cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרין ט. מין-הא
קורות חיים
טרין ט. מין-הא נולדה בשנת 1952 בהאנוי, וייטנאם. היא היגרה לארצות הברית בשנת 1970, לאחר שלמדה בווייטנאם ובפיליפינים. היא למדה הלחנה, אתנו-מוזיקולוגיה וספרות צרפתית באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם היא קיבלה את תואר הדוקטור שלה. מין-הא גם עבדה פעמים רבות עם בן זוגה ז'אן-פול בורדייה, צלם זוכה פרסים מקליפורניה.
מין-הא ערכה מחקר אתנוגרפי שארך שלוש שנים במערב אפריקה. מחקר זה הוביל לסרטה הראשון, Reassemblage, שהוא סרט דוקומנטרי יוצא דופן.
כעת היא פרופסור למגדר ומחקר האישה ורטוריקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
סגנון יצירתה המיוחד שמתמקד במחקר תרבותי השתנה והתפתח במהלך שנות עבודתה, יש שיגידו עקב מוצאה הווייטנאמי, שנות מחקרה במערב אפריקה וחייה כמהגרת באמריקה.
אפיונים ייחודיים של יצירותיה
מין-הא ידועה בעיקר בזכות סרטיה וסגנון יצירתה יוצא הדופן - עבודותיה של מין-הא עוסקות בעיקר בפמיניזם ופוסט-קולוניאליזם. לדבריה, עבודותיה מתאפיינות ב"חופש מתנאי הסובייקטיביות והאובייקטיביות ועדיין מגלות את שניהם"
בריאיון עם טינה ספנגלר מקולג' אמרסון, מין-הא הצהירה שהיא לעיתים נדירות חושבת ביצירותיה על העברת מסר. לדידה, כל סרט וספר שהיא יוצרת מתחילים מרעיון כלשהו, ומשם ממשיכים בתהליך שבסופו מתקבל תוצר שונה לגמרי מהרעיון ההתחלתי, אך הרעיון ההתחלתי לא נאבד. היא טוענת שמן הראוי שכל יוצר יעביר לצופיו גם עמדות חברתיות ולא יסתפק בהצגת הנרטיב הסיפורי כשלעצמו.
דעיכה אמריקאית
דעיכה אמריקאית היא תאוריה הסבורה שכוחה של ארצות הברית של אמריקה הולך ופוחת מבחינה גאופוליטית, צבאית, פיננסית, כלכלית, חברתית ותרבותית. בקרב תומכיה ישנו ויכוח על היקף הירידה, והאם היא יחסית או מוחלטת. המאמינים בכך שאמריקה נמצאת בדעיכה מכונים "דקלייניסטים" (מהמילה האנגלית decline, דעיכה).
סין, המאתגרת את ארצות הברית על דומיננטיות עולמית, מהווה נושא מרכזי בוויכוח על הדעיכה האמריקאית. ארצות הברית כבר איננה מעצמת העל היחידה הבלתי מעורערת ששולטת בכל תחום בכל אזור בעולם (כמו שהייתה החל מהתפרקות ברית המועצות  ). על פי מדד Asia Power 2020, גם בתוך אסיה, ארצות הברית עדיין מובילה על סין ביכולת הצבאית, בהשפעה התרבותית, בחוסן ובהגנה, אך נופלת מאחורי סין בארבעה פרמטרים: משאבים כלכליים, משאבים עתידיים, יחסים כלכליים ודיפלומטיים, והשפעה.
הערכה
לפי הפעיל הפוליטי האמריקאי נועם חומסקי, דעיכתה של אמריקה החלה זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה,עם " אובדן סין " ואחריו מלחמות הודו. עד 1970, חלקה של ארצות הברית בעושר העולמי ירד לכ-25%, שעדיין היה גדול אך ירד בחדות. חומסקי דוחה את "הרטוריקה המדהימה של מספר שנות הניצחון בשנות ה-90" כ"בעיקר אשליה עצמית". עם זאת, חומסקי טען ב-2011 שהכוח לא יעבור לסין והודו, מכיוון שמדובר במדינות עניות עם בעיות פנימיות קשות, ולא יהיה מתחרה לכוח ההגמוני העולמי בעתיד הנראה לעין.
לפי Jeet Heer, ההגמוניה האמריקאית תמיד נתמכה על ידי שלושה עמודי תווך: "כוח כלכלי, כוח צבאי, והכוח הרך של הדומיננטיות התרבותית". לפי הדיפלומט האמריקני אריק ס. אדלמן, הדקליניסטים,או אלה שמאמינים שאמריקה בדעיכה, טעו בעבר "באופן עקבי". עם זאת, מדען המדינה האמריקאי אהרון פרידברג הזהיר שעצם העובדה שהדקליניסטים טעו בעבר, לא אומר שהם יהיו שגויים בתחזיותיהם העתידיות, ושחלק מהטיעונים של הדקליניסטים ראויים להילקח ברצינות.
מדען המדינה מתיו קרוניג טוען כי וושינגטון "פעלה על פי אותה תוכנית גאופוליטית בסיסית בת שלושה שלבים מאז 1945.ראשית,ארצות הברית בנתה את המערכת הבינלאומית הנוכחית, מבוססת הכללים... שנית, היא קיבלה את פניה למועדון כל מדינה ששיחקה לפי הכללים, אפילו יריבים לשעבר... ושלישית, ארצות הברית עבדה עם בעלות בריתה כדי להגן על המערכת מפני אותן מדינות או קבוצות שיאתגרו אותה."
צבאי
על פי דו"ח בן 98 עמודים של הוועדה הלאומית לאסטרטגיית הגנה, "היתרונות הצבאיים ארוכי השנים של אמריקה פחתו", ו"המרווח האסטרטגי של המדינה לטעות הפך קטן להחריד. הספקות לגבי יכולתה של אמריקה להרתיע, ובמידת הצורך, להביס יריבים ולכבד את התחייבויותיה הגלובליות, התרבו". הדו"ח ציין "חוסר תפקוד פוליטי" ו"מכסות תקציב" כגורמים המונעים מהממשלה לעמוד בקצב האיומים במה שהדו"ח תיאר כ"משבר של ביטחון לאומי". הדו"ח כתב שכדי לנטרל את הכוח האמריקאי, סין ורוסיה מנסות להשיג "הגמוניה אזורית" ומפתחות "הצטברות צבאית אגרסיבית". בשנת 2018, גנרל חיל האוויר פרנק גורנץ אמר כי יתרון כוח האוויר של ארצות הברית על רוסיה וסין הולך ומצטמצם. .
הוצאות הגירעון
פול קנדי טוען כי המשך הוצאות הגירעון, במיוחד על הצטברות צבאית, היא הסיבה החשובה ביותר לשקיעתה של כל מעצמה גדולה. העלויות של המלחמות בעיראק ובאפגניסטן הן כעת מוערך בסכום גבוה של 4.4 טריליון דולר, מה שקנדי מחשיב כניצחון גדול לאוסמה בן לאדן, שמטרתו המוצהרת הייתה להשפיל את אמריקה על ידי הצגת סרבנותה של הנפגעים וחוסר הרצון להתמיד בסכסוך ארוך טווח. עד 2011,תקציב צבא ארצות הברית - כמעט תואם לזה של שאר העולם ביחד - היה גבוה יותר במונחים ריאליים מאשר בכל עת מאז מלחמת העולם השנייה.
התקפה גאופוליטית
לפי ההיסטוריון עמנואל טוד, התרחבות בפעילות צבאית ותוקפנות יכולה להיראות כעלייה בכוח, אך יכולה להסוות ירידה בכוח. הוא מבחין שזה התרחש עם ברית המועצות בשנות ה-70, ועם האימפריה הרומית, וכי ייתכן שארצות הברית עוברת תקופה דומה בזמן, למרות השפעתה על הגלובוס.
בשנת 2005 היו 38 מתקנים אמריקאים גדולים ובינוניים הפזורים ברחבי הגלובוס - בעיקר בסיסי אוויר וימיים - בערך זהה למספר 36 הבסיסים הימיים וחיילות המצב של בריטניה בשיא הקיסרות ב-1898. ההיסטוריון פול קנדי מאוניברסיטת ייל, משווה את המצב בארצות הברית למצב של בריטניה הגדולה לפני מלחמת העולם הראשונה, ואומר שמפת הבסיסים בארצות הברית דומה.
תַרְבּוּת
פרשנים כמו אלן בלום, אד הירש וראסל ג'קובי הציעו שהתרבות האמריקאית נמצאת בדעיכה. סמואל פ. הנטינגטון התייחס בביקורתיות למגמה בתרבות ובפוליטיקה האמריקאית של ניבוי ירידה מתמדת מאז סוף שנות החמישים. כפי שהוא ראה זאת, הדקלניזם הגיע בכמה גלים ברורים, כלומר בתגובה להשקת ספוטניק של ברית המועצות; למלחמת וייטנאם; להלם הנפט של 1973; למתיחות הסובייטית בסוף שנות ה-70; ולאי הנחת הכללית שליוותה את סופה של המלחמה הקרה. לפי ההיסטוריון האמריקאי ראסל ג'ייקובי, עליית המרקסיזם האקדמי, הכלכלות הפוליטיות הרדיקליות ומחקרי ספרות ותרבות ביקורתיים מאז מלחמת העולם השנייה תרמו לשקיעתה של התרבות האמריקאית.
לפי קנת וייסברוד, אף על פי שחלק מהסטטיסטיקות מצביעות על ירידה אמריקאית (עלייה בשיעור התמותה, שיתוק פוליטי והגברת הפשיעה),"לאמריקאים הייתה תרבות נמוכה במשך זמן רב מאוד, ומזמן קידמו אותה". הוא חושב שהאובססיה לירידה היא לא משהו חדש, כמשהו שמקורו בפוריטנים. "הדעיכה התרבותית, במילים אחרות, היא אמריקאית כמו עוגת תפוחים", טוען וייסברוד. וייסברוד משווה את צרפת שלפני המהפכה ואמריקה של ימינו בשל הוולגריות שלהן, שלטענתו היא "הרחבה כמעט טבעית או תוצאה של כל מה שמתורבת: האדרת האגו".
לפי RealClearPolitics, הצהרות על ירידה בכוחה של אמריקה היו נפוצות מאז תחילת המדינה. לדברי העיתונאי האוסטרלי ניק בראיינט, "אזהרות מפני דעיכה אמריקאית אינן חדשות בשום פנים ואופן". במאה ה-20, הדקלניזם הגיע במספר גלים ברורים. בספר משנת 2011 טענו תומאס ל. פרידמן ומייקל מנדלבאום כי ארצות הברית נמצאת בעיצומו של "הגל החמישי של דקליניזם". הראשון הגיע "עם 'הלם הספוטניק' של 1957", השני עם מלחמת וייטנאם, השלישי עם "הבעייתיות" של הנשיא ג'ימי קרטר ועלייתה של יפן, והרביעי עם כוחה המוגבר של סין. על פי רוברט ליבר ב-2021, "הכרזות של דקליניסטים על אמריקה הופיעו מאז הקמתה של אמריקה" ו"יכול להיות מאלף להשוות את הטיעונים והמרשמים הנוכחיים של הדקליניזם החדש עם הרעיונות של תקופות קודמות".
קיטוב פוליטי
פרשנים וסקרים רבים הבחינו בעלייה בקיטוב הפוליטי בארצות הברית.
כמה חוקרים קשרו מגמות לקיטוב פוליטי בארצות הברית ובמדינות אחרות להגברת אי השוויון הכלכלי וירידה כלכלית. דייוויד לאונהרדט כותב כי "ההכנסות, העושר ותוחלת החיים בארצות הברית קפאו על קיפאון עבור חלק גדול מהאוכלוסייה,מה שתורם למצב רוח לאומי זועם ולהחרפת הפילוגים הפוליטיים. התוצאה היא ממשלה לא מתפקדת למחצה, אשר שוחקת רבים מהיתרונות הגדולים ביותר של המדינה על פני סין."
על פי דו"ח של חוקרי אוקספורד, כולל הסוציולוג פיליפ נ. הווארד, מדיה חברתית מילאה תפקיד מרכזי בקיטוב פוליטי בארצות הברית, עקב תעמולה חישובית - "השימוש באוטומציה, אלגוריתמים וניתוח נתונים גדולים כדי לתמרן את הציבור החיים" - כמו הפצת חדשות מזויפות ותיאוריות קונספירציה. החוקרים הדגישו את תפקידה של סוכנות המחקר הרוסית לאינטרנט בניסיונות לערער את הדמוקרטיה בארצות הברית ולהחריף את המחלוקות הפוליטיות הקיימות. השיטות הבולטות ביותר למידע שגוי היו לכאורה פוסטים אורגניים ולא פרסומות, ופעילות ההשפעה גדלה לאחר, ולא הוגבלה לבחירות 2016. שרה קרפס מברוקינגס מציינת כי בעקבות פעולות השפעה זרה שאינן חדשות אלא מועצמות על ידי כלים דיגיטליים, ארצות הברית נאלצה להוציא כספים מופקעים על אמצעי הגנה "רק כדי לשבור את הלגיטימיות הדמוקרטית".
מייקל מקפול, לשעבר שגריר ארצות הברית ברוסיה בין השנים 2012 ל-2014,מאמין שארצות הברית עמדה בפני דעיכה דמוקרטית, הנובעת מקיטוב עילית ונזק שנגרם על ידי הנשיא לשעבר דונלד טראמפ לאמון בבחירות וקשרים עם בעלי ברית דמוקרטיים. מקפאול קובע כי הירידה בדמוקרטיה מחלישה את הביטחון הלאומי ומרסנת מאוד את מדיניות החוץ.
על פי נתוני סקר 2021 שנאספו מ-YouGov,Nationscape ו-Votter Study Group,36% מהמשיבים הרפובליקנים ו-33% מהמשיבים הדמוקרטים אומרים שהם "מרגישים מוצדק להשתמש באלימות כדי לקדם מטרות פוליטיות".זה מייצג עלייה חדה מ-2017,שבה רק 8% מהמשיבים הרפובליקנים ו-8% מהדמוקרטים אמרו את אותו הדבר. באופן דומה, סקר שנערך על ידי מרכז פוליטיקה של אוניברסיטת וירג'יניה מצא כי יותר מ-80% מהדמוקרטים והרפובליקנים מאמינים כי המפלגה היריבה מהווה "סכנה ברורה ונוכחת לדמוקרטיה האמריקאית". בסך הכל, יותר מ-80% מהמשיבים בסקר אמרו שהם חוששים שהם או מישהו קרוב להם יחוו "אובדן אישי או סבל עקב ההשפעות" של מדיניות המפלגה היריבה.
עד 1970 חלק ארצות הברית מהייצור העולמי ירד מ-40% ל-25%, בשנת 2018, אי השוויון בהכנסות הגיע לרמה הגבוהה ביותר שנרשמה על ידי לשכת מפקד האוכלוסין.
חלק מהמרכזים מאמינים שהמשבר הפיסקאלי האמריקאי נובע מהעלייה בהוצאות על תוכניות חברתיות או לחלופין מהעליות בהוצאות הצבאיות למלחמות עיראק ואפגניסטן, שתיהן יובילו לירידה. עם זאת, ריצ'רד לכמן טוען שאם ההוצאות הצבאיות או הכוללות לא ילחצו על כלכלת ארצות הברית, הן לא יתרמו לירידה בארצות הברית. לכמן מתאר את הבעיה האמיתית כ"הקצאה שגויה של הכנסות והוצאות ממשלתיות, וכתוצאה מכך הסטת משאבים מהמשימות החיוניות לשמירה על דומיננטיות כלכלית או גאופוליטית". קנדי טוען שככל שההוצאות הצבאיות גדלות, הדבר מפחית את ההשקעות בצמיחה כלכלית, מה שבסופו של דבר "מוביל לספירלה מטה של צמיחה איטית יותר, מיסים כבדים יותר, העמקת הפיצולים המקומיים על סדרי עדיפויות הוצאות והחלשת היכולת לשאת בנטל ההגנה".
בריאות
אנליסטים שונים חיברו אתגרי בריאות בארצות הברית, כמו עליית עלויות שירותי הבריאות, לירידה הלאומית הכוללת. מאמר משנת 2018 ב - American Journal of Public Health סקר מספר גורמים שנצפו על ידי חוקרים קודמים כמו עליית עלויות שירותי הבריאות, ירידה בתוחלת החיים ועלייה ב"מוות מייאוש" כמו התאבדויות ומנות יתר של סמים, וחיבר זאת ל-"החולשה ארוכת הטווח שנראתה בארצות הברית". שיעור תמותת האמהות יותר מהכפיל את עצמו בארצות הברית מאז סוף שנות ה-80 בניגוד מוחלט למדינות מפותחות אחרות.
על פי מדד ההתקדמות החברתית, ארצות הברית מתמודדת עם "ירידות קטנות אך קבועות" בעניינים בריאותיים ובנושאים אחרים, ויחד עם ברזיל והונגריה הייתה אחת המדינות הבודדות שגלשו אחורה במדד בין 2010 ל-2020. לגבי המדד, אמר ניקולס קריסטוף כי הדבר מצביע על בעיות מבניות שקדמו לטראמפ, כאשר טראמפ הוא "סימפטום לבעיה זו, וגם גורם להאצתו".
מומחים מדעיים רבים ופקידי ממשל לשעבר מתחו ביקורת על דונלד טראמפ והממשל שלו בתגובה למגפת COVID-19, כגון התערבות בסוכנויות מדע וביצוע שקר במהלך מגפת COVID-19. ב - Nature, ג'ף טולפסון הזהיר שהנזק של טראמפ למדע עלול לקחת עשרות שנים להתאושש ממנו, וחלק מהנזק הזה עלול להיות קבוע. באוקטובר 2020,מחקר פיו מצא שהטיפול של טראמפ במגפת הקורונה שחקה את המוניטין העולמי ההולך ופוחת של אמריקה.
גורמים וויכוחים
סין המאתגרת את ארצות הברית על דומיננטיות עולמית מהווה נושא מרכזי בוויכוח על הדעיכה האמריקאית.
בשנת 2020,סין חתמה על השותפות הכלכלית המקיפה האזורית, גוש הסחר החופשי הגדול בעולם. מגזין טיים טען שארצות הברית עשויה להיות "המפסידה הגדולה" של העסקה. עם זאת, הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי הליברליזציות הקשורות לתעריפים מ-RCEP יהיו צנועות, וכינו אותה " נמר נייר ".מחקר מקיף על העסקה מראה שהיא תוסיף רק 0.08% לתמ"ג של סין ב-2030 ללא השתתפותה של הודו.
סין גם עלתה על ארצות הברית בסחר עם האיחוד האירופי לראשונה בשנת 2020. בדצמבר הודיע האיחוד האירופי כי ההסכם המקיף על השקעות עם סין נחתם באופן עקרוני. כמה אנליסטים אמרו שההסכם עלול לפגוע ביחסים עם ארצות הברית. בחודש מרץ 2021,פורסם כי יהיו ספקות רציניים לגבי אישור העסקה בתוך הפרלמנט האירופי נתון התנהגות "פסולה" של סין כלפי חברי הפרלמנט, המועצה האירופית 'הוועדה הפוליטית והביטחונית, וכן האירופי צוותי חשיבה.
בשנת 2020,סין עקפה את ארצות הברית בפעם השנייה כמדינה המובילה בעולם להשקעות זרות ישירות (FDI).דניאל רוזן, אנליסט ותיק של היחסים הכלכליים בין ארצות הברית לסין, אמר כי טבעי שההשקעות הזרות ירדו בחדות בארצות הברית בנסיבות יוצאות דופן בשל כלכלת השוק הפתוח שלה, תכונה שחסרה לסין. רוזן אמר, "אין סיבה לדאוג מהתחזית עבור ה-FDI בארצות הברית, בתנאי שארצות הברית תישאר עם המערכת התחרותית הבסיסית שלה בשוק הפתוח". בעבר, בשנת 2003,סין עברה את ארצות הברית פעם אחת בתור המקבלת הגדולה ביותר של FDI.
מדען המדינה מתיו קרוניג קובע כי "לפי חוכמה קונבנציונלית מתפתחת, לסין יש את הרגל על ארצות הברית, בין השאר משום שהממשלה הסמכותית שלה יכולה לתכנן אסטרטגית לטווח הארוך, ללא מעצורים מסניפי ממשל מתחרים, בחירות רגילות ודעת הקהל. ואולם האמונה הזו בעלייה אוטוקרטית ובירידה דמוקרטית מנוגדת לעובדה ההיסטורית". קרניג'ס טוענת כי חברות פתוחות "מאפשרות חדשנות, אמון בשווקים פיננסיים וצמיחה כלכלית". קרוניג גם מציע כי "התוכניות המצוטטות לעיתים קרובות כראיה לחזון מרחיק הראייה של סין, יוזמת החגורה והדרך ו-Made in China 2025,הוכרזו על ידי שי רק ב-2013 וב-2015, בהתאמה. שניהם עדכניים מכדי להיחגג כדוגמאות מבריקות לתכנון אסטרטגי מוצלח לטווח ארוך."
לדברי דייוויד לאונהרדט,"מעבר לכלכלה, סין התקדמה בצורה ניכרת גם בתחומים אחרים בעשור האחרון. היא קרובה להפוך למממנת המובילה בעולם של מחקר ופיתוח מדעיים, הודות לעליות הממריאות בסין ולעליות הדלות בארצות הברית. איכות המדע האמריקאי נותרה גבוהה יותר,אך הפער הצטמצם." עם זאת, לפי בארי נאוטון, אפילו בשיעור ההמרה של שווי הקנייה, ההכנסה העירונית הממוצעת הייתה קצת יותר US$10,000,וההכנסה הכפרית הממוצעת הייתה קצת פחות US$4,000 בסין. נאוטון תהה אם זה הגיוני מבחינה כלכלית שמדינה בעלת הכנסה בינונית מהסוג הזה תיקח "חלק כל כך לא פרופורציונלי מההוצאה המסוכנת הכרוכה בחלוצי טכנולוגיות חדשות".
לפי הכלכלן האמריקאי סקוט רוזל והחוקרת נטלי הל, "סין נראית הרבה יותר כמו מקסיקו או טורקיה של שנות ה-80 מאשר טייוואן או דרום קוריאה של שנות ה-80. אף מדינה מעולם לא הגיעה למעמד של הכנסה גבוהה עם שיעורי הישגים בתיכון מתחת ל-50 אחוז.עם שיעור ההישגים של סין בתיכון של 30 אחוז, המדינה עלולה להיות בצרות קשות." בגיל 30, מספר שנות הלימוד בסין נמוך ב-34.6 אחוזים מאשר בארצות הברית. בגיל 40 הפער מתרחב ל-38.9 אחוזים. בגיל 50 הוא מתרחב עוד יותר ל-47 אחוז. בגיל 60 זה הופך ל-55.5 אחוז. רוזלה והגיהנום מזהירים שסין מסתכנת ליפול למלכודת ההכנסה הבינונית בגלל הפער העירוני הכפרי בחינוך ואבטלה מבנית.
ראיין האס במכון ברוקינגס אמר שאוכלוסיית גיל העבודה של סין כבר מצטמצמת, והוסיף, "עד שנת 2050,סין תעבור משמונה עובדים לכל פנסיונר כעת לשני עובדים לכל פנסיונר. יתרה מכך, היא כבר סחטה את מרבית העליות הפרודוקטיביות הגדולות שמגיעות עם אוכלוסייה שהופכת משכילה ועירונית יותר ואימוץ טכנולוגיות כדי להפוך את הייצור ליעיל יותר." ניקולס אברשטט, כלכלן ומומחה דמוגרפי במכון האמריקני לאנטרפרייז, אמר כי המגמות הדמוגרפיות הנוכחיות יכריעו את הכלכלה והגאופוליטיקה של סין, ויהפכו את עלייתה להרבה יותר לא ודאית. לדבריו, "תם עידן הצמיחה הכלכלית ההרואית".
מדיניות חוץ
במאי 2020, בהתאם לחוק הסמכות ההגנה הלאומית של ג'ון ס. מקיין לשנת הכספים 2019,מסר ממשל טראמפ דו"ח, "גישה אסטרטגית של ארצות הברית לרפובליקה העממית של סין" לחברי הקונגרס האמריקאי. הדו"ח קובע גישה של הממשלה כולה כלפי סין במסגרת אסטרטגיית הביטחון הלאומי לשנת 2017,האומרת שהגיע הזמן שארצות הברית "תחשוב מחדש על המדיניות הכושלת של שני העשורים האחרונים - מדיניות המבוססת על ההנחה שמעורבות עם יריבים והכללתם ב מוסדות בינלאומיים ומסחר עולמי יהפכו אותם לשחקנים טובים ולשותפים אמינים". הדו"ח אומר שהוא "משקף הערכה מחדש בסיסית של האופן שבו ארצות הברית מבינה ומגיבה למנהיגי סין, ומוסיף "ארצות הברית מכירה בתחרות האסטרטגית ארוכת הטווח בין שתי המערכות שלנו".
בפברואר 2021,הנשיא ג'ו ביידן אמר כי סין היא "המתחרה הרצינית ביותר" המציבה אתגרים על "השגשוג, הביטחון והערכים הדמוקרטיים" של ארצות הברית מזכיר המדינה, אנטוני בלינקן, הצהיר כי הגישות האופטימיות הקודמות כלפי סין היו פגום, וכי סין מציבה את "האתגר המשמעותי ביותר של כל מדינת לאום בעולם לארצות הברית". בלינקן גם הסכים שקודמו של ביידן, דונלד טראמפ,"צדק בגישה נוקשה יותר כלפי סין". באפריל 2021,הסנאט האמריקני הציג חקיקה מרכזית בתגובה לכוח הגובר של סין בעניינים בינלאומיים. הצעת החוק, שכותרתה "חוק התחרות האסטרטגית של 2021",משקפת את הגישה הנוקשה של הדמוקרטים בקונגרס והרפובליקנים, ונועדה להתמודד עם היוזמות הדיפלומטיות והאסטרטגיות של ממשלת סין.
במאי 2021,אוחד חוק התחרות האסטרטגי של 2021 להצעת חוק גדולה יותר, חוק החדשנות והתחרות של ארצות הברית (USICA),המאשר US$110 billion למחקר טכנולוגי בסיסי ומתקדם על פני תקופה של חמש שנים. ביוני 2021,USICA העביר 32–68 בסנאט בתמיכה דו-מפלגתית.
השוואה למדינות קודמות
סמואל פ. הנטינגטון שם לב שהתחזיות של דעיכה אמריקאית היו חלק מהפוליטיקה האמריקאית מאז סוף שנות החמישים. לדברי דניאל בל, "לרבים מהפרשנים המובילים באמריקה היה דחף רב עוצמה לראות בעקביות את ארצות הברית כמקרה סל חלש, 'מבודל', שייפול לידי יריבות חזקות יותר באותה מידה שבה נפלה רומא לידי הברברים, או צרפת. הנרי החמישי באגינקורט". הנטינגטון ביקר את הדקלניזם כמוטעה, אך שיבח אותו בכמה סעיפים,"הדקלניזם חזה את הצטמקות הכוח האמריקאית. בכל שלביה חיזוי זה הפך למרכזי במניעת הצטמקות זו".
מייקל הדסון מצביע על כך שחובת חובות נחוצה כאשר החובות של אנשים למדינה גדולים מדי. בעוד שאימפריות מוקדמות יותר (האשוריות) שרדו באמצעות מחילת חובות תקופתית, מנהג זה הסתיים עם האימפריה הרומית, וכתוצאה מכך התרוששות ונישול של חקלאים, ויצרה גוש פרולטריון הולך וגדל. אותו תהליך תרם להתמוטטות האימפריה הבריטית ונמשך גם היום, עם משברים פיננסיים תקופתיים (שנות ה-30,2008) אשר מוקלים רק על ידי חילוץ ממשלתי או מלחמה. הדסון מוסיף כי בכל פעם שההיסטוריה חוזרת על עצמה, המחיר עולה, כלומר ארצות הברית נהרסת על ידי חוב בנקאי ללא מנגנון סליחה, מה שהופך את הקריסה לבלתי נמנעת.
מדען המדינה פול ק. מקדונלד כותב שמעצמות גדולות יכולות להיות בדעיכה יחסית או מוחלטת ודן בדרכים שבהן הן מגיבות לעיתים קרובות. הנפוץ ביותר הוא התנתקות (הפחתת חלק מההתחייבויות של המדינה, אך לא את כולן).
בריטניה
קנדי טוען כי "האיתנות הפיננסית הבריטית הייתה הגורם היחיד המכריע בניצחונותיה על צרפת במהלך המאה ה-18.פרק זה מסתיים על מלחמות נפוליאון והמיזוג של החוסן הפיננסי הבריטי עם חוזק תעשייתי חדש". הוא צופה שככל שהדולר האמריקאי מאבד את תפקידו כמטבע עולמי, הוא לא יוכל להמשיך ולממן את הוצאותיו הצבאיות באמצעות הוצאות גירעונות.
לפי ריצ'רד לכמן, ארצות הברית תחזיק מעמד הרבה יותר זמן אם, כמו בריטניה, היא תוכל להגביל משפחות ואליטות מסוימות משליטה בלעדית במשרדים ובסמכויות שלטוניות.
ברית המועצות
ההיסטוריון הרולד ג'יימס כתב מאמר שכותרתו "אמריקה הסובייטית המאוחרת", המשווה את ארצות הברית של ימינו לברית המועצות לשעבר. ג'יימס כתב שהיבטים רבים של ארצות הברית דומים כיום לברית המועצות המאוחרת: התגברות הסכסוך החברתי, יריבויות אתניות/גזעיות והידרדרות כלכלית. הוא חזה שהדולר עלול לאבד מערכו ולהתחיל להיראות כמו הרובל הסובייטי. ג'יימס סיים את המאמר באומרו כי הירידה הכלכלית תימשך,גם אם יחול שינוי בהנהגה,מה שהצביע על חוסר יכולתו של גורבצ'וב למנוע קריסה לאחר שירש את ברז'נייב.
אלכס לו, בעל טור מ - South China Morning Post,כתב,"רוסיה הסובייטית תחת מיכאיל גורבצ'וב לא ידעה שהם כבר איבדו את האימפריה עד שהיה מאוחר מדי. גורלה של ארצות הברית לא יהיה שונה."
דעת קהל
סקר משנת 2019 שבוצע על ידי מרכז המחקר Pew מראה שרוב האמריקנים חזו שהכלכלה האמריקאית תהיה חלשה יותר ב-2050. כמו כן, אומר הסקר, רוב האנשים חשבו שארצות הברית תהיה "מדינה עם חוב לאומי צומח, פער רחב יותר בין עשירים לעניים וכוח עבודה מאוים על ידי אוטומציה".
בעיצומה של מגפת הקורונה, דעת הקהל של ארצות הברית וסין החמירה ברוב המדינות שנסקרו על ידי Pew Research. דעתה של ארצות הברית הייתה חיובית יותר מזו של סין באופן כללי; חוות הדעת על הטיפול במגפה הייתה שלילית בשתי המדינות, אך חוות הדעת של הטיפול של סין במגפה הייתה חיובית יותר מארצות הברית.
על פי סקר שנערך בינואר 2021 של 1,032 אנשים ממדינות ASEAN על ידי מכון ISEAS-Yusof Ishak של סינגפור,61.5% מהנשאלים אמרו שהם יבחרו בארצות הברית על פני סין אם יצטרכו לבחור צד ביריבות המתמשכת בין שתי המדינות. התמיכה בארצות הברית עלתה ב-7.9% מהסקר של השנה הקודמת.
בסוף ינואר 2021 דיווחה Pew שכאשר השבעתו של ביידן התקרבה, הסקרים הראו כי הדעה הבינלאומית של ארצות הברית באירופה השתפרה באופן משמעותי, והעלתה ל-72-84% אופטימיות לגבי יחסי ארצות הברית בבריטניה, צרפת וגרמניה.
זה התחיל בלחישה
זה התחיל בלחישה (באנגלית: Serious Charge) הוא סרט דרמה בריטי בשחור-לבן משנת 1959.
התסריט מבוסס על המחזה "Serious Charge" מאת פיליפ קינג (1956).
זה סרטו הראשון של קליף ריצ'רד והוא מופיע בו כעבריין צעיר ששר לפעמים. בסרט הוא שר את שירו המפורסם "בובה חייה" ("Living Doll").
העלילה היא על כומר שמואשם ללא עוול בכפו על ידי אנשי קהילתו בהטרדה מינית של קטין. שם הסרט בעברית נובע מהעלילה - בתחילה מופיעה לחישה של האשמה חמורה נגדו שמתפשטת כאש בשדה קוצים וגורמת להחרמתו על ידי כל תושבי העיירה.
אף על פי שאין בסרט כל סצנה של חשיפה או יחסי מין, הוא אושר לצפייה בישראל רק מגיל 16.
תקציר העלילה
הווארד פיליפס (אנתוני קווייל) הוא כומר בעיירה בדינגטון (שם פיקטיבי) בבריטניה. הוא הגיע לעיירה לאחר שרות ארוך בצבא ופרט לעבודתו בכנסייה, הקים מועדון נוער ובו מתאמנים נערים באגרוף. הווארד מופיע גם לפני בית המשפט לנוער בהגנה על קטינים עבריינים כמו קרלי תומפסון (קליף ריצ'רד). הוא גר ליד הכנסייה עם אמו (אירן בראון) ומנהלת משק הבית מישל (ליליאן ברוז).
אחיו של קרלי, לארי (אנדרו ריי), גם הוא עבריין קטן המנהיג חבורת נערים שגורמים נזק בעיירה. הוא מתעמת בסכין עם הווארד, אך זה גובר עליו. לארי מחפש דרך לנקום בכומר.
הסטר פיליפס (שרה צ'רצ'יל) היא בתו של הכומר הקודם (נואל יולט). היא רווקה בשנות ה-30 לחייה ומפחדת להישאר רווקה זקנה. היא רוצה להינשא להווארד ואף מנשקת אותו באחת ההזדמנויות, אבל הוא דוחה אותה וגם היא מבקשת לנקום בו.
מרי ויליאמס היא חברתו של לארי ונמצאת בהריון ממנו. היא מגיעה להווארד לבקש עזרה והוא מבטיח שיעזור לה. בצאתה מדירתו מבחינה בה הסטר. מרי רואה ברחוב את לארי מתנשק עם בחורה, נמלאת כעס, פורצת לכביש ונדרסת למוות.
הווארד מזמין את לארי לבירור ומטיח בו האשמות. בתגובה גורם לארי הרס בדירה, פורע את בגדיו וברגע שנכנסת הסטר הוא אומר לה שהווארד ניסה "להתחיל איתו".
הסטר מקבלת זאת מיד והשמועות נגד הכומר הולכות ומתפשטות. מאמינים מפסיקים להגיע לתפילות, שמשות ביתו של הכומר מתנפצות, צמיגי מכונית נחתכים והוא מקבל מכתבי נאצה. הוא מתעמת עם אביו של לארי (פרסי הרברט) שתוקף אותו אך הוא מכריע אותו.
גב' פיליפס שחזרה מחופשה מוצאת את בנה אורז את חפציו וכותב מכתב התפטרות לבישוף. היא מגיעה להסטר ומטיחה בה כי הציתה את השמועות על בנה כי דחה אותה. הסטר מחליטה לחקור את לארי ומסתבר לה כי שיקר.
סאקסבי צ'אמבליס
קלרנס סאקסבי צ'אמבליס (באנגלית: Clarence Saxby Chambliss; נולד ב-10 בנובמבר 1943) הוא פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת ג'ורג'יה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית – תחילה בבית הנבחרים (1995–2003) ולאחר מכן בסנאט האמריקאי (2003–2015). צ'אמבליס, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה חבר בוועדה הקבועה והמיוחדת של בית הנבחרים למודיעין וישב בראשות ועדת המשנה של וועדה זו לענייני טרור וביטחון המולדת, אשר פיקחה על חקירותיה של קהילת המודיעין האמריקאית לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בשנת 2002 נבחר לסנאט של ארצות הברית על מצע העוסק בביטחון לאומי, ומיצב עצמו כסנאטור שמרן בעל יכולת לבטא את נטיותיו הדו-מפלגתיות.
זה התחיל בלחישה
תקציר העלילה
אנשי העיירה מבקשים מהווארד להישאר אך הוא בשלו. הוא אינו רוצה להמשיך עם אנשים שדחו אותו. הוא מתכונן לצאת עד שהוא רואה בכניסה לבית מכונית ובה קצינת מבחן (ג'ודית פירס) וקרלי תומפסון. הוא מבין כי עליו לנסוע לבית המשפט, חוכך בדעתו ועולה למכונית.
סאקסבי צ'אמבליס
תחילת דרכו
צ'אמבליס נולד בעיר וורנטון השוכנת בקרוליינה הצפונית, בנם של אמה בייקר (לבית אנדרסון) ואלפרד פרקר צ'אמבליס ג'וניור, שהיה כומר אפיסקופלי. בשנת 1961 סיים את לימודיו התיכוניים ב"תיכון ק. א. בירד" שבשריבפורט בלואיזיאנה. בין השנים 1961–1962 למד באוניברסיטת לואיזיאנה טק וב-1966 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ג'ורג'יה. את לימודיו הגבוהים מימן באמצעות משרה במאפייה מקומית באת'נס.
בשנת 1968 השלים לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת טנסי. במהלך מלחמת וייטנאם, בקשתו לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית נדחתה עקב היותו סטודנט, נוסף על קבלת פטור רפואי בשל בעיות ברכיים מהן סבל עקב פציעת פוטבול. בשנת 1966 נישא לג'וליאן פרוהברט, עמה הוא חובק שני ילדים וששה נכדים. כמו כן, צ'אמבליס חבר בכנסייה האנגליקנית של סנט מרק בעיר מולטרי (Moultrie) שבג'ורג'יה.
פרסי גילדת מפיקי ובמאי הטלוויזיה 1957
הענקת פרסי גילדת מפיקי ובמאי הטלוויזיה 1957 הייתה הפעם השלישית בה חולקו פרסים בתחום הטלוויזיה שנודעו בהמשך בשם פרסי באפט"א לטלוויזיה.
סאקסבי צ'אמבליס
בבית הנבחרים
בבחירות אמצע הכהונה ב-1994 נבחר צ'אמבליס לבית הנבחרים של ארצות הברית כחלק מ, שהובילה את המפלגה הרפובליקנית לרוב בשני בתי הקונגרס האמריקאי. ניוט גינגריץ', חבר קונגרס ותיק וחברו זה מכבר, היה מנהיג הרפובליקנים בבחירות אלה. צ'אמבליס ויתר עמיתיו שנבחרו באותה שנה נקראו "מחזור 94".
במהלך ארבע תקופות הכהונה שלו בבית הנבחרים, היה צ'אמבליס חבר בוועדה הקבועה המיוחדת של בית הנבחרים למודיעין ויושב ראש ועדת המשנה לטרור ולביטחון המולדת. פחות מחודש לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ועדת המשנה שבראשה עמד חקרה ובחנה סוגיות מודיעיניות הקשורות לפיגועי הטרור. חקירת ועדת המשנה הביאה לפרסום דו"ח מקיף ראשון מסוגו בו פורטו חסרונות קריטיים בביצועים וביכולות של קהילת המודיעין האמריקאית.
סנאטור מטעם ג'ורג'יה
לקראת הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 2002, היו רפובליקנים שערערו את הביטחון של המפלגה הדמוקרטית בג'ורג'יה, כדוגמת קארל רוב שהיה יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית. בטוח שניצחונו קרב ובא, צ'אמבליס הכריז באותה שנה על התמודדותו לסנאט נגד הסנאטור המכהן מקס קלילנד.
במהלך מערכת הבחירות עמיתיו הרפובליקנים של צ'אמבליס מתחו עליו ביקורת לאחר שפרסם תעמולה נגד קלילנד, חייל משוחרר עטור-פרסים ממלחמת וייטנאם, בה טען שהוא חלש בביטחון המולדת והגנה הלאומית. תעמולה זו גונתה בידי שני צדי המפה הפוליטית בנימוק כי העובדה שצ'אמבליס, שלא שירת במלחמת וייטנאם בגלל קבלת דחיות ופטורים, תוקף חייל משוחרר מהמלחמה שאיבד שלושה גפיים במהלך שירותו הצבאית, היא אבסורד. על תעמולה זו אמר הסנאטור ג'ון מקיין: "זה גרוע יותר ממחפיר, זה מגונה". מקיין, יחד עם הסנאטור הרפובליקני צ'אק הייגל מנברסקה, הגישו קובלנות אל הוועדה הרפובליקנית הלאומית עד שכרזות התעמולה הוסרו. תומכי צ'אמבליס דחו את הביקורות וגרסו כי התעמולה לא הטילה ספק בפטריוטיות של קלילנד אלא בשיקול דעתו. צ'אמבליס ניצח בבחירות וגרף כ-53% מקולות הבוחרים בעוד קלילנד זכה ב-45% בלבד. ב-2008 ניצח בפער זעום בן 49% אחרי שנאלץ להיגרר לסיבוב שני.
דפוס הצבעותיו של צ'אמבליס היה בדרך כלל שמרני. הוא היה נותן החסות העיקרי בסנאט להצעת הרפורמה במערך המיסוי של ארצות הברית "חוק המס ההוגן", ושיתף פעולה עם מספר נותני חסות הרב ביותר מכל הצעת חוק אחרת שהוצגה לרפורמה במערך המיסוי. חרף עמדותיו השמרניות של צ'אמבליס, הוא השתתף לא פעם בחקיקות דו-מפלגתיות — כמו חוק המזון, השימור והאנרגיה של 2008, רפורמת ההגירה הדו-מפלגתית (בהובלת ג'ון מקיין וטד קנדי) ב-2007 וחוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. הוא גם היה המנהיג הרפובליקני של "כנופיית העשרה", קבוצה דו-מפלגתית שפעלה לפישור סביב מדיניות האנרגיה של ארצות הברית.
בנובמבר 2012 הביע צ'אמבליס, ביחד עם הסנאטור ג'ו ליברמן מקונטיקט, תמיכה במבצע עמוד ענן ועמד על זכותה של מדינת ישראל להגן על עצמה מפני ארגון הטרור חמאס. בתקופתו בסנאט, שנתפס כגוף קולגיאלי יותר מאשר בית הנבחרים, כרת צ'אמבליס בריתות עם עמיתיו מהמפלגה הדמוקרטית — במיוחד במהלך עבודתו בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, פאנל בו סנאטורים ממדינות מבוססות-חקלאות נוטים לשתף אחד עם השני פעולה ולתחזק בריתות. עם פרישתו היה לחבר הבכיר בוועדת המודיעין, אם כי העביר את חודשיו האחרונים כסנאטור בחיפוש אחר עסקה דו-מפלגתית למיגור הגירעון התקציבי של ארצות הברית.
ב-25 בינואר 2013 הודיע צ'אמבליס על כוונתו שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית בסנאט בבחירות 2014. החלטתו לפרוש באה על רקע קריאות תיגר עליו מצד מתמודדים שמרנים יותר בבחירות המקדימות למועמדות הרפובליקנית לסנאט בג'ורג'יה.
יעקב מתתיה
יעקב מתתיה (9 באפריל 1933, י"ג בניסן ה'תרצ"ג – 9 באוגוסט 2021, א' באלול ה'תשפ"א) היה בוטנאי ישראלי וחוקר בבנק הגנים שבמכון וולקני.
ביוגרפיה
מתתיה נולד בשכונת מקור ברוך בירושלים להורים יוצאי יוון. בילדותו למד בגן שבבית ספר אשכולי לפי שיטת דקרולי, בבית הספר היסודי שבבית הכרם ובגימנסיה העברית. כנער ירושלמי בתקופת המנדט הבריטי ובמלחמת העצמאות שימש כמעביר ידיעות רכוב על אופניים. לאחר שסיים את לימודי התיכון בשנת 1950, עבד כמורה במושב העולים זכריה ואף מונה למנהל בית הספר באופן זמני, עד לגיוסו לצה"ל לחטיבת גבעתי.
לאחר השירות הצבאי החל לשמש כמורה בחצור הגלילית ועבר להתגורר בראש פינה, שם הכיר את אשתו ברכה. למד שנתיים במכון הביולוגי בחיפה. בשנת 1956 עבר להתגורר בנהלל, שם עבד כמחנך וכמורה לטבע, בין השאר חינך את הסופר מאיר שלו שאף הזכיר אותו בספרו "גינת בר".
בשנת 1961 נשלח עם אשתו מטעם משרד החינוך והסוכנות היהודית לדרום אפריקה, והיה מחנך ומורה לעברית בבתי ספר יהודיים בפארל ובקייפטאון. החל בלימודי הבוטניקה באוניברסיטת קייפטאון והשלים שם תואר ראשון בהצטיינות (BSc Hons) ותואר שני (MSc).
בשנת 1967 חזר לישראל, לימד שנה בסמינר למורים בנהלל, עבר לירושלים והחל את לימודי התואר השלישי במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1976 השלים את עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופסור אבן-ארי בנושא היחסים בין צמחים אמפי-קרפיים לסביבתם, בה חקר את הנושא מורפולגית, פיזיולוגית, ציטולוגית ואקולוגית. בשנים 1977–1984 עבד במכון וולקני בבנק הגנים ועסק באיסוף ושימור זרעי בר וזרעי תרבות מסורתיים. מתתיה לא זכה להכרה על עבודתו בתחום זה – עבודתו הופסקה והממצאים נגנזו. בשנת 1983 יצא לשנת שבתון בארצות הברית ועסק במחקר. הוא המשיך לעסוק במחקר באוניברסיטת ואכנינגן בהולנד בשנים 1986–1987. בתקופה זו החל לחזור בתשובה.
בשנת 1988 השתקע עם משפחתו במושב אבן ספיר. את שארית ימיו בילה בטיולים בחיק הטבע, בחקר המוזיקה הבלקנית, שורשיו הרומניוטיים ולימוד השפה היוונית. בשנות חייו האחרונות סבל מדמנציה. נפטר בשנת 2021, הותיר אחריו אשה, שלושה ילדים, עשרה נכדים ונינה.
עבודתו המקצועית והמחקרית
במסגרת המחקר במכון וולקני יזם מתתיה תוכנית הצלה לאיתור ואיסוף זרעים מסורתיים של מיני דגן וגידולי שדה אשר כבר נכחדו כמעט לחלוטין עקב כניסתם של זרעי החקלאות המודרנית המתועשת. במהלך שנות עבודתו יצא לסייר ברחבי הארץ והתמקד במיוחד בביקורים בכפרים ערביים ודרוזים בפריפריה ובשטחי יהודה ושומרון, שבהם הייתה נהוגה עדיין חקלאות מסורתית. בסיוריו הרחיק אף ללבנון ולהר הגבוה בחצי האי סיני.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20 כבר הושלם כמעט המעבר לחקלאות מתועשת והשימוש בזרעים מסורתיים הלך ונעלם. שיטות הגידול המודרניות מבוססות על מיכון ולכן הזנים המודרניים מאופיינים באחידות בגובה, בזמני ההבשלה ובתכונות אחרות המגדילות את הפריון, תוך ויתור על המגוון הרחב שהיה קיים בגידולים המסורתיים. מתתיה הבין את הדחיפות הגדולה בשימור זרעים שהיו בשימוש באזור מימי קדם ועד ראשית העת המודרנית, בטרם המעבר לשיטות חדשות. חשיבותם של זרעים אלה נובעת ממטענם הגנטי המגוון, ערכם התזונתי, התאמתם לתנאי האקלים המשתנים באזור ועמידותם למחלות ולמזיקים. כיליד ירושלים, הייתה הערבית שגורה בפיו. הוא פנה אל תושבי הכפרים בשפתם, הסביר את כוונותיו וביקש דוגמאות זרעים על מנת למפות ולשמר.
מתתיה אסף ומיין אלפי זרעים, וכך הציל מאות קווים של זרעים מסורתיים שנעלמו מארץ ישראל במרוצת השנים. הזרעים קוטלגו בפנקסיו תוך תיעוד מקום האיסוף, לעיתים עם נקודות ציון מדויקות, שם הכפר ושמות האנשים שפגש ואף צירף מידע נוסף בערבית על מקורות הזרעים ושמותיהם, תכונות הזרעים בעת הגידול ובזמן הבישול והאפיה, מתכונים ששמע מפי נשות הכפר וכדומה. המידע נרשם בשמונה פנקסים מסודרים לפי אזורים גאוגרפיים. בין הזנים שנאספו – חיטה, שעורה, קטניות למיניהן, ירקות כגון עגבניות, דלעות, מלפפונים, במיה וכן צמחי תבלין שונים כגון גד, חילבה, בן חרדל ועוד.
המחקר של מתתיה לא זכה להכרה באותה העת. דוגמאות הזרעים שנאספו הוכנסו לקופסאות פח גדולות אשר נשכחו בחדרי הקירור של מכון וולקני ואילו הפנקסים נשכחו בבית החוקר.
בשנת 2015 נתגלה האוסף מחדש במהלך תחקיר לסרט על אפיית לחם, אך לא הצליחו לקשר בין האוסף ובין החוקר שמאחוריו. רק בשנת 2017 נוצר הקשר עם מתתיה בעקבות פרסום ספרו של מאיר שלו "גינת בר", שבעקבותיו נוצר החיבור בין המידע הנדיר שהיה אצור בפנקסים ובין הזרעים שנשמרו במקררי המכון. לקישור בין הפנקסים לזרעים יש ערך מבחינה חקלאית, גנטית, תרבותית, סוציולוגית ולשונית.
זרעי האוסף נמצאו פוריים, ומשנת 2016 החלו לגדלם במכון וולקני ובחוות פרטיות. ביוני 2022 נפתחה תערוכת "עיר, חיטה ולחם" במרכז הקולינרי "אסיף" בתל אביב, שם השתמשו בזרעים מתוך האוסף של מתתיה לשחזור שיטות אפיית הלחם המסורתיות שהיו נהוגות בארץ לפני כ-400 שנים.
פרופסור אהרון גבע קליינברגר, מהחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה, ערך מחקר משלו על פנקסיו של מתתיה ומצא בהם מגוון שמות ושימושים לשוניים אשר נכחדו בינתיים מהשפה הערבית המקומית, יחד עם זרעי המורשת עצמם.
מורשתו
הזרעים בחקלאות המסורתית נאספו על ידי האיכרים המקומיים והועברו מדור לדור. זרעים אלה הם בעלי שונות גנטית רחבה, עמידים למזיקים ומתאימים לתנאי הגידול באזור מוצאם. בחקלאות המודרנית משתמשים בזרעים בעלי אחידות גנטית דבר שמקל על גידול בשטחים נרחבים, אך המטען הגנטי שלהם צר ולכן הם פגיעים יותר. התבססות החקלאות המודרנית דחקה את השימוש בזנים הפרימיטיביים כדי להשיג אחידות בזמני הגידול, יבול רב וכדומה. לכן חשוב לאסוף את הזנים הפרימיטיביים שהולכים ונעלמים ולשמר את המטען הגנטי שלהם על מנת שיוכלו לשמש את הדורות הבאים.
הוקרה ופרסים
בשנת 2017 קיבל מתתיה תעודת הוקרה מטעם מכון וולקני על תרומתו לשימור צמחיית ארץ ישראל וזני המורשת. בכנסים מקצועיים שעורך בנק הגנים מוזכר מתתיה בשורה אחת עם חוקרים כמו אהרן אהרונסון מבחינת תרומתו לאיסוף ולחקר מיני החיטה המסורתית.
קישורים חיצוניים
צילום הרצאות ביום עיון שנערך במכון וולקני.
פרסומים
מתתיה יעקב / היחסים בין צמחים אמפיקרפיים לסביבתם. תזה לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, יוני 1976
מתתיה יעקב / איתור ואיסוף זנים מקומיים, פרימיטיביים, של גידולי שדה וגן לבנק הגנים. מכון וולקני, בית דגן, 1981
מפלצות ים
{{פירושונים|* מפלצת ים – כינוי רווח למפלצות שחיות בימים ובאוקיינוסים
זיין-ויטגנשטיין
זיין-ויטגנשטיין הייתה רוזנות בגרמניה מימי הביניים, הממוקמת ב-Sauerland שבמזרח נורדריין-וסטפאליה.
היסטוריה
זיין-ויטגנשטיין הוקמה כאשר הרוזן סלנטין מזיין-הומבורג, חבר בבית שפונהיים, נישא ליורשת העצר הרוזנת אדלייד מוויטגנשטיין ב-1345. המחוזות המאוחדים נודעו אז בשם זיין-ויטגנשטיין, אם כי הם נודעו ככאלה באופן רשמי רק בתקופת שלטונו של יורשו של סלנטין הרוזן יוהאן. השטח של זיין-ויטגנשטיין היה מחולק לרוב בין הנחלות הצפוניות (במרכז באד ברלבורג) לדרומיות (במרכז באד לאספה), אם כי הגבול בין השתיים הוסט לעיתים קרובות. זיין-ויטגנשטיין חולקה בשנת 1607 ל: זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, זיין-ויטגנשטיין-זיין (בשטחים המקוריים של זיין), וזיין-ויטגנשטיין-ויטגנשטיין. השטח של שני הרוזנויות לשעבר מכונה היום "ויטגנשטיין", והוא חלק ממחוז זייגן-ויטגנשטיין במדינת נורדריין-וסטפאליה.
המשפחה כיום
ארבעה ענפים שושלתיים של בית זיין היו קיימים בתחילת המאה ה-20, שלכל אחד מהם יש מבנה משנה משלו. לפי סדר הוותק של המוצא הלגיטימי מאביהם, לודוויג הראשון, רוזן זיין-ויטגנשטיין (1532–1605), הם היו:
לחלק מהענפים הללו היו ענפים זוטרים, גם שושלתיים וגם לא שושלתיים, האחרונים כללו משפחות שזכותן לתואר הנסיכות הוכרה על ידי המונרכיות הרוסיות, הפרוסיות, הבוואריות או האוסטריות, בעוד שענפים מורגנטיים אחרים השתמשו בתארים נמוכים יותר שהוענקו על ידי הריבונים הגרמנים (לדוגמה הברון פון קליידורף, הסן, 1868; הרוזן פון הכנבורג, פרוסיה, 1883; הברון פון פרויסבורג, ליפה, 1916; הברון פון אלטנבורג, 1909). הזכר האחרון בשושלת הרשמית היה אוטוקר, רוזן זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (1911–1995).
עם מותו של לודוויג, נסיך זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין השלישי בשנת 1912, הפך הבכור מבין שלושת בניו, הנסיך אוגוסט (1868–1947), לנסיך הרביעי של זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין ולראש הענף השלישי של בית זיין. בהיותו רווק חשוך ילדים, שהבכור משני אחיו הצעירים, גאורג (1873–1960), התחתן באופן מורגנטי, בעוד שהצעיר, וילהלם (1877–1958), היה בן 49 ועדיין לא נשוי, אוגוסט שמר על השם והמורשת של הענף של בית זיין על ידי אימוץ כריסטיאן היינריך, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (1908–1953). הוא היה בנו השני של ראש כל בית זיין המנוח, ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג הרביעי (1882–1925), שבנו הבכור, גוסטב אלברכט (1907–1944) ירש את הונו של הענף הבכיר.
בנובמבר 1960, כריסטיאן היינריך, בהיותו אב גרוש לשתי בנות מנישואיו השושלתיים לביאטריקס פון ביסמרק-שונהאוזן (1921–2006), נישא לדגמר, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין (1919–2002), בתו הבכורה של אחיו הצעיר המאומץ של אביו, גאורג, שמת שבעה חודשים לפני החתונה. מכיוון שילדיו של גאורג מאשתו המורגנטית, מארי רוהם, (שקיבלה את התואר הברונית פון פרויסבורג על ידי הנסיך המלכותי מליפה ב-1916) הוכרזו כרשמיים על ידי דודם אוגוסט ב-11 בפברואר 1947, נישואיה לכריסטיאן היינריך נחשבו כאל שידוך שושלתי, המבטיח שבנם ברנהארט ייוולד בהתאם לחוקי הבית של אבותיו המאמצים, בני הזוג זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין, וכן היותו נכד של הזכר השושלתי האחרון של אותה משפחה, הנסיך גאורג.
סנטאימרפלווה
סנטאימרפלווה (בהונגרית: Szentimrefalva) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בסנטאימרפלווה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 256 ובשנת 2020 רק 176 תושבים.
יהודי סנטאימרפלווה
בסנטאימרפלווה חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
קתרין ג'ונס
קתרין ג'ונס (באנגלית: Katherine Jones; 22 במרץ 1615 - 3 בדצמבר 1691) הייתה מדענית ילידת אירלנד, פילוסופית פוליטית ופילוסופית של הדת, וכן חברה במעגלים אינטלקטואליים חשובים בבריטניה של המאה ה-17.
ביוגרפיה
נולדה בשם קתרין בויל בעיר יוגל שבאירלנד לקתרין פנטון וריצ'רד בויל, פוליטיקאי אירי-בריטי אמיד. ילדה שביעית מתוך 15 ילדים. אחד מאחיה הוא המדען רוברט בויל. לא ידוע כמה השכלה היא קיבלה בילדותה, אך ידוע כי אחיה הזכרים זכו להשכלה מעמיקה. ייתכן כי היא קיבלה חינוך פרטי מכומר המשפחה שלימד אותה נימוסים ונצרות. אביה וידא שבניו יהיו כולם משכילים, ושלבנותיו יהיו חתנים שייתנו לו רווח פוליטי.
בגיל תשע עברה לגור עם משפחת בומונט, כי היא יועדה להתחתן עם אחד מבניהם, ספקוט בומונט. בגיל 13, אביו של בומונט נפטר, מה שגרם לביטול הסדר הנישואים. היא חזרה לביתה ולאחר שנתיים התחתנה עם ארתור ג'ונס, יורש לרוזן רנלה, ומאז היא נודעה כקתרין ג'ונס. ממכתבים שנשלחו מבעלה לאביה, עולה כי ארתור לא היה נאמן לה, וכי הנישואים לא היו מוצלחים. את רוב זמנם הם בילו בנפרד, כאשר ג'ונס נעה בין לונדון ואירלנד. גם ארתור בילה זמן רב בדרכים. היו להם שלוש בנות ובן אחד - קתרין, אליזבת', פרנסס וריצ'רד. ג'ונס חיה באירלנד עד 1642, בה היא נלכדה בטירת את'לון למשך 4 חודשים בשל מרידות באירלנד. מתוסכלת, היא עברה עם ארבעת ילדיה ללונדון.
בשנות ה-50, לאחיה רוברט בויל הייתה מעבדה בביתה שבלונדון, והם ערכו שם ניסויים יחד. מכתביה מעלים כי ההשפעה שלה על עבודתו של אחיה הייתה ניכרת. בני זמנם הכירו בפועלה, אך היסטוריונים מאוחרים יותר השמיטו את השפעתה.
בשנת 1656 היא נסעה לאירלנד בשל עניינים משפחתיים ונשארה שם כמה שנים. ב-1668 אחיה עבר לגור איתה בלונדון. הם חיו יחד את 23 השנים האחרונות לחייהם, ושניהם נפטרו ב-1691, בפרק זמן קצר. שניהם קבורים בלונדון.
מעגלים אינטלקטואלים
ג'ונס הייתה מעורבת במספר מעגלים אינטלקטואלים, בניהם מעגל טו הגדול (Great Tew Circle), מעגל הארטליב (Hartlib Circle), והמכללה הבלתי נראית (Invisible College). המעגלים האינטלקטואלים האלו קדמו לחברה המלכותית וכללו פילוסופים של הטבע (תאורטיקנים) וניסיוניים (מבצעי ניסויים). המכללה הבלתי נראית כללה מכרים רבים של רוברט בויל (אחיה) שהיו מפוזרים מבחינה גאוגרפית. מעגל טו הגדול הוקם על ידי ידידה של ג'ונס, לוציוס קארי, הוויקונט של פוקלנד. חברי מעגל טו הגדול כללו את אדוארד הייד, ויליאם צ'ילינגוורת, גילברט שלדון, הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס הובס, הנרי המונד, ניקולה קולפר ועוד רבים אחרים.
בין מכריה האינטלקטואלים של ג'ונס היה סמואל הארטליב, יוצר מעגל הארטליב. היא הוצגה בפני הארטליב, על ידי דודתה, דורותי מור, כאשר הגיעה ללונדון לראשונה ב-1642. הארטליב אסף התכתבות מאינטלקטואלים רבים, ביניהם מילטון, רנה דקארט, ג'ון דורי, ליידי ברינגטון, בנימין וורסלי וג'ונס עצמה. ידוע שהרטליב וג'ונס היו קרובים מאוד. הארטליב השתמש בכתובת של ג'ונס בלונדון ככתובת לקבלת מכתבים. ביתה של ג'ונס הפך לעיתים קרובות למקום מפגש לאנשים בעלי רקע פוליטי ודתי שונה, לצורך דיון ברעיונות. היו שמועות כי המכללה הבלתי נראית התרכזה בביתה של ג'ונס.
חבר נוסף של ג'ונס היה תומאס ויליס, סופר, רופא וחבר באוקספורד. תומאס ויליס השתמש בפרמקופיאה של מאיירן בעבודתו בניסויים כימיים. ויליס וג'ונס עבדו בצוותא על מתכונים רפואיים, וכמה מהמתכונים שלה אפילו מצאו את דרכם לספרו של ויליס, רציונליזציה של פרמצבטיקה, שנכתב ב־1674, אם כי לא ברור באילו מהמתכונים של ג'ונס הוא השתמש.
מדע
ג'ונס נודעה בידע שלה בתרופות. במכתב לאחיה, הלורד בורלינגטון, היא תיארה התקפים של חברה שלה, ועל כך שהרופאים התייאשו ממנה והיא המשיכה לטפל בה. ג'ונס נתנה לה תרופה שהיא הכינה, שהיה הדבר היחיד שעזר לחברתה. במאה ה-17, מעורבות של נשים במה שקרוי היום כימיה, היה בעיקר דרך תרופות שנרקחו במטבח שלהן, מעשבים שונים ועד תרכובות כימיות. "מתכונים" לתרופות הללו, אפשר היה למצוא בספרי מתכון ביתיים, אשר כללו גם ענייני כלכלת בית, התנהלות כלכלית, מתכוני אוכל ו-"מתכוני" תרופות. ספר מתכונים כזה, השייך למשפחת בויל, נמצא עם הערות בכתב יד. מניתוח כתב היד, עולה שלפחות 4 אנשים שונים הוסיפו הערות לספר המתכונים, ומסתבר שאחת מהן הייתה ג'ונס, אשר הייתה פותחת לרוב במילים "אחי רוברט בויל". חלק מהמתכונים הרפואיים האלה משויכים במפורש לג'ונס, מעורבים בהם עשבים נפוצים ועשבים נדירים. הטכניקות במתכונים האלה, נעות בין כתישת צמחים במדוכה ועד מיומנויות גבוהות הדורשות מכשירי זיקוק. העיסוק הרפואי שלה, היה מגוון וכלל טכנולוגיות מדעיות חדשות יחד עם טכניקות פשוטות הנפוצות בין אנשים פשוטים.
מותה
בימיה האחרונים, ג'ונס המשיכה להיות מעורבת בפוליטיקה ומדע. היא כתבה מכתבים עם עצות פוליטיות לחברים. היו לה קשרים והשפעה בפוליטיקה, ולכן אנשים הגיעו אליה לבקש עצה או המלצה. היא המשיכה גם לתת עצות רפואיות לאנשים שביקשו. אפילו בימיה האחרונים, שלא יכלה לכתוב בעצמה מכיוון שידיה היו חלשות מדי, היא הכתיבה למישהו שכתב עבורה את מכתביה. היא נפטרה ב-3 בדצמבר 1691. אחיה נפטר פחות משבוע לאחר מכן.
יחסי בולגריה–טורקיה
יחסי בולגריה–טורקיה הם יחסי החוץ בין בולגריה לטורקיה. לבולגריה יש שגרירות באנקרה, שתי קונסוליות כלליות באיסטנבול ואדירנה, וקנצלר בבורסה. לטורקיה יש שגרירות בסופיה ושתי קונסוליות כלליות בפלובדיב ובורגס. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו. בנוסף, בולגריה חברה באיחוד אירופי וטורקיה מועמדת לכך.
סמל העיר חולון
סמל העיר חולון, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1946.
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת כחולה ושדה תכלת המייצג שמיים כחולים (לפעמים מופיע בלבן). במרכז הסמל עץ שקמה ירוק הצומח מדיונת חול כתומה תלולה. צורת הדיונה יוצרת אלכסון לאורך הסמל שמחלק אותו לשניים. ברקע ניתן לראות בתי אבן קטנים. מוטיבים אלו בסמל מציינים את הקמתה של העיר על דיונות החול, העצים שהיו בה ואופן הקמתה.
סמליל ממותג
סמליל ממותג שמורכב משם העיר חולון בכתב יד עברי, כאשר כל אות מסמלת את אחד ממאפייני ומוסדות העיר וצבועה בצבע אחר: לצד הסמליל מופיעה גרסה מוקטנת של סמל העיר ומתחתיו המוטו "חולון. עיר הילדים.".
היסטוריה
הסמל נבחר מבין מספר הצעות על ידי ועדה ציבורית ב-1946. העיצוב שנבחר עוצב על ידי הציירת אסתר ברלין-יואל, אשתו של הרופא חיים ברלין. סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.05 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
בספטמבר 2012 עוצב סמליל ממותג לעיר שבשימוש בחלק מפרסומיה. הסמליל עוצב על ידי משרד המעצבים "רלבנט דיזיין".
עיצור ענבלי, סותם, אטום
עיצור ענבלי סותם אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא Q לטינית קטנה /q/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-q. זהו הצליל הישן ל- ק וניתן היה לשמעו בהגיות העברית העתיקה והטברנית. הגייה זו נשמרה בישראל רק בפי בני עדות המזרח, ובפרט בפי יוצאי תימן. זהו גם צליל האות ق בערבית ספרותית.
אברהם אליגרי
הרב אברהם אליגרי היה רב בקושטא ומחבר פירוש לב שמח על ספר המצוות לרמב"ם.
תולדותיו
נולד בשנת 1557 לערך בקושטא, וגדולי הדור התכתבו עמו בהלכה, ביניהם רבי משה בנבנישתי, מחבר ספר פני משה, רבי חיים אלפאנדרי הזקן מחבר ספר מגיד מראשית, עמו התווכח ויכוח גדול בנושא סבלונות. בפולמוס הנפיחה צידד ברבי עזריה יהושע שעמד כנגד רבי יוסף איסקפה והיקל כדעת רוב רבני שאלוניקי וכנגד דעת רבני קושטא. נודע בעיקר בזכות חיבורו החשוב על ספר המצוות להרמב"ם.
משפחתו
חתנו היה רבי לוי טילייו, שהתכתב בהלכה עם חכמי דורו.
קסנוטיפלופיים
קסנוטיפלופיים (שם מדעי: Xenotyphlopidae) היא משפחה של נחשים קטנים המזכירים את הנחשיליים שבעבר היו שייכים אליהם. משפחה זו כוללת סוג אחד - נחשיל מדגסקר ובו 2 מינים האנדמיים למדגסקר.
מינים אלה קטנים ביותר ועיניהם קטנות מאוד. והם בעלי מקור קטן ומעוגל. הם ייחודיים בכך שהם נושמים באופן ייחודי ואין להם קנה נשימה.
אשנה
אַשְׁנָה היה שמן של שתי ערים מקראיות בשפלת יהודה.
שתי הערים נזכרות בספר יהושע בתיאור ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה.
ראשית, נמנית "אשנה" בקבוצת ערי השפלה הצפוניות:.
בהמשך, נמנית "אשנה" נוספת בקבוצת ערי השפלה הדרומיות יותר:.
החוקר שארל קלרמון-גנו הציע את זיהוי "אשנה" הראשונה עם הכפר עסלין, כשני ק"מ צפונית מזרחית לכפר סרעה (תל צרעה).
באשר ל"אשנה" השנייה, בחלק מהתרגומים הלטיניים לתנ"ך נכתב שם העיר בצורה Idna, ולכן יש המזהים אותה עם הכפר בן ימינו אידנא, הנזכר כבר באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה) במיקומו הנוכחי, בצורה Iedna.
לפי החוקר אליעזר ליפא סוקניק, מקור השם הוא בשורש השמי א.ש.נ, שפירושו "חזק" או "רם", ויש הקושרים אותו גם לשם הפרטי הקדום "אשנא", הנזכר בחותמת עברית קדומה.
אלפרד קייזין
אלפרד קייזין (באנגלית: Alfred Kazin; 5 ביוני 1915 – 5 ביוני 1998) היה אינטלקטואל, סופר ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי. נמנה עם קבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", מאז פרסום ספרו On Native Grounds ב-1942 ואילך נחשב כבר סמכא בנושאי הספרות העכשווית.
תולדות חייו ויצירתו
קייזין נולד בבראונסוויל שברוקלין ב-1915. כילד סבל מפגיעה באשכים שגרמה לו לרגשות בושה ואומללות שליוו אותו כל חייו, בצד תקווה ותאוות-חיים. למד בסיטי קולג' של ניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה ועוד במהלך לימודיו כתב מאמרים ל"ניו יורק טיימס", ל"ניו ריפבליק" ולמגזין Fortune". ב-1942 זכה במלגת גוגנהיים, בזכותה התפנה לכתיבת ספרו On Native Grounds: An Interpretation Of Modern American Prose Literature, בו ניתח את הספרות האמריקאית מסוף המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, והוא בן 27 בלבד (חלקים מהספר נכתבו עוד כשהיה בן 23).
בהמשך כתב אוטוביוגרפיה בשלושה חלקים: A Walker in the City (1951), Starting Out in the Thirties (1965) ו-New York Jew (1978), שבהם סיפר על ילדותו, נעוריו ובגרותו כיהודי בברוקלין, השואף להגיע אל "העיר הגדולה", מנהטן. למעשה מתאר קייזין באוטוביוגרפיה את ההתבגרות האישית, הרוחנית והתרבותית ובניית הזהות של דור שלם של אינטלקטואלים-מהגרים, רובם ככולם יהודים, על רקע השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, דור שהשפיע על החשיבה הביקורתית והיצירה התרבותית של ניו יורק בשנת החמישים והשישים. בספרו Starting Out in the Thirties ניסח את המוטו של קבוצה זו:
בהמשך נגעה ביקורתו בדה-סטטרוקטורה של המודרניזם, בספרות יהודית, ספרות אפרו-אמריקאית וספרות של דרום ארצות הברית והיה אחד הראשונים שהתייחסו באופן עמוק אל הספרות והתרבות של דור הביט. בין היתר טיפח וקידם את הקריירות של סול בלו ונורמן מיילר שאף היו לידידיו האישיים. בשנות השישים והשבעים התעמק בחקר השואה והשתקפותה בספרות, חקירה שהובילה אותו לחקר היהדות כתופעה יוצאת דופן לטוב ולרע. כידיד קרוב ושותף לדעתה של חנה ארנדט ביקר בחריפות את ספרות השואה היהודית ובפרט את אלי ויזל, אותו האשים בבדיית סיפורים ששובצו בספרו "הלילה", על כך הגיב ויזל שקייזין מסייע להכחשת השואה.
בנו הוא ההיסטוריון והביוגרף מייקל קייזין, שזכה אף הוא במלגת גוגנהיים ב-2003.
Rocks'n'Diamonds
Rocks’n’Diamonds, הוא משחק וידאו אשר נוצר בשנת 1995 על בסיס מספר משחקים קודמים. באותה שנה הוא היה בין המשחקים הראשונים מותאמים ללינוקס. המשחק הוא תוכנה חופשית שמופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
המשחק כולל ממשק לבניית שלבים חדשים על ידי המשתמש.
Emerald Mines
היה המשחק הראשון של Rocks’n’Diamonds. הוא מבוסס על משחק שפותח במקור בשנת 1987. בהיקף מלא מגיע למעל ל-50 אלף שלבים.
Boulder Dash
השחקן צריך לעבור מספר מערות ולאסוף יהלומים תוך הימנעות מפגישה עם יצורים מסוכנים, הליכה זהירה עקב סכנות של אבנים נופלים ואיסור להגיע למערה ללא מוצא.
מפלצת ים
מפלצות ים (באנגלית: Sea monster) הוא שם כולל למפלצות המצויות בימים ובאוקיינוסים לפי מגוון פולקלורים, יצירות ומעשיות. על פי כמה הגדרות גם בעלי חיים מוזרים החיים בימינו בימים נחשבים למפלצות ים.
Rocks'n'Diamonds
Supaplex
המשחק כולל 111 שלבים מקוריים ועם השנים התווספו עוד 10 חבילות עם 111 שלבים בכל חבילה. הפיתוח האחרון בוצע בשנת 2008.
מפלצת ים
בעבר יורדי ים רבים היו מספרים סיפורים על מפלצות מוזרות שפגשו וכך הולידו אגדות ומעשיות על מפלצות מסתוריות כמו דרקונים, בתולות ים ונחשי ים ענקיים. המפה העתיקה כרטא מרינה שייצר אולאוס מגנוס מלאה במפלצות ים אפשריות. כיום סיפורים אלה נדירים עקב היכולת להפליג בספינות ולצלם את יצורי הים השונים וכן מכיוון שרבים מיצורים אלה נחשבים למינים מוכרים שנראו כמפלצתיים ליורדי הים, כגון לווייתנים, תחשאים, צבי ים, דיונון ענק, דיונון עצום ודגים גדולים. למעשה, מבוססות מרבית מפלצות הים על יצורים אמיתיים כמו דגים גדולים, כלבי ים, לווייתנים ודולפינים, תמנונים ויצורי ים נכחדים כמו הפליוזאורים והמוזאזאוריים ששטו במימי הקרטיקון או הבסילוזאורוס של מימי האאוקן.
Rocks'n'Diamonds
סוקובאן
המשחק כולל 50 שלבים מקוריים ועם השנים התווספו עוד 700. בניגוד למשחק המקורי, אין אפשרות לביטול המהלך ולכן המשחק קשה יותר מהמקורי.
על דלות המוסר
על דלות המוסר: מסה קריטית הוא ספר מסה-פילוסופית מאת הפילוסופית ופעילת השמאל הישראלית ענת מטר, שפורסם לראשונה בעברית בשנת 2019.