cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פטרישה ארקט
ביוגרפיה
בשנת 2005 זכתה להערכה כשקיבלה את פרס אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "מדיום", בה גילמה את דמותה של אליסון דובואה אשר מתפקדת כמדיום ועוזרת בחקירות עבור התובע המחוזי של פיניקס, אריזונה. על תפקידה קיבלה ארקט 3 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, וכמו כן מועמדות נוספת לפרס אמי. בשנת 2009 היא גם ביימה שניים מפרקי הסדרה. בשנת 2012 שיחקה בקומדיה "ילדה בתהליך" בכיכובה של אווה מנדז.
ב-2014 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, בפרס גילדת שחקני המסך בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס סטלייט על תפקידה בסרט "התבגרות", שצולם במשך 12 שנים.
חיים אישים
בשנת 1995 התחתנה ארקט עם השחקן ניקולס קייג', עמו שיתפה פעולה בסרט "לגעת במוות". אולם, לאחר 5 שנות נישואים הגישה ארקט בקשה לגירושין והזוג נפרד סופית לקראת סוף שנת 2000.
לארקט שני ילדים ממערכת יחסים שניהלה עם המוזיקאי פול רוסי, ובת שנולדה בשנת 2003 מאירוסיה לשחקן תומאס ג'יין. ב-2005 נישאו ארקט וג'יין בטקס פרטי בוונציה. באוגוסט 2010 הודיעו על גירושין, וביולי 2011 הושלם תהליך הגירושין. את בתם המשותפת הם חולקים במשמורת משותפת.
לאחר מות אמה מסרטן השד בשנת 1997, החלה ארקט להעלות את המודעות למחלה בקרב הציבור, והייתה אחראית על מספר פרויקטים שבהם גויסו מיליוני דולרים לחקר המחלה ולמאבק בה.
אנדרו מושן
אנדרו מושן  (אנגלית: Andrew Motion; נולד ב-26 באוקטובר 1952), משורר אנגלי, עורך, ביוגרף ומסאי.
חייו
אנדרו מושן, "משורר החצר" (Poet Laureate) הנוכחי (2006) בחצר המלוכה האנגלי, התמנה לתפקידו בשנת 1999 כאשר החליף את משורר החצר הנודע טד יוז. מושן למד באוקספורד, ובתום לימודיו הורה בכמה אוניברסיטאות ולימד גם כתיבה יוצרת. בד בבד עם הקריירה האקדמית שלו, ערך את מדורי השירה בכמה הוצאות ספרים ידועות באנגליה.
בשנת 1976 נתפרסמו שיריו הראשונים של אנדרו מושן, וזכו מיד להכרה רחבה באנגליה בעיקר, אך גם בארצות דוברות אנגלית אחרות.
אנדרו מושן פרסם עשרות כרכים של שירה, ביוגרפיות, מסות, אוטוביוגרפיה ונובלות. עד כה תורגמו לעברית רק מספר שירים בודדים משלו.
סקוטי פיפן
סקוטי מוריס פיפן (באנגלית: Scottie Maurice Pippen; נולד ב-25 בספטמבר 1965 בארקנסו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1987–2004. זכור בעיקר בשל תקופתו בשיקגו בולס, עמה זכה בשש אליפויות NBA בעונות, , , , ו-.
פיפן נבחר שמונה פעמים לחמישיית ההגנה הראשונה, שלוש פעמים לחמישיית העונה הראשונה, שבע פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA ופעם אחת ל-MVP של משחק האולסטאר. בשנת 1996 נבחר פיפן לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA והוא אחד מארבעת השחקנים שקבוצת שיקגו בולס החליטה כי כצעד של כבוד מספרי חולצותיהם יפרשו ביחד איתם, וכי בעתיד שחקנים לא יוכלו ללבוש את מספרם (עם ג'רי סלואן, בוב לאב ומייקל ג'ורדן). בשנת 2010 נבחר פיפן להיכל התהילה של הכדורסל.
תקופת ילדותו ונעוריו
פיפן נולד בעיר המבורג שבארקנסו, כאחד מבין תריסר ילדים. כשהתחיל פיפן לשחק במכללה, היה גובהו 1.86 מטר, אך במהלך תקופתו במכללה צמח עד לגובה של 2.03 מטר. הוא בילה באוניברסיטת סנטרל ארקנסו במשך ארבע שנים, כשבעונת ה"" אף לא קיבל מלגת ספורטאי מצטיין ונאלץ לממן את לימודיו באיסוף הכביסה של הקבוצה, בניקיונות ובעבודות ריתוך בין הסמסטרים אשר השאירו צלקות על ידיו. בעונתו האחרונה במכללה, רשם פיפן של 23.6 נקודות, 10.0  ו-4.3 אסיסטים.
קריירת ה-NBA
פיפן נבחר במקום החמישי בדראפט 1987 על ידי הסיאטל סופרסוניקס, אך הועבר מיד ב לשיקגו בולס תמורת אולדן פולינייס. כרוקי שימש פיפן, ביחד עם הוראס גרנט, כמחליפם של בראד סילרס וצ'ארלס אוקלי. בפלייאוף של אותה השנה, החל פיפן לפתוח בחמישייה בעמדת הסמול פורוורד ועזר לקבוצתו להעפיל עד לחצי גמר המזרח לראשונה זה עשור. בעונתו השנייה כבר פתח ברוב משחקי הליגה, ושיפר את הממוצעים שלו כשקלע 14.4 נקודות, הקבוצה הצליחה להעפיל עד לגמר המזרח, אך הפסידה לדטרויט פיסטונס. בעונתו השלישית, עונת, מונה פיל ג'קסון למאמן הבולס במקומו של דאג קולינס. תחת הדרכתו הפכה הקבוצה למגובשת יותר, והעפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר אזור המזרח, אך גם הפעם הודחה על ידי הפיסטונס. פיפן המשיך להתפתח לאחד מהפורוורדים הצעירים הטובים בליגה, כשקלע 16.5 נקודות הוריד 6.7 ריבאונדים ב-48.9% מהשדה, ויכולתו הטובה אף הובילה לבחירתו למשחק האולסטאר של שנת, לראשונה בקריירה.
בעונת הפך פיפן למעצור המרכזי בהגנת הבולס ואיום משני על הסל בנוסף לג'ורדן ב"התקפת המשולש" המפורסמת שהביא עמו ג'קסון. הבולס ניצחה באותה העונה 61 משחקים, וסיימה במקום הראשון בביתה לראשונה מזה 16 שנים. הבולס העפילו לגמר המזרח, שם פגשו את הפיסטונס בפעם השלישית ברציפות. בניגוד למפגשים הקודמים, ניצחו במפגש זה הבולס ב של ארבעה משחקים, כשבמשחק הרביעי ירדו מהמגרש מספר שחקנים של דטרויט, ובהם אייזיאה תומאס, וזאת בשעה שלא היה להם סיכוי גבוה לנצח במשחק. מעשה זה נחשב לפגיעה בקוד ההתנהגות של הליגה, כיוון שבסיום המשחק נהוג ששחקני הקבוצות לוחצים ידיים עם יריביהם, וספג גינויים רבים. הבולס העפילו לסדרת הגמר לראשונה בתולדותיהם, שם פגשו את לוס אנג'לס לייקרס. אף על פי שהלייקרס ניצחו במשחק הראשון בסדרה, חזרו הבולס וניצחו בארבעת המשחקים הבאים ברציפות, וזכו באליפות לראשונה בתולדותיהם. פיפן רשם בפלייאוף של אותה השנה ממוצעים של 21.6 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-5.8 אסיסטים ב-41.4 דקות למשחק.
בעונה הבאה רשמו הבולס מאזן שיא חדש של 67 ניצחונות מול 15 הפסדים. פיפן קלע באותה העונה 17.8 נקודות למשחק, 7.0 אסיסטים ו-7.7 ריבאונדים. בסיום אותה העונה זכו בשיקגו באליפות נוספת, כאשר ניצחו את קליבלנד קאבלירס בגמר המזרח, ואת פורטלנד טרייל בלייזרס בגמר ה-NBA בשישה משחקים. פיפן רשם בפלייאוף 19.5 נקודות, 6.7 אסיסטים ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בתום העונה השתתף פיפן באולימפיאדת ברצלונה. החוק שמנע משחקנים מקצוענים מלהשתתף במשחקים בוטל שלוש שנים קודם כן, דבר שאיפשר לארצות הברית להרכיב נבחרת שכללה את הטובים שבשחקני ה-NBA. הנבחרת זכתה לראשונה לכינוי "הדרים טים" (נבחרת החלומות, Dream Team) וזכתה בנקל בטורניר, ופיפן זכה, יחד עמה, במדליית הזהב כשפיפן רושם ממוצעים של 9.0 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק.
בעונת המשיכו בשיקגו לשמור על דומיננטיות בליגה, וסיימו את העונה במאזן 25–57, השלישי בטיבו בליגה. בפלייאוף של אותה העונה הדיחו הבולס בגמר המזרח את ניו יורק ניקס, ופגשו בגמר את פיניקס סאנס. בסדרת הגמר התעלה פיפן על ממוצעיו בליגה ובפלייאוף של אותה העונה ורשם 21.2 נקודות, 9.2 ריבאונדים, 7.7 אסיסטים ו-2.0 חטיפות ב-44.3 דקות למשחק. בסדרה ניצחה הבולס בשישה משחקים, וזכתה באליפות השלישית ברציפות.
עם סיומה של עונת 1992/1993 הודיע ג'ורדן על פרישה מעולם הכדורסל, ופיפן לקח את המושכות לידיו בעונת. הוא הוביל את הבולס בקליעה ואסיסטים ואת הליגה בחטיפות כשרשם 22.0 נקודות, 8.7 ריבאונדים, 5.6 אסיסטים ו-2.9 חטיפות למשחק, ב-49.1% מהשדה, ושיא קריירה של 32.0% קליעה מהשלוש. הוא זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטר, ובחמישיית העונה הראשונה, הבולס סיימו את העונה הסדירה עם 55 ניצחונות מול 27 הפסדים, רק שני ניצחונות פחות מהעונה הקודמת. אולם באותה העונה הגיע אחד מרגעי השפל של פיפן בקריירה, בסיבוב השני של משחקי הפלייאוף נגד הניקס, אותם הדיחו הבולס בפלייאוף בכל שלוש השנים הקודמות. ב-13 במאי 1994, כשהבולס בפיגור של 0–2 בסדרה, והמשחק בשוויון 102-102 הבולס חייבים היו ניצחון על מנת להשאיר לעצמם סיכוי להעפיל שלב. כשנשארו 1.8 שניות לסיום, קרא פיל ג'קסון לפסק זמן בו תכנן תרגיל אחרון שישאיר את הרוקי טוני קוקוץ' לזריקת ניצחון אחרונה, כשפיפן אחראי על הסגירה מתחת לסל. פיפן, שהוביל את הבולס מאז היעדרותו של ג'ורדן, כעס על החלטת המאמן שלא לתת לו את הכדור האחרון וסירב לחזור למגרש. על אף שקוקוץ' קלע את סל הניצחון ב"", קלטו מצלמות הטלוויזיה את ג'קסון יורד מהמגרש בפנים חתומות כשהוא לא חוגג את הניצחון עם שחקניו. במסיבת העיתונאים שלאחר המשחק אמר ג'קסון כי "פיפן ביקש שלא לחזור". בסיום הסדרה ניצחו הניקס בשבעה משחקים.
השמועות על טרייד שיעביר את פיפן לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לשון קמפ החריפו במהלך הפגרה שלאחר עונת 1993/1994. אולם, כל השמועות התפוגגו לאחר שג'ורדן הודיע כי יחזור לשיקגו למשחק פעיל לקראת סוף עונת. את העונה הזו לא פתחו בשיקגו בצורה מוצלחת כמו העונה הקודמת, בין השאר בשל החור בהגנה שהותירה עזיבתו של הוראס גרנט. טרם חזרתו של ג'ורדן, רשמה הקבוצה מאזן שלילי של 31 ניצחונות מול 34 הפסדים והייתה בסכנה שלא להעפיל לפלייאוף לראשונה מזה שנים רבות. עם חזרתו של ג'ורדן, רשמה הקבוצה מאזן של 17 ניצחונות מול 3 הפסדים בלבד עד לסיום העונה. באותה העונה הוביל פיפן את הסטטיסטיקות בקבוצתו בכל אחת המקטגוריות המרכזיות: נקודות, ריבאונדים, אסיסטים, חטיפות וחסימות, הישג אשר הוא חולק עם ארבעה שחקנים בלבד בהיסטוריה.
לקראת עונת הצטרף לקבוצה גם דניס רודמן, שחקן חיזוק שהחזיק כבר בשני תוארי אליפות. עם ג'ורדן, פיפן ורודמן הצליחה שיקגו לקבוע מאזן של 72 ניצחונות מול 10 הפסדים בלבד בעונה הסדירה, השני בטיבו בהיסטוריה של הליגה. שיקגו לא התקשתה במיוחד גם בפלייאוף כאשר העפילה עד לגמר ה-NBA מול סיאטל עם הפסד בודד. את הסופרסוניקס ניצחה שיקגו בשישה משחקים, וזכתה באליפות הרביעית בתולדותיה.
טרם עונת השתתף פיפן באולימפיאדת אטלנטה כחלק מ"הדרים טים". נבחרתו זכתה בקלות במדליית זהב נוספת. פיפן עצמו רשם בטורניר האולימפי ממוצעים של 11.0 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים. בשתי העונות הבאות, המשיכה שיקגו בדומיננטיות שלה בליגה, עם מאזנים של 13–69 בעונת ו-20–62 בעונת, הקבוצה זכתה בשתי אליפויות נוספות בעונות אלו, כאשר גברה על יוטה ג'אז בגמר ה-NBA בתוצאה 2–4 בכל אחת מהשנים.
בשנתו האחרונה בבולס נפצע פפין בקרסול ולא פתח את העונה, והיה ספק כלל אם ימשיך בקבוצה. דבר נוסף התפתח בשנה זו היה חוזה השכר של פיפן שנחתם לשבע שנים החל משנת 1991, בה השתכר פיפן שכר נמוך יחסית לשאר שחקני הקבוצה ודורג 122 ממקבלי השכר בליגת ה-NBA בשנת 1997. ג'רי קראוס שהיה ג'נרל מנג'ר הקבוצה ואחראי על שכר השחקנים סירב לפתוח את החוזה שהוסכם, לאחר דין ודברים וסיכום בניהם, שב פיפן לסגל הקבוצה לעונה אחרונה בבולס, בה זכה באליפות שישית לצידו של מייקל ג'ורדן.
אחרי 11 עונות במדי השיקגו בולס עבר פיפן בטרייד לקראת העונה המקוצרת של שביתת השחקנים ליוסטון רוקטס. המעבר היה מלווה בהדים תקשורתיים רבים ואף זיכה את פיפן בתמונת שער במגזין הספורטס אילוסטרייטד. ביוסטון הוא שיתף פעולה עם האקים אולאג'ואן וצ'ארלס בארקלי אך עזב לאחר בעיות של כימיה קבוצתית, בעיקר עם בארקלי. באותה העונה רשמו הרוקטס מאזן של 19–31, והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול הלייקרס בתוצאה 3-1. ב-22 באפריל 1999 נעצר פיפן בחשד לנהיגה בשכרות, אך שוחרר מאוחר יותר בשל מחסור בראיות.
בסיום עונת עבר פיפן בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בעונתו הראשונה בקבוצה עזר לה פיפן להעפיל עד לגמר המערב, שם פגשו את הלוס אנג'לס לייקרס. בסיום הסדרה ניצחה הלייקרס בשבעה משחקים, למרות תרומה של 15 נקודות של פיפן ברבע האחרון של המשחק המכריע. פיפן המשיך ושיחק בפורטלנד מספר עונות נוספות, אך לא הצליח להעפיל עימה לשלבים המתקדמים של הפלייאוף שנית. לקראת עונת, חזר פיפן לשיקגו, אך נפצע ושותף רק ב-23 משחקים לאורך העונה. בסיום אותה העונה הודיע פיפן על פרישה ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה
בינואר 2008, בגיל 42, חזר פיפן לשחק כדורסל לזמן קצר. במהלך טיול לסקנדינביה, הוא הצטרף לטורפאן פויאט, קבוצה מליגת העל הפינית, לשני משחקים. במשחקו הראשון קלע פיפן 12 נקודות, בניצחון 81–93 על קבוצת פורבו. למחרת שיחק פיפן משחק נוסף בו קלע 9 נקודות והוריד 9 ריבאונדים. את משחקו השלישי שיחק בקבוצת סאנדסוואל דראגונס מליגת העל השוודית, הוא שותף במשחק 30 דקות בהן רשם 21 נקודות, 12 ריבאונדים, שישה אסיסטים ושתי חטיפות. עבור המשחק שילמו הדראגונס לפיפן 66,000 דולר.
תארים והישגים
{{עמודות|מספר עמודות=3
קבוצתיים
אליפות ה-NBA: 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998 מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 1992 מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 1996
ציוני דרך של הקריירה בכל הזמנים
}}
רודריגו טאדיי
רודריגו פרנטה טאדיי (נולד ב-6 במרץ 1980 בסאו פאולו) הוא כדורגלן עבר ברזילאי-איטלקי ששיחק בעיקר בעמדת הקשר הימני. הוא נודע בכישורי הכדרור שלו, בייחוד על תרגיל ה"אורליו" שביצע ב-18 באוקטובר 2006 במשחק מול קבוצת אולימיפיאקוס.
קריירה
בשלהי שנת 2003, נאבק טאדיי על חייו, לאחר שנפצע בתאונת רכב קטלנית. אחיו הצעיר, לאונרדו, נהרג וחברו לקבוצה נפצע גם הוא. לאחר השתקמותו, חזר לשחק בעבור הקבוצה סיינה, ועזר לקבוצתו להימנע מירידת ליגה.
לאחר עונה נוספת בסיינה, שאופיינה בעימותים עם הנשיא בגלל סירובו להארכת חוזהו, טאדיי עזב בהעברה חופשית לרומא ב-2005. צעד זה נעשה על אף חיזורים מקבוצות גדולות כמו יובנטוס, לאציו ואינטר מילאנו. הצטרפותו לרומא הביאה בפניו את ההזדמנות לשחק ברמה האירופית. הוא תרם ליכולת הטובה של רומא רבות, על ידי הענקת כישרון, קצב וטכניקה בצדי המגרש. טאדיי הבקיע שער חשוב ברבע גמר ליגת האלופות מול מנצ'סטר יונייטד בניצחון רומא 2-1. בחימום במשחק הגומלין נפצע טאדיי, ורומא ספגה תבוסה 7-1 באולד טראפורד.
ב-21 ביולי 2014 חתם בפרוג'ה מהסרייה ב'.
טאדיי פורסם בזכות תרגיל הכדורגל שביצע בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-18 באוקטובר 2006, שלאחר מכן העניק לו את הכינוי "האורליו" על שם עוזר המאמן של הקבוצה.
דיפלודוקוס הלורום
כשנתגלה, הוא נחשב לאחד הדינוזאורים הגדולים ביותר על פני אדמות. הוא היה גדול כל כך, עד ששמו שניתן לו הוא סיסמוזאורוס (תרגום: לטאה מרעידת אדמה). דיפלודוקוס הלורום היה דינוזאור צמחוני. בתחילה, חשבו שדיפלודוקוס הלורום מהווה סוג נפרד (סיסמוזאורוס), אך מחקרים שבוצעו לאחרונה הראו שמדובר במין גדול של דיפלודוקוס וב-2004 שונה שמו ל-דיפלודוקוס הלורום. גם הערכות על גדלו קטנו באופן ניכר, ועומדות כעת על אורך של ומשקל של 27 טון מטרי.
תיאור וגילוי
השם "סיסמוזאורוס" ניתן לשלד חלקי שנתגלה ב-1979 בניו מקסיקו וכלל חוליות, אגן וצלעות. אבני הקיבה שלכאורה נמצאו ליד המאובנים נראו כחלוקי נחל. הגילוי זכה להכרה רשמית ב-1991. כחבר בסוג "דיפלודוקוס" דיפלודוקוס הלורום היה שייך למשפחת הדיפלודוקיים. כמוהם, היו לו נחיריים בקצה האף (למרות שחורי הנחירים בגוגולת היו בחלק העליון של ראשו) ורגליו הקדמיות היו קצרות במקצת מרגליו האחוריות.
גודל
כאשר תואר לראשונה ב-1991, דייוויד ג'ילט חישב שאורכו של דיפלודוקוס הלורום הגיע עד, דבר ההופך את הפרט הבודד הזה לדינוזאור השני בארכו שהתגלה, שני בארכו לאמפיקוליאס פרג'ילימוס שמעט מאוד מאובנים נתגלו ממנו, ויש המשערים שאף הוא היה לא אחר מאשר דיפלודוקוס בעל אורך שיא של "בסביבות 73 מטרים" הערכות לגבי משקלו נקבו במספרים גבוהים של עד 113 טונות. בחלוף הזמן, תיאורים והערכות אלו התבררו כמוגזמים. מחקרים אחרונים מראים שאורכו היה רק (קצר מהסופרזאורוס) ושמשקלו היה בין 22 ל-27 טונות (קל יותר מהסופרזאורוס ומהאפטוזאורוס). הערכות אלה מתבססות על ממצא המראה שחוליית הזנב הענקית שנמצאה הייתה ממוקמת קדימה יותר בזנב מאשר ג'ילט העריך. המחקר מראה שבשלד השלם של הדיפלודוקוס שנמצא במוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע בפיטסבורג, פנסילבניה שעליו ההערכה של הדיפלודוקוס הלורום הסתמכה, חוליית הזנב ה-13 הייתה שייכת לדינוזאור אחר, דבר שהביא לסטייה של כ-30 אחוזים בהערכות.
הערות שוליים
Diplodocus Seismosaurus Diplodocus
Kinect
Kinect (בעברית: קינקט; שם קוד: פרויקט נטאל) הוא בקר משחקים שמיוצר על ידי חברת מיקרוסופט עבור קונסולות משחקי הווידאו Xbox 360 ,Xbox One ולמחשבי ווינדוס. טכנולוגיית הקינקט מבוססת מצלמה היקפית ומאפשרת שליטה על ידי קליטה של תנועות הגוף וזיהוי קול ללא צורך בבקר. הדור הראשון של הקינקט הוצג לראשונה בחודש נובמבר 2010, בניסיון להרחיב את קהל הגיימרים שלה. הקינקט מתחרה עם בקרי תנועה בקונסולות ביתיות אחרות, כגון ה-Wii, ה-PlayStation Move וה-PlayStation Camera. מיקרוסופט התירה לפרסום ערכת פיתוח של תוכנת קינקט עבור Windows 7 ב-16 ביוני 2011. ערכת הפיתוח נועדה לאפשר למפתחים לכתוב יישומי קינקט בשפות התכנות C++/CLI, C#, או Visual Basic .NET.
חיישן זיהוי הקול ופנים
חיישן זיהוי הקול והפנים של הקינקט מחובר לבסיס קטן בעל ציר ממונע וממוקם מעל או מתחת לתצוגת הווידאו. המכשיר כולל מצלמת RGB, חיישני עומק ותנועה ומיקרופון רב מערכתי הכלולים בתוכנה. כל אלה מספקים לכידת תנועת תלת־ממדית של גוף מלא, יכולת זיהוי קול וזיהוי פנים. המערכת מסוגלת לזהות את הפנים והקול של העומד מולה ולהתייחס אליו בהתאם. בזמן ההשקה מערכת זיהוי הקול הייתה זמינה רק ביפן, בריטניה, קנדה וארצות הברית. לאירופה מערכת זיהוי הקול מאוחר יותר באביב 2011. מערכת הזיהוי הקולי הגיעה בהמשך גם לאוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה, יפן, מקסיקו, ניו זילנד, בריטניה וארצות הברית. מערכת המיקרופונים של חיישן הקינקט מאפשרת לנהל לוקליזציה ולהפחית רעשי סביבה, ללא שימוש באוזניות.
חיישן זיהוי העומק
חיישן זיהוי העומק מורכב משילוב של קרן לייזר, אינפרא אדום וחיישן CMOS. החיישן לוכד את נתוני הווידאו בתלת מימד בכל תנאי אור וסביבה. טווח הזיהוי של החיישן מתכוונן ומאפשר כיול באופן אוטומטי עם הסביבה הפיזית של השחקן. באמצעות טכנולוגיית הפריים סנס, הקינקט מסוגל לעקוב ולזהות בו זמנית עד שישה אנשים אך רק "לראות" אותם (לא לעבד אותם כשחקנים), אך רק לשניים מהם זיהוי כשחקנים פעילים המאפשר ניתוח תנועות של 20 מפרקים לכל שחקן. בגלל החיישן הנע של קינקט מנגנון ההטייה דורש יותר מתח חשמלי גבוה יותר מאשר המתח שיציאות ה-USB של ה-Xbox 360 יכולות לספק, לכן מפתחי המכשיר שילבו בו מחבר תקשורת עם כוח נוסף. דגמי ה-Xbox 360 S עוצבו מחדש והם כוללים יציאת AUX מיוחדת למחבר. לדגמים הישנים יותר דרוש כבל חשמל מיוחד שמפצל את החיבור לחיבור USB וחיבור חשמל נפרדים; כוח החשמל המסופק ממתאם AC.
חיישנים נוספים
בנוסף למצלמה ולחיישן זיהוי עומק, מיקרוסופט ציידה את הקינקט במספר חיישנים:
היסטוריה
הקינקט הוכרז לראשונה ב-1 ביוני 2009 תחת השם פרויקט נאטאל. פרויקט נאטאל נקרא על שם העיר נאטאל הברזילאית כמחווה לארץ בה נולד אלכס קיפמן. השם נאטאל נבחר גם בגלל הקשר למשמעות המילה "לידה" המילה משקפת את הרעיון של מיקרוסופט "לידתו של הדור הבא בבידור הביתי". השם הנוכחי "קינקט" הוא חיבור של שתי המילים: קינטי (Kineti) שקשור בתנועה וקונקט, לחבר (Connect). שם המתאר את האפשרות המיוחדת של הבקר, שליטה במכשיר ללא שלט או בקר אלא על ידי סריקה של תנועות הגוף ותנודות הקול. עם ההשקה של פרויקט נאטאל עלו שמועות שקונסולת ה Xbox 360 החדשה תהיה שונה משמעותית מקודמותיה (מבחינת עיצוב, שדרוג החומרה וכו') מיקרוסופט דחתה את השמועות והדגישה שוב ושוב כי פרויקט נאטאל יהיה תואם באופן מלא עם כל קונסולות Xbox 360, על מנת להדגיש את החיבור ניצל מנכ"ל מיקרוסופט סטיב באלמר נאום בפני מנהלים בשיקגו וכינה את הקינקט ה"Xbox החדש". בתשובה לשאלה מהו מחזור החיים של הקונסולה (מבחינה היסטורית אורך חייה של פלטפורמה כ- 5 שנים) השיב סגן נשיא התאגידים של מיקרוסופט, שיין קים כי החברה מאמינה שמחזור החיים של הקינקט יימשך עד 2015 (10 שנים). על מנת להעריך את השימושיות (usability) פותחו משחקים רבים, לדו' קטמרי היפה (Beautiful Katamari) והפולשים לחללהפולשים לחלל (Space Invaders Extreme) שהוצגו בתערוכת המשחקים בטוקיו (Tokyo Game Show).
מנהלי התקן חופשיים
עד היום לא ידוע האם ההצהרה ניתנה על מנת לכסות על מחדל אבטחתי או שזה היה מהלך מכוון. לאחר מספר חודשים מיקרוסופט שחררה ערכת פיתוח תוכנת Kinect עבור Windows 7 דבר שאפשר למפתחים לכתוב תוכניות יצירתיות תוך התבססות בטכנולוגיה לאו דווקא לצורכי משחק. כיום ניתן המכשיר לשימוש בצורה עצמאית מהקונסולה.
תאריכים משמעותיים
ב-21 ביולי 2011, מיקרוסופט מודיעה על מהדורה מוגבלת של מכשיר קינטקט בצבע לבן, עד עתה כך יוצרו רק מכשירים בצבע שחור מבריק.
ב-31 באוקטובר 2011, הודיעה מיקרוסופט על השקה של גרסה מסחרית של הקינקט עבור חלונות.
ב-1 בפברואר 2012, מיקרוסופט שחררה את הגרסה המסחרית של קינקט עבור חלונות. הכריזה כי למעלה מ-300 חברות מ-25 מדינות עבדות על יישומי הקינקט.
קינקט בישראל
קינקט התחיל להיות משווק בישראל בייבוא רשמי, על ידי חברת "באג" בדצמבר 2010. בניגוד לדברים שנשא מנכ"ל מיקרוסופט ישראל, דני ימין בסוף נובמבר 2010, בכנס TechED באילת, בהם ציין כי טרם נקבע תאריך להגעת ה-Xbox והקינקט לישראל, נראה כי מיקרוסופט העולמית דווקא נשאה ונתנה עם רשת באג והותירה לה את מכירתה של הקונסולה יחד עם בקר השליטה החדש בישראל. במסגרת הייבוא הרשמי תעניק באג גם שירותי אחריות ותיקונים למוצר. מעבר לקהל הגיימרים הישראלי, נצלו חברת משה ויגאל גינדי את הטכנולוגיה החדשה ופתחו את: פלטיניום פארק, פארק למשחקים וירטואליים אינטראקטיביים המופעלים על ידי טכנולוגיות זיהוי תנועה ללא מגע אדם וללא הפעלת שלט- קינקט.
שימושים נוספים בטכנולוגית קינקט
בראשית דרכו הקינקט זכה להכרה רבה בעיקר בעקבות הפופולריות של קונסולת משחקי וידאו Xbox 360, המשמשת בעיקר למשחקי ספורט, ריקוד והרפתקאות אבל מהר מאוד הפוטנציאל הרב הנמצא בטכנולוגיה זו עניין גם מומחים מתחומי ההנדסה הרפואית, הטכנולוגיה הרפואית, רובוטיקה ותעשייה.
קינקט ברפואה
בקמפוס של אוניברסיטת קיושו בפוקואוקה שתפו פעולה עם בית חולים פרטי ופתחו משחק וידאו וסאונד שיעזור לטיפול בחולי שבץ לתרגל ולבצע את הפעולות המוטוריות של קימה וישיבה. המשחק מעודד את המטופל לעמוד ולשבת לסירוגין, כאשר בכל פעם שמבצע את הפעולות הדבר גורם לדמות עץ שעל המסך לגדול. המצלמה של המכשיר מנטרת את תרגילי המטופל ומאפשרת להציג את מספר החזרות על המסך. משחק הווידאו גם מגיע עם תג - Rfid אישי שחולים יכולים למקם מעל חיישן כדי לנהל ולהדפיס את ההיסטוריה הפעילות הגופנית שלהם ואת תעודת הדרגה שלהם. הפעילות שנבדקה על ידי 82 חולים בבית החולים הראתה שהמטופלים הגדילו את מספר החזרות שהם יכולים לבצע בשיעור ממוצע של 17–23 אחוזים. יתרה מכך, הרעיון של הדרגה במשחק גרם לכך שהמטופלים היו שקועים במשחק עד כדי כך שהמטפלים נאלצו להגביל ב-Rfid האישי את מספר הפעמים בהם כל מטופל יכול לשחק. לאור זאת, מטרת המשחק לשמור על התפקוד מוטורי ועל שגרת שיקום פשוטה בשילוב אלמנטים חזותיים ושמעתיים מהנים הוכחה כיעילה.
קינקט בחינוך
מחקר בשם, ילדים לומדים בקסם (Kids Magic Learning). המחקר עוסק בשימוש בטכנולוגיית הקינקט בהוראה, לילדי הגיל הרך. לצורך המחקר פותחו שישה משחקים שונים, המערכת יושמה על ידי שילוב מצלמה RGB חיישן עומק ומיקרופון רב מערך, המשחקים נועדו לפיתוח מיומנויות שונות, משחק לאימון תיאום עין יד, משחק לפיתוח אוצר מילים באנגלית כולל דיבור, משחק לפיתוח יכולת זיכרון לטווח קצר ומשחק לאימון ההיגיון והחשיבה המתמטית ועוד. המערכת מאפשרת לילדים אינטראקציה עם האובייקטים על המסך באמצעות תנועות פיזיות, דבר העולה על החוויות של שימוש בהתקני קלט של מקלדת ועכבר לדברי החוקרים. הם טוענים שבאמצעות מערכת זו התלמידים יכולים לשפר הן את המוטיבציה והן את הביצועים במידה משמעותית ושתוך כדי המשחק תלמידים יכולים להתגבר על קשיים, למשל תלמידים מופנמים עשויים לכבוש את ביישנותם ולדבר בקול רם כדי להשלים את השלבים. בנוסף תלמידים יכולים להתאמן שוב ושוב כדי להגיע לציון טוב יותר. המשחקים עוצבו כך שסיפקו לילדים אפשרות לחקור וללמוד את המשחק בכוחות עצמם בצורה אינטואיטיבית באמצעות הגוף. מחקר מעניין נוסף בשם: טכנולוגיית הקינקט ולמידת חקר מבוססת משחק (The Application of KINECT Motion Sensing Technology in Game-Oriented Study ). משתמש בטכנולוגיית הקינקט על מנת ללמד את הסיפור המסורתי של "מולאן". הסיפור משמש סביבת למידה מבוססת משחק המרחיבה את הבנתם של התלמידים בהיסטוריה של אותה התקופה באמצעות המשחק התלמידים חווים את התרבות והרגשות תוך הפעלת כל החושים התלמידים פועלים בהתאם לסדר הסיפור ותפקידם לפעול כמובילי האינטראקציה עם המערכת באמצעות תנועות וקול. במהלך התקדמות זו הם יכולים לחוות את החיים השלווים, הברוטליות של מלחמה ואת שמחת השיבה הביתה מעמד הנשים והגברים באותו הזמן. תוך כדי השתתפות פעילה הם רוכשים ידע ומיומנויות.
יחסי דנמרק–מולדובה
יחסי דנמרק–מולדובה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למולדובה. בשום מדינה אין שגריר תושב. שגריר מולדובה בדנמרק הוא איגור קורמן, שגר בברלין ומונה בשנת 2005. השגריר הדני במולדובה הוא אולה הראלד ליסבורג, המתגורר בבוקרשט.
היסטוריה
הרפובליקה של מולדובה וממלכת דנמרק כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 בינואר 1992. ממלכת דנמרק הכירה בעצמאות מולדובה ב-31 בדצמבר 1991. ב-22 באפריל 2009 נפתחה נציגות דיפלומטית דנית בקישינב. הנציגות נכון לשנת 2017 כבר לא פעילה.
ביקורים רשמיים
שר החוץ של מולדובה ביקר בדנמרק ביוני 1996, ושר החוץ של מולדובה ביקר בדנמרק בדצמבר 1997. הפוליטיקאי הדני רובן מדסן ביקר בטרנסניסטריה בנובמבר 2010.
יחסי סחר
בשנת 2008 הסתכם הייצוא הדני למולדובה ב-80 מיליון קרונה דנית, והיבוא היה פחות ממיליון קרונה דנית.
סיוע פוליטי, טכני והומניטרי
משרד החוץ של דנמרק מספק תמיכה עבור תוכנית נגד סחר בבני אדם במולדובה הפועלת גם באוקראינה ובבלארוס. במולדובה, התוכנית מיושמת על ידי ארגון ההגירה הבינלאומי והאגודה הבינלאומית La Strada.
הממשלה הדנית סיפקה תרומות כספיות לקרן הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופהן המפקחת על נסיגת הנשק והתחמושת הרוסים מאזור הדנייסטר.
הסיוע הטכני המוצע על ידי דנמרק למולדובה כולל במיוחד פרויקטים בתחום הסביבה (במחוזות אדינץ, קאחול, טיגינה). דנמרק יחד עם שוודיה והאו"ם מספקת גם סיוע כספי לפרלמנט המולדובי שבנייתו ותשתיותיו נפגעו קשה והושמדו ברובם במהלך הפוגרום שלאחר הבחירות באפריל 2009.
הסכמים
בשנת 2004 הצביע הפרלמנט המולדובי בעד אשרור המזכר המולדובני-דני בנושא יישום פרוטוקול קיוטו, במסגרתו התחייבה דנמרק לממן שורה של פרויקטים שמטרתם הפחתת פליטת גזי חממה במולדובה.
פתיחת בירד
פתיחת בירד היא פתיחת שחמט המתחילה במסע 1.ו4.
היסטוריה
הפתיחה הוזכרה לראשונה על ידי לואיס רמירז דה לוסינה בספרו "Repetición de Amores y Arte de Ajedrez con ci Iuegos de Partido", שפורסם בסביבות 1497. באמצע המאה ה-19 השתמשו בפתיחה בין השאר לואי שארל דה לה בורדונה ואלייז'ה ויליאמס. האמן הבריטי הנרי בירד השתמש בה לראשונה ב-1855 והמשיך להשתמש בה ב-40 השנים הבאות. ב-1885 קרא את הפתיחה על שמו העיתון הרפורד טיימס.
במאה ה-20 השתמשו לעיתים אהרון נימצוביץ' וסבלי טרטקובר ב-1.ו4. בעשורים האחרונים, בין רבי האמנים שהשתמשו בפתיחה באורח קבע היו בנט לארסן, אנדרו סולטיס, לארס קרלסון ומיכאיל גורביץ'.
פופולריות
מתוך 20 מהלכים ראשונים אפשריים, המסע 1.ו4 מדורג במקום השישי במסד הנתונים של האתר ChessGames.com, אחרי 1.ה4, 1.ד4, 1.פו3, 1.ג4 ו-1.ז3. המסע ו4 מעט מחליש את עמדת המלך הלבן. הסטטיסטיקה באתר ChessGames.com מראה, כי המסע 1.ו4 לא משמר את יתרון המסע הראשון של הלבן. נכון לשישי בפברואר 2009, מתוך 1,685 משחקים שהתחילו במסע 1.ו4, הלבן זכה ב-32.8%, הפסיד ב-41.9%, ו-25.3% מהמשחקים הסתיימו בתיקו, ובסה"כ ניקוד של 45.45%. ניקוד יותר טוב קבלו הפתיחות הפופולריות 1.ה4(54.25%), 1.ד4(55.95%), 1.פו3(55.8), 1.ג4(56.3%) ו-1.ז3(55.8%).
מתווה הפעולה הראשי
המסע השכיח ביותר של השחור הוא 1...ד5, שמוביל להגנה הולנדית (1.ד4 ו5) בצבעים הפוכים. הלבן בדרך כלל יפתח את רץ המלך שלו דרך ז2 על ידי ז3, פו3, רז2 ו- 0-0, או יפתח את רץ המלכה דרך ב2 ויפעיל לחץ על ה5.
גמביט פרום
המענה החריף ביותר של השחור הוא 1...ה5, גמביט פרום על שם שחקן השחמט הדני מרטין סוורין פרום (1828-1895). הלבן יכול לעבור לגמביט המלך באמצעות המסע 2.ה4. אם הלבן מכה את הרגלי, השחור צריך לבחור בין האפשרות הרגילה, 2...ד6, לבין 2...פג6.
תגובות אחרות
מענה פופולרי אחר הוא 1...ז6, שבעקבותיו המשחק יכול לעבור לסיציליאנית עם המסעים 2.ה4 ג5, או להולנדית בחילופי צבעים, אם השחור משחק ד5 ו-ג5.
אפשרות אגרסיבית ונדירה היא 1...ז5, גמביט הובס, עם המשך אפשרי 2.ו:ז5 ח6. במקרה כזה, הלבן יכול להחזיר את הרגלי עם 3.ז6, ולהשאיר את השחור עם אגף מלך חלש אחרי 3...ו:ז6.
אסטניסלאו באזורה
אסטניסלאו באזורה אי ברונט (בקטלאנית: Estanislau Basora i Brunet; 18 בנובמבר 1926 בברצלונה שבספרד – 16 במרץ 2012) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי, שנודע בשל תקופתו בברצלונה. באזורה שיחק בעיקר בעמדת הקיצוני. ב-1974, בעת חגיגות 75 שנה להקמת המועדון, נכלל באזורה ברשימת 11 השחקנים הטובים ביותר במועדון אי פעם. באזורה שיחק במדי נבחרות ו. במונדיאל 1950, במדי נבחרת ספרד, הבקיע חמישה שערים.
קריירה
באזורה החל לשחק כדורגל בקולוניה ואי, שכונת הולדתו, ומאוחר יותר עבר לקבוצה של העיירה הקטלאנית סוריה. ב-1943 הצטרף למנרזה. כעבור שלוש שנים הצטרף לברצלונה. במשך 12 שנים בברצלונה כבש 153 שערים ב-373 משחקים בכל המסגרות. הוא היה משחקניה החשובים של הקבוצה באחת מהתקופות המוצלחות ביותר שלה, לצד שחקנים כגון מריאנו מרטין, ז'וזפ גונסלבו, אדוארדו מנצ'ון וססאר. עם הקבוצה זכה בשתי אליפויות לה ליגה תחת אימונו של אנריקה פרננדס. ב-1949, בגמר הגביע הלטיני, הבקיע את שערה הראשון של קבוצתו, שניצחה את ספורטינג ליסבון 2-1. עונת 1950/51 הייתה המוצלחת ביותר עבורו - באזורה הבקיע 16 שערים ב-30 הופעות. בעונת 1951/52 זכתה הקבוצה בחמישה תארים בעזרת שורת ההתקפה המפורסמת שלה, שכללה את באזורה ולאזלו קובאלה בין היתר. בגמר גביע הגנרל של אותה עונה הבקיע את השער הראשון, שעזר לקבוצתו לנצח 2–4 את ולנסיה. בגיל 32, בשנת 1958, החליט לפרוש ממשחק מקצועי. במשחקו האחרון בקאמפ נואו במסגרת חצי גמר גביע הגנרל, הבקיע באזורה צמד, וכשהוחלף זכה לקימת כבוד על כל תרומתו למועדון.
בסך הכול, זכה עם ברצלונה ב-4 אליפויות ו-4 פעמים בגביע הגנרל.
נבחרת לאומית
בין 1949 ל-1957 הופיע באזורה ב-22 משחקי של נבחרת ספרד, בהם הבקיע 13 שערים. במשחק בכורתו ב-12 ביוני מול נבחרת אירלנד הבקיע את שערו הראשון. שבוע לאחר מכן, במשחק שנערך בקולומב הבקיע שלושער תוך רבע שעה לשערה של נבחרת צרפת. התקשורת הצרפתית כינתה אותו בשל כך "המפלצת של קולומב".
באזורה שיחק במדי נבחרת ספרד במונדיאל 1950 שנערך בברזיל. באזורה שיתף פעולה בחוד ההתקפה עם תלמו סארה. במשחק הפתיחה מול נבחרת ארצות הברית הבקיע צמד בתוך פחות מדקה. במשחק השני הבקיע שער נוסף, ובשלישי בישל לסארה. בשלב הבא של המונדיאל, במשחק מול נבחרת אורוגוואי הבקיע באזורה צמד נוסף. בסוף הטורניר סיימה נבחרתו במקום הרביעי.
טובה מילוא
טובה מילוא (נולדה ב-3 ביולי 1964) היא פרופסור מן המניין בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב ודיקאנית הפקולטה למדעים מדויקים. היא מחזיקת הקתדרה לניהול מידע וכיהנה בין השנים 2011–2014 כראש בית הספר למדעי המחשב באוניברסיטה.
ביוגרפיה
מילוא נולדה וגדלה בנתניה ומתגוררת בתל אביב. היא סיימה את התואר הראשון בטכניון כעתודאית בשנת 1985 ולאחר מכן התגייסה ליחידה 8200. את התואר השני סיימה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1989. בשנת 1992 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופסור כתריאל בארי. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת טורונטו ובמוסד הצרפתי למחקר במדעי המחשב ואוטומציה INRIA לפני שהצטרפה לסגל באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995. בשנת 2020 נבחרה לדקאנית הפקולטה למדעים מדויקים. היא נשואה ואם לשניים.
עבודתה האקדמית
מילוא היא ראש הקבוצה למערכות בסיסי נתונים בבית הספר למדעי המחשב. היא כותבת לכנס לעקרונות בסיסי נתונים והיא האישה הראשונה (והיחידה, נכון לשנת 2015) שנשאה את נאום המפתח בכנס.
היא השתתפה בצוות העריכה של כתבי עת בנושא בסיסי נתונים, בהם כתב העת VLDB וכתב העת TODS. היא שימשה כיושבת ראש בכנסים רבים, בהם: PODS'03, VLDB'09, ICDT'11 ועוד.
הקימה מיזם בשם "מדויקות", לקידום נשים במדעים מדויקים.
נושאי מחקר
תחומי המחקר של פרופסור מילוא עוסקים במערכות בסיסי נתונים וניהול מידע ברשת האינטרנט. היא עוסקת גם באיסוף מידע על סמך ההמונים, באינטגרציית מידע, ב-XML ומידע מבני באופן חלקי; שירותי ויישומי רשת; תהליכים עסקיים; שפות בסיסי נתונים ותבנית מידע.
מאמרים ופרסומים
מילוא השתתפה בכתיבת מעל 200 מאמרים שהתפרסמו בכנסים ובכתבי העת בתחום בסיסי נתונים. בנוסף, היא כתבה ספר על תהליכים עסקיים. מאמריה צוטטו למעלה מ-11,000 פעמים במאמרים שונים, ומדד h-index שלה הוא 57.
יואכים פון ריבנטרופ
אולריך פרידריך וילהלם יואכים פרייהר פון ריבנטרופּ (בגרמנית: Ulrich Friedrich Wilhelm Joachim Freiherr von Ribbentrop; 30 באפריל 1893 – 16 באוקטובר 1946) היה פושע מלחמה נאצי ודיפלומט גרמני, מראשי המשטר הנאצי בגרמניה ושר החוץ שלו. הוצא להורג לאחר שנמצא אשם במשפטי נירנברג בפשעי מלחמה ובעריכת מלחמה תוקפנית.
שנותיו הראשונות
ריבנטרופּ נולד בווזל שבריין התחתון, בנו של קצין. בנעוריו חי מספר שנים מחוץ לגרמניה, וכתוצאה מכך דיבר אנגלית וצרפתית באופן שוטף. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא, עלה לדרגת קצין, וזכה בצלב הברזל. אחרי המלחמה הצטרף לשירות הדיפלומטי והוצב בקונסטנטינופול. לאחר שעזב את השירות הדיפלומטי, התעשר מסחר ביינות.
במנגנון הנאצי
בשנת 1930 פגש ריבנטרופּ באדולף היטלר והשניים התרשמו זה מזה עמוקות. בשנת 1932 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. ריבנטרופּ הפך למעריץ של היטלר, ואילו זה הפך אותו ליועצו בעניין מדיניות חוץ. בשנת 1933 קיבל דרגת כבוד מהאס אס.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הצטרף ריבנטרופּ לממשלה כשר לתפקידים מיוחדים. הוא ניהל את המשא ומתן בדבר ההסכם הימי האנגלו-גרמני בשנת 1935, והסכם האנטי-קומינטרן בשנת 1936. ברית זו שכרתה גרמניה עם האימפריה היפנית, הייתה בעלת ערך תעמולתי בלבד, אך משהצטרפה אליה איטליה בשנת 1937, היא היוותה את השלד ל"ברית הפלדה" בין מדינות הציר במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1936, נשלח ריבנטרופּ לשמש כשגריר בלונדון, שם, כפי שהתפאר, היו לו ידידים בדרגים רמים, והמשא ומתן המוצלח על ההסכם הימי, נתן גושפנקא לכישוריו. ריבנטרופ שילב בהתנהגותו שחצנות (הוא נהג ללבוש "מדים" דיפלומטיים שעליהם סמל העיט הגרמני המחזיק בטפריו את כדור הארץ), עם חנופה בלתי מוגבלת להיטלר. ניסיונותיו להפגיש את ראש הממשלה הבריטי סטנלי בולדווין עם היטלר נכשלו, ובמנהגיו ובדרך התנהגותו הצליח להרגיז רבים בצמרת הבריטית.
בשנת 1938, נקרא ריבנטרופּ להחליף את קונסטנטין פון נויראט בתפקיד שר החוץ.
הסכם ריבנטרופ–מולוטוב
ריבנטרופ היה בעל תפקיד בארגונה של ועידת מינכן, ולאחר מכן בסיפוחן של בוהמיה ומוראביה. אך השפעתו האמיתית על מדיניות החוץ, הייתה בייזומו והוצאתו לפועל של "הסכם ריבנטרופ מולוטוב" בין גרמניה לרוסיה.
הסכם זה, הנחשב עד היום לאחד משיאי הציניות בדיפלומטיה הבינלאומית, נהגה כפי הנראה על ידי היטלר וריבנטרופ לאחר מתן הערבות הבריטית לפולין באפריל 1939. ב-28 באפריל 1939, הודיע היטלר בנאום על ביטול הסכם אי ההתקפה הפולני-גרמני, וההסכם הימי האנגלי-גרמני. היה זה אות ברור כי בכוונתו לפנות מזרחה, ולתקוף את פולין, ולשם כך היה להיטלר צורך להבטיח תמיכה של בעל ברית חזק, אחר שהתברר שהאנגלים והצרפתים אינם מתכוונים הפעם לעמוד מן הצד ולתת לגרמניה לספח עוד מדינה ל"רייך השלישי". אות רב משמעות לבאות היה בכך שבשונה מהרגלו בעת שנאם בנוגע למדיניות החוץ, בנאומו זה היטלר לא התייחס כלל לרוסיה ולא תקף את המשטר הקומוניסטי.
בצהרי יום 23 באוגוסט 1939 נחת ריבנטרופ במטוסו במוסקבה, ושם חתם על "הסכם אי התקפה", שהיה מעין ברית בין גרמניה הנאצית ורוסיה הקומוניסטית. להסכם זה היה נספח סודי אשר חילק את הטריטוריות במזרח, ובהן פולין, בין הרוסים והגרמנים. ההסכם לא רק נתן להיטלר יד חופשית לפעול כנגד פולין, אלא גם עודד אותו לכך, וקבע את תג המחיר שדרש יוסיף סטלין בעד הסכמתו לפעולה. תמונתו של ריבנטרופ המרים עם סטלין כוס ברכה לחיי הפיהרר "שהעם הגרמני אוהב אותו כל כך", הדהימה את העולם. תוך כשבוע ימים פרצה מלחמת העולם השנייה.
איילת ריפס
איילת ריפס (נולדה ב-12 במרץ 1978) היא מפיקה, תסריטאית, ובמאית ישראלית. חברת ועד העמותה של התיאטרון הארצי לילדים ונוער.
יואכים פון ריבנטרופ
במלחמת העולם השנייה
לאחר כיבוש שטחים נרחבים במזרח במהלך מסע המלחמה עם רוסיה, ניסה ריבנטרופ לקחת חלק בניהולם של השטחים הכבושים, ואף אסף ראשי תנועות לאומניות של העמים שנכבשו (אוקראינים, ליטאים ואחרים), על מנת לנסות ולפעול להשלטת ממשלות בובה שתפעלנה לפי הוראות משרד החוץ הגרמני. פעולות אלו לא עלו בקנה אחד עם תוכניותיו של היטלר לשיעבודה של האוכלוסייה, הורדת רמת החיים לרמה של ימי הביניים, אכלוס השטחים שנכבשו ב"ארים", והשמדת היהודים בהם. היטלר הורה לריבנטרופ לחדול ממאמצים אלו.
לאחר המלחמה
לקראת סיום המלחמה, ציווה היטלר בטרם התאבד, שלאחר מותו, תוקם ממשלה על ידי גרוס אדמירל קרל דניץ, ובה ימונה ארתור זייס-אינקווארט לשר החוץ במקום ריבנטרופ. דניץ בחר שלא לעשות כן, ומינה את לוץ שוורין פון קרוזיק לראש השרים, שר החוץ ושר האוצר. היה זה מינוי חסר משמעות, ועד מהרה מצאו עצמם כל האנשים המוזכרים לעיל על ספסל הנאשמים בבית הדין לפשעי מלחמה בעיר נירנברג.
ריבנטרופ נמצא אשם בכל האישומים כנגדו, והוצא להורג בתליה בנירנברג, בשנת 1946. מילותיו האחרונות היו:
איילת ריפס
ביוגרפיה
ב-2010 הפיקה את המחזמר "מוטל בן פייסי החזן" שעיבד מנחם גולן וביימה אורית אוליאל. בתפקידים הראשיים שיחקו חנן לדרמן ואברי ארבל.
יואכים פון ריבנטרופ
לאחר המלחמה
.
זיכרונותיו של ריבנטרופ יצאו לאור בשנת 1953.
איילת ריפס
ביוגרפיה
ב-2011 כתבה את המחזמר "מוטי חלומותי" שביים קלוד דדיה. המחזמר היה מעין עיבוד של "מוטל בן פייסי החזן" ושיחקו בו נתי רביץ, חנן לדרמן, גיל קפטן ואברי ארבל.
ב-2012 השתתפה (לצד תיאטרון תאיר) בהפקת המחזמר "מערת החכמולוגים" שכתבו יוני זיכהולץ ושי להב וביים קלוד דדיה. במחזמר שיחקו בין השאר אסי צובל, אבישי שטרית, אביתר לזר, לירן קנטרוביץ', פז פרל, אברי ארבל ורועי אדרי.
ב-2013 הפיקה וניהלה אמנותית את המחזמר "שומר הסיפורים" שכתב שולי רנד וביימה שירה קצנלנבוגן. במחזמר שיחקו אסי צובל, אבישי שטרית ואברהם סלקטר, והשתתפו בו גם ישי לפידות ולהקת "בובה מעיישס". להצגה זו ייעץ אומנותית משה קפטן.
באותה שנה הפיקה וניהלה אומנותית את ההצגה "כמעט שבת" שכתבה נוגה אלגום וביים קלוד דדיה. בהצגה השתתפו שירה קצנלנבוגן, גלי הראל, ליאת צדוק, בת אל דלומי ושרה אגמון.
ב-2014 הפיקה וניהלה אמנותית את המחזמר "שבט אחים" שכתב אסף אשתר וביים ירון כפכפי. במחזמר שיחקו אסי צובל, אבישי שטרית, גל בן ארצי ויאיר מוסל.
ב-2015 הפיקה וניהלה אומנותית את המחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב וביים אורי אומנותי. במחזמר השתתפו יעקב כהן, עודד מנשה, אסי צובל, אבישי שטרית ומתן צור.
ב-2016 הפיקה וניהלה אומנותית את המחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. במחזמר השתתפו שולי רנד, אלי יצפאן, אסי צובל, אבישי שטרית, ואמיר שמחוני.
יונתן זק
יונתן זק (באנגלית: Jonathan Zak; נולד ב-1932) הוא פסנתרן ומורה ישראלי, חבר בשלישיית יובל, פרופסור אמריטוס בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
זק נולד בתל אביב. למד פסנתר אצל המלחין והפסנתרן יוסף טל בירושלים ואחר כך אצל אלפרד שרדר. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הירושלמית בשנת 1955, ויצא להמשך לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל בֶּוורידג' וֶבסטר ואדוארד שטוירמן והשתלם בנגינת מוזיקה קאמרית אצל רוברט מאן. זכה בפרס ראשון בתחרות כל-אמריקאית לנגנים צעירים.
כסולן ניגן יונתן זק עם כל התזמורות הישראליות החשובות, נתן רסיטלים בארץ ובעולם והקליט קונצרטים רבים בתחנות רדיו בישראל, בצרפת ועוד.
זק זכה להערכה רבה גם כפסנתרן מלווה ובמשך הקריירה המוזיקלית שלו ליווה סולנים רבים, בהם הצ'לן פול טורטלייה, החלילן ז'אן-פייר רמפל, הכנרים יצחק פרלמן, פייר אמויאל ומידורי, והזמרים מורין פורסטר, מירה זכאי (איתה הקליט לידר של מאהלר, וברן ואלבן ברג), שרון רוסטורף-זמיר ואחרים. החל משנת 1992 חבר לפסנתרנית אירנה פרידלנד בדואו פסנתר שהקליט, בין השאר, תקליטורים בחברת "רומיאו".
יונתן זק ידוע גם כמורה, המלמד ליווי לידר ונגינת מוזיקה קאמרית בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב, שם הוא מכהן כפרופסור אמריטוס. הוא נותן כיתות אמן וישב בחבר השופטים בתחרויות יוקרתיות רבות, בהן תחרות רובינשטיין, תחרות "שוברט" והמוזיקה בת מאה XX" בגראץ, תחרות ARI במינכן, תחרות הנבל הבינלאומית בישראל, תחרות הזמרה על שם ורה רוז'ה וכו'.
יחד עם אשתו, הזמרת והשחקנית עדי עציון-זק, הוא מארגן סדרות קונצרטים לפסנתר, קול וריקוד בביתו בתל אביב, בנושאים שונים מתולדות המוזיקה והתרבות - כגון מרתון לסונאטות של סקריאבין או שופינאנה, תוכנית על חיי אלמה מאהלר ועוד.
ליונתן ועדי עציון-זק שלושה ילדים, מהם שניים פעילים בתחום האמנות והבידור: השחקנית עלמה זק ובמאי הטלוויזיה יורם זק.
צינור הגז הערבי
צינור הגז הערבי (בערבית: خط الغاز العربي; באנגלית: Arab Gas Pipeline) הוא צינור יבשתי (וחלקו הקטן תת-ימי), המוביל גז טבעי במזרח התיכון. הצינור משמש ליצוא גז טבעי ממצרים לירדן, לסוריה וללבנון, במסלול ארוך העוקף את ישראל, היוצא מפורט סעיד דרך צפון סיני עד אל-עריש, טאבה, עקבה, עמאן ודמשק. מדמשק ממשיך הקו לחומס ובניאס, וטריפולי בלבנון. שלוחה קטנה מחברת את אשקלון בישראל עם אל-עריש באמצעות צינור תת-ימי.
היסטוריה
לאחר שחתימה על הסכם לייבוא גז בין ישראל למצרים התעכבה (בעקבות גילוי מאגר הגז "נועה" ו"מרי" בישראל, והמתיחות המדינית בעקבות האינתיפאדה השנייה), בסוף 2001 חתמה מצרים על מזכר הבנות עם ממשלת ירדן לייצוא גז טבעי. כמו כן הודיעו שמעקבה יוקם צינור לעמאן ולאירביד, ושלוחה שתרד למפעלי ים המלח הירדניים, על ידי חברת גז ירדנית שתוקם לצורך כך. באוגוסט 2002 פרסמו מכרז להנחת מקטע אל-עריש–עקבה, במטרה לספק גז לתחנת הכוח התרמית עקבה (תחנת הכוח הגדולה ביותר בירדן).
ביוני 2002 חתמו על מזכר הבנות, בוועידה שנערכה בעמאן, שרי האנרגיה של מצרים, ירדן, סוריה ולבנון, על הסכם להקמת צינור לאספקת גז טבעי מצרי, דרך ירדן לסוריה, לבנון, טורקיה, קפריסין ולמזרח אירופה. שרי האנרגיה של מצרים, ירדן, סוריה ולבנון, ועל הקמת "חברה ערבית לגז", בהון עצמי של 200 מיליון דולר, לקידום פרויקט ייצוא הגז הטבעי המצרי. בפברואר 2003, נחתם בקהיר ההסכם על הקמת "צינור הגז הערבי", בשלב זה הפך המיזם מפרויקט מקומי לחיבור ישראל וירדן למאגרי הגז של מצרים לפרויקט אספקת גז אזורי ואסטרטגי.
הצינור מעולם לא פעל בתפוקה מלאה ולא סיפק גז לייצוא, מלבד מלירדן וישראל (ולתקופה קצרה גם לסוריה). ב-2011, בעקבות המהפכה במצרים ארגוני הטרור בסיני פגעו בצינור מספר פעמים ואספקת הגז בו הופסקה. בעקבות כך נאלצה ירדן להקים מסוף לקליטת גז נוזלי ממכליות בעקבה, כדי לייבא גז מהמפרץ הפרסי. וגם לאחר שתוקן הצינור, מצרים לא יכלה לספק גז לייצוא. למרות תגליות הגז הרבות במדינה החל מסוף שנות ה-90, עלתה גם הצריכה בתוך המדינה באופן משמעותי, כך שלא היו לה יותר עודפי גז ליצוא והיא אף החלה לייבא גז (בין 1997 לשנת 2020 גדלה אוכלוסיית מצרים מ-60 מיליון תושבים ל-100 מיליון). רק בסוף 2018 חזרה מצרים לייצא גז עם תחילת ההפקה ממאגר הגז זוהר, מאגר גדול שנתגלה בים התיכון מול חופי מצרים.
מבנה
אורכו של צינור הגז הוא 1,200 ק"מ, קוטרו 914.4 מ"מ (36 אינץ') ויכולת ההולכה המרבית שלו היא 10.3 מיליארד מטר מעוקב (BCM) של גז טבעי לשנה. הצינור מחולק למספר מקטעים כאשר לכל מקטע מאפיינים שונים, הם עוברים במדינות שונות ומופעלים על ידי חברות שונות.
אל-עריש–עקבה
הצינור והמקטע הראשון שלו, יוצאים מהעיר המצרית אל-עריש שבסיני. חלק הארי של המקטע, באורך 250 קילומטר, מוביל את הגז לטאבה שלחופי ים סוף. חלקו השני של המקטע, באורך 15 קילומטר, הוא צינור תת-ימי בין טאבה לעקבה שבירדן. חלקו השלישי של המקטע, באורך קילומטר מוביל לתחנת הכוח התרמית עקבה.
מקטע זה הושלם ביולי 2003, בעלות של 220 מיליון דולר, ואיפשר לראשונה למצרים לייצא גז טבעי שאינו דחוס (גז טבעי נוזלי). מקטע זה נבנה על ידי קונסורציום של חברות אנרגיה מצריות בהן EGAS, Enppi, PETROGET ו-GASCO. עם השלמתו סיפק מקטע זה גז לתחנת הכוח בעקבה.
עקבה–א-רחאב
המקטע השני של הצינור מתחיל בעקבה ומוביל גז לכיוון צפון, דרך עמאן, לא-רחאב שנמצאת 24 קילומטר דרומית לגבול עם סוריה. אורך המקטע 390 קילומטר.
המקטע הירדני של צינור הגז הערבי הושלם בשנת 2005 ועלותו הכוללת הסתכמה ב-300 מיליון דולר. מקטע זה נבנה על ידי אותן חברות מצריות שבנו את המקטע הראשון.
א-רחאב–חומס
המקטע השלישי של צינור הגז עובר בסוריה. אורכו הכולל של המקטע 319 קילומטר. חלקו הראשון של המקטע, באורך 90 קילומטר, יוצא מגבול ירדן-סוריה לתחנת החשמל בדיר עלי. החלק השני עובר דרך דמשק ומתחבר עם תחנת הדחיסה א-ריאן שליד חומס.
המקטע הסורי של צינור הגז הערבי הושלם בפברואר 2008. המקטע נבנה על ידי חברת הנפט הסורית (SPC) וחברת בת של גזפרום הרוסית.
חומס–טריפולי
המקטע הלבנוני של הצינור הושלם בשנת 2009.
קו אל-עריש–אשקלון
צינור הגז הערבי מתחבר לישראל בצינור תת-ימי נפרד, באורך 100 קילומטר, בקו אל-עריש–אשקלון. אומנם המקטע הישראלי אינו מהווה חלק מצינור הגז הערבי, אך גם הוא נועד לייצא גז מצרי לחו"ל. הצינור הושלם בחודש פברואר 2008 בעלות שנעה בין 180 מיליון דולר ל-550 מיליון דולר (הסכום במחלוקת). מקטע זה נבנה על ידי חברת EMG, מיזם משותף של צינורות גז של הים התיכון (28%), מרחב הישראלית (25%), PTT התאילנדית (25%), EMI-EGI LP (12%), ו-EGPC תאגיד הנפט של ממשלת מצרים (10%).
אורכו של המקטע הישראלי, כאמור, 100 קילומטר, רובו מתחת לפני הים התיכון. הקיבולת של הצינור היא 9 מיליארד מטר מעוקב (BCM) לשנה, בפועל נחתמו הסכמים להעברת 7.5 מיליארד מטר מעוקב (BCM), בזכותם הייתה ישראל, למשך כשנתיים, לאחד משוקי היצוא הגדולים של מצרים, ואת מצרים לספק הגז הטבעי הגדול ביותר של ישראל (המספק כ-40% מתצרוכת הגז של המדינה). בשנת 2010, אקטיביסטים מצרים קבלו על המחירים הנמוכים בהם נמכר הגז לישראל אך ממשל מובארק דחה טענות אלה. לאחר ההפיכה במצרים בינואר 2011, עלתה דרישה בציבור המצרי לעצור את הזרמת הגז לישראל, בחודשים העוקבים התרחשו עשרות מעשי חבלה בצינור, אשר הפסיקו לסירוגין את זרימת הגז. ב־2012 הודיעה החברה המצרית באופן רשמי על ביטול חד-צדדי של ההסכם למכירת גז לישראל, והצינור יבש.
ביוני 2018, הודיעה שותפות דלק קידוחים כי היא מנהלת משא ומתן לרכישת EMG לצורך שימוש בקו צינור אל-עריש–אשקלון כדי לספק למצרים גז מלווייתן ותמר. בסוף יולי 2019 הודיעה רשות התחרות שתדרוש את האפשרות ליבוא גז טבעי ממצרים באמצעות הצינור כתנאי לרכישה, וכן לא למנוע ממתחרים להשתמש בצינור.
סוריה–קפריסין
שלוחה ימית של הצינור הערבי מהעיר הסורית בניאס לקפריסין.
עיראק–סוריה
בספטמבר 2004 מצרים, ירדן, סוריה ולבנון הסכימו לחבר את רשת הגז של עיראק לצינור הגז הערבי כדי לאפשר לעיראק לייצא את הגז שלה לאירופה.
סוריה–טורקיה
בפברואר 2004 מצרים, ירדן, סוריה, לבנון, טורקיה ורומניה חתמו על הסכם להארכת צינור הגז הערבי מסוריה לטורקיה. משם הוא יתחבר לצינור נאבוקו שיוביל את הגז לאירופה. המקטע יורכב משלושה חלקים, הראשון יחבר את חומס לחלב בצפון סוריה, החלק השני יחבר את העיר הסורית חלב עם העיר הטורקית קיליס, והחלק השלישי יחבר את קיליס עם הרשת הטורקית. בפברואר 2006 חתמו מצרים וטורקיה על חוזה להעברת גז טבעי לאירופה.
בינואר 2008 חתמו סוריה וטורקיה על הסכם לבניית החלק השני של המקטע, צינור באורך 63 קילומטר לחיבור חלב עם קיליס. העבודות יבוצעו על ידי חברת הבת של גזפרום שבנתה את המקטע הסורי בצינור הגז הערבי. עלות הפרויקט 71 מיליון דולר והבניה תוכננה לשנים 2009 עד 2011.
לאו אדלר
לאו אדלר (בגרמנית: Leo Adler; 8 באוקטובר 1891 – 6 באוגוסט 1962) היה תאורטיקן ומבקר אדריכלות, אדריכל ומחבר, חבר ורקבונד ואיגוד האדריכלים הגרמני.
היה אחד מ-450 האדריכלים, שחוקי נירברג אסרו עליו לעבוד.
חייו
ב-1933 ברח, יחד עם אשתו בתו ובנו, מהנאצים והשתקע בתל אביב, שם עבד כאדריכל וניסה כעורך מגזין האדריכלות "חבינאן במשראך הכרוב", כתב עת לארכיטקטורה, להמשיך את לימודיו באדריכלות. הוא פיתח את תאוריית הבנייה מנקודת מבט ללא נקודה מוגז (הנקודה אליה מתכנסים קווים מקבילים ויוצרים אשליית עומק). בשנת 1952 עבר ליאו אדלר מתל אביב לבתו ורה בקיבוץ עין חרוד, שם התגורר עד מותו בשנת 1962. משנת 1952 עד 1958 היה מורה לציור בבית ספר עין חרוד ומשנת 1955 עד 1958 מהנדס ראשי של אזור הגלבוע.
אצטדיון אטאטורק (בורסה)
היסטוריה
האצטדיון נחנך בשנת 1930, והיה מסוגל להכיל 300 צופים בלבד. בשנת 1979 נבנה האצטדיון מחדש לתכולה של 18,517 צופים. בעקבות העפלת הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות ב-2010, שודרג האצטדיון על מנת שיוכל לעמוד בתקן של אופ"א. השדרוג כלל בין היתר, הגדלת קיבולת האצטדיון ל-25,213.
האצטדיון נכלל ברשימת האצטדיונים בהצעת טורקיה לאירוח משחקי יורו 2016, אולם הצעתה של צרפת זכתה לרוב קולות.
בדצמבר 2015 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון חדש, תמסה ארנה, אשר נבנה בצורה תנין. בשנת 2016 נהרס אצטדיון אטאטורק.
אלגרו
{{פירושונים|* אלגרו (עיר) – עיר בסרדיניה
ראו גם
}}
אגם קורנטוסו
קורנטוסו (בספרדית: Correntoso) הוא אגם בדרום-מערב פרובינציית נאוקן בארגנטינה, צפונית לוויז'ה לה אנגוסטורה. שטחו של האגם 27 קמ"ר, והוא מצוי כולו בתחומי הפארק הלאומי נאוול ואפי. האגם הוא אחד מהאגמים שלאורך דרך שבעת האגמים.
3 נחלים נשפכים לאגם: פִּיצ'וּנְקוֹ ממזרח (מכיוון הר בלוורדה), נֶאוּקֶנְקוֹ מצפון, ורוּקָה מָאלֶן, שאורכו כ-2 ק"מ, ומנקז את מימיו של אגם אֶסְפֶּחוֹ צ'יקו מצפון-מערב. האגם עצמו מתנקז בדרומו לנהר קורנטוסו, שאורכו כ-250 מ' בלבד, ונשפך לאגם נאוול ואפי.
גיא חבר
גיא חבר (נולד ב-30 במאי 1977) הוא חייל צה"ל מחיל התותחנים הנעדר מאז 17 באוגוסט 1997.
ביוגרפיה
חבר נולד בישראל בתל אביב, בנם של איתן ורינה, ולו זוג אחים תאומים הצעירים ממנו. לאחר מכן עבר עם משפחתו ליישוב כוכב יאיר.
חבר התגייס לחיל התותחנים ושירת כלוחם בגדוד "הרעם" של עוצבת גולן. קודם להיעלמותו נראה בבסיס "הרעם" ברמת הגולן, בו שירת, במדי צה"ל, מצויד בנשקו האישי - רובה סער מסוג גליל. חודש לפני ההיעלמות היה עצור ל-21 יום על כך שנרדם בשמירה, וטרם היעלמותו היה צריך להישפט שוב משום שסירב לבצע פקודה של מפקדו.
במהלך שלוש השנים הראשונות להיעלמותו לא נחשב חבר כנעדר צה"ל, ורק לאחר מאבק משפחתי וציבורי ממושך בצה"ל הוכרז ככזה. לאחר שנים שבהן לא נמצאו עקבותיו, הועלתה השערה לפיה נלקח לסוריה והוא מוחזק שם. טענה אחרת היא כי התאבד בעקבות סכסוך עם מפקדו שגרר את זימונו למשפט צבאי.
מאמצי החיפוש
לאחר שנתיים מהיעדרו של חבר בשנת 1999, בשיתוף צה"ל ומשטרת ישראל, נערך שחזור בתוכנית "בשידור חוקר", העוקב אחר רגעיו האחרונים של חבר טרם נעלמו עקבותיו. בשחזור ביקשו את עזרת הציבור, האזרחים והחיילים שראו את חבר לפני היעלמותו. לא הושגה התקדמות של ממש בחקירת המשטרה והצבא כדי להגיע לקצה חוט בהיעדרותו.
משפחתו של גיא חבר הציעה פרס כספי של חצי מיליון ש"ח לכל מי שיספק מידע שיביא לפתרון תעלומת היעלמותו. משפחתו המשיכה להיאבק למען המשך החיפושים אחריו ונעזרה בין היתר באישים מפורסמים כגון מזכ"ל האו"ם קופי אנאן ויו"ר קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב, שמעון מזרחי. בעקבות המאבק המשפחתי הודיע הרמטכ"ל משה יעלון שהחיפושים יחודשו בסיומה של שנת 2004 בעזרת צה"ל והמשטרה.
החיפושים התרכזו באזור רמת הגולן, ועלתה אפשרות של קשר בין היעלמותו לבין מקרי היעלמות או מוות בלתי מפוענחים אחרים באזור. המשטרה הקימה חפ"ק וחידשה את החיפושים בתקווה לסיום הפרשה. מאז שנת 2005 מתמקדים החיפושים אחרי חבר בתהומות ובשבילי מוקשים שעדיין לא נסרקו.
בשנת 2006 הודיע ארגון "לחופש נולד" כי יעניק פרס בסך 10 מיליון דולר למי שימסור פרטים על גיא חבר.
ב-13 בפברואר 2007 הודיע ארגון סורי בשם "ועדות ההתנגדות לשחרור רמת הגולן" כי הוא מחזיק בחייל גיא חבר. גורם סורי טען ש"יש פה הזמנה למשא ומתן בלתי ישיר בעניין האסירים ואם זה יתפתח למשא ומתן, אז סוריה בוודאי לא תתנגד". לא ניתן אישוש ממערכת הביטחון או מסוריה לטענה שחבר אכן נמצא בשבי של ארגון זה.
ב-18 באפריל 2008 נפגש ג'ימי קרטר, נשיא ארצות הברית לשעבר, עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד ומסר לו תמונה של גיא חבר. לפי עדויות שהגיעו למשפחת חבר, אמר אסד ש"על החייל ברמת הגולן לא מדברים".
בשנת 2008, כ-11 שנים לאחר היעלמותו של גיא, הודיעה אמו שהחלו צילומי סרט על היעלמותו, שיציג את כל המידע שנאסף עד אז.
בשנת 2009 הקליט אריק איינשטיין שיר בשם "כשתחזור", המוקדש לגיא חבר ולאמו. את השיר כתב והלחין גיא בוקאטי. במהלך חודש יולי נודע כי השר אביגדור ליברמן ביקש משר החוץ הרוסי שיסייע בבירור מידע אודות גיא אצל הנשיא אסד. בנוסף נודע כי ראש הממשלה החליט שימנה איש שירכז את מאמצי החיפוש בכל המישורים.
ב-21 בנובמבר 2009 נפגשה רינה חבר עם בכירים במערכת הביטחון הגרמנית, במטרה לקדם את המאמצים למציאת בנה. כמו כן נפגשה עם נציגי הצלב האדום בגרמניה, וכן עם פקידים בכירים בצרפת, בתקווה שאלו יגלו מידע חדש שיביא למציאת בנה.
בתחילת שנת 2010 חידש צה"ל את החיפושים לסירוגין, והוקם צוות חקירה מחודש. ארגונים אזרחיים כדוגמת זק"א חידשו את החיפושים בתחילת ינואר של אותה שנה, בעקבות מציאת עצמות אדם באזור אודם, אך חידוש החיפושים לא הניב דבר בפתרון התעלומה. בהקשר חידושם של החיפושים המשיכה רינה חבר לטעון שגיא נמצא בסוריה, ובערוץ הזה צריכים להימשך החיפושים. גם במהלך אותה שנה המשיך צה"ל למקד את החיפושים אחר גיא חבר בישראל בלבד ולא הרחיב את החיפושים לסוריה.
במהלך שנת 2010 הגיעה למשפחה עדות, של גרמנייה שמתגוררת בישראל, לפיה היא זיהתה את גיא חבר כמי שראיין אותה בעברית בכלא הסורי בו הוחזקה במשך 12 יום בשנת 2005. העדה נחקרה גם במשטרה בישראל.
לקראת סוף שנת 2013 הודיע צה"ל על חידוש החיפושים אחרי חבר. בחיפושים לא נמצאו ממצאים חדשים. בשנת 2015 נערכו על ידי צה"ל חיפושים בהיקף לא ידוע. גם בחיפושים הללו לא נמצאו ממצאים חדשים. בנובמבר 2016 חודשו החיפושים, פעם שלישית מאז נעלם.
בנובמבר 2017 נערכה פשיטה על מרכז בריאות נפש ברהט בעקבות מידע שהגיע בנוגע לחבר, אולם לא נמצאו ממצאים כלשהם.