cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
JavaServer Faces
העיקרון המנחה ב-JSF הוא שימוש ברכיבי תוכנה (components) בתוך דפי היישום. רכיבים אלו מקושרים לאובייקטים בשרת ושומרים על ערכם בצורה אוטומטית. עיקרון זה חוסך הרבה קוד Java בדפים ובכך מאפשר הפרדה בין שכבת התצוגה (view) לשכבת הבקר (controller) ושכבת הלוגיקה העסקית (business logic). כך נשמר מודל MVC ועל כן פיתוח היישום פשוט יותר.
ל-JSF ישנם מימושים רבים, אך המימוש הנפוץ ביותר נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוא של חברת אורקל, שירש את המימוש של סאן. הוא מכונה Mojarra.
אליעזר ויסהוף
אליעזר ויסהוף (נולד ב-1938) הוא אמן רב-תחומי ומעצב הפועל בישראל מאז שנות ה-50.
קורותיו
נולד בירושלים בשנת 1938. שכונת מגוריו, מחנה יהודה, הייתה לימים מקור השראה לרבות מיצירותיו בשטחי הציור והפיסול. את לימודיו באקדמיה לאמנות "בצלאל" החל בשנת 1954 כשהיה בן 16. בסיום לימודי השנה הראשונה זכה למלגה לכל שנות לימודיו, אשר סיימן כתלמיד מצטיין בשנת 1958. למד, בין היתר, אצל רודי להמן. לימים, בשנת 1968, חזר ל"בצלאל" כמרצה וכמורה.
בצה"ל שירת בעיתון "במחנה גדנ"ע" כמאייר וכעורך אמנותי. כשהשתחרר החל בעבודה אמנותית אינטנסיבית שהתפרסה על עבודות ציור ופיסול, וכן עסק בהדפסים אמנותיים. בשנת 1967 קיים תערוכת יחיד ראשונה בתל אביב. מאז הציג בארץ ובעולם בתערוכות יחיד את עבודותיו.
יצר את הלוגו הישראלי של "קוקה-קולה".
יצירתו
יצירותיו ליוו ומלוות את מדינת ישראל, כשהן מצטיינות בביטוי אמנותי, שהפך לשם ולסמל, וזכה לפרסום בינלאומי. עבודותיו המונומנטליות תרמו ותורמות לעיצוב נוף סביבתן, כאשר לכולן מסר חינוכי, תרבותי, ואמנותי ברור. באתרי הזיכרון המתוכננים על-ידו ממחיש ויסהוף את נושא הזיכרון, תוך שימוש בשפת סימבולים חזקה ובעלת סגנון מקורי וייחודי. פסליו, כמו גם האנדרטאות שפיסל ועיצב, יוצרים הרמוניה ייחודית והופכים לחלק בלתי נפרד מן הנוף.
ויסהוף פרסם מספר ספרים לרבות את הספרים "בולים מספרים על ירושלים" ו"הזיקית". צייר ועיטר ספרי ילדים רבים. בשנת 2017 יצא לאור ספרו "יצירות לאורך הדרך", שבו פרק אוטוביוגרפי וצילומים של מאות מיצירותיו.
חיים אישיים
נשוי למעצבת אריאלה ויסהוף. השניים מתגוררים ברמת השרון.
אמדיה
אמדיה או אמדיה הפקות (ברוסית: Амедиа Продакшн) היא אחת מהחברות הגדולות ברוסיה להפקת סדרות טלוויזיה, סרטים ותוכניות טלוויזיה.
היסטוריה
החברה הייתה הראשונה ברוסיה לארגן הפקות משותפות עם אולפני ההפקה הגדולים בהוליווד. בספריית החברה כשלושת אלפים שעות של תוכן, כמעט שבעים פרויקטים, כשהמפורסם ביותר מהם הוא הטלנובלה "נסטיה המסכנה", הסיטקום "האומנת הנפלאה שלי", הטלנובלה "קטי המכוערת" ו"יום הסטודנט", המותחן המיסטי "בית ספר סגור", הדרמה ההיסטורית "יקטרינה" ואחרים.
במקביל לעבודה על סדרות, סרטים ותוכניות "אמדיה" עורכת חיפוש והדרכה של צוותי הפקה שונים. בפרויקטים של "אמדיה" התחילו את דרכם אל הקהל הגדול שחקנים רוסיים כמו ילנה קוריקובה, אנסטסיה זאוורוטניוק, נלי אובארובה, אנה סנאטקינה, נטליה רודובה, קיריל סאפונוב, דנייל סטראחוב ופאבל פרילוצ'ני.
ב"אמדיה" נערכו שני מחזורים של בתי ספר למשחק (בשיתוף עם בית הספר של התיאטראות במוסקבה) וקורסי הפקה בשיתוף עם בית הספר שך המכון הממלכתי לקולנוע על שם גראסימוב, כמו גם סמינרים עם תסריטאים, במאים ומפיקים אמריקנים. החברה עורכת תחרויות עבור תסריטאים בשם "מעבדת הרעיונות" ו"מעבדת המשחק", אשר משתתפים בה שחקנים צעירים.
ב-2013 אמדיה השיקה את שירות הסטרימינג "אמדיאטקה" (Amediateka.ru) אשר קיבל בשנת 2017 רישיון לשדר ברוסיה תוכן מבית HBO. ב-2018 אמדיה הפיקה בשיתוף פעולה עם HOT הישראלית את סדרת הטלוויזיה "בתולות", המבוססת על סדרה ישראלית באותו שם.
אלן סיינט-מקסימין
אלן אירנה סיינט-מקסימין (בצרפתית: Allan Irénée Saint-Maximin; נולד ב-12 במרץ 1997) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת הקיצוני באל-אהלי ג'דה המשחקת בליגת העל הסעודית.
קריירה
סיינט-מקסימין נולד בשאטן-מלאברי, קומונה בפרוורים הדרום-מערביים של פריז, להורים ממוצא גוואדלופי וצרפתי. הוא נשוי ואב לשלושה.
סיינט-מקסימין ערך את הופעת הבכורה שלו בליג 1 ב-1 בספטמבר 2013 בסנט אטיין, בניצחון 1–2 על בורדו.
ב-31 ביולי 2015 חתם במונקו, ומיד הושאל להנובר 96. ב-22 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לבאייר לברקוזן. את השער היחיד שלו בקבוצה כבש ב-4 בדצמבר בהפסד 1–3 לשאלקה 04.
ב-28 ביולי 2016 חתם בבסטיה. ב-12 באוגוסט ערך הופעת בכורה בהפסד 0–1 לפריז סן-ז'רמן. ב-20 באוגוסט כבש שער ראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על לוריאן. ב-4 באוגוסט 2017 ערך את הופעתו היחידה במדי מונקו, בניצחון 2–3 על טולוז.
ב-7 באוגוסט 2017 חתם בניס. ב-11 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטרואה. ב-2 בדצמבר ערך הופעת בכורה בניצחון 1–3 על מץ.
ב-2 באוגוסט 2019 חתם בניוקאסל יונייטד בחוזה לשש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו תשעה ימים לאחר מכן בהפסד לארסנל 1-0 במחזור הפתיחה של עונת 2019/2020. ב-5 בדצמבר כבש שער בכורה בפרמייר ליג בניצחון 0–2 על שפילד יונייטד.
ב-30 ביולי 2023 חתם באל-אהלי ג'דה הסעודית.
סטליניזם
סטליניזם (ברוסית: сталинизм), על שם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוא הכינוי של המשטר הפוליטי, הכלכלי והרעיוני שהנהיג סטלין בברית המועצות משנת 1927 עד שנת 1953, וכן של משטרים דומים שקמו במדינות סוציאליסטיות נוספות, רובן במזרח אירופה. האידאולוגיה הסטליניסטית דגלה בתאוריה סוציאליזם בארץ אחת, כמו כן גם דגלה בחקלאות קולקטיבית, התעצמות המאבק המעמדי תחת הסוציאליזם ובפולחן אישיות על השליט יוסיף סטלין.
רקע
לאחר פטירת לנין, מנהיג מהפכת אוקטובר ברוסיה ומייסד ברית המועצות, ב-1924, החל סטלין להשתלט בהדרגה על מוקדי כוח במפלגה ובמדינה, עד שהפך לשליט ברית המועצות בפועל. זאת למרות שלנין מתח עליו ביקורת חריפה, ואף טען בצוואתו שיש למצוא דרך "להדיח את סטלין מהתפקיד" (של מזכ"ל המפלגה).
סטלין האמין ב"סוציאליזם בארץ אחת" לעת עתה, קרי ריכוז המאמצים בביסוס ברית המועצות בתור שלטון קומוניסטי. זאת בניגוד בולט לעמדת לנין, שהנהיג מדיניות של 'מהפכה (קומוניסטית) בינלאומית' בתור יעד מרכזי.
השימוש במונח "סטיליניזם" גבר בשנות השלושים, למרות שסטלין בעצמו התייחס לכך כמשבח יתר על המידה וכתורם לפולחן האישיות שלו.
ביקורת
בנוסף להיעדר הדמוקרטיה, סטלין הפעיל משטרה חשאית גדולה, שרבים - מהשמאל והימין כאחד - ראו בעיקר ככלי לקדם פוליטית את עצמו, ולא ככלי לקידום המהפכה או להגנה על ערכי הקומוניזם.
הסטליניזם במלחמת העולם השנייה
ברית המועצות לא הייתה ערוכה לפלישת גרמניה, והתוצאות בהתאם - בתחילת הפלישה, הגרמנים רשמו במשך חודשים שורה של ניצחונות והתקדמו בקצב יוצא מן הכלל. סטלין חשש שהצבא האדום יתפורר, ועל כן נהג בצעדים דרסטיים. ראוי לציין שצעדי סטלין ספגו כמובן ביקורת נוקבת, אך בסופו של דבר, ברית המועצות תחת מנהיגותו ניצחה בקרב מול הגרמנים - והחלטותיו, למרות שהיו אכזריות, בהחלט תרמו לכך.
להלן כמה מצעדיו הבולטים במלחמה:
רומיאו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דמבו הפיל המעופף
דמבו הפיל המעופף (באנגלית: Dumbo) הוא סרט הנפשה שהופק על ידי חברת וולט דיסני ב-1941. זהו הסרט הרביעי באורך מלא שיצרה חברת וולט דיסני, והוא מבוסס על ספר הילדים מאת הרולד פרל והלן אברסון. כמו כן, מבוסס הסרט על סדרה קצרה הנקראת דמבו, ועל שמו של דמבו נקרא גם תמנון, תמנון דמבו. הסרט הופץ בדיבוב לעברית לראשונה בקלטות וידאו.
פסקול הסרט זכה בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר, כמו כן הסרט נכנס לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשנת 2017. הסרט הביא השראה לעלילת הסרט הקצר "מעונן חלקית".
לסרט היה אמור לצאת המשכון בהפקת אולפני דיסניטון, אם כי בעקבות שינוי מוקד האולפן הוא בוטל. במרץ 2019 יצא לאקרנים עיבוד לייב אקשן מחודש בשם "דמבו", בבימוי טים ברטון ובכיכוב אווה גרין, קולין פארל, דני דה ויטו ומייקל קיטון.
תחילת הסרט
לקרקס הנודד בפלורידה, ארצות הברית, מגיעה להקה גדולה של חסידות ועל מקורן חבילה עם צאצא לכל חיות הקרקס. לפילה מרת ג'מבו מגיע פיל חמוד ומתוק, אך בעל אוזניים ענקיות. כל שאר הפילות לועגות לו וקוראות לו "דמבו" (מאנגלית: dumb ,Dumbo=טיפש או אילם). לאחר שצופה צוחק על גודל אוזניו, אימו של דמבו מתפרעת כדי להגן על בנה ונלקחת על כך למעצר. דמבו נשאר לבדו, תינוק בלי אמא הנאלץ לשאת לעג מצד שאר הפילים.
טימותי העכבר
את המחזה הזה רואה העכבר טימותי, הוא מרחם על דמבו, מפחיד את הפילות הרשעות ומתחבר עם דמבו. הוא מנסה לעודד את רוחו על ידי ניסיון למצוא תועלת בגודל אוזניו. הוא רוצה להפוך את דמבו לכוכב אך לא יודע של מה. בלילה, משכנע טימותי את מנהל הקרקס בשנתו להפוך את דמבו לכוכב המופע שלו - הוא יקפוץ על מקפצה וינחת היישר על הפירמידה שעשו הפילות, ולסיום הוא ינופף בדגל עליו רשום "D" עם החדק שלו. דמבו מתכונן להצגה וטימותי קושר את אוזניו, כדי שלא ידרוך עליהן וייפול, אך הקשר נפתח ובדרך למקפצה הוא מחליק על אוזניו והורס את הפירמידה שעשו הפילות, מה שגורם להרס של אוהל הקרקס עצמו. מנהל הקרקס נותן לדמבו את התפקיד הירוד והמשפיל ביותר שבקרקס - ליצן. חבורת הפילות ששומעות על כך מתביישות בו ועקב זאת נשבעות שהוא לא ייחשב עוד לפיל.
השתכרות
בלילה, אחרי הופעתו הראשונה כליצן, שבה הושפל מאוד, דמבו מרגיש בודד וחסר אונים. טימותי מוביל אותו אל הכלא בו יושבת אמו כדי לשמח אותו ואכן הוא מתעודד מאוד, אך כאשר הוא שוב נאלץ להיפרד ממנה, מתחיל דמבו לבכות, ומרוב הבכי הוא מתחיל לשהק. כדי לעצור את השיהוקים, נותן לו טימותי לשתות מים, אך המים הללו מלאים במשקה משכר מבקבוק שנפל לתוכו על ידי חבורת הליצנים שהשתכרה קודם לכן עקב הצלחת המופע. דמבו משתכר וכשטימותי רוצה לבדוק מה יש במים האלו, הוא נופל לדלי ומשתכר גם הוא. בעודם שיכורים הם הוזים פילים ורודים.
העורבים
אחרי הלילה בו היו שניהם שיכורים לגמרי, התעוררו טימותי ודמבו על עץ גבוה. העורבים שהיו על העץ מסלקים אותם משם. טימותי מגיע למסקנה שדמבו הגיע לצמרת העץ על ידי תעופה, בעזרת האוזניים הוא יכול לעוף. העורבים שומעים זאת ולועגים להם. בשביל טימותי זה היה השיא. הוא מספר לעורבים את סיפורו העצוב של דמבו והעורבים מתנצלים על התנהגותם ורוצים לפצות אותם בכך שיעזרו לדמבו ללמוד לעוף. הם מייעצים לטימותי להשתמש בפסיכולוגיה. טימותי נותן לדמבו נוצה שנתלשה מאחד העורבים ואמר לו שהנוצה קסומה ובעזרתה יוכל לעוף - והוא אכן מאמין שהנוצה קסומה ותגרום לו לעוף.
סוף הסרט
במופע של הקרקס בעיר הגדולה דמבו נאלץ - כחלק מתפקידו כליצן - לקפוץ מבניין גבוה מאוד, אך הוא מתכוון להפתיע את כולם ולעוף. דמבו מתכונן היטב כשהוא סומך על הנוצה שלו אך לבסוף, בזמן בנפילה, עפה הנוצה. בעת הצלילה ארצה טימותי מסביר לו שהוא יכול לעוף גם בלי הנוצה; לנוצה לא היו סגולות מיוחדות, היכולת הייתה שלו עצמו. לבסוף דמבו קופץ ורגע לפני שהוא נוגע בקרקע הוא פורס את אוזניו ועף, מרשים את הקהל, את הליצנים, את הפילים, את אנשי הקרקס ואת העולם כולו ביכולותיו המדהימות. דמבו הופך לאגדה ולכוכב שהוא כה חלם להיות. בסופו של הסרט מנהל הקרקס כה גאה בדמבו עד שהוא משחרר את אימו מן הכלא.
דמויות ומדבבים
שחקני הקול המקוריים לא קיבלו קרדיט על השתתפותם בסרט. בסוגריים מופיעים מדבבי הגרסה העברית.
Hello (שיר של מרטן סולבג ודרגונט)
Hello הוא שיר דאנס האוס אלקטרוני של הדי ג'יי הצרפתי מרטן סולבג וסולנית להקת דרגונט מרטינה סורברה הקנדית. השיר, שהופיע באלבומו של סולבג "Smash" (2011), יצא כסינגל הראשון מתוכו ב-27 בספטמבר 2010.
השיר הוא המצליח ביותר של סולבג והגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים באוסטריה, בלגיה (פלנדריה), הולנד, צ'כיה ובמצעדי הבילבורד "הוט דאנס קלאב סונגס" וה-"הוט דאנס איירפליי".
הסינגל הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה ובאיטליה לאחר שנמכר שם בלמעלה מ-70,000 ו-30,000 עותקים (בהתאמה) ולמעמד זהב בניו זילנד ובבלגיה.
לשיר הופק וידאו קליפ המציג משחק טניס בין סולבג לבוב סינקלר, כשבקליפ מופיע גם שחקן הטניס נובאק דג'וקוביץ'. לאחר מהפך דרמטי של סולבג במשחק שעומד להסתיים בניצחון, מופיע הטניסאי הצרפתי גאל מונפיס ביחד עם אהובתו הסודית של סולבג, שכתוצאה מכך פורש מהמשחק.
והדרת פני זקן
וְהָדַרְתָּ פְּנֵי זָקֵן היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה יש לכבד ולהדר פני חכמים וזקנים, כמופיע בפסוק: "מפני שיבה תקום והדרת פני זקן".
הגדרת זקן ושיבה
ההלכה למעשה נפסקה כאיסי בן יהודה, ובלבד שלא יהיה רשע ובעל עבירות (כגון חילול שבת, דבור דברי כפירה, וכדומה).
טעמי המצווה
על פי ספר החינוך, היהדות רואה בהכרת הבורא, שהדרך אליה היא השגת חכמת התורה, את הערך העליון שלשמו נברא האדם; על כן ראוי שיחולק כבוד למי שהשיג חכמה זו, ומתוך כך יתעוררו האחרים לרדוף אחריה.
ואפילו לדברי איסי בן יהודה, שמצווה לעמוד בפני זקן בשנים ואפילו אינו חכם, היינו משום שבריבוי שנותיו ראה והכיר קצת במעשי ה' ונפלאותיו יותר משאר בני אדם, ולכן ראוי הוא לכבוד.
וגם על פי פשוטו נראה, שמן הראוי לחברה שתנהג כבוד בזקניה ובנכבדיה, שהם בעלי ניסיון וחכמה להנהיג, ואם לא ינהגו בהם כבוד, לא יהיו דבריהם נשמעים. וכן אמר קהלת: "וחכמת המסכן בזויה ודבריו אינם נשמעים".
מפרטי המצווה
מצווה לעמוד בפני הזקן או החכם כשיגיע לכדי ארבע אמות ממקום מושבו. ואם היה רבו המובהק, עומד מרגע שיראהו.
ואין צריך לומר שמי שאינו חכם מחויב לעמוד מפניו, אלא אפילו חכם אחר כמוהו מחויב לכבדו.
זקן הוא בן שבעים ומעלה, והאר"י כתב שגם בן ששים ומעלה.
ואמרו (במשנה, אבות, ד, טו): "מורא רבך - כמורא שמים". ובמסכת סנהדרין (קי, א) אמרו: "כל החולק על רבו - כחולק על השכינה". ואמרו בדיני מורא רבו: לא ישב במקומו, ולא יכריע דבריו ולא יסתור דבריו, ולא יורה בפניו לעולם, ואפילו תוך שנים עשר מיל ממנו אסור להורות.
וכן מדיני המצווה פטורים שונים לחכמים מחלק מחובות המדינה, כגון בניינים וחפירות שהטיל הממשל על הציבור וכיוצא בהן, "וכן המיסים שהטילו המלכים על אנשי הארץ, בין מס שהוא קצוב על כל בני העיר יחד, או שהוא קצוב על כל איש ואיש, או שאינו קצוב כלל", מכל אלה הם פטורים, ועל הציבור מוטלת החובה לשלם את המס במקומם, שנאמר : "גם כי יתנו בגוים עתה אקבצם ויחלו מעט ממשא מלך ושרים".
הסירנות של טיטאן
הסירנות של טיטאן, הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט, שפורסם ב-1959. הספר מאופיין במוטיבים השייכים למדע הבדיוני, אך בצורה מוקצנת האופיינית לוונגוט.
עלילה
עלילת הספר לוקחת את גיבורה, מלאכי קונסטנט, פלייבוי שנולד אל תוך העושר, למסע אל מאדים, כוכב חמה, חזרה לכדור הארץ ואל טיטאן, הירח של שבתאי. זאת על פי תכנונו של וינסטון נילס רומפורד - נוסע חלל שנקלע לאיניפנדיבולה כרונו-סינקלסטית וכתוצאה מכך מסוגל לראות את העבר והעתיד, ומופיע בכדור הארץ רק אחת לפרק זמן כהשתקפות של עצמו.
קונסטנט, שאיבד את זכרונו על המאדים, לא מגיע לכדור הארץ עם שאר החיילים המאדימיים, אלא משוגר לכוכב חמה (מרקורי) ביחד עם מפקדו הישיר, בועז. שם הם פוגשים יצורים הנקראים "הרמוניומים", הניזונים מהקולות שמשמיע הכוכב. במשך זמן מה הם נותרים תקועים בכוכב, כשרומפורד מתקשר איתם באמצעות סידור הרמוניומים בצורת אותיות. לאחר חודשים הוא רומז להם על הדרך להפעיל מחדש את החללית, אבל בועז מחליט להישאר עם ההרמוניומים, אליהם הוא התחבר במהלך הזמן.
קונסטנט חוזר לכדור הארץ, ומגלה שבואו נחזה על ידי אנשי דת, והוא הופך למעין משיח הומניסטי חדש, שתפקידו בעיקר להודות בכך שהוא אינו משמעותי יותר מכל בני האדם האחרים. הוא נפגש עם רומפורד במסגרת מופע טלוויזיוני עצום, שבו רומפורד חושף את זהותו הנשכחת של קונסטנט, כמיליונר בכדור הארץ שלפני מלחמת מאדים והמהפכה ההומניסטית. בתור מיליונר שכזה, הוא נידון לגירוש, עולה על חללית ביחד עם ביאטריס, ונשלח מכדור הארץ.
בעזרת מבנה עלילתי מסובך זה מותח וונגוט ביקורת חריפה על הקפיטליזם מחד ועל הסוציאליזם, העדריות והדת מאידך.
ברקע של הסיפור - החוט הקושר את פרקי העלילה הוא חוסר השליטה שלנו, בני האנוש, על אירועי חיינו, המוכתבים על ידי גורמים נסתרים מעיינינו.
חלק מהרעיונות שמופיעים בספר זה חוזרים בספרו הידוע ביותר של וונגוט, בית מטבחיים 5.
סטיב קין
סטיב קין (באנגלית: Steve Keen; נולד ב-28 במרץ 1953) הוא כלכלן פוסט-קיינסיאני אוסטרלי, ופרופסור חבר לכלכלה באוניברסיטת מערב סידני. הוא מזוהה מבקר גם את הכלכלה הנאו-קלאסית המודרנית וחלק מעקרונות הכלכלה המרקסיסטית כלא-עקביות, לא-מדעיות וחסרות בסיס אמפירי. קין הושפע בעיקר בהגותו הכלכלית מהיימן מינסקי, פיירו סראפה (Piero Sraffa) וג'וזף שומפטר. עבודתו העכשווית מתמקדת בעיקר על מודלים מתמטיים וסימולציות של חוסר יציבות פיננסית. עבודתו זכתה לחשיפה רבה יותר לאחרונה בגלל שהוא חזה את המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008.
ביוגרפיה
קין נולד בשנת 1953 לאב בנקאי. הוא החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת סידני בשנת 1971, אבל לאחר שהרגיש שאין קשר אמיתי בין הנוסחאות שלמד לבין המציאות הכלכלית עבר ללמוד משפטים, תחום בו קיבל תואר ראשון, תוך שהוא ממשיך לקחת קורסים בכלכלה. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה, עיתונאי שסיקר את תחום המחשבים ובארגון סיוע בינלאומי. עזרה בסיוע לארגון של עסקים גרמה לו לשוב ולהרהר בבעיות שבטענות הרווחות של אנשי הכלכלה ועל כן החליט לשוב לאקדמיה. הוא עשה תואר שני בכלכלה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס. במהלך לימודיו נתקל במאמר של היימן מינסקי שהסביר את המשברים הכלכליים בהתרחבות האשראי בתקופות שפע והחליט לעשות דוקטורט בנושא. בהמשך הוציא את הספר Debunking Economics בו מוצגת ביקורתו המקיפה על הכלכלה הנאו-קלאסית.
חוסר יציבות פיננסית ודפלציית חובות
רוב עבודותיו של סטיב קין מתמקדות בפיתוח תאוריית Financial Instability Hypothesis של היימן מינסקי.
הגרינץ' (סרט, 2018)
עלילת הסרט
הגרינץ' (בנדיקט קמברבאץ') מצא רעיון יחד עם כלבו הנאמן מקס כדי להפריע לאזרחים של ווויל להרוס את עונת החגים. בינתיים, סינדי לו מתכננת למצוא את סנטה קלאוס כדי להודות לו על עזרתו לאמה היחידה בחג המולד, דבר אשר יפריע לתוכניתו של הגרינץ'.
הפצה
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-10 בנובמבר 2017, אולם ביוני 2016 הוחלט להעביר את תאריך היציאה ל-9 בנובמבר 2018.
שיווק
הטריילר הראשון של הסרט שוחרר ב-8 במרץ 2018.
קישורים חיצוניים
ביקורות
פרס המוזיקה האמריקאית לסינגל של השנה
פרס המוזיקה האמריקאית לסינגל של השנה הוא פרס שהוענק בין השנים 2013–2015. בשנת 2016 פוצלה הקטגוריה לז'אנרים שונים.
The Voice of Frank Sinatra
The Voice of Frank Sinatra הוא אלבום האולפן הראשון של פרנק סינטרה, והוא יצא לאור בשנת 1946, במארז של ארבעה תקליטים המנוגנים במהירות של 78 סיבובים לדקה, בסך הכל הכיל האלבום 8 שירים. והוא יצא בהוצאת חברת ההקלטות קולומביה רקורדס. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד, שנחנך זמן קצר קודם לכן, הוא שהה במקום זה במשך שבעה שבועות בשנת 1946 ובסך הכל שהה במצעד במשך 18 שבועות.
את השירים ארגן והפיק אקסל סטרודהל והשתתפה בו תזמורתו של סטרודהל.
כמה מבקרים טוענים כי אלבום זה היה אלבום הקונספט הראשון, השירים הרומנטיים שבו נכתבו בשנות ה-20 וה 30, ורבעיית הכלים שליוותה את תזמורתו של סטרודהל העניקה להם אווירה אחידה.
כאשר יצא האלבום בהוצאה מחדשת על תקליטור בשנת 2003, הוספו אליו 10 קטעים נוספים שלא נכללו באלבום הראשון ובכך הגיע אורכו של האלבום המחודש ל 55 דקות.
אבקה
אבקה היא חומר מוצק המופיע כגרגירים זעירים.
כדי שחומר יוגדר כאבקה, על גרגיריו להיות זעירים במיוחד, כך שכמעט ולא ניתן להבחין בגרגיר בודד בעין בלתי-מזוינת. מלח בישול וסוכר לבן, למשל, לרוב אינם נחשבים לאבקה, כיוון שבהחלט ניתן להבחין בגרגיריהם. חומרים גרגיריים כמלח וסוכר מורכבים בדרך-כלל מגבישים - צורות גאומטריות מסודרות; האבקות, לעומת זאת, לרוב אינן גבישיות; האטומים והמולקולות המרכיבים אותם נמצאים באי-סדר יחסי.
האבקה עדינה ודלילה במיוחד היא נפיצה. הדבר בא לידי ביטוי בפיצוצים בממגורות קמח, למשל.
היבטים לשוניים
בעברית, מקורם של המילים אבקה ואבק באותו השורש. גם בשפות אירופאיות רבות מקורה של המילה אבקה במילה הלטינית לאבק (Pulvis). בגרמנית, נשתמרה המילה בצורה נאמנה למקור (Pulver), ואילו בצרפתית חל שיבוש קל (Poudre); צורה זו הגיעה גם לאנגלית ולהולנדית (Powder ו-Poeder בהתאמה). הפועל האנגלי To pulverize ("להפוך לאבקה") משמר את השורש הלטיני. המילה הצרפתית חדרה גם לעברית כפודרה, אבקה המשמשת לאיפור.
אבקה (בוטניקה)
אבקת הפרחים מכילה את תאי מין זכריים של צמחים המתרבים ברבייה זוויגית. האיברים המייצרים את האבקה נקראים מאבקים. הם נישאים בראש אבקנים; תהליך העברת האבקה מהמאבק אל צלקת השחלה מכונה האבקה. היצורים (חרקים ועופות) המבצעים העברת האבקה בפרחים מכונים מאביקים.
חבר
{{פירושונים|
מקומות אחר
מכשיר אידוי
מכשיר אידוי הוא מכשיר המשמש לשחרור מרכיבים אקטיביים של תמצית צמחית, כתחליף לעישון. לעיתים משמש המכשיר לאידוי קנאביס ומוצריו, או טבק, אך גם לשחרור מרכיבים תרפיויטים מצמחים המשמשים לרפואה טבעית או לארומתרפיה.
פעולת האידוי מתבצעת על התמצית הצמחית (המונחת בכלי קיבול ייעודי) בעזרת חימום, בדרך כלל באמצעות חשמל, והוא נשאב מטה לתור צינור צר, המושקע בקצהו חלקית במים המוכלים בגוף המכשיר, בצורה של אד. אד זה נשאב לגוף המכשיר דרך המים (על פי רוב בעזרת פיה המחוברת לצד המכשיר) ונשאף ממנו החוצה דרכה. המים מצננים את האד עוד במעט, אולם למעשה תפקידם ליצור את הבדלי הלחצים בין האוויר שבצינור לאוויר מחוצה לו. ישנם מכשירי אידוי מתקדמים, הפועלים באמצעות אוויר חם בלבד.
טמפרטורת האידוי נמוכה מהטמפרטורה בה בוער הצמח, ומשום כך, בהיעדר בערה, לא משתחרר עשן. בכך, תופעות הלוואי המצופות משאיפת עשן נמנעות. בנוסף, הנזקים לטווח קצר וארוך הכרוכים בעישון נחסכים, (עישון כולל שרפה, וגורם להתפחמות מרכיבי הצמח), והמשתמש חשוף להשפעות החומר הפעיל של הצמח, במקרה שמדובר בסם פסיכואקטיבי, בלבד. הצריכה באידוי, דומה לפעולת אינהלציה אשר משמשת פתרון לסובלים מאסתמה.
אידוי מאפשר שימוש חוזר בצמח הקנאביס, שכן הוא לא נשרף. מספר הפעמים בהם ניתן לחזור על השימוש באותו הצמח תלוי במספר גורמים: הטעם וההשפעה תלויים באיכות הצמח, ובכמות בה משתמשים. גריסת הצמח אף היא מומלצת. ככל שיהיה גרוס יותר, הצמח והחומר הפעיל יהיו חשופים ליותר אדים - וישחררו את החומר הפעיל ביעילות מרבית.
הטמפרטורה הנבחרת חשובה לא פחות. בצמח הקנאביס, למשל, הטמפרטורה האידיאלית למיצוי החומר הפעיל (THC) היא בין 180 ל-200 מעלות צלזיוס. בטמפרטורות גבוהות ישתחרר יותר חומר פעיל, אך הטעם עלול להיפגם. כמו כן, ניצול חוזר של הצמח יפחת בהתאם. אבחנה חזותית של הצמח לאחר כל שימוש, מאפשרת לדעת אם נוצל באופן מרבי. צבעו המקורי ישתנה בכל שימוש חוזר עד לגוון חום, המסמן שהצמח מוצה עד תום. כאמור, גם הטעם ישתנה ויהיה "קלוי" יותר.
ככל שהאדים יהיו יותר דקים, לבנים וקשים לאבחון, הם יהיו יותר נעימים לשאיפה. אדים דחוסים וסמיכים מעידים על מיצוי החומר הפעיל ועלולים לגרום לגירוי בדרכי הנשימה. הפחתת הטמפרטורה והחלפת הצמח ייפתרו בעיה זו. הטעם עצמו אינו קשור להשפעה.
בעישון, הטמפרטורה אינה ניתנת לשליטה, ורוב חלקי הצמח נהרסים והופכים לאפר. ניצול החומר הפעיל, אינו מקסימלי, וההשפעה פחותה. בעזרת מכשיר אידוי בעל יכולת ויסות טמפרטורה, יודע המשתמש אם הוא מנצל את מלוא סגולות החומר הפעיל. כאמור, שימוש חוזר בצמח מתאפשר, שכן אין בעירה - והצמח לא הופך לאפר.
חלקי מכשיר האידוי
מכשיר האידוי בדרך כלל מורכב משלושה חלקים:
מכשיר אידוי וקנאביס רפואי
ב-2017 פסק משרד הבריאות שהשימוש החוקי היחידי למטופלים מחוץ לביתם בצמח הקנאביס הוא רק באידוי עם מכשיר אידוי.
השפעת אידוי לעומת עישון
בתהליך העישון יכולים להיות מעורבים חומרים נוספים כמו גז מצתים, נייר, טבק. שיש להם גם השפעה בריאותית וגם גופנית וחלק מהחומרים הפעילים מתכלים.
באידוי שואפים את החומרים הפעילים ישירות מתא החימום שמביא את העשבים לטמפרטורה שבה הם משחררים את כל החומרים הפעילים בצורתם הטהורה ואת הטרפינים, המולקולות שאחראיות על הריח והטעם. ולכן הטעם באידוי הוא יותר מתוק ונעים ובעישון הוא יותר חזק ועלול לגרות את הגרון.
השאיפה במכשיר האידוי שונה מעישון, בעישון השאיפה היא קצרה וחזקה באידוי השאיפה היא איטית ועדינה.
אלברט הודגס
אלברט הודגס (באנגלית: Albert Beauregard Hodges) (21 ביולי 1861 – 3 בפברואר 1944), שחמטאי אמריקאי שזכה באליפות השחמט של ארצות הברית.
הודגס הוא מהמוכרים בשחקני השחמט האמריקאים של סוף המאה ה-19, והיה לו תפקיד חשוב בהפיכת השחמט מתחביב לשעות הפנאי למוסד חברתי.
בשנת 1894 הפסיד הודגס בדו-קרב לג'קסון שוואלטר 8-10 אך ניצח בדו-קרב גומלין 5.5-3.5. שני הדו-קרבות נערכו בניו-יורק. לאחר שזכה באליפות ארצות הברית הכריז כי השיג את מטרותיו בשחמט והוא פורש מהשחמט לטובת עסקיו. בנוסף לזכייתו באליפות ארצות הברית הודגס התפרסם כמי ששיחק בבובה המכנית Ajeeb, או "המצרי", חיקוי אמריקאי לטורקי שנבנה על ידי צ'ארלס הופר.
בתחילת הקריירה השחמטאית שלו הפסיד הודגס דו-קרב למקס ג'וד 3-6 בסנט. לואיס, בשנת 1887, ניצח את אז'ן דלמאר 5-0 בשנת 1892, סיים בתיקו דו-קרב עם אדולף אלבין 4-4 בשנת 1893, ניצח בתחרות ניו-יורק 1893, הגיע שני, לאחר הרי נלסון פילסבורי בתחרות ניו-יורק 1893, הגיע שני בתחרות אלף האיים בשנת 1897 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי), הגיע שלישי בתחרות ניו-יורק 1900 (ניצח: שמואל ליפשוץ) וחלק מקום 14-15 בתחרות קיימברידג' ספרינגס בשנת 1904 (ניצח: פרנק מרשל).
הודגס השתתף שבע פעמים בדו-קרבות בין ארצות הברית ואנגליה באמצעות הכבלים בשנים 1902-1911, כמו כן שיחק מספר פעמים במסגרת מועדון השחמט של מנהטן בדו-קרבות מול שיקגו ופנסילבניה בתחילת המאה ה-20.
הודגס חלק מקום 9-10 בתחרות ניו-יורק 1911 (ניצח: פרנק מרשל), חלק מקום 5-6 בתחרות ניו-יורק 1914 (ניצח: אדוארד לאסקר), חלק מקום 7-8 בתחרות ניו-יורק 1915 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום 10-11 בתחרות ניו-יורק 1916 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע למקום ה-11 בתחרות אגם הופטקונג בשנת 1923 (ניצח: פרנק מרשל ואברהם קופצ'יק).
אודליה יקיר
אודליה יקיר (נולדה ב-5 ביולי 1978) היא מנטורית להעצמה אישית, שחקנית, עיתונאית, תסריטאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בזכרון יעקב וגדלה שם עד גיל 12. לאחר מכן, עברה עם משפחתה לחדרה. את שירותה הצבאי סיימה אודליה בדרגת סגן, כקצינת כושר קרבי וקליעה. עם שחרורה מצה"ל, ובמקביל להדרכת קבוצות תיירים יהודים מארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית, החלה בלימודי תואר ראשון במנהל עסקים ותקשורת באוניברסיטה העברית.
בשנים 2003-2005 עבדה כדיילת אוויר בחברת אל-על.
בשנת 2006 החלה אודליה ללמוד בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי", במקביל לעבודתה כעיתונאית כושר במגזין הבריאות "מנטה".
קריירה עיתונאית
החלה את הקריירה העיתונאית שלה בשנת 2000 ככתבת הכושר והבריאות של מגזין "מנטה".
בשנים 2006–2007 כתבה טור בשם "יומנה של דיילת" באתר נענע10. בשנת 2008 כתבה טור בשם "יומנה של שחקנית" באתר Mako.
מאז 2014, היא כותבת את המדור "אודליה בדרכים" בבמוסף "שישבת" של "ישראל היום" ובנוסף, משמשת פובליציסטית במדור הדעות היומי של העיתון.
על הבמה ובטלוויזיה
עוד במהלך לימודיה בבית הספר למשחק השתתפה במספר רב של פרסומות: בין היתר לסנו ושופרסל.
בשנת 2006 שיחקה בסרט "עג'מי" שהיה מועמד לאוסקר הזר, כמו גם בסרט "דמעות של חול" שהיה מיועד למגזר הדתי-חרדי.
בשנת 2012 הגישה פינת סטנד-אפ בתוכנית של רשת "שישי עד הגג" ומיד לאחר מכן הצטרפה כחברת פאנל לתוכנית הבידור "צחוק מעבודה". בנוסף, כיכבה בתוכנית-הבת של "צחוק מעבודה" "הכיתה הטיפולית".
בשנת 2013 הגישה פינת אקטואליה קומית בתוכנית "מדברים על זה" בהנחיית שי גולדן.
משנת 2007 ועד שנת 2015 הופיעה במופעי סטנד-אפ ואף הייתה שייכת ל"צוות הבית" של מועדון הקאמל קומדי קלאב.
יקיר הופיעה גם באנגלית, בפני קהילות יהודיות ואמריקאיות, במועדוני סטנד-אפ בניו יורק ובאולמות תיאטרון בלוס אנג'לס, מיאמי וטורונטו. במקביל, הנחתה כנסים שונים בשילוב הומור.
החל משנת 2016 יקיר מלמדת שימוש אפקטיבי בהומור לצורך השגת מטרות בחיים, לצד הדרכת העברת מצגות ונאומים, תוך התגברות על פחד קהל.
מתגוררת בתל אביב.
ניר הוד
ניר הוד (נולד ב-1970 בישראל), הוא אמן ישראלי המתגורר בניו יורק ובתל אביב.
ביוגרפיה
בעבודותיו הראשונות שהוצגו בתערוכות מרכזיות (כמו "אנטי-פאתוס" (1993) במוזיאון ישראל) הציג הוד דיוקנאות עצמיים עמוסי קיטש, בתחפושת של חיילות צה"ל חינניות וחובשות רחמניות. קיטש, שהיה בעל נוכחות ביקורתית בשדה התרבותי של תחילת שנות התשעים. עיסוקיו המרכזיים הם ביופי, במוות, בשכול ובאהבה. עיסוקים אלה עוררו ביקורת לא מעטה לאור שפע הקיטש שבא לידי ביטוי בעבודותיו בנושאים אלה.
הוד הציג תערוכות רבות בישראל ומחוצה לה והשתתף בתערוכות קבוצתיות של אמנים ישראליים שונים. הוציא לאור ספר עם מבחר מעבודותיו, ופסל שעיצב ממאות תקליטורים מזויפים הוצג בגן מאיר בתל אביב, כחלק מהמאבק של הפדרציה הישראלית למוזיקה בתעשיית הקלטות והדיסקים המזויפים.
ציורו "החיילות" מ-1993, בו נראה הוד בבגדי חיילת, נמכר במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק (שנערכה במרץ 2006) ב-48 אלף דולר.
ב-1999 ניסה הוד את כוחו גם כזמר. בשיתוף המוזיקאי ירון בכר יצא אלבומו "מכתבים אחרונים לאנה", ששילב בין מוזיקה מלודית מאוד לבין רוק אלקטרוני. האלבום כלל שירי אהבה שכתב והלחין הוד לצד קטעי קריאה בנושא רומנטיקה. השירים הבולטים בו היו "המכחול שבלב", "אלוהים שלך", "ירח בוונציה" ו"אוהב אותך", שלו בוים קליפ שנכלל כרצועת מולטימדיה באלבום.
הוד נשוי לסטפני ולהם בן.
אלכסנדר בן-גיאת
אלכסנדר בן-גיאת (1863–1923), המכונה בכור, היה עיתונאי, סופר, מתרגם, משורר, מחזאי ומו"ל יהודי-טורקי-עות'מאני הנחשב לאחד מגדולי היוצרים בלאדינו.
קורות חיים
אלכסנדר בן-גיאת נולד באיזמיר בשנת 1863, לאפרים בן-גיאת וסולטאנה מוניון. למד בבית הספר של כל ישראל חברים בעיר, גדל וחי בסביבה רב-לשונית ושלט בשפות לאדינו, צרפתית, טורקית, עברית ויוונית. הוא החל בפעילות עיתונאית מצעירותו, ובשנת 1884 היה שותף להקמת כתב-עת לאדינו קצר ימים בשם "לה ביירדאד" ("האמת"). בשנים הבאות הוא כתב בעיקר לעיתונים "לה בואנה אספרנסה" ("התקווה הטובה") ו"איל טלגראפו" ("הטלגרף").
בשנת 1897 ייסד את כתב העת הספרותי המפורסם שלו "איל מיסיריט" ("השמחה"). חלק ניכר מכתב העת הוקדש לשירה וספרות יפה בהמשכים, ומלבד זאת פורסמו בו גם חדשות בינלאומיות וידיעות על הקהילות היהודיות באימפריה העות'מאנית ומחוצה לה. כתב העת החל כשבועון אך בשלב מסוים עבר להיות יומון, ויצא לאור עד שנת 1922 (למעט הפסקות ביניים קצרות בגין הצנזורה העות'מאנית). לאורך חלק משנותיו עמוד השער של כתב העת הודפס בטורקית, כדי להקרין את הפטריוטיות העות'מאנית של העיתון ואת מטרתו לקרב בין הממשל העות'מאני לקהילה היהודית. כתב העת נמכר במחיר זול יחסית לכתבי עת ועיתונים אחרים בלאדינו, בשל שאיפתו של בן-גיאת שיהיה זמין לקהל רחב ככל האפשר. כך התאפשר גם למיעוטי יכולת להחשף לשירה, ספרות וידע מודרני. מלבד בן-גיאת, פרסמו בעיתון מספר עיתונאים וסופרים ידועים אחרים, בהם אברהם גלנטי.
בן-גיאת המשיך לפרסם מאמרים, סיפורים ושירה גם בעיתונים וכתבי עת אחרים מלבד "איל-מיסיריט", בהם כתב העת הסלוניקאי בצרפתית Le Journal de Salonique ("לה ז'ורנאל דה סלוניק"), עיתון הלאדינו הוותיק "לה אפוקה", ובעיתון הלאדינו "לה לוז" שיצא לאור במצרים על ידי אחיו, משה בן-גיאת. הוא פרסם גם מאמרים מעל עיתון בצרפתית שהוציאה לאור אשתו, גרזיאלה בן-גיאת (Graziella), שהייתה עיתונאית בזכות עצמה וייסדה בשנת 1914 עיתון בשם "Les Annales".
לאורך חייו שינה מספר פעמים את הנאמנויות הפוליטיות שלו ודעותיו. הוא היה פטריוט עות'מאני, אך עם התעוררות הסכסוך בין האימפריה העות'מאנית למיעוט היווני שלה, הוא הביע לעיתים הזדהות עם דרישות המיעוט היווני, ולאחר עצמאות יוון, גם עם יוון העצמאית. בשנת 1922, בעקבות מלחמת יוון–טורקיה הוא נמלט מאיזמיר שבטורקיה לסלוניקי ביוון, וכך בא הסוף על עיתונו "איל מיסיריט". גם דעותיו לגבי הציונות השתנו עם הזמן; בראשית ימיו הוא נודע כבעל יחס מסתייג כלפי הציונות וכתב שאין היא יכולה להתיישב עם פטריוטיות עות'מאנית אולם מספר שנים לאחר מהפכת הטורקים הצעירים עבר לתמוך בציונות.
מלבד פועלו בתחום העיתונאי, בן-גיאת היה מגדולי הסופרים, המתרגמים והמשוררים בלאדינו בעת החדשה. הוא פרסם שירה וספרות יפה מעל דפי כתבי העת והעיתונים השונים אליהם כתב וכן בעשרות ספריו. כחלק ממפעל התרגום הגדול שלו ללאדינו הוא תרגם לשפה ממיטב ספרות העולם, כולל מיצירותיהם של ויקטור הוגו, ג'ונתן סוויפט, דניאל דפו, הארייט ביצ'ר סטואו, אבה פרבו ואלכסנדר דיומא. תרגומיו היו בעיקר עיבודים קצרים של היצירות אותן הוא תרגם, שהודפסו בעותקים רבים, נמכרו במחיר זול ונועדו לקהל רחב ככל האפשר. בן-גיאת תרגם גם יצירות מעברית ללאדינו, כולל משיריו הלאומיים של יהודה לייב גורדון, אותם פרסם בן-גיאת בתגובה לפוגרומים ברוסיה בשנת 1906. נוסף לתרגומיו הרבים חיבר בן-גיאת גם יצירות מקוריות - רומאנים, שירים ומחזות. רבות מהן היו בעלי מסר משכילי וביקרו או הסתכלו בהומור על המוסדות הקהילתיים המסורתיים ועל אמונות טפלות. בין הרומנים המקוריים שחיבר: "בלוס סוביניריס דיל מילדאר" ("זכרונות מבית הספר המסורתי"), "מיס טריס קאבייוס בלאנקוס" ("שלוש השערות הלבנות שלי"), "איל ז'ורנאל די און ריזין קאזאדו" ("יומנו של נשוי חדש"), "לה איסטוריה די מי סיניור פאדרי" ("סיפורו של אדוני-אבי") ועוד. כמה מסיפוריו של בן-גיאת, כגון "לה בידה אילקטריקה" ("החיים החשמליים") משתייכים לז'אנר מדע בדיוני, והוא היה כנראה הכותב היחידי בזמנו לכתוב סיפורים מז'אנר זה בספרות הלאדינו. גם במחזותיו של בן-גיאת ישנו עיסוק רחב בשאלת המודרניזציה. כך למשל מחזהו "מי יירניזיקו" ("חתני") עוסק בקושי להתקדם עם רוח הזמן מבלי לפגוע בערכים המסורתיים. בנוסף לספרות ושירה חיבר בן-גיאת מאמרים רבים בתחום ההיסטוריה, וכן פרסם מעל דפי "איל מיסיריט" קטעים מתורגמים מספרו של צבי גרץ על ההיסטוריה של עם ישראל.
תרגומיו ויצירותיו זכו לפופולריות רבה בקרב הקהילות דוברות הלאדינו ובן-גיאת היה מסופרי הלאדינו הידועים בזמנו. רבים מפרסומיו הודפסו מחדש והופצו בירושלים בשנים 1902–1914 על ידי המו"ל שלמה ישראל שיריזלי. כמו כן חלק מיצירותיו נאספו על ידי מאגדה ז'אן פלוריאן מסלוניקי בשנות העשרים ופורסמו מחדש בשני כרכים אנתולוגיים גדולים בשם "לה מואיבה גואירטה די רומאנסוס" (גן הרומאנים).
הירואקי היראוקה
הירואקי היראוקה (ביפנית: 平岡拓晃; נולד ב-6 בפברואר 1985) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
קריירה
היראוקה התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2008 ו-2012. בלונדון 2012 הוא זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
היראוקה מחזיק בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות כסף (2009 ו-2011) ומדליית ארד (2010). במשחקי אסיה הוא זכה במדליית כסף (2010) ובאליפויות אסיה הוא זכה במדליית זהב (2008).
במהלך הקריירה זכה היראוקה במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. במרץ 2016 הוא הודיע על פרישה מג'ודו.
אברהם יצחק איגוס
אברהם יצחק איגוס (באנגלית: Irving A. Agus; 1910 - 18 ביולי 1984) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, מומחה לתולדות יהדות אשכנז בימי הביניים ופרופסור להיסטוריה בישיבה יוניברסיטי. פיתח בעיקר את מחקר השו"ת (שאלות ותשובות רבניות) כמקור היסטורי.
תולדות חייו
נולד בשם אברהם יצחק אגושביץ בסיסלעוויטש שבפלך הורודנה (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), למשפחה בת שבעה ילדים, אחיו היה הרב יעקב אגוס. אביו יהודה לייב היה רב, ואמו בלה דבורה לבית ברזניצקי הייתה צאצאית למשפחת קצנלבוגן. ב-1925 עלתה משפחתו לארץ ישראל ואברהם יצחק למד באוניברסיטה העברית בירושלים, אך הקשיים במקום הניעו אותם לעזוב שוב כעבור שנתיים, והפעם לארצות הברית. הם התיישבו בבורו פארק, והאב התמנה לרב בית-כנסת בלואר איסט סייד. אברהם יצחק למד בישיבה יוניברסיטי ואימץ את "אגוס" בעל הצלצול האמריקני יותר כשם משפחה. בשנת 1937 קיבל תואר דוקטור מדרופסי קולג' בפילדלפיה. לאחר מכן ניהל את "האקדמיה העברית" בלונג איילנד.
איגוס לימד בישיבה יונברסיטי מ-1944 ועד לפרישתו ב-1977. לאחר מכן כיהן כעורך ה-Jewish Quarterly Review.
מחקריו
עבודת הדוקטורט שלו הוקדשה לחייו ופועלו של מהר"ם מרוטנבורג וראתה אור בספר בשנת 1947.
מחקרו החשוב ביותר היה איסוף תשובות של בעלי התוספות מכתבי יד, עריכתן והוצאתן לאור. החיבור ראה אור בהוצאת הישיבה יוניברסיטי ב-1954. בספר נדפסו למעלה מ-130 תשובות שנכתבו על ידי כארבעים מחכמי אשכנז וצרפת, מתחילת תקופת הראשונים ועד סוף תקופת בעלי התוספות.
שאלות ותשובות אלה, ותעודות מקוריות אחרות, היוו כר נרחב למחקרים על הריאליה היהודית של התקופה שבין המאה ה-10 למאה ה-14 באשכנז (המרחב הגרמני-צרפתי). בין היתר עסק איגוס בראשית העיור במרחב זה וזיקתו לקהילות היהודיות; בריאליה המשתקפת מ"ספר חסידים"; בשפות היהודים באותה תקופה ובדרכי הלימוד שלהם.
פעילות נוספת
כן עיבד יחד עם דניאל פרסקי סיפורים לילדים מתוך ספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום", במטרה לספק ספרות עברית ליהודי ארצות הברית.
משפחתו
הוא נשא לאשה את תמה לבית גרבר והיה אב לבת ולבן, בנו היה הפרופסור אהרון אליהו איגוס.
דודו היה הרב ראובן אגושביץ.
דינג דונג (יישוב)
דינג דונג (באנגלית: Ding Dong) הוא שמו של מקום יישוב קטן (300 תושבים ב-2002) במרכז טקסס. היישוב שוכן על גדות נהר לָמפָסַס, כ-12 קילומטרים מדרום לעיר קילין שבדרום-מערב מחוז בל, ואינו חלק מאף רשות עירונית. ב-1990 גרו במקום 22 איש.
לפני שהחלה ההתיישבות במקום הוא נקרא מעבר מקברייד. ראשוני המתיישבים, זוליס בל (באנגלית: פעמון) ואחיינו ברט, פתחו בו חנות ב-1923. השלט על חנותם של הסוחרים הציג שני פעמונים, ואת הצירוף "דינג דונג" המייצג את הצליל שהפעמונים משמיעים, לכאורה. עם הזמן הצטרפו מתיישבים נוספים סביב החנות, ואלו אימצו את הכיתוב על השלט כשם המקום. לסוחרים בל אין קשר לשמו של המחוז, הקרוי על-שם פטר הנסבורו בל, מושל טקסס בשנים 1849–1853.
דוד קושניר (אתלט)
דוד (דודיק) קושניר (21 ביוני 1931 – 18 באוקטובר 2020) היה אתלט ומאמן אתלטיקה ישראלי. ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות (מלבורן 1956 ורומא 1960).
קושניר זכה באליפות ישראל בקפיצה לרוחק שש פעמים. החזיק בשיא הישראלי בקפיצה לרוחק במשך כ-18 שנים. בשנים 1955–1956 זכה באליפות ישראל בריצת 100 מטר, בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. בשנים 1952–1953 זכה באליפות ישראל בקפיצה במוט. בשנת 1961 שבר את השיא הישראלי בקרב עשר, שיא שהחזיק כ-6 שנים.
ביוגרפיה
דוד קושניר נולד בכפר יחזקאל לאסתר ושמעון קושניר, מחלוצי העלייה השנייה. למד בבית-הספר היסודי במושב ובעודו ילד ונער נשא בעול עבודות המשק. את חינוכו התיכוני קיבל בבית-הספר החקלאי במקוה ישראל. משם יצא עם בני כיתתו להתיישבות בקבוצת יזרעאל, שבה ריכז את ענף המטעים וכספורטאי שיחק בקבוצת הכדורגל "הפועל" בלפוריה בליגה הלאומית. אחיו היה טוביה קושניר, אחד מחללי מחלקת הל"ה.
בתחרות הראשונה שלו בנוער העובד בפ"ת, שנערכה בשנת 1947, קפץ קושניר, בן ה-16, למרחק של 5.80 מטר.
אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה קושניר ב-3 מדליות, 1 זהב ו- 2 כסף. מדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.77 מטר, לפני רוברט ריטנברג (6.74 מטר) ולוינזון (6.58 מטר), שניהם מארצות הברית. מדליות כסף, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.00 מטר, אחרי הכט מארצות הברית (3.90 מטר) ולפני יצחק לוי (2.80 מטר) ובקפיצה משולשת בתוצאה של 13.58 מטר, אחרי רוברט ריטנברג (13.63 מטר) ולפני ברל'ה זילברברג מישראל (13.26 מטר).
1954
בשנת 1954 קבע בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.05 מטר והיה האתלט הישראלי הראשון שעבר מרחק של 14 מטר. שיאו בקפיצה משולשת החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי זאב רייס (14.22 מטר). בדצמבר אותה שנה הוא שבר את השיא הישראלי בקרב עשר (4650 נקודות) שיפור לשיא בן ה-6 שנים של צבי ינובר (4562 נקודות).
1955
בתחרות שנערכה בחיפה בינואר 1955 קבע קושניר בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.93 מטר.
קפיצה לרוחק מעבר ל-7 מטר
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני הוא זכה ב-3 מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 7.04 מטר ובכך היה לקופץ הישראלי הראשון בישראל שעבר 7 מטר, בריצת 100 מטר (11.3 שניות) ובקפיצה משולשת (13.75 מטר). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות אזורית של הפועל שנערכה ברחובות ביולי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 7.08 מטר. חודש לאחר מכן, במסגרת "פסטיבל הנוער הדמוקרטי" שנערך בוורשה הוא סיים במקום רביעי וניצח את אלוף ברית המועצות בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 7.16 מטר.
אולימפיאדת מלבורן
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים קושניר במקום 25 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.89 מטר.
1957
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה קושניר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.97 מטר, לפני מייק הרמן (6.96 מטר) ורוברט ריטנברג (6.86 מטר), שניהם מארצות הברית ובכך הגן על תוארו. מדליית כסף, בקרב עשר בתוצאה של 4712 נקודות, אחרי מייק הרמן (5230 נקודות) ולפני סיד קיוויט מארצות הברית (3863 נקודות).
אולימפיאדת רומא
באולימפיאדת רומא (1960) סיים קושניר במקום 25 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.20 מטר.
כינוס הפועל
בכינוס הפועל שנערך במאי 1961 קבע קושניר את הישגו הטוב ביותר בקפיצה לרוחק, שיא ישראלי חדש של 7.43 מטר, שיא שהחזיק מעמד כ-12 שנים (באותה תחרות קבע תוצאה של 7.47 - תוצאה שלא אושרה כשיא, עקב רוח גבית מעל המותר). אותה שנה, הוא שבר פעמיים את שיאו הישראלי בקרב עשר והעמידו על תוצאה של 5,763 נקודות, שיא שהחזיק כ-6 שנים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.22 מטר, אחרי מייק הרמן שקבע שיא מכביה חדש של 7.47 מטר ולפני עמוס גרודז'ינובסקי מישראל (7.06 מטר).
אלוף עולם לוותיקים
באליפות העולם באתלטיקה לוותיקים שנערכה בגטבורג, שוודיה בהיותו בן 46 זכה קושניר במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.52 מטר.
קריירה כמאמן
קושניר אימן בקבוצות הפועל רמת גן ואס"א תל אביב (שתי הקבוצות זכו באליפות ישראל באתלטיקה מספר פעמים), עמק חפר והפועל חולון. הוא עבד כמורה לחינוך גופני במספר בתי ספר, בהם בית ספר תיכון אורט חולון, בית ספר יסודי "אהבת ציון" בתל אביב.
דוד קושניר היה המאמן הראשון בארץ שלימד את סגנון הפוסברי בקפיצה לגובה והאתלט שלו, יוסף פיקל שיפר את השיא הישראלי לגברים.
קושניר אימן כמה וכמה ספורטאים שזכו להישגים משמעותיים. ביניהם יש למנות את חנן פרנקל ועומר אדן, ששברו שיאים לאומיים בקרב עשר; את רות זלוצ'נקו קופצת לגובה; עמיר כחולי אלוף ישראל במרוצים; אלה קציר, שזכתה לנצח כנערה את אסתר רוט-שחמורוב, לאחר לידת בנה, בריצת 100 מטר באליפות ישראל; אריק איינשטיין בקפיצה לגובה; וכן את יורם גיל, דוד בן-דוד, טיבור פרקש, עקיבא קורל, יובל אור, יהודה לבקוביץ, גלעד ינקלוביץ', אורלי הופמן, רחל לזר, סיגל בסון ואילן גולדוסר.
קושניר אימן את יוגב קנזי, שזכה במדליית ארד בקפיצה למרחק במשחקים הפאראלימפיים שנערכו באולימפיאדת הנכים סידני (2000) בסידני והשתתף באולימפיאדת הנכים אתונה (2004).
קושניר היה תושב חולון מעל חמישים שנים. התנדב שנים רבות במתן שיעורי פעילות גופנית, לקהל הפנסיונרים והפנסיונריות של העיר, יקיר העיר חולון ויקיר הספורט של העיר.
קושניר נפטר ב-18 באוקטובר 2020.
תארים והישגים
לרגל חגיגות 60 שנה למדינת ישראל, ביוני 2008, קיבל קושניר פרס על מפעל חיים, משר הספורט של ישראל, בטקס מיוחד שנערך במכון וינגייט, בו זכו ספורטאים אחרים כמצטייני העשור, במקצועות ספורט שונים.
ביוני 2011, במסיבת יום הולדתו ה-80 במעמד ראש העיר חולון, מוטי ששון הוענק לקושניר מגן כבוד של איגוד האתלטיקה על ידי מזכ"ל איגוד האתלטיקה, ז'ק כהן.
מאמי (אופרת רוק)
מאמי היא אופרת רוק ישראלית שנכתבה על ידי הלל מיטלפונקט, הולחנה על ידי אהוד בנאי ויוסי מר חיים, והופקה ועובדה בידי שפי ישי ויוסי אלפנט.
הגרסה הראשונה של האופרה הועלתה על הבמות בשנת 1986, כאשר בתפקיד הראשי של מאמי שיחקה מזי כהן, ובתפקידי המשנה של דמויות כמו בעלה הצמח של מאמי, איש התולעים ופרופסור קופמשין שיחקו אהוד בנאי ואריה מוסקונה. האופרה עלתה על במת "צוותא", ועסקה בנושאים פוליטיים אקטואליים, הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון, הקיפוח והאפליה של תושבי הדרום, והמיליטריזם הישראלי.
תקציר העלילה
עלילת האופרה מספרת על מאמי, נערה מעיירת פיתוח בדרום. זמן קצר לאחר חתונתה נפצע בעלה במהלך שירות מילואים והופך לצמח, דבר ההופך אותו לנכה על כיסא גלגלים ומקשה עליו לקיים חיים רגילים. בשל כך, חייה של מאמי משתנים והיא הופכת לקשת יום. היא עוזבת את הדרום ולוקחת איתה את בעלה לתל אביב, שם היא עובדת כמלצרית בפאב "גוטה גוטה", בו מבלים עיתונאים, אנשי בוהמה וספורט חשובים. במרתף הפאב בו היא עובדת מאמי עוברת ניסיון אונס על ידי שבעה מלצרים פלסטינים מעזה, אשר לאחר מכן נרצחים על ידי איש התולעים, המסמל את אנשי הימין הקיצוני. בעקבות האונס, ובעקבות הפיכתה של מאמי למושא של גנאי מצד הימין, היא נאלצת לעבוד כזונה בבית בושת לזקני האליטה הישראלית. במהלך עבודתה בבית הבושת היא פוגשת את פרופסור קופמשין, אשר משדרג את מוחה באמצעות מכונה מיוחדת בשם "מכונת הידע ההיפנוטי". לאחר מכן, מאמי "נולדת מחדש" וכך צוברת פופולריות בתקשורת, כאשר היא מנגחת את השמאל והימין, מנתחת את המציאות מזוויות אחרות ומקימה קברט סאטירי. בעקבות ההצלחה היא עולה לשלטון במדינה, ומקימה משטר מיליטריסטי ואף פאשיסטי, המהלל את המלחמה, ושולח את החיילים למלחמה נוספת ומיותרת. לאחר התבוסה במלחמה מבינה מאמי שצעד זה היה טעות פטאלית ושהמלחמה גבתה מחיר כבד וקשה מאוד. בעקבות תוצאות המלחמה, ששוברות את ליבה של מאמי, גוזרת עליה ועדת חקירה לחזור לעיירת הפיתוח בדרום ממנה הגיעה, כשהיא מובילה את בעלה הצמח בכיסא גלגלים.
השירים
השיר הידוע מתוך האופרה הוא "האונס" שביצעו מזי כהן ואהוד בנאי, וכלל טקסט פוליטי-מיני וחריף ("מאמי יא מאמי / תפתחי את הרגלים / לשבעה מדוכאים / שבעה פלשתינאים / עשרים שנות כיבוש / יותר לא נמתין / בזקפה ובזרע נגאל את פלסטין"), אך האופרה כללה גם שירים עדינים יותר המבטאים ומערבים סיפור אישי נוגע ללב או ביקורת חברתית על מצבים פסיכולוגיים שהם לאו דווקא פוליטיים, כגון "השדות האדומים" העוסק בשיבה של הגברים בישראל שוב ושוב למלחמות, "החתונה" העוסק בייאוש ובדלות של עיירות הפיתוח. שיר נוסף מתוך האופרה שזכה להצלחה היה "שיר הפאב" ("גוטה גוטה") בביצועו של יוסי אלפנט, העוקץ את הבוהמה התל אביבית המבלה בבתי קפה.
הגרסה המקורית
40 ההצגות הראשונות של האופרה שהוצגו לקהל הרחב לא זכו להצלחה, והיא יצאה להפסקה לזמן בלתי מוגבל עד להודעה חדשה. בשלב זה, נסים ציון, המפיק מ"צוותא", החליט להזמין לתקופה קצרה 150 חיילים בחינם. משלב זה, וייתכן שגם בשל צפיית החיילים בנושאים הפוליטיים שההצגה עירבה בתוכה, זכתה האופרה להצלחה גדולה, ורצה במשך שנתיים כשבהצגות רבות נמכרו כל הכרטיסים, ונוצרה תופעת הערצה בה חלק מהקהל חוזר להצגות ומכיר את הטקסטים בעל פה.
השלד המוזיקלי של המשתתפים היה אנשי להקת "הפליטים" של אהוד בנאי שטרם הוציא אז את אלבומו הראשון, וטרם זכה להכרה ציבורית נרחבת, ואת העיבודים ערכו יוסי אלפנט ושפי ישי. מוזיקת הרוק של האופרה הייתה הקדמה לפעילותם של בנאי, אלפנט והפליטים בשנים הבאות. מזי כהן, אז אחרי השתתפותה בלהקת גזוז, ולפני אלבום הסולו שלה, נתנה לאופרה את קולה רב העוצמה, וביצעה את השירים בהצלחה רבה תוך הזדהות מוחלטת עם דמותה הראשית של מאמי.
בשנת 1987 יצא אלבום כפול המתעד את שירי האופרה. ההצגה והאלבום עוררו עניין רב, והטיפול בנושאים הפוליטיים והחברתיים נחשב נועז לזמנו. רוב שירי המחזה לא הושמעו ברדיו הישראלי וצונזרו מחשש לתגובות קשות כלפי הטקסטים, אך היו פופולריים בקרב הצעירים בתקופה זו, סמוך מאוד לפרוץ האינתיפאדה הראשונה אותה חזתה, למעשה, האופרה. מאוחר יותר הוסרה הצנזורה מעל השירים והשמעתם ברדיו הותרה.
גרסאות נוספות
בשנת 2002 הועלתה בהבימה גרסה מחודשת, בהשתתפותם של אורית שחף, סולנית להקת היהודים, בתפקיד מאמי, הראל חסון, ערן צור ואריה מוסקונה, אשר שיחק אף בגרסה המקורית. גרסה זו הייתה בהפקתו המוזיקלית ובהשתתפותו של שפי ישי. ההצגה כללה חידושים צורניים בעיצוב התפאורה והתלבושות לעומת הגרסה המקורית, אך זכתה להצלחה פחותה מהמקור.
בשנת 2011 הועלתה ב"בית צבי" גרסה שלישית לאופרה, שזכתה להצלחה. האופרה בגרסה זו הוצגה במשך שנה ב"צוותא" ועוד כשנה נוספת ב"מועדון הבארבי".
עיבוד קולנועי
ביוני 2018 החלו צילומי הסרט מאמי, עיבוד קולנועי המבוסס על אופרת הרוק בבימויה של קרן ידעיה. גרסה זו כוללת את נטע אלקיים בתפקיד מאמי, את דודו טסה (שגם עיבד את הגרסאות של שירי האופרה עבור הסרט) כמספר, את ערן צור בתור הפרופסור, את ריקי גל בתפקיד בתיה קלאסה ואת יובל בנאי בתפקיד הבעלים של פאב "גוטה גוטה".
עלילת הסרט שונה מעלילת המחזה במספר היבטים: שינויים אלו הופכים את הסרט לבעל עמדה מובחנת יותר מהמחזה המקורי בשאלת הדמויות ה"טובות" וה"רעות". בניגוד למחזה, שבו קשה להצביע על דמויות "רעות" (אולי למעט איש התולעים), הרי שבסרט יש דמויות "רעות" מובהקות - פרופסור קופמשין ובתיה קלאסה - ודמויות "טובות" מובהקות - הפועלים הפלסטינים. כלומר, הסרט נוקט עמדה יותר חד-צדדית ביחס למחזה המקורי.
הלל מיטלפונקט הביע הסתייגות מהעיבוד הקולנועי: "הייתי די לא שלם עם הסרט... כשצפיתי בו גיליתי שחלק מהחומרים לא היו בפנים, שהיא שינתה טקסטים. 'שיר האונס' הפך פתאום למעין דיאלוג בעברית וערבית. היה לי קצת כאב לב מהעניין אז פשוט ניתקתי את עצמי..." .
יחסי הודו–קמבודיה
יחסי הודו–קמבודיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת קמבודיה לרפובליקה של הודו.
היחסים בין קמבודיה להודו החלו בימי קדם. השפעתה של הודו בקמבודיה נראית מהמקדשים בסגנון ההינדי של אנגקור ואט ועד לכתב החמרית, שהוא נגזרת של כתב הפלווה מדרום הודו של ימינו.
שתי המדינות הן חלק מארגון המדינות הבלתי-מזדהות. הודו הקימה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה העממית של קמפוצ'אה ופתחה את שגרירותה בפנום פן ב-1981 כאשר קמבודיה הייתה מבודדת בינלאומית. הודו סיפקה כוח אדם כדי לנהל את הבחירות בחסות UNTAC ב-1993. ממשלת הודו הסכימה לשמר את מקדש אנגקור ואט כאשר ממשלת קמבודיה ערערה, בין 1986 ל-1993 והוציאה כ-4 מיליון דולר במהלך שימור זה.
בעוד קמבודיה יישרה את עצמה באופן היסטורי יותר עם הרפובליקה העממית של סין, היריבה הגאו-פוליטית הגדולה ביותר של הודו, טהרוואדה הוא דת המדינה של המדינה, הנהוגה על ידי כ-95% מהאוכלוסייה, והתרבות ההודית המהותית שלה השפיעה במידה ניכרת על החברה והתרבות.
ביקורים רשמיים
נשיא הודו, פרטיבה פטיל, ביקר בקמבודיה בשנת 2010 בביקור ממלכתי וביקש מהפזורה ההודית במדינה "להיות הגשר בין שתי המדינות לגישה לידע, מומחיות, משאבים ושווקים לפיתוח המדינה ממוצאם". בעוד שפיתוח משאבי אנוש ובניית יכולת היו המוקד העיקרי של היחסים הבילטרליים של המדינות, הודו שמחה מאוד לשתף פעולה עם קמבודיה בפרויקטים תשתיתיים, כמו גם בפרויקטים הקשורים לשימור ושימור של מונומנטים היסטוריים. "
ראש הממשלה הון סן ביקר בהודו בינואר 2018. שתי המדינות חתמו על ארבעה הסכמי מפתח לשיפור שיתוף הפעולה הבילטרלי במהלך הביקור. ההסכמים כוללים הסכם משותף על מניעת סחר בבני אדם, אמנת סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים, תוכנית חילופי תרבות וקו אשראי של 36.92 מיליון דולר מהודו כדי לסייע בפיתוח פרויקט פיתוח משאבי המים Stung Sva Hab. הודו וקמבודיה גם הסכימו על הקלת חילופי דברים בין אנשי הגנה בכירים ופרויקטים של בניית יכולת, וכן אישרו במשותף את אמנת האו"ם לחוק הים (UNCLOS).
הפזורה ההודית בקמבודיה
ההודים הראשונים בעת החדשה שהתיישבו בקמבודיה הגיעו בשנות ה-60 וה-70. הם הגיעו בעיקר מהמחוז הצפוני של פנג'אב, הם עבדו כתכשיטנים, מלווי כספים וסוחרים ברחבי השוק המרכזי, אבל הם עזבו את המדינה ברגע שהקמר רוז' עלו לשלטון. ההודים חזרו לקמבודיה כאשר משטרו של פול פוט קרס.
קיימת פזורה הודית בקמבודיה והם הקימו אגודה הודית, קמבודיה.
הקורדילרה האמריקנית
הקורדילרה האמריקנית (באנגלית: American Cordillera) היא שרשרת של רכסי הרים (קורדילרה) הבנויה מרצף נמשך של רכסי הרים היוצר את "עמוד השדרה" של מערב אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, אמריקה הדרומית ואנטארקטיקה. היא גם עמוד השדרה של הקשת הגעשית, המהווה את החלק המזרחי בטבעת האש שסביב האוקיינוס השקט.
מצפון לדרום, רצף זה של רכסי הרים חופפים ומקבילים מתחיל ברכס אלסקה (Alaska Range) ורכס ברוקס (Brooks Range) באלסקה וממשיך דרך טריטוריית יוקון ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. הקורדילרה האמריקנית ממשיכה דרך ההרים והאיים של רכסי החוף הפסיפי (Pacific Coast Ranges) יחד עם החלק העיקרי של הרי הרוקי דרך קולומביה הבריטית והאי ונקובר. בארצות הברית הקורדילרה מתפצלת על מנת לכלול את הרי הרוקי, הסיירה נבדה, רכס קסקייד ורכסי החוף של המדינות וושינגטון אורגון (Oregon Coast Range) וקליפורניה (California Coast Ranges). במקסיקו הקורדילרה נמשכת דרך רכסי ההרים של סיירה מדרה אוקסידנטל (Sierra Madre Occidental) וסיירה מדרה אוריינטל (Sierra Madre Oriental), כמו גם רכס ההרים במרכז חצי האי באחה קליפורניה.
רכסי ההרים של הקורדילרה ממקסיקו צפונה מכונים יחד הקורדילרה של אמריקה הצפונית (North American Cordillera) או הקורדילרה המערבית (Western Cordillera) בארצות הברית ובקנדה, והיא גם מכונה הקורדלירה הקנדית (Canadian Cordillera) או הקורדילרה הפסיפית (Pacific Cordillera) בקנדה.