cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לופר (מסובב צלילים)
חשיפה תקשורתית
בישראל זכה הלופר לחשיפה תקשורתית במהלך העונה החמישית של התוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון כשנעשה בו שימוש בידי הזמרת נטע ברזילי, שזכתה בתחרות ובזכות להיות נציגת ישראל בתחרות אירוויזיון 2018. נטע השתמשה בלופר גם במהלך החידוש שלה לשיר "הורה היאחזות" בטקס הדלקת המשואות במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל.
תקנון האירוויזיון אוסר על שימוש בקולות רקע מוקלטים בזמן התחרות. תאגיד השידור הישראלי קיבל תחילה מאיגוד השידור האירופי אישור לחוקיות הלופר וזו הייתה אמורה להיות הפעם הראשונה שתושמע באירוויזיון יצירה מוזיקלית הנוצרת על הבמה בעזרת לולאות צליל, אולם במהלך החזרות לאירוויזיון הוחלט כי השיר יבוצע ללא הלופר, למעט הופעתו על הבמה כאלמנט ויזואלי המפיק אורות, לבסוף זכתה נטע במקום הראשון בתחרות האירוויזיון 2018.
אמני לופר ישראלים
יש בישראל מספר אמני לופר מוכרים. מהבולטים שבהם הם:
מאו (משחק קלפים)
מאו (ידוע גם בתור: משחק אוסטרלי) הוא משחק קלפים שחוקיו נהיים מובנים במהלך המשחק בו. לשחקנים חדשים, שמעולם לא שיחקו במשחק, יוצגו חוקי הבסיס של המשחק בלבד. לחלופין, יוצג לשחקנים אלו 3 חוקים בלבד: "אסור לדבר", "אסור לדבר על החוקים/לגלותם" ו"אסור לשאול שאלות".
המשחק הפך פופולרי באוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד שבאנגליה בשנת 1975, אף כי סביר כי הוכר עוד לפני כן. המשחק רווח בתוכניות לילדים מחוננים בארצות הברית, ומשוחק באולימפיאדה לפיזיקה, ממנה הגיע המשחק לישראל בראשית שנות התשעים של המאה העשרים.
משמעות שם המשחק
בשנת 1899 כתב ארתור מאצ'ן (Arthur Machen) סיפור קצר בשם האנשים הלבנים. בסיפור מתארת נערה צעירה את חוויותיה בנושא כישוף:
הסיפור קודם למשחק בכמה עשורים, אך סביר שממציאי המשחק הכירו את הסיפור והושפעו ממנו.
הספר "The Mao Game" משנת 1997, מאת ג'ושוע מילר, והסרט משנת 1999 בבימויו רומזים למשחק זה.
חוקי בסיס
החוקים הבסיסיים ביותר, שאותם אומרים לשחקנים חדשים:
חוקים אלו מהווים בעצם את מהות המשחק: יש ללמוד את החוקים שלו, ומתווספים חוקים תוך כדי משחק.
קיימות גרסאות רבות למשחק, בעיקר משום שחוקי המשחק אינם מוצגים במלואם לשחקנים חדשים. קריאת החוקים מומלצת בעיקר לשחקנים אשר רוצים להתחיל קבוצת משחק חדשה, בה אין אף שחקן מנוסה. בשל ריבוי חוקי הבסיס האפשריים, אין צורך להשתמש בכולם. כשרוצים להתחיל אפשר לשחק ללא חוקים מיוחדים בהתחלה, אלא רק עם חוקים מאוד בסיסיים על אופן המשחק. החוקים הבסיסיים המקובלים:
{{ניווט
דוגמאות לחוקים שיכולים להוות בסיס: (חוקים אלו הם החוקים לפיהם נהוג לשחק באולימפיאדת הפיזיקה)
חוקי מאו
סביב חוקי הבסיס נטווים החוקים המיוחדים למשחק מאו:
הגדרת עבירות
הגדרת עבירות היא משימה מורכבת. על הגדרת העבירה לספק מספיק מידע על העבירה, בלי לספק מידע על החוק. על השחקנים שאינם מודעים לחוק להסיק על החוק בדרך של ניסוי וטעייה, על ידי בדיקת הנסיבות בהן ניתן העונש.
הגדרת עבירות לדוגמה: }}
28 בספטמבר
28 בספטמבר הוא היום ה-271 בשנה (272 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 94 ימים.
פיטר לורימר
פיטר לורימר (באנגלית: Peter Lorimer; 14 בדצמבר 1946 – 20 במרץ 2021) היה כדורגלן סקוטי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והיה ידוע בבעיטותיו החזקות. לורימר היה אחד משחקניה הבולטים של קבוצת לידס יונייטד בשנות ה-60 וה-70, והיה מאמן הפועל חיפה בשנות ה-80.
ביוגרפיה
הופעת הבכורה של לורימר בלידס יונייטד הייתה כבר בגיל 15, ארבעה חודשים לאחר שהגיע לקבוצה. אולם הייתה זו הופעה חד פעמית והוא חזר לקבוצת הנוער של המועדון. לורימר הפך לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת בעונת 1966 בה הופיע ב-34 משחקים, הבקיע 19 שערים והפך למלך השערים של לידס באותה עונה. לאחר מכן לבש את החולצה מספר 7 לתקופה של למעלה מעשור. הוא היה שחקן מוכשר ויצירתי שהיה במיטבו עת שיחק באגפים, אף על פי שלא היה קיצוני קלאסי. הוא הרבה לשחק בכיוון מרכז המגרש ולבעוט לשער. בדרך כלל שיחק כמחליף של שני חלוצים (לרוב, אלן קלארק ומיק ג'ונס). כך זכה לכינויים: "הצלף" ו"נעלי הרעם".
לידס שבה וזכתה בגביע ערי הירידים ב-1971 ואף זכתה בגביע האנגלי בשנת 1972. לורימר היה שותף לזכיות אלה והבקיע 29 שערים בעונת הזכייה בגביע, לרבות שיא עונתי אישי של 23 שערים בליגה. שחקני לידס חזרו לאצטדיון ומבלי כשנה לאחר מכן, כדי להגן על הגביע מול סנדרלנד, אך כשלו בכך, בין היתר בעקבות החמצה מפורסמת של לורימר.
בית הכנסת אחדות ישראל
בית הכנסת אחדות ישראל על שם עולי הגרדום הוקם במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי התנועה הדתית-רוויזיוניסטית "אחדות ישראל" ובו התפללו לוחמי האצ"ל והלח"י. הוא נמצא במרכז ירושלים, בחצר בית היתומים הספרדי הישן שמאחורי מרכז כלל.
עד היום מתפללים בו ותיקי המחתרות לצד צעירים מהאזור, שבאים ומחיים את התפילה.
פיטר לורימר
ביוגרפיה
לורימר שיחק 21 משחקים בשורות נבחרת סקוטלנד בין השנים 1969 ו-1975. הוא אף כבש שער נגד נבחרת זאיר במונדיאל 1974.
לאחר שסיים ב-1979 את הקריירה שלו בלידס יונייטד, עבר לורימר לשחק בקבוצת יורק סיטי, ולאחר מכן עבר לשחק בליגת הNASL בצפון אמריקה.
בית הכנסת אחדות ישראל
היסטוריה
ראשיתו של בית הכנסת במחצית שנות ה-30. הוא הוקם על ידי תנועת אחדות ישראל שהייתה משויכת לאגף הדתי של התנועה הרוויזיוניסטית, ומכאן שמו. מיד לאחר פתיחתו של המקום הוקמה בו תנועת נוער דתית בשם ברית החשמונאים.
מיקומו של בית הכנסת היה במקור בבנין "בית הספר לבנים" ברחוב הרב קוק, אחר כך הוא עבר לבית הספר "דורש ציון", ומשנת 1946 ועד היום הוא ממוקם בבנין בית היתומים הספרדי, בקומה השנייה.
פיטר לורימר
ביוגרפיה
בגיל 39, בעונת, הגיע לורימר לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה מהליגה הבכירה. בשל בעיות שהתעוררו עקב גיורו שנעשה בארצות הברית לא זכה לורימר לשחק במדי הפועל חיפה. במהלך העונה הוא מונה למאמן הקבוצה למרות חוסר ניסיונו בתפקיד זה. בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה ולורימר עזב את ישראל.
בית הכנסת אחדות ישראל
היסטוריה
לרב אריה לוין, שהיה מקורב ללוחמי המחתרות היה מקום של כבוד בבית הכנסת. מקומו היה בכותל המזרח, ועמוד התפילה שלו, עם חריטת שמו עדיין בבית הכנסת.
פיטר לורימר
ביוגרפיה
לורימר התגורר בלידס והיה בעליו ומנהלו של פאב בעיר. בשנותיו האחרונות נשאר מזוהה עם קבוצת לידס יונייטד ורואיין תכופות באמצעי התקשורת כאשר הקבוצה הגיעה לכותרות החדשות. הוא אף ישב במועצת המנהלים של הקבוצה כנציג אוהדי הקבוצה.
בית הכנסת אחדות ישראל
היסטוריה
לאחר קום המדינה, בשנת 1955, הוחלט כי בית הכנסת יקרא על שם עולי הגרדום, ואף הוצב שלט הנצחה ענק המנציח את פטירתם של בנימין זאב הרצל, זאב ז'בוטינסקי, דוד רזיאל - מפקד האצ"ל, אברהם שטרן (יאיר) מפקד הלח"י, יוסף טרומפלדור, 12 עולי הגרדום, ומתחתם 497 חללי האצ"ל והלח"י.
פיטר לורימר
ביוגרפיה
לורימר נפטר ב-20 במרץ 2021 עקב מחלה ממושכת.
בית הכנסת אחדות ישראל
היסטוריה
במשך עשרות שנים שימש יוסף ויטלזון, מלוחמי האצ"ל ומגולי קניה, כגבאי ונשיא בית הכנסת.
ביום ט' בניסן תשע"ד, במלאת 45 שנה לפטירתו של ר' אריה לוין, הוכתר נכדו, הרב בנימין בנג'י לוין, כרב בית הכנסת.
סטאדיו דלה אלפי
סטאדיו דלה אלפי (באיטלקית: Stadio delle Alpi) היה אצטדיון רב תכליתי בטורינו שבאיטליה. האצטדיון הכיל 67,229 מקומות ישיבה, ושימש בתור מגרשן הביתי של הקבוצות יובנטוס וטורינו. שם האצטדיון נגזר בשל מיקומו בסמוך להרי האלפים.
טומיסלב ניקוליץ'
טומיסלב ניקוליץ' (בסרבית: Томислав Николић; נולד ב-12 בפברואר 1952 בקרגוייבץ, סרביה, אז רפובליקה סוציאליסטית במסגרת יוגוסלביה) הוא פוליטיקאי סרבי (ולשעבר יוגוסלבי) ונשיא סרביה בשנים 2012–2017
סטאדיו דלה אלפי
האצטדיון נבנה בשל גודלו הקטן של הסטאדיו קומונלה, האצטדיון הקודם אשר שימש את הקבוצות, וכן לקראת משחקי גביע העולם 1990 שנערכו באיטליה, שבמסגרתם אירח האצטדיון בין היתר משחק סיבוב שני בין ארגנטינה וברזיל וכן משחק חצי גמר בין גרמניה ואנגליה.
טומיסלב ניקוליץ'
בתקופת יוגוסלביה
במשך שנים רבות היה ניקוליץ' חבר במפלגה הרדיקלית הסרבית (SRS), ושימש כחבר פרלמנט מטעמה.
סטאדיו דלה אלפי
לסטאדיו דלה אלפי היה מוניטין גרוע בקרב הצופים, אשר התלוננו כי היציעים רחוקים מדי מהמגרש בשל מסלולי הריצה וכי הראות בחלק מהיציעים אינה מספקת - מן השורות התחתונות של יציעי הישיבה לא ניתן לראות המגרש במלואו. כמו כן, נשמעו תלונות על כך שהוא רחוק ממרכז העיר ומבנהו משאיר את הצופים חשופים לתנאי מזג האוויר השונים.
טומיסלב ניקוליץ'
בתקופת יוגוסלביה
ניקוליץ' כיהן כסגן ראש ממשלת סרביה בשנים 1998–1999, בהן הייתה סרביה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, וכסגן ראש ממשלת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (ממשלת קואליציה) בשנים 1999–2000.
סטאדיו דלה אלפי
בשנת 2003 רכשה יובנטוס את האצטדיון מעיריית טורינו בסכום של 25 מיליון אירו. בחודש מאי 2006, הוא נסגר לצורך הריסתו, ובנייה של אצטדיון חדש בשם אצטדיון יובנטוס, על אותה קרקע. בנייתו של האצטדיון החדש הסתיימה בשנת 2011, והוא מכיל כ-41,000 מקומות ישיבה, כשצורת היציעים הפכה מאליפטית למלבנית, תוך ביטול מסלולי הריצה.
טומיסלב ניקוליץ'
בתקופת יוגוסלביה
בשנת 2000 התמודד בבחירות לנשיאות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה והגיע למקום השלישי.
בפברואר 2003 הסגיר עצמו מנהיג המפלגה הרדיקלית, ווייסלב ששל, לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, נוכח האשמתו בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות במהלך מלחמות יוגוסלביה. עקב כך מונה טומיסלב ניקוליץ' לסגן מנהיג המפלגה הרדיקלית ולמנהיגהּ בפועל.
בסרביה העצמאית
לזמן קצר בשנת 2007 שימש ניקוליץ' כנשיא האספה הלאומית של סרביה (יו"ר הפרלמנט).
בשנת 2008 התגלעה מחלוקת בין ניקוליץ' למנהיג המפלגה הרדיקלית ווייסלב ששל (שעדיין היה עצור בהאג לצורך משפטו) ולבכירים אחרים, עקב תמיכת ניקוליץ' בהצטרפות סרביה לאיחוד האירופי. כתוצאה מכך פרש ניקוליץ' מהמפלגה הרדיקלית והקים את המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית, אליה הצטרפו כמה חברים מן המפלגה הרדיקלית.
בשנה זו התמודד על נשיאות סרביה, הפעם כמדינה עצמאית (עקב פרישת מונטנגרו מהאיחוד עם סרביה בשנת 2006), והפסיד לבוריס טאדיץ' (שכעת היה הנשיא המכהן).
ב-6 במאי 2012 התמודד ניקוליץ' שוב על נשיאות סרביה והעפיל לסיבוב השני. בסיבוב זה, שהתקיים ב-20 במאי 2012 ניצח ניקוליץ' את טאדיץ' (שהתפטר חודש קודם לכן מן הנשיאות מטעמים טקטיים). ניקוליץ' נכנס לתפקידו ב-31 במאי 2012, והוא הנשיא השני של סרביה מאז הפכה למדינה עצמאית.
הוא סיים את כהונתו ב-30 במאי 2017 כשבמקומו נכנס לתפקיד הנשיא הנבחר אלכסנדר ווצ'יץ'.
כפורת
בניית הכפורת ומטרתה
בספר שמות נאמר:
מפסוקים אלה ניתן להבין כי מטרתה של הכפורת היא לשמש מקום ממנו ידבר האל אל משה רבנו. רש"י מפרש כי רוחבה של הכפורת ואורכה - "אמתים וחצי ארכה ואמה וחצי רחבה" - כאורכו וכרוחבו של הארון. כמו כן מציין רש"י כי "אף על פי שלא נתן שיעור לעוביה - פירשו רבותינו, שהיה עוביה טפח".
על הכפורת היו שתי דמויות שנקראו כרובים. קשה לדעת מה הייתה צורתם המדויקת של הכרובים, אך בפסוק כתוב במפורש שהיו להם כנפיים, וחז"ל אומרים (מובא גם ברש"י) שהיו להם פנים כפני תינוק. וכך הם מסבירים את המילה כרוב- כ-רביא, רביא בארמית פירושו תינוק.
הכרובים והכפורת נעשו "מקשה אחת", כלומר, הזהב ממנו היו עשויים נוצק כיחידה אחת ולא כיחידות נפרדות.
שיגעון של מסיבה
שיגעון של מסיבה (בצרפתית: La Boum), הוא סרט נעורים צרפתי משנת 1980 בכיכובה של סופי מרסו שהיה להצלחה בינלאומית. הסרט בוים על ידי קלוד פינוטו ומככבים בו גם קלוד ברסו ובריג'יט פוסי. ריצ'רד סנדרסון שר את שיר הנושא "Reality", שהפך ללהיט ולקלאסיקה.
שמו העברי של הסרט נבחר על ידי צופי זהו זה!, בתחרות שנערכה לגבי שם הסרט, כשיצא בארץ בסוף 1982.
"שיגעון של מסיבה 2" (La Boum 2), סרט ההמשך, הופק ב-1982.
עלילה
הסרט מספר את סיפורה של נערה בת 13 בשם ויק, המגיעה כתלמידה חדשה לבית ספר תיכון. היא וחברותיה מבלות במסיבות נעורים. הוריה לא מאפשרים לה לבלות במסיבה גדולה המכונה "boum", אך סבתה מסייעת לה. במסיבה היא מתאהבת בנער מבית ספרה. הוריה של ויק מנהלים רומנים מן הצד, אך מתאחדים מחדש לקראת סוף הסרט.
סטיוארט צ'ייס
סטיוארט צ'ייס (8 במרץ 1888 - 16 בנובמבר 1985) היה כלכלן אמריקאי ממכון MIT, תאורטיקן חברתי, וסופר. כתביו עברו על נושאים רבים ומגוונים, כגון סמנטיקה כללית וכלכלה פיזית. צורת החשיבה של צ'ייס עוצבה בהשראת הנרי ג'ורג', פילוסוף הכלכלה תורסטן ובלן והאגודה הפביאנית. צ'ייס העביר את שנות הקריירה הפוליטית המוקדמות שלו בתמיכה ב"מגוון רחב של רפורמות: ה-Single Tax, זכויות ההצבעה של נשים בארצות הברית, פיקוח ילודה וסוציאליזם. ספריו המוקדמים של צ'ייס - The Tragedy of Waste (שנת 1925) ו-Your Money's Worth (שנת 1928) התפרסמו בשם ביקורתיותם כלפי פרסום תאגידים ושמירתם על הגנת הצרכן.
ראשית חייו
צ'ייס נולד ב סומרסורת', ניו המפשייר ב-8 במרץ 1888 לרואה חשבון ציבורי, הארווי סטיוארט צ'ייס, ואשתו - אהרונט רוו. משפחתו חיה בניו-אינגלנד מאז המאה ה-17. הוא למד ב-MIT בשנים 1907–1908 וסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ב-1910 כרואה חשבון ציבורי. לאחר סיום לימודיו, צ'ייס הפך לחלק מחברת החשבונאות של אביו בבוסטון. צ'ייס התחתן עם מרגרט האטפילד ב-1914, ונולדו להם שני ילדים. הוא ומרגרט התגרשו ב-1929, ושנה לאחר מכן הוא התחתן עם מריאן טיילר. צ'ייס נפטר ברדינג, קונטיקט, ב-16 בנובמבר 1985, בגיל 97.
קריירה
בשנת 1917, צ'ייס עזב את תחום החשבונאות ועבר למנהלת המזון של ועדת הסחר הפדרלית בוושינגטון די. סי. בנוסף לחברי-כיתתו לשעבר, הכתב וולטר ליפמן, ג'ון ריד, והמשורר טי.אס. אליוט. בוועדתו, צ'ייס ערך חקירות בנוגע לבזבוז ושחיטות, ביניהן תעשיית אריזת הבשר עם אפטון סינקלייר.
בשנת 1921, צ'ייס, לצד פילוסוף הכלכלה תורסטן ובלן, הצטרף אל ענייני הTechnical Alliance, שלאחר מכן הפכו ל"Technocracy Incorporated", תנועת הTechnocracy. צ'ייס גם עבד עם לשכת העבודה - ארגון שסיפק שירותים לאיגודי פועלים וקואופרטיבים. בשנת 1927, צ'ייס כתב את Your Money's Worth, בו הוא מדבר על פרסומות שנכשלות בהעברת המוצר אותו הן פרסמו אל הלקוח שהזמין אותו. בשנת 1932, צ'ייס כתב את A New Deal, שלאחר מכן זוהה כבעל קשר לתוכניות כלכליות של נשיא ארצות הברית לשעבר - פרנקלין דלאנו רוזוולט. הוא גם כתב סיפור כיסוי במגזין-The New Republic הנקרא "A New Deal for America", במשך השבוע בו רוזוולט נאם את נאום קבלת-הנשיאות-1932 שלו, בו הבטיח את עסקתו החדשה, אך לא ברור האם סמואל רוזנמן - כותב הנאום של רוזוולט - ראה את המגזין מלכתחילה. ספרו משנת 1938 The Tyranny of Words היה פרסום השראתי מוקדם מאוד (אם לא הכי מוקדם, תוך עקיפת S. I. Hayakawa) של סמנטיקה כללית (על ידי אלפרד קורזיבסקי. צ'ייס תמך בתנועת חוסר-ההתערבות הממשלתית של ארצות הברית, התנגד לחדירת ארצות הברית למלחמת העולם ה-2, והדגיש את עמדה זו בספרו The New Western Front (שנת 1939). לאחר המלחמה, צ'ייס התערב אישית במדעי החברה בהקשר לעבודה ולאיכות הסביבה. הוא כתב את The Proper Study of Mankind ב-1948, דרכו הוא הציג למספר מכללות את מדעי החברה.
במאמר משנת 1952 הנקרא "Nineteen Propositions About Communism", צ'ייס מתח ביקורת על ממשלת ברית המועצות, בטענה שלתושבים רוסים, איגודי סחר וחקלאים "לא היה כוח" בברית המועצות, למרות הטענות של תומכים בקומוניזם. צ'ייס גם הדיח את המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית בתור "איום זעיר לנו, שבסך הכל מורכב מחבורה של תמהוניים עצבניים ואידיאליסטים טראגיים ולא מציאותיים". צ'ייס גם ציטט את הרברט פילבריק לגבי האפקט ש"הMcCarthyites והדמגוגים... הופכים את עבודתם של הFBI לקשה יותר על ידי בלבול בין החפים מפשע לאלו שבאמת אשמים."
בשנות ה-60, צ'ייס הציע את עזרתו למדיניות ה-Great Society של כהונתו של Lyndon B. Johnson.
יועץ לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט
סטיוארט צ'ייס שירת בתור יועצו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ציטוטים
צ'ייס ידוע בשל ציטוטו מסוף הספר A New Deal - "למה שהסובייטים יהיו אלו שיהנו מלעצב מחדש את העולם?" - כאזכור ל"ניסוי הסוציאליסטי" שהתרחש באיגוד הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות (USSR).
ציטוטו מופיע בLanguage in Thought and Action של S. I. Hayakawa, בו נאמר "הגיון בריא הוא מה שאומר לנו שהעולם שטוח."
תגובות לצ'ייס
בשנת 1969 נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ציטט את עבודתו של צ'ייס בהודעה לקונגרס לגבי הגנת הצרכן.
Video Phone
Video Phone (בעברית: שיחת וידאו או טלפון וידאו) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה. השיר יצא לאור כסינגל השמיני מן אלבום האולפן השלישי של ביונסה, I Am... Sasha Fierce, ב-17 בנובמבר 2009. תחילה השיר יצא כשיר סולו של ביונסה, ומאוחר יותר יצא גרסת הרמיקס של השיר בהשתתפותה של הזמרת ליידי גאגא. מבחינה מוזיקלית, הוא מורכב ממילים פשוטות ורמיזות נסתרות. נכון לחודש יוני 2010 השיר מכר מעל 287,000 עותקים בארצות הברית.
ביקורת
השיר קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה, שטענו כי השתתפותה של גאגא בשיר לא הוסיף דבר למנגינתו, בניגוד למעריצים שטענו כי חלקה בשיר הוא הטוב ביותר. השיר בגרסתו המקורית, הגיע למקומות נמוכים במצעדים באוסטרליה, ספרד, אנגליה וארצות הברית. גרסת הרמיקס הגיעה למקום ה-65 במצעד בילבורד הוט 100 של ארצות הברית, ולפסגת מצעד שירי מועדונים.
וידאו קליפ
הקליפ המורחב לרמיקס של "Video Phone" בוים על ידי הייפ ויליאמס. ב־15 באוקטובר 2009, דוברו של ויליאמס אישר ל- MTV, כי הדיווחים על כך שגאגא וביונסה עובדת על וידאו קליפ יחד היו נכונים. הקליפ צולם בשכונת גרינפוינט בברוקלין, תחת אבטחה כבדה. דווח כי האמניות לבשו שמלות אופנתיות, כאשר נואלס ב- "שמלת הנוצות" וגאגא ב- "משהו פראי". בקליפ נראות הזמרות מנופפות באקדחים צבעוניים לגברים. הקליפ קיבל משוב ממבקרי המוזיקה, שטענו שהקליפ לא מעניין, ושהוא לא הציג שום דבר חדש. לעומת זאת, הם החמיאו על התלבושות ועל המחווה הקולנועי של הקליפ. קליפ השיר זכה בקליפ השנה בטקס פרסי BET. נכון לאוקוטובר 2019, מספר צפיותיו באתר ה-Vevo הרשמי של ביונסה עומדות על יותר מ-122 מיליון.
קונספט
הקליפ מתחיל עם נואלס, כאשר היא הולכת בסמטה, מלווה בכמה גברים בחליפות, מחווה לסרטו של קוונטין טרנטינו, "כלבי אשמורת" משנת 1992. כאשר חלקו העיקרי של השיר מתחיל, מופנות מצלמות זום על נואלס כשהיא רוקדת בבגד גוף לטקס בצבעי שחור ולבן, בעוד היא מחזיקה משקפי שמש עם סימני ידיים עליהם. כאשר הסצנה הראשונה מתחילה, נואלס מפתה בריקודים שני גברים שיש להם שתי מצלמות במקום ראש. סצנה אחרת מראה את נואלס מתגרה בגברים עם שני רובי צעצוע עתידניים. במהלך הסצנה של גאגא, היא ונואלס מופיעות לבושות בגדי גוף לבנים; שתיהן שרות אל המצלמה בעת שהן פותחות באש עם עוד רובי צעצוע. הווידאו מסתיים בכך שנואלס יורה באקדח בעוד היא יושבת על אופנוע נייחים ומוקפת בתמונות מתחילת הווידאו.
Re-Invention World Tour
Re-Invention World Tour הוא סיבוב ההופעות השישי של הזמרת מדונה שנועד לקדם את אלבומה, American Life. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה הזמרת באמריקה הצפונית ואירופה. מדונה קיבלה השראה לסיבוב ההופעות אחרי שהשתתפה במיצג אומנות בשם "X-STaTIC PRO = CeSS", בבימויו של הצלם סטיבן קליין. היא שילבה תמונות מהמיצג במהלך ההופעות. במהלך החזרות להופעה מדונה עשתה חזרה על שירים רבים אך בסופו של דבר רק 24 מהם מצאו את עצמם ברשימה הסופית.
ההופעה חולקה ל-5 חלקים: צרפתית, תקופת הבארוק בצרפת ומארי אנטואנט, צבא, קרקס קברט, אקוסטית וסקוטית שבטית. קטע הפתיחה של המופע כלל ריקודים כלליים, הקטע הצבאי כלל הופעות אשר הושפעו מנושא הצבא והלחימה, החלק של הקרקס הציג מופעי קרקס קלילים ואילו החלק האקוסטי כלל הופעות יותר ערמומיות ובוטות ובחלק האחרון של המופע מדונה ורקדניה רקדו בריקודים אנרגטיים. התלבושות עוצבו על ידי אריאן פיליפס והן מבוססות על הרעיון של ההמצאה מחדש כשם המופע. המופע זכה לביקורות חיוביות על ידי המבקרים אך הזמר אלטון ג'ון מתח ביקורת על מדונה בכך שהשתמשה בליפ סינק (שירה עם השפתיים בלבד), אך הצוות של מדונה הכחיש את הטענות וג'ון התנצל לאחר מכן.
מרטין בראסאטגי
מרטין בראסאטגי אולאסאבל (בספרדית: Martin Berasategui Olazabal; נולד ב-27 באפריל 1960) הוא שף בסקי.
ביוגרפיה
מרטין בראסאטגי נולד בדנוסטיה, סן סבסטיאן. הוא למד בקולג' לקרוס אבות קפוצ'ין (colegio de los Padres Capuchinos de Lekaroz) בעמק בצן (Baztan) בנווארה, הוא עוסק בבישול מאז היותו בן שלוש עשרה, ביחד עם אמו ודודתו. הוא החל לעבוד בעסק המשפחתי, Bodegón Alejandro, עליו נטל את הפיקוד בגיל 21. חמש שנים אחרי כן, קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום. בנוסף לכך, מאז שהיה צעיר מאוד נסע בקביעות לצרפת כדי להשתלם.
ב-20 בינואר 2005 זכה ב- Tambor de Oro de San Sebastian, ביום חגה של העיר, זהו התואר הגבוה ביותר שמעניקה מועצת העיר סן סבסטיאן, והוא אמר שהתואר מרגש אותו יותר מאשר קבלת שלושה כוכבים במישלן. מסעדת הדגל שלו, השוכנת בעיר לאסארטה, היא מחזיקה ברציפות בשלושה כוכבים במדריך מישלן מאז שנת 2002 (נכון לשנת 2011). המסעדה דורגה במקום ה-37 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006,
במקום ה-27 בשנת 2007,
במקום ה-29 בשנת 2008,
במקום ה-33 בשנת 2010,
היא שייכת לרשת רלה א שאטו.
כמו פראן אדריה, כך גם בראסאטגי שוקד על יצירתם של מוצרים וטעמים חדשים בזרם הגסטרונומיה המולקולרית. בראסאטגי נחשב לאחד הנציגים הידועים ביותר של המטבח הבסקי. בבעלותו מסעדות נוספות כמו בקורסאל, מסעדה בסן סבסטיאן לה כוכב במישלן, מסעדה במוזיאון גוגנהיים בילבאו בבילבאו ועוד כמה.
בראסאטגי נשוי ולו בת אחת.
דומז'אלה
דומז'אלה (בסלובנית: Domžale) היא עיר במרכז סלובניה באזור קרניולה עילית. במרחק 15 קילומטרים מזרחית לבירה ליובליאנה. אוכלוסיית העיר מונה כ-32,000 תושבים. העיר מהווה גם מרכז של מועצה מקומית שכוללת 49 כפרים בסיבת העיר.
היסטוריה
קיימות עדויות ארכאולוגיות מתקופת הקלטים בסביבת העיר. "טירת קרומפרק" הרנסאנסית הקרובה לעיר, נוסדה בסביבות המאה ה-13 על ידי "אצילי ראבנסברג" מקופריבניק. בפרברי העיר נמצאת כנסייה שנבנתה בשנת 1526 ומהווה מרכז של נוטבורגה בקרניולה.
נתונים סטטיסטיים
בעיר קיימות 8,490 משפחות, ולומדים בה 1220 תלמידים. הגיל הממוצע של התושבים הוא 37.8 שנים. ישנם 14,568 תושבים עובדים ו-1223 מובטלים.
כלכלה
העיר התפתחה כלכלית במאה ה-19 עם תעשיית כלי השיט המקומית בנוסף על אריגת קש.
ענפי הכלכלה העיקריים כוללים: חקלאות, תעשייה קלה ותעשיות נייר.
ספורט
תמונות מהעיר
קישורים חיצוניים
Občina Domžale
שנונית חולות
משמעות השם המדעי של שנונית החולות (scutellatus) הוא "מכוסה קשקשים קטנים".
צבע שנונית החולות לרוב צהבהב, בהתאם לסביבה החולית בה היא חיה. לעיתים צבעה נוטה לגוון אפור או חום בהיר. על צבע רקע זה מפוזרים כתמים צרים וכהים, היוצרים דגם של רשת (ראו תמונה) הבולט יותר בזכרים. בשונה ממרבית מיני השנוניות הנפוצים בארץ, לא ניתן להבחין בפסי אורך אצל שנונית החולות. כמרבית המינים במשפחת הלטאיים, גם אצל שנונית חולות קיימים שינויי צבע פיזיולוגיים - בשעות החמות הגוונים בהירים יותר, בהשוואה לשעות הבוקר או אחר הצהריים בהן השנונית זקוקה לקרינת השמש על מנת לווסת את חום הגוף.
הזכר גדול מן הנקבה - ראשו ושורש זנבו עבים יותר.
הצעירים דומים בצבעם לבוגרים.
שנונית החולות שוכנת בישראל בחולות מערב הנגב ובחולות של דרום מישור החוף, בנוף של חולות נודדים ומיוצבים למחצה. בעבר הייתה נפוצה גם עד הרצליה ושפיים בצפון, אך העיור המתקדם בארץ, שגרם להשמדת בית גידולה, כנראה הביא לכך שאין עוד פרטים צפונה לחולות בת ים וחולון. באזורים בהם מצויה שנונית חולות, היא עשויה להיות בחפיפה עם מינים אחרים מהסוג שנונית. מדרום לנחל הירקון, קיימת חפיפה בתפוצת שנונית חולות עם המין שנונית השפלה (שם מדעי: Acanthodactylus schreiberi), ואנו עדים לחלוקה בין שני המינים ברמת תת-בתי הגידול שבשטח: שנונית חולות מאכלסת חולות נודדים ומיוצבים-למחצה, וככל שהחולות יותר מיוצבים (פחות נודדים) היא נעלמת ומחליפה אותה שנונית השפלה. בדרום מישור החוף, שני המינים הללו מהווים הלכה למעשה סמנים (אינדיקטורים) לרמת יציבות החולות, למשל במחקר ארוך-הטווח הנערך בשמורת חולות ניצנים. מחקר שנערך בעבר בחולות חולון מצא ששני המינים מסוגלים לחיות באותו אזור בזכות חלוקת משאבים שונה בכל מין, אשר מונעת תחרות ישירה בשנים בהן תנאי האקלים וכמות המזון ממוצעים; בשנת בצורת עלולה להיווצר תחרות ביניהם. בחולות מערב הנגב ובחולות צפון סיני, קיימת חפיפה באתרים רבים בין שנונית חולות לבין המין שנונית ארוכת-כף (שם מדעי: Acanthodactylus aegyptius), כאשר האחרונה מחליפה את שנונית חולות בבתי גידול של החולות הנודדים ביותר.
שנונית החולות פעילה ביום ומתחפרת בחול היטב. מחילותיה אינן עמוקות והיא שוכנת בהן בלילה ובקיץ בשעות החמות. כשהיא מגלה אויב היא רצה למחילה, בין אם היא שלה או לא.
עונת הרבייה של שנונית חולות מתחילה בסוף החורף. בתקופה זה הזכר שומר על נחלתו שמקיפה את מחילתו, תוך שהוא מחזר אחר נקבות ומנסה להזוודג עימן ובמקביל מגרש זכרים אחרים הנחשבים "פולשים" לנחלתו. הנקבה מטילה באביב 3-6 ביצים מוארכות, בעלות קליפה גמישה. הצעירים בוקעים בחודשי יוני ואוגוסט. אורכם לאחר הבקיעה הוא 7-8 ס"מ, והם שוקלים כ-0.5 גרם. בצפון סיני נתפסו צעירים בגודל זה גם באפריל.
פולקסווגן Delivery
פולקסווגן Delivery (באנגלית: Volkswagen Delivery) היא סדרת משאיות בעלי כושר מטען של 5-8 טון מתוצרת Volkswagen Caminhões e Ônibus בשיתוף Volkswagen Commercial Vehicles, חברות בת של קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן אשר מיוצרים משנת 1998 ועד היום.
בשנת 2018 פיתחה פולקסווגן משאית חשמלית בברזיל.
וואלה קואלה
וואלה קואלה היא סדרת טלוויזיה ישראלית, אשר משודרת בניק ג'וניור החל מ-5 במרץ 2020 ללקוחות yes.
עלילה
העלילה עוסקת בשישה ילדים מאוד חכמים בצוות קואלה, הפותרים תעלומות סבוכות המתרחשות ברחבי הספארי ברמת גן.
פבלו רוזנברג
פבלו רוזנברג (נולד ב-6 באפריל 1965) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
רוזנברג נולד ברוסריו שבארגנטינה, בן בכור לאב יהודי-אשכנזי רופא, ולאם איטלקייה שנולדה למשפחה נוצרית קתולית והתגיירה לפני נישואיהם. ב-1971 בגיל שש, עלה עם משפחתו לישראל וגדל בבית שאן. כעבור שלוש שנים ירדה המשפחה בחזרה לארגנטינה, ולאחר כשנה עלתה בחזרה לישראל.
החל ללמוד רפואה וביולוגיה במסלול העתודה האקדמית הצבאית, אך נשר אחרי השנה הראשונה.
בשנת 1983 התגייס לצה"ל ושירת בתפקיד קצין קישור ועוזר קצין שלישות חטיבתי.
לאחר שחרור החל בלימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה, אך נשר גם מהם.
קריירה
ב-1975, כשהיה רוזנברג בן עשר, הוא קיבל את הגיטרה הראשונה שלו. ב-1980 נכללו שני שירים פרי עטו, "הלילה" ו"קיץ איתך", בתקליט "סולו ראשון | פרויקט הכישרונות הצעירים", שבו קיבץ המפיק סולו יורמן שירים מקוריים של יוצרים לא מוכרים. את השירים ביצע "מקצב 33", הרכב שבו היה רוזנברג חבר. בסוף שנות ה-80 היה רוזנברג זמר חתונות מצליח בלהקות כמו "מנדרין", "הוט ליידי" עם רפי זוהר ו"שלישיית דויד אל". ב-1990 הצטרף אל להקת הרוק "סטלה מאריס", לאחר שפנו אליו ותיקי הלהקה ניק מילר, דובי סוני ופימה שוסטר. הלהקה הוחתמה ב-1992 בחברת הליקון, ובאותה שנה הוציאה את אלבומה הראשון, "סטלה מאריס". רוזנברג היה סולן הלהקה, והשתתף בכתיבת חלק מהשירים. שירי האלבום שרוזנברג השתתף בכתיבתם וזכו להצלחה היו "תני לי ללכת", "שגיאה", "לילה טוב", "אישתר" ו"בואי כבר הביתה".
ב-1994 יצא אלבומה השני של להקת סטלה מאריס, "השער נפתח". חלקו של רוזנברג ביצירה גדל באלבום זה, והוא כתב את המילים לכל שירי האלבום. בין שיריו הבולטים היו "נר על החלון", "משחקים אסורים", "זה לא מאוחר", "אם זה נכון", ו"אבוד לי". לאחר הוצאת האלבום עזב רוזנברג את הלהקה, ופתח בקריירת סולו.
ב-1996 יצא אלבום הסולו הראשון של רוזנברג "רק הלב יודע". את האלבום הפיק ניק מילר, חברו של רוזנברג ללהקת סטלה מאריס. רוזנברג כתב והלחין את רוב שירי האלבום, ומתוכו זכו להצלחה גדולה השירים "בדמעות שאת בוכה", "אם רק תבואי", "במרווח טיפות הגשם" ו"רק הלב יודע". סגנון האלבום היה שונה למדי מהרוק הכבד שאפיין את להקת סטלה מאריס.
בשנת 2000 הקליט רוזנברג גרסת כיסוי מצליחה עם יואב יצחק לשירו של עוזי פוקס "ילדונת". גרסתם לשיר זכתה בפרס תמוז לביצוע מחודש באותה שנה. השיר נכלל באלבומו של רוזנברג "כל יום יותר" שיצא בשנת 2001, בהפקה משותפת שלו ושל הזמר שושן. שושן הלחין לאלבום את השיר "שובר ת'ראש" שזכה להצלחה. שירים נוספים שהצליחו מהאלבום היו "שני" ו"מלכת היופי".
בשנת 2004 הוציא רוזנברג את הסינגל "אל תדאגי לי אמא", שבו השתתפה גיסתו שרון חזיז. רוזנברג כתב את השיר עם ארז ברזוליק והלחין אותו עם המוזיקאי הנרי. השיר זכה להצלחה במצעדי הפזמונים. גרסה מחודשת שלו נכללה באלבומו הבא של רוזנברג, "חיכיתי לך", שיצא בשנת 2005. מפיק האלבום היה יעקב למאי. הסינגלים שיצאו מהאלבום היו "חיכתי לך", "אלפיים שנה" ו"שפוט שלך". נכלל בו גם הדואט "מלדיטה לונה" עם שלומי שבת. באותה השנה השתתף בכתיבת השיר "כשאתה נשבר" של מאיה בוסקילה, מתוך אלבום הבכורה שלה, סיפור מכור.
בשנת 2005 השתתף רוזנברג בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
בשנת 2008 הקליט רוזנברג גרסת כיסוי לשירו של חנן יובל "אתם זוכרים את השירים" עבור הפרויקט השני של "עבודה עברית". בשנת 2009 היה מעורב ביצירת אלבומו העשירי של אורי פיינמן.
באוגוסט 2009 הוציא רוזנברג את אלבום הסולו החמישי שלו, "העולם שלנו". מהאלבום יצאו סינגלים לשירים "העולם שלנו", "עכשיו את יודעת", "עד שמצאתי אותך" ו"פרצת לי את הלב", אך לא זכו להצלחה רבה, וכך גם האלבום כולו.
ב-2010, במשך עונת שידורים אחת, נמנה רוזנברג עם צוות השיפוט של תוכנית המציאות המוזיקלית "כוכב נולד" בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2012 יצא אלבומו "כשאני מתאהב", ובו גרסאות עבריות לשירים ספרדיים בתרגומו של רוזנברג. מהאלבום התפרסמו השירים "כשאני מתאהב" ו"לולה לא לבד".
בשנת 2014 יצא האלבום "נורמלי". מהאלבום התפרסמו השירים "נורמלי", "איזה עולם שמח" ו"כל אחד יכול" עם רוני דלומי.
בשנת 2015 יצא האלבום "פבלו, אוכל וחברים" שכולל בתוכו דואטים עם אומנים שאירח בתוכניתו "פבלו אוכל וחברים" בערוץ 24.
בנובמבר 2016 הוציא סינגל ראשון "תהרגי אותי" מתוך האלבום "החיים שלי עכשיו" שיצא בשנת 2017.
בשנת 2017 החל להשתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי התיירותית "טיול אחרי צבא" שמשודרת בערוץ כאן 11 וכוללת תיעוד טיולים שערך במקומות שונים בעולם, ביחד עם השחקן והמוזיקאי גל תורן. מן התוכנית שודרו ארבע עונות עד 2022, כאשר פבלו וגל השתתפו בשלוש מהן.
ביולי 2022 הוציא את הסינגל "באה אליי" שכתבו והלחינו הצמד גיא ויהל.
בספטמבר 2022 חגג 30 שנות יצירה במופע גדול באמפי שוני, בו אירח את הזמרים גל תורן ושלומי שבת.
חיים אישיים
רוזנברג נישא ב-1991 למנהלת האמנים נעמי אלשיך (אחותו של איציק אלשיך, מנכ"ל חברת "הליקון") ולהם תאומים, מיכאל ועמליה, שנולדו ב-1998. הם התגרשו בשנת 2005. בנובמבר 2020 שמה אלשיך קץ לחייה, לאחר שנות התמודדות עם דיכאון.
ב-2009 נישא רוזנברג בשנית לדוגמנית מירי לוי הצעירה ממנו ב-18 שנה, וב-2013 נולדה בתם המשותפת בר. ב-24 באפריל 2022 פורסם שהשניים נפרדו.
אחיו הצעיר שמוליק רוזנברג היה נשוי לזמרת והשחקנית שרון חזיז.
רוזנברג מגדיר את עצמו כאתאיסט, וכמי שסבל מהתקפי חרדה לאורך כמה שנים.
רוזנברג מתגורר בתל אביב.
רכבת היתומים
רכבת היתומים (אנגלית: Orphans Train) הוא רומן אמריקאי, שנכתב על ידי. הספר יצא לאור בשנת 2015 על ידי ידיעות ספרים. הרומן מספר את סיפורן המרגש של מולי וויויאן, המגלות שיש להן הרבה במשותף. רכבת היתומים מבוסס על סיפור אמיתי שהתרחש בין השנים 1854–1929. לספר גרסה נוספת המותאמת לילדים הנקרא "הילדה ברכבת".
על המחברת
כריסטינה בייקר קליין נולדה ב-1964, בקיימברידג שבאנגליה. קליין היא סופרת אמריקאית, בוגרת תואר ראשון באנגלית ותואר שני בספרות. קליין חיברה את הספרים רכבת היתומים, מים מתוקים, ציפור ביד ועוד.
תקציר העלילה
הספר "רכבת היתומים" הוא סיפור בתוך סיפור כאשר הסיפור החיצוני מספר לנו על החיים של מולי. מולי היא ילדה מאומצת ויש לה בעיות התנהגות. היא לא כל כך מסתדרת עם אמה המאמצת, דינה. באחד מן הימים מולי נתפסת על גנבה ומקבלת עונש. היא נשלחת לעבודות שירות אצל אישה בשם ויויאן ועוזרת לה לסדר את עליית הגג שלה. תוך כדי סידור עליית הגג ויויאן משתפת את מולי בילדותה, ומכאן מתחיל הסיפור הפנימי.
הסיפור הפנימי מספר על חייה הלא קלים של ויויאן. חיים אילו מתחילים באסון, שבו משפחתה מתה והיא נשארת בודדה. היא נלקחת לרכבת שבה שולחים יתומים למשפחות אומנה, רכבת זו נקראת רכבת היתומים. ברכבת ויויאן עוברת המון קשיים ונודדת בין כמה משפחות עד שהיא מוצאת משפחה אחת שיכולה ומסכימה לגדל אותה בתמורה לעזרה בעבודות הבית ועוד. במהלך חייה של ויויאן היא פוגשת במקרה מישהו שהיה איתה ברכבת ושמו דאצ'י. כבר ברכבת היה ביניהם חיבור והם חוזרים לקשר. בהמשך הסיפור החיצוני מולי וויויאן מתקרבות אחת לשנייה.
רקע היסטורי
הספר מתאר את תלאות הילדים ברכבת, את האגודה לסיוע הילד ואת התנהלותה. בהתאם למתואר הספר נאמן לרקע ההיסטורי.
בשנת 1853 הקים השר את האגודה לסיוע הילד בעיר ניו-יורק. מטרתו הייתה לסייע לילדים נזקקים שלדעתו יחיו יותר טוב במשפחות מאשר ברחובות. המטפלים בבתי היתומים היו קשוחים וכעוסים, הילדים לבשו בגדים דקים שלא מתאימים למזג האוויר וסבלו מרעב. ברייס חשב שהעיר לא מתאימה לילדים עניים, כשהוא ראה שמספר היתומים גדל הוא החליט שזה הזמן הנכון להפעיל את הרכבת. ברייס החליט שהרכבת תיסע לכיוון מערב ארצות הברית, הוא חשב שהגיוני לשלוח לשם ילדים מפני שהמזון והמרחב היו שם בשפע. בכל רכבת היו בין 30–40 ילדים בכל הגילאים ובין 2–5 חברי האגודה. חברי האגודה לא סיפרו לילדים לאן ולמה הם נוסעים. רוב הילדים חשבו שהנסיעה ברכבת היא הרפתקה מרגשת.
בניגוד לרקע ההיסטורי הסופרת בחרה להתעלם מסיום פרשת הרכבות, ומייסד האגודה לסיוע למען הילד.
ביקורת
רובן של הביקורות שיבחו את הספר ואת כתיבתה הקולחת של הכותבת. הקוראים התייחסו לרומן ההיסטורי והתקשו להאמין שרובו קרה באמת. הביקורות שיבחו את העלילה הלא פשוטה, הסוחפת והמרגשת, המעבירה מסרים בצורה ברורה ויפה. מצד שני, ישנן ביקורות אחרות שטענו כי כתיבת הספר נעשתה בצורה פשוטה ואף ילדותית, התיאורים העצובים אינם באמת מרגשים. בנוסף, טענו הביקורות שסיפור המסגרת מיותר והיה אפשר לקצר את הספר.
מיסכה
מיסְכֶּה (בערבית: مسكة) היה כפר ערבי בשרון הדרומי, כקילומטר אחד מערבית לקיבוץ רמת הכובש ו-5 קילומטרים צפונית מערבית לקלקיליה. במהלך מלחמת העצמאות הכפר נכבש ותושביו גורשו. חלק מאדמות הכפר נרכשו על ידי המושבים שדה ורבורג בשנת 1938, ומשמרת בשנת 1946.
היסטוריה
הכפר מזוהה, אם כי לא בוודאות, עם שבט מִיסְכּה שהגיע לאזור בתחילת התקופה הערבית, במאה השביעית לספירה. לפי הגאוגרף המוסלמי בן המאה ה-12, יאקות אל-חמאווי, מיסכה היה ידוע בפירותיו.
המפקד הצרפתי קלבר (Kléber) וחייליו עברו בכפר בדרכם לעכו במהלך פלישת נפוליאון ב-1799. הכפר מופיע במפה של פייר ז'אקוטן שמיפה את האזורים שבהם עבר נפוליאון. במפה זו הכפר מופיע כישוב יחיד בסביבה. כעבור 80 שנה, הכפר מופה במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, הפעם לצד היישוב טירה.
בסוף המאה ה-19 היה מיסכה כפר ובו כ-300 תושבים, שמטעי זיתים היו נטועים בפאתיו, ובתוכו היו מפוזרים עצי תאנה ותמר. תושבי הכפר היו מוסלמים ופרנסתם הייתה מחקלאות. בתקופת המנדט הבריטי היו בכפר מסגד ובית ספר יסודי, ובשטחים החקלאיים גדלו בעיקר הדרים, בננות ודגנים, וגם מלפפונים, מלונים ועלים ירוקים. ב-1931 היו בכפר 635 תושבים ו-123 בתים נושבים.
תקופת המנדט
ב-1932 נוסד קיבוץ רמת הכובש ליד הכפר. בתקופת מאורעות 1936–1939 פעלו תושבי הכפר כנגד היישובים היהודים בשכנותם, כולל הטמנת מוקשים בדרכים. בחודש מאי 1936 נורו 4 יריות מכיוון הכפר לכיוון רמת הכובש נעקרו 400 עצים בפרדס, יריות נוספות נורו ואיומים הושמעו על תושבי רמת הכובש באזור הכפר מיסכה. התקפות על רמת הכובש מכיוון הכפר נמשכו גם בחודשים הבאים.
ב-1938 נוסד המושב שדה ורבורג על אדמות שנרכשו מהכפר בסך כולל של 2976 דונם טורקי. ב-1946 נרכשו חלק נוסף מאדמות הכפר עליהן נוסד המושב משמרת. על פי סקר הכפרים שנערך ב-1945 מספר התושבים הערבים היה 880, מספר התושבים היהודים (שדה ורבורג) היה 180. שטח האדמה היה 4,924 דונם טורקי. שטח זה כולל את שטח מושב משמרת שנרכש לאחר הסקר.
ב-15 באפריל 1948 הורו כנראה קציני ההגנה לתושבים לעזוב את הכפר, הוראה אותה לא ביצעו התושבים. חלק מהתושבים נמלטו - בעיקר ליישוב טירה הסמוך. לאחר שבמשך שבועות הטרידו תושבי מיסכה את קיבוץ רמת הכובש וצלפו עליו, נכבש הכפר ב-20 וב-21 באפריל על ידי יחידות של חטיבת אלכסנדרוני ותושביו נצטוו לעזוב. בדו"ח מ-27 באפריל 1948, נכתב שבעקבות התקפה של תושבי מיסכה על עובדי השדה של רמת הכובש, "מוכתר הקיבוץ נתן צו לאנשי מסכי (מיסכה) לעזוב את הכפר תוך שתי שעות". הכפר פונה מתושביו ונתפס על ידי ההגנה. מאז צווי הגירוש נאסר על התושבים לחזור לכפרם.
ב-1952 הרסה הקרן הקיימת לישראל את הכפר ומספר כפרים נוספים, כפי שציין ראש הממשלה דאז דוד בן-גוריון ביומנו.
שרידי הכפר
כיום מכוסה רוב שטחה של מיסכה בפרדסים, ומוקף בשיחי צבר. מבנה בית הספר של הכפר שימש את שומר הפרדסים של חברת "מהדרין", ואילו מסגד הכפר שימש כבית מסחר חקלאי. כיום, כל שנותר מהכפר הוא הסביל השוכן בצמוד לכביש הראשי, ומספר מקירות המסגד. חלק מפליטי הכפר וצאצאיהם מתגוררים כיום בטירה ורבים מהם שוהים במחנות פליטים.
בשנת 2005 קיימו יוצאי הכפר פעילות הפגנתית במבנה בית הספר והעלו בו הצגה של המחזאי סלמאן נאטור, וכן נטעו עצי זית ותאנה. לאחר ימים ספורים ריתך מינהל מקרקעי ישראל את דלתות המבנה והשתילים נעקרו. בהמשך התקיימו במקום עוד מספר ערבי תרבות, בהם ערב בהשתתפות הסופר סמי מיכאל וערב ציור ואמנות. שנה לאחר מכן, התקיימה במקום הצגת תיאטרון לילדים, "הדוד מתא", שעוסקת בסיפור הנכבה. בשנת 2006 הרסו דחפורים את מבנה בית הספר. מאז מתקיימת מדי שנה פעילות משותפת לישראלים ולפליטי הכפר באתר שבו שכן בעבר.
ב-20 באפריל 2010 נערכה "צעדת השיבה השנתית" המאורגנת כל שנה על ידי ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל, אל שרידי הכפר, בהשתתפות אלפי צועדים. במקום נערכה עצרת שכללה נאומים וקטעי אומנות הקשורים למיסכה ולזכות השיבה בכלל. מרבית המשתתפים היו מהמגזר הערבי, בהם חברי כנסת ואישי ציבור, ומיעוטם יהודים פעילי שמאל וחברי עמותת זוכרות.
ביעור מחלה
מחוללי מחלות רבים מושמדים על ידי מערכת החיסון של הגוף, אך חלקם מסוגלים לשרוד במקומות שונים בגוף, כך למשל נגיף ההרפס סימפלקס עלול להיות בגנגליון של שבמערכת העצבים האוטונומית.
חלק מן הפתוגנים ניתנים למיגור על ידי אנטיביוטיקה או טיפולים שונים (למשל כימותרפיה).
בקרב האוכלוסייה הוכרז בשנת 1980 על ידי ארגון הבריאות העולמי על מיגור מחלת האבעבועות השחורות באמצעות מבצע חיסון כלל-עולמי נגד אבעבועות שחורות.
אזרבייג'ן באירוויזיון 2022
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Fade To Black" בביצוע נדיר רוסטמלי, שנבחר על ידי רשות השידר האזרית.
רקע
קדם ל-2022 השתתפה אזרבייג'ן בתחרות הזמר של האירוויזיון 13 פעמים מאז הצטרפותה ב-2008. היא זכתה באירוויזיון 2011, עם השיר "Running Scared" של אל וניקי. עד לשנת 2017 העפילה אזרבייג'ן לשלב הגמר בתמידות. היא אף הגיעה למקום השלישי ב-2009 ולמקום השני ב-2013. באירוויזיון 2018, כשאייסל נבחרה לייצג את המדינה עם "X My Heart", נרשמה החמצת הגמר הראשונה שלה. באירוויזיון 2019 נשלח צ'ינגיז מוסטפייב עם "Truth", והחזיר את אזרבייג'ן לגדולותיה כשדורג במקום השמיני עם 302 נקודות. באירוויזיון 2021 ייצגה את המדינה סמירה אפנדי עם "Mata Hari", שהגיע למקום העשרים עם 65 נקודות.
לפני האירוויזיון
ב-30 בדצמבר 2021 פתחה רשות השידור האזרית, İctimai Television, את תקופת ההגשה של שירים פוטנציאליים לוועדה הלאומית לענייני האירוויזיון, שנמשכה עד ל-31 בינואר 2022. על כל המועמדים היה להגיש תיאור קצר של שירם. שישה שירים נופו מתוך 300 הצעות שהוגשו לוועדה. אלה הוקלטו על ידי האמן, שנבחר באופן פנימי על ידי רשות השידור.
נדיר רוסטמלי הוכרז כנציג אזרבייג'ן לאירוויזיון ב-16 בפברואר 2022, במהלך תוכנית ארוחת הבוקר של "Sabahın xeyir, Azərbaycan" ("בוקר טוב אזרבייג'ן"). שירו, ששמו "Fade to Black", יצא לאור ב-21 במרץ.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. אזרבייג'ן שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-12 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אזרבייג'ן הופיעה כמדינה הרביעית, לאחר סרביה ולפני אזרבייג'ן. ב-12 במאי 2022 ביצע רוסטמלי את "Fade To Black" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אוסטרליה הופיעה כמדינה ה-15, לפני בלגיה ואחרי ליטא. ב-14 במאי ביצע רוסטמלי את "Fade To Black" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום ה-16 עם 106 נקודות.
פרידריך דולמן
פרידריך דולמן (בגרמנית: Friedrich Dollmann; 2 בפברואר 1882 – 28 ביוני 1944) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה שלחם בחזית המערב, בתחילה במהלך המערכה על צרפת ולאחר מכן בניסיונות לבלום את הפלישה לנורמנדי.
קריירה מוקדמת
דולמן נולד ב-2 בפברואר 1882 בווירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1899 התגייס דולמן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-7, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דולמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1927 הועלה דולמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה דולמן לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-7. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הקורפוס ה-9. ב-1 באפריל 1936 הועלה דולמן לדרגת גנרל חיל התותחנים, וב-25 באוגוסט 1939 מונה למפקד הארמייה השביעית.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה על צרפת פיקד דולמן על הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות C, והבקיע עמה את קו מאז'ינו. ב-28 ביוני 1940 קיבל דולמן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל אוברסט. לאחר 1940 שימשה הארמייה של דולמן כחיל מצב בבריטני ובנורמנדי, ודולמן היה אחראי על הגנת אזורים אלו.
על אף שהתקפת בעלות הברית על חופי צרפת, הייתה צפויה בתחילת יוני 1944 הוריד דולמן את רמת הכוננות של הארמייה שבפיקודו בשל תנאי מזג אוויר קשים ב-4 ביוני ויצא לתרגיל מפות בעיר רן, במרחק רב מחופי נורמנדי. בעת הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני, עדיין שהו דולמן וצוותו הבכיר ברן. הארמייה השביעית שתחת פיקודו ספגה את עיקר המתקפה, ונכשלה במניעת הנחיתה בחופי נורמנדי. דולמן המשיך להילחם נגד הצבאות הפולשים. ב-28 ביוני 1944 נודע לו כי בכוונת היטלר להדיחו ולשפוט אותו במשפט צבאי על אחריותו לנפילת שרבור. לאחר קבלת הידיעה מת דולמן במפקדתו. לא ברור אם מותו נגרם מהתאבדות או מסיבה רפואית הקשורה לסערת רגשותיו: התקף לב קטלני או שבץ. לאחר מותו הוענק לדולמן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, כאות הוקרה על פעולותיו.
הרפובליקה הבטאווית
הרפובליקה הבטאווית (בהולנדית: Bataafse Republiek, או בכתיב הישן Bataafsche Republiek, נקראה בשנים 1805–1806 גם Bataafse Gemenebest, כלומר "הקהילייה הבטאווית") היא השם שניתן לרפובליקה שהתקיימה בשטח שכיום נמצאת בו הולנד בשנים 1795 עד 1806.
הקמה
הרפובליקה הבטאווית, שהוקמה על פי הדגם של הרפובליקה הצרפתית המהפכנית, הוכרזה ב-19 בינואר 1795, יום לאחר שהסטאדהאודר וילם החמישי, נסיך אורנז' נמלט לאנגליה; היא הייתה תוצאה ישירה של המהפכה הבטאווית. הצבא הצרפתי המהפכני מצא לו מספר רב של בעלי ברית בהולנד: שמונה שנים קודם לכן הייתה ידה של הסיעה האוראנז'יסטית (תומכי השליטים מבית אוראנז') על העליונה במלחמת אזרחים קטנה אך רבת משמעות, רק הודות להתערבותו של מלך פרוסיה, גיסו של הסטאדהאודר. מהפכנים רבים נמלטו לצרפת, וחזרו כעת כדי להגשים את האידיאל שלהם.
בניגוד למאורעות בצרפת, השינויים שחוללה המהפכה בהולנד קרו פחות או יותר בדרכי שלום - לא נעשה שימוש בגיליוטינה, לא היה "משטר הטרור", ולא הייתה דיקטטורה. המדינה כבר הייתה רפובליקה במשך כמאתיים שנה, ושלא כבצרפת, כוחה של האצולה כבר היה מוגבל למדי. הרפובליקה הישנה הייתה מבוססת על מוסדות פאודליים, וקבלת ההחלטות הייתה תהליך איטי שבו למחוזות הייתה יכולת לחסום חקיקה פדרלית. הרפובליקה הבטאווית הייתה מדינה ריכוזית יותר, לא פדרציה של מחוזות עצמאיים (לפחות באופן רשמי). רבים מהחידושים שהונהגו בה נמשכו גם בתקופות מאוחרות יותר, למשל שיטת האיוּת המסודרת הראשונה של השפה ההולנדית (1804). יהודים, קתולים ולותרנים זכו לשוויון זכויות. נוסחה לראשונה הצהרת זכויות. ממשלת הרפובליקה החדשה הייתה פופולרית יותר בקרב העם מאשר נסיך אוראנז' ונציגיו, מה שבא לידי ביטוי בעת ניסיון הפלישה הכושל האנגלי-רוסי להולנד (1799), שנסיך אורנז' היה מעורב בו. הרפובליקה החדשה נקראה על שם הבטאווים, שבט גרמאני שחי באזור הולנד בתקופה הרומית, ושנחשבו, על פי תפיסת עולם לאומנית-רומנטית, כאבותיהם של ההולנדים.
אף על פי ששררה ברפובליקה אי-יציבות פוליטית, שבאה לידי ביטוי בשלוש הפיכות, הרי שלא נלוותה להפיכות אלה שפיכות הדמים שאפיינה מהפכים פוליטיים דומים בצרפת המהפכנית. ההפיכה הראשונה הייתה ב-1798, אחרי שסיעת הדמוקרטים האוניטאריים התרגזה על התקדמותן האיטית של הרפורמות הדמוקרטיות. כעבור כמה חודשים התחוללה הפיכה שנייה שסיימה את הדיקטטורה של האוניטאריים. האספה הלאומית, שהתכנסה לראשונה ב-1796, הייתה מפולגת בשל מאבקים בין הסיעות השונות. ההפיכה השלישית התרחשה ב-1801, כשמפקד צרפתי שמרני תפס את השלטון (בתמיכתו של נפוליון) והפך על פיהן את התמורות שחוללה ההפיכה הקודמת ב-1798.
שינויים נוספים נכפו מבחוץ אחרי עלייתו של נפוליאון לשלטון בצרפת. ב-1805 הוא מינה את הפוליטיקאי המנוסה רוטחר יאן סחימלפנינק (Schimmelpenninck) לתפקיד "הפנסיונר הגדול" (raadspensionaris, מילולית "פנסיונר המועצה", התפקיד האדמיניסטרטיבי החשוב ביותר במדינה, מעין נשיא), כדי לחזק את הזרוע המבצעת. ב-1806 אילץ נפוליון את סחימלפנינק לפרוש, והכריז על אחיו לואי כעל מלך של מדינה חדשה בשם ממלכת הולנד.
כ"רפובליקה-אחות" (république sœur) של צרפת, הרפובליקה הבטאווית הייתה בעלת בריתה של צרפת במלחמותיה נגד בריטניה. כתוצאה מכך אבדו להולנד רוב נכסיה הקולוניאליים, והצי ההולנדי ספג מפלה בקרב קמפרדאון ב-1797. התמוטטות הסחר ההולנדי הביא עמו סדרה של משברים כלכליים. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 תחזור הולנד לרמת עושרה הקודם.
Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored
Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored (בעברית: תיפרד מהחברה שלך, משעמם לי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבומה החמישי, Thank U, Next. השיר יצא לאור ב-8 בפברואר 2019, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אריאנה גרנדה, מקס מרטין, איליה סלמנזאדה, סוואן קוטצ'ה, קנדי בארוס וקווין בריגס והופק על ידי מרטין וסלמנזאדה. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום, Thank U, Next.
כבר כשיצא, הצליח השיר להיכנס למצעדי אייטונס רבים, והפך לאחד מן השירים שהוסטרמו הכי הרבה בשבוע בכורתם.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של אריאנה גרנדה ב-7 בפברואר 2019, יום לפני שיצא כסינגל רשמי. הקליפ זכה להצלחה רבה כאשר הצליח בפחות מיממה אחת לצבור 18.1 מיליון צפיות. קליפ השיר בוים על ידי האנה לוקס דייוויס ומשתתף בו בין היתר השחקן צ'ארלס מלטון.
נכון לינואר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-406 מיליון צפיות.
שמעון אור
הרב שמעון אור (נולד ב-1965, תשכ"ה) הוא ראש תנועה לתורה מנהיגה וראש גרעין תורני ורב קהילה בשכונת קריית היובל בירושלים.
ביוגרפיה
ב-1998 הקים את הישיבה לתורה מנהיגה בקצרין שברמת הגולן. ב-2001 עברה הישיבה לשכונת קריית היובל בירושלים ומאוחר יותר נסגרה. ב-2004 הקים הרב אור גרעין תורני במקום. ב-2000 הקים את עמותת תנועה לתורה מנהיגה.
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות דרש הרב אור, יחד עם התנועה שהקים, כי המפלגות הדתיות לאומיות יציבו את עצמן כאלטרנטיבה שלטונית להנהגת המדינה, כתחילה של תהליך, שיביא את התורה להוות גורם תרבותי מנהיג במדינת ישראל. ביולי 2011 יזם התפקדות בשם "ישראל ייעודית", במטרה לפקוד כשלושים אלף איש אשר יתמכו במטרה זו. באוגוסט 2013 קיימה התנועה כנס יסוד.
ביוני 2013 השיק את סדנת הלימוד "כנפי האדמה", המתמודדת עם שורשי הקונפליקט שבין יסודות התורה ויסודותיה האזרחיים של מדינת ישראל.
בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד בפריימריז של הבית היהודי לראשות המפלגה תחת הסלוגן "מנהיגות שמובילה תרבות". הוא קיבל 12% מהקולות והפסיד לנפתלי בנט. במקביל הוא התמודד גם בפריימריז לרשימת המפלגה, הגיע למקום נמוך והוצב במקום ה-41 ברשימה לכנסת. בספטמבר 2016, זמן קצר לאחר תחילת המפקד בבית היהודי, הודיע על כוונתו להתמודד בשנית על ראשות המפלגה ועל מקום ברשימתה. סמוך לסגירת רשימת המתמודדים הודיע על פרישה מההתמודדות, והעביר את תמיכתו ליונתן ברנסקי. נכון ל-2022, עובד הרב אור כמאמן אישי במרכז כיוון בירושלים.
שיטתו התורנית
לדעת הרב אור, עוצמות החיים שמייחסת התורה במאורעותיה, דיוניה והלכותיה, לכל רמות החיים – האדם, האדמה וכל היוצא ממנה - החי הצומח והדומם, וכן רמת הקשרים הנוצרים ביניהם, כדוגמת קשרי האישות והקניין, עולות לאין ערוך מאלו שאנו חווים כיום. הוא סבור כי בכוחה של הבנה זו לפתור סוגיות רבות שלא ניתנות לביאור במסגרת תובנות החיים הידועות, ובהן סוגיות העוסקות בקו התפר שבין תורה ומדינה. על יסוד זה הוא מבסס את קביעתו כי מטרת התורה היא לעורר חיים אלו מחדש במסגרת המדינית.
תובנות אלו עמדו ביסוד המניפסט "מגאולה לגאולה" שכתב בתקופת הסכמי אוסלו, המבוסס על הטענה כי אנחנו נמצאים בתקופת התעוררות של אותם חיים, וכי ההנהגה העתידית של מדינת ישראל תורכב בידי אלו שיהיו מודעים לעוצמת החיים הזו, ישאפו אליה ויהיו בעלי יכולת לממשה.
דלה רוברה
דֶלָה רוֹבֶרֶה (באיטלקית: Della Róvere; מילולית: "של עץ האלון") היא משפחת אצולה איטלקית שהתקדמה בזכות שני אפיפיורים שיצאו משורותיה בסוף המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 (פרנצ'סקו דלה רוברה שכיהן כסיקסטוס הרביעי ואחיינו ג'וליאנו דלה רוברה שכיהן כיוליוס השני) והעשירו את בני משפחתם. נחלתם העיקרית של בני משפחת דלה רוברה הייתה דוכסות אורבינו (1508–1623). בני המשפחה נודעו כפטרוני אמנות והעסיקו, בין היתר, את רפאל, טיציאן ואניולו ברונזינו.
היסטוריה של המשפחה
פרנצ'סקו דלה רוברה נולד ב-21 ביולי 1414, בסביבת העיר סאבונה שבליגוריה (צפון-מערב איטליה) והיה בנו של סוחר בדים. מגיל 9 היה חבר המסדר הפרנציסקני ועלה בדרגות הכהונה הכנסייתית עד שנבחר בשנת 1471 לאפיפיור בשם סיקסטוס הרביעי. באותה עת עסק דלה רוברה בצבירת ממון ונחלות ובנפוטיזם, סידורי נישואין ומשרות עבור בני משפחתו. בין היתר מינה את אחייניו לקרדינלים, ובהם ג'וליאנו דלה רוברה, שהפך מאוחר יותר לאפיפיור יוליוס השני ואיפשר את התעשרותם המהירה של בני משפחתו מהכנסות הכנסייה. הוא הרבה למנות בני אצולה לקרדינלים, ובהם ילדים, תמורת בצע כסף. נוסף על כך קשר קשרים משפחתיים לבני משפחת פאצי, הבנקאים מפירנצה. כדי להאדיר את שמו שיקם סיקסטוס הרביעי את ספריית הוותיקן, פתח מחדש את האקדמיה של רומא והקים בית תפילה בארמון האפיפיור שבקרית הוותיקן שנקרא על שמו, הקפלה הסיסטינית. קישוט הקפלה הביא לרומא את גדולי הציירים של תקופתו ובהם פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו וסנדרו בוטיצ'לי. הוא שיפץ את כנסיית סן פייטרו אין וינקולי ברומא, אשר שימשה ככנסיית המשפחה ובה נמצא פסלו של מיכלאנג'לו, "משה".
אחיינו, ג'וליאנו דלה רוברה, כיהן כארכיבישוף של אביניון ונבחר ב-1503 לאפיפיור יוליוס השני. נודע כמדינאי מהשורה הראשונה וכפטרון של האמנויות, שגילה עניין מועט בהנהגת הכנסייה מבחינה רוחנית. בין היתר העמיד בראש מעייניו את הרחבתה של מדינת האפיפיור באיטליה. כדי לבלום את התפשטותה של ונציה הקים ב- 1508 את הליגה של קמברה עם לואי השנים עשר, מלך צרפת, הקיסר מקסימיליאן ופרננדו השני מלך אראגון. אולם, לאחר שהבחין כי לצרפתים תוכניות משלהם לגבי איטליה פרש שנתיים לאחר מכן מן הליגה של קמברה וכרת ברית עם ונציה, אך ברית זו הובסה שוב ושוב בידי הצרפתים. כדי להרחיקם מאדמת איטליה, כרת יוליוס השני ברית עם ספרד. לברית זו, שכונתה הליגה הקדושה, הצטרפו גם מקסימיליאן הראשון והנרי השמיני מלך אנגליה. באותה תקופה כינס גם את ועידת לטראנו החמישית. הברית השיגה אמנם את מטרתה, והצרפתים גורשו מאיטליה ב-1512. ליוליוס השני הייתה משיכה עזה לאמנות. הוא הניח את אבן הפינה לבזיליקת סן פייטרו, והיה פטרונם וידידם האישי של אמנים כמו ברמנטה, רפאל ומיכלאנג'לו, שממנו הזמין את הפרסקאות של תקרת הקפלה הסיסטינית.