cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה הכהן מסלתון טראב
ביוגרפיה
נישא לפרידיה, וילדיו היו: הרב עזרא, שהיה שוחט ומוהל בקהיר, יוסף רחמים, ורפאל. ב-14 בספטמבר 1941 (כ"ב באלול ה'תש"א) נהרגו בנו הבכור עזרא ונכדו הבכור יהודה (כבן 16) בהפצצת כוחות צבא גרמניה על רובע דהאר בקהיר.
כאביו, שימש גם הוא כמוהל, ופנקס הנימולים שניהל שמור בספרייה הלאומית.
הלך לעולמו ב-1 בינואר 1946 (כ"ח בטבת ה'תש"ו). לאחר פטירתו החליפוהו בבית הדין במצרים הרב עובדיה יוסף והרב שלמה קצין.
עם תלמידיו נמנו הרב יוסף דנא, מדייני ודרשני דמשק, ואחיינו, בן אחותו רג'ינה, הרב עזרא הכהן מסלתון טראב, המכונה "חכם עזור".
כ"ג בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ג חשוון היא פרשת תולדות, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת חיי שרה אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או שבת.
Clandestino
Clandestino (באנגלית: Clandestine, ובעברית: סודי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, והזמר-יוצר הקולומביאני מאלומה. השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2018, כשיתוף הפעולה הרביעי של השניים, בעוד השלושה הקודמים היו "La Bicicleta", "Chantaje", ו-"Trap".
בשנת 2019 נודע כי ייתכן ושיר זה יהיה הסינגל הראשון מתוך אלבומה השנים עשר של שאקירה, El Dora2.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאקירה, מאלומה ואדגר באררה, והופק על ידי אותם השלושה גם כן. קטעים מתוך השיר הודלפו כמה ימים לפני צאתו הרשמית, ולכן כבר ב-7 ביוני 2018, פרסמו שאקירה ומאלומה הצצות רשמיות מתוך השיר.
על השיר אמרה שאקירה כי: "הוא מכיל בתוכו סיפור על רומן סודי שלה ושל מאלומה", ועוד אמרה כי: "מאלומה הוא אחד האנשים הכי מוכשרים שאי פעם פגשתי. יש לו את היכולת הנפשית לכתוב שירים, מנגינות, והדבר הטוב ביותר הוא שאנחנו תמיד מסכימים".
הצלחה
עם יציאתו כבש השיר את 12 פסגות מצעדי האייטונס של קולומביה מיקרונזיה, פרו, מקסיקו, אקוודור, צ'ילה, הונדורס, ארגנטינה, פנמה, הרפובליקה הדומיניקנית, פרגוואי וספרד. בנוסף לכך, הצליח האודיו שיצא עבור השיר לצבור למעלה מ-130 מיליון צפיות ביוטיוב.
שבוע לאחר צאתו, היה השיר לשיר הלטיני הנמכר ביותר בארצות הברית לאותו השבוע, ובעקבות כך כבש את פסגת מצעד השירים הלטיניים הנמכרים ביותר של הבילבורד.
וידאו קליפ
ב-29 ביוני 2018, הוציאו שאקירה ומאלומה קליפ עסקי לשיר אשר פורסם בפורמט הספוטיפיי בלבד. ב-27 ביולי 2018, פורסם הקליפ הרשמי של השיר, אשר צולם על חוף ים.
טייסת 133
טייסת 133, המכונה גם טייסת "אבירי הזנב הכפול", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. כיום מפעילה הטייסת מטוסי F-15A/B/D איגל ("בז") מבסיס תל נוף.
הקמת הטייסת
מלחמת יום כיפור ולקחיה, בצד אספקת מטוסים ואמל"ח מתקדם למדינות האויב סביב ישראל גרמו לצורך מבצעי בהצטיידות במטוס קרב מתקדם.
הצטיידות מדינות ערב במטוסים החדישים כללה גם חימוש מודרני כולל טילי אוויר-אוויר. כן נקלטו במדינות המזרח התיכון סוללות טילי קרקע-אוויר חדישות שנועדו לפגוע בעליונות האווירית של ישראל ובחופש פעולתו של חיל-האוויר.
המקור היחיד לרכש מטוסי קרב מתקדמים באותן שנים, הייתה ארצות הברית. חברת "מקדונל דאגלס" פיתחה תשובה למטוס הקרב הרוסי מיג-25 שנחשב אז לטוב מסוגו בעולם, המטוס האמריקני 15-F של חברת מקדונל-דאגלס  וה-14-F מתוצרת "גראמן" היו מטוסי קרב מתקדמים שנכנסו לשירות בארצות הברית ונתנו מענה לצורך המבצעי.
ישראל פנתה לארצות הברית וביקשה לרכוש אחד המטוסים, לאחר שנתקבל אישור בדרגים המדיניים, והושלמו ההליכים במפקדת חיל האוויר נמשכה פעילות המטה בהכנות ליציאת משלחת לארצות הברית לצורך בחינה והמלצה איזה משני המטוסים (אם בכלל) מתאים לצורכי חיל האוויר ועונה על הצורך המבצעי.
צוות של טייסים ומהנדסים ביקר בארצות הברית בחודשי אוגוסט-אוקטובר 1974. הטייסים שבמשלחת טסו ב-18–20 בספטמבר 1974 מספר טיסות במטוסי 14-F ו-15-F דו מושביים. חברי המשלחת בחנו את שני המטוסים ואת מידת התאמתם לצרכיה המבצעיים של ישראל. המידע שנאסף עובד, ובאוקטובר 1974 חזרו ארצה אנשי המשלחת והמליצו פה אחד על רכישת מטוסי 15-F. המלצתם התבססה על התאמתו של המטוס ועל כושרו להכריע את היריב בקרבות אוויר במתכונת שהייתה מקובלת אז. יתרונו של המטוס בתמרון, תכונות הטיסה שלו בצירוף מערכות הנשק שהותקנו בו איפשרו לטייס להכתיב את מהלך הקרב ולהגיע להכרעה כנגד כל אחד מסוגי המטוסים שהיו בחילות האוויר של מדינות העימות. המשלחת המליצה להצטייד בסד"כ של 25 מטוסים.
ה-15-F היה מטוס בעל כושר תמרון טוב משל כל מטוס אחר, מצויד בשני מנועים רבי עוצמה, עם יכולת לטוס לטווח רחוק, תכונה שנוצלה אכן בהצלחה במהלך שירותו המבצעי. המטוס תוכנן אמנם כמטוס לעליונות אווירית, אולם הצטיין גם ביכולת לתקוף מטרות קרקע, הוא צויד במכ"ם רב-משימתי יעיל בטווחים רחוקים וביכולת לשאת אמל"ח מתקדם ומגוון למטרות אוויר-אוויר ואוויר-קרקע.
מפקד חיל-האוויר, אלוף בני פלד, קיבל את המלצת הצוות, וכבר בסוף 1974 החלה עבודת מטה קדחתנית לקליטת המטוס בחיל. הוחלט כי המטוס החדש יקרא בעברית "בז" ונקבע כי קליטת מטוסי הבז תתבצע בתל-נוף.
בעקבות דרישת ישראל להקדים את אספקת המטוסים, הוחלט כי ארבעת מטוסי קדם-סדרה שייצורם הושלם, יסופקו לישראל לפני תום 1976. יתר המטוסים, מייצור סדרתי, תוכננו להיקלט בשנת 1977. עסקת ההצטיידות, שנחתמה במחצית פברואר 1976, כללה גם טילי אוויר-אוויר מתבייתי חום מסוג סיידווינדר J, טילי אוויר-אוויר מונחי מכ"ם AIM-7F ופריטי חימוש נוספים.
בהוראת התכנון נקבע כי ביוני 1976 ייצאו לארצות הברית מפקד הטייסת המיועד איתן בן-אליהו וארבעה טייסים בני צינקר, משה מלניק, יואל פלדשו ושאול סיימון, ללימוד המטוס, כדי להיכנס לכשירות מבצעית אוויר-אוויר מיד עם קליטת המטוסים הקדם-סדרתיים.
באוקטובר 1975 יצאה לארצות הברית משלחת ואנשיה סיירו בבסיס חא"א רייט-פטרסון ואספו מידע בנושאי תפישת אחזקה, הצטיידות, לוגיסטיקה, שינויים במטוס, הדרכת צוות קרקע ועוד. נערכו ביקורים במפעל מקדונל-דאגלס בסנט-לואיס, בבסיס חא"א לוק, בפנטגון ובנספחות בוושינגטון. סכום העסקה היה כ-653 מיליון דולר.
ב-1 אפריל 1976 הוקמה טייסת הבז הראשונה, טייסת 133. למפקדה הראשון של הטייסת מונה סא"ל איתן בן-אליהו ולסגניו מונו בני צינקר ומשה מלניק. ב-10 בדצמבר 1976 קלטה הטייסת את שלושת מטוסי ה- F-15A הראשונים שהגיעו לישראל.
טבילת אש ראשונה
טבילת האש הראשונה של הטייסת הייתה במבצע ליטני במרץ 1978, במהלכו פיטרלו מטוסי הטייסת בשמי ישראל וחיפו על כוחות צה"ל בפעולתם בדרום לבנון. לא נרשמה לטייסת תקרית אווירית במהלך המבצע.
הפלת בכורה עולמית ל- F-15
ב-27 ביולי 1979 רשמה הטייסת היסטוריה כשמטוס F-15A שלה השיג הפלת בכורה עולמית של מטוס מיג-21 סורי. ההפלה התרחשה במהלך קרב אוויר שהתפתח בין מטוסי F-15 מטייסת 133 ומטוסי כפיר מטייסת 101 לבין מטוסי מיג-21 סוריים. שתי רביעיות מיגים סוריים התקרבו במגמת יירוט אל מטוסי F-4 פנטום ("קורנס"), A-4 סקייהוק ("עיט") וכפיר בזמן שתקפו מטרות מחבלים בדרום לבנון - בדאמור, מזרעת חזרן ובסיס מחבלים צפונית לצור. הפלת הבכורה של ה- F-15 נזקפת לרס"ן משה מלניק, שביצע אותה באמצעות טיל פיתון 3 ב"בז" מספר זנב 663 שכינויו "המדליק". שלושה טייסי F-15 אחרים מהטייסת שהשתתפו בקרב הפילו גם הם מטוס מיג-21 כל אחד - רס"ן יואל פלדשו באמצעות טיל AIM-7 ספארו ב"בז" מספר 704 שכינויו "חץ מקשת", רס"ן יורם פלד באמצעות טיל AIM-9 סיידווינדר ב"בז" מספר 672 שכינויו "טורנדו", ומפקד הטייסת, סא"ל איתן בן-אליהו שהפיל מיג-21 בקרב אוויר צמוד באמצעות תותח המטוס ב"בז" מספר 689 שכינויו "בומרנג". מיג-21 חמישי שהופל בקרב נזקף לזכותו של מטוס כפיר שרשם גם הוא הפלת בכורה.
מארב לסורים
ב-24 בספטמבר 1979 ביצעו שני מטוסי F-4 פנטום גיחת צילום בשמי לבנון. זוג מטוסי מיג-23 סוריים ניסו ליירטם ושיגרו לעברם שלושה טילי אוויר-אוויר. בעקבות האירוע התקבלה החלטה בחיל האוויר להכין מארב למטוסים הסורים. הכוונה הייתה לבצע את המשימה בשנית, אך הפעם בליווי צמוד של זוג מטוסי F-15 ופטרול של מטוסי F-15 נוספים בגובה נמוך מעל לים. הבקרה הסורית הזניקה זוג מטוסי מיג-21 ליירט את מטוסי הצילום. עם גילוי מטוסי המיג פנו זוג מטוסי הפנטום המצלמים דרומה לפי מילת קוד, ומטוסי ה-F-15 המלווים פתחו בקרב אוויר עם המיגים. ארבעה מיגים נוספים הוזנקו ליירוט. במהלך הקרב, שנערך שישה מייל דרומית מזרחית לביירות ונמשך דקה ו-17 שניות, הפילו מטוסי ה-F-15 של הטייסת את ארבעת מטוסי המיג-21 הסוריים.
הפלות מטוסים סוריים ב-1980
ב-24 באוגוסט 1980 ביצעו זוג מטוסי F-4 פנטום ("קורנס") משימת צילום בשמי סוריה. בתגובה הזניקו הסורים שני זוגות מטוסי מיג-21 ליירוטם. במהלך קרב אוויר שהתפתח בין המיגים לבין מטוסי F-15 מהטייסת ומטוסי כפיר, שחיפו על המטוסים המצלמים, הופל מיג אחד.
ב-31 בדצמבר 1980 הזניקו הסורים עשרה מטוסים בתגובה לתקיפת בסיסי מחבלים באזור אל-חוש ובתל אל-רווידס ליד אל-נבטיה, על ידי מטוסי F-4 פנטום ("קורנס"), A-4 סקייהוק ("עיט") וכפיר. בקרב אוויר שהתפתח בין מטוסי F-15 מטייסת 133 לבין שני מטוסי מיג-21 סוריים, הופלו שני המיגים.
הפלת בכורה עולמית של מיג-25
ב-13 בפברואר 1981 שוב רשמה הטייסת היסטוריה כשמטוס F-15A שלה השיג הפלת בכורה עולמית של מטוס מיג-25 סורי. המיג-25 שהופנה לעבר גיחת צילום של חיל האוויר, הופל על ידי מפקד הטייסת, סא"ל בנימין צינקר, באמצעות טיל AIM-7 ספארו ב"בז" מספר 672 שכינויו "טורנדו".
מבצע אופרה
ב-7 ביוני 1981, השתתפו עשרה מטוסי F-15A של הטייסת במבצע אופרה (תקיפת הכור האטומי בעיראק), כאשר שישה מטוסי F-15A, בהובלתו של מפקד הטייסת סא"ל משה מלניק, ליוו את שמונת מטוסי ה-F-16A ("נץ") התוקפים, לצורך יירוט פוטנציאלי של מטוסי אויב, וארבעה מטוסי F-15A נוספים טסו מעל בקעת הירדן ושימשו כממסר וכעתודה, וכן ניטרו את התנועה האווירית בירדן וסוריה לשם ניטרול איום (אם יתעורר צורך כזה) על המטוסים השבים מהתקיפה. המטוסים המלווים נשאו טילי אוויר-אוויר, פודי לוחמה אלקטרונית ומכלי דלק תצורתיים. לקראת הגעת מטוסי ה- F-16A ליעד, התפצלו מטוסי ה- F-15A המלווים - זוג אחד פנה מעט דרומה על מנת לתת מענה לאיום אפשרי שיגיח מהבסיסים הדרומיים, זוג נוסף פנה מעט צפונה וזוג שלישי פיטרל בקרבת הגבול הסורי. המשימה הושלמה מבלי שהוזנקו מטוסי אויב לעבר המטוסים הישראלים ששבו בשלום לבסיסם.
מלחמת לבנון
בנובמבר 1981 החלו בחיל האוויר להיערך לקראת פתיחת טייסת F-15 שנייה, היא טייסת 106. לאחר ויכוחים קשים בנוגע לתאריך פתיחת הטייסת, הוחלט לבסוף על ה-6 ביוני 1982. ברם, פריצת מלחמת לבנון הראשונה שהחלה בהפצצות חיל האוויר ב-4 ביוני 1982 ולאחר מכן פלישת ישראל ללבנון ב-6 ביוני, עיכבה את פתיחתה והוחלט לחבר בינתיים את שתי הטייסות למסגרת אחת. הטייסת המשותפת פעלה במהלך המלחמה, וב-13 ביוני, לאחר הפסקת האש עם סוריה שהושגה ב- 11 ביוני, נפרדה טייסת 106 מ-133 ונפתחה כטייסת עצמאית. במלחמה הפילו מטוסי הטייסת כ- 30 מטוסי מיג-21 ומיג-23 סוריים.
מלחמת המפרץ
ב-15 בינואר 1991 פקע האולטימטום שהציב האו"ם לעיראק בעקבות פלישתה לכווית, ב- 2 באוגוסט 1990. מאז ועד ל- 12 בפברואר אותה שנה, השתתפו מטוסי הטייסת, לצד מטוסי טייסת 106, במשימות פטרול בשמי ישראל והגנה על שטחה עקב חשש לניסיונות חדירה של כלי טיס עיראקיים לישראל. ברם, התקיפות העיראקיות נגד ישראל הסתכמו בירי טילים בליסטיים מסוג סקאד.
"בז 2000"
מטוסי ה- F-15 של הטייסת, כמו גם מטוסי טייסת 106, הושבחו במסגרת תוכנית "בז 2000" ("בז משופר" או בזמ"ש) שהחלה בשנת 1995 והסתיימה ב- 2005. במסגרת התוכנית שודרגה אוויוניקת המטוסים. ההשבחה כללה בין היתר שדרוג של תא הטייס ותצוגות המכ"ם, החלפת מחשב בקרת אש, התקנת מערכת ניווט לווינית מבוססת GPS ועוד.
מפקדי הטייסת
בין מפקדי הטייסת נמנים: איתן בן-אליהו (מפקדה הראשון), בני צינקר (1981-1979), משה מלניק (מבצע אופרה, מלחמת לבנון), עמירם אליאסף (1983–1985), מיקי לב (מבצע רגל עץ),, אבי מאור (מלחמת המפרץ), כפיר שלח, איתי אלון (מבצע ענבי זעם) , עמיקם נורקין (2002-1999), תומר בר (2002–2005), דן טורטן, גלעד קינן (2010-2012), דרור לוי, סא"ל מיכה.
אסטריה
בתם של קואאוס ופויבה
קואאוס ופויבה, שני הטיטאנים ילדו את אסטריה כאחותה הקטנה של לטו.
אנדרטת כובשי החלל
אנדרטת כובשי החלל (ברוסית: Монумент Покорителям космоса) היא אתר הנצחה במוסקבה, הכולל את מוזיאון החלל הרוסי ואת שדרת הקוסמונאוטים. האנדרטה הוקמה באזור אוסטאנקינסקי בשנת 1964 כדי לחגוג את הישגיהם של הסובייטים בתחום חקר החלל. אתר ההנצחה ניצב בסמוך אל מרכז התערוכה של כל רוסיה, בו ממוקם "ביתן החלל", אשר מציג תערוכות הקשורות לתוכנית החלל הרוסית.
אסטריה
בתם של קואאוס ופויבה
הטיטאנית של נבואת הלילה, קריאת החלומות, קריאת הכוכבים (אסטרולוגיה) ומעשי הכשפים. אמה של הקטה. אחרי נפילת הטיטאנים בידי זאוס, החל זאוס לרדוף גם את בניהם, ובמנוסתה הפכה עצמה אסטריה לשליו והשליכה עצמה לאוקיינוס. במקום טביעתה הופיע האי דלוס, שמאוחר יותר היה המקום היחיד עלי אדמות שהסכים לספק מחסה לאחותה לטו מאימת הרה, בעת הריונה מזאוס. שם נולדו שני בניה של לטו: אפולו וארטמיס.
אמזונה
אסטריה הייתה האמזונה השישית שנהרגה על ידי הרקולס כאשר זה נשלח להביא את חגורתה של היפוליטה, מלכת האמזונות. האמזונות ידעו שהרקולס בלתי מנוצח, אך לחמו בו למרות זאת.
אנדרטת כובשי החלל
היסטוריה
במרץ 1958 כמה חודשים לאחר ההשקה של החללית ספוטניק 1, הוכרזה תחרות עיצוב בנושא אובליסק החלל כדי לחגוג את תחילתו של עידן החלל ברחבי ברית המועצות של אותה התקופה. מתוך כ-350 הצעות שונות נבחרה הצעותיהם של הפסל פריידיש קרנדיבסקי ושל האדריכלים "קולצ'ין וברש". הפתיחה החגיגית של אתר ההנצחה התקיימה ב-4 באוקטובר 1964 ביום השנה ה-7 לשיגורה של החללית ספוטניק 1.
האנדרטה תוכננה כדי להתאים בתוכה את מוזיאון החלל הרוסי, עם זאת המוזיאון נפתח רק ב-10 באפריל 1981 ולאחר 3 שנות שיפוצים נפתח שוב הפעם מחדש ב-12 באפריל 2009 (ביום השנה ה-48 לטיסתו של יורי גגארין לחלל).
בשנת 1967 הונצחה האנדרטה במטבע מיוחד לכבוד 50 שנה למהפכת אוקטובר.
מבנה האנדרטה
החלק העיקרי של האנדרטה הוא אובליסק ענק, שבראשו רקטה שממנה יוצאת פלומה של עשן. גובהה של האנדרטה הוא 107 מטר והיא מצופה בציפוי טיטניום. ניתן להבחין בה מכל מקום בסביבה.
פסלו של קונסטנטין ציולקובסקי ממבשרי האסטרונומיה של רוסיה ממוקם בצמוד אל האובליסק.
על האובליסק חקוק שיר ברוסית האומר: "והפרס על מאמצינו, הניצחון על הדיכוי והחושך, חישלנו כנפיי אש לאומה ולעידן שלנו!". מתחתיו באותיות קטנות כתוב: "אנדרטה זו נבנתה כדי לחגוג את ההישגים הבולטים של העם הסובייטי בחקר החלל". שני הצדדים של בסיס האנדרטה, בחלקים הקדמי שלהם, מעוטרים בתבליטים המתארים את הגברים והנשים שהשתתפו בתוכנית החלל הרוסית בתקופת ברית המועצות, בעלי מקצועות שונים כגון: מדענים, מהנדסים, וכמו כן גם את הכלבה לייקה שהייתה היצור הראשון בחלל.
פאל ויינשטיין
פאל ויינשטיין (בהונגרית: Weinstein Pál; שאטוראליאויהיי, 5 בספטמבר 1906 – בודפשט, 12 באפריל 1979) היה רופא (MD), רופא עיניים, דוקטור (PhD) למדעי רפואה (1960), פרופסור, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
אשתו הייתה אילונה קרדוש (1909–1962), בתם של דוד קרדוש ושל אירמה גרין, אותה נשא לאישה בסרנץ' ב-21 ביוני 1936.
פאל ויינשטיין הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5B-7-3).
עבודותיו העיקריות
Ophtalmologische Differentialdiagnose bei Gehirntumoren (Budapest-Stuttgart, 1972)
סובולב
סובולב (בפולנית: Sobolew) הוא כפר במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. בכפר כנסיית עץ מהמאה ה-18.
יהודי סובולב
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-840 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל, שהפעילה ביישוב בית ספר מרשת בית יעקב ותלמוד תורה.
במלחמת העולם השנייה
ב-17 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בסתיו 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם מאות יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, מספר תושבי הגטו הגיע ליותר מכ-2,000 איש. ביוני 1941 ננעלו שער הגטו, והוא הוקף בגדר תיל. בספטמבר הועברו גטו זה יהודי מצ'ייוביצה.
ב-2 באוקטובר 1942 פשטו שוטרים ואנשי ס"ס על הגטו שביישוב, ושילחו את 1,640 יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-1 בדצמבר 1942 הוקם ביישוב גטו חוזר לכ-1,400 יהודים מהסביבה, וב-10 בינואר 1943 שולחו כולם לטרבלינקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה רצחו פולנים לאומנים שלושה יהודים ששבו ליישוב.
שבטים ילידים בברזיל
שבטי הילידים (האינדיאנים) מהווים חלק ניכר מהקבוצות האתניות שמרכיבות את החברה הברזילאית. האינדיאנים התיישבו בשטחים הכלולים כיום במדינת ברזיל לפני כ-8,000 שנה והיו שליטיה הבלעדיים עד הגעת המשלחת הפורטוגלית בראשותו של פדרו קברל בראשית המאה ה-16. בעת הגילוי, רוב האינדיאנים חיו חיי נוודים למחצה וכלכלתם התבססה על ציד, דיג, ליקוט מזון וחקלאות פרימיטיבית. רבים מתוך כ-2,000 השבטים והעמים שחיו בברזיל בעת הגילוי האירופאי נספו במלחמות, בטבח ובמחלות שהיו מנת חלקם עם הגעת האירופים. מספרם ירד מיותר ממיליון לפני הגעת קברל לכ-100,000 בשנות ה-50 של המאה ה-20.
רוב האינדיאנים ששרדו את צוק העתים נטמעו בחברה הברזילאית החדשה. החל מאמצע המאה ה-20 הממשלה הברזילאית השקיעה מאמצים ניכרים בפיתוח האינדיאנים והגנה על המיעוט ששמר על אורחות חייהם ביערות הגשם של האמזונס. בזכות התמיכה הממשלתית מספרם עלה לכדי 300,000 לקראת סוף המאה ה-20. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2000 כ-700,000 ברזילאים סיווגו את עצמם בתור אינדיאנים.
שרידים ארכאולוגיים
כמעט כל התגליות הארכאולוגיות מתוארכות אחרי גל ההגירה הראשון לאמריקה. ילידי ברזיל לא פיתחו כתב ולא השתמשו באבן ליצירת פסליהם. לכן, כמעט כל העדויות לא שרדו את מהלך הדורות.
מקור האינדיאנים
מקור הילידים הברזילאים עדיין שנוי במחלוקת, אך רוב הארכאולוגים מסכימים שמקורם בגלי הגירה שבאו מאזור סיביר דרך מצר ברינג. עמדתם נתמכת בעדויות אנתרופולוגיות וגנטיות רבות. לדעת רוב החוקרים, ילידי ברזיל הגיעו בגל ההגירה הראשון שחצה את מצר ברינג בסביבות 9,000 לפנה"ס.
אינדיאנים בעת גילוי ברזיל
בראשית המאה ה-16, ילידי ברזיל פיגרו בצורה קשה אחרי אירופה מבחינה טכנולוגית. הם השתמשו בכלי עצם ואבן להרכבת נשקיהם. הקדרות הייתה מפותחת יחסית לטכנולוגיות אחרות. הקדרים הברזילאים השתמשו בחומרים מתוחכמים על מנת ליצור כלים מהודרים לטקסים. חלק מהכלים היו מקושטים בציורים שונים. יחד עם זאת, הקדרים הבריזלאים לא השתמשו באובניים ליצירת כליהם.
אינדיאנים אחרי הגעת האירופים
הפורטוגלים הראשונים מצאו אוכלוסייה גדולה, ככל הנראה בת כמיליון בני אדם, בשטחה של ברזיל. המתיישבים הפורטוגלים הראשונים דיווחו על קבלת פנים יפה ותיאורי הקרקע והאינדיאנים משכו פורטוגלים נוספים לאזור. יחסי השכנות הטובים נגמרו תוך פרק זמן קצר. המתיישבים הפורטוגלים שאפו להתעשר בקולוניה הברזילאית ולשם כך טבחו באינדיאנים, גנבו את זהבם ואף שעבדום לעבודה במטעים. בנוסף לכך, רבבות אינדיאנים נספו במחלות שהפורטוגלים הביאו עמם מהעולם הישן, שכן המערכת החיסונית שלהם לא יכלה להתמודד עם מחלות אלו, שלא היו מוכרת בעולם החדש. השבטים שהצליחו לשרוד את הרדיפה הפורטוגלית נאלצו לברוח ליערות העד של האמזונאס. חוסר עמידותם של האינדיאנים לא אפשר להסתמך על כוח עבודתם במטעים, על כן פרח ושגשג סחר העבדים מאפריקה.
טבח השבטים הילידים בברזיל על ידי מתיישבים אירופאים מכונה. למעלה משמונים שבטים ילידים הושמדו בין השנים 1900 ל-1957, ואוכלוסיית השבטים הכוללת ירדה בתקופה זו בשמונים אחוז, מכמיליון לכמאתיים אלף.
האינדיאנים כיום
במאה ה-20 אימצה הממשלה הברזילאית גישה הומנית יותר והחלה להגן על האינדיאנים. במסגרת המאמצים לשיקום האוכלוסייה הוקמו מספר שמורות והוקם המוסד הלאומי למען האינדיאנים ("Fundação Nacional do Índio"). תפקידו לדאוג לפתרון הבעיות של האינדיאנים כגון הקצאת קרקעות הוגנת, מאבק באפליה ושמירה על זכויותיהם. במסגרת זה השבט שוקורו זכה לאוטונומיה במקום מגוריהם.
פולינום ציקלוטומי
בתורת השדות, פולינום ציקלוטומי הוא פולינום מינימלי של שורש יחידה מעל שדה המספרים הרציונליים. לכל מספר שלם n מתאים פולינום ציקלוטומי יחיד, \ \Phi_n, שהוא פולינום מתוקן בעל מקדמים שלמים, והוא הפולינום המינימלי של כל השורשים הפרימיטיביים מסדר n. כלומר:, כאשר \omega עובר על כל השורשים הפרימיטיביים מסדר n.
הפולינומים הציקלוטומים הראשונים הם: . באופן כללי, אם p הוא מספר ראשוני, אז כל השורשים ה-p-ים של 1 הם פרמיטיביים, ו-
כל שורש n-י של 1 הוא שורש d פרימיטיבי של 1 עבור מחלק אחד בדיוק של n, ולכן, אם מכפילים את הפולינומים הציקלוטומיים, מתקבל. מכאן מתקבלת הנוסחה הרקורסיבית.
הפולינום הציקלוטומי הראשון שיש לו מקדם שאינו 0, 1 או 1- הוא (זה נובע מכך ש-105 הוא המספר הקטן ביותר שהוא מכפלה של שלושה ראשוניים אי-זוגיים שונים); עם זאת, לכל k יש אינסוף ערכים של n שעבורם יש לפולינום הציקלוטומי ה-n-י מקדם הגדול בערכו המוחלט מ- \ n^k .
כאשר מרחיבים את בעזרת שורש היחידה הפרימיטיבי \ \rho_n, מתקבל השדה הציקלוטומי מסדר n, . השדה הזה מכיל את כל שורשי היחידה מסדר n, והוא שדה הפיצול של \ \Phi_n(x) מעל. הרחבת השדות היא מדרגה \ \phi(n), וחבורת גלואה שלה היא חבורת אוילר מסדר n.
נחל גרוף
נחל גָּרוֹף הוא נחל בערבה ליד אילת, כשני קילומטרים מדרום לנחל שחמון.
מוצאו של הנחל ברמת יותם, סמוך לאתר האשפה הישן, עובר דרך תלכיד נחלים ומסתיים בנמל אילת. לאורכו נסללה דרך המשמשת לרכיבת אופניים ולטיולים רגליים. הנחל עובר ליד מתקנים של נמל אילת וחברת קצא"א.
טיילת הנחל
בשנת 2014 פרסם משרד הבינוי והשיכון להקמת טיילת בנחל גרוף באילת. הקבלן הירושלמי זלמן בראשי זכה במכרז ולאחר קבלת כל האישורים, העירייה הוציאה צו התחלת עבודה לטיילת החדשה, המשקיפה לנחל גרוף הסמוך לרובע 10 בשכונת שחמון. אורכה של הטיילת תוכנן להיות כקילומטר.
בפברואר 2015 העבודות הופסקו בשל ביצוע בדיקות קרקע על ידי משרד הבינוי. בדיקות הקרקע שהתקיימו באזור אחרי החפירות של אדמת המילוי נועדו לסייע בהנחיות המקצועיות לקבלן הביצוע, אולם תוצאותיהן טרם התקבלו, ולכן מתעכב המשך העבודה במקום.
צ'יבאס ארצות הברית
קלוב דפורטיבו צ'יבאס ארצות הברית (בספרדית: Club Deportivo Chivas USA) הייתה קבוצת כדורגל מליגת האמריקנית מהעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה. הקבוצה נוסדה בשנת 2004, ושחקה את משחקיה הביתיים באצטדיון סטאבהאב סנטר, בצוותא עם יריבתה העירונית לוס אנג'לס גלאקסי. צבעי הקבוצה היו אדום-לבן-כחול, בדומה לצבעיה של קבוצת גוודלחרה ("צ'יבאס") המקסיקנית.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-2 באוגוסט 2004, והצטרפה כקבוצה ה-11 של ה-MLS. בתוך 3 שנות קיומה, הצליחה הקבוצה להגיע פעמיים לפלייאוף ה-MLS, כשבשנת 2007 היא עושה זאת לאחר שסיימה ראשונה בבית המערבי של הליגה.
הקבוצה החלה את דרכה בליגה עם הפסד ביתי 2-0 לדי.סי. יונייטד ב-2 באפריל 2005 תחת הדרכתו של המאמן תומאס רונגן. לאחר עשרה משחקים, עם מאזן 1-8-1 (הפסד, 8 תוצאות תיקו, וניצחון בודד על ריאל סולט לייק), תומאס רונגן הועבר לתפקיד מינהלתי, ובמקומו מונה חאבייר לדזמה כמאמן ראשי זמני. ב-3 ביוני 2005, מונה האנס וסטרהוף למאמן הקבוצה, אך לאחר עונה מאכזבת הוא סיים את תפקידו בה.
ב-2 בנובמבר 2005, מונה בוב בראדלי, המאמן המצליח ביותר בתולדות ה-MLS למאמן הקבוצה, השלישי בתוך שנה. תחת הדרכתו, הקבוצה השתנתה מן הקצה אל הקצה. הקבוצה סיימה עם מאזן 10-9-13 (13 ניצחונות, 9 תוצאות תיקו ו-10 הפסדים), דבר שהקנה לה מקום במשחקי הפלייאוף. בראדלי זכה בתואר מאמן השנה ב-MLS, והיה למאמן הראשון שזוכה בתואר זה במשך שנתיים ברציפות. מגנה היהודי-אמריקאי של הקבוצה ג'ונתן בורנשטיין נבחר לרוקי השנה ב-MLS. עם תום העונה, מונה בראדלי למאמן הנבחרת, והוא הוחלף על ידי פרקי.
העונה הראשונה של פרקי כמאמן הייתה הצלחה גדולה, כאשר הקבוצה סיימה עם מאזן מצוין של 8-7-15, ובמקום הראשון בבית המערבי של הליגה. פרקי נבחר כמאמן השנה ב-MLS, השני ברצף של צ'יבאס. בינואר 2008, האריך פרקי את חוזהו בקבוצה לעוד שנתיים.
המועדון פורק בתום העונה הסדירה 2014, והוא הוחלף על ידי קבוצת הרחבה אחרת בשם מועדון הכדורגל לוס אנג'לס שהצטרפה לליגה בשנת 2018.
אתאן
אתאן (Ethane) היא תרכובת אורגנית ממשפחת האלקאנים שנוסחתה הכימית היא C2H6. בטמפרטורה ולחץ סטנדרטיים האתאן הוא גז חסר ריח וצבע.
האתאן יוצר לראשונה באופן מלאכותי בשנת 1834 על ידי מייקל פאראדיי באמצעות אלקטרוליזה של אשלגן אצטט, אך, באותו זמן טעו לחשוב שהתוצר של התגובה היה מתאן. כיום מיוצר האתאן במעבדה לרוב על ידי תהליך הנקרא ראקציית קולב.
אחרי מתאן, אתאן הוא בעל הכמות השנייה בגודלה בתערובת הגז הטבעי. אחוז האתאן בגז הטבעי נע בין פחות מ-1% ליותר מ-6% לפי נפח. עד לפני שנות ה-60 האתאן לא היה מופרד מתערובת עם מתאן אך היה נשרף ביחד איתו כדלק. כיום, בגלל שימושו כחומר גלם ליצירת אתן, האתאן מופרד ברוב מרבצי הגז הטבעי.
הדרך הכי נפוצה להפרדת האתאן מהמתאן היא קירור התערובת. קירור זה נעשה על ידי טורבינה המקררת את התערובת לטמפרטורה של 100- מעלות צלזיוס ושיטה זו משיגה בערך 90% מכמות האתאן. בטמפרטורה כזו ניתן להפריד בקלות את האתאן מהמתאן בגלל הפרשי טמפרטורת הרתיחה בין שתי התרכובות.
בטמפרטורת החדר, אתאן נחשב לחומר דליק. מגע ישיר עם אתאן נוזלי גורם לכווית קור.
השימוש העיקרי של האתאן הוא, כאמור, חומר גלם ליצירת אתן. תעשיינים מעדיפים להשתמש באתאן ליצירת אתילן מכיוון שבתהליך היצירה של האתילן מאתאן נוצר יותר אתילן מאשר יצירת אתילן ממקורות אחרים. כיום נבדקים שימושים אחרים לאתאן. שימוש אחד שנבדק כיום הוא כלוריזציה של האתאן לקבלת ויניל כלוריד (PVC). כלוריזציה של אתאן לקבלת PVC נחשבת ליותר רווחית מאשר כלוריזצית האתן לקבלת PVC.
כ"ו בחשוון
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ"ו חשוון היא פרשת תולדות, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת חיי שרה אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת.
שכבת הרשת של מודל TCP/IP
שכבת הרשת (Network) של מודל TCP/IP מקבילה מבחינת תפקידיה ותפקודה לשכבת הרשת של מודל ה־OSI, היא אחראית על מיפוי לוגי של הרשת, וניתוב חבילות נתונים על פי מיפוי זה. שכבת הרשת משמשת את שכבת התעבורה ומשתמשת בשכבה הפיזית של המודל לצורך העברת נתונים על־גבי הרשת.
שכבת הרשת היא השכבה בה מתבצעות כל ההחלטות הנוגעות לדרך בה יועברו הנתונים על גבי הרשת, היא זו שתקבע האם קיים קשר בין המקור ליעד, היא תבחר באיזו דרך יעברו הנתונים (בהנחה שקיימת יותר מדרך אחת בין המקור ליעד) על פי שיקולים שונים, ביניהם - מהירות, נגישות, יעילות, עומס ועלויות.
שכבת הרשת אחראית גם על חלוקת כתובות לוגיות לכל התחנות ברשת. כתובות לוגיות (כיום בדרך כלל כתובות IP) הן כתובות שניתנות על פי היגיון מסוים, בדרך כלל בצורת מדרג על מנת שאפשר יהיה לאתר כל תחנה בקלות יחסית. לא יכול להתקיים מצב בו לשתי תחנות באותה רשת יש אותה כתובת לוגית.
פרוטוקולים של שכבת הרשת
את הפרוטוקולים הפועלים בשכבת הרשת נהוג לחלק לשני סוגים - פרוטוקולים מנתבים ופרוטוקולים מנותבים:
פרוטוקולים מנתבים
אלו הם הפרוטוקולים המשמשים את הנתבים בבואם לבחור את התחנה הבאה אליה תועבר החבילה. פרוטוקולים מנתבים דואגים בדרך כלל גם להעברת מידע בין נתבים כך שאלו יוכלו "ללמוד" את מבנה הרשת, ובכך לבצע החלטות טובות יותר בבואם לבצע החלטות ניתוב. דוגמאות לפרוטוקולים מנתבים: RIP, IGRP,BGP, EIGRP, OSPF.
פרוטוקולים מנותבים
אלו הם הפרוטוקולים בהם משתמשות התחנות ברשת על מנת לסמן את חבילות המידע (Packets) שהן מעבירות כך שתחנות אחרות יוכלו לדעת לאן צריך להעביר את החבילה. פרוטוקולים אלו יתארו בדרך כלל את מבנה החבילה והנתונים שהיא צריכה להכיל, כמו גם שיטת סימון הכתובות הלוגיות. כדי להעביר מידע בין שתי תחנות ברשת חייב להיות פרוטוקול מנותב משותף לכל התחנות שהחבילה צריכה לעבור בדרכה מהמקור אל היעד. דוגמאות לפרוטוקולים מנותבים: IP, IPX.
זקן
זקן הוא שם כולל לשיער הצומח בסנטר ובלחיים בעיקר אצל גברים, החל משלב מסוים בגיל ההתבגרות. במדינות עם אקלים קר יותר מסייע הזקן לחמם את הפנים.
במהלך ההיסטוריה השתנה מאוד היחס החברתי לזקנים, בהתאם לגורמים כמו מסורות תרבותיות ודתיות ומגמות אופנה. בזרמים שונים של דתות, כמו אצל היהודים החרדים, או ברבים מזרמי האסלאם או הסיקיזם, הזקן המלא הוא חיוני כחלק מההופעה הייצוגית, ובמקרים מסוימים הוא חובה כחלק מההלכות. תרבויות אחרות, אפילו שאינן מחייבות זאת באופן רשמי, רואות בזקן סמל לגבריות של הגבר, וקושרות בזקן מרשים תכונות כמו חכמה, כוח או מעמד חברתי גבוה. בתרבויות בהן שיער הפנים אינו שכיח (או כרגע לא באופנה) זקנים עשויים להיות מזוהים עם היגיינה לקויה או התנהגות לא מתורבתת.
זקן כאמצעי זיהוי
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה מוכר בכינויו "ברברוסה" ("אדום הזקן"). שודד הים אדוארד טיץ' הוא דוגמה לאדם שזהותו עוצבה סביב זקנו והוא מוכר בהיסטוריה כ"שחור הזקן".
במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים אחד מסימני הגמד הוא זקן עבות.
מצרים העתיקה
המעמדות הגבוהים יחסית במצרים העתיקה עסקו לא מעט בנושא שיער הפנים בפרט, ושיער הגוף בכלל. פנים חלקות היו סימן למעמד גבוה יחסית, ובקרב בני המעמדות הנמוכים זקנים היו נפוצים.
עם זאת, יוצא דופן משמעותי לכך היה "הזקן הנשגב" של הפרעונים עצמם, שהיה זקן מזויף שהזכיר את זקנו של אוסיריס, האל של עולם המתים. זקן זה היה ארוך וצר באופן המזכיר חרוט ומסוגנן מאוד, וביצירות מצריות עתיקות מופיע על פניהן של פרעונים ופרעוניות גם יחד.
יהדות
ההלכה אוסרת על גברים להשחית את פאת הראש והזקן בתער או להתגלח בצורה הדומה לשל עובדי אלילים. איסור זה מבוסס על הפסוק: ההלכה אינה אוסרת לגזור את הזקן במספריים, או לאכל את השערות בעזרת חומר כימי. יהודים חרדים, ובתוכם במיוחד החסידים, נוהגים לרוב לא לגלח את הזקן גם באופן המותר. אצל הליטאים נהוג על פי רוב לגדל זקן רק אחרי החתונה.
מספר שמואל נראה שבתקופת התנ"ך היה מקובל לגדל זקן, וגילוחו היה נחשב ביזיון, לפחות אצל יהודים. כשדוד שולח שליחים לחנון מלך עמון על מנת לנחמו על מות אביו, מלך עמון מפרש את ביאת שליחי דוד כריגול ושולח אותם חזרה לדוד כשחצי זקנם מגולח. כשדוד שומע על כך הוא מורה לשליחיו לשהות ביריחו עד שזקנם יצמח בחזרה, ויצא למלחמה נגד בני עמון . מכאן אפשר להסיק שגידול זקן היה נורמה בתקופת דוד, שאם לא כן, השליחים יכלו לגלח את החצי השני, פעולה פשוטה שדורשת הרבה פחות זמן, ודוד לא היה רואה במעשה חנון עילה למלחמה.
נצרות
בימי הביניים התרחש פילוג הכנסייה הנוצרית, בין הנצרות הקתולית במערב לנצרות האורתודוקסית במזרח. לאחר הפיצול, הכמרים הקתולים נהגו לגלח את זקנם כדי להבדיל עצמם מהאורתודוקסים מחד, ומהמוסלמים והיהודים מאידך. אך לאחר הפיצול, הנצרות האורתודוקסית מאמינה בגידול הזקן, כחלק מן מהפולחן הדתי. ומאמינה בגידולו.
אסלאם
ההיתר לגידול זקן (Lihyah בערבית) טיפולו ועיצובו נקבע כחובה על פי הסונה האיסלאמית בקונצנזוס 63.
סיקיזם
גורו גובינד סינג, הגורו סיקי העשירי, ציווה על הסיקים לשמור על שיערם לא גזור, כי זיהה אותו בתור קישוט הכרחי של הגוף על ידי הבורא כמו גם סעיף חובה של האמונה. סיקים מחשיבים את הזקן כחלק מאצילותם וכבוד הגבריות שלהם. הסיקים גם נמנעים מחיתוך שיער זקנם מתוך כבוד לצורה בה ברא אותם האל. קש (Kesh), שיער לא גזור, הוא אחד מחמשת ה-K, חמישה מאמרי חובה של אמונה עבור סיקי שהוטבל. כמו גם, איש סיקי מזוהה בקלות על ידי הטורבן שלו ושערו וזקנו הארוכים.
ראסטפארי
הראסטפארים מגדלים זקן בהתאם לפקודות שניתנו בתנ"ך, כגון ויקרא, פרק כ"א, פסוק ה', אשר קורא "לֹא-יקרחו קָרְחָה בְּרֹאשָׁם, וּפְאַת זְקָנָם לֹא יְגַלֵּחוּ; וּבִבְשָׂרָם--לֹא יִשְׂרְטוּ, שָׂרָטֶת". הזקן הוא סמל של הברית בין האלוהים (ג'ה) ואנשיו.
זקנים בעולם החי
המונח "זקן" משמש גם לתיאור אוסף של נוצות נוקשות, דמויות שיער במרכז השד של תרנגולי הודו. תיישים רבים הם בעלי זקן. התיש לפעמים משתין על זקנו כהתנהגות סימון במהלך הייחום.
כמה חיות מכונות "מזוקנות" כחלק משמם המשותף. לפעמים ה"זקן" מתכוון לתיאור של שיער בולט על הסנטר או הפנים אבל עבור חיות אחרות "זקן" עשוי להתייחס דפוס על פרוותם/נוצותיהם המזכיר זקן.
ליזי גרין
אליזבת אן גרין (באנגלית: Elizabeth Anne Greene; נולדה ב-1 במאי 2003) היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בזכות תפקידה כדון הרפר בתוכנית "ניקי, ריקי, דיקי ודון". כיום היא חברה בקאסט הראשי של הדרמה ברשת ABC, "מיליון דברים קטנים".
ביוגרפיה
נולדה בדאלאס שבטקסס ולמדה בבית הספר לתיאטרון וקולנוע "בית כיף" בפלאנו, טקסס. התגלתה ביוני 2013 בסדנת כישרונות בעיר הולדתה דאלאס. היא החלה להגיש קלטות אודישן לפרויקטים בטלוויזיה וקולנוע של ליהוק בלוס אנג'לס. בדצמבר 2013, במהלך תהליך אודישנים קפדני, לוהקה ליזי לפרק הפיילוט של "ניקי, ריקי, דיקי ודון".
קריירה
בספטמבר 2014 היא נראתה לראשונה בתוכנית "ניקי, ריקי, דיקי ודון" בתור דון הרפר (תפקיד ראשי).
בשנת 2018 לוהקה לשחק את סופי דיקסון בסדרת הדרמה של רשת הטלוויזיה ABC: "מיליון דברים קטנים".
כימוטריפסין
שמאל|ממוזער|250px|הדמיה מבנית ממוחשבת של כימוטריפסין. ניתן לראות את השלשה הקטליטית Asp102, His57, Ser195 באדום, ופוליפפטיד שנקשר לאנזים בסגול. כימוטריפסין הוא אנזים מערכת העיכול המזרז פירוק חלבונים באמצעות הידרוליזה, השייך למשפחת הסרין פרוטאזות. בדומה לפרוטאזות רבות אחרות, כימוטריפסין מחוץ לגוף גורם גם להידרוליזה של קשרים אסטרים והודות לכך מתאפשר שימוש בחומרים אנלוגים למצע כדוגמת N-אצטיל-L-פנילאלנין p-ניטרופניל אסטר למבחני פעילות אנזימטית.
חלבונים מורכבים משרשראות של חומצות אמינו, הנקראות פפטידים, שלהן שני קצוות: קצה אמיני (NH2) וקצה קרבוקסילי (COOH). האנזים כימוטריפסין חותך פפטידים בצד הקרבוקסילי של חומצות אמינו, ובייחוד אחרי חומצות האמינו טירוזין, טריפטופן, מתיונין ופנילאלנין. חומצות אמינו אלו הן ארומטיות (חוץ ממתיונין), כלומר מכילות טבעות פחמן. לאורך זמן, האנזים גורם גם להידרוליזה של קשרים אמידים אחרים.
תכונות האתר הפעיל
כימוטריפסין מבקע קשרים פפטידים באמצעות השלשה הקטליטית Ser195, His57 ו-Asp102. האתר הפעיל עצמו הוא הידרופובי, ובעל כיס גדול יחסית שבעל זיקה גבוהה לחומצות אמינו ארומטיות. בסביבה בעלת תנאים פיזיולוגים סטנדרטים החמצן של סרין קשור למימן. עם זאת התכונות הכימיות של האתר הפעיל בכימוטרפסין מורידות את קבוע החומציות pKa של סרין ומאפשרות לו למסור פרוטון, כלומר להתיינן, ביתר קלות. כמו כן סמוך לאתר הקשירה נמצא oxyanion hole. אתר זה מסוגל לייצב חמצן שעבר דה-פרוטונציה ולכן הוא עם מטען פורמלי שלילי. במקרה זה ה-oxyanion hole מורכב מGly193 והמימן שקשור לחנקן של Ser195 שמייצבים באמצעות קשרי מימן את המטעם הפורמלי השלילי.
מנגנון הפעולה
ניתן לחלק את המנגנון לשני שלבים מרכזיים שלב האצילציה ושלב הדה אצילציה.
שלב האצילציה
בשלב זה מתבקע הקשר הפפטידי  של השרשרת הפוליפפטידית. הקצה הפחמני המקורי של השרשרת מתנתק ויוצא לסבבה התאית ואילו החלק עם האמיני המקורי נשאר באתר הפעיל של האנזים, כאשר הקצה הפחמני שלו מקושר בקשר אסטרי עם הכימוטריפסין כך שנוצר אציל (קבוצת )  המחובר לאנזים.
שלב הדה-אצילציה
מתבצעת הידרוליזה של הקשר האסטרי ורגנרציה מחדש של האנזים.
עקרונות קטליטיים בהם משתמש האנזים
אנזים זה משתמש בתגובת חומצה בסיס לא ספציפית, כלומר תגובה אשר לא מערבת מולקולת מים. ניתן לראות זאת בשימוש הרב בפרוטונים המועברים ומוחזרים בין חומצות האמינו ובין הסובסטרט. כמו כן מתבצעת קטליזה קוולנטית על ידי הסרין שנקשר קוולנטית אל הסובסטרט כחלק מהתהליך. ולבסוף גם יש שימוש בתגובת חומצה בסיס ספציפית עם העברת הפרוטונים מהמים אל חומצות האמינו כחלק מתהליך הרגנרציה של האנזים.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית (באוזבקית: O`zbekiston Sovet Sotsialistik Respublikasi, ברוסית: Узбекская Советская Социалистическая Республика) הייתה אחת הרפובליקות של ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות הכריזה אוזבקיסטן על עצמאותה ב-1 בספטמבר 1991.
מבחינת גודל האוכלוסייה, הייתה זו הרפובליקה השלישית בגודלה בברית המועצות. בשנת 1989 אוכלוסיית הרפובליקה הייתה כ-19.6 מיליון תושבים, מהם מעל 14 מיליון היו אוזבקים.
היסטוריה
הרפובליקה הוקמה בשנת 1924 במסגרת רפורמה מנהלית של ברית המועצות שבמסגרתה מרכז אסיה חולק לרפובליקות אתניות.. עם הקמתה הייתה בירת הרפובליקה סמרקנד, ובשנת 1930 הועברה הבירה לטשקנט. בשנת 1936 לרפובליקה הועבר אזור קרקלפקיה ששטחו כ-167 אלף קמ"ר (מעל שליש מהשטח הנוכחי).
בשנת 1928 השלטון הסובייטי ביצע תהליך קולקטיביזציה במדינה, תהליך שנמשך גם בשנות ה-30. בזמן הטיהורים הגדולים חוסלו אישים שהואשמו בלאומנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תעשיות רבות הועברו אל הארץ ממקומות פגיעים באזורים המערביים של ברית המועצות כדי לשמור על ביטחונו. מספר רב של רוסים, אוקראינים ובני לאומים אחרים שליוו את המפעלים שינו את הדמוגרפיה של הרפובליקה. המצב הדמוגרפי הוחרף עוד יותר על ידי סטלין שהגלה מספר קבוצות אתניות שנחשדו בשיתוף פעולה עם מדינות הציר מחלקים אחרים של ברית המועצות אל האזור.
השלטון הסובייטי ביער את הבערות ודיכא את האסלאם המקומי.
מאז 1959 ועד ל-1983 בראש הרפובליקה עמד שאראף רשידוב. בסוף התקופה, כאשר בראש ברית המועצות עמד יורי אנדרופוב, רשידוב הואשם בשחיתות שלטונית. בעקבות הטיהורים, כל הצמרת השלטונית והכלכלית של הרפובליקה הוחלפה ובחלקה נעצרה. לאחר קבלת העצמאות, כל הנאשמים שוחררו ממעצר.
אברהם חודיין
אברהם חודיין (בהולנדית: Abraham Godijn; 1655/56 – 1724) היה צייר פלמי, שאחרי שהייה באיטליה עבד תקופה כצייר חצר בפראג, שם יצר ציורי קיר בארוקיים מפוארים. בהמשך חזר לאנטוורפן.
ביוגרפיה
הפרטים על חייו מועטים. אברהם חודיין נולד ככל הנראה בשנת 1655 או ב-1656 באנטוורפן, שם למד אצל הצייר הנדריק הרגרו. הוא הפך בשנת 1681 לחבר באחווה שהוקמה על ידי המסדר הישועי. זמן לא רב אחר כך נסע לאיטליה. עבודותיו התקבלו יפה ברומא, שם הפך לצייר החצר של האפיפיור וקיבל את התואר "צייר הוד מלכותו הקתולי".
הוא עבר לפראג בשנת 1690 שם עבד כצייר חצר עד שנת 1698. הוא קיבל חוזים לצייר פרסקו בארמון טרויה בפראג, שעליו עבד עם אחיו איזאק. הם היו חלק מקבוצת אמנים שעבדה בשנת 1687 עבור וונצל אלברט דוכס שטרנברג על קישוט ארמון טרויה בפראג. בקבוצה זו נכללו אמנים פלמיים כמו יוהאן בפטיסט בוטאט. הוא תועד באנטוורפן בסביבות שנת 1711, שם הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש באותה שנה. הוא הועסק בעיקר בעבודות של קישוט. הוא הצטרף בשנת 1716 לגילדת הרומאים באנטוורפן, שבה התנאי לחברות היה ביקור ברומא. הוא ויאן פיטר ואן ברדל הצעיר היו האמנים האחרונים שהפכו לחברים בגילדה. בשנת 1723 הוא הפך לדיקן הגילדה.
היו לו תלמידים רבים בפראג ובאנטוורפן, כשהבולט שבהם היה מרטן יוזף גֶרארץ.
התאריך המדויק ומקום מותו אינם ידועים.
יצירתו
מעט מאוד מיצירותיו שרדו. הוא היה צייר של אירועים היסטוריים ועבודות קישוט.
עבודותיו הידועות ביותר הן הפרסקות שהוזמן לצייר על ידי הרוזן שטרנברג בחדר הראשי של טירת טרויה. הציורים שצייר בשנים 1691 עד 1697 בסיוע אחיו איזאק, נחשבים בין הדוגמאות הטובות ביותר לציור פרסקו בארוק בצפון אירופה. בפרסקו משתמשים באפקטים של אשליה ומספרים בצורה בולטת את ההיסטוריה של שושלת בית הבסבורג. העיצוב עוקב אחר הסכֵמה הבארוקית של סמליות ארכיטקטונית, שלפיה התקרה מציגה את העולם השמימי והקירות את העולם הארצי. התקרה מעוטרת ביצורים שמימיים שהיו כמגן על שטחי בית הבסבורג. מתחת למשטחים המעוקלים שמתחת לתקרה מצוירים מלאכים, העפים בין פריטים אדריכליים תלת־ממדיים המציגים סצינות מההיסטוריה של בית הבסבורג. הקירות מתארים את העולם היבשתי, כאשר אחת הסצינות על הקירות הקצרים יותר מציינת את ניצחונו של לאופולד הראשון, הקיסר הרומי הקדוש, על הטורקים. בסצנה אחת רואים את האפקט התלת־ממדי של טורקי נופל עם זרועותיו המושטות, בזמן שצלו משתקף בציור.
הקיר הארוך יותר מכיל פסלים או פסלונים של שליטי בית הבסבורג. בתוכנית הפרסקו השיג אברהם חודיין סינתזה מתוחכמת ומורכבת של ציור בדיוני של ארכיטקטורה וסצנות פיגורליות מלאות.
הוא צייר סדרה של שבעת הסקרמנטים למנזר סנט מרטין בפונטיז (קתדרלת פונטו).
גבעת ספירי
גבעת ספירי (ברומנית: Dealul Spirii) היא גבעה בבוקרשט, רומניה, הידועה גם בשם "גבעת הארסנל". בעת החדשה המקום מפורסם בכך שעליו שוכן המבנה הענק של ארמון הפרלמנט הרומני.
במקור המקום נקרא על שמו של דוקטור Spiridon Kristofi (ספירידון קריסטופי), שייסד כנסייה מבוצרת על גבעה זו לפני 1765. במקום נבנה ב-1765 מבנה החצר החדשה, משכן שליטי ולאכיה עד 1812. ב-1812 המבנה נשרף ומאז היה ידוע בשם "החצר השרופה".
ב-13 בספטמבר 1848 נערך על הגבעה הקרב בין מכבי אש של בוקרשט ובין צבא האימפריה העות'מאנית, שבא לדכא את מהפכת 1848.
ב-1984 פורקה הכנסייה, כדי לפנות מקום לבניית ארמון הפרלמנט. בקרבת מקום שוכנת תחנת גבעת ספירי, תחנת רכבת ישנה.
רוסלקה: אגם המתים
רוסלקה: אגם המתים (ברוסית: Русалка. Озеро мертвых) הוא סרט אימה רוסי בבימויו של סביאטוסלב פודגאייבסקי. בסרט מככבים ויקטוריה אגלאקובה (שהשתתפה גם בסרטי אימה אחרים של פודגאייבסקי) ויפים פטרונין
תקציר עלילת הסרט
זוג צעיר מתחיל לחוות אירועים מיסטיים בלתי מוסברים. בניסיון להבין מה פגע בהם, האישה מבינה כי זה החל במפגש מקרי עם רוסלקה על חוף אגם ביער, שבעקבותיו הגבר מתחיל לאבד מכוחו מדי יום ביומו. האישה תיאלץ להילחם ברוסלקה על מנת להסיר את הקללה מבעלה.
אבן תיימיה
תקי א-דין אחמד אִבּן תַיְימִיָה (ערבית: ابن تيمية) היה תאולוג ופרשן אסלאמי סוני שחי בחורן (22 בינואר 1263–1328), באזור טורקיה הגובל בסוריה של היום. ידוע בכינוי שיח' אל-אסלאם.
הוא היה מהאסכולה הסלפית הקיצונית, הגורסת כי יש לחיות לפי החוק הכתוב בקוראן ובחדית' ובכך היה מהוגי הדעות עליהם הסתמכו הסלפים. כתב את הלכותיו בתקופה שבה שלטו הממלוכים והמונגולים במזרח התיכון. נהג לבקר את המונגולים על קביעת חוקים אזרחיים, יאסה, בנוסף לשריעה האסלאמית. הוא הוסיף כי צריך לנהל ג'יהאד נגד אותו משטר. הוגים אסלאמיים פונדמנטליסטים נוהגים לסמוך את דבריהם על ספרי ההלכות שכתב, אף על פי שהוא עצמו פסק גם כי שלטון רע עדיף על אנרכיה.
ביוגרפיה
אבן תיימיה (בשמו המלא: תָקִי א-דין אבו אל-עבאס אחמד בן עבד אל-חלים בן עבד א-סָלאם בן תיימיה אל-חַרַּאנִי) נולד ב-1263 בחורן למשפחה של תאולוגים ידועים. מסמכים מהמאה ה-15 מעידים על כך שהוא נצר לשושלת הערבית בנו עמיר. אביו היה מורה ידוע במד'הב (אסכולה) החנבלי. באותו אופן הישגיו האקדמיים של סבו של אבן תיימיה היו ידועים גם כן.
בגלל הפלישה המונגולית, משפחתו של אבן תיימיה עברה לדמשק ב-1268, שאז נשלטה על ידי הממלוכים ממצרים. בתקופה זאת אביו נתן דרשות במסגד עומייד ואבן תיימיה הלך בדרכו בכך שלמד עם מיטב המלומדים של זמנו, ביניהם הייתה אישה, זַיְנַבּ בינת מאקי אשר ממנה למד חדית'. אבן תיימיה היה תלמיד שקדן והביא עצמו להיכרות עם המדעים הדתיים והחילוניים כאחד. הוא השקיע את עצמו בספרות הערבית אך למד לעומק גם דקדוק ומילונאות וכן מתמטיקה וקליגרפיה.
באשר ללימודי הדת, הוא למד מאביו את הפילוסופיה של המשפט ואת המד'הב החנבלי. אף על פי שגדל על המד'הב החנבלי, שאת הלכותיו למד ושינן, רכש אבן תיימיה ידע נרחב באסכולות האיסלאמיות, הקוראן והחדית'. נוסף על כל אלה למד אבן תיימיה כלאם וסופיות, עליהן מאוחר יותר מתח ביקורת נוקשה, ובשלב מסוים אף הקים זרם חדש וקיצוני שנקרא "סלפיה".
האגרסיביות של אבן תיימיה התבטאה פעמים מספר, ביניהן כאשר הלך עם משלחת עולמאית לראזאן, לח'אן הטטרי והאשים אותו בכפירה כשאמר: "אתה טוען שאתה מוסלמי ויש לך עמך מופתים, אימאמים ושייח'ים אך פלשת אלינו והגעת עד ארצנו לשם מה? בזמן שאביך וסבך, הולאגו חאן היו חילונים, הם לא תקפו ושמרו את הבטחותיהם. אך אתה הבטחת והפרת זאת."
הסתבכות עם החוק
לאחר שהכריז על חכמי הדת האשערים, השיעים והמועתזילים ככופרים, נכלא אבן תיימיה מספר פעמים. ב-1293 הוא נכנס לוויכוח עם הרשויות המקומיות על כך שהתנגד לשחרורו של נוצרי שהואשם בהעלבת מוחמד, ואף מחה על זה באופן אלים. ב-1298 הוא הואשם בהאנשה של האל, ובכך שהטיל ספק בכלאם.
אבן תיימיה הוביל את ההתנגדות לפלישה המונגולית לדמשק ב-1300. בשנים שבאו לאחר מכן אבן תיימיה היה מעורב במספר פעילויות וכחניות נגד השלטון השיעי בלבנון ובתי ספר לתאולוגיה סופית, עליהם הכריז כאפיקורסים. ב-1306 נכלא אבן תיימיה במבצר בקהיר ל-18 חודשים עקב האשמות שלקח חלק בהאנשה. הוא נאסר שוב מאוחר יותר ב-1308 למספר חודשים, לאחר ששוב האשים את הסופים בכפירה.
ביולי 1326, הממשל בקהיר הורה לרתק את אבן תיימיה לתאו בכלא על כך שגינה את הביקורים בקברי קדושים על אף שאסרו עליו לעשות כך. אבן תיימיה נפטר בתאו בדמשק בלילה שבין ה-26 ל-27 בספטמבר 1328 בגיל 65. אבן תיימיה נקבר בבית הקברות הסופי בדמשק.
אבן תיימיה היה ידוע בזכרונו המדהים ובידע האנציקלופדי שלו.
ג'יהאד
אבן תיימיה היה ידוע במסירותו לג'יהאד, ואף תמך בפגיעה בחפים מפשע. הוא נהג לומר:
במהלך המלחמה של הממלוכים נגד המונגולים הוציא אבן תיימיה פתווה שהכריזה כי ג'יהאד נגד המונגולים הוא לא רק מותר אלא הוא מצווה דתית מכיוון שהמונגולים אינם מוסלמים אמיתיים. הוא ביסס את ההחלטה שלו על כך שעל אף שהמונגולים המירו את דתם לאסלאם סוני הם עשו זאת בעזרת "חוקי אדם" (יאסה) ולא בעזרת חוק אסלאמי (שריעה) ולכן הם נמצאו למעשה בתקופת ג'אהליה.
חכמי הדת
אבן תיימיה נודע בשפה הבוטה והאלימה שבה הוא השתמש נגד חכמי דת שלא הסכימו עם דעותיו הקיצוניות. הוא נהג לתאר את אלו שלא הסכימו איתו כשקרנים, חסרי מוסר, ואפילו בורים. חוסר הנימוס שלו התבטא באופן ברור כאשר הוא קרא לאחד מחכמי הדת המוסלמים "חמור", אך ורק מכיוון שאותו חכם דת הוכיח את טעותו של אבן תיימיה. הוא גידף באופן פומבי כמה וכמה מגדולי החכמים באסלאם, כגון אבן ערבי, אימאם אל-ע'זאלי, ופח'ר א-דין א-ראזי, עליהם הכריז "עובדי אלילים יוונים" – אך ורק מכיוון שהיה להם ידע רב בהיסטוריה, בפילוסופיה ובתאולוגיה של יוון העתיקה.
מד'הב
אבן תיימיה טען שמיטב חכמי האסלאם של זמנו הם למעשה צבועים או כופרים. רעיונותיו המרכזיים:
אבן תיימיה החזיק באמונה ששלושת הדורות הראשונים של האסלאם (הנביא מוחמד, הצחאבה והמאמינים שלהם) הם המודלים הטובים ביותר לחיקוי שיש לאסלאם להציע, וכי דרכיהם ואורחות חייהם, יחד עם הקוראן, מהווים מדריך מושלם לחיים. לפיכך, לדעתו, כל סטייה מאורח חיים זה היא חידוש, וככזה היא אסורה.
פרשנות של הקוראן
הפרשנות של אבן תיימיה לקוראן הייתה מילולית ביותר. הוא תמך באפיונו של אללה – "היו לו יד ופנים, שהוא אהב ושנא, שהוא עלה וירד בזמן שנשאר על הכס אי שם במרומים". מתנגדיו טענו שאבן תיימיה עסק באלילות ותפס את ה"ידיים והרגליים" של אללה בצורה מילולית מדי. אבן תיימיה מצידו התנגד להם וטען כי הידיים והרגליים של אללה אינן דומות כלל לידיים ולרגליים שניתן למצוא ביצירה. חלק ממקטרגיו המוסלמים טענו כי בדבריו יש סתירה לייחוד האל (توحيد, תווחיד).
לא מוסלמים
אבן תיימיה התנגד נחרצות לשאילה של מנהגים מהנצרות או מדתות לא מוסלמיות אחרות. הוא התנגד לחגיגת יום הולדתו של מוחמד ולבניית קברים סביב קדושים סופים, ואף הכריז על העושים זאת כעל כופרים.
מקומו באסלאם וקבלה בחברה
חכמי הדת המוסלמים, הן הסונים והן השיעים, חלוקים בדעותיהם בנוגע לאבן תיימיה. חלקם מחשיבים אותו כאדם שסטה מדרך הישר מפני שהוא טען שלאללה יש תכונות פיזיות כמו ידיים, רגליים, פנים, עיניים, ושהוא אף יושב על כיסא ממש כמו בן אדם.
קבוצה אחרת של מלומדים טוענים שאבן תיימיה למעשה כפר באסלאם ושלא ניתן להחשיב אותו כמוסלמי מפני שהוא טען שאסור למוסלמים לבקש עבורם רחמים מאללה. קבוצה שלישית של אנשי דת מוסלמים, הכריזו על אבן תיימיה כעל צבוע, מפני שהוא כתב על עלי אבן אבי טאלב שהוא "לא יוצלח אשר ניסה לזכות בשלטון לשם השלטון ולא לשם הדת". בנוסף לטענותיו על אללה, על המוסלמים בכלל, ועל עלי אבן אבי טאלב, טען אבן תיימיה שגם עות'מאן בן עפאן היה אדם שרצה את השלטון אך ורק למען הנאות חומריות וכלכליות.
מלבד כמה קבוצות של סלפים קיצוניים, כגון המדינה האסלאמית ('דאעש') ואל-קאעידה, רוב חכמי הדת המוסלמים רואים את אבן תיימיה באור שלילי.
אבן תיימיה, שהיה תומך נלהב של הסלפיזם נכלא עקב פתווה שנכתבה על ידי שופטים סונים בשנת 726 לספירה המוסלמית, שהאשימה אותו בעמדות סוטות ולא אורתודוקסיות. ארבעת השופטים שחתמו על הפתווה היו מארבעת המד'הבים הסונים המרכזיים
משנתו של אבן תימייה עומדת בבסיס הוהאביה – אסכולה סונית שמרנית שנוסדה במאה ה-18 – המשמשת כאסכולה האסלאמית השלטת בערב הסעודית.
אבן חג'ר אל-עסקלאני, המלומד המוסלמי הנודע, אמר על אבן תיימיה "הוא אדם שאללה נטש, אדם תועה וסוטה, עיוור וחירש מבחינה רוחנית. שאללה יביא אותו לצדק, ויגן עלינו מהרעיונות והמעשים שלו".
כ"ז בחשוון
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ"ז חשוון היא פרשת תולדות, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי או פרשת חיי שרה אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת.
קניון עיר ימים
קניון עיר ימים הוא מרכז קניות מקורה אשר ממקומם בשכונת עיר ימים הנמצאת בדרום העיר נתניה. קניון עיר ימים הוא הקניון הגדול ביותר בעיר נתניה, ואחד הגדולים באזור השרון.
היסטוריה
הקניון נבנה על ידי החברות "שיכון ובינוי" ו"אזורים". מספר חודשים לאחר פתיחתו, חברת "שיכון ובינוי" עמדה למכור את חלקה בקניון לקבוצת עזריאלי, אולם בסופו של דבר, העסקה לא יצאה לפועל. כמו כן, ביולי 2012 ניסתה חברת "אזורים" למכור את חלקה בקניון, אך גם משא ומתן זה נכשל לבסוף.
במשך שנת 2018 נבנה אגף הרחבה לקניון בהשקעה של 200 מיליון ש"ח. האגף החדש נפתח לציבור בחודש בספטמבר 2018. אגף ההרחבה נבנה על חשבון חניון עילי אשר שכן בכניסה לקניון מיום פתיחתו. כפיצוי על אובדן מקומות החנייה אשר שכנו בכניסה הדרומית לקניון, נבנה מפלס חנייה נוסף מעל המפלס הקיים בחנייה התת-קרקעית אשר נבנה כקומה כפולה כבר בשנת 2010. עם ההרחבה נבנה מגדל אשר מכיל 12 קומות משרדים בצמוד לקניון.
עם פתיחתו, נפתחו בקניון חנויות מותגים רבות, מסעדות, בתי קפה, באולינג וסניפי בנקים.
הווה
הקניון כולל שלוש קומות מסחר כאשר התחתונה שבהן משמשת כחניון תת-קרקעי בחלקה הדרומי וכקומת מסחר בעלת גישה לפארק הצמוד בחלקה הצפוני. במתחם הקניון שני מפלסי חנייה תת-קרקעיים ללא תשלום כאשר התחתונה מביניהן בעלת גישה ישירה לקניון. מגדל המשרדים הצמוד כולל כ-12 קומות.
ג'בל קתרינה
ג'בל קתרינה (בערבית: جبل كاترين) הוא ההר הגבוה במצרים. גובהו הוא 2,629 מטר מעל פני הים. ההר נמצא בחלקו הדרומי של גוש ההר הגבוה בחצי האי סיני, במחוז דרום סיני. ההר נמצא מדרום לעיירה סנטה קתרינה הסמוכה למנזר סנטה קתרינה ומדרום להר ג'בל מוסא. ההר הוא בעל שתי פסגות הסמוכות אחת אל השנייה. מההר יש תצפית לכל מרחבי דרום סיני.
ההר נקרא על שם קתרינה מאלכסנדריה, מרטירית נוצרית מהתקופה הרומית, שעל פי האמונה הנוצרית נישאה גופתה אל פסגת ההר על ידי מלאכים. על שמה גם קרוי מנזר סנטה קתרינה הנמצא מצפון להר.
גאולוגיה
ג'בל קתרינה הוא הורסט גדול שהתרומם בתנועה אנכית לאורכו של העתק ואדי סבעיה שברמת קתרינה בתקופת הנאוגן. רמת קתרינה מורכבת מסלעים געשיים שונים שנוצרו בתקופות שונות בעידן הפרקמבריון. סלעים אלו כוללים בין היתר: טוף, אגלומרט פצצות געשיות ושפכי לבה. הסלעים הגעשיים באזור זה עברו תהליכי סדיקה ובלייה נרחבים ועל כן יש דרדרות קרקע נרחבות באזור ההר. תכונה זו מביאה לחלחול רב של המים ובכך משפיעה על משטר המים באזור.
צמחייה
השלג היורד בפסגות ההר בכל שנה מחלחל ברובו בגלל אופי המסלע ואינו מוסיף לכמות המים הזמינה. על כן, הצומח בהר מאפיין צמחייה עמידה ליובש. בין הצמחים המצויים באזור ההר: לענת המדבר (בעיקר בוואדיות), סילון קוצני וגפוף קוצני. במדרונות מוכי הרוח צומח מתלולן הערבות וליד משטחי סלעיים צומח בן חרצית גזור. בוואדי שאק מוסא היורד מן ההר מצוי ריכוז של הפרח בכור אביב סיני.
המסורת הנוצרית
על פי המסורת הנוצרית, הומתה קתרינה הקדושה על ידי הרומים באלכסנדריה, בתחילת המאה השלישית, לאחר עינויים מאחר שסירבה לחזור בה מאמונתה הנוצרית. שנים רבות לאחר מכן, כך אומרת המסורת הנוצרית, נשאו מלאכים את גופתה והניחו אותה על ראש ההר. באותה עת חלם אחד מנזירי "מנזר הסנה" (שמו הקדום של מנזר סנטה קתרינה) כי על ראש ההר מצוי אוצר. הוא עלה על ההר ומצא את הגופה. מאז נקרא המנזר על שם קתרינה. בכנסיית המנזר מצויה תיבת כסף שלטענת הנזירים מצויים בה גולגולתה וכף ידה השמאלית של קתרינה הקדושה. על ראש ההר נבנתה על ידי הנזירים קפלה אליה עולים מפעם לפעם נזירים ועולי רגל. סביב הקפלה מצויות חריתות בסלע וכתובות רבות של עולי רגל מתקופות שונות.
דרכי גישה ותצפית
מההר קיימת תצפית לכל מרחבי דרום סיני: בצפון - עד מצוק א-תיה, במערב - עד מפרץ סואץ ואף להר ג'בל ע'ריב שבצדו המערבי של המפרץ, בדרום - גוש ג'בל אום שומר ובמזרח - מפרץ אילת, האי טיראן ופסגות ההרים שבערב הסעודית.
גלות בבל
גלות בבל היא תקופה בהיסטוריה של העם היהודי המתחילה בהגליית תושבי ממלכת יהודה לממלכת בבל וחורבן ממלכת יהודה במאה השישית לפנה"ס עד תקופת שיבת ציון, שבה התהוותה הנהגה לאומית ודתית בפחוות יהודה.
הגליית תושבי יהודה לבבל התרחשה לפחות בשלושה גלים בעקבות מרידות נגד האימפריה הנאו-בבלית במזרח הקרוב הקדום: ממרד יהויקים בשנת 601 לפנה"ס, דרך מרד צדקיהו בשנת 589 לפנה"ס וניסיון ההפיכה של ישמעאל בן נתניה נגד גדליהו בן אחיקם, שמונה למושל/נציב בבלי ביהודה בשנות ה-80 של המאה השישית לפנה"ס. מסעות ההגליה התנהלו בקבוצות הומוגניות של תושבי יהודה, לאורכו של הסהר הפורה, למרחק של כ-1,500 ק"מ, ובסיומן שוכנו הגולים באזורים שונים בממלכה – העיר בבל, סביב העיר סיפר, העיר אורוכ ומרחב העיר ניפור. מעבר לצמרת המלוכה, האצולה והכהונה ששוכנה בתנאי מאסר בעיר בבל, שאר הגולים נחשבו לבני מעמד שושנו במסגרתו, תמורת שירות של מספר שנים למען הממלכה, קיבלו אדמות חכירה לפרנסתם. מסגרת זו אפשרה להם חופש תנועה, ניוד חברתי ושמירה על לכידות אתנית.