cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נלסון ויוואס
קריירת משחק
בעונה הראשונה בארסנל היה ויוואס למגן המחליף של מגניה הוותיקים של ארסנל, לי דיקסון ונייג'ל וינטרברן. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ערך ב-22 באוגוסט 1998, במסגרת המחזור השני של העונה, כשעלה כמחליף שש דקות לסיום המשחק מול ליברפול באצטדיון אנפילד. בסך הכול רשם ויוואס 23 הופעות ליגה באותה העונה, מתוכן עשר בהרכב, והיה שותף למקום השני של ארסנל בטבלה.
עונה אחר כך, בעקבות הצטרפותם של סילביניו ושל אולג לוז'ני לקבוצה, נפגעו עוד יותר דקות המשחק של ויוואס. במחצית העונה הראשונה ערך ויוואס חמש הופעות ליגה, מתוכן אחת בלבד בהרכב, ובחלון ההעברות הושאל לסלטה ויגו מהליגה הספרדית. במדיה של סלטה ערך ויוואס 13 הופעות ליגה, מתוכן תשע בהרכב הפותח, ובסיום העונה חזר לארסנל. ויוואס התקשה למצוא את מקומו בארסנל גם בעונת, בה היה שותף ל-12 הופעות ליגה, מתוכן פתח רק בשלוש. שוב היה ויוואס לחלק מהסגל שסיים במקום השני בטבלת הפרמייר ליג.
לקראת עונת, עם סיום חוזהו בארסנל, הצטרף ויוואס לאינטר מילאנו האיטלקית, בהדרכתו של בן ארצו הקטור קופר. גם במדיה של אינטר התקשה ויוואס הוותיק להותיר חותם, ונותר מחוץ להרכב ברוב משחקי הקבוצה. בשתי עונות במדי אינטר ערך ויוואס 19 הופעות ליגה בלבד, ובסיום עונת עזב את הקבוצה ואת הכדורגל האירופי, וחזר למולדתו ארגנטינה.
על אף עברו בבוקה ג'וניורס, הצטרף ויוואס ב-2003 ליריבתה המושבעת ריבר פלייט. עם זאת, הוא התקשה להשאיר חותם בקבוצה, ובעקבות קשיים כלכליים עזב אותה באמצע העונה לאחר שבע הופעות ליגה בלבד במדיה. לאחר שעזב את ריבר חזר לשחק במדי קילמס, בה החל את הקריירה הבוגרת. במדיה של קילמס חזר ויוואס להיות שחקן משמעותי, אך לאחר 24 הופעות ליגה במדי הקבוצה ובעקבות אי תשלום משכורות ובעיות כלכליות במועדון, פרש ב-2005 ממשחק פעיל, בגיל 35.
נבחרת ארגנטינה
ויוואס החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה תחת המאמן דניאל פסארלה, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-16 בנובמבר 1994 בניצחונה של ארגנטינה על 3-0 במשחק ידידות. ויוואס עלה מהספסל במקומו של מרסלו אסקודרו בדקה ה-81. שנה אחר כך נכלל בסגל של פסארלה לגביע המלך פהד 1995, אך לא שותף במשחקיה של ארגנטינה שסיימה את הטורניר במקום השני.
ויוואס זומן על ידי פסארלה לטורניר קופה אמריקה 1997 בבוליביה. ויוואס פתח בהרכב במשחקה האחרון של ארגנטינה בשלב הבתים, 1-1 מול, ושמר על מקומו גם ברבע הגמר, בו הודחה ארגנטינה לאחר הפסד 1–2 ל. שנה אחר כך נכלל ויוואס בסגל של פסארלה למונדיאל 1998 בצרפת. ויוואס פתח במשחקה הראשון של ארגנטינה, ניצחון 0–1 על. במשחק השני בו גברה ארגנטינה 0–5 על החליף ויוואס את רוברטו סנסיני לאחר 25 דקות בלבד, ושמר על מקומו בהרכב בניצחון 0–1 על  בסיום שלב הבתים. לאחר ששיחק 120 דקות בניצחון על בדו-קרב בעיטות עונשין בשמינית הגמר, לא שותף ויוואס בהפסדה של ארגנטינה 1–2 ל ברבע הגמר, שסיים את דרכה של נבחרתו בטורניר.
הטורניר האחרון של ויוואס בארגנטינה היה קופה אמריקה 1999, תחת המאמן מרסלו בייאלסה. לאחר שלא שותף בניצחון 1–3 על, עלה ויוואס בהרכב בתבוסתה של ארגנטינה 0–3 ל, בו הוחלף לאחר כשעה. הוא שמר על המקום בהרכב בניצחון 0–2 על, אך הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-73. בעקבות ההרחקה החמיץ ויוואס את ההפסד 1–2 ל שסיים את דרכה של ארגנטינה ברבע הגמר.
ויוואס הוסיף לשחק בנבחרת עד לשנת 2003, ובסך הכול ערך 39 הופעות במדי הנבחרת בהן כבש שער אחד.
קריירת אימון
בפברואר 2015 חזר ויוואס למגרשים כשהתמנה לתפקיד מאמן קבוצת המילואים של אסטודיאנטס. לאחר כעשרה חודשים קודם לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה, במקומו של גבריאל מיליטו.
ביוני 2017 הודחה קבוצתו ממפעל הגביע לאחר הפסד לפסיפיקו מהליגה הרביעית מה שהוביל לפיטוריו.
אלעזרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פוטומאיו (מחוז)
פוטומאיו (בספרדית: Putumayo) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום-מערב קולומביה והוא גובל במחוזות קאוקה וקקטה בצפון, במחוז אמסונאס בדרום-מזרח, בפרו ובאקוודור בדרום ובמחוז נריניו במערב. המחוז קרוי על שם נהר פוטומאיו שזורם בו ומשמש כחלק מהגבול עם פרו ואקוודור.
המחוז משתרע על שטח של 24,885 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-350,000 תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא מוקואה והעיר הגדולה ביותר בו היא פוארטו אסיס.
היסטוריה
בסוף התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו בשטחי המחוז שבטי ילידים שונים, בהם בני הקופאן, הקמנצה והסיונה. ב-1492 חלק מהשטחים של המחוז המודרני נכבשו על ידי בני האינקה בהנהגת ואינה קאפק. בסביבות אמצע המאה ה-16 האימפריה הספרדית כבשה את האזור והיא שלטה בו ברציפות עד המאה ה-19.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מספרד בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז אסואי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית פופאיאן. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה במדינת קאוקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.
ב-1905 נוצרה אינטנדסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) בשטחי המחוז העתידי, אך היא בוטלה כעבור שנים ספורות. ב-1912 נוצרה קומיסריה (מעמד דומה לאינטנדנסיה) בשטחי פוטומאיו. ב-1953 הקומיסריה סופחה למחוז נריניו, אך היא נוצרה מחדש ב-1957. ב-1968 שונה מעמד הקומיסריה לאינטנדנסיה. ב-1991 מעמד האינטנדסיה שודרג למחוז.
כלכלה
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, תפוח אדמה, תירס, בננה, מניהוט, קנה סוכר, פופוניה ואננס, גידול מקנה והפקת נפט המתבצעת בעיקר בשטחי רשויות המקומיות של אוריטו ווייאגרסון.
חמצן-16
חמצן-16 הוא איזוטופ טבעי ויציב של היסוד חמצן, לחמצן-16 יש 8 נייטרונים ו8 פרוטונים בגרעין שלו. רוב החמצן בכדור הארץ הוא חמצן-16, בדומה לאיזוטופים ביסודות אחרים בהם יש סימטריה בין מספר הנייטרונים לפרוטונים, כמו הליום-4 ופחמן-12. הסיבה לפיה איזוטופים אלו נפוצים מאוד נעוצה בכך שחלקיק אלפא, שהוא הליום-4 ייצור איזוטופים כאלו, גם בתהליכים של כמה חלקיקי אלפא. בשלד האלמוגים יש הבדל בין חמצן-16 לחמצן-18, כאשר טמפרטורת מי הים עולה, יש יותר חמצן-16 בשלד האלמוג.
ממלכת ליטא (1918)
ממלכת ליטא (בליטאית: Lietuvos Karalystė; בגרמנית: Königreich Litauen) הייתה מדינה קצרת יומין אשר הכריזה על עצמאותה בסוף מלחמת העולם הראשונה, כאשר ליטא הייתה תחת כיבושה הגרמני. מועצת ליטא הכריזה על עצמאות המדינה ב-16 בפברואר 1918, אך כוחה הדל של המועצה הוביל לחוסר הצלחה בהרכבת הממשלה ולקונפליקטים עם שכניהם.
ביולי 1918 קיבל וילהלם קרל, דוכס אוראך את תואר המלוכה בארץ. משום שהגרמנים לא הכירו בו כמלך ליטא, לקרל לא היה כוח ממשי בשם התפקיד.
מכיוון שגרמניה לבסוף הפסידה את המלחמה, ב-2 בנובמבר 1918, ליטא הוכרזה כרפובליקה. בעקבות כך, המדינה נאלצה לוותר על החלטתה לבחור בוילהלם כמלך ליטא. המצב במדינה היה קשה ולכן, כעבור עשרה חודשים בלבד לאחר שנוסדה, נכנעה ליטא לברית המועצות. הממלכה נודעת בעיקר על שיתוף הפעולה שלה עם גרמניה.
רקע
לאחר חלוקת האיחוד הפולני-ליטאי בפעם השלישית והאחרונה בשנת 1795, ליטא סופחה לאימפריה הרוסית. אך ב-1915, כמאתיים שנים לאחר מכן בתקופת מלחמת העולם הראשונה, החלה הקיסרות הגרמנית לכבוש שטחים רבים מחלקיה המזרחיים של האימפריה, כולל ליטא. לאחר המהפכה ברוסיה אשר פרצה בשנת 1917, גרמניה יזמה רעיון, שמטרתו הייתה "לבלום את הסכנה הרוסית". הרעיון היה להקים מספר מדינות בובה, שישמשו כאזור בידוד ויעזרו למעצמות המרכז להתקדם לשטחי מדינות המזרח. בשל כך, האימפריה הגרמנית אישרה את פעולות ועידת וילנה, בתקווה שיצהירו שהליטאים רוצים להתנתק מרוסיה ושיקימו יחסים ידידותיים וקרובים יותר עם שכניהם.
בהמשך השנה, הוועידה ומועצת ליטא החלו משא ומתן עם הגרמנים על עצמאותה של הארץ. הגרמנים, לעומתם, דרשו מהליטאים שיכריזו על ברית עם גרמניה. הכרזה זו אושרה על ידי מועצת ליטא ב-11 בדצמבר. אך ויתורים אלו גרמו למהומה במועצה, ובסופו של דבר עדיין לא זכו להכרה מצד גרמניה. משום כך, המדינה אימצה את חוקת העצמאות של ליטא ב-16 בפברואר 1918.
ב-3 במרץ, חתמו הקיסרות הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה העות'מאנית, ממלכת בולגריה ורוסיה הסובייטית על חוזה השלום ברסט-ליטובסק. החוזה הצהיר כמו כן שהמדינות הבלטיות יהוו אזורי השפעה גרמניים, וכי רוסיה ויתרה על כל השטחים הללו.
פוליטיקה
כאשר המדינה נוסדה, לא היה ברשותה שליט אשר ינהיג אותה. בשל כך, נעשו בחירות לשלטון בשנת 1918. עד אז, הכתר נשלט למעשה על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה ומלך פרוסיה, מה שיכל לגרום לאיחוד פרסונלי של פרוסיה וליטא.
מועמדים לשלטון
התוכניות להרחבת פרוסיה הפרוטסטנטית היו מנוגדים לרעיונותיהם של המדינות הקתוליות בוואריה וסקסוניה. הוצעו מספר מועמדים נוספים ממדינות גרמניה, כגון פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן. הליטאים ראו את קונפליקט זה כאיום על עצמאותם. האיום נעשה גדול יותר לאחר דיון על המדינה ב-19 במאי, אשר הותיר מעט מאוד חופש עבורם.
לאחר מכן, הועלה רעיון אחד שמטרתו ליצור בליטא מונרכיה חוקתית, ולהזמין מועמד שיאבק על העצמאות הליטאית שנוסדה. הרעיון התקבל במועצת ליטא, וב-4 ביוני 1918 חברי המועצה הצביעו בבחירות חשאיות פה אחד על הקמת המלוכה, ומלכה יהיה וילהלם קרל, דוכס אוראך. מלוכותו של וילהלם הוצעה על ידי מתיאס ארזברגר (Matthias Erzberger). בשל התערבותו של הצבא הגרמני, הוא נפגש עם המשלחת הליטאית רק ב-1 ביולי בפרייבורג. הדוכס ובנו הבכור, מי שנבחר לתואר יורש העצר הליטאי, הסכימו לבקשה ללא תנאים. ב-11 ביולי המועצה הצביעה רשמית על יישום המונרכיה ברוב של כ-13 מסכימים מול כ-5 מתנגדים. לזמן קצר וילהלם החליט לשנות את שמו למינדאוגאס השני, מלך ליטא.
חוקי הממלכה
בחוקים הוספו מספר סעיפים. נכתב כי למלך יש את הסמכות לפטר שרים ולהעסיק במקומם חדשים, להשתתף בוועידות בפרלמנט ועוד. המלך נדרש כמו כן לעמוד בתנאים שנכפו עליו, להגן על עצמאות הממלכה ולשמור על חופש דת. השפה הליטאית נבחרה לשפתה הרשמית של ליטא. עוד חוקים נוספו במהלך הזמן.
לאחר הבחירות
הרעיון המלוכני היה שנוי במחלוקת וגרם לקונפליקט בין הימין והשמאל הליטאי. בשל כך, לאחר הבחירות החליטו ארבעה שרים להתפטר מתפקידם כמחאה. הוויכוח על יישום מונרכיה חוקתית או רפובליקה דמוקרטית קרה גם לפני כן, בשנת 1917, כאשר הוחלט כי המונרכיה תהיה יותר טובה לליטא. תומכי המלוכה טענו כי הגרמנים יחבבו יותר מדינה מלוכנית, בעוד שהמתנגדים אמרו שלמועצה אין זכות לקבוע חוקים משמעותיים כאלו ושצריך לעשות הצבעה דמוקרטית של התושבים.
הגרמנים מצידם לא הכירו בווילהלם כמלכה החדש של ליטא. הם טענו שההכרה של בליטא העצמאית מבוססת רק על פי חוקי ה-11 בדצמבר, אשר אומרים כי גרמניה תשלוט למעשה ברוב העניינים במדינה. בעקבות כך, העיתונאות הליטאית צונזרה ולא הורשתה לפרסם חדשות על המלך החדש. יחסי גרמניה - ליטא נותרו מתוחים עד לנובמבר 1918, כאשר ליטא נהפכה לרפובליקה ומלחמת העולם הראשונה הסתיימה.
ליטא כרפובליקה
כאשר גרמניה הפסידה את המלחמה, ליטא קיבלה עצמאות מחודשת. ב-20 באוקטובר 1918, הקנצלר הגרמני מקס פון באדן הבטיח לליטאים שצבא הקיסרות הגרמנית יעזוב את ליטא, יהפוך את המדינה לרפובליקה וייתן למועצה את השליטה בארצם. לאחר קבלת חדשות אלה, התכנסה מועצת ליטא ב-28 באוקטובר כדי לדון על הרכבת ממשלה חדשה וכתיבת חוקה זמנית. מצב פוליטי זה גרם לכך שליטא נאלצה לבטל את החלטתה לבחור את וילהלם כמלכם. לאחר שנודע לו על כך, הדוכס ציין כי הוא מוכן לוותר על כס המלוכה. ב-2 בנובמבר אימצה ליטא את חוקתה החדשה, שלמעשה לא הכירה במדינה כרפובליקה או כמונרכיה חוקתית.
ליטא העצמאית שרדה למשך רק חודש אחד. ללא שליט מוגדר, החלה סערה במדינה הליטאית. לכן, נאלצה המדינה לוותר על שטחיה עבור ברית המועצות. וב-16 בדצמבר של אותה השנה, וינצאס מיצקביצ'יוס-קפסוקאס נהפך לשליטה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא, אחת ממדינות הבובה של ברית המועצות. בעקבות כך, נלחמו הליטאים על עצמאותם בחודשים שלאחר מכן, אך הובסו על ידי הסובייטים.
שורש 20
שורש 20, או בּאו בּוּ (בסינית: 勹部, פיניין: Bāo bù) הוא השורש העשרים של הכתב הסיני. פירושו "עטיפה" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 64 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
ואסיל קיריינקה
עוד יכולת שאפיינה את קיריינקה במהלך השנים היא פועל, כשהוא שימש כאחד מעמודי התווך ב"רכבת" של סקיי במהלך השנים.
ביוגרפיה
קיריינקה נולד ברצ'יצה שבמדינתו, בלארוס. כבר בתור חובבן ניצח את אליפות בלארוס בנגד השעון, בשנת 2002, בעודו בן 20. הוא החל את הקריירה שלו כרוכב אופני מסלול, ובשנת 2006 ניצח את אליפות העולם במקצה הנקודות שנערכה במנצ'סטר. ב-2008 זכה במדליית ארד באותו המקצה באליפות שנערכה בבורדו. ב-2005, ניצח שוב את אליפות בלארוס בנגד השעון וב-2006 שיחזר את ההישג, במדי קבוצת Rietumu Bank Riga, שאיננה מקצוענית. קיריינקה הראה את יכולות נגד השעון הפוטנציאליות שלו כבר באותה עונה (2006) כשרשם הישג בכיר נוסף וסיים במקום ה-6 באליפות העולם בנגד השעון, 2:13 דקות אחרי פביאן קנצ'לרה, זוכה מדליית הזהב. התוצאה של קיריינקה באליפות נחשבה למפתיעה, מכיוון שלא התחרה במרוצים בכירים ולא רשם מספר גבוה של ימי מרוץ, ואפילו לא רכב בקבוצה מקצוענית.
טינקוף קרדיט סיסטם (2007–2008)
קיריינקה הצטרף לקבוצת טינקוף קרדיט סיסטם מדרג הפרו קונטיננטל ובכך הפך למקצוען. בסוף העונה שוב סיים בעשירייה הראשונה באליפות העולם בנגד השעון, הפעם במקום ה-9, 2:03 אחרי פביאן קנצ'לרה, זוכה מדליית הזהב בפעם השנייה ברציפות.
ב-2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה. בשני השבועות הראשונים של המרוץ תוצאותיו הבולטות היו מקומות 7 בקטע ה-7, 46 שניות אחרי גבריאלה בוסיסו האיטלקי שניצח מקבוצת הבריחה, ובקטע ה-14, 4:38 אחרי עמנואלה סלה האיטלקי, שגם ניצח לאחר בריחת סולו ארוכה. אך בקטע ה-19 הצליח קיירינקה לנצח, לאחר שהיה בעצמו בבריחת סולו ארוכה וגבר על דנילו די לוקה השני ב-4:36 דקות ואלכסנדר אפימקין השלישי ב-4:43 דקות. קיריינקה בלט במרוץ ובילה בקבוצות בריחה רבות, הוא לקח נקודות בקטגוריית ההרים וסיים שני את הקטגוריה עם 63 נקודות, כשעמנואלה סלה מנצח אותה עם 136 כאלו. בדירוג הכללי, סיים במקום ה-35. לאחר מכן סיים במקום השני ב"טור אלקטור" בהולנד וניצח את המרוץ החד יומי, GP Città di Camaiore באיטליה. הוא נכלל בסגל בלארוס לאולימפיאדת בייג'ינג וסיים במקום ה-21 במקצה נגד השעון, 4:01 דקות מקנצ'לרה המנצח. לאחר מכן נבחר לראשונה גם לוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-19, 5 שניות אחרי דויד ארויו הספרדי, שניצח את הקטע. גם בקטע ה-18 קיריינקה רשם תוצאה נאה, כשסיים רביעי.
קאס ד'פארן (2009–2012)
ב-2009 הצטרף קיריינקה לקאס ד'פארן הספרדית, הוא השתתף בפעם השנייה בג'ירו ד'איטליה והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-14, כשסיים שביעי. הוא סייע לדויד ארויו לסיים שמיני את המרוץ. לאחר מכן נכלל קיריינקה גם בסגל הקבוצה לוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-7 שהיה נגד השעון וסיים חמישי את הקטע. קיריינקה סיים במקום ה-16 של המרוץ, וסייע לבן קבוצתו אלחנדרו ולוורדה לנצח את המרוץ.
ב-2010 התחרה שוב בג'ירו ד'איטליה, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה בקטע ה-6, כשסיים שמיני והוא סיים במקום ה-37 את המרוץ, כשהוא מסייע לדויד ארויו לסיים שני. לאחר מכן התחרה לראשונה בטור דה פראנס, בקטע ה-10 הייתה חלק מקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, אך הפסיד לסרחיו מיגל פאוליניו הפורטוגלי בספרינט הסיום וסיים שני. בהמשך גם סיים שביעי בקטע ה-19 וסיים במקום ה-60 את המרוץ.
ב-2011 ניצח קיריינקה את הקטע השני בוואלטה אל פאייס ואסקו. הוא השתתף שוב בג'ירו ד'איטליה והשיג את הניצחון השני שלו בקטע במרוץ, לאחר בריחת סולו מוצלחת בקטע ה-20. הוא הקדיש את הניצחון בקטע לאקסייבר טונדו, בן קבוצתו של קיריינקה שנהרג בתאונת רכב כמה ימים לפני כן, בכך שהצביע לשמיים. הוא סיים במקום ה-25 את המרוץ ולאחר הג'ירו השיג את ניצחון הבכיר שלו במרוץ קטעים בקריירה, כשניצח את ה"רוט דו סוד". הוא השתתף גם בטור דה פראנס אך לא עמד במגבלת הזמן במהלך הקטע ה-6, ונאלץ לפרוש.
ב-2012 קיריינקה החליט לוותר על הג'ירו ולהתרכז בטור דה פראנס, כשסיים במקום ה-6 בדופינה ליברה. בטור עצמו תוצאתו הטובה ביותר הייתה מקום 8 בקטע ה-19, שהיה נגד השעון. לאחר הטור נכלל בסגל בלארוס לאולימפיאדת לונדון, את מקצה הכביש ולא סיים ובמקצה נגד השעון הגיע במקום ה-12, 3:50 מבראדלי ויגינס, זוכה מדליית הזהב. באליפות העולם שנערכה בואלקנבורג, קיריינקה זכה במדליה ראשונה בתחרות, כשזכה במדליית ארד במקצה נגד השעון, 1:45 דקות אחרי טוני מרטין, זוכה מדליית הזהב. קיריינקה השתתף גם במקצה נגד השעון לקבוצות עם מוביסטאר וסיים איתה במקום השישי.
קבוצת סקיי (2013–2020)
ב-2013 עבר קיריינקה לקבוצת סקיי אחרי ארבע שנים עם מוביסטאר, הוא התחרה בטור דה פראנס, מרוץ אותו ניצח בן קבוצתו, כריס פרום, אך פרש בקטע ה-9 לאחר שלא עמד במגבלת הזמן של הקטע. לאחר מכן התחרה לראשונה בוואלטה אספנייה במדי קבוצתו החדשה ואף ניצח את הקטע ה-18, לאחר בריחת סולו מוצלחת. לאחר הוואלטה התחרה קיריינקה באליפות העולם שנערכה בטוסקנה, הוא זכה במדליית ארד עם קבוצתו בנגד השעון לקבוצות וסיים רביעי במקצה נגד השעון האישי, 1:26 דקות אחרי טוני מרטין.
גם ב-2014 השתתף קיריינקה בטור דה פראנס, הפעם הוא הצליח להשלים את המרוץ והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שלישי בקטע ה-16, 9 שניות אחרי מייקל רוג'רס האוסטרלי שניצח את הקטע. הוא סיים את הטור במקום ה-86. לאחר מכן התחרה גם בוואלטה אספנייה, כשהוא מסיים במקומות ה-7 וה-4 בשני קטעי נגד השעון האישיים היחידים במרוץ, הקטעים ה-10 וה-21. לאחר מכן התחרה באליפות העולם שנערכה בפונפרדה, וסיים רביעי במקצה נגד השעון ובמקצה נגד השעון לקבוצות עם סקיי.
אלוף העולם בנגד השעון
ב-2015 קיריינקה השיג את הניצחון השלישי שלו בקטע בג'ירו ד'איטליה, לאחר שהתחרה במרוץ לראשונה לאחר היעדרות של ארבע שנים ממנו. הוא ניצח כאמור את הקטע ה-14 שהיה נגד השעון של 59.4 ק"מ. לאחר מכן התחרה תחת דגל בלארוס במשחקים האירופיים וזכה במדליית זהב במקצה נגד השעון, מקדים את סטף קלמנט (כסף) ב-1:10 דקות ואת לואיס לאון סאנצ'ס (ארד) ב-1:32 דקות. את מקצה הכביש במשחקים קיריינקה לא סיים. הוא התחרה שוב בוואלטה אספנייה והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 4 בקטע ה-17, שהיה קטע נגד השעון האישי היחיד במרוץ. הוא סיים בפער של 1:31 מטום דימולן המנצח. לאחר מכן התחרה באליפות העולם שנערכה בריצ'מונד, במקצה נגד השעון לקבוצות סיים עם קבוצתו תשיעי. לאחר מכן השתתף במקצה נגד השעון האישי שכלל 53.5 ק"מ ברחבי ריצ'מונד, הוא זכה במדליית זהב, כשהוא מקדים אדריאנו מאלורי האיטלקי ב-9 שניות ואת ז'רום קופל הצרפתי ב-26 שניות. עם ניצחונו הפך קיריינקה לאלוף העולם הבלארוסי הראשון במקצה וביסס את מעמדו כאחד מרוכבי נגד השעון הבכירים בעולם באותם זמנים. בסוף העונה ניצח גם את מרוץ Chrono des Nations, מרוץ חד יומי של נגד השעון בצרפת.
ב-2016 התחרה קיריינקה בטור דה פראנס וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ, כשהתוצאה הטובה ביותר של קיריינקה היא מקום 50 בקטע ה-19. הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וסיים במקום ה-17 את מקצה נגד השעון, כשאת מקצה הכביש לא סיים. באליפות העולם שנערכה בדוחה, קיריינקה כשל בניסיון להגן על תוארו כאלוף העולם בנגד השעון, כשהפעם הסתפק במדליית הכסף לאחר שטוני מרטין הקדים אותו ב-45 שניות. במקצה נגד השעון לקבוצות סיים רביעי עם קבוצתו. לאחר מכן ניצח בפעם השנייה ברציפות את מרוץ Chrono des Nations.
ב-2018, התחרה קיריינקה בג'ירו ד'איטליה ופרש במהלך הקטע ה-19, אותו ניצח בן קבוצתו כריס פרום שעבר להוביל את המרוץ, ובסופו של דבר ניצח את המרוץ כולו. לאחר מכן ניצח את אליפות בלארוס בנגד השעון. באליפות העולם סיים תשיעי במקצה נגד השעון האישי, ורביעי במקצה נגד השעון לקבוצות.
ב-2019 ניצח את אליפות בלארוס בנגד השעון בפעם הרביעית. הוא נכלל בסגל קבוצתו לוואלטה אספנייה, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-18.
קיריינקה נכלל בסגל אינאוס ל-2020, אך נאלץ לפרוש בתחילתה בשל בעיות לב חוזרות. הוא פרש כשהוא בן 38.
מחזור סולארי
מחזור סולארי או מחזור פעילות מגנטית סולארית הוא פרק זמן של כ־11 שנים המתאר את השינוי בפעילות השמש הנמדדת על ידי שינויים במספר כתמי השמש שנצפו על פניה. כתמי שמש נצפו בעזרת טלסקופים החל מתחילת המאה ה־17, וציר הזמן המתאר אותם הוא ציר הזמן הממושך הארוך ביותר שנרשם עבור תופעת טבע. קרוב לשיאו של כל מחזור סולארי, בו נצפת הכמות הגדולה ביותר של כתמי שמש, השדה המגנטי של השמש מתהפך.
במהלך מחזור 11 השנים רמות הקרינה הסולארית מסונכרנות יחד עם כמותם וגודלם של כתמי השמש, ההתפרצויות הסולאריות ולולאות העטרה, ואלו מראים עלייה לאורך התקופה וירידה חזרה בסיומה. המחזוריות נצפתה במשך מאות שנים, לפי נראות השמש ולפי תופעות טבע כגון זוהר הקוטב.
המחזור הסולארי הנוכחי החל בדצמבר 2019 והשיא שלו צפוי ב-2025. הוא מכונה 'מחזור השמש 25' .
דודי קאליש
דודי קאליש (נולד בב' באלול ה'תשל"ח, 4 בספטמבר 1978), הוא זמר, מלחין, מנצח, מעבד, ומפיק מוזיקלי של מוזיקה חסידית. חסיד בעלז.
ביוגרפיה
נולד בבני ברק לאברהם יעקב ויהודית קאליש, חסידי בעלז. אחיו הם המלחין שלמה קאליש, ואלטר מאיר קאליש, מנצח מקהלת חסידי בעלזא. את מסלול לימודיו עבר למן החיידר ועד ישיבה גדולה במערכת החינוך של חסידות בעלז.
קריירה
קאליש נסע לניו יורק ללמוד מוזיקה. לאחר חזרתו לישראל החל לכתוב פרטיטורה למוזיקה ווקאלית חסידית. השירים הווקאליים הראשונים שהוקלטו אומצו על ידי תחנות הרדיו החרדיות לצורך השמעתם בימי בין המצרים וימי ספירת העומר.
בשנת 2007 יזם קאליש בשותפות עם חיים שלמה מאייעס פרויקט, שבמסגרתו הפיק אלבום המכיל מוזיקת ראפ מבוססת על שירים ידועים של זמרים מחו"ל המתורגמים ליידיש. באלבום שירים המבוססים על להיטיהם של מייקל ג'קסון, מדונה, פיפטי סנט, וכן יוצרים ישראליים כשרית חדד ושלישיית מה קשור. הפצת האלבום בישראל לוותה במחאות מצד הממסד הרבני החרדי, ומודעה כנגדו פורסמה בעיתון המודיע. בסופו של דבר הושגה פשרה והאלבומים אושרו להפצה, לאחר שהודבקה עליהם מדבקה הנושאת את הכיתוב "המכירה אסורה לחרדים".
בשנת 2008 הפיק קאליש תקליטור שחולק ב-15,000 עותקים וצורף חינם לשבועון "העולם החרדי", לרגל בר המצווה של נכד האדמו"ר מבעלז. עקב טעות של החברה שהדפיסה את הדיסקים, הוכנסו לחלק מהאריזות דיסקים עם שירת נשים, האסורה לשמיעה על פי ההלכה. הדבר הביא לתגובות נזעמות, אשר הופנו כלפי יוצרי הדיסק, אף על פי שלא היו אחראים לטעות.
בעשור השני של המאה ה-21 חזר קאליש לעבד ולהפיק אלבומים באווירה חסידית שורשית. קאליש מופיע כזמר וכמנצח על תזמורות מורחבות בשמחות ובכינוסים חסידיים.
קאליש נשוי, אב לכמה ילדים וגר בבני ברק.
משאלה
משאלה היא תקווה או רצון לדבר מה. לרוב התרחשות חיובית עבור האדם המבקש אותה.
בסיפורת על פי רוב המשאלה היא אמצעי המניע את העלילה, אם לטובת או לרעת הדמויות.
בתרבות
בתחילת שנה חדשה יש המכינים רשימת יעדים ומשאלות אותם הם מתכוונים להגשים במהלך השנה.
בסיפורת ובאמנות
משאלה בסיפורת היא בקשה המהווה את מרכז הסיפור. לרוב היא בבסיס מחזה מוסר בו הפרוטגוניסט נדרש לבחור בין הטוב לרע. לעיתים היא חלק קטן מהסיפור, אך לרוב משמשת כאמצעי המניע את העלילה.
במרבית הסיפורים העוסקים במשאלות, מי שמגשים אותם הם שדים, רוחות או בעלי חיים הניחנים בכוחות מיוחדים אך נאלצים להיות מוגבלים לאובייקטים שגרתיים (כגון השד במנורה של אלאדין). שחרור הישות מאפשר למשחרר להגשים משאלה.
סיפורי אלף לילה ולילה מבוססים על משאלות ובפרט סיפורו של אלאדין, בו הוא מוצא מנורת קסמים ומשפשף אותה כדי לנקותה, ולפתע יוצא מתוכה ג'יני, שד המגשים את משאלותיו בעזרת כוחות נסתרים והופך את אלאדין לאיש עשיר. הוא אף נישא לבת המלך, והשד מקים עבורם ארמון מפואר.
ספקי משאלות אחרים יכולים להיות חפצים דוממים. דוגמה לכך היא כפת הקוף בסיפור של ו. ו. ג'ייקובס (W. W. Jacobs). הסיפור עוסק בכפת הקוף המשמשת כחפץ קסם המעניק שלוש משאלות, אשר פונות נגד מביען. אופן הגשמת המשאלות מציג את רעיון הגורל ככח עליון קבוע מראש ובלתי ניתן לשינוי.
מספר המשאלות הניתנות בסיפורים משתנה. אלדין קיבל בסיפור מספר בלתי מוגבל של משאלות. אולם המספר הנפוץ ביותר הוא המספר הטיפולוגי 3, כדוגמת "שלוש המשאלות המגוחכות" של שארל פרו.
בסיפורים רבים המשאלה מוגשמת באופן מילולי מדי או באופן זדוני, שיוצר מצוקה בעבור מבקשה. לדוגמה, בקשה לעושר המוענקת על ידי ביטוח חיים של אדם אהוב היא הגשמה זדונית של המשאלה. דוגמאות להתייחסות מילולית מדי הן בקשה המנוסחת "הלוואי שהייתי עשיר" ומוגשמת כך שהאדם היה עשיר בתקופה מסוימת בעבר, אך כיום הוא כבר לא, או המשאלה "אני רוצה להיות עשיר" שמובילה לכך שהאדם יהיה עשיר בעתיד, אך לא בהכרח בהווה. אופן זדוני נוסף של הגשמה הוא הגשמת משאלה שהנמען לא ביקש, רק מכיוון שהשתמש בפועל "רוצה".
הגשמת משאלות מהווה גם נושא לרומנים כגון משאלה אחת ימינה ולסרטי קולנוע וטלוויזיה, כגון עץ המשאלות, 16 משאלות.
שועל-מעופף
אלו מהעטלפים הגדולים ביותר בעולם ומוטת כנפיהם יכולה לעלות על מטר. משקלם מגיע ל-170 גרם עד 1.5 ק"ג, כשהגדול ביותר הוא המין שועל-מעופף ענק (Pteropus vampyrus) - אחד מהגדולים שבעטלפים, עם מוטת כנפיים של 1.7 מטר (170 סנטימטר).
עטלפים אלה בעלי חוטם מוארך, עיניים בולטות זהובות, אוזניים קטנות, ועורף צבוע בזהוב או חום. הם נתלים הפוכים על ענפים במשך היום ויוצאים לחפש מזון בלילות.
הם מתקהלים סביב יערות טרופיים, ביצות מיוערות או מטעים, וניזונים רק מפירות ומצוף. תפוצתם היא ממזרח אפריקה ואיי האוקיינוס ההודי, להודו, דרום-מזרח אסיה, גינאה החדשה ואוסטרליה ובכמה מאיי האוקיינוס השקט.
אהבה (שיר)
אהבה הוא שיר של הזמר הישראלי אושר כהן, מתוך המיני-אלבום השני שלו, Part II, אשר יצא לאור ב-6 ביוני 2023, כאלבום המשך למיני-אלבום הראשון שלו, אושר. זו הרצועה השלישית והסוגרת את האלבום.
הצלחה מסחרית
במשך מספר שבועות, השיר היה למושמע ביותר בסטרימינג וברשתות החברתיות. עם צאת המיני-אלבום Part II, הגיע השיר למקום ה-45 במצעד היטליסט של מאקו. ב-4 ביולי, נכנס השיר לעשירייה הפותחת של המצעד במקום השביעי. ב-1 באוגוסט, הגיע למקום הראשון במצעד והיה לשיר החמישי בהיסטוריה שהגיע להישג זה.
השיר זכה להצלחה גם בתחנות הרדיו. ב-23 ביולי, נכנס השיר למצעד העברי השבועי של מדיה פורסט במקום השישי, עם כ-86 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. שבועיים לאחר מכן, הגיע השיר למקום הראשון, עם כ-172 השמעות. גם במצעד העשירייה של כאן גימל הצליח השיר להגיע למקום הראשון, לאחר כחמישה שבועות שצעד במצעד.
במצעד הרשמי של גלגלצ, נכנס השיר למקום השני במצעד, מאחורי "לאהוב אותך כל יום" של דולי ופן ועדן חסון, ועלה למקום הראשון שבועיים לאחר מכן.
פרננדו אמורבייטה
פרננדו אמורבייטה (נולד ב-29 במרץ 1985) הוא כדורגלן עבר ספרדי-ונצואלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
אמורבייטה נולד בקנטאורה שבוונצואלה להורים ממוצא בסקי. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בעונת עזב את קבוצת המילואים והצטרף רשמית לסגל הקבוצה הראשונה בה רשם 27 הופעות בליגה ועוד אחת בליגה. הוא פתח בהרכב הקבוצה בגמר הליגה האירופית 2012, בו הפסידה בילבאו 3-0 לאתלטיקו מדריד.
ב-25 במרץ 2015 הושאל למידלסברו עד לסיום העונה. ב-8 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בבורו במשחק במסגרת פלייאוף הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ נגד ברנטפורד. אמורבייטה נכנס בדקה ה-73 במצב של 1-1 והבקיע את שער הניצחון עבור קבוצתו. בתחילת עונת הושאל שוב לבורו לחצי שנה ובתום תקופת ההשאלה חזר לפולהאם.
ב-22 ביולי 2016 חתם בספורטינג חיחון לשלוש שנים.
ב-10 ביולי 2017 חתם באינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית.
ב-14 בינואר 2019 אמורבייטה חתם בסרו פורטניו מליגת העל הפרגוואית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק אמורבייטה בנבחרת הנוער של ספרד לצד חאבייר גארידו וסרחיו ראמוס וזכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת. כעבור שנתיים הצהיר כי הוא מעוניין לייצג את נבחרת ונצואלה אך מכיוון ששיחק בנבחרת הנוער של ספרד לא היה זכאי לייצג את ונצואלה. באוגוסט זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחק נגד, אך לא שותף במשחק עצמו.
בשנת שינתה פיפ"א את החוק וקבעה כי שחקן ששיחק עבור נבחרת צעירה כלשהי יכול עדיין להתחרט ולייצג נבחרת אחרת ולכן ייצוג ונצואלה בזירה הבינלאומית עלתה שוב על הפרק. ב-2 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 ל. ב-11 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד אותה ארגנטינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 שהיה גם שער הניצחון. זהו היה הניצחון הראשון של ונצואלה על ארגנטינה אי פעם. אמורבייטה נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2015 ובנובמבר של אותה שנה פרש מהנבחרת. אמורבייטה אף שיחק עבור נבחרת חבל הבסקים שהיא נבחרת שאינה חברה בפיפ"א.
פלזאנס מקפריסין
פלזאנס מקפריסין, (צרפתית: Plaisance d'Antioche) נולדה בשם פלזאנס מאנטיוכיה או פלזאנס מפואטרי (1235–1261) הייתה נסיכה צלבנית ששימשה כעוצרת בממלכת קפריסין ובממלכת ירושלים הצלבניות.
קורות חייה
היא הייתה בתו של בוהמונד החמישי, נסיך אנטיוכיה ובשנת 1250 נישאה לאנרי הראשון, מלך קפריסין שנפטר בשנת 1253. פלזאנס הפכה לעוצרת של יורש העצר - בנה התינוק הוגו השני, מלך קפריסין. פלזאנס נישאה לבליאן מארסוף אך נישואיהם בוטלו בשנת 1258.
מאז מסע הצלב השישי הייתה ממלכת ירושלים קרועה במלחמות אזרחים במהלכן נלחמו האצילים המקומיים עם נציגי הקיסר כאשר למהומה מצטרפים המסדרים הצבאיים והקומונות הימיות של ערי איטליה במלחמת כל בכל שהטילה את המדינה לאנרכיה מוחלטת, שגלשה מחוץ לתחומי ארץ ישראל אל איטליה ושאר המאחזים של ערי הנמל האיטלקיות באגן הים התיכון. על פי היסטוריוגרפים צלבנים בני התקופה טובעו במהומות 80 ספינות, נהרסו ביצורי העיר עכו ומצודות שבתוך העיר (מלבד אלו שבחזקת המסדרים הצבאיים) ונהרגו אלפי אנשים. על רקע זה, בניסיון של האצילים המקומיים להשיג לגיטימציה למעמדם הוזמנה פלזאנס על ידי בוהמון השישי, נסיך אנטיוכיה - אחיה של פלזאנס ואחד מראשי מפלגת האצילים - לעכו והוצגה כעוצרת הממלכה עבור הוגו השני עד שהקטין יוכל להיות מוכתר כמלך ירושלים, פלזאנס שהייתה בסך הכל שליט בובה במשחק הכוחות העבירה את תואר העוצר לז'אן ד'איבלין-ארסוף. קרבות הרחוב בעכו פסקו אך המתיחות לא התפוגגה. הקומונה של ונציה ובני בריתה קיבלו את הוגו כשליט, אך הקומונה של ג'נובה דחתה את הטענות והצביעה על קונראדין מצאצאי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כשליט הלגיטימי.
בוהמון שלא הצליח לבסס את מעמדו של הוגו השני כמלך ירושלים שכר 800 אבירים כצבא לתת תוקף לתביעות אך התוצאה הישירה של המהלך היה התבצרות הצדדים בעמדותיהם הפוליטיות והפיזיות. הצדדים הניצים פנו אל האפיפיור אלכסנדר הרביעי בבקשה להכריע בסכסוך ולנסות להשכין שלום בין הפלגים. ביוני 1258 נקראו נציגי הקומונות האיטלקיות לפגישה משותפת בה דרש הכס הקדוש להפסיק לאלתר את מעשי האיבה ולמסור למשמרת את רכוש הקומונות לידי ליגאט של האפיפיור. המשא ומתן עלה על שרטון לאחר שהתקפה מתואמת היטב של הצי של ונציה הצליחה להביס את הצי של גנואה בקרב ימי במפרץ חיפה. הרובע הגנואזי נהרס עד היסוד והקומונה נסוגה לבסיס כוחה בצור שם נהנתה מהגנת פיליפ ממונפורט שליט העיר. שליחי האפיפיור מצאו עצמם מול שוקת שבורה מבלי יכולת ליצוק תוכן לדרישות האפיפיור.
פלזאנס נפטרה בקפריסין בשנת 1261, עם מותה עבר תואר העוצרות (חסר הכוח וריק מתוכן) לאיזבל דה ליזיניאן.
מת'יו מוי
מת'יו ג'יימס מוי (באנגלית: Matthew James Moy ; נולד ב-3 בפברואר 1984) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. מת'יו נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
קריירה
קריירת המשחק של מוי החלה בשנת 2008. הוא הופיע במספר סדרות, ביניהן: מחשבות פליליות, גוד לאק צ'ארלי, איך פגשתי את אמא ו"Zeke and Luther". בעונה התשיעית של סקראבס הוא גילם את דמותו של טרנג וב-iCarly הוא גילם את דמותו של שון. הוא עשה הופעות אורח בביג טיים ראש כבלוגר מפורסם בשם דייק ובמקום טוב באמצע כאחד ממשפחתו של האק. מוי גילם את עצמו בתוכנית המציאות "Cha$e".
כיום מוי משחק את האן לי, באחד מהתפקידים המרכזיים בקומדיית המצבים "מרוששות" של רשת CBS. על דמותו של האן לי נמתחה ביקורת מצד מבקרי טלוויזיה שהצביעו על תיאורו כ"זעיר, ילדותי, אדם תאב בצע עם דפוסי דיבור ילדותיים".
מוי גילם את דמותו של רון, החבר הכי טוב של גרובר, בסרט העצמאי "The Grover Complex".
בשנת 2011 שיחק בסרט "קשר לא מחייב" בדמותו של צ'אק, בחור שמצלם בטלפון הסלולרי שלו.
מוי דיבב את דמותו של "Firefly" במשחק הווידאו של ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ. כמו כן הוא דיבב בתפקידים קטנים במשחקי הווידאו "White Knight Chronicles" ו"Blur".
בשנת 2023 החל לשחק בעונה השנייה של הסיטקום "American Auto" ברשת NBC, בתפקיד של דייל.
דרוקסלנד
"דרוקסלנד" (1975) הוא הדפס שיצר האמן הישראלי מיכאל דרוקס ומתאר דיוקן עצמי סמלי של האמן, המעוצב כמפה.
תיאור
העבודה שייכת לסדרת הדפסים שנקראה "גאוגרפיה גמישה (האטלס שלי)" והיא מעוצבת בצורה של מפה טופוגרפית. בתוך מסגרת המפה, המכילה מקרא, מופיעה שם העבודה בשפה האנגלית. כותרות המשנה מציינות את התאריך ה-15 בינואר 1974 בשעה 11:30 בבוקר ומציגות את המפה כתיאור "פיזי וחברתי (Physical and Social)".
במרכז המפה משורטט דיוקן של דמות גבר המעוצבת כסדרה של קווי רכס או גובה, היוצרים תלת-ממד. הראש מוצג על רקע בצבע תכלת, כמעין חצי אי. דרוקס ציין במפה כמה אזורים בטקסט ובהם "Occupied Territory" ('שטח כבוש' או 'תפוס'), "Right Drucks" ( ימין דרוקס') ו"Left Drucks" ( שמאל דרוקס). בנוסף, מצוינים בה מקומות הקשורים לביוגרפיה של האמן. אחת מן הנקודות הללו, לדוגמה, היא "Baruch's Point" ('נקודת ברוך'), המהווה מחווה לאדם ברוך.
העבודה הוצגה בתערוכות רבות בישראל. עותקים שלה נמצאים באוספי מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ובאוסף המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר.
פיית רינגגולד
פיית רינגגולד (באנגלית: Faith Ringgold; נולדה ב-8 באוקטובר 1930) היא ציירת, פסלת, אמנית תקשורת מעורבת, סופרת, מורה ומרצה אמריקאית. רינגולד מפורסמת בשל יצירת ציורים על שמיכות המבטאים ספורים שמשקפים את דעותיה הפוליטיות. בשנת 1963, רינגולד ציירה The American People series, סדרת ציורים שמציגה את התנועה לזכויות האזרח מנקודת מבט נשית.
ביוגרפיה
פיית׳ רינגולד נולדה ב-8 אוקטובר 1930 בשכונת הארלם בעיר ניו יורק. היא הילדה הצעירה לאנדרו לואיס ג׳ונס ווילי פוזי ג׳ונס. רינגולד, בילדותה חלתה באסתמה, מה שאפשר לה לבלות זמן עם אמא שלה, מעצבת אופנה שלימדה אותה לתפור ולעבוד באופן יצירתי עם בדים.
רינגולד פיתחה התעניינות רבה בתחום האמנות ולאחר סיום לימודי התיכון שלה, היא החלה בלימודי האומנות במכללת סיטי קולג' בניו יורק, שם קיבלה תואר באמנות וחינוך ובשנת 1959 סיימה תואר שני באמנות. במהלך שנות 1960, עסקה רינגולד בעשייה אומנותית ענפה כאשר יצירותיה עלו בתודעה הפוליטית דרך הצגת האמנות אפרו- אמריקאית. אחד מהציורים הידועים ביותר בסדרת The American people series שציירה רינגולד הוא American People #20:Die (1967); ייצוג נועז של גזענות גורפת השוררת באותה התקופה. בשנת 1985, רינגולד מונתה לפרופסור מן המניין בפקולטה לאמנות חזותית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו עד לפרישתה בשנת 2002.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100.
ציור
בשנת 1967, רינגולד ציירה ציור- הקיר הראשון שלה "הדגל מדמם, בול דואר אמריקאי לזכר ההתחלה של הכוח השחור " The Flag Is Bleeding, U.S. Postage Stamp) Commemorating the Advent of Black power). אף שאומנות הציור הוא תחום היצירה העיקרי שלה, בתחילת שנות ה-70, רינגולד החלה לייצר טנקיות (בהשראת צורת אמנות טיבטית של ציורים מעוצבים בבדים עשירים), פסלים רכים ומסכות. מאוחר יותר היא השתמשה בסוגה זו בהופעות המסוות של שנות השבעים והשמונים.
בשנת 1973, רינגולד התפטרה מתפקידה כמורה במערכת החינוך הציבורית בעיר ניו יורק והחליטה להתמקד בייצור אמנות במשרה מלאה. בשנת 1975, רינגולד יצרה את מסכות הדיוקן הראשונות של סדרת הארלם, סדרה שכוללת את אדם קלייטון פאוול ומרטין לותר קינג ג'ניור.
שמיכות
בשנת 1980, רינגולד ייצרה את השמיכה הראשונה שלה, "Echoes of Harlem", כמחווה לאמה, גברת וילי פוזי (שנפטרה שנה לאחר מכן), אשר הייתה לה השפעה ניכרת על חייה האומנותיים והפכה לאחת היצירות הטובות ביותר. השמיכות הן השלמה לעבודת יצירת הטנקיות הטיבטית של רינגולד משנות השבעים. השמיכות המצוירות לא היו רק ממוסגרות בבד אלא גם בטלאים והיוו עבורה דרך ייחודית לצייר באמצע השמיכה.
רינגולד המשיכה לייצר שמיכות רבות שבתוכן השתדלה להוסיף כיתוב בנוסף לעשייה האומנותית. הוספת טקסט או כיתוב על השמיכות שלה שידרג את עבודתה למיוחדת וייצר סגנון משלה, כדרך להביע את דבריה ודעותיה. יצירותיה כאמור היוו דרך לביטוי השקפת עולמה מקום שכל ניסיונותיה לפרסם את האוטוביוגרפיה שלה לא צלחו. יצירות השמיכות של רינגולד "מי מפחד מדודה ג'מימה?" (Who's Afraid of Aunt Jemima?) שיצרה בשנת 1983, “Who’s Bad” משנת 1983 ,אשר יצרה כמחווה למייקל ג׳קסון ויצירתה המפורסמת ביותר Tar Beach (Part 1 from the Woman on the Bridge series (1988)) נמנות כיום כקולקציה קבועה של המוזיאון סולומון ר. גוגנהיים.
פרסומים
בשנת 1991, פורסם ספרה הראשון של רינגולד "חוף טאר"(Tar Beach) שזכה מעבר ל-20 פרסים כולל פרס ה Coretta Scott King על ספר הילדים המצויר הטוב ביותר ב 1991. היא הייתה בין המועמדות המובילות לזכייה במדליית קולדקוט. ציור סיפור "חוף טאר" (Tar Beach) המקורי נמצא כאוסף קבוע של מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק. ספרה השני הוא ספר הילדים "Underground Railroad in the Sky" פורסם בשנת 1992 על ידי הוצאת Crown. בשנת 1993, Hyperon Books פרסמו את ספרה "ארוחת ערב אצל דודה קוני". ספרה השלישי המבוסס על השמיכה "The Dinner" שיצרה בשנת 1986.
האוטוביוגרפיה והספר הראשון של קהל מבוגר "טסנו מעל הגשר: זיכרונות פיית רינגולד (Bullfinch 1995; שוחרר בכריכה רכה על ידי הוצאת אוניברסיטת דיוק) (We Flew Over The Bridge: The Memoirs of Faith Ringgold) כמו כן ספר הילדים "החלום שלי על מרטן לותר קינג" (My Dream of Martin Luther King) פורסמו בשנת 1995.
עד היום, רינגולד כתבה ואיירה 17 ספרי ילדים. שני מספריה שהתפרסמו לאחרונה הם "מסיבת הרנסאנס של הארלם (הרפר קולינס 2015)" (Harlem Renaissance Party) ו "הגענו לאמריקה" ((We Came to America (Alfred A knopf 2016).
תולדות הכנסייה (אוסביוס)
תולדות הכנסייה או היסטוריה כנסייתית (ביוונית:  Ἐκκλησιαστικὴ ἱστορία; בלטינית: Historia Ecclesiastica או Historia Ecclesiae) הוא חיבור כרונולוגי שחיבר אוסביוס, בישוף קיסריה במאה ה-4. מטרת החיבור, שהיה החשוב מסוגו בתקופתו, לספר באופן סדור ומאורגן את תולדות הנצרות הקדומה מאז צליבת ישו ועד זמנו של המחבר ולגבש על ידי כך את הנרטיב של הזרם המרכזי של הכנסייה. במהלך הרצאת דבריו מותח אוסביוס ביקורת על המינים (הגנוסיס, סיעתו של מרקיון, כת האביונים, המונטניזם ועוד) וכן על השומרונים ועל היהודים שלא הסכימו לקבל על עצמם את הנצרות, אולם דרך דברי הגינוי הללו הגיע לידינו תיעוד היסטורי מפורט ורב-ערך של קבוצות אלה. לדברי אריה קופסקי במבוא לתרגום הספר לעברית, אחרי הברית החדשה אין אף מסמך היסטורי התורם כה רבות לידיעתנו את הנצרות הקדומה (ואת תקופת שלוש המאות הראשונות לספירה בכלל) כמו ספר זה שזיכה את מחברו בכינוי "אבי ההיסטוריה הכנסייתית". הספר נכתב בקוינה (יוונית עתיקה מן התקופה ההלניסטית, הלינגואה פרנקה של מדינות הים התיכון), ושרד גם בתרגומים שנערכו עוד בעת העתיקה לסורית ולארמנית.
חיבור הספר
עקב תפקידו כבישוף קיסריה, המשרה הכנסייתית הבכירה בארץ ישראל, הייתה לאסוביוס נגישות לספריות של קיסריה וירושלים והוא הירבה לצטט מקורות קודמים לו, תוך אזכור שמם. כך נשמרו קטעים מחיבורים שאבדו. בין הכותבים המצוטטים על ידי אוסביוס נמנו פפיאס, הגסיפוס, דיוניסוס מקורינתוס, ויקטור הראשון, מליטו מסרדיס, קאיוס, דיוניסוס מאלכסנדריה ויוספוס פלביוס.
אוסביוס עסק בכתיבת הספר עד שנת 326 לערך. זאת כיוון שספר מסתיים עם מות קריספוס (בנו של קונסטנטינוס), שאירע ביולי 326 וכן כיוון שהספר העשירי הוקדש לפאולינוס מצור שמת לפני 325.
את המפעל הכרונולוגי-היסטורי של אוסביוס המשיכו לאחר מותו סוזומנוס, סוקרטס מקונסטנטינופול, הירונימוס, אתנסיוס ואחרים.
מבנה הספר
אוסביוס סידר את החומר בספרים על פי תקופת מלכות קיסרי רומא, כשהוא מציג אותו כפי שמצאו במקורותיו.
הנושאים העיקריים בכל ספר הם ההיסטוריה של מורי ההלכה הנוצרים מחד ושל ההיסטוריה של הכפירה מאידך, סיפורי רדיפות ומרטירים, יחסי הנוצרים עם הפגאנים ועם היהודים ורשימות הבישופים במקומות החשובים.
בין היתר טען אוסביוס כי האסונות שהיו מנת חלקה של האומה היהודית הם תוצאה של התפקיד שמילאו היהודים במותו של ישו. ציטוט זה היה בשימוש רב מאוד אצל אנטישמים בכל הדורות.
ביקורת
כבר סוקרטס מקונסטנטינופול במאה ה-5 ביקר את הספר כמוטה וכנוטה יותר מדי להלל את משפחת הקיסר קונסטנטינוס, שאוסביוס היה מקורבו והשמיט פרטים בלתי-מחמיאים אודותיו מן ההיסטוריה שחיבר. עובדת היותו של אוסביוס תומך האריאניות גררה ביקורת לגבי הקו התאולוגי של החיבור. גם ההיסטוריון בן המאה ה-18 אדוארד גיבון, מחבר שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, ביקר את אוסביוס ויעקב בורקהרדט בן המאה ה-19 קרא לו "שקרן". ארנאלדו מומיליאנו טען שהכרונולוגיה של אוסביוס היא הכלאה בין מדע מדויק לבין תעמולה.
תרגומים ומהדורות
החיבור תורגם כבר בעת העתיקה לסורית ולארמנית. כתב היד של התרגום הקדום ביותר לסורית שהגיע לידינו כולל חלקים מן הספרים 5,4 ו-7 ונקרא "הקודקס הסורי מס' 1 של הספרייה הלאומית הרוסית". כתב היד כולל קולופון המתארך את זמן חיבורו ל-462, חלק אחר של אותו כתב יד, הכולל את הספרים 1 עד 5 מצוי בספרייה הבריטית. התרגום הקדום ביותר ללטינית הותקן במאה ה-5 על ידי טיראניוס רופינוס, שתרגם רק את תשעת הספרים הראשונים. תפוצת התרגום הייתה גדולה, הוא היה מוכר לכל אורך ימי הביניים והודפס כבר ב-1476 ("דפוס ערש", אינקונבולה). ב-1532 תורגם הספר לראשונה לצרפתית וב-1545 תורגם לגרמנית, ב-1584 ראה אור לראשונה תרגום של החיבור לאנגלית.
ב-1544 ראתה אור בפריז מהדורה מודפסת של הטקסט היווני המלא תחת הכותרת editio princeps, על ידי רוברט סטפנוס (Robert Stephanus), ב-1612 הוציא סופרידוס פטרוס (Suffridus Petrus) בז'נבה הדפסה של תרגום החיבור ללטינית. ב-1659 הוציא אנרי ולואה בפריז מהדורה יוונית מלאה יחד עם תרגום ללטינית פרי עטו, שחזרה ונדפסה עד סוף המאה ה-17 במספר מהדורות במיינץ ובאמסטרדם. ב-1720 הוציא ויליאם רידינג ( William Reading) בקיימברידג' מהדורה הכוללת את ספרי ההיסטוריה של אוסביוס, סוזומנוס, סוקרטס מקונסטנטינופול ומחברים נוספים ביוונית. מהדורות נוספות שכללו את הטקסט היווני עם תרגומו הלטיני של ולואה, עם תיקונים והערות הודפסו בפרנקפורט (1822), לייפציג (1829), אוקספורד (1838), טיבינגן (1852) ועוד.
תעלת עינת
תוואי התעלה
תחילת התעלה במורדות המזרחיים של גבעת מגדל צדק והיא עוברת בכיוון הכללי מזרח-מערב בשדות קיבוץ עינת עד לכביש חוצה ישראל, לאחר חציית כביש הגישה לקיבוץ מצטרף לתעלה ערוץ המגיע ממתקן השאיבה של מקורות ובו זורמים מים במשך מרבית החורף.
לאחר חציית כביש חוצה ישראל ממשיכה התעלה במקביל לו לכיוון צפון, חוצה את כביש פתח תקווה ראש העין ועוברת בשוליים המערביים של תל אפק.
מתל אפק משנה שוב התעלה את מהלכה וזורמת מערבה עד שהיא נשפכת לירקון באזור בריכת הנופרים. בקטע זה זורמים בתעלה כל השנה מים המגיעים מהאגם בגן הלאומי בתל אפק.
חי וצומח
התעלה מהווה בית גידול לח באזור שמרבית בתי הגידול מסוג זה נעלמו עקב פגיעת האדם, במורדות המערביים של גבעת מגדל צדק גדלה בתה שמרובים בה הגאופיטים כדוגמת כלניות ואירוס. בשדות קיבוץ עינת מצפון לערוץ ולכביש הגישה לקיבוץ בולטת גבעה סלעית ועליה עצי חרוב. מאזור קיבוץ עינת מערבה זורמים בתעלה מים במשך מרבית עונת הגשמים והיא מהווה מקום רבייה לדו-חיים, כן נצפו באזור התעלה תנים ושועלים. מאזור תל אפק מערבה זורמים בתעלה מים כל השנה והתעלה אמורה לעבור שיקום נופי ולהיות מאוכלסת בחי וצומח המאפיין את מקורות הירקון.
אתרים ושרידי אדם
התעלה חוצה את מעבר אפק שבו עברה בתקופה הקדומה דרך הים ובימינו כביש חוצה ישראל ומסילת הרכבת המזרחית. ראשית התעלה בגבעת מגדל צדק שעליו שרידי מצודה והכפר מג'דל יאבא, בשדות קיבוץ עינת בולטת גבעה סלעית ועליה עצי חרוב, הגבעה נוצרה כתוצאה ממאמציהם של מייסדי קיבוץ עינת לסקל את האדמה שניתנה להם לעיבוד, האבנים מפעולת הסיקול רוכזו במקום אחד וכך נוצרה הגבעה, אנדרטה לכך הבנויה מסלעי ענק בצורת דולמן מצויה בכניסה לקיבוץ. התעלה עוברת ממזרח לתל אפק ובתחומי הגן הלאומי ירקון.
מסלולי טיול
דרך עפר עוברת במקביל לתעלה בשדות קיבוץ עינת עד כביש חוצה ישראל, דרך עפר נוספת עוברת מהפינה הצפון-מערבית של גן לאומי תל אפק עד ברכת הנופרים.
עונת 1961/1962 בליגה הלאומית בכדורסל
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלתה מכבי חיפה שזכתה בסוף העונה למקום השלישי. העונה הסדירה החלה ב-20 באוקטובר 1961 הסתיימה ב-20 ביולי 1962 בניצחון של מכבי תל אביב לאחר הפסקה של שנתיים.
בהתאם לתוצאות העונה מכבי דרום תל אביב ירדה ליגה.
שורש 21
שורש 21, או בּי בּוּ (בסינית: 匕部, פיניין: Bǐ bù) הוא השורש העשרים-ואחד של הכתב הסיני. פירושו "כף" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 19 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
וריאציות
匕 כמרכיב של תווים סיניים לובש צורות שונות בגופני הדפסה שונים או תווים סיניים שונים. במילון הקאנגשי, הסטנדרט הנוכחי בסינית מפושטת, סינית מסורתית בהונג קונג ויפנית, הקו השני של 匕 הוא קו נופל שמאלי. בסינית המסורתית בטייוואן, הצורה הסטנדרטית של דמויות לאומיות רושמת שהקו השני של 匕 הוא אופקי.
הניואנס של דמות זו חל הן על צורות הדפסה והן על כתב יד.
באד ספנסר
באד ספנסר (באיטלקית: Bud Spencer, בשמו המקורי: Carlo Pedersoli; 31 באוקטובר 1929 – 27 ביוני 2016) היה שחקן קולנוע, מפיק ובמאי קולנוע, תסריטאי, נדבן, שחיין אולימפי, טייס ומייסד חברת תעופה, מלחין, סופר ופוליטיקאי איטלקי. נודע בעיקר בזכות המערבונים בסדרת טריניטי, בהם שיחק ואת חלקם הפיק וביים יחד עם טרנס היל.
ילדותו
באד ספנסר נולד ב-1929 בנאפולי, איטליה, בשכונה הידועה "סנטה לוצ'יה", להוריו, אלסנדרו פדרסולי ורוזה לבית פצ'טי. שמו המקורי היה קרלו פדרסולי - Carlo Pedersoli. הייתה לו אחות אחת, ורה, קטנה ממנו בחמש שנים. בהיותו בן 11 הופצץ בנאפולי בית החרושת של המשפחה והיא עברה לרומא, הבטוחה יותר ושם שהתה במשך כל שאר מלחמת העולם השנייה. פדרסולי הצעיר היה תלמיד מוכשר וסיים בית ספר תיכון כבר ב-1946. בגיל 17 הוא החל ללמוד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת רומא, אך עקב ניסיון המשפחה להגר לברזיל הוא לא סיים את לימודיו אלה. המשפחה שהתה בדרום אמריקה, כשנתיים ואז שבה לאיטליה.
קריירת שחייה
פדרסולי היה כבר בילדותו שחיין מצטיין ועם שובה של המשפחה לאיטליה החליט לנטוש את לימודי הכימיה באוניברסיטה וללמוד במקום זה משפטים, דבר שאיפשר לו לדבריו, להתמקד בקריירת שחייה, הן בכדורמים והן בשחיה חופשית - חתירה למאה ומאתיים מטרים. ב-1950, כשנה לאחר שובו לאיטליה היה לאיטלקי הראשון ששחה 100 מטר חופשי בפחות מדקה ועד לסיום קריירת השחייה שלו היה שותף מספר פעמים לזכיות באליפות איטליה במשחי השליחים במקצועות אלה, זכה עם קבוצתו באליפות איטליה בכדורמים והישגים ספורטיביים רבים נוספים, לרבות אליפות איטליה והשתתפות בשתי אולימפיאדות (אולימפיאדת הלסינקי ואולימפיאדת מלבורן) מטעמה.
קריירת משחק
במקביל לפיתוח קריירת שחייה ותוך כדי לימודי משפטים (הוא השלים את לימודיו בתחום זה וקיבל תואר ראשון במשפטים) החל פדרסולי מיד עם שובו לאיטליה לפתח גם קריירת משחק בקולנוע. כבר ב-1949, שנת שובו למולדת הוא השתתף, אמנם בתפקיד קטן בלבד, בסרט הקולנוע הראשון שלו, קומדיה רומנטית בשם Quel fantasma di mio marito, שיצאה לאקרנים ב-1950 והצליחה למדי. במשך 18 השנים הבאות דשדשה קריירת המשחק שלו עם תפקידים קטנים שכאלה, גם אם לעיתים היו אלה תפקידים קטנים בסרטי קולנוע ידועים ומוצלחים ביותר, כמו קוו ודיס ואחרים. באחד מאותם סרטים ("חניבעל", 1959) שיחק במקרה גם מי שיהיה בעתיד שותפו של ספנסר, טרנס היל, אך תפקידי שניהם היו קטנים יחסית והם לא נפגשו.
ב-1964, עם מותו של החותן המפורסם פג גם חוזה ההלחנה עם RCA ופדרסולי החל להפיק סרטי קולנוע דוקומנטריים וסרטוני פרסומות, בעיקר עבור הטלוויזיה הציבורית האיטלקית.
ב-1967 זכה פדרסולי סוף סוף להצעה לתפקיד קולנועי מרכזי. המציע היה ג'וזפה קוליצי, במאי קולנוע איטלקי ידוע, שהכיר את מריה אשתו של פדרסולי וכך הגיע גם לפדרסולי עצמו. תנאי שהציב קוליצי לפדרסולי היה שינוי שמו לשם אמריקאי, משום שהסרט העתידי היה מערבון ושמו של פדרסולי נשמע לבמאי יותר מדי איטלקי למטרה זו. פדרסולי הסכים ובחר בשם באד (על שם הבירה באדוויזר אותה אהב) ספנסר (על שם שחקן הקולנוע האמריקאי האהוב עליו ביותר ספנסר טרייסי). התפקיד המרכזי השני במערבון ניתן לשחקן מריו ג'ירוטי, שגם הוא אולץ לשנות את שמו האיטלקי לשם אמריקאי ובחר בטרנס היל. הסרט שהופק בכיכובם של השניים נקרא באיטלקית Dio perdona... io no (אלוהים סולח... אני לא), זכה להצלחה מסחררת ושני סרטי המשך, ב-1968 (סרט שנקרא בעברית - "שניים טובים ואחד נוכל") וב-1969 (סרט שנקרא בעברית - "גבעת הצלפים") והזניק את הקריירה של שני שחקניו הראשיים.
ב-1970, שנה לאחר הסרט השלישי בטרילוגיה הראשונה, יצא לאקרנים המערבון המפורסם ביותר של באד ספנסר וטרנס היל, Lo chiamavano Trinità (קוראים לי טריניטי), אשר הביא בעקבותיו סרטי המשך מצליחים ובסך הכל הופיעו השניים ביחד בסופו של דבר, בכעשרים סרטי קולנוע, רובם מערבונים, חלקם בהפקתם ובבימויים.
באד ספנסר כיכב בכעשרים השנים שמאז פריצת הדרך הקולנועית שלו, בכעשרים סרטי קולנוע נוספים, שלא בשותפות עם טרנס היל. בין השאר הוא הופיע בדמותו של המפקח ריזו בארבעה סרטים מצליחים, שנקראו כולם בעברית "במבינו ב..." (במבינו בהונג קונג - 1975, במבינו באפריקה - 1978, במבינו במצרים - 1980 ובמבינו במערב - 1981). הוא גם היה בחלק מסרטיו התסריטאי.
מסוף שנות השמונים ואילך הירבה ספנסר להפיק ולשחק בסרטי טלוויזיה ופחות בסרטי קולנוע. גם בסוג סרטים זה הוא לא הסתפק בתפקיד השחקן הראשי והמפיק והיה לעיתים גם התסריטאי והבמאי. במסגרת זו ידועה למשל סדרה בת שישה סרטי טלוויזיה שבהם כיכב בדמות הפרופסור החוקר ג'ק קלמנטי, סדרה בת 13 סרטי טלוויזיה שבהם כיכב בדמות ג'ק אקסטלרג', ועוד.
באחד מסרטיו שיחק ספנסר תפקיד של טייס. הרעיון מצא חן בעיניו והוא למד טיסה, קיבל רישיון למטוס ולמסוק וב-1981 הקים חברת תעופה מסחרית משלו, Mistral Air, שהחלה לטוס בפועל ב-1984. החברה נמכרה בהמשך אך היא פעילה גם נכון ל-2016, עם יותר מעשרה מטוסי נוסעים ומטען.
ספנסר היה נדבן, שהקים מספר קרנות צדקה, בעיקר למען ילדים, לרבות חלוקת מלגות לצעירים.
הוא מת ברומא בגיל 87, בתאריך 27 ביוני 2016.
ז'אן אלסנה
ז'אן סוני אלסנה (בצרפתית וקריאולית האיטית: Jean Sony Alcénat, נולד ב-23 בינואר 1986) הוא כדורגלן עבר מהאיטי, ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
בינואר חתם בליישואש מליגת העל הפורטוגזית. לאחר שמעמדו בליישואש התערער בספטמבר הושאל לריו אבה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך מגד ספורטינג ליסבון, במשחק זה הורחק לאחר שקיבל כרטיס צהוב שני.
ב-18 באוגוסט 2016 חתם בפיירנסה מליגת העל הפורטוגזית.
קריירה בינלאומית
ב-17 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי בניצחון 1–2 נגד. ב-30 במאי 2007 אלסנה הבקיע את שערי הבכורה שלו בניצחון 0–2 נגד.
מנגל פאנדי
מנגל פאנדי (בהינדי: मंगल पांडे, בבנגלית: মঙ্গল পান্ডে, בקאנדה: ಮಂಗಲ್ ಪಾಂಡೆ; 19 ביולי 1827 - 8 באפריל 1857) היה חייל ברגימנט הילידים בנגל ה-34 בשירות חברת הודו המזרחית הבריטית.
חייו
פאנדי מוכר בתור מי שהצית את המרד ההודי הגדול לאחר תקרית שבה ירה בקצין בריטי לעייני הרגימנט במגרש המסדרים, אירוע שהוביל למשפט ולבסוף לתלייתו ב-8 באפריל 1857. כתוצאה מאירוע ההתמרדות, פורק הרגימנט כעונש קולקטיבי על כך שהרגימנט נשאר ברובו שאנן לתקיפת הקצין, בנוסף, בשבועות הבאים במספר מוקדים בצפון הודו התעוררו מרידות כנגד הבריטים ובכך הוצת המרד ההודי הגדול.
פאנדי נחשב בהודו ללוחם החופש הראשון ולעיתים נקרא גם "שאהיד" על פעולותיו ומשום שנתלה בידי הבריטים. למרות זאת, ישנו חוסר בהירות לגבי מניעיו לביצוע התקיפה וככל הנראה היה נתון בהשפעת סמים כלשהם, זאת מעדויות בריטיות על אירועי אותו היום.
נפת פרונזה (סנקט פטרבורג)
נפת פרונזה (Фру́нзенский райо́н) הוא נפה בדרום העיר סנקט פטרבורג. מרכזה ההיסטורי של הנפה הוא קופצ'ינו והוא נקרא על שם מיכאיל פרונזה, ממפקדיו הנודעים של הצבא האדום בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.
בשטחי הנפה נמצאים המחוזות המוניציפליים הבאים:
מוז'אייסקי (נפה)
מוז'אייסקי (ברוסית: Можайский район) הוא נפה של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 10.726 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 139,081 תושבים (2020).
כוח הביטחון של קוסובו
כוח הביטחון של קוסובו (באלבנית: Forca e Sigurisë së Kosovës; בסרבית: Косовске безбедносне снаге/Kosovske bezbednosne snage) הוא כוח הביטחון הלאומי של קוסובו, עליו מוטלת משימת ההגנה על המדינה וניהול מבצעי הגנה אזרחית בקוסובו. המשימות העיקריות הן מבצעי חיפוש והצלה, נטרול חומרי נפץ, שירותי כבאות וסילוק חומר מסוכן. עם זאת, הכוח מצויד בנשק קל וישנן תוכניות ממשלתיות להפיכת הכוח לצבא לאומי.