cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עוגן
ישנם שלושה סוגי עוגן עיקריים - זמני, צף וקבוע. העוגן הקבוע נקרא גם מעגן והוא מוזז לעיתים נדירות. לא ניתן להעלותו אל סיפון האונייה, אך ניתן לשחררה ממנו. עוגן זמני נישא לרוב בידי כלי השיט ומורם על סיפונו כאשר הכלי בדרכו.
העוגן פועל על ידי התנגדות לתנועה של כלי השיט אליו הוא מחובר. ישנן שתי דרכים עיקריות לעשות זאת - באמצעות משקל רב או היאחזות בקרקעית הים. מקובל להניח שרוחות וזרמי ים הם הכוחות החזקים ביותר עמם אמור העוגן להתמודד, אך למעשה תנועת הגלים היא המפעילה את העומס הגדול ביותר על הספינה, ועוגנים מודרניים מתוכננים להשתמש בשילוב של טכניקות וצורות כדי להתנגד לכוחות אלו.
תיאור
העוגן המוכר יותר הוא הזמני, שניתן לשאתו על גבי כלי השיט. עוגן זמני מודרני מכיל בדרך כלל מוט מרכזי הנקרא שוק וחלק שטוח ומחודד בקצהו (ציפורני העוגן) שנאחז בקרקעית. בין השוק לציפורני העוגן מחברת לעיתים זרוע, והמקום שבו היא מתחברת לשוק נקרא כתר. השוק מצויד לרוב בטבעת או בשרשרת כדי לחבר ביניהם. ישנם הרבה שינויים והוספות לצורה בסיסית זו. עוגן אדמירל לדוגמה, כולל גם חלק עליון (סטוק) הנשען על הקרקעית.
עוגן צף לעומת זאת תפקידו אינו לעצור את הסירה, אלא להאט אותה. עוגן כזה צף על המים, בדרך כלל יהיה בצורת חרוט כך שכמות המים היוצאת מהחרוט איטית יותר וכך גם כלי השייט. מתפקידיו העיקריים האטת כלי השיט אך השימוש בו ייתכן גם לצרכים אחרים ואף מערכת היגוי חלופית במקרה הצורך.
התפתחות
העוגנים הקדומים ביותר היו קרוב לוודאי סלעים. נמצאו עוגנים מסוג זה שהיו שייכים לתקופת הברונזה. גם כיום מסתמכים מעגנים רבים על סלעים גדולים כאמצעי לריתוק כלי השיט. צורה זאת, המסתמכת על משקל רב בלבד, פועלת רק בעוגן קבוע. העברת עוגן שכזה למקום אחר היא כמעט בלתי אפשרית.
עוגן פשוט הנעזר בשתי קורות עץ נעוצות בקרקע שעליהן אבן, הוא צורה קדומה של מעגן שנעשה בה שימוש גם כיום. עוגן זה היה הניסיון המוצלח הראשון להשתמש בכוחה של הקרקע כדי למנוע מכלי השיט לזוז. כיום נעזרים כמעט כל העוגנים בשני יסודות אלו - חדירה לקרקע ומשקל סביר.
במזרח נעשה שימוש בעוגן דומה שגם בו היה סטוק, אך הוא היה ממוקם בצידו השני של העוגן, בצמוד לכתר. בעוגן זה משתמשים כיום בצורה זהה לזאת שבעבר.
סוגי עוגנים זמניים
מגוון הצורות והדגמים רחב, אך יש נטייה לעוגנים מודרניים שניתן לסווגם לשלוש קבוצות: לכידה, מחרשה וקרס, בהתאם לשיטת אחיזתם בקרקע.
עוגן אדמירלי
עוגן אדמירלי מוכר גם לאלה שלא השתמשו בעוגן מעולם. בשעת העגינה, רק ציפורן אחת של העוגן מחופרת בקרקע, וחלקו האחר ניצב על הקרקעית. עוגן זה פועל היטב גם במזג אוויר סוער, זאת בנוסף לכושר החדירה הגבוה שלו. כאשר עוגן האדמירל איננו בעל סטוק, ניתן לאחסן אותו בקלות. גם כאשר החלק העליון קיים, ניתן בדרך כלל לקפל את הסטוק בצורה קלה לאחסון.
עוגן דנפורט
עוגן דנפורט שייך לקבוצת הקרס, ובשמו משתמשים לעיתים לתיאור הקבוצה כולה. בעוגן זה נמצא הסטוק בצמוד לכתר, ואליו מחוברים שני משטחים גדולים. בשל שטחם הרב, העוגן מסוגל לפתח כושר עמידות רב ביחס למשקלו. צורתו השטוחה ומשקלו הקל של העוגן מקלים על החזרתו ואחסונו. לעוגן זה ישנן גרסאות משופרות כמו עוגן מבצר שמשקלו נמוך יותר ביחס לנפחו ואחיזתו טובה יותר.
עוגן חתול
עוגן החתול, המכונה גם עוגן נעיצה, קל לתכנון ובניה. יתרונו הוא שבכל כיוון בו יגיע לקרקע, חוד אחד לפחות יהיה מופנה כלפיה. העוגן אינו ננעץ כולו בקרקע, וחלקו הנותר ניצב על הקרקעית. הוא מסוגל לחדור לקרקע מכוסה אלמוגים, אך קשה להוציאו ממנה. משקלו נמוך למדי, ולכן קל להעלותו לסיפון. לעוגן זה מחברים לעיתים מצוף במטרה להקל על החזרתו במידה שנתקל במכשול.
בעוגן החתול נעשה שימוש בעיקר בקרקע סלעית, ולעיתים נדירות הוא מסוגל לספק אחיזה נאותה בחול, בוץ או חימר. העוגן עלול להתנתק מקרקע כזו כאשר מופעל עליו עומס, או לא להינעץ בה כלל. הוא קשה לאחסון, אך בעיה זו עשויה להיפתר באמצעות שינויים קלים.
עוגן ברוס
עוגן ברוס מיועד לסירות קטנות, אף על פי שתפקידו המקורי היה החזקת עגורני נפט צפים בים הצפוני. הוא שייך לקבוצת המחרשה ונודע במהירות הרבה בה הוא מתחפר בקרקע. העוגן נחשב כיציב ועמיד בפני גאות ושפל ושינוי כיוון הרוח. במקום להשתחרר מהקרקע, מסתובב העוגן באיטיות בצורה נגדית לזאת בה הכוח פועל. העוגן קל להחזרה לאחר הוצאתו מקרקעית הים והוא אינו מזיק לחרטום הסירה.
לעוגן ברוס ישנו קושי לחדור לקרקעית סלעית, עשויה חימר או מכוסה בעשב. העוגן גם עלול להיות קשה לניתוק. למרות קלות ההחזרה של העוגן, קשה לאחסנו ולעיתים הוא תופס מקום מוגזם על סיפון כלי השיט.
עוגן מחרשה
עוגן המחרשה חודר לכל סוגי הקרקע, אך לא מצטיין בסוג מסוים. צורת ה-"CQR" היא בעלת שוק המחוברת לציפורן העוגן באופן המאפשר לעוגן להסתובב כאשר כיוון הכוח משתנה, ולא להתנתק מהקרקע. בנוסף, לפי צורה זו, חוד העוגן יהיה מופנה כלפי הקרקעית, גם כאשר העוגן ינחת על צידו. בגרסה נוספת של עוגן המחרשה בשם "דלתה", החיבור בין השוק לציפורן העוגן הוא קשיח. כדי להשיג תוצאות זהות לגרסת ה-"CQR", נעזרים בזווית מדויקת ביניהם.
עוגן המחרשה כבד בהשוואה לכוח שהוא מפעיל, ועובר זמן ארוך יחסית עד שהוא מתחפר בקרקע בשלמותו.
עגינה
הטלת העוגן אל מעבר לסיפון אינה מספיקה. ישנם מספר גורמים אותם יש להביא בחשבון ושיטות שתפקידן להבטיח את יציבות העוגן על הקרקעית.
תכנון העגינה
בעת תכנון העגינה ישנם מספר גורמים בהם יש להתחשב. הם כוללים את העוגן, הכבל, החיבור ביניהם, חיבור הכבל אל כלי השיט, סוג הקרקע, מזג האוויר ועומק המים.
לעומק המים השפעה רחבת היקף. על פיה נקבע אורך הכבל שמחושב ממקומו על כלי השיט ועד קרקעית הים. לדוגמה, אם עומק המים הוא שמונה מטרים, וגובה הכבל על הספינה הוא מטר אחד מעל המים, יש לחשב את אורך הכבל על פי מרחק של תשעה מטרים מהקרקעית. אורך הכבל בדרך כלל גדול פי ארבעה ממרחקו מקרקעית הים.
שיטות עגינה
הצורה הפשוטה ביותר של עגינה היא איתור המקום הרצוי, הטלת העוגן כאשר כלי השיט בתנועה, התחפרות העוגן בקרקע ועצירת כלי השיט. לאחר שנמצא המקום המתאים לעגינה יש לבחון את המצב בשלמותו: עלולים להיות באזור כלי שיט נוספים, ייתכן שמזג האוויר שונה מהצפוי או שישנם סיכונים שאינם מצוינים בתרשימים ובשל כך הופך המקום לבלתי ראוי לעגינה.
בעת הטלת העוגן על כלי השיט להתייצב כנגד הרוח או הזרם ולהיסחף או לנוע אחורה. העוגן מורד במהירות עד נעיצתו בקרקע ועצירת כלי השיט.
לאחר שהעוגן קבוע במקומו יש לברר מספר דברים: האם המקום בטוח מתנאי מזג האוויר בהתאם לתחזית? האם האחיזה בקרקע מספיק חזקה? האם העוגן מתאים לסוג הקרקע? האם המים יהיו עמוקים דיים גם בשעת השפל? האם יש מרווח בטוח בו כלי השיט יכול להטלטל, או שהוא עלול להתנגש בכלי שיט אחר כאשר כיוון הרוח ישתנה?
פותחו מספר שיטות שתפקידן להפחית את טלטולי כלי השיט או להתמודד עם מזג האוויר.
עגינה מפוצלת
שימוש בשני עוגנים המשתלשלים מחרטום כלי השיט כשביניהם זווית של 45–90 מעלות, מייצר התנגדות רבה לרוחות עזות. על מנת להניח את העוגנים בצורה זו, בתחילה מטילים את העוגן הראשון באופן הרגיל. לאחר מכן כלי השיט מתקדם כלפי המקום הרצוי והעוגן השני מורד. כלי השיט ניצב נגד כיוון הרוח בין העוגנים והעומס מתחלק ביניהם במידה שווה.
צורה זו של עגינה מגבילה גם את טלטולי הספינה.
ג'וזף פייפר
ג'וזף וילסון פייפר (באנגלית: Joseph Wilson Fifer; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-19 בשנים 1889–1893. לפני כן, בשנים 1881–1883, הוא כיהן כחבר הסנאט של אילינוי.
ראשית חייו
ג'וזף פייפר נולד בסטאונטון, וירג'יניה. בגיל 16 הוא עבר עם משפחתו לכפר דאנוורס שבאילינוי, ובמשך כמה שנים הוא עבד במפעל הלבנים של אביו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התגייס פייפר כטוראי לרגימנט הרגלים ה-33 של אילינוי. הוא נפצע קשה בג'קסון מיסיסיפי במהלך מערכת ויקסבורג בפיקודו של הגנרל יוליסס ס. גרנט. הוא סירב להשתחרר מן השירות, ואת שארית ימי המלחמה הוא העביר בתפקידי שמירה על ספינה ששימשה כמחנה שבויים.
לאחר המלחמה נשא פייפר לאישה את גרטרוד לואיס, ולשניים נולדו שלושה ילדים. הבכור מביניהם נפטר בינקותו ונותרו בן ובת. פייפר למד משפטים באוניברסיטת אילינוי וסליאן, והיה לגובה המס של דאנוורס. הוא שימש כפרקליט העירוני של בלומניגטון וכפרקליט המדינה של אילינוי.
קריירה פוליטית
ב-1880 נבחר פייפר לסנאט של אילינוי, בו הוא כיהן במשך שבע שנים.
שמו של פייפר הגיע לתודעה ברמת המדינה לאחר שנאבק בגנרל ג'ון בלאק, נציב הגמלאות לחיילים משוחררים, לאחר שזה האחרון שלל ממנו את הגמלה כ"פוליטיקאי רפובליקני טיפוסי שלא ראוי לגמלה". גמלתו של פייפר הייתה 24 דולר לחודש. בשל הפופולריות שלו וכינויו "טוראי ג'ו", נבחר פייפר ב-1889 כמושל אילינוי. אחד מצעדיו הבולטים כמושל היה להמתיק את עונש מאסר העולם של הרוצח דר' תומאס ניל קרים, אפשר את שחרורו, וכתוצאה מכך ביצע קרים לפחות עוד ארבעה מעשי רצח בלונדון, אנגליה.
שנותיו האחרונות
בבחירות לכהונה שנייה כמושל נוצח פייפר, ולאחר מכן, במשך שתי מערכות הבחירות הבאות, הוא סירב להתמודד שוב לתפקיד. ב-1899 הוא מונה על ידי הנשיא ויליאם מקינלי כחבר בנציבות הסחר הבין-מדינתי. פייפר האריך ימים כדי לזכות לראות את בתו, פלורנס פייפר בוהרר, נבחרת ב-1924 כאישה הראשונה שכיהנה בסנאט של אילינוי.
ג'וזף פייפר נפטר בבלומינגטון ב-6 באוגוסט 1938. הוא נטמן בבית הקברות פארק היל שבעיר.
ג'ורג' מקרארי
ג'ורג' וושינגטון מקרארי (באנגלית: George Washington McCrary; 29 באוגוסט 1835 – 23 ביוני 1890) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם איווה, מזכיר המלחמה של ארצות הברית ושופט בית המשפט לערעורים.
ראשית חייו
ג'ורג' מקרארי נולד ליד אוונסוויל שבמחוז ונדרבורג שבמדינת אינדיאנה. ב-1836 הוא עבר עם הוריו למחוז ואן ביורן שבטריטוריית ויסקונסין (בשטח שהשתייך לטריטוריית איווה החל מה-4 ביולי 1838 ולמדינת איווה החל מה-28 בדצמבר 1846). הוא למד בבתי ספר ציבוריים עד גיל 18, קיבל הכשרה במשפטים במשרד עורכי הדין של מי שלימים יכהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, סמואל פרימן מילר וב-1856 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. בשנתיים הבאות הוא עבד במשרד עורכי דין פרטי בקיאקק, איווה. ב-1857 הוא היה חבר בבית הנבחרים של איווה, ובין השנים 1858 – 1861 הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין. בין השנים 1861 – 1865 הוא היה חבר בסנאט של מדינת איווה ושב למשרד עורכי הדין שלו בקיאקק בין השנים 1862 – 1869.
חבר הקונגרס
מקרארי נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית כנציג המחוז הראשון של איווה לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בקונגרס ה-41 ובשלושת הקונגרסים שבאו אחריו מה-4 במרץ 1869 ועד ה-3 במרץ 1877. הוא היה יושב ראש ועדת הבחירות בקונגרס ה-42 ויושב ראש ועדת הרכבות והתעלות בקונגרס ה-43. בבחירות של 1876 לא הוצגה מועמדותו לבחירה מחדש.
בחודש הראשון לכהונתו בקונגרס זכה מקרארי לתשומת לב בקנה מידה לאומי כשהביע את התנגדותו לסגירת בית המשפט הפדרלי בקיאקק, שעקב החוב הלאומי הגבוה נסגר, שכן הממשל הפדרלי לא היה יכול להרשות לעצמו להחזיק בית משפט כזה בכל מחוז. ב-1875 הוא פרסם מאמר בספר American Law of Elections. בקונגרס ה-44, כחבר בוועדת המשפט של בית הנבחרים, הוא חיבר את הצעת החוק מרחיקת הלכת (שלא עברה) לארגון מחדש של בתי המשפט הפדרליים כך שתתאפשר ביקורת שיפוטית הגיונית ומהירה. הוא סייע להקמתה של הוועדה שהכריעה במחלוקת על תוצאות הבחירות לנשיאות ב-1876 ושימש כחבר בוועדה שחקרה את שערוריית קרדיט מוביליר.
מזכיר המלחמה
מקרארי כיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בקבינט של הנשיא רתרפורד הייז מה-12 במרץ 1877 ועד להתפטרותו ב-11 בדצמבר 1879. בתפקידו זה הסיג מקרארי את הכוחות הפדרליים שנותרו בקרוליינה הדרומית ובלואיזיאנה וב-1877 עשה שימוש בכוחות בשביתת הרכבות ובמהומות שעל גבול מקסיקו. אך העימותים הצבאיים הגדולים ביותר בתקופת כהונתו התרחשו במערב ארצות הברית, בקרבות עם שבטים אינדיאנים מסוימים בקולורדו, בניו מקסיקו ובמקומות נוספים.
שופט
ב-1 בדצמבר 1879 מונה מקרארי על ידי הנשיא הייז כשופט בבית המשפט השמיני לערעורים בעקבות התפטרותו של השופט ג'ון פורסט דילון. ב-9 בדצמבר אושר מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית ובאותו יום הוא החל את כהונתו. תקופת כהונתו כשופט הסתיימה ב-18 במרץ 1884 בעקבות התפטרותו שאותה הוא הסביר בצורך הפיננסי של משפחתו לאחר שנים כה רבות של שירות ציבורי.
שנותיו האחרונות
לאחר התפטרותו מתפקידו כשופט, חידש מקרארי את עיסוקו בעריכת דין בקנזס סיטי, מיזורי. הוא שימש כיועץ המשפטי הכללי של חברת הרכבות של אטצ'יסון, טופיקה וסנטה פה עד למותו. ג'ורג' מקרארי נפטר ב-23 ביוני 1890 בסנט ג'וזף, מיזורי לאחר שסבל מגידול בבטן. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבקיאקק.
גיום לה ז'נטיל
גִיוֹם ז'וֹזֶף יָאסָנְת זָ'אן-בָּאטִיסְט לֶה זֶ'נְטִיל דֶה לָה גָלֶסְיֶיה (בצרפתית: Guillaume Joseph Hyacinthe Jean-Baptiste Le Gentil de la Galaisière, 12 בספטמבר 1725 - 22 באוקטובר 1792) היה אסטרונום צרפתי שנודע בשל תצפיותיו בערפיליות ובשל מסע כושל שערך באוקיינוס ההודי כדי לצפות במעבר נוגה על פני השמש בשנים 1761 ו-1769.
קורות חייו
לה ז'נטיל נולד בקוטנס שבמחוז מאנש, חבל נורמנדי תחתית בצרפת ולמד אסטרונומיה בקולז' דה פראנס מהאסטרונום והקרטוגרף ז'וזף-ניקולא דליל. לאחר לימודיו הוא עבד במצפה הכוכבים של פריז כעוזרו של ז'ק קאסיני (בנו של ג'ובאני דומניקו קאסיני) ושם גילה בשנת 1747 את הגלקסיה M32 שנקראת על שמו "גלקסיית לה ז'נטיל". בשנת 1749 הוא צפה גם בצבירים הפתוחים M36, M38 ו-M41 בלי לדעת שכבר התגלו על ידי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה. הוא הציג את תצפיותיו ותגליותיו לאקדמיה הצרפתית למדעים (נקראה אז האקדמיה המלכותית למדעים) והתקבל אליה כחבר בשנת 1753.
בשנת 1760 יצא לה ז'נטיל למסע חקר כחלק משיתוף פעולה בינלאומי שאורגן על ידי מיכאיל לומונוסוב ושנועד לצפות במעבר נוגה על פני השמש ממספר רב של מקומות על פני כדור הארץ כדי לקבוע באמצעות טריאנגולציה את מרחקה של השמש מכדור הארץ ולמעשה לחשב את גודלה של יחידה אסטרונומית. לה ז'נטיל התכוון לצפות במעבר מפודוצ'רי שבהודו, אך בשל מלחמת שבע השנים הוא התקשה להגיע אל יעדו וב-6 ביוני 1761, מועד המעבר, הוא היה בלב ים ובשל תנועת האוניה לא היה ביכולתו לבצע מדידות מדויקות. לה ז'נטיל החליט להמתין שמונה שנים עד למעבר הבא של נוגה על פני השמש בשנת 1769 ובינתיים ניצל את כישוריו כקרטוגרף כדי למפות את החוף המזרחי של מדגסקר. לקראת המעבר הוא תכנן לצפות בו ממנילה שבפיליפינים, אך הרשויות הספרדיות היו עוינות כלפיו והוא חזר לפודוצ'ורי, שם הקים מצפה כוכבים קטן והמתין למועד המעבר. ב-4 ביוני 1769, יום האירוע, השמים היו מעוננים ולה ז'נטיל לא הצליח לצפות במעבר. הוא יצא חזרה לצרפת, אך המסע התעכב בשל מגפת דיזנטריה ולאחר מכן נקלעה הספינה לסערה ונאלצה לעגון בראוניון לתיקונים. לה ז'נטיל מצא ספינה אחרת והצליח לחזור לפריז רק באוקטובר 1771.
עם חזרתו הוא גילה שבהיעדרו הוא הוכרז כמת, רכושו חולק בין קרובי משפחתו, אשתו התחתנה עם אחר ומשרתו באקדמיה למדעים לא נשמרה. רק לאחר מאבק משפטי והתערבות של לואי השישה עשר הוא זכה בחזרה ברכושו ובמשרתו. את קורותיו במסע הוא פרסם בספר בן שני כרכים שנקרא "מסע באוקיינוס ההודי" ושיצא לאור בשנת 1779. הוא נפטר בפריז בגיל 67.
הנצחה
על שמו של לה ז'נטיל נקראת הגלקסיה M32 וכן נקרא על שמו מכתש על הירח בשנת 1961.
בשנת 1992 כתבה המחזאית הקנדית מורין האנטר מחזה בשם "המעבר של נוגה" (Transit of Venus) המבוסס על סיפורו. המחזה עובד בשנת 2007 לאופרה עם מוזיקה של המלחין הקנדי ויקטור דייוויס.
הר האן
הר האן (באנגלית: Mount Hahn) הוא הר הממוקם לחוף מפרץ שוקאלסקי, בצפון מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,100 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בין קרחון וולטר וקרחון המפטון.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948, ועל ידי סקר חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
הקרחון מופה בהתבסס על סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר ג'רלד ל. האן (Gerald L. Hahn) מצי ארצות הברית, טייס מטוס לוקהיד LC-130 במהלך מבצע קפיצה לגובה בשנים 1975 ו-1976.
וולגה סייבר
וולגה סייבר (ברוסית: Волга Сайбер) היא מכונית סדאן בעלת ארבע דלתות, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הרוסית GAZ. הרכב הוצג בסלון הרכב הבינלאומי במוסקבה בשנת 2007 ושווק בשנים 2008–2010.
הרכב יוצר תחת רישיון מקרייזלר והשתמש בפלטפורמה מהדור השני של רכבי קרייזלר סברינג / דודג' סטראטוס. הסייבר הוצג עם תחילת המשבר הכלכלי העולמי של 2008, ואף על פי שתוכנן לייצור שנתי של 40,000 כלי רכב, המכירות לא עמדו בציפיות ו-9,000 יחידות יוצרו עד להפסקת הייצור לאחר שנת 2010.
אייל עופר
ביוגרפיה
אייל עופר נולד בחיפה בשנת 1950 לאביבה וסמי עופר. אביו היה איל ספנות ומעשירי ישראל. יש לו אח אחד, צעיר ממנו, עידן עופר. כנער עבד כמלח על אחת מהספינות של אביו. בתיכון למד בפנימייה בווילס בשם "אטלנטיק קולג'", בית ספר שהוקם על ידי קורט האן עם דגש על ימאות. לקראת הגיוס שב לישראל. בצה"ל שירת כקצין מודיעין בחיל האוויר. עם סיום שירותו הצבאי, למד לקראת תואר ראשון במשפט ימי באוניברסיטת לונדון שבממלכה המאוחדת. אחר כך הצטרף לעסקי הספנות של אביו בלונדון.
בשנת 2002 החליטו האחים סמי ויולי עופר על חלוקת נכסיהם המשותפים כדי למנוע חיכוכים בעתיד בקרב בני הדור השני. סמי קיבל את השליטה הבלעדית על עסקי הספנות של האחים וקבוצת "החברה לישראל", והוא בתורו חילק את נכסיו בין שני ילדיו, כאשר אייל עופר קיבל את הבעלות על רוב עסקי הספנות הבינלאומיים, ואילו עידן עופר קיבל את הבעלות על "החברה לישראל". בשנת 2011 נפטר אביו והוא ירש החזקות בשווי של 6.2 מיליארד דולר.
ספנות
אייל עופר הוא בן למשפחת עופר הפועלת בשוק הספנות בישראל מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, באמצעות קבוצת האחים עופר, אז הקימו את החברות "נתיבי הים התיכון", "קווי הים התיכון". ב-2004 רכשו גם את הבעלות המלאה בחברת הספנות הלאומית של ישראל "צים", באמצעות "החברה לישראל" אותה רכשו ב-1999. אחת הספינות של אביו סמי עופר ושל שותפו מרדכי מנו נקראה "אייל" על שמו. החל משנת 1995 החל לכהן כדירקטור של רויאל קריביאן, חברת שייט התענוגות השנייה בגודלה בעולם, חברה בה שולטת משפחת פריצקר. החזקותיו בחברה הן בשיעור של כ-5%. כמו כן הוא שולט בחברת "זודיאק מריטיים", חברת ספנות בריטית שהקים אביו בשנת 1976, הוא שימש מנכ"ל החברה במשך שנים רבות, ומאז 2008 בנו הבכור דניאל עופר משמש כמנכ"ל. בנוסף הוא בעלים של עשרות מיכליות נפט באמצעות חברת "Tanker Pacific" הסינגפורית. בשנת 2013 ביצעו אייל ואחיו עידן ארגון מחדש בעסקי הספנות הבינלאומיים שלהם, והפרידו את הבעלות המשותפות שהייתה להם במספר חברות. מאז עידן עופר מחזיק את עסקי הספנות שלו בעולם באמצעות חברה נפרדת בשם "קוואנטום פסיפיק". באותה שנה הוקמה חברת בת של "זודיאק מריטיים", בשם "זודיאק טנקרס", לניהול מכליות, שלמנכ"ל החברה מונה בן הזקונים של אייל עופר, דוד עופר.
נדל"ן
במאי 1991 הוא מונה ליושב ראש חברת דירברוק, חברה בריטית פרטית שמקום מושבה לונדון, אחת מהחברות שבבעלות משפחתו.
בעקבות מיתון בעסקי הספנות בשנות ה-80 של המאה ה-20 החליטה משפחת עופר לגוון את השקעותיה ולהשקיע בנדל"ן אמריקאי. לצורך כך עבר לגור ביחד עם משפחתו בניו יורק והפך ליושב ראש ומנכ"ל חברת הנדל"ן "קרלייל MG". מאז שנת 1996 הוא אחד מיושבי הראש של "קרן מילר גלובל", קרן השקעות בנדל"ן. בשנים 2005–2008 היה שותף בפרויקט להקמת שני מגדלי מגורים ברחוב סנטרל פארק ווסט 15 בניו יורק, בעלות של 1.3 מיליארד דולר. ב-2007 רכש ושיפץ בניין משרדים בגובה 39 קומות ב בניו יורק, בסכום של 525 מיליון דולר. בשנת 2011 רכש 9 בניינים במנהטן בסכום של 800 מיליון דולר. ב-2016 חברת "עופר גלובל הולדינגס" שבבעלותו רכשה בניין ברחוב ברודוויי 1250 בסכום של 565 מיליון דולר.
בנקאות
עופר הוא מבעלי בנק מזרחי טפחות. בשל החזקתו העקיפה בבנק איל עופר מוגדר כגורם ריכוזי על פי החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות. על פי אתר ועדת הריכוזיות. הוא מחזיק במניות בנק מזרחי טפחות דרך נאמנות זרה, השולטת בחברה הפרטית "לין אחזקות" שבבעלותו, המחזיקה 21.36% מהבנק. את השליטה בבנק רכש במהלך 2018 מבת דודתו ליאורה עופר, עקב דרישות חוק הריכוזיות, נאלצו בני המשפחה להפריד בין עסקי הנדל"ן שלהם בישראל לבין עסקי הבנקאות. אייל רכש את כל מניות גרעין השליטה של בנק מזרחי שמוחזקות על ידי "עופר השקעות" השולטת בחברת הנדל"ן "מליסרון", שבשליטת ליאורה עופר; בעוד שליאורה רכשה את חלקם של אייל עופר ואחיה דורון עופר ב"עופר השקעות".
באוגוסט 2020 הגדיל מעט את אחזקותיו בבנק ורכש מניות בסך של כ-100 מיליון שקל בשתי פעימות. מאז עומדות החזקותיו בבנק מזרחי על 23%.
קניונים ומלונאות
עד להחלטת רשות התחרות עופר החזיק הן במישרין והן בעקיפין מניות בחברת "מליסרון" השולטת בקבוצת "קניוני עופר". לאחר החלטת הוועדה להגברת התחרותיות במשק נאלץ למכור את חלקו בחברה לבת דודו ליאורה עופר.
באמצעות "קרן מילר גלובל" השקיעה עופר בענף המלונאות מאז סוף שנות ה-90, באירופה וארצות הברית.
בשנת 2007 היה מעורב בפרויקט של רשת המלונות מריוט וערוץ ניקלודיאון להקמת רשת מלונות וכפרי נופש למשפחות. התוכנית בוטלה בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008.
בשנת 2004 רכש עם שותפים את מלון Mayflower בניו-יורק, אך הוא נהרס ובמקומו בנו את פרויקט " סנטרל פארק ווסט 15".
בשנת 2010 חנך בית מלון בטקסס בהשקעה של 500 מיליון דולר. בשנת 2018 מכרה "עופר השקעות" שני מלונות באילת למשפחת פתאל תמורת כ-חצי מיליארד שקל.
אנרגיה וקידוחים
בשנת 2008 הקים קרן להשקעות באנרגיה חלופית.
מחוץ לישראל הוא מחזיק בחברת O.G oil and gas, חברה העוסקת בקידוחי נפט וגז באוסטרליה ובמדינות האוקיינוס השקט.
הייטק ואינטרנט
עופר השקיע בחברות הזנק שונות מרחבי העולם באמצעות קרן ההון סיכון "O.G. Tech Ventures" שמושבה במונטה קארלו. בשנת 2018 השקיע 12 מיליון דולר בחברת Bringg בשיתוף עם שמואל חרל"פ. אחת החברות שהקרן השקיעה בהן, "סקדו", נמכרה לחברת פאלו אלטו נטוורקס תמורת סכום של 100 מיליון דולר ב-2018.
נדבנות
עופר הקים במונקו קרן צדקה בשם "קרן אייל ומרילין עופר" ("The Eyal and Marilyn Ofer Family Foundation") התורמת למוסדות חינוך, בריאות ואמנות בישראל וברחבי העולם.
בשנת 2013, תרם 10 מיליון ליש"ט לפרויקט הרחבת מוזיאון טייט מודרן בלונדון.
במרץ 2022 נחנך בקריה הרפואית רמב"ם בחיפה "בית חולים אייל עופר לרפואת הלב" שנבנה בתרומתו.
אספנות ואומנות
בשנת 2011 ירש מחצית מאוסף האומנות של אביו הנאמד בעשרות מיליוני דולרים, והוא נחשב על פי כתב העת ARTnews לאחד ממאתיים אספני האמנות הגדולים בעולם כולו. ברשותו יצירות מהתקופה האימפרסיוניסטיות ועד המודרנית. חלק מהציורים באוסף מוחזקים באחוזותיו. חלק הוא רכש עבור מוזיאונים והשאיל להם וחלק רכש ותרם למוזיאונים. בין היצירות באוסף נמצאות עבודות של פאבלו פיקאסו, אנדי וורהול, אנרי קואקו (Henri Cueco), וג'ף קונס. בין המוזיאונים שמחזיקים גלריות של אוסף אייל ומרילין עופר נמצאים מוזיאון תל אביב לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון טייט מודרן ומוזיאון המטרופוליטן לאומנות.
משפחתו
עופר מתגורר רוב הזמן במונקו. את שאר זמנו הוא מחלק בין לונדון, ישראל וניו יורק. בישראל הוא מחזיק בבית ברחוב גלי תכלת שבהרצליה פיתוח. בנוסף, עופר רכש בשנת 2010 דירה מהיקרות בישראל תמורת 115 מיליון שקלים בפרויקט הרברט סמואל 10 בטיילת תל אביב. הוא נשוי למרילין ואב לארבעה.
קבוצת קובקה–נקסטהאש
קבוצת קובקה–נקסטהאש (באנגלית: Team Qhubeka–NextHash) הייתה קבוצת אופני כביש מקצוענית דרום אפריקאית מסבב ה-UCI World Tour.
היסטוריה
הקבוצה החלה את דרכה ב-2008 כקבוצת קונטיננטל, היא כללה רק רוכבים מאפריקה ורוב הניצחונות הראשונים שלה בשנים הראשונות הגיעו משם.
ב-2013 עלתה הקבוצה לדרג הפרו קונטיננטל ובכך הפכה לקבוצה הראשונה מאפריקה בדרג הזה הקבוצה השיגה באותה השנה את אחד הניצחונות הגדולים בהיסטוריה שלה, לאחר שג'רלד צ'יולק, רוכב הקבוצה, ניצח במונומנט מילאנו - סן רמו. ב-2014 זכתה בכרטיס לוואלטה אספנייה והשתתפה במרוץ, בגרנד טור הראשון של הקבוצה.
ההופעה ההיסטורית בטור דה פראנס
ב-22 בספטמבר 2015 הודיעה חברת ASO (המארגנת של מרוץ הטור דה פראנס) על 22 הקבוצות שייתחרו בטור של השנה, וביניהן נמצאה גם קבוצת MTN–Qhubeka. הקבוצה שברה שיא והפכה לקבוצה האפריקאית הראשונה בטור, ולא זו בלבד אלא שבקטע שהתקיים בתאריך של יום מנדלה (קטע 14) ניצח רוכב הקבוצה הבריטי, סטיב קמינגס את הקטע, סגל הקבוצה כלל גם שני רוכבים שחורים, מרהווי קודוס ודניאל טקלהיימנוט  מאריתריאה, עם ההופעה הזו, שניהם הפכו לשני הרוכבים השחורים הראשונים מאפריקה שמשתתפים בטור דה פראנס. באותו הטור הקבוצה עשתה היסטוריה נוספת, כאשר טקלהיימנוט הוביל את קטגוריית ההרים ולבש את חולצת ה"פולקה דוט" למשך ארבעה קטעים ובכך הפך לרוכב האפריקאי הראשון שעושה זאת.
הקבוצה השיגה ניצחון נוסף בגרנד טור באותה השנה, כאשר כריסטיאן סבאראגלי האיטלקי ניצח בספרינט סיום את הקטע ה-10 של הוואלטה אספנייה.
עידן דיימנשן דאטה
ב-2016 הודיעה חברת טכנולוגיית המידע הדרום אפריקאית דיימנשן דאטה שתהפוך לספונסר הקבוצה החדש לאחר עזיבתה של MTN. בעונה הזו עשתה הקבוצה עוד קפיצת מדרגה, כשעלתה לדרג ה-UCI World Tour, הדרג הבכיר בעולם. היא גם החתימה את מארק קוונדיש, שנחשב באותם ימים למאיץ הטוב בעולם. בנוסף לכך, הקבוצה החתימה גם את "הליד אאוט" שלו, מארק רנשו. קוונדיש ניצח בטור דה פראנס של 2016 לא פחות מחמישה קטעים והפך את הקבוצה לאחת מהדומיננטיות באותו הטור.
ב-2017 השיגה הקבוצה את הניצחון הראשון שלה בג'ירו ד'איטליה, כשעומאר פראיילה ניצח את הקטע ה-11.
חברת דיימנשן דאטה נרכשה על ידי חברת NTT ב-2020 ושם הקבוצה שונה ל-NTT Pro Cycling (ראשי תיבות של: "Nippon Telegraph and Telephone").
קובקה–אסוס (2021-)
NTT החליטו לא להמשיך לשמש כספונסרים של הקבוצה בתום עונת 2020 ועתיד הקבוצה היה בסכנה ממשית לקראת סגירתה, אך בסופו של דבר מצאה הקבוצה פתרון ביחד עם חברת אסוס, השם החדש מעונת 2021 יהיה "קבוצת קובקה–אסוס", כשהקבוצה החזירה את ארגון הצדקה "קובקה" לשמה הראשי. הקבוצה תשמור על רישיון הוורלד טור שלה ותהיה עם תקציב קטן של 8 מיליון יורו, אך איבדה לא פחות מ-14 רוכבים לקבוצות השונות ואת המנהל המקצועי שלה ביארנה ריס, כשההחתמות הבולטות שעשתה הן פאביו ארו, סרחיו הנאו, וסיימון קלארק.
לפני תחילת טור דה פראנס 2021, חתמה הקבוצה עם קבוצת נקסטהאש לחמש שנים.
מספנת מיקולאייב
מספנת מיקולאייב (באוקראינית: Миколаївський суднобудівний завод) היא מספנה מרכזית בבעלות המדינה באמצעות תאגיד אוקראובורונפרום וממוקמת במיקולאייב שבאוקראינה. המספנה מכונה בדרך כלל המספנה הצפונית של מיקולאייב. עד 2017 היה ידוע כמספנה על שם הקומונארדים של באקו 61.
היסטוריה
בשנת 1788, האזור היה חלק מהאימפריה הרוסית כאשר האדמירליות ניקולאייב על גדות הנהר אינגול הייתה במרחק כ-89 קילומטרים מהים השחור. בשנה שלאחר מכן הושקה הפריגטה הראשונה עם 44 תותחים, ניקולאי הקדוש שמה. בשנים 1827–1829 נסגרה אדמירליות חרסון השכנה והתמזגה עם זו שבניקולייב (מיקולאייב).
בשנת 1851 הורה המדינאי האדמירל מיכאיל לזארב לשפץ את המספנה. בשנת 1910 הממשלה החליטה להפסיק לבנות ספינות קרב ולסגור את המספנה, אך היא נפתחה מחדש בשנה שלאחר מכן כתאגיד בניית הספינות הרוסית בבעלות צרפתית (ונקרא בשם Russud, ).
בשנים 1911–1914 נבנו בגדה השמאלית של נהר אינגול שני דרגשי בנייה עם מסלולי החלקה, בית מלאכה להרכבה וריתוך, מספר מבנים ורציף הולם והיא שירתה את הצי הרוסי הקיסרי.
בתחילת העידן הסובייטי, שונה שם המספנה ל"חצר אנדרה מרטי (צפון)". בשנת 1931 נקראה בשם המספנה על שם 61 קומונארדים. מכאן ואילך המספנה ייצרה סירות טורפדו, משחתות, סיירות קלות, צוללות; ספינות אספקה ימיות, כולל ספינות הצלה למטרות שונות המצוידות במערכות הפעלה במים עמוקים והייתה לאחת המספנות הגדולות במדינה.
המספנה נקראה מספנה מספר 200 (על שם 61 קומונארדים) ב-30 בדצמבר 1936, ושמה שונה למספנה מספר 445 כשנפתחה מחדש לאחר תום מלחמת העולם השנייה ושימשה לייצור כלי שיט עבור הצי הסובייטי.
מאז התפרקות ברית המועצות משמשת את הצי האוקראיני בשיפוץ אוניות וייצור ספינות קרב.
קלואי קלי
קלואי מגי קלי (באנגלית: Chloe Maggie Kelly, נולדה ב-15 בינואר 1998) היא כדורגלנית אנגלייה שמשחקת במנצ'סטר סיטי בסופרליג האנגלית לנשים ובנבחרת אנגליה, והבקיעה את שער הניצחון מול נבחרת גרמניה במשחק הגמר של אליפות אירופה בכדורגל נשים 2022. היא שיחקה בעבר בארסנל ובאברטון, וייצגה את אנגליה בנבחרות כדורגל נשים עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 20.
ביוגרפיה
קלי היא הצעירה מבין 7 אחים. גדלה בהאנוול שבמערב לונדון והחלה לשחק כדורגל בגיל צעיר עם חמשת אחיה. שיחקה בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס (כיום ידועה כמועדון כדורגל הנשים של האונסלו), ולאחר מכן הצטרפה למרכז המצוינות של ארסנל, ונאלצה לנסוע שעתיים ברכבת לכל כיוון לצורך האימונים.
קריירה מקצועית
ב-23 ביולי 2015, בגיל 17, קלי ערכה את הופעת הבכורה המלאה שלה בנבחרת הראשונה של ארסנל בגביע הקונטיננטלי נגד ווטפורד, וכבשה את שערה הראשון 22 דקות לאחר שנכנסה לשחק. הופעתה השנייה במועדון הייתה במשחק בו ניצחה ארסנל 2–1 את נוטס קאונטי, וקלי נכנסה להחליף את רייצ'ל יאנקי בדקה ה-54.
בפברואר 2016 חתמה קלי על חוזה הבוגרות הראשון שלה. היא השתתפה במשחק מול סנדרלנד ב-25 ביוני, ואז הושאלה לקבוצת אברטון מליגת הצ'מפיונשיפ לנשים לתקופה של שלושה חודשים. באוקטובר אותה שנה חזרה לארסנל והשתתפה בשלושה משחקים נוספים בעונה, אותה סיימה הקבוצה במקום השלישי עם מאזן 10–4–2. ארסנל זכתה גם בגמר גביע ה-FA לנשים ב-2016 באצטדיון וומבלי. למרות שקלי הייתה בסגל, היא לא שיחקה במהלך הניצחון 0–1 של הקבוצה על צ'לסי.
בינואר 2018 עברה קלי באופן קבוע לאברטון בחוזה עד קיץ 2020, לצד חברתה לארסנל טיילור הינדס. באותה עונה השתתפה ב-15 משחקים וכבשה שני שערים. אברטון סיימה במקום התשיעי עם מאזן 4–12–2. במהלך עונת 2018–2019 של הצ'מפיונשיפ לנשים השתתפה קלי ב-11 משחקים וכבשה שער במהלך התיקו 3-3 של הקבוצה מול ברייטון והוב אלביון, למרות ששיחקה עם פציעה בקרסול לאורך העונה.
לאחר שעברה ניתוח בקרסול, 2019 סימנה נקודת מפנה בקריירה של קלי. היא הבקיעה תשעה שערים ב-12 משחקים עבור אברטון בעונת הצ'מפיונשיפ לנשים 202–2019 ועזרה למועדון לטפס בטבלה מהמקום העשירי למקום השישי. היא הייתה הכובשת הרביעית בליגה ומלכת השערים של אברטון. במהלך המשחק השני של הקבוצה בעונה כבשה קלי צמד שהעלה את אברטון לניצחון 2–0. סרטון של השער השני שלה במשחק הפך לוויראלי. קלי נבחרה לשחקנית החודש של הליגה לספטמבר ובאוקטובר. ההופעה של קלי בתחילת העונה זיכתה אותה להיבחר גם לנבחרת הלאומית. בינואר 2020 כבשה קלי שלושער מול רידינג שהעלה את אברטון לניצחון 3–1. זה היה השלושער הראשון של שחקנית אברטון מאז 2013.
ביוני 2020 החליטה קלי לא לחדש את החוזה שלה באברטון ועזבה את הקבוצה לטובת חוזה לשנתיים עם מנצ'סטר סיטי, עליו חתמה ב-3 ביולי 2020.
במשחק מול טוטנהאם הוטספר ב-4 באוקטובר היא הבקיעה צמד והעלתה את הקבוצה לניצחון 4-1. כמה ימים לאחר מכן, היא הבקיעה בעיטת עונשין במשחק מול צ'לסי שהסתיים בהפסד 3–1.
ב-5 במאי 2021 ספגה קלי פציעה ברצועה הצולבת הקדמית.
קריירה בינלאומית
קלי ייצגה את אנגליה בנבחרת הבוגרת וכן במספר נבחרות נוער, כולל הקבוצות עד גיל 17 ועד גיל 20.
ב-2013 התחרתה קלי באליפות אופ"א לנשים עד גיל 17. בנובמבר 2015 היא השיגה שער שוויון מול איטליה והשיגה לנבחרתה תוצאת תיקו.
באוגוסט 2018 נבחרה לסגל נבחרת אנגליה לגביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 שזכתה במדליית הארד באליפות.
קלי ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת בנובמבר 2018, כשנכנסה כמחליפה במשחק ידידות מול אוסטריה שהסתיים בניצחון 0–3 של אנגליה היא נכללה בסגל אנגליה ליורו 2022 לנשים של אופ"א, ובמשחק הגמר ב-31 ביולי כבשה את שער הניצחון בהארכה בדקה ה-110 מול גרמניה, והבטיחה את הניצחון והאליפות הראשונה לאנגליה
צבת צימות
צבת צימות (באנגלית: Blasting Cap Crimping Plier) הוא מכשיר מכני ידני (פלייר) שיוצר במיוחד עבור אנשי החבלה. כלי פשוט אחד המשמש לארבע פעולות שונות:
המכשיר שימש בצורה נרחבת את אנשי ההנדסה הקרבית והחבלה ברחבי העולם בתקופת מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחריה עד ימים אלה. שימש גם את אנשי החבלה בארץ במהלך מלחמת העצמאות. שימש את שני החבלנים בהקמת מערך החסימות במחסום כפר ורבורג במאי 1948.
צבי סוכות
צבי ידידיה סוכות (נולד בי"ד בתשרי ה'תשנ"א, 3 באוקטובר 1990) הוא חבר הכנסת מטעם רשימת "הציונות הדתית", פעיל ימין. לפני כניסתו לכנסת שימש במגוון תפקידים ציבוריים: עורך השבועון "גילוי דעת", יו"ר תנועת אמונים, מנכ"ל מפלגת עוצמה יהודית, דובר היישוב יצהר ועוזרו של יו"ר מועצה אזורית שומרון יוסי דגן.
ביוגרפיה
סוכות נולד באוקטובר 1990 לרחל וישראל סוכות בביתר עילית. בצעירותו למד במוסדות אדרת אליהו בעיר העתיקה בירושלים. ב-2005, בעקבות תוכנית ההתנתקות עזב סוכות את המגזר החרדי והצטרף לנוער הגבעות. למד בישיבת עוד יוסף חי ביצהר ולימד בה.
מעצריו ומעשיו קיבלו תשומת לב תקשורתית. מעורבותו בתקריות שונות, לרבות עימותים עם כוחות הביטחון ו-וונדליזם לכאורה, עוררה מחלוקת ודיון ציבורי. הסיקור התקשורתי התמקד בדעות ובפעילות קיצוניות של סוכות. המעצרים והפעולות המיוחסות לסוכות עוררו חששות לגבי עלייתן של אידיאולוגיות רדיקליות ומההשפעה הפוטנציאלית על יציבות האזור. עם זאת, בשנים שלאחר מכן סוכות התבטא מספר פעמים נגד פעולות אלימות ותג מחיר, ואף הביע חרטה על מעשים שעשה בנערותו.
ההפגנות מול ביתו של אלוף פיקוד המרכז גדי שמני
סוכות, הידוע בהתנגדותו לאלוף פיקוד המרכז גדי שמני, נעצר שלוש פעמים במהלך הפגנות נגד פעולותיו של שמני הנוגעות להפרות סדר ביהודה ושומרון ופינוי מאחזים. לטענת סוכות הצו הוצא בגלל כוונתו לעלות למאחזים במהלך חג הסוכות, ולא מסיבות ביטחוניות. באוקטובר 2008 הורחק סוכות לשישה חודשים משטחי יהודה ושומרון בצו פיקוח מיוחד של אלוף פיקוד המרכז גדי שמני, אך הצו בוטל על ידי בית משפט צבאי לאחר שסוכות ערער עליו.
חשדות במעורבות בהצתת מסגד בכפר יאסוף
בעקבות אירוע הצתה במסגד בכפר יאסוף ב-11 בדצמבר 2009, נעצר סוכות ב-18 בינואר 2010 יחד עם גורמים נוספים בחשד למעורבות במעשה. עם זאת, מחוסר ראיות, סוכות שוחרר לאחר מספר שבועות. בעת ההצתה, רוססה כתובות נאצה בעברית: "היכונו לתג מחיר ד"ש מאפי". כוחות הביטחון העריכו כי ההצתה נעשתה בתגובה של מתנחלים להקפאת הבנייה ביהודה ושומרון.
שנתיים לאחר מכן, בינואר 2012 נעצר והורחק סוכות שוב מיהודה ושומרון לתשעה חודשים בצו מנהלי שמטרתו "לשמור על ביטחון התושבים".
הפגנות נגד השב"כ לאחר הפיגוע בדומא
בדצמבר 2015 ארגן הפגנה נגד השב"כ בכיכר הבימה בתל אביב בה שיחזר לכאורה עינויים של עצירים מנהליים יהודים שהיו מעורבים בפיגוע בדומא. סוכות הסביר שבחר דווקא בתל-אביב משום ש"מדובר במקום שתושביו אדישים ולא שמים לב למה שמתרחש." עוד מסר כי לדעתו, צריך להיות הבדל בין עצורים ערבים ליהודים בכל הנוגע לעינויים בזמן חקירה. שבע שנים אחר כך חזר על הדברים כתגובה למחאת גורמי שמאל על עינוי עצירים ערבים והסביר את עמדתו בכך שעינוי עצירים ערבים מוצדק מתוקף היותם "פצצה מתקתקת", ואילו בעינוי מתנחלים יהודים אין המצב כך, והעינוי מטרתו הפללתם.
התנגדות לפינוי המאחז עמונה
בראשית 2017 הוביל יחד עם אביחי בוארון את מאבק אנשי המאחז עמונה נגד פינויים, ולאחר מכן השתתף במאבק להקמת היישוב עמיחי למפונים. בהמשך השנה הוא נעצר שוב בחשד לפעולת תג מחיר, אך שוחרר מיד לאחר החקירה.
בפוליטיקה
בקיץ 2017 מונה סוכות למנכ"ל מפלגת עוצמה יהודית. בהמשך מונה לעוזר יושב ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן וליועצו הפוליטי. ביולי 2022 הקים עם דגן את "קמפיין V22" שנועד לעודד הצבעת תומכי מפלגות הימין בבחירות 2022. באותה מערכת בחירות התמודד סוכות בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית והגיע למקום החמישי. לאחר איחוד הרשימה עם מפלגת עוצמה יהודית ושריונים נוספים שובץ במקום ה־16 ברשימה המאוחדת.
במרץ 2020 מונה סוכות לדובר היישוב יצהר שבו הוא מתגורר. הוא פעיל קבוע בהקמת מאחזים, ובשנת 2021 הוביל את הקמת המאחז אביתר בשומרון. באותה שנה הקים את "תנועת אמונים", לשמירה על הטבע ועל ניקיונו ביהודה ושומרון. התנועה יזמה את תוכנית "שישי ציוני", לעידוד ישראלים לטייל באזור יהודה ושומרון, לדברי סוכות כתגובת נגד לתופעה דומה שיזמה הרשות הפלסטינית כדי לדחוק את רגלי המטיילים היהודים.
בפברואר 2022 החל סוכות לערוך את עלון השבת "גילוי דעת", אך הפסיק בעקבות התמודדותו בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית.
ב-5 בפברואר 2023 הודיע יו"ר רשימת הציונות הדתית שר האוצר בצלאל סמוטריץ' על התפטרותו מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי", ובמקומו ב-7 בפברואר 2023 נכנס סוכות לכהן כחבר הכנסת מטעם המפלגה.
חיים אישיים
סוכות נשוי לחיה, בתו של הרב הלל ליברמן מאלון מורה שנרצח על ידי מחבל בדרכו לקבר יוסף בתשרי ה'תשס"א, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה. לזוג חמש בנות ובן אחד, והם מתגוררים ביצהר.
בן דודה של אימו הוא ח"כ יצחק פינדרוס.
גא"זאל
גא"זאל (ברוסית: ГАЗе́ль, באנגלית: GAZelle) היא סדרת כלי רכב מסחריים קלים: טנדרים, טנדרים ומיניבוסים תוצרת יצרן הרכב הרוסי GAZ. בזמן התפרקות ברית המועצות וההתפתחות מהירה בהמשך של כלכלת השוק התברר עד מהרה כי תעשיית הרכב הרוסית לא ייצרה אף אחת מהרכבים המבוקשים בדומה למכונית פורד טרנזיט או פולקסווגן T4.
מפעל הרכבים בריגה, שייצר בעבר מיניבוסים לכל ברית המועצות כולה, נותר בלטביה וכעת דרש מכירת מכוניות לשוק הרוסי הזר למטבע קשה. בתגובה להזדמנות השוק הזו, GAZ פיתחה במהירות טנדר משלה בשם גא"זאל, אשר יחד עם גרסתו הקלה יותר סובול מהווה כיום את מרבית שוק רכבי הוואן והמשאיות הרוסיות ובעל עמדות חזקות בשוק הרכבים של חבר המדינות. הרכב מדורג כאחד המוצרים הפופולריים והמוצלחים ביותר של GAZ. בשנת 1999 החלה חברת GAZ בייצור גרסאות 4x4 של גא"זאל.
עד 2005 נבנה הרכב המיליון של דגם זה. מלבד חבר המדינות ומרכז ומזרח אירופה, הרכב מיוצא לשווקים באסיה ובאפריקה, כולל מרוקו והפיליפינים.
בשנים 2010 – 2011 עברה משפחת הגא"זאל שדרוג רציני. הדגם המשודרג שונה לגא"זאל ביזנס. השינויים השפיעו על 20 יחידות ומערכות רכב עיקריות, כולל היגוי, בלמים, תיבת הילוכים, מערכת קירור, תיבת הילוכים ופנים.
בשנת 2013 חברת GAZ החלה בייצור סדרתי של הרכב המסחרי הקל גא"זאל נקסט מהדור החדש הכולל משאיות, ואן, מיניבוס וגרסאות אחרות בגדלים שונים.
משינה
את הלהקה הקימו ב-1983 הסולן יובל בנאי והגיטריסט שלומי ברכה. בסוף 1985 יצא אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה, שבו השתתפו לצד בנאי וברכה הבסיסט מייקל בנסון והמתופף איגי דיין. לאחר שיצא האלבום הצטרף ללהקה הקלידן אבנר חודורוב, ומאז לא השתנה הרכבהּ. הלהקה זכתה להצלחה גדולה ולפופולריות רבה, אך ב-1995 התפרקה, ובהופעת הפרידה שלה ב-18 ביולי אותה שנה אירע אסון פסטיבל ערד, שבו נמחצו למוות שלושה בני נוער שהמתינו להופעה בשל הדוחק הרב בכניסה.
עד לפירוקה ב-1995 הוציאה הלהקה שבעה אלבומי אולפן ואלבום אוסף אחד. בשנת 2003 שבה הלהקה לפעילות, ומאז הוציאה שני אלבומי הופעה ושלושה אלבומי אולפן נוספים.
הקמת הלהקה
יובל בנאי ושלומי ברכה נפגשו לראשונה בנעוריהם ומאוחר יותר שירתו יחד חמישה חודשים בבסיס טירונים של חיל התותחנים בשבי שומרון. בחופשותיהם מהצבא נהגו השניים לבלות במועדון "הפינגווין", ובהשפעת הלהקות שניגנו שם החליטו להקים להקה. בנאי הסתייג תחילה מהרעיון להקים להקה, בטענה שלא ידע לשיר, אך לבסוף הסכים לכך, בהשפעת הלהקות "מינימל קומפקט" ו"ז'אן קונפליקט" של רמי פורטיס, ומאחר שלטענתו של ברכה גם פורטיס לא ידע לשיר. לימים סיפר בנאי:
לאחר שחרורם של בנאי וברכה מהצבא, בשנת 1983, החל להיווצר הבסיס ללהקה. דרך חברים הכיר בנאי את הגיטריסט אורן אליעזרי ואת הבסיסט מייקל בנסון. בנסון הסתייג מסגנונה של הלהקה שהיה בהתחלה יותר אלטרנטיבי, אך הציע לה את ניבי ליפשיץ כמתופפת. הלהקה החלה בחזרות בהרכב שכלל את בנאי, ברכה, אליעזרי, ליפשיץ והקלידן רמי חיימוב. בהמשך עזבה ליפשיץ, ובמקומה הצטרף דודי לוין. בהרכב זה הופיעה הלהקה מספר פעמים במועדון "הפינגווין", והופעותיה זכו להצלחה. בהופעות שרה הלהקה שירים שיצרו בנאי וברכה בשירותם הצבאי, מרבית השירים באנגלית. ההופעות התאפיינו בסגנונות פאנק וסקא, הושפעו מפריחת להקות הגל החדש התל אביביות ושילבו מוטיבים מערביים של סגנון הגל החדש עם מוטיבים מזרחיים ואוריינטליים. הקלידן רמי חיימוב המשיך לנגן בלהקה עוד זמן קצר, ולאחר מכן עזב כדי ללמוד בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק.
לאחר הפירוק התפצלו דרכיהם של חברי הלהקה. בנאי, אליעזרי ודיין הקימו את להקת "שלום הציבור", שניגנה במועדונים שונים בתל אביב. הופעותיהם לא זכו להצלחה רבה, אך בהן ביטא בנאי את יצירתו. הלהקה הוציאה שני תקליטי שדרים לתחנות הרדיו, שאת שניהם כתב בנאי והלחין אליעזרי: "נובמבר אחד" ו"ינשוף על ענף גבוה". במקביל הקימו ברכה ובנסון את להקת "החזית העממית". במסגרת הלהקה יצר ברכה שני שירים שמאוחר יותר נכללו באלבום הבכורה של "משינה", "אבל אין" ו"בלדה לסוכן כפול", שנכתב במקור באנגלית. באותה תקופה השתתפו דיין ובנסון במספר הקלטות נוספות, כאלבומו של דני בסן.
ב-1985 נפגשו בנאי, ברכה ובנסון במקרה, החליטו על חידוש פעילות הלהקה, וקבעו הופעה בפורים של אותה שנה במועדון "הפינגווין". אליעזרי הגיע להופעה זו בלבד, ואחריה עזב את הלהקה. כך התהווה ההרכב של אלבום הבכורה של "משינה", שכלל את בנאי, ברכה, בנסון ודיין.
הצלחה ראשונית
שני השירים הראשונים שהקליטה הלהקה היו סקיצות לשירים "אופטיקאי מדופלם" ו"רכבת לילה", שיצר ברכה בעת שירותו הצבאי. השיר "אופטיקאי מדופלם" נקרא במקור "קשיים בחקלאות", ואת השיר "רכבת לילה" שרה הלהקה במקור בהופעותיה ב"פינגווין" בטקסט שונה, שמתוכו נותרו בגרסה המוכרת של השיר רק שתי השורות הראשונות. ברכה לא היה שלם עם הטקסט, ולכן העביר בנאי את השיר לבן דודו, אהוד בנאי, שכתב את מילותיו.
בחיפושיה אחר חברת תקליטים שתפיק את אלבומם נתקלו חברי הלהקה בסירוב. רוני בראון מחברת "הליקון" הביע עניין, אך החברה הייתה אז בתחילת דרכה, וללא מספיק כסף להחתמת הלהקה. בעקבות זאת הקליטו חברי הלהקה את השיר "אופטיקאי מדופלם" בצורה מקצועית, באולפני DB. מנגינתו באלבומיהם של דני בסן, רמי קלינשטיין וריטה הכיר מייקל בנסון את הטכנאי ראובן שפירא, ששימש בהקלטות כטכנאי וכשותף בהפקה. באותה עת הקליטה הלהקה שלושה שירים נוספים: "רכבת לילה", "כי לא בא לה" ו"בלדה לסוכן כפול". ביוני 1985 יצא לתחנות הרדיו תקליט השדרים הראשון של הלהקה, "אופטיקאי מדופלם". השיר זכה להצלחה, שבעקבותיה השתכנע אודי הניס מחברת NMC להחתים את הלהקה.
אלבום הבכורה של הלהקה זכה להצלחה גדולה, והגיע תוך כחצי שנה, ב-28 באוגוסט 1986, למעמד אלבום פלטינה, על מכירת 50,000 עותקים. בהמשך הגיעו מכירותיו לכ-65,000 עותקים. בעקבות האלבום זכתה משינה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ו.
בהכנות לסיבוב ההופעות שליווה את האלבום הראשון חיפשו חברי הלהקה קלידן, ובנסון המליץ על אבנר חודורוב, שאותו הכיר משירותו הצבאי. חודורוב שהה באותה עת בארצות הברית, וכשחזר נפגש עם בנסון וברכה לחזרות, והתקבל ללהקה כנגן שכיר בהופעות. צירופו של חודורוב ללהקה אפשר את שילובו של כלי נגינה נוסף בהופעותיה, סקסופון, שבו ניגן בנוסף לקלידים. שירה הראשון של הלהקה שבו השתתף חודורוב היה "היא התווכחה איתו שעות", שכתב ברכה בעת העבודה על האלבום הראשון. השיר, שלא נכלל באלבום, הוקלט בינואר ויצא כסינגל באפריל 1986. גם שיר זה זכה להצלחה.
ב-28 בפברואר 1986 פתחה הלהקה בסיבוב הופעות, בקולנוע "ספיר" בקריית ביאליק. הופעות אלו זכו להצלחה גדולה, וכל כרטיסיהן נמכרו מראש. בעקבות הצלחתן עברה הלהקה להופיע גם באולמות גדולים יותר, כהיכל התרבות בתל אביב, שבו הופיעה הלהקה לראשונה ב-21 באפריל. סיבוב ההופעות הסתיים יום לפני סיום החופש הגדול, ב-31 באוגוסט 1986, בפארק הירקון, לעיני כ-50,000 צופים או בין 200,000 ל-400,000 צופים לפי הערכות אחרות. את ההופעה פתח דני בסן, יוצא תיסלם.
דעיכה
בעקבות שילובו של חודורוב בלהקה בסיבוב ההופעות, הוא הפך בעת העבודה על אלבומה השני לחבר מן המניין בלהקה. ללהקה לא היו שירים מוכנים, ועל כן החליטו חבריה ליצור שירים ביחד. בהתאם, קרדיט ההלחנה בכל שירי אלבומה השני של "משינה" ניתן לכל חברי הלהקה, אף על פי שחלק מהשירים הולחנו על ידי חבר להקה אחד בלבד, כ"אנחנו שניים" שהלחין בנאי או "שלח לי מלאך" שהלחין ברכה. עקב הרגשה של יצירה שלמה שלא ניתן לפרק, החליטו חברי הלהקה להפיץ את האלבום ללא סינגלים מקדימים לתחנות הרדיו.
האלבום השני של "משינה", "משינה 2", יצא ביוני 1987. האלבום זכה להצלחה פחותה בהרבה מקודמו, ובחודשים הראשונים לאחר הפצתו נמכר בכ-5,000 עותקים בלבד. בהיעדר סינגלים, לא הושמעו שירי האלבום בתחנות הרדיו, ורק לאחר שהתברר הכישלון החליטו חברי הלהקה להוציא שירים כסינגלים. מאלו הצליחו השירים "שלח לי מלאך" ו"אנחנו שניים" שכתב בנאי ו"הכל עוד אפשרי" שכתבו בנאי ובנסון ושר בנסון. באלבום השתתפו מספר נגנים אורחים, כיובל מסנר שניגן בצ'לו בשני שירים ודוד חודורוב, אביו של אבנר, שניגן בכינור בשיר "הכל עוד אפשרי". בשיר זה משתתפת גם מקהלת ילדות, ב-דצמבר השתתפה הלהקה בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "זירו נפל מעץ גבוה" שזכה במקום השלישי.
בעקבות כישלון אלבומה השני של "משינה", החליטה חברת NMC שלא להשקיע בה, ומנהל הלהקה בועז בן-ציון נאלץ לממן את הפקת אלבומה השלישי מכספו הפרטי. בניסיון לחזור לשיטת העבודה של אלבומה הראשון, פנו חברי הלהקה לראובן שפירא, שהסכים להקליט את האלבום השלישי בתנאי שיהיה גם מפיקו. האלבום השלישי, "משינה 3", יצא ביולי 1988, בהוצאת הד ארצי ובהפקתו של שפירא, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה. שפירא גם הלחין שניים מהם עם חברי הלהקה, "אהובתי" שכתבו בנאי ואורלי זילברשץ ו"ברחובות שלנו" שכתב בנאי, שהיו משיריו המצליחים ביותר של האלבום. שיר נוסף מהאלבום שזכה להצלחה היה "שלג צח", שכתב והלחין ברכה. בשנת תשמ"ח זכתה "משינה" בפעם השלישית ברציפות בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', אך גם אלבום זה כמו קודמו לא זכה להצלחה מסחרית. אף על פי כן, עד 1995 נמכרו כ-19,000 עותקים של האלבום.
הצלחה מחודשת
ב-1988 החליטו חברי הלהקה להיעזר באדם חיצוני שישתף עמם פעולה בעבודה על מופע חדש, ופנו לפזמונאי והמפיק המוזיקלי יעקב גלעד. כשעלה הרעיון להקליט לפני המופע שיר חדש, השמיעו חברי הלהקה לגלעד חמישה שירים, ובהם "בדרך אל הים", "רני בפריז" ו"ריקוד המכונה" האינסטרומנטלי. את שלושתם כתב ברכה. המטרה הייתה הקלטת שיר אחד בלבד, והשיר שנבחר היה "בדרך אל הים". השיר נכתב במקור לסיבוב ההופעות של האלבום הראשון של "משינה", ובסיועו של גלעד שיכתב אותו ברכה לגרסתו המוכרת. מכיוון שנותר ללהקה זמן הקלטות באולפן, הוחלט להקליט באותה עת גם את השירים "רני בפריז" ו"ריקוד המכונה".
בנובמבר 1988 יצא השיר "בדרך אל הים" כסינגל לתחנות הרדיו. השיר זכה להצלחה, והגיע לראש מצעדי הפזמונים. בעקבות הצלחת השיר ערך גלעד אלבום אוסף של הלהקה בשם "גבירותי ורבותי: משינה", שבו נכללו שירים משלושת אלבומיה הראשונים, לצד שלושת השירים החדשים. כמו כן צורפו לאלבום השיר "היא התווכחה איתו שעות", שהוקלט ב-1986 והיה זה האלבום הראשון שבו הוא נכלל, וגרסה לשיר הילדים "למה לובשת הזברה פיג'מה" של ע. הלל ודובי זלצר, שהקליטה הלהקה במסגרת פסטיבל שירי משוררים לילדים. מאוחר יותר יצאו כסינגלים גם השירים "ריקוד המכונה" ו"רני בפריז", שהגיעו גם הם לראש מצעד הפזמונים.
האלבום "גבירותי ורבותי", שיצא באפריל 1989, הביא להצלחה מחודשת של "משינה". הוא הגיע למעמד אלבום זהב בתוך שלושה חודשים, הביא ללהקה בפעם הרביעית ברציפות את תואר "להקת השנה" במצעד השנתי של רשת ג', וכן את תואר "שיר השנה", שבו זכה השיר "ריקוד המכונה". זהו השיר האינסטרומנטלי היחיד אי פעם שזכה בתואר זה. עד 1990 הגיעו מכירות האלבום לכ-60,000 עותקים, וב-1995 נאמדו מכירותיו בכ-78,000 עותקים. גם סיבוב ההופעות שליווה את האלבום זכה להצלחה.
לאחר יציאת "גבירותי ורבותי" החלו חברי "משינה" בעבודה על אלבומם הבא, "העמותה לחקר התמותה". האלבום נוצר ברובו על ידי ברכה, שכתב את שיריו תוך כשלושה חודשים. בנאי שמע את סקיצות השירים והציע מספר תיקונים, מה שהתבטא בקרדיט כתיבה משותף לברכה ולבנאי בחלק משירי האלבום. האלבום יצא באוגוסט 1990, והמשיך את הצלחת "גבירותי ורבותי". נכללו בו להיטים רבים, כ"אז למה לי פוליטיקה עכשיו", "הכוכבים דולקים על אש קטנה", "העמותה לחקר התמותה", "אחכה לך בשדות" ו"מכונית". בסך הכול מכר האלבום כ-54,000 עותקים.
"מפלצות התהילה"
לאחר יציאת "העמותה לחקר התמותה" ובאמצע סיבוב ההופעות שליווה את האלבום חשו חברי "משינה" עייפות, והחליטו על הפסקת פעילות זמנית. בתקופה זו עסקו חברי הלהקה בפרויקטים מוזיקליים אישיים, דבר שנמנע מהם עד אז על פי חוזה. בחלק מהפרויקטים האישיים השתתפו מספר חברי להקה אחרים. כך למשל יובל בנאי הפיק את אלבומה של אורלי זילברשץ "הקברט של מירנדה" והלחין את רוב שיריו, וחודורוב, דיין ובנסון ניגנו באלבום. בנאי גם הלחין את השיר "איפה אני ואיפה הם" לאביו יוסי בנאי, שגם בו השתתפו חברי הלהקה בנגינה. דיין הוציא אלבום סולו בשם "משהו ממך", שבו התארח חודורוב בנגינה בשני שירים. ברכה הפיק את אלבומה של להקת "נושאי המגבעת" "מי רצח את אגנתה פאלסקוג".
העבודה עם להקת "נושאי המגבעת" חשפה את ברכה לסגנון מוזיקה חדש, שהשפיע על אלבומה הבא של "משינה", "מפלצות התהילה". האלבום היה שונה למדי מאלבומיה הקודמים של הלהקה, והתאפיין ברובו בסגנונות רוק אלטרנטיבי, מטאל ורוק כבד, בהשפעת להקות כ"פיקסיז", "סוניק יות'" ו-"". לראשונה באלבום זה כתב בנאי את רוב השירים, וגם הלחין חלק מהם.
האלבום "מפלצות התהילה" יצא באפריל 1992 בלייבל שהקימו חברי הלהקה, "זברה תקליטים", שנקרא כך על שם השיר "מדוע לובשת הזברה פיג'מה". השירים "את באה לבקר", "איזה איש", "בנות הים", "הכל התחיל בנאצר" ו"אין מקום אחר" יצאו כסינגלים, אך לא זכו להצלחה בתחנות הרדיו. אף על פי כן נמכר האלבום בחודשים הראשונים לאחר צאתו בכ-15,000 עותקים, ולאחר כעשר שנים הגיע למעמד אלבום זהב.
סיבוב ההופעות שליווה את "מפלצות התהילה" התחיל ביוני 1992, בשתי הופעות בשפיים שלא זכו להצלחה. בעקבות כישלונן עברה הלהקה להופיע באולמות קטנים יותר, אך גם הופעות אלו לא האריכו ימים. באותה תקופה, בעקבות כישלון הסינגלים מהאלבום בתחנות הרדיו, הוציאה הלהקה סינגל חדש, "אוהב אותך מישל", שהוצג כשיר מסרט פיקטיבי בשם "תן לי את הלבן בגב". גם שיר זה לא זכה להצלחה.
"שיא הרגש"
הפרויקט הבא של "משינה" היה האלבום "שיא הרגש". לאחר שיצרו בנאי וברכה מספר שירים עבור האלבום, עלה בהם הרעיון ליצור אופרת רוק עם סיפור עלילתי. כך, דרך הסיפור, יכלו חברי הלהקה להצדיק את חזרתם לסגנונות של רוק אנד רול ורית'ם אנד בלוז. בנאי וברכה יצרו סיפור על כוכב הנשלט על ידי רודן בשם "לוי מטאל", ששלט באמצעות מערכת הגברה שייצרה סם בשם "הרעש המטאלי". ב"לוי מטאל" נלחם בחור בשם "פחי שואו", שניגן שירי בלוז ובכך היה מבטל את "הרעש המטאלי". כך נוצרו עבור האלבום שירים רועשים, שאפיינו את "לוי מטאל", לצד שירים שקטים יותר, שאפיינו את "פחי שואו". בסופו של דבר נגנז רעיון אופרת הרוק, והאלבום מכיל ברובו שירים שקטים. אנשי חברת NMC הסתייגו מהסקיצות שהקליטה הלהקה לאופרת הרוק, ולכן יצא האלבום בהוצאת הד ארצי.
באפריל 1993 יצא סינגל ראשון לקראת האלבום, "נגעה בשמיים" שכתב והלחין בנאי, שהפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של האלבום. ביולי 1993 יצא האלבום המלא. את רוב שיריו כתב והלחין ברכה, כשיוצאי דופן היו שני שירים שכתב והלחין בנאי, "נגעה בשמיים" ו"גברת שרה השכנה", שזכה גם הוא להצלחה. מבין השירים שכתב ברכה הצליחו "דני" ו"פחי שואו". האלבום הגיע למעמד אלבום זהב תוך כשבועיים, ובהמשך הגיע למעמד אלבום פלטינה.
"להתראות נעורים שלום אהבה" ופירוק הלהקה
בינואר 1994 התחילו חברי "משינה" בעבודה על אלבומם הבא. את אלבום זה הפיקו חברי הלהקה לבדם, כשבנסון שימש כמפיק האלבום וחודורוב כטכנאי ההקלטה. ללהקה היה די חומר לשני אלבומים שלמים, אחד שנכתב כולו על ידי בנאי ואחד שנכתב כולו על ידי ברכה, והייתה התלבטות אילו מהשירים להקליט. כאשר ברכה ודיין נעדרו מחזרות הלהקה למשך כשבועיים עקב מחלה, החלו בנאי, בנסון וחודורוב לעבוד על השירים שכתב בנאי. כך נוצר הבסיס לאלבומה האחרון של הלהקה לפני פירוקה, "להתראות נעורים שלום אהבה", שאת כל שיריו כתב והלחין בנאי.
האלבום יצא בינואר 1995, והכיל מספר להיטים, כ"להתראות נעורים שלום אהבה", "תחזור תחזור", "את לא כמו כולם", "רכבות", "מילים ועוד מילים" ו"בן המלך". האלבום זכה להצלחה, ותוך מספר חודשים הגיע למעמד אלבום זהב. באלבום התארחו מספר מוזיקאים, כיוסי בנאי, אביו של יובל, בשיר "תחזור תחזור" ובנות להקת "ללדין" בשיר "להתראות נעורים שלום אהבה".
במהלך העבודה על האלבום, ועוד בטרם היה מוכן, העלו חברי הלהקה מופע בשם "רוק קדחת הקיץ". בהופעה האחרונה של סיבוב ההופעות, שנערכה בקיבוץ מצפה שלם ב-26 בספטמבר 1994, החליטו חברי הלהקה על פירוקה. במאי 1995 הודיעו חברי הלהקה על הפסקת פעילותה ועל ארבע הופעות פרידה בהיכל התרבות בתל אביב, בתיאטרון קיסריה, בחוף צמח ובפסטיבל ערד, שבו נועדה להתרחש הופעתה האחרונה של הלהקה. בהמתנה להופעה בפסטיבל ערד נוצר דוחק רב בכניסה, ושלושה מהצופים נמחצו למוות. אירוע זה נודע כאסון פסטיבל ערד. בעוד שבתחילה התכוונו חברי הלהקה להפסיק את פעילותה רק באופן זמני, ביטל האסון את רצונם להמשיך ולהופיע.
הופעתה המתוכננת של "משינה" בפסטיבל ערד בוטלה, ולאחר מפגש של חברי הלהקה עם משפחות ההרוגים, הוחלט על קיום הופעה נוספת ואחרונה של הלהקה, בפארק הירקון, ב-12 באוקטובר 1995. בספטמבר 1995 יצא אלבום אוסף שני של הלהקה בשם "האוסף השני". באוקטובר של אותה שנה יצא אלבום הופעה כפול של "משינה" בשם "מכונת הזמן - משינה בהופעה 1995", שהוקלט במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה ב-1995. האלבום הוקדש לזכר הרוגי אסון פסטיבל ערד.