cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ריקן
השימוש בג'ריקן בצבאות בעלות הברית
עד לסיום המלחמה באירופה במאי 1945 הצטיידו צבאות בעלות הברית בזירה זו ב-21 מיליון ג'ריקנים. נשיא ארצות הברית רוזוולט העריך את תרומתו של הג'ריקן למאמץ המלחמה של בעלות הברית כאשר ציין בנובמבר 1944, כי "ללא מכלים אלו לא היו צבאותינו מסוגלים לפלס את דרכם לרוחב צרפת בקצב בזק, אשר עלה על זה של הבליץ הגרמני ב-1940".
חבלה
בראשית ימי הפעילות של הפת"ח שימש הג'ריקן כמנשא נוח לחומרי חבלה ומטעני נפץ.
TVNorge
TVNorge (בעבר נקרא TVN) הוא ערוץ טלוויזיה נורווגי, הנמצא בבעלות האחים וורנר דיסקברי. הערוץ החל לשדר ב-5 בדצמבר 1988, והיה לערוץ הכלל-נורווגי הראשון הממומן משידור פרסומות, עד שנת 1992.
היסטוריה
בשנת 2011 סך ההשקעות בתוכן מקורי עמד על 489.9 מיליון דולר בשנת 2011, עלייה מ-367.6 מיליון דולר כמה שנים קודם לכן.
חסן הראשון, סולטאן מרוקו
חסן הראשון, סולטאן מרוקו (בערבית: الحسن الأول بن محمد; 1836 - 7 ביוני 1894) היה הסולטאן של מרוקו בין השנים 1873–1894.
ביוגרפיה
חסן נולד בשנת 1836 בפאס למוחמד הרביעי, סולטאן מרוקו. הוא היה חבר השושלת העלווית, ומבין הסולטנים המצליחים ביותר. הוא הגביר את כוחו של המחזן במרוקו, ובאותו זמן שבו חלק ניכר משאר חלקי אפריקה נפלו תחת שליטה זרה, הוא הביא לרפורמות צבאיות ומנהליות, ולחיזוק המשטר בתוך שטחו, והוא ביצע תוכנית צבאית ודיפלומטית פעילה בפריפריה.
TVNorge
היסטוריה
בשנת 1995 שינו בערוץ את שמו מ-TVN ל-TvNorge.
חסן הראשון, סולטאן מרוקו
ביוגרפיה
כבנו של הסולטן מוחמד הרביעי, הוכרז מולאי חסן כסולטאן מרוקו בעת מותו של אביו בשנת 1873. הפעולה הראשונה שלו הייתה למחוץ מרד עירוני בבירה פאס. הסולטאן החדש היה מחויב להמשיך במדיניות המודרניזציה והרפורמה של אביו.
TVNorge
היסטוריה
לערוץ יש כיום כ-160 עובדים, עם כיסוי של 95.4%. הערוץ הוא השלישי בגודלו בנורווגיה, מבחינת מספר הצופים. TVNorge מופץ באמצעות שידורים בלוויין, בכבלים וברשת הדיגיטלית היבשתית. הערוץ פונה בעיקר לקהל יעד בגילאי 15 עד 50, ובשנים האחרונות גדל בצורה רבה מספר הפקות המקור בערוץ, יחד עם עיסוק נרחב בתוכניות הומוריסטיות.
השינויים בשנת 2009
במאי 2009 הודיע הערוץ כי הוא מפסיק את שידורי החדשות שלו, את שידור תחזית מזג האוויר והספורט במהלך סתיו 2009. לפיכך, תוכניות שונות ירדו מהמסך, וזאת לאחר שמאז 1991 משדר הערוץ חדשות. שידור החדשות האחרון של הערוץ היה ביום ראשון, 27 בספטמבר. מנהל התקשורת דאז, דיטלף מג'ייקובסון הצדיק את ההחלטה בכך שהערוץ רצה לשנות את הפרופיל שלו כערוץ בידור, וזאת נוסף על התחרות הגוברת בין אמצעי התקשורת. כמו כן הוא ציין כי בערוץ לא הייתה נכונות לבצע שידורי חדשות שעלותם יקרה לעומת NRK, תאגיד השידור הנורווגי ו-TV 2, וכי נתוני הרייטינג של השנה האחרונה בחדשות היו נמוכים מהצפוי.
חסן הראשון, סולטאן מרוקו
ביוגרפיה
ידוע במיוחד הוא המסע שחסן נטל על עצמו בשנת 1893. הוא נסע מפאס (אותה עזב ב-29 ביוני) למרקש, עבר דרך תאפילאלת, דיונות החול של ארג צ'בי, עמק הדאדס, עמק הטודרה, ורזאזאת, הקסבה של איית בן חדו, המעבר הגבוה טלואט, מעבר טיצ'קה (2260 מ') במעבר האטלס הגבוה שבסהרה המערבית. המסע נמשך שישה חודשים והצליח במשימתו לאחד מחדש את השבטים של כמה אזורים ולהשקיט אותם. תותח הקרופ שהעניק בהזדמנות זו לקאיד של טלואט (חבר במשפחת גלאווה המפורסמת) עדיין מוצג במרכז ורזאזאת. בשנת 1881 ייסד חסן את טזנית.
TVNorge
השינויים בשנת 2009
מנכ"ל הערוץ, הרלד סטרום, מאי 2009.
חסן הראשון, סולטאן מרוקו
ביוגרפיה
חסן מינה את מוהא או חאמו זאיאני לקאיד של זאיאנס בחניפרה בשנת 1877. מוהא או חאמו זאיאני היה לדמות חשובה במלחמה הקולוניאלית במהלך המאה ה-20 נגד צרפת. בשנת 1887 מינה חסן את שייח מא-אל-עין כפקידו בסהרה המערבית. גם מא-אל-עין מילא תפקיד חשוב במאבק לעצמאותה של מרוקו.
TVNorge
שידורים בהפרדה גבוהה (HD)
ב-3 באוקטובר 2008 השיק הערוץ שידורים בהפרדה גבוהה והחל משנת 2009 החל הערוץ להפיק תוכניות חדשות ב-HD. הפרקים הראשונים ששודרו ב-HD היו הסדרה של HBO, רומא. לאפיק ה-HD שידורים זהים לאלו של אפיק ה-SD, ושידורים שאינם זמינים ב-HD, משודרים באיכות סטנדרטית.
קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה
קרל השישה עשר גוסטב (שם מלא: Carl Gustaf Folke Hubertus, בשוודית: Carl XVI Gustaf; נולד ב-30 באפריל 1946) הוא מלך שוודיה הנוכחי. ב-15 בספטמבר 1973 הוא ירש את סבו, גוסטב השישי אדולף. הוא בנם היחיד של הנסיך גוסטב אדולף ושל הנסיכה סיביליה מסקסה-קובורג-גותה.
ראשית חייו
קרל גוסטב נולד ב-30 באפריל 1946 בארמון האגה, סולנה, מחוז סטוקהולם, לנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן, בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ולזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה - נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. הוא הוטבל בקפלה המלכותית ב-7 ביוני 1946 על ידי הארכיבישוף של אופסלה. סנדקיו היו נסיך ונסיכת הכתר של דנמרק (לימים, פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואשתו אינגריד, נסיכת שוודיה - דודו ודודתו מצד אביו), נסיך הכתר של נורווגיה (לימים, אולף החמישי, מלך נורווגיה), יוליאנה, נסיכת הולנד (לימים, יוליאנה, מלכת הולנד), גוסטב החמישי, מלך שוודיה (סבא-רבא שלו מצד אביו), פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (דודו מצד אמו), נסיך ונסיכת הכתר של שוודיה (לימים, גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה ואשתו, לואיז, סבו מצד אביו וסבתו החורגת), הרוזן פולקה ברנדוט והרוזנת מריה ברנדוט.
ב-26 בינואר 1947, נהרג אביו של הנסיך בתאונת מטוס בנמל התעופה קופנהגן.
נעוריו וחינוכו
הנסיך קרל גוסטב היה הצעיר מבין חמשת ילדיהם ובנם היחיד של הנסיך גוסטב אדולף ושל הנסיכה זיבילה. מותו של אביו הותיר את הנסיך בן תשעת החודשים לשני בסדר הירושה לכתר השוודי לאחר סבו, נסיך הכתר, גוסטב אדולף. ב-1950, בגיל ארבע, כאשר מת סבא-רבא שלו, גוסטב החמישי, הוא הפך ליורש העצר.
בשנת 1955 הצטרף לתנועת הצופים של שוודיה וקיבל את הכינוי "מוגלי" כחלק ממסורת שבט הצופים אליו היה שייך. בגיל 10, בתור נסיך, אחד מתפקידיו הרשמיים הראשונים היה להשתתף במחנה צופים בשוודיה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון, השלים שנתיים וחצי של לימודים בצבא השוודי, בצי השוודי ובחיל האוויר השוודי. ב-1968 קיבל דרגת קצין בכל אחת משלוש הזרועות ובסופו של דבר הוענקה לו דרגת קפטן בצבא ובחיל האוויר ודרגת לוטננט בצי, לפני שעלה לכס המלוכה. הוא השלים לימודים אקדמאים בהיסטוריה, סוציולוגיה, מדע המדינה, דיני מיסים וכלכלה באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת סטוקהולם.
לצורך הכנתו לשמש בתפקיד ראש המדינה, השלים הנסיך תוכנית רחבה של לימודים על מערכת המשפט, על ארגונים ומוסדות חברתיים, ועל איגודים מקצועיים ואיגודי מעסיקים. בנוסף, למד לימוד מעמיק על היחסים שבין הפרלמנט השוודי, ממשלת שוודיה ומשרד החוץ. כנסיך הכתר עבד במסגרת משלחת שוודיה לאו"ם ובסוכנות השוודית לשיתוף פעולה ופיתוח בינלאומי (SIDA). הוא עבד בבנק בלונדון, בשגרירות שוודיה בלונדון, בלשכת המסחר השוודית בצרפת, ובמפעל של החברה התעשייתית "אלפא לאבל" בצרפת.
עלייתו למלוכה
ב-15 בספטמבר 1973, עם מות סבו, גוסטב השישי אדולף, עלה קרל גוסטב לכס המלוכה. הוא הוכרז כמלך באולם המדינה בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-19 בספטמבר. גוסטב השישי אדולף היה האחרון שעשה שימוש בתואר "בחסד האל, מלך השוודים, הגותים והוונדים" (בשוודית: "med Guds Nåde Sveriges, Götes och Wendes Konung"). תואר זה היה בשימוש על ידי מלכי שוודיה מאז 1544. תחת זאת בחר קרל השישה עשר גוסטב להשתמש בתואר הפשוט "מלך שוודיה" (בשוודית: Sveriges Konung) ובכך סיים מסורת של מאות שנים. חידוש מעין זה ואחרים משתקפים במוטו האישי שלו: "למען שוודיה – עם הזמן" (För Sverige – i tiden).
במאה ה-16 יצר הארכיבישוף הקתולי האחרון של סטוקהולם, יוהאנס מגנוס, אילן יוחסין מיתולוגי שמטרתו הייתה לבסס את שורשיו העתיקים של הכתר השוודי. בהתבסס על אילן יוחסין זה, אימץ המלך קרל התשיעי (שמלך בשנים 1604–1611) מספר סידורי שלא מבוסס על מקורות היסטוריים מדויקים. כל המלכים ששמם היה קרל ומלכו אחריו, מוספרו בסדר עולה ממנו והלאה וכל אלה שמלכו לפניו (אף על פי שהיו רק שניים כאלה), מוספרו בסדר יורד. לפיכך, קרל השישה עשר גוסטב הוא למעשה המלך העשירי בתולדות שוודיה ששמו קרל.
תפקידיו הרשמיים
תפקידיו של המלך, על פי חוקת שוודיה משנת 1974, הם בעלי אופי ייצוגי וטקסי בלבד. החוקה נטלה מהמלך את רוב הסמכויות הפוליטיות הרשמיות שלו, ובמקביל הותירה אותו כראש המדינה. היא הסדירה נוהגים שיושמו מאז הנהגתה של הממשלה הפרלמנטרית ב-1917. קודם לכן היה המלך זה שמינה את ראש ממשלת שוודיה, אף על פי ראש הממשלה היה תמיד מנהיג מפלגת הרוב או מי שעמד בראש קואליציה של מפלגות בפרלמנט. מאז שינוי החוקה עבר תפקיד זה לידיו של יושב ראש הפרלמנט. בנוסף, אין עוד צורך בחתימתו של המלך על חוקים שהועברו בפרלמנט כדי שיקבלו תוקף חוקי.
המלך מייצג את המדינה בחו"ל ומקבל את פניהם של מנהיגים זרים המגיעים לביקורים ממלכתיים בשוודיה. הוא פותח את המושב השנתי של הפרלמנט, יושב בראש ועדה מיוחדת שפועלת בעת חילופי ממשלות, מקבל מידע מראש הממשלה ומשריו, יושב בראש הישיבות של מועצת יחסי החוץ ומקבל כתבי האמנה של שגרירים זרים המכהנים בשוודיה וחותם על אלה של שגרירי שוודיה ברחבי העולם. המלך נמנע באופן וולונטרי מלהצביע בבחירות.
המלך מחזיק באופן טקסי בדרגה הגבוהה ביותר בכל שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים של שוודיה. דרגות אלה של גנרל ואדמירל הוענקו לו מתוקף היותו המפקד העליון של הזרועות על פי החוקה של 1809 שהייתה בתוקף בעת עלייתו לכס המלוכה. על פי החוקה של 1974 המלך לא משמש עוד כמפקד העליון והוא מחזיק בדרגות באופן טקסי בלבד. סמכות הפיקוד היחידה שלו היא על הסגל הצבאי שבחצר מלכותו.
קרל השישה עשר גוסטב ידוע בעולם כמי שמעניק מדי שנה את פרסי נובל. המלך הוא גם זה שמעניק מדי שנה את פרס פולר למוזיקה. המלך מחזיק תוארי דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה השוודית למדעי החקלאות, של המכון המלכותי לטכנולוגיה, של בית הספר לכלכלה של סטוקהולם ושל האוניברסיטה האקדמית של אובו בפינלנד.
תחומי עניין
המלך מגלה עניין רב בתחומי הסביבה, הטכנולוגיה, החקלאות, הסחר והתעשייה. כמו רבים מחברי משפחת המלוכה השוודית, יש למלך עניין רב במכוניות. בבעלותו כמה מכוניות פורשה 911, דגם שנחשב לחביב עליו, בנוסף למכוניות מהדגמים וולוו PV444 ופרארי 456M GT, AC קוברה ומכוניות נוספות. התמונה הראשונה של המלך ושל מי שהייתה אז אשתו לעתיד צולמה כשהם יישובים במכונית פורשה 911. בקיץ 2005 היה המלך מעורב בתאונת דרכים בנורשפין, שבה לא נגרמו פציעות רציניות, אך היא גרמה לכותרות ראשיות בעיתונות השוודית.
נישואין ומשפחה
קרל השישה עשר גוסטב נשא לאישה את סילביה סומרלאט שאביה היה גרמני ואמה ברזילאית, ושגדלה בשתי הארצות הללו. השניים נפגשו באולימפיאדת מינכן ב-1972, שם שמשה סילביה כמתורגמנית וכמארחת. החתונה התקיימה ב-19 ביוני 1976 בקתדרלה של סטוקהולם. ערב קודם לכן התקיימה הופעה שבה ביצעה להקת אבבא לראשונה את השיר Dancing Queen, כמחווה למלכה החדשה. ב-1980 עברו המלך ומשפחתו להתגורר בארמון דרוטנינגהולם שממערב לסטוקהולם. את ענייניהם הרשמיים מנהלים המלך והמלכה בארמון סטוקהולם.
למלך קרל השישה עשר גוסטב ולמלכה סילביה שלושה ילדים ושמונה נכדים:
עם לידתו, היה הנסיך קרל פיליפ ליורש העצר. עם זאת, רפורמה חוקתית, שנכנסה לתוקף לאחר לידתו, הפכה את אחותו הבכורה, הנסיכה ויקטוריה, ליורשת העצר ולנסיכת הכתר החל מ-1 בינואר 1980. המלך לא התנגד לשינוי, אלא להחלתו הרטרואקטיבית, שבעקבותיה איבד בנו את תוארו כיורש העצר שאותו החזיק מאז לידתו.
אברהם אלמליח (רב)
הרב אברהם אלמליח (ה'תרפ"ה, 1925, אלקלעה, מרוקו – כ"ח באב ה'תשע"ב, 15 באוגוסט 2012, ירושלים) היה רב ודיין ישראלי, שכיהן כרבה הספרדי של העיר דימונה, אב בית הדין הרבני בבאר שבע, יו"ר בתי הדין הרבניים, אב בית הדין המיוחד לגיור וממייסדי בית הדין לגיור של הרבנות הצבאית. מחבר סדרת הספרים "בתוך עמי".
קורות חייו ופועלו
נולד בעיירה אלקלעה שבאזור מרקש, לשלמה וחסיבה אלמליח. למד אצל רבי יהודה אלמליח, רבי יצחק הכהן ורבי מסעוד חזן באלקלעה. משהתגלו בו כישרונות מיוחדים, נשלח בשנת ה'תרצ"ח ללמוד בישיבתו של הרב יעקב דהאן במרקש, והתגורר בביתו. הוסמך כשוחט בשנת ה'תש"ג, והחל לשמש כמלמד בתלמוד תורה באזור. הוא הקים ישיבה בכפר אמזמז וכיהן גם כרשם נישואין וגיטין בבית הדין של רבי מכלוף אבוחצירא במרקש, והשניים נשארו בקשרי ידידות שנים לאחר מכן לאחר שעלו לארץ.
בשנת ה'תשט"ו עלה לישראל, והחל לשמש כרבהּ של העיר דימונה.
במרץ 1970 הגיעה קבוצה בת 49 איש "עבריים", ובראשם מנהיג הקבוצה בן-עמי בן-ישראל, אשר הצהיר כי אין בכוונת הקבוצה להתגייר ולקבל את חוקי ההלכה המקובלים במקום המנהגים שלהם. בעקבות זאת, פנה הרב אלמליח, לצד רבנים ואישי ציבור נוספים, למשרד הפנים בבקשה שלא לקלוט עוד מבני הקבוצה בישראל, ובעקבות כך, חדלו המוסדות הרשמיים לסייע להם.
בשנת ה'תשל"ח (1978) הוסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית . בשנת ה'תשמ"ג, החל לכהן כדיין בבית הדין בבאר שבע ובשנת ה'תשמ"ה היה למנהל בתי הדין הרבניים בישראל. נשלח מספר פעמים על ידי הרב הראשי לישראל, מרדכי אליהו, לטפל בענייני גיטין בדרום אמריקה ובצרפת. בשנת ה'תשנ"א התמנה לאב בית הדין המיוחד לגיור בירושלים. היה מהתומכים בפסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן.
יצא לגמלאות בשנת ה'תשנ"ד, ועבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים וללמד בכולל "דרכי הוראה לרבנים" של הרב מרדכי אליהו. בנוסף, שימש כיו"ר הוועדה לבחינת דיינים, כאב בית הדין לגיור של הרבנות הצבאית, אב בית דין במרסיי, והיה מחברי הוועדה לבחירת רבנים ראשיים לישראל בשנת ה'תשס"ג.
נפטר בכ"ח באב ה'תשע"ב (15 באוגוסט 2012), ונקבר בהר המנוחות.
משפחתו
היה נשוי לזהרה (נפטרה ב-2015).
ספריו
הרב אלמליח חיבר את סדרת הספרים בתוך עמי המונה ארבעה כרכים:
בשנת התשמ"א זכה ב"פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית" על ספריו.
יחסי אבחזיה–דרום אוסטיה
יחסי אבחזיה–דרום אוסטיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין רפובליקת אבחזיה לבין רפובליקת דרום אוסטיה - מדינת אלניה, שמעמדם הבינלאומי שנוי במחלוקת - שתי המדינות נחשבות כחלק מגאורגיה על ידי רוב מדינות העולם.
אודמר פיגה
אודמר-פיגה (Audemars-Piguet) היא חברה שווייצרית לייצור שעונים, אשר הוקמה על ידי ג'ולס לואיס אודמר ואדוארד אוגוסט פיגה.
החברה מנוהלת ונמצאת בבעלות משפחתית מאז יום הקמתה. החברה ידועה בתקני ייצור מחמירים הנושאים את חותם ז'נבה (COSC), ובכך שהיא מייצרת בעצמה את כל מרכיבי השעונים שלה.
היסטוריה
ב-1874 נפגשו ג'ולס לואיס אודמר בן ה-23 ואדוארד אוגוסט פיגה בן ה-21, שניהם ילידי הכפר לה ברוסה בשווייץ. בסיום לימודיהם עברו לעמק דה-ז'ו כדי לעבוד יחד בייצור שעונים. אודמר החל בייצור של חלקי המנגנונים, ופיגה הרכיב את השעון. בהמשך היה אודמר אחראי על הייצור והפן הטכני של העבודה בחברה, ופיגה התמקד בתחום המכירות.
ב-1875 יסדו את חברת "Audemars, Piguet et Cie". הסימן המסחרי של אודמר-פיגה נרשם בשנת 1882, אך רק לאחר שבע שנים החברה הוקמה רשמית. בתקופה זו הפכה החברה לאחת מיצרניות השעונים בעלות מספר העובדים הגדול ביותר בכל קנטון וו בשווייץ. החברה פתחה את הסניף הראשון בז'נבה בשנת 1889.
מ-1882, מהווים תמיד נציגים ממשפחות אודמר ופיגה חלק מדירקטוריון החברה, והם לוקחים חלק בניהול השוטף שלה ובקבלת ההחלטות. החברה מתמחה בייצור עצמי של הרכיבים, והרכבתם בתוך המפעל שלה תחת פיקוח ישיר ובקרת איכות קפדנית.
פעילות ציבורית
מ-1999 מעניקה החברה חסות מסחרית למרוץ יוקרתי של סוסים גזעיים, "גביע המלכה אליזבת השנייה", אשר נערך בטריטוריות החדשות, הונג קונג.
ב-2007 הציעה החברה את תמיכתה לקרן קלינטון, הפועלת ברחבי העולם בנושאי חינוך, בריאות, עוני ומאבק באיידס.
קולקציות שעונים ידועות
החברה ייצרה שעון מסדרת ג'ולס אודמר, במהדורה מוגבלת של 126 יחידות, בו שולבו תכונות אסטרונומיות מורכבות כגון: זמני הזריחה והשקיעה, לוח שנה קבוע, ומראה ירח אסטרונומי.
יחסי אבחזיה–דרום אוסטיה
אבחזיה ודרום אוסטיה הכירו בעצמאותן אחת של השנייה על ידי חתימת חוזה ידידות ושיתוף פעולה או לפני כן.
היסטוריה
ב-19 בספטמבר 2005, יום לפני יום השנה ה-15 לעצמאות דרום אוסטיה, חתמו הנשיא האבחזי, סרגיי בגאפש והנשיא הדרום-אוסטי, אדוארד קוקויטי על אמנת ידידות ושיתוף פעולה בצחינוואלי, בירת דרום אוסטיה. האמנה אושררה על ידי הפרלמנט של דרום אוסטיה ב-27 בדצמבר באותה השנה ועל ידי הפרלמנט של אבחזיה ב-15 בפברואר 2006. ב-20 בספטמבר העניק קוקויטי לבגאפש את אות הכבוד.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוצרו ב-26 בספטמבר 2007.
ב-18 באוגוסט 2015 חתמו אבחזיה ודרום אוסטיה על הסכם לנסיעות ללא ויזה במהלך ביקורו של שר החוץ של אבחזיה וויאצ'סלב צ'יריקבה בצחינוואלי. שתי המדינות חברות בארגון לדמוקרטיה ולזכויות האומות.
שגרירים
ב-26 בספטמבר 2007, השגריר הראשון של דרום אוסטיה באבחזיה, רוברט קוקויטי, הציג את כתב האמנתו בפני נשיא אבחזיה, סרגיי בגאפש. ב-15 באפריל 2008 נפתחה רשמית הנציגות של דרום אוסטיה בבירת אבחזיה, סוחומי. ב-10 בדצמבר 2010 קיבל הנשיא קוקויטי את כתב האמנתו של נודאר פלייב, שגריר אבחזיה בדרום אוסטיה. לאחר שהחליף את אדוארד קוקויטי כנשיא דרום אוסטיה, פיטר ליאוניד טיבילוב את רוברט קוקויטי מתפקיד השגריר ב-25 ביולי 2012. ב-15 באפריל 2013 מונה אולג בוצייב למחליפו. ב-19 באוגוסט העניק בוצייב את כתב האמנתו בפני שר החוץ האבחזי ויאצ'סלב צ'יריקבה, וב-20 באוגוסט, בפני הנשיא אלכסנדר אנקבב.
ב-27 בינואר 2014, נשיא אבחזיה, אנקבב, פיטר את נודאר פלייב כשגריר מדינתו בדרום אוסטיה ומינה את אלאן אלבקייב כמחליפו. אלבקייב קיבל את כתב האמנתו ב-7 בפברואר והציג אותם בפני הנשיא הדרום-אוסטי לאוניד טיבילוב ב-28 בפברואר.
בחודש אוגוסט 2015, לשכת אבחזיה בצחינוואלי נחנכה באופן רשמי.
מי פו
כאישיות היה מי פו ידוע בהתנהגותו האקסצנטרית. הוא זכה לכינוי "מי המשוגע", משום שהיה אחוז בולמוס לאיסוף אבנים, ואפילו הכריז על אחת האבנים כעל אחיו. מכאן שנהג להשתחוות לאבן "אחיו", סוג של מתן כבוד לאח בוגר. הוא היה ידוע גם כשתיין כבד. גם בנו, מי יוז'ן, היה צייר ידוע שעשה שימוש בסגנון האמנותי של אביו. שלא כאביו זכה מי יוז'ן לחיים ארוכים ומת בגיל 79.
ביוגרפיה
על פי המסורת היה מי פו ילד פיקח שגילה עניין באמנויות ובספרות, ובעל יכולת מדהימה של שינון. בגיל שש היה מסוגל ללמוד 100 שירים ביום, ולאחר שעבר עליהם בשנית היה מסוגל לדקלם את כולם מהזיכרון. אמו שירתה את אשת הקיסר זֶ'נְדְזונְג משושלת סונג, והוא החל בחצר הקיסרות את הקריירה שלו כמבקר ספרים, אחר כך היה מורה לציור וקליגרפיה בבירה, מזכיר משרד הטקסים והמושל הצבאי של חְווָאייָאנְג. החלפה תכופה זו של משרות ציבוריות נבעה מלשונו החריפה של מי פו והביקורת הגלויה על המנהל הציבורי. נאמר כי היה מנהל מוכשר מאוד, אך כיוון שלא ציית לכללים המוסכמים, והפגין עצמאות, נגרמו לו קשיים רציניים.
מי פו היה ייחודי ביותר במנהגיו ובדרך בה נהג להתלבש. לאן שהלך משך אחריו קהל. הוא היה גם נקיין כפייתי. הוא נהג לשמור כד מים לצדו בזמן שעבד משום שנהג לרחוץ את פניו מדי פעם. הוא לא התרחץ בכלי שנעשה בו שימוש על ידי אדם אחר ולא לבש בגדים שאדם אחר לבש לפניו.
מי פו פיתח תאווה מיוחדת לאיסוף ציורים וכתבי יד עתיקים. גם כאשר התבזבז העושר המשפחתי על תמיכה בשארי בשר המשיך מי פו להוסיף פריטים לאוסף והקריב כל קורבן אפשרי על מנת להשיג את הפריטים בהם חשק. בהדרגה הפך האוסף שלו לאוצר גדול, וביתו הפשוט למקום מפגש של המלומדים הגדולים של תקופתו. חלק מהקליגרפיות באוסף שלו היה ירושה וחלק רכש. הוא גם נהג להיפטר מהקליגרפיות הטובות פחות על מנת לרכוש חדשות טובות יותר. הוא כתב "כשאדם בן ימינו רוכש פריט כה ישן הוא נראה לו חשוב יותר מחייו, וזה מגוחך. זהו הטבע האנושי, שדברים המהנים את העין, כאשר מביטים בהם זמן רב מתחילים לשעמם, ולכן יש להחליפם בדוגמאות חדשות, המהנות כפליים. זוהי הדרך האינטליגנטית לעשות שימוש בציורים."
מי פו היה אובססיבי לגבי הגנה, ניקוי והצגה של הציורים שלו. הוא חילק את האוסף שלו לשני חלקים, האחד שנשמר בסוד או שהוצג למספר ידידים מצומצם, והשני שהיה מראה למבקר רגיל.
רקע היסטורי
לאחר התנופה הגדולה של ציור הנוף, נוצרו ציורים כלליים יותר באופיים והם כללו מלבד ציורי נוף, נושאים ארוטיים או דתיים, ציורי ציפורים, פרחים וציורי חזרן. ליצירות אלו היו אחראים מלומדים שציור לא היווה עבורם עיסוק מקצועי אלא רק אחת הדרכים בהן יכלו לבטא את התחושות שלהם כאינטלקטואלים לחוויות החיים והטבע באמצעות סמלים חזותיים. שירה וכתיבה יוצרת היו במידת מה חשובים להם יותר מציור, והם התפרנסו כפקידי ממשל בולטים פחות או יותר או שהסתמכו על העושר המשפחתי. אפילו אם חלקם היו אמנים של ממש בציור בדיו כמו גם בקליגרפיה, הם נמנעו מהמעמד והכבוד שלהם זכו אמנים מקצועיים והיו ידועים כ"אדונים-ציירים". עיסוקים אמנותיים כדוגמת ציור או קליגרפיה היוו עבורם פעילויות שיש לבצען בשעות הפנאי מחובותיהם הרשמיות או מעיסוקים מעשיים אחרים. עם זאת, הבסיס ליכולת הטכנית שלהם היה בכתיבה, כשהם מתאמנים בקליגרפיה שאפשרה להם להביע את הגיגיהם בסמלים טבעיים באותה הקלות בה הביעו אותם בתווים של הכתב הסיני. אמנותם הפכה לסוג מיוחד מאוד של הבעה אישית, או כתיבת-דעה כפי שנקראה אמנות זו בתקופות מאוחרות יותר. היופי של אמנות זו קשור במישרין לקלות המוחשית שבה נוצרה, אבל בסופו של דבר לא הייתה מושגת בלא אימונים ארוכים ומחשבה מעמיקה.
מי פו היה אחד מהמוכשרים ביותר בין הציירים-אדונים. הוא לא היה משורר או פילוסוף, אך היה אינטלקטואל מבריק. כישרון ההתבוננות האמנותית החד שלו יחד עם חוש ההומור ויכולתו הספרותית העניקו לו מקום של כבוד בין ההיסטוריונים-אמנים הסיניים. לתרומותיו בשטח זה יש עדיין הערכה רבה, משום שהיו מבוססות על מה שראה בעיניו ולא על דברים עליהם שמע או למד מקודמיו. למי פו היה האומץ לבטא את דעותיו, גם כשהיו שונות מהמקובל או מהקו הרשמי. היסטוריונים של האמנות מוצאים עניין רב ברשימותיו על ציור וקליגרפיה, משום שהיו ביטויים ספונטניים של ההבחנות שלו ושל דעותיו העצמאיות ועזרו לאפיין אותו, כמו גם את האמנים שבעבודותיהם דן.
אמנות
חשיבותו כצייר קשורה יותר לעובדה שמבקרי אמנות מאוחרים יותר כיבדו אותו כאחד המייצגים החשובים ביותר של ציורי נוף של בית הספר הדרומי". לרוע המזל, לא ניתן יותר לומר זאת בוודאות מהציורים המיוחסים לו שהגיעו לידינו. אין מחסור בעבודות כאלה, ורובן מייצגות סוג מוגדר או סגנון ציור שהתקיים גם במאות שבאו אחר כך, אך נשאלת השאלה באיזו מידה אפשר להיות בטוחים בוודאות כי הן אכן יצירות של מי פו. במילים אחרות, המאפיינים הכלליים של סגנונו ידועים, אך בלתי אפשרי להיות בטוחים שהציורים המיוחסים לו מייצגים את הקצב והרוח של עבודת המברשת האישית שלו כפי שניתן להיות בטוחים לגבי האותנטיות של דוגמאות הקליגרפיה שלו שעדיין קיימות. משום כך הוא ידוע יותר כקליגרף מוכשר או בשל השפעתו כמבקר וככותב על אמנות מאשר כצייר נוף מוכשר.
מי פו נמנה עם אלו שעבורם כתיבה או קליגרפיה הייתה קשורה באופן אינטימי עם כתיבת שירה או שרטוט. הם דרשו חדות מחשבה ורוח, שהוא חשב כי הדרך הטובה ביותר להשיגם היא על ידי שתיית יין. באמצעותה הוא הגיע למצב של התלהבות ולא של שכרות. סו שה, שהיה חברו של מי פו, העריץ אותו וכתב כי המברשת שלו היא כמו חרב חדה ביד מיומנת בקרב או כמו קשת היכולה לירות חץ למרחק של אלף לי, כשהוא חודר כל דבר הניצב בדרכו, וכך כתב "זו הייתה השלמות הגבוהה ביותר באמנות הקליגרפיה".
מבקרים אחרים טענו כי רק מי פו היה מסוגל לחקות את הסגנון של הקליגרפים הגדולים של שש השושלות. נראה שאכן היה מי פו חקיין מצוין, כמה מחיקויים אלו הם כה טובים עד שטועים בינם לבין המקור. בנו של מי פו העיד שאביו נהג להציב תמיד יצירות מופת קליגרפיות מתקופת שושלת טאנג או מתקופת שושלת צ'ין על שולחנו כמודל. בלילה נהג להניחן בקופסה לצד הכרית.
על פי כמה מהכתובים יצר מי פו את רוב ציוריו במהלך שבע השנים האחרונות לחייו, והוא בעצמו כתב כי "הוא בחר כמודלים את האמנים הקדומים ביותר וצייר כשרק גאוניותו מנחה אותו ולא מורה כלשהו ובכך הוא ייצג את האנשים הנאמנים של הזמן העתיק".
הציורים שעדיין נושאים את שמו של מי פו מייצגים רכסים של גבעות מיוערות או פסגות הרים שצורתם חרוטית, המתנשאים מתוך שכבות של ערפל צמרי. למרגלותיהם ייתכנו מים, וקרוב לחזית הציור מקבצים של עצים כהים. אחת הדוגמאות הטובות ביותר של סוג זה של סגנון מי פו היא ציור קטן במוזיאון הארמון המוכר כ"הרים ואורנים באביב". הציור הוא בגודל של דף באלבום, אך בקצה הציור נוסף שיר שנאמר כי נכתב על יד הקיסר גָאוֹדְזונְג משושלת סונג. ההרים והעצים מתנשאים מעל שכבת ערפל עבה הממלאת את העמק. הם מצוירים בגוונים של דיו כהה בתוספת קלה של צבע מרפרף באופן המסתיר את המבנה שלהם. הערפל הוא היצור החי בתמונה. למרות ההבדל הבולט שבין הגוונים הבהירים והכהים, האפקט הכללי של הציור הוא עמום, כנראה כתוצאה מבלאי וריטוש.
בין הציורים המיוחסים למי פו יש כנראה חיקויים, גם אם הם מצוירים בסגנון זהה עם מברשת רחבה ורכה. ייתכן כי הם מתקופת סונג הדרומי, או מתקופת שושלת יואן, שבה חלק מהציירים המובילים השתמשו בסגנון של מי באופן חופשי על מנת לבטא רעיונות משלהם. רוב החיקויים הם כנראה מהתקופה המאוחרת של שושלת מינג, שבה קמה כת של מעריצים של מי פו שהעריכו אותו כנציג החשוב ביותר של "בית הספר הדרומי". מי פו ראה גם הוא חיקויים רבים, ייתכן שאפילו של עבודותיו, וראה כיצד חובבים עשירים הוציאו את מיטב כספם על שמות נודעים, במקום על עבודות אמנות מקוריות. הוא כתב "הם מאחסנים את הציורים שלהם בשקים רקומים בזהב המקושטים בשרשרות של אבני ירקן כאילו שהיו אוצרות יקרי ערך, אך כאשר הם פותחים אותם אי אפשר להתאפק מלפרוץ בצחוק".
סגנון הציור של מי פו אופיין על ידי כותבים שהכירו אותו מצפייה אישית או משמועות. נאמר כי הוא צייר תמיד על נייר שלא הוכן בעזרת שרף או אלום; אף פעם לא על משי או על קירות. בנוסף, הוא לא השתמש בהכרח במברשת בציור בדיו. לעיתים עשה שימוש במקלות נייר או בקנה של קנה הסוכר שהמוהל מוצה ממנו, או בעלה גביע של צמח הלוטוס.
למרות שמי פו היה בעיקר צייר נוף, הוא צייר גם פורטרטים ודמויות בסגנון הישן. עם זאת, נראה כי השקיע את רוב זמנו בחקר דוגמאות של קליגרפיה וציורים עתיקים ולא ביצירת ציורים משל עצמו. ספרו על ההיסטוריה של הציור מכיל רמזים מעשיים כיצד לאסוף, לשמר, לנקות ולתלות תמונות. מי פו היה ללא ספק בר סמכא מעולה שהכיר איכות באמנות. אך עם כל רוחו המרדנית, גישתו הבסיסית הייתה שמרנית למדי. הוא העריך כמה מהקלאסיקות הידועות היטב של האמנים הקדומים וזלזל באמנים בני זמנו. הוא התקשה לעיתים להודות בערכם של אחרים, ונהנה יותר מהשמעת הערות סרקסטיות ועוקצניות מאשר מביטוי מחשבותיו באופן צודק ומאוזן.
לדעת מי פו היו כל סוגי הציור נחותים בהשוואה לציורי נוף; כשהוא חושף בכך את מגבלותיו ואת הכיוון הרומנטי בקו המחשבה שלו: "מחקר ציורי הבודהה מעיד כי יש בהם עצה מוסרית; הם הסוג הנעלה ביותר. אחריהם באים ציורי הנוף, ואחריהם ציורי חזרן, עצים, קירות ואבנים, ואז באים ציורים של פרחים ועשב. בנוגע לציורים של גברים ונשים, ציפורים וחיות, אלו נועדו לשעשע את בני האצילים ואינם משתייכים למחלקה של אוצרות האמנות."
עמק מטאריס
עמק מֶטָארִיס (באנגלית: Metaris Valley) הוא קרקס קרחוני (עמק מעוגל בצורתו, בעל שוליים תלולים), הנמצא ממערב לפסגת דריק ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת וואיקאטו מהמילטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בראשותו של מייקל סלבי.
בדומה להרים אחרים ברכס בריטניה ניתן לעמק שם הקשור לבריטניה - "מטאריס" שם של מפרץ בפרובינקיה הרומית "בריטניה", המכונה כיום "מפרץ ויי" (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
יוסף אוחנה (רב)
הרב יוסף אוחנה (1936 - 15 בפברואר 2018) היה רבה הספרדי של קריית מוצקין.
ביוגרפיה
נולד במקנס, מרוקו לרובידה ולרב יצחק אוחנה. למד בישיבת כנסת חזקיהו.
לאחרי שקיבל הסמכה לרבנות, יצא לארגנטינה, שם כיהן כרב קהילה בבואנוס איירס. בהמשך, חזר לישראל וכיהן כרב שכונת בת גלים בחיפה.
בשנת תשמ"א מונה לרבה הספרדי של קריית מוצקין, ומאז כיהן במשך כ-35 שנה כרב המקום. בהגיעו לגיל שמונים, פרש לגמלאות.
נפטר במרכז רפואי כרמל לאחר שאושפז כחודש עקב סיבוך במצבו הרפואי.
בנו הרב אליהו דוד אוחנה הוא ראש ישיבת "כנסת בית יצחק" במודיעין עילית ומחבר ספרי "דודאי אליהו".
הסטון בלומנטל
הסטון בלומנטל (באנגלית: Heston Blumenthal; נולד ב-27 במאי 1966) OBE הוא שף אנגלי-יהודי ובעלים של מסעדת The Fat Duck בכפר בריי שבמחוז ברקשייר באנגליה, המעוטרת בשלושה כוכבים במדריך מישלן. מסעדתו נבחרה למסעדה הטובה ביותר בבריטניה בשנים 2007 ו-2009 על ידי מדריך האוכל הטוב (Good Food Guide) ונבחרה על ידי עמיתיו למקצוע כמסעדה הטובה בעולם לשנת 2005 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם. מאז מציינים את שמו של בלומנטל, לצידו של השף פראן אדריה, כאחד השפים הטובים בעולם. בלומנטל ידוע בגישתו המדעית להכנת מזון וזכה לכינוי אלכימאי קולינרי בזכות גישתו החדשנית לבישול.
שיטתו להכנת מזון
בלומנטל הוא מחסידי הבישול המודרני ומחקריו בתחום המזון וכלי המטבח הפכו לשם דבר החל משנת 2004. אחד משכלוליו הוא השימוש בסיר ואקום כדי להגדיל את גודל בועות הגז הנוצרות בעת הכנת המזון. בכלי זה הוא עושה שימוש במאכלים כגון קינוח דמוי-סופלה שוקולד מאוורר. בלומנטל אף ביצע ניסויים להגברת קולות הפצפוץ הנוצרים בעת אכילת מזון פריך.
בלומנטל דוגל בשיטת הכנת מזון בטמפרטורה נמוכה ובזמן ארוך מאוד, כך למשל צליית בשר במשך 24 שעות באופן המשמר את השומן מבלי ליצור מולקולות חלבון ג'לטין בבשר. בסדרת הטלוויזיה "כימיה במטבח", אותה הנחה הוא מבשל תרנגולת בטמפרטורה של 60 מעלות. אף שהכנת בשר בטמפרטורה זו אינה יוצרת רוטב, לטענת בלומנטל הבשר בסוף תהליך ההכנה אינו יבש ולכן אין צורך בתוספת הרוטב.
את שיטותיו להכנת מזון יצר בלומנטל בשיתוף פעולה עם מדענים ביניהם פרופסור פטר ברהאם מאוניברסיטת בריסטול, מומחה בתחום מדע הכנת המזון. דוקטור צ'ארלס ספנס, פסיכולוג ניסויי מאוניברסיטת אוקספורד שיתף פעולה עם בלומנטל בהבנת השפעת חוש השמיעה על חוויית האכילה. על עבודתו המדעית בתחום הגסטרונומיה הוענק לו בשנת 2006 דוקטור למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת רדינג. בשנת 2007 הוענק לו תואר שני למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת בריסטול. בזכות יכולתו של בלומנטל ליישם עקרונות מדעיים בהכנת מזון פנתה אליו החברה המלכותית לכימיה בבקשה לכתוב ספר לימוד לכימיה לתלמידי תיכון.
תאוריה קווירית
בעוד לימודים קווירים בוחנים את הטבעיות או חוסר הטבעיות שבמיניות הומוסקסואלית, התאוריה הקווירית מרחיבה את ההתמקדות לכל התחום פעילות או זהות מינית הנופלת לתוך קטגוריות של נורמה או של סטייה חברתית.
נתן כהן
נתן כהן (נולד ב-31 ביולי 1951) הוא מוזיקאי, זמר ומלחין ישראלי. הנהיג את להקת הנשמות הטהורות.
ביוגרפיה
כהן נולד בתל אביב, עבר עם משפחתו בשנת 1953 לראשון לציון וב-1962 לאשדוד. בגיל 16 החל לפרוט על גיטרה. בנעוריו נחשף למוזיקה שהייתה אז פופולרית בישראל: שירים צרפתיים, איטלקיים, החיפושיות, פופ אנגלי ושירים ישראליים ובמיוחד התרנגולים ושלישיית גשר הירקון. במיוחד נמשך למוזיקה שכללה הרמוניות קוליות. בצבא שירת בצוות הווי הנדסה קרבית, ובמהלך פעילותו בה החל לעבוד עם מתי כספי. במהלך שירותו הצבאי הלחין ללהקה שני שירים, "ברחוב הנשמות הטהורות" (שכתב שמעון ספיר), ו"עוד מעט" (שכתב דודיק סמדר).
בסוף 1972 השתחרר מן הצבא וחבר ליורם ירוחמי, ששירת אף הוא בצוות הווי הנדסה קרבית, ולנאוה ברוכין והקים עימם את להקת הנשמות הטהורות. אלבום הלהקה היחיד, בו הלחין כהן את רוב השירים, נחל הצלחה במצעדי הפזמונים. כהן המשיך להנהיג את הלהקה גם לאחר שברוכין החליטה לעזוב, ועירית בולקא החליפה אותה. בולקא המשיכה לשתף פעולה עם כהן, בין היתר באלבום הסולו הראשון שלו, ובהקלטות שלה להלחנות ועיבודים שלו.
לאחר פירוק הלהקה, בקיץ 1975 הוציא כהן תקליטון שדרים כסולן - "משחקי מזל/חופש על הגג" (מילים: יהונתן גפן).
לאלבומה של אילנית "תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים" שיצא ב-1976, הלחין ועיבד כהן 3 שירים: "אל תשמעי לקול לבך", "ילד בקרקס" ו"אדם רחוק".
ב-1979 הלחין 2 שירים לפסטיבל שירי הילדים "הפסטיזמר": "אם רק היה אומר לי" שביצעה ג'וזי כץ, ו"אמא תכסי אותי" שביצעה מילי מירן, ואשר זכה להצלחה.
ב-1983 הוציא אלבום ראשון - "זמן ומקום", שכלל 2 שירים שהוקלטו עוד בשנות ה-70: "מצב זמני" ו"שיקגו", והיתר שירים חדשים. בין השירים החדשים בלטו: "תחנת דרכים" (מילים: טלי כהן), ו"שני קולות" בדואט עם עירית בולקא. לאחר הוצאת האלבום החליט כהן להתמקצע בתחום ההקלטות והסאונד, ובחר לעבוד באולפני "סיגמא". בין 1975 ל-1983 היה מעורב גם בהלחנה והשתתפות ביצירותיהם של אמנים אחרים בישראל. בין היתר שיתף פעולה עם אריק סיני באלבומו של האחרון "צל כבד" מ-1981 ועם אילנית. כהן הלחין לסיני את השיר "אחרי שהסירות", למילותיו של יואב פורת, עמו שיתף פעולה במספר שירים. הלחין את השיר "קפה אצל ברטה" למילותיו של אהוד מנור. הוא המשיך לעבוד עם אמנים נוספים בשנים שלאחר יציאת אלבום הסולו שלו. ב-1984 עיבד את שירי אלבומו של בני אלבז "שושנה", שיתף פעולה עם דורי בן זאב באלבומו "גנבים" מ-1985, עם מירי אלוני באלבומה "טיפה אהבה" שיצא גם כן באותה שנה, הלחין 2 שירים: "מוכרחים להיות שמח" ו"האיכר ממשיך לחרוש", עם אילנית - באלבומה "סרט שחור לבן" שיצא ב-1987, הלחין ועיבד כהן את שיר הנושא ואת "לא הספקתי לאהוב אותך", ובעיקר עם דני רובס באלבום "פנים ושמות", שיצא גם כן ב-1987. נתן כהן הקליט, ניגן בשלל כלים, הפיק מוזיקלית ועיבד עם רובס את שירי האלבום, שזכה להצלחה רבה. עוד באותה שנה עבר כהן ללונדון, שם הקים אולפן הקלטות, NC MUSIC. הוא שמר, עם זאת, על קשר עם מוזיקאים ישראליים.
ב-1990 עיבד והפיק מוזיקלית את שירי אלבומה השני של ורדינה כהן "דרך עצמי".
ב-1991 הוציאה חברת התקליטים הד ארצי אלבום אוסף בשם "אחרי הסירות" ובו שירי "הנשמות הטהורות" וכהן, שכלל גם שני שירים חדשים שהקליט בלונדון ("רוח מתוקה" ו"סיפור אהבים").
ב-1994 שב כהן לארץ, ובאותה שנה יצא אלבום הסולו השני שלו, "שאהבה נפשי". שירי האלבום הוקלטו בבריטניה.
ב-1997 הוציאה חברת NMC אלבום מחווה לכהן - "תחנת דרכים", אשר גם ביצע בו מספר עיבודים מחודשים לשיריו, והשתתף בדואט עם טל גורדון. הוא השתתף בפסטיבל ערד (1998) עם נאוה ברוכין, שותפתו ל"נשמות הטהורות". במקביל, המשיך לעבוד כבעל אולפן הקלטות. בין היתר הוקלטו באולפנו שירי המערכונים של תוכנית הטלוויזיה "פלטפוס". הוא אף השתתף באחד ממערכוני התכנית. גם לאחר הפסקת "פלטפוס", המשיך אבי גרייניק לשתף פעולה עם כהן, וערך באולפנו את שירי להקת לולה ושירי אלבום הסולו שלו, בו השתתף כהן בהלחנת ועיבוד מספר שירים.
ב-2003 הודיע כי הנחה את אקו"ם שלא להתיר לגלגלצ להשמיע את שיריו, מכיוון שלטענתו מפלה התחנה אמנים אשר מסיבה זו או אחרת לא מוכנסים לרשימת ההשמעה ("פלייליסט") שלה. כמה שנים אחר כך, לקראת סוף העשור, יזמה התחנה שיחת פיוס עם כהן וזה הסכים להתיר לה לחזור ולהשמיע את שיריו.
במהלך שנות ה-2000 הוציא כהן מספר סינגלים, ביניהם: "איש ואישה" (2001), "בין שישי לשבת" (2001), "מוכרחים להיות שמח" (2003) שכלל שיתוף פעולה עם גרי אקשטיין, "בוא ים" (2004), "פרפרים בסופה הגדולה" (2004) ו-"מטרונומיקה" (2004). את כל השירים הלחין כהן למילותיו של יואב פורת.
באמצע 2009 הפיק והלחין כהן את סינגל הבכורה של הזמרת הצעירה מור אלקובי, "ותגיד לי אתה", זמרת איתה החל לעבוד כארבע שנים לפני כן.
במאי 2018 הוציא את השיר "מאחורי הכפתורים", שכתב לו דני רובס. על יצירת השיר סיפר רובס עצמו: "הייתה לי הזכות הגדולה לראות את נתן כהן, הגאון שמאחורי הכפתורים, בפעולה, בזמן העבודה על האלבום "פנים ושמות". שם למדתי שהאיש שכתב שירי מופת, מרגיש יותר בנוח מאחורי הכפתורים באולפן ההקלטות, מאשר באור הזרקורים. אחרי שהופענו יחד לאחרונה, נבט הטקסט הזה. ונתן, בדרכו השקטה, העמוקה ומלאת היופי - עטף אותו בצלילים מופלאים".
חיים אישיים
כהן נשוי משנת 1981 לפסנתרנית תמי כהן. לזוג אין ילדים.
סובייטסקי ספורט
סובייטסקי ספורט (ברוסית: Советский спорт; מילולית: "הספורט הסובייטי") הוא שמו של יומון סובייטי-רוסי, הנחשב לעיתון הוותיק ביותר בכתבי העת הספורטיביים ברוסיה. פעיל מאז 1924.
היסטוריה
ביולי 1949 פורסם על דפי העיתון השיר הראשון של יבגני יבטושנקו שכותרתו "שני ענפי ספורט". השיר הוקדש לעובדה ש"בעלי ההון מתחרים על כסף, והעם הסובייטי - על הנפש". במאי 1960 החל להתפרסם מוסף יום ראשון בשם "כדורגל". מאז 3 בדצמבר 1967 שמו שונה ל"הוקי כדורגל". ב-5 ביולי 1968, קוראי עיתון הספורט קיבלו מוסף נוסף - "64" על השחמט.
בתחילת המאה, בשנות התשעים וה-2000, העיתון חווה משברים יצירתיים וכלכליים - הדפוס הצטמצם ועיתונאים וכתבים החלו לעזוב את העיתון בהמוניהם. באוגוסט 1991 העיתון לא הופיע במשך שבוע. במקביל, 14 עיתונאים שעזבו את עיתון הקימו עיתון ספורט נפרד בשם ספורט אקספרס.
בשנת 1998 היומון עבר לבעלות חברת הנדל"ן במוסקבה ויצא רק פעמיים בשבוע. שנה לאחר מכן, עם כניסתו של העורך הראשי, אלכסנדר קוזלוב, חידשה מערכת העיתון את העבודה היומית. בהנהגתו של קוזלוב, העיתון עבר מתבנית A2 למתכונת "צהובון" כביכול, שפותח יחד עם מומחים סקוטים ונמצא עדיין בשימוש כיום. בהשתתפות ישירה של עיתון "הספורט הסובייטי" בסתיו 2003, הוקם והושק מגזין הספורט "PROsport" שהפך לימים לפרסום עצמאי. הניצחון האמיתי של צוות המערכת שלו, היה כשאלכסנדר קוזלוב פעל להקמת ערוץ ספורט ציבורי. בשנת 2002, בזמן בו נערכה התחרות על השגת השליטה על ערוץ הטלוויזיה TV-6, ארגן העיתון משאל עם בקרב הקוראים משאל עם, "תחנת טלוויזיה בכל בית!". כמו כן נערכו ועידות טלפוניות בנושא זה - נושא הצורך בשידורי ספורט במדינה טופל ממספר למספר. הכל הסתיים ביצירתו ערוץ הטלוויזיה הציבורי "ספורט" ביוני 2003. ב-15 באפריל 1999 יצאה המהדורה הראשונה של השבועון "הספורט הסובייטי-כדורגל". לטענת העורך הראשי של העיתון, אלכסנדר קוזלוב, פרסום זה היווה סוג של תגובה לתוסף הכדורגל שהוציאה מערכת "ספורט אקספרס", כמו גם לכתב העת הצבעוני של העיתון: "ספורט אקספרס-כדורגל", שהפסיק להתקיים כעבור שנתיים. בתחילת שנות האלפיים הגיע תפוצת השבועון לנתון של 230 אלף עותקים. באוגוסט 2001 מכרה חברת הנדל"ן במוסקבה את חברת סובייטסקי ספורט לחברת פרופ-מדיה הולדינג. יחד עם קומסומולסקאיה פרבדה ועיתון אקספרס, נכנס "סובייטסקי ספורט" לבית הדפוס פרופ-מדיה.  במרץ 2007, מכרה פרופ-מדיה גוש מניות בהוצאה זו לקבוצת החברות ESN. לאחר המעבר לשליטת פרופ-מדיה הופיעו יותר ויותר חומרים הקשורים לבידור בעיתון ומנובמבר 2001 עד 2016, בסוף כל גיליון, פורסמה תוכנית טלוויזיה לחמישה ערוצי טלוויזיה גדולים ושלושה ענפי ספורט, אך מסוף 2003 - ערוצי ספורט בלבד. הייתה הפרדה בין נושאי העיתונים שחולקו במוסקבה ובאזורים אחרים (כמו ארכנגלסק, אופה ועוד). בפרסומים אזוריים לא נכללו תוכניות טלוויזיה והיו פחות עמודים לעומת אלה שפורסמו במוסקבה.
בסוף 2003 מונה העיתונאי המפורסם איגור קוץ לעורך הראשי של העיתון. משך כמעט עשר שנות עבודתו בעיתון הפך את עיתון הספורט העיקרי של רוסיה "מעיתון מתייסר ומייסר, אותו עמדו למכור ולסגור" לעיתון הספורט הטוב במדינה. בנוסף, מתקופה זו כל עובדי העיתון החלו להופיע בפומבי ולעבור לעבוד רק בבגדים ממותגים - חולצות אדומות עם הלוגו של עיתון "הספורט הסובייטי". מאז יוני 2006 העיתון פורסם בצבע (לפני כן פורסמו בצבע רק הגיליון "הספורט הסובייטי-כדורגל" והעיתון היומי בימי שני בשנים 2002–2004). בשנים 2007–2016 פורסם העיתון במסגרת הוצאת קומסומולסקאיה פרבדה.
בינואר 2016 התברר כי הוצאת קומסומולסקאיה פרבדה עומדת למכור את העיתון ללא רווחיות לבעלים אחר, סוכנות התקשורת של סרגיי קולושב. ב-11 בפברואר העיתון שינה את בעליו, העורך הראשי, האתר, העיתון וכל נספחיו נמכרו. במקום פאבל צדקוב, לעורך הראשי החדש מונה קונסטנטין קלשצ'וב שעבד בעבר בעיתון "ספורט אקספרס". כתוצאה מכך, מאז פברואר 2016, הבעלים של העיתון היא חברת First Media Invest וסרגיי קולושב.
פשוט מיקי
נגינה בכינור, כותרת אלטרנטיבית פשוט מיקי, (באנגלית: Fiddlin’ Around/Just Mickey) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1930 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי קולומביה. זהו הסרט הקצר ה-16 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והראשון שהופק באותה השנה.
הסרט הוא מופע סולו של מיקי מאוס מנגן בכינור על במה; מיקי הוא הדמות היחידה שמופיעה בסרט, מלבד הקהל ומטרידן שאינם מוצגים. הוא בוים על ידי וולט דיסני והוא הסרט המצויר הראשון של מיקי שלא הונפש על ידי אב אייוורקס.
עלילה
לאחר שמספר מסכים נפתחים, מיקי נכנס לבמה עם הכינור שלו, לקהל קשוב פחות או יותר. מיקי מנגן את "תמונות ילדות" של רוברט שומאן ואת "מחול הונגרי מספר 5" של יוהנס ברהמס, עד אשר הוא מוצף ברגשות ועוזב את הבמה. הקהל מריע, העכבר נכנס מחדש, וכהדרן הוא מנגן את המתכונת האחרונה של האוברטורה של ויליאם טל. לאורך המופע מיקי נלעג פעם אחר פעם על ידי מטרידן מסוים מהקהל, אך הוא בכל זאת ממשיך לנגן את היצירה בהצלחה רבה למרות ששבר בטעות את הכינור. וכאשר הוא קד בפני הקהל בסוף, מיקי נמחץ תוך כדי התהליך על ידי המסכים.
כותרת הסרט
סוגיה הנוגעת לסרט זה היא האם כותרת הסרט היא "Fiddling Around" ,"Fiddlin' Around" (נגינה בכינור) או "Just Mickey" (פשוט מיקי). מבקר הקולנוע לאונרד מלטין כותב שהסרט היה מוגן בזכויות יוצרים בתור "Fiddlin' Around", וזה נראה בכרזה הקולנועית המקורית, בעוד ש-"Just Mickey" הוא השם הנפוץ שלו והוצג גם בכותרת הפתיח בגרסה המשוחזרת של הסרט שנראה במהדורת ה-DVD של "אוצרות וולט דיסני" משנת 2004 "מיקי מאוס בשחור-לבן: כרך 2", מכיוון שעדיין לא צצה הדפסה מקורית עם הכותרת.
בשנת 2009, דייוויד גרשטיין, סופר קומיקסים והיסטוריון לסרטי הנפשה, חשף הדפס מקורי משנת 1930 אשר מראה את "Fiddling Around", מה שמרמז ש-"Just Mickey" היה כותרת בעבודה. בספרו "מיקי מאוס: ההיסטוריה האולטימטיבית" משנת 2018, גרשטיין היה נחרץ יותר: "מקורות עיון עכשוויים רבים מזהים את הסרט הזה לפי שם העבודה שלו, "Just Mickey", ששימש בחלק מהפרסום לפני ההפצה של פאוורס (פט פאוורס היה בעל החברה Celebrity Productions, ששימשה כחברה המפיצה לסרטי מיקי מאוס עד סרט זה). למעשה, עם זאת, הכותרת הסופית - שתחתיה הסרט היה מוגן בזכויות יוצרים, הופץ על ידי קולומביה, פורסם והוצג - הוא "Fiddling Around"".
ביקורת
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב מציין: "כמו סרטים מוקדמים אחרים של מיקי, "פשוט מיקי" עוסק יותר ביצירת מוזיקה מאשר בעלילה. אבל הסרט כולל את אחת מההופעות המוקדמות והטובות ביותר של מיקי, והוא מכיל כמה הנפשות טובות של הבעות פנים של מיקי... יתרה מכך, תנועות הידיים בסרט זה משכנעות להפליא. "פשוט מיקי" הוא חלון ראווה מוקדם של שאיפתו של וולט דיסני לשפר את אמנות ההנפשה. היותו הסרט הראשון של מיקי מאוס לאחר עזיבתו של אב אייוורקס בינואר 1930, זה מראה שהאולפן יכול היה להסתדר טוב מאוד בלעדיו".
ראיין קילפטריק, מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project", מסכים: "הדבר שמשאיר את העניין שלך... הם ההבעות על פניו של מיקי. הוא עובר ממורת רוח על מטרידן, לתשוקה לנגינה שלו לאושר לביצוע שנעשה היטב מרגע לרגע, עם מעברים טבעיים, לא רק לקפוץ מהבעה להבעה... אני יכול לדמיין שהאנימטורים לקחו את זה כאתגר ליצור מגוון חדש של הבעות ורגשות דרך מיקי".
ב-8 ביוני 1930, עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" פרסם: "סרט טוב: בתור וירטואוז בכינור, למיקי מאוס יש הרבה צרות עם מיתרים שבורים וקהל קשוח שכולל בחור אחד שממשיך לצחוק עליו צחוק של סוס. אבל הפעולות המתוחכמות והאקרובטיות של מיקי על הכלי שלו, שבעזרתו הוא מפיק שפע של קומדיה וגם מוזיקה, מביאות אותו להדרן. קומדיה טובה מאוד מסוגה".
ב-21 ביוני 1930, כתב העת "Motion Picture News" פרסם: "הוגן: יש מעט מאוד אקשן בסרט זה של מיקי מאוס, רובו מוקדש לתקריב של מיקי מנגן מוזיקה קלאסית על כינור. העבודה המצוירת החכמה, לעומת זאת, מפצה על המחסור ברעיונות והצל של מיקי, המוטל על הרקע באור הזרקורים, נע בתאום מלא יחד איתו, נותן אפקט של עומק יוצא דופן בסרטים מצוירים".
ב-9 ביולי 1930, מגזין וראייטי החמיא ליצירה של וולט דיסני על הרעיון שלשם שינוי מיקי מבצע מופע סולו ותנועותיו האקרובטיות של מיקי בניגונו על הכינור.
תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה
תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה (באנגלית: National Youth Orchestra of Great Britain, גם NYO) היא תזמורת סימפונית בת 164 נגנים המיועדת לנגנים ונגניות בריטים בגילאי 13–19. התזמורת הוקמה ב-1948. אודישנים לתזמורת מתקיימים בקונסרבטוריונים ברחבי הממלכה המאוחדת. מטרת התזמורת לעורר השראה בקרב צעירים והיא מופיעה לקהל צעיר במחירים נמוכים במיוחד. חברי התזמורת נפגשים שלוש פעמים בשנה (סביב ראש השנה האזרחית, פסחא וחופשת הקיץ) לשבועיים של סמינר, כיתות אמן, מפגשים עם צורות אמנות משיקות (כזמרה ומחול, אמנות מיצג ועוד).
מנצחי עבר
בין המנצחים שניצחו על התזמורת ניתן למנות את מיטב המנצחים. בהם:
ג'סי ג'יין
ג'סי ג'יין (באנגלית: Jesse Jane; שם הבמה של סינדי טיילור (Cindy Taylor) נולדה ב-16 ביולי 1980) היא שחקנית בסרטים פורנוגרפיים ודוגמנית אמריקאית. במהלך הקריירה שלה בתעשיית הסרטים הפורנוגרפיים זכתה ג'יין להצלחה משמעותית וזכתה בפרסים רבים לרבות 9 פרסי AVN (הפרס בעל דרגת החשיבות הגבוהה ביותר בתעשיית הסרטים הפורנוגרפיים). הצלחתה הגדולה של ג'יין בתחום הביאה גם למספר הופעות שלה בסרטי מיינסטרים כמו גם ראיונות בתוכניות אירוח פופולריות.
ביוגרפיה
ג'יין נולדה במחנה צבאי לאיש צבא ארצות הברית ועברה בין מספר בסיסים שונים במהלך ילדותה.
ג'יין החלה את הקריירה הפורנוגרפית שלה בשנת 2003 לאחר שקראה מאמר של כוכבת סרטים פורנוגרפיים אחרת אודות התעשייה, ג'יין יצרה קשר עם חברת הפקות בתחום ובמהרה החלה לככב בסרטים פורנוגרפיים אשר זכו לפופולריות רבה דבר אשר אף גרר שיווק של סדרת צעצועי מין בעיצובה.
בין השנים 2006–2007 הנחתה ג'יין מספר תוכניות לייט-נייט בערוץ פלייבוי.
בשנים 2005 ו-2008 שיחקה תפקיד ראשי בסדרת סרטי ההרפתקאות הפורנוגרפים פיראטים, אשר היו לסרטי הפורנוגרפיה היקרים ביותר שהופקו אי פעם. הסרטים זכו להצלחה רבה ואף הופצו בסיווג R (מותרים לצפייה מגיל 16).
בינואר 2017 הודיעה על פרישתה מעסקי הפורנוגרפיה.
ג'יין ערכה גם מספר הופעות בסרטי וסדרות מיינסטרים, היא הופיעה הופעת קמע בסרט סטארסקי והאץ' וכן בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הפמליה. בשנת 2006 הופיעה בתוכנית האירוח של ג'יי לנו. ב-2010 גילמה תפקיד קטן של מפתה בסרט "להתחיל את המשחק".
חיים אישיים
ג'יין הצהירה כי היא ביסקסואלית בשנת 2000, בגיל 19 ילדה את בנה היחיד.
בין השנים 2005–2012 הייתה נשואה לשחקן הפורנוגרפיה ריק פטריק.
ג'יין סיפרה בראיון בתוכניתו של הווארד סטרן משנת 2004 כי היא עברה כריתת רחם לאחר שחלתה בסרטן צוואר הרחם.
אורן פלי
אורן פלי (נולד ב-1971) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. פלי נולד וגדל בישראל. בגיל 19 ירד לארצות הברית, שם עסק כמעצב גרפי ואנימטור, על אף שמעולם לא למד קולנוע. ביים, כתב והפיק את הסרט הראשון בסדרת סרטי "פעילות על-טבעית".
קריירה
בשנת 2007 יצא סרטו ההוליוודי הראשון, "פעילות על-טבעית", אותו ביים, כתב והפיק. הסרט, שהופק באופן פרטי ובתקציב מזערי של 15,000 דולר, זכה להצלחה חסרת תקדים וגרף יותר מ-190 מיליון דולר.
בשנת 2010, היה לאחד ממפיקי הסרט "הרוע שבפנים". בשנת 2012 יצר, הפיק וכתב את סדרת הטלוויזיה "הנהר" לרשת ABC, בכיכובם של ברוס גרינווד ולזלי הופ.
בשנת 2015 ביים את סרטו השני "אזור 51", שילוב של אימה ומדע בדיוני.
מיקה אהולה
שמאל|ממוזער|250px|מיקה אהולה בסבב ה[[איטליה|איטלקי של אליפות העולם 2008]] מיקה אהולה (בפינית: Mika Ahola (13 בדצמבר 1974 - 15 בינואר 2012) היה רוכב מרוצי אופנועי שטח פיני שהוכתר שלוש פעמים לאלוף העולם באנדורו.
אהולה זכה שבע פעמים באנדורו ששת הימים הבינלאומי עם נבחרת פינלנד. מתוכם, בשלושה מרוצים זכה בגביע אלוף האלופים כמנצח המרוץ בדירוג הכללי (בשנים 1999, 2000 ו-2001).
קריירה
אהולה החל להתחרות באליפות העולם באנדורו בשנת 1993 כשהוא רוכב בחסות הוסקוורנה בקטגוריית הנפח הקטנה (עד 125 סמ"ק 2 פעימות או 250 סמ"ק 4 פעימות) אך רק בשנת 1997, כשהוא רוכב בעבור חברת TM, החל להחשב כמתמודד רציני על תואר האליפות. בשנת 2000, שנתו האחרונה עם TM, סיים בקטגוריה הבינונית במקום השני בדירוג הכללי. בשנת 2001, כשהוא רוכב בעבור חברת VOR, סיים אהולה בקטגוריית הנפח הגדולה במקום השני, כשהוא מפסיד את תואר האליפות לאנדרה אריקסון בנקודה אחת בלבד (אמנם נרשמו לזכותו של אהולה שלושה ניצחונות יותר מלאריקסון, אך פרישה מהמרוץ בסבב השני שנערך בסלובקיה, עלתה לו בתואר האליפות).
לאחר שסיים את עונת 2002 ו-2003 במקום השני והשלישי (בהתאמה), חזר לזמן קצר להוסקוורנה ב-2004 וב-2005 (פעמיים מקום רביעי בדירוג הכללי בסוף העונה) וב-2006 חתם ב-HM Moto. בשנתו הראשונה עם היצרנית האיטלקית סיים אהולה במקום השני בקטגוריית ה-E2 מאחורי סאמולי ארו, רוכב KTM. בשנת 2007, לאחר שניצח בשבעה סבבים לאורך העונה והפסיד השתתפות בסבב אחד, זכה אהולה בתואר אליפות העולם כשהוא מקדים את סאמולי ארו ואת ג'וני אוברט, רוכב ימאהה. ב-2008 עבר אהולה להתחרות בקטגוריית E1 ושם זכה בתום העונה בתואר האליפות כשהוא מקדים את רוכב KTM איוואן סרבנטס.
הטבע לא עושה קפיצות
הטבע לא עושה קפיצות (בלטינית: Natura non facit saltus) הוא עקרון בפילוסופיה של הטבע מימיו של אריסטו ואולי אף קודם לכן ששימש כאבן-בניין להגות הפילוסופית של חוקרים ומדענים רבים לאורך ההיסטוריה. הרעיון מופיע כאקסיומה בכתביהם של גוטפריד לייבניץ וניוטון, מפתחי החשבון האינפיניטסימלי, וכמו כן שימש את צ'ארלס דרווין כעקרון מנחה בניתוח הברירה הטבעית בספרו "מוצא המינים". ניסוח העיקרון כפי-שהוא לקוח מספרו של קארולוס ליניאוס Philosophia Botanica.
על-פי העיקרון, אובייקטים בטבע ותכונותיהם משתנים בצורה הדרגתית ורציפה ולא באופן פתאומי ובדיד. בהקשרו המתמטי מאפשר עיקרון זה להניח כי הפונקציות והמשוואות המתארות מערכת טבעית כלשהי הן רציפות וגזירות. ההנחה כי חוקי הטבע מצייתים לעיקרון זה שלטה למעשה בפילוסופיה של המדע מהעת העתיקה ועד לפיתוח תורת הקוונטים במאה ה-20.
בהקשר הביולוגי שימש העיקרון על ידי דרווין ואחרים ככתב הגנה על רעיון האבולוציה, לפיו המגוון הביולוגי בעולם התפתח בהדרגתיות ותוך שינויים מינוריים מאב ביולוגי יחיד, משותף תחת מנגנון הברירה הטבעית. בדומה לפיזיקה, גם הביולוגיה ויתרה על דבקות רעיונית בעקרון, וזאת עם פיתוחן של תורות אבולוציה ביולוגית מודרניות ומושג המוטציה. מאחר שמבנה ה-DNA הוא בדיד בבסיסו, נתפסים כיום השינויים הביולוגיים היסודיים כבדידים אף הם, על-אף שמדובר על סדרי גודל מזעריים בלבד.
"Natura non facit saltum" הוא הציטוט המופיע בראש ספרו של אלפרד מרשל 'עקרונות הכלכלה'. מרשל, שהעריץ את הרברט ספנסר ומשנתו, עשה שימוש בציטוט הן כדי להצהיר על תמיכתו בחשיבה האבולוציונית והן כדי להדגיש את חשיבות החשבון האינפיניטסימלי ככלי אנליטי לניתוח בעיות כלכליות.
ניסוחים נוספים
לעיתים מופיע הביטוי בנטייה saltum במקום saltus וזאת, בשל הופעה שונה ופשוטה יותר מבחינה תחבירית של צורת הנייטרלי של שם-העצם הלטיני saltus (קפיצה) בלטינית של ימי הביניים.
מטרהורן
מַטֵרְהוֹרְן (בגרמנית: Matterhorn, בצרפתית: Mont Cervin, באיטלקית: Monte Cervino), הר הממוקם בגבול שווייץ-איטליה; המטרהורן מהווה חלק מרכס האלפים הפניניים, והוא אחד מן ההרים המוכרים ביותר ברכס זה.
ההר ממוקם על הגבול שבין שווייץ לאיטליה. בצד השווייצרי שוכנת לרגליו עיירת הנופש הידועה צרמט, ובצד האיטלקי - עיירת הנופש בריי-צ'רוויניה. על אף שפסגת ההר מושלגת במשך כל השנה, אין בהר אתרי סקי, בשל היותו תלול ולא נוח לגלישה. פסגת ההר מיתמרת לגובה של 4,478 מטרים וההעפלה הראשונה לפסגתו בוצעה בשנת 1865.
תיאור
ההר שוכן ברכס הרי האלפים על גבול איטליה - שווייץ, והוא בין ההרים הגבוהים באזור. בניגוד לרכסי הרים אחרים כגון הרי ההימלאיה או החרמון הישראלי, ההר אינו בנוי בצורה מוארכת שמשתרעת על שטח רב, אלא בנוי כפירמידה תלולה, בעלת צלעות חדות, לגובה. להר ארבע צלעות, כשכל צד נמצא לצד אחת מארבע רוחות השמיים: צפון, דרום, מזרח, ומערב. הצד המערבי הוא הגבוה ביותר. בדרך כלל מתרחשות על ההר מפולות שלגים רבות, כתוצאה מהצטברות השלג והקרח על הפסגות העליונות.
למרות מזג האוויר והאקלים הקר בהר, צומחים בחלקיו התחתונים, בשוליו ולמרגלותיו מספר סוגי עצים. בעיקר, עצים מחטניים המסוגלים לצמוח ולחיות באקלים קר. על ההר ובסביבתו נפוצים מספר סוגי בעלי חיים הרגילים לחיות במזג אוויר קר, כגון שועלי שלג וכוס.
בשל היות ההר תלול כל כך, אין הוא מתאים לסקי כמו ההרים הקרובים אליו. דווקא בשל כך, הוא מושך אליו מטפסי הרים מקצועיים המסוגלים לעמוד באתגר הטיפוס על הר תלול כל כך. מאמצע ההר ועד פסגתו יש שלג תמידי, גם באמצע חודש יוני, שיא הקיץ, בשל האקלים הקר באזור.
היסטוריית העפלות
מטרהורן היה ההר האחרון מבין הרי האלפים העיקריים שמטפסים הצליחו לכבוש את פסגתו. זאת, לא רק בשל הקושי הטכני שבטיפוס עליו, אלא גם בגלל פחד כתוצאה מתאונות שאירעו למטפסים קודמים, שמתו בשל מפולות שלגים או בשל הצלעות התלולות של ההר.
הניסיונות הרציניים והמקצועיים הראשונים להעפלה להר היו בסביבות שנת 1858, בדרך כלל בתמיכת הממשלה האיטלקית.