cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בהונג קונג
מדיה
בשנת 2006 שידרה רדיו טלוויזיה הונג קונג (RTHK) סרט טלוויזיה בשם "Gay Lovers" אשר ספג ביקורת שלילית מצד שמרנים חברתיים בהיותו עודד לדבריהם "אנשים להפוך להומוסקסואלים". בשנת 2007 קבעה רשות השידור כי הפקת הסרט על ידי "RTHK" היא "בלתי הוגנת, חלקית ומוטה כלפי הומוסקסואליות ובעלת השפעה של קידום קבלת נישואים הומוסקסואלים". ב-5 במאי 2008 ביטל השופט מיכאל הרטמן את פסיקת רשות השידור לפיה הדיון של "Gay Lovers" בנישואים חד מיניים נחשב כ-"מפר את הנחיות השידור על אי הכללת דעות נגד הומואים".
באפריל 2012, האמן ההונג קונגי והפעיל הפוליטי, אנתוני וונג, הצהיר על היותו הומוסקסואל במהלך אחת מסדרות הקונצרטים שלו לתשואות אוהדיו. וונג ייסד את ארגון הצדקה ללא מטרות רווח "Big Love Alliance" בשנת 2013 עבור קידום שוויון זכויות לחברי קהילת הלהט"ב בהונג קונג. בספטמבר 2012, המחוקק הנבחר ריי צ'אן צ'י-צ'ואן, מנחה רדיו וטלוויזיה לשעבר, הצהיר בראיונו לעיתון ההונג קונגי "Oriental Daily" כי הוא הומוסקסואל, מה שהפך אותו למחוקק ההומוסקסואל הגלוי הראשון בסין הגדולה (מונח המתייחס בדרך כלל לאזור המקיף את סין היבשתית, הונג קונג, מקאו וטאיוואן במזרח אסיה).
ב-10 בנובמבר 2012, דניס הו, זמרת-שחקנית ופעילת זכויות אדם הונג קונגית, הצהירה על נטייתה החד-מינית על הבמה באירוע תחת הכותרת "העז לאהוב" במהלך ציון מצעד הגאווה של הונג קונג באותה שנה. הו כינתה את עצמה בהצהרתה כ-"טונגז'י" (同志) מילת סלנג סינית להומוסקסואלים. הו הוגדרה בתקשורת הבינלאומית כזמרת המיינסטרים הראשונה בהונג קונג אשר "יצאה מהארון".
מכללת הפסיכיאטרים של הונג קונג
ב-15 בנובמבר 2011, מכללת הפסיכיאטרים של הונג קונג, כגוף רישוי של פסיכיאטרים מקצועיים, פרסמה הודעה לפיה הומוסקסואליות "איננה מחלה" בעוד "אינן ראיות מוכחות מדעיות התומכות בניסיונות לשנות נטייה מינית". עד פברואר 2012, ההודעה לא הועלתה לאתר המכללה ולא פורסמה בכתבי עת מקצועיים כלשהם. עם זאת, הייתה זמינה בפורמט "PDF" אלקטרוני לפי בקשה. באותה תקופה, מכללת הפסיכיאטרים של הונג קונג הוגדרה כסמכות המקצועית הראשונה ביבשת אסיה אשר "חוותה במפורש ובפומבי את עמדתה המקצועית בנושאים הנוגעים להומוסקסואליות וטיפולים המשנים את הנטייה המינית של האדם".
המכללה פירטה את עמדתה באומרה כי,"'מכללת הפסיכיאטרים של הונג קונג סבורה שהומוסקסואליות אינה הפרעה פסיכיאטרית... מכללת הפסיכיאטרים של הונג קונג דבקה בתקיפות בפרקטיקה של טיפול מוכח מדעית ומבוסס ראיות. טיפולים פסיכיאטריים צריכים להינתן על פי עקרונות מבוססים ותרגולים הקיימים באותה עת. אין, נכון לעכשיו, ראיות מדעיות וקליניות מוצקות התומכות ביתרונות של ניסיונות לשנות נטייה מינית'."
החברה הפסיכולוגית של הונג קונג
לאור היעדר הנחיות תרגול עבור לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים עבור פסיכולוגים בהונג קונג, האגודה הפסיכולוגית של הונג קונג, הקימה ביולי 2011 קבוצת עבודה עבור התמודדות עם הסוגיה. ב-1 באוגוסט 2012, האגודה פרסמה מסמך עמדה שכותרתו "מסמך עמדה לפסיכולוגים העובדים עם לסביות, הומואים וביסקסואלים (לה"ב)". בתוכן המסמך קיימים כ-11 קווים מנחים עיקריים הכוללים באומרם,
יאיר שחל
יאיר שחל (נולד ב- 28 בפברואר 1978) הוא מזכ"ל תנועת בני עקיבא בישראל לשעבר.
ביוגרפיה
למד בישיבת ירושלים לצעירים. לאחר מכן למד שנה באור עציון, התגייס לשירות מלא בסיירת גבעתי, לאחר השירות שחל המשיך ללמוד באור עציון עד גיל 26.
שחל הוא בוגר מכון מנדל למנהיגות ובעל תואר ראשון (BED) בחינוך בתחום התנ"ך והתושב"ע ותואר שני (MED) בתנ"ך ממכללת יעקב הרצוג.
בשורות בני עקיבא מילא שורה של תפקידים בכירים מאז 2003. בין היתר שימש בין 2012–2016 כסמזכ"ל כספים והגשמה, רכז מחוז דרום, ראש מחלקת מפעלים וידיעת הארץ וסמזכ"ל חינוכי. במרץ 2016 ההנהלה הארצית של התנועה קיבלה את המלצת ועדת האיתור בראשות הרב יונה גודמן - בעצמו מזכ"ל לשעבר - ומינתה את שחל למזכ"ל התנועה. כהונתו כמזכ"ל החלה בסוף קיץ 2016, אז החליף בתפקיד את דני הירשברג.
מספר שבועות לאחר כניסתו לתפקיד קרא לחברי התנועה שלא להגיע לעמונה כדי למחות נגד פינוי היישוב. בעקבות דבריו הוא ספג ביקורת מחלק מראשי המתנחלים, בהם ישראל הראל, ועד מתיישבי השומרון, תושבי עמונה ואחרים.
בכ"ה שבט תשפ"א, לקראת סוף כהונתו כמזכ"ל, לאור משבר הקורונה החליטה ועדת האיתור באופן חריג להאריך את כהונתו בשנתיים נוספות, מעבר לחמש השנים הנהוגות כמקסימום כהונה בתפקיד. . בקיץ 2022 הוחלף ביגאל קליין, ששימש כסמזכ"ל חינוך בתנועה. ב-2022 התמנה לראש מינהל מח"ר (מתנ"ס, חינוך ורווחה) במועצה אזורית מטה בנימין.
Bad at Love
השיר היה מועמד בקטוגריית שיר השנה של אישה של פרסי בחירת הנוער וכן בקטגוריית וידאו השנה של פרסי הווידאו קליפים של iHeartRadio.
יאיר שחל
ביוגרפיה
תושב כרמי צור שבגוש עציון ואב לשישה.
Bad at Love
נכון לאוגוסט 2023, השיר הושמע למעלה מ-428 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-576 מיליון פעמים בספוטיפיי.
פרקליט המדינה של ארצות הברית
הרכב משרד הפרקליט הכללי
פרקליט המדינה נעזר בארבעה משנים לפרקליט ושבעה-עשר עוזרי הפרקליט. שלושה מהמשנים לפרקליט הם במשרה קבועה במשרד המשפטים. המשנה הנותר, ידוע כ"משנה הראשי", ומכונה לפעמים "המשנה הפוליטי", הוא מתפטר בדרך כלל עם כניסת ממשל חדש, זאת בדומה לפרקליט המדינה עצמו.
חשיבות
פרקליט המדינה, שמשרדיו ממוקמים בבניין בית המשפט העליון וגם במטה מחלקת המשפטים, מכונה "השופט העשירי" כתוצאה מהקשר ההדוק בין השופטים לבין פרקליט המדינה (וצוות פקידי בית המשפט וצוות הפרקליטות). משרד פרקליט המדינה טוען בדרך כלל עשרות פעמים במהלך המושב השנתי של בית המשפט, וכך הוא הטוען התדיר ביותר בפני בית המשפט. כתוצאה מכך, פרקליט המדינה נוטה להיות נינוח במהלך הדיונים, בעוד שהטוענים האחרים יהיו לחוצים. כמו כן, כאשר משרדו של פרקליט המדינה תומך בבקשת ערעור לבית המשפט העליון, הבקשה לערעור מתקבלת לעיתים תכופות. תופעה ראויה לציון בהתחשב בכך שבכל מושב מתקבלות רק 75–125 מתוך למעלה מ -7,500 בקשות שהוגשו.
מלבד השופטים עצמם, פרקליט המדינה הוא בין המשפיעים הידעניים ביותר בין המשפטנים העוסקים בהתדיינות המשפטית של בית המשפט העליון. חמישה מפרקליטי המדינה התמנו מאוחר יותר כשופטים בבית המשפט העליון: ויליאם הווארד טאפט (ששימש כנשיא ה -27 של ארצות הברית לפני שהפך לנשיא בית המשפט העליון), סטנלי פורמן ריד, רוברט ה. ג'קסון, ת'ורגוד מרשל ואלנה קגן. גם כמה מבעלי התפקידים הזוטרים יותר בלשכת פרקליט המדינה, התמנו מאוחר יותר לבית המשפט העליון. לדוגמה, נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס הבן, היה המשנה הראשי לפרקליט, השופט העליון סמואל אליטו היה עוזר הפרקליט. רוברט בורק היה פרקליט המדינה היחיד (אמנם לא פרקליט מכהן) שמונה למועמד לעליון ומועמדותו לא אושרה. עם זאת, מעולם לא נדחה מינוי לבית המשפם העליון של פרקליט מדינה מכהן. שמונה פרקליטי מדינה נוספים שירתו בבתי המשפט לערעורים של ארצות הברית.
בתוך מחלקת המשפטים, יש לפרקליט המדינה השפעה משמעותית על כל הערעורים המובאים על ידי המחלקה. פרקליט המדינה הוא בעל המשרה היחיד המחויב באופן סטטוטורי להיות "מלומד במשפט". בכל פעם שמחלקת המשפטים זוכה במשפט והצד המפסיד מערער, המחלקה הרלוונטית של משרד המשפטים מייצגת את המחלקה בדיונים. עם זאת, כאשר משרד המשפטים הוא הצד המפסיד במשפט, ניתן להגיש ערעור רק באישור פרקליט המדינה. לדוגמה, אם מחלקת הנזיקין תפסיד במשפט בבית משפט פדרלי מחוזי, לא ניתן לערער על פסק דין זה ללא אישורו של פרקליט המדינה.
הליך "הקריאה להשקפותיו של פרקליט המדינה"
כאשר בית המשפט שוקל האם להוציא צו עיון מחדש בתיק שהממשל הפדרלי אינו צד בו, יבקש בית המשפט לפעמים מפרקליטות המדינה לשקול, בהליך המכונה "קריאה להשקפותיו של פרקליט המדינה" (באנגלית Call for the Views of the Solicitor General - CVSG). בתגובה לקריאה זו יגיש פרקליט המדינה תזכיר (brief) בו יביע דעתו בשאלה אם ראוי להוציא צו עיון מחדש, ובדרך כלל גם יביע את דעתו בשאלה מי מהצדדים צודק.
אף על פי ש"הקריאה להשקפותיו" היא רק בקשה, הרי שמשרד פרקליט המדינה מתייחס אליו כצו. פיליפ אלמן, ששימש כמשנה לפרקליט המדינה, והתפרסם ככותב התזכיר בתיק בראון נגד מועצת החינוך כתב באותו תזכיר: "כאשר בית המשפט העליון מזמין אותך, זה כמו צו מלכותי. פשוט אי אפשר לסרב".
"קריאה להשקפותיו של הפרקליט" תוצא על ידי בית המשפט כאשר השופטים סבורים כי העתירה חשובה ושוקלים לאשרה. ובכל זאת הם מעוניינים בחוות דעת משפטית נוספת. דוגמאות כוללות תיקים בהם יש אינטרס פדרלי; תיקים שבהם אין תקדימים מבוססים; תיקים מורכבים או כאלה שישפיעו על נושאים אחרים.
ה"קריאה להשקפות הפרקליט" לא מציינת מועד להגשה. הפרקליטות נוהגת להגיש את התזכירים בשלושה מועדים. בסוף מאי כך שבית המשפט יוכל לדון בהן לפני תום המושב השנתי שלו, החל בדרך כלל בסוף יוני או תחילת יולי; באוגוסט, לעתירות שבית המשפט ידון בהם עם תחילת המושב השנתי הבא בתחילת אוקטובר; בדצמבר, לעתירות שבית המשפט ידון בהמשך המושב.
מסורות
מספר מסורות התפתחו מאז הוקם משרד התובע הכללי בשנת 1870.
בלאגן (להקה)
להקת בלאגן הוקמה בשנת 1990, ברוח הרוק הצעיר והאלטרנטיבי של תחילת העשור, על ידי יובל מסנר, יוצא להקת "טאטו", ודן תורן, יוצא להקת "שונרא", אליהם חברה דנה ברגר שבאותה עת השתחררה מצה"ל לאחר שירותה בלהקת הנח"ל.
הלהקה פעלה בזמנה של להקת "כרמלה גרוס ואגנר", עמה שיתפה פעולה בכתיבה ובהעלאת מופעים משותפים. ערן צור, חבר "כרמלה גרוס ואגנר", היה יוצא להקת "טאטו" ושותפו ליצירה של יובל מסנר.
יחד עם יאיר גת בבס, דרור מרגלית בקלידים וגל הדני בתופים (שהוחלף אחר כך ברע מוכיח) הקליטה הלהקה ב-1991 את אלבומה היחיד, "גן עדן עירוני", שיצא לשוק במרץ 1992 בחברת התקליטים "פונוקול". מסנר ושאר הלהקה עיבדו והפיקו מוזיקלית כאשר מיכה מיכאלי ייעץ בנושא העיבודים. שני השירים שבלטו מתוך האלבום היו "גברים מקצוענים" ו"שקט", אותו כתבה יונה וולך והלחין יובל מסנר. השיר יצא לתחנות הרדיו והושמע בהן רבות עוד לפני יציאת האלבום.
הלהקה התפרקה בשנת 1992, מיד לאחר צאת אלבומה היחיד.
נמל התעופה טנזינג-הילרי
נמל התעופה טנזינג-הילרי (בנפאלית: तेन्जिङ हिलारी विमानस्थल, ידוע גם בשם נמל התעופה לוקלה) הוא שדה תעופה קטן, הממוקם בעיירה לוקלה שבנפאל.
רקע
שדה התעופה קרוי על שם טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, שני מטפסי ההרים שהעפילו לראשונה אל פסגת האוורסט ב־1953, כאות הוקרה על מאמציהם להקמת השדה באזור. השדה מיועד למטוסי STOL (short take off - landing) - מטוסים שאורך המסלול לו הם זקוקים להמראה ונחיתה הוא קצר מאוד כיוון שאורכו של המסלול היחיד בשדה הוא 500 מטרים בלבד, ובקצהו יש מצוק שגובהו מאות מטרים. השדה אינו מישורי, והוא אחד התלולים בעולם, כיוון ששיפוע מסלול הטיסה שלו מגיע ל־12%. לכן, ההמראה מתבצעת במדרון, והנחיתה במעלה. עד שנת 2002 היה השדה כבוש בלבד וכיום הוא סלול. מספר תאונות התרחשו בו, ונהרגו בהן כ־30 איש.
שדה התעופה מקיים טיסות באור יום בלבד, בעיקר לבירה קטמנדו, אך הוא נסגר לעיתים קרובות עקב מזג האוויר. במקום קיים גם מנחת מסוקים קטן. בעת מהומות או ניסיונות הפיכה נסגר השדה, וצבא נפאל מטיל איסורים לגבי תנועה בעיירה.
הקונגרס הציוני העולמי השלישי
בראש הקונגרס ישב מנהיג התנועה הציונית ד"ר בנימין זאב הרצל. השתתפו בו, בין השאר, נחמן סירקין, חיים ויצמן ויהודה ליב מוצקין. נבחר "ועד פועל" שחבריו היו י' יאסינובסקי, זאב טיומקין, פרופ' עמנואל מנדלשטאם, ד"ר יחיאל צ'לנוב, מנחם אוסישקין, פרופ' צבי בלקובסקי, הרב שמואל יעקב רבינוביץ, ד"ר שלמה בנדרסקי, ד"ר צבי ברוק, אביגדור יעקובסון, ד"ר ישראל ילסקי וד"ר י' ברנשטיין-כהן.
מולארד
מולארד או מולרד (בצרפתית: Mulard, באנגלית: Mulard, Moulard, Mule Duck) הוא ברווז מבוית בן-כלאיים המגודל לצורכי מאכל. המולארד הוא תוצר של הכלאת זכר ברווז מוסקובי (Cairina moschata), שמוצאו באמריקה, עם נקבת הברכייה (Anas platyrhynchos domestica). המולארד הוא עקר ואינו מסוגל להביא צאצאים.
הקונגרס הציוני העולמי השלישי
עד לקונגרס השלישי נפגשה משלחת ציונית ובראשה בנימין זאב הרצל, עם קיסר גרמניה וילהלם השני, ועם הסולטאן העות'מאני באיסטנבול. ונערך ביקור המשלחת הציונית בארץ ישראל. מאמצים אלו לא נשאו פרי מדיני מעשי, אבל היו בעלי משמעות רבה למעמדה הבינלאומי של התנועה הציונית.
מולארד
היסטוריה
המולארד פותח בצרפת, כעוף נוח לפיטום ובעיקר לצורך ייצור פואה גרא. חקלאים צרפתים מצאו כי בהשוואה לאווז ולמיני הברווז המקוריים, המולארד בן הכלאיים מקדים להתבגר, התנהגותו שקטה וצייתנית, הוא מגיב טוב יותר לפיטום, ומניב כבד ובשר משובחים יותר. מרבית הפואה גרא המיוצר כיום בצרפת הוא מכבד מולארד, שהחליף בהדרגה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 את כבד האווז המסורתי.
הקונגרס הציוני העולמי השלישי
החל בקונגרס השלישי, הוענקה זכות בחירה לנשים לקונגרס הציוני העולמי.
דיוני הקונגרס עסקו במוסדות וארגונים של התנועה הציונית, אשר הוחל בהקמתם בשני הקונגרסים הראשונים, בהם:
מולארד
היסטוריה
אזורי הגידול העיקריים של המולארד הם צרפת, ארצות הברית ודרום-מזרח אסיה.
הקונגרס הציוני העולמי השלישי
הצירים דנו רבות על ענייני התרבות העברית החדשה ועל מקומה של הדת היהודית בחברה החדשה שתתכונן בארץ ישראל. אולם הרצל ביקש למקד את הדיונים של הקונגרס בהישגי התנועה הציונית בזירה המדינית בין הקונגרסים.
מולארד
קישורים חיצוניים
Pato
הקונגרס הציוני העולמי השלישי
ציוני רוסיה היו רוב הפעילים בקונגרס ומוסדותיו. הם הודיעו על היקף תרומתם הפיננסית לתנועה הציונית: "מ-300,000 מניות הבנק נאספו 200,000 אצלנו; אנו מונים 818 אגודות ב-617 ערים לעומת 373 אשתקד".
קורונצו
קורונצו (בהונגרית: Koroncó) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהדות קורונצו
בקורונצו חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
סיב ינסן
סיב ינסן (בנורווגית: Siv Jensen; נולדה ב-1 ביוני 1969) היא פוליטיקאית נורווגית חברת הפרלמנט הנורווגי מאז 1997. היא כיהנה כמנהיגת מפלגת הקידמה (FRP), כיהנה כשרת האוצר בממשלת נורווגיה מאוקטובר 2013 עד ינואר 2020. קודם לכן כיהנה כמנהיגת האופוזיציה בפרלמנט בשנים 2009–2013.
קריירה פוליטית
את הקריירה הפוליטית שלה החלה כשהצטרפה בגיל 18 למפלגת הקידמה הנורווגית, ב-1992 נבחרה להנהלת סניף המפלגה באוסלו וכיהנה כנציגת רובע באוסלו וחברת מועצת העיר בשנים 1995–1999. במקביל כיהנה כחברת המועצה המפקחת על הבנק המרכזי של נורווגיה. ב-1997 נבחרה לראשונה לפרלמנט הנורווגי. היא כיהנה כחברת ועדת הכספים ולאחר הבחירות ב-2001 מונתה לראש הוועדה. לאחר בחירות 2005 מונתה למנהיגת הסיעה בפרלמנט והצטרפה כחברה לוועדת החוץ ומ-2009 היא חברה בוועדת החוץ והביטחון. ב-2006 נבחרה ליושבת ראש מפלגת הקדמה, היא הובילה את המפלגה להישגה הטוב ביותר בבחירות לפרלמנט כשזכתה ב-2009 בכ-23% מקולות הבוחרים וב-41 מושבים בפרלמנט, בבחירות 2013 רשמה המפלגה ירידה בכוחה, כשזכתה בכ-16% מקולות המצביעים וב-29 מושבים בפרלמנט, עם זאת גוש המרכז-ימין אליו משתייכת זכה לרוב בבחירות וינסן מונתה באוקטובר לשרת אוצר בממשלתה של ארנה סולברג. בינואר 2020 פרשה מפלגת הקידמה ממשלתה של סולברג על רקע קליטת פליטים מסוריה שמשפחתם חברה בארגון טרור.
עמדותיה
כמנהיגת מפלגת הקידמה, הציגה ינסן עמדות התומכות בכלכלת שוק חופשי ובניצול גבוה יותר של כספי קרן התגמולים מנפט וגז לטובת השקעה בתשתיות מקומיות. כשרת אוצר הביעה תמיכה בהורדת מס החברות. היא השוותה לא פעם למרגרט תאצ'ר.
בראשותה, סילקה המפלגה משורותיה חברים שהביעו עמדות לאומניות קיצוניות והתנערה מאנדרס ברינג בריוויק, מבצע פיגועי הטרור ב-2011, שהיה בעברו חבר המפלגה. בראיונות עימה ביקרה את חוסר האינטגרציה של מהגרים ממדינות מוסלמיות בנורווגיה, כפי שמתבטא ביחס המפלה שלהם לנשים, בחוסר נכונות לקבל את חוקי המדינה, אי השתלבות בשפה ובמוסדות לימוד מקומיים. היא גינתה את מה שכינתה "אסלאמיזציה זוחלת" בנורווגיה, וזכתה על השימוש בביטוי זה בביקורת מצד ראש הממשלה היוצא ינס סטולטנברג. היא הביעה תמיכה בישראל ובזכותה להגן על עצמה, ביקרה בשדרות ובכנסת, התנגדה להכרה של ממשלת נורווגיה בארגון החמאס, בציינה ש"טרוריסטים הם טרוריסטים, אתה לא מנהל משא ומתן עימם". כמו כן היא תומכת בצמצום התמיכה הנורווגית בפלסטינים ישירות או דרך ארגוני האו"ם, היא ביקרה את החלטת קרן ההשקעות הממשלתית של נורווגיה למכור השקעותיה בחברת אלביט מערכות, משום שלטענה הדבר נעשה משיקולים אנטי-ישראלים ודעות קדומות. כמו כן ביקרה את החלטת ועדת פרס נובל לשלום (שנבחרת על ידי הפרלמנט הנורווגי) להעניק את הפרס לנשיא ארצות הברית ברק אובמה, בטענה שהוא ניתן כ"מס פוליטי" לאובמה ולארצות הברית.
חוזה ראמוס
חוזה ראמוס (בפינית: José Ramos; נולד ב-9 בנובמבר 1994) הוא ג'ודוקא גואטמלי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב הראשון לאחר שהפסיד לצנד-אוצ'ירין צוגטבאטר המונגולי. באולימפיאדת טוקיו 2020, הודח שוב בסיבוב הראשון לאחר הפסד לארטם לסיוק האוקראיני.
בל YOH-4
בל YOH-4 היה מסוק חד מנועי, בעל רוטור אחד, שפותח עבור מכרז שפרסם צבא ארצות הברית למסוק תצפית קל (LOH, ראשי תיבות של Light Observation Helicopter). דגם YOH-4 לא זכה במכרז, אך חברת בל לא נטשה את התכנון. המסוק זכה לעיצוב מחודש בקווים זורמים וחלקים וניתנו לו סימול ושם חדש, בל 206A ג'ט ריינג'ר. המסוק שווק בהצלחה רבה בשוק האזרחי, ונמכר במספרים גדולים. ב-1967 נפתח שוב המכרז הצבאי, והפעם זכה בו דגם בל OH-58 קיואה, המבוסס על דגם 206A.
פיתוח
ב-14 באוקטובר 1960 ביקש צבא ארצות הברית מ-25 חברות הצעות (Request For Proposals, RFP) עבור מסוק תצפית קל שיחליף את מטוס התצפית הקל ססנה L-19 בירד דוג ואת המסוקים מדגמי בל H-13 סו והילר H-23. המפרט אותו דרש הצבא היה למסוק בעל משקל המראה של 1,100 ק"ג, מהירות שיוט של 204 קמ"ש וזמן שהייה של 3 שעות. מנוע המסוק נועד להיות מנוע טורבינה. 12 חברות הגישו 17 הצעות, ובהן הילר ויוז. בנובמבר 1961 הגישה בל את הצעתה, שסומלה דגם D-250. ב-19 במאי 1961 הכריז הצבא על חברות בל והילר כזוכות בתחרות התכנון, ומאוחר יותר הוחלט לצרף גם את חברת יוז לשלב זה. בל פיתחה את דגם D-250 לדגם לדגם 206, שסומל מחדש YOH-4A ב-1962. כל אחת מהחברות הזוכות ייצרה חמישה אבות טיפוס עבור הצבא לניסויים והערכה. אב הטיפוס הראשון של הדגם של חברת בל, שנודע בכינוי "הברווזון המכוער" בהשוואה למתחריו על שם צורתו, המריא ב-8 בדצמבר 1962. עם תום הניסויים וההשוואות בין הדגמים השונים הודיע הצבא במאי 1965 כי הדגם של חברת יוז, OH-6 קאיוז, זכה בתחרות, וזאת בעיקר משיקולים כלכליים.
בל ניסתה לשווק את דגם 206 לשוק האזרחי, אך ללא הצלחה. מחקר שוק שנערך הראה כי מראהו החיצוני של המסוק הוא הגורם העיקרי הדוחה את הלקוחות, ובעקבות זאת עיצבה החברה מחדש את גוף המסוק ושיווקה אותו מחדש כדגם 206A ג'ט ריינג'ר.
Demo Tape 2
Demo Tape 2 (בעברית: קלטת דמו 2) הוא אלבום הדמו השלישי של להקת המטאל הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון, שיצא לאור בשנת 1996.
רקע כללי
השירים באלבום הולחנו ונכתבו על ידי חברי הלהקה, כולל מתופף הלהקה באותם ימים, אונטרוניק חצ'טוריאן.
דיבור המתחיל
דיבור המתחיל (בראשי תיבות: ד"ה) הוא ביטוי המשמש כאמצעי הפניה, הנפוץ בספרות הפרשנות היהודית למקרא, למשנה, למדרש, לתלמוד, ועוד.
פירוש המושג
הביטוי דיבור המתחיל מופיע לפני ציטוט שאותו מצטט הפרשן מן המקור שאותו הוא מפרש. כוונתו היא שהפרשן מתייחס לקטע במקור (דיבור), הפותח (מתחיל) במילים מסוימות. לאחר הביטוי "דיבור המתחיל" מצטט הפרשן את אותן מילים בהן פותח הקטע המדובר. אם הפרשן עוסק במספר מקורות (כמו מפרשי התלמוד האחרונים) הוא פותח בשם המקור ולאחר מכן ציון דיבור המתחיל.
לדוגמה, על הפסוק: פרשן המקרא רש"י כותב:  פרשנים המתייחסים לפירושו זה של רש"י ישתמשו בביטוי: רש"י ד"ה לך לך.
צורתו המקורית של המושג היא כאשר הוא מחובר למושא: "דיבור המתחיל:...". זהו בעצם קיצור ל"דיבור המתחיל במילים...". אולם כיום שכיחה צורת שימוש שגויה של הביטוי, ללא מושא, כגון: "באיזה דיבור המתחיל זה?".
במקרים בו הפרשן מפרש קטע נוסף באותו "דיבור המתחיל", הוא לעיתים משתמש בסימן בא"ד, ראשי תיבות של באותו דיבור. כמו כן, שכיחים ראשי תיבות של צירופים כגון "תוד"ה" – תוספות דיבור המתחיל, ועוד רבים.
שירות החוץ הישראלי
שירות החוץ הישראלי הוא מכלול המורכב מכלל הדיפלומטים המועסקים על ידי המדינה בנציגויות ישראל בעולם ובמטה משרד החוץ בירושלים, בתפקידים מדיניים, מינהליים וקונסולריים. התפיסה המונחת בבסיסו היא של שירות חוץ מקצועי ולא פוליטי, המשמש זרוע ביצועית של מדינת ישראל ומופקד על יישום מדיניות החוץ, כפי שמתווה ממשלת ישראל הנבחרת. משרד החוץ אחראי לקליטתם והכשרתם המקצועית של אנשי שירות החוץ, להנחייתם במהלך השירות ולהענקת תנאי שירות מתאימים להם ולבני המשפחה הנלווים אליהם בשליחויות לחו"ל.
היסטוריה
שירות החוץ של מדינת ישראל נבנה על יסוד הנציגויות שהקימה המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ברחבי העולם. מרבית נציגיה הראשונים של מדינת ישראל לאחר הכרזת העצמאות היו לפיכך נציגי הסוכנות, ששימשו כנציגי המדינה החדשה עוד לפני שזו זכתה להכרה דיפלומטית רשמית. לאלה התווספו בוגרי מוסד להשתלמות של המחלקה המדינית (שנקרא גם "בית הספר לדיפלומטים"), שנוסד בנובמבר 1946 במטרה להכשיר דיפלומטים מקצועיים עבור שירות החוץ העתידי.
עם הקמת משרד החוץ ב-14 במאי 1948 נעשה מאמץ לגייס ולהכשיר במהירות עובדים מתאימים לשירות החוץ. שר החוץ, משה שרת, גייס עובדים מקרב אישי ציבור מוכרים וידועים בארץ או מבין פעילים ציוניים בקהילות יהודיות בחו"ל. שרת הקפיד על רמתם הגבוהה של עובדי משרד החדש ועל התאמתם למילוי תפקידים דיפלומטיים. בנוסף, דרש שרת מעובדי שירות החוץ לעברת את שמותיהם הלועזיים. ביולי 1948 העסיק משרד החוץ 104 עובדים, ואילו באוגוסט 1949 עלה מספרם ל-219, מהם 40% נשים, כאשר כ-100 מהם שירתו בנציגויות ישראל בחו"ל ולצדם כ-165 עובדי נציגות מקומיים. תנאי השירות נקבעו כשווים לאלו של שאר משרדי הממשלה, אך המשרתים בחו"ל קיבלו תוספת מיוחדת בהתחשב עם הוצאותיהם ורמת החיים במקום השירות, וכן תוספת חופשה כדי לאפשר להם לבקר בארץ.
לאורך השנים נעשו ניסיונות שונים להבטיח, כי קליטת עובדים לשירות החוץ והכשרתם תתבסס על נורמות מקצועיות בלבד. בינואר 1969 נפתח קורס צוערים ראשון במתכונת חדשה, כאשר הקבלה אליו הותנתה בעמידה בתנאי מכרז פומבי ובתהליך מיון מוסדר. הקורס, שמתקיים במתכונת דומה עד היום, מכשיר את הצוערים הנכנסים לשירות החוץ במקצועות הדיפלומטיה השונים, כולל קורסי ניהול, שפות, היסטוריה ופוליטיקה בינלאומית, יהדות, ציונות ואטיקט דיפלומטי.
בשנת 1993, בתקופת כהונתו של שמעון פרס כשר החוץ, הוחלט לבצע רפורמה שבמסגרתה ייקבעו תנאי שירות ייחודיים לאנשי שירות החוץ, כדי להבטיח שמירה על רמתם הגבוהה ואת ייצוגה הנאות של ישראל בזירה הבינלאומית. הצורך ברפורמה הוסבר בכך שאין מדובר במקום עבודה רגיל, אלא באורח חיים המעמיד את העובדים בפני אתגרים מורכבים, וכן בשל הדרישות הגבוהות בהן הם צריכים לעמוד: במסגרת הרפורמה נחתם הסכם קיבוצי מיוחד, שעוגן בתקנון שירות החוץ, ובו נקבע דירוג שכר ייחודי לעובדי שירות החוץ, המבדיל אותם מיתר עובדי המדינה.
בעשורים האחרונים התייצב גודלו של שירות החוץ הישראלי על כ-900 עובדים, מהם כ-350 בנציגויות בעולם והשאר בתפקידי מטה בארץ.
תקנון שירות החוץ
הנהלים וההוראות הנוגעים לשירות החוץ מאוגדים בתקנון שירות החוץ, המתפרסם על ידי הנהלת משרד החוץ. התקנון הנוכחי נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2004 והוא מתעדכן מעת לעת. התקנון נפתח בקוד האתי של משרד החוץ, המפרט את הערכים והנורמות המצופים מאנשי שירות החוץ. בסעיף ב' מתייחס הקוד האתי לערך ה"ממלכתיות": ערכים נוספים הכלולים בקוד האתי הם: העבודה כשליחות לאומית, מקצועיות, ייצוגיות, טוהר מידות, מצוינות, עבודת צוות, אמינות, אחריות, משמעת, סולידריות וגאוות יחידה.
מבנה שירות החוץ
עובדים במשרד החוץ השייכים לדירוג האחיד בשירות המדינה (השירות המינהלי) או המועסקים בחוזי העסקה אחרים אינם נחשבים לחלק משירות החוץ.
דרגים בשירות החוץ
מערכת הדרגים בשירות החוץ הישראלי מתבססת על שיטת הדרגים המקובלת במרבית מדינות המערב. בקום המדינה נקבע, כי הדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ החדש תהיה ציר ממונה על צירות ולא שגריר, וזאת מטעמי צניעות. ואולם עם התפתחות יחסי החוץ של ישראל, הועלו מרבית המשלחות הדיפלומטיות של ישראל לדרג שגרירות, ובהתאם הוחל גם להעניק דרגי שגריר לדיפלומטים הבכירים. הדרגים בשירות החוץ הישראלי הם: שגריר, ציר, ציר-יועץ, יועץ, מזכיר ראשון, מזכיר שני, צוער (מתמחה). בשנת 2014 הוחלט על הכנסתו של דרג חדש בין דרגי שגריר וציר, בשם "ציר בכיר".
קליטה לשירות החוץ
על פי תקנון שירות החוץ, קליטה לשירות החוץ נעשית באמצעות קורס הצוערים. נציבות שירות המדינה מודיעה בתקשורת על פתיחת קורס צוערים ועל תנאי הסף לקבלה לקורס. מיון המועמדים נעשה בתאום בין הנציבות והמשרד. ההכשרה נמשכת חמש שנים וכוללת לימודים במשך כחצי שנה, שאחריהן עוברים הצוערים התמחות הכרוכה בעבודה ביחידות המשרד בארץ ובנציגויות בחו"ל.
לאורך השנים איפשרה הנהלת משרד החוץ קליטה לשירות החוץ של עובדי משרד ותיקים, גם שלא דרך קורס הצוערים. בעקבות ביקורת מצד מבקר המדינה, נכנס לתוקף באפריל 2008 נוהל הקובע כללים למעבר של עובדי המשרד לשירות החוץ, על בסיס קריטריונים מקצועיים, ונקבעו תנאי סף להגשת מועמדות למשרות בחו"ל.
במקרים שבהם לא עולה בידי משרד החוץ לאייש משרות פנויות בנציגויות בעובדיו הכשירים לשרת בחו"ל, ניתן לאיישן באמצעות מכרז בין-משרדי או באמצעות מכרז פומבי המופנה לכלל הציבור, בהתאם להוראות תקנון שירות המדינה.
לפי מבקר המדינה, בנובמבר 2014 למעלה מ-13% מכלל עובדי שירות החוץ לא היו כשירים לאייש משרות בדירוג שירות החוץ בנציגויות בחו"ל. באותה עת הנציגויות היו מצויות בתת-איוש של 32 משרות, שהן למעלה מ-8% מ-382 המשרות המיועדות לעובדי שירות החוץ בחו"ל. נוסף על כך, 15 עובדים ללא הכשרה מדינית איישו משרות שמוגדרות בתקן "משולבות מדיני" - משרות שתיאורן כולל שלושה תפקידים - תפקיד מדיני (לרבות ממלא מקום השגריר בהיעדרו), קצין מינהלה וקונסול קונסולרי.
תהליך המינויים
תקנון שירות החוץ מגביל את משך כהונתם של כל השליחים בחו"ל לתקופה של 3 עד 6 שנים, מסיבות מקצועיות, משפחתיות ומנהלתיות (בניגוד לתפקידים בארץ, בהם אין לרוב קצובת כהונה). כתוצאה, נדרש שירות החוץ לקיים סבבי מינויים באופן תדיר הרבה יותר מהמקובל בשירות המדינה, על בסיס רוטציה קבועה של עובדים בין הארץ לחו"ל. בפועל, מרבית אנשי שירות החוץ משרתים כשליש ממשך הקריירה שלהם בתפקידים בחו"ל ובשאר הזמן הם ממלאים תפקידי מטה בארץ, אך יש גם כאלה שמרבית שירותם הוא בחו"ל.
מינוי עובדים לתפקידים השונים בשירות החוץ, לרבות בנציגויות, נעשה על ידי ועדות מינויים פנימיות של המשרד, הפועלות על יסוד הוראות ייחודיות לשירות החוץ. ועדת המינויים העליונה מחליטה על מינויים לראשי נציגויות (בכפוף לאישור הממשלה), סמנכ"לים וראשי אגפים. ועדת המינויים השנייה מחליטה על מינויים בדרגות נמוכות יותר וכן על קידום עובדים בדרג.
המינויים לתפקידים בחו"ל נעשים בדרך כלל כמה חודשים לפני מועד החילופים עם העובד המכהן, שמתרחשים לרוב בחודשי הקיץ. בפרק הזמן שעד לחילופים מחויב העובד ללמוד את תחומי עיסוקו העתידי ולעבור מסלול הכשרה הכולל סמינרים, ימי עיון, קורסים, סיורים לימודיים ותרגילים מעשיים. בנוסף, עובד היוצא לתפקיד בחו"ל (חוץ מראש נציגות) זכאי לפני כניסתו לתפקיד לנסוע למדינת השירות המיועדת, לצורך התארגנות מוקדמת הכוללת מציאת דיור, רישום ילדים למוסדות חינוך ואוריינטציה כללית, ולשם ביצוע חפיפה עם השליח שיחליף.
בני זוג ומשפחה
תקנון משרד החוץ מקנה זכויות מסוימות לבני משפחותיהם של אנשי שירות החוץ הנלווים אליהם לשליחויות בחו"ל. אלו כוללות, בין היתר, השתתפות בהוצאות הנובעות מאורח החיים הנכפה עליהם על ידי השליחות, כגון הוצאות חינוך ולימודי שפה, סדנאות הכנה ביציאה לשליחות ובחזרה ממנה, סיוע ותמיכה בילדי שליחים הנשארים בארץ וכדומה. עם זאת, בניגוד למקובל בשירותי חוץ של מדינות אחרות, אין בישראל הכרה רשמית במעמדם של בני/בנות הזוג ובאחריות מלאה כלפיהם מצד המדינה.
טיירוס מגי
טיירוס מגי (באנגלית: Tyrus McGee; נולד ב-14 במרץ 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בגלאטאסראי.
שירות החוץ הישראלי
מינויים פוליטיים בשירות החוץ
על אף ששירות החוץ הישראלי הוא שירות מקצועי לא-פוליטי, לאורך כל שנות המדינה התקיים נוהג, לפיו שר החוץ יכול למנות מספר מסוים של אנשים שאינם חלק מהסגל המקצועי של שירות החוץ לכהן כראשי נציגויות דיפלומטיות בחו"ל. תקנות שירות המדינה מגבילות כיום מספר זה ל-11 מינויים, "אם מצא לנכון שיחסיה המדיניים של ישראל עם אותה מדינה מצדיקים זאת". המינויים פטורים ממכרז פומבי אך מותנים בחוות דעת נוספת של ועדת המינויים בנציבות שירות המדינה.
לאורך השנים נמתחה ביקורת רבה על המינויים הפוליטיים בשירות החוץ. מבקר המדינה טען, כי "הסדר המינויים החיצוניים הפטורים ממכרז נוצל לעיתים למתן הטבות למקורבים לשרים שלא היו ראויים לתפקיד". טענה נוספת היא, כי חלק מהאנשים שמונו בהסדר זה לא עמדו בסטנדרטים הנדרשים מנציג רשמי של המדינה בחו"ל, יצרו תקריות דיפלומטיות וגרמו נזק ליחסי החוץ של ישראל.
טיירוס מגי
קריירה
מגי החל את דרכו במכללת קהילת קאולי ושיחק שם שנתיים. בשנת 2011 עבר לאוניברסיטת המדינה של איווה. בעונתו הראשונה במכללה העמיד מגי ממוצעים של 7.9 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-0.6 אסיסטים. בעונתו האחרונה הוא העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים.
שירות החוץ הישראלי
חללי שירות החוץ
לאורך השנים, וביתר שאת מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, החלו הדיפלומטים הישראלים להיות חשופים לאיומים גוברים והולכים על חייהם. ארגוני טרור שונים -שזכו לעיתים לתמיכה וסיוע מצד מדינות עוינות לישראל - שמו לעצמם מטרה לפגוע בנציגים הישראלים ברחבי העולם, המסמלים את הריבונות הישראלית ואת הלגיטימציה הבינ"ל שלה. פיגועים שבוצעו כנגד נציגויות ישראליות ברחבי העולם וכן התנקשויות ומעשי רצח שונים, גבו משירות החוץ קורבנות בנפש. שמותיהם של שישה עשר מאנשי שירות החוץ הישראלי, שנהרגו או נרצחו בעת מילוי תפקידם, מונצחים על קיר הזיכרון לנופלים בשירות החוץ, הנמצא ברחבת הטקסים במשרד החוץ בירושלים. טקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ מתקיים בכל שנה בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, במעמד שר החוץ, משפחות הנופלים, עובדי משרד החוץ ונציגי הסגל הדיפלומטי המוצבים בישראל.
טיירוס מגי
קריירה
בשנת 2013, חתם מגי לעונה בבראוגן מהליגה הספרדית השנייה.
שירות החוץ הישראלי
מעמדו הציבורי של שירות החוץ
למרות היותו שירות מקצועי הנהנה מיוקרה רבה, התקשה שירות החוץ מאז קום המדינה לבסס את מעמדו כגורם רב השפעה במערכי הממשל בארץ וכקובע בענייני מדיניות חוץ. זאת, בין היתר, בשל הדומיננטיות של משרד ראש הממשלה ושל מערכת הביטחון בזירה הציבורית בישראל. בנוסף, שירות החוץ סבל לא אחת מתדמית שלילית בקרב הציבור, הנובעת בין היתר ממאפייני אורח החיים הדיפלומטי, היוצרים מראית עין של חיי פאר. סוגיית תדמיתו ומעמדו של שירות החוץ עולה באופן תדיר במאבקיהם של אנשי שירות החוץ על תנאי העסקתם.
טיירוס מגי
קריירה
ביולי 2014, חתם מגי באייסברן ברמרהבן מהליגה הגרמנית, אך שוחרר מאוחר יותר באותה העונה. במרץ 2015, חתם מגי עד תום העונה באורלנינה באסקט מהליגה האיטלקית.
ב-24 ביולי 2015, חתם מגי בגוארינו וונולי באסקט. מגי הוביל את הקבוצה עד למקום הרביעי בסיום העונה מה שהוביל אותה לפלייאוף.
שירות החוץ הישראלי
הצעות לחוק שירות החוץ
מומחים סבורים כי חוק מערך החוץ צריך להתמקד רק בדברים החשובים ביותר, בדומה לגישה שננקטה בזמנו לגבי נוסח חוק השב"כ (2002). על-פי גישה זאת, חוק מערך החוץ צריך להגדיר את ייעוד מערך החוץ, להבהיר מהן סמכויותיו ומהם תפקידיו, ולעגן את מעמדו בתהליכי קבלת ההחלטות בישראל. החוק צריך לקבוע שמשרד החוץ הוא הגורם שאחראי על התוויית ותיאום מדיניות החוץ של ישראל, ושאנשיו צריכים להיות שותפים לתהליכי קבלת החלטות, ולא רק להעריך ולדווח. זאת ועוד, חשוב להדגיש בחוק את החשיבות שבמינוי שר חוץ במשרה מלאה, ולהגדיר את היחסים בין משרד החוץ לבין משרדי ממשלה אחרים. מעצם הווייתו, משרד החוץ עוסק בנושאים שקשורים לתחומי האחריות של כמה משרדי ממשלה אחרים, ועל כן יש צורך להגדיר באילו תחומים יש למשרד החוץ סמכות בלעדית, ובאילו תחומים יש לו תפקיד של ייעוץ ועדכון מול המשרדים האחרים. הדבר יסייע לבטל משרדי ממשלה מיותרים, שמבזבזים את כספי משלם המיסים ופוגעים ביעילות העבודה הדיפלומטית של משרד החוץ.
טיירוס מגי
קריירה
ב-22 ביולי 2016, חתם מגי לעונה ברייר ונציה. בסיום העונה הצליח לזכות מגי עם הקבוצה באליפות.
ב-9 באוגוסט 2017, חתם מגי בפיסטויה באסקט 2000.
ב-28 ביולי 2018, לאחר שלוש עונות באיטליה, עזב מגי את המדינה וחתם באפיון בליידספור מהליגה הטורקית.
ב-7 באוגוסט 2019, חתם מגי בפו אורטז מהליגה הצרפתית. מגי העמיד ממוצעים של 13.8 נקודות למשחק.
ב-5 באוגוסט 2020, חתם מגי בהפועל חולון מהליגה הישראלית.
בעונת 2020/21 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 75:91 על קבוצת אקדמיק פלובדיב.
בעונה שלאחר מכן חתם בסן פבלו בורגוס, אך שוחרר בתחילת 2022 וחתם שוב בהפועל חולון. במהלך העונה העפיל עם הקבוצה לפיינל פור 'ליגת האלופות בכדורסל' ובסיומה זכה עמה באליפות הליגה הישראלית לאחר ניצחון בסדרת הגמר על בני הרצליה.
פרדריק ויליאם ברטון
סר פרדריק ויליאם ברטון (באנגלית: Frederic William Burton; 8 באפריל 1816 – 16 במרץ 1900) היה צייר אירי ומנהל הגלריה לאמנות בלונדון.
קריירה אמנותית
הוא למד בדבלין, נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בגיל עשרים ואחת ואקדמאי מלא כעבור שנתיים. בשנת 1842 החל להציג באקדמיה המלכותית. ביקור בגרמניה ובבוואריה בשנת 1842 היה הראשון מתוך סדרת טיולים ארוכה לחלקים שונים באירופה, שהעניקו לו ידע מעמיק ביצירותיהם של המאסטרים הישנים. משנת 1851 בילה 7 שנים כצייר בשירות מקסימיליאן השני מבוואריה.
ברטון עבד עם ג'ורג' פטרי על רישומים ארכאולוגיים והיה במועצת האקדמיה האירי המלכותית והחברה הארכאולוגית באירלנד. הוא נבחר לעמית של האגודה המלכותית לציירים בצבעי מים בשנת 1855, וחבר מן המניין בשנה שלאחר מכן. הוא התפטר בשנת 1870, ונבחר מחדש כחבר כבוד בשנת 1886.
תואר אבירות הוענק לו בשנת 1884, ותואר ה- LL.D. של דבלין בשנת 1889. בצעירותו הייתה לו אהדה עזה למפלגת אירלנד הצעירה.
הוא נפטר בקנזינגטון, מערב לונדון ונקבר בבית העלמין בדבלין.
ציורי צבעי המים הידועים ביותר של ברטון, "הילד שטבע של ארן הדייג" (1841) ו"המפגש על מדרגות הצריח" (1864). הציור - הפגישה על מדרגות הצריח נבחר על ידי הציבור האירי כציור האהוב ביותר על אירלנד בשנת 2012 מבין 10 עבודות שהמבקרים הציגו ברשימה.
מנהל הגלריה הלאומית
בשנת 1874 מונה ברטון למנהל הגלריה הלאומית בלונדון, אחרי סר ויליאם בוקסאל. ביוני 1874 הוא קיבל מענק מיוחד לרכישת אוסף האמנות של אלכסנדר בארקר, שכלל את המולד של פיירו דלה פרנצ'סקה ואת ונוס ומארס של בוטיצ'לי. בשנת 1876 התקבלה ירושה של 94 ציורים, בעיקר של אמנים הולנדים, אך גם עבודות נוספות. כמו כן, באותה שנה הושלמה הרחבה של הגלריה.
במהלך עשרים השנים בהן הוא מילא תפקיד מנהל הגלריה הוא היה אחראי לרכישות חשובות רבות, ביניהן בתולת הסלעים של לאונרדו דה וינצ'י, אנסדי מדונה של רפאל, דיוקן הרכיבה של אנתוני ואן דייק של צ'ארלס הראשון, והאדמירל פולידו. פארג'ה, מאת דייגו וולקז. הוא הוסיף גם לסדרה המצוינת של תמונות איטלקיות קדומות בגלריה. מספר הרכישות שבוצעו באוסף בתקופת כהונתו מסתכם ביותר מ-500.
פוקסקון
הון האי תעשיות מדויקות, הנסחרת בשם פוקסקון (באנגלית: Foxconn) היא יצרנית רכיבים אלקטרוניים בינלאומית, המבוססת בטוצ'נג, ניו טאיפיי, טאיוואן. היא היצרנית הגדולה בעולם של רכיבים אלקטרוניים. פוקסקון מוגדרת כ'יצרנית עבור מותג אחר' (ODM) ולקוחותיה כוללים פירמות אמריקאיות, אירופאיות ויפניות. מוצרים נבחרים שהחברה מייצרת הם אייפד, Xiaomi Mi Phones ,אייפון, קינדל, פלייסטיישן 3, wii ו-Xbox 360.
פוקסקון היא היצואנית הגדולה ביותר בסין רבתי (כינוי לסין, הונג קונג, מקאו וטאיוואן), והמעסיקה הגדולה ביותר הקיימת בשוק העבודה הפרטי בסין. שמה של פוקסקון נקשר במספר שערוריות, בעיקר ביחס לתנאי העסקת העובדים במפעליה בסין, היכן שהיא כאמור המעסיקה הגדולה ביותר בשוק העבודה הפרטי. בשנת 2012 נשכר "איגוד העבודה ההוגנת" (Fair Labor Association) על ידי חברת אפל כדי לבחון את תנאי ההעסקה במפעלי פוקסקון.
היסטוריה
בשנת 2001 בחרה חברת אינטל להתרכז במיומנותה העיקרית שהיא ייצור שבבי מחשב, והעבירה את הייצור של לוחות האם של מותג אינטל ליצרניות סיניות כגון פוקסקון. בנובמבר 2007 הודיעה פוקסקון על תוכניותיה להקים מפעל חדש בעלות של כחצי מיליארד דולר בחויז'ואו שבדרום סין.
במרץ 2012 הסכימה פוקסקון לרכוש 10 אחוז ממניות יצרנית האלקטרוניקה היפנית שארפ עבור 860 מיליון דולר, בנוסף לרכישת עד ל-50 אחוז ממסכי ה-LCD המיוצרים במפעליה של שארפ בסאקאי, יפן.
שערוריות
ההתאבדויות הביאו גם לחיבורו של דו"ח ביקורת נוקב ביחס לפרקטיקות העבודה בפוקסקון על ידי 20 אוניברסיטאות מאזור סין רבתי, אשר תיארו את מפעלי החברה כמחנה עבודה. אמנם, יש מומחים שטוענים כי היחס לעובדים במפעלי פוקסקון הוא טוב לעומת מקומות עבודה אחרים בסביבתה, אך דוחות עדכניים לגבי תנאי ההעסקה במפעלים מעידים על פרקטיקות עבודה בעייתיות, כגון, יחס מפלה של עובדים טאיוונים לעמיתיהם הסינים, שעות עבודה מרובות, והיעדר יחסי עבודה הולמים ככלל.
התומכים בחברה, נוהגים לציין כי שיעור ההתאבדויות בפוקסקון הוא למעשה נמוך בהרבה משיעור ההתאבדויות באוכלוסיית סין הכללית שהוא מהגבוהים בעולם, ובנוסף שייתכן וההתאבדויות נבעו משינויים כלכליים חיצוניים לעבודה במפעלי החברה. שיעור ההתאבדויות בסין עומד בקירוב על 22.23 התאבדויות עבור 100,000 איש, בעוד שבשנת 2010, השנה החמורה ביותר מבחינת היקף ההתאבדויות של עובדי פוקסקון, התאבדו כאמור 14 איש מתוך סך הכל 450,000 עובדים במפעלי החברה בשנג'ן (יחס של 3.11 התאבדויות עבור 100,000 איש).
לעומת נתונים אלה, בשנת 2010 אירע במפעלי החברה בשנג'ן מקרה מוות נוסף שלא בגין התאבדות, והוא מותו של יאן לי, עובד בן 28, אשר נפטר מקוצר נשימה לאחר שנאלץ לעבוד במשמרת של 34 שעות ברציפות.
שפה ברורה
"שפה ברורה" הייתה חברה שייסד אליעזר בן-יהודה בירושלים בספטמבר 1889 בשיתוף עם חבריו מ"תחיית ישראל", הרב יעקב מאיר, חיים הירשנזון וחיים קלמי. מטרתה הייתה להחיות את הדיבור העברי בארץ ישראל ולחבר בין יושבי הארץ האשכנזים והספרדים בעזרת שפה אחת.
בצעד ראשון שכרה החברה נשים דוברות עברית במטרה שתלמדנה את הנשים והבנות היהודיות דיבור, קריאה וכתיבה בעברית. בסוף 1889 החליטה החברה על ייסוד "ועד ספרות", במטרה להדפיס ספרים ובהם מילים בסיסיות מחיי היום יום, ספרי לימוד וספרי קריאה. הוועד התפתח לאחר כשנה ל"ועד הלשון העברית".
בן יהודה נבחר לנשיאו של ועד הספרות, ועם חבריו הנוספים נמנו הירשנזון ומאיר, דוד יֶלין, זאב יעבֶּץ, אברהם משה לוּנְץ ויחיאל מיכל פִּינֶס. הוועד חולק לוועד מרכז וועד פועל, וּועדים נוספים יוסדו בארץ ישראל ובחו"ל. תקנות וכרוזי החברה הודפסו מספר פעמים בעיתונות העברית.
חברי בני ברית בירושלים הבטיחו את תמיכתם, וכן מורי בית הספר לֶמֶל. אולם החברה נתקלה בקשיים אל מול ההנהגה הספרדית והאשכנזית. ההנהגה הספרדית הייתה מוכנה לתמוך במטרות החברה, אך העמידה לכך שני תנאים: ראשית, על החברה היה להתרחק מפעילות פוליטית, שכן זו הייתה אסורה באימפריה העות'מאנית והיא יכלה לפגוע בנציגם של היהודים בפני השלטון; בנוסף, על החברה לקבל את תמיכתם או לפחות את אי-התנגדותם הפומבית של האשכנזים, זאת כדי לא ליצור חשד של תמיכה ספרדית באגודה בעלת גוון לאומי.
החברה זכתה לתמיכתו של ניסן בָּ"ק, אולם כיוון שכוחו ירד, תמיכתו לא עזרה. כשיצאו מאיר והירשנזון לביתו של הרב סלנט על מנת לקבל את הסכמתו הם הודיעו בכרוזים כי החברה לא תהיה חברת משכילים וחבורת קנאים ולא תתערב בענייני כתות ודעות, אולם הרב נעדר ולכן לא הצליחו לקבל את הסכמתו.
בה' באלול תרמ"ט התכנסה החברה באופן רשמי בביתו של הרופא יצחק דַ'ארְבֶּלֶה, שנתמנה לעמוד בראשה בשל מעמדו הציבורי. יום לפני ההתכנסות יצאו בשנית אל הרב סלנט, שהיה בבית, אך סירב להעניק את הסכמתו – אולם בהתכנסות הרשמית מרבית החברים לא יודעו על סירובו של סלנט, מחשש שיתחרטו ויעזבו את החברה.
החברה התקבלה בירושלים באופן קוטבי. הספרדים והתימנים בירכו על הקמתה ושאפו להיעזר בה, ואילו האשכנזים כינוה "שפה בלולה" ו"שפה ארורה" ונאבקו בה תוך איומים ואף הפסקת עבודתה של מורה שנשכרה על ידי החברה להורות עברית לילדות. כל אלה השפיעו על פעילות החברה והובילו לצמצומה. החברה תמכה במלמדי תלמוד תורה ספרדיים שהורו בעברית, וחברי הוועד העניקו פרסים לילדים שהתקדמו מאוד בלימודיהם.
בקרב חובבי ציון בחו"ל התקבל ייסודה של החברה בהתלהבות. בערים ברוסיה נוסדו חברות אחיות, ומספר חוגים שלחו מכתבי תמיכה ומאמרים מעודדים בכתבי עת וכן תרומות כדי לקיים את פעילות החברה. אולם בתוך ירושלים לא הייתה תמיכה רבה ובמושבות ברחבי הארץ נוסדו רק סניפים בודדים, שלא שרדו זמן רב, והחברה התפרקה לאחר מספר חודשים.
לדברי הבלשן נתן אפרתי, הסיבות להפסקת הפעילות של שפה ברורה אינן קשורות למאבק של החברה האשכנזית נגדה, אלא בעיקר ליריבויות אישיות בקרב חברות המשכילים בירושלים. המאורעות שגרמו לכך הם התפטרותם של ישראל דוב פרומקין ושל בן-יהודה מלשכת בני ברית, שלוּותה בהתפטרויות נוספות, וכן טענות שייחסו לבן-יהודה מינוי חברים בוועד הספרייה בירושלים לשם שליטה בו. מאורעות אלו קוממו קבוצת משכילים רחבה נגד בן-יהודה, הפחיתו את התרומות הכספיות שזרמו לחברה והובילו לסיום פעילותה באמצע שנת ה'תרנ"א.
למרות שהחברה חדלה להתקיים, בן-יהודה הוסיף לחדש מילים ולפרסמן בעיתון הצבי שבעריכתו. אפרתי משער שהמשכילים שפעלו במסגרת החברה המשיכו לכתוב גם כשפעילותה נפסקה, בפורום שֶכּוּנה בעיתונים של בן-יהודה "בלשני עירנו" או "בלשני ירושלים".
אדם בערבה
"אדם בערבה" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי. הפסל שייך לפיסול המוקדם ביצירותו של שמי וסגנונו משויך אל האמנות הכנענית.
תיאור
הפסל "אדם בערבה" מציג דמות גברית עירומה שאחת מידיה נשענת על דמות של נשר. הדמות מעוצבת במונומנטליות. לבד מגודלו של הפסל, החריג באמנות הישראלית וביצירתו המוקדמת של שמי, גופו הוא שרירי ותווי פניו מודגשות באופן מעט ארכאי. בסגנונו מושפע הפסל מן הפיסול הכנעני ובייחוד מפסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" (1939).
המוטיב המרכזי בקומפוזיציה של הפסל היא התנועה האלכסונית של גוף הדמות, המרמז על פריצה אל החלל. מוטיב זה מעומת עם האנכיות של דמות הנשר.
ההיסטוריה של הפסל
הפסל הוצג לראשונה בתערוכה בקיבוץ נען בשנת 1953. לאחר סיום התערוכה נשאר הפסל בשטח הקיבוץ. במהלך שנות השישים של המאה ה-20 התגלה הפסל מחדש על ידי אילן אוקו בשטח הקיבוץ ושוקם על ידו. במשך השנים הוצג הפסל בכמה תערוכות. בשנת 1996 הוצג בתערוכה במוזיאון ישראל ובשנת 1997 במוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2011 הוצג הפסל בתערוכת "הנמרודים החדשים" שהתקיימה בבית האמנים בירושלים.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הפך הפסל למוקד של סכסוך בעלות, לאחר ששמי ביקש להשיב את הפסל לחזקתו ואילו אוקו טען כי שמי נטש את הפסל. בינואר 1996 אף היה הפסל אמור להימכר במכירה פומבית של חברת מצא, אולם מכירה זו בוטלה. בשנת 2002 פסק בית המשפט כי הפסל יעבור לרשות שמי.
בפסק הדין כתבה השופטת דרורה פלפל כי "יצירת אמנות אינה דומה למיטלטלין רגילים: אמן יולד את יצירתו, היא עבורו חלק מאישיותו ואינו מתייחס אליה כאל נכס קנייני רגיל. לכן, ככל שמדובר על נטישה אפשרית של יצירת אמנות - דרושה לכך (הוכחה) מעבר לעזיבת הפסל בשטח, כדי (לוודא) את כוונת הנטישה. דבר זה לא היה כאן".
חגים (סרט, 2016)
חגים (באנגלית: Holidays) הוא אימת-חג וסרט אנתולוגיה אמריקאי משנת 2016 המורכב מסרטי אימה קצרים, שכל אחד מהם נוצר בהשראת חגיגה אחרת. בין הבמאים נמנים קווין סמית', גארי שור, אדם איג'יפט מורטימר, סקוט סטיוארט, ניקולס מקארתי, דניס וידמאייר וקווין קולש, שרה עדינה סמית' ואנתוני סקוט ברנס.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-14 באפריל 2016. לאחר מכן, הוא הופץ בווידאו על פי דרישה ב-15 באפריל 2016 ובהמשך גם בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-22 באפריל 2016. החברה המפיצה שלו הייתה ורטיקל אנטרטיינמנט, בעוד שחברות ההפקה היו דיסטנט קורנרס אנטרטיינמנט וסרטי XYZ.
יום ולנטיין
מקסין היא תלמידה שסובלת מבריונות. לאחר סצנה בחדר המלתחות, היא קופצת ממקפצת הבריכה, טובעת ומחולצת על ידי המאמן שלה, רוקוול, בו היא חושקת. רוקוול סובל ממחלות בלב וזקוק להשתלה, ואינו יכול לעשות הרבה בעניין ההצקות והבריונות של היידי למקסין מכיוון שזו ארגנה עבורו גיוס כספים. לאחר שהיידי צוחקת על מקסין בגלל הטביעה שלה ולועגת לה על כך שלא הצליחה לעשות דבר עבור מחלתו, רוקוול משאיר מכתב אהבה בתא שלה, במטרה לנחם אותה. מקסין מוצאת אותו ונכנסת למצב אופורי. לאחר מכן, היא עוקבת אחרי היידי, מכה אותה עם לבנה והורגת אותה בעזרת סכין יפנית. בהמשך, נודע כי מקסין חותכת את עצמה באמצעות אותה הסכין, וטוענת שאביה התאבד באמצעותה. מאוחר יותר באותו הלילה, רוקוול מתכונן ללכת לאירוע התרמה עם אשתו עד שהוא שומע את פעמון הדלת. כשהוא פותח אותה, הוא נחרד לגלות שמקסין עומדת בכניסה כשהיא אוחזת בליבה של היידי כמתנת חג עבורו.
יום פטריק הקדוש
מורה בבית ספר ששמה אליזבת קאלן מציגה לתלמידיה סרט תיעודי אודות יום פטריק הקדוש והאגדה כיצד סילק את כל הנחשים מאירלנד. בהמשך היא מבחינה בתלמידה החדשה שלה, גרנייה, ומנסה ליצור עימה אינטראקציה, אך ללא הצלחה. לאחר שיעור במהלכו עיצבו התלמידים כרטיסי ברכה, מבחינה קאלן בכרטיס הברכה של גרנייה, עליו הונח עור יבש של נחש ומתחתיו היה כתוב: "רק משאלתך העמוקה ביותר יכולה לגרום לי לחייך". ביום שלמחרת, מתעוררת קאלן במכוניתה, כשעור נחש מונח מסביבה. בסצנה הבאה, היא פוגשת את גרנייה בסופרמרקט וזו מחבקת את בטנה של קאלן בחוזקה, מה שגורם לקאלן לחשוד שמשהו לא בסדר בגופה. בהמשך, מגלה קאלן שהיא בהיריון (בעבר הביעה עניין להביא ילדים לעולם) והרופא שלה טוען שיש בבטנה נחש. כאשר קאלן קוראת את דו"ח הקריאה של גרנייה ורואה ציור של עצמה יולדת נחש, היא שואלת אותה במה מדובר, וזו בתגובה מחייכת בלי לומר מילה. במהלך השנה שלאחר מכן, כשהבטן של קאלן ממשיכה לגדול, ההתנהגות שלה משתנה בהתאם. משפחתה מתחננת שתקשיב להיגיון ותבצע הפלה, אך זו מסרבת לעשות כן. במהלך השבועות האחרונים להריונה, לובשת קאלן בגדים בסגנון ימי הביניים, מכיוון שזה הדבר היחיד שהיא יכלה ללבוש בהתחשב במצב גופה ובגודל הבטן שלה. כמעט ארבע מאות ימים לאחר שנולד "תינוק הנחש" שלה, שוכבת קאלן באמבטיה שלה ומניחה עכבר על בטנה, בתקווה לפתות את הנחש לצאת מתוך רחמה; דבר שקורה וגורם לה לאבד הכרה. לאחר מכן, היא נחטפת על ידי גרנייה וגבר מסתורי, ככל הנראה אביה של גרנייה, עימו קיימה קאלן יחסי מין ביום פטריק הקדוש. הגבר מניח שקאלן תיחרד מלידת נחש, אך זו מאמצת בשמחה את תפקידה כאמו, ומכנה את הנחש כ"תינוק היפה" שלה, ומצטרפת לכת שלו ושל גרנייה. מאוחר יותר, מורה חדשה בבית הספר (נזירה) מקבלת את אותו המסר מגרנייה והסיפור חוזר על בשנית.
פסחא
בשעת לילה מאוחרת, מגיחה ביצת פסחא מתוך מרפסת לסלון. הילדה, ששומעת את הרחשים בסלון קמה בבהלה ואמה מרגיעה אותה ומנסה כמיטב יכולתה להסביר את הקשר של קמע החג לישו. היא גם אומרת לה שהיא חייבת לישון כאשר ארנב הפסחא מגיע, כי אף ילד מעולם לא ראה אותו. מאוחר יותר, הילדה קמה לשתות מים ומגלה יצור דמוי ישו הצלוב/ארנב הפסחא, שמותיר אחריו אפרוחים וסוכריות בסלון. היא מנסה להתגנב בחזרה לחדרה אך נתפסת. הארנב מסביר שמשום שהיא ראתה אותו, היא חייבת לתפוס את מקומו ושהיא לעולם לא תראה את אמה שוב, אלא תראה דברים קסומים מופלאים; הוא מאכיל אותה בביצה שהופכת אותה ליצור דמוי ארנב. לבסוף, האם נשמעת כשהיא קוראת לבתה וזאת, תוך שהדלת האחורית ננעלת.
יום האם
קייט היא אישה שלא יכולה להפסיק להיכנס להריונות וממשיכה להפיל אותם זה אחר זה. בעצת רופאה, קייט נוסעת לאזור מרוחק שנמצא באמצע המדבר. בהתחלה, הכול נראה בסדר עד שבאחד הלילות היא מוצאת את עצמה באורגיה עם נשים וגבר שרירי; דבר שגורם לה להבין שהמקום הזה הוא ביתן של מכשפות עקרות, המקוות להיכנס להיריון; הן אומרות ומסבירות לה שהיא השער לכך. קייט הופכת לקטטונית אך זוכה לטיפול מסור על ידי המכשפות שניתקו אותה מהציוויליזציה. בהמשך, מסתבר שהרופא שלה שהמליץ לה על המקום הוא חלק מהקובן. בסופו של דבר, קייט מצליחה לברוח אך לפתע מתחילה ללדת. המכשפות מקיפות אותה כדי לסייע בלידתה, אך כולן צורחות באימה כאשר זרוע מדממת יוצאת מתוכה.
יום האב
קרול חוזרת הביתה ומקבלת חבילה מסתורית מאביה, אותו לא ראתה מאז שהייתה ילדה. היא מוצאת בה נגן קלטות ישן ואוזניות ומפעילה את הקלטת, בה ניתן לשמוע את אביה מספר לה כיצד אהב אותה.; הוא מנחה אותה ללכת למקום בו שיחקו כשהייתה ילדה כדי שיוכלו להתאחד מחדש. קרול משאירה הודעה קולית לאמה בטענה שהיא שיקרה לה כשאמרה שאביה גוסס. בהגיעה למקום המוזכר בקלטת, היא מבינה שהקלטת הוקלטה כשהייתה עם אביה בילדותה – ולא מימים אלה. עם זאת, זו ממשיכה להתנגן ומורה לה לאן ללכת. בסופו של דבר, הקלטת מובילה אותה לבניין עם דלת מסתורית אליה היא זוכרת שנכנסה עם אביה בילדותה. בקלטת, אביה מתנצל על שעזב אותה, אך מסביר שאין לו ברירה, משום שזו ההזדמנות היחידה שלו לפגוש "אותו" (ישות מסוימת). כשהיא נכנסת לתוך הדלת, נראה שהיא הובלה לעולם אחר. הסצנה חוזרת לאמה של קרול שמנסה להתקשר לטלפון הנייד שלה, אך ללא הצלחה. קרול נתקלת בדמות היושבת על כיסא ובקלטת ניתן לשמוע את אביה מצהיר שהוא שמח שהיא (קרול) באה "מרצונה החופשי". בהמשך, כשהיא קוראת לו כמה פעמים תוך שהיא חוצה מעגל מלח, היא נבהלת מיצור מסתורי ואפל השואג בחזרה אליה. הקלטת והאוזניות נופלות על הקרקע וקרול נעלמת, כשבסוף ניתן לשמוע דרך הקלטת את אביה אומר "(אנחנו) יחד".
ליל כל הקדושים
איאן הוא סרסור המספק שירותי מין אינטרנטיים, במסגרתם הוא מתעלל בשלוש העובדות שלו: הולי, ברי וסרינה. כשהוא מכחיש את רצונן של הבנות לחגוג את ליל כל הקדושים וקורא להן בכינויי גנאי שונים, הן בתגובה נלחמות ואומרות לו שזו טעות מצידו להתעסק עם שלוש נשים הקשורות לעולם הכישוף. הוא בתגובה לא מתרשם ומנסה לאנוס את סרינה, אך שלוש הבנות מכות אותו עד כדי עילפון. איאן מתעורר כשבתחתוניו נמצא מצבר רכב, אליו מחובר ויברטור הדבוק לפי הטבעת שלו ומחשב נייד שהונח לפניו. הבנות שולחות אליו הודעות דרך המחשב הנייד ומציבות דרישות שאם לא ימלא אותן, יופעל הרטט של הוויברטור עד לעוצמה מלאה. כשהן מבקשות ממנו להראות להן את הנרתיק שלו, הוא מבולבל. הבנות מחליקות סכין מתחת לדלתו ואומרות לו "צור לך כזה, איאן". לאחר שהוא עושה זאת, הבנות מגבירות את כוח המצבר ל-10 מתוך סקרנות, וככל הנראה הורגות אותו. לבסוף, פוגשות הבנות את ננסי, עובדת מין פוטנציאלית שאיאן רצה להעסיק לפני שנהרג על ידן; הן מסבירות לה שהן מנהלות את החברה ושאיאן פוטר בעקבות "קיצוצים".
חג המולד
פיט גונדרסון רוצה לקנות לבנו משקפי מציאות מדומה בשם "uVu" כמתנת חג המולד, אך מאחר לחנות הצעצועים ומגיע בעת שמישהו אחר רוכש את זוג המשקפיים האחרונים, אף על פי שזה התקשר למוכר במטרה שישמור לו אותם; אותו הבחור לוקה בהתקף לב ואינו מצליח למצוא את הכדורים שעליו ליטול במקרה כזה. בהתחלה, גונדרסון זועק לעזרה, אך לאחר שנזכר בדרישת אשתו להשיג את המשקפיים, הוא גונב במקום זאת את של אותו הבחור ובורח הביתה, שם מתלוננת אשתו על כך שלא קיבלה את בונוס חג המולד שהובטח לה. ביום חג המולד, בובי (בנו של פיט) פותח את המתנה בהתרגשות, ומסביר שהמשקפיים יוצרים מחדש את המחשבות והרעיונות שלך ומתרגמים אותו למשחק וירטואלי. בנו של גונדרסון מציע לו לנסות את המשקפיים, וזה נענה להצעה ורואה בהם חשפנית. מאוחר יותר באותו לילה, מתגנב גונדרסון מהמיטה כדי לנסות שוב את המשקפיים. בהתחלה הוא רואה את עצמו מקבל מציצה מזונה, אך זמן קצר לאחר מכן, המשקפיים מציגות את סצנת גנבת המשקפיים מנקודת מבטו של הבחור שלקה בהתקף הלב. גונדרסון מנסה להסתיר את מה שקרה, אך אשתו, שרה, מגלה את האמת בעקובת הצילומים שנשמרו במשקפיים. גונדרסון מודה בפניה שהוא ביצע את המעשה הזה בעקבות כך שלאותו הבחור "היה את מה [שהוא] רצה", ובגלל "שנמאס לו להיות נחמד". להפתעתו, שרה מתרשמת מכך והשניים מקיימים יחסי מין. מאוחר יותר, גונדרסון מביט שוב במשקפיים ומגלה ששרה עינתה והרגה את הבוס שלה לאחר שזה לא העניק לה בונוס בשכר שלה. הוא נחרד מכך ולפתע מופיע הכיתוב: "uVu מראה לך אותך!".
סילבסטר
לאחר שרצח את הבחורה עימה נפגש לדייט, רג'י אוסף בחורה נוספת דרך אתר היכרויות, בשם ז'אן, איתה הוא נפגש בליל סילבסטר. הדייט שלהם מביך במיוחד בגלל ההתנהגות המוזרה של רג'י, אך ז'אן, שמרחמת עליו, מזמינה אותו לדירתה. הם חוזרים לדירתה של ז'אן, בעוד שרג'י הולך לחדר השירותים כדי לשטוף את הפנים, אך מכין את הכלורופורם שהוא הביא עימו במטרה להרדים את ז'אן. בהמשך, הוא בודק את ארונית התרופות שנמצאת בחדר השירותים ומגלה שז'אן שומרת גפיים ואיברים כרותים בצנצנות. לפתע, ז'אן ממהרת להיכנס עם גרזן ותוקפת את רג'י, שמוצא עוד גוויות באמבטיה שלה. רג'י מנסה להגיע לסלון וכף רגלו נכרתת באמצעות הגרזן. לאחר שהצליח לזחול לעבר הז'קט שלו, הוא שולף אקדח אך שוכח לטעון אותו (שכח לטעון את האקדח בפעם הראשונה שניסה לירות בבחורה הקודמת עימה נפגש), וכתוצאה מכך ז'אן מנתצת את ראשו ורוצחת אותו. כשהשנה החדשה מגיעה, ז'אן רוקדת עם הגרזן שלה.
פיתוח
במקור, פותח הפרויקט על ידי ג'ון הגמן באמצעות חברת הסרטים שלו, דיסטנט קורנרס אנטרטיינמנט. טים קונורס ואדם איג'יפט מורטימר לקחו חלק בהפקתו, כמו גם קייל פרנקה וארם טרצקיאן מסרטי XYZ. המפיקים בפועל היו אנדרו בארר וגייב פרארי ובנוסף אליהם, נכללו גם נייט בולוטין וניק ספייסר מ-XYZ כמפיקים בפועל של "חגים".
הוצאה
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-14 באפריל 2016. לפני כן, ורטיקל אנטרטיינמנט וסרטי XYZ רכשו את זכויות ההפצה של "חגים" ברחבי העולם. הסרט יצא לאקרנים ב-15 באפריל 2016, באמצעות פורמט הווידאו על פי דרישה לפני הוצאתו המוגבלת בארצות הברית, ב-22 באפריל 2016.
ביקורת
באתר האינטרנט לביקורות סרטים, Rotten Tomatoes, יש ל"חגים" ציון משוכלל של 50%, בהתבסס על 30 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 5.90/10.
מיליארד
מיליארד (1,000,000,000) הוא מספר טבעי השווה לאלף מיליונים.
מהמילה "מיליארד" נגזר הכינוי "מיליארדר" לאדם עשיר מאוד (מילולית: בעל יותר ממיליארד יחידות מטבע בארצו).