cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלווין סטיוארט
ביוגרפיה
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה סטיוארט בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.40 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:20.87 דקות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל בסוף יולי 1990 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.05 דקות. לאחר מכן, הוא עבר להתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש במשך כ-8 שבועות, כהכנה לאליפות העולם.
אלוף ושיאן עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בסוף ינואר 1991 זכה סטיוארט בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:55.69 דקות, לפני שיאן העולם גרוס (1:56.78 דקות) ותמאש דארני מהונגריה שיאן העולם במשחי המעורב אישי (1:58.25 דקות). מדליית כסף במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:14.84 דקות, אחרי גרמניה (7:13.50 דקות) ולפני איטליה (7:17.18 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט 1991 זכה סטיוארט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.92 דקות.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא זכה ב-3 מדליות, שתיים מזהב ואחת מארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 1:56.26 דקות, לפני דניון לואדר מניו זילנד (1:57.93 דקות) ופרנק אספוזיטו מצרפת (1:58.51 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:56.99 דקות. מדליית זהב שנייה במשחה ל-4x100 מטר חופשי, כששחה בשלב המוקדמות. הרביעייה האמריקאית סיימה במקום הראשון בשיא עולם חדש במשחה הגמר ולכן גם הוא קיבל את המדליה. מדליית ארד במשחה ל-4x200 מטר חופשי (7:16.23 דקות), אחרי המנצחת מחבר המדינות (לשעבר ברית המועצות) שקבעה שיא עולם חדש (7:11.95 דקות) ושוודיה (7:15.51 דקות). במשחה זה הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.41 דקות, הזמן המהיר בקרב השחיינים האמריקאים והרביעי בין שאר המתחרים. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.04 שניות, המנצח היה בן ארצו פאבלו מוראלס (53.32 שניות).
בשנת 1994 השתתף סטיוארט במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, רוסיה וזכה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.46 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.93 שניות.
סטיוארט נכשל בניסיון להיכלל בנבחרת ארצות הברית בשחייה לאולימפיאדת אטלנטה (1996).
לאחר הפרישה משחייה
לאחר שפרש משחייה תחרותית, פתח בקריירה חדשה, בתעשיית הבידור. הוא החל להופיע בהצגות, סרטים ותוכניות טלוויזיה. שימש ככתב בתוכנית הספורט של רשת ABC והנחה בתוכנית אירוח בערוץ הספורט ESPN. הוא כתב מספר סרטים, בהם גרסה נוספת לקומיקס "הפנטום" מאת לי פוק בשם "רוחות מהלכים".
סטרומנס
סטרומנס (באנגלית: Stromness) היא העיר השנייה בגודלה באורקני. העיר נמצאת באי מיינלנד - הגדול באיי אורקני שבממלכה המאוחדת.
בעיר מתגוררים כיום כ-2,190 תושבים.
מקור השם
שם העיר מקורו בשפה הוויקינגית, והוא מתייחס לגאות באזור נקודת נס, דרומית לעיר. המונח "סטרום" משמעות בוויקינגית - גאות חזקה.
היסטוריה
אזור העיר שימש כנמל החל מהמאה ה-16. במהלך המאה ה-17, בעת שהתנהלה מלחמה בין אנגליה וצרפת שימשה העיר כנמל שאיפשר מעקף של התעלה האנגלית, בה הותקפו הספינות האנגליות על ידי הצרפתים. ספינות חברת מפרץ הדסון נהגו לעגון בנמל דרך קבע, וממנו הובלו הסחורות לאנגליה.
בעיר התגורר הסופר ג'ורג' מקיי בראון, והעיר מוזכרת ביצירתו של סר פיטר מקסוול דייוויס "להתראות לסטרומנס".
בעיר ממוקם מוזיאון המציג את ההיסטוריה של העיר.
ליאוניד קרבצ'וק
לאוניד מקרוביץ' קראבצ'וק (באוקראינית: Леонід Макарович Кравчук; 10 בינואר 1934 – 10 במאי 2022) היה מדינאי אוקראיני, נשיא אוקראינה הראשון. כיהן מ-5 בדצמבר 1991 עד לפיטוריו ב-19 ביולי 1994, והוחלף בלאוניד קוצ'מה. היה יושב ראש הראדה העליונה, בית המחוקקים האוקראיני. בשנים 2002 ו-2006 התמודד בבחירות הפרלמנטריות כשהוא בראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (המאוחדת) של אוקראינה.
קרבצ'וק היה ממובילי המהלך לפירוק ברית המועצות, יחד עם בוריס ילצין ואלכסנדר לוקשנקו. הוא הביא להקמת חבר המדינות העצמאיות. עם זאת, שנות שלטונו לא היו מזהירות, אוקראינה סבלה מהמשבר הכלכלי שסבלה שכנתה הגדולה רוסיה, והחל משנות שלטונו והלאה סבלה המדינה משחיתות הולכת וגואה.
ביוגרפיה
קרבצ'וק נולד בכפר במחוז רובני, שאז היה בתחומי פולין. אביו נהרג במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1958 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קייב. לאחר הלימודים החל לעבוד כמרצה במוסד ללימודי כלכלה בצ'רנוביץ. בשנת 1960 החל לעבוד במנגנון המפלגתי ובשנת 1970 עבר לקייב. בשנת 1990 התקדם עד לתפקיד של המזכיר השני של המפלגה הקומוניסטית באוקראינה הסובייטית. בשנת 1990 בבחירות החופשיות הראשונות הוא נבחר לפרלמנט המקומי ובהמשך היה ליו"ר שלו.
בעקבות הפוטש של אוגוסט הוא התפטר מהמפלגה הקומוניסטית וב-24 באוגוסט 1991 הוביל מהלך בו הכריז הפרלמנט על אוקראינה כמדינה עצמאית.
ב-1 בדצמבר 1991 נבחר לנשיא אוקראינה בבחירות חופשיות ישירות. באותה יום גם אושררה במשאל עם הכרזת עצמאות אוקראינה, ברוב של 90%. בסוף אותו חודש השתתף ב"כינוס מינסק" של מנהיגי 11 מדינות ברית המועצות לשעבר, שם הגיעו להסכמה חלקית על מחלוקות בנושאים צבאיים וכלכליים, כולל הקמת חבר המדינות.
תקופת שלטונו של קרבצ'וק התאפיינה באינפלציה גבוהה מאוד, הפרטה תוך מעשי שחיתות שלטונית ויצירת מעמד אוליגרכים. אחד מסממני תקופת שלטונו היה מכירת הצי הסוחר הענק שבסיסו העיקרי היה נמל אודסה למשקיעים זרים תמורת תשלום חובות הצי. בנו של קרבצ'וק הואשם במעורבות בפרשה וקבלת שוחד. הוא נקט העמדה פרו-אירופית, פיתח יחסים עם המערב וחתם על הסכם שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי.
הוא עמד בלחץ השלטון הרוסי החדש ולא הסכים לצבא משותף ולהקמת מטבע משותף. הוא הסכים להעביר את כל הנשק הגרעיני שהיה מוצב בשטח אוקראינה לידי רוסיה, בעקבות חתימת מזכר בודפשט. בתקופתו אוקראינה ורוסיה היו במחלוקת על נושאים רבים, כולל כיצד יש לחלק את צי הים השחור של הצי הסובייטי, שבבסיסי בחצי האי קרים. במאי 1992 הצביע הסובייט העליון של רוסיה בעד הכרזת מתן קרים לאוקראינה, בידי ממשלת ברית המועצות ב-1954, כמעשה בלתי חוקי. אוקראינה התנגדה להחלטה זו אולם אחר כך קרבצ'וק החל לנהל משא ומתן על עתיד הצי עם נשיא רוסיה בוריס ילצין. מעמדה של נוכחות צי הים השחור הרוסי בסבסטופול ובחצי האי קרים נפתר לבסוף ב-1997, בהסכם חכירה ל-20 שנה, שלוש שנים לאחר שקרבצ'וק עזב את תפקידו.
בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 1994 הוא הפסיד לליאוניד קוצ'מה. בספטמבר 1994 נבחר לפרלמנט המקומי וכיהן בו עד לשנת 2006. בבחירות שנערכו בשנת 2006, המפלגה שעמד בראשה לא עברה את אחוז החסימה. בעקבות כך הוא הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים. בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 2010 הוא תמך במתנגדי הנשיא הנבחר ויקטור יושצ'נקו.
בתקופה הסובייטית קיבל מספר עיטורים. בשנת 2001 הוענק לו תואר "גיבור אוקראינה".
נפטר ב-10 במאי 2022.
בתולת הברזל
בתולת הברזל, המכונה גם "בתולת נירנברג", היא ארון ברזל הבנוי כדי לשמש לעינוי ולהריגה של אדם על ידי דקירת גופו בעצמים חדים (כגון סכינים, יתדות או מסמרים). הקורבן נאלץ להישאר עומד, מדמם קשות, מוחלש באיטיות ולבסוף מת משילוב של הלם ואיבוד דם או מחנק.
המתקן, שנבנה במאה ה-19 בנירנברג, נבנה לפי הבנה שגויה של מתקן מימי הביניים הנקרא "Schandmantel" ("מעטה קלון"), שהיה עשוי מעץ ופח ללא מסמרים ואשר נועד לעוטי קלון. מעטה הקלון לא הזיק לגוף, והשתמשו בו לענישה עבור מסיגי גבול או זונות, שנאלצו ללבוש אותו בציבור לזמן מסוים.
מאפיינים פיזיים
בתולת הברזל של נירנברג הייתה אנתרופומורפית. בחזית חלקה העליון גולפו פנים שקרוב לוודאי עוצבו על פי דמותה של מריה הקדושה. גובה המתקן היה כ-2.1 מטר ורוחבו 0.9 מטר. בתולת הברזל צוידה בשתי דלתות שבצדן הפנימי עשרות יתדות חדות שניתן לשנות את מיקומן. היתדות מוקמו כך שישפדו את הקורבן עם סגירת הדלתות מבלי לפגוע באיברים החיוניים, וישאירו אותו חי ובמצב עמידה.
הנידון למוות הוחזק במרחב מצומצם מאוד כדי להעצים את דרגת הסבל שלו על ידי הבאתו למצב קלסטרופובי. התנועה הייתה כמעט בלתי אפשרית, וכאשר הקורבן נחלש ולא יכול עוד לשאת את משקל גופו, היו היתדות נשארות במקומן ופוצעות את גופו אף יותר.
לא ניתן היה לפתוח את שתי דלתות המתקן בה בעת. כך לא ניתנה לקורבן אפשרות להימלט בעת בדיקה או חקירה.
שימוש ידוע
לא ידוע על בתולת ברזל שנבנתה ושימשה לעינויים.
בתולת הברזל שבמצודת נירנברג נהרסה במתקפה אווירית ב-1944 סמוך לנירנברג, גרמניה.
בתולת ברזל נמצאה בעיראק סמוך למשרדי התאחדות הכדורגל העיראקית, שבו שכן משרד של עודאי חוסיין. חברים בנבחרת האולימפית העיראקית טענו שהמתקן היה בשימוש בעת שלטון סדאם והופעל נגד אלו שהסתכסכו עם עודאי.
המצודות
ה"מצודות" הוא ביאור על כל ספרי הנביאים והכתובים (מלבד המגילות רות, איכה ואסתר). הפירוש נכתב על ידי רבי דוד אלטשולר (ה'תמ"ז, 1687 – ה'תק"ל, 1769) והושלם על ידי בנו רבי יחיאל הילל אלטשולר (נפטר אחרי תקנ"ג, 1793).
הפירוש הוא ליקוט אדיר בהיקפו של ביאורי הפשט מפירושי הראשונים, עם עריכה, סִיגְנוּן והוספות רבות, והוא נחשב כפירוש הנפוץ והמקובל ביותר לנ"ך בכל הזמנים, בנוסף לפירושי הראשונים. פירוש ה"מצודות" הפך לאבן יסוד לכל הלומדים, ומאז כתיבתו במאה השמונה עשרה נדפס כמעט בכל דפוסי "מקראות גדולות".
החיבור חולק על ידי רבי יחיאל הילל לשני חלקים מקבילים:
מאפייני הפירוש
ה"מצודות" נכתב כדי לקדם ולעודד את לימוד התנ"ך, להנגיש את התנ"ך אף למלמדי תינוקות ולילדים ולחסוך זמן וטרחה לתלמידי החכמים החפצים להגות בו. מסיבה זו, הקפיד המחבר על סגנון פשוט וקל להבנה.
הפירוש מבוסס בעיקרו על פירושו של הרד"ק, אך כולל את רוב ככל ספרות פרשני המקרא. מרן החיד"א כתב עליו ב"שם הגדולים":
בידי המחברים היו גם כתבי-יד של פירושים קדמונים לתנ"ך (כמו למשל של פירוש רבי יוסף בן אברהם חיון).
רקע
ר' דוד אלטשולר, מחכמי יהדות אשכנז ופולין ומראשי קהילת יברוב, ראה שלימוד התנ"ך נחלש מאוד בקרב יהודי אירופה אף בקרב תלמידי החכמים, וסבר שהסיבה לכך היא העדר פירוש קל ובהיר מספיק שיהיה מובן לכול. למטרה זו כתב פירוש לו קרא "מצודות דוד" (ולא מצודת דוד) על שמו, ו - מלשון ציד, כנראה כפרפרזה על הפסוק "וַיִּלְכֹּד דָּוִד אֵת מְצֻדַת צִיּוֹן הִיא עִיר דָּוִד", שם המילה באה כביטוי למבצר.
הפירוש חובר בעברית ולא ביידיש, כדי שיהיה בשימוש הן אצל תלמידי החכמים, מהם יחסוך זמן יקר של עיון בפירושי הראשונים, והן ליהודים הפשוטים, שרק באמצעותו יוכלו להבין את המקרא לאשורו בדרך פשוטה ובשפה צחה וברורה.
זאלקווא
ר' דוד אלטשולר ובנו ר' יחיאל הילל הדפיסו את שני כרכי הפירוש הראשונים – על ספרי איוב, משלי ותהילים, לגביהם חש ר' דוד ככל הנראה שהם הקשים ביותר ללימוד – בזולקווה שבפולין, בשנים תקי"ג-תקי"ד (1753-1754), כשר' דוד היה כבר ישיש ובא בימים. הפירוש זכה להצלחה מיידית, ועד מהרה אזלו כל העותקים מן השוק; ועל כן, זמן מה לאחר ששב ר' יחיאל ליברוב, נסע שוב לזאלקווא והדפיס שם מהדורה שנייה של הספר בשנת תקכ"א. על הספר הובאה בין השאר הסכמתו של רבה של דובנא, ר' שאול לווינשטאם, לימים אב"ד אמסטרדם ובעל ה"בנין אריאל". תשע שנים לאחר מכן נפטר ר' דוד אלטשולר בשיבה טובה, ור' יחיאל הילל (שהיה חריף ובקי גדול בספרות הרבנית) נטל על עצמו את המשימה הכבדה של הדפסת פירוש אביו על כעשרים ספרי התנ"ך האחרים, מתוך כתבי ידו של האב.
ברלין ואמסטרדם
עוד בשנים שקדמו לפטירת אביו, שקד ר' יחיאל על ההדרת פירוש המצודות על הנביאים האחרונים (ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל ותרי עשר), וכבר בשנת תקכ"ט החל להדפיסם בשני כרכים, כשהפעם הוא יוצא מפולין מולדתו ובוחר במרכז ספרותי חשוב יותר – ברלין. ר' יחיאל קיבל את הסכמת דייני ברלין בתחילת שנת תק"ל, אז סיים את ההדפסה ככל הנראה; רב העיר לא נתן הסכמה לספר מהסיבה הפשוטה שבאותה העת לא כיהן בברלין אף רב – היו אלו שנות המעבר שקדמו לבואו של ר' צבי הירש לוין לכהן שם.
בהמשך שנת תק"ל נפטר ר' דוד, ולאחר תקופה קצרה המשיך ר' יחיאל בעבודתו והדפיס שנית את הפירוש בברלין בשנת תקל"ב, בצורה מוגמרת יותר הפעם, כשעליו הסכמות רבני אשכנז. משם נדד הרב אלטשולר אל הולנד, והדפיס גם שם את הפירוש באותה השנה, עם הסכמות נוספות של רבני הולנד: ר' שאול הלוי סג"ל רבה של האג; גיסו ר' שאול מאמסטרדם בעל ה"בנין אריאל" ואב"ד יהודי אשכנז בעיר, אשר כאמור הכיר את הרב אלטשולר עוד מפולין; ור' שלמה שלם, רב קהילות הספרדים באמסטרדם. גם המשכיל רבי שלמה דובנא, ששהה אז באמסטרדם, כתב עבורו שיר תהילה על ספרו, וחתם את שמו באקרוסטיכון השיר.
ר' יחיאל הילל שב לעירו, והשלים שם את גימורי פירושו לנ"ך בשנים הבאות. בקיץ תקל"ח יצא שוב לנסיעה אל הולנד לבקש הסכמות נוספות לפירושו, שכן חפצו היה לראות את פירושו מודפס במהדורה מהודרת ומוקפדת, כאשר הפירוש מעומד לשני חלקים, כדלהלן, והמקראות מנוקדות, מדוקדקות ומוטעמות, וכיוון שידע כי הדבר יעלה לו הרבה, ניסה לכסות מקצת מהוצאותיו העתידיות באמצעות גיוס הסכמות רבנים נודעים לפירושי אביו.
בחודש סיון נפגש עם רבני הולנד, ומשם פנה לגרמניה, בה קיבל את הסכמות גדולי רבני גרמניה: רבי נפתלי הירש קצינלנבויגן רבה של פפאלץ נתן לו את הסכמתו במאנהיים, ובעל "שאגת אריה" ור' דוד דישבק בעל "פרדס דוד" נתנו לו את הסכמותיהם כשביקר במץ.
לאחר שהות של כחצי שנה בגרמניה יצא משם בשנת תקל"ט ופנה דרומה – אל ליוורנו, לקראת סיומו של מפעל חייו, כשבידו סכום גדול אותו אסף באמצעות ההסכמות, גם אם עדיין לא הספיק לכל צורכי ההדפסה.
ליוורנו
כמעט שלושים שנה לאחר הדפסתו הראשונית של הספר הגיע ר' יחיאל הילל לאיטליה מגרמניה והולנד, והציג את פירושו בפני חכמי איטליה שהסכימו גם הם לספרו, ביניהם הרב החיד"א ור' ישראל בנימין באסאן, בן ר' ישעיהו באסאן רבו המובהק של הרמח"ל.
הרב אלטשולר זכה שם לקבלת פנים אוהדת, ואף מצא מארח נדיב מעשירי הקהילה בשם אליעזר ריקנאטי – ממיודעיו של החיד"א – אשר אירחו כל השנים בהם שהה שם. גביר נוסף אשר עמד בתוקף על עילום שמו פרנס אותו במשך כל ימי שהותו שם, ואף הזמין את ר' יחיאל לספרייתו, שאצרה ככל הנראה פירושים וכתבי יד קדומים רבים; ועל אף שהפירוש כבר היה מוכן המשיך ר' יחיאל הילל לשכללו ולהוסיף בו פירושים רבים מהספרים בהם עיין, ברשותו של הנדיב עלום השם.
בהזדמנות זו חילק ר' יחיאל את ה"מצודות" (שהודפס על ידי אביו כפירוש אחד) לשני חלקים – "מצודת דוד" המבאר את ענייני הפסוקים ופשטם, ו"מצודת ציון" המיועד לפרש מילים וביטויים שונים בתנ"ך (כהגדרת החיד"א ב"שם הגדולים": ). ר' יחיאל גם שכלל והוסיף הוספות משלו לפירוש, ההדירו וערכו – וכשהיה בידו ספר מוגמר החל בהדפסה.
הפירוש המוגמר זכה במהירות גדולה לאהדה רבה עקב היותו ברור ומובן לכל, והתפרסם בכל תפוצות ישראל, כשהוא חוזר ומודפס שוב ושוב ברוב מהדורות המקרא וכמעט בכל דפוסי "מקראות גדולות", ובמהרה הפך לאבן יסוד של פרשנות הנ"ך בכל הזמנים.
קישורים חיצוניים
טקסט הפירוש
עונת 2015/2016 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 2015/2016 בליגה הלאומית בכדורסל היא העונה ה-50 של הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל בישראל.
בעונה זו הצטרפו לליגה היורדת מליגת העל: הפועל גלבוע גליל והעולות מהליגה הארצית הפועל רמת גן/גבעתיים והפועל באר שבע-בני שמעון.
פלייאוף עליון
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה מתמודדות בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). המדורגת גבוה יותר תארח את המשחק הראשון, השלישי והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר תארח את המשחק השני והרביעי (במידת הצורך).
פלייאוף תחתון
ששת הקבוצת שסיימו את הליגה במקומות 9–14 יתמודדו בסיבוב פנימי אחד בשיטת ליגה הכולל חמישה משחקים לכל קבוצה, כאשר הניקוד נמשך מהליגה הסדירה, הקבוצות שסיימו במקומות 9–11 זוכות לארח שלושה משחקי בית. בסיום הסבב הקבוצות שסיימו במקומות ה-5 וה-6 בבית התחתון יורדות לליגה הארצית.
פרנק הרברט
פרנק פטריק הרברט (באנגלית: Frank Patrick Herbert; 8 באוקטובר 1920 - 11 בפברואר 1986) היה סופר מדע בדיוני אמריקני נודע. יצירתו הנודעת ביותר היא ספרו "חולית", וחמשת הספרים שבאו אחריה בסדרה. כמו כן, הוא נודע בזכות ספרי מדע בדיוני רבים אחרים, כגון "ניסוי דוסאדי", וספרים מחוץ לסוגת המדע הבדיוני.
סאגת "חולית" עסקה בנושאים מורכבים כגון הישרדות אנושית ואבולוציה, אקולוגיה, ונקודת המפגש בין דת, פוליטיקה וכוח. סדרת הספרים הצליחה בביקורות ובמכירות.
ביוגרפיה
פרנק הרברט נולד ב-1920 בטאקומה, וושינגטון. הוא ידע מגיל צעיר כי הוא רוצה להיות סופר, וב-1939 שיקר אודות גילו על מנת להתקבל לעבודה בעיתון "Glandale Star".
קריירת הכתיבה שלו התעכבה לזמן-מה כאשר שירת בחיל הים האמריקני בתור צלם במלחמת העולם השנייה. הוא נשא לאישה את פלורה פרקינסון ב-1941, אך התגרש ממנה ב-1945, לאחר שזו ילדה לו בת.
לאחר המלחמה הוא החל ללמוד באוניברסיטת וושינגטון, שם פגש בשנת 1946 את בוורלי אן סטיוארט בקורס כתיבה יוצרת. הם היו שני הסטודנטים היחידים בכיתה שמכרו יצירה כלשהי לפרסום - הרברט מכר שני סיפורי הרפתקאות למגזינים, וסטיוארט מכרה סיפור למגזין "Modern Romance". הם נישאו בסיאטל ב-20 ביוני 1946. בנם הראשון, בריאן הרברט, נולד ב-1947. פרנק הרברט לא סיים את לימודיו באוניברסיטה, כיוון שרצה ללמוד רק את מה שעניין אותו, ולכן לא סיים את הקורסים הנדרשים, כך על-פי בנו, בריאן.
אחרי האוניברסיטה הוא חזר לעיתונות ועבד בעיתונים "Seattle Star" ו-"Oregon Statesman"; כמו כן, הוא עבד בתור סופר ועורך בעיתון "California Living" של "San Francisco Examiner".
הרברט החל לקרוא מדע בדיוני בשנות ה-40, ולכתוב אותו בשנות ה-50. סיפוריו הקצרים החלו להופיע ב-"Startling Stories" ובמגזינים אחרים. במהלך העשור הוא פרסם קרוב לעשרים סיפורים.
הקריירה שלו כמחבר רומנים החלה ב-1955 עם פרסומו של "הדרקון בים", שבו השתמש בסביבה של צוללת מן המאה ה-21 כאמצעי לחקור שפיות ושיגעון. הספר חזה עימותים עולמיים בנושא צריכתו והפקתו של הנפט. הוא זכה לביקורות חיוביות אך לא היווה הצלחה מסחרית רבתי.
הרברט החל לבצע עבודת מחקר בנוגע ל"חולית" ב-1959 ויכול היה להקדיש עצמו לכתיבה מכיוון שאשתו חזרה לעבוד במשרה מלאה ככותבת פרסום עבור חנויות, ובכך נהייתה המפרנסת העיקרית של המשפחה לאורך שנות ה-60. הרברט סיפר מאוחר יותר בריאיון עם וויליס אי. מקנאלי כי הגה את הרעיון לרומן כשהיה אמור לכתוב מאמר למגזין בנושא חוליות בפלורנס, אורגון, אך הוא נכנס עמוק מדי לנושא, וסיים עם הרבה יותר חומר מחקר ראשוני משנדרש היה למאמר יחיד. המאמר מעולם לא נכתב, אך הוא שימש כזרע לרעיונות שהובילו ל"חולית".
לאחר שש שנות מחקר וכתיבה, הושלם "חולית" ב-1965. הרומן היה ארוך הרבה יותר מספרי מדע בדיוני מסחריים של התקופה, הוא פורסם במגזין "אנלוג" ("Analog") בשני חלקים נפרדים, ב-1963 וב-1965. הרומן נדחה על ידי קרוב לעשרים הוצאות ספרים עד אשר התקבל לבסוף. עורך אחד ענה לו, "יכול להיות שאני עושה את שגיאת העשור, אבל..." בטרם דחה את כתב-היד; אך צ'ילטון (Chilton), בית הוצאה-לאור גדול בפילדלפיה, העניק להרברט מקדמה של 7,500$, והספר זכה במהרה לתשבחות המבקרים. "חולית" זכה בפרס נבולה עבור הרומן הטוב ביותר לשנת 1965, וחלק (עם רוג'ר זילאזני) את פרס הוגו לרומן הטוב ביותר לשנת 1966. הספר היה רומן המדע-הבדיוני הראשון שעסק באקולוגיה, והכיל ריבוי של נושאים נרחבים ומשתלבים. הסיפור מסופר מנקודות מבט של גיבורים משתנים, שיטה שנצפית בכל יצירתו הבוגרת של הרברט.
הספר לא נהיה רב-מכר בן-לילה. עד 1968 הרוויח הרברט 20,000$ ממכירתו, הרבה יותר מרוב ספרי המדע הבדיוני של התקופה, אך עדיין לא מספיק על מנת לאפשר להרברט לעסוק בכתיבה במשרה מלאה. עם זאת, פרסום הספר פתח לפניו דלתות רבות. הוא שימש כסופר החינוכי של העיתון "Seattle Post-Intelligencer" מ-1969 ועד 1972, ומרצה ללימודים כללים ובין-חוגיים באוניברסיטת וושינגטון (1970-1972). הוא עבד בווייטנאם ובפקיסטן בתור יועץ סוציאלי ואקולוגי ב-1972. ב-1973 היה מנהל הצילום של תוכנית הטלוויזיה "The Tillers".
עד 1972 הוא הצליח להפוך לכותב במשרה מלאה ובמהלך שנות ה-70 וה-80 נהנה מהצלחה מסחרית ניכרת בתור סופר. הוא חי בין הוואי לבין מדינת וושינגטון. במהלך התקופה הזו הוא חיבר ספרים רבים ועמד מאחורי רעיונות אקולוגיים ופילוסופיים. הוא המשיך את סאגת "חולית" עם ספרי ההמשך - "משיח חולית", "ילדי חולית", "הקיסר האל של חולית", "כופרי חולית" ו"בית הלשכה חולית". יצירות מרכזיות אחרות היו "ניסוי דוסאדי", "יוצרי האלים", "The White Plague", והספרים שהוא כתב ביחד עם ביל ראנסום: "The Jesus Incident", "The Lazarus Effect" ו-"The Ascension Factor", סדרה בת ארבעה ספרים כאשר הראשון "Destination: Void" נכתב על ידי פרנק הרברט לבדו.
אך המזל הטוב שצלח עליו הוכתם בטרגדיה. ב-1974 עברה אשתו בוורלי ניתוח נגד סרטן שהעניק לה עשר שנים לחייה, אך השפיע על בריאותה לרעה. היא נפטרה ב-7 בפברואר 1984. באחרית-הדבר שכתב ל"בית הלשכה חולית" כתב הרברט הספד מרגש לאשתו.
1984 הייתה שנה סוערת בחייו של הרברט. באותה שנה בה נפטרה אשתו, הקריירה שלו נסקה עם שחרור גרסת הסרט של חולית בבימויו של דייוויד לינץ'. על אף ציפיות גבוהות, הפקה עתירת-תקציב וליהוק שורה של כוכבי-סרטים, סבל הסרט מביקורות שליליות למדי בארצות הברית. למרות התגובה השלילית לסרט בארצות הברית, הצליח הסרט הן בביקורות והן מסחרית באירופה וביפן. באותה השנה פרסם הרברט את ספרו החמישי בסדרת חולית, כופרי חולית, ספר שרבים מהקוראים משווים ל"חולית" המקורי מבחינת רמתו. הרברט נשא לאישה את ת'רזה שאקלפורד בשלהי אותה שנה.
ב-1986 פרסם הרברט את "בית הלשכה חולית", שחיבר רבים מקווי העלילה השונים של הסאגה. זאת הייתה יצירתו האחרונה של הרברט - הוא נפטר מסרטן הלבלב ב-11 בפברואר 1986, במדיסון, ויסקונסין, בגיל 65.
מורשת
פרנק הרברט הוריש במותו מורשת עשירה לקוראיו. על פי בנו, בריאן, הוא השאיר רשימות הנוגעות להיסטוריה של היקום של חולית לפני האירועים המתוארים ב"חולית" ולרומן הבא בסדרת חולית, שהיה אמור להתפרסם לאחר "בית הלשכה חולית". בשנים האחרונות פרסמו בנו בריאן והסופר קווין אנדרסון סדרת ספרים מצליחה, פרלוד לחולית, שכרונולוגית מתרחשת לפני "חולית" ("סדרת הבתים" ו"אגדות חולית"), ולאחר מכן עמדו לפרסם שני רומנים שמתרחשים לאחר "בית הלשכה חולית" ("Hunters of Dune" ו־"Sandworms of Dune"), בהתבסס על מסגרת העלילה ל"חולית 7" שהשאיר אחריו פרנק הרברט.
גרסת הסרט של "חולית" נחשבת ליצירה קולנועית קלאסית בעיני צופים רבים, ומצליחה היטב בווידאו וב-DVD. נכון ל-2003, ערוץ המדע הבדיוני האמריקני משדר סדרה שמבוססת גם היא על "חולית". גרסת המיני-סדרה זוכה להצלחה מבחינה מסחרית כמו גם ביקורתית, והערוץ הוציא מיני-סדרה חדשה בשם "ילדי חולית", שמאגדת בתוכה את עלילות הספרים "משיח חולית" ו"ילדי חולית".
ספרי חולית נהיו מפורסמים יותר עם הזמן, כנראה בשל חוג המעריצים שגדל תמידית בהשראת "חולית" הסרט, המיני-סדרה בטלוויזיה ו"אגדות חולית" שהוזכרו לעיל. "חולית" נשאר הרומן הכי מצליח והכי מוכר של הרברט - הספר תורגם לעשרות שפות (ובכלל זה לעברית) ונמכר בכמעט עשרים מיליון עותקים. גם יצירותיו האחרות נמכרות היטב, בעיקר ספרים אחרים מסדרת "חולית", שנדפסים מחדש שנה אחר שנה.
רעיונות ונושאים מרכזיים
ברומני המדע הבדיוני שלו חקר הרברט נושאים סבוכים הנוגעים לפילוסופיה, דת, פסיכולוגיה, פוליטיקה ואקולוגיה, מה שהעניק לרבים מקוראיו השראה להתעניין בתחומים אלו. הדחף המניע ביצירתו של הרברט היה הקסמתו על ידי שאלת ההישרדות האנושית והאבולוציה. הרברט משך אליו בסיס מעריצים פנאטי, ורבים מן המעריצים האלו ניסו לקרוא כל מה שכתב, בין אם מתחום המדע הבדיוני ובין אם לא, ולעיתים אף רואים בהרברט כגורו. למעשה, מסירותם של מעריציו הייתה לעיתים כל כך אדוקה עד שהואשם בניסיון ליצור כת.
ישנם מספר נושאים מרכזיים ביצירתו של הרברט:
תרגומים לעברית
להלן ספריו שתורגמו לעברית:
האוסף השני
האוסף השני הוא שמו של אלבום אוסף של להקת הרוק הישראלית "משינה", הכולל שירים מארבעת אלבומיה הראשונים. האלבום יצא ב-1995 על ידי חברת התקליטים אן אם סי בהפקת זאב אולמן.
בניגוד לאלבום האוסף הראשון של הלהקה "גבירותי ורבותי: משינה", כל השירים באלבום האוסף השני נכללו באלבומי העבר של הלהקה. עטיפת האלבום זהה לעטיפה של האלבום "גבירותי ורבותי: משינה" מצילומו של ברי פרידלנדר, אך בצבעים הופכיים.
שירי האלבום
הפקה מוזיקלית וכלל העיבודים מאת חברי "משינה" וראובן שפירא.
ננס לבן
ננס לבן הוא גרם שמיים המהווה את השלב האחרון במחזור החיים של כוכב הסדרה הראשית בעל מסה קטנה או בינונית. תאורטית, בעתיד הרחוק מאוד ננס לבן צפוי להתקרר לננס שחור, אך היקום צעיר מכדי ששינוי זה יתרחש.
היווצרות
ככלל, מקור האנרגיה של כוכב הוא בהיתוך גרעיני שמתבצע בליבתו. בהיתוך זה אטומים של יסוד קל, לדוגמה מימן, מתמזגים ויוצרים יסוד מסיבי יותר. התהליך כרוך בשחרור כמות גדולה של אנרגיה. לאחר שמלאי המימן שבכוכב הותך להליום, הכוכב גדל לענק אדום שבו מתבצע היתוך תרמו-גרעיני מהליום לפחמן ולחמצן. אם מסת הענק האדום נמוכה מכדי לאפשר היתוך גרעיני של פחמן, תיווצר במרכזו ליבת פחמן וחמצן. השכבות החיצוניות הקרות של הענק האדום ייצרו ערפילית פלנטרית. ליבת הענק האדום היא הננס הלבן. לכן, על פי רוב ננסים לבנים מורכבים מפחמן וחמצן. חלק קטן מהננסים הלבנים עשויים הליום, כתוצאה מאובדן מסה במערכות של כוכבים זוגיים. לעיתים הטמפרטורה בליבת הענק האדום מספיקה לשם התכת פחמן, אך לא לשם התכת ניאון. במקרים אלו נוצרת ליבת חמצן-ניאון-מגנזיום. היות שננס לבן הוא השלב האחרון בהתפתחותו של כוכב בעל מסה ממוצעת, כ-97% מכוכבי הסדרה הראשית, שאינם ננסים אדומים, שבגלקסיית שביל החלב יסיימו חייהם כננסים לבנים.
טמפרטורה וכבידה
הטמפרטורה הגבוהה בכוכבים לא גורמת רק לפליטת קרינה ואנרגיה מן הכוכב, אלא מונעת את קריסת החומר שבכוכב אל תוך ליבתו. החומר שמרכיב את הננס הלבן אינרטי, ולא עובר מיזוג תרמו-גרעיני. לננס הלבן אין כל מקור אנרגיה, ולכן הטמפרטורה שלו אינה מספיקה לשם איזון הקריסה הגרוויטציונית. לחלופין, הקריסה הגרוויטציונית של הכוכב מאוזנת על ידי לחץ הניוון של האלקטרונים. על כן, צפיפות הננס הלבן גבוהה ביותר, פי מיליון מצפיפותם של מים. משום שלחץ הניוון של האלקטרונים מוגבל בגודלו, לננסים לבנים תיתכן מסה מרבית מסוימת. המסה המרבית של ננס לבן שאינו מסתובב (תנועה סיבובית פועלת אף היא כנגד הקריסה הכבידתית) נקראת גבול צ'נדראסקאר – כ-1.44 מסות שמש. כאשר עוברת מסה נוספת אל ננס לבן (לרוב מכוכב שכן), הוא עשוי להתפוצץ בסופרנובה מסוג Ia.
סוף של ננס לבן
בשל הקריסה המהירה של הננס הלבן, הוא חם מאוד כשהוא נוצר, אך הוא מקרין בהדרגה אנרגיה ומתקרר. קרינה זו היא המקור לבהירותו העמומה. בחלוף הזמן, תדירות הקרינה תרד בהדרגה, עד אשר הוא ייעשה אפל. בשלב זה הננס הלבן יהיה לננס שחור. אך בשלב חיים זה של היקום, אפילו הננסים הלבנים העתיקים ביותר עדיין קורנים בטמפרטורה של כמה אלפי קלווין. לכן, ככל הנראה, לא קיימים ננסים שחורים כיום.
גילוי הננס הלבן
מערכת הכוכבים המשולשת של 40 ארידאני כוללת את כוכב הסדרה הראשית 40 ארידאני A, את הננס הלבן 40 ארידאני B, ואת הננס האדום 40 ארידאני C. הזוג 40 ארידאני B ו-C התגלה על ידי ויליאם הרשל ב-31 בינואר 1783. ב-1910 גילו הנרי נוריס ראסל, אדוארד צ'ארלס פיקרינג ווילמינה פלמינג כי חרף היותו כוכב עמום 40 ארידאני B שייך למחלקת הבהירות A, כלומר, הוא לבן. הסיווג הספקטרלי של 40 ארידאני B נקבע רשמית על ידי וולטר אדמס ב-1914. בן זוגו של סיריוס, סיריוס B, היה הננס הלבן השני שהתגלה. פרידריך בסל גילה כי הכוכב סיריוס משנה את מיקומו באופן מחזורי. התגלה שלסיריוס יש בן זוג קטן, אך בעל אותו סיווג ספקטרלי.
הרכב ומבנה
על אף שקיימים ננסים לבנים בתחום מסות רחב של 0.17-1.33 מסות שמש, למרבית הננסים הלבנים מסה של בין 0.5 ל-0.7 מסות שמש. לפי הערכות המבוססות על תצפיות, הרדיוס של ננסים לבנים נע בין 0.008 ל-0.02 רדיוסי שמש (לשם השוואה, רדיוס כדור הארץ הוא כ-0.009 רדיוסי שמש). לכן, מסת ננס לבן היא בקירוב כמסת השמש ונפח הקטן פי מיליון מנפח השמש. מכאן, שצפיפות הננס הלבן גבוהה פי מיליון מצפיפות השמש - כ-106 גרם לסנטימטר מעוקב. ננס לבן הוא אחד הגופים הדחוסים ביותר ביקום - אחרי חורים שחורים וכוכבי נייטרונים. זמן קצר לאחר גילוי הננסים הלבנים, נמצא כי יש להם צפיפות גדולה ביותר. ניתן להעריך את מסתו של כוכב, כאשר הוא נמצא במערכת של כוכב זוגי, על ידי מדידת שינויים מחזוריים בספקטרום הבליעה של המערכת. מדידה שכזו נעשתה ב-1910 במערכת הזוגית של הכוכבים סיריוס B וארידאני 40 B. נמצא כי מסתו של סיריוס B היא 0.94 מסות שמש (לפי הערכה מאוחרת יותר - 1.00 מסות שמש). משום שגופים חמים יותר פולטים קרינה רבה יותר מגופים קרים, ניתן להעריך את עוצמת הקרינה על פני הכוכב על ידי מדידת הספקטרום שלו. אם בנוסף לזאת ידוע המרחק אל הכוכב, ניתן להעריך אף את בהירותו המוחלטת של הכוכב. על ידי השוואה בין בהירותו המוחלטת לבהירות פני הכוכב, ניתן להעריך את רדיוסו. שיקולים אלו הובילו למסקנה שהצפיפות של סיריוס B וארידאני 40 B גבוהה ביותר. אסטרונומים באותה העת לא ידעו כיצד להסביר את התופעה. נמצא כי לארידאני 40 B צפיפות הגבוהה פי 25,000 מצפיפות השמש. ארתור אדינגטון חזה בשנת 1924, בהסתמך על תורת היחסות הכללית, כי צפיפויות מסדר גודל שכזה יובילו לכך שהאור מארידאני 40 B יוסח לאדום באופן גרוויטציוני. ההסחה לאדום בארידאני 40 B אכן נמדדה בשנת 1925 על ידי האסטרונום האמריקאי וולטר סידני אדמס.
חומר מנוון
צפיפויות מסדר גודל שכזה ייתכנו משום שננסים לבנים אינם עשויים אטומים הקשורים בקשר כימי, כי אם מפלזמה של גרעיני אטומים ואלקטרונים. לכן, משום שהחומר בננס הלבן אינו ארוז באטומים, הפרוטונים והנייטרונים יכולים לשכון בסמיכות, ללא הגבלה של רדיוס האורביטלים האטומיים. לעומת זאת, בחומר אטומי, האלקטרונים משכנים את רמות האנרגיה השונות, והגרעינים לא יכולים להיות סמוכים. אדינגטון תהה מה עתיד לקרות כשהפלזמה תתקרר, האטומים לא יהיו מיוננים (כלומר, האלקטרונים ישובו למסלוליהם במעטפת האטום) והחומר לכאורה יסתדר מחדש באטומים. את התעלומה הזו פתר רלף האוורד פאולר על ידי שימוש של מכניקת הקוונטים, בשנת 1926. משום שאלקטרונים (מהיותם פרמיונים) פועלים לפי עקרון האיסור של פאולי, שני אלקטרונים לא יכולים להיות באותו מצב קוונטי. לכן, האלקטרונים פועלים לפי התפלגות פרמי-דיראק, שפותחה אף היא בשנת 1926, במטרה לתאר את ההתפלגויות הסטטיסטיות של חלקיקים הפועלים לפי עקרון האיסור של פאולי - כלומר, פרמיונים. מכאן נובע שבאפס המוחלט לא כל האלקטרונים יוכלו לשכן את רמת האנרגיה הנמוכה ביותר. חלק מהאלקטרונים ישכנו את רמות האנרגיה הגבוהות יותר - מצב הקרוי "מנוון". לכן, ננס לבן יכול להתקרר לטמפרטורה של 0 קלווין, ועדיין החומר שבו ישכן רמות אנרגיה גבוהות יותר - כלומר, לאלקטרונים תהיה תמיד אנרגיה מסוימת.
דחיסת החומר בננס לבן תוביל לעלייה במספר האלקטרונים ליחידת נפח. לפי עקרון האיסור של פאולי, האנרגיה הקינטית הממוצעת של האלקטרונים תעלה, וכך גם הלחץ. לחץ זה, הקרוי "לחץ ניוון של האלקטרונים" מונע את הקריסה הגרוויטציונית של הננס הלבן. לחץ זה תלוי בצפיפות האלקטרונים, ולא בטמפרטורה שלהם.
לחץ הניוון של האלקטרונים הוביל למסקנה כי קיים חסם עליון למסתו של ננס לבן. רעיונות אלו הוצגו על ידי וילהלם אנדרסון (1929) ועל ידי אדמונד סטונר (1930). הערך הידוע כיום לגבול זה נמצא על ידי סוברהמניאן צ'נדראסקאר בשנת 1931 במאמרו "המסה המרבית של ננס לבן אידיאלי". צ'נדראסקאר מצא כי מסתו המרבית של ננס לבן לא מסתובב היא 5.7/\mu^2_e, כאשר \mu_e מייצג את היחס בין המשקל האטומי הממוצע למספר האטומי הממוצע. בעת שצ'נדראסקאר פרסם את מאמרו, רווחה הדעה שכוכבים מורכבים מיסודות כבדים, שבהם הערך הממוצע הוא \mu_e=2.5, ומכאן הוא קיבל כי הגבול למסת ננס לבן הוא 0.91 מסות שמש. כיום מקובל שננס לבן של פחמן-חמצן מורכב כמעט בלעדית מפחמן-12 ומחמצן-16. באיזוטופים אלו המספר האטומי הוא בדיוק מחצית מהמשקל האטומי, ולכן \mu_e=2, ומכאן שהמסה המרבית היא 1.44 מסות שמש. גבול זה קרוי כיום גבול צ'נדראסקאר. על תגליות אלה זכה צ'נדראסקאר בשנת 1983, יחד עם ויליאם אלפרד פוֹלֶר, בפרס נובל לפיזיקה.
אם מסתו של ננס לבן תעבור את גבול צ'נדראסקאר בו לא חלות ריאקציות מיזוג גרעיניות, אזי הלחץ שמפעילים האלקטרונים לא יאזן את כוח הכבידה, והננס יקרוס לכדי כוכב נייטרונים או לחור שחור. לעומת זאת, בננס לבן של פחמן-חמצן שאליו עוברת מסה מכוכב שכן תחול ראקציית מיזוג גרעינית, ותתרחש סופרנובה מסוג Ia במהלכה הננס הלבן יושמד, לפני הגעתו לגבול המסה.
לננסים לבנים יש בהירות מוחלטת נמוכה, ולכן הם ממוקמים באזור נפרד בדיאגרמת HR, המראה את הקשר בין בהירות הכוכב לטמפרטורת פני השטח שלו.
הקשר בין המסה לרדיוס
ניתן לפתח באופן גס את הקשר בין המסה לרדיוס של ננס לבן, על ידי שימוש בשיקול של מינימום אנרגיה. ניתן להעריך את האנרגיה של ננס הלבן כסכום של האנרגיה הפוטנציאלית והאנרגיה הקינטית שלו. האנרגיה הפוטנציאלית הכבידתית ליחידת מסה בננס הלבן, Eg, תהיה מסדר הגודל של, כאשר G הוא קבוע הכבידה, M היא מסת הננס הלבן ו-R הוא רדיוסו.
האנרגיה הקינטית ליחידת מסה בננס הלבן, Ek, מקורה בתנועת האלקטרונים כך שהיא תהיה מסדר הגודל של, כאשר p הוא התנע הממוצע האלקטרונים, m היא מסת האלקטרון, ו-N הוא מספר האלקטרונים ליחידת מסה. משום שהחומר בננס הלבן מנוון - כלומר הלחץ שבו נובע מקרבת הפרמיונים ומעקרון האיסור של פאולי, ניתן להעריך כי p הוא מסדר הגודל של האי-ודאות בתנע, Δp; כעת, לפי עקרון אי הוודאות, מכפלת אי-הוודאות במיקומו של חלקיק באי-הוודאות בתנע שלו גדולה מקבוע פלאנק המצומצם (ħ). אי-הוודאות במקום, Δx תהיה מסדר הגודל של המרחק הממוצע בין האלקטרונים - n-1/3 (כאשר n הוא מספר האלקטרונים ליחידת נפח). משום שיש N×M אלקטרונים בננס הלבן, והנפח פרופורציוני ל- R³, מספר האלקטרונים ליחידת נפח יהיה פרופורציוני ל-.
אם כן, האנרגיה הקינטית ליחידת מסה, Ek היא:
הננס הלבן יהיה בשיווי משקל כאשר האנרגיה הכוללת שלו, Ep+Ek תהיה מינימלית. בשלב זה, האנרגיה הקינטית והאנרגיה הפוטנציאלית תהיינה מאותו סדר גודל. לכן:
כאשר מבודדים את R, רדיוס הננס הלבן, מקבלים:
לכן, הקשר בין רדיוס הננס הלבן למסתו הוא:
דהיינו, הרדיוס פרופורציוני ביחס הפוך לחזקה השלישית של מסת הננס הלבן.
הפתרון משתמש בנוסחה הלא יחסותית E_k=p^2/2m, ולכן היחס המתקבל אינו יחסותי. על מנת לנתח את המערכת עבור אלקטרונים הנעים במהירות הקרובה למהירות האור, האנרגיה הקינטית של האלקטרונים תהיה בקירוב pc (מכפלת התנע במהירות האור). לכן:
אם משווים את גודל זה לאנרגיה הפוטנציאלית, מתקבל ש-R מצטמצם ויוצא שהמסה חייבת להיות:
על מנת לפרש תוצאה זו, יש לשים לב לכך שכאשר מסת הננס הלבן גדלה, רדיוסו קטן. לכן, לפי עקרון אי הוודאות, התנע גדל, כלומר המהירות של האלקטרונים גדלה. כאשר המהירות הזו מתקרבת למהירות האור, הביטוי הנ"ל מדויק יותר, כלומר המסה של הננס הלבן מגיעה למסתו הגבולית. על כן, מסתו המרבית של ננס לבן היא Mlimit - מסה גבוהה מזו פירושה שהאלקטרונים ינועו במהירות העולה למהירות האור, בניגוד לעקרונות תורת היחסות.
ניתן להגיע לקשר מדויק יותר באמצעות פיתוח של משוואת מצב עבור הננס הלבן. ממשוואה זו עולה הקשר בין הצפיפות ללחץ בחומר של הננס הלבן. אם הלחץ והצפיפות קבועים כפונקציה של המרחק מהמרכז, אזי פתרון מערכת המשוואות של המשוואה ההידרוסטטית ושל משוואת המצב ייתן את מבנה הננס הלבן בשיווי משקל. לפי הפיתוח הלא יחסותי מקבלים שהרדיוס פרופורציוני ביחס הפוך לשורש השלישי של המסה. תיקונים יחסותיים מגלים שהרדיוס של הננס הלבן מתאפס בגבול מסה סופי. הגבול הזה הוא גבול צ'נדראסקאר - הגבול שבו הננס הלבן כבר לא נתמך על ידי לחץ הניוון של האלקטרונים.
כל החישובים הללו מתייחסים לננס לבן שאינו סב על צירו. אם הננס הלבן מסתובב, המשוואה ההידרוסטטית חייבת לקחת בחשבון את הכוח הצנטריפוגלי המדומה הנובע ממערכת הייחוס הלא אינרציאלית המסתובבת. עבור ננס לבן המסתובב במהירות אחידה וקצובה, גבול המסה המרבית גדל אך במעט. אם הננס הלבן מסתובב בקצב שאינו אחיד ומזניחים את השפעת הצמיגות, אזי, כפי שקבע פרד הויל ב-1947, לא קיים חסם עליון למסתו, כך שמתקיים שיווי משקל סטטי.
קרינה והתקררות
הקרינה הנצפית שנפלטת על ידי ננס לבן נעה בטווח צבעים (או אורכי גל) רחב. קרינה זו נעה בין אור כחול-לבן של כוכב סדרה ראשית מסוג O, לבין אור אדום של ננס אדום מסוג M. טמפרטורת פני השטח של ננס לבן יכולה לנוע בין 150,000 קלווין ל-4,000 קלווין. לפי חוק סטפן-בולצמן, עוצמת הקרינה גדלה עם הטמפרטורה (וליתר דיוק עם ריבוע הטמפרטורה). טמפרטורה זו מתאימה לעוצמת קרינה בתחום שבין פי 100 מזו של השמש, לבין פי 10-5 מזו של השמש. ננסים לבנים חמים, עם טמפרטורה של 30,000 קלווין או יותר פולטים קרינת רנטגן "רכה", כלומר בעלת אנרגיה נמוכה. לכן ניתן לחקור את הרכבם של ננסים לבנים אלו באמצעות טכניקות של אסטרונומיה של קרינת UV או רנטגן.
בהנחה שהננס הלבן לא סופח חומר מכוכבים שכנים, מקור הקרינה הזו הוא באנרגיית החום הפנימית שלו. אנרגיה זו דועכת עם הזמן, ויוצאת בצורה של קרינה אלקטרומגנטית. משום שלננסים לבנים שטח פנים קטן מאוד, הספק קרינת החום שלהם נמוך ביותר, והם נותרים חמים לאורך זמן. כאשר ננס לבן מתקרר, טמפרטורת פני השטח שלו יורדת, הקרינה הנפלטת הופכת לאדומה יותר (כלומר, אורך הגל שלה גדל) ובהירותו דועכת. משום שהממשק היחיד להוצאת האנרגיה של הננס הלבן הוא הקרינה, קצב ההתקררות דועך עם הזמן. לשם ההמחשה, ננס לבן בן 0.59 מסות שמש בטמפרטורה של 7140 קלווין יתקרר ב-500 מעלות תוך כ-0.3 מיליארד שנים. הוא ימשיך להתקרר ב-500 מעלות כעבור עוד 0.4 מיליארד שנים, וב-500 מעלות נוספות רק מקץ עוד 1.1 מיליארד שנים. על אף שבתחילת דרכו ננס לבן מורכב מפלזמה (כלומר, תערובת של גרעיני אטומים ואלקטרונים), מחקרים ניבאו בשנות ה-60 שננס לבן יהפוך בשלב מסוים לגביש, כאשר תהליך ההתגבשות יחל במרכזו. בשנת 1995 מדידות סייסמוגרפיות אסטרונומיות של ננסים לבנים אפשרו בחינה תצפיתית של השערת ההתגבשות. ב-2004 צוות של חוקרים מאוניברסיטת הרווארד העריך על סמך מדידות אלו שכ-90% מהמסה של הננס הלבן BPM 37093 התגבשה.
טמפרטורת פני השטח של רוב הננסים הלבנים שנצפו עד היום גבוהה יחסית, ונעה בין 8,000 ל-40,000 קלווין. אולם, משום שננס לבן מתקרר בהדרגה, פרק הזמן שבו לננס הלבן יש טמפרטורה גבוהה קצר יחסית. על כן, יש להניח שיש יותר ננסים לבנים קרים מאשר חמים. עם זאת, רק למעטים מהננסים הלבנים שנצפו עד היום יש טמפרטורת פני שטח נמוכה מ-4,000 קלווין. הסיבה לכך היא שגיל היקום הוא סופי. כלומר, הננסים הלבנים הזקנים ביותר לא הספיקו להתקרר לטמפרטורה של פחות מ-4,000 קלווין. על סמך זאת ניתן להעריך מתי החלו להיווצר ננסים לבנים. ההערכה הנוכחית עומדת על 8 מיליארד שנים.
באופן תאורטי, ננס לבן יתקרר לכדי ננס שחור, שנמצא בשיווי משקל תרמי עם סביבתו ועם קרינת הרקע הקוסמית; אולם בגלל קצב ההתקררות האיטי, לא ידוע על קיומם של ננסים שחורים כיום.
אטמוספירה
על אף שנהוג לחשוב שרוב הננסים הלבנים מורכבים מפחמן וחמצן, ספקטרוסקופיה של האטמוספירה מגלה שהיא מורכבת בעיקר ממימן או מהליום. היסוד השכיח ביותר באטמוספירה נמצא בשיעור הגבוה פי 1000 מכל יסוד אחר. הסיבה לכך נובעת מהכבידה החזקה הפועלת בפני השטח. הכבידה החזקה שבפני השטח מפרידה את האטומים שבאטמוספירה, כך שהיסודות הכבדים נמצאים מתחת ליסודות הקלים. האטמוספירה של ננס לבן עשויה להכיל שאריות משכבות הענק האדום וחומר בין כוכבי. האטמוספירה מהווה כ- 1/10,000 ממסת הננס הלבן.
אף על פי שהשכבות החיצוניות דקות, הן קובעות את ההתפתחות התרמית של הננס הלבן. החלק הפנימי של הננס הלבן, המורכב מאלקטרונים מנוונים, מוליך חום היטב. לכן, רוב המסה של הננס הלבן היא איזותרמית ובעלת טמפרטורה גבוהה מאוד. לננס לבן שטמפרטורת פני השטח שלו היא בין 8,000 ל-16,000 קלווין, תהיה ליבה בעלת טמפרטורה בתחום שבין 5,000,000 ל-20,000,000 קלווין. הננס הלבן נותר חם לאורך זמן הודות ל"אטימות" השכבות החיצוניות שלו לקרינה.
הניסיון הראשון למיין את ספקטרום הפליטה של ננסים לבנים נעשה על ידי ג'. פ. קויפר בשנת 1941. השיטה הנוכחית למיון ננסים לבנים על פי הספקטרום שלהם פותחה על ידי אדווארד סיון ב-1984. שיטת המיון מבוססת על רצף אותיות ומספרים. כל רצף מורכב מהאות D, ולאחריה אות המייצגת את המאפיין הראשי של הספקטרום (כפי שמופיע בטבלה). בהמשך מופיע מספר חסר יחידות המייצג את הטמפרטורה (50,400 קלווין, מחולק בטמפרטורת הננס הלבן).
לדוגמה, ננסים לבנים בעלי סיווג ספקטרלי DA הם בעלי אטמוספירה המורכבת בעיקר ממימן. כוכבים אלו מהווים כ-75% מכלל הננסים הלבנים. ליתר הסיווגים (DB, DC, DO, DZ, DQ) יש אטמוספירה המורכבת בעיקר מהליום. בהיעדר מתכות ופחמן, הסיווג הספקטרלי של הננס הלבן תלוי רק בטמפרטורה שלו. בין 100,000 ל-45,000 קלווין, הסיווג יהיה DO, עם הליום מיונן חלקית. בין 30,000 ל-12,000 קלווין הסיווג יהיה DB, עם קווים של הליום נייטרלי. בטמפרטורה נמוכה מ-12,000 קלווין, הספקטרום יהיה נטול מאפיינים כלשהם - DC.
שדה מגנטי
פטריק בלאקט שיער ב-1947 את קיומם של שדות מגנטיים בעלי עוצמה של כמיליון גאוס בננסים לבנים, בעקבות חוק פיזיקלי שהציע, שלפיו גוף מסתובב, לא טעון, ייצור שדה מגנטי בעוצמה הפרופורציונית לתנע הזוויתי שלו. חוק זה מעולם לא התקבל, ובשנות ה-50 בלאקט דחה אותו. בשנות ה-60 הוצע כי לננסים לבנים יש שדה מגנטי בגלל שימור השטף המגנטי הכולל במהלך המעבר מכוכב רגיל לננס לבן. שדה מגנטי בגודל של כ-100 גאוס על פני השטח של הכוכב המקורי יהפוך לשדה מגנטי בגודל של כ-106 גאוס לאחר שהכוכב התכווץ ברדיוסו פי 100. הננס הלבן הראשון שאצלו נמדד שדה מגנטי הוא GJ742 ב-1970. השדה שלו בפני השטח הוא 300 מיליון גאוס. מאז נמדדו שדות מגנטיים ביותר מ-100 ננסים לבנים, בין 2,000 ל-109 גאוס. לפי הערכות, לכ-10% מכלל הננסים הלבנים יש שדה מגנטי בעוצמה של למעלה ממיליון גאוס.
ננסים לבנים משתנים
מחישובים מוקדמים עולה כי ייתכנו ננסים לבנים שבהירותם משתנה אחת לכ-10 שניות. חיפושים אחר ננסים לבנים שכאלו בשנות השישים לא העלו תוצאות. הננס הלבן המשתנה הראשון שנמדד היה HL Tau 76, וזמן המחזור שלו היה 12.5 דקות. הסיבה לזמן המחזור הארוך ביחס למצופה היא תנודות לא רדיאליות של גלי כבידה.
בין שתי ערים (עגנון)
בין שתי ערים הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק בחיי היהודים בגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה. הסיפור פורסם לראשונה בגיליון שבועות ה'תש"ו של "הארץ", ב-5 ביוני 1946, ולאחר מכן נכלל בכרך "סמוך ונראה", השישי בסדרת כל סיפוריו של ש"י עגנון, ראה אור בשנת 1950.
תקציר העלילה
הסיפור עוסק בעיירה קצנאו השוכנת בין הרי פרנקוניה התחתונה, ובאחותה התאומה, קצנאו עיר הרחצה. בשתי העיירות מתגוררים גם יהודים, ובשבת נוהגים בני העיירה קצנאו לטייל לקצנאו עיר הרחצה: "שעה זו של שבת אחר הצהרים שכל הקהלה יוצאת לעיר הרחצה שעה היא שהכל מצפים לה כל ימות השבוע. בין קצנאו לקצנאו הדרך לא ארוכה ויער גדול של ארנים נותן צל ואין כל טורח אפילו לנשים וזקנים ותינוקות להלוך מעיר לעיר".
"המלחמה הגדולה" שפגעה ברעים ובטובים לא פסחה אף על קצנאו, כל שכן על היהודים שמתחילת המלחמה בהולים ומחופזים היו להגן על עצמם". רבים גויסו לצבא. מצבה של קצנאו היה טוב משל ערי גרמניה, משום ששכנה באזור כפרי, ולכן נהנתה מאספקת מזון תקינה, שתושבי הערים הגדולות לא זכו לה. איזידור שאלטיאהר, מורה לקטנים מפרנקפורט הגיע לנופש בעיר הרחצה, ופונק על ידי תושבי קצנאו במנות מזון שאותן שלח למשפחתו שנותרה בפרנקפורט. תוך כדי טיוליו גילה שהמרחק בין קצנאו לקצנאו עיר הרחצה גדול מתחום שבת, והביא לכך שיהודי קצנאו לא חרגו יותר מתחום זה: "עד שלא בא מר שאלטיאהר לקצנאו היה אדם מהלך להנאתו, עכשיו הנאתו של אדם היא שביתתו בגבול התחום".
בנו יחידו של מיהזאם, הנחתום של קצנאו, נפצע בקרב ולאחר שנתרפא חזר לשדה הקרב, ושם "קפאו שתי רגליו בתוך חפירת הגייסות והחזירוהו לביתו, כשהוא מעונד בסימן כבוד של גבורה, אבל מחוסר רגליים". ליזל, אחותה של מרת מיהזאם שהתגוררה באופינבאך, התאלמנה במלחמה ונותרה בחוסר כל עם שלושה ילדים. מצא לה גיסהּ, הנחתום, עבודה בקצנאו עיר הרחצה. מחמת העבודה הרבה לא מצאו האחיות זמן לפגוש זו את זו. ביום טוב שני של שבועות התפנתה ליזל מעבודה, "הודיעה ליזל לאחותה על ידי גוי שהיא עומדת אחר הצהריים לבוא ליער" (ראו הסבר הלכתי בהמשך). השתיים אכן נפגשו ביער שבין שתי הערים, וסיפרו זו לזו את צרותיהן, עד ששקעה השמש.
רקע אוטוביוגרפי
לסיפור זה רקע אוטוביוגרפי נרחב. חרף התגייסותם הנלהבת של היהודים למלחמה, המתוארת בסיפור, עגנון עצמו נהג אחרת. בשנת 1916, שנתיים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל עגנון צו גיוס. הוא פגע בבריאותו כדי להימנע מגיוס ואכן לא גויס, אך אושפז במשך חמישה חודשים בבית החולים היהודי בברלין. לאחר שהסתיים אשפוזו, הציע לו פטרונו, שלמה זלמן שוקן, שיצא לנופש בעיירה באד בריקנאו שבפרנקוניה התחתית, בצפון בוואריה. עגנון יצא פעמים אחדות לנופש בעיירה זו ובסביבתה, ותיאר את הנאתו: "הפרות השמנות נותנות לי מדי יום ביומו ליטר חלב, ותחת עשן החשמליות והרכבות אשר בברלין יתן התפוח ריחו". בסמוך לבאד בריקנאו נמצאת עיירת רחצה, שאותה בנה לודוויג הראשון, מלך בוואריה. פרופ' דן לאור, הביוגרף של עגנון, מציין שקצנאו וקצנאו, המתוארות בסיפור "בין שתי ערים", משקפות את באד בריקנאו ותאומתה, שעד היום ניתן לזהות בהן את הרחובות והפרומנדה שמתאר עגנון בסיפורו (אך יהודים אין בהם – בית הכנסת של העיירה נשרף בליל הבדולח, ולאחר מכן נשלחו יהודי המקום למחנות ריכוז ולא שבו).
על סיפוריו של עגנון המתארים את יהדות גרמניה במלחמת העולם הראשונה כתב לאור:
סוגיית תחום שבת
הוא השטח שבו מותר לאדם להלך ברגליו בשבת, ביום הכיפורים וביום טוב. שטח זה הוא בדרך כלל 2,000 אמות (כ-1 ק"מ) לכל כיוון מחוץ לגבול השטח העירוני שבו נמצא האדם בשעת כניסת השבת או החג. ישנו איסור (דרבנן) לצאת בשבת, ביום טוב או ביום הכיפורים מחוץ לתחום שבת. כאמור, מר שאלטיאהר גילה שהמרחק בין קצנאו לקצנאו עיר הרחצה גדול מתחום שבת, והורה ליהודי קצנאו שלא לחרוג מתחום זה. הוא ערך בירור כיצד לא ידוע זאת יהודי המקום קודם לכן, והתברר שבעת שהתיר זאת המורה הזקן של קצנאו, היה בשולי קצנאו עיר הרחצה בית של שמש הכנסייה והצטרף לעיר, כך שהמרחק בין שתי הערים היה בגבולות תחום שבת. אלא שבתחילת המלחמה נהרס בית זה. "אמר להם הזקן, אם כך נצטמצם תחום העיר ואין שום היתר לילך מקצנאו לקצנאו בשבת".
כיוון שכך, כאשר רצתה ליזל, שהתגוררה בקצנאו עיר הרחצה לפגוש בשבועות את אחותה שהתגוררה בקצנאו, לא יכלה ללכת לבקרה, אלא רק לקבוע אתה פגישה באמצע הדרך, במקום שבשביל כל אחת מהן עודנו בתחום שבת. כיוון שהיכולת לקיים את הפגישה נודעה לליזל רק במהלך החג, נאלצה להשתמש בשירותיו של גוי של שבת, שעליו לא חלות מגבלות השבת.
מבנה הסיפור
הקשר בין שני חלקי הסיפור הדוק יותר משמתאר גלעדי, שהרי האיסור על תחום שבת, שנוצר בחלק הראשון, מהווה מכשול נוסף שעל האחיות להתגבר עליו במאמציהן להיפגש.
על מקומו של הסיפור בכרך "סמוך ונראה"
הסיפור הוא אחד מארבעת הסיפורים הפותחים את הכרך "סמוך ונראה": "שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו", "אצל חמדת", "בין שתי ערים" ו"האדונית והרוכל". על כך העיר אפרים אלימלך אורבך:
לוטה לניה
לוטה לניה (Lotte Lenya; 18 באוקטובר 1898 – 27 בנובמבר 1981), הייתה זמרת ושחקנית, שנולדה בשם קרולינֶה וילהֶלמינֶה שרלוטֶה בלמאואר בווינה, אוסטריה. היא נודעת בעיקר בהופעתה בתפקיד ג'ני באופרה בגרוש של קורט וייל וברטולט ברכט. לקהל צעיר יותר היא מוכרת בזכות תפקידה כנוכלת "רוזה קלב" בסדרת הסרטים של ג'יימס בונד, "מרוסיה באהבה".
ביוגרפיה
עם עליית הנאציזם לשלטון בחרה לניה, שנפרדה בינתיים מוייל, לעזוב את גרמניה. במרץ 1933 ברחה לפריז שם הופיעה בתפקיד הראשי ב"באלט המושר" של ברכט ווייל, "שבעת החטאים". היא התגרשה מוייל ב-1933 אך התאחדה עמו שוב בשנת 1935, כאשר היגרו שניהם לארצות הברית הם נישאו בשנית בשנת 1937. ב-1941 עבר הזוג לבית משלו בניו סיטי, כ-50 קילומטרים מניו יורק. נישואיהם השניים נשארו על כנם עד מותו של וייל ב-1950.
בשנות מלחמת העולם השנייה הרבתה לניה להופיע על הבימה, בהקלטות ובשידורי רדיו, ביניהם ב"קול אמריקה". תפקיד שמילאה במחזה מוזיקלי של בעלה, "חותם הכויה של פלורנס", בשנת 1945 לא התקבל בעין יפה על ידי הקהל בניו יורק והיא פרשה מן הבמה, אך אחרי מות בעלה שודלה לחזור אליה. היא הופיעה בברודוויי ב"יחפים באתונה" ונישאה למחזאי ג'ורג' דייוויס.
בשנת 1954 זכתה בפרס טוני על תפקידה כג'ני בגרסה האנגלית של מארק בליצשטיין ל"אופרה בגרוש". לניה פנתה להקלטת שירים מימיה בברלין לצד שירים מן התיאטרון האמריקאי. קולה נעשה נמוך בהרבה בהשוואה למה שהיה בתקופת הצלחתה הראשונה כזמרת. כשהיה עליה לשיר את תפקיד הסופרן ב"עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני" וב"שבעת החטאים", היה הכרח לערוך טרנספוזיציה לסולמות נמוכים יותר. שירה דיבורית הייתה מאז ומתמיד שיטת שירה שהתאימה למחזות וייל וברכט, אבל עכשיו הגבירה עוד יותר את תדירות השימוש בה כפיצוי על מגרעות קולה. לניה הכירה בבעייתיות שבדבר; בהקשרים אחרים הקפידה מאוד לכבד כל תג ותו בפרטיטורות של בעלה המנוח. היא ייסדה את מוסד קורט וייל למוזיקה, לשם ניהול הכנסות ועניינים הנוגעים לזכויות ולהפצת ידע יצירתו של וייל.
לוטה לניה הייתה נוכחת באולפן כשלואי ארמסטרונג הקליט את "מקי סכינאי" של וייל וברכט. ארמסטרונג אילתר את השורה "היזהרו ממיס לוטה לניה!" והוסיף את שמה לרשימה הארוכה של קורבנות שהפיל מקי בקרב הנשים שבשיר.
ב-1961 שיחקה בסרט "האביב הרומאי של גב' סטון" לצידם של ויוויאן לי ווורן בייטי.
בשנת 1963 קיבלה את תפקיד הסוכנת הלסבית "רוזה קלב" של ארגון SPECTRE בסדרת הסרטים של ג'יימס בונד, "מרוסיה באהבה". בסרט כיכבו בין השאר, שון קונרי ודניאלה ביאנקי. בסצנה האחרונה בסרט נעלה זוג נעליים שסכינים מזדקרות מתוכן. לאחר מכן סיפרה בראיונות, שכאשר היא פוגשת אנשים חדשים, הם קודם כל מסתכלים בנעליה. בשנת 1969 שיחקה בסרטו של סידני לומט "הפגישה", מותחן פסיכולוגי לצדם של עומר שריף ואנוק איימה.
לניה מתה מסרטן בניו יורק בשנת 1981, בגיל 83 ונקברה לצד קורט וייל במזוליאום בבית הקברות מאונט ריפוז (הר המנוחה) בהאברסטרואו, ניו יורק.
משה אדרעי (השני)
חייו במרוקו
רבי משה אדרעי נולד לרבי יצחק ומרים בשנת ה'תקל"ה, בעיר אגדיר שבמרוקו. בעודו רך לימים עברה המשפחה, יחד עם שאר יהודי אגדיר, אל העיר אסואירה, שם קיבל את ראשית חינוכו. בגיל תשע התייתם מאביו. בשלב מסוים התעוררה בו שאיפה לנסוע אל העיר רבאט וללמוד שם אצל חכמי המקום, שהיו נחשבים בעיניו ללמדנים יותר מאלו שבאסואירה. ברבאט התגורר שם אצל דודו, אחי אביו, רבי מסעוד אדרעי. דודו השגיח על מילוי כל צרכיו ושלח אותו לבית הספר ללימודי קודש. לאחר תקופה למד ברבאט במשך כשלוש שנים, בישיבה של מי שהחשיב לרבו המובהק, רבי יהודה אנהורי שהתיישב בעיר סאלי הסמוכה. לאחר מכן חזר לאסואירה כדי לראות את אמו ואת אחיו והזדעדזע למראה העוני והרעב שבו היו מצויים. מראות אלו הביאו אותו לצאת ממרוקו, בתקווה למצוא עבור משפחתו מקור פרנסה. לפי עדותו כבר מעת שהיה צעיר לימים היה דורש ברבים בקהילות רבות שבהן הופיע.
באמסטרדם
לאחר מספר שנים היגר לאמסטרדם ולמד שם בבית המדרש "עץ חיים". הוא התאלמן שם מאשתו ונשא שם מבנות המקום. באמסטרדם עבד למחייתו כמגיה ספרים. בין הספרים שהגיה היו ספריו של המשורר הגדול של יהדות מרוקו - רבי דוד בן חסין (בשנת ה'תקס"ז). בנוסף עבד במקום כמורה לשפות וכמתורגמן. הוא הדפיס ויצר שם כמה מחיבוריו: SERMON MORAL - דרשת מוסר, בספרדית, אותה נשא לרגל חנוכת בית המדרש של "עזרת חולים" (נדפס ה'תקס"ב). "יד משה" - דרשות (נדפס ה'תקס"ט). ספר נוסף שהקנה לו פרסום בין היהודים והנוצרים הוא "מעשה נסים" (נדפס ה'תקע"ח). הספר כולל אנתולוגיה מספרות ישראל ואומות העולם אודות סיפוריהם של עשרת השבטים האבודים הנמצאים מעבר לנהר הסמבטיון. הספר זכה למספר רב של מהדורות בעברית, לעיתים תחת השם "שארית ישראל", וכן לתרגומים לגרמנית, ערבית יהודית (אלג'יר, ה'תרי"ד) ויידיש. מהדורה נרחבת של הספר באנגלית, שנכתבה על ידי המחבר, זיכתה אותו במכתבי תהילה רבים ממלומדים ואנשי דת, אנגלים, הולנדים וצרפתים.מלרגל ההוצאה האנגלית הוא שהה בלונדון בשנות ה-30 של המאה ה-19. באותה התקופה הוציא לאור גם מפה של מקדש יחזקאל. מהדורה משוכללת ונרחבת יותר של הספר יצאה על ידי בנו יצחק אדרעי, בתוספת פרקים על ההיסטוריה של הטורקים.
בצרפת
בשנת ה'תקע"ז שהה בפריז ושם נישא בנו יצחק לאחת מבנות המקום.
באזמיר
בשלב מסוים החליט לממש את שאיפת חייו עוד מימי נעוריו ולהגר לירושלים. מאמסטרדם נסע עם אשתו כשהוא מותיר במקום את בנו אברהם שסירב להצטרף למסע. בגלל חוליו הנסיעה לירושלים לא הייתה רציפה אלא עברה דרך ערים רבות בעולם, כאשר בכמה תחנות הוא שהה זמן ממושך. בהגיעם לעיר מרסיי בנו יצחק בחר שלא להמשיך במסע והשתקע במקום יחד עם אשתו. החולי של רבי משה התגבר כאשר הגיע עם אשתו לאזמיר ובשל כך הם שהו במקום כתשעה חודשים. בי' באב ה'תר"א (1841) פרצה שריפה שכילתה כתבים רבים של רבי משה הכוללים דרשות, ביאורי תנ"ך ותלמוד, ופסיקה הלכתית. בשנת ה'תר"ב מסר שם להדפסה את כתב היד של ספרו "שפה ברורה" - ספר דקדוק לשון אנגלית וצרפתית, כתוב בלאדינו. הספר לא נדפס.
בירושלים
בשנת ה'תר"ב הוציא לאור בירושלים את הספר "אזהרות" לרבי שלמה אבן גבירול.
יש המשערים שנפטר בשנת ה'תר"ב (1841/1842).
ריצ'ארד וסוד הספרים האבודים
ריצ'ארד וסוד הספרים האבודים (באנגלית: The Pagemaster) הוא סרט הנפשה אמריקאי שיצא ב-23 בנובמבר 1994.