cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התאחדות הכדורגל הרוסית
היסטוריה
באפריל 2005 לנשיא ההתאחדות נבחר ויטאלי מוטקו, מי שהיה נשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג. במשך ארבע וחצי שנות כהונתו הכדורגל הרוסי הציג את מיטב כשרונותיו: נבחרת רוסיה בכדורגל העפילה לחצי גמר היורו ב-2008 והייתה לאחת מארבע הנבחרות הטובות ביותר ביבשת, הנבחרת הצעירה עד גיל 17 זכתה ביורו 2006, צסק"א מוסקבה זכתה בגביע אופ"א ב-2005 וכך גם "זניט" שזכתה ב-2007 ובאוגוסט 2008 אף גברה על מנצ'סטר יונייטד בתוצאה 2:1 וזכתה בסופרקאפ האירופי. ברם, רוסיה כשלה בניסיונותיה להעפיל למונדיאל 2010 בדרום אפריקה לאחר שהפסידה לסלובניה ומוטקו סולק מההתאחדות, גם משום שכיהן במקביל כשר הספורט והנוער והנשיא הרוסי דמיטרי מדבדב הכריז אז, כי כל נציגי המדינה והפוליטיקאים חייבים להתפטר מתפקידיהם בארגונים הציבוריים השונים, ביניהם גם אגודות הספורט.
במקום מוטקו מונה ניקיטה סימוניאן לממלא מקומו ובפברואר 2010 נבחר סרגיי פורסנקו לנשיא ההתאחדות. פורסנקו, היה מנכ"ל מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג והוא אחיו של שר החינוך והמדעים הרוסי, אנדריי פורסנקו. מרגע כניסתו לתפקיד ניסה פורסנקו לערוך רפורמה משמעותית בכדורגל הרוסי, על מנת להתאים את הליגה למקבילותיה ממערב היבשת. מאז 1936 הליגה נערכה בשיטת "סתיו-אביב"; היא נפתחה במרץ והסתיימה בדצמבר ויו"ר ההתאחדות פורסנקו ביקש לערוך את הליגה בשיטת "אביב-סתיו", על מנת שתיפתח במרץ ותסתיים במאי - בדומה לליגות המערב אירופיות. תוכניתו זכתה לתמיכת חברי ההתאחדות ובעונת 2011/2012 יצאה לדרך הליגה במתכונתה החדשה; היא נפתחה במרץ והסתיימה במאי שנה אחר כך.
אולם, הנבחרת הרוסית שוב חוותה דעיכה ביכולותיה ולא השיגה כדורגל משכנע, ביורו 2012 הודחה הנבחרת כבר בשלב הבתים לאחר תבוסה מוחצת מול הנבחרת הספרדית ובשלב מוקדמות יורו 2016 לא הצליחה לשלוט בראשות הטבלה ולאחר ביקורת על התנהלות המאמן האיטלקי פאביו קאפלו, זה הודח והוחלף במאמן הרוסי לאוניד סלוצקי. בספטמבר 2015 נערכו בחירות לראשות ההתאחדות ושוב מונה ויטאלי מוטקו ליו"ר איגוד הכדורגל הרוסי. אך הנבחרת שוב כשלה בטורניר גדול והודחה מיורו 2016 כבר בשלב הבתים.
בדצמבר 2018 הודיע ויטאלי מוטקו כי הוא עוזב את תחום הכדורגל ולא ינהל את האיגוד. בפברואר 2019 נבחר אלכסנדר דיוקוב לנשיא ההתאחדות. בשנת 2019 נחנכה ליגת הכדורגל לנוער המהווה לליגה הבכירה בכדורגל לשחקנים עד גיל 17.
יושבי ראש
ההתאחדות פורקה ב-1917 והוחלפה בפדרציית הכדורגל הסובייטית.
אולצ'וואפאטי
אולצ'וואפאטי (בהונגרית: Olcsvaapáti) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-13.
עד המאה ה-16 היו שני יישובים נפרדים אולצ'ווה (Olcsva) ואפאטי (Apáti) שהתמזגו לכפר אחד בשנת 1573.
יהודי אולצ'וואפאטי
יהודים חיו באולצ'וואפאטי בתקופות זמן שונות. יהודי הכפר היו כפופים לקהילה היהודית בויטקה. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
רב-לוחיתאים
רב־לוחיתאים הידועה גם ככָּתְנוֹת־יָם או כִּיטוֹנִים (שם מדעי: Polyplacophora) היא מחלקה של בעלי חיים ימיים פרימטיבים ממערכת הרכיכות. זוהי קבוצה שהתפתחה במשך הדבון עד ימינו והיא כוללת כיום מעל 940 מינים, כשמינים רבים נוספים נכחדו.
מינים אלה מסוגלים לשכון הן במים טרופיים והן בימים קרים בעומקים שונים, לעיתים עד 6,000 מטרים ועד חופים הסלעיים. עם זאת הם אינם מסוגלים לחיות זמן רב על היבשה ואינם חיים במים מתוקים או מליחים כמו צדפות ומיני חלזונות.
אטימולוגיה
המין הראשון במחלקה זו Chiton tuberculatus הוגדר לראשונה על ידי לינאוס בשנת 1758. כפי שהיה נהוג באותה תקופה, שם המשפחה Chitonidae והסדרה Chitonida נגזרו משם זה לפי ההטיה המוסכמת לדרגות טקסונומיות שונות. שמה המדעי של המחלקה היה נתון לכמה מחלוקות טקסונומיות אך בשפה העממית בלעז כונה Chitons. בעברית הוחלט לכנות סדרה זו רב־לוחיתאים על שום שמונת הלוחות המכסות את גבם של היצורים. באותה ספרות לעיתים כונה גם כִּיטוֹנִים כתעתיק של השם בלועזית. בשנת 2003 בישיבה רעג של האקדמיה ללשון העברית אושרה הצעתו של יוסף הלר לאמץ שם עברי נוסף בשם כותונת-ים. את השם הציע הלר מכיוון שתרגומה של המילה Chiton ביוונית הוא כותונת.
מאפיינים
מיני הכיטונים הם קטנים, שטוחים ובעלי חישה פרימטיבית ביותר המורכבת בעיקר מריח ומראיית צל פרימיטיבית. הם גם בעלי משושים קטנים בתחתית גופם.
גוף הכיטון בעל פלג עליון משוטח, סגלגל ועשוי משמונה לוחיות צפופות, האחוזות ברקמה שמאחדת אותן יחדיו ואינם מסוגלות להיסגר כמו קונכייה של חילזון אך מאפשרים לבעליהם להתכדר לכדור אם הוא נתפס בידי טורף. לכיטון רגל שרירית מפותחת, המאפשרת לה להיצמד לסלעים ולאבנים. הכיטון הוא אוכל רקבובית, שאריות מזון מפוזרות ואצות אותם הוא מגרד מפני סלעים בתוך המים או על החוף. את מזונו הוא מגרד באמצעות מִשְׁנֶנֶת בלסתותיו.
תקנות העברת קרקעות
תקנות העברת קרקעות, 1940 (באנגלית: Land Transfer Regulations) היו תקנות של שלטונות המנדט הבריטי שהגבילו מאוד מכירת קרקע ליהודים בארץ ישראל.
הספר הלבן שפורסם בשנת 1939 קבע כי יש להגביל מכירת קרקע ליהודים בארץ ישראל. בעקבות פרסום "הספר הלבן" פורסמו בפברואר 1940 "תקנות העברת קרקעות בארץ ישראל" שחילקו את ארץ ישראל לשלושה אזורים:
היישוב התנגד לגזירה זו בכל תוקף, וכניסת התקנות לתוקף לוותה במחאות, בהפגנות ובשביתה כללית. חוק הקרקעות נותר בתוקפו למשך שארית ימי המנדט, אך היישוב עשה כל שביכולתו על מנת להתנגד לו, והמשיך ברכישת קרקעות, רובן באזורים שנאסרו להעברה ליהודים.
עם קום מדינת ישראל נחקקה פקודת סדרי השלטון והמשפט, שהסדירה את המעבר מן המנדט הבריטי למדינה עצמאית ולה חוקים משלה. אחד הסעיפים החשובים בפקודה היו ביטול גזרות הספר הלבן (סעיף 13 לפקודה) ובמסגרת סעיף זה בוטלו אף תקנות העברת הקרקעות, וזאת למפרע, מיום 18 במאי 1939.
סנטי סנטמריה
סנטי סנטמריה (בספרדית: Santi Santamaria; (26 ביולי 1957 - 16 בפברואר 2011) היה שף ספרדי.
ביוגרפיה
סנטי סנטמריה נולד בכפר סנט סלוני ולמד לבשל מאימו, למד הנדסה ועסק בכך לפרנסתו, ב-1981, אחרי שהתחתן פתח בסנט סלוני את מסעדת "אל ראקו דה קאן פאבס" (El Raco de Can Fabes), כביסטרו בלתי פורמלי המגיש ארוחות לאיכרים שבאו לשוק המקומי. הוא קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1988, כוכב שני ב-1990 וכוכב שלישי ב-1994, ניקוד בו היא מחזיקה מאז, סנטמריה הוא השף הקטלני הראשון שזכה בניקוד זה. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
מסעדתו השנייה, "סנט סלוני" (Sant Celoni), השוכנת במדריד, קרויה על שם כפר הולדתו והיא מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן. גם מסעדה זו כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-1993 נבחר לשף השנה של ספרד.
המסעדה נבחרה במקום ה-26 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004,
היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2005,
היא נבחרה במקום ה-11 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2006,
היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2007,
היא נבחרה במקום ה-31 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2008.
סנטמריה כיהן כנשיא רשת וכסגן נשיא רשת רלה א שאטו (2006-2003). קאן פאבס שייכת לרשת רלה א שאטו מאז שנת 1989. המבנה שייך למשפחתו של סנטמריה במשך 200 שנה והוא עצמו נולד במקום.
סגנון הבישול שלו הוא פרשנות למטבח הקטלני ולתנועת סלואו פוד ומתמקד במרכיבים המזרח-תיכוניים הטריים ביותר מהשוק ועיבוד מתוחכם של תבשילים קטלניים מסורתיים.
סנטמריה היה בחדשות בשל התנגדותו הנחרצת להמצאות הגסטרונומיה המולקולרית של השפים הספרדים האחרים, ובייחוד של המנהיג של תנועת הבישול הספרדית האוונגרדית, עמיתו הקטלני, פראן אדריה.
1956 בברית המועצות
1956 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-39 למהפכת אוקטובר.
הנהגה
מעשית, החל משנת 1953 השלטון בהדרגה התרכז בידי ניקיטה חרושצ'וב
אירועים בולטים
בהתאם להחלטת הממשל בשנת 1954 החלה מערכה רחבה של עיבוד חקלאי של אדמות בקזחסטן, סיביר, ודרום אורל בשטח של אלפי קילומטרים ריבועים. המערכה הסתיימה רק בשנת 1961. במהלכה כ-6 מיליון רוסים ואוקראינים עברו להתגורר בקזחסטן. במבצע זו הושקעו כ-20% מכלל ההשקעות של ברית המועצות בחקלאות באותן שנים. התוצאות תחילה היו מעודדות ותפוקת הדגנים גדלה בהיקף משמעותי, אך ההשפעה האקולוגית של הנעשה הייתה כבדה מאוד. במרוצת השנים הופסק עיבוד חקלאי של חלק גדול מהאדמות.
יחזקאל נאג'י
יחזקאל עזרא נאג'י יהודה יוסף שיך ששון (בערבית: حسقيل ناجي חסקל נאג'י; 1846–1932) היה עורך דין, רב ושופט חוקר יהודי-עיראקי, יליד בגדאד. היה מראשוני הפרקליטים היהודים שהוסמכו על ידי השלטונות העות'ומאנים בעיראק במאה ה-19.
ביוגרפיה
בגיל 14 החל ללמוד את הקוראן והיה בין היהודים היחידים שהכירו את הפיקה האסלאמי (מילולית: הבנה עמוקה. מדע העוסק בהלכות ובמשפט המוסלמי) ויסודותיו. בגיל 17 החל ללמוד את דיני השריעה המוסלמית אצל ראשי החוק והדת המוסלמית בבגדאד והתמחה בדיני המג'לה ובמיוחד בנושאים הקשורים לדיני אישות ולחוק הקרקעות העות'מאני. בהסכמתם של הרבנים למד משפטים והוסמך כעורך-דין בציון "מעולה" באמצעות צו מיוחד של המכללה למשפטים באיסטנבול כבר בהיותו בן 20. המשיך ללמוד בישיבה ובשנת 1920 הוסמך לרב.
ב-1870 והוא בן 24, נתמנה על ידי השלטונות העות'מאנים כשופט חוקר ותובע מחוזי באזור הדרומי של עיראק בערים חילה, דיואניה, שאמיה וכדומה.
בשנת 1898 פרש מהשירות הממלכתי והקים משרד עורכי דין פרטי, הוסמך בפירמאן סולטאני להופיע בפני בתי הדין השרעי המוסלמי ובתי הדין הרבני היהודי. הוא עסק בעיקר, בין היתר באמצעות מאבקים ציבוריים, בנושאי המלחמה לזכויות האשה והדרישה לביטול המוהר.
היה היועץ המשפטי לוועד הקהילה היהודית בבגדד, חבר בוועד הגשמי שלה והופיע בפני השלטונות העיראקיים כבא כוחה של הקהילה היהודית.
עם הכרזת עצמאותה של עיראק היה ממייסדי בית הספר למשפטים ומראשוני מוריו. הוא לימד בו את המג'לה.
משפחתו וצאצאיו
אחיו, אהרון יהודה שיך ששון, הוא סבו של המשורר אנואר שאול.
ליחזקאל נאג'י שני בנים ושתי בנות מאשתו הראשונה ושלושה בנים ושלוש בנות מאשתו השנייה.
בין ילדיו שעלו לארץ ישראל בשנות ה-50 ניתן לציין את מר נעמת יחזקאל, מנהל המעבדה האנדוקרינולוגית בקופת חולים; ד"ר כאמל נאג'י, מרצה בכיר ברפואת שיניים ומראשי רופאי השיניים בקופת חולים; צבי יחזקאל, אגרונום מוסמך מהאוניברסיטה העברית ומנהל בית הספר החקלאי רמה בגליל; מונירה, אחות ומיילדת מוסמכת שהייתה האחות המיילדת הרשמית בחצר בית המלוכה העיראקי וג'ולייט כלכלנית ומהעובדות הבכירות באלעל.
נכדו, טופיק היה חבר בסניף בצרה של המחתרת הציונית בעיראק עד לעלייתו ארצה במסגרת מבצע עזרא ונחמיה בשנת 1951. הוא קיבל תעודת הערכה על פועלו במחתרת מידי מרדכי בן-פורת. היה מודד מוסמך וניהל את מחלקת המדידות הטופוגרפיות בתכנון המים לישראל.
צ'ארלס מאדן
חייו ויצירתו
נולד בפילדלפיה בשנת 1934, סיים תואר ראשון ב-1956. שירת בצי האמריקאי עד שנת 1959.
באמצע שנות הששים ייסד את חברת Contemporary Stained Glass Corp, ובמסגרתה ייצר חלונות ויטראז' לבתי כנסת ולכנסיות, ביניהם בית הכנסת בני ישראל וכנסיית סנט מרגרט. ייסד את חברת הפרסום Madden, Baron & Baron.
בנוסף ליצירות חילוניות רבות שייצר עבור מחלקת המדינה האמריקאית, שגרירויות ארצות הברית בסין ועוד, יצר בישראל שני פסלים: בשנת 1972 פיסל פסל מונומנטלי מברונזה, אלומיניום וזכוכית על עלייתה של מרים השמימה עבור כנסיית הבשורה בנצרת. שמה הרשמי של היצירה: "מרים לובשת את השמש" ככתוב בספר אחרית הימים 12, 1-6. בשנת 1989 יצר גביע מזהב וכסף שניתן לשימוש האפיפיור יוחנן פאולוס השני בטקס הכרזת מריה סידליסקה, מייסדת מסדר האחיות של המשפחה הקדושה מנצרת כמבורכת.
יצירה נוספת שלו נמצאת בכניסה לכנסיית בית פטרוס בכפר נחום. פסל ברונזה בגובה של 3 מטר המתאר את פטרוס הקדוש. הפסל הוקדש בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעת ביקורו במקום בשנת 2000.
נפטר ב-7 במאי 2012, הותיר אישה, 3 ילדים.
רגשות וזיכרון
רגשות וזיכרון קשורים אחד לשני באופן שבו המצב הרגשי של האדם יכול להשפיע על תהליכי הקידוד והשליפה מהזיכרון. מחקרים רבים הראו כי רגשות משפיעים על הזיכרון: הזיכרונות האוטוביוגרפיים החדים והבהירים ביותר הם של אירועים בעלי משמעות רגשית. אנו נוטים להיזכר מהר יותר באירועים מסוג זה ביחס לאירועים נייטרליים, והזיכרון ברור ומפורט יותר. עם זאת, השפעת הרגש על הזיכרון עשויה להיות חיובית או שלילית.
עוררות רגשית וזיכרון
אחד המודלים הנפוצים בחקר הרגשות מציע כי ניתן לאפיין חוויות רגשיות באמצעות שני ממדים: עוררות (arousal) וערכיות (valence). ממד העוררות נע בין "מרגיע" (עוררות נמוכה) ל"מרגש/מסעיר" (עוררות גבוהה), בעוד שממד הערכיות נע בין "חיובי מאוד" ל"שלילי מאוד". מרבית המחקרים על הקשר בין רגשות וזיכרון התמקדו בממד העוררות והשפעותיו על הזיכרון בשלבי הגיבוש השונים שלו: קידוד, אחסון ושליפה.
השפעות עוררות רגשית על קידוד מידע לזיכרון
קידוד מתייחס לתהליך התפיסה והעיבוד הראשוני של גירויים חדשים. הוצעו מספר מנגנונים מתווכים לקשר בין עוררות לזיכרון: סלקטיביות הקשב בזמן קידוד המידע הרגשי, הארכת זמן הקידוד והגברת איכות הקידוד.
איסטרברוק (1959) הציע שכל גירוי מורכב מרמזים רלוונטיים או לא רלוונטיים למשימה שלפנינו. על פי "השערת ניצול הרמזים" שאיסטרברוק הגה, ברמת עוררות גבוהה טווח הקשב מוצר, וכתוצאה מכך קטן טווח הרמזים הנקלטים מהגירוי. מכיוון שעפ"י השערה זו, הקשב יתמקד בעיקר ברמזים בעלי משמעות ורלוונטיות רגשית, מידע בעל משמעות רגשית יקודד ומידע ללא רלוונטיות רגשית לא יקודד במלואו. בהתאם להשערה זו, נמצא כי לאחר הצגת מידע מעורר רגשית, אנשים זכרו טוב יחסית את הפרטים המרכזיים (מבחינת רלוונטיות לפרשנות הרגשית של הגירוי) אך במקביל זיכרונם לפרטים הלא רלוונטיים לפרשנות הרגשית נפגם.
בדומה לכך, נמצא שעדים לפשע נוטים לזכור את כלי הנשק בפירוט רב, אך אינם זוכרים פרטים אחרים כגון בגדי התוקף או סוג הרכב שלו (אפקט הידוע בשם "מיקוד בנשק", Weapon focus effect). גם מחקרי מעבדה הראו שהנבדקים הביטו זמן רב יחסית בנשק שהוצג בתוך זירת פשע, וככל שזמן המיקוד בנשק עלה, ירדה ההסתברות שהנבדק יזהה את מבצע הפשע בהמשך. לפיכך, עוררות גבוהה עשויה להאריך את משך מיקוד המבט בגירוי המעורר רגשית, ואף לעכב את ניתוק הקשב ממנו והעברתו לסריקת הפרטים האחרים בסצנה החזותית. לסיכום ממצאים אלה, נראה כי גירוי בעל משמעות רגשית מעלה את רמת העוררות, מה שמביא להפניית הקשב לפרטים המעוררים רגשית, הארכת משך הצפייה בפרטים אלה, וכתוצאה מכך, קידוד חזק ומדויק יותר של פרטים אלה לזיכרון.
בניסיון נוסף להסביר את השפעת הרגש על הזיכרון, הוצע שכשמשאבי הקשב מוגבלים, יש עדיפות לעיבוד מידע רגשי על פני מידע נייטרלי. הצעה זו נתמכה על ידי מחקרים שהשתמשו בפרדיגמת המצמוץ הקשבי, בה מציגים גירויים במהירות בזה אחר זה, ומבקשים מהנבדקים לדווח על 2 גירויי מטרה לכשיופיעו בין הגירויים המוצגים. כשמרווח הזמן בין מטרה 1 למטרה 2 קצר, הנבדקים בדרך כלל לא מדווחים על המטרה השנייה, כאילו שהיה "מצמוץ" של הקשב, כעין חלון זמן בו לא התבצעה קליטת גירויים. הממצא המעניין הוא שכאשר גירוי המטרה השני הוא מילת טאבו בעלת משמעות רגשית, ההסתברות לא לדווח עליה קטנה יותר.
השפעות עוררות רגשית על אחסון מידע בזיכרון
בשלב אחסון המידע בזיכרון ארוך טווח, עוררות רגשית תורמת לתהליך גיבוש המידע בזיכרון (consolidation). מספר מחקרים הראו כי הזיכרון לגירוים נייטרליים נוטה לדעוך עם הזמן, בעוד שהזיכרון לגירויים מעוררים רגשית מחזיק מעמד ולעיתים אף מתחזק. חלק מהממצאים מעידים על שיפור גדול בזיכרון לגירוי מרגש ככל שחלף זמן רב יותר מהקידוד.
יתרה מכך, במחקרם של קליינסמית' וקפלן (1963) אפקט שיפור הזיכרון של מידע מעורר רגשית התקיים רק לאחר השהיה . החוקרים הציגו מספרים שהוצמדו למילים מעוררות רגשית או למילים נייטרליות, ובדקו את זיכרונם של הנבדקים למספרים משני הסוגים במבחן מיידי ובמבחן מאוחר. נמצא כי הנבדקים זכרו טוב יותר את המספרים מהצימודים המעוררים רגשית רק במבחן היזכרות מאוחר, ולא במבחן ההיזכרות שנערך מיד לאחר הצגת הגירויים. שרות ופלפס (2004) הסיקו על סמך ממצאים דומים, שהמנגנון העומד בבסיס הזיהוי המדויק יותר של מילים בעלות משמעות רגשית הוא השפעה על גיבוש המידע בזיכרון. אחד ההסברים האפשריים לכך מציע שמערכות פיזיולוגיות המעורבות בשחרור הורמונים המשפיעים על גיבוש הזיכרון, מופעלות במהלך הצגת הגירוי המעורר וגם לאחר סיומה.
הסבר חלופי לשיפור הזיכרון של אירוע מעורר לאחר השהיה מסוימת, ניתן על ידי השערת העיבוד לאחר האירוע post stimulus elaboration (PSE). על פי השערה זו, מאורע מעורר רגשית גורם לנו להשקיע מאמץ רב בעיבוד מפורט של החוויה, ולכן חוויה רגשית זוכה לעיבוד מעמיק יותר מאשר חוויה נייטרלית. בתהליך העיבוד נוצרים קשרים חדשים בין המידע החדש למידע שכבר מאוחסן בזיכרון ארוך הטווח, וידוע שעיבוד אלבורטיבי מסוג זה משפר את יכולת ההיזכרות במועד מאוחר יותר. בהתאם לכך, כשאנו מהרהרים בפרטים מעוררים רגשית של אירוע, ניטה לזכור טוב יותר פרטים אלו, אם כי שיפור זה עלול לבוא על חשבון הפרטים השוליים שאינם בעלי משמעות רגשית.
ערכיות הרגש וזיכרון
העיבוד המעמיק יכול להיות אוטוביוגרפי או סמנטי. ידוע שעיבוד סמנטי של מידע משפר את הזיכרון (לדוגמה, הערכת משמעות של מילה ביחס למילים מוכרות אחרות), והשיפור גדול אף יותר בעקבות עיבוד אוטוביוגרפי בו נוצרים קשרים בין המידע המעובד לבין העצמי (אפקט ההתייחסות העצמית). הסבר אפשרי לכך - סביר להניח שמילים בעלות משמעות רגשית חיובית או שלילית כדוגמת "עצב" או "כעס" יתקשרו לחוויות אוטוביוגרפיות בתדירות גבוהה יותר ממילים נייטרליות כגון "שולחן", והתדירות משפיעה על חוזק הקשרים הנוצרים.
לפיכך, השערת העיבוד האלבורטיבי מניחה כי אלבורציה אחראית לשיפור הזיכרון למילים שליליות לא מעוררות. השערה זו נתמכה במחקרים שהראו שפיצול קשב פוגע ביכולת לבצע תהליכי עיבוד מבוקרים (כדוגמת עיבוד סמנטי ואוטוביוגרפי). הזיכרון למילים בעלות ערכיות שלילית נפגע בעת פיצול הקשב שנדרש לצורך ביצוע מטלה משנית. כך, ניתן לומר שביצוע מטלה משנית פגע בכמות המשאבים המוקצבת לגיבוש המילים בזיכרון, וכתוצאה מכך הזיכרון למילים אלו נפגם.
השפעות הֶקּשֵר רגשי על הזיכרון
המצב הרגשי בעת הקידוד משפיע על יכולת השליפה מהזיכרון. באופן ספציפי, מחקרים מראים כי מצב הרוח הנוכחי שלנו משפיע על הפניית הקשב למידע מסוים, קידודו לזיכרון ושליפתו מהזיכרון במועד מאוחר יותר. אפקט התאימות למצב רוח מתאר תופעה בה ההקשר הרגשי בו ננסה לשלוף מידע מהזיכרון (מצב רוח נוכחי) משפיע על סוג המידע בו ניזכר. אפקט זה מתייחס לקלות היחסית של שליפת מידע בעל תוכן רגשי התואם את מצב הרוח הנוכחי. לדוגמה, בהיותנו במצב רוח מדוכא, ישנה סבירות גבוהה יותר שניזכר באירועים בעלי גוון רגשי שלילי, אם באופן מודע ואם באופן סמוי. לעומת זאת, שליפה תלויית מצב רוח מתייחסת לדמיון סביבת הקידוד לסביבת השליפה. שליפה מידע היא יעילה יותר כשהמצב הרגשי בעת ניסיונות ההיזכרות דומה למצב הרגשי בעת העברת המידע לזיכרון (קידוד). לפיכך, ניתן לשפר את סיכויינו להיזכר במאורע מסוים על ידי הבאתנו למצב הרגשי שחווינו בעת הקידוד של אותו מאורע.
מחקרים עדכניים החלו להתייחס להשפעה נוספת של ההקשר הרגשי על הזיכרון המתגבש, והיא אופן הצגתו של גירוי רגשי. ניתן להציג גירוי בעל משמעות רגשית באופן ויזואלי פתאומי ו"מבהיל", כפי שנעשה במחקרים על מיקוד בנשק, או באופן שמשתלב בתוך עלילת סיפור מתפתח – אופן הצגה זה מכונה הצגה תימטית. נמצא כי האפקט הדואלי של פגיעה בזיכרון הפרטים השוליים ושיפור הזיכרון לפרטים המרכזיים בגירוי המעורר, משתנה כאשר הגירוי מוצג באופן תימטי ולא פתאומי. כשהגירוי המעורר מוצג לנבדק כחלק מעלילת סיפור שמתפתח בהדרגה, באופן שמדמה טוב יותר את חוויית אירועים מעוררים רגשית במציאות, שיפור הזכירה של מידע מרכזי לא בהכרח מביא לפגיעה בזיכרון לפרטים הפחות רלוונטיים לעלילה. יתרה מכך, לייני ושות' (2004) מצאו כי לאחר הצגה תימטית של גירוי מעורר רגשית, הן הזיכרון לפרטים המרכזיים והן הזיכרון לפרטים השוליים היה טוב יותר ביחס לזיכרון גירוי נייטרלי.
זיכרון לרגשות
אחת השאלות העולות בהקשר של שאלוני דיווח עצמי, המשמשים חוקרי רגשות רבים, היא עד כמה אנו יכולים לדווח על רגשות שחווינו בעבר באופן מדויק ומהימן. במחקר שניסה להטיל אור על סוגיה זו, לוין (1997) הראה שהתשובה לכך לא תמיד חיובית. לוין בדק את טיב הזיכרון לרגשות של תומכים במועמד לשעבר לנשיאות ארצות הברית, רוס פרו. השלב הראשון התבצע מיד לאחר פרישתו הלא צפויה של פרו מהמרוץ ביולי 1992, כאשר התומכים התבקשו לתאר את תגובותיהם הרגשיות לאירוע. בשלב השני במחקר שהתקיים בנובמבר של אותה שנה, הם התבקשו להיזכר ברגשות שחשו בעת הפרישה. לוין גילה כי בתקופה שחלפה בין שתי ההערכות שהתומכים סיפקו, זיכרונם לרגשות שחוו השתנה לכיוון השקפותיהם הנוכחית כלפי המועמד: תומכים שהערכתם כלפיו קטנה, זכרו תגובה רגשית חיובית יותר לפרישה, ותומכים שהערכתם בהווה גברה, זכרו תגובה רגשית שלילית יותר כלפי הפרישה מכפי שהיה במציאות. באמצעות מתודולוגיה דומה, לוין ושות' (2004) מצאו כי זיכרונם של אנשים לגבי מידת המצוקה שחשו בעת שנחשפו לאירועי הטרור של 9/11, השתנה במשך הזמן והתקרב להערכתם הנוכחית את השפעת האירועים הללו.
השפעותיו של ויסות רגשי על הזיכרון
זווית הסתכלות נוספת על הקשר בין רגשות לזיכרון בוחנת את השפעת התגובה שלנו לרגש על הזיכרון למאורע. חוקרים ניסו לגלות האם הניסיון לויסות עצמי רגשי, על ידי הסתרה או דיכוי הרגש הנחווה בתגובה למאורע, ישפיע על הפרטים שנזכור מאותו אירוע. הם מצאו כי למאמצי הויסות העצמי הרגשי יש השלכות קוגניטיביות שמשתקפות בין היתר בפגיעה בזיכרון.
לדוגמה, במחקרם של ריצ'רד וגרוס (1999) המשתתפים צפו במצגת של אנשים פצועים שהגבירה את התחושות השליליות שלהם, ובמקביל קיבלו מידע אודיטורי על כל אדם במצגת. הנבדקים בקבוצת דיכוי הרגש התבקשו להימנע מהבעת רגש כלשהו בזמן הצפייה, בניגוד לקבוצת הביקורת בה הנבדקים לא קיבלו הוראות כלשהן. החוקרים מצאו כי נבדקים בתנאי דיכוי הרגש ביצעו פחות טוב במבחן זיכרון שבדק את זיכרונם למידע שהושמע להם במהלך הניסוי.
מחקרים אחרים הראו שפגיעה זו בזיכרון מתקיימת גם כאשר הרגש חיובי ובסביבה חברתית. אחד ההסברים שהוצעו לממצאים אלה, הוא מאמצי הניטור הדרושים לצורך ויסות הרגש המובע. נמצא כי מי שמנסה לדכא רגש נוטה לחשוב יותר על ההתנהגות שלו ועל הצורך לשלוט בה במהלך שיחה, כמו גם שאנשים אלה זכרו פחות טוב את הנאמר בשיחה.
היפותזת המודולציה של הזיכרון
היפותזת המודולציה של הזיכרוןמסבירה מדוע אירועים רגשיים נשמרים בדרך-כלל טוב יותר בזיכרון, דרך הצגת המנגנון המוחי המתווך בין רגש לבין זיכרון. כאשר אנו מצויים בעוררות רגשית, מתרחשת פעילות חזקה באמיגדלה. פעילות זו מחזקת את שמירת האירוע הרגשי בזיכרון לטווח הארוך. לפי היפותזת המודולציה של הזיכרון, אנו זוכרים טוב יותר אירועים רגשיים הודות להשפעות האמיגדלה בחיזוק תהליכי קידוד וקונסולידציה המתרחשים באונה המדיאלית-טמפורלית (באנגלית: medial-temporal lobe, בקיצור: MTL ).
לאחר כל אירוע למידה, הזיכרון לטווח הארוך של אותו אירוע אינו נבנה באופן מידי. במקום זאת, מידע לגבי האירוע מוטמע באיטיות באחסון לטווח הארוך, דרך הגברה סינפטית ארוכת-טווח (באנגלית: long-term potentiation, בקיצור: LTP). במהלך תקופת הקונסולידציה (תהליך גיבוש המידע בזיכרון), הזיכרון יכול לעבור מודולציה. ובאופן ספציפי, עוררות רגשית גדולה יותר לאחר אירוע, מגבירה את היכולת לשמור בזיכרון את אותו אירוע. לפי היפותזת המודולציה של הזיכרון, האמיגדלה (ובעיקר אזור באמיגדלה הנקרא Basolateral amygdala, או בקיצור: BLA) מחזקת את הקונסולידציה של הזיכרון באמצעות קשרים אנטומיים עם אזורי זיכרון ב-MTL ושחרור הורמוני דחק שנקלטים בהיפוקמפוס. ניתן להבין את התרומה של מנגנון זה דרך התאוריה האבולוציונית, שכן בעל חשיבות הישרדותית רבה. מדובר במנגנון הישרדותי המסייע לנו לזכור אירועים רגשיים טוב יותר לטווח הארוך, ובכך מאפשר לנו ללמוד למה להתקרב וממה להימנע בעתיד.
ניסויים בבעלי-חיים שתומכים בהיפותזה
העדויות הראשונות למעורבותה של האמיגדלה בתהליך הקונסולידציה של הזיכרון הגיעו מניסויים בבעלי-חיים. מחקרים אלה הציעו כי המערכת הנוראדרנרגית (מערכת הקשורה בשחרור אדרנלין, נוראדרנלין וחומרים נוספים) של האמיגדלה מסייעת להתייצבות ולגיבוש הזיכרון לטווח הארוך לאחר שהוא נרכש. במסגרת מודלים אלה, אימנו חולדות במטלת למידה מסוימת (כגון התניה קלאסית של עכבה הימנעותית; inhibitory avoidance), לאחר מכן החדירו לאמיגדלה של החולדות חומרים שונים, ולבסוף בחנו את הזיכרון שלהן לאותה מטלה. נמצא כי החדרת חומר שחוסם קולטני בטא (סוג של קולטנים אדרנרגיים, המשמשים בעיקר להיקשרות של נוראדרנלין ואדרנלין) לתוך האמיגדלה של חולדות לאחר למידה גרמה לפגיעה בזיכרון, בעוד החדרת נוראדרנלין, ביטלה את הפגיעה בזיכרון. כלומר, חסימת רצפטורים אדרנרגיים באמיגדלה הובילה לפגיעה ביכולת הזיכרון של החולדות. מחקרים שנערכו לאחר מכן הראו שאותם הממצאים מתקבלים גם כתוצאה מחסימת השפעותיהם של חומרים נוספים (כגון קנבנואידים) ובמגוון רחב של מטלות לימודיות, גם כאלה שמעוררות רגש חזק וגם כאלה שלא (כגון מבוך מים מרחבי, התניית פחד, התנית טעם אברסיבית ועוד). מכיוון שמטלות אלה מערבות אזורים מוחיים שונים, הסיקו שהמודולציה של האמיגדלה משפיעה על עיבוד המידע המתרחש באזורי מוח אלה. אכן, נמצא שהאמיגדלה יכולה לחזק את התגבשות הזיכרון הן בסטריאטום והן בהיפוקמפוס, אף על פי ששני האזורים מעורבים בהיבטים שונים של הזיכרון. במחקר נוסף שבחן את השפעות האמיגדלה על הפלסטיסיות העצבית בהיפוקמפוס, נמצא כי גירוי חשמלי באמיגדלה חיזק את פעילות ה-LTP (הגברה סינפטית ארוכת-טווח) בהיפוקמפוס. ממצא זה מספק עדות נוספת לאינטראקציה בין האמיגדלה להיפוקמפוס בעת קונסולידציה של זיכרון לטווח הארוך. אם כן, נראה כי מחקרים בבעלי-חיים תרמו רבות להבנת תפקיד האמיגדלה בחיזוק תהליכי התגבשות הזיכרון.
ניסויים בבני-אדם שתומכים בהיפותזה
לצד הניסויים שבוצעו בבעלי-חיים, חוקרים רבים החלו לבחון את היפותזת המודולציה של הזיכרון גם בבני-אדם. מחקרים נוירופסיכולוגיים שבחנו את השפעות האמיגדלה על זיכרונות רגשיים מצאו כי מטופלים עם פגיעות באמיגדלה הראו ביצועים לקויים במבחני זיכרון רגשי אקספליציטי. כמו כן, מחקרי דימות מוחי (fMRI)הצביעו על מתאם חזק יותר בין פעילות קידוד מוצלחת באמיגדלה ובאזורי זיכרון ב-MTL לבין גירויים רגשיים בהשוואה לגירויים נייטרליים. בנוסף לכך, נמצא כי פעילות באזורים קדמיים ב-MTL מנבאת זיכרון לפריטים רגשיים, בעוד פעילות באזורים אחוריים ב-MTL מנבאת זיכרון לפריטים נייטרליים. מחקרים אחרים בחנו את ההשפעות הנוירו-הורמונליות על זיכרונות לגירויים מעוררים רגשית בהשוואה לגירויים נייטרליים. ובאופן ספציפי, החוקרים בחנו את ההשפעה של פרופרנולול (חומר החוסם רצפטורים של אדרנלין ונורואדרנלין ובכך מפחית את תגובת הסטרס) על קונסולידציה של זיכרונות רגשיים. הניסוי כלל שלוש קבוצות: קבוצת מטופלים עם פגיעות באמיגדלה, קבוצת בריאים שקיבלה פרופרנולול וקבוצת ביקורת שקיבלה פלצבו. במסגרת הניסוי, האזינו הנבדקים לסיפור שכלל תוכן רגשי ותוכן נייטרלי ושבוע לאחר מכן התבקשו להיזכר בסיפור. נמצא כי נבדקים בריאים שהוזרק להם פרופרנולול בשלב הקידוד זכרו פחות טוב את התוכן הרגשי מנבדקי קבוצת הפלצבו. בנוסף לכך, הנבדקים עם פגיעות באמיגדלה זכרו הכי פחות טוב את התוכן הרגשי, בהשוואה לשתי הקבוצות האחרות. ואילו את התוכן הנייטרלי של הסיפור, שלוש הקבוצות זכרו באותה רמה. ממצאים אלה ונוספים מספקים ביסוס לכך שההשערה לפיה זכירה טובה יותר של אירועים רגשיים לעומת נייטרליים נובעת מהשפעת האמיגדלה על מערכת הזיכרון שב- MTL ועל הורמוני דחק במהלך גיבוש הזיכרון (היפותזת המודולציה) תקיפה גם לגבי בני האדם, ולא רק לבעלי-חיים.
עדויות לקשר בין האמיגדלה לבין ה-MTL
היפותזת המודולציה של הזיכרון מנבאת לא רק פעילות רבה יותר באמיגדלה ובמערכת הזיכרון ב-MTL במהלך קידוד ואחסון של מידע רגשי, אלא גם קשרים חזקים יותר בין האמיגדלה לבין אזורי זיכרון ב-MTL. מחקרים שבחנו את ההשפעות של החדרת הורמונים גלוקוקורטיקואידים (למשל, קורטיזול) לאמיגדלה לאחר למידה סיפקו ראיות מוקדמות ליחסי הגומלין שבין האמיגדלה להיפוקמפוס בתהליך הקונסולידציה של הזיכרון. ממצאים אלה מצביעים על כך שפעילות נוראדרנרגית של האמיגדלה לא רק מחזקת את קונסולידציית הזיכרון, אלא גם מגבירה את הפעילות המודולטורית של חלבון המעורב בפלסטיסיות הסינפטית בהיפוקמפוס ובתהליכי קונסולידציה של זיכרונות. כמו כן, עיכוב של פעילות האמיגדלה לאחר למידה פוגע בהתגבשות הזיכרון ומפחית את רמות חלבון זה בהיפוקמפוס. ממצאים ראשוניים אלה סברו כי האפקטים המודולטוריים של האמיגדלה משפיעים בעיקר על ההיפוקמפוס. אולם, ממצאים עדכניים יותר זיהו שפעילות האמיגדלה משפיעה לא רק על מודולציה של ההיפוקמפוס, אלא גם על מודולציה של אזורים קדמיים ב-MTL (בעיקר אזורים פרה-היפוקמפליים, וה-entorhinal cortex). קישוריות תפקודית זו עקבית עם ראיות מבניות המצביעות על יחסי-גומלין חזקים בין האמיגדלה לבין אזורים קדמיים של הג'יירוס הפרה-היפוקמפלי (באנגלית: parahippocampal gyrus). על בסיס ממצאים אלה הסיקו שאזורים קדמיים ב-MTL עשירים בקשרים אנטומיים עם האמיגדלה.
השפעת האמיגדלה על הקונסולידציה דרך הורמוני דחק
החוקרים גולד וואן-בוסקירקהיו הראשונים לדווח שהזרקת הורמון אדרנלין לחולדות זמן קצר לאחר למידת התניית הימנעות, מגבירה את החזקת המידע שנלמד בזיכרון לטווח הארוך. מחקרים שבאו לאחר מכן ביססו ממצא זה תוך שימוש במגוון רחב של מטלות למידה אחרות והורמונים נוספים. בעקבות כך, הגיעו להבנה כי להורמוני דחק תפקיד מרכזי בתהליכי קידוד ואחסון זיכרון. לפי היפותזת המודולציה של הזיכרון, במהלך אירוע מעורר רגשית או זמן קצר לאחריו, האמיגדלה לוקחת חלק בשחרור הורמוני דחק ונוירוטרנסמיטרים מסוימים כדי להגביר את גיבוש ואחסון הזיכרון. על גבי ההיפוקמפוס נמצאים רצפטורים להורמוני דחק ונ״ט שונים (קורטיזול, אדרנלין, נוירואדרנלין). במצבי סטרס, מעוררת האמיגדלה את המערכת הסימפתטית (דרך ההיפותלמוס), שמכניסה את הגוף לתגובת ״הילחם או ברח״ (באנגלית: Fight or Flight). כתוצאה מכך, מופרשים בגוף הורמוני דחק שנקלטים ברצפטורים שבהיפוקמפוס ומחזקים את התגבשות הזיכרון באזורי מוח אחרים. זו הסיבה לכך שאנו זוכרים טוב יותר אירועים רגשיים. למעשה, מדובר בהשפעה עקיפה של האמיגדלה על תהליך הקונסולידציה. מכאן ניתן להסיק על התרומה של סטרס מתון ללמידה ולזיכרון. עם זאת, סטרס כרוני, או רמות גבוהות של קורטיזול (בעקבות הפעלה מוגזמת של ציר ה-HPA), עלולים לפגוע בזיכרון. מחקרים מצאו שחשיפה ממושכת להורמוני דחק פוגעת בפלסטיסטיות בתוך ההיפוקמפוס; ירידה ביכולת לייצר סינפסות ונוירונים חדשים (כתוצאה מעליה ברמות גלוטומט וירידה בחלבון BDNF), שגורמת בסופו של דבר לצמצום נפח ההיפוקמפוס וללקויות בזיכרון דקלרטיבי.
יישום קליני וטיפול מניעתי מיד לאחר הטראומה
היפותזת המודולציה של הזיכרון תרמה להבנה כיצד אפשר למנוע פיתוח של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (באנגלית: post-traumatic stress disorder, בקיצור: PTSD) מיד לאחר החשיפה לאירוע טראומתי. PTSD עלול להתפתח בעקבות חשיפה לחוויה טראומטית (ישירה או דרך התבוננות באופן אישי במתרחש) שעוררה פחד, אימה או חוסר אונים וכוללת מוות/סכנת מוות, או פגיעה חמורה/איום לפגיעה של האדם עצמו או של אחר קרוב. הסימפטומים הדיאגנוסטיים כוללים, בין היתר, זיכרונות חודרניים של האירוע הטראומתי ופלאשבקים, הימנעות מגירויים הנקשרים עם האירוע הטראומתי (זיכרונות/ מחשבות/ אנשים/ מקומות ועוד), דריכות ועוררות יתר. בהתאם להיפותזת המודולוציה, במהלך אירוע טראומתי, פעילות האמיגדלה משפיעה על שחרור הורמוני דחק שנקלטים בהיפוקמפוס ומחזקים את התגבשות הזיכרון. לכן, זיכרונות רגשיים עזים וטראומתיים מקודדים חזק יותר ונשמרים בצורה חיה ומוחשית יותר. ההשפעה ההורמונלית היא איטית יחסית להשפעה העצבית הישירה של האמיגדלה; יש ״חלון קונסולידציה״. מכאן שתהליך הקונסולידציה יכול להתרחש גם לאחר שהאירוע הסתיים. על בסיס ההנחה שקיים ״חלון קונסולידציה״ במסגרתו זיכרונות יכולים להתגבש, עלתה הסברה שניתן לחסום את השפעות הורמוני הדחק על הקונסולידציה של אותו זיכרון טראומתי דרך חסימת הרצפטורים של אותם הורמונים. כך, למעשה, אפשר יהיה להפחית את הסיכון שהזיכרון יקודד ויתגבש לכדי זיכרון טראומתי. בהתאם לכך, מחקרים רבים התמקדו בבדיקת יעילות טיפולים שונים בשעות שמיד לאחר הטראומה. לאור ממצאים שהראו שהחדרת חומרים חוסמי בטא, כגון פרופרנולול, מפחיתים התגבשות זיכרונות רגשיים, נערכו ניסיונות לבדוק את הפוטנציאל של חומרים אלה לשמש כגורם המפחית את הסיכוי לפתח PTSD. הראיות הרווחות, נכון להיום, מצביעות על כך שתרופות מסוג חוסמי בטא מקלות רק על התסמינים הפיזיולוגיים המלווים להיזכרות באירוע הטראומתי, ולא נמצאו השפעות מובהקות לתרופה זו מבחינת הסיכוי לפתח PTSD, בהשוואה לפלצבו. עם זאת, מחקר חדש שפורסם ב-2018 הראה שהחדרת פרופרנולול לאנשים הסובלים מ-PTSD תשעים דקות לפני רה-אקטיבציה של הזיכרון הטראומתי פעם בשבוע למשך שישה שבועות, הביאה להפחתה משמעותית בדירוג הסימפטומים הכוללים (ולא רק הפיזיולוגיים) בהשוואה לקבוצת פלצבו. אולם נדרש מחקר נרחב נוסף על-מנת לבסס את תרומתן של תרופות מסוג חוסמי בטא לטיפול ב-PTSD.
ביקורת על התאוריה והצעת מודל משלים
יש הטוענים כי תיאורית המודולציה מספקת הסבר חלקי, משום שאינה מסבירה מדוע אפקטים של זיכרונות רגשיים נראים מיד לאחר החשיפה – הרי שתהליך הקונסולידציה אורך מספר שעות, ואף מספר ימים. ביקורת נוספת מתייחסת לעובדה שתאוריה זו אינה מסבירה מדוע נראות השפעות ממוקדות על זיכרון מידע רגשי כאשר אירוע הלמידה מכיל גם גירויים רגשיים וגם נייטרליים. בעקבות כך, עלתה תאוריה נוספת המשלימה את תיאורית המודולציה לכדי תמונה רחבה יותר; תיאורית המדיאציה. לפי תיאורית זו, אירוע רגשי מגביר את הקשב שלנו למידע הקיים באירוע באופן לא רצוני. כמו כן, האירוע הרגשי בולט יותר בהשוואה לאירועים שאינם רגשיים (גם כאשר הם מוצגים יחדיו). בנוסף לכך, אירוע רגשי משפיע על ארגון המידע, שכן גירויים רגשיים נשפטים כקשורים זה לזה. או במילים אחרות: אירועים רגשיים נחווים כחזקים יותר עוד לפני שלב הקידוד, משום שהם מפעילים באופן לא רצוני משאבים קוגניטיביים של קשב (הגברת הקשב למידע רגשי), בולטות (בולטות גירוי רגשי לעומת גירוי לא רגשי כאשר מוצגים יחדיו) וארגון (גירויים רגשיים נשפטים קשורים זה לזה) – ואלו מקנים את היתרון בקידוד ובאחסון האירוע הרגשי בזיכרון. לסיכום, שתי התאוריות יחד מסבירות מדוע אפקטים של זיכרון נראים מיד לאחר החשיפה – כתוצאה מעיבוד קוגניטיבי מוגבר של גירוי רגשי, האמיגדלה מופעלת ומגבירה את קידוד הגירוי. כמו כן, שילובן מסביר השפעות ממוקדות של רגש על זיכרון; הדבר קורה משום שמנגנונים קוגניטיביים יכולים לפעול באופן סלקטיבי על גירויים רגשיים.
מיכאל רומניגה
מיכאל רומניגה (בגרמנית: Michael Rummenigge, נולד ב-3 בפברואר 1964 בליפשטאט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, בעיקר בבאיירן מינכן ובבורוסיה דורטמונד.
מיכאל רומניגה הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן הגרמני הנודע קרל היינץ רומניגה.
באיירן מינכן
רומניגה החל את הקריירה שלו בבורוסיה ליפשטאט מעיר הולדתו, ובשנת 1981 עבר לשחק בנוער של באיירן מינכן. כעבור שנה עלה לבוגרים, וסבל תחילה מהשוואות בלתי פוסקות לאחיו הגדול קרל היינץ, שכבר היה כוכב גדול בבאיירן מינכן באותם ימים, שהקשו עליו להתקדם. עם זאת, החל לתפוס מקום של קבע בקבוצה, ושיחק בה שש עונות, בהן כבש 44 שערים ב-152 הופעות, וזכה בשלוש אליפויות הבונדסליגה ברצף, שני גביעים מקומיים וסופר קאפ אחד. כמו כן, פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 2-1 לפורטו בגמר גביע אירופה לאלופות 1987.
בורוסיה דורטמונד
בקיץ 1988 חתם רומניגה בבורוסיה דורטמונד, שאוהדיה היו חשדניים כלפיו תחילה עקב ייחוסו המשפחתי וקבוצתו הקודמת. עם זאת, כבר בעונתו הראשונה זכה עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני ובסופר קאפ, בו דורטמונד ניצחה בגמר את באיירן מינכן. בשנת 1992 מונה רומניגה לקפטן הקבוצה על ידי המאמן אוטמאר היצפלד. בשנת 1993, בעונתו האחרונה בבורוסיה דורטמונד, העפיל רומניגה עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה דורטמונד ליובנטוס במפגש כפול. סך הכל שיחק רומניגה חמש עונות בבורוסיה דורטמונד, בהן צבר 157 הופעות וכבש 36 שערים.
אוראווה רד דיימונדס
בשנת 1993 עבר רומניגה לליגת העל היפנית שרק החלה לפעול באותה תקופה, וחתם באוראווה רד דיימונדס מהעיר סאיטאמה. רומניגה שיחק שנתיים במועדון היפני, צבר 42 הופעות וכבש 13 שערים. עם זאת, נאלץ לפרוש בשנת 1995 בגיל 31, עקב פציעה.
קריירה בינלאומית
לרומניגה שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם לא שיחק בטורניר גדול.
חיים אישיים
לאחר הפרישה, עבר רומניגה לתחום העסקים והפיננסים, ולקח חלק בעסקים שונים, ביניהם הקמת בית ספר לכדורגל הקרוי על שמו בדורטמונד.
רומניגה לקח חלק בקמפיין נגד שימוש בסמים, ובקמפיין אחר לעמותה המסייעת לילדים החולים במחלות סופניות ולילדים מעוטי יכולת.
רומניגה הוסמך לאימון כדורגל בשנת 2007 באוניברסיטת קלן לספורט.
רומניגה נשוי לקרוליין, ולהם שלושה בנים.
תארים
עם באיירן מינכן:
מדרש פטירת משה
מדרש פטירת משה הוא אחד מהמדרשים הקטנים. מדרש זה מתאר בפירוט רב את מעשיו האחרונים של משה ומותו, שבהם נכחו המלאכים והאלוהים. ישנן מספר גרסאות של המדרש, המתוארכות למאות ה-7 וה-11. הראשון, שפורסם בקונסטנטינופול ב-1516 מתחיל בפרשנות קצרה מאת רבי שמואל בר נחמני ורבי תנחומא על הפסוק הראשון של פרשת וזאת הברכה, שמיועד לשמחת תורה. בשנת 1693 תורגם המדרש ליידיש על ידי אהרון בן שמואל מפרנקפורט, מה שהוביל לפופולריות שלו בקרב נשים.
לדעת ח. שוארצבאום המדרש לקוח ממקורות מוסלמיים והוא "אחת התעודות הספרותיות המזעזעות אותנו בפשטותן ובתיאורן השובה לב והמביע את חולשתו של אדם עלי אדמות, ויהה האדם גדול כמשה רבינו...". הפרופסור א. אולנדורף כתב ש"יש לו קשר רופף עם התלמוד והתרגומים.
תוכן המדרש
תוכן המדרש הוא אגדות על דברים ל"א, י"ד ואילך, בתוספת פירוש על דברים ג, כ"ג ואילך, והוא מלא בדיאלוגים ארוכים בין אלוהים למשה. על פי סיפור המדרש משה לא מעוניין למות, אולם כל דמעותיו והפצרותיו היו לשווא ואלוהים ציווה על כל שרי השמים לסגור את שערי התפילה מפניו. באחרית ימי חייו, עד ז' באדר, פירש משה את התורה לישראל, וביום פטירתו כתב, כדברי רבי חלבו, 13 תורות, מהן שתים עשרה לשנים עשר השבטים, ואחד עבור ארון הברית. יש אומרים שהמלאך גבריאל ירד ולקח את התורה מידיו של משה, נשא אותה בכל גן עדן, וכי נשמות הקודש קוראות מתורה זו בימי שני וחמישי. לאחר מכן, קטע ארוך המתחיל בסיפורו של רבי יאשיה על הכבודים שעשה משה ליהושע באחרית ימי חייו. במיוחד ראויה לציון התפילה הפואטית של יהושע "עורו רנו שמי השמים העליונים".
מובאות אחרות
מובאה שנייה מבוססת על משלי לא-לט, ונחשבת על ידי אהרן ילינק, כנראה בטעות, לקדומה יותר. הוא נערך על ידו ויש לו התחלה שונה לחלוטין מזו שנמצאת בביקורת האחרת. מכיוון שהוא מבוסס על כתב יד פגום, לא ניתן לקבוע את האופן שבו נקשר מבוא זה למדרש המקורי. אבל מה שאחרי החלק החסר אינו שונה במהותו מזה שנמצא בביקורת הראשונה, אף על פי שהוא מעט יותר קצר ושונה בסידור. קינתו של משה על כך שלעולם לא יטעם מפירות הארץ זוכה לתוספת הסבר ארוכה על כך שהוא התאבל לא על תוצרת הארץ, אלא משום שלא יוכל לקיים את הציוויים האלוהיים הנוגעים לארץ ישראל.
ניקולאיה קוסטין
ניקולאיה קוסטין (ברומנית: Nicolae Costin; 1660–1712) היה אציל (בויאר) רומני מנסיכות מולדובה, שנודע בכרוניקן וכווריניק גדול של מולדובה, כסופר ומתרגם. הוא היה בנו השני של הכרוניקן מירון קוסטין.
ביוגרפיה
ניקולאיה קוסטין נולד בשנת 1660 כבנו השני של האציל והכרוניקן מירון קוסטין. אמו הייתה קרובת משפחה של שליט מולדובה, סימיון מובילה. הוא התחנך בפולין. בשובו למולדתו מילא בנסיכות מולדובה תפקידים בכירים כמו לוגופט, הטמאן, לוגופט גדול (או רב-לוגופט). בתפקיד האחרון היה ראש לשכת השליט ושומר חותמו. היה מקורב לשליט מולדובה, ניקולאיה מברוקורדט (1710-1709, 1716-1711). עם זאת התנגד להגמוניה של היוונים הפנריוטים בארצו.
ניקולאיה קוסטין כתב מספר כרוניקות היסטוריות של נסיכות מולדובה: Cartea descălecatului de-ntâiu, letopiseţul Ţării Moldovei de la zidirea ( lumii până la 1601 (ספר ההקמה הראשונה. כרוניקת ארץ מולדובה מבריאת העולם ועד 1601),ו-Cronica domniei lui Nicolae Mavrocordat (1709-1711) וכרוניקת שלטונו של ניקולאיה מברוקרודט. ספרו החשוב ביותר היה "כרוניקת ארץ מולדובה" שהיה למעשה ספר קומפילציה שבו שילב קטעים מהרודוטוס, תאלס איש מילטוס, אריסטו, אובידיוס, קטעים מכרוניקות פולניות מאת יאן דלוגוש, מקצין קרומר, מרצין ביילסקי ובניו, יואכים ביילסקי, וכמו כן מהכרוניקה של גריגורה אורקה ומספרי אביו, מירון קוסטין. הספר כולל סיפורים תנ"כיים, כולל על בריאת העולם על מגדל בבל והמבול, על אילן היוחסין של העמים לפי התנ"ך - צאצאי נח ובניו, שם,חם ויפת, מגולל אחר כך את תולדות הדאקים והרומאים, את תולדות ממלכת פולין, על דרגוש ועל ההקמתה, לפי האגדות, של הנסיכות מולדובה, כולל מידע על המסע הצבאי של דמיטרי וישנבצקי במולדובה בשנת 1563. ייתכן שהוא עצמו או בשותפות כתב את "כרוניקת ארץ מולדובה בימי שטפאן, בנו של וסילה וודה" (החלק הראשון שלו מיוחס לניקולאיה מוסטיה, בנו של הכרוניקן אלכסנדרו אמירס וכולל התייחסות לכרוניקות של וסילה דמיאן וטודוסיה דובאו על תולדות השנים 1662–1709). הכרוניקה האחרונה מספרת על שנות שלטונו של שטפניצה לופו, בנו של השליט וסילה לופו, על שלטונו של דביז'ה וודה ושליטים שבאו אחריו, על תופעות טבע - רעידות אדמה, כובי שביט, שהתרחשו באותה תקופה, על שלטונם של שטפאן פטריצ'ייקו, גאורגה דוקה ואחרים, על התקוממויות עממיות שאירעו במחצית השנייה של המאה ה-17 במולדובה. מקום מיוחד תופס בכרוניקה שלטונו של דימיטריה קנטמיר, קרב פולטבה ושלטונו השני של ניקולאיה מברוקורדט (1711-1709), עדויות ראייה על הגעתו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה לבנדרי ועל מסעו הצבאי של הצאר פטר הגדול על נהר הפרוט וכיבוש המבצר הטורקי שבבראילה.
הוא תרגם מלטינית את הספר הפילוסופי-אלגורי "שעון השליטים" מאת אנטוניו דה גווארה, הכרוניקן של קרל החמישי - Ceasornicul domnilor
ספרים
Letopiseţul Ţării Moldovei de la zidirea lumii până la 1601 (68 כתבי יד) de unde este părăsit de Miron Costin Logofătul, de pre izvoadele lui Vasile Damian ce au fost Treti-Logofăt, a lui Tudosie Dubău Logofătul şi altora (כרוניקת ארץ מולדובה אחרי שטפאן בנו של וסילה וודה, מן המקום שהופסק על ידי מירון קוסטין הלוגופט, לפי מקורות של וסילה דמיאן שהיה טרטי-לוגופט, טודוסיה דובאו הלוגופט ואחרים) (עותק אחד נמצא בספרייה הממלכתית ביאשי ועותק אחר בספריית הסמינר לכמרים; קטעים פורסמו על ידי משה גסטר באוסף ספרות עממית.(1883)
רנדל
רנדל או האי רנדל (באנגלית: Randall's Island) הוא אי הממוקם בין נהר הארלם לאיסט ריבר שבעיר ניו יורק. האי נמצא בין האי מנהטן לרובע קווינס ומופרד מקווינס בתעלה המזרחית של איסט ריבר, ומרובע הברונקס במיצר ברונקס.
הנהר שבין האי רנדל לאי וורד מולא אדמה וכיום שני האיים הם שטח יבשה אחד המהווה חלק מרובע מנהטן.
באי נמצא מרכזו של גשר רוברט פ. קנדי המחבר את הרבעים מנהטן, קווינס והברונקס, וכן עוברת מעל האי מסילת רכבת המחוברת לגשר הל גייט.
באי נמצאת האקדמיה של מחלקת כיבוי האש של העיר ניו יורק. רוב שטח האי הוא פארק ציבורי שלאחרונה פותח כאזור פעילות ספורט, הכולל מגרשי מיני גולף, טניס, כדורסל, כדורגל ולקרוס. לאחרונה נבנה באי אצטדיון הספורט איקהאן שהחליף את אצטדיון דאונינג שקדם לו.
צ'ודץ
צ'ודץ (בפולנית: Czudec) הוא כפר במחוז סטז'יז'וב שבפרובינציית פודקרפאטי בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
צ'ודץ נזכר לראשונה בשנת 1185, ובשנת 1427 הוענקו לו זכויות עיר, תוך שנתקיימו בו ירידים שבועיים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1935, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.
יהודי צ'ודץ
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-380 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית.
לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-12 בספטמבר 1939, מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.
בסוף 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, וביוני 1942 גורשו כולם לגטו ז'שוב, וממנו למחנות ההשמדה, תוך רצח מספר חולים ונכים בשעת האקציה.
משפט ליוביל (קירוב דיופנטי)
באנליזה דיופנטית, משפט ליוביל קובע שאם מספר אלגברי אי-רציונלי הוא שורש של פולינום ממעלה n מעל השלמים, אז לא ניתן לקרב אותו דיופנטית קירוב מסדר העולה על n. מכאן שמספרים לא רציונליים הניתנים לקירוב מכל סדר הם טרנסצנדנטיים. ליוביל בנה מספרים כאלה, הנקראים מספרי ליוביל, ובכך הוכיח בפעם הראשונה שקיימים מספרים טרנסצנדנטיים.
את המשפט הוכיח ז'וזף ליוביל בשנת 1844.
הגדרות
מספר טרנסצנדנטי הוא מספר שאינו אלגברי, כלומר אינו שורש של אף פולינום במקדמים מספרים שלמים (ולכן גם אינו שורש לאף פולינום במקדמים רציונליים).
מספר ליוביל הוא מספר ממשי \ x כזה שלכל n קיימים p ו-q>1 שלמים כך ש-.
דוגמה למספר שכזה תנתן בהמשך. קל לראות שכל מספר ליוביל הוא אי-רציונלי: נניח בשלילה כי מספר ליוביל רציונלי. נבחר n גדול מספיק, כך ש-\ 2^{n-1}>b, ואז לכל מתקיים  משום ש-\ q\ge 2, בסתירה להגדרה.
הוכחת המשפט
משפט: לכל \ \alpha אי-רציונלי שהוא שורש של פולינום \ f ממעלה \ n, קיים \ A חיובי כך שלכל \ p ו-q>0 שלמים,.
הוכחה: אפשר להניח ש-f ספרבילי. נגדיר בקטע  (המקסימום קיים לפי משפט ויירשטראס השני). נסמן ב- את השורשים הממשיים השונים של \ f השונים מ-\ \alpha. נבחר \ A המקיים: נניח בשלילה כי קיים \ p/q הסותר את המשפט. מתקיים: לכן נמצא בקטע  (ההפרש בינו לבין \ \alpha קטן מ-1) והוא אינו שורש של \ f ואין אף שורש כזה בינו לבין \ \alpha (ההפרש בינו לבין \ \alpha קטן מההפרש של \ \alpha מכל שורש והוא לא שווה ל-\ \alpha כי \ \alpha אי-רציונלי).
לפי משפט הערך הממוצע של לגראנז' קיים \ x_0 בין \frac{p}{q} ל-\ \alpha כך שמתקיים:
מכיוון ש-\ \alpha שורש ושני האגפים שונים מאפס:
נרשום את \ f במפורש כפולינום במקדמים שלמים:. נוכל להעריך: האי-שוויון נובע מכך ש-\frac{p}{q} אינו שורש ולכן המונה הוא מספר שלם גדול מאפס.
נציב זאת בשוויון הקודם שקיבלנו: האי-שוויונות נובעים מהגדרת \ M ו-\ A. הגענו לסתירה ולכן ההנחה שגויה והמשפט הוכח.
מסקנה: כל מספר ליוביל הוא טרנסצנדנטי.
הוכחה: נניח בשלילה שמספר ליוביל \ x הוא אלגברי, ממעלה n. הוכחנו שהוא אינו רציונלי, ולכן, לפי המשפט, קיימים \ A, n כך שלכל \frac{p}{q} מתקיים. נבחר \ m כך ש-. לפי הגדרת מספר ליוביל קיים \ p/q כך שמתקיים, וזו סתירה למשפט.
מספרי ליוביל
המשפט מראה שכל מספר ליוביל הוא טרנסצנדנטי. כדי להראות כי קיימים מספרים טרנסצנדנטיים מספיק לתת דוגמה למספר ליוביל. הדוגמה המוכרת ביותר היא קבוע ליוביל שניתנה על ידי ליוביל ב-1851: הספרה 1 מופיעה בפיתוח העשרוני של המספר במקום ה-\ j! לאחר הנקודה העשרונית לכל j טבעי (ראו עצרת) ובכל מקום אחר מופיעה הספרה 0.
נגדיר סדרות:
לכל n טבעי מתקיים:
מכאן שקבוע ליוביל הוא מספר ליוביל, וזו הדוגמה הראשונה הידועה למספר טרנסצנדנטי.
במקום כל ספרה 1 בפיתוח העשרוני של קבוע ליוביל ניתן לשים כל ספרה אחרת שאינה 0 והמספר יוותר מספר ליוביל. מכיוון שיש אינסוף מופעים של 1 בפיתוח, ניתן להחליפם בכל סדרת ספרות שונות מאפס, ולכן יש אינסוף מספרי ליוביל ועוצמת הקבוצה של מספרי ליוביל היא עוצמת הרצף. עם זאת קיימים מספרים טרנסצנדנטיים שאינם מספרי ליוביל. למעשה, אוסף מספרי ליוביל הוא קבוצה ממידה אפס, בעוד קנטור הוכיח כי כמעט כל המספרים הם טרנסצנדנטיים. לכן כמעט כל המספרים הטרנסצנדנטיים אינם מספרי ליוביל.
הכללות
ב-1955 שיפר K.F. Roth תוצאות קודמות של Thue, Siegel ו-Dyson, והראה שמספר אלגברי אינו ניתן לקירוב דיופנטי מסדר גבוה מ-2. זהו שיפור משמעותי לחסם שנותן משפט ליוביל (שהוא מעלת הפולינום המינימלי של המספר). בעזרת תוצאה זו ניתן להוכיח את הטרנסצנדנטיות של קבוצה רחבה בהרבה של מספרים שאינם בהכרח מספרי ליוביל.
סופיה שרלוטה מברנדנבורג-ביירוית
סופיה שרלוטה מברנדנבורג-ביירוית (27 ביולי 1713 – 2 במרץ 1747), הייתה בתו של גאורג פרידריך קרל, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית ואשתו של ארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ביוגרפיה
סופיה שרלוטה נולדה ב-27 ביולי 1713 בוופרלינגן שהשתייכה למרקיזות ברנדנבורג-ביירוית, לגאורג פרידריך קרל, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית ולדורותיאה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, בתם של פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולואיזה שרלוטה, דוכסית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג. בשנת 1716 הורשעה אמה בניאוף ונכלאה, ומאז סופיה שרלוטה לא פגשה אותה שוב.
ב-7 באפריל 1734 התחתנה סופיה שרלוטה עם ארנסט אוגוסט, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו היו לה 4 ילדים. בשנת 1748 מת חמיה יוהאן ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-ויימאר, ובעלה ארנסט אוגוסט עלה לשלטון במקומו. אולם בפועל שלט דודו וילהלם ארנסט, דוכס סקסוניה-ויימאר, ורק לאחר מותו בשנת 1728 תפס ארנסט אוגוסט את השלטון. בשנת 1741 מת וילהלם היינריך, דוכס סקסוניה-אייזנך ללא ילדים, ומשום כך ירש אותו ארנסט אוגוסט שהיה קרובו. ארנסט אוגוסט ומשפחתו עברו להתגורר באייזנך, מכיוון שהיה סמוך לה יער שהתאים מאוד לצורך ציד, והשאירו את בנם ארנסט אוגוסט תחת חסותו של ההוף-מרשל בויימאר. ב-2 במרץ 1747 מתה סופיה שרלוטה באילמנאו, והיא בת 34 שנים בלבד.
משפחתה
ב-7 באפריל 1734 התחתנה סופיה שרלוטה עם ארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו היו לה 4 ילדים:
השערת אוילר
בתורת המספרים, המונח השערת אוילר מתייחס להכללה שהציע לאונרד אוילר עבור המשפט האחרון של פרמה. פרמה טען שאם \ 2<n, אז סכומן של שתי חזקות n-יות (של מספרים שלמים שאינם אפס) לעולם אינו יכול להיות חזקה n-ית. על כך כתב אוילר:
אוילר ידע, מן הסתם, שפרנסואה וייט מצא ב-1591 אינסוף פתרונות למשוואה. עם זאת, להשערה לא ניתנה כל ראיה, והיא נותרה לא מוכרעת, עד שנת 1966. בשנת 1911 מצא R. Norrie את הדוגמה שאוילר חיפש, ובה ארבע חזקות רביעיות המצטרפות לחזקה רביעית:. רק ב-1966 נמצאה, בעזרת מחשב, דוגמה נגדית להשערה, בארבע חזקות חמישיות:.
ב-1988 הראה נועם אלקיס (בעקבות עבודה של Demjanenko מ-1973), איך אפשר לבצע פרמטריזציה של המשוואה  כמשפחה של עקומים אליפטיים, והראה שמשפחה זו ישנם אינסוף עקומים בעלי דרגה חיובית; את הנקודות הרציונליות על עקום כזה אפשר לתרגם לפתרון בשלמים של המשוואה. ניתוח זה אפשר לאלקיס למצוא את השוויון. חיפוש ממוחשב שאלקיס הנחה גילה באותו זמן גם את הפתרון הקטן ביותר:.
כהכללה נוספת של השערת אוילר, הוצע שלמשוואה אין פתרון כאשר \ m+n\leq k.
דקדוק
דִּקְדּוּק הוא אוסף הכללים המנחה את הדיבור והכתיבה בשפה מסוימת, טבעית או מלאכותית.
התחומים בדקדוק
לגבי שפות טבעיות, מקובל לחלק את הדקדוק למספר תחומים: תחביר, מורפולוגיה, פונולוגיה וסמנטיקה. בשפות מלאכותיות כגון שפות לוגיות, שפות מחשב וכדומה, התחביר הוא עיקר הדקדוק, ואילו תחום הפונולוגיה כמעט שאינו קיים.
בין התחומים השונים בדקדוק קיימת חפיפה רבה, ולפיכך חקר הדקדוק כולל תחומי ביניים רבים. בלשנים רבים עוסקים בקשר שבין המורפולוגיה לתחביר ובקשר שבין פונולוגיה למורפולוגיה ("מורפולוגיה פרוזודית"). גם הקשר בין סמנטיקה לתחביר נחקר רבות.
תחום מיוחד בדקדוק נוגע לשיטת הכתיבה. תחום זה נוגע רק לשפות שיש להן שיטת כתיב, והוא עוסק באופן האיות של מילים כתובות ובכללי הפיסוק. התחום יכול לעסוק גם בסימנים דיאקריטיים אופציונליים או אופציונליים למחצה, כגון סימני התנועות (ניקוד) בשפות עברית וערבית. לפעמים עוסק תחום זה גם בשיטות של תעתיק משיטת כתב אחת לשיטת כתב אחרת (למשל תעתיק שמות עבריים לאותיות לטיניות, או תעתיק מילים משפות סלאביות מכתב קירילי לכתב לטיני).
הבלשנות המסורתית
הבלשנות המסורתית, עד המאה ה-19, עסקה בעיקר בזיהוי כללי הדקדוק של שפות עתיקות, בפרט שפות שנחשבו קדושות או בעלות מעמד מיוחד. הדקדוק של השפות לטינית, יוונית, ערבית, עברית וארמית נחקר בידי בלשנים נוצרים, מוסלמים ויהודים, בעיקר כדי לשמר את כתבי הקודש של דתות אלה, וכדי לפתח שיטות הוראה לשם לימוד השפות (גם במקרה של יוונית וערבית – הניבים שבהם נכתבו היצירות הקלאסיות כבר לא היו מדוברים בימי הביניים).
הדקדוק הנורמטיבי
מתוך חקר השפות ה"קלאסיות" נקבעו כללי דקדוק נורמטיבי לשפות המדוברות. באירופה, למשל, השתדלו הכותבים באנגלית, בצרפתית, בגרמנית ובאיטלקית להתאים את הדקדוק של השפות המדוברות לדקדוק של הלטינית הקלאסית, בפרט בכתיבה. עם תחיית השפה העברית במאה ה-19 נעשה מאמץ רב להתאים את העברית החדשה לכללי הדקדוק של העברית המקראית (או כללי הדקדוק המשלבים בין העברית המקראית, העברית המשנאית וכו), אולם בהצלחה מוגבלת. דוגמה לכלל דקדוקי מתחום הפונולוגיה הוא אופן הגיית עיצורי בגדכפ"ת – עד היום נעשה מאמץ לשכנע דוברי עברית ישראלית לדבר על-פי הכללים העולים מן הניקוד הטברני של התנ"ך, אם כי אופן הגיית העיצורים בפועל בדרך כלל אינו עולה בקנה אחד עם הכלל הנורמטיבי.
בלשנות מודרנית
מאמצע המאה ה-19 התפתחה גישה בבלשנות הרואה בדקדוק תכונה הגלומה בשפה. לפי גישה זו, הבלשן אמור לבודד את כללי הדקדוק מתוך חקר השפה המדוברת, ואין הוא אמור לשפוט האם מבע מסוים בשפה הוא תקין או פסול. גישה זו מכונה לעיתים קרובות דקדוק תיאורי (דסקרפטיבי). בגישה הזאת יש שני תחומים עיקריים: מחקר סינכרוני – מחקר כללי הדקדוק של השפה בזמן נתון; מחקר דיאכרוני – מחקר האופן שבו כללי הדקדוק משתנים לאורך הזמן, בחלוף הדורות.