cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרנט
טרנט אגיר
בתקופות מסוימות בשנה נוצר נחשול גאות בנהר הטרנט המגיע עד לגובה של מטר וחצי, תופעה זו מכונה טרנט אגיר על שם אל הים הנורדי, אגיר. תופעה זו מתרחשת כאשר גאות האביב מתמזגת עם הזרם התמידי של הנהר. צורת המשפך של הנהר מעצימה את התופעה, בכך שהיא גורמת לגל ענק לנוע במעלה הזרם עד גיינסבורו שבלינקולנשייר, ולעיתים אף מעבר. הגל לא יכול להתקדם הרבה מעבר לגיינסבורו בשל תוואי הנהר שלא מאפשר זאת.
שער האשפות
שער האשפות (בערבית: باب المغاربة; תעתיק: בַּאבּ אִלְ-מַעַ'ארְבֵּה), הוא אחד משערי ירושלים, השוכן בחומה הדרומית של העיר העתיקה סמוך לכותל המערבי. הוא נבנה במחצית המאה ה-16 במסגרת שיקום חומות העיר בידי הסולטאן הטורקי סולימאן הראשון.
השער נקרא בערבית בשם 'באב אל-מע'ארבה' (שער המרוקאים) על שם השכונה המוסלמית-מוגרבית ששכנה בסמוך לו בתוך העיר עד שפונתה מיד אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967, או 'באב אל-סילואן' (שער סילוואן, כפר השילוח) על שם הכפר הסמוך מחוץ לחומה. לפני מלחמת השחרור והתפנות הרובע היהודי בעיר העתיקה מיושביו, יהודי הרובע היהודי קראו לו 'שער דוד'. עד היום ירושלמים ותיקים וצאצאי תושבי הרובע היהודי שנאלצו להתפנות ממנו, קוראים לשער זה,' שער דוד'.
'שער דוד' או שער האשפות משמש היום לכניסת אוטובוסים לאזור הכותל, וליציאת כלי רכב מאזור הרובע היהודי.
שם השער
השם 'שער האשפות' מופיע כבר בתנ"ך בספר נחמיה, כשמו של אחד השערים בחומת העיר בימי שיבת ציון:
יש הסוברים כי דרך שער זה הוצאו האפר והאשפה מבית המקדש לנחל קדרון, ומכאן שמו.
סברה אחרת, המבוססת כנראה על אגדה, מספרת כי בתקופה הביזנטית השליכו הנוצרים באזור השער ועל הר הבית אשפה רבה, כדי למנוע מיהודים להתפלל במקום. אולם אין עדויות להפיכת המקום למזבלה בתקופה הביזנטית.
אברהם משה לונץ כתב בספרו מורה דרך בארץ ישראל וסוריה, בשנת 1890:
מיקום השער
שער האשפות שוכן בנקודה הנמוכה ביותר בדרום-מזרח העיר העתיקה, סמוך למקום בו מתנקז הגיא המרכזי אל מחוץ לעיר ומתחבר לנחל קדרון. לאורך השנים היה זה האזור המוזנח והעני ביותר בעיר, ששימש כנראה כבר בתקופת בית שני כמקום בעלי מלאכה ומגדלי צאן, ובתקופה הצלבנית כמקום מושבם של הבורסקאים.
בשלהי המאה ה-16 התיישבו בתוך העיר סמוך לשער מוסלמים יוצאי צפון אפריקה, שהגיעו בעיקר ממרוקו. הם הובאו לירושלים ביוזמתו של השייח' אבו מדיין, שהקים עבורם את המתחם עליו נבנתה לימים רחבת הכותל המערבי, כחלק מהקדש (וקף), שכדוגמתו הקים באותה עת גם בעין כרם. השכונה נקראה בשם 'שכונת המוגרבים', ובינה לבין שער האשפות נותר מרחב גדול למדי, נטוש ומלא אשפה וסחף. במאה ה-19 נוקה השטח מעט, ונשתלו בו שיחי צבר. בין שיחים אלה נמתחה דרך עפר צרה, שהובילה את הנכנסים בשער אל שכונת המוגרבים.
התפתחות מבנה השער
מבנה שער האשפות התפתח והשתנה במשך השנים, בהן ניתן להצביע על ארבעה שלבים: בחודשים פברואר-יוני 2011 נערכו פעולות שימור בשער האשפות. אלו נעשו מטעם רשות העתיקות ובמימון משרד ראש הממשלה והרשות לפיתוח ירושלים, כחלק מ פרויקט שימור חומות ירושלים (2012-2007).
פרדריק קוק
בדצמבר 1909, אחרי סקירה מחודשת של רשומות מוגבלות של קוק, פסקה ועדה של אוניברסיטת קופנהגן שטענתו לא הוכחה. ב-1911 פרסם קוק ספר זכרונות של משלחתו, שבו המשיך לתמוך בטענתו. הדיווח שלו על כיבוש פסגת דנאלי נפסל גם הוא.
חייו
קוק נולד בהורטונוויל, מדינת ניו יורק. הוריו היו מהגרים שזה מקרוב באו מגרמניה והכניסו שינוי קל בשם משפחתם כדי להתאימו לשפה האנגלית. הוא סיים את אוניברסיטת קולומביה והמשיך ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק. ב-1890 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
קוק נשא לאישה את ליבי פורבס בשנת 1889. היא מתה כעבור שנתיים. ב-1902, ביום הולדתו ה-37, נשא לאשה את מרי פידל האנט. נולדו להם שתי בנות.
משלחות ראשונות
קוק היה הרופא במשלחת הארקטית של רוברט פירי בשנים 1891–1892 ובמשלחת האנטארקטית הבלגית בשנים 1897–1899. הוא סייע בהצלת חייהם של אנשי צוותה כשספינתם - בלגיקה - נלכדה בקרח למשך החורף, מצב שהם לא התכוננו לו. הייתה זו המשלחת הראשונה שחרפה באנטארקטיקה. למניעת צפדינה, יצא קוק לצייד כדי לספק לצוות בשר טרי, זאת על אף התנגדותו הראשונית של מפקד המשלחת, אדריאן דה ז'רלאש.
ב-1897, ביקר קוק פעמיים בארץ האש, שם פגש את המסיונר האנגליקני תומאס ברידג'ס. הם חקרו את בני שבטי האונה והיהגאן, שאיתם עבד ברידג'ס במשך עשרים שנה. במהלך הזמן הזה, הכין כתב יד לדקדוק של לשונם ולמילון של יותר מ-30,000 מילים. קוק שאל ממנו את כתב היד לשם ייחוס אבל לא הספיק להשיבו לפני מותו של ברידג'ס ב-1898. שנים אחדות אחר כך, ניסה קוק להוציא לאור את המילון כמעשה ידיו.
שיא דינאלי
בשנת 1903 הוביל קוק משלחת להר דנאלי (לשעבר הר מקינלי) באלסקה, שבמהלכה הקיף את רכס ההרים. הוא יצא למסע שני ב-1906, ואחריו טען שהצליח להעפיל אל השיא הראשון של פסגת ההר עם עוד חבר צוות אחד מן המשלחת. חברי משלחת אחרים, בהם בלמור בראון, שאותם השאיר קוק על ההר הנמוך יותר, הביעו מיד, אך בינם לבין עצמם, ספק בטענתו. לא היה ערעור פומבי על טענותיו של קוק עד 1909, כאשר פרץ הסכסוך עם פירי על הראשוניות בקוטב הצפוני, כשתומכי פירי טענו, שגם התיימרותו של קוק להעפלה אל דנאלי הייתה כוזבת.
בניגוד להאדסון סטאק ב-1913, קוק לא צילם מפסגת מקינלי. הצילום שלו לכאורה את הפסגה נעשה, כפי שהתברר, על בליטת סלע קטנה על רכס לצד קרחון רות, במרחק 30 ק"מ משם.
בשלהי 1909 חתם אד באריל, בן לווייתו היחיד של קוק בטיפוס של 1906, על תצהיר הקובע, שהם לא הגיעו לפסגה. בסוף המאה ה-20 מצאו היסטוריונים, שהאיש קיבל תשלום מתומכי פירי כדי שיכחיש את טענתו של קוק. (הנדרסון כותב, שעובדה זו הוסתרה אותו זמן, אבל לדברי ברייס, זה מעולם לא היה סוד.) עד חודש קודם לכן, אישר באריל שוב ושוב, שהוא וקוק הגיעו אל הפסגה. התצהיר שלו משנת 1909 כלל מפה, שמיקמה נכונה את מה שנודע בהמשך כ"שיא המזויף", המופיע בתצלום ה"פסגה" של קוק, ומראה שהוא וקוק פנו אחור בפתח המעבר.
מטפס ההרים ברדפורד וושברן אסף נתונים, חזר על הטיפוסים וצילם תמונות חדשות להערכת טענתו של קוק משנת 1906. בין 1956 ל-1995 זיהו וושברן ובריאן אוקונק את אתרי רוב התמונות שקוק צילם במשך מסעו לדנאלי ב-1906 וצילם תמונות חדשות באותן נקודות. ב-1997 זיהה ברייס את מיקומי התצלומים הנותרים, לרבות צילום "הפסגה" של קוק.
מחאה בעירום
מחאה בעירום היא סוג של מחאה שמטרתו למשוך תשומת לב תקשורתית וציבורית למטרה מסוימת, לעיתים למען קידום עירום במרחב הציבורי ולעיתים ללא קשר לעירום. המחאה בעירום הראשונה שבוצעה בעת החדשה, הייתה הפגנה של תנועת Freedomites בקנדה ב-1903.
המתנגדים למחאה בעירום טוענים שמחאה בעירום הוא דבר מגונה, במיוחד אם ילדים יכולים לצפות בזה. לעומתם, טוענים התומכים במחאה בעירום, שזו צורת ביטוי לגיטימי שניתנת כחלק מחופש הביטוי.
בין הארגונים שקידמו מחאה בעירום, ניתן למנות את הארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, שקידם מחאה בעירום ב-1992–2020 כחלק מהקמפיין נגד שימוש בפרווה. מחאה בעירום גם מקודמת על ידי תנועות המקדמות את חופש הפטמה, וכן תנועות פמיניסטיות ותנועות נודיסטיות, כגון התנועה הפמיניסטית פמן.
גור מושיוב
ביוגרפיה
מושיוב סיים תואר ראשון במתמטיקה-פיזיקה ותואר שני במנהל עסקים (חקר ביצועים) באוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. מושיוב פרסם כ-120 מאמרים בכתבי עת מובילים בחקר ביצועים ולימד באוניברסיטאות שונות, ביניהן אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק. תחומי מחקרו של פרופסור מושיוב עוסקים בעיקר באופטימיזציה קומבינטורית, ומתמקדים בבעיות תזמון (scheduling) מסוגים שונים. מאז שנת 1999 עומד בראש תוכנית MBA של האוניברסיטה העברית.
הרפובליקה הדומיניקנית במשחקים האולימפיים לנוער
הרפובליקה הדומיניקנית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מהרפובליקה הדומיניקנית חמישה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה עשרה ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף בענף האיגרוף בקטגוריית משקל מעורב לנערים. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים אתלטיקה עם העפלה לשני גמרים בריצת 200 מטר וריצת 400 מטר משוכות לנערים, בענף הג'ודו עם זכייה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג נערות, וסיום במקום השביעי בענף השיט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים הרמת משקולות, רכיבה ושחייה.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
AHCI
AHCI (ראשי תיבות באנגלית של: Advanced Host Controller Interface) הוא תקן טכני שהוגדר על ידי אינטל ומפרט באופן אבסטרקטי (בצורה שאינה  מגדירה יישום באופן ספציפי) את פעולת Serial ATA.
מפרט הַתקן מתאר מבנה זיכרון לספקי חומרת מחשב להעברת נתונים בין המערכת המארחת להתקני אחסון מחוברים. AHCI נותן למפתחי תוכנה ומעצבי חומרה שיטה סטנדרטית לגילוי, הגדרת תצורה, ותכנות מתאמי SATA/AHCI. תקן AHCI נפרד מן הסטנדרט SATA 3 Gbit/s, אם כי הוא חושף את היכולות המתקדמות של  SATA  (כגון החלפה חמה ו-"native command queuing") כדי שמערכות מחשב מארחות יוכלו לנצל אותן.
הסכם אי-תוקפנות סובייטי-פולני
הסכם אי-תוקפנות סובייטי-פולני הוא הסכם אי-תוקפנות, אשר נחתם בין ברית המועצות לפולין ב-1932. ההסכם הופר על ידי ברית המועצות ב-17 בספטמבר 1939, כאשר פלשה לפולין סמוך לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה, כחלק מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
רקע
אחרי המלחמה הפולנית-סובייטית ב-1921 שהסתיימה בניצחון פולני, ממשלת פולין אימצה מדיניות של "ריחוק שווה" הן מגרמניה והן מברית המועצות. בקרב הפוליטיקאים הפולנים שרר קונצנזוס לפיו על פולין להסתמך בעיקר על הברית ארוכת הימים עם צרפת ולהימנע מלצדד באחת משכנותיה.
בינואר 1926, כחלק מנרמול היחסים בין המדינות, החלו דיונים על הסכם אי-תוקפנות שנועד לחזק את הישגיה של פולין בהסכם ריגה, ותוכנן שיאוזן על ידי הסכם דומה שייחתם מול גרמניה. עם זאת, השיחות מול גרמניה לא התחילו, וביוני 1927 בריטניה הכריזה על ניתוק היחסים עם ברית המועצות, ונרצח בוורשה פיוטר ווייקוב, דיפלומט סובייטי. במקום זאת, פולין פנתה לחתום על הסכם קלוג-בריאן, שהיווה אמנה שאסרה על שימוש בתוקפנות ובאלימות כלפי מדינות אחרות. בהמשך הצטרפה אליו גם ברית המועצות.
המשא ומתן בין הצדדים חודש ב-1931 וההסכם נחתם במוסקבה ב-25 ביולי 1932, בתכנון שיהיה בתוקף למשך שלוש שנים. שתי המדינות אשררו את ההסכם ב-23 בדצמבר 1932, אז נכנס לתוקף. ב-9 בינואר 1933 נרשם גם בחבר הלאומים.
תנאים
שני הצדדים הסכימו לוותר על השימוש באלימות ביניהם ולפתור את כל המחלוקות בדרכים דיפלומטיות. בנוסף, הוחלט להימנע מבריתות שכוונו לפגוע באחד מהצדדים.
אחרית דבר
ב-23 בספטמבר 1938 ממשלת ברית המועצות שלחה מסר לממשלת פולין ובו נאמר כי במידה והאחרונה תשתתף בכיבוש צ'כוסלובקיה, ההסכם ייחשב לריק מתוכן. עם זאת ב-31 באוקטובר היא חזרה בה והצהירה שההסכם עדיין בתוקף, זאת למרות שפולין אכן כבשה את חבל זאולז'ה. שתי המדינות אף אשררו מחדש את תוכן ההסכם ב-26 בנובמבר 1938.
ההסכם הופר על ידי ברית המועצות ב-17 בספטמבר 1939 כשזו פלשה לפולין ממזרח, כחלק מההסכמות עם גרמניה הנאצית.
ניתוח
בזמן אמת נחשב ההסכם להצלחה ניכרת במדיניות החוץ הפולנית, אולם היא נחלשה עם התערערות הברית עם צרפת, ההפרות הגוברות של הסכם ורסאי והכניסה למלחמת סחר מול גרמניה.
בעקבות החתימה על ההסכם נחתם בינואר 1934 הסכם אי תוקפנות גם מול גרמניה.
באגס באני במרדף בדרכים
באגס באני במרדף בדרכים (באנגלית: The Bugs Bunny/Road Runner Movie) הוא סרט לוני טונס משנת 1979. כמו רבים אחרים, גם סרט זה הוא לקט של סרטונים קלאסיים מבית היוצר של האחים וורנר, ומורכב מסרטונים קצרים שמשולבים בין קטעי קישור בהנחייתו ובכיכובו באגס באני.
KH-7 GAMBIT
KH-7 GAMBIT הייתה סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה בשנים 1963–1967. הלוויינים פעלו בשיטה זהה ללווייני מיזם קורונה והחזירו סרט צילום לא מפותח לכדור הארץ. הסדרה כללה 38 לוויינים, מ-30 מהם התקבל סרט צילום. משך המשימה היה עד 8 ימים. רוב הצילומים שוחררו לידיעת הציבור בשנת 2002 ויתר ב-2011. בדו"ח סופי של משרד הסיור הלאומי צוין שכ-70% מהצילומים היו ברזולוציה פחות מ-0.91 מ'. הלוויינים הופעלו על ידי משרד הסיור הלאומי.
באגס באני במרדף בדרכים
עלילה
מסתבר שלבאגס באני יש עבר מפואר במרדפים. בסרט זה, הוא נותן לצופה הצצה לכמה מהמרדפים הגדולים ביותר בהיסטוריה של הלוני טונס, כאשר הצופה מוזמן לאחוזתו, שם באגס מספר על אויביו ועל מרדפים של אחרים, ועוד מתקופת האדם הקדמון. לאחר שנכנסו הצופה האורח לאחוזתו, הוא מציג בפניו את סיפור חייו בעזרת תמונות שתלויות על קיר ביתו. בתמונה הראשונה, מופיע אלמר פאד, אשר ביזבז שנים ארוכות ומתסכלות ברדיפה אחריו. בתמונה השנייה, נמצא יוסמיטי סאם, אשר מתגלה שמשום מה הוא שונא ארנבים, ובפרט את באגס. בנקודה זו, באגס מעלה את השאלות: "מה גרם למרדפים הללו?" ו"מתי היה המרדף הראשון?", כדי לגלות את התשובה. באגס לוקח את האורח למסע בזמן לתחילת האנושות.
KH-7 GAMBIT
פרויקט התחיל בעקבות כישלון של פרויקט SAMOS וצורך להגיע לשיפורים במיזם קורונה. השיגורים הראשונים בוצעו בעזרת משגר תור-אג'ינה. החל משנת 1964 השיגורים בוצעו עם אטלס SLV-3. כל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג. הלוויינים פעלו במסלול לווייני נמוך.
לוויינים היו במשקל כ-2000 ק"ג. הלוויין נבנה בג'נרל אלקטריק. על הלוויין הותקנו 3 מצלמות מתוצרת קודאק וחברת Itek.
על פי הרוב צילומים כללו מתקני גרעין ושיגור טילים של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. כ-19 אלף צילומים שוחררו לציבור בשנת 2002. בשנת 1964 CIA התעניינו בניצול לוויינים לביצוע צילומים של קובה, אך מסלול הלוויינים לא היה מתאים לכך. חלק מלוויינים צוידו במכשור למודיעין אותות.
עלות כוללת של 38 שיגורים הייתה 651 מיליון $ במחירי 1963 (כ-7.2 מיליארד $ במחירים של היום).
באגס באני במרדף בדרכים
עלילה
לסיום, באגס מציג את תמונותו של מל בלאנק ומתאר אותו כך: "...וכמובן, אב בשם מל בלאנק שהיו לו אלפי קולות, והיה נחמד מצידו לתת לי אחד מהם".
KH-7 GAMBIT
לווייני הסדרה הוחלפו על ידי לווייני KH-8 Gambit 3.
באגס באני במרדף בדרכים
עלילה
כעת, עוברים לסרטון "Hare-Way to the Stars", שבו באגס מגיע בטעות לחלל ומציל את העולם ממרווין איש המאדים, שבכוונתו הזדונית לפוצץ את כדור הארץ, בטענה שהוא מפריע לו לראות את כוכב ונוס. ואז, חוזרים לאחוזתו של באגס שלוקח אותנו לסרטון נוסף של מרווין: "Duck Dodgers in the 24½th Century". אך הפעם, זה לא באגס שנתקל ביצור הקטן ממאדים אלא דאפי דאק, המכונה "הברווז דודג'רס" ונשלח לחלל ביחד עם פורקי פיג, בחיפוש אחר "אטום קצף גילוח", שנמצא בכוכב X. שניהם נלחמים על הכוכב עד הרס.
באגס מביא אותנו עד לצרפת בעקבות פפה לה פיו, אשר מתאהב בחתולת רחוב וחושב אותה לבואשית בסרטון "For Scent-imental Reasons". באגס מנגן על פסנתר, ונזכר במעלליו עם בן אדם ששונא מאוד מוזיקה. מיד אחרי זה, נראה הסרטון "Long-Haired Hare" ולאחר מכן "מה נשמע באופרה?", שבו באגס לוקח אופרה שלמה של 18 שעות ומקצר אותה ל-7 דקות. באגס מאיר את עינינו ומספר שלזכותו של אלמר יאמר כי "הוא לא באמת רוצה לאכול את החיות אותן הוא צד ושהוא עושה את זה רק בשביל הספורט, בניגוד לכמה אחרים שצדים בגלל שהם רעבים...", כמו זאב הערבות, ווייל אי. קיוטי, שיאכל כל דבר, כולל את עצמו בסרטון "Operation: Rabbit". בסרטון זה, קיוטי, שבדרך כלל רודף אחרי רוד-ראנר, מתפנה לנסות לתפוס את באגס ולאחר שהוא מבין שכנראה זה לא רעיון טוב, חוזר לרדוף אחרי הקוקייה הרצנית. לסיום, באגס מסכם את הסרט באמרו שאם האדם הראשון לא היה מתחיל את המרדף הראשון, אולי לא היו ממציאים גם את הצחוק ושזה היה הפסד גדול באמת.
נדידת עמים
נדידת עמים היא תופעה חברתית היסטורית, המתרחשת לעיתים בעקבות מצוקה כלכלית או לחץ של עמים אחרים. נדידות עמים גרמו לשינויים דרסטיים בהרכב האוכלוסייה של היבשות השונות ועיצבו שינויים גדולים בתולדות מין האדם הן בפרהיסטוריה והן בהיסטוריה הרשומה.
על נדודי עמים בפרהיסטוריה נערכים מחקרים בעיקר בעזרת גנטיקה אבולוציונית בסיוע של מחקר בלשני שחלקו שרוי במחלוקת חריפה ועם הסתמכות מועטה בלבד על מחקר ארכאולוגי במובנו הרגיל.
ההגירה מאפריקה
ההשערה שמוצא האדם מאפריקה הלכה והתבססה עם התקדמות המחקר במאה העשרים. עקב עבודת המיפוי הגנטי ושיטות מחקר חדשניות של לואיג'י לוקה קאוולי ספורצה נחשפו מגמות ברורות של התפשטות ראשונית מאפריקה לפני כ-80,000 שנה. דומה שהקבוצות המהגרות היו קטנות ביחס ומנו לכל היותר מאות בודדות, שכן המגוון הגנטי של צאצאי יוצאי אפריקה מוגבל מאוד.
באופן כללי קיים קונצנזוס נרחב למדי שעיקר ההגירה הוא בקבוצה בת מאתיים איש לכל היותר שהיגרה דרך קרן אפריקה לחופו הדרומי של חצי האי ערב. צאצאי קבוצה זו המשיכו ואכלסו את חופיו המזרחיים של חצי האי לחופי המפרץ הפרסי. באזורים העשירים והפוריים של עמק הפרת והחידקל התבססה אוכלוסייה גדולה למדי, שצאצאיה יישבו את כל חופי אסיה הדרומיים, אינדונזיה, ואוסטרליה לפני כ-40,000 שנים. קבוצת אחרת היגרה צפונה ומזרחה, לתוככי הערבה האסיאתית. את אירופה אכלסו ככל הנראה משלושה כיוונים שונים - הגירה דרך מזרח הים התיכון לספרד ולאיטליה, הגירה מצפון-מזרח של צאצאי המהגרים לערבה האסייתית, והגירה של חקלאים לאורך חופיו המזרחיים של הים התיכון.
מאוכלוסייה זו שרדו שרידים גנטיים מעטים למדי, המרוכזים בעיקר בחבל הבסקים, ומתדלדלים ככל שמתרחקים ממנו. עיקר האוכלוסייה האירופית בת ימינו היא הינדו-אירופית במוצאה, כפי שיוסבר להלן. היבשות האחרונות שאוכלסו הן אמריקה הצפונית והדרומית.
אכלוס אמריקה
בהערכה כיצד ומתי אוכלסו האמריקות קיימות נקודות מחלוקת רבות. רוב החוקרים מסכימים על קבוצה אחת - מהגרים בעלי שפה אינואיטית הקרובה ככל הנראה למשפחת השפות הטונגוזיות, ובפרט לצ'וקצ'ית, שהגיעו לחופי קנדה המערביים לפני כ-11,000 שנה, בתקופת עידן הקרח האחרון בו היה מעבר יבשתי שגישר על ים ברינג. קיימת מחלוקת באשר לשתי קבוצות נוספות: קבוצה שהעדויות לה שרויות במחלוקת חריפה, ותיקה הרבה יותר ומכונה אמרינדית. זו היגרה כמשוער לאמריקה לפני כ-35,000 שנים. מחלוקת מתונה קיימת באשר לקיום קבוצה שהקדימה את האינואיטים בכ-2,500 שנה והייתה כמוהם ממוצא טונגוזי.
שתי הקבוצות החדשות, עם קבוצת החלוץ הוותיקה או בלעדיה, השלימו את אכלוס אמריקה הדרומית עד פטגוניה לפני 10,000 שנים בלבד. נראה שבתהליך התפשטותן הן הכחידו את רוב המגה-פאונה שחיה באמריקות.
סין ומזרח אסיה
בסין ובכל מזרח אסיה אותרו ארבע קבוצות גנטיות גדולות, שהתערבבו מאוחר יחסית. אישוש לנקודת מבט זו מהוות השפות המדוברות בסין ובסביבתה, הנחלקות באופן ברור לארבע משפחות גדולות. תמונה זו, הגדולה, מבליעה בתוכה שפע של פרטים עדינים יותר שכמעט ונמחקו כתוצאה מהמגמות הכלליות, ויש לשער שקבוצות נוספות שהיו באזור נמחו לחלוטין מבחינה תרבותית, ורק שרידים גנטיים מעטים נותרו, טובעים במרחשת הסינית הגדולה שמזה למעלה משלושת אלפי שנים מקיימת מגמה חזקה של ערבוב אתני והשלטת תרבות יחידה.
עד לפני שנים מעטות ניסו חוקרים בסין, בסיוע ממשלתי נמרץ, לבסס תיזה על פיה בסין התפתח המין האנושי באופן בלתי תלוי, במישרין מההומו ארקטוס. דווקא תוצאות מחקר זה, שכלל מאות של ריצופים גנטיים מכל אזורי סין, הוא שביסס את התיזה ההפוכה, המקובלת בימינו. יאמר לשבחם של החוקרים הסינים שהם לא כפפו את תוצאות מחקרם מול הדוגמה שלאורה פתחו במחקר וגם לא ניסו להסתיר את תוצאות המחקר.
ההתרחבות ההינדו-אירופית
עוד במאה ה-18 עמדו חוקרים על דמיון לשוני בין משפחות של שפות אירופאיות, ועל דמיון פחות ממנו בין המשפחות השונות. במרוצת המאה העשרים היו עשרות ניסיונות שונים לתת מבנה וסדר כרונולוגי באוסף השפות ההינדו-אירופיות, ניסיונות שרבים מהם הושפעו מאידאולוגיות לוקאל-פטריוטיות.
מחקר גנטי של קאוולי-ספורצה ואחרים סייע בניכוש רוב התיזות, ובימינו יש כמעט קונצנזוס למהדורה המודרנית של ההשערה הקירגנית, שממקמת עם פרוטו-הינדו-אירופי באזור שצפונה למרחב בין הים השחור לים הכספי. בסיוע בלשנות לשונית, שעדותה הופכת ברורה יותר לאחר הניכוש במחקר הגנטי, עולה התמונה הבאה: התפשטות של רועים חמושים ובעלי סוסים, שככל הנראה שלטו גם בטכנולוגיית המרכבה. עם פרוטו-הינדו-אירופאי זה התפשט ככל הנראה בכח הנשק, מה שמסביר את מחיקת התרבויות שקדמו לו, על אף שלאוכלוסיות המקור יש בדרך כלל עדויות גנטיות ברורות. ההסבר הסביר הוא שההודו-אירופיים הקדומים כבשו והשליטו את תרבותם, תוך ערבוב אתני עם העמים הכבושים.
התפשטות זו החלה לאחר המצאת הגלגל, שכן למילה גלגל בשפות ההינדו-אירופאיות יש מוצא משותף. לעומת זאת גילויים מאוחרים יותר, כמו ברזל, לא מופיעים עם שורשים משותפים. ההשערה הסבירה היא שההתפשטות ההינדו-אירופית החלה בתחום הזמן שבין 5,000 לפנה"ס ל-2,500 לפנה"ס.
ההגירה ההינדו אירופאית הגיעה בסופו של דבר רחוק מאוד: רוב השפות המדוברות בהודו, הפרסית, האלבנית, השפות הסלאביות, היוונית, הגרמאניות (כולל אנגלית והשפות הנורדיות) והלטיניות (לטינית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגזית ורומנית) כולן שפות ממוצא הינדו-אירופי.
מספר קבוצות הינדו אירופיות נמחו מעל במת ההיסטוריה, חלקן על ידי הינדו אירופאים אחרים. החיתים, שביססו אימפריה חזקה באסיה הקטנה, נמחו תרבותית כליל על ידי הכובשים הטורקים - אם כי גנטית יושבי אסיה הקטנה הם בבירור יותר חיתים ממוצא הינדו-אירופאי מאשר טורקים. הכיבוש הזה, אפוא, היה כיבוש תרבותי ולשוני בעיקרו. הטוכארים לעומת זאת, עם הינדו אירופי שהרחיק עד מערב סין, נמחה לגמרי תרבותית וכנראה גם פיזית על ידי כובשים מונגולים.
גויי הים
בחלקו המזרחי של הים התיכון בשלהי תקופת הברונזה, במאה ה-13 לפנה"ס מתחילות עדויות לצרות מהים שבמערב. האיום שלא ניתן לו שם החל בפשיטות על היוונים המיקנים, שבתקופה זו הגדילו את ביצוריהם, חפרו בארות עמוקות והציבו צופים למרחבי הים. האיום התפשט מזרחה, לערי המדינה החיתיות, ובמשך מאה שנים פשיטות גויי הים הלכו וגברו. עם תחילת המאה ה-11 לפנה"ס הפשיטות היו להגירת ענק חמושה בת עשרות אלפים, עם נשים וילדים. ההגירה התרחבה דרומה, לקראת מערכה גדולה במצרים בין פרעה רעמסס השלישי לגויי הים. בזכות תעודות מצריות יש בידינו שמות של חלק משבטי גויי הים, כמו הפלשתים המופיעים גם בתנ"ך, הקשקש והת'כר. ככל הנראה היו אלו פליטים נואשים וחמושים מסרדיניה, סיציליה וחצי האי האפניני. לא ידוע מה הניע אותם לנטוש את ארצותיהם ולעלות בעשרות אלפיהם על ערי מזרח הים התיכון, אך ייתכן שאחד הגורמים לכך הוא לחץ מצד עמים נודדים אחרים. רעמסס השלישי ניצח במערכה, ערך טבח רב והקים מצבה מפוארת לתיעוד ניצחונו במקדש האבו. אך תרבויות מזרח הים התיכון עמדו חרבות ומחיר הניצחון היה כבד למצרים, שאיבדה סופית את מעמדה כמעצמה בעולם העתיק.
החורבן שהשיתו גויי הים מסמן את תום תקופת הברונזה לחופי הים התיכון המזרחי. גויי הים שלטו בטכניקת חישול הברזל, ופליטים מהאימפריה החיתית, שהייתה אולי הראשונה לשלוט בסודות חישול הברזל הפיצו את הטכניקה למרחוק. עידן הברזל החל, אך כמאתיים שנים יעברו עד שיבנו ערים חדשות והכתב יעלה מחדש.
ההונים
במאות השלישית והרביעית לספירה החל לחץ מתמשך של פושטים רכובים על סוסים ומאומנים בשימוש בקשת מעל גב סוס. פשיטות אלו התרחבו בהתמדה (השווה להגירת גויי הים) עד שהתגבשו לפלישה מאורגנת תחת הנהגת אטילה ההוני.
מוצאם וזהותם של ההונים אינם ידועים בוודאות, למעט מקורם בערבה האסיאתית האדירה. קומץ מילים שתועדו על ידי בני התקופה מעיד על שפה הינדו-אירופית. עדויות אחרות מצביאות על מוצא טורקי. גישה דיאלקטית מודרנית רואה בהונים ערב רב משבטים שונים, בהם הינדו-אירופים מצפון איראן של ימינו, מונגולים ממזרח הערבה האסייתית וטורקים ממרכזה. ייתכן ושפה הינדו אירופית כלשהי שימשה לכולם לינגואה פרנקה.
פלישת ההונים פגעה קשה באימפריה הרומית, אך את עיקר החורבן חוללו בכך שגרמו לשבטים גרמאניים רבים לנוס משטחיהם באזור הים השחור ומזרח אירופה ולנוע מערבה.
נדודי העמים הגרמאניים ומפלת האימפריה הרומית המערבית
עם נהירתם של שבטי הונים מאסיה אל מזרח ומרכז אירופה נדחקו השבטים הגרמניים שחיו עד אז באזורים אלו מערבה, תוך כדי החלשת האימפריה הרומית והשמדתה לבסוף, והקמתם של ממלכות גרמניות על שטחי האימפריה. במסעות ההרס כל עושרם של התרבויות הקודמות - הרומית, היוונית וכו' אבדו, והחלו ימי הביניים.
מקום פטור
בהלכה, מקום פטור הוא אחת מארבע רשויות השבת. לרשות זו ניתן להכניס או להוציא חפץ או משא בשבת, ללא הגבלה.
מהתורה, כל מקום שאינו מוקף במחיצות (רשות היחיד), או שאינו מקום הילוך לרבים (רשות הרבים) הוא מקום פטור, אולם חכמים תיקנו את רשות הכרמלית, שבה אסור לטלטל, במקומות רבים שהם מקום פטור מהתורה.
גדרי מקום פטור
מקום פטור הוא כל שטח הקטן מארבעה על ארבעה טפחים (כ-1,000 סמ"ר), ובלבד שגובהו או עומקו יהיה מעל שלושה טפחים מהקרקע (כ-24 ס"מ). אף שטח שאורכו או רוחבו ארוכים מאוד, אך המימד השני קטן מ-4 טפחים (כ-32 ס"מ), נחשב למקום פטור, כיוון שכדי שהשטח יצא מידי גדר מקום פטור, צריך שיהיה בו ריבוע שלם של ארבעה על ארבעה טפחים, ואין מתחשבים בשטח הכולל.
מקום שגובהו או עומקו קטן מג' טפחים, בטל לרשות שבה הוא עומד ואינו מקום פטור.
מקום פטור יכול להיות גם בדברים המחוברים לקרקע. דוגמאות למקום פטור הם מדחן, ברז כיבוי, סלעים קטנים ותעלה צרה.
מקום פטור יכול להיות ברשות הרבים, אולם אינו יכול להיות ברשות היחיד, שאז הוא בטל כלפי רשות היחיד. ישנה מחלוקת ראשונים האם יכול להיות מקום פטור בתוך כרמלית או שגם במקרה כזה, המקום פטור בטל לרשות שבה הוא עומד: לדעת רש"י והרשב"א גם בתוך כרמלית יכול להיות מקום פטור, אך לפי בעל הגהות מרדכי אין דין מקום פטור בכרמלית, והבינו הפוסקים כך גם מתוך הרמב"ם והטור . כתבו אחרונים, שנראה כי הכרעת הרמ"א היא שאין דין מקום פטור בכרמלית.
נבחרת גביע דייוויס של הונגריה
נבחרת גביע דייוויס של הונגריה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של הונגריה שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1924. במהלך התקופה היא שיחקה 166 משחקים וניצחה ב-83.
הישגים
הנבחרת עלתה לבית העליון 3 פעמים (פעם אחרונה לקראת עונה 2018) אך טרם השיגה אף ניצחון במשחקי הבית.
לואי גומרט
לואי בולר גומרט הבן (באנגלית: .Louis Buller Gohmert Jr; נולד ב-18 באוגוסט 1953) הוא משפטן, שופט בדימוס ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של טקסס. הוא מילא תפקיד זה מאז 2005 ועד לעזיבתו בינואר 2023. גומרט כיהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, והוא תומך ידוע של תנועת מסיבת התה.
ביוגרפיה
גומרט נולד בפיטסבורג שבצפון-מזרח טקסס, בנו של לואי בולר גומרט, ארכיטקט גרמני, ורעייתו הראשונה מרי סו לבית ברוקס. הוא גדל בעיר מאונט פלזנט. אחר כך למד באוניברסיטת טקסס A&M ובאוניברסיטת ביילור, ובהמשך שירת כשופט במחוז סמית' בשנים 1992–2002. בשנת 2004 נבחר אל הקונגרס. בינואר 2015 הוא התמודד ללא הועיל נגד ג'ון ביינר על משרת יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. 25 חברים ב"שדולת החירות", התאגדות שמרנית של חברי קונגרס רפובליקנים, הצביעו עבורו.
הוא ידוע כחבר קונגרס שערורייתי. למשל, אחרי הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, אמר בפוקס ניוז כי ""הלוואי שהיה למנהלת רובה - הייתה מפוצצת לו את הראש". הוא דוחה את הקונצנזוס המדעי בדבר שינויי האקלים, תומך במתן שוברי חינוך להורים, מתנגד להפלות ותומך נלהב בזכות לשאת נשק.
בדצמבר 2018 תקף בריאיון עיתונאי את ג'ורג' סורוס וטען שהוא "אמור להיות יהודי, אך אין לדעת מה הנזק שגרם לישראל בכך שהתנפל על אחיו היהודים וסייע לביזת רכושם". דבריו היו כה שערורייתים עד כדי שמנחי התוכנית בה התראיין התנערו מדבריו וגינו אותו בריש גלי. במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית הוא נודע בשל ביקורתו על עטיית מסכות כירורגיות כדי למנוע את התפשטות נגיף ה-COVID-19. ביולי 2020 נמצא, למרבה האירוניה, חיובי למחלה. באותו חודש הצביע לאסור בחוק את המפלגה הדמוקרטית על תמיכתה בעבר בעבדות בארצות הברית בימי מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוני 2021 התנגד להענקת מדליית הזהב של הקונגרס לשוטרי משטרת הקפיטול של ארצות הברית שניסו לבלום את ההסתערות על הקפיטול. קודם לכן אף התנגד להקמת ועדת חקירה שתחקור את ההסתערות, וביום ההסתערות עצמה תמך בדחיית קולות האלקטורים של פנסילבניה ואריזונה.
ב-22 בנובמבר 2021 הכריז על התמודדותו לתפקיד התובע הכללי של טקסס. במהלך הבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית לא הצליח להעפיל לסיבוב השני, וגרף 17% בלבד מקולות הבוחרים. גומרט יצא קירח מכאן ומכאן – גם כשל בניסיונו להיבחר לתובע הכללי של טקסס, וגם נאלץ לעזוב את בית הנבחרים האמריקאי בשם מסע הבחירות הנכזב, וכהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
חתושיליש השלישי
ביוגרפיה
חתושיליש השלישי היה אחרון מבין ארבעת בניו של מורשיליש השני. אביו מינה אותו לכהן הגדול של העיר סַמוּחַה (טרם נחשפה), בעקבות זאת נשאר נאמן כל ימי חייו לאלה אישתר כפי שבא לידי ביטוי במסמך שרשם בעקבות מלחמתו עם אחיינו (ראו ערך מורשיליש השלישי). מוותליש השני אחיו, מינה אותו למושל של העיר חתושש לאחר העברת הבירה לתַרְחוּנְתַשַש (העיר טרם נחשפה).
עוד בטרם היותו למלך, שימש חתושיליש השלישי כמפקד הצבא החתי בקרב קדש המפורסם, בו הנחילו החתים מכה קשה על הצבא המצרי.
בשנה השביעית למלכות אחיינו, מורשיליש השלישי, שימש חתושיליש השלישי בתור מושל הערים נֵרִיךּ וחַקְפִישַש. מורשיליש השלישי, כנראה מפני שראה בחתושיליש השלישי איום ישיר על המשך שלטונו, החליט לפתוח נגדו במלחמה. תחילה הוא העביר את הבירה חזרה לחתושש ומיד לאחר מכן הדיח את חתושיליש השלישי ממשרת מושל העיר נריך. אולם בסדרה של מהלכים צבאיים הצליח חתושיליש השלישי להביס את אחיינו, להגלותו ולתפוס את השלטון. לאחר שכבש מחדש את העיר נריך, לקח חתושיליש השלישי על עצמו את התואר הכהן הגדול של אל הסערה וקרא לבנו הבכור נֵרִיכּלִיש, כלומר ההוא אשר מגיע מהעיר נריך.
בארמון המלכות בבירה חתושש נמצאו יותר ממאתים מסמכים כתובים המרמזים על היחסים הדיפלומטיים שניהל חתושיליש השלישי עם רוב מלכי המזרח הקרוב ובהם גם רעמסס השני.
עוד בתקופת מלכותו החליט חתושיליש השלישי לקדם את בנו הצעיר תוּדְחַלִיאַש על פני בנו הבכור נריכליש בתור יורש העצר. תודחליאש הרביעי עלה על כס המלכות מיד לאחר מותו של אביו בשנת 1237 לפנה"ס.
סלבוכרוס
סלבוכרוס (שם מדעי: Celebochoerus) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת החזיריים שהיה דומה במראהו לבבירוסה המודרנית. הוא חי בין המיוקן לפליסטוקן לפני 2.588-9.781 מיליון שנה.
המאובנים של חזיר זה התגלו לראשונה ב-1848 באי סולאווסי (שהיה קרוי אז סלבס בפי האירופאים, ומכאן השם המדעי) שבאינדונזיה וכן בלוזון שבהפיליפינים.
אשל חב"ד
הפעילות של כולל חב"ד כוללת את החטיבה הסוציאלית "אשל", חטיבה חינוכית בשם "חסד מנחם מנדל" למניעת נשירת תלמידים, מפעל קליטה לעולים, מרפאות רפואיות נייחות וניידות, מרכז רפואי-שיקומי לנכים סיעודיים וחולי טרשת נפוצה, ואת רשת "מעונות חיה" המפעילה מעונות יום ב-9 סניפים.
סלבוכרוס
זה היה חזיר גדול בעל חטים גדולות וארוכות באורך 90 סנטימטרים ואשר הזכירו חטי ממותה (אלא שנעו מהלסת בשיפוע כלפי מעלה), אך היה בעל רגליים קצרות יחסית. למרות הדמיון בינו לבבירוסה המודרנית הוא אינו נחשב קרוב ולמעשה לא קרוב לאף חזיר מודרני. זה היה חזיר גדול שהגיע לגובה מטר בכתפיו ולמשקל של 200–300 קילוגרם בממוצע. גודלו נבע כנראה מענקיות איים, בה עקב חוסר טורפים ותחרות המין היה יכול לגדול לממדים גדולים.
אשל חב"ד
המיזם הלאומי לביטחון תזונתי
'המיזם הלאומי לביטחון תזונתי' החל כפיילוט והמשיך כמיזם לאומי בשיתוף משרד הרווחה, פועל ב-239 רשויות מקומיות ומעניק סיוע לכ-26,000 משפחות, הנמצאות בתת-ביטחון תזונתי. הסיוע ניתן למשפחות שעומדות בקריטריונים שנקבעו על ידי משרד הרווחה והרשות לביטחון תזונתי וממצות את כושר ההשתכרות שלהן. הסיוע כולל כרטיס נטען, המאפשר בכל חודש רכישה ב-250 ש"ח ברשתות מזון, למעט מוצרי מותרות, אלכוהול וסיגריות, וסלי פירות וירקות ומוצרי מזון יבשים בשווי כולל של 250 ש"ח, הנשלחים לבתי המשפחות. בנוסף, המשפחות משתתפות בתוכניות להתנהלות כלכלית נכונה ומקבלות כלים נוספים, שתפקידם לסייע למשפחה לצאת ממעגל העוני. הסיוע ניתן בשיתוף משרד הרווחה, לקט ישראל, הרשויות המקומיות ותרומות, ומתבצע דרך הרשויות המקומיות.
בתי תמחוי
העמותה מפעילה 22 חדרי אוכל המגישים ארוחה חמה בכל ימות השנה, כולל שבתות וחגים. חדרי האוכל פזורים בערים: אשדוד, אשקלון, באר שבע, בית שמש, דימונה, חולון, ירוחם, ירושלים, לוד, ערד, רמלה וצפת. בנוסף, מוקדי "אשל" מפעילים מרכזי-יום, מסגרות חברתיות המיועדות לאוכלוסיית קשישים וגמלאים-עולים.
אשל עד הבית
"אשל עד הבית" הוא מיזם המספק מזון לאנשים בודדים, ללא משפחה וללא יכולת לצאת לבתי תמחוי. הפעילות נעשית בשיתוף פעולה עם רשויות הרווחה העירוניות שמאתרות את הזקוקים לסיוע. הארגון מספק להם ארוחה מבושלת ארוזה לביתם באופן יום-יומי.
סלי מזון
סלי המזון מכילים מוצרים המספקים את הצרכים התזונתיים של המשפחה לחודש ימים. תפריט הסלים נקבע על ידי תזונאי המוודא שאיכות ומגוון המצרכים מספקים. הסלים ניתנים למשפחות שהוכרו על ידי הרשות המקומית כזקוקים לסיוע. כ-20% מעלות הסלים ממומנת על ידי הרשויות המקומיות. הסלים מגיעים לבית הנתמכים, ללא צורך בעמידה בתורים, וזאת כדי לשמור על כבודם.
מרכז מתנדבים
מרכז המתנדבים נמצא בשכונת תלפיות בירושלים, ומשתרע על שטח של כ-600 מ"ר. הפעילות במרכז אורכת כ-90 דקות, וכוללת צפייה של המתנדבים בסרט קצר העוסק בנתינה ובמצוות צדקה. לאחר מכן המשתתפים מסייעים לאריזה של מוצרים עבור משפחות נזקקות. התוצרת נשלחת אל בית אריזה, ומשם סלי המזון נשלחים למשפחות הנזקקות.
קלוד-פיליבר ברתלו דה רמבוטו
קלוד-פיליבר ברתלו, הרוזן מרמבוטו (בצרפתית: Claude-Philibert Barthelot, comte de Rambuteau ; 9 בנובמבר 1781 - 11 באפריל 1869) היה מושל מחוז הסן (כלומר, מעשית, האחראי על העיר פריז מטעם השלטון) בשנים 1833–1848 (תקופת "המונרכיה של יולי"). פעולותיו למודרניזציה של העיר הניחו את היסודות לתוכנית אוסמן להתחדשות פריז שהוציא לפועל ממשיכו בתפקיד, ז'ורז'-אז'ן אוסמן.
תולדות חייו
נולד במקון שבבורגון למשפחת אצולה ותיקה. ב-1809 התמנה למשרה בחצר נפוליאון בונפרטה וחבר מועצת המדינה של צרפת ושנה לאחר מכן הוכתר כרוזן במסגרת אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. הוא נשלח למספר שליחויות דיפלומטיות וב-1813 מונה למושל מחוז סימפלון (שטח שנכבש על ידי נפוליאון בדרום שווייץ, חופף לקנטון ואלה), לאחר מכן כיהן כמושל עמק הלואר ומושל טארן וגארון, תפקיד במסגרתו סייע לשיבת נפוליאון לפריז במאה הימים. בעקבות תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו, הרסטורציה השנייה ועליית לואי השמונה עשר לשלטון פרש רמבוטו מכל משרותיו הרשמיות והעביר את זמנו בטירתו שבבורגונדי במשך 12 שנים.
בשנת 1827 נבחר כציר לאספה הלאומית (הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי) מטעם האופוזיציה הליברלית לשארל העשירי, מלך צרפת. בשנת 1830 נבחר שנית והיה פעיל בעת מהפכת יולי 1830 להעלאתו לשלטון של לואי פיליפ. בשנת 1833 מינה אותו לואי-פיליפ למושל מחוז הסן וב-1835 מינה אותו לסנאטור.
בתפקיד מושל מחוז הסן
עם מינויו הצהיר שבכנוונתו לדאוג לפריזאים ל"מים, אוויר וצל" (donner aux Parisiens de l'eau, de l'air et de l'ombre). זאת עקב התובנה שבעיות התעבורה וההיגיינה במחוזות הישנים והמאוכלסים יתר על המידה הופכות למטרד עיקרי; בהתאם לתאוריות שרווחו באותה תקופה, שעל פיהן מקור מחלות כגון כולרה והמגפה השחורה טמון באוויר רע ובזיהום (מיאזמה), היה חשוב "לאפשר לאוויר ולאנשים לנוע". מסקנה זו הוסקה בעקבות מגפת כולרה שפשטה בעיר בשנת 1832 וקיפחה את חייהם של 20,000 מבין 650,000 תושבי העיר, ובעקבות הופעת דיסציפלינת "בריאות הציבור" באותה התקופה. לפיכך, פעולתו הראשונה של רמבוטו הייתה פילוס שדרת-אורך ברוחב 13 מטרים ובאורך של כקילומטר במרכז פריז (לאורך הרובע השלישי והרובע הרביעי), שנקראה על שמו ב-1839 ונקראת עד היום, Rue Rambuteau. זאת על מנת להפריד בין שוק לה אל המזוהם לבין השכונות הסמוכות ולהזרים אליהן אוויר נקי. בתחילת כהונתו של רמבוטו היו לו סמכויות מוגבלות, בשל חוקי מנע שהגבילו את הפקעת הרכוש. חוק חדש נחקק ב-3 במאי 1841, במטרה לפתור בעיה זו ולאפשר פינוי גורמים פרטיים לצורכי הציבור.
בהמשך היה ממונה על מיזמים שהסתייעו בחוק שתיקצב פרויקטים לתועלת הציבור כדי להפחית את אחוז האבטלה בעיר. בהם הקמת כנסיית מדלן, הצבת אובליסק לוקסור בכיכר הקונקורד, שיפוץ בית עיריית פריז, הסדרת הרציפים לאורך נהר הסן והצבת חמישה גשרים חדשים לרוחבו, שיקום הכנסיות העירוניות (בפרט שיפוץ כנסיית סנט שאפל), השלמת שער הניצחון בפריז ותחילת סלילת שדרות שאנז אליזה, מתוך אותו הגיון של יצירת רשת שדרות רחבות במקום מבוך הסימטאות שאפיין את פריז עד אז. בכך הקדים רמבוטו את תוכנית אוסמן להתחדשות פריז והניח את יסודותיה. כן הרחיב במידה ניכרת את מערכת בתי החולים בעיר והרחיב את שכונות המגורים טמפל, Saint-Martin, מונמארטר ו-Saint-Lazare.
מבחינת תשתיות דאג רמבוטו להתקנת מערכת מזרקות למי שתייה ברחובות העיר, פיתוח תאורת גז ברחובות ונטיעת עצים רבים לאורך השדרות. אחד הפרויקטים החשובים ביותר של רמבוטו היה התקנת השלבים הראשונים של הביוב של פריז, מערכת שתשופר תחת אוסמן. שמו גם נקשר בהתקנת משתנות ציבוריות ברחבי העיר (בצרפתית: Pissoir ונקראו בעבר גם rambuteaux, על שמו).
רמבוטו פוטר לאחר מהפכת פברואר 1848 ושב לאחוזתו, שם עסק בעיקר ביערנות.
רוהן
רוהן היא ממלכה דמיונית הנמצאת בארץ התיכונה, בספריו של ג'ון רונלד רעואל טולקין. אנשי רוהן, "הרוהירים", ידועים כפרשים מיומנים ואמיצים.
היסטוריה
רוהן היא ממלכת בני אנוש אשר הוענקה לרוהירים ("אדוני הסוסים") ובראשם מלכם אאורל, על ידי עוצר גונדור קיריון כהכרת תודה על עזרתם בקרב קלברנט, שם הביסו הרוהירים צבא גדול של אנשי פרא שאיימו על צבא גונדור.
במלחמת הטבעת, תקף צבאו של הקוסם סארומן את רוהן, ניצח אותה בשני קרבות אך הובס תבוסה מוחצת בקרב השלישי על מצודת "מצד הקרן". לאחר מכן הוביל מלך רוהן חלק מפרשיו לעזרת גונדור בקרב על שדות הפלנור נגד צבאו של סאורון.
צבאה של רוהן מורכב בעיקר מפרשים, דבר המהווה יתרון באזורי הספר המישוריים של רוהן, וסוסיהם נחשבים למשובחים ביותר בכל רחבי הארץ התיכונה.
סמל רוהן
אאורל הצעיר שייסד את הממלכה עיצב גם את סמלה - "סמל רוהן" הוא סוס לבן הרץ במישור עשב ירוק. הסמל מופיע על כל נסיה, מגיניה וקסדותיה של רוהן. הסמל בסרטו של פיטר ג'קסון שונה ומראה סוס לבן על שמים שחורים ששמש מאירה בהם ללא אור.
עוד יום (שיר של פול טראנק)
עוד יום הוא סינגל של להקת הבלוז רוק הישראלית פול טראנק, אשר יצא לאור ב-14 ביוני 2020, כשיר הנושא של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "תאג"ד".
הצלחה
השיר זכה בצאתו להצלחה, כשהגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הרשמי של גלגלצ, ולאחר מכן אף למקום ה-35 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet.
ביקורת
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית: "לא יודע כמה התסריט חייב את גל ניסמן, אבל יש תחושה שהוא נתן לעצמו להרגיש בתוך עמו. רוק ישראלי? נדחה עד הודעה חדשה. במילא לא מאשרים עכשיו מופעי עמידה מפוצצים, אז לפחות משב רוח ים תיכונית להרמת מצב הרוח. פונקציונלית, יש להם את זה. בריזה יוונית שכולה שמחת חיים מדליקה בתוך הדאון של מאה אלף אנשים מבואסים בתחום ההופעות. מועדון הקצב של אביהו פנחסוב – שימו לב למתחרים החדשים שלכם".
וידאו קליפ
לשיר פורסם וידאו קליפ רשמי, הן בערוץ היוטיוב של פול טראנק והן בערוץ של yes הטלוויזיה בלוויין, אשר בוים על ידי ניסמן וזוהר מוטעין, אחד מצלמי "תאג"ד". הקליפ כולל בתוכו קטעים מתוך הסדרה, וכן את חברי הלהקה מבצעים את השיר.
פרויקט מינרט
פרויקט מינרט (באנגלית: Project MINARET) היה פרויקט ריגול שהופעל על ידי הסוכנות לביטחון לאומי (ה-NSA) ובמסגרתה עקבה הסוכנות אחרי התקשורת האלקטרונית בניסיון ללקט מידע על שורה מאזרחי ארצות הברית, והעבירה את המידע לכל ארגוני המודיעין האחרים בארצות הברית, החל מהשירות החשאי של ארצות הברית, מחלקת ההגנה של ארצות הברית, ה-CIA, ה-FBI וכן סוכנויות ביון מרחבי העולם (הבולטת שבהן הייתה סוכנות הביון הבריטית, מטה התקשורת הממשלתית ).
הפרויקט היה פרויקט אח לפרויקטים אחרים שעסקו בריגול, הן לפרויקט שאמרוק והן לפרויקט נמיה
היסטוריה
החל מ-1962 לסוכנות לביטחון לאומי הייתה רשימה של כל אמריקאי שנסע לקובה, בהמשך רשימה זו הורחבה לרשימה שכוללת סוחרי סמים. 5 שנים לאחר תחילת תחזוק הרשימה הורה נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון להוסיף לרשימה את פעילי התנועה האנטי-מלחמתית. הנשיא שהחליף את ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון הרחיב אף הוא את הרשימה, הפעם אלו היו מנהיגי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, מספר עיתונאים ואפילו כ-2 סנאטורים.
פסק דין קית' מ-1972 שניתן על ידי בית המשפט העליון הפך את נושא הריגול נגד אזרחים לשנוי במחלוקת אף יותר מבעבר, התומכים בריגול שכזה טענו כי לממשל יש את הסמכות להגן על האומה האמריקאית מפני פעילות חתרנית מבפנים ומתנגדי הריגול טענו שהדבר מלווה בהפרת פרטיות וזכויות בסיסיות רבות. מחלוקת זו הפכה לליבת המאבק המשפטי נגד פרויקט מינרט.
בין 1967 ל-1973 נרשמו ברשימה כ-1,650 אזרחים אמריקאים וארגונים וכן כ-5,925 זרים. ב-1975 העיד מנהל הסוכנות לביטחון לאומי, לו אלן ג'וניור בפני ועדת המודיעין של הסנאט כי הסוכנות תחזקה למעלה מ-3,900 דוחות על אמריקאים הנמצאים ברשימה. מלבד עדותו של אלן ג'וניור גם סקירת של מחלקת המשפטים האמריקאית מעלה כי מספר חוקים נגד האזנות סתר הופרו.
אחת התוצאות של הפרויקט הייתה חקיקת חוק המעקב הזר (ה-FISA) שנחקק ב-1978 וכבל את יכולות הסוכנות לרגל בקצב ובצורה שעשה זאת קודם לכן, אם לא די בכך בעקבות החוק הוקם מערך של צווים וביקורות שיפוטויות.
יעדי הפרויקט
כאמור כ-1,650 מאזרחי ארצות הברית היו יעדים של סוכנויות הביון, המפרסומים שבהם היו הסנאטור הרפובליקני הווארד בייקר, השחקנית ג'יין פונדה, המתאגרף מוחמד עלי, ההומוריסט ארט בוכוואלד, מנהיג התנועה לזכויות האזרח מרטין לותר קינג ואף הסנאטור הדמוקרטי פרנק צ'רץ' שהוא בעצמו עמד בראשות "ועדת צ'רץ'" שנקראה על שמו, הוועדה חקרה את הפרויקט וכן את מבצע מוקינגברד (שבמסגרתו הופעל הפרויקט).
תיקן אמריקני
תיקן אמריקני (שם מדעי: Periplaneta americana), הידוע בשפה העממית כ"ג'וק" או "מקק", הוא חרק מסדרת התיקנאים. אף על פי שתואר במדע לראשונה כמין אמריקני (ומכאן שמו), מקורו כנראה באפריקה, ככל הנראה בתור הקרבון (לפני כ-300 מיליון שנה). כיום הוא נפוץ מאוד כמעט בכל רחבי העולם, בעיקר הודות לאמצעי התחבורה של האדם.
מאפיינים פיזיולוגים
תיקנים אמריקנים בוגרים מגיעים לאורך ממוצע של כ-4 ס"מ, ולגובה של כ-7 מ"מ. צבעם חום, עם גוון בהיר בלוחית הגבית של החזה. הם בעלי זוג מחושים ארוכים במיוחד ביחס לגוף, ורגלי הליכה זיפיות. בראשם נמצאות שתי עיניים מורכבות, אשר מכילות כ-2,000 יחידות ראיה כל אחת ומשמשות אותם לראייה יעילה בחושך. ראשם נוטה כלפי מטה - תכונה אשר בשילוב עם גובהם הנמוך מאפשרת להם להידחק דרך סדקים צרים במיוחד. הם בעלי כנפיים המאפשרות תעופה (חסרות במופע הצעיר). לעיתים ניתן לראות תיקנית בוגרת נושאת את תיק הביצים שלה בקצה הבטן.
דיאטה
תיקנים אמריקאים הם אוכלי כל. התיקנים אוכלים גבינה, בירה, תה, מוצרי מאפה, עמילן, דבק, שיער, פתיתי עור יבשים, חיות מתות, חומרים צמחיים, בגדים מלוכלכים וניירות. הם אוהבים במיוחד מזונות מתוססים. תיקנים אמריקנים נצפו גם ניזונים מתיקנים מתים או פצועים, מהזן שלהם או מזנים אחרים.
תעופה
בשלב הנימפה, תיקנים אמריקאים הם חסרי כנפיים ואינם מסוגלים לעוף. לתיקנים אמריקנים מבוגרים יש כנפיים שימושיות והם יכולים לעוף למרחקים קצרים. אם הם עפים ממקום גבוה, כמו עץ, הם יכולים "לגלוש" עד למרחק מסוים. עם זאת, למרות יכולתם לעשות זאת, תיקנים אמריקאים אינם זבובאים ולא יכולים לעוף כמו יתושים או זבובים.
סביבת גידול
התיקן האמריקני הוא אוכל-כול. הוא מסוגל להתקיים ממזון צמחי, מזון ממקור חי ומחומר אורגני נרקב. סביבת הגידול המועדפת עליו היא אזורים לחים וחמימים ואכן תפוצתו הטבעית היא באזורים טרופיים, אך למעשה ניתן למצוא את התיקן האמריקני גם באזורים קרים או יבשים, שבהם הוא מסתמך על הימצאות בני אדם ועשוי להימצא במבנים של האדם כגון מטבחים, מחסנים, צינורות ביוב וכו'.
רבייה ומחזור חיים
לתיקן האמריקני שלושה שלבי התפתחות מרכזיים: ביצה, נימפה ובוגר. בדומה ליתר חברי סדרת התיקנאים גם אצל התיקן האמריקני הנקבות מטילות את ביציהן בתוך תיק (ומכאן שמו). הן מטילות 14–16 ביצים בתיק ביצים, נושאות אותו בקצה בטנן במשך כיומיים ואז מניחות אותו בסביבת מזון. תיק הביצים בצבע חום, ומתכהה לאחר מספר דקות. אורכו כ-8 מ"מ וגובהו כ-5 מ"מ. לאחר 6–8 שעות, התיקנים הצעירים (נימפות) בוקעים מן הביצים. הנימפות הן בעלות מאפיינים גופניים דומים לזה של תיקן בוגר, פרט להיותן קטנות יותר וחסרות כנפיים. תהליך ההתבגרות והפיכת הנימפות לתיקנים בוגרים כולל שלושה עשר מחזורי השלה, ואורך כ-שעתיים עד 3 חודשים. תיקן בוגר יחיה בממוצע כשנה נוספת, שבמהלכה תטיל הנקבה כ-150 תיקנים צעירים. בסך הכל, משך חיי התיקן הוא כ־24 חודשים.
תכונות מיוחדות
לתיקן האמריקני אברי חישה בקצה האחורי של גופו אשר מחוברים לסיבי עצב גדולים במיוחד ויחד מקנים לו "רפלקס בריחה" ייחודי. גירוי קל אשר נקלט באברי החישה הללו גורם להעברת המידע במהירות עצומה (גבוהה בהרבה ממהירות העברת מידע בסיב עצב אנושי) דרך סיבי העצב הגדולים אל שרירי התנועה, ללא מעבר במרכזי עיבוד המידע במוח התיקן, ולהפעלת תגובת בריחה אשר אינה מסתיימת עד שנקלטת ירידה משמעותית בתנאי התאורה, כלומר כשהתיקן חש שהוא במקום חשוך. אם מוסיפים על כך את מהירות הריצה הגבוהה של התיקן האמריקני - עד 5.4 קמ"ש (כ-40 מרחקי-גוף בשנייה), הרי שלאדם סיכוי נמוך להבחין בתיקן אמריקני שנמצא בסביבתו ואפילו נמוך יותר לתפוס אחד. ואכן, רוב התיקנים שבהם אנו נתקלים הם זקנים או פגועים בצורה כלשהי.
עמידות מפני קרינה
תכונה אחרת שבזכותה התפרסם התיקן האמריקני היא עמידותו לקרינה רדיואקטיבית. בעוד שטענה זו הוכחה כנכונה עבור מינים שונים של חרקים, דווקא עבור התיקנים היא התגלתה כשגויה - הללו עמידים רק מעט יותר מבני אדם לקרינה רדיואקטיבית.
תיאה (פירושונים)
תיאה (ביוונית: θεά) היא מילה שפירושה אלה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
נחל שובל
נחל שובל הוא נחל אכזב בנגב הצפוני. אורכו כ־11.6 קילומטרים.
אלפא רומיאו GT
'אלפא רומיאו GT (באיטלקית:  Alfa Romeo GT) היא מכונית קופה המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה בין השנים 2003–2010 באיטליה.
מנועים
מנועי בנזין מנועי טורבו דיזל
רשות היחיד
בהלכה, רשות היחיד, אחת מארבע רשויות השבת, היא בעיקרה שטח סגור המוקף במחיצות, כדוגמת בית או חצר. אסור להוציא מרשות היחיד חפץ או משא לרשות הרבים בשבת, כיוון שזו מלאכת הוצאה מרשות לרשות, שהיא אחת מל"ט מלאכות שבת האסורות מהתורה. מדרבנן אסור גם להוציא חפצים מרשות היחיד לרשות הכרמלית, וכן אסור להוציא חפצים בין רשויות היחיד שונות בבעלות שונה, ללא תיקון עירוב חצרות. כיום נהוג להקיף מקומות מיושבים בעירוב, ההופך אותם לרשות היחיד אחת גדולה, ועל ידי כך מתיר את טלטול החפצים במקום.
הגדרת רשות היחיד
כדי ששטח מסוים יוגדר כרשות היחיד עליו להיות בעל שטח של לפחות ארבעה על ארבעה טפחים (כ-1024 סמ"ר) ולהיות מוקף מכל צדדיו (חוץ מהפתח) במחיצה בגובה עשרה טפחים (כ-80 ס"מ). כמו כן, אפשר שבמקום המחיצה, השטח יהיה מוגבה מעל סביבתו מכל כיווניו בלפחות עשרה טפחים, או שהשטח יהיה עמוק מכל סביבותיו בלפחות עשרה טפחים, ואז השטח יהיה מוגדר כרשות היחיד. (בתנאי ששיפוע ההגבהה או ההעמקה יהיה תלול במידה כזאת שהמרחק בין המקום הנמוך למקום הגבוה 10 טפחים, לא יעלה על 4 אמות). ('תל המתלקט')
שטח המחיצות או ההגבהה אינו נכלל בחישוב שטח ארבעה על ארבעה הטפחים. דוגמאות לרשות היחיד הם תל, מערה, תעלה עמוקה, אוהל, בית וספינה.
מחיצות רשות היחיד
מדין התורה, די במחיצות מינימליות, העומדות בזוויות הפינות של השטח, כדי שהשטח המוקף יחשב כרשות היחיד, אף שיש שטח פנוי רחב בין המחיצות העומדות בזווית בפינות השטח, (כצורת פסי ביראות) היות שרואים את השטח הפנוי כפתח במחיצה ולא כפירצה הפוסלת את המחיצה. אולם מדרבנן, צריך שלא יהיה שטח פתוח בין המחיצות ברוחב של יותר מי' אמות, אפילו אם הוא משמש לפתח. כמו כן יש צורך שבחישוב הכללי של היקף השטח, שטח המחיצות יהיה גדול מהשטח הפרוץ. ('עומד מרובה על הפרוץ', ראו בהרחבה בערך מחיצה (הלכה))
רשות היחיד משותפת
למרות שמה, אין הכרח שרשות היחיד תהיה דווקא בבעלות פרטית של אדם אחד. אפשר שרשות היחיד תהיה שטח המשותף לאנשים רבים, כגון חצר, רחוב ומבוי, ואף עיר שלמה המוקפת מכל רוחותיה בחומה ושעריה ננעלים בלילה, יכולה להיות מוגדרת כ'רשות היחיד'. לדוגמה, על ידי הקפת כל העיר בעירוב, נעשית כל העיר רשות היחיד וניתן לטלטל בכולה. אולם כל מקום בו יש בעלות משותפת של אנשים רבים יש לתקן גם באמצעות עירוב חצירות. (ובמבוי באמצעות שיתוף מבואות, ראו בהמשך)
רשות היחיד בכלים
גם כלים יכולים להיות מוגדרים רשות היחיד, אף שהם ניידים ועשויים לעבור ממקום למקום, ובתנאי שיהיו בעלי שטח של לפחות ארבעה על ארבעה טפחים ובגובה עשרה טפחים. לדוגמה - מקרר ומכונית. אולם שולחן לא יחשב כרשות היחיד, היות שאין לו מחיצות.
רשות היחיד המוקפת מחיצות משלוש רוחות
מדין התורה, די בכך שרשות היחיד תהיה מוקפת מחיצות משלושה כיוונים על מנת להגדירה כרשות היחיד, אולם מדרבנן כדי שיהיה מותר לטלטל בתוכה כרשות היחיד, עליה להיות מוקפת במחיצות מכל ארבע רוחותיה. אם רשות היחיד אינה מוקפת מארבע רוחותיה, היא הופכת לכרמלית, שבה אסור מדרבנן לטלטל יותר מד' אמות. ולעניין הוצאה לרשות הרבים ממנה, היא נחשבת לרשות היחיד גם כשיש לה רק שלש מחיצות, ואיסור ההוצאה ממנה לרשות הרבים הוא מהתורה, ויש אומרים שכל עוד לא הותקנה לחי ברוח הרביעית, איסור ההוצאה מרשות כזו לרשות הרבים יהיה מדרבנן.
כדי לתקן רשות היחיד כזו אפשר להשתמש בפסי חצר ובצורת הפתח בחצרות, או בלחי, קורה וצורת הפתח במבואות. תיקון זה נקרא תיקון חצרות ומבואות.
טלטול בין רשויות היחיד בבעלות שונה
מדין התורה, מותר לטלטל חפצים ללא הגבלה בין רשויות יחיד שונות, ללא תלות בבעלות עליהם, כגון מבית לבית, מבית לחדר מדרגות או חצר משותפת, ומחצר משותפת למבוי. אולם מדרבנן, נאסר טלטול בין רשויות יחיד בבעלות שונה. סיבת איסור זה הוא כדי למנוע בלבול בין הוצאה מרשות יחיד פרטית לרשות היחיד משותפת, כגון מבית לחצר משותפת, המותרת מהתורה, לבין הוצאה מרשות היחיד פרטית לרשות הרבים, שהיא גם רשות משותפת, שהוצאת חפצים אליה היא איסור מהתורה. בעקבות חשש זה אסרו חכמים כל טלטול בין רשויות היחיד, כולל בין רשויות היחיד פרטיות, כגון בין בית לבית הנמצאים בבעלות שונה, לרבות בין חדרים בבית הנמצאים בבעלות אנשים שונים, וכן בין רשויות היחיד משותפות, כגון מחצר משותפת למבוי.
אולם חכמים התירו את הטלטול בין רשויות היחיד השונות באמצעות תיקון עירוב חצרות ושיתוף מבואות, שמשמעו עירוב ושיתוף כל הדיירים הפרטיים למקום אחד, כך שכל רשויות היחיד הפרטיות נעשות כרשות יחיד אחת משותפת, דבר המתיר את טלטול החפצים ביניהם.
כאשר חכמים אסרו את הטלטול בין רשויות היחיד נפרדות, הם אסרו דווקא טלטול של חפצים שהיו בשעת כניסת שבת בתוך הבתים, ואם לא עירבו - נאסר להוציאם לחצר או לרשות חבירו. אולם לא נאסר טלטול של חפצים שהיו מונחים מחוץ לבתים בשעת כניסת השבת, ומותר אף להכניסם לבתים. ולכן לא נאסר טלטול חפצים שהיו בגינות, גגות וקרקף (שטח מוקף המשמש כמחסן) בשעת כניסת שבת, ומותר לטלטלם בכל החצר ולהכניסם לרשות היחיד אחרת.
נחלקו החכמים מה דינו של גג שמעל רשויות היחיד שונות.
טלטול בתוך רשות היחיד גדולה שאינה משמשת למגורים
מותר לטלטל בכל שטח רשות היחיד המשמשת למגורים כגון בית, חצר ומבוי, (רחוב) אפילו הם גדולים ביותר. אולם ברשות היחיד שאינה משמשת למגורים, ('קרפף שלא הוקף לדירה') כגון שדה זרוע, ששטחו גדול מבית סאתים, (כ-1150 מ"ר) הרי הוא ככרמלית לחומרא, ואסור מדרבנן לטלטל בתוכו יותר מד' אמות. (אף כי לעניין הוצאה והכנסה לרשות הרבים השטח נשאר כרשות היחיד, והאיסור לטלטל בין שתי הרשויות הוא איסור מהתורה)
סיבת האיסור ככל הנראה, היא כדי שלא יחליפו אנשים בין רשות היחיד שבה מותר לטלטל, לבין כרמלית שבה אסור לטלטל מדרבנן.
שטח בית סאתיים הוא 5,000 אמות מרובעות (100 על 50 אמה), שהוא שיעור שטח חצר המשכן במדבר סיני. מכיוון שבשטח זה היה מותר לטלטל במדבר סיני, אף שלא הוקף במחיצות לצורך מגורים, שהרי המשכן לא שימש למגורים, לא אסרו חכמים לטלטל בתוך כל שטח במידה זהה או קטנה מחצר המשכן. אולם שטח שאורכו גדול ביותר מפי שניים מרוחבו - אסור לטלטל בתוכו עד שיהיה מוקף לדירה. טעם דין זה, שכיוון שבשטח זה יחסי השטחים גדולים מאשר היה בחצר המשכן, שבו היחס היה כפליים אורך על רוחב, ולכן אין השטח דומה לחצר המשכן.
כדי ששטח יחשב כ'מוקף לדירה', יש צורך שקודם יבנה המקום המשמש למגורים, ואז יוקף סביבו במחיצה, ולא להפך. אולם ניתן להכשיר שטח שהוקף ואחר כך נתיישב על ידי פריצת המחיצה המקיפה באורך של י' אמות, (דבר שפוסל את המחיצה) ובניית הפירצה מחדש.
'דירה' לעניין זה משמעה מקום מגורים גמור של אדם, ובכלל זה מקום שאדם רגיל להיכנס ולצאת אליו. אולם ביתן בפרדס המיועד לשומר מתחלף וכדומה - אינם נחשבים כ'דירה' לעניין זה.
היתרים בשאיבת מים בשבת
חכמים התירו לשאוב מים מכרמלית לרשות היחיד בשבת על ידי תיקון מחיצה תלויה, אף שהיא אינה מחיצה גמורה, מחמת הצורך בדבר. (היינו שכאשר חכמים אסרו על הוצאה מכרמלית לרשות היחיד, הם לא אסרו על שאיבת מים, ובתנאי שתהיה מחיצה תלויה) היתר זה מורחב בספינה, שאף היא רשות היחיד, ומשמש גם על מנת לאפשר שאיבת מים בשבת מאמת מים גדולה, שהיא כרמלית, העוברת בחצר, שהיא רשות היחיד.
חכמים גם התירו לעולי רגלים החונים בשטח פתוח, להקיף באר מים במחיצות מינימליות, ההופכות את השטח שסביב הבאר לרשות היחיד, על מנת להשקות את בהמותיהם בשבת. היתר זה נקרא פסי ביראות.