cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת הראשונה (מיני-סדרה, 2005)
פרסים
פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-58
פרס גלובוס הזהב ה-64
פרס גילדת שחקני המסך ה-13
פרס פיבודי לשנת 2006
היכחדות שפה
ברמת הפרט מתמקדים מחקרים בתחום איבוד השפה בסוג השפה שנעלמת (שפת אם - L1, או שפה שנייה, L2); ובסביבה שבה מתרחש איבוד השפה.
דוגמאות לשפות שמצויות בימינו על סף היכחדות הן הלאדינו - שפה שהייתה נפוצה אצל יהודי ספרד, וכן שפות הערבית יהודית, דהיינו הניבים של הערבית שהיו שגורים בפי הקהילות היהודיות, כגון הערבית יהודית העיראקית יהודית והערבית יהודית המרוקאית.
אנלוגיה בין ביולוגיה להיכחדות שפות
אנלוגיה בין האבולוציה של הביולוגיה לבין התפתחות שפות הדיבור (והסימנים) של האדם המודרני היא אנלוגיה נפוצה מאוד. שפות דיבור שונות מתפתחות ונכחדות כל העת. בזמנים בהם יש שיפורי תחבורה ותקשורת, או כיבושים נרחבים והגירה נרחבת, ישנה הכחדות המונית של שפות, בדומה להיכחדות של מינים. דהיינו, המאורע שבו הדובר האחרון של שפה מסוימת נפטר הופכים לשכיחים ביותר.
מישל בוז'נה
מישל בוז'נה (בצרפתית: Michel Boujenah; נולד ב-2 בנובמבר 1952 בתוניס) הוא שחקן, במאי ובדרן יהודי-צרפתי ממוצא תוניסאי.
קורות חייו
החל משנת 1979 הופיע גם בסרטים. הצלחותיו הגדולות ביותר הן בסרטים הצרפתיים "שלושה גברים ועריסה" (1985), עליו זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ו-"Le Nombril du monde" (1994). כמו כן הוא ביים בשנת 2003 את "הבנים של אבא" ובשנת 2007 את "שלושה חברים". בשנת 2009 השתתף בסרט "החזקים שורדים" - הפקה משותפת בין צרפת לישראל של הבמאית אלן טסמה.
מישל נשוי לאיזבל ולהם בן ובת. הוא הופיע גם מחוץ לצרפת וגם בישראל. הוא מגדיר את עצמו כציוני וקרוב לישראל. בתחילת האינתיפאדה השנייה הוא הביע תמיכה במדינת ישראל.
קיה קומבי
קיה קומבי (באנגלית: Kia Combi, בקוריאנית: 기아 콤비) הוא מיניבוס מתוצרת יצרנית הרכב הקוריאנית קיה שיוצר בין השנים 1984–2002.
דגם ה"קיה קומבי" יוצר על ידי יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "Asia Motors" (שם מלא: "Asia Motors Industries Co., Ltd") שהייתה בבעלות קיה החל משנת 1976. בשנת 1999 נסגרה "Asia Motors" והייצור נמשך באמצעות "קיה מוטורס".
ישיבת התפוצות
ישיבת התפוצות (מכונה לעיתים גם ישיבת הר ציון) היא ישיבה חרדית, על הר ציון בירושלים, ליד מתחם דורמיציון. הישיבה נוסדה בידי הרב מרדכי גולדשטיין כישיבה לחוזרים בתשובה אמריקאים בשנת תשכ"ה - 1965. עם השנים הפך אופייה ישראלי יותר ונוסדו לצדה גם ישיבה קטנה וישיבה גדולה "תורת ישראל" לישראלים. לאחר פטירת הרב מרדכי גולדשטיין, בכסלו תשע"ז (דצמבר 2016), עומד בראשות הישיבה בנו הרב יצחק, והמשגיח בישיבה הוא בנו הרב יוסף.
תולדות הישיבה ואופייה
הרב מרדכי גולדשטיין, (יליד 1930), בוגר ישיבות 'חפץ חיים' ולייקווד בארצות הברית, הקים את הישיבה בשנת תשכ"ה. היא שכנה תחילה בעזרת נשים של ישיבת ישיבת חברון כנסת ישראל, בשכונת גאולה, ובהמשך עברה למתחם בית היתומים דיסקין. הייתה זו הישיבה הראשונה שנועדה לתלמידי ישיבות שגרים בחו"ל. בשנת התשכ"ח -­ 1968, לאחר ניסיון קצר של השתכנות בבית כנסת הרמב"ן ברובע היהודי, עברה הישיבה להר ציון, ביוזמת מנכ"ל משרד הדתות שמואל זנוויל כהנא. הישיבה השתכנה במבנה ששימש כבית כנסת. מתחת מבנה זה היה ממוקם מרתף השואה.
הישיבה הוקמה עבור חוזרים בתשובה וכמה מהבולטים בהם בשנות השבעים למדו בה. רבים מהלומדים בשנים הראשונות היו ילדי פרחים. הרב מרדכי גולדשטיין הוביל אווירה ששילבה ערכים אוניברסליים כדוגמת "Peace & love" עם מחויבות לעולם הערכים היהודי ולימוד התורה. הישיבה עודדה מעורבות של תלמידיה בתחומים כמו מוזיקה וקולנוע. אופי זה משך אליה שחקנים, אמנים ואנשי רוח. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, פעלה בישיבה להקת ישיבת התפוצות, מחלוצות ז'אנר הרוק היהודי. הלהקה קיימה מדי מוצאי שבת מסיבות מלווה מלכה רבות משתתפים בקבר דוד.
בין רבני הישיבה בעבר נתן למנות את הרב שרגא פייבל פרנק, רבה של שכונת ימין משה.
לישיבה קשר הדוק עם היישוב מיצד: רבים מתלמידי הישיבה מגיעים משם מדי יום, ובני משפחת גולדשטיין, שהתגוררו ביישוב, נושאים תפקידים בישיבה. ביישוב אף פעלה שלוחה של הישיבה. שלוחות נוספות פעלו בפקיעין ובמתחם מערת אליהו הנביא בחיפה.
מינהל מקרקעי ישראל תבע בבית המשפט את פינוייה של הישיבה מן אחד המבנים שבה הישיבה שוכנת בטענה שהיא פלשה למקום. בית משפט השלום בירושלים דחה בשנת 2012 "צו סילוק פולש" שהגיש המינהל וקבע כי על התביעה להתנהל בהליך משפטי רגיל.
לאבוצ'קין La-5
לאבוצ'קין La-5 (ברוסית: Лавочкин Ла-5) היה מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. המטוס פותח על ידי המשרד לתכנון ניסויי של סמיון לאבוצ'קין.
שירות פעיל
המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1942 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה. ה-La-5 פותח כתחליף למטוס הקרב LAGG-3, אשר ביצועיו וחימושו לא היו מספקים בהתמודדות מול המטוסים הגרמניים מדגם Bf.109F. המטוס תוכנן בפרק זמן קצר מאוד - כחודשיים, וכבר בסוף מרץ 1942 בוצעה טיסת הבכורה של אב-הטיפוס הראשון שלו, כאשר הייצור הסדרתי החל ביולי 1942.
ה-La-5 היה מטוס חד מנועי, הבנוי כולו מעץ והונע באמצעות מנוע מקורר אוויר בעל הספק של 1330 כ"ס. מנוע זה אפשר ל-La-5 להגיע למהירות טיסה הגבוהה בכ-40 קמ"ש לעומת קודמו, ה-LAGG-3, ובנוסף הושג שיפור גם בקצב הנסיקה שלו שהיה גדול משמעותית מקודמו. החימוש העיקרי של המטוס כלל 2 תותחים בקוטר של 20 מ"מ, אשר הותקנו בגוף המטוס והיו מסוגלים לירות דרך המדחף, וזאת לעומת ה-LAGG-3 אשר היה חמוש בזוג מקלעים בקוטר 12.7 מ"מ ובתותח אחד בלבד.
המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי באוגוסט 1942. המטוסים הראשונים השתתפו בקרב סטלינגרד והיוו "הפתעה לא נעימה" לטייסי הלופטוואפה. רבים מאלופי ההפלות בחיל האוויר הסובייטי טסו במטוסי La-5: איוואן קוז'דוב, אלוף ההפלות המוצלח ביותר של חיל האוויר הסובייטי, השיג את מרבית ניצחונותיו (46 מתוך 62) כאשר הטיס מטוסי La-5.
ייצור ה-La-5 הופסק בשנת 1944 והוחלף במטוס מתקדם יותר – ה-La-7. בסך הכל נבנו 9,920 מטוסי La-5 בשנים 1942 – 1944.
שירות במדינות נוספות
פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לטייסות צ'כוסלובקיות שלחמו במסגרת הצבא האדום. המטוסים ששרדו את המלחמה המשיכו לשרת בצבא צ'כוסלובקיה עד לסוף 1947.
רודודנדרון
רודודנדרון, ידוע גם כשושנת האלפים (שם מדעי: Rhododendron) הוא סוג צמחים ממשפחת האברשיים המונה 1545 מיני צמחים, רובם בעלי פרחים בולטים. הסוג כולל גם שורה של צמחים פופולריים בקרב גננים הידועים כאזליאה. אחד ממיני הרודודנדרון משמש כפרח הלאומי של נפאל.
רודודנדרון הוא סוג מעניין במגוון הגדלים אליהם מגיעים המינים שבו, משיחים ועצים קטנים עד לעצים גדולים מאוד, כשהקטן בין 10-20 סנטימטרים והגדול יכול להגיע לגובה של כ-50 מטרים. עלי הצמחים מסודרים בספירלה על הגבעול ואורכם נע בין סנטימטר בודד לכ-50, ובמקרים חריגים הוא אף יכול להגיע למטר. מיני הרודודנדרון יכולים להיות ירוקי עד או נשירים. הצד התחתון בחלק מהעלים מכוסה ב"קשקשים" (lepidote) או ב"שערות" (indumentum). מינים רבים ידועים בפרחים גדולים הצומחים בקבוצות על הצמח.
תפוצה
הרודודנדרון למיניו נפוץ ברוב חצי הכדור הצפוני, למעט אזורים מעוטי משקעים, ובחצי הכדור הדרומי בדרום-מזרח אסיה ובצפון אוסטרליה. מגוון רחב של מינים נמצא באזור הרי ההימלאיה, ובאזורים נוספים בהרי הודו וסין, קוריאה, יפן וטאיוואן. מספר מועט יחסית של מינים נמצא באמריקה הצפונית ובאירופה. רודודנדרון לא גדל כלל באמריקה הדרומית ובאפריקה.
בעבר נאספו פרחי רודודנדרון בטבע כדי להישתל בגנים, אולם כיום, במקומות רבים בעולם, מגדלים פרחי רודודנדרון לגינון באופן מסחרי.
חלוקה לתתי-סוג
מאחר שהשם רודודנדרון כולל מינים רבים, ישנה חלוקה משנית ענפה לתתי-סוג, מינים ותת-מינים. מקובל לחלק את מיני הרודודנדרון לארבעה תתי-סוג גדולים ולארבעה קטנים:
מחקרים גנטיים שנעשו לאחרונה הובילו לחלוקה מחודשת לתתי-סוג, לביטול הסוג Ledum ולהכללתו בתוך תת-הסוג "רודודנדרון". כיום מוצעים שינויים מרחיקי לכת אף יותר, בכללם איחוד תת-הסוג הימנאנתס לתת-הסוג פנטנתרה.
מיני הרודודנדרון מוכלאים בינם לבין עצמם פעמים רבות על ידי בני-אדם במטרה ליצור פרחים יפים ומתאימים יותר לגינון. לעיתים אף קורות הכלאות טבעיות בין המינים במקומות בהם צומחים כמה במקביל. קיימים מעל 28,000 זנים תרבותיים שפותחו בשיטות כאלה.
חלק מהמינים מהווים מינים פולשים בארצות שהובאו אליהן כצמחי תרבות ומתרבים על חשבון הפלורה המקורית. לדוגמה, המין רודודנרון פונטי (Rhododendron ponticum) שמוצאו בטורקיה, מהווה בבריטניה מין פולש שקשה להדבירו מכיוון ששורשיו יכולים להצמיח גבעולים חדשים.
רעילות
חלק ממיני הרודודנדרון רעילים לבהמות מרעה. מינים אלה מכילים את הרעלן גראיאנוטוקסין באבקניהם ובצופם. אדם שיאכל דבש המופק מפרחים אלה יסבול מהזיות ומשלשולים, ובמקרים קיצוניים - מוות. פעמיים במהלך ההיסטוריה פלשו צבאות זרים לאזור פונטוס, בו גדלים מינים רעילים אלו. בשני המקרים, האוכלוסייה המקומית מיקמה כוורות דבורים קטלניות במקומות נוחים, והניחה לחיילים הרעבים לשדוד את הדבש, ובכך להביא לסיום הפלישה. את אחד המקרים מתאר ההיסטוריון האתונאי קסנופון. כאחד-עשר מקרי הרעלה, הדומים במאפייניהם לאלו המתועדים על ידי קסנופון, אירעו באיסטנבול בשנות ה-80.
המינים החשודים ברעילות הם רודודנרון פונטי ורודודנדרון לוטאום (Rhododendron luteum), שניהם נפוצים באסיה הקטנה. מינים אלה רעילים במיוחד לסוסים, חיות מסוימות מתות בתוך שעות מזמן עיכול הצמח. בעלי חיים נוטים שלא לאכול צמחים אלה כאשר קיים מזון חלופי בסביבה.
יום השבת
יוֹם הַשַׁבָּת הוא היום השביעי בשבוע לפי סיפור בריאת העולם התנ"כי. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 זהו היום השישי בשבוע (שספירת הימים בו מתחילה ביום שני).
יום השבת בתרבות ישראל
בעברית, שמם של כל שאר ימות השבוע מבוסס על מספרם הסידורי בשבוע (יום ראשון, יום שני וכו'). יוצא מן הכלל היום השביעי, שאינו קרוי "יום שביעי" אלא שבת. לפי התורה, ביום זה הסתיימה בריאת העולם, ואלוהים שָׁבַת מכל מלאכתו, ומכאן שמו של היום - שַׁבָּת. בהתאם לכך, ביהדות זהו יום המנוחה השבועי.
בלוח השנה במגילות קומראן החגים מנועים מלחול ביום זה.
יום השבת ברחבי העולם
בכל ארצות אירופה ואמריקה זהו יום מנוחה, הנוסף על יום ראשון. בחלק מהארצות המוסלמיות זהו יום העבודה הראשון בשבוע, ובחלק אחר זהו יום מנוחה הנוסף על יום שישי.
בארצות סקנדינביה יום שבת נקראה lördag, ולפי מסורת עממית ילדים אינם רשאים לאכול ממתקים במהלך השבוע, ורק ביום השביעי הוריהם יכולים להרשות להם לזלול ממתקים. הממתק הנאכל ביותר הוא ממתק דגים העשוי ממח עצם של הדג, ג'לטין.
בחלק מלשונות אירופה נקרא יום שבת בשמות שנגזרו מהמילה העברית "שבת", ובחלק אחר הוא נקרא על-שם כוכב הלכת שבתאי (בלועזית: Saturn, סטורן). בערבית, שגם בה מקובל לכנות את רוב ימי השבוע על-פי מספרם הסידורי, נקראים ימי שישי ושבת בשמות מיוחדים. יום שבת מכונה "א-סבת" בדומה לשמו בעברית, אך בחלק ממדינות המגרב נהוג לכנותו "סוף השבוע". כמו כן בטורקית הוא נקרא 'היום שאחרי "יום ההתכנסות"' הלא הוא יום שישי.
בג"ץ קול העם
בג"ץ קול העם (בשמו המלא: בג"ץ 73/53 חברת קול העם נ' שר הפנים) הוא פסק דין משנת 1953 של בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ שנכתב על ידי השופט שמעון אגרנט.
העיתונים "קול העם" ו"אל-איתיחאד", ביטאוניה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) בעברית ובערבית, עתרו לבג"ץ נגד צו של שר הפנים שהורה על סגירתם לימים אחדים עקב מאמרי ביקורת על הממשלה שהופיעו בהם. השופט אגרנט קיבל את עתירות העיתונים בהתבססו על מגילת העצמאות, ובפסק דין מנומק ביסס את חופש הביטוי כזכות עילאית במשפט החוקתי בישראל, וקבע בזאת לממשיכי דרכו מאז את הדרך שבה ניתן להגן על זכויות האזרח וחופש הביטוי, כאשר הם מתנגשים עם אינטרסים אחרים, נוגדים. בפסק הדין נקבע "מבחן הוודאות הקרובה", לפיו כאשר חופש הביטוי מתנגש עם אינטרס מוגן אחר, ייסוג חופש הביטוי רק כאשר תתקיים ודאות קרובה לפגיעה ממשית ורצינית באינטרס האחר.
פסק דין זה מהווה בסיס למשפט החוקתי הישראלי. היה זה פסק דין ראשון שבו נבחנו בישראל גבולותיו של חופש הביטוי כשהוא מתנגש עם ביטחון המדינה ושלום הציבור, וכן המסמך הראשון של מוסד שלטוני במדינת ישראל אשר מכריז כי ישראל היא מדינה דמוקרטית.
האירועים שהובילו לעתירה לבג"ץ
ב-9 במרץ 1953 פרסם העיתון "הארץ" ידיעה שבה דיווח על נכונות להעמדת סיוע צבאי של ישראל לרשותה של ארצות הברית במלחמת קוריאה, על רקע מינויו של גאורגי מלנקוב לראש ממשלת ברית המועצות. בנוסח הידיעה: הידיעה הייתה משוללת יסוד, וב-25 במרץ תיאר אותה ראש הממשלה דוד בן-גוריון, כ"בדותה עיתונאית", אך בינתיים שימשה הידיעה בסיס למאמרי ביקורת חריפים בעיתונים "קול העם" ו"אל-איתיחאד", ביטאוניה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) בעברית ובערבית. במאמר המערכת של "קול העם" נאמר שידיעה זו היא סימן מובהק ל"מדיניות האנטי-סובייטית" של ממשלת ישראל:
לנוכח זאת הורה שר הפנים, ישראל רוקח, לסגור את "קול העם" לעשרה ימים ואת "אל-איתיחאד" ל-15 ימים, בהתאם לסמכותו לפי סעיף 19(2)(א) לפקודת העיתונות, להוציא צו המורה להפסיק פרסום של עיתון לתקופה שימצא לנכון, "אם מתפרסם בעיתון דבר שיש בו לדעתו של שר הפנים כדי לסכן את שלום הצבור".
באותו יום פרסמה האספה הכללית השנתית של אגודת העיתונאים בתל אביב הודעה שבה נאמר: "האספה הכללית מביעה את תקוותה, כי עם זירוז אישור חוק העיתונות יצומצם עד למינימום השימוש בהנמקה הסתמית 'סכנה לשלום הצבור' לשם סגירת עיתון".
מאמר המערכת של "הארץ" מתח ביקורת על החלטתו של שר הפנים, בנימוק ש"איש במדינה לא יעלה בידו להצביע על שום סכנה לשלום הציבור שיצאה מפרסומו [של המאמר ב"קול העם"]". מר רוקח משתמש בסמכויותיו כדי להציק לעיתונה של מק"י. אין פירוש אחר להוצאת צו האיסור, ואין זאת אלא שימוש שרירותי בסמכויותיו". "מעריב" פרסם טור המסתייג ממפלגת מק"י ומביטאונה "קול העם", אך שלל את צעדו של שר הפנים וציין: "פעולה מעין זו עלולה היא עצמה לסכן את שלום הציבור, אם שר הפנים ישתמש יותר מדי בחוק זה, ואמצעי זה ייהפך לדרך הממשל ל'ריגולציה' של העיתונות החפשית במדינה". אפרים קישון, בטורו "חד גדיא", פרסם סאטירה התוקפת את גילויי התמיכה ב"קול העם".
שני העיתונים שלגביהם הוצא צו סגירה עתרו לבג"ץ בטענה שנפגע חופש הביטוי, וזה הוציא צו ביניים להמשך הופעת העיתונים וכן צו על תנאי המורה לשר הפנים "לבוא וליתן טעם, מדוע לא יבטל את הצו שניתן על ידו ביום 22/3/53, לפי סעיף 19 לפקודת העיתונות, להפסיק את פרסום העיתון 'קול העם' לתקופה של עשרה ימים".
פסק הדין
השופט שמעון אגרנט קיבל את עתירת העיתונים בהתבססו על מגילת העצמאות, ובפסק דין מנומק ביסס את חופש הביטוי כזכות עילאית במשפט החוקתי בישראל, וקבע בזאת לממשיכי דרכו מאז את הדרך שבה ניתן להגן על זכויות האזרח וחופש הביטוי, כאשר הם מתנגשים עם אינטרסים אחרים, נוגדים. בפסק הדין נקבע "מבחן הוודאות הקרובה", לפיו כאשר חופש הביטוי מתנגש עם אינטרס מוגן אחר, ייסוג חופש הביטוי רק כאשר תתקיים ודאות קרובה לפגיעה ממשית ורצינית באינטרס האחר.
בראשית דבריו עמד השופט על הקשר ההדוק בין חופש הביטוי למשטר דמוקרטי:
במסגרת פסק הדין דן השופט אגרנט במעמדה הנורמטיבי של מגילת העצמאות, וקיבע את מעמדה כחלק מעקרונות היסוד של השיטה הישראלית. זו לדידו, מבטאת את חזון העם וממנה ניתן ללמוד משפט של עם בראי של מערכת החיים הלאומיים שלו. כך, על-אף שנדחתה הצעה בדיונים של מועצת העם לעגן את חופש הביטוי במגילת העצמאות נקבע שזכות זו אמנם אינה מעוגנת במגילה מפורשות, אך היא קיימת בה כחלק מרוח הלאום וחזון העם, ולכן. בפסיקה שבאה לאחר בג״ץ קול העם נעשה שימוש בדרך שהתווה השופט אגרנט בהכרזתו על מעמדה הנורמטיבי של המגילה.
השופט אגרנט סיכם את ההלכה שיש להחילה בעניין הנדון:
מההלכה שנקבעה עבר פסק הדין לדיון מקיף במקרה הפרטי שהובא לדיון וקבע: החריגה נבעה מכך שלמעשה לא התקיימה סכנה ״קרובה לוודאי״ לה טען השר. בהתאם לכך בוטלו הצווים לסגירתם של העיתונים "קול העם" ו"אל-איתיחאד".
הערכת השפעתו של פסק הדין
חודשים מעטים לאחר מתן פסק הדין פרסם "הפרקליט", ביטאונה של לשכת עורכי הדין בישראל, סקירה שלו, שהסתיימה במילים:
אהרן ברק הקדיש מאמר נרחב לפסק הדין, ובו כתב:
דוד קרצמר ציין:
פרמילודון
פרמילודון (שם מדעי: Paramylodon; מילולית: "קרוב למילודון") הוא סוג של עצלן קרקע שחי בפליוקן עד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית, אליה היגר מאמריקה הדרומית.
מאפיינים
עצלן זה היה קרובו של המילודון הדרום אמריקאי. הוא קיבל את שמו ב-1903 מברנום בראון. מאובניו של העצלן נמצאו בארצות הברית ומקסיקו וגם דרומה יותר עד גואטמלה. עם זאת חלק מהמאובנים מבלבלים בינו לגלוסותריום.
העצלן היה יצור גדול באורך שלושה ומטרים ומשקל 1,000-1,090 ק"ג. הוא דמה למילודון, אך ההבדל ביניהם נבע ממספר השיניים בלסת העליונה: לפרמילודון היו ארבע שיניים בלסתו העליונה, לעומת חמש שיניים למילודון. בעזרת שיניו הוא לעס עלים מענפי עצים, בדומה לעצלנאים המודרניים. הוא היה בעל טפרים גדולים איתם הוא תלש ענפים והיה בעל עצמות קטנות בעורפו ששימשו להגנה מטורפים.
מאובני העצלן נמצאו בין 4.9 מיליון שנה ללפני 12,000 שנה, קצת לפני הגעת האדם לאמריקה.
בתרבות
עצלן קדום זה הופיע בפרק הראשון של הסדרה "מפלצות שפגשנו", לצד חיות פרהיסטוריות נוספות מאמריקה הצפונית.
נ.ק.ו.ד.
נ.ק.ו.ד. (קרי: אֶן-קָה-וֶה-דֶּה) או קומיסריון הפנים העממי של ברית המועצות (ברוסית: Народный комиссариат внутренних дел СССР, НКВД СССР) היה המשרד הממשלתי והגוף המרכזי לענייני ביטחון ושיטור של ברית המועצות והגוף העיקרי שעסק בריגול פנים. מטה הארגון היה בכיכר דזרז'ינסקי 1 במוסקבה (לימים, כיכר לוביאנקה).
הנקו"ד ריכז תחתיו סמכויות אכיפה רבות, לרבות אחזקת מערך הגולאג, דיכוי ורדיפת מתנגדים למשטר ותפקידי ביטחון המדינה וביקורת הגבולות.
הנקו"ד הוקם ב-10 ביולי 1934 והתקיים לאורך שנות ה-30 ותקופת מלחמת העולם השנייה והיה המנגנון העיקרי שניהל את מדיניות הטיהורים של סטלין עד לפירוק הארגון בשנת 1946.
הנקו"ד לא היסס לענות את נחקריו ולהשתמש נגדם בשיטות כוחניות לחילוץ הודאות, כולל רצח בני משפחתם או הגלייתם לסיביר. החקירות נמשכו ברציפות במשך ימים ולילות ארוכים ללא מזון או שינה, עד אשר הנחקר המותש הסכים להודות בכל דבר על מנת להפסיק את ייסוריו.
היסטוריה
למפקד הנקו"ד הראשון התמנה גנריך יגודה, אשר החל מיד במעצרים נרחבים, שכללו בין היתר את מעצרם של לב קמנייב, גרגורי זינובייב ואיוון סמירנוב, ממנהיגי הקומוניזם הוותיקים והאשים אותם יחד עם 13 נאשמים אחרים בקשר לרציחת סטלין ומנהיגים אחרים בניצוחו של לאון טרוצקי. כל הנאשמים נמצאו אשמים והוצאו להורג ב-25 באוגוסט 1936.
בשנת 1936 נעצרו ניקולאי בוכארין, אלכסיי ריקוב, גנריך יגודה, ניקולאי קרסטינסקי וכריסטיאן רקובסקי בחשד לניסיון נוסף להתנקש בחיי סטלין, שוב כביכול בניצוחו של טרוצקי. הם נמצאו אשמים והוצאו להורג.
הטיהורים הגדולים שערך סטלין באמצעות הנקו"ד הגיעו לממדים מבהילים עם רצח טרוצקי במקסיקו ב-20 באוגוסט 1940. לאחר מותו של טרוצקי נותר סטלין לבדו מכל 15 חברי הממשלה הבולשביקית המקורית. 10 מהם הוצאו להורג ו-4 מתו, לעיתים בנסיבות מסתוריות.
מתוך 1,966 משתתפי ועידת המפלגה הקומוניסטית ב-1939, נעצרו בחמש השנים שלאחר מכן 1,108. רק 70 מתוכם נשפטו במשפט פומבי; כל היתר נשפטו בדלתיים סגורות לפני הוצאתם להורג. מקורות רשמיים טוענים כי בין ינואר 1935 ליוני 1941 עצר הנקו"ד 19.8 מיליון איש בברית המועצות, מתוכם כ-7 מיליון הוצאו להורג.
בשנת 1938 הוחלף יז'וב (לאחר שגם הוא הוצא להורג) בלברנטי בריה. בעקבות כך רוב מפקדי הנקו"ד של יז'וב הוצאו להורג. בריה פיקד על הארגון עד 1953, כאשר כבר נקרא "ק.ג.ב.".
בפברואר 1941 פוצל המשרד לשניים: משרד הפנים, בראשות בריה, והמשרד לביטחון המדינה, בראשות וסבולוד מרקולוב. עם תחילת השתתפותה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה ב-20 ביולי 1941 המשרד אוחד בראשות בריה, ומרקולוב מונה לסגנו הראשון. ב-17 באוקטובר 1941 הוועדה המיוחדת של המשרד קיבלה רשות להחליט על עונשים כולל עונש מוות. לא היה ניתן לערער על ההחלטה. הנחיה זו הייתה בתוקף עד 1 בספטמבר 1953. הוועדה טיפלה במספר רב של תיקים. כך, למשל, דווח שבישיבה שהתקיימה ב-10 בפברואר 1950 הוועדה טיפלה ב-1,592 תיקים וקיבלה החלטות לגבי העונש.
מבנה
בנקו"ד נכללו היחידות הבאות:
לאחר פירוק הנקו"ד
בשנת 1943 קוצצו סמכויות הנקו"ד והוקם המשרד לביטחון המדינה (מ.ג.ב.) (ברוסית: Министерство государственной безопасности, Ministerstvo Gosudarstvennoi Bezopasnosti) שהיה שמה של המשטרה החשאית הסובייטית בשנים 1943–1953. בתקופת 1943 (כאשר הוא פוצל ממשרד הפנים) ועד לשנת 1946 הוא נקרא "נ.ק.ג.ב." – נרודני קומיסריאט גוסודרסטוונוי בזופסנוסטי – Народный комиссариат государственной безопасности). עם שינוי שמו בשנת 1946 ומינוי שר חדש, החלו להעביר לאחריותו של המשרד תפקידים שונים של האם. וה. דה (המשרד לענייני פנים), ובמקביל, תפקידי ביון חוץ הוצאו מאחריותו של המשרד לידי ועדת המודיעין של משרד החוץ. ביון חוץ חזר לאחריות המשרד רק בשנת 1951. ב-4 ביולי 1951 ויקטור אבאקומוב, שעמד בראש המשרד, הועבר מתפקידו, וב-11 ביולי אותה שנה נעצר. במהלך סתיו 1951 נעצרו רבים מראשי המשרד.
בשנת 1953, ביום פטירת יוסיף סטלין, המשרד אוחד עם משרד הפנים ובראש המשרד המאוחד הועמד לברנטי בריה.
באותה תקופה עמדו בראש הארגון וסולוד מרקולוב (1946), ויקטור אבאקומוב (1946 - 1951), סרגיי אגולצוב (1951), סמיון איגנטייב (1951 - 1953).
ראשי נ.ק.ו.ד.
ראשי הנ.ק.ו.ד. היו למעשה שרים ותפקידם כונה רשמית 'הקומיסר העממי לענייני פנים'.
טולסטוי (פירושונים)
טולסטוי (ברוסית: Толсто́й) הוא שם משפחה רוסי, משפחת אצילים מפורסמת. מקור השם בכינוי שמשמעותו "השמן".
מרכז יעל
שמו של היישוב, כשמו של היישוב הסמוך מרכז חבר, הוא על שמה של יעל אשת חבר הקיני שהרגה את סיסרא באזור זה.
נכון ל-2022, מתגוררות ביישוב 16 משפחות ויש בו בתי מגורים בודדים והוא אחד הקטנים בישראל.
מרכז חבר
היישוב נקרא על שם חבר הקיני. לפי הסיפור המקראי, יעל, אשתו של חבר (שעל שמה קרוי ישוב נוסף בתענך), הרגה באזור זה את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך כנען (שופטים ד-ה).
הקמת היישוב
היישוב הוקם בשנת 1958 כחלק מיישובי התענך כיישוב חקלאי על ידי עולים מצפון אפריקה. תחילה הוקם היישוב כמרכז אזורי לשלושת היישובים הקרובים זה לזה: ברק, אדירים ודבורה. עד שנת 1967 היישוב נמצא על קו שביתת הנשק מול ירדן, ומילא מרכז חבר תפקיד ביטחוני. בשנת 1982 המרכז הוסב ליישוב קהילתי והורחב.
שירותים ותעסוקה
במרכז חבר מצויים מוסדות חינוך ושירותים שונים המשמשים את תושבי חבר ואת תושבי היישובים הסמוכים: בית-הספר היסודי האזורי "יד לחמישה", גנים לגיל הרך, מרפאה, סופרמרקט, בית כנסת וגן משחקים.
תטא בשדרית
θ בשדרית הוא כוכב בולט בקבוצת הכוכבים שדרית עם בהירות נראית מדרגה 2.76, הנמצא במרחק של כ-455 שנות אור ממערכת השמש. למרות בהירותו לא קיבל הכוכב שם בתרבות המערבית, ככל הנראה בשל מיקומו הדרומי שלא מאפשר לצפות בו מאירופה.
תכונות
θ בשדרית הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0 Vp, כלומר הוא מראה ספקטרום חריג מזה הנפלט מכוכבים מסוגו. נראה שהכוכב עשיר בחנקן, צורן וזרחן, אך עני בפחמן. מסתו מוערכת בקצת יותר מ-15 מסות שמש ורדיוסו בלמעלה מ-5 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא 31,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 20,000 מעוצמת ההארה של השמש.
θ בשדרית נמצא בתוך צביר פתוח בשם IC 2602 והוא הכוכב הבהיר ביותר בצביר. אף על פי שהמרחק, המהירות הרדיאלית והתנועה העצמית של θ בשדרית דומות לאלו של שאר כוכבי הצביר, גילו של θ בשדרית מוערך בפחות מ-5 מיליון שנים בעוד שהצביר הוא בן כ-30 מיליוני שנים. ההסבר המקובל לכך ש-θ בשדרית צעיר בהרבה מהצביר שאליו הוא שייך וכן לשכיחות החריגה של יסודות שונים בשכבותיו החיצוניות, הוא של-θ בשדרית יש בן זוג קרוב, שבעבר היה המסיבי מבין השניים והתפתח במהירות גדולה יותר. כאשר אזל המימן בליבתו של בן הזוג, הוא החל להתנפח בדרך להפוך לענק אדום, אך בשל המרחק הקטן בין השניים, עבר החומר משכבותיו החיצוניות של בן הזוג המפותח אל בן הזוג הקטן יותר. כתוצאה מהמעבר הפך התחלפו השניים בתפקידים וכעת הכוכב שהיה הקטן יותר הוא המסיבי והבהיר מבין השניים. מעבר החומר גם העשיר את שכבותיו החיצוניות של θ בשדרית בתוצרי ההיתוך של בן הזוג ומכאן שכיחותם החריגה. בעתיד, כאשר יאזל המימן בליבתו של θ בשדרית, הוא יתנפח לרדיוס גדול מהמרחק בין בני הזוג וחלק מהחומר יחזור אל בן הזוג העמום. למעשה גילו האמיתי של θ בשדרית הוא גדול בהרבה ודומה לגילו של הצביר, אך רוב הזמן הוא היה כוכב פחות מסיבי ומסוג ספקטרלי שונה ורק לפני מספר מיליוני שנים הפך להיות מה שהוא כיום.
מדידות ספקטרוסקופיות של אור הכוכב מראות על שינויים מחזוריים במהירות הרדיאלית שלו ומכך ניתן להסיק על קיומו של אותו בן זוג. מהמדידות ידוע שלבן הזוג מסה סביב מסת שמש אחת, ושהוא מקיף את θ בשדרית במרחק קטן מאוד של כ-4 אלפיות של יחידה אסטרונומית (כ-19 רדיוסי שמש) ובזמן הקפה של 2 ימים, 4 שעות ו-52 דקות. בשל הקרבה הרבה והבהירות הגדולה של θ בשדרית, לא ניתן לזהות את קרינתו של בן הזוג ולכן לא ידועים פרטים נוספים על תכונותיו.
ביזון אירופי
ביזון אירופי (שם מדעי: Bison bonasus) הוא מין מהסוג ביזון. אורך גופו של ביזון אירופי בוגר ממוצע הוא 2.9 מטר, גובהו נע בין 1.9 ל-2 מטרים ומשקלו נע בין 300 ל-1,000 ק"ג. הביזון האירופי מסיבי יותר מהביזון האמריקני (B. bison). לביזון האירופי שיער קצר בצווארו ובחלקו הקדמי של הגוף. זנבו וקרניו ארוכים יותר מאשר אלו של הביזון האמריקני. הוא חי בתוך היער, וזאת בניגוד לביזון האמריקני שחי בערבות הרחבות של אמריקה. אף על פי שהביזון הוא חיית יער, הוא אינו חי ביערות באופן תמידי, אלא גם משוטט באדמות הדשא שבסביבות היער.
טורפיו העיקריים של הביזון הם הזאבים והדובים. הביזון תואר מדעית לראשונה בשנת 1758 על ידי קארולוס ליניאוס.
לפני 2,000 שנה חי הביזון האירופי במרבית אזורי אירופה – מבריטניה במערב ועד לסיביר במזרח, מספרד בדרום ועד לשוודיה בצפון. במערב אירופה הביזון האירופי נכחד במאה ה-11 לספירה, להוציא אזור הארדנים, משם הוא נכחד רק במאה ה-14. בטרנסילבניה הביזון האחרון מת בשנת 1790. במזרח אירופה נחשב הביזון לרכושם של מלכי פולין, ובהתאם רק לאנשי המלך ולמלך עצמו הותר לצוד אותו. ציד ביזונים היה מעשה חמור בפולין, עד שעונשו של הצייד הלא חוקי היה עונש מוות. חרף העונש החמור ואמצעים אחרים לשימור הביזון, אוכלוסייתו הידלדלה בצורה דרסטית בכל ארבע המדינות בהן נשארו ביזונים. בשנת 1919 נהרג הביזון האחרון בטבע בפולין על ידי צייד לא חוקי. בשנת 1927 מספר הביזונים היה נמוך מ-50, וכולם היו בגני חיות. הם הושבו בהצלחה לטבע בתהליך שהחל בשנת 1951. הביזונים הושבו למקומות כמו למערב קווקז שברוסיה ויער ביאלוויזה שבפולין ובבלארוס.
הביזון חי כיום בפולין, בליטא, בבלארוס, באוקראינה, ברומניה, ברוסיה, בסלובקיה, בלטביה, בקירגיזסטן, ומ-2006 הוא חי גם במולדובה. בנוסף, ישנן תוכניות להשבת הביזון לצפון גרמניה. מאז שנת 2000 קיימים כ-3,000 ביזונים אירופאים בכל העולם, וכל אלו התרבו מאותם תריסר ביזונים ששרדו ולקחו חלק בתוכנית הרבייה הראשונית של הביזונים באירופה. בשל שונות גנטית נמוכה של הביזונים האירופים, הם נמצאים בסיכון גבוה יותר לחלות במחלות כמו מחלת הפה והטלפיים. מאז שנת 1996 הוגדר הביזון האירופי בסכנת הכחדה.
תוחלת חייהם של הביזונים בשבי היא 28 שנים, ואילו בטבע היא קצרה יותר. משך שנות הפוריות אצל נקבות הביזון נע בין 4 ל-20, ואילו אצל הזכרים הוא בין 6 ל-12 שנים. גודל הטריטוריה של הביזון הוא לרוב כ-100 קילומטרים רבועים.
ביזון אירופי יכול להזדווג עם ביזון אמריקני ולהמליט ביזון מעורב. תוכנית רבייה גרמנית מיוחדת ירדה לטמיון לאחר מלחמת העולם השנייה. תוכנית זו ניסתה ליצור מחדש את שור הבר על ידי הכלאה בין הביזון האירופי למין מסוים של פרה ובכך ליצור את שור הבר מחדש. ברוסיה נעשה ניסוי דומה, והעגל שנולד הזכיר את שור הבר, אותו בן תערובת הורבע ולבסוף נוצרה אוכלוסייה ששוחררה בשמורת הטבע בקאוקאסין שברוסיה. אוכלוסיית בני תערובת זו מנתה כ-550 פרטים בשנת 1999. לביזון האירופי מספר תת-מינים:
ואנגארד
ואנגארד (Vanguard) היא צורתו האנגלית של המונח הצרפתי אוונגרד, שמשמעותו המילולית היא חלוץ, כלומר: משמר קדמי, ומציין זרמים מתקדמים ופורצי דרך בתרבות ובאמנות. {{פירושונים|
ראו גם
}}
הבשורה על פי אלוהים
הבשורה על פי אלוהים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 2004.
מארק שוורצר
מארק שוורצר (באנגלית: Mark Schwarzer; נולד ב-6 באוקטובר 1972) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת השוער. שיחק בנבחרת הלאומית של אוסטרליה בשנים 1993 עד 2013 וייצג אותה במשחקי המונדיאל שנערכו ב-2006 ו-2010. שווארצר הוא השחקן האוסטרלי בעל מספר ההופעות הגבוה בנבחרת האוסטרלית והוא השחקן המבוגר ביותר שערך הופעת בכורה בליגת האלופות (בשנת 2013, כשהיה בן 40).
תחילת הקריירה
שוורצר התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1990, בגיל 19, ב-NSL (הליגה המקצוענית באוסטרליה) בקבוצת מארקוני סטאליונס, בה ערך 58 הופעות. בשנת 1994 עבר לבונדסליגה הגרמנית לקבוצת דינמו דרזדן, שם הופיע פעמיים, ואחר כך בקייזרסלאוטרן, בה הופיע ארבע פעמים.
הפרמייר ליג
בשנת 1996 עבר שוורצר לפריימר ליג האנגלית לברדפורד סיטי, בה הופיע 16 פעמים. ב-1997 עבר למידלסברו, את הבכורה שלו עשה בניצחון של מידלסברו בחצי גמר גביע הליגה כנגד סטוקפורט קאונטרי. שוורצר שיחק בכמה משחקים חשובים עם מידלסבורו, כולל הפסד בגמר גביע הליגה בשנת הבכורה שלו כנגד לסטר סיטי, הפסד בגמר גביע הליגה לצ'לסי ב-1998, הפסד לסביליה בגמר גביע אופ"א 2006 וניצחון וזכייה בגביע הליגה כנגד בולטון וונדררס בשנת 2004. במשחק נגד פורטסמות' ב-29 בדצמבר 2007 הפך שוורצר לשחק הזר בעל מספר ההופעות הגדול ביותר בפריימר ליג המשחק בקבוצה אחת. הוא שיחק במידלסברו 445 משחקים עד שנת 2008, ועזב אותה לאחר 11 שנים בקבוצה.
ב-2008 חתם על חוזה לשנתיים בפולהאם. הוא ערך את הבכורה שלו בהפסד לעולה החדשה, האל סיטי, 2-1. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא שיחק בכל המשחקים, וזו אחת העונות הטובות שלו בקריירה, דבר שהביא לכך שפולהאם סיימה במקום השביעי, וזכה בתואר שחקן השנה של פולהאם באותה עונה, וגם בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג בחודש פברואר.
בעונתו השנייה בקבוצה הגיע עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית, שם הפסיד לאתלטיקו מדריד. הוא עזב את פולהאם בשנת 2013, אחרי 218 משחקים, ועבר לקבוצתו הנוכחית ויריבתה העירונית של פולהאם, צ'לסי. שוורצר חתם על חוזה לשנה אחת כשוער המשנה של צ'לסי, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע הליגה נגד סווינדון טאון. עם צ'לסי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1-0 נגד סטיאווה בוקרשט.
ב-6 בינואר 2015 חתם בלסטר סיטי מהפרמייר ליג, לאחר שנהפך לשוער השלישי בצ'לסי.
הנבחרת הלאומית
שוורצר עלה עם הנבחרת למונדיאל 2006 שהתקיים בגרמניה, לאחר ניצחון על אורוגוואי בפלייאוף. במונדיאל הוא שיחק בשני משחקים בשלב הבתים, בניצחון נגד יפן 3-1 ובהפסד לברזיל 2-0, אך בתיקו 2-2 נגד קרואטיה שוורצר לא שיחק. אוסטרליה עלתה לשמינית הגמר ושוורצר פתח בהרכב בהפסד 1-0 לאיטליה. בשנת 2007 שוורצר השתתף עם נבחרת אוסטרליה בגביע אסיה (AFC Asian cup) והגיע איתה עד לרבע הגמר, שם הודח על ידי יפן. בשנת 2010 הוא העפיל שוב למונדיאל שהתקיים בדרום אפריקה. הוא שיחק בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים נגד גרמניה, גאנה וסרביה, אך האוסטרלים לא עברו את שלב הבתים. בשנת 2011 הגיע שוורצר עם נבחרת אוסטרליה עד לגמר גביע אסיה, אך בגמר הם הפסידו ליפן וסיימו את הטורניר במקום השני. ב-5 בנובמבר 2013 הודיע מארק שוורצר על פרישתו מהנבחרת הלאומית.
חייו האישיים
שוורצר נולד בצפון ריצ'מונד, פרבר לעיר סידני. הוריו היגרו לאוסטרליה מגרמניה ב-1968, הוא דובר גרמנית, ספרדית ואנגלית. ב-2009 קיבל שוורצר תואר אבירות של ה-OOM. בשנת 2006 הוא פרסם יומן על המונדיאל בגרמניה בשם "הייעוד של מארק שוארצר בגביע העולם: מסידני ועד שטוטגרט". שוורצר נשוי ויש לו שני ילדים, בן ובת.
פרידריך גינתר, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט
פרידריך גינתר, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט (בגרמנית: Friedrich Günther von Schwarzburg-Rudolstadt; 6 בנובמבר 1793 – 28 ביוני 1867) היה נסיך ריבוני של שוורצבורג-רודולשטאדט.
ביוגרפיה
פרידריך גינתר נולד ב-6 בנובמבר 1793 ברודולשטאדט, והיה בנם השני של לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט וקרולינה, נסיכת הסן-הומבורג. סבו פרידריך קרל נפטר שבעה חודשים לפני לידתו ולכן הוא נולד כיורש העצר. אביו נפטר ב-28 באפריל 1807 כשהיה בן שלוש עשרה, ולכן אמו פעלה כעוצרת עד שמלאו לו עשרים ואחת ב-6 בנובמבר 1814 כאשר קיבל את השליטה בנסיכות.
לאחר מותו בטירת היידקסבורג ירש אותו כנסיך אחיו הנסיך אלברט שכן כל בניו מאשתו הראשונה מתו לפניו ובנו מאשתו השנייה, הנסיך זיצו מליוטנברג נולד מנישואים מורגנטיים.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה הנסיכה אוגוסטה מאנהלט-דסאו, עמה התחתן ב-15 באפריל 1816 בדסאו. נולדו להם שלושה ילדים.
הוא נישא בשנית לרוזנת הלנה מריינה ב-7 באוגוסט 1855 בדרזדן. היא הייתה בתו של הנסיך גאורג ברנהרד מאנהלט-דסאו בנישואיו המורגנטיים השניים, אך היא אומצה על ידי דודה מצד אביה וילהלם ב-1 באפריל 1855 וקיבלה את התואר "נסיכת אנהלט"; עם זאת, נישואים אלה נחשבו למורגנטיים על פי חוקי הבית של משפחת שוורצבורג, וילדיהם כונו הנסיך והנסיכה של לויטנברג.
אשתו השלישית הייתה מריה שולצה עמה התחתן בשוורצבורג ב-24 בספטמבר 1861. גם נישואים אלה היו מורגנטיים ובשנת 1864 הוא יצר את התואר רוזנת ברוקנבורג עבור אשתו. הנישואים היו ללא ילדים.
בנוסף לילדיו הלגיטימיים, מיחסיו עם פרדריקה תורוורט נולדו לו שלוש בנות, שכולן התקבלו כצאצאיו של פרידריך מכליידט (בעלה של תורוורט מאז 1847).
עקומת אדישות
עקומת אדישות היא מושג בכלכלה המגדיר בצורה גרפית את העדפות הפרט ביחס לשני מוצרים.
על פי הנחות היסוד של המיקרו-כלכלה לכל פרט יש מערכת העדפות על המוצרים הקיימים במשק. הפרט רוצה לצרוך כמה שיותר מכל אחד מהמוצרים, על מנת למקסם את התועלת שלו, אך המשאבים שבידיו מוגבלים – כלומר, יש לו תקציב מוגבל לצורך רכישת המוצרים.
בניית העקומה
לצורך בניית העקומה מניחים שבעולם יש שני מוצרים. ניתן לומר שיש את מוצר X ו-Y מייצג את "כל שאר המוצרים במשק". נגדיר סל ככמות מסוימת מ-X ומ-Y: . העדפות הפרט באות לידי ביטוי על ידי השוואת התועלת שהוא מקבל מהסלים. בין כל שני סלים הבאים לפניו הפרט חייב להחליט את אחת מהאפשרויות הבאות:
טרנספורמציה מונוטונית
כיוון שגודלה המספרי של התועלת חסר משמעות ניתן לשנות את הערך המספרי כל עוד שומרים על הסדר בין עקומות האדישות. שינוי הערך המספרי, תוך כדי שמירה על הסדר מכונה טרנספורמציה מונוטונית. ניתן לבצע על עקומת תועלת את כל הפעולות המתמטיות הבאות המשמרות סדר:
שיפוע עקומת האדישות
שיפוע העקומה נקרא גם "שעור תחלופה שולי" (MRS). השיפוע מייצג על כמה יחידות X מוכן הפרט לוותר כדי לקבל יחידת Y נוספת, כאשר תועלתו נשארת זהה. חישוב השיפוע הוא יחס הנגזרות לפי X ולפי Y בסימן שלילי:
סוגי פונקציות תועלת
במקרה הזה MRS תלוי ביחס הכמויות בין המוצרים. לדוגמה:
תוספת ממוצר מסוים ללא יחס קבוע של תוספת מהמוצר השני לא משנה את התועלת מהסל. מכונה פונקציית מינימום. לדוגמה:
במקרה הזה MRS קבוע לכל אורך עקומת האדישות. מכונה פונקציית תועלת ליניארית. לדוגמה:
כאשר הפרט מעדיף לצרוך מוצר אחד בלבד, למרות ששניהם מוצרים חיוביים. לדוגמה:
במקרה הזה צריכה של מוצר מעבר לכמות מסוימת אינה מגדילה את התועלת.
מוצר רע מוגדר כמוצר שכמות יותר גדולה ממנו מקטינה את התועלת. במקרה הזה MRS יהיה שלילי, כלומר נרצה לקנות רק את המוצר הטוב.
Panhard CS
Panhard CS היא מכונית סלון מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים והצבאיים "Panhard" הצרפתי. בין השנים 1930–1938 יוצרו 6,046 יחידות.
יצרנית כלי הרכב "Panhard"
"Panhard" נוסדה בשנת 1845 על ידי René Panhard ושותפו Émile Levassor. החברה נקראה "Panhard et Levassor". בין השנים 1910–1950 ייצרה "Panhard" משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח ושיריוניות,
בין השנים 1963–1968 "Panhard" הייתה בבעלות סיטרואן, ומאוחר יותר בבעלות פיג'ו.
בשנת 2005 הייתה "Panhard" בבעלות "Auverland". היום "Panhard" בבעלות "Renault Trucks", חברת בת של קונצרן הרכב הצרפתי רנו, הנשלטת משנת 2001 על ידי וולוו (Volvo Group).
לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט
לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט (בגרמנית: Ludwig Friedrich II. von Schwarzburg-Rudolstadt; 9 באוגוסט 1767 – 28 באפריל 1807) היה בין השנים 1793–1807 הנסיך הריבוני של שוורצבורג-רודולשטאדט.
ביוגרפיה
לודוויג פרידריך נולד ב-9 באוגוסט 1767 ברודולשטאדט והיה הילד השני ובנם הראשון של פרידריך קרל, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט ואשתו הראשונה אוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטאדט. באותה תקופה שלט סבו לודוויג גינתר השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט על הנסיכות. בשנת 1789 נסעו לודוויג פרידריך ואחיו קרל גינתר לז'נבה וליעדים נוספים לצורך השכלתם. במהלך מסע זה הם למדו על אירועי המהפכה הצרפתית.
ב-21 ביולי 1791 בהומבורג הוא התחתן עם קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג, בתו של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג.
בשנת 1793 מת אביו, ולודוויג פרידריך עלה לשלטון במקומו. ב-28 באפריל 1807 מת לודוויג פרידריך, ובנו פרידריך גינתר, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט ירש את תאריו ונחלותיו.
משפחתו
מנישואיו עם קרולינה נולדו הילדים הבאים:
ויקטור גרן
ויקטוֹר אונורה גֵּרֵן (בצרפתית: Victor-Honoré Guérin; 15 בספטמבר 1821, פריז – 21 בספטמבר 1891, פריז) היה משכיל צרפתי, שערך מסעות מחקר וכתב ספרים שהיו סיכומי מסעות החקר הגאוגרפיים והארכאולוגיים שערך בצפון אפריקה, ביוון ובאיי יוון, בסוריה ובארץ ישראל. ביקר בארץ ישראל שמונה פעמים, בשנים: 1852, 1854, 1863, 1870, 1875, 1882, 1884, 1888. גרן זכה בפרס האקדמיה הצרפתית למדעים על ספרו "ארץ הקודש - תולדותיה וזכרונותיה" שפורסם בשנים 1881–1883.
ביוגרפיה
ויקטור גרן נולד בשנת 1821 בפריז. הוא למד בבית מדרש למורים בפריז והיה מורה לרטוריקה. בשנת 1852 התקבל כחבר בבית הספר הצרפתי ללימודי אתונה באתונה, יוון. בשנת 1878 התמנה לפרופסור באוניברסיטה הקתולית של פריז. בספרים גרן כותב על זיהוי האתרים וההיסטוריה שלהם והוא מרבה להוסיף מראי מקום ומובאות מהתנ"ך, מהמיתולוגיה היוונית, מכתבי חוקרים אחרים בני זמנו כגון רובינסון, טוֹבְּלֶר ודה סוֹסִי. גרן מצטט גם מקורות עבריים כגון המשנה והתלמוד וגם נוסעים יהודים כמו יצחק חילו ובנימין מטודלה. ביומני המסע של גרן מצוינים במדויק זמני הביקור בכל אתר ואתר וכיווני המסע. החוקרים רוברט מקאליסטר, בנימין מזר ויהושע בן אריה משבחים את עבודתו, את מחקריו ואת כתביו.
ואן ריפאבליק
ואן ריפאבליק (באנגלית: OneRepublic) היא להקת פופ-רוק אמריקאית. הלהקה הוקמה בשנת 1996, והתפרסמה לראשונה בשנת 2002, לאחר שהשיגה הצלחה מסחרית דרך אתר "מייספייס".
1996–2006: הקמת הלהקה וראשית דרכה
הלהקה הוקמה בקולורדו בשנת 1996 על ידי ריאן טדר וזאק פילקינס שהכירו בתיכון והיו חברי הלהקה הראשונים. במקור הלהקה נקראה "This Beautiful Mess". לאחר שסיימו את התיכון התפרקה הלהקה כאשר כל אחד פנה לדרך אחרת. השניים התאחדו מחדש בלוס אנג'לס בשנת 2003 ותשעה חודשים לאחר מכן הוחתמו בחברת "תקליטי קולומביה". לאחר ביצוע שינויים נוספים בשמה של הלהקה והוספת חברי הלהקה אחרים, החלה הלהקה להתמקד בעשיית המוזיקה. אחרי שנתיים וחצי של הקלטות ההקלטות נזרקו על ידי "תקלטי קולומביה". הלהקה התחילה לעבוד עם אתר האינטרנט "MySpace" והחלו להתפרסם ולבסוף החוזה עם "תקליטי קולומביה" התחדש.
2007–2009: הפריצה הגדולה ואלבום בכורה "Dreaming Out Loud"
לאחר מספר שנים של דשדוש, הצליחה הלהקה להיכנס לתודעת הציבור ב-2007 עם הסינגל "Apologize" בשיתוף עם המפיק טימבלנד שהיה הסינגל הראשון שראה אור מאלבום הבכורה שלהם. הסינגל הגיע לראשי המצעדים ב-16 מדינות וזכה למה שהיה בזמנו מספר ההשמעות הגדול ביותר בתחנות הרדיו עם כ-10,000 השמעות בשבוע. הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Dreaming Out Loud", ב-20 בנובמבר 2007. האלבום נמכר בלמעלה מ-2 מיליון עותקים ברחבי העולם. שבוע לאחר צאת האלבום הופץ הסינגל השני ממנו, "Stop and Stare", שהגיע אף הוא לראשי המצעדים עם מספר הורדות של למעלה משני מיליון. לאחר מכן הופץ "Say (All I Need)" שהיה הסינגל השלישי מהאלבום. השיר הופץ ב-24 ביוני 2008 ולא זכה להצלחה רבה כמו קודמיו. לשיר הוקלטה גם גרסה בצרפתית. ב-8 בספטמבר הופץ הסינגל "Mercy" שהיה הרביעי מהאלבום. הסינגל הרשמי האחרון מהאלבום היה "Come Home" שהופץ ב-14 ביולי 2009 והופץ כסינגל דיגיטלי בביצוע של הלהקה לבד או בביצוע של הלהקה יחד עם הזמרת שרה ברילס. השיר נכתב והוקדש לחיילים האמריקאים.
2009–2011: "Waking Up" האלבום השני
האלבום השני, "Waking Up", יצא ב-17 בנובמבר 2009. האלבום הגיע למקום ה-21 במצעד הבילבורד עם למעלה מ-300,000 מכירות בארצות הברית. מתוכו הופץ הסינגל "All the Right Moves" ב-29 בספטמבר 2009 והגיע למקום השמונה עשר במצעד הבילבורד. הסינגל השני מהאלבום הופץ ב-30 באוקטובר ונקרא "Secrets". לאחר מכן, "Marchin On" שהיה שיתוף פעולה עם טימבלנד הופץ ב-18 ביוני 2010 ונבחר לשיר הרשמי של מונדיאל 2010. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "Good Life" שהופץ ב-19 בנובמבר 2010 ולא צלח את המצעדים.
2015–2013: "Native" האלבום השלישי
אלבומה השלישי של הלהקה, "Native", יצא לאור ב-22 במרץ 2013. האלבום דורג במקום ה-4 במצעד הבילבורד, עם זאת, בשבוע הראשון של הפצת האלבום נמכרו כ-60,000 עותקים.
הסינגל המצליח ביותר מאלבום זה הוא "Counting Stars" שיצא ב-31 במאי של אותה שנה, וזכה להצלחה ברחבי העולם. השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית וזכה להצלחה בעוד מספר מדינות בולטות, כמו: קנדה, ישראל, ובריטניה.
באלבום יצאו עוד שירים רבים מוכרים כמו, "If I Lose Myself" שהגיע למקום ה-10 באוסטריה, גרמניה, פולין, סלובקיה, שוודיה ושווייץ, "Feel Again", "Love Runs Out", "I Lived" ועוד.
2016–הווה: "Oh My My" האלבום הרביעי, שירים חדשים ו-"Human" האלבום החמישי
האלבום הרביעי, "Oh My My" יצא ב-7 באוקטובר 2016. האלבום זכה להצלחה והגיע למקום ה-3 במצעד האלבומים הבילבורד 200. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Wherever I Go" שיצא ב-17 במאי 2016, "Kids" שיצא ב-25 באוגוסט 2016 ו - "Let's hurt tonight" שיצא ב-7 בינואר 2017. מהאלבום יצאו עוד שני שירים נוספים "Future Looks Good" שיצא ב-7 בספטמבר 2016 ו-".A.I" שיצא ב-29 בספטמבר 2016 בשיתוף פעולה עם פיטר גבריאל.
ב-28 באפריל 2017, יצא הסינגל "No Vacancy". לשיר יצאו גם שלוש גרסאות נוספות בספרדית, צרפתית ואיטלקית. באותו שנה הוציאו את השיר "Truth to Power" כשיר הנושא לסרט "אמת מטרידה יותר" (סרט ההמשך ל"אמת מטרידה").
ב-17 במאי 2019, הם הוציאו את הסינגל "Rescue Me". ב-6 בספטמבר 2019, הם הוציאו את הסינגל "Wanted".
בנובמבר 2022 הופיעה הלהקה בשנית בישראל.
להטוטני הכדורסל
להטוטני הכדורסל (אנגלית: The Super Globetrotters) היא סדרת אנימציה בת 13 פרקים שהופקה לטלוויזיה על ידי האנה-ברברה במקור בשביל רשת NBC ב-1979. בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובערוץ הילדים בתחילת שנות ה-90. הסדרה היא סדרת בת לסדרה "הארלם גלובטרוטרס" אשר הופקה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
עלילה
הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של קבוצת כדורסל אמיתית בשם הארלם גלובטרוטרס כקבוצת סופר גיבורים אשר במקביל למשחקי הכדורסל נלחמים ברשע בזמנם החופשי. בסדרה הם היו הופכים לסופר גיבורים כאשר הם נכנסו לתאי מלתחות הקסם הניידים שלהם אותם הם לקחו במיניבוס שלהם. כל חבר בקבוצה הייתה בעל כוחות-על ייחודיים וכל חברי הקבוצה היו מסוגלים לעוף.
הגלובטרוטרס קיבלו את משימותיהם מלוויין-כדורסל מדבר (בעברית הוא נקרא "כדור-רדאר"). לקראת סופם של רוב הפרקים בסדרה בדרך כלל הגלובטרוטרס אתגרו את הנבל הראשי ושותפיו הנלהבים למשחק כדורסל בו יוכרע מי ינצח, במחצית הראשונה של המשחק הגלובטרוטרס היו משחקים בלעדי כוחות העל שלהם והיו מובסים על ידי הנבלים בהפרש גדול, ואז במחצית השנייה הם היו משתמשים בכוחות-העל שלהם ובעזרתם הם היו סוגרים את הפער וכך לבסוף מנצחים את הרעים.
קדסטר
קָדַסְטֶר הוא מרשם של חלקות קרקע שנמדדו באופן שיטתי ורשמי ושל מידע ביחס אליהן. מקור המילה בצרפתית Cadastre והיא התגלגלה כנראה מהמילה היוונית katástikhon רישום (מילולית - מאורגן שורה שורה).
בעולם
לפי בייגנט וקיין מיפוי קדסטרי במקומות שונים בעולם היווה, מתקופת הרנסאנס ועד סוף המאה ה-19, אמצעי שלטוני לפיקוח ושליטה של השלטון על היבטים שונים בניהול משאב הקרקע וביניהם ניהול מידע על מיסוי או על זמינות הקרקע לצרכים שונים כגון חקלאות או התיישבות. בתקופת נפוליאון תורת המדידה וכלי המדידה התקדמו משמעותית ככלים לניהול מערכות צבאיות ונדרשו במיוחד לכיוון הירי הארטילרי. התקדמות זו לצד התפתחויות מדעיות וטכנולוגיות נוספות תמכו במדידה הקדסטרית שהוחל בביצועה לצורכי מיסוי, פרויקטים הנדסיים ועוד
בארץ ישראל בתקופת המנדט
בתחילת המנדט הבריטי על ארץ ישראל היה בארץ ישראל מיפוי נקודתי שבוצע על-ידי השלטון העות'מאני לצורך רישום זכויות. החלל התמלא בהדרגה על-ידי גופים שבצעו מדידות וניהלו ספרי אחוזה בתחומי השפעתם באופן עצמאי ובלתי רשמי במושבות היהודיות ועל-ידי הטמפלרים. אף שהבריטים שאפו לכונן סקר קדסטרי בארץ ישראל וקבעו בפקודות בשנים 1920–1921 כי כל עסקה חייבת דיווח ומיפוי (מפת מדידה), לא היו בנמצא קריטריונים אחידים למיפוי של תא שטח ופקידי הטאבו, שקיבלו דיווחים על עסקאות עם מפות מדידה, לא הצליחו לאתר את מיקום וגבולות הקרקעות לפי מפות אלה.
חיים ויצמן וההסתדרות הציונית פעלו לקידום סקר קדסטרי בארץ ישראל על-מנת לאתר אדמות מדינה אותן סברו שיוכלו לחכור לצורך התיישבות יהודית ועל-מנת לקבע ברישום רכישות שכבר בוצעו. המדידות שהיוו תשתית לסקר הקדסטרי והמיפוי הקדסטרי של בעלי הזכויות בקרקע עוררו התנגדות בצד הערבי.
הבריטים הניחו תשתית מדידה לסקר קדסטרי באמצעות הכנת מפות טופוקדסטר ועל-ידי פריסת רשת נקודות עם קואורדינטות וגובה מדודים ורשומים שסומנו בשטח, כאשר כל שלוש נקודות היו קשורות אחת לשנייה במדידה ובקרה, כך שנוצרה רשת של משולשים ומכאן שמה רשת טריאנגולציה. בתקופת המנדט נפרסו רשתות טריאנגולציה מפורטות בכל שטח הארץ שמצפון לבאר שבע והושלמה תשתית מיפוי טופוקדסטרית של יותר מ־13 מיליון דונם.
החל מ־1920 ניסיונות לתאם את הסקר הקדסטרי בין מנגנוני הפקידות הבריטית המרכזיים שנדרשו לביצוע המהלך, מחלקת המדידות ומשרדי רישום המקרקעין, לא צלחו, עד לרפורמה שהתבצעה בשנת 1928, אותה תכנן במשך מספר שנים ארנסט דוסון, בהתבסס על שיטת טורנס, אשר יושמה בהצלחה בקולוניות שונות בהן שלטו הבריטים. בהתאם להצעותיו של דוסון הבריטים חוקקו שורת פקודות, המרכזית שבהן פקודת הקרקעות (סידור זכות קנין) 1928, וביצעו שינויים מנהליים, אשר הניחו את התשתית לביצוע הסקר הקדסטרי. הפקודה קבעה כי:
את המטלה של המדידות ביצעה מחלקת המדידות שפעלה תחת משרד השיכון והצד המשפטי-רישומי בוצע על-ידי משרד המשפטים שסיפק לתהליך את פקידי ההסקר ואת פקידי הטאבו.
בתקופת המנדט עיקר הסקר הקדסטרי בוצע בין השנים 1928–1947 ובמהלכו הושלם ההסדר ביותר מ־9,000 גושי רישום בשטח כ־5.24 מיליון דונם, שהיוו חמישית בלבד משטח ארץ ישראל. שטחים נוספים נמדדו ונרשמו ברמת פירוט משתנה אולם לא הושלם בהם הסדר. מאחר שרצו להשיג פריסה מהירה ככל הניתן של קרקעות מוסדרות הבריטים קידמו את עבודת ההסדר באזורי מישור החוף והשפלה והתרחקו מאזורי ההרים. בערים, אזורים צפופים וקשים יותר לביצוע הסדר הכינו הבריטים מפות גושי שומה (Assessment Blocks) במהירות רבה יותר ובעלות נמוכה יותר, במטרה להגיע במהירות למצב בו ניתן יהיה לגבות מס רכוש בגין המקרקעין ולא בוצע הסדר.
השנים הראשונות
עם קום המדינה כ־5 מיליון דונם מתוך כ־5.5 מיליון דונם שעברו הסדר בארץ ישראל, היו בתחום מדינת ישראל. שטחי המדינה שלא עברו הסדר היו בעיקר שטחי הנגב, שהיוו 60% משטח המדינה, ואזור הגליל. קרקעות מוסדרות שבעליהן עברו לארץ אויב הולאמו. הן הוכזו על-פי חוק כנכסי נפקדים ובעלות בהן עברה לגוף שהוקם לשם כך - רשות הפיתוח. פעילות ההסדר על-ידי מחלקת המדידות (כיום המרכז למיפוי ישראל) עד 1955 הייתה איטית שכן נדרשה התארגנות מחדש.
מבצעי הסדר
בשנות ה-50 וה- 60 של המאה ה-20 בוצע מבצע הסדר קרקעות מיוחד באזור הגליל, בו היה ריכוז של אוכלוסייה ערבית וקרקעות רבות שעובדו על-ידי ערבים 10 שנים ומעלה, נרשמו בעקבות ההסדר בבעלות המדינה. עם קום המדינה, לגבי קרקע לא מוסדרת נותר בתוקפו סעיף 78 בחוק הקרקעות העות'מאני משנת 1858 לפיו הייתה התיישנות בת 10 שנים לזכויות המדינה באדמות מסוג "מירי", כך שמי שעיבד קרקע כזו ברציפות 10 שנים ומעלה היה זכאי להירשם כבעליה. מקום המדינה החלה ספירת ההתיישנות מחדש, כך שב־1958 ערבים שכבר עיבדו קרקעות מירי בגליל 10 שנים לפחות, היו רשאים לתבוע בעלות באדמות כאלה והיו אמורים להירשם כבעלים עם ביצוע ההסדר. על-מנת לשנות את המצב ולמקסם את יכולת המדינה להירשם כבעלת הקרקע האריכה הכנסת ב־27.3.1958 את ההתיישנות ל־15 שנה וקבעה תכולה רטרואקטיבית גם לגבי קרקעות שבהן כבר הושגה לכאורה התיישנות בת 10 שנים. כך קרקעות שעובדו על-ידי ערבים בפועל במשך שנים רבות נרשמו בעת מבצע ההסדר בגליל בבעלות מדינת ישראל.
ב־1960 הוחל בביצוע הסדר בנגב הדרומי. מיפוי זה בוצע בשיטה מהירה תוך שימוש במיפוי טופוגרפי בשיטה פוטוגרמטרית - תרגום תצלומי אוויר למפות, בקנה מידה עצום של 1:100,000, תוך חלוקת הגוש לחלקות גדולות לפי תוואי שטח של דרכים וואדיות ותוך צפייה בשטח ממקומות גבוהים. בשיטה זו נרשמו תוך שנים ספורות כ־9 מיליון דונם בבעלות מדינת ישראל.
לאחר 1967 עברה הגדה המערבית לשליטה צבאית ישראלית. במסגרת זו עברו גם 31 גושים שהוסדרו על-ידי ירדן, אולם עיקר השטח שעבר לשליטה צבאית ישראלית לא עבר הסדר. מתוך אלה, שטחים שסופחו לעיר ירושלים (ירושלים המזרחית) טופלו בהליכי הסדר באופן נקודתי, לדוגמה, מתוך העיר העתיקה הוסדר אזור הרובע היהודי.
ב־1971 הוחל בביצוע הסדר בנגב הצפוני אולם קשיים מנעו את סיומו, לרבות ריבוי ופיצול תביעות, קושי במיפוין, תביעות שכללו את כל אגן הניקוז של חלקות העיבוד ועוד, וההסדר באזור זה לא הסתיים.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, בעקבות סיפוח רמת הגולן, הוחלט לבצע בה מבצע הסדר מהיר. המבצע התבסס על מיפוי פוטוגרמטרי תוך חלוקת האזור ל־4 גושים בקנה מידה 1:50,000 אשר נרשמו בשלמותם בבעלות מדינת ישראל, תוך החרגת יישובי הדרוזים בצפון הרמה, שנותרו על קרקע לא מוסדרת.
במאה ה-21
נתוני הקדסטר בישראל מנוהלים במרכז למפוי ישראל במערכת מידע גאוגרפי המכונה בנק"ל (בסיס נתונים קדסטרי לאומי) . כ-97 אחוזים משטח המדינה עברו תהליך של הסדר קרקעות ורשומים בטאבו והמרכז למיפוי ישראל מטפל בהמשך הסדר בשטחים שטרם הוסדרו. פעולה זו מבוצעת לפי הפקודה הבריטית אשר הותאמה לחקיקה הישראלית ונקראת: פקודת הסדר זכויות במקרקעין (נוסח חדש) תשכ"ט - 1969. באזורים רבים הרישום בטאבו אינו משקף את כלל בעלי הזכויות במקרקעין, במיוחד כאשר הקרקע היא בבעלות מדינת ישראל או רשות הפיתוח או קק"ל ומנוהלת על-ידי רשות מקרקעי ישראל לפי חוק רשות מקרקעי ישראל 1960, לדוגמה: חכירות שעשויות להיות רשומות ברשות מקרקעי ישראל אך לא בטאבו, חברה משכנת המנהלת את זכויות המשתכנים בבניין, או רישומי משכון ברשם המשכונות.
התאמות בקדסטר
גם לאחר השלמת קדסטר באזור מסוים, נדרשים תהליכים נוספים להתאמת המיפוי של שכבת הקדסטר ורישום הזכויות אל המגרשים המופיעים במצב התכנוני. לצורך כך מטפל המרכז למיפוי ישראל באיחוד ובחלוקה (פרצלציה) של חלקות. מפה של איחוד או חלוקה של חלקות היא תצ"ר המכונה מפת תמורה. לצורך האצת הטיפול בנושא הוקמה בשנת 2017 תחת הרשות לרישום והסדר מקרקעין שבמשרד המשפטים לשכה ארצית לרישום תשתיות לאומיות ופרצלציות, אשר מטרתה ליצור תשתית קדסטר ראויה לאזורים בפיתוח ואשר אמורה לטפל בתוכניות בעלות היקפים משמעותיים על-פי תבחינים שנקבעו.
ערן סיקורל
ערן מור סיקוּרל (נולד ב-9 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי איטלקי, מגיש התוכנית "השעה הבינלאומית" ברדיו כאן ב', עורך חדשות החוץ של תחום הרדיו בתאגיד השידור הישראלי כאן.
ביוגרפיה
ערן סיקורל נולד בחיפה וגדל ביבנה. למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי, בוגר בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן ביחסים בינלאומיים (2011).
בשנת 1993 התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי, כבן גרעין בקיבוץ מצר וכשליח השומר הצעיר לערד. לאחר לימודי משחק בבית צבי, החל בלימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. במהלכם החל לערוך ולהגיש תוכניות ברדיו הר הצופים, ביניהן ייסד תוכנית לקהילה הגאה, "החוג לגאווה". נוסף לכך, היה חבר בוועד תא "העשירון האחר". הוא הצטרף לקול ישראל ב-2002, ושימש קריין במוקד התנועה ברשת ב'.