cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיד וישס
רצח ננסי ומותו של וישס
לאחר שהתפרקו הסקס פיסטולס ניסה סיד לפתוח בקריירת סולו. ננסי, חברתו של סיד, הייתה האמרגנית שלו ותיאמה עבורו מספר הופעות. ההופעות נכשלו כיוון שסיד היה מסומם מדי ולא זכר את מילות השירים. ב-1979 נכנסו סיד וננסי למלון צ'לסי ופתחו בחגיגת סמים. סיד התעורר לאחר מספר שעות ומצא את ננסי שוכבת על רצפת החדר כשהיא דקורה בבטנה. סיד טען לאורך כל הדרך כי אינו זוכר מה קרה. הוא נעצר בחשד לרצח ושוחרר בערבות.
בשבועות שלאחר מכן שקע סיד בדכדוך עמוק וציין שוב ושוב שהיה שמח להצטרף לננסי. מספר שבועות לאחר מכן הוא מת ממנת יתר של הרואין שסיפקה לו אימו.
לאחר מותו
בשנת 1986 יצא הסרט "סיד וננסי", בבימויו של אלכס קוקס – סרט ביוגרפי על חייו של סיד, עם גארי אולדמן בתפקיד הראשי.
ז'וזף מאזילייר
ז'וזף מאזילייר (בצרפתית: Joseph Mazilier; 1 במרץ 1801 במרסיי – 19 במאי 1868 בפריז) היה רקדן בלט, מנהל בלט וכוריאוגרף צרפתי מהמאה ה-19. הוא נולד כג'וליו מאזאריני". בייחוד נודע בבלטים שלו "פאקיטה" (1844) ו"לה קורסר" (1856). הוא יצר את תפקיד ג'יימס בבלט הסילפידה עם מארי טליוני
דגל תוניסיה
דגל תוניסיה אומץ בשנות ה-30 של המאה ה-19, וקיבל מעמד רשמי בחוקה ב-1 ביוני 1959. הדגל הוא אדום ובמרכזו דיסקה לבנה, ובתוכה סהר אדום שכמעט מקיף כוכב אדום בעל חמישה קודקודים. בדגלים מוקדמים יותר, הופיע סהר עבה וגדול יותר. הסהר והכוכב המחומש הם סמלים מוסלמיים מסורתיים. הדיסקה הלבנה מסמלת את השמש. הצבע האדום ייצג במקור את ריבונות האימפריה העות'מאנית.
הדגל הפך לדגל תוניסיה באופן רשמי אחרי שקיבלה עצמאות מצרפת.
הדגל נוצר בהנחיית הביי (מושל תוניסיה מטעם האימפריה העות'מאנית), חוסיין השני, אחרי קרב נאווארינו ב-20 באוקטובר 1827. הדגל אומץ בשנת 1831 או 1835. הוא היה הדגל הרשמי של תוניסיה גם תחת שלטון צרפת, עד קבלת העצמאות ב-1959. ב-30 ביוני 1999 נקבעו היחס ועיצוב הדגל באופן רשמי בחוק.
מלון טיבריאס (טבריה)
מלון טיבריאס (מלון גרוסמן) היה מלון מפואר שנבנה בטבריה בשלהי המאה ה-19 על ידי נוצרי טמפלרי והיה בית המלון המודרני הראשון בטבריה. המלון שימש תיירים רבים ואורחים ידועי שם. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המלון אכסניה לחיילים בריטים. עם קום המדינה הפך המקום למשרדים ולאכסניה עד שנמכר ב-2008 לגורם פרטי. המבנה מוגדר כאתר מורשת לשימור מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
מהקמתו עד מלחמת העולם השנייה
המלון הוקם ב-1896 על ידי נוצרי-שווייצרי בשם ריכארד גרוסמן שהיה שייך לתנועת הטמפלרים. גרוסמן שביקר בטבריה בשלהי המאה ה-19 התרשם ממחסור בבית מלון מכובד והחליט להקים אחד כזה. לשם כך רכש חלקת אדמה בפינת הרחובות הירדן, אלחדף ודונה גרציה והקים שם את המלון. המלון כלל שירותים מתקדמים כמו מים זורמים בברזים ומי אמבט שהובאו ממרחצאות חמי טבריה. גרוסמן העסיק במלון צוות גרמני ברובו.
מיום הקמתו משך אליו המלון אורחים חשובים ובין השאר התאכסנו בו תיאודור הרצל, הלורד ארתור ג'יימס בלפור, הנציבים העליונים, גוטליב שומאכר ועוד.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה (ב-25 בספטמבר 1918) וכחלק מקרב מגידו נכבשה טבריה, והמלון בתוכה, על ידי כוחות של הבריגדות האוסטרליות הרכובות ה-4 (שהגיעה לאחר קרב סמח') וה-3 (שהגיעה ממערב). לאחר תחילת המנדט החלו להתארח במלון נוסעי טיסת BOAC בין לונדון לבומביי. טיסה זו, שארכה כ-7 ימים, נחתה במספר שדות תעופה לאורך הדרך ובין השאר נחתה, בימי שלישי, על הכנרת וחידשה את טיסתה בימי רביעי.
ממלחמת העולם השנייה עד מלחמת העצמאות
בעל המלון, ריכרד גרוסמן, שהיה בעל נטיות נאציות, עזב את המלון, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, יחד עם עובדיו הגרמנים. צבא בריטניה השתלט על המלון והפך אותו לבית הבראה לחייליו.
תקופת מלחמת העצמאות
ב-17 באפריל 1948 נטשו הבריטים את המלון כחלק מעזיבת העיר. חברי כנופיות ואנשי צבא ההצלה מיהרו להשתלט על המלון. הפלמ"ח הגיב מהר ופלוגה מחטיבת יפתח כבשה אותו מידי הערבים. מיקומו האסטרטגי של המלון איפשר שליטה על הכביש הראשי החוצה את העיר ופתח את הדרך לכיבוש העיר העתיקה. למחרת, ב-18 באפריל נכנעו הכוחות הערבים והושלם כיבוש העיר.
לאחר קום המדינה
לאחר קום המדינה שימש המלון כמרכז קליטה לעולים חדשים. ב-1971 הפך המקום לאכסניית נוער שנקראה על שם יוסף מיוחס וחלקו שימש למשרדים של המועצה המקומית. ב-2008 נמכר המלון לאיש העסקים אסי סכאי שיושב בלונדון.
תוכניות עתידיות
בעל המלון, אסי סכאי, הצהיר שבכוונתו לשפץ את המקום ולפתוח בו מלון. מאחר שהמקום מוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל נדרש לבצע את עבודת השיפוץ בהתאם לדרישות השימור של המועצה. במהלך השנים, עד הפסקת השימוש במבנה, נבנו במקום תוספות, אותן יש להסיר, ומתקיים דיון בין היזם למועצה על מנת להגדיר מה נדרש לבצע כדי לעמוד בתקנות השימור.
מבנה המלון
כמו הרבה בתים שנבנו באותה תקופה בטבריה נבנה המלון מאבני בזלת מסותתות ואבני גיר לבנות ששולבו כמסגרות לחלונות ובמשקופי הדלתות. סגנון זה נקרא אבלק והוא וריאציה מקומית לסגנון בנייה ממלוכי. ניכר שהחלק העליון של החלונות המקוריים מקושת ונתמך על ידי אבן ראשה בעוד שהחלק העליון של החלונות שנבנו מאוחר יותר הוא ישר ועשוי מיחידה אחת. במקור נבנה למלון גג שטוח אולם בחלקו הצפוני נבנתה תוספת של קומה נוספת שכללה גג רעפים משופע.
בית החולים עזרא
היסטוריה
בית החולים עזרא נבנה על ידי הגברת מוזל א.ד.ג' עזרא. הוא נפתח ב-1887, אך החולים התקבלו רק ב-9 באפריל 1888. הוא יועד תחילה לאוכלוסייה היהודית בעיר.
הוג'יצ'ה
הוֹג'יצָ'ה (ביפנית: ほうじ茶, "תה מטוגן") הוא סוג של תה ירוק, המיוצר ביפן. להכנתו משמשים בדרך-כלל עלי תה מהסוג הפשוט - באנצ'ה (לעיתים סנצ'ה או קוקיצ'ה), אשר מטוגן בכלי פורצלן בטמפרטורה של 200 מעלות צלזיוס. הטיגון גורם לתה להפוך לחום ומעניק לו ריח וטעם אופיינים. הודות לטיפול התרמי תכולת הקפאין בתה זה נמוכה וניתן לשתות אותו גם לפני השינה.
הדעה הרווחת היא שההוג'יצ'ה הומצא בשנות העשרים של המאה ה-20 על ידי סוחר מקיוטו, שלא ידע מה לעשות עם מלאי תה הבאנצ'ה שנשאר במחסן, והחליט לטגן אותו. ככלל, ביפן ההוג'יצ'ה אינו זוכה להערכה רבה ומשמש לעיתים רחוקות ביותר בטקס התה היפני. היום מיוצרים גלידה ובירה בטעם באנצ'ה.
להכנת הוג'יצ'ה מוסיפים לעלים מים רותחים ומחכים כ -20 שניות.
אי-ציות אזרחי
אי-ציות אזרחי (באנגלית: Civil Disobedience) הוא שמה של מסה מפורסמת מאת הנרי דייוויד תורו.
המסה משקפת את דעתו של תורו כי אסור לאזרחים לתת לממשלה לשלוט במצפונם ומוטלת עליהם האחריות להתנגד לכל גילוי של חוסר צדק במדינה. מקובל כי תורו כתב את המסה בעקבות התנגדותו למלחמת מקסיקו וסלידתו העזה ממוסד העבדות בארצות הברית.
במסה קורא תורו לפרוץ את גבולות ההתנגדות המקובלים בדמוקרטיה, זאת מבלי לגלוש לאלימות. ניסיונו של תורו להרחיב את ממדי ההתנגדות למשטר הפך לימים לתקדים המכונן של מרי אזרחי וסרבנות, על פיו פעלו חוגי אופוזיציה והתנגדות רדיקליים, ביניהם מרטין לותר קינג, מתנגדי מלחמת וייטנאם ובימינו מתנגדי הגלובליזציה.
המסה פותחת בקטע המפורסם:
ורסאי (סדרת טלוויזיה)
ורסאי (בצרפתית: Versailles) היא סדרת דרמה תקופתית צרפתית, המתרחשת במהלך בניית ארמון ורסאי בתקופת שלטונו של לואי ה-14, שעלתה לשידור ב-16 בנובמבר 2015 בערוץ "" בצרפת, ובערוץ "Super Channel" בקנדה. ב-17 באפריל 2018, דווח על ידי "וראייטי" על סיום הסדרה לאחר שלוש עונות.
הפקה
הסדרה נוצרה על ידי התסריטאים הבריטים סיימון מירן ודייוויד ולסטנקרופט; שניהם בעלי ניסיון בהוליווד. סדרה זו נחשבת לסדרת הטלוויזיה הצרפתית היקרה ביותר בכל הזמנים, עם תקציב של 30 מיליון אירו (כ-33 מיליון דולר) רק עבור עונתה הראשונה.
עוד טרם שידורה, הסדרה חודשה לעונה שנייה, שצילומיה החלו בפברואר 2016; ועלילתה התחילה ארבע שנים לאחר אירועי העונה הראשונה.
ב-14 בספטמבר 2016, אישר המפיק קלוד שלי כי הסדרה חודשה לעונה שלישית, שצילומיה יחלו באפריל 2017. ב-11 במאי 2017, פרסם חשבון האינסטגרם הרשמי של שאטו דה וו-לה-ויקונט תמונות מתוך צילומי העונה השלישית. ב-17 באפריל 2018, נמסר על ידי "וראייטי" כי עונתה השלישית של הסדרה, תהיה גם עונתה האחרונה
שידור
הסדרה עלתה לראשונה ב-16 בנובמבר 2015 בערוץ ", בצרפת ובערוץ "Super Channel" בקנדה, במאי 2016 בערות "BBC Two" בבריטניה, וב-1 באוקטובר 2016 בערוץ "Ovation" בארצות הברית. שירות "The Movie Network" נתנה גישה מוקדמת לכל העונה השנייה כבר באוקטובר 2016, טרם מועד השידור בשנת 2017 הסדרה נשארה בשלוחה האנגלית של "Super Channel" עד למאי 2016 אך הוסרה ממנה בדצמבר 2016, לאחר שרשת "TMN" העלתה את פרקי העונה השנייה מוקדם מהצפוי. מנגד, היה באפשרותה של השלוחה הצרפתית של הערוץ לשדר את הסדרה עד ל-8 בנובמבר 2020. ששת פרקיה הראשונים של העונה הראשונה שודרו בערוץ "City" בין 4 בינואר ל-25 בפברואר.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-27 במרץ 2017 בצרפת, וב-21 באפריל 2017 בבריטניה. בשלב מסוים לאחר סיום שידור העונה הראשונה, איבדה "Super Channel" את זכויות השידור הקנדיות של הסדרה. לאחר מכן, "The Movie Network" קנתה את זכויות ההפצה והחלה לשדר את העונה הראשונה בשידורים חוזרים.
באפריל 2016, רכשה "נטפליקס" את זכויות הפצת הסדרה. "נטפליקס" הפיצה את עונתה השלישית והאחרונה של הסדרה ב-2 באפריל 2019.
שחף ימי
שחף ימי (שם מדעי: Larus marinus) הוא מין מהסוג שחף, הגדול במיני השחפים ולמעשה המין הגדול ביותר בסדרת החופמאים. שחף זה נפוץ סביב החופים של צפון האוקיינוס האטלנטי, בהם הוא מצוי בלהקות גדולות.
מאפיינים
אורכו של השחף 64–79 ס"מ, מוטת הכנפיים נעה בין 1.5 ל-1.7 מטרים ומשקלו 0.75–2.3 ק"ג. בטנו לבנה וחלקו העליון שחור, עיניו שחורות ומקורו צהוב וארוך עם קצה מעוקל אדום. הרגליים שחורות ובעלות קרומי שחייה. הצעירים הם אפורים אבל מחליפים את הנוצות במהירות. ישנם מינים דומים מאוד לשחף זה כגון שחף לבן-כנף, שחף כספי ושחף שחור, וקשה להבדיל ביניהם.
שחפים אלה חיים בחופי האוקיינוס האטלנטי, מהחופים המזרחיים ביותר ברוסיה עד לצפון מערב צרפת, בריטניה ואירלנד, מערבה וצפונה לאורך איסלנד וגרינלנד ועד לחופים המזרחיים של ארצות הברית וקנדה מניו אינגלנד ודרומה עד צפון קרוליינה. הם יכולים לנדוד בחורפים עוד יותר דרומה עד לחופי פורטוגל באירופה ועד לפלורידה באמריקה. הם יכולים לנוח על קרחונים צפים ולדאות בלב ים כמה שבועות. בחופים הם נמצאים באזורי קרח, צוקים, חופים סלעיים וחוליים וכן שפכי נהרות. ביבשה הם נמצאים גם בנהרות ונחלים, שדות בור וכן בשטחים מיושבים.
שחפים אלה הם טורפים תוקפניים וחזקים הניזונים מדגים, סרטנים, עופות ים קטנים, ביצים ואפרוחים, מכרסמים, זוחלים קטנים ופגרים. הם תוקפניים מאוד ולעיתים יחטפו מזון מעופות ים אחרים, כולל עיטמים ושקנאים.
מעד'א חסבאני
קורות חיים
חסבאני גדל ביאנוח ולמד בתרשיחא.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1977 ושירת ביחידת הסיור 244 ("פלס"ר שחר"). לאחר קורס מ"כים, אותו עבר במסגרת גדוד 17 של חטיבת גולני, ולאחר קורס קצינים, חזר ליחידה ושירת כמפקד צוות וסגן מפקד היחידה. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין המבצעים של עוצבת ברעם וכמפקד פלס"ר שחר. בתפקידיו הבאים שירת כקצין אג"ם של עוצבת ברעם, סגן מפקד גדוד שקד ומפקד בסיס הטירונים בתל ערד. בשנים 1992 עד 1993 פיקד על גדוד חרב. ב-1993 מונה למפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה ולאחר מכן יצא ללימודים. ב-1996 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה ופיקד עלייה בעת מהומות מנהרת הכותל ומותו של סגן מפקד האוגדה נביה מרעי, קודמו של חסבאני בתפקיד. ב-1998 מונה לסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון ולאחר מכן לראש מטה פיקוד המרכז. בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כסגן מפקד מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
ב-2008 התמודד לראשות המועצה המקומית יאנוח-ג'ת אך לא נבחר. בנובמבר 2013 התמודד פעם נוספת, ונבחר לראש המועצה. ב-2018 התמודד פעם נוספת לראשות המועצה אך הפסיד ברוב קטן ליריבו מועדאד סעד.
חיים אישיים והשכלה
חסבאני נשוי ואב לשני בנים ושלוש בנות. הוא בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר ראשון במשפטים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה.
קישורים חיצוניים
]
טארן וגארון
טארן וגארון (בצרפתית: Tarn-et-Garonne, באוקסיטנית: Tarn e Garona) הוא מחוז בצרפת בחבל מידי-פירנה, הנמצא בדרום מערב צרפת המטרופולינית. המחוז הוקם ב-4 בנובמבר 1808 מתוקף צו של נפוליאון כשמעל לחצי מהטריטוריה נלקחה ממחוז לוט, ומעל לשליש מגארון עילית. בירת טארן וגארון היא מונטובן.
בית רוזנפלד
בית רוזנפלד הוא אתר מורשת הנמצא בהרצליה. המבנה נבנה בשנת 1935 עבור משפחת רוזנפלד ושומש כמבנה מגורים. במסגרת עבודת מחקר לאיתור מבנים לשימור בעיר, הוכרז בית רוזנפלד כמבנה הראוי לשימור בעיקר בזכות הערך האדריכלי שבו.
היסטוריה
בשנת 1935 הזמין שלמה רוזנפלד בניין אשר תכנן, הנדס ובנה אותו נחום הופברג.
במהלך השנים התגוררו בבנין אנשים שונים. תחילה, כאשר הבניין רק נבנה, התגוררה בו משפחת רוזנפלד בלבד. עם הזמן הצטרפו דיירים נוספים לבניין והתווספו לתוכו משרדי רופאים רבים, וזו הסיבה לכך שאנשים קוראים לו "בית הרופאים" למרות שהשם לא היה רשמי מעולם.
משפחת רוזנפלד
שלמה רונפלד (1894-1982) אשר על שמו נקרא "בית רוזנפלד", נולד לרבי יעקב (1858-1901) ומאשה (שנת פטירה 1920) בוורשה שבפולין. היו לו 9 אחים ואחות אחת וביניהם אהרון, אברהם ובועז. יעקב היה סוחר ויבואן. לאחר מותו בגיל 43 כאשר שלמה היה בן 7, ביקש שלמה להמשיך את דרכו ובנוסף ללימוד התורה בבית הספר "הדר" התקבל לבית ספר למסחר. עם התבגרותו המשיך את עסקיו של אביו יחד עם אמו עד מותה וגדל להיות סוחר ויבואן עמיד. הייתה לו רשות לצאת מן האזור היהודי לענייני מסחר והוא היה הסוחר המוביל בפולין באותה תקופה.
נחום הופברג
נחום הופברג (1904-1947), נולד ברוסיה. הוא למד בנייה בגמנסיה והפך לבנאי מוסמך. באותה תקופה לא היו מהנדסים בהרצליה ולכן נחום הופברג שימש גם כמהנדס, גם כבנאי וגם כאדריכל. ידוע על שני בתים שנחום הופברג בנה, הראשון הוא בית רוזנפלד והשני הוא בית מספר 29 ברחוב קהילות ציון בהרצליה, בבית זה התגורר הופברג עם משפחתו וביניהם אסתר הופברג ובתיה קלישוב שמתגוררת בו עד היום. בגיל 43 נפטר נחום הופברג ממחלה.
ארכיטקטורה
הבית הוכרז כמבנה לשימור בשל סגנון הבנייה הייחודי שלו. המבנה נבנה בסגנון בניה שנקרא הסגנון הבינלאומי או הסגנון המודרני המוקדם אשר שלט ברוב הערים בארץ באותן שנים. סגנון זה התפתח בארץ בשנות השלושים עם עלית העולים החדשים הרבים (רובם ממוצא גרמני). סגנון זה היה נפוץ באירופה ולכן עם העלייה התפשט גם בארץ, בית רוזנפלד היה בין הבתים הראשונים בעיר אשר נבנו בסגנון זה.
המבנה תואם למאפיינים רבים של סגנון בנייה זה וביניהם:
פרטים רבים בבית שומרו עוד מתקופת בניתו או שוחזרו. כיום הבית נראה כמעט כמו שנראה ב-1935. למשל, רוב דלתות העץ והמשקופים נשארו למרות שבמספר דירות הם הוחלפו. כמו כן, בחזית הבניין עדיין עומדות הדלת ותיבות הדואר המקוריות מעץ. עם זאת, במשך הזמן נוספו למבנה חלונות ופתחים למזגנים. אך השינוי הגדול ביותר חל בגג הבניין, הגג שונה לחלוטין בשל הוספת יחידות הדיור וחדר השירות על הגג. בנוסף, תקופה מסוימת הייתה בריכה על גג הבניין אשר השפיעה גם היא על המבנה.
ג'ורג' אליסון
קריירת העיתונאות
בתחילת דרכו אליסון עבד כמזכירו של שופט, במקביל להשתתפות כשחקן חובב בקבוצה של כפר מגוריו. אליסון כתב על קבוצתו, ולבסוף שוכנע על ידי עורך העיתון לעבוד כעיתונאי במשרה מלאה. אליסון הקדיש את עיקר זמנו לקליבלנד ולמידלסברו, למעט שנה אחת בדבונפורט, ולמשך תקופה קצרה היה עוזרו של מאמן מידלסברו.
אליסון עבר ללונדון ב-1906, והחל לעבוד ככתב ספורט עבור קבוצת העיתונים של אדוארד הלטון. לאחר ארבע שנים הוא התמנה לתפקיד הכתב המסקר מרוצים של כלבי גרייהאונד מטעם העיתון Sporting Life. זמן קצר לפני הכתרתו של ג'ורג' החמישי ב-1911 הוא התמנה לשליח של הניו יורק פוסט בלונדון, ושנה אחת לאחר מכן הוא הצטרף לצוותו של ויליאם רנדולף הרסט. הוא עבד אצל הרסט עד 1934.
אליסון עבד עבור משרד המלחמה הבריטי והאדמירליות בזמן מלחמת העולם הראשונה, עסק בכתיבת תעמולה ומאוחר יותר הצטרף לגדודים המעופפים המלכותיים (אחד מהגופים שממנו נוצר חיל האוויר המלכותי). לאחר המלחמה הוא החל לעבוד כשדרן, הצטרף ל-BBC והפך לאדם הראשון המפרשן ברדיו על אירועים כגון דרבי אפסום או הגראנד נשיונאל (ביחד עם מייריק גוד שהיה כתב המרוצים של ה-BBC). בנוסף, אליסון היה הפרשן במשחק השנתי הקבוע בין נבחרת אנגליה לנבחרת סקוטלנד, והיה גם הפרשן בגמר גביע ה-FA של 1927 שבו שיחקו ארסנל וקארדיף סיטי. בתקופה זו כבר היה לו קשר הדוק עם ארסנל.
מאמן ארסנל
אליסון עסק בפעילות הקשורה לוולוויץ' ארסנל מאז הגעתו ללונדון ב-1906. הוא התמנה לתפקיד העורך של תוכניות המועדון, והמשיך בכך גם לאחר המעבר לאצטדיון הייבורי ושינוי השם ל"ארסנל". זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוא הצטרף לדירקטוריון המועדון; בהתחלה הוא היה מזכיר המועדון ולאחר מכן שימש בתפקיד דירקטור-מנהל.
אליסון התמנה לתפקיד המאמן הקבוע של ארסנל בקיץ 1934, זמן קצר לאחר מותו הפתאומי של המאמן הידוע הרברט צ'פמן. המועדון זכה בשתי אליפויות רצופות (1932/1933 ו-1933/1934) תחת הדרכתם של צ'פמן ועוזרו ג'ו שו, ובעונה הראשונה שלו בתפקיד אליסון הוביל את ארסנל לאליפות שלישית ברציפות. הוא זכה עם ארסנל בגביע ה-FA (1935/1936) ובאליפות נוספת (1937/1938).
ב-1939 הופיע אליסון בתפקיד עצמו בסרט "The Arsenal Stadium Mystery" שעלילתו התרחשה בהייבורי.
אליסון לא היה מעורב בניהול המועדון כמו צ'פמן; ג'ו שו וטום ויטאקר עסקו באימונים ובמשמעת השחקנים, כאשר אליסון מקדיש את עיקר זמנו למדיניות העברת שחקנים ולקשר בין המועדון לאמצעי התקשורת. ברנרד ג'וי ששיחק בארסנל באותה תקופה אמר עליו "[הוא היה] מלא טאקט, ידידותי וטוב לב. אך הייתה לו בעיה בטיפול בכדורגלנים והיה לו מחסור בידע מקצועי על המשחק". מקורביו של אליסון הזכירו את התארים שבהם זכה עם ארסנל, אם כי בשלהי שנות ה-30 המועדון לא היה בעל עוצמה כבעבר. אליסון לא הצליח למצוא מחליפים לכוכבים ששיחקו בארסנל בתחילת העשור, ובייחוד אלכס ג'יימס.
משחקי הכדורגל הרשמיים הושהו לאחר פריצתה של מלחמת העולם השנייה; רוב השחקנים של ארסנל שהובילו את המועדון להצלחותיו הרבות (כגון קליף באסטין וטד דרייק) כבר היו מעבר לשיאם (או אפילו פרשו) עם סיום המלחמה. המועדון סיים במקום ה-13 בעונת 1946/1947. אליסון כבר היה בן 60 ועייף מחייו כמאמן, והחליט לעזוב את תחום הכדורגל. הוא מת ב-1957 לאחר מספר שנים של בריאות לקויה.
יונתן ורמולן
קורותיו
בהיותו בגיל 18, בעוד חבריו התגייסו לצה"ל, הוא עזב להולנד לעבוד עם דודו. בתחילת מלחמת המפרץ חזר לישראל והתעקש להתגייס לצה"ל. בשנת 1993 גויס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון (מסלול פיקודי). באותה שנה עזבו הוריו את הארץ וורמולן התגורר ביחד עם חבריו, במושב אשרת, בקיבוץ חניתה, במושב לפידות ולבסוף במושב בן שמן עם חברתו איה. עם שחרורו מצה"ל הצטרף כלוחם לימ"מ ולאחר מכן שירת כחבלן במשמר הגבול בעזה. החל בתהליך גיור.
ב-28 בדצמבר 2000 נהרג יחד עם קצין הגששים מפיצוץ ליד גדר המערכת סביב רצועת עזה, בשטח ישראל ובקרבת מעבר סופה שבין ישראל לרצועת עזה, בשעה שעסקו בפירוק מטען חבלה אחר.
בהלווייתו אמר אביו: יונתן נקבר בבית הקברות של קיבוץ חניתה.
הריגתו של השוטר יליד הולנד זכתה לחשיפה מרובה בהולנד. ארבע שנים אחרי מותו, בשנת 2004, שידרה רשת EO תוכנית תיעודית על קורות השוטר ומשפחתו בישראל ובהולנד.
מצפור וחניון ורמולן
בדצמבר 2004 הוקמו מצפור ורמולן על ידי חבריו ליחידה לזכרו. המצפור וחניון ורמולן הסמוך נמצאים בחורשת סעד בסמוך לצומת סעד. המצפור משקיף על עזה ובכלל זה על המקום ליד גדר המערכת בו נהרג ורמולן. המצפור גם משקיף על שדות חיטה ולידו כלניות רבות.
חגית סיון
חגית סיון היא היסטוריונית ישראלית-אמריקאית, חוקרת העולם העתיק ופרופסור באוניברסיטת קנזס.
אודות
סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב (1976), תואר שני מאוניברסיטת ייל (1978) ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה (1983).
בין השנים 1983 ל-1993 לימדה באוניברסיטת ויטווטרסראנד שבדרום אפריקה. בשנת 1993 החלה ללמד באוניברסיטת קנזס.
מחקרה עוסק בהיסטוריה רומית, תחילת ימי הביניים ותחילת הנצרות, יהדות בעת העתיקה וחקר הנשים בעולם העתיק.
גבעת ציון
סקירה כללית
בשערי גיהנם מצויה כנסיית רוזארי הקדושה, מבנה אבן משנת 1962, וכן מרכז קהילתי שבו תיירים יכולים לרכוש מוצרים כגון תחרה סבאית, הנקראת גם תחרה ספרדית, ורום סבאי מתובל בחזקה המיוצר במקום.
שערי גיהנם
בשערי גיהנם התחתית נמצא גם מכרה גופרית שאינו פעיל, בו תיירים יכולים לבקר בזהירות. בשערי גהינם מתחיל גם 'שביל קריספין'. אורכו כשעתיים הליכה, והמטייל בו נחשף לשלל מראות של אבני יהלום ושל קו החוף הסאבאי.
שערי גהינם נמצאת כ-300 מטר מעל פני הים.
תחבורה
שערי גהינם הוא היישוב הקרוב ביותר לנמל התעופה של האי סאבא, נמל התעופה המסחרי הקטן בעולם.
אנדריי גובין
אנדריי ויקטורוביץ' גובין (ברוסית: Андрей Викторович Губин; נולד ב-30 באפריל 1974) הוא מוזיקאי אסטרדה פופ סובייטי ורוסי, זמר, מלחין, משורר, זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי.
ביוגרפיה
אנדריי גובין נולד ב־30 באפריל 1974 באופה. כילד, הוא אהב שחמט, שיחק כדורגל באופן מקצועי, שיחק בנבחרת מוסקבה, אבל רגל שבורה שמה קץ בספורט.
את השיר הראשון שלו "מאלצ'יק ברודיאגה" כתב בגיל 16. השיר הפך לאחר מכן ללהיט והיה ברוטציה גבוהה ברדיו ובטלוויזיה.
ב-1995 יצא אלבום האולפן הראשון של גובין "מאלצ'יק ברודיאגה". עד סוף 1995, אלבום הבכורה מכר למעלה מ-500,000 עותקים מקוריים.
ב-1998 יצא אלבום האולפן השני של אנדריי גובין "טולקו טי". עם תוכנית זו, אנדריי גובין החל להופיע סולו ברוסיה, קזחסטן, אוקראינה ובלארוס, בשנים 1998–1999. בשנת 2000 יצא אלבום האולפן השלישי "בילו נו פרושלו". יחסי הציבור של האלבום החלו בסיבובי הופעות מאסיביים בארצות הברית, ישראל, גרמניה, לטביה, אזרבייג'ן, קזחסטן ואוזבקיסטן.
בשנת 2004 הקליט גובין בדיסק "שירים על פוטין" את שיר התעמולה "DJ Putin", שיצא על ידי הלייבל "שווארמה רקורדס". בסוף אותה שנה כתב את השיר "לה-לה-לה" לז'אנה פריסקה, שהחלה לאחרונה בקריירת סולו.
Cinquemilla
"Cinquemilla" או "Cinque Milla" (בעברית: "חמשת אלפים"; מוכר כ"צ'ינקווימילה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. את השיר הוציאה לאור בספטמבר 1996 חברת התקליטים ביג פוט רקורדס, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, מגנונה.
רקע וכתיבה
בינואר 1997 התראיינה אינטרנשיונל ל"ידיעות אחרונות" והסבירה כי פירוש "Cinquemilla" הוא 5,000 באיטלקית. היא בחרה להשוות את המספר הזה לכסף ולאמירה האנטישמית על פיה יהודים חמדנים יתר על המידה. מסיבה זו, בתחילת השיר נשמעת קופה רושמת נפתחת ומטבעות נופלים ממנה. דנה הוסיפה:.
באוקטובר 2003 חשפה ש-"Cinquemilla" מדברת על בחורה פרובוקטיבית ונימפומנית, שעורכת מסיבה בביתה, מזמינה גברים בגילים שונים, ונהנית לארחם ולהשתעשע איתם באופן מיני. – אומרת אינטרנשיונל בריאיון. בפברואר 2012 נחשף בכתבה שפורסמה ב"וואלה!" כי את הרעיון לשיר קיבלה במהלך טיול לברלין. שם היא נועדה עם דראג קווין שכונתה "צ'ינקווימילה". במצעד של תחנת רדיו אמצע הדרך הגיע השיר למקום השישי.
וידאו קליפ
אינטרנשיונל חשקה להפיק וידאו קליפ ברמה גבוהה, שיתאים להקרנה ב-MTV, ויהווה עבורה פריצת דרך לקריירה בין-לאומית. לקראת הוצאת הקליפ הופקה ל-"Cinquemilla" גרסה חדשה, כדי להתאימו לסגנון ההאוס המקובל במועדונים באירופה. טרם יציאתו סיפרה אינטרנשיונל עליו בריאיון למני פאר בשנת 1996:.
במאי הקליפ היה גיא שגיא, ועלות הפקתו נעמדה בכ-15,000 דולר. בשנת 1998 סיפר שכששמע את "Cinquemilla" הוא צחק מהשורה "Come on everybody, buy for me a big banana" ("בואו כולם, קנו עבורי בננה [רמיזה לפין] גדולה"). – אמר.
הווידאו קליפ הוקרן לראשונה בבכורה עולמית בתוכנית בערוץ הילדים, ואף שודר מספר פעמים ב-MTV. הוא והסרטון של "דיווה" היו הקליפים הישראליים היחדים ששודרו בערוצי ה-MTV העולמיים במשך שנים רבות. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 1997 נבחר הקליפ לזוכה בתחרות נוצת הזהב, שנערכה ב-6 בינואר 1998. בדצמבר הוא תואר ב"ידיעות אחרונות" כקליפ המוזיקלי הטוב ביותר שנעשה אי פעם בישראל.
גרסאות נוספות
ל-"Cinquemilla" יצאו רמיקסים נוספים לאורך אלבומיה. אחד הרמיקסים המפוסמים כולל גם חלקים מ-"" ו-"I'm Gonna Let". גרסה נוספת לשיר נכללה כרצועה ה-13 באלבומה של חברת הליקון "היסטריה". ביוני 2003 יצא לסינגל גרסה חדשה לשיר שנקראה "AloRaroLa" בהפקת די ג'יי ויק. היא הפכה ללהיט מועדונים ונכללה באלבום האוסף אוסף הסינגלים. באוגוסט יצאה "AloRaroLa" לרדיו בגרסה מקוצרת, ובתחנות מסוימות הפך ללהיט.
יחסי הודו–קוסובו
יחסי הודו–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לקוסובו. לשתי המדינות אין יחסים רשמיים, שכן הודו לא הכירה בקוסובו כאומה עצמאית.
הסכסוך עם קוסובו
כאשר קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה בשנת 2008, הודו הייתה אחת המדינות שלא הכירו בעצמאות קוסובו. בינואר 2009 הצהירה סוורופ כי "הודו תתמוך בסרביה בנושא ההגנה על ריבונותה בכל הפורומים הבינלאומיים".
הסכסוך בין השתיים החל בשנת 2018 כאשר ממשלת הודו סירבה לתת ויזה לדונג'יטה סאדיקו ומאמנה כדי להתמודד בתחרות אגרוף למרות שזכתה לגיבוי מלא של התאחדות האיגרוף בהודו וההתאחדות האולימפית ההודית. זה הביא לנקמה מצד ה-IOC מכיוון שהם איימו לבטל את הצעותיה של הודו במהלך משחקי אסיה 2030 ואולימפיאדת הקיץ 2032.
אולם למרות זאת, הודו שמרה על גישה פרגמטית ביחס לקוסובו, שאינה מכירה אך לא מכחישה את קיומה של קוסובו, וכמה קוסובאים הביעו את האינטרסים שלהם שיש להם ניסיון ביחסים רשמיים עם הודו.
מפתח העניינים
מפתח העניינים ובקיצור מפתח (או אינדקס) מופיע בסופו של ספר עיון, כך שניתן לאתר בקלות נושאים עיקריים בספר: אנשים, מקומות, מושגים, תהליכים וכדומה. למפתח חשיבות גדולה, משום שהוא מהווה כלי עיקרי לגישה ישירה לתוכן הספר.
הצעת חוק שהגיש במאה התשע-עשרה הלורד קמבל, ולפיה ייאסר פרסום ספר חסר מפתח, לא אושרה, אך גם ללא חוק זה, פרסום ספר עיון חסר מפתח הוא מעשה חריג בימינו ופוגע מאוד באיכות הספר. המחשה לכך מופיעה בביקורתו הנזעמת של תום שגב על המהדורה הראשונה של הספר "יובל לישראל": המו"ל (הוצאת זמיר-בר-לב) אכן נחפז לתקן את טעותו במהדורה השנייה, וברוח הצעתו של תום שגב הציע לרוכשי המהדורה הראשונה לקבל את האינדקס ללא תשלום.
מטרותיו של המפתח
מפתח עניינים מוצלח פותר את התיסכול הכרוך בהצפת מידע-רב-מדי, חוסך למעיין זמן, וחושף זיקות בין מושגים ועניינים שונים המופיעים לאורך החיבור. מפתח מוצלח חייב לכלול את כל הערכים המרכזיים שבספר אותם עשוי המעיין לחפש. הרעיון הזה זכה לניסוח מוצלח בהקדמה שצורפה לאינדקס פריטים של רשת חנויות כל-בו ענקית בשנת 1897: "אם אינך מוצא את הפריט המבוקש לפי מפתח הפריטים שלפניך, חפש היטב את המוצר בקטלוג השלם המונה את רשימת כל אחד ואחד מן המוצרים שלנו בכל חנויות הרשת".
התייחסות למושג עשויה להיות במקומות אחדים בספר, בהקשרים שונים, ולכן רק דרך המפתח ניתן לקבל תמונה מלאה על המושג, במיוחד כאשר בעת כתיבת הספר מקפיד המחבר להימנע מכפילויות. בעת יצירת המפתח ניתן לגלות מושג שההתייחסות אליו פוצלה שלא לצורך, ולתקן פגם זה.
לנושאים מסוימים מהווה המפתח את מקור קיומם העיקרי. הכוונה לנושאים להם לא הוקדש סעיף מיוחד בגוף הספר, אך הם מוזכרים אגב הדיון בנושאים אחרים. העיול במפתח קושר את כל המופעים של נושא מסוג זה ויוצר התייחסות מלאה אליו. באנציקלופדיה, למשל, נפוצה התייחסות לאישים אשר אין להם ערך משלהם, אך המפתח מאפשר קבלת תמונה מסוימת על פועלם.
מבנה המפתח
בכל עיול במפתח נרשמים כל המופעים של עיול זה בספר, כלומר מספרי העמודים שבהם מוזכר העיול. כאשר הספר מחולק לסעיפים ממוספרים, עשוי להיות נוח יותר לציין את מספר הסעיף במקום מספר העמוד. את ההפניה להתייחסות העיקרית למושג (אם יש כזו) נהוג להדגיש, באמצעות שימוש באותיות מודגשות, או באמצעות רישומה כהפניה הראשונה.
העיולים במפתח ממוינים בסדר אלפביתי עולה. מושגים המתחילים בה' הידיעה יופיעו בדרך כלל במפתח בלי הא הידיעה, אך כאשר המושג ידוע בצורתו הכוללת את הא הידיעה, נכללים לעיתים פעמיים במפתח, פעם עם הא הידיעה ופעם בלעדיה. מושגים דוגמת "הבימה" או "הפועל", שהא הידיעה היא חלק בלתי נפרד מהם, מופיעים רק בצורתם זו.
למושגים שלהם מוקדש בספר דיון נרחב במקומות רבים, נבנה לעיתים המפתח בשתי רמות: ברמה הראשונה מופיעה ההתייחסות העיקרית למושג, וברמה שנייה מקובצות התייחסויות נוספות בהקשרים שונים. במפתח לאנציקלופדיה העברית (שחסרונו הורגש משך שנים רבות), למשל, לעיול "בגין, מנחם" רמה אחת, שבה מפורטים כל המופעים של עיול זה, ואילו העיול "בן-גוריון (גרין), דוד" מחולק לשתי רמות, כאשר ברמה השנייה מופיעים הערכים "(ה)עליה ה-II", "מלחמת העולם ה-I", "תקופת המנדט", וכו'.
סוג מיוחד של עיול במפתח הוא עיול שבו, במקום פירוט כל המופעים של המושג, מופיעה הפניה מהצורה "ראו ...". הפניה זו ניתנת כאשר מושג ידוע בשני שמות שונים. פירוט המופעים מופיע תחת השם שבו נפוץ המושג בספר, וההפניה תופיע תחת השם שאינו נפוץ בספר, מקובל גם הוא בציבור, ולכן הקורא עשוי לחפשו במפתח. גם שתי דרכים שונות לחיפוש אותו מושג מצדיקות שני עיולים: בנוסף לעיול "משחקי קלפים" יש מקום גם לעיול "קלפים, משחקי". על חשיבותן של ההפניות ניתן ללמוד מהמפתח לאנציקלופדיה העברית, שאינו מקפיד על עניין זה. קורא המנסה למצוא מידע אודות המושג "רעידת אדמה" לא ימצא במפתח כל רמז למושג זה. רק כאשר יאמץ את מוחו וייזכר שרעידת אדמה קרויה בעברית גם בשם "רעש אדמה", יצליח למצוא מושג זה במפתח.
שילוב של שני סוגי העיולים מופיע בהפניה מהצורה "ראו גם ...", המפנה למושגים קרובים, שיש בעיון בהם להוסיף על האמור בתיאור המושג הנידון.
מרבית העיולים במפתח קצרים למדי, ולכן מקובל לסדר את המפתח בשני טורים, ולעיתים אף בשלושה.
מפתחות מיוחדים
לעיתים מחולק המפתח לחלקים, ונכללים בו מפתח שמות אישים, מפתח נושאים או מפתח מקומות.
בספרים מסוימים מופיע בנוסף למפתח הרגיל גם מפתח מיוחד, המתחייב מאופי הספר. בספרות תורנית נכלל לעיתים מפתח של הפניות לספרי התנ"ך, המשנה, התלמוד וספר הזוהר. הרב ד"ר מיכאל אברהם, למשל, כולל בספריו מפתח לספרי קודש, ומפתח נפרד לספרי חול המוזכרים בספר. בספרות משפטית מקובל מפתח פסקי דין שאוזכרו בספר.
מפתח בנפרד מהספר
מפעם לפעם יוצאים לאור אינדקסים לכתבי עת מקצועיים, על מנת להקל על איתור מאמרים, או בתחום מדעי מסוים.
גם לספרים חשובים יוצאים אינדקסים. כך יצאו אינדקסים כאלו לתנ"ך, למשנה, לכתבי ביאליק, לכתבי הראי"ה, לשו"ת אגרות משה ועוד. חלק מהאינדקסים הם קונקונדרציות. בשונה מאינדקס, המכיל רק נושאים מרכזיים בספר, קונקורדציה מכילה את כל המילים שבספר, ללא יוצאת מן הכלל.
מרטנזיט
מרטנזיט הוא מבנה גבישי של ברזל, תוצאה של חיסום, הוא טרנספורמציה מהירה (ללא תהליך דיפוזיה) ממצב אוסטניט. לרוב, מקובל להשתמש במונח "מרטנזיט" בהקשר של תרכובת פלדה פחמנית. תרכובת זו, ביחסים שונים בין הפחמן לברזל, שימושית מאוד בתעשייה המודרנית ומשמשת לרוב כחומר גלם לבניית כלים, חלקי מכונות ושאר היישומים התעשייתיים. המרטנזיט נקרא על שם המטלורג הגרמני אדולף מארטנס (1850 – 1914).
המרטנזיט נוצר על ידי קירור מהיר, המכונה ריווי, של תרכובת הנמצאת בפאזה אוסטניטית, אם בהשקעת הפלדה החמה במים קרים ובתהליכים תעשייתיים מתקדמים יותר אף בחנקן נוזלי. הקירור המהיר גורם לאטומי הפחמן להילכד בגביש, כיוון שאינם מספיקים לצאת בדיפוזיה אל מחוץ למבנה הגבישי המתהווה. מבנה זה מכיל מאמצים פנימיים כתוצאה ממהירות המעבר מהפאזה האוסטניטית לפאזה המרטנזיטית. בהגדלה מיקרוסקופית של מרטנזיט מוצק, ניתן לראות שגרעיני הגבישים הם דמויי מחטים מחודדות – דבר המבחין את המרטנזיט מפאזות אחרות.
מבנהו המולקולרי הגבישי של המרטנזיט הוא טטרגונל ממורכז גוף לעומת המבנה של האוסטניט – שהוא קובייתי ממורכז פאה. חרף הרכבם הכימי הזהה של חומרים שונים, אף כי נוסחתם הכימית זהה, אלה יכולים להיבדל בתכונותיהם בשל מבנה מולקולרי שונה למשל מרטנזיט ואוסטניט.
המעבר מפאזה אוסטניטית לפאזה מרטנזיטית דורש מעט מאוד אנרגיית אקטיבציה, כיוון שהתהליך הוא תוצאה של ארגון מחדש עדין, אך מהיר, של מיקומי האטומים אלה ביחס לאלה. צפיפות המרטנזיט נמוכה יותר מזו של האוסטניט, לכן המעבר בין שתי הפאזות גורם לשינוי בנפח התרכובת.
הפאזה המרטנזיטית יכולה להיהרס בקלות עם חימום התרכובת לסף טמפרטורה הייחודי לכל חומר, זאת משום שתהליכים כימיים מואצים בטמפרטורות גבוהות ובהתאם לחוק השני של התרמודינמיקה. התהליכים השונים נקראים חיסום, הרפיה וריפוי. בסגסוגות מסוימות, התופעה ניתנת לשיכוך על ידי הוספת יסודות דוגמת טונגסטן, שמשתתפים בהתגרענות של הצמנטיט.
מאנש
מאנש (בצרפתית: Manche) הוא מחוז בצרפת בחבל נורמנדי תחתית, הנמצא בצפון צרפת המטרופולינית ונקרא על שם תעלת למאנש (השרוול). המחוז הוקם ב-4 במרץ 1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. עד 1796 הייתה בירת המחוז קוטנס (Coutances), והיא חזרה לתפקד כבירת מאנש לאחר מלחמת העולם השנייה, בגלל ההרס הכמעט מוחלט של בירתה החדשה סן-לו (Saint-Lô) במהלך הפלישה לנורמנדי. לאחר שהאחרונה נבנתה מחדש, היא חזרה לתפקד כבירה.
פריפורט
פריפורט (באנגלית: Freeport) היא עיר, מחוז ואזור סחר חופשי באי גרנד בהאמה שבאיי בהאמה. ב-1955 הוענק שטח של ביצות וצמחייה נמוכה בהיקף של 202 קמ"ר על ידי ממשלת איי בהאמה לוואלס גרובס, יזם ממדינת וירג'יניה שבארצות הברית, כדי שיפתח את האזור. פריפורט התפתחה להיות לעיר השנייה בגודלה באיי בהאמה. את העיר משרת נמל תעופה בינלאומי. רשות הנמלים של גרנד בהאמה מפעילה בעיר אזור סחר חופשי, שהוקם ב-1955 על פי הסכמה של הממשלה שהעסקים באזור לא ישלמו מיסים עד ל-1980 ומאוחר יותר הוארך תוקפו של הסכם זה עד שנת 2054. בהמשך הורחב השטח שהוענק ל-526 קמ"ר.
האקלים בעיר הוא אקלים טרופי. ענף התיירות, שבשיאו היה בהיקף של מיליון תיירים בשנה, דעך קצת מאז 2004 עקב השפעתן של שתי סופות טרופיות שהכו את האי. כמה אוניות תענוגות עוגנות באי מדי שבוע.
עמוס עזאני
ביוגרפיה
עזאני נולד בירושלים. לאחר שיחרורו מצה"ל סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב וחזר לשירות קבע בצבא כקצין בחיל המודיעין, במלחמת ההתשה פיקד על מחב"ש 3. את שירותו סיים בדרגת סרן.
ב-1975 הצטרף לשורות משטרת ישראל במסגרת תוכנית גיוס רב שכבתי להכנסת קציני צה"ל ואקדמאים למשטרה. ב-1978 מונה לראש מחלק ההערכה הראשון של הארגון, שנוסד יחד עם הקמת היחידה המרכזית של מחוז תל אביב. בהמשך שירת כראש אגף חקירות במרחב דן, סגן מפקד המרחב, מפקד מחלק בילוש ומודיעין במרחב ירקון וראש מפלג מודיעין בימ"ר תל אביב.
ב-1983 זכה לעיטור השירות של המשטרה על תרומתו לארגון וההפעלה של המודיעין במחוז תל אביב. בין השאר היה שותף בלכידת העבריינים הרצל אביטן ויעקב שמש, ופענוח רציחתם של שולמית שלי ומישל נחמיאס על ידי שרה ושמעיה אנג'ל. ב-1985 מונה למפקד היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, וב-1989 קיבל את הפיקוד על מרחב איילון. באמצע 1990 נקבע שהוא ימונה למפקד היחידה הארצית לחקירות הונאה, אולם בסופו של דבר הוא מונה בדצמבר 1990 לסגן מפקד מחוז תל אביב.
ב-1993 עבר למטה הארצי של המשטרה והתמנה לסגן ראש אגף חקירות, קודם לדרגת ניצב ובדצמבר 1994 מונה למפקד המחוז הצפוני של המשטרה, תפקיד בו כיהן עד סוף 1996.
ב-1997 התמנה לנציב שירות בתי הסוהר. תקופתו בשירות התאפיינה בשינויים ארגונים מקיפים ולראשונה קביעת מטרות ומדיניות של השב"ס לטווח הארוך. הארגון נפתח לתקשורת והועברו קורסים למסבירים. בנוסף הוטמע בארגון קוד אתי, הוקם ענף לשירותי פסיכולוגיה ונבנה מרכז לבריאות נפש האסיר. האירוע הפלילי הבולט בתקופתו של עזאני, היה רציחתו של תת-גונדר ד"ר יעקב זיגלבוים. זיגלבוים כיהן כקצין הרפואה הראשי של השב"ס והיה ראש מנהל טיפול ושיקום האסיר, בעת שמטען נפץ שהוטמן במכוניתו התפוצץ והרגו.
לאחר פרישתו מהשב"ס פנה עזאני לפוליטיקה המקומית, הוא התמודד ב-2003 על ראשות מועצת אבן יהודה וזכה בבחירות ברוב גדול. ב-2006 הצטרף למפלגת קדימה. ב-2008 נבחר לכהונה שנייה לאחר ניצחון על יריבו בסיבוב השני.
לוקון-אמפונג
לוֹקוֹן-אֶמְפּוּנְג הוא הר געש מורכב פעיל במחוז סולאווסי צפון (Sulawesi Utara) באי סולאווסי שבאינדונזיה. הר הגעש מורכב משני חרוטים בולטים, הר לוקון (באינדונזית: Gunung Lokon) והר אמפונג (Gunung Empung) ומלוע געשי פעיל, טוֹמְפַּלוּאַן (Tompaluan), השוכן באוכף שביניהם.
גאוגרפיה ותיאור
הר לוקון והר אמפונג מתנשאים לגובה של 800 מטרים מעל למישור טונדנו (Tondano) בקצה המזרחי של חצי האי הצפוני של סולאווסי. שני ההרים הם הרי געש שכבתיים, ולוקון הוא הגבוה מבין השניים (1,580 מטרים מעל פני הים). המרחק בין פסגות שני ההרים הוא 2.2 קילומטרים. פסגתו של הר לוקון שטוחה ונטולת לוע, ואילו בפסגת אמפונג יש לוע געשי שרוחבו 400 מטרים ועומקו 150 מטרים. באוכף שבין פסגותיהם מצוי טוֹמְפַּלוּאַן – לוע כפול שאורכו 250 מטרים ורוחבו 150 מטרים שבו נקווה לעיתים אגם קטן שמימיו חומציים.
רקע גאולוגי והיסטוריה של התפרצויות
מרבית הגעשיות באינדונזיה נובעת מקשת סונדה – קשת איים שנוצרה באזור הפחתה בו חודר הלוח ההודי אל מתחת ללוח האירו-אסיאתי. קשת זו תחומה מצדה הצפון-צפון-מערבי על ידי איי אנדמן – שרשרת של איים געשיים ממקור בזלתי, וממזרח על ידי קשת בנדה – שאף היא נוצרה כתוצאה מהפחתה.
לוקון-אמפונג הוא בין הרי הגעש הפעילים ביותר מבין 129 הרי הגעש הפעילים של אינדונזיה. מרבית ההתפרצויות יצרו עמודי התפרצויות קטנים עד בינוניים של אפר געשי, אך בחלקן היו גם זרמים פירוקלסטיים והתפרצויות פריאטיות. מקורן של ההתפרצויות ההיסטוריות של הר הגעש היה תחילה בהר אמפונג, הצעיר יותר מהר לוקון מבחינה מורפולוגית. ידוע על התפרצויות בעוצמה משוערת של VEI3 במדד ההתפרצות הגעשית ב-1375 וב-1775, שגרמו לנזקים ולאבדות בנפש. כל ההתפרצויות מאז הם מלוע טוֹמְפַּלוּאַן: פעמיים במאה ה-19 (1829 ו-1893) ו-18 פעמים במאה ה-20 (1930, 1942, 1949, 1951, 1958, 1961, 1962, 1963, 1965, 1966, 1969, 1971, 1973, 1975, 1994, 1986, 1988 ו-1991). מדד ההתפרצות הגעשית של מרבית ההתפרצויות היה בין 1 ל-2.
ההתפרצות של 1991 הייתה העזה ביותר (מדד התפרצות 3). היא לוותה בזרמים פירוקלסטיים וגרמה לנזקים לרכוש ולשדות החקלאים, לצורך לפנות כ-8,000 תושבים שהתגוררו בסמוך ולמותה של גאולוגית משווייץ שניסתה לצלם את הלוע בעת התפרצותו.
מאז תחילת המאה ה-21 התפרץ ההר חמש פעמים (2000, פעמיים ב-2002, 2003 וב-2011).
ההתפרצות של 2011
לאחר כמה ימים של פעילות געשית בקנה מידה קטן ניתנה ב-11 ביולי הוראת פינוי ו-כ-4,000 תושבים פונו מהאזור. יממה אחר כך, ב-12 ביולי, התפרץ ההר. עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 1,500 מטרים, אבל לא פגע בתעופה האזרחית ולא הופסקה פעילותו של שדה התעופה הבינלאומי (Sam Ratulangi International Airport) של מנאדו בירת מחוז סולאווסי המצוי כ-30 קילומטרים צפונית-מערבית להר הגעש.
תושבים ששבו לבתיהם בכפרים השוכנים במורדות הר הגעש נאלצו להתפנות שנית עם התחדשות הפעילות הגעשית בבוקר ה-17 ביולי. באזור שפונה מתגוררים כ-28,000 בני אדם. עקב התרוממותו של עמוד התפרצות לגובה של כ-3.5 ק"מ נדרשו חברות התעופה לשנות את מסלולן של טיסות שהיו אמורות לעבור ברדיוס של 10 ק"מ מהר הגעש. קולות פיצוץ עזים שנשמעו במהלך הימים הבאים גבו את חייה של אשה שלקתה בהתקף לב. ב-27 ביולי ניתנה הודעת הרגעה מטעם הממשל האינדונזי ו-5,000 התושבים שפונו החלו לחזור לבתיהם.
פיצי
לואיש מיגל אפונסו פרננדש המוכר בעיקר בכינויו פיצי (בפורטוגזית: Luís Miguel Afonso Fernandes או Pizzi; נולד ב-6 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בספורטינג בראגה מהפרמיירה ליגה הפורטוגלית.
מארי רוז
ביוגרפיה
מארי רוז נולד בניירן, סקוטלנד, אך היגר לאוסטרליה עם משפחתו בגיל שנה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא התגורר בדאבל ביי, סידני ובגיל 5 החל ללמוד לשחות. בצעירותו התאמן בהדרכתו של סם הרפורד.
שיאן עולם
רוז קבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:59.5 דקות באוקטובר 1956 ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שמנפץ את גבול 18 הדקות.
אלוף אולימפי
לאחר המשחקים האולימפיים נסע רוז לארצות הברית על מנת ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה. את לימודיו, דרמה וטלוויזיה סיים בשנת 1962. בשל יופיו והפופולריות העצומה שלה זכה, הוא השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ושיחק בשני סרטי קולנוע.
בתחרות הכנה לאולימפיאדת רומא (1960) שנערכה בטאונסוויל שבקווינסלנד באוגוסט 1960 קבע רוז במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם חבריו, דייוויד דיקסון, ג'ון קונרדס וג'ון הנריקס שיא עולם חדש של 8:16.6 דקות. במשחקים עצמם הוא זכה שוב ב-3 מדליות, אך הפעם רק אחת מזהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:18.3 דקות, לפני המתחרה הגדול שלו, יאמאנאקה (4:21.4 דקות) וקונראדס (4:21.8 דקות). במשחה ל-1500 מטר הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 17:21.7 דקות, אחרי קונראדס שקבע שיא אולימפי חדש 17:19.2 דקות, שלישי סיים ברין (17:30.6 דקות) ורביעי יאמאנאקה (17:34.7 דקות). במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 8:13.8 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש 8:10.2 דקות ויפן (8:13.2 דקות).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה רוז ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-440 יארד חופשי (4:20.0 דקות), במשחה ל-1650 יארד חופשי (17:18.1 דקות) ובשני משחי השליחים 4×110 יארד ו-4×220 יארד.
בתחילת שנת 1964 קבע רוז שיאי עולם ב-880 יארד ו-1500 מטר חופשי והיה המועמד המוביל לזכות שוב במדליות באולימפיאדת טוקיו (1964), אך הוא לא נכלל בנבחרת הלאומית של אוסטרליה למשחקים מאחר שלא היה יכול להגיע למבחנים של מדינתו מקליפורניה, שם התגורר. באליפות ארצות הברית באוגוסט 1964 הוא קבע שיא עולם של 17:01.8 דקות, תוצאה טובה יותר מזו של המנצח באולימפיאדה כחודשיים מאוחר יותר, בן ארצו בוב וינדל.
בהיותו שחיין היה רוז ידוע בשל אדיקותו באוכל טבעוני, אך בהמשך הוא הוסיף בשר לתזונה שלו.
רוז המשיך לשחות להנאתו במסגרת המאסטרס וזכה במדליות זהב עולמיות לגילו. בשנת 1981 בגיל 42 שחה מהר יותר מהתוצאה שקבע ב-1956.
רוז זכה להיות אחד משמונת הספורטאים האוסטרלים שהובילו את הדגל האולימפי באצטדיון באולימפיאדת סידני (2000).
ב-15 באפריל 2012 נפטר רוז בסידני כתוצאה מלוקמיה.
קובה: אנטומיה של מהפכה
קובה: אנטומיה של מהפכה הוא ספר שנכתב על ידי פול סוויזי וליאו הוברמן, צמד כלכלנים מרקסיסטיים, אודות המהפכה הקובנית ב-1959 והאירועים שהתרחשו בשנתיים הראשונות שלה.
תיאור הספר
החלק הראשון של הספר מתאר את הרקע למהפכה הקובנית: עושרה של קובה והעוני של העם הקובני תחת השלטון המושחת של הרודן פולחנסיו בטיסטה שנתמך על ידי ארצות הברית.
החלק השני מתאר את המהפכה הקובנית עצמה, מההתקפות על צבאו של בטיסטה ועד להפלת השלטון שלו ב-1959.
החלק השלישי מתאר את הרפורמות הסוציאליסטיות בשירותי החינוך, הבריאות ושאר השירותים הציבוריים שקידם משטרו של פידל קסטרו בקובה בשנתיים הראשונות של המהפכה, ואת הקמת הקואופרטיבים החקלאיים ומוסדות הביצוע של הרפורמות: הראשון, המכון הלאומי לרפורמה אגררית, שתפקידו היה לספק שירותי חינוך, בריאות, שיכון, אשראי ופיתוח חקלאי בכפרים. השני, המכון הלאומי לחיסכון ולשיכון, שתפקידו היה תכנון ובניית שיכוני דיור בערים.
הספר מתאר גם את מצבה הכלכלי הקשה של קובה, תלותה בייצוא קני סוכר והיחס העוין כלפיה בעולם, על אף שבתקופה זו עדיין לא הוטל האמברגו על קובה ויחסיה עם ארצות הברית עדיין נחשבו לטובים. הספר עוסק גם באפשרויות שניצבו בפני קובה ובהגדרת המצב בה כסוציאליזם או קומוניזם - בתקופה שלאחר המהפכה, לא היה ברור שקסטרו מוביל את המדינה למשטר קומוניסטי.
עמדת כותבי הספר היא תמיכה נלהבת במהפכה הקובנית וברפורמות שביצע קסטרו באותן שנים.
ברזיל במשחקים הפאראלימפיים
ברזיל השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה ברזיל לראשונה חלק באולימפיאדת הנכים סוצ'י (2014).
לאורך השנים זכו הספורטאים הברזילאים ב-302 מדליות פאראלימפיות, מהן 87 מדליות זהב, 112 מדליות כסף ו-103 מארד.
היסטוריה
ברזיל שלחה לראשונה משלחת ספורטאים בשנת 1972, שכללה שמונה ספורטאים, כולם גברים. כל חברי המשלחת היו פגועי חוט השדרה היישובים בכיסאות גלגלים, בהתאם לדרישות הקבלה למשחקים באותם הימים. במדליה הראשונה זכתה ברזיל באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) בתחרות הכדורת דשא לזוגות, כשרובסון אלמיידה ולואיס קרלוס קוסטה זכו במדליית הכסף.
לאחר שגם באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) לא הצליחה המשלחת הברזילאית לזכות במדליה, הגיעה ההצלחה באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), כשזכתה המשלחת ב-7 מדליות זהב. במשלחת בלטו אמניטס פיידאדה ולואיס קלאודיו פריירה שזכו בארבע מדליות, מהן שתי מדליות זהב כל אחד. ארבע שנים לאחר מכן, במשחקי אולימפיאדת הנכים סיאול (1988) המשיך פריירה לבלוט במשלחת הלאומית, כשקטף שלוש מדליות זהב מתוך ארבע סך הכל שהשיגה ברזיל.
אל אולימפיאדת הנכים אתונה (2004) הגיעה משלחת ברזילאית של 96 ספורטאים (74 גברים ו-22 נשים). המשלחת זכתה ב-33 מדליות פאראלימפיות, 14 מזהב, 12 כסף ו-7 ארד אשר הציבו את ברזיל במקום ה-14 בכמות המדליות במשחקים. באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) הופיעה המשלחת הברזילאית הגדולה ביותר, עם 118 ספורטאים שזכו ביחד ב-46 מדליות פאראלימפיות, 16 מהן מזהב, שהציבו את ברזיל במקום התשיעי בטבלת המדליות. במשלחת הברזילאית בלטו במיוחד השחיין דניאל דיאס שזכה ב-7 מדליות (3 זהב, 3 כסף וארד), השחיין קלודואלדו סילבה שזכה בחמש מדליות זהב, השחיין אנדרה ברזיל שזכה בארבע מדליות זהב ומדליית כסף, והאתלט לוקאס פארדו אשר קטף 3 מדליות זהב גם כן.
בישופות הלברשטאדט
בישופות הלברשטאדט הייתה דיוקסיה רומית קתולית (בגרמנית: Bistum Halberstadt) בשנים 804–1648. משנת 1180 שלטו הבישופים או המנהלים של הלברשטאדט כמדינה בתוך האימפריה הרומית הקדושה, הנסיכות-בישופות של הלברשטאדט (בגרמנית: Hochstift Halberstadt). המושב הדיוקסי והבירה החילונית הייתה הלברשטאדט בסקסוניה-אנהלט של היום.
היסטוריה מוקדמת
הבישופים של הלברשטאדט התחרו עם מגדבורג כדי להשיג השפעה פוליטית בימי השושלת האוטונית והסליאנית. תחת שלטונו של הקיסר היינריך השלישי הוקנו להם זכויות טריטוריאליות נוספות ובשנת 1062 נשלח הבישוף בורכרד השני לרומא כמתווך אימפריאלי בסכסוך בין האפיפיור אלכסנדר השני לאנטי-אפיפיור הונוריוס השני. אולם הדמות החביבה לשעבר על הקיסרית האלמנה אגנס מפואטו ובנה היינריך הרביעי בשנת 1073 התחברה עם האפיפיור גרגוריוס השביעי במאבק האינווסטיטורה והפכה לאחת הדמויות המובילות של המרד הסקסוני הגדול.
ההיסטוריה של הדיוקסיה עד 1208 מופיעה ב-"Gesta episcoporum Halberstadensium".
נסיכות-בישופות
לאחר הדחתו של הדוכס הסקסוני היינריך הארי, התפתחו הזכויות החילוניות האפיסקופליות והקפיטולריות שהפכו את בישופות הלברשטאדט למדינה אימפריאלית. הישות הפוליטית של הנסיך-בישוף כללה רק חלקים מהישות הכנסייתית של הדיוקסיה, שכללה גם ישויות פוליטיות שכנות של שליטים אחרים.
עם מותו של היינריך השישי ב-1197, הנסיכות-בישופות תמכה בתביעה הלא מוצלחת של פיליפ משוואביה נגד אוטו מבראונשווייג להיות קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כאשר האפיפיור אינוקנטיוס השלישי לא הסכים, הנסיך-הבישוף קונרד מהלברשטאדט (קונרד מקרוסיגק לפני הכתרתו) הודח. כדי להתחמק מעונשי הנידוי, קונרד הצטרף למסע הצלב הרביעי הקטסטרופלי. קונרד לקח חלק מלא בהסטת מסע הצלב ממשימתו ובזיזתה האכזרית של קונסטנטינופול לאחר מכן, העשיר את הנסיכות-בישופות בשרידים רבים ושלל אחר שנבזז באופן אישי מהכנסיות, המנזרים והמנזרים של בירת האימפריה הביזנטית. בשנת 1315 רכש הנסיך-בישוף את הנסיכות לשעבר של אשרסלבן.
Sede vacante
בשנת 1479 דחף הנסיך הבוחר הסקסוני ארנסט מווטין את בחירתו של בנו בן ה-13 ארנסט השני, ארכיבישוף מגדבורג מאז 1476, כמנהל במקום הנסיך-הבישוף גבהרד פון הוים שהתפטר. בשנת 1513 אלברכט מהוהנצולרן, אחיו הצעיר של הבוחר יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ירש אותו והארכיבישופים של מגדבורג מבית הוהנצולרן נותרו מנהלים, בעוד שב-1540 שטחי הלברשטאדט הפכו לותרניים במהלך הרפורמציה. בשנת 1566, היינריך יוליוס מבראונשווייג-וולפנביטל בן השנתיים הפך למנהל הלותרני הראשון, ולאחר מכן הוחזקה הלברשטאדט על ידי בנים של נסיכי וולפנביטל, ענף של בית ולף ששלט בבראונשווייג ולינבורג, עד שב-1623 בנו של היינריך יוליוס, כריסטיאן, "המשוגע", התפטר במהלך מלחמת שלושים השנים. ירש אותו כריסטיאן וילהלם מברנדנבורג, בנו של יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
מבחינה פוליטית חולנה הנסיכות-בישופות כהלברשטט על ידי שלום וסטפליה של 1648, ולבסוף ניתנה לשליטי הוהנצולרן של ברנדנבורג-פרוסיה. לאחר קונגרס וינה ב-1815, שטחה שולב במחוז הפרוסי של סקסוניה הפרוסית.
מבחינה כנסייתית, הדיוקסיה, sede vacante מאז 1480, שיוצגה על ידי מנהלים בלבד, שהיו אפילו פרוטסטנטים בין השנים 1552 ל-1628, בוטלה למעשה ב-1648. בשנת 1669 הפזורה הקתולית הקטנה שנותרה באזור הבישופי של הלברשטאדט הושמה תחת סמכות השיפוט החדשה של השליח הוויקריאט של המיסיון הצפוני. בשנים 1709–1780 היווה אזור הבישופות לשעבר של הלברשטאדט חלק מהשליח הוויקריאט של סקסוניה העליונה והתחתונה, אך לאחר מכן חזר למיסיון הצפוני. בשנת 1821 אוחד אזור הדיוקסיה לשעבר של הלברשטאדט לדיוקסיה פאדרבורן, ומהווה חלק מהדיוקסיה המודרנית של מגדבורג מאז 1994.
גאוגרפיה
לאחר ייסוד ארכיבישופות מגדבורג, כיסתה בישופות הלברשטאדט את המחוזות הסקסונים הבאים: בלסמגאו, דרלינגאו, החלק המערבי של נורדתורינגגאו, הרצגאו, שוואנגאו והאסגאו. כך, היא השתרעה מנהר אוקר ליד הורנבורג במערב, שם גבלה עם בישופות הילדסהיים ועד לזאלה במזרח. העיר בראונשווייג, הממוקמת משני צדי האוקר, הייתה מפוצלת במקור בין הלברשטאדט והילדסהיים עד שעברה לדוכס היינריך הארי בשנת 1142, שהפך אותה למקום מגוריו.
Game trial bid
Game trial bid או במינוח מקוצר trial bid היא הכרזה בברידג', המראה עניין במשחק מלא. ההכרזה מבקשת מהשותף עזרה בקבלת ההחלטה. הכרזת trial bid מתבצעת לאחר שנמצאה התאמה בסדרת מייג'ור. המכריז הכרזה זו מכריז סדרה אחרת בה הוא זקוק לסיוע משותפו על מנת להגיע לחוזה של משחק מלא. קיימים שני סוגים של trial bids: קצר וארוך. short trial bid מראה קוצר בסדרה המוכרזת (קלף בודד או חוסר). Lomg trial bid מראה אורך בסדרה, בדרך כלל 4 קלפים או יותר.
הסבר
באמצעות trial bid מנסים להוסיף מידע לשותף על מנת לקבל החלטה טובה יותר ביחס לשאלה, האם להכריז משחק מלא או משחק חלקי. השותף שתמך בגובה 2 בהכרזה של הפותח בסדרת מייג'ור, הראה 3 קלפים בסדרה ו 6 עד 9 נקודות. השימוש ב trial bid מאפשר לו לקבל את ההחלטה במצבים גבוליים על בסיס של שני פרמטרים עיקריים:
בסעיפים המתארים את סוגי ה trial bid נתמקד רק בפרמטר השני.
Long trial bid
מכריזים Long trial bid בסדרה עם ארבעה קלפים לפחות (לפעמים עם שלושה קלפים), שבה זקוקים לעזרה מהשותף בסדרה על מנת להכריז משחק מלא. יש המשתמשים במושג Help Suit Game Try במקום במושג Long trial bid החשש הוא, שהיריבים עלולים לזכות בשתיים או שלוש לקיחות בסדרה הארוכה הנ"ל. ההחלטה האם להכריז משחק מלא או לא תלויה באיכות הקלפים בסדרה בה מוכרז ה trial bid ובמספר הנקודות: 6 נקודות הוא המינימום ו 9 נקודות המקסימום. דוגמאות בהן מכריזים Long trial bid של 3, לאחר פתיחה של 1 ותשובה של 2: דוגמאות בהן לא מכריזים Long trial bid של 3, לאחר פתיחה של 1 ותשובה של 2:
Short Trial bid
Short Trial bid היא הכרזה בסדרה שבה יש קלף יחיד (Single Tone) או חוסר (Void). יד מתאימה של השותף המצדיקה הכרזת משחק מלא, היא יד ללא נקודות מבוזבזות בסדרה שבה יש קוצר, כך שחיתוכים בסדרה זו יביאו לקיחות נוספות. דוגמאות שלאחר Short trial bid של 3, לאחר פתיחה של 1 ותשובה של 2 לשותף קלפים בסדרה הקצרה מתאימים למשחק מלא: דוגמאות בהן לא מכריזים Short trial bid של 3, לאחר פתיחה של 1 ותשובה של 2:
שילוב של Long trial bid ו Short trial bid
שיטה זו מאפשרת גם הכרזת Long trial bid וגם הכרזת Short trial bid. אופן ההכרזה של Long trial bid זהה לאופן המתואר בפסקה Long trial bid. החריג היחיד הוא, במקרה של פתיחה של 1 ותשובה של 2, הכרזת 2NT היא Long trial bid בסדרת ה-. אופן הכרזת Short trial bid משתנה. לאחר פתיחה של 1 ותשובה של 2 מכריזים 2. משמעות ההכרזה היא קוצר בסדרה לא ידועה. המשיב מכריז תמיד 2NT. ההכרזה הבאה של הפותח מתארת את הסרה בה יש לו קוצר: 3 - קוצר בסדרת ה. 3 - קוצר בסדרת ה. 3 - קוצר בסדרת ה. לאחר פתיחה של 1 ותשובה של 2 מכריזים 2NT. משמעות ההכרזה היא קוצר בסדרה לא ידועה. המשיב מכריז תמיד 3. ההכרזה הבאה של הפותח מתארת את הסרה בה יש לו קוצר: 3 - קוצר בסדרת ה. 3 - קוצר בסדרת ה. 3 - קוצר בסדרת ה.
שרון חנס
שרון חנס (נולד ב-1972) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, וכיהן כדקאן הפקולטה ממרץ 2017 ועד מרץ 2022. תחומי המחקר וההוראה שלו הם ממשל תאגידי, דיני ניירות ערך וניתוח כלכלי של המשפט.
ביוגרפיה
חנס הוא בוגר תואר ראשון במשפטים ובחשבונאות (שניהם בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב (1997). במסגרת הפקולטה למשפטים, זכה בתקופת לימודיו בפרס הרקטור ונכלל במשך כל אחת משנות לימודיו ברשימת מצטייני הדקאן. היה חבר מערכת בכתב העת עיוני משפט. את התואר במשפטים השלים בממוצע המדורג במקום הראשון במחזור שלו, מתוך 416 סטודנטים. בחוג לחשבונאות נכלל גם כן ברשימת מצטייני הדקאן בכל אחת משנות לימודיו, והשלים את התואר בממוצע המדורג במקום השני במחזור שלו, מתוך 200 סטודנטים. הוא התמחה אצל השופט אליהו מצא בבית המשפט העליון. את התואר השני במשפטים עשה באוניברסיטת ניו יורק, שם היה מלגאי של קרן האוזר (1999). עבודת הגמר שלו עסקה בתחום דיני תאגידים. קיבל את התואר בציון הממוצע הגבוה במחזור (1999). את הדוקטורט במשפטים כתב באוניברסיטת הרווארד (2001), בנושא דיני תאגידים ומשפט פיננסי, שם היה מלגאי של קרן בייס.