cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי סרגנט פלורנס
מרי סרגנט פלורנס (באנגלית: Mary Sargant Florence;  21 ביולי 1857 - 14 בדצמבר 1954) הייתה ציירת בריטית של דמויות, עיטורי קיר בפרסקו ונופים מזדמנים בצבעי מים ופסטל.
ביוגרפיה
מרי סרגנט נולדה בלונדון. אביה היה הנרי סרגנט, עורך דין, ואמה הייתה קתרין אמה ביל. אחיה כללו את השופט צ'ארלס הנרי סרגנט, הבוטנאית אתל סרגנט, המנהל וולטר לי סרגנט והפסל פרנסיס ויליאם סרגנט.
גוסטב ההנה
גוסטב ההנה (בגרמנית: Gustav Höhne; 17 בפברואר 1893 – 1 ביולי 1951) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
מרי סרגנט פלורנס
ביוגרפיה
היא למדה בפריז אצל לוק אוליבייה מרסון, ובבית הספר סלייד אצל אלפונס לגרוס. היא הייתה חברה במועדון האמנות האנגלית החדשה ובאגודת הציירים בטמפרה. ב-1888 היא נישאה להנרי סמית' פלורנס, מוזיקאי אמריקאי. נולדו להם שני ילדים: פיליפ סרגנט פלורנס, כלכלן, ואליקס סטרצ'י, הפסיכואנליטיקאי והמתרגם של פרויד. היא גרה באותה העת בניו ג'רזי.
לאחר שבעלה טבע בשנת 1891, היא עברה למארלו, בקינגהמשייר, ובנתה את ביתה, (1899–1900), שם התגוררה עד 1940. הבית תוכנן במקור עם קירות לבנים חשופות, ללא דלתות וללא צנרת.
גוסטב ההנה
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף ההנה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה ההנה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-6. ב-1 באוגוסט 1935 הועלה ההנה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הממונע ה-90. ב-1 במרץ 1938 הועלה ההנה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28.
מרי סרגנט פלורנס
ביוגרפיה
היא הייתה סופרג'יסטית, תומכת בליגת ההתנגדות למיסוי נשים וציירה להם תגים. עם החוקר והעורך מקיימברידג', צ'ארלס קיי אוגדן, היא פרסמה את הספר "מיליטריזם לעומת פמיניזם" (1915) שטען כי לנשים יש את הפררוגטיבה והאחריות להילחם במיליטריזם הבינלאומי. הוא התחקה אחר הקשרים ההיסטוריים ובין מיליטריזם, אימפריאליזם, עבדות וכפיפות נשים. המיליטריזם, כך טענה, היה הגורם השולט בהכנעה הפוליטית, הכלכלית והמינית של נשים על פני חלק ארוך בהיסטוריה האנושית וההופעה המאוחרת של דרישות לזכויות נשים.
גוסטב ההנה
לאחר המלחמה
בשנת 1947 שוחרר ההנה מהשבי. לאחר שחרורו התגורר ההנה באוברורזל, עד למותו ב-1 ביולי 1951.
מרי סרגנט פלורנס
ביוגרפיה
היא מתה בטוויקנהאם, מידלסקס, 1954.
הערות שוליים
​
התפוצצות הקרון המכלי בווייברלי
התפוצצות הקרון המכלי בוייברלי היא אסון שאירע ב-24 בפברואר 1978 בווייברלי שבטנסי, ארצות הברית. בפיצוץ קרון מכלי ובשרפה שפרצה בעקבותיו נספו 16 אנשים, ונפצעו רבים נוספים.
האירוע
בסביבות השעה 22:30 ב-22 בפברואר 1978, עשרים וארבע קרונות של רכבת משא ירדו מהפסים באזור מרכז העיר וייברלי שבטנסי. חלק מהקרונות היו קרונות מכליים שהכילו חומרים מסוכנים, כולל שני קרונות שכל אחד מהם הכיל 114,170 ליטרים של גז פחמימני מעובה. שירותי החירום המקומיים שהגיעו למקום בחנו את הקרונות כדי לבדוק שהחומרים המסוכנים לא דלפו, והניחו שמדובר בקרונות בעלי דופן כפולה, למרות שהדבר לא היה כך, והם דיווחו למשרד ההגנה האזרחית של טנסי (TOCD), הגוף הממשלתי האחראי לניהול מצבי חירום, כי אין דליפה של חומרים מסוכנים. מפקד תחנת הכבאות המקומית החליט לשמור על טמפרטורת הקרונות באמצעות ריסוסם בזרמים של מים.
בשעה 05:10 בבוקר ב-23 בפברואר, ה-TOCD שלח צוות מומחים כדי להעריך את המצב. הם הסכימו עם החלטת הפקידים המקומיים לשמור על טמפרטורת הקרונות באמצעות מים, והחליטו לכבות את שירותי הגז והחשמל באזור ולפנות רדיוס של 1/4 מייל סביב הקרונות, ליתר ביטחון. בשלב זה, צוותי מסילת הרכבת החלו בפינוי הפסולת, כדי לפתוח את המסילה מחדש. אחד מהקרונות המכליים שהכילו גפ"מ נקבר תחת קרונות אחרים, והצוותים פינו אותם ולאחר מכן גררו את הקרון המחולץ ופינוהו מהמסילה. פעולות הפינוי הושלמו עד השעה 14:15 ב-23 בפברואר, ובשעה 20:00 המסילה נפתחה חלקית לשימוש.
בסביבות השעה 13:00 ב-24 בפברואר הגיע למקום צוות המתמחה בטיפול בחומרים מסוכנים, שהביא איתו מכלית דלק, כדי להעביר אליה את הגז. ב-22 וב-23 בפברואר נעה הטמפרטורה במקום בין 7− ל-1− מעלות צלזיוס, ושלג נערם, אך ב-24 בפברואר התבהרו השמיים, והטמפרטורות נעו בין 10 ל-16 מעלות צלזיוס. לפני שהחלו במלאכת הפינוי, בדק הצוות את השטח באמצעות ציוד מיוחד לגילוי דליפת גז ולא מצא כזו. בשעה 14:58, במהלך הפינוי, התגלתה דליפה, ולפני שהספיקו להגיב – התרחש פיצוץ אד מתפשט של נוזל רותח. בפיצוץ נהרגו מיד 6 אנשים.
במהלך השעות הבאות הגיעו למעלה מ-250 רכבי חירום לאתר הפיצוץ, חלקם מנאשוויל ומממפיס. אמבולנסים אוויריים מבסיס פורט קמפבל הסמוך נשלחו לאתר ופינו את הפצועים קשה לנאשוויל, וחלקם הועברו למחרת לבתי חולים בערים אחרות, המתמחים בטיפול בכוויות. רדיוס הפינוי הורחב למייל (1.6 ק"מ), למקרה שהקרון המכלי השני יתפוצץ. שירותי הכבאות השיגו שליטה על השרפות עד השעה 19:00. השרפות המשיכו עד 25 בפברואר, אז עלה באש קרון עמוס במוצרי נייר, אך היא כובתה במהירות. בשעה 22:30 רוקן קרון הגז השני, וב-26 בפברואר ב-08:30 בבוקר הורשו התושבים לשוב לבתיהם.
תוצאות הפיצוץ
בסך הכל נהרגו מיד בפיצוץ שישה אנשים ועשרה נוספים מתו לאחר מכן בבתי החולים. בנספים נמנו ארבעה עובדי הרכבת, שלושה כבאים (כולל מפקד התחנה), מפקד המשטרה המקומית, נציג ה-TOCD ועובד בצוות פינוי החומ"ס. 43 אנשים נוספים אושפזו עם פציעות שונות. 16 מבנים נהרסו, ועוד 20 ניזוקו קשות. שתי הכבאיות העירוניות הושמדו. סך הנזק לרכוש נאמד ב-1,800,000 דולרים.
המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה פתחה בחקירת האירוע, וקבעה כי הרכבת סטתה ממסלולה בשל גלגל שנשבר מחום יתר; הסטייה הובילה לסדק בקרון המכלי, שהתרחב כאשר הוא פונה מהפסים וגרם ללחץ יתר במכל, מה שהוביל לפיצוץ. החוקרים שיבחו את העיר וייברלי על מוכנותה למצב חירום, אך ציינו כי קיים צורך רציני בהכשרה של אנשי המקצוע המגיבים לתאונות שבהן מעורבים חומרים מסוכנים. אסון זה הוביל לאחר מכן להקמתה של הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום.
א"ל דוקטורוב
אֶדְגָר לוֹרֵנְס דוֹקְטוֹרוֹב (באנגלית: Edgar Lawrence Doctorow; 6 בינואר 1931–21 ביולי 2015) היה סופר יהודי אמריקאי. נהג לשלב ברומנים שלו דמויות היסטוריות ואירועים מההיסטוריה של ארצות הברית, בעיקר מן המאה ה-20.
קורות חיים
דוקטורוב נולד ברובע הברונקס, ניו יורק. הוריו, דוד ורוז דוקטורוב, נולדו בארצות הברית והיו בנים למהגרים יהודים מרוסיה. למד בתיכון ברונקס למדעים.
אליסון דוס סנטוס (אתלט)
אליסון דוס סנטוס (בפורטוגזית: Alison dos Santos; נולד ב-3 ביוני 2000) הוא אצן ברזילאי, אלוף העולם (יוג'ין 2022), זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) ושיאן דרום אמריקה (46.29 שניות) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
דוס סנטוס נכווה באורח קשה בגיל 10 חודשים, כאשר שמן רותח ממחבת נשפך עליו. הוא אושפז במשך ארבעה חודשים בבית חולים. צלקות האירוע ניכרות על פניו, חזהו, ידו השמאלית ופדחתו. בילדותו התאמן בג'ודו ומשנת 2013 החל להתאמן באתלטיקה.
2017
באליפות העולם עד גיל 18 שנערכה בקניה ב-2017, סיים חמישי בריצת 400 מטר משוכות.
2018
באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בטמפרה, פינלנד ב-2018 זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.78 שניות.
2019
ב-2019 זכה במדליות זהב בריצת 400 מטר משוכות באליפות דרום אמריקה (49.88 שניות), במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בלימה, פרו (48.45 שניות) ובאוניברסיאדה שהתקיימה בנאפולי (48.57 שניות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-30 בספטמבר אותה שנה סיים שביעי בשיא אישי של 48.28 שניות.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית ארד, בשיא דרום אמריקה של 46.72 שניות, אחרי קרסטן ורהולם מנורווגיה שקבע שיא עולם של 45.94 שניות, וראיי בנג'מין מארצות הברית (46.17 שניות).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ב-19 ביולי 2022 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא דרום אמריקה ושיא אליפות חדש של 46.29 שניות, לפני ראיי בנג'מין (46.89 שניות) וטרבור באסיט מארצות הברית (47.39 שניות).
מיקה אלטונן
מיקה אלטונן (בפינית: Mika Aaltonen; נולד ב-16 בנובמבר 1965 בטורקו שבפינלנד) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדת הקשר.
במהלך 12 שנות הקריירה שלו שיחק אלטונן בפינלנד, באיטליה, בשווייץ, בגרמניה ובישראל עבור טורון פאלוסאורה, אינטר מילאנו, AC בלינצונה, בולוניה 1909, הרטה ברלין, הפועל באר שבע וטמפרין פאלו-פייקוט. הוא סיים את הקריירה שלו בגיל מוקדם יחסית בשל פציעה בקרסול. במהלך הקריירה שלו למד אלטונן כלכלה, ולאחר פרישתו קיבל תואר דוקטור בתחום.
אלטונן זכור בשל שער שהבקיע לשוער האיטלקי וולטר זנגה בגביע אופ"א במשחק בין טורון פאלוסאורה לאינטר מילאנו בסן סירו. זמן קצר לאחר השער עבר אלטונן לאינטר מילאנו.
יצחק קנטריני
יִצְחָק חַיִּים קַנְטַרִינִי (באיטלקית: Isaac Chaim Cantarini, וגם Isaacus Viva; 2 בפברואר 1644 – 8 ביוני 1723), היה משורר, סופר, רופא, רב ודרשן יהודי איטלקי. הוא למד עברית ותלמוד מהרב שלמה מריני, מחבר הספר "תיקון עולם", ואצל המשורר משה קטלאנו. המורה שלו לנושאים חילוניים היה ברנרדו דה לורנטיוס (Bernardo de Laurentius). הוא היה אחיינו של, גם הוא רופא ורבה של פדובה.
ביוגרפיה
קנטריני נולד בפדובה שבאיטליה, שם קיבל את ההסמכה שלו כרופא ב-11 בפברואר 1664. בנוסף לעיסוק במקצוע הרפואה, הוא הרבה להטיף בבתי כנסת. בדרשותיו השתתפו לעיתים קרובות נוצרים. מספרם של אלה באחת ההזדמנויות היה כה גדול, עד שהיהודים נאלצו למצוא מקומות ישיבה בעזרת הנשים. כמו כן לימד בישיבה, ושימש כחזן בעיקר ביום הכיפורים. כיוון שהייתה לו היכרות מעמיקה עם התלמוד, הכרעותיו התבקשו פעמים רבות במקרים הלכתיים.
לקנטריני הייתה פרקטיקה רפואית נרחבת, במיוחד בקרב העשירים מחוץ לפדובה, אך בסוף חייו, לאחר שאיבד את רכושו בשל פעולות של אחרים, הוא היה במצוקה כלכלית. הוא מת בפדובה. אלגיות רבות נכתבו לזכרו, בין היתר על ידי תלמידו רבי משה חיים לוצאטו (ונציה, 1728).
סגנון כתיבה
בכתביו הפואטיים ביסס קנטריני את שפתו כמעט אך ורק על זו של המקרא; המשפטים שלו מכילים, בנוסף לאינספור מטפורות, רמיזות לביטויים מקראיים. יש לשפוט את תוכנם של יצירותיו מלבד צורתם הלא נעימה, בהיותם יוצאי דופן בחוש התמציתי ובהגדרה האלגנטית.
החשובה ביותר ביצירותיו העבריות היא "פחד יצחק", תיאור בעברית נמלצת של ההתקפה של האוכלוסייה הנוצרית על הגטו היהודי בפדובה ב-20 באוגוסט 1684, שפורסם באמסטרדם ב-1685. עבודה זו מכילה תיאור מפורט של כל המקרים, שברובם השתתף (אוצר נחמד, ג' 131); ומסמכים רבים של הממשל בפדובה וברפובליקה של ונציה (ששלטה אז בפדובה) מתורגמים בו ומצוטטים בעברית. תיאור מצבה הפנימי של הקהילה היהודית, יחד עם סטטיסטיקה, משמשים כהקדמה (עמ' 10). המחבר מפתח תאוריות מודרניות לחלוטין על הגורמים להתרחשויות אלו בעולם הפוליטי כמו גם בעולם הפיזי (5א ואילך). בולטת בעבודה גם הסובלנות ההחלטית שלו כלפי נוצרים.
שיריו
השירים הבאים פורסמו על ידי קנטריני; כמעט כולם מזדמנים: "פי ספרים", שירים חגיגיים שנכתבו כאשר מורי הישיבה החליטו לכלול את לימוד סדר קדשים (ונציה, 1669). שיר בצורת מזמור תהילים, על הצלת הקהילה מידי האוכלוסייה 20 באוגוסט 1684, נדפס ב"פחד יצחק" (עמ' 51 ב), שנקרא בעבר מדי שנה בבית הכנסת ביום השנה להתקפה (י' אלול). שירים נוספים נדפסים בחיבוריו "עקב רב" ו"עת קץ" (ראו להלן), ובהקדמות ל"קבונת אברהם" של אברהם כהן, ול"מעשה טוביה" של טוביה כהן.
קנטריני כתב גם פרפרזה על רוב מזמורי תהילים. רבים משיריו בכתב יד היו ברשותו של מרדכי שמואל גירונדי. כמה משיריו נכתבו גם על קירות בית הכנסת האשכנזי הגדול של פדובה, שנבנה במהלך חייו. "עת קץ" שלו עוסק חישוב הקץ, זמן הופעת המשיח (אמסטרדם, תק"א), ואילו "עקב רב", הוא קובץ שאלות ותשובות בעברית ובאיטלקית, הנוגע לשבועה אשר גובי המיסים של קהילת פדובה נשבעו לפני מפקדי בתי הסוהר (ונציה, 1711). כתב היד של "לב חכם" שלו היה ברשותו של גירונדי. "חיי בשרים", "לב מרפא" ו"שיבת תשבי", פולמוס נגד "התשבי" של אליהו בחור, לא הודפסו לפני המאה העשרים. מכתביו של קנטריני בעברית, הממוענים לחוקר הנוצרי אונגר משלזיה, מעניינים משום שהם מכילים מידע על הסופרים היהודים של איטליה. שאלות ותשובות הלכתיות שלו הודפסו ב"פחד יצחק" של יצחק למפרונטי וב"שמש צדקה" של שמשון מורפורגו.
יצירותיו בלטינית
בלטינית כתב קנטריני את "Vindex Sanguinis" ("דורש דמים"), תשובה לעלילת דם של יאקוב חוזה ("Jacob Geuze") שכתב תחת שמו בלטינית ("Jacobus Geusius") שבו האשים את היהודים בקורבן אדם (אמסטרדם, 1681). כמו כן פורסמו שלושה מכתבים בלטינית שלו; אחד מהם העוסק בתולדות הטבע, מופנה למורו ברנרדו דה לורנטיוס (פדובה, 1856).
מוזכרת תשובה איטלקית שלו (מתורגמת לעברית ב"פחד יצחק" של יצחק למפרונטי). רבות מהדרשות האיטלקיות שלו בכתב יד היו ברשותו של גירונדי. נשתמרו גם כמה עצות (חלקן בלטינית) בנושאי רפואה (אוצר נחמד, ג' 148).
מקורות
ערך זה משלב טקסט מפרסום שנמצא כעת בנחלת הכלל: לוי גינצבורג וישראל ברלין (1901–1906): "CANTARINI, ISAAC ḤAYYIM (VITA)", האנציקלופדיה היהודית, איזידור זינגר ואחרים (עורכים), ניו יורק: הוצאת Funk & Wagnalls.
סברמטי (נהר)
נהר סברמטי הוא אחד הנהרות הגדולים שזורמים מערבה בהודו. מקורו ב של מחוז אודאיפור בראג'סטאן ולאחר מסלול של 371 ק"מ בכיוון דרום-מערב ברחבי רג'סטאן וגוג'ראט, נשפך ל שבים הערבי.
אגן
שטחו של אגן הניקוז הוא 21,674 קמ"ר, מתוכם 4,124 קמ"ר במדינת רג'סטאן ו-18,550 קמ"ר במדינת גוג'ראט.
האגן ממוקם באזור צחיח למחצה עם גשמים שנעים בין 450 ל-800 מ"מ, בחלקים שונים של האגן. הנהר חוצה שלושה אזורים גיאומורפיים: גבעות סלעיות, מישורי סחף בחלקו האמצעי ואזור שפכים בחלק התחתון של הנהר.
סברמאטי הוא נהר עונתי שזרימתו נשלטת על ידי המונסון, עם מעט או ללא זרימות לאחר המונסון. זרימה ממוצעת של 33 מל"ש נמדדה באחמדאבאד בין 1968 ל-1979.
התוכנית הלאומית לאיכות מים בהובלת ה דירגה את נהר הסברמטי כאחד הנהרות המזוהמים ביותר בהודו.
היסטוריה
לפי אחד המיתוסים סביב מקור הנהר, שיווה הביא את האלה גאנגה לגוג'ראט וזה גרם להיווצרותו של הסברמטי.
באחד הערוצים הקדומים של הנהר התגלה בשנת 1954 אתר לותאל שנחפר בין 13 בפברואר 1955 ל-19 במאי 1960 על ידי (בראשי תיבות: ASI), הסוכנות הממשלתית ההודית הרשמית לשימור מונומנטים עתיקים. לטענת ה-ASI, היה בלותאל המזח הקדום ביותר הידוע בעולם, שחיבר את העיר לערוץ הקדום של נהר סברמטי בנתיב הסחר בין ערי ההאראפה בסינד ובחצי האי, כאשר מדבר של ימינו היה חלק מהים הערבי.
במהלך מאבק העצמאות של הודו, הקים מהטמה גנדי משכן רוחני (אשראם) כביתו על גדות נהר הסברמטי.
סכרים
ישנם מספר סכרים על סברמטי ויובליו. ממוקם על הנהר הראשי. סכר הת'מתי, סכר הרנב וסכר גוהאי ממוקמים על היובלים המצטלבים עם הנהר הראשי במעלה הנהר של אחמדאבאד, בעוד שסכר מזאם וסכר ווטרק ממוקמים על יובלים שמצטלבים במורד הזרם.
פרויקט פיתוח חזית נהר סברמטי
במאי 1997 הקים תאגיד הפיתוח העירוני של אחמדאבאד (AMC), רכב ייעודי לבדיקת התכנות פרויקט פיתוח חזית נהר הסברמטי. מטרת הפרויקט הייתה לפתח במסגרת תכנון סביבתי, מקטע באורך 9 ק"מ שעובר בעיר אחמדאבאד. ב-2002 הוכנה תוכנית ראשונית ששילבה את כל ההיבטים של תכנון סביבתי הכולל הפחתת זיהום הנהר והנגשתו לתושבי העיר. המנדט שניתן לתאגיד הפיתוח היה לפקח על כל עבודות התכנון עד שהפרויקט יצא לפועל בפברואר 2004.
אחת המטרות המרכזיות של הפרויקט הייתה לעצור את זרימת הביוב הלא מטופל למי הנהר, ומניעת זיהום עתידי. מטרה זו הושגה באמצעות הקמת שני קווי ביוב ראשיים על שתי גדות הנהר, וניתוב הביוב באמצעות אותם קווים ו-38 תחנות שאיבה של ביוב המצוידות בטכנולוגיה מתקדמת. קווים אלה נושאים ביוב לא מטופל לשני מרכזי טיפול בשפכים הכוללים גם תהליכי טיהור ביולוגי על ידי אגן צמחים ביולוגי לסינון וטיהור המים.
מטרה נוספת של הפרויקט היא להביא להתחדשות עירונית ותושבים חדשים למרכז העיר ולדרבן השקעות עירוניות וממשלתיות בשכונות הנושקות לגדות הנהר.
הפרויקט הוא הראשון מסוגו במדינת גוג'ראט ומהווה ציון דרך בתכנון הנדסי וסביבתי והתחדשות עירונית.
קישורים חיצוניים
* Sabarmati River front
תוכנית בייקר
תוכנית בייקר (רשמית: תוכנית השלום להגדרה עצמית של תושבי סהרה המערבית) היא יוזמה של האו"ם להענקת הגדרה עצמית לסהרה המערבית. התוכנית נועדה להחליף את תוכנית הפשרה משנת 1991, ואת הסכם יוסטון משנת 1997.
רקע כללי
לוחמי הגרילה של חזית פוליסריו החיים בגלות באלג'יריה אתגרו את ההשתלטות של מרוקו על הסהרה המערבית ב-1975. ב-1991 נכנסת לתוקפה הפסקת אש שהוסכמה על ידי שני הצדדים מתוך הבנה שהאו"ם ייזום משאל עם לעצמאות חבל הארץ. תוכנית משאל העם של 1991 לא יושמה בגלל חילוקי דעות לגבי זכאות הבחירה. מרוקו דרשה לכלול את כל האנשים שחיו בשטח הסהרה המערבית, כולל המתיישבים המרוקאים. לאחר המצעד הירוק ב-1975, מדינת מרוקו נתנה חסות לתוכניות התיישבות שמשכו אלפי מרוקאים להתיישב בשטחי הכיבוש המרוקאי של הסהרה המערבית (80% מהשטח). נכון לשנת 2015, הוערך כי המתיישבים המרוקאים היוו לפחות שני שלישים מ -500,000 התושבים.
חזית פוליסריו התעקשה כי במפקד ייכללו רק מי שנכללו במפקד הספרדי האחרון של 1974 וצאצאיהם, ומפקד זה הוזכר בהסכם של 1991 כבסיס לרשימות הבוחרים. צוותי זיהוי מיוחדים של MINURSO הצליחו לאתר כ-80,000 מצביעים שנחשבו ילידי השטח, בעוד שבמפקד האוכלוסין הספרדי נספרו 75,000 איש. מרוקו ערערה על רשימת הבוחרים ודרשה כי 100,000 בוחרים מהצד המרוקאי שנדחו ייכללו ברשימה גם הם, ובכך נעצרה ההתקדמות של תוכנית משאל העם, ובסוף שנות ה-90 הכריזה מרוקו כי משאל העם הוא "אופציה מתה".
בייקר I ו-II
השליח המיוחד של האו"ם ג'יימס בייקר הפיץ בשנת 2000 את הטיוטה הראשונה של התוכנית, שנקראה בייקר I או הסכם המסגרת, אך היא מעולם לא הוצגה רשמית בפני מועצת הביטחון. היא נוסחה על ידי צוות משפטי במימון מרוקו, בהתבסס על הצעותיו של בייקר. על פי התוכנית, הסהרה המערבית הייתה עתידה להפוך לאוטונומיה במסגרת המדינה המרוקאית, שבה הממשל המקומי יהיה אחראי לכל החלטות השלטון מלבד מדיניות ההגנה. מרוקו קיבלה את ההצעה, אולם אלג'יריה וחזית הפוליסריו דחו אותה, ובתגובה הציעה אלג'יריה לחלק את השטח בין הצדדים.
הטיוטה השנייה (המכונה באופן לא רשמי בייקר II) הציגה חזון של של שלטון עצמי בסהרה תחת "רשות הסהרה המערבית" לתקופה של חמש שנים, ובסופן משאל עם על עצמאות שבו ישתתפו כל תושבי הסהרה המערבית כולל המהגרים והמתיישבים ממרוקו לאחר 1975, הצעה שפוליסריו סירב לה עד אז. מנגד, מרוקו התנגדה לסעיף לפיו השלטון המקומי הזמני (רשות סהרה המערבית) ייבחר רק על ידי רשימת מצביעים מוגבלת (אלה שזוהו כתושבי השטח המקוריים על ידי MINURSO). למרות התנגדותה של מרוקו, אלג'יריה והפוליסריו הסכימו לקבל את התוכנית כבסיס למשא ומתן. מועצת הביטחון אישרה את התוכנית ביולי 2003, מבלי לדון כלל בטיוטה הראשונה, וקראה פה אחד לצדדים ליישם אותה. מרוקו דחתה את התוכנית, והצהירה כי לא תסכים עוד למשאל עם שבו יישקל מתן עצמאות.
בייקר התפטר במחאה והיה בכך לשליח האו"ם השני לסהרה המערבית שעשה זאת. הוא ציין כי בהתחשב בעמדות הבלתי ניתנות לגישור של הצדדים וסירובה של מועצת הביטחון לכפות פתרון על הצדדים, נראה כי אין עוד דרך אפשרית ליישם את תוכנית הפשרה מ-1991 או להגיע לפתרון פשרה אחר. הפוליסריו שהיו מעוניינים במתווך אמריקני מטעם האו"ם, הצרו על התפטרותו, בעוד הבכירים המרוקאים ראו אותה באור חיובי; שר החוץ המרוקאי מחמד בן עיסא ייחס בפומבי את ההתפטרות ל"נחישות של הדיפלומטיה המרוקאית".
תוכנית בייקר כיום
מזכ"ל האו"ם לא התייחס לתוכנית באף דוח מאז 2005, וכעת נראה כי אפסו סיכוייה. נכון ל-2023 לא הועלתה כל תוכנית חלופית, וקיים חשש מתמשך כי הוואקום הפוליטי באזור יביא לחידוש הלחימה. מרוקו הציעה אוטונומיה לשטח כפתרון סופי לסכסוך.
ג'ים ריש
ג'יימס אלרוי "ג'ים" ריש (באנגלית: James Elroy "Jim" Risch; נולד ב-3 במאי 1943) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי המכהן כסנאטור מטעם מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית. הוא היה נציג המחוז ה-21 בסנאט של איידהו בשנים 1974–1988 ולאחר מכן נציג המחוז ה-18 בשנים 1995–2002. ריש נבחר לסנאט של ארצות הברית בעת כהונתו כסגן מושל איידהו.
ב-2003 ריש כיהן כסגן מושל איידהו תחת המושל דירק קמפת'ורן. כאשר קמפת'ורן מונה למזכיר הפנים בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, ריש נתמנה למשרת מושל איידהו. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית ישב ריש בראשות ועדת החוץ של הסנאט.
ביוגרפיה
ג'יימס ריש נולד בעיר מילווקי שבויסקונסין. ריש הוא בנם של הלן (לבית לוי) ואלרוי ריש. אביו היה איש צוות של חברת הטלפונים המקומית. אביו היה ממוצא גרמני, ואמו הייתה ממוצא אירי, סקוטי ואנגלי. ריש רכש את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת ויסקונסין במילווקי בשנים 1961–1963, ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת איידהו השוכנת בעיר מוסקו. בעת לימודיו באוניברסיטת איידהו, ריש היה חבר באחווה "פאי דלתא ת'טה", אחווה לאומית בארצות הברית. סיים תואר ראשון ביערנות ב-1965 ותואר JD במשפטים ב-1968.
ריש נבחר לראשונה לסנאט של איידהו כנציג מחוז אדה ב-1974. הוא כיהן כמנהיג הרוב בסנאט ב-1976 ולאחר כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. בתקופת כהונתו הראשונה, זכה ריש למוניטין של "בריון" בשל מאמציו ללחוץ על חבריו הצעירים יותר להצביע בתאום לדעותיו. בשנת 1988 ריש הובס בבחירות לסנאט על ידי פוליטיקאי משורות המפלגה הדמוקרטית, עורך דין בשם בואיס מייק בורקט. תבוסתו הפוליטית השנייה בקריירה שלו הייתה כאשר הפסיד בבחירות לסנאט של איידהו ב-1994 לרוג'ר מדסן. ריש חזר לסנאט של איידהו ב-1995.
בשנת 2001, התפטר סגן מושל איידהו מזה 14 שנים, בוץ' אוטר על מנת להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית. ריש רצה להחליפו בתפקיד, אך לבסוף החליט המושל דירק קמפת'ורן למנות את ג'יימס ריגס לתפקיד סגן המושל. בשנת 2002 ריש הצליח לנצח את ריגס בבחירות למשרת סגן המושל. הוא הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד ב-3 בינואר 2003.
ב-26 במאי 2006, ריש נתמנה למושל איידהו כאשר המושל קמפת'ורן התפטר מתפקידו כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית. ריש השלים את כהונתו של קמפת'ורן כמושל וכיהן בתפקיד זה כשבעה חודשים. כהונתו הסתיימה בינואר 2007.
ריש היה צפוי להיבחר בשנת 2006 כמועמדה של המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איידהו. עם זאת, סגן המושל לשעבר וחבר בית הנבחרים, בוץ' אוטר הודיע ​​על מועמדותו לתפקיד בדצמבר 2004, וזכה לתמיכה נרחבת במפלגה הרפובליקנית. בנובמבר 2005 הודיע ​​ריש על כוונתו להיבחר שוב בבחירות למושלות איידהו כסגן מושל איידהו. הוא נבחר ללא התנגדות למועמדות הרפובליקנית למשרת סגן מושל בבחירות המקדימות. תקופת כהונתו של ריש כמושל הסתיימה בינואר 2007 ולאחר מכן הוא חזר לתפקיד סגן המושל. ריש התפטר מתפקידו כסגן המושל על מנת להיות נציגה של איידהו בסנאט של ארצות הברית ב-3 בינואר 2009.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, זכה ריש ברוב של 65.34% (80,743 קולות). ב-4 בנובמבר 2008 התמודד ריש בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם איידהו, הוא גבר על לארי לארוקו, יריבו מהמפלגה הדמוקרטית וזכה ברוב של 57.7% מכלל הקולות (371,744 קולות).
גם בבחירות לסנאט שנערכו ב-2014 ריש זכה ברוב של 65.33% (285,569 קולות) ונבחר לכהונה נוספת בסנאט. במהלך כהונתו בסנאט, כיהן ריש כיושב ראש תת-ועדה לענייני המזרח התיכון של ועדת החוץ של הסנאט. היה יושב ראש ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית וכיום הוא חבר ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 אמר ריש כי הוא יצביע עבור דונלד טראמפ אף על פי שהצבעתו תהיה "לא נוחה".
מלומיס קי ברמבל
מלומיס קי ברמבל (שם מדעי: Melomys rubicola; קרוי גם חולדת זנב-פסיפס קי ברמבל), הוא מין נכחד של מכרסם קטן בסוג מלומיס שבמשפחת העכבריים, אשר הוכרז כנכחד בשנת 2016 כתוצאה מההתחממות הגלובלית. מלומיס זה היה אחד היונקים המבודדים ביותר בעולם, והוא היה אנדמי לקי (אי נמוך וקטן) בשונית ברמבל אשר ממוקמת במצר טורס שבצפון שונית המחסום הגדולה. הכחדת המין היא ההכחדה המתועדת הראשונה בעולם של יונק בעקבות שינוי אקלים אנתרופוגני.
תיאור
אורך ראשו וגופו של המלומיס היה 140–160 מילימטרים, אורך זנבו היה 145–180 מילימטרים ומשקלו: כ-100 גרם. החלק העליון של גופו היה בצבע חום מוצק או אפור חום מעומעם, בעוד שהחלק התחתון היה בצבע לבנבן - כולל הרגליים, הלחיים והלסת התחתונה. הגפיים והרגליים שלו היו קצרות ודקיקות. הזנב של המין היה ארוך ודק והאוזניים היו קטנטנות. באופן כללי מלומיס קי ברמבל היה די דומה לקרובו מלומיס כף יורק (Melomys capensis) להוציא מולקולות חלבון שונות בדם והבדלים מורפולוגיים בזנבו המחוספס שהיה מאופיין בקשקשים בולטים.
תפוצה ואקולוגיה
כאשר המין התגלה לראשונה על ידי האירופאים ב-1845, הוא היה בצפיפות גבוהה על האי, ומלחים דיווחו שירו ב"חולדות גדולות" בעזרת חץ וקשת. המלומיס תואר מדעית לראשונה בשנת 1926 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. בשנת 1978 הוערך שיש באי כמה מאות פרטים. אורח החיים של המין לא היה ידוע. הוא היה פעיל לילה, בעוד שאת שעות היום בילה במחילות מוגנות בבטן האדמה שאותן חפר. הוא ניזון מצמחיית העשב שבאי, ולעיתים קרובות תר אחר מקורות מזון בחוף.
היסטוריה
ארגון השימור IUCN סיווג את מלומיס קי ברמבל בקטגוריה של סכנת הכחדה חמורה (CR), וב-2008 האוכלוסייה באי הוערכה בפחות מ-100 פרטים - מתוכם כ-50 בוגרים בלבד. הערכה זו התבססה על חיפושים ב-2002 ו-2004 שבהם המין עדיין נצפה. שנת 2009 הייתה השנה האחרונה שבה המין נתפס בחיים. בשנת 2011 משלחת החיפוש שביקרה באי במהלך עונת הרבייה של צבי הים לא מצאה שום פרט חי. חיפוש נוסף שנעשה באביב של שנת 2014 לא צלח שוב. בשנת 2012 נרשם מלומיס קי ברמבל על ידי חוק שימור המגוון הביולוגי של אוסטרליה כמין בסכנת הכחדה "ואולי נכחד". על פי IUCN, היה גורם הסיכון העיקרי באי השחיקה המתמדת שלו בעקבות עליית גובה הים, ו"אין זה מן הנמנע כי האי יספוג סערה אימתנית שתהרוס את בית הגידול כליל". צמחים פולשים, יבוא טורפים לא מקומיים והתפשטות מחלות גם הם יכולים להוות איומים משמעותיים, על פי הארגון.
הכחדה
בחודש יוני 2016 דיווחו במשותף חוקרים מאוניברסיטת קווינסלנד והמחלקה לאיכות הסביבה והגנת המורשת של קווינסלנד, שמלומיס קי ברמבל הוכרז כיונק נכחד. זאת בעקבות סקר באי שכלל הנחת 150 מלכודות במשך שישה לילות וכלל מדידות מקיפות של האי והצמחייה שבו. החוקרים גם ציינו ש"זהו המקרה הראשון בהיסטוריה של הכחדה מתועדת של יונק בעקבות שינויי אקלים אנתרופוגניים". על פי המחקר, סיבות ההכחדה נעוצות בשני דברים: גובה פני הים החל לעלות במיוחד במיצר טורס מאז 1993 בקצב של 6 מ"מ לשנה ועד 2010 בכ-40 ס"מ, ובנוסף, תנאי מזג האוויר באזור השתנו, וסערות ציקלון החלו להיות שכיחות באזור: כ-97% מבית הגידול של המלומיס באי הושמד בפחות מ-10 שנים בעקבות הצפות חוזרות ונשנות של האי. הצמחייה באי נעלמה באופן דרמטי ורק שני מינים מתוך 11 מיני צמחים באי נמצאו עדיין על האי בשנת 2014.
עם זאת, לורן סמית מהאוסטרליה ג'יאוגרפיק ציינה כי "מחברי הדו"ח ציינו כי קיים סיכוי קטן שישנה אוכלוסייה עדיין לא ידועה של המין בפפואה גינאה החדשה סביב דלתת נהר פלי, וכי עד שהאזור לא יסרק כראוי המין צריך להיחשב כ"ייתכן שנכחד". ממשלת קווינסלנד מעוניינת לחקור איים אחרים באזור כדי למצוא אוכלוסייה שרידה של המין, אך לא סביר שמאמצים אלו יצליחו.
ג'ון וייט, אקולוג מאוניברסיטת דיקין באוסטרליה שלא היה מעורב במחקר, אמר כי הכחדה זו היא רק קצה הקרחון, וכי אין לו שום ספק שמינים רבים עומדים להיכחד בעקבות שינויי האקלים העולמיים. לדעתו "מינים קטנים, שוכני איים ואזורים מוגבלים, או כאלה עם דרישות סביבתיות חזקות - צפויים להיות הראשונים להיכחד".
FlyBase
FlyBase (מאנגלית: פלייבייס) הוא מסד נתונים מקוון בתחום הביואינפורמטיקה והמאגר העיקרי של נתונים גנטיים ומולקולריים עבור משפחת החרקים התסיסניתיים (דרוזופילה), ובעיקר עבור תסיסנית המחקר.
אודות המאגר
מקור המידע בFlyBase מגיע ממגוון מקורות, החל מפרויקטי גנום ועד לספרות המחקר. סוגי נתונים אלה כוללים פנוטיפים מוטנטיים, אפיון מולקולרי של אללים מוטנטיים, סטיות אחרות: מפות ציטולוגיות, דפוסים של זן הבר, תמונות אנטומיות, מבנים והחדרות מלאכותיות של גנים ממינים אחרים, מודלים של גנים ברמת רצף וסיווג מולקולרי של תפקודי תוצר גנים.
קישורים בין FlyBase לבין מסדי נתונים חיצוניים, כגון BDGP או modENCODE, מספקים הזדמנויות לחקירה נוספת לתוך מסדי נתונים אחרים של אורגניזמים ומשאבים אחרים של מידע ביולוגי ומולקולרי. פרויקט FlyBase מבוצע על ידי קונסורציום של חוקרי זבובי תסיסנית ומדעני מחשב מאוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת אינדיאנה, ואוניברסיטת קיימברידג'.
רקע
תסיסנית המחקר הייתה אורגניזם ניסיוני מאז תחילת המאה ה-19, ומאז הוצבה בחזית תחומי מחקר רבים. כאשר תחום המחקר הזה התפשט והפך גלובלי, חוקרים שעבדו על אותן בעיות היו זקוקים לדרך לתקשר ולנטר את ההתקדמות בתחום. נישה זו מולאה בתחילה על ידי עלונים קהילתיים כמו שירות המידע של תסיסנית (DIS), שראשיתה ב-1934 כשהתחום החל להתפשט מהמעבדה של תומאס האנט מורגן. החומר בדפים אלה הציג 'קטלוגים' קבועים של מוטציות, וביבליוגרפיות של ספרות התסיסנית. עם התפתחה תשתית מחשבים בשנות ה-80 וה-90, הניוזלטרים הללו פינו את מקומם והתמזגו עם רשימות התפוצה באינטרנט, ואלה הפכו לבסוף למשאבים ונתונים מקוונים.
בשנת 1992, נתונים על הגנטיקה והגנומיקה של זבוב הדרוזופילה ומינים קשורים היו זמינים אלקטרונית דרך האינטרנט דרך קבוצות המידע הממומנות: BDGP (Berkeley Drosophila Genome Project), EDGP (European Drosophila Genome Project), ו-FlyBase. קבוצות אלו זיהו שרוב סוגי הנתונים של פרויקט הגנום והקהילה חופפים. הם החליטו שזה יהיה בעל ערך להציג לקהילה המדעית תצוגה משולבת של הנתונים. באוקטובר 1992, המרכז הלאומי לחקר הגנום האנושי של ה-NIH מימן את פרויקט FlyBase במטרה לתכנן, לבנות ולשחרר מסד נתונים של מידע גנטי ומולקולרי לגבי דרוזופילת המחקר. נכון ל-2021, פרויקט FlyBase מבוצע על ידי קונסורציום של חוקרי תסיסנית ומדעני מחשב באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג' (בריטניה), אוניברסיטת אינדיאנה ואוניברסיטת ניו מקסיקו.
תוכן
FlyBase מכיל ביאור מלא של הגנום של זבוב הדרוזופילה ומתעדכן מספר פעמים בשנה הוא כולל גם ביבליוגרפיה הניתנת לחיפוש של מחקרים על גנטיקה של תסיסנית במאה האחרונה. ניתן לחפש מידע על חוקרים נוכחיים, ואילן יוחסין חלקי של מערכות יחסים בין חוקרים נוכחיים, בהתבסס על רישום המדען המשתתף. האתר מספק גם מסד נתונים גדול של תמונות הממחישות את הגנום המלא, וכמה סרטים המפרטים את העובר.
כאשר מחפשים ציטולוגיה ישנם שני כלים עיקריים זמינים. שימוש ב-Cytosearch לצורך גנים או ליקויים ממופים ציטולוגיים, שלא מופו מולקולרית לרצף BLAST, שימוש ב-Gbrowse לצורך חיפוש רצפים, כניסות או בדיקות Affymetrix ממופה מולקולרית.
ישנם שני כלי שאילתה עיקריים ב-FlyBase. כלי השאילתה הראשי הראשון נקרא Jump to Gene (J2G). כלי זה נועד לעבור לגנום מדויק כאשר המידע ידוע וכאשר המידע אינו ידוע ניתן להשתמש בכלי השאילתה QuickSearch. ניתן לבצע חיפוש בתוך סוג זבוב מסוים בלבד או בתוך כל המינים. ניתן לחפש נתונים שאינם גנים באמצעות תפריט "מחלקת נתונים".
תוכנית אנדיניה
תוכנית אנדיניה (בספרדית: Plan Andinia) היא תאוריית קונספירציה אשר טוענת כי קבוצות יהודיות מתכננות להקים מדינה יהודית בחלקים מארגנטינה וצ'ילה, התיאוריה מובססת על ניפוח הצעות היסטוריות להגירה יהודית מאורגנת לארגנטינה בסוף המאה ה-19 וכן בתחילת המאה ה-20 (אולם לא נכללו תוכניות רציניות להקמת מדינה יהודית אלא לביצוע גלי עלייה גדולים ומושבות בבעלות יהודית בלבד). תיאוריה זו נפוצה מאוד בחלקים מהשמאל הרדיקלי הארגנטינאי והצ'יליאני וגם חלקים נרחבים מהימין הקיצוני באותן מדינות. עם זאת, לטענת הליגה נגד השמצה ומכון המחקר הישראלי המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, אין הוכחות לקיומה של התוכנית והיא לא יותר מתאוריית קונספירציה.
תוכנית זו שימשה בארגנטינה כאמצעי רטורי על ידי חוגי הימין הקיצוני וכעילה לתקוף יהודים ומוסדות יהודיים. ב-1971 הופיע עלון בקרב קצינים בצבא הארגנטינאי בשם "תוכנית אנדיניה", שהאשים את יהודי העולם וגורמים ציונים בתכנון השתלטות על דרום ארגנטינה, מאז התרחבה תפוצה של התיאוריה ברחבי יבשת דרום אמריקה.
הגירה יהודית לארגנטינה ותוכניות ציוניות מוקדמות
כבר החל מ-1880 הייתה לממשלות ארגנטינה מדיניות של הגירה מסיבית, והנטיות הליברליות של ממשלו של נשיא ארגנטינה, חוליו רוקה גרמו ליהודי אירופה להרגיש רצויים במדינתו.
מוריס הירש תמך באמצעות יק"א בהתיישבויות חקלאיות במקום ואף החזיק מושבות שנודעו כמושבות הברון הירש בארגנטינה, כחלק מתוכניתו להקים אוטונמיה יהודית בארגנטינה, כאלטרנטיבה למדינה בארץ ישראל. עם זאת, אלה לא כללו תוכניות למדינה יהודית עצמאית ומסודרת במקום אלא לאוטונומיה יהודית מקומית בלבד. הרעיון של מדינה יהודית שלא תוקם בפלשתינה אלא במקומות אחרים בעולם לא היה מיוחד או פורץ דרך. היו תוכניות רבות להקמת מדינות יהודיות ברחבי העולם, בהם הצעה להקמת מדינה יהודית באוגנדה, בסין תחת שלטון האימפריה היפנית ואפילו באלסקה.
התפתחות התיאוריה
לימין הקיצוני הייתה דריסת רגל חזקה בצבא הארגנטינאי, בחוגים צבאיים רבים הניחו אישים כי תוכנית אנדיניה היא עובדה אך במקביל אמרו כי התנועה הציונית זנחה את כל התוכניות הקשורות לארגנטינה עשורים רבים לפני.
גרסאות מודרניות של התוכנית פורסמו בתדירות בתקשורת הנאו-נאצית במדינה כבר מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 ונטען כי התוכנית הישראלית היא לכבוש חלקים מפטגוניה ולהכריז שם על מדינה יהודית נוספת, עם זאת תיאוריה זו לא התרחבה והתבססה בשיח הפוליטי המרכזי, מנגד ישראלים רבים טענו כי דברים אלו הם "עלילה" ואף טענו כי אין ראיות או מחקרים אקדמיים המאשרים את הטענות הארגנטינאיות. הבחירה בפטגוניה היא תוצאה של הבחירה של ישראלים רבים לעשות את הטיול לאחר השירות הצבאי שלהם בפטוגניה.
במהלך המשטר צבאי שהיה במדינה בין 1976–1983 עונו כמה אסירים ועצורים יהודים, הידוע בהם היה העיתונאי חקובו טימרמן, מטרת העינויים הייתה לנסות להוציא מהם מידע על התוכנית, כגון "ההכנות של צה"ל לביצוע הפלישה לפטוגניה".
בתרבות
התוכנית היוותה נושא מרכזי בסדרת הריגול "יוסי, המרגל המתחרט", בכיכובם של גוסטבו בסני, נטליה אוריירו, איציק כהן ומורן רוזנבלט.
בית הדירות ריץ קרלטון (סן פרנסיסקו)
בית הדירות ריץ קרלטון (באנגלית: Ritz-Carlton Club and Residences) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב מרקט 690, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. בית הדירות, המתנשא לגובה של 95 מטרים ובעל 24 קומות, נבנה על גגו של בניין כרוניקל הישן (באנגלית: Old Chronicle Building), שתוכנן על ידי משרד האדריכלים ברנהם ורות ונבנה בין השנים 1888–1890.
היסטוריה
בשנת 1888 יזם מייקל הנרי דה-יאנג, הבעלים של עיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, את הקמת בניין המשרדים לעיתון שהיה בבעלותו. לשם כך שכר את משרד האדריכלים ברנהם ורות. עם סיום בנייתו, בשנת 1890, היה בניין כרוניקל בן 10 קומות ומגדל שעון בראשו שהתנשא לגובה של 66 מטרים מעל מפלס הרחוב. בזכות כך היה גורד השחקים הראשון בסן פרנסיסקו והבניין הגבוה ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית.
בשנת 1905 התקיימו חגיגות הניצחון של ראש העיר הנבחר, יוג'ין שמיץ, תחת מגדל השעון של בניין כרוניקל הישן. חגיגות אלו, שכללו מופע זיקוקין די-נור, גרמו להצתה של המגדל. מגדל השעון שניזוק פורק ובמקומו בנה דה-יאנג 2 קומות נוספות בחזית שפונה לרחוב מרקט ו-6 קומות נוספות בחזית שפונה לרחוב קיארני. בנוסף, הבניין שרד את רעידת האדמה בשנת 1906 אך ניזוק באופן חמור בשריפה שפרצה לאחר מכן. הבניין נבנה מחדש לפי תכנונו של האדריכל ויליס פולק. בשנת 1924 עברה מערכת העיתון למיקומה הנוכחי בצומת הרחובות Fifth and Mission. משנה זו כונה הבניין "בניין כרוניקל הישן" של דה-יאנג.
כחלק מניסיון להפוך אותו למודרני, שופץ הבניין בשנת 1962 באופן נרחב. במסגרת השיפוצים הוקם קיר מסך ממסגרות אלומיניום וזכוכית שכיסה את חזית הלבנים המקורית שלו.
בשנת 2004 החליט בעל הבניין, חברת ריץ קרלטון, לשחזר את חזית הלבנים המקורית שלו, להסב אותו מבניין משרדים לבית דירות ולהוסיף 8 קומות על הבניין הקיים. שיפוץ זה הסתיים בנובמבר 2007 והבניין נפתח לציבור.
קולין ארצ'ר
קולין ארצ'ר (בנורווגית: Colin Archer; 22 ביולי 1832 – 8 בפברואר 1921) היה אדריכל ימי ובונה ספינות מלרוויק, נורווגיה. הוריו היגרו לנורווגיה מסקוטלנד בשנת 1825. הוא עשה לו שם בבניית ספינות חזקות, בטוחות ומאריכות ימים.
ביוגרפיה ועבודתו
לפני שהחל בקריירה של אדריכל ימי בנורווגיה, עשה תקופת-מה בקווינסלנד, אוסטרליה, עם כמה מאחיו. בעת שהותו שם, הפליג עם מטעו במעלה נהר פיצרוי, קווינסלנד, "כשזה היה כמעט, אם לא לגמרי, לא-נודע".
ארצ'ר והמספנה שלו נודעו בבניית ספינות בטוחות ובעלות משך חיים ארוך. הנודעת בספינותיו של קולין ארצ'ר הייתה הפראם, שנבנתה בהזמנת פריטיוף ננסן ולפי מפרט מדויק שלו, ושימשה את ננסן במשלחות שלו אל הקוטב הצפוני ובהמשך, את רואלד אמונדסן במשלחת הקוטב הדרומי ההיסטורית שלו, שכבשה לראשונה את הקוטב הדרומי; "פראם" שמורה עכשיו במוזיאון פראם באוסלו. ארצ'ר תכנן גם ספינת מפרשים איתנה ל-Redningsselskapet (החברה הנורווגית להצלה וחילוץ בים), שהייתה בשימוש שנים רבות ועכשיו ידועה כ"קולין ארצ'ר"; האבטיפוס של סירת ההצלה, "קולין ארצ'ר RS1", עודנה משמשת כמוזיאון צף. כמה ספינות מקוריות אחרות השייכות לחברת החילוץ וההצלה עדיין משייטות בים, בהן Frithjof Wiese RS40.
ארצ'ר הקדיש זמן רב לחישוב הדרך היעילה ביותר לעיצוב כלי שיט. עד היום ממשיכים מעצבי אוניות לבחון את עבודתו בבואם לעצב אוניות חדשות. לזכותו רשום עיצובן של יותר ממאתיים ספינות, בהן הפראם.
מורשת
הספינות שתוכננו על ידי ארצ'ר הותאמו במאה ה-20 להפלגות ספארי. ב-1904, בנה לסופר רוברט ארסקין צ'יילדרס סירה, שנקראה "אסגארד"; כיום מוצגת הסירה במוזיאון ונחשבת ליאכטה החשובה ביותר בתולדות אירלנד". בשנים הבאות השתמשו בוני ספינות אחרים בעיצוביו של ארצ'ר לבניית ספינות, שעשו להן שם בהפלגות הקפת כדור הארץ. החיקויים שנעשו משנות ה-70' ואילך בהשראת ספינות אלה עשו את סגנון העיצוב של ארצ'ר לפופולרי עד ימינו אלה.
אותות כבוד
שתי ספינות חילוץ והצלה נקראו על שם ארצ'ר: ה"קולין ארצ'ר" משנת 1893 ובהמשך סירת ההצלה "קולין ארצ'ר". חצי האי קולין ארצ'ר, האי דבון, נונאווט מנציח את שמו.
מרוץ מפרשיות על שם קולין ארצ'ר, הנקרא גם הוא על שם בונה הספינות, מתקיים פעם בשנתיים. המירוץ מתחיל בלוורסוג, הולנד, ומסתיים בלרוויק, נורווגיה. המרחק הוא בסביבות 657 קילומטרים; משך המירוץ, בכפוף למזג האוויר וסוג הספינה, הוא בדרך כלל כשלושה, ארבעה או חמישה ימים.
אקסמפל
אליוט ג'ון גליב (באנגלית: Elliot John Gleave; נולד ב-20 ביוני 1982) ידוע בעיקר בשם הבמה שלו אקסמפל (באנגלית: Example) הוא זמר, יוצר ומלחין בריטי.
שנותיו המוקדמות
גליב נולד במחוז האמרסמית' שבפולהאם שבדרום מערב לונדון. הוא הצעיר מבין שלושה אחים. גליב למד בימוי באוניברסיטת לונדון. לאחר סיום לימודיו עבד במשך כשנה באוסטרליה במחלקת האביזרים של סרטים כמו מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'. לאחר מכן חזר לממלכה המאוחדת והחל לעבוד בערוץ קומדי סנטרל הבריטי וכמפיק ברשת MTV.
2004-2008: תחילת הקריירה ו-What We Made
בשנת 2004 החל גליב לעבוד על חומרים לאלבום סטודיו ראשון. לאחר מכן הוציא גליב גרסה משלו ללהיט של הזמרת לילי אלן, "Smile", שנקרא "Vile". בנובמבר 2006 יצא הסינגל הראשון מהאלבום שהיה "What We Made". הסינגל השני מהאלבום יצא במרץ 2007 והיה "You Can't Rap". ביוני יצא הסינגל השלישי מהאלבום שהיה "I Don't Want To". האלבום עצמו יצא ב-17 בספטמבר 2007 ונקרא "What We Made". שיריו של גליב קיבלו השמעות רבות ברדיו הבריטי ומפיקי מוזיקה מוכרים החלו להתעניין במוזיקה שלו. לאחר מכן הוציא אקסמפל את השיר "Me + Mandy" שהקליפ שלו צולם במשך 4 ימים ב-30 אתרים שונים.
2011-2012: Playing in the Shadows
ב-17 באפריל 2011 יצא שיתוף פעולה של אקסמפל עם וורץ 32 בשיר "Unorthodox". ב-5 ביוני יצא הסינגל הראשון מאלבומו השלישי שנקרא "Changed the Way You Kiss Me" והגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת. ב-28 באוגוסט יצא הסינגל השני שהיה "Stay Awake" שהגיע אף הוא למקום הראשון. אלבומו השלישי של אקסמפל נקרא "Playing in the Shadows" ויצא ב-4 בספטמבר 2011. האלבום הגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת, ניו זילנד, אירלנד ואוסטרליה. ב-16 באוקטובר יצא שיתוף פעולה של אקסמפל עם ליידבאק לוק בשיר "Natural Disaster". הסינגל השלישי היה "Midnight Run" שיצא ב-4 בדצמבר.
2012-2013: The Evolution of Man
אקסמפל כתב את השיר "Chasing The Sun" עבור להקת הבנים המצליחה הוונטד. השיר זכה להצלחה רבה ואף נעשה לו רמיקס רשמי של הארדוול. בינואר 2012 חתם אקסמפל על חוזה הקלטות עם חברת מרקורי האמריקאית במטרה לפרוץ בשוק האמריקאי. ב-14 במרץ 2012 יצא שיתוף פעולה עם פלוקס פבילן בשיר "Daydreamer". ב-27 ביולי יצא שיתוף פעולה של אקסמפל עם הזמר קלווין האריס בשיר "We'll Be Coming Back". הסינגל הגיע למקום הראשון בארבע מדינות ולמקום השני בממלכה המאוחדת. הסינגל הראשון מאלבומו הרביעי היה "Say Nothing" שיצא ב-16 בספטמבר והגיע למקום השני במצעד השירים הבריטי. הסינגל השני מהאלבום היה "Close Enemies" שיצא ב-11 בנובמבר. אלבומו הרביעי של אקסמפל יצא ב-19 בנובמבר 2012 ונקרא "The Evolution of Man". האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים הבריטי. סיבוב ההופעות של אקסמפל שכלל 13 הופעות החל ב-11 בפברואר 2013 והסתיים ב-1 במרץ. הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום היה "Perfect Replacement" שיצא ב-24 בפברואר ולא זכה להצלחה רבה.
2013-2014: Live Life Living
באפריל 2013 החל אקסמפל לעבוד על אלבומו החמישי. הסינגל הראשון מהאלבום יצא ב-6 בספטמבר 2013 ונקרא "All the Wrong Places". ב-4 בנובמבר יצא שיתוף פעולה של אקסמפל יחד עם ה-Pet Shop Boys בשיר "Thursday". ב-14 במרץ 2014 יצא הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Kids Again". ב-22 ביוני יצא הסינגל השלישי מהאלבום שנקרא "One More Day (Stay with Me)". אלבומו החמישי של אקסמפל אשר נקרא "Live Life Living" יצא ב-7 ביולי 2014. הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "10 Million People" אשר יצא ב-5 באוקטובר.
2015-הווה: אלבום שישי
בסוף 2015 הודיע אקסמפל שבכוונתו לבלות יותר זמן עם משפחתו ולעבוד על חומר חדש לאלבום הבא שלו. הוא הפחית את כמות הופעותיו והחל לעבוד עם מוזיקאים כמו סיגמה ו-"Netsky". ב-10 ביולי יצא השיר "Whisky Story" בתור הסינגל הראשון מהאלבום שעתיד לצאת. הסינגל השני מהאלבום יצא ב-12 באוגוסט 2016, יותר משנה לאחר יציאת הסינגל הראשון, ונקרא "Later".
חיים אישיים
גליב נשוי לדוגמנית ארין מקנאוט. השניים התארסו בנובמבר 2012 והתחתנו ב-18 במאי 2013. ב-21 בדצמבר 2014 (זמן אוסטרליה) נולד בנם הראשון, אוונדר מקסוואל גליב, וב-12 בספטמבר 2017, בנם השני, אניו סטנלי גליב.
מלגת רוטשילד
מלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים היא מלגה שמעניקה יד הנדיב מאז שנת 1979 במטרה לסייע לחוקרים צעירים מצטיינים ובעלי פוטנציאל יוצא דופן להתקדם בתחום עיסוק המדעי. המלגות מוענקות בתחומי מדעי הטבע, המדעים המדויקים, במדעי החיים, במדעי הרוח והחברה ובחקר המוח, התודעה ושפה.
מלגות רוטשילד מוענקות לבעלי תואר שלישי המעוניינים להמשיך ללימוד בתר-דוקטורט מחוץ לישראל. על פי אתר יד הנדיב: מרבית מקבלי המלגה השתלבו במוסדות אקדמיים בישראל, ביניהם זכו למעמד מוביל בתחומם וכמה מהם אף ממלאים תפקידי הנהגה אקדמיים בארץ.
מועמדות למלגה מוגשת אך ורק באמצעות האוניברסיטאות בישראל. בכל אוניברסיטה נהוג תהליך מיון לבחירת המועמדים המוגשים לקרן יד הנדיב עד לבחירת הזוכים. המלגה מוענקת מדי שנה.
כישוף באפריקה
באפריקה, המושג "כישוף" מתייחס בכלליות למגוון פעולות וברוב הספרות נכלל לרוב עם מונחים כגון מסתורין, קסם, אוב. כישוף כיום נפוץ בכל אפריקה, בין אם בחיים הפוליטיים של המדינה, במוסדות משפטיים או בתחום הכלכלה. במהלך העשורים האחרונים, נראה כי הכישוף משכפל עצמו במהירות יחד עם השינויים המודרניים, דבר אשר מגביר את חוסר הביטחון והחשש מהנסתר בקרב תושבים רבים באפריקה. בחלקים רבים באפריקה השמועות מדברות על כך שהכישוף השיג קנה מידה גלובלי חוצה יבשות.
מקורות היסטוריים
בתקופת ימי הביניים ובראשית העת החדשה תחום הכשפים והקסמים היה מהבודדים שהיה פתוח יחסית להשפעות ומגעים חיצוניים. בתחום הכישוף עסקו המומחים לדבר, לרוב השכלתם לא הייתה גבוהה והם אינם השתייכו למעמדות הגבוהים בחברה. המאגיה ברובה התבססה על ההנחה שהקוסם כמעט ולא מחדש דבר, אלא ממשיך מסורות קודמות. למרות הנחה זו, תחום זה משתנה מדור לדור תוך שמירה על מסורת שמרנית.
תופעה כללית שמתייחסת למאגיה וכישוף היא הנטייה לייחס כוחות מיוחדים לאנשים שנמצאים בשולי המסגרת החברתית או מחוצה לה, וזה מסביר את הפניה אליהם בבקשת עזרה מאגית. אנשים אלו לרוב משתייכים לקבוצות מיעוט, ובדרך כלל מעוררים חשש רב בקרב האוכלוסייה על רקע יכולתם להפעיל כוחות על טבעיים שיכולים להזיק לאחרים. בעולם המודרני כיום לרוב נתפס הכישוף כתופעה פרימיטיבית שמורכבת ממערכת של אמונות.
הכישוף בתקופה הקולוניאלית באפריקה
התקופה הקולוניאלית היא תקופה בה התקיימה שליטה אירופית רשמית, במרבית אזורי אפריקה, מסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20. קולוניאליזם פירושו יחס שליטה בין רוב אפריקאי מקומי לבין מיעוט אירופי זר. במהלך תקופה זו הייתה השפעה רבה של השלטון הזר על החברות האפריקאיות ברוב תחומי החיים (בתחום הכלכלי, פוליטי, חברתי, דתי, מוסדי ועוד). המשטרים הקולוניאליים באפריקה החלו להתגבש מתחילת המאה ה-19 והאירופאים ביקשו לעצב את דמות החברות הקולוניאליות לפי ראות עיניהם. מתוך כך נגזרו דפוסי שליטה קולוניאליים, מדיניות ומשטר קולוניאלי. המעצמות הקולוניאליות נתקלו במציאות חברית, פוליטית וכלכלית מורכבת ומגוונת, שחייבה אותן לערוך שינויים במדיניותן.
המדינות הקולוניאליות הורכבו מבריטניה, צרפת, בלגיה, פורטוגל, איטליה וגרמניה. המניעים לקולוניאליזם של מדינות אלו נבעו ממניע כלכלי, צבאי-אסטרטגי, פוליטי ותרבותי-חברתי. ההסבר התרבותי-חברתי הוא בכך שהאירופאים ראו בשלטונם שליחות מתרבתת. הם הניחו שקיימים הבדלים מהותיים בין שחורים ללבנים, ולכן הניחו שמחובתם להפיץ את התרבות הנוצרית שנתפסה עבורם כנאורה ומפותחת, ולהנחילה לאלו שנתפסו עבורם כחלשים ונחותים מהם. כאשר החברות האפריקאיות התנגדו לכיבוש הקולוניאלי נקטו המעצמות אמצעים צבאיים וכוחניים ובכך השתלטו על המדינות. כדי להשליט סדר פנימי ולמנוע תסיסה של התושבים במדינות שתאיים על יציבות השלטון הקולוניאלי, הונחו יסודות למערכת המנהל והמשפט, ננקטו צעדים בתחום החברתי והתרבותי (כגון הקמת מיסיונים ועידוד הפעילות הדתית הנוצרית, הקמת בתי ספר לפי הדגם האירופאי ועוד). כל הצעדים הללו סייעו למעצמות להשיג את מטרותיהן שלהן.
סוגיה משמעותית שנפוצה בכל מדינות אפריקה היא הכישוף. בין השלטונות האירופאים הקולוניאליים לבין התושבים האפריקאים המקומיים שרר מתח רב סביב סוגיה זו. האירופאים לא האמינו בכישוף ועבורם היה זה דבר דמיוני שאינו קיים, ואת השקפה זו ניסו לכפות על האפריקאים. הם התקשו לקבל את המציאות האפריקאית שהאמינה באמונות וכוחות סמויים מן העין, ולכן לרוב היחס שהנהיגו כלפי רוצחי המכשפות היה חמור יותר מהיחס כלפי המכשפות עצמן. זה הוביל לזעם רב בקרב תושבי אפריקה רבים, ורק החריף את שנאתם ומעשי האלימות שנקטו כלפי המכשפות.
כישוף ומודרנה
אמונות הכישוף האפריקאיות מודעות לקצב תזוזת העולם ועוסקות בדרכים יצירתיות לחיות בתוך מציאות פוסט-קולוניאלית. זו הסיבה שבגללה הכישוף נמצא במגמת עלייה ברחבי אפריקה. חוקר בשם ג'ון קומרוף (John L. Comaroff) הדגיש שכישוף מתייחס לרצונות ולחרדות שנגרמות כתוצאה מהשפעת הגלובליזציה או המודרניות. שאלת היחס המדויק של השפעת המודרנה וגלובלציזיה על כישוף היא מאתגרת. למשל, בדרום אפריקה המעבר של המדינה לדמוקרטיה הביא לשינויים רבים שלא בהכרח כולם מתקשרים לגלובליזציה.
השיח בנושא כישוף חושף אמביוולנטיות בכמה מובנים. בחלקים רבים של אפריקה כישוף קשור במפורש ל"בית" ול"משפחה". בקניה אנשים מאמינים שההתקפות הגדולות מגיעות מבית ולא מחוץ. בקמרון סוגיית ה"כישוף מבית" נתפסת כצורה המסוכנת ביותר. מכשפות מאופיינות באחיזה מיוחדת בקרובים שלהן, ואחת ההשלכות היא שהאשמות בכישוף הופנו בעיקר לאנשים מתוך משפחתן של המכשפות. השינויים המודרניים משפיעים על כישוף במספר דרכים כגון ששמועות בנושא כישוף נפוצות בצורה מהירה באמצעות טכנולוגיה מודרנית ומשפיעות על פוליטיקה מפלגתית ועל פרקטיקות משפטיות ומנהליות של המדינה.
צורות מודרניות של כישוף קשורות לרוב לפוסט-קולוניאליזם או לתהליכים קולוניאליים מהמחצית הראשונה של המאה ה-20. ניתן למצוא את צורת הכישוף המודרנית החדשה שנפוצה בדרום ובמערב קמרון ששמה "Famla" או "Ekong". צורת כישוף זו צמחה בעיקר לאחר התקופה הקולוניאלית ושונה מצורות הכישוף המסורתיות. בצורות הכישוף המודרניות המכשפה נוקטת בפעולות אחרות כגון מכירת הקורבנות והפיכתם ל"זומבים" כדי להעביד אותם ולצבור כוח והון על חשבונם. מכשפות אלו צוברות תאוצה ברחבי העולם ומנהלות קשרים גלובליים במדינות אחרות (לחלקן מטה באירופה).
כישוף בדרום אפריקה
הכישוף הוא מאפיין מרכזי בדרום אפריקה ונוכח בצורה משמעותית הרבה יותר מבעבר. השחרור הפוליטי של המדינה לא הוביל לשחרור מכוחות הנסתר, ולכן הכישוף מהווה בעיה יומיומית קיומית שתושבי המדינה מתמודדים איתה.
המרד של האפריקאים בדרום אפריקה כנגד משטר האפרטהייד נסקר בפירוט על ידי התקשורת המערבית, אך סוגיית הכישוף לא זכתה לתשומת לב רבה. בתחילת 1990, עם שחרורו של נלסון מנדלה, צייד המכשפות במדינה הגיע לשיאו. אך גם עם עליית ה-ANC בראשות מנדלה לשלטון, לא פסקו רציחות המכשפות במדינה. בצפון טרנסוואל (אחד מ-9 המחוזות במדינה) המצב היה חמור מאוד ולכן בשנת 1995 הממשלה הקימה ועדה שתחקור את האלימות ומעשי ההרג הרבים כנגד המכשפות. הדוח שהוצג כשנה לאחר מכן (ב-1996) פירט מקרים רבים של רדיפת מכשפות, אך אינו מכיל מספר מדויק של הנרצחים. שוטרים שחורים, שמאמינים בכישוף כמו מרבית האזרחים, לעיתים קרובות נרתעים מלסייע לנאשמים בכישוף. המספר בפועל של הקורבנות יכול להיות מוערך על ידי בחינת אזורים בודדים, בהם רדיפת המכשפות נבחנה בפירוט רב למדי. למשל, בלבואה (Lebowa) שנמצאת בחלק המזרחי של הטרנסוואל, מדווחת המשטרה שבין השנים 1985–1995 נהרגו 312 בני אדם על ידי אלימות שקשורה לכישוף. בפועל הנתונים גבוהים הרבה יותר. לדוגמה, במהלך תקרית אחת בלבד בשנת 1986, נשרפו 43 חשודים בכישוף. בתחילת שנת 1994, לפני הבחירות שבהן נבחר נלסון מנדלה בראשות מפלגת ה-ANC, נהרגו כ-60 מכשפות. בנוסף לקורבנות, ניתן לספור גם אנשים שנמלטו במהלך הרדיפות. למשל במאי 1990 בין 300 ל-400 איש ביקשו מקלט בתחנות משטרה שונות בונדה (Venda) מכיוון שבתיהם נשרפו.
על פי פסק הדין של הוועדה הממשלתית בדרום אפריקה, האחריות על התפרצויות אלימות מסוג זה היא במידה גם שייכת לממשלת האפרטהייד הישנה. המחוקקים בכישוף ראו בכישוף עבירה דמיונית בלבד וניסו לכפות השקפה זו על האפריקאים שחיו במדינה. במקום הענשת המכשפות, השלטון הלבן בתקופת האפרטהייד נהג להעניש את האנשים שניסו להגן על עצמם מפני המכשפות. אנשים אלו היו מאוימים על ידי עונשי מאסר ממושכים. התושבים האפריקאים התקוממו על כך וזה הוביל לזעם גדול יותר כלפי מכשפות, ורבים לא היססו ולקחו את החוק לידיים וכתוצאה מכך מאות חשודים בכישוף נשרפו למוות. הוועדה החליטה שכמו ברוב מדינות אפריקה שמדרום לסהרה, הרשות השופטת תכיר בכישוף כעבירה פלילית שהעונש המקסימלי הוא מאסר של 4 שנים.
מאז הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה בשנת 1994, הכישוף התרחב במהירות. כישוף נמצא פחות על סדר היום הפוליטי של המדינה, אך לעומת זאת הכישוף הוא חלק מהאג'נדה של קהילות אפריקאיות מקומיות. היבט מרכזי בכישוף הוא סוגיית חוסר הביטחון שקיים ביומיום, זמן כסף ואנרגיה רבים שמבוזבזים כדי להיאבק אל מול ההשלכות והתופעות של הכישוף. בין אנשים אפריקאים שחיים בדרום אפריקה, בין אם הם חיים בערים יותר מודרניות, כישוף הוא חלק מחיי היום יום. החיים מבוססים על ההנחה שהכוחות של המכשפות אמיתיים ועוצמתיים. הפעולות שהן מבצעות נחוות כתקיפות ואף כפשעים. המכשפות מעורבות ביצירת מגוון בעיות (כגון אבטלה) שהמדינה נדרשת להתמודד.
לעיתים האשמה בענייני כישוף מתייחסת לאירועים כגון מקרי מוות ומחלות לא צפויות או משונות. יש שטוענים שאנשים קנאים משתמשים בכישוף, או שכישוף הוא צורה קיצונית של קנאה שמאפשר למכשפה "להרוויח" על חשבונם של אחרים. קנאה יכולה להיות לגבי כסף, ילדים, מכוניות, פלאפונים ועוד. מעשי הכישוף נוטים לחשוף את אי השוויון ומתחים שונים בין אנשים ובעיקר בין קרובי משפחה. המכשפה יכולה להשתמש במכריה השונים (כמו למשל Chanti, Thikoloshe- פירוט בהמשך) כדי לגנוב, לאנוס ולהרוג אנשים על ידי שתיית דמם. אמונות ומנהגי כישוף אפריקאים מצליחים בדרכים יצירתיות להשתלב במציאות פוסט קולוניאלית. ילידי שבט הקוזה נהגו לספר סיפורי כישוף שהכילו מעשים זדוניים של המכשפה. לפי הסיפורים המכשפים היו הצ'אנטי שדומה לנחש, טיקולושה שדומה לחיה דמוית קוף ולממלבו שדומה לבתולת ים (פירוט על צ'אנטי וטיקולשה בהמשך).
צ'אנטי (Chanti)
בקרב האפריקאים (בעיקר משבט הקוזה) שחיים בדרום אפריקה (בעיקר בקייפטאון), מקובל להאמין שהצ'אנטי הוא דמוי נחש שהמכשפה שומרת בתוך הרחם או הנרתיק שלה. לדברי Hunter (1979), הצ'אנטי חי במים, למשל בנחל או נהר. לפני שהמכשפה מקיימת יחסי מין, היא מוציאה את הנחש מהנרתיק או מהרחם. על מנת לעשות פעולה זו מבלי שאיש יבחין בכך, היא בדרך כלל תגיד לגבר שהיא צריכה להתפנות ותלך לשירותים. בשירותים היא תוציא את הנחש ותחביא אותו במקום כלשהו. לאחר קיום יחסי המין המכשפה תחזור לשירותים כדי להביא את הנחש. יש מקרים בהם המכשפה משאירה את הנחש בתוך הנרתיק או הרחם בזמן קיום יחסי המין, הנחש פותח את פיו והזרע נשפך לתוכו ולא לתוך גופה של המכשפה. דבר זה יכול להסביר מדוע מכשפות נכנסות להריון לעיתים רחוקות. במקרה והמכשפה נכנסת להריון, הנחש יסיים את ההריון על ידי אכילת העובר. מקובל להאמין שהצ'אנטי שומר על חוזקה ועושרה של המכשפה. המכשפה מקבלת כסף או דברים אחרים באמצעות מין, אך לא צריכה לחלוק את עושרה עם אחרים. משמעות הצ'אנטי הוא קיום יחסי מין והתעשרות דרכם, ללא הסיכון של חלוקת הכסף עם קרובי משפחה או ילדי המכשפה.