cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדוכסות הגדולה של ברג
היסטוריה
בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה, ומקסימיליאן שהפך בינתיים למלך בוואריה מסר את דוכסות ברג לנפוליאון, בתמורה לקבלת נסיכות אנסבך. ב-15 במרץ אותה שנה מסר נפוליאון את השליטה בדוכסות לגיסו ז'ואקים מירא, וצירף לו את דוכסות קלווה ממזרח לריין. ב-12 ביולי 1806 הצטרף מירא לקונפדרציה של הריין, ובתמורה קיבל את התואר דוכס גדול. בהמשך צורפו לדוכסות שטחי רוזנות מארק, בישופות מינסטר, העיר הקיסרית דורטמונד ושטחים רבים מריינלנד-וסטפאליה.
בשנת 1808 הוכתר מירא למלך נאפולי, ודוכסות ברג נשלטה על ידי נפוליאון באוניה פרסונלית. בשנת 1809 מינה נפוליאון את אחיינו הפעוט, הנסיך נפוליאון לואי בונפרטה, בנו של לואי בונפרטה, מלך הולנד, לדוכס הגדול של ברג, ופקידים צרפתיים תחת פייר לואי רודרר ניהלו את השטח בשמו.
הירידה הכלכלית בעקבות המערכת הקונטיננטלית הכושלת של נפוליאון, הובילה לסדרה של הפגנות ומרידות. לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג בשנת 1813 פורקה הדוכסות והשטחים עברו לידי פרוסיה. בקונגרס וינה בשנת 1815 שולבו שטחי ברג בפרובינציית ייליך-קלווה-ברג, בעוד שטחי רוזנות מארק ומינסטר שולבו בפרובינציית וסטפאליה.
פלפלה
פלפלה (בספרדית: Palpalá) היא עיר בפרובינציית חוחוי בארגנטינה. העיר נמצאת במרחק של 13 קילומטרים דרום-מזרחית לסן סלבדור דה חוחוי, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 1,686 קילומטרים צפון-מערבית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
היסטוריה
השם פלפלה הוא ככל הנראה עיוות של השם פספלה (Paspala), שמו של העמק בו נמצאת העיר בשפת קקאן.
פלפלה נוסדה באופן רשמי ב-17 באפריל 1948. בקרבת פלפה הוקם מפעל פלדה בשם "אלטוס אורנוס ספלה" שסיפק תעסוקה למתיישבים. בהמשך הגיעו לפלפלה מהגרים מסוריה, לבנון, ספרד, איטליה, צ'ילה ובוליביה אשר הגדילו את אוכלוסייתה.
ב-25 במאי 1972 פלפלה קיבלה מעמד רשמי של עיר.
כלכלה
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 מפעל הפלדה ירד מחשיבותו ומאז כלכלת העיר מתבססת בעיקר על גידול טבק.
המרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד
המרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד (באנגלית: Walter Reed National Military Medical Center, ובראשי תיבות WRNMMC) הוא בית חולים צבאי בעיר בת'סדה שבמדינת מרילנד בארצות הברית, בסמוך לעיר וושינגטון. הוא הוקם בשנת 2011 כתוצאה ממיזוג בין שני בתי חולים צבאיים - המרכז הרפואי הלאומי של הצי בעיר בתסדה והמרכז הרפואי וולטר ריד של צבא ארצות הברית בוושינגטון. המרכז הרפואי הנוכחי, אחד החשובים ביותר של חיל הרפואה האמריקאי, ממלא שני תפקידים בולטים שמילאו קודמיו - אשפוז ראשוני של פצועים של זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, שנפגעו מחוץ לגבולותיה, ומתן שירות רפואי לנשיא ארצות הברית המכהן ולבני משפחתו.
תולדות המרכז הרפואי וולטר ריד
בשנים האחרונות לקיומו, מ-2007 ועד סגירתו ב-2011, עמד המרכז הרפואי בצילן של טענות לרשלנות רפואית ויחס פגום למאושפזים שאירעו בין כתליו, אשר היו נושא לחקירות מצד הממשל הפדרלי והקונגרס.
תולדות המרכז הרפואי של הצי
בשנת 1938 הקצה הקונגרס כספים להקמת בית חולים חדש עבור הצי האמריקני והנשיא רוזוולט בחר עבורו את מיקומו בעיר בתסדה, כשבעה קילומטרים מבית החולים וולטר ריד. הוא נפתח ב-1942. המרכז הרפואי שהוקם כלל גם את בית הספר לרפואה של הצי ויחידות נוספות. הוא נועד במקור להכיל 1,200 מיטות אך עד סיום מלחמת העולם השנייה כבר הגיע מספרן לכ-2,450 במבנים זמניים. ב-1960 החלה תוכנית בינוי נרחבת להרחבת בית החולים. בשנת 1973 מוזגו לתוכו יחידות נוספות והוא נקרא משם ואילך כמרכז הרפואי הצבאי הלאומי של הצי. ב-1975 החל ביצוע תוכנית בינוי גדולה נוספת להרחבת בית החולים עד לתכולה של 500 מיטות אשפוז וב-1979 הסתיים סילוק המבנים הזמניים ממנו. המגדל בבית החולים, מראשוני הבניינים שהוקמו בו, הוכלל באותה שנה במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית. בשנת 2003 יצאו כ-1,000 אנשי סגל של בית החולים לעיראק לטפל בחיילי ארצות הברית, באנשי האו"ם שם ובחיילים ואזרחים עיראקיים. מאז אושפזו בבית החולים למעלה מ-1,500 אנשי הצי ואזרחים אמריקניים שנפגעו בעיראק.
מיזוג המרכזים הרפואיים
בשנת 2005 הוחלט במסגרת תוכנית פינוי הבסיסים של משרד ההגנה של ארצות הברית על מיזוג שני המרכזים הרפואיים (וכן בית חולים נוסף בווירג'יניה וכ-20 מרפאות אזוריות) למרכז אחד, שבו ישרתו אנשי צוות רפואי של הצבא, הצי וחיל האוויר. היחידות השונות של שני בתי החולים אוכלסו בהדרגה בקמפוס המרכז הרפואי של הצי, ובאוגוסט 2011 הסתיים פינוי קמפוס בית החולים וולטר ריד והוא נסגר. המרכז הרפואי המאוחד החל לפעול תחת שמו החדש ב-14 בספטמבר באותה שנה. עלות המיזוג בין שני בתי החולים עלתה בהרבה על המתוכנן והגיעה ל-2.6 מיליארד דולר.
כיום משתרע המרכז הרפואי על פני 983 אלף מטרים מרובעים (כמחציתם - שטח מרפאות החוץ). ב-2011 היו בו 345 מיטות אשפוז, אושפזו בו 9,158 איש (מזה כ-20% יולדות) ו-669 אלף מטופלים ביקרו במרפאות החוץ שלו. במרכז הרפואי שוכנת המחלקה הצבאית האמריקנית הגדולה ביותר לאורתופדיה ולשיקום.
המרכז הרפואי משמש מאז 2007 גם כמקום משכנה של מפקדה בחיל הרפואה האמריקני, המופקדת על מתן שירותים רפואיים לאנשי הכוחות המזוינים האמריקניים במחוז קולומביה וכן במדינות וירג'יניה, וירג'יניה המערבית, מרילנד, פנסילבניה וניו ג'רזי.
הטיפול הרפואי בנשיאי ארצות הברית
לאחר הקמת המרכז הרפואי של הצי הציעה הנהלתו לנשיא רוזוולט, שהיה משותק בשתי רגליו עקב מחלת הפוליו, להעניק לו כל שירות רפואי שיידרש לו. בעקבות זאת מונה רשמית רופא לנשיא מקרב אנשי הסגל הרפואי של בית החולים. מאז ואילך השתמשו מרבית נשיאי ארצות הברית בשירותי המרכז הרפואי של הצי או באלו של בית החולים וולטר ריד לצורך טיפול בהם ובבני משפחתם הקרובה. נהוג כי נשיא ארצות הברית משלם עבור טיפולים אלו מכיסו. גם סגן הנשיא וחברי הקונגרס זכאים לקבל שירותי רפואה במרכז הרפואי.
ב-22 בנובמבר 1963 נערכה במרכז הרפואי של הצי נתיחת גופתו של הנשיא ג'ון קנדי, שנרצח באותו יום. מהלכה וממצאיה נותרו שנויים במחלוקת במסגרת פרשת מותו של קנדי.
הנשיא רונלד רייגן נותח בבית החולים פעמיים במהלך תקופת כהונתו, וגם אשתו ננסי רייגן נותחה שם.
הגברת הראשונה מלאניה טראמפ התאשפזה בבית חולים לצורך ניתוח.
ב-2 באוקטובר 2020 פונה הנשיא דונלד טראמפ לבית החולים, לאחר שהודיע ב-1 באוקטובר כי הוא ואשתו מלאניה נמצאו חיוביים לנגיף הקורונה. בנוסף נודע כי הנשיא סובל מתסמינים קלים
אדומה שלי
"אדומה שלי" הוא שיר אליפות של מועדון הכדורגל הפועל תל אביב. השיר נכתב ובוצע על ידי אריק איינשטיין והולחן על ידי מיכה שטרית לרגל זכייתה של הפועל תל אביב בדאבל 1999/2000, בוצע על ידי אריק איינשטיין.
תוכן השיר
השיר בוצע על ידי איינשטיין שהיה ידוע כאוהד הקבוצה. הוא מורכב מארבעה בתים מחורזים, כאשר הבית הראשון מתאר באופן חיובי את הערים פתח תקווה, חיפה וירושלים, הבית השני את אהבתו של המחבר לקבוצה ובשני הבתים האחרים את המאורע המתרחש (הזכייה בדאבל) ואף התאריך בו הבטיחה הפועל את הזכייה באליפות מצוין בשיר (ה-13 במאי).
במסגרת תחרות שירי הספורט האהובים בכל הזמנים שערך ערוץ הספורט, זכה השיר במקום ה-11.
לורנס אטי-זיגי
לורנס אטי-זיגי (באנגלית: Lawrence Ati-Zigi; נולד ב-29 בנובמבר 1996 בגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סנט גאלן מליגת העל השווייצרית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
אטי-זיגי החל את הקריירה המקצוענית שלו ברד בול זלצבורג ובליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-10 ביולי 2017 חתם בסושו מליגת המשנה הצרפתית.
ב-24 בינואר 2020 חתם בסנט גאלן מליגת העל השווייצרית.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2017 ערך אטי-זיגי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בניצחון 0–3 על נבחרת ערב הסעודית במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת גאנה בטורנירים גביע אפריקה לאומות 2019 וגביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
דורותי בר אדון
לאחר עלייתה לארץ, הייתה כתבת בעיתון פלשתיין פוסט. היא סיקרה נושאים מקומיים ובינלאומיים ובין היתר כתבה על התפתחות העיר תל אביב, עסקה בחיי החלוצים במושבים ובקיבוצים וכן נגעה במאמצי ההעפלה לארץ ישראל ובמאבק בנאצים. היא נודעה בכתיבתה המיוחדת אשר שילבה סיפורים אישיים ותיאורים מרגשים של חוויות החיים בארץ.
רקע משפחתי
נולדה כדורותי רות קהאן בשנת 1907 למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת. משפחתה היגרה לארצות הברית במהלך המאה ה-19 מאזור פרנקפורט שבגרמניה. אביה, ג'ורג', היה סוכן וסוחר בעסקי הבגדים, ואמה, שרה, הייתה עקרת בית. בנוסף, הייתה לבר אדון אחות אחת בשם ביאטריס ("בי").
לאחר חתונת הוריה של בר אדון, השתקעה המשפחה בעיר פילדלפיה. לאחר מספר שנים בעיר, עברה המשפחה להתגורר בעיר ההימורים והנופש אטלנטיק סיטי. אבי המשפחה, אשר המשיך לנהל את עסקיו מהעיר, נעדר במשך זמן רב מהבית והיה בנסיעות תכופות.
ימי נעוריה
בזכות עסקיו המשגשגים של האב, המשפחה התגוררה בשכונה אמידה במרכז העיר, ויכלה להרשות לעצמה להעסיק משרתת. בני המשפחה ניהלו אורח חיים מתבולל: הם חגגו חגים נוצריים ולא התייחסו להיותם יהודים. בשנת 1924, נפטר אבי המשפחה ג'ורג' ממחלה פתאומית. היה זה זעזוע משמעותי שכן אבי המשפחה, היה גם מפרנסה העיקרי.
במהלך שנות נעוריה, בר אדון הייתה פעלתנית ונמרצת, והייתה מקובלת מאוד מבחינה חברתית. עושרה הכלכלי היחסי של משפחתה וכן יחסי האנוש והקשרים שאותם יצרה, אפשרו לה להיטמע בתוך הקהילה בה חייה. עוד במהלך ימי בית הספר הצליחה בר אדון להתקבל לאחוות נחשבות והייתה הולכת לעיתים קרובות לנשפי ריקודים ולמפגשים יוקרתיים. בזכות יכולותיה החברתיות, חוותה בר אדון מעט מאוד מקרים של אפליה או אנטישמיות.
עם סיום לימודי התיכון התקבלה בר אדון לעבודה בעיתון 'אטלנטיק סיטי' פרס – 'Atlantic City Press' שם הפכה לכתבת מן המניין. במסגרת עבודתה בעיתון כתבה על נושאים מגוונים ובין היתר עסקה גם בסוגיות פוליטיות וחברתיות.היה זה עיסוק חריג וייחודי באותה התקופה שכן נשים בדרך כלל נמנעו מעיסוק בפוליטיקה ועסקו בכתיבה על חיי היום יום וכן בתרבות הצריכה ומשק הבית.
חיבור ליהדות לאור משברים אישיים ועלייה לארץ ישראל
לקראת סיום לימודיה בבית הספר החלה בר אדון לנהל קשר רומנטי משמעותי. כעבור שנתיים, כאשר שוחחה עם בן זוגה על האפשרות להתחתן, הוא נפרד ממנה בגלל יהדותה. הייתה זאת התקרית האנטישמית המשמעותית הראשונה שחוותה בר אדון והיא יצרה אצלה זעזוע ובלבול רב.
בשנת 1933, החליטה לעלות לארץ ישראל. לפני צאתה למסע, קיבלה בר אדון המלצות חמות מדמויות בולטות בציבוריות היהודית אמריקנית, ובין היתר קיבלה הפנייה מהרב סטיבן שמואל וייס (Stephen Samuel Wise)
העלייה לארץ והמגע עם העיר העברית הראשונה
על פי התכנון המקורי, התכוונה בר אדון להתיישב בירושלים, שם הייתה אמורה להתקבל לעבודה, אך במקום זאת היא בחרה להישאר בשבועות הראשונים לעלייתה לארץ בתל אביב. אחד הכינויים שבהם תיארה בר אדון את תל אביב היה ה-"שער לציון" (The Gate to Zion) תחושת הבית ומקום המפלט התחזקו אצלה לנוכח המאורעות באירופה. ניכר כי מעשיו של היטלר ושלטון הנאצים העצימו את תחושותיה כלפי הארץ בכלל וכלפי העיר העברית הראשונה בפרט. תיאור אחד חזר על עצמו פעם אחר פעם בכל כתביה שהתפרסמו: עובדת היותה מוקפת בבני עמה.
עבודה עיתונאית בארץ
עם עלייתה לארץ, הצליחה בר אדון להתקבל לעבודה בעיתון 'הפלסטיין פוסט', שהחל לצאת לאור חודשים ספורים לפני כן. במסגרת עבודתה העיתונאית, בה שימשה במשך תקופה ככתבת היחידה בעיתון היחיד בשפה האנגלית בארץ ישראל, סיקרה בר אדון מגוון רחב של אירועים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים, לצד כתבות הומוריסטיות וקלילות על חיי היום-יום. בין יתר הדברים, ובנוסף לעיסוק בעיר תל אביב, דווחה ותיעדה את מאמצי העלייה וההעפלה לארץ, עסקה במאבק בצורר הנאצי, בחיי החלוצים בקיבוצים ובמושבים, במאבק המתפתח בין הערבים והיהודים וכן באירועים פוליטיים וחברתיים במרחב המזרח התיכון ובארצות הברית.
תחושות כלפי ההתיישבות
בספרה האוטוביוגרפי וכן בשלל מכתביה וכתביה שיצאו לאור, התגלתה בר אדון כאישה בעלת רגשות עזים, ואמונה בדרך שבה בחרה. המפגש שלה עם המתיישבים והחלוצים הארץ, ואנשי הקיבוץ בפרט, יצר אצלה כמיהה להיות חלק מהמעשה החלוצי. כחלק מהזדהותה עם המתיישבים, הצטרפה בר אדון לקיבוץ גבעת ברנר, שבו עבדה חלק מהיום בעבודת האדמה ובחלק אחר המשיכה בעובדתה העיתונאית.
בר אדון תיארה בכתביה את היישובים החלוציים השיתופים כגון בית אלפא ועין חרוד "כשיא ההגשמה הציונית" ואף ציינה בצורה ברורה כי ההגשמה במקומות האלה היא משמעותית יותר מ"תל אביב, חיפה ואפילו יותר מהאוניברסיטה בהר הצופים". באחד התיאורים הציוריים ביותר שלה, השוותה בר אדון את החלוץ לדמות המושלמת, לשיא הציונות: "ראיתי את החלוץ, משמע ראיתי את הים!"
בר אדון ומעמד האישה העברית
באוסף המאמרים שלה, 'זיפ זיפ' – 'Ziff Ziff', אשר לא יצא לאור, התייחסה בר אדון לתרומה האדירה שיש לחיים השיתופיים של החלוצים על מעמד האישה. בר אדון ציינה כי הנשים בקבוצות עזרו להקים "סדר חברתי חדש" וכי "אין דבר בקבוצה שהאישה לא שותפה לו!"
חיי משפחה ופטירתה
בשלהי שנת 1939, הכירה דורותי את פסח בר אדון, שהיה חוקר של החברה הבדואית וארכאולוג ידוע. בשנת 1940 התחתנו בני הזוג ובאותה השנה הביאו לעולם את בנם היחיד דורון בר אדון, שהיה לימים לפסל וצייר. בשנת 1950 נפטרה דורותי בר אדון ממחלה קשה והיא בת 43 שנים בלבד. היא נקברה במושב מרחביה.
פרסומים
בשנות חייה הקצרים יחסית, הספיקה דורותי בר אדון לפרסם מספר ספרים וספרונים וכן לכתוב מאות מאמרים ואלפי דפי הגות ומכתבים. חלק מהמאמרים מעולם לא יצאו לאור ונותרו בארכיון המשפחתי.
מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע
"מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע" הייתה תערוכה, שהתקיימה בשנת 1972 במוזיאון ישראל, ועסקה בנוף ובביטויו באמנות הישראלית.
תיאור
התערוכה "מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע" נפתחה ב-10 באוקטובר 1972 במוזיאון ישראל, כחלק מן האירועים לציון 25 שנה לישראל. את התערוכה אצר יונה פישר, שכיהן באותה עת כאוצר ל"אמנות זמננו" במוזיאון. במקביל לתערוכה זו נערכו שתי תערוכות רטרוספקטיביות נוספות במוזיאון תל אביב וב"מוזיאון לאמנות חדשה" בחיפה (לימים מוזיאון חיפה לאמנות).
התערוכה ביקשה להציג את נושא "הנוף" כגורם מחולל באמנות הישראלית. מן הצד האחד הציגה התערוכה את המעבר של האמנות הישראלית להפשטה ואל אמנות מושגית. מן הצד האחר ביקשה התערוכה "להבחין ביצירה בין שתי תפיסות ומנוגדות זו לזו: האחת נשענת על הטבע, והשנייה היוצרת במקביל לו או אף מחוצה לו".
העבודות בתערוכה סודרו בשש קטגוריות, שניסו לתפוש היבטים שונים בהתייחסות אל הנוף:
'''א. המורשת הארצישראלית''' - חלקה הראשון של התערוכה הציג את השפעת האקספרסיוניזם הצרפתי על אמני שנות ה-20–30 של המאה ה-20, ובהם ראובן רובין, מנחם שמי, נחום גוטמן ואהרון גלעדי, אלו ייוצגו גם בעבודות מאוחרות שלהם משנות ה-50. בנוסף הוצגו אמנים צעירים יותר, ובהם ליאון אנגלסברג, אליהו גת ואברהם אופק, שיצירותיהם הוצגו תחת הכותרת "דמויות בנוף".
'''ב. צורות וסמלים בנוף ומעבר לו''' - חלקה השני של התערוכה הציג את השפעות אלו על פיתוח של שפת ציור אישית, שהנוף משמש לה "בסיס, רקע או מרחב-מחיה". האמנים שהוצגו כללו את מרדכי ארדון, יוחנן סימון, ז'אן דוד, לואיז שץ, שרגא וייל, שביצירותיהם הופיעו ביטויים מיסטיציזים, לצד שימוש בשפה דקורטיבית.
'''ג. הנוף כדימוי והנוף כמקום''' - הציג את הנוף כתוצר של קשרים אסוציאטיבי שאינם שואבים את מקורותיהם מן הטבע. אריה ארוך, שלום מושקוביץ', משה אלנתן, יוסל ברגנר, טוביה בארי, פנחס כהן גן, רפי לביא, יהושע נוישטיין, מיכה אולמן. בעבודות אלו "היצירה מתגבשת מן הפנים אל החוץ, אל המחשתה כדימוי".
'''ד. משני עברי ההפשטה''' - הוצגו עבודות של יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי, יחיאל קריזה, משה מוקדי, אביגדור אריכא, פימה, מרדכי אבניאל, מיכאל גרוס, ליליאן קלאפיש, אורי ריזמן, אורי ליפשיץ
'''ה. ארבעה רשמים''' - לאופולד קרקאור, אנה טיכו, אביבה אורי, אביגדור אריכא
'''ו. נוף, טבע וחברה''' - חלק זה הציג את היחס של האמנות האוונגרדית בת-התקופה למושג הטבע, ולייחסיו עם התרבות. בין העבודות שהוצגו "יער" (1969) מאת מנשה קדישמן, "פרויקט שיקום מחצבת נשר", עבודות של אביטל גבע ו"פרויקט נהר ירושלים" של יהושע נוישטיין ג'ורג'ט בלייה וג'ררד מרקס.
אתלטיקה באולימפיאדת אטלנטה (1996)
אולימפיאדת אטלנטה (1996) נערכה באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-26 ביולי לבין ה-3 באוגוסט 1996. נערכו 44 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (20 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 2,057 משתתפים (755 נשים ו-1,302 גברים) מ-190 מדינות.
אירועים בולטים
ארצות הברית זכתה שוב במקום הראשון עם 13 מדליות זהב ו-23 מדליות בסך הכל. מספר שיא של מדינות זכו במדליה כלשהי, 46 מדינות בסך הכל.
בסך הכל נקבעו שני שיא עולם חדשים, שניהם לגברים, בריצות ל-100 ול-200 מטר.
האתלטיות הבולטות
מארי-ז'וזה פרק זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר. סווטלנה מסטרקובה זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר. גייל דיברס זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר. גוון טורנס זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ומדליית ארד בריצת 100 מטר. ע'אדה שועאע, זכתה במדליית זהב בקרב שבע ובכך הייתה לספורטאית הסורית הראשונה והיחידה שזכתה במדליית זהב אולימפית. מרלין אוטי זכתה ב-3 מדליות, 2 מדליות כסף בריצות ל-100, בתוצאה זהה למנצחת דיברס ול-200 מטר ומדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר.
האתלטים הבולטים
מייקל ג'ונסון זכה בשתי מדליות זהב בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש ובריצת 400 מטר והיה לאתלט הראשון בהיסטוריה שזוכה בשתי ריצות אלו באולימפיאדה. דונובן ביילי זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש ובריצת שליחים 4x100 מטר. קרל לואיס זכה בפעם הרביעית ברציפות בקפיצה לרוחק ויאן ז'לזני  הגן על תוארו בהטלת כידון.
חתימה עיוורת
בקריפטוגרפיה ואבטחת מידע, חֲתִימָה עִוֶּרֶת (באנגלית: Blind Signature) היא צורת חתימה דיגיטלית שבה תוכן המסר החתום מוסתר מפני החותם בזמן החתימה עליו. החתימה העיוורת ניתנת לאימות באופן פומבי מול המסר הגלוי באותו אופן שבו מבוצע אימות חתימה דיגיטלית רגילה למרות שהחותם לא היה מודע לתוכן המסר בעת החתימה. חתימה עיוורת שימושית במגוון תחומים בהם דרושה אנונימיות כמו הצבעה ממוחשבת או מסחר במטבע דיגיטלי.
רעיון החתימה העיוורת הועלה לראשונה ב-1983 על ידי דויד צ'אום שנחשב לאחד מחלוצי המטבע הדיגיטלי. הוא הדגים לראשונה את החתימה העיוורת באמצעות אנלוגיה למעטפת הצבעה עם נייר פחם. המצביע מכניס פתק הצבעה שאליו מוצמד נייר פחם לתוך מעטפה עליה מודפסים פרטיו האישיים, הגורם המאשר בודק את פרטי המצביע המופיעים על גבי המעטפה וחותם עליה בחתימתו. חתימת הגורם המאשר עוברת לפתק ההצבעה באמצעות נייר הפחם. כעת המצביע יכול להוציא את פתק ההצבעה החתום ולשלוח אותו בדואר לקלפי במעטפה לא מזוהה. בכל שלב ניתן לבדוק את תקפות ההצבעה על ידי בדיקת החתימה שעל הפתק. למרות שהגורם שמודע לזהות בעל פתק ההצבעה אינו יודע למי הצביע כי הפתק הוסתר בתוך מעטפה אטומה.
טוני מורלי
ביוגרפיה
מורלי נולד באורמסקיק שבאנגליה בשנת 1954 ובתור תלמיד ייצג את בתי הספר בעיר והמחוזיים. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של פרסטון נורת' אנד ביולי 1969 וכעבור שלוש שנים החל את הקריירה המקצועית במדי הבוגרים שלה. בפברואר 1976 חתם מורלי בברנלי תמורת סכום של 100,000 ליש"ט. אף על פי שבאותה העת שיחקה בפוטבול ליג כעבור כמה חודשים מהגעתו ירדה לליגה השנייה. אומנם מורלי היה בהרכב הקבוע אך איכזב וסבל בה כשנראה שאיבד את יכולת הכיבוש שלו. בעונת 1978/79 כבש חמישה שערים בלבד ב-91 משחקי ליגה. השחקן שנחשב כ"ג'ורג' בסט" הבא לא מצא את עצמו שם.
חתימה עיוורת
באותה מידה יכולה חתימה עיוורת לשמש כלי עזר לתשלום מזומנים דיגיטליים ללא אפשרות מעקב. כלומר החתימה באופן זה מונעת מהבנק ליצור זיקה בין הכסף החתום לבין עסקה שנעשתה איתו מאוחר יותר, או בין גרסה מוסתרת של המטבע לבין גרסה גלויה שלו. דבר שיכול לעזור בשמירה על אנונימיות המשלם בדומה לשימוש במזומנים בשיטה המסורתית, תוך מניעה של בזבוז כפול.
טוני מורלי
ביוגרפיה
השינוי הגיעה עם צירופו לאסטון וילה ב-1979 תמורת סכום של 200,000 ליש"ט, שם עשה את הרגעים הגדולים בקריירה שלו. תחת המאמן רון סאונדרס עוצב להיות אחד השחקנים המסוכנים בסביבה כשהיה מפורסם בהבקעת שערים מרהיבים; אחד מהם היה נגד אברטון בפארק גודיסון בעונת 1980/81 כשרץ כמעט מאמצע המגרש וכבש מחוץ לרחבה אל חיבורי השער. עם שער זה מורלי זכה בתואר "שער העונה". הוא לקח חלק חשוב בזכייה באליפות המפתיעה בעונת 1980/81 ובגביע אירופה לאלופות בעונה שלאחר מכן. מורלי כבש במפעל האירופי ארבעה שערים, יותר מכל חברי קבוצתו, וגם כבש את השער שהעלה אותם לגמר בניצחון 0–1 במשחק הראשון על אנדרלכט הבלגית. בגמר המפעל באיירן מינכן הגיעה כפייבוריטית לזכייה אך מסירה של מורלי לעבר פיטר ווית' קבעה את תוצאת המשחק 0–1 לזכות אסטון וילה. ממש בתחילת שנת 1983 זכה עימה גם בסופר קאפ האירופי עם ניצחון 1–3 בצמד המפגשים על ברצלונה ולאחר מכן עבר ליריבתה המקומית וסט ברומיץ' אלביון. מורלי שיחק שם שתי עונות (כולל זמן השאלה קצר בברמינגהאם סיטי).
בהמשך הקריירה נדד בקבוצות שונות מרחבי העולם והראשונה שבהם הייתה סייקו מהונג קונג. אחריה הצטרף ב-1986 לדן האג ההולנדית עימה הגיעה לגמר הגביע בעונת 1986/87, בו גם כבש אך הפסידו 4–2 בהארכה לאייאקס. לאחר מכן מורלי חזר לוסט ברומיץ' אלביון והיה גם בתקופת השאלה בברנלי. התחנות האחרונות בקריירה שלו היו טמפה ביי רודיס מארצות הברית והמרון ספרטנס ממלטה.
חתימה עיוורת
מבוא
חתימה דיגיטלית היא תוצר של הצפנת מפתח ציבורי או הצפנה א-סימטרית שבה המערכת מפוצלת לשני חלקים נפרדים, שלב ההצפנה המקביל לשלב החתימה ושלב הפענוח המקביל לשלב אימות החתימה. כל אחד יכול לאמת חתימה המצורפת למסמך כלשהו באמצעות המפתח הציבורי של החותם אך רק החותם שמחזיק במפתח הפרטי יכול לחתום חתימה תקפה בשמו ובהגדרה אין אפשרות (או קשה מאוד) לנחש מהו מפתח החתימה הפרטי בידיעת מפתח האימות הציבורי. חתימה דיגיטלית כוללת פונקציית חתימה S ופונקציית אימות V כך שהתוצאה של V(S(m)) על המסר m היא הוכחה לתקפותה. השיטה המפורסמת ביותר לחתימה דיגיטלית היא שיטת RSA המבוססת על העובדה שמצד אחד קל לבצע העלאה בחזקה ומצד שני קשה לפרק לגורמים מספרים שלמים. אליס בוחרת שני מספרים ראשוניים גדולים p ו-q ומחשבת את n=pq. כמו כן היא מגרילה מספר שלם e שהוא זר ל-\phi(n), מחשבת את המפתח הסודי d כך שמתקיים. כאשר \phi(n) הוא פונקציית אוילר של n שהיא במקרה זה (p-1)(q-1). את e ואת n היא מפרסמת לכל דורש ואילו את d ואת p ו-q היא שומרת בסוד. כדי לחתום על המסר m היא מחשבת את אותו היא שולחת לבוב יחד עם המסר m. כדי לאמת את החתימה בוב מחשב את  ורק אם מתקיים m=m' הוא מקבל את החתימה. זה נכון בשל הזהות הבאה: כי לפי אוילר עבור כל m ולכן גם. היות שאף אחד חוץ מאליס אינו יודע מהם d או \phi(n) כיוון שהם מעולם לא פורסמו ולא ניתן לחשב אותם מתוך e ו-n מבלי לדעת מהם הגורמים הראשוניים, זהו מאפיין יסודי של הצפנה אסימטרית, לכן בוב יכול לקבל את החתימה כאותנטית. כמובן שהשיטה המתוארת נועדה רק להדגים את הקונספט של חתימה דיגיטלית, אין לראות בה בשום אופן שיטה מעשית לחתימה דיגיטלית. בפועל מיישמים חתימה דיגיטלית באופן אחר לגמרי כדי למנוע התקפות קריפטוגרפיות ידועות. אפשר לבסס חתימה דיגיטלית על מערכות הצפנת מפתח ציבורי אחרות כמו חתימה דיגיטלית של רבין המבוססת על הצפנת רבין או DSA המבוססת על הצפנת אל-גמאל.
טוני מורלי
נבחרת אנגליה
מורלי ערך במדי נבחרת אנגליה 6 הופעות אך הקריירה שלו הייתה בירידה לאחר ולא היה בסגל במונדיאל 1982, זאת מכיוון שהמאמן רון גרינווד העדיף את גראהם ריקס מארסנל על פניו. מורלי כשל להבקיע בכל הופעותיו המועטות והופעת הבכורה שלו הייתה ב-18 בנובמבר 1981 בניצחון 0–1 על הונגריה. האחרונה הגיעה במוקדמות יורו 1984 בניצחון 0–3 נגד יוון.
חתימה עיוורת
מבוא
אפשר להרחיב כמעט כל פרוטוקול חתימה דיגיטלית לחתימה דיגיטלית עיוורת. הטכניקה הראשונה שפורסמה הייתה של דויד צ'אום, שהתאים את חתימת RSA ב-1992 פרסם אוקמוטו גרסת חתימה עיוורת המבוססת על חתימת שנור.
הצבעה דיגיטלית עם חתימה עיוורת
מאפיין רצוי בהצבעה דיגיטלית הוא שאימות זהות המצביע יהיה מופרד מאימות ההצבעה עצמה. חתימה דיגיטלית רגילה יוצרת זיקה בין המצביע לפתק ההצבעה ולכן אנונימיות המצביע נפגעת. מצד שני בהצבעה מקוונת גובר הסיכון להצבעה כפולה או התחזות והונאה. פרוטוקול הצבעה אנונימי מפריד בין תהליך אימות המצביע לבין תהליך אימות ההצבעה באופן כזה שהגורם המאשר את זהות המצביע אינו מסוגל לשייך או ליצור זיקה בינו לבין פתק ההצבעה שלו ומצד שני המצביע אינו יכול להצביע פעמיים או להתחזות למצביע אחר. באופן כללי פרוטוקול הצבעה עם חתימה עיוורת מכיל את המאפיינים הבאים. נניח שהמצביע הוא בוב והגורם הרשמי המאשר את ההצבעה היא אליס.
אם מתרגמים את המושגים הללו לשפה קריפטוגרפית אז שלוש הדרישות הראשונות מקבילות לתהליך אימות קריפטוגרפי עם חתימה דיגיטלית קונבנציונלית. חתימת אליס היא S_a ופונקציית האימות הציבורית שלה היא V_a כך שמתקיים. שתי הדרישות האחרונות אומרות שהבוחר בוב צריך להצפין את פתק ההצבעה שלו באמצעות פונקציית הצפנה כזו כך שפתק ההצבעה ניתן יהיה לאימות גם במצבו הגלוי (לאחר פענוח). לשם המחשה נניח שפתק ההצבעה של בוב מסומן באות B, פונקציית ההצפנה שלו היא E_b ופונקציית הפענוח שלו היא D_b אז צריך שיתקיים. אפקטיבית, פעולת הפענוח של בוב מסירה את ההצפנה שלו על הפתק מבלי לפגוע בתקפות החתימה. קיימות מספר פונקציות הצפנה שמקיימות את הדרישה האמורה, אפשר למשל להשתמש ב-RSA, אך יש להיזהר ממלכודות, בדרך כלל משתמשים בהצפנת פליאיי. תהליך ההצבעה יבוצע כדלהלן: היות שפונקציית האימות של אליס ציבורית כל אחד יכול לחשב את V_a(S_a(B)) ולוודא את אמינותו של פתק ההצבעה אך אף אחד לא יידע לשייך אותו לבוב כיוון שבוב שלח את הפתק באופן אנונימי. כדי למנוע הצבעה כפולה, חברי ועדת הקלפי צריכים לוודא שפתקי ההצבעה מכילים מרכיב אקראי שאליו מוצמדת ההצבעה כך שכל הצבעה עם S_a(B) תהיה שונה. בדרך זו אפשר להבטיח ספירה אמינה של הקולות ולזהות כפילויות. התרשים מצד שמאל ממחיש מערכת הצבעה דיגיטלית טיפוסית.
מטבע דיגיטלי עם חתימה עיוורת
בניגוד לרכישה באמצעות כרטיס אשראי או המחאה בנקאית, המאפיין המרכזי בכסף מזומן הוא שכאשר הלקוח מושך מזומנים מהבנק, הבנק אינו יודע איפה הלקוח מתכוון לבזבז אותם וכן כאשר הלקוח מבצע רכישה, הסוחר אינו יודע מי הוא הקונה. כך הכסף החליף ידיים מבלי שניתן יהיה להתחקות אחר הרוכש. אפשר לדמות מאפיין זה של רכישה במזומן גם בכסף דיגיטלי. לצורך המחשה נניח שאליס מייצרת מטבע דיגיטלי C. היא מחשבת את פונקציית הגיבוב של המטבע f(C) ואז מצפינה אותה באמצעות פונקציית ההצפנה שלה E_a עם המפתח הסודי a. את התוצאה היא שולחת לבנק ומבקשת את אישורו. הבנק מזהה את הלקוחה באמצעי זיהוי רגילים ואז חותם על הגיבוב של המטבע באמצעות פונקציית החתימה שלו S_b, מחזיר לה את החתימה ומנכה את הסכום המתאים מחשבונה. כעת אליס מסירה את ההצפנה שלה מהמטבע על ידי חישוב ומתקבל, כמו כן היא מוודא שמתקיים  כדי למנוע רמאות מצד גורם שלישי. כעת כדי לבזבז את המטבע היא משלמת עבור סחורה כלשהי עם C ועם. הסוחר מוודא שהמטבע אותנטי ואושר על ידי הבנק על ידי בדיקה שמתקיים כנדרש. פונקציית הגיבוב נחוצה כאן כדי למנוע מאליס מלרמות את הסוחר, כי ללא פונקציית הגיבוב אליס יכולה לבחור ערך אקראי כלשהו X ולמסור לו את (X,V_b(X)) כמטבע לגיטימי. כעת הסוחר שולח את המטבע C ואת החתימה לבנק שמוודא שהמטבע תקף ואם כן הבנק מזכה את חשבונו של הסוחר בהתאם. כמו כן הבנק צריך לאחסן את C במקום כלשהו כמטבע שבוזבז כך שאליס לא תבזבז אותו שוב.
אפשר להדגים מטבע דיגיטלי עם פונקציית ההצפנה RSA. המטבע C בשווי דולר אחד יהיה מהצורה כאשר n הוא מודולוס RSA של הבנק, H היא פונקציית גיבוב ו-x הוא ערך אקראי שנבחר על ידה. ביתר פירוט, פרוטוקול להנפקה ובזבוז של מטבע אחד מתנהל כדלהלן:
דוגמה במספרים קטנים
יהיו ו-n=pq=158497. מפתח האימות הציבורי של חתימת הבנק יהיה 3 ואילו מפתח החתימה הפרטי הוא 105131. להכנת המטבע C
כאשר הבנק חתם על H(x)=37 הוא לא ראה אותו כיוון שהיה מוסתר בכפל ב-r^3 לכן כאשר הסוחר מפקיד את המטבע, הבנק לא יודע שהמטבע התקבל מאליס.
מטבע דיגיטלי עם הוכחה באפס ידיעה
בשיטה המתוארת לעיל נשמרת האנונימיות של אליס בזמן הרכישה וכן הבנק מסוגל למנוע בזבוז כפול אך החיסרון שלה הוא שהיא לא מענישה את הרמאי במקרה של ניסיון לבצע בזבוז כפול. הדרך היחידה למנוע מאליס מלנסות לבזבז את המטבע שוב היא שהסוחר יוודא מול הבנק את תקפות המטבע בזמן הרכישה און ליין, מצב שלא תמיד אפשרי. לכן הציעו דויד צ'אום, עמוס פיאט ומוני נאור רעיון להשתמש בהוכחה באפס ידיעה כדי לבנות פרוטוקול מטבע דיגיטלי שייחודו הוא בכך שעונשה של אליס במקרה של ניסיון לבצע בזבוז כפול הוא חשיפת זהותה. הפרוטוקול שלהם תאורטי ומסתמך על הרעיון של Cut-and-Choose, שבו שני משתתפים מבטיחים הוגנות על ידי אינטראקציה.
כמו בשיטה המתוארת לעיל הבנק בוחר תחילה מודולוס n ופרמטר ביטחון k שמגדיר את ההסתברות לתפוס מבזבז כפול. k גדול פירושו שקשה יותר לרמות וההסתברות שהרמאי יתגלה מתקרבת ל-1 די מהר ככל ש-k גדל. נניח שמספר החשבון של אליס הוא u עם מונה כלשהו v, כך שהבנק ואליס יודעים מהם. נניח שנתונות שתי פונקציות חד-כיווניות חסינות התנגשויות f ו-g שמפיקות פלט באורך קבוע (אפשר להשתמש ב-SHA-2 למשל). המטבע של אליס יהיה אחד מ-k הרביעיות של מספרים שלמים מודולו n שהיא בוחרת באופן אקראי. רביעיות אלה נקראות "מועמדים". כדי להחתים את הבנק על המטבע היא מבצעת כדלהלן:
עבור \epsilon קבוע כלשהו, אם פחות מ- מתוך k המועמדים המוסתרים B_i אינו במבנה הנכון (יש לזכור שהבנק יודע מהו u\| (v+i)), אז אליס תיתפס כמי שניסתה לרמות בהסתברות של.
כעת בידי אליס מטבע דיגיטלי אותו היא יכולה לבזבז כדלהלן:
הבעיה בשיטה זו היא שבעוד שהבנק מסוגל לגלות אם אליס ניסתה להונות אותו, הוא עצמו יכול להמציא תעתיק שיחה בדוי כדי להפליל אותה, לכן מעצם טענה זו הבנק לא יוכל לשכנע אף אחד אחר שאליס אכן רמאית (זוהי תכונה מהותית בהוכחה באפס ידיעה). אפשר לתקן את הבעיה על ידי הוספת חתימה דיגיטלית של אליס כדי להגן עליה מפני רמאות מצד הבנק. כאשר אליס בוחרת את המועמדים היא מגרילה k זוגות נוספים של ערכים (p_i,q_i) משרשרת אותם ביחד, חותמת על התוצאה ושולחת הכול לבנק. בנוסף כאשר היא מחשבת אתf(x_i,y_i) היא מחליפה את u בביטוי. ואז אם הבנק יכול לספק k/2+1 זוגות נכונים (p_i,q_i) בידו ההוכחה שאליס ניסתה לרמות. אך התועלת כאן היא שהבנק אינו יכול לשנות את הערכים g(p_i,q_i) בגלל החתימה של אליס עליהם. גם אם נניח שהבנק מסוגל לפצח את g כל מה שאליס צריכה לעשות זה לחשוף את הזוג המתאים (p_i,q_i) שברשותה כדי להוכיח שנעשה ניסיון לרמותה.
חתימה עיוורת מבוססת DSA
חתימה דיגיטלית DSA וכן חתימה דיגיטלית של שנור מבוססים על הצפנת אל-גמאל שהיא מערכת מפתח ציבורי המבוססת על בעיית הלוגריתם הבדיד. פונקציית החתימה של שנור בגרסה הלא עיוורת פשוטה יותר מ-DSA והיא פועלת באופן כללי כדלהלן: בהינתן המפתח הציבורי (p,q,g,y) כאשר (p,q,g) הם פרמטרים ציבוריים המשותפים לכל המשתמשים. p ו-q הם מספרים ראשוניים מתארים תת-חבורה של  מסדר q עם היוצר g כאשר q|(p-1). המפתח הציבורי הוא ואילו המפתח הפרטי הוא x. אם H היא פונקציית גיבוב מוסכמת המפיקה פלט בטווח [1,q-1], אז תהליך החתימה על המסר m מתבצע כך. החותם מגריל שלם אקראי k בטווח [1,q-1] ומחשב את (r,e,s) כדלהלן: הסמל "\|" מייצג שרשור. לאימות החתימה באמצעות המפתח הציבורי של החותם בודקים שמתקיים: כדי להפוך את החתימה המתוארת לחתימה עיוורת (נניח אליס מעוניינת להחתים את הבנק על המטבע C), מבצעים את הפרוטוקול של אוקמוטו המבוסס על שנור כדלהלן:
ביטחון
חתימת שנור היא שילוב של פרוטוקול אימות של שנור יחד עם רעיון של עמוס פיאט ועדי שמיר. פונקציית הגיבוב לצורך חתימת שנור לא חייבת להיות חסינת התנגשויות, מחקרים מראים שבניגוד ל-DSA אפשר להסתפק בחתימת שנור בפונקציית גיבוב חלשה כמו SHA-1 וכן אפשר להסתפק בערך גיבוב קצר יותר בכעשרים וחמש אחוז.
הביטחון של חתימת שנור ניתן להוכחה במסגרת מודל אורקל אקראי תחת ההשערה שבעיית הלוגריתם הבדיד קשה. ב-2012 בוצע מחקר באשר לביטחון המדויק של חתימת שנור והטענה היא שלפי למת הפיצול קיים איבוד זמן בפקטור של O(q_h) כאשר q_h הוא מספר השאילתות לאורקל האקראי. במילים אחרות אם קיים זייפן שיכול לזייף חתימת שנור בהסתברות \epsilon_F אז אפשר יהיה לחשב את הלוגריתם הבדיד בהסתברות קבועה על ידי חזרה לאחור פעמים, תחת הנחות נוספות אפשר להגיע לרדוקציה של q_h^{2/3} לכל היותר בשיעור ההצלחה-זמן.
שיטות חדשות
קיימות מספר שיטות חתימה עיוורת חדשות יעילות ובטוחות יותר, בהן אפשר לציין את Camenisch-Lysyanskaya שייחודה בכך שניתן לחלץ חתימה על קבוצה של מסרים בבת אחת, ולהוכיח תקפות על כל אחד מהם בנפרד. הרעיון שימושי גם למטבע דיגיטלי תוך שמירה על אנונימיות המשתמש. כמו כן קיימת שיטת חתימה עיוורת המסתמכת על תחום חדש בקריפטוגרפיה הקרוי מיפוי ביליניארי. בנוסף קיימת מחלקה של חתימה עיוורת שכאמור מענישה את הלקוח שמנסה לבזבז פעמיים בחשיפת זהותו. שיטה אחת כזו היא חתימה עיוורת של סטפן ברנדס שהוטמעה בטכנולוגיית אימות חדשה מבית מיקרוסופט הנקראת U-Prove. הרעיון של ברנד בעצם לוקח את החיסרון הידוע של חתימת DSA שבה אסור להשתמש במפתח הארעי יותר מפעם אחת לחתימה על שני מסמכים שונים והופך אותו ליתרון, בזה שהוא משתמש בו כדי לחשוף את זהות המשתמש במקרה של בזבוז כפול.
פרוטוקול הכנה
הבנק \mathcal{B} בוחר באקראי שלושה יוצרים (g,g_1,g_2) של החבורה G_q מסדר q ראשוני, שלם אקראי וכן שתי פונקציות גיבוב H, H_0 כאשר H משמשת ליצירה ואימות חתימת הבנק ואילו H_0 משמשת לצורך האתגר בפרוטוקול התשלום. הערכים הציבוריים המשותפים לכל הלקוחות הם G_q וכן הראשוניים p ו-q כאשר G_q היא תת-קבוצה של וכן היוצרים ופונקציות הגיבוב. המפתח הסודי של הבנק הוא x. כרגיל ההנחה היא שהבנק מנהל מסד נתונים המכיל פרטים מזהים של כל הלקוחות וכל הסוחרים ובנפרד מסד נתונים המכיל מעקב אחרי כל המשיכות וההפקדות. מטבע דיגיטלי יכיל זוג הערכים שבהמשך יוסבר איך מחשבים אותם והחתימה של הבנק עליהם  כך שמתקיים ההוכחה שהמטבע שייך ללקוח היא אם הוא יכול להוכיח שידוע לו הייצוג הלוגריתמי של A ו-B ביחס ליוצרים g_1 ו-g_2. בתהליך פתיחת חשבון הלקוח מזהה עצמו מול הבנק באמצעי זיהוי רגילים, מייצר ערך אקראי u_1 ומחשב את I=g_1^{u_1} אם הוא משדר את I לבנק ושומר בסוד את u_1. הבנק מחשב ומחזיר ללקוח את.
פרוטוקול משיכה
המשיכה מתבצעת בשלושה מהלכים, לאחר שהלקוח זיהה עצמו מול הבנק בדרכים רגילות: הלקוח \mathcal{U} מקבל את חתימת הבנק רק אם מתקיים g^r=h^ca וכן. אם כן הוא מחשב את r'=ru+v מודולו q. בפרוטוקול זה מספר המטבעות לעולם לא יעבור את מספר המשיכות לכן הלקוח לא יכול לייצר לעצמו מטבעות במיוחד לאור העובדה שכדי להצליח בכך הוא חייב לדעת את הייצוג של המטבע ביחס ליוצרים שזו בעיה קשה הנגזרת מבעיית הלוגריתם הבדיד. וההוכחה דומה להוכחה של פרוטוקול האימות של שנור. תכונה מעניינת נוספת היא שהפרוטוקול נחשב לחתימה עיוורת חלקית כי הלקוח יכול להסתיר את המעטפת החיצונית של המטבע אבל לא את המבנה הפנימי שלו.
פרוטוקול בזבוז
כאשר \mathcal{U} רוצה לבזבז את המטבע אצל \mathcal{S} הוא מבצע כדלהלן:
הסוחר מקבל את המטבע כלגיטימי רק אם שני הדברים הבאים מתקיימים: החתימה של הבנק תקפה וכן שמתקיים. אם הלקוח יודע את פרטי הסוחר מראש אפשר לצמצם את פרוטוקול התשלום למהלך אחד שכן הוא יכול לחשב את d לבדו. ברור שנכונות d חשובה לסוחר ולא ללקוח כי תקפותו תקבע אם הבנק יכבד את העסקה ויזכה את הסוחר בהתאם.
שאול מודיאנו
שאול יצחק מודיאנו (באיטלקית: Saul Isaac Modiano; ביוונית: Σαούλ Ισαάκ Μοδιάνο; ‏ 1816, סלוניקי, יוון – 1883, שם) היה פילנתרופ ובנקאי יהודי.
קורות חיים
מודיאנו נולד בשנת 1816 בסלוניקי, ליצחק ואסתר לבית בן-יהודה, הבכור בין 3 אחים למשפחת מודיאנו אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.
מודיאנו התייתם מהוריו בגיל צעיר ובבחרותו נכנס לעסוק בבנקאות ובמסחר בינלאומי בבית המסחר היווני ולסטוס ולאחר זמן עמד ברשות עצמו כבנקאי וסוחר בעל שם. עסקיו התפרשו על פני ארצות רבות בבלקן, במרכז ובמערב אירופה: יוון, טורקיה, הונגריה איטליה וצרפת. נתינותו האיטלקית ונישואיו לבת למשפחת קאזיס אפשרו לו למנף את עסקיו וברבות הימים להפוך לאחד האנשים העשירים במקדוניה במאה ה-19.
פעילות פילנתרופית
מודיאנו תרם מהונו לבני הקהילה היהודית בסלוניקי ובמיוחד ליתומים ואלמנות. עיקר פעילותו הפילנתרופית הייתה בשיקום הקהילה לאחר אסונות שפקדו את העיר ובהקמת מוסדות חינוך, הקמת בתי חולים, ובתי אבות. על שמו נקראו מספר מבנים ומתחמים בעיר; בית כנסת 'בית שאול' - בית כנסת ליוצאי איטליה, 'סיטה שאול' - מרכז מסחרי.
חיים אישיים
מודיאנו נישא בגיל צעיר לפקימה קאזיס ונולדו להם 5 בנים ו-4 בנות. אחד מבניו, יעקב היה בתחילת המאה ה-20 ראש הקהילה היהודית בסלוניקי. נכדו, אלי מודיאנו היה אדריכל ידוע בעיר.
גוסטב שנלבר
גוסטב שנלבר (בגרמנית: Gustav Schönleber; 3 בדצמבר 1851 – 1 בפברואר 1917) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה
גוסטב שנלבר למד תחילה בבית הספר הלטיני המקומי ולאחר מכן בבית ספר התיכון בשטוטגרט. בילדותו הוא התעוור בעין אחת. הוא למד הנדסת מכונות בפוליטכניקה של שטוטגרט, אך בן דודו זיהה את כישרונו והמליץ עליו ללמוד באקדמיה הפרטית לאמנות של אדולף לייר במינכן, שם החל ללמוד ציורי נוף בין השנים 1870 עד 1873. גוסטב שנלבר גילה מקומות רבים שהיו ידועים אחר כך מאוד, כמו בסיגהיים, רוטנבורג, בשנת 1870 ו- Hiddensee, שהיה קשה לגישה עד שנת 1875. בנוסף, ביקר במקומות ציור קלסיים בצרפת (כולל פריז ודיפה), איטליה והולנד.
גוסטב שנלבר לימד באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה בין השנים 1880–1917. תלמידיו כוללים: פרידריך קלמורגן, ראול פרנק, וילהלם הסמן, גוסטב קמפמן, פול מולר-קאמפף, גרהרד בקנהוס, אוגוסט גרוה, אדולף לונץ, אדוארד שלואמן, וילהלם ריטר, מקס וילהלם רומן, אלפרד הלברגר, מקס פריי, גאורג בורמסטר, אדולף דה קודר וארנסט איטנר.
בשנת 1888 הקים את וילה שנלבר, הקיימת עד היום, בקרלסרוהה סמוך לאקדמיה. בוילה ישנם בהווה, סדנאות, חדרי לימוד, סדנת הצילום ומחלקת התקשורת של האקדמיה לאמנויות.
לאחר שממשלת באדן החליטה לפוצץ את המפלים בלופנבורג, היא הזמינה את גוסטב שנלבר לצייר את פלא הטבע ושילמה 10,000 זהובים עבור העבודה.
קשר לאימפרסיוניזם
בהווה רואים את שנלבר כחלוץ האימפרסיוניזם הגרמני. גרהרד קביירסטה רואה בו "האב האינטלקטואלי של הזצסיון בקרלסרוהה" ומתייחס לתלמידיו כציירים בסגנון האימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם. סגנון הציור שלו נחשב למודרני על ידי מבקרי האמנות.
גוסטב שנלבר היה רק צייר נוף. המוטיבים וסגנון הציור שלו נותרו קבועים מאוד בשלב היצירה שלו יותר מ -40 שנה.
הוא העדיף לצייר סצינות על ידי המים, הן בתוך הארץ והן חופים, בהולנד, גרמניה ואיטליה, כמו גם בפאתי הולנד וגרמניה. הוא התעניין במיוחד באירועים עונתיים כמו שיטפונות.
גיבור (סרט, 2016)
"גיבור" (הופץ במדינות המערב בשם "מורשת של אהבה") הוא סרט מלודרמה רוסי בבימויו של יורי וסילייב ובכיכובם של דימה בילאן (בתפקיד הקולנועי הראשון שלו) וסבטלנה איוואנובה. בכורת הסרט ברוסיה התקיימה ב-31 במרץ 2016. הסרט נחל כישלון קופתי ולביקורת פושרת.
הסרט נעשה בתמיכת החברה הרוסית להיסטוריה צבאית, הקרן הנוצרית על שם באזיל, קרן הקולנוע הרוסי ומשרד התרבות של רוסיה. העלילה מגוללת סיפור אהבה בין נסיכת הכתר לבין חייל בצבא הצאר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים הרוסית ומדלגת מאה שנה קדימה אל סיפורו של צעיר רוסי בפריז של שנת 2016 שמחפש את צאצאיתה של הנסיכה שהייתה מאוהבת בסבו.
עלילה
תחילת המאה העשרים. הנסיכה צעירה ורה צ'רנישבה וסגן אנדריי דולמאטוב נפגשים בנסיבות מוזרות מאוד. אהדה, אהבה, נראה שלפניהם רק חיים מאושרים.
מלחמת העולם הראשונה לוקחת את אנדריי לחזית והיא מתנדבת כאחות בבית החולים. העולם מתהפך, מוצף שנאה, כעס ותאוות כוח. מלחמה אחת אחרי השנייה. אנשים נחלקים לשני מחנות יריבים ומתחילים לשפוט אחד את השני וגזר הדין מבוצע באלימות אכזרית.
אש הזמן הורסת את כל מה שנקרה בדרכה, אבל האהבה היא נצחית, היא מחברת כמה דורות וגורלם הנורא של ורה אנדריי לא מפריע גם לסיפור אהבה להמשיך וללבב בלב צאצאציהם גם מאה שנה אחר כך.
מחלף אליפלט
מחלף אליפלט הוא מחלף המחבר בין כביש 89 וכביש 90 בסמוך למושב אליפלט.
המחלף נבנה בשנת 2002 כאשר נחנך כביש 89 בקטע שבין צפת לכביש 90, וכחלק מתוכנית להרחבת כביש 90 בקטע שבין צומת עמיעד לקריית שמונה. המחלף נבנה בתצורת מחלף יהלום כאשר כביש 89 מתחיל בגשר החוצה את כביש 90, על שמו של אל"ם אברהם חידו, ומחבר אותו לתוואי הישן של כביש. משני צידי הגשר התווספו מעגלי תנועה עקב ריבוי התאונות. ניתן להגיע ממנו לצפת בכיוון מערב לאליפלט ומחנה פילון מכיוון מזרח, לקריית שמונה בכיוון צפון, ולטבריה בכיוון דרום. דרך צדדית נוספת שהובילה מראש פינה אל המחלף בוטלה בשל ריבוי תאונות דרכים בכניסה אל המחלף, אך נפתחה מחדש בשנת 2011.
ירון הנובר
ירון הנובר (1 בינואר 1964 – 20 בספטמבר 2022) היה אמן לחימה ישראלי בשיטת דניס הישרדות דאן 10, אלוף ישראל במשקל של עד 75 ק"ג בין השנים 1985–1998 ומייסד שיטת "אולטימייט קרב מגע".
ביוגרפיה
הנובר נולד וגדל במולדת, בן לרוזלין ודניס הנובר, מייסד שיטת דניס הישרדות. להנובר אח ואחות. כאשר היה בן שלוש עברה המשפחה להרצליה. כבר בגיל חמש החל הנובר ללמוד אמנויות לחימה. בגיל 16 קיבל את החגורה השחורה. בנוסף התאמן גם באתלטיקה קלה. בצה"ל שירת בסיירת שלדג.
העביר סדנאות סמינרים של הגנה עצמית וקרב מגע בארץ ובעולם.
בשנת 1999 זכו הנובר וחברת טנדו במכרז להדרכת תלמידי בתי הספר בכל ערי קו העימות של מדינת ישראל, הודרכו כמאה אלף תלמידים בהדרכה ביטחונית.
ירון נהרג בתאונת אופנוע סמוך ליישוב אשלים ב-20 בספטמבר 2022.
חלים אבו רחמה
חלים אבו רחמה (בערבית: حليم أبو رحمة; 1888–1945) היה רופא פלסטיני נוצרי פרוטסטנטי. שירת בצפת ובטבריה מטעם מחלקת הבריאות הבריטית במיגור המלריה (1920–1924), ב-1925 התמנה למנהל בריאות הציבור ליד ממשלת עבר הירדן, מונה לשר הבריאות בממשלת ירדן, בתקופת עבדאללה הראשון, מלך ירדן.
ביוגרפיה
אבו רחמה נולד בשפרעם, למד רפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות, וסיים בשנת 1912. בין השנים 1914–1918 היה רופא ממשלה עות'מאני. בנובמבר 1918 הצטרף לשורות הבריטים. בשנת 1920 הוצב בצפת מטעם מחלקת הבריאות הבריטית. בשנת 1924 עבר לעבוד בטבריה. בצפת ובטבריה עסק במלחמה נגד המלריה. בשנת 1925 עבר אבו רחמה לירושלים.
בנובמבר 1925 התמנה אבו רחמה למנהל בריאות הציבור ליד ממשלת עבר הירדן, ובשנות ה-30 של המאה העשרים קיבל מינוי של מנהל שירות הבריאות בעבר הירדן. ב-1939 חזר לארץ ישראל ושימש מנהל מחלקת הבריאות הממשלתית במחוז שכם.
אבו רחמה מונה לשר הבריאות בממשלת ירדן בתקופת עבדאללה הראשון, מלך ירדן.
בשנת 1926 בימי המנדט הבריטי נתמנה אבו רחמה להיות חבר כבוד ב"אורדר המצוין ביותר של הקיסרות הבריטית".
אבו רחמה נפטר בשנת 1945. השאיר אשה: רוזה חלים, ואת הבנות נוהא ואידה.
בית סווטיצקי
בית סְוָוטִיצקי הוא מבנה היסטורי ברחוב מונטיפיורי 3 בפתח תקווה, בו התגוררה משפחת סווטיצקי.
היסטוריה
הבית נבנה במושבה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי אברהם סווטיצקי, יליד כפר בפלך מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), שעלה לארץ ישראל ב-1881, בצעירותו, ועסק בחקלאות. סווטיצקי הושפע בבניית ביתו מסגנון הבנייה בעיר אודסה. בניית הבית נמשכה חצי שנה.
המבנה כולל חמישה חדרים, מרפסת וגינה. לגג ולמרפסת גימור ועיצוב ייחודיים. הבית נבנה מלבני סיליקט.
בבית התגוררו בני משפחת סווטיצקי למשך תקופה קצרה. בשנת 1930 הוא הושכר לבנק אפ"ק, בשל מיקומו המרכזי והמחסור במבנים מתאימים בפתח תקווה; הבית שימש כמשרדי הבנק במשך כשש שנים, עד שהם עברו למבנה ברחוב חובבי-ציון, ואז חזרה משפחת סווטיצקי להתגורר במבנה. לאחר מותו של אברהם סווטיצקי, הועבר הבית בירושה לבתו רבקה גולומבק, שבהמשך הורישה אותו לילדיה. בתה צביה חסון תרמה אותו לעיריית פתח תקווה.
חלק מהשנים שימש המבנה כמשרד עורכי דין, ולאחר מכן שימש כחנות. כיום נחשב המבנה אתר מורשת לשימור. הוא שופץ בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. באוקטובר 2013 נפתח בו "בית שיח נשים - בית נשים ומשפחה", של המוזיאון לתולדות פתח תקווה, להנצחת פעילותן של נשות העיר.
אבן זנאטה
אבן זנאטה (בספרדית: Piedra Zanata) היא סלע מוארך שעליו חרותות אותיות, שכנראה נכתבו בידי גואנצ'ים, הילידים של האיים הקנריים (ספרד). הסלע התגלה בשנת 1992 ליד הר הפרחים (Montaña de las Flores) שבצפון מערב האי טנריפה.
משערים שהאבן הייתה קשורה לעולם הדתי-מיסטי של הילידים. האבן מוצגת במוזיאון הארכאולוגי של טנריף בעיר סנטה קרוס דה טנריפה.
ספריית מדינת בוואריה
ספריית מדינת בוואריה (בגרמנית: Bayerische Staatsbibliothek - BSB) היא ספריית ההפקדה הראשית של מדינת בוואריה משנת 1663. הספרייה נמצאת בעיר מינכן וכוללת למעלה מ-10 מיליון ספרים, עובדה העושה אותה לאחת הספריות הגדולות והחשובות בעולם. בין היתר מצוי בספרייה האוסף הגדול ביותר בעולם של פריטי אינקונבולה ("דפוסי ערש", ספרים שנדפסו סמוך להמצאת הדפוס) ואוסף גדול וחשוב של כתבי יד עתיקים. הספרייה היא בעלת האוסף השני בגודלו באירופה של כתבי עת (לאחר הספרייה הבריטית).
היסטוריה
הספרייה נוסדה ב-1558 כספריית הארמון של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה. הדוכס רכש אוספים פרטיים שכללו ספרים וכתבי יד בתחומי התאולוגיה, הפילוסופיה והמשפטים שנאספו בין היתר באיטליה, ספרד וארצות השפלה. יורשו, וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, המשיך בפיתוח האוסף, וב-1600 נכללו בספרייה 17,000 ספרים. ב-1663 יזם פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, את חקיקת חוק ההפקדה של עותק מפרסומים כלשהם שהתפרסמו בשטחו בספרייה.
ב-1803 הפכה הספרייה לספריית מדינה ומוזגה עם ספריית הארמון של נסיכות הבוחר מפפאלץ, שכללה למעלה מחצי מיליון ספרים וכתבי יד. באותה תקופה הולאם רכושם של כנסיות ומנזרים, ואוצרותיהם הועברו לספרייה.
מבנה הספרייה ברחוב לודוויגשטראסה נחנך ב-1831. קודם לכן תוכנן להקימה לצד מוזיאון הגליפטותק.
ב-1970 נחנך מבנה הספרייה המורחב, לאחר שיפוצים והרחבות שהחלו עוד ב-1953. ב-1988 נחנך מחסן מרוחק של הספרייה בפרבר גרכינג (Garching bei München).
ב-1997 החלה הספרייה בפרויקט דיגיטציה רחב-היקף, שבמסגרתו הועלו לרשת האינטרנט (נכון ל-2017) למעלה מ-2 מיליון פריטים חופשיים מזכויות יוצרים. ב-2007 הוכרז על שיתוף החומר עם גוגל ספרים.
בסדרת תחקירים מראשית שנות ה-2000 עלה שהספרייה הייתה מעורבת ברכישת ספרים עתיקים וכתבי יד שנבזזו על ידי כוחות גרמניה הנאצית באזורי הכיבוש. חלקם הוחזרו לבעליהם.
מנחם דוד
מנחם דוד (נולד ב-1934) הוא רופא נשים, לשעבר מנהל בית חולים הקריה ומנהל החטיבה המיילדותית-גינקולוגית של מרכז רפואי תל אביב.
ביוגרפיה
דוד נולד בסלובקיה (אז צ'כוסלובקיה) ועלה לארץ בשנת 1949. את לימודי התיכון עשה בגימנסיה העברית הרצליה. לאחר שרות בצה"ל למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים אותה סיים בשנת 1961.
התמחה ברפואת נשים ולידה בבית חולים הקריה בתל אביב במחלקתו של נדב סופרמן ובמקביל סיים לימודי תעודה ומינהל רפואי בכיר. שימש ממלא מקום מנהל מחלקת נשים משנת 1969 בעקבות מותו הפתאומי של מנהל המחלקה נדב סופרמן. תקן המחלקה נקבע ל -73 מיטות (50 יולדות ו-23 גינקולוגיות). המחלקה ביצעה תורנות של 24 שעות כל יומיים, עם 23 לידות ביממה בממוצע. בשנים 1975-1969 היה מרכז החוג לגינקולוגיה ומיילדות בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר אוניברסיטת תל אביב. ניהל את בית היולדות הקריה משנת 1972 ועד לסגירתו.
משנת 1976 כיהן בתפקיד מנהל מחלקה קבוע ומונה לפרופסור חבר קליני בשנת 1981.
היה ממקימי היחידה להפריית מבחנה בבית החולים הקריה וניהל אותה בפועל בשנים 1987-1985. היה האחראי, יחד עם פרופ' יוסי לסינג, למעבר בית חולים ליולדות למיקומו הנוכחי במתחם המרכז הרפואי תל אביב.
ניתוח לכריתת טחורים
ניתוח לכריתת טחורים (באנגלית: Hemorrhoidectomy או Hemorrhoid Removal) הוא ניתוח המבוצע לצורך טיפול בטחורים לאחר שטיפולים אחרים, קודמים ופשוטים יותר לא עזרו. הניתוח נחשב ליעיל ביותר לטיפול בטחורים, אך גם לכזה שההחלמה ממנו יחסית ארוכה ביחס לטיפולים אחרים.
טחורים
טחורים (Hemorrhoids) הם מבנים אנטומיים המכילים רקמת חיבור וכלי דם הממוקמים באזור פי הטבעת, ומהווים חלק תקין של פי הטבעת. תפקידם הוא לסייע בשליטה על איטום של פי הטבעת. במצב פתולוגי הם מתנפחים, מודלקים ואף כואבים, ולעיתים הם באים לידי ביטוי כדימום אדום מבריק על משטח צואה, על נייר טואלט או באסלה.
טחורים בקרבת פתח התעלה האנאלית נקראים טחורים חיצוניים, טחורים הנמצאים בתוך הרקטום נקראים טחורים פנימיים.
טחורים פנימיים מדורגים לפי דרגת חומרתם.
הניתוח
לפני התחלת הניתוח, המטופל יורדם בהרדמה כללית או יקבל הרדמה אזורית של פלג הגוף התחתון. לאחר ההרדמה, המנתח יישתמש באזמל (סכין מנתחים), לייזר, או צורב חשמלי מיוחד כדי לבצע חתך באזור שמקיף את הטחור וזאת כדי להימנע מפגיעה ברקמת פי הטבעת. לאחר הכריתה המנתח יחליט אם לתפור את האזור באמצעות תפרים נספגים או להותיר אותו פתוח עד להחלמה עצמאית. לבסוף, המנתח יצמיד תחבושת על האזור במטרה לעזור להחלמה ועל מנת להגן מפני זיהומים.
אורך הניתוח כשעה. לאחריו יש להקפיד על דיאטה עשירה בסיבים תזונתיים, ולהרבות בשתייה על מנת שאלה ירככו את הצואה בעת ההתרוקנות.
מסוף GNOME
מסוף GNOME הוא מדמה מסוף לסביבת שולחן העבודה של GNOME, אשר נכתב על ידי האבוק פנינגטון ומתכנתים נוספים. המסוף מאפשר להפעיל פקודות יוניקס רגילות, מבלי לצאת מהממשק הגרפי של GNOME. המסוף מדמה את מסוף xterm ומספק בחלקו תכונות זהות אליו.
פרופילים
מסוף GNOME תומך בריבוי פרופילי משתמש. משתמש יחיד יכול ליצור מספר פרופילים לשימושו, אשר כולם יהיו תחת חשבון המשתמש שלו במערכת ההפעלה. משמעות הפרופיל היא הגדרות שונות במסוף, ובהם אופן גלילת הטקסט, צבעי המסוף, שם המשתמש, פקודות אשר ירוצו אוטומטית בעת פתיחת הפרופיל, ועוד.
כשמסוף GNOME מופעל הוא יכול להיות מוגדר לפעול בצורה הרגילה שלו, או בפרופיל ספציפי הכולל את התכונות שהוזכרו.
תאימות
מסוף GNOME תומך במספר אפשרויות תאימות שונות, המאפשרות להתממשק לתוכנות ישנות בעלות שליטה טקסטואלית.
כברירת מחדל המסוף פועל עם סט של 16 צבעים שהמשתמש יכול לבחור בהם, אך ניתן להרחיבם עד 256 צבעים.
רקעים
במסוף, קיימת תמיכה במגוון אפשרויות רקעים:
1. רקע אחיד - משתמש יכול לבחור לפרופיל שלו רקע המורכב מאחד ממליוני הצבעים הנתמכים בשולחן העבודה של GNOME.
3. רקע שקוף - משתמש יכול לבחור ברקע בעל רמת שקיפות כפי שיחליט (החל משקיפות מוחלטת וכלה באטימות מוחלטת). הדבר מהווה יתרון בעת הקלדת פקודות מדף קובץ, הנמצא "מאחורי" חלון המסוף ומאפשר לבצע זאת ביתר קלות.
תמיכת עכבר
למרות שיעוד מסוף GNOME הוא לשמש כשורת פקודה הניזונה מפקודות מקלדת, קיימת במסוף תמיכה מסוימת גם בהתקני הצבעה ובהם עכבר. באמצעות עכבר ניתן לגלול את המסוף, להעתיק קטעים, אך לא ניתן לקבוע את מיקום סמן הכתיבה בעזרתו.
זיהוי כתובות URL
קיימת תכונה במסוף המזהה אוטומטית כתובות URL ודואר אלקטרוני, כך שבעת הצבעה עליהם מופיע קו מתחת לכתובת. לאחר לחיצה על הכתובת נפתח יישום המאפשר לגשת אל הכתובת, כגון דפדפן.
יחסי אוסטרליה–מלזיה
יחסי אוסטרליה–מלזיה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לבין מלזיה. אוסטרליה מחזיקה נציבות עליונה בקואלה לומפור מלזיה מחזיקה באוסטרליה נציבות עליונה בקנברה. גם אוסטרליה ומלזיה חברות בהסדרים של הגנת חמש המעצמות ולעיתים קרובות משתתפות בתרגילים צבאיים יחד.
נושאים מזדמנים כמו השפעה אוסטרלית בענייני דרום-מזרח אסיה, וכן מעצרם והוצאתם להורג של אזרחים אוסטרלים במלזיה, מסבכים עוד יותר את היחסים בין שתי המדינות.
היסטוריה
לשתי המדינות קשרים מוסדיים ותיקים יותר מכל שכנה אסייתית אחרת. ניתן לאתר קשרים בין אוסטרליה ומלזיה מאז המאה ה-18, המלזים השתתפו בתעשיית הפנינים מול החוף הצפוני של אוסטרליה במאה ה-19, שם צאצאיהם מהווים כיום חלק בלתי נפרד מהחברה הרב תרבותית של דרווין. במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים אוסטרליים שהיו מעורבים בקרב מלאיה שבו רבים מבין החיילים השורדים שלו נתפסו על ידי הצבא היפני ונשלחו לבורנאו למחנה באטו Lintang ולמחנה Sandakan ובנוסף הם גם נאלצו להשתתף בצעדות, אשר הביאו למותם של שבויי מלחמה אוסטרלים רבים ורק שישה מהם שרדו כדי לראות את סיום המלחמה ושחרורו של האי בורנאו בעקבות תגבורת אוסטרלית. מאז, כוחות אוסטרלים היו מעורבים גם במלחמת מלאיה נגד הקומוניסטים, ובמיוחד מצב החירום המלאי והחירום המלאי השני, שם הם סיפקו חומרים וציוד לכוחות הביטחון של מלאיה, וכן בפעולה של מלזיה נגד המרידה הקומוניסטית בסרוואק ועם הסתננות צבאית אינדונזית אל אדמתה לפני הקמתה של פדרציה גדולה יותר הכוללת את צפון בורנאו וסארוואק. היחסים הפורמליים בין שתי המדינות המודרניות החלו בשנת 1955.