cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דילוגי אותיות בתורה
הפולמוס סביב ספרו של דרוזנין
אחרים, בהם הפיזיקאי האמריקני דייב תומאס, מצאו דוגמאות דומות בטקסטים אחרים. עוד טען כי דרוזנין השתמש בגמישות השפה העברית לטובתו וערבב בין שיטות כתיב שונות (חסר, מלא ומעורב) כדי להגיע לצופן הרצוי. טענה נוספת היא לגבי נוסח התנ"ך היא שישנם בו שינויי גרסאות, המהווים בעיה למי שמחפש צפנים התלויים במיקומה המדויק של כל אות.
תומכי השיטה טוענים כי הצפנים שנמצאו בתנ"ך "מוצלחים" יותר מאלה שנמצאו בספרים האחרים. אולם, בהיעדר מדד אובייקטיבי לשיטת בחירת המילים אין דרך לבחון האם תוצאה מסוימת שהתקבלה עומדת בקריטריונים של המתודה המדעית, ולכן רוב הביקורת התמקדה בטענותיהם המדעיות של ויצטום, ריפס ורוזנברג.
שימוש בטכניקה לטענות תאולוגיות
מסקנתם של ויצטום, ריפס ורוזנברג הייתה כי לא ניתן לייחס ליד המקרה את התוצאה אליה הגיעו. במאמרם לא פירטו למי, אם כך, יש לייחס תוצאה זו, אך אחרים השלימו את המלאכה. כך אתר אינטרנט האומר לקוראיו: "אנו מביאים בפניך מקבץ של טבלאות המכילות בתוכן 'קודים', שהוצפנו על ידי בורא העולם בתורה, בצורת הצפנה הנקראת 'דילוגי אותיות'".
טכניקה זו פופולרית בקרב גופים העוסקים בהחזרה בתשובה, העושים בה שימוש רב, בכל ספרי המקרא, (על אף שעבודתם של WRR, התבססה רק על ספר בראשית, ולא מצאה ייחודיות בספר ישעיה למשל על פני הספר "מלחמה ושלום"), לעיתים תוך אי דיוק בנתונים. גם באתרי אינטרנט אחדים ישנה פעילות ענפה של גילוי צפנים, כשחלקם לא מבינים כלל את העקרונות וחלקם מציגים ממצאים מופרכים בעליל.
הרב שלמה אבינר נשאל פעמים אחדות על השימוש שנעשה בדילוגי אותיות, והתייחס לכך בהסתייגות רבה. על השאלה "האם זו דרך נכונה לשכנע שמשה אמת ותורתו אמת, על ידי מציאת מילים שונות בשיטת דילוגים שווים של אותיות וגימטריות?" ענה באריכות, ובין השאר כתב: בתשובה לשאלה נוספת ענה:.
לקריאה נוספת
מאמרים מדעיים
ספרות פופולרית על ההיפותזה שבטכניקה
קישורים חיצוניים
התומכים בטכניקה
המתנגדים לטכניקה
אסיה ארג'נטו
ביוגרפיה
אסיה ארג'נטו נולדה ב-20 בספטמבר 1975 ברומא, איטליה, בתם של במאי הקולנוע דאריו ארג'נטו והשחקנית דריה ניקולודי (2020-1950).
משחק
ארג'נטו שיחקה בסרטים XXX (2002), "ארץ המתים" (2005) של הבמאי ג'ורג' רומרו ו-"מארי אנטואנט" (2006).
בשנת 2007 כיכבה בסרט הדרמה הצרפתי "מאהבת זקנה". בשנת 2008 שיחקה בסרט צרפתי אחר, "On War" בבימויו של ברטראן בונלו.
בימוי
בשנת 2000 ביימה וכתבה את סרטה הראשון "Scarlet Diva", בו גם כיכבה בתפקיד ראשי.
בשנת 2004 ביימה וכתבה את סרט הדרמה הארוטי "דפיקות לב" (The Heart Is Deceitful Above All Things), גם שיחקה בו בתפקיד ראשי לצד שחקנים הוליוודים אחרים כמו ג'ימי בנט, ג'רמי רנר ובן פוסטר.
בשנת 2014 ביימה וכתבה את סרטה השלישי "בלתי מובנת" (Misunderstood), בכיכובה של שארלוט גינסבורג.
טענות של ארג'נטו לפגיעות מיניות בה
ב-2017, לאחר שנחשפה פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין, היא הפכה למזוהה עם תנועת Me Too. ארג'נטו טענה באוקטובר 2017 במאמר של רונאן פארו שהתפרסם בניו יורקר כי חוותה אלימות מינית בידי הארווי ויינשטיין בשנות ה-90. היא אישרה שסצנה ב-Scarlet Diva שבה דמותה פוגשת בכיר מפוקפק בתעשיית הקולנוע מתייחסות לווינשטיין. מאוחר יותר, ארג'נטו הצהיר כי "המאמר עשה לי ולאמת שלי שירות עצום בכך שפישט את כל זה", והאשים את פארו ב"מצג שווא" של מה שקרה לה.
ארג'נטו נשאה נאום ב-20 במאי 2018, בעקבות פסטיבל קאן 2018, וכינתה את הפסטיבל "שטח הציד" של ויינשטיין, בטענה כי נאנסה על ידי ויינשטיין בקאן כשהייתה בת 21, והוסיפה, "ואפילו הלילה, יושבים ביניכם, ישנם מי שעדיין צריכים לתת דין וחשבון על התנהגותם נגד נשים."
ב-24 בינואר 2021, ארגנטו טענה שהבמאי רוב כהן סימם אותה בחומצת GHB ואנס אותה במהלך הצילומי הסרט xXx. נציג של כהן הכחיש את טענת התקיפה של ארג'נטו כ"שקרית לחלוטין".
טענות על תקיפה מינית של קטין על ידי ארג'נטו
באוגוסט 2018 פרסם "הניו יורק טיימס" את טענותיו של השחקן ג'ימי בנט על הטרדה מינית שחווה מצידה ב-2013, כאשר היה בן 17, והיא בת 37. ארג'נטו הכחישה את הטענות. לדברי בנט, במפגש שלהם בשנת 2013, ארג'נטו נתנה לו אלכוהול, ביצעה בו מין אוראלי, וקיימה עימו יחסי מין. מאוחר יותר היא שילמה לו 380,000 דולר כפיצוי. ארג'נטו הכחישה את הטענה של תקיפה מינית. היא אמרה שמעולם לא קיימה מפגש מיני עם בנט, וכשהוא ביקש ממנה כסף, בן זוגה לשעבר, אנתוני בורדיין, שילם לו כדי למנוע פרסום שלילי. בעקבות ההכחשות של ארג'נטו התפרסם תצלום בו שדיה חשופים בזמן שהיא במיטה עם בנט, וכן הודאתה לכאורה על סקס איתו במסרונים לחברתה.
בעקבות הטענות, ארג'נטו פוטרה מתפקידה כשופטת ב-X-Factor איטליה.
ערים של נייר
ערים של נייר (באנגלית: Paper Towns) הוא רומן נעורים משנת 2008, מאת הסופר האמריקאי ג'ון גרין. הספר עוסק ברומנטיקה, קומדיה ומסתורין. הוא מספר על נער בשם קוונטין ג'ייקובסון, המכונה קיוּ, אשר נשבה בקסמיה של מרגו, שכנתו, ובמהלך הסיפור יוצא במסע חיפושים אחריה. הספר יצא לאור ב-16 באוקטובר 2008, וראה אור בתרגום לעברית בישראל בפברואר 2015 על ידי הוצאת ידיעות אחרונות, הכורסא.
הספר הגיע למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס לספרי ילדים, וזכה בפרס אדגר לשנת 2009 עבור רומן הנוער הטוב ביותר. ב-24 ביולי 2015 יצא בארצות הברית הסרט "ערים של נייר", המבוסס על הספר, וזכה להצלחה רבה.
תקציר הסיפור
גיבור הסיפור הוא קווינטין ג'ייקובסון, המכונה קיו. קיו מאוהב בשכנתו מרגו מאז שהוא ילד קטן. באחד הלילות מרגו מופיעה בחלונו, והם עוברים יחד מסע נקמות מטורף. זמן קצר לאחר מכן, מרגו נעלמת ואף אחד לא יודע היכן היא נמצאת. יחד עם שני חבריו הטובים וחברה של מרגו (שכעת היא חברה של אחד משני חבריו), הם יוצאים למסע מלא עליות ומורדות בחיפוש אחרי מרגו דרך הרמזים שהיא השאירה אחריה.
רזון בן אלידע
רְזוֹן בֶּן אֶלְיָדָע היה שר גדוד בצבא הדדעזר מלך ארם צובא שמרד בעת המלחמה בדוד והשתלט על דמשק. רזון היה "שטן" לישראל בתקופת שלמה עד שמלך על כל ארם. בספר מלכים מסופר שהוא אחד משלושת ה"שטנים" שקמו לשלמה כעונש על חטאיו שכללו נשיאת נשים נכריות ואולי גם עבודה זרה. לדעת חז"ל שטנים אלו נרמזו כבר בנבואת נתן הנביא לדוד לאחר העלאת הארון לירושלים:
שמו ומוצאו
ב נכתב: יש הסוברים כי  הוא רזון בן אלידע. אחרים טוענים כי חזיון זה הוא מלך משושלת אחרת ששלטה בדמשק לאחר שלטון רזון בן אלידע.
יש הסוברים כי רזון הוא שם תואר שאימץ לעצמו בעת ששלט. שם תואר מקביל קיים במשלי: "בְּרָב עָם הַדְרַת מֶלֶךְ וּבְאֶפֶס לְאֹם מְחִתַּת רָזוֹן." שם התואר רזון דומה לתואר רוזן, המופיע גם בשירת דבורה. השם רזון גם מופיע בכתובות פיניקיות.
לוצ'אנו מיקליני
לוצ'אנו מיקליני (באיטלקית: Luciano Michelini) (נולד ב-1945) הוא מלחין, פסנתרן ונגב עוגב איטלקי.
ביוגרפיה
לוצ'אנו מיקליני למד בקונסרבטוריו די סנטה ססיליה ולמד פסנתרנות אצל ורה גובי בלקרדי (1903–1999), הלחנה אצל ארמנדו רנצי (1915–1985) וניצוח על תזמורת אצל פרנקו פרארה. משנת 1970 לימד בקונסרבטוריו די סנטה ססיליה, מאוחר יותר גם במכון הפונטיפי למוזיקה קדושה ובמכון ט'. לודוויקו דה ויקטוריה.
מהשנים 1964 עד 1982 עבד כפסנתרן ומנצח ב-R.C.A. (כיום ב.מ.ג. אריולה). הוא הלחין פסקולים לסרטים רבים, כמו "La regina degli uomini pesce" של סרג'יו מרטינו. בשנים 1993–94 ניצח על התזמורת "סינפוניקה אברוזה" ברומא. הוא הופיע טלוויזיה בתוכניות "צ'או איטליה" ו-"Stradivari". לוצ'אנו ידוע לרוב בשל היצירה המפורסמת ביותר שלו, "Frolic" (שיר הפתיחה מהסיטקום תרגיע).
משרד המשטרה הפלילית של הרייך
משרד המשטרה הפלילית של הרייך (בגרמנית: Reichskriminalpolizeiamt, בראשי תיבות RKPA), היה מחלקה מרכזית לחקירות פליליות בגרמניה הנאצית, שנוסדה בשנת 1936, לאחר פירוק משרד המשטרה הפדרלית של המדינה הפרוסית (Landeskriminalpolizeiamt).
גוף זה מוזג יחד עם מחלקת המשטרה החשאית, Geheime Staatspolizei (הגסטאפו) כשתי מחלקות של Sicherheitspolizei (SiPo). ה-SiPo היה כפוף לריינהרד היידריך. בספטמבר 1939, עם הקמת המשרד הראשי לביטחון הרייך הפכה משטרת ביטחון המדינה, Sicherheitspolizei, לסוכנות משלתית שמוזגה לתוכו.
ארגון מרכזי
הארגון המרכזי הכיל מרשם מעקב ארצי ואחד עשר מרכזים לחקירת פשעים לאומיים.
מיזוג
בשנת 1936 הוקמה ה-RKPA לאחר שהמחלקה לחקירות פליליות (Landeskriminalpolizeiamt) הפכה למחלקת החקירות הפליליות הלאומית של גרמניה. סוכנויות המשטרה הממלכתיות בגרמניה חולקו אז באופן סטטוטורי למשטרת הסדר (Ordnungspolizei) ולמשטרת הביטחון (Sicherheitspolizei; SiPo). ה-RKPA אוחד יחד עם משטרת המדינה החשאית, Geheime Staatspolizei כשתי מחלקות משנה של SiPo. ריינהרד היידריך היה אחראי על ניהולו, לאחר שכבר היה ראש Sicherheitsdienst (SD) והגסטאפו. ארתור נבה מונה למנהל משרד המשטרה הפלילית ודיווח להיידריך.
בספטמבר 1939 הוקם ההמשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt, RSHA) כארגון ממונה על כלל סוכנויות החקירה והביטחון הממלכתיות השונות. הגוף הפך למחלקה 5 (Amt V) ונודע בשם המשטרה הפלילית ("Kriminalpolizei"). ב-15 באוגוסט 1944, פרידריך פנצינגר נכנס לתפקיד ראש מחלקה 5, עד תום המלחמה באירופה.
הארווי בירדמן, עורך דין
כוכב הסדרה הוא גיבור העל לשעבר הארווי בירדמן (קולו של גארי קול), אשר בשל מחסור בעבודה בלחימה בפשע הפך לעורך דין. בכל פרק בירדמן מייצג דמות אחרת ממגוון הדמויות המפורסמות של האנה ברברה, ביניהם פרד פלינטסטון, משפחת סילוני, וסקובי דו. רוב הדמויות הקבועות בסדרה לקוחות מהסדרה הישנה "בירדמן והשלישייה הגלקטית". פיל קן סבן, (קולו של סטיבן קולבר) הבעלים של החברה היה המפעיל של בירדמן בסדרה המקורית. רוב עורכי הדין מולם בירדמן מתמודד כמו רדוקטו, ספיירו וולטורו הם נבלים מהסדרה המקורית.
הסדרה זכתה להצלחה יחד עם שאר התוכניות ברצועת השידור שלה Adult Swim, בעיקר בקרב צופים בגיל הקולג'.
מספר שחקנים ידועים תרמו את קולותיהם לפרקים בסדרה, ביניהם מארק האמיל, פיטר מקניקול (קייג' מאלי מקביל), לואיס בלק ובילי ווסט.
רשע (הלכה)
בהלכה, רשע הוא תואר שעשוי להינתן לאדם שעובר על ההלכה במזיד. כדי להכריע בייחוס התואר, ההלכה מבחינה בין עבירה חד פעמית לדפוס פעולה קבוע; בין עבירה מתוך רצון להכעיס לבין עבירה מתוך תשוקה; בין עבירה שיטתית על מספר גדול של עבירות לבין עבירה קבועה על עבירה אחת. להבדלים יש משמעות והשלכות הלכתיות נוספות.
מקור המונח
המילה רשע נזכרת בתנ"ך בפעם הראשונה בפרשת וויכוחו של אברהם אבינו על בורא עולם. הבורא מספר לאברהם שהוא עומד להחריב את העיר סדום, אך אברהם, שריחם גם על רשעים אלו, ניסה לבקש עליהם רחמים, בטענה שיתכן ולא כולם רשעים ויש כמה צדיקים בעיר. התורה מספרת שאברהם טוען כלפי אלוקים:.
בתלמוד ירושלמי מתוארות ארבע דמויות מייצגות בקהילה היהודית, המכונות "ארבעה בנים": הרשע מוצג במדרש זה כמי שאינו מבין את הטורח של חג הפסח, כופר ומזלזל במצוות הקשורות בו. על כן, כנראה, התשובה לדבריו מנוסחת בתקיפות.
גינוי הרשע ורצון להחזירו למוטב
ספרות ההלכה מגנה את הרשעים ומבטלת את חשיבות מעשיהם: "קשר רשעים אינו מן המניין". כלומר, הרוב שנוצר על ידי התאגדות רשעים אינו תופס או קובע. אין רצון להיטיב עם הרשע ולגרום לו טובה "הלעיטהו לרשע וימות". חז"ל קבעו כי "רשעים מסורין ביד לבם אבל הצדיקים לבם מסור בידם". כלומר, הרשע מובל על ידי רגשותיו ויצריו, ולעומתו הצדיק מנהיג את רגשותיו ושולט ביצריו. כמו כן, התורה מייחסת משמעות חמורה לאדם הקורא לחברו בכינוי רשע, עד ש"הקורא לחברו רשע, יורד עמו לחייו".
על פי ההלכה אדם כשר יתבייש לומר שהוא רשע, ולאמירה כזו גם אם נאמרה אין משמעות, "אין אדם משים עצמו רשע", ואף נאסר על אדם לפרסם שהוא רשע, הדבר נחשב כחוצפה ועזות.
אולם, על פי היהדות רצוי לעשות מעשים כדי להחזיר אותו בתשובה, על ידי תפילה, ופעולות אפשריות בדרכי נועם. התורה אינה מייחלת למות הרשע אלא לשובו מדרכו הרעה:. כמו כן, ההלכה מעודדת תפילה שהרשע יחזור בתשובה במקום להתפלל שימות.
פושעי ישראל
לרשעים הנמנים עם העם היהודי, מיוחסת חשיבות רבה למרות מעשיהם הרעים. המילה "ציבור" - נדרשה כראשי תיבות של: צדיקים, בינוניים, ו רשעים, וגם בהקשר של היתר להתפלל עם רשעים בערב יום הכיפורים, בה נפסק בשולחן ערוך כי יש לחפש אחרי פושעי ישראל שיתפללו עם הציבור ובכך תפילת הציבור מתקבלת ביתר שאת, ומצאו מקור במקרא לכך שהתורה ציוותה למנות עם סממני הקטורת את החלבנה, על אף שריחו רע. כמו כן קובעת התורה כי גם הרשעים מלאין מצוות כרימון, על הפסוק "כפלח הרימון רקתך" אמר ריש לקיש: "אל תקרי "רַקתך" אלא "רֵיקתך", שאפילו ריקנים שבך מלאים מצוות כרימון". באגדה יש האומרים כי אש הגיהנום אינה שולטת בפושעי ישראל.
הקורא לחברו רשע
המושג רשע נחשב למגונה עד כדי כך, שאם אחד קורא לחברו 'רשע', "יורד עמו לחייו" - רשאי הנעלב לרדת לחייו של המעליב. ירידה לחייו: יש שהסבירו שרשאי למעט את פרנסתו של המעליב. יש שהסבירו שרשאי להציק למעליב. יש שהסבירו שרשאי להכות את המעליב.
סוגי רשעים בספרות ההלכה
ההלכה מבחינה בין 'אוכל נבלות לתיאבון', אדם העובר עבירות (לאו דווקא אוכל נבלות) בקביעות אך להנאתו בלבד, לבין 'אוכל נבלות להכעיס', אדם העובר עבירות כדי למרוד באלוהים. על אף ששניהם קרואים רשעים, דינו של השני חמור יותר. עם זאת, עובדי עבודה זרה, מחללי שבת בפרהסיה וכופרים בעיקרי האמונה, נחשבים בכל מקרה כמורדים באל. כמו כן יש הנקרא רשע בגלל דעותיו ונקרא אפיקורוס גם אם מעשיו אינם רעים.
רשע לתיאבון
רשע לתיאבון ('אוכל נבלות לתיאבון') דינו כישראל ברוב דבריו. שחיטתו כשרה כשחיטת ישראל, חייבים להשיב לו את אבידתו, חייבים לתת לו צדקה, ואסור להלוותו בריבית. אולם נקרא הוא "רשע" והוא נמנה עם הפסולים לעדות, ונחלקו הראשונים אם חייבים לקיים בו מצוות פדיון שבויים ואם חייבים לסייעו במתן הלוואות וצדקה.
רשע להכעיס
רשע להכעיס או ('אוכל נבלות להכעיס'), דינו חמור יותר. מצד אחד, אף על פי שחטא ישראל הוא, ואם קידש אשה קידושיו נחשבים לקידושין תקפים לכל דבר ועניין, ואם מת הרי הוא מטמא טומאת אוהל. לעומת זאת, אין חייבים להשיב את אבידתו, אינו יכול להביא קורבן, אינו יכול לאכול קורבן פסח, אינו יכול לעבוד בבית המקדש, ויינו הוא יין נסך. עם זאת, נחלקו הראשונים אם שחיטתו כשרה, ואם מותר להלוותו בריבית.
על פי המקרא חומר עונשם של אנשי סדום ועמורה קשור היה בכך שהם היו "יודעים את רבונם ומתכוונים למרוד בו", והקללות הרבות בפרשת בחוקותי מיוחסים לרשעים כאלו. אודות כך פוסק הרמב"ם:
מעשי רֶשע
התואר רשע אמנם מתייחס באופן כללי למי שפורק מעליו עול מלכות שמים ועול מצוות, אך אנו מוצאים התייחסויות ספציפיות למעשים מסוימים, שהעושה אותם נקרא רשע. רובם הם מעשים שאין עליהם התייחסות מפורשת בתורה שבכתב, אך חכמים מצאו שבעשייתם יש רוע, פריקת עול מלכות שמים או רשעות: למרות זאת, מתייחס התואר רשע כמובן גם למעשים האסורים על פי התורה, ויש בהם רשעות. כך למשל קובעת התורה כי, כל הלווה ואינו משלם נקרא רשע.
רשע ערום
לפעמים מכנים חז"ל אדם בהגדרה החריפה "רשע ערום". אחד מהם הוא אדם שהקנה חפץ לחברו בקניין "אחריך" ובא אדם אחר והשיא עצה למקבל המתנה הראשון למכור אותה כדי שהבא אחריו לא יזכה בה וכך הראשון ירוויח את דמי החפץ לעצמו, נקרא רשע ערום מכיוון שהוא עושה מעשה לא הוגן בערמומיות שאין לו רווח ממנו. כך גם עני המשהה בתו בוגרת כדי שתעזור לו בבית, מדובר במעשה הנראה לכאורה כמעשה תמים אך טמונה בו רשעות גדולה, הקרבת אושרה של הבת וחייה בשביל הנאה מועטת.
רשע וטוב לו
בספרות המחשבה יש שחילקו בין "רשע וטוב לו" שהוא רשע שאינו גמור שלעיתים קרובות באים לו הרהורי תשובה אך למעשה הרע מתגבר עליו, לבין "רשע ורע לו" שהוא רשע גמור שאין לו כלל הרהורי תשובה. כרשע בשם התואר מוגדר מי שפורק עול מלכות שמים מעליו ועובר אפילו על איסור קל מדברי חכמים, אך לעניין שכר ועונש רשע הוא מי שרוב מעשיו הם עבירות.
במשפט העברי, "דרך רשע" - היא התנהגות מתוך זעם ורצון להזיק בלבד.
בעת החדשה
.
הראי"ה קוק טען כי ביחס לצדיקים הטהורים, הרשעה, הן במובן ההלכתי, והן בהקשר של תמורות התקופה שבה נכתבו דבריו, תקופת העלייה השנייה, לא תמוגר על ידי עשייה שוללת של קנאות ורדיפה, אלא על ידי עשייה חיובית של קירוב רחוקים ופיתוח הצדק, האמונה והחוכמה:
קארנאק
קארנאק (באנגלית: Karnak) הוא דמות בדיונית של גיבור-על חוצני אשר הופיע בחוברות הקומיקס הבלתי אנושיים ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #45 מדצמבר 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
בהופעתו הראשונה בדפי הקומיקס, קארנאק נראה יחד עם שאר משפחת המלוכה כאשר הם התאחדו עם מדוזה. הוא השתתף בקרב נגד מקסימוס, אשר הקים אזור סביבי סביב עיר הבירה של הבלתי אנושיים - אטילאן. מאוחר יותר, הוא סייע לדבר, ללפיד האנושי ולהפנתר השחור נגד פסיכו-מן, וחבר לגורגון על מנת לשחרר את מקסימוס. קארנאק נסע לאמריקה בחיפושים אחר חזיז שחור הנעדר, ונלחם בבלאסטאר ובקאפטרואידים של הקרי. הוא נאבק בסוכני הקרי, באוונג'רס ובהוד התפתחותו בין היתר. קארנאק וגורגון נשלחו לכדור הארץ כדי לאתר את בנו הנעדר של חזיז שחור, ונעזרו בדרדוויל. באמצעות כוחותיו קארנאק הרס את אולטרון-13, ועזר לדרדוויל בעלילת "מעשים של נקמה". קארנאק וגורגון נקלעו למזימתו של מפיסטו נגד דרדוויל, והועברו יחד איתו לשאול. הם הותקפו על ידי בלאקהארט, אשר הובס והם הוחזרו לכדור הארץ. הוא סייע לקבוצות הלוחמים החדשים, האקס פקטור והאוונג'רס. נחשף כי קארנאק וגורגון עברו על חוקי הבלתי אנושיים בכך שהשתמשו בילידי גזע האלפא פרימיטיבים כעבדים - דבר אשר היה נהוג בתחילה אך נאסר.
קארנאק סייע בהבסת הסנטרי. במהלך אירועי "פלישה סודית", קארנאק נתקל במסתנן סקרול אשר חיקה את כוחותיו שלו אך בחר בצורה אחרת. קארנאק השליך את הסקרול, שנהרג כאשר שופד על ידי גדר. לאחר חורבן אטילאן על ידי תאנוס באירועי "אינסופיות", קארנאק נותר מצולק נפשית והחל לתקוף את הצד המערבי של מנהטן, ממלמל ומתייפח ללא שליטה. הוא נעצר על ידי האוונג'רס ונכלא במגדל סטארק, שם הסביר לאוונג'רס מה התרחש ואיך זה ישפיע על הבלתי אנושיים. הוא אמר למדוזה (אשר הייתה נוכחת בחקירה) כי עליה לשכוח את מה שידעה ולהתעלם מאינסטינקטים, אחרת הכל יהיה אבוד. קארנאק קפץ מחלון במגדל סטארק, ונהרג. היות שהוא קרוב משפחה רחוק של הבלתי-אנושי המרושע גורדון נובילי, תודעתו הועברה למקום בגופו של נובילי אותו הוא החשיב ל"גיהנום". לאחר שנכשל בניסיון לשכנע בלתי-אנושיים כלואים נוספים לברוח, הוא החליט לברוח לבדו בעזרת בלתי-אנושי נוסף. הם פרצו מתוך גופו של נובילי, אשר הביס את מדוזה והתכוון להורגה, ובכך הרגו אותו והצילו את אומת הבלתי אנושיים.
שמונה חודשים לאחר מכן, קארנאק עזב את אומת הבלתי אנושיים ונעשה למגיסטר במנזר בשם "מגדל החוכמה", בו החל ללמד את דרכיו הפילוסופיות. במקביל לכך, הוא החל להשכיר את שירותיו לסוכנות S.H.I.E.L.D. בהצלת והדרכת בלתי אנושיים חדשים, תמורת מיליון דולרים עבור כל משימה. הוא החל להילחם בארגון I.D.I.C (International Data Integration and Control, "אינטגרצית נתונים ובקרה בינלאומיים"), בעבר שלוחה של ארגון A.I.M החוטפים בלתי אנושיים.
את דמותו של קארנאק בסדרת הלייב אקשן "הבלתי אנושיים" גילם השחקן קן ליונג.
נחש המלכה
נחש המלכה (שם מדעי: Regina septemvittata) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים ומתת-משפחת נחשי המים החי בנהרות ואגמים באמריקה הצפונית. קל מאוד להתבלבל בינו לבין נחש בירית (Thamnophis), קרוב משפחתו.
נחש זה מצוי מנהר המיסיסיפי במזרח, למרכז ניו יורק, ויסקונסין ואף לקצה של אונטריו שבקנדה בצפון ועד לאלבמה וצפון פלורידה בדרום.
נחש זה חי רק באזורים בהם אגמים או נהרות רדודים בטמפרטורה של עד 10 מעלות ובעלי קרקעית סלעית. הנחש ניזון כמעט באופן בלעדי מסרטני נהרות החיים במים אלה, אותם הוא מגלה בעזרת חוש הריח שלו. קרוב ל-90% מתזונת הנחש מתבססת על סרטני נהר, אותם הוא בולע כאשר שריונם מושל. הנחש יגוון גם בצפרדעים, ראשנים, דגים קטנים, חלזונות וזימרגלאים. את מרבית מזונו הוא מוצא מתחת למים.
היסאיצ'י טראוצ'י
הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י (ביפנית: 寺内 寿一; 8 באוגוסט 1879 - 12 ביוני 1946) היה פילדמרשל בצבא היפני הקיסרי ומפקדה של קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
טראוצ'י נולד במחוז ימאגוצ'י, בנו הבכור של ראש ממשלת יפן טראוצ'י מסטאקה. הוא סיים במחזור ה-11 של האקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1900, ושירת במלחמת רוסיה–יפן.
לאחר המלחמה שב טראוצ'י למכללת המטה הצבאי, אותו סיים במחזור ה-21 בשנת 1909. הוא בילה זמן מה כנספח צבאי בגרמניה ועבד כמרצה באקדמיה הצבאית.
ב-1919, קיבל טראוצ'י את תואר הקזוקו קוֹשָׁאקוּ (רוזן 公爵), וקודם לדרגת קולונל. ב-1924 הוא קודם לדרגת מייג'ור-ג'נרל.
טראוצ'י קיבל את תפקד ראש המטה הכללי של צבא צ'וסן, הצבא היפני בקוריאה, בשנת 1927. לאחר קידומו לדרגת לוטננט-ג'נרל ב-1929, הופקדה בידיו "הדיוויזיה החמישית," ולאחר מכן, ב-1932, "הדיוויזיה הרביעית." ב-1934, הפך טראוצ'י למפקד "צבא טייוואן."
באוקטובר 1935, קודם טראוצ'י לדרגת גנרל, והחל להשתלב בסיעת קודו-הא, במסגרת הפוליטיקה הצבאית ביפן. לאחר מרד הנפל של 26 בפברואר 1936, היה טראוצ'י למועמד המועדף של הצבא לתפקיד שר המלחמה, עמדה שסייעה להסלמת העימות בין המפלגות הצבאיות והאזרחיות בפרלמנט היפני.
טראוצ'י חזר לתפקיד קרבי כאשר קיבל את הפיקוד על "ארמיית אזור צפון סין," מיד עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה. ב-1938 הוענק לו עיטור מסדר השמש העולה מהדרגה הראשונה. ב-6 בנובמבר 1941, ניתן לו הפיקוד על קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית, ומיד לאחר מכן החל להתוות ביחד עם אדמירל איסורוקו יממוטו את תוכניות הלחימה למערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
לאחר שהנהיג את קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית לכיבוש דרום-מזרח אסיה, קבע טראוצ'י את מפקדתו בסינגפור. ב-6 ביוני 1943 קודם טראוצ'י לדרגת פילדמרשל, ובמאי 1944 עבר למפקדה בפיליפינים. כאשר התקדמותם של הכוחות האמריקאים הציבה את הפיליפינים תחת איום, עבר טראוצ'י למפקדה החדשה בסייגון, הודו-סין. לאחר שקיבל את הידיעות אודות ההפסד במערכה על בורמה ב-10 במאי 1945, לקה בשבץ. בין הימים 9 באוגוסט 1945 ו 11 באוגוסט 1945 פגש טראוצ'י משלחת אינדונזית בדאלאת וייטנאם ודן בבקשת סוקרנו ומשלחתו להעניק עצמאות לאינדונזיה. פגישה זאת היא המקור להכרה המעורפלת של יפן בעצמאות אינדונזיה, שהוכרזה ב 17 באוגוסט 1945, שבוע לפני שהיפנים התכוונו להכריז בעצמם על עצמאות אינדונזיה.
ב-12 בספטמבר 1945, נכנע גנרל סיישירו איטגאגי, ועמו 77,0000 חיילים יפנים, בסינגפור, וב-30 בנובמבר הגיש טראוצ'י את כניעתו הרשמית ללורד לואי מאונטבאטן בסייגון. הוא נפטר משבץ נוסף פחות משנה לאחר מכן, בשבתו במחנה שבויים במלאיה.
טראוצ'י קבור בבית הקברות היפני בסינגפור.
מגש
מגש (שם נרדף: טַס) הוא כלי שטוח המשמש לנשיאת חפצים, בעיקר מזון ושתיה.
מגשים יכולים להיות עשויים מחומרים שונים, כגון מתכת, עץ, פלסטיק או זכוכית. רוב המגשים מלבניים או אליפטיים, ובדרך כלל שוליהם מוגבהים מעט על מנת למנוע מהחפצים שעליהם ליפול.
יש מגשים הכוללים גם ידיות נשיאה, ולחלקם מחוברות רגליות, לרוב כדי שישמשו להגשת ארוחת בוקר למיטה. להגשה למיטה משמשים גם מגשים שבתחתיתם כרית ממולאת קלקר, כדי ליצבם על ברכי הסועד וכלי המיטה.
עגלת תה היא מגש על גלגלים, המיועדת להבאת תקרובת רבה יחסית אל הסועדים. בשימוש ביתי היא יועדה לארוחה קלה כגון שעת התה (ומכאן שמה) שאינה נערכת סביב שולחן, או בשיטת מזנון, ומוגשת בסלון ולא בחדר אוכל או פינת אוכל. במסעדות משמשת לעיתים כעזר למלצרים להגשת המנות שהוזמנו או להצגת מבחר פריטי תפריט הקינוחים של המסעדה. באולמות אירועים נושאים המלצרים מגשים גדולים, ובהגיעם לקרבת הסועדים הם מניחים אותם על בסיס רגליים מתקפל.
יש המכנים גם תבנית אפייה בשם מגש.
שימושים נוספים
מספר מתקנים נוספים, בעלי פונקציה דומה, נקראים אף הם "מגש":
בשירו של נתן אלתרמן, "מגש הכסף", המגש משמש כמטפורה ללוחמים במלחמת העצמאות, שבמותם הגישו את המדינה לעם ישראל.
חלבון נוגד קיפאון
חלבונים נוגדי קיפאון (Antifreeze protein; AFP) הם סוג של פוליפפטידים המיוצרים על ידי חיידקים, פטריות, צמחים ובעלי חוליות מסוימים המאפשרים לאורגניזמים המייצרים אותם לשרוד בטמפרטורה מתחת לאפס. חלבונים אלו נקשרים לגבישי קרח קטנים ומעכבים את הגדילה והגיבוש מחדש של הקרח שאחרת עלול היה להיות קטלני. ישנן גם ראיות גוברות לכך שחלבונים אלו מתקשרים עם ממברנות של תאי יונקים ומגנים מפני נזקי קור.
מנגנון פעולה
בשונה מאתילן גליקול הנמצא בשימוש נרחב למניעת קיפאון ברכבים, חלבונים נוגדי קיפאון לא מורידים את טמפרטורת הקיפאון ביחס לריכוז, אלא פועלים באופן לא. הודות לכך חלבונים נוגדי קיפאון מסוגלים לפעול בריכוזים נמוכים פי 300–500 מאשר מומסים אחרים. תכונה זו גם מקטינה את ההשפעה שלהם על הלחץ האוסמוטי. תכונות ייחודיות אלו נזקפות להם בזכות יכולתם להיקשר למשטחים ספציפיים של גבישי קרח.
חלבונים נוגדי קיפאון יוצרים הבדלים בנקודת ההיתוך ובנקודת הקיפאון הידועים כ"היסטרזיס תרמי" (Thermal hysteresis). החיבור של חלבונים אלו בממשק בין קרח מוצק ומים נוזליים מעכב את הגדילה של גביש הקרח העדיפה מבחינה תרמודינמית.
במעבדה ניתן למדוד את ההיסטרזיס התרמי באמצעות אוסמומטר. לאורגניזמים שונים יש ערכים שונים של היסטרזיס תרמי. הרמה הגבוהה ביותר של היסטרזיס תרמי מופיעה בחלבונים נוגדי קיפאון של דגים והיא מגיעה ל -1.5°C. עם זאת, חלבונים נוגדי קיפאון של חרקים הם פי 10 עד 30 פעילים יותר מכל חלבון נוגד קיפאון מוכר של דג. הסבר לכך עשוי להיות הטמפרטורות שעמן חרקים נאלצים להתמודד על פני הקרקע, שעשויות להיות נמוכות מטמפרטורות של –1°C או –2°C שבהן נתקלים דגים במים קפואים. במהלך חודשי החורף הקרים מסוגל העש Choristoneura להתמודד עם טמפרטורות של –30°C ולהימנע מקיפאון, על אף שהחיפושית Upis ceramboides החיה באלסקה מסוגלת לשרוד אף בטמפרטורה של –60°C באמצעות שימוש במולקולה נוגדת קיפאון שאינה מורכבת מחלבונים.
קצב ההתקררות עשוי להשפיע על ערכי ההיסטרזיס התרמי של חלבונים נוגדי קיפאון, ואם הטמפרטורה צונחת במהירות האורגניזמים המייצרים חלבונים אלו עשויים שלא להסתגל לסביבה הקפואה.
אבולוציה
המגוון והתפוצה של חלבונים נוגדי קיפאון מרמזים על כך שהסוגים השונים של חלבונים אלו התפתחו לאחרונה בתגובה לתקופת התקרחות שהתרחשה לפני כ1–2 מיליון שנה בחצי הכדור הצפוני ולפני כ-10–30 מיליון שנה באנטארקטיקה. ההתפתחות העצמאית של אדפציות שונות היא אבולוציה מתכנסת.
שימושים מסחריים
חלבונים נוגדי קיפאון עשויים לשמש למגוון רב של שימושים מסחריים. תחומים מסוימים עשויים להפיק תועלת מהגנה על רקמות מנזקי קיפאון. בין היתר נבחנים השימושים הבאים:
נשק אל-הרג
נשק אל-הרג (נא"ה או אמצעי לחימה פחות מקטלני, נפ"ק) הוא נשק שאינו גורם לנזק בלתי הפיך (כאשר משתמשים בו על פי הוראות היצרן). כלי נשק אלה עוצבו בשל דרישת החוק במדינות רבות לטפל בעימותים אלימים (כגון פיזור הפגנות אלימות, מעצר אלים, דיכוי התפרעויות בבתי כלא, הגנה על רכוש ומתן מענה להטרדה מינית פיזית) בהפעלת כוח סביר בלבד. בתנאים מסוימים, ובמיוחד כאשר מפעילים נשק אל-הרג לא לפי ההתוויה שלו, הוא עלול לפצוע קשה ואף להרוג.
סוגי נשק אל-הרג
במהלך השנים נשקלו ונשקלים מאות הצעות לפיתוח נשק אל-הרג. מתוכן אמורות להיבחר רק אלו שעונות על דרישות אנושיות, מבצעיות וחוקיות. בפיתוח כלי נשק אל-הרג מנסים להשיג כושר עצירה מיטבי, נזק מופחת ליריב ולשוהים בסביבתו ולמזער את הסיכון הנשקף למפעילי הנשק. הדגש המושם על הדרישות השונות בשלב הפיתוח של המערכת משתנה בהתאם לתרחיש המתוכנן לשימוש בנשק.
נשק אל-הרג יכול להשפיע בדרכים שונות: פגיעה קינטית כואבת או מפילה, הלם חשמלי, צריבה כימית, חום, רעש אקוסטי, כאב ראש, פגיעה תחושתית, פגיעה פסיכולוגית, פגיעה התנהגותית, פגיעה מוראלית, סימון אדם בצבע, יצירת ריח דוחה, ריתוק לאזור מסוים או הרחקה מאזור מסוים.
חלק מתחמושת האל-הרג, כדוגמת כדורי הספוג וכדורי צחנה, מתאימה לרובה המשמש גם במשחקי פיינטבול, בעוד שסוגים אחרים משוגרים מנשקים המשמשים גם כנשק קטלני. כדי להבדילה מתחמושת קטלנית, תחמושת אל-הרג נצבעת בצבעים מיוחדים כמו כחול, כתום ואדום.
אמצעי נשק אל-הרג נבדלים זה מזה בטווח פגיעתם שנע מאפס (באמצעים לשימוש במגע כמו אלה) ועד ל-1.5 ק"מ (אמצעים המשוגרים ממרגמות או מופעלים על ידי כלי טיס).
השימוש בנשק אל-הרג
אמצעים אלה משמשים בעימותים אלימים שאין חובה להפעיל בהם נשק קטלני, כגון פיזור הפגנות אלימות, מעצר אלים, דיכוי התפרעויות בבתי כלא, הגנה על רכוש ומתן מענה להטרדה מינית פיזית.
אמצעי אל-הרג בסיסיים כמו שוקרים, או תרסיסי גז מדמיע ופלפל נפוצים בקרב אזרחים ומשמשים להגנה עצמית. אמצעים דומים משמשים ארגוני אבטחה. ארגוני שיטור משתמשים בנשק אל-הרג לפיזור הפגנות אלימות, מעצר אלים, דיכוי התפרעויות בבתי כלא ובעת פעולות פריצה למבנה. השימוש באמצעי אל-הרג בצבאות הוא מועט ומוגבל בעיקר ליחידות מיוחדות או לשם פעולות שיטור במתארים אזרחיים כמו פיזור מהומות ומעצרים.
ארגוני ופעילי זכויות אדם הביעו חשש כי נשק אל-הרג ישמש לעינויים או חקירות תוך שימוש בעינויים.
הסכנה בפגיעת קליעי נשק אל-הרג
חומרת הפגיעה של קליעי אל-הרג תלויה ב-4 פרמטרים: הפגיעה קשה ככל שעולה האנרגיה הקינטית של הקליע mv^2/2 וככל שהאנרגיה ממוקדת בשטח קטן יותר וככל שמסת גוף הנפגע קטנה יותר. בשנות השבעים פותחה על סמך ניסויים בחיות מעבדה נוסחה להערכת מסוכנות של קליעים אלו: שורטט גרף בו ציר הX הוא mv^2 וציר הY הוא מכפלת מסת הנפגע וקוטר הפגיעה Md. כאשר שני הצירים בסקלה לוגריתמית מותחים 2קווים ישרים מקבילים כך שהשטח מתחת לקו התחתון (אנרגיה קינטית גבוהה של הקליע הנספגת בשטח קטן אצל נפגע קל משקל) הוא אזור הפגיעה הקטלנית והשטח שמעל הקו העליון (אנרגיה קינטית נמוכה של הקליע הנספגת על שטח גדול אצל נפגע כבד משקל) מציינת את אזור הפגיעה הלא-קטלנית. השטח שבין שני הקווים הוא אזור בו התוצאות הניסיוניות אינן חד משמעיות כך למשל פגיעת קליע בקוטר 40 מ"מ (כשל כדור ספוג) באדם שמסת גופו 70 ק"ג תהיה בעלת פוטנציאל קטלני ניכר אם כאשר מסת הכדור m מבוטאת בגרמים ומהירות הקליע v במטרים לשנייה. הרחבה של המודלמבוססת על 5 פרמטרים ומגדירה "פרמטר קהות" (blunt parameter) המכניס לחישוב גם את עובי גוף הנפגע T.
נשק אל-הרג בישראל
בומים על-קוליים שימשו את ישראל בעיקר לאותת על יכולת תקיפה בעומק מדינות אויב, כלפי מצרים (בעת מלחמת ההתשה) וסוריה (בעת שלטונו של בשאר אל-אסד). סוריה הגיבה באופן דומה, בחיפה. בפעולות מסוג זה האפקט המושג הוא השפלת הצבא והשלטון על ידי חשיפת כשל במערכות ההגנה האווירית, לצד פגיעה במורל האזרחים. באינתיפאדה השנייה, בפעילות הצבאית בעזה, הבום העל קולי שימש לראשונה כאמצעי פסיכולוגי-השימוש הרב בו הגביר את הלחץ על האוכלוסייה. ניתן להניח שהציפייה בצה"ל הייתה שבשלב מסוים האזרחים יפעילו לחץ על ארגוני הטרור להפסיק את שיגור הרקטות על היישובים הישראלים הסמוכים לרצועת עזה.
נשק אל-הרג בארצות הברית
בארצות הברית נעשה שימוש בנשק אל-הרג על ידי כוחות מארינס בבסיס קוונטיקו.
בפנטגון ישנה מחלקה שעוסקת בפיתוח נשק אל-הרג. ה-SBIR של משרד ההגנה האמריקאי עוסק בפיתוח מערכות נשק אל-הרג. באוניברסיטת מדינת פנסילבניה פועל מכון ל"טכנולוגיות אל-הרג ביטחוניות".
שאלות אתיות
מטרתו המוצהרת של נשק זה היא לפגוע בפעילותו של גוף עוין (למשל, מפגינים) ופיזורו וסילוקו משטח מסוים. פעולה זו אמורה להתבצע ללא פגיעה בנפש וללא נזק רפואי בלתי הפיך לנפגע. אך לעיתים קרובות אין זה המצב. מקרי מוות רבים נגרמו על ידי פגיעה מכדורי גומי או גז מדמיע. ילדים ונשים הרות הם פגיעים במיוחד. נשק אקוסטי לסוגיו יכול לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בשמיעה ולעיתים לפגיעה בשווי המשקל של הנפגעים. שוקרים וסוגי נשק מחשמלים יכולים לפגוע בפעילות הלב של הנפגע ופורסמו גם מקרי מוות כתוצאה מפגיעה חשמלית זו. מהאמור נובע שאין להתייחס לסוגי נשק אלו בקלות ראש ובקלות מוסרית, לאור פוטנציאל לפגיעה חמורה הטמון בהם.
אלפא-בנק
יותר מ-75% ממניות הבנק נמצאות בבעלות אלפא גרופ: למעשה, חבילה הזו היא בבעלות או בשליטה ישירה של מיכאיל פרידמן (32.86%), גרמן חאן (20.97%) ואלכסיי קוזמיצ'ב (16.32%); שאר המניות בבעלות יחידים, כולל יו"ר מועצת פיוטר אוון (12.40%) ואנדריי קוסוגוב (3.67%).
פונקציה זניחה
במתמטיקה ובקריפטוגרפיה פונקציה זניחה או פונקציית זניחות (Negligible function) היא פונקציה שההסתברות שתקרה נחשבת לכל כך שולית שאין לה כל חשיבות וניתן להתעלם ממנה. בקריפטוגרפיה מודרנית לפי מודל סיבוכיות מעשית, מניחים לסכמת הצפנה שתהיה ניתנת לשבירה בהסתברות מאוד מאוד קטנה.
ככלל אלגוריתם הצפנה יהיה בעל ביטחון מוכח אם ההסתברות של שבירה אפילו חלקית שלו (כמו הפיכת פונקציה חד-כיוונית או הבחנה בין פלט מחולל פסאודו-אקראי לבין רצף אקראי אמיתי) תהיה בסבירות מאוד מאוד נמוכה ביחס לאורך המפתח. באופן כללי אם היריב מסוגל לפצח אלגוריתם הצפנה בהסתברות של 1/p(n) עבור פולינום חיובי כלשהו p הרי שהאלגוריתם לא יקרא בטוח. מצד שני אם ההסתברות לשבירת האלגוריתם קטנה אסימפטוטית מ-1/p(n) עבור כל פולינום p אפשר להגיד שהאלגוריתם בטוח כי ההסתברות כל כך קטנה שהיא נחשבת לזניחה.
יצוין כי המונח "פונקציה זניחה" אינו בא לתאר מאורע שההסתברות עבורו היא זניחה, אלא סוג של פונקציה שניתן לדאוג שההסתברות להתרחשותה תהיה קטנה יותר מכל ערך שנבחר (על ידי מימושה על ערך גדול די הצורך). תיאור זה אינו יכול להיות רלוונטי עבור מאורע, משום שאי אפשר לבחור עבורו ערך גדול יותר בכדי להקטין את ההסתברות לסף הרצוי. ולכן גם פונקציה זניחה, לאחר שמומשה עבור ערך ספציפי, קיימת הסתברות סופית לכך שהמאורע יתרחש (וההסתברות להתרחשותו תשאף ל-1 בהינתן מספיק ניסיונות).
הגדרה פורמלית
פונקציית זניחות מקיימת תכונת סגירות מסוימת. עבור שתי פונקציות זניחות ו- מתקיים  זניחה גם היא. וכן עבור כל פולינום p הפונקציה נקראת גם כן זניחה.
הוכחה:
הרעיון: להראות שלפונקציה f כלשהי. נשתמש בעובדה ש-. מאחר שהן זניחות, צירוף של שתי פונקציות זניחות שקטנות שוות ל-n^{-(c+1)} חייבות להיות קטנות מ-n^{-c}.
אנחנו צריכים להראות של- כלשהו, אנחנו יכולים למצוא n_0 ככה ש- נבחר. מכיוון שגם וגם  זניחות, יש  שבהם  וגם. נבחר, ואז עבור n\ge n_0כלשהו, יש לנו בגלל מה שמראה שגם  ומכיוון שכך f(n) זניחה
מזה נובע שאם אירוע מסוים מתרחש בהסתברות זניחה בניסוי אחד אז היא תוותר זניחה גם אם חוזרים על הניסוי מספר פולינומי של פעמים. לדוגמה הסיכויים שלאחר הטלת n מטבעות יתקבל בכולם "עץ" מאוד נמוכים. משמעות הדבר היא שגם אם נחזור על הניסוי של הטלת n מטבעות (במספר פולינומי של פעמים) ההסתברות שזה יקרה תישאר זניחה.
אפשר להתעלם ללא חשש מהסתברות זניחה לכל צורך מעשי במיוחד עבור ערכים גדולים של n. להמחשה, הסתברות זניחה פירושה שההסתברות שהיריב יצליח לשבור את האלגוריתם נמוכה מההסתברות שאסטרואיד יפגע במצפין בזמן ההצפנה. דרך אחרת לנסח זאת, הסיכויים שהיריב יצליח לשבור את הצופן נמוכים מהסיכויים שמחשבו של המצפין יתקלקל ומפתח ההצפנה ימחק כליל. לכן אין לחשוש ממצב כזה שקיימת הסתברות שולית שאפשר לשבור את האלגוריתם.
דוגמאות
הפונקציות 2^{-n} או נקראות זניחות אף על פי שהן מתכנסות לאפס בקצב שונה. לעומת זאת n^{-3} אינה זניחה. אם קובעים רף של 10^{-6} אז עבור n\ge 20 מתקבל. כמו כן אפשר לראות שעבור כל n>65,536 מתקיים מזה נובע שעבור n גדול הסתברות של 2^{-\log n} יותר זניחה.
בהערכת פונקציית זניחות יש חשיבות רבה לגודלו של פרמטר הביטחון n שבדרך כלל מייצג את אורך המפתח/אורך הבלוק בסיביות. אם n נמוך למשל n\le 40 אז אף על פי שהפונקציה נחשבת לכאורה לזניחה ביחס ל-n, אבל מאחר ש-n קטן, יכול להיות מצב שיריב שרץ במשך זמן של n^3 דקות יכול לשבור את אלגוריתם ההצפנה בכוח גס בהסתברות של כמעט 1. כי במקרה ש-n=40 זמן ריצה של 40^3 דקות יוצא בסך הכול שישה שבועות. לעומת זאת אם n=500 יריב שרץ בזמן של מאתיים שנה יצליח לשבור את האלגוריתם בהסתברות של 2^{-500} בקירוב, זמן כל כך לא מעשי שהוא נחשב לזניח.
לדוגמה, צופן AES נחשב בעל ביטחון אופטימלי במובן שיריב שרץ בזמן t (שנמדד למשל במחזורי שעון) מסוגל לשבור את הצופן בזמן של לכל היותר. בטכנולוגיה הנוכחית חישובים בסדר גודל של 2^{60} נחשבים בקושי ברי ביצוע. אם למשל המחשב פועל במהירות של 1GHz שאז מתבצעים בערך 10^9 מחזורים בשנייה, המשמעות היא של-2^{60} מחזורי שעון דרושים 2^{60}/10^9 שניות, או בערך 35 שנה. אם משתמשים במחשבי על מרובים באופן מקבילי אפשר לצמצם את זמן החישוב לכדי שנתיים. היות שאורך המפתח ב-AES הוא לפחות 128 סיביות, מתקבלת תוספת ביטחון בפקטור של 2^{68} שזה מספר בן עשרים ספרות עשרוניות בקרוב. כדי לקבל מושג כמה גדול המספר הזה, לפי הערכות של פיזיקאים מספר השניות שחלפו מאז המפץ הגדול הוא בערך 2^{58}.
אירוע שמתרחש אחת למאה שנים, יקרה בהסתברות של 2^{-30} בקירוב. כל אירוע שההסתברות שיקרה בכל רגע היא 2^{-60}, יקרה בהסתברות נמוכה יותר בפקטור של 2^{-30} כלומר הוא צפוי לקרות אחת למאה מיליארד שנים. המסקנה היא שאם t=2^{80} ו- אז המפתח צריך להיות באורך 128 סיביות לפחות. בחירה כזו מספקת מרווח ביטחון מניח את הדעת לכל צורך מעשי לטווח הקרוב. כאשר מחשבים קוונטיים יהיו מעשיים יש כאלו שסבורים שיהיה צורך להכפיל את אורך המפתח.
דוד בגין מאירי
דוד בגין מאירי (18 באוגוסט 1920 – 5 בספטמבר 1980), שכינויו המחתרתי היה "גלבוע", היה פעיל במחתרות האצ"ל והלח"י.
ביוגרפיה
דוד בגין היה הצעיר מבין שלושת ילדיהם של שרה ויעקב בגין, ובן דודו של מנחם בגין. הוא למד בגימנסיית "תרבות", בעירו, ובגיל צעיר הצטרף לתנועת בית"ר. לאחר מכן הצטרף לתא החשאי של האצ"ל שהוקם בבריסק (בפולין). בשנת 1938 הוא השתתף בקורס צבאי של הארגון ופעל להקמת תאים חדשים בבריסק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לרוסיה דרך ליטא, והחל לחפש דרך להגיע לארץ ישראל.
בשנת 1941 הגיע ארצה כחייל בצבא אנדרס – הצבא פולני, ומיד עזב כדי להצטרף לשורות הלוחמים בבריטים. הוא מצא דרך אל חבריו במחתרת, והתחיל את חייו בארץ ישראל ובמחתרת לח"י כדוד מאירי. דוד היה אחד מהאנשים שהקימו את המודיעין בלח"י, ואחר כך המשיך להיות איש מחלקה ו' במחלקת המודיעין.
פעולותיו במחתרת
ב-16 מרץ 1944 הבריטים ערכו הבריטים מרדף אחרי דוד משום שהיה בן דודו של מנחם בגין – מפקד מבוקש בארגון האצ"ל בתקופת המאבק במנדט הבריטי. במהלך המרדף ירו לכיוונו כדורים שלא פגעו בו. בסוף המרדף הוא נתפס בתל אביב על ידי הבריטים. בעת חקירתו בניסיון להוציא ממנו מידע דוד הוכה ועונה, ולמרות זאת לא נתן להם את כתובת חדרו, שם היה החומר על מחלקה ו'. דוד היה עצור בחדר אנשי לח"י, במגרש הרוסים בירושלים בחדר 18.
במהלך משפטו ביוני, דוד הודה במעשיו בניגוד להמלצותיו של עורך דינו, מכיוון שרצה להשמיע את קו ההגנה שלו. דוד בחן את עורכי דינו בקפידה, האם הם מספיק מגויסים למטרה של המאבק בבריטים. הוא ביקש מעורך דינו להסכים לקו הגנה זה, המייצג אותו כחייל של תנועת המחתרת העברית. דוד רצה להסביר בבית המשפט שהנשק שנמצא בידו היה מיועד למלחמה בבריטים. עורך דינו לא יכול היה להסכים לקו הגנה כזה והתפטר.
דוד ביקש למסור הצהרה בה אמר שהוא שולל את זכותו של בית דין זה לשפוט אותו. הוא טען כי "ברור היום שאנגליה לא באה לכאן כדי להגשים את המנדט, אלא יצרה את המנדט כדי להגשים את מטרותיה שלה. לוחמי חרות ישראל אינם משתתפים במשחק של אזרחות הגונה ובוויכוח על החוקים שלכם, ואני, כחייל בשירותיהם עומד בפניכם בפנים גלויות. הפסיקו את המשחק. אני רוצה מכם שביחס אלינו, תפסיקו גם אתם את העמדת הפנים של אובייקטיביות וחוקיות. נהיה אויבים גלויים עם כל היחסים הנובעים מכך. וראשית כול נובע מזה יחס אלינו לא כאל פושעים פליליים, כי אם יחס הניתן לשבויי מלחמה".
בבית־הדין הצבאי הבריטי בירושלים נידון דוד ל-12 שנות מאסר ונכלא בכלא עכו. הוא נמנה עם הבורחים בפריצה לכלא עכו, ב־4 במאי 1947, והוסיף לפעול במסגרת הלח"י. עם קום המדינה ב-14 במאי 1948, התגייס דוד לצה"ל ושירת כקצין עד לשחרורו. הוא עבד בעיריית תל אביב, והיה פעיל בהסתדרות העובדים הלאומית בתנועת החירות, ובאגודה להנצחת חללי לח"י.
מותו
דוד בגין נפטר ב־5 בספטמבר 1980, כ"ד באלול תש"ם, בגיל 60. הותיר אישה ושני ילדים.
יוליוס הירש
יוליוס הירש (Julius Hirsch; 7 באפריל 1892 - 8 במרץ 1943?) היה כדורגלן יהודי-גרמני, שחקן הנבחרת הלאומית. הוא נספה בשואה במחנה ההשמדה אושוויץ.
תחילת דרכו, קריירה ספורטיבית
יוליוס הירש נולד למשפחה יהודית בת ארבעה ילדים בעיירה אכרן שבמערב מדינת באדן-וירטמברג בגרמניה. אביו היה קצין בצבא הגרמני במלחמת פרוסיה צרפת, וחינך את ילדיו ללאומיות גרמנית. הירש למד בבתי ספר בקרלסרוהה, וסיים את לימודיו בבית ספר למסחר בעיר. במהלך השנים עבד הירש בעבודות שונות, בחברה למוצרי עור בה שימש כחניך, ובמקומות אחרים, וזאת במקביל לקריירה הספורטיבית שלו.
הירש החל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1902 בהיותו בן 10, בקבוצת קרלסרוהה FV. הקבוצה הייתה אחת החזקות ביותר בגרמניה, זכתה באליפות הכדורגל של דרום גרמניה מדי שנה בין 1901 ל-1905 ובשנת 1905 בסגנות האליפות הגרמנית. בתקופה זו לא הייתה מערכת ליגות אחידה, והקבוצות נאבקו במסגרת ליגות אזוריות, כאשר בסוף העונה היו אלופי הליגות האזוריות נאבקים על גביע שכונה "גביע ויקטוריה".
במדי הנבחרת הגרמנית שיחק הירש שבע פעמים. משחק השיא בו השתתף היה התיקו 5:5 נגד נבחרת הולנד בזוולה, בו הבקיע הירש ארבעה שערים, השערים היחידים שהבקיע במדי הנבחרת הלאומית. משחק זה נחשב לאחד מהשיאים של נבחרת גרמניה לפני מלחמת העולם הראשונה. הירש השתתף בשניים ממשחקי הנבחרת באולימפיאדת סטוקהולם ב-1912. בשנת 1913 עבר לקבוצת גרויטר פירת', עמה זכה באליפות גרמניה ב-1914. לאחר המלחמה, ב-1919 שב לקרלסרוהה, והמשיך לשחק שם עד לפרישתו ב-1925.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא הגרמני, ולחם במשך ארבע שנים, הגיע לדרגת סמל משנה (Vizefeldwebel) וזכה בצלב הברזל מדרגה שנייה. אחיו נהרג במלחמה זו.
ב-1920 נישא לאלה קרולינה האוזר, בת קרלסרוהה, פרוטסטנטית. מנישואים אלו נולדו לזוג שני ילדים שקיבלו חינוך יהודי. הירש עבד בקרלסרוהה במפעל של אביו, שייצר מדים ודגלים, וכן ציוד ספורטיבי. ב-1926 פרש האב והעביר את ניהול העסק לבניו. המשבר הכלכלי הביא לפשיטת רגל של העסק בשנת 1933.
חייו בגרמניה הנאצית ואחריתו
הירש התפרנס זמן מה מאימון קבוצות כדורגל באלזס. ב-1934 ניסה למצוא עבודה כמאמן בקרלסרוהה, ואימן קבוצת כדורגל של ותיקי המלחמה היהודים, ובה בעת עבד כסוכן מכירות. בשנה זו הודיע לקבוצתו, כי הוא מבטל את חברותו, לאחר שקרא בעיתון שבקרוב תיאסר על יהודים השתתפות במועדוני כדורגל. לאחר מכן, בשנת 1938 עבר העסק בו עבד "אריזציה" והוא איבד את משרתו. בהוראת הנאצים הושמט שמו מכל הפרסומים הנוגעים להשגי הנבחרת בתקופתו.
בתקופה זו ניסה להתאבד באמצעות קפיצה מרכבת נוסעת, ואושפז לתקופה קצרה בבית חולים פסיכיאטרי. עם שחרורו התגרש הירש מאשתו, בתקווה כי גירושים אלו יסייעו לילדיו ולאשתו לשרוד. ילדיו נחשבו על פי חוקי נירנברג "בני תערובת מן הדרגה הראשונה", לבשו את הטלאי הצהוב עבדו בעבודות כפייה, וגורשו לטרזין. שניהם שרדו את המלחמה ושבו לקרלסרוהה.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הועסק בעבודות כפייה. במרץ 1943 גורש לאושוויץ. גורלו אינו ברור, ושמו אינו מופיע בין המגיעים למחנה מטרנספורט זה, אך מסיבה כלשהי נרשמו רק שמות כ-150 מתוך 1,500 היהודים שהגיעו לטרנספורט. אין לדעת מה אירע לו לאחר מרץ 1943, ורבים הסיכויים כי הושמד באושוויץ. לבקשת ילדיו הכריז בית משפט בקרלסרוהה ב-1950 כי הוא נפטר ב-8 במאי 1945.
הנצחתו
בתחילת שנות האלפיים החליטה התאחדות הכדורגל הגרמנית לבחון את יחסה לעברה בתקופה הנאצית. חלק מהלקחים שהופקו היה העלאת שמם של כדורגלני העבר היהודים ששיחקו בנבחרת, והנצחת מורשתם. במסגרת זו החלה ב-2005 הנבחרת לחלק את "פרס יוליוס הירש" לארגונים ויחידים הפועלים לקידום החירות, הסובלנות וההומאניות.
הפרס, בסך 20,000 אירו, חולק לראשונה ב-13 בספטמבר 2005, אז זכה בפרס מועדון הכדורגל באיירן מינכן בשל המשחק שקיימה הקבוצה עם קבוצה ישראלית פלסטינית משותפת, בחסות מרכז פרס לשלום, ובשל מסירותו של המועדון לסובלנות, והתנגדותו לקיצוניות, לשנאת זרים ולאנטישמיות. לאחר מכן זכו בפרס ארגוני אוהדים, וארגוני נוער שפעלו כנגד נטיות אנטישמיות ושנאת זרים בספורט הגרמני, ולמען קירוב לבבות.
בשנת 2020 זכה בפרס הכבוד הישראלי הראשון, עודד ברידא על הפרויקט LIGA TEREZIN
במוזיאון הכדורגל הגרמני (Deutsches Fußballmuseum) ניתן מקום נרחב להירש. בתערוכה מוצגים מסמכים, "אבן נגף" ותמונות מחייו והמגן על שמו.
הימנון ללייבוביץ
הרומן הוא שילוב של שלושה סיפורים קצרים שפרסם מילר ב-The Magazine of Fantasy & Science Fiction (F&SF, ), אותם יצר בהשראת השתתפותו בהפצצה על מנזר מונטה קאסינו במהלך מלחמת העולם השנייה. הספר נחשב לאחת הקלאסיקות של המדע הבדיוני ומעולם לא אזל מהדפוס. הוא מושך את המבקרים, קוראים מן השורה וחובבי הז'אנר כאחד.
הספר זכה בפרס הוגו לשנת 1961 לרומן המדע הבדיוני הטוב ביותר, והנושאים שלו - דת, מחזוריות וכנסייה מול מדינה יצרו גוף משמעותי של מחקר אקדמי. המנון ללייבוביץ היה הרומן היחיד שפרסם מילר במהלך חייו.
ספר המשך, "סנט ליבוביץ ואשת סוס הפרא", פורסם לאחר מות המחבר ב-1997.
יצירת הרומן
עד 1955, פרסם מילר למעלה מ-30 סיפורי מדע בדיוני קצרים במגזינים כמו Analog Science Fiction and Fact, Amazing Stories ו-Fantastic Adventures. תמות שאפיינו את סיפוריו כללו אובדן ידע מדעי או " חברתית-טכנולוגית והאנטיתזה המשוערת שלה, המשך התקדמות טכנולוגית", שימורה באמצעות העברה בעל פה, אפוטרופסות על ארכיונים על ידי כמרים, ו"הצד ההוא של התנהגות [אנושית] שיכול להיקרא רק דתי". מרכיבים נושאיים אלו, בשילוב עם תת-הסוגה ההולכת וצומחת של סיפורי "פוסט-אפוקליפסה" וחוויותיו של מילר עצמו במהלך מלחמת העולם השנייה, יצרו את הבסיס לסיפור הקצר שלימים הפך לחלק הפותח של המנון ללייבוביץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת מילר כמפעיל קשר מוטס ותותחן זנב בלהק המפציצים שהשתתף בהפצצת המנזר מהמאה ה-6 במונטה קאסינו, איטליה, שנוסד על ידי בנדיקטוס והוכר ככנסייה הנוצרית העתיקה ביותר ששרדה במדינה. חוויה זו הותירה בו רושם עז והובילה לכתיבתו, עשור לאחר מכן, של הסיפור הקצר "המנון ללייבוביץ", על מסדר נזירים שהמנזר שלו צומח מתוך העולם ההרוס שמסביבו. הסיפור, שהתפתח ל"יהי אדם", הראשון מבין שלושת החלקים ברומן הסופי, פורסם במהדורת אפריל 1955 של מגזין הפנטזיה והמדע הבדיוני F&SF.
על אף שלא תוכנן במקור כסדרה, המשיך הסיפור ב"והאור עולה" (And the Light Is Risen), שפורסם באוגוסט 1956 (גם ב-F&SF). יצירה זו התפתחה מאוחר יותר ל"יהי אור", החלק השני של הרומן. בזמן כתיבת הסיפור השלישי, "ההמנון האחרון " (The Last Canticle), שנועד להתפרסם בפברואר של השנה שלאחר מכן, הבין מילר שהוא משלים רומן: "רק אחרי שכתבתי את השניים הראשונים ועבדתי על השלישי, התחוור לי שאלו לא שלוש נובלות, זה רומן".
לצורך הפיכת שלושת הנובלות לרומן, שינה מילר את הכותרות ואת השמות של כמה מהדמויות, הוסיף דמויות חדשות, שינה את האופי והבולטות של דמויות קיימות והוסיף קטעים בלטינית. תיקונים אלה השפיעו על המוטיבים הדתיים והחוזרים של הסיפור, ושיפרו אותו מגרסת המגזין.
שינוי שמו של אב המנזר של החלק הראשון מ"חואן" ל"ארקוס" חיזק את מוטיב המחזוריות, שכן שמו של אב המנזר הראשון בסיפור, "ארקוס", מתחיל באות הראשונה של האלפבית הלטיני (A) ואילו שמו של אב המנזר האחרון, "זרחי", מתחיל באות האחרונה (Z). מילר גם הרחיב סצנות מסוימות, והגדיל את חשיבותן: למשל, המפגש הראשוני בין האח פרנסיס לבין אב המנזר ארקוס ב"יהי אדם" הורחב משמעותית ברומן. תוך הצגת אב המנזר ארקוס כפתוח לספקות ולאי ודאות, בניגוד לדוגמטיות של האב חואן.
בהפיכת הנובלות לרומן הוסיף מילר רבדים של מורכבוּת לסיפור. ווקר פרסי זיהה את הממד הזה של הרומן, שאותו השווה ל"צופן, מסר מקודד, ספר בשפה מוזרה". דייוויד סיד ראה שהרומן "טעון במשמעות סמויה למחצה", מורכבות שנדמה שהתווספה כשמילר תיקן את הסיפורים לפרסום כרומן. פענוח מסרים כגון זה היא פעילות חשובה ביצירותיו של מילר, הן בהמנון ללייבוביץ והן בסיפוריו הקצרים. לדוגמה, בגרסה המקורית של "יהי אדם", הגביל מילר את משחקי המילים שלו לסמליות מפורשת הכוללת את האות "V" והמילים "Voice/Vocation" (קול/יעוד) של האח פרנסיס במהלך המפגש עם הצליין הנודד. ברומן, לעומת זאת, "שומר מילר על התייחסויות סמליות כאלה לניתוחים היותר אינטלקטואליים, ובונה קומדיה של אי הבנות סביב פרנסיס".
מבנה
עיקר הסיפור מתרחש במינזר של "המסדר האלברטיאני של ליבוביץ", הנמצא באזור מדברי נידח ביוטה. הסיפור בנוי משלושה חלקים: "יהי אדם" (בלטינית: Fiat Homo), "יהי אור" (Fiat Lux) ו"יעשה רצונך" (Fiat Voluntas Tua). כל אחד מהחלקים מתרחש בתקופה שונה, עם רקע חברתי-פוליטי וטכנולוגי שונה, ומשתתפות בו דמויות שונות (אם כי דמות אחת, "הצליין", עוברת כחוט השני לאורך כל הסיפור, אם כי אחידות הדמות נשארת בסימן שאלה). בסיפור משולבים קטעים רבים בלטינית הלקוחים ממנהגים של הכנסייה הקתולית, לטקסים ולתקשורת רשמית. סוזן אולסן כותבת שמילר לא כלל את הביטויים הלטיניים רק כדי "להוסיף כבוד" ליצירה, אלא כדי להדגיש את ההקשרים הדתיים שלה, ולהפוך אותה לתואמת את מסורת הכתבים היהודיים-נוצריים.
בסיומו של כל חלק מצויה מעין קודה, המתארת את השפעת ההתרחשויות על עולם החי.
רקע כללי
הרקע הכללי לחלק זה מתואר בפרקים החמישי והשישי:
לאחר שהציוויליזציה של המאה ה-20 נהרסה על ידי מלחמה גרעינית, המכונה "מבול הלהבות", התרחשה תגובה עממית אלימה נגד תרבות הידע והטכנולוגיה המתקדמת שהובילה לפיתוח נשק גרעיני. במהלך תגובת הנגד הזו, המכונה "הפישוט", כל מי שלמד, ובסופו של דבר כל מי שרק ידע לקרוא, היה צפוי להיהרג על ידי המון משתולל, שקיבלו בגאווה את הכינוי "פשוטונים". אנאלפביתיות הפכה כמעט אוניברסלית, וספרים הושמדו בהמוניהם.
בתקופה בה מתחיל הסיפור, החברה האנושית מורכבת מנוודים ומקהילות שבטיות שחיות על ציד, ליקוט וחקלאות פרימיטיבית, ללא כל הנהגה מרכזית. כתוצאה מתמשכת של הקרינה הרדיואקטיבית במהלך המלחמה, מיושבת היבשת בדלילות, ומתרחשות גם לידות רבות של מוטנטים, הנדחים על ידי האנשים הרגילים ונאלצים להילחם על הישרדותם. התנועה בדרכים מסוכנת ביותר עקב שוד ורצח, ואף קניבליזם הפך לתופעה שכיחה. הגוף המנהלתי היחיד ששרד באופן כלשהו הוא הכנסייה הקתולית, אך כוחה מועט ביותר.
התרחשויות
שש מאות שנה לאחר מותו של לייבוביץ, המנזר עדיין משמר את ה"ממוראביליה": הכתבים והחפצים של המאה ה-20 ששרדו את מבול הלהבות ואת הפישוט, נאספו ושוחזרו בתקווה שיעזרו לדורות הבאים להשיב לעצמם את המדע הנשכח.
במהלך צום ה'לנט' מתבודד פרח-כמורה בן 17 בשם האח פראנסיס ג'רארד במדבר יוטה. האח פראנסיס נתקל בצליין, אשר לאחר דין ודברים מוזר ביניהם חורט על סלע סימן באותיות עבריות. כשהאח פרנסיס מרים את הסלע, הוא מגלה כניסה למקלט נשורת עתיק המכיל "שרידים", בצורת כתובות שונות, בהן מופיע גם שמו של לייבוביץ, מייסד המסדר שלו.
גילוי המסמכים העתיקים מעורר סערה במנזר, שכן שאר הנזירים משערים שהשרידים היו שייכים פעם ללייבוביץ. תיאורו של האח פראנסיס על הצליין, שמתעצם מאוד על ידי הנזירים האחרים, הופך לשמועות שלייבוביץ עצמו התגלה והנחה את פראנסיס לגילוי המקלט. פראנסיס מכחיש בתוקף את השמועות, אך באותה מידה מסרב בעקשנות להכחיש את עצם קיום המפגש, למרות היעדר עדים אחרים. אב המנזר ארקוס, חושש שגילוי כל כך הרבה שרידים שעלולים להיות קדושים בתקופה כה קצרה בתוספת שמועות על התגלות עלול לגרום לעיכובים בתהליך הקאנוניזציה של לייבוביץ.
שבע שנים לאחר מכן, מגיעים למנזר אינקוויזיטורים מטעם הכנסייה - המונסיניורים אגוארה (פרקליטו של אלוהים) ופלאכט (פרקליט השטן), חוקרי הכנסייה בפרשת קדושתו של לייבוביץ. כתוצאה מהחקירה זוכה לייבוביץ להכרה כקדוש - חלק מזה בהתבסס על העדויות שגילה פראנסיס במקלט, ביניהן שלד שמזוהה כאמילי לייבוביץ, אשתו של לייבוביץ - והאח פרנסיס נשלח לניו-רומא ("רומא החדשה") כמחווה של כבוד כלפיו, לייצג את המסדר בטקס הכרזתו כקדוש (המיסה הקנוניזית). פרנסיס נושא עמו חלק מהמסמכים שנמצאו במקלט, ועותק מעוטר של אחד המסמכים עליו הוא בילה שנים בעבודה, כמתנה לאפיפיור.
בדרך לניו רומא הוא נשדד על ידי "ילדי האפיפיור" - שם אירוני למוטנטים - וההעתק המעוטר שלו נלקח, אם כי הוא מנהל משא ומתן עם השודדים כדי לשמור את התוכנית המקורית שעליה היה מבוסס ההעתק. פראנסיס משלים את המסע לניו-רומא וזוכה אף להפגש עם האפיפיור. במהלך נסיעתו חזרה נרצח פראנסיס על ידי ילדי האפיפיור בירי חץ בפניו. הצליין מגלה וקובר את גופתו של פרנסיס.
רקע כללי
חלקו השני של הרומן מתחיל בשנת 3174 לספירה, כשש מאות שנה לאחר מותו של פראנסיס. האנושות ניצבת בתחילתו של רנסאנס חדש - הדפוס הומצא מחדש לפני כ-100 שנים, אבק השריפה ועמו הנשק החם הומצאו, הבערות עדיין נפוצה ביותר אך אוריינות כבר תופסת מקום בקרב אנשים, ובמרכזים עירוניים אף מתחילה להיווצר השכלה גבוהה.
במשך מאות השנים עבר האזור שינויים גאו-פוליטיים, וסביב המנזר התגבשו מספר מדינות, במקביל להמשך קיומם של שבטי פרא. על המקלט הישן צמח הכפר סאינלַיי בּוֹבִיטס, שמנהל יחסי תן-וקח עם המנזר.
אחת המדינות שהתגבשו היא טקסארקנה, בה שולט האנֶגַאן השני - אדם שאפתן, בוּר וחסר עכבות, אשר בשורה של בריתות, בגידות, הטעיות והתקפות מנסה להשתלט על שאר המדינות ולהקים אימפריה.
התרחשויות
אל ת'ון טאדאו מגיעות שמועות על הממוראביליה המוחזקת המנזר, והוא מבקש כי תישלח אליו לבדיקתו. הוא מתקשה להאמין כי מדובר במסמכים אותנטיים מלפני מבול הלהבות, וחושד כי מדובר בזיופים. הוא מבקש את מרקוס אפולו להפעיל את השפעתו על מנת לשכנע את המנזר להעביר אליו את המסמכים.