cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פומרניאן
היסטוריה
בראשית דרכם היה משקלם של הכלבים בסביבות 12 ק"ג, בהשוואה ל-2.5 ק"ג - משקלם הממוצע כיום. לנכדתה של שרלוט, המלכה ויקטוריה, הייתה השפעה לא פחותה מזו של סבתה על המראה והפופולריות של הגזע. במהלך ביקור באיטליה, התאהבה ויקטוריה בפומרניאן אדמוני, שחזר איתה לבריטניה. בהשפעתה, הפך לקראת סוף המאה ה-19 הפומרניאן האדמוני הקטן לפופולרי יותר בבריטניה מהטיפוס הלבן והגדול יותר של סבתה.
בשנות השלושים של המאה ה-19 נקבעה דמותו המודרנית של הפומרניאן בתקן הגזע. משקלם ירד ל-4 ק"ג בלבד, ונוספו לו גוני פרווה חדשים.
במאה ה-19 היגר הגזע לאמריקה, והתקבל שם בזרועות פתוחות. כיום נמצא הפומרניאן בין עשרת הכלבים הפופולריים ביותר בארצות הברית. עד לאחרונה הגזע לא הוגדר ככלב עממי בארץ, ואף בחוג הישראלי לכלבים זעירים היו רשומים לא יותר מ-50 כלבי פומרניאן. כיום, המצב השתנה והגזע הולך ומתבסס כסמל סטטוס.
מבנה גוף כללי
תקופת הלידה של הפומראניין נמשכת בערך 9 שבועות או 63 ימים. תלוי בגזע וגודל הפומראניין.
אופי הגזע
למרות גודלו הזעיר, הפומרניאן הוא אמיץ לא פחות מאבותיו, כלבי המזחלות. הוא מסוגל להתקיף כלבים גדולים ממנו בהרבה, כדי להגן על היקר לו. את האופי הטיפוסי של כלבי השפיץ, אשר נדרכים כמו קפיץ למשמע כל רחש, אפשר לראות גם היום אצל הפומרניאן הערני. לכן הפומרניאן מתפקד כשומר מצטיין. בדרך כלל הזכרים נובחים יותר מנקבות.
אחד ממאפייני הגזע הבולטים ביותר הוא חביבותו ועליזותו הרבה. מקובל לומר על כלבי פומרניאן שאין להם משמעת גבוהה במיוחד. הם עקשנים ובעלי אישיות אינדיבידואלית. לכן אילופם דורש סבלנות. עם זאת, בהשוואה לשאר הגזעים הזעירים, פומרניאן לומד מהר יחסית, ויכולת פתירת הבעיות שלו גבוהה. לפי טבלת דירוג האינטליגנציה של כלבים שפרסם סטנלי קורן, מדורג הפומרניאן במקום ה-23, כשהוא מקדים 56 גזעי כלבים אחרים.
הגזע הובא לישראל בשלהי שנות ה-70 והפך לפופולרי.
הערות שוליים
Kleinspitz
כתובת הסף מצור
כתובת הסף מִצור או כתובת בור המים מצור היא כתובת פיניקית על לוח שיש לבן שהתגלתה במבצר העיר העתיקה בצור. הכתובת מקדישה בור מים במקדש. הממצא שמור כיום במוזיאון הלובר.
תיאור
על צד אחד של בור מים מקבילוני נמצאה כתובת פיניקית שבורה הכוללת תשע שורות לא שלמות; היא תוארכה, על יסוד פלאוגרפי, לאמצע המאה ה־3 לפנה"ס. הבור (פתח למים) היה כנראה חלק מנאוס (האולם המרכזי במקדש בסגנון יווני).
הכתובת
נחום סלושץ קרא את הכתובת כך:הוצעו הצעות קריאה אחרות, שונות באותיות אחדות, וכן היו ששערו כי השורות היו ארוכות הרבה יותר במקורן, ושרד רק חלק קטן מסופן.
הכתובת מספרת על הקדשה של "סף" (בור מים ) על־ידי שני אנשים ממשפחה של שופטים, בצורה של כתובת אש נדר, כאשר כל אחד תרם חצי מהסף. בשורה 2 היו שהשלימו "א[בן] צר", ופירשו "טבע צר" כמטבע צור או אופן הטביעה, כלומר המטבעות שנטבעו בצור.
הפיגוע ברדינג
ב-20 ביוני 2020, אדם החמוש בסכין תקף את היושבים בגני פורברי ברדינג שבמחוז ברקשייר שבאנגליה. שלושה אנשים מתו מפצעיהם ושלושה נוספים נפצעו קשה. זמן קצר לאחר מכן נעצר אדם בחשד לביצוע הפיגוע. ב-27 ביוני 2020 החשוד נאשם בשלושה אישומי רצח.
על פי דיווחי עדים, קצת לפני השעה 19:00 על פי שעון הקיץ של בריטניה, אדם בודד החל לצעוק "מילים לא מובנות" ותקף בסכין שתי קבוצות של אנשים בגינת פורברי, פארק ציבורי במרכז רדינג.
החשוד שנעצר זמן קצר לאחר המתקפה, הוא מבקש מקלט מלוב, בן 25. קרוב משפחתו אמר כי הגיע לאנגליה מלוב ב-2012 כדי להימלט ממלחמת האזרחים.
החשוד הורשע 6 פעמים קודם לכן עבור 15 פשעים בין השנים 2015–2019 ושוחרר מהכלא כ-17 ימים לפני ביצוע הפיגוע.
ביל ברוק
ויליאם אמרסון ברוק השלישי (באנגלית: William Emerson Brock III; 23 בנובמבר 1930 – 25 במרץ 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי, שייצג את מדינת טנסי בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית ולאחר מכן היה חבר הקבינט של ארצות הברית במהלך שנות כהונתו של רונלד רייגן בשנות השמונים. סבו, ויליאם אמרסון ברוק, היה דמוקרטי שייצג את טנסי בסנאט של ארצות הברית בשנים 1929–1931.
תחילת דרכו
ברוק נולד בצ'טנוגה שבדרום טנסי, שם שכנה חברת סוכריות ידועה בבעלות משפחתו. ב-1949 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר מקלי, וב-1953 היה לבוגר אוניברסיטת וושינגטון ולי שבלקסינגטון, וירג'יניה. עם תום לימודיו הגבוהים שירת בצי ארצות הברית עד לשנת 1956. כשהשתחרר מהצי עבד בעסקי הממתקים של משפחתו. ברוק גדל כדמוקרטי, אך בשנות ה-50 של המאה ה-20 עבר מהפך והחל להזדהות עם המפלגה הרפובליקנית. ב-1962 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של טנסי, שבסיסו שוכנת עיר הולדתו צ'טנוגה.
מחוז הקונגרס השלישי היה המעוז הדמוקרטי היחיד במזרח טנסי, אזור שנחשב לרפובליקני באופן מובהק. למעשה, ניצחונו של ברוק בייצוג המחוז במהלך בחירות אמצע הכהונה חתמו 40 שנות שליטה דמוקרטיות במחוז. הודות לנטייה השמרנית שהחלה להתחזק בגבולות מחוז קונגרס זה, ברוק נבחר מחדש ב-1964 בפער של כתשעה אחוזים מקולות הבוחרים בתוך ניצחונו של הנשיא לינדון ג'ונסון ב-44 מדינות ברחבי ארצות הברית. ברוק נבחר מחדש גם בשנים 1966 וב-1968. במהלך כהונתו בבית הנבחרים הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1968, אך נגד חוק זכויות ההצבעה מ-1965 ונגד חוק זכויות האזרח 1964.
בסנאט של ארצות הברית
ברוק כיהן בבית הנבחרים ארבע קדנציות, שהן שמונה שנים, ואז זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית בבחירות הכלליות ב-1970, כמי שיתמודד נגד הסנאטור המכהן אלברט גור. בבחירות המקדימות גבר על זמר הקאנטרי טקס ריטר. מסע הבחירות של ברוק הצליח להעלות על מוקד תשומת הלב את הידידות של גור עם משפחת קנדי ואת דפוס הצבעותיו של גור, שהיה ליברלי מדי כמי שמייצג מדינה בדרום ארצות הברית, ובכך ניצח אותו ונבחר למושבו.
בעודו בסנאט, ברוק היה יקיר התנועה השמרנית אך היה פחות פופולרי במדינת ביתו; אישיותו הייתה מנוכרת לפי אמות המידה של מרבית הפוליטיקאים. כשעמד לבחירה מחדש ב-1976 נחשב ל"פגיע", ומספר אישים בולטים במפלגה הדמוקרטית התמודדו אחד נגד השני בבחירות המקדימות במפלגתם במטרה אחת משותפת: להדיח את ברוק ביום הבחירות הכלליות. השם הבולט והידוע ביותר, לפחות בראשית מערכת הבחירות המקדימות, היה המתמודד לסנאט המשפטן ג'ון ג'יי הוקר. באופן שהפתיע את מרבית התחזיות, הזוכה בבחירות המקדימות היה ג'ים סאסר, שניהל את מסע הבחירות החוזרות של גור ב-1970.
לפני שעמד לבחירה מחדש לסנאט, נמנה ברוק בין האישים הפוטנציאליים להחליף את סגן נשיא ארצות הברית נלסון רוקפלר כעמיתו למירוץ של הנשיא ג'רלד פורד בבחירות לנשיאות 1976.
קריירה לאחר הקונגרס
לאחר תבוסתו בבחירות לסנאט נותר ברוק פעיל בפוליטיקה של ארצות הברית. בשלהי שנות ה-70 התמנה ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית, וזכה לשבחים על מנהיגותו בהחייאת המפלגה אחרי פרשת ווטרגייט. הוא סייע להיבחרו של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן לנשיאות ארצות הברית ב-1980, ופעל למען השגת רוב רפובליקני בסנאט האמריקאי. הפעיל והסופר השמרני ויליאם בנט, לימים מזכיר החינוך של ארצות הברית, זקף לזכותו של ברוק את שיקום וארגון המפלגה הרפובליקנית יותר מכל מנהיג אחר במפלגה הרפובליקנית בתוקפה לאחר ווטרגייט.
במהלך כהונת ממשל רייגן כיהן ברוק כנציב הסחר של ארצות הברית בטרם מונה למזכיר מחלקת העבודה. בתפקידים אלה מיתן את עמדותיו השמרניות והפך לתומך בהעדפה מתקנת, בחופשת לידה ובתוכניות הסבה לעובדים. ג'ון סייגנטלר, המוציא לאור של העיתון "נאשוויל טנסיאן" (Nashville Tennessean) וחברו של אלברט גור, ציין הרגישות והסובלנות של ברוק לצרכים של מרבית האמריקאים, וציין כי התפתח למזכיר עבודה מעולה.
ב-1988 התפטר ברוק מתפקידו בממשל רייגן כדי לסייע בניהול מסע הבחירות הכושל של בוב דול. לאחר שעזב את הפוליטיקה בסוף שנות השמונים, ברוק הקים את "קבוצת ברוק" שייעצה אסטרטגית לחברות זרות ואמריקאיות כאחד בנוגע למדיניות סחר בינלאומי. בראשית שנות ה-90 הרוויח משרדו כמעט כמיליון דולר אמריקני בסיוע לממשלת מקסיקו בהעברת הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה. ב-1990 ברוק ורעייתו סנדי התיישבו באנאפוליס, בירת מרילנד. כעבור ארבע שנים הכריז ברוק על מועמדותו לסנאט מטעם מדינת מרילנד, אם כי אף מועמד לסנאט מטעם מדינה אחת שכבר כיהן מטעם מדינה שנייה מעולם לא זכה בבחירות מאז החלו הסנאטורים להיבחר בבחירות ישירות במהלך התקופה הפרוגרסיבית. ברוק התמודד נגד הסנאטור המכהן פול סארביינס, בין החברים הליברלים ביותר בקונגרס, והפסיד לו חרף.
נפטר ב-25 במרץ 2021.
הערות שוליים
''
יארוסלב רקיצקי
יארוסלב וולודימירוביץ' רקיצקי (באוקראינית:  Ярослав Володимирович Ракицький; נולד ב-3 באוגוסט 1989 בעיר פרשוטרבנבסק שבמחוז דניפרופטרובסק) הוא מגן כדורגל אוקראיני המשחק בקבוצת שחטאר דונצק.
שחטאר
רקיצקי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2006 קודם לקבוצה הבוגרת. רקיצקי שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של שחטאר. להרכב הקבוע של הקבוצה שובץ כעבור 3 שנים בעונת 2009/2010.
זניט
בינואר 2019 חתם בזניט תמורת 10 מיליון יורו לתקופה של 3.5 שנים. הוא הופיע לראשונה במדי הכחולים-לבנים ב-12 בפברואר 2019 כשעלה בהפסד הקבוצה 1:0 לפנרבחצ'ה בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. את שער הבכורה במדי זניט הבקיע בניצחון קבוצתו 1–3 במשחק המחזור ה-21 נגד אורנבורג ב-31 במרץ 2019. בפברואר 2022, עזב את זניט בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
אדנה דמירספור
ב-23 ביולי 2022 חתם על חוזה לשנה עם הקבוצה הטורקית "אדנה דמירספור" מליגת העל הטורקית. בדצמבר 2022 עזב את טורקיה.
שחטאר
ב-16 בינואר 2023 הודיעה הנהלת קבוצת שחטאר דונצק כי רקיצקי שב לשורותיה.
קריירה בנבחרת
בשנת 2009 זומן רקיצקי לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 17 משחקים, הבקיע 3 שערים. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות ושותף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
לאחר מעברו לרוסיה, בפברואר 2019, הוא לא זומן לסגל הנבחרת.
1962 בישראל
1962 בישראל הייתה השנה בה חגגה 14 שנה מיום היווסדה.
משפט
מספר פסיקות חשובות מבחינת ההיסטוריה החוקתית של מדינת ישראל ניתנו בשנה זו. בין היתר, דחה בית המשפט העליון (בג"ץ 72/62) את עתירתו של דוד אוסוואלד רופאייזן ("האח דניאל"), יהודי שהתנצר במהלך השואה, להיחשב כיהודי לצורך חוק השבות - פסיקה זו חידדה את ההבחנה "מיהו יהודי" בראות החוק ובית המשפט, ולפיכך, מי רשאי להתאזרח מתוקף חוק השבות.
פסיקה נוספת נודעה כ"בג"ץ סומייל" (בג"ץ 243/62, אולפני הסרטה בישראל בע"מ נ' גרי), שבו ערערה חברת יומני קולנוע, יומני כרמל, נגד החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לפסול קטע שהציג פינוי אלים של תושבים בשכונת סומייל על ידי המשטרה, בנימוק שהקטע "פוגע בטעם הטוב וכן משום שאינו משקף את הבעיה בכללותה ועל כן עלול הוא להטעות את דעת הציבור ולפגוע בו". בג"ץ קיבל את העתירה נגד הפסילה, ובכך קבע כללים חשובים לחופש הביטוי בישראל.
פלילים
ב-15 בנובמבר מתחילה פרשה פלילית שתמשיך להסעיר את הרוחות גם ב-1963, פרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס (הקרויה על שם הקורבנות), במסגרתה נרצחו שלושה אנשים בין נובמבר 1962 ליולי 1963. הפרשה מעולם לא נפתרה.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962)
Reign in Blood
Reign in Blood הוא אלבום האולפן השלישי ואלבום הבכורה בחברת תקליטים גדולה של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית סלייר. האלבום, שיצא ב-7 באוקטובר 1986, מהווה את שיתוף הפעולה הראשון של הלהקה עם המפיק המוזיקלי ריק רובין, שתרומתו השפיעה רבות על התפתחות צלילה של הלהקה. Reign in Blood ("מלוכה בדם" באנגלית) זכה להצלחה מרובה בקרב מבקרים ומעריצים כאחד, ומשך אל סלייר את תשומת לבו של קהל הזרם המרכזי של המטאל. המגזין "קראנג!" תיאר את האלבום כ"אלבום הכבד ביותר בכל הזמנים", וכפורץ דרך בתחום הת'ראש מטאל.
יציאתו לאור של Reign in Blood התעכבה על רקע עטיפתו והתיאורים הכלולים בטקסטים שלו, שתוארו כ"גרפיים". רצועת הפתיחה, "Angel of Death", המתייחסת אל יוזף מנגלה ומפרטת פשעי מלחמה שבוצעו במחנה הריכוז אושוויץ, עוררה האשמות בנאציזם. מאידך, הלהקה הדגישה מספר פעמים כי היא איננה מעודדת נאציזם, אך חבריה מגלים התעניינות בנושא. האלבום היה הראשון של סלייר שנכנס לרשימת 200 האלבומים הנמכרים ביותר של בילבורד; הוא הגיע למקום ה-94, וב-1992 הגיע בארצות הברית למעמד של אלבום זהב.
הקלטה
בעקבות הצלחתו של אלבומה הקודם של סלייר, Hell Awaits, הבחין מפיק הלהקה בריאן סלייגל בפוטנציאל של הלהקה לעליית מדרגה בעזרת אלבומה הבא, וניהל משא ומתן עם מספר חברות תקליטים, ביניהם דף ג'אם רקורדס של ריק רובין וראסל סימונס. בסופו של דבר התחברה הלהקה עם ריק רובין, שהגיטריסט ג'ף הנמן התרשם מעבודתו עם אמני ההיפ הופ אל אל קול ג'יי וראן די אם סי.
Reign in Blood הוקלט והופק בשיתוף על ריק רובין בלוס אנג'לס, כאשר זהו ניסיונו המקצועי הראשון של רובין עם הבי מטאל. נקודות המבט הרעננות שלו הביאו לשינוי קיצוני בצליל של סלייר, כאשר שירי הלהקה הפכו לקצרים ומהודקים יותר, והפקתם הייתה "מצוחצחת" הרבה יותר מעבודותיהם הקודמות, כאשר אראיה הודה מאז ששני אלבומיהם הקודמים סבלו מהפקה דלה יחסית. נקודת מבטו של קהל המעריצים אל סלייר השתנתה גם כן. הגיטריסט קרי קינג ציין כי "זה היה כאילו, 'וואו-אתה מסוגל לשמוע הכול, והבחורים האלה לא סתם מנגנים במהירות; כל תו מנוגן בדיוק בזמן'".
הנמן הודה מאז כי בזמן שחברי סלייר נהגו להאזין ללהקות מטאליקה ומגאדת' באותה התקופה, הם החלו לגלות חוסר סבלנות כלפי חזרות מרובות מדי של ריפי גיטרה. חברי הלהקה טענו כי "ברגע שאנחנו מבצעים בית פעמיים או שלוש, אנחנו מתחילים להשתעמם ממנו. אז למעשה לא ניסינו לקצר את השירים - זה היה מה שרצינו לעשות." התוצאה הייתה אלבום קצר בן 28 דקות, מה שהפך את המוזיקה למחוספסת ומהירה יותר מן האלבומים הקודמים, וסייע לגשר על הפער בין הת'ראש מטאל לאביו הקדמון, ההארדקור פאנק. האלבום מנוגן בקצב ממוצע של 210 פעימות בדקה.
ביקורות והשפעה
אף על פי שהאלבום לא הושמע רבות ברדיו, הוא הצליח להיכלל בין 100 האלבומים הנמכרים בארצות הברית (המקום ה-94). בבריטניה הגיע למקום ה-47. Reign in Blood זכה להצלחה ביקורתית גדולה הן בעיתונות השוליים והן בעיתונות המיינסטרים. הוא נחשב לקלאסיקה מן השורה הראשונה של ת'ראש מטאל ולאחד מהאלבומים שהגדירו את הז'אנר. הוא אף זכה לתיאורים כמו "אלבום המטאל הגדול ביותר בכל הזמנים", "האלבום הכבד ביותר בכל הזמנים" ו"אלבום המטאל הטוב ביותר ב-20 השנים האחרונות". כאשר נשאל כיצד שמר האלבום על הפופולריות שלו עד היום, ענה קינג: "אם היית מוציא את Reign in Blood היום, אף אחד לא היה שם לב. זה היה עניין של תזמון; זה היה עניין של שינוי בצליל. באלבומי הת'ראש מטאל של אותה התקופה אף אחד עדיין לא שמע הפקה כל כך טובה. אלה היו מספר דברים שכולם התרחשו בעת ובעונה אחת". Reign in Blood נחשב בעיני המבקרים לאחד מאלבומי הת'ראש מטאל המשפיעים והעוצמתיים ביותר. בסקר "להקות המטאל הגדולות ביותר בכל הזמנים" של MTV קבע הערוץ כי "הלהקה קבעה את רף האיכות עבור עשרות להקות ת'ראש מטאל שקמו אחריה" וכי "המוזיקה של סלייר אחראית ישירות לעלייתו של הדת' מטאל". הערוץ תיאר את Reign in Blood כהאזנת חובה. פול מזורקייביץ' מקניבל קורפס טען כי עבודתו של לומברדו באלבום סייעה לו לתופף מהר יותר לאורך הקריירה שלו. הנמן ציין שאלבום הוא המועדף עליו מבין אלבומי הלהקה, ונימק זאת בכך שהאלבום הוא "כל כך קצר, מהיר ולעניין". אראיה טען כי Christ Illusion מ-2006 מתקרב לרמתו של Reign in Blood, אך מאידך "שום דבר לא מסוגל לעלות על Reign in Blood בעוצמה ובהשפעה. אף אחד לא שמע דבר כזה עד אז. בעשרים השנה שעברו מאז אנשים הפכו לרגשניים הרבה פחות. לא כל מה שהיה מעבר לסף בתקופה ההיא נשאר כזה היום".
ביצועים בהופעה
השירים "Angel of Death" ו-"Raining Blood" מנוגנים באופן כמעט קבוע בהופעות. חברי סלייר מציינים לעיתים קרובות כי הם נהנים לנגן את האלבום בשלמותו בהופעותיהם. Reign in Blood בוצע בשלמותו בפני קהל במהלך סיבוב ההופעות "Still Reigning" של סתיו 2004, וה-DVD שמתאר הופעה זו מסתיים בהצגתם של חברי הלהקה כאשר הם מכוסים בדם מזויף במהלך ביצועו של "Raining Blood".
קינג סיפר שהלהקה התנגדה במקור לביצועו של Reign in Blood כמקשה אחת בפני קהל, אך בסופו של דבר הם החליטו שהם צריכים להוסיף אלמנטים חזותיים נוספים להופעות שלהם והמציאו את רעיון גשם הדם. הלהקה לא ירדה מן הבמה במשך 70 דקות, מה שאיפשר את נגינתם של 7-8 שירים נוספים בלבד, דבר שלטענתו של קינג "מרתיע יותר מדי אנשים". על השאלה אם האלבום יבוצע בשנית בשלמותו בהופעה ענה קינג כי "צריך להמשיך הלאה, אך לעולם אל תגידו לעולם לא. אני יודע שיפן עדיין לא ראתה את זה, דרום אמריקה ואוסטרליה לא ראו את זה. לעולם אין לדעת".
מחלוקת
חברת התקליטים קולומביה רקורדס שבבעלותה חברת דף ג'אם סירבה להוציא לאור את האלבום בשל נושאי השירים השנויים במחלוקת, וציור העטיפה ש-MTV תיאר כ"מזוויע". Reign in Blood הופץ בסופו של דבר על ידי גפן רקורדס. העטיפה עוצבה בידי האמן לארי קרול וב-2006 נכללה ברשימת "עשר עטיפות אלבומי המטאל הטובות ביותר בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה "בלנדר".
לקראת צאתו של האלבום החליטה סלייר לזנוח את הנושאים השטניסטיים בהם עסק האלבום הקודם Hell Awaits, ולהתחיל לכתוב על נושאים ברמה חברתית יותר. הטקסטים של Reign in Blood עוסקים בנושאים כמו מוות, שיגעון ורצח, והשיר הפותח "Angel of Death" ("מלאך המוות") עוסק בפשעי המלחמה של הרופא הנאצי יוזף מנגלה, שחבריו לתנועה הנאצית העניקו לו את הכינוי "מלאך המוות". השיר הוביל להאשמת הלהקה באהדת הנאציזם ובגזענות, האשמות שלא פסקו עד היום, ונדחו על ידי חברי סלייר מספר פעמים.
נפות גאורגיה
המחוזות הגאורגיים מחולקים ל-73 ראיונים (נפות) כשהן כוללות 13 נפות של רפובלוקות אוטונומיות שלגאורגיה אין דה פקטו שליטה עליהן. מתוך סך הנפות ישנן 6 ערים במעמד של נפה.
אוננגה איטואה
קריירה
איטואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר. בקיץ הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון בה שיחק שנתיים. בעונת איטואה שיחק שני משחקים בקבוצה הבוגרת.
בקיץ חתם בליטקס לובץ' מליגת העל הבולגרית. ב-18 באוגוסט 2011 איטואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לדינמו קייב במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-12 באוגוסט 2012 איטואה חתם בהפועל רמת גן מליגת העל. ב-4 בדצמבר 2012 איטואה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 להפועל באר שבע. בסיום העונה, ירדה רמת גן לליגה הלאומית, אך זכתה בגביע המדינה בכדורגל. איטואה פתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הקבוצה את עירוני קריית שמונה, 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין.
בקיץ חתם באלוורסברג מהבונדסליגה השלישית לשלוש עונות.
בקיץ חתם לשנתיים בפלטניאס מליגת העל היוונית. בעונתו הראשונה, איטואה היה שחקן מפתח, אך בעונתו השנייה בקבוצה מיעט לשחק.
איטואה התחיל את עונת ללא קבוצה, עד שבספטמבר 2016 איטואה חתם בגז מתאן מדיאש מליגת העל הרומנית.
באוגוסט איטואה חתם באלקי אורוקליני.
איטואה נולד בצרפת להורים מהגרים מהרפובליקה של קונגו. איטואה זומן מספר פעמים לסגל נבחרת הרפובליקה של קונגו, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.
שש כלכלי
שש כלכלי היה מגזין אקטואלי-כלכלי יומי ששודר בערוץ כאן 11 בימי חול בשעות 18:05–19:00 בהגשת דב גיל-הר וקרן אוזן. התוכנית כללה פאנל פרשנים, ראיונות וכתבות.
ב-15 במאי 2017 הייתה לתוכנית טלוויזיה השנייה של כאן 11 ובאותו יום שודרה התוכנית הראשונה, בהגשת דב גל-הר. ב-26 ביוני הפכה התוכנית למוגשת בהגשה זוגית, עם הצטרפות קרן אוזן, לשעבר מגישה ברדיו דרום, לכחצי מהתוכניות מדי שבוע לצידו של גיל-הר. התוכנית האחרונה שודרה ב-10 באוקטובר, ביום בו הסתיים ההסכם עם אולפני הרצליה למיקור חוץ לשלוש תוכניות, והתאגיד כאן החליט לא לחדשה כתוכנית בהפקה פנימית. התוכנית הוחלפה בתוכנית ערב ערב, שמשודרת מדי יום חול בשעות 18:00–19:00, בהגשה זוגית לסירוגין של דב גיל-הר, רינת ספיבק וקרן אוזן.
בית הספר לקצינים של צה"ל
בית הספר לקצינים של צה"ל על שם חיים לסקוב (בה"ד 1) הוא בסיס ההדרכה המרכזי להכשרת קצינים בצה"ל, אשר בו מתבצעות רוב ההכשרות של קציני וקצינות צה"ל, למעט טייסים, חובלים וקציני סייבר. הבסיס נמצא בקרבת מצפה רמון, ומפקדו הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
תאגיד התעופה שניאנג
תאגיד התעופה שניאנג (בסינית: 沈阳飞机公司, פין-יין: Shěnyáng fēijī gōngsī, אנגלית: Shenyang Aircraft Corporation או Shenyang Aerospace Corporation) הוא תאגיד המייצר כלי תעופה צבאיים ואזרחיים הממוקם בשניאנג. הוא חברת בת של AVIC (המוגדרת חברת Fortune500). התאגיד נוסד בשנת 1953 והוא אחד מוותיקי ייצרני המטוסים של הרפובליקה העממית של סין. רבים מהייצרני המטוסים הסיניים קמו בסיוע של שניאנג.
בית הספר לקצינים של צה"ל
יעוד הבה"ד הוא "להוות בסיס הדרכה להכשרת היסוד של הקצונה הזוטרה בצה"ל, לחיילות במערך המתמרן, במערך הקרבי והסיוע המינהלתי ובסיס הדרכה להכשרת מפקדי מחלקות לחיל הרגלים".
תאגיד התעופה שניאנג
הייצור המרכזי והעיקרי של שניאנג הוא מטוסי קרב. והחברה ספגה ביקורת על כך שחלק גדול מהעיצוב והתכנון של מטוסיה מושתת על העתקה של מטוסי קרב אחרים כגון מודלים של סוחוי רוסיים.
בית הספר לקצינים של צה"ל
היסטוריה
קורסי מפקדי המחלקות (מ"מ) של ההגנה נערכו משנת 1921 במקומות שונים ברחבי הארץ. הקורס הראשון נערך בקיבוץ כפר גלעדי, והחל משנת 1937 התקיימו ברובם בבסיס ג'וערה. בעקבות הקמת צה"ל במאי 1948, עבר בית הספר לקצינים למחנה 80 בפרדס חנה, באוגוסט 1955 למחנה סירקין בפתח תקווה ובמאי 1968 עבר לדרום הארץ, בסמוך למצפה רמון.
עד לסוף שנות ה-90 הוכשרו בבה"ד 1 קצינים בלבד, במגמות אג"מי, בסיסי וחי"ר, וקצינות הוכשרו בבה"ד 12 שבצריפין. בשנת 2001, מונתה עדי צברי אוסטנלו כמ״פ הראשונה בבה״ד 1 ובכך פתחה את הדלת לנשים מ״פיות בקורסי הקצינים. בשנת 2002 אוחדה סופית ההכשרה הבסיסית של קציני וקצינות המטה למגמת "נחשון", והחל השילוב המגדרי בבתי הספר, בהתאם למגמות ההכשרה. עם סגירת בית הספר לקצינות בשנת 2005, עברה הכשרתם של כל הקצינים והקצינות לבה"ד 1. משנת 2006 מתקיים בבה"ד 12 קורס קצינים משולב לבעלי בריאות לקויה.
מפקד בה"ד 1 משרת בנוסף כמפקד חטיבת מילואים 261. בשעת חרום משמש הבה"ד כחטיבת מילואים הכפופה כיום לאוגדת עזה על ידי גיוס שלושה גדודי מילואים וצוערי גדוד "גפן" מתוגברים בפלוגת מסייעת במילואים. החטיבה לחמה בחלק ניכר ממלחמות ישראל, ובהן, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה האינתיפאדה השנייה ומבצע צוק איתן.
נגד משמעת בית הספר לקצינים משנת 1968 עד שנת 2021 היה רב-נגד יצחק טאיטו, שהיה גם החייל הוותיק ביותר בצה"ל. לפניו שרתו בתפקיד רק שני נגדים: אברהם מקל עד שנת 1954 ושלמה ישראלי בין השנים 1954–1968.
מפקד בית הספר לקצינים החל מאוגוסט 2021, הוא אל"ם יהודה ואך.
ביקורת
בשנות ה-2000 התגברה הביקורת על תהליך הכשרת הקצינים בצה"ל, בעיקר לאחר הכישלון הפיקודי במלחמת לבנון השנייה ומסקנות ועדת וינוגרד. עיקר הביקורת היא על כך שצה"ל לא מעניק לקציניו הכשרה מקצועית מספקת ואת ההשכלה הדרושה להם למילוי תפקידם. ההכשרה היא קצרה ולא מעמיקה. מערכת ההשכלה הצבאית ברוב צבאות העולם המערבי בנויה מכמה נדבכים. שהראשון בהם נמשך בדרך כלל שלוש או ארבע שנים, כך נוהג באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט־פוינט), האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט של הצבא הבריטי והאקדמיה הצבאית סן-סיר של הצבא הצרפתי. לעומת זאת, קורס קצינים בבית הספר לקצינים של צה"ל מקביל בתכניו ובאורכו לבתי הספר למש"קים בצבאות המערב. כשהקצינים הבכירים בצה"ל מגיעים למכללה לפיקוד ולמטה, הם רוכשים בפועל ידע שהיה אמורים ללמוד כבר בבית הספר לקצינים, וגם זאת באופן חלקי ומקוצר.
בין השאר ביקרו את הכשרת הקצינים בצה"ל:
מגמות הכשרה בבית הספר לקצינים
בבית-הספר קיימות שלוש מגמות הכשרה:
מגמת להב
נקראה בעבר "קורס קציני חי"ר": מכונה גם קורס קציני יבשה, במסגרתו מוכשרים קצינים למערך הלוחם. המגמה מורכבת מ-2 גדודים: "דקל" ו"הדס". בתום ההכשרה עוברים הצוערים להשלמה החיילית בהתאם לחיל אליו הם שייכים.
מגמת מעוז
נקראה בעבר "קורס אג"מי": הכשרת קצינים למערך תומך-הלחימה — קציני-מטה בגדודים ובחטיבות. המגמה היא מעורבת (גברים ונשים), ומורכבת מגדוד "חרוב".
מגמת נחשון
נקראה בעבר "קורס בסיסי": הכשרת קציני-מטה או קצינים עוזרים במערך תומך-הלחימה. המגמה היא מעורבת, ומורכבת מ-2 גדודים: "ארז" ו"ברוש". במגמה מוכשרת הקצונה הייעודית לתוכניות מצוינות בצה"ל, כגון "תוכנית ארזים", "תוכנית ברקים", "מסלול צמרת", "מסלול בינה", "תוכנית חבצלות", "תוכנית פסגות", ״תוכנית גבישים״ ו"תוכנית תלפיות" (יש לציין בנוסף כי לתוכנית תלפיות מוקצים מספר תקנים במגמת להב, אליהם מגיעים מספר חניכים בכל שנה).
בנוסף, בבה"ד 1 מתקיימים פעמיים בשנה קורסי קצינים לרבנים צבאיים ולרופאים במילואים.
החל מאוגוסט 2015 מדי כמה חודשים נערך בבה"ד קורס קצינים בין לאומי במסגרתו, קצינים ביחידות לוחמות מצבאות זרים (בכל קורס 12–15 קצינים, בדרגות סג"ם-סרן) מגיעים לבה"ד כדי ללמוד על דרכי הפעולה של צה"ל והסכסוך הישראלי-ערבי. הקצינים הזרים מתלווים לצוערי מגמת להב בהכשרתם (עם דגש על המסעות והניווטים), משתתפים באימון הרב-חילי של ההשלמות הלוחמות, לומדים אודות פיקוד העורף והעורף הישראלי בסכסוך ביום של סיורים ביישובי עוטף עזה ובעיירה שדרות ובטקס הסיום של השלמת גפן מקבלים את סיכת המ"מ של צה"ל. עד כה השתתפו בשני מחזורי הקורס הבין לאומי 27 קצינים מצבאות ארצות הברית, קנדה, צ'ילה, ברזיל, הולנד, גרמניה, איטליה, יוון, צ'כיה ודרום קוריאה.
גדוד גפן
בבה"ד 1 לא מתקיימות השלמות חייליות ייעודיות לקורס הקצינים, מלבד זו של קציני החי"ר והיחידות המיוחדות. הצוערים מיחידות אלו עוברים את ההשלמה במסגרת גדוד גפן. עד סוף שנות ה־90 התקיימה הכשרת קציני החי"ר כקורס יחיד, ללא השלמה חילית נפרדת, אולם בשנת 2000 שולבו צוערי החי"ר בקורס קציני יבשה אחוד - "להב". עם סיום שלב זה עוברים הצוערים לגדוד גפן להשלמת הח"יר הייעודית. התכנים שונים במעט מקורס לקורס, אך עיקר החומר המועבר לחניכים הוא דומה: שיעורים בניתוח קרקע ואויב, מנהיגות צבאית, היסטוריה צבאית, מורשת קרב, פיקוד ושליטה, במקביל מועברים שיעורי קרב מגע וכושר גופני בעצימות גבוהה. הצוער נדרש להוכיח יכולות גבוהות בטופוגרפיה, ניתוח שטח מבצעי וניווט, בין היתר בתרגיל ניווט בדד למרחק של כארבעים קילומטרים. כמו כן רוכש הצוער ומתרגל טכניקות הדרכה והעברת שיעורים, טכניקות חניכה והדרכת קליעה, ומיומנויות פיקוד ושליטה במתארי לחימת חיל רגלים ובהם: לוחמה בשטח בנוי, לוחמה בשטח סבוך, לחימת חיל רגלים ממוכן וכיבוש יעד מבוצר. לקראת סוף הקורס נערך תרגיל רב-חילי הכולל את צוערי גדוד גפן, יחד עם צוערי ההשלמות של חילות השריון, ההנדסה, התותחנים וחיל האוויר, במהלך התרגיל מתאמנים הצוערים כמפקדים בתרגילי קרב משולב. לאחר מלחמת לבנון השנייה הושם בקורס דגש משמעותי על ערך הניצחון בקרב ובמלחמה. ב-2011 יזם מפקד הבה"ד, אל"ם ערן ניב, פרק הכשרה במהלך הקורס, המכונה "סדרת ברבור שחור", שייעודה חיזוק המוכנות המנטלית של צוערי קורס קציני החי"ר לאפשרות כי יופתעו על ידי האויב.
הגדוד השתתף במבצע צוק איתן, ובין היתר לחם בשתי חוליות טרור פלסטיניות שחדרו לשטח ישראל באמצעות מנהרות תת-קרקעיות. החוליה הראשונה הותקפה מהאוויר והחוליה השנייה הספיקה לירות טיל נ"ט על רכב צבאי לפני ש-10 מחבריה נהרגו על ידי כוחות צה"ל מן הירי נהרגו ארבעה מהחיילים ובהם מפקד הגדוד,, את מקומו תפס זמנית, המפקד הקודם שי קלפר, ולאחר מכן מונה לתפקיד אליעד מאור.
מפקד הגדוד משמש בתפקידו במשך שנה, ומתמנה לתפקיד, בדרך כלל, לאחר ששימש במשך שנה כמפקד גדוד במגמת להב בגדוד "דקל" או "הדס".
פרנסיסקו וראז'ו
פרנסיסקו וראז'ו (ספרדית: Francisco Varallo; 5 בפברואר 1910 - 30 באוגוסט 2010) היה כדורגלן ארגנטינאי אשר שיחק במונדיאל הראשון, מונדיאל 1930, והיה לכדורגלן האחרון שנותר בחיים מבין שחקני משחק הגמר של טורניר זה, עד למותו בשנת 2010 בגיל 100.
וראז'ו נולד בשנת 1910 בעיר לה פלאטה שבארגנטינה. הוא שיחק תחילה בקבוצת עיר מגוריו חימנסיה לה פלאטה עד לשנת 1930, ואז עבר לקבוצת הפאר בוקה ג'וניורס בה שיחק משך עשר שנים. הוא השתתף ב-210 משחקים וכבש 181 שערים.
עד לחודש מרץ 2008 היה פרנסיסקו למלך שערי בוקה ג'וניורס בכל הזמנים עד אשר עבר אותו מרטין פלרמו לאחר שזה כבש את השער ה-182 בקריירה שלו.
בנבחרת ארגנטינה שיחק פרנסיסקו במונדיאל 1930 בה כבש שער אחד נגד נבחרת מקסיקו בניצחון נבחרתו 3-6. זה היה המונדיאל היחיד בו הוא השתתף שכן ארגנטינה נעדרה מהמונדיאלים שנערכו בשנים: 1934 ו 1938. רגע השיא בקריירה שלו היה הזכייה בקופה אמריקה עם נבחרת ארגנטינה בשנת 1937.
מלחמת העולם השנייה שפרצה בשנת 1939 הביאה לסיום הקריירה שלו בגיל צעיר יחסית, שנה לאחר מכן. ב-1994 זכה בתואר המצוינות של פיפ"א על תרומתו לכדורגל.
ספרכיוס
נהר ספרכיוס (ביוונית Σπερχειός; בלטינית: Spercheus) הוא נהר בפתיוטיס' במרכז יוון. אורכו. אגן הניקוז שלו הוא. הנהר היה נערץ באופן אלילי בדת היוונית העתיקה ומופיע במיתולוגיה היוונית.
נהר
הנהר מתחיל בהרי טימפריסטוס בגבול עם אווריטניה ונשפך מזרחה דרך הכפר אגיוס גאורגיוס טימפריסטו ונכנס למישור רחב. זורם לאורך העיירות מקרקומי ולייאנוקלדי, ומדרום לבירת פטיוטידן לאמיה. הנהר זורם באזור ביצות לשעבר, שפותחו לחקלאות. הנהר נשפך למפרץ מאלי בים האגאי דרום-מזרחית ללאמיה.
בעת העתיקה, שפך הנהר היה האתר של אנטיקירה, שהיה מפורסם בגלל הסיבוב השחור - לבן שלו.
דרורית קצרת-אצבעות
דרורית קצרת-אצבעות (שם מדעי: Carpospiza brachydactyla) היא ציפור שיר ממשפחת הדרוריים.
מאפיינים
אורכה עד 15.5 ס"מ. צבעה הכללי אפרפר אחיד ללא פספוס, המקור קצר וחזק באורך של כ-1.5 ס"מ, גבתה קצרה ולא בולטת, טבעת העין בהירה וממרחק קרוב ניתן לראות 2 פסי כנף קלים ובהירים. אצבעותיה קצרות, ומכאן שמה.
מזונה של הדרורית הוא זרעים, זרעונים, פירות, ירקות, בזיליקום וחרקים. אזורי המחיה שלה הם אזורים הרריים עם צמחייה עשבונית מועטה ועצים פזורים. הדרורית חולפת בארץ ישראל בסתיו ובאביב, היא דוגרת ומקייצת בחרמון בשומרון ובהר הנגב. המקום המומלץ ביותר לצפייה בדרורית הוא החרמון.
גשר עבדאללה
גשר עבדאללה הוא גשר הרוס עשוי בטון וקורות פלדה הממוקם מספר קילומטרים צפונית לים המלח, דרומית ליריחו, בסמוך לאתר הישן של בית הערבה. הגשר נבנה מעל נהר הירדן בתקופת השלטון הירדני בגדה המערבית, תקופה קצרה לאחר תום מלחמת העצמאות, והיווה חלק מהכביש הראשי שקישר בין ירושלים לעמאן. כיום לא ניתן לחצות את הירדן על גבי הגשר מפני שחלקו הרוס.
הגשר נקרא על שמו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן. ב-7 ביוני 1967 פוצץ הגשר על ידי חבלנים מחטיבת הראל (חטיבה 10), ומאז לא שוקם ולא נעשה בו שימוש. את מקומו תפס גשר אלנבי, המשמש, מאז חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994 כמעבר גבול בין שתי המדינות.
אף שהגשר לא שוקם מאז מלחמת ששת הימים, מצאה לו ועדת השמות הממשלתית שם עברי, "גשר חוגים", על שם שמה הקודם של תנועת המחנות העולים, שחבריה הקימו את קיבוץ בית הערבה הסמוך.
הגשר מצוי מזרחית לגדר המערכת, וביקור בו טעון אישור מראש של צה"ל וליווי של הצבא.
הגשר מוגדר היום כמבנה מסוכן: ירידת מפלס ים המלח הביאה להתחתרות נהר הירדן ולחשיפת היסודות של עמודי הגשר. בעבר רק חלקם העליון של העמודים היה גלוי מעל הקרקע.
בצד הירדני של הגשר מסתיים קו החשמל הירדני שנבנה כדי לספק חשמל לעיר יריחו, בהתאם להסכם השלום בין ישראל וירדן. עמוד חשמל ישראלי בודד ניצב בצד הישראלי של הגשר ומחובר לרשת החשמל הירדנית, ומשם מוטמן כבל החשמל עד ליריחו.
לואיס מוריאל
לואיס פרננדו מוריאל פרוטו (בספרדית: Luis Fernando Muriel Fruto) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בקבוצת אטאלנטה מהליגה האיטלקית בתפקיד החלוץ. ב-2013 נבחר לתגלית השנה בסרייה א' ביחד עם סטפן אל שעראווי.
דפורטיבו קאלי
החל את דרכו במחלקת הנוער של דפורטיבו קאלי והוקפץ לקבוצה הבוגרת ב-2009, אבל את הפריצה הגדולה עשה בתחילת שנת 2010. במשחקו השלישי בסך הכל כמקצוען, ב-6 במרץ 2010, כבש שלושה שערים במשחק הליגה מול אונסה קלדס. במשחק הבא הוסיף שער בניצחון על אמריקה קאלי וכבש את השער האחרון בניצחון קבוצתו על בויקה צ'יקו 0-3. ב-11 באפריל כבש שוב מול אמריקה בניצחון 1–2 וכעבור ארבעה ימים כבש צמד בניצחון על קורטולואה 5-3. סיים טורניר מאוד מוצלח עם 9 שערי ליגה ב-10 משחקים, מה שהביא להתעניינות מאוד גדולה מצד מספר קבוצות באירופה.
המעבר לאירופה
באמצע שנת 2010 החליטה אודינזה על רכישת 70% מכרטיסו של מוריאל תמורת 1.9 מיליון אירו, אך החליטה להשאילו תחילה לקבוצת גרנדה מליגת המשנה בספרד. ההשאלה בוצעה ב-12 ביולי ומוריאל בן ה-19 שיחק 9 משחקים במהלך העונה מבלי שכבש שער אחד.
לצ'ה
בקיץ 2011 הושאל שוב, הפעם ללצ'ה ששיחקה בסרייה א'. משחק הבכורה לא היה מוצלח ובמהלך המחצית השנייה הוא הורחק. ב-3 בדצמבר 2011 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק מול נאפולי והראה את יכולותיו. השער השני שלו נכבש במשחק מול אינטר, אך לבסוף קבוצתו הובסה 1–4. ככל שהתקדמה העונה הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ביחד עם בן ארצו, חואן קוואדראדו. בסיום אותה עונה רשם 7 שערים ו-8 בישולים ב-29 משחקי ליגה. הפעם אודינזה החליטה להחזיר אותו לשורותיה ולא להשאיל פעם נוספת.
סמפדוריה
בעונה לאחר מכן שאלה סמפדוריה את מוריאל ביחד עם אנדראה קודה כאשר היא מתחייבת לרכוש אותם בסוף העונה תמורת סכום משולב של 12 מיליון אירו. ב-26 באפריל כבש את שערו ה-26 בליגה האיטלקית כשקבוצתו הפסידה לנאפולי 2-4 ומוריאל עצמו השתווה לבן ארצו, פאוסטינו אספרייה, בכמות השערים שכבשו בליגה האיטלקית. בעונה הראשונה כבש 4 שערים ב-16 משחקים. בעונה הבאה החל עם צמד מול קארפי והגיע כבר ל-30 שערים בליגה, הקולומביאני הראשון שעושה זאת. סיים את העונה עם 7 שערים ב-35 משחקים בכל המסגרות. בעונתו האחרונה בסמפדוריה, כבש בפתיחת השנה צמד בגביע מול בסאנו וירטוס. ב-22 באוקטובר בדרבי מול גנואה כבש שער ובישל עוד אחד בניצחון 1–2. הוא גם נבחר למצטיין של המשחק. כבש את הצמד הראשון שלו בליגה במשחק מול ססואולו ב-20 בנובמבר וסמפדוריה ניצחה 2–3. ב-29 בינואר הרשים מאוד במשחק הניצחון 2–3 על רומא כאשר כבש בבעיטה חופשית ובישל עוד שני שערים. ב-5 בפברואר כבש את שער הניצחון מול מילאן בפנדל וב-11 במרץ כבש את שער הניצחון בדרבי מול גנואה. בסך הכל סיים את העונה הטובה שלו באיטליה עם 13 שערים ב-33 משחקים.
סביליה
ב-11 ביולי 2017 הודיעה סביליה על החתמתו של מוריאל כשחקן הרכש היקר ביותר בתולדותיה כאשר שילמה עבורו 20 מיליון אירו. ערך את הופעת הבכורה ב-19 באוגוסט מול אספניול ואת הבכורה בליגת האלופות רשם ב-13 בספטמבר כאשר נכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק מול ליברפול באצטדיון אנפילד ובישל את שער השוויון לחואקין קוריאה. את שער הבכורה כבש ב-17 בספטמבר בניצחון 0–1 על ז'ירונה. סיים את עונת הבכורה שלו בספרד עם 9 שערים ו-4 בישולים ב-46 הופעות.
פיורנטינה
ב-3 בינואר 2019 חזר מוריאל לאיטליה והושאל לפיורנטינה עד לסוף העונה. ב-20 בינואר 2019 כבש צמד בכורה על משחקו הראשון בסרייה א'. במדי הקבוצה כבש 9 שערים ב-23 הופעות בכל המסגרות.
אטלנטה
ב-21 ביוני 2019 חתם מוריאל באטאלנטה עבור 15 מיליון אירו לחמש שנים.
נבחרת לאומית
מוריאל נכלל בנבחרת הצעירה שזכתה ב-2011 בטורניר הנוער בטולון, שם אף כבש שער. כעבור שלושה חודשים היה חלק מהנבחרת ששיחקה במונדאליטו שנערך בקולומביה. מוריאל כבש צמד במשחק הפתיחה מול נבחרת צרפת שהסתיים בניצחון 1–4 והוסיף עוד שער בניצחון 0–1 על דרום קוריאה. בסופו של דבר קולומביה הודחה ברבע הגמר על ידי מקסיקו.
קורנל נוישלוס
קורנל נוישלוס (בהונגרית: Neuschloss Kornél; בודה, 17 ביוני 1864 – בודפשט, 26 במרץ 1935) היה אדריכל והיסטוריון לאמנות הונגרי-יהודי. קורנל נוישלוס היה אחד מצאצאי משפחת נוישלוס.
ביוגרפיה
יחד עם לימודיו האוניברסיטאיים בילה שבע שנים בשווייץ, צרפת ואיטליה. אשתו, לואיזה קניסלי, עברה להונגריה משווייץ. במשפחת נוישלוס היו הרבה קבלני בניין שהמשמעותיים שבהם היו אודון נוישלוס ומרסל, שבנו את רוב תערוכת המילניום. אביו, מיקשה נוישלוס, היה יצרן הפרקטים, וגיסו אישטוואן תומאן היה מורה לפסנתר. ילדים: קונראד ופטר. צאצאיו גרים בגואטמלה, פוארטו ריקו, ספרד וארצות הברית.
So Close
So Close הוא סינגל של הצמד השוודי, NOTD, והדי ג'יי הגרמני, פליקס ין, בשיתוף פעולה הלהקה האמריקאית, קפטין קאטס, והזמרת-יוצרת האנגלייה, ג'ורג'יה קו. הסינגל יצא, על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ, ב-2 בנובמבר 2018.
ב-2020, השיר היה מועמד בקטגוריית שיר הדאנס של השנה בפרסי המוזיקה של iHeartRadio.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הראשון של השיר, שבויים על ידי מיילס & אייג'יי, יצא בערוץ היוטיוב של NOTD, ב-3 בדצמבר 2018. נכון לאוקטובר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5 מיליון פעמים.
הווידאו קליפ השני של השיר, בכיכובה של ילדת השער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, קמילה קוסטק, הועלה לערוץ היוטיוב של קוסטק ב-27 ביוני 2019. נכון לאוקטובר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-137 אלף פעמים.
סמל טנסי
החותם הגדול של מדינת טנסי או סמל טנסי (באנגלית: Great Seal of the State of Tennessee) הוא סמל מדינת טנסי שבארצות הברית. הסמל אומץ ב-25 בספטמבר 1801, ועיצובו שונה במעט בשנת 1987.
היסטוריה
חוקת טנסי שאומצה ב-6 בפברואר 1796 מצווה על כך שלמדינת טנסי יהיה חותם. במשך מספר שנים הוראה זו לא קוימה, ורק בשנת 1801 עוצב החותם. העיצוב נבחר ב-25 בספטמבר באותה שנה.
בשנת 1987 החליטה האספה הכללית של טנסי על תיקון הסמל ועדכונו.
על פי חוקת המדינה הסמל נשמר על ידי מזכיר מדינת טנסי ומשמש את מושל מדינת טנסי בעת חתימה על מסמכים רשמיים של המדינה.
תיאור הסמל
בראש הסמל מופיע המספר הרומי XVI המסמל את היות מדינת טנסי המדינה ה-16 של ארצות הברית.
בחלקו העליון של הסמל מופיעות מחרשה, שיבולת חיטה, וצמח כותנה. מתחת שלושת איורים אלה מופיעה המילה "חקלאות" באנגלית (Agriculture). בעת עיצוב הסמל היה גידול הכותנה והחיטה המרכיבים עליהם התבססה כלכלת המדינה, וגם כיום שני גידולים אלה הם גידולים מרכזיים הגדלים במדינה.
בחלקו התחתון של הסמל מופיעה סירה ועליה איש החותר בה. תחת הסירה מופיעה המילה "מסחר" באנגלית (Commerce). עיצוב מקורי זה שונה בשנת 1987 לסירת נהר בלא איש חותר. סירה זו מסמלת את חשיבות הסחר לכלכלת המדינה - סחר, אשר בעת עיצוב הסמל, עבר בעיקר בשלושה הנהרות הגדולים העוברים במדינה: טנסי, קמברלנד והמיסיסיפי.
סביב החותם מופיעות המילים "החותם הגדול של מדינת טנסי" (באנגלית: The Great Seal of the State of Tennessee). בחותם המקורי הופיע גם המילים "6 בפברואר 1796" (Feb. 6th, 1796) אולם בעקבות תיקון הסמל מופיעה רק השנה.
יום הקול העולמי
הפקת קול נלמדת וממומשת בתחומים רבים כגון רפואה, פתולוגיה של שפת הדיבור, מוזיקה, פיזיקה, פסיכולוגיה, פונטיקה, אמנות וביולוגיה.
יום הקול העולמי נקבע ל-16 באפריל עם המטרות העיקריות של הגברת המודעות הציבורית לחשיבות הקול והעירנות לבעיות הקול.
חגיגה זו החלה בברזיל בשנת 1999 בתור יום הקול הלאומי הברזילאי. זו הייתה תוצאה של יוזמה מעורבת של רופאים, פתולוגים דוברי שפה ומורים לזמרה שהיו שייכים לאגודה הברזילאית לטיפוח הקול ("Sociedade Brasileira de Laringologia e Voz – SBLV’"), תחת נשיאותו של ד"ר נדיו סטפן. בעקבות היוזמה הברזילאית הצטרפו מדינות אחרות, כמו ארגנטינה ופורטוגל וכך יום הקול הלאומי של ברזיל הפך ליום הקול הבינלאומי. בארצות הברית, היום הפך לרשמי בשנת 2002 ובאותו שנה האירוע זכה לשם 'יום הקול העולמי' (‘World Voice Day’).
בשנת 2012 שלושה חוקרי קול, פרופסור יוהאן סאנדברג (שוודיה), פרופ' טקומסה פיץ' (אוסטריה), וד"ר פיליפה לא (פורטוגל) הזמינו מומחים מכמה מדינות לייסד אתר שירכז את החגיגות הבינלאומית של יום הקול. האתר רוכז על ידי פרופ' יוהאן סאנדברג וד"ר גלוסיה לאס סלומאו (ברזיל). כיום הקבוצה מורכבת מ-66 חברים היוזמים ומסייעים בתיאום האירועים עבור יום הקול העולמי בארצותיהם. בשנת 2018 התקיימו כמעט 600 אירועים ב-50 מדינות.
סימון רולפס
סימון רולפס (בגרמנית: Simon Rolfes, נולד ב-21 בינואר 1982 באיבנבורן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר האחורי.
קריירה מוקדמת
רולפס שיחק כילד במשך 13 שנים במועדון TUS רקה, ובשנת 1999 עבר לוורדר ברמן, שם שיחק שנה אחת כנער, ובשנת 2000 עבר לשחק בקבוצת המילואים, בה העביר ארבע עונות. החל משנת 2002 רולפס נכלל גם בסגל הקבוצה הבכירה, אך לא שיחק בה במשחקי הבונדסליגה. אך ערך הופעות במשחקי הגביע הגרמני ואף השתתף במשחק גביע אופ"א בעונת 2002/03, בו הביסה ורדר ברמן את מטאלורג דונצק בתוצאה 8-0. במשחק זה רולפס נכנס כמחליף בדקה ה-68 במקומו של כריסטיאן ליסטש. במחצית השנייה של עונה זו הושאל רולפס לSSC רויטלינגן, שם ערך 13 הופעות, וחזר בתום העונה לוורדר ברמן. בתום עונת 2004 שוחרר רולפס מהקבוצה מאחר שהמאמן תומאס שאף לא תכנן להשתמש בו בעתיד, ונמכר לאלמניה אאכן. רולפס שיחק עונה אחת באלמניה אאכן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, והבקיע שלושה שערים ב-28 הופעות. יכולתו הטובה זיכתה את רולפס בחוזה בבאייר לברקוזן, אליה עבר בקיץ 2005.
קריירה בינלאומית
רולפס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במרץ 2007 במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק. רולפס לקח חלק ביורו 2008 בו הפסידה נבחרת גרמניה בתוצאה 1-0 במשחק הגמר לנבחרת ספרד. רולפס שיחק בטורניר זה 90 דקות ברבע הגמר מול נבחרת פורטוגל, שהסתיים בניצחון גרמני בתוצאה 3-2, ומחצית אחת בחצי הגמר מול נבחרת טורקיה, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 3-2. במשחק זה הוחלף רולפס על ידי טורסטן פרינגס. את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע רולפס במוקדמות מונדיאל 2010 בניצחון 6-0 על נבחרת ליכטנשטיין. את מונדיאל 2010 עצמו החמיץ רולפס בגין פציעה. הופעתו האחרונה של רולפס במדים הלאומיים התקיימה בשנת 2011.
שמשון בלוך
קורות חיים
בלוך נולד בעיירה קוליקוב שליד לבוב וז'ולקווה, ובה גר רוב ימיו. קיבל חינוך תורני כמקובל אבל למד גם תנ"ך, גרמנית ומדעים, בהשפעת דודו ברוך צבי נייא (Neu) שהיה מורה בבית ספר ממשלתי בז'ולקווה. באמצעות דודו הכיר את רנ"ק ונעשה תלמידו וחברו, וכן הכיר בילדותו גם את שי"ר והתחבר עמו. ב-1808 הדפיס בלבוב את איגרת הרשב"א נגד לימוד הפילוסופיה, עם "איגרת ההתנצלות" של ר' ידעיה הבדרשי שהגן על הפילוסופיה, ובתוספת מבוא על פולמוס הפילוסופיה בדורם. ב-1813 היה במשך שנה אחת עורך ומגיה בבית הדפוס של אנטון שמיד בווינה, אחרי פטירתו של יהודה ליב בן-זאב, אולם אחר כך חזר למשפחתו בקוליקוב. בווינה הוציא לאור את ספרו של מנשה בן ישראל "לתשועת ישראל", על פי התרגום הגרמני של מרקוס הרץ ועם הביוגרפיה של מנשה בן ישראל שכתב דוד פרנקו-מנדס, ועוד כמה ספרים עתיקים.
כשחזר לקוליקוב המליצו לו רנ"ק ושי"ר למצוא את פרנסתו בחיבור ספרי מדע בעברית. ב-1822 הוציא בז'ולקווה את חלקו הראשון של ספר הגאוגרפיה "שבילי עולם", העוסק בארצות אסיה. החלק השני, העוסק באפריקה, יצא לאור בז'ולקווה ב-1827. על "שבילי עולם" כתבו הסכמות החת"ם סופר והרבנים מרדכי בנט ואלעזר פלקלס. את החלק השלישי של "שבילי עולם", על אירופה, לא הוציא בימי חייו, אם בגלל קשיים כלכליים, אם בגלל התיישנות הספרים הגרמניים שאותם תרגם-עיבד ואם בגלל ביקורות שליליות שקיבל. לאחר פטירתו פרסמו ידידיו ואלמנתו את החלק השלישי, בתוספת אגרות ומאמרים שלו בשם "זהב שב"ה" (שמשון בלוך הלוי), לבוב 1855.
"שבילי עולם" הפך במהרה לספר פופולרי ונדפס עוד בכמה מהדורות בהמשך המאה ה-19, ואף תורגם ללדינו בשתי מהדורות (סלוניקי 1853 ובלגרד 1860). הוא היה הספר הראשון בעברית שתיאר את הארצות הרחוקות ומנהגיהן, ובשפתו המליצית דיבר אל לב הקוראים העבריים של תקופתו. בלוך הוסיף הערות וחקירות בענייני מדעי היהדות בשולי התיאורים הגאוגרפיים, וכן תיאר את קורות כמה מחכמי ישראל שחיו באפריקה (למשל רס"ג, רי"ף והרמב"ם). הוא אף שילב ביקורת ברוח ההשכלה על האמונות הטפלות והמנהגים המשונים בעיניו של העמים הרחוקים, תוך שהוא רומז לאמונות ולמנהגים של היהדות בדורו. ואולם כבר בין משכילי זמנו הייתה ביקורת רבה על כתיבתו של בלוך. ריב"ל שלח במכתב לשי"ר, שלא נדפס בתקופתם אך נפוץ בין המשכילים בהעתקות בכתב יד, את עיקרי הביקורת: לשונו של בלוך מליצית יתר על המידה; הוא מסתמך על ספרי גאוגרפיה גרמניים שאינם מדויקים או שהתיישנו; הוא מייחס לעצמו דברים שכתבו אחרים; והוא מגזים בפלפולים וחקירות בענייני יהדות שאינם במקומם. כדברי ריב"ל: ב-1840 הדפיס בלוך בלבוב תרגום לעברית של "תולדות רש"י" של צונץ עם הערות ותוספות משלו. הוא פרסם גם כמה מאמרים ב"ביכורי העתים" וב"כרם חמד", בין השאר את המכתב שלו לידידו יעקב שמואל ביק לאחר שעבר הלה לתמוך בתנועת החסידות. ב-2006 פרסם דוד אסף, בספרו "נאחז בסבך", סאטירה גסה של בלוך בשיתוף עם יוסף פרל על נפילתו של החוזה מלובלין ב-1815, בשם "ספר נקיות ופרישות". ממכתב של בלוך לפרל עולה גם כי בלוך תכנן לכתוב סאטירה בשם "שבחי אלקסי", על המשרת הגוי של הבעש"ט, כפארודיה על "שבחי הבעש"ט", אך בסופו של דבר הדבר לא יצא לפועל.
בלוך הסתכסך עם רבים מן המשכילים בדורו, לרבות שי"ר וריב"ל, והם מצדם ראו בו בור, חנפן וגאוותן. הוא נפטר, בודד וחולה, בקוליקוב ב-1845.
מקדש מאן מו
מקדש מאן מו (באנגלית: Man Mo Temple; בסינית: 文武廟) הוא מקדש המוקדש לאל הספרות מאן טאי (文帝) ולאל המלחמה מו טאי (武帝). שני אלים אלה היו האלים המגינים של מלומדים ותלמידים בתקופת שושלת מינג ושושלת צ'ינג. מתחם מקדש מאן מו ממוקם ברחוב הוליווד שבאזור שאונג וון בשכונת המיד לוולס שבאי הונג קונג.
המקדש נבנה בשנת 1847 ובמתחמו שלושה מקדשים נפרדים: מקדש מאן מו, מקדש ליט שינג ואולם קונג סו. מקדש מאן מו הוא המרכזי במבני המתחם. מקדש ליט שינג (列聖宫) מוקדש לעבודת כל אלי השמיים, ואולם קונג סו (公所) במערב שימש כמרכז קהילתי.
מאז שנת 1908 המתחם מוחזק ומנוהל על ידי הנהלת בית החולים טונג ווה.
בשנת 1993 הוכרז מבנה המקדש כמבנה היסטורי לשימור, וכאנדרטה מוכרזת.
מקדש נוסף בשם זה ממוקם באזור טאי פו ובאי לנטאו.
שמעון וינטר
שמעון תאודור וינטר (Simon Theodore Winter, MBE, MB ChB (Leeds), DCH (Eng )) (1989-1916) היה רופא ילדים ישראלי, מנהל מחלקת ילדים בבית חולים רוטשילד בחיפה (היום מרכז רפואי בני ציון), מנהל המחלקה לאם ולילד במשרד הבריאות ויושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל.
ביוגרפיה
שמעון, סם בפי חבריו, נולד בדבלין, אירלנד בשנת 1916 לגרשון ושרה ויינברג, ילידי ביאליסטוק. הוא גדל בלידס, אנגליה, ואח לימודי הרפואה סיים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת לידס בשנת 1939. כציוני נלהב ובעל הזדהות יהודית גבוהה היה פעיל בתנועת הבונים (תנועה ציונית מסורתית) וכיהן כיו"ר תא הסטודנטים היהודים באנגליה. בהגיעו לבגרות הוא שינה את שם משפחתו לוינטר ומצד שני, כסימן להזדהות עם "חזון המדינה", הוסיף את השם תיאודור לשמו לזכרו של בנימין זאב "תאודור" הרצל.
בשנת 1940 גויס לחיל האוויר הבריטי (RAF) והוצב בבסיס ליד קיימברידג', בסיס ממנו יצאו מטוסים להפצצה בגרמניה. ביולי 1943 אחד המטוסים שחזר ממשימת הפצצה נחת נחיתת חירום ועלה באש. ד"ר וינטר נכנס למטוס הבוער להציל את הצוות ונכווה קשה בעצמו. על מעשיו הוענק לו תואר אבירות של חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על ידי המלך ג'ורג השישי.
לאחר החלמתו בסוף שנת 1943 ובמשך שנתיים שירת כרופא בחיל האוויר הבריטי בעדן ובלוב. שם פגש לראשונה יהודי תימן, חלקם במעברות בהן שהו בזמן שהמתינו לעלייתם ארצה.
משלחת של רופאים ואחיות מארץ ישראל הגיעה להעניק טיפולים ועזרה ובראשה פרופסור ישראל יעקב קליגלר והאחות ציפורה מקוב-פריידמן. תוך זמן קצר התרופות והציוד הרפואי אזלו. שני חברי המשלחת קיבלו יוזמה ונכנסו לחדר האוכל של הבבסיס הבריטי הסמוך בזמן ארוחת הצהריים וצעקו ביידיש "האם יש כאן מישהו יהודי?" תוך שניות שמעון וינטר ניגש אליהם לשאול מה הם רוצים. הוא לקח אותם לארונות הציוד הרפואי וסיפק להם את החומרים הדרושים. ומכאן ואילך הוא התנדב כרופא במעברה בשעות אחר הצהריים לאחר שסיים את עבודתו במחנה הצבא הבריטי. בהמשך שירת שנה נוספת כרופא במחנה הצבא הבריטי בקהיר ובפלשתינה.
בשנת 1946 נישא לשושנה, בתם של צבי אריה ובלומה ורנר מחיפה. הוא החל לעבוד במחלקת הילדים בבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים ונשלח על ידי ההגנה ובית החולים לטיפול בחולים ופצועים בבית החולים משגב לדך בעיר העתיקה שהיה במצור.
ד"ר וינטר דאג להסדיר שהבריטים יאשרו את כניסת הצוות הרפואי הדסה לעיר העתיקה. הצוות כלל רופאים, מנתחים ואחיות בחדר המיון.
בשנת 1948 ד"ר חיים שיבא ביקש מד"ר ווינטר להקים שירות רפואי לחיל האוויר הישראלי, מכיוון שהיה הרופא היחיד בישראל עם ניסיון בתחום זה. הוא קבע את כל ההנחיות כולל הנחיות לבדיקת בריאות של טייס. הוא התרכז בדאגה לבריאות הצוות, לביטחונם ולתנאי העבודה שלהם. במשך שנתיים הוא היה חלק מצוותו של אהרן רמז שהקים את חיל האוויר הישראלי.
כשחזר לארץ החל לעבוד בבית החולים רמב"ם בחיפה ואחר כך הוביל את מחלקת הילדים בבית החולים רוטשילד (היום מרכז רפואי בני ציון) עד פרישתו בשנת 1984. בין שני התפקידים הללו נשלח לטבריה לטפל בעולים בעיר. גישתו לעבודה הייתה לעודד חיסון ולחינוך האוכלוסייה המקומית, על ידי האחיות של טיפת חלב, שהעניקו הדרכה לאמהות שלא היו בקיאות בתנאים בישראל.
ד"ר ווינטר היה בין מקימי בית הספר לרפואה בטכניון הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט. הוא לימד שם וקיבל תואר פרופסור. בשנת 1963 הוציא לאור ספר הדרכה ברפואת ילדים.
רפואה מונעת הייתה אחד העקרונות המנחים אותו לאורך חייו המקצועיים. הרופאים במחלקתו למדו התפתחות ילדים בנוסף ללימוד ערבית כדי לשפר את התקשורת עם מטופליו ומשפחותיהם.
וינטר הקים את המרכז הראשון לייעוץ גנטי בישראל (כיום הוא מכונה מרכז שמעון וינטר לגנטיקה אנושית). הוא ראה בכך דרך למנוע מחלות ולהעניק הדרכה להורים. בנוסף הקים בשנת 1975 את מרכז חנה חושי להתפתחות ילדים לצד המחלקה בבית החולים. הוא חקר את תחום תזונת התינוקות, כולל הוספת ברזל לפורמולות לתינוקות. פרופסור וינטר שימש יושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל בין השנים 1969 ל-1972.
כאשר פרש מעבודתו בחיפה, הוא ואשתו עברו לירושלים שם הקדיש את זמנו להקמת המרפאה לילדים עם ספינה ביפידה בבית חולים אלין. במקביל קיבל את תפקיד מנהל יחידת אם וילד במשרד הבריאות עד מותו בשנת 1989.
הותיר אחריו מאות תלמידים וכן שלושה ילדים שנולדו לו ולאשתו שושנה.
גבירת צ'אכטיצה
גבירת צ'אכטיצה (ברוסית: Крова́вая ле́ди Ба́тори; הופץ במדינות המערב בשם Lady of Csejte) בבימויו של אנדריי קונסט הוא מותחן היסטורי בהפקה רוסית-אמריקאית, בשיתוף פעולה עם Enjoy Movies הרוסית ו-Glacier Films האמריקאית (שעבדו בעבר יחד על הסרט שוד אמריקאי). הסרט מבוסס על חייה של אליזבת באטורי (1560—1614), הנחשבת לאחת הרוצחות הסדרתיות הקטלניות ביותר בהיסטוריה. בכורת הסרט נערכה ב-26 בפברואר 2015.
עלילה
הסרט מתרחש בתחילת המאה ה-17 באזור צ'ייטה (צ'אכטיצה שבממלכת הונגריה), שם שולטת הרוזנת באת'ורי, הידועה ביופיה, בחוכמתה ובעושרה. בסביבת הכפר נעלמים ילדים במשך זמן רב, בעיקר נערות מתבגרות. הדמויות הראשיות של הסרט הן האח והאחות ממחנה הצוענים, מישה ואלטה, שמתפרנסים מתעלולים וגנבות ומחפשים גם אחר אחותם הגדולה קטיה שנעלמה לפני שנה.
פראמהיים
פראמהיים (בנורווגית: Framheim היה שם הבסיס של חוקר הארצות רואלד אמונדסן, במפרץ הלווייתנים על מדף הקרח רוס באנטארקטיקה, במהלך המשלחת לכיבוש הקוטב הדרומי. הבסיס היה בשימוש בין ינואר 1911 לפברואר 1912.
צריף ואוהלים
הצריף נבנה בחלקים בידי נגר אומן בשם יורגן סטוברוד, הורכב בביתו של אמונדסן בנורווגיה ואחר פורק כדי להסיעו לאנטארקטיקה באונייה "פראם". פירושו המילולי של השם הוא "בית הפראם". במהלך הרכבתו בנורווגיה, טען אמונדסן שהצריף נועד ל"תצפית", טענה שהתיישבה יפה עם כוונתו לכאורה לצאת אל הקוטב הצפוני. לכל מי שעניינו בחקר ארצות היה יותר מאקראי, היה ברור, שהצריף מיועד למגורים. ואכן, אמונדסן ייעד את המשלחת להגיע אל הקוטב הדרומי.
הצריף היה דוגמה מוקדמת של מבנה טרומי, והכיל שולחן אוכל עשוי לפי הזמנה, שאפשר היה להרים ולתלות מן התקרה כדי לנקות תחתיו. שטח הצריף היה חמישה על ארבעה מטרים והקירות נבנו מארבע שכבות של קרשי עץ בעובי 7.5 ס"מ, וביניהם לוחות קרטון לשם בידוד. ב-28 בינואר הסתיימה מלאכת הבנייה והאנשים עברו להתגורר בצריף הבנוי והמצויד היטב למשך החודשים הבאים.
במשך החורף האנטארקטי הארוך, בנו אמונדסן וחברי משלחתו רשת של סדנאות וחדרי אחסון, כולל חדר סאונה, שנחצבו בקרח שהקיף את הצריף הראשי. בתשלובת החדרים הזו העסיקו האנשים את עצמם בהכנות למסע המתוכנן לקוטב הדרומי.
ציוד
בפראמהיים, המשיך אמונדסן לשדרג כל הזמן את ציוד המשלחת, משום שציוד הקוטב הסטנדרטי לא השביע את רצונו. המזחלות שוכללו בהקצעת חלקים מן המסגרות והמגלשיים, פעולה שהפחיתה ב-60% את משקלן בלי לגרוע מחוזקן הכללי.
אמונדסן עיצב ארגזי מזחלת מיוחדים למזון וציוד, שהיו קשורים בקביעות למזחלות, עם גישה באמצעות מכסה, שאפשר היה להסיר בקלות בלי להידרש להסרת כפפות. שכלול זה חסך את הזמן שנדרש לפריקה וטעינה מחודשת של תיבות אריזה עם כל הקמה ופירוק של מחנה במהלך המסע, וגם מנע את הסיכון של כוויות-קור בשעת פריקת המזחלות. גם ארגזי המזחלת עצמם שוכללו בתקופת החורף בשיוף העץ להפחתת המשקל. יתר על כן, גם בבחירת המזון ובאריזתו נעשו שיפורים הן להשגת יעילות והן לניצול מקסימלי של השטח. אמונדסן רכש רק ארבעה מזונות: פמיקן (שיוצר לפי מתכון משלו), שוקולד, אבקת חלב וביסקוויטים, אם כי דיאט זו הושלמה בבשר כלבי-ים ופינגווינים, שאוחסן במצבורי הצידה על חומת הקרח. ובבשר טרי מן הכלבים, שהומתו במהלך המסע. הבשר הזה, טרי ועשיר בוויטמינים, שנכלל בדיאטה של אנשי המשלחת מנע את הופעת הצפדינה.
בהכנה למסע אל הקוטב, נוספו לכריכות הסקי ווים, שאיפשרו להסיר אותן לשעות השינה ולתלות אותן בתוך האוהל. הואיל והכריכות היו עשויות עור, כלבי המזחלות הרעבים נהגו לנגוס בהם כשהאנשים ישנו באוהל. מעטה רגליים והסיכוי לכוויית-קור העסיקו מאוד את מחשבותיו של אמונדסן, בעיקר אחרי כמה ניסיונות שליליים במהלך מסעות הסתיו להנחת המצבורים והניסיון הראשון הכושל להגיע אל הקוטב. הוא ואנשיו עיצבו מחדש ושיכללו את מגפי הסקי שלהם כמה פעמים לפני המסע הסופי אל הקוטב, כדי להשיג בידוד מקסימלי בפני הקור ולספק את הגמישות הדרושה לגלישת סקי. כל אחד מן האנשים הביא מגפיים נוספים למקרה של קריעה או פגם בתפקוד, משום שהסיכון בקפיאה מטילת-מום עלה בחשיבותו על סוגיית המשקל. איש מאנשיו של אמונדסן לא לקה ברגליים קפואות במסע אל הקוטב, על אף הטמפרטורות הקיצוניות.