cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המלוק גרוב
עלילה
הסדרה מתרחשת בעיירה המלוק גרוב, פנסילבניה. העיירה היא תערובת של עושר ועוני קיצוניים, שכן סגירת בית-הפלדה של העיירה שנים רבות קודם לכן גרמה לרבים לאבד את מקום עבודתם. מקורות התעסוקה העיקריים של העיירה הם כיום מכון גודפרי לטכנולוגיות ביו-רפואיות ובית החולים המלוק עכו. בראש המכון - שעל פי השמועות מבוצעים בו ניסויים מרשיעים על בסיס יומיומי - עומדת אוליביה גודפרי המרשימה (פמקה ינסן), ואילו הפסיכיאטר הראשי הוא אחיה של בעלה המת של אוליביה, ד"ר נורמן גודפרי (דוגרי סקוט).
עם פתיחת העונה הראשונה, מפעל השמועות בעיירה הופך למפותל עוד יותר, כששתי נערות מתבגרות נהרגות באכזריות וגופותיהן נמצאות על ידי אנשים תמימים למחרת. פיטר רומאנקק (לנדון ליבוירון), נער צועני בן 17, חשוד בפשעים על ידי כמה מתושבי העיר; צצה שמועה שהוא גם אדם זאב. בסתר, הוא, אכן איש זאב והוא מתכוון לפתור את תעלומת הרציחות יחד עם היורש לאחוזת גודפרי, רומן גודפרי הבעייתי (ביל סקושגורד).
נוסף להם, בתו של נורמן (ובת דודה של רומן), לטה גודפרי היפה (פנלופה מיטשל) טוענת כי אבי ילדה שטרם נולד הוא מלאך משמיים, וכריסטינה וונדל (פרייה טינגלי). היא דמות נוספת של ילדה בודדה שנמשכת לפיטר.
בעונה השנייה, מופיעה דודתו המבוגרת של פיטר, דסטיני (טיו הורן), כנוכלת שמרוויחה את פת לחמה כמדיום, וד"ר יוהאן פרייס ג'ואל דה לה פואנטה), המדען הראשי של מכון גודפרי, איש מדע מבריק אך חסר רחמים, מוכשר בכוח-על. קמה כת שנוטה להשמיד את היצורים העל טבעיים שבעיירה בכל האמצעים הדרושים. כדי להחמיר את המצב, הן פיטר והן רומן נאבקים בטבעם, מכיוון שפיטר מסתכן בהיותו אותו רוצח מהעונה הראשונה ורומן, לאחר שקיעתו המלאה לטבעו האמיתי בעונה הראשונה, פיתח רעב שלא יודע שובע. כשהם נלחמים באויביהם ומתמודדים עם מצביהם, עליהם להתמודד גם עם המפלצות שהם הופכים להיות, או שכבר הפכו.
בית הכנסת בית ישראל (איסטנבול)
בית הכנסת בית ישראל (בטורקית: Bet İsrael Sinagogu) ממוקם בסשלי, איסטנבול בטורקיה. בדומה לבית הכנסת נווה שלום, בית הכנסת נתמך ומנוהל על ידי קרן נווה שלום. בית הכנסת נבנה בשנות העשרים של המאה העשרים. הוא הורחב בתחילת שנות החמישים, בעקבות הגידול באוכלוסייה היהודית באזור זה בעיר בשנות מלחמת העולם השנייה, בעיקר בשל הגירה יהודית משטחים שהיו תחת שלטון או השפעה של גרמניה הנאצית. זהו כיום בית הכנסת המאוכלס ביותר בטורקיה. ניתן לבקר בבית הכנסת בתיאום מראש עם קרן נווה שלום. באיזמיר קיים בית כנסת בעל שם זהה.
בית הכנסת נפגע בפיגועים באיסטנבול בשנת 2003.
ריצוף שוטגאן
מאחר ששיטת ה-chain termination ("סיום השרשרת", מכונה גם שיטת סנגר) לריצוף DNA יכולה לשמש רק עבור גדילים קצרים יחסית (100 עד 1,000 בסיסים), יש לחלק את הרצפים הארוכים יותר לחתיכות קטנות יותר, ולאחר מכן לחבר אותן מחדש על מנת לקבל את הרצף הכולל. שתי שיטות עיקריות משמשות לצורך כך:
בשיטת הריצוף שוטגאן, שוברים את ה-DNA באופן אקראי למקטעים קטנים רבים והם מרוצפים בשיטת ה-chain termination על מנת לקבל את הקריאות (reads). לאחר ביצוע חזרות רבות של פרגמנטציה וריצוף מתקבלות חפיפות רבות של הקריאות עבור ה-DNA הנחקר. בשלב הבא, תוכנות מחשב משתמשות בקצוות החופפים של קריאות שונות על מנת להרכיב אותן לרצף יחיד.
שיטת הריצוף שוטגאן היא אחת הטכנולוגיות הראשונות שאיפשרו ריצוף מלא של הגנום.
דוגמה
זוהי דוגמה פשוטה ביותר, שבה אף אחת מהקריאות לא מכסה את האורך המלא של הרצף המקורי, אבל ניתן להשתמש בארבע הקריאות כדי להרכיב את הרצף המקורי תוך שימוש בחפיפות של הקצוות שלהם על מנת ליישר ולסדר אותם. במציאות, תהליך זה משתמש בכמויות עצומות של מידע, המלאות בחוסר ודאות ובשגיאות ריצוף. הרכבה של גנומים מורכבים מסובכת אף יותר בשל המספר הרב של רצפים שחוזרים על עצמם (repetitive sequence), מה שאומר שקריאות קצרות זהות יכולות להגיע מחלקים שונים לחלוטין של הגנום.
על מנת להתגבר על קשיים אלה ועל מנת להרכיב את הרצף השלם בצורה מדויקת נדרשות קריאות חופפות רבות עבור כל רצף מה-DNA המקורי. לדוגמה, על מנת להשלים את פרויקט הגנום האנושי, רוב הגנום האנושי רוצף בכיסוי (coverage) של 12X ואף יותר; כלומר, כל בסיס ברצף הסופי הופיע בממוצע ב-12 קריאות. ואף על פי כן, השיטות הנוכחיות נכשלו בניסיון לבודד או להרכיב רצף אמין של כ-1% מגנום האדם (האאוכרומטי), נכון ל-2004.
ריצוף גנום שלם בשיטת הריצוף שוטגאן
ריצוף גנום שלם על ידי שימוש בשיטת הריצוף שוטגאן עבור גנומים קטנים (4,000 עד 7,000 זוגות בסיסים) היה בשימוש כבר ב-1979. שיטת ה-pairwise end sequencing (ריצוף מבוסס קצוות), הידועה יותר בשם double-barrel shotgun sequencing (ריצוף בשיטת רובה הציד כפול הקנה) תרמה ליישום נרחב יותר של השיטה. ככל שפרויקטי הריצוף התחילו להתמודד עם רצפי DNA ארוכים ומורכבים יותר, קבוצות רבות הבינו שניתן לקבל מידע מועיל על ידי ריצוף של שני הקצוות של מקטע DNA. אף על פי שריצוף שני הקצוות של אותו מקטע ומעקב אחר הנתונים היה מסורבל יותר מאשר ריצוף של קצה יחיד של שני רצפים שונים, הידע ששני הרצפים היו בכיוונים הפוכים והיו בערך במרחק של אורך מקטע אחד זה מזה (כלומר המרחק ביניהם היה ידוע באופן מקורב), היה בעל ערך לצורך שחזור הרצף של מקטע המטרה המקורי. התיאור הראשון שפורסם על שימוש בזיווג קצוות (paired ends) היה ב-1990, כחלק מריצוף הלוקוס ההומני HGPRT, אם כי השימוש בזיווג קצוות היה מוגבל לסגירת הפערים שנותרו לאחר יישום שיטת הריצוף שוטגאן המסורתית. התיאור הראשון של שימוש באסטרטגיית pairwise end טהורה, המניחה שהמקטעים הם באורך קבוע, פורסם בשנת 1991. באותו תקופה היה קונצנזוס בקהילה שאורך המקטע האופטימלי עבור ריצוף בשיטת pairwise end אמור להיות פי 3 מאורך רצף הקריאה. ב-1995 חוקרים ממעבדתו של Roach הציגו את החידוש שבשימוש במקטעים ממגוון גדלים, והדגימו שריצוף באסטרטגיית pairwise end-sequencing טהורה הוא אפשרי עבור רצפים גדולים. בעקבות זאת, אסטרטגיה זו אומצה על ידי המכון למחקר גנומי (The Institute for Genomic Research ,TIGR) על מנת לרצף את הגנום של החיידק Haemophilus influenzae בשנת 1995, ולאחר מכן על ידי חברת Celera Genomics כדי לרצף את הגנום של Drosophila melanogaster (זבוב הפירות) בשנת 2000, ולבסוף לריצוף הגנום האנושי.
כדי ליישם את השיטה, DNA בעל משקל מולקולרי גבוה מחולק למקטעים רנדומליים, נבחר על סמך גודל (בדרך כלל 2, 10, 50, ו-150 אלפי בסיסים), ומוחדר לתוך וקטור (פלסמיד) מתאים. לאחר מכן המקטעים מרוצפים משני קצותיהם בשיטת ה-chain termination, מה שמניב שני רצפים קצרים. כל רצף נקרא קריאת קצה (end-read) או קריאה (read) ולשתי קריאות מאותו מקטע קוראים mate pairs (זוגות משלימים). מאחר ששיטת ה-chain termination יכולה בדרך כלל להפיק קריאות באורך של בין 100 ל-500 בסיסים, זוגות משלימים יהיו חופפים ברצפם לעיתים רחוקות למעט המקרים של ריצוף מקטעים קצרים ביותר.
הרצף המקורי משוחזר מהקריאות באמצעות שימוש בתוכנה להרכבת רצפים. תחילה, קריאות חופפות נאספות לרצפים ארוכים ומורכבים יותר המכונים contigs. רצפים אלו יכולים להיות מקושרים יחדיו להרכבת "פיגומים" (scaffolds) על ידי מעקב אחר הקשרים בין זוגות משלימים. ניתן להסיק לגבי המרחק בין contigs על סמך המיקום של זוגות משלימים, אם ידוע האורך הממוצע של מקטע בספרייה ויש לו טווח סטייה צר. בהתאם לגודל הפער בין ה-contigs, טכניקות שונות יכולות למצוא את הרצפים שבפערים. אם הפער הוא קטן (5 עד 20 אלפי בסיסים) אז נדרש שימוש ב-PCR על מנת להגביר את האזור הרצוי, ולאחר מכן מבוצע הריצוף. אם הפער גדול (יותר מ-20 אלף בסיסים) אז המקטע הגדול משובט לווקטורים מיוחדים כדוגמת כרומוזומים בקטריאליים מלאכותיים (BAC) ולאחר מכן מבוצע ריצוף של הווקטור.
חסידי הגישה הזו טוענים כי ניתן לרצף את כל הגנום בפעם אחת באמצעות שימוש במערכים גדולים של מכונות ריצוף (sequencers), מה שהופך את כל התהליך להרבה יותר יעיל לעומת הגישות המסורתיות יותר. המתנגדים לשיטה טוענים כי אף על פי שהשיטה מרצפת בצורה מהירה אזורים גדולים של DNA, היכולת שלה לקשור רצפים אלו בצורה נכונה נתונה בספק, במיוחד עבור גנומים עם אזורים שחוזרים על עצמם. ככל שתוכנות להרכבת רצפים הופכות למתוחכמות יותר וכוח המחשוב הופך לזול יותר, ייתכן וניתן יהיה להתגבר על מגבלה זו.
כיסוי (coverage)
כיסוי ("עומק הקריאה" או פשוט ה"עומק"), הוא המספר הממוצע של קריאות המייצגות נוקליאוטיד מסוים ברצף שהורכב מחדש. את הערך ניתן לחשב על סמך האורך של הגנום המקורי (G), מספר הקריאות (N) ואורך קריאה ממוצעת (L) לפי הנוסחה הבאה: N*L/G. לדוגמה, לגנום היפותטי בעל 2,000 זוגות בסיסים שמורכב מחדש מ-8 קריאות עם אורך ממוצע של 500 נוקלאוטידים, יהיה עומק של X2 (2x redundancy). פרמטר זה מאפשר גם להעריך כמויות אחרות, כדוגמת אחוז הגנום המכוסה על ידי הקריאות (גם הוא לעיתים מכונה באנגלית coverage). כיסוי גבוה בריצוף ריצוף שוטגאן רצוי משום שהוא יכול להתגבר על שגיאות בקריאת בסיסים והרכבתם. הנושא של תאוריית ריצוף DNA מטפל ביחסים שבין כמויות כאלה.
ריצוף היררכי בשיטת ריצוף שוטגאן
אף על פי שבאופן תאורטי ניתן ליישם את שיטת הריצוף שוטגאן על גנום בכל גודל, יישומה בריצוף גנומים גדולים (לדוגמה, גנום האדם) היה מוגבל עד שנות ה-90 המאוחרות, כאשר ההתקדמות הטכנולוגית הפכה את העבודה עם כמויות נרחבות של מידע מורכב המעורב בתהליכים שונים למעשית יותר. מבחינה היסטורית, האמינו שריצוף מלא של הגנום בשיטת הריצוף שוטגאן מוגבל גם על ידי הגודל של גנומים גדולים וגם על ידי המורכבות שנוספת כתוצאה מהאחוז הגבוה של חזרות DNA (הגדול מ-50% בגנום האנושי) המופיע בגנומים גדולים. לא הייתה הסכמה רחבה שריצוף של גנום גדול בשיטה זו יספק מידע אמין. מסיבות אלה, שיטות אחרות היו צריכות להתבצע לפני הריצוף שוטגאן על מנת להקטין את העומס החישובי של הרכבת רצפים. בריצוף היררכי, המכונה גם ריצוף מלמעלה-למטה, יוצרים מפה פיזית של הגנום ברזולוציה נמוכה לפני הריצוף עצמו. מהמפה הזו בוחרים עבור הריצוף מספר מינימלי של מקטעים שמכסים את כל הכרומוזום. בדרך זו קטן הצורך בשימוש בריצוף מרובה תפוקה והרכבה.
הגנום המוגבר נחתך תחילה לחתיכות גדולות (50–200 אלף בסיסים) ומוכנס לתוך מאכסן חיידקי בעזרת BACs או PACs (P1-derived artificial chromosome), כרומוזום מלאכותי המבוסס על גנום הבקטריופאג'. מכיוון שעותקים רבים של הגנום נחתכו בצורה רנדומאלית, המקטעים שנמצאים בעותקים הללו הם בעלי קצוות שונים, ועם כיסוי מספיק גבוה, ניתן תאורטית למצוא "פיגום" של BAC contigs שמכסה את כל הגנום. ה"פיגום" נקרא נתיב ריצוף (tiling path). ברגע שנמצא נתיב ריצוף, ה-BACs שנכללים בנתיב נחתכים למקטעים בצורה רנדומלית וניתן לרצף אותם בשיטת ריצוף שוטגאן בקנה מידה קטן יותר.
אף על פי שהרצפים השלמים של ה-BAC contigs לא ידועים, הכיוון שלהם אחד ביחס לשני כן ידוע. יש מספר שיטות למציאת הסדר הזה ולבחירת ה-BACs שמהווים את נתיב הריצוף. האסטרטגיה הכללית היא לזהות את המיקום של העותקים זה ביחס לזה ולאחר מכן לבחור את המספר הקטן ביותר של עותקים שנדרשים ליצירת "פיגום" רציף שמכסה את כל האזור שאנו מעוניינים בו. סדר העותקים נקבע על פי הדרך בה הם חופפים. ניתן לזהות עותקים חופפים במספר דרכים:
ריצוף היררכי בשיטת ריצוף שוטגאן איטי יותר מאשר ריצוף של כל הגנום בשיטת ריצוף שוטגאן משום שהוא כרוך ביצירת מפה עם רזולוציה נמוכה של הגנום, אך יחד עם זאת הריצוף ההיררכי מסתמך פחות בכבדות על אלגוריתם חישובי להרכבת הגנום מאשר ריצוף של כל הגנום. בנוסף, תהליך יצירת ספריית ה-BAC ובחירת ה-tiling path הופך את הריצוף ההיררכי לאיטי יותר ודורש עבודה אינטנסיבית יותר. כעת, כאשר הטכנולוגיה זמינה והאמינות של המידע הוכחה, מהירות ויעילות הריצוף של כל הגנום בשיטת הריצוף שוטגאן הפכו אותה לשיטה העיקרית לריצוף הגנום.
ריצוף בשיטת shotgun ובשיטות ריצוף מהדור החדש
הריצוף הקלאסי בשיטת ריצוף שוטגאן מבוסס על ריצוף בשיטת סנגר (sanger sequencing), הטכניקה המתקדמת ביותר לקביעת רצף הגנום מאז 1995–2005. כיום עדיין נעשה שימוש ב-ריצוף שוטגאן, זאת תוך כדי שימוש בטכנולוגיות אחרות הנקראות Next-generation sequencing (הדור החדש של הריצוף). טכנולוגיות אלה מייצרות קריאות קצרות יותר (25–500 בסיסים) אך יחד עם זאת, הן מייצרות מאות אלפים או מיליוני קריאות בזמן קצר. דבר זה מאפשר כיסוי גבוה, אבל תהליך ההרכבה הרבה יותר יקר מבחינה חישובית. טכנולוגיות אלה עדיפות על פני ריצוף בשיטת סנגר משום הנפח הגדול של הנתונים והזמן הקצר שנדרש על מנת לרצף את כל הגנום. החיסרון העיקרי הוא שהדיוק נמוך יותר (אף על פי שהכיסוי הגבוה מפצה על כך).
אברהם לוי (כדורגלן)
אברהם (חולי) לוי (1933 – ?) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק כחלוץ וכקיצוני שמאלי במספר קבוצות, אך מזוהה יותר מכולן עם קבוצת בית"ר תל אביב שם שיחק רוב הקריירה שלו.
ביוגרפיה
את דרכו החל אברהם "חולי" לוי (כך כונה בתקשורת המקומית) בקבוצת בית"ר תל אביב ההיסטורית. אחיו שלמה לוי היה חלוץ גם הוא, עם קריירה עשירה במכבי תל אביב.
בעונת המשחקים 1955/1956, שהייתה העונה הראשונה של הליגה הבכירה בתור "הליגה הלאומית", הבקיע חולי לוי 16 שערים במדי בית"ר תל אביב וזכה בתואר מלך השערים במשותף עם מיכאל מיכאלוב מהפועל תל אביב. קרוב לפרישתו שיחק לוי גם בבית"ר ירושלים לאחר מכן חזר לעונת פרישה בבית"ר תל אביב. בהמשך ירד לאמן בליגות נמוכות בבית"ר קריית אונו, שם שימש בהתחלה כמאמן-שחקן ולאחר מכן אימן את הקבוצה בליגות הנמוכות, לאחר שפרש מכדורגל.
ב-1965 עזב את ישראל יחד עם אחיו שלמה (שאף הוא המשיך לשחק כדורגל מחוץ לישראל) לקנדה שם השתקע ובילה את שארית חייו.
משחק עץ פורש
בתורת המשחקים, משחק עץ פורש (minimum cost spanning tree game) הוא משחק שיתופי שבו לכל קואליציה היא ההוצאה המינימלית הדרושה כדי לחבר את כל חברי לקדקוד הראשית של העץ.
הגדרה
תהי מערכת עץ פורש שבה:
נסמן ב- את ההוצאה המינימלית מבין כל ההוצאות של האוספים המחברים את חברי  למקור.
משחק עץ פורש המתאים למערכת עץ פורש, הוא משחק שבו לכל קואליציה   היא ההוצאה המינימלית הדרושה כדי לחבר את כל חברי   למקור.
אוסף (או אוספי) הקשתות שההוצאות להקמתו הן, הוא עץ ששורשו במקור. עץ זה נקרא עץ ההוצאות המינימליות של הקואליציה ומסומן על ידי.
דוגמה
נתבונן במערכת עץ פורש הכוללת קודקוד מקור ו-5 שחקנים, ושערכי הקשתות שלה הם:
ניקח את הקואליציה הכוללת את שחקן 2, שחקן 3, ושחקן 4.
עץ ההוצאות המינימלי של קואליציה זו הוא וערכו הוא 4. במקרה זה, שחקן 1 הוא "נוסע חופשי": הוא זוכה בחיבור למקור למרות שאינו חבר בקואליציה.
תכונות נוספות
משחק עץ פורש מהווה דוגמה למשחק בו ניתן להוכיח (בתנאים מסוימים) שהליבה אינה ריקה, על ידי מציאת נקודה בליבה.
נתבונן למשל במקרה פרטי של מערכת עץ פורש בה הפונקציה היא חד חד ערכית ועל, כלומר כל קודקוד משויך לשחקן אחד ויחיד.
במקרה זה, עץ ההוצאות המינימליות מכיל  קשתות, כאשר לכל שחקן  ניתן לשייך את הקשת  - הקשת היוצאת ממנו לכיוון.
ניתן להוכיח כי הווקטור נמצא בליבה של משחק העץ הפורש המתאים ולכן היא אינה ריקה.
דרך אחרת להראות שהליבה אינה ריקה, היא להוכיח שמשחק העץ הפורש הוא קמור. משחקי עץ פורש המוגדרים באופן דומה למשחק המופיע בדוגמה לעיל, הם קמורים ולכן הליבה שלהם אינה ריקה.
ניהול נתיב אוויר
ניהול נתיב אוויר הוא מערך תמרונים ונהלים רפואיים המבוצעים כמניעה והקלה של חסימה בדרכי הנשימה. מטרת הפעולות להבטיח מעבר אוויר בין הריאות לאוויר החיצוני לצורך שחלוף גזים תקין. חסימת נתיב האוויר עלולה להיגרם על ידי עצמים חיצוניים החודרים לדרכי הנשימה (למשל: חנק מעצם זר, צניחת בסיס הלשון או אספירציה) או בשל תחלואה הפוגעת בדרכי הנשימה (למשל: אנפילקסיס).
פעולות התמרון הבסיסיות אינן פולשניות ואינן דורשות ציוד רפואי מיוחד או הכשרה מתקדמת. הם כוללים תמרון מצח-סנטר (הטיית הראש לאחור, והרמת הסנטר), דחיקת לסת (-jaw thrust בפצוע עם חשד לפגיעה בעמש"צ) ותמרון היימליך.
פעולות מתקדמות יותר, הן פולשניות ודורשות הכשרה וציוד רפואי מיוחד (למשל: אינטובציה וטרכאוסטומיה).
ניהול נתיב אוויר הוא צורך בסיסי לקיום נשימה תקינה ובשל כך בסדר הפעולות לביצוע החייאה, הוא ממוקם בשלב ה-A.
טטיסהדרוס
טטיסהדרוס (שם מדעי: Tethyshadros; מילולית: "הדרוזאוריד תטיס") הוא סוג דינוזאור אורניתופוד דמוי הדרוזאור, אשר התקיים באיטליה של הקרטיקון העליון שלפני 81.5 עד 80.5 מיליון שנה מזמננו, כשתחילה נראה שהתקיים לפני 70 מיליון שנה מזמננו. דינוזאור זה תואר למדע ב-2009 ונכלל בו מין אחד - Tethyshadros insularis, שפירושו: "של אי", מאחר שכנראה התקיים על איי איטליה הקדומה.
סוג זה ידוע ממאובנים שהתגלו בשנות ה-80 בידי צוות המדענים: אלצ'או טארלאו וג'ורג'יו רימולי, בטריאסטה, נפת טריאסטה שבאיטליה והם מצאו שברי מספר עצמות שהרכיבו שלד כמעט שלם דומה לזה של הדרוזאור.
אורך דינוזאור זה הגיע לשקלול של 3.6 מטרים, כאשר רק קצה הזנב היה חסר. וזה הוערך באורך של 2.5 מטרים, מה שנותן אורך גוף משוער כולל של 4.5 מטרים בקירוב. משקלו נאמד ב-338 עד 584 ק"ג. מבנה חוטמו היה רחב ולסתותיו היו מצוידות בסוללת שיניים שטוחות ונוקשות שנועדו לתלישת צמחייה ואלה היו בולטות יחסית מאשר להדרוזאורים אמיתיים. הוא היה קרוב בעיקר לתלמטוזאורוס וייתכן שחי בצורה דומה.
שמעון יפתח
שמעון יפתח (18 במרץ 1922 - דצמבר 2012) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה ומדען גרעין שכיהן כמנהל המרכז למחקר גרעיני שורק וראש המחלקה להנדסה גרעינית בטכניון.
ביוגרפיה
יפתח נולד בצפת דור עשירי ביישוב. במאורעות תרפ"ט עבר עם משפחתו לחיפה. הוא למד בבית הספר הריאלי. באמצע שנות הארבעים החל ללמוד הנדסת חשמל בטכניון. את לימודיו סיים לאחר מלחמת העצמאות.
פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה
פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה (בצרפתית: Festival du cinéma méditerranéen de Montpellier או CINÉMED) הוא פסטיבל קולנוע שנערך בעיר מונפלייה שבדרום מערב צרפת.
שמעון יפתח
ביוגרפיה
ב-1951 יצא ללימודים בצרפת וקיבל תואר דוקטור לפיזיקה מהסורבון. בשובו המשיך בשירות הקבע כקצין בדרגת אלוף-משנה ושימש ראש מחלקת אמצעי לחימה והמנהל המדעי של הוועדה לאנרגיה אטומית. בסוף שנות החמישים יצא לארצות הברית שם למד בבית הספר לפיזיקה גרעינית באוניברסיטת פנסילבניה, הוא השתלם במעבדות הלאומיות ועבד בוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית.
טמרה ביקובה
טמרה ולדימירובנה ביקובה (ברוסית: Тамара Владимировна Быкова; 21 בדצמבר 1958) היא אתלטית סובייטית בעבר, אלופת עולם, שיאנית עולם ובעלת מדליית ארד אולימפית (סיאול 1988) בקפיצה לגובה.
פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה
היסטוריה
הפסטיבל נוסד בשנת 1979 ומאורגן על ידי מועדון הקולנוע על שם ז'אן ויגו (Ciné-Club Jean Vigo à Montpellier), ונערך מדי שנה בסתיו. מטרתו לקדם את אמנות הקולנוע באגן הים התיכון, אזור הים השחור, פורטוגל וארמניה.
המנהל האמנותי של הפסטיבל מאז 2015 הוא כריסטוף לפרק.
במהלך השנים אירח הפסטיבל סרטים רבים מישראל, בין השאר את הסרטים:
פרסים
הפסטיבל מחלק מספר פרסים, שהחשוב שבהם הוא ה"אנטיגונה ד'אור", בין זוכי הפרס היו:
טמרה ביקובה
ביוגרפיה
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה ביקובה במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה שביוון בשנת 1982 זכתה ביקובה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי אולריקה מייפארת ממערב גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 2.02 מטר ולפני שיאנית העולם היוצאת שרה סימיוני מאיטליה (1.97 מטר).
אלופת עולם ושיאנית עולם
בתחרות שנערכה בקייב שבאוקראינה ב-22 ביוני 1984 קבעה ביקובה בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.05 מטר. שיא זה החזיק מעמד כחודש ונשבר על ידי לודמילה אנדונובה מבולגריה (2.07 מטר).
באליפות העולם שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1987 זכתה ביקובה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.04 מטר, אחרי סטפקה קוסטדינובה מבולגריה שקבעה שיא עולם חדש של 2.09 מטר (שיא העולם הנוכחי) ולפני זוזן באייר ממזרח גרמניה (1.99 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה ביקובה במדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.99 מטר, אחרי לואיז ריטר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2.03 מטר וסטפקה קוסטדינובה (2.01 מטר).
אמרוץ
ביקובה הושעתה לשלושה חודשים לאחר שנמצאה חיובית לאפדרין במשחקי הרצון הטוב שנערכו בשנת 1990.
שמעון יפתח
ביוגרפיה
הוא שימש יועץ מדעי לשר המדע והיה הנשיא הראשון של האגודה הישראלית למדעי הגרעין. כיהן כראש המחלקה להנדסה גרעינית בטכניון, ראש המחלקה לפיזיקה של כורים בוועדה לאנרגיה אטומית ויושב ראש הוועדה לכורים גרעיניים. בין השנים 1963–1968 כיהן כמנהל המרכז למחקר גרעיני שורק והמנהל המדעי של הוועדה לאנרגיה אטומית.
בספרו "הנדסת כורים גרעיניים" פירט יפתח תוכנית מקיפה להקמת 16 כורי כוח גרעיניים להפקת חשמל בישראל בהספק כולל של 16 ג'יגה-ואט בין השנים 1982–2000. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים הציע להקים מרכז גרעיני משותף לישראל ולמצרים בסיני ולעשות שימוש באנרגיה הגרעינית להתפלת מים.
יוז'ף בלוך
יוז'ף בלוך (בהונגרית: Bloch József; בודה (עיר), 5 בינואר 1862 – בודפשט, 6 במאי 1922) היה כנר, מורה למוזיקה ומלחין הונגרי-יהודי. הוא היה אחד המורים מהדור הראשון של בית הספר לכינור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ואחד המייסדים של הוראת הכינור בהונגריה.
ביוגרפיה
מוריו הראשונים בגימנסיה למוזיקה בבודפשט היו אליוש גובי, קארוי הובר ורוברט ולקמן מהנגנים הטובים של הונגריה במאה ה-19. בלוך המשיך את לימודיו אצל שרל דנקלה בקונסרבטוריון למוזיקה בפריז. בסיום לימודיו שם בשנת 1889, הפך בלוך לחבר ברביעיית כלי הקשת בעלת השם העולמי הובאי-פופר ובין 1889 לבין 1992 ניגן ביחד עם ינה הובאי ברביעייה הקמרית הזאת. עוד באותה שנה, שנת 1889, במקביל לנגן והמורה למוזיקה ינה הובאי, החל בהוראת כינור באקדמיה למוזיקה בבודפשט. תחילה כמורה לא מן המניין וכמורה סגל קבוע משנת 1898. משנת 1904 כיהן באקדמיה גם כמנהל החוג להכשרת מורים לכינור. הוא "גידל" והכשיר דור שלם של כנרים ומורים לכינור.
"הוא (בלוך) זכה בזכויות נצחיות בהבהרת המושגים הבסיסיים של הנגינה בכינור, בקביעת שיטות ההוראה, בהכנת תוכניות הלימודים ובקביעת סדר ההוראה של החומר הנלמד. חמשת הכרכים של ספרו להוראת נגינה בכינור עמדו במבחן הזמן לאורך חמישים שנה, בעת שהפדגוגיה צעדה קדימה במהירות ברחבי אירופה. זכויותיו ומעלותיו של בלוך מסתכמות לא רק בכך שסיפק מבנה אורגני של טכנולוגיה שהכילה את כל הערכים שהספרות המקצועית יצרה ברחבי העולם, אלא שבלוך הוסיף להם אין ספור צעדים חדשים ומקוריים. לעיתים רחוקות יכולים אנו למצוא חריצות, רצון טוב, מבט רחב ומקיף, וזהירות מקצועית אצל מחבר ספרי לימוד כמו המורה הגדול הזה."
לקריאה נוספת
ובתרגום לעברית:
המרדימנים
המרדימנים (בהולנדית: De verdovers) הוא הרומן החמישי של הסופרת ההולנדית אנה אנקוויסט, אשר יצא לאור בשנת 2011 ותורגם לעברית במרץ 2021 על ידי רן הכהן לספריה החדשה.
זירת התרחשות העלילה במותחן הפסיכולוגי הזה היא מחלקת ההרדמה של בית־חולים המתוארת ברזולוציה הכוללת תיאורים של פרוצדורות רפואיות. לצורך התחקיר המקיף לספר נכחה אנקוויסט במשך כמה חודשים במחלקת ההרדמה של בית החולים VUmc באמסטרדם.
תקציר העלילה
הדמויות הראשיות ברומן זה הם אח ואחות ובעלי מקצועות מנוגדים: הפסיכואנליטיקאי דְרִיק דה־יוֹנג ואחותו, סוזן, רופאה מרדימה. הפרקים בספר מקדמים את העלילה לסירוגין כל פעם מהפרספקטיבה של אחד משניהם. לשניהם יש לא מעט קשיים להתמודד. אמם נהרגה בתאונה כשסוזן הייתה תינוקת ודריק פעוט בן 4. אביהם, הנדריק, כעת דייר בבית אבות, הפקיד את גידול ילדיו בידי אחותו התאומה ליידה, שהפסיקה קריירה כאחות בבית חולים כדי לטפל באחיין והאחיינית שלה. דְרִיק דה־יוֹנג חוזר לקבל מטופלים בתום הפסקה ארוכה: אשתו המתינה למותה כמה חודשים בביתם. אחותו סוזן, הנשואה לעמיתו למקצוע והחבר הטוב ביותר שלו, פטר, באה כל הימים ללוות את אשתו במסעה האחרון, וגם כעת אוחזת סוזן במושכות, והוא נעשה תלוי בה. ניכור גדול שורר בין סוזן לבתה רוֹז בת ה־19, האדם הקרוב ביותר לדְריק מכל המשפחה שאף היא דמות חשובה בעלילה.
הטיפול במטופל הראשון שלו, אָלַרְד סְכוּרמן – במסגרת טיפול-לימודי של מתמחים בבית־החולים הפסיכיאטרי – מקרטע, אך דווקא כשנדמה שהמטופל מתחיל להיות שבע-רצון הופכים יחסי השניים לפקעת סבוכה: סכוּרמן משתף את המטפל שלו בפרטים שהיה מעדיף לא לדעת, פרטים הנוגעים לבני משפחתו-שלו. הצטלבות הקשרים המקצועיים והאישיים נעשית בלתי-אפשרית.
תחקיר
באביב 2010 נשאלה אנה אנקוויסט אם ברצונה להשתתף בפרויקט "סופר במחלקה" של ה- VUmc. היא הורשתה לעשות מחקר עבור ספר במחלקה על פי בחירתה.
שם הספר
כל הדמויות המרכזיות הן "מרדימנים" שהיא מילה שאנה אנקוויסט המציאה. אנקוויסט מציבה משני צדי המתרס – הפסיכולוגים מול הרופאים המרדימים – שינה עמוקה (הרדמה) מול תודעה עמוקה (פסיכואנליזה). בספר "ניצבים" רבים עוברים את הניתוח שלהם ללא כאב אבל יש רק דמות אחת שנכנסת לניתוח: אָלַרְד סְכוּרמן. והניתוח הזה אף הוא מתואר בפירוט. הרדמה על פי אנקוויסט פירושה עבודת צוות וביצוע פעולות בלחץ בזמן מוגבל מאוד וניתוח פירושו הרבה מפגשים אישיים שנפרשים על פני שנים, ללא לחץ זמן.
חנוך סלור
חנוך סלור (נולד ב-27 בדצמבר 1936) הוא פרופסור אמריטוס לגנטיקה מולקולרית של האדם, ראש המחלקה לשעבר של המחלקה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב; פרופסור לביוטכנולוגיה במכללה האקדמית תל חי, לשעבר ראש המחלקה ודיקן בית הספר למדע וטכנולוגיה. המייסד, נשיא לשעבר והמדען הראשי של חברת BioHytech Israel (ביוהייטק ישראל), ונשיא BioHytech International (ביוהייטק בינלאומי), חברת ביוטכנולוגיה שפיתחה את ערכת האבחון הראשונה האימונואסיי של אנזים לבדיקת דם אימהית עבור חלבון עוברי (Alpha Fetoprotein), כגורם סיכון של העובר ללקות במום בתעלה העצבית (כדוגמת ספינה ביפידה).סגן נשיא למחקר ופיתוח של חברת סטארט-אפ אשר מפתחת גישה חדשה לחיסון נגד משפחה של סרטן אנושי שמקורם ברקמת אפיתל (המכונה אדנוקרצינומות) של איברים שונים בגוף.
ביוגרפיה
חנוך סלור נולד באם המושבות, פתח תקווה, למשפחה של מייסדי המושבה. סבו מצד אביו היה הרופא צבי אריה סלור, הוריו היו חיה ויצחק סלור, ואחותו היא אסתר ליפשיץ. הוא למד עד כיתה ז' בבית הספר עממי "פיקא", שבו גם למדו הוריו בילדותם ובכיתה ח' עבר ללמוד בבית חינוך. בצעירותו חנוך היה חבר בצופים וכשעבר לבית חינוך הצטרף לתנועת הנוער העובד והלומד אשר נפגשו במועדון שלהם במרכז העיר ברחוב שפירא. הבנים היו מלווים את הבנות אחרי הפעולה, ולעיתים חנוך היה חוזר מאוחר מאוד לביתו. הוריו אמרו לחנוך שאינו יכול להגיע אחרי חצות, ואבא אף הזהיר שאם הוא יגיע שוב אחרי חצות הדלת תהיה נעולה. לילה אחד אחרי פעולה בתנועה, חנוך ליווה חברה שגרה מרחק כשעה הליכה והגיע לביתו אחרי חצות, והדלת אכן הייתה נעולה. חנוך נכנס לבית בהמשך הרחוב ליד בית המשפחה אשר היה בתהליך בנייה, התכסה בדלת מפני הקור והלך לישון. כששמע את אמו יוצאת לרחוב וקוראת בכל השכונה "חנוך! חנוך!" הוא לא ענה. ביום למחרת חנוך נסע בטרמפים לקיבוץ גבעת חיים מאוחד, לדודתו האהובה, פדות (רותם/רוקוטניץ). חנוך הגיע אליה ואמר שיש שביתה בבית הספר ושהוא יישאר אצלה עד שתסתיים השביתה. המשטרה חיפשה אותו 10 ימים בכל הארץ.
בכיתה ט' החליט לעבור לבית הספר החקלאי נהלל כהכנה להיות קיבוצניק. חנוך היה טוב מאוד בלימודים ובלט במיוחד בשיעורי הכימיה. המורה לכימיה הייתה ד"ר רודובנסקי, שבעלה היה הרופא של נהלל. ד"ר רודובנסקי לא ידעה ללמד היטב כך שחנוך היה זה שבפועל לימד את הכיתה כימיה. חנוך היה תלמיד שובב בבית הספר והמשיך להיות כזה גם בנהלל. באחת הפעמים, טלפנו להורים מבית הספר באמירה שצריך לקחת אותו. כשהגיעו עם הרכב לנהלל, ד"ר רודובנסקי התערבה ואמרה ש"הוא המורה לכימיה ואי אפשר לקחת אותו", והתחייבה שהיא תיקח עליו אחריות. באמצע שנת י"א של חנוך בנהלל, החליטו לשנות את בית הספר מתלת שנתי ללא בגרות לארבע שנתי עם בגרות. מתוך כיתה של 18 תלמידים רק 10 הועברו למסלול החדש ומתוכם רק שניים סיימו אותו בהצלחה, וביניהם חנוך. חנוך וחבריו היו גם בגדנ"ע סיירים, וטיילו ברגל בכל רחבי הארץ. הם רכבו על סוסים, והיו נוסעים ליבנאל לרכב על הסוסה של אחותו שם. בתקופה זו חנוך היה חבר בגרעין שדמות, הגרעין שלימים הקים את קיבוץ עין גדי.
שירות צבאי
עם סיום הלימודים חנוך התגייס לנח"ל המוצנח, והיה ממקימי "גרעין לנגב", גרעין שהורכב ברובו מבוגרי בתי ספר חקלאיים אשר רצו להקים קיבוץ חדש. גרעין זה הקים את היאחזות קציעות.
בפרוץ מבצע קדש חנוך היה בהדרכה וארגן והדריך את המחזורים הבאים של "גרעין לנגב", את מחזורים ב' וג', שחניכיו היו גרעין חזק של קיבוץ רביבים. בני המחזורים הגיעו מנהלל, מכדורי, מבפרדס חנה, מהכפר הירוק ומירושלים. לירושלים היה נוסע להדריך עם רכבה של גולדה מאיר, כשהייתה מגיעה לקיבוץ רביבים לסוף שבוע.
לקראת סוף שירותו, נפצע חנוך בצניחת לילה כחלק מתאונת אימונים. המיתרים של המצנח לא עבדו. חנוך פתח את מצנחו הרזרבי אך לא הספיק לשחרר בזמן את שק הרגל עם המקלע אשר היה קשור לרגלו וברכו התרסקה. חנוך עבר ניתוח והסתובב עם גבס וקביים עד להחלמתו. בזמן זה כולם חשבו שחנוך נפצע במלחמה ושהוא גיבור מלחמת קדש. חנוך מספר שהרגיש נבוך. חנוך לא צנח יותר.
עם תום השירות חזר חנוך לקיבוץ רביבים. ענף המדעים שאותו רצה נלקח אז חנוך החליט להקים משתלת ורדים, והיה למייסד הראשון של המשתלה בקיבוץ. בעקבות סקרנות וחיפוש אתגר אינטלקטואלי, חנוך החליט גם להצטרף למכונים הבריטים שם למד באופן עצמאי ופיתח תיאבון ללימודים במהלך השהות בקיבוץ.
תקופת הלימודים
חנוך ביקש ללמוד לימודים אקדמיים. הקיבוץ לא הסכים להתחייב ללימודיו ולכן חנוך מסר את משתלת הוורדים שייסד לחברו אברום, עזב את רביבים וחזר לבית הוריו ללא פרוטה. הוא נרשם והתקבל לפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית.
אל המושב הגיעה עובדת סוציאלית ירושלמית, בשם אורה בלוי. ניסיונות החיזור במפגש הראשון לא הצליחו אך לאחר מספר חודשים, עם תחילת שנת הלימודים באוניברסיטה העברית, השניים נפגשו במקרה בשנית בירושלים, התיידדו, נהיו חברים, ולאחר כשנה התחתנו באוגוסט, שנת 1959.
בשנה הראשונה למד חנוך עם שאר הפקולטות למדעים (רפואה, כימיה, ביולוגיה וכו') והתפעל מעולמות המדע אשר נחשף אליהם. בשנה זו, כדי להתפרנס, חנוך עבד בארגון "השומר" בתור שומר על ציוד מכני כבד, עבודה אשר ארגן לו דודו, משה סלור, אשר היה ממיסדי "השומר" ובין בכירי אגודת השומרים. חנוך, שהיה מצד אימו בן למשפחת יעקבסון המוזיקלית, ובעל שמיעה מצוינת ואהבה לחלילית, ארגן קבוצת תלמידים בבית הכרם והחל ללמד חליל. בזכות הפרנסה המוצלחת במקום אופניים קנה אופנוע.
שנת הלימודים השנייה כללה בעיקר לימודי מדעים בפקולטה לחקלאות במכון ויצמן. הזוג הצעיר עבר לגור ברחובות בצריף הסמוך למכון ויצמן. את קבוצת החלילית בירושלים העביר לחבר, וברחובות הקים קבוצת למידה בחליל נוספת. תלמידו הראשון היה בנו של אבא אבן, אשר היום הוא קלארניטן ראשי בתזמורות פילהרמוניות בכל העולם. תלמיד נוסף היה שם טוב לוי, כיום מוזיקאי ישראלי מפורסם. חנוך היה מכין להם תווים ואף ארגן להם קונצרט ברדיו. כדי לאפשר לכל אחד תחושה שהוא לוקח חלק מהיצירה, חנוך היה מלמד קאנונים כך שהמתקדמים יכלו לנגן הכל והמתחילים ניגנו את החלק המתאים להם. בין הקאנונים האלו היה השיר 'עלי עין שוקקה'.
נקודת מפנה משמעותית בהתפחות המקצועית של חנוך הייתה במהלך לימודים בשנה השנייה בפקולטה לחקלאות. חנוך השתעמם מלימודי החקלאות ופיתח עניין רב בכימיה ובגנטיקה. הוא נחשף לתחום זה גם בזכות ביקורים אצל חברו, גינזבורג, אשר עשה דוקטורט אצל ליאו זקס, חוקר סרטן באימיונולוגיה. במהלך אותה שנה חנוך נחשף לספר BIOCHEMICAL GENETICS, תחום המחבר בין שני עולמות אלו, ומאז החליט שזהו התחום אותו רוצה ללמוד.
עם סיום התואר הראשון, חנוך שלח בקשות לאוניברסיטאות ייל, וסטנפורד והתקבל לשתיהן. הוא החליט ללמוד בסטנפורד אף על פי שלא ידע כמעט דבר על אוניברסיטה חשובה זו, בזכות שכן ברחובות שהיה ביופיזיקאי בסטנפורד ואמר שאין מה ללכת לייל שכן הרבה יותר קר שם. בשנת 1960 עבר לפאלו אלטו, קליפורניה, יחד עם אורה וביתו הבכורה יערה, בת השנה.
במהלך אותה שנה חנוך התעסק בעיקר במחקר של גנטיקה מולקולארית של חיידקים, אך חנוך החליט שאינו רוצה לחקור MICROBIAL GENETICS אלא HUMAN GENETICS. הוא התמקד בעובדה עם טרנסוקציות, תחום של חתן פרס נובל, פרופסור יהושע לדרברג.
לאחר שסיים את התואר השני, שלח את קורות חייו למרכזי המחקר המרכזיים שעסקו בנושאים אלו, והם בויסקונסין ובאינדיאנה. חנוך התקבל מיד ועבר לאינדיאנה יחד עם משפחתו לטובת לימודי הדוקטורט. כיוון שהגיע עם רקע בביוכימיה, הפרויקט עליו עבד עסק באנזימולוגיה, בדגש על דיאנזות, אנזימים מפרקי DNA. זה היה נושא הדוקטורט שלו ב-MEDICAL GENETICS מאוניברסיטת אינדיאנה. בתזה של חנוך הוא הבחין בנוכחות של דיאנזות בתוך גרעיני התא, מה שלימים התברר להיות אנזימי רסטריקציה. חנוך היה מחלוצי המחקר אשר גילו זאת, אך הדבר לא התפרסם במאמר מדעי, אך כן נמצא בתזה. בשנת 1965, במהלך שהותו באינדיאנה, נולדה לחנוך ואורה בתם השנייה, שירה. עם סיום הלימודים החליט לעשות פוסט-דוקטורט והתקבל ללמוד בקבוצתו של זוכה פרס נובל פרופסור Severo Ochoa. המשפחה עברה לניו יורק ול-FORREST HILLS בקווינס.
קריירה מקצועית
בשנת 1967 עם פרוץ מלחמת ששת הימים חנוך ואורה החליטו לחזור לארץ כיוון שהרגישו שאינם יכולים להישאר בחוץ לארץ. ראש המחלקה לביוכימיה הגיע לארצות הברית כנציג מטעם אוניברסיטת תל אביב, פגש את חנוך והציע לו עבודה להיות ממקימי הפקולטה לרפואה. המשפחה חזרה לישראל. במהלך שהותו באוניברסיטת תל אביב חנוך התקדם ממרצה למרצה בכיר, סיים את הפרופסורה שלו בגיל בשנת 1971, בגיל 35, ולימים היה ראש המחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם, בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב..
במהלך עבודתו באוניברסיטת תל אביב, בשנות ה-80, חנוך היה ראש המחלקה ל-HUMAN GENETICS בשתי קדנציות (המקסימום האפשרי). בהמשך חנוך גם היה אחראי על תוכנית "נוער שוחר מדע" מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1984, חנוך היה לראשון בעולם שפיתח את הבדיקה לחלבון עוברי. באותו הזמן מכללת תל חי, אשר הייתה באותו הזמן מכללה אזורית, החליטה לעבור להיות מכללה אקדמית וביקשה לפתוח מחלקת ביוטכנולוגיה. המכללה פנתה אל חנוך כדי שיבוא להקים את מחלקת הביוטכנולוגיה, וחנוך הסכים בשמחה. התוכנית אושרה כתוכנית תלת שנתית למהנדס ביוטגנולוגיה BA. חנוך היה מקים התוכנית, ראש המחלקה והדקאן, הוא היה ראש בית הספר למדעים (בשנת 86–1985).
חנוך היה טס מדי שבוע בכל יום שלישי לקריית שמונה, מרצה במכללת תל חי וחוזר בבוקר למחרת להרצות באוניברסיטת תל אביב. מהלך זמן זה חנוך היה מרצה חיצוני מאוד מבוקש. הוא הרצה בכל רחבי הארץ בתנועה הקיבוצית, במועדונים ועוד.
בסוף שנות ה-80 חנוך קיבל הצעה לעזור להקים בית ספר ללבורנטים רפואיים והוא הסכים. באותן שנים חנוך כתב את תוכנית הלימודים והקים את בית הספר ללבורנטיים "יעד" המוקם בת לאביב למול כיכר רבין.
בשבתונים הבאים חנוך עבד ב-BALTIMORE ב-JOHNS HOPKINS UNIVERSITY, ובשבתון האחרון עבד בטקסס במרכז מ' ד' אנדרסון CANCER RESEARCH.
כיום חנוך הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. מאז היציאה לפנסיה חנוך הקים חברת סטארט אפ, אשר מפתחת גישה חדשה לחיסון נגד משפחה של סרטן אנושי שמקורם ברקמת אפיתל (המכונה אדנוקרצינומות) של איברים שונים בגוף.
חנוך הוא גם שחקן שח, והיה ראש המועדון לסקר לשחמט.
Activities and Societies
American Soc. of Human Genetics, American Society of Cancer Research, European Society of Human Genetics, Israel Society of Human Genetics.
Former Head of the Department of Human Molecular Genetics, Sackler School of Medicine, Tel Aviv Israel. Former Head of the Bioetechnology (and founder) of Tel Hai Academic College and former Dean of the School of Science and Technology (Biotechnology, Environmental Sciences and Computer Sciences) in Tel Hai Academic College, Israel. Visiting professor at various major universities and Research Institutes in the USA (University of California School of Medicine, Stanford University, Johns Hopkins School of Medicine, MD Anderson Cancer Research Center, University of Texas, Houston, and the National Cancer Institute, NIH, Bethesda, Maryland.)
כוחות הסיור המיוחד של חיל האוויר של ארצות הברית
כוחות הסיור המיוחד של חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: Special Reconnaissance, בראשי תיבות: SR) נמנים עם לוחמי העילית של כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (SOF) בכפיפות לפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר (AFSOC)
סיורי המודיעין המיוחדים מבוצעים על ידי כוחות קומנדו הפועלים באופן חשאי ובמסגרות קטנות מאחורי קווי האויב. הם נפרסים בכל אמצעים - מפלטפורמות מוטסות, ימיות או יבשתיות - עמוק מאחורי קווי האויב כדי לאסוף מודיעין ולייצר מטרות תוך שימוש בטכנולוגיות מתקדמות. הם מצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים ותומכים בהשתלבות הממד האווירי במבצע.
היחידה המקבילה בישראל היא יחידת שלדג.
משימה
תפקידם כולל תצפית ואיסוף מודיעין, הטמנת אמצעי איסוף מודיעין אותות, הכוונת אש מן התווך (סימון וציון מטרות מן הקרקע לתקיפת כלי טיס ונשק מונחה) והכנות למבצעי כוחות מיוחדים אחרים.
כמו כוחות מיוחדים אחרים, יחידות SR מוכשרות גם לבצע פעולות ישירות (Direct Action - פשיטות קומנדו קצרות ופעולות התקפיות אחרות של לוחמה זעירה, מארבים וחבלה) וכן מבצעי לוחמה לא קונבנציונלית.
ארגון
הכוחות מאורגנים בכנף המבצעים המיוחדים ה-24 במסגרת טייסות טקטיות מיוחדות. הטייסות כוללות בנוסף לאנשי ה-SR, גם בעלי התמחויות טקטיות אחרות המצוותים אף הם לכוחות המבצעים המיוחדים ותומכים בהשתלבות הממד האווירי במבצע.
מסלול ההכשרה
ההכשרה ממיינת וכוללת סבולת ומאמצים גופניים, מסעות והישרדות, וכישורי קרב ונשק. שיעור הנפל הוא בין הגבוהים ביותר ב-SOF ועומד סביב 93%.
קישורים חיצוניים
SPECIAL RECONNAISSANCE באתר חיל האוויר האמריקאי
באקיו
באקיו (בבסקית: Bakio) הוא כפר בארץ הבסקים. מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא רשות מקומית במחוז ביסקאיה בקהילה האוטונומית של חבל הבסקים, בספרד. בעבר כונתה העיירה בשם Básigo de Baquio, וכיום זהו שמה של השכונה המרכזית בה. באקיו ממוקם בשטח ההיסטורי של Bizkaia, באזור Uribe והוא ממוקם ממש בין Mungia ו Bermeo. הרי בורגואה, גרבולה וג'טה מקיפים את העירייה שמארחת במקביל את נהר זרג'ה ונחל אונדרה.
מקסים דה זאו
מקסים דה זאו (באנגלית: Christopher Scott Kramer; נולד ב-26 באפריל 1987) הוא כדורסלן בלגי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת הפועל חולון מליגת העל.
קריירה
דה זאו החל את הקריירה בשנת 2004 במדי קבוצת פיניקס בריסל.
בעונת 2005/06, חתם בקבוצת אר בי סי פפינסטר מליגת העל הבלגית.
בעונת 2010/11, חתם בקבוצת אופטימה גנט.
בעונת 2011/12, חזר לשחק במדיה של קבוצת אר בי סי פפינסטר.
בעונת 2012/13, חתם בקבוצת אנטוורפ ג'יינטס.
בעונת 2014/15, חתם בקבוצת וירטוס רומא מהליגה האיטלקית.
בעונת 2015/16, חתם בקבוצת נימבורק מליגת העל הצ'כית.
בעונת 2016/17, חתם בקבוצת אולדנבורג מהבונדסליגה הגרמנית.
בעונת 2018/19, חתם בקבוצת אוברדוירו מליגת העל הספרדית.
בעונת 2020/21, חתם בקבוצת הפועל חולון מליגת ווינר בישראל.
בתאריך 29 באפריל 2021, זכה עם הפועל חולון באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 75:91 על קבוצת אקדמיק פלובדיב.
M86
M86 (נקראת גם NGC 4406) היא גלקסיה ענקית הנמצאת במרחק כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה. גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה והיא אחת מהגלקסיות הבהירות והגדולות ביותר שבה. לא ברור האם M86 היא גלקסיית עדשה או גלקסיה אליפטית.
היסטוריה
M86 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא סמוכה ל-M84, אותה גילה מעט מוקדם יותר, וכן שהן דומות זו לזו. מסיה חיפש ערפילית שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85) וגילה באותו הלילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה. (האחרות הן M87 - M91). ויליאם הרשל ציין בהערות של הקטלוג שלו משנת 1786, שזוג הגלקסיות NGC 4435 ו-NGC 4438, שאותן גילה ב-8 באפריל 1784 ושצוינו ביחד כ-I.28, נמצאות סמוך ל-M86. בנו, ג'ון הרשל זיהה בטעות את NGC 4435 כ-M86 כשהוא מניח ש-I.28 מציין רק את NGC 4438, אך על פי רישומי המיקום והתאור של זוג הערפיליות בקטלוג הערפיליות שלו משנת 1833, מדובר ב-NGC 4435. במיקום של M86, מופיעה בקטלוג ערפילית, שכביכול התגלתה על ידיו וקיבלה את הציון 1253. יותר מאוחר הוא זיהה את הטעות ולקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים משנת 1864 הוא הכניס את M86 כ-GC 2961 כשהיא מזוהה עם ערפילית 1253 ומתוארת כערפילית בהירה מאוד, גדולה, עגולה, בהירה יותר במרכזה מאשר בשוליה ושיש לה גרעין (NGC 4435 קיבלה שם את הציון GC 2991). בשנת 1888 כלל אותה ג'ון דרייר בקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 4406 כשהיא מתוארת באותו התיאור של ג'ון הרשל.
תצפית
M86 נמצאת במרכז צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הכי בהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 8.9 היא ניתנת לצפייה באמצעות משקפת או טלסקופ חובבים, אך מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה. M86 נמצאת כ-4.7 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה ובערך באמצע הקו המחבר את דנבולה שבקבוצת אריה עם הכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8, כ-9 מעלות מכל אחד מהם. כ-18 דקות קשת ממערב-דרום-מערב ל-M86 נמצאת M84 וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית. M87 נמצאת כמעלה ורבע מדרום-דרום-מזרח ל-M86, ו-M88 נמצאת כ-2 מעלות מצפון-מזרח לה. למעשה ברדיוס של כ-5 מעלות מסביב ל-M86 נמצאות לא פחות מ-13 גלקסיות מתוך קטלוג מסיה. במרחק של כ-0.4 מעלות ממזרח-צפון-מזרח ל-M86 נמצאות זוג הגלקסיות NGC 4435 ו-NGC 4438 שמכונות "העיניים" וכ-0.3 מעלה מדרום-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4388.
פלאולוקסודון
פַּלאוֹלוֹקְסוֹדוֹן (שם מדעי: Palaeoloxodon) הוא סוג נכחד של פיל. בין המינים השייכים לסוג זה חלקם היו קטנים בהרבה מהפילים המודרניים ואחרים, כגון פיל ישר-חט, היו גדולים יותר מהפילים של היום. הפיל האסייתי ישר-החט היה הגדול מכולם והגיע לגובה של 5.2 מטר ומשקל של כ-22 טונות. סוג זה קרוב יחסית לסוג פיל הקיים היום, אך לפלאולוקסודון יש חטים הזקורים קדימה ולא מתעקלים. ככל הנראה נכחדו מרבית מיני הסוג לפני 30,000 שנה, אך הפילים מהמין הננסי פלאולוקסודון פלקונרי, שחיו באיי הים התיכון, הצליחו לשרוד עד לפני 3,000 שנה ואז נכחדו, כנראה עקב ציד וטורפים.
באתר הארכאולוגי גשר בנות יעקב התגלו שרידי פלאולוקסודון מלפני 780,000 שנה, ולידו בול עץ וגוש בזלת גדול ומסותת ששימשו לטביחת הפיל על ידי אחד המינים הקדומים של האדם, ההומו ארקטוס.
מינים
מינים גמדיים:
גור שרייבמן
גור שרייבמן (נולד ב-11 בספטמבר 1975) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד עוצבת אדום, מפקד בה"ד 1, מפקד שייטת 13, מפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13 ומפקד גדס"ר גבעתי.
ביוגרפיה
שרייבמן נולד וגדל במושב נאות הכיכר, ובבגרותו עבר להתגורר בכפר סבא. התגייס לצה"ל בשנת 1994, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון, בין היתר במבצע ענבי זעם. לאחר שירות של חמש שנים השתחרר מצה"ל. לאחר זמן מה חזר לשירות ושובץ ללימודים במכללה לפיקוד טקטי. לאחר הלימודים חזר לשייטת, ומונה למפקד יחידת הפשיטה בתקופת האינתיפאדה השנייה, והוביל את היחידה בלחימה, בין היתר בפשיטה על ספינת הנשק קארין איי במבצע "תיבת נוח". בהמשך שירת כסגן מפקד פלגת לוחמים בשייטת. לאחר מכן מונה למפקד סיירת גבעתי בין השנים 2004–2005, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד פלגת הדרכה בשייטת 13. במהלך התפקיד שימש אחד ממפקדי הכוחות במבצע יער הנגב במלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך מונה למפקד גדס"ר גבעתי בין השנים 2007–2009, והוביל אותו בלחימה בין היתר במבצע חורף חם ובמבצע עופרת יצוקה. באפריל 2008, הגדוד בפיקודו קיבל את פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. לאחר מכן מונה לסגן מפקד שייטת 13, תפקיד אותו מילא בין השנים 2009–2011. במהלך התפקיד שימש בין היתר כמפקד הכוח שפשט על ספינת הנשק "פרנקופ" במבצע ארבעת המינים. בשנת 2011 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13. בספטמבר 2012 סיים את תפקידו ויצא ללימודים בוושינגטון. ב-2 ביולי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד שייטת 13, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע צוק איתן, בתפקיד זה שימש עד 2 באוגוסט 2017. ב-27 באוגוסט 2017 מונה למפקד בה"ד 1, ושימש בתפקיד עד 22 במאי 2019. בסיום התפקיד הועלה לדרגת תא"ל. ב-28 במאי 2019 מונה למפקד עוצבת אדום, ושימש בתפקיד עד 4 באוגוסט 2021. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
חיים אישיים
שרייבמן מתגורר בכפר סבא, נשוי ליערה ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במנהל ומשפט מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בניהול משאבים אסטרטגיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון.
אלה גולדשטיין
אלה גולדשטיין (מקסוול) (30 בינואר 1927 – 22 בדצמבר 1997) הייתה פסנתרנית ארצישראלית, אחייניתה של רחל המשוררת.
קורות חיים
נולדה בשם אלאונורה בחרבין לבת שבע (ורה) ולאוריאל (אורי) גולדשטיין (1887–1961). אמה, בת שבע, נולדה בסראטוב שברוסיה, למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון בלייפציג ובתום לימודיה שבה לרוסיה. היא לימדה מוזיקה בקונסרבטוריון במוסקבה. אביה, אוריאל, היה כנר ומנצח והכיר את בת שבע בעת לימודיו בקונסרבטוריון. בני הזוג נישאו ב-1919. הוריה, יחד עם צ'ליסט בשם מילשטיין הופיעו במוסקבה בשם "שלישיית מוסקבה". בני הזוג עזבו לחרבין, שם הקימו קונסרבטוריון וגרו למעלה מ-10 שנים. גולדשטיין החלה בלימוד נגינה בפסנתר עם אמה בגיל 5. גולדשטיין ביצעה בגיל שבע לראשונה קונצ'רטו של מוצרט עם תזמורת בניצוח אביה, ועשתה את הופעת הסולו הראשונה שלה בגיל תשע. לאחר מכן הופיעה בקונצרטים ברחבי סין ויפן. עקב התקפות היפנים על חרבין עזבו הוריה עמה ב-1938 ועלו לארץ ישראל. בתל אביב השתקעו באחת מן הדירות שרכש סבה, איסר לייב בלובשטיין. גולדשטיין ערכה סיבוב הופעות בארץ ישראל. היא המשיכה עם אביה לאמסטרדם, שם למדה שנה וחצי אצל הפסנתרן הרוסי אלכסנדר בורובסקי וסיימה לימודיה באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם.
גולדשטיין שבה לארץ ישראל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם הפכה לסולנית מובילה עם התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, והופיעה איתה בכ-70 קונצרטים בארץ ישראל, מצרים, לבנון וירדן. בשנים 1944–1945 יצאה לסיור מוצלח בן תשעה חודשים בדרום אפריקה. במרץ 1946 הופיעה יחד עם יהלי וגמן בקונצרט בשני פסנתרים. באוקטובר 1946 יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית. אמה תכננה להתלוות אליה, אולם חלתה ונפטרה זמן קצר לפני כן. בשנת 1947 הופיעה לראשונה בקרנגי הול, בניו יורק. באותה השנה ערכה קונצרטים עם המנצחים סרג' קוסביצקי, ליאונרד ברנשטיין וארטור רודז'ינסקי. השתקעה בארצות הברית בתחילת שנות ה-50. בשנת 1953 זכתה בפרס הראשון (מיליון לירטות) בתחרות הפסנתר הבינלאומית "פרוצ'יו בוסוני" (Ferruccio Busoni) בבולצנו. בעקבות זכייתה הוזמנה לסיבוב הופעות שכלל 62 קונצרטים באיטליה. גולדשטיין הקליטה בשנות ה-50 יצירות של בטהובן, ברהמס, שומאן ומוסורגסקי במספר חברות תקליטים (בעיקר Concert Hall Society). בנובמבר 1955 הגיעה לסדרת הופעות בישראל. נישאה בניו יורק במאי 1962 לג'ון נוט מקסוול (1932–1995). לשניים נולדו בת ובן. הפסיקה להופיע והתמקדה בגידול ילדיה עד לסוף שנות ה-70. ערכה קונצרטים שוב עם התזמורת הסימפונית של צפון ג'רזי.
אלה גולדשטיין נפטרה בניו ג'רזי ונטמנה בבית עלמין שם.
טווסון לוקסנום
טווסון לוקסנום (שם מדעי: Thalassoma lucasanum) הוא מין של דג גרם ממשפחת השפתוניים החי במימי האוקיינוס השקט בטווח של חצי האי באחה קליפורניה לפרו ומגיע עד לאיי גלאפגוס. לעיתים מגדלים אותם כדגי נוי באקווריום.
מין זה הוא דג קטן באורך של 15 סנטימטרים בערך בעל דוגמאות מפוארות על ראשו וגופו. הראש כחול-ירקרק עם "כיפה" סגולה-אפורה, העורף צהוב, הגוף ורוד והסנפירים כחולים וקטנים. הדגים הצעירים הם דגי נקאי המפוספסים באדום-צהוב-שחור לאורך גופם. הם ניזונים מטפילים החיים על גופם של שוכני שונית רבים, ביניהם מיני דגים, כרישים ואיגואנה ימית, אותם הם מלקטים בשפתיהם הרחבות.
הדגים הבוגרים מאבדים את פסיהם, מפתחים סנפירים וזנבות חזקים יותר ואז הם ניזונים מפלנקטון, סרטנים קטנים ודגיגים בשוניות האוקיינוס השקט, בעומק של 2–25 מטרים, אך נצפו גם בעומק 64 מטרים.
ושניאקי
נפת וֶשְׁנְיָאקִי (ברוסית: Район Вешняки) היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 10.67 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 122,419 תושבים (2020).
פארק היער "קוסקובו" הוא אחד ממקומות הבילוי האהובים על תושבי ושניאקי, כמו גם על תושבי הנפות הסמוכות נובוגירייבו, פרובו וריאזאנסקי. הפארק פתוח לקהל בכל שעות היממה. המאסיב הירוק מבוסס על עצי לבנה, אלון וטיליה נמצאים גם כן (חלק מהעצים בגיל של עד 250 שנה). בפארק חיים 7 מינים של יונקים וכ-60 מינים של ציפורים. מאז 2015 פועל מרכז האקולוגיה של קוסקובו בשטח פארק היער.
בניה סרור
בניה סרור (נולד ב-1 בנובמבר 1999) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הסנטר במכבי עירוני רמת גן
ביוגרפיה
סרור נולד בעפולה למשפחה עם שני אחים, אחיו הגדול אלייה, הוא כדורסלן בהפועל מגדל העמק-יזרעאל מהליגה הלאומית.
סרור גדל במחלקות הנוער של גלבוע/מעיינות וב-2019 עלה לקבוצת הבוגרים של הפועל גלבוע גליל שם העמיד בעונתו הראשונה ממוצע 2.3 נקודות ו- 2.5 ריבאונדים ב-9.3 דק' למשחק ב-13 משחקים בליגה ו-2.8 נק' בפלייאוף. באוגוסט 2020 האריך את החוזה בקבוצה ל-3 שנים נוספות. בעונתו השנייה במועדון העמיד ממוצע של 1.6 נק' ו-2.2 ריבאונדים ב-8.2 דק' למשחק ב-26 משחקים בליגה ו-1.4 נק' בפלייאוף אז הגיעה הקבוצה לגמר הפלייאוף.
סטפן ברצקי
סטפן ברצקי ( – 21 ביוני 1988) היה פושע מלחמה נאצי ממוצא גרמני בוקוביני. כששימש כשומר במחנה אושוויץ משנת 1942 עד שנת 1945 הוא הכה ורצח אסירים מיוזמתו והשתתף ברצח המוני ובסלקציות. לאחר המלחמה התיישב ברצקי בגרמניה המערבית. הוא נשפט במשפט אושוויץ השני והיה בעל הדרג הנמוך ביותר מבין עשרים וארבע הנאשמים. בית המשפט גזר עליו מאסר עולם ושמונה שנים על השתתפות ברצח של יותר מ-8,000 בני אדם. ברצקי הביע חרטה על מעשיו, העיד נגד הממונים עליו לשעבר והתאבד בכלא.
ביוגרפיה
סטפן ברצקי נולד בשנת 1919 למשפחה גרמנית בוקובינית בצ'רנוביץ, אז חלק מממלכת רומניה. אביו היה מכונאי טלפונים. הרמן לנגביין, היסטוריון אוסטרי ואסיר פוליטי באושוויץ, ציין כי ברצקי נולד באותה עיירה של ויקטור פסטק, שומר באושוויץ שהוצא להורג על ידי הנאצים מכיוון שסייע לבריחתו של זיגפריד לדרר מאושוויץ. השכלתו של בארצקי הייתה יסודית בלבד והגרמנית שלו הייתה גרועה. לאחר שלמד בבית הספר היסודי, למד חייטות ולאחר שסיים את הכשרתו הועסק במפעל לייצור גרביים. הוא גויס לואפן אס אס בשנת 1941, לאחר שנאום בכנסייתו עודד אותו לחזור לגרמניה כחלק ממדיניות "היים אינס רייך" (חזרה הביתה לרייך) של יישוב מחדש של גרמנים אתניים (פולקסדויטשה) בגרמניה. הוא התיישב בורוצלב.
אושוויץ
ברצקי שירת כקצין בלוקים באושוויץ בין השנים 1945-1942. כמו שומרים אחרים, הוצגו לו סרטי תעמולה אנטישמיים כגון "היהודי זיס (סרט, 1940)" ו"אום קרוגר" לאחר העבודה. ברצקי טען במשפטו כי כאשר שאלו השומרים מדוע אסירים נשלחים לאושוויץ, נאמר להם שכולם עבריינים מסוכנים שהורשעו בחבלה. כששאלו כיצד ילדים קטנים יכולים להיות אשמים, הוסבר לשומרים שהם אינם משכילים מכדי להבין, ויהיה ברור מאוחר יותר. כמו כן נאמר להם שכל הדברים שאושרו על ידי אדולף היטלר הם חוקיים. ברצקי טען כי לא האמין להבטחות אלה ושקל לא לחזור מחופשה ברומניה אליה נסע בשנת 1943. הוא לא עשה זאת מכיוון שלדבריו חשש מהשלכות נגד משפחתו. לטענת ד"ר רבקה ויטמן, הודאתו של ברצקי כי ידע כי רצח המוני של יהודים אינה חוקית, חתמה את הרשעתו.
במשפטו תיאר ברצקי כיצד הוא התייחס לאסירים שהורעבו או חלו ומשך הועברו לאושוויץ. הוא לא אפשר לאף אחד מהם להירשם למחנה והחזיק אותם בבלוק סגור עד שליחתם אל מותם. ברצקי היה ידוע בעיסוק שכונה "ציד ארנבות", בו הורו לאסירים להסיר את כובעם, כאשר מי שלא עשה זאת מהר מספיק הוכה ונורה למוות.
עם זאת, בפעמים אחרות, הוא ניסה לסייע לאסירים. אובר-שטורמפיהרר יוהאן שוורזשובר, מפקד אושוויץ השני, סיכל מאמצים אלה. שוורצהובר אמר לברצקי שאסור לו לרחם על אסירים יהודים. במהלך חיסול מחנה המשפחות (טרזיינשטט) ביולי 1944 ביקש ברצקי מממונים עליו להציל את חייהם של הילדים הכלואים במקום. נערכה סלקציה, וחלקם ניצלו, אך פרנץ לוקאס התערב כדי למנוע את הצלת הבנות. כשהתבקש להסביר את מעשיו במשפטו, הצהיר ברצקי כי לעיתים קרובות השתתף בהצגות תיאטרון של בלוק הילדים במחנה המשפחתי.
לאחר פינוי אושוויץ הועבר ברצקי לדיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 ונלכד על ידי הכוחות הסובייטים בתחילת מאי. הוא שוחרר ב-17 באוגוסט, התיישב ליד קובלנץ ועבד בחנות פחם. בשנת 1953, הוא נכלא ל-21 יום על תקיפה. שנתיים לאחר מכן, הוא קיבל קנס בגין התנגדות למעצר. בשנת 1956 הוא נקנס שוב ב-300 מארק גרמני על תקיפה.
מעצר ומשפט
ללברצקי הוצא צו מעצר ב-3 במרץ 1960, והוא נתפס כעבור חודש. הוא הואשם במשפט אושוויץ השני והיה בדרגה הנמוכה ביותר מבין עשרים וארבעה הנאשמים שם. הסנגורים שלו היו יוג'ן גרהרדט ואנגלברט יורשקו. מכיוון שהנאשמים נשפטו על פי חוק פלילי רגיל, נעשתה הבחנה בין מעשי רצח ואכזריות בודדים שאפשר להאשימם בהם לבין השתתפות בתוכנית ההשמדה ההמונית, שבהם הנאשמים היו רק שותפים. במשפט הוכח כי ברצקי רצח מיוזמתו והיה אחד משומרי האס אס האכזריים יותר ולכן הוא קיבל עונש חמור יותר מרבים מהממונים עליו.
ברצקי נמצא אשם בחמישה סעיפי רצח: