cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פילוסופיה של הלשון
פילוסופים בולטים שעסקו בפילוסופיה של השפה הם גוטלב פרגה, ברטראנד ראסל, לודוויג ויטגנשטיין, וילארד ואן אורמאן קוויין, מייקל דאמט, ג'ון סירל, דונלד דייווידסון, סול קריפקי וסטיבן ניל.
פילוסופיה של השפה לפני המאה התשע עשרה
מאז ומעולם עסקה הפילוסופיה בשפה, במילים ובמשמעותן. עוד בעת העתיקה פיתח אפלטון בדיאלוגים שכתב את תורת האידיאות, שהיוותה בעצם תורת משמעות, שעל-פיה התופעות הפיזיות הן בעלות מובן רק במידה שהן מגלמות בתוכן תכונות אידיאליות, שיש להן קיום עצמאי - האידיאות. נראה, אם כן, כי תורת האידיאות מונעת על ידי האינטואציה הפילוסופית הקובעת כי מאחורי מושגים תופעתיים שונים עומדת מהות משותפת. על המהות המשותפת בין שני סוסים שונים למשל אפשר ללמוד מהדמיון בצורתם ובקולם אך גם מעצם העובדה כי אנו משתמשים באותה המילה "סוס" בשביל לייצג שני פרטים נבדלים אלו.
אריסטו עסק בשפה במקומות שונים, למשל בספריו "על הפירוש" וב"רטוריקה". גם אוגוסטינוס דן בשפה בספרו "וידויים", ואף העמיד תאוריה שמתארת כיצד נקשרות המילים למושגים. בימי הביניים נערכו דיונים רבים על הקשר שבין שפה למשמעות ובין השפה למציאות. מחלוקות רבות סבבו סביב השאלה אם השפה היא טבע או הסכמה כלומר אם השפה מתארת את המהות של העצמים עליהם היא דנה או אם ניתנו לאותם עצמים שמות בדרך שרירותית. הדיון ב"כוללים" שעסק במשמעותם של מושגים מופשטים, הוא אחד הצירים המרכזיים בפולמוס זה.
גוטלוב פרגה
נקודת המוצא לדיון המודרני בשפה היא עבודתו של גוטלוב פרגה. בספרו כתב מושגים הציג פרגה את השאיפה לשחרר את הפילוסופיה מהבלבול שמקורו בחוסר הדיוק המאפיין את השפה הטבעית. לשם כך פיתח פרגה מערכות אקסיומטיות המתארות שתי שפות בעלות דרגת מורכבות שונה - תחשיב הפסוקים ותחשיב הפרדיקטים. השאיפה של פרגה, אותה ירש מלייבניץ, הייתה ליצור שפה מדעית מושלמת שאין בה חוסר בהירות, ושמאפשרת ניתוח לוגי של כל מושג ומשפט המראה כיצד הוא קשור ביחסי היסק עם כל משפט אחר בשפה. הפילוסופיה של הלשון של פרגה מכוונת כולה לחשיפת מבנים לוגיים ולדיון בשאלה כיצד השפה מאפשרת להביע אותם. במאמרו הידוע "על מובן והוראה" מ-1892 ניסח פרגה תורת משמעות חדשה שבבסיסה מספר עקרונות חדשים ליחס שבין מילים למושגים ולדברים שאותם הן מציינות.
עקרון ההקשר, מובן והוראה
הצורך המקורי בהבדלה בין מובן והוראה עלה כתגובה לחידה של פרגה בנוגע לזהות - כיצד ניתן להבחין בין המשפטים "א' הוא א'" ו-"א' הוא ב'", במקרה בו שני המשפטים אמיתיים? נהוג לומר כי המשפט הראשון נכון תמיד עקב המבנה הלוגי שלו והמשפט השני נכון בגלל שא' הוא שם לאותו דבר שאנו מכנים בשם ב'. מכיוון שבלוגיקה של פרגה כל ביטוי בעל משמעות תורם לקביעת ערך האמת של המשפט בו הוא מופיע, וההחלפה בין שני ביטויים בעלי הוראה זהה, א' וב', באותו משפט, אינה משנה את ערך האמת שלו, הרי שזו ההוראה של המשפט בה אנו מעוניינים כשאנו מעוניינים בערך האמת. מכאן גוזר פרגה שמה שמבדיל בין המשפטים, ומאפשר לנו בכל זאת למצוא ערך בגילוי כי "כוכב הבוקר הוא כוכב הערב", למשל, אינו ההוראה של הביטויים ושל המשפט עצמו, אלא המובן שלהם, קרי התוכן המחשבתי שהם מחוללים. ההוראה של המשפט אינה אלא ערך האמת שלו.
ברטראנד ראסל
ההבחנה בין מובן והוראה הובילה את פרגה לטעון שהוראתם של כל המשפטים היא ערך האמת שלהם ושהמשפטים נבדלים רק במובניהם. למשל למשפטים "כדור הארץ מקיף את השמש" ו-"2=1+1" ישנה אותה הוראה, ערך האמת החיובי. המשפטים נבדלים בכך שהמחשבה שהם יוצרים שונה. במאמרו משנת 1905, על ההוראה (On Denoting) הציג ראסל פתרון משלו לבעיות אלו.
ראסל טען שהתפיסה של פרגה לפיה לכל ביטוי יש הוראה ומובן מציעה פתרון חלקי בלבד לשלוש חידות לוגיות, שתורתו של ראסל אמורה לפתור באופן מספק:
הפתרון של ראסל היה לקבוע שישנם ביטויים בשפה שאינם שלמים בפני עצמם, ולכן אינם תורמים הוראה למשפט השלם, אלה הם מחליפים ביטויים מורכבים יותר, שרק באמצעותם נקבעת ההוראה. המשפט "לפגסוס יש צבע לבן" מורכב למעשה מכמה חלקים עצמאיים, ויש לנתחו כ"יש דבר אחד בלבד שהוא פגסוס, ויש לו צבע לבן", ומשפט זה הוא שקרי משום שחלקו הראשון ("יש דבר אחד...") הוא שקרי. "המלך של צרפת" הוא ציון המקצר את הביטוי "קיים דבר אחד בלבד שהוא המלך הנוכחי של צרפת" וערך האמת של זה הוא שקרי (ומכאן שערך האמת של המשפט "לא נכון שהמלך הנוכחי של צרפת קרח" הוא אמיתי, ואינו חסר מובן). גם שמות ממשיים כמו "הומרוס" הם ביטויים מציינים, במקרה זה: "מחברן של האילדיאה והאודיסאה". למעשה רק כינויי הגוף כמו "הוא" או "זה" הם שמות לוגיים טהורים, שיש לנו היכרות ישירה עם נושאיהם.
מאמרו של ראסל נחשב, בעיני רבים, כפרדיגמטי עבור הפילוסופיה האנליטית ובפרט עבור הפילוסופיה של הלשון. הוא מראה כיצד ניתן, באמצעות ניתוח לוגי, להראות כי התחביר של השפה הטבעית אינו המדריך הטוב ביותר עבור הפרשן הפילוסוף.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2011
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2011 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-29 באוגוסט והסתיימו ב-12 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-131 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה $23,700,000.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: מנצח תחרות 2010 רפאל נדאל נפגש במשחק הגמר עם נובאק ג'וקוביץ'  והפסיד ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 2010 קים קלייסטרס  פרשה בעקבות פציעה. סמנתה סטוסור נפגשה במשחק הגמר עם סרינה ויליאמס  וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2010 בוב ומייק בריאן הודחו בסיבוב הראשון. יורגן מלצר ופיליף פטשנר  נפגשו במשחק הגמר עם מריוש פירסטנברג ומרצ'ין מטקובסקי  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
מנצחות תחרות 2010 ואניה קינג וירוסלבה שבדובה  נפגשו במשחק הגמר עם ליזל הובר וליזה ריימונד  והפסידו ב-3 מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון.
ישראל בתחרות
דודי סלע השתתף בתחרות הגברים. הוא ניצח בסיבוב הראשון. בסיבוב השני הוא הפסיד לרוג'ר פדרר משווייץ ב-3 מערכות.
שחר פאר השתתפה בתחרות הנשים ודורגה במקום ה-22. היא ניצחה בסיבוב הראשון והודחה בסיבוב השני.
שחר פאר השתתפה בתחרות זוגות נשים לצד מוניקה ניקולסקו מרומניה. הן הפסידו בסיבוב הראשון.
חוק לינוס
חוק לינוס תואר לראשונה בחיבורו המפורסם של אריק ס. ריימונד, "הקתדרלה והבזאר" העוסק בפיתוח תוכנה באמצעות קוד פתוח. ריימונד, טען כי "בעזרת מספר גדול דיו של בודקי גרסאות בטא ומפתחים-מסייעים, כמעט כל בעיה ניתנת לסיווג מהיר, והפתרון יהיה מובן מאליו למישהו". הוא קרא לעיקרון זה חוק לינוס, על פיו "בעזרת מספיק עיניים, כל הבאגים שטחיים" (ציטוט המיוחס ללינוס טורבאלדס). עיקרון זה חל לא רק על פיתוח תוכנה; מערכות נוספות מיישמות עיקרון דומה.
חוק ארניסון
במערכות פרסום פתוחות, פורומים, ויקיפדיה, אינדימדיה וכדומה, בהן כל גולש רשאי לפרסם והעריכה מתבצעת לאחר הפרסום לקהל הרחב. הקוראים הם הראשונים בחשיפה של תוכן בעייתי ודיווח למנהלי הפורום או האתר. בנוסף פרסום תוכן בעייתי מאפשר לכותב המקורי לתקן עצמו ולהבהיר את הנושא, לאחר שהקוראים חושפים לכותב את הבעיות בטקסט שהפיץ.
ביקורת
ניסוח החוק כוללני ופסקני. באופן כללי ריימונד מדגים היטב איך עובד החוק כאשר יש הרבה עיניים שבוחנות את החלקים הרלוונטיים. בפרט הוא מתייחס לתהליך פתרון הבעיה לאחר שכבר התמקדו בה. אולם התנאי הזה לא תמיד מתקיים. לא תמיד ימצאו מספיק בודקים שיבדקו את כל החלקים השונים של התוכנה.
טאוטולוגיה
ה"חוקים" עצמם מנוסחים בצורה שאינה ניתנת להפרכה: אם נמצא תוכן לא ראוי שלא נחשף, או בעיה שנשארה בקוד זמן רב בלי להתגלות או שפתרונה אינו "מובן מאליו" לאף אחד, אין זה מפריך את החוק, אלא מדגים שלא שזפו את התוכן או הקוד מספיק עיניים.
מכאן שיש להבין את החוקים הללו בצורה מוגבלת. משמעות החוקים אינה שקוד פתוח או תוכן פתוח הם מחוסרי בעיות מעצם היותם פתוחים, אלא שעובדת היותם פתוחים מעניקה להם ממד של איכות באופן שבמתודולוגיות שאינן פתוחות יידרשו משאבים יקרים (צוותי בודקים ועורכים) על מנת להשיג איכות דומה.
קייט וולש
קייטלין ארין "קייט" וולש (באנגלית: Kathleen Erin "Kate" Walsh; נולדה ב-13 באוקטובר 1967) היא אשת עסקים ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא מוכרת בשל תפקידה בסדרות הדרמה של רשת ABC "האנטומיה של גריי" ו"מרפאה פרטית", בהן היא מגלמת את הדמות ד"ר אדיסון מונטגומרי-שפרד, והסדרה "13 סיבות" בה היא מגלמת דמותה של אוליביה בייקר. וכסוכנת בסוכנות חשאית בסדרה אקדמיית המטרייה.
ביוגרפיה
וולש נולדה בסאן חוזה, קליפורניה, לאנג'לה וג'וזף פטריק. אמה ממוצא איטלקי ואביה ממוצא אירי. היא גדלה בטוסון, אריזונה וחונכה בחינוך קתולי. אמה של וולש, מתגוררת בנבדה, ולוולש שתי אחיות ושני אחים (שון וג'ו, יוצרי סרטים). וולש למדה באוניברסיטת אריזונה בזמן שהופיעה בתיאטרון האזורי.
קריירה
וולש החלה לדגמן ביפן בשנות השמונים, שם לימדה גם אנגלית. בהמשך היא עברה לשיקגו והחלה להעביר סדנאות משחק ב"תיאטרון פיבן". היא עבדה גם ב־NPR. היא עברה לניו יורק והחלה להשתתף בהצגות באוף ברודוויי.
וולש הקימה את חברת האופנה "Boyfriend LLC" ב-2010.
טלוויזיה
בשנת 1996, התארחה וולש בפרק בסדרה "רצח מאדום לשחור". בשנת 1997, היא התארחה בפרק בסדרה "חוק וסדר". באותה שנה היא קיבלה את התפקיד המשמעותי הראשון שלה בסדרה "המופע של דרו קארי" בתור ניקי, חברתו של קארי. היא המשיכה לשחק בסדרה עד שנת 2002. בשנת 2000, היא שיחקה את חברתו של נורם מקדונלד בסיטקום "The Norm Show". ב-2001, היא גילמה את דמותה של קארול נלסון בסדרה של HBO "מוחו של הגבר הנשוי". בין השנים 2003–2004, היא גילמה את הבלשית מארלי נובאק בסדרה "Karen Sisco". ב-2004, וולש ביצעה הופעת אורח בסדרה CSI בתור מימוסה, טרנסקסואלית. וולש הופיעה מדי פעם במערכונים של תוכנית הלייט נייט "Late Night with Conan O'Brien". בשנת 2005 היא לוהקה לסדרת הדרמה של ABC "האנטומיה של גריי", בה היא מגלמת את ד"ר אדיסון מונטגומרי, בת זוגו בנפרד של ד"ר דרק שפרד (ד"ר מק'דרימי, מגולם על ידי פטריק דמפסי), ובת זוגו של ד"ר מארק סלואן (מגולם על ידי אריק דיין).
ב-2012 השתתפה וולש בעונה השישית של "מרפאה פרטית" ולאחר מכן עזבה את הסדרה. ב-2014, שיחקה בסדרה "פארגו". באותה שנה, היא החלה לשחק בתפקיד הראשי בסדרה "Bad Judge". בין השנים 2017–2019, שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "13 סיבות". ב-2019, היא החלה לשחק בסדרה "אקדמיית המטרייה". בשנת 2020, היא החלה לשחק את דמותה של מדלין בסדרה "אמילי בפריז".
קולנוע
בשנת 1996, הופיעה וולש לראשונה בקולנוע בסרט "חיים נורמליים", בו שיחקה את אחותו של שודד בנקים שגילם לוק פרי. ב-1997, היא גילמה חולת קלפטומניה בסרט "Peppermills", וב-1998, היא הופיעה בסרט הקאלט "הנרי: דיוקן של רוצח סדרתי, חלק 2".
בשנת 2000, היא שיחקה בסרט "חתונה על תנאי" בכיכובו של ניקולס קייג'. ב-2003 היא הופיעה בסרט "תחת שמש טוסקנה" לצד דיאן ליין וסנדרה או. בסרט היא גילמה את בת זוגה של הדמות שגילמה או. בשנת 2005, היא שיחקה בתפקיד הקולנועי המשמעותי הראשון שלה בתור אשתו של ויל פרל בסרט הקולנוע ההוליוודי "לדפוק אליפות", בו שיחקה לצד רוברט דובאל. וולש הופיעה לצד פרל בסרטים נוספים, בין היתר ב"סמנתה" (לצד ניקול קידמן), "והרי החדשות" ו"והרי החדשות 2: תתעורר רון בורגנדי". בשנת 2007, הייתה וולש אמורה לשחק בסרט "1408" לצד הכוכבים ג'ון קיוזאק וסמואל ל. ג'קסון, אך נזרקה מהפקת הסרט לאחר סכסוך עם ההפקה.
בשנת 2010, כיכבה וולש לצד דניס קווייד ופול בטאני בסרט "לגיון המלאכים". ב-9 במאי 2011 פרסמה וולש בעמוד הטוויטר שלה שהיא החלה להצטלם לסרט "The Perks of Being a Wallflower". הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2012. ב-2013, שיחקה בסרט "מת לצעוק 5" לצידם של צ'ארלי שין ולינדזי לוהן. בשנת 2017, שיחקה בסרט "האיש שהפיל את הבית הלבן" בכיכובו של ליאם ניסן. ב-2020, שבה לשחק לצידו בסרט "גנב עם כבוד". ב-2021, שיחקה בסרט "Sometimes Other Than Now" את דמותה של קייט.
תיאטרון
במאי 2010 וולש הופיעה לראשונה באוף ברודוויי בהצגה "Dusk Rings a Bell", שהוצגה בין מאי ליוני. ניו יורק טיימס על ההצגה: "נשגבת, דרמה נפלאה". וולש שיחקה בתיאטרון בשיקגו, בתפקידים בהצגות "Happy Birthday Wanda June", "The Danube", "Moon Under Miami" ו"Troilus and Cressida". וולש הייתה חברה בקבוצת אימפרוביזציה שפעלה בניו יורק והציגה בתיאטרון.
חיים אישיים
ב-1 בספטמבר נישאה 2007 וולש למפיק אלכס יאנג. ב-11 בדצמבר 2008 יצאה הודעה רשמית לתקשורת כי יאנג הגיש בקשה לגירושים לאחר 15 חודשים של נישואים. השניים סיימו את הליך הגירושים ב-5 בפברואר 2010. בתחילת 2020, החלה לצאת עם החוואי אנדרו ניקסון. לאחר מספר חודשים, עברה להתגורר עימו בפרת', אוסטרליה.
אקטיביזם
החל מקיץ 2007 משמשת וולש כדוברת של רשת נרקולפסיה, שמטרתה לקדם את המודעות הלאומית של נרקולפסיה בפרסומות ובסרטי DVD. בינואר 2008 הופיעה וולש בווידאו עבור המתמודד הדמוקרטי לנשיאות ברק אובמה, שהוצג תחת הסיסמה "Yes We Can", והופק על ידי וויל איי אם מבלאק אייד פיז. היא השתתפה במסע הבחירות של אובמה גם באריזונה, טקסס, נבדה ופנסילבניה. וולש תומכת באימוץ חיות מחמד, ומשתתפת לעיתים קרובות בפרסומות שונות כדי לקדם את המטרה. ב-7 בפברואר 2008 פתחה חנות כלבים בטיימס סקוור בשם "Pedigree".
ב-2005 הצטרפה וולש למועצת עורכי הדין של עמותת "ההורות המתוכננת בפדרציה של אמריקה", וב-2008 זכתה בפרס מטעם העמותה. וולש השתתפה בפעילויות רבות שקשורות לתכנון המשפחה, כולל גיוסי כספים לאומיים, אירועים מקומיים לתכנות המשפחה וגאלה של פרסי "ההורות המתוכננת בפדרציה של אמריקה". בינואר 2009 נאמה וולש מטעם העמותה בוושינגטון די. סי..
לקראת סוף שנת 2009 דווח כי וולש נכנסה לשותפות עם עמותת שימור האוקיינוס "Oceana" שקוראת להגן על צבי הים. היא נסעה לאיי הבתולה כדי לעזור, יחד עם מומחים מהעמותה, לצבי ים רבים. במילותיה:
פרמריבו
פרמריבו (בהולנדית: Paramaribo) היא עיר הבירה של סורינאם ושל מחוז פרמריבו, והגדולה בעריה. בשנת 2004 מנתה אוכלוסיית העיר 242,946 איש, המהווים את רוב אוכלוסיית המדינה. בשנת 2002 הכריז ארגון אונסק"ו על מרכזה ההיסטורי של העיר כאתר מורשת עולמית, וזאת בזכות המבנים הקולוניאלים מהמאה ה-17 ומ-המאה ה-18 הממחישים את הסגנון האדריכלי שנוצר מעירוב מוטיבים אירופים ומקומיים.
גאוגרפיה ומתאר
פרמריבו שוכנת בצפונה של סורינאם, על הגדה המערבית של נהר סורינאם, כ-15 ק"מ משפכו אל האוקיינוס האטלנטי. מרכזה של העיר משתרע לאורך קילומטר וחצי על הגדה המערבית של הנהר התוחם אותו מדרום, וצורתו כשל משולש שקודקודו מצביע לכיוון צפון. מצפון-מזרח גובל מרכז העיר בערוץ סומלסדקסה (Sommelsdijkse Kreek).
רחובות העיר מסודרים בצורת שתי וערב, אם כי ככל שמתרחקים ממרכז העיר, מבנה זה מוקפד פחות. מספר תעלות חוצות את העיר ונשפכות אל הנהר, ומדרום למרכז העיר חוצה גשר בודד את הנהר ומקשר את פרמריבו אל הגדה המזרחית.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לראשונה לחופה הצפון-מזרחי של דרום אמריקה בשנת 1499 אותו כינו "החוף הפראי". הם חיפשו אחר עיר הזהב האגדית של האינקה, ששכנה לכאורה ברמות גיאנה ואשר זכתה לכינוי "אל דוראדו" (El Dorado). החל בתחילת המאה ה-17 התמקדו המתיישבים בחופי סורינאם בגידול קנה סוכר וטבק, והמעצמות הקולוניאליסטיות עודדו מתיישבים להקים מטעים כדי לספק את דרישות השוק האירופי לגידולים טרופיים. באמצע המאה ה-17 הגיעו למקום מתיישבים אנגלים מברבדוס וההולנדים הקימו תחנות מסחר באזור הכפר האינדיאני פרמרבו ב-1641. במלחמת הולנד-אנגליה השנייה בשנים 1665-1667 גירש צי הולנדי את האנגלים מסורינאם, והארץ הייתה לקולוניה הולנדית למשך 300 השנים הבאות.
פרמריבו המודרנית נוסדה עם הקמת מצודת פורט זילנדייה ב-1667 (Fort Zeelandia), אך החלה להיבנות לפי תוכנית מתאר מסודרת רק כאשר מונה לה המושל הראשון קורנליס ואן סומלסדק (Cornelis van Aerssen van Sommelsdijck) ב-1683. תחילה נבנו בתי העיר על מורדות הרכס שממערב לנהר, אשר סיפק קרקע יציבה עם ניקוז טבעי לבנייה. באמצע המאה ה-18 החלה העיר להתפתח לכיוון דרום לאורך גדות הנהר, ולאחר מכן גם לכיוון צפון, אזור בו חפרו ההולנדים תעלות ניקוז. מצפון לעיר נבנתה מצודת אמסטרדם החדשה (Nieuw-Amsterdam), ויחד עם פורט זילנדייה העניקה לעיר הגנה. מסיבה זו לא היה צורך לבצר את פרמריבו והיא נבנתה לפי תוכנית מתאר חופשית והתאפיינה ברחובות רחבים. ב-1821 וב-1832, אירעו בעיר שתי שריפות אשר כילו כ-450 מבנים, רוב הבתים שניצבו בה אותה עת, ולאחר מכן נבנתה העיר בחלקה הגדול מחדש.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18 החלו בעלי המטעים, שהתגוררו עד אותה עת במטעים עצמם, להגר אל פרמריבו והותירו את ניהול המטעים באחריותם של מנהלי עבודה. כתוצאה מכך חלה ירידה בתפוקת המטעים אך העיר החלה להתפתח והוקמו בה בתי עץ אשר ניצבו לאורך שדרות עצים. ההתדרדרות בתפוקת המטעים נמשכה והחמירה עם ביטול העבדות ב-1863. במדינה נותרו פחות ממאה מטעים, ובעליהם שחררו את עבדיהם ועברו אל העיר. במקומם של העבדים הובאו לסורינאם קולים, תחילה מסין ומהאיים הקאריביים ולאחר מכן מהודו ומג'אווה. עד שנת 1939 הגיעו לפרמריבו כ-34,000 הודים וכ-33,000 ג'וואנזים אשר תרמו לעושר האתני של העיר. כאשר קיבלה סורינאם את עצמאותה ב-1975 הייתה פרמריבו לבירתה.
אדריכלות
במזרחו של מרכז העיר שוכנים מצודת פורט זילנדייה (Fort Zeelandia) מ-1667 וגן הדקלים (Palmentuin). פורט זילנדייה משמשת כמוזיאון מאז 1967 אם כי בין השנים 1982-1995 שימשה כמרכז שלטוני ובית כלא של המשטר הצבאי. צמוד להם ממערב נמצאת כיכר העצמאות (Onafhankelijkheidsplein) ובה ניצבים הפרלמנט, ארמון הנשיא מ-1730 ובניין משרד האוצר מ-1841. למשרד האוצר שער כניסה קלאסי וצמוד לו מגדל שעון החולש על כיכר העצמאות. הכנסייה הרפורמית הנאו קלאסית מ-1837 וכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים הקתולית שנבנתה ב-1885 ברוח התחייה הגותית, נבנו שתיהן בסגנון הולנדי מסורתי המשלב השפעה מקומית. הכנסייה הרפורמית בנויה מאבן ומלבנים בעוד שהכנסייה הקתולית עשויה כולה מעץ, וטוענת לתואר מבנה העץ הגדול באמריקה.
כלכלה ותחבורה
פרמריבו היא המרכז השלטוני, הכלכלי והפיננסי של סורינאם. בנוסף יש בעיר תעשיית מלט וצבע. את העיר משרתים שני שדות תעופה - שדה התעופה זורח אן הופ לטיסות פנים (vliegveld Zorg en Hoop - "דאגה ותקוה") ושדה התעופה הבינלאומי יוהאן אדולף פנחל (Johan Adolf Pengel) השוכן כ-40 ק"מ מדרום לעיר. העיר שוכנת במרכזה של רשת הכבישים של סורינאם וכביש לאורך החוף מקשר בינה לבין גיאנה ממערב וגיאנה הצרפתית במזרח. כביש חשוב נוסף מוביל מהעיר דרומה לאורך הנהר סורינאם. עוד פועל בפרמריבו הנמל הגדול והחשוב במדינה, דרכו מיוצאים בוקסיט וזהב וגידולים טרופיים שונים כמו קפה, קנה סוכר, קקאו, רום, אורז ועץ.
יהודים
כמעט כל יהודי סורינאם (מאות אחדות) מרוכזים בעיר ופועל בה בית הכנסת "נווה שלום" השייך לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת (רפורמי).
יצחק מרדכי יוסט תיאר את הקהילה בעיר בסביבות שנת 1845: "מספר קהל יהודי פורטיגיזים בסורינאם עלה בשנת 1836 ...מהם 178 [בתים] בפאראמאריבא ..., וליושבים בפאראמאריבא בית תפלה הנקראת בשם צדק ושלום, ונבנתה בשנת 1737 ובשנת ‭1836‬ הרחיבו את גבולה ויחזקו את בדקה ... 7 פרנסים עם 18 עוזרים (אדיונטאס) מנהיגים את עדת פאראמאריבא, ולהם משנת 1837 דרשן מפואר שמו ב' ק' קארילאן ... גם יש בפאראמאריבא קהל יהודי הולאנדים אשכנזים אשר עלה מספרם לשמנה מאות גפש. בשנת 1835 חזקו את בדק בית התפלה ויחנכוהו בשנת 1837, ובעת ההיא יסדו חברות להאדיר המלאכה ולהגדיל העבודה בישראל." ‬
אולם נראה שעבודתם לא צלחה בידם. בסוף 1860 הובא בהכרמל: "בשנת ‭1857‬ היה מספר יהודי הולאנדיא היושבים בפאראמעריבא (במהוז סורינאם) 740 נפש וקהל היהודים הפורטיגיזים 684 נפש. ... אולם מה רע ומר גורל האנשים האלה אשר לא לאמונה ודת יחיו בארץ. אין חולה מהם על שמירת הדת ואין מפקח על חנוך הילדים. רובם לא יוכלו קרוא עברית ומעט מהם יבואו להתפלל בבית התפלה גם בשבת ומועד. ‬אך לא מזדון ומרי חלילה כי אם מחסרון ידיעה. ובאין משים, המעטים, בהם שומרי מצווה ותורה, אין בהם דעה וחוכמה להורות את העם את דרך התורה, והמה קגאים ומהבילים."
נבחרת גביע הפדרציה של אוסטרליה
נבחרת גביע הפדרציה של אוסטרליה היא נבחרת הטניס של אוסטרליה המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1963, כאשר התחרות הוקמה. הנבחרת כלולה בארבע נבחרות שהשתתפו מכל העונות של גביע הפדרציה מאז היווסדה. היא הייתה בין הנבחרות החזקות בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, כאשר זכתה בגביע מספר פעמים.
נכון לשנת 2017 שיחקה אוסטרליה מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 178 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 152 מפגשים.
סגל נוכחי
נכון לשנת 2017:
מטאפילוסופיה
מֵטָאפִילוֹסוֹפְיָה (מכונה גם פילוסופיה של הפילוסופיה ) היא ענף בפילוסופיה העוסק בחקר הפילוסופיה עצמה, אשר מנסה לעמוד על טיבה ולדון בהנחות היסוד שלה, בשיטותיה ובמטרותיה. שאלות אופייניות למטאפילוסופיה הן:
מחלוקות
אין הסכמה כללית על מהות הפילוסופיה, אך ניתן להבחין בכמה סברות עיקריות לנושא זה. האחת, אשר לה נטו יותר הרציונליסטים מתורת ההכרה, גורסת שהפילוסופיה חוקרת את משמעות החיים, ומחפשת מהם חיים טובים. זוהי השאלה שפותחת את ה"פוליטיאה" של אפלטון, וגם את "המאמר הקצר על אלוהים, האדם ואושרו" של שפינוזה. אלו גורסים שהפילוסופיה עוסקת בדבר מסוים אשר מספק לאדם צורך גדול יותר מאשר הצרכים החומריים או הכבוד והתהילה. העיסוק בפילוסופיה נעשה דרך התבונה, ומקנה לאדם דרך טובה לחיות, אשר אינה תלויה בדבר. מהבחינה הזו, פילוסופיה היא מדע הומניסטי. היא אינה רק מחפשת לתאר את העולם, אלא גם למצוא מתוכו דרך טובה יותר לחיות. מכאן גם חשיבותה.
גישה אחרת טוענת כי דברים אלה לוקים בבעיית הראוי-מצוי. הם גוזרים כי אין למצוא טענה נורמטיבית (טענה העוסקת במה שרצוי) מתוך תיאור המצב הקיים. דבר זה מאלצם לגזור מסקנות אחרות על הפילוסופיה. התשובה שנוטה אסכולה זו להציג, היא שפילוסופיה היא מדע השאלות. לודוויג ויטגנשטיין, לדוגמה, טוען שהפילוסופיה של הרציונליסטים עוסקת במשחקי הגדרות ושפה, שהם חסרי משמעות. ויטגנשטיין טוען שמשמעות החיים והעולם חייבת להימצא מחוץ לו, שכן העולם עצמו הוא משולל ערכים. אין הדבר אומר שאין משמעות לחיים. הדבר רק אומר שמן הנמנע לדון בה. היא דבר שלא ניתן להביעו במילים. ("6.522 הלא ייאמר, לבטח ישנו. הוא מראה את עצמו. הוא המיסטי...7) מה שאי אפשר לדבר עליו, על אודותיו יש לשתוק" (מאמר לוגי-פילוסופי). על פי הנחה זו, הדבר היחיד אשר יכולה הפילוסופיה לספק, זה את ההבנה שהיא חסרת מובן.
עבאס מוסאווי
עבאס מוסאווי (בערבית: عباس الموسوي; 26 באוקטובר 1952 – 16 בפברואר 1992) היה איש דת מוסלמי שיעי רב השפעה. מוסאווי היה מנהיג ארגון חזבאללה בשנים 1991–1992 עד שחוסל על ידי ישראל בשנת 1992.
ביוגרפיה ועמדות
מוסאווי נולד בכפר א-נבי שית שבבקעת הלבנון, ולמד במדרשה אסלאמית בנג'ף שבעיראק. הוא הושפע עמוקות מן האידאולוגיה של האייתוללות הרדיקליים מוחמד באקר א-סדר ורוחאללה ח'ומייני. בשנת 1978 חזר ללבנון.
בשנת 1991 נבחר מוסאווי על ידי חזבאללה למזכיר הכללי של הארגון. הוא נחשב למתון, יחסית לחברים אחרים בארגון, והחליף את סובחי אל-טופיילי, איש הקו הנוקשה. על אף מתינותו היחסית, עבאס מוסאווי כינה את ישראל "הסרטן של המזרח התיכון" והבטיח כי חזבאללה "ימחק כל זכר לישראל בפלסטין" ו"יגביר את פעילותו הצבאית, המדינית והעממית על מנת לפגוע בשיחות השלום".
מבצע "שעת לילה"
לאחר נפילת הנווט רון ארד בשבי ארגון המחבלים "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת אמל בלבנון, הורה ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, לאמ"ן לתכנן מבצע לחטיפתו כדי להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים. סיירת מטכ"ל ושייטת 13 החלו בהכנות למבצע החטיפה שכונה "שעת לילה". המבצע נועד לצאת לפועל ב-16 בפברואר 1992, אולם ביום המבצע התברר כי מוסאווי מצוי בסביבת קהל גדול מדי מכדי שניתן יהיה לחוטפו. באגף המודיעין התגבשה ההמלצה להסב את המבצע למבצע סיכול ממוקד. לאחר שראש אמ"ן, שגיא, והרמטכ"ל, אהוד ברק, השיגו את אישור הדרג המדיני, תקפו מסוקים של ישראל שיירת מכוניות בדרום לבנון. בתקיפה נהרגו מוסאווי, אשתו, בנו בן החמש וארבעה אנשים נוספים. ישראל הצהירה כי ההתקפה הייתה ניסיון התנקשות מתוכנן.
את עבאס מוסאווי החליף חסן נסראללה כמזכיר הכללי של ארגון חזבאללה.
פיגועי תגובה
בתגובה לחיסולו של מוסאווי ביצעה קבוצה המכנה עצמה "הג'יהאד האסלאמי" פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, ב-17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 ישראלים וארגנטינאים.
במרץ 1992 נהרג אהוד סרן, קצין הביטחון של שגרירות ישראל באנקרה, בהתפוצצות מטען חבלה תחת מכוניתו. ארגון קש, שנודע ככיסוי לחזבאללה, קיבל עליו את האחריות לפיגוע, כנקמה על חיסול עבאס מוסאווי.
פיגוע תגובה נוסף בוצע ב-18 ביולי 1994, בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס והביא למותם של 85 בני אדם.
לקריאה נוספת
רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 348-367.
ברבריה
בֶּרְבֶּרִיָה היה ככינוי לחופה המערבי והתיכוני של צפון אפריקה בפיהם של האירופאים מן המאה השש עשרה עד המאה התשע עשרה. בימינו על טריטוריה זו שוכנות המדינות מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה ולוב. שם זה נגזר מן הבֶּרְבֶּרִים, תושביה הקדומים של צפון אפריקה.
נתן זייברג
נתן "נתי" זייברג (Nathan "Nati" Seiberg; נולד ב-22 בספטמבר 1956) הוא פיזיקאי ישראלי-אמריקאי החוקר את תחום תורת המיתרים. הוא מכהן כפרופסור במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון שבניו-ג'רזי.
ברבריה
ברבריה לא היוותה תמיד יחידה מדינית. בימי הביניים שלטו באזור שליטי שושלת אל-מוואחידון ושושלת חפסיד, שאיחדו ארצות אלה לתקופות קצרות. למן המאה השש עשרה ברבריה חולקה ליחידות המדיניות של מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה וטריפוליטניה. שליטיהן הבולטים של ארצות ברבריה היו הפאשה או הדיי של אלג'יריה, הביי של תוניסיה והביי של טריפולי. שליטים אלה היו כפופים להלכה לסולטאן האימפריה העות'מאנית, אך למעשה היו עצמאיים.
נתן זייברג
קורות חיים
נולד בישראל ב-22 בספטמבר 1956. סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1977, לאחר מכן התגייס ושירת חמש שנים בצה"ל. במקביל עבד על דוקטורט במכון ויצמן, בהנחיית חיים הררי, אותו סיים בשנת 1982. הוא החל ללמד במכון ויצמן, ובשנת 1989 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1989 עד 1997 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ראטגרס. משנת 1997 משמש כפרופסור מן המניין לפיזיקה מתמטית במכון למחקר מתקדם ומשנת 1998 כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון.
ברבריה
ראו גם
שודדי ים ברברים
נתן זייברג
קורות חיים
למחקריו של זייברג היה תרומה משמעותית בתחום תורת המיתרים ותורת השדות הקוונטית. ביחד עם אדוארד ויטן פרסם את משוואות זייברג-ויטן, העוסקות בתורת כיול.
פרננדו אסקרטין
פרננדו אסקרטין קוטי (בספרדית: Fernando Escartín Coti; נולד ב-24 בינואר 1968). רוכב אופניים ספרדי (רוכב עבר). הישגו הבולט ביותר היה הגעתו למקום השלישי בדירוג הכללי בטור דה פראנס בשנת 1999 וניצחונו בשלב באותו מרוץ.
אסקרטין נולד בביאסקאס שבאראגון. את ראשית הקריירה המקצוענית שלו עשה בקבוצת קלאס-קאחאסטור, אליה הצטרף ב-1990, שם שימש כפועל של רוכב העלית השווייצרי טוני רומינגר. ב-1994 עבר לקבוצת מאפי האיטלקית ושם החל להתבלט. לשיאו הגיע במדי הקבוצה הספרדית קלמה-קוסטה בלנקה, אליה הצטרף ב-1996. ב-1999 הצליח לסיים במקום השלישי בטור דה פראנס, אחרי לאנס ארמסטרונג (שניצחונו זה נפסל ב-2012 בשל שימוש בסמים) ואלכס צילה. בשנתיים האחרונות בהן רכב כמקצוען (2001-2002) השתייך לקבוצת קואסט.
אסקרטין נחשב מטפס מעולה והצטיין במיוחד בקטעי ההרים. בקטעי מרוץ נגד השעון נחשב חלש יחסית, עובדה שפגעה במיקומו במרוצי הקטעים הארוכים בהם התמקד. את אסקרטין ייחד סגנון רכיבה כפוף ומתנדנד מצד לצד, דבר שאיפשר לצופים לזהותו בקלות יחסית.
החל מנובמבר 2013 משמש אסקרטין כאחד משני המנהלים הטכניים של הוואלטה אספניה, האחראים, בין היתר, על תכנון מסלולי קטעי המרוץ.
ליובן ברוב
לְיוּבֶּן בּוֹרִיסוֹב בֶּרוֹב (בבולגרית: Любен Борисов Беров; 6 באוקטובר 1925, סופיה, ממלכת בולגריה – 7 בדצמבר 2006, סופיה, בולגריה) היה כלכלן, סופר, מרצה ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1992 ל-1994 כיהן כראש ממשלת בולגריה.
ראשית חייו והקריירה האקדמית
ברוב נולד בסופיה ובה השלים את השכלתו התיכונית. ב-1949 הוסמך בכלכלה באוניברסיטת סופיה. הוא הרצה במספר מוסדות אקדמיים בבולגריה וכן באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא מתמחה בכלכלת הבלקן בין המאה ה-16 למאה ה-18. ב-1971 מונה לפרופסור לכלכלה במכון "קרל מרקס" בסופיה וב-1976 הוסמך גם לדוקטור בפילוסופיה. ב-1985 לימד במכון ללימודי הבלקן וב-1997 נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הבולגרית למדעים.
הקריירה הפוליטית
ב-1990 מונה ליועצו הכלכלי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב ובדצמבר 1992 מונה לעמוד בראש ממשלת מומחים בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ומפלגת החופש וזכויות האזרח שתמכה בזכויות המיעוט הטורקי בבולגריה. יעדה של ממשלתו היה להוציא את הכלכלה הבולגרית מהמשבר החמור בו הייתה נתונה ולייצבה. עד ליוני 1993 כיהן ברוב גם כשר החוץ של בולגריה.
ברוב ניהל משא ומתן על הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי וממשלתו אף הגיעה לסיכומים מקדמיים לגבי תנאי ההצטרפות. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי וחברתי שלובו על ידי אנשי מנגנון "הישן" של המפלגה הקומוניסטית וכללו הפגנות רחוב ושביתות של מגזרים שונים במשק הבולגרי. ברוב לא הצליח לחלץ את הכלכלה שמצבה הלך והחמיר. במקביל חלה החמרה במצב בריאותו ובראשית 1994 נאלץ ברוב לעבור ניתוח לב פתוח. האופוזיציה דרשה את פיטוריו וזכתה לגיבוי מסוים מהנשיא ז'לב, אשר קבע שעל הממשלה לקבל שוב את אמון הפרלמנט או להתפטר. באמצע 1994 הגיש ברוב לפרלמנט הצעה לחילופי גברי בממשלתו, אך הצעתו לא זכתה לאמון הבית והוא נאלץ בהמשך להתפטר מתפקידו.
לאחר כהונת ראש הממשלה
לאחר תום כהונתו פנה ברוב לעסקים פרטיים וכיהן כדירקטור ויושב ראש דירקטוריון של מספר גופים כלכליים ובכללם "בנק בולגריה רוסיה להשקעות". ברוב כתב כ-200 ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בתחומי כלכלת מדינות הבלקן ככלל ובולגריה בפרט. ליובן ברוב הלך לעולמו בסופיה ב-2006 והוא בן 81 שנים.
ג'ון פול סטיבנס
ג'ון פול סטיבנס (באנגלית: John Paul Stevens; 20 באפריל 1920 – 16 ביולי 2019) היה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1975 עד שנת 2010. בעת פרישתו היה סטיבנס ותיק שופטי בית המשפט העליון והשופט שכהונתו הייתה השלישית באורכה בהיסטוריה של בית המשפט.
ביוגרפיה
סטיבנס נולד בשיקגו שבאילינוי ארצות הברית. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. שירת כקצין מודיעין בצי בזמן מלחמת העולם השנייה וזכה לכוכב הארד.
סטיבנס התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט ויילי רוטלדג' בשנת 1947. היה עורך דין בשיקגו, ושימש גם כיועץ לוועדות ממשלתיות. ב-1970 מינה אותו הנשיא, ריצ'רד ניקסון לשופט בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים. בשנת 1975 מינה אותו הנשיא ג'רלד פורד להחליף בבית המשפט העליון את ויליאם דאגלס. הסנאט אישר את מינויו ברוב 0–99. סטיבנס היה בעל זיקה למפלגה הרפובליקנית, אך לא נחשב לבעל סדר יום פוליטי.
בבית המשפט, במפתיע, הוא התברר עם השנים כליברל מובהק. סטיבנס כתב דעת מיעוט מפורסמת שבה מחה על פסיקה בה קבע בית המשפט העליון כי חוק של מדינת טקסס שאסר על שריפת דגל ארצות הברית אינו חוקתי, כיוון שהוא עומד בניגוד לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, שנתנו רוב השופטים.
בהדרגה שינה עמדותיו בכמה נושאים. בין השאר התחזקה תמיכתו בהשקפה שפורנוגרפיה מוגנת תחת חופש הביטוי, והתמעטה התנגדותו לאפליה מתקנת. הוא לא תיאר עצמו כהולך בעקבות שיטת פרשנות מוגדרת. היה ידוע בנימוסיו וביחס הכבוד שהעניק למוסד השפיטה. לא פעם ניסה לרסן התבטאויות שופטים ליברליים במיעוט בגנות החלטות הרוב. כאשר פסק בית המשפט, בתיק בוש נ. גור, שלא ניתן לסמוך על אובייקטיביות ספירת הקולות, אם תיעשה ידנית בפיקוח שופטים בפלורידה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, מחה סטיבנס על חוסר האמון בשופט.
בתקופת הנשיא בית המשפט העליון ויליאם רנקוויסט, שבה רוב השופטים היו שמרנים למדי, היה סטיבנס מהבולטים בשופטי האגף הליברלי, לפעמים אפילו כותב דעות יחיד. הוא התנגד לכל הגבלה על הפלה מלאכותית וחיזק את הפרדת הדת מהמדינה.
כוותיק שופטי בית המשפט העליון, הוא מילא את חובות נשיא בית המשפט בזמן שויליאם רנקוויסט היה חולה ולאחר פטירתו, והשביע את הנשיא החדש ג'ון רוברטס. הוא המשיך להפגין בריאות ויכולת אינטלקטואלית ניכרת גם אחר הגעתו לגיל שיבה, בעת שהשביע את רוברטס היה בן 85 וחצי.
במשך שנים היה סטיבנס ידוע כמי שבניגוד לשופטים אחרים, מנסח את טיוטות חוות הדעת שלו בעצמו, ולא מותיר את המלאכה למתמחים. הוא גם היה מעורב יותר מעמיתיו לכס בבחירת עשרות התיקים הבודדים שיידונו מתוך אלפי הבקשות המגיעות לבית המשפט.
סטיבנס קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מידיו של הנשיא ברק אובמה במאי 2012.
קידום נוער
קידום נוער הוא אחד ממקצועות החינוך והרווחה המתמקד באוכלוסיית נוער בסיכון.
הנערים נכללים בקבוצות סיכוניות, כלומר, נערים העלולים להגיע למצבי סיכון כגון סמים ואלכוהול, זנות, אנורקסיה ועוד. המניעים לכך הם מעמד סוציו-אקונומי נמוך, חוויות רבות של אי-הצלחה, המובילות לדימוי עצמי נמוך ומרידה במוסכמות בגיל ההתבגרות.
קידום נוער נועד לקדם את בני הנעורים (גילאי 14–18) ולעזור להם. המטופלים מגיעים ליחידות מצו בית-משפט, גופים של הרווחה ובאמצעות reaching out - "חיזור", כלומר, עובדי קידום הנוער מסתובבים באזורי השיטוט והבילוי של בני הנוער במצב סיכוני בשעות הפעילות שלהם (לרוב, בשעות הלילה המאוחרות עד שעות הבוקר המוקדמות) וכך מאתרים אותם.
העבודה עם הנערים מתקיימת ביחידות לקידום נוער הפרושות ברחבי הארץ. ביחידות נהנים הנערים ממסגרת חינוכית המקבלת אותם לאחר שנפלטו ממסגרות הלימוד הפורמליות, מטיפול פרטני ומדינמיקה קבוצתית וכן אפשרות ללימודים לקראת קבלת תעודת בגרות, למתאימים לכך. והם גם מקבלים שירות טיפולי בנוסף להשכלה
הפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם
הפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם שבאפגניסטן התרחש ב-27 בפברואר 2007. מחבל מתאבד הפעיל את חגורת הנפץ שלו וגרם למותם של 23 בני אדם. הפיגוע התרחש בשעה שבבסיס ביקר סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני.
הפיגוע
בסיס בגראם שוכן כ-50 קילומטר מצפון לעיר קאבול בירת אפגניסטן. הוא שימש כבסיס חיל האוויר המרכזי של ארצות הברית במדינה. ב-2007 שהו בו כ-9,000 מחיילי הקואליציה המערבית באפגניסטן.
המחבל המתאבד, מארגון הטליבאן או מארגון אל-קאעידה, הפעיל את מטען הנפץ שלו בשעה 10:00 ליד שער הכניסה הראשי לבסיס, אשר היה מאובטח באבטחה כבדה. אחרי שער הכניסה נמצאו עוד שתי נקודות ביקורת בדרך אל פנים הבסיס.
משרדו של נשיא אפגניסטן הודיע כי בפיגוע נהרגו 23 איש, וביניהם 20 אזרחים אפגנים שעבדו בבסיס. דובר של נאט"ו מסר כי תשעה אנשים נהרגו וביניהם חייל אמריקאי אחד, חייל דרום קוריאני אחד וקבלן אזרחי אמריקאי. עם זאת מסר הדובר בהמשך כי הדיווח של משרד הנשיא על האבדות היה "קרוב למציאות". עוד 20 אנשים נפצעו בפיגוע.
סגן הנשיא צ'ייני נמצא בעת הפיגוע בתוך הבסיס במסגרת ביקור שערך אצל כוחות הקואליציה המערבית באפגניסטן. הוא נמצא במרחק של כ-1.5 קילומטר ממקום הפיגוע. הוא העיד כי שמע את הפיצוץ וכי מאבטחיו העבירו אותו לאחריו למקלט למשך זמן קצר.
דובר מטעם ארגון הטליבאן נטל בהודעה לעיתונות אחריות לפיגוע וטען כי לארגונו היה ידוע על ביקורו הצפוי של צ'ייני בבסיס בגראם וכי הפיגוע נועד להתנקש בחייו. דוברים אמריקאים הגיבו לטענה זו בספקנות.
יונדאי ולוסטר
יונדאי ולוסטר (באנגלית: Hyundai Veloster) היא מכונית ספורט קומפקטית מתוצרת יונדאי הדרום קוריאנית. היא יוצרה בין שנת 2011 ליולי 2022. ולוסטר הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2011 כממשיכת דרכה של יונדאי קופה, ששיווקה הסתיים בשנת 2008. הדגם בלט בעיצובו הייחודי ובמיוחד באסימטריות של הדלתות - ולוסטר הוא בעל 3 דלתות כאשר בצד הנהג יש רק דלת אחת ארוכה ובצד הנוסע ישנן שתי דלתות.
הפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם
הפיגוע
בשנים 2015 ו-2016 התרחשו בבסיס עוד שני פיגועי התאבדות, שבהם נהרגו 6 ו-5 אנשים, בהתאמה.
יונדאי ולוסטר
ב-2016, הופסקה מכירתה בישראל עקב פופולריות נמוכה יחסית.
ייצור הולוסטר הסתיים ביולי 2022.
יונדאי ולוסטר טורבו
בשנת 2012 החל שיווקה של הולוסטר טורבו בישראל. כלמוביל, יבואנית יונדאי בישראל השיקה בישראל את הרכב המשפחתי הספורטיבי החדש של החברה בעל תצורת הדלתות הייחודית ובתוספת מגדש טורבו המספק 186 כ"ס.
ליונדאי ולוסטר טורבו תפעול ידני מגלגל ההגה, האבזור העשיר והמתקדם הכולל בין היתר דוושות אלומיניום, מערכת מולטימדיה עם מסך מגע 7 אינץ' הנשלטת מגלגל ההגה עם שלל אפשרויות תצוגה של קובצי מדיה וחיוויים על מצב הרכב, חישוקי 18 אינץ' מסגסוגת קלה, Bluetooth מקורי, מערכת שמע פרימיום עם מגבר חיצוני וסאב וופר, בקרת אקלים, מראות חשמליות, ריפוד מושבים מעור, מושב נהג חשמלי, מפתח חכם וכפתור התנעה, חיישני נסיעה לאחור מקוריים, כניסות ל- USB, IPOD, AUX חלונות חשמל, נעילה מרכזית, גלגל ההגה מצופה עור הכולל את כל כפתורי השליטה על מערכת השמע, ומחשב הדרך ועוד.
הולוסטר טורבו הגיע עם מנוע 1600 סמ"ק TGDI בעל תיבת הילוכים אוטומטית (כפולת מצמדים DCT) וידנית, שתיהן עם 6 יחסי העברה והספק של 186 כ"ס (לעומת 140 כ"ס) ב-5,500 סל"ד ו- 27 קג"מ ב-4500 סל"ד. ביצועים: 8.4 שניות 0–100 קמ"ש (אוטו':8.1 ש') ומהירות מרבית של 214 קמ"ש.
הולוסטר טורבו תוכנן במרכז ה – R&D של יונדאי ברוסלסהיים גרמניה והוא בעל דרגת זיהום 4 בדגם הידני ו-7 בדגם האוטומטי ומגיע בשלל של 10 צבעים ססגוניים מטאליים. במסגרת צבעי הרכב ניתן גם להזמין את צבע האפור מט המיוחד הקיים רק בדגם זה. מידות הרכב: ל – ולוסטר אורך של 4,220 מ"מ, רוחב של 1,790 מ"מ וגובה של 1,399 מ"מ. מרווח מהקרקע של 143 מ"מ, רוחק סרנים של 2,650 מ"מ, ונפח תא מטען של 440 ליטר.
דור חדש של ולוסטר
בשנת 2018 שבע שנים לאחר שהציגה את מכונית הקופה הא-סימטרית, יונדאי חושפת דור חדש לולוסטר ששומר על מאפייני העיצוב העיקריים אך מציג חזות מעט פחות יוצאת דופן. בתפריט שיפור משמעותי ביכולות הדינמיות וגרסת קצה עם 275 כ"ס.
הדגם הזה לא נמכר בישראל ויועד בעיקר לשוק האמריקאי.
הולוסטר שומרת גם בגרסה זו על התצורה הא-סימטרית הייחודית שלה עם דלת גדולה בודדת בצד הנהג וצמד דלתות קטנות יותר בצד הנוסע לטובת גישה נוחה יותר לשורת המושבים השנייה.
הולוסטר החדשה גם שומרת על קווי העיצוב הכלליים של קודמתה, אך אלמנטים ייחודים לדגם כמו אותו חלון אחורי שנמשך לגג והיה חצוי על ידי ספוילר במרכזו נעלמו לטובת מראה מעט יותר קונבנציונלי ופרקטי. הולוסטר החדשה היא עדיין מכונית מאוד לא שגרתית אך יונדאי החליטו הפעם ליצור קשר ברור יותר לדגמי החברה ובמיוחד ל-i30 החדשה שהולוסטר הנוכחית נראית כמו גרסת קופה 3 דלתות מוחצנת שלה.
הולוסטר החדשה שומרת על ממדים דומים לגרסה הקודמת עם תפיחה קטנה של כ-2 סנטימטרים לאורך וסנטימטר לרוחב. הגובה הכללי נשאר זהה, אך הגג כעת פחות משתפל בחדות לאחור ולכן מאפשר גם לאנשים מבוגרים לשבת בנוחות יחסית מאחור מבלי לטפח מערכת יחסים אינטימית עם התקרה.
למרות הדמיון בעיצוב ובממדים, לא מדובר במתיחת פנים נרחבת אלא במכונית חדשה לגמרי היושבת על פלטפורמה שונה ומתקדמת יותר (הוולוסטר הקודמת השתמשה בפלטפורמת האקסנט הבסיסית) שתאפשר לרכב, לא מעט בשל מתלה רב חיבורי מאחור, להציג יכולות דינמיות משופרות.
תא הנוסעים של הולוסטר החדשה שונה לחלוטין מזה של הדור היוצא ואת הדשבורד המבורדק עמוס הזוויות שאפיין את דור הדגמים הקודם של יונדאי מחליף כעת דשבורד עם קווים נקיים ומסך גדול במרכזו.
מפרט האבזור כולל מערכת בידור מתקדמת עם מסך 8', מצלמת רוורס, קישוריות בלוטות' ותאימות מלאה לאנדרואיד אוטו ואפל קאר פליי.
לולוסטר יש מספר גרסאות מנוע כשדגם הבסיס, יצויד במנוע 2.0 ליטרים אטמוספירי שעובד במחזור אטקנסון (זהה לזה שניתן יהיה למצוא גם בקיה פורטה החדשה שנחשפה בדטרויט) ומפיק 147 כ"ס – 15 כ"ס יותר מאשר במנוע של גרסת הבסיס של הדור היוצא שצוידה במנוע 1.6 אטמוספירי. דגם זה יוצע עם תיבת 6 הילוכים ידנית או אוטומטית פלנטרית בניגוד לכפולת המצמדים בדור היוצא.
מעליו ניתן יהיה לפגוש את דגם הטורבו שיעשה שימוש באותה יחידת הנעה ששימשה את הולוסטר טורבו הקודמת עם 201 כ"ס ממנוע בנפח 1.6 ליטרים וזה ישודך לתיבת 6 הילוכים ידנית או אוטומטית כפולת מצמד עם 7 יחסי העברה. דגמי הטורבו יקבלו גם הגה עם כיול מהיר ומדויק יותר וכן מכלולים שונים כגון המתלים והבולמים.
כל הדגמים יעשו שימוש במערכת שליטת מומנט וקטורית (TVC) העושה שימוש במערכת בקרת היציבות והבלמים, לטובת שיפור יכולת הפנייה של הרכב על ידי זיהוי מהירות הגלגלים והתאמת עוצמת הבלימה בגלגל הפנימי והעברת הכוח לגלגל החיצוני.
הולוסטר יצויד כסטנדרט במערכות בטיחות מתקדמות, ובהן התראת התנגשות ובלימת חירום אוטונומית, העושה שימוש במצלמה קדמית. בנוסף יוצעו מערכות נוספות כגון בקרת סטייה מנתיב עם היגוי אקטיבי, מעבר אוטומטי לאורות גבוהים (בגרסאות עם תאורת לד מלאה), התראת רכב בשטח מת ותנועה חוצה מאחור, ובגרסאות הטורבו תוצע בקרת שיוט חכמה.
כל הדגמים יצוידו במצלמת נסיעה לאחור, ובנוסף תוצע מערכת מולטימדיה חדשה הכוללת קישוריות אנדרואיד אוטו ואפל קארפליי בעלת מסך מגע בגודל 7 אינץ' (ישנה אופציה למסך 8 אינץ'), אופציה לתצוגה עילית המוקרנת על מסך שקוף מעל לוח השעונים, וכן גלגלי 18 אינץ' אופציונאליים בגרסאות הטורבו אשר יצוידו בצמיגי מישלין פיילוט ספורט 4.
=== יונדאי ולוסטר N ===
ולוסטר גרסת N חדשה החלה להיות משווקת בשנת 2018 עם מנוע 2.0 ליטרים מוגדש המפיק 275 כ"ס שבשילוב גיר 6 הילוכים ידני, חישוקי 19", מתלים מקושחים, מוטות מייצבים רחבים, בלמים מוגדלים ודיפרנציאל מוגבל החלקה אלקטרוני קדמי.
בשנת 2020 מקבלת הולוסטר תיבת 8 הילוכים כפולת מצמדים DCT המאפשר שיפור של נתון 0–100 קמ"ש ל-5.6 שניות ( קיצוץ של חצי שנייה לעומת הדגם שלפני כן). עם מערכת מתוחכמת בשם N track sense shift שלדברי יונדאי מסוגלת להבחין בין תנאי אחיזה בכביש ולספק הצמדה אופטימלית תוך תגובות מהירות, וכל זאת על מערכת הנעה קדמית. בהתחשב בסוג האספלט, התיבה יודעת לבחור את ההילוך הנכון ואת התזמון המדויק ביותר.
ה- ולוסטר N כוללת גם תא נוסעים עם מושבי ספורט חדשים וקלים יותר, מערכת סנכרון גז ביניים חכמה יותר מבעבר ועוד חידושים במדיה (צג ראשי מוגדל ומערכת הפעלה מחודשת).
קישורים חיצוניים
● דף הפייסבוק של חובבי הולוסטר בישראל
● קטלוג הרכב
● סרטון מבחן לולוסטר N
היכל הספורט רוממה חיפה
היכל הספורט רוממה חיפה הוא היכל הספורט העירוני של העיר חיפה. ההיכל נמצא בשכונת רוממה.
תכליתו העיקרית היא אירוח תחרויות ספורט ומופעים. בהיכל משחקות הקבוצות העירוניות בענפי הספורט השונים (כדורסל, כדורעף, כדוריד, התעמלות וקטרגל). לצד תחרויות הספורט, מתקיימים בהיכל מדי שנה אירועי בידור ותרבות גדולים כגון הפסטיגל, שבוע הספר העברי, מופעי בלט, קונצרטים ועוד.
החל מ-21 ביוני 2015 הוחלף שמו של "היכל הספורט רוממה" ונקרא "היכל רענן כץ" על שמו של איש העסקים. לפי ההסכם, השם ניתן והחוזה יחודש מדי שנה בתמורה לסבסוד פעילויות הספורט העירוניות על ידי רענן כץ. לאחר שהסתיים, חזר ההיכל לשמו הקודם.
היסטוריה
ההיכל, אשר נחנך בשנת 1976, הכיל כ-3,000 מקומות ישיבה, כאשר תוספת טריבונות זמנית מאחורי הסלים הגדילה את קיבולתו לכ-3,400 מושבים. שטח המבנה היה כ-6,000 מ"ר. חזית המבנה עוטרה בחמישה תבליטי אלומיניום שגודל כל אחד 5X8 מ"ר, מעשה האומן גרשון קניספל שהציגו ספורטאים במהלך תחרויות בתנוחות שונות.
משנת 2010 עבר ההיכל שיפוץ מקיף במימון עיריית חיפה על ידי חברת י. לרר הנדסה החיפאית ומספר המקומות ביציעים הוגדל ל-5,000. השיפוץ הסתיים בספטמבר 2012 ועלה 70 מיליון ש"ח. שטח המבנה המחודש גדל לכ-13,000 מ"ר. לאולם 12 כניסות שכל אחת נצבעה בגוון שונה. הותקנו מושבים בגווני שחור ואפור. בתקרת האולם הורכבו מערכות תאורה אינטראקטיביות שמותאמות גם למופעי המוזיקה שמארח האולם. המעטפת החיצונית של האולם חודשה ותבליטי האלומיניום שיצר האמן גרשון קניספל, בעת הקמת האולם ב-1976, הוסתרו ברובם על ידי מבנה קדמי שהוסף להיכל.
חנוכתו מחדש באופן רשמי הייתה באירוח טורניר גביע וינר שהתקיים ב-2 עד 6 באוקטובר 2012. שיפוץ האולם הוותיק הביא לביטול תוכנית חלופית להקמת אולם ספורט עירוני חדש סמוך לאצטדיון סמי עופר.
היכל הספורט החיפאי נבחר לארח ב-18 במרץ 2013, את משחק האולסטאר בין נבחרות הישראלים והזרים, כוכבי ליגת העל הישראלית בכדורסל. מלבד המשחק התקיימו במהלך האירוע תחרות קליעות מיוחדות לסל, הופעות זמרים ישראליים ועוד. האולם גם נבחר לארח את משחק גמר הפלייאוף של ליגת וינר באותה שנה. משחק הגמר שהתקיים ב-13 ביוני 2013 הסתיים בניצחונה של מכבי חיפה בתוצאה 79:86 על מכבי תל אביב.
שטח החנייה ליד האולם מצומצם לאחר שהוקטן גם במסגרת הרחבת המבנה ולאוהדים מוצע להגיע בתחבורה הציבורית ובמקרה הצורך אף לחנות את רכבם בחניון ציבורי בפאתי העיר ולהגיע לאולם בהסעה ציבורית כחלק מתפיסה סביבתנית לצמצום תנועת הרכבים הפרטיים בלב העיר.
אליפות העולם בהוקי קרח 2019
אליפות העולם בהוקי קרח 2019 היא טורניר אליפות העולם בהוקי קרח שנערך בברטיסלאבה ובקושיצה שבסלובקיה, בחסות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית והיא האליפות ה-83 במספר.
הטורניר החל ב-10 במאי והסתיים במשחק הגמר ב-26 במאי 2019. זו הייתה הפעם השנייה מאז פירוק צ'כוסלובקיה בה סלובקיה אירחה את אליפות העולם, לאחר שאירחה את האליפות ב-2011, גם אז בברטיסלאבה ובקושיצה. ברטיסלאבה אירחה עוד פעמיים את האליפות, ב-1959 וב-1992, כחלק מצ'כוסלובקיה.
פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית הכריזה על סלובקיה כמארחת האליפות ב-15 במאי 2015, יחד עם הכרזת מארחות האליפות למספר שנים קדימה.
פינלנד זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדותיה, ולראשונה מאז 2011 - גם אז בסלובקיה.
נבחרת בריטניה הופיעה לראשונה מאז 1994 בדרג העליון של אליפות העולם, לאחר שזכתה באליפות העולם דרג 1A ב-2018 והצליחה להימנע מהדחה. נבחרות צרפת ואוסטריה שסיימו אחרונות בשלב הבתים ירדו לדרג 1A. צרפת שיחקה בדרג העליון ברצף מאז 2008.
במקומן תשחקנה באליפות העולם בהוקי קרח 2020 נבחרות בלארוס וקזחסטן שזכו במקומות הראשונים בדרג 1A.
שלבי ההכרעה
* אחרי הארכה
ספרטקוס (מדריך תיירות)
ספרטקוס - המדריך הבינלאומי לתיירות גאה (Spartacus International Gay Guide) הוא מדריך תיירות עב כרס, היוצא לאור במהדורה מעודכנת אחת לשנה, ומיועד לקהילת הלהט"ב ברחבי העולם.
מבנה המדריך
המדריך הראשון יצא לאור בשנת 1970, על ידי ג'ון סטמפורד, ונכון ל-2007 יוצא לאור על ידי הוצאת ברונו גמינדר בברלין. על מנת להתאים לתיירים מכל רחבי העולם, כתוב המדריך במקביל בחמש השפות: אנגלית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ואיטלקית.
המדריך מחולק לפי מדינות, בכל מדינה מפורטות הערים השונות שבהן סניפים של אגודת הלהט"ב המקומית. לגבי כל מדינה מפורטים החוקים המקומיים הנוגעים להומוסקסואליות. בנוסף, מפורטים במדריך בתי קפה, ברים, פאבים, מועדוני ריקודים, אתרי ספא ובתי מלון ייעודיים למגזר הגייז, או כאלה הנחשבים כידידותיים לקהילה. כמו כן מפורטים במדריך אתרי קרוזינג (שיטוט בחיפוש אחר מין מזדמן), סאונות, מועדוני סקס, חנויות מין וכדומה.
תיירות גאה
לפי מחקרים שונים, מהווה התיירות הגאה כ-10% מהתיירות הבינלאומית, עם למעלה מ-70 מיליון תיירים בשנה המגדירים את עצמם כלהט"ב.
מדריך התיירות כשיקוף לשינוי חברתי
המצב כיום, בו תיירות גאה היא בעלת משיכה מבחינה תרבותית וכלכלית, אינו משקף את המצב בשנות ה-70, בהן המגזין ראה אור לראשונה. בראשית שנות ה-70 נחשבה ההומוסקסואליות כדבר דחוי חברתית. ברוב המדינות בעולם, לדוגמה, בחלק ממדינות ארצות הברית וברבות ממדינות אירופה, ואף במדינת ישראל, לא הייתה חוקית והייתה בחוק ענישה פלילית על פעולות הומוסקסואליות.
גם במקומות הליברליים המעטים, בהן הותרה מבחינה חוקית עוד קודם, כדוגמת בריטניה (שם בוטל האיסור בחוק בסוף שנות ה-60), די היה באזכורו של אדם כהומו על מנת לפגוע קשה בהעסקתו ובקידומו בעבודה, ולהנציח דחייה חברתית כלפיו והומופוביה ממסדית נוקשה, בחברה שראתה את הדבר כסטייה. הומואים שרצו לנפוש עם חבריהם או בני זוגם כשווים בין שווים, מבלי לשקר ומבלי לצאת מהארון בזמן החופשה, היו זקוקים למקומות שהם "גיי פרנדלי". מדריך ספרטקוס. בא לתת מענה לאפליה התיירותית, ולהציע מקומות שהם "גיי פרנדלי" כלומר ידידותיים לתייר הגאה.
בעולם המערבי חל מהפך משמעותי בזכויות להט"ב, בתוך מספר עשורים. מתופעה שגונתה חברתית, שהוגדרה כפלילית, ושאובחנה כהפרעה נפשית בספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי בשנות ה-70, עבר התחום הכרה ולגיטימציה תרבותית, חוקית וממסדית, עד למצב שבו הפכו נישואים גאים לדבר אפשרי ומקובל ברבות ממדינות המערב. מדריך התיירות ספרטקוס, שבעבר סיפק מקום מיפלט על ידי רשימת אתרים "פרנדלי", עבר אף הוא שינוי, בהתאמה.
בניגוד למדריך גרין לנהג השחור שהחל כמדריך לאפרו-אמריקאים בארצות הברית הגזענית של תחילת המאה העשרים, והתייתר עם השינוי החברתי וחקיקת חוק זכויות האזרח בשנת 1964, כאן אירע תהליך הפוך. במקביל לשינוי החברתי ביחס ללהט"ב, חל שינוי במדריך ספרטקוס. הצורך במקומות מסתור ידידותיים הוחלף במקומות המאפשרים ביטוי לתרבות להט"ב, כתרבות שווה ובעלת כוח משיכה תיירותי. בתהליך שארך כשלושה עשורים, הפך למדריך תיירות יוקרתי ואקסלוסיבי, שהופעה בו נחשבת כבעלת ערך.
השינוי הנוסף שעבר על ספרטקוס הוא המהפך הדיגיטלי, שעבר על כלל מדריכי התיירות המודפסים. המהדורה המודפסת עדיין יוצאת לאור ויש לה שוק, אך במקביל הועלה המדריך לרשת האינטרנט.
עמוס כץ
עמוס כץ (נולד ב-29 בספטמבר 1940) הוא איש צבא ישראלי בדימוס, שכיהן כמפקד חטיבה 188, מפקד אוגדה 252 וקצין שריון ראשי, והשתחרר בדרגת תת-אלוף. כץ קיבל את עיטור המופת על פועלו במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
כץ נולד ברחובות, בן להורים יוצאי גרמניה. למד בבית חינוך לילדי עובדים ובתיכון עבר ללמוד בקיבוץ שריד. היה חבר בגרעין נח"ל. ב-1960 התגייס לצה"ל ועשה את רוב שירותו בחיל השריון. תחילה שירת כאיש חימוש בגדוד 82 של חטיבה 7 ובהמשך עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 82. בהמשך שירת סגן מפקד פלוגה וקצין המבצעים הגדודי. ב-1964 היה חבר במשלחת החשאית של צה"ל לגרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון האמריקנים. לאחר הקמת גדוד ה"מגח" (שמו העברי של הפטון) הראשון, גדוד 79, מילא בו תפקיד מפקד פלוגה ומפקד קורס מפקדי טנקים.
במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת צוערי קורס קציני שריון שסופחה לגדוד 46, והצטרפה לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. כץ השתתף בקרבות ההבקעה בפתחת רפיח במהלכם נפגע הטנק שלו והוא נכווה בכל חלקי גופו, הוא המשיך להילחם לאחר שהחליף טנק, ובמהלך הקרב באותו יום השמיד עשרה טנקים מצריים וסייע בחילוץ כוחות הנח"ל המוצנח. בהמשך המלחמה נאלץ להחליף עוד שלוש פעמים את הטנקים עליהם פיקד, השתתף בקרבות בח'אן יונס, קנטרה ובאזור גשר פירדאן על תעלת סואץ. על הדוגמה האישית לאנשיו בהמשיכו למלא את משימתו אף שנפצע, עוטר בעיטור המופת.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים חזר לישראל, וקיבל פיקוד על גדוד שריון, גדוד 71 שהסתפח לחטיבה 7, והורכב ברובו מחיילים ומפקדים שהגיעו מחוץ לישראל ושובצו תוך כדי לחימה. הגדוד בפיקודו השתתף בכיבוש מזרעת בית-ג'אן והמובלעת בסוריה, במהלך המלחמה נפצע בראשו מרסיס. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 188 אותה נקרא לשקם לאחר שספגה אבדות כבדות מאוד, כולל נפילתו של מפקדה יצחק בן שהם. החטיבה בפיקודו השתתפה במלחמת ההתשה בגזרה הסורית, שנמשכה במשך מספר חודשים, ובלחימה בפתחלנד. יום לפני סיום התפקיד נפצע באורח קשה מאוד בתאונת דרכים, ונפגע בעמוד השדרה. לאחר חצי שנה של שיקום חזר לצבא. הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ושימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז, ב-1978 נשלח להשתלמות בבסיס הצבא האמריקאי בפורט לוונוורת' ובשנת 1979 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס האימון ליחידות שדה בצאלים ולמפקד אוגדה 220. ב-1982 כיהן כראש מטה פיקוד הצפון שעסק בהכנות לקראת מבצע שלום הגליל, ומילא תפקיד זה במהלך השלבים הראשונים של מלחמת לבנון.
ב-1983 מונה לקצין שריון ראשי, תחת מפקד גייסות השריון, האלוף משה בר כוכבא, ובמקביל פיקד על עוצבת סיני. בתקופתו הוקמה מפקדת חילות השדה ומפקדת החיל עברה תחת אחריותה. ביולי 1986 סיים את תפקידו. לאחר מכן עסק בפרויקטים אחרים והיה נציג משרד הביטחון בדרום אפריקה. השתחרר משירות הקבע ב-1991 והמשיך לשרת עוד שנים ממושכות בשירות מילואים פעיל. כץ בעל תואר שני במדע המדינה ובמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה. עוסק בחקלאות בגידול הדרים ואבוקדו. ב-2020 יצא לאור ספרו "בדרכי, שריונר – בשדות הקרב במקום שדות הלחם".
ConAct
ConAct – מרכז התיאום חילופי נוער גרמניה-ישראל הוא מרכז שירות ומידע ארצי לחילופי נוער בין גרמניה וישראל שבסיסו בלותרשטדט ויטנברג, סקסוניה-אנהלט. מטרתו היא לבסס ולחזק את יחסי גרמניה–ישראל. הפעילות כוללת ייעוץ בתכנון ומימון חילופי נוער ישראלים-גרמניים, מתן מידע אודות שתי המדינות, יצירת רשתות נטוורקינג בין מארגני החילופים בשתי המדינות ויוזמות להמשך פיתוח חילופי נוער בין גרמניה וישראל.