cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרד סצומה
מהלך המרד
סאיגו החליט לעמוד בראש משלחת צבאית שתצעד לטוקיו, תתלונן ישירות לקיסר ותתבע הסברים מהממשלה על מזימת ההתנקשות. הממשלה המרכזית, שחשדה בסאיגו, שלחה יחידת צי לפרק את מחסני הנשק בקגושימה. היחידה נעצרה בידי אנשי בית הספר הפרטי, שסחפו את סאיגו - שעוד היסס קמעה - למרד אלים ומזוין. ניסיון של אחד ממפקדי הצי, גיסו של סאיגו, לדון עם מנהיג סצומה נכשל, פעם נוספת בשל פעולות אלימות של קיצונים מבית הספר הפרטי. נראה שלמרות שהמנהיגים בטוקיו וקגושימה היססו, הקיצונים משני הצדדים רצו מלחמה, וזו לא איחרה להגיע.
למשך זמן מה חשב טושימיצ'י אוקובו, שר הפנים והאיש החזק בממשלה, לפייס את סאיגו בדרך כזאת או אחרת. אולם כאשר חצה הלה את גבול מחוז קגושימה, הבינה הממשלה כי אין דרך חזרה. סאיגו הוכרז כבוגד ואויב הקיסר, ונשללו ממנו כל דרגותיו, עיטוריו ותפקידיו. מנהיג המורדים, שראה בצעד של אוקובו עוד הוכחה למזימה נגדו, התקדם צפונה ופתח במצור ארוך על מבצר הממשלה בקוממוטו. מפקד המבצר, גנרל קנג'ו טאני (אחד מגיבורי המלחמה הידועים ביותר של יפן בשנות השבעים של המאה התשע עשרה), הצליח להחזיק מעמד במשך שבועות ארוכים בתנאים לא אנושיים. המצור הארוך אפשר לכוחות הממשלה לגייס כוח עצום של כ-300,000 איש, בפיקודו של גנרל אריטומו ימגאטה, שבא לעזרת הנצורים, אולם זה לבדו לא הספיק על מנת להביס את סאיגו וצבאו.
ב-7 במרץ, הנחית הצי הקיסרי בראשותו של אדמירל סומיושי קוואמורה חיילים בחופי קגושימה, השתלט על בירת המורדים וקטע את קווי האספקה שלהם. שבועיים לאחר מכן, הובס צבאו של סאיגו בקרב המכריע על מעבר טברוזאקה (Tabaruzaka), וכוח ממשלתי נוסף נחת בנגסקי, בעורף של צבא המורדים. סאיגו, שהיה נתון בצבת בין כוחות הצבא הקיסרי שכיתרו אותו מצפון ומדרום, הצליח להתחמק מהצבת. ב-19 באפריל ננטש המצור על קוממוטו. צבא המורדים המידלדל והולך הסתובב במחוזות האי קיושו, ולקראת הסתיו שחרר סאיגו את רוב החיילים, מלבד קומץ נאמניו המושבעים ביותר. לבסוף ניהלו המורדים קרב מאסף נואש בשירויאמה, גבעה ליד קגושימה, אך כוחם המדולדל, שלא עלה על 300 או 400 איש, הובס וסאיגו נפצע אנושות. לפני מותו, ביקש לסיים את חייו בספוקו המסורתי ואחד מהסמוראים שהיו לידו כרת את ראשו.
המרד סימל את סוף שליטתם של הסמוראים בחברה היפנית. הוכח שצבא סמוראי - חזק ואמיץ ככל שיהיה - אינו מסוגל להתמודד עם כוח האיכרים המגויסים של הממשלה. ההלם של דיכוי המרד היה כה גדול, עד שמרידות צבאיות גדולות לא נשנו עד שנות השלושים של המאה העשרים. סאיגו טאקאמורי הוצג כגיבור הטראגי של הפרשה ועשר שנים לאחר מכן הוא קיבל חנינה מהממשלה ואף זכה להוקרה רבה מצדה. בעשורים הבאים ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא הפך לסמל של הימין הלאומני היפני.
המרד בתרבות
המרד שימש כרקע לסרט "הסמוראי האחרון" בכיכובם של טום קרוז וקן ואטאנבה.
מרקומנים
המרקומנים (באנגלית: Marcomanni) היו שבט גרמאני, קרוב לוודאי מקבוצת השבטים השוואבית. מקור שמם הוא ככל הנראה בביטוי גרמני עתיק הנובע מהמילים - Mark + Mann, שמשמעותו היא אנשי ספר. המרקומנים התיישבו באזור נהר המיין, זמן קצר לאחר 100 לפנה"ס. לאחר ניצחונו של דרוסוס עליהם ב-9 לפנה"ס הם עברו, בראשות מנהיגם מארובודוס, לבוהמיה.
בבוהמיה ייסד מארובוס ברית שבטים גדולה, שהפכה לממלכה רבת עוצמה, עד שאפילו אוגוסטוס, הקיסר הרומאי, ראה אותה כאיום לרומא. למרות חוזקה של ממלכה זו, היא התפוררה כמעט לגמרי לאחר המלחמה עם הכרוסקים בראשותו של ארמיניוס ב-17 לספירת הנוצרים בה נחל צבאו של מארבודוס תבוסה מרה, והוא עצמו נאלץ להימלט לאיטליה.
במאה ה-2 כרתו המרקומנים ברית עם כמה שבטים נוספים למלחמה נגד רומא. הם נלחמו בזמנם של הקיסרים הרומיים דומיטיאנוס, טראיאנוס ואדריאנוס. מאבק זה הגיע לשיאו בשנת 168 בערך, כאשר המרקומנים פלשו לפאנוניה (כיום הונגריה), כבשו אותה לאחר ניצחון גדול בקרב קרנונטום, ולאחר מכן פלשו לאיטליה. למרות ניצחונותיהם הראשונים הצליח מרקוס אורליוס, הקיסר הרומאי, להדוף אותם ונלחם בהם עד יום מותו. המלחמות תמו עם מותו ומות שני מפקדי המשמר הפרטוריאני ומכונות בשם "המלחמות המרקומניות".
המרקומנים כרתו ברית שלום עם בנו של מרקוס אורליוס, הקיסר קומודוס, בשנת 180, אך המשיכו להתגרות מדי פעם ברומאים על ידי חציית נהר הדנובה.
קוסקוסיים
קּוּסְקוּסִיִּים (שם מדעי: Phalangeridae) היא משפחה של יונקי כיס החיים באוסטרליה, גינאה החדשה, ניו זילנד וכמה מינים גם באיי אינדונזיה.
מאפיינים
הקוסקוסים הם יונקי כיס באורך 34–70 ס"מ ומשקלם עד 10 ק"ג, אצל המין הגדול ביותר - קוסקוס דובי סולאווסי. הם בעלי גוף עגלגל עם זנב ארוך ופרווה כהה ולעיתים מנומרת בצבעים בהירים. הם מזכירים הכלאה של קוף וקנגורו אך לא קרובים לשניהם.
הקוסקוסים הם שוכני עצים ברובם הפעילים ביערות גשם וערבות אקליפטוס. רובם אוכלי עלים או אוכלי פירות וחלקם מגוונים בחרקים או בביצים.
חלק ממינים אלה הפכו למינים פולשים בידי האדם. למשל המין פוסום זנב-מברשת מצוי שפלש לניו זילנד, ושם הוא מאיים על מיני בעלי חיים ילידים.
הווארד סנט-רוס
הווארד פאוול סנט-רוס אולאנו (באנגלית: Howard Powell Sant-Roos Olano; נולד ב-13 בפברואר 1991) הוא כדורסלן קובני המשחק בעמדת הסמול פורוורד בבאסקט סרגוסה מליגת העל הספרדית.
ראשית הקריירה
סנט-רוס החל לשחק כדורסל ברמת נוער וחובבים באיטליה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2011, ב-SG בראונשווייג מהליגה הגרמנית השלישית, קבוצת המילואים של לוון בראונשווייג מהבונדסליגה.
נימבורק (2015–2017)
ב-29 ביוני 2015 חתם סנט-רוס לשנתיים בנימבורק הצ'כית. הוא עזר לקבוצה לזכות בגביע הצ'כי ב-2017 ובאליפויות ליגת העל הצ'כית ב-2016 ו-2017. ב-30 ביוני 2017 הצטרף סנט-רוס לסגל ליגת הקיץ של דנוור נאגטס מה-NBA.
דרושפאקה (2017–2018)
ב-20 ביולי 2017 חתם סנט-רוס לשנה בדרושפאקה הטורקית. ב-52 משחקים (בליגת העל הטורקית וביורוקאפ) במהלך עונת 2017/18 הוא העמיד ממוצעים של 7.3 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים בליגה, ו-8.6 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים ביורוקאפ. סנט-רוס זכה בעונת 2017/2018 ביורוקאפ עם קבוצתו.
צסק"א מוסקבה (2020)
ב-11 בינואר 2020 חתם סנט-רוס בקבוצת היורוליג הרוסית צסק"א מוסקבה עד עונת 2022/23, לאחר שזו רכשה אותו מא.א.ק. תמורת 500,000 אירו. ב-19 ביולי 2020 ביטלה צסק"א את חוזהו של סנט-רוס ושחררה אותו.
פנאתינאיקוס (2020–2022)
ב-21 ביולי 2020 חתם סנט-רוס בפנאתינאיקוס היוונית לעונת 2020/21 עם אופציה לעונה נוספת.
ב-24 באוגוסט 2022 נפרד סנט-רוס מהמועדון היווני לאחר שתי עונות.
סרגוסה (2022–הווה)
ב-27 באוגוסט 2022 חתם סנט-רוס בבאסקט סרגוסה מליגת ה-ACB הספרדית.
סופנגלה
סופנגלה (בטורקית: Supangle) הוא קינוח שוקולד מסורתי ומתוק הנפוץ בטורקיה.
הקינוח מורכב משכבה תחתונה העשויה מעוגיות, ביסקוויטים או חתיכות עוגה ומעליה מוסיפים פודינג שוקולד העשוי מחלב, אבקת קקאו, סוכר, וניל ועמילן תירס.
נהוג להגיש את הקינוח כשהוא קר ובליווי שוקולד צ'יפס, קוקוס או פיסטוקים מרוסקים.
למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גרסאות כתוספת למלבי, או קדאיף.
השם של הקינוח נגזר מהמילה האיטלקית זופה אינגלזה (Zuppa Inglese) שפירושה מרק אנגלי.
נסטיה ליוקין
נסטיה ליוקין (באנגלית: Nastia Liukin; נולדה ב-30 באוקטובר 1989) היא מתעמלת מכשירים רוסית-אמריקאית לשעבר. האלופה האולימפית בתחרות קרב-רב אישי בשנת 2008, שם זכתה גם במדליית הכסף במכשיר הקורה, מקבילים מדורגים ובקטגוריה הקבוצתית (אולימפיאדת בייג'ינג 2008). אלופת העולם במכשיר הקורה בשנת 2005 ו-2007 ואלופת העולם על מקבילים מדורגים בשנת 2005. בנוסף זכתה במדליית הזהב ארבע פעמים בקרב רב באליפות ארצות הברית, פעמיים בקטגוריית הצעירים, ופעמיים בקטגוריית הבוגרים.
ביוגרפיה
ליוקין נולדה במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות. בת יחידה לשני אלופים אולימפיים: ולרי ליוקין מדליסט זהב באולימפיאדת סיאול 1998, ואנה קוצ'נבה מדליסטית התעמלות אומנותית. משפחתה היגרה לארצות הברית כשנסטיה הייתה בת שנתיים וחצי, לאחר התפרקות ברית המועצות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במלבורן שבאוסטרליה בשנת 2005 זכתה ליוקין במדליית הזהב הראשונה שלה במכשיר המקבילים והקורה ומדליית כסף בקרקע ובקרב-רב. ב-2006 זכתה ליוקין בגביע האמריקאי במקום הראשון בקרב-רב. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה בשנת 2007, זכתה נסטיה ליוקין במדליית זהב במכשיר הקורה וכסף במקבילים מדורגים ובקטגוריית הקבוצות.
זהב באולימפיאדת בייג'ינג
באולימפיאדת בייג'ינג זכתה ליוקין ב-5 מדליות: 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. את תחרות הקרב-רב אישי סיימה במקום הראשון בציון 63.325. בתחרות הקבוצתית זכתה במדליית הכסף יחד עם שון ג'ונסון, אלישה סקרמונה, סמנטה פסצ'זק ובריג'יט סלואן והופיעה בשלושה גמרים אישיים במכשיר הקרקע, הקורה ומקבילים מדורגים. זכתה במדליית כסף במכשיר הקורה והמקבילים ובמדליית הארד במכשיר הקרקע.
ב-2009 זכתה בפרס ESPY לספורטאית השנה.
פרישה
נסטיה ליוקין הייתה חברת מפתח בנבחרת ההתעמלות של ארצות הברית. היא ייצגה את ארצות הברית בשלוש אליפויות עולם, ובאולימפיאדת בייג'ינג 2008. באוקטובר 2011, הודיעה שהיא חוזרת להתעמלות כדי להשתתף באולימפיאדת לונדון ב-2012. ליוקין לא הגיעה לאולימפיאדה לאחר מספר נפילות במבחנים האולימפיים והקדם-אולימפיים, ופרשה מהספורט בשנת 2012.
חייה האישים
ב-24 בנובמבר 2015 ליוקין שחררה אוטוביוגרפיה, Finding My Shine.
אלבטרוס סאלווין
אלבטרוס סאלווין (שם מדעי: Thalassarche salvini) הוא עוף ימי גדול הנפוץ ברחבי האוקיינוס הדרומי. בעבר הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס לבן-הכיפה; מחקרים מולקולריים שנערכו באחרונה הראו כי יש לפצל את האלבטרוס לבן-הכיפה לשלושה מינים נפרדים - האלבטרוס לבן-הכיפה, אלבטרוס צ'טהאם (Thalassarche eremita) ואלבטרוס סאלווין. שמו ניתן לו על ידי הלורד וולטר רוטשילד, על שם האורניתולוג האנגלי אוזברט סאלווין.
תפוצת אלבטרוסי סאלווין בים משתרעת מדרום אפריקה ועד אוסטרליה. חלק מן האלבטרוסים אף יגיעו עד חופי דרום אמריקה. אוכלוסייתם העולמית נאמדה בכ-76,000 זוגות ב-1978, וכ-20 שנים אחרי כן (1998) היא הצטמצמה משמעותית על פי ההערכות, ואומדנה היה כ-31,750 זוגות בלבד.
פוסומים ננסיים
פוסומים ננסיים (שם מדעי: Burramyidae) היא משפחה של יונקי כיס החיים באוסטרליה ומין אחד חי בגינאה החדשה ובאינדונזיה.
הפוסומים הננסיים הם הקטנים שבבני הסדרה והקטן שבהם הוא פוסום ננסי זוטי (Cercartetus lepidus). אורכם 5-12 ס"מ ומשקלם 10-50 גרם. הם בעלי פרווה עבה אפורה עד חוה ועיניים גדולות המותאמות לראייה בחשיכה. הם בעלי זנב ארוך ולשון ארוכה.
הפוסומים חיים ביערות גשם באוסטרליה וכמה מינים חיים גם בהרים מושלגים בדרום אוסטרליה. הם פעילי לילה הניזונים בעיקר מחרקים שונים וכן מצוף, פירות, אבקה ומוהל צמחים.
חלק מהמינים נמצאים בסכנת הכחדה חמורה.
מרילין (סרט, 2018)
מרילין (באנגלית: Marilyn) הוא סרט דרמה ארגנטינאי משנת 2018 בבימויו של מרטין רודריגז רדונדו, המבוסס על הסיפור האמיתי של מרילין (מרסלו ברנסקוני). הסרט הוקרן במסגרת "פנורמה" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-68.
תקציר העלילה
מרקוס (וולטר רודריגז) הוא נער בן 18 שגר עם אחיו הגדול והוריו, קרלוס (ג'רמן די סילבה) ואולגה (קטלינה סאבדרה), בחוות בקר שכורה. מרקוס גונב בגדי נשים שונים, ומגיע אל קרנבל מקומי כשהוא לבוש כמרילין, האלטר אגו הנשי שלו. שם הוא רוקד עם בנו של חוואי מקומי, שמזהה את מרילין ומרגיש נבוך. כאשר מרקוס עוזב את הקרנבל בדרכו הביתה, הוא נעצר על ידי בנו של החוואי אשר אונס אותו. מרילין מגיעה הביתה למחרת בבוקר, ואולגה זועמת על התנהגותו של בנה והיא שורפת את כל בגדי הנשים שהוא החביא בחדרו.
אחרי מותו הפתאומי של קרלוס, אבי המשפחה, יתר בני המשפחה נאלצים לעזוב את החווה ולעבור לשכונה עירונית חדשה. בעודם מבקרים באתר הבנייה, מרקוס פוגש בבחור צעיר העובד בחנות מקומית ומערכת יחסים נרקמת בין השניים. כאשר אולגה מגלה על הקשר ביניהם, היא לוקחת ממרקוס את הטלפון הנייד שלו. למחרת, בשעת בוקר מוקדמת, מרקוס מתעורר ויורה למוות באמו ובאחיו.
ז'נט אורדמן
ז'נט אורדמן (8 בנובמבר 1933 - 7 בפברואר 2007) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית וממייסדות המחול בישראל. הקימה את להקת "בת דור" ואת בית הספר למחול "בת דור".
חייה
אורדמן נולדה בדרום אפריקה במשפחה יהודית שומרת מסורת וגדלה ביוהנסבורג. החלה לרקוד מגיל צעיר, וכבר בהיותה בת ארבע-עשרה קיבלה את התפקיד הראשי ביצירה "ג'יזל" של הכוריאוגרף אנתוני דולין. בשנת 1954 החלה ללמוד בלט ברויאל בלט בלונדון. עם סיום הלימודים עסקה בהפקות מחול לטלוויזיה, מופעי בלט ומחזות זמר. הגיעה לביקור בארץ עם להקת מחול בריטית, זכתה לשבחי הביקורת ולאחר זמן, כשהלהקה התפרקה, החליטה להשתקע בארץ ולפתוח כאן סטודיו למחול. בשנת 1965 ביקרו בסטודיו שלה בת שבע דה רוטשילד והכוריאוגרפית האמריקאית מרתה גרהאם, שייסדו זמן קצר לפני כן את להקת "בת שבע". בעקבות הביקור אורדמן הוזמנה לשמש כמנהלת החזרות בלהקת "בת שבע". במהלך הזמן נוצר קשר מיוחד בין אורדמן לבין הברונית דה רוטשילד והן נהיו בנות זוג. בשנת 1967 הקימו השתיים את האולפנה למחול "בת דור" ושנה אחר כך את להקת "בת דור".
אורדמן שאפה לשלמות, הייתה תובענית מאוד, הקפידה על משמעת ברזל והאמינה שצריך להיות נוקשים עם הרקדנים כדי להשיג תוצאות. יחד עם זאת דאגה להביא ארצה את מיטב הכוריאוגרפים בעולם כדי ליצור ולעבוד עם להקת "בת דור", והלהקה ובית הספר שהקימה וניהלה שגשגו.
להקת "בת דור" בניהולה סבלה בשנות ה-90 מקשיים כלכליים ואמנותיים, שנבעו בין היתר מסגנון ניהולה הריכוזי, ומרצונה להתבלט על הבמה גם כשהגיעה לגיל מבוגר. המשבר הכלכלי החריף עם מותה (ב-1999) של הברונית דה רוטשילד, שכל השנים תמכה כספית בלהקה. בסופו של דבר, בקיץ 2006, נסגרו הלהקה ובית הספר שייסדה, דבר שפגע בבריאותה. בתחילת 2007 אושפזה עקב התקף לב, אך התאוששה. שבועות אחדים אחר כך אושפזה שוב כשהיא סובלת מדלקת הסימפונות, ונפטרה בתל השומר.
בית מארטל
בית מארטל הוא אחד מהבתים הגדולים בסדרת הפנטזיה "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין.
זו משפחת אצולה בשבע הממלכות והבית השולט בממלכת דורן. הוא יושב בטירת סנספיר, סמלו הוא חנית מוזהבת שנעוצה בשמש אדומה על רקע כתום, והמוטו שלו הוא "לא יכרע, לא יישח, לא יימוט". ממזרים שנולדים בדורן מקבלים את שם המשפחה "חול" (סאנד). דורן, לצד בית מארטל, נבדל משבע הממלכות תרבותית, אתנית ופוליטית. השליטים בדורן מכונים נסיכה או נסיך, משום שבניגוד לשאר הממלכות, דורן לא נכבשה על ידי אאיגון הכובש, אלא הצטרפה לשאר הממלכות באמצעות נישואים.
מלחמתה של ניימיריה
לא ידועים פרטים על מקורו של בית מארטל, מלבד העובדה שהוא היה אחת המשפחות השולטות בממלכת דורן, שמאז פלישת האנדאלים הייתה אוסף של משפחות קטנוניות ונוטרות איבה, גם כשהממלכות האחרות בווסטרוז החלו להתאחד לממלכות גדולות יותר. כשניימיריה המלכה הלוחמת הגיעה עם אנשיה לווסטרוז מאסוס, השטחים של בית מארטל התגמדו לעומת השטחים של בית יורנווד. עם זאת, ניימיריה לקחה את לורד מורס מארטל כבעלה, ובאיחוד כוחותיהם, השניים הצליחו לאחד את כל דורן תחת שלטונם במלחמתה של ניימיריה; ובית ניימריוס-מארטל (ניימריוס, מלשון ניימיריה) שלט מאז. האיחוד של אנשיהם הביא את המארטלים לנטוש חלק מהמנהגים הישנים של האנדאלים לטובת המנהגים של הרוינארים. הם החלו לקרוא לשולטים "נסיכים" במקום מלכים, והתארים והאדמות נמסרו לילדה הבכורה או לילד הבכור, ללא העדפה מגדרית.
מלחמות הטארגאריינים
כשאאיגון הכובש ערך את מלחמותיו, הוא הגיע בסופו של דבר גם לדורן, שם צבאו הובס על ידי לוחמת גרילה במדבר, סיטואציה אליה דרקוניו לא היו מורגלים. אאיגון בחר להתיר לדורן להחזיק בנסיכות ריבונית כשהבין שכיבוש חלקה זו תהיה יקרה מדי. בית מארטל הביא לעצמאותה של דורן מידי בית טארגאריין, והיא החזיקה במשך שתי מאות. זה הוא הישג שמבדיל את דורן מיתר הממלכות בווסטרוז. בשנת 110 לאחר כיבושי אאיגון, המארטלים הצטרפו ל"ממלכת שלוש הבנות" (בריתן של שלוש הערים החופשיות מיר, ליס וטירוש, "בנותן של ואליריה הישנה") במלחמה נגד הנסיך דאימון טארגאריין. אחיו של דאימון, המלך ויסריז הראשון, דיבר על נישואי בתו ריינריה לנסיך דורן, כדרך לאחד אחת ולתמיד את שבע הממלכות, על אף שתוכניתו לא הוצאה לפועל. אחרי ניסיונות רבים שנכשלו לכבוש (בהם בלט ניסיונו של דאירון הראשון), דורן הצטרפה לבסוף על ידי נישואים בין שני בתים. הברית הייתה כפולה: דאיירון השני, המלך לעתיד, התחתן עם מיריאה מארטל; והנסיך מארון מארטל התחתן מאוחר יותר עם אחותו של דאירון, דאינריז. במהלך תקופת כהונתו של דאירון השני, המבצר האדום בהחלט קיבל צד דורני לנוכח השפעתה של אשתו המארטלית. זו הייתה סיבה אחת לבחירתם של אצילים רבים לקום כנגד שלטונו במרד בלקפיר. לפיכך, המארטלים הגנו על תביעתו לכס מול דאימון בלאקפיר. לאחר ניצחונם, מארון ודאינריז הגשימו את שבועותיהם, מה שהביא באופן פורמלי לאיחוד דורן עם יתר שבע הממלכות. מאז, המארטלים שלטו בדורן בשמו של המלך על כס הברזל, בעודם שומרים על תוארי הנסיכות.
המרד של רוברט באראתיאון
כשאוברין ואליה היו בני 15 ו-16, הם טיילו ביחד מדורן לצוק קאסטרלי, ופגשו שידוכים פוטנציאליים לבריתות נישואין, שהגיעו לשיא בפגישת ג'ואנה לאניסטר, על מנת להגשים את משאלת אמם ולהתחתן. כשהגיעו, ג'ואנה בדיוק מתה בעודה מביאה לעולם את טיריון לאניסטר. לורד טיווין לאניסטר המעיט בערכם של המארטלים, בהתעלמותו מהם במשך כמה שבועות לפני שהציע לאליה את התינוק הגמד טיריון. במקום להתחתן עם ג'יימי לאניסטר, הנסיכה אליה התחתנה עם רייגאר טארגאריין, נסיך דרגונסטון, מה שפגע בטיוויון, שרצה לחתן את ביתו, סרסיי לאניסטר, לרייגאר. כשרייגאר זכה בטורניר בהארנהל, הוא העניק לליאנה סטארק את התואר מלכת האהבה והיופי, ולא לאליה. שנה מאוחר יותר הוא חטף את ליאנה, מה שהצית את המרד של רוברט באראתיאון, הידוע גם בשם מלחמת המנשל. על אף שהמארטלים כעסו על בגידתו של רייגאר באליה, הם עדיין תמכו במלך אאריז השני בדרישתו לשמור על הכס, משום שהמלך המשוגע החזיק באליה וילדיה כבני ערובה במבצר האדום. הדורנים נתנו רבע מהכוחות המלכותיים שלהם בקרב על הקלשון. המארטלים איבדו חיילים רבים שם, כולל הנסיך לואין מארטל ממשמר המלך. כשמעלה המלך נפלה ובמהלך בזיזתה על ידי שני אבירים נושאי-דגל של בית לאניסטר, אמורי לורץ' וגרגור "ההר" קלגאן, לורץ' רצח את הנסיכה ראיניז השנייה בת השלוש, ואילו גרגור קלגאן אנס את אמה אליה ורצח אותה ואת הנסיך אאיגון השישי כשניפץ את ראשו כנגד הקיר.
אוברין הביע תנודות לכיוון המשך המלחמה בשמו של ויסריז טארגאריין, אבל הדיפלומטיה בין הנסיך דוראן מארטל וג'ון ארין מנעה קונפליקט נוסף. למרות שבית מארטל נשבע נאמנות למלך רוברט לאחר המלחמה, הם טיפחו כעס וטינה כנגד בית לאניסטר מאז, כולל הפיכתה של סרסיי למלכת שבע הממלכות. הם אימצו מדיניות בדלנית בדורן, לפיה הם לא התערבבו עם הבתים האחרים ללא נחיצות מוחלטת, והעדיפו לסחור עם הערים החופשיות.
דוראן מארטל
דוראן מארטל הוא הנסיך של דורן והלורד של סנספיר. הוא אביהם של אריאן מארטל, טריסטיין מארטל וקוונטין מארטל. ב"משחקי הכס", הוא בשנות החמישים לחייו, ודלקת המפרקים הכרונית שלו גורמת לו להיות תלוי בכיסא גלגלים, שכן הוא בקושי מצליח ללכת. הוא גבר מהורהר וזהיר שנמנע מלהפגין את רגשותיו. הוא נשבע אמונים לג'ופרי באראתיאון רק לאחר שטיריון לאניסטר מחתן את מירסלה לטריסטיין ושולח אותה לדורן. טיריון אף נותן לו עמדה במועצת המלך. ב"סופת החרבות", דוראן שולח את אחיו, אוברין מארטל, לקבל את עמדתו. לאחר מותו של אוברין, דוראן מסרב לצאת למלחמה וחוזר לסנספיר. הוא אוסר את בנותיו הנקמניות של אוברין, נחשיות החול, על מנת לשמור על שלום. לאחר סיכול ניסיונותיה של בתו אריאן להכתיר את מירסלה למלכת שבע הממלכות, הוא חושף שהוא תכנן זמן רב להביא למפלתו של טייווין לאניסטר, על מנת לנקום את מותה של אליה, ולכרות ברית עם בית טארגאריין.
דוראן מארטל מגולם על ידי אלכסנדר סידיק בעונה החמישית והשישית של הסדרה "משחקי הכס".
אריאן מארטל
אריאן מארטל היא ביתו הבכורה והיחידה של הנסיך דוראן מארטל מדורן. היא משמשת כנקודת תצפית בשני פרקים ב"משתה לעורבים", ותשמש בעוד שני פרקים לפחות ב"רוחות החורף". על פי המסורת הדורנית, היא היורשת של סנספיר, ועתידה לרשת את שלטונה של ממלכת דורן. היא נועזת, הרפתקנית וערמומית. היא קרובה לדודניותיה, נחשיות החול. ב"סופת החרבות", היא כבר זמן רב לא מרוצה מאביה ומסגנון שלטונו, אותם היא מוצאת כחלשים. בתור יורשת דורן, היא מורשית להחזיק בממשל סמלי בהיעדרו. היא מתכננת להכתיר את מירסלה באראתיאון למלכת שבע הממלכות, שכן על פי החוק הדורני מירסלה אמורה לרשת את התואר ולא אחיה, משום שהיא הבכורה. אריאן מפתה את אריז אוקהארט על מנת לזכות בתמיכתו למינויה של מירסלה. התוכנית מסוכלת על ידי אביה, דוראן מארטל. לאחר שאריאן מתעמתת עם אביה, הוא חושף שהוא מתכנן לנקום בטייווין לאניסטר ולהחזיר את הטארגאריינים לשלטון. הוא הציג בפניה שידוכים מעליבים לנישואים על מנת שהיא לא תקבל אותם ולא תהרוס את התוכנית שלו.
קוונטין מארטל
סר קוונטין מארטל הוא בנו השני של דוראן מארטל. הוא משמש כנקודת תצפית במהלך ארבעה פרקים ב"ריקוד עם דרקונים". הוא מתואר כאינטליגנט, רציני, צייתן ולא נאה במיוחד. ב"ריקוד עם דרקונים" מסופר שקוונטין מתכנן להתחתן עם דאינריז טארגאריין ולהביא אותה לדורן. קוונטין חושף את זהותו בפני דאינריז, אבל היא כבר מאורסת. הוא מספר לה על ברית נישואים סודית בין וייסריז טארגאריין לאריאן מארטל. משום שווייסריז מת, קוונטין מציע את עצמו לדאינריז. דאינריז מסרבת בנימוס להצעה וקוראת לו לחזור הביתה, אך מוסיפה כי לדורן יש עודנה תקווה, שכן היא עשויה להזדקק לשני בעלים. מאחר שקוונטין לא רוצה לחזור בידיים ריקות, הוא מנסה לגנוב את אחד מדרקוניה. הוא נשרף באופן קשה ומת שלושה ימים לאחר מכן.
טריסטיין מארטל
טריסטיין מארטל הוא הילד הצעיר ביותר של דוראן מארטל. על מנת להבטיח את נאמנותה של משפחת מארטל לכס, הוא מובטח למירסלה באראתיון כשיגיעו לפרקם.
אליה מארטל
אליה מארטל היא אחותו הצעירה של הנסיך דוראן מארטל מדורן ואחותו הגדולה של הנסיך אוברין מארטל, אליו היא הייתה מאוד קשורה. היא התחתנה עם הנסיך ראיגאר טארגאריין, והביאה לו שני ילדים: ילדה בשם רייניז וילד בשם אייגון. חמש עשרה שנים לפני אירועי הסאגה, ראיגאר נהרג בקרב במהלך המרד של רוברט. כשעיר הבירה נבזזה על ידי בית לאניסטר, היא נאנסה ונרצחה על ידי גרגור קלגיין. עם זאת, אחיה של אליה, אוברין, האמין כי טיווין לאניסטר הביא להירצחה של אליה, כדי לנקום את הפגיעה בכבודו כשאריז חיתן את בנו ויורשו לאליה במקום לסרסיי, ביתו של טיווין, בספרים טיווין טען שמעולם לא הורה על האונס, ואליה לא הייתה צריכה למות, הוא הניח שהסיבה היחידה למותה של אליה היא שאיש לא אמר לגרגור לחוס עליה במפורש, וגרגור ביצע את ההוראות בצורה הברוטלית ביותר האפשרית.
אוברין מארטל
אוברין מארטל הוא האח הקטן ביותר של דוראן מארטל. הוא אדם חמום-מוח, חזק, רווי תשוקה, שנון וחד לשון. הוא נחשב ללוחם אימתני ומכונה "הצפע האדום", מאחר שמרומז שהנשקים שלו מורעלים. הוא טייל בעולם, הקים פלוגת שכירי חרב, ולמד זמן קצר במצודה. יש לו שמונה בנות לא חוקיות, הידועות בשמן "נחשיות החול"; את ארבעת הצעירות הוא הביא לעולם עם מאהבתו, אלאריה סאנד. הוא היה קרוב מאוד אל אחותו הגדול אליה, שחותנה לנסיך ראיגאר טארגאריין. כשאליה נאנסה ונרצחה על ידי גרגור קלגיין, כחלק מהפשיטה של בית לאניסטר, הוא נשבע לנקום. בסופת החרבות, הוא מגיע למעלה המלך לקחת את עמדתו של אחיו במועצת המלך ולהשיג את הצדק שהבטיח לו טיווין על מותה של אחותו. הצדק נשלל כשטיריון נעצר והואשם ברצח המלך ג'ופרי באראתיאון. אוברין מתנדב כאלופו של טיריון במשפט בקרב כיוון שהוא יודע שגרגור קלגיין ייצג את הצד הנגדי. בקרב, הוא מצליח לשחוק את קלגיין ומחייב אותו להודות באונס אליה וברצח אליה וילדיה. לאחר שקלגיין מודה, הוא תופס את אוברין והורג אותו על ידי ריסוק גולגולתו בידיו החשופות. אוברין זוכה בנקמתו לאחר מותו, שכן החנית בה השתמש הייתה למעשה מורעלת עם ארס מנטיקור שנועד על מנת להאריך את סבל הקורבן; גרגור מת באיטיות ובייסורים.
אוברין מארטל גולם על ידי פדרו פסקל בעונה הרביעית של הסדרה "משחקי הכס".
נחשיות החול
נחשיות החול הן שמונה הבנות הלא חוקיות של הנסיך אוברין מארטל: אובארה, ניימיריה, טיין, סראלה, אליה, אובלה, דוריאה ולורצה. הן נקראות "נחשיות החול" כמחווה לשמן של אביהן, "הצפע האדום". ארבע הבנות הקטנות הן בנותן של המאהבת של אוברין, אלאריה סאנד (מגולמת על ידי אינדירה וארמה). שלוש הבכורות, ובמיוחד טיין, הן חברות מקורבות של בת דודן, אריאן. אובארה מאומנת היטב בלחימה ורואה בעצמה לוחמת. ניימיריה מתוארת כמעודנת ואלגנטית, נאמר עליה שיש לה את כל היופי שלאובארה חסר, אולם היא נחשבה לפחות קטלנית. טיין בקיאה בצמחי מרפא וברעלים, ולמרות שהיא שומרת על חזות מתוקה וחסודה, היא נחשבת לבוגדנית. על סארלה, שידועה בסקרנותה, נאמר שפיקדה על ספינה משלה כבר בגיל 19. במשתה לעורבים, אובארה, ניימיריה וטיין מחפשות נקמה אחרי מותו של אביהן ולוחצות על דודן, הנסיך דוראן מארטל, להכריז על מלחמה. הן מעורבות במקרים שונים על מנת להתסיס את האוכלוסייה הדורנית. הנסיך דוראן כולא את נחשיות החול כדי למנוע מהן להוביל את דורן למלחמה בטרם עת.
אובארה סאנד מגולמת על ידי קיישה קאסטל-יוז, ניימיריה מגולמת על ידי ג'סיקה הנוויק, וטיין סאנד מגולמת על ידי רוזבל לאורנטי סלרס החל מהעונה החמישית של הסדרה "משחקי הכס".
אריאו הוטא
אריאו הוטא הוא הקפטן של שומריו של הנסיך דוראן מארטל. הוא משמש כנקודת תצפית במהלך שני פרקים במשתה לעורבים וריקוד עם דרקונים. הוא נולד בנורבוס כבן הצעיר ביותר למשפחה גדולה. אריאו שומר אמונים לדוראן. הוא עוזר לו לסכל את תוכניתה של אריאן מארטל להכתיר את מירסלה באראתיון למלכת שבע הממלכות, ומביא למותו של אריז אוקהארט בדרך.
אריאו הוטא מגולם על ידי דאוביה אופארי בעונה החמישית והשישית של הסדרה "משחקי הכס".
קישורים חיצוניים
Major houses in A Song of Ice and Fire Doran Martell
לגונה כחולה (קוקטייל)
לגונה כחולה (באנגלית: Blue Lagoon) הוא קוקטייל שמורכב מוודקה, קירסאו כחול, ולימונדה. את המרכיבים מוזגים לכוס הייבול עם קרח, מוזגים לימונדה עד לשפת הכוס ומקשטים בפלח ליים.
מקור השם
שמו של הקוקטייל נובע מצבעו הכחול העז, שמקורו בקירסאו הכחול.
קפטן בומרנג
קפטן בומרנג (באנגלית: Captain Boomerang) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Flash #117 מדצמבר 1960 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
את זהותו של קפטן בומרנג חולקות שתי דמויות, אב ובן - ג'ורג' "דיגר" הארקנס ואואן מרסר. דיגר היה בנו הלא חוקי של חייל אמריקני ואשה אוסטרלית, שגדל בעוני רב והתמחה ביצור בומרנגים ובשימושם ככלי נשק. בבגרותו הוא נשכר כמקדם מכירות כדמותג בשם "קפטן בומרנג" לחברת צעצועים שבבעלותו של אביו הביולוגי, אם כי הוא לא ידע זאת, ומאז פנה לדרכי הפשע לאחר שלא העריכו את כישוריו.
באירועי משבר זהות, הארקנס יוצר קשר עם בנו האובד, אואן מרסר, לאחר שלקח על עצמו חוזה לרציחתו של ג'ק דרייק, אביו של טים דרייק. הוא הצליח לבצע את המשימה, אך נהרג בידי דרייק עצמו. אובדנו הפתאומי של אביו גרם למרסר לנטול את זהות קפטן בומרנג. קפטן קור לקח אותו תחת חסותו לקבוצת "הנבלים", והתברר בהמשך כי מרסר הוא בנה של מלוני ת'ון, מה שהופך את בארט אלן לאחיו החורג. מאז, מרסר עבר לצד הטובים, ואף הצטרף לקבוצת אאוטסיידרס. לבסוף, מרסר נהרג בידי אביו, שהואנש בחזרה לחיים כפקח שחור באירועי "הלילה האפל ביותר".
את דמותו של קפטן בומרנג גילם בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" השחקן ג'יי קורטני, ואילו בסדרה "החץ" גילם את דמותו השחקן ניק טאראביי.
ביקום המצויר של דיסי הדמות מופיעה בסרט "באטמן מתקפה על ארקהם" שם הוא משמש כאחת הדמויות הראשיות
ברכת הלבנה
ברכת הלבנה (בנוסח אשכנז: קידוש לבנה) היא ברכה מיוחדת הנאמרת בחציו הראשון של החודש העברי, אל מול פני הלבנה ההולכת וגדלה בתקופה זו של החודש. נוהגים להוסיף אחרי הברכה פרקי תהילים וקטעי תפילות שונים. הברכה נאמרת בסמוך למולד ועד אמצע החודש.
תחילת הזמן
במקומות רבים נהגו לכתחילה לברך את הלבנה דווקא במוצאי שבת, כיוון שבשעה זו "האדם מבושם ובגדיו נאים", אך זאת רק אם מוצאי שבת חל לפני י' בחודש, וכן רק בזמנים ובמקומות שאין עננים.
בחודש תשרי נהוג לומר את ברכת הלבנה במוצאי יום כיפור, כאשר האדם שרוי בשמחה לאחר מחילת חטאיו, אולם יש הנוהגים לאומרו לפני יום כיפור כדי להרבות בזכויות. בחודש אב נוהגים שלא לומר אותה עד לאחר תשעה באב, משום שהאבלות לפני הצום אינה מתאימה לאמירת הברכה.
סוף הזמן
ב הובאו שתי דעות עד מתי מברכים: לדעה אחת עד הרבע הראשון של החודש ולדעה השנייה עד שהירח מלא. להלכה נפסק כדעה השנייה אבל נחלקו הפוסקים איך לחשב את הזמן: לדעת הרמ"א סופרים 14 ימים 18 שעות ו-22 דקות מרגע המולד ולדעת השולחן ערוך סופרים 15 יממות (360 שעות) מרגע המולד.
משמעות הברכה
לפי נוסח הברכה בתלמוד, ובמיוחד לאור מיקומה במסכת ברכות בתלמוד הירושלמי בין ברכות על תופעות טבע שונות (רעם, ברק וכו'), ברכת הלבנה היא אחת מברכות הראייה שיש לברך על תופעות טבע.
בתלמוד מופיעה שהתחדשותה של הלבנה מסמלת את העם היהודי; כשם שהלבנה מתחדשת ודועכת מדי חודש וחודש, כך גם עובר העם היהודי במהלך ההיסטוריה תקופות שפל וגאות. מחזוריות זאת עתידה להמשך עד לגאולה העתידה שבה יזכה עם ישראל למעמדו הראוי, בדומה ללבנה שנבראה שווה לשמש בעוצמת אורה, אך הפכה לאחר מכן למשנית בחשיבותה לשמש, ועתידה לחזור למעמדה הראשון.
יש שכתבו שטעם ברכה זו, כשאר ברכות הראיה, הוא להראות כי האל הוא מקור כל הכוחות בעולם ושלילת ייחוס של כוח עצמאי לתופעות טבע שהייתה מגמה שרווחה בעולם האלילי.
תפילות הנוספות לברכה
בתלמוד (הן בתלמוד הבבלי והן בתלמוד הירושלמי) מופיעה ברכת לבנה לבדה ללא תוספות כלשהן – כברכה על הראייה, כמו ברכה על הרעם או על הברק; אך כבר מזמן מוקדם מאוד נוספו תוספות שונות לברכה עצמה. כך למשל, במסכת סופרים, פרק יט, הלכה י' נכתב:
על פי הכתוב במסכת סופרים, ברכת הלבנה איננה ברכה העומדת לבדה, אלא טקס שהברכה עומדת במרכזו. כך עם השנים נוספו לנוסח ברכת הלבנה אמירת מזמורי תהילים ואמירת דוד מלך ישראל חי וקיים. ברוב הקהילות נהוג להוסיף גם פסוק מהמקרא בצורה רגילה ובצורה פלינדרומית, אופן האמירה של הפסוק בצורה זו ייחודי לברכת הלבנה מכל שאר התפילות ביהדות. נוהגים גם להוסיף את מאמרו של רבי ישמעאל שאמירת הברכה היא כמו הקבלת פני השכינה ואת מאמרו של אביי שעקב כך יש לומר את הברכה בעמידה. לפי מנהג בני עדות המזרח לאחר אמירת קטע זה מהגמרא אומרים קדיש דרבנן.
במנהג אשכנז המזרחי, מוסיפים גם תפילת עלינו לשבח וקדיש יתום (כאשר יש מניין). נהוג להסביר את אמירת תפילת עלינו לשבח כדי שלא ייראה הדבר כאילו מתפללים לירח, ועל כן מוסיפים תפילה זו שבה מודגש עניין העבודה לה' לבדו. עם זאת, בשאר העדות אומרים רק קדיש, ללא עלינו לשבח. מנהג חסידי סלונים לאמרה כחלק מתפילת ערבית לפני עלינו לשבח, וכן שהקדיש בסופה לא יהיה קדיש יתום. במנהג אשכנז המערבי, לא אומרים לא עלינו ולא קדיש.
שירה וריקוד לאחר הברכה
נהוג לרקוד בסיום ברכת הלבנה, ומנהג זה הוזכר גם בדברי הרמ"א. ובהרבה קהילות נהוג לרקוד בשירת 'טובים מאורות' שמלותיה לקוחות מהפיוט אל אדון על כל המעשים. מנהג בקרב קהילות גאורגיה, בסיום הקדיש לומר קטע הפותח במילים:" כדנא תאמרון להום...", ולאחר מכן לחזור לבית הכנסת לעמוד לפני ההיכל ולזמר " אל אדון על כל המעשים...".
ואיני יכול לנגוע בך
הפניות אל הלבנה ("ברוך יוצרך...", "כשם שאני רוקד כנגדך...") שבנוסח ברכת הלבנה כמו שהוא מופיע במסכת סופרים, אינן מופיעות כלל בסידור של רס"ג, לא בנוסח הרמב"ם בספר משנה תורה (הלכות ברכות פרק י, הלכה יט) ואף לא בסידורי יהדות תימן העתיקים. הרב יוסף קאפח, בפירושו למשנה תורה, מסביר זאת בכך שרס"ג והרמב"ם הסתייגו מהפנייה הישירה אל הלבנה, משום שנראית קצת כמו עבודה זרה.
בעקבות משימות אפולו התעורר קושי דתי-הגותי באמירת המשפט "כשם שאני רוקד כנגדך ואיני יכול לנגוע בך, כך לא יוכלו אויבי לנגוע בי לרעה", הנהוג להאמר מדי חודש בברכת הלבנה, תוך דילוג וקפיצה סמלית של המתפללים לעבר הירח כדי להביע את חוסר היכולת לגעת בה. יש שפטרו את הקושי ופירשו שכוונת המשפט היא שאין ביכולת האדם להגיע אל הירח באמצעות ה"ריקוד" והקפיצה כנגדו, אך לא שאין באפשרות האדם כלל להגיע אל הירח. רבנים אחדים הוסיפו וציינו שמדובר בלשון ציורית-פיוטית שבאה לעורר ולרגש את המתפלל על ידי הבעת הרעיון של מורכבותו וגודלו של היקום, שאין בכוח האדם עצמו להגיע אליו ללא המערכות המורכבות שבתחנות החלל. אולם הרב שלמה גורן לא הסתפק בזה, ושינה את נוסח הברכה בסידורי צה"ל ל"ואיני נוגע בך", כפי שנאמר בנוסח המקורי במסכת סופרים.
את ברכת הלבנה יש לומר בעמידה, רבי משה פיינשטיין סבור כי לדעת הרמב"ם רק המברך על החודש "בזמנו" (כלומר מיד בתחילת החודש) צריך לברך מעומד.
לכתחילה יש לומר את ברכת הלבנה במנין או לפחות שלושה, אך בדיעבד ניתן לברכה גם ביחידות.
בהרבה בתי כנסת נהוג לרשום את סדר "קידוש לבנה" על שלט התלוי מחוץ לבית הכנסת באותיות גדולות. על כן, הביטוי אותיות קידוש לבנה מציין אותיות גדולות במיוחד. אותיות אלה ניתן לקרוא בקלות גם בחוץ כאשר התאורה מועטה. זאת בניגוד לאותיות טל ומטר, שהן אותיות קטנות במיוחד. (ראו עוד בערך גופן).
ברכת הלבנה בתרבות
הספר "תיאום כוונות" של הרב חיים סבתו מתחיל, מסתיים, ומלווה כמוטיב חוזר בברכת הלבנה שהמחבר התפלל יחד עם חברו,, בבית הכנסת של חסידות אמשינוב במוצאי יום כיפור ה'תשל"ד. השניים אמרו את ברכת הלבנה בבית הכנסת בדרכם אל גיוס המילואים בשל המלחמה אשר פרצה באותו היום, וביציאתם קיבלו ברכה מהאדמו"ר ירחמיאל יהודה מאיר קאליש הלקוחה מפסוק בולט במרכז ברכת הלבנה: , ואז הוסיף: "עליהם ולא עליכם! עליהם ולא עליכם!".
חיים דוד קובלסקי
הרב חיים דוד קובלסקי (נולד בשנת ה'תשכ"ג) הוא חסיד נדבורנה ומייסד וראש ארגון מאורות הדף היומי.
קורות חיים
נולד בבני ברק, בן לרב שמואל צבי קובלסקי. למד בצעירותו בישיבת בעלזא ולאחר מכן בישיבת טשיבין. נישא לבתו של המחנך הרב משה טורק, ואב ל-14 ילדים. לאחר פטירת אביו, הרב שמואל צבי קובלסקי, ירש את מקומו כרב בית הכנסת של חסידי סוכטשוב בבני ברק.
בשנת ה'תשנ"ט (1999) הקים את ארגון מאורות הדף היומי, שמקיים פעילות נרחבת להפצת לימוד הדף היומי. הרב קובלסקי עצמו מוסר שיעורים רבים מדי יום על הדף היומי. שיעוריו מתאפיינים בשילוב דיונים בנושאים אקטואליים הנוגעים במישרין או בעקיפין לנושאי הדף. עם הקמת הארגון הוא החל להקים שיעורים נוספים, בתחילה באזור המרכז ובהמשך בכל חלקי הארץ. בד בבד הוקם בית מדרש למגידי שיעורים בדף היומי, בו מוכשרים אברכים למסירת שיעורים בצורה אקטואלית ומרתקת. עד עתה (2007) הוכשרו כמאה ועשרים מגידי שיעורים בארבעה בתי מדרש, בבני ברק, בירושלים, בעמנואל, וברכסים. ביוזמתו הוקמו שיעורים במשרדי ממשלה, בחברות ציבוריות, בבסיסי צבא, בבתי חולים ובמרפאות, בתחנות משטרה, במשרדי עורכי דין ורואי חשבון, ובעשרות מושבים וקיבוצים.
באדר ה'תשס"ה הפיק ארגון מאורות הדף היומי טקס סיום הש"ס ללומדי השיעורים השונים של הארגון, ובו השתתפו למעלה מחמשת אלפים לומדים.
במקביל לשיעורים המיועדים לאוכלוסייה הבוגרת, מתקיימים שיעורים לבני נוער וילדים, בתוך מסגרות הלימוד בבתי הספר ובמוסדות חינוך על-יסודיים.
בתחילת שנת ה'תשס"ז יזם הרב קובלסקי הוצאת סדרת ספרים בשם "מאורות השבת" ובהם הלכות לכל סעודה בשבת, יחד עם פירושים וסיפורים לילדים. מטרת הספר היא ליצור חוויה משותפת לכל המשפחה בשולחן השבת כדי לחזק את התא המשפחתי, והוא מותאם מבחינה מתודית לכל גיל. הספר נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים.
בדצמבר 2014 פורסם כי הרב קובלסקי עומד מאחורי קמפיין "שישי ישראלי".
ישראל נבות
ישראל נבות (3 בספטמבר 1922 - 8 בנובמבר 2010) היה פרופסור להנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מחקרו עסק בסינתזה של רשתות חשמליות ומסננים פסיביים, וכן בשטח של אנליזה נומרית.
ביוגרפיה
נבות נולד בליטא ועלה עם משפחתו בשנת 1935 כשהוא בן 13. נבות שירת כנוטר במשטרת המנדט משנת 1942 לשנת 1945 ושירת בחיל המדע במהלך במלחמת העצמאות.
בין השנים 1952 ל-1955 למד לדוקטורט בהנדסת חשמל באימפריאל קולג' בלונדון. עם סיום לימודיו בשנת 1955 הצטרף נבות לפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנת 1959-1960 קיבל Fellowship באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1990 פרש לגמלאות. משנת 1973 שימש נבות כעורך משנה של כתב-העת Journal of the Franklin Institute.
ניומן
{{פירושונים| אישים:
אחרים:
ראו גם
}}
מעלה (זווית)
מעלה היא יחידת מידה למדידת גודל של זווית. במעגל יש 360 מעלות (מספר זה נקבע על פי שיטת הספירה הבבלית), כלומר מעלה אחת היא זווית שגודלה 1/360 של המעגל. סימנה של מעלה הוא °, ולכן ניתן לכתוב "זווית של 90°", במקום "זווית של 90 מעלות".
המעלה נחלקת ל-60 דקות, כלומר דקה שווה לחלק ה-1/60 של מעלה. יחידה זו ידועה גם כ"דקת מעלה" או דקת קשת, וניתן לחלק אותה, אנלוגית לזמן, ל-60 שניות קשת, כלומר שנייה שווה לחלק ה-1/60 של דקה, או לחלק ה-1/3600 של המעלה.
הסימון הפורמלי לדקה הוא בעזרת התו prime (′, בעברית נקרא "תג"), המופיע מצד ימין של המספר. לדוגמה, 15 דקות ייכתבו כך - 15′. באופן דומה מסומנת שנייה על ידי התו double prime (″, בעברית נקרא "תגיים"). לדוגמה 25 שניות ייכתבו כך - 25″. לעיתים קרובות משתמשים באפוסטרוף ובמירכאות כתחליפים בגלל זמינותם במקלדת, אף שתווים אלה מופיעים בעברית משמאל למספר ולא מימין לו.
כדור הארץ מסתובב סביב צירו דרך הקטבים 15 דקות של קשת בכל דקה אחת של זמן. דקת קשת אחת של כדור הארץ בקו המשווה היא בערך מיל ימי אחד.
יחידות מידה נוספות למדידת גודל של זווית הן הגראד, הרדיאן והאלפית. יחידת הרדיאן אינה שרירותית כמו המעלה, ולכן היא מקובלת יותר במתמטיקה, ואילו האלפית משמשת בעיקר בטיווח.
מעלה שווה 180/π רדיאנים.
זוויות נפוצות בשימוש הן 360° שהן מעגל שלם, 180° - חצי מעגל, 90° - זווית ישרה, 45° - חצי זווית ישרה, 60° - כיוון שהקוסינוס שלה הוא 1/2, 30° משום שהסינוס שלה הוא 1/2.
שגרירות ישראל במנילה
שגרירות ישראל בפיליפינים נמצאת בקומות 9-11 של מרכז "Avecshares" בטאגיג במטרו מנילה. זוהי הנציגות הקבועה של ישראל בפיליפינים ומייצגת את ישראל מאז שנת 1962. השגריר הנוכחי של ישראל בפיליפינים הוא השגריר אילן פלוס. השגרירות תוכננה ועוצבה על ידי האדריכל איתן קימל.
הקשר התרבותי החזק בין המדינות בא לידי ביטוי באירועים ובפעילויות השונות שמארגנת השגרירות. השגרירות מקיימת פסטיבל קולנוע ישראלי, חגיגות ביום העצמאות והשתתפות בפסטיבל הג'אז והאמנויות הפיליפיני הבינלאומי. האמנים תומר הימן, עידו תדמור, גיא ויהל הופיעו בעבר במסגרת השגרירות. היימן הוא הבמאי של הסרט בובות נייר העוסק בעובדים הפיליפינים בישראל.
הפיליפנים הכירה בישראל ב-1 באפריל 1949. בתחילה מונה יהודי תושב מנילה, ארנסט סימקה, לקונסול כבוד. בשנות ה-50 חלה התחממות ביחסים. ב-26 בפברואר 1958 הוחלט על קיום יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות, וישראל האמינה את שגרירותה ביאנגון על יחסיה עם תאילנד. ב-1962 הוחלט על פתיחת שגרירות ישראל במנילה, כשבמקביל פתחה הפיליפינים שגרירות בתל אביב.
מעלה
{{פירושונים|
ארגונים ומקומות בישראל
אחר:
ראו גם
}}
Live at Wembley '86
86' Live At Wembley הוא אלבום הופעה כפול של להקת הרוק הבריטית קווין. האלבום הוקלט במהלך ההופעה של הלהקה ב־12 ביולי 1986 באצטדיון ומבלי שבבריטניה, במסגרת מסע ההופעות בשם "Magic Tour".
ביוני 2003 יצא האלבום בפורמט DVD. בהוצאה המחודשת נוספו מספר שירי בונוס.
גיא הלוי
גיא הלוי (נולד ב-22 באוגוסט 1972, י"ח באלול תשל"ב) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים. שימש כסגן מפקד עוצבת הגליל, מפקד חטיבת עציוני ומפקד גדוד 12.
שירותו הצבאי
נולד וגדל בקיבוץ בארות יצחק. התגייס לצה"ל ושובץ בפלחה"ן גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בגמר הקורס חזר לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 51, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת דובדבן.
בשנת 2004 הועלה לדרגת סא"ל, ומונה למפקד גדוד 12, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ובמהלך מלחמת לבנון השנייה, לאחר המלחמה סיים את תפקידו. בהמשך מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש בין השנים 2006–2007. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני, ושימש בתפקיד בשנים 2007–2008. לאחר לימודים, מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2009–2010.
בשנת 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני, ובמקביל מונה בשנת 2012 למפקד בא"פ אליקים, בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2013. בהמשך שימש כסגן מפקד עוצבת הגליל בין השנים 2013–2015. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בשנת 2016. לאחר שחרורו מונה למנהל הקהילה בקיבוץ אפק שבו הוא חבר.
מכפלה סקלרית
מכפלה סקלרית היא פעולה על שני וקטורים מהמרחב האוקלידי שמחזירה סקלר (ומכאן שמה). המכפלה הסקלרית מהווה מכפלה פנימית במרחב האוקלידי.
הגדרה פורמלית
כשם שניתן לתאר וקטור במרחב באמצעות סדרת קואורדינטות או באמצעות אורכו וכיוונו, כך גם קיימות שתי הגדרות (שקולות) למכפלה הסקלרית המשתמשות במאפיינים אלה.
ההגדרה הגאומטרית
יהיו שני וקטורים. מכפלתם הסקלרית שווה למכפלת אורכיהם (להכללת מונח האורך, עיינו בערך נורמה) וקוסינוס הזווית שביניהם. בסימנים:
בניגוד לזווית בין ישרים, שאינה יכולה לעלות על 90 מעלות, הזווית בין וקטורים יכולה גם להיות קהה ואז המכפלה הסקלרית תהיה שלילית.
ההגדרה האלגברית
במרחב וקטורי העמודה/שורה יהיו שני וקטורים מהצורה - מכפלתם הסקלרית תוגדר על ידי
.
תמיד ישנה זווית המקיימת משוואה זו, כיוון שהמנה תמיד קטנה או שווה בערכה המוחלט ל-1.
במקרה הפרטי של קואורדינטות קרטזיות במרחב תלת־ממדי, המכפלה הסקלרית נתונה על ידי נוסחה זו נכונה עבור כל בסיס אורתונורמלי.
תכונות ומאפיינים
המכפלה הסקלרית היא ביליניארית (כלומר, ולכל סקלר t, ) סימטרית (כלומר ).
מכפלה סקלרית של שני וקטורים היא 0 אם ורק אם הם ניצבים זה לזה, כיוון ש-. ההכללה של תכונה זו במרחבי מכפלה פנימית כלליים היא האורתוגונליות (ביוונית, אורתוגונלי משמעו ניצב). כאשר המכפלה הפנימית בין שני וקטורים מתאפסת, הם נקראים וקטורים אורתוגונליים, או ניצבים.
משמעות
מכפלה סקלרית של וקטור מסוים בווקטור יחידה נותנת את ההטלה של הווקטור המסוים על אותו כיוון: ההיטל של וקטור \vec{B} על \hat{A} נתון על ידי כאשר ה"כובע" מסמן וקטור יחידה.
שימושים
בפיזיקה, עבודה של כוח קבוע שווה למכפלה הסקלרית של הכוח בהעתק.
בתוכנה, ניתן לבדוק כמה קרובים שני וקטורים נורמלים (באורך 1) להצביע לאותו הכיוון לפי המכפלה הסקלרית שלהם.
אליהו גולדנברג
אליהו גולדנברג (בכתיב יידי: גאָלדענבערג; 9 בספטמבר 1909 – 4 בנובמבר 1976) היה שחקן, במאי וקריין ישראלי. גולדנברג היה אביהם של הבדרן דודו טופז ושל המפיק והסופר מיקי גולדנברג.
ביוגרפיה
נולד למיכאל ואדית (יהודית) לבית פישמן בסוסניבקה (באוקראינית: Соснівка) שבאימפריה הרוסית (כפר חקלאי שבהמשך הפך לקולחוז; כיום באוקראינה). היו לו ארבע אחיות ואח אחד, והוא היה בן הזקונים. אמו נפטרה כמה חודשים אחרי לידתו. אביו היה עשיר מאוד, היה בעל יער, אך בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר הגבול בין פולין לרוסיה כך שכל אדמות משפחת גולדנברג עברו לרוסיה, והם נשארו עניים. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיירה בלוזרקה (באוקראינית: Білозірка) שבמחוז טרנופול (במערב אוקראינה). בגיל 11 החל לעבוד כשוליה בבית קברות נוצרי בסיתות פסלים ומצבות לקברים. יום אחד ניגש אליו אחד האנשים, איים על חייו, ואמר לו "יהודי תסתלק מכאן" – אליהו ברח לקרקוב, שם למד באקדמיה לפיסול.
מאוחר יותר נסע גולדנברג לוורשה, שם לימד דרמה והופיע כשחקן. שתי אחיותיו נשארו עם אביהם, ואחיו נסע לארצות הברית ואחר כך לרוסיה, שם נעלמו עקבותיו.
בוורשה החל בגיל 28 ללמד בבית הספר התיכון "יהודיה". בסוף שנת 1937, כאשר ביים שם הצגה לחנוכה, הכיר את אשתו לעתיד, לילי לבית פולמן, שהייתה אז תלמידה בכיתה י"א בתיכון. לאחר שלילי ואליהו יצאו במשך שנה וחצי הם התארסו וגולדנברג עלה לארץ ישראל בשנת 1939, שם חיכה לאהובתו. ברשותה של לילי הייתה אשרת כניסה לארץ ישראל, אולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין בידי הנאצים הצליח גולדנברג בקושי רב להוציא אותה מפולין. כאשר הגיעה לילי לארץ, נישאו השניים. גולדנברג התנדב לבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה.
ב-20 בספטמבר 1946 נולד בנם הבכור דוד גולדנברג, לימים דודו טופז. כעבור שלוש שנים וחצי נולד בנם הצעיר, מיקי גולדנברג. מיקי הוא מפיק וסופר.
גולדנברג הצטרף ב-1942 ללהקה הצבאית, שהקים צבי פרידלנד עבור החיילים העבריים בצבא הבריטי ונקראה "הלהקה הצבאית". הוא שיחק בהצגה "בנפול מצדה" בבימויו של פרידלנד, ובה שיחקו לצידו נתן כוגן ובתיה לנצט.
בשנת 1944 הקים את להקת "מעין זה" עבור החיילים העבריים, ושימש כמנהלהּ האמנותי וכשחקן. מבין החיילים בלהקה זו הייתה גם השחקנית חנה מרון.
בתחילת שנות ה-50 יצא גולדנברג ללונדון שם ביים הצגות ושיחק במשך מספר שנים.
גולדנברג היה חלק מההרכב המקורי של "שלושת השמוליקים" יחד עם השחקנים שמואל רודנסקי ושמוליק סגל (את גולדנברג החליף לאחר פטירתו שמואל עצמון). השלושה גם הופיעו בתוכניות ביידיש שונות. בשנת 1962 הועלתה לראשונה ההצגה "קליינע מענטשאלעך" ("אנשים קטנים") בבימויו של גולדנברג, שכללה קטעי הומור וסאטירה מיצירותיו של שלום עליכם. ההצגה זכתה להצלחה רבה והשלושה העלו את ההצגה גם בפסטיבל אדינבורו. גולדנברג הופיע כקריין דרמטי בקליבלנד ובסינסינטי בסוף שנות ה-60. הוא ביים הפקות ענק, רבות משתתפים בכישרון רב וברגישות אמנותית נדירה, הפקותיו הידועות ביותר באמפיתיאטרון משואה, בקיבוץ תל יצחק, בהשתתפות אוריאל זוהר, מול קהל בן למעלה משלושת אלפים איש.
אליהו גולדנברג נפטר בגיל 67 והלווייתו נערכה בבית העלמין הדרום.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית
סאבלימינל
יעקב (קובי) שמעוני (נולד ב-13 בנובמבר 1979) הידוע בשם הבמה סאבלימינל, הוא ראפר, אמן, שחקן ומפיק ישראלי. ידוע בתור אמן ההיפ הופ הראשון שפרץ לתודעה הישראלית בשלהי שנות ה-90 ומזוהה עם הימין בפוליטיקה הישראלית. סאבלימינל מגדיר עצמו כ"ישראלי-ציוני-יהודי-מסורתי" ויצירותיו עוסקות בציונות, בתרבות ההיפ הופ, בהנצחת השואה, בשלום, באהבה ובנושאים שעולים על סדר היום הציבורי.
פירוש השם "סאבלימינל" (באנגלית: Subliminal) הוא "מסר תת-ספי". לדבריו בחר בשם זה כי רצה שהקהל יחפש את המסר בין השורות והמשמעות הנסתרת בשיריו.
ביוגרפיה
קובי שמעוני נולד ב-13 בנובמבר 1979 בתל אביב. משפחתו הייתה בעלת צביון מסורתי, והוא חונך בילדותו על ערכי היהדות. שני הוריו היו עולים חדשים: אביו עמוס מתוניסיה, ואמו ציפורה מאיראן.
שמעוני התחיל את דרכו כבר בגיל 12, אז יצר והקליט קטעי היפ הופ בתנאים מאולתרים. כנער, הוא הופיע במועדוני לילה ובפאבים שניגנו בעיקר מוזיקה מסוגת הרגאיי. הוא היה שותף בפתיחתם של מועדונים רבים ברחבי תל אביב, שהיו לראשונים אשר במרכזם עמד ההיפ הופ, וביניהם "Seven", "הג'וינט", "וירוס", " House on 26" ו"שוונג". ב-1998, שמעוני היה מיוזמי הפרויקט המחתרתי "ישראליים עצבניים אחד אחד", אלבום משותף ראשון מסוגו שריכז את חלוצי הסוגה בארץ.
במקביל לפרויקט כתב חומרים לאלבומו הראשון בעברית: "האור מציון". בתקופה זו נולד האלבום הראשון שהיווה אחת מאבני היסוד של ההיפ הופ הישראלי, והצוות – "משפחת תאקט – אדריכלי ההיפ הופ הישראלי" ( TACT - Tel Aviv City Team). טרם סיום אלבום הבכורה והוצאתו לאור גויס לצה"ל, שם שירת ביחידת האבטחה של הרמטכ"ל שאול מופז. בתקופה זו העבודה על האלבום הושהתה.
2000–2009: תחילת הקריירה המוזיקלית
בשנת 2000 מיד עם שחרורו מצה"ל הפך את "משפחת תאקט" לחברת תקליטים בשם "תאקט רקורדס". חתם הסכם הפצה עם חברת התקליטים "הליקון" וכך, בעיכוב של 3 שנים, יצא לאור האלבום הרשמי הראשון של סאבלימינל, בהפקת "תאקט רקורדס" ובהפצת "הליקון".
אחרי הוצאת השיר הראשון לרדיו, "יותר מחבר", סאבלימינל הוזמן להופיע לצידו של גידי גוב בטקס פרסי המוזיקה הישראלית "תמוז 2000".
שבועות אחדים לאחר מכן יצא אלבום הבכורה שלו "האור מציון". את כל השירים באלבום כתב והלחין סאבלימינל, ואירח אומנים כמו יואב אליאסי "הצל", גלית דהן, צ'אקי די, שי 360 חדד, מומי לוי, צ'ולו, הרביעייה הפותחת ועוד. באותה העת כולם אמנים לא מוכרים.
בשנת 2002, הוציא סאבלימינל עם הצל, יואב אליאסי, את האלבום השני "האור והצל", שזכה לאלבום פלטינה כפולה. באלבום אירחו סאבלימינל והצל אמנים חדשים כמו: בוסקילז, סיוון, הארכיון, רועי אדרי, אלונה טל וינון בן דוד (Human beat box), לצד אמנים שכבר הפכו למוכרים בעקבות האלבום הראשון "האור מציון" כמו: מומי לוי, שי 360, צ'ולו, צ'אקי די וגלית דהן. גם רון שובל התארח באלבום עם השיר "אני יכול". הסינגל הראשון מתוך האלבום "האור והצל" נגע בסוגיות פוליטיות. "ביחד נשרוד לחוד ניפול" דיבר על אחדות, אך למרות זאת, כאות מחאה, החליט סאבלימינל לקרוא לסינגל "הפרד ומשול" במטרה ליצור פרובוקציה מכוונת מול התקשורת; השיר טיפס למקום הראשון במצעדים, נשאר שם חודשים וזכה לכינוי "ההמנון הפטריוטי של האינתיפאדה". מתוך האלבום יצאו עוד שישה סינגלים, אשר הפכו ללהיטים שכבשו גם כן את צמרות המצעדים הישראליים.
במקביל החלה חברת התקליטים "תאקט רקורדס" להתפתח ולצבור תאוצה, נפתחו משרדים, אולפנים והוחתמו אמנים שונים בחברה.
סאבלימינל והצל עשו מהפכה במוזיקה הישראלית והפכו לתופעה בולטת. במרוצת השנים, זכו סאבלימינל והצל בפרסים רבים בטקסים של תעשיית המוזיקה הישראלית, ויצאו לסיבוב הופעות רחב בישראל ובעולם. במשך שנה וחצי הופיע סאבלימינל כ־26 הופעות בחודש בממוצע. בבלגיה אף זכה בפרס בינלאומי (European Hip-Hop Achievement Award).
בראיונות רבים שנתן ביקש סאבלימינל ליצוק תדמית חדשה לראפ הישראלי, בשונה מהתדמית העבריינית של הראפרים בארצות הברית, וניצל את השפעתו בעשייה חינוכית אשר ניכרת בטקסטים שכתב.
בשנת 2004 יצא לאור אלבום נוסף "Tact AllStars" המציג את כל אמני הלייבל "תאקט רקורדס" של סאבלימינל, לצד אמנים אורחים. אלבום זה הופץ באופן עצמאי על ידי חברת ההפצה העצמאית של סאבלימינל: "קול הרחוב Distribution". האלבום מכר יותר מ-30,000 עותקים בשבוע הראשון והעלה את חברת התקליטים תאקט רקורדס לספירה הציבורית.
האלבום כלל להיטים כמו: "פרחים בקנה", "הסוד" עם שרית חדד, "אין גבולות" של סיוון, "את אותי שופטת" עם שר-אל, "שטח ההפקר" עם מומי לוי, "טינאנאי" של שי 360 ובוסקליז, "לנצח", "זה כתוב בספרים" עם איציק שמלי ועוד. בנוסף, התארחו באלבום הכפול גם: Killah Priest, Remedy מה-וו טאנג קלאן וגם המפיק J.R. Rotem.
בשנת 2006, בזמן ששאר אמני תאקט החלו לעבוד על הוצאת אלבומי הסולו שלהם, ביניהם: שי 360 חדד, בוסקילז, יואב אליאסי "הצל", איציק שמלי, סיוון ועוד. הוציא סאבלימינל אלבום נוסף, "בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר". באלבום, סאבלימינל מתמקם במרכז הקונצנזוס, מארח את שלומי שבת, דויד ד'אור, דויד ברוזה ואת אמני תאקט. בנוסף מארח סאבלימינל באלבומו גם אמנים מהשורה הראשונה בארצות הברית כמו וייקליף ז'אן, מירי בן-ארי, ג'ו באדן ועוד. מהאלבום יצאו עוד להיטים כמו: טורו, קלאסית ופרסי, in tel aviv ועוד. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב.
בשנה זו סאבלימינל פתח חברת אינטראקטיב ותוכן סלולרית עצמאית בשם "תאקט אינטראקטיב", ובאותה תקופה, בתחום הסלולר וההורדות הדיגיטליות, סאבלימינל מכר מאות אלפי עותקים משירי האלבום באופן עצמאי. עם הצלחת האלבום, הפכה "תאקט אינטראקטיב" לחברה מובילה בתחומה בישראל.
בשנת 2007 כתב סאבלימינל יחד עם כנרת ההיפ הופ מירי בן-ארי, שיר העוסק בהנצחת השואה, "אדון עולם עד מתי" במטרה להביא את הנושא למודעות הנוער. הם ביצעו יחדיו את השיר בערב יום השואה ובטקס ביד ושם אל מול ניצולי שואה ונוער מהתפוצות.
לסאבלימינל אולפני הקלטה, והוא עוסק בייצוג אמנים ומכירת הופעות (Booking), ניהול אמנותי לאירועי ענק, ניהול ומסחור זכויות יוצרים (Publishing), ייצור ומכירת מוצרי לוואי (מרצ'נדייס), חיי לילה, פרסום באמצעות צוותי הרחוב של "תאקט רקורדס", מסחור באמצעות האינטרנט והסלולר והבאת אמנים גדולים למופעים בישראל. כך, בשנת 2007 הביא סאבלימינל את Akon למופע בתל אביב.
בשנת 2008 הגרסה המחודשת של השיר "בת שישים" שאותו שר סאבלימינל עם הגבעטרון נבחר להיות המנון "חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל".
באותה שנה הוציא חידוש ביחד עם ליאור פרחי לשירו של פרחי "תיזהר ממנה", בעקבות תוכנית הטלוויזיה "האח הגדול". השיר זכה להצלחה גדולה והשניים אף השתתפו במשימה בתוכנית. בסוף שנת 2009, הוציא ביחד עם דנה אינטרנשיונל את הלהיט הארצי "עליי".
במקביל סאבלימינל השתתף בקמפיינים ופרסומות לגורמים מסחריים גדולים ולחברות מובילות בתחומים שונים במשק הישראלי. בנוסף, שיתף פעולה עם ארגונים בנושאים חברתיים חשובים, בניהם: פרויקט עמותת אור ירוק, הנצחת השואה, קמפיין נגד אלימות בשיתוף עמותת עלם, נטיעות ב- ט"ו בשבט יחד עם קק"ל, מופעים מיוחדים לחיילים והוצאת אלבום אוסף עם האגודה למען החייל' "פזצטא", שירותרום, קרן היסוד, תגלית, מסע פרוג'קט, ההסתדרות הציונית העולמית, משרד ראש הממשלה, הסוכנות היהודית ועוד.
2010–היום
ב-14 ביוני 2010 התחתן סאבלימינל עם אינס גולדברג אותה הכיר עוד בבית הספר.
באפריל 2011 יצא האלבום "Jew-niversal", בו סאבלימינל משלב מוזיקת היפ הופ עם דאנס אלקטרוני, רוק, פופ, מזרחית, רגאיי, ועוד. התארחו בו אמנים כמו Tony Touch, Seany B, Dada, Void, גד אלבז, אריק לביא, דנה אינטרנשיונל ונוספים. מתוך האלבום שבעה שירים נכנסו למצעד הלהיטים וסאבלימינל יצא לסיבוב הופעות חדש.