cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גן הנעדרים
הקמת הגן
הגן הוקם ביוזמת היחידה להנצחת החייל של משרד הביטחון ביום ז' באדר - 29 בפברואר 2004 במעמד ראשי צה"ל, שר הביטחון, ארגון יד לבנים ועיריית ירושלים. הגן הוקם ברחבת הטקסים הצמודה אל רחבת בית הקברות הצבאי שבו נערך הטקס המרכזי לפתיחת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. לאחר חנוכת הגן הוקם לוח זיכרון ורחבת הטקסים של הגן הורחבה עד לאנדרטת הצוללת אח"י דקר הנמצאת בצידו הצפוני של הגן. יוזם הקמת הגן בהר הרצל היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. עיצוב הגן נעשה על ידי משרד אדריכלי הגנים של שלמה אהרונסון.
הגן והרחבה
בצמוד לרחבת הטקסים נמצאת חלקת הנעדרים ההיסטורית, בה נמצאת מצפון אנדרטת הצוללת אח"י דקר. בצדו המערבי של הגן מונחים 201 מצבות זיכרון שהובאו על ידי המשפחות השכולות במהלך השנים, ביניהם מצבות זיכרון לזכר נעדרי מלחמת העצמאות ולזכר נעדרי מלחמת יום כיפור. במרכזו של הגן קיר זיכרון עם מפל מים ועליו שמות כל חללי ישראל שנהרגו בגבולות הארץ ומחוצה לה, שמקום קבורתם לא נודע משנת 1914 ועד ימינו. מדרום תוחמת את הגן האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה שמקום הימצאם לא נודע. בנוסף ישנה גם מצבה לזכר המרגל הישראלי אלי כהן שנתלה בדמשק ומקום קבורתו לא נודע עד היום.
מדי שנה, ביום ז' באדר, נערך ברחבת הגן טקס האזכרה הממלכתי לנעדרים במערכות ישראל, שהוא על פי המסורת יום פטירתו של משה רבנו. יחד עם חנוכת גן הנעדרים נחנך גם "מסלול מבקרים" לאורכו של כל הר הרצל ובו שלטים המסבירים על כל חלקה בהר הרצל, כולל מפות וחוברות הסבר.
הטקס המרכזי לזכר החיילים האלמונים אמור לעבור אל היכל הזיכרון הלאומי, שעתיד לקום בכניסה אל בית הקברות הצבאי בשדרות הרצל בירושלים.
בשנת 2014 נוסף אל לוח השמות לוח נוסף ובו שמות החללים שמקום קבורתם התגלה. משפחות שכולות שהתגלה מקום קבורתו של יקירם מזיזות את אבני הזיכרון של יקירן אל מקום הקבורה החדש.
מוסיה דייכס
מוסיה (מרים) דייכס (Musia Dajches) (22 בפברואר 1921 – 27 ביולי 1980) הייתה רקדנית יהודיה ליטאית, שהתפרסמה כילדת פלא בסוף שנות ה-20 וראשית שנות ה-30 של המאה ה-20.
ילדות והופעות כילדת פלא
דייכס ואחיה התאום היו הצעירים מבין חמישה ילדים. הם נולדו ברוסיה וזמן קצר אחר כך עברה המשפחה לוילנה שהייתה אז חלק מפולין. בית המשפחה שימש מקום מפגש למוזיקאים, שחקנים ורקדנים יהודים וכך התגלה כשרונה בגיל צעיר מאוד. היא החלה להופיעה על הבמה בווילנה בגיל חמש, ותוך זמן קצר התפרסמה והופיעה ברחבי פולין. את הופעות יצרה בעצמה, ומה שייחד אותן היה הצגה של דמויות תוך שימוש בכשרון דרמטי ובמימיקה והבעות במנעד רגשי רחב. בגיל שבע נסעה לפריז, שם השתלמה אצל הבלרינה אולגה פריאוברז'נסה וכעבור שנה יצאה בלווית אמה לסיבוב הופעות באירופה ועלתה על הבמות בפריז, לונדון וברלין וזכתה לפרסום רב. ב-1932 הגיעה לארץ ישראל והופיעה בתל אביב ובמקומות אחרים. את הופעותיה ליווה בפסנתר המלחין והפסנתרן נחום נרדי. הופעתיה עוררו התרגשות רבה ביישוב והיו לחוויה בלתי נשכחת. ביאליק הגיע להלל ולברך אותה ונשא אותה על כפיים. עם שובה לפולין נמשכה ההצלחה והיא הופיעה בשני סרטים, Przeznaczenie ("גורל החיים") הפולני שם הופיעה בתפקיד של ילד ו-Calvaire d'enfants הפולני-צרפתי.
מלחמת העולם וסיום הקריירה
בגיל ארבע עשרה הפסיקה להופיע כדי שתוכל לסיים את הלימודים בגימנסיה, אך בשל המלחמה שפרצה, לעולם לא חזרה לרקוד. במלחמת העולם השנייה הוכנסה עם משפחתה לגטו וילנה. כל בני משפחתה, לרבות בעלה לו הייתה נשואה רק חודשים ספורים נרצחו בשואה. לאחר חיסול הגטו הועברה דייכס לקייזרוואלד, מחנה ריכוז ליד ריגה, ושם נשלחה למחנה עבודה לנשים של חברת AEG. הנאצים ששמעו על עברה כרקדנית, פגעו ברגליה כך שלא תוכל לשוב ולרקוד. בהמשך הועבר המפעל על כל העובדות שבו לטורון שבפולין, שם הייתה עד לשחרורו על ידי הרוסים. הקובץ לוחמת נשים שערך רפי ליבנה מכיל עדויות וסיפורים של כ-20 נשים שהיו יחד באותם המחנות ובהן גם עדותן של מוסייה דייכס ושל המשוררת רבקה באסמאן. הסיפורים מתארים לצד החיים הקשים גילויים של חברות, הקרבה, עזרה הדדית והתעקשות על שימור חיי רוח ויצירה. בין היתר עולה מהסיפורים כי דייכס הקימה 'בנק לחם' של איסוף מנת מזון נוספת מכל האסירות שיכלו להשיגו וחלוקתו לנצרכות ולחלשות כדי שיוכלו לשרוד.
הנצחה
לאחר מותה הקימו כמה מחבריה את הוועד להנצחת זכרה של מוסיה דייכס. ב-1983 הוציא הוועד ספר לזכרה "מוסיע מרימל דייכעס 22.2.1921 - 27.7.1980". הספר, בעברית, יידיש ואנגלית מכיל ביוגרפיה קצרה, תמונות וקטעי עיתונות מימי הופעותיה כילדה, כתבות וראיונות בעיתונות מביקוריה והשתקעותה בארץ, דברים לזכרה, שירים שכתבה וצילומים רבים. בין הכותבים אפשר למצוא את אברהם ברוידס, עפרה בורלא-אדר, ברוריה אבידן, חיים גורי, רבקה באסמאן לאה אתגר, יונס טורקוב, אלכסנדר יהלומי ושושנה רצ'ינסקה.
ב-1990 העלתה להקת ענבל קטע שיצרה שרה לוי-תנאי לזכר דייכס.
אוהרסקי ברוד
אוהרסקי ברוד (בצ'כית: Uherský Brod; בגרמנית: Ungarisch Brod, אונגריש ברוד; בהונגרית: Magyarbród, מגיארברוד) היא עיירה המונה כ-16,500 תושבים במחוז זלין בצ'כיה. היישוב שוכן 300 ק"מ דרומית-מזרחית לפראג, בדרום-מזרח מוראביה, בהר ויזוביצקה (Vizovická vrchovina) וסמוך להרי הקרפטים הלבנים (Bílé Karpaty).
היסטוריה
השם "אוהרסקי ברוד" הוא וריאציה בצ'כית על "נקודת מעבר להונגריה". השם מופיע במקורות מהמאה העשירית. בשנת 1272 קיבלה מעמד "עיר מלך" מהמלך פשמישל אוטוקאר.
במאה ה-16 פרחה העיירה תחת שלטונו של יוחנן מקאונץ' (Jan z Kaunic). בית העירייה ובית הלורדים נבנו בתקופה זו. בראשית המאה ה-17 תקפו ההונגרים את העיירה בסדרת פלישות.
מאוחר יותר החלו לצמוח בעיירה קהילות גרמניות ויהודיות ובמאה ה-19 העיירה עברה פיתוח תעשייתי, אך הצליחה לשמור על אופייה הכפרי.
הקהילה היהודית
ב-22 ביולי 2011 הפכו אלמונים שמונה מצבות בבית הקברות היהודי במה שנראה כמעשה אנטישמי.
אתרים בולטים
באזור אוהרסקי ברוד נמצא הפארק הלאומי של הרי הקרפטים הלבנים ונתיבי האופניים הטרנס-קרפטיים, המהווים אטרקציה תיירותית. בעיירה פועלת מבשלת בירה מקומית, יאנאצ'ק (Janáček), המספקת משקאות בעיקר באזור. השם מזכיר את שמו של המלחין הצ'כי לאוש יאנאצ'ק, אך אין קשר בין השניים. על גבעה מעל לעיירה נמצא מצפה כוכבים שהוקם בשנת 1961, מצפה שמומן ונבנה על ידי תושבי העיירה. המצפה תכנן פלנטריום גדול שיעזור בפעילותו החינוכית. אוהרסקי ברוד היא מקום הולדתו האפשרי של יוחנן עמוס קומניוס, או - בסבירות גבוהה יותר - מקום בו התגורר תקופת-מה. בעיירה פועל מוזיאון ובית ספר הנושא את שמו של קומניוס. הקשר לקומניוס היה הסיבה לכריתת ברית ערים תאומות בין אוהרסקי ברוד לבין העיר נארדן בהולנד, שם קבור קומניוס.
ספורט
מועדון כדורגל מקומי, ČSK Uherský Brod, משחק בליגת הכדורגל מורביה – שלזיה (השלישית בליגות הכדורגל בצ'כיה).
עיירות תאומות
לאוהרסקי ברוד ברית ערים תאומות עם:
לי אינגלבי
לי דייוויד אינגלבי (באנגלית: Lee David Ingleby; נולד ב-28 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
אינגלבי ידוע בעיקר מתפקידו כסמל בילוש ג'ון בקחוס בסדרת הדרמה של ה-BBC "המפקח ג'ורג' ג'נטלי" ומתפקיד סטן שונפייק בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן". עוד הופיע בתפקיד שון אוניל בסדרת הטלוויזיה "The Street" של ג'ימי מקגוורן, ושיחק בתפקיד דין, החבר של מל, בעונה השנייה של הסיטקום "Early Doors".
ב-2003 היה לו תפקיד חשוב בסרט "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם", בו גילם את הצוער הולום. בנוסף שיחק בפרק האחרון של העונה הראשונה של הסדרה "חיים על מאדים" וגילם את אביו של סם טיילר, ויק. ב-2001 השתתף בסדרה "Spaced".
ביוגרפיה
אינגלבי נולד בברנלי שבמחוז לנקשייר, בנם של גורדון אינגלבי וסוזן מ הוגארת'. בראשית חייו חי בבריפילד ולמד בבית הספר התיכון "אדג' אנד", שם למד גם חברו השחקן ג'ון סים. אותו מורה לדרמה עודד את שניהם לבחור במקצוע המשחק. אחר כך למד אינגלבי בקולג' אקרינגטון ורוזנדייל ובהמשך למד בבית הספר למשחק "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" (LAMDA).
תפקידו החשוב הראשון של אינגלבי היה בשנת 2000 במיני-סדרה "Nature Boy" של ה-BBC לצדו של פול מקגאן. הוא גילם את דמותו של סמייק בסרט הטלוויזיה "ניקולס ניקלבי", עיבוד משנת 2001 לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. עוד ב-2001 כיכב וכתב תסריט לסרט קצר בשם "Cracks in the Ceiling" בו שיחק יחד עם אביו, גורדון אינגלבי. ב-2002 הופיע בסרט "Borstal Boy", המבוסס באופן רופף על חייו של המשורר האירי ברנדן ביהן. אינגלבי שיחק בתפקיד בריון השוהה בפנימיה לעבריינים צעירים באנגליה.
אינגלבי הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כמו "הנוכלים", "לדפוק שעון", "No Angels", "גדולים מהחיים", "ג'ונתן קריק", "דיאל ופסקו", "קדפאל" (בפרק "Pilgrim of Hate") ובסדרה המשטרתית "The Bill". הוא הופיע בתפקיד משנה בסרט "עכשיו ולתמיד" בכיכובה של דרו ברימור, וב-2003 שיחק בתפקיד הולום בסרטו של פיטר ויר "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם".
ב-2004 שיחק אינגלבי בתפקיד קטן בסרט "חוף מבטחים" בכיכובו של אורלנדו בלום. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים של טורונטו, אך יצא בהפצה מסחרית רק בשנת 2006 אחרי עריכה מרובה. הוא השתתף בגרסת אודיו של "דוקטור הו" בסיפור הרפתקאות בשם "Terror Firma"
ב-2006 הופיע אינגלבי בסדרה של ג'ימי מקגוורן "The Street" בה גילם בעל אלים לצדה של כריסטין בוטומלי. עוד ב-2006 הופיע בתפקיד חפרפר בעיבוד טלוויזיוני לספר "הרוח בערבי הנחל". עוד השתתפו בסרט זה בוב הוסקינס בתפקיד הגירית, מאט לוקאס בתפקיד הקרפד ומארק גאטיס בתפקיד עכברוש המים. אינגלבי שיחק גם בעיבוד מודרני לאגדות ילדים של ה-BBC, והופיע בפרק "רפונזל".
ב-2008 שיחק אינגלבי בתפקיד ראשי בדרמה טלוויזיונית בשלושה חלקים בשם "Place of Execution". בנוסף להופעותיו בקולנוע ובטלוויזיה מופיע אינגלבי גם בתיאטרון. בין השאר שיחק בתפקיד פאק במחזה "חלום ליל קיץ", בתפקיד אלכסנדר במחזה "קרסידה" מאת ניקולאס רייט, ובתפקיד קטוריאן במחזה "איש הכריות" מאת מרטין מקדונה. מספטמבר 2009 ועד ינואר 2010 שיחק בתפקיד זיגמונט במחזה "Our Class" מאת תדיאוש סלובוזיינק בתיאטרון קוטלסלו (התיאטרון המלכותי הלאומי).
ב-2011 הופיע אינגלבי בסדרת הטלוויזיה "כמעט אנושיים" בתפקיד ערפד מאיים. בסדרה "לות'ר" שיחק בתפקיד הרוצח הסדרתי קמרון פל. ב-2013 גילם את פיליפ דה ניקולאי, השריף של נוטינגהאם, בעיבוד אודיו של אגדות רובין הוד בהפקת "Spiteful Puppet", הסיפור "Hood: Noble Secrets" שווק ישירות לציבור להורדה בפורמט דיגיטלי. הוא גילם את אותה דמות גם בסיפור ההמשך "HOOD - The Scribe of Sherwood". שני התסכיתים היו מועמדים לפרס אודיו-דרמה של ה-BBC בשנים 2014 ו-2015.
ב-2015 דיבב אינגלבי את בוב בעיבוד מחודש לסדרה "בוב הבנאי". באותה השנה השתתף בקריינות באלבום "Please Come Home" של המוזיקאי הבריטי ג'ון מיטשל. ב-2007 החל לגלם את דמותו של סמל בילוש ג'ון בקחוס בסדרת הטלוויזיה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי" בכיכובו של מרטין שו.
פמיניזם זה לכולם
פמיניזם זה לכולם: פוליטיקה מכל הלב (באנגלית: Feminism Is for Everybody: Passionate Politics) הוא ספר תאוריה פמיניסטית מאת הפמיניסטית-השחורה בל הוקס.
תוכן
הספר מתאר את המאבקים והאתגרים העומדים בפני התנועה הפמיניסטית. הוא גם מציב תמיכה בהשתתפותם של גברים בתנועה, בטענה שאם המטרה של הפמיניזם הוא לקיים עולם חופשי מסקסיזם, הדבר אפשרי רק אם גם נשים וגם גברים יאמינו בכך ויילחמו עבור זה.
הוקס מתארת את החברה הפטריארכלית כמבוססת היררכיות - כוחם של גברים על נשים, של מנהלים על כפיפיהם, ושל הורה על ילדו, וטוענת שמערכות יחסים שנבנות על "הקרקע העקומה" הזו נועדים לכישלון. כדי להגיע למקום של שינוי חברתי-מערכתי, היא כותבת, על כולנו ללמוד דפוסי חשיבה לא-סקסיסטיים, ולשם כך צריך להשקיע בחינוך מגדרי גם לבנים וגם לבנות. באופן הזה יוכלו הילדים לפתח חשיבה אנטי-סקסיסטית, ולרבות הימים, לייצר חברה בה גברים ונשים הם שווים בפועל, ותהיה להם האפשרות לבנות יחסים כנים, מלאים, ומחויבים שלא עוותו על ידי אי-השוויון המובנה בפטריארכיה.
הוקס מספקת סקירה של ההיסטוריה הפמיניסטית, כולל הצלחות וכשלונות, ומגדירה את המטרה העיקרית של התנועה כהחלפת השיטה הפטריארכלית בשיטה שלא מבוססת שליטה גברית וסקסיזם, ומתארת את היתרונות שכל החברה תרוויח מכך. בנוסף, היא מפרקת את המטרות של הפמיניזם לקטגוריות משנה, שכל אחת נחוצה להצלחת הכלל, ומנתחת אותן. סוגיות כמו מעמדיות וגזענות, למשל, מקושרת בקשרים הדוקים לפמיניזם, וחברה שוויונית מבחינה מגדרית לא תוכל להתקיים אם לא ימוגרו גם היררכיות מבוססות גזע ומעמד.
הוקס מסבירה גם מה הפמיניזם אינו: הפמיניזם אינו מאבק שנועד להצלחת לתת-קבוצה אחת של נשים, הפריבילגיות מביניהן (לבנות, ממעמד גבוה), אלא שהוא נועד להיטיב עם כל הנשים והגברים באשר הם; הפמיניזם אינו תנועה לסבית, שוויון מגדרי ייטיב גם עם אנשים להט"בים כמו שהוא ייטיב עם סטרייטים.
לבסוף, הוקס מעודדת נשים לבדוק את חייהן האישיים כדי להגיע להבנה טובה יותר על מקומה במערך הפטריארכלי.
ביקורת וקבלה
הספר זכה בעיקר לביקורות חיוביות כשיצא, ובמהלך העשור לאחר פרסומו כבר נחשב לקלסיקה פמיניסטית. הוא בשימוש בקורסים למגדר ופמיניזם ברחבי עולם. לכבוד עשר שנים להוצאת הספר, אודרי בילגר מ-Ms. כתבה שהספר הוא כלי שכבר אי אפשר לחיות בלעדיו, מכיוון שהוא גם טקסט יסוד לחשיבה פמיניסטית, וגם מסביר היטב כיצד מערכות דיכוי מקושרות אחת לשנייה, כך שהפטריאכיה תומכת בסוגים אחרים של דיכוי, ומסיקה ש"זה ככה פשוט: פמיניזם עומד כנגד דיכוי".
בסיקור הספר באתר "רוח נשית", נכתב שהפמיניזם, כפי שהוא מוצג על ידי הוקס, הוא "פשוט ורב עוצמה". הביקורת מתייחסת לכך שבמלחמה בסקסיזם, צריך להילחם גם בסקסיזם של נשים, והרי גם נשים פועלות במסגרת הפטריארכיה, ושכדי להביא לשינוי נשים חייבות לעבור שינוי, ולהבין שפמיניזם מחייב פיתוח תודעה, וכפי שבל הוקס הדגישה שוב ושוב בספר, להבין ש"הפמיניזם הוא תנועה למען המשפחה והקהילה, למען האהבה והזוגיות... הפמיניזם גדוש באהבת אדם, בתחושת אחריות ושמחת חיים".
ב-2005, להקת הפאנק אנטי-פלאג הקליטה שיר בשם "Feminism is for Everybody (With A Beating Heart And A Functioning Brain)" במחווה לספר, שנכלל באלבום Protect: A Benefit for the National Association to Protect Children, בו השתתפו 15 להקות פאנק שונות, ושהכנסותיו נתרמו לארגון הצדקה Protect לרווחת ילדים שעוברים התעללות או הזנחה.
פרובינציית פרוסיה
פרובינציית פרוסיה הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1829–1878, וכלל את הפרובינציות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית.
היסטוריה
בשנת 1773 סיפחה פרוסיה את שטחי פרוסיה המערבית, שהשתייכו עד אז לפולין. בשנת 1824 הוחלט על איחוד פרוסיה המזרחית עם פרוסיה המערבית, ובשנת 1829 הם הפכו לפרובינציה אחת. בשנת 1878 הוחלט לפצל את הפרובינציה בחזרה לפרובינציות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית.
הנרי מיוסי
הנרי אנדרוס מיוסי (באנגלית: Henry Andrews Mucci 4 במרץ 1909 - 20 באפריל 1997) היה קולונל אמריקאי, שהתפרסם בתפקידו כמפקד גדוד הסיירים השישי במהלך הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן.
חייו
מיוסי נולד וגדל בעיירה ברידג'פורט, קונטיקט, להורים שהיגרו מסיציליה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית וסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1936, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. בראשית 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוטל על מיוסי להסב את גדוד תותחני השדה ה-98 לכדי גדוד הסיירים השישי, גדוד קומנדו התואם ביכולותיו לגדודי הריינג'רס האמריקנים והקומנדו הבריטי בחזית אירופה. מיוסי הדיח חיילים רבים, ועיצב את הנותרים לגדוד עילית, המתמחה בפעולות סיור, לוחמת ג'ונגל, פשיטה ולוחמה אמפיבית. מיוסי פיקד על גדוד הסיירים השישי במערכה בפיליפינים, אולם בראשיתה לא נמצאה לגדודו תעסוקה מבצעית ניכרת.
בהמשך המערכה, ב-30 בינואר 1945, פיקד מיוסי על כוח מן הגדוד בפשיטה לחילוצם של למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942. כוח הסיירים בפיקוד מיוסי חדר לשטח שהוחזק בידי היפנים מבלי שהתגלה, תקף את המחנה, הרג את חיל המצב היפני, וחילץ את 512 שבויים במסע רגלי לעבר שטח כוחות בעלות הברית. אבדות הסיירים היו שני הרוגים, הרופא וסייר שנהרג מירי דו צדדי, ו-23 פצועים לכוחות הגרילה הפליפינים שסייעו בבידוד הגזרה ובמניעת הגעת כוחות תגבור יפניים. במהלך הפשיטה נהרגו מעל חמש מאות חיילים יפנים. בשל הצלחת הפשיטה העניק הגנרל דאגלס מקארתור, מפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט, למיוסי את עיטור צלב השירות המצוין. באוקטובר 1944 הציל חייל מטביעה ועוטר על כך במדליית החייל. לאחר המלחמה השתחרר מן הצבא ופנה לעסקים.
ההיסטוריה של הנדסה גנטית
הנדסה גנטית היא תהליך של שינוי גנים ביצורים חיים באופן מלאכותי על ידי האדם ובכך שינוי תכונותיהם.
עכבר הוא בעל החיים הראשון שהונדס גנטית על ידי רודולף יאניש ב-1974.
רקע
השינוי המלאכותי הראשון שנעשה באמצעים ביוטכנולוגים היה העברה של גנים בין יצורים בשנת 1973 על ידי המדענים הרברט בויאר וסטנלי נורמן כהן. דבר זה התאפשר בעקבות שורה של התפתחויות טכנולוגיות שאפשרו לשנות את הגנום באופן ישיר.
חלק מההתפתחויות הללו כוללות את הגילוי של אנזימי הגבלה, DNA ליגאז, האפשרות לתכנן פלסמידים, PCR וריצוף בשיטת סנגר. התמרה של DNA לתוך אורגניזם מארח התאפשרה בעקבות פיתוח של אקדח גנים, מערכת T-DNA בינארית ומיקרו-הזרקה.
בשנת 1976 הטכנולוגיה מוסחרה עם פיתוח חיידקים מהונדסים שיצרו סומטוסטטין, ומאוחר יותר גם אינסולין (ב-1978). בשנת 1983 הוכנס לצמח הטבק עמידות לאנטיביוטיקה, ובכך היה לצמח המהונדס הראשון. התפתחויות נוספות אפשרו למדענים לשנות ולהוסיף גנים למגוון יצורים, ובכך לגרום להשפעות שונות.
חקלאות
הנדסה גנטית היא שינוי ישיר של גנום של יצור באמצעים ביוטכנולוגיים שפותחו בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת, שינויים בגנום עקב התערבות האדם קרו עוד קודם לכן - החל בביות של צמחים ובעלי חיים וכלה בברירה מלאכותית. ההנחה המקובלת היא שבעל החיים הראשון שבוית הוא הכלב, עם עדויות ארכאולוגיות לכך מסביבות 12000 לפני הספירה. בעלי חיים נוספים שבויתו בתקופה הפרהיסטורית כוללים את החתול (9500 לפני הספירה), בקר, חזיר ועז (9000-8000 לפני הספירה בסהר הפורה).
העדויות הראשונה לביות צמחים הם אם החיטה וחיטת איינקורן מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית א בסביבות 10100–10500 לפני הספירה בדרום-מערב אסיה. הסהר הפורה של מערב אסיה, מצרים והודו הם האזורים בהם נמצאו עדויות לזריעה וקצירה מתוכננים של צמחים שעד כה נלקטו בטבע, וכן באופן בלתי תלוי בסין, סאהל, גינאה החדשה ואזורים נוספים באמריקות.
שמונת גידולי היסוד הנאוליתיים נוכחות כולן בסביבות 7000 לפני הספירה. הורטיקולטורה מופיעה לראשונה בלבנט במהלך התקופה הכלקוליתית (6800-6300 לפני הספירה). עקב הרקמות הרכות של ירקות, ממצא ארכאולוגי שלהם יותר נדיר, והממצא הקדום ביותר נמצא במערה במצרים מהאלף ה-2 לפנה"ס.
בשנת 1927 נעשה שימוש בקרני X כדי להשביח צמחים באמצעות יצירת מוטציות, ועד לשנת 2007 למעלה מ-2,540 צמחים הונדסו בצורה זו או באמצעים כימיקליים היוצרים מוטציות אקראיות.
גנטיקה
הבנה מעמיקה של גנטיקה הייתה חיונית לפיתוח ההנדסה גנטית. חוקי התורשה שגילה גרגור מנדל ב-1865 היו העדות הראשונה לכך שישנה הפרדה והתפלגות עצמאית של תכונות. ב-1889 הוגו דה פריס טבע את המונח (פאן)גן, כאשר הניח שחלקיקים אחראיים לתורשה של תכונות, וב-1905 טבע ויליאם בייטסון את המונח גנטיקה. ב-1928 הוכיח פרידריך גריפית' שבתהליך התורשה ישנו מרכיב שעובר התמרה (טרנספורמציה), שלימים יזוהה בניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי כ-DNA. אדוארד טייטום וג'ורג' בידל פרסמו ב-1941 את הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית, המתארת את תהליך יצירת החלבונים מ-DNA. מבנה הסליל הכפול זוהה על ידי ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק ב-1953. מלבד הגילוי איך DNA עובד, פותחו כלים שבעזרתם ניתן לערוך אותו. ב-1970 גילו במעבדתו של המילטון או. סמית' את קיומם של אנזימי הגבלה המאפשרים ביקוע של DNA באתרים מסוימים, ולהפריד את התוצרים השונים באמצעות אלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל. דבר זה אפשר למדענים לבודד גנים מתוך הגנום. מוקדם יותר, ב-1976 התגלו DNA ליגאזות, המחברים מקטעי DNA, ובאמצעות שילוב של אנזימי הגבלה ו-DNA ליגאזות ניתן לחתוך ולהדביק מקטעי DNA ליצירת DNA רקומביננטי. פלסמידים שהתגלו ב-1952 הפכו להיות כלי עבודה מרכזי בתהליך התמרת ה-DNA בין תאים ובשיבוט מקטעי DNA. פרדריק סנגר פיתח שיטה לריצוף DNA ב-1977, מה שהעלה בצורה דרסטית את כמות הידע הגנטי של החוקרים. תגובת PCR, שפותחה ב-1983 על ידי קארי מוליס, אפשרה הגברה של מולקולות DNA ובכך סייעה לזיהוי ובידוד מקטעי DNA.
מלבד עריכת ה-DNA, פותחו שיטות שנועדו להתמיר (טרנספורמציה) את ה-DNA לתוך גנום של יצור היעד. ניסוי גריפית' כבר הראה כי ישנם חיידקים מסוימים שבאופן טבעי כשירים לבלוע DNA זר מסביבתם ולבטא גנים מתוך מקטע זה. ב-1970 התגלה שניתן להשיג כשירות זו באמצעים מלאכותיים, כפע שהראו החוקרים מורטון מנדל ואקיקו היגה, כי החיידק Escherichia coli כשיר להכניס אליו בקטריופאג' למדא לאחר טיפול בנתרן כלורידי (CaCl2). שנתיים לאחר מכן הראה סטנלי כהן שטיפול זה מכשיר את החיידק גם להכנסת DNA פלסמידי. התמרה באמצעות אלקטרופורציה פותחה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, דבר שהגביר את היעילות והרחיב את מגוון החיידקים בהם ניתן להשתמש. ב-1907 התגלה החיידק Agrobacterium tumefaciens הגורם לגידולים בצמחים, וב-1970 התגלה שהמרכיב האחראי ליצירת הגידול הוא פלסמיד Ti הנמצא בחיידק, וכי חלק ממקטע הפלסמיד עובר איטנגרציה לגנום הצמח. לקח לחוקרים עוד כמה שנים כדי לבודד את המרכיבים השונים, עד שיכלו להסיר מהפלסמיד את הגנים המובילים ליצירת הגידול ואזורים לא חיוניים, והכניסו לפלסמיד גנים אחרים. באמצעות הדבקה של צמחים בחיידק הוטמעו הגנים הללו בתוך הגנום הצמחי.
צעדים ראשונים
ב-1972 פול ברג השתמש באנזימי הגבלה וב-DNA ליגאז כדי ליצור את מולקולות ה-DNA רקומביננטי הראשונות. הוא איחה בין DNA מהנגיף SV40 לבין DNA מהנגיף בקטריופאג' למדא. הרברט בויאר וסטנלי נורמן כהן לקחו את עבודתו של ברג צעד אחד קדימה, והכניסו את ה-DNA הרקומביננטי לתוך תא חיידקי. כהן עסק בחקר פלסמידים ובויאר באנזימי הגבלה, וב-1972 הכירו בכך שהתחומים שלהם משלימים והחלו לשתף פעולה. יחד הם זיהו אנזים הגבלה היכול לבקע את הפלסמיד pSC101 בנקודה מסוימת, ובכך להפוך את ה-DNA המעגלי לליניארי. ל-DNA ליניארי זה החוקרים חיברו גן המעניק עמידות לקנמיצין, ואיחו את הפלסמיד חזרה לצורה מעגלית. כהן כבר פיתח שיטה להתמרת ה-DNA לתוך חיידק, וכאשר ביצעו אותו יצרו חיידקים בעלי עמידות לאנטיביוטיקה מסוג קנמיצין, ויצרו את האורגניזם המהונדס גנטית הראשון. הם חזרו על ניסוי זה עם גנים אחרים, והראו שגנים רבים יכולים לעבור ביטוי בחיידק, כולל גנים שמקורם בצפרדע הרפואית המצויה (Xenopus laevis), ההתמרה הראשונה שהתמירה גנים בין ממלכות.
ב-1974 רודולף יאניש יצר את העכבר הטרנסגני הראשון, באמצעות הכנסת DNA זר לתוך עובר. זהו בעל החיים הראשון שהונדס. יאניש חקר תאי אדם שנדבקו בנגיף SV40 כאשר נתקל במאמר של ביאטריס מינץ המתאר יצירה של עכבר כימרי. הוא לקח את דוגמיות SV40 ממעבדתו למעבדתה של מינץ והזריק אותם לעוברים וציפה שהם יפתחו גידולים. העכברים שנולדו נראו רגילים, אך לאחר בחינת הגנום שלהם באמצעות גלאי רדיואקטיבי התגלה שגנום הנגיף הוטמע בתוך גנום העכבר. בבחינת הגנום של הדור הבא של העכברים הללו, DNA הנגיף לא היה נוכח. ב-1981 המעבדות של פרנק ראדל, פרנק קונסטנטיני ואליזבת לייסי הזריקו DNA לתוך עובר עכבר בעל תא אחד, והראו כי DNA זה מסוגל לעבור לדורות הבאים.
הצמח הראשון שהונדס גנטית הוא צמח הטבק ב-1983. הוא פותח על ידי מיכאל ו. ביוואן, ריצ'רד ב. פלאבל ומרי דל צ'ילטון באמצעות יצירת גן כימרי, יחד עם הגן לעמידות לאנטיביוטיקה על גבי פלסמיד Ti שמקורו בחיידק Agrobacterium. הטבק הודבק בחיידק המותמר עם הפלסמיד המכיל את הגן הכימרי, שהוביל להטמעה של DNA זה בגנום הצמח. באמצעות שימוש בתרבית רקמה זוהה תא טבק בודד שהכיל את הפלסמיד, וממנו גידלו צמח טבק טרנסגני.
אסדרה
הפיתוח של הנדסה גנטית הובילה לחששות בקהילה המדעית, שגילויים אלו טומנים בחובים פוטנציאלים מסוכנים. ב-1975 התאספו מדענים לכנס שבעקבותיו המליצו לקבוע תקנות המגדירות אמצעי זהירות שיש לנקוט בשימוש ב-DNA רקומביננטי או בתוצריו. ב-1976 המכונים הלאומיים לבריאות כינסו ועדה מייעצת, ובעקבותיהם משרדי ממשלה נוספים בארצות הברית החלו לקבוע תקנות בנושא, כולל מחלקת החקלאות של ארצות הברית, הסוכנות להגנת הסביבה ומנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), ובכך המחקר של DNA רקוביננטי בארצות הברית החל להיות תחת בקרה הדוקה. ב-1982 הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) פרסם נייר עמדה על סכנות בהפצת אורגניזמים מהונדסים גנטית לטבע. ככל שהטכנולוגיות השתכללו והיצורים שהונדסו היו לא רק יצורי מודל אלא גם אורגניזמים מסחריים, ולכן המשרד למדיניות מדע וטכנולוגיה של ארצות הברית הקימה ועדה כדי לפתח מנגנונים לבקרה. ב-1986 הם התקינו שצמחים מהונדסים גנטית נדרשים לקבל אישורים של מחלקת החקלאות, הסוכנות להגנת הסביבה ומנהל המזון והתרופות. בסוף עשור זה ובתחילת העשור הבא ארגונים שונים פרסמו הנחיות לגבי בדיקת הבטיחות של צמחים ומזון מהונדס גנטית, כולל ארגון המזון והחקלאות וארגון הבריאות העולמי. האיחוד האירופי חוקק ב-1997 חוק המחייב סימון של מזון מהונדס גנטית. רשויות החוק בעולם פועלות בנושא זה בצורה הבוחנת כל מקרה לגופו, ובודקת את בטיחות השימוש.
מחקר ותרופות
היכולת להוסיף, לשנות או להסיר גנים ביצורי מודל אפשר למדענים לחקור את הבסיס הגנטי למחלות של בני אדם. ב-1984 יצרו עכברים מהונדסים גנטית המבטאים אונקוגן משובט וכך הגבירו את הסיכוי שיפתחו סרטן. ב-1989 יצרו מריו קפקי, מרטין אוונס ואוליבר סמיתיס את העכבר הראשון שבו הוסר גן (נוקאאוט גנטי). ב-1992 חוקרים יצרו עכבר ללא גנים מדכאי סרטן, הנוטה לפתח סרטן, ובכך משמש מודל יעיל לחקר הסרטן. הטכנולוגיה שאפשרה זאת בעכברים לא הייתה ישימה בחולדות, המשמשות מודל יותר טוב לאדם במחלות מסוימות, וחולדות נוקאאוט יוצרו לראשונה ב-2003.
עם גילויו של microRNA בשנת 1993, החלו לעשות שימוש בשיטת RNAi כדי להוריד את רמות הביטוי של גנים - להנדס יצורים לבטא microRNA מסוים, שיפגע ברמות הביטוי של הגן הרצוי. דבר זה אפשר לחוקרים לבדוק מה קורה בהיעדר או ברמות נמוכות של גנים. שיטה זו הייתה יעילה לחקור גנים שהסרתם גרמה למוות של היצור. יתרון נוסף לשיטה זו היא היכולת לתזמן את ביטוי ה-microRNA, ובכך לתזמן את שיתוק ביטוי הגן, והיכולת לבטא את ה-microRNA ברקמות מסוימות ולבחון השפעות מקומיות. בשנת 2007 יוצרו צמחים בעלי מערכת הדברה המתבססת על שיטה זו. צמחים אלו מבטאים microRNA המכוון לגנים של של חרקים ותולעים נימיות, כך שאם יצורים אלו אוכלים את עלי הצמח ובכך גם את מולקולות ה-microRNA הגורמות לשיתוק גנים חיוניים בחרק או בתולעת.
נעשה שימוש בהנדסה גנטית כדי לבטא חלבונים שונים באמצעות יצורים שבאופן טבעי אינם מבטאים חלבונים אלו. ב-1979 פותחו חיידקים המבטאים אינסולין הומאני, וטופלו באמצעותם ב-1982. ב-1988 יוצרו לראשונה נוגדנים הומאניים בצמחים. בשנת 2000 יוצר אורז זהוב, המעושר לוויטמין A, ובכך היה למזון מהונדס גנטית הראשון.
התפתחויות נוספות
לא כל תאי הצמח מודבקים על ידי אגרובקטריום, ולכן נוצר הצורך לפתח שיטות נוספות כדי להטמיע את ה-DNA בגנום. שיטות אלו כוללים אלקטרופורציה, אקדח גנים ומיקרו-הזרקה. בשנות ב-80 של המאה ה-20 פותחו שיטות להכנסת כלורופלסט מבודד לתר צמחי חסר דופן. פיתוח אקדח הגנים ב-1987 אפשר להכניס DNA זר לתוך כלורופלסטים.
תהליך ההתמרה הגנטית התייעל מאוד בחלק יצורים מיצורי מודל. בשנת 1998 יוצרו זרעי תודרנית לבנה מהונדסים באמצעות הטבלה של הפרחים בתמיסה המכילה את החיידק אגרובקטריום. מגוון הצמחים הניתנים להנדוס גדל ככל שהתפתחו הטכנולוגיות שאפשרו גידול תרביות רקמת תאים צמחיים.
חיות המקנה הראשונות שהונדסו ב-1985 באמצעות מיקרו-הזרקה, כולל ארנבות, כבשים וחזירים. יונקים שונים הונדסו לשמש כמעין מפעל ליצור חלבונים בבלוטות החלב. החיות הראשונות שסינתזו חלבונים טרנסגנים בחלב היו עכברים שביטאו את החלבון מפעיל פלסמינוגן. טכנולוגיה זו יושמה לחלבונים נוספים ובחיות נוספות, כולל בכבשים, חזירים ופרות.
בשנת 2010 הכריזו חוקרים ממכון קרייג ונטר על יצירת החיידק הסינתטי הראשון. החוקרים יצרו גנום, החדירו אותו לחיידק קיים, ובתהליך של ברירה וחלוקה יצרו חיידקים המכילים רק את הגנום המלאכותי. לחיידק זה קראו בשם סינטיה (Synthia) ובשם המדעי Mycoplasma laboratorium, והוא היצור המלאכותי הראשון.
בשנת 2014 חיידק השתכפל יחד עם פלסמיד המכיל זוג בסיסים מלאכותי. בכדי שהדבר יתאפשר, החיידק הונדס כדי שיוכל להכניס ולשכפל נוקליאוטידים מלאכותיים, ואכן, ב-99.4% הפלסמיד השתכפל יחד עם זוג הבסיסים המלאכותיים. זהו היצור הראשון המשתמש בקוד גנטי רחב יותר מהטבעי.
בשנת 2015 נעשה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות יותר בכדי להנדס צמחים - TALEN וקריספר. מעבדות בסין יצרו בעזרתם חיטה עמידה לפטריות וצמחי אורז בעלי יבול רב יותר, ומעבדה מהממלכה המאוחדת יצרה שעורה עמידה לתנאים צחיחים. מבחינה אסדרתית, כאשר משתמשיים בטכנולוגיות אלו כדי להסיר גנים (ובלי להוסיף גנים ממקורות אחרים), תהליך קבלת האישור הוא קצר וזול יחסית. בשיטת קריספר, דור הצמחים הראשון יכול להכיל DNA זר המסייע לתהליך העריכה, אך הוא אינו נוכח בדור הבא, ולפיכך לפי גופי אסדרה יכולים להיחשב כצמחים שאינם טרנסגנים.
מסחור
ב-1976 נוסדה החברה הראשונה שעסקה בהנדסה גנטית, Genentech על ידי בויאר ורוברט א. סוונסון, ושנה לאחר מכן יצרו את החלבון סומטוסטטין בחיידקי Escherichia coli, וב-1978 יצרו אינסולין. אינסולין זה אושר לשימוש על ידי ה-FDA בשנת 1982.
ב-1980 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי ניתן לרשום פטנט על יצורים מהונדסים גנטית. ב-1983 הגישה חברה ביוטכנולוגית בקשה לאשר ניסויים בחיידק Pseudomonas syringae מהונדס, אשר אמור לגונן על צמחים מפני קור קיצוני. מפגינים ופעילים הצליחו לדחות את האישור בתואנות משפטיות למשך ארבע שנים, וב-1987 חיידק זה היה אורגניזם מהונדס גנטית אשר נעשה בו שימוש מסחרי בחקלאות, בשדות של תותים ותפוחי אדמה בקליפורניה. שני השדות הללו הותקפו בידי פעילים, והחברה החליטה לא לבצע את הניסוי.
הצמח הראשון שהונדס גנטית היה טבק עמיד לאנטיביוטיקה. ניסויי השדה הראשונים בצמחים מהונדסים - צמחי טבק עמידים לקוטלי עשבים - נעשו ב-1986 בצרפת ובארצות הברית. ב-1987 חברת Plant Genetic Systems היו הראשונים להנדס טבק עמיד לחרקים, באמצעות התמרת גנים קוטלי חרקים שמקורים בחיידק Bacillus thuringiensis  לתוך הטבק.
אנזימים מהונדסים שמקורם בחיידקים היו היישום הראשון של אורגניזמים מהונדסים שאושרו על ידי ה-FDA ב-1988. בראשית שנות ה-90 אושר לשימוש במספר מדינות אנזים הגבנה מהונדס (כימוזין ). עד אז תהליך ההגבנה נעשה באמצעות אנזימים שהופקו מקיבות של מעלי גירה. הכימוזין המהונדס שבוטא בחיידקים מסוגל לגבן חלב. סין הייתה המדינה הראשונה לאשר צמח מהונדס גנטית למסחר, טבק עמיד לנגיף ב-1992. ב-1994 אושר להפצה עגבניית ה-Flavr Savr, אשר טכנולוגיה של RNAi מאריכה את חיי המדף שלה. בשנה זו אישר האיחוד האירופי לראשונה אורגניזם מהונדס גנטית לשימוש מסחרי - טבק עמיד לקוטל העשבים ברומוקסינל. ב-1995 אישר הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית הפצה של תפוח האדמה המכיל בתוכו גנים קוטלי חרקים. ב-1996 ניתנו 35 אישורים לגדל בצורה מסחרית תשעהה סוגים של צמחים טרנסגניים באיחוד האירופי ובשש מדינות נוספות.
החיה המהונדסת הראשונה שמוסחרה היא GloFish, דג זברה המכיל גן פלואורוסצנטי שגורם להם לזרוח תחת תאורה על-סגולה. בעל החיים הראשון שאושר לתזונה הוא סלמון אקווה-אדוונטג' בשנת 2015. הסלמון מותמר בהורמון גדילה שמקורו באלתית גמלונית, תחת בקרה של תחל שמקורו בסוג של דג זאב, כך שהורמון הגדילה מתבטא כל השנה ולא רק בעונות מסוימות.
בישראל
בשנת 2005 התפרסמו תקנות המסדירות את הפיקוח על הנדסה גנטית, המתבצע בידי משרד החקלאות. שתי ועדות מטפלות בנושא של מזון מהונדס גנטית: (1) הוועדה למזון חדש של משרד הבריאות, המתייחסת לעניין בטיחות המזון, (2) הוועדה הראשית לצמחים מהונדסים של משרד החקלאות (הורצ"מ), המפקחת על הניסויים הנעשים בארץ מכוח התקנות הנ"ל. על אף שנעשים בישראל מחקרים רבים המערבים הנדסה גנטית, אין הרבה פעילות מסחרית בתחום ואין תוצרת מקומית שעוברת הנדסה גנטית. רוב המזון בעולם המהונדס גנטית הם גידולי יסוד המיובאים לארץ, הכוללים בעיקר תירס, סויה וקנולה.
בישראל התקבלה החלטה בשנת 2013, אשר אושרה כמה שנים לאחר מכן, שצמחים שעברו סוגים מסוימים של הנדסה גנטית לא יגדרו ככאלו:
מוסא סיסאקו
מוסא סיסאקו (בצרפתית: Moussa Sissako; נולד ב-10 בנובמבר 2000 בקלישי שבצרפת) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית ובנבחרת מאלי.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2021 ערך סיסאקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 5-0 על נבחרת קניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא נכלל בסגל נבחרת מאלי לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
קאודיפטריקס
קאודיפטריקס (שם מדעי: Caudipteryx; מילולית: "זנב מנוצה") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי בתחילת הקרטיקון לפני 124 מיליון שנה. הדינוזאור התגלה ב-1997 בתצורת יישיין שבמחוז ליאונינג בסין. בחפירות התגלו 2 מינים מהסוג.
דינוזאור זה היה קרוב לאובירפטור והיה בעל כיפת גולגולת דומה. הוא הגיע לאורך 15–20 סנטימטרים. הוא אחד מבני הקבוצה אובירפטורוזאוריה שנמצאו עטורי נוצות סביב הזנב ועוד כמה אזורים, מה שהוביל חוקרים לחשוב שכל בני הקבוצה היו עטויים בנוצות. מבנה גופו לא עזר לו לעוף, אך ייתכן שהנוצות שמרו על חומו או שימשו למטרות תקשורת חזותית. ליצור היו חסרות נוצות זרועות כמו של הארכאופטריקס כך שהוא לא היה יכול לעוף. כמו כן הנוצות עשויות משכבה פשוטה דמוית פלומה ולא עם אברות אמיתיות.
ייתכן שהדינוזאור חי בקרקעית היער של צפון סין והיה אוכל-כול מהיר שחי בחבורות. לעיתים הוא גם בלע גסטרוליתים כדי לעכל את מזונו. הוא חי לצד דינוזאורים תרופודים נוספים כמו האינסיסיווזאורוס והדילונג.
Happy Nation (שיר)
Happy Nation (בעברית: אֻמָּה שמחה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה השוודית אייס אוף בייס, מתוך אלבום הבכורה שלה בעל אותו השם, Happy Nation. השיר יצא לאור בשנת 1992, על ידי חברת התקליטים אדל-מגה רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שבישראל ולמקום הראשון במצעד שבצרפת.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי ג'ונאס ברגרן ואולף אקברג. "Happy Nation" הוא שיר דאנס-פופ, המכיל בתוכו גם סגנונות כמו יורופופ ורגאיי פיוז'ן. חברי אייס אוף בייס תיארו את השיר כשיר "אנטי-פשיסטי והמנון לחיים". הבית הראשון של השיר נכתב בשפה הלטינית, בעוד שאר הבתים נכתבו בשפה האנגלית.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
השופט דרד (סרט)
השופט דרד (באנגלית: Dredd) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני בבימויו של פיט טראוויס ובכיכובו של קארל אורבן. הסרט, שמבוסס במקור על הקומיקס השופט דרד, אינו מהווה המשך ישיר לעיבוד הקולנועי לסרט משנת 1995. הסרט יצא לאקרנים ב-21 בספטמבר 2012.
עלילת הסרט מתרחשת במאה ה-22 בעולם דיסטופי פוסט-אפוקליפטי שבו הניצולים ממלחמות גרעיניות עברו לחיות בערי ענק המגנות על התושבים מפני מדבר רדיואקטיבי המאוכלס במוטציות. העלילה מתמקדת בקצין אכיפת חוק בכיר המכונה השופט דרד (המגולם על ידי קארל אורבן) וצוערת המכונה השופטת אנדרסון (מגולמת על ידי אוליביה ת'ירלבי) הנאבקים, בתוך בניין מגורים ענק ומסוגר, בארגון פשע המונהג בידי הפושעת מדלן "מא-מא" מדריגאל (מגולמת על ידי לנה הידי).
הסרט זכה לביקורות חיוביות ששיבחו את עבודת האפקטים הוויזואליים, הליהוק והאקשן, מנגד היו שביקרו את עודף האלימות והחוסר בהומור וביסודות סאטיריים שהיו חלק מחומר המקור והקומיקס. למרות הביקורות גרף הסרט מעט יותר מ-41 מיליון דולר לעומת תקציב מוערך של 35 מיליון דולר. הסרט הצליח יותר במכירות ה-DVD שלו והפך לסרט קאלט. נערכו מגעים להפקת סרט המשך, אך אלה לא הבשילו.
Happy Nation (שיר)
וידאו קליפ
את הקליפ של "Happy Nation" ביים מאט ברודלי, שביים גם את הקליפ של "All That She Wants". הקליפ צולם בגטבורג, שוודיה בינואר 1993. הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות נר דולק שהלהבה שלו זזה מצד לצד. בהמשך, ניתן לראות שלל סמלים ואירועים בעלי משמעות כמו: סמלי השלום, כתב חרטומים, גאוטמה הבודהה, צליבת ישו וסורת אל-פאתחה.
כריתת בלוטת התריס
כריתת בלוטת התריס (באנגלית: Thyroidectomy) הוא הליך כירוגי הכולל את הסרתה של בלוטת התריס. כריתת בלוטת התריס נעשית לרוב על ידי כירורגיים כלליים, רופאי אף אוזן גרון או רופאים אנדוקרינולוגים כאשר מטופל סובל מסרטן בלוטת התריס, היפרתירואידיזם, זפקת או מחלת גרייבס. אינדיקציות אחרות לניתוח כוללות סיבות קוסמטיות (בלוטת התריס מוגדלת מאוד), או חסימה סימפטומטית (הגורמת לקשיי בליעה או נשימה). כריתת בלוטת התריס היא הליך כירורגי נפוץ שיש בו כמה סיבוכים פוטנציאליים או השלכות הכוללים שינוי זמני או קבוע בקול, סידן נמוך באופן זמני או לצמיתות, צורך בהחלפת הורמון בלוטת התריס לכל אורך החיים, דימום, זיהום ואפשרות קלושה לחסימת דרכי הנשימה עקב שיתוק דו צדדי של מיתרי הקול. לרוב הניתוח אורך כשעה עד שעתיים, ובמהלך הניתוח הכירורג מבצע חתך קטן במרכז הצוואר ומסיר את החלק הרצוי מהבלוטה, בהתאם להתווית הניתוח. אם הניתוח מבוצע עקב גידול בבלוטה, המנתח יבחן וישקול להסיר את בלוטות הלימפה שבאזור.
Happy Nation (שיר)
וידאו קליפ
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-55 מיליון צפיות.
השופט דרד (סרט)
עלילת הסרט
בארצות הברית העתידנית, שטחה המערבי הוא מדבר רדיואקטיבי הידוע כאדמה מקוללת. בחוף המזרחי שוכנת לה מגה סיטי אחת, מטרופולין אלים עם 800 מיליון תושבים ו-17,000 פשעים שמדווחים מדי יום ביומו. סם משכר בשם "סלו-מו" (קיצור של Slow Motion באנגלית) שגורם למוח אשליה שהזמן מאט מופץ ברחובות העיר. הכוח היחיד שמסוגל להשליט סדר הם השופטים, שפועלים הן כשופטים, הן כחבר מושבעים והן כמוציאים לפועל. השופט דרד מוקצה על ידי השופטת הבכירה על מנת לחנוך את הטירונית החדשה קסנדרה אנדרסון, יתומה בעלת כוחות על-טבעיים ובעל יכולת לקרוא מחשבות, שנכשלה בשלושה מבחנים לפני הציון העובר המעניק לה סמכויות של שופטת, אך השופטת הבכירה מחליטה לצרפהּ בשל כוחותיה העל-טבעיים, שעשויים להוות כלי עזר במלחמה בפשיעה.
בפיץ' טריז (עצי האפרסק, בתרגום מילולי), מגדל רב-קומות בן 200 קומות שמאכלס שכונת עוני שלמה, סוחרת סמים בשם מאדליין מאדריגל (המכונה מא-מא) מוציאה להורג שלושה נרקומנים שהעיזו לקרוא תיגר על כנופייתה, היא פושטת את עורם, מסממת אותם בסם סלו-מו ומשליכה אותם מהקומות הגבוהות של המגדל. דרד ואנדרסון נשלחים כדי לחקור וללמוד את השפעות הסם. הם עוצרים אדם בשם קאי, ואנדרסון מגלה בעזרת כוחותיה שהוא זה שהפשיט את עורם של הנרקומנים, ודרד מחליט עקב כך לקחת אותו לחקירה. בתגובה לכך, אנשי הכנופיה של מא-מא משתלטים על חדר הבקרה של המגדל וחוסמים את הבניין, תוך שימוש במערכות שמפעילות מצב מלחמה וחוסמות את כל הכניסות והיציאות של הבניין ובכך מונעים מהשופטים להזעיק תגבורת.
Happy Nation (שיר)
טענות לאנטישמיות
כאשר "Happy Nation" יצא, נטען שהוא נפתח בשירה בלטינית, אך לפי מספר תיאוריות נאמר שהמילים כתובות בעברית כדי שיהודים בלבד יבינו זאת. בכתבה שפורסמה במאקו מספר עשורים לאחר מכן, נכתבו המילים בצורה: "על כנפי הנשר/ בעזרת השם/ הייתי כאן לפני כולם/ בינתיים אני/ אהרוג אתכם/ הייתי כאן לפני כולם". בהמשך לכך, נאמר שייתכן ולפי אותן התיאוריות רצתה הלהקה בהשמדה נוספת של היהודים. עם זאת, הדובר של הלהקה פרסם התנערות מכל קשר אפשרי לאנטישמיות ונאציזם. זאת, לצד ציון העובדה שאולף אקברג היה מעורב בנעוריו בפעילות נאו-נאצית; דבר אשר עורר סערה מספר פעמים במרוצת השנים.
כריתת בלוטת התריס
בלוטת התריס מייצרת מספר הורמונים, כגון תירוקסין (T4), תריודוטירונין (T3) וקלציטונין. לאחר הסרת בלוטת התריס, על המטופלים בדרך כלל ליטול אלטרוקסין, כתחליף סינתטי להורמונים אלו - כדי למנוע תת-פעילות של בלוטת התריס. סיבוכים נוספים של כריתת בלוטת התריס כוללים הסרה לא מלאה של בלוטת התריס, הסרת החלק המקשר בין שתי חלקי הבלוטה, דימומים וזיהומים, בעיקר בשימוש בסטרואידים טרם הניתוח. באופן מסורתי, כריתת בלוטת התריס נעשתה על ידי חתך בצוואר שמשאיר צלקת קבועה. לאחרונה, גישה של ניתוח זעיר פולשני הפכה לפופולרית באזורים מסוימים בעולם, בה מבוצע חתך דרך בית השחי. בנוסף, קיימת גם שיטה של ניתוח דרך חלל הפה.
השופט דרד (סרט)
עלילת הסרט
מא-מא מודיעה שעל אנדרסון ודרד למות, והשופטים נאלצים להיאבק בעשרות אנשים חמושים. כשהם מגיעים לקומה ה-76, השופטים מותקפים בידי מא-מא עצמה, בעזרת הרס שהם מותירים בקירות המבנה, השופטים מצליחים לקרוא לסיוע. בינתיים מא-מא שולחת את אחד מאנשיה, אדם בשם קיילב, כדי לוודא שהשופטים מתים, אך כשהשופטים פוגשים בו — דרד משליך את קלייב מהבניין אל מול עיניה של מא-מא.
Happy Nation (שיר)
טענות לאנטישמיות
גם בשנת 2013 החלו לתקוף את אקברג על עברו ונטען שעברו הנאצי "הוצנע". בכתבה שפורסמה בוואלה! NEWS צוין שבמהלך הסרט התיעודי "הסיפור שלנו", הצהיר אקברג: "אמרתי לכולם שאני ממש מתחרט על מה שעשיתי. סגרתי את הפרק הזה בחיי". הוא המשיך והוסיף, "אני אפילו לא רוצה לדבר על זה, הזמן הזה לא קיים יותר מבחינתי. סגרתי את הדלת על זה וזרקתי את הספר הזה עוד בשנת 1987. חוויתי מזה ולמדתי מזה. אבל החיים ההם הם לא שלי, הם של מישהו אחר".
השופט דרד (סרט)
עלילת הסרט
השופטים וולט וגות'רי מגיבים לקריאת העזרה של דרד, אך מומחה המחשבים של מא-מא מונע מהם מלהיכנס לבניין בתואנה שהבניין נמצא במבחן ניסוי ביטחוני. קבוצת צעירים חמושים מתעמתת עם דרד ואנדרסון ומאפשרים בכך לקאי לפרוק את אנדרסון מנשקה ולהימלט עמה כבת-ערובה שלו. הוא מביא אותה לבסיס של מא-מא בקומה העליונה של המבנה. בזמן שדרד מנסה להגיע אל מא-מא, היא משחדת את השופטים המושחתים לקס, קפלן, צ'ן ואלווארז כדי שאלה יהרגו את דרד. דרד מצליח להרוג את צ'ן בזמן שזה תוקף אותו, בעת שקאי מנסה להרוג את אנדרסון עם נשקה-שלה, אך מכשיר זיהוי הדנ"א בנשק לא מזהה את נושא הנשק המקורי שלו ומתפוצץ בידיו של קאי. אנדרסון נמלטת, מתעמתת עם קפלן והורגת אותו לבסוף. דרד מצליח להרוג את אלווארז בעת עימות עמו, אך הוא נורה על ידי השופט לקס, כשהשופט לקס נע לעברו כדי לבצע בו וידוא הריגה, מופיעה אנדרסון והיא הורגת את לקס.
דרד ואנדרסון מצליחים להשיג את הצופן לדירתה של מא-מא ומתעמתים עמה. מא-מא מספרת לדרד שאם היא תמות, ההתקן שבמפרק כף ידהּ יפוצץ את כל הקומות העליונות של הבניין. דרד מתרץ שהאות שבנפץ לא יגיע לחומרי הנפץ שבשאר הקומות בשל חסימת הבניין והוא מכריח את מא-מא לשאוף מסם הסלו-מו ומשליכהֹּ מהבניין, היישר אל מותה.
אנדרסון מבינה שהיא נכשלה במבחנים שלה, מאחר שבמהלך המרדף אחר מא-מא היא פורקה מנשקה והיא מחליטה לעזוב את יחידת השופטים. השופטת הבכירה שואלת את דרד על ביצועיה של אנדרסון והוא משיב שלדעתו היא קיבלה ציון עובר.
ליז ג'נסן
ליז ג'נסן (באנגלית: Liz Jensen; נולדה ב-1959) היא סופרת בריטית.
ג'נסן נולדה באוקספורדשייר בת לאב דני ואם בריטית-מרוקאית. היא עבדה ככתבת עיתון ורדיו בהונג קונג ובטאיוואן, לאחר מכן עברה לצרפת לארבע שנים, פיסלה ושימשה מתרגמת וכתבת עצמאית. בשובה לבריטניה עבדה במשך עשור כמפיקה ב-BBC.
את ספרה הראשון, Egg Dancing, פרסמה ב-1995. ב-2005 נבחרה לעמיתה באגודה המלכותית לספרות. הייתה מועמדת שלוש פעמיים לפרס בייליז לסיפורת מאת נשים.
נשואה לסופר הדני קרסטן ינסן ואם לשני בנים. היא חולקת את זמנה בין קופנהגן לוימבלדון.
טימותי וסט
ביוגרפיה
טימותי וסט נולד בעיר ברדפורד שביורקשייר. אביו היה השחקן לוקווד וסט. הוא למד בבית הספר לבנים "ג'ון ליון סקול" שבלונדון ובבית הספר "בריסטול גרמר סקול" בבריסטול.
במשך שלוש עונות שיחק וסט בסדרה "Brass", דרמה קומית בהפקת גרנדה טלוויז'ן. וב-1986 גילם את פרופסור פיורי בהופעה בלתי נשכחת בסדרה הקומית "A Very Peculiar Practice".
ב-1997 שיחק בהפקה של ה-BBC למחזה "המלך ליר" בתפקיד גלוסטר. ב-2001 גילם בסרט "איריס וג'ון" את תפקיד מוריס המבוגר, ובנו סמואל וסט גילם את אותה דמות בצעירותה.
שלוש פעמים גילם את דמותו של וינסטון צ'רצ'יל, בסרט "הירושימה" (1995), במיני סדרה אוסטרלית "The Last Bastion" (1984) ובסרט של ה-BBC "צ'רצ'יל והגנרלים" (1979).
הוא השתתף בסדרת הדרמה של ה-BBC "בית קדרות" עיבוד מחודש לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. עוד משל דיקנס גילם את באונדרבי בסדרה על פי הספר "זמנים קשים". וכן גילם את דמותו של ג'ון דיקנס, אביו של הסופר, בסדרה הביוגרפית "דיקנס" משנת 2002. ב-2007 הצטרף לצוות הסיטקום "Not Going Out" בתפקיד ג'פרי אדמס אביהם של שתי דמויות מרכזיות בסדרה, ושיחק במספר פרקים.
ב-2011 הופיע בסדרה "Exile" של ה-BBC לצידם של ג'ון סים וג'ים ברודבנט. ב-2013 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "Coronation Street" של רשת ITV. בינואר 2014 החל להופיע בסדרה "איסטאנדרס" בתפקיד סטן קרטר.
חיים אישיים
ב-1984 קיבל וסט תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על תרומתו לאמנות הדרמה. ב-2001 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו A Moment Towards the End of the Play (רגע לקראת סוף המחזה).
עונת 1965/1966 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1965/1966 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה העשירית של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, נאק ברדה, פ.צ סיטארד וקסרקסס רוטרדם העפילו לליגה הראשונה, פנלו 03 נשרה לליגה השלישית.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 15 קבוצות, 11 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה נאק ברדה ופ.צ סיטארד והעולות מהליגה השלישית קמבור וקסרקסס רוטרדם. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 14 משחקים כל אחד - 28 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1, 2 ו-3 העפילו לליגה הראשונה והקבוצה במקום 15 נשרה לליגה השלישית.
אברהם קורקידי
הרב אברהם קורקידי (1813 - 29 ביולי 1885) היה רב, ש"ץ, דרשן ושוחט ובודק באזמיר, אדאסי ובירגאמה. מחבר ספר וייקח אברהם.
תולדותיו
נולד בשנת תקע"ג (1813) לג'ויא (מרגלית) ורבי דוד, עליו מעיד בנו כי. הוריו היו עניים, אך עם כל זה "יגעו עמנו בעשר אצבעותיהן ללמדנו תורה ומצות מתוך הדחק". הוריו נפטרו במהלך מגפת הכולירא בשנת התקצ"א (1831), עת היה בן 18.
למד בישיבת בית יעקב רבי יחד עם הרב אברהם פלאג'י, שמעיד עליו שהיה מתמיד ואהוב לשמיים ולבריות וחדשן.
בשריפה הגדולה שאירעה באזמיר בליל י"א אדר תר"א, נשרפו רוב בתי היהודים בעיר, וביניהם ישיבת בית יעקב רבי, על ספרייתה העצומה. רבי אברהם עזב, יחד עם אחיו, את העיר, אך בעוד הרב משה נקלט כמלמד בקהילת קודש תירייא הסמוכה לאזמיר, רבי אברהם התקבל לשוחט ושליח ציבור בק"ק אדאסי, שם דרש כבר בשנת תקצ"ד , וככל הנראה מצא חן בעיני הקהילה שהזמינה אותו להיקלט בה.
לאחר 15 שנה, בשנת תרט"ו (1853), עבר לעיר בירגאמה, קהילה אמידה, שם כיהן כרב, דרשן ושוחט במשך כ30 שנה.
בשנת התרמ"ב (בקירוב) עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו ובן הזקונים.
נפטר ביפו בי"ז באב התרמ"ה (29 ביולי 1885). אשתו, שולטאנה, נפטרה ב-17 ביוני 1905.
משפחתו
אחיו הגדול של הרב אברהם היה הרב משה קורקידי, מחבר ספר משה עבד. נישא למרת שולטאנה, בת לראב"ד הרב חיים משה מורינו הכהן, מחבר ספר פני חמה, שנפטר בו' בשבט הת"ר .לרב אברהם נולדו ארבעה בנים:
חיבוריו
לספר הסכמה מהרב אברהם פאלאג'י, שמברכו שיזכה לעלות לארץ ישראל, ונתקיימה ברכתו.
טאנגואיוזאורוס
טאנגוויוזאורוס (שם מדעי: Tangvayosaurus; מילולית: "לטאת טאנג ווי") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת האיהלופיים שבקבוצה סומפוספונדילי, שחי במשך הקרטיקון התחתון לפני 126.3 מיליון שנה מזמננו באסיה. חלק מהחוקרים רואים בסוג זה טקסון מוטל בספק השייך לסוג פוויאנגוזאורוס מאותה משפחה, כאשר שני אלה הם הזאורופודים היחידים הידועים שהתגלו בלאוס.
הדינוזאור תואר ב-1999 בידי החוקר רונאן אליין שנתן לו את שמו על היישוב הקרוב לאזור בו התגלה לראשונה. המאובנים של הדינוזאור התגלו בתצורת גרס סופריאורס שבסאוואנקט, לאוס לצד פאונת דינוזאורים כמו הטיטאנוזאורוס, האיכתיובנטור וההדרוזאור מנדכורוזאורוס (Mandschurosaurus). ידועים רק שניים או שלושה פרטים שהתגלו מהסוג הקרוב לאאולופוס, אף שהוא מזכיר גם את הטיטאנוזאורוס. הוא הגיע לאורך ממוצע של 15 מטרים בקירוב ומשקל של 15 טונות בקירוב. הוא היה בעל צוואר בינוני שאיתו ליחך עלים מהצמרות.
ניקולאס אמברייזיס
ניקולאס אמברייזיס (ביוונית: Νικόλαος Αμβράζης; 19 בינואר 1929 – 28 בדצמבר 2012) היה סייסמולוג הנדסי יווני. פרופסור לסייסמולוגיה הנדסית בקולג' האימפריאלי למדע טכנולוגיה ורפואה של אוניברסיטת לונדון. במשך שנים רבות אמברייזיס נחשב לדמות והסמכות המובילה בהנדסת רעידות אדמה וסייסמולוגיה באירופה.
ביוגרפיה
אמברייזיס סיים תואר ראשון בהנדסה כפרית ומדידות בשנת 1952 באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה, ולאחר מכן רכש תואר ראשון בהנדסה אזרחית עם התמחות במכניקה של קרקעות וסייסמולוגיה הנדסית בקולג' האיפריאלי של אוניברסיטת לונדון. בשנת 1958 הוא קיבל תואר דוקטור בקולג' האימפריאלי בנושא של "יציבות סייסמית של סכרים". באותה שנה הצטרף לסגל האקדמי של האוניברסיטה ובשנת 1968 קיבל דרגה של פרופסור מלא בתחום של סייסמולוגיה הנדסית באותה אוניברסיטה.
בשנת 1968 הוא ייסד את החוג לסייסמולוגיה הנדסית באוניברסיטת לונדון ושימש כיו"ר שלו עד שנת 1994, עת פרש לגמלאות, אך המשיך להיות פעיל ביותר במחקר, לרבות הנחיית סטודנטים לדוקטוראט ופרסום מאמרים רבים . הוא הקים את הוועדה הלאומית הבריטית להנדסת רעידות אדמה והיה היושב ראש הראשון שלה.
עבודתו המדעית
מחקריו העיקריים של אמברייזיס התמקדו בסייסמולוגיה הנדסית, ובהנדסה גאוטכנית של רעידות אדמה. הוא התמחה בהערכת סכנות מרעידות אדמה ובעמידות גאוטכנית של מבנים כנגד רעידות אדמה קרי; סכרים ויסודות למבנים. הוא ייסד יחד עם עמית את כתב העת "הז'ורנל להנדסת רעידות אדמה", והיה אחד המייסדים של האגודה האירופאית להנדסת רעידות אדמה. אמברייזיס נמנה עם אחד מהחוקרים המצוטטים ביותר בכתבי העת השונים בתחומי מחקריו, למשל: שני בעולם בהנדסת רעידות אדמה; וראשון בעולם (לעת אחרית ימיו) בסייסמולוגיה ההנדסית, תחום שהוא נחשב לאב המייסד שלו. בשנת 2008 החליטו באגודה האירופית להנדסת רעידות אדמה להעניק מדי שנה פרס כספי על שם פרופ' ניקולאס אמברייזיס לחוקרים ראויים בתחום של הנדסת רעידות אדמה, הפועלים באחת מהמדינות החברות באגודה.
חקר רעידות אדמה עכשוויות
בין השנים 1963-1983 אמברייזיס מונה על ידי אונסק"ו להוביל ולקיים מחקרים סייסמולוגיים הנדסיים אודות רעידות אדמה שהתרחשו לעת ההיא: באיראן (1962, 1965, 1967, 1968, 1970, 1972, 1973, 1974ו - 1978); באוגנדה, רואנדה, קניה, קונגו וטנגניקה (1962 ו-1964); ביוגוסלביה (1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968 ו-1969); בטורקיה (1966, 1967ו - 1969); בניקראגואה (1972 ו-1973); בפקיסטן (1975 ו-1977); באיטליה (1976); ב-רומניה (1977); באלג'יריה (1980 ו-1983); וביוון (1969). בכל הדוחות שפרסם בעקבות המחקרים שהוביל במדינות הללו, השאיר אמברייזיס מורשת של נתונים אודות משתנים כמותיים של רעידות האדמה הללו כמו: אורך ההעתק שעליו התרחשה רעידת האדמה; שיעור ההסטה לאורכו; המגניטודה (גודל) והעוצמה הסייסמית המקסימלית שנצפתה.
סייסמולוגיה של סכרים ויציבות מדרונות
עבודת הדוקטורט של אמברייזיס משנת 1958 עסקה ביציבות סייסמית של סכרים עם מודל לחיזוי הסטה מתמשכת בסכרי עפר אחרי רעידת אדמה, ויצר בכך את הבסיס לשיטת ניומארק הידועה לניתוח גלישת גושים. ניומארק עצמו הודה לו על כך בהקדמה למאמר שהציג את השיטה. עבודתו החלוצית בתחום התגובה הסייסמית של סכרים הורחבה ליצירת גאומטריית ה"טריז הקטום" של סכרי עפר. מחקריו האחרים בתחום היוו בסיס לפריצת דרך בשיטות מחקר נוספות שבוצעו על ידי עמיתיו בתחום הגאוטכניקה ותלמידו בעבודת הדוקטורט סאראדה ק. סארמה שמחקרו הביא לפיתוח "שיטת סארמה למדידת יציבות סייסמית של מדרונות".
אמברייזיס שימש יועץ תכנון ומיקום בהקמת סכרים גדולים רבים באזורים סייסמיים המועדים לפורענות בהם: מַנגְלָה וקאלאבאג'  שבפקיסטן; תוכנית אגירת ואספקת מים בהונג קונג; מיזמי סכרי גשלאג' ו-סאר-ששמה, וסכרי קארון II ו-III באירן ; סכר צ'ירה_פִּייוּרה ומיזם ההשקיה מאנטארו בפרו; מיזמי עמק הירמוך וזרקא וסכר אל-מוחייבה בממלכת ירדן; סכר חמאם גרוז, סכר שליף ומפעל הפלדה ג'יגל באלגיריה; ומיזם ערוץ סטיגלר שבטנזניה.
בשנת 1973 הוא הדריך את קורפוס ההנדסה ויקסבורג מיסיסיפי של צבא ארצות הברית בתכנון עמיד בפני רעידות אדמה של סכרים ומבנים הנדסיים אחרים באזור נהר המיסיסיפי, שעל הקמתם ואחזקתם הם מופקדים.