cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וסילי וולקוב
ביוגרפיה
מ-1858 עד 1863 למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות יפות. משנת 1861 היה גם מורה בגימנסיה מקומית. לאחר סיום לימודיו השתקע בפולטבה.
במהלך תקופה זו, הוא גם הפעיל בית ספר משלו לאמנות והציג עם הנודדים, למרות שמעולם לא הפך לחבר בתנועה. ככל הנראה כיהן כחבר מועצת המדינה. בשנת 1907, הוא מת ממחלת לב.
בין דיוקנאותיו הידועים ביותר ניתן למנות את אלו של הצארים אלכסנדר השני ואלכסנדר השלישי, הדוכס הגדול קונסטנטין קונסטנטינוביץ' וחבריו הציירים, ניקולאי ירושנקו וליאוניד פוזן. עם זאת, הוא זכור בעיקר על בסיס יצירה אחת.
בשנת 1901 הוצג במוסקבה ציורו, "פטר הגדול מבקר בפבלו פולובוטוק במצודת פטר ופול ב-1724". פטר מת 41 ימים אחרי הביקור בפולובוטוק. התגובה הציבורית לציור הייתה חיובית. הוא זכה לשבחים במספר כתבי עת. קטלוג התערוכה אזל והציור שוכפל כגלויות; שחור ולבן, הדפסים צבעוניים וגרסאות מצוירות ביד (שהם פריטי אספנים יקרי ערך).
מקום הימצאו הנוכחי של המקור אינו ידוע. מסופר כי וולקוב מכר אותו לאנגלי אורח זמן לא רב לאחר שהוצג, אך אין תיעוד לכך. רוב הרפרודוקציות נעשו ככל הנראה מעותק
פו (מכתש פגיעה)
מכתש פו הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של המשורר והסופר האמריקני אדגר אלן פו. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-2008.
אלון תבור
אֵלוֹן תָּבוֹר, הוא שמו של עץ המופיע בתנ"ך, בספר שמואל א', בסיפור שלושת האותות שנותן שמואל הנביא לשאול לאחר שמשחו למלך.
תרגום יונתן, מתרגם את אלון תבור למישר תבור כלומר מישור התבור. כך גם רד"ק: . זיהוי מקומו של אלון תבור לפי המקרא הוא מדרום לקבר רחל. לפי תרגום יונתן יש הגורסים כי אֵלוֹן נגזר מהמילים אֵל ואלוהות וזאת מפני שהקדמונים ייחסו גם קדושה לעצים אלו. אחרים סוברים כי אלון תבור הוא בעצם עץ אלה מפורסם, שהיה קיים בין רמה לגבעה.
יש הסוברים כי אלון תבור הוא תומר דבורה ובעל תמר. אחרים מזהים את מקומו בח'רבת ארחא צפונית לתל אל פול.
השם אלון התפרש גם כעץ אלון שמקום בו צמח היה למרכז פולחני ניחוש. עצים אשר שימשו כמקום מרכזי בו קיבלו הכוונה מהאלים, היה ידוע במרחבי המזרח הקדום. בדרך כלל שמות בהם מופיע השם אלון היו מורה שם זה על מקום פולחן, עוד מימי התקופה הכנענית. במקרא מוזכרים גם אלון מורה, אלון מעוננים, אלון מוצב, אלון בכות, כל אלה נזכרים בתנ"ך באירועים הקשורים בפולחן.
שם העץ הונצח בשמו של בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע בגליל התחתון.
טיט
טִיט היא מילה המתייחסת למספר סוגי חומרים, בעלי מרקם בוצי, אשר חלקם משמש לבנייה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
פייר דה מונטריי
הוא נקבר יחד עם אשתו במנזר סן-ז'רמן-דה-פרה בקפלה אותו בנה. האפיטף שלו חקוק על קברו ונותן לו את הכותרת docteur ès pierre (דוקטור באבן). קפלה זו וחדר האוכל של המנזר נהרסו ב-1794.
רגינה יונאס
הרבה רגינה יוֹנַאס (בגרמנית: Regina Jonas; 3 באוגוסט 1902, ברלין – 12 בדצמבר 1944, אושוויץ) הייתה רבה בברלין, אשת אקדמיה ולימים דמות ציבורית ביהדות המתקדמת; הייתה האישה הראשונה בגרמניה ובעולם שהוסמכה לרבנות.
שנותיה הראשונות
בשנת 1924 סיימה את בית הספר התיכון בוייסנזה והוסמכה כמורת בית-ספר גבוה לבנות, וכנשים רבות בתקופתה עסקה בהוראה, אך היא חשה חוסר סיפוק. היא התקבלה לבית המדרש הגבוה לחוכמת ישראל, שהיה מוסד אקדמי של היהדות הליברלית, והשתלמה שם במסלול לרבנים ומחנכים. אף כי יונאס לא הייתה האשה היחידה בבית המדרש, היא היחידה ששאפה לקבל הסמכה לרבנות - דבר שנחשב עדיין חסר תקדים. את לימודיה מימנה על ידי מתן שיעורים בגימנסיות. ביולי 1930, בתום 12 סמסטרים, עמדה בהצלחה בבחינת הגמר בעל-פה. שני בוחניה היו הרב ד"ר ליאו בק והמורה שלה לתלמוד, הרב פרופ' יחזקאל אדוארד באנֵט (Baneth; 1855–1930), שלו גם הגישה את עבודת הגמר שלה. יונאס סיימה את לימודיה בדצמבר 1930 עם הסמכה אקדמית כמורה ללימודי יהדות ועברית. עם הסמכה זו יכלה ללמד בבתי הספר של הקהילה היהודית. באנֵט נפטר כשבועיים לאחר בחינת הגמר שלה.
הסמכתה לרבנות
פרופ' באנט נפטר ומחליפו, פרופ' חנוך אלבק, סירב להסמיכהּ לרבנות. בעקבות זאת פנתה יונאס למורה אחר שלה, הרב ליאו בק, מנהיג רוחני בקהילה היהודית בגרמניה. בק סירב אף הוא – ייתכן שמתוך חשש מהחרפת המתיחות עם הקהילה האורתודוקסית, כשברקע השלטון הנאצי שהלך וקרם עור וגידים.
ב-27 בדצמבר 1935 קיבלה רגינה יונאס סמיכה מהרב ד"ר מקס דינמן מאופנבך על המיין, שהיה ראש אגודת הרבנים הליברלית של גרמניה. עם זאת, חיפוש אחר קהילה שתסכים להעסיקה היה כרוך בקושי רב. לבסוף השיגה חצאי משרה במוסדות יהודיים שונים. רדיפות הנאצים אילצו רבנים רבים להגר מגרמניה במרוצת שנות ה-30, והיו קהילות שמצאו עצמן ללא מנהיג רוחני. הדבר איפשר ליונאס למצוא משרת רב ודרשנית בבית כנסת; ואולם היא לא האריכה ימים בתפקיד, וכיהודים גרמנים רבים, הועסקה בעבודת כפייה במפעל קרטונים בברלין.
אמונותיה
יונאס ראתה עצמה כשווה לעמיתיה הגברים. "הגעתי למקצוע שלי מתוך הרגש הדתי, שאלוקים אינו מדכא אנשים, וכן שהגבר אינו מושל באישה...", טענה.
על אף שלמדה במוסדות שנחשבו ליברליים, יונאס לא הייתה פמיניסטית, וגם לא חסידה של היהדות הרפורמית. היא הייתה קשורה בלהט לאורח החיים האורתודוקסי, שלפיו חונכה משחר נעוריה. היא התמידה בחיפושיה אחרי הרבנות משום שחשה שיד האל מכוונת אותה לכך, ומשום שלא הצליחה למצוא שום התנגדות לכך במקורות. בעבודת הגמר שהגישה בנושא, יונאס אינה מנסה להצדיק סמיכת נשים באמצעות טיעונים ליברליים, אלא בטיעונים פנים-מסורתיים. לשאלתה בכותרת עבודת הגמר שלה, "היכולה אשה להחזיק במשרה רבנית?", היא עונה במסקנה כי אכן על פי המקרא, התלמוד וחז"ל הדבר אפשרי וכי "חוץ מדעות קדומות והֶרגל אין דבר הנוגד זאת". בנוסף ניתחה דמויות תלמודיות שעסקו בפרשנות הלכתית כברוריה, ילתא, אלכסנדרה החשמונאית, ובתקופה מאוחרת יותר בנותיו ונכדותיו של רש"י.
יונאס סברה שקיים שוויון מנטלי, מוסרי, ואינטלקטואלי בין גברים ונשים, אך עם זאת ייתכנו הבדלים בין המגדרים בתחומים שונים. בהתייחס למקצועהּ כתבה כי "אישה יכולה לומר גם כמה דברים שאותם הגבר אינו יכול לומר על הדוכן. העולם מתקיים על ידי אלוקים עם שני המינים, ובטווח הארוך הוא אינו יכול להתקדם על ידי מגדר יחיד בלבד". לדעתה, רק על נשים לא-נשואות לעסוק ברבנות; מקצוע הרבנות והמחויבויות הנלוות לנישואים ולאימהוּת אינם תואמים זה את זה. כמו כן דגלה בעיקרון של צניעות כאידיאל חינוכי והתבטאה בעד שמירת הפרדה בין המינים בבתי הכנסת.
מותה ומורשתה
ב-3 בנובמבר 1942 נדרשה יונאס להצהיר על מלאי נכסיה כולל ספריה; יומיים לאחר מכן הם הוחרמו "לטובת הרייך הגרמני". ביום המחרת היא נעצרה על ידי הגסטאפו, ושולחה למחנה טרזיינשטט יחד עם אמהּ. במחנה, שהנאצים השתמשו בו כ"גטו לראווה" לביקורי הצלב האדום, המשיכה יונאס בפעילותה כמורת דרך רוחנית, וסייעה לפסיכיאטר היהודי וינאי ויקטור פראנקל, אף הוא אסיר במחנה, בהגשת סיוע ותמיכה נפשית במקרי משבר כדי למנוע התאבדויות. היא נטלה על עצמה את התפקיד לקבל את פני האסירים החדשים במחנה, במיוחד הזקנים, וסייעה בידם להתגבר על ההלם והזעזוע הראשוני. הרצתה על חשיבות שמירת כבוד הזקנים במסורת היהודית גם בזמנים קשים, בהביאה דוגמה ממסע בני ישראל ממצרים לכנען שנעשה ללא ויתור על הזקנים, וכבודם אף הועצם בכך שנשאו את לוחות הברית.
לאחר עבודה מאומצת של כשנתיים במחנה גורשה יונאס ב-12 באוקטובר 1944 לאושוויץ, שם נרצחה ככל הנראה ב-12 בדצמבר באותה שנה, בגיל 42.
רשימה בכתב ידה של 24 מהרצאותיה, תחת הכותרת "הרצאות של האישה הרבה האחת והיחידה, רגינה יונאס", נמצאה במחנה לאחר השחרור, והיא נגישה לעיון בארכיון טרזיינשטט. חמש מן ההרצאות נסובות על ההיסטוריה של נשים יהודיות, חמש אחרות מתמודדות עם סוגיות תלמודיות, שתיים עם סוגיות מקראיות, שלוש נוספות עם שאלות הנהגתיות, ויתר התשע מציגות היכרות כללית עם האמונה והמוסר היהודי, והחגים היהודיים.
בשנים שלאחר המלחמה נשכחה יונאס כמעט לחלוטין. ככל הידוע, אף אחד מהניצולים הבולטים של טרזיינשטט (כמו ליאו בק וכן ויקטור פראנקל, שאיתו עבדה), לא הזכיר אותה בכתביו. כשסאלי פריסנד (Priesand) הוסמכה לרבנות בארצות הברית בשנת 1972, העיתונות דיברה על "האישה-רב הראשונה בעולם". מחקריה של המדענית האמריקאית קתרינה קלנבך בארכיונים במזרח ברלין, לאחר נפילת החומה, השיבו את יונאס לתודעה כרבה הראשונה בהיסטוריה.
קיימות מספר השערות בנוגע לסיבות שקיעתה בתהום הנשייה התודעתי, אך מה שוודאי הוא שהרעיון לא רק שרד את השואה אלא גם קיבל תנופה עם ההצלחות של תנועות יהודיות רפורמיות כמו גם התנועה הפמיניסטית בשנות ה-60 וה-70.
נבחרת אורוגוואי בכדורסל
הישג השיא של הנבחרת במשחקים האולימפיים הוא המקום השלישי, שאליו הגיעה בשנים 1952 ו-1956.
הנבחרת סיימה במקום השני באליפות אמריקה בכדורסל בשנת 1984.
הישג השיא של הנבחרת באליפות העולם בכדורסל הוא המקום השישי בשנת 1954.
אילנה סטרלין
אילנה סטרלין (נולדה ב-1954) היא פסיכותרפיסטית וסופרת ישראלית.
רקע
סטרלין (לבית וודובסקי) נולדה בלודז', פולין, לאם ואב ניצולי שואה. כשהייתה בת שנתיים וחצי עלתה עם משפחתה לישראל במסגרת עליית גומולקה למעברת בת ים.
בילדותה קיבלה חינוך מוזיקלי מגוון, ניגנה בפסנתר ושרה במקהלת צדיקוב.
רק שנים לאחר שעלתה לישראל גילתה סטרלין במקרה במהלך ביקור אצל קרובי משפחה בארצות הברית שמשפחתו הראשונה של אביה נספתה בשואה.
בצה"ל שירתה בנח"ל ובמהלך ההכשרה בקיבוץ דגניה ב' הכירה את בעלה, מוטי סטרלין, בן הקיבוץ. לאחר סיום שירותה הצבאי החלה ללמוד תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, ולאחר סיום התואר הראשון חזרה להתגורר עם בעלה ובתה הבכורה בדגניה ב'. כשהייתה בת 23 חזרה לקיבוץ עם תואר ראשון, בעל וילדה. בהמשך ערכה את עלון הקיבוצים, הייתה עובדת סוציאלית בקיבוצים וניהלה את מחלקת הרווחה של עמק הירדן. לאחר מכן עבדה בתחנה לבריאות הנפש בתל אביב, ב'עמך' ובתחנת הקיבוצים. סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה ובהמשך עשתה לימודי תעודה בפסיכותרפיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בסיום הלימודים החלה לכתוב ובשנת 2002, כשנתיים לאחר סיום לימודיה ראה אור ספרה הראשון.
ספרה השני, "החצר האחורית", זכה בפרס קרן כסת.
מתגוררת בחרוצים, נשואה ואם לשלושה.
אלדר פרבר
אלדר פרבר (נולד ב-1970) הוא צייר ישראלי. בשנת 2012 זכה בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית.
ביוגרפיה
אלדר פרבר גדל בתל אביב. בין השנים 1992 ל-1996 הוא למד ב-Art Students League of New York. לאחר מכן הוא שב לישראל ולמד אצל ישראל הרשברג בסדנה לציור ורישום בירושלים. בהמשך הפך למורה בסדנה, ולאחר מכן מרצה בבצלאל.
פרבר זכה במספר מענקים ומלגות, ביניהם מענק "דיוקן ראשון" של מפעל הפיס, מלגה מטעם קרן תרבות אמריקה-ישראל, ופרס חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות, בגלריות ובמוזיאונים, ונמצאות באוספים בישראל ומחוצה לה.
פרבר מצייר נופים, ועוסק במיוחד בתפר שבין נופי הירקון בהם הוא גדל והנופים הגרמניים שמהם הגיעו הוריו.
בין תלמידיו ניתן למנות את הצייר סאם רחמין.
מאפייני יצירתו
ציוריו של אלדר פרבר כוללים התייחסות מרובה לנוף והתייחסות מועטה לנוף האנושי. על כן הם מכילים מוטיב של בדידות שניכר בהיעדרות דמות האדם מהנוף. הוא בין ציירי הנוף הפעילים היחידים בארץ שזוכים להצלחה ולהכרה על ידי הממסד המוזיאלי. הכרת המוזיאונים בארץ ביצירתו היא השתלשלות נדירה של אירועים שמצביעים על כך שעבודתו זוכה להכרת הממסד על פי תכונותיה ולמרות תכונותיה. משום שהסבירות להכרה ביצירתו של צייר נופים היא קלושה, בעיקר בעידן בו מולכת האמנות העכשווית. יצירתו היא בעיקר בצבעי שמן וכמעט ואינו מציג רישומים, חלק משיטות עבודתו ובחירותיו מושפעות מגישתו של ישראל הרשברג שגם הוא ממעיט בהצגת רישומים ומרבה בציור שמן. בין השפעותיו הציירים אייקינס ומורנדי, בלתוס וקורבה. כמו כן הוא מושפע מנופה של העיר תל אביב ומאופן הארגון שלה כנוף.
יולי נובק
יולי נובק (נולדה ב-12 במאי 1982) היא עורכת דין ואקטיביסטית ישראלית, מנכ"לית ארגון בצלם, ולשעבר מנכ"לית ארגון "שוברים שתיקה" בין השנים 2012–2017.
ביוגרפיה
יולי נובק נולדה ב-1982 בתל אביב וגדלה ברמת גן, בת לאב איש עסקים ולאם קצינה במפקדת קצין חינוך ראשי. יש לה שלושה אחים. שירתה בצה"ל במשך חמש שנים כקצינת מבצעים בחיל האוויר. למדה לתואר ראשון ושני במשפטים במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, התמחתה בפרקליטות המדינה והוסמכה כעורכת דין.
נובק כיהנה כמנכ"לית ארגון "שוברים שתיקה" בין השנים 2012–2017, במהלכן התמודדה עם קמפיין דה-לגיטימיזציה נגד הארגון, שהוביל למתקפה של מוסדות המדינה והציבור הישראלי עליו. הפולמוס סביב הארגון למעשה לא נגמר, וממשיך גם כיום.
באוגוסט 2017 סיימה את תפקידה ועזבה את "שוברים שתיקה" וגם את ישראל, במטרה לטייל בעולם ולעבד את מה שעברה בשנותיה בתפקיד. לאחר כמה שנים של נדודים, באיסלנד, בפורטוגל, באירלנד ובדרום אפריקה, במהלכן החלה לכתוב ספר אוטוביוגרפי על חוויותיה, חזרה לישראל. בינואר 2022 יצא לאור ספר הביכורים שלה, "מי את בכלל", בהוצאת ספרי עליית הגג והוצאת ידיעות אחרונות, העוסק בתקופת כהונתה בתפקיד, ובשנים שעברו מאז.
בעבר שמשה חברת דירקטוריון חוש"ן - חינוך ושינוי.
בשנת 2023 מונתה למנכ"לית ארגון בצלם.
קישורים חיצוניים
על ספרה:
אגל אזור
אגל אזור (בצרפתית: Société Aigle Azur Transports Aériens) היא חברת תעופה צרפתית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה אורלי שליד פריז. החברה מפעילה טיסות ליעדים בצפון אפריקה כמו אלג'יריה, מרוקו ומאלי וליעדים באירופה - רוסיה, גרמניה, איטליה  ופורטוגל. במזרח התיכון טסה החברה ללבנון, באסיה לסין ובדרום אמריקה לברזיל. כן החברה מפעילה טיסות שכר ושירות טיסות מטען.
תולדות החברה
החברה הוקמה באפריל 1946 על ידי סילבאן פלוארה (Sylvain Floirat) בשם אגל אזור, והייתה אחת מחברות התעופה הראשונות שהיו בבעלות פרטית לאחר מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1946 ל-1955 הפעילה החברה צי גדול של מטוסי DC-3 דקוטה.
בתחילת שנות ה-50 הפעילה החברה טיסות סדירות ליעדים קרובים באסיה ובצפון אפריקה.
ב-1970 החברה הפכה לחברת תעופה אזורית ושינתה את שמה ללוקאס תעופה (Lucas Aviation) ובהמשך שינתה את שמה ללוקאס אגל אזור.
בחודש מאי 2001 רכשה חברת "Groupe GOFAST" את חברת התעופה והחזירה את שמה לשם המקורי אגל אזור. מנהל החברה החליף את מטוסי הבואינג 737 של החברה במטוסים ממשפחת האיירבוס A320. כיום עובדים בחברה כ-450 עובדים.
בשנת 2012 רכשה חברת החזקות סינית בשם HNA Group חצי ממניות החברה, בשנת 2017 רכש דייוויד נילמן, איש עסקים אשר ברשותו נמצאות החזקות במספר חברות תעופה, 32% מהמניות הנותרות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
תאונות ותקריות
ב-10 בינואר 2008 פגע מטוס החברה מדגם איירבוס A321 עם הזנב במסלול בזמן הנחיתה בשדה התעופה שבאלג'יר. איש מהנוסעים לא נפגע.
בודרוג
בודרוג (בהונגרית ובסלובקית: Bodrog) הוא נהר במזרח סלובקיה ובצפון-מזרח הונגריה. הנהר נוצר במפגש הנהרות לאטוריצה ואונדובה במזרח סלובקיה ליד הכפר זמפלין. הוא חוצה את הגבול הסלובקי-הונגרי בסמוך לעיר שאטוראליאויהיי וממשיך את זרימתו במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבהונגריה עד למפגשו עם נהר הטיסה בטוקאי.
ארכו של הנהר הוא 67 ק"מ מתוכם 15 ק"מ בסלובקיה ו-52 ק"מ בהונגריה. הנהר עשיר בדגה.
אמין (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אריק לאו להמן
אריק לאו להמן (באנגלית: Erich Leo Lehmann; 20 בנובמבר 1917 – 12 בספטמבר 2009) היה סטטיסטיקאי יהודי-אמריקאי. להמן תרם תרומות משמעותיות לתורת האמידה ולתאוריה של בדיקת השערות אי פרמטרית. הוא נודע גם בזכות משפט להמן-שפה ואמד הודג'ס-להמן לחציון של אוכלוסייה. להמן ידוע גם בזכות מספר ספרי לימוד בסטטיסטיקה שכתב.
קורות חיים
להמן נולד ב-1917 בעיר שטרסבורג בחבל אלזס לוריין, וגדל בעיר פרנקפורט שבגרמניה. ב-1933, לאחר שהיטלר מונה לקאנצלר גרמניה, נמלטה משפחתו לשווייץ. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למד מתמטיקה במשך שנתיים בקולג' טריניטי שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1940 היגר לארצות הברית, וב-1941 התקבל ללימודי דוקטורט באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, אף על פי שפורמלית לא החזיק בתואר אקדמי כלשהו. הוא קיבל תואר שני במתמטיקה בשנת 1942. תואר הדוקטור הוענק לו ב-1946. מדריך עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה במבחנים אופטימליים על ערכו של מקדם המתאם, היה ג'רזי ניימן.
אבא-אן הראשון
תקופת מלכותו
חמורבי הראשון השאיר לאבא-אן הראשון ממלכה משגשגת. תקופת מלוכתו הייתה שקטה באופן יחסי. ימחד שמרה על יחסי מסחר תקינים עם בבל ואבא-אן שמר על מערכת יחסים טובה עם שמשו-אילונה, בנו ויורשו של חמורבי מלך בבל. בתקופת שלטונו מרד בו זיתרדו מושל אירידו, עיר ששכנה בין חרן וכרכמיש, שהמריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה. ירים-לים, אחיו של אבא-אן, היה המושל של האזור שהעיר אירידו, הייתה העיר הראשית בה. בעקבות כך נהרסה אירידו, וירים-לים פוצה על ידי קבלת המלוכה על אללח', ונוצר ענף נפרד של שושלת בית ימחד.
המידע על הסיבות להקמתה של שושלת המלוכה באללח' נמצא על גבי לוח שהתגלה בחפירות הארכאולוגיות בעיר. המלוכה שניתנה לירים-לים הייתה תחת הריבונות של ימחד, והיא הותנתה בכך שירים-לים ויורשיו לא יבגדו בימחד. אבא-אן הראשון נשבע שהוא לא יפקיע את המלוכה באללח' מידי אחיו, ואם יעשה זאת הוא יהיה מקולל. בתמורה, גם אחיו ירים-לים נשבע שבועת נאמנות לאחיו, תוך שהוא מציין שאם הוא או מישהו מיורשיו יחתור תחת ימחד, או יגלה את סודותיו של אבא-אן הראשון למלך אחר, השלטון על אללח' יופקע מידיהם. חלק מהקללה כולל נוסח למפר הברית:. המשמעות של ברכיו הוא אברי מינו, והכוונה היא אולי שאישתר תהפוך את מפר הברית לאישה ממש, כלומר סריס.
אריק לאו להמן
קורות חיים
במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בחקר ביצועים בבסיס חיל האוויר האמריקני בגואם.
אבא-אן הראשון
תקופת מלכותו
בתקופת שלטונו התחזקה השפעת התרבות החורית בימחד, ולפנתאון האלים של הממלכה נכנסו מספר אלים חוריים. בטקסט שנמצא באללח' מציין המלך אבא-אן הראשון שקיבל תמיכה מהאלה החורית חֶבַּת, תוך שהיא מופיעה כבת זוג של האל הדד, האל הראשי של חלב.
אריק לאו להמן
קורות חיים
לאחר שסיים את לימודי הדוקטורט המשיך להמן בתפקידו כמרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי. בשנים 1950–1951 היה מרצה באוניברסיטאות קולומביה ופריסטון, וב-1952 היה פרופסור חבר באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת ברקלי, שם כיהן כפרופסור למתמטיקה ולסטטיסטיקה עד לפרישתו ב-1988, אך המשיך בעבודתו המדעית גם לאחר מכן.
אבא-אן הראשון
תקופת מלכותו
אבא-אן הראשון כונה בכתובות "המלך הגדול", כינוי המצביע על מעמדה של ימחד בתקופתו. הוא מת בשנת 1720 לפנה"ס, וירש אותו בנו ירים-לים השני.
אריק לאו להמן
קורות חיים
בין השנים 1950 עד 1984 היה להמן מדריך עבודת הדוקטורט של 46 סטודנטים.
ב-1977 נישא להמן לסטטיסטיקאית ג'ולי שייפר. הוא נפטר בשיבה טובה ב-12 בספטמבר 2009.
עבודתו המדעית
להמן עסק בעיקר בתאוריה של אמידה ובדיקת השערות. כן עסק במחקר אודות ההיסטוריה והפילוסופיה של הסטטיסטיקה. בין שותפיו למחקר נמנו הנרי שפה, צ'ארלס סטיין, ג'וזף הודג'ס, אוולין פיקס, פיטר ביקל, פרסי דיאקוניס, ויליאם קראסקל, ג'ולייט פופר שייפר, ג'ודית טאנור, וחתן פרס נובל לכלכלה קנת' ארו. בסך הכל פרסם להמן 123 מאמרים מדעיים.
בנוסף לכך פרסם להמן תשעה ספרים. שבעה מהם היו ספרי לימוד שעסקו בעיקר בנושאים מתקדמים בסטטיסטיקה. הספר "מושגים בסיסיים בהסתברות וסטטיסטיקה", שכתב יחד עם ג'וזף הוד'ס, תורגם לחמש שפות, כולל תרגום לעברית. בסך הכל תורגמו ספריו לתשע שפות שונות.
הכרה מקצועית ופרסים
להמן נבחר לעמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, המכון לסטטיסטיקה מתמטית, והחברה המלכותית לסטטיסטיקה. כן נבחר להיות חבר במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה, באקדמיה האמריקנית לאמנויות ומדעים, ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. להמן כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית בשנים 1960–1961. הוא זכה במספר מענקי מחקר יוקרתיים, כולל מענק מקרן גוגנהיים, והוזמן לשאת את ההרצאות על שם רונלד פישר, סם וילקס ואברהם ולד. הוענקו לו שני תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ליידן ואוניברסיטת שיקגו. לכבוד יום הולדתו ה-80 ב-1997, אוניברסיטת ברקלי הקימה קרן מלגות על שמו. בשנת 2000 היה הזוכה הראשון בפרס על שם גוטפריד נתר.
טום החתול
תומאס "טום" החתול (באנגלית: Thomas "Tom" Cat) הוא דמות בדיונית ואחד משני הגיבורים הראשיים (לצד ג'רי העכבר) בסדרת סרטי ההנפשה הקצרים של מטרו גולדווין מאייר "טום וג'רי", שנוצרו במקור על ידי ויליאם האנה וג'וזף ברברה.
טום הוא חתול בית מואנש כחול/אפור, אשר נוטה להיות חמדן, עצלן, ואנוכי. טום הוא האויב המושבע של ג'רי העכבר. כמעט בכל פרק, טום רוצה ללכוד את ג'רי. על אף שטום נחוש במיוחד להצליח בכך, ועל אף שהוא משקיע בכך אנרגיה רבה, טום לעולם לא מצליח ללכוד את ג'רי. טום מושפל על ידי ג'רי לעיתים רבות, אבל הוא אף פעם לא מוותר ותמיד ממשיך לנסות.
אף על פי שרבות מדמויות המשנה מדברות, טום וג'רי ממעטים לדבר.
הופעת הבכורה של הדמות הייתה בסרטון ההנפשה הקצר של MGM משנת 1940 בשם "Puss Gets the Boot". בהופעת הבכורה של הדמות הוא כונה "ג'ספר". שמו שונה ל"טום" החל מההופעה השנייה של הדמות בסרטון "The Midnight Snack".
דיבוב
להלן השחקנים אשר דיבבו את הדמות לאורך השנים:
מתקפת נארווה (1–4 במרץ 1944)
מתקפת נארווה (1–4 במרץ 1944) (באסטונית: Putki lahing) הייתה מבצע צבאי שניהלה חזית לנינגרד הסובייטית. היא נועדה לכיבוש מחוז נארווה מידי פלגת הארמייה נארווה. בזמן המבצע, יוסיף סטלין, מנהיג ברית המועצות והמפקד העליון של הצבא האדום, היה מעוניין באופן אישי לכבוש את אסטוניה, וראה בכך תנאי מוקדם לאלץ את פינלנד לצאת מהמלחמה.
הארמייה ה-59 הסובייטית תקפה מערבה מראש הגשר קריבאסו דרומית לעיר נארווה והקיפה את הנקודות החזקות של דיוויזיית הרגלים 214 ו האסטונים ו-659. ההתנגדות של היחידות המוקפות נתנה זמן לפיקוד פלגת הארמייה נארווה הגרמנית, לנוע בכל הכוחות הזמינים ולעצור את ההתקדמות הסובייטית. מצפון לנארווה, רגימנטים הגרנדירים אס אס המתנדבים ה-45 וה-46 בליווי יחידות של דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11 ביצעו התקפת נגד, וצמצמו את ראש הגשר הסובייטי.
הקרב הקודם
על יחידות של הוטלה המשימה להשמיד את ראש הגשר סיברצי, אשר הוגנה על ידי דיוויזיית הרובאים ה-378 שמנתה 1,100 איש מצוידים ב-20 תותחי סער. על המתקפה פיקד שטנדרטנפיהרר פול וונט. רגימנט הגרנדירים ה-45 של האס אס (האסטוני ה-1) ביצע הסתערות ישירה על ראש הגשר ב-29 בפברואר. במקביל, רגימנט הגרנדירים ה-46 של האס אס (האסטוני ה-2), בניסיונם לתקוף מהאגף השמאלי, נתקל בביצורים הסובייטיים ובשדה מוקשים שאותו חצו.
הכנות ומטרות
המטרות המבצעיות של המתקפה הסובייטית היו לפרוץ לכביש ואסקנארווה-ייהבי ולכביש נארווה-טאלין ולכבוש את הכפר ייהבי ואת העיירה רקוורה.
הכישלונות במתקפת נארווה (15–28 בפברואר 1944) הגיעו בהפתעה להנהגת חזית לנינגרד, ולאחר מכן האשימו אותה בהגעתה של הדיוויזיה האסטונית. מאז תחילת ינואר איבדה חזית לנינגרד 227,440 חיילים הרוגים, פצועים או נעדרים בפעולה, שהיו יותר ממחצית החיילים שהשתתפו במבצע לנינגרד-נובגורוד. שני הצדדים מיהרו להביא תגבורות לאזור. הארמייה ה-59 הובאה לנארווה ו הוצב בפיקוד חזית לנינגרד.
הגרמנים
קבוצת ארמיות צפון הורתה על פריסת פלגת הארמייה נארווה ב-22 בפברואר בתפקידים הבאים: קורפוס הפאנצר אס אס השלישי פרוס מצפון לנרווה וראש הגשר בגדה המזרחית של הנהר, הקורפוס ה-43 נגד ראש הגשר קריבסו והקורפוס ה-26 בגזרה שבין ראש הגשר לאגם פייפוס. נכון ל-1 במרץ 1944, היו בסך הכל 123,541 אנשי כוח הכפופים לקבוצת הארמיות בסדר הקרב הבא:
יחידות נפרדות:
יחידות צבאיות אחרות:
הסובייטים
שלושה ארמיות סובייטיות נפרסו במהלך המבצע. ארמיית ההלם השנייה הוצבה בגזרה נגד ראש הגשר הגרמני וצפונה למפרץ פינלנד; הארמייה ה-59 מדרום לעיר נרווה והארמייה ה-8 מדרום לארמייה ה-59 לאורך נהר נארווה באורך 50 ק"מ המשתרע עד אגם פייפוס. מידע מפורט על גודל הכוחות הסובייטיים בחזית נארווה במהלך מסע החורף-אביב לא פורסם על ידי מקורות כלשהם. אי אפשר לתת סקירה כללית על הכוח הסובייטי עד שהמידע הארכיוני של הצבא האדום יהיה זמין לחוקרים שאינם רוסים או יפורסם. ההיסטוריון האסטוני האנס ולטר העריך את מספר החיילים הסובייטים ב-205,000 אשר בהתאם למספר הדיוויזיות כפול הגדלים המשוערים של הדיוויזיות שהוצגו על ידי ההיסטוריון האסטוני מארט לאר, המהווים כ-200,000 חיילים. סדר הקרב של חזית לנינגרד נכון ל-1 במרץ 1944, הוא:
גזרות נפרדות:
אגף דרומי
ב-1 במרץ, יחידות של הארמייה הסובייטית ה-59 שנתמכה באש של 2,500 תותחי סער ויותר מ-100 טנקים, תקפו את דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-214 מראש הגשר קריבאסו. מטרת המתקפה הייתה כביש הגישה הקרוב ביותר בכפר Kuremäe. לאחר שלושה ימים של קרבות קשים, הצבא הסובייטי פרץ את ההגנה והתקדם לעבר כביש Vasknarva – ייהבי. הסובייטים כיתרו את הנקודות החזקות של דיוויזיית הרגלים ה-214 ושל גדודי האוסט האסטונים 658 ו-659, שהמשיכו להתנגד. לוטננט גנרל איוואן קורבניקוב, מפקד הארמייה ה-59 הסובייטית, עיכב את ההתקדמות, בטענה לחוסר תמיכה ארטילרית ומחסור בכוח אדם. זה נתן זמן לפריסנר לנוע בכל הכוחות הזמינים ולעצור את ההתקדמות הסובייטית. יחידות של הארמייה ה-59 תקפו לכיוון צפון מערב מראש הגשר Krivasoo ב-4 במרץ.
גדוד סובייטי של דיוויזיית הרובאים השנייה ניסה תקיפה מפתיעה מעל הקצה הצפוני-מזרחי של אגם פייפוס כדי לתפוס את הכביש לאורך החוף הצפוני של האגם ב-2 במרץ. עד 500 מהם נהרגו על ידי דיוויזיית הרגלים ה-225, נתפסו מספר רב של כלי נשק, כולל שבעה רובי סער.
אגף צפוני
רגימנט הפאנצרגנדיר אס אס ה-24 "דנמרק" תקף נגד וכבש את בית הקברות סיוורצי. הם תקפו מהפרברים הצפוניים של נארווה, אך לא יכלו להרוס נקודת מעוז סובייטית בתוך אנדרטת גרניט מסיבית שהוקמה לכבוד חיילי הצבא הלבן הצפון-מערבי בקרב על נארווה, 1919. הסובייטים נהרגו בסופו של דבר על ידי מטיל להביורים. נקודה חזקה עוד יותר הייתה בהריסת טנק טיגר. הוא הושמד על ידי אגו לורפארג, מפקד פלוגת נ"ט אסטונית, שירה לעברו עם תותח 45 מ"מ סובייטית שנתפסה. הגדודים האסטוניים הראשון והשני צמצמו את ראש הגשר הסובייטי לתוך כמה מאות מטרים של גדת הנהר מסביב להריסות רובע ופסקולה.
נפגעים
האבדות הגרמניות נאמדו באלפים בכל הגזרות. אין מקור לגבי ההרוגים הסובייטים.
קרב מוצלח
בהתקפת פתע, הרגימנט האסטוני הראשון פיצל את ראש הגשר סיברצי לשלושה חלקים ו'גלגל' אותו למטה ב-5 במרץ. ראש גשר סובייטי קטן שעדיין נותר בגדה המערבית נוקה על ידי גדוד 2, הרגימנט האסטוני השני עד 6 במרץ.
חיל האוויר הסובייטי ביצע תקיפה אווירית, ויישר את העיר ההיסטורית נארווה. הפצצה אווירית וארטילרית של 100,000 פגזים ופצצות כוונה לעבר דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11 ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23 באיוואנגורוד בגדה הנגדית של הנרב. היא גם הכינה את ההתקפה של דיוויזיית הרובאים ה-30 של המשמר ב-8 במרץ. קרבות התרחשו בו-זמנית מצפון לעיירה, שם ניסה קורפוס הרובאים ה-14 שנתמך על ידי ארטילריה מקורפוס הרובאים האסטוני ה-8 לפרוץ את ההגנה של הרגימנטים האסטוניים ה-1 וה-2. המגינים הדפו את ההתקפות עם אבדות כבדות לסובייטים.
בערים האסטוניות נועדו לאלץ את האסטונים להפסיק לתמוך בגרמנים במהלך המתקפה הסובייטית. טאלין בלילה שלפני 9 במרץ. כ-40% משטחי הדיור נהרסו בעיר, 500 אזרחים נהרגו, ו-25,000 איש נותרו ללא מחסה. התוצאה של ההתקפה האווירית הייתה הפוכה מהמטרה הסובייטית, שכן האנשים חשו סלידה מ ויותר גברים נענו לקריאות הגרמנים.
התקפת הטנקים הסובייטית בתחנת אובר ב-17 במרץ נעצרה על ידי גדוד הטנקים הכבדים 502. הלחימה העזה נמשכה שבוע נוסף עד שהכוחות הסובייטיים נאלצו לחזור למגננה לאחר שספגו אבדות רבות, וזה אפשר לפלגת הארמייה נארווה לקחת את היוזמה.
אסיפוביצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה אסיפוביצ'י (בבלארוסית: Асіповіцкі раён; ברוסית: Осиповичский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר אסיפוביצ'י.
מטוס נשיאותי
מטוס נשיאותי הוא, במדינות רבות, מטוס נוסעים או מטוס מנהלים, אשר מסופק ומתוחזק על ידי גורם רשמי של אותה מדינה, לרוב חיל האוויר, לצורך תנועה אווירית של המנהיג או של בכירי המדינה. ייחודו של המטוס הוא בציודו המיוחד המאפשר הגנה על המנהיג וכן בציוד תקשורת מתקדם ומוצפן המאפשר את המשך ניהול ענייני המדינה גם בעת התנועה האווירית. מטוס זה צבוע בצבעי הלאום, מעוטר בסמל של אותה המדינה ונושא עליו כיתוב רשמי של שמה.
במדינות רבות לא קיים מטוס ייחודי עבור המנהיג, וזה משתמש במטוס נוסעים רגיל, לרוב מחברת הדגל של מדינתו. כמו כן, בחלק מן המדינות נמצא בשימוש המנהיג מסוק מאחר שעלותו נמוכה יחסית והתנועה באמצעותו מהירה, יעילה ונוחה יותר מאשר בכביש.
היסטוריה
ב-15 ביולי 1910 היה פרדיננד הראשון, מלך בולגריה למנהיג הראשון שטס במסגרת תפקידו, בעת ביקורו הרשמי בבלגיה.
שימוש מאוחר יותר עשה ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, דייוויד לויד ג'ורג', במטוס Airco DH.4, בעת הגעתו לוועידת השלום בפריז ב-1919. מטוס זה תוכנן כמפציץ במלחמת העולם הראשונה, והוסב למטוס נוסעים לשני נוסעים. זה היה כנראה המטוס הראשון אשר הוסב לצרכים של ראש מדינה.
המלוכה הבריטית הייתה הראשונה עם מטוס רשמי המיועד עבור ראש מדינה, עם קבלתם של שני מטוסי וסטלנד וופיטי בבסיסי חיל האוויר המלכותי בשנת 1928, ועד 1935 רכש אדוארד כנסיך ויילס עוד 13 מטוסים. לאחר שנהיה אדוארד השמיני למלך ב-1936 הוא היה הראשון להקים יחידה מיוחדת לשם הטסת מנהיג, כאשר בתחילת דרכה השתמשה לצורך כך במטוסי דה הבילנד דרגון רפיד אשר במאי 1937 הוחלפו למטוסי Airspeed AS.6J Envoy III.
לאחר מלחמת העולם השנייה מדינות ברחבי העולם הכשירו מטוסים לצורכי טיסות מנהיגיהן.
ג'ו בוטם
ג'וזף "ג'ו" סטוארט בוטם (באנגלית: Joseph "Joe" Stuart Bottom; נולד ב-18 באפריל 1955) הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף עולם בעל 5 מדליות מהן 4 זהב, שיאן עולם ובעל מדליית כסף אולימפית.
קורות חיים
בוטם נולד בסנטה קלרה, קליפורניה. הוא התאמן תחת הדרכתו של ג'ורג היינס שאימן שורה של אלופים אולימפיים בשחייה ובהם: דון שולנדר, קלאודיה קולב, דיק רות', דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו. הוא בעל תואר בהנדסה מאוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1977.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה בוטם ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.49 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:53.24 דקות) וקנדה (3:56.37 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.37 שניות, אחרי ברוס רוברטסון מקנדה (55.69 שניות) ולפני רובין בקהאוז מארצות הברית (56.42 שניות).
בתחרות השחייה השנתית בין שתי מעצמות השחייה ארצות הברית ומזרח גרמניה שנערכה בקונקורד, קליפורניה בספטמבר 1974 קבע בוטם עם חבריו ג'ים מונטגומרי, אנדי קואן וצ'ארלס היקוקס במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:25.17 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה בוטם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.50 שניות, אחרי מאט ווגל (54.35 שניות) ולפני גארי הול (54.65 שניות) שניהם מארצות הברית. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.79 שניות. בשלב המוקדמות הוא וחבריו קבעו במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב שיא עולם חדש של 3:47.28 דקות, שיא זה נשבר על ידי הרביעייה האמריקאית הראשונה בשלב הגמר.
בשנת 1977 היה בוטם לשחיין הראשון ששחה 50 יארד חופשי מתחת ל-20 שניות בתוצאה של 19.70 שניות.
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה באטוביקוק, אונטריו קנדה בתחילת יולי אותה שנה קבע בוטם במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 23.74 שניות, שיפור לשיא בן השנה של ג'ונטי סקינר מדרום אפריקה 23.86 שניות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות השחייה השנתית בין שתי מעצמות השחייה ארצות הברית ומזרח גרמניה שנערכה במזרח ברלין, לשעבר מזרח גרמניה בסוף אוגוסט קבע בוטם במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 54.18 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של מארק ספיץ (54.27 שניות). בלילה שלפני התחרות הוא לקח כדור שינה משום שסבל מנדודי שינה (אינסומניה), הוא החמיץ את החימום היבש ולמרות זאת הצליח לשבור את שיא העולם.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, לשעבר מערב גרמניה בשנת 1978 זכה בוטם בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 54.30 שניות, לפני חברו לנבחרת גרגורי ג'אגנבורג (55.26 שניות) ופר ארווידסון משוודיה (55.38 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 3:44.63 דקות, לפני מערב גרמניה (3:48.58 דקות) ובריטניה (3:49.06 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו, האוואי באוגוסט 1980 קבע בוטם במשחה ל-50 מטר חופשי שני שיאי עולם חדשים והעמיד את השיא על 22.71 שניות.
בוטם נאלץ לוותר על השתתפות באולימפיאדת מוסקבה (1980) בגלל החרם האמריקאי.
משפחתו
מייק בוטם, אחיו הצעיר של ג'ו בוטם הוא אלוף האוניברסיאדה בשחייה וחבר בנבחרת השחייה של ארצות הברית שלא השתתפה באולימפיאדת מוסקבה בגלל החרם, נחשב לאחד המאמנים הטובים בעולם לספרינטרים (ביל פילקצ'וק, אנתוני ארווין, גארי הול ג'וניור ועוד).
NGC 3489
NGC 3489 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים אריה, הנמצאת במרחק של כ-28.9 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת אריה I. הגלקסיה נמצאת כ-3.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב θ באריה וכ-12.5 מעלות ממזרח לכוכב הבהיר רגולוס. כ-3.2 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאות שלוש הגלקסיות M105, NGC 3384 ו-NGC 3389, ששתי הראשונות הן במרכז תת-קבוצת M96, שמהווה את חלקה המערבי של קבוצת אריה I, וכ-4.7 מעלות ממזרח לה נמצאת "שלישיית אריה" - הגלקסיות M65, M66 ו-NGC 3628, ששייכות לתת-קבוצת M66, שמהווה את חלקה המזרחי של קבוצת אריה I.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות מדרגה 10.29 והיא התגלתה ב-8 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון II.101 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1786, כשהיא מתוארת כבהירה למדי, קטנה, ובעלת מרכז בהיר יותר משוליה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן מספר פעמים ורשם אותה כערפילית מספר 806 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833, בו הוא תיאר אותה כבהירה מאוד ועם מרכז שמתבהר בפתאומיות, אבל פעם אחת הוא תיאר אותה כקצת מאורכת ופעם אחרת כעגולה. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 2276 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 3489, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, גדולה למדי, מעט מאורכת ועם גרעין בהיר במרכזה.
תכונות
גודלה הזוויתי של NGC 3489 הוא כ-3.5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-30,000 שנות אור, פחות משליש קוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-5% ממסת שביל החלב, כאשר כ-70% ממנה, כ- מסות שמש היא מסת הכוכבים שבה, ושאר המסה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. נראה שבמרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי שמסתו כ-6 מיליון מסות שמש, וייתכן שהוא יוצר גרעין גלקטי פעיל, שכן מרכז הגלקסיה מייצר קרינת X, אך מצד שני לא נמדדת ממנו קרינת רדיו חזקה שמאפיינת את רוב הגלקסיות המכילות גרעין גלקטי פעיל. ניתן להבחין בספקטרום פליטה חזק יחסית של חנקן, חמצן וגופרית מיוננים, ועל פי הרחבת דופלר של פסי הפליטה, נראה שהחומר נע סביב המרכז במהירות של כ-215 קילומטר בשנייה, ומשום כך הגלקסיה מסווגת כגלקסיית סייפרט מסוג 2.
רצח עמוס מנטין
רצח עמוס מנטין היה רצח של עובד "בזק" בידי נער פלסטיני ביוני 2003, בימי השיא של האינתיפאדה השנייה. כעבור עשר שנים חייב בית משפט, באופן תקדימי, את הרשות הפלסטינית ואת מעבידת הנרצח לפצות את משפחתו בגין הרצח.
עובד "בזק", עמוס מנטין, הגיע בליווי מאבטח אל היישוב באקה אל-גרבייה לשם תיקון תקלות, בעקבות הזמנות תיקון מאת תושבים מקומיים. בזמן שהמאבטח שוחח עם תושב המקום המתין מנטין ברכבו של המאבטח בחלונות סגורים. נער פלסטיני בן 15 וחצי הגיע למקום, ירה במנטין חמישה כדורים והרגו. המאבטח הצליח לפצוע את המחבל וללכוד אותו.
המחבל הרוצח נשפט בבית משפט צבאי ונדון למאסר עולם.
תביעת הפיצויים
עיזבונו של מנטין ואמו הגישו לבית המשפט המחוזי תביעה לפיצויים נגד "בזק" וכמה נושאי משרה בה; נגד לילית אבטחה בע"מ, אשר הכשירה את בן נעים לתפקידו כמאבטח והעסיקה אותו ב"בזק"; נגד הראל חברה לביטוח בע"מ, אשר הוציאה פוליסות ביטוח ל"בזק" ו"לילית"; ונגד הרשות הפלסטינית והמועצה הפלסטינית. בשנת 2013, 10 שנים לאחר הרצח, לאחר משפט ארוך חייב בית המשפט המחוזי בהחלטה תקדימית את הרשות הפלסטינית בתשלום פיצוי של כ-1.4 מיליון ש"ח למשפחת הנרצח, על הנזקים שנגרמו לה, בנימוק: "משהביעה הרש"פ את נכונותה לאמן נער בן 15.5 בשימוש בנשק במשך 50 ימים... הרי שברור שעודדה אותו ליישם את המידע שצבר במשך לימודיו, ונוכח האווירה ששררה באותם ימים, ליבוי השנאה וההסתה כלפי ישראל וכלפי היהודים, אך טבעי היה בעיני המחבל כי עליו לממש את הידיעות שצבר במחנה האימונים של הרש"פ בהפעלת נשק ברוח התקופה, קרי: בדרך של רצח יהודי". נדחתה תביעת המשפחה להטיל פיצויים עונשיים על הרשות הפלסטינית. חברת "בזק" חויבה בתשלום פיצוי של כ-600,000 שקלים למשפחה, לא כולל הוצאות משפט. נדחתה התביעה נגד חברת האבטחה "לילית" ונגד הראל חברה לביטוח. מדובר בפעם הראשונה שבה חברה נושאת באחריות לרצח עובד שלה כתוצאה מפעולת טרור.
על פסק הדין הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון, ונפסק בהם חיוב של הרשות הפלסטינית בפיצויים עונשיים בסך 3 מיליון ש"ח, בנוסף לפיצויים שבהם חויבה בבית המשפט המחוזי. בקשה הרש"פ לדיון נוסף, נדחתה. הדיון בערעורה של "בזק" טרם הסתיים.
הדחיפה של פארדו
הדחיפה של פארדו הייתה תמרון אווירי שבוצע על ידי קפטן בוב פארדו (באנגלית: John R. "Bob" Pardo) וסרן סטיב ויין במטרה לדחוף את מטוס הפנטום של בן הזוג שלהם שנפגע קשות במסגרת מבצע רעם מתגלגל במהלך מלחמת וייטנאם.
היסטוריה
מבנה של זוג מטוסי פנטום F-4D מטייסת הקרב 433 של כנף הקרב 8 בבסיס אובון של חיל האוויר התאילנדי המלכותי ונשלח לתקיפת מפעל פלדה בצפון וייטנאם, צפונית להאנוי במרץ, 1967. הטייסים במבנה היו קפטן בוב פארדו שטס יחד עם סרן סטיב ויין ובן המבנה שלו קפטן ארל אמאן, שטס יחד עם סרן רוברט יוטון.
ב-10 במרץ 1967, השמים היו נקיים לטובת ביצוע יעף הפצצה, אך שני מטוסי הפנטום F-4 2 נפגעו מאש נ"מ. המטוס של אמאן ספג את הפגיעה הקשה יותר. מכל הדלק שלו נפגע והוא החל לאבד דלק במהירות. לא היה לו מספיק דלק כדי לבצע תדלוק אווירי מעל לאוס.
כדי למנוע את נטישתם של אמאן ויוטון מעל שטח אויב, פארדו החליט לנסות לדחוף את המטוס. ראשית, ניסו פארדו וויין לדחוף את המטוס באמצעות תא המצנח של המטוס הפגוע, אך זרימה טורבולנטית חיבלה במאמציהם.
בניסיון השני, פארדו וויין ניסו להשתמש בוו העצירה של אמאן כדי לדחוף את המטוס. הפנטום עוצב במקור כמטוס של חיל הים, כך שהיה מצויד בוו עצירה כבד על מנת לנחות על נושאות מטוסים. אמאן הוריד את וו העצירה שלו ופארדו טס מאחוריו עד שהוו היה מול החלק הקדמי של החופה של פארדו. אמאן כיבה את שני מנועי ה-J79 שלו. פעולת ההצלה צלחה - שיעור השקיעה פחת משמעותית. על פארדו היה להמשיך ולייצב את מיקום מטוסו, כאשר וו העצירה החליק מהחופה בכל 15 עד 30 שניות. בנוסף, פארדו התמודד עם אש באחד ממנועיו שלו ולבסוף כיבה אותו. במשך 10 הדקות שנותרו לטיסה, פארדו השתמש במנועו היחיד כדי להנמיך באיטיות את שני המטוסים.
המטוסים הגיעו למרחב האווירי של לאוס בגובה 6,000 רגל (1,800 מטר), כאשר הדלק הולך ואוזל מהמטוס של פארדו הדוחף את מטוסו של אמאן לאורך כמעט 88 מייל. בפוטנציאל הנוכחי, נותרו להם כ-2 דקות טיסה. הצוותים בשני המטוסים נטשו את מטוסיהם בבטחה, התחמקו מלכידה מעל שטח אויב ונאספו על ידי מסוקי חילוץ.
בתחילה, פארדו וויין ננזפו על כך שלא הצילו את מטוסם. אולם ב-1989, הצבא בחן מחדש את המקרה והעניק לפארדו ולוויין את עיטור כוכב הכסף על הפעולה, יותר משני עשורים לאחר שארעה.
שבט צוצלת
שבט צוצלת היא תוכנית טלוויזיה מסוגת מערכונים קומיים המשודרת בערוץ זום למנויי Yes, החל מ-5 באוקטובר 2014. התוכנית עוסקת בשבט קטן בתנועת "הנוער המקורי". פרקי הסדרה אינם קשורים אחד לשני. העונה השנייה עלתה ב-13 במאי 2015. העונה השלישית עלתה ב-25 בדצמבר 2017, ומצטרפים אליה עומר דרור, שירן סנדל ואלישע בנאי.
מרצדס-בנץ GLB-קלאס
מרצדס-בנץ GLB-קלאס (באנגלית: Mercedes-Benz GLB-Class) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת שבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי מרצדס-בנץ משנת 2019. היא הוצגה ביולי 2019, והגיעה לישראל ביוני 2020. בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2019 חשפה מרצדס את דגם הקונספט המקדים.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP, קיבלה ה-GLB מקסימום של חמישה כוכבי בטיחות.
מפרט טכני
ה-GLB-קלאס משווק עם ארבעה מנועים (2 בנזין, 2 דיזל).
מנועי הבנזין בנפחי 1.3 ו-2.0 ליטר טורבו המספקים 163 כ"ס (מנוע 1.3 ליטר, הנעה קדמית), 224 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר, הנעה כפולה). צריכת דלק משולבת של 16.7 ק"מ לליטר (מנוע 1.3 ליטר), צריכת דלק משולבת של 13.9 ק"מ לליטר (מנוע 2.0 ליטר).
מנועי הדיזל בנפחי 2.0 ליטר טורבו המספקים 150 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר, הנעה קדמית או כפולה), 190 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר, הנעה כפולה).
מרצדס-בנץ GLB 35
ה-GLB 35 היא גרסת הביצועים לגרסה הבסיסית, הכוללת מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-306 כ"ס ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 250 קמ"ש. היא כוללת גם כיול קשוח וספורטיבי למתלים. היא הוצגה באוגוסט 2019.
מרצדס-בנץ EQB
ה-EQB היא הגרסה החשמלית של ה-GLB. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2021.
מכירות
להלן נתוני המכירות בארצות הברית, הרפובליקה העממית של סין ואירופה.
אחוזת רוח הרפאים
אחוזת רוח הרפאים או אחוזת הפנטום (באנגלית: Phantom Manor) הוא מתקן שעשועים המבוסס על הטירה המכושפת המצוי בדיסנילנד שבפריז. סיפור העלילה שלו שונה מזה של הטירה המכושפת, אולם המתקן דומה במהותו.
היסטוריה
כשטוני בקסטר, המתכנן של יורודיסני, החל לעבוד על הפארק; וולט דיסני החליט שהאטרקציות צריכות להיות מעוצבות בצורה שונה מהאטרקציות המקוריות, כדוגמת הטירה המכושפת ששמה הוסב ל"אחוזת רוח הרפאים" וקיבלה נופך יותר אפל. עם עזרה מג'ף בורק, בוב אימגניר והסופר קרייג פלמינג, הוחלט לבנות ל"אחוזת רוח הרפאים" סיפור שיהיה בקנה מידה אחיד עם העיירה הבדיונית "ת'נדר מסה".
הסיפור הושפע במקצתו מהמחזמר פנטום האופרה ומשאר סיפורי אגדות גותיים. מרק דייוויס, מי שעיצב את המתקן שודדי הקאריביים, לא אהב את עיצוב המראה המוזנח של האחוזה, וטען שוולט דיסני לא יאשר את העיצוב, בדומה לטירה המכושפת.
עלילת הרקע
בשונה מתכנון הטירה המכושפת (בו לא נכתבה עלילה למתקן, אלא הוצבו אוסף של סצנות בלתי קשורות, והעלילה עוצבה סביבן בהמשך), בעת הקמת המתקן הוחלט על סיפור עלילה רשמי.
לאחר שנעזבה עיירת המערב הפרוע ת'נדר מסה (Thunder Mesa), נבנתה על מקומה העיר ת'נדר מסה החדשה ובה גם האחוזה, בבעלותו של הנרי ריוונסמווד, איל תעשייה שבבעלותו היו גם מכרות הזהב של הר הרעם הגדול. בתו, מלאני, שהייתה ידועה בזימרתה התגוררה בבית, ושאפה להתחתן עם מהנדס שהתגורר באזור המכרות של אביה ולעזוב את העיר. הנרי התנגד לחתונה ונשבע שגם אם ימות יחזור מהקבר לעצור את החתונה. זמן קצר לאחר מכן נהרג הנרי ברעידת אדמה - והוא, כרוח (Phantom), שב מן הקבר ותלה את אהובה של מלאני מגג האחוזה.
מלאני המשיכה לחכות לחתנה - ולא הסירה כל חייה את לבוש הכלה, עד מותה בזקנתה במרתף היינות של האחוזה. בשל המזל הרע שבאחוזה הגיעו אליה 996 רוחות אחרות הנמצאות באחוזה (יחד עמה, עם המהנדס ועם אביה - 999).
תיאור המתקן
בניגוד לפארקים האחרים בהם האחוזות המכושפות מטופחות מבחוץ, אחוזת רוח הרפאים שונה, היא נראית כבית רדוף רוחות - ישן ומתפורר, גני האחוזה אינם מטופחים, ובגנים צמחים ועצים מתים.
בכניסה לאחוזה מצוי שלט על הקיר: "Phantom Manor---Non Omnis Moriar" ("אחוזת רוח הרפאים --- לא אמות לחלוטין").
בגנים ישנו גזיבו ישן שממנו שומעים מנגינה של תיבת נגינה ובהמשך הכנסייה לבניין האחוזה.
המבקרים מוכנסים על ידי איש צוות הלבוש כמשרת אל תוך אולם הכניסה שמואר על ידי נברשת (עם כמה מיקים מוחבאים בה), וכן שתי מראות - כל מי שמנסה לראות את השתקפותו במראות יראה במקום זאת דמות אישה צעירה צופה בו. קולו של המספר מזמין את המבקרים להיכנס. במקור היה זה קולו של וינסט פרייס - אולם המבקרים הצרפתים התנגדו וכעת הקול הוא בצרפתית.
המבקרים נכנסים לחדר מתומן ובו ארבעה דיוקנאות של אישה צעירה - באחד היא קוטפת פרחים, בשנייה, מחזיקה מטרייה, בשלישית חוצה פלג וברביעית היא נמצאת בפיקניק עם ארוסה. המספר שואל את המבקרים אם הם שמים לב שהחדר מתארך וכך גם הדיוקנאות ההופכים מפחידים יותר: כמו כן המספר מפנה את המבקרים לעובדה שלחדר אין דלתות, ושואל איך הם מתכוונים לצאת - באותו רגע כבה האור ורואים גופה תלויה בעליית הגג.
בסוף האולם נמצא דיוקנה של מלאני ריוונסווד, בו היא לובשת את שמלת חתונתה.
בהמשך נכנסים לחדר גדול ובו ניצב פסל של ראש אישה המביט במבקרים החולפים על פניו.
המשך הביקור באחוזה מתבצע באמצעות נסיעה בדום באגיז - "מרכבות האבדון".
המבקרים חולפים על פני המסדרון האינסופי - בו רואים את רוחה של מלאני מופיעה ונעלמת, לאחר מכן רואים פסנתר המנגן לכאורה על עצמו - אולם על הרצפה מוצג צל המנגן על הפסנתר
המבקרים מובלים לאורך מסדרון הדלתות שמאחוריהם שומעים אנשים מנסים לצאת וכן ליד שעון אורלוגין המצביע על השעה 13, ומחוגיו נעים נגד כיוון השעון.
המבקרים מובלים לחדר הסיאנס - שם רואים את ראשה של מאדאם ליאוטה בתוך כדור בדולח הקוראת לרוחות לצאת, ובהמשך עוברים המבקרים במרפסת חדר הנשפים בו רוקדות הרוחות. רוחה של מלאני עומדת על המדרגות ושרה, ושאר הרוחות יושבות ליד שולחן האוכל שעליו שרידי סעודת החתונה שלא נגעו בה (ונרקבה במהלך השנים) וכן רואים ערימה של מתנות חתונה שלא נפתחו.
מאולם הנשפים עוברים המבקרים דרך חדר השינה של מלאני - שם יושבת מלאני - אישה זקנה הלבושה שמלת כלה מול המראה ממנה נשקפת דמות של שלד.
בהמשך נלקחים המבקרים לעיר רוחות רפאים של המערב הפרוע - רוח של כרטיסן מנסה למכור כרטיסים וראש העיר (אף הוא רוח) מקדם את פני המבקרים. שודד המנסה לברוח עם שללו יורה על שריף פחדן, וכן בתוך הסלון יש רוחות של נערות רוקדות, ברמן ואיש המנגן על פסנתר.
לסיום מובלים המבקרים דרך הקריפטה, שרוחה של מלאני מראה את הדרך החוצה - אולם בדומה למתקנים ביתר הפארקים של דיסני, המבקרים עוברים מול מראה ורואים את רוח הרפאים נוסעת איתם במרכבה.
הדמויות
הדמויות העיקריות בעלילה הן:
משוואת קולברוק
משוואת קולברוק, באנגלית Colebrook, היא משוואה בהידראוליקה המשמשת לחישוב מקדם החיכוך בזרימה בצינור. הערך של מקדם החיכוך יכול לשמש במשוואת דרסי ויסבך לחישוב מפל הלחץ בזרימה בצינור. קולברוק פרסם את המשוואה בלונדון, בשנת 1939 כאשר תשומת הלב הופנתה לאזור המעבר בזרימה המוראים בדיאגרמת מודי, אזור שהיה בעייתי לחישוב.
לאיוש לנקאי (עיתונאי)
לאיוש לנקאי (במקור גוטמן, בהונגרית: Lenkei Lajos; פץ', 14 בנובמבר 1864 – פץ', 29 בדצמבר 1933) היה עיתונאי, סופר, עורך עיתון יהודי-הונגרי. אחיו של הנריק לנקאי ושל ז'יגמונד לנקאי.
משוואת קולברוק
המשוואה
את משוואת קולברוק ומשוואת קולברוק וויט מציגם גם בצורה שונה באמצעות מושג הרדיוס ההידראולי:
זרימה בתעלה:
לאיוש לנקאי (עיתונאי)
ביוגרפיה
לאיוש לנקאי נולד במשפחה יהודית. אביו היה יואכים גוטמן (1831–1886) מורה בבית ספר יסודי שמוצאו ממוראביה, לימים הפך לעורך של Fünfkirchner Zeitung, ואמו הייתה רגינה פוקס. (1839–1903) הוא למד בבגימנסיה בפץ. בשנת 1885 הוא לקח על עצמו את עריכתו של ה-Fünfkirchner Zeitung, שהקים אביו. הוא פתח את "עיתון פץ'" (Pécsi Újság) בשנת 1893, ובשנת 1894 מיזג אותו ב"יומן פץ'" (Pécsi Napló). מכאן ואילך הוא היה גם עובד העיתון, ואז מ־1896 כאשר ה-Fünfkirchner Zeitung חדל מלהתקיים, הפך גם לעורך האחראי והראשי שלו. בשנת 1896 השתתף בהקמתה של חברת הספרים והדפסת הספרים של פץ' (Pécsi Irodalmi és Könyvnyomdai Részvénytársaság). הוא כתב גם העיתונים בווינה ובבודפשט. בסתיו 1898 כתב טורים על ספרד ופורטוגל. במשך תקופה ארוכה היה לנקאי סגן נשיא האיגוד הלאומי לעיתונאים מחוץ לבודפשט.
משוואת קולברוק
פתרון משוואת קולברוק
ניתן לפתור את המשוואה על ידי פונקציית W של למברט, אך בדרך כלל פותרים את משוואת קולברוק בשיטה נומרית איטרטיבית. מנחשים ערך ראשוני, מחשבים ערך שני ובודקים אם השינוי קטן מערך שנקבע מראש (כלל סיום החישוב) וחוזר חלילה. הספרים מציגים פתרון אפשרי כזה. בימנו פתרון סביר של משוואת קולברוק יעשה באמצעות מחשב.
לאיוש לנקאי (עיתונאי)
חייו הפרטיים
אשתו הייתה סרנה שטארק, בתם של מוריץ סטארק וקרולינה לנדייל, אותה נשא ב-12 ביולי 1909, בבודפשט.
משוואת קולברוק
פתרון משוואת קולברוק
ונקבל:
נסמן:
אזי: והפתרון:
ומכאן נקבל:
רדיוס הידראולי
הרדיוס ההידראולי הוא שטח חתך הזורם מחולק בהקף הרטוב:
מספר ריינולדס
או
יחסי ישראל–קזחסטן
יחסי ישראל–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת קזחסטן.
ב-10 באפריל 1992 שתי המדינות כוננו יחסים ביניהן בתחילה ברמת הקונסוליות, ובהמשך ברמת שגרירות מלאה. שגרירות ישראל בקזחסטן הוקמה באסטנה באוגוסט 1992, ושגרירות קזחסטן בתל אביב הוקמה במאי 1996.
היסטוריה
בשנים 1995 ו-2000 נערכו ביקורים רשמיים של נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבייב בישראל. ב-1995 (כשר חוץ) ו-2002 (כסגן ראש ממשלה) ביקר שמעון פרס בקזחסטן.
באוגוסט 2004 נפגש מזכיר המדינה של קזחסטן עם השגריר משה קמחי, כדי לדון בקשרים חברתיים וכלכליים בין המדינות והעברת שגרירות ישראל לבירה אסטנה.
באוקטובר 2006 הגיעה משלחת רשמית לישראל בראשות סגן ראש הממשלה הקזחי מקסימוב. באותה שנה התגלו נגיפי איידס בגופם של למעלה מ-100 תינוקות במחוז צ'ימקנט בדרום קזחסטן. שגרירות ישראל יזמה מבצע סיוע שנקרא "מבצע ידידות" והתנהל במהלך השנים 2006–2007 ובמסגרתו הגיעה משלחת רפואית לטיפול בתינוקות נשאי הנגיף ועל פי הצורך להטיסם לטיפול בארץ.
ביוני 2009 ביקר שמעון פרס כנשיא מדינת ישראל בקזחסטן.
בדצמבר 2011, שיגרה ישראל מאתר השיגור בייקונור בקזחסטן את הלוויין עמוס 5, וב-2013 את הלוויין עמוס 4.
ב-14 בדצמבר 2016 ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו בקזחסטן, כביקור ראשון של ראש ממשלה ישראלי במדינה, שבמהלכו נפגש עם הנשיא נזרבייב והשתתף בפורום עסקים קזחי-ישראלי באסטנה.
סחר
המדינות מקיימות ביניהן יחסי מסחר הדוקים בתחום מערכות הגנה ומודיעין. באפריל 2009, הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן (ק.נ.ב) טען כי שר ההגנה הקזחי, קנה ביודעין ארטילריה ומערכות הגנה פגומות אשר יוצרו במפעלים ישראליים. קזימוראט מיירמנוב, סגן שר ההגנה, נעצר בהקשר לפרשה.
בשנת 2009 נחתם הסכם סחר בין ישראל וקזחסטן.
על פי מכון היצוא הישראלי היקף הסחר של ישראל מול קזחסטן הסתכם בשנת 2010 בכ-63 מיליון דולר (לא כולל חומרי אנרגיה), עלייה של כ-8.5% לעומת תקופה מקבילה אשתקד. יצוא הסחורות בשנה זו הסתכם בכ-62 מיליון דולר, עלייה של כ-10% בהשוואה לתקופה מקבילה אשתקד, עם זאת, נרשמה ירידה בהיקפי היצוא בהשוואה לשנים 2008 ו-2007. ייבוא הסחורות של ישראל מקזחסטן נמצא בירידה משנת 2008, ובשנת 2010 הסתכם בכ-300 אלף דולר, ירידה של כ-66% בהשוואה לתקופה מקבילה אשתקד.
מלון יערות הכרמל
יערות הכרמל - אחוזת בריאות וספא (בעבר: "נאות יערות הכרמל") הוא מלון נופש הממוקם בלב פארק הכרמל. בנוסף לשירותי האירוח והמזון מספק המלון גם שירותי טיפוח, ספא, אירוח אירועים וסדנאות. כיום המלון הוא חלק מרשת מלונות "ישרוטל".
בשנת 2012 הצטרף המלון לקבוצת מלונות היוקרה של ישרוטל כחלק ממהלך אסטרטגי של הרשת.
מקור השם "יערות הכרמל" הוא בניסיון התיישבות באזור ורכישת קרקעות משנת 1935 של חברה בשם "חברת כרמל השקעות" שהוקמה לצורך כך. החברה רכשה 6,000 דונם באזור ושיווקה אותו לקונים. השם שניתן לאזור בתוכניות השונות ובתב"ע היה "יערות הכרמל", הבנייה באזור התעכבה בעקבות החלטת השלטונות לייעד את השטחים להקמת פארק הכרמל. במסגרת המשא ומתן עם הממשלה הצליחה חברת "רסקו" שהשטח היה בבעלותה לבצע שינוי יעוד של הקרקע להקמת סנטוריום. ההחלטה אושרה בסוף שנת 1968.
המלון הוקם בשנת 1967 באמצעות תקציבים שמקורם בגרמניה, בתכנונו של נחום זולוטוב והיה שייך לארגון יוצאי מרכז אירופה ונוהל בידי רסקו. יעודו המקורי היה הבראה וטיפול רפואי בניצולי השואה בישראל. המלון נחנך רשמית בסוף אוקטובר 1968. בתחילת 1969 הוחלט לפתוח את המלון גם לנופשים מהציבור הרחב, לאחר שהתפוסה מצד מחלימים על חשבון פיצויים מגרמניה הייתה נמוכה.
בחלוף השנים ועם הירידה במספר ניצולי השואה שעודם בחיים, הוחלט למכור את המתחם.
במהלך השרפה בכרמל בדצמבר 2010 ניזוק המלון ופונה מיושביו. המבנה ניצל משריפה הודות למאמצי כיבוי אינטנסיביים, שבשיאם עקרו דחפורי די-9 צבאיים עצים בוערים שניצבו ליד המלון ואיימו להציתו. המלון נפתח מחדש בסוף ינואר 2011.
הסיטי של וסטמינסטר
הסיטי של וֶסְטְמִינְסְטֶר (באנגלית: City of Westminster, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא במרכז העיר ומהווה למעשה עיר עצמאית. הסיטי של וסטמינסטר ממוקמת מערבית לסיטי של לונדון וצפונית לנהר התמזה, ומהווה חלק מלונדון הפנימית.
הרובע כולל את אזור הווסט אנד ואת מוסדות השלטון של בריטניה: ארמון וסטמינסטר מושב הפרלמנט הבריטי, ארמון בקינגהאם מושב המלוכה הבריטית, וייטהול - מושב ממשלת בריטניה ובניין בתי המשפט המלכותיים.