cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמיאט
היסטוריה
במסע הצלב החמישי ומסע הצלב השביעי הותקפו העיר ונמלה על ידי כוחות צלבניים מתוך מחשבה כי כיבוש מצרים יבטיח את ביטחונה ושלמותה הטריטוריאלית של ממלכת ירושלים על ידי הסרת האיום המתמיד מצד השושלת האיובית.
סכלדה
היסטוריה
הנמל נפתח מחדש בזמן המהפכה הצרפתית ב-1792. כשקיבלה בלגיה את עצמאותה מהולנד ב-1830 נחתמה "אמנת הסכלדה", שהבטיחה את זכותן של אוניות שפניהן מועדות לבלגיה להיכנס לשפך הסכלדה בהולנד.
קולומנה (כדורגל)
היסטוריה
בשנת 1936 נקראה הקבוצה על שם ראש המשטרה החשאית הסובייטית דזרז'ינסקי ושמה היה "דזרז'ינץ" עד 1952 (למעט בשנים 1942–1945, כשנקראה בשם "טרקטור").
דמיאט
היסטוריה
בשנת 1217 צר צבא צלבני על העיר דמיאט ולאחר מצור ארוך וקשה כבש את המבצר והנמל בשנת 1219, אך בשנת 1221 הובס הצבא הצלבני בסמוך לעיר אל מנצורה בדרכו לעלות על קהיר.
קולומנה (כדורגל)
היסטוריה
משנת 1953 היה שם הקבוצה "אוונגרד" (אף שבשנת 1993 נקראה "ויקטור-אוונגרד" ובשנים 1994–1997 נקראה "אוונגרד-קורטק").
בשנת 1997 התמזגה הקבוצה יחד עם קבוצת "אוקה" והוקמה קבוצת "קולומנה".
כן סקוטלנד
כן סקוטלנד (באנגלית: Yes Scotland) היה ייצוג מאורגן של קבוצות, ארגונים ואינדיבידואלים אשר שאפו להכריע למען עצמאותה של סקוטלנד במשאל העם שנערך ב-18 בספטמבר 2014. התנועה הוקמה באדינבורו במאי 2012. במשאל העם שנערך ב-2014 קיבל רעיון סקוטלנד העצמאית תמיכה רק של כ-45% מהקולות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת.
המנכ"ל של "כן סקוטלנד" הוא בלייר ג'נקינס (Blair Jenkins), ויושב ראש חבר היועצים הוא דניס קנוון (Dennis Canavan). סטיבן נון (Stephen Noon), המשמש כקובע מדיניות במפלגה הלאומית הסקוטית, הוא האסטרטג הראשי של התנועה.
דמיאט
היסטוריה
בשנת 1249 נחת בדמיאט כוח צבאי נוצרי גדול בראשות לואי התשיעי, מלך צרפת, כאקורד הפתיחה של מסע הצלב השביעי. הצבא המצרי שהוצב במבצר השולט על העיר והנמל הופתע ונסוג מהעיר ללא קרב של ממש, ושוב הובס הצבא הצלבני כאשר היה בדרכו לעלות על קהיר על ידי הצבא המצרי בקרב פארסכור, העיר הוחזרה לסולטאן המצרי כחלק מהסכם הכניעה.
מפעל גז נוזלי
בעיר הוקם, בהשקעה של 1.3 מיליארד דולר אמריקני, הקומפלס תעשייתי SEGAS LNG המשמש לייצוא גז טבעי ממצרים, אשר ממוקם כ-60 קילומטר מפורט סעיד, תוכנן בשנת 2000 ובנייתו החלה ב-2001 ונסתיימה ב-2004. מטען הגז הראשון נשלח מהמפעל בינואר 2005 והוא מתוכנן לאפשר העברה של 5 מיליון טון גז נוזלי בשנה. הקומפלקס כולל מתקן תעשייתי להפיכת הגז לנוזלי, מתקן בדיקה ומדידה, מתקני טיפול טיהור וקירור, מערכת אחסון הכוללת שני מכלי אחסון בנפח 150,000 טון גז נוזלי ומערכת עגינה ומילוי לספינות.
מפעל הגז SEGAS נמצא בבעלות משותפת של חברת התשתיות הספרדית Unión Fenosa, חברת האנרגיה האיטלקית Eni וחברות מצריות להפקת גז.
נמל דמיאט
הנמל עתיד להיות מורחב משמעותית בפרויקט בהובלת חברה מכווית במטרה לקבל את מעמד הנמל העיקרי לשינוע מכולות בדלתה של הנילוס.
הדיוקסיה של דמיאט
העיר דמיאט היא מרכז מנהלתי של הכנסייה המלכיתית וכן של הכנסייה הקופטית (בלטינית: Tamiathis). ההיסטוריה של הדיוקסיה אינה ברורה והתיעוד שלה חלקי – רק ארבעה בישופים ידועים משנת 431 עד 879. חשיבות הדיוקסיה עלתה עם ירידת הדיוקסיה השכנה של פלוסיום (ידועה כ"סִין מָעוֹז מִצְרָיִם" בספר יחזקאל פרק ל). מהמאה העשרים כפופה הדיאוקסיה לפטריארכיה של אלכסנדריה.
סכלדה
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה היה שפך הסכלדה באזור פליסינגן בשליטת גרמניה, מה שמנע מבעלות הברית להשתמש בנמל אנטוורפן, שאותה הם שחררו לא מכבר. בקרב עקוב מדם שחררו כוחות קנדיים את האזור, ובנובמבר 1944 חודשה האספקה לנמל. על האי ואלכרן, נקודה אסטרטגית על הנהר, עמד כוח גרמני של כ־2,000 חיילים. הוא שוחרר על ידי כוח קטן של טנק בודד ו-11 חיילים בפיקודו סלו גולדפרב.
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ'
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ' (קרואטית Eufrazijeva bazilika u Poreču; איטלקית Basilica Eufrasiana di Parenzo) היא בזיליקה בעיר פורץ' באיסטריה שבקרואטיה, ויחד עם המתחם הבישופי שבו היא ממוקמת, היא הוכרזה ב-1997 כאתר מורשת עולמית. המתחם כולל את הבזיליקה, חדר תשמישי הקדושה, בפטיסטריום, מגדל פעמונים ואת ארמון הארכיבישוף הסמוך. הבזיליקה המוקדשת למריה, אם ישו נחשבת לדוגמה לאדריכלות ביזנטית מוקדמת באזור וידועה בעיקר בשל הפסיפסים העשירים שבה.
היסטוריה
הבזיליקה הוקמה באמצע המאה ה-6 בתקופתם של הבישוף אופרזיוס שעל שמו היא קרויה והקיסר יוסטיניאנוס הראשון, באתר בו ניצבו שלוש בזיליקות קודמות החל במאה ה-4. הכנסייה הראשונה במקום הייתה בית תפילה פשוט בתוך בית מגורים רומי, שהוקם בשנת 313, ועצמותיו של המרטיר מאורוס הקדוש, הבישוף הראשון של העיר, הונחו בה. כנסייה זו הורחבה ושופצה ונוסף לה אולם שני בהמשך המאה ה-4. במאה ה-5 נבנתה כנסייה חדשה באתר ובה שלושה מעברים. הכנסייה הנוכחית הוקמה באמצע המאה ה-6 על ידי אופרזיוס ובכתובת שקבע באפסיס ציין כי הכנסייה הקודמת שניצבה במקום הייתה במצב מדורדר ונעדרת עיטורים. מחקרים שנערכו במקום קבעו כי הצהרתו של הבישוף הייתה מוגזמת במידת מה, והכנסייה שהקים התבססה על שלושה מהקירות ההיקפיים של קודמתה, וכן התגלו עקבות פסיפסים שהיו קבועים בה.
לצד הבזיליקה החדשה הקים אופרזיוס מספר מבנים נוספים שכללו אטריום בכניסה למבנה, בפטיסטריום, ארמון בישופות גדול בין הבזיליקה לחוף הים שמצפון לה, וקפלה קטנה צפונית-מזרחית לה. כל המבנים עוטרו בעושר בפסיפסים, אלבסטר, שיש, אם הפנינה וסטוקו. תוספות מאוחרות למבנה כללו את מבנה ה"קנוניקה" מ-1257 ואת מגדל הפעמונים מהמאה ה-16, וכן מספר מבנים משניים כמו חדר המלבושים מהמאה ה-15 ושתי קפלות מהמאות ה-16 וה-19.
המתחם
הבזיליקה מחולקת לשלושה מעברים שבצידם המזרחי שלושה אפסיסים שהמרכזי שבהם גדול וגבוה משני האחרים, וקבועים בו ארבעה חלונות. הקיר המערבי, הצפוני והדרומי של הבזיליקה השתייכו לכנסייה הקודמת שניצבה במקום קודם לכן, וכך גם בסיסיהם של שתי שורות בנות תשעה עמודים כל אחת, המחלקות את החלל הפנימי של המבנה. העמודים פשוטים אך נושאים כותרות מעוטרות בסגנונות שונים. כותרות העמודים בכל זוג בשתי השורות זהות. העמודים נושאים שתי ארקדות של קשתות המצופות בסטוקו. המזבח שהוקם בשנת 1277 תופס את רוב שטחו של האפסיס המרכזי, ומעליו חופה גדולה הנישאת על ידי ארבעה עמודי שיש.
המוטיב העיקרי באפסיס שצורתו כשל חצי כיפה, הוא פסיפס הבתולה האוחזת בישו ומעליהם יד המחזיקה בזר והמייצגת את האל-האב. מצדדיהם ניצבים מלאכים, מרטירים מקומיים ודמותו של הבישוף אופרזיוס האוחז בדגם של הבזיליקה. מעל לחצי הכיפה פסיפס נוסף ובו נראים ישו האוחז בספר פתוח הנושא את הכיתוב "Ego sum Lux vera" ("אני האור האמיתי") ומשני צדדיו 12 השליחים. הקשת שמתחת לפסיפס זה מעוטרת בפסיפסים עגולים שבהם נראה "שה האלוהים" ושתים-עשרה קדושות מעונות. שני הפסיפסים העיקריים בין חלונות האפסיס מתארים את הביקור ואת הבשורה. האפסיסים המשניים מעוטרים גם הם בפסיפסים.
רק חלקים מארמון הבישוף המקורי שנבנה במאה ה-6 שרדו, והמבנה הנוכחי הוא תוצר של שינויים ותוספות במשך מאות שנים, והוא פונקציונלי במראהו. לפי דיווחים מהמאה ה-16 הבפטיסטריום והאטריום היו אותה עת במצב של הרס, אך הם שופצו באופן מקיף בשנים האחרונות באופן ששימר את מראם המקורי.
קולטן (מחצב)
קולטן (Coltan) הוא השם התעשייתי של תערובת המינרלים קולומביט וטנטליט, שם שניתן כצרוף התחיליות של שמות שני מינרלים אלה. הקולטן מהווה מקור עיקרי של ניאוביום וטנטלום.
הפקה ומכירה של קולטן
הכרייה השנתית של קולטן בשנת 2000 הייתה בסביבות 836 טון של תכולת טנטלום, בשנת 2001 עלתה ל-1100 טון ובשנת 2004 הגיעה ל-1,270 טון, לא כולל את בוליביה, רוסיה, סין וזמביה אשר לגביהן אין נתונים. הכרייה של קולטן נעשית בעיקר באוסטרליה (485 טון בשנת 2000, 800 טון בשנת 2004), ברזיל (90 טון ב-2000, 200 טון ב-2004), הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רואנדה, בורונדי, אוגנדה (130 טון ב-2000, 52 טון ב-2004), קנדה (57 טון ב-2000, 55 טון ב-2004), אתיופיה (38 טון ב-2000, 35 טון ב-2004), ניגריה, נמיביה ומוזמביק.
כל התוצרת מגיעה בסופו של דבר לאחת משלוש חברות בעולם, "Cabot Inc" בארצות הברית, HC Starc בגרמניה ו-Nigncxia בסין שהן היחידות בעלות הציוד להפקת טנטלום ממחצבים גולמיים.
בעיות
קיימת טענה כי מחירו הגבוה של הקולטן היה אחד הגורמים למלחמת קונגו השנייה, עימות שגרם למותם של כארבעה מיליון איש. רואנדה ואוגנדה מייצאות כיום למערב (בעיקר לארצות הברית) קולטן שנגנב מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
עליות המחירים של הקולטן גרמו לתופעות הדומות לבהלה לזהב. איכרים נטשו את החקלאות והחלו לחפש קולטן בשיטות דומות לחיפוש זהב. עליות המחירים גם גרמו למתח בין המדינות המפיקות את המינרל, בייחוד בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לרואנדה.
אזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הוא אזור שאינו יציב מבחינה פוליטית, ואזור המכרות הוא בתוך אחד מתחומי המחייה העיקריים של גורילות השפלה המזרחית, המצויות בסכנת הכחדה.
הכיבוש הרואנדי במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו גרם לכך שהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אינה מסוגלת לנצל את המשאב לתועלתה. דו"ח של מועצת הביטחון שהופץ לאחרונה טוען כי כמות גדולה של העפרה נכרית בצורה לא חוקית ומוברחת מעבר לגבולה המזרחי של המדינה בידי מיליציות מאוגנדה השכנה, בורונדי ורואנדה. ההערכה היא כי הצבא של רואנדה הרוויח לפחות 250 מיליון דולר בפחות מ-18 חודשים ממכירת קולטן. עם זאת, הערכות אלה בעייתיות שכן לרואנדה עצמה יש מרבצי קולטן, דבר המקשה על זיהוי המינרל המוברח.
הברחת קולטן היא מקור הכנסה ראשי עבור המדינות שכבשו אזורים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. לרבים מעוררת עובדה זו שאלות מוסריות לגבי השימוש בקולטן בדומה לאלה שהתעוררו מקניית יהלומי דמים (יהלומים שמקורם באזורי עימות שמכירתם שימשה למימון רכישת נשק). בשל הקושי להבדיל בין מחצבים שהופקו בדרך חוקית לאלה שהופקו בדרך בלתי חוקית החליטו כמה חברות אלקטרוניקה לוותר על קולטן ממרכז אפריקה לחלוטין, ולהסתמך על מקורות אחרים.
נטען גם כי לכריית קולטן יש השלכות סביבתיות חמורות על היערות ובעלי החיים באזור, ובייחוד על אוכלוסיית גורילות השפלה המזרחית. "קרן דיאן פוסי", הקרויה על שם חוקרת הגורילות הנודעת, רתמה למאבק כנגד כריית הקולטן המכונה "טלפונים סלולריים ידידותיים לגורילות" ידוענים ובהם את לאונרדו דיקפריו.
המרכז הבינלאומי לחקר טנטלום-ניאוביום שמושבו בבלגיה (מדינה ששלטה בעבר בשטחי קונגו), מעודד קניינים בינלאומיים להימנע מקניית קולטן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מטעמים מוסריים.
כתר (מטבע)
כתר הוא מטבע הנהוג בכמה מדינות באירופה.
המילה כתר היא התרגום העברי של שם המטבע. להלן רשימת המדינות בהן המטבע נהוג כיום, וכן השם המקומי של המטבע:
כתרים היו בשימוש גם באימפריה האוסטרו-הונגרית עד להתפרקותה לאחר מלחמת העולם הראשונה ב-1918, וכן בבריטניה (קרָאוּן, Crown) עד למעבר לשיטה העשרונית בשנת 1971. ערכו של כתר בריטי אחד היה 5 שילינג או 60 פני, ששווים אז היה רבע לירה שטרלינג.
מקור השם כתר הוא בנוהג להציג דמויות של מלכים על-גבי מטבעות, נוהג שהחל בימי קדם וקיים עד היום.
חיים דבירי
ביוגרפיה
חיים דבירי (נובודבורסקי) נולד בשנת 1905 בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית. בגיל 12 חצה לבדו את גבול רוסיה-פולין ולאחר נדודים רבים הגיע בגיל 14 לארץ ישראל. אמו, מינה לבית ניסביץ, ואחיו הקטן, דב, הצטרפו אליו מאוחר יותר וב-1921 הגיעו לארץ.
אביו שלמה היה בן למשפחת דיינים ושימש רב על אניות שהסיעו יהודים לאמריקה. אימו מינה נולדה למשפחה ציונית חב"דית, הייתה בקיאה בשפה העברית, והיא ששקדה על חינוכם הציוני של בניה, חיים ודב דבירי (נובודבורסקי).
על רקע מאורעות תרפ"ט, ועל רקע השלטון הזר בארץ, התגבשה קבוצת הוגי דעות צעירים, אשר חרגה מהמסגרת הפוליטית המקובלת, וקראה לנוער העברי למרוד במוסכמות ולממש חזון מלכות ישראל בן האלפיים. חיים דבירי היה מהראשונים שהצטרפו לקריאה זו, אותה הוביל ד"ר אב"א אחימאיר. ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, נעצר דבירי יחד עם חברי ברית הבריונים ונידון ל-15 חודשי מאסר. ב-1936 הצטרף דבירי לאצ"ל והשתתף בפעולותיו. בעקבות זאת נאסר ונידון לשלוש שנות מאסר שאותן ריצה בכלא בירושלים ובכלא נור אלשמס שליד טולכרם. בעת הפילוג באצ"ל הלך אחרי יאיר – אברהם שטרן – אל הלח"י, ובשנת 1944 נאסר שוב, ישב במאסר בלטרון, והוגלה לאריתריאה ולסודאן. הוא שוחרר ב-1947, שב לארץ והשתתף בפעילויות המחתרת. לאחר קום המדינה ישב בכלא בעקבות רצח הרוזן ברנדוט.
ספרו הראשון, "יום אביב שלא ישכח", מתאר את החיים בבתי הסוהר של הימים ההם ואת דרכם של צעירים חולמים ולוחמים, חברי המחתרת, אשר לחמו בשלטון הזר ובשנאת מתנגדים פוליטיים. הם חיו חיי רעב ומחסור, רדיפות מאסרים, הגליות, רציחות וגרדומים, והמשיכו את מאבקם עד שהפך חזונם למציאות וקמה מדינת ישראל.
חיים דבירי התחתן עם רחל מרק, ילידת ירושלים, דור שישי בארץ, נכדתו של רב יצחק חשין. רחל, מורה ומשוררת, מאחרונות ברית הבריונים, לוחמת אצ"ל ולח"י, נפטרה בגיל 94 בינואר 2009. נולדו להם שני ילדים. ספר שיריה, "לא הלכתי בשבילים...", יצא לאור ב-1989, ובו בין השאר שירים על פעולותיה במחתרת.
דבירי נפטר בשנת 2006 ונטמן ליד אב"א אחימאיר, בבית העלמין בנחלת יצחק.
ספרים שחיבר
חיים דבירי פרסם ארבעה ספרים המספרים על תקופת המחתרות:
קרונה
{{פירושונים|
יחסי מצרים–מקסיקו
יחסי מצרים–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מצרים למקסיקו. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
במהלך ההתערבות הצרפתית השנייה במקסיקו הסכים מוחמד סעיד פאשא ממצרים לשלוח לערת הקיסר נפוליאון השלישי גדוד עזר של 447 חיילים מצרים-סודנים (רובם חיילים סודנים עם קצינים מצרים) למקסיקו. באותה תקופה נהוג היה לחשוב שחיילים מאפריקה "יתאימו" טוב יותר לחום במקסיקו מאשר הצרפתים. בשנת 1867 נשלחו 326 החיילים שנותרו בחיים לצרפת לפני שחזרו למצרים.
בשנת 1905 פתחה מקסיקו קונסוליה בעיר הנמל אלכסנדריה כדי לסייע לספינות מקסיקניות שעצרו בעיר לפני או אחרי נסיעה בתעלת סואץ. בשנת 1922 השיגה מצרים עצמאות מבריטניה ויחסים דיפלומטיים בין מצרים למקסיקו כוננו ב-31 במרץ 1958. בשנת 1960 שתי המדינות פתחו שגרירות קבועה בבירות זו של זו, בהתאמה. מאז, היחסים בין שתי המדינות התבססו ברובם על כבוד הדדי ושיתוף פעולה בנושאים בינלאומיים באו"ם. בשנת 1975 ביקר נשיא מקסיקו, לואיס אצ'ווריה אלברס, במצרים ובשנת 1981 ביקר במצרים גם הנשיא חוסה לופס פורטייו.
בספטמבר 2015 הותקפה בטעות קבוצה של 14 תיירים מקסיקנים על ידי כוחות הביטחון המצריים בזמן ששהו בחופשה במדבר המערבי של מצרים. גורמים מצריים אמרו כי כוחות הביטחון חשבו את התיירים למחבלים. במהלך הפיגוע נהרגו שמונה אזרחים מקסיקנים ושישה נפצעו. ממשלת מקסיקו גינתה את האירוע וקראה לחקירה ממצה של האירוע. שרת החוץ של מקסיקו, קלאודיה רואיס מסיו, הצהירה כי ממשלת מקסיקו לא תנתק את היחסים הדיפלומטיים עם מצרים בגלל האירוע.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 60 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממצרים למקסיקו
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו הסכם על חילופי תרבות (1960); הסכם סחר (1963); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (1984); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני (1987) והסכם לשיתוף פעולה חינוכי (1987).
יחסי סחר
בשנת 2018 הסתכם המסחר הכולל בין מצרים למקסיקו ב-135 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מצרים למקסיקו כולל: חלקי רכב, כותנה וטקסטיל. הייצוא העיקרי של מקסיקו למצרים כולל: צינורות מעטפת גז ושמן, גלילי מתכת, זרעי שומשום ואלכוהול (טקילה). מצרים היא שותפת הסחר השלישי בגודלה של מקסיקו באפריקה. חברות מקסיקניות לאומיות רבות כגון סמקס, Gruma, KidZania, Rotoplas ו-Sukarne פועלות במצרים.
אדריכלות אסלאמית
אדריכלות אסלאמית כוללת את כל המגוון של האדריכלות שהתפתחה מהאסלאם כתופעה חברתית, תרבותית, פוליטית ודתית. לפיכך המושג כולל מבנים דתיים יחד עם מבנים חילוניים, מהעבר הרחוק או מהעת האחרונה, במקומות שהיו תחת רמות שונות של השפעת האסלאם.
הסגנון האדריכלי החל להופיע במזרח התיכון במאה ה-7 והתפשט במהלך ימי הביניים לצפון אפריקה, דרום ספרד, אסיה הקטנה, פרס והודו. בעידן המודרני נבנים מסגדים בסגנון האסלאמי גם בקהילות מוסלמיות באפריקה, מזרח אסיה, צפון אמריקה ואירופה.
אלמנטים אדריכליים ומאפיינים של הסגנון האסלאמי
אפשר לזהות את האדריכלות האסלאמית עם מרכיבי הסגנון הבאים:
פרשנות
פרשנויות שכיחות של האדריכלות האסלאמית כוללות:
השפעות
סגנון אסלאמי מיוחד התפתח זמן קצר לאחר מוחמד. מתחילתה, אדריכלות זו שאבה מהאדריכלות הרומאית, המצרית, הפרסית-סאסאנית והביזנטית. אפשר להצביע על דוגמה מוקדמת בכיפת הסלע בירושלים. היו בה חללים פנימיים בעלי כיפה, כיפה עגולה גדולה, ונעשה שימוש בעיטורים מסוגננים החוזרים על עצמם.
אדריכלות מורית
בניית המסגד הגדול בקורדובה מ-785 מסמנת את תחילת האדריכלות האסלאמית בספרד ובצפון אפריקה. המסגד ידוע בקשתות הפנימיות המרשימות שלו. האדריכלות המורית הגיעה לשיאה עם הבנייה של האלהמברה, הארמון/מבצר המרהיב של גרנדה, עם חלליו הפנימיים הגדולים המעוטרים באדום, כחול וזהב. הקירות מעוטרים במוטיבים צמחיים מסוגננים, כתובות ערביות וערבסקות, ומכוסים באריחים מזוגגים.
אדריכלות טימורית
האדריכלות הטימורית נחשבת כשיאה של האדריכלות האסלאמית באסיה המרכזית. מבנים מרשימים שנבנו ביוזמת טימור ושושלתו בסמרקנד והראט עזרו להגדיל את ההשפעה של האמנות האילח'אנית בהודו, וכך צמחה האסכולה המוגולית באדריכלות. האדריכלות הטימורית התחילה במאוזוליאום של אחמד ייאסווי בקזחסטן של ימינו והסתיימה במאוזולאום של טימור, "גור-י אמיר" בסמרקנד. סימטריה היא מאפיין של כל המבנים הטימוריים החשובים, וכן קיימות כיפות כפולות רבות, והמשטחים החיצוניים מכוסים באריחים צבועים בצבעים עזים.
אדריכלות טורקית-עות'מאנית
האדריכלות של האימפריה העות'מאנית מהווה יחידה נפרדת, ובמיוחד המסגדים הגדולים בסגנון סינאן, כמו מסגד סולימניה מאמצע המאה ה-16. מסגד סולטאן אהמט מתחילת המאה ה-17 מציג את הפיתוח של כמה מהצורות הקיימות בהאגיה סופיה, שנבנתה אלף שנה קודם לכן.
אדריכלות פרסית
אחת מהתרבויות הראשונות שהאסלאם פגשהּ בזמן ולאחר לידתה, הייתה התרבות הפרסית-סאסאנית. הבירה הפרסית הייתה על הגדות המזרחיות של הפרת והחידקל במאה ה-7. קרבה זו הביאה אדריכלים של האסלאם הקדום לשאול, ולמעשה לרשת את המסורות והדרכים של האימפריה הפרסית-סאסאנית שנפלה.
האדריכלות האסלאמית שאלה רבות מהפרסית. בגדאד, לדוגמה, התבססה על תקדימים פרסיים כמו פירוזבאד בפרס. למעשה, כיום ידוע ששני המעצבים שאל-מנסור שכר על מנת לתכנן את העיר היו נאובאחט, זוראסטרי לשעבר פרסי, ומאשלה, יהודי לשעבר מח'וראסאן שבאיראן.
המסגד הגדול בסאמרא הוא דוגמה נוספת, שם המגדל הספירלי התבסס על אדריכלות פרסית, כמו המגדל הספירלי באמצע פירוזבד, בירה סאסאנית לשעבר.
אדריכלות הודית-מוגולית
בנה, הקיסר אכבר, בנה את העיר המלכותית פטהפור סיקרי (כ-35 קילומטר מערבית לאגרה) בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-16, ואף הוא שילב בה אלמנטים פרסיים, אסלאמיים והינדואים.
הדוגמה המרהיבה ביותר של האדריכלות המוגולית הוא קבר אִעְתִמַאד א-דאולה שבנתה נור ג'האן לזכר אביה מירזה גהיאס בג בין השנים 1622–1628.
אולם הדוגמה המפורסמת ביותר של אדריכלות מוגולית היא הטאג' מאהל ("אגל דמעה על לחי הזמן" כפי שזכה להיקרא על ידי המשורר רבינדרנאת טאגור), שבניינו החל שלוש שנים לאחר חנוכתו של אעתמאד א-דאולה, והסתיימה ב-1654. הוא נבנה על ידי המלך שאה ג'האן כמאוזלאום לאשתו ארג'ונאד באנו בגם, שכינויה היה "מומתאז מהאל", שמתה בלידת ילדם ה-14. השימוש הנרחב באבנים יקרות למחצה המשובצות בציפוי המבנה, והכמות האדירה של השיש הלבן והשיש השחור, כמעט ורוששו את מלכותו. הטאג' מהאל הוא כמעט סימטרי, לבד מהסרקופאג של שאה ג'האן שמוסט מהמרכז בחדר הקבר שמתחת לקומה הראשית. סימטריה זו כוללת גם בניית מסגד-מראה מאבן חול אדומה על מנת להקביל למסגד הפונה למכה ממערב למבנה העיקרי. וכמו בכל המבנים בסגנון אדריכלי זה, ובכללם גם קבר אכבר בסיקאנדרה הצמודה לאגרה, קבר ג'האנגיר בלאהור וקבר אורנגזב באוראנגאבאד. המאפיין הבולט באדריכלות זו הוא קיומו של הצ'אר-באג – גן מחולק לארבע, עם תעלות מים החוצות אותו, המייצג את גן העדן.
פונטיאק גראנד וילה
פונטיאק גראנד וילה (באנגלית: Pontiac Grand Ville) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס, בין השנים 1971–1975.
אדריכלות אסלאמית
אדריכלות מרוקאית
האדריכלות המרוקאית מתוארכת משנת 110 לפני הספירה עם בנייני הבזאר המאסיביים של הברברים שהקימו בתים עשויים לבני בוץ. האדריכלות הושפעה מאיסלאמיזציה בתקופת השושלת האידריסית, גולים מוריים מספרד, וגם על ידי צרפת שעסקה במרוקו ב-1912. המאפיינים העיקריים של הסגנון המרוקאי הם קירות מצופים קרמיקה הקרויה "זליג'" ובתים הבנויים סביב חצר עם בריכה הקרויים "ריאד מרוקאי".
פונטיאק גראנד וילה
דגמי "פונטיאק גראנד וילה" צולמו לסרטים רבים ביניהם הסרטים: האחים בלוז, תרגיל לשוטרים מתחילים 3 ובמספר סדרות טלוויזיה.
אדריכלות אסלאמית
אדריכלות תימנית
ניתן לאפיין את האדריכלות התימנית כ"שמרנית", שכן העם התימני משלב בין עברו הפרה-אסלאמי והאסלאמי. פילוסופיה זו מודגמת בבניית המסגד של שלמה במאריב, שנבנה היישר על גבי מקדש ישן. אדריכלות תימנית היא האדריכלות המאפיינת בתים שנבנו בכמה קומות ונחשבים בעיני היסטוריונים רבים בתור הארץ הראשונה בעולם בה הוקמו גורדי שחקים, חלק מהקומות המשמשות כמחסן קו עם מדרגות נשלפות. הבתים עשויים מלבני בוץ מעורבבות עם גבס. חלק מן הבתים והארמונות הוקמו על גבי סלעים או בתוך סלעים ומאוד מזכירים את האדריכלות של הנבטים שהיו "עם נווד" החי במדבריות ערב ואזור הנגב.
אדריכלות טטרית
האדריכלות הטטרית היא סגנון מוסלמי שהיה נפוץ במדינות מוסלמיות במרכז רוסיה. אדריכלות זו היא שילוב אדריכלי של סגנון רוסי ביחד עם מוטיבים מוסלמים.
קורונה
קוֹרוֹנָה היא מלה שמקורה בלטינית ופירושה כֶּתֶר, עטרה או .
יחסי אלבניה–יפן
יחסי אלבניה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אלבניה לבין יפן.
חיבוק ראשון (עמותה)
עמותת חיבוק ראשון עוסקת בטיפול בתינוקות נטושים ובודדים בבתי החולים בישראל.
נכון לשנת 2021, מכהנת בתפקיד יו"ר העמותה מיכל קוריאט. מנכ"לית העמותה היא אפרת יסעור.
חזון העמותה
עמותת חיבוק ראשון (עמותה רשומה), הוקמה במטרה לטפל בתינוקות הנטושים והבודדים ישראל, על ידי צוות של מתנדבות מסורות שרצו לעזור לשפר את מצבן הנפשי הירוד של התינוקות בעקבות נטישת ההורים.
פעילות העמותה
העמותה שמה לה למטרה למלא את החלל הנוצר בהיעדר הטיפול ההורי, ולספק עד כמה שניתן את הצרכים הרגשיים והקוגניטיביים החיוניים כל כך להתפתחותו התקינה של התינוק. העמותה מטפלת גם בתינוקות הסובלים מהיעדר נוכחות הורית מספקת (הנובעת מאילוצים שונים), החיונית להחלמתם ובריאותם הנפשית.
העמותה פעילה ב-22 מתוך כ־35 בתי-חולים ומוסדות מדינה מוכרים ברחבי ישראל, ונותנת מענה לכל תינוק באמצעות הפעלת מערך מתנדבות המונה כ־500 נשים. מתנדבות העמותה המלוות את התינוקות באופן יומיומי מדמות למעשה עבורם את ההורה הביולוגי החסר ויוצרות עימם קשר אנושי קבוע, מחייכות אליהם, מחבקות אותם ודואגות לכל צורכיהם.
תמיכה כספית
פעילות עמותת חיבוק ראשון, מתקיימת מכספי תרומות של אנשים פרטיים. העמותה מעסיקה מערך סוציאלי, המשמש לזרוע המקשרת בין העמותה לבין בתי החולים. כל מקרה של תינוק נטוש הוא מקרה רווחה מורכב והטיפול מתבצע בין עובדת סוציאלית של העמותה לבין עובדת סוציאלית מבית החולים. כמו כן המערך הסוציאלי מבצע את הסינון, המיון, ההכשרה והליווי של המתנדבים.
כנסיית הביקור
כנסיית הביקור היא כנסייה הנמצאת בשכונת עין כרם בירושלים. הכנסייה מוקדשת לביקור המתואר בבשורה על פי לוקאס – ביקורה של מרים, אם ישו אצל אלישבע, אם יוחנן המטביל, כששתיהן היו הרות. הכנסייה ניצבת במקום בו עמד בית הקיץ של זכריה ואלישבע, הוריו של יוחנן. כמו כן, על פי האמונה הנוצרית, בכנסייה ניצבת האבן שעל פי המסורת הסתירה את אלישבע ואת יוחנן התינוק, בזמן טבח התמימים, כאשר חיפשו אותו חייליו של הורדוס על פי פקודתו להרוג את כל הילדים מתחת לגיל שנתיים שנולדו בבית לחם ובסביבתה. מתחם הכנסייה מוקף משלושת עבריו במתחם מנזר גורני, המכונה גם "המוסקוביה". השטח נרכש על ידי המסדר הפרנציסקני הקתולי בשנת 1679 מתוך כוונה להקים מחדש באתר כנסייה, אולם המימון לבניית הכנסייה וההיתר לשיקומה הושג רק באמצע המאה ה-19, בעקבות לחץ של מעצמות אירופה על השלטון העות'מאני.
תיאור המבנה
הכנסייה החדשה הוקמה ב-1955 על ידי האדריכל אנטוניו ברלוצי, על יסודות כנסייה צלבנית, שנבנתה על יסודות כנסייה ביזנטית. בקריפטה נמצאים שרידי הכנסייה הביזנטית, כך שהמתחם מחולק לשני מפלסים: תחתון, המציין את ביתו של זכריה בו התקיים המפגש, ומפלס עליון המוקדש לתהילת הנצח של מרים. על קירות החצר תלויים 70 לוחות קרמיקה ועליהם תפילת המגניפיקט ב-70 לשונות שונות. תפילה זו נאמרה על ידי מרים בבואה לבקר את אלישבע, על פי המסופר בבשורה על-פי לוקאס.
הקריפטה
הקריפטה היא מערה קטנה ובה מעיין, והיא שוכנת במפלס התחתון של הכנסייה. האדריכל ביקש לשמר בה את מראה בית הקיץ של אלישבע וזכריה, ולכן הרצפה מכוסה בפסיפס דמוי שטיח, והתקרה מעוטרת בפרסקו של סוכת גפנים. הקריפטה שימשה לתפילה בתקופה הביזנטית, ומוצגים בה שרידי הסלע שמאחוריו על פי המסורת התחבאה אלישבע עם יוחנן בזמן הטבח של הורדוס. מסורת זו משתקפת בציור הקיר הדרומי, שמעל הגומחה שבתוכה שרידי הסלע. מאחר שצליינים לקחו במהלך הדורות חלקים מהסלע כמזכרות, נותר ממנו חלק קטן בלבד, והוא מוגן על ידי סורג ברזל.
הכנסייה הראשית
לכנסייה הראשית, השוכנת במפלס העליון, אפסיס אחד, ובו מתוארת מריה כשנזיר פרנציסקני מגיש לה את הכנסייה כמתנה. סביב מריה עומדים ומביטים בה פרנציסקוס הקדוש מאסיזי וגורי, הפטריארך הלטיני בעת חנוכת הכנסייה.
על קירות הכנסייה ישנם ציורי קיר רבים המתארים אירועים שונים בתולדות הנצרות: ועידת הכנסייה באפסוס; מריה כמלכת העולם (בציור קיר זה מופיע גם ברלוצי עצמו, ענוב עניבה); נס היין שעשה ישו בכפר קנה; הוויכוח הפומבי בו השתתף ג'ון דנס סקוטוס באוניברסיטת סורבון לגבי הריונה של מרים; וניצחון הצי הנוצרי על הצי העות'מאני בלפנטו שביוון בשנת 1571, לאחר שביקשו ממרים לזכותם בניצחון.
כמו כן, הכנסייה מעוטרת, בדומה לכנסיות קתוליות אחרות, ב-14 תחנות הוויה דולורוזה וכן בעיטורי עצי דקל המסמלים את ישו.
בחצר הכנסייה פסלו של זכריה.
הצעתו של אליאל סארינן למגדל טריביון
הצעתו של אליאל סארינן למגדל טריביון או מגדל סארינן הם תיאור של גורד שחקים בסגנון מודרניסטי שנוצר בידי האדריכל הפיני, אליאל סארינן, ומעולם לא נבנה או קיבל שם רשמי. הצעה זו הוגשה במסגרת תחרות אדריכלית, שנערכה בשנת 1922, לבניית מטה משרדים חדש למערכת העיתון "שיקגו טריביון". הצעתו של סארינן הגיעה אמנם למקום השני בתחרות, אך היוותה מקור השפעה רב לגורדי שחקים רבים שנבנו בעשורים שלאחר התחרות.
רקע
עם זאת, אף הצעה שלו לבניית גורד שחקים לא נבנתה מעולם ולמרות זאת, אדריכלים אחרים שילבו את חזונו לעבודותיהם. ריימונד הוד, המנצח בתחרות מגדל טריביון, אימץ את הסגנון של סארינן בחלק מהפרויקטים הבאים שלו. אדריכלים בני זמנו של סארינן כמו טימוטי לודוויג פלוגר (Timothy Ludwig Pflueger), ג'ורג' וויליאם קלהם (George William Kelham), האבל ובנס (Hubbell & Benes), הולאבירד ורוש (Holabird & Roche), אלפרד צ'ארלס פין (Alfred Charles Finn), ג'יימס אדווין רוטין קרפנטר ג'וניור (James Edwin Ruthven Carpenter, Jr) הושפעו ממנו ואף אדריכלים בתקופה שאחריו כדוגמת סזאר פלי.
תגובות להצעה
האדריכל לואיס סאליבן שבח את הצעתו של סארינן באומרו כי הבניין מצביע על כיוון עתידי לאסכולת שיקגו. תומאס טלמיידג' (Thomas Tallmadge) ואירווינג קיין פונד (Irving Kane Pond), אדריכלים משיקגו, השמיעו אף הם שבחים בעדה של ההצעה. לדעתו של פונד, ההצעה של סארינן הייתה הטובה ביותר בתחרות מאחר שהייתה נטולת קישוטיות שטחית (שלא כמו בהצעה הזוכה) וחפה מהצורניות והסגנון (הנאו גותי) שהיו מקובלים באותה תקופה. טלמיידג' צפה שהסגנון המודרניסטי יהפוך למוביל בתכנון גורדי שחקים בארצות הברית באומרו שתחת ידיו של סארינן רוח גורדי השחקים צריכה "להשתחרר מעכבותיה ולהדחיק את רצונותיה...לזנק בחופשיות משמחת לשמיים".
גורדי שחקים שהושפעו
להלן גורדי שחקים בולטים שהושפעו מהצעתו של סארינן למגדל טריביון:
כלכלת נורווגיה
הכלכלה הנורווגית מתבססת על שילוב בין פעילות שוק חופשי והתערבות ממשלתית. נורווגיה עשירה במשאבים טבעיים כגון נפט, כוח הידרואלקטרי, דגה, עץ ומינרלים.
היסטוריה
בראשית המאה ה-20 נחשבה נורווגיה לארץ דייגים ענייה. התיעוש הגיע באיחור לנורווגיה, אך במהלך המאה ה-20 התקדמה נורווגיה והגיעה לרמת תוצר של מערב אירופה. עם זאת, עד שנות ה-60 של המאה ה-20 נודעה נורווגיה כשכנתה הענייה של שוודיה. קרקעותיה של נורווגיה הרריות ברובן, ורק מעט מהן מתאימות לחקלאות, בעיקר מרעה. המבנה ההררי הקשה על התחבורה בנורווגיה. בנורווגיה היו מעט מכרות ברזל ומרבצי פחם גדולים באי שפיצברגן.
הנפט בנורווגיה
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 החלו מתגלים מאגרי נפט בים הצפוני בשטחים הנמצאים תחת ריבונות נורווגית. הכלכלה הנורווגית מסתמכת במידה רבה על משק הנפט כמקור הכנסה מרכזי (35% מכלל היצוא הכלכלי בשנת 1999 היו נפט וגז). משום כך תלוי המשק הנורווגי במידה רבה בתנודות שוק הנפט העולמי, בביקוש, בהיצע ובעיקר במחירו. רק רוסיה וערב הסעודית מייצאות יותר נפט מנורווגיה, אשר אינה חברה באופ"ק.
בשל הסתמכות זאת על ענף הנפט כמקור הכנסה לא התפתחה התעשייה הנורווגית והיא בעיקר מסתמכת על יבוא מוצרי תעשייה.
מדיניות הממשלה
הממשלה שולטת בשווקים מרכזיים כגון שוק הנפט והאנרגיה החיוני למדינה וזאת באמצעות שלושה תאגידים ממשלתיים. על אף רמת החיים הגבוהה בנורווגיה החלה הממשלה בנקיטת צעדים על מנת לדאוג לעתיד בו ידלדל מלאי הנפט הנורווגי ועל כן שומרת הממשלה רזרבות נפט המוערכות ב-114 מיליארד דולר וכן הוקמה קרן העושר של נורווגיה, אליה מופרשים חלקים מהכנסות המדינה מנפט.
נורווגיה ואירופה
נורווגיה בחרה להישאר מחוץ לאיחוד האירופי בשני משאלי עם שנערכו במדינה, ב-1972 וב-1994. בשנת 2008 סגנית שר החוץ אליזבת וואלאס ציינה שהנושא לא נמצא על סדר היום של הממשלה.
עיקר סחר החוץ של נורווגיה מתבצע עם מדינות האיחוד האירופי.
הוועדה האמריקנית למצבות קרב
הוועדה האמריקנית למצבות קרב (באנגלית: The American Battle Monuments Commission, בראשי תיבות: ABMC) היא סוכנות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, המופקדת על הקמתם, הפעלתם ותחזוקתם של בתי קברות צבאיים ואנדרטאות של ארצות הברית באזורים שמחוץ לגבולותיה. הוועדה הקימה במדינות שונות בעולם 24 בתי קברות צבאיים ו-27 אנדרטאות. כמעט כולם מוקדשים להנצחת חיילי ארצות הברית שלחמו ושנפלו בשתי מלחמות העולם.
תולדות הוועדה
לאחר המלחמה זו הקימה הוועדה 14 אנדרטאות ללוחמי המלחמה, מהן אחת בוושינגטון די. סי. שבעה בתי קברות צבאיים באירופה הועברו לטיפול הוועדה ב-1934.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הוועדה שותפה לבחירת אתרים להקמת 14 בתי קברות צבאיים מחוץ לגבולות ארצות הברית, שנבחרו בשל מיקומם וההקשר ההיסטורי שלהם. הם נבחרו מבין מאות אתרי קבורה צבאיים שהוקמו בחזיתות הלחימה. אלו פורקו לאחר המלחמה וגופות מרבית החללים בהם הוחזרו לקבורה בארצות הברית. לאחר מלחמה זו הקימה הוועדה מספר קטן יותר של אנדרטאות - חלקן על אדמת ארצות הברית. מקצת האנדרטאות הוקמו עשרות שנים לאחר המלחמה.
עם השנים הועברו לטיפולה של הוועדה גם אתרי קבורה ואנדרטאות המתייחסים למלחמות אחרות.
מספר המבקרים באתרים שבטיפול הוועדה נאמד במיליונים מדי שנה. הוועדה מקיימת שירותי מידע למבקרים ומארגנת ביום הזיכרון הלאומי של ארצות הברית טקס זיכרון בכל אחד מבתי הקברות שבטיפולה. קברי החללים בהם מעוטרים ביום זה בדגלי ארצות הברית והמדינה בה שוכן בית הקברות.
מבנה ארגוני
בראש הוועדה עומדים 11 נציבים, המתמנים על ידי נשיא ארצות הברית, והמפקחים על הצוות המקצועי שלה. אחד מן הנציבים משמש כיושב ראש הוועדה.
יושב ראש הראשון של הוועדה היה גנרל ג'ון פרשינג (בשנים 1923–1948). ביו יתר היושבי ראש שלה נכללו גנרל ג'ורג' מרשל (1948–1959), גנרל ג'ייקוב דיוורס (1959–1969) וגנרל מארק קלארק (1969–1984).
לועדה כ-400 עובדים (נכון ל-2011), אשר מרביתם אינם תושבי ארצות הברית. מטה הוועדה שוכן בארלינגטון שבמדינת וירג'יניה, והיא מקיימת משרד נוסף בפריז שבצרפת.
בשנת הכספים 2010 עמד תקציב הוועדה על סך של 62.6 מיליון דולר.
בתי הקברות
הוועדה אחראית על הפעלתם ותחזוקתם של 24 בתי קברות צבאיים אמריקניים, שכולם למעט שניים הוקמו על ידה:
בבתי קברות אלו קבורים 131,086 איש:
עיצוב בתי הקברות
בתי הקברות הצבאיים תוכננו על ידי אדריכלים אזרחיים שנשכרו לשם כך וזאת על פי עקרונות עיצוביים אחידים שקבעה הוועדה.
אנדרטאות בטיפול הוועדה
הוועדה הקימה ומתחזקת מחוץ לגבולות ארצות הברית 21 אנדרטאות:
אנדרטה נוספת בטיפול הוועדה ממוקמת בקובה.
בנוסף לכך הקימה הוועדה בתחומי ארצות הברית שש אנדרטאות נוספות, ששלוש מהן מצויות כיום בטיפולו של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. אלו הן אנדרטה למלחמת העולם הראשונה, ארבע אנדרטאות למלחמת העולם השנייה ואנדרטה למלחמת קוריאה.
על גבי האנדרטאות השונות – כולל האנדרטאות הניצבות בשטחי בתי הקברות הצבאיים - מונצחים שמותיהם של 94,135 חללים אמריקניים, שמקום קבורתם לא נודע.
מלאכת שוחט
מְלֶאכֶת הַשּׁוֹחֵט היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת. מלאכה זו נוגעת בכל מקרה של הרג בעל חיים לשם שימוש בו. איסור מלאכת שוחט הוא משום נטילת נשמה של הבעל חי.
נטילת נשמה
איסור מלאכת שוחט הוא משום 'נטילת נשמה'. מלאכה זו נעשתה במשכן בהריגתם של החלזון האילים מאדמים והתחש, ששימשו לצביעת בדים.
צובע
לדעת רב, מלבד איסור נטילת נשמה, מתחייב גם משום צובע, שכן על ידי השחיטה נצבע מקום השחיטה בצבע אדום, ומכיוון שצביעת בית השחיטה בדם השחיטה היא דבר שיש בו תועלת, שכן הדבר מזרז את הקונים ומוכיח כי מדובר בבהמה טרייה שנשחטה היום, נחשבת מלאכה זו "מלאכה הצריכה לגופה", אך לדעת שמואל החיוב הוא רק משום נטילת נשמה.
גדר המלאכה
נחלקו הראשונים בגדר המלאכה של נטילת נשמה, שעשויה גם בכל נטילת דם מבעל חיים.
התוספות פוסלים את האפשרות שהמלאכה היא מחמת שהחליש את כוחו, מכיוון שלפי הגמרא מי שמל תינוק בשבת שלא בזמנו, חייב משום שוחט, ומכיוון שאין שום מטרה להחליש את התינוק בשעת המילה, לו הייתה מלאכת נטילת נשמה החלשת התינוק, הייתה זו מלאכה שאינה צריכה לגופה והיה פטור. אשר על כן מציע תוספות, כי חיוב השוחט הוא משום שנוטל את מקצת נפשו של האדם השרויה בדמו, וכאמור בספר בראשית
חנק
חניקת בעל חיים, היא תולדה של שוחט, לכן אם העלה דג מספל של מים והניחו עד שמת חייב משום חונק. חז"ל שיערו, שכאשר כיון שיבש בו כסלע בין סנפיריו חייב מי שהעלהו, שאז אינו יכול לחיות עוד.
חובל
החובל בשבת ומוציא דם מבעל חיים - לפי רש"י בשם הלוי"ה, תוספות, ורוב הראשונים - זהו תולדה של שוחט. לפי רש"י בהוצאת דם יש גם מלאכת צובע ולפי הרמב"ם במלאכת חובל יש איסור מפרק שהיא תולדה של דש
Blackpool Combat Club
Blackpool Combat Club (בעברית: מועדון קרב בלקפול) היא קבוצת היאבקות מקצועית אשר מופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) ובארגון האחות שלו Ring of Honor (ROH). שם הקבוצה נגזר מהעיר בלקפול, שהיא עיר חוף במחוז לנקשייר בצפון-מערב אנגליה, שבה הקריירה של יוצר ומנג'ר הקבוצה, ויליאם ריגל, החלה. הקבוצה כוללת את המתאבקים האמריקאים בריאן דניאלסון וג'ון מוקסלי, כשלאחר מכן הצטרף מתאבק אמריקאי נוסף בשם וילר יוטה לצד המתאבק השווייצרי, קלאודיו קסטניולי.
רקע
ג'ון מוקסלי ובריאן דניאלסון התראו לראשונה בענף ההיאבקות המקצועית באוגוסט 2010, כשהם התמודדו זה מול זה בקרב במסגרת האירוע Road to Destiny של ארגון ההיאבקות העצמאי Heartland Wrestling Association (HWA) וחודש לאחר מכן באירוע DGUSA Way Of The Ronin של ארגון ההיאבקות Dragon Gate USA, כאשר בשני המקרים בריאן דניאלסון יצא עם ידו על העליונה. דניאלסון, שהועסק בהמשך על ידי World Wrestling Entertainment (WWE) והתחרה תחת שם הבמה דניאל בריאן, ביצע את חזרתו באירוע סאמרסלאם. בשנת 2011, מוקסלי הוחתם ב-WWE והתחרה תחילה בחממת הפיתוח Florida Championship Wrestling (FCW), שלאחר מכן הפכה ל-NXT, תחת שם הבמה דין אמברוז; כחלק מגלגול דמותו, הוא רשם את הבכורה שלו ברוסטר הראשי של הארגון כחלק מקבוצת השילד. אמברוז ובריאן השתתפו במספר קרבות במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כששניהם הפכו לאלופי עולם מוצלחים עבור ה-WWE לפני שחזרו לשמות הבמה המקוריים שלהם בשל עזיבתם את ארגון ה-WWE בשנת 2019 ובשנת 2021, בהתאמה, כאשר שניהם עזבו לארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). במהלך תקופה זו, ויליאם ריגל היה גם הוא עובד עבור ה-WWE לפני יסוד הקבוצה, כמתאבק וכג'נרל מנג'ר של NXT.
היסטוריה
ב-2 בפברואר בפרק של התוכנית השבועית Dynamite, דניאלסון הציע למוקסלי לאחד כוחות, הצעה שאליה מוקסלי נענה בחיוב רק אם הם יתמודדו זה מול זה תחילה. דניאלסון נוצח על ידי מוקסלי באירוע Revolution, שהתקיים ב-6 במרץ 2022, כשלאחר הקרב השניים התחילו להתקוטט ביניהם. לפתע, ויליאם ריגל, ששימש כמנטור של שניהם, ערך הופעה מפתיעה עבור הארגון, כשהפריד כוחות ביניהם והכריח אותם ללחוץ ידיים. לאחר שסטר לשניהם, דניאלסון ומוקסלי נשמעו להוראתו ולחצו את היד אחד של השני לעיני ריגל. בעקבות זאת, הם יסדו את קבוצת Blackpool Combat Club (BCC) עם ריגל אשר שימש כמנג'ר שלהם.
באירוע Forbidden Door, שנערך ב-26 ביוני, יוטה איחד כוחות עם קינגסטון ושוטה אומינו בהפסדם בקרב שלושה נגד שלושה לכריס ג'ריקו, סמי גווארה ומינורו סוזוקי. מאוחר יותר באותו הערב, קלאודיו קסטניולי הצטרף לשורות קבוצת Blackpool Combat Club, כשערך הופעת בכורה מפתיעה ב-AEW כממלא מקומו האישי של דניאלסון הפצוע בקרב מול זאק סייבר ג'וניור, שבו קסטניולי ניצח. בנוסף, מוקסלי גבר על הירושי טנהאשי בקרב על אליפות העולם הזמנית במסגרת הקרב המרכזי של האירוע. קבוצת BCC שילבה פעם נוספת כוחות עם קינגסטון, סנטנה ואורטיז, כאשר היא נקמה על הפסדה לקבוצת JAS הפעם בקרב Blood and Guts, קרב שהתקיים ב-29 ביוני במסגרת פרק הספיישל Blood and Guts של התוכנית Dynamite. באירוע Death Before Dishonor של ארגון ההיאבקות Ring of Honor (ROH), קסטניולי ניצח את ג'ונתן גרשהאם וזכה באליפות העולם של ROH, בעוד שיוטה הגן בהצלחה על אליפות פיור של ROH מול חבר קבוצת JAS, דניאל גרסיה.
ב-24 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, מוקסלי ניצח במהרה את אלוף העולם בפועל של AEW, CM פאנק וכתוצאה מכך הפך באופן רשמי לאלוף העולם הבלתי מעורער של AEW, כשעשה זאת בפעם השנייה בקריירה שלו. באירוע All Out, שנערך ב-4 בספטמבר, דניאלסון נוצח על ידי ג'ריקו, בעוד שמוקסלי הפסיד את אליפות העולם של EW לפאנק, הפסד שקטע תקופת כהונה של אחד עשר ימים מצידו של מוקסלי. בפרק העוקב של התוכנית Dynamite, יוטה הפסיד את אליפות פיור של ROH לדניאל גרסיה, במה שקטע תקופת כהונה של 159 ימים. לאחר מכן, מוקסלי ודניאלסון הוכנסו לטורניר אשר הכתיר את אלוף העולם החדש של AEW לאחר הפשטת CM פאנק מחגורת האליפות. בפרק הספיישל Grand Slam של התוכנית Dynamite, שנערך ב-21 בספטמבר, קסטניולי איבד את אליפות העולם של ROH לאחר שהפסיד לג'ריקו, בעוד שמוקסלי ניצח את דניאלסון בגמר הטורניר על מנת לזכות באליפות העולם הפנויה, זכייה שגרמה לו להפוך לאלוף העולם של AEW בפעם השלישית בקריירה.
מועדון סיף ואתלטיקה (הונגריה)
מועדון הסיף ואתלטיקה (VAC) מכבי (בהונגרית: Vívó és Atlétikai Club; הוא אגודת הספורט ההונגרית היהודית הראשונה, שנוסדה ב-1906 בהנהגתו של לאיוש דמן. בשל תחילת חקיקת החוקים האנטי יהודיים כבר בשנת 1938, בשנת 1941 הורחקו מחלקות הספורט של VAC מאליפויות הונגריה עד 1944. עם כניסת הוורמכט לממלכת הונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) המועדון חדל להתקיים. בתקופה 1941–1944 יכלו ספורטאי המועדון להתאמן רק בסתר.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה האגודה מחדש, אך היא יכלה להתקיים רק שנים ספורות, כי הפוליטיקה הקומוניסטית של אז לא סבלה זאת (בשל קרבת המועדון לציונות) והמועדון נסגר שוב. לאחר חילופי המשטר VAC הוקם שוב לתחייה בשנת 1989, אז תחת השם מכבי VAC כלומר מועדון סיף ואתלטיקה מכבי.
היסטוריה
מועדון סיף ואתלטיקה, הייחודי בבחירת שמו, הוקם בבודפשט, בירת הונגריה בשנת 1906 בין אגודות הספורט היהודיות הראשונות! נכון שסטודנטים באוניברסיטאות כבר ייסדו שלוש שנים קודם לכן, בשנת 1903, את מכבי, "אגודת הסטודנטים הציונים", אליה הצטרף עד מהרה סטודנט למשפטים שהתברך בכישורי ארגון זריזים ומעולים, לאיוש דמן (Dömény Lajos).
תולדות האגודה עד מלחמת העולם השנייה
הנשיא הראשון של המועדון, ד"ר שומה פרל הפך לעורך דין, סגני הנשיא שלו היו בהתחלה דוד כהן (קוהן) והוגו שיי. הוגו שיי הוחלף מאוחר יותר על ידי לאיוש דמן בתפקיד סגן הנשיא ב-1911. מזכיר המועדון היה אנדור ז'ולדוש, המזכיר השני היה ינה שיפוש, והגזבר הראשי היה ארמין ברגי. סגן הגזבר היה ארנולד שוורץ, אב הבית של המועדון אנדור דרי, רופא המועדון ד"ר מור קינסטלר והיועץ המשפטי היה לאיוש דמן.
מקום מושבו של המועדון והמשרדים הרשמיים הראשונים היו ברובע 4 של בודפשט ברחוב הַיוֹ 10 (Hajó utca 10). בקומה הראשונה היה אולם (חדר) ההתעמלות הרשמי, שבו התקיימו האימונים בימים הראשונים. אולם ההתעמלות של בית הספר ברחוב ניאר (Nyár) ברובע 7 הפך של המועדון משנת 1911. המשרדים הרשמיים של VAC הועברו לרחוב קיראי 36 ברובע 6 (Király utca 36), אולם ההתעמלות עבר שוב לשלוש שנים לבית הספר ברחוב שיפ 12 ברובע 7 (Síp utca 12), ומשנת 1914 לרחוב ושלני 44 (Wesselényi utca 44). כל הנ"ל היו באזורים שהיו מאוכלסים רובם ככולם על ידי אוכלוסייה יהודית (לימים הפכו לגטו בודפשט במלחמת העולם השנייה).
ההקמה והפריצה המוצלחת של VAC, כמו גם הופעות האורח שלו, השפיעו רבות על תנועות הספורט היהודיות של המדינות הסובבות את הונגריה והיוו השראה גם לייסודה של הכח וינה (1909), אלופת אוסטריה המקצוענית הראשונה בכדורגל. במשך הזמן, הכח פיתה להצטרף אליו אינספור שחקנים מבודפשט, ממועדוני מ.ט.ק. בודפשט, פרנצווארוש ו-VAC. אגב, את אחד מחוגי הספורט הארצישראליים הראשונים ייסדו מאוחר יותר ביפו שחקני הכח וינה לשעבר.
לפרוץ מלחמת העולם הראשונה הייתה השפעה רצינית ביותר על ההנהלה והמחלקות של VAC. רבים מספורטאיה ומנהיגיה התגייסו כחיילים ורבים מהם נפלו בקרבות, כולל המייסד, לאיוש דמן, שמת מוות הירואי בחזית הרוסית כקפטן. קיומו של המועדון היה אמנם בסכנה לתקופה, אך בסופו של דבר המועדון התחזק והתגבר על הקשיים וכמו שאר התאחדויות הספורט היהודיות באירופה – תור הזהב יכול היה לבוא בעקבותיו.
ל-VAC היו בין אלף לאלפיים חברים ויותר משלוש מאות ספורטאים מוסמכים (עם כרטיס ספורטאי) משני המינים, הוא השיג הצלחה רצינית בכמה ענפי ספורט.
שנות ה-20 היו תקופה יוצאת דופן עבור המועדון לא רק במונחים של ספורט, אלא גם בחיי תרבות. החל מעונת 1923, VAC ארגן כל שנה בתקופת החורף נשף, שבו השתתפו באופן קבוע האישיים היהודיים הבולטים של הבירה. המיקום שלו הוא בניין Vigadó. מדי יום חמישי בערב נערך ערב תרבות במתחם המועדון באותה עת של VAC. שימור המסורות היהודיות נחשב חשוב ביותר. זאת ועוד, במועדון היו גם מאה חברי מקהלה מעורבת ועיתון (ספורט וחברה).
עד 1926, VAC הקים גם את שבט הצופים שלו והצטרף לתנועת הצופים ההונגרית. שמו של שבט הצופים הפך ל"ציפור נודדת" (Vándormadár), והוא היה מעורב באופן אינטנסיבי בחינוך הפיזי, הנפשי והרוחני של צעירי השבט. הם ארגנו תוכניות תרבות, תחרויות של מיומנויות, מחנות, וגם ערכו פעילויות חברתיות קטנות יותר.
עד סוף שנות ה-30, למרות הקשיים הכלכליים שכבר קמו והתרחשו, היו למועדון שבע עשרה חטיבות; טניס שולחן, אתלטיקה, היאבקות, אגרוף, חץ וקשת, חתירה, כדורגל, הוקי קרח, כדוריד, כדורסל, סקי, הרמת משקולות, טניס, התעמלות, תיירות, שחייה, סיף, עם יותר מאלף ספורטאים פעילים ורשומים.
משנת 1941, חטיבות הספורט של VAC לא נכללו באליפויות הונגריה בשל החוקים האנטי יהודיים. ב-1942 אף אחת מהחטיבות לא השתתפה בתחרויות רשמיות, וגם תקנון המועדון תוקן. למרות זאת, האגודה לא התפרקה, אך ספורטאיה המשיכו להתאמן, במקרים רבים בחשאי בחדרי הכושר במרתף, בשעת לילה מאוחרת, עד 1944. לזוועות מלחמת העולם השנייה הייתה השפעה משמעותית על החברות ב-VAC, מאות מספורטאי המועדון נרצחו/נהרגו במהלך שואת יהודי הונגריה. כמה חברים לשעבר ב-VAC השתתפו בתנועת ההתנגדות ובהצלת יהודים.
משנת 1945 ועד לפירוק
VAC ספג הפסדים אישיים וכספיים משמעותיים במלחמת העולם השנייה. עם זאת, מנהלי הספורט והמאמנים ששרדו את השואה החלו במהירות להפעיל מחדש את החטיבות ואת חיי המועדון. הנשיא מרצל גרוס ניסה לאתר ולהתחקות אחר תומכים כספיים אפשריים פרטיים וגם בקרב ארגונים יהודיים שונים. כמה חטיבות, כמו כדורסל, כדוריד וטניס שולחן, נכנסו לאליפות הונגריה כבר ב-1945.
ניתן למצוא מכתבים משנת 1947 ו-1950 שבהם VAC מודה לפדרציה העולמית של מכבי על הזמנתם למשחקי המכביה העולמיים, אך מתווה של מכשולים בירוקרטיים ופיננסיים לא איפשרו זאת. כמו כן, השתדלו מנהיגי המועדון שמשרד הספורט הלאומי ישלח את ההזמנה הרשמית, בה הפדרציה העולמית תזמין את VAC להשתתף במשחקי המכביה השלישית, (לא יצא מזה דבר מאוחר יותר).
לאחר מספר חודשים של מעקבים והתנכלויות, המשטר הקומוניסטי פיזר את האגודה הציונית ההונגרית במרץ 1949, ופיקח ורדף באופן רציף על פעילות הג'וינט (American Jewish Joint Distribution Committee). בכך אבדה התמיכה הפיננסית והאינטלקטואלית החשובה ביותר של VAC.
לא היה מכתב רשמי על סיום הפעילות ופירוק המועדון, אבל ללא עזרה כספית ואחרת הפך לבלתי אפשרי לפעול. לאחר שהמועדון חדל להתקיים, עזבו כמה מהספורטאים שלו למועדונים אחרים בבודפשט. על פי זכרונותיהם של כמה ספורטאי VAC לשעבר, הנשיא מרצל גרוס ניסה לארגן מחדש את המועדון בתחילת שנות החמישים, אך הדבר נאסר על ידי השלטונות הקומוניסטיים.
משנת 1989 ועד היום
בשנת 1989, בתמיכתו של מיכאל קווהאזי - הנשיא לימים והמנהיג הבולט של ההתאחדות העולמית של מכבי, הוקם המועדון מחדש בהנהגתו של ד"ר יאנוש גונדה, שהפך באותה שנה לחבר באיגוד העולמי של מכבי. בשנת 1989, השתתף המועדון ב. ב-1991, במרסיי, המשלחת ההונגרית השתתפה לראשונה במשחקי מכבי אירופה.
הנשיא הבא, ד"ר אנדראש בלייר (1992-1999), תרם בעבודתו להבטיח שלבני הנוער היהודים שעסקו בספורט בהונגריה תהיה הזדמנות להשתתף הן באימונים ובתחרויות ספורט רגילות והן בכאלה שמתקיימות ברחבי העולם. מדור הקראטה והכדורסל נוצרו תחילה, והאחרון אורגן מחדש על ידי מיקלוש וארגה וקטלין מזאי.
התעמלות
על אף שמחלקת ההתעמלות של האגודה החלה לפעול שנים ספורות לאחר הקמתה ב-1906, היא הדביקה את הרמה הלאומית ההונגרית רק בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בעיקר עם הופעתו של יוז'ף סלאי.
טניס שולחן
אחד האגפים המצליחים ביותר של האגודה מילא תפקיד מרכזי בהקדמה והפצת הספורט בהונגריה. המייסד שלה, לאיוש דמן, היה שחקן מצוין בעצמו.
את ימי הזוהר של מחלקת טניס שולחן אפשר לייחס לשנות ה-30.
כדורגל
היא החלה את פעולתה הרשמית בשנת 1907 ונכנסה לאליפות הונגריה מדרגה שלישית. לאחר ירידת שני מועדונים, היא עלתה לליגה השנייה מ-1910.
כדוריד
בשנים 1928 ו-1934 זכתה נבחרת הגברים באליפויות לאומיות. כמה מחברי המועדון השתתפו בנבחרת הונגריה באולימפיאדת ברלין 1936. במרץ 1938 זכתה קבוצת הגברים של VAC גם באליפות הונגריה הראשונה בכדוריד באולם. נבחרת הנשים הייתה שלישית. עם זאת, זו לא הייתה אליפות רשמית.
כדורסל
בשנת 1932 נערכה אליפות הכדורסל המאורגנת אך הלא רשמית הראשונה, שעדיין שיחקו ללא לוחות אחוריים. באליפות הלא רשמית הזו זכתה VAC.
קארטה
הקראטה היא ללא ספק החטיבה המוצלחת ביותר, שהייתה אחת הראשונות שהוקמו לאחר ההפעלה מחדש בהנהגתו של מיקלוש וארגה, ומאז 1993 היא סיפקה מדליות מכל התחרויות, כולל מדליות זהב רבות. יש להזכיר את אלוף הונגריה מספר רב של פעמים לאסלו צאלל, שהשתתף תחילה כספורטאי במכביה וב-EMG, ומאוחר יותר ליווה את תלמידיו, כולל מדליסט זהב של אליפות העולם לנוער, ובשתי מדליות כסף ואחת ארד באליפויות העולם לבוגרים אדם ס. קובאץ', מי סיים ראשון בתחרויות המכביה.
התזמורת הסימפונית של מונטריאול
מספר ארגונים נשאו שם זה, בהם אחד שנוסד בשנת 1897 והחזיק מעמד עשר שנים, ואחר שנוסד בשנת 1930 ושרד אחת-עשרה שנים. ההרכב הנוכחי מקורו בשנת 1934, כאשר וילפריד פלטיה יצר הרכב שנקרא "הקונצרטים הסימפוניים". שם זה שונה לשם הנוכחי בשנת 1954. בראשית שנות ה-60, כשהתזמורת התכוננה למעבר לביתה החדש בכיכר האמנויות, רכש פטרונה, הנדבן איש מונטריאול ג'ון וילסון מק-קונל, את כינור הסטרדיוואריוס לאוב-פצ'ניקוב משנת 1727 בשביל קלווין סיב, הכנר הראשי של התזמורת.
התזמורת החלה אומנם בסיורים והקלטות בקנה מידה קטן כבר בשנות ה-60 ובראשית ה-70, בניצוחם של זובין מהטה הצעיר ופרנץ-פאול דקר, אך לפרסומה האמיתי והנרחב הגיעה בניהולו של שארל דיטואה, שהיה למנהלה המוזיקלי בשנת 1977, אחרי כהונתו הקצרה ופרישתו המטלטלת של רפאל פריבק דה בורגוס. דיטואה קשר קשרי ידידות עם מפיק בחברת ההקלטות דקה/לונדון, אדם בשם ריי מינשול, ומן הקשר הזה נולד שיתוף פעולה בן עשרים שנה. במשך רוב שנות ה-80 וה-90 הוציאו דיטואה ותזמורת מונטריאול מספר רב של הקלטות, שנמכרו יפה, ויצאו למסעות קונצרטים באמריקה הצפונית, אירופה, אסיה ואמריקה הדרומית. בולטות ביותר ברשימת התקליטים הארוכה הזו הקלטות מן הרפרטואר הצרפתי, בייחוד מוזיקה של מוריס ראוול.
בשנים האחרונות פוקדים זמנים קשים את תזמורת מונטריאול. חברת ההקלטות הפסיקה לפעול בסוף שנות ה-90, כשכל תעשיית ההקלטות עברה תהפוכות וטלטלות קשות, ומקור הסיורים הבינלאומיים הידלדל גם הוא ויבש זמן קצר אחר כך. ואז, בשנת 2002, פקד את התזמורת עוד ניסיון קשה, כששארל דיטואה פרש במפתיע מתפקידו כמנהל מוזיקלי. פרישתו של דיטואה, כמו זו של קודמו, פריבק דה בורגוס, חצי יובל שנים קודם לכן, הייתה תוצאה של סכסוך קל-ערך, שהעמיד זה כנגד זה את האגו של היחיד מול האגו הציבורי. במקרה זה הייתה ההתפטרות בסופו של דבר תוצאה של מכתב פומבי עם ביקורת חריפה, שכתב ראש איגוד הנגנים של קוויבק בשם נגני התזמורת. מכתב זה, שהמניע לכתיבתו היה החלטתו של דיטואה להתחיל בהליכי פיטורין כלפי שני נגנים מתזמורת מונטריאול מסיבות אמנותיות, הוציא לאוויר העולם שנים של עוינות כבושה ומצטברת. דיטואה הוצג בו כעריץ, והנגנים – כנשים מוכות.
במרץ 2003 הודיעה התזמורת על מינוי קנט נגאנו למנהלה המוזיקלי החדש, החל ב-2006, בחוזה עד 2012. הוא ניצח על הקונצרט הראשון שלו במונטריאול כמנהל מוזיקלי מיועד ב-30 במרץ 2005. בהמשך אותה שנה פתחו הנגנים בשביתה בפעם השנייה תוך פחות מעשור. שלא כמו בשביתה של 1998, שנמשכה רק שלושה שבועות ובאה על פתרונה במידה רבה הודות לקשרים בין דיטואה ללוסיין בושאר, אז מושל קוויבק, הפעם נמשכה עצירת העבודה הזו, שהייתה רוויית משטמה פי כמה, חמישה חודשים והסתיימה זמן קצר לפני מועד הקונצרטים, שעליהם צריך היה נגאנו לנצח. נגאנו סיים את תפקידו במונטריאול בשנת 2020.
תזמורת מונטריאול ושארל דיטואה קיבלו שבחים ועיטורי כבוד על הקלטותיהם הרבות מספור, בהם פרס נשיא הרפובליקה (צרפת). התזמורת זכתה בפרסי גראמי בשנת 1996 על הקלטת "הטרויאנים" של הקטור ברליוז ובשנת 2000 על קונצ'רטי לפסנתר של פרוקופייב ושל בארטוק, בביצוע מרתה ארחריץ' בחברת EMI. נוסף לכך זכו במספר פרסי יונו ופליקס.
בשנת 2022 נכנס המנצח הוונצואלי רפאל פאיארה לתפקיד המנצח הראשי של התזמורת.
אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים
אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים היא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך מאז שנת 2004 בעיר גואנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין. הטורניר משוחק על מגרשים קשים ופתוחים.
ארגון נשי חירות בישראל
ארגון נשי חירות בישראל הוא ארגון נשים בישראל המפעיל רשת של מעונות יום לגיל הרך.
היסטוריה
הארגון הוקם על ידי התנועה הרוויזיוניסטית בשנת 1935 כמענה לארגון אמהות עובדות של ההסתדרות הכללית ונקרא בתחילה "ברית נשים לאומיות". הקימו אותו נשים מן התנועה הרוויזיוניסטית וההסתדרות הציונית החדשה, כשמטרתו איגוד נשים שתסייענה לנוער וסטודנטים, בעיקר מן המחנה הלאומי ובית"ר. הארגון הקים בארץ ומחוצה לה מעונות, גני ילדים, ומועדוני חינוך.
הארגון הסב את שמו ל"ברית נשות חירות בישראל" עם הקמת תנועת החרות והפיכת הארגון לחלק ממנה. פעילות הברית בימינו הצטמצמה בהשוואה לימיה הראשונים. למרות הזיקה ההיסטורית והעובדה שמשרדי הארגון שוכנים במצודת זאב, אין קשר ארגוני בין "נשות חירות" לליכוד. כיום היקף הפעילות העיקרי סובב סביב הפעלת 27 מעונות יום לילדים ברחבי הארץ.
בשנת 2012 התאגדו עובדות ומנהלות המעונות בארגון העובדים כוח לעובדים בדרישה להשוואת תנאי העבודה במעונות לתנאי העבודה של יתר עובדות המעונות בישראל.