cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרד המלחים בקיל
התפשטות המרי בקיל
ב-4 לחודש הצטרפו מלחים נוספים למחאה. לנוכח התרחבות האירועים החליט מפקד הצי במקום, וילהלם סושון, להידבר עם המתקוממים, וכתוצאה מן ההדברות, המלחים העצורים שוחררו. באותו יום תפסו המתקוממים, פועלים, מלחים ואנשי צבא בעיקר, שמספרם עלה עד לכ-40,000, מתקנים אזרחיים וצבאיים בעיר, אשר למעשה הייתה באותו שלב בידיהם. לקראת ערב התכנסו המורדים בבית האיגודים המקצועיים, הכריזו על הקמת אספת פועלים וחיילים, ויצאו ב-14 דרישות, אשר כיוונו הן לליברליזציה של המבנה הפוליטי הגרמני, הן להקלה בתנאי השירות. בין אלה נמנו דרישות כמו ביטול הצנזורה על הדואר, חופש התבטאות, שחרור עצירים, יחס נאות לאנשי הצבא, חרות מוחלטת למלחים בעת שאינם בתפקיד, פיטורי הקצינים שאינם מסכימים לדרישות אלה, יחד עם קבלה בברכה של הנענים להן, ועוד. כיוון שקבלה של דרישות אחרונות אלה לא יכולה הייתה לעלות בקנה אחד עם הנוהג הצבאי, במובלע ברור היה שהמתקוממים מעוניינים, בנוסף, בהסתלקות מן המלחמה בהקדם האפשרי. באותו ערב, עם התרחבות ההתקוממות נטלו על עצמם פעילים פוליטיים מן המפלגות הסוציאליסטיות את הכוונת הפעילות ואת הנהגתה. שלא כמו ברוסיה, אלה גם מנעו בימים הבאים רדיקליזציית-יתר של ההתקוממות.
סוף דבר
לאחר שהקייזר נמלט, פון באדן מסר את השלטון לפרידריך אברט הסוציאל-דמוקרט, והדבר סימן את הקמת רפובליקת ויימאר הדמוקרטית. גרמניה נכנסה לאחר הפסקת האש לתקופה של אי-יציבות פוליטית, מלווה בפרצי אלימות. שלטונה של רפובליקת ויימאר סבל מחוסר לגיטימציה בעיני חלקים מהעם, מחוסר מסורת דמוקרטית מושרשת דייה, וכן מקיומם של אגפים שמאלי וימני חזקים מדי, שלא שמרו בהכרח על חוקי המשחק הדמוקרטיים. אם כי בשנות העשרים חלה התייצבות יחסית, בסופו של דבר תפסה את השלטון בגרמניה, בתחילת שנות ה-30, המפלגה הנאצית.
קישורים חיצוניים
מרידת נובמבר בקיל. ריאיון עם לותר פופ, ממנהיגי המורדים, ועם עדים אחרים לאירועים:
ביתיניה (חילזון)
ביתיניה (שם מדעי: Bithynia) הוא סוג טקסונומי של חילזון מים מתוקים ממשפחת ביתיניים. בחילזון זה מינים טקסונומיים רבים, חלקם חיים גם בישראל. זהו חילזון קטן מאוד וקוטרה של קונכייתו לרוב לא עולה על סנטימטר. הוא חי במים מתוקים וניזון מאצות ורקבובית אותן הוא מגרד מהקרקעית ומאבנים במים.
הקונכייה קטנה מאוד, בעלת 4–5 פיתולים וצבעה לרוב לבן-חיוור או שקוף. הפיתול האחרון תפוח באופן ניכר לעומת קודמיו. צורת הקונכייה היא מגדלית מתונה ולא כדורית, ומשתנה במידת הפחיסות שלה בין המינים השונים.
בישראל מצוי המין ביתיניה זעירה. בעבר הוא היה נפוץ בנחלי מישור החוף אך נכחד מהם עקב זיהומם. כיום הוא נפוץ בעיקר בימת הכנרת, בחופה המערבי, באזור החוף. גודלו כ-5 מילימטר.
40 צעדים
40 צעדים הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2022 של היוצרים גד אייזן ומנור בירמן. הסרט הוקרן בבכורה קולנועית בפסטיבל דוקאביב וזכה במסגרתו בפרס "מעבר למסך". בכורתו הטלוויזיונית של הסרט הייתה בכאן 11, באוגוסט 2022. הסרט נתמך על ידי תאגיד השידור הישראלי, קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה ומפעל הפיס.
עלילה
בשכונת שפירא, בדרום תל אביב, ייסדה עיריית ת"א את "השכונתי" – בית ספר יסודי חילוני וחדשני הכולל את כל המגוון האתני של השכונה. מי שיחלוק איתו את המרחב המשותף למרות הניסיונות לפנותו, הוא בית הספר הדתי והוותיק "שורשים". שני בתי הספר נאלצים לחיות זה לצד זה, מרחק 40 צעדים, כשילדי זרים לומדים בחצר בית הספר הדתי.
הדמויות המרכזיות בסרט הם שחר פיינשטיין, מנהל "השכונתי" ואליאור תורג'מן, מנהל "שורשים". המורכבות העלילתית נשענת על הצורך שלהם להגיע לעמק השווה בחצר המשותפת. מצד אחד, פיינשטיין חורט על דגל בית הספר את הגיוון האתני כולל ילדי זרים ומאידך, תורג'מן וקהילת בית ספרו, מתקשים ליצור שותפות בשל חשש מהתבוללות.
הסרט מלווה שלושה ילדים ואת המורכבויות שלהם בחיים בכלל ובמרחב המשותף בפרט: ג'וניור, ילד להורים זרים שמתקשה לשתף את חבריו בכדורגל; ביסאן, ילדה ערביה שאימה הייתה קורבן לאלימות ונאלצת בכאב להעביר אותה לפנימיה; ואיבון-אשירה, בת למשפחה שמתמודדת עם קשיים בבית הספר וקשיים כלכליים.
דמות משמעותית נוספת היא שפי פז, מנהיגת החזית לשחרור דרום תל אביב, שמתנגדת עמוקות לזרים בשכונה וילדיהם ב"שכונתי". בסרט משתקפים כלל השסעים של החברה בישראל: דתיים-חילוניים, תושבים וותיקים-חדשים, מזרחיים-אשכנזיים, עניים-עשירים וערבים-יהודיים.
ביקורות
בזכייה בפרס "מעבר למסך", השופטים נמקו את בחירתם בסרט, בכך שהוא מוציא את הצופים מאזור הנוחות כשהוא מזכיר ש
בנוסף, זכה הסרט לביקורות חיוביות באמצעי המדיה השונים.
מבצע יובל
ב-6 במאי 1948 כבשו הערבים את חירבת אל ראס, מעל משמר העמק ותקפו את משמר העמק. מטרת המבצע הייתה למשוך את הכוחות התוקפים על ידי התקפת הסחה על כפר קרע ועל חירבת ואדי עארה החולשת על הפתח המערבי של נחל עירון.
בהתקפה השתתפו פלוגה מגדוד 31, פלוגה מגדוד 32 ופלוגה מגדוד 34 שכללה מחלקת משוריינים.
ההתקפה החלה בשעה 05.00 בהתקפה על כפר קרע. הכוח התוקף מגדוד 31 הצליח לחדור לכפר מכיוון דרום-מערב ולכבוש את חלקו המערבי התחתון. אך עד מהרה משכה ההתקפה כוחות גדולים של צבא ההצלה מגדודי 'ירמוק' ו'קדסיה' ולוחמים מקומיים מכל כפרי הסביבה. מטה חטיבת אלכסנדרוני שהוקם במושב עין עירון קיבל דו"חות מהתצפיות על תגבורות ערביות המגיעות לאזור הקרב בכלי רכב שונים ובאוטובוסים.
המחלקה המשוריינת התקדמה על הכביש בתוך הואדי אך עד מהרה התברר שהמשוריינים חדירים לנשק קל ובגלל ריבוי הנפגעים בתוך המשוריינים הם נסוגו לעין עירון.
בתחקיר שבויים התברר שהערבים חשבו שבדעת היהודים להשתלט על כל ואדי עארה וכוחות גדולים נשלחו לשם מגזרת משמר העמק.
לחטיבת אלכסנדרוני היו במהלך הלחימה 10 הרוגים ופצועים רבים. בעיתון הארץ של יום ההתקפה נמסר על 7 אנשי הגנה שנהרגו וכ-20 ערבים הרוגים.
בעברית
בעברית הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי רזי בן-עזר משנת 2004.
הפקה
אלבום הבכורה של רזי בן-עזר הוקלט בשנת 2004 אך איסוף החומרים נמשך שנים רבות בשנים שקדמו להוצאתו. שירים שנכתבו בנעוריו ובמהלך שירותו בצה"ל הצטרפו לשירים חדשים שנכתבו במיוחד לאלבום. האלבום הוקלט באולפני Step Brother בפורט לודרדייל, פלורידה, בהשתתפות נגנים מישראל וארצות הברית. בין המשתתפים באלבום: עמי לוי (פוליאנה פרנק, החשמליות), בריאן קאמפבל (Trip Hop nation), גיל פדידה (אלג'יר, פונץ'), ג'יימס ריצ'רדסון (As We R), ארנסט לי וויליאמס Square Egg ריצ'י בולדווין (Sixty Nine Band) ורביעית כלי המיתר של South Florida Everglades College.
ה' באדר
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בה' אדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תצוה. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת תרומה. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת ויקרא. אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת פקודי.
המוזיאון לגאולוגיה (לונדון)
המוזיאון לגאולוגיה (באנגלית: Geological Museum), שנקרא במקור "המוזיאון לגאולוגיה מעשית (באנגלית): The Museum of Practical Geology) הוא מוזיאון לגאולוגיה שהוקם בשנת 1835 בלונדון שבאנגליה, והיום הוא חלק מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
היסטוריה
המוזיאון היה אחד המוזיאונים למדע הראשונים בעולם. בשנת 1935 עבר המוזיאון מדרך ג'רמין למשכנו הרשמי בדרך התערוכות בדרום קנזינגטון (כיום ברובע קנזינגטון וצ'לסי), והפך פופולרי ביותר בשל הדיורמות הרבות בו, שהציגו הסברים על תופעות גאולוגיות ועל שיטות כרייה. בשנת 1971 יצר המעצב ג'יימס גרדינר תצוגה בשם "סיפורו של כדור הארץ" (The Story of the Earth) שהייתה פופולרית ביותר, והפכה את המוזיאון לאחד המוזיאונים הגאולוגיים המפורסמים בעולם. התערוכה נפתחה בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. צוות העיצוב של המוזיאון יצר מספר רב של תערוכות בין השנים 1974–1988 ובהם: "ימיה הראשונים של הגאולוגיה בבריטניה", "מסע אל הכוכבים", "הזהב השחור", "בריטניה לפני האדם", "מאובנים בבריטניה", "חלוקי נחל", "אוצרות כדור הארץ" והאחרונה שבהם הייתה "נפט וגז לחופי בריטניה".
התערוכה "אוצרות כדור הארץ" הייתה התערוכה הראשונה אי פעם שהשתמשה במחשבים כחלק מהתצוגה.
בשנת 1985 הפך המוזיאון לחלק מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע.
Summertime
Summertime (בעברית: תקופת הקיץ) היא אריה מתוך האופרה פורגי ובס מאת האחים איירה וג'ורג' גרשווין. ג'ורג' הלחין ואיירה כתב את המילים יחד עם הזוג דובוס ודורותי הייוורד. אריה זו היא המוכרת ביותר מהאופרה, והפכה במהרה לאחד הסטנדרטים המפורסמים ביותר והמנוגנים ביותר בג'אז.
Summertime הוא שיר ערש המופיע בכל אחת משלוש המערכות של האופרה. פעמיים על ידי קלרה, ופעם אחת על ידי בס. גרשווין החל להלחין את היצירה בדצמבר 1933 ויש הטוענים שהוא הושפע משיר ערש אוקראיני ששמע בניו יורק, אך השפעת הפולק האפרו-אמריקאי של התקופה ניכרת בסגנון הקטע. יש הרואים בשיר עיבוד לספיריטואל האפרו-אמריקני "Sometimes I Feel Like a Motherless Child".
ישנם ביצועים רבים ל-Summertime החל בביצועי ג'אז, דוגמת הדואט של אלה פיצג'ראלד ולואי ארמסטרונג, או הביצוע של רביעיית הג'אז המודרני, וכלה בביצועים של מוזיקה פופולרית ומוזיקת רוק כגון הביצוע של ג'ניס ג'ופלין.
It's Almost Dry
It's Almost Dry הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפר האמריקאי פושה טי. האלבום יצא לאור ב-22 באפריל 2022, על ידי חברות התקליטים GOOD מיוזיק ודאף ג'אם רקורדינגס. זה אלבומו האחרון של פושה טי עם דאף ג'אם רקורדינגס. האלבום מכיל הופעות אורח של קניה וסט, ג'יי-זי, פארל ויליאמס, קיד קאדי, ליל עוזי ורט, דון טוליבר, ניגו, לברינת' ואחיו של פושה וחברו לצמד קליפס מאליס. וסט ו-ויליאמס שימשו כמפיקים בפועל של האלבום, כשוויליאמס הפיק שישה שירים מהאלבום, וסט הפיק חמישה והצמד הפיק יחד את השיר "Rock N Roll". האלבום מכיל הפקות נוספות של לברינת', אוג'יוולטה, FnZ, בוגז-דה-ביסט, לוקה סטארז ו-ThaMyind.
נח קליגר
ביוגרפיה
נורברט קליגר נולד בשנת 1926, בעיר שטרסבורג שבצרפת, בנם של ד"ר ברנארד קליגר, עיתונאי וסופר, ותקלה־אסתר לבית אייבשיץ. הוא גדל והתחנך בצרפת, לוקסמבורג ובלגיה. כנער עסק בספורט, בעיקר ריצות קצרות ושחייה למרחקים ארוכים.
It's Almost Dry
האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, כשרבים השוו את האלבום לקודמו, Daytona, משנת 2018. הוא הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 55,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון.
נח קליגר
פעילות תחת שלטון הנאצים
תחת הכיבוש הגרמני בבלגיה, היה קליגר פעיל כבלדר במחתרת הבלגית וגם בתא מחתרתי של תנועות הנוער הציוניות שעיקר פעילותן הייתה להעביר ילדים וצעירים דרך צרפת לשווייץ הנייטרלית. בתפקידו זה היה קליגר איש הקשר עם המבריחים המקצועיים בגבול בלגיה-צרפת וצרפת-שווייץ. קליגר צויד במסמכים מזויפים כנער בלגי נוצרי בשם ג'וזף פלס, יליד בריסל. מכיוון שדיבר צרפתית בניב בלגי וגם פלמית, ומכיוון שנהג לנסוע על אופניים, לא עורר מעולם חשד כלשהו בסריקות הרבות שערכו הגרמנים.
למרות ההסוואה, נעצר קליגר באוקטובר 1942 על ידי הגסטפו, נשלח למחנה מעבר מכלן, וב־15 בינואר 1943 הועבר באחד המשלוחים לאושוויץ. במחנה היה בין היתר חלק מנבחרת מתאגרפים שהקים הנאצי היינריך שוורץ, לצד המתאגרף העולמי ויקטור פרץ (ולימים היה לו חלק בסרט שנעשה לזכרו). בלילה שבין ה־17 ל־18 בינואר 1945, יצא עם שרידי מחנות אושוויץ לצעדת המוות, שבסיומה הגיע למחנה דורה-מיטלבאו שליד נורדהאוזן, שם הועסק בייצור טילים מסוג V-1 ו-V-2. ב־4 באפריל 1945, יצא שוב לצעדה שנמשכה עשרה ימים עד למחנה ראוונסבריק, בו שוחרר ב־29 באפריל 1945.
It's Almost Dry
רקע
ב-19 באפריל 2022, פושה התראיין לרולינג סטון, בו הסביר את משמעות שם האלבום, באומרו: "אני תמיד יוצר יצירת מופת וביצירה [של האלבום] במונחים של ציור, אתה בסופו של דבר אומר לאנשים שבזמן שהם מחכים, 'זה כמעט יבש', כי הם תמיד שואלים, 'מתי זה ייעשה?' וצריך לחכות ליצירות המופת. גם בתרבות הסמים, הרבה פעמים יהיו לך אנשים שמחכים למוצר והוא עדיין לא יבש. אתה יכול לבוא לקחת אותו כשהוא יבש".
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, עם 55,000 יחידות שקולות לאלבום שמכר (מתוכם 9,000 עותקים במכירות אלבום טהורות) בשבוע הראשון שלו. זה האלבום הראשון של פושה שהגיע למקום הראשון במצעד. האלבום אף צבר סך של 59.11 מיליון הזרמות לפי דרישה של שירי האלבום.
רוברטו לווינגסטון
רוברטו מרסלו לווינגסטון (בספרדית: Roberto Marcelo Levingston; 19 בינואר 1920 – 17 ביוני 2015) היה קצין צבא ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה בתחילת שנות ה-70 בתקופת המשטר הצבאי במדינה.
לווינגסטון נולד בפרובינציית סן לואיס. הוא שירת בצבא במודיעין ובשנת 1968 הוא מונה לנספח הצבאי בשגרירות ארגנטינה בוושינגטון. כאשר הודח הנשיא חואן קרלוס אונגאנייה ביוני 1970, שב לווינגסטון לארגנטינה לבקשת החונטה הצבאית שהייתה מורכבת מראשי הזרועות בצבא ומונה לנשיא.
לווינגסטון הנהיג מדיניות כלכלית פרוטקציוניסטית של עידוד רכישת תוצרת ארגנטינית ופיקוח מחירים והביא להרעה במצב הכלכלי הגרוע ממילא בארגנטינה, שסבלה ממשבר עמוק וגידול בשיעור המובטלים. לווינגסטון ביקש לדחות את החזרה למשטר דמוקרטי למשך מספר שנים מחשש לניצחון של חואן דומינגו פרון בבחירות. הוא הסתכסך עם חברי החונטה, ובין השאר פיטר את שר הרווחה שהיה מקורב לגנרל לנוסה. במרץ 1971 הגיעו חילוקי הדעות בין לווינגסטון ומפקד הצבא אלחנדרו לנוסה לנקודת רתיחה, על רקע חילוקי דעות בנוגע לטיפול במהומות במחאה על המדיניות הכלכלית ונגד הדיקטטורה בקורדובה ובעקבות כך ביקש לווינגסטון להדיח את לנוסה מתפקידו כראש הצבא. בתגובה, הדיחה החונטה הצבאית את לווינגסטון והוא הוחלף על ידי אלחנדרו לנוסה.
באוקטובר 1971 לווינגסטון היה מעורב בניסיון הפיכה כושל נגד לנוסה ובעקבות זאת הוא נעצר.
נח קליגר
העלייה לארץ ישראל
לאחר המלחמה, החליט קליגר לעלות לארץ ישראל. בתחילה היה מפקד מחנה קאיול ב', אחד ממחנות המעבר למעפילים ליד מרסיי, וב־10 ביולי 1947 עלה על הספינה "פרזידנט וורפילד" (לימים "אקסודוס"). רב־החובל יצחק (אייק) אהרונוביץ' ומפקד המבצע מטעם הפלי"ם יוסי הראל צירפו את קליגר לצוות הספינה . הוא היה ממפקדי הקרב בלב ים נגד חיילי הקומנדו הימי של הבריטים. בחיפה הועלה על אחת משלוש אניות הכלא עליהן הועמסו אלפי המעפילים בדרך למחנות המעצר בקפריסין.
קריירה עיתונאית
קליגר דיבר שמונה שפות. במשך שנים שימש ככתב ספורט. בשנת 1957 הוא הצטרף למערכת העיתון ידיעות אחרונות. בין היתר היה עורך מוסף הספורט, עורך חדשות חוץ בדסק החדשות וכתב. בתפקידו זה הוא כיסה את כל המשפטים נגד הפושעים הנאציים, מאדולף אייכמן וג'ון דמיאניוק בירושלים, דרך משפט פושעי אושוויץ בפרנקפורט וכלה במשפט פושעי מיידנק וטרבלינקה בדיסלדורף. קליגר נחשב למומחה לתולדות השואה ולמלחמת העולם השנייה, ופרסם אלפי כתבות ומאמרים על נושאים אלה ואחרים במשך הקריירה בת עשרות השנים. הוא גם הרצה בישראל וברחבי העולם על נושאים הקשורים לשואה, להעפלה ולעיתונות. במשך השנים הוביל עשרות משלחות של ישראלים למחנות ההשמדה באירופה.
מאז 1953 כיהן קליגר ככתב בישראל של יומון הספורט הצרפתי ל'אקיפ, ושל השבועון פראנס פוטבול.
סיקור משפט דמיאניוק
קליגר הורשע בבית המשפט השלום (יחד עם דב יודקובסקי והעיתון ידיעות אחרונות) בעבירה על חוק הסוב יודיצה בעת שסיקר את משפט דמיאניוק. ההעמדה לדין התאפשרה רק לאחר שהסנגור של המשפט, עו"ד יורם שפטל עתר לבג"ץ, לאחר שגם המשטרה וגם היועץ המשפטי לממשלה טענו כי לא בוצעה עבירה על החוק. בסיום ההליך המשפטי הממושך נגזרו על קליגר חודשיים מאסר על תנאי.
קריירה ציבורית בספורט הישראלי
במשך 18 שנים, מ-1951 עד 1969, כיהן קליגר כיושב ראש מחלקת הכדורסל של מכבי תל אביב ומשנת 1970 ועד קרוב לשנת 2000 שימש בהפסקות כיושב ראש האגודה ומחלקת הכדורסל של מכבי רמת גן. במשך כ־20 שנה שימש קליגר כיו“ר ועדת התקשורת של פיב"א, ההתאחדות העולמית לכדורסל, וכן כנשיא איגוד עיתונאי הכדורסל, בהתאחדות העולמית של עיתונאי הספורט. על פעילותו הציבורית זכה להוקרה ולפרסים.
ייצוג
בינואר 2017, היה קליגר הנואם המרכזי בטקס יום השואה הבינלאומי בעצרת הכללית באו"ם, כשהוא מלווה על ידי השגריר דני דנון, ונכדו החיל במדים.
מפגשי עדות
במהלך חייו, קיים נח קליגר מעל לאלף מפגשים עם קהלים שונים מרחבי העולם, בהם נתן את עדותו וסיפר את סיפורו מימי מלחמת העולם השנייה. אחד המפגשים המיוחדים היה עם משרתי מספנת זרוע הים, כאשר נכדו, סמ"ר יובל קליגר, שליווה אותו בעשרות המפגשים והעדויות ואף בבימת האו"ם, הזמינו לבסיס בו שירת.
חיים אישיים
קליגר נפטר ב-13 בדצמבר 2018, אחרי שסבל מאי ספיקת לב בשנתיים האחרונות לחייו. ארונו הוצב בבית ידיעות אחרונות בראשון לציון, קהל רב חלק לו כבוד אחרון, אישי ציבור, וגם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו
קליגר הותיר אחריו אישה, ז'קלין, ושתי בנות. הבת הצעירה, איריס ליפשיץ-קליגר, עיתונאית בידיעות אחרונות, אומצה על ידי קליגר לבת, ולכן היא נושאת את שמו.
אחרי מותו הוכר קליגר כמציל יהודים וקיבל את "אות המציל היהודי".
קיריל פטרנקו
קיריל גארִיֶיביץ פֶּטרֶנקו (ברוסית: Кирилл Гарриевич Петренко; נולד ב-11 בפברואר 1972) הוא מנצח יהודי-רוסי המשמש בתפקיד המנצח הראשי של הפילהרמונית של ברלין.
ריצ'רד שטולצמן
שטולצמן ניגן עם יותר ממאה תזמורות שונות, וכמו כן ניגן עם הרכבים קאמריים שונים ונתן רסיטלים, ואף הקליט רבות וזכה בפרסים שונים. בנוסף למוזיקה הקלאסית, ניגן שטולצמן אף מוזיקת ג'אז ומוזיקה מודרנית, למשל באלבומו "New York Counterpoint".
קיריל פטרנקו
ביוגרפיה
פטרנקו נולד באומסק, ברית המועצות. לימודי המוזיקה שלו החלו בעיר הולדתו ונמשכו באוסטריה כאשר עבר לשם עם משפחתו בשנת 1990. בילדותו למד נגינה בפסנתר והופיע לראשונה בפומבי בהיותו בן 11 כפסנתרן עם התזמורת הסימפונית של אומסק. הוא ניצח לראשונה על אופרה ב"הבה ונעשה אופרה" מאת בנג'מין בריטן, ובעקבותיה התמנה לקפלמייסטר בפולקסאופר של וינה בעונת 1997 - 1998. ב-1999 התמנה למנהל המוזיקלי בבית האופרה של מיינינגן, משרה בה כיהן עד 2002. מינוי זה הציב אותו כמנהל המוזיקלי הצעיר ביותר של בית אופרה בגרמניה בכל הזמנים. לאחר מכן כיהן במשך חמש שנים כמנהל מוזיקלי של הקומישה אופר בברלין (2007-2002). בשנת 2013 התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית של בוואריה ובכהונתו זו המשיך עד עונת 2019–2020.
ריצ'רד שטולצמן
קורות חייו
את התואר הראשון בהתמחות כפולה קיבל שטולצמן מ-"Ohio State University", שם למד מוזיקה ומתמטיקה כשני מקצועות ראשיים. לאחר מכן למד עם פרופסור קית' בבית הספר למוזיקה באוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר מאסטר במוזיקה. שטולצמן למד לדוקטורט באוניברסיטת קולומביה. במשך זמן רב למד אצל מורה הקלרינט הדגול קלמן אופרמן מניו יורק. יחד, ייסדו השניים את "פסגת הקלרינט" - כנס בינלאומי של קלרינטים המתכנסים מדי פעם מאז שנות התשעים.
כיום משמש שטולצמן כאחד ממורי הפקולטה בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד.
קיריל פטרנקו
ביוגרפיה
במשך השנים ניצח בבתי אופרה מן החשובים בעולם, בהם המטרופוליטן אופרה בניו יורק, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, האופרה של וינה, גראן תיאטרו ליסאו בברצלונה, האופרה של ליון, האופרה בסטיל בפריז, האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, האופרה של דרזדן, והאופרה של פרנקפורט.
ריצ'רד שטולצמן
הופעות פומביות
שטולצמן החל לרכוש לעצמו מוניטין בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו שבוורמונט והיה אחד החברים המייסדים של ההרכב הקאמרי "TASHI" בשנת 1973. שטולצמן הופיע כסולן עם תזמורות סימפוניות רבות, ניגן בפסטיבלי ג'אז בינלאומיים ואף הופיע לצד כוכבים כגון מל טורמה, ג'ורג' שירינג, ג'ודי קולינס, וודי הרמן, ויין שורטר ואחרים. ב-1993 השתתף כדמות מרכזית בסדרה "קונצ'רטו!" מבית BBC. בהרכבי מוזיקה קאמרית ניגן שטולצמן בין השאר עם הפסנתרן ריצ'רד גוד ואף זכה עמו בפרס גראמי על ביצוע מצטיין של הסונאטות לקלרינט ופסנתר של יוהנס ברהמס.
קיריל פטרנקו
ביוגרפיה
פטרנקו הרבה לנצח גם בפסטיבלי מוזיקה באירופה, בהם מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, פסטיבל קלאנבוגן בווינה, פסטיבל אדינבורו ופסטיבל ונציה. כמו כן ניצח על תזמורות חשובות, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הממלכתית של בוואריה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת קליבלנד, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
אליעזר בן-יהודה (שיר)
אליעזר בן יהודה הוא שיר עברי העוסק בדמותו של אליעזר בן-יהודה, שכתב ירון לונדון, הלחין מתי כספי וביצעה במקור חוה אלברשטיין.
ריצ'רד שטולצמן
פרסים ואותות הוקרה
פרס גראמי להופעה הטובה ביותר בתחום המוזיקה הקאמרית:
אליעזר בן-יהודה (שיר)
חיבור השיר וביצועיו
בשנת 1970 קיבל לונדון פנייה למסירת שיר, מתוכנית הרדיו של קול ישראל "דו רה מי ועוד", בהפקתה של דליה גוטמן ובהגשתה של רבקה מיכאלי. לונדון כתב עד אז מספר פזמונים מוכרים, ובתוכנית הוקלטו פזמונים רבים שנוצרו בהזמנת קול ישראל. מתי כספי, שהיה לקראת תום שירותו הצבאי בלהקת פיקוד הדרום, הוזמן להלחין את מילותיו של לונדון. השיר, בעיבודו של אלכס וייס, הוקלט על ידי חוה אלברשטיין בבית המורה בתל אביב, שם הוקלטו תוכניות המקור של קול ישראל. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו וצעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל וגלי צה"ל בסביבות אוגוסט–אוקטובר 1970 (בשיאו, ב-14 בספטמבר, הגיע למקום השלישי), ובאותה שנה נכלל בתקליטה של אלברשטיין "משירי ארץ אהבתי".
תוכן השיר
השיר עוסק בפועלו של אליעזר בן-יהודה, אחת הדמויות המפורסמות בתחיית הלשון העברית. נזכרות בו כמה מילים מהרבות שהמציא, כגון: "יוזמה", "פצצה", "כרובית" ו"גלידה". בבית האחרון של השיר נזכר בנו, איתמר, והבטחתו של אביו שיגדל על ברכי השפה העברית.
בשיר מוגדר בן יהודה כ"יהודי מבדח" שבדה מילים ממוחו הקודח. לימים סיפר לונדון כי התכוון לכתוב יהודי תמהוני, אך מכיוון שרצה שהביטוי יתחרז עם "מוחו הקודח", שינה ליהודי מבדח, על אף שלדבריו יש בכך שגיאה, שכן בן-יהודה תואר כאדם חמור סבר ולא כאדם מבדח.
ג'יימס אדני
גסאגון ג'יימס אדני (באנגלית: Segun James Adeniyi; נולד ב-20 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בטוזלספור בעמדת החלוץ.
קריירה
אדני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ביליס באלש האלבנית, אליה הצטרף בינואר. ב-23 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האלבנית בהפסד 0–1 לקוקסי. 3 ימים לאחר מכן, אדני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד טרבוני פוקה.
בינואר אדני הושאל לטומורי בראט עד לסיום העונה. ב-10 בפברואר 2013, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לקיי אף טירנה.
ב-1 בפברואר 2016, אדני חתם לשלוש שנים בסקנדרבו קורצ'ה. ב-7 בפברואר, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד קוקסי, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-4 במאי, אדני רשם שלושה בישולים וכבש פעמיים בניצחון 1–6 נגד לאצ'י. את העונה סיים עם 15 שערי ליגה ו-23 בכל המסגרות. ב-25 באפריל 2016 רשם את משחקו ה-100 במסגרת ליגת העל האלבנית.
ב-26 ביוני 2018 אדני חתם לשלוש שנים בגבאלה מליגת העל האזרית תמורת 200 אלף אירו ו-25% ממכירה עתידית.
ב-9 ביולי 2019 אדני הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל. בסיום העונה, חזר לגבאלה.
ב-5 ביוני 2021 חתם אדני לעונה אחת במכבי פתח תקווה. בסיום העונה, עזב את המועדון וחתם בטוזלספור מהליגה הטורקית הראשונה.
פנקו (שכונה)
פַּנְקוֹ (בגרמנית: Pankow) הוא רובע גדול בצפון-מזרח ברלין, בירת גרמניה. השם פנקו הוא ממוצא סלאבי ומבוסס על שמו של נחל הפַּנְקֶה (Panke) הזורם בשטחו.
גאוגרפיה
בשנת 2001, במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה פנקו עם רובעפרנצלאואר ברג ווייסנזה לישות מנהלתית אחת. הרובע המאוחד קרוי גם הוא פנקו.
הרובע גובל במזרח בווייסנזה (Weißensee), בדרום בפרנצלאואר ברג (Prenzlauer Berg), בדרום-מערב בגזונדברונן (Gesundbrunnen), במערב ברייניקנדורף (Reinickendorf), בצפון-מערב בנידרשנהאוזן (Niederschönhausen) ובצפונה בפרצזיש בוכהולץ (Französisch Buchholz).
הרובע מורכב ברובו מרחובות מגורים, ומתאפיין בשטחים פתוחים רבים ובבנייה לא צפופה. בפאנקו נמצא פארק התושבים פנקו (Bürgerpark Pankow).
הערות שוליים
Pankow Pankow (Distrito administrativo) Pankow Sector Pankow Pankow
מריה פלדמן
מריה פלדמן היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
פלדמן גדלה בברית המועצות, שם גם נהרג אביה, כלכלן במקצועו, כשהייתה בת 17. היא עלתה לישראל ולמדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כיום היא גרה בניו יורק ונשואה לאסף פלדמן יש להם שני ילדים.
במהלך השנים הפיקה מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. תחילה עבדה עם המפיק אורי סבג בחברה "פרלייט", לאחר מכן עם אסף אמיר בחברת "נורמה הפקות", שם שימשה כמפיקה שותפה של הסרטים "הדקדוק הפנימי" ו"בין השמשות" ושל הסרט "הזמן הוורוד". בשנת 2010 שימשה כמפיקת הסדרה "מגדלים באוויר", ששודרה בערוץ 10.
בהמשך הקימה את "טנדר הפקות" עם ליאת בנאסולי.
בין השנים 2012–2014 הפיקה את הסדרה הקומית "הפרלמנט". בשנת 2015 הפיקה את הסדרה "פאודה". באותה שנה הפיקה עם ליאת בנאסולי ויצרה יחד עם עמית כהן, את הסדרה "כפולים". הסדרה נמכרה לערוצי פוקס בינלאומיים לשידור במדינות שונות ולהפקת גרסה אמריקאית.
ב-2016 הקימה את "מאשה" - חברת הפקה שמפיקה סדרות בינלאומיות. בין היתר את "אבסנטיה" עבור סוני ואמזון פריים, עונה שנייה של "כפולים" אותה גם יצרה עם ליאורה קמיניצקי ו"שטח הפקר" - קו-פרודוקציה עם צרפת וארצות הברית.
המלחמה המסיאנית הראשונה
המלחמה המסיאנית הראשונה הייתה מלחמה בין מסיניאה וספרטה. המלחמה התרחשה בין השנים 743 ו 724 לפי פאוסניאס.
המלחמה הייתה השלב השני בהתפשטות הספרטנית. לאחר שכבשה את חבל לאקוניה ספרטה שמה את עינה על חבל מסיניאה הסמוך. הספרטנים ניצחו במלחמה ולאחר הניצחון הפכו את המסיניאנים להלוטים (עבדים ספרטנים).
רקע
במהלך הפלישה הדורית שהתרחשה בתקופת המעבר ביוון התיישבו חלק מהפולשים הדורים בעיר ספרטה שבחבל לאקוניה העשיר. הדורים מספרטה שיעבדו את השבט המקומי - ההלוטים והפכו אותם לעבדים. על מנת לשלוט בעבדים היה על הספרטנים להקים צבא מקצועי שממומן על ידי העבדים ההלוטים. מלבד השליטה בהלוטים גם החוקה הגדולה של ספרטה שעוצבה על ידי המחוקק המיתולוגי ליקורגוס עיצבה את ספרטה כפוליס צבאית.
לאחר שהתבססה בחבל לאקוניה ספרטה לטשה את עיניה לחבל מסיאניה הסמוך וניסתה לכבוש גם אותו.
כיבוש אמפאיה וההתבצרות המסיאנית
הפעולה הראשונה במלחמה המסנית הייתה התקפה ספרטנית על העיר אמפאיה, מיקומה של העיר לא ידוע אבל היא ככל הנראה שכנה במערב טייגטוס, חבל הארץ שמפריד בין מסיאניה לבין לאקוניה. המתקפה הייתה פשיטה לילית חשאית על העיר שלא היה בה חיל משמר. התוקפים, בפיקודו של המלך אלכמנס הפתיעו את תושבי העיר ורצחו את רובם בעודם ישנים בעוד שחלק קטן מהתושבים הצליחו לברוח אל מסיאניה. הספרטנים הפכו את העיר למחנה אסטרטגי להמשך המלחמה. בעקבות כיבוש העיר מלך מסיאניה איופאס, גייס צבא והכריז על מלחמת מגן נגד ספרטה.
המסיאנים העדיפו להתבצר בערים מאשר לפגוש את הצבא הספרטני החזק בשטחים הפתוחים ובכך לנטרל את היתרון הספרטני. לאסטרטגיה הזו היו יתרונות, הספרטנים היו צריכים סבלו מהרבה אבדות על כל עיר שכבשו. אולם לאסטרטגיה ההגנתית היה חסרון גדול וקריטי - בעוד שהכוחות המסיאנים היו מרוכזים בערים הספרטנים השתלטו על השטחים החקלאיים, ובכך מנעו את המזון מהערים המסיאניות. בהתחשב בכך שהספרטנים רצו שהקרקע תשמש אותם בעתיד הם נמנעו מלהרוס אותה והעבירו את כל התפוקה החקלאית לספרטה. מה שאילץ את המסיאנים לעבור להתקפה.
המתקפה המסיאנית
המלך המסיאני, איופסס, החל לעבור לאסטרטגיה התקפית בשנה הרביעית למלחמה כאשר הוא בנה מצודות ליד חיל המצב הספרטני באמפאיה. המסיאנים רצו לבנו אתהמצודות במעברי ההרים הצרים על מנת שיספקו להם הגנה טבעית. במהלך בניית אחת המצודות הגיע כח ספרטני על מנת למנוע את הקמת המצודה. ומכיוון שהמסיאנים שמרו על המעבר הצר ניסו הספרטנים לאגף את הצבא המסיאני אולם חיל הפרשים המסיאני הצליח למנוע את האיגוף והמסיאנים סיימו את בניית המצודה.
הקרב המכריע
לאחר ההצלחה המסיאנית בהקמת המצודות ועצירה הבזיזה הספרטנית של התוצרת החקלאית, שני הצדדים ידעו שהמערכה הבאה תהיה מכריעה. אולם בניגוד לקרבות במעברי ההרים בעת בניית המצודות, שני הצבאות נפגשו במישור, ככל הנראה ליד אמפיאה. הצבא המסיאני הסתער על הספרטנים אולם הצבא הספרטני שהיה מאורגן כגרסה מקדימה של הפלנקס (תורת לחימה יוונית שהתפתחה מאוחר יותר) עמד כחומת אדם צפופה ועצר את ההתקפה המסיאנית שלא הייתה מאורגנת.
הניצחון הספרטני היה מוחץ והחיילים המסיאנים שנותרו בחיים ברחו להר איתמוי.
סיום המלחמה
המסיאנים התבצרו באיתומוי שנים כ 15 שנים אולם הניצחון של הספרטנים כבר לא הוטל בספק והם שלטו בחבל הארץ לאחר הקרב המכריע. הספרטנים שיעבדו את המסיאנים והפכו אותם להלוטים.
השלכות במלחמה
הניצחון הספרטני שהעניק לעיר שליטה על כל דרום חצי האי הפלופונזי, נתן לעיר גם מספר עבדים עצום - כמאה אלף עבדים (הלוטים ומסיאנים) כאשר רק 8,000 חיילים ספרטנים היו צריכים לשמור על הסדר. הקושי בדיכוי מספר אנשים כה רב הקשה על הצבא הספרטני בהמשך והכיבושים הספרטנים הוחלפו בכריתת בריתות עם ערים שכנות.
נטליה גינצבורג
נטליה גינצבורג (באיטלקית: Natalia Ginzburg; 14 ביולי 1916 – 7 באוקטובר 1991) הייתה סופרת, מסאית ומחזאית איטלקייה בת לאב יהודי.
קורות חיים
נטליה גינצבורג נולדה בפלרמו שבסיציליה בשם נטליה לוי, בת לג'וזפה לוי, מדען יהודי-איטלקי, רופא ומומחה לאנטומיה ופרופסור לביולוגיה, ולאם קתולית. גינצבורג חונכה כאתאיסטית (לימים אמרה "עכשיו אני מרגישה יהודייה וקתולית גם יחד"). היא גדלה בעיקר בטורינו. את סיפורה הראשון, Un'assenza (היעדר), פרסמה בגיל 17, בשנת 1933, בכתב העת Solaria. ב-1938 נישאה ללאונה גינצבורג, יהודי ממוצא רוסי, מרצה לספרות רוסית, ומאז חתמה על מרבית יצירתה בשם נטליה גינצבורג. ב-1940 הוגלה בעלה לכפר פיצולי שבחבל אברוצו עקב דעותיו האנטי-פשיסטיות, והוא חויב להתייצב מדי בוקר בתחנת המשטרה המקומית. כעבור חודשיים הצטרפה אליו נטליה גינצבורג עם שני ילדיהם, והם שהו שם עד 1943. במהלך תקופה זו נולד ילדם השלישי. על הרומן הראשון שלה, La strada che va in città (הדרך אל העיר), שיצא לאור בשנת 1942, בשיא האנטישמיות באיטליה, חתמה בשם העט אלסנדרה טורנימפרטה. ב-1943, לאחר נפילת משטרו של מוסוליני, חמקו בני הזוג לרומא וערכו בחשאי עיתון אנטי-פשיסטי. בתחילת 1944 נאסר בעלה על ידי הגסטפו, ועבר עינויים קשים שגרמו למותו.
בעקבות זאת החלה גינצבורג לעבוד כעורכת וכמתרגמת בהוצאת הספרים "אינאודי", תחילה ברומא ואחר-כך בטורינו (קשריה עם ההוצאה, שבעלה השתתף בהקמתה, החלו עוד בסוף שנות השלושים). בין השאר תרגמה את "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט.
הרומן השני שלה, "ככה זה קרה", יצא לאור ב-1947. ב-1950 נישאה לגבריאלה בלדיני, מרצה לספרות אנגלית. בכך החלה התקופה הפורייה ביותר בקריירה הספרותית של גינצבורג, במהלכה פרסמה את מרבית היצירות שהקנו לה מוניטין. ב-1952 הוציאה את "כל אתמולינו" ובאותה שנה עברה המשפחה לרומא, שם המשיכה להתגורר בשארית חייה. בשנים 1960–1962 כיהן באלדיני כמנהל המכון האיטלקי לתרבות בלונדון, וגינצבורג הצטרפה אליו לשהות בלונדון. ב-1963 זכתה בפרס סטרגה עבור ספרה לקסיקון משפחתי.
בשנת 1964 הופיעה בסרטו של פייר פאולו פאזוליני, "הבשורה על-פי מתי". בעלה השני נפטר ב-1969.
ב-1972, זמן מה לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, פרסמה בעיתון "לה סטמפה" מאמר שכותרתו "היהודים", ובו תיארה את יחסה ליהודים ולישראלים. בין השאר כתבה:
במהלך כל חייה הייתה פעילה פוליטית, ובדומה לאנטי-פשיסטים אחרים הצטרפה לאחר מלחמת העולם השנייה למפלגה הקומוניסטית האיטלקית, עזבה אותה, בתחילת שנות השמונים חזרה אליה, ובשנת 1983 נבחרה מטעמה לבית הנבחרים של איטליה. היא כיהנה בפרלמנט עד למותה.
מספר סרטי קולנוע נעשו על פי ספריה ומחזות שכתבה. ב-1967 יצא לאור הסרט "Ti ho sposato per allegria" (התחתנתי איתך בשביל השמחה) על פי מחזה בשם זה שכתבה ב-1965 והיא אף הייתה שותפה לכתיבת התסריט. ב-1970 יצא לאור הסרט "Teresa" (טרזה), גם הוא על פי מחזה שלה ("המודעה") וגם בו השתתפה בכתיבת התסריט. ב-1976 יצא לאור הסרט "Caro Michele" (מיקלה שלי) על פי ספרה. הסרט זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין בקטגוריית הבמאי (מריו מוניצ'לי). ב-2003 יצא לאור בספרד "Las dellaVoces de la noche" (קולות הערב) בבימויו של סלוודור גרסיה רואיז.
ב-7 באוקטובר 1991 נפטרה ברומא.
בנה, קרלו גינצבורג, הוא פרופסור להיסטוריה והתפרסם כמחבר הספר הגבינה והתולעים.
לקריאה נוספת
קשה לאדם לדבר על עצמו - שיחות עם נטליה גינצבורג, עריכה: צ’זארה גארבולי וליזה גינצבורג. תרגום מאנגלית: יעל ענבר, הוצאת כרמל, 2005.
אמרות משפחה - נטליה גינצבורג. הספריה החדשה, 2012.
אנדרטת המלחמה של אוסטרליה
אנדרטת המלחמה של אוסטרליה (באנגלית: Australian War Memorial) היא מכלול של אנדרטה ומוזיאון צבאי השוכנים בעיר קנברה, בירת אוסטרליה. הם מוקדשים להנצחת זכרם של חללי אוסטרליה במלחמותיה מהמאה ה-19 ואילך ולהצגת ההיסטוריה הצבאית של המדינה במלחמות אלו.
תולדות האנדרטה
הוגה הרעיון להקמת האנדרטה היה צ'ארלס בין (Charles Bean), ההיסטוריון הרשמי של אוסטרליה למלחמת העולם הראשונה, בעקבות שהותו כמשקיף בשדות הקרב של אירופה ב-1916. ראשיתה של האנדרטה הייתה במחלקת רשומות המלחמה של אוסטרליה (Australian War Records Section), אשר הוקמה בשנה שלאחר מכן.
מכלול האנדרטה ומיקומו
מכלול האנדרטה ניצב בחלקה הצפון-מזרחי של קנברה. קו ראייה ישיר מתקיים בינו לבין בניין הפרלמנט של אוסטרליה, הניצב כארבעה קילומטרים מדרום-מערב לה, מעבר לאגם בארלי גריפין, המשתרע במרכזה של העיר. לאורך יותר מקילומטר של קו זה משתרעת שדרת המצעדים אנזא"ק – השדרה הטקסית של העיר, שיש הרואים בה חלק ממכלול האנדרטה (אם כי רשמית אין זה כך). אחד מקצות השדרה נמצא בקרבת האנדרטה והקצה השני נח על חופו הצפוני של האגם.
בנייני האנדרטה שוכנים במרכזו של מתחם נטוע דשא וצמחייה שצורתו כמחצית עיגול. בעברו המערבי של מתחם זה ממוקם גן פסלים.
האנדרטה והמוזיאון שוכנים בבניין דמוי צלב לטיני בן שלושה מפלסים, שתוכנן בסגנון האר דקו. סמוך לראשו של הבניין ובמפלס נמוך ממנו נפתח ב-2001 בניין נוסף דמוי טרפז – בניין אנזא"ק - המחובר אליו ומהווה חלק מן המוזיאון.
במתחם האנדרטה לזכר החייל האלמוני מוצב פסיפס שנלקח מארץ ישראל מחורבת שלאל (כיום - גן לאומי אשכול). הפסיפס נלקח מהאתר על ידי אנשי גדודי אנזא"ק, בעת שלחמו על עזה במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה
אולם הזיכרון הוא ליבו של המכלול כולו. זהו אולם מתומן גבוה, שבראשו כיפה עגולה, שהוא כעין מקדש (Shrine). רצפתו וקירותיו מצופים אבני מוזאיקה. בשלושה מקירותיו (הפונים למזרח, למערב ולדרום) נקבעו חלונות ויטראז' קשתיים. על ארבעת הקירות שביניהם מופיעות דמויות סמליות של אנשי הכוחות המזוינים של אוסטרליה.
ברצפת אולם הזיכרון נקברה ב-1993 גופתו של חייל אוסטרלי אלמוני, שהובאה מבית קברות צבאי בצרפת.
המוזאיקה והויטראז'ים שבאולם הם מעשה ידי האומן האוסטרלי נפייר וולר (Napier Waller), שאיבד את זרועו בקרב באירופה במלחמת העולם הראשונה וסיגל לעצמו את אומנותו לאחר מכן. הם הושלמו ב-1958.
לאורך זרועו הארוכה של בניין הצלב, לרגלי אולם הזיכרון, משתרעת חצר מלבנית פתוחה, ובה בריכת מים מלבנית, שבקצה האחד, במפלס פני המים, בוער לפיד אש-תמיד. שביל מקיף את הבריכה וסביבו נטועה צמחייה.
לקראת סגירת האנדרטה מדי יום מוזמנים המבקרים להאזין ליד הכניסה לה להקלטת נעימת האבל המוצב האחרון. בימים מיוחדים מנגנים את הנעימה חצוצרן ונגן חמת חלילים.
האנדרטה היא האתר הראשי בקנברה שבו נערכים טקסי הזיכרון לנופלים ביום הזיכרון וביום אנזא"ק, במעמד נציגי הממשלה הפדרלית של אוסטרליה, נציגי חבר העמים הבריטי ומדינות זרות ובראשן ניו זילנד.
המוזיאון
אולמות המוזיאון וחדריו משתרעים על פני מרבית שטח בניין הצלב, בשני מפלסיו הנמוכים, ועל פני בניין אנזא"ק.
המפלס האמצעי מוקדש כולו לחלקה של אוסטרליה בשתי מלחמות העולם, ובו גם תצוגה מיוחדת העוסקת במערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה. במפלס זה, מתחת לאולם הזיכרון, מצוי גם מדור מיוחד - אולם הגבורה - המוקדש לסיפוריהם האישיים ולכתבי העיטור של 96 האוסטרלים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הבריטית. במקום מוצגים גם 61 מן העיטורים עצמם. עוד נמצא במפלס זה אולם התעופה, המשתרע גם על פני שטח בניין אנזא"ק. מוצגים בו מטוסים צבאיים, בעיקר ממלחמת העולם השנייה, ובהם מפציץ לנקסטר שלם, מטוס מסרשמידט 262 גרמני ומטוס זירו יפני. בבניין אנזא"ק מוצגים פריטי ציוד נוספים רבים הכוללים צוללת יפנית זעירה שהוטבעה במהלך פשיטתה על נמל סידני ב-1942.
המפלס התחתון של המוזיאון מוקדש בין השאר לתצוגה המתייחסת למלחמות ופעולות צבאיות של אוסטרליה לפני מלחמת העולם הראשונה ולאחר מלחמת העולם השנייה.
גן הפסלים
בגן הפסלים המשתרע ממערב לאנדרטה מצויות מספר ניכר של פריטים ואנדרטאות נוספים. בשבילי הגן משובצות לוחיות זיכרון מארד, המנציחות זרועות ויחידות של הכוחות המזוינים של אוסטרליה כמו גם אירועים צבאיים שונים. בגן ניצב צריח תותח של הספינה האוסטרלית בריסביין וכן קני תותחים אחרים. מוצבים בו גם מספר פסלים ובהם פסל החייל האוסטרלי במלחמת העולם השנייה, שהיה מוצב באולם הזיכרון קודם שנטמנה בו גופת החייל האלמוני. בשטח הגן נערכות מעת לעת תצוגות מיוחדות.
מראה מבנה האנדרטה מעבר לאגם בארלי גריפין, בקצה שדרת המצעדים אנזא"ק. ברקע מאחור - הר איינסלי
שלוש-עשרה מקטרות
שלוש-עשרה מקטרות הוא אלבומו השני של המוזיקאי רזי בן-עזר משנת 2006. זהו אלבום אינסטרומנטלי המבוסס על הספר ״שלוש עשרה מקטרות״ מאת איליה ארנבורג. באלבום 13 קטעים שכל אחד מוקדש לסיפור אחר ולמקטרת אחרת בספר.
הפקה
האלבום הוקלט באולפני Step Brother בפורט לודרדייל, פלורידה. כל הקטעים חוברו, נוגנו והוקלטו על ידי רזי בן-עזר, מלבד: תפקידי הכינור והצ'לו שנוגנו על ידי איזבל קנדיס (באדיבות רביעיית המיתרים של אווגליידס קולג'), ותפקידי התופים שנוגנו על ידי ג'יימס ריצ'רדסון. קולות רקע :תירזה בן-עזר. בהפקה המוזיקלית השתתף בריאן קאמפבל.
יצחק לבנון
יצחק לבנון (26 במרץ 1914 - 14 בנובמבר 2007) היה סופר ומתרגם ישראלי.
קורות חייו
לבנון נולד בצפת, בשנת 1914, למשפחה של יינן, דור שישי בארץ ישראל. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר יחד עם משפחתו לאודסה ולאחר שנה חזר יחד עם משפחתו לצפת ולמד בבית הספר "תחכמוני" שבעיר. בשנת 1946 השתקע בתל אביב, והיה בין עובדי העיתון "דבר". בשנים 1955-1960 השתתף לפרקים בעריכת "דבר לילדים".
היה חלוץ ביצירת ספרי-עיון לילדים והציע לקורא הצעיר מבחר רחב של נושאים, מוגשים בצורה מעניינת, במגוון מתכונות. בין ספריו אלו ראו לציין את: "מלוא הטנא: אוצר ידיעות לילד ולנוער", "אלף אישים" (תחת שם העט יעקב אבישי), "ארצות תבל", "נכסי התרבות", "ספורי התנ"ך לילדים", "על כל שאלה תשובה" (הוצאת עמיחי). בנוסף, לבנון היה העורך של "אנציקלופדיה אביב" לילדים ונוער (הוצאת מסדה).
יצחק לבנון היה סופר רבגוני, חרוץ, שקדן ופורה מאוד. רשימת פרסומיו כוללת מאות כותרים בכל התחומים שעסק בהם. למעלה משלוש מאות ועשרים כותרים רשומים על שמו בקטלוג הספרייה הלאומית. ספרו "על כל שאלה תשובה" אף מוזכר בסרט גבעת חלפון אינה עונה, באחת הסצנות המפורסמות המתרחשת ב"מסעדת הוויקטור".
לבנון שלט בשמונה שפות כולל ארמית.
מעט מהספרים שעיבד ותרגם
.
עמותה למען נוער וצעירים ערביים - בלדנא
עמותה למען נוער וצעירים ערביים, המכונה בלדנא (מערבית: بلدنا, "מדינתנו"), היא עמותה ערבית-ישראלית שהוקמה בסוף שנת 1999 ונרשמה כחוק אצל רשם העמותות בפברואר 2001.
מטרותיה המוצהרות של העמותה לפעול לקידום חשיבה והתנהגות דמוקרטית ופלורליסטית בקרב הנוער הערבי בישראל, וכן במטרה לעודד את בני הנוער לקחת חלק פעיל במעורבות חברתית בתוך הקהילה הערבית בישראל. העמותה פועלת נגד שירות לאומי של אזרחים ערבים.
הרקע להקמת ארגון הנוער הערבי
הארגון הוקם מתוך המחסור במשאבים ובאנשי חינוך מיומנים במסגרת החינוך הבלתי פורמלי כגון מועדונים ופעילויות לנוער לאחר שעות הלימודים עבור בני המגזר הערבי בישראל. כמו כן, על פי הארגון, תוכני מערכת החינוך הפורמלית מושפעים מהחינוך היהודי-ישראלי והמערכת מנוהלת על ידי יהודים, מה שמוביל לכך שבני הנוער הערבים לא לומדים בצורה מספקת על זהותם ועל ההיסטוריה הפלסטינית. כך לדוגמה, תנועות הנוער הערבי הן בדרך כלל חלק מתוך תנועות נוער יהודי ישראלי. לתנועות אלו ישנם אידיאלים ישראלים יהודים, מה שמהווה בעיה עבור הנוער הערבי וזהותו. פעילותן של תנועות אלו במספר מצומצם של יישובים.
בנוסף, גופי נוער ערביים רבים משויכים למפלגות (ערביות). מפלגות אלו מסבסדות את הגופים הללו במטרה להשתמש בנוער בעת הצורך לענייניהם הפוליטיים, ואינן דואגות כלל, לדברי הארגון, להעברת תכנים חינוכיים לבני הנוער. מערכת החינוך הבלתי פורמלית גם אינה מטפלת בקונפליקטים הפנימיים הקיימים בחברה הערבית (בלבול זהות, מעמד האישה), מתוך חוסר יכולת להתמודד עימם או מתוך חשש.
בין הארגונים החברתיים הנוספים שקמו בשנות ה-90 על רקע דומה, ניתן למנות את עדאלה, אלסיוואר, מרכז מוסאוא ואחרים.
מקימי בלדנא
על רקע נושאים אלו הוקמה בלדנא על ידי קבוצה של אנשים המייצגים את הדור החדש של ערביי ישראל. בין המקימים ניתן למצוא אקדמאים, אנשי חינוך, אמנים, משפטנים, עובדים קהילתיים, פמיניסטים פעילים ועיתונאים. חלק גדול מהמקימים עבדו בעבר בארגונים מעורבים של יהודים וערבים, ובשל האכזבה מפעולותיהם פנו להקמת ארגון פלסטיני ישראלי.
המקימים צברו אומנם ניסיון בעבודה עם נוער, אך פרט לכך הם צברו גם תסכול רב ממערכת החינוך הבלתי פורמלית. לטענתם, מערכת החינוך הבלתי פורמלי בעלת יומרה להיות מערכת שוויונית המחנכת לפלורליזם, אך בפועל שומרת את עמדת השליטה והכוח ליהודים ובכך ממשיכה להנחיל את האג'נדה היהודית-ציונית ישראלית.
התפתחות העמותה
בתחילת דרכה שימשה בלדנא כמקום מפגש עבור בני נוער ערבים – מקום שבו הם יכלו לדון בנושאים הקרובים לליבם כמו היותם מיעוט במדינת ישראל ומיעוט במזרח התיכון בעל השפעה רבה על הפוליטיקה במזרח התיכון. עם השנים, בשביל למלא אחר ייעודה, הקימה בלדנא קבוצת נוער שבה היא מנחילה לצעירים ידע ורקע על הלאומיות שלהם ומיומנות לחשיבה ביקורתית. מקבוצות אלו צמחה קבוצת מנהיגות צעירה, ובכך מעצם קיומה של קבוצה מעין זו משמשת בלדנא לא רק כמקום שבו אפשר להביע דעה, אלא היא מטפחת בני נוער שיפעלו בתוך הקהילות הערביות השונות בארץ למען אותה מטרה.
פרויקט מדיה
פרויקט המהווה במה עבור הנוער הערבי בישראל, שדרכה באפשרותם להביע את דעותיהם ורעיונותיהם וליצור קשר עם כלל בני הנוער בעולם ובפרט עם הנוער מהשטחים. הנוער עובר הכשרה והדרכה עיתונאית ובהמשך משתמש בכישורים אלו על מת לכתוב במגזין חודשי. במגזין זה עוסקים בני הנוער בסוגיות שונות המעניינות את בני גילם. בדרך זו מבטאים בני הנוער את דעתם וכן חווים מה זה להיות עיתונאי.
פרויקטים נוספים
לאחר מספר שנים שבהן פועלת בלדנא במישור החברתי-קהילתי בקרב בני נוער וצעירם ערבים בישראל, הציבה לעצמה העמותה להרחיב את פעולותיה ולהיות גורם מייצג של הנוער הערבי אל מול גורמים ממשלתיים ואל מול הקהילה הבינלאומית.
ביקורת
בדצמבר 2022 פורסם כי העמותה אירחה במשרדיה כנס לכבוד אזרחים ערבים שנעצרו על שותפותם במהומות האלימות בשנת 2021. בכנס דיברו כמה מחבלים משוחררים. הכנס עורר ביקורת ציבורית על תמיכתו המפורשת של הארגון בטרור ואלימות.
חדרך
חַדְרָךְ (ידועה גם כ"חזרך" או בשמה הארמי: Hatarikka - חתריקה), הייתה פחווה קטנה שהוקמה בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס, על ידי הארמים באזור שמצפונית לחמאת. מזוהה עם תל אפיס שבצפון סוריה.
פחוות חתריקה הייתה ידועה גם בשם "ממלכת לֻעַש" או "ממלכת נחושה" ובטקסטים אשוריים כונתה "ממלכת לחטי"
מלכה של חדרך היה המלך זַכֻּר והוא השאיר אחריו מצבת אבן, הנקראת "כתובת זכור". על מצבה זאת מתואר כיתור העיר על ידי בן הדד בן חזאל וכל המלכים עוזריו, אשר שמו מצור על חדרך, הרימו דייק, וחפרו "חריץ" כדי לפרוץ אל תוך העיר הנצורה. המלך זַכֻּר מודה בכתובת, לאל הארמי בעל–שמים, שחילץ אותן מן המצור בו בן הדד הובס.
החוקרים משווים סיפור זה עם סיפורם של חזקיהו וסנחריב, שבשני המקרים אירע הבלתי יאומן, והחזק בניגוד לכל הציפיות נסוג מן הקרב מבלי לנצח. כך בשני המקרים ננטעה האמונה בלב אנשי הדור, שהגורם לנסיגה הבלתי מוסברת הוא נסי
האשורים, בתקופת מלכותם של שלמנאסר הרביעי ואשור-דן השלישי, ניסו לכבוש את חדרך מספר פעמים. בשנים 772 לפנה"ס, 765 לפנה"ס, 755 לפנה"ס. על אף שהייתה זאת תקופה בה נחלש השלטון המרכזי, עם זאת, נמנעו מתקיפות צבאיות בדרומה של סוריה.
בין אגרות שמואל בן עלי, נשלחה גם איגרת לחכמי דמשק וחדרך. לאחר מסע הצלב הראשון גלתה "ישיבת ארץ הצבי", בראשותו של הגאון שלמה כהן מארץ ישראל אל חתריקה.
כתר האימפריה הממלכתי
כתר האימפריה הממלכתי (באנגלית: Imperial State Crown) הוא כתר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
תיאור הכתר
הכתר דומה בעיצובו לכתר אדוארד הקדוש כאשר בבסיסו של הכתר ארבעה צלבי פטה (Cross pattée) שביניהם ארבעה פרחי חבצלת (fleur-de-lis). מעל בסיס הכתר ארבע חצאי קשתות שבנקודת חיבורם מונד מוזהב ובראשו צלב. מתחת לקשתות כיפת קטיפה ששוליה מעוטרים בארמין. הכתר מעוטר ב-2,868 יהלומים, 273 פנינים, 17 אבני ספיר, 11 אבני ברקת ו-5 אבני אודם.
בכתר משובצות אבנים יקרות ידועות - בצלב שבראש הכתר משובץ ספיר שנקרא "ספיר אדוארד הקדוש", שעל פי האמונה לקוח מטבעתו של אדוארד המודה. כמו כן בחזית הכתר משובץ אודם הנסיך השחור. בחזית הכתר משובץ יהלום קולינן II המכונה גם "הכוכב הקטן של אפריקה".
בחלקו האחורי של הכתר משובץ ספיר סטוארט שמשקלו 104 קרט (20.8 גרם).
היסטוריה ושימושים
הכתר נחבש בסיום טקס ההכתרה בעת שהמונרך החדש יוצא ממנזר וסטמינסטר - ולא במהלך טקס ההכתרה עצמו. המלכה ויקטוריה והמלך אדוארד השביעי חבשו את כתר האימפריה הממלכתי במהלך טקס ההכתרה עצמו בשל משקלו הרב של כתר אדוארד הקדוש.
המונרך נוהג לחבוש את כתר האימפריה הממלכתי בטקס פתיחת הפרלמנט השנתי. על פי המסורת, הכתר ושאר תכשיטי הכתר מוסעים לארמון בקינגהאם בכרכרה משלהם משם הם מובלים בשעה שהמלכה מגיעה בכרכרה לארמון וסטמינסטר, ומובאים אל חדר הגלימות של הארמון בו לובשת המלכה את הגלימה ואת הכתר.
כתר האימפריה הנוכחי הוא כתר שיוצר עבור הכתרת ג'ורג' השישי בשנת 1937. הכתר יוצר על ידי חברת היהלומנים ג'ררד ושות' והוא העתק מדויק של כתר האימפריה הממלכתי שיוצר עבור המלכה ויקטוריה - אולם קל יותר במשקלו ויותר נוח ללבישה.
בני לוי
בני לוי (מכונה פייר ויקטור, 28 באוגוסט 1945 – 15 באוקטובר 2003) היה פילוסוף והוגה דעות יהודי-צרפתי, בצעירותו מאואיסט אדוק ושותף פעיל במרד הסטודנטים בצרפת, לאחר מכן תלמידם של הפילוסופים ז'אן-פול סארטר ועמנואל לוינס, ובסוף ימיו יהודי חרדי, מנהל מכון לוינס בירושלים, ותלמידו של הרב משה שפירא.
קורות חיים
לוי נולד במצרים למשפחה יהודית מיוצאי חלב כילד חסר כל מודעות יהודית. בגיל 11 היגר לצרפת. הוא היה תלמיד מבריק וסיים את לימודיו באקול נורמל סופרייר אצל הוגים כלואי אלתוסר וז'אק דרידה. בתוך כך התמסר לרוחות הרדיקליות שנשבו באותם ימים ונעשה מאואיסט. כשעמדו הסטודנטים הצרפתים למוטט את משטרו של הנשיא שארל דה-גול במאי 1968 היה בני לוי, תחת שמו המחתרתי פייר ויקטור, פעיל מרכזי במרד הסטודנטים.
כעורך הביטאון הרדיקלי של השמאל הפרולטרי "דבר העם" נעצר פעם אחר פעם עם עמיתיו בידי המשטרה הצרפתית, שהייתה נחושה לשים קץ לתסיסה שאיימה על הסדר הטוב. בשנת 1970, כשגברה תדירות המעצרים, החליטו העורכים לפנות לעזרת אדם שהיה חסין מפני הטרדות המשטרה, הפילוסוף ז'אן-פול סארטר. סארטר צירף את שמו לרשימת העורכים והמשטרה אכן הרפתה מהם. היה פרופסור חבר באוניברסיטת פריז VII.
בשנת 1973 החליט בני לוי לפרק את "השמאל הפרולטרי" מתוך חשש שהארגון יהפוך לתנועת טרור כדוגמת ארגונים דומים באיטליה ובגרמניה. באותה שנה ייסד לוי את "ליברסיון" (Libération), עיתון שמאלני מתון, שלימים התבסס כאחד היומונים המובילים של צרפת לצד לה מונד ולה פיגרו. בשלב זה התגלה לשלטונות שמנהיג השמאל הפרולטרי, פייר ויקטור, הוא פליט נטול אזרחות. הדרכון שניפק לו האו"ם הוחרם והוא חויב להתייצב בתחנת המשטרה אחת לשבועיים עם קרוביו ועורך דין. כשהתהדקו היחסים בין עורכי העיתון לסארטר סיפר לו עמיתו על ההטרדות. בתגובה פרש סארטר את חסותו על לוי והזמין אותו לשמש כמזכירו האישי.
שש שנים עבד ויקטור עם סארטר, ועבודתם המשותפת הניבה ארבעה ספרים עד מותו של סארטר ב-1980. במחקריו עם סארטר החל לגלות את היהדות דרך מחקר קבלי שערכו יחדיו. במחקרם הגיעו השניים למסקנות בדבר נס הישרדותם של היהודים כאירוע מטאפיזי מובהק. במסגרת הלימוד המשותף ביניהם את קורות ההיסטוריה, הם הגיעו למסקנה שישנו מקום נכבד לתקווה של עתיד טוב יותר לאנושות כולה, מה שמביא את שניהם לצדקת רעיון הגאולה היהודית. עם זאת, בקרב החוג שסבב את סארטר, היו שפקפקו באמינות הדברים, ולא האמינו שסארטר אימץ השקפות חדשות שכללו שימוש במושגים דתיים ויהודיים של גאולה ומשיחיות, ולוי הואשם, בין השאר על ידי סימון דה-בובואר, ב"חטיפת הישיש" ובזיוף כתביו.
בעקבות גישושיו המחקריים החל לוי גם בתהליך של הכרת היהדות כחוויה אישית, ובסופו של דבר חזר בתשובה ולמד בישיבת הסטודנטים (בראשות הרב אליהו אבוטבול) בשטרסבורג. במקביל הפך לתלמידו של הפילוסוף היהודי עמנואל לוינס. בשלב מאוחר יותר עלה לישראל והתגורר בשכונת בית וגן בירושלים בה גר בשכנות למורו ורבו הרב משה שפירא.
חשיבה המצאתית שיטתית
מקור השיטה במתודולוגית "פתרון בעיות המצאתי" (המכונה "טריז", ראשי תיבות של פתרון בעיות המצאתי ברוסית), שפותחה על ידי גנריך אלטשולר בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, והמשכה בפיתוח צוות ישראלי בראשות רוני הורביץ, כיום ראש המחלקה להנדסת תעשייה וניהול במכללת עזריאלי וינקו גולדברג, אז מהמכון ללימודי ההנדסה באוניברסיטת תל אביב וכיום פרופסור במכון הבינתחומי. השיטה פותחה בשיתוף אסכולות - היחידה ללימודי חוץ של האוניברסיטה הפתוחה.
לפי השיטה, הפתרונות ההמצאתיים הם בעלי אופי אחיד המאופיין בפשטות, מיעוט חלקים, רוחב יריעה ועמידות בזמן, "חן" - או "אלגנטיות" של הפתרון, ובדרך כלל גם בהיותו פתרון המצריך מעט מאוד מאמץ וכסף להפקתו ויישומו. בעזרת השיטה, הפותר או המפתח מנתבים את עצמם אל הפתרונות ההמצאתיים דווקא.
מפתחי השיטה מדגישים את ההבדל בין חשיבה המצאתית - שמטרתה להביא לתוצאה פשוטה ויעילה, לעומת חשיבה יצירתית, שלעיתים מחפשת פתרונות מסובכים אך מעניינים.
לעיתים קרובות הפתרון ההמצאתי כולל את הבעיה או הגורם לבעיה עצמו כרכיב חשוב בפתרון או כפתרון עצמו. כך למשל שלג הנערם סביב בסיס אנטנה יסייע לעמידותו בתנאי סערת שלגים, וחרב גלית שימשה ביד דוד כדי להכריעו.
עקרונות השיטה
שני עקרונות מנחים מהווים את בסיס השיטה:
שיטת הפעולה להשגת הפתרון ההמצאתי כוללת תכסיסי חשיבה ובהם:
נכון ל-2007, המחקר בנושא היצירתיות אינו מוגבל לתחום הפסיכולוגיה כבעבר, ובמחקר זה משתתפים אנשי אקדמיה מתחומים שונים, כגון הנדסת תוכנה, מדעי המחשב ואף הגות.
דוגמה
על הפותר למצוא סיום המצאתי לתסריט. על הפתרון להיות מעניין, וכזה אשר הצופים לא ציפו לו, אך גם קשור במרכיבי התסריט הקודמים. לפי התסריט, קרבן לשוד נצפית, כשהיא כפותה לכיסא המקובע ברצפה, ולעברה מכוון אקדח שההדק שלו נמשך על ידי גומייה. גוש קרח עוצר מפני ההדק לירות, אך גוש זה הולך ונמס, ונותרה דקה אחת לסוף התוכנית. חבריה אינם יודעים על מיקומה.
תהליכים ממוקדים לפתרון בעיות המצאתיות
כדי להביא לשיפורים פורצי דרך במערכות טכנולוגיות אנו נתקלים לרוב בבעיות המציבות אתגרים, הנפוץ שבהם הוא מצב בו חלק אחד של המערכת נדרש לבצע פעולות או לקיים פונקציות המנוגדות זה לזו בו זמנית והנקרא סתירה פיזיקלית "Physical contradiction"
תולדות השיטה
הגילויים העיקריים שאפשרו את פיתוח שיטת ה-TRIZ
המצאות חדשות נוצרות באופן שיטתי " על ידי שימוש בניסיון קודם ובפתרונות ידועים. העיקרון המרכזי של השיטה הוא,כי כל מערכת טכנולוגית "מעשי ידי אדם" נועדה לענות על צורך
באמצעות פונקציה מרכזית אחת לפחות, וכי מערכות טכנולוגיות משתנות לפי כללים אבולוציוניים מובנים. ניתן לנבא מגמות התפתחות עתידיות של מערכות טכנולוגיות באמצעות ניתוח ויישום חוקים אלו.
שיטה זו מתייחדת בכך שהיא משמשת ככלי המחולל "המצאות ה" פותר בעיות שלכאורה נחשבות לבלתי פתירות ומביא לפריצות דרך טכנולוגיות.
מאפיינים עיקריים של השיטה :
בפיתוח טכנולוגיות חדשות בעלות תכונות חדשניות.
משנת 2003 ובהנחיית הצוות המייסד פותחו גם משחקי מחשב (גרסה לילדים וגרסה לכל המשפחה) בשם "חשיבה המצאתית" בהוצאת המכון לטכנולוגיה חינוכית שעל יד האוניברסיטה הפתוחה, המשחקים נמכרו על ידי חברת קומפדיה.
משחקי מחשב
חברת קומפדיה הוציאה שני משחקים והיא משתמשת בחמש שיטות חשיבה שבהן מנחה פרופסור חכם המבוסס על אלברט איינשטיין. המשחקים הם:
קינגסלי איימיס
סר קינגסלי ויליאם איימיס (באנגלית: Kingsley William Amis; 16 באפריל 1922 – 22 באוקטובר 1995) היה סופר, משורר, מבקר ומורה אנגלי. כתב למעלה מעשרים רומנים, שישה כרכי שירה, ספר זיכרונות, סיפורים קצרים, תסריטים לרדיו ולטלוויזיה, לצד עבודות של ביקורת חברתית וספרותית. לדברי הביוגרף שלו, זכרי לידר, איימיס היה "הסופר הקומי האנגלי הטוב ביותר במחצית השנייה של המאה העשרים". קינגסלי הוא אביו של הסופר מרטין איימיס.