cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הארמייה השמינית (ורמאכט)
הארמייה השמינית (בגרמנית: 8. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
ב-20 באוקטובר 1939 שונה שמה של הארמייה לארמייה השנייה.
הקמה שנייה
ב-15 באוגוסט 1943 מונה אוטו והלר למפקד פלגת הארמייה קמפף, וב-22 באוגוסט שונה שמה לארמייה השמינית.
הארמייה לחמה במהלך קרבות הנסיגה מדרום אוקראינה לרומניה במהלך 1943–1944. באוקטובר 1944 השמידו כוחותיה 3 קורפוסים סובייטיים בקרב דברצן, ועל כך קיבל והלר ב-28 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, אולם היטלר סירב להעלותו לדרגת גנרל אוברסט, משום שלא אהד את המפלגה הנאצית. ב-28 בדצמבר 1944 הוחלף והלר בהנס קרייזינג. הארמייה לקחה חלק במהלך הקרבות בהונגריה, ולאחר מכן במהלך הקרבות בצ'כוסלובקיה ובפראג. ב-8 במאי 1945 נכנע קרייזינג בראש כוחות הארמייה לכוחות בעלות הברית, ונלקח בשבי האמריקני.
מקומות מרכזיים
תאוריית המקומות המרכזיים (באנגלית: Central place theory) היא תאוריה גאוגרפית המבקשת להסביר את מספרם, גודלם ומיקומם של יישובים שונים במערכת אחת.
בניית התאוריה
כדי להסביר את תפוצת היישובים באזור המחקר, את גודלם ואת הקשרים הקיימים ביניהם (מסחר ושירותים) בנה קריסטלר מודל תאורטי של מרחב דמיוני, ורצה לבדוק איך במרחב תאורטי זה ממוקמים היישובים ואיך הדבר משפיע על גודלם ועל הקשרים ביניהם. כדי ליצור מרחב תאורטי, הוא יצר שורה ארוכה של הנחות ייסוד, שברור שכל אחת מהן מרחיקה את המודל מהמציאות הגאוגרפית-כלכלית-יישובים הקיימת במציאות.
הנחות התאורטיות
1. הנוף הפיזי הוא שטוח לכל הכיוונים, אחיד וחסר גבולות.
2. המשאבים (אוצרות טבע, טיב קרקע) מבוזרים באופן שווה
3. קיים מנגנון של עליית מחיר התחבורה ככל שמתרחקים ממקום מרכזי
4. קיימת כלכלת תחרות חופשית וכולם רוצים למקסם את הרווחים שלהם
6. לכל הצרכנים יש כוח קנייה דומה לביקוש לסחורות ולשירותים
10. יש רק סוג אחד של תחבורה שתשרת באותה מידה לכל הכיוונים
11. עלות ההובלה/נסיעה היא ביחס ישר למרחק.
כדי להבין מה יתרחש במרחב הנחקר, קריסטלר ניסח בתאוריה שלו שני מושגי ייסוד,
וטען שכל מוצר או שירות ניתן להגדיר על פי שני מושגים אלה:
סף כניסה - הגודל המינימלי של אוכלוסייה (או הכנסה) הדרושים כדי להביא למכירת מוצר או שירות מסוים. כך לדוגמה חנות מכולת, גן ילדים הם מוצרים עם סף כניסה נמוך, והם ימצאו בכל יישוב. בתי משפט, חנויות בגדים יוקרתיות - הם מוצרים בסף כניסה גבוה יותר, ולא יהיו בכל יישוב.
טווח מוצר - המרחק המרבי שהצרכנים מוכנים לנסוע כדי לרכוש מוצרים. כך לדוגמה לקנות בקבוק חלב או כמה עגבניות, אנשים לא יהיו מוכנים לנסוע עשרות קילומטרים. אבל לטיפול רפואי מיוחד, אנשים יהיו מוכנים לנסוע לפעמים אלפי קילומטר.
קריסטלר טען, כי כתוצאה מהעדפות הצרכנים והצרכים שלהם, בהנחות המחקר של המרחב הדמיוני, תיווצר מערכת יישובים של ״מקומות מרכזיים״, המסודרת במדרג (היררכיה) ושיהיו בה מספר חוקים:
א. קיים קשר בין גודל היישוב ובין סוגי השירותים שיש בו וייספק אותם לסביבתו: כל יישוב בהתאם למספר תושביו, נותן את השירותים המצויים בתוכו. התושבים משלימים את השירותים החסרים ביישובם על ידי נסיעה למקום מרכזי - גדול יותר לקבלם.
ב. קיים קשר בין מספר היישובים באותו דרג, ובין מספר היישובים. ככל שהיישוב קטן יותר, יהיו במרחב יישובים רבים הדומים לו. ישנו מספר גדול של עיירות, מספר יותר קטן של ערים בינוניות ומספר מועט של ערים גדולות מאוד.
ג. קיים קשר בין מרחקי היישובים מאותו סדר גודל של אוכלוסייה. הכפרים הקטנים יהיו קרובים אחד לשני, כמה קילומטרים, לעומתם הערים הבינוניות תהיינה רחוקות זו מזו כמה עשרות קילומטרים, וערים גדולות תהיינה רחוקות אפילו מאות קילומטרים זו מזו.ד. ככל שהיישוב יהיה גבוה יותר במידרג ויגדל ״טווח המוצרים״ שיתמקמו בו וכך תגדל כמות התפקודים של המקום המרכזי הזה. ערים בינוניות וגדולות נותנות מבחר גדול יותר של שירותים בעלי ״סף כניסה״ גבוה מעיירות או יישובים כפריים.
אם מתקימים התנאים האלה, התאוריה חזתה כי היישובים יסתדרו במרחב בצורת סריג של משושים: במרכז המשושה יהיה מקום מרכזי וסביבו - בקצות המשושים - יתמקמו יישובים שיקבלו ממנו את השירותים. מעל הסריג בדרג הנמוך ביותר, ייווצרו סריגים של משושים גדולים יותר - שהם מייצגים מקום מרכזי גדול יותר המספק שירותים לכמה ״משושים״ הנמוכים ממנו בדרג.
המשושים נוטים להיווצר על פי התאוריה, כי זוהי החלוקה היעילה ביותר של המרחב, שבו אין שטח שאינו מקבל שירות, ומאידך אין חפיפה ובזבוז משאבים אילו השטח היה מאורגן בצורת מעגלים של טווחי מוצר החוצים אחד את השני.
התאוריה יצרה גם מערכת חישובים שניסתה לנבא את גודלי הערים, צפיפות וסוג התחבורה, המרחקים בין היישובים במדרג ואת סוגי המוצרים והשירותים שיש לפתח בכל דרג. כן ניסתה התאוריה לחשב את הארגון המרחבי של שירותים ממשלתיים, כדי שהאזור כולו יתפקד נכון ביעילות הכלכלית הגבוהה ביותר.
את עבודתו וולטר קריסטלר הגיש כדוקטורט בגרמניה בשנת 1933, שעה שהנאצים עלו לשלטון. העבודה לא משכה את תשומת לב העולם המדעי. אבל לקראת סוף שנות השלושים, הבינו הנאצים את חשיבות העבודה בתכנון מחדש של האזורים שהם התכוונו לכבוש באירופה. קריסטלר, שהיה כבר מבוגר להיות חייל, גויס ליחידת התכנון של הס.ס ושם בשנים 1940–1944 הוא תכנן על פי המודל את האזורים שנכבשו בפולין, צ'כיה ואפילו חלקים מברה״מ ומהולנד. למעשה היה זה הניסיון הראשון ליישם את התאוריה שלו בתוך העולם האמיתי.
בתום מלחמת העולם השנייה תויג וולטר קריסטלר כתומך במשטר הנאצי ובפעולותיו.
הערכת התאוריה
תוקף תאוריית ״המקומות המרכזיים״ בעייתי מאחר שהוא יצר מציאות תאורטית שרחוקה מאוד מהמציאות ההיסטורית והגאוגרפית. המציאות עשויה להשתנות בנוכחות גורמים מקומיים, כאקלים, טופוגרפיה, היסטוריה של התפתחות היישובים, שיפורים טכנולוגיים והעדפה אישית של צרכנים וספקים. עם זאת, עדיין ניתן להבחין בקיום יסודות מסוימים מתוך התאוריה כמו מידרג עירוני, סוגי השירותים השונים ומיקומם ועוד.
במהלך שנות החמישים עד השבעים, התאוריה נפוצה מאוד בקרב הגאוגרפים, בעקבות ״המהפכה הכמותית״, מה שהביא לבדיקת התאוריה בעשרות ומאות מקומות בעולם. ביניהם בלט החוקר בריאן ברי מאוניברסיטת שיקגו, באותם הימים. כך הבחינו כי ישנם גורמים נוספים שמשנים את התאוריה כגון - המצב הכלכלי של הצרכנים באזור. צרכנים בעלי מעמד כלכלי גבוה נוטים להיות ניידים יותר ולכן עוקפים מרכזים במדרג נמוך יותר וקרוב יותר. כך לדוגמה, ישנם אנשים המרבים לנסוע או לטוס ויקנו מוצרים במקומות רחוקים ולא קרוב לביתם.
המחקרים האמפיריים הראו גורמים נוספים המעצבים את היקף אזורי השוק:
שימושי קרקע שונים - אזורי תעשייה יכולים לספק רק מעט אוכלוסייה בהשוואה לאזורי מגורים.
תחרות חופשית - יכולה להגביל את היקף אזורי השוק לכל הכיוונים, כאשר הספקים אינם שווים בכוחם וביכולתם למשוך אליהם קונים.
בעזרתם של פרסום, יוקרה, טיב המוצר, פרסומות ועוד.
תיאורית המקומות המרכזיים ספגה ביקורת על היותה סטטית. היא אינה כוללת את מימד הזמן בהתפתחות המקומות המרכזיים. יתר על כן, התאוריה נשמרת היטב כשמדובר באזורים חקלאיים, אך לא באזורי תעשייה או באזורים פוסט-תעשייתיים בשל אופיים המגוון של השירותים השונים או התפוצה המגוונת של המשאבים הטבעיים.
גם משתנה המרחקים בין היישובים שקבע קריסטלר, כתוצר של אזורי המסחר ספג ביקורת שהשווה למציאות. כך לדוגמה הראו כי בקליפורניה וברוב ארצות הברית, ערים רבות נוסדו על יד מסילת הברזל בזמן הנחת המסילה. עיירות שהוקמו על יד מסילת הברזל היו במרחק של 12 קילומטרים זו מזו, בהתאם למחנות העבודה של צוותי הקמת המסילות באמצע המאה ה-19. עיירות גדולות יותר היו במרחק של 100 קילומטר אחת מהשנייה, זהו והמרחק שאליו היה יכול להגיע מנוע הקיטור בטרם נזקק למים נוספים. ערים ותיקות יותר שנוסדו על ידי הספרדים, ונעזרו בתעבורה בסוסים ועגלות מוקמו במרחקים קצרים יותר.
יישום התאוריה
במקומות שונים בעולם, כולל ישראל ובריטניה, כשתוכננו ערים חדשות, כמו ערי הפיתוח, לקחו בחשבון שיקולים של מדרג בין מרכזי קניות ושירותים. גם בתוך עיר חדשה עצמה המתכננים עיצבו מדרג של שירותים ועסקים בין השכונות השונות.
יישומה של התאוריה נבדק בצורה מעמיקה בעזרת ניתוח מיקום שירותי הבריאות בקליפורניה. לדברי מרגוט סמית שחקרה אותם, וולטר קריסטלר טעה בפיתוח של תאוריית המקומות המרכזיים. משום שהשתמש רק בנתונים של גודל האוכלוסייה ומספר הטלפונים לצורך קביעת החשיבות של העיר. סמית הכירה בכך שאף על פי שגודל האוכלוסייה חשוב לתחום שמשרתת העיר אבל מספר השירותים המוצעים שם חשוב יותר כמדד לחשיבותה של העיר במשיכת הצרכנים. סמית השתמשה בקריטריון אחר לחלוטין לשם קביעת חשיבות העיר - טיב וסוג הטיפול הרפואי. הרעיון נבדק בקליפורניה, כאשר נספרו מספר הרופאים המומחים כדי לקבוע את החשיבות של העיר בטיפול רפואי.
בטיפול רפואי המתוארים על ידי סמית', ישנו מדרג של שירותים. טיפול ראשוני (כרופא משפחה) נפוץ בכל רחבי האזור. הערים בגודל בינוני מציעות טיפול בדרג גבוה שני (רופאי ילדים, רופאי נשים, אורתופדים) ואילו במטרופולינים יתמקמו טיפולים רפואיים בסדר גודל גבוה מאוד - התמחויות רבות וטיפולים מגוונים. ההכנסה של תושבי העיר, גודל האוכלוסייה בה, הרכב הדמוגרפי של האוכלוסייה, המרחק למרכז השירות הבא, כל אלה השפיעו על מספר המומחים וסוגם הממוקמים במרכז אוכלוסייה.
המומחים עצמם מתפרשים בהתאם לשיקולים נוספים ולא רק גודל האוכלוסייה: מנתחים אורתופדיים נמצאים באזורי סקי, רופאים מיילדים בפרוורים העירוניים. התמחויות רפואיות כגון ניתוחים פלסטיים, פסיכיאטריה נוטים יותר להימצא באזורים בעלי הכנסה גבוהה. ניתן היה להעריך את גודל האוכלוסייה (סף הכניסה ) הדרוש כדי לתמוך במומחיות, וכן לקשר בין התמחויות הדרושות לשיתוף פעולה ולאיתור זה ליד זה, כגון המטולוגיה, אונקולוגיה ופתולוגיה.
לתוך הנוסחה הזאת של מיקום שירותי רפואה ומגוונם, צריך להכניס גם שיקולי סובסידיות ממשלתיות או תמיכות אחרות, שיכולות לשנות את מיקומם של רופאים בלי קשר לגודל האוכלוסייה שהם משרתים.
התנועה הציונית בתקופת היישוב, לא שקלה שיקולי התיישבות על פי תאוריות קלאסיות של מיקום כמו זו של קריסטלר. כי צרכיה ואילוציה נבעו משיקולים פוליטיים, ביטחוניים, היצע הקרקעות ועוד. לצד גושי ההתיישבות הכפרית האלה, הוקמו פעמים רבות גם מושבות חצי עירוניות, שהיוו מרכזיים לדרג הנמוך של יישובים הכפריים - כעפולה, נהריה, נתניה ועוד.
רעיון של תכנון אזורי ומקומות מרכזיים, הדומה מאוד לרעיונות התאוריה של קריסטלר, כבר הועלו בספרו של האדריכל יוסף טישלר בשנת 1920. אבל נותרו על הנייר בלבד.
בשנות השלושים, פורום של אדריכלים יהודים בתל אביב, הוציא קול קורא שבו הוא מבקש מהמוסדות המיישבים, להכין תוכניות התיישבות מפורטות, אך קריאתם באה לידי ביטוי רק לאחר קום המדינה. במקביל מאז שהושלט בארץ המנדט הבריטי בסיום מלחמת העולם הראשונה, ניגשו הבריטים להכין תוכניות מתאר אזוריות, להסדיר את כל תחומי התכנון: הם הגדירו ייעודי קרקעות, אזורים חקלאיים ומיקום יישובים, שמורות טבע ואזורי חופים. הם סימנו במפות התכנון האזוריות שטחי יערות, שימושים צבאיים ואזורים אסורים לבנייה או התיישבות. בתוכניותיהם הוגדרו גם דרכים ויישובים במידרגים המיוחדים להם. התוכניות הבריטיות האלה יכולות להיחשב כתוכניות הראשונות שבהם נעשה ניסיון מרכזי לעצב את דמות הארץ ממבט על-מקומי. הקמת מדינת ישראל, הביאה לצורך לתכנן אזורי התיישבות חדשים עבור מאות אלפי העולים, וכן לענות על הצרכים הביטחוניים וצרכי פיזור האוכלוסייה היהודית בארץ. כך נולדו חבלי התיישבות שהמפורסם שבהם הוא חבל לכיש, שבו יושמו עקרונות תכנוניים שמזכירים בצורה מסוימת את יישום תאוריית המקומות המרכזיים.
בחבל לכיש, המשתרע מרצועת עזה ועד הגבול הקו הירוק באזור חברון, הוקמו בשנות החמישים 20 יישובים כפריים מצורות התיישבות שונות - קיבוצים, מושבים ומושבים שיתופיים. הוקמה עיר מרכזית שתתן שירותים - קריית גת. והוקמו שני מרכזי שירות נוספים ליישובים החקלאיים. דרומה יותר הוקמו חבלי ההתיישבות של הנגב המערבי עם קיבוציהם, מושביהם ועריהם: שדרות, נתיבות ובאר שבע כעיר מחוזית. כך היה גם התכנון באזור תענ״ך בשולי עמק יזרעאל ובעוד מקומות בארץ.
במבט שטחי וראשוני, אפשר לומר כי תאוריית המקומות המרכזיים יושמה בחלקה בישראל, על מעלותיה וחסרונותיה. כבר פרופ' יהושע כהן, עמד על הבעייתיות של התאוריה הזאת בבחינת קשרי המסחר בין היישובים הכפריים והעירוניים, ועל תפקודה הלקוי של המערכת היישובית - תפקוד שהביא לקפאון ולחולשת הערים. בין השאר בגלל המערכת הישראלית של קשרים סקטוריאליים (מושבים לעומת קיבוצים, תנועות התיישבות שונות) בין היישובים, ששונה לגמרי מהמערכת התאורטית שבה המרחק בין היישובים קבע את הקשרים והמדרג.
לאחרונה ביקרה ד״ר סמדר שרון, את כל רעיון ההתיישבות החבלית, ובגישה ביקורתית ביותר ניתחה את ההתיישבות וראתה בחבל לכיש: ״תהליך יישוב של המהגרים כחלק מההנדסה הדמוגרפית במרחב הקולוניאלי ושל פרויקט התִרבות הציונית.״ היא לא ראתה בחבל לכיש, את המשמעות של יישוב הארץ וקליטת העלייה כפי שראו זאת הדור שיסד את התכנון האזורי הנ״ל, אלא רואה בו השתקפות של יחסי כוח בין השלטון החזק ובין חולשתם של העולים-המהגרים שהגיעו לארץ חסרי כל.״
ניתוח משמעויות כאלה, הוא מחוץ למסגרת המחשבה הביקורתית של מודל המקומות המרכזיים ומידה היכולת ליישם אותו בתהליכי תכנון אזוריים.
.
אורי בר-יוסף
אורי בר-יוסף (נולד ב-18 ביולי 1949) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה ליחסים בינלאומיים בבית ספר למדע המדינה באוניברסיטת חיפה. תחומי התמחותו הם ביטחון לאומי, מודיעין והסכסוך הישראלי-ערבי. הוא יושב ראש וועדת תיעוד ומחקר בעמותת המרכז למלחמת יום הכיפורים ועורך כתב העת חברה, צבא וביטחון לאומי של אגודת חוקרי חברה-צבא בישראל והוצאת "מערכות".
ביוגרפיה
ידוע בעיקר בשל מחקריו על מחדל מלחמת יום הכיפורים. ספרו "הצופה שנרדם" (2001) הוא המחקר האקדמי המפורט הראשון שנכתב על המחדל המודיעיני. ב-2003, במלאת 30 שנה למלחמה, הופקה הדרמה הטלוויזיונית "שתיקת הצופרים", שהסתמכה על ספר זה.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו "המלאך" על אשרף מרואן, חתנו של הנשיא נאצר, אשר התרעתו ערב מלחמת יום כיפור כי תפרוץ מחר חזקה את המידע שהיה בידי ישראל. כשנה לאחר מכן יצאה מהדורה שנייה עם גילויים נוספים, ובו הראה לראשונה שאשרף מרואן המשיך לשרת את המודיעין הישראלי עד 1998. במסגרת עבודתו על פרשת יום הכיפורים, ובמיוחד על סיפורו של מרואן, גילה בר-יוסף כי מי שהדליף את זהותו של "המלאך" לעיתונים וסופרים זרים היה אלי זעירא, ראש אמ"ן בזמן המלחמה. המסמך שכתב על כך שימש בסיס לתלונה שהגישו אלוף-משנה יוסי לנגוצקי ותת-אלוף עמוס גלבוע, ואשר אליהם הצטרף גם ראש המוסד ב-1973 אלוף צבי זמיר, על כך שזהותו של המרגל הטוב ביותר שעבד אי פעם למען מדינת ישראל והציל אותה ב-1973, הודלפה על ידי אלי זעירא לאנשים בלתי מוסמכים. ביוני 2007 פסק המשנה לנשיא ביה"מ העליון (בדימוס) השופט תיאודור אור, בבוררות שערך בין זעירא לזמיר, כי זעירא אכן הדליף את שמו של מרואן לפחות לשלושה עיתונאים. כשבועיים וחצי לאחר פרסום פסק הבוררות של אור, מצא אשרף מרואן את מותו בנפילה מהמרפסת בקומה החמישית של דירתו בלונדון.
הספר "המלאך" (The Angel) יצא באנגלית בהוצאת הארפר קולינס בשנת 2016. בשנת 2017 הוא קיבל את פרס ה-National Jewish Book Award כספר הטוב ביותר בתחום ההיסטוריה ובמקביל נבחר על ידי אגודת קציני המודיעין האמריקאים בגמלאות (AFIO) כספר המודיעין הטוב ביותר. סרט שהפיקה חברת נטפליקס על בסיס הספר יצא למסכים בספטמבר 2018. בשנת 2018 הוציא גרסה מעודכנת לספר עם גילויים חדשים.
בשנת 2017 פרסם בר-יוסף יחד עם Rose McDermott את הספר Intelligence Success and Failure: The Human Factor. הספר שיצא בהוצאת אוקספורד עורך השוואה, ראשונה מסוגה, בין הצלחות וכישלונות להתמודד עם מתקפת פתע אסטרטגית ומסביר באמצעות ניתוח אישיות של שחקנים מרכזיים בתהליך ההתרעה-תגובה מדוע מדינות מופתעות מהמתקפה כאשר זו פורצת, למרות שעומד לרשותן מידע התרעתי מצוין. ב-2019 הוציא בר-יוסף ספר בעברית על מתקפת פתע שמציב את הנושא בהקשר היסטורי ותאורטי רחב יותר.
באוגוסט 2021 יצא לאור ספרו של בר-יוסף "מלחמה משלו: חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים". הספר, שיוצא לאור בהוצאת "דביר" מסתמך על חומרים רבים בהם לא נעשה שימוש עד היום ומסביר מדוע, למרות עליונות הברורה על חילות האוויר הערביים ולמרות שהיה מצויד היטב למשימה זו, חיל האוויר כשל לאורך רוב המלחמה במתן סיוע לכוחות היבשה.
בר יוסף חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל. יצא נגד מדיניותו של בנימין נתניהו בסוגיית תוכנית הגרעין האיראנית. הוא חתום על עצומת תמיכה בארגון "שוברים שתיקה", ועל עצומת תמיכה במרצים וסטודנטים המסרבים לשרת בצה"ל. בר יוסף זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה לשנת 2019 מטעם אוניברסיטת אריאל על ספרו "מתקפת פתע". חבר בעמותת המרכז למלחמת יום הכיפורים.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
ניקולאיה קאז'אל
ניקולאיֶה קאז'אל (ברומנית: Nicolae Cajal; 1 באוקטובר 1919 – 8 באפריל 2004) היה רופא וירולוג ומנהיג קהילתי יהודי רומני. קאז'אל כיהן בסנאט הרומני בין השנים 1992 – 1994, והיה ראש הקתדרה לוירולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה בשנים 2004-1994.
קורות חיים
ניקולאיה קאז'אל נולד בשנת 1919 בבוקרשט כבנו של מרקו קאז'אל, רופא ילדים, לימים פרופסור וטיפולים ברפואת ילדים ולפואריקולטורה בבית הספר לרפואה בבוקרשט. קאז'אל סיים בשנת 1944 את לימודי הרפואה במכון לרפואה בבוקרשט עם תואר דוקטור לרפואה וכירורגיה. בימי המשטר הצבאי-פשיסטי של המרשל יון אנטונסקו כששערי האוניברסיטאות נסגרו בפני היהודים, למד קאז'אל לימודי רפואה במכללה לרפואה שהתארגנה בבוקרשט עבור סטודנטים יהודים בראשות כמה רופאים, בייהם אביו מרקו קאז'אל. כמדען, קאז'אל תרם ליצירת שיטות אבחון מעבדתי של נגיפים בתחום החיסון ותחום הגנטיקה של הנגיפים. הוא פרסם יותר מ־400 מחקרים וחיבר, בעצמו או בשיתוף עם אחרים, 14 ספרי לימוד והנחיה בתחום.
בין השנים 1967–1994 היה מנהל המכון לוירולוגיה של האקדמיה הרומנית. משנת 1966 הוא היה למומחה של ארגון הבריאות העולמי. בנוסף, הוא היה חבר בחברה המלכותית לרפואה של לונדון, בחברה הבינלאומית לפתולוגיה השוואתית, בחברה הצרפתית למיקרוביולוגיה ובאקדמיה למדעים של ניו יורק. משנת 1990 היה סגן יובש ראש האקדמיה למדעי הרפואה ומשנת 1998 יושב ראש האקדמיה לרפואה. הוא כיהן משנת 1994 כסגן נשיא המועצה למדע וטכנולוגיה.
קאז'אל נבחר בשנת 1990 כעצמאי, מטעם אזור בוקרשט, לסנאט הרומני ומשנת 1994 היה ליושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה. משנת 1977 הוא היה גם מנהל השירותים הרפואיים של הפדרציה היהודית.
בשנת 2004 נפטר ניקולאיה קאז'אל בבית החולים אליאס בבוקרשט עקב מחלה במערכת העיכול. הוא נקבר בבית העלמין היהודי פילנתרופיה בבוקרשט.
חיים אישיים
קאז'אל היה נשוי לברטינה, ולהם נולדו שני ילדים: בת בשם אירינה-סאנדה קאז'ל-מארין ובן, שטפאן קאז'אל.
יעקב עדס
הרב יעקב חי ציון עדס (ירושלים, ח' באדר ה'תרנ"ח, 2 במרץ 1898 - כ"ז בתמוז תשכ"ג, 19 ביולי 1963) היה ראש ישיבת פורת יוסף במשך שלושים שנה, אב בית דין רבני בירושלים, חבר בית הדין הרבני הגדול וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב אברהם חיים עדס ולצלחה. בילדותו למד בתלמוד תורה בשכונת הבוכרים והתחנך על ידי אביו. בשנת 1910 (ה'תר"ע) החל ללמוד בישיבת אהל מועד אצל הרב רפאל שלמה לניאדו, ובהמשך אצל הרב יוסף ידיד הלוי. בשנת 1919 (ה'תרע"ט) נישא לחיה אסתר, בתו של הרב עזרא הררי רפול. בעקבות העוני בו חיו, הרב נסים נחום העמיד לרשותם דירת חדר למשך תקופה.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) הוסמך לרבנות, ומונה למגיד שיעור בישיבת אהל מועד, עד חודש אפריל 1923 (אייר ה'תרפ"ג), אז עברו תלמידי הישיבה לישיבת פורת יוסף, שם מונה גם כן למגיד שיעור ובהמשך לאחד מראשי הישיבה. כתביו מתקופה זו שהיו בישיבה נשרפו יחד איתה בעת כיבוש הירדנים.
עקעק זנבתן
עקעק זנבתן הקרוי גם עורב זנבתן (שם מדעי: Pica pica) הוא מין עקעק בינוני בגודלו המשתייך למשפחת העורביים. העקעק הזנבתן מצוי ומתרבה בכל אירופה ובחלקים גדולים מאסיה, וכן בצפון-מערב אפריקה.
תיאור ומיון
אורך גופו של העקעק הזנבתן בין 40 ל-51 סנטימטרים. צבען של נוצות ראשו, צווארו וחזהו שחור-בוהק, ירוק-מתכתי וסגול מבריק. הגחון ונוצות-השכם לבנים. הכנפיים בשחור בוהק, בשילוב נוצות בצבעי ירוק, כחול, טורקיז וסגול. קצות הכנפיים לבנים, והדבר מתגלה לעין כשהעקעק פורס את כנפיו בעת תעופה. צבע הזנב נע בין שחור לבין ירוק-ברונזה בשילוב צבעים נוספים. המקור והרגליים שחורים. באופן כללי, מאופיין העקעק הזנבתן בצבעיו הססגוניים, בזנבו הארוך (יחסית לעקעקים אחרים) ובקולו הצורם כפי שמשתקף בקריאותיו. הפרטים הצעירים דומים מבחינה חיצונית לבוגרים, אולם נוצותיהם בוהקות פחות. הזכר גדול במקצת מהנקבה.
יעקב עדס
ביוגרפיה
בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) מונה לחבר בית הדין לעדת הספרדים בירושלים על ידי הרב יעקב מאיר, וכיהן בתפקיד זה עד סוף שנת 1943 (ה'תש"ג).
עקעק זנבתן
תיאור ומיון
לעקעק הזנבתן מספר רב של תת-מינים. תת-המין הצפון-מערב אפריקאי מאופיין בטלאי של עור חלק, מחוסר נוצות, מסביב לעין, תת-המין הדרום-מערבי הערבי מאופיין בממדים קטנים יותר ובצבע נוצות עמום וחסר גיוון, תת-המינים הסיבירים מאופיינים בכנפיים לבנות יותר, ובצבע ירוק-מבריק, ואילו לתת-המין הקוריאני גוני סגול-מבריק, כנפיים שבאופן יחסי ארוכות יותר וזנב קצר יותר מלתת-מינים אחרים.
בדיקות גנטיות הראו כי תת-המין הקוריאני, Pica (pica) sericea, שונה באופן ניכר מתת-המינים האירופאים האחרים, וכי ייתכן שהוא מהווה מין נפרד.
יעקב עדס
ביוגרפיה
בשנת 1944 (ה'תש"ד) החל לשמש כדיין בבית הדין בתל אביב, בעצת הרב דוד יונגרייז, ונבחר לכהן גם כרבה של קהילת יוצאי ארם צובא בעיר. בתקופה זו התגורר בירושלים, והיה עושה את דרכו לתל אביב באוטובוסים וחוזר לביתו, אחת לשבוע.
עקעק זנבתן
אקולוגיה והתנהגות
העקעק הזנבתן נע במהירות, ומסוגל לשהות באוויר זמן רב. כנפיו שמבט ראשון נראות קצרות יחסית בשל צבעיהן. מדי פעם הוא פולט קריאות רמות וצורמניות. בדומה לעורביים אחרים, דרך התזוזה האופיינית של העקעק הזנבתן על גבי הקרקע היא הליכה, אולם כשהוא מבחין במזון או חפץ כלשהו המסקרן אותו, העקעק הזנבתן מדלג במהירות אל החפץ כשכנפיו פרוסות. כמו מינים רבים אחרים של עורביים, העקעק הזנבתן מחבב במיוחד חפצים מבריקים והוא אוסף אותם במקורו.
יעקב עדס
ביוגרפיה
בסוף שנת 1945 (ה'תש"ה) החל לשמש כראש אב בית דין בירושלים, שימש כדיין בבית הדין של הרב צבי פסח פרנק, עד שנת 1955 (ה'תשט"ו), אז נבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול לצד הרב בצלאל ז'ולטי, הרב עובדיה הדאיה, הרב יצחק מאיר בן מנחם, הרב אליעזר גולדשמידט והרב יוסף שלום אלישיב. בתפקיד זה כיהן עד סוף ימיו בשנת 1963 (ה'תשכ"ג). החל מתשי"ז (1957) שימש כחבר הוועדה הבוחנת לדיינים.
עקעק זנבתן
אקולוגיה והתנהגות
העקעק הזנבתן הוא אוכל-כול: תזונתו מתבססת על מזון מן הצומח והחי כאחד. הוא ניזון מביצים של עופות אחרים, אפרוחים קטנים, מכרסמים יחד עם בלוטים ואגוזים, דגניים וירקות שונים. העקעק הזנבתן מצוי באזורים כפריים ועירוניים כאחד, והוא מסתגל על נקלה לחיי העיר. קבוצות של עקעקים זנבתניים החיות בערים לעיתים תוקפות חתולים וחיות ביתיות אחרות.
יעקב עדס
ביוגרפיה
בחייו חלה מספר פעמים. בשנת 1936 (ה'תרצ"ו) שכל את בנו הבכור אברהם, בגיל 16, ובעקבות כך לקה בהתקף לב ובמשך תקופה מאן להתנחם. כשנודע לו על פטירת הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, קיבל התקף לב נוסף.
עקעק זנבתן
אקולוגיה והתנהגות
במסגרת מצג החיזור הזכר זוקר ומוריד את נוצות הראש במהירות, מדלג באוויר, פורש ומכנס את נוצות הזנב שלו - בצורה דמוית מניפה, וקורא בקול עדין, השונה באופן מהותי מהקריאה האופיינית ביום-יום. הזכר אף פורש חלק מנוצותיו לרווחה, ככל הנראה כדי להפוך לבולט יותר לעיני הנקבות שברצונו להרשים. מרדפים אוויריים קצרים וטקסי תעופה קלילה אף הם חלק מתהליך החיזור. העקעק הזנבתן מקים את קנו - הגדול ומגושם יחסית - על גבי עצים גבוהים. הקן נבנה ביציבות על גבי אחד מהענפים העליונים שבמרומי העץ, והקן מחוזק לעיתים קרובות, מבחוץ ומבפנים. בדרך כלל, קשה להבחין בקנים בשל גובהם, אולם כשהעץ משיר את עליו הקנים נעשים קלים לצפייה. במקרה ואין באזור הקינון מספיק עצים - ולעיתים אף במקומות מרובי-עצים, העקעק הזנבתן מקים את קנו על גבי שיחים נמוכים.
התטולה כוללת בדרך כלל בין חמש לשמונה ביצים. הביצים קטנות יחסית לממדיו של העקעק הזנבתן. קיים שוני במראיהן של הביצים השונות, אולם רובן מאופיינות בצבע הנע בין ירוק לכחול ובכתמים שצבעיהם נעים בין חום לאפור. הביצים מוטלות בסביבות אפריל, ובכל עונת-רבייה הנקבה מטילה ביצים פעם אחת בלבד, אלא אם כן הביצים הקודמות נאכלו או ניזוקו באופן כלשהו.
יעקב עדס
ביוגרפיה
בניו, הרב יהודה והרב דניאל עדס, הקימו על שמו את ישיבת קול יעקב.
עקעק זנבתן
עקעק זנבתן בתרבות
העקעק זכה בעיקר להתייחסות שלילית בתרבות האירופאית. השוודים מקשרים אותו למכשפות, למזל רע בבריטניה, כאשר בסקוטלנד הוא אף מסמן מוות. בפולקלור הגרמני והאיטלקי נחשבת הציפור לגנבת עקב הרגלה לאסוף חפצים נוצצים, בעוד שבזה האנגלי מסופר כי מכל ציפורי הארץ רק העקעק לא בכה כאשר ישו ניצלב ועל כן קולל. בפולקלור הסקוטי העקעק מתואר כנושא טיפות דמו של השטן מתחת ללשונו.
יעקב עדס
משפחתו
ילדיו:
עקעק זנבתן
עקעק זנבתן בתרבות
לעומת זאת, בתרבות הסינית נחשב העקעק למבשר חדשות טובות. באחד הסיפורים בהם הם מככבים מתוארים עקעקים רבים כבונים גשר לאיחוד שני אוהבים שנפרדו פעם בשנה. אותו מועד הוכרז עם הזמן כחג האהבה הסיני וזכה לכינוי "פסטיבל העקעקים".
העקעק (magpie באנגלית) משמש כינוי למועדון הכדורגל האנגלי ניוקאסל יונייטד - 'המגפייז'.
שירי העקעק
תופעה נפוצה באירופה, ובעיקר בבריטניה, היא שירי העקעק. השירים הם פשוטים ומתארים מה כל מספר מצטבר של עקעקים בהם פוגש אדם מסמן. על פי הפולקלור, מקורותיהם של השירים באמונה כי מספר העקעקים המופיעים באותה עת יכול לנבא את העתיד, אם כי לא ידוע האם אמונה זו אכן הייתה שרירה וקיימת.
לשירים מספר רב של גרסאות ועל כן לא ניתן להכריז על גרסה רשמית אחת. המבנה שלהם, עם זאת, חוזר על עצמו בכל הגרסאות. להלן מספר דוגמאות:
בספרו מסדרת "עולם הדיסק" Carpe Jugulum מקדיש הסופר הבריטי טרי פראצ'ט חשיבות רבה לעקעקים ולשיריהם אלו. בספר העקעקים הם משרתיהם של ערפדים אשר עושים בהם שימוש כדי לשטות במכשפות גיבורות העלילה ביודעם כי הן יחשבו על אותם חרוזים וייחסו להן משמעות.
תסמונת פיקה
תזונתו הרבגונית של העקעק (אשר מכונה בלטינית Pica pica) שימשה כהשראה לשמה של תסמונת פיקה, הפרעת אכילה הכוללת בליעה של חומרים שאינם ראויים למאכל.
בית וסקס
בית וסקס (באנגלית: House of Wessex) הידוע גם בתור סרדיקינגאס (באנגלית עתיקה: Cerdicingas ובאנגלית: House of Cerdic) היה שושלת מלוכה אשר שלטה בממלכות שונות באנגליה במשך תקופה של למעלה מחמש מאות שנה, בין ראשית המאה ה-6 לשלהי המאה ה-11. בתחילה שלט בית המלוכה בממלכת וסקס הקדומה, אשר שכנה בדרום-מערב אנגליה של ימינו. במהלך המאה ה-9, השתלטה וסקס באופן הדרגתי גם על ממלכות אחרות אשר התקיימו באנגליה באותה התקופה, ולזמן קצר בית המלוכה מלך גם על הממלכות מרסיה וקנט, אשר מאוחר יותר סופחה לוסקס. לבסוף, השתלטה ממלכת וסקס על רובה של אנגליה, ייסדה תחתיה את ממלכת אנגליה, והייתה למשפחת המלוכה השלטת בה למשך תקופה של כמאה שנה.
צ'צ'יליה אלמני
צ'צ'יליה אלמני (באיטלקית: Cecilia Alemani; נולדה ב-1977) היא אוצרת אמנות איטלקית המתגוררת ועובדת בניו יורק. היא דירקטורית בחברה של דונלד מולן ג'וניור, דרכה משמשת כאוצרת הראשית של היי ליין במנהטן. היא אצרה בעבר את הביתן האיטלקי של הביאנלה של ונציה בשנת 2017, ושימשה כמנהלת אמנותית של המהדורה הפותחת של יריד האמנות ארט בזל בבואנוס איירס ב-2018.
אלמני היא האוצרת הראשית והמנהלת האמנותית של הביאנלה ה-59 בוונציה ב-2022.
ביוגרפיה
אלמני, נולדה בשנת 1977 במילאנו, איטליה. היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת מילאנו ותואר שני בלימודי אוצרות מבארד קולג', ניו יורק.
קריירה כאוצרת
משנת 2012 עד 2017, היא אצרה את פרויקט פריז, הפלטפורמה ללא מטרות רווח של יריד האמנות Frieze, שהציג הפקות חדשות של אמנים חדשים ושחזורים של תערוכות היסטוריות.
מ-2009 עד 2010, היא הייתה מנהלת אוצרות של יוזמת X, ניו יורק, שנמשכה כשנה, עמותה ניסיונית שעבורה פיקחה על תערוכות ואירועים רבים.
כאוצרת עצמאית, היא ארגנה תערוכות רבות במוזיאונים, חללים ללא מטרות רווח וגלריות, כולל בגלריות הבאות: ג'יו מרקוני במילאנו; בלום ופו, לוס אנג'לס; המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק.
מאז 2011, היא מפקחת על תוכנית היין ליין ארט, מפתחת מומחיות בהזמנת והפקה של יצירות אמנות שאפתניות לחללים ציבוריים ויוצאי דופן. היא גם ארגנה תערוכות קבוצתיות המציגות יצירות של אמנים צעירים ומתעוררים, לאחרונה, אלמני עמדה בראש ההיי ליין פלינט, תוכנית חדשה הכוללת יצירות אמנות מונומנטליות שהחלה ביוני 2019 עם Brick House, פסלה של האמנית סימון לי. באמצעות יוזמות ציבוריות אלו, אלמני חיפשה מעורבות אזרחית משמעותית על ידי יצירת דיאלוג, מודעות ותחושה שהכל אפשרי.
בשנת 2017, אלמני אצרה את התערוכה בביתן האיטלקי בביאנלה בוונציה, תערוכת האמנות הבינלאומית ה-57. התערוכה, שכותרתה Il Mondo Magico (העולם הקסום), הציגה יצירות חדשות בקנה מידה גדול, מאת ג'ורג'יו אנדראוטה קאלו, רוברטו קווג'י ואדליטה חוסני-ביי. כל אמן התייחס לקסם ולאגדה כדי לבנות עולמות פנטסטיים שהשאירו את המבקרים עם התרשמות עשירה ועמוקה יותר משלהם.
בשנת 2018, אלמני הייתה המנהלת האמנותית של המהדורה הראשונה של ארט בזל (אנ'), יוזמה חדשה בשיתוף עם בואנוס איירס שנועדה לחגוג את המערכת האקולוגית התרבותית המשגשגת של העיר. אלמני אצרה תערוכה ברחבי העיר בשם Hopscotch שהציגה 18 יצירות בדיאלוג הדוק עם המקומות בהן הוצבו, דבר שיצר חוויה רב-שכבתית שחיברה בין אמנות חזותית, מרחבים עירוניים וההיסטוריה של העיר בדרכים בלתי צפויות. בין האמנים שהשתתפו היו אדוארדו בסואלדו, פיה קאמיל, מאוריציו קטלאן, גבריאל שייל, ולוצ'יאנה לאמותה.
עבור ארט בזל 2019, אלמני הזמינה את אלכסנדרה פיריצ'י לביים איטרציה חדשה של אגרגט עבור מספלאץ של העיר. היצירה הסוחפת היא סביבה פרפורמטיבית הכוללת יותר מ-60 אמנים שמסתובבים בין המבקרים, מבצעים מחוות וצלילים המתייחסים לצורות שונות של מורשת תרבותית, ויוצרים משהו כמו קפסולת זמן.
הביאנלה ה-59 בוונציה
בתגובה למינויה לאוצרת והמנהלת האמנותית של הביאנלה ה-59 בוונציה בשנת 2022, העירה אלמני כי "כאישה האיטלקייה הראשונה שמחזיקה בתפקיד זה, אני מבינה ומעריכה את האחריות וגם את ההזדמנות שהוצעה לי", והוסיפה, "אני מתכוונת לתת קול לאמנים ליצור פרויקטים ייחודיים המשקפים את החזונות שלהם ואת החברה שלנו."
בתערוכה לה היא קראה "חלב של חלומות" (על שם ספר ילדים של לאונורה קרינגטון) היא הציגה לראשונה תערוכה שכללה 90 אחוז נשים, היצירות בתערוכה שמו דגש על מאבק האקלים, כמו כן היא שמה במרכז אוכלוסיות שנשכחו או שהודרו במשך מאות שנים כמו נשים שחורות (סימון לי, סוניה בוייס), העם הסאמי בסקנדינביה (אנדש סונה, מארט אנה סארה ופאולינה פאודורוף) או קהילת הפא'אפאפין בניו זילנד (יוקי קיהארה).
חיים אישיים
אלמני נשואה למסימיליאנו ג'יוני, אוצר איטלקי ומבקר אמנות עכשווית. לבני הזוג יש בן אחד משותף והם מתגוררים באיסט וילג', מנהטן בניו יורק.
אברהם גיבלבר
אברהם גיבלבר (23 במרץ 1910 - 2 באוגוסט 2002) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת השמינית.
ביוגרפיה
גיבלבר נולד בפולין והיה פעיל מנעוריו בתנועות ציוניות. החל בשנת 1925 היה חבר הנשיאות של הפדרציה העולמית של יהדות פולין ובשנים 1937–1940 כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בפולין. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ אפק.
לאחר סיום כהונתו בכנסת נבחר, בשנת 1979, לחבר עמית בוועד הפועל הציוני. מאוחר יותר נבחר גם לכהן כחבר מועצת "יד ושם" ושימש יו"ר הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות. במקביל המשיך להיות פעיל במרכז מפלגת העבודה.
ג'ייד קרגיל
ג'ייד קרגיל (באנגלית: Jade Cargill; נולדה ב-3 ביוני 1992) היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו היא אלופת TBS של AEW.
ביוגרפיה
קרגיל נולדה ב-3 ביוני 1992 בג'יפורד, פלורידה. היא למדה בתיכונים של נהר סבסטיאן וחוף ורו, כשעזרה לקבוצות הכדורסל שלהם לזכות באליפויות המחוזות. קרגיל היא בוגרת אוניברסיטת ג'קסונוויל ובעלת תואר במדעי החברה.
קריירה מוקדמת
באפריל 2019, קרגיל נבחנה ב-WWE Performance Center. בסופו של דבר, היא החלה להתאמן באקדמיית WWA4 של המתאבק AR פוקס. לאחר שקיבלה עצה ממארק הנרי, שאותו הגדירה כמנטור שלה, היא התאמנה תחת הדרכתו של הית' מילר. לאחר מכן, היא התאמנה תחת הדרכתם של מתאבקים מנוסים כמו QT מרשל, דאסטין רודס, סנג'יי דאט ובריאן דניאלסון.
חתימה ובכורה (2020–2021)
קרגיל הופיעה לראשונה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) ב-11 בנובמבר 2020 בפרק של התוכנית השבועית Dynamite, כשהפריעה לקודי רודס ובישרה על הגעתו הממשמשת ובאה של כדורסלן העבר, שאקיל אוניל. יום לאחר מכן, נשיא ומנכ"ל AEW, טוני חאן, הודיע שקרגיל חתמה על חוזה ארוך טווח. לאחר מכן, היא עבדה עם קודי רודס ואשתו, ברנדי, דבר שהוביל לקיום קרב זוגות מעורב בין הארבעה. לעומת זאת, ברנדי הוחלפה ברד ולווט. ב-3 במרץ 2021 בפרק של התוכנית Dynamite, קרגיל ואוניל ניצחו את קודי וולווט, בקרב שהיה הראשון של קרגיל בקריירה. שבועיים לאחר מכן בפרק של התוכנית Dynamite, קרגיל רשמה את קרב היחידים הראשון שלה, כשגברה על דני ג'ורדין. למרות הצעתו של מאט הארדי לאמן אותה, הוא נדחה על ידה, כאשר היא שכרה לשורותיה את מארק סטרלינג.
אלופת TBS (2021–היום)
משלהי שנת 2021 ועד לתחילתה של השנה הבאה, קרגיל השתתפה בטורניר אשר קבע את אלופת TBS של AEW. במסגרת טורניר זה, היא ניצחה את רד ולווט, ת'אנדר רוזה ורובי סוהו וכתוצאה מכך זכתה בתואר. היא הגנה בהצלחה על התואר מול אנה ג'יי וג'וליה הארט במסגרת קרבות יחידים בפרקי התוכנית Rampage, שהתקיימו ב-21 וב-28 בינואר, בהתאמה. באירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ, קרגיל הגנה בהצלחה על האליפות מול טיי קונטי. ב-13 באפריל בפרק של התוכנית Dynamite, קרגיל הקימה את קבוצת ה-Baddies אשר כללה אותה, קירה הוגאן ורד ולווט. ב-22 באפריל בפרק של התוכנית Rampage, קרגיל רשמה הגנה מוצלחת נוספת על התואר, הפעם מול מרינה שפיר, כאשר מאזן הניצחונות שלה עלה ל-0–30. באירוע Double or Nothing, שנערך ב-29 במאי, קרגיל ניצחה את ג'יי ושמרה על תוארה; באירוע זה, סטוקלי האת'וויי הפך למנג'ר החדש שלה. בפרק הספיישל Road Rager של התוכנית Rampage, ששודר ב-17 ביוני, קרגיל ניצחה פעם נוספת והגנה בהצלחה על אליפות TBS, הפעם מול ווילו נייטינגייל. ב-10 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, קרגיל ניצחה את מדיסון ריין וכתוצאה מכך שמרה על תוארה.
חיים אישיים
קרגיל היא ממוצא ג'מייקני. קרגיל ציינה את המתאבקת המנוחה צ'יינה ואת הדמות הבדיונית סטורם מאקס-מן כמקורות להשראה שלה.
תומאס ניוקומן
תומאס ניוקומן (אנגלית: Thomas Newcomen; פברואר 1664 - 5 באוגוסט 1729) היה חרש מתכת וממציא אנגלי, שיש הרואים בו את "אבי המהפכה התעשייתית" והיזם הראשון שלה.
קריירה
ב-1712 בנה ניוקומן עם תומאס סייוורי, שותפו לעסקים, מנוע קיטור אטמוספירי לשאיבת מים ממכרות פחם ובדיל בדרום-מערב אנגליה - מקום לידתו של ניוקומן - ובעיקר בקורנוול.
המנוע של ניוקומן הוכנס לראשונה לשימוש במפעלי הפחם "קוניגרי" (Conygree) ליד דאדלי שבמערב המידלנדס ב-1712. רפליקה של המנוע נבנתה ב-Black Country Living Museum הנמצא שם.
במנוע זה נעשה שימוש בקיטור כאמצעי ליצירת תת-לחץ ולאו דווקא בלחץ הקיטור עצמו. תת-הלחץ שנוצר בתוך צילינדר שצדו העליון נותר פתוח גרם ללחץ האטמוספירי לדחוף את הבוכנה מטה, ומכאן השם "מנוע אטמוספירי".
מנועים נוספים הותקנו על ידי ניוקומן עצמו במכרות במידלנדס, בצפון ויילס ובקאמבריה, ולמעלה מ-100 מהם נבנו בטרם פג תוקפו של הפטנט ב-1733. את המנוע הוסיף ופיתח מאוחר יותר ג'יימס ואט.
ב-1920 נוסדה בלונדון חברה מדעית לטיפוח ועידוד חקר תולדות מדע ההנדסה והטכנולוגיה, והיא נקראת Newcomen Society על שמו של תומאס ניוקומן.
יום רודף יום
יום רודף יום הוא אלבומו החמישי והאחרון של המוזיקאי שמוליק קראוס, שיצא בשנת 2003.
רקע
האלבום יצא תשע שנים לאחר צאת אלבומו הקודם של קראוס, "ידידותי לסביבה" (1994). העבודה על האלבום החלה בשנת 1999, כאשר יענקל'ה רוטבליט שלח לשמוליק קראוס טקסטים פרי עטו וקראוס החל להלחינם. מלאכת העיבוד של השירים הופקדה בידי המוזיקאי משה לוי, שהפיק מוזיקלית בשיתוף עופר אקרלינג ולני בן-בסט, בניגוד לאלבומיו הקודמים של קראוס שעובדו והופקו מוזיקלית על ידי אילן וירצברג.
השירים הוקלטו בשנים 2002-2001, בתקופת האינתיפאדה השנייה. האלבום נכשל מסחרית ושיריו לא הושמעו לעיתים קרובות בתחנות הרדיו, אף שזכה לביקורות משבחות. מבין שירי האלבום בולט החידוש ל"זה קורה", שקראוס כתב והלחין ושבוצע במקור בידי אריק לביא. קראוס צוטט בשנת 1998 כאומר: "את השיר הזה כתבתי לזכר אבי שנפטר בצעירותי. נתתי את השיר לאריק לביא כי לא יכולתי לשיר אותו, וגם לא אשיר אותו לעולם", אך בחר להפר את הבטחתו.
עשיית האלבום תועדה בסרט "מעשה בתקליט" של הבמאית יסמין הדס ליפשיץ, שהוקרן בערוץ הראשון בפברואר 2012, עשור לאחר צילומו.
רצועות
כל השירים נכתבו על ידי יענקל'ה רוטבליט חוץ מ"זה קורה" (מילים: שמוליק קראוס). כל הלחנים: שמוליק קראוס.
גנוס (גאומטריה אלגברית)
גנוס של שדה פונקציות
משטח רימן אפשר לתאר על ידי שדה הפונקציות שלו, שהוא שדה מדרגת טרנסצנדנטיות 1 מעל המרוכבים. גם להפך, שדה מהצורה, כאשר w תלוי ב-z, מגדיר משטח רימן, והגנוס של השדה מוגדר כגנוס של המשטח. משטח המוגדר על ידי משוואה מהצורה, כאשר f הוא פולינום, נקרא עקום היפר-אליפטי, והגנוס שלו שווה לחלק השלם של. מאי-שוויון רימן נובע שכל עקום מגנוס 1 (ולכן כל שדה פונקציות מגנוס 1) מוגדר על ידי משוואה מהצורה, ולכן הוא עקום אליפטי. בדומה לזה, כל עקום מגנוס 2 הוא היפר-אליפטי; אבל טענה זו אינה נכונה לגנוס גבוה יותר.
הגנוס בגאומטריה אריתמטית
הטריכוטומיה שהוזכרה לעיל מתבטאת באופי השונה של בעיות אריתמטיות על-פי הגנוס של המשוואות המעורבות. לעקומים מגנוס 0 יש פרמטריזציה מלאה, ועקומים מגנוס 1 הם אליפטיים. השערת מורדל קובעת שלכל עקום אלגברי מגנוס גדול מ-1 מעל שדה מספרים, יש מספר סופי של נקודות רציונליות.
מתקה
מִתְקָה הוא שמו של מקום הנזכר במקרא כאחת מתחנות בני ישראל בעת מסעם במדבר לאחר יציאת מצרים.
בני ישראל הגיעו למתקה לאחר שהיו בתרח, וממתקה המשיכו לחשמונה, בדרכם לארץ ישראל, כפי המתואר בתורה:.
מהות השם
בתרגום יונתן כתב שאותו מקום נקרא מתקה מאחר שמימי המקום היו מתוקים:.
זבולון המר
זבולון המר (ט' בסיוון תרצ"ו – כ"ב בטבת תשנ"ח, 31 במאי 1936 – 20 בינואר 1998) היה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
קורות חייו
בוגר תואר ראשון ביהדות וחינוך מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר המכללה לביטחון לאומי במחזור השלישי ובעל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן, ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, טורו קולג' והאוניברסיטה הפתוחה.
נשא את מנחמיה בשנת 1960 ונולדו להם ארבעה ילדים.
את דרכו הפוליטית החל כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1957 נכנס לעבוד כמרכז בשכר של "המשמרת הצעירה" של המפד"ל, שפעלה להקמת סניפים לצעירים של הפועל המזרחי ברחבי ישראל, שיהוו מקום בילוי עבורם ויקרבו אותם אל התנועה. המר הועמד בראש מחלקת הנוער והקים את "רשות הנוער" של המפד"ל כדי לקרב את הנוער אל התנועה. במקביל הטיח המר ביקורת במפלגה על חוסר פעילות ומבלי לחלוק על דרך התנועה דרש שהמפלגה תעסוק יותר בענייני חברה, חוץ וביטחון ולא תמקד את עיקר פעילותה בנושאים דתיים. בבחירות לכנסת השישית הוא הוצב במקום ה-15 ברשימת המפד"ל.
לקראת הבחירות לוועידת המפד"ל בשנת 1967, הבחירות הראשונות המשמעותיות מאז החל המר בפעילותו עשור קודם לכן, התאחדו אנשי כלל הסיעות הוותיקות, חיים משה שפירא, יוסף בורג, זרח ורהפטיג ויצחק רפאל, למרות היריבויות ביניהם, כדי להתמודד עם הכוח הצעיר העולה של המר. בבחירות אלו זכו הצעירים בכ-25% מהקולות ובעקבות זאת דרשו ייצוג הולם של 3 מושבים ברשימה לכנסת בבחירות לכנסת השביעית בשנת 1969. משלא נענו דרישותיהם, איימו שיתמודדו ברשימה נפרדת שבראשה יעמוד הרב משה צבי נריה. בעקבות זאת, הושגה פשרה על פיה הוצבו הרב נריה והמר במקומות ריאליים ברשימה ונציג שני של הצעירים, יהודה בן מאיר, הוצב בשולי הרשימה ונכנס לכנסת בעקבות מותו של אביו, בשנת 1971. בנוסף, הביאו המר וחבריו לציון שלימות הארץ במצע המפלגה.
שימש כסגן שר החינוך ובנובמבר 1975, מספר חודשים לאחר פטירת השר יעקב מיכאל חזני, נבחר המר למלא את מקומו, ונכנס לראשונה לממשלה כשר הסעד. הוא פוטר יחד עם שרי המפד"ל ב-22 בדצמבר 1976 במסגרת התרגיל המבריק. לאחר הבחירות לכנסת התשיעית מונה המר לשר החינוך, וכיהן בתפקיד במשך 7 שנים. הוא הביא למימון ממשלתי של שכר הלימוד בתיכון והביא לחינוך חינם עד כיתה י"ב כבר בקדנציה הראשונה שלו.
ב-1984 פרש יחד עם יהודה בן-מאיר מהמפד"ל עמו הקים סיעה בשם גשר - מרכז ציוני דתי, אך הסיעה שבה והתאחדה עם המפד"ל לאחר זמן קצר. המר כיהן 4 שנים כשר הדתות (1986-1990), ולאחר התרגיל המסריח, בשנת 1990, שב לכהונה נוספת בת שנתיים במשרד החינוך.
במרץ 1979 שימש למשך שבוע בתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה על רקע נסיעת מנחם בגין לחתימה על הסכם השלום עם מצרים בארה״ב.
בשנת 1996 נבחר המר לכהן כהונה שלישית כשר החינוך. נוסף לכך כיהן המר כסגן ראש הממשלה, ובחלק מהקדנציה גם כשר הדתות. המר כיהן בתפקידים אלו עד יום פטירתו.
לפי אתר משרד החינוך, המר כשר חינוך ביצע מספר רב של פעולות לעיצוב סדר היום החינוכי של תלמידי ישראל: הוא יזם לקראת סוף כהונתו את יום הלימודים הארוך, הכניס לספרי הלימוד את תולדות מורשת יהדות המזרח, החינוך היהודי בתפוצות והקשר לישראל. הוא הקים תנועה של בתי-ספר קהילתיים, האמין וטיפח מתן אוטונומיה חינוכית לבתי-ספר, יזם הקמת רשת של מוסדות חינוך ותרבות יהודיים במדינות חבר-העמים והניח את היסודות לפרויקט נעל"ה (נוער עולה לפני הורים).
המר נפטר ממחלת הסרטן ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
ג'יימס מקראקן
ג'יימס מקראקן (באנגלית: James McCracken, 16 בדצמבר 1926 - 29 באפריל 1988) היה זמר טנור אמריקאי.
ביוגרפיה
מקראקן נולד בגארי, אינדיאנה והחל לשיר במקהלת הכנסייה בעירו כילד. בעת שירותו בצי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שר במקהלת אנשי הצי. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה וכן אצל אלזה זייפרט בקונסטנץ, גרמניה.
הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בשנת 1952, עם "סנטרל סיטי אופרה" בקולורדו, בתפקיד "רודולפו" בלה בוהם של פוצ'יני. הוא שר תפקידים משניים במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1953 עד 1957, כשהיה עדיין סטודנט. ב-1957 יצא לאירופה והופעתו הראשונה שם הייתה באופרה של וינה. הוא נחל הצלחה רבתי באופרה של ציריך, שווייץ.
"אותלו" היה אחד מתפקידיו המובהקים. משנת 1963 היה לאחד הטנורים הדרמטיים הראשיים של המטרופוליטן.
מקראקן נשא לאישה את זמרת המצו-סופרן סנדרה וורפילד, והופיע לצדה באופרה "שמשון ודלילה" של קאמי סן-סנס במטרופוליטן. הוא חזר למטרופוליטן שבועות ספורים לפני מותו בגיל 61. מקראקן השתתף בסיור האחרון של המטרופוליטן אופרה בארצות הברית, שם שר בתפקיד קאניו ב"ליצנים" של לאונקוואלו.
מקראקן השאיר אחריו הקלטות, ביניהן "הנביא" של מאיירבר (עם מרילין הורן ורנאטה סקוטו, משנת 1976 בערך), כרמן של ביזה (בניצוח ליאונרד ברנשטיין, 1972), פידליו של בטהובן (עם בירגיט נילסון, 1964), "אותלו" של ורדי (עם דיים גווינת' ג'ונס, 1968) ו"ליצנים" (1967), וכן שירי גורה של ארנולד שנברג (עם ג'סי נורמן, טטיאנה טרויאנוס ודייוויד ארנולד, 1979).
שפירית בענבר
שפירית בענבר (באנגלית: Dragonfly in Amber) הוא הספר השני בסדרת הרומנים "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון. הסדרה סובבת סביב המסע בזמן של קלייר רנדל, אחות מהמאה העשרים, ובעלה ג'יימי פרייזר, לוחם סקוטי מההיילנדס. הספרים כוללים אלמנטים של רומנים היסטוריים, רומנטיקה, הרפתקאות, ומדע בדיוני / פנטזיה. ספר זה מתאר את נסיונותיהם של קלייר ושל ג'יימי למנוע את המרידה היעקובינית משנת 1745, שקלייר יודעת שתוצאותיה יהיו הרות אסון עבור הסקוטים.
באוגוסט 2014 שודרה לראשונה סדרת הטלוויזיה "זרה" של רשת Starz המבוססת על סדרת הרומנים. העונה השנייה של הסדרה - שודרה במאי עד יולי 2016 - מבוססת על הרומן "שפירית בענבר".
סקוטלנד, 1968
קלייר רנדל חזרה לתקופה הזמן שלה, בה חייתה עם בעלה פרנק במשך עשרים שנה. אחרי מותו של פרנק, היא לוקחת את בתה בריאנה, לביתו של חברם הוותיק, הכומר רג'ינלד וייקפילד. קלייר מקווה שבנו המאומץ של הכומר, רוג'ר, יעזור לה לגלות מה קרה לגברים של לליברוך אחרי קרב קלודן. רוג'ר מגלה שאנשי לליברוך חזרו הביתה בשלום. הוא מלווה את קלייר ובריאנה לבית קברות עתיק, שם הם מחפשים את קברו של ג'ונתן רנדל, מאבות אבותיו של פרנק, אבל הם מוצאים גם מצבה של ג'יימי פרייזר. זהו חלק מ"אבן נישואים", שבה מופיע שמה של קלייר אבל בלי תאריך. קלייר חושפת בפני בריאנה ורוג'ר מי הוא אביה האמיתי של בריאנה. בריאנה דוחה בכעס את סיפורה של אמה, אבל רוג'ר מוקסם מהענין, וקלייר מגוללת את סיפור האירועים שהתרחשו אחרי המסופר בספר "נוכרייה".
פריז, 1744
בסיום הספר הראשון, קלייר משכנעת את ג'יימי לעצור את המרד היעקוביטי כדי למנוע את הטבח שנגרם בעקבותיו. אחרי שנודע להם שצ'ארלס סטיוארט מנסה להשיג מימון ליעקוביטים מהמלך הצרפתי לואי החמישה עשר, הם נוסעים לפריז. שם ג'יימי משתמש בעסקי היין של בן דודו, ג'ארד, ליצירת קשרים עם אנשי האריסטוקרטיה, ולפעול כנגד הנסיך סטיוארט. ילד צרפתי בשם קלודל, שגדל בבית זונות, עוזר לג'יימי לברוח מכמה בריונים. ג'יימי מעסיק אותו כדי שיגנוב את מכתביו של הנסיך. הוא משנה את שם הילד לפרגוס. כאשר ג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל מגיע לפריז, למרות ההבטחה שנתן לקלייר, שיחוס על חייו של רנדל, בשל היות פרנק מצאצאיו, ג'יימי מזמין את רנדל לדו-קרב, ומותיר אותו אימפוטנט. קלייר שצופה בדו-קרב מפילה את הוולד שהיא נושאת, ונלקחת לבית החולים. ג'יימי נשלח לבסטיליה על הפרת הוראותיו של המלך שאסר על קיום דו-קרב.
1968
קלייר מספרת שהיא חזרה לפרנק, אשר אינו מאמין לסיפורה, אבל מתעקש לגדל את בריאנה כבתו. הוא מבקש לא לספר לבריאנה את האמת עד אחרי מותו. בריאנה מסרבת להאמין לסיפור של קלייר. קלייר מגייסת לעזרתה את רוג'ר, והיא חושפת בפניו את היותו צאצא של דוגל מקנזי וגיליס דנקן. קלייר מספרת לרוג'ר, שבזמן שהסתתרה במערות בהיילנדס, דוגל מסר לה הודעה מגיליס שבה נכתב "אני לא יודעת אם זה אפשרי, אבל אני חושבת שכן" והמספרים 1, 9, 6 ו-8. קלייר מסיקה שהכוונה לשנה 1968. קלייר ורוג'ר חושדים שגיליס ציינה את השנה בה היא נסעה בזמן. קלייר, רוג'ר ולבסוף גם בריאנה עדים למעבר דרך האבנים של גיליס דנקן / ג'יליאן אדגרס, והיעלמותה במעגל האבנים בקרייג נא דאן, אחרי שרצחה את בעלה. לבסוף רוג'ר מודיע לקלייר שג'יימי לא מת בקלודן.
תרגום לעברית
הרומן תורגם לעברית בשם "שפירית בענבר" על ידי ארז אשרוב. הוא יצא לאור ב-2012 בהוצאת כנרת.
Yes (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שלמה גולדברג
שלמה (ג'ינג'י) גולדברג (נולד ב-16 בספטמבר 1956) הוא שחקן, בדרן, כותב, מגיש וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה
גולדברג נולד בפולין לגולדה ופייבל גולדברג ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן חודשיים. גדל ביפו, ולמד תיאטרון בבית הספר לאמנויות רננים בתל אביב. יש לו אח תאום.
החל את דרכו המקצועית בעולם הבידור ב"התיאטרון מארץ עוץ" כשהשתתף בהצגות הילדים "היידי בת ההרים" בשנת 1968 ו"חנהל'ה ושמלת השבת" בשנת 1971.
שירת בצה"ל בלהקת פיקוד המרכז בין השנים 1974–1977. לאחר סיום שירותו הצבאי, הופיע במשך שלוש שנים בהופעת יחיד ביחידות צה״ל השונות ברחבי ישראל מטעם הוועד למען החייל, ובהופעות סטנד-אפ בכל רחבי הארץ.
גולדברג מרצה בפני קבוצות, חברות, ארגונים ומוסדות על שימוש בהומור ככלי להתמודדות עם קשיים, מתחים וקונפליקטים בחיי העבודה ובחיי היומיום.
בתיאטרון
בשנת 1978 החל להופיע בהצגות ילדים במסגרת טדי הפקות. ב-1985 החל לשחק בתיאטרון חיפה במספר הצגות, בהן "העוזר", "הלם קרב" ו"מהומה רבה על לא דבר". בשנת 1990 השתתף במשך שנה בפרויקט התיאטרון של נולה צ'לטון.
ברדיו
בשנות ה-80 היה חלק מצוות המשתתפים בתוכניות הרדיו "משיכת יתר". בנוסף הגיש פינה קבועה בתוכניות "לילה חי" ו"עשר קטנות".
בקולנוע
גולדברג שיחק בסרטים הישראלים "דיזנגוף 99" (1979), "האיש שבא לקחת" (1981), "נורית 2" (1983), "ספר נשים" (1984), "חסמבה ושודדי הסוסים" (1985), "תלווה לי את אשתך" (1989), "אחד באפריל" (1989) ו"תסתכל לי בעיניים" (1999).
אולבריכט
אולבריכט הוא שם משפחה ממקור גרמני (Olbricht או Ulbricht).
דגל קונטיקט
דגל קונטיקט מורכב ממגן לבן על רקע כחול. על המגן מצוירים שלושה שריגי גפן שעל כל אחד שלושה אשכולי ענבים. מתחת למגן מופיע שלט עליו כתוב: "Qui Transtulit Sustinet" ׁ(בלטינית: "הוא אשר שתל מחדש - נותן לנו מחייתנו") - מוטו המדינה. האספה הכללית של קונטיקט (הרשות המחוקקת) אישרה את הדגל בשנת 1897.
מקורו של הסמל בחותמה של מושבת סיברוק שנוסדה בשנת 1639. על חותם המושבה היו מצוירים 15 שריגי ענבים, ופינתו השמאלית העליונה של החותם היה כתוב "Sustinet qui transtulit". כאשר מושבת קונטיקט קנתה את סיברוק בשנת 1644 המושבה החלה להשמש בחותם של סיברוק. ב-25 באוקטובר 1711 קיבלו המושל ובית המחוקקים של קונטיקט החלטה לשנות את הסמל, הפחיתו את מספר שריגי הענבים מ-15 לשלושה, על מנת לייצג את שלוש המושבות המקוריות שהרכיבו את המושבה - מושבת ניו הייבן, סיברוק וקונטיקט, כמו כן שונה מיקום המוטו וניסוחו.
אליוטסמיתיה
אליוטסמיתיה (שם מדעי: Elliotsmithia) הוא סוג של סינאפסיד פליקוזאור, אשר התקיים במשך הפרם של דרום אפריקה. הוא נחשב לסינאפסיד האמיתי העתיק ביותר מיבשת גונדוונה, מתוארך לטווח של לפני 265 עד 259 מיליון שנה מימינו. המאובנים שלו נמצאו ב-1917 בידי ד"ר ואן הופן ברצועת הקארו וידועים ממנו רק 2 ממצאים, הכוללים בעיקר עצמות גולגולת, שרידי לסת תחתונה מוארכת, חוליות צוואר וכמה צלעות. לצידו התגלו עוד מספר סינאפסידים כמו הטאפינוצפלוס. נמצאו עוד מספר דגימות אפשריות שלו ב-2001 ו-2010, אך ייתכן שהם שייכים לסוגים אחרים.
סוג זה נקרא ב-1937 בידי החוקר הסקוטי-דרום אפריקאי רוברט ברום להוקרת החוקר האוסטרלי-בריטי גרפטון אליוט סמית. בסוג ידוע מין אחד - Elliotsmithia longiceps, שפירושו: "ראש ארוך".
סוג זה נחשב לסינאפסיד בסיסי ביותר, מהמשפחה Varanopidae. הוא קרוב בעיקר לסוגים Varanops, Aerosaurus ו-Varanodon. כמותם היה בעל גוף נמוך עם גפיים קצרות, גולגולת צרה דומה מעט לזו של לטאת כוח והיה מותאם לציד טרף קטן.
רווח גולמי
רווח גולמי של חברה יצרנית או מסחרית הוא ההפרש בין ההכנסה ממכירות לבין עלות המכר. אם הרווח שלילי, הוא נקרא הפסד גולמי. יש להבדיל בין הרווח הגולמי במספרים מוחלטים לבין שיעור רווח גולמי, שהוא היחס בין הרווח הגולמי לבין ההכנסה ממכירות, שמבוטא בדרך כלל באחוזים.
רווח גולמי הוא סעיף בדוח רווח והפסד של חברה ויכול ללמד על דברים שונים בהתאם לאופי החברה:
מושגים
בחברה יצרנית, עלות המכר מוגדרת כסך העלויות הקשורות באופן ישיר לייצור המוצר. הוצאות כאלה יכולות לכלול את עלות חומרי הגלם, שכר העבודה של פועלי הייצור, עלויות הפחת של ציוד הייצור ועוד. בחברה מסחרית, שהיא חברה העוסקת בקנייה ומכירה של סחורות, עלות המכר היא עלותן (לחברה) של הסחורות שנמכרו במהלך התקופה שעליה מדובר.
ייקור (באנגלית: Markup)
ייקור ניתן לבטא כאחוז, אך נשתמש בנתון כמכפיל. לדוגמה: אם מוצר עולה לחברה 100 ₪, והחברה מבקשת להרוויח 50% על המוצר, יצטרכו למכור אותו ב-150 ₪. כדי לחשב את המחיר ללקוח הסופי, ניקח את מחיר העלות בייקור שקבענו, נבצע את הכפלה ונגיע למחיר המכירה, 150 ₪.
אנו מבינים כי החברה הרוויחה 50 ₪ בדוגמה זו, אך הייקור לא אומר לנו ישירות איזה אחוז ממחיר המכירה הוא רווח. אם למשל מכרנו את המוצר ב-339 ₪ והייקור היה 66.666% יהיה קשה לזהות ישירות כמה שקלים מהווה הרווח על המכירה.
בדוגמה זו 339/1.66666 = 203.4 ₪ והרווח של המוכר על המכירה הוא 136.6₪.
שולי רווח גולמי
אנשים רבים מוצאים שקל לעבוד עם שולי רווח גולמי משום שמיד יודעים כמה שקלים מתוך מחיר המכירה הם הרווח.
בדוגמה הראשונה המחיר כולל 50% ייקור שמייצג 33% רווח גולמי מתוך 150 ₪. כפי שניתן לראות, הרווח הגולמי הוא האחוז ממחיר המכירה שמהווה את הרווח. במקרה זה 33% ממחיר המכירה הוא רווח, או 50 ₪.
בדוגמה השנייה הייקור של 66.666% משקף רווח גולמי של 40%. פירוש הדבר ש-40% מתוך 339 ₪ הם רווח, דהיינו 136.6 ₪.
משמעות
במינוח החשבונאי רווח גולמי פירושו מכירות בניכוי עלות המכר. זה לא רווח משום שנותר לנכות הוצאות אחרות כגון הוצאות המכירות, ההנהלה והכלליות, הוצאות המימון ועוד.
שיעורי רווח גולמי גבוהים יותר משקפים את היעילות הגדולה יותר בהפיכת חומרי גלם להכנסה. עבור חברה שמשווקת סחורות פירוש אחוזי רווח גולמי גבוהים הוא במרווח של המחיר שהיא מצליחה לקבל מלקוחותיה.
שיר הורסט וסל
שיר הורסט וסל (בגרמנית: Horst-Wessel-Lied) הוא שיר שנכתב על ידי הורסט וסל כמה חודשים לפני רציחתו. הוא פורסם בעיתון הנאצי "דר אנגריף" ("ההתקפה") תחת השם "הדגל מתנופף אל על". כדי לפאר את הורסט וסל כקדוש, הפך השיר להמנונה הרשמי של המפלגה הנאצית, והושר אחרי ההמנון הגרמני. לאחר מלחמת העולם השנייה, כחלק ממדיניות הדה-נאציפיקציה, נאסרה בחוק בגרמניה השמעת השיר, על פי סעיפים 86 ו- 86A לקוד הפלילי הגרמני.
שימוש מחוץ לגרמניה
איגוד הפשיסטים הבריטי השתמש במנגינת השיר הורסט וסל לניגון המנון המפלגה.