cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזן הלמס
קריירה צבאית
עם חזרתה לצבא ארצות הברית, שימשה הלמס כסגנית מפקד אגף החלל ה-45 בצבא ארצות הברית ובהמשך שימשה כסגנית מפקד אגף חינוך והכשרה בבסיס חיל האוויר רנדולף. בשנת 2006, הלמס הפכה למפקדת אגף החלל ה-45 ולאחר כשנתיים מונתה לתפקיד מנהלת תכנון ומדיניות בבסיס חיל האוויר אופוט.
חמש שנים מאוחר יותר, קודמה הלמס לדרגת לוטננט גנרל בצבא האמריקאי ומונתה למפקדת חיל האוויר ה-14.
ב-2013 מונתה על ידי הנשיא ברק אובמה לסגנית מפקד פיקוד החלל שבחיל האוויר האמריקאי, אולם מינוי זה נפסל על ידי הקונגרס בשל טענות על כך שלא נהגה בחומרה מספקת במקרה של תלונה על תקיפה מינית. זאת על רקע ריבוי הטרדות ותקיפות מיניות בחיל האוויר האמריקאי אשר פורסמו בתקופה זו והעלו את המודעות לנושא ואת הצורך במדיניות תקיפה יותר.
קריירה ב-NASA
הלמס נבחרה כאסטרונאוטית על ידי NASA ב-1990. לאחר הכשרתה, היא טסה במשימות STS-54 (1993), STS-64 (1994), STS-78 (1996), STS-101 (2000) ו-ISS Expedition 2 crew (2001). הלמס שהתה במצטבר כ-5064 שעות בחלל, במהלך כחמש טיסות שונות לחלל, וביצעה הליכות חלל כשמונה שעות ו-56 דקות.
במשימתה הראשונה STS-54 הלמס טסה במעבורת החלל אנדוור (ג'ון קספר היה מפקד צוות), במשימה שמטרתה הייתה פריסת מערכת TDRS (Tracking and Data Relay Satellite System).
במשימה STS-64 במעבורת החלל דיסקברי (ריצ'רד ריצ'רדס היה מפקד צוות) ב-1994 הלמס שימשה כמהנדסת הטיסה וכמפעילת RMS (מערכת לתפעול מרחוק במעבורת). מטרת משימה זו הייתה הערכת האירוסולים באטמוספירת כדור הארץ.
במשימה STS-78 במעבורת החלל קולומביה (טרנס הנריקס היה מפקד צוות) הלמס שהתה יותר מ-16 ימים בחלל, בהם שימשה כמהנדסת הטיסה במשימה שמטרתה הייתה הטסת מעבדה כהכנה לתחנת החלל הבינלאומית.
במשימתה הרביעית, STS-101 הלמס סייעה בהבאת אספקה חדשה ותיקונים שונים בתחנת החלל הבינלאומית.
בטיסתה האחרונה, STS-102 Discovery, שהתה בתחנת החלל הבינלאומית כ-163 ימים, בהם השתתפה בהליכת החלל הארוכה ביותר, שנערכה כשמונה שעות וחמישים ושש דקות.
ב-2002 עזבה את NASA וחזרה לשרת בחיל האוויר האמריקאי.
יוסף חמיץ
רבי יוסף חמיץ (Camis; בכתבי מקובלי זמנו נכתב לעיתים בקיצור: הרי"ח) היה רב, פילוסוף, רופא, ומקובל מחכמי יהדות איטליה במאה ה-17.
ביוגרפיה
נולד בראשית המאה ה-17, היה מתלמידיו של רבי יהודה אריה ממודנה ונסמך לרבנות על ידו ועל ידי חכמי ונציה. בהמשך למד באוניברסיטת פדובה ובשנת שפ"ד (1624) קיבל תואר דוקטור לרפואה ופילוסופיה. כתב הסמיכה שכתב לו רבו, אושר בידי רבי יוסף סאמיגה לבקשת רבי יצחק גרשון.
בשנת ת"ז (1647) שקל עלייה לארץ ישראל ותכנן להקים בירושלים ישיבה בתמיכת נדיבים יהודים-איטלקים. לשם כך הוא נמלך בעצתו של רבי שמואל אבוהב וביקש ממנו את עזרתו בהשפעתו על עשירי איטליה על מנת שיסייעו לו במימון הישיבה. ר' שמואל אבוהב יעץ לו לשלוח שליחים ישירות אל העשירים ולא להסתפק בפנייה אליהם במכתב. לא ידוע מה עלה בתוכנית זו והאם אכן עלה לארץ ישראל, אך ידוע כי בסוף ימיו התגורר כמה שנים באי זאנטי. לפי מאיר בניהו בשנת ה'תי"ח (1658) מימש לבסוף את תוכניתו ועלה לארץ, אך אין מידע כלשהו אודותיו לאחר מכן ואין ידוע בבירור אם נשאר בארץ ומה עשה בה.
לדברי ישעיהו תשבי יש לזהות מספר מסמכים שבתאיים ככתביו של רבי יוסף חמיץ. אם זיהוי זה נכון, הרי שהוא תמך בתנועה השבתאית גם לאחר התאסלמותו של שבתי צבי; אך תשבי סייג זאת, לדבריו משנתו של חמיץ לא השתנתה בתקופת תמיכתו בשבתאות, כך ששבתאותו מסתכמת בתמיכה באישי התנועה, שבתי צבי ונתן העזתי כמשיח ונביא. לכן ניתן להסביר את תמיכתו בתנועה לאחר ההמרה, כהמשך למתח המשיחי בו היה נתון, מתוך תקוה כי ההמרה תתגלה כמכשול בדרך לגאולה. מסמכים אלו, אותם חקר תשבי, נכתבו בין השנים תכ"ז-תל"ה (1667-1675), ואם זיהוי מחברם נכון, יש לאחר את שנת פטירתו של חמיץ לפחות עד 1675.
חיבורים אבודים
בסדר הדורות מיוחסים לו בטעות גם הספרים "אור עולם", "ראש יוסף", ו"תבואות שמש". אך הם אינם אלא מפתחות בכתב-יד לספרו "יודעי בינה".
יחסי ברוניי–קטר
יחסי ברוניי–קטר הם היחסים שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסלאם למדינת קטר. לברוניי יש שגרירות בדוחה אשר בקטר ולקטר יש שגרירות בבנדר סרי בגוואן אשר בברוניי.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-21 באוקטובר 1991. השגרירות הברונאית נפתחה בקטר בשנת 2001 והשגרירות הקטרית נפתחה בברוני בשנת 2008. קטר וברוניי חתמו על הסכמים רבים בהם הסכמים בתחום התרבות והחינוך. שיתוף פעולה גדול נוסף בין המדינות הוא שיתוף הפעולה בנושא הספורט. ישנו מספר קטן של גולי ברוניי בקטר אשר מרוכזים בצפון מחוז א-ריאן ובמחוז א-שמאל. הם עובדים בעיקר בחברת קטרגז ובחברת קטר פטרוליום.
כד שבור
"כד שבור" (1963) הוא הדפס מאת האמן הישראלי אריה רוטמן.
תיאור
ההדפס "כד שבור", נוצר על ידי אריה רוטמן בשנת 1963. הוא נדפס במהדורה של 10 עותקים, כנראה, בסטודיו של האמן בקיבוץ עין המפרץ. הוא מציג דימוי של צורות ביו-מורפיות המסמלות חלקים של כד שבור. בין החלקים מופיע כתם אדום. חלקי הכד מעוטרים בסמנים מופשטים הכוללים קווים חופשיים וסימנים דמויי כתב, בסגנון שיאפיין את יצירתו של רוטמן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. בנוסף, ברקע של חלקי הכד מופיע דימוי תצלום של אשה, שהועבר לפלטת התצריב בטכניקה צילומית של הליוגרבור (Heliograveur).
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
היסטוריה
העיירה אושוויינצ'ים היא עיירה פולנית ששמה הפך מאוחר יותר כשם נרדף לשואה. לפני המלחמה היא מנתה כ-10,000 תושבים, והיהודים שהתיישבו בה לפני כ-400 שנה היוו כמחצית מהם. בעיירה התפתחה תרבות יהודית משגשגת והיא כונתה בשם "עיר ישראל". התושבים היהודים קיימו חיי דת, חינוך, תרבות וחברה ערים, הקימו מפעלי סעד ומפעל לייצור וודקה שהיה ראשון המפעלים שקמו בפולין.
חינוך: פעלו בה תלמודי תורה וישיבה גדולה שתלמידיה הגיעו מהעיר והעיירות הסמוכות וכן 2 גני ילדים שהוקמו על ידי ויצו.
תרבות וחברה: במועדון התרבות היהודי "אולם הקריאה" התקיימו בכל שבת הרצאות בנושאים שונים: מדע, תרבות, חברה ופוליטיקה; חוגים שונים כמו עברית, אנגלית ודרמה שבני נוער רבים השתתפו בהם; הוועד המקומי של ההסתדרות הציונית הקים בה אוניברסיטה עממית; הוקם בעיר סניף שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים; מועדון ספורט - "קדימה" שנוסד בשנת 1922 והיו חברים בו כ-200 בני נוער, וכן קבוצת כדורגל יהודית. כמו כן פעלו בעיר תנועות נוער בהן "המזרחי", "החלוץ", "עקיבא", "השומר הצעיר" ו"גורדוניה".
תעשייה: אחד המפעלים הראשונים שקמו בפולין בשנת 1804, על יד הגשר החוצה את נהר הסולה (Sola River), היה מפעל לוודקה ומשקאות אלכוהוליים של יעקב הברפלד (Jakob Haberfeld). שנים לפני פרוץ המלחמה, סללה משפחת הברפלד מסילת ברזל שהובילה לאזור הביצות מחוץ לעיר. פסי רכבת אלה שימשו מאוחר יותר את הגרמנים כדי להביא את משלוחי היהודים שהגיעו ברכבות מכל רחבי אירופה לסוף מסעם - "הרמפה היהודית הישנה" מחוץ לבירקנאו, שם ערכו רופאי ה-SS את ה"סלקציות" לתאי הגזים. מפעל נוסף בעיירה היה מפעל אגרוכימיה של משפחת שונקר.
בתקופה שבין המלחמות, שררה בעיר אווירה אנטישמית וכרזות רחוב הכריזו על החרמת חנויות ובתי מלאכה של יהודים, פעמים רבות תפסו יהודים ברחוב והכו אותם. עם כל זאת, נבחרו בשנים הללו למשרות ציבוריות בעיר אנשי ציבור שעמדו בראש הקהילה היהודית ולפי ההסכם במועצת העיר, סגן ראש העיר היה יהודי (סגן ראש העיר האחרון היה ד"ר אמיל רייך).
בשנת 1939, לאחר פלישת גרמניה לפולין, ברחו רבים מהתושבים היהודים למזרח, לשטחים שהיו בידי ברית המועצות. על היהודים שנשארו הוטלו הגבלות וגזרות: בתיהם נלקחו, חנויותיהם הוחרמו, הם נאלצו להעביר כסף, רכוש ומזון לגרמנים, הושתו עליהם הגבלות תנועה כמו האיסור לנסוע ברכבת במחוזות קטוביץ ואופולה וכן הוראה מוחלטת לענוד על הזרוע השמאלית סרט לבן עם מגן דוד כחול. בעיר הוקם יודנראט שהיה אחראי למימוש כל דרישות הגרמנים ובראשו הועמד יוסף גרוס. היודנראט היה חייב לספק לגרמנים עובדים לעבודות כפייה ובפברואר 1940, הורו לו הגרמנים לספק להם בעלי מקצוע לענף הבניין (בנאים, נגרים, זגגים, צבעים), אשר יצאו לעבוד ולהכין מבנים מחוץ לעיר, שהיו שייכים לצבא הפולני, על מנת שאפשר יהיה לקלוט בהם אסירים. מאוחר יותר הפכו מבנים אלה למחנה הריכוז אושוויץ 1.
באפריל 1941, פורסם צו על ידי הגרמנים, שבו נאמר כי כל יהודי אושוויינצ'ים חייבים לפנות את בתיהם ולעבור לערים אחרות בשלזיה, בעיקר לסוסנוביץ ולבנדין. גירוש 5,000 יהודי אושוויינצ'ים בוצע בשבוע אחד, במהלך
"אקציה" מצולמת במיוחד. תושביה הנוצרים העיירה צפו בגירוש מחלונות בתיהם, כאשר אנשי ה-SS הצעידו את היהודים אל הלא נודע - קהילת אושוויינצ'ים חדלה להתקיים. בגל השילוחים בקיץ ובסתיו 1942 גורשו יהודי העיירה למחנה ההשמדה אושוויץ.
90% מיהודי העיירה נרצחו במלחמה ורק 77 איש חזרו עם סיומה. בין החוזרים היו: מוריסי בודנר, חיים וולנרמן, סמואל נטוביץ, פאוול גליקסמן, ליאון שונקר, אפרים אוירבך. בשנת 1946 היו 10 משפחות בעיירה אך בשל קשיים מרובים נאלצו לעזוב, ובעשור שנות ה-60–70 עזבו כולם, פרט לשמעון קלוגר תושב העיירה אשר עזב את העיירה אך חזר אליה וגר בבית בו נולד עד יום פטירתו בשנת 2000.
הרקע להקמת המרכז
בשנת 1995, הוקמה בניו יורק קרן המרכז היהודי באושוויינצ’ים, במגמה ליצור מרכז לתרבות יהודית ולחינוך בעיירה. שנה לאחר מכן, הוקמה קרן מקבילה בשם Fundacja Edukacyjne Centrum Żydowskie in Oświęcim, במטרה למלא את המשימה. בספטמבר 2000 נפתח המרכז היהודי באופן רשמי והחל מספטמבר 2006, מקושר המוזיאון במרכז ל"מוזיאון למורשת יהודית בניו יורק".
M46
M46 (מ-Messier 46, או NGC 2437) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה הנמצא במרחק של כ-5,400 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-500 כוכבים. זהו האובייקט הראשון שנוסף לקטלוג מסיה לאחר פרסום המהדורה הראשונה שלו.
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
מבנה, פעילות ומטרות
המרכז כולל שלושה מבנים סמוכים: בית הכנסת "חברת לומדי משניות"; לצידו בית משפחת קורנרייך (Kornreich) המשמש היום כמרכז חינוכי וכמוזיאון, ומאחוריו ביתו של שמעון קלוגר (Szymon Kluger), ששופץ והפך לבית קפה - קפה ברגסון.
M46
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-9 בפברואר 1771 ותואר על ידיו כ"צביר של כוכבים קטנים בין הראש של הכלב הגדול והרגליים האחוריות של החד-קרן". כמו כן ציין מסיה שהצביר מכיל גם ערפילית חלשה. ב-1786 צפה ויליאם הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה, דחוס ועשיר בכוכבים עם בהירויות שונות". ג'ון הרשל צפה בצביר ב-1833 וציין את קיומה של ערפילית פלנטרית בחלקו הצפוני של הצביר.
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
מבנה, פעילות ומטרות
פעילות המרכז בתחום התרבות נועדה לעורר את המודעות לשואה, להכיר את התרבות והמסורת הפולנית המקומית והאזורית, ללמוד על ההיסטוריה והמורשת היהודית ולקדם סובלנות והבנה בין קהילות. המבקרים והלומדים בקורסים ובסדנאות המתקיימים במקום מתוודעים למחקרים שנעשו על השואה, לחיים היהודיים בעיירה ובפולין לפני מלחמת העולם השנייה וליחסי יהודים-פולנים לאורך ההיסטוריה. צוות המרכז מפעיל מדריכים המחנכים ומקיימים הדרכות, סדנאות וקורסים בנושא השנאה על כל צורותיה (אנטישמיות, שנאת זרים, דברי שטנה ועוד), על השפעתה ההרסנית ומעניק כלים ללומדים את הדרך והצורה לקחת אחריות קולקטיבית ולהילחם בה. אחד הקורסים הוא פיתוח קורס חדשני למורים המצייד אותם בידע ובמיומנויות, ללמד מהו כבוד וכיצד להתמודד עם שנאה. בין המשתתפים בתוכניות ובקורסים השונים ניתן למצוא קבוצות בני נוער, אנשי המשטרה המקומית, סטודנטים מרחבי העולם, קציני צבא בכירים, לרבות הצבא האמריקאי. בנוסף, מוצעות תוכניות המותאמות אישית לאורך כל השנה לקבוצות אקדמיות וקבוצות פרטיות לכל הגילאים, כך שהן תַּתְאֵמְנָה לצרכים ולמטרות הקבוצה.
M46
היסטוריה
לצביר דרגת בהירות נראית 6.0 כך שבקושי ניתן לראותו ללא ציוד עזר. באמצעות משקפת ניתן להבחין במספר כוכבים שהבהירים שבהם הם בעלי דרגת בהירות 8.7. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בלמעלה מ-100 כוכבים שבהירותם נעה בין דרגה 10 לדרגה 13, וכן בערפילית הפלנטרית NGC 2438 שבהירותה היא מדרגה 10.8. מיקומו של הצביר הוא כ-5.3 מעלות מדרום לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-14 מעלות מזרחית לסיריוס. הצביר M47 נמצא כ-1.3 מעלות ממערב-צפון-מערב לו ולמעשה ניתן לצפות בשניהם ביחד באמצעות משקפת. כ-9 מעלות מדרום ל-M46 נמצא הצביר הפתוח M93.
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
מבנה, פעילות ומטרות
המרכז אף מוציא לאור אחת לשנה עלון אקדמי - "Reflections", הכולל בתוכו מאמרים ויצירות נבחרות של בוגרי תוכניות המרכז. מטרת כתב העת היא להאיר נקודות מבט, לתאר חוויות ותחומי עניין של המשתתפים באותה שנה. כמו כן מפיץ המרכז 3 פעמים בשנה ניוזלטר, המספק תמונות מצב על עבודת המרכז.
M46
מאפייני הצביר
מרחקו של M46 ממערכת השמש מוערך בכ-5,400 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-27 דקות קשת – מעט פחות מקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-30 שנות אור.
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
מבנה, פעילות ומטרות
פעילות נוספת של המרכז היא יישום תוכנית שיקום למחללים ולפוגעים באתרים הקדושים ליהודים בעיירה.
M46
מאפייני הצביר
הצביר מכיל כ-500 כוכבים, בהם כוכבים צעירים מסוגים ספקטרליים A ו-B, חלקם כוכבי הסדרה הראשית וחלקם תת-ענקים וענקים, כך שגילו מוערך בכ-300 מיליון שנים. הערפילית הפלנטרית NGC 2438 שנראית כאילו היא בתוך הצביר לא קשורה אליו והמרחק אליה מוערך בפחות מ-3,000 שנות אור כך שהצביר נמצא ברקע שלה. כמו כן, כוכבי הצביר מתרחקים ממערכת השמש במהירות של כ-41 קילומטרים בשנייה בעוד שהערפילית מתרחקת במהירות של כ-77 ק"מ בשנייה, כך שלא ייתכן שהם נעים יחד.
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
מבנה, פעילות ומטרות
בנוסף, לקח על עצמו המרכז לשפץ ולתחזק את בית הכנסת "חברת לומדי משניות", להקים ולתחזק את פארק הזיכרון שהוקם על יסודות בית הכנסת הגדול, לבצע את החפירה למציאת תשמישי קדושה שהתקיימה בשנת 2004, לשפץ ולתחזק את בית הקברות, להפעיל את המוזיאון היהודי ובית הקפה - קפה ברגסון הממוקם בבית משפחת קלוגר, לאסוף מסמכים, תעודות וחפצים שהיו קשורים לקהילה היהודית שהתקיימה במקום, להשיק את האפליקציה "אושפיצין" ופעולות נוספות.
בית הכנסת "חברת לומדי משניות"
בית הכנסת היחיד ששרד ונותר שלם מתוך עשרות בתי הכנסת שהיו לפני המלחמה בעיר. בתקופת הכיבוש הנאצי שימש המקום כמחסן תחמושת לצבא הגרמני. בשנת 1945, לאחר המלחמה, חזרו מספר יהודים לעיירה והשתמשו מחדש בבית הכנסת לתפילה, אך בעשור שנות ה-60–70 עזבו ובית הכנסת הולאם על ידי המשטר הקומוניסטי והפך למחסן שטיחים. בשנת 1998 הוחזר בית הכנסת לידי הקהילה היהודית ביילסקו-ביאלה, על פי חוק השבת רכוש הקהילה היהודית בפולין, והפך לנכס הקהילתי הראשון שהוחזר על ידי הממשלה הפולנית. קהילת ביילסקו-ביאלה תרמה את הנכס למרכז היהודי באושוויינצ'ים, אשר דאג לשחזר את הריהוט המקורי. במסגרת השחזור נתלתה על תקרתו נברשת שהתגלתה במהלך החפירה הארכאולוגית שהתקיימה בשטח בית הכנסת הגדול, שנהרס על ידי הגרמנים. לאחר השחזור, חזר בית הכנסת לקדמותו - היותו בית תפילה המשמש בנוסף למבקרים הבאים למרכז היהודי בעיר גם את המתפללים המגיעים לביקור במחנה ההשמדה, למרות שאין רב שגר במקום.
"פתיחתו של בית הכנסת משקפת את כוח החיים במקום בו היו יותר מדי מתים", אמר דניאל אייזנשטאדט, מנכ"ל קרן המרכז היהודי באושוויינצ'ים, שעמד בראש המאמץ לשחזור הבניין, בעלות של מיליון דולר. מבנה בית הכנסת מכיל בתוכו מרכז תרבות, שעשויים לבקר בו כ-500,000 בני אדם, כולל 50,000 המבקרים הפוקדים את אתר מחנה ההשמדה אושוויץ מדי שנה.
קפה ברגסון - בית שמעון קלוגר
משפחת קלוגר גרה לפני מלחמת העולם השנייה, בבית הנמצא מאחורי בית הכנסת "חברת לומדי משניות". הבית נקנה בשנת 1928 על ידי ברנרד טייכמן, סוחר טקסטיל, סבו של שמעון קלוגר. עם תום המלחמה חזר בן המשפחה שמעון קלוגר (היה מכונאי וחשמלאי ) לגור בבית עד ליום מותו בשנת 2000, הוא נקבר בבית הקברות היהודי במקום והיה היהודי האחרון באושווייצ'ים.
לאחר מותו בשנת 2002, נתרם הבניין בן 100 השנים למרכז היהודי באושוויינצ'ים. על ידי ברוניה רוזנבלט (אחותו של שמעון קלוגר) ומשה קלוגר. בשנת 2013 פתח המרכז בגיוס כספים, כדי לשפץ את הבית ולהפכו למסעדה צמחונית בשם קפה ברגסון (Cafe Bergson). בית הקפה משלב את עיצוב הפנים המקורי של הבית יחד עם עיצוב מינימליסטי ובצורה זו מצליח לשמר את רוח בית המשפחה עם מאפיינים מודרניים. דלת הכניסה המקורית, ושרידי המזוזה שומרו, יחד עם אלמנטים היסטוריים אחרים של הבניין. במסגרת בית הקפה מאורגנים אירועים חינוכיים ותרבותיים.
פארק "בית הכנסת הגדול"
פרויקט פארק "בית הכנסת הגדול" (The Great Synagogue Memorial Park) הוא אחד ממספר פרויקטים של המרכז היהודי באושוויינצ'ים, הבא להנציח את הקהילה היהודית העניפה שהייתה בעיירה, ולהפוך אותו לאנדרטת זיכרון ומקום חינוכי למידע על העבר.
היסטוריה: בית הכנסת הגדול נבנה בשנת 1863 (סוף המאה ה-19) על ראש גבעה, והכיל בתוכו כ-2,000 מתפללים. במשך שנות קיומו שימש כמרכז החיים היהודיים. לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, הועלה באש ונהרס בליל ה-29 בנובמבר 1939. לא הייתה זו הפעם הראשונה שבה נשרף בית הכנסת זה קרה כבר קודם לכן, כאשר הוצתה אש בזמן הדלקת נרות. במקומו נבנה בית כנסת מודרני חדש, גדול ויפה יותר מהקודם. המראה הסופי של שחזור בית הכנסת באבן היה בין השנים 1890–1900, ניתן לראות את מבנהו על פי מספר תצלומים וגלויות מצוירות שנשמרו. ישנה השערה, שסיום בנייתו היה בידי גוסטב בלייכרט (Gustaw Bleichert) וויקטור בורדה (Wiktor Bürda) לפי תכנונו של אדריכל קהילת ביילסקו, קרול קורן (Karol Korn).
תיאור המבנה: חזית בית הכנסת הייתה תערובת של סגנונות: נאו-רומנסקי, נאו-גותי, מורי, שנקרא Rundbogenstil סוג של סגנון תחייה גרמני אקלקטי שהתפתח במאה ה-19 בבוואריה. בית הכנסת דמה לבתי הכנסת בבייאלו, קרקוב ועוד.
פנים בית הכנסת היה מקושט בציורים מרהיבים: תקרת הכיפה נצבעה כחול כצבע השמים הכחולים שבהם פוזרו כוכבים זהובים, מסביב לשמים הוצגו סימני גלגל המזלות וכלי נגינה תנ"כיים. במרכז בית הכנסת הייתה בימה צבועה ירוק, ארון הקודש והדוכן עשויים היו שיש לבן מהודר. הגלריה וחלק מקומת הקרקע המיועדים לנשים כוסו בווילון.
בימי החורף התקיימו התפילות באולם המבואה, כי אי אפשר היה לחמם בית כנסת כה גדול.
מיקום הפארק: זמן רב לאחר הריסתו היה השטח מגרש ריק, ורק בשנים האחרונות הוצב שילוט המציין את מיקומו - בית כנסת. 80 שנה אחרי שנשרף, נבנה הפארק על המגרש הריק - על החורבות, מספר מיילים מהמקום שבו היה מחנה המוות אושוויץ-בירקנאו. הסכום לבנייתו נאסף הודות לתמיכת עיריית אושוויינצ'ים, תרומות מארגונים שונים ומתורמים פרטיים. לדברי תומאש קונצ'ביץ, מנהל המרכז היהודי באושוויינצ'ים, הרעיון להקמת פארק זיכרון על חורבות בית הכנסת היה מצד אחד ליצור מקום הנצחה ומצד שני ליצור מרחב ירוק חדש.
ב-28 בנובמבר 2019 נחנך פארק הזיכרון של "בית הכנסת הגדול". בטקס חגיגי שהתקיים לאור נרות ובקונצרט. השתתפו בו ראש העיר של אושוויינצ’ים, תושבים מקומיים וכ-50 בני התושבים היהודים בעיר. יסודותיו הפכו אנדרטה המסמלת את עברו, בתוכה קופסת מתכת עם תמונת המבנה בין עשרות לוחות אבן אופקיים, המסמנים מצבות יהודיות שהופלו.
תיאור הפארק: הפארק בנוי מחומר פסולת תעשייתית - פסיפס בלתי סדיר של 40 לוחות אבן חול אפורה בגודל 120x220 ס"מ עם חתכים לא סדירים עליהם. הלוחות שימשו כבסיס לחיתוך פורמטים קטנים יותר ואף אחד לא העלה את הרעיון להשתמש בהם בבנייה. פסיפס הלוחות הללו יוצר מעין "תבליט" המשנה את צורתו בהתאם לזווית אור השמש ועוצמתה. הלוחות מסמלים את ההתייחסות לבית הכנסת שנהרס ואת שרידיו (בעיקר הרצפה, שהייתה עשויה מחומר אבן דומה), ומהווים את המרכיב העיקרי בסידור ומבנה הפארק. קווי המתאר של בית הכנסת מסומנים בעזרת אבני שפה המפרידות בין פנים הפארק לצמחייה הירוקה והצפופה המקיפה אותו.
הכניסות לפארק מותאמות לשבילי הפארק הקיימים, ומחוץ לפארק קיימים שני מבנים המשמשים ציוני דרך עירוניים נוצריים לכניסה אליו. מבנים אלה הם כנסיית "עליית מריה הבתולה לשמים" (Church of the Assumption of the Blessed Virgin Mary) ו"מקדשה של מריה הקדושה" (Sanctuary of the Blessed Virgin Mary, Helper of Christians) עוזרת הנוצרים.
הכיכר החדשה בפארק נפתחת לנוף סוללות נהר הסולה. לוחות בודדים, יוצרים שבילים המובילים לאלמנטים אחרים בפארק: מודול תערוכות חיצוני המציג את ההיסטוריה של בית הכנסת, "באר" עם קומה היסטורית (מתוכנן בשלב מאוחר יותר של הפיתוח), בריכת מים רדודים, ספסלי קורטן ונברשת (שהיא העתק של חפץ שנמצא במקום במהלך עבודות ארכאולוגיות). הממדים, הצורות והצבעים של הצורות החדשות הללו קשורים כולם לא רק למסורת היהודית, אלא גם לסמליות אוניברסלית ולתרבויות שונות. למרחב הפארק החדש יש אופי פתוח המאפשר דרכים שונות לשימוש, הנצחה ופרשנות.
פרסים: עיצוב הפארק ויישומו במרחב העירוני זכו במספר מועמדויות ופרסי אדריכלות:
אוצר אושוויינצ'ים
אוצר אושוויינצ’ים מתייחס לתגלית ארכאולוגית של פריטים רבים שהתגלו בחפירה ארכאולוגית שהתבצעה מ-28 במאי עד 29 ביוני 2004 באתר ההריסות של בית הכנסת הגדול בעיירה שנהרס על ידי הגרמנים. העבודות בוצעו על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת ניקולאס קופרניקוס מהעיר טורון (Nicholas Copernicus University in Toruń), בפיקוחה של ד”ר מלגורז’טה גרופה (Dr. Małgorzata Grupa).
המידע שהגיע: החפירה אורגנה הודות לקבלת מידע מאושר לפיו, הוסתרו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בבית הכנסת פריטי יודאיקה. הידיעות אומתו גם על סמך סיפורו של ישעיהו יארוד (Yishayahu Yarod) בן ה-90, יליד אושוויינצ’ים ששרד את המלחמה, עלה לישראל, התיישב ברמת השרון ופתח בה חנות. כשהגיע אליו אחד מלקוחותיו - יריב נורנברג (Yariv Nornberg), התפתחה ביניהם שיחה בנושא יציאתו של נורנברג לסיור במחנות המוות בפולין. בהמשך השיחה, גילה יארוד לנורנברג סוד שהחזיק בבִּטְנוֹ מאז פרוץ המלחמה, וכך סיפר: "בזמן המלחמה, את התאריך אני לא זוכר, הזדמן לי להיות על יד בית הכנסת הגדול, לפני ששרפו אותו, עמדו שם שלושה אנשים, אני הכרתי את הגבאי יאכצל. ראיתי בור מרובע, איזה 80 סנטימטר, חלק ממנו בחצר וחלק היה עד מתחת לפוליש (המבואה לאולם הגדול). מה שהם הכניסו לשם אני לא יודע, אבל היות שהם היו הגבאים וזה היה בית כנסת, לדעתי הם שמו ספרי תורה וגם כל מיני תשמישי קודש". יארוד אף שרטט לנורנברג מפה ובה ציין את מיקום 2 תיבות המתכת שהוסתרו. החפצים הוסתרו כנראה ביוזמתו של רב בית הכנסת הגדול דאז, אליהו בומבך (Elyahu Bombach).
לדברי ארכאולוגים והיסטוריונים פולנים שהיו מעורבים בפרויקט, המפה ששרטט יארוד, הייתה מפה מדויקת של אתר בית הכנסת הגדול ששטחו היה 600 מ"ר. יארוד סימן נקודה סמוך לקצה הדרום-מזרחי של האתר, כמקום המטמון, אך החפצים לא נמצאו במיקום זה.
אין כל מידע אם אכן הוטמנו ספרי התורה במסתור בבית הכנסת, גם אף לא אחד מהארכאולוגים שהיו מעורבים בחפירה לא שמע על הסתרת ספרי התורה. אולם אם יתגלו אזי תהיה עדות נוספת על חיי הקהילה העשירים בעיירה.
יוזמה, מימון ומטרה: היוזמה לביצוע החפירה שהפכה לסרט "אוצר אושוויץ'" ("A Treasure in Auschwitz"), הייתה של יריב נורנברג והבמאי יהלי גת (Yahaly Gat). המימון הגיע מ"הוועידה על תביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה" (ועידת התביעות) ותורמים פרטיים, והזמן שהוקצב לכך היה 4 שבועות. היא זכתה לתמיכת המרכז היהודי באושוויינצ'ים והקהילה היהודית ביילסקו-ביאלה שקיבלה מהמשרד העירוני באושוויינצ’ים את החלקה, על פי חוק השבת הרכוש היהודי משנת 1997. העבודות החלו זמן קצר לאחר מכן. מטרת המחקר והחפירה לבדוק ביסודיות את השטח ולהגיע ליסודות בית הכנסת הראשון, שהיה בנוי עץ. מהלך החפירה: לאחר שבוע של חפירות, על גבעת דשא המשקיפה על עמק המוביל לשני מחנות הריכוז הנוראים והאיומים ביותר של השואה, נחשפו יסודות בית הכנסת. צוות החופרים חשף את רצפת אריחי בית הכנסת, את מקום ארון הקודש ולבנים רבות בנוסף לכיור טקסי, מספר ספרי תפילה חרוכים, כמה הקדשות מתפוררות ולוחות זיכרון. בתגלית המפתיעה הראשונה, הגיעו החופרים לבונקרים נאציים שקועים בפינות יסודות בית הכנסת ההרוס, באחד מהם היו קסדה ומסיכת גז, באותה עת המשיך הצוות לחפש גם את ספרי התורה. מספר ימים לפני תום המועד שהוקצה לחופרים, נמצאו חפצי יודאיקה שהוטמנו מתחת לרצפת בית הכנסת ומתחת למדרגות שהובילו לעזרת הנשים. החפצים הועברו בחלקם למוזיאון שבבית הכנסת, והשאר נשלחו לשחזור. לדברי מנהל המרכז, הפריטים שנמצאו היו במצב טוב אך מכוסים קורוזיה ירוקה, לפיכך היה עליהם לעבור תהליך שיפוץ. הם מוצגים במוזיאון ומשמשים כעדות לחיים היהודים העשירים שהיו בעיירה.
יהלי גת, הבמאי שצילם את מהלך החיפוש, הביע בדבריו את ההתרגשות שחש בעת שכתב עיתון מעריב ראיין אותו: "כשאתה מוצא שרידים של חיים יהודיים כל כך קרוב למקום שבו ביצעו הנאצים את זוועותיהם, זה מרגש ביותר".
האוצר שהתגלה: הפריטים שנמצאו כוללים 3 מנורות ברונזה, חנוכייה עשויה ברונזה, 10 נברשות ונר תמיד שנתלה בעבר לפני ארון הקודש של בית הכנסת. בדרך כלל, נר התמיד הוא הנר המערבי, שהוא הנר השני לצד מערב, או הנר האמצעי, הנמצא במנורת בית המקדש, שלהבדיל משאר הנרות שכובו עם שחר נשאר דלוק עד שעות בין הערביים, וממנו מדליקים את שאר הנרות. הנר היה דלוק באופן תמידי, בין אם בית הכנסת היה פתוח או סגור. מסורת הדלקת נר התמיד מיועדת להזכיר את המנורה העתיקה של בית המקדש בירושלים, שהייתה דולקת תמיד. כמו כן נחשפו אריחים, לוחות שיש שבר שיש הנושא את המזלות, ושבר נברשת המראה את הנשר הפולני המוכתר. אחת הנברשות שהתגלתה עברה עבודת שיקום בפרויקט שנמשך מספר חודשים, ולאחר מכן נתלתה על תקרת בית הכנסת "חברת לומדי משניות" ששופץ.
יתרה מכך, נמצאו עצים חרוכים וחומר נוסף מבית הכנסת, שנשרף עד היסוד, חלקי ספסלי ישיבה, ספרים שניזוקו בשריפה ושברי כתובות בעברית, הממצאים הללו היו חלק מהריהוט הפנימי שהיה בבית הכנסת. מלבד זאת נמצאו שברי עיטור השיש של ארון הקודש.
בית העלמין היהודי
בית הקברות היהודי הראשון של אושוויינצ'ים נבנה בשנה 1588 אך מקומו אינו ידוע. בית הקברות הנוכחי נבנה בשנת 1784. הוא נהרס על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. בית הקברות, שוחזר בחלקו על ידי ניצולי שואה יהודים שחזרו לפולין לאחר מלחמת העולם השנייה. בפולין הקומוניסטית הוא הנהרס בחלקו פעם נוספת ושוחזר במלואו בשנות ה-90 של המאה העשרים. משנת 2014 בית הקברות הוכנס לרשימת האנדרטאות הרשמיות, במכון הלאומי למורשת התרבותית של פולין ומרשם האנדרטאות של העיר.
בספר ההדרכה החדש שפורסם בשנת 2018, מוצעים הסברים על בית העלמין, המצבות ושמות האנשים הקבורים בו.
אפליקציית "אושפיצין"
פרויקט נוסף שלקח על עצמו המרכז היהודי באושוויינצ'ים, הוא בניית אפליקציה ייחודית למקום, הנקראת "אושפיצין" (Oshpitzin) - שם העיירה ביידיש. מטרת האפליקציה המובילה ומקדמת את השימוש בטכנולוגיה מתקדמת ביותר להנציח את הקהילה היהודית בעיירה שנהרסה. האפליקציה מהווה את החלק האחרון של מיזם שכלל שלושה חלקים: אתר אינטרנט וספר שיצאו בשנת 2011 והאפליקציה שהושקה בשנת 2012. לדברי תומאש קונצ'ביץ', מנכ"ל המרכז: "זה פותח דרך חדשה לגמרי לחינוך על ההיסטוריה היהודית וההרס שנגרם על ידי השואה". "זו דרך שהיום היא הכי מושכת את הדורות החדשים".
האפליקציה מכילה מפה אינטראקטיבית המדריכה ומובילה את המבקרים במרחבי העיר הקיימת בעבר ובהווה. היא כוללת סרטונים, עדויות של ניצולים, תיאור קולי ודגמים תלת־ממדיים של בית הכנסת הגדול שנהרס, וכן מדריך אודיו של אתרי המורשת היהודית בעיירה.
אוריאחובו
אוֹרִיָאחוֹבוֹ (בבולגרית: Оряхово) היא עיר נמל בצפון מערב בולגריה, הרביעית בגודלה במחוז וראצה, שוכנת לגדות הדנובה וממוקמת 128 קילומטרים צפונית מבירת בולגריה סופיה ו-73 ק"מ מבירת המחוז וראצה.
היסטוריה
שרידי התיישבות אנושית מאורגנת מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת. כמו כן פזורים בשטח הרשות המקומית שרידי יישובים מבוצרים מתקופת הממלכה התראקית והאימפריה הרומית. בסמוך לעיר מצויה מצודת קאמאקה שנבנתה במהלך המאה ה-9, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה, אוישה גם בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה וחרבה במחצית השנייה של המאה ה-14 עת נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית.
במהלך התקופה העות'מאנית הוקם נמל הדנובה בעיר וב-1762 הוא תועד בספר שפורסם בבריסל כנמל מרכזי וחשוב. במהלך המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית נבנו במקום כנסייה ובית ספר חילוני. ב-21 בנובמבר 1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי הצבא הרומני ובהמשך, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין נכללה בשטחי נסיכות בולגריה. ב-1926 חוברה העיר לרשת מסילות הרכבת הבולגרית ובעקבותיה הואץ הפיתוח הכלכלי במקום.
כלכלה
אוריאחובו מצויה בצומת דרכים בעלת חשיבות כלכלית, הכוללת את נמל הדנובה הפועל בשיתוף עם העיר הרומנית בצ'ט, קו מעבורות הנוסעים ומעבר הגבול לרומניה. כמו כן מקושרת העיר לכביש המהיר E-79. באוריאחובו קיים מפעל לייצור חלקי מכונות חקלאיות ושתי מתפרות.
Who (פקודה)
who (אנגלית: Who; "מי") היא פקודה במערכות ההפעלה יוניקס, המציגה את המשתמשים המחוברים למערכת ומציגה מידע סטטיסטי על זמני הכניסה.
סביבת Unix
השימוש בפקודת, כדי להציג את גרסת מערכת ההפעלה המותקנת, יתבצע כדלקמן:
תפריט העזרה של פקודת :
בעת חיבור SSH ניתן לראות מאיזו כתובת התחברת למערכת ( למשל לצורך הגדרת DISPLAY ) ניתן לשלב ערכים נוספים כדי לקבל תוצאה מדויקת יותר:
קישורים חיצוניים
רשימת פקודות יוניקס (באנגלית)
הר קפלן
הר קפלן (באנגלית: Mount Kaplan) הוא הר מסיבי ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
קליאנדרידאס
קליאנדרידאס (ביוונית עתיקה: Κλεανδρίδας; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני שפעל במהלך המלחמה הפלופונסית הראשונה. אביו של המצביא גיליפוס.
הר קפלן
גובהו של ההר 4,255 מטרים מעל פני הים;
קליאנדרידאס
ביוגרפיה
במהלך המלחמה הפלופונסית הראשונה, קליאנדרידאס מונה לראש מטהו של המלך הצעיר פלייסטואנאקס. בשנת 445 לפנה"ס יצאו קליאנדרידאס ופלייסטואנאקס בראש כוח צבאי גדול אל אטיקה במטרה לכבוש את אתונה. שליט אתונה, פריקלס, דיכא אז מרידה באובויה, ונראה היה שגורלה של אתונה נחרץ. הם כבשו את אלווסיס וטריה, אלא שלמרבה ההפתעה לא התקדמו מעבר לכך, ופלייסטואנאקס הורה לפזר את הצבא. עובדה זו, גרמה לכך שפריקלס יכל להמשיך ולדכא את המרד בנחת. הצעד לא התקבל בעין יפה בספרטה. על פלייסטואנאקס הוטל עונש כסף כבד, שאותו לא הצליח לפרוע, ועל כן יצא לגלות. קליאנדרידאס נידון למוות שלא בפניו, ונמלט גם כן מהעיר.
הר קפלן
ההר הוא ההר הגבוה ביותר ברכס יוז; והוא החמישי בגובהו באנטארקטיקה.
קליאנדרידאס
ביוגרפיה
עצירתם הפתאומית של הספרטנים בשערי אתונה, לא ברורה עד ימינו. ההיסטוריון פלוטרכוס טוען שפריקלס שיחד את קליאנדרידאס כדי שישכנע את פלייסטואנאקס לסגת. טענה זו מביא גם ההיסטוריון הקדום יותר תוקידידס, אשר מייחס את קבלת השוחד לפלייסטואנאקס בלי להזכיר את קליאנדרידאס. בהנחה שטענות אלו נכונות, הרי שהדבר מתיישב עם העובדה שבסוף אותה שנה ביקש פריקלס להוציא 10 טלנטים מאוצר המדינה "להוצאה נחוצה", בלי לפרט באיזו הוצאה מדובר. עם זאת, מרבית החוקרים כיום סוברים שמדובר בשמועות, שאין בהן כדי להסביר את הפרשה. ייתכן שפלייסטואנאקס פשוט לא היה להוט למלחמה, ופריקלס הציע תנאים טובים לשלום.
הר קפלן
ההר מתנשא לגובה של 1,783 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר וקסלר.
קליאנדרידאס
ביוגרפיה
קליאנדרידאס חי מאז בגלות באיטליה. בנו, גיליפוס, קיבל רשות לחזור לספרטה ככל הנראה רק לאחר מותו של קליאנדרידאס. גיליפוס הוביל את הצבא הספרטני במהלך מסע המלחמה האתונאי לסיציליה, אולם מאוחר יותר הואשם בקבלת שוחד ונאלץ גם כן להימלט מהעיר.
הר קפלן
גילוי ההר
ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929.
ההר נסקר על ידי א. פ. קרארי (A.P. Crary) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
ההר נקרא על שמו של ג'וזף קפלן (Joseph Kaplan), שהיה יושב הראש של הוועדה הלאומית של ארצות הברית לעניין השנה הגאופיזית הבינלאומית (U.S. National Committee for the IGY). השנה הגאופיזית הבינלאומית התקיימה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Transantarctic Mountains- Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
רקס מוהן
רקס ג' מוהן (באנגלית: Rex G. Maughan; 20 בנובמבר 1936 - 18 ביולי 2021) היה איש עסקים אמריקאי. מוהן היה המייסד, נשיא ומנכ"ל חברת פוראוור ליוינג פרודקטס, חברת שיווק רשתי (MLM) אמריקאית המייצרת ומשווקת משקאות, מוצרי קוסמטיקה ותוספי תזונה מבוססי אלוורה.
ביוגרפיה
מוהן נולד בעיר לוגאן שבמדינת יוטה בארצות הברית. הוא גדל בחווה בסודה ספרינגס, איידהו. רקס נפגש והתחתן עם אשתו רות בזמן שלמדו שניהם באוניברסיטת בריגהם יאנג (BYU). למוהן ולאשתו שלושה ילדים. ב-18 ביולי 2021, נפטר מוהן בגיל 84 בביתו שבאריזונה.
קריירה
בתחילת שנות ה-60 מוהן החל להשקיע בקרקעות בעודו עובד כרואה חשבון. מאוחר יותר, הוא הצטרף לחברת הבנייה Del E. Webb, שם בילה את 13 השנים הבאות, וכיהן כסגן הנשיא. במקביל עסק בהשקעות נדל"ן.
בשנת 1978 ייסד מוהן את חברת פוראוור ליווינג פרודקטס, חברת שיווק רב-שכבתית העוסקת בייצור ושיווק של משקאות, מוצרי קוסמטיקה וטיפוח אישי ותוספי תזונה מבוססי אלוורה ומוצרי כוורת.
בשנת 2002 דורג מוהן בדירוג "פורבס 400" כאדם העשיר במקום ה-368 בעולם, עם שווי נטו של 600 מיליון דולר.
פוראוור ליבינג פרודוקטס
מוהן ייסד את פוראוור ליווינג פרודוקטס בשנת 1978. החברה התחילה בייצור קרמים מצמח האלוורה. קו המוצרים גדול ומגוון, ומקיף כיום מגוון רחב של מוצרים אחרים אשר משווקים באמצעות מערכת שיווק רב-שכבתית (שיווק רשתי). וגם היום האלוורה היא עדיין מרכיב מפתח של מוצרים רבים בפוראוור. במקביל מוהן הרחיב ושיפר את גידול האלוורה והפקת הג'ל. כיום החברה מחזיקה בפטנט ייחודי למניעת התחמצנות ג'ל האלוורה ושמירה על תכונותיו הייחודיות לאורך זמן.
ויקטור בש
בש ויקטור וילם, או ויקטור-גיום באש (18 באוגוסט 1863, בפשט, הונגריה - ונרצח ב-10 בינואר 1944 בליון, צרפת) הוא היה פוליטיקאי יהודי-צרפתי ופרופסור לפילוסופיה בסורבון. בש פעל במסגרת התנועה הציונית, היה מייסד שותף ונשיא של הליגה הצרפתית לזכויות האדם (נשיא הליגה מ-1926 עד 1944) למאבק בנאציזם.
ב-10 בינואר 1944 נלקחו מביתם בליון ויקטור בש ואשתו, אילונה בש (לבית הלן פורת') בגיל 80, ונרצחו על ידי ג'וזף לקוסן והנרי גונט מהמיליציה הצרפתית של משטר וישי הצרפתי האנטישמי, בהוראתו של ראש האזור פול טובייה. פול פעל בכפיפות לקלאוס ברבי ראש הגסטפו בליון, שכונה בשם "הקצב מליון".
יצירותיו הספרותיות
עבודותיו שפורסמו כוללות מחקר חשוב: הוא גם תרם תכופות לעיתונים "סיקל-Siècle " ול"גראנד רוויו " של פריז.
JSTOR
אודות
בפני מנהלי ספריות אקדמיות עומדת הבעיה של טיפול בכמויות אדירות של כתבי עת שברשותם, שאחסונם וטיפול בהם עולה כסף ותופס מקום. על ידי העברת כתבי העת לפורמט דיגיטלי, אפשר לחסוך בטיפול בכתבי עת, ובה בעת לאפשר לחוקרים ולסטודנטים במוסד גישה אליהם.
כשהושק JSTOR בשנת 1995 הוא הכיל כעשרה כתבי עת בנושא היסטוריה וכלכלה, ופעל בשבע ספריות שונות. בסוף 2012 הכיל האתר כ-1,700 כתבי עת שונים, שבהם 8.2 מיליון מאמרים עם יותר מ-46 מיליון דפים. מנוע החיפוש של האתר מאפשר חיפוש בטקסט המלא של כל המידע המאוחסן בו. בנובמבר 2012 החל האתר לאחסן גם אלפי ספרים סרוקים.
אנדרטת פלס"ר 7
אנדרטת פלס"ר 7 היא אנדרטה לזכר חללי פלוגת הסיור של חטיבה 7 שנפלו במערכות השונות. האנדרטה ממוקמת באזור הר חרמונית היכן שנערך אחד מהקרבות הקשים בו השתתף הפלס"ר, ב-9 באוקטובר 1973 במהלך קרבות הבלימה במלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה מתפרשת על פני רחבה לצד כביש 98, על צומת הפניה לכיוון הר חרמונית, דרומית ליישוב בוקעאתא. רחבת האנדרטה מורכבת מבימת בטון המזכירה בצורתה נגמ"ש, עליה הוצב אחד הנגמ"שים הפגועים ששימשו את חיילי היחידה בקרבות הבלימה באזור (נגמ"ש מסוג M113). מאחורי בימת הבטון מוצבים שני לוחות שנלקחו ככל הנראה מטנקי שוט, על האחד מצוינים שמות 20 החללים במהלך מלחמת ששת הימים ואחריה, ועל השני מצוינים שמות 25 החללים שנפלו במהלך מלחמת יום הכיפורים. עמוד ברזל נוסף מוצב ליד האנדרטה על קוביית בטון לבנה ועליו חקוקים שמות 24 לוחמי הפלס"ר שנפלו בקרבת מקום בקרב קשה שנערך ב-9 באוקטובר 1973.
אליס בקאי
אליס ארמל בקאי (באלבנית: Elis Ermal Bakaj; נולד ב-25 ביוני 1987) הוא כדורגלן אלבני המשחק ברוך ברסט בעמדת הקשר התוקף ולעיתים גם כחלוץ.
קריירת מועדונים
בקאי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן טירנה ובגיל 15 בלבד עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד מכבי נתניה במסגרת גביע האינטרטוטו. למרות זאת, את העונה הוא התחיל בקבוצת המילואים של המועדון ששיחקה בליגה השנייה ובינואר של אותה עונה חזר לקבוצה הראשונה. ב-24 במרץ 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה ברבע גמר הגביע האלבני נגד אלבסני. בינואר חתם בדינמו טירנה עימה זכה באליפות המדינה בעונת.
בינואר חתם בדינמו בוקרשט הרומנית ל-5 שנים תמורת 200 אלף אירו. ב-26 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוקרשט. וב-12 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה נגד אוניראה אורזיצ'ני. במהלך משחק הסופר קאפ הרומני נגד סטיאווה בוקרשט, הצליח בקאי להתחמק מחזיז שהושלך לכיוונו מאוהד סטיאווה. בפברואר הצטרף לצ'רנומורץ אודסה האוקראינית.
בפברואר ביקש לעזוב את המועדון בגלל המתיכות שהחלה במדינה ונענה בחיוב. לאחר שהיה קרוב לחתום בסקנדרבו קורצ'ה, אך בסופו של דבר ביוני של אותה עונה חתם בקיי אף טירנה. במאי סיכם בהפועל רעננה מליגת העל הישראלית, אך כבר באוגוסט השתחרר מהקבוצה לפי בקשתו וחזר לקיי אף טירנה.
ב-9 ביוני 2016 חתם בספליט מליגת העל הקרואטית. בנובמבר שוחרר מהקבוצה.
ב-29 בינואר 2017 חזר לאלבניה בולנזיה שקודרה בה שיחק עד סיום העונה.
ב-9 באוגוסט 2017 חתם בקוקסי.
בינואר, בקאי חתם בדינמו ברסט.
בינואר, בקאי חתם ברוך ברסט.
קריירה בינלאומית
בקאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה ב-21 בנובמבר 2007 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008. ב-22 במאי 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד.
פרנץ רומפלר
פרנץ רומפלר (בגרמנית: Franz Rumpler; 4 בדצמבר 1848 – 7 במרץ 1922) היה צייר ז'אנר ונוף אוסטרי.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של יוהאן רומפלר (1807–1876), חוטב עצים, ואחיו של יוהאן רומפלר, הצעיר (1845–1918), פסל עץ. השיעורים הראשונים שלו קיבל מאביו. לאחר שהפגין כישרון יוצא דופן, הוא נשלח לווינה להמשך לימודים, בגיל חמש עשרה, וקיבל מספר פרסים על עבודתו.
הוא משך את תשומת ליבו של הקרדינל פרידריך פרינס צו שוורצנברג, ובתמיכתו הכספית הצליח ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות אצל אדוארד פון אנגרט. בין השנים 1871–1875 ערך כמה נסיעות לימודים לאיטליה. במהלך תקופה זו הוא לקח גם שיעורים מהנס מקארט. הוא ערך מסע לימודי נוסף לצרפת בשנת 1879.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 שימש כפרופסור לציור היסטוריה באקדמיה. תלמידיו כללו את קולומן מוזר, פרנץ טילה ויוזף שטויצנר. בשנת 1897 ערך את תערוכתו הגדולה ביותר, עם למעלה מ-230 עבודות, ונבחר לאזרח כבוד בעיר הולדתו טכאו.
בשנת 1904 התיישב בקלסטרנובורג, שם הגיע בהשפעת בית הספר ברביזון והקים את "אגודת אמנים". הוא גם קידם את הקריירה של אמנים צעירים מבטיחים, כמו אגון שילה. מאוחר יותר הוא היה חבר ב"אגודה לקידום מדע, אומנות וספרות גרמנית בבוהמיה". תפקיד בו מילא עד שנת 1919.
הוענק לו מסדר כתר הברזל בשנת 1908.
הוא נפטר בשנת 1922.
בשנת 1929, לאחר מות אשתו, מריה, נמכר עזבונו במכירה פומבית וההכנסות נתרמו לעמותות שונות לעיוורים.
רחוב ברובע אוטאקרינג הווינאי נקרא על שמו בשנת 1936.
בית זיקוק לנפט
בית זיקוק לנפט (באנגלית: Oil refinery) הוא בית זיקוק וסוג של מפעל תעשייתי, שבו נפט גולמי מעובד למוצרים שימושיים שונים כגון בנזין, סולר, אספלט, שמן לחימום, קרוסין, גז פחמימני מעובה, ודלק למטוסי סילון.
בתי זיקוק הם לרוב קומפלקסים תעשייתיים גדולים ורחבים המכילים כמויות גדולות של צנרת לאורך כל הקומפלקס אשר נושאים נוזלים בין יחידות העיבוד השונות.
בתי זיקוק נפט הם קומפלקסים תעשייתיים גדולים הכוללים יחידות עיבוד שונות רבות מתקני עזר כגון יחידות השירות ומכלי אחסון. כל בית זיקוק מסודר בצורה ייחודית ומבוצעים בו תהליכי זיקוק על סמך מיקום בית הזקוק, המוצרים שהוא מפיק ושיקולים כלכליים.
בחלק מבתי הזיקוק המודרניים מעובדים בין 800,000 עד 900,000 חביות נפט גולמי ביום.
על פי "Oil and Gas Journal" נכון ל-31 בדצמבר 2014 פעלו ברחבי העולם 636 בתי זיקוק אשר עיבדו 87.75 מיליון חביות נפט באותו היום.
מקבל שופנייה
מקבל שופנייה (נולד ב-21 באוקטובר 1963) הוא ספורטאי ספורט נכים, חבר נבחרת ישראל בבדמינטון לנכים ובעבר חבר נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
שופנייה תושב שפרעם. ב-1982 נפצע במלחמת שלום הגליל כשעלה עם רכבו על מוקש, רגלו האחת נקטעה והשנייה רוסקה. לאחר תקופת שיקום הצטרף לבית הלוחם חיפה. ב-1985החל לשחק כדורסל בכיסאות גלגלים ובשנים 1999-1986 היה חבר נבחרת ישראל והשתתף במספר אליפויות אירופה ואליפויות עולם. ב-1988 וב-1992 התחרה עם הנבחרת במשחקי אולימפיאדת הנכים. בשני העשורים החולפים מאז המשיך לשחק בנבחרת בית הלוחם חיפה והוא מאמן קבוצות לאומית א' וב' בכדורסל כיסאות גלגלים.
ב-2001 החל שופנייה לשחק בדמינטון וצורף לנבחרת ישראל לנכים. כמתחרה יחיד הגיע למקום השני באליפות אירופה שנערכה בשווייץ ב-2010 ובתחרות הזוגות היה עם שותפו אלוף העולם ואלוף אירופה: ב-2006 זכו באליפות אירופה בבדמינטון לנכים שנערכה בהולנד, ב-2007 זכו במקום הראשון באליפות גרמניה הפתוחה וב-2010 זכו באליפות אירופה בשווייץ. ב-2008 הגיע למקום השלישי בתחרות הזוגות באליפות אירופה שנערכה בגרמניה. באליפות העולם 2011 שנערכה בגואטמלה שונו חוקי המשחק ודרגת הנכות של שופנייה הועברה למשחק בעמידה.
דינוטוקסימב בטא
דינוטוקסימב בטא (dinutuximab beta) הוא החומר הפעיל בתרופה קרזיבה (qarziba) המיועדת לטיפול בנוירובלסטומה בסיכון גבוה. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
דינוטוקסימב בטא ודינוטוקסימב (dinutuximab) הם נוגדנים חד שבטיים המשמשים כטיפול קו-שני בילדים עם נוירובלסטומה בסיכון גבוה. כל נוגדן מורכב מרכיבים של עכבר ואדם, ומכוון כנגד הגליקוליפיד GD2, המתבטא על תאי נוירובלסטומה ועל תאים נורמליים ממקור נוירואקטודרמלי, כולל, מערכת העצבים המרכזית ועצבים היקפיים.
הנוגדנים שונים בכך שדינוטוקסימב בטא מיוצר תוך שימוש בתאי אוגר (Ch14.18/CHO) ואילו דינוטוקסימב מיוצר תוך שימוש בתאי עכבר (0/Ch14.18/SP2).
סטיבן פורד
סטיבן פורד (באנגלית: Steven Meigs Ford; נולד ב-19 במאי 1956) הוא שחקן אמריקאי, בנו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'רלד פורד.
דינוטוקסימב בטא
משטר המינון של הנוגדנים שונה: דינוטוקסימב בטא יכול להינתן כמונותרפיה ואילו דינוטוקסימב ניתן בשילוב עם גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים-מקרופגים (GM-CSF) עם אינטרלויקין-2 (IL-2) ועם איזוטרטינואין.
שני הנוגדנים גורמים לתופעות לוואי חמורות, כולל כאבים חמורים, שיש לשלוט בהם עם מורפיום, וכן סיכון גבוה לתגובה לעירוי, שיש לטפל בה באמצעות תרופות אנטי-היסטמיניות ותרופות אנטי דלקתיות. שני הנוגדנים פועלים על ידי קשירה לנוירונים וגורמים למערכת החיסון של הגוף להרוס אותם.
סטיבן פורד
ביוגרפיה
פורד נולד במישיגן לג'רלד ובטי פורד, הוא למד ניהול באוניברסיטת המדינה של יוטה ומדעי החיות באוניברסיטה בקליפורניה.
דינוטוקסימב בטא
דינוטוקסימב קיבל אישור שיווק בארצות הברית ובאירופה בחודש מרץ 2015; אישור השיווק של דינוטוקסימב באירופה בוטל ב -2017. דינוטוקסימב בטא קיבל אישור שיווק באירופה בשנת 2017.
שימוש רפואי
דינוטוקסימב משמש כטיפול קו-שני בילדים עם נוירובלסטומה בסיכון גבוה, בשילוב עם GM-CSF, IL-2 ו-13-cis-RA. דינוטוקסימב ניתן על ידי עירוי תוך ורידי, על פני 10 עד 20 שעות, ארבעה ימים ברציפות.
דינוטוקסימב בטא משמש אף הוא כטיפול קו-שני לילדים עם נוירובלסטומה בסיכון גבוה; הוא בעל משטר מינון ארוך ואיטי יותר, וניתן לבדו, אם כי ניתן לשלב אותו עם IL-2, אם יש צורך בתגובה חיסונית חזקה יותר.
סטיבן פורד
ביוגרפיה
ב-1981 הוא הצטרף לצוות הסדרה צעירים חסרי מנוח בתפקיד החוקר הפרטי אנדי ריצ'רד.
דינוטוקסימב בטא
שימוש רפואי
מורפיום ניתן לפני, במהלך, ובמשך שעתיים, לאחר עירוי של דינוטוקסימב או דינוטוקסימב בטא, כדי לטפל בכאב החמור שהתרופות גורמות. תרופות אנטי-היסטמיניות ואנטי דלקתיות ניתנות אף הן, לפני, במהלך ולאחר מכן, כדי לטפל בתגובה לעירוי.
סטיבן פורד
ביוגרפיה
הוא שיחק בסרטים הבריחה מניו יורק, ארמגדון, כשהארי פגש את סאלי..., גברים בחלל, נגד החוק, היט ורובוטריקים.
דינוטוקסימב בטא
שימוש רפואי
התרופות דינוטוקסימב בטא או דינוטוקסימב אינן מיועדות לנשים בהיריון או לנשים העשויות להיכנס להיריון, כי סביר מאוד שייגרמו נזק לעובר. בכל מקרה יש להתייעץ עם הרופא המטפל.
סטיבן פורד
ביוגרפיה
מ-1992 עד 1993 הוא הנחה את הסדרה "שירות חשאי".
דינוטוקסימב בטא
המחלה
נוירובלסטומה היא סוג של סרטן המתפתח מתאי עצב לא-בשלים, הנמצאים במספר אזורים בגוף. נוירובלסטומה מופיעה בדרך כלל, בתוך ומסביב לבלוטות האדרנל, הנמצאות מעל לכליות. אך, נוירובלסטומה יכולה אף להתפתח באזורים אחרים של הבטן ובחזה, בצוואר וליד עמוד השידרה, היכן שמצויות קבוצות של תאי עצב. המחלה פוגעת בדרך כלל, בילדים בגיל 5 ומטה, אך לעיתים נדירות, פוגעת גם בילדים מבוגרים יותר. חלק מסוגי הנוירובלסטומה עוברות מאליהן, בעוד שבעבור סוגים אחרים של המחלה נדרשים טיפולים מרובים. ילדים עם נוירובלסטומה בסיכון גבוה, מקבלים בדרך כלל מינונים גבוהים של תרופות כימותרפיות, הניתנות בדרך כלל לפני ניתוח ולפני השתלת מח עצם וכן טיפולים בהקרנות, לאחר הטיפול הכימותרפי והניתוח. טיפולים בילדים עם נוירובלסטומה בסיכון גבוה, כוללים תרופות אימונותרפיות וביולוגיות.
סטיבן פורד
ביוגרפיה
פורד שימש כצוות "הקרן ג'רלד פורד".
דינוטוקסימב בטא
תופעות לוואי
כאב נוירופתי קורה בדרך כלל בתחילת הטיפול עם דינוטוקסימב בטא ויש לטפל בתרופות משככות כאבים, כולל אופיואידים בהזרקה תוך ורידית, לפני כל עירוי של התרופה. תגובות רגישות יתר כולל תסמונת שחרור ציטוקינים (CRS), תגובות אנאפילקטיות ורגישות יתר עלולות לקרות. תופעות לוואי אחרות כוללות: תסמונת הדליפה הנימית (CLS), הפרעות נוירולוגיות של העיניים, נוירופתיה פריפרית, זיהומים סיסטמיים ורעילויות המטולוגיות.
פרמקולוגיה
דינוטוקסימב ודינוטוקסימב בטא, כל אחד מהם פועל על ידי קישור ל-GD2, גליקוליפיד הנמצא על תאים שמקורם בנוירואקטודרם, במהלך התפתחות טרום לידתית, בכללם נוירונים במערכת העצבים המרכזית ובמערכת העצבים הפריפרית. וכן תאי נוירובלסטומה. כאשר דינוטוקסימב או דינוטוקסימב בטא נקשרים לתא בעל GD2, התא נהרס באמצעות ציטוטוקסיות מתווכת-תאית וציטוטוקסיות תלוית-משלים.
כימיה
דינוטוקסימב ודינוטוקסימב בטא הם נוגדנים מונוקלונליים כימריים, שבהם האזורים המשתנים של השרשרת הכבדה והקלה של הנוגדן מקורם בעכברים, עם האזור הקבוע בשרשרת הכבדה שמקורו באדם, הכבד והאור בהיר באים מעכבר, עם אזור קבוע שמקורו באדם, עבור השרשרת הכבדה IgG1 ועבור השרשרת הקלה kappa.
הגרסה של דינוטוקסימב בטא, משווקת על ידי חברת אאוסה (EUSA) ובעלת השם המסחרי קרזיבה (qarziba) ומיוצרת בתאי שחלה של אוגר סיני (CHO).
היסטוריה
דינוטוקסימב (שנקרא במקור Ch14.18) התגלה על ידי קבוצת חוקרים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בראשות אליס יו (Alice Yu); נוגדן זה ומספר נוגדנים אחרים נכללו בניסויים קליניים שמומנו על ידי המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית (NCI). ה-NCI ייצר את הנוגדנים החד-שיבטיים עבור הניסוי הקליני שלב III של Ch14.18 בשילוב עם GM-CSF ו- IL-2, אשר הופסק בשל הדגמת יעילות ברורה; תוצאות הניסוי הקליני פורסמו בשנת 2009. אף חברה לא הציעה באותה עת לקבל את אישור מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ולמסחר את התרופה, וה-NCI המשיך לייצר את ה- Ch14.18 ולהפוך אותו זמין, במסגרת "טיפול חמלה". בשנת 2010 חתם ה-NCI על הסכם עם חברת יונייטד תרפיוטיקס (United Therapeutics) לפיו החברה תשתלט על הייצור ותביא את התרופה לשוק.
בינתיים באירופה, אונקולוגים וארגוני תמיכה בחולים רצו להפוך את התרופה לזמינה באירופה, ועשו מאמצים כדי להשיג את קו התאים ששימש לייצורה, מחברת יונייטד תרפיוטיקס ומהמעבדה המקורית ב-NCI עצמו; כאשר מאמצים אלה כשלו, הם הגיעו אל קבוצה במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג, אשר יצרה נוגדן חד-שיבטי כנגד GD2 עבור החולים שם, אך אף מסלול זה לא הצליח.
מעבדה במכון לחקר הסרטן לילדים בווינה, בשיתוף עם רשת של אונקולוגים אירופאיים, פיתחה נוגדן חד-שיבטי כנגד GD2 שיוצר בתאי שחלה של אוגר סיני. בשנת 2011 הנוגדן נבחן במסגרת ניסויים קליניים שלב III וזכויות התרופה הועברו לחברה ביוטכנולוגית אוסטרית בשם אפירון (Apeiron).
ה-FDA האמריקאי אישר את בקשת האישור של חברת יונייטד תרפיוטיקס במרץ 2015, כמו גם סוכנות התרופות האירופית (EMA).
בתחילת שנת 2017 ביטלה חברת יונייטד תרפיוטיקס את אישור השיווק האירופי, ומסרה כי היא מתקשה לייצר כמות מספקת של התרופה, למכירה באירופה.
בחודש אוקטובר 2016 העבירה חברת אפירון את זכויות המוצר של Ch14.18/ CHO לחברת הביוטכנולוגיה הבריטית, אאוסה (EUSA), ובחודש מאי 2017 קיבלו החברות אפירון ואאוסה את אישור ה- EMA לשווק את Ch14.18/ CHO, שנקרא אז דינוטוקסימב ביתא.
שלמה צבי שטראסר
הרב שלמה צבי הכהן שטראסר (ח' בתשרי ה'תרכ"ג, אוקטובר 1862 – כ"ג בתשרי ה'תשי"ג, אוקטובר 1952) היה רב וראש ישיבה הונגרי שכיהן כרב הקהילה האורתודקסית בדברצן. נחשב לראש רבני הונגריה בתקופה שלפני השואה.
תולדות חייו
נולד בפרשבורג בשנת 1863 (ה'תרכ"ג) לרב יעקב יהודה הכהן שטראסר, ולשרה (שרל) בת הרב אברהם שמואל בנימין סופר (בעל "כתב סופר"). למד אצל הרב בנימין זאב וולף ברייער מטאב, ובגיל 16 עבר ללמוד אצל דודו רבי שמחה בונם סופר בישיבת פרשבורג. נשא את בת דודו ר' יעקב עקיבא סופר ממיאווה. החל לעסוק במסחר, אך לאחר שנכשל בעסקיו קיבל על עצמו את רבנות סאבאטיץ' ולאחר מכן בטרנבה. בנובמבר 1901 (חשוון ה'תרס"ב) התמנה לרב הקהילה האורתודוקסית בדברצן, וקיים בה ישיבה שמנתה בשיאה כ-200 תלמידים (ביניהם הרב חיים אלתר פנט). היה פעיל מרכזי בלשכה האורתודוקסית המרכזית בבודפשט, ועסק בתחומי עירובין ומקוואות בכל רחבי הונגריה, יחד עם הרב יוסף צבי דושינסקי. הוא היה לכתובת ההלכתית המרכזית בהונגריה בנושאי מקוואות. מספר חיבורים שכתב בנושא הזה אבדו בתקופת השואה. לאחר פטירת הרב יעקב קופל רייך הפך באופן לא רשמי לראש רבני הונגריה.
נמלט מהונגריה לשווייץ ברכבת קסטנר. לאחר השואה שב להונגריה והמשיך לכהן כרבה של דברצן. בשנת ה'תש"י עלה לישראל והתיישב בבני ברק.
נפטר בבני ברק בשנת 1952 (ה'תשי"ג), ונקבר בבית הקברות שומרי שבת. על שמו רחוב במרכז בני ברק.
נכדתו נישאה לרב משה שטרן, מורה צדק בדברצן ורב בברוקלין, בעל שו"ת באר משה.
יחסי גואטמלה–צרפת
יחסי גואטמלה–צרפת הם יחסי החוץ בין גואטמלה וצרפת.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1833. בשנת 1940 השעתה גואטמלה את יחסיה עם צרפת של וישי, וחידשה אותם רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
היחסים הבילטרליים תפסו תאוצה מאז 2013, עם ביקורם של נציג צרפת לזכויות אדם בגואטמלה באפריל של אותה שנה, נציג השר לאזרחי צרפת בחו"ל בין התאריכים 16–20 במאי 2013, ושרי החוץ והכלכלה של גואטמלה בפריז בספטמבר ונובמבר 2013.
שליחו האישי של נשיא צרפת באמריקה הלטינית ובקריביים, מר ז'אן פייר בל, ביקר בגואטמלה בין התאריכים 6–8 באפריל 2016, במהלכו התקבל על ידי הנשיא ושר החוץ מר קרלוס ראול מוראלס. הוא גם נפגש עם ראש הנציבות הבינלאומית נגד פטור מענישה בגואטמלה (CICIG), מר איוון ולסקס.
הנשיא ג'ימי מוראלס ערך ביקור בצרפת בין התאריכים 8–11 ביוני 2017, בליווי שר החוץ, שר האוצר ושר הכלכלה, מר ויקטור אסטוריאס קורדון. זה היה ביקורו הראשון באירופה וביקורו הראשון של נשיא גואטמלה בצרפת מאז ביקורו של הנשיא אלברו ארסו בשנת 1999. הוא התקבל על ידי נשיא צרפת, משרדי הכלכלה והפנים, נשיא הסנאט וראש עיריית פריז.
יחסים כלכליים
גואטמלה היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של צרפת במרכז אמריקה, אחרי פנמה וקוסטה ריקה. בשנת 2017, הסחר הדו-צדדי בין המדינות הסתכם ב-100 מיליון אירו. הייצוא הצרפתי העיקרי לגואטמלה כולל מוצרי תרופות, בשמים וקוסמטיקה, וכן מוצרי חלב. הייבוא הצרפתי מגואטמלה כולל מוצרים חקלאיים ואוכל.
כ-20 חברות צרפתיות הוקמו בגואטמלה, כחברות בנות מסחריות במיוחד במוצרי צריכה, טלקומוניקציה, ציוד חשמלי, תרופות ושירותים. חברת פרנקו הצרפתית-בריטית היא המשקיעה הצרפתית המובילה בגואטמלה ומפיקת הנפט הגדולה במדינה.
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני
מעטפת שיתוף הפעולה היא אזורית והפרויקטים מיושמים מהמכון הצרפתי במרכז אמריקה (IFAC) שבקוסטה ריקה. מאמצי שיתוף הפעולה הצרפתיים מסתמכים על רשת התרבות של סניפי אליאנס פרנסייז בגואטמלה סיטי, קצאלטננגו ואנטיגואה גואטמלה, כמו גם התיכון הצרפתי על שם ז'ול ורן, המונה יותר מ-950 תלמידים. צרפת הייתה אורחת הכבוד ביריד הספרים הבינלאומי של גואטמלה סיטי בשנת 2018.
המשרד האזורי של המרכז ללימודי מקסיקו ומרכז אמריקה (CEMCA) מבטיח תיאום עם הקהילות המדעיות והאקדמיות בתחומי מדעי החברה והארכאולוגיה, האחרון הוא מרכיב מרכזי בשיתוף הפעולה בין המדינות.
כמעט 150 סטודנטים מגואטמלה רשומים למוסדות להשכלה גבוהה צרפתים, מה שהופך את צרפת ליעד החמישי הפופולרי ביותר בעולם לאחר ארצות הברית, קובה, ספרד והונדורס.