cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איקה זהר
העשור הראשון והשני של המאה ה-21
משנת 2000 החל ליצור מופעים אור-קוליים שונים, ביניהם מופע יום העצמאות בלונדון שהתקיים באצטדיון ומבלי.
בשנת 2004 החל לנהל את סדנאות התיאטרון ב"מרכז הבמה" בגני תקווה בחסות תיאטרון אורנה פורת. באותה שנה כתב, ערך וביים את המופע "כשאמא באה הנה" עבור הזמרת אופירה גלוסקא ובנה גיא שגיא. בשנת 2005 העלה מחזה יחיד לשחקנית אפרת ארנון, "קשר השתיקה", המיועד לנוער. באותה שנה כתב, ערך וביים את המופע "איגרת של שבת", עבור התזמורת האנדלוסית, והחל לנהל את "סדנת התיאטרון של איקה זהר", אותה הקים.
בשנת 2006 שונה שמה של סדנת התיאטרון ל"סדנת תיאטרון איקה זהר". זהר העלה את מחזהו "חלומות מרקש", ובנוסף ביים וערך את המופע המרכזי של יום העצמאות בערוץ ניקלודאון ששודר בישראל, ארצות הברית והממלכה המאוחדת. ערך וביים עבור "צוותא" את "מלחמה - אופרת רוק" מאת קובי ויטמן ובהשתתפותו בספטמבר.
בסוף שנת 2007 ותחילת שנת 2008 החל לנהל את הסטודיו לאומנויות הבמה במדיטק בחולון. במקביל חנך קבוצת ילדים על הספקטרום האוטיסטי, באותן השנים מנתה סדנת התיאטרון שלו כ-120 ילדים ובני נוער. הסדנה העלתה כ-17 תרגילים והפקות שונות במהלך שנת הפעילות. ב-2008 כתב וביים את הסרט "עדים של אלכוהול", המספר את סיפורה של חבורת צעירים הנהרגת כתוצאה משתיית אלכוהול ונהיגה. שחקני "עדים של אלכוהול" הם תלמידי סדנת התיאטרון. ב-2009 ארגן משלחת שחקנים צעירים מסדנת התיאטרון לפולין. המשלחת התארחה בבתי תלמידים פולנים והעלתה בתיאטרון ההרוס בעיר גליביצה את ההצגה "גן עדן" - סיפור הנחשול בתרגום סימולטני לפולנית. הקבוצה הישראלית קיימה סדנאות תיאטרון משותפות וצעדה יחד עם הנוער הפולני במיידנק ובאושוויץ. ב-2010 כתב וביים מחזמר קומי מקורי על פי סדרת הטלוויזיה "סקראבס" ואת המחזה "משוגעת" מאת יעל רונן.
ב-2011 העלה את גרסתו למחזמר "שיער" בגני תקווה. הוא הקים בהיכל התרבות במודיעין-מכבים-רעות סדנת תיאטרון, שהעלתה מחזמר מקורי פרי עטו, "תהילה". כתב וביים את "רגע לפני גיוס" - מחזה המפגיש 4 תלמידי י"א בשבוע גדנ"ע עם חיילת במאית המכינה סרט לקראת גיוס. בתפקיד אורח הופיע דליק ווליניץ. בספטמבר כתב וביים את המופע "בגלל הרוח" לרגל חגיגת 90 שנה לקיבוץ עין חרוד מאוחד.
ב-2012 ביים בסדנת התיאטרון שלו את ההפקות: "חברות הכי טובות" - מאת ענת גוב, "פרנצ'פרייז או שהזין יגיע לרצפה" - ביצוע חדש לקומדיה דל'ארטה שנכתבה יחד עם התסריטאי אורי גרוס. בשנה זו מנתה הסדנה כ-180 ילדים ובני נוער ש-60 מהם נבחרו להשתתף בגרסה חדשה למחזמר "אנני" שביים. כתב וביים את ההצגה "אמרתי לא." - שילוב של סרט קולנוע קצר ומונולוג. בסרט משתתפים תלמידי סדנאות התיאטרון שלו. ההצגה מתארת את סיפורה של נערה הנאנסת על ידי אהובה וחבריו.
בשנת 2013 הפיק וביים בגני תקווה את המחזמר "גלגל החיים" - עיבוד לסרט "מלך האריות". כתב וביים את המחזה "קוד הכבוד" עבור קבוצת האנסמבל של סדנת התיאטרון. בדצמבר ביים בפסטיבל "חג המחזמר בת-ים" את המחזמר "בדידותו של אדם" מאת מאור כהן. המחזמר הוצג בהיכל התרבות בת ים בליווי סימפונט רעננה. בשנת 2014 הפיק וביים מחזמר מקורי פרי עטו, עיבוד חדש ל"תום סוייר" של מארק טוויין. בשנת 2015 כתב וביים גרסה מיוחדת לסרט "הלהקה" כמחזמר המשלב את סיפורו האישי. בהפקה השתתפו גם בניו, איתמר זהר כשחקן ומתופף ודניאל זהר כגיטריסט. בנוסף, העלה מחזמר מקורי - "סיפורו של צעצוע". באותה שנה גם ביים את המחזה "מקווה" מאת הדר גלרון.
בשנת 2016 העלה את המחזמר "אוליבר" ואת המחזה "מזריץ'" מאת אפרים סידון ואיציק ויינגרטן. בשנת 2017 הפיק בפעם השנייה את המחזמר "אנני". סדנת התיאטרון שלו עיבדה את הסרט "שבעה" מאת רונית ושלומי אלקבץ. יצר את מופע ה-20 לכפר האורנים. בשנה שלאחר מכן, יצר את חגיגות ה-70 לקיבוץ צובה. בשנת 2018, בחג שבועות, עלה המחזמר "שומרי הזמן" שכתב וביים לציון 70 שנים למדינה, בו השתתפו למעלה מ-80 מתלמידי סדנת התיאטרון שלו. בשנת 2019, בחג השבועות, עלה המחזמר "שרק" שביים, בו השתתפו למעלה מ-70 מתלמידי סדנת התיאטרון שלו. בשנת הפעילות 2020 כתב וביים מחזה מקורי על פי שירי אל תקרא לי שחור מאת דן אלמגור ובני נגרי בניהול מוזיקלי של אלעד פרץ.
העשור השלישי של המאה ה-21
ביוני 20 עזבה סדנת התיאטרון את מרכז הבמה בגני תקווה ויצאה לדרך חדשה. הסדנה מתקיימת כיום במרכז התרבות בסביון. בספטמבר 2021 כתב וביים את חג ה-100 לקיבוץ עין חרוד עם שירים שהלחינה נורית הירש במופע השתתפו כמאתיים מחברי הקיבוץ. באפריל 22 העלה את "המרה" על פי ספרה של אמילי דנפורת' בביצוע אנסמבל סדנת תיאטרון איקה זהר, "בין אתמול למחר" - מופע ה-70 לקיבוץ געש, לו גם כתב את שיר הנושא בהלחנת קובי אשרת ובהשתתפות חברי הקיבוץ. ביולי 2022 יצר וביים עבור "אבגי הפקות"את {ללא גבולות}, שילוב של סרט ומונודרמה את המונולוג כתב איקה זהר. ההצגה מספרת את סיפורה הטראגי של נערה העוברת שיימינג שמביא אותה את מותה.באוקטובר 22 ביים את "זה איננו חלום" - מופע שנת ה-70 לקיבוץ "להב" בו השתתפו כ-120 חברי קיבוץ בגילאי 5 - 90. למופע כתב את שיר הנושא באותו שם.
אדמונד שמילוביץ'
אדמונד שמילוביץ' (ברומנית: Edmond Smilovici; 24 בדצמבר 1921 - 24 במאי 1979) היה כדורגלן ומאמן ישראלי אשר נולד ברומניה ואימן את נבחרת ישראל בכדורגל בשנים 1971–1973.
קריירה
שמילוביץ' נולד בבוקרשט והחל לשחק כדורגל בקבוצת מכבי בוקרשט. לאחר שעלה לארץ ישראל שיחק כקשר שמאלי במכבי רחובות, הפועל תל אביב (עונת 1951/1952) והפועל רמת גן. בעונת 1953/1954 עבר להפועל כפר סבא. תחילה כשחקן ובהמשך כמאמן.
לזכותו של שמילוביץ' שתי הופעות במדי נבחרת ישראל, הראשונה בשנת 1949 במשחק ידידות מול, והאחרונה במשחק ידידות מול בשנת 1950.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון. בעונת 1954/1955 היה מאמנה של הפועל כפר סבא. משנת 1958 היה מאמן הפועל תל אביב, אך לא זכה להצלחות עם הקבוצה וכעבור שנתיים עזב.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 שימש כעוזרו של גיולה מאנדי, מאמנה של נבחרת ישראל.
בעונת 1964/1965 אימן את הפועל פתח תקווה. בתחילת העונה הכפולה 1966/1968 אימן את הכח רמת גן אך התפטר לאחר שלא מולאו דרישותיו המקצועיות.
בעונת 1968/1969 אימן את הפועל ירושלים והביאה לצמרת הליגה תוך הצגת כדורגל התקפי. שמילוביץ' ואליעזר שפיגל מילאו בצוותא את מקומו של מאמן הנבחרת הישראלית באותה עת, עמנואל שפר (שנעדר עקב היותו עם נבחרת הנוער בבנגקוק בטורניר גביע אסיה) במשחק בינלאומי מול נבחרת אוסטריה באפריל 1969.
בעונת 1969/1970 אימן את מכבי חיפה, והוביל אותה למקום השלישי בטבלה.
משחקיו הראשונים כמאמן נבחרת ישראל היו בנובמבר 1971 במסע לאוסטרליה בו נערכו שלושה משחקי ידידות מול הנבחרת המקומית. בטורניר הקדם אולימפי ב-1972, לא הצליחה הנבחרת שבהדרכתו להעפיל למשחקי אולימפיאדת מינכן, לאחר שנוצחה על ידי נבחרת תאילנד בבעיטות הכרעה מ-11 מטר. כמו קודמו בתפקיד, עמנואל שפר, נכנס שמילוביץ' לעימותים עם כוכב הנבחרת גיורא שפיגל.
גם במשחקי הקדם גביע עולמי שנערכו ב-1973 לא הצליחה נבחרת ישראל להעפיל למשחקי הגביע העולמי במינכן ב-1974, לאחר שנוצחה בהארכה במשחק מול קוריאה הדרומית. המשחק שהתקיים בסיאול במאי 1973 היה משחקו האחרון של שמילוביץ' כמאמן הנבחרת והוא הוחלף על ידי דוד שווייצר.
בסך הכל שיחקה נבחרת ישראל בהדרכתו 17 משחקים, בהם השיגה 9 ניצחונות, 4 תיקו ו-4 הפסדים.
מפרץ ריגה
מפרץ ריגה (בלטבית: Rīgas Jūras Līcis; באסטונית: Liivi Laht) הוא מפרץ בים הבלטי, בין לטביה לאסטוניה.
שטח מפרץ ריגה הוא 18,000 קמ"ר כשהעומק המרבי הוא 54 מטר מתחת פני הים. מפרץ ריגה מנותק באופן חלקי מהים הבלטי על ידי האי האסטוני סארמאה, בעיקר על ידי חצי האי סורבה והאי הסמוך מוהו. מפרץ ריגה מחובר לים הבלטי רק דרך מצרי סור (Suur Väin) בצפון ומצר אירבה (אסטונית: Irbe Väin; לטבית: Irbes Jūras Šaurums) במערב. האי רוהנו (Ruhnu) במרכז מפרץ ריגה שייך לאסטוניה.
בין הערים השוכנות לחופי המפרץ נמצאות ריגה, יורמלה ופרנו. הנהרות העיקריים הזורמים אליו הם דאוגבה, ליילופה, גאויה, וסאלאקה.
Die a Legend
Die a Legend הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי פולו ג'י. האלבום יצא לאור ב-7 ביוני 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
ביקורות
האלבום זכה לשבחים מצד המבקרים עם צאתו לאור. שלדון פירס מפיצ'פורק נתן לאלבום דירוג של 8.3 מתוך 10 והעניק לו את פרס "המוזיקה החדשה הטובה ביותר". בסקירתו, הצהיר כי פולו "משלב פופ ודריל בקלות ומספק ההופעת בכורה בולטת ברחובות שיקגו, המעוצבת בקפידה ומסופרת בכנות". ריילי ואלאס מ-HipHopDX אמר כי "ישנה תערובת מעוצבת להפליא של כנות וטרגדיה בתוך האלבום". משתמשי HipHopDX נתנו לאלבום דירוג של 5/5.
בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-161 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע היישר אל המקום השישי במצעד הבילבורד 200, עם 38,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו, והפך לאלבום הראשון של פולו ג'י בעשירייה הפותחת. בשבוע השני, ירד האלבום למקום השביעי במצעד, עם 29,000 יחידות שקולות לאלבום באותו השבוע. בשבוע השלישי, ירד האלבום למקום העשירי, וצבר באותו השבוע 24,000 יחידות שקולות לאלבום. ב-11 באוגוסט 2020 זכה האלבום בתואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות ויחידות שקולות לאלבום משולבות של למעלה מ-1,000,000 בארצות הברית.
משחק לולאות
משחק לולאות (באנגלית: String Figures) הוא יצירת צורות על ידי הפעלה מעל, או מסביב עצמה של לולאה מחוט חזק או חבל דק, בין אצבעות שתי הידיים של אדם אחד או ידיהם של כמה אנשים. אפשר גם להשתמש בפה, אמת היד או רגליים. בתרבויות שונות אנשים בכל הגילים עוסקים בכך ויש מקומות שבהם סבורים שזהו רק משחק ילדים. אורך החבל צריך להיות 198 ס"מ [6.5 רגל].
לחלק מהצורות מובן או הקשר בהתאם לתרבות או למקום הגאוגרפי בה נוצרו.
ניתן ליצור מגוון גדול של צורות באמצעות החבל. חלק מהמשחקים מיועדים לשחקן בודד, ואחרים לשני שחקנים ומעלה המעבירים ביניהם את הלולאות ומשכללים את הצורות המתקבלות. הגרסה הנפוצה ביותר בישראל היא סבתא סורגת, (באנגלית: "Cup and Saucer" וגם "Cat's cradle"). גם במשחקי יו-יו, נעשה לפעמים שימוש במשחקי לולאות.
משחקי הלולאות השונים נפוצים בכל העולם ומשוחקים כבר מאות שנים. זוג אנתרופולוגים במשך שנות השמונים של המאה ה-19 עד המאה ה-20, ד"ר ריברס וד"ר האדון, חקרו ברחבי העולם את תרבות הפנאי של תרבויות שונות בעולם. צורות רבות נאספו ותועדו מאיים שונים באוקיינוס השקט, האינואיטים שבקוטב ושבטים של אינדיאנים.
צבא מקדוניה הצפונית
צבא מקדוניה הצפונית (במקדונית: Армија на Република Северна Македонија; בראשי תיבות: АРCМ) הוא צבא המורכב מחיל רגלים וחיל אוויר שאחראי על הגנת הריבונות והיושרה הטריטוריאלית של מקדוניה הצפונית. מ-2005, זהו כוח הגנה מקצועי לחלוטין התואם לתקני נאט"ו.
ב-27 במרץ 2020, מקדוניה הצפונית התקבלה כחברה בנאט"ו.
ריבאלדו
ביוגרפיה
בילדותו גדל ריבאלדו בעוני בפאבלה של העיר רסיפה. בעקבות תזונה לקויה ואף רעב, כפי שסיפר בראיונות עבר, הוא איבד חלק משיניו וסבל מברך עקולה.
קריירת מועדונים
ריבאלדו התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 16 בשנת 1989 במועדון סנטה קרוז. לאחר שהרשים בקבוצה זו הוא הצטרף לקבוצה מליגת העל הברזילאית, מוז'י מירים, ב-1991.
ריבאלדו חתם בשנת 1993 על חוזה עם קורינתיאנס. באותה שנה ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת ברזיל, בה הבקיע את שער הניצחון 0-1 על מקסיקו במשחק ידידות.
ריבאלדו חתם על חוזה בקבוצת פלמיירס בשנת 1994, וזכה עימה באליפות ברזיל בעונה זו. הוא זכה עם הקבוצה גם באליפות מחוז סאו פאולו בשנת 1996. הוא עבר לספרד בשנת 1996 והצטרף לשורותיה של דפורטיבו לה קורוניה, ולאחר מכן לברצלונה בשנת 1997.
לאחר שזכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ספרד בעונות 1997/1998 ו-1998/1999, זכה ריבאלדו בפרסי כדורגלן השנה בעולם וכדור הזהב לשנת 1999. אחד ממשחקיו הבולטים של ריבאלדו בברצלונה נערך במחזור האחרון של עונת 2000/2001 מול ולנסיה. ריבאלדו הבקיע שלושער והוליך את ברצלונה לניצחון 3:2 במשחק, שקבע שברצלונה תקדים את ולנסיה ותסיים את העונה במקום הרביעי שהקנה כרטיס לליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. השער השלישי, שהבקיע ריבאלדו במספרת בדקה ה-89 והיה לשער הניצחון במשחק, נחשב לאחד משערי המספרת הגדולים אי-פעם.
ביוני 2002 החליטה הנהלת ברצלונה לשחרר את ריבאלדו מחוזהו שנה לפני סיומו. ריבאלדו חתם על חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה האיטלקית מילאן. לאחר עונה אחת בלבד, בה לא הרבה לשחק, עזב את מילאן. אחרי הופעה קצרה בקבוצה הברזילאית קרוזיירו (11 משחקים בהם הבקיע 2 שערים), הוא חתם על חוזה בקבוצה היוונית אולימפיאקוס לעונת. הוא זכה עם אולימפיאקוס בשלוש אליפויות, ועבר ליריבה העירונית א.א.ק. אתונה בקיץ 2007.
בקיץ 2008 החליט ריבאלדו לעזוב את א.א.ק אתונה ולעבור לבוניודקור האוזבקית. לאחר בוניודקור החליט ריבאלדו, בגיל 38, לפרוש ממשחק פעיל, אולם לאחר זמן מה חזר בו מפרישתו, חתם בקבוצת מוז'י מירים הברזילאית, והושאל מיד לסאו פאולו לעונה אחת. לאחר עונה חתם ריבאלדו בקבוסכורפ, מהליגה האנגולית הראשונה. בינואר 2013 עזב ריבאלדו את הקבוצה האנגולית, וחתם בקבוצת סאו קאטאנו מברזיל.
בסוף 2013 עזב את סאו קאטאנו וחתם שוב במוז'י מירים. בפברואר 2014 שיחקו ריבאלדו ובנו ריבאלדיניו יחד לראשונה במשחק רשמי במדי מוז'י מירים. ב-15 במרץ 2014 הודיע ריבאלדו על פרישה מכדורגל, אך כעבור 15 חודשים, ביוני 2015, החליט לחזור לשחק כדי לסייע למוז'י מירים להינצל מירידת ליגה. הוא הספיק לשחק שוב לצד בנו, ושניהם אף כבשו שער באותו משחק, לפני שפרש סופית מכדורגל בגיל 43, באוגוסט 2015.
נבחרת ברזיל
ריבאלדו שיחק 74 משחקים בנבחרת ברזיל והיה שחקן חשוב בנבחרת ששיחקה במונדיאל 2002. זאת, על אף שקיבל קנס גדול מפיפ"א בגלל התנהגותו במשחק נגד נבחרת טורקיה בשלב הבתים המוקדם, בו התקוטט עם שחקן טורקי.
Going Under
Going Under (בעברית: הולכים מתחת) הוא הסינגל השני של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס מאלבום האולפן הראשון של הלהקה Fallen. הסינגל יצא ב-9 בספטמבר 2003. השיר תוכנן תחילה להיות הסינגל הראשון של הלהקה, אולם מאחר שהסינגל Bring Me to Life יצא באלבום פסקול הסרט דרדוויל, הוחלט להוציאו בתור הסינגל השני של הלהקה.
רקע
השיר Going Under נכתב על ידי איימי לי, בן מודי ודייוויד הודג'ס. השיר מתאר מערכת יחסים מתעללת מצד בן הזוג ואת ההחלמה ממנה, אולם הוא יכול לתאר כל מערכת יחסים בה יש התעללות, כפי שהצהירה לי במספר ראיונות:
לשיר יצאו מספר גרסאות, ביניהן גרסת דמו שהוקלטה לפני צאתו של האלבום Fallen, גרסה אקוסטית שהוקלטה זמן מעט לאחר צאת האלבום, וכן גרסה אינסטרומנטלית שהוקלטה בשנת 2002.
את השיר ניתן לשמוע בכתוביות הסיום של משחק הווידאו Enter the Matrix שיצא בעקבות הסרט מטריקס. כמו כן, השיר מופיע בקדימון ובסרט "טריסטן ואיזולד". בנוסף השיר הופיע בסדרת הטלוויזיה אנג'ל.
רשימת השירים
הסינגל שיצא ב-9 בספטמבר 2003 בבריטניה וב-15 בספטמבר בשאר העולם כלל בתוכו 4 שירים:
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בברלין, אולם רובו צולם בלוס אנג'לס שבקליפורניה במהלך חודש מאי 2003, והוא בוים על ידי פיליפ סטוצל שביים גם את הקליפ של "Bring Me to Life". לי עיצבה בעצמה את שתי השמלות שהיא לובשת בקליפ.
אורפנד לנד
אורפנד לנד (Orphaned Land, בעברית "ארץ יתומה") היא להקת פרוגרסיב מטאל ישראלית, שידועה בתור החלוצה בסגנון האוריינטל מטאל. הלהקה נוסדה ב-1991 על ידי קובי פרחי ואורי זילכה, תחילה בשם "Resurrection" ("תחייה"). הרכב הלהקה כלל בשנותיו הראשונות את קובי פרחי (שירה), אורי זילכה (גיטרה באס), יוסי סאסי (גיטרה, וכלי מיתר אתניים), מתי סוטיצקי (גיטרה) וסמי בכר (תופים), ואף על פי שידעה מספר שינויים במהלך השנים, כל חבריה המקוריים פרט לסמי בכר נשארו בה עד שנת 2012. מתי סוטיצקי פרש מהלהקה ביוני אותה שנה, ויוסי סאסי בינואר 2014. הרכב הלהקה הנוכחי כולל את פרחי ואת זילכה, את חן בלבוס בגיטרה ובשירת רקע את מתן שמואלי כמתופף ואת עידן אמסלם בגיטרה.
אף על פי שהחלו את דרכם כלהקת דת'-דום, חברי ההרכב הושפעו ממגוון סגנונות ובפרט מוזיקת עם יהודית ומזרח תיכונית, וכיום הם שמים דגש על שילוב בין אלמנטים יהודיים ומוסלמים בעזרת תערובת מוזיקלית המשלבת מוזיקה מזרחית אותנטית, ובעזרת מלל העוסק ברוחניות, דת (כולל פסוקים מהתנ"ך, מהברית החדשה ומהקוראן), מיתולוגיה וחיי האדם. במשך רוב שנות פעילותה, הלהקה לא פרצה למעגל המודעות הרחב בישראל, אך היא הגיעה למודעות בינלאומית וצברה פופולריות גדולה בעיקר בטורקיה ובמדינות ערב, אף על פי שהשמעתה שם היא לרוב בלתי חוקית, ואף אפשרה את הורדת המוזיקה שלה בחינם במדינות שבהן נאסר למכור את אלבומיה. חברי הלהקה מתגאים מאוד בבסיס המעריצים שלהם ממדינות אלה השומע אותם במחתרת. הלהקה מכנה את עצמה לעיתים "בית כנסת למטאליסטים", ואת הז'אנר שבמסגרתו היא פועלת – "אוריינטל מטאל".
ראשית הלהקה
אורי זילכה וקובי פרחי היו כבני 16 כשהקימו את הרכב הדת' מטאל "Resurrection" בשנת 1991. פרחי נולד ביפו אך עקר עם משפחתו לבת ים שם גר זילכה. כבר אז הכירו כמה מהאנשים שמלווים את הלהקה עד היום.
מיאסניקוב כתב בשיתוף עם הלהקה את המילים לשיריהם בכל האלבומים שלהם, ואילו אחיו הצעיר של אורן, חן בלבוס, שימש לימים כגיטריסט שני מחליף בלהקה.
הלהקה החלה להתעצב כאשר בשנת 1992 הצטרף אליה המתופף סמי בכר, והגיטריסטים מתי סוטיצקי ויוסי "סאסי" סהרון, שניהם מפתח תקווה. בתקופה הזו החלו חברי הלהקה לאמץ לעצמם השפעות אתניות ומזרח-תיכוניות"
עם התייצבות הלהקה בהרכב הראשון שלה, גילו חבריה כי גם בארצות הברית קיים הרכב בשם "Resurrection", ובמקביל החליטו שהגיע הזמן לשנות את שמה לשם בוגר יותר שייצג את הכיוון שפנו אליו. זילכה בחר להשתמש במונח "ארץ יתומה", הלקוח משירו של יהודה פוליקר "רוחות מלחמה", וכך שינתה הלהקה את שמה ל-"Orphaned Land". לטענת זילכה, המוזיקה של פוליקר השפיעה רבות על הסגנון שלו. במקביל החלו לעבד חלק מהטקסטים שכתב מיאסניקוב לבדו או בשיתוף עם פרחי. מיאסניקוב טען שבשומעו את הביצועים הסופיים של השירים שכתב, התקשה תחילה לזהות כי המבצעים הם אכן אורפנד לנד וכי הטקסטים נכתבו תחת ידיו.
באותה תקופה החלה הלהקה לצבור תאוצה - תחילה במופעים במועדונים שונים וביניהם הרוקסן בתל אביב, אחר כך גם בהקלטת הדמו "The Beloved's Cry", ואף במופעי פתיחה ללהקות כמו קת'דרל ותיאמת. באותה תקופה עשו לעצמם חברי הלהקה שם של מושכי-צרות, ופרחי אף נקלע לעימותים עם לירון תאני, אז תקליטן מועדון הרוקסן.
שני האלבומים הראשונים
הלהקה חתמה בלייבל הצרפתי "Holy Records", ובו הפיקה בשנת 1994 את האלבום הראשון שלה- Sahara. האלבום הורכב בחלקו משירים שכבר הופיעו בדמו שקדם לו, ובחלקו משירים מקוריים. כבר באלבום זה ניכרת ההשפעה של המוזיקה האתנית-מזרחית על הלהקה, אף כי האלבום נטה לכיוון דת'-דום יותר מכל יצירותיה המאוחרות.
הלהקה סיימה להפיק את אלבומה השני, "El Norra Alila", בשנת 1996. האלבום היה מפותח מקודמו - השירים היו מגוונים באורכם, פרחי שכלל את שירתו בשילוב מספר סגנונות מהגראולינג ועד שירה נקייה, והאלבום כולו נטה יותר לכיוון הפרוגרסיב במבנה השירים והמורכבות שלהם. בנוסף, האלבום, רובו ככולו, עסק מפורשות בנושאים של דת ואמונה, שהפכו לקו מנחה בכל שנות יצירותיה של הלהקה. הלהקה החלה את שיתוף הפעולה הארוך והפורה שלה עם אבי אגבבה, שסיפק את כלי ההקשה האתניים בכל אלבומיהם הבאים ואף בחלק מההופעות החיות.
זמן קצר לאחר הוצאת האלבום חתמה הלהקה בלייבל Century Media".
אלבום שלישי
זמן קצר לאחר החתימה ב-Century Media, ב-1997, נפלה הלהקה לתרדמת יצירתית, כאשר חיכוכים נוצרו בין חברי הלהקה וכל אחד פנה לדרכו. חברי הלהקה החלו לפנות לכיוונים שונים, מה שהיה הכרחי היות שאף אחד מהם לא יכול היה להתפרנס כמוזיקאי בלבד. סוטיצקי טס למזרח הרחוק, סאסי התחתן והחל לעבוד בתחום ההיי טק, זילכה עבד כמוכר בחנויות מוזיקה שונות ופרחי הקים את חברת MDMA שהתמחתה בייבוא מוזיקת מטאל וטראנס לישראל.
לקראת סוף 2001 חזרה הלהקה להופיע בישראל ובטורקיה. ב-2003 הלהקה קיימה לראשונה הופעה אקוסטית שבה ביצעה את שירי המטאל שלה בעיבודים שקטים. באותה השנה הודיעה הלהקה על הקלטת אלבום חדש. אולם, המתופף סמי בכר והקלידן איציק לוי לא שבו יותר לעבוד עם הלהקה. עדן רבין הצטרף ללהקה כקלידן. הלהקה גם גייסה לשורותיה את המתופף אבי דיאמונד, אף כי באלבום הוא עדיין אינו מוזכר כחבר להקה אלא רק כנגן. גם הזמרת שלומית לוי החלה להשתתף באופן פעיל בשירה ובקולות רקע, ואף מלווה את הלהקה בהקלטותיה ובהופעות חיות עד היום.
האלבום השלישי, Mabool ("מבול", 2004) יצא שמונה שנים לאחר El Norra Alila. היה זה אלבום הקונספט הראשון של הלהקה, ושיריו מהווים סיפור רציף המציג את גרסתה היצירתית של הלהקה לסיפור המבול התנ"כי. פרחי טען שבנוסף לסיפור התנכ"י, שאבה הלהקה השראה מניסיונותיהם של אלון מיאסניקוב וחבריו בסיאנס.
האלבום נטה הרבה יותר לכיוון המטאל המתקדם, אף כי עדיין נשתמרו בו אלמנטים של דת' מטאל. שני שירים מתוך האלבום זכו לוידאו-קליפים- "Ocean Land" ו"נורא אל נורא".
לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה לסבב הופעות בעולם, ואף השתתפה ב"פסטיבל העוד". כשנה לאחר סיום האלבום, עזב עדן רבין את הלהקה מסיבות אישיות.
אלבום רביעי
אורפנד לנד הכריזו על הפקת אלבום חדש ב-2006, ואף הוסיפו כי האלבום יופק על ידי סטיבן וילסון, סולן להקת פורקיופיין טרי ומחברי להקת בלקפילד (אותה ייסד יחד עם אביב גפן), אשר ברזומה שלו כמוזיקאי בולטת אף הפקת שלושה אלבומים של להקת המטאל המובילה אופת'. וילסון טען שכאשר שמע את שני האלבומים הראשונים של הלהקה, התרשם עמוקות מהמוזיקה אך הרגיש שההפקה דורשת שיפור, ועל כן שמח מאוד להשתתף בהפקה. הוא גם תרם חלק נוסף לאלבום כקלידן. סיפור האלבום הוכרז כמלחמה בין האור לחושך, נושא שהלהקה נגעה בו קלות באלבומיה הקודמים אך הפעם החליטה להרחיב אותו.
ב-10 באוגוסט 2007, עלתה לאינטרנט ההודעה על עזיבתו של אבי דיאמונד מהלהקה, עקב "מיצוי שיתוף הפעולה בין אבי לבין הלהקה", ובמקומו הצטרף ללהקה מתן שמואלי מהמושב בית יוסף. למרות זאת, הלהקה ביקשה מדיאמונד להקליט איתם את תפקידי התופים באולפן, ואילו שמואלי ליווה את הלהקה בהופעות החיות, ובנוסף צילם במסגרת לימודי הקולנוע שלו את הסרט "A Heaven You May Create" שסוקר את תהליך הקלטת האלבום ומקיים ראיונות עם חברי הלהקה. דיסק הסרט חולק כבונוס לרוכשי המהדורה המיוחדת של האלבום.
האלבום יצא ב-25 בינואר 2010 בשם The Never Ending Way of OrWarrioR וזכה מיד לביקורות טובות. על סגנון האלבום אמרה הלהקה, "הוא בין "אל נורא עלילה", שהיה מאוד מורכב וקשה, ל"מבול" - שהיה מאוד פרוגרסיבי ויחסית קומוניקטיבי וקליט". גם באלבום זה הופק קליפ, הפעם לשיר "Sapari", המבוסס על מזמור תימני.
במאי של אותה השנה, הופיעה הלהקה כמופע פתיחה למטאליקה בישראל, וחברי הלהקה הודו שהדבר היווה להם כבוד רב. קירק האמט, הגיטריסט המוביל של מטאליקה, המליץ בעצמו על אורפנד לנד.
בסוף 2011 הוציאה הלהקה DVD בשם "The Road To Or Shalem", שכלל הקלטות של הופעות חיות, סרט דוקומנטרי ובונוסים אחרים, כולל מספר הופעות משותפות עם יהודה פוליקר וסטיבן וילסון. בנוסף, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה עם שתי להקות מתוניס ומאלג'יר.
פרויקטים אחרים, חן בלבוס מחליף את מתי סוטיצקי
ב-11 ביוני 2012 הודיע גיטריסט הלהקה מאז הקמתה, מתי סוטיצקי, על עזיבתו עקב סיבות אישיות. הלהקה הביעה צער רב על עזיבתו, ועם זאת בדומה לעזיבת חברים קודמים הודתה שיש מקום לשיתוף פעולה עתידי איתו.
במקומו של סויטצקי הצטרף ללהקה חן בלבוס. חן, אחיו של אורן שניגן עם הלהקה בימיה הראשונים, היה מיודד עם הלהקה ובפרט עם פרחי מזה שנים, ועוד קודם להצטרפותו ניגן בה לעיתים כגיטריסט-מחליף.
באותה שנה הופיעה הלהקה בפסטיבל הפיוט בירושלים, בשיתוף פעולה עם קובי אפללו, וכן בפסטיבל הפרוגסטייג' בחוף דוגית שבכנרת, שבו התארחו להקות רוק מתקדם מכל העולם.
באוקטובר 2012 הקימו מעריצי הלהקה עצומה הקוראת להעניק ללהקה פרס נובל לשלום בעקבות פעילותיה ברחבי העולם. על העצומה חתמו עד היום אלפי אנשים.
אלבום חמישי
בשנת 2014 יוסי סאסי עזב את הלהקה לטובת התמקדות בקריירה האישית והוצאת אלבום סולו שני, לאחר עזיבתו של יוסי סאסי, עידן אמסלם החליף אותו.
אלבום שישי
בינואר 2018, הלהקה הוציאה את אלבומה השישי, Unsung Prophets & Dead Messiahs. בספטמבר 2018, אורפנד לנד זכתה בפרס הקליפ הטוב ביותר בפרסי מוזיקת הפרוגרסיב בלונדון, עבור הקליפ לשיר "Like Orpheus" מתוך האלבום.
השפעות וסגנון מוזיקלי
הלהקה משלבת מספר סגנונות מוזיקליים, ומתנסה אף באקסטרים מטאל, כשייחודה הוא שילוב אלמנטים של מוזיקה מזרחית אתנית. בתחילת דרכה של הלהקה, היא התנסתה בסגנונות דת' מטאל כמו דת'-דום, פרוגרסיב דת' מטאל ודת' מטאל מלודי, בשילוב עם סגנון האוריינטל מטאל שבו הלהקה חלוצה וידועה במיוחד. מאז האלבום Mabool - The Story of the Three Sons of Seven מ-2004, הלהקה החלה להתרחק מסגנון הדת' מטאל, לטובת מאפיינים "נקיים" יותר של פרוגרסיב מטאל, אך המשיכה לנגן בסגנון האוריינטל פולק מטאל.
תכנים
מרבית הטקסטים של אורפנד לנד קשורים ברוחניות, בחלק מהמקרים בפן הדתי ובחלק לא, אף על פי שאף אחד מחברי הלהקה אינו דתי כיום. גם פרחי וגם זילכה חזרו בתשובה במהלך חייהם ואף חזרו בשאלה.
את מרבית הטקסטים כותב קובי פרחי בשיתוף פעולה עם אלון מיאסניקוב.
שיתופי פעולה והופעה
הלהקה שיתפה פעולה עם מגוון מוזיקאים מישראל ומרחבי העולם, ביניהם קובי אפללו בפסטיבל הפיוט, יהודה פוליקר ויהודה קיסר, סטיבן וילסון, מיראת', חלאס, ארקן, ארתווג, מטאליקה, קת'דרל, תיאמת, ואיברהים טאליסס בטורקיה. הלהקה הקליטה גרסת כיסוי ל-Estarabim - שירו של ארקין קוראי.
אחד משיתופי הפעולה הבולטים ביותר של הלהקה עוד מראשיתה היה עם משפחתו של יוסי סאסי- אחותו הדס סאסי תרמה את קולה בשני האלבומים הראשונים; אביו, דוד סהרון, שר את "שיר המעלות" באלבום "El Norra Alila", ואפילו סבתו תרמה את קולה לצהלולים.מבין המוזיקאים הקבועים שעובדים עם הלהקה ניתן למנות את אברהם סלמאן, נגן קאנון ותיק ומוערך, אבי אגבבה ויציב כספי על כלי ההקשה, ושלומית לוי בשירה, בעיקר החל מהאלבום "Mabool". בין שיתופי הפעולה הבולטים האחרים נכללים מקהלת מורן באלבום "Mabool", תזמורת נצרת באלבום החמישי, האחים עמרם (בניו של אהרון עמרם), מירה עוואד ומקהלת שחר באלבום "All Is One", שבו השתתפו גם המוזיקאים הישראלים יהודה פוליקר וקובי אפללו בהלחנת וכתיבת שניים מהשירים.
הלהקה הופיעה בשלל מדינות ופסטיבלים ברחבי העולם- בין השאר Open Air, Hellfest בצרפת ב-2006, פסטיבל Brutal Assault בצ'כיה, Evolution באיטליה, ו-Wacken.
במהלך ההופעות נוטים חברי הלהקה לעיתים להתלבש בפרטי לבוש מסורתי מדתות שונות - כאפיה, ציצית, שטריימל, וקובי פרחי נוהג לעיתים קרובות להתחפש לישו. גם בתמונות שהתפרסמו בטרם יציאת האלבום "The Never Ending Way of OrWarrioR", היו לבושים חברי הלהקה בלבוש מסורתי, אך כשאלה המחופשים למוסלמים מעיינים בתנ"ך, ואילו אלה המתחפשים לחרדים מתפללים על שטיח מוסלמי. חברי הלהקה הדגישו מספר פעמים את החשיבות שבלבוש המעורב בהופעות.
ביוני 2021 הופיעה הלהקה בהיכל התרבות תל אביב בלווי תזמורת האופרה הקאמרית אשדוד עם 45 נגנים בניצוחו ובניהולו האמנותי של אלון שטרן, מקהלת Hellscore עם 16 זמרים וזמרות, והזמרת נועה גרומן. קהל ההופעה מנה כ-2,500 איש.
הצלחה, השפעה ועמדות
אורפנד לנד זכתה להצלחה בין-לאומית, בעיקר ברחבי מדינות המזרח התיכון. מוזיקאים ידועים בסצנת הרוק והמטאל הישראלית והעולמית כאחד, כגון יהודה פוליקר, קובי אפללו, סטיבן וילסון, קירק האמט, מחבר הספר "Heavy Metal Islam" מארק לוין ועוד רבים שיבחו את הסגנון המוזיקלי הייחודי שלהם. היא גם נחשבת חלוצה בתחומה, שכן בתחילת שנות פעילותה, ז'אנר הפולק מטאל אך החל לצבור תאוצה, והשילוב בין מוזיקה מזרחית למוזיקת מטאל היה לא מקובל ונדיר יחסית, על אחת כמה וכמה בישראל. יסודות ראשוניים של הסגנון נשמעו כבר בצליליה של הלהקה סיילם, אך הללו היו משניים יחסית. במהלך שנות פעילותה של אורפנד לנד קמו להקות נוספות שפעלו במסגרת ז'אנר ה"אוריינטל מטאל" ופיתחו אותו. בין אלה נמנות הלהקות הישראליות מלכאש, דיסטורטד ועם הספר, חלאס הפלסטינית, מיראת' מתוניס, ארקן ועוד. לאורך השנים, אורפנד לנד שיתפה פעולה עם רבות מהן.
ברבות ממדינות המזרח התיכון נאסרת השמעת המוזיקה של הלהקה והדבר נחשב לכפירה, אך מעריציה שומעים אותה במחתרת. הלהקה זוכה למעמד מיוחד בטורקיה, שם היא מבצעת הופעות באופן קבוע ואף קיבלה שם שלושה פרסים לשלום. חברי הלהקה ביקשו אזרחות טורקית.
הלהקה הדגישה במספר הזדמנויות כי הם גאים בזהותם כישראלים וכיהודים. הם נוהגים לצאת לסיבובי הופעות עם דגלי ישראל ולעיתים לובשים בגדים עם ההדפס "אור" או "אור-שלם"- הכינוי שלהם לירושלים.
דיסקוגרפיה
"The Calm Before The Flood" יצא כפרומו לאלבום "Mabool". הוא כולל מספר קטעים מאלבומים קודמים של אורפנד שהוקלטו בהופעה חיה בגרסה אקוסטית וצורף למהדורה המוגבלת של האלבום "Mabool" ."Mabool" ו-"Ararat" יצאו במהדורה מוגבלת של 500 עותקים על גבי תקליט ויניל.
המלחמה העולמית בטרור
המלחמה העולמית בטרור היא סדרת המערכות הצבאיות שהובילו ארצות הברית ומדינות נוספות כנגד ארגוני טרור ומדינות התומכות בטרור לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 במשך כעשור. על פיגועים אלו, אשר גרמו למותם של קרוב ל-3,000 אמריקאים, לקח אחריות ארגון אל-קאעידה בראשות אוסאמה בן לאדן, אשר עיקר בסיסיו היו באפגניסטן. כחודש לאחר הפיגועים קואליציה רחבה של מדינות בראשות ארצות הברית פלשה לאפגניסטן, הפילה שם תוך זמן קצר את משטר הטליבאן והחלה בלחימה מתמשכת מול כוחות של הטליבאן ואל-קאעידה. את הלחימה הנהיג נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, אשר החליט כשנתיים מאוחר יותר להרחיב את הלחימה גם לעיראק. לאחר שגיבש קואליציה מצומצמת יחסית של מדינות, הצבא האמריקני הוביל פלישה לעיראק שגרמה תוך זמן קצר לנפילת משטרו של סדאם חוסיין בדומה למה שקרה באפגניסטן התפתחה ללחימה מתמשכת בארגוני טרור מקומיים בראשות אל-קאעידה. בשנים הבאות השקיעה ארצות הברית מאמצים משמעותיים בהכרעת ארגוני הטרור באפגניסטן ובעיראק ובביסוס משטרים דמוקרטיים פרו-מערביים יציבים במדינות אלו. במקביל נערכו גם מבצעים צבאיים מצומצמים יותר באזורים נוספים במקומות שונים באסיה ובאפריקה.
אף על פי שמבצע המלחמה העולמית בטרור מזוהה בעיקר עם תקופת כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש, נשיא אשר ראה במלחמה זו מדיניות רשמית, היא המשיכה גם בימי נשיאותו של ברק אובמה במהלכו הוצאו כוחות אמריקאיים מעיראק והוכרז הסיום הפורמלי למלחמה עולמית בטרור בשנת 2013 ותוך מספר חודשים הוצעו גם מירב הכוחות מאפגניסטן. תוך זמן קצר מיציאת הכוחות האמריקנים מעיראק נכזבה תקוותם של רבים בעולם והמדינה הידרדרה למלחמת אזרחים כוללת כאשר המדינה העיראקית מאבדת הלכה למעשה נתחים משמעותיים משטחה לטובת ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש), ארגון שרבים מאנשיו הם יוצאי ארגון אל-קאעידה. עקב אירועים אלו החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחדש את הלחימה האמריקנית במזרח התיכון נגד הטרור האסלאמי, ולצורך כך הוא גיבש קואליציה של מדינות המוציאות לפועל תקיפות אוויריות נגד הארגון.
אטימולוגיה
המינוח הרשמי המוקדם ביותר ככל הנראה שדיבר על מלחמה אמריקנית כנגד "הטרור", היה כנראה כאשר בשנת 1984 ממשל רייגן הורה על הקפאת נכסים של מספר ארגוני טרור אסלאמי. ההוראה ככל הנראה נבעה כתגובה לפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות באוקטובר 1983, פיגועים בהם קיפחו את חייהם 241 חיילים אמריקניים וכמה עשרות נוספים. בשנים הבאות גורמים שונים בארצות הברית דיברו לא פעם על מאבק או מלחמה או מערכה נגד ארגוני טרור אסלאמיים ואחרים, ובשנת 1997 מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה הכריז מצידו על "ג'יהאד - מלחמת קודש - על ממשלת ארצות הברית", ובכך הגדיר את המצב בינו לבין ארצות הברית כמלחמה. כשנה לאחר מכן ארגונו של בן לאדן פוצץ את שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה, וכשלוש שנים לאחר מכן הוציא לפועל גם את פיגועי 11 בספטמבר 2001 - פיגועים שרק בעקבותיהם הפכה המלחמה העולמית בטרור למוטיב מוביל במדיניות החוץ של ארצות הברית. בעקבות הפיגועים נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש הציג את הפיגועים כחלק ממלחמה בין המערב לארגוני הטרור, וב-16 בספטמבר 2001, ממעונו בקמפ דייוויד, הוא הכריז על תחילתה של "מלחמה בטרור"; רעיון אותו ניסח בצורה בהירה יותר בנאומו בפני שני בתי הקונגרס ב-20 בספטמבר אותה השנה.
המלחמה העולמית בטרור מכונה גם בשמות רבים נוספים, כגון "מלחמת העולם השלישית", "מלחמת העולם הרביעית" (לאחר המלחמה הקרה כמלחמת עולם), "המלחמה של בוש", "המלחמה הארוכה", ו"המלחמה נגד אל-קאעידה". הכינויים השונים זוכים לפרשנויות שונות ולעיתים הם עוסקים במשמעויות דומות שאין זהות.
באפריל 2007, בשלהי כהונתו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, ממשלתו הודיעה בפומבי כי היא נוטשת את השימוש במונח "המלחמה בטרור", ביטוי אותו היא מצאה לדבריה יותר מזיק מאשר מועיל. בהרצאה בשנת 2011 ראש ארגון ה-MI5 כפר בהגדרה של העימות עם ארגוני הטרור כ"מלחמה", וציין כי פיגועי 11 בספטמבר היוו "פשע, לא אקט של מלחמה", והוא הוסיף ש"אף פעם לא הרגשתי שההגדרה הזאת [של מלחמה] מסייעת ללחימה בטרור". באיחור מה לאחר בריטניה, עם עזיבתו של ג'ורג' ווקר בוש את הבית הלבן גם ארצות הברית החלה להפסיק להגדיר את מצב העניינים כמלחמה. במרץ 2009, משרד ההגנה האמריקני הורה להחליף במסמכים רשמיים רשמיים את המונח "המלחמה העולמית בטרור" בביטוי חדש העונה לשם "מבצעי החירום בחו"ל" (Overseas Contingency Operation, OCO), כאשר המטרות המקוריות של המערכה שהגדיר ג'ורג' ווקר בוש נשמרו והוגדרו כלחימה בטרור תוך התמקדות בארגון אל-קאעידה לצד הקמה של בריתות כנגד הטרור הבינלאומי.
רקע
לצד ארגוני טרור אסלאמים שונים אשר קנו לעצמם שם בינלאומי במחצית השנייה של המאה ה-20, בלט ארגון אל-קאעידה. את מקורותיו של ארגון טרור זה נהוג לנעוץ במלחמה הסובייטית באפגניסטן לאורך שנות ה-80 של המאה ה-20. במסגרת מלחמה זו פלשה ברית המועצות לאפגניסטן במטרה לבסס במקום משטר קומוניסטי. כנגד פלישה זאת מדינות שונות בגוש המערבי כגון ארצות הברית, בריטניה, ערב הסעודית ופקיסטן העניקו תמיכה כלכלית וצבאית ללוחמים אפגנים אסלאמיסטים אשר זכו במערב לשם לוחמי המוג'אהדין. לוחמים אלו ניהולו מלחמת גרילה מול כוחות ברית המועצות, ובכך שירת הדבר לדידם של גורמים רבים במערב את האינטרסים שלו תחת מאמציו להחליש את ברית המועצות במסגרת המלחמה הקרה. באותן השנים היגר אוסאמה בן לאדן לאפגניסטן, קבע שם את מקומו, ועד מהרה הפך לעומד בראשו של ארגון אל-קאעידה שהיה אחד הארגונים שלחמו בסובייטים. בשנים שלאחר המלחמה באפגניסטן, החל ארגונו של בן לאדן לבסס עצמו כארגון מאומן, מלוכד ומצויד, ובמקביל החל להוציא פעולות טרור נגד מי שהוגדרו כאויבי האסלאם. בשנת 1996, השתלט ארגון הטליבאן על אפגניסטן, והחל ליישם במדינה את חוקי השריעה, ובמקביל לתת מקלט, תמיכה ומרחבי אימונים לארגוני טרור אסלאמיים שונים, בדגש על ארגון אל-קאעידה. ארגון זה, הקים תשתית שלמה באפגניסטן, אשר כללה עשרות בסיסי אימונים.
לאורך שנות ה-90 ארגון אל-קאעידה הוציא לפועל שורה ארוכה של מתקפות טרור איכותיות ואפקטיביות, המיועדות בעיקר כנגד יעדים אמריקניים. כך למשל ב-26 בפברואר 1993, הארגון ביצע ניסיון ראשון למוטט את מגדלי התאומים בניו יורק באמצעות משאית-תופת שהתפוצצה בחניון התת-קרקעי של מגדל מספר 1 במרכז הסחר העולמי. 6 אזרחים נהרגו ויותר מ-1000 נפצעו. לאחר מספר שנות רגיעה, ב-7 באוגוסט 1998, ביצע הארגון פיגוע גדול ממדים בשגרירויות האמריקניות בניירובי, בירת קניה, ובדאר א-סלאם, בירת טנזניה. בפיגועים אלו נרצחו 224 בני אדם לרבות 12 אמריקניים, ונפצעו למעלה מ־4,000.
פיגועי 11 בספטמבר
בבוקרו של יום שלישי, ה-11 בספטמבר 2001, תשעה עשר טרוריסטים שהשתייכו לארגון אל-קאעידה חטפו ארבעה מטוסי נוסעים שהמריאו מנמלי תעופה שונים בצפון מזרח ארצות הברית. תחילה, הטיסו החוטפים שניים מהמטוסים, טיסה 175 של יונייטד איירליינס וטיסה 11 של אמריקן איירליינס, לעבר מגדלי התאומים שבמרכז הסחר העולמי שבעיר ניו יורק וריסקו את המטוסים החטופים לתוכם. 147 נוסעי המטוסים נהרגו, בתוך פחות משעתיים שני המגדלים קרסו ובכך הביאו להרג של 2,192 אזרחים, 343 כבאים ו-71 שוטרים. כמו כן ריסקו החוטפים את טיסה 77 של אמריקן איירליינס אל תוך הצלע השמאלית של בניין הפנטגון בארלינגטון הסמוכה לוושינגטון הבירה, כאשר כתוצאה מכך מוסב נזק משמעותי למבנה ונהרגים כל 59 נוסעי המטוס לצד 70 אזרחים ו-55 אנשי צבא על הקרקע. בנוסף הם תכננו לרסק את המטוס הרביעי, טיסה 93 של יונייטד איירליינס, אל תוך בניין הקפיטול, אך המטוס התרסק לבסוף בשדה פתוח ליד שנקסוויל, פנסילבניה, לאחר מאבק בין נוסעי המטוס לחוטפיו, כאשר כל 39 הנוסעים נהרגים. בסיכומו של דבר נספו באירועים 2,977 בני אדם, דבר אשר הופך אירועים אלו למתקפת הטרור הגדולה ביותר בהיסטוריה, ולהתקפה הקטלנית ביותר שספגה ארצות הברית על אדמתה מאז המתקפה היפנית על פרל הארבור בדצמבר 1941.
מיד לאחר הפיגועים גורמי ממשל בארצות הברית הצביעו על ארגון אל-קאעידה כחשוד העיקרי באחריות להם, כאשר הם רואים בפיגועים המשך ישיר למתקפות הטרור שהוציא הארגון כנגד מטרות אמריקניות לאורך כל שנות ה-90. בעוד בתחילה מנהיג ארגון אל-קאעידה אוסמה בן-לאדן הכחיש קשר לאירועים, כשלוש שנים מאוחר יותר הוא לקח אחריות מלאה על הפיגועים, כאשר הוא מציין שהעילות שהביאו אותו להוציא אותם לפועל כוללות את התמיכה האמריקאית בישראל, נוכחותם של חיילים אמריקניים על אדמת ערב הסעודית והסנקציות שהטילה ארצות הברית נגד משטרו של סאדם חוסיין בעיראק. יום לאחר הפיגועים, ב-12 בספטמבר, התכנסה מועצת נאט"ו והכריזה שתקיפת ארצות הברית משמעותה תקיפה על כל המדינות החברות בנאט"ו, ועל כן התגובה תהא בהתאם. הצהרה זו גרמה להחלת סעיף 5 באמנת נאט"ו בפעם הראשונה מאז שנכתב במלחמה הקרה. לצד מעורבות של אל-קאעידה רבים בארצות הברית גם הצביעו על סדאם חוסיין כאחראי אפשרי לפיגועים, וכבר בצהריי ה-11 בספטמבר מזכיר ההגנה דונלד ראמספלד הורה לעובדיו לבדוק האם יש ראיות למעורבות עיראקית בתכנון ובביצוע הפיגועים, על מנת לבחון האם עומד צידוק נוח לתקיפת עיראק כתגובה. בפגישה בקמפ דייוויד כארבעה ימים לאחר מכן שלל הנשיא בוש את היוזמה לתקוף את עיראק.
הפלישה לאפגניסטן
מלחמת אפגניסטן, המכונה על ידי צבא ארצות הברית "מבצע חירות מתמשכת", היא מלחמה שיזמה ארצות הברית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שהעלו את אפגניסטן כחשודה העיקרית במתן בסיסים לאוסאמה בן לאדן ולארגון הטרור אל-קאעידה. במסגרתה נכבשה אפגניסטן והופל שלטון הטליבאן שהתקיים בה.
ארצות הברית קיבלה תמיכה וגיבוי בינלאומיים רחבים, ובין היתר הברית הצפון אטלנטית - נאט"ו - הפעילה לראשונה מאז הקמתה את סעיף מספר 5 באמנתה, לפיו תקיפה באחת המדינות החברות בברית משמעה פגיעה בכל המדינות החברות בה. בנוסף לכך, מדינות רבות כדוגמת סין, רוסיה, והודו הציעו שיתוף פעולה מודיעיני (ורוסיה אף שלחה כסיוע כוחות ספצנאז של השירות הפדרלי ללוחמה בסמים), או כדוגמת יפן וקוריאה הדרומית שהציעו שיתוף פעולה צבאי ורפואי. אחד הביטויים לתמיכה ולגיבוי הרחבים ניתן למצוא בקואליציית "ISAF", שהוקם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 בדצמבר 2001 ומטרתו לשמור על הביטחון והפיתוח של אפגניסטן לאחר מפלת שלטון הטליבאן בה.
לאחר הפלת שלטון הטליבאן וכיבוש הבירה קאבול, הוקם שלטון חדש שהתבסס על הברית הצפונית (איגוד של ארגונים המתנגדים לטליבאן וששלטו באפגניסטן לפני שהארגון השתלט עליה). הקואליציה בראשות ארצות הברית מנסה לייצב את המדינה על ידי ביסוס משטר דמוקרטי בה ועל ידי חיזוק צבאה כדי שיוכל להתמודד עם ארגוני הטרור. בנוסף לכך, הקואליציה עוסקת בפעולות ביטחון שוטף במדינה שכוללות לחימה במעוזי טליבאן החוזרים ומתגבשים במקומות שונים במדינה (הדבר נגרם עקב היעדר צבא חזק שישליט סדר במדינה).
הפלישה לעיראק
מלחמת עיראק או מלחמת המפרץ השנייה (השם הרשמי בצבא ארצות הברית הוא מבצע חופש לעיראק) הייתה פלישה של חילות קואליציה של מדינות (כוח רב לאומי - עיראק, MNF–I) בראשות ארצות הברית ובריטניה ובדחיפת ג'ורג' בוש, לעיראק, בשנת 2003, כדי להפיל את משטרו של סדאם חוסיין. עיקר הלחימה נמשך שלושה שבועות, החל מה-20 במרץ 2003. ההערכות לגבי מספר הנפגעים בשלב זה נעות סביב עשרת־אלפים אזרחים עיראקים, כמה עשרות אלפים של חיילים עיראקיים, ו-172 מחיילי הכוחות התוקפים. בכמה מובנים, זהו חלקה השני של מלחמת המפרץ שהתרחשה ב-1991. לאחר המלחמה נותרו כוחות הקואליציה בעיראק ונאבקו בכוחות גרילה מקומיים, במאבק שנמשך עד 15 בדצמבר 2011, עת הכריזה ארצות הברית רשמית על סיום מעורבותה הצבאית בעיראק. בתשע שנות לחימה אלה, נמנו 4,500 הרוגים אמריקאים וכ-100,000 הרוגים עיראקים.
מזרח אפריקה
"מבצע חירות מתמשכת - קרן אפריקה" (OEF-HOA), הוא מבצע שמטרתו הוגדרה כמלחמה בטרור ובפיראטיות בקרן אפריקה בדגש על סומליה. המבצע הוצא לפועל על ידי כוח מיוחד שהוקם על ידי האמריקנים לצורך העניין - כוח המשימה המשולב לקרן אפריקה (CJTF-HOA). לצד כוח זה, השתתפו בפעילות במקום גם כוחותיהם הצבאיים של מספר מחברותיה של ברית נאט"ו ומספר מדינות מקומיות: סומליה, אתיופיה, קניה וג'יבוטי. כוח נוסף שפועל במסגרת המבצע, הוא הכוח הימי הרב לאומי כוח משימה משולב מספר 150 - כוח שהוא למעשה שלוחה של כוחות הקואליציה הפרו-אמריקנית במלחמת עיראק, כאשר תפקידו לצד לוחמה נגד הפיראטיות באזור, הוא אבטחה ספציפית של מפרץ עדן, על-מנת לאפשר זרימה סדירה של ציוד, סחורות וכוח אדם מארצות הברית ואירופה לעיראק. הכוח מורכב בעיקר מצבאותיהם של ארצות הברית, קנדה, צרפת, בריטניה, גרמניה, דנמרק ויפן.
במהלך הלחימה במקום, תעשיית הפיראטיות באזור ספגה מכה קשה אך לא מוגרה לחלוטין, כלי שיט רבים שנכנסו לסכנת שוד חולצו על ידי הכוחות הצבאיים שבמקום ובסיסי פיראטים וכלי שיט של גורמים מעין אלו הותקפו. במסגרת המלחמה בטרור שבאזור, ובעיקר בארגון אל שבאב - מאות טרוריסטים נהרגו או נעצרו, ורבות מתשתיות ובסיסי הטרור במקום הושמדו.
במהלך כלל הלחימה במקום, 29 חיילים אמריקניים נהרגו. מנגד, 110-158 טרוריסטים ופיראטים נהרגו אף הם ויותר מ-1,200 טרוריסטים ופיראטים נעצרו.
מערב אפריקה
"מבצע חירות מתמשכת - חוצה סהרה" (OEF-TS), הוא מבצע שמטרתו היא להגביר את הביטחון, השיטור, הסדר והיציבות באזור הסהרה והסאהל שבאפריקה, כנגד פעילות טרור, שבשנים שטרם לכן קנה לו אחיזה באזור, וכנגד סחר בסמים ונשק במקום. בפרט, מטרת המבצע היא לשפר את יציבותן של אלג'יריה, צ'אד, מאלי, מאוריטניה, ניג'ר, סנגל, ניגריה ומרוקו - מדינות שהוגדרו כמאוימות מהטרור באופן מיידי. ב-7 בינואר 2007, אישר הקונגרס הקצבה של 500 מיליון דולר בפריסה ל-6 שנים למען המטרה, ובאותו היום נשלחו כוחות אמריקניים לאזור, כאשר הם חוברים לכוח בינלאומי אפריקני שהוקם באזור. הכוח הבינלאומי הכולל של המבצע כלל כ-1,325 אמריקנים, 200 קנדים,כ-900 מרוקאים, כ-400 מאלים,כ-250 אלג'יראים, 1000 מאוריטנים ו-25 רופאים סנגלים. העיסוק המרכזי של הכוחות האמריקנים, היה באימון וציוד של הכוחות המקומיים, על-מנת להכשירם ללוחמה בטרור.
מלבד ענייני ביטחון, חוק וסדר, עסק הכוח הבינלאומי גם בפעילות הומניטרית באזור, אשר כלל סיוע לאוכלוסייה המקומית, מתן עזרה רפואית, תפעול מערכות חינוך, פיתוח כלכלי ועוד.
דרום אסיה
המלחמה בצפון-מערב פקיסטן הוא סכסוך מזוין בין הכוחות המזוינים של פקיסטן בתמיכה ובמעורבות של ארצות הברית לבין קבוצות מיליטנטים אסלאמיות, המורכבות מאנשי שבטים, חברי טליבאן וחברי מוג'אהדין. העימות החל ב-2004 לאחר שהצבא הפקיסטני ניסה לתפוס חברי אל-קאעידה באזור הררי בשם וואזיריסטאן, אליו נמלטו טרוריסטים רבים מאפגניסטן השכנה (לרבות מנהיג ארגון אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן). המבצע גרם להתקוממות מזוינת מצד המקומיים, ובעקבותיו נהרגו 7,000 אזרחים ויותר מ-3,440,000 אזרחים נאלצו לנטוש את בתיהם.
המעורבות של ארצות הברית בלחימה באזור, התבטאה בעיקר בתמיכה בכוחות הפקיסטניים, בהפעלה נרחבת של מזל"טים לשם איסוף מודיעין, חיסולים ממוקדים ותקיפת יעדים מהאוויר, ובהפעלת אנשי CIA וחיילי הכוחות המיוחדים של ארצות הברית בשטח.
במהלך הפעילות האמריקנית בצפון-מערב פקיסטן, אותר אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון אל-קאעידה, אשר כאמור אחראי לסדרת פיגועים רצחניים ברחבי העולם ובהם פיגועי 11 בספטמבר, העילה למלחמה העולמית בטרור. בהוראתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, ובביצוע לוחמי כוחות הקומנדו המיוחדים, "צוות שש" של יחידת "אריות הים" (Navy SEALs) חוסל בן לאדן במסגרת מבצע חנית נפטון, ב-2 במאי 2011, בעיר אבוטאבאד, כ-50 קילומטרים צפונית לאיסלאמאבאד בירת פקיסטן. מדובר היה למעשה במילוי אחד היעדים החשובים והסימבוליים ביתר של המלחמה העולמית בטרור - עשיית דין באחראים לפיגועי 11 בספטמבר. לאחר ההתנקשות באוסאמה בן לאדן, הכריז אובמה שהמטרה המרכזית במלחמה העולמית בטרור בכלל ובזו שבצפון-מערב פקיסטן בפרט, הושגה.
דרום מזרח אסיה
בינואר 2002, החל הצבא האמריקני לפורס כוחות צבא באיי הפיליפינים בתיאום עם שלטונות המדינה, שכמעט איבדה את אחיזתה ושליטתה במספר איים בדרום המדינה בעלי רוב המוסלמי, אליהם החלו לחדור ארגוני טרור אסלאמיים. המטרה הייתה לייעץ ולסייע בפועל לכוחות המזוינים של הפיליפינים במאבקם נגד קבוצות אסלאמיות פיליפיניות. בתחילה, הפעילות בעיקר התמקדה בחיסולן של קבוצות אבו סיאף ואל-ג'מאעה אל-אסלאמיה (JI) ממעוזם באי הדרומי באסלאן. החלק השני של המבצע היה למעשה תוכנית הומניטרית בשם "חיוכי מבצע", אשר מטרתה הייתה לספק טיפול רפואי ושירותים חיוניים לתושבי אזור באסלאן, לאחר שהמקום נפגע מהקרבות. במהלך הלחימה בפיליפינים, נהרגו 17 חיילים אמריקניים וכ-315 חמושים איסלאמיים.
התייצבות המזרח התיכון (2007–2011)
בעשורים האחרונים, השלטון המרכזי בתימן סבל מחולשה והמערכת השבטית הייתה חזקה כתמיד. מפאת דברים אלו, נותרו בתימן אזורים נרחבים במדינה חסרי חוק וסדר, אשר היו למעשה פתוחים לאימונים ופעילות של ארגוני טרור מילטנטיים. כתוצאה מכך, קנה לו ארגון אל-קאעידה אחיזה חזקה במדינה זו. החל מראשית המלחמה העולמית בטרור, ניהלה ארצות הברית סדרה של תקיפות צבאיות על חמושים של אל-קאעידה בתימן, בין השאר, באמצעות שימוש מוגבר במזל"טים. בנוסף, במטרה לתמוך במאמציה העצמאיים של תימן להילחם בטרור, הגדילה ארצות הברית, את חבילת הסיוע הצבאית שלה לתימן מפחות מ-11 מיליון דולר בשנת 2006 ליותר מ-70 מיליון דולרים בשנה 2009, כמו גם מתן עד 121 מיליון דולר לפיתוח צבאי לשלוש שנים.
פעולות טרור עיקריות
החל מפיגועי 11 בספטמבר שפתחו למעשה את המלחמה העולמית בטרור ועוד במעט לפניהן, הוציאו לפועל ארגוני טרור אסלאמיים פעולות טרור כנגד מטרות מערביות ואחרות. מרבית מפעולות אלו מאופיינות בפגיעה המונית באזרחים חפים מפשע באמצעות חוליות טרור המשתמשות בירי קל ופיצוץ חומרי נפץ.
אבדות
אין מידע מדויק לגבי מספר ההרוגים והנפגעים במלחמה העולמית בטרור. מספר ההרוגים במערכות הצבאיות שניהלו ארצות הברית ובנות בריתה ברחבי העולם, נע בין 284,063 ל-397,703, כאשר מתוכם כעשרת אלפים אמריקניים. בנוסף לכך, נהרגו גם במהלך אותה התקופה כ-3,800 איש, מרביתם בני העולם המערבי, כתוצאה מטרור אסלאמי נגדי (לרבות פיגועי 11 בספטמבר).
עלויות
אין הסכמה לגבי העלויות של המלחמה העולמית בטרור, מבחינתה של ארצות הברית, והחישובים השונים נעים בין 1.2 ל-3 טריליון דולר בקירוב. *) הערה: החישוב של הקונגרס, היא חישוב צר יותר. הוא נוהג לחשב רק דברים הקשורים ישירות למלחמה העולמית בטרור. לעומתו מכון ווסטון ללימודים בינלאומיים נוהג לחשב גם עלויות היקפיות, כמו השקעות אזרחיות אמריקניות בעיראק ובאפגניסטן, הרחבת הצבא האמריקני כתוצאה מהמלחמה וכו'.
ביקורת
ביקורת על המלחמה העולמית בטרור, מגיעה מכיוונים שונים, בעיקר טענות שהעניין כרוך בבעיות מוסריות של הפרת חירויות אזרח וזכויות אדם, טענות לחוסר יעילות וטענות לעלות כלכלית גבוהה. בנוסף, הרעיון של "מלחמה" נגד טרור ספג ביקורת בטענה שאין אפשרות של ממש להילחם בטרור, היות שהוא איננו גורם מדיני. מבקרים אחרים, כמו פרנסיס פוקויאמה, נהג לציין כי "טרור" הוא איננו אויב, אלא טקטיקה. אחרים נהגו לטעון שהמלחמה העולמית בטרור היא למעשה צביעות אמריקנית ופוגעת במעמדה ובתדמיתה של ארצות הברית בעולם.
ארווין גלשאי
ארווין גלשאי (במקור גרוס, בהונגרית: Galsay Ervin; בודפשט, 9 ביוני 1923 – בודפשט, 15 בדצמבר 1976) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי (בס), זוכה פרס האמן המצטיין (1974). בשל כישרונו הוא היה מאוד מבוקש עוד מצעירותו. הוא היה זמר אופרה שהופיע במספר עצום (33) של הצגות בכורה של אופרות מן המפורסמות שבהן.
ביוגרפיה
ארווין גרוס נולד במשפחה יהודית כבנם של בנם של ינה גלשאי (גרוס) (1886–1965), סוחר ושל אירן באואר. במהלך שנות התיכון שלו, לימד אותו לשיר המורה לשירה המפורסם גזה לאסלו. בין 1942 לבין 1944, לא נקרא לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). כיהודי הוא גם לא יכול היה להופיע, אלא במופעי האופרה בפני קהל יהודי בלבד בתיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בראיון לעיתון אוי אלט - עיתון הקהילה היהודית של בודפשט סיפר כך:
קריירה
"הופעתי הראשונה באומיקה – ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך הייתה ב-19 באוקטובר 1942, בתפקיד הרוזן צ'פרנו בריגולטו. עדיין הייתי אז מתחיל בן 19. סיימתי בדיוק את לימודי הווקאלים אצל ד"ר גזה לאסלו. פניתי לד"ר גזה ריבארי שסידר לי אודישן אצל וילמוש קומור וכך קיבלתי את התפקיד הראשון בחיי - כי באותה תקופה לא יכולתי אפילו לחשוב על הופעה במקום אחר בגלל יהדותי. עד סוף חיי אחשוב על וילמוש קומור בהכרת תודה. הוא קרא לי הצידה בזמן החזרה והזהיר אותי: תדאג להגייה ברורה של הטקסט, כי גם מי שיושב בשורה האחורית חייב להבין את השחקן. אני גם חושב גם על דז'ה ארנסטר בהכרת תודה. בשנת 1943 הוטל עלי תפקיד המלך באאידה. את הכהן הגדול גילם דז'ה ארנסטר. באחת החזרות הבחין ארנסטר שאני מסתכל על עצמי בייאוש. שאל אותי "איפה לוחצת הנעל?" אמרתי לו שאני חושש מהביצוע, שכן הוא, ארנסטר, יעלה לבמה מיד אחרי ומי שישמע ממנו את אריה של הכהן הגדול לא יזכור את הזמר המתחיל ששר לפניו. ארנסטר טפח לי על השכם ואמר: 'זה יסתדר איכשהו, אל תפחד'".
הופעתו הראשונה על הבמה בתיאטרון גולדמרק ב-1942, הייתה למעשה משהו קטן ב"ליצנים", ואחריו אכן ההופעה המשמעותית בריגולטו ובמאדאם באטרפליי. בין 1942 ל-1944 הוא שר בסיפורי הופמן, לה טרוויאטה, נשות וינדזור העליזות, נישואי פיגארו, מלכת שבא ופאוסט.
אחרי המלחמה
אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1946 החתים אותה אלדאר טוט בבית האופרה של בודפשט ובמקביל הוא שר עם להקת "האופרה קומדיה" של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עד 1948. בינתיים, המשיך את לימודיו אצל ינה רווס ואצל פרנץ סקייהידי (Ferenc Székelyhidy). הוא פרש בסתיו 1973.
ב-1947, לפי הניסוח של התיאטרון, הוא שר את אחד התפקידים האהובים עליו, דוקטור ברטולו, בהופעה האופראית של "הספר מסביליה". התפקיד הזה הפך אצלו מרכזי כל כך שהרבה שנים מאוחר יותר, ב-1959, כשחגג את הופעתו ה-1000 בבית האופרה, הוא חגג גם את ההופעתו ה-125 בתפקיד זה. הוא התחתן עם הפסנתרנית היהודייה קלרה בנדיקט, שגם היא הופיעה במסגרת אומיקה.
הוא נודע בזכרונו ובכך שלמד תפקיד תוך שעות. זה גרם לו להיות מסוגל ל"דרופ-אין" וירטואוזי. בנוסף, הוא ניחן גם בווירטואוזיות שירה, לשיר נפלא את האריה הצבאית של ברטולו, או את הדואט הקשה של דון פסקואלה. היה לו עוד "תפקיד": הוא היה הסטטיסטיקאי החי, המחשב של בית האופרה. הוא שמר הכל ברשימותיו על חבריו האמנים ועל ההופעותיו.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (4א).
תפקידיו והופעותיו
מספר ההצגות הכורה שלו הרשום במאגר התיאטרון: 33. הרשימה אינה כוללת את כל הופעותיו אלא רק אלא שהוצגו כהצגות בכורה:
זאק סטארקי
זאק סטארקי (באנגלית: Zak Starkey; נולד ב-13 בספטמבר 1965) הוא מתופף בלהקות אואזיס והמי, ובנו של המתופף המפורסם רינגו סטאר, חבר להקת הביטלס לשעבר.
חייו האישיים
סטארקי נולד בלונדון, אנגליה למורין וריצ'רד סטארקי ג'וניור (רינגו סטאר). יש לו שני אחים צעירים ממנו. הוריו של סטארקי נפרדו ב-1974, והתגרשו ב-1975. שניהם התחתנו שוב. אמו של סטארקי נפטרה ב-1994 מלוקמיה, למרות שתרם לה מח עצם לצורך השתלה.
סטארקי נישא לשרה ב-22 בינואר 1985. ב-7 בספטמבר 1985, נולדה בתו.
קריירה
סטארקי קיבל את מערכת התופים הראשונה שלו מאביו. בגיל 8, הוא התחיל להתעניין במוזיקה. בגיל 10, הוא התחיל ללמד את עצמו לנגן בתופים, לאחר שקיבל רק שיעור אחד מאביו, שדיווח שלא רצה שבנו ילך בעקבותיו, ותמיד חשב שבנו יהיה עורך דין או רופא, ולא מתופף כמוהו. <BR>בגיל 12, סטארקי כבר הופיע עם להקה בפאב. בנעוריו, סטארקי היה חבר בלהקת הגראז' רוק "The Next". לאחר מכן עבד עם להקת "Spencer Davis Group". ב-1985, זמן קצר לאחר שהתחתן, הוציא סטארקי גרסה מוזיקלית לספר הרוח בערבי הנחל ביחד עם אדי הארדין.
סטארקי השתתף באלבום האחרון של להקת המי ובמספר הופעות עימם.
ב-2004, הצטרף סטארקי ללהקת אואזיס. במאי 2008 נודע כי סטארקי עוזב את הלהקה לאחר ריב שהתקיים בינו לבין נואל גלאגר. גלאגר אימת את הידיעה, וסיפר שמתופפו של רובי ויליאמס, כריס שארוק יחליף את מקומו של סטארקי.
קמאצ'ו
קמאצ'ו (Camacho) הוא שם משפחה.
On the Run Tour
On the Run Tour הוא סיבוב ההופעות משותף של הזמרת ביונסה עם הראפר גיי זי. זמן קצר לאחר שביונסה וג'יי זי סיימו את מסעי ההופעות שלהם, "The Mrs. Carter Show World Tour" ו- "Magna Carta Holy Grail", יצאו למסע הופעות המשותף. השם של המסע הופעות על שם השיר "Part II (On the Run)" מאלבומו של ג'יי זי "Magna Carta Holy Grail".
בשל הביקוש הרב תוך דקות אחדות נמכרו אלפי כרטיסים, ונוספו עוד הופעות למסע ההופעות. מסע ההופעות היה הצלחה מסחרית גדולה כאשר גרף מעל 100 מיליון דולר ב-21 הופעות בלבד, 19 הופעות באמריקה ועוד 2 בפריז שבצרפת, והיה בין הרווחיים ביותר לשנת 2014. ב-20 בספטמבר 2014 עשו HBO ספיישל מיוחד בו הקרינו את ההופעה האחרונה של מסע ההופעות שהייתה בפריז, עם הופעת אורח של ניקי מינאז'.