cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיבוב
הדיבּוב
תהליך התרגום כולל את תרגום התסריט עצמו, ולאחר מכן התאמת נוסח התרגום ככל האפשר לתנועות השפתיים ומחוות הגוף של הדוברים בסרט. השלב הבא הוא שכירת צוות שחקנים שדובר את השפה המקומית, והקלטה של פסקול חדש, שבו מבצעים השחקנים את התפקידים המקוריים לפי התרגום. לאחר מכן משולב הפסקול החדש בסרט במקום הפסקול המקורי, וכך נוצר הרושם שקטע הווידאו בוצע בשפה המקומית.
ישנה סוגה קומית של סרטים שדובבו ללא קשר לתרגום, אלא על ידי המצאת פסקול חדש לגמרי. דוגמה לכך היא הסרט "טייגר לילי" של וודי אלן: סרט המקור הוא סרט מרגלים יפני, ואילו בדיבּוב שהפיק וודי אלן הסרט עוסק בגנבת מתכון לסלט ביצים.
מועצת העיר טביליסי
הערות שוליים
თბილისის თვითმმართველობა
דיבוב
הדיבּוב
ב-1999 נעשה ניסיון בימתי לשלב דיבּוב באופרה. במהלך הדיבוק - אופרה ביידיש משתלט הדיבוק על לאה, וכשזמרת הסופרן מתחילה לשיר, מדַבּב אותה הטנור על הבמה, ומשחק קולות מתעתע מתחיל.
בשנת 1980 הציע הסופר וחבר הכנסת משה שמיר הצעת חוק לשימוש בדיבוב לשם ביסוס מעמד השפה העברית. חוקר הספרות מנחם פרי התנגד בחריפות:
הדיבּוב בעולם
[[קובץ:Dubbing films in Europe.png|ממוזער|שמאל|
מדינות העושות שימוש בדיבּוב שנעשה במדינות אחרות ורק לעיתים מפיקות דיבּוב בעצמן ]] בגרמניה, צרפת, איטליה, ספרד, אמריקה הלטינית, ברזיל, רוסיה, פולין, צ'כיה, הונגריה, טורקיה, אוקראינה, הודו ויפן הדיבּוב הוא השיטה הנפוצה לתרגום סרטים ותוכניות טלוויזיה שנועדו להפצה מסחרית גם בקרב קהל בוגר. במדינות אלה קהל הצופים גדול מספיק כדי להצדיק את העלויות הגבוהות של שיטת הדיבּוב. כמו כן, במדינות אלה אין מסורת רב-לשונית חזקה, ורוב הצופים אינם מעוניינים לשמוע את הפסקול בשפת המקור. בשיטות השידור החדשות בטלוויזיה יש אפשרות לצופה לבחור בין שני פסקולים מקבילים, כך שלפעמים ניתנת לצופה האפשרות לבחור בין שמיעת הפסקול המקורי לבין שמיעת הדיבּוב. שיטת התרגום החלופית העיקרית היא תרגום בכתוביות ובמדינות הללו היא משמשת בעיקר לתרגום סרטים בעלי ערך אמנותי מיוחד, ולפעמים גם סרטים דוברי אנגלית שהיא שפה שתפוצתה הולכת וגוברת כשפה שנייה. תרגום באמצעות כתוביות משולב לפעמים גם בסרטים מדובבים, במקרה שהדיבּוב עלול לפגום בצורה חמורה בהנאת הצופים. מקרים כאלה הם בדרך-כלל שירים בביצוע זמרים ידועים המשולבים בפסקול המקורי. במקרה כזה, תרגום השיר וביצועו בידי זמר מקומי אינו תחליף ראוי, ולפיכך משמיעים את השיר מתוך הפסקול המקורי ומתרגמים את מילותיו באמצעות כתוביות.
בישראל, קהל היעד העיקרי של סרטים ותוכניות מדובבות הוא ילדים, שאינם יודעים קרוא וכתוב ברמה טובה, וכל שכן לקרוא כתוביות. כשמדובר בקהל של בני נוער ומבוגרים, שיטת הדיבּוב אינה נחשבת כשיטת תרגום טובה, לא רק בשל העלויות הגבוהות שלה, אלא גם בשל העובדה שהקהל בישראל הוא ברובו רב-לשוני. רוב הצופים בישראל מדברים לפחות שפה אירופית אחת בנוסף לעברית, ויש גם קהל גדול דובר ערבית. לפיכך, רוב הצופים מעוניינים לשמוע את הפסקול המקורי, ומשתמשים בתרגום לעברית כאמצעי-עזר. בעיה נוספת היא שדיבּוב אינו מאפשר תרגום לשתי שפות במקביל כפי שהדבר נעשה לעיתים קרובות בערוצי הטלוויזיה הישראליים המרכזיים, באמצעות שילוב כתוביות בעברית ובשפה נוספת (כמו רוסית) בד בבד. היעדר הדיבּוב הביא לרמת אנגלית מדוברת גבוהה יחסית בישראל, למשל בהשוואה ליפן ולחלק ממדינות אירופה. למרות זאת, סדרות לקהל מבוגר שמשודרות בפריים וידאו כן מדובבות בדרך כלל.
מדבבים ידועים
בעולם: בארץ:
נגוסיאן
נֶגוֹסיאָן (בצרפתית: négociant) הוא המונח הצרפתי לסוחר יין שאוסף את יבולם של כורמים או ייננים זעירים ומוכר את תוצרתם תחת שמו שלו.
נגוסיאנים רוכשים הכול מענבים, המשך בתירוש וכלה ביינות במצבים שונים של גימור. במקרה של ענבים או תירוש, הנגוסיאן מייצר בעצמו את היין. אם הוא רוכש יינות שכבר עברו תסיסה בבקבוקים, הוא יכול להמשיך ולישן את היין, לערבב אותו עם יינות אחרים או פשוט לשווק אותו כפי שהוא. הנגוסיאן מוכר את המוצר הסופי תחת שמו ולא תחת שמו של יצרן הענבים או היין המקורי.
חלק מהנגוסיאנים ידועים בשל סגנון יינותיהם.
נגוסיאנים, שגם נקראים סוחרי יינות, היו הכוח השולט במסחר היין עד לפני 25 שנה מסיבות שונות:
נגוסיאנים רבים הם גם בעלי כרמים בעצמם. בבורגון למשל, נגוסיאנים כמו בּוּשָׁאר פֵּר א פילס ופייברלי הם מבעלי הכרמים הגדולים ביותר. דוגמאות ידועות בבורגון הם לואי ז'אדו, ז'וזף דרוהין, ונסן ז'יררדן, בבוז'ולה ז'ורז' דיבף ובעמק הרון גיגאל, ז'אן-לוק קולומבו וג'אבולה.
אצטדיון לה סרמיקה
אצטדיון לה סרמיקה (בספרדית: Estadio de la Cerámica), אשר עד שנת 2017 נקרא בשם אל מדריגל (בספרדית: El Madrigal), הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בוויאריאל שבספרד, המכיל 23,500 מקומות ישיבה, ומשמש את קבוצת ויאריאל מליגת הכדורגל הספרדית.
האצטדיון נפתח ב-17 ביוני 1923 ושמו הראשון היה קמפו דל ויאריאל. השם נשמר עד שנת 1925 ואז שונה לאל מדריגל. בקיץ 1952 הורחבו ממדי המגרש מ-95 מטר על 65 מטר ל-105 מטר על 65 מטר. המגרש הורחב כדי להידמות לאצטדיון האולימפי בהלסינקי בו נערכו משחקים מאולימפיאדת הלסינקי בשנת 1952.
ב-8 בינואר 2017 שונה השם לאצטדיון "לה סרמיקה".
דקסטר גורדון
דקסטר גורדון (Dexter Gordon; 27 בפברואר 1923 - 25 באפריל 1990) היה סקסופוניסט ג'אז אמריקאי שניגן בסקסופון טנור, ונחשב לאחד הראשונים שניגנו בטנור במוזיקת הבי בופ.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה
גורדון נולד וגדל בלוס אנג'לס, הוא היה בנו של רופא שבין הפציינטים שלו נמנו דיוק אלינגטון וליונל המפטון, כך שנחשף לגדולי הג'אז כבר בגיל צעיר. הוא החל לנגן בקלרינט בגיל 13, עד שעבר לסקסופון בגיל 15. הוא בחר לנגן בסקסופון אלט, אך עד מהרה עבר לטנור. עוד בבית הספר ניגן בלהקות גדולות וחשובות, כמו זו של המתופף צ'יקו המילטון, ושל נגן כלי הנשיפה באדי קולט.
בין השנים 1940–1943 גורדון ניגן בלהקה של ליונל המפטון, כשאיתו מנגנים הסקסופוניסטים אילנויס ז'אקט ומרשל רויאל. ההקלטה הראשונה שערך תחת שמו, הייתה לצד נט קינג קול והארי אדיסון. ב-1943–1944 הוא ניגן בלהקה של לואי ארמסטרונג ובלהקה של פלצ'ר האנדרסון, עד שלבסוף מצא את מקומו אצל בילי אקסטיין.
התקופה בניו יורק
בשנת 1945 עבר גורדון לניו יורק, שם הופיע והקליט בין היתר עם סקסופוניסט האלט צ'ארלי פארקר. השנים יורק היו השנים בהן הוא פיתח את הצליל הייחודי שלו וזכה למוניטין.
רבים מחשיבים את צלילו של גורדון ל"גדול" (דבר הקשור גם למאפייניו הפיזיים), צליל עמוק מאוד, עם יכולת לעבור בין אוקטבות ולכופף תווים. גורדון הושפע מאוד מסקסופוניסט הטנור לסטר יאנג, ומגורדון עצמו הושפע ג'ון קולטריין. כשקולטריין הגיע לגדולה הוא חזר והשפיע על גורדון, ובעצם הייתה להם השפעה הדדית. שניהם השתמשו בצלילים חדים וברורים, מטלטלים וחזקים, והייתה להם נטייה למנגינות ייחודיות, המשלבות גם את הסווינג וגם את הג'אז המודרני.
התקופה באירופה
גורדון בילה 15 שנים באירופה, בעיקר בפריז ובקופנהגן. באירופה הוא ניגן עם מוזיקאי בי בופ, ומוזיקאי ג'אז בכלל, חשובים כמו באד פאוול, קני קלארק, בילי היגינס, בובי האצ'רסון ועוד רבים וטובים. בתקופה הזו גורדון הקליט הן באירופה והן בארצות הברית, עדיין בחברת התקליטים בלו נוט. שלושת האלבומים החשובים שלו באירופה היו:
בתקופה שהקליט את האלבומים הללו הקליט גם אלבומים בחברות תקליטים מקומיות. אלבומים אלו זכו לביקורת נלהבת, אך להצלחה פחותה מאלו של בלו נוט.
גורדון הסביר שבשנות השישים הוא מצא את אירופה מקום קל יותר לחיות בו מאשר ארצות הברית. הוא חווה פחות גזענות, והכבוד שרחשו אל נגני ג'אז ביבשת היה רב יותר. כמו כן היו לו כמה בעיות עם סמים בארצות הברית, שם אף נעצר פעמיים.
בין השנים 1965–1973 עזב גורדון לחלוטין את בלו נוט ועבר לחברת ההקלטות פרסטיג' רקורדס. בחברה זו הקליט אלבומים רבים, חלקם באירופה וחלקם בארצות הברית. גורדון שמר על סגנון ההארד בופ והבי בופ למרות ששאר עולם הג'אז עבר לכיוון יותר פאנקי. אלבום בופי שכזה הוא טנג'רין, אלבום שגורדון הקליט ב-1972 יחד עם ת'אד גונס, פרדי האברד (חצוצרות), והאנק ג'ונס (פסנתר). בין האלבומים שהוקלטו בצפון אמריקה נמצא גם האלבום "המרדף" (The Chase), שהוא קרב טנורים בין גורדון וג'ין אמונס.
השיבה הביתה
גורדון שב לדור באופן קבע בארצות הברית ב-1976, והופיע בניו יורק בהופעה שנקראה Homecoming (שיבה הביתה). שם זה שימש את גורדון אחר כך לסבב הופעות ולכותרת של אלבום. לאחר מכן המשיך גורדון להקליט אלבומים, שרבים מהם נחשבים לאבני דרך בהתפתחות הג'אז. האלבומים שהקליט בארצות הברית תחת חברת ההקלטות קולומביה רקורדס זיכו אותו בהערכה רבה מצד הקהל ומצד המוזיקאים האמריקאים.
גורדון גם הופיע כשחקן במספר סרטים. בסרט הראשון ביניהם, שנקרא Unchained, הוא שיחק כשהוא יושב בכלא על החזקת הרואין. גורדון גילם את דמותו של אסיר שמנגן בלהקת בית הסוהר. הסרט החשוב ביותר שלו היה Round Midnight שבו כיכב. בסרט זה הוא גילם סקסופוניסט ג'אז מקצועי, שסיפור חייו הוא מעין שילוב של סיפור חייו של גורדון, סיפורו של לסטר יאנג ואלמנטים מסוימים מחייו של הפסנתרן באד פאוול. כמו כן היה לגורדון תפקיד אילם בסרט התעוררות ששוחרר לאחר פטירתו.
גורדון נפטר ב-1990 בעקבות בעיה בכליות. גורדון נבחר פעמיים למוזיקאי השנה של עיתון "דאון ביט", ב-1978 ו-1980. כמו כן שמו הונצח בהיכל התהילה של הג'אז.
יחסי ברבדוס–סין
יחסי ברבדוס–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין ברבדוס והרפובליקה העממית של סין.
סקירה כללית
לאחר שברבדוס הפכה לעצמאית, היא כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין ב-1967, אולם היא ניתקה ב-1977 את היחסים עמה. לאחר מכן, ברבדוס כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-30 במאי 1977. סין העניקה סיוע לברבדוס, כגון סיוע בבניית אצטדיון גארפילד סוברס ועוד. מאז 2004, סין הנפיקה אשרות ADS לאזרחים שרוצים לנסוע לברבדוס. לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008, ראש ממשלת ברבדוס דייוויד תומפסון הלך לשגרירות סין וחתם במו ידיו על ספר התנחומים. סין וברבדוס הן שתיהן חברות באו"ם, בבנק לפיתוח הקריביים ובקבוצת G77. ב-24 במרץ 2017 חתמו הרפובליקה העממית של סין וברבדוס על הסכם על פטור הדדי לוויזה לדרכונים רגילים, שנכנס לתוקף ב-1 ביוני של אותה שנה.
יחסי כלכלה ומסחר
בשנת 1999, היצוא של סין לברבדוס הסתכם ב-2.035 מיליון דולר, בעוד שהיצוא של ברבדוס לסין הסתכם ב-13,000 דולר; ב-2005, היצוא של סין לברבדוס הסתכם ב-19.19 מיליון דולר, בעוד שהיצוא של ברבדוס לסין הסתכם ב-211,000 דולר. סין וברבדוס חתמו על הסכם מס ואמנה על קידום הדדי והגנה על השקעות. ממשלת סין היא המרוויחה העיקרית מהבנק לפיתוח הקריביים שבסיסו בברבדוס.
בשנת 2004, כמה מיזמים סיניים החלו להתערב בתעשיית הבנייה בברבדוס, כולל China State Construction Engineering Corporation ו-ChinaDOS Construction Co., Ltd., והשלימו מספר פרויקטי בנייה בברבדוס. באוגוסט 2008, פקידים סיניים ופקידים מברבדוס חתמו על הסכם לשיפור הסחירות של היצוא הקריבי לסין.
יחסים צבאיים-פוליטיים
באוקטובר 2006, נמצא שממשלת ברבדוס לא חתמה על הסכם סעיף 98 עם צבא ארצות הברית לפטור חיילים אמריקנים מחקירה על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי, ובעקבות כך הוטל עליה סנקציות על ידי ארצות הברית. ממשלת סין סיפקה סיוע כספי לברבדוס. ב-2009 הסכימו היחידות הצבאיות של שתי המדינות לחזק את שיתוף הפעולה הצבאי ביניהם.
בלשנות היסטורית
בלשנות היסטורית (הקרויה גם בלשנות דיאכרונית) היא המחקר של הדרכים שבהן השפות משתנות במשך הזמן, על ידי בחינה של שפות שדומות אחת לשנייה בתחומים שונים כמו מורפולוגיה, תחביר, וכן מטקסטים עתיקים שנשמרו. בלשנות היסטורית גם מבקשת למיין את שפות העולם על פי המוצא שלהן ולהבין את ההתפתחות ההיסטורית של השפות. הבלשנות ההיסטורית המודרנית צמחה מהפילולוגיה, מחקר טקסטים ומסמכים עתיקים. בשנותיה המוקדמות התמקדה הבלשנות ההיסטורית בעיקר בשפות שמיות ובשפות ההודו-אירופיות, כיוון שאלה מוכרות יותר באירופה. במהלך המאה ה-20 נעשתה עבודה רבה במחקר השפות האוסטרונזיות והשפות הילידיות הצפון-אמריקאיות.
התפתחות השפות ובלשנות השוואתית
כמו כן, המחקר שנעשה בשפות קריאוליות, בעברית ישראלית ובשפות אחרות, העלה את האפשרות כי שפה חדשה עשויה להתפתח מכמה שפות שונות לגמרי שקדמו לה, כך שהיא ממזגת תכונות של כמה מהשפות האלה בנוסף לשינויים שהתפתחו בה עם הזמן. במצב כזה השפה החדשה אינה אחות "מושלמת" לשום שפה אחרת. לאפשרות הזאת יש עדיין התנגדות רבה בקרב בלשנים היסטוריים.
ההוכחה המרכזית לשיטה ההשוואתית היא בחינת מקרים מתועדים של התפתחות שפות. התיעוד המוכר והמפורט ביותר שקיים הוא לגבי התפצלות השפה הלטינית לשפות הרומאניות, שכוללת בין השאר את השפות צרפתית, ספרדית, פורטוגזית, איטלקית, רומנית וקטלאנית. שימוש בעקרונות שיטת "עצי המשפחה" לשחזור שפת האם אכן חושף שפה הדומה מאוד ללטינית שמוכרת מהכתבים הקלאסיים שנשמרו, אולם היא אינה זהה לה לגמרי. ההנחה היא שבצד הלטינית הקלאסית ששימשה בעיקר בכתיבה, שימשו גם ניבים עממיים שמכונים "לטינית וולגרית", ואשר בהם דיברו ההמונים ברחבי האימפריה הרומית המאוחרת.
אפשר להשתמש בשיטה ההשוואתית כדי לשחזר שפות קדומות שלא הותירו אחריהן טקסטים כתובים. כך, למשל, אפשר להשוות בין השפות ממשפחת השפות הגרמאנית, הכוללת את הגרמנית, הדנית, האנגלית, הנורווגית, השוודית, ההולנדית, האיסלנדית, וגם את השפה הנכחדת גותית, כמו גם שפות נוספות, כדי לשחזר את השפה הפרוטו-גרמאנית, שפה שהייתה כנראה בת זמנה של הלטינית ואשר ממנה לא שרדו טקסטים.
פרוטו-גרמאנית ופרוטו-איטלית (שהיא אמה של הלטינית ושל כמה משכנותיה) בעצמן קשורות זו לזו, וייתכן כי שתיהן הגיעו מפרוטו-הודו-אירופית, שפה שדוברה לפני בערך 5,000 שנה. חוקרים שִחזרו את פרוטו-הודו-אירופית על בסיס מידע מעשרת ענפיה, שהן: גרמאנית, איטלית, קלטית, יוונית, בלטית, סלאבית, אלבנית, ארמנית, פרוטו-הודו-איראנית ושני הענפים הנכחדים, טוכרית ואנטולית.
משתמשים בשיטה ההשוואתית על מנת להבחין בין ייחוס לשוני אמיתי – כלומר, העברה של שפה מהורים לילדים במשך דורות רבים – לבין דמיון מקרי המגיע ממגע בין-תרבותי. לדוגמה, 30% מהשפה הפרסית לקוחה מערבית, כתוצאה מהכיבוש הערבי של איראן במאה ה-8 וממגע תרבותי רב בעקבות זאת. אך הפרסית היא הודו-אירופית, והיא חברה בענף ההודו-איראני. שכולל גם את סנסקריט ושפות רבות אחרות בהודו המודרנית. רמז לכך שפרסית היא הודו-אירופית אפשר למצוא באוצר המילים הבסיסי שלה, שהוא בדרך כלל הודו-אירופי (כמו מאדאר 'Mother'), והאלמנטים הלשוניים החשובים שלה גם הם הודו-אירופיים.
על פי השיטה ההשוואתית נבנו מחדש בהצלחה כמה משפחות גדולות מאוד, כמו השפות האוסטרונזיות (הכוללות את ההוואית, טאגאלוג, אינדונזית ומלגשית), ושפות ניז'ר-קונגו שמדוברות באפריקה. לאחר שמבינים את השינויים השונים בענפי המשפחות, ולאחר שמבינים כמות מספיקה מאוצר המילים הגרעיני ומהלשון של השפה המקורית, חוקרים בדרך כלל מסכימים ביניהם כי הוכח ייחוס משותף שלהן.
על הנאמר למעלה יש להוסיף שניתוח הנתונים הלשוניים אינו חד-משמעי, והשאלה אילו שפות יוכללו באיזו משפחה לעיתים קרובות נתונה בוויכוח. כמו כן, למרות המחשבה ההיסטורית, נמנעת הבלשנות ההשוואתית מלגעת בשאלת האבולוציה של השפה, שלא מן הנמנע שהייתה מועילה למדי לנושאי ההשוואה.
תאוריות מקבצות
תאוריות שאינן מבוססות על השיטה ההשוואתית, הנקראות תאוריות מקַבְּצות (Lumpers), מעוררות מחלוקת גדולה יותר, והן היפותזות המקשרות גנטית בין משפחות-שפות. חוקרים שמנסים לחקור מעבר למה שמאפשרת השיטה ההשוואתית (לדוגמה, על ידי השוואה של מספר גדול של מילים ללא הקמת מערכת של דמיון מדויק ביניהן) לעיתים מואשמים בכך שהם בונים תאוריות חסרות בסיס. הבעיה היא שבין כל שתי שפות ניתן למצוא איזשהם קווי דמיון, כך שללא הבסיס התאורטי המוצק הן עשויות להיות דומות אחת לשנייה במקרה, כך שהצבעה על דברים דומים בשתי השפות אינה מוכיחה דבר. דוגמה מפורסמת היא המילה הפרסית ל"רע", שמבוטאת (בערך) כמו המילה האנגלית ל"רע". אפשר להראות, כי הדמיון בין שתי המילים הוא מקרי לחלוטין, ואין לו דבר עם הקשר (הרחוק למדי) בין הפרסית לאנגלית. מצד שני, אפשר להפחית את ה"רעש" הבלשני הזה על ידי השוואה של מספר גדול של מילים.
מכיוון שמציאת סימוכין לקישורים רחוקים היא קשה כל כך, והמתודולוגיה עבור מציאה והוכחה של יחסים כאלה אינה מיוסדת היטב כמו השיטה ההשוואתית, המחקר של קשרים רחוקים רווי במחלוקות. עם זאת, עבור חוקרים רבים, הפיתוי לנסות למצוא קשרים רחוקים הוא גדול. אחרי הכול, גם השפה המשוחזרת פרוטו-הודו-אירופית נראתה בוודאי מופרכת למדי כאשר הופיעה לראשונה.
חוסר ביטחון זה גם מתייחס להערכות של משך הזמן שייקח לשפה להשתנות לגמרי. דעה המצוּטטת רבות טוענת, כי אם קבוצת אנשים תישלח לגלקסיה מרוחקת, לאחר 10,000 שנה חבריה ידברו שפה שלא תהיה דומה לשפת האם שלהם יותר מכל שפה מקרית אחרת. נתון זה מבוסס על תארוך שפה (גלוטוכרונולוגיה), כשהיא מורכבת מהערכה מפושטת של איבוד 14% כל אלף שנה, ורמת דמיון מקרי של 5%. אולם מחקרים אחרים מראים כי למעשה למילים שונות יש אורך חיים שונה מאוד. לדוגמה, מילה מיוחדת כמו "אנציקלופדיה" תשרוד בממוצע רק לכאלף או אלפיים שנה, ואילו מילים בסיסיות ונפוצות כמו כינויי הגוף "אני" ו"אתה" יכולות לשרוד זמן כה ארוך שלא ניתן כלל להעריך את אורך החיים שלהן ללא שחזורים עתיקים יותר מאלה מהמקובל בדרך כלל בבלשנות.
השחזור הרחוק ביותר יהיה השחזור של שפה פרוטו-אנושית, אך לא כל החוקרים סבורים כי שפה כזו הייתה קיימת בהכרח. כך, למשל, קשה ליישב בין שפה פרוטו-אנושית לבין מה שאנו יודעים על הפרהיסטוריה. הבלשן ג'וזף גרינברג הציע כי אנשים שיצאו מצפון מזרח אפריקה בערך ב-50,000 לפנה"ס דיברו פרוטו-אנושית. אך טענה זו סותרת את הטענה כי לאחר 10,000 שנה, ייעלם כל קשר ניתן לזיהוי לשפה האם. אם כל השפות אכן קשורות זו לזו, אזי היחס ביניהן היה צריך להיווצר בתקופה מאוחרת יותר.
הבלשן הרוסי סרגיי סטארוסטין קיבץ במחקריו את משפחת-העל סינו-דנא-קווקז, הכוללת את שפות נה-דנא בצפון אמריקה, את השפות הסינו-טיבטיות, את השפות היֶנִיסֶיָאנִיות בסיביר, את בורושסקי בפקיסטן, את השפות הקווקזיות (כמו צ'צ'נית ושפות דאגסטן) ואת בסקית. חילוקי הדעות על משפחת-על זו רבים.
התאוריה הנוסטרטית הוצעה על ידי הבלשן הדני הולגר פדרסן בשנת 1903. התאוריה טוענת כי קבוצת השפות הנוסטרטיות כוללת מספר משפחות-שפות: הודו-אירופיות, אפרו-אסיאתיות (שמיות-חמיות), אוראליות, אלטאיות, שומרית, דרווידיות וקרטווליות. אחרים מוסיפים לרשימה או מורידים ממנה משפחות-שפות או שפות מבודדות אחרות. יש שהציעו, כי הנוסטרטים היו פליטים משיטפון בים השחור בערך ב־5600 לפנה"ס, וחושבים כי זהו המקור למיתוסים של מבול (כמו המבול של נח המקראי), שקיימים בכמה תרבויות. אולם בלשנים לא הגיעו למסקנה חותכת לגבי התקפות של התאוריה הנוסטרטית. תומכיה, בניגוד לגרינברג, משתמשים בשיטה ההשוואתית המסורתית; אולם ההשוואות שלהם לעיתים לא מסתברות או כוללות יותר מדי שינויים סמנטיים, ואחרים מאשימים אותם כי הם פשוט מקבצים יחד את השפות שהם מכירים, ואינם מנסים להשוות אותן לשפות מרוחקות יותר.
Here Comes Your Man
"Here Comes Your Man" ("הנה בא האיש שלך") הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי האמריקאית פיקסיז, שנכתב על ידי סולן הלהקה פרנק בלאק (בלאק פרנסיס). השיר הופק על ידי גיל נורטון, והוא יצא לאור כסינגל השני מתוך האלבום השני של הלהקה, "Doolittle", ביוני 1989.
"Here Comes Your Man" נכתב על ידי בלאק פרנסיס בנערותו, והוקלט עבור קלטת דמו של הלהקה משנת 1987, אך לא נכלל באלבומיה הקודמים של הלהקה, "Come On Pilgrim" או "Surfer Rosa", מכיוון שפרנסיס לא רצה להוציאו לאור. המבקרים ראו ב"Here Comes Your Man" את שיר הפריצה של פיקסיז. ג'ון דולן ממגזין "ספין" הגיב שזה "השיר הנגיש ביותר אי פעם של להקת אנדרגראונד". השיר הגיע למקום השלישי במצעד Billboard Modern Rock Tracks בארצות הברית. בשנת 2019, הסינגל זכה לעיטור זהב בקנדה.
רקע והקלטה
פרנסיס כתב את "Here Comes Your Man" בערך כשהיה בן 14 או 15. לאחר הקמת הפיקסיז, המפיק פול קולדרי ציין שהקבוצה לא רצתה להקליט את "Here Comes Your Man" עבור אלבום הדמו שלה "The Purple Tape". המפיק גארי סמית אמר, "היה חוסר רצון להקליט את "Here Comes Your Man" כי זה היה פופ מדי, היה בזה משהו ישיר מדי". כשראש חברת ההפקות 4AD, איבו ווטס-ראסל, בחר את רשימת הרצועות לאלבום הבכורה של הלהקה, "Come on Pilgrim", הוא השמיט בכוונה את "Here Comes Your Man". ווטס-ראסל הצהיר שהוא אהב את השיר, אבל ש"זה הרגיש יותר מדי מסחרי". ווטס-ראסל גם הרגיש שהוא מזכיר מדי את השיר "Spanish Stroll" של מינק דה-וויל. הקלטה של השיר נדחתה גם להיכנס לאלבום "Surfer Rosa".
פרנסיס אמר כי במהלך הקלטת "Doolittle" הוא חש נבוך מ"Here Comes Your Man", אבל מכיוון שהמפיק גיל נורטון אהב מאוד את השיר, הוא הסכים להקליטו. נורטון הקליט את הלהקה מבצעת את קולות הרקע של השיר כאשר פרנסיס לא היה זמין לכך. השיר כלל עיבוד שונה מהקלטות קודמות של הרצועה, ופרנסיס הוסיף לו בית נוסף.
הרכב מוזיקלי
השיר נפתח באקורד הנדריקס, שאותו אהב ג'ואי סנטיאגו, גיטריסט הלהקה. הגיטרה האקוסטית מנגנת את האקורדים D-G-A, בעוד שסנטיאגו מנגן ריף גיטרה.
המילה "boxcar" הייתה ככל הנראה נקודת ההתחלה למילות השיר, ופרנסיס הציע שהשיר נוצר בחלקו בהשראת השיר "Carnival of Sorts (Box Car)" מאת אר.אי.אם..
וידאו קליפ
קליפ המקדם את הסינגל, בבימוי משותף של ניל פולוק וג'ונתן בקמאייר, מציג את הלהקה מנגנת על כלי הנגינה שלה דרך עדשת עין הדג, בזמן שהמצלמה עוברת באופן אופקי על פני חלל ההופעה ובמאונך על חברי הלהקה הבודדים. בנימה הדומה לליפ סינק, פרנסיס והבסיסטית קים דיל פותחים וסוגרים את הפה שלהם בזמן עם השירה שהוקלטה מראש, אך לא מנסים לבטא את המילים באמצעות שפתיהם.
בתרבות
השיר מופיע בסרט הקומדיה הרומנטית 500 ימים עם סאמר מ-2009, שם שרה אותו הדמות הראשית, טום הנסן, בבר קריוקי. השיר מופיע גם בסרטים נכון שזה לא נכון (2001), וגבר גבר (2015). הוא הופיע גם בפרק "Hardly Kirk-ing" של משפחת סימפסון (2013) ובפרקים 9 ו-10 של מר מרצדס (2017).
השיר הוצג בפרסומת של חברת סיטי בשנת 2017.
רשימת רצועות
כל השירים נכתבו על ידי פרנק בלאק.
סטיב ג'נטר
רוברט סטיבן "סטיב" ג'נטר (באנגלית: Robert Steven "Steve" Genter; נולד ב-4 בינואר 1951) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 1 זהב ושיאן עולם.
כינויו של ג'נטר היה "Curly" (מתולתל), בשל גילוח שער ראשו במלואו.
ביוגרפיה
ג'נטר נולד בארטזיה, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ג'נטר ב-2 מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
מדליית זהב אולימפית
מספר ימים לפני המשחים שלו באולימפיאדת מינכן (1972), חלה ג'נטר וסבל מחזה אוויר של הריאה (פנאומות'ורקס) ולמרות עצת רופאיו והמגבלה שלו, הוא בחר להשתתף בתחרות וזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ון קינסלה, פרד טיילר וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 7:35.78 דקות, לפני מערב גרמניה (7:41.69 דקות) וברית המועצות (7:45.76 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שלחים" תוצאה של 1:52.72 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.73 דקות, אחרי מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 1:52.78 דקות ולפני ורנר למפה ממערב גרמניה (1:53.99 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.94 דקות, אחרי בראד קופר מאוסטרליה (4:00.27 דקות) ולפני בן ארצו טום מקברין (4:02.64 דקות), לאחר פסילתו של בן ארצו ריק דמונט שניצח במשחה בתוצאה של 4:00.26 דקות, מאית השנייה לפני קופר וזאת בשל שימוש בתרופות אסורות (אפדרין) שנטל בעקבות מחלת האסתמה ממנה סבל.
NSU P10
NSU P10 היא מכונית סטיישן שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית NSU בשיתוף יצרנית הרכב האורוגוואית "Nordex S.A" בין השנים 1970–1971.
המלט (סרט, 1990)
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט דרמה משנת 1990, המבוסס על הטרגדיה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר, בבימויו של פרנקו זפירלי ובכיכובו של מל גיבסון בתפקיד הראשי. עוד מופיעים בסרט גלן קלוז, אלן בייטס, פול סקופילד, איאן הולם, הלנה בונהם קרטר, סטיבן דיליין, ונתניאל פרקר. הסרט הוא קופרודוקציה בינלאומית, אמריקאית בריטית וצרפתית. זהו הסרט הראשון שהופק בחברת Icon Productions, שגיבסון היה שותף בהקמתה.
תקציר העלילה
בדנמרק, הנסיך המלט מעורב במזימה להשתלט על המלוכה. דודו האכזר קלאודיוס רוצח את אחיו ותופס את מקומו כמלך. לאחר שהמלט פוגש את רוח אביו חסרת המנוחה, הוא מעמיד פנים כמטורף, ומתכנן לנקום את מותו.
הפקה
באפריל 1989 הודיע זפירלי במסיבת עיתונאים בלוס אנג'לס על כוונתו להפיק את הסרט, והוכרז כי מל גיבסון יגלם את המלט. זפירלי רצה ליצור עיבוד למחזה השייקספירי, שיהיה נגיש ומושך לקהל הצעיר. ליהוקו של גיבסון נעשה בכוונה למשוך את קהל היעד האמור. גלן קלוז נבחרה להשתתף בסרט בעקבות הצלחת מותחנים בכיכובה, וביניהם "להב משונן" ו"חיזור גורלי".
הסרט מומן בעזרת הלוואה מבנק הולנדי לחברת ההפקה "Carolco Pictures", בארי ספיקינגס נסלון אנטרטיימנט, ו-"Sovereign Pictures". הצילומים החלו ב-23 באפריל 1990 וארכו 11 שבועות.
אתרי הצילומים כללו את טירת דאנוטר, סטונהייבן וטירת בלאקנס. טירת דובר שימשה כאתר עיקרי לצילומי טירת אלסינור, ביתם של המלט ובני משפחתו. צילומי הפנים נערכו באולפני שפרטון בלונדון.
נורמה מוריסו הייתה מעצבת התלבושות הראשונה, אך עזבה את ההפקה מסיבות לא ידועות, ומאוריציו מילנוטי החליף אותה.
פרסים
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד לעיצוב תפאורה הטוב ביותר, והשני לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (דנטה פרטי, פרנצ'סקה לו סקאבו). סר אלן בייטס היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד קלאודיוס.
גלוגובק
גלוגובק (בפולנית: Głogówek ; גרמנית: Oberglogau, צ'כית: Horní Hlohov, שלזית: Gogōwek) היא עיירה היסטורית קטנה בדרום מערב פולין. היא ממוקמת על נהר אוסובלוגה, במחוז אופולה, בשלזיה. העיר שוכנת כ־35 קילומטרים מעיר בירת המחוז אופולה, ונמצאת כ־10 קילומטרים מהגבול הצ'כי. מקור השם של העיירה במילה הפולנית גלוג-głóg, שפירושה שיח העוזרר. הצמח גדל באזור בצפיפות רבה כשהעיירה הוקמה. העיירה ידועה בזכות המבנים ששרדו בה מימי הביניים, כיכר השוק ומונומנטים אדריכליים רבים.
קורנית (כלי נגינה)
קורנית (לעיתים קורנט, באנגלית: Cornet) היא כלי נשיפה ממתכת.
גלוגובק
בשנת 2009, העיירה קבלה על עצמה באופן רשמי, להיות עיירה דו לשונית פולנית וגרמנית, כי מיעוט גרמני משמעותי נותר באזור לאחר שחלק גדול של משלזיה הועבר לפולין בסוף מלחמת העולם השנייה.
קהילת יהודי גלוגובק
קהילת יהודי גלוגובק התקיימה בעיירה גלוגובק שבדרום פולין. יהודים התגוררו בעיירה עוד לפני שנת 1349. בשנת 1880 הגיעה הקהילה היהודית לגודלה המרבי שעמד על 170 נפש. בשנת 1933 עם עליית היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון ובשואה נפגעה הקהילה קשות ולא התאוששה יותר.
קורנית (כלי נגינה)
הקורנית מועדפת על נגנים מתחילים, שכן בשל עיצובה קל יותר להחזיקה מאשר את החצוצרה. בדומה לחצוצרה, גם לקורנית יש שלושה שסתומים להפקת הצלילים השונים, ולעיתים רחוקות ארבעה.
גם לקורנית, בדומה לחצוצרה, ניתן להרכיב עמעם.
הרברט צ'יטפו
הרברט ויטשייר צ'יטפו (אנגלית: Herbert Witshire Chitepo; 15 ביוני 1923 – 18 במרץ 1975) היה משפטן דרום אפריקאי ומנהיג זימבבואי. ממנהיגי מלחמת השחרור של זימבבואה (רודזיה דאז) משלטון המיעוט הלבן בהנהגתו של איאן סמית.
ילדות
צ'יטפו נולד למשפחה כפרית בחבל איאנגה שבדרום רודזיה, התחנך בבתי ספר של המיסיון והוכשר להוראה בקולג' בחבל נטאל שבדרום אפריקה ב-1945.
קריירה
לאחר ששימש מורה במשך שנה אחת, השלים את לימודי התואר הראשון בשנת 1949 שלאחריה הוסמך למשפטים בעת ששימש בלונדון כעוזר מחקר בבית הספר ללימודים אפריקאיים ואסיאניים. צ'יטפו היה האפריקאי הראשון בדרום רודזיה שהוסמך כפרקליט. עם שובו לרודזיה בשנת 1954 שימש כעורך דין במשפטיהם של לאומנים אפריקאים רבים. בשנת 1961 שימש כיועץ משפטי לג'ושוע נקומו, מייסד הברית האפריקאית העממית של זימבבואה (ZAPU) באספה התחיקתית של דרום רודזיה בלונדון. ממשלת רודזיה בהנהגתו של סמית לא הצרה את צעדיו ולא כלאה את צ'יטפו, באשר לא הזדהה פומבית כנושא תפקיד בתנועה הלאומנית. משטרו של סמית אף חשש לנקוט צעדים נגד צ'יטפו שהיה באותה עת מוכר בעולם.
האיחוד העממי הלאומי של זימבבואה (ZANU)
במאי 1962 הוצא ארגון ZAPU אל מחוץ לחוק בטענה של מיליטריזם, וצ'יטפו שוכנע לגלות מרצונו על מנת להימלט מסכנת מעצר. בגלותו שימש ראש התביעה הכללית הראשון ממוצא אפריקאי של טנגניקה. ביולי 1963 פרשה סיעתו של נקומו עקב חילוקי דעות פנימיים (שלא נעדר מהם רקע שבטי) מה-ZAPU ותומכיו יסדו את PCC-ZAPU והעדיפו פעילות מזוינת. צ'יטפו, יחד עם הסיעה המתונה, צידד בעמדתו של הכומר נדבנינגי סיטולה והפך ליו"ר ZANU מהיווסדה. בתפקידו זה שימש עד חתימת הסכם לוסקה ב-7 בדצמבר 1974.
שני הארגונים התחרו על השליטה אך ב-1964 נאסרה פעילותם ומנהיגיהם נאסרו. שני הארגונים עזבו את גבולות המדינה והתארגנו במבנה צבאי מחוץ לגבולותיה. ארגון PCC-ZAPU (שחזר להשתמש בכינוי ZAPU) ארגן את כוחותיו במערב ובתוככי זמביה, שם הקים את "הצבא המהפכני העממי של זימבבואה" (ZIPRA) לפי דוקטרינה סובייטית בהסתמכם על חיל חלוץ מיומן. ZANU, לעומתם, התמקם בטנזניה, והזרוע הצבאית שלו "צבא השחרור האפריקאי של זימבבואה" (ZANLA) התמקד בשינוע המונים מאזור הספר, לפי הדוקטרינה הסינית.
בינואר 1966 התפטר צ'יטפו מהתביעה הכללית ועבר לזמביה על מנת להקדיש עצמו למאבק המזוין, גייס תמיכה פוליטית לארגון ZANU ולהחלת עיצומים כלכליים נגד רודזיה. בנועם הליכותיו גייס ביעילות הכרה בינלאומית וכבוד לארגונו.
הכומר סיטולה ואחרים הכינו מסמך כולל המעניקים סמכות לצ'יטפו להנהיג את ZANU בזמן שסיטולה שוהה במעצר, תוך הרשאה מפורשת להוציא מאבק מזוין את הפועל. לפיכך ארגן ותכנן צ'יטפו פשיטות גרילה ופעילות מחתרתית ברודזיה החל בשנת 1966. בשנת 1972 תיאם פעולות לוחמה עם "חזית השחרור של מוזמביק" (FRELIMO) ופתח חזית לוחמה בצפון מזרח זימבבואה.
ההתנקשות
ב-18 במרץ 1975, בשעה 08:05, נרצח צ'יטפו בלוסקה שבזמביה בזמן שיצא את ביתו במכוניתו יחד עם שומר ראשו סילאס שמיסו. מכונית תופת מסוג "חיפושית" פולקסווגן התפוצצה בזמן שנהג את מכוניתו לאחור, השניים נהרגו בו במקום, ילד שכן מת מפצעיו כמה שעות מאוחר יותר. ארגון ZANU הטיל את האחריות להתנקשות על ממשלת רודזיה.
נשיא זמביה קנת קאונדה הורה על חקירת האירוע. מסמכי החקירה שפורסמו באוקטובר 2001 הצביעו על סכסוכים פנימיים ב-ZANU שהביאו להתנקשות מבית. הדוח של "הוועדה הבינלאומית המיוחדת לחקירת רצח צ'יטפו" שמונתה על ידי ממשלת זמביה נוקב בשמם על שורת מנהיגים ב-ZANLA, ביניהם תת-שר הפנים הנוכחי של זימבבואה, ג'וסאיה טונגוגארה כנושאים באחריות להתנקשות.
צ'יטפו היה נשוי לוויקטוריה צ'יטפו ואב לארבע בנות ושני בנים.
כוכב השחר (נשק)
כוכב השחר הוא כלי נשק אירופאי מתקופת ימי הביניים, העשוי ממוט אחיזה אליו מחובר כדור מתכת משונן. כלי הנשק כונה גם "מתז המים הקדוש".
לנשק זה גדלים שונים ואורכי ידיות שונים בהתאם לשימוש שנעשה בו (עבור חיל רגלים - ידית מאורכת, ועבור פרשים - ידית מקוצרת), הוא מאוד כבד ותפעולו מתבסס על מכות חזקות ואיטיות (הנפות מלאות). זהו נשק איטי ומגושם ובדרך כלל לא היה קטלני יותר מחרב או אלה. יתרונו הגדול עליהם היה שקשה לחסום אותו, בעיקר בשל משקל הכדור.
כלי הנשק נכנס לשימוש באירופה לקראת סוף המאה ה-13. הוא לא היה בשימוש נרחב בקרב מעמד האבירים, שהעדיפו את החרב על פניו, אך שימש אנשי דת ואנשי מיליציה אשר חיברו מסמרים לאלתם, מאחר שהיה זול בהרבה מהחרב.
כוכב השחר נגזר מאחד מכינויי השטן בנצרות, לוציפר כוכב השחר. הוא קיבל כינוי זה גם בגלל צורתו וגם בגלל שימושו על ידי נזירים.
המונח "כוכב השחר" עשוי לשמש לעיתים גם לתיאור אלה שבראשה מורכבת שרשרת המחוברת לכדור מתכת משונן או שלשלת לה מחובר כדור מתכת משונן (ללא מוט), אך המינוח הנכון לכלי נשק זה הוא מורג וזאת, עקב דמיונו לכלי החקלאי מורג.
פסל הנפת חרמש
"פסל הנפת חרמש" (2002) הוא פסל מאת האמנית הישראלית אפרת נתן.
"פסל הנפת החרמש" מהווה חלק מעיסוקה של נתן, ילידת קיבוץ כפר רופין, בהווי הקיבוצי. הפסל מורכב מ-12 חרמשים המונחים זה על זה ויוצרים צורה של מעין מניפה. המבנה המעוגל מאזכר ייצוגים פוטוריסטים ואף מבנים סוציאליסטיים-סמליים כגון "מונומנט לאינטרנציונאל השלישי" (1919) או תוכנית המתאר של מושב נהלל.
יגאל צלמונה טען כי הפסל משלב בין אלמנטים סוציאליסטים אוטופיים, כגון החרמש וצורת המעגל, המאזכרת גם את ריקוד ה"הורה", לבין האנשה של המוות ומלאך המוות, שהחרמש מהווה את אחד מסמליו האיקונוגרפים. בנוסף, מאזכר צלמונה גם את "ריקוד המוות", בו מובלים המתים על ידי מלאך הנושא חרמש.
דובאי פסטיבל סיטי
דובאי פסטיבל סיטי (בערבית: دبي فستيفال سيتي) היא אזור נרחב בעיר דובאי, איחוד האמירויות הערביות, המיועד לעסקים, מגורים ובידור.
דובאי פסטיבל סיטי, המשווקת "כעיר-בתוך-עיר", היא האזור הגדול ביותר במזרח התיכון, המשלב עסקים, מגורים ובידור: כל הדרוש על מנת לקיים חיי עבודה, מגורים ופנאי נועד להיות כלול בפרויקט. פסטיבל סיטי מכילה מספר קהילות מגורים, מלונות רבים, קניונים, מגרש גולף ואתרי בידור אחרים, וכן שירותים ציבוריים, כולל בתי ספר.
תיאור
בניית האזור, שנערכה על ידי אל-פוטים קריליאון, החלה ב-2003 ותמשך עד לשנת 2020. הפרויקט משתרע על פני 3.8 ק"מ של חזית מים על הגדה המזרחית של דובאי קריק, ומרחקו מנמל התעופה הבינלאומי דובאי הוא 2 ק"מ. נכון לאמצע 2006, עלות ההשקעות בפרויקט עברה את 11 מיליארד דירהם איחוד האמירויות הערביות (11.6 מיליארד שקלים).
בשנת 2007 נפתח החנות מרקס אנד ספנסר הגדולה מוץ לבריטניה.
מלונות
האזור כולל שני מלונות וגם מלון דירות, לשהייה לטווח ארוך, המנוהלים על ידי קבוצת אינטרקונטיננטל. ביולי 2009, אינטרקונטיננטל החלה לנהל גם את "מגרש הגולף אל בדיה". בנוסף לכך, באזור ממוקם גם מלון "ארבע העונות" שבו 400 חדרים. ב-2009 בניית המלונות הללו הופסקה למשך שנה בגלל המשבר הכלכלי העולמי של 2008.
קניון דובאי פסטיבל סיטי
קניון דובאי פסטיבל סיטי הוא קניון המשתרע על שטח של 258 דונמים. הקניון ממוקם על הגדה המזרחית של דובאי קריק ומכיל מסעדות, בתי קפה, וחנויות ברמה עולמית. בקניון גם קולנוע שבו 12 אולמות. חניון הקניון מכיל 7,000 חניות למכוניות.
מאיר יעקבסון
מאיר יעקבסון (נולד בחשוון ה'תשכ"ט, 25 באוקטובר 1968) הוא מייסד ומנכ"ל חברת מדיסון פארמה. יוזם ועורך אחראי של פרויקט "תלמוד ישראלי".
ביוגרפיה
מאיר נולד ב-1968 בתל אביב, לאריה ודורה יעקבסון. הוא דור שלישי למשפחת יעקבסון, הפעילה בענף הפרמצבטיקה בישראל מאז 1937.
בוגר ישיבת הסדר "הר עציון", שירת בחיל המודיעין. בעל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ברדפורד שבאנגליה.
בשנים 1991–1995 שימש כסמנכ"ל בחברת מ. יעקבסון. בשנת 1996 הקים את חברת מדיסון פארמה. מכהן כדירקטור בעוד עשרים חברות.
יעקבסון הוא בעל מניות משני עם כ-7.27% מהמניות ודירקטור בחברת הפרמצבטיקה הציבורית Knight Therapeutics, הנסחרת בבורסה הקנדית, לפי שווי של כ-588 מיליון דולר קנדי (בינואר 2023).
יעקבסון, בשיתוף עם הסופר אבי רט יזם וערך את מיזם "תלמוד ישראלי" להנגשת התלמוד לילדים ללימוד יומי ושבועי. המיזם פועל בלמעלה מ-200 בתי ספר בישראל ובחו"ל.
חיים אישיים
בשנת 1994 נישא לצילית, עורכת דין ויושבת ראש "עמותת בת מלך". גרים בגבעת שמואל ולהם שמונה ילדים.
גביע רקופה סודאמריקנה
גביע רקופה סודאמריקנה (Recopa Sudamericana; בברזיל מכונה הגביע "רקופה סולאמריקנה") הוא אחד הגביעים היבשתיים בדרום אמריקה, והוא מפגיש את זוכת גביע הליברטדורס עם זוכת גביע סודאמריקנה. הגביע משמש כסופר-קאפ הדרום-אמריקאי. הזוכה נקבעת על סמך תוצאת שני משחקים הנערכים במגרשיהן הביתיים של המשתתפות. בוקה ג'וניורס היא הקבוצה עם מרב הזכיות בגביע - 4 זכיות. הקבוצות הברזילאיות מובילות את טבלת הזכיות עם 10 זכיות.
הגביע נערך לראשונה ב-1989. עד 1998 משחק הגביע היה מפגש בין זוכת גביע הליברטדורס וזוכת גביע הסופרקופה סודאמריקנה, שבוטל ב-1997. בין השנים 1999 ו-2002, התקופה שבין ביטולו של גביע הסופרקופה וייסודו של גביע סודאמריקנה, גביע הרקופה לא נערך. בשנת 2003, עם הכתרתה של הזוכה הראשונה בגביע סודאמריקנה, שב גביע הרקופה להיערך.
ב-1991 לא נערך הטורניר, מאחר שאולימפיה הפרגוואית זכתה בליברטדורס ובסופרקופה סודאמריקנה גם יחד. ב-1994 זכתה סאו פאולו בליברטדורס ובסופרקופה סודאמריקנה, וכדי להימנע מביטול הטורניר פעם נוספת נקבע שהיא תפגוש בגמר את זוכת גביע קונמבול, בוטפוגו, גם היא מברזיל.
בשנה הראשונה, 1989, שוחק הגביע במתכונת בית וחוץ. המהדורה השנייה שוחקה במסגרת משחק יחיד במיאמי, ארצות הברית. מהדורת 1991, כאמור, לא התקיימה, ומ-1992 ועד 1997 נערך הטורניר ביפן, מלבד בשנת 1993 שבה זכו שתי קבוצות ברזילאיות, והוא שוחק במתכונת של שני משחקים באותה מדינה. הטורניר לשנת 1998 נערך ב-1999 במתכונת בית וחוץ במסגרת משחקי בית A של שלב הבתים של גביע מרקוסור, בית שבו השתתפו שתי הקבוצות שהעפילו לגמר הרקופה, קרוזיירו וריבר פלייט. בשנים 2003 ו-2004, לאחר חזרתו של המפעל מהקפאתו בין השנים 1999 ו-2002, נערך המשחק בארצות הברית. משנת 2005 הוא משוחק באופן קבוע במתכונת הנוכחית של שני משחקים.
שם הטורניר השתנה מעת לעת מטעמים מסחריים. כיום שמו הרשמי הוא "קונמבול רקופה סודאמריקנה סנטנדר".
טופולוגיה
טופולוגיה היא ענף במתמטיקה העוסק בחקר התכונות של המרחב הנשמרות תחת דפורמציות רציפות (עיוותי צורה כמו כיווץ, מתיחה, ניפוח). הטופולוגיה התפתחה מהגאומטריה, אבל שלא כמו גאומטריה אוקלידית, עניינה של הטופולוגיה אינו בחקר תכונות של המרחב שמקורן במושג המטריקה כגון המרחק בין נקודות. במקום זאת, טופולוגיה מעורבת במחקר של אותן תכונות של המרחב המתארות את האופן שבו הוא מקובץ יחדיו, כגון קשירות ואוריינטביליות.
יהודה זאב ליבוביץ
הרב יהודה זאב ליבוביץ (בכתב יידי: לעבאוויטש; ו' בתשרי ה'תרפ"ב; 8 באוקטובר 1921 – כ"ז באלול ה'תש"ע; 6 בספטמבר 2010) היה מקובל שהתגורר בתל אביב ובסוף ימיו עבר לבני ברק.
תולדותיו
נולד בכפר ליד העיר סאטמר שבטרנסילבניה לר' יחיאל צבי ליבוביץ, שהיה מלמד. בצעירותו למד אצל הרב מרדכי עזריאל ויינברגר, אב"ד מרגרטן, ואצל הרב יהודה סגל רוזנר אב"ד סקלהיד ורבי יואל טייטלבוים מסאטמר. במלחמת העולם השנייה איבד את כל משפחתו, והוא עצמו שהה במחנות עבודה. לאחר המלחמה עלה בגפו לישראל, נשלח על ידי הבריטים לקפריסין ולאחר קום המדינה התיישב בתל אביב.
טופולוגיה
המילה טופולוגיה פירושה גם תחום של מחקר וגם משפחה של קבוצות בעלות תכונות מסוימות המגדירות מרחב טופולוגי, האובייקט הבסיסי ביותר הנחקר בטופולוגיה. בעלות חשיבות בטופולוגיה הן אותן הדפורמציות הנקראות הומיאומורפיזם. בצורה לא פורמלית, ניתן לומר שהומיאומורפיזמים הם פונקציות המעוותות את המרחב, מותחות או מכווצות אותו, אך לא קורעות אותו או מחברות חלקים מנוגדים יחדיו. רעיון מרכזי ומופשט יותר הקשור בדפורמציות הוא שקילות הומוטופית, שגם לו תפקיד מרכזי בטופולוגיה.
יהודה זאב ליבוביץ
תולדותיו
הרב ליבוביץ התקרב לרב יהודה צבי ברנדויין וצורף לחבורת המקובלים שעמה נמנו הרב משה יאיר וינשטוק ואחיו הרב יוסף וינשטוק. בניגוד להם, הרב ליבוביץ נותר באלמוניותו ורק מעטים עמדו על גדלותו בתורת הנגלה והנסתר.
בבואו לתל אביב דבק ברבי מאיר סג"ל לנדא מדראהביטש, והיה מאוכלי שולחנו מידי שבת בשבת, יחד עם חברת מקובלים נוספים ביניהם הרב יוסף וואלטוך והרב יוסף ברוכים.
טופולוגיה
טופולוגיה היא ענף רחב של המתמטיקה שיש לו תתי-תחומים רבים. החלוקה הבסיסית והמסורתית ביותר של טופולוגיה היא: טופולוגיה קבוצתית שמתבססת על ההיבטים היסודיים של הטופולוגיה וחוקרת מושגים כגון קומפקטיות וקשירות, טופולוגיה אלגברית, שבאופן כללי מנסה למדוד דרגות של קשירות באמצעות בניות אלגבריות כגון חבורות ההומוטופיה והומולוגיה, וטופולוגיה גאומטרית, שחוקרת בעיקר יריעות ואת השיכונים שלהן ביריעות אחרות.
יהודה זאב ליבוביץ
תולדותיו
לפני מלחמת העולם השנייה היה מאורס, אולם לאחר שכלתו נספתה בשואה לא נישא עוד. במשך עשרות שנים התגורר בגפו בחדר בודד ברחוב חברון, בצמוד לבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, ולמחייתו עבד כמודד כבישים מטעם עיריית תל אביב.
הרב ליבוביץ שמר על קשר הדוק עם רבי אהרון רוקח, האדמו"ר מבעלז שהתגורר גם הוא בתל אביב. התכתב עם האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז, שאף הכליל בספריו דברים משמו של הרב ליבוביץ. היה מקורב גם לאדמו"רי רוז'ין שהתגוררו בת אביב - סדיגורה, בוהוש, הוסיאטין ווסלוי.
טופולוגיה
היסטוריה
הענף של מתמטיקה שכעת נקרא טופולוגיה התפתח מחיפוש אחר פתרון של בעיות מסוימות בגאומטריה. מאמרו של לאונרד אוילר משנת 1736 על שבעת הגשרים של קניגסברג נחשב לאחת התוצאות הטופולוגיות הראשונות.
המונח "topologie" הוצג לראשונה בגרמניה על ידי יוהאן בנדיקט ליסטינג. למעשה, הוא השתמש במונח הזה כבר עשר שנים קודם בהתכתבות."topology", הגרסה האנגלית של המילה, הוצגה בשנת 1883 בג'ורנל Nature על מנת להבדיל "גאומטריה איכותית מגאומטריה סטנדרטית בה מטפלים בעיקר ביחסים כמותיים". המונח טופולוגיסט במובן של מתמטיקאי המתמחה בטופולוגיה הוצג לראשונה ב-1905 במגזין ספקטייטור.
יהודה זאב ליבוביץ
תולדותיו
נקבר בבית הקברות ויז'ניץ בבני ברק, על קברו הוקם אוהל המהווה מוקד עליה לרגל.
טופולוגיה
היסטוריה
טופולוגיה מודרנית ביותר מתבססת מאוד על רעיונות מתורת הקבוצות, שפותחו על ידי גאורג קנטור בחלקה המאוחר של המאה ה-19. קנטור, בנוסף להנחת היסודות הרעיוניים של תורת הקבוצות, החשיב קבוצות של נקודות במרחב אוקלידי, כחלק מן המחקר שלו של טורי פורייה.
יהודה זאב ליבוביץ
תולדותיו
בשנת 2010 הוקמו בקריית הרצוג בבני ברק, שטיבלך ובית מדרש לזכרו בשם "זיו יהודה".
טופולוגיה
היסטוריה
אנרי פואנקרה פרסם את המאמר analysis situs ב-1895, המציג את הרעיונות של הומוטופיה והומולוגיה, שכעת נחשבים חלק מטופולוגיה אלגברית.
מוריס פרשה, בעבודתו המאחדת את עבודתם על מרחבי פונקציות של קנטור, וולטרה, ארזלה, הדמר, אסקולי ואחרים, הציג את המרחב המטרי ב-1906. מרחב מטרי כעת נחשב מקרה פרטי של מרחב טופולוגי כללי. ב-1914, פליקס האוסדורף טבע את המונח מרחב טופולוגי, ונתן את ההגדרה למה שכעת נקרא מרחב האוסדורף. בשימוש העכשווי, מרחב טופולוגי הוא אובייקט מעט כללי יותר ממרחב האוסדורף, שהגדרתו ניתנה לראשונה ב-1922.
להתפתחויות מאוחרות יותר, ראו טופולוגיה קבוצתית וטופולוגיה אלגברית.
הקדמה אלמנטרית
מרחבים טופולוגיים מופיעים כמעט בכל ענפי המתמטיקה, ומכאן חשיבותה הרבה של הטופולוגיה.
התובנה שסיפקה תמריץ להתפתחות הטופולוגיה היא שכמה בעיות גאומטריות תלויות לא במבנה המדויק של העצמים המעורבים, אלא בדרך שבה הם מקובצים יחדיו. לדוגמה, לריבוע ולמעגל יש תכונות רבות במשותף (מנקודת מבט טופולוגית): שניהם עצמים חד-ממדיים ושניהם מחלקים את המישור לשני חלקים - בתוכם ומחוץ להם.
אחת הבעיות הראשונות בטופולוגיה הייתה שאלת הגשרים של קניגסברג, שנפתרה בידי לאונרד אוילר, במסגרתה נקבע כי בלתי אפשרי למצוא מסלול שעובר דרך העיר קניגסברג שיחצה כל אחד משבעת הגשרים שלה בדיוק פעם אחת. תוצאה זו לא התבססה על אורך הגשרים, וגם לא על מרחקם אחד מהשני, אלא על תכונות הקשירות שלהם: אילו גשרים מחוברים לאילו איים או גדות נהר. בעיה זו, שבעת הגשרים של קניגסברג, היא כעת בעיה מפורסמת המוצגת רבות בהקדמות לקורסים במתמטיקה, והיא הוליכה לענף המתמטיקה הקרוי תורת הגרפים.
במטרה לעסוק בבעיות הללו שאינן מסתמכות על הצורה המדויקת של העצמים, נדרש להבהיר על אילו תכונות הבעיות הללו כן מסתמכות. מצורך זה נוצר המושג של הומיאומורפיזם. אי האפשרות לחצות כל גשר פעם אחת בדיוק מתקיים בכל סידור של הגשרים שהומיאומורפי לזה שבקניגסברג, ואת משפט הכדור השעיר ניתן ליישם לכל מרחב שהומיאומורפי לספירה.
באופן אינטואיטיבי, שני מרחבים הם הומיאומורפיים אם ניתן לעוות אחד מהשנים לצורה של השני מבלי לחתוך אותו או להדביק חלקים מנוגדים יחדיו. בדיחה ידועה מספרת כי טופולוגיסט אינו מבדיל בין ספל קפה לדונאט (טורוס), ומכיוון שטורוס גמיש מספיק ניתן לעיוות לצורתו של ספל קפה (כפי שנראה באנימציה), באמצעות יצירת גומה והרחבה מתמשכת שלו, שבמהלכה מכווצים את החור לידית.
הומיאומורפיזם יכול להיחשב לשקילות הטופולוגית הבסיסית ביותר. שקילות טופולוגית אחרת היא שקילות הומוטופיה. קשה יותר לתאר את המושג הזה מבלי להיכנס לפרטים הטכניים, אך התנאי ההכרחי הוא ששני עצמים "X" ו-"Y" הם שקולים הומוטופית אם קיים עצם נוסף "Z" כך ש-"Z" מכיל גם את "X" וגם את "Y" והוא ניתן לכיווץ בדרכים שונות ל-X ו-Y. מקרה חלקי ופשוט הוא כאשר אנו לוקחים את Z כאחד מ-X ו-Y, נניח X. במקרה זה, Y מוכל ב-X ו-X ניתן לכיווץ ל-Y.
ענף נוסף של הטופולוגיה, הנקרא "טופולוגיה קבוצתית" עוסק בחקירת מרחבים טופולוגיים באמצעות אוסף הקבוצות הפתוחות שלהם. למעשה, אוסף הקבוצות הפתוחות של מרחב מסוים הוא מה שמגדיר את הטופולוגיה של אותו מרחב. הטופולוגיה הקבוצתית החלה כהכללה של האנליזה על הישר הממשי, בה הקבוצות הפתוחות מוגדרות כקבוצות המכילות סביבות פתוחות לכל נקודה בקבוצה. הסביבות הבסיסיות הן "הכדורים הפתוחים". ההכללה הראשונה של הישר הממשי היא מרחב מטרי, כלומר: מרחב המצויד במטריקה המודדת מרחק בין כל שתי נקודות. בשלב הבא נחקרו מרחבים טופולוגיים שהם לא בהכרח מטריים. במרחבים אלה הטופולוגיה הוגדרה באמצעות קבוצות פתוחות, וכך גם רציפות של פונקציה בין מרחבים טופולוגיים. נושא מרכזי במרחבים אלה הם אקסיומות ההפרדה: באיזו מידה ניתן להפריד נקודות או קבוצות זרות באמצעות עטיפתן בקבוצות פתוחות זרות. מרחבים בהם ניתן להפריד שתי נקודות נקראים מרחבי האוסדורף. תוצאות חשובות בנושא זה הם הלמה של אוריסון ומשפט טיטצה. מבחינה זו, המרחב שבו תכונות ההפרדה הן החזקות ביותר הוא המרחב המטרי. נושא נוסף של מחקר בטופולוגיה קבוצתית הוא קומפקטיות. בישר הממשי קבוצה היא קומפקטית אם ורק אם היא קבוצה סגורה וחסומה. הטופולוגיה הקבוצתית מכלילה מושג זה למרחב טופולוגי כלשהו באמצעות שימוש במושג כיסוי פתוח - כלומר: כיסוי הקבוצה באוסף של קבוצות סופיות. נושא מחקר נוסף הוא קשירות של מרחבים טופולוגיים. דוגמה לקבוצה מעניינת שנחקרה במסגרת הטופולוגיה הקבוצתית היא קבוצת קנטור.
רציפות והומיאומורפיזמים
פונקציה ממרחב טופולוגי אחד לאחר נקראת רציפה אם הדמות ההופכית של כל קבוצה פתוחה היא גם פתוחה. אם הפונקציה ממפה את          המספרים הממשיים למספרים הממשיים (שניהם מרחב עם טופולוגיה סטנדרטית), אז הגדרה זו של רציפות זהה להגדרה של רציפות שניתנת    בחשבון אינפיניטסימלי. אם פונקציה רציפה היא חד חד ערכית ועל והפונקציה ההופכית לפונקציה גם היא רציפה, אז היא נקראת הומיאומורפיזם והתחום של הפונקציה הומיאומורפי לטווח. דרך אחרת לחשוב על זה היא שלפונקציה יש הרחבה טבעית אל הטופולוגיה. אם שני מרחבים הם הומיאומורפיים, אז יש להם תכונות טופולוגיות זהות, והם נחשבים זהים מבחינה טופולוגית. הקובייה והספירה הם הומיאומורפיים, כמו גם ספל קפה והבייגלה (טורוס). אך המעגל אינו הומיאומורפי לטבעת.
סבאח
ג'נט ג'רג'יס פע'אלי (בערבית: جانيت جرجس فغالي) הידועה בשם הבמה סבאח (בערבית – "בוקר") (صباح; 10 בנובמבר 1927 - 26 בנובמבר 2014) הייתה זמרת ושחקנית לבנונית שהופיעה ב-83 סרטים, שיחקה ב-27 מחזות, ועל שמה רשומים כ־3,000 שירים. שם החיבה שלה היה "שחרורה", על שם ציפור השיר שחרור.
חייה
נולדה למשפחה נוצרית בכפר בדאדון, דרומית-מזרחית לביירות שבלבנון, שלישית מ-4 אחים. משפחתה הייתה דתית - סבה היה כומר ודודה ארכיבישוף. את אהבתה למוזיקה רכשה מאמה שערכה ערבים מוזיקליים בביתם. אביה, גרגיס, שלטענתה נטש אותה, משום שכנראה רצה בן, היה פוגע בה פיזית ואף ניסה לקחת את הרווחים שעשתה בצעירותה משירה ומשחק. אחיה רצח את אמה בגלל שהניח שנהלה רומן. לאירוע זה הייתה השפעה רבה על חייה של סבאח.
היא הקליטה את השיר הראשון שלה בגיל 13 ומיד תפסה את תשומת לבה של המפיקה והשחקנית הלבנונית אסיא דאר'ר ( آسيا داغر; אַסְיַא דַארִ'ר ) שהחתימה אותה על חוזה לשלושה סרטים ולקחה אותה למצרים. הסרט הראשון בו השתתפה ב-1945 הלב אוהב רק פעם אחת (القلب له واحد), הפך אותה לכוכבת. בתחילה המבקרים המצרים לא העריכו אותה, אולם אחרי המהפכה במצרים ב-1952, היא הפכה גם לחביבת המבקרים והתפרסמה בכל העולם הערבי.
קולה הייחודי והעשיר, יכולות המשחק וסגנון הלבוש הצבעוני, הפכו את סאבח לאחת הזמרות הפופולריות ביותר לא רק של בלבנון, אלא גם בכל העולם הערבי. היו לה קשרים ארוכים עם כמה מהמלחינים המובילים ובראשם המלחין המצרי עבד אל-והאב, המלחין הלבנוני מנסור רחבני והמלחין המצרי כמאל א־טוויל.
הקריירה של סבאח נמשכה עד מותה. בשנת 2006 הוציאה שני סינגלים יחד עם הזמרת רולא סעד: "דלועה" (מפונקת) – מחרוזת נוסטלגית משירי סבאח, ו"יאנא יאנא" – שיר נוסף אותו ביצעה סבאח באחד מסרטיה.
סבאח קבלה הוקרה ממנהיגים ערבים, חוסיין מלך ירדן העניק לה אות כבוד, ואנוואר סאדאת העניקו לה אזרחות מצרית.
מעבר לקריירה האמנותית שלה, סאבח נודעה בחייה האישיים הסוערים. היא נישאה לתשעה גברים בניהם חבר פרלמנט לבנוני, הכנר שניגן בהופעותיה, שחקנים, זמרים ושייח כוויתי. כן היא הייתה ידועה במספר הניתוחים הפלסטיים המרובים שעברה. לסבאח שני ילדים, בן מבעלה הראשון נג'יב שמאס ובת מבעלה השלישי, אנואר מנסי.
סבאח, או "סבוחה" בפי מעריציה, נחשבת לאחת הדיוות הגדולות של המוזיקה הערבית.
סבאח נפטרה ב-26 בנובמבר 2014 ממחלה קשה, בגיל 87.
ארה (נהר)
נהר ארה (גרמנית Aare ; צרפתית ואיטלקית Aar) הוא יובל של הריין. בהיותו הנהר הארוך ביותר הזורם בתחומי שווייץ בלבד, נחשב הארה ל"נהר הלאומי" של המדינה.
מסלול הנהר
מוצא הארה בקרחוני ארה שבאלפים הברניים בתחום קנטון ברן מערבית למעבר גרימזל. בתחילת מסלולו לארה אופי הררי והוא זורם דרך "נקיק הארה" (Aareschlucht) סמוך לעיירה מיירינגן. לאחר מכן הוא מתרחב ויוצר את אגם ברינץ בגובה של 564 מטר, ומנקודה זו הוא משמש גם כציר שיט. הארה נשפך מהאגם וחולף דרך אזור ביצתי סמוך לעיר אינטרלאקן, וסמוך לאחר מכן הוא מתרחב שוב לאגם תון בגובה של 558 מטר. לאחר שהנהר נשפך מהאגם הוא זורם לכיוון צפון-מערב וחוצה את העיר ברן.
נקיק הארה
נקיק הארה הוא קטע לאורך הארה ליד העיר מיירינגן (Meiringen), בו התחפר הנהר באבן הגיר בסוף תקופת הקרח לפני כ-10,000 שנים. אורכו של הנקיק הוא כ-1,400 מטר, גובהו מגיע עד 50 מטר, והמרחק בין הצוקים נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד. ב-1889 הוכשר שביל הליכה העובר דרך הנקיק, העובר, בין היתר, על גשרים עשויים מעץ הצמודים אל דפנות הנקיק ובמנהרות.
צעירים בליבם
צעירים בליבם (אנגלית: Young at Heart) הוא סרט דרמה רומנטית מוזיקלית שהופקה באולפני האחים וורנר. את הסרט ביים גורדון דאגלס והוא היה גרסה מחדשת לסרט "ארבע האחיות" משנת 1938. בסרט זה משתפים פעולה בפעם היחידה שניים מגדולי כוכבי המוזיקה של אותן השנים, פרנק סינטרה ודוריס דיי. הסרט צולם בשחור לבן.
עלילה
זמן קצר לאחר מכן, אלכס ברוק (גיג יאנג), מלחין בעל ביטחון עצמי רב ואוהב כלבים, מציג את עצמו לגאורגי כבנו של חבר ותיק. בעזרת שטף דיבורו וביטחונו העצמי הוא מצליח לתמרן את גאורגי כך שיזמינו להתגורר באחד החדרים בבית משפחת טוטל. בזמן שהוא מלחין מחזמר שאותו הוא הוזמן לכתוב לברודוויי. אלכס מקסים את שלוש בנותיו של גאורגי, אך מתאהב בבתו הצעירה לורי ואף מעניק לה צמיד בעת בילוי משותף בחוף הים. לא חולף זמן רב וברני סלואן (פרנק סינטרה) מגיע העירה כדי לעבוד עם אלכס על המחזמר, ולמרות התנהגותו הקודרת לורי ודודתה מסבירות לו פנים. לורי, לאחר שהקשיבה לברני מונה את חוסר מזלו ומתלונן על כך שהגורל פנה נגדו, מנסה לשפר את גישתו כלפי החיים. היא מכירה בכישרונו הבלתי מנוצל ומעודדת אותו להשלים שיר שכתב ולא סיימו. אף על פי שהוא מסתיר את הרגשתו האמיתית מאחורי מחוות ציניות, מאמציה נוגעים לליבו. זמן קצר לאחר מכן כאשר אלכס מציע אירוסים ללורי היא מסכימה באומרה, "זה יכול להיות כיף", השניים מודיעים על כך במסיבת יום ההולדת של גאורגי. מופתעת מההודעה מחליטה פראן להקדים את תאריך חתונתה. אמי, שהתאהבה בחשאי באלכס, נכנסת למצוקה רגשית, אך לורי טועה ולא מבינה את הסיבה לדמעותיה. לאחר מכן מתחיל ברני להימנע מלפגוש את המשפחה, אך לורי מחפשת אותו ביום חתונתה. לאחר שהיא מוצאת אותו הוא מודה באהבתו אליה, ואף מגלה ללורי כי אחותה, אמי, מאוהבת בסתר באלכס, בעלה לעתיד. על אף שהיא מסרבת להאמין לו בתחילה, לורי מבינה במהירות כי ברני צודק בדבריו לגבי אמי. בחושבה כי היא עושה את הדבר הנכון לגבי כולם, היא שולחת מברק למשפחתה ובו היא מודיעה כי היא בורחת להתחתן עם ברני, המברק מגיע כאשר החברים והמשפחה מתאספים לטקס החתונה. ארנסט, חברה של אמי, מבין כי המשפחה נמצאת בשיתוק ולוקח שליטה על האירוע, ומודיע לקהל האורחים כי החתונה מבוטלת.