cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדי סטוורס
ביוגרפיה
ב-1917 גויס לשירות צבאי והוצב בפלוגה ג' של הגדוד הראשון בחטיבת הרגלים ה-371. חטיבה זו השתייכה לדיוויזיית הרגלים ה-93, שהייתה יחידה לאפרו-אמריקאים בלבד. חיילי יחידה זו השתתפו בקרבות בחזית המערבית ולא הועסקו רק בעבודות שירות צבאיות כפי שנפל בחלקם של חיילים רבים ממוצא אפרו-אמריקאי מאז מלחמת האזרחים האמריקאית. עם זאת, הדיוויזיה לא לחמה כיחידה מאוחדת וחטיבותיה הוכפפו ליחידות צרפתיות. חטיבתו של סטוורס הוכפפה ביוני 1918 לדיוויזיה הצרפתית ה-157 "היד האדומה", שנזקקה מאוד לתגבור.
לאחר שלושה חודשים בקו החזית נשלחה החטיבה להשתתף במתקפה גדולה בחבל שמפאן שהחלה ב-28 בספטמבר 1918 ולחמה בה עד 6 באוקטובר.
הקרב בצרפת
בבוקר 28 בספטמבר 1918 נשלחה פלוגתו של סטוורס לכבוש את קוט 188 (Côte 188) - גבעה תלולה ומוגנת היטב ששכנה כארבעים קילומטר ממזרח לריימס שבצפון צרפת. מגיני הגבעה הגרמנים ירו לעבר האמריקאים אש מרגמות, מקלעים ורובים. ההתקפה התקדמה למרות זאת. אז העמידו הגרמנים פני נכנעים, קראו זאת בקול לעבר האמריקאים והניפו דגלים לבנים, וכשקרבה אליהם פלוגה ג' פתחו שוב באש. תוך דקות נפגעו רבים וכוח הפלוגה פחת למחצית. מפקד המחלקה של סטוורס נפגע וכך גם מספר מש"קים. סטוורס, שהיה מפקד כתה, נטל את הפיקוד על המחלקה המוכה.
במהלך המתקפה כבשה חטיבתו של סטוורס יעדים רבים, שבתה המוני גרמנים ותפסה עשרות כלי מלחמה וכמות גדולה של אספקה. במהלך תשעת ימי המערכה נפגעו 1,065 מתוך 2,384 חייליה שהשתתפו בלחימה. הצרפתים העניקו לחטיבה כולה את עיטור צלב המלחמה עם דקל וכן העניקו עיטורים אישיים ל-123 מחייליה.
הענקת עיטור מדליית הכבוד
זמן קצר לאחר מותו המליצו מפקדיו של סטוורס לעטר אותו במדליית הכבוד של הקונגרס. המלצה זו לא נבדקה. המלצה דומה ניתנה לגבי שלושה חיילים אפרו-אמריקאים נוספים, שקיבלו לבסוף את העיטור השני בחשיבותו, צלב השירות המצוין. ייתכן שהחלטות אלו כולן נבעו מגזענות, אך ייתכן גם שנבעו מהתחושה שמדליית הכבוד הוענקה עד אז לחיילים בקלות רבה מדי.
ב-1900, בהמרצת הקונגרס, ערכה מחלקת הצבא בדיקה שהביאה לגילוי מחדש של ההמלצה להענקת מדליית הכבוד לסטוורס. בעקבות זאת יצא צוות חקירה לצרפת כדי לבדוק את הנסיבות שבהן נפל בקרב. בהתבסס על ממצאיו החליטה וועדת העיטורים של הצבא כי סטוורס ראוי לעיטור. ב-24 באפריל 1991 - למעלה מ-72 שנים לאחר נפילתו בקרב - קיבלו שתי אחיותיו של סטוורס, ג'ורג'ינה פלמר ומרי בוונס, את העיטור מידי הנשיא ג'ורג' בוש האב בבית הלבן.
בית ספר יסודי בפורט בנינג שבג'ורג'יה נקרא על שמו של סטוורס, כמו גם קומפלקס מגורים לחיילים רווקים בקרוליינה הדרומית.
בעקבות הענקת העיטור לסטוורס נבדקו מחדש פעולותיהם של מספר חללים אמריקאים ממלחמת העולם השנייה שהיו מבני מיעוטים לרבות אפרו-אמריקאים, ונקבע כי הם זכאים לעיטור מדליית הכבוד. העיטורים הוענקו לקרוביהם על ידי הנשיא ביל קלינטון.
בנקרופט (סדרת טלוויזיה)
בנקרופט (באנגלית: Bancroft) היא סדרת טלוויזיה בארבעה פרקים ששודרה לראשונה בדצמבר 2017. את הסדרה יצרה וכתבה קייט ברוק עבור רשת ITV. מככבת בה שרה פאריש בתפקיד אליזבת בנקרופט, רפ"ק בילוש מוערכת, שמנסה להפיל כנופיית פושעים. בעוד שמקרה רצח מהעבר, שהיא הייתה מעורבת בו, נחקר על ידי סמלת בילוש צעירה בשם קתרין סטיבנס, בגילומה של פיי מרסיי.
בפברואר 2018 הוזמנה עונה שנייה לסדרה "בנקרופט" בכיכובה של פאריש.
בנג'מין מרקלי בויר
בנג'מין מרקלי בויר (באנגלית: Benjamin Markley Boyer; 22 בינואר 1823 – 16 באוגוסט 1887) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה
בויר נולד בפוטסטאון שבפנסילבניה בשנת 1823. הוא למד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה, וסיים שם את לימודיו בשנת 1841. לאחר סיום תוארו הראשון, החל לעבוד במשרד עורכי דין בפנסילבניה. בין השנים 1848–1850 היה סגן התובע הכללי של מחוז מונטגומרי שבפנסילבניה.
בשנת 1864, נבחר לקונגרס ה-39 של ארצות הברית ולאחר מכן גם לקונגרס ה-40, מטעם המפלגה הדמוקרטית. בבחירות לקונגרס ה-41, שהתקיימו ב-1868, לא היה מועמד.
קונסטנטין חבנסקי
מאז אוקטובר 2021 משמש כמנהל אמנותי של התיאטרון האמנותי של מוסקבה על שם צ'כוב.
ביוגרפיה
חבנסקי נולד וגדל בעיר לנינגרד. למד במכון למשחק בסנקט פטרבורג במשך 5 שנים עד לשנת 1995.
לפני הופעותיו בסדרת סרטי משמר הלילה, נודע כשחקן תיאטרון וטלוויזיה. חבנסקי שיחק בתיאטרון סאיטיריקון במוסקבה ובתיאטרון לנסובייט בסנקט פטרבורג.
הוא התפרסם ברוסיה בעקבות השתתפותו בסדרה הבלשית "כוח המחץ" שהקרנתה החלה בשנת 2000 ונמשכה 6 עונות.
מאז 2003 הוא משחק בתיאטרון לאמנות של מוסקבה וממשיך להצטלם לסרטים רבים.
לחבנסקי הוענק פעמיים פרס סטניסלבסקי הבינלאומי על תפקידו כאדמירל אלכסנדר קולצ'ק בסרט אדמירל בפרס נוסף בשנת 2014. כמו כן הוענק לו פרס נשר הזהב (האוסקר הרוסי), על תפקידיו בסרט האדמירל, ובסרט "יועץ ממלכתי".
בשנת 2014 לשחקן הוענק גם פרס ניקה על תפקידו בסרט "הגאוגרף השתוי" ובשנת 2016 הוענק לו פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קינוטאבר, על תפקידו בסרט "האספן", סרט בעל קונספט ייחודי המתבטא באמצעים ויזואליים דלים למדי. הסרט כולו מתרחש במשרדו של גיבור הסרט כשהעלילה מתפתחת בעזרת שיחות טלפון שהוא מקבל, כאשר הדמות אותה מגלם חבנסקי היא היחידה שנראית בסרט כאשר שאר הדמויות משתתפות אך ורק באמצעות קולם.
בשנת 2016 כיכב בסרט "גובה החובות". עלילת הסרט מתמקדת בארתור, מניפולטור שחצן שעובד כגובה חובות בחברת ענק, עם הכנסה יפה ומוניטין טוב בין העובדים, אך ברגע אחד הכל מתמוטט כשסרטון וידאו מזעזע בכיכובו מגיע לאינטרנט והופך אותו למטרה לשנאה ורכילות בלתי פוסקת. ארתור הוא האדם היחיד שיודע שמדובר בזיוף שנולד מתוך נקמה אבל מבחינת כל שאר הסובבים, זוהי האמת. עכשיו הוא כלוא במגדל הזכוכית בו הוא עובד, לבד מול כל העולם. הסרט מהווה מותחן פסיכולוגי שכולו הצגה של שחקן אחד ובו דמותו של חבנסקי היא היחידה שמופיעה על המסך.
חבנסקי גילם את דמותו של טרוצקי בסדרת טלוויזיה באותו שם וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה. בשנת 2017 ביים את סרטו הראשון, סרט השואה סוביבור.
הוא לוהק לגלם את יורי לויטן בסדרת טלוויזיה בשם "מדברת מוסקבה", אך בשל קשיים שונים שצצו בהפקה, צילומיה לא יצאו לדרך והפרויקט נגנז.
באוקטובר 2021 מונה לשמש כמנהל אמנותי של התיאטרון האמנותי של מוסקבה על שם צ'כוב. במהלך כהונתו יזם הקמת קרן לתמיכה פיננסית בתיאטרון כאשר בנק VTB הצטרף כספונסר.
פעילות חברתית
בשנת 2008 חבנסקי הקים את "קרן קונסטנטין חבנסקי" (Благотворительный фонд Константина Хабенского) שמטרתה לסייע ולהקל על ילדים החולים במחלות אונקולוגיות או מחלות חשוכות מרפא. בטקס הענקת הפרס "האמן העממי של רוסיה" חבנסקי הגיע עם סיכה ובה הכתובית "ילדים מחוץ לפוליטיקה". לדברי השחקן הוא רצה להסב את תשומת הלב לילדים היתומים, שסבלו באותה תקופה מהחוק החדש שהתקבל ואסר על תושבי ארצות הברית לאמץ ילדים רוסיים (חוק דימה יאקובלב). בזמן שידור תוכנית הטלוויזיה "בשידור חי עם ולדימיר פוטין", מסיבת עיתונאים שנתית שבה הנשיא עונה לשאלות הצופים בשידור חי, בשידור משנת 2006 חבנסקי שאל אודות הקשיים שבהם נתקלים הורי הילדים החולים, הנמצאים בחדרי מיון והפנה את תשומת לבו של פוטין לחובתה של המדינה לסייע לילדים חולים.
משנת 2010 חבנסקי חנך תיאטראות פיתוח על שמו ברחבי רוסיה. בתקופת הבחירות לנשיאות רוסיה 2012 חבנסקי תמך במיכאיל פרוכורוב לנשיאות.
ב-12 ביוני 2020, במהלך ציון יום רוסיה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לו את פרס הפדרציה הרוסית בתחום הפעילות ההומניטרית, כהכרה בקרן קונסטנטין חבנסקי שהשחקן ייסד בשנת 2008 כקרן סיוע לילדים החולים במחלות אונקולוגיות.
חייו האישיים ומשפחתו
מינואר 2000 חבנסקי היה נשוי לאנסטסיה סמירנובה, עיתונאית ושדרנית רדיו מסנקט פטרבורג שנפטרה בדצמבר 2008, בגיל 35 כתוצאה מגידול במוח. מאנסטסיה יש לו בן, איוואן חבנסקי, שנולד בספטמבר 2007 וחי עם סבתו בברצלונה, ספרד.
חבנסקי נישא בשנית בקיץ 2013 לאולגה ליטבינובה (ילידת 1981), שחקנית תיאטרון מוסקבאית. לשניים נולדה בת, אלכסנדרה, ביולי 2016. בספטמבר 2018 נודעה שהיא בהריון שוב.
אביו של חבנסקי, יורי אהרונוביץ' (נולד ב-1946), היה יהודי, עבד כמהנדס בתחום אנרגיית המים ונפטר בשנת 2004. אמו, טטיאנה ניקולינה, הייתה אף היא מהנדסת ומרצה למתמטיקה. אחותו הבכורה של קונסטנטין היא נטליה חבנסקאיה, זמרת וסולנית הרכב המוזיקה היהודי של סנקט פטרבורג. חיה כיום בגרמניה.
נועה רום
נועה רום (נולדה ב-26 בדצמבר 1975) היא סופרת נוער, עורכת, מרצה ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
ב-2008 ראה אור ספר הנוער הראשון פרי עטה, "עד הבת מצווה זה יעבור". הספר נבחר ל"מצעד הספרים" תש"ע. מאז, פרסמה עוד תשעה ספרי נוער.
רום היא בוגרת המכללה האקדמית נתניה בתקשורת בהצטיינות יתרה (2003) ובעלת תעודת הוראה מסמינר הקיבוצים (2010). כמו כן, היא בוגרת מכון אבני במגמת עיצוב גרפי.
היא אמא לבן.
ספריה
גיבורי ספריה של רום הם בנות בגיל הנעורים, שאינן מן המקובלות. הן מתמודדות עם משברי הנעורים ועם הלבטים המאפיינים גיל זה.
טרילוגיית ספרים
הטרילוגיה מספרת על עלילותיהן של ארבע חברות טובות: נוגה (הגיבורה הראשית), אופיר, איה ונעמה. הסדרה מתארת את התמודדותן עם בעיות גיל הנעורים ואת סיפור התבגרותה של נוגה.
1. עד הבת מצווה זה יעבור (רימונים הוצאה לאור, 2008)
2. כמה שאת נהדרת (רימונים הוצאה לאור, 2010)
ספרים נוספים:
החיים החדשים שלי (סדרת ספרים חדשה) הספר הראשון בְּסדרה הכוללת שלושה ספרים. הוריה של עמית בת הארבע עשרה מתגרשים ואביה שב להתגורר אצל הוריו. עמית ואחותה אֵלָה עוברות עם אמן יחד להתגורר בעיר אחרת וללמוד בבית ספר חדש. עמית, שהייתה בטוחה שהיא וחברותיה יהיו קרובות לעד, נפרדת מהן לפתע והן נהפכות להיות חברות בפייסבוק. עמית פוגשת את ליהיא, והן מתחברות. אחותה אלה מפתחת הפרעות אכילה, והוריה אינם מבחינים בכך. עמית בקשר עם רז הביישן באמצעות הצ'אטים בפייסבוק. היא גם בקשר עם הראל, ועִמו היא יוצאת.הספר נבחר למצעד הספרים תשע"ה. ג'רי בת השלושה עשרה מנסה להישאר אופטימית, אבל זה לא כל כך פשוט אחרי מות אמה. בנוסף, נראה שהקשר עם נועם מתערער. הוא מסתיר משהו. בהמשך היא תבין שהנער הרגיש והנבוך מסתיר בין היתר את המשפחה שלו. הספר נכנס למצעד הספרים תשפ"ג.
מודרן טוקינג
מודרן טוקינג (באנגלית: Modern Talking), שנודעה בישראל גם בשם דיבור חדיש, היה צמד פופ גרמני שזכה לפופולריות בשנות השמונים. החברים בצמד היו המפיק, מלחין וכותב השירים דיטר בוהלן והזמר תומאס אנדרס.
הצמד פעל לראשונה בין השנים 1984–1987, התאחד בשנת 1998 והתפרק סופית בשנת 2003. הצמד מכר כמאה מיליון אלבומים ברחבי העולם והיה ללהקה הגרמנית המצליחה ביותר בהיסטוריה. האלבום הראשון של הצמד מכר בישראל כ-17 אלף עותקים רק בשנת 1985.
סגנונו המוזיקלי של הצמד הוא פופ מתקתק (שדומה מאוד ליורופופ של התקופה) והתאפיין בשירה גברית בקולות גבוהים. השירה התבססה על תומאס אנדרס כסולן, ועל רביעיית זמרי ליווי, כאשר בהופעות חיות השתמשה הלהקה בפלייבק. גם לאחר דעיכת הפופולריות שלה ניתן לשמוע משיריה מדי פעם באמצעי התקשורת, והלחנים של הלהקה משמשים כמוזיקת רקע באירועים שונים, במועדונים ובמסעדות.
בשנת 1987, לאחר פירוקה של מודרן טוקינג, הקים דיטר בולן את הלהקה "Blue System" שהוציאה 13 אלבומים ופעלה בין השנים 1987–1997. הלהקה כללה את רביעיית זמרי הליווי של "Modern Talking". דיטר בולן שימש כזמר המוביל בלהקה יחד עם היותו המפיק יחד עם לואיס רודריגז (עד 1994) והיה מעורב בפרויקטים רבים, ביניהם "כוכב נולד" הגרמני והקריירות המוזיקליות של כוכביו. בשל חוסר זמן החליט דיטר בוהלן על סיום דרכה של "Modern Talking" והודיע על הפירוק השני של הלהקה בסיומו של קונצרט שקיימה הלהקה ברוסטוק, גרמניה ב-7 ביוני 2003.
באוקטובר 2006 ביקרה בישראל להקת "סיסטמס אין בלו" ("Systems In Blue"), שחבריה היו זמרי הליווי של Modern Talking ו-Blue System, והופיעה במתחם נמל תל אביב במסגרת מופע שנות השמונים, יחד עם "בד בויז בלו" ("Bad Boys Blue"), אפריק סימון ופטי ריאן.
ב-12 ביוני 2008 הגיע תומאס אנדרס לראשונה לישראל לשתי הופעות בקריית מוצקין ובתל אביב. בפברואר 2010 הופיע אנדרס שנית בישראל, בהיכל התרבות בתל אביב.
בחודש אוגוסט 2008 הוציא תומאס אנדרס שני סינגלים חדשים (להורדה באינטרנט בלבד) הנקראים:"Ibiza Baba Baya" ו-"Only You". ב-14 בפברואר 2009 חילק אותם בתור מתנה למעריצים שהגיעו לחגיגות 20 שנה למועדון המעריצים שהוא מנהל עם אשתו קלאודיה.
במרץ 2010 הוציא אנדרס אלבום חדש שנקרא "Strong". האלבום יצא ברוסיה בלבד בשני פורמטים: אלבום בודד עם 10 שירים וסט של שלושה דיסקים כולל דיסק DVD.
השיר "Brother Louie" היה מושמע מאוד בארץ לאחר שזכה לגרסה עברית בשם שיר המנגל על ידי יאיר ניצני וצוות התוכנית "מה יש" ששודרה בגלי צה"ל.
בתוכנית שעת כושר, ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שולבו השירים "Brother Louie", "Cheri, Cheri Lady" ו-"" כפסקול (מנגינה בלבד) בפרקים השונים של התוכנית.
השם העברי של הלהקה, "דיבור חדיש", הפך גם לשמה של תוכנית תרבות בערוץ 8 בהנחיית אסף הראל ומירי חנוך, שעלתה לשידור בשנת 2010 ולוותה בפרומואים באווירת שנות השמונים.
בין 7 ל-10 בפברואר 2019, הופיע אנדרס בפעם השלישית בביקור בישראל וקיים ארבע הופעות בתל אביב, אשקלון, חיפה ובאר שבע. לאורך שנות השמונים, שיתף פעולה בוהלן ביחד עם הזמרת סי. סי. קאץ'.
שר-אל (עמותה)
עמותת שר-אל היא עמותה העוסקת בארגון מתנדבים מרחבי העולם לעבודה במסגרת צה"ל. העמותה מביאה מתנדבים יהודים ולא יהודים המועסקים למספר שבועות בסדנאות צה"ל - בדרך כלל בעבודות הקשורות בתחזוקה ובאפסנאות. מטרות העמותה:
העמותה נוסדה באביב 1983 על ידי מאיר אינדור ויהודה חזני, ואהרן דוידי הוזמן לעמוד בראשה. רוב המתנדבים הגיעו לישראל במסגרת העמותה מארצות הברית ומצרפת.
בשנת 1988 הוענק לעמותה פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
חורחה ולדאנו
חורחה אלברטו פרנסיסקו ולדאנו קסטז'אנוס (בספרדית: Jorge Alberto Francisco Valdano Castellanos; נולד ב-4 באוקטובר 1955 בלאס פרחאס), הידוע יותר כחורחה ולדאנו, הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן ומנהל מקצועי בעבר בקבוצת ריאל מדריד מספרד. ולדאנו זכה עם במונדיאל 1986, ואף כבש את השער השני לזכות נבחרתו במשחק הגמר מול  בניצחון 3-2.
תחילת הקריירה
ולדאנו החל את הקריירה בגיל 16 בקבוצת הנוער של ניואלס אולד בויס מהעיר רוסאריו, העיר הגדולה במחוז סנטה פה בארגנטינה, בו נולד.
ב-5 באוגוסט 1973, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשבשנת 1974 זכה עם הקבוצה באליפות ארגנטינה.
ליגת העל הספרדית
לקראת עונת חתם ולדאנו לראשונה בקבוצה מליגת העל הספרדית, ריאל סרגוסה.
במשחק הבכורה שלו בליגה, ב-9 בספטמבר 1979 מול ברצלונה, הוא כבר כבש את שער הבכורה שלו, במשחק שהסתיים בשוויון 2-2. כשנה לפני תום חוזהו ניסתה ריאל מדריד לצרפו לשורותיה, אך לא הצליחה להגיע לסיכום על ההעברה עם סרגוסה.
לקראת עונת, עם תום חוזהו והפיכתו לשחקן חופשי, חתם ולדאנו, אז בן 29, בשורות ריאל מדריד. בשלוש העונות בהן שיחק בשורותיה רשמה הקבוצה הצלחה מרובה, כשלשחקן חלק חשוב בהצלחתה.
בעונתו הראשונה במועדון, כבש החלוץ 17 שערי ליגה. באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע אופ"א. גמר הטורניר שוחק אז בשיטת בית-חוץ. ריאל פגשה את וידאוטון מהונגריה, ובמשחק הראשון בהונגריה כבש ולדאנו בניצחון הקבוצה 3-0. במשחק השני ריאל נוצחה 1-0 אך הבטיחה את הזכייה בגביע.
בעונת רשם ולדאנו את הישגו הגדול כשחקן, כשזכה עם ריאל באליפות. באותה עונה שיתף פעולה בחוד הקבוצה עם החלוץ המקסיקני הוגו סאנצ'ס, וביחד השניים הובילו את התקפת הקבוצה, כשולדאנו כובש 16 שערי ליגה. בנוסף, הקבוצה זכתה פעם נוספת בגביע אופ"א, כשפגשה בגמר את פ.צ. קלן מגרמניה. במשחק הראשון בסנטיאגו ברנבאו במדריד, ולדאנו כבש שני שערים בניצחון קבוצתו 5-1, ולמרות הפסד 2-0 בגומלין, ריאל הניפה את הגביע בפעם השנייה ברציפות.
במהלך עונתו השלישית והאחרונה במועדון, ולמרות ששותף ב-27 משחקים בהם כבש 7 שערים, ולדאנו הפגין חולשה פיזית שבעקבותיה התגלה כי הוא סובל מהפטיטיס B. בעקבות המחלה החליט ולדאנו לפרוש ממשחק פעיל, ואת משחקו האחרון בשורות הקבוצה ערך בחודש מרץ 1987. בסיום העונה זכתה ריאל באליפות שנייה ברציפות.
נבחרת ארגנטינה
הופעותיו המוצלחות של ולדאנו בנבחרת הצעירה של ארגנטינה, עוד כשחקן ניואלס אולד בויס, זיכתה אותו בזימון לנבחרת הבוגרת של, במדיה ערך את הופעת הבכורה כבר ב-1975, בגיל 20 בלבד.
ולדאנו היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1982, אך נפצע במשחק השני של הנבחרת, מול, והחמיץ את מרבית הטורניר.
הישג השיא של ולדאנו בנבחרת היה במונדיאל 1986, בו זכתה ארגנטינה בתואר אלופת העולם. ולדאנו שיחק בכל 7 המשחקים של נבחרתו במונדיאל, וכבש 4 שערים, אחד פחות מכוכב הנבחרת דייגו מראדונה. ולדאנו אף כבש את אחד משעריו במשחק הגמר, כשבדקה ה-55, במצב של 1-0 לנבחרתו, קיבל כדור מהקטור אנריקה, חדר עם הכדור לרחבה מצד שמאל וגלגל אותו לפינה הרחוקה, כדי לקבוע 2-0. ארגנטינה ניצחה במשחק בתוצאה 3-2.
בשנת 1990, כ-3 שנים לאחר פרישתו, חזר ולדאנו להתאמן על מנת לשחק עם הנבחרת במונדיאל 1990 באיטליה, ואף שיחק שני משחקים נוספים במדי הנבחרת, אך לבסוף נופה מהסגל הסופי על ידי מאמן הנבחרת דאז, קרלוס בילארדו.
בסך הכל ולדאנו שותף ב-23 משחקים במדי הנבחרת, מתוכם 9 בטורנירי המונדיאל ב-1982 ו-1986, וכבש 7 שערים, מתוכם 4 בטורניר המונדיאל ב-1986.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו, מונה ולדאנו למאמן נוער בקבוצה שבמדיה פרש, ריאל מדריד.
ב-15 באפריל 1992, שמונה מחזורים לסיום הליגה, פיטרה קבוצת טנריפה את מאמנה חורחה סולארי, ומינתה את ולדאנו למאמנה לחוזה עד לסיום העונה, ולעונה נוספת. מטרתו הייתה להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה, משימה בה עמד בהצלחה.
במחזור האחרון של אותה העונה, פגשה טנריפה של ולדאנו את ריאל מדריד, במשחק בו ריאל הייתה חייבת ניצחון על מנת להבטיח את האליפות, וטנריפה הייתה זקוקה לניצחון כדי להבטיח את הישארותה בליגה. ריאל עוד הובילה במשחק 2-0, אך טנריפה ביצעה מהפך כדי לנצח 3-2 ולהישאר בליגה, ובאליפות זכתה ברצלונה.
בעונתו השנייה בקבוצה הציגה טנריפה כדורגל טוב הרבה יותר, עם פרננדו רדונדו בשורותיה הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-5 והבטיחה את השתתפותה בגביע אופ"א. התסריט מהמחזור האחרון בעונה שלפניה חזר בשנית, ושוב טנריפה ניצחה במחזור האחרון את ריאל מדריד, הפעם בתוצאה 2-0, ושוב מנעה מריאל זכייה באליפות, בה זכתה גם הפעם ברצלונה.
בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצה, ולדאנו הוביל את טנריפה עד לשמינית גמר גביע אופ"א, שם הודחה על ידי יובנטוס מאיטליה.
לקראת עונת, מונה ולדאנו למאמנה של ריאל מדריד. ולדאנו החתים את כוכב קבוצתו הקודמת, פרננדו רדונדו, וכן את מיכאל לאודרופ ואיוואן זמורנו, והוביל את הקבוצה לאליפות מרשימה, כולל ניצחון 5-0 בקלאסיקו מול ברצלונה. באותה עונה החל לשלב בקבוצה הבוגרת את ראול גונזלס, אז בן 17, מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים. בנו הבכור של ראול, חורחה, קרוי על שמו של ולדאנו.
משרת האימון האחרונה שלו הייתה בולנסיה בעונת. הוא הוביל את הקבוצה למקום ה-10 בטבלה, ופוטר בשלבים הראשונים של עונתו השנייה בתפקיד.
קריירה כמנהל מקצועי
בשנת 2000 חזר ולדאנו לריאל מדריד, הפעם כמנהל מקצועי. הוא כיהן בתפקיד כ-4 שנים, עד התפטרותו בחודש יוני 2004, בעקבות כישלונה המקצועי של הקבוצה בעונת.
הוא חזר לקבוצה ביוני 2009, כדי לשמש שוב בתפקיד, וכן כעוזרו של הבעלים פלורנטינו פרס.
בעת ששימש בתפקיד, ספג ביקורת מחברו לזכייה במונדיאל 1986 ומאמן נבחרת, דייגו מראדונה, שזעם על התנכלות לכאורה של ולדאנו לשחקנים הארגנטינאים של ריאל מדריד. ולדאנו עצמו התנגד למינויו של חברו מראדונה למאמן הנבחרת שנתיים קודם לכן
ב-25 במאי 2011 הוא פוטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות ממושכים עם הצוות המקצועי, ובמיוחד עם מאמן הקבוצה דאז, ז'וזה מוריניו.
עיסוקים נוספים
ולדאנו שימש לאורך תקופתו כמאמן נוער וכן מאז פיטוריו מריאל מדריד ב-2011, משמש ולדאנו כפרשן כדורגל במגוון תחנות טלוויזיה ועיתונים בספרד ובמקסיקו.
בנוסף, ולדאנו פרסם מאז פרישתו חמישה ספרים העוסקים בכדורגל.
בפברואר 2014 פורסם כי ולדאנו ישתתף בכתיבת תסריט לסרט שיעסוק בכוכב נבחרת ארגנטינה וברצלונה, ליונל מסי. למרות שמסי מככב ביריבה המרה של הקבוצה איתה מזוהה ולדאנו, הדמיון בחיים המוקדמים בין השניים, במיוחד בארגנטינה, הוביל את ולדאנו לקחת חלק בפרויקט.
אנדרטת גדוד 55 גבעתי
אנדרטת גדוד 55 של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות נמצאת בגינה קטנה במפגש הרחובות שדרות ח"ן והרצל ברחובות.
רקע היסטורי
ב-15 במאי 1948 הטיל שמעון אבידן על רפאל ורדי שהיה מפקד הלה"ד (לשכת ההדרכה) החטיבתית, להקים תוך 24 שעות גדוד חמישי בחטיבה שייקרא גדוד 55 שתפקידו יהיה למלא את החלל בגזרה הצפונית של מרחב החטיבה (נפת "אפרים") נגד הצבא המצרי. הגדוד הורכב ממגויסי רחובות, נס ציונה, וראשון לציון וכן ממדריכי לה"ד. אבידן נפגש עם ראשי היישובים בנפה ושכנע אותם, לא בקלות, למסור את הנשק שברשותם לגדוד החדש.
הגדוד החדש החזיק וייצב את החזית בקו עיינות- נטעים, שלט על כך נמצא בכניסה לעיינות. ביחד עם גדוד 51 השתתף בכיבוש יבנא. השתתף במבצע יואב לפריצת הדרך לנגב. לוחמי הגדוד נכנסו ראשונים ליד מרדכי. כן השתתף הגדוד במצור על כיס פלוג'ה.
ב-12 בדצמבר 1948 פורק הגדוד ופלוגותיו פוזרו בחטיבה. פלוגה אחת השתתפה בכיבוש משלטי רמת הכובש והדפה את התקפות העיראקים, רוב חללי הגדוד הם מקרבות אלה.
אתר ההנצחה
בהתחלה היה האתר מורכב רק מסלע שחם אדום עליו חקוקות המילים גדוד 55 ופירוט הקרבות בהן השתתף הגדוד: זרנוגה, קוביבה, מע'אר, גזר, יבנה ברקה, בית דראס, איסדוד, חתה, כרתיה, כאוכבה פלוג'ה, עיראק אל מנשיה, עיראק סואידן, ברברה, יד מרדכי.
לאחר מכן נוספו לוחות זיכרון עם פירוט הקרבות וכן שמות הנופלים.
עין איה
עין איה הוא חיבור הגותי של הרב קוק, הנסוב על אגדות התלמוד הבבלי והמשניות במסכתות ברכות, שבת ומשניות סדר זרעים (הנזכרות בעין יעקב). הביאור מובא בפסקאות ממוספרות ללשון הטקסט התלמודי, ומהן מתרחבים נושאים רבים ומגוונים בסגנון אלגורי. החיבור יצא לאור בארבעה כרכים, בעריכת הרב יעקב הלוי פילבר ובהוצאת מכון הרצי"ה.
כתיבת החיבור וניסיונות הוצאתו לאור
כתיבת החיבור נמשכה בשנות רבנותו של הרב קוק בירושלים. בשבט ה'תרפ"ג (1923) כתב הרצי"ה לרב יחיאל מיכל חרל"פ, בנו של הרב יעקב משה חרל"פ:.
בפתק שהוצמד למחברת האחרונה בכתב היד, שהגיע עד דף קח במסכת שבת, צוין: "כרך אחרון – ירושלים תרצ"ד. לא נגמר!". בשנת ה'תרצ"ה ציין תלמידו הרב שמואל ברוך שולמן כי החיבור על מסכתות ברכות ושבת צפוי לצאת לאור "בשלושה כרכים". בחודש טבת ה'תרצ"ז (1936), בישיבת האגודה להוצאת כתבי הראי"ה, הכריע הרצי"ה להקדים את הדפסת עולת ראיה שהיה מוכן לדפוס, להדפסת ספר עין איה אשר חלקו הראשון עודו "טעון עיבוד וסידור". בניסן ה'תרצ"ח (1938) דווח כי החיבור, לצד עולת ראיה, מוכן לדפוס ועתיד לצאת לאור במשך הקיץ.
סביב תחילת שנות השישים נעתר הרצי"ה קוק להפצרות תלמידו הרב צפניה דרורי, ערך את דפי ה"מהדורא בתרא" לדפוס, אולם ביקש שיודפס במתכונת הדומה להדפסת התלמוד הבבלי: באמצע העמוד דברי הגמרא, לצדו פירוש רש"י ולמטה פירוש עין איה. העתק השמש לא עלה יפה ולפיכך נזנחה העבודה. באותה עת אבד כתב היד של ה"מהדורה בתרא" ונתגלה כעבור שנים, רק לאחר הדפסת הכרך השלישי של החיבור.
קודם להדפסתו, נדפסו פסקאות מן החיבור בידי הרצי"ה בתוך הסידור עולת ראיה, על פי רוב תוך עריכה שלהן. לצד זאת, לאורך שנים פורסמו פסקאות אחדות במהדורה השנייה של הספר חבש פאר, בספר ארץ חפץ וכן במקומות נוספים.
מקור השם
מקור השם הוא בפסוק בספר איוב : "נתיב לא ידעו עיט ולא שזפתו עין איה". איה הוא עוף בעל ראייה חדה. השם רומז לכך שהמחבר סולל כאן במידה מסוימת דרך חדשה ללימוד אגדה כדבריו בהקדמה, ויש בו גם רמיזה לשם המחבר ("אי"ה" בראשי תיבות הוא אברהם יצחק הכהן) ולשמו של הספר "עין יעקב" - שהוא ליקוט אגדות התלמוד עם ביאורים, המשמש בסיס לביאור של הרב קוק בספרו זה.
ההוצאה לאור
בשלהי שנת ה'תשמ"ו (1986) הוציא לאור הרב יעקב הלוי פילבר, מתלמידיו של הרצי"ה קוק, את הכרך הראשון של החיבור לאור, בהוצאת מכון הרצי"ה. הכרך השני של החיבור נדפס בשנת ה'תש"ן. מהדורה שנייה ומתוקנת של כרכים אלה, בתוספת ה"מהדורה בתרא" בכרך הראשון, נדפסה בשנת ה'תשנ"ה. בשנת ה'תשנ"ד נדפס הכרך השלישי, ומהדורה מתוקנת בשנה שלאחר מכן. בשנת ה'תש"ס הושלמה הסדרה עם צאת הכרך הרביעי לאור.
מהדורת הדפוס של הספר כוללת ארבעה כרכים. בפתח כל כרך נדפסה הקדמה קצרה מאת העורכים, וכן תוכן עניינים מפורט, המציין את נושאי הפרקים השונים בכרך. כמו כן, בחתימת כל כרך הובא מפתח עניינים מפורט לתכני הכרך. בהקדמה שנדפסה בפתח השער הרביעי ציינו עורכי מכון הרצי"ה, כי בכוונתם "להוציא לאור גם כרך מילואים, שיכלול ליקוטים מדברי הראי"ה בדפוס ובכתב יד על עין יעקב". כרך מילואים זה מעולם לא נדפס.
תוכני החיבור
מגמת הספר מנוסחת בהקדמה, שרבים מייחסים לה חשיבות גם ללא קשר לתכני הספר. בין השאר מציג בה הרב קוק תפיסה היסטורית ופילוסופית של תקופת בית המקדש השני. בהקדמת הספר כותב המחבר כי בא לכתוב ספר זה בגלל המיעוט (באיכות ובכמות) של ספרי יהדות "קלים לקריאה" בתקופתו.
אופי החיבור ומקומו בכתבי הראי"ה
כפי הנראה תכנן הראי"ה לכתוב ביאור מקיף על כל אגדות התלמוד הבבלי. כתוצאה מן העיכובים במשך השנים, ניכרים הבדלים משמעותיים בסגנון ובאופי הכתיבה לאורך הספר. לדברי הרב משה צבי נריה, תלמידו של הרב קוק, "המעיין בביאורו של הרב לעין יעקב, עין איה, יווכח מיד באיזו מידה סיגל הרב לעצמו את סגנון המהר"ל וגישתו לביאור מאמרי חז"ל".
יש רבנים הממליצים להתחיל ללמוד את כתבי הראי"ה דווקא מחיבור זה.
עין איה על מסכתות נוספות
כמו כן, באייר ה'תש"ע (2010) לרגל חתונה משפחתית, נדפסה החוברת "כהונת רפאל" – מתורתו של הרב רפאל קוק, אחיינו של הראי"ה, ובה בין השאר שש עשרה פיסקאות מעין איה על סדר נשים (מסכתות כתובות ויבמות). פסקאות אלה נדפסו בכרך השישי של אוצרות הראי"ה.
אדא ג'עפרי
ביוגרפיה
אדא ג'עפרי נולדה ב-22 באוגוסט 1924, בבדאון, בראג' הבריטי, באזור שהיום נקרא אוטר פרדש, בהודו. שם לידתה היה עזיז ג'אהאן (عزیز جہاں). אביה, מאולבי בדרול חסן, נפטר כשהיא הייתה בת שלוש. היא התחילה לכתוב שירה כשהיא הייתה בת שתים עשרה, בשם העט אדא בדאיוני. המוסכמות החברתיות של סביבת ילדותה לא התירו לבנות להתבטא באופן חופשי.
היא נישאה לנורול חסן ג'עפרי ב-29 בינואר 1947, בלאקנאו, הודו הבריטית. לאחר נישואיה, היא אמצה את שם העט אדה ג'עפרי. בעלה היה בכיר בשירות הממשלה הפדרלית של הודו. אדא ונורול חסן עברו לקראצ'י לאחר קבלת העצמאות של פקיסטן ב-1947. בעלה כתב טורים באנגלית ואורדו לעיתונים. הוא גם שימש כנשיא של האגודה לקידום שפת האורדו. הוא נפטר ב-3 בדצמבר 1995.
לג'אפרי שלושה ילדים, צביחה, עזמי ואמיר. צביחה ועזמי חיים עם משפחותיהם בארצות הברית. אמיר ג'עפרי נשאר בקראצ'י, ואדא התגוררה עמו ועם אשתו ובתם עד מותה.
מותה
אדא ג'עפרי נפטרה בערב ה-12 במרץ 2015 בבית החולים בקראצ'י, בגיל 90. תגובות צער וזיכרון יצאו מפי דמויות מובילות בפקיסטן, ביניהן שר התקשורת הפקיסטני, פרבז ראשיד, מושל סינד, אישרטול עבד ח'אן, ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, ועוד. הם שיבחו את עבודתה והכירו במורשתה.
קריירה ספרותית
ג'עפרי גדלה בסביבה מסורתית, בה לא התירו לנשים וילדות מחשבה עצמאית, אך היא מצאה את קולה באמצעות השירה. ב-1950 היא כבר כונתה "הגברת הראשונה של שירת אורדו". אמה ובעלה עודדו אותה להמשיך בפעילותה הספרותית למרות הקשיים החברתיים. היא למדה מהמשוררים הגדולים של זמנה, כמו אכתאר שירני וג'אפר עלי ח'אן אסאר לח'נאבי, שהיו עוברים על יצירותיה ונותנים לה ביקורת.
סגנון
ג'עפרי היא חלק מתנועה הפמיניסטית בספרות אורדו. נשים אחרות בתנועה כוללות את עישרת אפרין, זוהרה ניגה, פהמידה ריאז, קישוואר נאהיד ופרווין שאקיר.
ג'עפרי כתבה בגופים נייטרליים מגדרית, אך כללה תמות פמיניסטיות ביצירותיה, ביניהן אפליה ודה-הומניזציה של נשים, והחפצתן המינית. חוקרי עבודתה מעירים שהיא עצמה כאילו נעדרת משיריה, שלא מספקים צוהר לאישיותה. היא כן כתבה על חוויותיה כרעיה וכאם, תוך שימוש בניב המסורתי, וכללה גם את חוסר ההגשמה העצמית שמלווה את מערכות היחסים הללו.
ג'עפרי כתבה בעיקר בז'אנר הע'זל, אך היא התנסתה גם עם סגנון הנאזם, כמו גם עם ההאיקו האורדו. היא כתבה גם מספר עבודות פרוזה.
עבודות
הע'זל הראשון של ג'עפרי פורסם במגזין של אכתאר שירני, "רומן" (رومان), ב-1945. האוסף הראשון שלה, "המשכתי לחפש את כלי הנגינה" (میں ساز ڈھونڈتی رہی) יצא ב-1950. "אימאם ע'זל" (غزل نما) אשר יצא ב-1987, כלל מאסות קצרות וביוגרפיות של משוררי אורדו, עם הערות על עבודתם. היא פרסמה בנוסף חמישה אוספים של שירה ("עיר הכאב", "ע'זל מוכר", "הרשה שסטאי", "מנוחה ממסע", ו"עונות" - شہر درد، غزالاں تم تو واقف ہو، حرف شناسائی، سفر باقی، اور موسم موسم), היא כתבה את האוטוביוגרפיה שלה, "הייתה זו רק בורות שנשארה" (جو رہی سو بےخبری رہی}), וכארבעים מאמרי מחקר. הע'זל שלה "שמות שפתיהן עלו על שפתיי" (ہونٹوں پہ کبھی ان کے میرا نام ہی آئے) הולחן והפך לשיר פופולרי בביצועו של אוסטד אמנאט עלי ח'אן.
פרסים
ב-1955,קרן המדארד בניו דלהי הכיר בג'עפרי בתור "המשוררת המצטיינת של המאה". מאוחר יותר, היא זכתה בפרס ספרותי אדמג'י, מטעם גילדת הסופרים של פקיסטן, ב-1967 עבור אוסף השירים השני שלה. בהכרה בעבודתה, ממשלת פקיסטן העניקה לה מדליית הצטיינות ב-1981. היא קיבלה את פרס באבא-א אורדו על שם ד"ר מאולבי עבדול האק מן האקדמיה לספרות של פקיסטן ב-1994, ואת פרס מוחמד עלי ג'ינה לספרות בשנת 1997. היא גם קבלה אות הצטיינות מטעם קרן המדארד של פקיסטן, וגם זכתה במגוון פרסים בינלאומיים מאגודות ספרותיות בצפון אמריקה ובאירופה.
ממשלת פקיסטן העניקה לה את פרס "גאווה בביצוע" לספרות לשנת 2003. היא זכתה בפרס קמאל-א פאן למפעל חיים בספרות של האקדמיה לספרות ב-2003. היא הייתה האישה הראשונה לקבל את הפרס מאז הקמת האקדמיה ב-1997.
גורדון בנשפט
גורדון בנשפט (באנגלית: Gordon Bunshaft; 9 במאי 1909 – 6 באוגוסט 1990) היה אדריכל יהודי-אמריקאי, חתן פרס פריצקר לשנת 1988 במשותף עם האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר. ידוע בזכות חדשנותו בקרב אדריכלים אמריקאים בני תקופתו, בשל אימוץ עקרונות המודרניזם האירופי ובשל יצירותיו המונומנטליות. בעבודותיו ניכרת מידה רבה פרגמטיזם אדריכלי ופניה אל הוורנקולרי, לצד מידה פחותה של תאוריה אדריכלית.
קורות חיים
בנשפט נולד בשנת 1909 בבאפלו שבמדינת ניו יורק, כבן למשפחת מהגרים יהודים רוסים. כבר בשנות העשרה לחייו זיהה את סקרנותו העזה למבנים ולסביבה הבנויה. בשנת 1933 השלים תואר ראשון באדריכלות (Bachelor of Architecture) ב-MIT, ולאחריו יצא למסע לימודי ברחבי אירופה בין השנים 1935–1937, אשר מומן ברובו על ידי מלגה. לאחר עבודה באירופה בעבור האדריכל אדוארד דורל סטון (Edward Durell Stone) והמעצב התעשייתי ריימונד לואוי (Loewy), חזר לארצות הברית בשנת 1937 והצטרף אל האדריכל לואי סקידמור, שבתורו חבר שנה קודם לכן אל האדריכל נתנאל אווינגס.
חטיבת התכנון (זרוע היבשה)
חטיבת התכנון (בשמה המלא: חטיבת תכנון והתעצמות) בזרוע היבשה היא חטיבה שאחראית לתכנן וליישם את התכנון של עבודת זרוע היבשה, לרכז את עבודת המטה של הזרוע ולנהל את התקציב של זרוע היבשה. בראש החטיבה עומד תא״ל אבירם סלע.
גורדון בנשפט
קורות חיים
בשנת 1939 צורף לצמד סקידמור ואווינג האדריכל ג'ון מריל, וכך במהרה מצא עצמו בנשפט כאדריכל בכיר ובהמשך כשותף בקרב הפירמה סקידמור, אווינגס ומריל (Skidmore, Owings and Merrill; SOM) שלימים הייתה לאחד ממשרדי האדריכלים הגדולים והמשפיעים בארצות הברית. במשך כל חייו המקצועיים פעל בנשפט תחת שם המשרד, מעולם לא צורף לשם המשרד ומעולם לא הקים פרקטיקה עצמאית, פרט אשר העלים במידה את שמו של בנשפט בקרב אדריכלי התקופה חרף השפעתו הרבה על האדריכלות בצפון אמריקה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בנשפט בין השנים 1942 ל-1946 בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. במהלך שנים אלה שהה באירופה ונפגש עם האדריכל הנודע לה קורבוזיה (Le Corbusier). לימים, יהיה זה בנשפט אשר יהיה מבין הראשונים לישם את עקרונותיו האדריכלים של הלה בארצות הברית.
שהותו של בנשפט בקרב משרד כה גדול ומשפיע איפשרה לו להתמקצע במגוון רב של סוגי בנייה ולהחשף לאנשי מקצוע מכל הקשת המקיפה את האדריכל, מאנשי עסקים ועד אומנים ואמנים. יחד עם זאת, ביטויו האדריכלי של בנשפט לאורך השנים לווה במיעוט יחסי של טקסט וכתיבה תאורטית (אשר מצידם עוד סייעו ב"השכחתו" היחסית), אך לעומת זאת ניחן במידה מרובה של מקצועיות מבנית וטקטונית.
במרוצת השנים המשיך בנשפט לבנות אייקונים אדריכלים רמי חשיבות כדוגמת ספריית ביינקה באוניברסיטת ייל, צ'ייס מנהטן פלאזה 1, מגדלי סולאו וגרייס בניו-יורק, הספרייה הנשיאותית של הנשיא ג'ונסון או מוזיאון הירשהורן בוושינגטון הבירה, אשר חושף תוכנית טבעתית וכמעט נטול חלונות כלפי חזיתותיו הציבוריות.
בנשפט שימש כמרצה אורח לאדריכלות באוניברסיטת ייל, ב-MIT ובהארוורד. במהלך חייו הוכר בנשפט בחשיבות עבודותיו וזכה במספר רב של פרסים אדריכלים, ביניהם מדליית הזהב של איגוד האדריכלים האמריקאי. בשנת 1988 זכה בפרס האדריכלות המכובד ביותר, פרס פריצקר, לאחר שהיה המועמד היחיד עד כה שגם העמיד עצמו (ולא נבחר בידי אחרים) כמועמד לפרס וגם זכה בו. כיאה לאדריכל שנודע כאחד המרבה במעשים אך החוסך במילים, היה נאומו של בנשפט לרגל קבלת הפרס הנאום הקצר ביותר בתולדותיו.
עולת ראיה (סידור)
עולת ראיה הוא סידור תפילה המפורש בידי הרב קוק. הסידור נערך על ידי בנו של הרב קוק, הרב צבי יהודה קוק, ויוצא לאור על ידי מוסד הרב קוק בשני כרכים, כחלק מכתבי הראי"ה. הפירוש על הגדה של פסח המופיע בסידור יצא לאור גם בכרך נפרד.
מבנה הספר
בפתח הסידור ישנן הקדמות בנושא חשיבות התפילה ופעולתה, המורכבות מפסקאות שונות שלוקטו מכתביו השונים של הרב קוק. הספר מכיל בחלקו כתבים שהוקדשו על ידי הרב קוק במיוחד לצורך כך, ובחלקו ליקוטים מכתביו השונים - בעיקר מספרו עין איה - הנוגעים לענייני התפילה. הסידור בנוסח אשכנז, כנוסח סידורו של הרב קוק בחייו. לפירוש נוספו הלכות בנושא תפילה אשר תומצתו על ידי הרב צבי יהודה קוק מהספר משנה ברורה.
שם הספר
שמו של הספר, "עולת ראיה", נקרא בשם הקורבן שיש להביא כשעולים לבית המקדש בשלוש הרגלים. בשם זה מרמז הרב קוק על התפילה כתחליף לקורבנות מאז חרב בית המקדש, עניין הנלמד מהפסוק: "ונשלמה פרים שפתינו" (הושע י"ד, ג'). כמו כן, המילה "ראיה" מרמזת לשם המחבר: הרב אברהם יצחק הכהן.
גביע הפדרציה 1976
התחרות נערכה בספקטרום, פילדלפיה. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-22 באוגוסט בהשתתפות 40 נבחרות והסתיימה ב-29 באוגוסט 1976.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר את נבחרת אוסטרליה וזכתה בגביע בפעם החמישית.
החל משנת 1976 התחרות נערכה בחסות של קולגייט.
ישראל בתחרות
בנבחרת השתתפו פאולינה פלד וחגית צוברי. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם והפסידו 0:3.
בסבב תנחומים נבחרת ישראל הפסידה ל 2:1.
בויר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יירומה
יירומה (באנגלית: Yiruma) (נולד ב-15 בפברואר 1978) הוא שם הבמה של לי רוּ-מָה (Lee Ru-ma), פסנתרן ומלחין דרום קוריאני. השם "יירומה" פירושו 'השג' בקוריאנית. יירומה מפורסם ברחבי העולם, ואלבומיו נמכרים בכל אסיה, וכך גם בצפון אמריקה ובאירופה.
בין יצירותיו הידועות ביותר: "נהר זורם בתוכך" ("River Flows in You") ו"אהבי אותי" ("Love Me") אשר נכתבו לאלבום "אהבה ראשונה" ("First Love"). כמו כן, בין יצירותיו הבולטות: "נשק את הגשם" ("Kiss the Rain"), המופיעה באלבום "מתוך החדר הצהוב" ("From The Yellow Room").
ביוגרפיה
יירומה החל לנגן בפסנתר בגיל חמש. ובגיל 11, (שנת 1989) עבר ללונדון כדי ללמוד ב "The Purcell School of Music". בדצמבר 1996 השתתף באלבום: " album The Musicians of Purcell". הוא הוכשר כבוגר בית הספר ביולי 1997 ואחר סיים את לימודיו כמלחין ב "King's College London" ביולי 2000.
אלבומו הראשון הופק על ידי "DECCA" בהיותו עדיין סטודנט ב-"Kings College". באותה תקופה הוא יצא לסיבוב הופעות ברחבי אירופה, והלחין עבור מוזיקאים, סרטים ותיאטראות. אהבתו למוזיקה הרומנטית שבפריז (צרפת) הסבה לו השראה לעבוד עם מלחינים כגון סמואל ואלי (Samuel Vallee), או דן ווסלי (Dan Wesley).
שנתיים לאחר שהוציא את אלבומו השני, יירומה הוציא את אלבומו השלישי "מתוך החדר הצהוב" ("From The Yellow Room"). בהזמנה המוקדמת בלבד נמכרו כ-30,000 עותקים והאלבום דורג בראש מצעדי המוזיקה הפופולריים.גם לקונצרט שהתקיים בנובמבר במרכז הלאומי לאומנויות שבסיאול נמכרו כל הכרטיסים.
באלבום הרביעי שלו, POEMUSIC בולטת בעיקר המלודיה הלירית. בשנת 2006, שנה מאוחר יותר, הוא הלחין את שיר הנושא לדרמה הפופולרית "ולס האביב". האלבום החמישי שהוציא נקרא " h.i.s monologue". בעודו מצליח בעקביות בתעשיית המוזיקה, הוא החליט לוותר על האזרחות הכפולה שלו כאזרח דרום קוריאני וכאזרח בריטניה והצטרף לצי הקוריאני של הרפובליקה, דבר אשר בגדר החובה עבור הגברים הקוריאנים.
כאשר סיים ומילא את תפקידו בצי הקוריאני, הופיע בשנת 2008 בהופעת 'קאמבאק' אשר התקיימה בעשרים ערים שונות בקוריאה.
אף על פי שיירומה משווק כאמן של העידן החדש, הוא אינו מתאר את עצמו ככזה: "אני נוצרי, ואני לא אמן של העידן החדש. רוב האנשים לא מבינים אותי כראוי". למרות זאת, אין קשר ישיר בין השינויים של העידן החדש לבין הז'אנר המוזיקלי של העידן החדש.
תאריכי מפתח:
מידע נוסף
ב'יוטיוב' וברשתות דומות נוספות, היצירה של יירומה "נשק את הגשם" (Kiss The Rain) מפורסמת כשיר הערש מתוך הרומן "משחקי הרעב". נוסף לכך, מעריצי הסאגה " דמדומים" מאת סטפאני מאייר נוטים לשגות ולהתייחס ליצירה "נהר זורם בתוכך" (River Flows In You) כשיר הערש של בלה ("Bella's Lullaby), בעוד שהיצירה האמיתית בה השתמשו בסרט כשיר הערש של בלה נכתבה על ידי קרטר בורוול.
דולפיניים
דּוֹלְפִינִיִּים (שם מדעי: Delphinidae) היא משפחה של יונקים ימיים בתת-הסדרה לווייתני שיניים. הדולפיניים נוטים להימצא במי האוקיינוסים הפתוחים, בניגוד לדולפיני הנהרות. עם זאת, מספר מינים, כדוגמת דולפין איראוואדי, חיים בסביבות חופים ונהרות.
מאפיינים
אורכם של הדולפיניים נע בין 1.2 ל-7 מטרים, ומשקלם נע בין 40 קילוגרמים לארבעה וחצי טונות. מרבית המינים שוקלים בין 50 ל-200 ק"ג. הם נפוצים בכל העולם, ובייחוד באזורים הרדודים של המדפים היבשתיים. כל הדולפיניים הם טורפים, והם ניזונים לרוב מדגים ומדיונונים. כמעט כל המשפחה כוללת לווייתנים שיש להם סנפיר גב גדול יחסית לגופם ולשאר הסדרה לווייתנאים.
הגדול במשפחה הוא הלווייתן הקטלן או אורקה (Orcinus orca) שאורכו 9 מטר ומשקלו 10 טונות. הקטן במשפחה הוא דולפין דרום-אפריקאי (Cephalorhynchus heavisidii) שאורכו 1.2 מ' ומשקלו 40 ק"ג.
חלק ממיני הדולפינים ובייחוד הסוגים דולפין מצוי ודולפינן נחשבים ליונקים אינטליגנטיים במיוחד ובעלי חיי חברה מפותחים. לעיתים הם משתעשעים ומשחקים תוך ביצוע להטוטים ותרגילים אקרובטיים כגון זינוקים מחוץ למים. תכונות אלו, בתוספת מראם, הפכו את הדולפינים ליונקים החביבים על בני האדם, שרואים בהם יצורים חמודים וידידותיים. אנשים הולכים לצפות בפעלולי דולפינים במבני דולפינריום.
פונקציית סיכון
בניתוח הישרדות פונקציית הסיכון (הידועה גם כקצב התקלות) היא היחס בין פונקציית הצפיפות של משתנה מקרי המתארת את זמן ההישרדות של פרט כלשהו באוכלוסייה לבין פונקציית ההישרדות (ההסתברות להישרדות עד זמן מסוים או הפונקציה ההופכית לפונקציית ההתפלגות המצטברת):
לפונקציית הסיכון שימושים ביישומי אמינות ובניתוח הישרדות. היא מתארת את קצב התקלות המיידי בכל נקודת זמן ויכולה להתפרש גם כמספר הצפוי של אירועים (תקלות) לכל פרט בכל יחידת זמן.
ראו גם
Failure rate Ausfallrate Tasso di guasto
גילברט
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
המערה הכחולה (מלטה)
האתר ידוע בשלל צבעי מי הים המשתקפים כתוצאה מהחזרת קרני השמש בשעות הבוקר, והמושפעים ממיקומה של המערה, מהצבעים הזוהרים המוחזרים על ידי הצמחייה התת-ימית ומהמינרלים שעל קרעית הים. שמה של המערה באנגלית הוענק לה על ידי חייל בריטי אשר מצא דמיון בינה ובין המערה הכחולה באי קפרי שבאיטליה. הגישה אל המערות עצמן אפשרית רק באמצעות סירות.
סירי
סירי (באנגלית: Siri) היא מערכת בינה מלאכותית אוניברסלית מסוג עוזרת אישית וירטואלית עבור מכשירי iOS ו-MacOS X של חברת אפל. המכשירים הכוללים בתוכם את המערכת הם אייפון 4s ומעלה, אייפד 3 ומעלה, אייפד מיני ומעלה ואייפוד טאץ' (דור חמישי), ומחשבי Mac בעלי Mac OS Sierra ומעלה. המערכת מעבדת שפה טבעית מדוברת, כדי לענות על שאלות, לתת המלצות, לבצע פעולות בהתאם לבקשות המשתמש ולענות על שאלות באמצעות משאבי המידע וולפרם אלפא ווויקיפדיה.
היסטוריה
סירי נוסדה בדצמבר 2007 על ידי Dag Kittlaus (מנכ"ל), Adam Cheyer (סמנכ"ל הנדסה) ו-Tom Gruber (סמנכ"ל עיצוב), יחד עם Norman Winarsky מקבוצת SRI. ב־13 באוקטובר 2008 הודיעה סירי על גיוס מימון בסך 8,500,000 דולר, בראשות במנלו ונצ'רס. בנובמבר 2009, השיגה החברה בסבב מימון נוסף 15.5 מיליון דולר מאותם משקיעים, אך הפעם בראשות מיליארדר מהונג קונג בשם Ka-shing.
סירי נרכשה על ידי אפל ב-28 באפריל 2010 וב-4 באוקטובר 2011 הודיעה אפל שסירי תיכלל במערכת ההפעלה של אייפון 4S.
ב-4 באוקטובר 2011 הודיעה אפל שסירי תיכלל באייפון 4S. הגרסה החדשה של סירי משולבת במערכת iOS, ומאפשרת אינטראקציה קולית עם יישומים רבים, כולל תזכורות, מזג אוויר, מניות, הודעות, דואר אלקטרוני, לוח שנה, אנשי קשר, פתקים, מוזיקה, שעונים, דפדפן אינטרנט, וולפראם אלפא ומפות. סירי תומכת במגוון שפות: אנגלית, עברית, צרפתית, גרמנית, יפנית, ערבית, מנדרינית, קנטונזית, דנית, הולנדית, טורקית, ספרדית, פורטוגלית, קוראנית, רוסית, שוודית, תאית, נורווגית ספרותית, איטלקית, פינית, ומלאית.
לאחר הודעת אפל על שילוב סירי באייפון 4S, החברה הסירה את אפליקציית סירי שהייתה זמינה להורדה עבור כל דורות האייפונים בחנות Appstore.
לאחר שאפל החליטה לשלב את סירי רק באייפון 4S, מתוך טענה שהיא דורשת מעבד A5 (טיעון אבסורדי כיוון שפעולות החישוב המורכבות מאחורי המערכת נעשות בחוות השרתים של אפל ולא במכשיר הנייד) החלו מספר האקרים בניסיונות להתאימה גם לאייפון 4, אייפון 3GS, אייפוד טאץ' ומכשירי אייפד. לבסוף סירי הותאמה למכשירים ישנים יותר מ-4S והועברה על ידי האקרים לשרתים חיצוניים שלא קשורים לאפל, ובכך הפכה סירי למערכת בינה מלאכותית אוניברסלית עבור כל מכשירי iOS (בהנחה שבוצעה על מכשיר ה-iOS פריצת iOS).
תגובות
סירי קיבלה תגובות חיוביות מאוד על קלות השימוש בתוכנה ומעשיותה, ועל היותה בעלת "אישיות" לכאורה. יו"ר ההנהלה של גוגל לשעבר, אריק שמידט, כבר הודה כי סירי עלולה להוות "איום תחרותי" על עסקי ליבת החיפוש של החברה. גוגל מייצרת חלק גדול מהכנסותיה מהצגת קישורים ממומנים בתוצאות החיפוש. הסכנה נובעת מהעובדה כי סירי היא מדיום שאינו ויזואלי, ולכן לא תינתן למשתמשים הזדמנות להיחשף לפרסומות. כתב הגארדיאן, העיתונאי צ'ארלי ברוקר מתאר את טון הקול של סירי כ"כנוע" תוך שהוא מציין כי זה עובד "היטב, באופן מעצבן".
עם זאת, ארגונים כמו איגוד חירויות האזרח האמריקני ו-NARAL Pro-Choice America מתחו ביקורת על סירי, לאחר שמשתמשים גילו כי אינה מספקת מידע על מיקומם של אמצעי מניעה או מרפאת הפלות, ופעמים מפנה משתמשים אל מרכזים למניעת הפלות במקום. אפל בתגובה אמרה, כי זו היא תקלה שתתוקן בגרסה הסופית. נטען כי מרפאות הפלות לא נמצאו בחיפוש סירי כי הם לא השתמשו במילה "הפלה" בתיאור בית העסק. באותה תקופה התעוררה מחלוקת, כיון שסירי מציעה מקומות לקניית סמים לא חוקיים, לשכירת זונה, או לזריקת גופה, אך לא מציעה מקומות לרכישת אמצעי מניעה או שירותי הפלה. אפל מסרה בתגובה כי התנהגות זו אינה מכוונת וזהו חלק מתוך בעיות גרסת הבטא, ושיפורים יוכנסו למוצר הסופי.
נגישות
אם כי פונקציות רבות עדיין דורשות שימוש במסך מגע, הפדרציה הלאומית של העיוורים מתארת את האייפון בתור "המכשיר הנייד היחידי בעל נגישות מלאה שעיוור יכול לקנות".
בעיות
לפני השקת iOS 6, הפונקציונליות של סירי מחוץ לארצות הברית הייתה מוגבלת. כך, למשל, בעת ששאלו את סירי בבריטניה לרשימת עסקים מקומיים, ניווט במקום כלשהו, או מידע על תנועה, מתקבלת התשובה "אני יכולה לחפש בתי עסק ומפות דרכים רק בארצות הברית, וכאשר אתה משתמש באנגלית ארצות הברית. מצטערים על זה". לאחר כנס ה-WWDC 2012 אפל הציגו תמיכה של סירי במדינות רבות מחוץ לארצות הברית, אך מספר השפות הנתמכות הוא עדיין מועט ומספר המדינות התומכות בחיפוש עסקים מקומיים ומקומות עדיין מוגבל. בעדכונים האחרונים בעיה זו נפתרה.
בתרבות פופולרית
בפרק "התחלת בדיקת בטא" של סדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול", ראג' קונה iPhone 4S, ומדמיין שהוא במערכת יחסים עם סירי. בחלומו, הוא לוקח פרחים למשרד של סירי, שם הוא פוגש את התגלמותה של סירי כאישה, והאילמות הסלקטיבית שלו מונעת ממנו לדבר איתה.
ביוטיוב ישנו סרטון פופולרי (של הצמד "סמוש") שכותרתו: "סירי ניסתה להרוג אותי!", בו מופיעה סירי המקבלת רצון משלה, לאחר ש-iPhone 4S נזרק ופוגע בקיר.
סירי ב-iOS 6
ב-iOS 6 מותקנת המערכת החדשה שלה נוספו יכולות טכניות רבות נוספות כמו:
כדור פורח
כדור פורח הוא כלי טיס המורכב מבלון גדול (מעטפת) מלא אוויר חם או גז שמחובר לתא לנשיאת נוסעים או מטען.
כדור פורח משמש למגוון דברים, החל מבלוני תצפית שונים המשמשים לתצלום או לחיזוי מזג האוויר וכלה בריגול, חלל וספורט.
היסטוריה
כדורים פורחים היו כלי הטיס הראשונים, כמו גם כלי הטיס הראשונים ששימשו לטיסה מאוישת. החל מהמאה השנייה או השלישית לספירה נפוצו בסין פנסי תאורה מרחפים בשם קונגמינג (孔明灯) שהיו מורכבים מכדור חלול הבנוי מנייר אורז משומן המתוח על מסגרת במבוק, שבתחתיתו נר בוער. אבל, כמו מספר המצאות אחרות שראשיתן בסין (אבק השרפה, הרובה, הטיל ועוד) לא התפתחה ההמצאה מעבר לשעשוע ולנוי, ופנסי הקונגמינג המעופפים נשארו נפוצים בכל מזרח אסיה עד היום (בעיקר מועפים בחגים) בלא שעברו כל שינוי מהותי מאז המצאתם.
התיעוד ההיסטורי הראשון של בלון המסוגל לשאת נוסעים, הוא בלון בו נעשה שימוש באוויר חם לצורך עילוי. הוא נבנה על ידי האחים ז'וזף-מישל וז'אק-אטיין מונגולפייה מהעיר אנונה שבצרפת, בנים למשפחה של יצרני נייר. הם שמו לב לתופעת העילוי של חלקיקי אפר מעל אש, והתחילו לשחק עם שקיות נייר מרחפות מעל להבות. לאחר מכן החלו לנסות בלונים גדולים יותר, תחילה לא מאוישים ולאחר מכן עם חיות. ב-1783 הם הרגישו בטוחים דיים לנסות טיסה מאוישת. בתחילה הורה המלך לואי ה-16 שהטייסים הראשונים יהיו פושעים מורשעים, אולם פיזיקאי צעיר בשם ז'אן פרנסואה פילאטר דה רוזייר ביחד עם המרקיז פרנסואה ד'ארלנדה ביקשו לקבל את הכבוד להיות הראשונים. בעזרת כדור שנפחו כ-2,200 מטר מעוקב הם הצליחו לטוס במשך כ-25 דקות למרחק של 9 ק"מ ובגובה של כ-100 מטר מעל פריז.
הטיסה הראשונה בכדור פורח מלא במימן נעשתה על ידי הממציא והמדען הצרפתי ז'אק שארל (Jacques Charles) בעשרים ושבעה באוגוסט, 1783. שארל הגיע לגובה של כשני קילומטרים (יותר מהגובה אליו הגיע הכדור הפורח של האחים מונגולפייה).
עקרון הפעולה
בתווך זורם דוגמת האטמוספירה, עצמים קלים מהתווך צפים כלפי מעלה בהשפעת כוח הציפה. ישנם שני סוגים של כדורים פורחים, כדור אוויר-חם, וכדור גז (בדרך כלל הליום). הכדורים משני הסוגים, עולים למעלה משום שמשקלם הסגולי הממוצע קטן מזה של האוויר המקיף אותם. לכדור הפורח אין מדחף (להבדיל מספינת אוויר) והוא תלוי ברוחות הקובעות את כיוון תנועתו. ניווט הכדור הפורח נעשה על ידי שינוי גובה הטיסה ומתבסס על כך שבדרך כלל בגבהים שונים נושבות רוחות בכיוונים שונים. ניתן לשלוט על גובה הטיסה על ידי ריקון גז ממעטפת הבלון, שינוי טמפרטורת האוויר שבמעטפת או שינוי העומס על הכדור הפורח בעזרת ריקון זבורית, בדרך כלל חול או מים. שיטה זו אינה מבטיחה הצלחה בהגעה ליעד מוגדר, כך שכדורים פורחים מוגבלים לשימוש ספורט ופנאי, ואינם משמשים בדרך כלל למטרות תחבורתיות.
שימושים
כיום, רוב השימושים הם לספורט ופנאי. פסטיבלים מתקיימים ברחבי העולם, בהם ניתן לחזות בעשרות רבות של כדורים רבגוניים.
תחבורה
בעבר השתמשו בכלי תחבורה זה כדי לנוע ממקום למקום, למרות החסרון העיקרי של הכדור הפורח שהוא, כאמור, קושי בשליטה מלאה על הכדור הפורח.
בלון תצפית
כבר בימים עברו השתמשו במזרח הרחוק בתצפיתנים מעופפים שנישאו בעזרת עפיפונים. האירופאים, לעומתם, השתמשו בתצפיתנים מעופפים רק מאוחר יותר, עם התפתחות הכדורים הפורחים. תצפית בעזרת כדורים פורחים מתבצעת, בדרך כלל, כאשר הבלון מעוגן לקרקע על ידי כבלים. הצילום האווירי הראשון נעשה מכדור פורח. כדורים הפורחים המשמשים לתצפית ואיסוף מודיעין חזותי בצבאות שונים.
גם כיום, משמשים כדורים פורחים כאמצעי תצפית. הן לנשיאת מערכות מכ"ם, והן כפלטפורמה לנשיאת אמצעי תצפית אופטיים. בלונים אלה מעוגנים לקרקע בעזרת כבלים שמהווים גם את אמצעי התקשורת בין הבלון לבין מרכז הבקרה שעל הקרקע. בלונים כאלה נמצאים בשירות משטרת ישראל וצה"ל.
כמו כן, ישנם שימושים שאינם צבאיים בבלוני תצפית, למשל בתצלומים מגובה או בחיזוי מזג האוויר.
ריגול
בזמן המלחמה הקרה תכננו האמריקאים בלוני ריגול בלתי מאוישים. הרעיון המקורי נהגה כבר בשנת 1949, אך רק כשנה לאחר מכן הוא החל לקרום עור וגידים. פרויקט סודי בשם "GOPHER", שנערך בשנת 1952 נועד לבחון את האפשרות של הפעלת בלוני הריגול. כדי להסתיר מהאזרחים את העובדה שבלונים אלו משמשים לריגול, נערך במקביל פרויקט מחקר מטאורולוגי בשם "MOBY DICK". הפרויקט הנ"ל זכה לחשיפה תקשורתית, כך שאם אזרח ימצא בלון על הקרקע, הוא יחשוב שהבלון משתייך לפרויקט המחקר. לאחר כשבועיים של שהיה באוויר בגובה של 70,000 רגל, נאסף הבלון בעודו באוויר בעזרת קרס מיוחד שהותקן על מטוס תובלה מסוג C-119.
ב-3 ביולי 1953 החל הפרויקט המבצעי שנקרא "GRANDSON". כדי להוכיח שאכן הבלונים יכנסו לשטח ברית המועצות ויצאו, שוגרו מספר בלוני מטאורולוגיה (מפרויקט "MOBY DICK") בשנת 1954, אך הם לא טסו כלל בנתיב המתוכנן (היה זה כישלון נוסף בשרשרת התקלות בהן היה הפרויקט רצוף). חרף כך, ומכיוון שה-CIA הוכיח שניתן להפריח בלונים מעל ברית המועצות בפרויקט אחר שעסק בפיזור חומר תעמולתי, הפרויקט לא ננטש. היחידות האמונות על הפעלת הבלונים התפרסו ברחבי אירופה בשנת 1955. כדי לשכנע את נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, נוסף סיפור כיסוי חדש לבלונים - בלוני מזג אוויר. כדי לאשש את הטענה כי אלו בלוני מזג אוויר, פרסם חיל האוויר שהוא מפריח מאירופה כדורים פורחים מפרויקט "MOBY DICK" כחלק מפרויקט חדש שכונה "WHITE CLOUD". חמשת אתרי שיגור הבלונים החלו, מבחינתם, את הפרחת בלוני הריגול האמיתיים מדגם WS-461L. המבצע כונה "GENTRIX". קצב שיגור הבלונים הוגבר מדי פעם. חלק מהבלונים ששוגרו בתחילת הפרויקט הצליחו למלא את משימתם בהצלחה, אך בסופו של דבר, הפילו הרוסים את שאר הבלונים, והצליחו להוכיח שלא מדובר בבלוני מחקר אלא בבלוני ריגול, והפרויקט בוטל.
הצלחת הפרויקט הייתה חלקית: רק 44 בלונים מתוך 448 בלונים ששוגרו סיימו את משימתם בהצלחה (השאר התרסקו, הופלו וכדומה). רק 8 אחוזים מתוך 39 אחוזים צפויים משטח ברית המועצות וסין כוסו (8 אחוזים אלו היו למעלה ממיליון מיילים רבועים). עם זאת, הפרויקט הצליח להשיג מספר הצלחות: צילום מקומות חדשים ובהם תחנות מכ"ם סובייטיות בלתי מוכרות וכן השגת מידע על מערכות ההגנה האוויריות של ברית המועצות.
ניסיון נוסף לריגול שנעשה זמן קצר לאחר מכן בעזרת בלוני WS-461L נקרא "MELTING POT" והתבסס על זרמי אוויר חם שמגיעים לגבהים עצומים, בהם לא ניתן ליירט את הבלונים. לאחר היסוסים רבים, נתן הנשיא האמריקאי אישור למבצע. הפרויקט נחל כישלון נוסף - הפעם, בניגוד לניסיון הקודם, הדבר היחיד שנגרם בעטיו של המבצע היה תקרית מדינית ותו לא, ללא שום הצלחה מודיעינית.
תחבורה
נפוליאון תכנן לפלוש לאנגליה בעזרת צי של כדורים פורחים, אך תוכניתו זו לא יצאה אל הפועל.
ניסיון פלישה נוסף בעזרת כדור פורח, התרחש ב-16 באפריל 1981, כאשר שני מחבלים ניסו לחדור לשטח ישראל באזור מנרה, הבלון זוהה והופל על ידי כוחות נ"מ המצוידים בתותחי וולקן. התפתח קרב עם המחבלים על הקרקע והם חוסלו.
בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה עשו הצרפתים שימוש בכדורים פורחים כדי לקשר בין פריז הנצורה לשאר המדינה. בנוסף, נמלטו מנהיגים צרפתים בכדור פורח מהעיר הנצורה.
הפצצה
במלחמת העולם השנייה ניסו היפנים לתקוף את ארצות הברית בעזרת כדורים פורחים הנושאים חומרי נפץ. נשלחו כאלף בלונים מסוג זה, אך המבצע נכשל.
הגנה מפני מפציצים
במלחמת העולם השנייה, הופצצה לונדון על ידי מפציצים גרמניים. כדי לאלץ את המפציצים להגביה לגבהים מהם לא יוכלו לפגוע במדויק, הקיפו את לונדון בבלוני נ"מ. מכיוון שטייסי המפציצים חששו להתנגש בכבלי העגינה של הכדורים הפורחים - הם נאלצו לטוס גבוה, ויכולת הדיוק שלהם נפגעה.
מחקר ומדע
לפני עידן המטוס, השתמשו גאוגרפים בכדורים פורחים כדי לחקור את כדור הארץ. נעשה ניסיון לחצות את הקוטב הצפוני בעזרת כדור פורח, אך הניסיון נכשל, והחוקרים מתו תוך כדי המסע.
מטאורולוגיה
אחד השימושים הראשונים של כדורים פורחים היה במסגרת מחקר מטאורולוגי. ד"ר ג'יימס גליישר (Glaisher) הבריטי היה פורץ דרך בתחום זה ובמסגרת טיסותיו בשנת 1862 אף שבר את שיא הגובה בטיסת כדור פורח כדי לחקור את התנאים בשכבות הגבוהות באטמוספירה. טיסות אלה נעשו ללא חליפות לחץ או אמצעי הגנה נגד הקור העז וכמעט נסתיימו באסון - אך תרמו רבות להבנת מזג האוויר.