cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בשעה שהקדימו-תער"ב
בשעה שהקדימו תרע"ב (בעגה החב"דית נקרא המשך ע"ב) הוא 'המשך' של מאה ארבעים וארבע מאמרי חסידות שנאמרו או נכתבו על ידי אדמו"ר הרש"ב במהלך שנות תרע"ב – תרע"ו. המשך זה הוא מהיסודיים והעיוניים בכתבי חב"ד.
מבנה הספר והיסטוריה
הספר מורכב ממאה ארבעים וארבע מאמרים שנאמרו על סדר השנה, מחג השבועות תרע"ב ועד פרשת וירא תרע"ו, בכתיבתם האריך הרבי הרש"ב יותר מהנאמר. המאמרים הם רצף עניינים הכרוכים זה בזה, ועוסקים באותו עניין, ולכן נקראים בשם 'המשך'.
בכ' בכסלו תשל"ז בהתוועדות לכבוד חג הגאולה, סיפר הרבי בהפתעה על המשך המאמרים שנמצאים אצלו בשלמותם, עם חלוקת הפרקים והקיצורים, כולל החלק שלא נאמר. בדבריו סיפר שפעם חותנו היה צריך לנסוע מביתו, וחיפש מישהו שיוכל לסמוך עליו ולהשאיר בידו את הכתבים על מנת להחזירם בשלמות, והוא מסרם בידו. ר' מנחם מנדל ניצל את ההזדמנות וצילם את ההמשך. בשלב זה הסכים הרבי שידפיסו את ההמשך, ובתנאי שכל החסידים ישתתפו בעלות ההדפסה בסכום סמלי של דולר אחד. כן ביקש שבספרים לא יוזכרו שמות המדפיסים והמשתתפים בלבד שמו של אדמו"ר הרש"ב ובנו רבי יוסף יצחק.
מהדורות וביאורים
לאחר שיחתו של הרבי, נדפס הספר לראשונה בשלושה חלקים בשנת תשל"ז בהוצאת קה"ת. הספר חזר ונדפס בשנת תשנ"ב עם הוספות, כולל סקירת המאמרים ותיאור כתבי היד. בסוף הכרך השלישי מובאת תמצית כללית של ההמשך ('תוכן קצר'). לכבוד מאה שנה למסירת המאמר, החלו בשנת תשע"ב לעבוד על הוצאת מהדורה חדשה של הספר עם תיקונים והוספות שתכלול שבעה כרכים, ונכון לשנת תשפ"א יצאו ארבעה כרכים.
קסייה ארנה
קסייה ארנה (באנגלית: Kaseya Arena) הוא היכל רב-תכליתי הממוקם בעיר מיאמי שבפלורידה, המשמש לאירועי ספורט ובידור. הוא משמש את קבוצת ה-NBA, מיאמי היט, ובין השנים 2000–2002 שימש גם את קבוצת ה-WNBA, מיאמי סול. ההיכל נקרא על שם, נותנת החסות, קסייה חברה המתעסקת בטכנולוגיית מידע. ההיכל נקרא בעבר על שם חברת התעופה אמריקן איירליינס. במרץ 2021 שונה שם ההיכל ל-FTX ארנה, על שם חברת FTX. בארפיל 2023 שונה שם ההיכל לשמו הנוכחי. ההיכל מכיל בין 5,000 ל-20 אלף מקומות בהתאם לאירועים המתקיימים בו.
אסכולת שיקגו (סוציולוגיה)
בסוציולוגיה, אסכולת שיקגו מתייחסת לניסיון המהותי הראשון לחקור את הסביבה האורבנית על ידי שילוב של תאוריה ואתנוגרפיה בעיר שיקגו. במהלך שנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20, סוציולוגיה אורבנית זוהתה עם המחקרים שהוצאו מבית הספר לסוציולוגיה של שיקגו.
קיסר אתיופיה
הקיסר (בגעז: ንጉሠ ነገሥት' מבוטא: נגוסה נגסת; מילולית: "מלך המלכים") היה השליט היחיד של אתיופיה מהקמתה ועד למהפכה האתיופית בשנת 1974. בידי הקיסר היו כל סמכויות החקיקה, הביצוע והשיפוט.
מקור
התואר מלך המלכים השווה לתואר קיסר מקורו עוד בארם נהריים ובתרבויות השמיות של המזרח התיכון הקדום. הפעם הראשונה שתואר זה שימש את שליטי אתיופיה היה במאה השנייה לספירה על ידי המלך האקסומי סאמבראוטאס. התואר "מלך" (געז: ንጉሥ, תעתיק: "נגוס") בקיסרות אקסום החל ללבוש צורה מקומית: בכל מחוז היה מלך מקומי ששלט עליו, והמחוז שלו נקרא "ממלכה", כך שמעל מלך זה היה מלך נוסף, מעין "המלך של המלכים". דבר נוסף שהיה בהיסטוריה המודרנית של אתיופיה היה כאשר מונתה קיסרית, והתואר שלה בגעז שונה ל"מלכת המלכים" ("נגסתה נגסת").
ירושה
מנהג כליאת היורשים יושם לראשונה בתקופת האימפריה החבשית ובא לקצו המר במהלך מרד יהודית המלכה, כשכמעט כל בני משפחת המלוכה החבשית הושמדו במתקפה מרוכזת על מנזר דברה דמו. הקיסר האגאווי ימהרנה קריסטוס חידש את המסורת כשכלא את שארי בשרו באמב גשן, אם כי חלק מההיסטוריונים מתארכים זאת לתקופתו של הקיסר וואדאם ערד שהחל זאת לאחר מלחמת הירושה בין בניו של יאגבה ציון. בזכות מנהג זה הצליח אחמד גראן לחסל את רוב הטוענים לכתר במתקפה מוצלחת על הכלא באמב גשן. הקיסר פאסיל חידש את המנהג בשלישית, כשכלא את קרובי משפחתו בווחני. המנהג החזיק מעמד למעלה ממאתיים שנים עד דעיכת השושלת הגונדרית ועליית תוודרוס השני. לאחר המהפכה האתיופית רבים מבני בית המלוכה האתיופי גלו לבירות אירופה.
היסטוריה
לאחר השושלת האגעזית הומלך בנה של מלכת שבא ושלמה המלך, מנליק הראשון ועל פי הכברה נגסט הוא ייסד את קיסרות אקסום ואת שושלת מנליק. לאחר מכן במאה ה-2 המלך האקסומי סאמבראוטאס שינה את התואר ממלך לקיסר וכך אקסום הפכה לקיסרות. בשנת 858 התרחש מרד יהודית המלכה שבמרד זה כמעט הושמדה שושלת הקיסרים האקסומיים, השושלת מצאה מקלט בשאווה והיהודים שלטו על אתיופיה, בשנת 933 השתלטה על אתיופיה שושלת חדשה שושלת זאגווה שהייתה אגאווית במוצאה ולא חבשית שושלת זו שלטה על אתיופיה עד 1270.
ב-1270 עלתה לשלטון השושלת הסולומונית שטענה שמוצאה מקיסרי אקסום שנמלטו לשאווה הקיסר הראשון שהעמידה היה יקונו אמלק שושלת זו שלטה על אתיופיה עד לשנת 1974 שבה התחולל המהפכה האתיופית, הקיסרים המשמעותיים שהשושלת העמידה היו עמדה ציון הראשון, זרע יעקב בימי הביניים ובעת החדשה היא העמידה את תוודרוס השני, יוהנס הרביעי, מנליק השני והיילה סלאסי ארבעת קיסרים אלו חיזקו את אתיופיה והפכו אותה למה שאנו מכירים היום.
עלמה (מושב)
היסטוריה
באזור שבו נמצא המושב התקיים היישוב היהודי עלמא, שהתקיים מהתקופה הרומית ולאחריה בתקופה הצלבנית ועד התקופה העות'מאנית. השם עלמה מוזכר לראשונה בתקופה הצלבנית; קהילה יהודית רציפה התקיימה במקום עד המאה ה-17. בנימין מטודלה מציין שבזמן ביקורו, מצא כ-50 משפחות יהודיות שמתגוררות במקום.
למרגלות המושב ממזרח מצויים שרידיהם של שני בתי כנסת קדומים - בחורבת קציון ובחורבת מרות. סמוך למושב נמצא ציונו של התנא רבי אלעזר בן ערך.
המושב הוקם באוגוסט 1949 על ידי איגוד המושבים של הסתדרות הפועל המזרחי עם תכנון לאכלוס 125 משפחות. היישוב הוקם בסמוך לכפר הערבי עלמא, שחרב במלחמת העצמאות. בתחילה התיישבו בו כ-125 משפחות עולים מא-זאווייה ומטריפולי שבלוב. בשנת 1950 הגיעה למקום קבוצה של גרים מעיירה באיטליה בשם סן ניקנדרו אשר עם הזמן עזבו את היישוב למושבים אחרים באזור. לאחר שעזבו האיטלקים הגיעו למקום ב-1954 משער העלייה 39 משפחות עולים מקוצ'ין אשר בהודו. ביוני 1954 התפתח עימות חריף בין הטריפולטנים להודים על רקע סירובם של ההודים לקחת חלק בשביתה נגד המוסדות המיישבים. לבסוף, עולי קוצ'ין עזבו את היישוב, באופן רשמי בגלל הקור, ועברו לגבעת כ"ח ואביעזר.
במהלך שנות ה-70 סבל המושב מעימות בין בעלי עדרי בקר לבין בעלי מטעים שטענו לנזקים למטעים מידי עדרי הבקר. במסגרת הסכסוך, אחד מבעלי המטעים הניח רעל שהרג עשר פרות. כן הושחת בית במושב כדי שלא יימסר לאחד מבני הקבוצה היריבה. הסכסוך הגיע לשיאו ביולי 1976 כאשר המשטרה עצרה מספר חברים במושב שנחשדו בקשירת קשר לרצוח את יושב ראש ועד המושב, בן-ציון סופר.
הסימפוניה השישית (הבוקר) של היידן
סימפונית "הבוקר" ברה מז'ור (הובוקן 6\I) היא מן הסימפוניות המוקדמות שכתב יוזף היידן. היא נכתבה יחד עם הסימפוניות מס' 7 ("הצהריים") ומס' 8 ("הערב") זמן קצר לאחר שהיידן נשכר כעוזר קאפלמייסטר בחצר אסטרהאזי. שלוש הסימפוניות הללו ידועות באופי הסולני והווירטואוזי שלהן.
חיבור היצירה ואופיהּ
היצירה חוברה באביב של שנת 1761 (בקירוב), זמן קצר לאחר הגעתו של היידן לחצרו של הנסיך אסטרהאזי. כחלק מעבודתו שם, נדרש היידן על ידי הנסיך אסטרהאזי בעצמו לכתוב מוזיקה לתזמורת הקטנה שעמדה שם לרשותו. סימפוניה זו היא ככל הנראה הסימפוניה הראשונה שכתב היידן לאותה תזמורת. זו אינה הסימפוניה השישית שכתב היידן עד אז. קדמו לה לפחות 10 סימפוניות, ומספורה אינו ערובה לסדר כתיבתן. הסימפוניה הזו, וכמו כן גם שתי הסימפוניות הבאות, מתאפיינות בקטעי סולו רבים לכל קבוצות התזמורת; לכלי הנשיפה מעץ, הקרנות, הקשתנים המובילים ואף לקונטרבס, כך שהסימפוניה הזו דומה באופיה לקונצ'רטו גרוסו. הכתיבה הייחודית הזו איננה מקרית; הנגנים בתזמורת החצר קיבלו "בונוסים" למשכורתם על הפגנת וירטואוזיות בנגינתם והיידן רצה, ככל הנראה, להתחבב על הנגנים שאיתם רק התחיל לעבוד; אכן היידן הצליח לכונן מערכת יחסים חמה עם נגניו, שמאוחר יותר כינו אותו בחיבה "פאפא היידן". יצירה זו ושתי הסימפוניות שאחריה התקבלו באחוזה בהתלהבות רבה.
הרכב ומבנה
היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
חליל, שני אבובים, בסון, שתי קרנות יער ברה, כינורות, ויולות, צ'לי, וקונטרבסים. לעיתים מנוגנת היצירה גם עם צ'מבלו.
הסימפוניה כתובה במבנה הטיפוסי לסימפוניה הקלאסית, ופרקי היצירה הם:
מקור הכינוי
הכינוי של הסימפוניה (במקור Le matin) איננו מאת היידן, אך ניתן לה זמן קצר לאחר השמעתה, כנראה על ידי הנסיך אסטרהאזי, שביקש מהיידן לכתוב יצירות שמתארות את מחזור היום: בוקר, צהריים וערב. עוד סיבה לשם הזה היא במבוא: הפתיחה האיטית של הסימפוניה, שכנראה הזכירה למאזיניה הראשונים את זריחת החמה, ומכאן - את הבוקר.
תוכנית לנגלנדס
תוכנית לנגלנדס היא מארג של משפטים והשערות מרחיקות לכת המקשרות תחומים מרכזיים בתורת המספרים האלגברית ובתורת ההצגות. את התוכנית הציע רוברט לנגלנדס ב-1967, במכתב לאנדרה וייל, והיא מהווה מסגרת לחלק נכבד מן המחקר המודרני בתורת המספרים. על יצירת התוכנית זכה רוברט לנגלנדס בפרס וולף למתמטיקה ב-1996, בפרס נמרס למתמטיקה ב-2006 ובפרס אבל היוקרתי למתמטיקה ב-2018.
הרעיון המרכזי של תוכנית לנגלנדס הוא לשייך יצירים אנליטיים (פונקציות L, שכמו אחותן המוכרת פונקציית זטא של רימן, הן טורי דיריכלה עם מכפלת אוילר מתאימה), לעצמים האלגבריים שאותם חוקרים.
חבורת גלואה האבסולוטית
התוכנית סובבת סביב חבורות גלואה האבסולוטיות של השדות ה"אריתמטיים": השדות המקומיים והשדות הגלובליים. חבורת גלואה האבסולוטית \ \Gamma_k של שדה \ k מקודדת בתוכה את כל ההרחבות הסופיות של \,k, וקושרת את המושגים הבסיסיים של תורת המספרים: אידיאלים ראשוניים, הערכות, פונקציות L, תבניות מודולריות, ועוד. לכל אלה יש מבנה פנימי חבוי, הנחשף כאשר מתבוננים בהם מנקודת המבט של חבורת גלואה האבסולוטית.
אחת המטרות של תורת המספרים המודרנית, ואפשר שהמרכזית שבהן, היא להבין את המבנה של חבורות גלואה האבסולוטיות. אלו חבורות פרו-סופיות, ולכן אפשר לפענח אותן באופן מלא דרך ההצגות מממד סופי - ההומומורפיזמים. אם \,k הוא שדה מספרים, אפשר להצמיד לכל הצגה כזו פונקציית L של ארטין,, כאשר s הוא משתנה מרוכב.
תורת שדות המחלקה
ההישג העיקרי של תורת שדות המחלקה, שייסד הילברט, הוא התיאור של המנה האבלית המקסימלית של חבורת גלואה האבסולוטית - האבליזציה שלה, (כאשר  היא תת-חבורת הקומוטטורים של \ \Gamma_k). מסמנים ב-\ k^{ab} את "הסגור האבלי" של \,k: זהו השדה הגדול ביותר שחבורת גלואה שלו מעל \,k היא אבלית; כך יוצא שחבורת גלואה של ההרחבה \ k^{ab}/k היא האבליזציה של \ \Gamma_k.
אם \ k שדה מקומי, חבורת גלואה איזומורפית באופן קנוני להשלמה הפרו-סופית של החבורה הכפלית. אם \ k שדה גלובלי, חבורת גלואה של הסגור האבלי איזומורפית ל-, כאשר הוא חוג האדלים של \ k (החוג הזה אורז יחד את כל ההשלמות \ {k}_p של השדה k).
פונקציות L
כנקודת המוצא של התוכנית אפשר לראות את חוק ההדדיות של אמיל ארטין, המכליל את חוק ההדדיות של גאוס על שאריות ריבועיות. החוק של ארטין חל על הרחבות גלואה אבליות של שדות מספרים, ומתאים פונקציות מיוחדות הנקראת "פונקציות L של ארטין" להצגות חד-ממדיות של חבורת גלואה של ההרחבה. בנוסף לזה, החוק מציג התאמה בין פונקציות L אלה, לפונקציות L אחרות הקרויות "פונקציות L של דיריכלה".
ההתאמה של ארטין עוסקת, כאמור, דווקא בהרחבות עם חבורת גלואה אבלית. עם זאת, את פונקציות ה-L של ארטין אפשר להגדיר גם כאשר החבורה אינה אבלית, לכל הצגה אי-פריקה של החבורה.
הצגות אוטומורפיות
הרעיון המרכזי שהציע לנגלנדס הוא למצוא את ההכללה המתאימה לפונקציות L של דיריכלה, באופן שאפשר יהיה להשוות אותן לפונקציות L של ארטין לכל הרחבת גלואה, לאו דווקא אבלית.
לנגלנדס הצמיד פונקציות L להצגות האוטומורפיות האלה, ושיער שכל פונקציית L של ארטין המתאימה להצגה מממד סופי של חבורת גלואה האבסולוטית של שדה מספרים - שווה לפונקציית L המתאימה להצגה אוטומורפית קספידלית. זוהי "השערת ההיפוך" של לנגלנדס.
התאמת לנגלנדס
התיאור שניתן לעיל לחבורת המנה האבלית המקסימלית שקול להבנת ההצגות האבליות של החבורה \ \Gamma_k עצמה, כלומר, ההצגות החד-ממדיות שלה. לנגלנדס הציע את ההמשך הטבעי לגישה זו, היינו, ניסיון לתאר את ההצגות ה-n ממדיות, עבור \ n>1. באופן תמציתי ולא מדויק, השערות לנגלנדס מציעות התאמה טבעית בין ההצגות ה-n-ממדיות של \ \Gamma_k לבין הצגות אוטומורפיות (מממד אינסופי) של החבורה הליניארית הכללית במקרה המקומי, ושל  במקרה הגלובלי. בנוסף לכך, ההתאמה אמורה לשמור על פונקציות L, דהיינו (על-פי ההשערה), פונקציית L המתאימה להצגה של חבורה גלואה, תהיה שווה לפונקציית L המתאימה להצגות האדליות של החבורה הליניארית הכללית.
מבין פונקציות L האחרונות, כל אלו המוכרות למתמטיקאים נבנות כטרנספורמי מלין של תבניות מודולריות, המתארות אספקט מסוים של קוהומולוגיית דה-רם של מרחבים מודולריים מסוימים; באותה עת, הצגות גלואה מקודדות את ה-etale cohomology של אותם מרחבים.
במקרה החד-ממדי, n=1, תיאור זה הוא הבסיס לגישה האנליטית אל תורת שדות המחלקה, הידועה בשם "התזה של טייט". לכן אפשר לראות בהתאמת לנגלנדס, מחד, תורת שדות מחלקה לא אבלית, ומאידך, פרמטריזציה אריתמטית של הצגות אדמיסיביליות (במקרה המקומי) או אוטומורפיות (במקרה הגלובלי).
חבורת וייל-דלין
נניח ש-F הוא שדה מקומי. בהמשך לתיאור הקודם על ההצגות המרוכבות של \ \Gamma_F, כלומר, ההומומורפיזמים, אפשר ללמוד את החבורה גם דרך הצגות אל הסגור האלגברי של שדה המספרים ה-\ \ell-אדיים, כאשר \ \ell שונה מן המאפיין של שדה השאריות של F. לצורך כך הציג אנדרה וייל חבורה \ W_F עם הומומורפיזם שיש לו תמונה צפופה, ובאופן כזה כל הצגה (רציפה) של \ \Gamma_F היא גם הצגה של \ W_F. כדי להתאים את התמונה גם להתנהגות של שדות מקומיים ארכימדיים, פייר דלין (Pierre Deligne) הגדיר את "חבורת וייל-דלין" \ W'_F, שחבורת וייל היא חבורת מנה שלה.
השערת לנגלנדס המקומית עוסקת בהצגות של \ W'_F.
פרטי ההשערה המקומית
ההתאמה בין הצגה n-ממדית של חבורת וייל-דלין לבין הצגה  של חבורת המטריצות, אמורה לקיים את התכונות הבאות:
בניסוח זה של ההשערה לא מופיעות פונקציות L. השערה נוספת (שניסחו לנגלנדס ו-Jacquet ב-1970, ודלין ב-1973), קובעת גם התאמה בין פונקציות L של המרכיבים בהתאמה הקודמת, ובפרט אמור להתקיים לכל שתי הצגות אי-פריקות \ \pi,\pi' של חבורות המטריצות  ו-, בהתאמה.
מעמדה של ההשערה המקומית
מאז הועלתה על ידי לנגלנדס ב-1970, נפתרה השערה זו לחלוטין.
את המקרה הראשון, הקל ביותר, פתר לנגלנדס עצמו ב-1973. מדובר בשדות המקומיים הארכימדיים, שדה הממשיים ושדה המספרים המרוכבים, שעבורם חבורת גלואה האבסולוטית היא מסדר 1 או 2. במקרה זה צד אחד של השקילות (זה העוסק בהצגות של חבורת גלואה האבסולוטית) מובן לחלוטין, והבעיה הייתה להוכיח שהצד השני שלה מתנהג בהתאם.
ההשערה הגלובלית
ההשערה הגלובלית עוסקת, כאמור, בהתאמה בין הצגות של \ \Gamma_k, כאשר k שדה גלובלי, לבין הצגות אוטומורפיות של חבורת המטריצות. פייר דלין זכה במדליית פילדס לשנת 1978 עבור פתרון חלקי של ההשערה עבור החבורה עבור שדות גלובליים ממאפיין אפס, שכלל את פענוח ההצגות של חבורה זו באופן שיישב את השערת רמנוג'ן. ולדימיר דרינפלד הוכיח חלקים מן ההשערה עבור החבורה עבור שדות גלובליים ממאפיין חיובי, וזכה במדליית פילדס לשנת 1990. הרחבה משמעותית של עבודה זו, לכל החבורות (במאפיין חיובי), זיכתה את לורן לפורג (Laurent Lafforgue) במדליית פילדס לשנת 2002.
עקרון הפונקטוריאליות
בתורת החבורות האלגבריות מבינים את החבורות הליניאריות כמקרים פרטיים של התאוריה הכללית של חבורות רדוקטיביות, ותוכנית לנגלנדס לוקחת נקודת מבט זו בחשבון. לכל חבורה רדוקטיבית קשירה G, לנגלנדס הצמיד את חבורת לנגלנדס \ {}^L{}G. לנגלנדס מצא דרך להתאים לכל הצגה קספידלית אוטומורפית של G ולכל הצגה סוף-ממדית של \ {}^L{}G, פונקציית L. על-פי ההשערה, פונקציות L אלה מקיימות משוואה פונקציונלית, המכלילה את אלו המוכרות מפונקציות L אחרות.
"עקרון הפונקטוריאליות" משדך את פונקציות L של החבורות הרדוקטיביות השונות. בהינתן שתי חבורות רדוקטיביות \ G, H ומורפיזם בין חבורות ה-L שלהן, ההשערה מתאימה בין ההצגות האוטומורפיות של שתי החבורות, בדרך המתיישבת עם פונקציות L המתאימות להן. זוהי השערה חזקה מאוד, שממנה נובעות כל האחרות שהוצגו עד כאן. מטבען של ההצגות המושרות. ניסיונות להציע בנייה ישירה של הפונקטור הניבו עד כה רק תוצאות חלקיות ומותנות.
רקע היסטורי
תוכנית לנגלנדס לא צמחה בחלל ריק. בדיעבד, אפשר לזהות לה מקורות השראה אפשריים אחדים.
אחד מאלה הוא הצעתם של המתמטיקאים האריש-צ'נדרה וישראל גלפנד שאפשר לבנות הצגות של חבורות לי באינדוקציה מהצגות קאספידליות של תת-חבורות פרבוליות, ברוח עבודותיו של האריש-צ'נדרה על חבורות לי פשוטות למחצה. מקור אחר הוא נוסחאות העקבה של סלברג ואחרים.
החידוש הגדול בתוכנית של לנגלנדס, מלבד העומק הטכני, הוא ההצעה לקשר ישיר בין תורת ההצגות לתורת המספרים, יחד עם ארגון עשיר בפרטים של ההשערות (ה"פונקטוריאליות").
לדוגמה, בעבודות של האריש-צ'נדרה אפשר למצוא את העיקרון שלפיו טכניקה שהצליחה עבור חבורת לי פשוטה למחצה (או אף חבורה רדוקטיבית) אחת, אמורה להצליח לכולן. לפיכך, ברגע שהובן התפקיד שממלאות כמה חבורות לי מדרגה נמוכה, כמו, בתאוריה של תבניות מודולריות (ובדיעבד אפשר לראות ב- את המקרה של תורת שדות המחלקה), הדרך הייתה פתוחה לפחות לשער כיצד נכנסת לתאוריה ל-n כללי.
הרעיון לבנות על תבניות חוד (cusp forms) הגיע מן התבניות האלה בעקומים מודולריים, אבל היה להן תפקיד מוחשי גם בתורה הספקטרלית, בתור "ספקטרום בדיד" של מרחב ההצגות, בהשוואה לספקטרום הרציף שאותו מסבירות סדרות אייזנשטיין. עבור חבורות לי מדרגה גבוהה יותר, המיון נעשה הרבה יותר מורכב, משום שיש יותר תת-חבורות פרבוליות שצריך לקחת בחשבון.
בכל הגישות האלה לא היה מחסור בשיטות טכניות, בדרך כלל אינדוקטיביות באופיין ומבוססות על פירוק לוי של חבורות לי, למשל, אבל התחום בכללו היה מאז ומעולם קשה ביותר, והוא עדיין נחשב לכזה.
בתבניות המודולריות אפשר לראות הכללות של התבניות המודולריות של הילברט, התבניות המודולריות של זיגל, ואף פונקציות תטא.
התוכנית הגאומטרית
"תוכנית לנגלנדס הגאומטרית", שהוצעה על ידי ז'ראר לומון בעקבות רעיונות של ולדימיר דרינפלד, עולה מניסוח גאומטרי של תוכנית לנגלנדס המקורית, האלגברית. במקרים פשוטים, היא מקשרת את ההצגות ה-\ \ell-אדיות של "חבורה יסודית etale-ית" של עקום אלגברי, לאובייקטים של הקטגוריה הנגזרת של אלומות \ \ell-אדיות על ה-moduli stack של אגדים וקטוריים של היריעה.
מדליית פילדס הוענקה ב-2010 לנו באו צ'או על הוכחת "הלמה היסודית" של תוכנית לנגלנדס הגאומטרית.
פאול ארליך
פאול ארליך (בגרמנית: ; 14 במרץ 1854 – 20 באוגוסט 1915) היה מדען יהודי-גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1908. ארליך נודע בזכות מחקריו בהמטולוגיה, אימונולוגיה וכימותרפיה. ארליך חזה את התופעה האוטואימונית וקרא לה "רעלת עצמית מן הגיהנום". הוא שטבע את המונח "כימותרפיה". גם הרעיון של "כדור הקסם" היה של ארליך, וכן לזכותו נזקפת ההוכחה הניסיונית הראשונה של מחסום דם-מוח.
קורות חיים
פאול ארליך נולד בעיירה שטרהלן שבשלזיה בשנת 1854, למשפחה יהודית אמידה. כבר מילדותו גילה התעניינות וכשרון מיוחד לכימיה. ב-1864 החל ללמוד בגמנסיה בורוצלב (נקראה אז ברסלאו והייתה בשטח גרמניה). ולאחר מכן החל בלימודי רפואה בשטרסבורג (שגם היא הייתה בגרמניה באותה תקופה), ומאוחר יותר בפרייבורג, ואוניברסיטת לייפציג.
כבר בהיותו תלמיד בית ספר וסטודנט לרפואה הוא התעניין בצביעת רקמות לצורך התבוננות במיקרוסקופ. בשנת 1878 הוא הגיש את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת לייפציג, שעסקה ב "Beiträge zur Theorie und Praxis der histologischen Färbung", מילולית: "תרומות לתאוריה ולמעשה בצביעה היסטולוגית". עבודה זו הייתה אחת התוצאות של התעניינותו הרבה בצבעי אנילין, שהתגלו על ידי ויליאם הנרי פרקין בשנת 1853.
לאחר שהשלים את השכלתו הקלינית סיים את עבודת החובה במסגרת ההתמחות להשלמת התואר (Das Sauerstoffbedürfnis des Organismus, מילולית: "צורכי החמצן של האורגניזם") הוזמן לעבוד כרופא בבית החולים שאריטה בברלין, אך העדיף להמשיך במחקריו.
בשנת 1884 זכה ארליך בתואר פרופסור, ובשנת 1887 הוזמן לכהן באוניברסיטת ברלין.
ארליך בילה שנתיים במצרים, כשהוא מחלים ממחלת השחפת. כשחזר לגרמניה גילה שמישרתו נתפסה על ידי פרופסור אחר, ולכן פתח מעבדה פרטית והתמסר למחקריו. בשנת 1890 הזמין רוברט קוך את ארליך לעבוד במכון למחלות מידבקות שבניהולו.
במקביל עבד ארליך עם חברו אמיל אדולף פון בהרינג על פיתוח נוגדן למחלת הצפדת. מחקרים אלה הביאו לו בשנת 1897 את ההשראה לתאוריה בדבר "תגובת השרשרת הצידית", המסבירה את התגובה החיסונית ואת השפעת נוזל הדם, ומאפשרת את מדידת הנוגדן.
בשנת 1896 התמנה ארליך למנהל המכון החדש לחקר נוזל הדם בשטייגליץ, ברלין. בשנת 1899 המכון העביר משכנו לפרנקפורט והפך למכון המלכותי לרפואה ניסיונית. בשנים אלה חקר ארליך על כימותרפיה ומחלות מידבקות. בשנת 1904 קיבל ארליך תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גטינגן.
בשנת 1906 גילה ארליך את נוסחת המבנה של אטוקסיל (atoxyl), חומר כימי שהוכח כי הוא יעיל בטיפול במחלת השינה. לאחר תגלית זו הוא ניסה להפחית את רמת הרעילות של החומר. בשנת 1909 הוא ותלמידו סהאצ'ירו האטה, פיתחו את הסלברסן (Salvarsan), טיפול יעיל יחסית נגד עגבת. לעבודה זו הייתה חשיבות עצומה והיא היוותה זרז למחקר שהוביל לפיתוח תרופות הסולפה, פניצילין ואנטיביוטיקה נוספת.
פאול ארליך קיבל את פרס נובל לרפואה יחד עם איליה מצ'ניקוב בשנת 1908, על תרומתו להבנת מערכת החיסון. אחת התרומות של ארליך לאימונולוגיה הייתה העברת נסיוב שהכיל נוגדנים כדי לטפל ולנטרל דיפתריה, דבר שהוא ביצע יחד עם אמיל אדולף פון ברינג. ארליך העלה את ההשערה לפיה לתאים יש מעין קולטן שמתחבר לחומרים מסוכנים. הרכיבים המתקבלים נופלים מהתאים והופכים לנוגדנים.
בשנת 1913 קיבל ארליך הצעה לעמוד בראש האוניברסיטה העברית והסכים לעמוד בראש הוועדה להקמתה, אך הדבר לא יצא לפועל בשל מלחמת העולם הראשונה.
משפחתו
באוגוסט 1883 נישא ארליך בעיר נוישטט (כיום פרודניק, בדרום-מערב פולין) להדוויג פינקוס (שהייתה אז בת 19) ולזוג נולדו שתי בנות, שטפי ומריאנה.
בתו של ארליך, מריאנה, נישאה לאדמונד לנדאו, מייסד המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
כדור הקסם
חייו של ארליך תוארו בסרט כדור הקסם אשר התמקד בפיתוח הסלברסן (Salvarsan), תרופתו לעגבת. עבודתו הניבה את ההכרה במחסום דם-מוח. רעיון "כדור הקסם" מגיע מן הניסיון של המאה התשע-עשרה של מדענים גרמנים לצבוע רקמות בצורה סלקטיבית לצורך בדיקה היסטולוגית, ובמיוחד לצבוע חיידקים בצורה סלקטיבית (הליך שארליך היה כשרוני בו במיוחד ופיתח את הטכניקה שקדמה לצביעת גראם לחיידקים). ארליך חשב שאם ניתן לגרום לכך שחומר מסוים יצבע באופן סלקטיבי אורגניזם מסוים שהוא גורם מחלה (ולא את הרקמה שסביבו), אזי ניתן להביא גם את הרעלן של אותו אורגניזם אל האורגניזם יחד עם אותו גורם סלקטיבי. מכאן "כדור הקסם" הבורר לו את מטרתו והורג רק את אותם אורגניזמים שלשמם נועד.
הבעיה בשימוש ברעיון "כדור הקסם" כאשר מנסים ליישם אותו, להבדיל מצביעה היסטולוגית, היא שאנשים מבלבלים בין הצבע עצמו לבין אותו גורם שמזהה את האורגניזם שיש לצבוע. פרונטוזיל, תרופת סולפה שהגורם הפעיל בה הוא סולפנילמיד, היא דוגמה קלאסית לכך שהצבע אינו הכרחי לפעילות אנטיביוטית.
אינסה קראבץ
אינסה מיקולאז'וונה קראבץ (באנגלית: Inessa Mykolajivna Kravets באוקראינית: Інеса Миколаївна Кравець; נולדה ב-5 באוקטובר 1966) היא אתלטית אוקראינית, אלופה אולימפית בקפיצה משולשת ובעלת מדליית אולימפית בקפיצה לרוחק, אלופת עולם ושיאנית העולם בעבר בקפיצה משולשת (15.50 מטר). שיאה העולמי החזיק מעמד 26 שנים עד שנשבר.
ביוגרפיה
אינסה קראבץ נולדה בדניפרופטרובסק בשם אינסה שוליאק.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה קראבץ במקום 10 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.46 מטר.
בשנת 1993 הושעתה קראבץ לשלושה חודשים בשל אימרוץ.
אלופה ושיאנית העולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה 1995 זכתה קראבץ במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 15.50 מטר, לפני אווה פרנדז'בה מבולגריה (15.18 מטר) ואנה ביריוקובה מרוסיה (15.08 מטר).
אלופה אולימפית
אולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קראבץ במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אולימפי חדש של 15.33 מטר, לפני אינה לסובסקאיה מרוסיה (14.98 מטר) ושרה קספרקובה מצ'כיה (14.98 מטר). בנוסף, היא השתתפה בתחרות הקפיצה לרוחק אך פסלה בכל שלושת הניסיונות שלה כבר בשלב המוקדמות.
קראבץ סבלה מפציעה קשה בשנת 1997 שמנעה ממנה להשתתף בתחרויות גם בשנת 1998.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד 1999 סיימה קראבץ במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.49 מטר.
ביולי 2000 הושעתה קראבץ לשנתיים לאחר שנימצא שהשתמשה בסטרואידים.
בית ספר שדה חרמון
בית ספר שדה חרמון הוא בית ספר שדה הנמצא ברמת הבניאס ליד קיבוץ שניר. בית הספר ממוקם בלב יער אלוני תבור בשטח כ-70 דונם, ובמרחק הליכה משמורת נחל חרמון.
פעילות
מרחב הטיולים של בית הספר הוא: האתר הארכאולוגי בניאס, המעיינות והמפל, נחל עיון, המפלים, האשד, הטחנה והתנור, שמורת דן הכוללת את תל דן (תל אל קאדי) ומעיינות נחל דן, נחל סער, יער אודם, ברכת רם, נחל שניר (החצבני), קלעת נמרוד, הר החרמון, צוק מנרה, חורשת טל, שמורת החולה, אגמון חולה, הר בנטל והר אביטל.
בחורף משמש בית הספר בסיס יציאה לטיולים בהר החרמון, ומספק הדרכה לתנועה ולשהייה בשלג.
בבית הספר 60 חדרים ללינה ושני חדרי אוכל לאירוח עד 420 איש.
דיאן ליין
דיאן קולין ליין (באנגלית: Diane Colleen Lane; נולדה ב-22 בינואר 1965) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית. הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב, לפרס אמי ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "בוגדת" משנת 2002.
ראשית חייה
ליין נולדה בניו יורק לקולין לי פרינגטון וברטון יוג'ין ליין, מורה לדרמה. הוריה נפרדו כאשר הייתה בת 13 חודשים, אמה עזבה למקסיקו ואת המשמורת עליה קיבל אביה שגידל אותה. במשך מספר שנים גרה ליין עם אביה במלונות בניו יורק ונאלצה להצטרף אליו מדי יום לעבודתו כנהג מונית. בגיל 15 עזבה ליין את ביתה ואת אביה ועברה במשך שבוע להוליווד עם חברה השחקן כריסטופר אטקינס. בגיל 16, אמה חזרה ולקחה אותה איתה לג'ורג'יה, בעקבות זאת אביה של ליין עתר לבית המשפט וליין חזרה לחזקת אביה בניו יורק לאחר 6 שבועות. ליין לא דיברה עם אמה במשך 3 שנים בעקבות המקרה, אולם לאחר מכן הן השלימו.
קריירה
ליין החלה להופיע בגיל 6 במחזה "מדיאה" בתיאטרון מקומי בניו יורק, לאחר מכן בגיל 12 שיחקה ליין לצידה של מריל סטריפ במחזה "גן הדובדבנים". בגיל 13 סירבה ליין להצעה להופיע בברודוויי וזאת כדי לערוך את הופעת הבכורה שלה בתחום הקולנוע בקומדיה "רומן קטן" בבימויו של ג'ורג' רוי היל לצידו של לורנס אוליבייה, שנה לאחר מכן הופיעה ליין בדרמה "נגועה באהבה".
ב-1983 שיתפה ליין פעולה עם מספר שחקנים עולים בהוליווד הכוללים את טום קרוז, מאט דילון ופטריק סווייזי במותחן הפשע של פרנסיס פורד קופולה "נערי הכרך", בנוסף שיחקה ליין בסרט נוסף של קופולה הנקרא "ראסטי ג'יימס" לצידם של מיקי רורק ודניס הופר. ב-1984 שיחקה ליין בסרט שלישי מבית היוצר של פורד קופולה, הפעם הייתה זו דרמת הפשע המוזיקלית מועמדת 2 פרסי האוסקר "מועדון הכותנה" לצידו של ריצ'רד גיר.
ב-1989 שיחקה ליין לצידם של רוברט דובאל וטומי לי ג'ונס בסדרת המערבונים המצליחה "יונה בודדה", על תפקידה בסדרה קיבלה ליין מועמדות לפרס אמי.
ב-1992 השתתפה ליין בדרמה הביוגרפית מועמדת 3 פרסי האוסקר "צ'פלין" המבוססת על חייו של הקומיקאי והשחקן האגדי צ'ארלי צ'פלין, בסרט גילמה ליין את דמותה של השחקנית פולט גודארד.
בהמשך שנות ה-90 שיחקה ליין לצידו של סילבסטר סטאלון בסרט האקשן הבדיוני "השופט", בדרמה הקומית של פרנסיס פורד קופולה "ג'ק" לצד רובין ויליאמס, במותחן המסתורין "רצח ב-1600" לצידו של וסלי סנייפס ובדרמה הרומנטית "הליכה על הירח" לצידו של ויגו מורטנסן.
בשנת 2000 שיחקה ליין לצידם של ג'ורג' קלוני ומארק וולברג במותחן ההרפתקאות מועמד 2 פרסי האוסקר "הסופה המושלמת", בסרט שחקה ליין את כריסטינה קוטר חברתו של רוברט "בובי" שאטפורד, איש הצוות הצעיר ביותר הנמצא על סיפון אוניית המסע "אנדריאה גייל".
בשנת 2002 גילמה ליין את דמותה של קוני סאמנר בדרמת המתח האירוטית "בוגדת". קוני הנשואה לאדוארד (ריצ'רד גיר), למראית עין עוד זוג נשוי מהפרברים, אך כשקוני מתחילה לנהל רומן עם גבר אחר ממנהטן אדוארד מגלה ובסופו של דבר רוצח את הבחור. מכאן, הנישואים המושלמים של הזוג מקבלים תפנית גדולה מאוד. על תפקידה בסרט קיבלה ליין מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אותה הפסידה לניקול קידמן ומועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-2003 שיחקה ליין בדרמה הרומנטית "תחת שמש טוסקנה" המבוססת על ספר ביוגרפי הנושא את אותו שם, בסרט ליין גילמה את פרנסס מייז, סופרת בת 35 מסן פרנסיסקו שחייה המושלמים כביכול עתידים להשתנות.
על תפקידה בסרט קיבלה ליין מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב.
ב-2005 שיחקה ליין לצידו של ג'ון קיוזאק בקומדיה הרומנטית "חייב לאהוב כלבים", בסרט שיחקה ליין גרושה טרייה בת ארבעים שמשפחתה שלא מפסיקה להתערב לה בחייה האישיים. אחרי שאחותה הצעירה קרול מכניסה את פרטיה לאתר היכרויות באינטרנט היא חווה כמה דייטים שערורייתיים וזאת עד שתמצא את האחד שחייב לאהוב כלבים. ב-2006 השתתפה ליין בסרט ההיסטורי "הוליוודלנד" לצד אדריאן ברודי ובן אפלק, בסרט מגלמת ליין את טוני מאניקס אשתו של מנהל חברת ההפקות "מטרו גולדווין מאייר" אדי מאניקס (בוב הוסקינס) שמנהלת רומן עם גיבור הסרט שחקן הקולנוע המפורסם ג'ורג' ריבס.
ב-2008 הופיעה במותחן האקשן שובר הקופות "ג'אמפר" בו גילמה את מרי, אמו של גיבור הסרט דייוויד רייס (היידן כריסטנסן), ילד הגדל עם כוח מסתורי ממנו נאלצה מרי להיפרד כשהיה בן 5. בנוסף שיחקה ליין במותחן "ללא עקבות" בו גילמה את ג'ניפר מארש, סוכנת חשאית שנשלחת לתפוס רוצח סדרתי אכזרי וחמקמק במיוחד שמנצל את סקרנותם של בני האדם ומעלה שידור חי של קורבנותיו לרשת האינטרנט.
כמו כן הופיעה ליין בפעם השלישית בקריירה שלה לצד ריצ'רד גיר בדרמה הרומנטית "לילות ברונדטה", בסרט גילמה ליין את אדריאן, אישה שביקשה לברוח לסוף שבוע אחד מהצרות שלה. היא השאירה מאחוריה בעל סורר וילדה מתבגרת שהופכת כל דבר לסיבה למריבה. היא נוסעת לעיירת החוף הקטנה רונדטה, מתארחת במלון של חברים ומקווה לסוף שבוע שקט שיעזור לה לצבור כוחות ולהתעמת עם הבעיות בבית. למלון בו היא שוכנת מגיע אורח בשם ד"ר פול פלאנר, כאשר השניים נפגשים חייהם משתנים לעד.
בשנת 2023 תגלם דמות מרכזית בעונה השנייה של הסדרה "אויבות" שיצר ראיין מרפי עבור רשת FX Networks.
חיים אישיים
פגשה את השחקן כריסטופר לאמברט בפריז במסע לקידום סרטה "מועדון הכותנה", והזוג היה במערכת יחסים קצרה. שנתיים לאחר מכן נפגשו שוב ברומא כשעבדו על סרט משותף, מערכת היחסים המחודשת הובילה לחתונה שנערכה ב-1988 בסנטה פה. לזוג נולדה בת. הזוג התגרש ב-1994.
ב-2004 התחתנה ליין עם השחקן ג'וש ברולין. בסוף שנה זו הזעיקה ליין משטרה וברולין נעצר ונלקח לחקירה בעוון התפרעות ואלימות במשפחה. ב-2013 התגרשה ממנו.
עבירה
רוב שיטות המשפט מגדירות את העבירות ואת העונשים בגינן במסגרת המשפט הפלילי.
המקור לקיום עבירה
על פי ההגדרה עבירה היא הפרתו של כלל מחייב. על מנת לבחון האם בוצעה עבירה, יש לבחון את הכלל המחייב, מהיכן נלקח תוקפו, והאם אכן הופר. מקומות בהם נמצאים בדרך כלל כללים מחייבים שהפרתם נחשבת לעבירה הם:
סיווג העבירות לפי "מעשה" או "מחדל"
עבירה יכולה להיעשות במעשה, או במחדל.
מעשה הוא מעשה אקטיבי המפר את החוק. מחדל הוא הפרת חובה חוקית או חובה על פי חוזה באמצעות אי עשייה.
אדם היורה בשכנו וגורם למותו עושה מעשה, וברוב המקרים מפר בכך את החוק. לעומתו אדם אשר חלה עליו חובה חוקית לדאוג לשלומו של קטין או חסר ישע (לדוגמה הוריו של קטין) ונמנע מלספק לו תרופה הדרושה לו, יבצע עבירה, על אף שלא "עשה" דבר. באותו אופן מציל, שחלה עליו חובה חוזית לדאוג לשלום השחיינים בבריכה, אשר לא יפעל להצלת שחיין שנקלע למצוקה, יחוב בגין מחדלו, על אף שאין עליו חובה חוקית לעשות כן אלא חובה חוזית. אי מניעת פשע היא עבירה שהמחדל הכרוך בה מופיע בשמה.
סיווג העבירות לפי חומרתן
בחוקי מדינת ישראל מסווגות העבירות לשלוש דרגות חומרה, על פי : בנוסף לחלוקה המקובלת, ישנן קטגוריות נוספות של עבירות חמורות במיוחד, כגון פשעי מלחמה, פשע מאורגן ופשעי שנאה.
היסוד הנפשי והיסוד העובדתי
החוק המגדיר את העבירה קובע הן את הרכיבים העובדתיים הצריכים להתקיים לצורך ביצוע העבירה והן את היחס הנפשי כלפיהם של העושה. בהיעדר אחד מאלה אין מתקיימת העבירה. כך, גנבה מוגדרת כנטילתו ונשיאתו של חפץ מתוך כוונה לשלול אותו עולמית מבעליו. אדם הנוטל עט ללא רשות בעליו על מנת להחזירו לאחר מכן, אינו גנב, אך אדם הנוטל אותו ללא רשות בעליו על מנת שלא להחזירו הוא גנב. היסוד העובדתי הוא זהה - נטילת העט. היסוד הנפשי - כוונתו של האדם בעת המעשה - הוא שונה.
ביסוד העובדתי ניתן לאתר מספר רכיבים אופייניים:
מקובל כי הרמה המקובלת של יסוד נפשי הנדרשת לעבירה היא של מחשבה פלילית ובעבירות תוצאתיות של מחשבה פלילית המלווה בפזיזות. כך אף קובע החוק במדינת ישראל, ועל כן עבירה שלא נאמר עליה במפורש כי היא עבירת רשלנות או עבירת אחריות קפידה דורשת מחשבה פלילית.
בנוסף לסוגים הכלליים של היסוד הנפשי, עבירה עשויה לדרוש יסוד נפשי ספציפי שאינו שייך לסוגים שפורטו לעיל. כך למשל, עבירת הגנבה בישראל דורשת רצון של הגנב שהנכס יישלל לצמיתות מבעליו. שלילת הנכס מבעליו אינה נדרשת כתוצאה של העבירה, ועל כן אין מדובר בכוונה אלא ביסוד נפשי מיוחד.
רטרואקטיביות
לרוב מצב העניינים בנושא זה ברור למדי אולם בנושא החוק הבין-לאומי ישנם מקרים בהם המצב איננו כה חד משמעי. דוגמה לכך הייתה טענת הנאצים (שנדחתה) שהועמדו לדין במשפטי נירנברג כי הופר כלל האיסור על ענישה רטרואקטיבית. באופן מפורש יותר, החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם נחקק ב-1950, ותחולתו היא לגבי פשעים שהתרחשו בתקופת השלטון הנאצי, בין 1933 ל-1945.
עבירות שאין עליהן איסור מוסרי
תורת המשפט מבדילה בין עבירות מסוג רע כי נאסר (Mala in Prohibita) ובין עבירות מסוג רע כשלעצמו (Mala in Se). עבירות מן הסוג הראשון הן עבירות שעשייתן אינה נוגדת את חוש המוסר הטבעי, והפעולה היא אסורה אך משום היותה אסורה על פי החוק. עבירות מן הסוג השני הן עבירות שעשייתן היא כשלעצמה נוגדת את המוסר, אף לולא היו נאסרות בחוק. אדם החוצה צומת ריק בלילה באור אדום עובר על החוק, אך פעולתו, אם אכן היה הצומת ריק ולא סוכנו חיי אדם, אינה מהווה פעולה שיש לגביה איסור מוסרי. לעומת זאת, רצח מהווה לרוב פעולה שיש עליה איסור מוסרי, המקביל לאיסור הפלילי. משמעותה של הבחנה זו בתורת המשפט מקבלת משמעות בחקיקה שיש לגביה ויכוח ציבורי, כגון איסור על שתיית משקאות חריפים, ובשאלות לגבי כוח האכיפה של המדינה, וחיקוקים בעלי אופי פטרנליסטי.
עבירות נגזרות
החוק אוסר לא רק על ביצוע שלם של עבירה, אלא גם על עבירות נגזרות שהן סיוע לביצוע עבירה, ניסיון לבצע עבירה (כולל ניסיון שלם או חלקי, וניסיון בלתי צליח עובדתית), או שידול לבצע עבירה. אי מניעת פשע, וקשירת קשר לביצוע פשע, אף הן עבירות בפני עצמן.
הקשר בין עבירות לעונש
בדרך כלל חומרת העונש גדלה ביחד עם חומרת העבירה.
בנוסף לעונש, לעיתים עבירה נחשבת לעבירה שיש עמה קלון, בהתאם להחלטה של בית המשפט, או של מי שהוסמך לכך (כגון היועץ המשפטי לממשלה). ברבים מחוקי מדינת ישראל נקבע שקלון זה פוסל את המורשע מלכהן במשרות ציבוריות שונות.
עבירה בספורט
בתחרויות ספורט ובמיוחד במשחקי כדור, עבירה (Foul) היא הפרת חוקי המשחק.
Goldoolins
Goldoolins (בעברית גּוֹלְדּוּלִינְס או הַגּוֹלְדּוּלִינִים) הוא הרכב פולק אקוסטי ישראלי המונה שלושה חברים: שם ההרכב הוא שילוב שמות המשפחה של חבריו (חלקם שמות במה, כפי שניתן לראות).
ביוגרפיה
אוהד גולדברט ואיתי אייל הקימו בנעוריהם (יחד עם אלון וייסמן) להקת רוק מתקדם בשם "לורד פלימנאפ" (Lord Flimnap). הלהקה הוציאה אלבום אחד ויחיד בשם Point of View שהודפס ב-1989 במהדורה מצומצמת על ידי האוזן השלישית והפך לפריט אספנים (הודפס מחדש בסוף 2004). באפריל 2004 הוציא אייל אלבום סולו ראשון; זמן קצר לאחר מכן חבר שוב לגולדברט להקמת ההרכב Goldoolins אליו צירף גם את אשתו טל, מוזיקאית וזמרת קלאסית בוגרת האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ההרכב היה פעיל בעיקר באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 והוציא שלושה אלבומים מקוריים ואלבום אוסף (חלקו מקורי). לקראת סוף העשור הקימו משפחות וצמצמו פעילות. נכון לשנת 2011 ההרכב אינו פעיל כשנתיים, והאתר הרשמי ירד מהרשת.
אלבומים
בשנת 2004 הוציאו חברי ההרכב את אלבומם הראשון, שנשא את שם הלהקה, בהוצאת "האוזן השלישית". האלבום כלל 12 שירים, עשרה מהם באנגלית ורק שניים בעברית ("וּפתאום חשבתי", "תישן חביבי"). שירי האלבום חוברו (לחוד) על ידי איתי ואוהד למעט שניים: Fain Would I Wed – שיר בארוק מאת המלחין והמשורר האנגלי בן המאה ה-16 תומאס קמפיון, ו"תישן חביבי", שיר עממי-פולני. באלבום התארחו נגנים בכלים נוספים: חצוצרה, סקסופון, צ'לו, חליל וטרומבון.
שנה לאחר מכן, ב-2005 יצא אלבומם השני, Songs of the Turly Crio, הפעם באופן עצמאי. האלבום כלל עשרה שירים מקוריים שכתבו (לחוד) איתי ואוהד, למעט The Man He Killed שאת מילותיו כתב המשורר האנגלי בן המאה ה-19 תומאס הרדי. גם הפעם הושרו מרבית השירים באנגלית מלבד אחד ("שבע שנים"). מהאלבום בלטו השירים Find Her שיר קאנטרי קליל, Country Traveler בסגנון פולק-קאנטרי ו"שבע שנים" המורכב והפרוגרסיבי. באלבום התארחו נגנים בצ'לו, טרומבון, אבוב, חצוצרה וכינור.
אלבומם השלישי, The World Is Somewhere Else יצא בשנת 2006 בהוצאה פרטית Turly Crio (שלהם) והציג כיוון מוזיקלי שונה, מורכב וקודר מקודמיו: הגולדולינים נטשו את הפולק הקליל לפולק פסיכדלי וכבד יותר (Acid Folk, לדבריו של המבקר לב ליטמן מ"השרת העיוור"), ככל הנראה בהשפעת שורשיהם הפרוגרסיביים של איתי ואוהד. האלבום הכיל עשרה שירים מקוריים, כולם באנגלית, למעט רצועה אינסטרומנטלית אחת (Buky, Where Art Thou?), שניים מהם ארוכים במיוחד (8 ו-10 דקות) כמקובל ברוק המתקדם. עטיפת האלבום, בצבע שחור, הותאמה לסגנון המוזיקלי: חברי הלהקה צולמו מרציני פנים, על רקע שמים שחורים או יער. נגנים אורחים ניגנו בויולה, מרימבה, טרומבון, צ'לו, מסור מוזיקלי, אבוב, קרן אנגלית, טמבורה, קלרינט וכינור.
בשנת 2008 יצא אלבום האוסף We B GD's U B U. האלבום כלל 20 שירים: שבעה שירים מהאלבום הראשון, שניים מהשני, ארבעה מהשלישי ועוד שבעה חדשים, ביניהם גרסת כיסוי לשיר "סוסי הפרשים" – שיר שהלחינו מתי כספי ושלמה גרוניך (למילים של אמיר גלבע) בראשית שנות השבעים, כשעבדו על "מאחורי הצלילים", אך זנחו אותו והוא לא נכלל במופע ובאלבומיהם.
הופעות
ההרכב מופיע בעיקר הופעות אינטימיות ואקוסטיות (בחללים קטנים אף ללא הגברה). מרבית השירים באנגלית, חלקם בעברית. הרפרטואר מורכב משירים משלושת אלבומיהם בתוספת גרסאות כיסוי לשירים קלאסיים אהובים של הביטלס (כמו Piggies, Yes it is), מתי כספי ("שלא ייגמר לי הלילה", "סוסי הפרשים") ועוד, כולם מושרים בהרמוניות קוליות בליווי כלי צנוע: אוהד ואיתי בגיטרות וטל בכלי הקשה, בעיקר תיפוף ברכיים. לעיתים מוסיפים כלים נוספים (כגון מפוחית, אקורדיון, חלילית) לחלק מהשירים.
קלאו גדול
קלאו גדול (שם מדעי: Buceros) הוא סוג של עופות קלאו החיים בדרום-מזרח אסיה והודו. אלו הם 3 מינים גדולים יחסית ובעלי מקור צהוב ענקי. הם חיים בעיקר בחופות ביערות הגשם ומקננים בתוך הגזעים. בסוג נמצא המין הגדול ביותר מבני המשפחה - קלאו בכיר, אם כי הוא רק ה-3 בגודלו בסדרה לאחר המינים קלאו אדום פנים וקלאו קרקעי של אפריקה.
בסוג 3 מינים:
שלומציון (בת הורדוס)
שלומציון (Salampsio; נולדה בשנת 33 לפנה"ס) הייתה בתו הבכירה של הורדוס מלך יהודה מאשתו השנייה, מרים החשמונאית.
לשלומציון היו מאמה שלושה אחים, אלכסנדר, אריסטובולוס (שהוצאו להורג על ידי אביהם), ואח נוסף שהתחנך ברומא ונפטר שם, ואחות, קיפרוס.
הורדוס אירס את שלומציון לאחיו, פירורא, לאחר שאשתו נפטרה, אולם פירורא התחמק מנישואין אלה כי התאהב בשפחתו, והורדוס השיא אותה לפצאל, בנו של פצאל, אחיו.
לשלומציון ופצאל היו חמישה ילדים: אנטיפטרוס, אלכסנדר, הורדוס, אלכסנדרה וקיפרוס. אלכסנדרה נישאה לטימיוס איש קיפרוס, שמוצאו ממשפחה מיוחסת. היא נפטרה ללא ילדים. קיפרוס נישאה לאגריפס הראשון ולהם היו ארבעה ילדים: אגריפס השני, ברניקי, מרים ודרוסילה.
נרתיקנית
נרתיקנית (שם מדעי: Sabella) היא סוג של תולעת ימית מסדרת הנרתיקניות, הנמנית עם מחלקת הרב-זיפיות שבמערכת התולעים הטבעתיות. סוג זה של התולעת הנרתיקנית מונה כ-90 מיני תולעים.
מאפיינים
הנרתיקניות הן תולעים החיות בתוך נרתיק שהפרישו מגופן. מבנה הנרתיק והחומרים המרכיבים אותו שונים, יש נרתיקניות כגון הסרפולה המפרישות נרתיק גירני קשה ומפותל הדבוק לסלעים בקרבת החוף. מינים אחרים מפרישים ריר דביק ומדביקים אליו שברי קונכיות וגרגרי חול. בים סוף יש נרתיקניות הבונות את נרתיקיהן בתוך אלמוגים והאלמוגים הגדלים יוצרים חומת אבן סביב הנרתיק. הנרתיק הקבוע משמש לתולעת מקום מחסה ומגן עליה מפני טורפים ומפגעים שונים. בהופיע אויב מתכווצת הנרתיקנית בתוך נרתיקה ונעלמת מעין רואה. עם חלוף הסכנה היא מציצה החוצה ופורשת מפתח הנרתיק בחניני ראש הנראים כמשפך נוצות. משפך הנוצות הזה בנוי מבחניני התולעת, ממחושיה ומזיפים שונים. בחניני הראש הללו משמשים את הנרתיקנית לנשימה, בו מצויים איברי החוש שלה, ובעיקר משמש הוא לציד, ביוצרו מעין רשת עדינה שבה נתפסים פלנקטון ופירורי חומר אורגני.
עין העמק
עֵין הָעֵמֶק הוא מושב באזור הצפון סמוך לדליית אל כרמל השייך למועצה אזורית מגידו.
היישוב הוקם בשנת 1944 על ידי עולים מכורדיסטן שישבו בחיפה, כמושב עובדים. שמו הראשון של היישוב היה "קדם", על שם הארגון שאליו השתייכו. בהתחלה התגוררו בכפר דלית-אל-רוחה ולאחר מכן עברו לאדמות שנרכשו מהכפר ריחאניה.
שמו של היישוב נובע ממיקומו, הצופה על עמק יזרעאל. בסמוך למושב ממזרח חוות רמת השניים והמעיין והתל הארכאולוגי עין פרור.
כיום נבנית ביישוב הרחבה שבה עתידות להקלט כ 140 משפחות חדשות ובני המקום.
אל-ע'זאלי
רקע היסטורי
אבו חאמד אל-ע'זאלי חי ופעל בתקופה סוערת בדברי ימי העולם המוסלמי. הימים היו ימי שלטון בית עבאס ששלט ברוב שטחה של האימפריה האסלאמית. עם זאת, הופיעו כבר סימני התפוררות ודעיכה בעוצמתה של הח'ליפות העבאסית הגדולה. בקצוות האימפריה החלו להופיע שלטונות עצמאיים שפרקו מעליהם למעשה, את מרותם של ח'ליפי בית עבאס. כוח השלטון עבר לידי גורמים זרים. במקביל, הפלג האסמעילי שפרש מהשיעה השנים עשרית, החל לצבור במאה העשירית כוח ועצמה. תנועה זו האמינה באסמעיל אבן ג'עפר כאימאם הלגיטימי, בניגוד לדעתם של השיעים מהזרם המרכזי. הם פיתחו תפיסה תאולוגית מיסטית הרואה באמאם שלהם את התגלמות האל עלי אדמות. הח'ליפים הפטימיים, שהשתייכו לאסמעיליה, הצליחו לתפוס את השלטון באזורים נרחבים בצפון אפריקה ובמצרים, עד נפילתם בידי צלאח א-דין בשנת 1171. השלטון הפאטימי הוא אחת הסיבות לכך שהמאה העשירית מכונה גם "המאה השיעית". סכסוך נוסף בדבר זהותו של האמאם הביא לפילוגה של תנועת ה"חשישיון" מתוך האסמעיליה. החשישיון, שהיו כת שהשתמשה באלימות רבה כדי לקדם את מטרותיהם מיקמו את מרכז פעילותם במבצר אַלַמוּת שבצפון פרס. היחלשות השלטון המרכזי באימפריה העבאסית הביאה את הסלג'וקים מאזור טורקמניסטן של היום לפלוש אל האימפריה. במאה האחת עשרה תפסו הסלג'וקים את השלטון על האימפריה העבאסית. הסולטנים הסלג'וקים הביאו לפריחה מחודשת של התרבות המוסלמית הסונית, בייחוד תחת שלטונו של הסולטן מֵלִכּשאה (1092-1072) והווזיר נט'אם אלמֻלכּ. לתנאים גאופוליטיים אלו הייתה השפעה גדולה על מהלך חייו של אלע'זאלי. עידודם של הסלג'וקים את פריחת מדעי הדת העמיד בפניו את האמצעים להתפתח בלימודיו ועבודתו הדתית. מנגד, המחלוקת הגדולה עם התפיסה השיעית של החשישיון והאלימות בה פעלו השפיעו על התפתחות תפיסותיו של אלע'זאלי ועל מאורעות משמעותיים בימי חייו, כמו רצח פטרונו נט'אם אלמלכ.
ביוגרפיה
אל-ע'זאלי נולד בשנת 1058 (450 להיג'רה) בעיר טוּס הנמצאת בצפון פרס, ושמה המודרני משהד אשר באיראן, או באחד בכפרים שסביבה. חלק מהמקורות קובעים שאת שמו קיבל משמו של אותו כפר, ע'זאלה. הביוגרפים הערביים הקדומים טוענים ששם זה הגיע דווקא ממשלח ידו של אביו שהיה טווה בפלך (ישנו הבדל בהגיית האות ז' שבשם ע"פ כל גרסה). הבית בו גדל היה בית של יראי שמיים פשוטים. אביו הוריש את כספו לפני מותו למורה צופי מאותה העיר ע"מ שילמד את מוחמד הצעיר ואת אחיו הקטן אחמד, שהפך גם הוא לחכם דת חשוב בבגרותו. בצעירותו למד בעיר בה גדל, ולאחר מכן עבר לגורגאן הסמוכה. ביוגרפים אחדים מציינים מעשה שקרה לו באותן השנים שהשפיע עליו באופן משמעותי: באחד הפעמים כאשר חזר מגֻ'רג'אן לטוס התנפלו שודדים על השיירה בה נסע ושדדו את כל חפציהם. אל-ע'זאלי הצעיר הפציר בראש השודדים שיחזיר לו את כתבי היד בהם כתב את תורתו אשר למד. השודד סירב ולגלג עליו שכעת שהכתבים בידו שלו, שוב אין זו תורתו של אל-ע'זאלי. בעקבות מעשה זה החליט המלומד הצעיר לקנות את כל תורתו בעל פה וישב שלוש שנים בטוס עירו כדי לשנן את כל תורתו ולא להיות תלוי ברשימותיו.
לאחר מכן עבר אל-ע'זאלי לעיר נישאפור שבצפון פרס כדי ללמוד מפי התאולוג הנודע אלג'ויני, לאחר שזה האחרון הגיע לאותה עיר אחרי שנים רבות שפעל בערים מכה ומדינה. מפיו למד עד יום מותו של המורה הגדול. תורתו של אלג'ויני השפיעה עמוקות על אלע'זאלי וספריו הראשונים היו בעצם מעין סיכום של תורת רבו. שיטתו של אלג'ויני ובעקבותיו של אלע'זאלי הייתה שייכת לאסכולה השאפעית בהיבטיה ההלכתיים ונטתה לתפיסה האשערית בממדים התאולוגיים שלה. תחת השגחתו של מורו, החל להתפרסם אלע'זאלי הצעיר כעילוי מופלג בהלכה ובהשקפה.
עם מותו של רבו נקרא אל-ע'זאלי למדרסה (בית המדרש) אלנט'אמיה שבבגדד שעמדה תחת חסותו של הווזיר הסלג'וקי הגדול נט'אם אלמֻלכּ. כאמור אלמלכ זה היה אחראי לפריחה הרוחנית הגדולה של האסלאם הסוני באימפריה הסלג'וקית. הוא הקים מדרסות רבות, שנקראו על שמו אלנט'אמיות, ושקד לטפח את חיי התרבות והרוח ברחבי הממלכה, במידה רבה גם כתנועת נגד להתעצמות השיעית שסביב. באלנט'אמיה המשיכה קרנו של אלע'זאלי לעלות. אלמלכ לקח את העילוי הצעיר תחת חסותו והפך לפטרונו האישי. הוא הציב אותו כמורה, ויש אומרים כראש המדרסה הגדולה שבבגדד בה למד. מכל קצות האימפריה המוסלמית החלו להתאסף תלמידים לקבל תורה מפיו של החכם הגדול אלע'זאלי ושאלות רבות בנושאים רבים ושונים, בהלכה ובאגדה, הופנו אליו. למרות הצלחתו הכבירה, ארבע השנים שהיה בבגדד לא היו מאוד טובות לאלע'זאלי. פטרונו נט'אם אלמלכ נרצח בידי החשישיון זמן קצר לאחר בואו לבגדד. הוא עצמו היה נתון לחששות גדולים מפני זעמם של החשישיון מפני שהיה ידוע כמתנגד חריף לתפיסתם האלימה ולהערצתם את האימאם שבו הם מאמינים. בנוסף, הלכה וגברה בו אי הנוחות ותחושת הריחוק מהחשיבות המוגזמת בעיניו שנתנו חבריו חכמי הדת הסונים לעולם פרטי המעשים ללא תשומת לב לענייני האמונה ועבודת הלב. גם תופעות של רדיפת שררה וכבוד בקרב אנשי הדת שסביבו היו לו לזרא.
בשנת 1095, לאחר חודשים של מחשבה ולבטים שלדבריו הפילוהו למשכב, החליט לעזוב את מעמדו הרם ואת תפיסותיו הישנות ולצאת למסע של חיפוש אחר האמת הדתית והאמונית. הוא החל לחקור וללמוד את הזרמים והשיטות השונות שהיו קיימות באסלאם של ימיו. דרכו עברה במסגדים שבדמשק ובירושלים, במערת המכפלה ואולי אף במצרים, ולאחר מכן עלה לכעבה שבמכה במסגרת החג'. מסעו המשיך משם לאזורים שאינם ברורים כל צרכם, כנראה חזר לזמן מה גם לבגדד ולטוס עיר הולדתו. את מקומו ההשקפתי מצא לבסוף בקרב השיטה הצופית, בה מצא את עבודת הלב והחוויה הדתית שהיו חסרות לו בתפיסה ההלכתית-גרידא ממנה הגיע. במהלך השנים הללו פיתח אלע'זאלי את תורתו המתאפיינת בשילוב של עולמו ההלכתי הקודם וזה החווייתי-מיסטי שאימץ מההשקפה הצופית, והעלה אותה על הכתב. בשנת 1106 חזר אל נישאפור בה למד בצעירותו לבקשתו של בנו של נט'אם אלמלכ, שנרצח גם הוא כעבור זמן קצר. שם שהה כשנה. חזרתו לחברת בני האדם ולמסגרות הפורמליות היו קשות מבחינתו, אך הוא ראה בכך גזירה ויעוד, להדריך את בני האדם בדרך הנכונה בעיני האל. לאחר אותה שנה חזר לטוס עיר הולדתו ושם לימד גם ענייני הלכה בבית המדרש וגם במנזר הסופי המקומיים. בשנת 1111 מת אבו חאמד מוחמד אלע'זאלי בעיר טוס ונקבר בטבאראן השכנה.
תורתו
בעוד אבו חאמד אלע'זאלי היה כאמור חכם הלכתי חשוב ביותר שכבר בגיל צעיר השיב על שאלות והעמיד תלמידים, עיקר עיסוקו ופרסומו היה בתחומי הרוח ועבודת הלב.
תאולוגיה אסלאמית ויחסה לפילוסופיה
אולם מאוחר יותר שינה אלע'זאלי את טעמו והחל לכתוב על חסרונותיה ומגבלותיה. בספרו "מפלת הפילוסופים" הוא יוצא במלחמה נגד דרכי החשיבה של הפילוסופיה הדתית ובפרט נגד אסכולת ה"מותכאלימון" שהציבה את עיקר עיסוקו של האדם הדתי בחקירה שכלית פילוסופית. לטענתו של אלע'זאלי חקירה זו לא רק שמביאה את האדם פעמים רבות למבוי סתום, אלא היא בעיקר מעקרת מלב המאמין את יחסו האישי והרגשי אל האל. הוא אימץ בחום את הגישה הצופית הרואה את העבודה הדתית כניסיון להגיע לחוויה אישית בלתי אמצעית של האל. בפרט התנגד אלע'זאלי לטענת המותכאלימון שאפילו פשוטי העם חייבים לאמץ תפיסות פילוסופיות מסוימות. אלה רק פוגעות בהם לשיטתו ומרחיקות אותם מדרך האמת. בתגובה לחיבורו זה, חיבר הפילוסוף המוסלמי אבן רושד את ספרו "תהאפת אל-תהאפת" (=הפלת ההפלה), בו הוא מתפלמס עם מרבית מטיעוניו של אלע'זאלי, ומגן על העיסוק בפילוסופיה.
חיבור אחר של אלע'זאלי (משכאת אל אנואר) עוסק בטבעה של המיסטיקה, הנבואה, ותיאור עניינם של בעלי 'הראייה הפנימית' החווים חוויות דתיות. ספר זה תורגם לעברית (על ידי יצחק אלפאסי בתחילת המאה ה-14) בשם: משכית האורות בפרדס הניצנים. החיבור שב והופיע בתרגום עברי במהדורה מודרנית אקדמית (גומחת האורות, תרגום עברי, מבואות וביאורים: אבי אלקיים, בהוצאת מאגנס, תשע"ח, ספר זה מוקדש לפסוק האור).
היחס להתפלפלות ההלכתית
הנושא הנוסף, שאולי הוא החשוב והמרכזי בפעילותו של אלע'זאלי אחרי גלותו ואימוצו את השיטה הצופית, הוא היחס בין עבודת הלב לדקדוק ולפלפול ההלכתי. העולם הדתי שפעל סביב אלע'זאלי היה עמוס בחכמי הלכה שעסקו בפלפול ובחקירת פרטי ההלכות. במדרסות הסוניות ראו בלימוד ההלכתי הפלפולי, ה"פִיקה", את עיקר עבודתו של חכם הדת. ה"פקיה", הלמדן, נחשב לאיש הדת הבכיר ביותר. אלע'זאלי עצמו עמד במעמד שכזה לפני גלותו, אך חש את חוסר האיזון שבו. בתחום היחס בין עולם ההלכה לעולם החוויה והרז פיתח אלע'זאלי משנה ענפה ומפוארת המשלבת יחד את שני העולמות הללו. מחד הוא מציב את הקשר הפנימי של המאמין אל האל ועבודתו כתחום המרכזי והחשוב ביותר של עולם הדת, ומאידך הוא רואה במסגרת ההלכתית על כל פרטיה את הדרך ההכרחית כדי להגיע לאותה חוויה עמוקה. לדידו שני הקצוות מוכרחים לדור בכפיפה אחת, על כל המורכבות והעדינות שבשילוב זה. את עבודתו הגדולה זו הציג באופן המלא ביותר בחיבור "החייאת מדעי הדת", שהפך לנכס צאן ברזל בחשיבה המוסלמית הסונית עד היום.
שאלת ה"תכּפיר"
במאבקו מול השיעה שסביבו התמקד אלע'זאלי בשני תחומים. הראשון הוא שאלת ה"תכפיר". ברחבי האסלאם רווח הפולמוס מתי וכיצד ניתן להכריז על אדם ככופר, ובכך בעצם להרחיק אותו מחברת המאמינים ואף להתיר את דמו. תנועות קיצוניות כמו ה"חשישיון" נקטו גישה מחמירה ביותר לגבי הגדרת הכופרים, והכריזו מלחמה על כל מי שלא היה שייך לחברתם. עלע'זאלי נקט בשיטה הפוכה הנזהרת מאוד מלהכריז על אדם, גם אם חטא, שאינו מוסלמי ושדמו הותר.
קדושת האימאם
התחום השני בו חלק נחרצות על החשישיון והשיעה ככלל הוא הערצת העיוורת את האימאם שלהם. מאבקו זה החל עוד ביושבו בנישאפור ובבגדד. בנושא זה היה אלע'זאלי נאמן לתפיסה הסונית המסורתית הרואה במוחמד את אחרון הנביאים, וכל הבאים אחריו אינם אלא באי-כוחו. התפיסה הרואה באימאמים השיעים דמויות הנעלות ממוחמד, או אפילו התגלמות אלוהית, הייתה פסולה בעיניו.
השפעה
קשה להפריז בהשפעתו של אלע'זאלי על העולם הסוני, ואף מחוצה לו, כמו על הוגים יהודיים הסמוכים לתקופתו. אמנם בתחילת הדרך היו שחלקו על שיטתו, אך בהמשך איחוד הקצוות שיצר והחיבור העדין בין עולם הרוח, החוויה הרגשית והמעשה ההלכתי הפכו לעמדה הרשמית של האסלאם הסוני האורתודוקסי. הוא הכניס החזרה לאסלאם את החום והחיות שהלכו ונעלמו תחת מעטה הפלפול והשררה ומנגד קירב את העולם הצופי חזרה לחיק האותודוכסיה המוסלמית.
באוניברסיטת אל-קודס הוקמה קתדרה לחקר אל-ע'זאלי ומוסטפא אבו סווי עומד בראשה.
הדס שכנאי
הדס שכנאי היא מדענית מחשב ישראלית ופרופסור בטכניון. תחומי התמחותה העיקריים הם אופטימיזציה קומבינטורית ותורת האלגוריתמים ושימושיהן בפתרון בעיות הקצאת משאבים.
ביוגרפיה
שכנאי נולדה וגדלה בחיפה. היא קיבלה תואר ראשון מהפקולטה למדעי המחשב בטכניון בשנת 1986 ודוקטורט במדעי המחשב מהטכניון, בהנחייתם של מיכה חפרי ואלון איתי, בשנת 1991. בין השנים 1993 ל-1995 הייתה שכנאי חוקרת במרכז IBM TJ Watson. החל משנת 1995 היא חברת סגל בטכניון. בין השנים 2001–2004 הייתה אורחת במעבדות בל. החל משנת 2012 שכנאי משמשת כעורכת כללית של DMTCS.
רקע אקדמי
שכנאי עוסקת בתכנון וניתוח אלגוריתמים לבעיות הקצאת משאבים שחשיבותם קריטית להבטחת ביצועים גבוהים וסקיילביליות של מערכות טכנולוגיית מידע. רבות מהבעיות ששכנאי חקרה הן וריאנטים של בעיות יסוד באופטימיזציה קומבינטורית, כגון: בעיות אריזה, תזמון וצביעת גרף, השוכנות בליבת מדעי המחשב התאורטיים. תרומותיה המרכזיות של שכנאי הן בפיתוח אלגוריתמי קירוב וסכימות קירוב פולינומיות לבעיות NP קשות, כגון בעיית סכום הצבעים, אריזה עם אילוצי סוגים, ומקסימיזציה תת-מודולרית. שכנאי שואבת השראה מעולם המחול ומסיפורי המיתולוגיה (כגון המשל על באוקיס ופילמון).