cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיצוץ תחנת הרכבת המנדטורית בירושלים
תיאור המבצע
בפעולה השתתפו שמונה צעירים. שניים מהם כבר שהו בתחנה, מחופשים לסבּלים ערבים. בין השישה האחרים היו מאיר פיינשטיין ששימש כנהג המכונית, ו"אביאל" וסימה פליישהקר שעמדו להתחזות לזוג נאהבים היוצא לירח דבש. לביצוע המשימה נשדדו שתי מוניות מנהגי מוניות יהודים. כדי לקצר את זמן ההמתנה לפיצוץ הופעל המנגנון כבר בעת הנסיעה. כשהגיעו לתחנה, בשעה 14:30, לקחו ה"סבלים" את מזוודותיהם והניחום ליד קופות התחנה, אז הוצאו הנצרות והמזוודות מולכדו.
אנשי המחתרת חזרו אל המכונית, אולם אביאל וסימה נשארו בתחנה כדי להשלים את משימתם. מאחר שהמחתרת לא רצתה שיפגעו אנשים אלא התחנה בלבד, החליטה מבעוד מועד לפרסם אזהרה, למרות הסיכון הרב שהיווה העניין ללוחמיה. סימה הוציאה מתיקה מפת בד לבנה גדולה ופרשה אותה על המזוודות. בעברית, ערבית ואנגלית נרשמה עליה הכתובת "סכנה מוקשים!" ומתחתיה סמל האצ"ל. הם התחילו להתרחק, אולם שניים מהערבים בתחנה הבחינו במתרחש והזעיקו את האנשים הרבים שבמקום כדי לדלוק אחריהם. אביאל וסימה הוקפו בהמון רב. אחד המאבטחים, אריה אשל, שלף אקדח וירה מעל ראשי האנשים. סימה הצליחה להיחלץ מאחד הערבים שאחז בה, והלוחמים זינקו אל מכונית המילוט שיצאה בנסיעה מהירה מן המקום.
בתחילה נראה היה כי הצליחו להימלט, אך לאחר רגע ניתכה אש כבדה מכל עברי המכונית ומשוריין בריטי החל לדלוק בעקבותיה. בדרך אמר פיינשטיין "אני נוהג ביד אחת", אך דבריו התקבלו כהלצה. אשל העיד כי רק המיומנות והמהירות של פיינשטיין הצילו אותם ממוות. המכונית הגיעה אל מקום האיסוף בשכונת ימין משה, כשאז הבחינו כי כמעט כולם נפצעו, וכי ידו השמאלית של פיינשטיין רוסקה ושתתה דם רב במשך כל זמן הנסיעה.
בדירה ניסה אחד השוטרים להרים ידו על פיינשטיין, וזה עצרו כשקרא בפניו "אני שבוי מלחמה". משם העבירו אותו, ללא טיפול רפואי, אל בית הסוהר הצבאי בשכונה הגרמנית. רק לאחר שדרש טיפול בבית הסוהר, הובל פיינשטיין בליווי שישה שוטרים חמושים אל בית החולים. כשהגיע שאל אותו מיד הרופא אם מסכים הוא שיקטעו את היד מחשש להרעלת דם. מאיר השיב במקום: "קטעו".
נתפסו בפעולה גם דניאל אזולאי, משה הורוביץ ומסעוד ביטון.
בשעה שתיים בצהריים ניסה קצין חבלה בריטי לנטרל את הפצצה, אולם זו התפוצצה, הרגה אותו, והחריבה את התחנה.
זמן לא רב אחר כך התברר כי מי שהיה אמור להיות מפקד הפעולה ונעדר ממנה, היינריך ריינהולד - "ינאי", היה למעשה מלשין. הבריטים ידעו מבעוד מועד על הפעולה, וכך נפלו לוחמי האצ"ל לתוך מארב.
הוועד הלאומי גינה את פיצוץ תחנת הרכבת ופיגועים נוספים שנעשו באותה עת.
משפטם של חברי האצ"ל שנתפסו
משפטם של ארבעת חברי האצ"ל שנתפסו, פיינשטיין, אזולאי, הורוביץ וביטון, נפתח ב-26 במרץ 1947, וב-3 באפריל 1947 ניתן פסק הדין. פיינשטיין ואזולאי נידונו למוות בתלייה. הורוביץ וביטון, שבמשפט הכחישו כל קשר לעניין (מפני שנתפסו במקום רחוק והאצ"ל החליט כי עליהם לכפור בעובדות), יצאו ללא עונש. ב-17 באפריל אישר המפקד הראשי של הצבא הבריטי את גזר דין המוות של פיינשטיין. עונשו של דניאל אזולאי הומר במאסר, לאחר התערבותה של גולדה מאיר, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, אצל הנציב העליון, אלן קנינגהאם.
פיינשטיין ישב בתא הנידונים למוות בבית הסוהר המרכזי ב"מגרש הרוסים", יחד עם משה ברזני, לוחם במחתרת הלח"י שאף הוא נידון למוות. ב-21 באפריל 1947, טרם הוצאתם להורג, התאבדו השניים באמצעות חומר נפץ שהוברח לתאם.
עשרים שנה לאחר האירועים התברר כי דניאל אזולאי, שפיינשטיין ראה בו חבר קרוב ושותף למאבק המחתרת, היה סוכן שתול חשאי של הש"י בשורות האצ"ל, וכי החנינה שקיבל בוצעה הודות למאמצי צמרת הנהלת הסוכנות היהודית.
המרדף אחר היינריך ריינהולד
לאחר פיצוץ תחנת הרכבת היינריך ריינהולד נעלם, אך אנשי האצ"ל לא הרפו. נתברר להם כי אמו של ריינהולד מתגוררת בכפר יונה. הם בדקו את דברי הדואר שלה וממכתבים ששלח לה נתגלה להם כי באותה עת, ב-1947, נמצא בנה בבלגיה. אליהו לנקין, מפקד האצ"ל באירופה, הטיל על אחד מאנשי האצ"ל, מרדכי שני, לצאת לבלגיה ולחטוף את ריינהולד.
במרץ 1947, כאשר ד"ר שמשון יוניצ'מן, מבכירי התנועה הרוויזיוניסטית, ביקר בבלגיה ביקש ממנו שני לערוך אזכרה בבריסל לעולה הגרדום שלמה בן-יוסף ולפרסם אותה ברבים, שמא יתפתה ריינהולד לבוא אליה גם הוא. ואכן כך קרה; בתום האזכרה ניגש אל הד"ר יוניצ'מן צעיר בלונדיני והציג עצמו כבית"רי לשעבר. שני שנכח אף הוא באולם זיהה את האיש והחל לעקוב אחריו. המטרה הייתה למשוך אותו למלכודת ולחסלו. ההזדמנות נוצרה כשריינהולד התפתה לבוא לפגישה עם שליחי האצ"ל ונכנס למונית. נהג המונית היה יהודי בלגי איש האצ"ל. בדרך עצר הנהג ולמונית נכנסו אחיו של הנהג ומרדכי שני. שני החל להלום בקת אקדח על ראשו של ריינהולד שלאחר מספר מהלומות איבד את הכרתו. אלא שתוך כדי כך הבחין הנהג במראה במכונית העוקבת אחריו. החל מרדף כשהמכונית העוקבת מנסה להדביקם. לפתע נתקעה מכוניתם בתעלה והמכונית הרודפת הצליחה להדביקם. מרדכי שני וחבריו הצליחו להשליך למי התעלה את כלי נשקם ואז הקיפו אותם שוטרים בלגים ועמם שני אנשים בלבוש אזרחי, שרק לאחר מכן נתברר כי היו אנשי הבולשת הבריטית. שלושת העצורים מסרו לשוטרים הסבר לחטיפה באומרם כי הם ניצולי השואה וכי ריינהולד הוא קאפו לשעבר שהם באו לנקום בו. שלושת החוטפים הועמדו לדין. מרדכי שני נדון לשלוש שנות מאסר על חטיפה ולשישה חודשי מאסר נוספים על כניסה בלתי חוקית לבלגיה ואילו כל אחד משני האחים נדון לעשרים חודשי מאסר ושוחררו בתום שנה.
ריינהולד עצמו, לאחר שחולץ מן המונית, היה יומיים במעצר ושוחרר לאחר התערבות המשלחת הצבאית הבריטית בבריסל, שטענה כי הוא חייל בריטי שהסתבך בקטטה ויישפט בבריטניה. הוא הועבר לאנגליה ושם נעלמו עקבותיו, ומאז לא נודע עליו דבר.
תחנת הכוח בעזה
תחנת הכוח בעזה היא תחנת הכוח היחידה ברצועת עזה. התחנה היא מקור אספקת החשמל העיקרי בעזה (התחנה מספקת כשליש מצריכת החשמל של תושבי עזה ואת היתר מספקת חברת החשמל הישראלית), התחנה מושבתת לעיתים קרובות בגלל משבר החשמל בעזה, וכן בגלל העימותים בין ישראל לחמאס לאורך השנים.
רקע
ברצועת עזה קיים מחסור תמידי בחשמל הגורם לניתוקי חשמל חוזרים ונשנים. עד להפעלת התחנה רכשה הרשות הפלסטינית את החשמל לרצועת עזה מחברת החשמל הישראלית באופן בלעדי, והרשות ביקשה להקים יכולת ייצור חשמל עצמאית. לצורך הקמת התחנה הוקם ב-1998 מיזם משותף כשותפות פלסטינית-אמריקנית. שכללה את חברת אנרון מארצות הברית שהחזיקה 30% מהמיזם וקבוצה של חברות פלסטיניות שכללה את חברת "פדיקו" של מוניב אל-מסרי, חברת CCC של משפחת ח'ורי וקרן ההשקעות הפלסטינית. עלות הקמת התחנה נאמדה בכ-150 מיליון דולר. ההסכם להקמת נחתם ב-18 ביוני 1999 על ידי יושב ראש הרשות יאסר ערפאת, יו"ר אנרון במזרח התיכון, דייוויד האוג, והיזם סעיד חורי.
התחנה תוכננה במקור לפעול בגז טבעי, ולהיות בעלת הספק של 140 מגה-ואט, כמחצית מצריכת החשמל של עזה באותה עת. במקביל תוכנן להקים קו מתח עליון (161 קילו-וולט) חדש, בין ישראל לעזה, כדי להגדיל ולשפר את אספקת החשמל שהתבססה על קו מיושן.
אספקת הגז הטבעי לתחנה הייתה אמורה להתקבל משדה הגז מרין, המצוי בים התיכון מול חופי רצועת עזה, ובאמצעות צינור להולכת גז טבעי ממצרים. אולם היא מעולם לא חוברה למקור גז טבעי ופועלת מאז הקמתה באמצעות סולר המסופק מישראל.
היסטוריה
טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-26 באוקטובר 1999 בנוכחות יו"ר הרשות, יאסר ערפאת, ועבד אל-רחמן חמד, שר השיכון ונשיא רשות החשמל. במכרז להקמת התחנה זכה הקונצרן השווייצרי-שוודי ABB.
התחנה הייתה אמורה להתחיל בפעולה חלקית בנובמבר 2001, אך העבודה התעכבה בשל מחסור בחומרי בניין, בעיקר אגרגטים, מלט ובטון שמדינת ישראל מנעה את כניסתם לעזה. בנוסף עיכבה ישראל מכולות של ציוד המיועד לתחנה בנמל אשדוד. עיכוב נוסף נגרם עקב פשיטת הרגל של חברת אנרון. חלקה של חברת אנרון במיזם נרכש לבסוף על ידי השותפים האחרים.
ביולי 2002 החלה בפעילותה יחידת ייצור ראשונה של תחנת הכוח, מבין הארבע שנבנו. יחידה זו מייצרת 19.5 מגוואט חשמל. חודשיים לאחר מכן הופעלה יחידת הייצור השנייה של התחנה, ואז הגיע כושר ייצור החשמל של התחנה ל-48 מגוואט.
התחנה הגיעה ליכולת ייצור מלאה ב-2004.
ב-28 ביוני 2006 לפנות בוקר, בעקבות חטיפתו של החייל גלעד שליט, תקף חיל האוויר הישראלי את תחנת הכוח. שישה טילים שוגרו אל ששת השנאים של תחנת הכוח. מאחר ששניים מהטילים החטיאו, שוגרו כעבור כמה דקות שני טילים נוספים, שהשמידו את שני השנאים הנותרים. הפגיעה גרם נזק רב ולהפסקת ייצור החשמל. תחנת הכוח הייתה מבוטחת על סך 48 מיליון דולר, על ידי סוכנות סוכנות של הממשל האמריקאי המממנת ומבטחת השקעות אמריקאיות בשווקים מתפתחים.
ביוני 2009 נפגש במלון אמריקן קולוני שבירושלים גדעון תדמור, יו"ר דלק קידוחים עם נציג של חברת CCC. בפגישה דנו באפשרות של ייצוא של גז טבעי משדה הגז תמר לתחנת הכוח בעזה, השניים נפגשו באופן תדיר מספר שנים. המשא והמתן בעניין התקדם במשך שנים אך ממשלת ישראל לא הסכימה למהלך ובעקבות כך הוא לא יצא לפועל.
ביולי 2014, בשיאו של מבצע צוק איתן צה"ל התקיף מאגר דלק שהיה בסמוך לתחנת הכוח, התקיפה גרמה לשרפת ענק בתחנה ולהשבתתה, צה"ל מסר בתגובה כי "לא הייתה כוונה לפגוע בתחנה", מלבד אירוע זה, באותה עת נפגעה אספקת החשמל מישראל לרצועה לאחר שנפגעו מספר קווי חשמל. בעקבות כך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ושר האנרגיה, סילבן שלום הורו להנהלת חברת החשמל שלא תסכן עובדים בתיקון הקווים ובכך הצטמצמה אף יותר אספקת החשמל ברצועה.
בדצמבר 2014 דחתה ישראל בקשה של ממשלת טורקיה לאפשר הגעת ספינה שתעגון בחוף עזה ותספק חשמל לתושבי הרצועה.
שנתיים לאחר מכן, דווח בתקשורת הישראלית כי התקיים משא ומתן חשאי בין ישראל לרשות הפלסטינית וזאת בהובלת קוורטט ישראלי. בדיוני המשא ומתן נדונה האפשרות לאספקת גז טבעי משדה הגז לוויתן לתחנת הכוח בעזה, זאת לאחר שהקבינט הביטחוני נתן אישור עקרוני למהלך, ומשרד האנרגיה העניק לשותפות לוויתן אישור לקיים את המשא ומתן.
באוקטובר 2018 נכנסה לרצועה משאית דרך מעבר כרם שלום, המשאית הובילה מיכלי סולר שתרמה הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה, בעזרת המשאית הורחבו שעות אספקת החשמל לתושבים ברצועה, מעשה זה קיבל את תמיכתו של שליח הממשל האמריקאי למזרח התיכון ,ג'ייסון דב גרינבלט, מלבדו גם ארגון החמאס (ששלט ברצועה משנת 2006 לאחר ניצחונו בעימות פת"ח-חמאס ברצועה) בירך על המעשה ואף אמרו כי "מענק הדלק הקטרי להפעלת תחנת הכוח בעזה הגיע הבוקר באמצעות האו"ם, תושבים ברצועת עזה צריכים לחיות בכבוד, ללא מצור (ובכך גם התייחס למצור הישראלי שהוטל על רצועת עזה), ללא מלחמה וללא תוקפנות".
ביוני 2019 כאשר התגברה תופעת הפרחתם של בלוני תבערה לעבר ישוביי עוטף עזה הודיעה היחידה לתיאום פעולות הממשלה בשטחים על הפסקה של משלוחי הסולר שישמש להפעלת תחנה הכוח בעזה. בספטמבר 2020, לאחר שישראל חתמה על הסכם הרגיעה ("הודנה") עם חמאס נפתח מחדש מעבר כרם שלום ובכך התאפשרה כניסת מכליות סולר המעבירות אספקה לתחנת הכוח, התחנה נסגרה מספר ימים קודם לכן בעקבות החלטת ממשלת ישראל להקפיא את אספקת הסולר לרצועה.
בלה הורנשטיין
בלה הורנשטיין (בפולנית: Bella Hornstein) הייתה אתלטית יהודייה-פולנייה. אלופת פולין (1937) והמכביה השנייה (1935) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה
הורנשטיין התאמנה בקבוצת חשמונאים לבוב.
אלופת המכביה
במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:49.4 דקות, לפני מרילה פרייוולד מפולין (2:52.6 דקות) ולוטי איינהורן מגרמניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר.
באליפות פולין שנערכה בקרקוב ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:37.4 דקות, אחרי אירנה שווידרסקה מפוזנן (2:33.4 דקות) ולפני יאדוויגה נובאצקה מוורשה (2:39.4 דקות)
1936
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בלודז' בתחילת יולי 1936 היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:33.6 דקות, אחרי יאדוויגה נובאצקה מוורשה (2:29.9 דקות) ולפני יאדוויגה וודניצקה מלודז' (2:37.0 דקות)
אלופת פולין
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בבידגושץ' ביולי 1937 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:44.9 דקות, אחרי קלרה סוחוצקה מווראשה (2:49.6 דקות) ומריה מוקה מבידגושץ' (2:49.8 דקות)
1938
באליפות פולין שנערכה בגרודז'ונדז בסוף יולי 1938 היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:28.5 דקות, אחרי גרטרודה איבצ'וק מגרודז'ונדז (2:28.1 דקות) ולפני הלינה זבורובסקה וורשה (2:36.4 דקות)
קפיצה על רימון
קפיצה על רימון היא מעשה של הקרבה עצמית – כיסוי רימון יד, שמרעומו מופעל, בגופו של המקריב וספיגת הפיצוץ והרסיסים בגופו, במטרה להציל את חייהם של אנשים אחרים הסמוכים למקום הפיצוץ. כיוון שהמעשה גורם ברוב המוחלט מהמקרים למוות, הקרבת הפרט בעת מלחמה נחשבת לפעולת סופרארוגציה בולטת במיוחד.
בהיסטוריה של צה"ל ידועים יותר משמונה חיילים שביצעו את המעשה, ביניהם: נתן אלבז, עובד לדיז'ינסקי, רועי קליין, משה יצחק טובל, חגי בר אוריאן ואיתן מרקל, בצלאל פרחודניק, דוב גינזבורג. כולם נהרגו כתוצאה מפיצוץ הרימון.
הישרדות
ידועים מספר מקרים שבהם אנשים שביצעו את המעשה שרדו אותו: בקרב איוו ג'ימה, החייל ג'ק לוקאס הניח את שני הרימונים שעמדו להתפוצץ תחת קסדת הפלדה M1 שלו והוא עצמו לפני שהם התפוצצו. לוקאס שרד, אך בילה את שארית חייו עם למעלה מ-200 רסיסים בגופו. בשנת 2008, ליד סנגין באפגניסטן, מתיו קרוצ'ר השתמש בתרמילו כדי להצמיד את הרימון על הרצפה, ושריון גופו ספג את רוב ההדף. ב-21 בנובמבר 2010, במחוז הלמנד שבאפגניסטן, במהלך מבצע חירות מתמשכת, רב"ט קייל קרפנטר השליך עצמו על רימון. קרפנטר עף לגג סמוך, ספג פציעות בפניו וזרועו הימנית ואיבד את עינו הימנית, אך שרד. עם זאת ולמרות מקרים נדירים אלו, סיכויי ההישרדות לאחר המעשה הם קלושים.
בצה"ל
בצה"ל ישנם מספר מקרים מפורסמים של קפיצה על רימון:
ב16.5.1941 יצחק לפולד העביר שיעור ברימון-יד ולפתע אירעה תקלה ועשן יצא מרימון-יד שנמצא בסמוך. יצחק הטיל עצמו על הרימון כדי למנוע קורבנות בבית הילדים שבקרבת מקום ואז אירעה התפוצצות והוא נפצע פצעים אנושים. מייד הועבר לבית החולים ושם נפח את נשמתו.
בשפה
"נפילה על רימון" (Falling on a grenade), הביטוי המקביל באנגלית, משמש גם בהקשרים שאינם צבאיים לציון הסכמתו של אדם למשימה מזיקה או להקרבה אישית במאמץ להגן על קבוצה גדולה יותר. הביטוי האנגלי מקביל לביטוי בעברית שכב על הגדר, שנקרא על שם מעשה גבורה צבאי דומה שביצע דוד שירזי.
צ'ארלי קארבר
צ'ארלס קארבר מרטנסן (נולד ב-31 ביולי 1988) הוא שחקן אמריקאי. בין התפקידים המוכרים ביותר הם פורטר סקאבו בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC, "עקרות בית נואשות", איתן בסדרת הטלוויזיה של רשת MTV, "זאב צעיר". אחיו התאום מקס קארבר משחק לעיתים קרובות את תאום הדמויות שלו.
ביוגרפיה
קארבר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ב-31 ביולי 1988. אחיו התאום הזהה מקס נולד כעבור שבע דקות ב-1 באוגוסט. לפני שהחל לשחק באופן מקצועי, הוא היה ידוע בתור צ'רלי מרטנסן. אביו, רוברט מרטנסן, הוא רופא, היסטוריון וסופר, ואמו, אן קארבר, היא פילנתרופית ופעילה בקהילה. בשנת 1992, אן ובעלה הטרי דניס סוטרו עברו לקליסטוגה בעמק נאפה. הוא למד בפנימיית סנט פול בקונקורד, ניו המפשייר, אך עזב ללמוד באקדמיה לאמנויות אינטרלוצ'ן, מישיגן, בזמן שנת הלימודים השנייה שלו. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 2012. קארבר למד משחק בתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו.
קריירה
הופעת הבכורה שלו הייתה עם אחיו בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC, עקרות בית נואשות. הם שיחקו את פורטר ופרסטון סקאבו, בניהם של לינט סקאבו וטום סקאבו.
הוא ואחיו הופיעו בעונה השלישית של "זאב צעיר" כצמד זאבי אלפא תאומים - צ'רלי מגלם את איתן שטיינר, ומקס מגלם את איידן שטיינר. צ'רלי חזר גם לעונה השישית של הסדרה. לאחר מכן הם הופיעו בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה של רשת HBO, "הנותרים".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה ראצ'ד. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע הנערים שבחבורה.
חיים אישיים
קארבר יצא מהארון כהומוסקסואל בפוסט באינסטגרם ב-2016.
אווטאר: דרכם של המים
אווטאר: דרכם של המים (באנגלית: Avatar: The Way of Water) הוא סרט מדע בדיוני תלת-ממדי אמריקאי, שובר קופות משנת 2022, המהווה סרט המשך ל"אווטאר" (2009). את הסרט, כמו את קודמו, ביים ג'יימס קמרון ומככבים בו השחקנים סאם וורת'ינגטון, זואי סלדנה, סיגורני ויבר, סטיבן לאנג וג'ואל מור, כמעט כולם בתפקידם המקורי שבעולם הפנטזיה של כוכב פנדורה.
הסרט יצא לבתי הקולנוע ברחבי העולם ב-14 בדצמבר 2022, ובצפון אמריקה – יומיים לאחר מכן, ב-16 בדצמבר.
עם תקציב של בין 250 ל-460 מיליון דולר אמריקאי זהו אחד מהסרטים היקרים בהיסטוריה של הקולנוע. הסרט הכניס בסוף השבוע הראשון שלו 434.5 מיליון דולר ברחבי העולם, והוא מדורג במקום ה-11 ברשימת הסרטים עם הפתיחה המכניסה ביותר בהיסטוריה ובמקום השלישי מבין הסרטים שיצאו לאחר פרוץ מגפת הקורונה. ב-22 בינואר 2023, הסרט עבר את רף שני מיליארד הדולר, עם הכנסות של כ-2.024 מיליארד דולר, כאשר הוא נהיה לסרט השישי בהיסטוריה המגיע להישג זה (ללא התחשבות באינפלציה). נכון ל-13 בפברואר 2023, הסרט מדורג במקום השלישי בכל הזמנים, תוך שהוא עוקף את טיטניק, מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר ואת הנוקמים: מלחמת האינסוף.
רקע
12 שנים לאחר שחקר את פנדורה והצטרף לנאבי, ג'ייק סאלי הקים משפחה עם נייטירי בעודם תרים בעולם המתפתח של פנדורה, פוגשים גזעים חדשים של הנא'בי ואת בני שבט המטקאיינה שיודעים לצלול בחופשיות לזמן ממושך מתחת למים. אך הכל משתנה כאשר הקולונל מיילס קוואריץ' (שמסתבר שלפני שמת, שובט מחדש כאווטר) וחייליו פולשים שוב לפנדורה כדי להשלים את המלחמה שהתחילו. הסרט מתאר את קורות משפחת סאלי (ג'ייק, נייטירי וחמשת ילדיהם, אחד אנושי וארבעה נאבי), המרחקים שהם צריכים לעבור כדי להגן זה על זה, הקרבות שהם מקיימים כדי לשרוד בחיים, והטרגדיות הפוקדות את המשפחה. בניגוד לסרט הקודם, שהצדיק את המשימה בהתשלטות על משאב טבע יקר, הפעם נטען בסרט שיש להשתלט על הכוכב על-מנת לאכלסו בבני אדם, נוכח התדרדרות התנאים המאפשרים חיים בכוכב.
עלילה
יותר מעשור לאחר אירועי הסרט הראשון, ג'ייק סאלי חי כמפקד האומאטיקיה ומקים משפחה עם נייטירי, הכוללת את בניו נטייאם ולואק ובתו טוק, בתו המאומצת קירי וילד אנושי בשם ספיידר, בנו של קולונל מיילס קוואטריץ' שנולד בפנדורה ולא ניתן היה להעבירו לכדור הארץ בקירוסטזיס. למורת רוחם של הנא'בים, בני האדם חוזרים לפנדורה כדי ליישב אותה ומקימים בסיס מבצעים ראשי חדש בשם ברידג'הד סיטי. בין המגיעים החדשים נמצאים ה"רקומביננטים" (שיבוטים שהם הכלאה גנטית משני מקורות), אווטארים של הנא'בי עם זיכרונותיהם של חיילי פרויקט הכרייה המקורי שמתו ובראשם מיילס קוואטריץ' המנוח.
ג'ייק יוזם מסע גרילה נגד קווי האספקה של בני האדם. קוואטריץ' והרקומביננטים שלו מנהלים משימת מנע נגד ההתקוממות של ג'ייק ולוכדים את ילדיו. ג'ייק וניטיירי מגיעים ומשחררים את רובם, אבל ספיידר נלקח על ידי קוואטריץ', שמזהה אותו כבנו. הוא מחליט לבלות איתו על מנת להטות את ספיידר לצד שלו, ובתמורה ספיידר מלמד את קוואטריץ' על תרבות הנא'בי. מודע לסכנה לכך שהידע של ספיידר על מקום הימצאו, ג'ייק ומשפחתו עוזבים את האומאטיקיה ונסוגים לשבט אנשי השונית של מטקאיינה בחוף הים המזרחי של פנדורה, שם הם מקבלים מחסה, למרות שכמה מבני השבט לועגים לג'ייק וילדיו על המורשת האנושית הגנטית שלהם. המשפחה לומדת את דרכיהם של אנשי השונית, קירי מפתחת קשר רוחני עם הים ויצוריו ולואאק מתיידד עם ציריה, בתם של ראש השבט טונוארי ואשתו רונאל.
לואק נקלע לריב עם אחיה של צירייה, אוונג. כשהוא חוזר להתנצל בעקבות התעקשותו של ג'ייק, אוונג וחבריו מפתים אותו לטייל בשטחו של טורף ים מסוכן ומשאירים אותו תקוע. לואק ניצל על ידי פייקאן, יצור המכונה טולקון, שהוא זן לווייתנים אינטליגנטי ופציפיסטי שהמטקאינה מחשיבים כמשפחתם הרוחנית ולואק מתיידד עמו. עם שובו, לואק לוקח את האשמה על עצמו, זוכה בידידותו של אוונג, אך נאמר לו שפייקאן הוא מנודה מבני המין שלו. בטיול לעץ הנשמות של המטקאינה, קירי מתקשרת אליו כדי לפגוש את אמה, אך סובלת מהתקף אלים. היא נרפאת על ידי רונאל, אבל כשג'ייק קורא לנורם ספלמן ולמקס פאטל לעזרה, קוואטריץ' מצליח לעקוב אחריהם לארכיפלג שבו מתגוררים אנשי השונית. הוא מביא איתו את ספיידר, בעודו מפקד על ספינת ציד לווייתנים שצדה טולקונים כדי לקצור את אנזימי המוח שלהם ליצירת תרופות נגד הזדקנות. קוואטריץ' מתחיל לחקור באכזריות את השבטים הילידים לגבי מיקומו של ג'ייק; אם לא, הוא מצווה על צוות ציד הלווייתנים להרוג את הטולקונים ברצון כדי למשוך את ג'ייק החוצה. לואק מתקשר נפשית עם פייקאן ולומד שהטולקון הודח מכיוון שהוא יצא נגד דרכיהם של בני מינו ותקף את ציידי הלווייתנים שהרגו את אמו.
כאשר במטקאינה מגלים על הטבח בטולקונים, לואק ממריא להזהיר את פייקאן, ואחריו אחיו, ציריה ואונג. הם מוצאים את פייקאן נרדף על ידי ציידי הלווייתנים, ולואק, צירייה וטוק נתפסים על ידי קוואטריץ'. כשהילדים שלהם בסכנה, ג'ייק, נייטירי והמטקאינה יוצאים להתעמת עם בני האדם. קוואטריץ' מאלץ את ג'ייק להיכנע; אבל כשהוא רואה את אחיו בסכנה, פייקאן תוקף את ציידי הלווייתנים, גורם לקרב שהורג את רוב הצוות ופוגע קשות בכלי השיט, מה שגורם לו לטבוע. נתיאם מציל את לואק, ציריה וספיידר, אך נורה למוות. ג'ייק נאבק בקוואטריץ', שמשתמש בקירי כבת ערובה. כשנייטירי עושה את אותו הדבר עם ספיידר, קוואטריץ' מכחיש תחילה את מערכת היחסים שלו איתו, אבל נמנע כשנייטירי חותכת את ספיידר בחזה.
ג'ייק, קוואטריץ', נייטירי וטוק נלכדים בסופו של דבר בתוך כלי השייט שטובע. ג'ייק חונק את קוואטריץ' עד לאובדן הכרה ומחולץ על ידי לואק ופייקאן, כשקירי מזמינה יצורים ימיים כדי לעזור לה להציל את נייטירי וטוק. ספיידר מוצא ומציל את קווטאריץ', אך מוותר עליו בשל אכזריותו ומצטרף מחדש למשפחתו של ג'ייק. לאחר ההלוויה של נתיאם, ג'ייק מודיע לטונווארי ולרונאל על החלטתו לעזוב את המטקאינה. טונווארי, לעומת זאת, מזהה אותו בכבוד כחלק מהשבט ומברך את משפחתו להישאר. ג'ייק ומשפחתו מקבלים את ההזמנה ויוצרים חיים חדשים בים, כאשר ג'ייק נשבע להמשיך להילחם בפולשים האנושיים.
צוות שחקנים ודמויות
בני אדם נאבי
פיתוח
ב-2006 ג'יימס קמרון אמר כי אם אווטאר יצליח הוא ישקול להוציא שני סרטי המשך. ב-2010 אישר קמרון סופית כי לסרט יצאו שני סרטי המשך. סרטי ההמשך היו אמורים לצאת ב-2014 ו-2015 וקמרון תכנן לעבוד על שניהם בו זמנית. הוא אמר כי סרטי ההמשך ירחיבו את כוכב פנדורה כאשר הסרט השני יכלול יותר חלקים מיערות הגשם אך הוא צפוי להתמקד באוקיינוס של פנדורה. הוא התכוון להמשיך בטכניקת הצילום שאפיינה את הסרט הקודם לכידת תנועה וגם להשתמש בצוללות על מנת לצלם את הסצנות שמתחת למים. ב-2011 קמרון חשף כי הוא התחיל לעצב את המערכת האקולוגית של האוקיינוס של פנדורה ושאר העולמות שיכללו בסיפור. הוא טען כי אמנם הסרט השני ימשיך את קו העלילה של הסרט הראשון אך הוא יהיה פחות "קשוח" ויותר "מבדר". לאחר מכן אושר כי סרטי ההמשך יעקבו אחר דמויותיהם של ג'ייק וניטיירי מהסרט הראשון. בשנת 2011 קמרון הצהיר כי בכוונתו לצלם את סרטי ההמשך בקצב פריימים גבוה יותר מהתקן בתעשייה שעומד על 24 פריימרים לשנייה על מנת להגביר את תחושת המציאות בקרב הצופים.
בשנת 2013 קמרון הודיע כי סרטי ההמשך יצולמו בניו זילנד כאשר הצילומים יתחילו ב-2014. כתוצאה מכך נעשה הסכם עם ממשלת ניו זילנד שבמסגרתה תהיה לכל סרט לפחות הקרנת בכורה אחת במדינה ובנוסף בשני הסרטים יהיה שימוש בלפחות 500 מיליון דולר ניו זילנדי (410 מיליון דולר לפי ערך הדולר של שנת 2013).
בסופו של דבר תאריך שחרור המשוער לסרט עמד על דצמבר 2016 (במקום דצמבר 2014) ולכן כתוצאה מכך יציאת הסרט השלישי נדחתה ל-2017. קמרון אישר כי צפוי לצאת גם סרט רביעי בסדרה ושהוא ייצא ב-2018. ב-2015 קמרון הודיע כי הוא שוב דוחה את יציאת הסרט השני, הפעם לדצמבר 2017 ובעקבות כך באופן אוטומטי נדחו יציאתם של שני הסרטים הנוספים. בסופו של דבר הסרט השני יצא רק בדצמבר 2022 ובעקבות כך נדחו באופן אוטומטי כ שאר סרטי הדרה כאשר הסרט השלישי צפוי לצאת ב-2024 וכל שנתיים צפוי לצאת סרט נוסף. קמרון טען כי העיכובים מתרחשים בשל תהליך הכתיבה אותו כינה כ"עבודה מורכבת". חודש לאחר מכן פוקס שוב הודיעה על עיכוב ביציאת הסרט אך לא אמרה מתי הוא משוער לצאת. בפברואר 2016 נודע כי הפקת הסרט צפויה להתחיל באפריל. באפריל אותה שנה הודיעה קמרון כי גם יהיה סרט חמישי לאווטאר וכי הצילומים לכל ארבעת הסרטים יהיו בו זמנית. התקציב המשוער של כל ארבעת הסרטים ביחד עמד על מיליארד דולר. הצילומים לסרט בסופו של דבר התחילו באוגוסט 2017 והסתיימו נובמבר 2019.
לאחר מכן נחשף כי צוות הסרט יכלול אנשים חדשים ביניהם הצלם אסל קרפנטר שעבד עם קמרון על הסרטים שקרים אמיתיים וטיטאניק ואשריטה קאמת' שתשמש כהמנהלת האומנותית של כל ארבעת הסרטים. קירק קראק, מייסד חברת "Performance Freediving International" עבד עם השחקנים על קטעי הצלילה ועם שאר הצוות על כל הקטעים שהיו מתחת למים. בהמשך נחשף כי כמה מהיצורים שהופיעו בפארק "Avatar Flight of Passage" יופיעו גם בסרט.
בשנת 2019 החלו לצוץ שמועות לגבי השמות של סרטי ההמשך כולל השם "אווטאר: דרכם של המים". קמרון אמר כי השמות שהודלפו נשקלים כשמות עבור הסרטים אך לא בטוח שהם ישמשו אותו בסוף.
כתיבה
ב-2012 קמרון הצהיר כי הסיפורים נכתבים כסיפורים נפרדים אך לכולם יהיה קשר לסרט הראשון. כמו כן קמרון הכריז כי הוא צפוי לעבוד עם התסריטאי ג'וש פרידמן על הסרט השני, עם צמד התסריטאים ריק ג'פה ואמנדה סילבר על הסרט השלישי ועם התסריטאי שיין סלרנו על הסרט הרביעי. אך מאוחר יותר פרידמן חשף כי ג'פה וסילבר כותבים את הסרט השני והוא את הסרט השלישי. באפריל 2014 חשף קמרון כי הוא צפוי לסיים את העבודה על התסריטים כבר בשבועות הקרובים ושלאחר מכן הוא יעבוד על כל שלושת הסרטים בו זמנית כאשר הם צפויים לצאת מדצמבר 2016 ועד דצמבר 2018. בהמשך הוא חשף כי כל התסריטאים עבדו איתו ביחד גם על הסרט השני וגם על שאר סרטי ההמשך מכיוון שלטענתו אם הוא היה נותן לכל אחד מה לכתוב תסריט אחר הם היו כותבים תסריט שמכוון ספציפית לסרט השני. הכתיבה נערכה זמן רב מהצפוי ובעקבות כך יציאת הסרטים נדחתה.
הוא בילה שנה בכתיבה והשלמת תסריט מלא לסרט ההמשך שאז היה אמור להיקרא "אווטאר: הקרקע הגבוהה". הוא כתב תסריט של 130 עמודים אך לאחר מכן זרק אותו והתחיל את כתיבת התסריט מחדש מכיוון שלטענתו התסריט "לא הלך מספיק אל הבלתי צפוי" שזה אחד המרכיבים הקריטיים לטענתו לסרטי ההמשך. בשלב מסוים הוא איים לפטר את התסריטאים מכיוון שהם התמקדו רק בסיפורים החדשים במקום להבין מה גרם להצלחת הסרט. בדצמבר 2015 במסגרת ריאיון לEntertainment Weekly אמר קמרון כי הוא עובר כעת על התסריטים של כל שלושת הסרטים האחרים ובמקביל הוא עובד על תהליך עיצוב הסרט. הוא סיפר כי תהליך העיצוב ארך שנה וחצי וכי הכל כבר "דיי מוגדר". בפברואר 2017 הודיע קמרון כי הכתיבה של כל ארבעת סרטי ההמשך הושלמו וכי תהליך כתיבת התסריטים נערכה כ-4 שנים.
קמרון הצהיר כי: "זה יהיה הרחבה טבעית של כל הנושאים, והדמויות, והזרמים הרוחניים. בעצם, אם אהבת את הסרט הראשון, אתה תאהב את הסרטים האלה. ואם אתה שנאת את הסרט הראשון, אתה כנראה הולך לשנוא את אלה. אם אהבת את זה באותו זמן, ואמרת אחר כך שאתה שונא את זה, אתה כנראה הולך לאהוב את הסרטים הבאים". מאוחר יותר הוא השווה את סרטי אווטאר לסרטי הסנדק כאשר הסביר: "זו סאגה משפחתית דורית [...] זה המשך של אותן דמויות ועל מה שקורה כשלוחמים, מוכנים לצאת להאשמות התאבדות ולזנק".
כשהם דנו על דמותה של טוק קמרון אמר כי היא בת 8 וכי הסרט יכלול סצנה בין ג'ייק לנייטירי מנקודת מבטה של טוק. "יש סצנת ויכוח בת 3 עמודים בין ג'ייק לנייטירי, סכסוך זוגי שמאוד מאוד קריטי לקו העלילה. הסצנה נכתבה מנקודת מבט של ילד בן 8 ששומע את ההורים שלו מתווכחים ומקשיב להם בלי שהם שמים לב. לאחר שעברתי את החוויה עם [סם וורת'ינגטון] באווטאר, ידעתי איך לכתוב את דמות ג'ייק קדימה על פני רכבת ההרים הרגשית של ארבעת הסרטים הבאים." סטיבן לאנג המשחק את דמותו של קוואריץ' אמר כי דמותו תופיע בכל סרטי ההמשך שכן קמרון שיתף אותו שלדמותו יש עתיד בזמן צילומי הסרט הראשון.
סיגורני ויבר הצהירה כי "הסיפור עוסק במשפחה, על המשפחות שלנו המנסות להישאר יחד ועל הדרך שבה כולנו הולכים כדי להגן אחד על השני ולהגן על המקום שבו אנחנו חיים. זה מאוד מבוסס על המשפחה והשמחה שלו [של ג'יימס קמרון] במשפחה; וגם, כמה אתה פגיע כשיש לך ילדים." קמרון הצהיר כי הסרט מתייחס להשלכות של הפיכתם של ג'ייק וניטיירי להורים בזמן שחלף מאז הסרט הראשון:
"להיות הורה משנה כל כך הרבה מההתנהגות שלך וממערכת הערכים שלך...מה שראינו בסרט הראשון היה אנשים חסרי פחד. ג'ייק היה זורק את עצמו מהאיקראן שלו על לאונופטריקס (יצורים המופיעים באווטאר) אבל האם אב לארבעה ילדים הולך לעשות את זה?...הוא מנסה לשמור על ילדיו בחיים ומנסה להתאים את החיים שלו לחיים של ילדיו. האם הוא עדיין לוחם? האם הנערים הצעירים האלה בני 14, 15, 16 מתרגשים לגמרי מהרצון לצאת למלחמה ולהילחם למען עמם ולמען אדמתם? איך [ג'ייק] הוא יעצור אותם כשהוא יצטרך ללכת לעשות את זה?"
צילום
ב-23 בנובמבר קמרון אמר כי צוות הסרט עבר מבחנים עם צוות השחקנים כדי לצלם סצנות מתחת למים וכי הם הצליחו לצלם את הסצנה הראשונה מתחת למים כבר ב-14 לחודש בהשתתפות שישה מתוך שבעת השחקנים הראשיים של הסרט. אם כי הוא אמר שהבדיקות יימשכו עד ינואר 2018. הסצנה שצולמה הייתה סצנת דיאלוג שכן כל שאר הסצנות מתחת למים צולמו בשימוש עם שפת הסימנים.
ב-30 באפריל 2018 נודע כי קייט וינסלט נשארו עוד כמה ימים של צילומים מתחת למים. באחד מהסצנות אותן צילמה וינסלט עצרה את נשימתה מתחת למים במשך 7 דקות ובכך שברה את השיא של טום קרוז בתור השחקנית שעצרה את נשימתה הכי הרבה זמן מתחת למים בצילומים של סרט. וינסלט אמרה כי צילומים אלו היו רק מחצית הסרט וכי אחריי שצילומים אלו יסתיימו הם יצלמו את חלק הלייב אקשן שצפוי להיות מצולם בניו זילנד במשך חצי שנה. הצוות שצילם את הסרט מתחת למים היה קרוי "צוות לכידת התנועה" זו מאחר שכל סצנות אלו צולמו בטכניקה של לכידת תנועה. ב-8 ביוני זואי סלדנה חשפה כי היא סיימה לצלם את כל הסצנות שלה גם עבור הסרט השני וגם עבור הסרט השלישי. הצילומים של צוות לכידת התנועה נמשכו על פי קמרון במשך 130 ימים. ב-14 בנובמבר 2018 הצהיר קמרון באופן רשמי כי הצילומים של צוות לכידת התנועה הסתיימו.
בפברואר 2019 נחשף כי צילומי הלייב אקשן של שני הסרטים יתחילו באביב הקרוב. צילומי הלייב אקשן נמשכו במשך חמישה חודשים והסתיימו בנובמבר 2019.
ב-17 במרץ 2020 נחשף כי צילומי הסרט השלישי הופסקו בשל מגפת הקורונה עד הודעה חדשה. בשל כל הוחלט כי שאר הפקת הסרט תיעשה בלוס אנג'לס. אם כי העבודה על הסביבה הווירטואלית של הסרט נמשכה וגם העבודה על האפקטים החזותיים. בתחילת מאי ממשלת ניו זילנד אישרה לצוות הצילום להמשיך את הצילומים במדינה. ב-1 ביוני קמרון ושאר צוות השחקנים והצילום הגיעו לניו זילנד להמשך הצילומים וכשבועיים לאחר מכן הם התחילו בעוד רשמי אחריי שהצוות שהה בבידוד. בספטמבר אותה שנה קמרון אישר שצילומי הלייב אקשן הושלמו וכי גם צילומי הסרט השלישי הושלמו כמעט לגמרי.
אפקטים ויזואליים
ב-31 ביולי 2017 הוכרז כי חברת Wētā FX החלה לעבוד עם הפקת הסרט על סרטי ההמשך. הם חשפו כי הסרט יכלול הרבה סצנות מתחת למים עם צוות שחקנים שיבצע חלק מהסצנות מתחת למים כאשר הצילומים ישולבו עם סצנות שיצולמו מתחת למים ביחד עם סצינות שיהיה בהם שימוש בלכידת תנועה אך בטכניקות שלא היה בהם שימוש בסרט הקודם. למעשה צוות הסרט היה צריך לפתח טכניקה חדשה לצילום של לכידת תנועה טכניקה אשר לקח להם לפתח אותה שנה וחצי.
על העבודה מתחת למים דיבר קמרון בהרחבה כאשר אמר: "זה מעולם לא נעשה בעבר וזה מאוד מסובך כי מערכת לכידת התנועה שלנו, כמו רוב מערכות לכידת התנועה, היא מה שהם מכנים בסיס אופטי, כלומר היא משתמשת בסימנים שמצולמים במאות מצלמות. הבעיה במים היא לא מתחת למים, אלא הממשק בין האוויר למים, שיוצר מראה נעה. המראה הנעה הזו משקפת את כל הנקודות והסימנים, ו... היא יוצרת אלפי מטרות שווא, אז היינו צריכים להבין איך לפתור את הבעיה הזאת, מה שעשינו... לקח לנו בערך שנה וחצי להבין איך אנחנו הולכים לעשות את זה".
בהמשך קמרון חשף כי יכול להיות שסרטי ההמשך יהיו בסגנון תלת מימד מבלי הצורך להרכיב משקפי תלת מימד אך מאוחר יותר חזר בו ואמר כי הוא לא חושב שתהיה טכנולוגיה מתאימה לזה.
הצלחה מסחרית
נכון ל-22 בדצמבר 2022 הסרט גרף 197.7 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ועוד 463.9 מיליון דולר בשאר העולם. בשבוע הפתיחה שלו הוא גרף בכל העולם 441.7 מיליון דולר מה שהופך אותו לסרט ה-11 שהכניס הכי הרבה כסף אי פעם בהיסטוריה בשבוע הפתיחה שלו והסרט השלישי שהכניס הכי הרבה כסף בשבוע הפתיחה שלו מאז פרוץ מגפת הקורונה. בפורמט IMAX הסרט הכניס 48.8 מיליון דולר ובכך הפך לסרט השני שהכניס הכי הרבה כסף בשבוע הפתיחה שלו בפורמט זה. נכון ל-22 בדצמבר הוא גם הסרט השמיני שהכניס הכי הרבה כסף בשנת 2022.
מחוץ לארצות הברית וקנדה הסרט גרף 307.6 מיליון דולר בשבוע הפתיחה שלו כשהוא מוקרן ב-52 מדינות נוספות. נכון ל-18 בדצמבר המדינות בהן הסרט גרף הכי הרבה כסף הם סין עם 56.8 מיליון דולר, דרום קוריאה עם 24.9 מיליון דולר, צרפת עם 21.7 מיליון דולר, גרמניה עם 19.4 מיליון דולר והודו עם 19.2 מיליון דולר.
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 78 נקודות מתוך 100 בהתבסס על 375 ביקורות וציון של 7.1 מתוך 10 בדירוג הגולשים. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 68 נקודות מתוך 100 בהתבסס על 67 ביקורות.
הפצה
שמו הרשמי של הסרט, שהיה מוכר בשם הזמני "אווטאר 2", נמסר על ידי המפיק ג'ון לנדאו ב-27 באפריל 2022, במסגרת כנס "סינמה-קון" (Cinemacon) של ההתאחדות הלאומית של בעלי בתי הקולנוע, שנערך בקולוסיאום בסיזרס פאלאס שבלאס וגאס, נבאדה. במסגרת האירוע הוצג הלוגו הרשמי של הסרט, והוקרן קדימון-טיזר ראשון, אשר לא מיועד להפצה באינטרנט, אלא להקרנה בבתי קולנוע בלבד.
הסרט עתיד לצאת לבתי הקולנוע ברחבי העולם ב-14 בדצמבר 2022, ובצפון אמריקה – יומיים אחר כך, ב-16 בדצמבר. לרגל יציאת הסרט, בספטמבר 2022 תתקיים ברחבי העולם הקרנה חוזרת רחבה של "אווטאר" משנת 2009. ב-24 באוגוסט 2022 נחשף כי הסרט יופץ בהפצה מחודשת גם בישראל.
מאיר אבן גבאי
רבי מאיר בן יחזקאל אבן גבאי, מכונה ר' מאיר ן' גבאי (ה'ר"מ (1480) – ה'ש' (1540) לערך), היה מחשובי המקובלים בתקופת גירוש ספרד. מחבר ספרי קבלה חשובים, בהם "עבודת הקודש" ו"דרך אמונה". מעט ידוע על חייו.
חייו וספריו
רבי מאיר נולד בספרד בשנת ר"מ (1480), וגלה מספרד בילדותו בעת הגירוש בשנת רנ"ב (1492), התיישב ככל הנראה בטורקיה ונקבר בארץ ישראל. הוא חיבר שלושה ספרים העוסקים בתורת הקבלה בהם גם פיתח תאוריות משלו.
את ספרו הראשון תולעת יעקב סיים לכתוב בשנת 1507, בהיותו בן 26. ספר זה מכיל פירוש על התפילות בדרך פרד"ס.
בין השנים 1523–1531 חיבר את ספרו העיקרי עבודת הקודש, בו הוא פורס את הדוקטרינה המלאה של תורת הקבלה. את דבריו בעניין זה חילק לארבעה נושאים עיקריים: אחדות ה', עבודת ה' המוטלת על האדם, מטרת קיומו של האדם ביקום וביאור על היבטים אזוטריים בתורה (בו מתמקד רבות בתיאורי מעשה בראשית המצויים בספר בראשית). חלק התכלית והחלק הרביעי, חלק סתרי תורה.
יצירה חשובה זו מהווה ככל הנראה את הסיכום המקיף ביותר של תורת הקבלה שקדמה למקובלי צפת, והוא נחשב עד היום כאחד הספרים הפופולריים על הקבלה. בספר זה מרבה הוא להתפלמס עם קודמיו בתורת הקבלה, ביניהם ר' עזריאל מגירונה ור' שם טוב ביבאגו. נדפס לראשונה ב-1566–1568 בשם "מראות אלוקים", דבר המתיישב יפה עם כך שאבן גבאי היה אחד התומכים המובילים בדעה כי הספירות הן מהות האלוהות.
רבי מאיר הדגיש בספר זה, כמו הרמח"ל, שיש להפוך כל רע לטוב, על ידי הבנת מקורו של הרע וכן על ידי הבנת התכלית שלשמה הרע הנ"ל נברא.
הוא התנגד ללימודי הפילוסופיה שהיו נפוצים בזמנו, שיבח את חכמת התורה ("החכמה האמיתית") והזהיר את התלמידים כי "הפילוסופיה תרחיקם מהשלימות", וכדבריו:
שבחיו
גדולי הרבנים בתקופתו והבאים אחריו התייחסו אליו בהערצה גדולה. המהר"ל מכנה אותו בתואר "הרב המופלא".
"ומצאתי פירוש להרב המופלא ר' מאיר גבאי ז"ל בספר "מראות אלהים"....(ספר גבורות השם - פרק סח)
מספרו תולעת יעקב ניתן לראות, שבמקומו, נהגו לפתוח את תפילת פסוקי דזימרא במזמור "הודו" ולא ב"ברוך שאמר"
גם השל"ה הקדוש מזכירו בהערצה גדולה כראשון בשרשרת דורות של גדולי המקובלים בספרו "שני לוחות הברית" וזה דבריו:
ספר השל"ה הקדוש - הקדמה - (יג)
ואני לא באתי רק לגלות קצת מהקצת ממה שקבלתי מפי סופרים ומפי ספרים הנמשכים אחרי הזוהר, ובפרט מגדולי האחרונים ספרי הקודש, האלהי מהר"ר מאיר גבאי ז"ל, והאלהי מהר"ם קורדוורא ז"ל, וגדול האחרון איש האלהים קדוש האריז"ל.
גם רב פנחס אליהו הורוביץ מזכירו בספרו "ספר הברית" - חלק א מאמר כ דרך אמונה - פרק טו
..."המקובל הגדול הרב רבי מאיר גבאי בעל מחבר ספר עבודת הקודש"
ועוד בהמשך הפרק:
ספר הברית - חלק א מאמר כ דרך אמונה - פרק טו
"כתב המקובל האלהי ר' מאיר גבאי בעל עבודת הקודש"
נמל התעופה לונדון סטנסטד
נמל התעופה לונדון סטנסטד (באנגלית: London Stansted Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן סמוך לעיירה סטנסטד שבמחוז אסקס. השדה מרוחק 48 קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר לונדון, ו-1.5 ק"מ מגבול מחוז הרטפורדשייר.
שדה התעופה נמצא בבעלות קבוצת מנצ'סטר איירפורט גרופ (MAG), המפעילה שלושה שדות תעופה נוספים במדינה. MAG רכשה את השדה מחברת הית'רו איירפורט הולידייס בינואר 2013, תמורת 1.5 מיליארד לירה שטרלינג.
מלחמת העולם השנייה
שדה התעופה נפתח בשנת 1943, שמו הרשמי היה סטנסטד מאונטפיטצ'ט (RAF Stansted Mountfitchet), אך הוא היה מוכר כ"סטנסטד" בלבד. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו בשדה חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר של ארצות הברית.
שדה התעופה הוקצה לחיל האוויר השמיני של ארצות הברית באוגוסט 1942, כשדה תעופה עבור המפציצים הכבדים. בנוסף על שימושו כבסיס מבצעי, שימש השדה כבסיס תחזוקה ואספקה, ולשיפוץ ושינוי מטוסי המרטין B-26 מראודר. לאחר הפלישה לנורמנדי העביר חיל האוויר האמריקאי את פעילותו לצרפת, ושדה התעופה שימש כמחסן אספקה לחיל באירופה.
לאחר המלחמה
לאחר נסיגת חיל האוויר האמריקאי ב-12 באוגוסט 1945, הועבר הנמל לשליטת משרד האוויר (Air Ministry, משרד ממשלתי שהיה אחראי על ניהול חיל האוויר המלכותי) ומחסניו שימשו את יחידת התחזוקה מס' 263. בנוסף, בין מרץ 1946 לאוגוסט 1947, שוכנו בשדה התעופה שבויי מלחמה גרמניים.
בנובמבר 1946, החלה חברת התעופה London Areo and Motor Services להשתמש בנמל כבסיס.
בשנת 1949 הועבר הנמל לשליטת משרד התעופה האזרחי, וכמה חברות שכר החלו להשתמש בו כבסיס. בשנת 1954 האריך צבא ארצות הברית את מסלול הטיסה, לקראת העברה אפשרית לשימוש כבסיס נאט"ו. העברת השדה לנאט"ו לא יצאה אל הפועל, ובשנת 1966 הועברה השליטה בנמל לחברת BAA Limited.
משנות השישים ועד לשנות השמונים המוקדמות, פעל בשדה בחסות משרד התחבורה, בית ספר לכיבוי אש (FSTS). בית הספר היה אחראי על הכשרתם של צוותי הכיבוי בשדות התעופה בממלכה, כמו גם צוותים ממדינות רבות.
פעילות מסחרית
לאחר שהועבר לשליטת BAA, החל השדה לשמש את חברות הצ'ארטר, שבקשו להימנע ממחירי האגרות הגבוהים בהית'רו ובגטוויק. לעומת זאת, בקשו BAA וממשלת בריטניה לפתח את השדה כנמל השלישי של העיר לונדון, כדי להקל על הגודש בהית'רו ובגטוויק. בית הנתיבות הראשון נפתח בשנת 1969, והורחב בשנה שלאחר מכן.
מאז שנת 1984 מוגבלת קיבולת השדה ל-25 מיליון נוסעים בשנה, בהתאם להמלצות ועדה ציבורית שעסקה בנושא.
בשנת 1984 אושרה תוכנית ממשלתית לפיתוח השדה בשני שלבים, אשר הגדילו את קיבולתו ל-15 מיליון נוסעים בשנה. בניית בית הנתיבות הנוכחי שתוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר, החלה בשנת 1988 והושלמה במרץ 1991. עלות הבנייה הסתכמה בכ-100 מיליון ליט"ש, בעת פתיחתו היה בית הנתיבות למתקדם בעולם. בשנת 1990 זכה בפרס האיחוד האירופי לאדרכילות עכשווית.
בשנת 1990 החל עידן של טיסות ארוכות טווח משדה התעופה. חברת התעופה אמריקן איירליינס החלה להפעיל טיסות בין סטנסטד לשיקגו, אולם הקו לא היה רווחי והוא בוטל בשנת 1993. חברת התעופה קונטיננטל איירליינס הפעילה טיסות בין סטנסטד לניוארק, אך הוא בוטל בשנת 2001, בעקבות המשבר שפקד את תעשיית התעופה לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בשנים 2001-2004 פעלו מספר קווים מהשדה לערים שונות בפולין שהופעלו על ידי אייר פולוניה.
בסוף 2005 החלו חברות התעופה שיועדו לשוק העסקי; MAXjet Airways ו-Eos Airlines, להפעיל טיסות מסטנסטד לJFK. בשנת 2006 הרחיבה MAXjet את יעדיה מסנסטד ללאס וגאס, וושינגטון ולוס אנג'לס. באוקטובר 2007 החלה אמריקן איירליינס להפעיל טיסה יומית מ-JFK לסטנסטד. בדצמבר 2007 ובאפריל 2008 בהתאמה, הכריזו MAXjet Airways ו-Eos Airlines על פשיטת רגל. ובחודש יולי 2008 הפסיקה גם אמריקן איירליינס את פעילותה בנמל.
בנובמבר 2006 דחתה מועצת מחוז אוטלספורד שבשטחה נמצא הנמל, את הצעת חברת BAA להסיר את ההגבלה על מספר תנועות המטוסים והנוסעים. בין השנים 2007-2009 הורחב הנמל בכ-64,000 מ"ר, נוספו לו קרוסלות מטען נוספות, וכן נבנו אולם הגירה וביקורת דרכונים, ואולם נוסעים בסגנון היפוסטיל.
בדצמבר 2008 נעצרו 57 מפגינים מהארגון הסביבתי Plane Stupid, שפרצו לנמל, עמדו על מסלול ההמראה, וגרמו לשיבושים כבדים בלוח הטיסות.
במרץ 2009 החלה חברת הלואו-קוסט המלזית אייר אסיה X להפעיל טיסות ישירות מסטנסטד לקואלה לומפור. באוקטובר 2011 העבירה חברת התעופה את פעילותה לגטוויק. ביוני 2010 החלה חברת התעופה סאן קאנטרי איירליינס להפעיל טיסות מסטנסטד למיניאפוליס. קו זה ביצע עצירה לתדלוק בנמל התעופה הבינלאומי של גנדר שבניופאונדלנד ולברדור, זאת משום שקיבולת הדלק במטוסי הבואינג 737-800 שבצי החברה לא הספיקו לטיסה רציפה. בשנת 2011 עברה סאן קאנטרי איירליינס לשדה התעופה גטוויק.
ועדה ממשלתית שעסקה בנושא התחרות בשדות התעופה בדרום-מזרח אנגליה קבעה במרץ 2009, כי BAA צריכה למכור את שדות התעופה גטוויק וסטנסטד. ערעור BAA נדחו על ידי בית המשפט לערעורים, והיא בחרה שלא לערער לבית המשפט העליון. בינואר 2013, רכשה חברת מנצ'סטר איירפורטס גרופ (MAG) את השדה תמורת 1.5 מיליארד לירה שטרלינג.
טיסות לישראל וממנה
ארקיע מפעילה טיסות עונתיות בין הנמל לתל אביב.
איזיג'ט מפעילה קו עונתי חורפי בין הנמל לתל אביב, הקו החל לפעול ב-3 בנובמבר 2018 בתדירות של 2 טיסות שבועיות.
תחבורה אל הנמל וממנו
אל הנמל ניתן להגיע מלונדון בידי הסטנסטד אקספרס המחבר את נמל התעופה לתחנת רחוב ליברפול בלונדון ומחובר למערך הרכבות הראשי של הממלכה מאוחדת בידי תחנת רכבת הממוקמת בקומה התחתונה של הטרמינל המרכזי.
וגם בידי הקוי האוטובוס של הנשיונל אקספרס המחובר לטרמינל הראשי בידי מעבר רגלי.
יש דרך יותר מהירה להגיע למרכז העיר בכך שתרדו מהרכבת בתחנת "טוטנהאם הייל" (Tottenham Hale) ותעלו על קו ויקטוריה ברציף לכיוון מערב ובכך תגיעו יותר מהר למרכז העיר
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה לונדון סטנסטד באתר Airliners.net
גלוטולוג
גלוטולוג הוא מאגר ביבליוגרפי של השפות הפחות מוכרות כיום בעולם שפותח במכון מקס פלנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית בלייפציג שבגרמניה. גלוטולוג מספק קטלוג של שפות העולם הידועות וביבליוגרפיה על השפות הפחות מדוברות כיום בעולם. מאגר זה שונה מהקטלוג הדומה של מכון אתנולוג לחקר השפות בכמה מובנים:
שמות השפות המשמשים בערכים הביבליוגרפיים מזוהים על ידי קוד ISO 639-3 או קוד פנימי של גלוטולוג עצמו. לא מסופק מידע אתנוגרפי או דמוגרפי מלבד נקודה אחת במפה במרכז האזור הגאוגרפי בו מדברת כל שפה. קיימים קישורים למסדי נתונים של ISO, אתנולוג, ומאגרי שפה מקוונים אחרים.
דקר ענקי
דַּקָּר עֲנָק או דקר ענקי (שם מדעי: Epinephelus lanceolatus) הוא מין דג גדול ביותר והמין הגדול ביותר במשפחת הדקריים וגם הדג הגדול ביותר המצוי בשוניות אלמוגים. הדקר מצוי בטבע בימים הטרופיים של האזור האינדו פסיפי, למעט בתוך המפרץ הפרסי.
מאפיינים
אורכו של הדקר הענקי עולה על ומשקלו מגיע ל-, אך הגודל הנפוץ הוא אורך של 2.7 מטר ומשקל של 400 ק"ג. הצעירים בעלי קשקשים זהובים-שחורים וסנפירים כתומים זהובים הבולטים על רקע האלמוגים. הזכרים אפורים או כחולים כמעט לגמרי. הפיות שלהם ענקיים ויכולים להיפער לרווחה. הסנפירים והזנב קטנים. חלק מהדקרים נולדים כזכרים אך הופכים בהמשך לנקבות.
דגים אלה מבוקשים לעיתים באקווריומים שונים ברחבי העולם. הם גם ניצודים למאכל ובשל כך ירד מספרם בטבע באופן ניכר וכיום נמצא מצב השימור שלהם בקטגוריית "פגיע".
Vulnerable
Vulnerable (בעברית: פגיעה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Rare. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד השירים מתחת להוט 100.
כתיבה וסוגה
מבחינת ניתוח מוזיקלי, השיר מורכב באמצעות מפתח G מינור, עם קצב של 100 פעימות לדקה.
הצלחה
השיר זכה להצלחה כאשר נכנס למקום השלושה-עשר במצעד בניו זילנד, אף על פי שלא יצא כסינגל. במקום וידאו קליפ, הועלה לערוץ היוטיוב של סלינה גומז ב-9 בינואר 2020, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-7 מיליון צפיות.
רצח רוג'ר אקרויד
רצח רוג'ר אקרויד (באנגלית: The Murder of Roger Ackroyd) הוא רומן בלשי מאת הסופרת הבריטית אגתה כריסטי, ובו מוצג בפעם השלישית הבלש החוקר הרקול פוארו. הרומן פורסם בשלמותו בבריטניה ביוני 1926, לאחר שפורסם בהמשכים תחת השם "מי רצח את אקרויד" בעיתון "London Evening News" בין יולי לספטמבר 1925.
הרומן זכה להערכה רבה מאז פרסומו הראשון, וכונה יצירת המופת של כריסטי. הוא נבחר בשנת 2013 לרומן הבלשי הטוב ביותר בכל הזמנים על ידי איגוד סופרי הפשע הבריטי. זהו אחד הרומנים הידועים והשנויים במחלוקת ביותר של כריסטי,  ולסיומו המפתיע והחדשני לזמנו הייתה השפעה משמעותית על ז'אנר ספרות המתח.
עלילה
הסיפור מסופר על ידי ד"ר ג'יימס שפרד, רופא כפרי המתגורר עם אחותו הרווקה קרוליין בכפר האנגלי King’s Abbot. הוא נקרא לאשר את מותה של אלמנה עשירה, גברת פרארס, שהתאבדה שנה לאחר מותו של בעלה המתעלל. קרוליין משערת שגברת פרארס הרעילה את בעלה והתאבדה מתוך חרטה.
רוג'ר אקרויד, אלמן עשיר ובעלים של אחוזת פרנלי פארק, אומר לד"ר שפרד שהוא צריך לדבר איתו בדחיפות, ומזמין אותו לארוחת ערב באותו ערב. בנוסף לד"ר שפרד, מוזמנים לארוחה גם מייג'ור בלאנט, גברת ססיל אקרויד, גיסתו של אקרויד, ובתה פלורה, וג'פרי ריימונד, מזכירו האישי של אקרויד. פלורה מספרת לרופא שהיא התארסה בסוד לראלף פאטון, בנו החורג של אקרויד.
לאחר ארוחת הערב, משוחח אקרויד עם ד"ר שפרד בחדר העבודה ומספר לו כי היה מאורס לגברת פרארס במשך כמה חודשים, וכי היא הודתה בפניו בליל אמש שאכן הרעילה את בעלה. היא הייתה נתונה לסחיטה, והבטיחה לחשוף את שמו של הסחטן תוך 24 שעות. המשרת של אקרויד, פרקר, נכנס לחדר עם מכתב התאבדות ששלחה גברת פרארס לפני שהתאבדה. אקרויד מתנצל ומבקש מד"ר שפרד לעזוב כדי שיוכל לקרוא את המכתב בפרטיות.
זמן קצר לאחר שהוא חוזר לביתו, מקבל הדוקטור שיחת טלפון. הוא משתהה לרגע על מנת לצעוק לקרוליין אחותו כי פרקר התקשר כשהוא עוצר מספיק זמן כדי לצעוק לקרוליין שהמתקשר הוא פרקר המדווח שאקרויד נמצא מת, וממהר חזרה לאחוזת פארק פרנלי. כאשר הוא מגיע לשם, טוען פרקר שאינו יודע דבר על שיחת הטלפון. לאחר שאין מענה מחדר העבודה, פורצים ד"ר שפרד ופארקר את הדלת ומוצאים את אקרויד מת בכיסאו, נדקר על ידי הפגיון שלו. המכתב מגברת פרארס נעלם, וישנן עקבות המובילות אל מחוץ לחדר העבודה דרך החלון הפתוח.
ראלף נעלם, והופך לחשוד העיקרי כאשר העקבות שבחדר העבודה נמצאות תואמות לנעליו. פלורה משוכנעת שראלף חף מפשע ומבקשת מהבלש הרקול פוארו, שפרש לאחרונה לחקור את המקרה.
פוארו מבקר בזירת הפשע ומבקש מדוקטור שפרד להתלוות אליו. פרקר מבחין שאחד הכיסאות הוזז. פוארו מתחקר את האורחים והצוות, לרבות המשרתת אורסולה בורן, שאין לה אליבי. נראה שחלון ההזדמנויות של הרוצח לאחר עזיבתו של ד"ר שפרד היה קצר למדי, שכן מאוחר יותר שמעו ריימונד ובלאנט את אקרויד מדבר בחדר העבודה שלו, ופלורה אומרת שראתה אותו רגע לפני שעלתה לישון.
פוארו פורם רשת מסובכת של תככים, ומציג את ראלף פאטון הנעדר – שהיה, מסתבר, כבר נשוי בסתר לאורסולה כשאקרויד החליט שהוא צריך להתחתן עם פלורה. הזוג קבע פגישה חשאית בגן, ופלורה נאלצת להודות שלמעשה מעולם לא ראתה את דודה לאחר ארוחת הערב, וכך נותרים ריימונד ובלאנט האנשים האחרונים ששמעו את אקרויד בחיים. בלאנט מתוודה על אהבתו לפלורה.
כאשר הוא לבדו עם ד"ר שפרד, פוארו מגלה שהוא יודע שד"ר שפרד עצמו הוא הסחטן, וכן והרוצח של אקרויד. לאחר שהבין שמכתבה של גברת פרארס יסבך אותו, דקר ד"ר שפרד את אקרויד לפני שעזב את חדר העבודה. הוא יצא בפומבי דרך דלת הכניסה, ואז נעל את נעליו של ראלף, רץ אל חלון חדר העבודה וטיפס חזרה פנימה. לאחר שנעל את הדלת מבפנים, הוא הניח מכשיר הקלטה שהשמיע את קולו של אקרויד, והעמיד לפניו כסר שיסתיר אותו מפני מי שמביט מהמסדרון. כדי שיהיה לו תירוץ לחזור אל אחוזת פרנלי, הוא ביקש ממטופל להתקשר אליו הביתה. לאחר שהרצח התגלה, הוא נותר לבד לכמה דקות בחדר העבודה, ואז הכניס את מכשיר ההקלטה לתוך תיק הרופא שלו והחזיר את הכיסא למקומו.
פוארו אומר לשפרד כי ידווח למשטרה בבוקר, ומציע לו להתאבד כדי לחוס על אחותו קרוליין. ד"ר שפרד מסיים לכתוב את הדיווח שלו על חקירת הרצח (שהוא למעשה הרומן עצמו), והפרק האחרון שלו הוא למעשה מכתב ההתאבדות שלו.
מבנה סיפורי
הרומן מסופר על ידי ד"ר ג'יימס שפרד, שהופך לעוזרו של פוארו, ומחליף את קפטן הייסטינגס שהתחתן והשתקע בארגנטינה. מכאן נובעת התפנית המפתיעה בעלילה, כאשר בסופה ד"ר שפרד מגלה שהוא לאורך כל הדרך היה מספר לא אמין, ועשה שימוש בטכניקות ספרותיות כדי להסתיר את אשמתו מבלי לכתוב שום שקר (למשל, "עשיתי את מה שהיה צריך לעשות" בנקודה שבה הוא הכניס את מכשיר ההקלטה לתיקו והזיז את הכיסא).
חשיבות וקבלה
הספר זכה לשבחים וביקורות טובות",  נכלל ברשימת רומני הפשע המשפיעים ביותר שנכתבו אי פעם של הווארד הייקראפט, ותואר בביוגרפיה של כריסטי עצמה בתור הרומן הבלשי האולטימטיבי.
הרומן הגיע בשנת 1990 למקום החמישי ברשימת 100 רומני הפשע המובילים של כל הזמנים על ידי חברי אגודת סופרי הפשע בבריטניה. דירוג דומה נעשה בשנת 1995 על ידי סופרי המסתורין של אמריקה, שהציב את הרומן במקום ה-12.
בשנת 1999 נכלל הרומן ברשימת 100 ספרי המאה של לה מונד שנבחרה על ידי הקוראים מתוך רשימה של 200.
בשנת 2013 הכתירה אגודת סופרי הפשע את הרומן כטוב ביותר אי פעם. 600 חברי האגודה קבעו כי הרומן הוא "הדוגמה הטובה ביותר לז'אנר שנכתבה אי פעם" והוא אבן יסוד של ספרות המתח ה"מכילה את אחת מהתפניות העלילה המפורסמות ביותר בתולדות כתיבת הפשע". הסקר שנערך במלאת 60 שנה לאגודה הכתיר גם את אגתה כריסטי כסופרת הפשע הטובה ביותר אי פעם.
פיתוח
כריסטי חשפה באוטוביוגרפיה שלה מ-1977 שהרעיון הבסיסי של הרומן ניתן לה על ידי גיסה, ג'יימס ווטס, שהציע רומן שבו הפושע יהיה דמות של ד"ר ווטסון, וכריסטי חשבה שזו "מחשבה מקורית להפליא". במרץ 1924 כריסטי גם קיבלה מכתב מהלורד מאונטבאטן, שהתרשם מיצירותיה הקודמות והציע לה רעיון וכמה מחשבות לסיפור שהנחת היסוד שלו שיקפה את הצעתו של ווטס. כריסטי הודתה על מכתבו ולאחר מחשבה, החלה לכתוב את הספר לפי עלילה שהמציאה בעצמה.
מאונטבאטן כתב לכריסטי שוב בדצמבר 1969 לאחר שראה הופעה של "מלכודת העכברים". הוא הזכיר את מכתבו משנות ה-20, וכריסטי השיבה לו והכירה בתפקיד שמילא בביצירת הספר.
תיאטרון
הספר היה הראשון מבין יצירותיה של כריסטי שעובדו לתיאטרון. המחזה "אליבי", בעיבודו של מייקל מורטון, עלה בתיאטרון הנסיך מוויילס בלונדון ב-15 במאי 1928, והוצג 250 פעמים בכיכובו של צ'ארלס לאוטון בתור פוארו. לאוטון כיכב בהמשך בגרסת המחזה בברודוויי, שנקראה "האליבי הקטלני" ועלתה ב-8 בפברואר 1932, אולם לא זכתה להצלחה וירדה לאחר 24 הופעות בלבד.
קולנוע
גם בקולנוע היה הספר לעיבוד הראשון של יצירותיה של כריסטי. ב-28 באפריל 1931 עלה לאקרנים הסרט שנקרא "אליבי", באורך 75 דקות, אך נחשב כיום סרט אבוד.
רדיו
אורסון וולס עיבד את הרומן לתסכית רדיו באורך שעה אחת, אשר שודר ב-12 בנובמבר 1939. וולס גילם גם את ד"ר שפרד וגם את הרקול פוארו.
טלוויזיה
הרומן עובד לדרמה בת 103 דקות ששודרה בבריטניה ב-ITV ב-2 בינואר 2000, כפרק מיוחד בסדרה "פוארו של אגתה כריסטי". בעיבוד הזה ג'אפ – לא שפרד – הוא העוזר של פוארו, ושפרד הוא חשוד נוסף. העלילה סוטה במידה ניכרת מהספר, ובמסגרתה ד"ר שפרד דורס את פרקר מספר פעמים עם מכוניתו, ומתאבד לאחר מרדף. דמותו של אקרויד שונתה לאדם מבוגר וקמצן יותר, שנוא על הבריות, בעל מפעל כימיקלים. גם גברת אקרויד, גיסתו, אינה מטורפת בשונה מהרומן.
ריבר
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
בית הספר אליאנס המדאן
בית הספר אליאנס המדאן הוקם על ידי ארגון כל ישראל חברים בהמדאן, אירן, בשנת 1900. ושימש את קהילת יהודי המדאן.