cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דנית ברביבאי
ביוגרפיה
בשנת 2022 נבחרה לשמש כמובילת הקואליציה לחינוך מלידה בארגון "אנו עושים שינוי". במהלך תפקידה בנתה ויישמה תוכנית עבודה לקידום לקיחת אחריות ממשלתית על גילאי לידה עד 3 , הובילה יחד עם צוות ההיגוי הארצי בקואליציה תהליכים אל מול ועדות הכנסת הרלוונטיות , ולקחה חלק פעיל בפאנלים אקדמיים העוסקים בתחום הגיל הרך.
ברביבאי מופיעה בערוצי תקשורת שונים כמומחית לגיל הרך. בין השאר היא חברת פאנל קבועה בתוכנית הבוקר של "פאולה וליאון".
בנובמבר 2022 החלה לכהן כמנכ"לית פורום מסגרות החינוך לגיל הרך בישראל, שפועל בין היתר לקידום איכות החינוך והטיפול עבור קבוצת גיל זו. במסגרת תפקידה הצליחה יחד עם ראשי הארגונים להביא את שר האוצר להתחייב על העלאת תעריף המעונות שיתורגם לשכר למטפלות.
ביולי 2023 הכריזה על מועמדותה לראשות מועצת קדימה-צורן.
חיים אישיים
ברביבאי מתגוררת בקדימה-צורן. היא נשואה לקובי, מהנדס ויזם נדל"ן, ולהם ארבעה ילדים.
קוונטין סקינר
קוונטין רוברט דאת'י סקינר (באנגלית: Quentin Robert Duthie Skinner; נולד ב-26 בנובמבר 1940) הוא היסטוריון וחוקר מדע המדינה בריטי הידוע בשל התמחותו בהגות הפוליטית של אנשי התקופה המודרנית המוקדמת. סקינר היה בין המייסדים של בית הספר להיסטוריה פוליטית באוניברסיטת קיימברידג', שם היה פרופסור בשנים 1996–2008.
ביוגרפיה
סקינר נולד בשנת 1940 בעיר אולדהאם שבמנצ'סטר רבתי. סיים בהצטיינות את התואר הראשון בהיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1962. בשנת 1965 מונה למרצה בפקולטה להיסטוריה. בשנים 1974–1979 עבד במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון אשר בארצות הברית. כשחזר לקיימברידג', היה סקינר כבר פרופסור. בשנת 1999 עבד כסגן נשיא האוניברסיטה.
אף על פי שבמהלך רוב שנותיו עבד סקינר באוניברסיטת קיימברידג', הוא גם שיתף פעולה עם אוניברסיטאות אחרות כגון האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, קולז' דה פראנס, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת אמסטרדם. הוא עמית באקדמיה הבריטית מאז שנת 1981. הוא עמית גם בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סקינר נחשב למרצה בעל יכולות יוצאות דופן, ותלמידים רבים שלו הפכו להיסטוריונים בולטים גם הם. עבודתו כהיסטוריון התמקדה בעיקר במחשבה המדינית שבאירופה המודרנית. הוא כתב ספר אחד על ניקולו מקיאוולי, שלושה ספרים על תומאס הובס ועוד מחקרים רבים על המחשבה הפוליטית של התקופה. הוא עסק בתאוריות על טיבה של המדינה ועל אופי החירות הפוליטית, ובהיסטוריה של הרטוריקה. עבודתו ההיסטורית בתחום החירות הפוליטית מהווה בסיס לעמדה המכונה "רפובליקניזם" או "נאו-רפובליקניזם", שנוסח במסגרת הדיסציפלינה הפילוסופית בעבודתיו של פיליפ פטיט.
סקינר קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות רבות, וביניהן: אוניברסיטת אברדין, אוניברסיטת קופנהגן, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת הלסינקי, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת אוסלו. בשנת 2006 קיבל פרס על שמו של ישעיה ברלין ואת פרס בלצן.
בשנת 1979 התחתן עם פרופסורית לפילוסופיה. יש לזוג שני ילדים ושני נכדים.
ברית ההצלה: זמן הזעם
ברית ההצלה: זמן הזעם (ברוסית: Союз Спасения. Время гнева) היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה היסטורית בבימויו של ניקיטה ויסוצקי ובכיכובם של מקסים מאטבייב, פאבל פרילוצ'ני, אנטון שאגין, איוואן קולסניקוב, איוואן יאנקובסקי, טיכון ג'יזנבסקי, קיריל קוזנצוב ואחרים. הסדרה מגוללת את אירועי מרד הדקבריסטים בפירוט ניכר. הסדרה מהווה הרחבה וגרסה מורחבת יותר לסרט הקולנוע עטור הפרסים "ברית ההצלה".
באוגוסט 2021 נודע כי ספק שירותי הזרמת מדיה KION מבית MTC ישדר את פרק הבכורה של הסדרה בספטמבר 2022. חמשת פרקיה הראשונים שודרו באוקטובר 2022 ולאחר מכן הוחלט במפתיע לשדר את שלושת הפרקים האחרונים בינואר 2023. דחיית המשך שידור הסדרה הזכיר את הצנזורה שהוטלה על כנפי האימפריה, אף היא מדברת על תקופה בעייתית בהיסטוריה של רוסיה.
עלילה
בשנת 1814, צבא האימפריה הרוסית הביס את צרפת של נפוליאון וכבש את פריז. רוסיה הפכה לכוח החזק ביותר באירופה ועכשיו הכל נראה אפשרי בעיני חייליה. אך חוסר הסובלנות כלפיהם פוגם באמון שלהם כלפי המשטר ובשנת 1820. בוגרי מלחמת רוסיה–צרפת זועמים על הענישה הגופנית התכופה ושואפים לדמוקרטיזציה של מערכת השלטון במדינה. חיילי גדוד סמיונובסקי שהתנגדו לקיסר נשלחים לשרת ביחידות צבאיות אחרות בצ'רניגוב בעוד החיילים הרגילים שלא נשאו דרגות בכירות נשלחים לגלות בסיביר. אך זעמם רק גובר ופורצים מרידות ביחידות השונות.
הזעם לא שוכך וב-14 בדצמבר 1825 הגדוד המוסקבאי של המשמר הקיסרי בראשות ניקיטה מוראביוב ופיוטר קאחובסקי נכנס לכיכר הסנאט ומתכונן לתקוף את הסנאט ולהמליך את קונסטנטין פאבלוביץ' לקיסר, עם מותו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, אלא שהסנאט מכתיר את ניקולאי והחיילים מסרבים להכיר בו. המרד מתלקח לעימות מזוין. חיילים מורדים רבים מתים והמרד מדוכא באלימות.
שנה לאחר מכן, בשנת 1826 חמשת מנהיגי המרד מוצאים להורג בתלייה, אך החבלים נקרעים וחלקם נתלים מחדש, האחרים נשלחים לגלות בסיביר.
הפקה
הסדרה פותחה בעקבות עצומה של צופי הסרט, שדרשו לצלם את אירועי הדקבריסטים במסגרת סדרה ולא סרט קולנוע. כך, באוגוסט 2020 החלו ההכנות להפקת סדרת הטלוויזיה, כאשר מפיקי הסדרה הגישו בקשת תמיכה למשרד התרבות של רוסיה.
ליהוק
בסדרה מופיעים בין השאר השחקן קיריל קוזנצוב שמגלם את חייל גדוד צ'רניגוב מיכאיל שצ'פילו, אנטון מומוט כקצין המטה דמיטרי שצ'פין-רוסטובסקי, אנדריי מרטינוב כאיפוליט מוראביוב-אפוסטול, טיכון ג'יזנבסקי, אליהם מצטרפים מרבית שחקני הסרט: איוואן יאנקובסקי שחוזר לגלם את מיכאיל בסטוז'ב-ריומין גם בסדרה, אנטון שאגין, מקסים מאטבייב, סרגיי אגאפונוב, פאבל וורוז'צוב, לאוניד ביצ'ווין, אלכסיי גוסקוב, אלכסנדר דומוגארוב, פאבל פרילוצ'ני ואיגור פטרנקו.
צילומים
ב-24 בינואר 2021 החלו צילומי סדרת הטלוויזיה בעיר סנקט פטרבורג ובפרבריה, בהפקת דירקציה קינו וקונסטנטין ארנסט מהערוץ הראשון ברוסיה שהפיק גם את סרט הקולנוע. הסדרה מהווה תוספת והמשך לסרט הקולנוע. על התסריט והבימוי אחראי ניקיטה ויסוצקי עם אנטולי מקסימוב כמפיק כשהפרויקט מבוסס על הרעיון לתיאור מפורט יותר של האירועים המוצגים בסרט עצמו. הצילומים נערכו גם במחוז טבר ובעיר טבר. במאי 2021 נערכו צילומים גם ברוסטוב על הדון. הצילומים הושלמו לבסוף ב־23 ביולי 2021.
מיכאל הנגבי (מושל)
ביוגרפיה
הנגבי נולד ב-2 באוקטובר 1911 באוליקה שבפולין בשם מיכאל קופיטֶבסקי (נכתב גם: קופיטיבסקי, קופיטייבסקי, קופיטובסקי), בנם של שרה ויצחק. היה חבר תנועות "השומר הצעיר" ו"החלוץ", ובשנת 1934 עלה לארץ ישראל. היה ממייסדי קיבוץ נגבה (1939). בשנים 1939–1949 כיהן כמוכתר הקיבוץ, ובשנים 1943–1949 כיהן בנוסף כמזכיר גוש יישובי הנגב.
ב-1947 התגייס לפלמ"ח, ושירת בגדוד השני של חטיבת הנגב וכקצין מטה לתפקידים מיוחדים בחטיבה. ב-1948 כיהן כמפקד יחידת הקישור של צה"ל לאו"ם בנגב. היה ממארגני שיירת האספקה וכוח האדם לנגב. השתתף ב"מבצע משה", שהיה חלק ממבצע יואב (אוקטובר 1948) ותכליתו הייתה כיבוש באר שבע.
לאחר כיבוש העיר נתמנה רב-סרן הנגבי למושל הצבאי של העיר. בטקס שהתקיים בנובמבר 1948 אירח הנגבי את השייחים שרצו את חסות מדינת ישראל. הוא הקים בית חולים צבאי זמני שנוהל על ידי חיל הרפואה, ודאג לאכלוס הבתים שננטשו על ידי התושבים הערבים במשוחררי צה"ל ועולים חדשים.
כמושל צבאי הקים הנגבי צוות של אזרחים מתוך אלו שבאו והתיישבו בבאר שבע. פעל לקליטת העולים, הקמת בית ספר ראשון. ביום העצמאות הראשון של מדינת ישראל (מאי 1949) חנך את תחנת הכוח הראשונה של חברת החשמל, וחוצות העיר הודלקו בתאורת רחוב בפעם הראשונה בתולדות העיר.
בתקופתו של הנגבי החלו לפעול בעיר סולל בונה, שהיה ספק העבודה הראשון בעיר, המשביר לצרכן, תחנת משטרה, משרד דואר ובית החולים הדסה בבאר שבע (19 בדצמבר 1949).
ב-26 בפברואר 1950 נערכה הפתיחה החגיגית של ועדת העירייה, שהתקיימה במועדון החייל בבאר שבע. הנגבי סיים את תפקידו כמושל צבאי לאחר שמסר את ניהול העיר לדוד טוביהו, במעמד שר הפנים חיים משה שפירא.
מאוגוסט 1950 כיהן כיו"ר משלחת צה"ל לועדת שביתת הנשק ישראל-מצרים, ובשנים 1950–52 היה חבר המשלחת לוועדת שביתת הנשק ישראל-סוריה (מ-1951) ולבנון.
השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף. לאחר שחרורו עסק במסחר עם הבדואים.
בשנת 1958 היה ממייסדי סניף האגודה למען החייל בבאר שבע, ובמשך שנים רבות כיהן כראש מחוז הדרום שלה.
על פועלו בעיר זכה הנגבי בשנת 1991 בתואר יקיר באר שבע.
הנגבי נפטר ב-2001. נטמן בבית העלמין החדש בבאר שבע. על מצבתו נכתב: "מיכאל הנגבי – איש הנגב".
הותיר את אשתו פלה לבית קונצקה ואת שלושת בניו: יגאל, עודד ויצחק.
על שמו רחוב בשכונת רמות בבאר שבע.
בית הנגבי
ב-1949 עבר הנגבי לבאר שבע, והתגורר ברח' הסתדרות 22 בעיר העתיקה של באר שבע.
הבית שוכן מול גן הנשיא בעיר העתיקה. זהו בית ערבי שנבנה בשנות ה-30 ובו התגוררה משפחה נוצרית אמידה. הבית בעל אופי "מערבי" יותר מרוב בתי העיר מאותה התקופה. השימוש בקווים ישרים במקום קשתות, במיוחד בחלונות, נחשב לאופנה מודרנית יותר בבנייה הערבית באמצע שנות השלושים. מרפסת הכניסה הגדולה נבנתה ביציקת בטון. הכניסה מוליכה לאולם גדול, שממנו הסתעפו חדרי הבית. הכניסה האלכסונית לא הייתה אז נפוצה, והשימוש בדגם זה, החורג מהמוכר, מהווה גם הוא עדות לאופיו הפחות שמרני של בעל הבית.
כיום משמש המבנה בית קפה מסעדה ומרכז לטיפולים אלטרנטיביים בשם "מטה במדבר".
ואנדרסון (מגן)
ואנדרסון הנריקה דו נסימנטו סילבה (בפורטוגזית: Wanderson Henrique Do Nascimento Silva; נולד ב-13 בספטמבר 1991; ידוע גם כ"ואנדרסון") הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בדילה גורי.
קריירה
ואנדרסון התחיל את הקריירה שלו בוילה נובה. בגיל 23 חתם בסאו ז'וזה גם בה לא מצא את מקומו, ובמהלך העונה חתם באופראריו בה שיחק 9 משחקים עד לסיום העונה. בתחילת שנת חתם בגרמיו אנאפוליס בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 6-1 לגויאס, וביולי של אותה שנה חזר לאופראריו. ב-1 בפברואר 2016 עזב לראשונה את ברזיל כאשר חתם בבני סכנין מליגת העל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-16 בפברואר 2016, בניצחון קבוצתו 2–0 על בני יהודה תל אביב.
ב-23 ביולי 2018 חתם בסבאך מליגת העל האזרית לעונה אחת. ב-15 במאי 2019 הודיעה הקבוצה כי לא תאריך את חוזהו.
בדצמבר חזר לברזיל וחתם בסאו קאנטו.
ב-1 בספטמבר 2020, ואנדרסון חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית.
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי או בשמו הרשמי חיל האוויר הקיסרי והמלכותי (בגרמנית: Kaiserliche und Königliche Luftfahrtruppen בהונגרית: Császári és Királyi Légierő) היה חיל האוויר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. חיל האוויר הוקם ב-1893, וצויד במקור בכדורים פורחים. ב-1912 הוא עבר ארגון מחדש וצויד במטוסים. החיל השתתף במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ובחזית האיטלקית. החיל הצמיח מקרבו אלופי הפלות כגון גודווין פון ברומובסקי, יוליוס אריגי ועוד. טייס אוסטרו-הונגרי נוסף, קרל טייכמן, היה הראשון בהיסטוריה שהפיל חמישה מטוסים ביום אחד.
היסטוריה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 כלל החיל 10 בלוני תצפית, 85 טייסים ו-39 מטוסים בלבד. החיל עבר הגדלה, ועם סיום השנה כבר כלל 147 מטוסים אשר חולקו בין 14 יחידות. הצי האוסטרו-הונגרי כלל גם מטוסים ימיים, ובחוף הים האדריאטי הוצבו גם מפציצים. בתחילת המלחמה לחם החיל בחזית המזרחית. חילות האוויר העוינים באזור היו של סרביה מונטנגרו ורומניה, אולם הם לא היוו איום שקול לחיל האוויר האוסטרו-הונגרי. האיום היחיד היה חיל האוויר הרוסי הקיסרי, אשר עם פרוץ המלחמה כלל 263 מטוסים והיה חיל האוויר הגדול בעולם. האוסטרים ביקשו, וקיבלו, תגבורות משירות האוויר הגרמני. במאי 1915 הצטרפה ממלכת איטליה למלחמה, ופתחה חזית נוספת במלחמה. חיל האוויר האיטלקי לא היה מתקדם במיוחד, וצרפת הקימה טייסת מיוחדת כדי להגן על שמי ונציה מפני חיל האוויר האוסטרו-הונגרי.
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי היה חיל האוויר הראשון שנגדו נעשה שימוש בתותח נ"מ. ב-30 בספטמבר 1915 תקפו שלושה מטוסים אוסטרו-הונגריים את קרגוייבץ והטילו 45 פצצות על מטרות אזרחיות בעיר. טוראי סרבי בשם ראדג'ה ליוטובאק, כיוון תותח אל אחד המטוסים ופגע בו. המטוס התרסק בעיר ושני הטייסים מתו. התותח של ליוטובאק היה למעשה תותח טורקי ישן שנלקח שלל בידי צבא סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912.
ב-1916 הוכנה תוכנית להרחבת חיל האוויר האוסטרו-הונגרי, אשר במסגרתה היו אמורות להיות מוקמות 48 טייסות חדשות עד סוף השנה. בפועל הוקמו רק 37. ב-1917 הוכנסה תוכנית נוספת להגדלה, אשר במסגרתה הוגדל מספר בתי הספר הצבאיים לטיסה ל-14, והוקמו עוד 31 טייסות (על פי התוכנית המקורית היו אמורות לקום 68). בשיאו כלל החיל 550 מטוסים. באותה שנה פרשה רוסיה מהמלחמה - עובדה שאפשרה לאוסטרים לרכז את כל חיל האוויר שלהם בחזית האיטלקית. עם זאת, לאחר קרב קפורטו דאגו מדינות ההסכמה להגדיל את חיל האוויר האיטלקי, וייבאו עבורו מומחים ומטוסים רבים. ארבע טייסות שלמות של חיל האוויר המלכותי נשלחו לשמי איטליה. בעיה נוספת הייתה המחסור הכללי בפחם ברחבי האימפריה, ובשל כך, באוגוסט 1917 מצא עצמו חיל האוויר האוסטרו-הונגרי מול מעל 200 מטוסי אויב מדי יום. ב-1918 הוכנה תוכנית אשר קראה להגדיל את החיל ל-100 טייסות, אולם תוכנית זו הייתה בלתי מעשית. העברת מרבית יחידות חיל האוויר הגרמני לחזית המערבית החמירה את המצב. בקרב ויטוריו ונטו שלחו מדינות ההסכמה לקרב 400 מטוסים, ומולם יכלו האוסטרים להעמיד רק 29 מטוסים. החיל התפזר עם התפרקות האימפריה בנובמבר 1918.
כלי טיס
רשימת דגמי מטוסים עיקריים שבהם עשה החיל שימוש:
Somebody (שיר של הצ'יינסמוקרס)
Somebody הוא סינגל של הצ'יינסמוקרס, בהשתתפות דרו לאב. הסינגל נכתב על ידי אנדרו טגארט, אמילי וורן ודרו לאב, והופק על ידי הצ'יינסמוקרס. הסינגל יצא באמצעות דיסרופטור רקורדס וקולומביה רקורדס ב-20 באפריל 2018, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני של הצמד, Sick Boy. נכון ליולי 2021, השיר נשמע למעלה מ-208 מיליון פעמים בספוטיפיי. הסינגל הגיע למקום ה-40 במצד הסטרימינג ההונגרי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, שבויים על ידי ג'ים באט וקים בוכבינדר, יצא בערוץ היוטיוב הרשמי של הצמד ב-20 באפריל 2018. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-36 מיליון פעמים.
ביקורת
מייק ניד מ-Idolator התייחס לשיר כאל השיר "החזק ביותר של הצמד ב-2018 ומתגאה באחת מההפקות המאופקות ביותר שלהם עד כה". הוא הבחין שהשיר נהיה יותר אינטרוספקטיבי בהשוואה לסינגל הקודם של הצמד, "Everybody Hates Me". בנוסף, הוא כתב כי: "הקול של [טגארט] מחמיא ללא מאמץ לסולן שמופיע". שנטילי פוסט מ-HotNewHipHop סברה כי השיר "מראה את הכישרון [של הצמד] ליצירת מנגינות צוננות ומופנמות".
נאן (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
איית צרעים
אַיַּת צְרָעִים (שם מדעי: Pernis apivorus), עוף דורס בגודל בינוני (אורכו כ- 55 סנטימטר), ממשפחת הנציים. גב האיה שחום וגחונה אפור כהה עם כתמים. רגליה קצרות ומוצקות, בהן היא חופרת קיני צרעות ודבורים. על מצחה ולחייה קשקשים המגינים עליה מפני עקיצות.
מזון
מזונה העיקרי של האיה מתבסס על איתור קיני צרעות ודבורים, פירוקן ואכילת הזחלים והצרעות, אך היא ניזונה גם מזוחלים ומכרסמים קטנים.
חיזור
מופע החיזור כולל סדרת צלילות, שסופן נסיקה עם מעין מחיאת כף אווירית באמצעות הכנפיים. כך, הזכרים מסמנים את הנחלה שלהם.
מקום חיות אופייני
קרחות יער ושטחים חשופים בצד יערות.
איית הצרעים בישראל
בישראל איית הצרעים היא חולפת מצויה, והיא הדורס השכיח מבין העופות הנודדים. מספר הפרטים בלהקותיה מגיע עד אלפי פרטים. באביב מאחרות האיות לשוב, והן המסיימות את נדידת הדורסים. בדרך כלל נעות איות הצרעים מעל ישראל בציר המזרחי. פרטים צעירים הטועים בניווט נעים מעל מישור החוף, ולעיתים נפצעים כאשר הם נחבטים בבניינים או בתשתיות אחרות.
IKCO Runna
IKCO Runna היא מכונית משפחתית קטנה המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב ה-איראנית IKCO (יצרנית מותגי רכבי נוסעים) חברת בת של Iran Khodro (שם רשמי: Iran Khodro Corporation, שם בפרסית: ایران‌خودرو, שם לשעבר: Iran National) אשר מיוצרת משנת 2010 ועד היום.
דגם ה-"IKCO Runna" מבוסס על דגם פיג'ו 206 מתוצרת פיג'ו הצרפתית. מיוצרת ברישיון פיג'ו.
נחל עוז
נַחַל עוֹז הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, ליד הערים שדרות ונתיבות וליד רצועת עזה. זהו היישוב הדרומי והמערבי ביותר בתחומי המועצה האזורית שער הנגב.
הקמת היישוב
היישוב הוקם ב-26 ביולי 1951 כהיאחזות הנח"ל הראשונה בישראל, בשם "נחלאים א' - מול עזה", על אדמות קיבוץ בארות יצחק הישן, שתושביו העדיפו לעזוב אותו לאחר קרב הבלימה והגבורה שלהם מול הצבא המצרי במלחמת העצמאות. בשנת 1953 אוזרח על ידי גרעין נח"ל של התנועה המאוחדת כקיבוץ במסגרת איחוד הקבוצות והקיבוצים ושמו נגזר משם ההיאחזות. בשדות נחל עוז נמצא אתר ההנצחה לבארות יצחק הישן ולנופלים בקרבות מלחמת העצמאות.
התקפות על היישוב
בשנותיו הראשונות סבל הקיבוץ מהתקפות פידאיון ומפגזים שנחתו בשטחו. בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה העשרים נפלו ארבעה חברי משק בתקריות על הגבול עם רצועת עזה. הידועה שבהן אירעה בשנת 1956, כאשר חיילים סודאנים ששירתו בצבא מצרים ברצועת עזה רצחו את מא"ז הקיבוץ (רכז הביטחון), בעת שסייר על סוסתו בשדות, והתעללו בגופתו. ההספד שנשא הרמטכ"ל, משה דיין על קברו הותיר רושם עז והוא נחשב עד היום לנאום היסטורי.
בין מבצע קדש לבין מלחמת ששת הימים לא אירעו מעשי טרור באזור, אך אחרי מלחמת ששת הימים הפכו שדות נחל עוז ליעד של פעולות מיקוש על ידי מחבלים מרצועת עזה. במאי 1968 נהרגו שני חברי הקיבוץ וחמישה נפצעו, כאשר רכב שיצא לכבות אש שהוצתה בשדה על גבול הרצועה עלה על מוקש. הקיבוץ היה מטרה לירי מרגמות. מעשי האיבה פסקו לאחר שיחידת רימון בפיקוד מאיר דגן הצליחה לחסל את תשתית הטרור בעזה.
חשיבות היישוב
בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים היה נחל עוז סמל ההתיישבות החקלאית הביטחונית אחרי קום המדינה. ראשי המדינה והצבא (ובהם דוד בן-גוריון, משה דיין ואריאל שרון) נהגו לבקר בו. בין ראשוני הקיבוץ, מייסדיו וחבריו היו לימים שרים וחברי כנסת (בייגה שוחט, אברהם כץ עוז), אנשי תקשורת בולטים (יצחק לבני, ד"ר מרדכי נאור) אנשי אקדמיה וספר (חנוך גוטפרוינד, אפרים יער, איתן ברגלס, אורי מרינוב (שהיה גם מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה), שוש מלאת (ראש מכללת אחווה לשעבר), לאה נאור, מאיה ערד, וכן גם במוזיקה (גל פרמן - להקת טיפקס), ועד משבר הקיבוצים בשנות ה-80 נמנו דרך קבע נציגים מהקיבוץ עם הנהגת איחוד הקבוצות והקיבוצים.
בקיבוץ התגוררו חיים ילין, חבר הכנסת העשרים, אנשי התקשורת אמיר תיבון, מנשה רז ורון טוביה, וכדורגלנית נבחרת ישראל קרין רחמים.
מוזיקה
לפחות ארבעה תקליטים תיעדו את הפעילות המוזיקלית שהתנהלה בקיבוץ:
תעסוקה
ענפי הייצור הראשיים הם חקלאות - גידולי שדה, רפת, לול;
בשנת 1997 עבר הקיבוץ תהליך הפרטה מקיף, לאחר שבתקופת משבר הקיבוצים, בשנות ה-80 של המאה ה-20, הידרדר מצבו מאחד הקיבוצים המבוססים והמובילים בתנועה הקיבוצית לקיבוץ במשבר עמוק.
היום נמצא נחל עוז במעמד של "קיבוץ מתחדש", והוא קולט חברים חדשים.
בקיבוץ נחל עוז גרות כ־120 משפחות, היישוב מונה כ-400 נפש.
מכינת נחל עוז
ב-2014 נוסדה בקיבוץ מכינה קדם-צבאית חד-שנתית מעורבת לבנות ובנים, חילוניים ודתיים, של רשת "מיתרים".
מונואמינים
מונואמינים הם מוליכים עצביים ונוירומודולטורים במערכת העצבים הבנויים מקבוצת אמין המקושרת לטבעת ארומטית באמצעות שתי שרשראות פחמן (לדוג: -CH2-CH2-).
קבוצת המונואמינים כוללת את המוליכים העצביים דופמין, סרוטונין, נוראדרנלין (קרוי גם נוראפינפרין), היסטמין ואדרנלין (קרוי גם אפינפרין).
תאי עצב מונואמינים מווסתים את הפעולה של אזורים נרחבים במוח, על ידי הפחתה או הגברה של הפעילות שלהם.
תתי קבוצות
המונואמינים משתייכים למספר סוגים:
אינוסטרנסביה
אינוסטרנסביה (שם מדעי: Inostrancevia) הוא סוג של זוחל גדול מקבוצת התראפסידה שחי בתקופת הפרם לפני 254–260 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בצפון רוסיה ומהם נמצאו גולגולת ושני שלדים כמעט מושלמים. הוא קיבל את שמו משם החוקר הרוסי אלכסנדר אינוסטרנצב (Aleksandr Inostrantsev).
מאפיינים
זה היה הגדול שבבני משפחת הגורגונופסיים. הוא הגיע לאורך 3.5 מטר ואורך הגולגולת הגיע ל-60 ס"מ. היצור שקל מעל 600 ק"ג. היו לו ניבים בולטים באורך 15 ס"מ, לסתות ארוכות וכבדות, צוואר שרירי ושרירי כתפיים חזקים. הוא יכל לנוע מהר בעזרת רגליו הארוכות אך היה לו זנב קצר.
יצור זה היה טורף על בתקופת הפרם והוא טרף כל יצור קטן ממנו. לידו נמצאו מאובנים של היצור דמוי הצב סקוטוזאורוס שכנראה למרות גופו החסון היה טרף נפוץ שלו.
בתרבות
זוחל זה הופיע במשחק Jurassic World: Alive.
אברימה דרבו
אברימה דרבו (באנגלית: Ebrima Darboe; נולד ב-6 ביוני 2001 בסרקונדה שבגמביה) הוא כדורגלן גמביאני, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רומא מהסרייה א' ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים
דרבו גדל במחלקת הנוער של רומא. ב-2 במאי 2021 ערך דרבו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 לסמפדוריה במסגרת המחזור ה-34 לעונת 2020/2021 בסרייה א'. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך דרבו חמש הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-5 ביוני 2021 ערך דרבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בניצחון 0–2 על נבחרת ניז'ר במשחק ידידות.
מרדכי אנסבכר
מרדכי (מקס) אנסבכר (ח' בשבט תרפ"ז, 11 בינואר 1927, וירצבורג, גרמניה – ט"ו באדר תשפ"א, 27 בפברואר 2021, ירושלים) היה ניצול שואה, קצין ולוחם בהגנה ובצה"ל, היסטוריון ומרצה. שימש כמנהל הראשון של מוזיאון יד ושם, העורך המדעי של אנציקלופדיה יודאיקה ומרצה לתולדות ישראל באוניברסיטת היידלברג בגרמניה. שימש כעד במשפט אייכמן, סייע בהקמתו מחדש של המוזיאון היהודי בברלין והיה ממייסדי עמותת ניצולי השואה "עמך".
ילדותו
מרדכי (מקס) אנסבכר נולד בווירצבורג שבצפון בוואריה, לר' שמחה (סימון) ומיכל (מינה) אנסבכר. הוריו נמנו על קהילתו של הרב יצחק דב במברגר, רב העיר. בילדותו התחנך בבית הספר היהודי בווירצבורג והיה חבר תנועת הנוער עזרא בעיר.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933 החל מצבם של היהודים להידרדר. בשנת 1936 הושלכה משפחת אנסבכר מביתה אשר הפך בן לילה לרכוש המפלגה הנאצית והמשפחה נאלצה לעבור לבית אחר. במהלך אירועי פוגרום ליל הבדולח, בשנת 1938, פרצו מהומות אלימות ומתוזמנות בעיר שכללו את שריפת בית הכנסת, השחתה של חנויות ושל רכוש יהודי רב וכן פגיעות בנפש. בעקבות האירועים הללו נשלח מרדכי הצעיר לקרובי משפחתו, הרב יהודה והרבנית בטי אנסבכר, שחיו בבריסל, בבלגיה. בשנת 1942 חזר מרדכי לגרמניה בשל הרעב ששרר בבלגיה. עם הגעתו לגרמניה נשלח לעבודות כפייה בגרמניה אך הצטרף למשפחתו בשל בריאותו הלקויה של אביו וזכה לראותו בפעם האחרונה ליד מיטת חוליו. מאוחר יותר נשלח יחד עם אימו למחנה טרזינשטט, שם לראשונה חווה את זוועות הרעב והחולי שעתידות להיות מנת חלקו ולעצב את תפיסת עולמו בשנים הבאות. ב-1944 נשלח בטרנספורט אל מחנה ההשמדה אושוויץ. בעקבות מידע שקרי שהפיצו הגרמנים שלח לאימו פתק שתבוא אחריו. האם אכן הגיעה לאושוויץ מאוחר יותר ושם נספתה מיד, יחד עם אחיו נפתלי.
מאושוויץ הועבר אנסבכר למחנה קאופרינג, אחד ממחנות הלווין של דכאו. לאחר מכן הועבר למחנה הריכוז אלך. אנסבכר שוחרר מן המחנה ב-30 באפריל 1945 על ידי יחידות של הדיוויזיה 42. בעת שחרורו היה אנסבכר במצב של תת-תזונה ושקל כ-37 ק"ג.
עלייתו ארצה ושירותו הצבאי
עם שחרורו עלה אנסבכר ארצה. הוא גויס להגנה, לגדוד מוריה (גדוד 61) בחטיבת עציוני, ולחם בקרבות בכפר עברי (נווה יעקב), עטרות, גוש עציון ועוד. עם הקמת המדינה גויס לצה"ל והשתתף בקרבות בירושלים ובסביבתה. בשנים שלאחר מלחמת העצמאות שימש אנסבכר כמפקד סוללות מרגמות כבדות בחיל התותחנים והגיע לדרגת רב-סרן. אנסבכר השתתף בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ולאחר מכן המשיך עם יחידתו לבית לחם, גוש עציון וחברון, שם זכה לקבל מהשייח המקומי את המפתח לדלת התחתונה של מערת המכפלה.
השכלה תורנית וכללית
בשנים 1945–1950 למד בישיבת קול תורה בירושלים, בה היה מתלמידיו של הרב שלמה זלמן אוירבך. אנסבכר למד באוניברסיטה העברית תולדות עם ישראל ויחסים בינלאומיים. עם תום לימודיו היה בין מייסדי יד ושם ושימש כמנהלו.
מנהל המוזיאון ביד ושם, איש עדות והיסטוריון
אנסבכר ניהל את המוזיאון של יד ושם מיום היווסדו ועמל על השגת תקציבים ותרומות, פתיחת שערי יד ושם למבקרים ולמשלחות דיפלומטיות רמות דרג (כמו ביקורו של נשיא גרמניה אדנאואר), הצגת תערוכות רבות בנושאים מגוונים ושיתופי פעולה פוריים עם מוזיאונים ובתי אוסף ברחבי העולם.
בשנת 1961 שימש אנסבכר כעד ראשי במשפט אייכמן. מלבד עדותו האישית סיפק לתביעה חומרים שונים, בהם תמונות ורישומים של ציירים יהודים שצוירו בטרזינשטט בתקופת השואה.
בשנים 1968–1972, בעקבות הידע הנרחב שרכש בנושא של אמנות יהודית בכלל ובתקופת השואה בפרט, שימש כעורך מדעי באנציקלופדיה יודאיקה ופרסם למעלה ממאה מאמרים היסטוריים בשם: B. M. Ansbacher. בשנים 1981–1985 שימש כמרצה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת היידלברג וסייע בהקמת המוזיאון היהודי בברלין. אנסבכר היה בין מייסדי עמותת ניצולי השואה עמך והרצה בפורומים שונים רבים בישראל וברחבי העולם על מאורעות השואה.
הלך לעולמו בירושלים ב-27 בפברואר 2021.
יקיר ירושלים
בשנת 1998 הוענק לאנסבכר תואר "יקיר ירושלים". בנימוקי הפרס נכתב:.
משפחתו
בשנת 1950 נישא מרדכי אנסבכר לציפורה, בת למשפחות הירושלמיות בוקסבוים ואמדורסקי, אחות ומורה באולפן לעברית. לזוג נולדו שלושה בנים.
קורה (התעמלות)
קורה (באנגלית: Balance beam או BB) היא אחד מארבעת המכשירים עליהם מתחרות נשים בהתעמלות מכשירים. זהו המכשיר השלישי, אחרי שולחן הקפיצות והמקבילים המדורגים, בסדר המכשירים האולימפי.
המתעמלות מבצעות על הקורה תרגיל הכולל מספר אלמנטים, בהם קפיצות, סיבובים, צעדים, שילוב של הליכה וריצה, וכן תרגילים המבוצעים בעמידה, ישיבה, שכיבה או עמידת ידיים, ועוד. על המתעמלת להשתמש בכל אורך הקורה, ולהפגין אלגנטיות, גמישות, ביטחון ושליטה. משך התרגיל המרבי הוא דקה וחצי.
בראשית דרכו היה התרגיל מבוסס יותר על צעדי מחול ופחות על יכולות אקרובטיות. שתיים מהמתעמלות הבולטות בהיסטוריה, שפעלו בשנות ה-70 של המאה ה-20, אולגה קורבוט ונדיה קומנץ' שינו את פני המקצוע, כשהציגו תרגילים מורכבים יותר, הדורשים יכולות גבוהות יותר. מתעמלות אחרות הלכו בעקבותיהן. בעקבות זאת גם הוחל בציפוי קורת העץ בזמש, כדי להפכה לבטוחה יותר למתעמלות.
מבנה ומידות
הקורה ארוכה וצרה ועומדת על 2 רגליים הנמצאות בשני הקצוות: מידות הקורה, כפי שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות (FIG):
כל הזוכות במדליית זהב בתרגיל הקורה במשחקים האולימפיים
תרגילי הקורה הם חלק מתחרויות האולימפיות מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). האלופה האולימפית הראשונה הייתה נינה בוצ'ארובה מברית המועצות.
המתעמלת היחידה שזכתה בתרגיל זה פעמיים ברציפות הייתה נדיה קומנץ' מרומניה.
רובין שרבטסקי
רובין צ'ארלס שרבטסקי הבת (באנגלית: Robin Charles Scherbatsky Jr.) היא דמות בדיונית, שיצרו קרטר בייס וקרייג תומאס. הדמות מופיעה בסדרת הטלוויזיה של CBS "איך פגשתי את אמא" ואותה משחקת השחקנית קובי סמולדרס. רובין היא מושא אהבתם החוזר של טד מוסבי (ג'וש רדנור) וברני סטינסון (ניל פטריק האריס), וחברה קרובה של לילי אולדרין (אליסון הניגן) ומרשל אריקסון (ג'ייסון סיגל).
חיים קודמים
רובין צ'ארלס שרבטסקי הבת נולדה ב-23 ביולי 1980 לאב קנדי, רובין צ'ארלס שרבסקי האב (ריי וייז), ולאם אנגליה, ז'נבייב שרבטסקי (טרייסי אולמן), בוונקובר, קולומביה הבריטית. יש לה אחות מתבגרת ששמה קייטי (לוסי הייל). יש לה קשר מסובך עם אביה שגידל אותה כאילו היא הייתה בן.
לרובין הייתה קריירה מינורית כזמרת פופ באבלגאם תחת שם הבמה רובין ספרקלס, ולה היה להיט אחד, "בואו נלך לקניון". אחרי סרטון מוזיקה מלווה וסיבוב הקניונים שהתקיים לאורך שנה שלמה, היא פיתחה סלידה רצינית מקניונים שנמשכה מספר שנים. רובין הוציאה שיר לאחר "בואו נלך לקניון" עם בשם "ארמונות חול בחול", שנכשל לגמרי.
בתור רובין ספרקלס, היא הופיעה גם בתוכנית הילדים החינוכית הקנדית "Space Teens" עם אלן ת'יק וג'סיקה גליטר (ניקול שרזינגר), על שתי נערות מתבגרות שמטיילות בחלל בחללית מעוצבת בצורת אבן קרלינג ו"פתרו תעלומות באמצעות מתמטיקה". הסדרה שהוזכרה לעיל הייתה גסה ובעלת רמיזות מיניות לא מכוונות, כמו השיר "שני בונים (נהגה באנגלית כמו נרתיק) יותר טובים מאחד". רובין ניסתה לעבור מפופ נעורים לגראנג' על ידי אימוץ שם במה חדש, "רובין דאגרס", והיא הוציאה שיר בשם "נ.ב אני אוהבת אותך", שיר אהבה אפל וכועס על התאהבותה עם פול שפרד (בפרק פרודיה על אלאניס מוריסט והסינגל שלה "You Oughta Know"). רובין ביצעה את השיר בגביע גריי ה-84, ובכך סיימה למעשה את הקריירה שלה במוזיקה. בבגרותה, רובין מתביישת מהיותה כוכבת בגיל ההתבגרות שלה.
היסטוריה בדיונית
לאחר שעברה לעיר ניו יורק באפריל 2005, רובין הפכה למגישת חדשות בכבלים בניו יורק, "חדשות מטרו אחת" שהיא מעין פרודיה ל"ניו יורק אחת" שהיא גם תוכנית חדשות בניו יורק, ובהמשך הפכה למנחה של תוכנית אירוח משלה בבוקר.
רובין מתגוררת באזור פארק סלופ בברוקלין. כפי שמסופר בפרק הפיילוט, בספטמבר 2005 היא פוגשת את טד מוסבי, הדמות הראשית של הסדרה, והם מיד נמשכים זה לזה. הם יוצאים לדייט בו טד גונב עבורה קרן יער כחולה, אבל טד מקלקל את הסיכויים שלו איתה בכך שהוא אומר באימפולסיביות שהוא מאוהב בה. הם מחליטים להיות ידידים, אך מערכת היחסים ביניהם היא מסובכת כתוצאה מרגשות רומנטיים ביניהם. רובין מסרבת לצאת עם טד כיוון שהוא רוצה להתחתן ולהתמסד, בניגוד לרובין, אך בכל מקרה הם הופכים לזוג בסוף העונה הראשונה. הם נפרדים בסוף העונה השנייה לאחר שהבינו שהם רוצים דברים שונים. אמנם בהתחלה קשה להישאר אחד בחייו של זה, אך בסופו של דבר הם הופכים לחברים קרובים שסומכים אחד על השנייה. בסוף העונה החמישית היא עוברת לגור בדירתו של טד לאחר שהחבר שלה, דון (בנג'מין קולדייק) נפרד ממנה ועובר לשיקגו.
על אף שהיא כתבת "קטעי חדשות משמחים" בסוף קטעי החדשות בזמן הפגישה הראשונה עם טד, במהלך הסדרה היא עובדת בדרך כדי להיות מגישת חדשות מובילה ב"חדשות מטרו אחת". היא משתתפת לזמן קצר בתוכנית חדשות ביפן שבה היא עובדת כמגישת החדשות, ולאחר מכן חזרה לניו יורק ובעזרת ברני היא אירחה את תוכנית האירוח שלה.
רובין היא גם חובבת אקדחים מושבעת, כפי שמוצג במספר פרקים הממתגים את נשר המדבר, וכמו כן, היא בעלת מנוי למגזין "Guns & Ammo".
יש לה אזרחות כפולה בקנדה ובארצות הברית.
בפרק הבכורה של העונה השביעית, "השושבין", לילי מתעמתת עם רובין על רגשותיה כלפי ברני, וממליצה לה לספר לו. היא עומדת לעשות זאת כשברני מושך אותה לרחבת הריקודים בחתונה. כל המתח שיש ביניהם נשבר כאשר ברני מקבל שיחה מנורה. ברני לא בטוח מה לומר לנורה ומבקש את עזרתה של רובין; רובין אומרת לברני את כל המילים שהתכוונה לומר לו ובהן הוא משתמש כדי לשכנע את נורה לפגוש אותו שוב. ב"משבר הטילים של סטינסון" רובין תקפה אישה שמתכוונת להרוס את מערכת היחסים של ברני עם נורה ונשלחת לטיפול שאליו חויבה ללכת בידי בית המשפט ושמו של המטפל הוא קווין (קאל פן). הם מתחילים לצאת זמן קצר לאחר מכן. היחסים ביניהם נעמדים למבחן כאשר רובין בוגדת בו עם ברני, והיא מחליטה להיפרד מקווין. היא משנה את דעתה כאשר קווין אומר לה כמה הוא דואג לה, והם נשארים יחד. לאחר שקווין מציע לה נישואין, רובין חושבת שהיא מוכנה להתמסד, אך בסופו של דבר הוא מחזיר את ההצעה שלו כשהיא אומרת שהיא לא מסוגלת ולא מוכנה להביא ילדים לעולם.
בעונה השביעית, רובין מגלה שהיא לא מסוגלת להביא ילדים לעולם. אף על פי שתמיד האמינה שהיא לא רוצה להביא ילדים לעולם, היא הרוסה מהידיעה שאין לה עוד אפשרות. היא משקרת לחבורה על הסיבה שהיא בדיכאון ואומרת שהיא בדיוק גילתה שהיא לא יכולה להיות קופצת במוט בנבחרת האולימפית של קנדה. עם זאת, טד מרגיש שמשהו יותר רציני קורה, ומפתיע אותה בכך שהוא תולה קישוטים לחג המולד בדירתה ומנחם אותה בזמן שהיא בוכה.
בפרק "פיקניק במשחק", רובין מופקדת על הספירה לאחור בראש השנה בתחנת החדשות שלה. המארח, סנדי ריברס (אלכסיס דניסוף), משתכר בשידור חי בתוכנית ורובין נאלצת להחליף אותו. רגע לפני חצות היא אומרת, "כשהשעון מראה חצות, כולנו זוכים להתחלה חדשה, ואני לא יודעת מה איתכם, אבל לי היא בהחלט לא תזיק." בסוף העונה, נחשף שהיא תהיה הכלה בחתונה של ברני.
רגשותיה הרומנטיים כלפי ברני צצים מחדש בעונה השמינית כשהוא מתחיל לצאת עם פטריס (אלן ד. ויליאמס), עמיתה לעבודה עבורה יש לה שנאה לא הגיונית. כשברני מודיע שהוא הולך להציע לפטריס, רובין שבורת לב. עם זאת, ב"הדף האחרון: חלק 2" ברני חושף כי חיזורו עם פטריס היה תחבולה שנועדה להחזיר את רובין; לאחר מכן הוא מציע ורובין מסכימה.
העונה האחרונה של הסדרה מתארת את 56 השעות שלפני חתונתה עם ברני. ביום חתונתה היא מקבלת רגליים קרות כאשר היא מגלה שטד עשה מאמצים רבים כדי למצוא תליון שקברה שנים קודם לכן; היא לוקחת את זה כ"סימן מהיקום" שהיא צריכה להיות עם טד. מפני שהוא רוצה שהיא תהיה מאושרת, טד אומר לה שהוא כבר לא אוהב אותה בדרך זו. היא עוברת עם החתונה לאחר שברני נשבע תמיד להיות כנה איתה.
בסיום הסדרה, "לעולמים: חלק 1", מתגלה שרובין וברני התגרשו לאחר שלוש שנים כיוון שלוח הנסיעות שלה מונע מהם לבלות זמן ביחד. רובין עוזבת את הקבוצה לאחר שהבינה שהיא לא יכולה לסבול להיות בסביבתו של ברני, שחידש את אורח חייו שבמהלכו הוא רודף נשים, או של טד, שעכשיו נשוי באושר לטרייסי מק'ונל (כריסטין מיליאוטי). היא והחבורה מתפרקים ומתרחקים לאורך השנים שלאחר מכן, אבל היא שם במהלך החתונה של טד וטרייסי. בחתונה, היא משלימה עם ברני, שלאחרונה נולדה לו בת והיא שמחה לראות שהאבהות הפכה אותו לאדם טוב יותר.
במדיות אחרות
השיר של רובין ספרקלס, "בואו נלך לקניון" נכלל במשחק הווידאו "Just Dance 3".
מכתש בורקל
מכתש בורקל (באנגלית: Burckle crater) הוא מאפיין גאולוגי תת-ימי, שקוטרו הוא כ-29 ק"מ, הנמצא בדרום מערב האוקיינוס ההודי.
האקדמיה הרוסית למדעים ציינה את בורקל כמכתש פגיעה פוטנציאלי. Holocene Impact Working Group (HIWG) הציעה כי נוצר על ידי אירוע התנגשות של מטאוריט או שביט בקנה מידה גדול יחסית.
תיאור
מכתש בורקל נמצא מתחת לפני הים, בדרום האוקיינוס ההודי (-30.865°N, 61.365°W).
המכתש התגלה ב-2006, באמצעות טריאנגולציה שביצעו חוקרי Holocene Impact Working Group, לאחר שהבחינו בקיומו של מבנה טריזי בדיונות בחופי אוסטרליה ובמדגסקר.
הגאולוגים ג'ודי בורז'ואה ור. וייס, ביצעו הדמיית צונאמי ממוחשבת, שלאחריה הטילו ספק כי תצורות הטריז נוצרו ממגה-צונאמי. תחת זאת טענו השניים כי המאפיינים תואמים יותר תהליך של שחיקת רוח. .
היווצרות
מכתש בורקל טרם תוארך על ידי תיארוך רדיומטרי של משקעיו. חוקרי Holocene Impact Working Group חושבים כי מכתש הפגיעה נוצר לפני כ-5000 שנה (כלומר, 3000-2800 לפנה"ס), במהלך עידן ההולוקן. החוקרים העלו את האפשרות שכוכב שביט שפגע, או שרידיו, פגע בקרקעית האוקיינוס.
הימצאות של גבישי קלציט יוצאי דופן, כדורי פחמן שקופים, שברי זכוכית מבזלת ומתכות מקומיות (ברזל טלורי וניקל) דווחו ליד אזור המכתש. הפריטים שנמצאו קשורים לדברים שנוצרים לאחר פגיעה של כוכב שביט או לזרמי מים חמים. מי הים בעומק המכתש אינם רוויים מספיק ביחס לקלציט, ולכן השתמרו הגבישים.
ליגת הרוגבי הפדרלית
ליגת הרוגבי הפדרלית, או בפשטות הליגה הפדרלית הוא הליגה השלישית בחשיבותה בענף הרוגבי ברוסיה המאחדת 40 מועדונים חובבנים, המתמודדים בשמונה חטיבות אזוריות.
פורמט
40 קבוצות רוגבי חובבניות מתמודדות בשמונה חטיבות אזוריות: צפון-מערב, דרום, סיביר, אורל, עבר הוולגה (צפון ודרום), מוסקבה (חטיבה 1 וחטיבה 2), קרסנויארסק, מרכז (צפון/טבעת הזהב, ודרום/צ'רנוזמיה).
אלופת הליגה מוכרעת לאחר סדרת משחקי פלייאוף, בין אלופות כל חטיבה.
היסטוריה
בעבר הטורניר העיקרי של מועדוני הרוגבי החובבניים היה "גביע החובבנים" שנערך בשנים 2008-2012.
הליגה הפדרלית הוקמה על ידי פדרציית הרוגבי הרוסית בשנת 2013 ואיפשרה ל-50 מועדוני רוגבי חובבנים להתאגד תחת ליגה תחרותית.
שמעה
שִׁמְעָה היא התנחלות בעלת אופי חילוני במתכונת של יישוב קהילתי בדרום הר חברון. היישוב שייך למועצה אזורית הר חברון. היישוב הוקם בסיוע החטיבה להתיישבות ותנועת אמנה.
מערבית ובצמידות לשמעה נמצאת ההתנחלות מצפה אשתמוע - התיישבות של יהודים דתיים, המוגדרת באופן רשמי כשכונה של שמעה, אך למעשה מתפקדת באופן עצמאי.
מיקום
היישוב ממוקם כ-30 ק"מ צפונית מזרחית לעיר באר שבע, וכ-20 ק"מ דרומית לעיר חברון. שמעה שוכנת על כביש 60, המכונה דרך האבות, במרחק של 9 ק"מ ממעבר מיתר (מעבר יבשתי אזרחי בין מדינת ישראל לבין הרשות הפלסטינית).
גאוגרפיה
שמעה שוכנת בדרום הר חברון בגובה 612 מטרים מעל פני הים. דרום הר חברון הוא החלק הדרומי ביותר מרכס הרי יהודה. הרי יהודה הוא האזור ההררי המשתרע מהר בעל חצור בצפון ועד לבקעת באר שבע בדרום, בין השפלה ממערב ומדבר יהודה במזרח. הרי יהודה מהווים חלק משדרת ההרים המערבית של ארץ ישראל והיוו את לב ממלכת יהודה. ההרים בנויים בעיקר מסלעי גיר ודולומיט. וחלק גדול מהם הוא מדבר - מדבר יהודה. נהוג לחלק את הרי יהודה לשלושה חלקים: בצפון - הרי בית אל ששיאם, הר בעל חצור, מתנשא לגובה 1,016 מטר מעל פני הים; במרכז - הרי ירושלים, האזור הנמוך בהרי יהודה שגובהו כ-918 מטרים בשיאו; ובדרום - הר חברון, ששיאו מגיע לגובה 1,026 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
בשנת 1985, בסמיכות לאשתמוע המקראית, נוסד היישוב כהיאחזות נח"ל בשם 'נטע' שאוזרחה בשם 'שמעה' בשנת 1988.
החל משנת 1994, במסגרת הסכמי אוסלו בין מדינת ישראל לבין הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), שמעה נמצאת בשטח C, ואילו הכפרים הסמוכים סמוע, אס-סמייה וסימיא נמצאים בשליטת הרשות הפלסטינית. נכון לשנת 2007, סמוע מונה כ־20,000 תושבים. נכון לשנת 2020, שמעה מונה כ־800 תושבים.
תלם
תֶּלֶם היא התנחלות ויישוב קהילתי בהר חברון מערבית לחברון השייך למועצה אזורית הר חברון. היישוב שוכן מצפון לכביש חוצה יהודה, התנחלות אדורה שוכנת בסמוך. ההתנחלות הוקמה בשנת 1982, כהיאחזות נח"ל ואוזרחה בשנת 1983 כמושב שיתופי. כיום מתגוררות בתלם כ-90 משפחות: 20 חילוניות ו- 70 דתיות, מתוך מטרה ליצירת חיים שיתופיים. בעקבות הצטרפותו של הגרעין הדתי הוקמה במקום ישיבה גבוהה - "נתיבות דרור" על שמו של מח"ט חברון דרור וינברג, במקום לומדים כ-50 תלמידים.
תלה
ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, בן המאה ה-4, מציין יישוב בשם "תלה" ומתאר אותו בספר השמות כך: "כפר גדול מאוד של יהודים כט"ז מילים מבית גוברין בדרומא". משערים כי מיקומו של זה היה בקרבת היישוב תלם. אחרים טוענים שהיישוב המדובר שכן מצפון מזרח ל"תל חוילפה" - היום קיבוץ להב - 29 ק"מ צפונית מבאר שבע. באתר נחשפו קברים וגלוסקמאות - ארונות קבורה קטנים מאבן. אחד העיטורים שנמצאו היה רוזטה. צבי אילן מצטט חוקרים הסבורים כי הקברים שייכים ל"תלה", המוזכרת על ידי נאוסביוס מקיסריה.
הארכאולוג רם גופנא סבור כי משמעות השם הארמי "תלה" הוא "התל" - השם שניתן למקום אחרי שפסק היישוב בתל עצמו. השם "רימון" התלמודית נדד ל"חרבת רמליה" - היום דרומית לקיבוץ להב. וכשקם יישוב נוסף בתקופת התלמוד - נקרא תלה, התל.
ונדל בראון
ונדל בראון (באנגלית: Wendell Brown) הוא מדען מחשבים אמריקאי, יזם וממציא הידוע ביותר בחידושים שלו בטלקומוניקציה ובטכנולוגיית אינטרנט, אבטחת סייבר, פיתוח אפליקציות מובייל, והאינטרנט של הדברים. בראון הקים מספר חברות טכנולוגיה בולטות, כולל Teleo, LiveOps ו- eVoice.
יזם
בראון נחשב לחלוץ של תעסוקה זמנית ושל תעשיית הווירטואליזציה הביתית, בהיותו מייסד של לייפופס כיו"ר וממונה טכנולוגי ראשי בשנת 2002. LiveOps מעצבת פתרונות מוקדים טלפוניים וניהול מדיה חברתית לחברות כגון קוקה קולה, פיצה האט ו- eBay. נכון לחודש יולי 2016, LiveOps העסיקה את כוח העבודה הגדול ביותר בעולם בעבודה מהבית, עם יותר מ -20,000 סוכנים, ופלטפורמת הענן שלה עיבדה יותר ממיליארד דקות של אינטראקציות שירות לקוחות.
בראון ייסד בשותפות את Nularis בשנת 2011, מפתחת טכנולוגיית LED בעלת יעילות גבוהה המספקת זיכיונות גלובליים כולל מלונות Hyatt, מלונות ואתרי נופש Four Seasons, וקופי בין אנד טי ליף.
בשנת 2006, בראון ייסד את Teleo, מתחרה מוקדמת של סקייפ, שם יצר יישומי VoIP המאפשרים למשתמשים לשלוח ולקבל שיחות טלפון דרך האינטרנט. Teleo נרכשה על ידי מיקרוסופט והפכה לחלק מקבוצת MSN של מיקרוסופט בשנת 2006.
כמייסד ויו"ר eVoice, בראון יצר את פלטפורמת הדואר האלקטרוני של eVoice בשנת 2000, מערכת המענה הקולי הגדולה הראשונה בעולם, המאפשרת גישה לאינטרנט. הוא המציא טכניקות כגון דואר קולי לדואר אלקטרוני, דואר קולי חזותי ומזהה מתקשר משופר, חידושים שנחשבים לחלק מ"האפליקציות" המוקדמות ביותר, ואשר בוצע בהן שימוש מאוחר יותר על ידי Google Voice ו-Apple. eVoice סיפקה פתרונות מענה קולי ל-AT&T, MCI, AOL וחברות טלפון אזוריות. eVoice נרכשה על ידי AOL Time-Warner בשנת 2001 והפכה לחלק מקבוצת שירותי הקול של AOL.
בראון הוכר כאחד מ-100 מנהלי תעשיית המחשבים המובילים באמריקה על ידי מגזין הטכנולוגיה MicroTimes בשנת 2002.
כאנג'ל בעמק הסיליקון, בראון סייע בגיוס מימון לחברות סטארט-אפ בולטות, כולל Appeo, ADISN, MOEO, ו-IronPort, שנרכשה על ידי Cisco Systems בשנת 2007 תמורת 830 מיליון דולר.
מפתח תוכנה
בתור אחד היוצרים הראשונים של תוכנות אבטחת סייבר, בראון ייסד את WalkSoftly ב -1996, אשר הוציאה לאור את תוכנות אבטחת הסייבר הראשונות עבור מחשבים אישיים המיועדות לשוק הרחב. ב -1997, בראון פיתח את חבילת האבטחה האינטרנטית החדשנית של WalkSoftly בשם Guard Dog (כלב שמירה), לה הוענק תואר אחד מ-4 מוצרי האבטחה החדשניים ביותר בשנות ה-90 על ידי Software Publishers’ Association (איגוד מפרסמי התוכנה), וצוינה כאחד מ-10 מוצרי התוכנה הנמכרים ביותר בתחום האבטחה הקמעונאית בכל הזמנים על ידי PC Data. WalkSoftly נרכשה על ידי CyberMedia Inc. בשנת 1997.
בראון ייסד את Hippopotamus Software בשנות השמונים, מפתחת תוכנה מוקדמת עבור מקינטוש של אפל. מהדר ה-C של בראון Hippo-C היה סביבת פיתוח תוכנה מובילה עבור מערכות מחשב Mac ו-Atari ST.
בראון ידוע בקרב אוהדי משחקי הווידאו הקלאסיים על עיצובם ותכנותם של מספר משחקים רבי מכר עבור Imagic, כולל Star Wars (מלחמת הכוכבים) עבור ColecoVision, ו-Beauty & the Beast (היפה והחיה), Nova Blast, ו-Moonsweeper עבור Intellivision של מאטל.
ממציא
בחודש ינואר 2012, הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס חלק כבוד להמצאות יעילות האנרגיה של בראון על ידי מועמדות לפרס החלוץ הטכנולוגי. החידושים של בראון באפליקציות לטלפונים חכמים זכו בפרס טכנולוגיית הטלפונים החכמים העולה (Smartphone Emerging Technology Award) של CTIA במאי 2012. טכנולוגיות התקשורת של בראון שימשו לחיבור של יותר ממיליארד דקות של שיחות טלפון, והן משמשות במיליוני חשבונות דואר קולי.
בשנת 2008, בראון המציא את WebDiet, שיטה של שימוש בטלפונים ניידים לספור צריכת מזון למטרת שיפור הבריאות. יישום WebDiet הוכר כאפליקציה הראשונה לספירת קלוריות ולאוטומציה להדרכת ארוחה.
חיים מוקדמים וחינוך
בראון סיים את לימודיו באוניברסיטת קורנל בשנת 1982, קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל ומדעי המחשב. בעודו בקורנל, הוענק לבראון מענק מחקר לתואר ראשון בהנדסה מ-Hughes Aircraft.
פילנתרופיה
המעורבות הפילנתרופית של בראון כוללת הענקת מלגה באוניברסיטת סוקה באמריקה (Soka University o America) (אליסו ויחו, קליפורניה), תמיכה במעבדה ובספרייה לבטיחות תעופה של אוניברסיטת אמברי-רידל, וחסות פרטית לסטודנטים מקופחים בדרום אמריקה.
הוא חבר ותיק בקמפיין לזכויות האדם לקידום זכויות האזרח של הלהט"ב ושל ארגוני השירות היהודיים בעולם.
חיים פרטיים
בראון משתתף כדובר, שופט טכנולוגיה ויועץ בקהילות, כולל הוועידה הישראלית, הפורום הכלכלי העולמי, ועידת TED, האקטונים של Google ו-MIT,ועידות Digital Life Design במינכן ותל אביב, כנס האינטרנט של דבלין, TechCrunch, CTIA-האגודה האלחוטית, AlwaysOn ("רישות עמק הסיליקון העולמי"), El Financiero (Bloomberg),ושיחות הטכנולוגיה של מכון מיטה.
בראון הוא חבר בוועדה המייעצת של פרס X המתקדם לחדשנות הרכב, כולל טכנולוגיות דלק חדשות ופיתוח מכוניות חשמליות, יועץ לקרן מכון מיטה, וכן יועץ ל- Gener8, חברת סרטים סטריאוסקופיים תלת־ממדיים עם השתתפות בסרטים כגון ספיידרמן המופלא והארי פוטר ואוצרות המוות: חלק 2.
בראון הוא טייס פרטי מורשה והוא פעיל בפיתוח של עיצובי מטוסים חדשים, טילים, ורכבים חשמליים.
רפאל בן-נתן
רפאל בן-נתן (20 באפריל 1919 – דצמבר 1996) היה מזכ"ל "הפועל המזרחי"-המפד"ל, ממנהיגי תנועת "הפועל המזרחי". נודע במשך שנים כ"האיש החזק במפד"ל" ו"ממליך המלכים" בה.
ביוגרפיה
נולד בשם "רפאל מינץ" בשנת 1919, בעיר ינדז'יוב שבפולין, ללאה ולנתן מינץ. אביו של רפאל היה סוחר אמיד, איש תנועת "המזרחי", שבבעלותו הייתה חנות גדולה לאביזרי ברזל. רפאל נקרא על שם סבו, רפאל יונתן מינץ, מחסידי גור. למד בבית הספר היסודי המקומי "יבנה" של "המזרחי". בשנת 1934 בהיותו בגיל 15 עבר לוורשה ללמוד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני", מוסד ששילב למודים תורניים עם לימודים כלליים. בגיל 11 הצטרף (1930) לתנועת "השומר הדתי" ובהיותו בוורשה היה פעיל במרכז תנועות "המזרחי" בעיר. בשנת 1938 נאלץ לקטוע לימודיו בוורשה בשל מחלת אביו וחזר לינדז'יוב לנהל את חנות אביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הגרמנים לפולין ברח לוילנה שם הצטרף לקבוצת פעילי "המזרחי" ותנועות ציוניות אחרות למסע בריחה לארץ ישראל שנמשך כשנתיים וחצה מדינות וערים כמו מינסק, מוסקבה, בירוביז'אן, יפן, הונג קונג, סינגפור, הודו, עדן, מצרים. בתחילת 1941 הגיעו בן נתן וחברי הקבוצה לארץ ישראל. באותה שנת 1941 פרסם בן-נתן בעיתון "הצופה" סדרת רשימות המתארות את המסע הבריחה שלו מפולין לארץ ישראל ואת מפגשיו עם אנשי הקהילות היהודיות בארצות אלה. על הרשימות חתם בפסבדונים "בן-נתן", שאותו אימץ כשם הרשמי.
בשנת 1941 התמנה לקומונר של סניף בני עקיבא בפתח תקווה. וכעבור שנה, במחצית 1942 התמנה כרכז סניף בני עקיבא בתל אביב ששכן אז בצריף ברחוב אחד העם 108. כעבור כשנה, בשנת 1943, הצטרף לקבוצת עלומים בהרצליה (שהקימה לימים את קיבוץ סעד בנגב) בה היה חבר עד שנת 1950. במקביל היה פעיל בהסתדרות הפועל המזרחי בהרצליה. בין השנים 1944–1945 היה מזכיר ערב בלשכת העבודה בהרצליה וביום עבד בחקלאות ובגינון בשדות הרצליה והאזור.
ב-1945 נשא לאישה את חסיה מארק, חברת קבוצת עלומים, בתם של נחמה ונחום יוסף מארק, שהיה ממונה על מחלקת הדיג והחקלאות בשלטון המנדט.
עם הקמת סיעת "למפנה" בתנועת "המזרחי" בשנת 1945 הצטרף בן נתן לשורותיה והיה חבר פעיל בה במשך שנים רבות.
ב-1947 נבחר לוועד הפועל של הפועל המזרחי והתמנה כמנהל מחלקת הארגון בתפקידו זה עסק בין השאר בהקמת סניפים חדשים של "הפועל המזרחי" ברחבי הארץ.
בשנות ה-50 הצטרף עם רעייתו למושב הדתי חמ"ד שזה לא מכבר הוקם ליד בית דגן, והיה חבר בו עד יום מותו. ב-1956 נבחר לראש מחלקת העלייה של תנועת "הפועל המזרחי". כן היה מרכז "מרכז העבודה" של הפועל המזרחי. ב-1959, עם הקמת שירות התעסוקה, מונה לסגן מנהל שירות התעסוקה, תחת שר העבודה מרדכי נמיר ואחר כך גיורא יוספטל, כנציג המפד"ל. ב-1964 מונה לראש מחלקת המיסים של "הפועל המזרחי".
בתחילת שנות ה-70 נבחר למזכ"ל "הפועל המזרחי" תפקיד בו שימש עד 1986 עת הוחלף על ידי אליעזר אבטבי. בן-נתן המשיך לשאת בתואר מזכ"ל המפד"ל לענייני רווחה וכלכלה ושימש בין השאר כראש רשת בתי אבות "תפארת בנים" שהפעילה בתי אבות בירושלים ובנתניה.
רפאל בן-נתן נפטר בטבת תשנ"ז והוא בן 77. הותיר אחריו את רעייתו וחמישה ילדים.
שון האניטי
שון האניטי (באנגלית: Sean Hannity; נולד ב-30 בדצמבר 1961) הוא מנחה רדיו וטלוויזיה אמריקאי, סופר ופרשן פוליטי שמרני.
האניטי נולד בניו יורק, למשפחה ממוצא אירי. למד באוניברסיטת ניו יורק אך לא סיים את הלימודים.
החל את דרכו ברדיו בתחנת סטודנטים בשנת 1989. כיום מנחה תוכנית רדיו יומית בת 3 שעות בשם The Sean Hannity Show, תוכנית שהחלה את שידוריה ב-10 בספטמבר 2001. התוכנית משודרת בסינדיקציה ברחבי ארצות הברית, במעל ל-500 תחנות.
בשנים 1996–2009 הגיש האניטי בערוץ פוקס ניוז את תוכנית הטלוויזיה היומית "האניטי וקולמס", יחד עם אלן קולמס. התוכנית עסקה בפוליטיקה ואקטואליה. האניטי היה על תקן המגיש השמרן, לצד קולמס הליברל. התוכנית הייתה הפופולרית ביותר בערוץ לאחר תוכניתו של ביל או'ריילי. בשנים 2007–2009 הגיש בערוץ גם תוכנית אירוח שבועית בשם Hannity's America.
החל משנת 2009 מנחה האניטי את תוכנית הטלוויזיה היומית Hannity בערוץ פוקס ניוז.
האניטי כתב שלושה ספרים שהגיעו לרשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס.
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, זכה האניטי לתשומת לב רבה בזכות הקידום של המועמד הרפובליקאי דונלד טראמפ, שלימים הפך לנשיא ארצות הברית.
בפברואר 2020, בזמן תחילת מגפת הקורונה בארצות הברית אמר האניטי כי אנשי שמאל משתוקקים כי נגיף הקורונה יזרע הרס בארצות הברית כדי לצבור נקודות פוליטיות. במרץ של אותה שנה הוא טען כי הווירוס הוא "מתיחה" ואמר "שאולי זה נכון" שהתפרצות הקורונה היא מזימה שתוכננה על ידי ה"Deep state". מאוחר יותר באותו חודש, לאחר שהתפרצות המחלה הפכה למגפה וטרמפ הכריז על מצב-חירום לאומי, האניטי החל לתייחס לווירוס ברצינות גדולה יותר, והכחיש כי התייחס כי טען שהמגפה היא מתיחה.
האניטי נשוי ואב לשני ילדים.
אובה קאמפס
אובה קאמפס (בגרמנית: Uwe Kamps, נולד ב-12 ביוני 1964 בדיסלדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בבורוסיה מנשנגלדבך בעמדת השוער, ומאמן השוערים של הקבוצה בהווה.
קריירת מועדונים
קאמפס ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של בורוסיה מנשנגלדבך באפריל 1983, בניצחון 5-0 על קרלסרוהה, וסיים את עונת הבכורה שלו, 1982/83, עם 12 הופעות, בהן ספג 20 שערים, מתוכם ארבעה במחזור האחרון בניצחון 6-4 על בורוסיה דורטמונד. בשלוש העונות הבאות קאמפס לא היה השוער הבכיר של הקבוצה ומיעט לשחק, אך החל מעונת 1986/87 תפס את אפודת השוער הראשון, ועד לשנת 2001 היה השוער הבכיר של הקבוצה. בעונת 1991/92 הגיע קאמפס עם הקבוצה לגמר הגביע, שם הפסידה בורוסיה מנשנגלדבך להנובר 96 בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 בתום 120 דקות. בדרך לגמר, בורוסיה מנשנגלדבך הדיחה את באייר לברקוזן, גם כן בבעיטות הכרעה, לאחר 2-2 בתום 120 דקות. בחצי הגמר הזה, קאמפס עצר את כל ארבע הבעיטות של שחקני לברקוזן, ז'ורז'יניו, הייקו הרליך, לואן לופסקו ומרטין קרי, ולבורוסיה מנשנגלדבך הספיק ניצחון 2-0 בבעיטות הכרעה כדי להעפיל לגמר. עונת 1994/95 הייתה מוצלחת יותר עבור קאמפס ובורוסיה מנשנגלדבך, שהגיעו שוב לגמר הגביע הגרמני, והפעם יצאו עם היד על העליונה, לאחר ניצחון 3-0 על וולפסבורג.
בעונת 1997/98 קאמפס ירד ליגה עם בורוסיה מנשנגלדבך, ונשאר בקבוצה גם בבונדסליגה השנייה. כעבור שנתיים, קאמפס העפיל ביחד עם בורוסיה מנשנגלדבך חזרה אל הבונדסליגה. לאחר עליית הליגה, קאמפס הפך לשחקן ספסל, והשוער הבכיר של הקבוצה היה השווייצרי יורג שטיל. קאמפס נשאר בקבוצה בשלוש העונות הבאות אך לא שיחק, ובמחזור האחרון של עונת 2003/04 נכנס כמחליף בדקה ה-82 במקומו של שטיל, לאות כבוד, במשחק שהיה למשחק הפרישה של קאמפס, בניצחון 3-1 על מינכן 1860. קאמפס צבר 457 הופעות במדי בורוסיה מנשנגלדבך, מתוכן 390 בבונדסליגה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של המועדון בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר ברטי פוגטס.
קריירה בינלאומית
קאמפס השתתף עם הנבחרת המערב-גרמנית האולימפית באולימפיאדת סיאול (1988), וזכה במדליית ארד לאחר הפסד לנבחרת ברזיל בחצי הגמר וניצחון על נבחרת איטליה במשחק על המקום השלישי. לקאמפס אין הופעות בנבחרת גרמניה הבוגרת.
תארים
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
עם הנבחרת המערב-גרמנית האולימפית:
פיטר ניקולס
ניקולס נולד בניופורט, אך החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קריסטל פאלאס ב-1976. הוא שיחק בסלהרסט פארק במשך חמש עונות, בהן ערך למעלה מ-150 הופעות, וזכה באליפות הליגה השנייה בעונת 1978/1979. בתקופה זו הוא ערך את הראשונה מתוך 73 הופעות במדי נבחרת ויילס, בהן הבקיע שני שערים. הוא החל את הקריירה בעמדת הבלם הקדמי, אך בהמשכה עבר קדימה והחל לשחק כקשר הגנתי. הוא נודע בסגנון משחקו הקשוח, והרבה לספוג עבירות במהלך הקריירה שלו.
למרות מאמציו הרבים של ניקולס לא הצליחה פאלאס לשמור על מקומה בליגה הראשונה, ובמרץ 1981 הוא עבר לארסנל תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג, זמן קצר לפני שפאלאס ירדה לליגה השנייה באופן רשמי. כבר עם הגעתו לארסנל הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, ועד לסיום עונת 1980/1981 לא הפסיד באף משחק. בעונה שלאחר מכן השתתף ב-41 משחקים, ואף קיבל את סרט הקפטן של נבחרת ויילס. אולם, בעונת 1982/1983 הוא ספג מספר פציעות שמנעו ממנו לשחק באופן סדיר. בסך הכל הוא השתתף ב-80 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע שלושה שערים.
ניקולס היה מעוניין לחזור ולשחק כדורגל ברמה מקצוענית, ולפיכך הצטרף לפאלאס בהשאלה באוגוסט 1983, ובסיום אותה עונה נרכש כרטיס השחקן שלו תמורת 150,000 לירות שטרלינג. הקדנציה השנייה שלו בפאלאס לא הייתה מוצלחת, וב-1985 הוא חתם בלוטון טאון תמורת 165,000 לירות שטרלינג. ניקולס השתתף בלמעלה מ-100 משחקים במדי לוטון, ושיפר את יכולתו; ב-1987 הוחתם על ידי אברדין תמורת 350,000 לירות שטרלינג. בעונת 1987/1988 העפיל עם קבוצתו לגמר גביע הליגה הסקוטי, מול גלאזגו ריינג'רס; המשחק הסתיים בתוצאה 3 - 3, ובדו-קרב הפנדלים שנערך לאחר מכן החמיץ ניקולס את הבעיטה המכריעה. משחקו בנבחרת ויילס בתקופה זו היה הפעם הראשונה מאז 1938 שבה כדורגלן בקבוצה סקוטית משחק בנבחרת ויילס.