הפיתוח אושר בדצמבר 1998 ואב הטיפוס טס לראשונה ב-16 באוגוסט 2007; הוא אמור להיות חמוש בטילים נגד טנקים וגם בטילים נגד מטוסים ובצריח תותח. הדרוב תקיפה אמור להיות מסוגל לתפקד בתפקידי תמיכה אווירית קרבית (CAS) ולוחמה נגד צוללות (ASW). בנוסף לדרוב תקיפה התעשייה האווירית ההודית מפתחת גם את מסוק הקרב הקל (LCH) מבוסס על דרוב עבור הכוחות המזוינים ההודיים. הוא מצויד בכנפי גב לנשיאת טילים נגד-טנקים, טילי אוויר-אוויר ותרמילי רקטות. ל-LCH יהיו גם מערכת רכישת מטרות עם מד טווח לייזר וראייה תרמית. בפברואר 2012 דיווח התעשייה האווירית ההודי כי הצבא ההודי הורה על יצור 159 מסוקים נוספים.
חלקם של התעשיות ביטחוניות הישראליות
אחת החברות הישראליות שעשתה שיתוף פעולה עם התעשייה האווירית ההודית בפיתוח מסוק הדרוב היא תעשייה אווירית שמספקת למסוק חבילת אוויוניקה מהמתקדמות בעולם החל משנת 2004. היקף העסקאות סביב המסוק מוערכות בעשרות מיליוני דולרים. מפעל להב בתע"א התקין בדרוב חבילת אוויוניקה משולבת, הכוללת צגים דיגיטליים בתא הטייסים, חליפת לוחמה אלקטרונית להגנת המסוק, מערכת תצפית אלקטרו-אופטית ליום וללילה, והתאמה לנשיאת חימוש חיצוני. מסוק מושבח ראשון הוצג בסלון האווירי בפריז ביוני 2003. (המסוק שהובא לארץ הוא בתצורתו המקורית, עם מכשור אנלוגי בתא הטייסים).
תע"א דאגה גם לשיתוף פעולה בין רשות התעופה האזרחית בישראל לרשות המקבילה בהודו, וב-2004 נחתם מזכר הבנות להופעת הדרוב ברישוי ישראלי (בינתיים מופעל המסוק בארץ ברישום הודי). רישוי זה עשוי לשפר את סיכויי שיווק המסוק במדינות השוק האירופי ובארצות הברית.
בינואר 2011 חתמו החברות על שיתוף פעולה בפיתוח גרסה לא מאוישת של המסוק, עבור חיל הים ההודי. זה פרויקט המשך לפרויקט ה-NRUAV שפותח על ידי מפעל מלט והתעשייה האווירית ההודית. עם זאת, דיווח מחודש יוני האחרון מצביע על כך שהשת"פ הזה בוטל ובמקומו ממשיכה תע"א לבד לפתח מסוק לא מאויש על בסיס ה-Eurocopter EC-145.
עיצוב
הדרוב הוא בעיצוב קונבנציונלי; כ-29% ממשקלו הריק (מהווים 60% משטח הפנים של המטוס) הם חומרים מרוכבים. דווח שחומר סיבי הפחמן הייחודי שפותח על ידי התעשייה האווירית ההודית הפחית את משקל המסוק ב-50%. רוטור הזנב הגבוה מאפשר גישה נוחה לדלתות האחוריות. גלי הטורבו התאומים טורבומקה TM333-2B2 מותקנים מעל תא הנוסעים ומניעים רוטור ראשי מורכב בעל ארבעה להבים. ניתן לקפל את הרוטור הראשי באופן ידני; הלהבים מותקנים בין לוחות מחוזקים בסיבי פחמן, ראש הרוטור בנוי מאלסטומרים סיבים. בפברואר 2004, חברת המסוקים האמריקאית Lord Corporation זכתה בחוזה לפיתוח מערכת בקרת רעידות אקטיבית (AVCS), המנטרת את התנאים המשולבים ומבטלת רעידות של גוף המסוק. קטע תא הטייס של גוף המסוק הוא ממבנה קוולר וסיבי פחמן; הוא מצויד גם באזורי קמטים ומושבים עמידים להתרסקות. המטוס מצויד במערכת בקרת טיסה אוטומטית בעלת ארבעה צירים. מערכות אוויוניקה כוללות רדיו תקשורת, זיהוי עמית טורף, ניווט דופלר ומד גובה רדיו; מכ"ם מזג אוויר ומערכת הניווט אומגה היו אפשרויות עבור הגרסה הימית. התעשייה האווירית פיתחה גם מערכות מיקוד וחבילת לוחמה אלקטרונית עבור הדרוב, כמו גם אוויוניקה לתצפית בטיסה ביום ובלילה.
מפעילים
לפי דיווח, נשיא התעשייה האווירית ההודית, מתכנן להפוך את הדרוב למוצר ייצוא כאשר על הכוונת נמצא השוק של דרום אמריקה. הלקוח הראשון לפי דיווח היא מדינת אקוודור שרכשה 7 מסוקים כאלו עבור חיל האוויר שלה. על הפרק נמצאות גם ברזיל, פרו, בוליביה וקולומביה.
חואן מנואל פנייה
חואן מנואל פנייה מונטניו (בספרדית: Juan Manuel Peña Montaño; נולד ב-17 בינואר 1973 בסנטה קרוס דה לה סיירה) הוא כדורגלן עבר בוליביאני ששיחק בעמדת הבלם.
פנייה שיחק לאורך רוב הקריירה בספרד, בסך הכול 14 עונות, ובעיקר במדיה של ריאל ואיאדוליד שם שיחק במשך תשע עונות ורשם קרוב ל-250 הופעות ליגה. הוא נחשב לאחד משיאני ההופעות במדי נבחרת בוליביה, במדיה רשם 85 הופעות המציבות אותו במקום החמישי בטבלת מלך ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים. הוא ייצג את בוליביה במונדיאל 1994 וכן בשישה טורנירי קופה אמריקה, ואף העפיל עם הנבחרת לגמר קופה אמריקה 1997.
קריירת משחק
פנייה החל את דרכו כנער באקדמיית טהואיצ'י, בה התחנכו כוכבים בוליביאנים נוספים ובהם מרקו אצ'ברי וארווין סאנצ'ס. הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של בלומינג מעיר הולדתו בעונת, ובחודש נובמבר של אותה השנה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון. הוא שיחק במדיה עד ל-1993, והספיק לרשום 48 הופעות ליגה במדי הקבוצה. בעונת עבר לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה מליגת העל הקולומביאנית, תמורת כ-150 אלף דולר, ובסך הכול בשלוש עונות רשם במדיה 62 הופעות. על אף שלא הגיע להישגים ממשיים עם הקבוצה, הפגין פנייה הצעיר יכולת גבוהה שמשכה אליו עניין מצד מספר מועדונים בספרד.
בינואר 1996, במהלך חלון ההעברות בעונת 1995/1996, השלים פנייה את מעברו לספרד, כאשר חתם במדיה של ריאל ואיאדוליד תמורת כמיליון דולר. פנייה הצטרף לקבוצה של המאמן רפאל בניטס בצוותא עם בן ארצו מרקו סאנדי, אך הספיק לערוך שתי הופעות בלבד תחת בניטס בטרם האחרון סיים את תפקידו. תחת המאמן הארגנטינאי ויסנטה קנטטורה, השתלב פנייה היטב בקבוצה ורשם 18 הופעות ליגה עד לתום העונה. ואיאדוליד הצליחה להינצל מירידת ליגה, כאשר סיימה במקום ה-16 בליגה. בעוד סאנדי התקשה להשתלב, רשם ארבע הופעות בלבד ושוחרר, פנייה הפך לבלם מוביל בקבוצה, ועונה לאחר מכן רשם שלושים הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי המוביל להשתתפות בגביע אופ"א. בעונת 1997/1998 רשם את הופעותיו הראשונות במסגרת אירופית, כאשר שותף בארבעה משחקים בגביע אופ"א, ממנו הודחה ואיאדוליד על ידי ספרטק מוסקבה. בכך, היה פנייה לבוליביאני הראשון המשחק בטורניר אירופי.
על אף שהקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים ממשיים באותן העונות, פנייה שמר על יציבות ועל מקום קבוע בהרכב במשך מירב תקופתו בקבוצה. בשמונה עונות וחצי בהן שיחק בריאל ואיאדוליד, ערך פנייה 249 הופעות ליגה בסך הכול, כאשר בחמש מהעונות רשם כמות של שלושים הופעות ליגה לפחות. עם זאת, הוא לא כבש עבור המועדון באף אחד מהמפעלים בהם שותף. פנייה סיים את דרכו בקבוצה בתום עונת 2003/2004, בה רשם 21 הופעות ליגה בלבד ובה ירד עם קבוצתו לליגת המשנה.
פנייה נותר בליגה הבכירה בספרד וחתם לקראת עונת 2004/2005 בקבוצת ויאריאל. הוא הצטרף רשמית לקבוצה של מנואל פלגריני ב-26 באוגוסט 2004 תמורת סכום של כ-14 מיליון אירו, יומיים לאחר שהקבוצה זכתה בגביע האינטרטוטו והשיגה כרטיס לגביע אופ"א באותה העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הרביעי של העונה, כשעלה כמחליף בשוויון 0-0 של ויאריאל מול סביליה. כחודש לאחר מכן כבש בהפסד החוץ של קבוצתו בגביע המלך מול ז'ירונה, שהיה שערו הראשון במדי קבוצה ספרדית. ב-19 בדצמבר כבש את שערה הראשון של קבוצתו בניצחון 0–3 על מאלגה, שהיה לשער הליגה היחיד בקריירת המשחק שלו. את עונת הבכורה שלו בקבוצה סיים עם 25 הופעות ליגה, מתוכן 19 בהרכב, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השלישי ולהשיג כרטיס לליגת האלופות.
עונה לאחר מכן התקשתה ויאריאל בליגה וסיימה במקום השביעי. פנייה שמר על מקומו כבלם בכיר בקבוצה (25 הופעות ליגה, 23 מתוכן בהרכב), והיה שותף לקמפיין ההיסטורי של הקבוצה בליגת האלופות. פנייה רשם עשר הופעות בטורניר, הפגין יכולת הגנתית טובה ונחשב באותה התקופה לאחד מטובי הבלמים בספרד, והטוב שבבלמי בוליביה. ויאריאל נעצרה בחצי הגמר על ידי ארסנל. פנייה פתח את עונת 2006/2007 כשחקן הרכב, עם חמש הופעות ליגה בששת מחזורי הפתיחה, אך עד לסיום העונה הוסיף הופעת ליגה בודדת, ולא שיחק כלל החל מחודש ינואר. בתום העונה סיים את דרכו במועדון לאחר שלוש עונות, בהן ערך 56 הופעות ליגה וכבש שער בודד.
פנייה בן ה-34 המשיך את הקריירה הספרדית שלו כאשר הצטרף ביולי 2007 לסלטה ויגו בליגת המשנה. את העונה פתחה סלטה תחת המאמן חריסטו סטויצ'קוב, שהעניק לפנייה את חולצת ההרכב בששת מחזורי הפתיחה. הבולגרי סיים את דרכו במועדון לאחר שבעה מחזורים בלבד, ותחת מחליפו חואן רמון לופס קארו פנייה לא שיחק כלל עד לתחילת חודש מרץ. הגעתו של המאמן אנטוניו לופס הבאס, שאימן את פנייה בנבחרת, החזירה את הבלם לפעילות והוא הוסיף ארבע הופעות ליגה תחת הבאס. את העונה סיימה סלטה, אותה הדריכו באותה העונה ארבעה מאמנים שונים, במקום ה-16 בטבלה, וניצלה מירידה בזכות פער של שתי נקודות בלבד מהקו האדום. עונה לאחר מכן חזר פנייה להוביל את מרכז ההגנה של סלטה, ורשם 22 הופעות ליגה, מתוכן 21 בהרכב. סלטה שוב הצליחה לשרוד בליגה לאחר עונה קשה בחלק התחתון של הטבלה. פנייה סיים את דרכו בקבוצה לאחר שתי עונות, בהן רשם 33 הופעות ליגה, ובכך נעל את הפרק הספרדי בקריירה שלו לאחר 14 עונות רצופות.
ב-17 בנובמבר 2009 הודיע פנייה בן ה-37 על פרישה, אך ארבעה חודשים מאוחר יותר, במרץ 2010, שב מפרישה וחתם בשורותיה של די. סי. יונייטד מה-MLS. פנייה הצטרף בקבוצה של בן אולסן לחברו בנבחרת וקפטן המועדון, חיימה מורנו. הוא רשם עשר הופעות ליגה ו-14 בסך הכול במועדון, וב-11 בפברואר 2011 הודיע שנית על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת בוליביה
פנייה, אחד משיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים, החל את דרכו במדי בוליביה כבר בגיל 18, כאשר ערך הופעת בכורה ב-16 ביוני 1991 בשוויון 0-0 מול בטורניר ידידות. באותו הקיץ זומן על ידי המאמן רמירו בלקוט לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1991, אך לא שותף כלל במהלך הטורניר.
פנייה זכה לדקות נוספות בנבחרת רק כשנה וחצי לאחר הופעת הבכורה שלו, וזומן בפעם השנייה לסגל בוליביה לקראת קופה אמריקה 1993 על ידי המאמן חבייר אסקרגוטה. המשחק הרשמי הראשון שלו במדי בוליביה היה משחק הפתיחה של הקופה, והוא פתח בהרכב בכל שלושת משחקיה של בוליביה בטורניר. בוליביה הפסידה 0–1 ל במשחק הפתיחה, השיגה שוויון 1-1 מול ושוויון 0-0 מול, אך סיימה אחרונה בבית ולא המשיכה לשלב הבא.
על אף שרשם שתי הופעות בלבד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, קיבל פנייה את הזימון לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר בארצות הברית. פנייה לא שותף בהפסד 0–1 ל ובשוויון 0-0 מול, ורשם את הופעתו היחידה בטורניר כאשר פתח בהפסד 1–3 ל, שלאחריו הודחה בוליביה שסיימה במקום האחרון בבית.
שנה לאחר מכן זומן פנייה בפעם השלישית לטורניר קופה אמריקה 1995. הנבחרת של אנטוניו לופס הבאס, עם פנייה בהרכב, פתחה בהפסד 1–2 לארגנטינה, אך המשיכה עם ניצחון 0–1 על, הראשון של פנייה במשחק רשמי במדי הנבחרת. פנייה שמר על מקומו בהרכב כשבוליביה נפרדה בשוויון 2-2 מול ועלתה לרבע הגמר. פנייה, שלא החמיץ אף דקת משחק של נבחרתו בטורניר, לא הצליח לסייע לנבחרתו שהפסידה 1–2 ל והודחה.
הישג השיא של פנייה בנבחרת הגיע בטורניר הקופה הרביעי שלו, קופה אמריקה 1997, בהדרכתו של לופס הבאס. בוליביה, מארחת הטורניר, פתחה בניצחון 0–1 על, בו הורחק פנייה לאחר כשעה של משחק בכרטיס אדום. פנייה החמיץ את הניצחון 0–2 על, אך חזר להרכב בניצחון 0–1 על אורוגוואי ששלח את בוליביה לרבע הגמר עם מאזן מושלם של שלושה ניצחונות ללא ספיגה. ברבע הגמר, עם פנייה בהרכב, הפתיעה המארחת את קולומביה עם ניצחון 1–2. בחצי הגמר מול מקסיקו, במשחק רווי הרחקות (שני המאמנים ושחקן אחד מכל קבוצה הורחקו במהלך המשחק), סייע פנייה לנבחרתו לנצח 1–3 ולהעפיל לגמר הקופה אמריקה. במשחק הגמר, פנייה שפתח בהרכב ראה את נבחרתו סופגת 1–3 מ, מחמיצה הזדמנות לזכות בתואר ומסיימת כסגנית בלבד. במקביל לטורניר הקופה, רשם פנייה 12 הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, אך בוליביה כשלה בניסיון להעפיל לטורניר הגמר.
קיץ 1999 היה עמוס עבור בוליביה בזירה הבינלאומית. הקיץ נפתח בטורניר קופה אמריקה 1999, החמישי של פנייה בנבחרת, תחת המאמן הקטור ויירה. לאחר הטורניר הביתי המוצלח שנתיים קודם לכן, התקשתה בוליביה לשחזר את יכולתה וכשלה להעפיל משלב הבתים. פנייה פתח ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של בוליביה בטורניר, שנפתחו בשוויון 0-0 מול פרגוואי, והמשיכו עם הפסד 0–1 לפרו ושוויון 1-1 מול. בהמשך הקיץ השתתפה בוליביה בגביע הקונפדרציות 1999. היא הגיעה לטורניר על תקן סגנית אלופת דרום אמריקה מטורניר הקופה ב-1997, לאחר שברזיל, אלופת דרום אמריקה, כבר זכתה בכרטיס כסגנית אלופת העולם ממונדיאל 1998 במקומה של שוויתרה על השתתפותה. פנייה פתח בשוויון 2-2 מול במשחק הראשון, אך לא שותף בשוויון 0-0 מול  ובהפסד 0–1 למקסיקו, שסיימו את דרכה של בוליביה בטורניר בתום שלב הבתים.
לאחר שרשם 12 הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, נעדר פנייה ממשחק הנבחרת למשך כשנה וחצי, אז הוסיף שש הופעות במוקדמות מונדיאל 2006 אך שוב לא הצליח לסייע לנבחרתו לחזור למונדיאל לראשונה מאז 1994. עם זאת, בפרק הזמן הזה כבש את שערו היחיד במדי בוליביה, כאשר ב-11 באוקטובר 2003 כבש את השער היחיד בניצחון 0–1 על במשחק ידידות. לאחר טורניר המוקדמות, שוב נותר פנייה מחוץ לנבחרת, הפעם לתקופה של שנתיים וחצי, עד ששב לסגל במרץ 2007. מספר חודשים מאוחר יותר זומן, כקפטן הנבחרת, לסגל לקראת טורניר קופה אמריקה 2007. היה זה טורניר הקופה השישי והאחרון שלו בסגל בוליביה, כאשר על הקווים עמד חברו לנבחרת במשך שנים ארוכות, ארווין סאנצ'ס. פנייה פתח כקפטן בכל שלושת משחקיה של בוליביה בטורניר, שנפתחו בשוויון 2-2 מול ונצואלה, ובהמשך הפסד 0–1 לאורוגוואי ושוויון 2-2 נוסף, הפעם מול פרו, סיימו את דרכה של בוליביה כבר בתום שלב הבתים.
לאחר היעדרות נוספת ממשחקי הנבחרת, הפעם למשך מעל לשנה וחצי, חזר פנייה לסגל במרץ 2009, והספיק לערוך ארבע הופעות נוספות במדי בוליביה. ב-1 באפריל 2009, במשחק שלפני משחקו האחרון בנבחרת, היה שותף לניצחון המפתיע 1–6 על ארגנטינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. כחודשיים לאחר מכן, ב-10 ביוני 2009, רשם פנייה את הופעתו האחרונה במדי בוליביה, בתבוסה 0–4 לצ'ילה במסגרת מוקדמות המונדיאל. פנייה נחשב לאחד מבכירי שחקניה של בוליביה בכל הזמנים, ובסך הכול רשם 85 הופעות בהן כבש שער בודד.
אמיל זומר
אמיל זומר, בשמו המלא אמיל סמואל פון זומר (בגרמנית: Emil Samuel von Sommer; נולד ב-19 בנובמבר 1869 בדורנה-ווטרה, בוקובינה, נפטר ב-10 אפריל 1947 בדנברס, מסצ'וסטס, ארצות הברית) היה קצין אוסטרי יהודי במלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו ותחילת הקריירה הצבאית
אמיל זומר נולד למשפחה יהודית מסורתית בעלת קרקעות שעסקה במסחר בבוקובינה בסמוך לצ'רנוביץ'. לאחר לימודיו בבית הספר, התנדב לשירות חד-שנתי במהלכו הוסמך כממלא מקום קצין במילואים. לאחר מכן, השלים אמיל זומר את בית הספר לחי"ר בבודפשט, בית הספר לקציני החיל בסיביו, וב-1890 הועלה לדרגת אובר-לויטננט במילואים. ב-1894, לאחר מספר שנים שעבד בבנק, החליט זומר להתגייס לצבא הקבע, ועבר מסלול רגיל של קצין חי"ר מקצועי. זומר הוערך כקצין מוכשר, בעל יוזמה ומנהיגות. עד 1908 שירת בגדוד מס' 24 בגליציה, וב-1910 הועלה לדרגת האופטמן.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה עלה זומר בסולם הדרגות ובמהרה קודם לדרגת מאיור, פיקד על גדוד בחזית הרוסית, ונפצע בקרב במעבר אוז'וק (מערב אוקראינה של היום) באפריל 1915. הוא נלקח בשבי, אך לאחר ניסיון לא מוצלח ראשון (מסיביר, מעצר בקישינב), הוא הצליח לברוח ממחנה נובו ניקולאייבסק לאוסטריה דרך פינלנד, קודם לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה לפקד על חטיבה בחזית האיטלקית, שם השתתף במתקפה הכושלת של האוסטרו-הונגרים בקרב על נהר הפיאווה. לאחר המלחמה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, זומר התגייס מחדש לצבא הרפובליקה האוסטרית, הבונדסהר, ובינואר 1921 הועלה לדרגת אוברסט. בסוף 1922, לאחר כ-27 שנות שירות כקצין, פרש והועלה לאחר פרישתו לדרגת גנרל-מאיור.
לאחר פרישתו
לאחר שפרש מהצבא הצטרף ל"איגוד לוחמי החזית היהודים", ובין 1932 ל-1934 היה לראש האיגוד שמנה 24,000 חברים. עם זאת, לאחר חילוקי דעות עם חברי ההנהלה, פרש זומר מהאיגוד והקים את "ארגון החיילים היהודים הלגיטימסטיים" שזכה לתמיכה מאוטו פון הבסבורג, יורש העצר האוסטרי האחרון. בעוד שהאיגוד היה א-פוליטי ומנהיגיו נבחרו אחת לכמה שנים, ארגונו של זומר תמך בהחזרת ההבסבורגים לשלטון ומנהיגיו נבחרו לכל החיים. זומר, שהיה מונרכיסט מושבע, סבר כי יש להחזיר את בית הבסבורג לכס המלכות של אוסטריה. ב-12 באפריל 1938, לאחר האנשלוס, מספר חיילי אס אה באו לביתו של זומר בווינה ודרשו ממנו לרדת לרחוב לנקות את המדרכות, כפי שהשפילו יהודים רבים לאחר האנשלוס. בתגובה, זומר ביקש להחליף את בגדיו בטרם היציאה וחזר במדי גנרל מלאים על כל עיטוריו ואותותיו, ועם דלי מים ומברשת שיניים בידיו, ואמר: "בבקשה רבותיי, הבה נלך!" . הנאצים הובכו מהמעמד, הצדיעו ועזבו. עברו הצבאי עזר לו מול הנאצים בפעמים אחרות: לאחר הסיפוח, חתנו נכלא במחנה הריכוז בוכנוולד, אולם זומר הצליח לשחררו באמצעות קשריו עם וולטר פון בראוכיטש ששימש באותה העת כראש ה-OKH, אותו הראשון הכיר עת האחרון שימש כקצין קישור בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.
ב-1939 נאלץ לעבור עם משפחתו מדירה מרווחת ברובע השמיני של וינה לדירה קטנה ברובע הראשון, וב-1940 היו נגדו צווי מעצר בגין קשריו עם בית הבסבורג וקורט שושניג, קנצלר אוסטריה טרם האנשלוס. באותה תקופה הנאצים ערכו חיפושים רבים בביתו והחרימו את רכושו. ב-1942 נאלץ לעבור לרובע השני, ליאופולדשטט, שאליו גורשו יהודי וינה, ולבסוף גורש יחד עם אשתו לטרזיינשטט באוקטובר אותה השנה. הזוג שרד את המחנה, ובתחילת יוני 1945 חזרו לוינה, אל הרובע השמיני, שם גרו טרם האנשלוס. באוגוסט 1946 היגרו לארצות הברית אל בתם במסצ'וסטס, אולם כמה חודשים לאחר מכן ב-10 באפריל 1947 זומר נפטר משבץ, בן 77 במותו. אמיל זומר נקבר בקבר המשפחתי בחלקה היהודית הישנה בבית הקברות המרכזי בווינה (שער 1, קבוצה 20, שורה 24, קבר מס' 214).
חיים אישיים
זומר התחתן בגיולה פהרוואר ב-18 בספטמבר 1900, אך אשתו נפטרה ב-24 בפברואר 1908. ב-26 באפריל באותה השנה התחתן שנית בבית הכנסת הגדול בווינה עם אנה מיטלר (ילידת ה-20 בנובמבר 1887), להם היו שני ילדים: ד"ר אריקה תרזה אנגלה פרייאר (21 במאי 1909–1988) שהייתה לרוקחת, וד"ר אנטון (טוני) שטפן זומר (4 ביולי 1911 - 14 באפריל 1992, וינה) שלמד רפואה.
ריח של מכונית חדשה
ריח של מכונית חדשה הוא ריח שנובע משילוב של חומרים שנמצאים במכוניות, משאיות או אוטובוסים חדשים. חלק מהאנשים מתארים אותו כריח נעים, בעוד אחרים חוששים שהחומרים שגורמים לו עלולים לגרום סיכון בריאותי.
הרכב כימי
הריח והגורמים לו שונים מעט בין סוגים שונים של מכוניות. רוב חלקה הפנימית של המכונית מורכב מחלקי פלסטיק המחוברים באמצעות דבקים ואטמים. חומרים דומים לאלו לעיתים יוצרים או מנדפים תרכובות אורגניות (VOC). לכן, לרוב מייחסים את האדים האלו לתערובת גזים נדיפים ומרככים, אף על פי שבחלקי המכונית לחץ האדים שלהם מאוד נמוך, באופן שלא מאפשר להם לנדף VOC.
במחקר מקיף שנערך על כ-200 מכוניות בארצות הברית במודל 2011–2012, נבדקו רמות של כימיקלים שונים, כגון תרכובות אורגנו-ברומיניות, תרכובות אורגנו-כלוריות ומתכות כבדות אשר התנדפו מחלקים שונים של הרכב כגון ההגה, לוח-המחוונים, משענות-היד והכיסאות. במחקר הם דירגו את דגמי המכוניות על פי רמות הזיהום שהתגלו בהם.
מומלץ להשאיר מכוניות חדשות מאווררות בעת נסיעה, במיוחד לאורך הקיץ. בניתוח שבוצע ב-1995 ובדק את האוויר הבוקע ממכונית לינוקולן קונטיננטל, נמצאו למעלה מחמישים תרכובות אורגניות נדיפות, שזוהו ככאלו המגיעות ממקורות של תרכובות ניקוי, חומרי סיכה, צבע, שטיחים, עור, פוליוויניל כלוריד, דבק לטקס, אדי בנזין ואדי עשן. ניתוח שבוצע חודשיים מאוחר יותר העיד על פיחות ניכר בחומרי הגלם הללו. החוקרים מצאו כי הרעילות הפוטנציאלית של רבים מהחומרים הללו עלולה להוות סכנה לבריאות האדם.
שיעור התרכובות האורגניות הנדיפות הכולל עשוי להגיע ל-7,500 מיקרוגרמים למטר מעוקב. במחקר שנערך על ארבעה כלי רכב, זוהו יותר משישים תרכובות כימיות שונות בתוך הרכבים. הריכוז של התרכובות הללו בחלל המכונית פוחת בשיעור של כ-90% תוך שלושה שבועות.
סכנות בריאותיות
מחקר שנערך במשך שנתיים, ופורסם ב-2001 על ידי CSIRO (הארגון של קהיליית המחקר המדעית והתעשייתית) באוסטרליה מצא מספר בעיות בריאותיות הקשורות לכימיקלים הללו. מדען המחקר של CSIRO, ד"ר סטיבן בראון, דיווח על דו"חות אנקדוטליים של אי-התמצאות, כאב ראש וגירוי אצל כמה נהגים של מכוניות חדשות. הוא מדד רמות זיהום במכוניות חדשות שהיו מספיקות כדי לגרום להשפעות דומות תוך דקות בניסויים מבוקרים על ידי חוקרים אחרים. כימיקלים אשר נמצאו במכוניות כללו בנזן מסרטן, שני חומרים מסרטנים אפשריים אחרים, ציקלוהקסאנון וסטירן, ומספר של כימיקלים רעילים אחרים.
מחקר עדכני יותר שנערך ביפן, גילה שרמת התרכובות האורגניות הנדיפות בוואן חדש הייתה גבוהה פי 35 מהמותר יום לאחר שהרכב נמסר לבעליו. תוך ארבעה חודשים הרמות ירדו מתחת לקו האדום, אך הן שבו ועלו בחודשי הקיץ. נדרשו שלוש שנים עד שהמצב התקבע ברמות המתאימות לתקן. משרד הבריאות היפני קבע את התקן בתגובה למקרים של אנשים שלקו בתסמונת הבניין החולה. מאמר של דיילי טלגרף על המחקר תיאר את ההנאה מריח של מכונית חדשה כ"קרובה להסנפת דבק".
עם זאת, מחקר אחר הראה רעילות מועטה בריחות של כלי רכב חדשים.
אנדרו מאטאראזו
ראשית חייו
מאטאראזו נולד בסאו פאולו, ברזיל אך גדל בעיקר במיאמי, פלורידה. הוא דובר פורטוגזית, אנגלית וספרדית. אמו ג'ייד מאטאראזו היא פעילה בקהילת האמנים הלטינית הן בעבודה שלה והן בסיוע בחשיפת אמנים בינלאומיים אחרים לקהלים אמריקאים. אף על פי שהופיע על הבמה מאז ילדותו, החליט מאטאראזו לשחק בקולנוע לאחר שצפה בריבר פיניקס בסרט "אני והחבר'ה".
הוא למד בת'ורפ, סארי שליד לונדון בבית הספר האמריקני (TASIS) וכן למד זמן מה באוניברסיטת לאמנויות (פילדלפיה) ובמכון לאמנויות קליפורניה (CalArts) בלוס אנג'לס.
קריירה
בלוס אנג'לס, מאטאראזו, קיבל תפקידים בסדרת סרטים קצרים במעגל הפסטיבלים שרצו בפסטיבל הסרטים טרייבקה ובפסטיבל הקולנוע בקאן. הוא שיחק בתפקידים קטנים בכמה סדרות טלוויזיה, בין היתר "בנות", "מעמידות פנים", של רשת MTV, "מחשבות פליליות" ברשת CBS ו"ללא מילים" ששודרה ABC.
מאטאראזו נבחן לתפקיד לסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" בשנת 2016 אך לא קיבל את התפקיד שלשמו קרא. שבועיים לאחר מכן, המפיק הבכיר של "זאב צעיר", ג'ף דייוויס, יצר קשר עם השחקן כדי לומר שהם רוצים את מאטאראזו לשלושה פרקים. לאחר מכן דייוויס וכותבי הסדרה הרחיבו את התפקיד דרך סיום הסדרה והפכו את דמותו של מאטאראזו לאחד הנבלים העיקריים של העונה.
צ'ארלס אנתוני דין
צ'ארלס אנתוני דין (באנגלית: Charles Anthony Deane; 1796–1848) היה ממציא אנגלי, מחלוצי הנדסת הצלילה, שפיתח יחד עם אחיו ג'ון דין את קסדת הצלילה השימושית הראשונה.
קורות חייו
צ'ארלס דין נולד בדפטפורד שליד לונדון. הוא למד בבית הספר הימי Royal Hospital School בגריניץ' (שבבנייניו לשעבר שוכן כיום המוזיאון הימי הלאומי). עם סיום לימודיו עשה שנים אחדות כמלח באוניות חברת הודו המזרחית הבריטית, ואחר כך התקבל לעבודה כ במספנה קטנה בעיר הולדתו. זמן מה לאחר תחילת עבודתו, בנובמבר 1823, רשם פטנט ל"קסדת עשן" (smoke helmet) לכיבוי שריפות במדורים סגורים ואפופי עשן. ב-1824, שבועות אחדים אחרי שהגיש את המפרט הטכני והשרטוטים של המצאתו, מכר את זכויות הפטנט לבעלי המספנה, אדוארד ג'ורג' בארנרד, תמורת 417 לירות.
ברשומות של אותה תקופה מתוארת המצאתו של דין כ"מכשיר או מכונה אותם ישאו אנשים הנכנסים לחדרים או לשאר מקומות המלאים בעשן או באד אחר, כדי לכבות דליקה או לחלץ מתוכם אנשים ורכוש." הייתה זו קסדת נחושת שהונחה על ראשו וכתפיו של האדם וחוברה אל חליפה מיוחדת שלבש. מחלקה האחורי של הקסדה יצא צינור גמיש עשוי עור, שנמתח אל מחוץ למבנה, דרכו סיפק מפוח את אוויר הנשימה. צינור נוסף בגב הקסדה סנק את האוויר שנפלט מן הריאות. החליפה המוצעת הייתה עשויה עור או אריג אטים, והודקה ברצועות אל קולר גמיש בחלקה התחתון של הקסדה סביב הצוואר. כמו כן צוידה הקסדה בחלון זכוכית, בשסתום להכנסת אוויר אטמוספירי לפני הכניסה למדור הבוער ובהתקנים משניים נוספים.
אדוארד בארנרד וג'ון דין ניסו לעניין בהמצאתם את האדמירליות הבריטית ואת האגודה למניעת אובדן חיים בשריפה בלונדון, אך נדחו פעם אחר פעם. באותו זמן עבד אחיו של צ'ארלס, ג'ון דין, עם מחלצים ימיים (marine salvagers) מוויטסטבל שבקנט. באחת משיחותיהם עלה הרעיון להסב את "קסדת העשן" לשימושם של אותם מחלצים, שעסקו בחילוץ עוגנים וחבלי עוגן שניתקו מאוניותיהם, במשיית מטענים מאוניות שטבעו ובסילוק מכשולים תת-ימיים. עד אז עשו המחלצים את מלאכתם בצלילה חופשית והשתמשו בכדומים ארוכים ולעיתים גם בפעמון צלילה. ב-1828 ניסו האחים בהצלחה את הקסדה המוסבת בתעלת קרוידן בדפטפורד, ושנה אחר כך, ביולי 1829, זכו לראשונה בחוזה למשיית מטענה של אוניית הודו-מזרחית שטבעה במים רדודים בחופי האי וייט. למרות גולמניותו הוכיח ציוד הצלילה את יעילותו, והשניים חילצו את רוב מטענה.
עתה, כשסוף סוף הוכחה תועלת הקסדה שהמציאו, פנו האחים לאוגוסטוס זיבה (Siebe), מהנדס גרמני שהשתקע בלונדון, כדי שיבנה עבורם קסדה וחליפה מתקדמות יותר. הקסדה החדשה הייתה קסדה פתוחה, כלומר החיבור בינה לבין החליפה לא היה אטום, והאוויר שפלט הצולל מריאותיו השתחרר באזור הכתפיים. משום כך צוידה בצינור אוויר אחד, לאספקה בלבד. החליפה נתפרה מבד אטים למים הקרוי מקינטוש. חסרונה של הקסדה היה בכך שהצולל צריך היה לעבוד כשהוא זקוף, שכן נטייה קדימה גרמה לבריחת האוויר מן הקסדה ולחדירת מים לתוכה.
בתחילת 1832 ביצע צ'ארלס דין צלילות אחדות בתמזה ובמדוויי להזמנת האדמירליות. באוגוסט אותה שנה זכו האחים בחוזה לחילוץ תותחים מטרופת אוניית המלחמה "רויאל ג'ורג'", שטבעה ב-1782 ליד נמל פורטסמות' והייתה שקועה בעומק 18 מטרים. זמן קצר קודם לכן הקדים אותם אחד ממתחריהם הראשונים, הנרי אבינט, לו מכרו את אחת החליפות המיושנות שלהם; הלה זכה בחוזה של האדמירליות לסילוק הטרופת של אה"מ "בוין", שעלתה באש וטבעה ב-1795 בסמיכות מקום בספיטהד. בשנים 1834–1836 צללו האחים לסירוגין אל ה"רויאל ג'ורג'", וב-1835 משו מתוכה 22 תותחי ברזל ופליז, תמורתם קיבלו ממנהלת החימוש (Board of Ordance) 3,000 לירות.
האחים דין פעלו גם בנפרד אחד מן השני. עוד באוגוסט 1832 צלל ג'ון דין אל טרופת אוניית המשא "גרנזי לילי" (Guernsey Lily), שהובילה תותחי שדה של הצבא הבריטי שנסוג מהולנד לאחר התבוסה בקרב ברגן-אופ-סום ב-1799 וטבעה בחופי נורפוק. בדצמבר אותה שנה נשכר צ'ארלס דין לבדוק את יסודותיו של גשר בלקפריירס שמעל התמזה בלונדון, אך אפשר שהצלילה שזכתה לפרסום הרב ביותר היה גילויה מחדש באקראי של "מרי רוז". ביוני 1836 שכרו דייגים מקומיים בסולנט וצולל מקצועי נוסף בשם הנרי אבינט את שירותיו של ג'ון דין כדי שיסלק טרופת של אונייה שרשתותיהם נתפסו בה. הטרופת נתבררה לימים, על פי זהות הממצאים שנמשו מתוכה, כלא אחרת מאשר "מרי רוז", אוניית המלחמה המפורסמת מציו של הנרי השמיני, שטבעה ב-1545 תוך כדי קרב ומקום טביעתה נשכח עם השנים. ג'ון דין ושותפו לצלילה ויליאם אדוארדס מוויטסטבל משו מן האונייה תותחים אחדים וחפצים נוספים, ושבו אליה ב-1840, כשהפעם הם משתמשים בחומר נפץ כדי לסלק את המכשול. למרבה המזל היה חלקה הגדול של האונייה קבור בקרקעית ומכוסה בשכבה קשה של סחופת, טין וצמדה, והיא ניצלה מהרס מוחלט עד גילויה מחדש ב-1966.
ההכרה בתועלתה של קסדת הצלילה הקימה לאחים דין מתחרים נחושים כבר מתחילת דרכם, מהם מקרב המחלצים הימיים של ויטסטבל, אשר לא הססו להעתיק את ההמצאה ולשכלל אותה. ב-1837 פגו זכויות הפטנט. אוגוסטוס זיבה – שבמשך שמונה שנים ייצר ומכר 20 ערכות צלילה לפי דוגמת הקסדה הפתוחה של האחים דין – החל משווק קסדות וחליפות צלילה פרי תכנונו, שיזכוהו לימים בתואר "אבי חליפת הצלילה הסטנדרטית". החברה שהקים ב-1878 קיימת עד היום.
יהודה לייב לאופולד פליישר
יהודה לייב לאופולד פליישר (בהונגרית: Lipót Fleischer, בגרמנית: Leopold Fleischer, 26 בפברואר 1886, סקשפהרוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 בדצמבר 1955, טימישוארה) היה פילולוג יהודי-רומני יליד הונגריה, רב בהכשרתו, חוקר הספרות העברית מימי הביניים, נחשב בר סמכא ביצירתו של אברהם אבן עזרא.
פליישר היה גם איש חינוך, מורה לעברית בעיר טימישוארה ברומניה, בה הקים וניהל בית ספר יסודי יהודי ולימד בתיכון היהודי בעיר.
קורות חיים
יהודה (אריה) לייב לאופולד פליישר נולד בשנת 1886 בסקשפהרוואר כבן בין ששת ילדיהם של יעקב צבי פליישר ואשתו, מריה, בתו של הרב ברוך ברנהרד אקפלד. הוא למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט אותו סיים כרב.
בשנת 1918 הקים פליישר ברובע יוזפין בעיר טימישוארה, בחבל באנאט, שהפך אחרי מלחמת העולם הראשונה לחלק מרומניה, בית ספר יסודי יהודי, שבו פעל כמנהל ומורה לעברית. מאוחר יותר היה מורה לעברית גם בתיכון היהודי שקם בעיר.
פליישר כתב עבודות מחקר ומאמרים, בין השאר על יצירתו של אברהם אבן עזרא ופירושים למקרא, שפורסמו החל משנת 1912 בכתבי העת "הצופה לחכמת ישראל", "סיני" ואחרים. הרבה מכתביו נשארו בכתב יד.
פליישר התחתן עם צילה סרנה לבית ויטמן, שכיהנה גם כן כמורה בבית הספר היהודי. לזוג נולדו שלושה ילדים: ברוך טוביהו; עזרא פליישר, שנודע כחוקר השירה העברית מימי הביניים וכמשורר ואסיר ציון, שזכה בפרס ישראל בעת מאסרו ברומניה; ומרים שנברגר.
קישורים חיצוניים
1929 Újvári Péter (szerk.)- Magyar Zsidó Lexikon
סם בואי
סמואל פול "סם" בוּאי (באנגלית: Samuel Paul Bowie; נולד ב-17 במרץ 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הסנטר. היה שחקן מצטיין בתיכון ובמכללות, אך הקריירה שלו נפגעה עקב פציעות חוזרות ונשנות ברגליו. נבחר במקום השני בדראפט 1984, ונחשב לאחת הבחירות הגרועות אי פעם משום שבמקום השלישי, מיד אחריו, נבחר מייקל ג'ורדן הנחשב בעיני רבים לשחקן הכדורסל הטוב ביותר בכל הזמנים.
לאורך הקריירה רשם ממוצעים של 10.9 נקודות, 7.5 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.8 חסימות למשחק.
מכללות
בסיום לימודיו התיכוניים החליט ללמוד באוניברסיטת קנטקי, ובשנתו הראשונה הציג יכולת מבטיחה עם 12.9 נקודות ו-8.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. בסוף אותה עונה נבחר להשתתף באולימפיאדת מוסקבה 1980 כחבר נבחרת ארצות הברית, אך לא זכה לייצג את ארצות הברית מכיוון שהחרימה את המשחקים (במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן). בעונתו השנייה במכללה הפך לשחקן המוביל בקבוצתו, כשקלע 17.4 נקודות למשחק, אך לקראת סיום העונה סבל משבר מאמץ בשוקה השמאלית, ונאלץ להחמיץ את שתי העונות הבאות. בשל היעדרותו הארוכה הורשה לחזור לקבוצת הכדורסל בעונת 1983/1984, שהייתה החמישית שלו באוניברסיטת קנטקי. באותה עונה השתתף ב-34 משחקים, קלע 10.5 נקודות למשחק והוביל את קבוצתו לחצי גמר טורניר אליפות המכללות. במשחק חצי הגמר התמודדה קנטקי מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון של פטריק יואינג, והפסידה לה בתוצאה 53-40.
קריירה מקצועית
לקראת דראפט ה-NBA 1984 ניצחה יוסטון רוקטס את פורטלנד טרייל בלייזרס בהטלת מטבע שקבעה את זהות הבוחרת הראשונה בדראפט, ובחרה את השחקן הנחשק ביותר - הסנטר האקים אולאג'ואן. את הבחירה השנייה ניצלה פורטלנד כדי לבחור את בואי, ומיד אחריו לקחה שיקגו בולס את מייקל ג'ורדן, הנחשב לשחקן הכדורסל הטוב בכל הזמנים. בעת הדראפט נחשבה הבחירה בבואי כלגיטימית ואף מתבקשת, מאחר ששיחקו בפורטלנד קלייד דרקסלר הצעיר ושחקן האולסטאר ג'ים פקסון, שניהם בעמדת הקלע בה שיחק ג'ורדן. בדיעבד, לאור פציעותיו הרבות של בואי לאורך הקריירה והצלחתו המסחררת של ג'ורדן בשיקגו, נחשבת בחירתה של פורטלנד בבואי לאחת מבחירות הדראפט הגרועות אי פעם. בשנת 2005 דירגה רשת ESPN את 100 בחירות הדראפט הגרועות בתולדות הספורט האמריקאי, והבחירה בבואי "זכתה" במקום הראשון.
בעונת הרוקי שלו שיחק בואי ב-76 משחקים, השיג 10.0 נקודות ו-8.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. לצד כוכבי הקבוצה דרקסלר, פקסון, קיקי ואנדוויי ומייקל תומפסון, עזר בואי לקבוצתו להעפיל לחצי גמר המערב בו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-1. במהלך עונתו השנייה, לאחר 38 משחקים, שבר בשנית את השוקה השמאלית והושבת עד סיום אותה עונה. בעונה העוקבת חזר בואי לכשירות, אך במשחק החמישי של העונה שבר את השוקה הימנית והחמיץ את יתר 77 המשחקים של העונה. לקראת עונת, בה קיווה להישאר בריא, נפצע במהלך משחק אימון ואובחן עם שבר נוסף בשוקה הימנית שהשבית אותו לכל אותה עונת משחקים ול-62 המשחקים הראשונים של עונת. בסך הכול, השתתף בואי ב-63 משחקים בארבע עונותיו האחרונות בפורטלנד (מתוך 328 משחקים של קבוצתו), וקלע 10.5 נקודות למשחק.
לקראת עונת נשלח בואי בטרייד לניו ג'רזי נטס, יחד עם בחירת דראפט (בה נבחר מוקי בליילוק), בתמורה לפאוור פורוורד באק ויליאמס. תקופתו עם הנטס הייתה הבריאה והמוצלחת ביותר בקריירה, כשלקח חלק ב-280 משחקים (מתוכם פתח ב-231) ב-4 עונותיו בקבוצה. בעונות אלו שיתף פעולה עם בליילוק, דריק קולמן ודראז'ן פטרוביץ', ורשם ממוצעים של 12.8 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק. בסיום עונת הועבר בואי בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לסנטר בנואה בנג'מין. בלוס אנג'לס חזרו הפציעות ברגליים להטריד אותו, והוא שותף ב-92 משחקים בשתי עונותיו בקבוצה. בסיום עונת הודיע בואי על פרישה ממשחק, בגיל 34.
עונת 1997/1998 בליגה הלאומית בכדורסל
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי קריית מוצקין ומכבי נתניה.
יום (נהר)
נהר יום הוא נהר בתאילנד. הוא מתחבר בהמשך אורכו לנהר נאן ולנהרות נוספים בתאילנד. הנהר מספק מקור פרנסה לתושבים רבים בתור ספק דגים. נהר יום עובר בפארק הלאומי המוגן התאילנדי, מאה יום.
סקירה כללית
שטח הניקוז הכולל של נהר יום ויובליו הוא 23,615.59 קמ"ר (9,285 מיילים רבועים), אגן הניקוז של הנהר מכונה "אגן יום". נהר יום הוא חלק מאגן הניקוז של נהר נאן ושל נהר הצ'או פראיה.
סכר גדול ושנוי במחלוקת תוכנן בנהר בשנת 1991, למרבה מזלם של המתנגדים, הפרויקט ננטש. הוויכוח על הקמת הסכר נפתח שוב בשנת 2011. נכון לשנת 2012, מתנהל דיון על בניית שני סכרים קטנים יותר על נהר יום באזור המדובר במקום סכר הענק שתוכנן.
עונת 1997/1998 בליגה הלאומית בכדורסל
בהתאם לתוצאות העונה מכבי קריית מוצקין ומכבי נתניה ירדו ליגה.
הפיגוע בטיילת בנתניה (מרץ 2002)
הפיגוע
סמוך לשעה 20:30 הגיעו לנתניה שני המחבלים שאדי עלי נג'מי, ממחנה אל-עין שבאזור שכם, וסעיד אל-בטא, ממחנה הפליטים עסכר שבאזור שכם, שניהם אנשי הזרוע הצבאית של פת"ח. הם הגיעו במכונית פונטיאק שחורה גנובה, עם לוחיות זיהוי ישראליות. הם החנו את הרכב בחניה של מלון ג'רמי, בסמוך לטיילת נתניה, יצאו מהמכונית והחלו לירות לכל עבר. בשלב מסוים זרקו רימון לעבר מלון "ג'רמי". איש מהאזרחים לא היה חמוש ולא השיב אש. שוטרי יחידת "אלמוג" של משמר הגבול הוזעקו למקום. המחבלים המשיכו בינתיים ללכת לכיוון מלון "בלו-וייס", והמשיכו לירות לעבר עוברי אורח ובתי המלון ברחוב. בהמשך השוטרים נכנסו ללובי של מלון "בלו-וייס" וניהלו קרב המחבלים, שנהרגו במרחק של כ-500 מטר מהמקום בו פתחו במסע הרצח.
כתוצאה מהירי התינוקת אביה מלכה בת ה-9 חודשים נפצעה קשה והובהלה לבית החולים לניאדו בעיר מבלי שזהות הוריה נודעה בשלב זה. בהמשך הועברה לבית החולים שניידר בפתח תקווה, ושם נפטרה מפצעיה. כמו כן מעל 50 נפצעו, בהם שלושה באורח קשה. אזרח נוסף, ישראל יחיא בן 27 תושב בני ברק, נהרג אף הוא מהירי, אך לא התברר אם נהרג כתוצאה מירי המחבלים או כתוצאה מירי שגוי של השוטרים שסברו שהוא אחד מהמחבלים.
לאחר הפיגוע
כשעה לאחר הפיגוע הודיעו גדודי חללי אל אקצה, הזרוע הצבאית של הפת"ח, כי אנשיהם ביצעו את הפיגוע הירי בנתניה.
המטות המשולבים
בראש המטות המשולבים עומד יו"ר וסגן יו"ר הממונים על ידי נשיא ארצות הברית.
היסטוריה
בשנת 1903 הקים הנשיא תאודור רוזוולט מטה משותף של צבא היבשה והצי שכלל נציגים משתי הזרועות, ואשר תפקידו לשמש כוועדה מייעצת ומתאמת לפעילות המשותפת שלהן. בשלב זה, לא הייתה לגוף זה סמכות קבלת החלטות, ואף לא להציע פתרונות משלו לבעיות שעלו, אלא לייעוץ בלבד, ולכן השיג את יעדיו באופן חלקי.
בשנת 1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה וכחלק מתהליך הפקת הלקחים ממנה, החליטו מזכיר ההגנה ומזכיר הצי על כינון מחדש של ועדת הייעוץ במתכונת שונה. הוסכם כי לוועדת התיאום הבין זרועית תהיה סמכות גם להעלות הצעות ורעיונות לפעולה משלה באופן יזום, ולא רק כמגיבה להצעות שיובאו בפניה, אך גם הפעם לא ניתנו לה סמכויות לכפיית קבלת החלטה מסוימת.
בשנת 1942 בעקבות ההתקפה היפנית על פרל הארבור והצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה יסדו נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל את מטה הפיקוד המשותף אשר תפקידו לשמש כפיקוד הצבאי העליון של המאמץ המלחמתי האסטרטגי של בעלות הברית. בעוד לבריטים היה גוף מטה עליון ומתפקד של כוחות משולבים, הרי שלאמריקנים לא היה גוף פעיל ובעל השפעה לשילוב כוחותיו. לאור עובדה זאת מונה אדמירל ויליאם ד' ליהי לתפקיד "ראש מטה הכוחות המשולבים של הצבא והצי האמריקני".
בשנת 1947 חוקק בארצות הברית "חוק הביטחון הלאומי" אשר בעקבותיו מוסד והוכר התפקיד הידוע כיום של "יו"ר המטה". תפקיד זה נקבע כפיקוד העליון של כל אחת מזרועות הצבא האמריקני: צבא היבשה, חיל האוויר, חיל הנחתים והצי. ראשי המטות של הזרועות מכונסים כ"מטות המשולבים" ונחשבים לפיקוד הצבאי העליון של הכוחות המזוינים האמריקנים.
גבולות אחריות
חוק גולדווטר-ניקולס משנת 1986 מגדיר מחדש את גבולות האחריות והסמכות הפיקודית על הכוחות המזוינים של ארצות הברית. על פי חוק זה נקבע כי הסמכות הפיקודית העליונה על כוחות ארצות הברית נתונה בידי הנשיא, שרשרת הפיקוד ממשיכה מן הנשיא אל מזכיר ההגנה וממנו אל מפקדי "הפיקודים הקרביים המאוחדים" (Unified Combatant Command), תוך עקיפת המטות המשולבים. תפקידם העיקרי של המטות המשולבים כיום, קשור בעיקר לבניין הכוח, הכולל: הכשרת כח האדם, תכנון וארגון של הכוח הצבאי עבור הפיקודים הקרביים המאוחדים.
בנוסף לכך המטות המשולבים מתפקדים כוועדת הייעוץ הצבאית העליונה של הנשיא ושר ההגנה, ויו"ר המטות המשולבים משמש כיועץ הצבאי הראשי שלהם. התפקיד היעוצי של המטות המשולבים הוא השני בחשיבותו לעניין הביטחון הלאומי האמריקני לאחר המועצה לביטחון לאומי.
מבנה ארגוני
בראש המטות המשולבים עומדים יושב ראש, וסגן אשר מונו בידי נשיא ארצות הברית. לצידו של יו"ר המטות פועלים עוזר ויועץ אישיים שמונו על ידו.
התפעול והניהול השוטף מופקדים בידי מנהל הכוחות המשולבים אשר כפופים לו ראשי מינהלות לנושאים: כוח אדם, מודיעין, מבצעים, לוגיסטיקה ומינהל. בנוסף להם קיימות מינהלות למדיניות ולתכנון אסטרטגי, שליטה ותקשורת, תכנון מבצעי, משאבים ומבנה הכוח.
חברי המטות המשולבים
נכון לאוגוסט 2023, הרכב המטות המשולבים הוא:
סטפן יאנב
סטפן דינצ'ב יאנב (בבולגרית: Стефан Динчев Янев; נולד ב-1 במרץ 1960 בפופוביצה, מחוז פלובדיב, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא איש צבא ופוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת מעבר בין מאי לדצמבר 2021, ובהמשך כיהן מדצמבר 2021 ועד מרץ 2022 כשר ההגנה של בולגריה בממשלתו של קיריל פטקוב.
סטפן יאנב נולד בכפר פופוביצה הסמוך לפלובדיב. סיים את בית הספר לארטילריה של צבא בולגריה בעיר שומן. מ-1979 ועד לשחרורו ב-2014, ביצע יאנב שורה ארוכה של תפקידי שטח ותפקידי מטה בצבא בולגריה, ובכלל זה מפקד דיביזיית ארטילריה רקטית ועוזר ראש המטה הכללי הבולגרי בדרגת בריגדיר גנרל. יאנב הוא בוגר האוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית וכיהן גם כמפקד האקדמיה הצבאית הבולגרית ע"ש וסיל לבסקי בווליקו טרנובו.
לאחר שחרורו מהצבא, בין ינואר למאי 2017, כיהן כסגן ראש ממשלה ושר ההגנה בממשלת המעבר של אוגניאן גרג'יקוב. בהמשך, כיהן כמזכירו הצבאי של נשיא בולגריה, רומן ראדב. ב-12 במאי 2021 מינה אותו הנשיא לראש ממשלת מעבר, לאחר התפטרות ראש הממשלה בויקו בוריסוב. יאנב כיהן בתפקידו עד דצמבר 2021, עת התמנה קיריל פטקוב לראש ממשלת בולגריה. פטקוב מינה את יאנב לשר ההגנה בממשלתו. במרץ 2022 פוטר יאנב על רקע קשריו האישיים ותמיכתו בוולדימיר פוטין. הוא הקים מפלגה חדשה בשם "בולגריה בצמיחה".
זכויות להט"ב בבוליביה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבוליביה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית של גברים או נשים חוקית במדינה מאז 1832 בעוד חוקת בוליביה אוסרת על אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית, מה שהופך את בוליביה לאחת המדינות הבודדות בעולם המחזיקות בהגנה חוקתית עבור תושבי להט"ב מפני אפליה. עם זאת, זוגות חד-מיניים ומשקי בית שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לזוגות נשואים הטרוסקסואלים.
בשנת 2016, בוליביה העבירה חוק זהות מגדרית מקיפה, אשר החל להכיר לראשונה בעברת ניתוח להתאמה מגדרית לאזרחים טרנסג'נדרים בבוליביה למען שינוי מגדרם ושמותיהם במסמכים רשמיים לזהותם המועדפת.