cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lo malo
רמיקס
בסמוך לצאתו, עלה הרמיקס של השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-20 מיליון השמעות.
בצת
בֶּצֶת הוא מושב בצפון ישראל, באזור הגליל המערבי, סמוך לשלומי, לקיבוץ ראש הנקרה ולנהריה. הוא מהווה חלק ממועצה אזורית מטה אשר ומשתייך לתנועת המושבים. שטח המושב כ-2,200 דונם.
היסטוריה
המושב הוקם ביום ה' טבת תש"ט, 6 ינואר שנת 1949, על ידי הסוכנות היהודית וקרן היסוד ותושביו הראשונים היו עולים שהגיעו בגלי העלייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 ממדינות הבלקן, בייחוד מיוגוסלביה ורומניה. המקום שנבחר למגורים היה אדמות הכפר הערבי "אל-בסה". בשנת 1951 בחרו המייסדים לעבור לאתר קבע הסמוך לנקודת היישוב המקורי.
המחלקה להתיישבות חקלאית של הסוכנות היהודית ייעדה את המקום לשמש כ'כפר זיתים' שתושביו יתפרנסו בין היתר ממטעי הזיתים הנטושים של הכפר הערבי. שמו של המושב נקבע לבצת, כשמו של היישוב היהודי הקדום המזוהה עם הכפר אל-באסה ששכן במקום. היישוב היהודי הקדום "בצת" נזכר ברשימת העיירות היהודיות ב"תחום צור" החייבות בקיום המצוות התלויות בארץ (שמיטה ומעשרות) המצויה בתלמוד. הרשימה נמצאה גם בפסיפס כתובת רחוב:.
בשנות ה-50 התפרנסו התושבים מגידולי ירקות, מפרדס משותף ומתוצרתה של רפת לחלב. כמו כן, הועסקו התושבים בעבודות ייעור של הקרן הקיימת לישראל. כיום רוב התושבים עוסקים בענפי משק כגון גידולי בננות, אבוקדו ותרנגולי הודו. בנוסף, פועלים במקום גם חדרי אירוח. בשנת 2000 הוכרז היישוב ככפר תיירותי, ובמסגרתו שופרו פני היישוב תוך שמירה על אופיו החקלאי.
הרחבת היישוב
בשנת 2012 אושרה תוכנית הרחבה למושב בצת על שטח המנחת. ההרחבה כוללת 55 נחלות נוספות על הקיימות והרחבת כמות יחידות הדיור ביישוב עד להיקף כולל של 348. על פי התוכנית, ישמשו מסלולי המראה כרחובות של השכונה החדשה והנחלות ייבנו בין המסלולים. בנובמבר 2017 החלו עבודות התשתית להרחבת היישוב. ההרחבה בחלקה היא בתחומי היישוב הקיים ובחלקה העיקרי על שטח מנחת בצת הסמוך למושב. בניית השכונה החדשה החלה בשנת 2018.
גירוסקופ
גירוסקופ או ג'יירוסקופ ועל פי האקדמיה ללשון העברית סביבון; מכונה לעיתים בקיצור ג'יירו (באנגלית: Gyroscope, מיוונית "גירוס"="עיגול, סיבוב" ו"סקופוס"="ראייה" השם הומצא על ידי הפיזיקאי הצרפתי לאון פוקו ב-1852) הוא מכשיר מדעי המשמש למדידה או שמירה של יציבות, תוך התבססות על עקרונות שימור התנע הזוויתי. בפיזיקה, שם זה ידוע גם כ"אינרציה גירוסקופית". אחד השימושים הנפוצים של מכשיר זה הוא מדידת זוויות הגוף ביחס למערכת צירים של כדור הארץ.
הרכב הגירוסקופ המכני
הגירוסקופ מורכב מגלגל (מכונה גם רוטור) המסתובב על ציר סיבוב העובר במרכזו. הציר נשען על ציר אנכי קבוע. כאשר מקנים לגלגל מהירות זוויתית הגלגל אינו נופל אלא ממשיך להסתובב, כאשר ציר הסיבוב שלו מתחיל לנוע בעצמו ביחס לציר הקבוע.
כשציר הרוטור מסתובב, הוא מתנגד לכל שינוי בכיוון הסיבוב שלו, תכונה הנובעת משימור תנע זוויתי. אם מנסים לשנות את כיוון הסיבוב של הציר, הוא מתנגד לכך עם כוח משלו בזווית בת 90 מעלות לכוח שמופעל עליו. ההתנגדות של ציר הגירוסקופ המסתובב לשינוי בכיוון הסיבוב נקראת גם 'אינרצית הגירוסקופ'.
הרעיון שמאחורי הגירוסקופ
על פי חוקי ניוטון, לכל מסה ישנה תכונה לשמור על מצבה הקודם. לדוגמה, אם אנו מעוניינים להזיז גוף מסוים ממקומו, יש להפעיל עליו כוח ראשוני כדי שישנה את מצבו. באופן דומה על מנת לעצור גוף נע, יש להפעיל עליו כוח בכיוון הנגדי, כדוגמת כוח החיכוך אחרת הגוף ימשיך לנוע באינרציה ללא עצירה.
גירוסקופ הוא בעצם דיסקה המסתובבת על פני מסגרת כמעט חסרת חיכוך. הדיסקית מסתובבת ללא שינוי כיוון הסיבוב שלה, עם או נגד כיוון השעון. על מנת לשנות את זווית ציר הסיבוב של הדיסקה צריך להפעיל כח.
לשם המחשה, נניח כי אנו מחזיקים גירוסקופ במטוס, והמטוס סוטה בפתאומיות. על פניו, נראה כי הדיסקית אמורה לשנות את הזווית שלה יחסית לכדור הארץ, כיוון שהמטוס שינה את הזווית שלו יחסית לכדור הארץ. היות שהדיסקית המסתובבת נעה על פני מסגרת חלקה, ההתנגדות של הדיסקית לשינוי מצבה תגרום לכך שהיא תחליק על פני המסגרת. כלומר, הדיסקית נשארת באותה זווית, בעוד שהמסגרת שעוטפת את הדיסקית משנה את מצבה בהתאם לתנועת הגוף.
אם נחבר מחוגה בין הדיסקית לבין המסגרת, המחוגה תמדוד את הזווית שבה הגוף נמצא. זווית זו יכולה להיות מבוטאת בתצוגה על לוח מחוונים, או לגרום לשינוי אוטומטי בהתאם לדרישת המתכננים בכוונון תנועת משטחים כגון מדפים, כנפיים ולהבים.
יישומים
פעלולני אופנועים משתמשים בבסיסי הגירוסקופ על מנת, בין השאר, להרים גלגל ולהסתובב על ציר הגלגל האחר.
גטו שימלאו
גטו שימלאו (או גטו צ'היי) הוקם בתקופת השואה ליד העיר סילאג'-שימלאו (בהונגרית: Szilágy-somlyó; ברומנית: Șimleu Silvaniei; בכתב העברי שנהג אז: שׁאֹמְלוֹיא) שבצפון טרנסילבניה, הונגריה.
רקע
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון והתגברות האנטישמיות הכללית באירופה החלו מדינות רבות, ביניהן ממשלת הונגריה, להגביל את זכויות היהודים בגבולותיהן. כתוצאה מידידותה של הונגריה עם גרמניה הנאצית זכתה הונגריה בשנת 1940 (במסגרת תכתיב וינה) בשטחי צפון טרנסילבניה, שהיו עד אז בשליטת רומניה, ובתוכם בעיר שימלאו-סילבאניי.
הקמת גטו שימלאו
במסגרת תוכנית ההשמדה הוחלט להקים במהירות גטו ליהודי מחוז סילאג'.
ההחלטה על הקמת הגטו בשימלאו התקבלה בוועידה שהתקיימה ב-26 באפריל 1944 בעיר סאטו מארה (סאטמר). בוועידה השתתפו שישה בכירים ממחוז סילאג': אנדרֶאַש גאזדה (András Gazda), עוזרו של מושל מחוז סילאג'; לוטננט קולונל גיאורגי מאריסקָה (György Mariska), מפקד יחידת הז'נדרמריה של המחוז; יאנוש סרֶטֶר (János Sréter), ראש עיריית זלאו (Zalău); יוזף אוּדווארי (József Udvari), ראש עיריית שימלאו; פֶרֶנץ אלקס (Ferenc Elekes), מפקד המשטרה של זלאו; ואיסטבאן פֶּטש (István Pethes), מפקד המשטרה של שימלאו.
האיספאן של מחוז סילאג', הברון יאנוש יושיקה (János Jósika), עודכן בהחלטה בידי גאזדה, ובתגובה הודיע על התפטרותו מתפקידו, עקב התנגדותו המוסרית להחלטה. יושיקה הוא אחד הגורמים ההונגרים הבודדים שהעזו לנקוט עמדה ציבורית נגד פעולות אנטישמיות בתקופת השואה, הרואה את הפעולות כבלתי מוסריות ובלתי חוקיות. יושיקה הוחלף על ידי הגנרל דמה סטויאי בלאסלו שלאבי (László Szlávi), ששיתף פעולה באופן מלא עם התוכנית.
לאחר שיבת הפקידים האחראיים מסאטו מארה התקיים דיון במשרדי מושל המחוז, בֶּלה סאמי (Béla Sámi), בנוגע למיקומו של הגטו. בדיון השתתפו בין היתר בכירי ענף הבריאות בסילאג' וכן ראש העיר הפאשיסטי של שימלאו, לאסלו קראסנאי (Laszlo Krasznai).
לבסוף הוחלט להקים את הגטו סמוך לשימלאו, בכפר צ'היי (בהונגרית: Cehei; ברומנית: סליליצ'היי, Slylycsehi) שעל יד העיר.
אכלוס הגטו
קיבוץ היהודים החל לצאת אל הפועל. מפקדי המשטרה פטש ואלקס היו אחראים על ריכוזם של יהודי שימלאו וזלאו, ובשאר המחוז נאספו היהודים בהוראתו של עוזר המושל גאזדה ובפיקוחו הישיר של מפקד הז'נדרמריה מאריסקה.
יהודי שימלאו רוכזו בגטו בכפייה החל מאסרו חג של פסח, 16 באפריל 1944. עד 3 במאי (י' באייר ה'תש"ד) היו כבר כל יהודי שימלאו בגטו. לפני כניסתם של היהודים לגטו עשקו מהם ההונגרים את כל חפצי הערך והתכשיטים שנשאו עליהם.
במהלך מאי ויוני של אותה השנה הצטרפו אליהם מרבית התושבים היהודיים של מחוז סילאג' (מהערים טושנאד, ז'שיבוי, קראסנה, זלאו, צ'הו-סילבאניי ועוד), ביניהם:
בנוסף שהו בגטו רבני הערים קרסאנה, זלאו, ועוד. כל הרבנים שהוזכרו לעיל נרצחו זמן קצר לאחר מכן, מייד עם הגיעם למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
החיים בגטו
בשיאו התגוררו בגטו שימלאו, בתנאים קשים וסדיסטיים, למעלה מ-8,500 יהודים מכל מחוז סילאג'. היהודים שוכנו במתחם בית החרושת ללבנים "קליין" (שהיה בבעלות אשר קליין היהודי) ששכן בכפר צ'היי הסמוך לשימלאו, באזור ביצתי המרוחק כחמישה קילומטרים ממרכז העיר שימלאו. בית החרושת לא הכיל יותר ממחצית ממספר היהודים, ומשפחות רבות נאלצו להתגורר תחת כיפת השמיים, בבוץ ובקור. שטח הגטו כולו היה זעיר – רחבו היה 200 מטר וארכו 700 מטר בלבד.
על התנאים בגטו שימלאו נאמר כי הם היו הגרועים ביותר בכל טרנסילבניה. היהודים בגטו סבלו מצפיפות חמורה וממחסור חריף במזון ובשתייה, וסבלם הוכפל עקב ההתעללויות שספגו. מפקד הגטו היה ראש העיר לאסלו קראסנאי, שנודע כאחד ממפקדי הגטאות האכזריים ביותר בהונגריה; הוא פיקד על יחידת ז'נדרמריה מיוחדת שהובאה מבודפשט לשמירה על תושבי הגטו. בפיקודו, התעללו ההונגרים הפאשיסטים ביהודי הגטו: הם שלחו אותם לעבודות מפרכות, הכו אותם וגזלו את חפציהם. בין היתר פקד קראסנאי לצלם את היהודים בעת עשיית צורכיהם ולהציג את התמונות בפומבי לצד כיתוב אנטישמי, להכות אותם בפומבי כדי שיגלו את מקומות המסתור של חפצי הערך שלהם, ועוד. בגטו הוקם גם חדר עינויים מיוחד ובו עונו היהודים כדי שיסגירו את המקומות בהם הסתירו את רכושם. עונש מקובל בגטו, גם על עבירות פעוטות, היה תלייה מעץ בכפיתת ידיים ורגליים במשך שעות, ובמידה והנענש היה מתעלף היו ההונגרים שופכים עליו מים קרים כדי שיתעורר, וחוזר חלילה. במיוחד התנכלו ההונגרים לרבנים שהיו כלואים בגטו: הם גילחו בפומבי את זקנם של מהר"ם בריסק והרב אהרנרייך, ושרפו את כתביו של הרב אהרנרייך לעיניו.
הזוועות בגטו שימלאו הדהימו אפילו את קפטן אבומאל (Abumall) מהגסטפו שביקר בגטו, הזדעזע ממראה עיניו ואמר כי יש לו עשרים וארבעה מחנות תחת פיקודו, אולם אין אף אחד מהם שמצבו כה עלוב ותנאי החיים בו כה אכזריים כגטו שימלאו.
קיצם של היהודים בגטו
בחג השבועות של אותה השנה, כעבור שישה שבועות מהקמת הגטו, נלקחו ברכבת טרנספורט (בקרונות ששימשו להובלת בקר) הראשונים מבין יהודי הגטו אל מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, על ידי הז'נדרמים ההונגריים בפיקודו של קראסנאי. בהמשך החודש בוצעו עוד שני משלוחי מוות, שרוקנו את יהודי הגטו כולו אל מותם. הטרנספורטים יצאו מהמחנה בתאריכים: 29 במאי (ז' סיון, יו"ט שני של שבועות), 3 ביוני ו-6 ביוני 1944.
כל קרון מקרונות רכבת הטרנספורט שהובילה את יהודי סילאג' לאושוויץ היה יכול להכיל בתנאים רגילים כ-40 איש, אולם בפקודת קראסנאי הכניסו ההונגרים לכל קרון בין שבעים לשמונים יהודים. בנוסף, ההונגרים לא סיפקו ליהודי סילאג' אף פירור מזון או שתייה לכל אורך הנסיעה אל אושוויץ.
לאחר צאת הטרנספורט השני גילה הלוטננט קולונל של הז'נדרמים את הדרך הברברית בה הכניסו ההונגרים את היהודים לקרונות, ועם צאת הטרנספורט השלישי ציווה להכניס רק 40 יהודים בכל קרון ולצייד אותם במזון ובשתייה לדרך. כל זה לא עזר כמובן לנוסעים, שעם הגיעם לאושוויץ נספו כולם בתאי הגזים.
תנאי המחיה הקשים והעינויים בגטו, לצד תנאי הנסיעה הבלתי-אנושיים בטרנספורט אל אושוויץ, הובילו לכך שרבים מאוד מיהודי מחוז סילאג', ובפרט ילדים, קשישים וחולים, נשלחו לתאי הגזים מייד עם הגיעם לאושוויץ. גם מתוך אלו ששרדו את הסלקציה ונשלחו למחנות עבודה, נספו רבים בגלל מחלות, רעב ותת-תזונה.
בסיכום כולל, מתוך למעלה מ-8,500 יהודי גטו שימלאו שרדו רק כעשרה אחוזים. רוב ככל ניצולי שארית הפליטה היגרו (חלקם מייד לאחר תום המלחמה, וחלקם שבו לערי הולדתם והיגרו במהלך השנים הבאות) לישראל או לארצות הברית. עד שנות האלפיים נותרו פחות מחמישים יהודים במחוז סילאג' כולו, ובשימלאו-סילבאניי עצמה חיים כיום כעשרה יהודים.
שארל-אמדה מסבואה-נמור
שארל-אמדה מסבואה-נמור (בצרפתית: Charles-Amédée de Savoie-Nemours; 12 באפריל 1624 – 30 ביולי 1652) היה מנהיג צבאי צרפתי ואיל הון, אביה של דוכסית סבויה ומלכת פורטוגל.
ביוגרפיה
נולד ב-12 באפריל 1624 בפריז, לאנריקו הראשון, דוכס נמור ולאן מלורן, בתם של שארל, דוכס אומלה ומארי מלורן. שירת בצבא פלנדריה בשנת 1645, ב-1646 פיקד על הפרשים הקלים במהלך המצור על קורטרייק. בשנת 1652 נטל חלק בפרונד, ונלחם בבלנו ובפריז, שם נפצע במהלך הקרבות.
ב-11 ביולי 1643 התחתן, עם אליזבת דה בורבון, בתם של סזאר, דוכס ונדום, בנו של אנרי הרביעי, מלך צרפת מהמאהבת שלו, גבריאל ד'אסטרה, ופרנסואז דה לורן, בתו של פיליפ עמנואל, דוכס מרקור, טקס החתונה התרחש בלובר.
נהרג בדו-קרב עם גיסו פרנסואה דה ונדום, דוכס בופור ב-30 ביולי 1652,
אחיו אנריקו השני, דוכס נמור ירש את תאריו ונחלותיו.
משפחתו
היה נשוי לאליזבת דה בורבון, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
טור דה ל'אווניר
טור דה ל'אווניר (בצרפתית: Tour de l'Avenir, באנגלית: Tour of the Future) הוא מרוץ אופניים עד גיל 23, שנערך על פני 10 קטעים והחל לראשונה בשנת 1961, אז ניצח גוידו דה רוסו האיטלקי. שיאן הניצחונות במרוץ הוא סרג'יי סוחורוטצ'נקוב מברית המועצות, שניצח פעמיים. המרוץ נוצר בשנת 1961 על ידי אחד מהעורכים של עיתון הל'אקיפ.
המרוץ נחשב לטור דה פראנס של רוכבים עד גיל 23, המנצחים בו מיועדים להפוך לכוכבים הגדולים של הענף והוא מרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים צעירים, בין המנצחים במרוץ אפשר למצוא את פליצ'ה ג'ימונדי (מנצח הטור דה פראנס, הוואלטה אספנייה והג'ירו ד'איטליה שלוש פעמים), גרג למונד (מנצח הטור דה פראנס), מיגל אינדוראין (מנצח הטור דה פראנס חמש פעמים). ובשנים האחרונות, נאירו קינטנה (מנצח הוואלטה אספנייה והג'ירו ד'איטליה) ואיגן ברנל (מנצח הטור דה פראנס). מ-2008, עבר המרוץ להיות במתכונת לאומית (נבחרות לאומיות).
לורן גריי
לורן גריי ביץ' (באנגלית: Loren Gray Beech; נולדה ב-19 באפריל 2002) היא זמרת ושחקנית אמריקאית ואישיות מדיה חברתית, אשר הייתה חתומה בחברות התקליטים וירג'ין רקורדס וקפיטול רקורדס. גריי הוציאה שבעה סינגלים, תוך שהשתתפה בלהיט הבינלאומי "Anti-Everything".
קריירה
לורן גריי הצטרפה למיוזיקלי (המכונה כיום טיקטוק) בשנת 2015. לאחר שזכתה שם להצלחה, היא החלה להבריז מבית הספר. בסופו של דבר, היא עברה ללוס אנג'לס והמשיכה בקידום פלטפורמות המדיה החברתיות שלה. נכון לספטמבר 2021, יש לה 53.9 מיליון עוקבים בטיקטוק, 21.9 מיליון עוקבים באינסטגרם, 3.82 מיליון מנויים ביוטיוב, ו-1.5 מיליון עוקבים בטוויטר. גריי היא האדם הרביעי הנעקב ביותר בטיקטוק, תוך שממרץ 2019 ועד 25 במרץ 2020 היא הייתה האדם הנעקב ביותר ברשת החברתית הזו גם כן. בעקבות כך, קבעה שיא גינס כ-"אדם הנעקב ביותר בטיקטוק", אך השיא נשבר על ידי צ'ארלי ד'אמליו.
מוזיקה
בשנת 2017 היא הופיעה בווידאו קליפ של זמר הפופ הבריטי הארווי "Personal".
במרץ 2018, גריי חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, לפני שהוציאה את סינגל הבכורה שלה "My Story" באוגוסט באותה השנה. לדבריה, השיר מבוסס על חבר ש-"התאהב כל הזמן באנשים הלא נכונים". בנובמבר 2018, היא הוציאה את הסינגל השני שלה, "Kick You Out", שנכתב והופק על ידה ועל ידי עידו זמישלאני. השיר סוקר על ידי מגזין הבילבורד. הסינגל השלישי שלה, "Queen", הופק על ידה גם כן ביחד עם קפטן קאטס ויצא בדצמבר 2018. בזמן קצר, צבר הקליפ למעלה מ-12 מיליון צפיות.
גריי השתתפה בשיר "Anti-Everything" של לוסט קינגס, שיצא ב-11 בינואר 2019. בשיר היא מאזכרת את אמינם, ואת ג'סטין ביבר, ומתארת אותם כהשראה שלה. ב-4 באפריל 2019, הוציאה גריי שני סינגלים חדשים: "Options", ו-"Lie Like That". גם בשירים הללו, היא עבדה שוב קפטן קאטס. (שבין היתר, עבד עם הלסי) ב-17 במאי 2019, הוציאה סינגל חדש בשם "Can't Do It", בו מתארחת הראפרית האמריקאית סוויטי. השיר היה לשירה הראשון של גריי בו מתארח אמן נוסף. לאחר שעשתה הפסקה מעולם המוזיקה, הוציאה סינגל חדש בשם "Cake" ב-13 במאי 2020. על פי מגזין הבילבורד, גריי נחשבת לאחת מעשרת האנשים המצליחים ביותר בטיקטוק, עם למעלה מ-50 מיליון עוקבים.
בפברואר 2020, גריי השתתפה בווידאו קליפ של "The Man", של טיילור סוויפט.
Fly on the Wall
Fly on the Wall (בעברית: זבוב על הקיר) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-27 בפברואר 2009 כסינגל השלישי מתוך האלבום השני של סיירוס, Breakout.
השיר מדבר על הפפראצי שהם כמו זבוב על הקיר שמנסה לצפות בה כל הזמן. סיירוס אמרה שהשיר הוא על "איך הם חושבים שהם יודעים הכל עליי והם לא באמת יודעים, הם רוצים להיות זבוב על הקיר ולראות אותי כל הזמן."
רקע
מילות השיר, שנכתבו על ידי סיירוס, אנטונינה ארמאטו, טים ג'יימס ודוורים קראולו, פורשו בצורה שגויה במגוון דרכים. גיבורת השיר שר בפרספקטיבת גוף ראשון תוך שהיא מגנה מישהו על רצונו לפגוע בפרטיותה. רוב המבקרים חשבו שהגיבורה מתייחסת ל"בן זוג שתלטן". בן רטליף מ"הניו יורק טיימס" צידד בבן הזוג, והאמין שגיבורת השיר שרה רודמן מ"ההבוסטון גלוב" האמינה שהשיר יכול היה לתאר מספר נושאים, כמו. עם זאת, בראיון עם ג'וסלין ונה מחדשות MTV, סיירוס אמרה שהשיר היה על "התקשורת" ועל. סיירוס פירטה על הרעיון בראיון עם ננסי אודל מאקסס הוליווד. היא הצהירה,
קידום והופעות
סיירוס הופיעה עם השיר לראשונה ב-4 במאי 2008 בטקס הפתיחה של משחקי דיסני. היא הופיעה עם השיר גם ב"Good Morning America" ובטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2008 ובגמר רוקדים עם כוכבים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי פיליפ אנדלמן. הווידאו קליפ יצא ב-8 בדצמבר 2008. הקליפ שלה היה בהשראת הקליפ Thriller של מייקל ג'קסון.
הסרטון מתחיל בזה שסיירוס והחבר שלה יוצאים מהקולנוע ומדברים על הסרט שהם ראו ואז החבר של סיירוס מסתכל על הירח ומתחיל להשתעל. סיירוס מבולבלת ואז מזועזעת שהיא צופה בו הופך לפפראצי ואז היא בורחת ממנו ורצה לתוך מוסך חנייה ומסתתרת מאחורי מכונית, ברגע שהיא מתרחקת מהמכונית, קבוצה של פפראצי מתחילים לרדוף אחריה עם המצלמות שלהם. במהלך רוב הקליפ סיירוס מנסה להתחבא מהפפראצי. בסופו של דבר היא מגיעה לפינה שאי אפשר לברוח ואז היא מופתעת ומבולבלת שקבוצת הפפראצי מתחילים לרקוד. החבר שלה שנראה רגיל מגיע במכונית כדי להציל אותה. בתוך המכונית סיירוס מתארת לו את המפגש המוזר עם הפפראצי והיא לא ידעה שהחבר שלה שתל מצלמה במכונית ואת מה שהיא אומרת במכונית הוא תוך כדי מפרסם את זה.
ים אריאקה
ים אריאקה (ביפנית: 有明海) הוא ים ומפרץ שנמצא ליד המחוזות פוקואוקה, סאגה, נגסאקי וקוממוטו שביפן. בנוסף, הוא נמצא ליד האי קיושו.
הים משמש לחקלאות עופות, כאשר נורי היא תוצר עיקרי. בים אריאקה, ישנם מינים שונים של בעלי חיים, כולל יבשתנים, פינידאה וסרטני כנר.
קולומביה (מיזורי)
קולומביה (באנגלית: Columbia) היא העיר הרביעית בגודלה במיזורי שבארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-123,000 תושבים. העיר נקראת על שם הדמות קולומביה. בקולומביה שוכנת אוניברסיטת מיזורי.
מבחינה פוליטית קולומביה מנוהלת על ידי מועצה בת שבעה חברים הנבחרת אחת לשלוש שנים. שישה חברים נבחרים על ידי שישה מחוזות בחירה, וראש העיר נבחר על ידי כלל תושבי העיר.
היסטוריה
בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה לתושבים חיבה למנטליות של מדינות הקונפדרציה, אך מיזורי נשארה באיחוד. בזמן המלחמה האוניברסיטה המקומית הפכה לבסיס צבא האיחוד. הנוכחות המאסיבית של הצבא הרתיעה את צבא הקונפדרציה ולכן לא התרחשו בקולומביה קרבות של ממש. לאחר המלחמה התקיימה מתיחות גזעית רבה בין הלבנים לאפרו-אמריקאים, עד כדי לינץ' בתושבים שחורים בשנים 1889 ו-1923.
More Life
More Life הוא מיקסטייפ של הראפר הקנדי דרייק. המיקסטייפ יצא לאור ב-18 במרץ 2017 דרך חברות התקליטים קאש מאני רקורדס, ריפבליק רקורדס ויאנג מאני.
המיקסטייפ זכה לביקורות חיוביות והגיע לפסגת מצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר כ-505 אלף יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון להוצאתו. על אף היותו מיקסטייפ, זכה לתואר אחד האלבומים הטובים ביותר של שנת 2017 על ידי מספר מבקרי מוזיקה. עד סוף שנת 2017 מכר המיקסטייפ מעל לשני מיליון עותקים שקולים לאלבום בארצות הברית.
קנאת ה' צבאות
הספר יצא לאור לראשונה בשנת ה'תרכ"ב בקניגסברג, ולאחר מכן בוורשה בשנת ה'תרמ"ח בשתי המהדורות נדפס רק חלק מתוך הספר (כמחציתו). עוד לפני הוצאתו לאור כספר, נדפס חלק ממנו בתוספת הערות בתוך ספרו של רבי יצחק אייזיק חבר, "מגן וצינה". החלק הזה, עם הערותיו של רבי יצחק אייזיק חבר, נדפס על ידי רבי חיים פרידלנדר כ"כללים מתוך ספר קנאת ה' צבאות" בתוך "ספר הכללים". לאחר מכן הוציא הרב פרידלנדר מהדורה של "ספר קנאת ה' צבאות המלא" בתוך "גנזי רמח"ל". גם במהדורה זו כתב היד היה חסר בסופו.
חרדים10
חרדים10 הוא אתר חדשות ישראלי, שהוקם ב-2014. האתר מתמקד בסיקור תחומים הנוגעים לחברה החרדית בישראל ובעולם. באתר מדורי חדשות, פוליטיקה, חדשות הנוגעות למגזר החרדי, מוזיקה ומשפחה.
האתר הוא בבעלותם של בני הזוג דוד רוטנברג ושרי רוט, בשיתוף קבוצת משקיעים ששמם לא מפורסם.
הקמת האתר
ב-2002 התגבש פורום בחדרי חרדים, במסגרת אתר הייד פארק, ואותו ניהל בתחילה דוד רוטנברג תחת השם "דוד10". עם השנים נקנה האתר על ידי משקיעים שונים והתפתח גם לאתר בחדרי חרדים שרוטנברג היה לעורכו. שרי הצטרפה לאתר ב-2009 ככתבת פוליטית.
ב-2013 רכש את האתר מאיר גל מבעלי משרד הפרסום גל אורן BSD, ולאחר מספר חודשים פוטרו בני הזוג בשל סכסוכי עבודה וחילוקי דעות מקצועיים. באפריל 2014 הקימו יחד עם כחמישה עשר עיתונאים ואנשי תקשורת את אתר חרדים10 שיועד להתחרות באתרים החרדיים הבולטים בחדרי חרדים וכיכר השבת.
לדברי אנשי האתר, הוא דוגל באג'נדה שהיא נגד הדרת נשים בכל מקרה בו הדבר אינו נוגד את ההלכה ולפיכך מפרסם תמונות נשים.
לייסי שאבר
לייסי ניקול שאבר (באנגלית: Lacey Nicole Chabert; נולדה ב-30 בספטמבר 1982) היא שחקנית אמריקאית. אחד מתפקידיה הראשונים היה גילום דמותה של ביאנקה מונטגומרי (אנ') באופרת הסבון "כל ילדיי". היא הייתה השחקנית השלישית שגילמה את דמות זו מ-1992 עד 1993. לאחר מכן זכתה לגדולה בזכות הופעתה בתור קלאודיה סלינג'ר בדרמת הנעורים של פוקס "שולחן לחמישה" (1994–2000).
היא סיפקה את קולה של אלייזה ת'ורנברי בסדרת האנימציה של ניקלודיאון "משפחת תורנברי" (1998–2004). היא גם דיבבה את מג גריפין במהלך העונה הראשונה של הסיטקום המצויר "איש משפחה" ודיבבה את גיבורת העל זטאנה בסדרות כמו "ליגת הצדק - הדור הבא" ו"ליגת הצדק בפעולה".
בקולנוע היא הופיעה בסרטים "אבודים בחלל" (1998), "קטע מהסרטים" (2001), "אבא בא לגן" (2003) והיו לה תפקידים ראשיים בתור גרטשן ווינרס בקומדיית הנעורים "ילדות רעות" (2004), מג קאמינגס בקומדיה "תרגילים מלוכלכים" (2005) ובתור דונה מאטיס בסרט האימה "חג מולד שחור" (2006). שאבר הופיעה גם בלמעלה מ-30 סרטים של ערוץ הולמרק.
ביוגרפיה
שאבר נולדה בפארביס, מיסיסיפי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא קייג'ון-צרפתי, בריטי, ואיטלקי. הוריה הם ג'ולי ג'ונסון וטוני שאבר, דובר צרפתית מלואיזיאנה שעבד בחברת נפט. לה אח צעיר, ושתי אחיות גדולות.
התגוררה בדרום קליפורניה ב-1994, השנה שבה החלה לככב בסדרה "שולחן לחמישה".
קריירה
כנערה, סרט הקולנוע הראשון ששאבר הופיעה בו היה ב-1998 בסרט מותחן המדע בדיוני "אבודים בחלל", לצד מאט לה-בלאנק.
היא דיבבה את דמותה של אליזה ת'ורנברי בסדרת האנימציה "משפחת תורנברי", ובסרט המבוסס על עלילת הסדרה: "המסע המופרע: הסרט" (2002). בנוסף דיבבה גם בסרט האנימציה "ראגרטס משתוללים" (2003). היא דיבבה את קולה של מג גריפין בעונתה הראשונה בלבד של סדרת האנימציה "איש משפחה" (1999), אך לאחר שעזבה הוחלפה במילה קוניס בכל שאר העונות (למעט הופעת אורח באחד הפרקים בעונה העשירית, בו עשו שימוש בקטעי ארכיון של קולה).
ב-2001 שיחקה בסרט הפארודיה על קומדיות הנעורים "קטע מהסרטים" בתור אמנדה בקר, תפקיד פארודי על דמותה של ג'ניפר לאב יואיט ב"לא יכולים להתאפק".
ב-2004 שיחקה בסרט הטלוויזיה "סיפורה של ברוק אליסון" בבימויו של כריסטופר ריב ומבוסס על סיפור אמיתי.
בנוסף, ב-2004 היא כיכבה בסרט קומדיית הנעורים "ילדות רעות" לצד לינדזי לוהן, רייצ'ל מקאדמס ואמנדה סייפריד. שאבר זכתה יחד עם עמיתותיה לסרט בפרס "הקאסט הכי מוצלח על המסך" בטקס פרסי הסרטים של MTV לשנת 2005.
בשנת 2006 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית "שלום עולם, להתראות חיים" בתפקיד ראשי, של סטודנטית בקולג' שנהפכת להיות האפוטרופוסית של אחותה החורגת בת ה-7, לאחר מות אביהן. באותה שנה היא שיחקה בחידוש לסרט מ-1974 "חג מולד שחור". היא הופיעה בפרק אורח של הסדרה "הלוחשת לרוחות" לצד ג'ניפר לאב יואיט ששיחקה לצדה ב"שולחן לחמישה". היא דיבבה את דמותה של הנסיכה אליז במשחק "סוניק הקיפוד" שמיועד ל-Xbox 360 ופלייסטיישן 3.
בשנת 2008 היא דיבבה את גוון סטייסי בסדרת האנימציה "ספיידרמן המדהים".
בשנים 2013–2014 שיחקה בתפקיד משני בסיטקום "בייבי דאדי" ברשת ABC Family.
חיים אישיים
ב-22 בדצמבר 2013 נישאה לבן זוגה משכבר הימים, איש העסקים דייוויד נהדר בטקס שנערך בלוס אנג'לס. בספטמבר 2016 נולדה בתם.
שמעון סולומון
שמעון יאסו סולומון (נולד ב-5 באוגוסט 1968) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כשגריר ישראל באנגולה. קודם לכן כיהן במגוון תפקידים ניהוליים וייעוציים הקשורים לישראלים יוצאי אתיופיה ולחינוך. חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד".
רוברט וייטהיל-בשן
רוברט וייטהיל-בשן (באנגלית: Robert Whitehill; נולד ב-11 בינואר 1947) הוא משורר יהודי-אמריקאי הכותב בעברית ומתרגם מעברית לאנגלית.
חייו
רוברט וייטהיל-בשן, גם מוכר בשם Samuel Whitehill, שחקן קולנוע אמריקאי, נולד במדינת קרוליינה הצפונית, בארצות הברית. הוא גדל והתחנך בעיר להבוק שבטקסס. מגיל חמש עשרה נטה ליבו לציונות ולישראל, והוא התמסר ללימוד הלשון העברית, כשהוא נעזר בתקליטים ובספרי לימוד. רוברט וייטהיל השלים לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית של טקסס.
בשנת 1968, כשהיה בן עשרים ואחת, ביקר לראשונה בישראל. כששב מהארץ סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין ותואר נוסף בספרות אנגלית.
שמעון סולומון
ראשית חייו
בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, ולימודים לקראת לתואר מוסמך (MA) במנהל ומדיניות חינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
רוברט וייטהיל-בשן
חייו
בשנות השבעים החל לפרסם את שיריו העבריים הראשונים, ויצר קשרים עם הסופר אהרן מגד, שכתב על שירתו בעיתון דבר. רוברט וייטהיל תרגם לאנגלית מיצירותיו של מגד. הוא עבר עם משפחתו לפוטומק, מרילנד, עסק במלאכות שונות, וחדל מכתיבת שירים ופרסומם.
במשך קרוב לעשרים שנה שתק רוברט וייטהיל-בשן "שתיקה ספרותית". לאחרונה שב לכתוב שירה עברית, ואף הוציא לאור ספר שירים חדש. הוא כונה על ידי מבקרים גם בתואר "המוהיקני העברי האחרון באמריקה".
שמעון סולומון
פעילות ציבורית
לאחר מכן, החל לעסוק בתפקידי ניהול, אף הם בזיקה לתחום החינוכי ולתחום העלייה. שימש מנכ"ל המרכז הקהילתי שבו בנים ליוצאי אתיופיה בבאר שבע. בשנת 2003, ניהל את חוגי הסיור לעולים בחברה להגנת הטבע. באותה שנה, עבר לניהול תחום התעסוקה לאקדמאים יוצאי אתיופיה בסוכנות היהודית. בשנת 2005, היה שליח עלייה באדיס אבבה ובשנים 2007-2008 ניהל מרכז קליטה בבאר שבע. בין השנים 2008-2012, ניהל את המערך החינוכי וההדרכה בכפר הנוער "אגהוזו-שלום" ברואנדה, ליתומים ניצולי רצח העם.
במסגרת פעילותו הציבורית התנדב סולומון בארגון רופאים לזכויות אדם המסייע למהגרים פליטים, חבר בוועד של קרן "אייסף" לחינוך, עמותות "עלמי"א" הפועלת לקידום הילד והמשפחה של ישראלים יוצאי אתיופיה ו"טבקה" המעניקה סיוע משפטי לאנשי קהילת יוצאי אתיופיה בישראל. סולומון כיהן בין היתר כחבר הנהלת תיאטרון יוצאי אתיופיה "נטלה".
רוברט וייטהיל-בשן
חייו
רוברט וייטהיל-בשן הוא גם מתרגם, ותרגם לאנגלית מספריו של הסופר אהרן מגד, ומסיפוריו של יצחק בן-נר.
שמעון סולומון
פעילות ציבורית
החל משנת הלימודים 2015-2016 סולומון עומד בראש בית הספר החקלאי "כפר סילבר" שנמצא ליד אשקלון.
בכנסת
במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה, הוצב במקום ה-12 ברשימה החדשה יש עתיד. לאחר שהרשימה זכתה ל-19 מנדטים, נבחר לכנסת.
פעל בעיקר בתחומי החינוך ויוצאי אתיופיה. היה ראש השדולות למען חיילים יוצאי אתיופיה, למלחמה בגזענות ובאפליה, למען ההשכלה הגבוהה ליוצאי אתיופיה, לחיזוק כפרי-הנוער והפנימיות ולחיזוק יישובי הערבה.
כשגריר ישראל באנגולה
ב-3 באוגוסט 2021 מונה על ידי שר החוץ יאיר לפיד לכהן כשגריר ישראל באנגולה במסגרת מכסת המינויים הפוליטיים במשרד החוץ. במרץ 2022 הוא הגיש את כתב האמנתו לנשיא אנגולה ז'ואאו לורנסו והחל את כהונתו.
הכוחות המזוינים של סלובניה
הכוחות המזוינים של סלובניה או צבא סלובניה (בסלובנית: Slovenska vojska; SAF/SV) הם הכוחות המזוינים של סלובניה. מאז 2003 כוח האדם בהם מבוסס על מודל צבא קבע מלא. מפקד הכוחות הוא נשיא סלובניה בורוט פאחור, בעוד המפקד המבצעי הוא קצין בדרגת בריגדיר המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של סלובניה.
היסטוריה
ההיסטוריה הצבאית הסלובנית מתפרשת על פני פחות ממאה שנים. בהמשך לקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, דוכסות שטיריה חולקה בין המדינות החדשות שנוסדו בגרמניה, אוסטריה ומדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. רודולף מייסטר, קצין לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי, כבש את העיר מריבור בנובמבר 1918 והפך אותה לחלק ממדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. לאחר קרב קצר עם יחידות גרמניות-אוסטריות נקבע קו הגבול הנוכחי אשר שורטט ברובו על ידי החלוקה האתנית-לשונית בין סלובנים לגרמנים בשטיריה.
הקמה
הכוחות המזוינים הנוכחיים הם המשך לכוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים (Teritorialna Obramba Republike Slovenije), אשר הוקמו ב-1991 ממיזוג של כוחות ההגנה הטריטוריאלית (נוסדו ב-1968 ככוח צבאי השימש השלמה לצבא הסדיר של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לשעבר, בתוך שטחה של סלובניה) עם מבנה פיקודי סודי חלופי, הידוע כמבנה התמרונים של ההגנה הלאומית (Manevrska struktura narodne zaščite), אשר היה מוסד מיושן (ייחודי לסלובניה), ומטרתו הייתה ליצור מבנה הגנה אחיד לרפובליקה, בדומה ל"משמר הבית". הוא היה בעל חשיבות קטנה עוד קודם ל-1990, עם כלי נשק מיושנים וכוח קטן.
כאשר סלובניה הכריזה על עצמאותה במהלך מלחמות יוגוסלביה ב-1991, כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים וכוחות משטרת סלובניה היוו את מרבית הכוחות שפעלו כנגד הצבא העממי היוגוסלבי במהלך מלחמת עשרת הימים. הכוחות המזוינים של סלובניה הוקמו רשמית ב-1993 כחלק מרה-ארגון של כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים. הם התבססו על גיוס חובה, כאשר המגויסים קיבלו 6–7 חודשי אימון.
בשנת 1995 חתמה סלובניה הסכם חשאי עם מדינת ישראל לאספקת ציוד צבאי מודרני, כולל ציוד תקשורת, ארטילריה, מרגמות ותחמושת (כך על פי השבועון "דיפנס ניוז"). בנוסף סופקה ספינת סיור מדגם "דבורה", תוצרת מפעל רמתא של התעשייה האווירית. יישום ההסכם נדחה כשנתיים בגלל התנגדות משרד החוץ הישראלי, עקב הרגישות הדיפלומטית של התערבות במלחמות יוגוסלביה.
בסוף אוקטובר 1997 ביקר בישראל שר ההגנה של סלובניה. במטרה לדון בפרטי תוכנית, שלפיה תשביח ישראל טנקים מדגם טי-55 של צבא סלובניה.
בשנת 2003, ממשלת סלובניה ביטלה את גיוס החובה והחל מיולי 2004 הכוחות אורגנו מחדש ומבוססים על צבא מקצועי על בסיס מתנדבים. עם סד"כ של כ-7,300 חיילים פעילים וכ-1,500 חיילי מילואים, בהשוואה ל-55,000 כאשר היה גיוס חובה. השינויים בכוחות נמשכים מתוך מטרה להפוך אותם ליעילים וזולים יותר. קרוב למחצית מהמפקדות פורקו, וכך הפך הפיקוד על היחידות הכפופות קל יותר ומהיר יותר. חיילים משובצים קרוב לביתם מתוך מטרה לצמצם הוצאות נסיעה.
חברות בנאט"ו
כחלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לשעבר, סלובניה לא הייתה מעולם חברה בברית ורשה. עם הקמת סלובקיה מדיניות החוץ של חברות בנאט"ו שאפה לצרף את סלובניה למערב. בשנת 1996 מדינות רבות הסירו את האמברגו על סחר בנשק מעל סלובניה, ומאותה עת פעלה המדינה באמצעות תוכנית רכש צבאית לבסס את עצמה כמועמדת לנאט"ו וככוח סיוע נייד. כוחות סלובנים פעלו בבוסניה והרצגובינה כחלק מכוחות שמירת השלום, סלובניה גם חתומה על שותפות לשלום. סלובניה הצטרפה רשמית לנאט"ו במרץ 2004. במסגרת נאט"ו חיילים סלובנים שירתו כחלק מכוחות בינלאומיים בבוסניה והרצגובינה, קוסובו, אפגניסטן, עיראק, צ'אד ולבנון. כמו כן הם שירתו ברמת הגולן כחלק מאונדו"ף.
בשנת 2007 זכתה חברת אלביט מערכות, בשיתוף עם חברת Patria AMV, הנמצאת בבעלות ממשלת פינלנד וחברת האווירונאוטיקה, הביטחון והחלל האירופאית EADS בחוזה בהיקף מוערך ב-40 מיליון דולר לשדרוג הרכב המשוריין של צבא סלובניה לתקן נאט"ו. הוחזה כלל אספקת עמדות נשק, צריחים בלתי מאוישים ורכיבים ומערכות אלקטרוניות ואלקטרו-אופטיות.
מבנה
הכוחות המזוינים של סלובניה מאורגנים כזרוע אחת עם צבא יבשה כמרכיב העיקרי שלהם. החיילים מורכבים מ:
כוח היבשה
עיקר הציוד של כוחות היבשה של סלובניה הוא: כ-50 טנקים באחסון, 18 תותחים 155 מ"מ תוצרת ישראל, 45 מרגמות 120 מ"מ תוצרת ישראל, כ-180 נגמש"ים (חלקם חמושים) ועוד סוגים שונים של כלים כבדים.
כוח האוויר
חיל האוויר הסלובני כולל 9 מטוסי תקיפה קלים, 4 מטוסי תובלה קלים, 16 מסוקים ו-10 מטוסי אימון.
צי
לצי הסלובני יש רק שני כלי שיט בעלי יכולת קרבית (להוציא סירות גומי וסירות קלות) והם: ספינת הסיור סופר דבורה וספינת הסיור הרוסית שקיבלה את השם פרויקט 10412, עם הגעת כלי השיט לחיל הים ניתנו להם שמות מקומיים.
ספארקס
ספארקס (באנגלית: Sparks) היא העיר החמישית בגודלה בנבדה שבארצות הברית הממוקמת מזרחית לעיר רינו. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-105,000 תושבים.
היסטוריה
ההתיישבות האירופאית באזור החלה בשנות ה-50 של המאה ה-19, והואצה בתחילת המאה ה-20. בשנת 1905 ההתיישבות הוכרזה כעיר.
סוזן פאקר
סוזן פאקר (באנגלית: Suzanne Packer; נולדה ב-20 בספטמבר 1958) היא שחקנית ולשית, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד טס בייטמן בסדרת הטלוויזיה "חדר מיון" בה הופיעה משנת 2003 עד אוגוסט 2015. היא חזרה לשחק באותו תפקיד בפרק לציון 30 שנה לסדרה.
ביוגרפיה
פאקר נולדה באברגאבני שבוויילס. הוריה היגרו לוויילס מג'מייקה, אמה הייתה אחות במקצועה. היא אחותו של האלוף האולימפי קולין ג'קסון. כבר בבית הספר התיכון בקארדיף הביעה התעניינות במשחק, והופיעה בהפקות בית הספר כגון "אוקלהומה!" ו"המלך ואני".
בתחילת הקריירה שלה בשנות ה-90 של המאה העשרים הייתה פאקר ידועה בשל תפקידה כג'וזי, אשתו של מיק ג'ונסון, באופרת הסבון של ערוץ 4 "ברוקסייד". אחר כך למדה לתואר בהוראה בגולדסמית' קולג', וב-1996 עם קבלת התואר החלה ללמד דרמה בלונדון.
תוך כדי הופעות כשחקנית הכירה פאקר ונישאה לשחקן האמריקאי ג'סי ניומן. בני הזוג עברו לניו יורק, שם לימדה דרמה ושיחקה. ב-2003 ילדה את בנם הבכור, פריס. אחר לידת הבן החלו היחסים בין בני הזוג להדרדר, והם הסכימו ביניהם לחזור לבריטניה. אבל ניומן החליט להישאר בארצות הברית. השניים התגרשו בשנה שלאחר מכן.
כשחזרה פאקר לקארדיף עם תינוק בן שלושה חודשים, נבחנה לסדרת הדרמה של ה-BBC "חדר מיון". אחרי שלושה שבועות החלה לשחק בתפקיד טס בייטמן, ועל המסך הופיעה הדמות החל מספטמבר 2003. בנובמבר 2006 מרטינה ליירד, שגילמה את קומפורט, עזבה את הסדרה, ובכך הייתה סוזן פאקר לשחקנית השנייה שמופיעה במשך הזמן הרב ביותר בתוכנית.
ב-6 ביולי 2011 השתתפה פאקר יחד עם אחיה קולין בשעשועון "Pointless Celebrities". השניים הודחו בסיבוב הראשון של המשחק. ב-19 במרץ 2017 הופיעה פאקר בפרק "Natural Selection" בסדרה המשטרתית של רשת ITV "ורה" בתפקיד סופיה.
ב-23 בפברואר 2018 שיחקה פאקר בפרק סיום העונה של הסדרה "Death in Paradise". ב-18 במרץ 2018 שיחקה בתפקיד משני בפרק בסיטקום "Hold the Sunset". ב-4 בנובמבר 2018 הופיעה בתפקיד איב סיסרו בפרק "The Tsuranga Conundrum" של סדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו".
חיים אישיים
פאקר היא גרושה מהשחקן האמריקאי ג'סי ניומן. היא גרה בקארדיף יחד עם בנה פריס.
רקפת בנימיני
רקפת בנימיני (נולדה בתל אביב ב-15 בספטמבר 1964) היא טניסאית עבר ישראלית, אלופת ישראל בטניס בשנת 1981. מינואר 2007 מנהלת את המרכז לטניס בישראל - יפו.
תחילת הקריירה
רקפת בנימיני נולדה בקרית שלום בת"א. בגיל שנתיים נסעה לקניה במסגרת שליחות של אביה, שם שהתה 4 שנים. בגיל 6 חזרה המשפחה לארץ ועברה להתגורר ברמת השרון.
בשנת 1976 נפתח מרכז הטניס ברמת השרון, ובנימיני החלה להתאמן שם בגיל 12. היא אותרה על ידי מאמנה, שלמה צורף, כשחקנית מוכשרת, והחלה להתאמן על בסיס יום יומי.
בשנת 1978 השתתפה בתחרות הראשונה והוגרלה נגד אלופת ישראל לגילאי 14 דאז דניאלה עוזיאלי. בנימיני הפסידה 6:0 6:0 ולא לקחה ולו משחקון אחד. בתחרות כעבור שנה, נצחה בנימיני את עוזיאלי. בשנה זו נשלחה עם שחקנים מצטיינים לסבב הופעות ראווה של חודש ימים בארצות הברית לגיוס תרומות למרכז הטניס.
הזכייה באליפות ישראל והמשך הקריירה
בשנים 1979-80, הייתה אלופת הארץ לגילאי 16.
באפריל 1980 נסעה בנימיני במסגרת אליפות אסיה ליפן ושיחקה כמחבט מספר אחד של ישראל. בתחרות זו העפילה לשלב חצי הגמר וסיימה שלישית את התחרות.
בפסח 1981 זכתה בשישה תארים וגביעים: אלופת ישראל לנוער, אלופת ישראל לנשים, אלופת ישראל בזוגות נוער, אלופת ישראל בזוגות נשים, אלופת ישראל בזוגות מעורבים. בהמשך אותו החודש זכתה להגיע לשיא נוסף בטורניר בינלאומי, בו זכתה, ואשר העניק לה 20 נקודות בדרוג הבינלאומי.
במאי 1982 דורגה בנימיני במקום השביעי בעולם בין הנערות, וזכתה ב-80 נקודות בתחרות במילנו, שם העפילה לרבע הגמר.
באוקטובר 1982 התגייסה לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין. באותה תקופה המשיכה לייצג את ישראל במסגרת נבחרת גביע הפדרציה של ישראל, בה הייתה חברה 6 שנים.
תקופת המשחק בארצות הברית
באוגוסט 1984 הגיעה לארצות הברית, שם קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטה הבינלאומית של ארצות הברית, והמשיכה את קריירת המשחק שלה. במשך 3 שנים ייצגה את האוניברסיטה כשחקנית מספר 1. בסוף השנה זכתה בתואר MVP, most valuable player, ושנה לאחר מכן זכתה בתואר MIP, most improved player.
בנימיני מסוף שנות ה-80 ועד היום
בשנת 1989 חזרה לארץ לאחר שסיימה תואר ראשון בהצטיינות בתחום החינוך הגופני והתקבלה לעבודה במרכז לטניס בישראל - רמת השרון כמאמנת טניס, ואימנה שם כ-5 שנים.
בשנת 1994 החלה לנהל את בית הספר לטניס בקאנטרי רמת השרון. במשך 11 שנה ניהלה קבוצות אימונים, נבחרות אזוריות, מחנות בישראל ומחוצה לה, קבוצות ליגה, ועוד.
לבנימיני שני ילדים.
הבחירות הפרלמנטריות בהונגריה 2014
הבחירות הפרלמנטריות בהונגריה 2014 התקיימו ב-6 באפריל 2014. מערכת זו היא מערכת הבחירות השביעית בה מתקיימת מערכת רב מפלגתית ומערכת הבחירות הראשונה מאז אימוץ החוקה החדשה שנכנסה לתוקפה ב-1 בינואר 2012. תוצאות הבחירות קבעו כי ברית המפלגות איחוד האזרחים ההונגרי-מפלגת העם שמרו על כוחן של שני שלישים מהפרלמנט הקודם וכך ויקטור אורבן זכה בכהונה נוספת.
תמצית טעם
תמצית טעם היא נוזל הממוצה מסוגי מזון שונים באופן שמוביל לריכוז גבוה של הטעם והריח של המזון שמוצה.
שימושים
תמצית טעם מאפשרת להוסיף למאכלים טעמים בולטים מבלי להזדקק לכמויות גדולות מחומרי הטעם. לתמציות יש טעם וריח דומיננטיים מאוד, ולכן השימוש בהן נעשה בכמויות קטנות.
שימוש הנרחב ביותר בתמציות טעם נעשה במשקאות קלים, לאחר מכן במגדנאות - בפרט בגלידות, ממתקים, מאפים, ג'לי ופודינג, ומסטיקים. כן נעשה שימוש בתמציות בייצור סירופים, רטבים, מרינדות, משקאות חריפים ובשר מעובד.
תמציות טבעיות
רוב התמציות הטבעיות מתקבלות על ידי מיצוי השמן האתרי מחומר צמחי כגון פרח, פרי או שורש, או מצמחים שלמים באמצעות מגוון של טכניקות ושיטות, בהן: חלק מתמציות הטעם הטבעיות ניתנות להכנה גם באמצעים ביתיים.
תמציות מלאכותיות
תמציות מלאכותיות משמשות בעיקר ליצירת טעמי פירות מרוכזים כמו בננה, דובדבן, אפרסק, אננס, פטל ותות. התמציות מיוצרות על ידי שילוב של מגוון אסטרים עם שמנים מיוחדים. הצבע מתקבל בדרך כלל על ידי שימוש בצבעי מאכל. בין האסטרים המשמשים בדרך כלל הם אתיל אצטט ואתיל בוטיראט. הרכיבים העיקריים בייצור תמצית בננה מלאכותית, אננס ותות הם אמיל אצטט ופנתיל בוטיראט.
ערער
העַרְעָר (שם מדעי: Juniperus) הוא סוג של עץ הנמנה עם משפחת הברושיים. הערער נפוץ בעיקר בחצי הכדור הצפוני ומסוגל לשרוד באזורים צחיחים או על הרים גבוהים. עליו לרוב מחטניים, אך קיימים מינים בעלי עלים דמויי קשקשים גלדניים. רובם של מיני הערערים הם דו-ביתיים, כלומר זקוקים לשני עצים כדי שתתרחש הפריה, היות שכל צמח הוא או זכר או נקבה, אך לעיתים נדירות ישנם גם ערערים חד-ביתיים. קצב צמיחת הערערים איטי מאוד.
מינים
כל מיני הערער בישראל הם ערכי טבע מוגנים על פי חוק.
הערער בתנ"ך
הערער בתנ"ך מוזכר כעץ הגדל במקומות צחיחים ויבשים, שאף עץ אחר אינו יכול לגדול שם, לכן אין שורשיו מרובים ובנקל ייעקר כליל, בזאת הוא מסמל את הרשעים: "והיה כערער בערבה ולא יראה כי יבוא טוב" (ירמיה, יז, ו וע"ע מסכת אבות, ג, כב) היינו שלא יקבל שכר מצוותיו אף אם עשה. מאידך, מצינו גם שערער הוא לשון זעקה, שזועק עם ישראל בתפילה בהיותו בגלות. מכל מקום, נראה שהכוונה בתנ"ך היא לעץ הגדל במקומות צחיחים שלא יוכל לשרוד. יש המזהים כל מקום בתנ"ך שבו כתוב "ארז" כביטוי לעצים מחטניים, הגדלים במקומות הרריים ומשמשים כחומר גלם לעץ, וממילא כוללים כנראה גם את הערער.
פוקינג (כפר)
פוּקִינְג (בגרמנית: Fugging, לפני 2021 נכתב Fucking) הוא כפר אוסטרי במערב מדינת אוסטריה עילית, המונה כמאה תושבים, ומשתייך לרשות המקומית טארסדורף במחוז בראונאו אם אין, בקרבת זלצבורג. המקום נודע בשמו לפחות משנת 1070 ובכתיב Fucking החל משנת 1760. מקור השם הוא במנהיג בווארי בשם פוקו (Focko) שחי במאה השישית. "ינג" היא סיומת גרמאנית המציינת "אנשים", כך שהשם פוקינג משמעו "מושבם של אנשי פוקו".
שילוט הדרכים המציין את שם היישוב קרץ לתיירים דוברי אנגלית, עקב משמעותו הגסה כמילה באנגלית, אף כי הגייתו המקומית שונה מהגייתו באנגלית. רבים היו עוצרים כדי להצטלם לצדו, ומקרי גנבה נשנים הכבידו על הוצאות הרשות המקומית. בחודש אוגוסט 2005 הותקנו שלטים המרותכים ליסודות פלדה מבוטנים, כדי להקשות על גנבתם. הצעות להחליף את שם הכפר נדחו במשאלים שהתקיימו בקרב תושבי הרשות המקומית בשנים 1996, 2004 ו-2012.
פרנסי העיירה ניצלו את העובדה שהמילה hell בגרמנית משמעותה בהיר ונתנו זיכיון למבשלת בירה אוסטרית לייצר בירה בשם "Fucking Hell".
נברן ברנט
נברן ברנט (שם מדעי: Lasiopodomys brandtii) הוא מין של נברן מתת-משפחת הארוויקוליים שבמשפחת האוגריים החי בצפון אסיה לאורך ערבות עשב ושיחיות בסין, מונגוליה ורוסיה.
מאפיינים
הנברן מגיע לאורך של 15 ס"מ, בעל זנב באורך 3.5 ס"מ ומגיע למשקל ממוצע של 55 עד 84 גרם. הנברן בעל אוזניים קצרות ועגולות, כפות רגליים ושעירות מאוד וזנב חום ושעיר. שאר הגוף בעל גוון אפור בהיר חולי, המתאים להסוואה.
הנברן חי בטבע לאורך צפון סין בחביי, ג'ילין ובמונגוליה הפנימית, בערבות מונגוליה ובעבר הבאיקל, הסמוך לימת באיקל שברוסיה. הנברן מצוי לרוב בערבות יבשות וקרירות, אך לעיתים נמצא סמוך לגדות אגמים וגדות נהרות. תפוצתו בטבע רחבה והוא בעל מצב שימור "ללא חשש" לפי הרשימה האדומה של IUCN.
עמירם גרינולד
עמירם גרינולד (9 בפברואר 1945 – 17 באוקטובר 2021) היה פרופסור למדעי המוח במכון ויצמן למדע, חתן פרס דן דוד לשנת 2004 וחבר האקדמיה הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
עמירם גרינולד נולד בשנת 1945 בקיבוץ רמת השופט. בן בכור להורים חלוצים, יעקב עמיר (במקור גרינולד) ולעדינה גרינולד (במקור אנצילביץ). בסביבות גיל 5 בערך עזבה המשפחה את הקיבוץ ועברו למקווה ישראל שם עבד האב, לאחר כשנתיים עברו לקריית אונו. בתיכון למד בתיכון חדש בתל אביב. היה בגרעין עינת של השומר הצעיר בקיבוץ זיקים. שירת בנחל מוצנח בגדוד 50 של הצנחנים, בהמשך יצא לקורס קצינים וכיהן כמ"פ בצנחנים. השתתף במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1960 התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1965 קיבל את תואר הM.Sc בכימה פיזיקלית. מ-1965–1974 המשיך לדוקטורט במכון ויצמן למדע בהנחייתם של אפרים קציר ויצחק צבי שטיינברג, ובשנת 1975 קיבל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע בכימיה פיזיקלית, על עבודה בנושאים ספקטרוסקופים בביופיזיקה הקשורים ל "Fluorescence decay kinetics".
בשנים 1975–1974 היה חוקר במעבדתו של רמי רחימימוב בבית הספר לרפואה בבית חולים הדסה. משם המשיך לאוניברסיטת ייל לפוסט דוקטורט במעבדה של לארי כץ.
משנת 1978 חזר למכון ויצמן למחלקה לניורוביולוגיה. בשנת 1984 יצא לשבתון במעבדתו של חתן פרס נובל טורסטן ויזל באוניברסיטת רוקפלר בעיר ניו יורק, שבתון זה התארך עד 1991 לאחר שכיהן כראש מעבדת IBM לחקר המח באוניברסיטת רוקפלר בין השנים 1986–1991.
ב-1991 חזר לחקור במכון ויצמן ובין יתר תפקידיו עמד בראש מרכז גורודסקי לתפקודיי מח גבוהים במכון ויצמן למדע ברצף עד 2009.
גרינולד השתמש במחקריו בניסויים בבעלי חיים, במשך תקופת מחקרו במכון ויצמן התקיימו הפגנות רבות על פעולותיו.
מחקר
מחקרו התמקד במחקר הבסיסי של מדעי המוח, השואף להבין את המבנה התפקודי של המוח. כחלק ממחקרו פיתח שיטות דימות אופטי וצבעים פלואורסצנטים שאפשרו לראות בזמן אמת שינויים אופטיים זעירים אשר בעזרתן ניתן לראות בו זמנית ובזמן אמת את פעילות המוח המתואמת של תאים רבים בקליפת המוח כתלות בגירויים שונים. שיטות מחקר אלו היו הבסיס לחברת דימות אופטי שהקים בשנת 1998 אשר מסחרה את הטכנולוגיה בשאיפה לשימושים קלינים עתידיים.
חיים אישיים
בשנת בסוף ספטמבר 1973 התחתן עם אירית גרינולד (אמסטרדם) כמה ימים לפני שגויס לשירות מילואים למלחמת יום כיפור. ב-1975 נולד בנו ערן גרינולד בניו הייבן בארצות הברית, ובתו יעל לב (גרינולד) נולדה ברחובות ב-1980. ב-1994 אשתו נהרגה כאשר נפלה ממצוק המצדה בעת טיול משפחתי בחג השני של פסח. ב-2005 התחתן עם מאירה מור גרינולד.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
לואיז פרנסואז, נסיכת קונדה
לואיז פרנסואז, דוכסית בורבון (בצרפתית: Louise Françoise de Bourbon; 1 ביוני 1673 – 16 ביוני 1743), הייתה בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן. אמרו שהיא נקראה על שם הסנדקית שלה, לואיז דה לוואלייר, האישה שאמה החליפה כמאהבת של המלך. לפני נישואיה, היא נודעה בבית המשפט בשם מדמואזל דה נאנט.
לואיז פרנסואז נישאה בגיל 11, ונודעה בשם מאדאם לה דוכסה, תואר שהיא שמרה כאלמנה. לאחר נישואיה היא הייתה דוכסית בורבון ונסיכת קונדה. מאוחר יותר היא הייתה חברה מובילה ב-"cabale de Meudon", קבוצה שבמרכזה אחיה למחצה לואיס, גרנד דופין. בעוד שבנה לואי אנרי, דוכס בורבון, היה ראש ממשלת צרפת, היא ניסתה לקדם את השפעתה הפוליטית, אך ללא הועיל.
ללואיז פרנסואז, שנחשבה לאטרקטיבית, היו חיי אהבה סוערים ולעיתים קרובות הייתה חלק משערוריות בתקופת שלטונו של אביה. מאוחר יותר בחייה, היא בנתה את פאלה בורבון בפריז, מקום מושבה הנוכחי של האספה הלאומית של צרפת, כשאת ההון שצברה השקיעה רבות אצל ג'ון לו.
ראשית חייה
לואיז פרנסואז נולדה בטורנה ב-1 ביוני 1673 בזמן שהוריה, לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן היו בסיור צבאי; גם דודתה מצד אמה, המרקיזה דה טיאנייה, הייתה שם. לאחר שחזרה מטורנה, הוריה הכניסו אותה ואת אחיה הגדולים לטיפול של אחד ממכריה של אמה, האלמנה מאדאם דה מנטנון.
ב-19 בדצמבר 1673, לואי ה-14 נתן לגיטימציה לילדים שהיו לו מהמאהבת שלו בתהליך לגיטימציה שהוכר על ידי "פרלמנט דה פריז". בזמן מתן הלגיטימציה שלהם, אחיה הבכור, לואי-אוגוסט דה בורבון, קיבל את התואר דוכס מיין; האח הבא, לואי-סזאר דה בורבון, הפך לרוזן וקסין, ואילו לואיז פרנסואז קיבלה את התואר מדמואזל דה נאנט. הוריה כינו אותה "Poupotte" על שם המראה דמוי הבובה שלה.
בשנה שלאחר לידתה, אחות נוספת הצטרף ללואיז פרנסואז ואחיה במגוריהם בפריז. מדמואזל דה טור העתידית נולדה בשאטו דה סן ז'רמן-אן-לה בנובמבר 1674. מדמואזל דה טור הצעירה קיבלה לגיטימציה ב-1676 והיא תהפוך לחברה הגדולה של מדמואזל דה נאנט. מותה של אחותה הצעירה, בשנת 1681, השפיע עליה עמוקות.
לאחר מותה של מדמואזל דה טור, מאדאם דה מונטספן כתבה לדוכס מיין: אני לא מדברת אליך על הצער שלי, אתה מטבע הדברים טוב מכדי לא לחוות אותו בעצמך. באשר למדמואזל דה נאנט, היא חשה זאת עמוקות כאילו הייתה בת עשרים וזכתה לביקורים של המלכה ומאדאם לה דופין משפחתה של לואיז פרנסואז התגוררה יחד בבית פרטי ברחוב דה וג'יראר בפריז, שם הוסתרו ילדיו הבלתי חוקיים של המלך מגברת דה מונטספן הרחק מהעיניים הסקרניות של החצר. לואיז פרנסואז לעולם לא תהיה קרובה לאחותה למחצה הגדולה, מארי אן דה בורבון, או לאחותה המלאה הצעירה, פרנסואז מארי דה בורבון, שכן שלוש האחיות קינאו זו בזו קשות. לואיז פרנסואז ופרנסואז-מארי היו תחרותיות במיוחד, ובזו כל עלייה במעמד או בדרגה שהאחרת, או כל אחד מילדיה, עשויה להשיג.
לאחר שירשה את התשוקה של הוריה למוזיקה ולריקוד, לואיז פרנסואז הפכה לרקדנית טובה. כשהייתה בת תשע, היא שיחקה "נוער" בבלט שהוקדש לדופינה של צרפת. היא גם ירשה את שנינותה החדה והקאוסטית של אמה, האספריט המפורסם של "מורטמארט", שהפך אותה לפופולרית בקרב חלק מהאצולה. סן-סימון אמר מאוחר יותר על הנסיכה העתידית מקונדה:"פניה נוצרו על ידי האהבות העדינות ביותר והטבע שלה נאלץ להתעסק בהן. היא ניחנה באומנות להניח את כולם בנחת; לא היה בה שום דבר שלא נוטה באופן טבעי לרצות, בחן שאין שני לו, אפילו במעשיה הקטנים ביותר. היא כבשה אפילו את אלה שהיו להם הכי הרבה סיבה לפחד ממנה, ומי שהיו להם את הסיבות הטובות ביותר לשנוא אותה נדרשו לעיתים קרובות להיזכר בעובדה להתנגד לקסמיה. בהיותה ספורטיבית ועליזה, היא העבירה את נעוריה בקלילות ובהנאות מכל הסוגים, ובכל פעם שהייתה ההזדמנות, הם התרחבו אפילו להוללות."
נישואיה
ב-25 במאי 1685, בגיל 11, נישאה לואיז פרנסואז ללואי דה בורבון, דוכס בורבון, בן דוד רחוק של אביה. בעלה היה בנו של אנרי ז'ול, דוכס אנייה, בנו של ראש בית קונדה, ענף זוטר של בית בורבון השולט. אמו הייתה אנה הנרייטה מבוואריה. לואי ה-14 נתן לבתו נדוניה גדולה של מיליון לירות עם נישואיה.
בבית המלוכה, בעלה של לואיז פרנסואז היה ידוע בתואר של הדוכס דה בורבון. כתוצאה מכך, אשתו החדשה נודעה בשם "מאדאם לה דוכסה".
זמן מה לאחר נישואיה בשנת 1686, בעוד בית המלוכה שהה בטירת פונטנבלו, לואיז פרנסואז חלתה באבעבועות שחורות. בעוד שבעלה אז בן ה-17 לא עזר להחזיר אותה לבריאות, אמה וסבה-החותן שלה, "לה גרנד קונדה", עשו זאת. לואיז פרנסואז החלימה, אבל "לה גרנד קונדה" מת בנובמבר שלאחר מכן לאחר שנדבק במחלתה. ללואיז פרנסואז ולבעלה נולדו בסופו של דבר תשעה ילדים, שכולם שרדו לבגרות.
בשנת 1692, אחותה הצעירה, פרנסואז מארי, התחתנה עם בן דודם הראשון, פיליפ ד'אורליאן, הבן היחיד והיורש של דודם, פיליפ הראשון, דוכס אורליאן. כאשתו של "petit-fils de France", פרנסואז מארי קיבלה עדיפות בבית המלוכה על לואיז פרנסואז ואחותם למחצה מארי אן. זה, בשילוב עם העובדה שפרנסואז מארי קיבלה נדוניה פי שניים מהסכום שניתן לאחותה הגדולה, הכעיס מאוד את לואיז פרנסואז, שהפכה לאחר מכן לתחרותית למדי עם אחותה הצעירה והמצליחה יותר.
לואיז פרנסואז הייתה אישה יפה ותוססת. בסביבות 1695, היא החלה ברומן רומנטי עם פרנסואה לואי דה בורבון, הנסיך דה קונטי, גיסה החתיך של אחותה למחצה הגדולה, מארי אן דה בורבון. אשתו של פרנסואה לואי הייתה מארי תרז דה בורבון החסודה; מארי תרז הייתה בתורה האחות הבכורה של בעלה של לואיז פרנסואז. בתה הרביעית של לואיז פרנסואז, מארי אן, שנולדה ב-1697, נחשבה כתוצאה של הרומן הזה.
כשגילה בעלה את בגידת אשתו, הוא זעם אך לא הסתכסך בגלוי עם הנסיך מקונטי בשל פחד מחותנו, לואי ה-14. אחיה למחצה הבכור, הדופין, שאליו הייתה קרובה, אפשר לבני הזוג להיפגש באחוזתו הכפרית במאדון הרחק מבעלה ומבית המלוכה.
עם מותו של חמיה ב-1 באפריל 1709, בעלה זכה בתואר נסיך קונדה. עם זאת, הוא לא זכה לתואר נסיך הדם של אביו, אשר במקום זאת הועבר רשמית מבית קונדה לבית אורליאן. כתוצאה מכך, בעלה של אחותה הצעירה, הדוכס מאורליאן, הפך להיות זכאי להשתמש בתואר מסייה לה פרינס. אשתו, אחותה של לואיז פרנסואז, פרנסואז מארי, הייתה זכאית לפיכך להשתמש בסגנון מאדאם לה פרינסס. למרות העובדה שפרנסואז-מארי מעולם לא התייחסה לעצמה כמאדאם לה פרינסס, העברת תואר זה מבית קונדה לבית אורליאן החמירה מאוד את היריבות בין לואיז פרנסואז ואחותה הצעירה.
אלמנותה
בעלה של לואיז פרנסואז, לא חי הרבה זמן לאחר מות אביו ומת בתוך השנה ב-1710. למרות שלואיז פרנסואז הייתה צריכה לקבל רשמית את הסגנון של מאדאם לה הנסיכה דה קונדה דוארייר (נסיכת האלמנה מקונדה) עם מות בעלה, היא בחרה להתפרסם באלמנותה כמאדאם לה דוכסה דוארייר. כשבעלה מת, טענו שהיא הושפעה ממותו, אבל מאדאם דה קיילוס לא האמינה שצערה היה כנה.
בתקווה להתחבב על המלך לעתיד, לואיז פרנסואז השתתפה לעיתים קרובות בחצרו של אחיה למחצה הבכור, לואי, הדופן הגדול, בשאטו דה מואדון. במואדון, היא התקרבה לאליזבת תרז דה לורן, "הנסיכה ד'אפינוי" ולאחותה הגדולה, מדמואזל דה לילבון, אם המנזר של מנזר רמירמונט. באופן בלתי צפוי, הדופין מת בשנת 1711, והרס את התוכנית של אחותו ליצור מערכת יחסים איתנה יותר עם הכתר. למרות תקוותיה שנכזבו, לואיז פרנסואז הושפעה עמוקות ממותו של הדופין. המוות הזה הפך את אחיינה, לואי, דוכס בורגונדי, ואשתו, מארי אדלייד, לדופין ולדופינה החדשים.
מארי אדלייד ולואיז פרנסואז היו אמורות להפוך לאויבות מרות בגלל יחסה המתנשא של הדופין החדשה כלפי נשים בדרגות נחותות. הדוכסית מאורליאן והאלמנה המבוגרת יותר מקונטי גם הם לא אהבו את האחיינית שלהם בגלל התנהגותה המתנשאת.
כאלמנה, לואיז פרנסואז הפכה לחברה טובה של ז'אן בפטיסט ד'אלברט דה לוינס, פילגשו לשעבר של ויטוריו אמדאו, דוכס סבויה. ז'אן בפטיסט ברחה מסבויה בשנת 1700 ומאז התגוררה בפריז.