cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואולי לא היו הדברים...
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ושורותיו הראשונה והאחרונה נעשו לביטויים.
יחסי מקסיקו–סרביה
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממקסיקו ברפובליקת יוגוסלביה / סרביה
ביקורים רמי דרג מרפובליקה של יוגוסלביה / סרביה במקסיקו
הסכמים דו צדדיים
הסכמים בין מקסיקו לבין יוגוסלביה הועברו להסכמים בין מקסיקו לסרביה. במרץ 1950 חתמו שתי המדינות על הסכם לכינון יחסי סחר. במרץ 1960 נחתם הסכם חילופי תרבות ונחתם ביולי 1963 הסכם סחר נוסף לפרוטוקול. בנוסף, נחתם הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני בין שתי המדינות בפברואר 1974. ביולי 2010 נחתם הסכם חקלאי בין שתי המדינות.
יחסי סחר
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו כיווני בין מקסיקו לסרביה ב-45 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לסרביה כולל: זיכרונות מחשב ולוחות אם, טבק ומינרלים; בעוד שהייצוא העיקרי של סרביה למקסיקו כולל: צמיגי רכב ובגדים. חברת רב-לאומית מקסיקנית אמריקה מוביל פועלת בסרביה.
סרבים מפורסמים במקסיקו
כמנהל, בורה מילוטינוביץ' הוביל את נבחרת מקסיקו בכדורגל במונדיאל 1986.
דון ניקלס
דונלד לי ניקלס (באנגלית: Donald Lee Nickles; נולד ב-6 בדצמבר 1948) הוא פוליטיקאי ושדלן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה בין השנים 1981–2005. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 היה מצליף הסיעה הרפובליקנית, וכאשר פרש בבחירות 2004 היה ניקלס הסנאטור בעל תקופת הארוכה ביותר מאוקלהומה באותה עת. לאחר פרישתו פתח משרד שדלנות בוושינגטון הבירה.
ביוגרפיה
בשנת 1978, בגיל 29, היבחרו לסנאט של ארצות הברית סימן את ראשית דרכו הציבורית. שנתיים לאחר מכן, בגיל 31, נהפך לרפובליקני הצעיר ביותר שנבחר לסנאט, תואר אותו הוא נושא גם בהווה. הוא נתן חסותו לחקיקה למען צמצום מסים צמצום הוצאות ממשלתיות, קידום הביטחון הלאומי והגברת חופש הדת. נוסף על כך, ניקלס קידם את "חוק הגנת הנישואין" אשר אפשר למדינות ארצות הברית לדחות הכרה בנישואים של בני-זוג מאותו המין אשר התקיימו במדינות אחרות. בשנת 1981 נמנה בין סנאטורים רפובליקנים רבים שהביעו את חוסר שביעות רצונם ממינויה של סנדרה דיי או'קונור לבית המשפט העליון של ארצות הברית, והבטיח להתנגד לה מבחינה חברתית בשל אי-נכונותה לבטל את פסק דין רו נגד וייד.
ניקלס התקדם במהירות בהיררכיה הרפובליקנית בסנאט, בקונגרס ה-101 נבחר ליושב ראש הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית (ועדה שפועלת לבחירת רפובליקנים לסנאט של ארצות הברית), בקונגרס ה-102 עד ה-104 היה יו"ר ועדת המדיניות הרפובליקנית, ובשנים 1996–2003 היה עוזר מנהיג הסיעה הרפובליקנית. לאחר שהוגבל לתקופת כהונה נוספת כעוזר מנהיג הרוב, כיהן ניקלס בקונגרס ה-108 כיו"ר ועדת התקציב של הסנאט של ארצות הברית. בנוסף, הוא נמנה בין מועמדיו הסופיים של בוב דול לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למירוץ, בטרם דול החליט בסופו של דבר לבחור בג'ק קמפ, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
בדצמבר 2002 הסתבך ניקלס במחלוקת סביב המנהיג הרפובליקני טרנט לוט. במסיבת יום ההולדת ה-100 של הסנאטור סטרום ת'ורמונד, העיר לוט הערות שנתפסו כחסרוות רגישות מבחינה גזעית. ככל שהעמיקה הסערה הציבורית סביב דבריו של לוט, ראה בכך ניקלס חלון הזדמנויות להתקדמותו בסולם הדרגות הרפובליקני. הוא הופיע בטלוויזיה הלאומית והפך לסנאטור הראשון בהנהגה הרפובליקנית שקרא ללוט להתפטר מתפקידו. ניקלס האמין שהמחלוקת הציבורית על דבריו של לוט תסיח את דעת הקהל מהאג'נדה הרפובליקנית בקונגרס, וכסגנו של לוט במהלך אמירותיו הוא ראה בכך את הקש ששבר את גב הגמל. חרף התנצלויותיו החוזרת ונשנות, לוט התפטר זמן קצר לאחר מכן.
ניקלס נבחר מחדש לסנאט בשנים 1986, 1992 וב-1998, והיה הסנאטור הבכיר מאוקלהומה בין השנים 1994–2005. ב-7 באוקטובר 2003 הודיע ניקלס כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת ב-2004. עמיתו הרפובליקני טום קובורן נבחר להחליפו. לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים, ייסד את "קבוצת ניקלס", צוות חשיבה לייעוץ פוליטי בוושינגטון הבירה. כמו כן, הוא חבר במספר מועצות מנהלים של תאגידים שונים. בראשית המאה ה-21 הופיע ניקלס בסרט הקולנוע "טראפיק", וחיווה דעתו על המלחמה בסמים.
המאה ה-22
המאה ה-22 היא מאה עתידית, הבאה אחרי הנוכחית, לפי מניין השנים המקובל בלוח הגרגוריאני המבוסס על ספירת השנים הנוצרית. התקופה תתחיל ב-1 בינואר 2101 ותסתיים ב-31 בדצמבר 2200. המאה ה-22 היא המאה השנייה של האלף השלישי.
גורמים שונים של מחקר, סטטיסטיקה ועתידנות, ביניהם האו"ם, מנסים לאפיין מגמות שיוכלו לשפוך אור על תרחישים שעשויים להתממש במאה ה-22. נכון לשנת 2020 היכולות להעריך בביטחון את שצפוי לנו במאה זו אינן קיימות במרבית התחומים, והגופים שמנסים לבצע הערכות אלו מספקים בדרך כלל מגוון הערכות שונות ואף סותרות, שאלו מתעדכנות ומשתנות מדי מספר שנים.
לנסטר
לנסטר (באירית: Laighin / Cúige Laighean, באנגלית: Leinster) היא אחת מפרובינציות אירלנד. זוהי הפרובינציה המאוכלסת ביותר באירלנד - כ-2.3 מיליון תושבים, בה שוכנת הבירה דבלין, ובסביבתה מרוכזת מרבית אוכלוסיית הפרובינציה. שטחה של לנסטר הוא 19,764 קמ"ר. הדגל של הפרובינציה מזכיר את סמל אירלנד, וכמוהו מכיל נבל אירי זהוב, אך על רקע ירוק.
שמה האנגלי של הפרובינציה נגזר מהמילים Laigin, כשמו של שבט עתיק שישב באזור לפנים, ו-staðr, מילה נורדית עתיקה שמשמעותה "ארץ" או "טריטוריה". השם האירי Cúige Laighean נגזר מאותו מקור. Laighean הוא שמו האירי של השבט, ו"Cúige" פירושה חמישית, אות לכך שבעבר נחלקה אירלנד לחמש פרובינציות. גבולותיה של לנסטר עברו שינויים רבים, שהעיקרי שבהם הוא סיפוח שטחיה של מיד, הפרובינציה החמישית של אירלנד, בתקופתו של אוליבר קרומוול, שבמסגרתו סופחו ללנסטר המחוזות מית', וסטמית' ושטחים נוספים.
מחוזות
בפרובינציה שנים-עשר מחוזות היסטוריים:
אבי שטיינר
אבי שטיינר (באנגלית: Abby Steiner; נולדה ב-24 בנובמבר 1999), היא אתלטית אמריקאית. אלופת עולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4x100 מטר ו-4x400 מטר. אלופת ארצות הברית ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בעולם (2022) בריצת 200 מטר (21.77 שניות), שיאנית ארצות הברית ובעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים בריצת 200 מטר באולם (22.09 שניות).
2021
באליפות המכללות באולם שנערכה בשנת 2021 זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בארצות הברית של 22.38 שניות.
בתחרות שנערכה באולם בלואיוויל, קנטקי ב-11 בדצמבר אותה שנה היא קבעה בריצת 300 מטר שיא מכללות חדש של 35.80 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-40 שנים של מרלין אוטי מג'מייקה (35.83 שניות).
שיאנית ארצות הברית באולם
בתחרות (SEC-SouthEastern Conference) שנערכה באולם בקולג' סטיישן, טקסס ב-26 בפברואר 2022 קבעה בריצת 200 מטר את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים ושיא ארצות הברית חדש של 22.09 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן 26 השנים של גוון טורנס (22.33 שניות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות המכללות באולם שנערכה ברמינגהאם, אלבמה ב-12 במרץ היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אליפות חדש של 22.16 שניות ומדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.10 שניות.
בתחרות שנערכה בבאטון רוז', לואיזיאנה ב-9 באפריל אותה שנה היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי ואת תוצאת השנה בעולם של 10.92 שניות ובריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 22.38 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקנטקי ב-22 באפריל היא קבעה בריצת 200 מטר שיא אישי חדש ואת התוצאה השנייה בטיבה בעולם של 22.05 שניות.
בתחרות מוקדמות לאליפות המכללות שנערכה ביוג'ין אורגון ב-9 ביוני אותה שנה היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.90 שניות ובריצת 200 מטר שיא אישי ושיא מכללות חדש של 22.02 שניות. יומיים לאחר מכן, באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין ה-11 ביוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאת השנה בעולם ובשיא מכללות חדש של 21.80 שניות. התוצאה מדרגת אותה במקום 21 בכל הזמנים.
אלופת ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-26 ביוני זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 21.77 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 4x100 מטר ביחד עם מליסה ג'פרסון, ג'נה פרנדיני וטואנישה טרי בתוצאה של 41.14 שניות, לפני ג'מייקה (41.18 שניות) וגרמניה (42.03 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טליתה דיגס, בריטון וילסון, סידני מק'לוכלין בתוצאה של 3:17.79 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.74 דקות) והממלכה המאוחדת (3:22.64 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 22.26 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 22.15 שניות.
2023
בתחרות שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו ב-28 בינואר 2023 היא קבעה בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 50.59 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-11 בפברואר היא קבעה בריצת 300 מטר שיא ארצות הברית חדש של 35.54 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה (יפן)
משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה (ביפנית: 文部科学省, תעתיק: מוֹנְבּוּקַגָאקוּ-שוֹ), או בשמו המקוצר MEXT, הוא משרד בממשלת יפן. משרד החינוך, התרבות והספורט נוסד עם כינון הממשלה המודרנית לאחר רסטורציית מייג'י ב-1871, ובינואר 2001 התמזגה הסוכנות למדע ולטכנולוגיה לתוך המשרד, שקיבל את שמו הנוכחי.
ממשלת יפן אחראית למערכת החינוך ומנהלת אותה באמצעות בירוקרטיה המפקחת על כל הבט בתחום. לפי החוק, נדרשים כל בתי הספר במדינה להשתמש בספרי לימוד המקיימים את חוקי תוכנית הלימודים שהציב המשרד.
העומד בראש המשרד הוא שר האוצר, חבר בדיאט של יפן שנבחר על ידי ראש ממשלת יפן, ונכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלא הקובון שיממורה תפקיד זה.
ערפל המלחמה
ערפל המלחמה: 11 לקחים מחייו של רוברט ס' מקנמארה (באנגלית: The Fog of War: Eleven Lessons from the Life of Robert S. McNamara) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2003 אודות חייו ותקופתו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט מקנמארה. הסרט גם מציג את אבחנותיו לגבי טבע המלחמה המודרנית. במאי הסרט הוא ארול מוריס והפסקול המקורי הולחן בידי פיליפ גלאס. הכותרת מתייחסת למונח ערפל קרב, המתאר את הקושי בקבלת החלטות בעיצומו של קונפליקט.
הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2003. ובפרס ספיריט העצמאי לסרט הקולנוע התיעודי הטוב ביותר (Independent Spirit Award for Best Documentary Feature).
הסרט הוקרן במסלול הלא תחרותי של פסטיבל קאן.
הרעיון
ארול מוריס השתמש בצילומי ארכיב, בהקלטות הקבינט של ארצות הברית ובריאיון עם רוברט מקנמארה בן השמונים וחמש. "ערפל המלחמה" מציג את חייו, החל מלידתו במהלך מלחמת העולם הראשונה וזכרונותיו מהחיילים האמריקאיים ששבו מאירופה. הוא ממשיך בלימודיו האקדמיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת הרווארד. "ערפל המלחמה" מקדיש תשומת לב לשירותו כקצין בחילות האוויר של צבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ובעבודתו בתום המלחמה בחברת פורד עד להתמנותו לנשיא החברה.
הסרט מתמקד בשבע שנות כהונתו כמזכיר ההגנה של ארצות הברית, תחת הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון (בכלל זה מעורבותו במשבר הטילים בקובה ובמלחמת וייטנאם).
ב-2004 בנאומו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי סיפר ארול מוריס כי קיבל את ההשראה לסרטו התיעודי מספרו של מקנמארה (אותו כתב במשותף עם ג'יימס ג'י בלייט), "רוחו של וילסון: הפחתת הסיכון לקונפליקט, הרג וקטסטרופה במאה העשרים ואחת"Wilson's Ghost: Reducing the Risk of Conflict, Killing, and) Catastrophe in the 21st Century,2001).
מוריס ראיין את מקנמארה לאורך עשרים שעות, אותן ערך לסרט בן שעתיים.
הסרט כולל 11 לקחים מתוך הספר "במבט לאחור: הטרגדיה של הלקחים מווייטנאם" – In Retrospect: The Tragedy and Lessons of Vietnam (1995) ודן בהם בצורת ראיונות. באירוע בברקלי מקנמארה לא הסכים עם פרשנותו של מוריס ב"ערפל מלחמה". כהשלמה להם הוא הוסיף 10 לקחים משלו והם נכללים ב-DVD של הסרט.
כשנשאל לגבי ישימותם של 11 הלקחים בספר "במבט לאחור" לפלישת ארצות הברית לעיראק, סירב מקנמארה לענות על כך. הוא טען שמזכירי הגנה לשעבר לא צריכים לחוות דעה לגבי מדיניותם של מזכירי הגנה מכהנים. הוא הציע שאנשים אחרים יכולים לדון בסוגיה הזו, אבל לא הוא, וציין שהלקחים מתייחסים למלחמה באופן כללי, ולא למלחמה ספציפית.
עלילה
הסרט נסוב בעיקר סביב הריאיון עם רוברט מקנמארה, מזכיר ההגנה לשעבר של ארצות הברית. הבמאי ארול מוריס ראיין את מקנמארה במשך עשרים שעות. ארול מוריס השתמש במכשיר שפיתח בשם "מראיינטרון" (Interrotron), שמאפשר למרואיין להסתכל ישירות לתוך המצלמה. בראיונות מקנמארה משוחח אודות היבטים שונים של הביטחון הלאומי ובאילו אופנים השפיעו והושפעו מהנסיבות. הסרט התיעודי חוקר מאורעות בני זמננו בהיסטוריה האמריקאית וגם עוסק בחייו של מקנמארה וכיצד הגיע בן המשפחה האמריקאית הצנועה להיות פוליטיקאי בעל כוח והשפעה עצומים. מקנמארה עבד עם הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון ועם הגנרל קרטיס לה מיי, והייתה לו גישה למסמכים ממשלתיים רבים. דעותיו, ניסיונותיו האישיים והלקחים שלמד כשכיהן כמזכיר ההגנה, עשויים לספק לקהל הצופים פילוסופיה מאירת עיניים ונקודת מבט על ההיסטוריה האמריקאית. "ערפל מלחמה" מכסה אירועים משמעותיים כגון מלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם, משבר הטילים בקובה ורבים אחרים להם מקנמארה היה עד ובהם לקח חלק. מקובל לסבור שמקנמארה הוא "אדריכל" מלחמת וייטנאם; מלחמה שגבתה מספר עצום של קורבנות, ונערכה מול אויב שזלזלו מאוד בנחישותו. הריאיון של מקנמארה, ביחד עם תצלומי ארכיון, מציג מבט מקרוב בסוגיות הביטחון הלאומי והיחסים הבינלאומיים של ארצות הברית; והבנה לגבי הסיבות להיווצרותם של קונפליקטים, והלקחים שניתן ללמוד מהקונפליקטים הללו.
קבלת הסרט
הביקורות על הסרט היו חיוביות מאוד. הסרט זכה בציון משוקלל של 98% באתר Rotten Tomatoes,
ולכן קיבל דירוג של "Certified Fresh". מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מהעיתון שיקגו סאן-טיימס כתב: "אף על פי שמקנמארה מצולם באמצעות המראיינטרון, הסרט רחוק מלהציג מונולוג. מוריס ניחן ביכולת מופלאה להפיח חיים בנושא מופשט, וכאן הוא נעזר בגרפים, שרטוטים ואמצעים חזותיים על מנת לחדד ולהדגים את דבריו של מקנמארה.”
פיטר בIMDb כתב: "רוברט מקנמארה: טוב-לב או רשע ?" התשובה היא בעיני המתבונן ומעט מאוד מוחות מסוגלים (או מוכנים) לחשוב מעבר לשני הקצוות הללו. יש לקוות שזהו רק סימן לרוח תקופתנו, ויום אחד יבוא לכך קץ ואנשים יוכלו להעריך את הסרט הזה בשל מה שהוא: "זכרונותיו" (הסלקטיביים) של מקנמארה, אותם ערך אדם אחר. זוהי אינה בהכרח האמת, וגם לא בהכרח גרסה מתוקנת של ההיסטוריה. זהו רק מקנמארה משוחח על ניסיון חייו בדרכו שלו, מסיבותיו שלו. וזה מרתק.
11 הלקחים מחייו של רוברט ס' מקנמארה
בנושאים אלה בחר ארול מוריס והם מובלטים בסרט, מקנמארה לא בחר בהם:
10 לקחים נוספים מרוברט ס' מקנמארה
בנושאים אלה בחר מקנמארה להוסיף לסרט התיעודי; הם נכללים בתוספות ל-DVD:
11 לקחים של רוברט ס' מקנמארה ממלחמת וייטנאם
לקוחים מתוך ספרו של רוברט מקנמארה "במבט לאחור: הטרגדיה של הלקחים מווייטנאם" (In Retrospect: The Tragedy and Lessons of Vietnam):
קישורים חיצוניים
כתבות בעברית
המצור על אדסה (1144)
המצור על אדסה ב-1144 היה מצור על העיר אדסה, שהחל ב-28 בנובמבר והסתיים עם כיבוש העיר אדסה ב-24 בדצמבר. המצור היה אקורד הפתיחה לכיבוש המדינה הצלבנית שהייתה ידועה בשם רוזנות אדסה בידי צבאות מוסלמים - סלג'וקים. נפילת הרוזנות הצלבנית זיעזעה את אירופה הנוצרית והביא ליציאתו של מסע הצלב השני ללבנט במטרה לכבוש מחדש את הרוזנות.
ייסוד רוזנות אדסה
בשנת 1098 בשעה שצבא הצלבנים עשה את דרכו לעבר ירושלים כחלק ממסע הצלב הראשון, פרשו ממנו אציל ממוצא בולוני בשם בלדווין (לימים יהפוך לבלדווין הראשון, מלך ירושלים), ועמו מספר אצילים נוספים מקרב הכוחות הצלבנים שנעו מאסיה הקטנה דרומה לכיוון אנטיוכיה וירושלים. לאחר שעברו בשערי קיליקיה הגיעו הצלבנים לעיר אדסה, שם שכנע בלדווין את מושל העיר טורוס לאמצו כבנו החוקי וכיורשו. אדוניה הצלבנים החדשים של הרוזנות יצרו קשר אמיץ עם נתיניהם הארמנים, קשר שבא לידי ביטוי בבריתות נישואין בין שני הצדדים. שלושת רוזניה הראשונים של אדסה נישאו כולם לנשים ארמניות.
רוזנות אדסה מול העולם המוסלמי
על רקע זה הופיעה דמות חדשה בעולם המוסלמי - זנגי, קצין סלג'וקי שתחילה שירת את שליטי מוסול, ובשנת 1127 תפס את השלטון בעיר. תחילה עסק זנגי בביסוס שלטונו בעיראק ולאחר מכן השקיע את מרצו בהשלטת רצונו על האמירים המוסלמיים של סוריה. הוא השתלט על חלב והעמיד עצמו מול דמשק העצמאית ובני בריתה הצלבנים.
רוזנות אדסה מול העולם הנוצרי
בשנת 1131 עלה ז'וסלין השני לכיסא השלטון ברוזנות ושנה לאחר מכן הוכתר פולק מאנז'ו למלך ממלכת ירושלים. נקודה זו בהיסטוריה של ממלכת ירושלים מסמלת את שיא שלטון הצלבנים בארץ הקודש ובלבנט, להט הכיבוש וההתפשטות ירד ועתה השקיעו הצלבנים מאמץ רב בהתבססות. שווי המשקל המדיני - פוליטי - צבאי השתנה, בעוד ממלכת ירושלים מתבססת מול האיום העיקרי של אמצע המאה ה-12 - מצרים, הולך ומתערער מצבן של הנסיכויות הצלבניות, שליטתם בשטחים שממזרח לאורונטס אבדה בלחץ התקפות מוסלמיות עזות.
גורם נוסף שבחש באירועים לאורך החוף הסורי הייתה האימפריה הביזנטית ששליטיה ראו את האזור כשטח מחיה טבעי ואת נסיכות אנטיוכיה כבעלת חובת נאמנות לאימפריה. יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית - אחד הגדולים בהיסטוריה של האימפריה ואיש צבא מובהק, הצליח בסדרה של מערכות להחזיר לאימפריה שטחים אבודים באסיה ואירופה. בשנת 1137 יצא הקיסר למסע דרומה, כבש את ארמניה ושם את העיר אנטיוכיה תחת מצור. במשא ומתן שנכפה על הצלבנים הוכר הקיסר כשליט העליון באנטיוכיה, דגל הקיסרות הונף על מבצר העיר ובאביב 1138 יצאו הביזנטים והצלבנים למסע משותף כנגד חלב שנסתיים באכזבה ובנסיגה בעוד צבאו של זנגי מחזיר את המצב לקדמותו. בשנת 1142 חזר הצבא הביזנטי ושם את אנטיוכיה תחת מצור לאור סירוב אציליה לעמוד בהתחייבויות כלפי הקיסר. בקשתו של יוחנן קומנינוס מפולק לבקר בכנסיית הקבר קיבלה אישור בתנאי שהמלך יבוא ללא צבאו. בחורף של שנת 1143 בטרם נסתיים המשא ומתן נפטר הקיסר מפצעים שנגרמו במהלך מסע ציד והצבא הביזנטי נסוג ממצור אנטיוכיה ומכוונתו להטיל מרות על ממלכת ירושלים.
מותו של פולק מלך ירושלים הותיר את ממלכת ירושלים בידי אשתו ועל סף מלחמת אזרחים, ומותו של יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית שהעביר את תשומת הלב הביזנטית לפוליטיקה פנימית הביאו להידרדרות נוספת במצבה של אדסה. סכסוך בין ז'וסלין לאדונו הפיאודלי ריימון מפואטייה, נסיך אנטיוכיה השלים את בידודה.
כיבוש אדסה
במהלך שנת 1144 פתח זנגי במלחמה כנגד השליט המוסלמי של דיארבקיר, בן בריתו של ג'וסלין השני. בתגובה לכך יצא ג'וסלין מאדסה עם עיקר צבאו שכלל מספר מועט של אבירים נוצרים - פרנקים ושכירי חרב ארמנים ולוחמים סורים-נוצרים שאיכות אימונם וציודם ירודה, חצה את נהר הפרת והתבצר בתל באשר הידוע גם בשם "טילבסאר". הסיבה למהלך זה איננה ברורה אך ככל הנראה ניסה ז'וסלין להפתיע את זנגי ולנתק את קשריו על אמירות חלב. הימור זה נכשל משהופיע זנגי בראשות צבאו מול חומות אדסה שנותרה ללא חיילים צלבניים וללא מפקד.
מסע הצבא של הרוזנות לא נעלם מעיני זנגי שניצל את ההזדמנות ובמסע מהיר הופיע ב-28 בנובמבר מול חומות העיר. זנגי עצמו הקים מחנה מול שער השעות שבצפון העיר, בנו הקים מחנה נוסף ממזרח והווזיר הקים מחנה נוסף מצפון. מחנות נוספים מוקמו מסביב לחומות והעיר הוקפה מכל צדדיה. תושבי העיר, היו חסרי כל ניסיון צבאי ומעט שכירי החרב שנותרו בעיר לא זכו לקבל את שכרם מזה זמן רב. מאחר שכל האצילים יצאו מאדסה נמסר הפיקוד לראשי הכנסיות שבעיר, יהונתן הארכיבישוף של הכנסייה האפוסטולית הארמנית, בזיל בר שומנה הבישוף מטרופוליטני של הכנסייה הסורית-אורתודוקסית (שכתביו הם הבסיס העיקרי לתיאור המצור) וכמפקד ראשי התמנה הוגו הארכיבישוף הלטיני של אדסה.
בעיר היה מחסור בנשק ותחמושת ועתודות מזון מועטות בלבד. חומות העיר היו במצב טוב ושתי מצודות (התחתונה והעליונה) בעלות מערכת חומות נפרדות השלימו את מערך הביצורים. המגינים המועטים לא הצליחו לאייש את כל המגדלים שעל החומה ולא הצליחו לנהל מלחמת חפירות למרות זאת גילו תושבי העיר אומץ לב ונלחמו על עצמאות עירם גם לאחר שמלאי המזון אזל. הסלג'וקים ערכו סדרה של התקפות משולבות בחיפוי של מכונות מצור ומערכת חפירות שנועדה לערער את חומות העיר. במקביל ערך זנגי מתקפה פסיכולוגית ושליחים מטעמו דרשו את כניעת העיר בתמורה לחיי המגינים ושלמות רכושם - דרישות שנדחו על הסף על ידי המגינים.
ממקום מושבו פנה ז'וסלין לירושלים ואנטיוכיה בבקשת עזרה, בעוד צבא הממלכה מתארגן למסע הארוך סירב שליט אנטיוכיה ריימון מפואטייה לצאת לעזרת אדסה ושליטה. בטרם הצליח הצבא הירושלמי להגיע לאדסה הצליח צבאו של זנגי לערער את חומות העיר בסמוך לשער הצפוני וביום 24 בדצמבר נפרצה החומה והצבא הסלג'וקי פרץ פנימה, קרבות נואשים נערכו על הפירצה ובסיומם החלו אזרחי העיר במנוסה אל המצודה העליונה של העיר- בחלק הדרומי של החומה. שערי המצודה נסגרו מבעוד מועד על ידי הארכיבישוף הוגו והפליטים נחנקו למוות בניסיון להגיע לשערים. על פי המקורות הנוצרים כ 6,000 מתושבי העיר נהרגו באותו יום בקרבות וכ-5,000 תושבים נהרגו בשערי המצודה, עשרת אלפים ילדים ונערות נתפסו ונשבו. במהומה נהרג גם הוגו עצמו, מזלו של הארכיבישוף הסורי בזיל היה טוב יותר והוא נאסף על ידי זנגי והפך לבן חסותו. יומיים לאחר מכן נכנעה מצודת העיר לידי זנגי והאזרחים שנמצאו בתוכה נשבו ונשלחו לשוקי העבדים. חלק קטן ממגיני העיר שמצאו מקלט בעת הכניעה במקומות מחבוא תת-קרקעיים הצליחו לחמוק מתוך העיר ולברוח. זנגי עצר את מעשי הטבח והחזיר לאוכלוסייה המקומית את רכושה ורכוש הכנסייה הלטינית נמסר לידי הסורים. הצלבנים ה"פרנקים" שנמצאו הוצאו להורג ורכושם ניתן לנוצרים שנותרו בעיר.
סוף דבר
נסיכות אדסה שעתה הצטמצמה לשטחים הגובלים בנסיכות אנטיוכיה ונשלטה מתל באשר, סירבה להתמסר לזנגי. במאי 1146 התקוממה האוכלוסייה הארמנית של אדסה, שקשרי דם עם הצלבנים שליטי העיר לשעבר עדיין הכתיבו את נאמנותם, ההתקוממות נכשלה וזנגי הגלה מהעיר את מנהיגי המורדים ומשפחותיהם, במקומם הובאו לעיר 300 משפחות ממוצא יהודי שלא היה ספק כלשהו בנאמנותם. בנובמבר 1146 התקוממה האוכלוסייה המקומית שוב, הפעם בסיועו הפעיל של ז'וסלין השני שחדר לעיר והצליח לפרק זמן קצר לדחוק את חיל המצב אל תוך מצודת העיר. נור א-דין יורשו של זנגי הגיע לאדסה בטרם הצליח ז'וסלין לכבוש את העיר, הופעתו כפתה נסיגה בהולה של הצלבנים שלקחו איתם את האוכלוסייה הנוצרית האזרחית. נור א-דין וצבאו רדפו אחר הבורחים וטבחו בהם באכזריות, אירוע זה היה אקורד הסיום לאדסה כעיר נוצרית.
לאחר כיבוש אדסה המשיך זנגי במסע הכיבושים ברוזנות אדסה וכבש את מבצר סַרוּג' אך כשל במצור על מבצר בִּירגִ'ק מאחר שמעמדו בעירו - מוסול נתערער ובמסעו כנגד האמירות הזעירה בקלעת ג'בר נרצח ב-15 בספטמבר 1146 על ידי אחד ממשרתיו.
כיבוש אדסה, הוא אחד האירועים שזיעזעו עמוקות את אירופה הנוצרית. זעזועים דומים יתרחשו רק לאחר קרב קרני חיטין וכיבוש ירושלים על ידי צלאח א-דין ובשלב מאוחר יותר בהיסטוריה, לאחר מכן כיבוש קונסטנטינופול על ידי הטורקים בשנת 1453. ההלם והזעזוע על נפילת המדינה הצלבנית הם שהולידו את מסע הצלב השני. הממלכות הנוצריות התלכדו מחדש תחת כנפי האמונה הנוצרית וצבאותיהם התגייסו לצבא צלבני היוצא להשיב את הגלגל לאחור. תהליכים אלו הטביעו חותם גם על ההיסטוריה האירופאית ולא רק על המדינות הצלבניות.
סופה של רוזנות אדסה
רוזנות אדסה המשיכה בקיומה הדחוק עוד זמן מה כאשר הצלבנים בראשות ז'וסלין השני ואצילים - וסלים ארמנים שהחזיקו במבצרים מצידו המערבי של נהר הפרת. הרוזנות, תחת לחץ בלתי פוסק משלושה צדדים. מצפון נכבשו נתחים מהרוזנות על ידי הסולטאן הסלג'וקי מסעוד מסולטנות רום, שהצליחו לכבוש את מבצר מַרעַש בסתיו של שנת 1149 ושם את טילבסאר (Tilbeşar) - בירת הרוזנות לאחר נפילת אדסה - תחת מצור. תחת לחץ הסלג'וקים שחרר ז'וסלין את השבויים המוסלמים שבידיו וככל הנראה הסכים לקבל עליו את מרותו של מסעוד כאדון פיאודלי. מכוון צפון - מזרח פלשו לרוזנות צבאות של השליטים הטורקמנים משבט אורתוק וכבשו את המבצרים הצפוניים שהוחזקו על ידי אצילים ארמניים הנאמנים לז'וסלין. מדרום לחץ נור א-דין על הרוזנות, בשנת 1150 נשבה ז'וסלין השני על ידי טורקמנים, נמסר לידי נור א-דין שניקר את עיניו ושם אותו במאסר בחלב שם נפטר הנסיך הצלבני ביש המזל בשנת 1159. עם היעלמותו של ז'וסלין מהנהגת הנסיכות הרוזנות נמסרו מושכות השלטון לאשתו ביאטריס שניסתה לארגן את הגנת טילבסאר והרוזנות אך עמדה חסרת אונים מול התקפה מחודשת ומתואמת של הסולטאן מסעוד שהביאה לידיו את מבצרי הרוזנות על גבול נסיכות אנטיוכיה וקיליקיה. התקפה נוספת של נור א-דין הביאה לכניעתו של המבצר עזאז וחתמה את הגולל על גורלה של הרוזנות. שאר המבצרים נמכרו למנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בעסקה שקיבלה את ברכתו של בלדווין השלישי, מלך ירושלים ששמח להסרת האחריות הפיאודלית על גורל הרוזנות מכתפיו. כך עברו טילבסאר, ראונדן, דולוק ומבצרים אחרים לידי הביזנטים אך בקיץ 1151 נכנעו כל המבצרים לפני צבאות נור א-דין.
The Swing of Delight
The Swing of Delight הוא אלבום אולפן מאת קרלוס סנטנה. האלבום דורג במקום ה-65 במצעד הבילבורד 200; 1980.
שרגא שטינמן
הרב שרגא נח שטינמן (נולד בי"ז באדר ה'תש"ט, 1949) הוא ראש ישיבה חרדי, עומד בראשות רשת ישיבות ארחות תורה, וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה
נולד בכפר סבא, בנם השני של הרב אהרן יהודה ליב ותמר (לבית קורנפלד) שטינמן, אז ראש ישיבת חפץ חיים בעיר. בעצת החזון איש לא למד בבית ספר עממי, ואביו לימד אותו באופן פרטי.
בהמשך למד אצל אביו בישיבה הקטנה של ישיבת פוניבז', ובגיל 16 התארס עם חנה קניבסקי (נפטרה ב-2014), בתם של הרב חיים קניבסקי והרבנית בת שבע קניבסקי ונכדתם של הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב יוסף שלום אלישיב.
עומד בראשות ישיבת 'קהלות יעקב' לצעירים בבני ברק (בעבר לצד הרמי"ם הרב משולם שנקר והרב זאב לוין), והיה איש הקשר בין אביו לסב אשתו, הרב אלישיב.
לאחר פטירת אביו התמנה כראש רשת ישיבות ארחות תורה, במסגרת זו הוא מכהן כראש ישיבת ארחות תורה בבני ברק, ישיבת רינה של תורה בכרמיאל וישיבת תורה בתפארתה באלעד. הוא מעביר בישיבות אלו את השיעור הפותח את תחילת הזמן בכל ישיבה. כן משמש הרב שטינמן כנשיא כולל 'צלו של היכל' ב בירושלים וכרב בית הכנסת איצקוביץ' בבני ברק.
במקביל הוא משמש כמנהל הרוחני של רשת "עץ הדעת" וכן של רשת תלמודי התורה 'עטרת שלמה' של הרב שלום בער סורוצקין, וכסמכות הרוחנית של כמה ישיבות קטנות ("שיח יצחק" ו"צעירים החדשה") וסמינרים לבנות.
בדצמבר 2020 הצטרף למועצת גדולי התורה של דגל התורה.
משפחתו
הרב שטינמן היה נשוי לחנה (עד לפטירתה ב-2014), בתם של הרב חיים קניבסקי והרבנית בת שבע קניבסקי ונכדתם של הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב יוסף שלום אלישיב. ולהם ארבעה בנים וארבע בנות. בהם:
אורנש
אורנש (בגרמנית: Urnäsch) הוא כפר בקנטון אפנצל אוסר-רודן שבשווייץ.
היסטוריה
בשנת 831 לספירה מוזכר לראשונה חלק מאורנש הידוע כ-Färchen. ב-1344 נמכר הכפר לרוזן גרמני, אך מאוחר יותר נרכשו אדמות הכפר על ידי מנזר סנט גאלן.
לאחר הקרבות בווגלינזג ב-1403 ובשטוס ב-1405, השיגו השטחים הללו את עצמאותם כחלק מאפנצל. ב-1417 נבנתה הכנסייה ומועד זה נחשב כהקמתו הרשמית של אורנש. ב-1641 נחרב הכפר בשריפה קשה.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחו של אורנש הוא 48.3 קמ"ר. מתוכם 53.9 משמשים לחקלאות, 41.1% הם שטחים מיוערים, 3.4% הם שטחים מיושבים ו-1.7% הם שטחי נהרות קרחונים והרים. גובהו של הכפר הוא 838 מ' מעל פני הים, הנקודה הנמוכה ביותר היא במורבך, 722 מ' והנקודה הגבוהה ביותר היא בפטרזלפ, 1,590 מ'.
נכון לשנת 2014 עמדה אוכלוסיית אורנש על 2,230 תושבים.
הביידרה
הביידרה (בגרמנית: Die Bajadere) היא אופרטה בשלוש מערכות מאת המלחין היהודי-הונגרי אמריך קלמן. הלברית נכתבה על ידי יוליוס בראמר, יהודי-צ'כי שנאלץ להגר לפריז ושם מצא את מותו במהלך מלחמת העולם השנייה ואלפרד גרינוולד יהודי-אוסטרי שהיגר לארצות הברית אחרי האנשלוס. היצירה הועלתה לראשונה בווינה בתיאטרון קרל (Carltheater) ב-23 בדצמבר 1921. בשפה האנגלית הועלתה האופרטה בשם "הנסיכה היאנקי", היצירה זכתה להצגות הראשונות בעיר ניו יורק באוקטובר 1922.
תפקידים
== העלילה == זמן: 1921
מקום: פריז
מערכה 1
המערכה הראשונה מתחילה לאחר הופעה בפריז של השחקנית הזמרת הגדולה, אודט דארימונדה, שמככבת בשאטלה באופרטה לה באיאדר. לאחר שצפה ברבות מהופעותיה, הנסיך ההודי הצעיר רדג'אמי פון לאהור מתאהב בה נואשות ומבקש ממנהל התיאטרון לארגן פגישת היכרות. הוא להוט להפוך אותה לכלתו מיד, שכן הוריו ממתינים לו עם נישואים מסודרים במולדתו. עם זאת, אודט מבהירה לו שאין לה עניין בו. רדג'אמי נעזר בגבר צעיר, נפוליאון סנט קלושה, כדי לסייע לו בהשגת מטרתו. לנפוליאון יש דאגות משלו כשהוא מנסה לפתות גברת נשואה צעירה, מרייט, שלפניה הוא מתפאר במסעותיו בעולם, כמו ציד נמרים בהודו וגם בהיכרותו עם הנסיך. הנסיך שוב מביע את אהבתו לאודט, מהפנט אותה בוורדים ומתחנן בפניה להינשא לו. במסיבה מאולתרת שהוא עורך בארמונו, היא מופיעה עם ורדים ביד ולכאורה תחת הכישוף שלו.
מערכה 2
המערכה השנייה מתרחשת בארמון הפריזאי של הנסיך. במסיבה, רדג'אמי אומר לאודט שלפני שהלילה ייגמר, היא תיכנע לחיזוריו, כל זה בזמן שהיא מלמדת אותו ואלס. מתוך כוונה מלאה לחתונה באותו ערב, רדג'אמי קורא ל"חברו" נפוליאון להיות עד. הוא כל כך מרשים את מרייט שהיא מסכימה להתגרש מבעלה, לואי-פיליפ, ולהתחתן עם המחזר העיקש שלה נפוליון. כשהטקס המאחד את רדג'אמי ואודט מתקדם, היא מתעוררת מהטראנס שלה, לועגת ליהירותו ולהנחתו שהיא אי פעם תהיה שלו ומשאירה אותו מושפל. המערכה מסתיימת כשהוא מבטיח לכל שהיא אכן תאהב אותו יום אחד.
מערכה 3
המערכה השלישית מתרחשת בבר קטן בפריז. מרייט ונפוליאון נשואים כעת, אבל היא למדה על הגזמותיו וכעת מוצאת אותו משעמם כמו את לואי-פיליפ שנראה לבוש בהידור ומונה לאחרונה על ידי רדג'אמי ליועץ בהודו. נפוליאון, שמשתעמם עם מריאטה בדיוק כמו שהיא משתעממת איתו, אומר ללואי-פיליפ שהוא יכול לקבל אותה בחזרה. רדג'אמי מעסיק את פימפרינט, מנהיג להקת התיאטרון, כדי לעזור לו לביים סצנה שבה נראה כאילו רדג'אמי חזר להודו. אודט מוכת צער. רדג'אמי מופיע ולבסוף אהבתה מובטחת לו, כשהיא נופלת על זרועותיו.
Olvídame y Pega la Vuelta
Olvídame y Pega la Vuelta (באנגלית: Forget Me And Don't Turn Back, ובעברית: תשכח ממני ואל תסתובב חזרה) הוא שיר בסגנון ארגנטינאי של הלהקה הלטינית "Pimpinela". השיר יצא לאור כסינגל ראשון וראשי מתוך אלבום האולפן השני שלהם הנקרא על שם הלהקה, Pimpinela. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי ורמיקסים רבים.
הלהקה כתבה גרסה משנית בשפה האנגלית לשיר הנקראת: "Get Out of My Life, Now!/צא מהחיים שלי, עכשיו!". בשנת 2005, יצא לאור רמיקס בסגנון הרגאטון עבור השיר.
בדומה לשיריה הקודמים של הלהקה, השיר נחל הצלחה בינונית ברחבי העולם אך כמעט ולא נכנס למצעדים. לאחר מספר שנים, צולם לשיר ווידאו קליפ מלא המציג את שני חברי הלהקה. הקליפ הועלה ליוטיוב בשנת 2009, ונכון ל-5 ביולי 2017, צבר למעלה מ-40 מיליון צפיות, והוא הקליפ הנצפה ביותר של הלהקה.
הדואט בין ג'ניפר לופז ומארק אנטוני
Olvídame y Pega la Vuelta הוקלט בתור דואט של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז בשיתוף זמר הסלסה הלטיני מארק אנתוני ב-2016. תחילה, השיר יצא לאור בצורה דיגיטלית ב-18 בנובמבר 2016, תחת חסותן של חברות התקליטים ניויוריקן הפקות וסוני מיוזיק לטין. הדואט יצא כדי לקדם את מכירותיה של הזמרת לקראת אלבום האולפן השני שלה בשפה הספרדית, Por Primera Vez.
שיר זה הוא הדואט הרביעי של לופז ואנתוני יחד מאז "No Me Ames" ב-1999, "Escapémonos" ב-2004, ו-"Por Arriesgarnos" ב-2007.
לשיר יצאה גרסת סלסה ב-28 בנובמבר 2016. השיר בגרסה הרגילה, ובגרסת הסלסה הועלו לערוץ ה-Vevo של הזמרת וצברו צפיות רבות.
יצחק בן ימיני
יצחק בן ימיני ( 1898 – 8 במרץ 1951) היה עורך דין שפעל בארץ ישראל בתקופת היישוב ולאחריה בראשית תקופת מדינת ישראל.
יצחק בן ימיני נולד בשנת 1898 ביקטרינבורג שבהרי אורל ברוסיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). אביו בנימין קלין היה מהנדס ופעיל ציוני. אמו רחל הייתה בתו של יעקב שפטוביצקי שהיה תעשיין באזור אוקראינה. קיבל חינוך יהודי ועברי, למד בגימנסיה בעיר הולדתו ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטאות סנקט פטרבורג וטומסק. בשנת 1918 הוסמך למשפטים. היה פעיל בתנועת צעירי ציון. בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה הגיע בשנת 1921 לעיר ולדיווסטוק שבהמזרח הרחוק בה עסק בעריכת דין.
בשנת 1922 עלה יצחק בן ימיני לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, עבד כפועל בפרדסים והיה חבר בהסתדרות הפועלים החקלאיים. ב- 1923 התכונן לבחינות לעורכי דין זרים. ב-1924 עבר את הבחינות בהצלחה והחל לעסוק בעריכת דין בתל אביב. באותה שנה הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית והיה ממייסדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר). היה פעיל בבית"ר ולאחר מכן בהסתדרות העובדים הלאומית. כמו כן היה פעיל בעיריית תל אביב.
בשנת 1929 יצא בן ימיני להשתלם במשפטים באוניברסיטת לונדון. בשנת 1931 היה בן ימיני ציר הצה"ר בקונגרס הציוני ה-17 בבזל.
באותה שנה חזר בן ימיני לארץ ישראל והחל לעסוק בעריכת דין. בשנת 1934 נענה בן ימיני לבקשתו של זאב ז'בוטינסקי להשתתף בהגנה על צבי רוזנבלט במשפט רצח ארלוזורוב, לצידו של הוראס סמואל הסניגור הראשי של הנאשמים. הנאשם השני במשפט היה אברהם סטבסקי אותו יצג, לצידו של הוראס סמואל, עורך הדין יוסף קייזרמן. שבתי טבת בספרו "רצח ארלוזורוב" כתב כי בן ימיני הפך למעשה למזכירו האישי של סמואל.
בפסק דינו שניתן ב 8 ביוני 1934 זיכה בית המשפט את רוזנבלט אך הרשיע, ברוב דעות, את סטבסקי וגזר עליו עונש מוות. בערעור בבית המשפט העליון מנדטורי זוכה גם סטבסקי.
בשנות המאבק על הקמת מדינת ישראל היה בן ימיני פעיל באצ"ל. לאחר הקמת המדינה היה בן ימיני במרכז תנועת החרות.
בשנים 1949-1950 היה סנגורו של דוד יעקובוביץ שהואשם ברצח ואונס בגן מאיר. לאחר ההרשעה וגזר דין המוות שנגזר על יעקובוביץ הגיש ערעור לבית המשפט העליון אך נפטר לפני שמיעתו.
לרוי סאנה
לרוי סאנֶה (בגרמנית ובצרפתית: Leroy Sané, השם נהגה לֶרוֹי בהגייה גרמנית, לרוּאָה בהגייה צרפתית; נולד ב-11 בינואר 1996 באסן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בבאיירן מינכן ובנבחרת גרמניה בעמדת הקיצוני.
שאלקה 04
סאנה החל לשחק כדורגל בגיל חמש בווטנשייד 09, ולאחר מכן שיחק בבאייר לברקוזן ובשאלקה 04, שם שיחק במחלקת הנוער המפותחת של המועדון. באפריל 2014 חתם סאנה על חוזה בקבוצה הבוגרת של שאלקה עד יוני 2017, ובאותו חודש ערך את הופעת הבכורה בבונדסליגה מול שטוטגרט, כאשר החליף בדקה ה-77 את מקס מאייר בהפסד 1–3. ב-10 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה האירופית שלו, במשחק הגומלין בשמינית גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד באצטדיון סנטיאגו ברנבאו. המשחק הראשון בפלטינס ארנה בגלזנקירכן הסתיים בתוצאה 0–2 לריאל מדריד, והגומלין הסתמן כמשחק חסר חשיבות. סאנה נכנס במשחק זה כמחליף בדקה ה-29 במקומו של אריק מקסים צ'ופו-מוטינג שנפצע, והצטיין בהופעת הבכורה שלו, כאשר הבקיע שער ובישל שער, בדרך לניצחון חוץ בתוצאה 3–4, כאשר שאלקה הייתה זקוקה לשער אחד נוסף בלבד כדי להעפיל לרבע הגמר. הופעה זו של סאנה גררה התעניינות מקבוצות רבות בעולם. את עונת 2014/15 סיים סאנה עם 13 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. בעונת 2015/16 הפך סאנה לשחקן קבוע בהרכב של שאלקה 04, וערך 33 הופעות, בהן הבקיע שמונה שערים, והפך לבורג משמעותי בקבוצה, שסיימה חמישית בבונדסליגה. עם זאת, רשם סאנה כישלון עם שאלקה בטורניר הליגה האירופית, שם אמנם עברו שאלקה וסאנה את שלב הבתים, אך הפסידו בביתם 0–3 לשחטאר דונייצק והודחו מהמפעל.
מנצ'סטר סיטי
ב-2 באוגוסט 2016 חתם סאנה במנצ'סטר סיטי לחמש שנים עבור 37 מיליון לירה שטרלינג, כאשר סכום ההעברה יכול היה להאמיר לכ-46.5 מיליון לירות שטרלינג על סמך הישגיו של סאנה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, עונת 2016/2017, הציג סאנה יכולת טובה מאוד וסיים עם הסיטי במקום השלישי בליגה. את הבכורה בקבוצה ערך סאנה במשחק הדרבי של מנצ'סטר בספטמבר 2016, בו ניצחה הסיטי 1–2 את מנצ'סטר יונייטד. את שערו הראשון בליגה הבקיע סאנה מול ארסנל בדצמבר 2016. סאנה סיים את עונת הבכורה בקבוצה עם חמישה שערי ליגה, ובמקום השלישי בפרמייר ליג. בליגת האלופות הודחו סאנה וסיטי כבר בשמינית הגמר על ידי מונקו בגין שערי חוץ. ביולי 2017 אמר סאנה כי הוא סובל מבעיה המקשה עליו לנשום דרך האף, ובמהלך הקיץ עבר ניתוח שפתר לו בעיה זו, אך החמיץ בעקבות זאת את גביע הקונפדרציות 2017 עם נבחרת גרמניה.
בעונת 2017/2018 סאנה בלט בזכייה של מנצ'סטר סיטי באליפות הפרמייר ליג והן בגביע הפוטבול ליג, וזכה בפרס הכדורגלן הצעיר של העונה, וגם בפרס כדורגלן החודש באוקטובר 2017. סאנה הבקיע באותה עונה עשרה שערי ליגה ובישל 15, והפך לאחד השחקנים החשובים ביותר בקבוצתו. עם זאת, סיטי וסאנה הודחו ברבע גמר ליגת האלופות, על ידי ליברפול. את עונת 2018/2019 פתח סאנה עם זכייה בתואר מגן הקהילה, לאחר ניצחון 0–2 על צ'לסי. סאנה זכה עם סיטי בהמשך עונה זו בתארים רבים - כשהקבוצה הגנה על תואר האליפות שלה, והוסיפה לו גם את הגביע האנגלי, בו ניצחה סיטי 0–6 בגמר את ווטפורד, וזכייה נוספת בגביע הפוטבול ליג, בו ניצחה סיטי בפנדלים את צ'לסי 3–4, במשחק בו סאנה דווקא החטיא את הפנדל שלו. סאנה סיים את עונת 2018/19 שוב עם עשרה שערי ליגה. בליגת האלופות סאנה וסיטי עברו את שאלקה 04, קבוצתו הקודמת של סאנה, בשמינית הגמר, כשסאנה מבשל שלושה שערים בניצחון 0–7 בגומלין שמינית גמר ליגת האלופות, והודחו מול טוטנהאם הוטספר ברבע הגמר. בקיץ 2019 סאנה היה מועמד לעבור לבאיירן מינכן, אך העסקה נפלה, מאחר שנפצע סאנה במשחק מגן הקהילה, בו ניצחה סיטי את ליברפול בפנדלים. פציעה זו השביתה את סאנה לאורך כמעט כל עונת 2019/2020, והוא שיחק משחק בודד, בסוף מאי 2020, בניצחון 0–5 על ברנלי. סאנה הצהיר בסוף עונת 2019/20 כי אין בכוונתו להאריך את חוזהו במנצ'סטר סיטי.
באיירן מינכן
ביולי 2020 חתם סאנה על חוזה לחמש שנים בבאיירן מינכן, ששילמה עבורו 49 מיליון אירו למנצ'סטר סיטי. החתמה זו קרתה באיחור של שנה - באיירן וסאנה כאמור לעיל הגיעו לסיכום בקיץ 2019, אך סאנה נפצע במשחק מגן הקהילה וקרע את הרצועה הצולבת, וההחתמה לא יצאה אז לפועל.
בהופעת הבכורה שלו במסגרת הבונדסליגה, ניצחה באיירן 0–8 את שאקלה 04 כאשר סאנה כובש שער אחד ומוסיף שני בישולים.
ב-30 ביולי 2022 כבש סאנה את שערו הראשון לעונה, בניצחון באיירן מינכן על ר.ב. לייפציג 5–3, במסגרת הסופר קאפ הגרמני.
קריירה בינלאומית
סאנה הצעיר היה יכול לבחור בין כמה נבחרות: נבחרת סנגל, נבחרת צרפת ונבחרת גרמניה. בסופו של דבר בחר בגרמניה. לסאנה 10 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע חמישה שערים. את הופעות הבכורה ערך במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017. הופעת הבכורה של סאנה בנבחרת גרמניה הבוגרת נערכה בנובמבר 2015 במשחק ידידות מול נבחרת צרפת, כאשר פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-61 על ידי יוליאן דראקסלר. גרמניה הפסידה במשחק זה בתוצאה 0–2. סאנה השתתף עם נבחרת גרמניה ביורו 2016, וערך בטורניר הופעה אחת, כשהחליף בהפסד 0–2 לנבחרת צרפת בחצי הגמר את בסטיאן שוויינשטייגר בדקה ה-79. במאי 2018 זומן סאנה לסגל הגרמני המורחב למונדיאל 2018, אך נופה מהסגל הסופי באופן מפתיע, החלטה שגררה ביקורות רבות, במיוחד לנוכח הדחתה המפתיעה של גרמניה כבר בתום שלב הבתים.
לאחר הכישלון הגרמני במונדיאל 2018, הפך סאנה לשחקן הרכב קבוע, והבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 על נבחרת רוסיה בנובמבר 2018 במשחק ידידות. סאנה השתתף עם גרמניה במוקדמות יורו 2020, בהן הבקיע שלושה שערים, וסייע לנבחרת להעפיל ליורו 2020.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
לרוי סאנה הוא בנו של כדורגלן העבר סולימאן סאנה, סנגלי שהיגר בילדותו לצרפת ושיחק בעיקר בווטנשייד 09, ושל המתעמלת הגרמנייה רגינה ובר, שזכתה במדליית ארד בהתעמלות אמנותית באולימפיאדת לוס אנג'לס.
תארים
מנצ'סטר סיטי:
באיירן מינכן
תארים אישיים:
כליה אגנית
כליה אגנית היא מום מולד שבו כליה אחת נמוכה ממקומה המקובל בגוף האדם - חלל הבטן האמצעי, וממוקמת בחלקו האחורי של האגן.
רקע ואבחון
כליות העובר מתפתחות בשלבים מאוד מוקדמים להיווצרותו, ובהדרגתיות דרך שלפוחית השתן עד שהן עולות לחלק האחורי של חלל הבטן האמצעי. ברוב המקרים כך קורה, אולם לעיתים נמצא בסקירת המערכות המוקדמת באולטרסאונד מצב של כליה אגנית. כלומר, דבר מסוים (כגון הפרעה בזרימת הדם לעובר בשבועות הראשונים) מנע מאותה כליה לעלות למקום האידיאלי עבורה, הוא חלל הבטן האמצעי. בשלב בו עורכים את סקירת המערכות המוקדמת, הכליות סיימו את השלב בו הן מתמקמות בגוף, ועל כן אם נמצאה כליה אגנית - שם היא תישאר ואין עוד סיכוי שתמשיך לעלות.
במקרים מסוימים, הגינקולוגים אינם רואים בבדיקה כליה אחת, כלומר נראה שכליה אחת חסרה, ובבדיקות אולטרסאונד נוספות היא מתגלה בצורה יותר ברורה ככל שהעובר גדל יותר. לעיתים קשה לאבחן שמדובר בכליה אגנית משום שבשבועות הראשונים, בלוטות יותרת הכליה (הבלוטות המווסתות את איזונם של תפקודים שונים בגוף האדם) דומות לכליות ומיקומן סמוך. גם לולאות מעי עלולות אף הן להטעות מאותה סיבה.
משמעות התופעה
התופעה איננה חמורה, ועל פי רוב לא תשפיע על תפקודן התקין של המערכות. עם זאת, במקרים מסוימים ייתכנו ליקויים בדרכי השתן, ויש להעריך את תפקוד הכליה (דבר העושה יועץ גנטי וגם נפרולוג) על פי פרמטרים שונים כגון מרקם הכליה, וכן להעריך את הסיכון לתסמונת גנטית שעלולה ללוות אותה. כאשר מדובר ביילוד ממין נקבה המצב עלול להיות יותר משמעותי, כיוון שאצל הנקבה יכולות להיווצר בעיות במערכת הרבייה כתוצאה מכך. עם זאת, ב-98% לערך מהמקרים הכליה מתקיימת באופן תקין ולא מתלווים אליה מומים נוספים.
כאשר מתגלה כליה אגנית בעת ההריון מתווספות בדיקות נוספות שיש לבצע, מעבר לבדיקות ההיריון השגרתיות והמוכרות. אלה כוללות גם בדיקות גנטיות, שעליהן ימליץ היועץ הגנטי. יש להיות תמיד במעקב אחר התפתחות הכליות, ואחר גודלן ובהירותן.
American Cars
American Cars (בעברית: מכוניות אמריקאיות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הנורווגית אנני, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Dark Hearts. השיר יצא לאור ב-19 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים אנני מלודי רקורדס, כסינגל המוביל מתוך האלבום. הרמיקס הרשמי של השיר הופץ בשנת 2021.
כאשר "American Cars" יצא לאור, הופנו כלפיו שבחים ביקורתיים רבים מטעם אתרי המוזיקה, כולל ב-NME וב-Stereogum.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אנני וסטפן סטורם והופק על ידי סטורם גם כן. בשיר ישנו אזכור לסופר הבריטי ג'יימס גראהם באלארד; מחבר הספר "קראש" שהיווה השראה לסרטו של דייוויד קרוננברג מ-1996 בעל אותו השם, שלדברי אנני היה להשראה העיקרית לשיר. ב-"American Cars" ישנם אזכורים ליסודות כימיים כמו זהב וכרום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
ביקורת
"American Cars" זכה לשבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה השונים כאשר יצא. בריאיון שנערך עם NME סיפרה אנני כי:
גם ב-Jenesaispop סקרו את השיר כאשר יצא, וזאת בנוסף לכך שאתרים כמו MXDWN ו-Stereogum, ציינו אותו לצד "The Bomb".
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-18 ביוני 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. בשנת 2021 הופיעה אנני עם "American Cars" באוסלו שבנורווגיה, בהופעה שצולמה והועלתה ליוטיוב מאוחר יותר. במהלך ההופעה, ביצעה אנני את השיר כשלייזרים בצבעים שונים (כמו אדום וכחול) נמצאים מסביבה וזאת, בנוסף לכך שניתן לראות על הבמה מכונית, כשם השיר. בנוסף לכך, הופץ אודיו של השיר בו ניתן לראות סימולציות שונות.
הרמיקס הרשמי של השיר שנעשה על ידי ריצ'רד אקס הועלה ליוטיוב באפריל 2021.
The Baffler
היסטוריה
המגזין פורסם לראשונה על ידי גרג ליין. המוטו שלו היה "כתב העת שמנקה את קצה החיתוך". היא נודעה בביקורת על "התרבות העסקית ועסקי התרבות" ועל כך שחשפה את המתיחות הגראנגיות שבוצעו ב"ניו יורק טיימס". מאמר מפורסם אחד שפורסם מחדש, "הבעיה עם המוזיקה" מאת סטיב אלביני, חשף את פעולתו הפנימית של עסקי המוזיקה בתקופת שיא הרוק האינדי.
לזכות המגזין סייעו בהשקת הקריירה של כמה סופרים, כולל העורך המייסד תומאס פרנק, אנה מארי קוקס וריק פרלשטיין.
נושאים
המגזין פרסם באופן ספורדי, קודם כל פעם בשנה ואז לעיתים קרובות יותר, אבל זה הואט לאחר ששיקגו "לשכת Baffler" נהרסה בשריפה ב-25 באפריל 2001. הפרסום הפך לקבוע ותדיר יותר לאחר השקתו מחדש ועבר לקיימברידג 'בשנת 2011. ציר הזמן לפרסום: "The Baffler" נמכר בערוצי הפצה רבים ושונים, הן כספר והן כמגזין; בנוסף ל-ISSN של הפרסום, לכל הגיליונות למעט הראשונים יש מספר ISBN אישי.
הפעלה מחדש והעברה
בשנת 2009 החליט העורך המייסד פרנק להחיות את המגזין. הוא הושק מחדש עם כרך 2, גיליון 1 (מספר 18) בשנת 2010, עם מו"ל חדש, עורכים ועיצוב.
בשנת 2011, "The Baffler" העביר את המטה לקיימברידג ', וג'ון סאמרס נכנס לתפקיד העורך. המגזין חתם על חוזה פרסום ב-MIT Press, ולאחר עיצוב מחודש נוסף החל לפרסם שלוש פעמים בשנה. בשנת 2014 זה סיים את החוזה הזה והביא את פעולות הפרסום לבית. בשנת 2016 עבר המגזין ללוח זמנים רבעוני והעביר את מטהו לניו יורק. סאמרס עזב בשנת 2016 וכריס להמן לקח על עצמו את עריכת כתב העת. בשנת 2019 הלמן הלך לרפובליקה החדשה וג'ונאתון סטרג'ון הפך לעורך הראשי.
בשנת 2017 החלו "The Baffler" ו-"CTXT", פרסום מקוון עצמאי ספרדי, בהסכם עריכה משותף.
אוספים וספרים
בנוסף למגזין, "The Baffler" פרסם כמה אוספים של מאמריו וכתביו האחרים.
פודקאסטים
"The Baffler" אירח בעבר את הפודקאסטים "White Vomit", מאת Amber A'Lee Frost ו-Sam Kriss; "חדשות משום מקום", מאת קורי פיין; ו"מלכודת הנוסטלגיה", מאת דייוויד פרסונס.
דאדלי גרהאם ג'ונסון
דאדלי גרהאם ג'ונסון (באנגלית: Dudley Graham Johnson; 13 בפברואר 1884 – 21 בדצמבר 1975) היה גנרל בצבא הבריטי ומעוטר צלב ויקטוריה.
ביוגרפיה
ג'ונסון נולד ב-13 בפברואר 1884 בבורטון שעל המים, גלוסטרשייר, ובשנת 1901 התגייס לצבא הבריטי. הוא שירת עם רגימנט ווילטשייר במלחמת הבורים השנייה. הוא עבר לרגימנט הגבול דרום ויילס עם סיום לימודיו במכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט בשנת 1903.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה מפקד הגדוד ה-2, רגימנט סאסקס המלכותי. על פעולותיו בקרבות הוא עוטר בצלב ויקטוריה.
בין המלחמות הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בשנים 1923 עד 1924 ומילא מספר משרות הדרכה וסגל לפני שמונה למפקד הגדוד השני, רגימנט צפון סטפורדשייר בשנת 1928. בשנת 1933 הוא מונה למפקד חטיבת החי"ר ההודית ה-12 (סקונדראבאד), ובשנת 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, עליה פיקד במהלך המערכה על צרפת. הוא הוחלף כמפקד הדיוויזיה לאחר קרב דנקירק ביוני 1940, ובהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלדרשוט, לפני שמונה למפקח יחידות הרגלים בשנת 1941. הוא פרש בשנת 1944 ומונה לקולונל הכבוד של רגימנט הגבולות דרום ויילס בין השנים 1944–1949, וב-21 בדצמבר 1975 הוא מת בביתו בפליט, המפשייר.
צלב ויקטוריה שלו מוצג במוזיאון רגימנט הגבול דרום ויילס, ברקון, פויס, ויילס.
משפחתו
הוא היה נשוי למרג'ורי גריסווד שנפטרה בשנת 1950, ונולדו להם בן אחד ושתי בנות.
לואיש לופש
לואיש הנריקש דה בארוש לופש (בפורטוגזית: Luís Henriques de Barros Lopes; נולד ב-16 בפברואר 2000 בליסבון שבפורטוגל), הידוע בכינוי דוק (בפורטוגזית: Duk), הוא כדורגלן פורטוגזי שמוצאו מכף ורדה המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אברדין מליגת העל הסקוטית ובנבחרת כף ורדה.
קריירת מועדונים
לופש גדל במחלקות הנוער של מונטלבארנסש, ספורטינג ליסבון, אואיראש, בלננסש ובנפיקה ליסבון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך 42 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-15 ביולי 2022 חתם לופש על חוזה לשלוש שנים באברדין מליגת העל הסקוטית. ב-31 ביולי ערך לופש את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 2-0 לסלטיק במסגרת המחזור הראשון לעונת. ב-6 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על סנט מירן במסגרת המחזור השני בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-11 ביוני 2022 ערך לופש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה, בהפסד 1-0 לנבחרת אקוודור במשחק ידידות.
מות הפרפר
מות הפרפר הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1968 חברת התקליטים CBS ישראל. האלבום יצא באותה השנה בה יצא האלבום שירי רחל ביחד עם הזמר והמלחין דני גרנות. בעטיפת האלבום מוצגות תמונות שונות של אלברשטיין, כמו גם איור של פרפר.
במסגרת האלבום, הקליטה אלברשטיין להיטים כדוגמת "מות הפרפר", "כפל", "חיוכים" ו"בשביל אל הברכות".
סימני שאלה
סימני שאלה היא סדרת דרמה ששודרה בשנת 2011 בערוץ 2 בזכיינית רשת.
עלילת הסדרה
הסדרה עוסקת בצעירים שיצאו בשאלה - חרדים שהפכו לחילונים. בסדרה, ארגון בשם "סימני שאלה" מפעיל דירת מסתור בתל אביב, שם מתגוררים יוצאים בשאלה טריים. מתואר כיצד היוצאים מתמודדים בדרכים שונות עם המעבר לעולם החדש, כשלרובם אין קשר עם משפחותיהם שניתקו את הקשר עמהם עם עזיבתם את החברה החרדית.
Expectations (שיר)
Expectations (בעברית: ציפיות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לורן חורגי. השיר יצא לאור ב-24 באוקטובר 2018, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. זהו שיר R&B בו נעשה שימוש בגיטרה, שנכתב על ידי חורגי והופק על ידי קיד הרפון. הוא עוסק במערכת יחסים לא טובה.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים של צ'כיה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לורן חורגי והופק על ידי קיד הרפון. "Expectations" הוא אחד השירים הראשונים שכתבה חורגי בזמן שהייתה בתהליך של חקירה עצמית והערכה מחדש לאחר פירוקה של פיפת' הרמוני. היא ביצעה את השיר ביוני 2018 בסאו פאולו, ברזיל, יחד עם שני שירים נוספים שכתבה, במסגרת "Hopeless Fountain Kingdom Tour".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
בתצוגה המקדימה של הקליפ, הרקע כולל צבעים בשחור-לבן, בהם חורגי צועד באיטיות באולם מואר ואפלולי ועומדת על גשר כשקטע עמום מהשיר מתנגן ברקע. חורגי השתתפה בבימוי של הקליפ וגם בעיצוב שלו. הקליפ הרשמי של השיר יצא לאור ב-24 באוקטובר 2018. הופנו כלפיו ביקורות שונות.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-30 מיליון צפיות.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2017
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2017 נערך ב-9 באפריל 2017 ברויאל אלברט הול. את הטקס הנחה ג'ייסון מנפורד. קטעים נבחרים מהטקס שודרו בטלוויזיה בערוץ ITV.
זוכים ומועמדים
שמות המועמדים הוכרזו ב-6 במרץ 2017.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
שמא פרידמן
ביוגרפיה
נולד בפילדלפיה בארצות הברית להורים ממשפחות שהיגרו מרוסיה ואוקראינה. הוא גדל בסביבה של מהגרים יהודים, שהיו עסוקים בהישרדות כלכלית, והמסורת היהודית הייתה רחוקה מהם. בהיותו כבן שמונה ראה לראשונה ספר עם אותיות עבריות. הצטרפות משפחתו לבית כנסת לשם הכנתו לטקס בר המצווה היא שפתחה לו את הדלת למסורת היהודית. את שיעוריו הראשונים קיבל שמא בבית כנסת זה, במקרא, ובעברית. בגיל שש עשרה הוא החל בלימודי תלמוד מסודרים אצל מורים שונים. שנים אחדות למד באוניברסיטת פנסילבניה ובמקביל במכללת גרץ היהודית. משני המוסדות הוא קיבל תואר ראשון בשנת תשי"ח. ולאחר מכן עבר לבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) של הזרם היהודי הקונסרבטיבי. בשנת 1964 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים ושם גם הוכתר בשנת 1967 בתואר דוקטור על עבודתו "פירוש רבנו יהונתן מלוניל על מסכת בבא קמא". מרבותיו שהשפיעו על דרכו היו שאול ליברמן, שפרידמן רואה בו את רבו המובהק, וחיים זלמן דימיטרובסקי.
קריירה
פרידמן לימד באוניברסיטאות שונות בארץ ובעולם. הוא שימש כפרופסור מן המניין בבית המדרש לרבנים באמריקה ובמחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן. כיום, לאחר שפרש לגמלאות, מקום מושבו העיקרי הוא מכון שכטר למדעי היהדות. פרידמן חבר באקדמיה ללשון העברית.
פרידמן פרסם מאמרים רבים וספרים אחדים, רובם בחקר התלמוד ובפילולוגיה וחלקם בבלשנות עברית וארמית. כמה ממחקריו היו לאבני דרך בחקר התלמוד. בין השאר התווה פרידמן את הדרך להפרדה שיטתית בין מרכיביה השונים של הסוגיה התלמודית. כמו כן, בכמה מאמרים ובספר שעסקו ביחסי המשנה והתוספתא, טען פרידמן שהמקבצים התנאיים העצמאים - המשנה והתוספתא, כמו גם הברייתות - מקבץ דברי התַּנאים בספרות המדרש ובתלמודים, עברו עם הזמן עריכה יזומה ומגמתית, לעיתים נרחבת, לפי פרשנות הלומדים או בהשפעת הנמסר בהמשך אותה סוגיה. פרידמן התפלמס עם חוקרים אחרים ביניהם יעקב נחום אפשטיין, וד"ר ארתור שפנייר וטען שהחשוב במחקר הוא זיהויין של מגמות אלו, ופחות השתלשלותן של "מסורות" שונות, ושברבים מהמקרים אף לא הייתה "מסורת" שונה אלא עיבוד ושינוי מגמתי ויזום של הנמסר בכל הענפים. פרידמן הראה שדעתו זו הייתה מקובלת על גייגר ואחרים בתקופתו, ונאמרה כבר בתקופת הראשונים בידי הרמב"ן, הרשב"א והריטב"א, אלא שדרך הבנה זו נדחתה אחרי מאמרו של אפשטיין אשר כלל ציור של השתלשלות התלמוד.
יחד עם זאת, פרידמן קבע שבחלק מן המקרים, הנמסר בקובץ התוספתא קדום יותר מן המשנה, בניגוד להנחה שרווחה בעבר לפיה התוספתא היא אך ורק תוספת למשנה ומאוחרת לה.
פרידמן הקים גם את האיגוד לפרשנות התלמוד, והוא משמש כיושב הראש של האיגוד. מיזם ששם לו למטרה לפרסם פירושים על דרך המחקר לתלמוד הבבלי. למיזם זה שותפים כמה חוקרים, שרבים מהם היו תלמידיו וכתבו בהנחייתו עבודות לתארים מתקדמים, העובדים על כתיבת פירושים לפרקים בתלמוד. פרידמן הוא גם המייסד והעורך הראשי של כתב העת המקוון "אוקימתא", העוסק בספרות חז"ל והספרות הרבנית, וביחד עם פרופ' דוד גולינקין הוא נוטל חלק בעריכת קובצי המדרש היוצאים לאור במסגרת 'מפעל המדרש'.
בשנת 2010 זכה בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו בתחום ספרות חז"ל ותקופת המשנה והתלמוד. בשנת תשע"ד (2014) זכה פרידמן בפרס ישראל לחקר התלמוד.