cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לפלנד
לפלנד (סאמי: Sápmi ("סאפמי") וגם Sámeednam; פינית Lappi; נורווגית: Finnmark; שוודית: Sameland; רוסית: Лапландия) הוא חבל ארץ בצפונה של אירופה, הכולל את חלקיהן הצפוניים של ארצות סקנדינביה ואת חלקו הצפוני של חצי האי קולה שתחת שלטון רוסי. אזור לפלנד משתרע בשטחיהן של 4 מדינות - פינלנד, רוסיה, נורווגיה ושוודיה.
גבולות לפלנד הם: בצפון - ים ברנץ, במזרח - הים הלבן, במערב - הים הנורווגי ובדרום (ממערב למזרח) - נורווגיה, שוודיה, הים הבלטי, פינלנד ורוסיה.
כבירת החבל נחשבת העיר הפינית רובניימי.
גאוגרפיה
החלקים המזרחיים של לפלנד מתאפיינים בשטחי טונדרה.
אקלים
אקלימה של לפלנד הוא סוב-ארקטי והצמחייה נדירה, למעט האזור הדרומי, המיוער בצפיפות.
כלכלה
לפלנד עשירה במחצבי טבע, במיוחד בעופרות ברזל בחלק השוודי, נחושת בנורווגיה, וניקל ואפטיט ברוסיה. הפאונה עשירה וכוללת איילים, זאבים, דובים ובעלי חיים אחרים.
כלכלתם של הסאמים, תושביה הילידים של לפלנד, התבססה במשך דורות רבים על ציד ומרעה איילים. אולם המודרניזציה, במיוחד בשוודיה ונורווגיה, לא פסחה עליהם ולצד פיתוח ענפים מודרניים ביישוביהם (לרבות תיירות) הם נאלצו להסתגל לשטחי מרעה קטנים יותר, מה שבמרוצת המאה ה-20 הביא לחשש לעתיד של פרנסתם המסורתית.
דמוגרפיה
רוב אוכלוסיית האזור מתגוררת בכפרים וערים קטנות שמפוזרים על פני שטח עצום.
כ-80 אלף "בני סאמי", הידועים גם כסאמים, חיים ברחבי לפלנד, בעיקר בחלקה הדרומי, כאשר רישום וסטטיסטיקות לא-אחידים בין מדינה למדינה מסבירים את הפערים בהערכת מספרם המדויק. בלשונות רבות השתרש המינוח "לאפים", שבעיני הסאמים ואחרים נתפס כשם גנאי, וגם השם "לפלנד" נתפס כביטוי מזלזל, ותושביה מעדיפים את השם "סאפמי".
תושבי לפלנד הסקנדינבית הם אזרחים שווים בשלוש המדינות שבשטחן הם חיים, וחוקים הנוגעים ללשון ותרבות, שנחקקו בכל אחת מהמדינות, מבטיחים את המשך הקיום הקהילתי הייחודי שלהם. ברוסיה עם זאת ניתן להניח כי מצבם טוב פחות. כמחצית מהסאמים (50,000 איש) נמצאים בנורווגיה, שהיא גם המתקדמת ביותר ביחסה אליהם.שטחם של הסאמים נחלק על פני ארבע מדינות, אולם הם מחשיבים אותו כשטח רציף; שהגבולות הפוליטיים בו זרים מבחינתם ומגבילים את תנועתם.
תרבות
תרבותם של הסאמים נעוצה במרחבי הטבע שבו הם מגדירים את זהותם וחייהם, ושואבת מהקוטביות של החיים באזור הסוב-ארקטי, ולכן הם מייחסים בפולחנם חשיבות רבה לסממנים של חילופי עונות, ציד ושלג, לצד תשומת לב מרובה לפרטי-לבוש, הכוללים קישוטים מוקפדים ומשתנים מקהילה אחת לשנייה - לסאמים של נורווגיה למשל סגנון לבוש שונה מעט מלאחיהם שבפינלנד; הדיאלקטים של שפת הסאמי גם הם אינם אחידים, וכך יתר האפיונים המסורתיים. ועל אף זאת רואים עצמם הסאמים כבני קבוצה אחת.
לסאמים דגל משלהם, ואת חגם הלאומי הם מציינים ב-6 בפברואר.
לפלנד בפולקלור המערבי
לפלנד נזכרת במספר ספרים לילדים, ביניהם מסע הפלאים של נילס הולגרסון מאת סלמה לגרלף ו"אלה-קארי הילדה מלפלנד", ספר מסדרת ספרים מעוטרי-צילומים מאת אסטריד לינדגרן, המספר על חייה הפשוטים של ילדה בלפלנד. הספרים תורגמו לעברית. "מסע הפלאים של נילס הולגרסון" זכה אף לסדרת אנימציה.
גם סנטה קלאוס, דמות בדיונית הקשורה לחג המולד הנוצרי, מגיע לפי הפולקלור מלפלנד.
יופ היינקס
יוזף יופ היינקס (בגרמנית: Josef "Jupp" Heynckes; נולד ב-9 במאי 1945 בגרמניה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני לשעבר. היינקס, ששיחק כחלוץ, נחשב לאחד החלוצים הפוריים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הגרמני. כיום הוא נחשב לאחד המאמנים המנוסים ביותר בכדורגל האירופי.
קריירה כשחקן
היינקס מזוהה עם מועדון הכדורגל של בורוסיה מנשנגלדבך. הוא הצטרף לקבוצה בשנת 1964 בעת ששיחקה בליגה השנייה. בהדרכתו של המאמן הנס וייסווילר, העפילה הקבוצה לליגה הראשונה ותוך מספר שנים הפכה לאחת מהקבוצות הטובות באירופה. בין השנים 1967-1970 שיחק היינקס במועדון הכדורגל הנובר 96, אך לא זכה עמו בתארים. ב-1971 שב לבורוסיה מנשנגלאדבך והיה שותף לזכיותיה באליפות בשנים: 1971, 1975, 1976 ו-1977. כמו כן, זכתה הקבוצה ב-1973 בגביע הגרמני וב-1975 בגביע אופ"א. בעונת 1978 סיים היינקס את קריירת השחקן שלו. הוא השתתף ב-385 משחקים בבונדסליגה והבקיע בהם 220 שערים. הישג זה ממקם אותו במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הבונדסליגה אחרי גרד מילר וקלאוס פישר. הישג נוסף שלו הוא כיבוש השערים במפעלים האירופאים לקבוצות. ב-64 משחקיו בגביעי אירופה השונים כבש 51 שערים. הישג זה ממקם אותו במקום השלישי בין הכובשים במפעלים האירופאים, אחרי גרד מילר ואאוזביו ולפני אלפרדו די סטפנו. בשיעור הכיבושים למשחק הוא ניצב במקום הראשון עם ממוצע של 0.8 שערים למשחק במפעלים לקבוצות אירופאיות.
קריירת האימון
כמאמן, החל יופ היינקס את הקריירה במועדון הבית שלו בורוסיה מנשנגלדבך ב-1979 וסיים את עידן קריירת האימון הראשונה שלו במועדון בשנת 1987 כאשר הגיעה הצעה מפתה ממועדון הכדורגל באיירן מינכן. בין השנים 1987-1991 קטף היינקס שתי אליפויות בבונדסליגה הגרמנית.
בשנת 1992 ניסה יופ היינקס את מזלו מחוץ לגרמניה. התחנה הראשונה בין השנים 1992-1994 הייתה אתלטיק בילבאו הספרדית, לאחר מכן חזר לגרמניה ואימן את איינטרכט פרנקפורט. בשנת 1997 חזר המאמן לספרד ואימן את טנריפה. רגע השיא בקריירה הגיע בעונה לאחר מכן כאשר קיבל את המשרה היוקרתית במועדון הכדורגל של ריאל מדריד איתם זכה בליגת האלופות לעונת 1997/98.
ב-4 ביוני 2013 הודיע היינקס כי הוא לוקח שנת חופשה מאימון. באותו חודש הודיע היינקס בריאיון לעיתון הגרמני "דר שפיגל" כי הוא פורש לחלוטין מעולם הכדורגל וכי לא יחזור לאמן יותר.
ב-6 באוקטובר 2017 4 שנים לאחר שפרש מאימון, חתם היינקס בבאיירן מינכן לקדנציה רביעית במועדון עד לתום עונת 2017-18. מינוי זה בא בעקבות פיטוריו של המאמן הקודם קרלו אנצ'לוטי. היינקס הביא את באיירן מינכן לזכייה באליפות כשהקבוצה מציגה יכולת טובה מאוד, אך לא הצליח לשחזר את הישגיו מעונת 2012/13, כשבאיירן הודחה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד והפסידה בגמר הגביע לאיינטרכט פרנקפורט. עם זאת, היינקס נבחר בסיום עונה זו כמאמן השנה בגרמניה בפעם השנייה בקריירה.
חליפת מלחים
חליפת מלחים היא במקורה חליפת מדים ליורדי ים. אולם מן המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד המחצית השנייה של המאה ה-20 שימשה חליפת המלחים כבגד ייעודי לילדים. במספר מדינות משמשת גרסה של חליפת מלחים כתלבושת אחידה לתלמידי ותלמידות בית ספר, לבנים עם מכנסיים קצרים ולבנות עם חצאית וגרביים ארוכים. צווארון מלחים היה פריט לבוש מקובל לנשים צעירות עד שנות ה-20 של המאה ה-20.
חליפת המלחים כמדים
חליפת המלחים נכנסה לרוב ציי העולם במהלך סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 כמדי שירות למלחים בכל התפקידים. החליפה מורכבת ממכנסיים ארוכים רחבים (כך שניתן לגלגל אותם בקלות לצורך עבודה על רציף מוצף מים, למשל), חולצה עם מפתח-צווארון בצורת V ללא כפתורים, בעלת צווארון גדול ייחודי, בתבנית מרובעת המונח על העורף ומגן על הגב ונסגר כמשולש על החזה וכובע או כומתה ("כובע פופאי"). החליפה, בדרך-כלל בצבעי לבן וכחול ומעוטרת בפסי-רוחב, נתפרה מבד זול, חזק ונוח כפשתן או כותנה. לעיתים נענדה על הצוואר גם עניבת-קשירה פשוטה (קרבט).
לעיתים נלבשה מתחת לחולצה, או ללא חולצה כלל, גופייה מפוספסת לבן-כחול.
חליפת המלחים כביגוד לילדים
לבוש לילדים "בסגנון מדי מלחים" (בצרפתית: à la matelot) מוזכר עוד לפני 1800, אלא שעיקר הכוונה היא לחולצה בעלת מפתח-הצווארון הרחב וללא כפתורים, הנוחה להלבשה לילדים.
בשנת 1846 יוצרה חליפת מלחים בגודל מתאים לאדוארד השביעי שהיה אז הנסיך מוויילס. דיוקן הנסיך בן החמש הלבוש בחליפת מלחים קטנה, מאת וינטרהלטר (F.X.Winterhalter), הפך לפופולרי ובעקבותיו החלה להתפשט אופנה של בגדי מלחים לילדים, בכל שכבות האוכלוסייה (סייעה לכך גם העובדה שהנסיך הולבש בחליפת חוגר פשוט ולא במדי קצין). היה זה פריט הלבוש הראשון שיועד לילדים ולא היה העתק מוקטן של בגדי מבוגרים יומיומיים.
עם הפיכתו של הצילום לפופולרי, הפכה חליפת המלחים ללבוש המקובל לילד לצורך צילום וכך נפוצו ברחבי העולם כולו צילומי ילדים בחליפות מלחים בכל אלבום תמונות משפחתי וכן בכרזות ופרסומות.
לדברי החוקרת גנית אנקורי (ראש החוג לאמנות באוניברסיטה העברית), בגדי מלח המייצגים מדים מצביעים על מעמדם של הילדים בחברה הוויקטוריאנית, בה היו הילדים ממוקמים בתחתית סולם המשמעת כחיילים ונדרשו מהם מילוי חובות וציות. כפי שבאוניה יש היררכיה ברורה שבראשה עומד רב חובל ותחתיו קצינים וחוגרים כך גם מקומם של הילדים בבית ובחברה הוא כשל המלחים הצעירים באוניה, בסוף שרשרת הפיקוד. היעלמות בגדי המלח לילדים באה במקביל להיעלמות המבנה ההיררכי בחברה ובמשפחה המערבית המודרנית.
חליפות מלחים כתלבושת אחידה
ביפן החלו בתי ספר לנערות לעשות שימוש בחליפות מלחים כתלבושת אחידה לבנות בשנות ה-20 של המאה ה-20. התלבושת האחידה (ביפנית: セーラー服, תעתיק: serafuku) הבסיסית מורכבת מחולצה לבנה, צווארון כחול בעל פסים בלבן, חצאית בצבע כחול-כהה ועניבת-קשירה צבעונית. תבנית זו מופיעה מאז במגוון דגמים וצבעים.
קולין הנקס
קולין לואיס הנקס (באנגלית: Colin Lewes Hanks; נולד ב-24 בנובמבר 1977) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ויוצר דוקו אמריקאי. נודע בזכות כיכובו בסרטים "מחוז אורנג'", "ללא עקבות", ובסדרות "במשפחות הכי טובות", "דקסטר" ו"פארגו"; עבור האחרון קיבל הנקס מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה
הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת צ'אפמן שבעיר אורנג', ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת לויולה מרימאונט (LMU) שבלוס אנג'לס, אך הנקס נשר מן הלימודים טרם סיים את התואר.
קריירה
ב-1996 קיבל תפקיד קטן בסרטו הראשון "מה שאת עושה לי" בו כיכב אביו, טום הנקס שאף ביים את הסרט.
בשנים 1999–2001 שיחק בסדרה "רוזוול" בתור אלכס וויטמן/קפטן שירדן קביט.
ב-2002 כיכב בסרט הדרמה הקומי "מחוז אורנג'" בתור שון ברומדר.
ב-2005 כיכב בתור ג'וני בסרט "Rx" של הבמאי הישראלי אריאל ורומן. לאחר מכן שיחק בסרט האפי "קינג קונג" בעיבודו החדש של פיטר ג'קסון, בתור פרסטון.
ב-2008 כיכב בסרט האינדי "באק הווארד הגדול" בתור טרוי גייבל, לצד אביו טום הנקס וג'ון מלקוביץ'. אחר כך כיכב בסרט המתח "ללא עקבות" בתור גריפין דווד. בנוסף, כיכב בסרט "החבר החדש של אמא שלי" בתור הנרי דוראנד. בהמשך גילם את אוליבר בסרט הקומדיה "בית השפנפנות".
ב-2010 שיחק בסרט הקומדיה "תיכון בראש טוב" בתור ברנדון אליס.
ב-2011 שיחק בעונה השישית של הסדרה "דקסטר" בתור טראוויס מרשל.
בשנת 2014 שיחק בתור השוטר גאס גרימלי בסדרת הפשע "פארגו" שיצר וכתב נואה האולי עבור רשת הטלוויזיה FX. הופעתו של הנקס זכתה לשבחים והוא אף קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנים 2015–2017 כיכב בתור גרג שורט בסדרה הקומית "במשפחות הכי טובות" ואף היה מועמד לפרס סטלייט עבור תפקידו.
חיים אישיים
הנקס יצא עם השחקנית ביזי פיליפס בשנות ה-90 בזמן לימודיו בקולג'. ביוני 2009, הנקס התארס לאשת יחסי הציבור סמנת'ה בריאנט. בני הזוג נישאו ב-8 במאי 2010, בלוס אנג'לס, יחד, יש להם שתי בנות, שנולדו ב-2011 וב-2013.
דקסמתילפנידאט
דקסמתילפנידאט (Dexmethylphenidate); שם מסחרי: פוקלין (באנגלית: Focalin) היא תרופה המגרה את מערכת העצבים המרכזית, אשר מכילה את האננטיומר הפעיל של התרופה מתילפנידאט. בדומה למתילפנידאט, היא ניתנת לטיפול בהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות בילדים מגיל 6 שנים ומעלה, אך בניגוד למתילפנידאט, היא איננה משמשת בטיפול בנרקולפסיה.
תרופה זאת אושרה לראשונה בשנת 2001 על ידי ה-FDA.
התרופה קיימת בישראל, אך בשלב זה היא איננה רשומה במאגר התרופות במשרד הבריאות, ולכן ניתן להשיג אותה רק בבתי המרקחת של קופות החולים לאחר קבלת אישור של רופא מומחה בהפרעת קשב (נוירולוג או פסיכיאטר).
יעילות
התרופה דקסמתילפנידאט נחקרה במספר מחקרים קליניים בנושא של הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות גם בילדים מגיל 6 שנים ומעלה וגם במבוגרים. מטופלים שנטלו את התרופה הרגישו הקלה משמעותית ושיפור בתסמיני הפרעת הקשב שלהם וביטאו יכולת למידה טובה יותר בהשוואה לאלו שקיבלו את האינבו. היעילות הגבוהה ביותר הייתה כשהתרופה ניתנה בתכשיר בשחרור מושהה (Focalin XR).
תרופות מגרות את מערכת העצבים (סטימולנטיות) הן נחשבות כיום קו ראשון לטיפול בהפרעות קשב וריכוז.
מנגנון הפעולה
דקסמתילפנידאט הוא חומר המגרה את מערכת העצבים המרכזית, והוא מעלה את הרמות של הקטכולאמינים דופאמין ונוראדרנלין באזורים מסוימים במוח. עיקר הפעולה היא על דופאמין אך גם נוראדרנלין מושפע ממתן התרופה. שני המתווכים העצביים האלו קשורים בתהליכים של למידה ועיבוד רגשות במוח (באזור קליפת המוח הקדם-מצחית). העלאת הרמות שלהם תורמת לשיפור תהליכים של למידה.
דקסמתילפנידאט נותן את אותו השפעה שמתקבלת ממתן של מתילפנידאט אך במינונים נמוכים יותר של התרופה.
אופן נטילת התרופה
הקפסולות ניתנות לפתיחה, ובמידת הצורך ניתן לפזר את התכולה שלהן על רסק תפוחי עץ קר, על מנת להקל על הבליעה. אסור לכתוש או ללעוס את התכולה שכן פעולות אלו פוגעות ביעילות התרופה.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי הן בדומה לתופעות הלוואי של מתילפנידאט. תופעות הלוואי משתנות בתדירות שלהן בהתאם למינון של התרופה ובהתאם לפורמולה.
מבין תופעות הלוואי ניתן למנות: כאבי ראש, נדודי שינה (לכן ממליצים שלא ליטול את התרופה בשעות הערב והלילה), חרדה, חוסר מנוחה (בעיקר במבוגרים), שינויים במצב הרוח וסחרחורות.
התרופה יכולה לגרום לכאבי בטן והרגשת אי נוחות במערכת העיכול, בחילות (בעיקר אצל ילדים), יובש בפה וחוסר תיאבון.
הפרעות בגדילה
בשנים האחרונות נעשו גם מחקרים על הנושא. מחקר אוסטרלי שפורסם בשנת 2013 הראה כי שימוש בחומרים המגרים את מערכת העצבים המרכזית מעל 3 שנים מעלה את הסיכון לעיכוב הגדילה. על סמך מחקר זה החוקרים המליצו להשתמש במינונים הנמוכים ככל שניתן בתרופות כגון דקסמתילפנידאט ומתילפנידאט. מחקר קוריאני שבדק את ההשפעה של מתילפנידאט על נערים בנים מתבגרים ועקב אחריהם במשך שנה של נטילת מתילפנידאט מצא כי הייתה השפעה על הגדילה, אבל החוקרים טענו כי ההשפעה הייתה מזערית.
על פי המלצות היצרן של Focalin:
הפרעות פסיכיאטריות
ה-FDA הוציא אזהרה שלפיה יש להזהר במתן התרופה למטופלים עם היסטוריה של התמכרות לאלכוהול או לסמים, משום שמתן התרופה במטופלים אלו היה כרוך בהתמכרות לתרופה וכן בהתנהגות פסיכוטית. דקסמתילפנידאט עלולה לגרום לטיקים בילדים ובמבוגרים ויש להיזהר בשימוש שלה בתסמונת טורט. חרדות, שינויים במצב הרוח וחוסר מנוחה עלולים להתרחש אצל כל מי שנוטל את דקסמתילפנידאט.
בואתיוס
חייו
בואתיוס נולד ברומא למשפחה פטריקית מיוחסת ועשירה שהתנצרה כמאה שנה קודם לכן, שהשתייכו אליה גם הקיסר אוליבריוס וקונסולים רבים. נוסף לייחוסו על משפחותיהם של קיסרי רומא, היו בין אבותיו גם שני אפיפיורים. תאריך הולדתו המדויק אינו ידוע; מקובל לייחס את הולדתו לשנת 480, השנה בה נולד בנדיקטוס הקדוש. אביו, פלאביוס מאנליוס בואתיוס, היה הקונסול בשנת 487 לאחר שאודואקר הדיח את הקיסר הרומי המערבי האחרון.
לא ידוע היכן זכה בואתיוס להשכלתו הנרחבת ביוונית; המידע במסמכים היסטוריים אינו ברור, אבל ייתכן שבואתיוס למד באתונה, ואולי באלכסנדריה. יכול להיות גם שהוא קיבל חינוך קלאסי מאביו או מקרוב משפחה. כך או כך, הידע שלו בתרבות יוון מרשים בהתחשב בהידרדרות מצבו של הידע ההיסטורי בסוף ימי האימפריה. בזכות השכלתו וניסיונו, שהיו למצרך נדיר באותם ימים, הוא התקבל לשירותו של מלך האוסטרוגותים תיאודריך הגדול, שהסמיך אותו לבצע עבורו תפקידים רבים. בואתיוס היה קונסול בשנת 510 בממלכת האוסטרוגותים. בשנת 520 כבר עלה למדרגת מָגִיסְטֶר אוֹפִיקיוֹרוּם, האחראי לכל שירותי הממשל והחצר. בשנת 522 התמנו שני בניו לקונסולים, מה שמשקף את היוקרה שנהנה ממנה אביהם.
בשנת 523 ציווה תיאודריך על מעצרו של בואתיוס באשמת בגידה, כנראה בשל חשד בקשירת קשר עם הקיסר הביזנטי יוסטיניוס הראשון, ששמר על אורתודוקסיה דתית (בניגוד לדעותיו האריאניות של תיאודריך). בואתיוס עצמו טען כי מעצרו נבע בשל יריביו שהוציאו את דיבתו רעה. כך או כך, בואתיוס איבד את רכושו ומשרתו ונכלא בפאביה עד להוצאתו להורג בשנת 524 או 525 בידי תיאודריך.
כתביו
עבודתו הפופולרית ביותר של בואתיוס היא נחמת הפילוסופיה (Consolatio Philosophiae), שאותה כתב בבית הכלא בעודו ממתין להוצאתו להורג. אבל מפעל חייו החשוב ביותר היה המאמץ המתמשך שלו לשמר את הידע הקלאסי של בני העת העתיקה, בעיקר בתחום הפילוסופיה. הוא התכוון לתרגם את כל כתבי אריסטו ואפלטון מיוונית ללטינית; תרגומו השלם למכלול חיבוריו של אריסטו בנושא לוגיקה היה הטקסט היחיד של אריסטו שעמד לרשות הקוראים באירופה עד המאה ה-12. בכמה מתרגומיו הוא שילב הערות משלו, המשקפות את השקפת עולמו.
בואתיוס גם תרגם והוסיף הערות להקדמה לקטגוריות מאת פורפיריוס, והבליט את קיומה של סוגיית האוניברסלים: האם ישנם מושגים אוניברסליים הקיימים ללא תלות בחשיבה עליהם, או האם הם קיימים רק כרעיונות. נושא זה, הנוגע בטבעם האונטולוגי של רעיונות אוניברסליים, היה אחד מסלעי המחלוקת המרכזיים בפילוסופיה של ימי הביניים.
מלבד החיבורים הפילוסופיים המתקדמים תרגם בואתיוס גם את הטקסטים הסטנדרטיים של הקואדריוויום, עם תוספות משלו בנושאי המתמטיקה והמוזיקה, הפותחות לפנינו צוהר נדיר לדרך שבה תפסו בני העת העתיקה את המוזיקה, וכיצד הם עיצבו את מושג המוזיקה בימי הביניים המוקדמים. התרגום השלם שערך בנושאי גאומטריה ואסטרונומיה לא שרד; בכל אופן, תרגומיו לקואדריוויום היו הקורפוס שהיווה את הבסיס לחינוך הקלאסי במקצועות אלה במשך מאות שנים אחרי מותו, והם נלמדו בכל האוניברסיטאות הגדולות בימי הביניים.
בואתיוס חיבר גם מסות תאולוגיות, שרובן תומכות בעמדה האורתודוקסית בניגוד לרעיונות האריאניים, כמו גם במחלוקות כנסייתיות אחרות של זמנו. במשך מאות שנים הטילו ספק בכך שהוא אכן מחבר המסות הללו, וזאת בשל האופי החילוני של כתביו האחרים; רק במאה ה-19 נתגלתה ביוגרפיה מאת בן-זמנו קסיודורוס, שבה מוזכרים בואתיוס וכתביו התאולוגיים.
בואתיוס נקרא לעיתים קרובות "אחרון הרומאים" וראשון הפילוסופים הסכולסטיים. מכל כתביו "נחמת הפילוסופיה" היא שהקנתה לו תהילת עולם אחרי מותו. "נחמת הפילוסופיה", שכונתה "החיבור הקלאסי האחרון", כתובה כדיאלוג בין בואתיוס עצמו בבית-כלאו לבין הפילוסופיה בדמות אישה, "מלכת המדעים". היא מנחמת את בואתיוס על מר גורלו ועוזרת לו למצוא את האושר בתוך עצמו, האושר שתהפוכות הגורל אינן יכולות לפגוע בו. מעניין לראות שאין ב"נחמת הפילוסופיה" תשובות נוצריות לשאלות בעלות אופי מטאפיסי; בואתיוס מעדיף למצוא פתרון לסוגיות אלה בתחומי הפילוסופיה היוונית הקלאסית.
"נחמת הפילוסופיה" תורגמה ללשונות רבות, בין השאר לאנגלית עתיקה על ידי אלפרד הגדול, ולאנגלית חדשה על ידי צ'וסר והמלכה אליזבת הראשונה; גם לעברית תורגמו קטעים מן הספר במאה ה-16 בידי ר' אברהם בן חנניה יגל. שרדו כתבי-יד רבים, והספר הופץ בכל אירופה, לעיתים קרובות בלוויית פרשנויות והערות, בעיקר אחרי המצאת הדפוס. זהו אחד הספרים המשפיעים ביותר בתולדות תרבות המערב.
קיבת השרירים
קיבת השרירים (מוכרת יותר בשם העממי: קוּרְקְבָן) היא קיבה מיוחדת בעלת דפנות שריריות המשמשות לטחינת מזון אצל העופות, הזוחלים ותולעי האדמה, ואצל חלק מהחרקים, הדגים והחלזונות. לרוב משמשת במינים הללו כתחליף ללסת משוננת. בעלי חיים מסוימים נוהגים לבלוע גסטרוליתים ("אבני קורקבן") כדי לסייע לעצמם בתהליכים שונים. היען עשויה אף לבלוע פיסות של זכוכית כדי להקל על התהליך.
מבנה ותפקוד
אצל העופות, המקור (שהוא מבנה קל שמאפשר תעופה קלה יותר) אינו יעיל ללעיסת מזון, ועל כן המזון (הציד) נבלע בשלמותו. המזון השלם מגיע אל הזפק להשריה קצרה; משם הוא עובר אל קיבת הבלוטות, המפרישה אל המזון את מיצי העיכול, אנזימים שונים וכל החומרים הנועדים לפירוק מזון החיה לפי צורכי גופה. מקיבת הבלוטות עובר המזון אל קיבת השרירים לשם תהליך טחינה. קיבת השרירים טוחנת את המזון באופן מכני. המזון עובר מקיבת הבלוטות אל קיבת השרירים מספר פעמים, לפי הצורך.
הדפנות הפנימיות של קיבת השרירים הן בעלות קשיחות מסוימת וקצב חילוף תאים מהיר ביותר, וכך נמנעת פציעת הדפנות.
גשר ברום
גשר ברום (באירית: Droichead Broome) הוא גשר החוצה את תעלת המים המלכותית בקברה, דבלין, אירלנד. הוא נקרא על שם וויליאם ברום (william broome) אשר היה אחד ממנהלי חברת התעלה המלכותית. הגשר ידוע בתור המקום שבו ויליאם רואן המילטון כתב לראשונה את הנוסחה היסודית לכפל קוונטרניונים ב-16 באוקטובר 1843, שהיא. על הגשר מוצב שלט זיכרון לציון התגלית "בהבזק של גאונות" שעליה כתוב:
בתאריך זה מתקיימת מדי שנה צעדה ממצפה דאנסינק לגשר. בין המשתתפים בצעדה ניתן למנות את: מארי גל-מאן, סטיבן ויינברג, פרנק ווילצ'ק, אנדרו ויילס, רוג'ר פנרוז ועוד. תאריך זה קיבל את השם ברומסדיי (broomsday) על שם הגשר ועל הדמיון בין תאריך בלומסדיי שנחגג ב-16 ביוני על שם ג'יימס ג'ויס.
עדריאל המחולתי
עַדְרִיאֵל הַמְּחֹלָתִי, דמות מקראית, שמו מופיע ב.
זיהוי דמותו של עדריאל
שאול נתן את מרב בתו לעדריאל. אם עדריאל הוא בנו של ברזילי הגלעדי המוזכר ב ו (ר' פרשנות והשגות להלן), אזי עדריאל הגיע ממשפחה ממעמד גבוה. ואם כך יתכן כי בנישואין למרב, ביקש שאול לקשור קשרים עם היישוב בעבר הירדן המזרחי..
הדיוויזיה ה-385 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-385 (בגרמנית: 385. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
עדריאל המחולתי
זיהוי דמותו של עדריאל
שאול הבטיח את בתו גם לעדריאל וגם לדוד, והדבר יצר בעיה פוליטית ופרשנית. הבעיה נובעת מכך שלא ברור מלשון המקרא מה סדר הארועים. לא ברור אם מרב הובטחה קודם לדוד ואחר כך נתנה לעדריאל, או שנתנה קודם לעדריאל ורק לאחר מכן הובטחה לדוד. לשון המקרא: "וַיְהִי בְּעֵת תֵּת אֶת מֵרַב בַּת שָׁאוּל לְדָוִד, וְהִיא נִתְּנָה לְעַדְרִיאֵל הַמְּחֹלָתִי לְאִשָּׁה" (שמואל א יח 19). רש"י למשל פרש שלאחר ששאול קבע מועד לנישואי דוד ומירב אולם טרם נישואיהם, מסיבות שונות מרב נתנה לעדריאל "בעת תת: כשהגיע הזמן שקבעו לתתה לו, בעוד שהיו עסוקין לתתה לו, ונתגלגל הדבר ונתנה לעדריאל". מצד שני ניתן לפרש את הפסוק "ויהי בעת תת את מרב בת שאול לדוד, והיא נתנה [כבר קודם לכן] לעדריאל המחולתי". אם הפועל "נתנה" הוא פועל שזמנו עבר רחוק (פלופרפקט), כלומר קודם לשאר המשפט ("תת"), הרי שניתן לפרש שקודם מרב נתנה לעדריאל, ורק לאחר מכן שאול הכריז שבתו תהיה לאיש שיכה את גולית. אם כך יש לומר שהבטחתה לדוד היא הפרת הבטחה לעדריאל, ולא שנתינתה לעדריאל היא הפרת הבטחה לדוד.
הדיוויזיה ה-385 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1942, והועמדה תחת פיקוד קרל אייבל. הדיוויזיה נשלחה עד מהרה לחזית המזרחית, ולחמה באזור פולוצק ורוסלאבל, כחלק מהארמייה הרביעית. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהארמייה השנייה ומארמיית הפאנצר הרביעית לסירוגין באזור וורונז', ובדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לאזור סטלינגרד, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים על הדון, וב-21 בינואר 1943 אף נהרג קרל אייבל בעקבות טעות בזיהוי על ידי חיילים איטלקים. במהלך הקרבות הקשים ירדה מצבת הדיוויזיה אל פחות מ-2,000 חיילים, וב-17 בפברואר 1943 צורפו שרידי הדיוויזיה לדיוויזיה ה-387.
עדריאל המחולתי
זיהוי דמותו של עדריאל
לפי נמסרו חמשת בניה של מיכל עם עדריאל לידי הגבעונים, והוצאו להורג. בספר שמואל ב' נכתב כי מיכל בת שאול הייתה אשתו של עדריאל ואף ילדה לו ילדים. חז"ל ביארו כי הם נקראים בני מיכל בגלל שהיא גידלה את ילדיה של מרב. בתוספתא (סוטה יא,יז; וכן סנהדרין יט ע"ב) מובא ביאור אחר: "מקיש נשואי מרב לנשואי מיכל מה נשואי מיכל לפלטי בן ליש בעבירה אף נשואי מרב לעדריאל בעבירה היה". כלומר אכן מיכל נישאה לפלטי ולעדריאל, אלא ללמדנו שנישואי מירב לעדריאל היו בעבירה (ויוצא שהבנים הללו שנמסרו להריגה היו ממזרים). הקושי נובע מהכתוב בשמואל ב', ו', כ"ג: רד"ק בפירושו לשמואל א', י"ח:.
אם עדריאל הוא בנו של ברזילי הגלעדי המוזכר ב ו, אזי עדריאל הגיע ממשפחה ממעמד גבוה. ביסוס לכך הוא זיהוי מקומה של אבל מחולה בעבר הירדן, בארץ גלעד. אולם זיהוי זה נתקל בקושי. כפי שנכתב לעיל,, דוד נותן את חמשת בני עדריאל לגבעונים כנקמת דם בבית שאול, לא סביר להניח שדוד מסר להריגה את נכדיו של ברזילי הגלעדי, שדאג לו ותמך בו כלכלית בימי מרד אבשלום בנו.
יש הסוברים כי "אבל מחולה" היא תל אבו צוץ הממוקם ליד מעברות הירדן ממזרחה למחולה כיום.
מירי פליקס
מירי פליקס (נולדה בשנת 1946) "הזמיר משריד", הייתה זמרת יוצרת ישראלית בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 בעלת קול סופרן צלול. הייתה חברת שלישיית פיקוד צפון יחד עם חוה אלברשטיין וחיותה דביר.
תולדות חייה
נולדה בקיבוץ שריד ליוסף (פפו) ופנינה, ממייסדי הקיבוץ. בנעוריה שרה, ניגנה בגיטרה וחיברה שירים בהם "יש ואומרים אנשים". המשורר נתן יונתן ששמע את השיר בקיבוץ הציע לחברי שלישיית שריד לבצע אותו והשיר הפך ללהיט. ב-1965 התגייסה לצה"ל ושולבה בשלישיית פיקוד צפון יחד עם חוה אלברשטיין וחיותה דביר עם אפי נצר כמדריך מוזיקלי. בראשית שנות השבעים השתתפה במופעי "ניחוחי חציר" עבור מופע 1971 הלחינה את שירו של נתן יונתן "נרות החצב הלבנים" וביצעה אותו בעיבודו של גיל אלדמע.
ב-1972 עזבה פליקס את ישראל והיגרה לבריטניה.
ג'ים ג'ונס
ג'יימס וורן ג'ונס (באנגלית: James Warren "Jim" Jones; 13 במאי 1931 - 18 בנובמבר 1978) היה מייסדה ומנהיגה האמריקאי של הכת הנוצרית-מרקסיסטית "מקדש העם" שפעלה בסן פרנסיסקו בשנות השבעים. ג'ונס הוביל את הכת לאחד ממקרי המוות ההמוניים הגדולים ביותר מעולם - 909 בני אדם שמתו בהשראתו בג'ונסטאון שבגיאנה, ב-18 בנובמבר 1978.
ביוגרפיה
ג'ונס נולד בעיר לין שבאינדיאנה. אביו ג'יימס, שקרא לבנו על שמו, היה חבר בכת הגזענית "קו קלוקס קלאן", שהוקמה ב-1866 ופעלה בכל רחבי ארצות הברית בעיקר נגד שחורי העור. הוא סיים את לימודיו בתיכון בריצ'מונד, אינדיאנה.
ייסודה של מקדש העם
בצעירותו ג'ונס אסף כסף לייסוד כנסייה משלו באינדיאנפוליס. הוא קרא לה "כנפי הישועה" (מאנגלית: Wings of Deliverence). הוא שינה את שמה ל"כנסיית מקדש העם", על שם הכת אותה ייסד. הוא התחזה לכומר, ולמרות שמעולם לא הוסמך ככזה דרש ממאמיניו לכנותו בשם "אבא". ג'ונס צבר פופולריות בזכות פעולות הומניטריות שביצע בעיקר בקרב ציבור האפרו-אמריקאים, ציבור שהיווה למעלה ממחצית מחברי כנסייתו. הוא אף זכה לתרומות ואותות הוקרה רבים על פעולותיו ההומניטאריות במרוצת השנים. ג'ונס הונה את מאמיניו באמצעות "רפואה מדומה", כאשר גרם להם להאמין שביצע ניסים כדי לרפאם ממחלות ולהסיר מהם קללות. כאשר עייף ג'ונס מלהמתין לקץ כל הימים, הנהיג תוכנית מחאתית כנגד הגזענות וחוסר השוויון. הוא כינה אותה "לילות לבנים". תומכיו, רובם אפרו-אמריקאים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, בלעו בשקיקה את דבריו של מנהיגם הכריזמטי ופעלו לביצוע התוכנית. עריקים שפרשו מהכת לפני ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון העידו על תוכניות זדוניות של רצח והתאבדות המונית שנהגו על ידי ג'ונס, אך הרשויות התייחסו אליהן בביטול.
ג'ונסטאון
ג'ונסטאון (באנגלית: Jonestown) הייתה קומונה מבודדת בגיאנה שבה התרחשה אחת ההתאבדויות ההמוניות הגדולות והמפורסמות בהיסטוריה. 909 מתושבי הקומונה נהרגו, ספק התאבדו ספק נרצחו, מתוכם 276 ילדים ותינוקות. הקומונה הוקמה בידי ג'ים ג'ונס, מנהיגה של הכת "מקדש העם" שפעלה בסן פרנסיסקו בשנות השבעים, עד שהיגרה לקומונה זו.
ג'ים ג'ונס
ג'ונסטאון
אישיותו הבעייתית של ג'ים ג'ונס קשרה אותו עם פרשיות מין, אלימות ותכנוני מס. הדבר הביא אותו להקמת קומונה שיתופית המבוססת על עקרונות קומוניסטיים שבאים בקנה אחד עם עקרונותיו הוא. הקומונה הוקמה בגיאנה, באזור אליו הגישה אפשרית רק באמצעות מטוס. ג'ונס קרא לעיר על שמו - ג'ונסטאון.
בנובמבר 1978, בעקבות שמועות על המעשים שלכאורה נעשים ביישוב המבודד, הוביל חבר הקונגרס ליאו ראיין משלחת-חקר בגיבוי הממשל האמריקני ובמימונו על מנת לבדוק את המתרחש במקום. שלושה ימים אחרי שהגיעו חזרו חברי המשלחת אל שדה התעופה על מנת לטוס לארצות הברית, ואיתם כ-15 מחברי הכת שביקשו להצטרף אליהם. בשלב זה הגיע רכב ובו אנשיו של ג'ונס, שפתחו בירי לעבר חברי המשלחת. מהירי נהרגו חמישה מחברי המשלחת ובהם חבר הקונגרס ראיין. שאר חברי המשלחת הצליחו להימלט. מאוחר יותר באותו יום, ה-18 בנובמבר 1978, הורה ג'ונס לכל תושבי העיר ללגום משקה מהול ברעל. 909 מתושבי הקומונה התאבדו בהשראתו, מתוכם 276 ילדים. התושבים שהתנגדו נאלצו לקבל זריקת רעל או שנורו על ידי שומרי ראשו של ג'ונס. ג'ונס עצמו תכנן כנראה להישאר בחיים, אך גופתו נמצאה ירויה יום למחרת מרחץ הדמים. זה היה מקרה התאבדות המונית הקטלני ביותר בהיסטוריה המודרנית.
ג'ונסטאון
היסטוריה
עם ההתרחבות במספר מאמיניו של ג'ונס בשנות השבעים, הופיעו בתקשורת מספר שערוריות שנקשרו לשמו ולכת אותה הנהיג, בראשן האשמה חריפה כנגדו וכנגד כנסייתו בדבר חשד להעלמת מס. הוא החליט שהמקום הבטוח ביותר להיות בו הוא מחוץ לארצות הברית, ועל כן מצא מקום מושב אחר - ג'ונגל טרופי בדרום אמריקה. הוא הקים שם קומונה קטנה וארעית וקרא לה על שמו - ג'ונסטאון.
אוכלוסייתה של ג'ונסטאון עשתה קפיצה משמעותית כאשר ב-1977 כללה 50 תושבים, ואילו ב-18 בנובמבר 1978, בזמן התרחשותה של ההתאבדות ההמונית המפורסמת, גרו ביישוב למעלה מ-900 תושבים, גברים, נשים וטף, חברי "מקדש העם".
ההתאבדות ההמונית
ב-14 בנובמבר 1978, לאחר שהתקבלו בממשלת ארצות הברית תלונות של יוצאי הכת על אופי פעילותה, נחת חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הדמוקרטי ליאו ראיין בגיאנה כדי לבדוק את הטענות. לאחר שלושה ימים שבהם ראיין חבר בית הנבחרים את תושבי הכפר, עזב את המקום יחד עם מספר תושבים שביקשו לעזוב וצוות תקשורת של רשת החדשות NBC. שומרי ראשו החמושים של ג'ונס עקבו אחריהם לשדה התעופה, שם ירו והרגו חמישה מהם, ביניהם ראיין, בטרם המריאו.
ג'ונס עצמו תכנן כנראה להישאר בחיים, אך גופתו נמצאה ירויה בראשה יום למחרת מרחץ הדמים. עד היום לא ברור אם בוצעה התאבדות או התנקשות.
קלטת המוות
"נאום המוות" שנשא ג'ונס הוקלט מתחילתו ועד סופו בקלטת שאורכה הוא כ-44 דקות, המתעדת את הנאום ואת ההתאבדות. הנאום הופנה לתושבי העיירה ג'ונסטאון, חברי הכת מקדש העם.
בהמשך אומר ג'ונס לכל אנשיו כי אם הם אינם יכולים לחיות בשלום - עדיף להם למות בשלום. הוא מתאר את ניסיונותיו לשמור על מאמיניו לצידו. לאחר התיאורים, הוא מורה לכולם לפסוע קדימה ולשתות מהרעל - משקה קל מהול בציאניד - שאמור להרוג אותם כמו שנהרגו ביוון העתיקה. הוא מציין כי אין זה מעשה התאבדות המונית, אלא מעשה גבורה שאמור להוכיח לעולם שאנשי הכת צודקים, ואנשי המשלחת משקרים. מכיוון שהמשלחת שתחזור לארצות הברית תיחשב בעיני כולם כדוברת אמת - חברי הכת לא יוכלו לשרוד ולכן עליהם להתאבד כדי למנוע טרגדיה עתידית.
לאחר מתן ההוראה, פונה ג'ונס אל הקהל, ורוצה לשמוע את דעת האנשים. אנשי העיירה מטיחים בו שאלות שמתעמתות עם העובדה שהציב, שהמוות הוא דרך הפעולה הטובה ביותר, והוא משיב להם. במהלך החלפת השאלות, בחור אחד מנסה לברוח מהאזור, אך נתפס וג'ונס אומר לו שהוא לא יכול לברוח לשום מקום. ג'ונס מציין ומבהיר לכולם במהלך כל ההקלטה שהמוות עדיף על פני החיים שהם יכולים לחיות בצל הבגידה. הוא מוסיף ואומר כי בסופו של דבר כולם ימותו, והאפשרות לבחור את סוג המוות היא דבר מבורך. הוא אומר שעדיף למות ולהגיע לריק שאינו ברור מאשר לסבול מייסורי הגיהנום שהם עומדים לחוות בעולם הנוכחי.
לאחר שעונה לכל השאלות, הוא מציין כי במהלך כל חייו הוא סחב את צרות אנשי העיר על כתפו, ועתה הגיע הזמן להפסיק. לאחר עוד מספר דקות של שכנועים, מחליט כי הגיע הזמן שיצעדו כולם קדימה לעבר משקאות הרעל. ברקע נשמעים קולות של אנשים שאומרים שהם אינם מוכנים לשתות את הרעל. המתנגדים קיבלו זריקת רעל המסיימת את חייהם. רבים מנסים להתחמק מההתאבדות, ואמהות מנסות להציל את ילדיהן - ללא הצלחה. ב-10 הדקות האחרונות נשמעים קולות בכי וצרחות ילדים, כאשר ג'ונס מנסה לשכנע אותם שאם הם יהיו בשקט זה לא יכאב ויסתיים מהר. בדקות האחרונות של ההקלטה - לא נשמע דבר מלבד זמזומים ומילים בודדות שנפלטות מדי פעם.
במהלך כל ההקלטה, מנסה אישה בשם כריסטין להציע בריחה לרוסיה, ואומרת שאין סיבה שכל האנשים בעיירה ימותו בגלל בריחה של 20 מחברי הכת שאינם מאמינים. פעם אחר פעם היא מתפרצת, וג'ונס מנסה להסביר כי למרות תסיסותה ועל אף הרצון שלה להמשיך לקיים את הדת - אין זה אפשרי. אנשים אחרים מצטרפים למחאותיה ואומרים כי כדאי לפחות לשלוח הודעה לרוסיה על המצב ולשמוע את תשובתה, אך ג'ונס עונה להם שהוא נביא, והוא יודע מראש את תשובתם - הוא אומר להם שהרוסים לא יענו בזמן, אם בכלל. על פי הממצאים, כריסטין הייתה מראשוני המתים באותו היום, ויש עדויות שאומרות שעל גופתה נמצאו סימני הזרקה המעידים על כך שהיא מתה בזריקת רעל ולא התאבדה בשתיית המשקה המורעל.
הקלטת מלווה לכל אורכה במוזיקה שמחה ורגועה, ובזמזומים בלתי פוסקים שנובעים מאיכות הקלטה ירודה.
סופה של ג'ונסטאון
מרחץ הדמים התגלה עוד באותו לילה. מאוחר יותר הועברו גופות ההרוגים לסן פרנסיסקו, שם נקברו או נשרפו. עם הסתלקות המשלחות נבזזה הקומונה בידי הכפריים המקומיים, ובמקום נותרה עיר רפאים למשך שנים רבות.
בשנות ה-80 פרצה שרפה בחורבותיו של הכפר וכילתה את המעט שנותר בו. כיום נותרו מג'ונסטאון שרידים מעטים בלבד, המסמנים את המקום שבו התרחשה אחת מפעולות ההתאבדות ההמונית הגדולות והמזעזעות בכל הזמנים. עד היום המקומיים מסרבים להתיישב שם בגלל אמונות טפלות הקשורות בהיסטוריה של המקום.
באוקטובר 2017, שיחק השחקן אוון פיטרס את דמותו של ג'ים ג'ונס בסדרה "אימה אמריקאית: הכת". בפרק 9, מגוללים את סיפור הכת.
פרויקט החקלאות של מקדש העם
מטרתו של היישוב הייתה, בין השאר, לקיים את "פרויקט החקלאות של מקדש העם". לפי האג'נדה של ג'ונס, הקומונה הייתה מחויבת לדאוג לעצמה ולהוות למעשה מעין משק סגור המספק לעצמו את כל צרכיו.
התזונה היומיומית של תושבי היישוב הייתה אלמנטרית, וכללה אורז, לחם עם שמן ולעיתים פירות וירקות. ג'ונס עצמו דאג לתפריט מאוזן יותר עבורו, שכלל "מותרות" כגון בשר ודברי מתיקה.
חופש המצפון
חופש המצפון (או חירות המצפון) היא זכות אדם, הקובעת כי כל אדם רשאי להחזיק בערכי מוסר התואמים את מצפונו. ערכים אלה אפשר שיתקיימו בזיקה לאמונה דתית או אידאולוגית.
חופש המצפון קובע כי לכל אדם הזכות להכריע בין טוב לרע ולפעול בהתאם להכרעה זו, וזאת בכפוף לחוקי המדינה התקפים בזמן ובמקום.
מדינות מיישמות זכות זו ברמות שונות. ישנן מדינות המכירות בחופש המצפון בצורה רחבה, ויש כאלו שאינן מכירות בו או מכירות בו בצורה מוגבלת. דוגמה לתחום הקשור לחופש המצפון היא פציפיזם, שיש מדינות המכירות בזכותם של אזרחים לנהוג על פי מצפונם ויש כאלו שלא.
חופש המצפון בא לידי ביטוי בסעיף י"ח של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם:
חופש המצפון בישראל
חופש המצפון בישראל קיבל ביטוי במגילת העצמאות, בה נכתב כי המדינה שתקום תבטיח בין היתר גם חירות זו:
ב"חוקת השיפוט תש"ח" נהוג היה לאפשר פטור מצפוני מפעולות צבאיות, ובמלחמת העצמאות הצבא אף נמנע מלהתעמת מול מי שביקשו לסרב לבצע פעולות מסוימות על-רקע מצפוני. הסעיף בחוקה היה סעיף 76, ולפיו טעמים שבמצפון לא פטרו חייל מעבירה, אך אפשרו הקלה בעונשו:
סעיף זה היווה פשרה, כאשר נעשו מספר ניסיונות בבית המחוקקים להעביר פטור מלא. בהמשך, עם קום המדינה, כמעט והכיר בית המחוקקים בפציפיזם, אך לבסוף בוטלה חוקת תש"ח ובמקומה ניתן פטור מצומצם משירות צבאי עבור נשים שיצהירו כי הן מנועות מלשרת מסיבות דתיות. נכון להיום, ניתן לקבל פטור משירות צבאי מטעמי פציפיזם להלכה, אך מקובל לטעון שאין אפשרות מעשית כזו. עוד רווחת בצבא תופעה של סרבנות "אפורה", במסגרתה הפרט מסרב לבצע פעולות הנוגדות את מצפונו, ובתמורה לשמירה על דיסקרטיות הסירוב נמחל סירובו.
חופש המצפון וחופש דת
בשיטות משפט רבות בעולם, מקובל לחשוב כי בניגוד לחופש המצפון, חופש הדת הוא זכות ייחודית הראויה להגנה מוגברת, בהיותה מקרה מיוחדת של חופש המצפון. כך, למשל, הצ'רטר הקנדי מזכיר חופש המצפון וכן כמה חוקות אירופאיות, אבל כל ההליכים המשפטיים עוסקים בטענות של מצפון דתי. הכוונה במצפון דתי בהקשר זה אינה תחומה לתאיזם, שכן גם דתות שאינן תאיסטיות זוכות להכרה ייחודית זו על-פי התפיסה המקובלת בשיטות המשפט השונות.
ריטה וייסנן
ריטה וייסנן (בפינית: Riitta Väisänen; נולדה ב-16 ביולי 1954) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה פינית.
ביוגרפיה
וייסנן נולדה בטורקו.
ב-1976 נבחרה לסגנית ראשונה בתחרות מיס פינלנד ובאותה שנה זכתה במקום הראשון בתחרות מיס אירופה.
היא ידועה בכך שהנחתה את שעשועון הטלוויזיה "Kymppitonni" בה פאנל של ידוענים מנסה לנחש מילה בעזרת רמז אחד, התוכנית רצה בערוץ "MTV3" הפיני מ-1985 ועד 2005.
היא זכתה חמש פעמים בפרס "Telvis", פרס טלוויזיה פיני בקטגוריית "הופעת הטלוויזיה הנשית הטובה ביותר".
היא גם שיחקה במספר סרטי קולנוע וביניהם בסרטים של הדמות הקומית הפינית הידועה "אאונו טוראפורו" (Uuno Turhapuro).
ב-2004 ו-2007 התמודדה בבחירות לפרלמנט האירופאי מטעם מפלגת המרכז וקיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר מבין הנשים שהתמודדו בבחירות אלו.
ב-2005 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי ביחד עם אחותה הנקרא "מיס פינלנד על הקצה".
וייסנן מתעסקת ברכיבה על סוסים, מ-1997 ועד 2003 ניצחה ב-23 מרוצים והיא מחזיקה באורווה משלה.
היא נשואה לאריק ולה בת סופיה (ילידת 1994).
פורטסמות' (כדורגל)
מועדון הכדורגל פורטסמות' הוא מועדון כדורגל מהעיר פורטסמות' שבאנגליה. קבוצת הכדורגל בפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.
כינוייה של הקבוצה הוא "פומפי" כאשר זהו גם כינוייה של העיר עצמה, הממוקמת בדרומה של אנגליה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל פורטסמות' נוסד בשנת 1898 כאשר ג'ון בריקווד היה לבעליה הראשון של הקבוצה בעוד שפרנק ברטל היה למאמן הראשון שלה. הקבוצה הצטרפה לליגה הדרומית בשנת 1899 כאשר המשחק הראשון נערך מול קבוצת צ'טהאם טאון ב-2 בספטמבר 1899 ונגמר בניצחון 0–1 לפורטסמות'. שלושה ימים מאוחר יותר, בפרטון פארק, מגרשה הביתי של הקבוצה, שיחקה הקבוצה מול יריבתה המרה עד היום, סאות'המפטון. העונה הראשונה של הקבוצה בליגה הדרומית הייתה טובה יחסית לשנים בה שיחקה בליגה זו והקבוצה ניצחה 20 מתוך 28 משחקי הליגה שלה, נתון שעזר לה לסיים כסגנית אלופת הליגה. בעונת 1910/1911 ירדה הקבוצה ליגה אך בעזרתו של בוב בראון, הבעלים החדש שלה, הקבוצה חזרה למקומה הטבעי.
בעונתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה הקבוצה נלחמה על חייה ולבסוף שרדה עונה שלמה בליגה הבכירה. גם בעונה שלאחר מכן, הקבוצה נלחמה בקרבות התחתית, כאשר היא מפסידה באחד המשחקים 0–10 ללסטר סיטי, ההפסד הגדול בתולדות המועדון. למרות זאת, באותה העונה הקבוצה העפילה לגמר גביע ה-FA, בו הפסידה לבולטון וונדררס בתוצאה 0–2. הקבוצה הצליחה, למרות הקושי הגדול, לשרוד עונה אחר עונה בליגה הבכירה כאשר המזל החל להאיר לה פנים. בעונת 1933/1934 הקבוצה הגיעה שנית לגמר גביע ה-FA כשהיא עוברת בדרך קבוצות כגון מנצ'סטר יונייטד, לסטר סיטי, בולטון וונדררס וברמינגהאם סיטי אך הפסידה במשחק הגמר למנצ'סטר סיטי.
הקבוצה הגיעה בפעם השלישית בתולדותיה לגמר הגביע בעונת 1938/1939 מול וולבס שהייתה הפייבוריטית מבין השתיים לזכייה בגביע אך פורטסמות' הפתיעה וניצחה 1–4 וזכתה לראשונה בגביע האנגלי.
בעונה שלאחר מכן כבר החלה מלחמת העולם השנייה ולכן הופסקו הן משחקי הליגה והן משחקי הגביע באנגליה. לכן החזיקה פורטסמות' בגביע עד לחידוש המפעל בעונת 1945/1946, ובכך הפכה לקבוצה שהחזיקה הכי הרבה אי-פעם בגביע האנגלי ברצף. אחרי חידוש הליגה והגביע לאחר המלחמה, תפסה פורטסמות' תאוצה והפכה לאחת הקבוצות הטובות בליגה האנגלית באותם הימים. עונת 1948/1949 הייתה העונה הטובות בהיסטוריה של המועדון, והקבוצה הייתה בראש טבלת הליגה וגם התקדמה בצורה טובה במשחקי הגביע, דבר שכמעט גרם לזכייתה הראשונה במאה ה-20 של קבוצה אנגלית בדאבל אך אף על פי שהקבוצה זכתה באליפות באותה העונה, היא הודחה ממשחקי גביע ה-FA בחצי הגמר על ידי לסטר סיטי. באותה העונה, מלבד האליפות הראשונה גם שברה הקבוצה את שיא הצופים במשחק בית שלה, 51,385 צופים, שיא שלא נשבר עד היום.
הקבוצה שמרה על תואר האליפות גם בעונה שלאחר מכן, כשהיא מביסה 1–5 את אסטון וילה במשחק האחרון של העונה ובך הפכה פורטסמות' הקטנה יחסית לאחת משש הקבוצות היחידות באנגליה שזכו באליפות שתי עונות ברצף מאז מלחמת העולם השנייה, תואר אותו היא חולקת עם הקבוצות הגדולות של אנגליה - מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי, וולבס ליברפול ומנצ'סטר סיטי. הקבוצה חזרה לצמרת בעונת 1954/1955 כשסיימה במקום השלישי אך מספר עונות לאחר מכן ירדה לליגת המשנה, בשנת 1959.
הקבוצה המשיכה להתדרדר וכבר בשנת 1961 ירדה לליגה השלישית אלא שהמאמן ג'ורג' סמית' הציל את הקבוצה הועלה אותה חזרה לליגה השנייה. בשל קשיים כלכליים, הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים ובשנת 1976 חזרה לליגה השלישית למרות מספר ניסיונות לחזק את כלכלת המועדון. גם בליגה השלישית, הקבוצה הייתה בחובות כלכליים גדולים ונאלצה למכור את כל שחקניה כדי לכסות את החובות אך לא יכלה להרשות לעצמה שחקנים חדשים במקום אלה שנמכרו ולכן עבר לשחק עם שחקני מחלקות הנוער של המועדון, דבר שגרם לירידת הקבוצה עד הליגה הרביעית בשנת 1978.
ענות 1991/1992 סימנה את חזרתה של פורטסמות' לעילית של הכדורגל האנגלי, כאשר מהיותה בליגת המשנה, היא העפילה עד חצי גמר גביע ה-FA, בו הפסידה לליברפול. בעונה שלאחר מכן כמעט והעפילה הקבוצה לפרמייר ליג, אך בשל שער אחד פחות במאזנה, הפסידה את העלייה לווסטהאם יונייטד.
בקיץ 1996 נכנס כיועץ למועדון טרי ונבלס, שלאחר מכן אף הפך לאחד מבעלי הקבוצה. בעונת 1996/1997 הקבוצה הגיעה עד רבע הגמר, כשבדרך היא עוברת את קבוצת הפרמייר ליג, לידס יונייטד. עם זאת, הקבוצה פספסה בסוף העונה את האפשרות לעלות לליגה הבכירה.
הקבוצה חזרה לבעיותיה הכלכליות בעונת 1998/1999 אך למזלה היה זה מילאן מנדריץ' שרכש אותה ועזר לה כלכלית. כמו כן, הקבוצה ניצלה מירידה לליגה השלישית כאשר ניצחה את משחקה האחרון בעונת 2000/2001 בעוד שהאדרספילד טאון הפסידה את משחקה שלה.
הארי רדנאפ הגיע לקבוצה כמאמנה בשנת 2002 והעלה אותה לפרמייר ליג. בעונת 2003/2004 סיימה במקום ה-13. בעונת 2004/2005 סימה במקום ה-16. בעונת 2005/2006 ניצלה מירידה במחזור ה-37 כשהיא צריכה ניצחון נגד וויגאן כד לשרוד וששאר הקבוצות המועמדות לירידה: ווסט ברומיץ' וברמינגהאם סיטי יימעדו במשחקיהן. נרכשה על ידי אלכסנדר גאידמק (בנו של ארקדי גאידמק) בינואר 2006. מאז המכירה, פורטסמות' עלתה ברמתה והתברגה באמצע הטבלה עם נטייה מעלה. ב-2008 זכתה בגביע האנגלי בפעם השנייה בתולדותיה.
בעקבות פתיחת העונה הגרועה של פומפי (7 נקודות מ-13 משחקים) פוטר פול הארט ואברהם גרנט מונה במקומו הקבוצה עלתה לגמר גביע ה-FA שם הפסידה לצלסי (0–1), אך גרנט לא הצליח להשאיר את הקבוצה בפרמייר ליג והקבוצה נשרה לליגת המשנה האנגלית. אחרי הירידה, אברהם גרנט התפטר ובמקומו מונה סטיב קוטריל.
שנתיים מאוחר יותר נשרה פורטסמות לפוטבול ליג הראשונה - הליגה השלישית ובחלוף שנה נוספת נשרה הקבוצה לפוטבול ליג השנייה - הליגה הרביעית ובכך השלימה ירידה של שלוש ליגות בארבע שנים בלבד מהפרמייר ליג אל הליגה המקצוענית הרביעית והאחרונה. בשנים אלו הידרדרה פורסטמות' לחובות כלכליים קשים, והחליפה חמישה מאמנים, עד שבסופו של דבר הועברה ההנהלה ב-2013 לידיהם של אוהדי הקבוצה, ומונה כמנכ"ל הקבוצה מארק קטלין. אוהדי הקבוצה הודיעו שהם מתכננים להחזיר את חובותיה.
בספטמבר 2014 הודיע מנכ"ל הקבוצה מארק קטלין כי שילמה הקבוצה את כל חובותיה על סך שבע מיליון ליש"ט, בשאיפה לחזור במהרה לליגה הבכירה. בעונת 2016/2017 העפילה לליגה השלישית לאחר ארבע עונות.
קבוצות יריבות
החל בשנות ה-60 התפתחה יריבות בין פורטסמות' לסאות'המפטון כאשר המשחקים ביניהן כונו דרבי החוף הדרומי בשל הימצאותן של הערים סאות'המפטון ופורטסמות' על חופה הדרומי של אנגליה והיותן שתי הקבוצות החשובות באזור גאוגרפי זה. אך עם זאת, לא נערכו משחקי דרבי רבים בין השתיים לאורך השנים, בעיקר בשל העובדה ששתי הקבוצות לא היו שנים רבות באותה הליגה, ומאז שנת 1977, נפגשו הקבוצות רק בחמש עונות שונות (1987/1988, 2003/2004, 2004/2005 ו- 2011/2012 וב-2019 במסגרת גביע הליגה האנגלי).
יריבות נוספת של פורטסמות' הייתה נגד פלימות' ארגייל במשחקים שכונו "דרבי המספנות" בשל היותן של שתי הערים ערי נמל.
בית אבי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תמי ספיבק
תמי ספיבק (30 בספטמבר 1944 – 30 בנובמבר 2018) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, פעילה בתחום הפרינג' בישראל. זוכת פרס קיפוד הזהב למפעל חיים לשנת 2012.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב. התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל. לאחר השחרור מהצבא, למדה ספיבק משחק בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי. עם סיום הלימודים החלה לשחק במחזה "שמשון" מאת יגאל מוסינזון בבימויו של דוד לוין, בתיאטרון הבימה ב-1969. ובהמשך, באותה השנה, הצטרפה למופע השירה המצליח, "הלוך הלכה החבריא", בו בלטה כסולנית בשיר "שונרא".
ספיבק הופיעה בהצגות רבות בתיאטראות שונים בישראל – בהם הבימה, תיאטרון בית ליסין, התיאטרון העממי, תיאטרון קרוב, צוותא, הסימטה ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בתחילת דרכה השתתפה בהצגות כמו "הרוטשילדים" (1972), "תפוס את הגנב" (1973), "מסעות בנימין השלישי" (1976), ו"גבירתי הנאווה" (1986) בכיכובה של ריטה.
בעשור האחרון שבה ספיבק גם אל הבמות הגדולות במקביל לפרינג'. היא גילמה את גברת היגינס בעיבוד החדש של הבימה ל"גבירתי הנאווה" שעלה ב-2013 (שבו שיחקה לצידה של שני כהן וכן לצידה של ריטה), וב-2017 החלה לגלם אם חולה וסיעודית ב"קח את אבא שלך ולך לעזאזל", שכתב הקומיקאי רמי ורד עבור הבימה. בתקופה זו שיחקה גם בהצגות "על פסנתרים ואנשים" של תיאטרון הסמטה ו"שייקספיר מצונזר" של תיאטרון קרוב.
מלבד התיאטרון שיחקה ספיבק גם בסרטי קולנוע, בהם "ז'אקו והיצאניות" (1972), "יהיה טוב סלומוניקו" (1975), "מוכרחים להיות שמח" (2005) ובתוכניות כמו "בולבול הקבולבול" של הטלוויזיה החינוכית. היא גילמה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "החברים של נאור" (2006), "לצבי יש בעיה" (2016), "נבסו" (2017), "ככה זה" (2017).
ספיבק נחשבה לאחת השחקניות המזוהות עם תחום הפרינג' ופעלה רבות למענו. בריאיון לאתר הבמה דיברה על המאבק שלה להמשיך ולהציג בכל מחיר ועל הניסיון לגייס משאבים לתיאטרון השוליים.
ב-2012 קיבלה ספיבק בטקס "קיפוד הזהב" פרס מפעל חיים על פעילותה בתחום תיאטרון הפרינג'. בנימוקיהם למתן הפרס כתבו השופטים: "לבד מפועלה כשחקנית, תמי ספיבק משקיעה את מרצה בפעילות חברתית ברוכה לקידום היצירה הישראלית ולקידום יוצרים ישראלים. ספיבק מתבלטת בפעילותה כאשת תיאטרון יוצרת ומעורבת. היא נוקטת עמדה חברתית ומוסרית אמיצה, ונאבקת על עקרונותיה בהתמדה, בנאמנות וביושרה. בכך היא שותפה בכירה במאבקים לקידום תרבות ישראלית ובמיוחד תרבות אלטרנטיבית שהיא הבסיס ההכרחי לצמיחתה והתפתחותה של כל חברה".
נפטרה ב-30 בנובמבר 2018 לאחר שנאבקה במחלת הסרטן, היא נקברה בבית העלמין בכפר שמריהו.
בלננסש
בלננסש (בפורטוגזית: Clube de Futebol Os Belenenses) היא קבוצת כדורגל פורטוגלית שמשכנה ברובע בלן של העיר ליסבון.
היסטוריה
בלננסש, במשותף עם בואבישטה, היא הקבוצה היחידה מלבד שלוש הקבוצות הגדולות בפורטוגל (בנפיקה ליסבון, פורטו וספורטינג ליסבון) שזכתה באליפות והייתה הראשונה לעשות זאת כאשר זכתה באליפות ליגת העל הפורטוגזית בעונת 1945/1946.
בנוסף זכתה בלננסש בשלושה גביעי פורטוגל בעונות 1941/1942, 1959/1960 ו-1988/1989.
בעונת 1961/1962 שיחקה בלננסש בגביע אופ"א (גביע ערי הירידים) ובכך הפכה לקבוצה הפורטוגזית הראשונה שמשחקת במפעל. הופעתה בעונה זו הסתכמה בהדחה בסיבוב הראשון על ידי היברניאן הסקוטית. במסגרת גביע אופ"א שיחקה בלננסש נגד קבוצת הפאר הספרדית ברצלונה 7 משחקים. באחרון שבהם ניצחה בלננסש 0–1 באצטדיונה הביתי.
ב-30 ביוני 2018 המועדונים התנתקו אחד מהשני, בלננסש סאד תפסה את מקומה של בלננסש בליגת העל הפורטוגזית, והאחרונה הורדה לליגה השנייה של מחוז ליסבון.
מרצ'לו אבאדו
מרצ'לו אבאדו (באיטלקית: Marcello Abbado; 7 באוקטובר 1926 – 3 ביוני 2020) היה מלחין, מנצח ופסנתרן איטלקי. מכלול יצירותיו כולל כמה יצירות לתזמורת, בלט, יצירות רבות לפסנתר סולו ומספר יצירות קאמריות. הוא היה שותף לכתיבת כמה יצירות עם רוברטו גויטרה. בשנת 1989 זכה במדליית הזהב על הצטיינות בתרבות ובאמנות (Medaglia d'oro ai benemeriti della cultura e dell'arte) מטעם ממשלת איטליה.
ביוגרפיה
אבאדו נולד במילאנו. הוא היה בנו של הכנר מיקלאנג'לו אבאדו, אחיו של המנצח קלאודיו אבאדו ואביו של המנצח רוברטו אבאדו. הוא למד נגינה בפסנתר באופן פרטי אצל ג'אנאנדראה גאבאצני לפני שנכנס לקונסרבטוריון של מילאנו. אחרי שהופיע שנים אחדות כפסנתרן קונצרטים, התמנה בשנת 1958 למנהל קונסרבטוריון "ג'וזפה ניקולינו" בפיאצ'נצה. הוא עזב משרה זו ב-1966 כדי לקבל עליו את משרת מנהל הקונסרבטוריון ע"ש ג'ואקינו רוסיני בפזארו, משרה בה החזיק עד שנת 1972. לאחר זאת כיהן כמנהל הקונסרבטוריון ע"ש ג'וזפה ורדי במילאנו, משנת 1972 עד 1996. אבאדו הרבה להופיע כפסנתרן ומנצח עם הפילהרמונית של וינה, שעמה ביצע, בניצוח ובנגינה, את כל 27 הקונצ'רטו לפסנתר של מוצרט.
נפטר בסטרזה ב-3 ביוני 2020.
אליפות ישראל בדקה
אליפות ישראל בדקה הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית אשר שודרה לראשונה באוקטובר 2011 בימי השידור של קשת בערוץ 2. מנחה התוכנית היה עידו רוזנבלום. עליית התוכנית נדחתה מאוגוסט 2011 בשל המחאה החברתית של שנת 2011.
התוכנית הייתה גרסה ישראלית לשעשועון "Minute To Win It" המשודר ברחבי העולם. למתמודדים, יש דקה להשלים שלל משימות שאינן דורשות ידע טריוויה כללי או כושר גופני. הפרס הגדול לאחר מעבר 10 שלבים היה מיליון שקלים.
סכומי הפרס בשלבים השונים היו:
1,000
2,500
5,000
10,000
50,000
75,000
125,000
250,000
500,000
1,000,000
מלחמת שלושת האנרים
מלחמת שלושת האנרים (1587-1589) הייתה המלחמה השמינית והאחרונה במלחמות הדת בצרפת.
רקע
המלחמה פרצה ביוזמת פליפה השני, מלך ספרד כדי למנוע מצרפת את האפשרות לפגוע בצבא הספרדי, שהיה מוצב בארצות השפלה הספרדיות, ותכנן את הפלישה לאנגליה. המלחמה החלה כאשר הליגה הקתולית שכנעה את המלך אנרי השלישי להוציא צו איסור מוחלט על הפרוטסטנטיות, ועל הדחת אנרי מנווארה מזכותו לכתר; החלטה שהושפעה מיועצו המלכותי, אן דה גיז.
המלחמה
במהלך החלק הראשון של המלחמה, הרויאלסטים והליגה הקתולית, לא כל כך שיתפו פעולה נגד האויב המשותף, בהוגנוטים. אנרי שלח את אן דה גיז נגד נווארה, בזמן שהוא עצמו התכוון לפגוש את הצבאות הגרמניים והשווייצרים. בקרב קוטרה, הביס אנרי מנווארה את הצבא המלכותי בראשות גיז, שאף נהרג בעצמו בקרב. זה היה הניצחון הראשון לו זכו ההוגנוטים בשדה הקרב. מאידך, אנרי השלישי הצליח להביס את הגרמנים והשווייצרים שפלשו לצרפת. השווייצרים היו בעלי הברית שלו, ופלשו לצרפת על מנת לשחרר אותו מכל שעבוד, אולם אנרי התעקש כי הפלישה שלהם אינה לטובתו, והכריח אותם לחזור הביתה. מאידך, הגרמנים, בראשות פביאן הראשון, רוזן העיר דוהנה, רצו להילחם נגד דוכס גיז, אך הובסו בקרב וימורי.
הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של המלך אנרי השלישי, ואף טענו כי הוא הזמין את הכוחות השווייצריים, הקימו ממשלה מהפכנית בפריז ופתחו במשא ומתן עם פליפה השני, מלך ספרד שמטרתו הייתה לפלוש לאנגליה ולצרפת ולהדיח את המלך. אנרי הראשון, דוכס גיז נקרא על ידי הקתולים לכבוש את פריז.
לאחר מכן
ב-21 בספטמבר 1589 ניצח אנרי את צבא הליגה הקתולית בקרב ארק, שהתחולל ליד חופי התעלה. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה שלחה לו אנשי צבא, זהב ואספקה. בתגובה, פליפה השני הפנה את חיל המשלוח הספרדי בפלנדריה לעזרת הליגה הקתולית. ב-14 במרץ 1590 התחולל קרב איברי, שבו המלך אנרי הביס שוב את צבא הליגה הקתולית. אולם, למרות ניצחונותיו אלה לא הצליח לכבוש את פריז.
בעידודה של פילגשו ואהבתו הגדולה, גבריאל ד'אסטרה, הוא הכריז ב-25 ביולי 1593 כי Paris vaut bien une messe ("פריז מצדיקה אפילו מיסה [קתולית]"), והתכחש לפרוטסטנטיות. כניסתו לחיק הכנסייה הקתולית הבטיחה לו את תמיכתם של מרבית נתיניו, והוא הוכתר כמלך צרפת בקתדרלת שארטר ב-27 בפברואר 1594. עם זאת, בשנת 1598 הוא הכריז על האדיקט של נאנט, שהעניק זכויות מוגבלות להוגנוטים.
מאפיין אוילר
בטופולוגיה אלגברית ובתורת הגרפים, מאפיין אוילר של גרף מוגדר כ- כאשר E מייצג את כמות הצלעות, F מייצג את כמות הפאות ו-V מייצג את כמות הקודקודים או צמתים. ידוע על פי נוסחאת אוילר שבמישור דו־ממדי או לפאונים אפלטונים מאפיין אוילר שווה ל-2, ולכול פאון במישור פרויקטיבי הוא בעל מאפיין אוילר של 1.
באופן כללי יותר, מאפיין אוילר של יריעה עם הומולוגיה נוצרת סופית שווה לסכום המתחלף.
אאוזביו
אֵאוּזֶבְּיוּ דָה סִילְבָה פֵרֶיְרָה (בפורטוגזית: Eusébio da Silva Ferreira; 25 בינואר 1942 – 5 בינואר 2014) היה כדורגלן פורטוגלי, הנחשב לאחד משחקני הכדורגל הטובים בכל הזמנים. היה ידוע בכינויים "הפנינה השחורה", "היהלום השחור" ו"הפנתר השחור".
קריירה
כבר בגיל 18 הוליך אאוזביו את לורנזו לאליפות המקומית ולמשחק ראווה נגד המועדון הברזילאי סאו פאולו, שהגיע למוזמביק. כמה שבועות אחרי אותו משחק, פגש מנהלה הנודע של בנפיקה ליסבון, בלה גוטמן, את מאמן סאו פאולו. מאמנה של סאו פאולו סיפר לגוטמן על הכישרון שראה במוזמביק, וגוטמן לא היסס: הוא טס למוזמביק, בחן את אאוזביו התלהב והביא אותו לליסבון תמורת 15,000 דולר.
בהופעת הבכורה שלו, במשחק ידידות נגד סנטוס של פלה בטורניר שנערך בפריז, הוא עלה למגרש בדקה ה-60 כשקבוצתו בפיגור 0:5. הוא הבקיע שלושער. המשחק הסתיים בהפסד 3:6 ואאוזביו קנה את מקומו בהרכב לתמיד. עונה לאחר מכן, בשנת 1962, הוליך אאוזביו את בנפיקה לזכייה בגביע אירופה לאלופות עם ניצחון במשחק הגמר על ריאל מדריד 5:3, כשהוא מבקיע צמד.