cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HIM
Dark Light
בשנת 2005 יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה, שהיה הפריצה הגדולה של הלהקה בארצות הברית. הם הגיעו ל-20 הגדולים מתוך ה-200 של בילבורד והפיצו שני להיטי רוק ענקיים- "Rip Out The Wings of a Butterfly" ו "killing loneliness", שניהם יצאו עם קליפים. בקיץ של 2005 הם ניגנו על הבמה הראשית של פסטיבל ההורדות ביחד עם Black Sabbath ו velvet Revolver.
ההצלחה של Dark Light גרמה למספר אלבומים קודמים של HIM להימכר יותר בארצות הברית. באוקטובר 2006 הוכרז באתר הרשמי שלהם ש־Dark Light קיבל תואר זהב על ידי RIAA באמריקה. זה הפך את HIM ללהקה הראשונה מפינלנד שמכרה מעל 500 אלף עותקים בארצות הברית. חלק מההצלחה של Dark Light נגרמה בעקבות באם מרג'רה שהוא תומך נלהב של הלהקה.
Uneasy Listening Vol. 1
הופץ בגרמניה ב-27 באוקטובר 2006, באנגליה ב-30 באוקטובר 2006 ובתאריך 14 בנובמבר בארצות הברית. הוא מכיל גרסאות מיוחדות לשירים שפורסמו באלבומים קודמים שלהם כמו: Greatest Love Songs Vol. 666, Razorblade Romance, Deep Shadows and Brilliant Highlights and Love Metal
Uneasy Listening Vol. 2
הופץ בגרמניה ב-20 באפריל 2007, בתאריכים 24–25 באפריל ברחבי אירופה, ב-22 במאי בארצות הברית וב-25 במאי באוסטרליה. הוא מכיל הרבה שירים וקטעים נדירים דוגמת "Hand of Doom" שפורסם קודם לכן ב-DVD בשם Love Metal Archives.
Venus Doom
אלבום זה יצא לאור ב-17 בספטמבר 2007 כלל עולמית וב-18 בספטמבר 2007 בארצות הברית. אחד הדברים שנאמרים עליו הוא שהוא אחד מהאלבומים "הכבדים" ביותר של הלהקה שנוצרו עד היום. על העטיפה שלו יש ציור אפל במיוחד של פני אישה. וילה הסולן סיפר כי ראה את הציור הזה בשוק ואהב אותו כל כך עד שביקש לדבר עם האומן שיצר אותו ורכש ממנו את הזכויות לעטיפה.
Screamworks: Love in Theory and Practice
בימים אלה הלהקה מקליטה את אלבומה הבא ונחשף כי שמו יהיה "Screamworks: Love in Theory and Practice". האלבום מתוכנן לצאת בפברואר 2010, ככל הנראה ביום האהבה (Valentine's Day).
Daniel Lioneye
"דניאל ליונאיי" הייתה למעשה להקה שהכילה את מרבית חברי להקת HIM והייתה קיימת במקביל לה. הסולן והגיטריסט שלה היה מיקו לינדסטורם (הגיטריסט של HIM), על הבס מיקו פאננן (הבסיסט של HIM) ועל התופים תופף וילה ואלו (הסולן של HIM). הלהקה הוציאה אלבום אחד בלבד בשנת 2001 בשם The King of Rock'n Roll. השיר שנושא את שם האלבום הפך להיות שיר הנושא של Viva La Bam, התוכנית של באם מרג'רה ב-MTV. חברי הלהקה הבהירו בראיונות כי ההרכב אינו קיים יותר ולא ייצור עוד שירים.
פיטר באק
פיטר לורנס באק (באנגלית: Peter Lawrence Buck; נולד ב-6 בדצמבר 1956) הוא מוזיקאי מארצות הברית. ידוע בעיקר בתור הגיטריסט של להקת הרוק האלטרנטיבי אר.אי.אם.
חוץ מעבודתו עם להקת אר.אי.אם., באק השתתף במספר פרויקטים בתור חבר (בהרכבים כגון Hindu Love Gods, The Minus 5, Tuatara), מפיק או נגן אולפן.
ביוגרפיה
באק נולד בברקלי שבקליפורניה. לאחר מספר מעברים, משפחתו עברה לאטלנטה, שם למד בתיכון. לאחר ניסיון במכללה באטלנטה, עבר באק לעיירה את'נס כדי ללמוד במכללה המקומית. כדי להתפרנס הוא עבד בחנות תקליטים בעיירה (Wuxtry Record), בין לקוחותיו היו חברו ללהקה לעתיד מייקל סטייפ ואמרגן הלהקה, ברטיס דאונס. מאז תחילת העבודה עם הלהקה ועד היום מקדיש באק את זמנו למוזיקה. הוא ידוע כבעל ידע אנציקלופדי בנושאים רבים בתחום וברשותו אוסף של מעל 20,000 סינגלים ואלבומים. סגנון הנגינה של באק על גיטרה הוא פשוט אך ייחודי. באק מרבה להשתמש בפריטה על מיתרים פתוחים בגיטרות מסוג ריקנבאקר.
בניגוד לחברי אר.אי.אם. האחרים, באק אינו גר כיום באת'נס. הוא מתגורר בעיקר בפורטלנד וסיאטל. באק נישא והתגרש פעמיים. מאחת מנשותיו, סטפאני, יש לזוג תאומות.
ב-21 באפריל 2001, באק היה על טיסה מסיאטל ללונדון לשם הופעה. עדים שנכחו על המטוס דיווחו על התנהגות מוזרה של באק בזמן הטיסה שכללה דחיפת תקליטור לתוך עגלת משקאות, צעקות רמות וריב עם הדיילות על יוגורט. באק הואשם בבית משפט בריטי בעוון תקיפת הדיילות, שכרות בטיסה וגרימת נזק לרכוש בריטיש איירווייז. באק טען כי שתה מעט יין והשילוב עם תרופות השינה שלקח, הוביל למצב בו לא שלט במעשיו. בסיום המשפט, בו העיד גם בונו (חבר להקת U2), הוסרו ההאשמות מבאק.
דיסקוגרפיה
למידע נוסף ראו דיסקוגרפיה של אר.אי.אם.
יוסף ספיר (רופא)
יוסף ספיר (1869–1935), ברקוביץ' במקור, היה פעיל ציוני, רופא נשים, מנהל מחלקת נשים בבית החולים ביקור חולים בירושלים (1925-1935).
קורות חיים
ספיר נולד בקישינב, בסרביה שברוסיה לצבי ולאטיל. את לימודי הרפואה עשה בווינה ובמונפלייה.
ספיר התחתן עם מתילדה בת ד"ר אהרון פוריעס.
פעילות ציונית
ספיר כיהן כיושב ראש של אחת האגודות הציוניות באודסה. תוך זמן קצר נעשה לראש כל האגודות, שמספרן באודיסה הגיע אז לכמה עשרות.
בשנת 1914 ספיר ביקר בארץ ישראל.
בשנת 1916 נאסר בגלל היותו מעורב בפעילות ציונית, בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
ספיר נבחר לראש קרן קיימת לישראל באודסה, ובהמשך ליושב ראש ההסתדרות הציונית בדרום רוסיה.
ספיר נמנה עם מייסדי חוגי "עבודת הקודש" באודסה.
אודסה של תחילת המאה היוותה ציר חשוב של הספרות העברית. ספיר קיבל על עצמו להיות המפיץ של הספרות הלאומית - ציונית ביידיש וברוסית.
לימים ייסד ספרייה שהייתה קרויה "דיא קופיקה ביבליאטהעק". בספרייה זו הוציא עשרות חוברות בהשתתפותם של טובי הסופרים הציונים על נושאים לאומיים וציוניים שונים. החוברות הללו נפוצו בהרבה רבבות טפסים.
ספיר היה מקורב לחיים נחמן ביאליק, ולד"ר שאול טשרניחובסקי.
בארץ ישראל
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל.
שולמית נדלר
שולמית נדלר (16 באוגוסט 1923 – 27 באוגוסט 2016) הייתה אדריכלית ישראלית שותפה במשרד "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל אדריכלים" - מהבולטים במשרדי האדריכלים בישראל במחצית השנייה של המאה העשרים.
ביוגרפיה
נדלר נולדה בארץ ישראל כשולמית קָניֶבסקי (קָנֵב), בתם של רחל ויצחק קנב, כלכלן, ממנהיגי הסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, יו"ר מרכז קופת חולים ומנהל המכון למחקר סוציאלי בהסתדרות. את הכשרתה כאדריכלית רכשה בטכניון בהנחייתו של האדריכל זאב רכטר, שם גם הכירה את מיכאל נדלר, בעלה לעתיד ומי שהפך לשותפה למשרד האדריכלים המצליח במשך חצי יובל שנים. בשנת 1945 סיימה את לימודיה (הייתה האישה השנייה שסיימה לימודי אדריכלות בטכניון) ויחד עם מיכאל פתחה משרד אדריכלים קטן ברחוב בר כוכבא במרכז תל אביב, וזאת לאחר שהיו שותפים בתכנונם של שישה קיבוצים בנגב. בעקבות זכייתם בתחרות לתכנון המדרשה החקלאית רופין הצליח המשרד הצעיר לקבוע את מעמדו בחזית העשייה הישראלית. ב-1970 זכתה בפרס רוקח יחד עם שותפיה למשרד.
המשרד שבראשו עמדה נדלר תכנן כמה מהפרויקטים המרכזיים במדינת ישראל הצעירה, זכה בתחרויות תכנון ובפרסים על עבודות נבחרות.
בני הזוג נדלר בנו לעצמם בית בהרצליה פיתוח, אולם לא זכו לגור בו זמן רב, עקב פטירתו של מיכאל. לאחר פטירתו שבה להתגורר בדירתם בתל אביב.
משרדם של הזוג נדלר והשותפים שמואל ביקסון וגיל נסגר סופית ב-2010.
ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946–2010. שנתיים לאחר מכן נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן.
נפטרה ב-27 באוגוסט 2016, ימים ספורים לפני יציאתו לאור של ספר מקיף המסכם את יצירתה לאורך 64 שנות עבודה, ספר אותו ערכו צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון. נטמנה בבית העלמין הישן בהרצליה. היא הותירה אחריה בן, אריאל, ונכדים.
לוקינו ויסקונטי
לוקינו ויסקונטי, דוכס מודרונֶה (באיטלקית: Luchino Visconti di Modrone; 2 בנובמבר 1906 – 17 במרץ 1976) היה במאי תיאטרון, במאי קולנוע וסופר איטלקי, מאבות הנאו-ריאליזם האיטלקי.
ביוגרפיה
ויסקונטי נולד למשפחת אצולה עשירה (אחת מהעשירות בצפון איטליה) במילאנו. בגיל 30 עבר לפריז והחל לעסוק בקולנוע כעוזר במאי שלישי בסרטו של ז'ן רנואר, "Une partie de campagne" (1936), הודות להיכרות עם ידידה משותפת, קוקו שאנל. לאחר סיור קצר בארצות הברית, שם ביקר בהוליווד, הוא שב לאיטליה להיות עוזרו של רנואר שוב, הפעם בסרט "La Tosca" (1939), הפקה שהופסקה באמצעה בשל מלחמת העולם השנייה, ואחר כך הושלמה על ידי הבמאי הגרמני קרל קוך.
ויסקונטי הצטרף, יחד עם רוברטו רוסליני ל-"salotto" של ויטוריו מוסוליני (בנו של בניטו מוסוליני, שהפך באותה תקופה לפטרון הקולנוע ואומנויות אחרות) ושם, ככל הנראה, פגש גם את פדריקו פליני. יחד עם ג'אני פוצ'יני, אנטוניו פייטרנג'לי וג'וזפה דה סנטיס כתב את התסריט לסרטו הראשון כבמאי: "אובססיה" (Ossessione) (1943), סרט הנאו-ריאליזם האיטלקי הראשון, שהוא עיבוד לא רשמי ולא מאושר לספרו של ג'יימס מ. קיין "הדוור מצלצל פעמיים".
בשנת 1971 את הסרט מוות בוונציה. בסרט השתתפו דירק בוגרד בתפקיד גוסטב פון אשנבך, מוזיקאי (בספרו של מאן הוא סופר) מצליח ומפורסם ברחבי אירופה, שמנהל אורח חיים קפדני ונזירי, שמחליט לצאת מעירו מינכן כדי לטייל בוונציה, שבה הוא מתאהב בנער יפהפה בשם טאדז'ו אותו מגלם ביורן אנדרסן.
ויסקונטי היה גם במאי תיאטרון מהולל. בשנים 1960-1946 הוא ביים הופעות רבות של קבוצת התיאטרון רינה מורלי-פאולו סטופה, עם ויטוריו גסמן, כמו גם מספר אופרות ובהן ההעלאה מחדש של יצירתו של גאטנו דוניצטי "אנה בולנה" (על חייה של המלכה אן בולין) בלה סקאלה בשנת 1957 בכיכובה של מריה קאלאס.
הוא נפטר ברומא בגיל 69.
ויסקונטי
ויסקונטי (באיטלקית: Visconti) הוא שם משפחה איטלקי נפוץ שמקורו עוד בימי הביניים המאוחרים. {{פירושונים|
מפעל הנשק הקל המלכותי
המפעל היה בעל חשיבות רבה לתעשייה הביטחונית הבריטית במהלך המאות ה-19 וה-20, ורבים מכלי הנשק ששימשו את הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה פותחו או יוצרו בו, כולל הלי אנפילד, הסטן וה-SA80. כלי הנשק שפותחו במפעל כללו בשמם את שם מיקום החברה 'אנפילד' או קיצור 'En' (כך לדוגמה בשם מקלע הברן enBr).
היסטוריה
המפעל החל את דרכו במפעל נשק קל שהוקם בלואישהם ב-1806, שבעצמו הוקם במפעלי חימוש ושריון היסטוריים שהתקיימו במקום מהמאה ה-14 ושימשו את הכס הבריטי מהמאה ה-16 לפחות. במהלך המלחמות הנפוליאוניות הביא הגידול המשמעותי בצורך לאספקת נשק לצבא הבריטי להקמת מפעל גדול בהרבה ובמיקום חדש, כאשר נבחר אזור אנפילד במיקום שכלל גישה למערכת תעלות המים לצורכי תובלה. סביב המפעל החדש הוקמו בתים לעובדים כולל תחנת משטרה, כנסייה, בית ספר ושירותים נוספים.
לאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות, המפעל נכנס לתקופה של תפוקה נמוכה בהרבה עקב ירידה בביקוש, אך פרוץ מלחמת קרים ב-1853 והמערכות שבאו אחריה במחצית השנייה של המאה ה-19 הצריכו גידול משמעותי של המפעל, כולל הקמה של פסי יצור חדשים וייעול הייצור ברחבי המפעל. ב-1860 הגיע המפעל לתפוקה של 1,744 רובים בשבוע ממוצע, ב-1866 המפעל התרחב שוב עם מנועי קיטור נוספים לכדי 16 מנועים סך הכל וב-1887 מספר עובדי המפעל הגיע לכדי 2,400 עובדים.
במהלך מלחמות העולם במחצית הראשונה של המאה ה-20 שוב גדל המפעל באופן משמעותי כדי לעמוד בצרכי הצבא הבריטי, בתקופה זו המשיכה תנופת הפיתוח שסיפקה לצבא כלי נשק מתקדמים ומותאמים לצורכי הלחימה. במהלך מלחמת העולם השנייה נבנו שני אתרים נוספים, מרוחקים יותר ממוקדי ההפצצה האווירית של הלופטוואפה. עם סיום המלחמה נסגרו אתרים אלה והמפעל החל שוב להצטמצם עד שב-1964 כמחצית ממנו נסגר. ב-1984 המפעל הופרט והמשיך להתקיים כחברה פרטית שנרכשה על ידי בריטיש אירוספייס, אשר לבסוף סגרה אותו סופית ב-1988.
ריצ'רד
ריצ'רד הוא שם אנגלי, שמקורו בשם הגרמני "ריכרד" (Richard), שנגזר מהמילים Ric ("מלך") ו-Hard ("חזק" או "כביר"). {{פירושונים| מלכים: אחרים:
ראו גם
}}
טק ניין
ארון דונטז ייטס (באנגלית: Aaron Dontez Yates; נולד ב-8 בנובמבר 1971), הידוע גם בשם הבמה טק ניין (Tech N9ne), הוא ראפר אמריקאי.
ב-1999 הקים טק ניין ביחד עם טראוויס או'גוין את חברת התקליטים העצמאית Strange Music. הוא מכר במהלך הקריירה מעל מיליון אלבומים, והמוזיקה שלו שולבה בסרטים, תוכניות טלוויזיה ומשחקי מחשב.
שם הבמה שלו נלקח מהאקדח החצי אוטומטי TEC-9, כינוי זה ניתן לו על ידי הראפר Black Walt בשל סגנון הראפ המהיר שלו המכונה צ'ופר (Chopper). מאוחר יותר טק ניין הבהיר את המשמעות ה"עמוקה" יותר של הכינוי שלו, "Tech" מסמל את טכניקת הראפ שלו ו"N9NE) "Nine) הוא מספר המסמל שלמות.
פיניקס
פיניקס (אנגלית מיוונית: Phoenix, ) היא בירת מדינת אריזונה שבארצות הברית, והעיר הגדולה ביותר במדינה זו. אוכלוסייתה מונה כ-1.6 מיליון איש, היא העיר החמישית המאוכלסת ביותר בארצות הברית, והיא העיר השישית בגודלה ועיר הבירה הגדולה ביותר בארצות הברית. בנוסף היא העיר השנייה בגודלה במערב ארצות הברית אחרי לוס אנג'לס.
פיניקס היא עיר מחוז של מחוז מריקופה ובמטרופולין שלה חיים 4.8 מיליון בני אדם נכון לשנת 2020.
טק ניין
ילדותו
טק ניין נולד בקנזס סיטי, ארצות הברית. אימו, שהייתה קתולית אדוקה, סבלה מאפילפסיה ומזאבת ואביו החורג היה מוסלמי. הוא נהג להסתובב מסביב לבניינים נטושים עם חברו הטוב, בריאן דניס, בתקווה שהוא יוכל להצליח לצלם רוחות רפאים. ב-2003 נורה דניס למוות על ידי הבעל לשעבר של חברתו, אירוע שדחף את טק נייו להביע את תסכולו במוזיקה שיצר.
פיניקס
פיניקס נמצאת בעמק פיניקס שבמרכז אריזונה. היא שוכנת בגובה ממוצע של 340 מטר בקצה הצפון-מזרחי של מדבר סונורה.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על חיים באזור עוד לפני 1,000 שנים. האינדיאנים הקדומים חפרו מספר תעלות מים על מנת להפריח את האזור.
טק ניין
1997 - 2007
בתחילת הקריירה היה טק ניין חבר בהרכב Black Mafia, שהוקם ב-1991. בשנת 1993 הוא חתם בחברת ההקלטות Perspective Records כחבר בלהקת Nnutthowze, אולם בשל פירוק הלהקה בוטל החוזה. בשנים הבאות המשיך טק ניין ועבר בין מספר חברות תקליטים אולם לא הוציא אלבום.
פיניקס
היסטוריה
האב אסביו קינו האיטלקי הוא אחד האירופאים הראשונים שהגיע לאזור בשירות האימפריה הספרדית במאה ה-17. באותה תקופה השטח היה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה. האב אסביו עבר לדרום אריזונה שם הקים מיסיון. שטח מרכז אריזונה ועמק פיניקס נשאר בלתי מיושב למעט שבטים אינדיאנים.
בשנת 1865 הקים צבא ארצות הברית מצודה באזור על מנת לדכא את האינדיאנים. שנתיים לאחר כן הגיע ג'ק סווילינג, אשר הגיע למערב ארצות הברית בחיפוש אחר עושר. במהלך מסעו עצר ללגום מי נהר ואז עלה במוחו הרעיון ליישב את אזור העמק השומם. סווילינג חפר מספר תעלות במקום התעלות העתיקות של האינדיאנים הקדומים.
טק ניין
1997 - 2007
ב-1997 טק ניין הצטרף ללהקה The Regime, שהוקמה על ידי הראפר Yukmouth. באותה השנה שיר שכתב "Questions" הופיע בפסקול של הסרט גאנג רילייטד. ב-1999 טק ניין התארח בשיר "The Anthem" של צמד הראפ Sway & King Tech יחד עם הראפרים: ריזה, אמינם, אקזיביט, פרעה מונץ' ,צ'ינו אקס אל, KRS-One, ג'איו פאלוני ו-קול ג'י ראפ. ב-1999 הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, "The Calm Before the Storm", דרך Midwestside Records, ובסוף אותה השנה ייסד את חברת התקליטים העצמאית Strange Music יחד עם טראוויס או'גוין.
פיניקס
היסטוריה
העבודה הקשה הניבה פירות. באותה שנה הוקמה קהילה קטנה כשישה קילומטר מזרחית למקום בו ממוקמת העיר פיניקס. העיירה הקטנה נקראה בהתחלה 'פאמפקינוויל' (עיירת הדלעת) על שם גידולי הדלעת הרבים במקום. לאחר מכן שונה שמה ל'סווילינג מיל' על שמו של סווילינג. לאחר מכן שונה שמה עוד מספר פעמים. סווילינג שהיה פעם חייל בצבא הקונפדרציה רצה לקרוא לעיר 'סטונוול' על שמו של הגנרל, תומאס ג'ונתן ג'קסון. אחרים רצו לקרוא לעיר "סטאלינה". שני הצדדים לא הצליחו להגיע להסכם משותף עד שהלורד פיליפ דארל לופה הציע את השם "פיניקס" כשם המתאר עיר שקמה מחורבות של תרבות קדומה.
טק ניין
1997 - 2007
ב-2001 טק ניין הוציא לאור את האלבום "Anghellic" בחברת התקליטים JCOR Records. לאחר ויכוחים על קידום המכירות של האלבום, טק ניין עזב את JCOR Records וסכם עם החברה שיוכלו לשמור על הזכויות של האלבום. שנה לאחר מכן, הוא הוציא לאור את האלבום "Absolute Power", שבו ארח את D12. האלבום הגיע למקום 79 במצעד בילבורד 200. ב-2006 הוא הוציא לאור את האלבום "(Everready (The Religion" וב-2007 הוא הוציא לאור את האלבום "Misery Loves Kompany". טק ניין הכריז שהאלבום "Misery Loves Kompany" הוא האלבום הראשון מסדרת האלבומים "Tech N9ne Collabos", שבה הוא מארח אומנים רבים.
פאהארי
פאהארי (Pahari וגם Pahaari) היא שפה המדוברת בצפון הודו. אחת משתי השפות הרשמיות בהימאצ'ל פרדש, ומדוברת גם באוטר פרדש, פנג'אב, וכן בנפאל ופקיסטן. כוללת מגוון ניבים. הפירוש המילולי של המילה פאהאר בשפת פאהארי הוא "הר", להזכיר את מקום היווצרות השפה - הרי ההימלאיה, בהינדי ובשפות אחרות המדוברות בהודו פירוש המילה פאהארי הוא "שפת אנשי ההרים".
טק ניין
2008 - היום
ב-2008 הוא הוציא לאור את האלבום Killer, שבו ארח את הראפרים אייס קיוב וסקארפייס. בספטמבר אותה השנה, טק ניין עבר את רף מכירת מיליון העותקים. באפריל 2009 הוא הוציא לאור את האלבום "Sickology 101", שהוא האלבום השני מסדרת האלבומים "Tech N9ne Collabos", באלבום הוא מארח את הראפרים צ'ינו אקס אל, קרייזי בון וקרוקד איי. באוקטובר 2009 טק ניין הוציא לאור את האלבום ".K.O.D", ראשי תיבות של King of Darkness (בתרגום חופשי: מלך החשכה), באלבום הוא עוסק בהתמודדות עם המחלות של אמו. ב-2010 הוא הוציא לאור את המיני אלבום "The Lost Scripts of K.O.D", שכלל שירים שלא נכנסו לאלבום ".K.O.D". באותה השנה טק ניין הוציא לאור את האלבום "The Gates Mixed Plate", שהוא השלישי מסדרת האלבומים "Tech N9ne Collabos".
פיניקס
היסטוריה
העיר הפכה רשמית לעיירה ב-4 במאי 1868 ונערכו בה הבחירות הראשונות לראשות העיירה. ב-15 ביוני הוקם בית דואר כאשר ג'ק סווילינג מונה למנהל. כאשר החלה העיר לגדול הוחלט לרכוש שטחים נוספים על מנת להרחיב את העיר. נרכש שטח של 1.3 קילומטר רבוע והוקמו בו בתים חדשים. מאז נהרסו רוב בתי העיר הישנה ונבנה במקום אזור עסקים מודרני עם גורדי שחקים וכבישים רחבים.
פאהארי
השפה מחולקת לשלושה ניבים עיקריים, המזרחי שבנפאל, המרכזי באוטר פרדש והמערבי בהימאצ'ל פרדש.
טק ניין
2008 - היום
ב-7 ביוני 2011, טק ניין הוציא לאור את האלבום "All 6's And 7's", שבו אירח אומני היפ הופ ידועים כמו: סנופ דוג, ליל ויין, טי-פיין, טוויסטה, באסטה ריימס, קנדריק לאמאר, B.o.B ,אי-40 ,ילאוולף והופסין. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד 200, וכ56 אלף עותקים נמכרו בשבוע הראשון להשקת האלבום ועד ספטמבר 2012 נמכרו כ-208 אלף עותקים. נוסף לכף, האלבום הגיע למקום ה24 במצעד האלבומים הקנדים.
פיניקס
היסטוריה
עיירות נוספות הוקמו באזור וב-12 בפברואר 1871 הרשות המחוקקת של הטריטוריה הקימה את מחוז מריקופה ופיניקס הפכה לעיר הבירה של המחוז. באותה שנה הוקמה גם הכנסייה הראשונה והחנות הראשונה בעיירה. שנה לאחר מכן הוקם בית הספר הראשון. עד 1874 נפתח בעיר משרד טלגרף, 16 ברים, ארבעה אולמות ריקודים ושני בנקים.
טק ניין
2008 - היום
ב-2011 טק ניין הוציא לאור את האלבום "Welcome to Strangeland", שבו הוא מארח אומנים שונים מחברת התקליטים שלו Strange Music. באותה השנה טק ניין התארח בשיר "Interlude" של ליל ויין. ב-30 ביולי 2013, טק ניין הוציא לאור את האלבום השלושה עשר שלו, "Something Else", שהגיע למקום ה4 במצעד בילבורד 200.
פיניקס
היסטוריה
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 חוברה פיניקס למסילת הרכבת, כלכלת העיר שגשגה ואוכלוסייתה העיר גדלה באופן ניכר. בשנת 1891 נחנכה חשמלית בעיר.
ב-14 בפברואר 1912 הפכה פיניקס לעיר הבירה של המדינה החדשה, אריזונה. הסיבה העיקרית למינויה של פיניקס לבירתה של אריזונה היא המיקום הגאוגרפי. פיניקס הייתה קטנה יותר מטוסון אך מיקומה במרכז אריזונה ודרכי הגישה אליה הובילו לבחירה בה.
בשנת 1947 שרפה גדולה הרסה כמעט את כל צי החשמליות של עיר. בניית תשתית חדשה ורכישת חשמליות חדשות הייתה יקרה מדי ומאז לא חודשה נסיעת החשמלית בעיר.
מאז שנת 2000, פיניקס גדלה ב-24.2% והיא המטרופולין השנייה במהירות הצמיחה שלה בארצות הברית אחרי לאס וגאס שאוכלוסייתה גדלה ב-29.2% מאז שנת 2000.
גאוגרפיה
פיניקס שוכנת בגובה 300 מטר מעל פני הים ב'עמק סולט ריבר' הידוע בכינויי "עמק השמש" במרכז מדינת אריזונה. העיר שוכנת בחלק הצפוני של מדבר סונורה המכסה חלק נרחב של מערב-דרום אריזונה, מעט ממזרח קליפורניה וצפון-מערב מקסיקו.
נהר סולט המתחיל במזרח מדינת אריזונה עובר דרך העיר ונשפך מעט מערבית לה לנהר חילה. הנהר יבש רוב הזמן, אך מדי פעם זורמים בו מים כאשר זרימת יתר של מים מאלצת פתיחת ששת הסכרים מזרחית לפיניקס.
פיניקס מוקפת בהרים. בצפון-מזרח הרי מק'דול, "הרי המכל הלבן" (White Tank Mountains) במערב ו"הרי אמונה טפלה" במזרח, הרי פיניקס ו"הרי נחל סולט" דרומית לה. חלקים משני ההרים הדרומיים נכללים בשטח המוניציפלי של פיניקס. גדילתה של העיר גורמת להקמת שכונות גם בהרים הסובבים את העיר.
אקלים
בניגוד לאזורים המדבריים ששם קיים הבדל גדול בטמפרטורות בין היום והלילה, עם השנים בעיר זה כבר לא קורה בגלל ריבוי הבנייה של המדרכות והבניינים שאוגרים את אור השמש במשך היום ומשאירים אותו חם גם בשעות הלילה.
דמוגרפיה
נכון ל-2010 פיניקס היא העיר החמישית המאוכלסת ביותר בארצות הברית עם 1,615,017 תושבים, מה שהופך אותה לבירה המאוכלסת ביותר בארצות הברית. בשנת 2016 הפכה העיר לעיר הצומחת ביותר בארצות הברית עם 88 לידות מדי יום. העיר מאוכלסת כמעט במידה שווה בין גברים לנשים כאשר גברים מהווים 50.2% מהאוכלוסייה, הגיל הממוצע הוא 32.2, כאשר רק 10.9% מהאוכלוסייה בני מעל גיל 65, 98.5% מאוכלוסיית העיר מתגוררת במשק בית עם ממוצע של 2.77 נפש. ההכנסה הממוצעת למשק בית בעיר היא 47,866 דולר וההכנסה המשפחתית למשק בית היא 54,804 דולר, לזכרים הכנסה חיצונית של 32,820 דולר לעומת נשים עם הכנסה ממוצעת של 27,466 דולר.
נכון ל-2010, 63.5% הם דוברי אנגלית, 30.6% ספרדית, 2.5% הודית או שפה אירופאית אחרת, ו- 20.6% שפה אסיאתית כלשהי.
נכון ל-2014, 66% מאוכלוסיית העיר הם נוצרים ואילו 26% טענו שאין להם כלל השתייכות דתית, 7% מהאוכלוסייה כוללים יהדות, בודהיזם, אסלאם והינדואיזם.
פשע
עד שנות השישים הפשע היה בעיה מרכזית בעיר ובשנות השבעים אפילו יותר החמיר והיה אזור הפשע הגדול באריזונה. עם הצמיחה בשנים האלה, הפשע הגדול היה באחזקה והונאת קרקעות, הונאות קרקעות אלה הביאה לאחד ממקרי הרצח הידועים לשמצה בעיר כאשר בשנת 1976 סופר בשם דוב בולס נרצח על ידי מכונית תופת, ההערכות הן שנרצח על ידי ארגוני פשיעה כיוון שסיקר בעיתון את ההונאה בקרקעות שמתקיימת בעיר מה שלא מצא חן בעייני הפושעים. מקס דנלאפ הורשע ברצח מדרגה ראשונה. מאז שנת 2003 שבה היה שיא של 241 מקרי רצח בשנה צנחו עד שנת 2014 ל-114מקרי רצח בלבד.
בשנים 2001 ו-2002 דורגה פיניקס במקום הראשון במדינה במקרי גנבות הרכב שבה כאשר עם מעל 22,000 ו-25,000 מקרי גנבה בהתאמה, הם ירדו מאז מדי שנה עם 7,200 מקרים בלבד ב-2014, ירידה של כמעט 70%. עם סיום העשור הראשון של המאה העשרים התרבו בעיר מקרי הפשיעה בענייני סמים. נושא פשע נוסף שעל פי ההערכות מקורו בסמים הוא חטיפה, בשנים אלו אף כונתה פיניקס "בירת החטיפות של ארצות הברית", על פי החשד, החוטפים הם חלק מקרטלי הסמים שבאים ממקסיקו.
כלכלה
בתחילת דרכה כלכלת פיניקס הסתמכה בעיקר על חקלאות. מסילת הרכבת שהגיע לפיניקס במאה ה-19 עזרה לשנע את פירות ההדר והצמר מפיניקס לשאר חלקי ארצות הברית. בשני העשורים האחרונים כלכלת פיניקס צמחה והתפתחה במהירות בזכות גידול האוכלוסייה המשמעותי. רבים מתושבי האזור מועסקים בעבודות ממשלתיות. מפעלי היי טק נפתחו בעיר מאז שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1998 העבירה חברת אבנט, חברת שיווק אלקטרוניקה מהגדולות בעולם, את משרדיה הראשיים לפיניקס. חברות הייטק רבות פתחו משרדים גדולים בפיניקס ובהן: איביי, גוגל, AOL, אינטל, אמזון ועוד.
העיר מתבססת גם על תיירות קיץ ותיירות גולף בפרט עם מעל ל-200 מסלולי גולף.
חינוך ותרבות
חיי תרבות בפיניקס מפותחים מאוד. מוזיאונים, היכלי תרבות ומרכזי אופרה. 'מוזיאון פיניקס לאמנות' הוא המוזיאון הגדול ביותר של אומנות חזותית בדרום-מערב ארצות הברית. מוזיאונים מפורסמים נוספים הם: 'מרכז המדע של אריזונה' ו'מוזיאון ההיסטוריה של פיניקס'. בעיר נמצא גם היכל הסימפוניה של פיניקס שבו ארבעה אולמות המארחים הופעות של תזמורות פילהרמוניות, אופרה וריקודי בלט. בשל מזג האוויר הנוח בעיר ישנם אטרקציות רבות בשטחים פתוחים שמושכות אליהן מדי שנה אלפי תיירים. בין היתר הוא גן חיות ללא מטרות רווח שהוקם ב-1962, גן החיות התפרסם כיוון שפיתח מוניטין לשימור בעלי חיים מזנים נכחדים, בסמוך לגן החיות נמצאים הגנים הבוטניים של פיניקס שנפתחו ב-1939, הגנים זוכים לשבחים בינלאומיים בשל תערוכות האומנות שלהם ותוכניות החינוך, בגנים יש את האוסף בגדול ביותר בארצות הברית של צמחים צחיחים.
אירועים שנתיים רבים בפיניקס וסביבתה משאירים אחריהם מורשת עשירה והיסטוריה והם כוללים מופע סוסים הגדול בעולם, חגיגה של התרבות היפנית, השוק ההודי של פאבלו גראנדה, פסטיבל השבוע במטבח הסיני, חגיגה קבועה בדצמבר לחנוכה, חגיגה לימי הביניים ולתרבות הסקוטית.
פיניקס היא ביתה של אוניברסיטת המדינה של אריזונה, אחת האוניברסיטאות המובילות בארצות הברית בחקר החלל.
ספורט
לפיניקס נציגות בכל אחת מארבע הליגות המקצועניות הבכירות בצפון אמריקה: ה-NFL (פוטבול), ה-NBA (כדורסל), ה-MLB (בייסבול) וה-NHL (הוקי קרח), היא העיר הגדולה ביותר ללא קבוצה בליגת הכדורגל ה-MLS.
תחבורה
שני נמלי תעופה גדולים משרתים את פיניקס. נמל התעופה 'סקיי הארבור' ממוקם מעט מזרחית לפיניקס. הוא הנמל תעופה הגדול באריזונה והתשיעי בעומס הטיסות בארצות הברית ו-18 בעולם. רק ב-2006 שירת יותר מ-41 מיליון בני אדם. הנמל משרת יותר מ-100 יישובים. נמל תעופה נוסף הוא 'נמל תעופה פיניקס-מסה' שהוא קטן יותר. בעבר זה היה בסיס חיל האוויר האמריקאי אך אוזרח ב-1993. ישנם עוד שלושה נמלי תעופה קטנים יותר המשרתים בעיקר מטוסי מנהלים ומטוסים קטנים.
ממשל
מועצת העיר מורכבת מראש עיר ומשמונה חברי מועצה, בניגוד לראש עיר שנבחר בבחירות עירוניות כלליות, חברי מועצת העיר נבחרים רק על ידי המחוזות אותן הם מייצגים, כאשר גם ראש העיר וגם חברי המועצה נבחרים אחת לארבע שנים.
אוחז ברנולי
אוחז ברנולי משתמש בעיקרון ברנולי על מנת לאחוז אובייקטים ללא מגע פיסי.
יישומים
אוחזי ברנולים משמשים לאחיזה של אובייקטים ונמצאים בשימוש במגוון תחומים בתעשייה. האוחזים נפוצים מאוד בתעשיית המוליכים למחצה, שבה האוחז משמש לאחיזת מעגלים מודפסים, שבבים, פרוסות סיליקון ועוד. היות שאין מגע פיסי בין האוחז לבין האובייקט, דרך אחיזה זו יעילה מאוד למניעת זיהומים כימיים ו\או ביולוגיים על פני האובייקט ולמעשה שומרת על אחיזה סטרילית ולכן נפוצה מאוד גם בתעשיית הביוכימיה.
ביל האסלם
ביל האסלם (באנגלית: Bill Haslam; נולד ב-23 באוגוסט 1958) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל טנסי בשנים 2019-2011.
המגזין פורבס העמיד את הונו של האסלם בכשני מיליארד דולרים. נכון לשנת 2018 היה המושל העשיר ביותר בארצות הברית. אחיו, ג'ימי, הוא מבעלי קליבלנד בראונס.
ביוגרפיה
האסלם נולד בנוקסוויל ב-23 באוגוסט 1958. למד באוניברסיטת אמורי, שם סיים בשנת 1980 תואר ראשון בהיסטוריה. לאחר סיום לימודיו, החל האסלם לעבוד בעסקי אביו. בשנת 2003 נבחר האסלם לעמוד בראשות עיריית נוקסוויל עם 52% מהקולות. הוא נבחר מחדש ב-2007 (עם כ-87% מהקולות), ושימש בתפקיד זה עד 2011.
מושל טנסי
ב-6 בינואר 2009 הכריז האסלם על מועמדותו לתפקיד מושל טנסי. הקמפיין שלו נתמך על ידי הווארד בייקר וקיבל תרומות בשווי מיליוני דולרים ונחשב לקמפיין העשיר ביותר במערכת בחירות זו. הקמפיין הדגיש את ניסיוני של האסלם כאיש עסקים וכראש עירייה. ב-5 באוגוסט 2010 זכה האסלם בפריימריז הרפובליקניים עם כמעט 48% מהקולות. בבחירות הכלליות, שנערכו ב-2 בנובמבר האסלם ניצח עם כ-65% מקולות המצביעים. המפלגה הרפובליקנית גם קיבלה רוב מוחלט בשני הבתים של הפרלמנט של טנסי, מה שהקנה לה שליטה מלאה במדינה לראשונה מאז שנת 1869. ב-4 בנובמבר 2014 האסלם נבחר שנית לתפקיד עם יותר מ-70% מהקולות.
בראשית כהונתו, האסלם הצהיר כי הוא מעמיד את הצמיחה הכלכלית ויצירת מקומות תעסוקה בראש סדר העדיפויות שלו, ולאחר מכן רפורמות בחינוך. הוא תומך בהגבלת ההוצאות הממשלתיות, צמצום מיסים וחופש כלכלי רחב. ב-16 ביוני 2011 חתם על תקציב שנתי של כ-30.8 מיליארד דולר, קטן ב-3.9% לעומת תקציב השנה הקודמת. תקציב זה כלל תוספת שכר לעובדים במגזר הציבורי, קיצוץ מיסים ומענקים להקמת מפעלים ולבתי ספר ציבוריים. באותה תקופה האסלם ביטל חוק אשר מנע אפליה על רקע נטייה מינית וחוקק חוק שהגביל את איגודי העובדים. בתקופה זו נאבק האסלם רבות בתנועת אוקיופיי. מאבק זה בא לידי ביטוי במעצר של פעילים רבים ובדיכוי הפגנות. במרץ 2012 הממשל העביר חוק אשר מגן על מורים אשר מטילים בספק תאוריות מדעיות כגון תורת האבולוציה. מבשרי הממשל השוו את חוק זה לחוק אשר הוביל למשפט הקופים בשנות ה-20 של המאה ה-20. באותם ימים האסלם הורה למשרד הבריאות של טנסי להתמקד במאבק כנגד השמנת יתר.
בתחילת אפריל האסלם יזם מבצע הסברה כנגד סם המתאמפטמין. בחודש מאי המלחמה בסמים באה לידי ביטוי גם באמצעות חקיקה. ב-24 באפריל הוא חתם על צו המעדיף עובדים מוכשרים במגזר הציבורי על פני עובדים ותיקים. חוק זה הקל על יכולת המעסיק לפטר עובדים לא מוכשרים ותגמול לעובדים בעלי ביצועים גבוהים. בנוסף על כך, הממשל החל להטיל מיסים על חברת אמזון, גם על מוצרים הנסחרים באינטרנט. בדצמבר האסלם ניסה להגביל את יישום חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ("אובמה קייר) במדינתו.
באפריל 2016, הטיל האסלם וטו על הצעת חוק להפוך את התנ"ך לספר הרשמי של טנסי. הצעה שכזו הייתה הראשונה מסוגה בארצות הברית. יוזמי החוק ניסו לעקוף את הוטו בבית הנבחרים, אך ללא הצלחה. בינואר 2019 סיים את כהונתו והוחלף בביל לי.
קרחון קרול (אנטארקטיקה)
קרחון קרול (באנגלית: Croll Glacier) הוא קרחון המהווה יובל של קרחון טרפלגר. הקרחון זורם מדרום מערב לרכס הנדלר בהרי ויקטורי בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 1,116 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת פדרציית מועדוני מטפסי ההרים האנטארקטית של ניו זילנד (משלחת שחקרה את האזור בין השנים 1962- 1963).
נוסח הספרדים
נוסח הספרדים הוא נוסח התפילה של הסידור המקובל כיום בקרב הקהילות הספרדיות השונות ורוב יוצאי עדות המזרח (חוץ מיהודי תימן).
שמו של הנוסח
הכינוי המקובל לנוסח זה היה בעבר רק "כמנהג הספרדים", אך כיום מקובל לכנותו "נוסח הספרדים ועדות המזרח" בשל שתי סיבות: אחת היא שבעבר חלק מעדות המזרח השונות לא התפללו בנוסח הספרדי וכעת גם הן מתפללות בנוסח הספרדי (ראו למשל נוסח פרס). סיבה שנייה היא כדי לא לבלבל נוסח זה עם נוסח ספרד החסידי של יהדות מזרח אירופה שנקרא כך בשל העובדה שהם ביקשו להתפלל בנוסח הספרדים שהוא על פי האר"י.
ישנם המפרידים בין נוסח התפילה של יהודי עיראק בדורות האחרונים למנהגים אחרים בעיקר של קהילות צפון אפריקה, הבלקן, מצרים וסוריה המבוססים על סידור תפלת החדש, ומכנים רק את הנוסח הראשון "עדות המזרח" או "ספרדים ועדות המזרח". בפועל, ההבדלים בין נוסח קהילות המזרח לצפון אפריקה הם קטנים יחסית, אך יש יותר השפעה קבלית בנוסח קהילות המזרח התיכון (ראו להלן).
הארצות שבהן מקובל הנוסח
מקורו של נוסח הספרדים הוא בספרד עצמה. לפני גירוש ספרד, היו מנהגים שונים באזורים שונים - המנהגים העיקריים היו מנהג קסטיליה, מנהג קטלוניה, מנהג אראגון ומנהג פורטוגל, וייתכן שהיו גם עוד חילוקי מנהגים. לאחר גירוש ספרד, נתאחדו המנהגים, וקשה לדעת באיזה נוסח מהנוסחאות הנ"ל מדובר. בכל מקרה, הספרדים הביאו איתם את הנוסח הזה לקהילות בהן השתקעו. כבר בתקופה טרום העידן המודרני היווה הנוסח הספרדי את נוסח התפילה בעל התפוצה הרחבה ביותר מבחינה גאוגרפית, החל מן הקהילות היהודית-ספרדיות החדשות שקמו באמריקה שזה מכבר התגלתה, דרך הקהילות הספרדיות של מערב אירופה (אמסטרדם, לונדון, המבורג, בורדו ועוד), הקהילות הספרדיות באיטליה, קהילות הבלקן ואסיה הקטנה, קהילות צפון אפריקה, (מרוקו, מצרים, אלג'יר, תונס, לוב). קהילות המזרח התיכון (סוריה, לבנון, ארץ ישראל, וחלק קטן מעיראק), וכלה בקהילת יהודי קוצ'ין שבהודו. לאחר עלית האתיופים העדה קיבלה על עצמה נוסח תפילה זה בגלל הקרבה הגאוגרפית לקהילות היהודיות במזרח התיכון, הנוסח האתיופי העתיק עדיין משמש כנוסח תפילה בגעז, אמהרית, טיגראינית אך לא בעברית שבה הנוסח הספרדי השתרש.
בשל תפוצתו הרחבה דחק נוסח הספרדים מסורות מקומיות שונות במקומות בהם יד הספרדים הייתה תקיפה על ידם של היהודים המקומיים. כך אירע למשל בעיר חלב שבסוריה (ראו נוסח ארם צובא), בקהילות צפון אפריקה השונות (ראו נוסח צפון אפריקה), ובקהילות הבלקן (ראו נוסח הרומניוטים). השפעתו של הנוסח הספרדי הייתה כה גדולה עד כי נוצרו נוסחי תפילה חדשים המשלבים את הנוסח הספרדי עם הנוסח המקומי, אפילו במקומות אליהם כלל לא הגיעו מגורשי ספרד. כך נוצרו נוסח התפילה התימני השאמי, שהוא בעיקר נוסח התפילה הספרדי עם אלמנטים מעטים הלקוחים מהנוסח הבלדי המקומי (ראו תכלאל), ונוסח ספרד של האשכנזים שהוא שילוב בין נוסח אשכנז והנוסח הספרדי.
עוד השלכה של התפוצה הרחבה היא התפתחותם של שינויי נוסח מקומיים, שעד הדור האחרון נשמרו בדרך כלל כמסורות שבעל-פה אך לאחרונה יוצאים סידורי תפילה כפי מנהגים של עדה מסוימת למשל סידור "תפילת רפאל" כמנהג יהדות גאורגיה, "וזרח השמש" כמנהג יהדות מרוקו, "אור שלום" כמנהג יהדות לוב, "קול יעקב" כמנהג יהדות חלב או "זכות יוסף" כמנהג יהדות טורקיה ורודוס.
הפיוטים בנוסח הספרדים
רוב הפיוטים המקובלים בסידור התפילה הספרדי הם של משוררי תור הזהב בספרד שיצרו צורות פיוטיות שלא היו קיימות במסורת הארץ ישראלית. הפיוטים במסורת הארץ ישראלית נדחו כמעט לחלוטין מהמחזור הספרדי, שלא כמו שאר המנהגים באירופה שקיבלו מהם לא מעט ואף יצרו פיוטים חדשים כדוגמתם. דוגמה חריגה לפיוט ארץ ישראלי במחזור ספרד הוא סדר העבודה ליום הכיפורים "אתה כוננת עולם מראש".
כאשר ישבו היהודים בספרד נחלקו המנהגים השונים הנ"ל (מנהג קסטיליה, מנהג קטלוניה, מנהג אראגון ומנהג פורטוגל) גם ביחס לפיוטים. לאחר גירוש ספרד הקימו המגורשים קהילות נפרדות לפי מנהג התפילה (קסטיליה, קטלוניה, אראגון ופורטוגל), אך במהרה נעלמו ההבדלים השונים, ורוב הקהילות עברו לנוסח מאוחד, בהשמטת רוב הפיוטים, למעט מספר קטן של קהילות ביוון ובאלג'יריה ששמרו על מנהג קטלוניה ועל מנהג אראגון.
בנוסף, בגלל התנגדות הלכתית לאמירת פיוטים בתוך הברכות, הוצאו רוב הפיוטים שנשארו מתוך מסגרת התפילה עצמה, והם נאמרים לפני או אחרי התפילה. לדוגמה, במחזור ויניציאה רפ"ד, הפיוטים של ר' שלמה אבן גבירול נאמרים בתוך חזרת הש"ץ, וכך נוהגים עד היום בקהילות מערב אירופה, אך ברוב הקהילות, פיוטים אלו נאמרים לפני תפילת מוסף.
הגהות האר"י והשפעותיהן על הנוסח הספרדי
השפעה מכרעת על נוסח התפילה הספרדי הייתה של ר' חיים ויטאל, שבספר "שער הכוונות" פרסם תיקוני נוסח של מורו המובהק האר"י על הנוסח הספרדי. כך היה בקהילות המזרח, טורקיה, הבלקן ורוב ארצות צפון אפריקה. בקהילות מרוקו קיבלו רק חלק מתיקוני האר"י ולא את כולם. בקהילות הספרדיות במערב אירופה (אמסטרדם, לונדון, בורדו ועוד, וכן בקהילת שארית ישראל בניו יורק.) לא קיבלו את שינויי הנוסח של האר"י כלל.
דוגמה של פיצול זה נמצא בנוסח של מוסף של שבת. לפי נוסח הספרדים המקורי, אומרים נוסח "למשה צוית" לברכת קדושת היום במוסף של שבת. אך האר"י העדיף את הנוסח "תקנת שבת" שהיה נהוג בקהילות אחרות. ולכן ברוב קהילות הספרדים התקבל הנוסח "תקנת שבת", ואילו הספרדים במערב אירופה והמרוקאים השאירו את נוסח "למשה צוית" על כנו.
הנהגה אחת של האר"י לא התקבלה בשום קהילה ספרדית: האר"י התנגד לאמירת הפיוטים הספרדיים מתור הזהב בשל תוכנם הפילוסופי, ודגל באמירת הפיוטים המקובלים אצל יהודי אשכנז שהיו מפייטני ארץ ישראל הקדומים שתוכנם יותר מיסטי ואינו פילוסופי.
נגב מינרלים תעשייתיים
נגב מינרלים תעשייתיים בע"מ (נ.מ.ת.) הוקמה בשנת 1953 בשם חברת "חרסית וחול זך בנגב בע"מ". תחום פעילותה העיקרי הוא פיתוח וייצור מינרלים אל מתכתיים.
היסטוריה
בשנים 1953-1952 החלו חברת "מחצבי ישראל" ו"סולל בונה" בהכנות להקמת חברה שתעסוק בפיתוח, כרייה ושיווק מחצבים עבור תעשיית הקרמיקה ותעשיית הזכוכית הישראלית. הערכה שפורסמה בשנת 1952 הצביעה על מאגר של 20 אלף טון חרסיות בנגב. החברה נרשמה ב-16 בינואר 1953 והייתה אמורה להחליף את "תעשיות אבן גיר בע"מ", שהוקמה על ידי "סולל בונה" בשנת 1950. מטרת הקמתה הייתה פיתוח, כרייה ושיווק המחצבים שהתגלו בואדי חתירה שבמכתש הגדול לטובת תעשיית הקרמיקה והזכוכית הישראלית. למעשה, הפכה "אבן גיר" לחברה הקבלנית של "חרסית וחול זך", דבר שיצר בעיות ניהוליות ותפעוליות שונות. החברה שיווקה בעיקר חרסיות שונות שמקורן במכתש הגדול ומכתש רמון, שבשנת 1956 נתגלתה בו חרסית דמוית צור, שמשמשת לתעשיית חסיני אש, וכן קאולין (חרסית לבנה), המשמש לייצור אריחי קיר ואסלות. וחול לתעשיית הזכוכית שנכרה באזור אילת. במאי 1954, לדוגמה, מכרה החברה 860 טון חרסית לתעשייה המקומית. עם זאת, השימוש במחצבים אלו היה בעייתי. הדבר נבע מחוסר אחידות בייצור ובעיבוד החומר, שגרמו לתקלות בייצור.
בשנת 1958 הקימה החברה מפעל לעיבוד חול לזכוכית שהובא ממכתש רמון בדימונה, אולם מפעל זה לא הופעל לבסוף ובמקומו הקימה החברה מפעל חדש במכתש רמון, בקרבת מקום הכרייה של המחצבים. במחצית שנות ה-60 הוקם שם גם מתקן לעיבוד חרסית, שנסגר בשנת 1967 בשל חוסר כדאיות כלכלית. בשנים 1971-1970 הופעל המתקן על ידי אשר זכרי, יזם פרטי שהפעיל אותו כקבלן-משנה.
כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 ביקשה הממשלה למכור את החברה ליזם פרטי, לאחר שלא הצליחה ליצור רווחיות בפעילותה. בשנת 1970 פורסם מכרז למכירתה, שבוטל בשל הצעות נמוכות. משנת 1975 הפכה החברה לחברה בת של "כימיקלים לישראל" וב-2004 נמכרה לחברת "דורז ד.ר. אחזקות" שבשליטת משפחת רזין.
בשנת 1995 החל את פעילותו במישור רותם מפעל לכרייה ועיבוד של גיר וסיד שמשמשים בעיקר את התעשייה הכימית ותעשיית הבנייה. מטה החברה שוכן כיום בפארק התעשייה עומר.
סרג'יו פיזורנו
סרג'יו לורנזו "סרג`" פיזורנו (Sergio Lorenzo "Serge" Pizzorno; נולד ב-15 בדצמבר 1980 בניוטון אבוט, בדבון, אנגליה) הוא גיטריסט וכותב שירים בריטי בלהקת האינדי רוק "קסביאן".
ביוגרפיה
אביו של סרג' היגר מג'נובה, איטליה לאנגליה והתמקם בלסטר, שם גדל פיזורנו. בילדותו שאף פיזורנו לפתח קריירה ככדורגלן.
ב-1999 הקים את להקת "קסביאן" עם חבריו טום מייהן, כריסטופר קרלוף וכריס אדוארדס. בלהקה תיפקד כגיטריסט וביצע קולות רקע. כאשר עזב קרלוף את הלהקה ב-2006, תפס פיזורנו את תפקיד כותב השירים הראשי של הלהקה.
במקביל לעבודתו ב"קסביאן", פיזורנו גם הלחין את מוזיקת הרקע של תצוגת האמנות של חברו נואל פילדינג, שהוצגה במהלך 2010 בבית הקפה "מייזו ברטו" (Maison Bertaux) בסוהו, לונדון.
פיזורנו נישא ב-2016 לאיימי וויט ולהם שני בנים בשם אניו ולוציו.
פלרגוניום הגננים
פלרגוניום הגננים (שם מדעי: Pelargonium hortorum) ידוע גם כגרניום, הוא מין של פלרגוניום ממשפחת הגרנאים בעל שימושים רבים, במקורו מדרום אפריקה. הוא אחד מהצמחים הפופולריים בגינות ביתיות, תודות לתפרחת העמידה שלו ולצורכי ההשקיה הנמוכים שלו.
אף על פי שהצמח משווק תחת השם גרניום, הוא אינו מין מהסוג גרניום, אלא קרוב משפחה בסוג פלרגוניום. אחד מההבדלים הברורים בין שני הסוגים הוא בתצורת הפרח - פרחי גרניום הם בעלי סימטריה כוכבית (ניתן לסובבם על הציר ולקבל דמיון), ופרחי הפלרגוניום בעלי סימטרית מראה (צד ימין הוא תמונת מראה של צד שמאל).
את הצמח מגדלים מזרעים או מייחורים, והוא משגשג היטב בשמש מלאה ובתנאי השקיה מועטים. לפרחים אין ריח בולט, והם פורחים בתפרחות דמויות מטרייה, הקרויה Pseudoumbel (אך בניגוד לצמחים כמו גזר קיפח, בעלי פריחת מטרייה מלאה - Umbel, פלרגוניום הגננים נוטה לסגל תצורת כדור בפריחה מלאה). הפרחים יכולים להיות בצבעים שונים - ורוד, אדום, לבן, סגול ואף שילובים שונים.
פלרגוניום הגננים שומר על עלים ופרחים לאורך כל השנה, והוא ירוק עד ורב שנתי. בתנאים מתאימים הוא יכול לשגשג ולפרוח ללא הפסקה. לאחר הפריחה, הפרחים הבודדים בתפרחת מתנוונים לאט ונושרים, ולבסוף גבעול התפרחת מתנוון ונושר אף הוא. ניתן לדרבן פריחה מחודשת על ידי גיזום עמוד התפרחת לאחר שיאה. העלים מסורגים, צורתם עגולה וללא שינון. לפרחים חמישה עלי כותרת.
ממלכת גאורגיה
ממלכת גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს სამეფო; סַכָּרְתווֵלוֹס סַאמֶפּוֹ) הייתה ממלכה גאורגית מימי הביניים שנוסדה בשנת 1008 לערך והגיעה לשגשוגה הפוליטי והכלכלי בתקופת שלטונם של דוד הבנאי ותמר המלכה במאות ה-11 עד ה-13. הממלכה הגאורגית הייתה ממלכה כלל-קווקזית שהשתרעה בשיאה מצפון הקווקז ועד לחלקים הצפוניים של איראן ואסיה הקטנה, והייתה ממלכה בולטת בנצרות המזרחית, שאף תמכה בנכסים דתיים במקומות קדושים כמו מנזר המצלבה בירושלים ומנזר איווירון בהר אתוס. ממלכה זו הייתה המבשר ההיסטורי העיקרי של גאורגיה של ימינו.
על פי אחת הסברות הסיבה להתקיימותה של הממלכה בצד האימפריות הגדולות של אותם הימים נעוצה בעובדת היות הקווקז קשה לכיבוש, זניח מבחינה כלכלית ולא נוח לשליטה. בתחילת המאה האחת עשרה השתלטו הסלג'וקים על מרכז אסיה. מאזור טורקמניסטן של היום הם נעו לכיבוש המערב, אלא שבתנועתם מערבה הם עברו מדרום לקווקז, שהוא אזור מדברי, המשופע בערבות ונאות מדבר. בדרכם לכיבוש האימפריה הביזנטית הם כבשו בקלות את ארמניה.
איחוד גאורגיה
מאז תקופת שלטון הערבים בגאורגיה הייתה איחוד גאורגיה מטרה מרכזית של שליטים גאורגים רבים. כל מלך ונסיך רצה להוציא לפועל שאיפה זו. באותה תקופה במאה ה-10 התקיימו ארבע ממלכות גאורגיות גדולות: ממלכת אבחזיה, טאו-קלארג'תי, ממלכת קאחתי וממלכת הרתי.
במזרח גאורגיה, השליט ההרתי, ג'והן (יוהאן סנכרים, 951-959), צירף לממלכתו חלק מממלכת אלבניה ואזור הרי מזרח גאורגיה, צנריה. אחרי מותו, שושלת המלוכה המקומית נפסקה, והממלכה נפלה תחת שלטונו של קוויריקה השני, הבישוף של קאחתי (929-976). על האזור התחרו יורשו, דוד (976-1010), ומלך הגאורגי בגרט השלישי, ששאף להחזיר את כל האדמות הגאורגיות למונרכיה אחת. השליט הקאחתי הבא, שנקרא מלך, קוויריקה השלישי הגדול (1010-1037) מספח בסופו של דבר את הרתי לממלכתו "ממלכת הקאחים והראנים" ב-1020. כאשר המלך הגאורגי דוד הבנאי הביא את הממלכה תחת שלטונו בשנת 1104, הרתי הפכה ל"סאריסתבו" בתוך הממלכה הגאורגית.
בגרט השלישי שהיה בנו החורג של דוד השלישי חשוך הבנים קיבל את השליטה על ממלכת אבחזיה לאחר שהיה כבר עוצר כארתלי. עם מותו של גורגן, אביו הביולוגי, קיבל גם את התואר "מלך מלכי הגאורגים" והשליטה על טאו-קלארג'תי.
לאחר שהבטיח את ירושתו, המשיך בגרט ללחוץ בתביעה לנסיכות המזרחית ביותר של גאורגיה, נסיכות קאחתי, וסיפח אותה בסביבות שנת 1010, לאחר שנתיים של מאבקים ודיפלומטיה אגרסיבית. סיפוח קאחתי הביא את בגרט לשכנות עם אמירות שאדאדיד ששלטה באראן (כיום באזרבייג'ן). שליטה של האמירות, אל-פאדל בי מוחמד (986-1031) פשט על קאחתי במהלך איחודה עם גאורגיה. בגרט הדף את הפלישה, ובברית עם המלך הארמני, גאגיק הראשון (989-1020), הוא יצא מסע קרב מוצלח לעבר העיר שאמקיר (Şəmkir), והאמירות החלה לשלם מיסים לבגרט. למרות זאת, הייתה מדיניות החוץ של בגרט, נכון לאותו זמן, מדיניות של שלום, והמלך הצליח לתמרן ולהימנע מעימותים עם שתי הממלכות השכנות, האימפריה הביזנטית והשכנה המוסלמית אף שטאו נותרה תחת תחת שליטה ביזנטית וטביליסי תחת שליטה ערבית.
תקופת שלטונו של בגרט הייתה המשפיעה ביותר בהיסטוריה של גאורגיה. היא הביאה לניצחון הסופי של הבגרטידים הגאורגים לאחר מאות שנים של מאבקי כוחות. בשאיפתו ליצור ממלכה ריכוזית ויציבה יותר, ביטל או לפחות הפחית במידה רבה, את האוטונומיה של הנסיכים הבגרטיונים. לפי הבנתו, הסכנה הפנימית הסבירה ביותר הגיעה מענף קלארג'תי של הבגרטידים האיברים, שהונהגו על ידי דודניו, סומבט השני וגורגן. למרות העובדה שנראה שהכירו בסמכותו של בגרט, הם המשיכו להקרא מלכים וריבוני קלארג'תי. כדי להבטיח את רציפות הירושה לבנו, גיאורגי הראשון, פיתה בגרט, בשנת 1010 את דודניו באמתלה של פגישת השלמה, במצודת פנסקרטי, והשליך אותם לכלא. ילדיהם הצליחו לברוח לקונסטנטינופול. בשנת 1012 סומבט וגורגן הולכים לעולמם בעודם במעצר.
בגרט ידוע גם כמקדם גדול של התרבות הגאורגית אורתודוקסית. לא רק שהוא עודד לימוד והיה פטרון האומנויות היפות, אלא גם בנה מספר כנסיות ומנזרים בממלכתו. ביניהם: קתדרלת בגרטי שבכותאיסי, מנזר בדיה באבחזיה, קתדרלת ניקרוצמינדה ברצ'ה.
בגרט נפטר בשנת 1014 במצודת פנסקרטי שבטאו. הוא נקבר במנזר בדיה שבאבחזיה.
הסכסוך הביזנטי-גאורגי
הסכסוך הביזנטי-גאורגי, של המאה האחת עשרה התמקד בעיקר במספר מחוזות אסטרטגיים באזורי הגבול הביזנטיים-גאורגיים-ארמניים. רוב האדמות הללו הוענקו על ידי בסיליוס השני לקורופלאטס הגאורגי, דוד השלישי כגמול על עזרתו הקריטית במאבק כנגד הגנרל הביזנטי המורד, ברדס סקלרוס, בשנים 978-979). אף על פי כן, תמך דוד במרידה כושלת אחרת שהונהגה על ידי גנרל ביזנטי אחר, ברדס פוכאס, בסוף שנות השמונים של המאה העשירית. כתוצאה מתמיכה זו, הוכרח דוד להכריז על בסיליוס השני ליורש הנסיכות שלו. הסכם זה הרס הסכם אחר שערך דוד עם בנו המאומץ, בגרט השני מלך אבחזיה, יורשו.
לאחר מותו של דוד, בשנת 1000, צרף בסיליוס לאימפריה את טאו, תאודוסיופוליס (כיום ארזורום), אזור פאסיאן (Φαστανοζ) וימת ואן (אפאהוניק) כולל העיר מנזיקרט. שנה לאחר מכן, הנסיך הגאורגי, גורגן, אביו הטבעי של בגרט, התקדם לעבר שטחי המריבה, במטרה להשתלט בחזרה על ירושת דוד. אלא שניקפורוס אורנוס (Νικηφόρος Ουρανός), מנהיג אנטיוכיה, הניא אותו מלעשות זאת. למרות הכול הצליח בגרט, בשנת 1008, להפוך למלך הראשון של הממלכה הגאורגית המאוחדת. לאחר מותו בשנת 1014, המשיך יורשו, גיאורגי הראשון, את התביעה לירושה העתיקה של טאו, שהייתה בידי הביזנטיים.
תחילת תור הזהב
בתקופת שלטונו השתחרר דוד הבנאי (1073-1125) מחסותה של האימפריה הביזנטית וסיפח את ממלכת קאחתי הכמעט-עצמאית, ובכך איחד למעשה את גאורגיה מהים השחור ועד דאגסטן. בשנים 1110–1124 גירש את הסלג'וקים, וכבש מחדש את טביליסי לאחר ארבע מאות שנה של שלטון אסלאמי, והפך אותה לבירת הממלכה.
בשנת 1105, בהמשך לסיפוח של קאחתי, ולאחר ניצחונו על הסלג'וקים בקרב ארצוחי, צבר דוד הבנאי מומנטום שיעזור לו מאוחר יותר.
המלחמות שהתחוללו בממלכה במשך עשרים השנים האחרונות, פגעו בפרודוקטיביות של הממלכה. גם האצילים עדיין הערימו קשיים, וכן גם העיר טביליסי, שעדיין לא שוחררה מהאחיזה הערבית. דוד נאלץ להתמודד עם קשיים אלה לפני שיכול היה להמשיך ולהאדיר את ממלכתו. מסיבה זו, ערך דוד רפורמה רדיקלית בצבאו. ובשנים 1118–1120, הוא יישב מחדש 40,000 משפחות של שבטי קיפצ'קים (Kıpçak), שבטים טורקיים עתיקים, מצפון הקווקז בגאורגיה. כל משפחה התחייבה לספק חייל אחד עם סוס ותחמושת. הצבא החזק הזה, שמנה 40,000 חיילים, היה תלוי לחלוטין במלך. הקיפצ'קים התיישבו במחוזות שונים של גאורגיה. חלקם התיישבו בכארתלי הפנימית, ולאחרים נתנו אדמות בקרבת הגבולות. הקיפצ'קים נטמעו במהירות בגאורגים.
בשנת 1120 עבר דוד הבנאי למערב גאורגיה, כאשר הטורקים החלו לבזוז אדמות גאורגיות, הוא תקף אותם בפתאומיות. הכוח הטורקי הקטן ברח, ודוד נכנס לשירוואן (מחוז היסטורי של אזרבייג'ן) וכובש את העיר קאבאלה (Qəbələ). בחורף של 1120–1121, הצליחו חיילים גאורגים לתקוף התיישבות סלג'וקית במזרח ודרום-מערב עבר הקווקז (דרום הקווקז).
דאגתם של הכוחות המוסלמיים באזור גברה נוכח הגידול המהיר של הממלכה הנוצרית בדרום הקווקז. בשנת 1121, הכריז הסולטאן הסלג'וקי, סולטאן מחמוד איבן מוחמד (1118-1131), על מלחמת קודש כנגד גאורגיה, וכינס קואליציה ממלכות מוסלמיות, שהונהגו על ידי ארטוקיד נאג'ם אל-דין אל-ג'זאר, ח'ליף בגדאד וטוגרול איבן מוחמד. גודל הצבא המוסלמי עדיין נתון בוויכוח כאשר המספר נע בין 600,000 איש ל-400,000 איש לבין הערכותיהם של היסטוריונים גאורגים מודרניים, 100,000-250,000 איש. אף על פי שנראה כי מספרים אלה מוגזמים, כל המקורות מסכימים על כך כי הכוחות המוסלמים אספו צבא שהיה הרבה יותר גדול מהכוח הגאורגי שמנה 56,000 לוחמים. למרות זאת, ב-12 באוגוסט 1121, הנחיל מפלה לצבא המוסלמי בקרב דידגורי, כשהוא משיג את מה שנחשב להצלחה הצבאית הגדולה בהיסטוריה של גאורגיה. הניצחון בדידגורי סימן את העלייה של גאורגיה ככוח צבאי חזק ושינה את מאזן הכוחות האזורי לטובת התרבות והפוליטיקה הגאורגיים.
מעודד מהצלחתו, התפנה דוד הבנאי לכיבוש טביליסי, המובלעת המוסלמית האחרונה שנותרה מהכיבוש הערבי. בשנת 1122, הוא כובש את טביליסי והעתיק את מושבו מכותאיסי, ששימשה כבירה הזמנית, לטביליסי. דוד עצמו היה אדם משכיל, שהטיף לסובלנות כלפי הדתות האחרות. בתקופת שלטונו הוא ביטל את המיסים וחובות השרות שהיו מוטלים על המוסלמים והיהודים, והגן על הסופים והמשכילים המוסלמים. בשנת 1123, שחרר צבאו של דוד את דמניסי, המעוז הסלג'וקי האחרון בדרום גאורגיה. ובשנת 1124, כבש דוד לבסוף את שירוואן (אזרבייג'ן), והעיר הארמנית, אני (Անի), מידי האמירים המוסלמים. דוד המשיך להרחיב את גבולות ממלכתו עד לנהר אראס. הארמנים ראו בו משחרר וסיפקו מעט כוחות עזר לצבאו.
תור הזהב
הממלכה הגאורגית הגיעה לשיאה בתקופת שלטונה של תמר המלכה. הדבר התבטא בפריחה תרבותית פוליטית וכלכלית. גידול הערים שיפור החקלאות.
התפוררות
מראשית המחצית השנייה של המאה ה-15, הייתה בממלכת גאורגיה מידה רבה של אי-יציבות אזרחית, פלגנות פאודלית ומלחמות אזרחים.
בשנת 1491 הדוכסויות והממלכות הקיקיוניות הסכימו רשמית לחלק ביניהן את הממלכה הגאורגית המאוחדת.
בוגדאן וניג
בוגדאן וניג (ברוסית: Богдан Вениг; 30 ביולי 1837–1872) היה צייר בלטי-גרמני של סצנות היסטוריות ודתיות.
ביוגרפיה
נולד ברוול. אביו, גוטליב (1804–1874), היה מורה למוזיקה ונגן עוגב בכנסיית סנט ניקולס ברוול. אמו, אגתה (1808–1895), אמנית חובבת, הייתה דודתו של פטר קארל פברג'ה. בשנת 1848, הוא ומשפחתו עברו לסנט פטרסבורג, שם אביו מצא עבודה במנהלת התיאטראות הקיסריים. ב-1851, הוא הצטרף לאחיו קרל וניג באקדמיה הקיסרית לאמנויות, ולמד ציור היסטורי עם פיודור ברוני.
הוא נודע במיוחד בשל כושר הקומפוזיציה שלו; הוא זכה בשלוש מדליות כסף קטנות (1854, 1856, 1857), שתי מדליות כסף גדולות (1856, 1857), מדליית זהב קטנה (1859) ולבסוף, מדליית זהב גדולה עבור הציור שלו המתאר את ״נשיקת יהודה״ (1862).
ב-1863 הוא היה אחד מהאמנים המעורבים ב"מרד הארבעה עשר" - סטודנטים שסירבו להשתתף בתחרות 100 שנה לאקדמיה לציור ועל השגת פרס מדליית זהב גדולה. מאז ועד 1871, הוא היה חבר בקולקטיב של האמנים, בראשותו של אוואן קראמסקוי.
הוא סיים את האקדמיה בשנת 1864 עם התואר "אמן'". ב-1865, יחד עם קראמסקוי וניקולאי קושלב, הוא עבד על ציור הכיפה הראשית בקתדרלת ישו המושיע. בשנותיו האחרונות עבד כצייר פורטרטים. סיבת מותו המוקדם ככל הנראה לא נרשמה.
המכון האמריקאי לברזל ופלדה
המכון האמריקאי לברזל ופלדה הוא האגודה של יצרני הפלדה בצפון אמריקה. יחד עם ההתאגדויות שקדמו לו, הוא אחד מאגודות המסחר הוותיקות בארצות הברית שנוסדו עוד בשנת 1855.
השפל הגדול שהחל בשנת 1929, ולאחר מכן מלחמת העולם השנייה, העלו את קרנו של המכון בעקבות הנחיצות שלו לריכוז הצרכים בתעשייה כלפי הממשל הפדרלי, והמכון עצמו זכה לפריחה גדולה מבחינת היקף העבודה שלו והמועסקים על ידו. בשנת 1974 עבר המכון על כל מחלקותיו לוושינגטון הבירה, למעט המשרד לתקני בנייה אזוריים שנשאר בניו יורק.
יחסי ירדן–עומאן
יחסי ירדן–עומאן הם היחסים הדו-צדדיים בין ירדן לעומאן. שתי המדינות הן חברות מלאות באו"ם וב.
חסידות וויליפולי
תולדות החסידות
רבי שלמה זלמן יוסף נולד בשנת תקס"ד. היה תלמידם של רבי מאיר הלוי מאפטא ורבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ. היה מסתגף וצם רוב ימיו. נודע כבעל מופת גדול. נפטר בי"ג בכסלו תרי"ח בקרקוב.
בדור השני כיהנו במקביל בנו רבי אברהם פרנקל וחתנו רבי נטע ליפשיץ, רבי אברהם היה חתנו של רבי יעקב ממעליץ. נפטר בד' בשבט תרס"ו.
הדור השלישי והלאה
בדור השלישי כיהן בנו של רבי אברהם, רבי שלמה זלמן פרנקל (תרי"ז-י"ט בטבת תרצ"ח), כיהן כאדמו"ר גם בידלובה ובדמביץ שם נפטר. במקביל כיהן רבי יצחק ליפשיץ, בנו של רבי נטע, כאדמו"ר בוויליפולי.
בדור הרביעי כיהנו בניו של רבי אברהם:
בנו של רבי שלמה זלמן, רבי מאיר כיהן בבחרותו משנת תרצ"ו בדמביץ. נרצח בשואה. בן אחר של רבי שלמה זלמן, הרב נפתלי צבי פרנקל עלה לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה. בנו הוא פרופ' יעקב יהושע פרנקל שהיה ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן עד שנפטר בחג השבועות ה'תשמ"א.
החסידות לאחר השואה
בנו של רבי יוסף חיים משנדישוב, רבי שלמה זלמן היגר לארצות הברית וכיהן בפלטבוש, ניו יורק, באדמו"רות וויליפולי.
בנו רבי יוסף חיים ממלא את מקומו. רבי יוסף חיים חתן של רבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון. בין חתניו, הרב ישראל אליעזר אדלר, רב בית הכנסת "מנחה חדשה"-דז'יקוב, בבורו פארק.
עבדול חמיד
מוחמד עבדול חמיד (נולד ב-1 בינואר 1944) הוא פוליטיקאי אשר מכהן כנשיא בנגלדש מאז אפריל 2013. בשנת 2018 נבחר לכהונה שנייה. בשנים 2009–2013 כיהן חמיד כיושב ראש הפרלמנט. במרץ 2013 כיהן כנשיא זמני ונבחר לנשיא קבוע באפריל.
ביוגרפיה
חמיד נולד ב-1 בינואר 1944 בהודו הבריטית. למד בצעירותו משפטים. החל להיות פעיל פוליטית כשהיה בן 15, בשנת 1959. התחתן בשנת 1964 ונולדו לו שלושה בנים ובת אחת. בשנת 1970 נבחר חמיד לפרלמנט והיה חבר הפרלמנט הצעיר ביותר באותה השנה. הוא כיהן ברצף עד 2009. בשנת 2013 נבחר לנשיאות המדינה.
חואן אקוסטה
חואן מנואל אקוסטה דיאס (בספרדית: Juan Manuel Acosta Díaz; נולד ב-11 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן הימני בסרו לארגו.
קריירה
ב-1 בפברואר 2017 עבר לסרו לארגו, גם היא מהליגה האורוגוואית השנייה. בתום עונת 2018 העפיל עם הקבוצה לליגת העל האורוגוואית. בעונת 2019 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, ובעונת 2020 העפיל עם הקבוצה עד לשלב המוקדמות השני של גביע הליברטדורס.
רחל אלבק-גדרון
רחל אַלבֶּק-גדרוֹן (נולדה בירושלים ב-20 באפריל 1960) היא חוקרת אינטרדיסציפלינרית של ספרות עברית וכללית, פילוסופיה כללית ואמנות. פרופסור במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.