cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פפטידים אמפיפיליים
יישומים
פעילות אנטי-מיקרוביאלית
לאור יכולתם ליצור מבנים ננומטריים בעלי ממברנה חדירה, פפטידים אמפיפיליים נחקרים רבות בהקשרי שיגור תרופות. כלומר, אריזת החומר הפעיל במיצלות ושחרורו באתר המטרה באופן ייעודי ומבוקר. הליבה של המיצלות הללו היא הידרופובית, ולכן הן מתאימות לנשיאת תרופות הידרופוביות. בנוסף, ניתן להשתמש במיצלות אלה להסעת חומר גנטי לאתר מטרה, לדוגמה לשימושי ריפוי גנטי כנגד תאי סרטן.
פגית
פגית או זחל (בלטינית: larva, תעתיק: לָארְוָה), הוא שלב התפתחותי מוקדם במחזור חייהם של מספר בעלי חיים פרימיטיביים. הפגית היא השלב שבין העובר לבוגר, המתרחש לפני הבגרות המינית. מקור השם פגית הוא מתינוק פג, הנולד מוקדם ופגיע יותר מתינוקות אחרים לצד הסיומת "ית".
בשלב הפגית, בעל החיים נמצא במצב ירוד מבחינה התפתחותית וחסר מאפיינים ואיברים שונים הנמצאים בפרט הבוגר. לרוב הפגית שונה מהותית מבחינת המראה החיצוני ואורח חייה מהפרט הבוגר, כשמספר פגיות ימיות שקופות צפות כפלנקטון עד לבגרותם.
לא כל חיה עוברת תהליך פגית, כשאחרות בעלות עובר שמזכיר בצורתו את הבוגר. הפגית מתפקדת באופן עצמאי ולא נזקקת לסיוע ההורה (אם כי כמה מינים עוזרים לגונן גם על פגיותיהם). הפגית לרוב עסוקה בעיקר באכילה של מזון רב שנועדה לאפשר את המעבר לבוגר. מספר חיות כמו פרפרים עוברות תהליך התגלמות בין הפגית (זחל) לבין הבוגר.
דוגמאות
שמות סוגי פגיות שונות:
פולה אש
פולה אש (בצרפתית:Cercle sportif Fola Esch, בתרגום:מעגל הספורט פולה אש; בקיצור מכונה פולה) הוא מועדון כדורגל לוקסמבורגי מהעיר אש-סור-אלזט (Esch-sur-Alzette), שבדרום-מערב לוקסמבורג. צבעי הקבוצה הם אדום לבן וכחול (כצבעי הדגל הלוקסמבורגי), ואצטדיון הבית של המועדון הוא סטאד אמיל מיירש.
הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הוותיקות ביותר בכדורגל הלוקסמבורגי, כאשר היא זכתה בעברה ב-8 אליפויות הליגה, וב-3 גביעי מדינה לוקסמבורגים.
היסטוריה
פולה אש, שנוסדה בשנת 1906 על ידי המורה לאנגלית ז'אן רודר, הייתה מועדון הכדורגל הראשון במדינת לוקסמבורג. בתקופת הזוהר שלו, היה פולה המועדון הבכיר במדינה, וזכה בארבע אליפויות בליגה הבכירה ובשני גביעי לוקסמבורג בין השנים 1918-1924. פולה זכתה באליפות נוספת ב-1930 ובגביע לוקסמבורג ב-1955.
פולה דחתה באופן עקבי מיזוג עם שכנותיה הגדולות, ג'אוניס אש, במהלך גל המיזוגים בכדורגל הלוקסמבורגי בשנות ה-90. ב-2004/2005, פולה ירדה לליגה השלישית של הכדורגל הלוקסמבורגי, אך עלתה בעונה שלאחר מכן. ב-2006/2007 הם סיימו במקום השלישי, והעפילו לפלייאוף עלייה, אך הפסידו לוויקטוריה רוספורט.
בשנת 2008 הצליח המועדון להשיג את המקום השני בליגת המשנה, והעניק להם עלייה לליגת העל (הליגה הלאומית, הליגה הבכירה במדינה, שנקראה במרץ 2009 לליגת BGL עקב המשבר הפיננסי).
במאי 2013 זכתה פולה אש באליפות הליגה הבכירה עם ניצחון היסטורי 5–1 מול יריבתה העירונית, ג'אוניס אש במחזור ה-25 של העונה. זו הייתה האליפות הראשונה למועדון מזה 83 שנים. סטפנו בנסי היה שחקן המפתח כאשר כבש 20 שערים במהלך העונה.
פולה השתתפה בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות 2013/2014, אך הפסידה לדינמו זאגרב 0–5 במשחק הראשון (בבית) ו-0–1 במשחק השני (בחוץ). ב-2015 זכתה פולה שוב באליפות, לאחר שסיימה במקום השני ב-2014. ב-2016 היא שוב סיימה במקום השני עם מספר שווה של נקודות עם האלופה, F91 דודלאנג'.
בשנת 2016 חגגו פולה אש את יום הולדתם ה-110, והפך גם לחבר במועדון החלוצים האקסקלוסיבי, כמועדון הכדורגל הוותיק ביותר של לוקסמבורג. ב-2017 הצליחה הקבוצה לראשונה לעבור סיבוב במסגרת אירופית כשהגיעה לסיבוב המוקדמות השלישי במוקדמות הליגה האירופית. בהמשך נשארה הקבוצה כמתחרה בצמרת של הכדורגל הלוקסמבורגי. ב-2020/2021 לקחה את האליפות השמינית בהיסטוריה שלה, ובעונה שלאחר מכן השתתפה במוקדמות ליגת האלופות אך הודחה בסיבוב הראשון, ישירות לסיבוב השני של מוקדמות המפעל החדש, הליגה האזורית של אופ"א, שם הצליחה להגיע עד לסיבוב הפלייאוף אך הודחה נגד קאיראט אלמטי הקזחית.
מישור צפון-מזרח סין
מישור צפון-מזרח סין (בסינית: 东北平原; פין-יין: Dōngběi Píngyuán), ידוע היסטורית גם כ"מישור סונגלִיַאו" (松辽平原, פין-יין: Sōng liáo píngyuán), וכן כ"המישור המנצ'ורי", הוא מישור גדול ממדים הממוקם באזור צפון-מזרח סין, בין רכס ההרים שינג-אן רבתי (大兴安岭) ורכס שינג-אן הקטן, עד הרי שאנגביי (长白山 "ההרים הלבנים הגדולים") במזרח, ועד החוף של מפרץ ליאודונג בים בוהאי. המישור העצום משתרע על פני כ-350,000 קמ"ר והוא המישור הגדול בסין, בגובה של כ-200 מטר מעל פני הים, וכ-100 מטרים בחלק הדרום-מערבי. הנהרות סונגהואה, נאן, ולִיַאוֹ חוצים את המישור.
אריה לייב צינץ
הרב אריה לייב צינץ (~ה'תקכ"ח, 1768 – ג' באייר ה'תקצ"ג, ~22 באפריל 1833), הנודע בכינוי מהרא"ל, היה רב, דיין, פוסק, מקובל, ראש ישיבה ומחבר ספרים תורניים רבים. מגדולי הדור בפולין ומזרח אירופה במאה ה-19.
קורות חייו
נולד בעיירה פינטשוב שבפולין לרבי משה אייבשיץ. בילדותו נתייתם מאביו, ועל פי המשוער גדל בבית דודו, ששם משפחתו היה "צינץ". על רבותיו ומקומות לימודיו לא ידוע דבר. בהיותו כבן 25 נסע לפראג, שם התיידד עם אחד מגדולי הדור של אותה התקופה - רבי יחזקאל לנדא מפראג בעל שו"ת "נודע ביהודה". ב-1792 כתב לו 'הנודע ביהודה' הסכמה לספרו "יעלת חן", ובין הדברים כתב בהסכמתו: "האמנם גדר גדרתי מסבה כמוסה עמדי שלא ליתן הסכמה על ספר חדש שעדיין לא היה לעולמים, אולם אדעתא דהאי גברא רבה לא נדרתי... עברתי על רצוני לעשות רצונו כי ראוי הוא". לאחר מספר שנים עזב הרב צינץ את פראג לטובת פרשבורג, שם שהה לפחות בין השנים ה'תקנ"ג - ה'תקנ"ד. לאחר מכן שב לפולין ארץ מולדתו, ובשנת ה'תקנ"ה נקרא על ידי בני העיר פלוצק (פלאָצק) שבפולין לשמש רב ואב בית דין בעירם. על שם עיר רבנותו זו נודע בכינויו ביידיש "דער פלאצקער גאון" (הגאון מפלאצק). בהמשך שנותיו כיהן כרב ואב"ד בערים נוספות: טשכנוב, מאקובי, נאשלאסק ופולטוסק. לא ידוע במדויק כמה שנים כיהן בכל קהילה ואימתי עבר ממקום למקום. בסביבות שנת ה'תקפ"ח עבר להתגורר בפראגה - פרבר של וורשה, ולאחר כמה שנים עבר להתגורר בוורשה עצמה. שם כבר לא הסכים לשמש בתפקיד ציבורי, ודחה את ההצעה לשמש במשרת אב בית דין. בוורשה התיידד עם רבי יעקב מליסא בעל "נתיבות המשפט" על שולחן ערוך חושן משפט, ושם הקים ישיבה ובה תלמידים רבים.
אישיותו ודרכו התורנית
גדולי דורו העריכוהו, ביניהם רבי יחזקאל לנדא כמובא למעלה, ורבי מרדכי בנעט רבה של ניקלשבורג שכותב עליו: "אשר לבו כלב הארי... בדעתו יבקע תהומות הלכה הליכות עולם...". רבי עקיבא איגר כתב עליו: "אשר הוא אחד מגדולי הזמן". הופנו אליו שאלות ותשובות הלכתיות מכל העולם, ותשובותיו מפורסמות בספריו. גם בפי העם גדלה ההערכה אליו, ונפוץ היה כינויו ר' לייבוש חריף. את ספרו הראשון "איילת אהבים" על מסכת כתובות, חיבר בעודו בן 18 שנים בלבד, וגם חלק נכבד מספריו האחרים חיבר קודם שמלאו לו 30 שנה. עסק גם בקבלה וכתב בענייניה כמה חיבורים. אגדה עממית ממחישה את חריפותו: פעם אחת בשיעורו היה חסר דף אחד מהגמרא שבה למד, אך הוא לא הרגיש בכך, וברוב חריפותו שילב את העניינים למרות חסרון הדף.
הרב צינץ לא נרתע מלחלוק על גדולי הדורות שלפניו, הוא חלק על פסקיהם של הרמ"א, הש"ך, הגר"א, הט"ז, רבי יונתן אייבשיץ ועוד רבים אחרים.
דרכו בפסק הלכה הייתה דרך ההיתר, והקפיד מאוד על אלו שמספק פוסקים תמיד להחמיר. הוא מתנצל על כך בהקדמתו לספרו מגן האלף: "לפעמים נטיתי להקל נגד רבותינו האחרונים... שאין זה מדרכי הענווה להחמיר בכל מקום, כי בית הלל שזכו שתקבע הלכה כמותם... ואם לעולם יאחוז בכל החומרות הוא סיבה להשחית...". בפרט היה מקל בדיני עגונות.
הרב צינץ תיקן תקנות שונות לחיזוק היהדות, והם רשומות על פנקסי הקהילות שכיהן בהם ברבנות. גם הרבה להוכיח את העם להשיבם למוטב, וכמה פעמים נגרר עקב כך למריבות שבגללן היה צריך להעתיק את מקום מגוריו. מאידך, לא נגרר למחלוקות החסידים והמתנגדים שרווחו בזמנו, והיו לו קשרים ידידותיים עם גדולי ומנהיגי שני הפלגים היריבים.
מתלמידיו הבולטים
תלמידים נוספים ורבים היו לו לאלפים, ורבים מהם התפרסמו כגדולי אותו הדור.
ספריו
ספרים רבים חיבר בכל מקצועות התורה. דקות לפני פטירתו כתב: מי שישתדל בהדפסת ספריי אהיה לו למליץ אם יהיה לו זכות. נוסח זה נחקק על מצבתו שבבית העלמין בוורשה, ומאז ועד עתה עוסקים אנשים רבים בהדפסת ספריו, כסגולה לעניינים שונים.
במשך שנים רבות עסק הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג מוורשה בהוצאתם לאור של ספרי מהרא"ל צינץ. לאחר מותו המשיך בכך נכדו הרב אברהם בנימין זילברברג מפיטסבורג. כיום עוסק בכך נכדו של הרב אברהם בנימין, שמואל זילברברג. באשדוד הוקם "מכון מהרא"ל צינץ", בראשות הרב אריה לייב פפר, המרכז כיום את פעילות ההדרת והדפסת ספרי מהרא"ל צינץ והקדשתם לזכות אנשים המשתתפים בעלויות ההדפסה כדי ליהנות מן הסגולה המיוחסת למדפיסי ספרי מהרא"ל צינץ.
חלק מספריו: "קומץ המנחה" ו"מלא העומר" על התורה, "ברכת השיר" על הגדה של פסח, "שמחת יום טוב" על מסכת ביצה, "איילת אהבים" על מסכת כתובות, "גרש ירחים" על מסכת גיטין, "מעייני החכמה" על מסכת בבא מציעא, "גור אריה" על מסכת חולין, "פני אריה", "מגן האלף" על הלכות פסח, "יין המשמח" על הלכות יין נסך, "טיב קידושין" על שולחן ערוך הלכות קידושין, "טיב חליצה" על דיני חליצה, "גט מקושר" על הלכות גטין, שו"ת "משיבת נפש" בעניינים שונים, שו"ת "יעלת חן" על שולחן ערוך אבן העזר.
יוהנה ווקלק
יוהנה ווֹקלק (גרמנית: Johanna Wokalek; נולדה ב-3 במרץ 1975) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון גרמניה.
כתלמידה למשחק של קלאוס מריה ברנדאואר, קיבלה ווקלק ביקורות חיוביות על משחקה בהצגה "רוז ברנד", ובנוסף ידועה היא ממשחקה בסרטים הגרמניים "באדר מיינהוף קומפלקס", "Hierankl", "Barfuss" ובתפקיד ראשי בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 2009.
ראשית חייה
ווקלק נולדה בעיר פרייבורג שבגרמניה לאב פרופסור לדרמתולוגיה, ולאחר שהתקבלה לגמנסיית פרדריק שבפרייבורג החלה בתיאטרון חובבים בשנת 1991.
עם תום לימודיה בשנת 1994, הגישה ווקלק שלוש בקשות לבתי ספר למשחק, ולבסוף התקבלה ל"מקס ריינהרדט סמינר" שבווינה, ומשנת 1995 החלה את לימודיה כתלמידתו של קלאוס מריה ברנדאואר.
קריירת המשחק
את הופעתה הראשונה עשתה ווקלק בשנת 1996 בפסטיבל וינה, עת ששיחקה במחזה "עלמה" של המחזאי הישראלי יהושע סובול, שבויים על ידי הבמאי פאולוס מנקרס. זמן מה לאחר מכן שיחקה במחזה המוזיקלי אופרה בגרוש, אשר הוצג ב"בורגתיאטר", התיאטרון הלאומי האוסטרי שבווינה.
בשנת 1997 השתתפה ווקלק בסרטה הראשון "אמייה אונד ג'אגואר", סרטו של מקס פרברבוק.
עם הזמן קיבלה ווקלק תפקידים שונים בסרטים גרמניים כגון "באדר-מיינהוף קומפלקס", "Hierankl", "Barfuss" ואת התפקיד ראשי בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 2009.
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד של ססיליה קופר בסרט הדרמה הגרמני "The Coming Days" לצד דניאל בריהל.
בשנת 2012 שיחקה את התפקיד הראשי של טיפאני בסרט הדרמה-קומי "Anleitung zum Unglücklichsein".
בשנת 2019 שיחקה לצד לואי הופמן בסרט "השיעור בגרמנית" המבוסס על הרומן באותו השם מאת זיגפריד לנץ. באותה השנה השתתפה בדרמת המסתורין הדנית "Selvmordsturisten" לצד השחקן ניקולאי קוסטר-ולדאו.
ראיין באבל
ראיין גונו באבל (בהולנדית: Ryan Guno Babel; נולד ב-19 בדצמבר 1986 באמסטרדם, הולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ באיופספור.
לזכותו של באבל עשרה שערים ב-69 הופעות במדי נבחרת הולנד.
ביוגרפיה
באבל נולד וגדל באמסטרדם. בצעירותו שיחק בקבוצות הנוער של אייאקס. בשנת 2004 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול דן האג במסגרת המחזור ה-23 של הליגה ההולנדית. באבל שיחק באייאקס במשך שלוש עונות, בהן השתתף ב-97 משחקים והבקיע 19 שערים. במשך תקופתו באייאקס זכה פעמיים בגביע ההולנדי, ופעמיים בסופר קאפ ההולנדי.
בשנת 2007 השתתף באבל בניצחון הנבחרת הצעירה של הולנד באליפות אירופה עד גיל 21, במשחק נגד נבחרת סרביה. באותו משחק הפגין באבל יכולת גבוהה, כבש שער ובישל אחד נוסף. לאחר המשחק באבל נהפך למבוקש בקרב מועדונים רבים באירופה.
לאחר מספר שבועות חתם באבל בליברפול, ששילמה לאייאקס כ-14 מיליון לירות שטרלינג בעדו. באבל היה חלק במסע הרכישה של המועדון, שכלל, בין השאר גם את יוסי בניון הישראלי, פרננדו טורס הספרדי, אנדריי וורונין האוקראיני וחאבייר מסצ'ראנו הארגנטינאי. במדי המועדון באבל השתתף ב-49 משחקים בהם כבש 10 שערים. באבל השתתף, במשחק ההיסטורי של המועדון בליגת האלופות, בו ניצחה ליברפול 0:8 את בשיקטאש הטורקית בליגת האלופות, ב-6 בנובמבר 2007. ניצחון זה הוא הגדול ביותר של ליברפול ושל כל קבוצה בהיסטוריה של ליגת האלופות.
ב-25 בינואר 2011 נרכש באבל מליברפול תמורת 6 מיליון ליש"ט ועבר לשחק בהופנהיים מהבונדסליגה הגרמנית.
ביולי 2013 עבר השחקן לקסימפשה מליגת העל הטורקית בכדורגל. ב-2 ביולי 2015 חתם באל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. ב-15 בספטמבר 2016 חתם בדפורטיבו לה קורוניה הספרדית. ב-2 בינואר 2017 חתם בבשיקטש הטורקית.
ב-15 בינואר 2019 חתם באבל בפולהאם מהפרמייר ליג. ב-28 ביוני 2019 חתם באבל בגלאטסראיי הטורקית. ב-11 בינואר 2020 חזר באבל לקבוצת נעוריו אייאקס והושאל עד לסוף העונה.
בנבחרת הולנד, שעל סגלה נמנה באליפות אירופה עד גיל 21 וביורו 2008, הבקיע 8 שערים ב-54 הופעות נכון לנובמבר 2018.
רם אליאס-פור
קריירה
בעונת 2009/10 צורף לקבוצה הבוגרת של ירושלים והיה חבר בסגל במשך שתי עונות. בעונת 2011/12 עבר לזבולה לאנדשטד מהולנד בה שיחק עונה אחת. כעבור שנה חזר לירושלים אך שותף למשך 6 דקות בלבד. בעקבות זאת עבר במהלך העונה להפועל חולון אך סבל מפציעה וסיים את העונה לפני תומה. בעונתו השנייה בחולון שיחק 8.7 דקות למשחק.
בעונת 2014/15 שיחק במכבי אשדוד בה שותף 10.9 דקות למשחק. בעונה שאחריה שיחק בהפועל אילת, וב-2016 חתם באשדוד אך עבר להפועל תל אביב בחודש דצמבר.
בעונת 2017/18 שב אליאס-פור לקבוצת נעוריו הפועל ירושלים.
ב-24 ביולי 2018, חתם אליאס-פור אצל העולה החדשה לליגת העל באותה שנה, הפועל באר שבע על חוזה לעונה אחת.
בנבחרת הלאומית
אליאס-פור היה חבר בנבחרת הנוער של ישראל. בגיל 18 הועלה לשחק במקביל גם בנבחרת העתודה בשל מצוקת גבוהים של הנבחרת.
לאיוש טיהני
טיהאני לאיוש (בהונגרית: Tihanyi Lajos; בודפשט, 29 באוקטובר 1885 – פריז, 11 ביוני 1938) היה צייר אוונגרד הונגרי-יהודי, חרש ובמידה רבה גם אילם, חבר בחוגים וסדנאות של חוג מיאנק (MIÉNK ראשי תיבות בהונגרית של חוג האימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים שהיה אגודת אמנים שפעלה בין השנים 1908 עד 1911, השמונה (ציירים) (Nyolcak - השם בהונגרית של החוג (1909-1919) שהיה קבוצת האמנים האוונגרדים ההונגריים המשמעותית ביותר בראשית המאה העשרים ו"היום" Ma (1925-1916) היה כתב עת לספרות ואמנות.
ביוגרפיה
בגיל 11 איבד טיהני את שמיעתו בגלל סיבוך של דלקת קרום המוח. בגלל חרשותו קולו היה מעוות, הוא קרא שפתיים, וכשדיבר הגה רק כמה מילים בקול גרוני. כתוצאה מכך נאלץ לוותר על לימודיו בתיכון. הוא התחיל לשרטט והמשיך בלימודיו במה שנקרא היום האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות שהיא כיום המרכז הלאומי להשכלה גבוהה באמנויות יפות בהונגריה. המוסד החינוכי הזה נוסד בשנת 1871 בשם "בית הספר המלכותי ההונגרי ללימוד דפוס וציור למורים". טיהני המשיך את לימודיו בבתי ספר פרטיים שונים. בשנת 1907 יצא למסע לימודים קצר בפריז, שם הפוביזם השפיע בעיקר על אמנותו, ואחר כך יצא לאיטליה. במשך ארבעה קיצים (1907–1910) הוא צייר בעיר באיה מארה, במושבת האמנים של באיה מארה, שהייתה סדנת אמנות חשובה לציירים ופסלים, אך הוא לא היה חלק מבית הספר. הוא היה בעצם אוטודידקט מחוץ לבית הספר הפתוח ולמד בעצמו. בבאיה מארה הוא היה מקורב לקבוצת ה"ניאו", ומשנת 1909 הפך לחבר מייסד של ה"שמונה". בתערוכה השנייה של חוג האימפרסיוניזם והנטורליזם ההונגרי הציג לראשונה את ציוריו (1908).
בסוף שנות העשרה של המאה העשרים פגש את לאיוש קשאק, שארגן עבורו תערוכה בסלון של כתב העת מא (Ma) ברחוב ואצי בשנת 1918. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר טיהני לווינה ועד מהרה עבר לברלין. בשנת 1923 חזר שוב לפריז. העולם האמנותי שם חיבק אותו במהירות, כולל ז'אן קוקטו, טריסטן צארה, קונסטנטין ברנקוש ומוריס אוטריו. הטבע הדומם, הדיוקנאות והתצורות העירוניות של הקוביזם האנליטי ואחר כך של הסינתטי, הוחלפו אצלו בקומפוזיציות מופשטות יותר ויותר, והגיעו לאומנות מופשטת מלאה בראשית שנות השלושים. בשנת 1933 הוא הצטרף לקבוצת Abstraction-Création. את יצירותיו המאוחרות כבר לא יכול היה לראות הקהל בהונגריה, מכיוון שטיהאני דחה את הרעיון של תערוכה רטרוספקטיבית בבודפשט בשנת 1937.
אברהם סטופ
אברהם סטופ (19 באוקטובר 1897, טלוסטה – 26 בספטמבר 1968), היה חבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה.
חייו
סטופ נולד בטלוסטה שבגליציה. למד בישיבה עד הגיעו לגיל 17, אז למד בגימנסיה בלבוב והמשיך בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת לבוב. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הציונית ונמנה עם ראשי התנועה בגליציה המזרחית. סטופ היה ממייסדי תנועת הנוער הציוני אחווה בגליציה, ושימש כיו"ר תנועת "החלוץ" הכלל ציוני בפולין. בשנת 1932 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.
במשך שנים רבות ערך סטופ את העיתון הציוני היידי "ציוניסטישע וואָך" (יידיש: "השבוע הציוני"). כן היה המזכיר הכללי האחרון של ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית. בשנת 1935 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, תחילה כסגן ולאחר מכן כחבר הוועד, והיה חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ועמד בראש "המפדה האזרחי ושיכון אזרחי" שפעל לבניין מגורים לעולים חדשים וותיקים.
במשך שנים רבות היה סטופ חבר ההנהלה העולמית והארצית של הציונים הכלליים. עם קום המדינה היה לממלא מקום במועצת המדינה הזמנית, ובשנת 1951 נבחר לכהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה.
יוסף חיים שרים
ביוגרפיה
נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 לנעמה ולשלום שרים, ובגיל שנתיים עלו עמו הוריו ומשפחתו לארץ ישראל, והשתכנו בירושלים. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ובשנת ה'תרל"ד (1874) נישא לשמחה (אלגרה).
בשנת ה'תרמ"ב (1882), בהיותו בן 31 יצא כשליח ארץ ישראל לארצות הגולה, מטעם העדה הספרדית בארץ ישראל, והיה שליח הראשונים לציון, החל מהרב יעקב שאול אלישר וכלה ברב בן ציון מאיר חי עוזיאל וכן הביא את הכספים לרב מני לבניית בית החולים עץ החיים בחברון ובנוסף הביא תרומות להקמתו של בית החולים משגב לדך וכן גם עבור בית הכנסת האיסטנבולי בנחלת שבעה לבקשתו של הרב קמחי ובנוסף הביא את התורמת ואת הגבאי להקמת ישיבת פורת יוסף. במהלך מסעותיו למד שמונה שפות והגיע אף לסינגפור. בנו הבכור, שלום, נולד בשנת 1878 ונפטר מספר שנים אחר כך. בשנת 1900 הוא ביקר במומביי ובכלכותה והתקבל בכבוד רב. לכבוד ביקורו, חברי הקהילה היהודית בכלכותה תרמו כספים לעיר חברון.
הלך לעולמו בשנת ה'תש"ט (1949), בהיותו כבן 98, והשאיר אחריו ארבעה ילדים (חנה, יהודה, יעל ויום-טוב). בשנת 1977 ערכה עיריית ירושלים טקס פתיחה לרחוב על שמו, בנוכחות משפחתו. רחוב זה קיים כיום בשכונת רמת שרת. על שמו הוקם בית כנסת "עוד יוסף חי" ברחוב שד"ל בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
פרחי כהונה
פרח כהונה הוא כינוי תנאי לכהן צעיר שעובד בבית המקדש. לפי התלמוד ניתן הכינוי לכהנים שהגיעו לגיל מצוות ומתחילים לעבוד בבית המקדש (כעין טירונות), להבדיל מהכינוי "רובה" שניתן לכהנים שלא הגיעו עדיין לגיל מצוות.
משמעות הכינוי
המשנה לא מסבירה את משמעות הכינוי, מסתבר שמשמעות המילה היא מלשון אפרוח, שכן בספרות חז"ל מקבילה הכינוי "פרחי כהונה" ל"בני כהונה". פרשני המשנה נתנו למילה זו מספר משמעויות שונות:
הבחירות בארצות הברית (2018)
]] 350px|ממוזער|שמאל|הבחירות ל[[בית הנבחרים של ארצות הברית, 2018, לפי חלוקה למדינות ומחוזות בחירה:
]] [[קובץ:2018 United States gubernatorial elections results map.svg|350px|ממוזער|שמאל|הבחירות למשרות מושלים בארצות הברית, 2018(במדינות המסומנות באפור לא נערכו בחירות):
]] הבחירות בארצות הברית בשנת 2018 נערכו ביום שלישי, 6 בנובמבר 2018. הן היו בחירות אמצע הכהונה, שנערכו במחצית תקופת הכהונה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. במהלכן נבחרו כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 35 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 36 מושלי מדינות ושלושה מושלי טריטוריות וחברי בתי נבחרים מקומיים ב-44 מתוך 50 מדינות. כמו כן נערכו בחירות למשרות ציבוריות רבות אחרות במדינות ארצות הברית ועריה. אחוז ההצבעה במערכת בחירות זו היה כ-50.3% מקרב בעלי זכות ההצבעה, זהו השיעור הגבוה ביותר לבחירות האמצע בארצות הברית מאז מערכת הבחירות של שנת 1914.
הבחירות לקונגרס ה-116
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה. בנוסף לכך עמדו לבחירה ששת המושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, המייצגים את וושינגטון די. סי., ארבע טריטוריות ואת פוארטו ריקו.
בסנאט החזיקה המפלגה הרפובליקנית ערב הבחירות ב-51 מושבים לעומת 47 מושבים שבהם החזיקה המפלגה הדמוקרטית. שני מושבים הוחזקו על ידי מועמדים עצמאיים. בבחירות זכו מועמדי המפלגה הרפובליקנית ב-53 מושבים לעומת 45 מושבים שבהם זכו מועמדי המפלגה הדמוקרטית. שני הסנאטורים העצמאיים (אנגוס קינג וברני סנדרס) שבו ונבחרו לכהונה נוספת. בכך הצליחו הרפובליקנים לשמור בידיהם את השליטה בסנאט. מספר הקולות הכולל שניתנו למועמדים הרפובליקנים היה 34.94 מיליון, לעומת 53.04 מיליון למועמדים הדמוקרטים.
בבית הנבחרים החזיקה המפלגה הרפובליקנית ערב הבחירות ב-241 מושבים לעומת 194 מושבים שבהם החזיקה המפלגה הדמוקרטית. בבחירות זכו מועמדי המפלגה הדמוקרטית ב-235 מושבים לעומת 199 מושבים שבהם זכו מועמדי המפלגה הרפובליקנית. בכך נטלו הדמוקרטים את השליטה בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים. מספר הקולות הכולל שניתנו למועמדים הדמוקרטים היה 60.72 מיליון, לעומת 50.98 מיליון למועמדים הרפובליקאים.
הנבחרים, ביחד עם חברי הסנאט שמושביהם לא עמדו לבחירה השנה, מרכיבים את הקונגרס ה-116, שהתכנס בינואר 2019.
בחירות במדינות ארצות הברית
בבחירות נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-87 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית ובששה מתוך תשעה בתי מחוקקים בטריטוריות, כל אחת לפי השיטה הנוהגת בה. בסך הכל עמדו לבחירה 6,069 מושבים מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים. בשש מדינות בלבד לא נערכו כלל בחירות לבתי המחוקקים המקומיים.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל וושינגטון די. סי., לואיוויל, נאשוויל, ניוארק, סן פרנסיסקו ופיניקס.
כריס טאקר
כריס טאקר (באנגלית: Christopher "Chris" Tucker, נולד ב-31 באוגוסט 1971) הוא קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי. הוא מוכר בעיקר מתפקידו כבלש ג'יימס קארטר בטרילוגיית הסרטים "שעת שיא".
קורות חיים
טאקר נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית בבית נוצרי-פנטקוסטליזם מאחר ששני הוריו היו חברים ב-Church Of God In Christ. הבן הקטן ביותר מתוך שישה ילדים של מארי לואיז ונוריס טאקר, איש עסקים עצמאי המספק שירותי גנרטורים. הוא גדל בעיירת דקטור, ג'ורג'יה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון קולומביה עבר לגור בלוס אנג'לס, קליפורניה, כדי להמשיך בקריירת משחק וסטנד-אפ.
ביוגרפיה
ב-1992, עת הגעתו של טאקר ללוס אנג'לס, הוא השתתף בתוכנית הסטנד-אפ "דף קומדי ג'ם" ששודרה ברשת HBO. ושיחק בתפקיד אורח בסיטקום "Hangin' with Mr. Cooper" אשר שודרה ברשת ABC בכיכובה של נל קרטר. שנה לאחר מכן השתתף בקומדיה "איש המטאור" לצידם של רוברט גיום, ג'יימס ארל ג'ונס וביל קוסבי. שנה לאחר מכן, ב-1994, שיחק לצד קנדי אלכסנדר בסרט "מסיבת בית" בתפקיד: ג'וני בוזה.
הפריצה שלו הגיעה בשנת 1995 כאשר קיבל את תפקיד 'סמוקי' בסרט "שישי" שביים אייס קיוב. הסרט הצליח מאוד בעיקר בקרב האוכלוסייה האפרו-אמריקאית והפכה את טאקר לשחקן מוכר. בשנה זו גם שיחק בדרמה "פנתר שחור", אודות הארגון הרדיקלי הפנתרים השחורים.
בשנת 1997 הוא קיבל תפקיד ראשי בסרט "כסף מדבר" ובאותה שנה כיכב בסרטו של לוק בסון "האלמנט החמישי" לצד ברוס ויליס ומילה יובוביץ'. סרט נוסף שהוא השתתף בו באותה שנה היה "ג'קי בראון" של קוונטין טרנטינו.
שנה לאחר מכן, ב-1998 קיבל את התפקיד של הבלש ג'יימס קארטר בסרט 'שעת שיא' לצידו של ג'קי צ'אן. הוא המשיך והשתתף בשני סרטי ההמשך: "שעת שיא 2" (בשנת 2001) ו-"שעת שיא 3" (בשנת 2007).
טאקר היה חבר טוב של מייקל ג'קסון והשתתף בקליפ שלו לשיר "You Rock My World" בשנת 2001. בנוסף הוא חבר טוב של ביל קלינטון.
בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר".
חיים אישיים
כיום טאקר חי בטרזנה, קליפורניה.
בנימין אידלסון
בנימין אידלסון (1 באפריל 1911, ג' בניסן תרע"א – 30 בנובמבר 1972, כ"ד בכסלו תשל"ג) היה אדריכל ישראלי וחתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת ה'תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה
אידלסון נולד בעיר סנקט פטרבורג למנהיג ציוני רוסי ובשנת 1925, בגיל 14, לאחר שאביו נפטר, עלה לארץ ישראל עם אימו ואחותו. את לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה הרצליה במסגרת המחזור ה-17 של המוסד בשנת 1929 ואת לימודי האדריכלות ערך בעיר גנט שבבלגיה ב-1934. עם שובו ארצה באותה שנה עבד במספר משרדי אדריכלים עד שהצטרף ב-1944 למשרדו של האדריכל אריה שרון. ב-1948 עם התמנות שרון לתפקיד ראש אגף התכנון במשרד ראש הממשלה, הפך אידלסון לשותף במשרד האדריכלים.
בין השנים 1948 ועד לשנת 1964, פעל אידלסון בשיתוף פעולה מלא עם האדריכל אריה שרון. בין הפרויקטים המוכרים מאותה עת ניתן למצוא מבני שיכון בנצרת עילית, שם יושמה לראשונה בנייה מדורגת על גבי טופוגרפיה הררית, בית חולים בילינסון בפתח תקווה אשר הפך כבר עם חנוכתו לאבטיפוס למבנים בעלי מערכות מורכבות ובית הסוכנות היהודית ברחוב קפלן בתל אביב. על תכנון בית ליסין עם שרון זכה ב-1957 בפרס רוקח. באותן שנים הפך משרדם של שרון ואידלסון למוקד משיכה לאדריכלים צעירים שרבים מהם הפכו ברבות הימים לאדריכלים בכירים בפני עצמם. בין אותם אדריכלים שעבדו במשרד היו אברהם יסקי ושמעון פובזנר.
החל משנת 1964 ועד לפטירתו, פעל אידלסון בשיתוף עם האדריכל גרשון צפור. במשך תקופה קצרה היה גם שותף האדריכל יעקב הרץ. בין הפרויקטים הידועים אשר יצאו תחת ידם ניתן למצוא את בית החולים הפסיכאטרי "עזרת נשים" בירושלים, תוכנית לבית מלון "פוניבז'" בבני ברק (שלא נבנה), אתר ההנצחה בגבעת התחמושת, מגדל המים בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים וקומפלקס לונדון מיניסטורס בתל אביב.
אידלסון נפטר לאחר מחלה בשנת 1972. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. את משרדו המשיך שותפו האדריכל גרשון צפור.
יחסי סמואה–קנדה
יחסי סמואה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת סמואה העצמאית לבין קנדה.
סקירה כללית
על פי משרד החוץ הקנדי, "קנדה נהנית מקשרים בילטרליים לבביים עם סמואה". שותפות של קנדה וסמואה בארגונים בינלאומיים מולטילטרליים ומגוון שיתופי פעולה עקב כך, הופכות את היחסים לידידותיים אף יותר. קנדה וסמואה חולקות אינטרסים ביחס לנושא הדיג, והן צדדים לאמנת הדיג של האו"ם. קנדה היא גם שותפה ברב שיח של איי האוקיינוס השקט, מועדון אליו סמואה שייכת. משלחת קנדית לוועידת SIDS של האו"ם בספטמבר 2014 הובלה על ידי מזכיר הפרלמנט דוד אנדרסון.
קנדה גם מסייעת לפיתוח סמואה, היא תומכת בפרויקטים באמצעות הקהילה הקנדית הקטנה התושבת בסמואה וקרן קנדה ליוזמות מקומיות באיי האוקיינוס השקט (CFLI), המנוהלת בנציבות העליונה של קנדה בוולינגטון, ניו זילנד. הפרויקטים האחרונים של CFLI בסמואה כוללים הפקת סרט חינוכי בנושא אלימות במשפחה ויצירת מחלקה לטיפול בילדים עם בעיות דיבור, תקשורת, ושפה.
קשרי המסחר של קנדה עם סמואה מנוהלים על ידי השירות הממונה על הסחר בניו זילנד. החקלאות והתיירות הם הפעילות הכלכלית העיקרית.
סלמן אברהם וקסמן
סֶלמן אברהם וקסמן (אוקראינית/רוסית: Зе́льман Абраха́м Ва́ксман; אנגלית: Selman Abraham Waksman; 22 ביולי 1888 – 16 באוגוסט 1973) היה ביוכימאי ומיקרוביולוג אמריקאי יהודי יליד רוסיה (אוקראינה), פרופסור לביוכימיה ומיקרוביולוגיה באוניברסיטת ראטגרס, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1952 על גילוי הסטרפטומיצין.
קורות חיים
וקסמן נולד למשפחה יהודית בכפר נובה פרילוקה שבדרום-מערב אימפריה הרוסית (כיום במחוז ויניצה באוקראינה). סיים לימודי תיכון בשנת 1910 בעיר אודסה. לאחר שהתקשה, כיהודי, להתקבל לאוניברסיטת אודסה, הוא היגר לארצות הברית, ושם סיים תואר ראשון באוניברסיטת ראטגרס בחקלאות בשנת 1915.
הוא חקר בתחום החיידקים שוכני האדמה בתחנת הניסיונות החקלאית של ניו ג'רזי והשלים לימודי תואר שני בשנת 1916, באותה שנה הוענקה לו אזרחות אמריקאית והוא מונה לעמית מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם אף סיים לימודי דוקטורט בביוכימיה בשנת 1918.
הוא שב לאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כמרצה במחלקה לביוכימיה ומיקרוביולוגיה. בעת עבודתו בראטגרס גילה וקסמן כמה תרופות אנטיביוטיות, כולל אקטינומיצין, קלבצין, סטרפטוטריצין, סטרפטומיצין, גריסין, נאומיצין, פרדיצין, קנדיצידין, קנדידין ועוד. שתיים מתרופות אלה, סטרפטומיצין ונאומיצין, מצאו שימוש נרחב כטיפול במחלות דלקתיות שונות. סטרפטומיצין הייתה התרופה הראשונה לטיפול במחלת השחפת. וקסמן הוא זה שטבע את המונח 'אנטיביוטיקה'.
אף שווקסמן היה זה שחקר את הסטרפטומיצין מאז היותו סטודנט לתואר ראשון, הזכויות לגילוי התרופה האנטיביוטית נתבעו על ידי סטודנט מחקר של וקסמן בשם אלברט שץ. מחלוקת זו הובילה לתביעה משפטית שבה זכה שץ לפיצוי נכבד וכן להכרזה רשמית כי הוא חולק עם וקסמן בזכויות על גילוי הסטרפטומיצין. שץ תבע זכויות על גילוי התרופה כיוון שכסטודנט מחקר היה אחראי לביצוע הניסויים במעבדה על הסטרפטומיצין כטיפול בשחפת, תוך נטילת סיכון אישי רב, כל זאת במעבדה של וקסמן ותחת פיקוחו של וקסמן.
התעורר אף ויכוח בשאלה אם לא היה ראוי כי שץ יחלוק אף בפרס נובל שהוענק לווקסמן בשנת 1952. אולם מנימוקי הפרס הובן כי זה הוענק לווקסמן לא רק בזכות גילוי הסטרפטומיצין אלא בעבור גילוי תרופות אנטיביוטיות רבות אחרות.
וקסמן נפטר בשנת 1973. הותיר את אשתו, דבורה (לבית מיטניק), ובנו ביירון וקסמן (Byron H. Waksman; 1919–2012), אימונולוג נודע.
קישורים חיצוניים
על ביקוריו בישראל:
חיים שריר
חיים שריר (נולד ב-11 באפריל 1949) הוא מפיק טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
חיים שריר הוא אחד המפיקים הוותיקים והפעילים בישראל. הוא בעל ניסיון במגוון תחומים בעולם הקולנוע והטלוויזיה ובהם הפקה בפועל של סרטים זרים, בימוי, הפצה, צילומי אוויר ועוד. פעילותו בעבר כללה את הקמת איגוד עובדי הקולנוע בישראל, היה ממקימי ושימש כיו"ר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ופעמיים כיו"ר איגוד המפיקים וכן שימש כמרצה לקולנוע באוניברסיטה הפתוחה במכללה למינהל ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
במהלך 7 שנים מתוך פעילותו שימש כמפיק ראשי ואחר כך כסמנכ"ל תוכן ברשת ערוץ 2.
פעילותו של שריר בתחום ההפקה במסגרת חברת ההפקות "יצירה עברית בערבון מוגבל" כוללת הפקת סרטי קולנוע ישראליים וקו פרודוקציות, בתוכם "בוקר טוב אדון פידלמן", "ז'נטילה", "בלדה לאביב הבוכה", "עד סוף הקיץ", "אושר ללא גבול", "קרקס פלשתינה", "האיטלקים באים", "כבלים", "גולם במעגל" ו "קאפו בירושלים". שריר הפיק סדרות דרמה לטלוויזיה ביניהן "בני ערובה (סדרת טלוויזיה) ", "30 ש"ח לשעה", "כוונות טובות", "האמת העירומה", "מילואים", "מלנומה אהובתי", "סימני שאלה", "לא הבטחתי לך" ו"לוויתן בחוף שרתון", רבות מהן זכו בפרסים בארץ ובעולם, בתוכם בפסטיבל הקולנוע ירושלים, סאנדנס, פסטיבל מונטה קרלו, קרלובי וארי, פסטיבל חיפה ופרסי אופיר של האקדמיה לקולנוע על הסרט הטוב ועל הדרמה הטובה.
בתחילת 2016 הודיע שריר על התמקדות פעילותו בתחום סדרות דרמה לטלוויזיה לישראל ולשוק הבינלאומי במסגרת חברת "דרמה טים" שהוקמה במשותף עם המפיק מוש דנון ובמסגרתה הופקו ועלו לשידור הסדרות"מונא (סדרת טלוויזיה)" ששודרה ב"כאן", תאגיד השידור הציבורי," ביום שהאדמה רעדה" שהופקה ביחד עם חברת Federation Entertainment הצרפתית, והסדרה " בלקספייס " הופקה יחד עם Federation Entertainment ושודרה ברשת.
הוא שיחק בסרטה של רמה בורשטין "למלא את החלל" (2012) והיה מועמד על תפקידו לפרס אופיר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2015 השתתף בתפקיד קטן בסרט "קאפו בירושלים" אותו הפיק. ב-2017 שיחק בסרטו של צחי גראד, הבן-דוד.
חבר האקדמיה האירופית לקולנוע.
בוגר החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, סא"ל במילואים, מתגורר בתל אביב בזוגיות עם חיה ואב לחמישה ילדים.
מולד
ראו גם
}}
דאקירי
דאקירי (משפת הטאינו: Daiquiri) היא משפחת קוקטיילים, המורכבים על בסיס רום, לימון או ליים וממתיק, בדרך כלל סירופ סוכר. הקוקטיילים לרוב מוגשים מנוערים בשייקר או מעורבלים בבלנדר. הקוקטייל המעורבל ידוע גם בתור "דאקירי קפוא". השם דאקירי מקורו במכרה, באזור סנטיאגו, קובה, הנושא שם זה. ממציאי הקוקטייל היו כורים, אשר התיישבו לשתות בבר, לא רחוק ממקום עבודתם.
אופן הכנת המשקה היא מזיגת המרכיבים לשייקר מלא בקרח, ניעור השייקר וסינון לכוס מרטיני מקוררת.
מקור המשקה
דאקירי הוא שמו של חוף סמוך לעיר סנטיאגו דה קובה בקובה, ואף שמו של מכרה עפרת ברזל הנמצא בסמוך ומקורו בשפת הטאינו. הקוקטייל הומצא כנראה בשנת 1905 בבר ונוס בעיר סנטיאגו, כ-30 ק"מ מזרחית למכרה, על ידי קבוצת מהנדסי מכרות אמריקאים. באופן מקורי המשקה הוגש בכוס גבוהה מלאה בקרח כתוש. כפית סוכר הושמה על הקרח ומיץ סחוט מפרי ליים אחד או שניים נמזג על הסוכר. להשלמת המשקה הוספו אונקיה או שתיים של רום. תערובת זו עורבבה בכפית ארוכה. במהלך השנים החלו לערבב את תערובת משקה הדאקירי בשייקר והקרח הכתוש הוחלף לשביבי קרח.
רק בשנת 1909 החל הדאקירי נפוץ מחוץ לתחומי קובה. אדמירל לושיוס ג'ונסון, שהיה קצין רפואה של הצי האמריקאי, טעם מן המשקה והביא את המרשם למועדון הצבא והצי בוושינגטון די. סי. ובמהלך עשרות שנים בודדות הלך המשקה ונפוץ במקומות שונים. הדאקירי היה המשקה החביב על ארנסט המינגוויי ועל נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי.
בשנות ה-40 קנה המשקה אהדה רבה כיוון שעל רקע מלחמת העולם נוצר מחסור במשקאות האלכוהוליים הנפוצים בארצות הברית: ויסקי, ווודקה, אולם עידוד היחסים עם מדינות אמריקה הלטינית איפשר יבוא של רום והעלה את צריכת משקה זה. לכן, משקאות המבוססים על רום הפכו נפוצים יותר בתקופה זו.
מתכון
לפי איגוד הברמנים הבינלאומי (IBA), המתכון לקוקטייל דאקירי הוא: את כל הרכיבים יש לשקשק ולמזוג לכוס קוקטיילים.
יוז'ף גרצר
יוז'ף גרצר (בהונגרית: Grätzer József; ארשקצ'נאד, 15 בפברואר 1897 – שופרון, 18 או 25 במרץ 1945) היה "מלך החידות", כותב חידות ותשבצים יהודי-הונגרי ומזכירו של הסופר הגדול היהודי פרידייש קארינתי. כיום הוא ידוע בעיקר כמחבר הספר "שיץ (Sicc) - בילויים מהנים, טריקים ערמומיים". הוא ניספה בשואה.
ביוגרפיה
יוז'ף גרצר נולד במשפחה יהודית רבת נפשות. אביו היה מור גרצר ואמו נטי שוורץ. הוא גויס ולחם במלחמת העולם הראשונה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 עבד כמזכירו של פרידייש קארינתי במקביל ללימודיו האקדמיים, וב-1929 קיבל תואר מהנדס. משנת 1926, היה עורך דף הפאזלים של כתב העת "חיי תיאטרון" (Színházi Élét), שממנו יצר עד מהרה מדור פאזלים של ז'אנר מעורב. עד מהרה הפך ליוצר חידות ותשבצים כה פופולרי, עד שיותר מ-150 עיתונים פרסמו את הפאזלים שלו והוא עצמו החל להיקרא "מלך הפאזלים" או "מלך החידות". ב-1935 קיבל גם פטנט על כך בשם הארוך והמוזר "תעשיית ריבוי התשבצים, עם הכותרת קלישאה או ערכת הדפסה והדפסת אלמנטים טכניים להדפסת התשבץ". בשנות ה-30 של המאה ה-20 פרסם כמה ספרים, ביניהם את "שיץ" (Sicc), שפופולרי מאוד עד היום בהונגריה ועבר כמה מהדורות. ב-14 ביוני 1934 נשא לאישה בבודפשט את אגוטה מאריה אלאונורה הרצוג (1912–1942), שהייתה צעירה ממנה ב-15 שנים, בתם של מיקשה הרצוג ושל וילמה נוימן. הם התגרשו ב-1939.
מעניין שבתחילה לא כל העיתונים שילמו על פרסום חידותיו, עד שהחביא באחד התשבצים שלו את הטקסט "נגנב מגרצר", שהופיע באחד העיתונים. לאחר מכן, הוא תמיד קיבל את הכסף שהגיע לו. באביב 1944 נלקח למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), שם נפטר ממחלת הטיפוס במרץ 1945 במפעל ללבנים שטיינר בשופרון. בנו ג'רג' גרצר היה מתמטיקאי.
מערכת יחסיו עם קארינתי
כמזכיר של פרידייש קארינתי היה עסוק בעיקר בהסדרת ענייני הכספים של המשפחה. אולם כשהציע למעסיקו להפסיק את הוצאות היתר העודפות שעולות על הכנסותיו כפתרון קבע, הצליחה אשתו של הסופר, ארנקה בהם, לגרום לקארינתי לפטר את המזכיר. פרנץ קארינתי (בנו של הסופר) זוכר את האירועים בצורה שונה וככל הנראה צבעונית יותר בסיפורו הקצר "המזכיר" (גרצר מוזכר שם בשם פוליצר) וגם נכדו של הסופר מארטון קארינתי כתב עליו ב"עווית השטן" (Ördöggörcs).
גרצר תרם גם לפרסום ספריו של קארינתי. ההנחה היא שהוא ליקט וערך כמה מהכרכים שלו. גם מהדורת האוסף בת עשרת הכרכים של קארינתי משנת 1928 קשורה בשמו. קארינתי נשאר בקשר טוב עם גרצר גם לאחר סיום עבודתו כמזכיר. הוא כתב את ההקדמה לספרו הראשון ואחר כך סקר את כל יתר ספריו.
מאיר הורמן
מאיר הורמן (1905–1971) היה אדריכל ישראלי, הידוע כמתכננו של בית ציוני אמריקה בתל אביב.
חייו
בשנת 1941 פנה הורמן לדרכו העצמאית, עת פתח משרד תכנון בשיתוף המהנדס נתן אור אינציגר. שיתוף הפעולה הפורה בין הורמן לבין ההסתדרות הציונית, הביא למימושם של פרויקטים ייחודיים ובולטים: בית רומנו בתל אביב הנחשב לקניון הראשון בארץ, תכנון כפר סילבר הכולל מדרשה חקלאית ואת "בית ציוני אמריקה" שבלב תל אביב.
הורמן עסק בבינוי ערים, ובכך תרומתו הגדולה והחשובה לעיצוב המרחב הישראלי. בין השאר תכנן את שכונת צהלה בצפונה של העיר תל אביב, את רמת אפעל, את מתחם הבורסה ברמת גן, שכונה במעלות ואת שכונותיה הראשונות של העיר כרמיאל.
בתו, עדה, נישאה לאדריכל מנחם כהן.
מעגלים
מַעְגָּלִים הוא יישוב קהילתי דתי בנגב הצפוני מערבי, מדרום לנתיבות, המהווה חלק ממועצה אזורית שדות נגב והמשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי. מקור שם היישוב הוא בספר תהילים.
היסטוריית היישוב
היישוב הוקם בשנת 1958. המרכז הכפרי מעגלים הוקם סביב בית הספר היסודי האזורי, נמנה עם ראשוני מושבי העולים אשר הוקמו על ידי איגוד המושבים בנגב המערבי. העולים שהגיעו ליישוב עלו לארץ מתוניסיה ומאזורי הגבול איראן–עיראק–כורדיסטן, בשנת 1987 קיבל מעגלים מעמד של יישוב קהילתי. בשנות ה-90 יזם ראש המועצה האזורית עזתה (הנקראת היום שדות נגב), מר שמעון כלפה, הרחבה גדולה של היישוב. במסגרת זו, הוקמו כמה שכונות בנה ביתך שרוב תושביהן הם זוגות צעירים מהמושבים באזור וכן מעיירות פיתוח סמוכות, בעיקר מנתיבות השכנה. בנוסף לכך, בשלהי שנות ה-90 יזם ראש המועצה האזורית שמעון כלפה את הקמתם של כמה מבני ציבור, ביניהם בית כנסת גדול ומועדון לשירות הקהילה.
מידע כללי על היישוב
במעגלים מעל ל־500 משפחות. ביישוב 30 יחידות משק ו־420 יחידות דיור. ביישוב יש מרכז מסחרי, וכן בית ספר יסודי ממלכתי-דתי. בנוסף ישנו בית עם המשמש לאירועים וכנסים.
ביישוב מתקיימת פעילות תורנית ענפה בראשות הרב משה אלקבץ המשמש כרב היישוב.
גרטה גרוויג
גרטה סלסט גרוויג (באנגלית: Greta Celeste Gerwig; נולדה ב-4 באוגוסט 1983) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית. הייתה מועמדת פרס גלובוס הזהב לשנת 2014 על משחקה בסרט "פרנסיס הא" ומועמדת לשלושה פרסי אוסקר על בימוי ותסריטאות הסרט "ליידי בירד" ועל התסריט בסרט "נשים קטנות".
ביוגרפיה
גרוויג נולדה וגדלה בסקרמנטו שבארצות הברית, בתם של האחות כריסטין ושל טכנאי המחשבים גורדון גרוויג.
היא בוגרת לימודי פילוסופיה מ"מכללת ברנארד" שבניו יורק.
גרוויג מתגוררת בברוקלין עם הקולנוען נואה באומבך, איתו היא בזוגיות מאז 2011. בנה הראשון נולד במרץ 2019.
קריירה
הופעותיה הראשונות היו עוד כסטודנטית, בסרטים העצמאיים של במאי סרטי הממבלקור ג'ו סוואנברג, "LOL" ו"חנה עולה במדרגות", אשר גרוויג השתתפה בכתיבת התסריט שלו. ב-2008 יצרה לראשונה סרט עצמאי ביחד עם סוואנברג, בשם "לילות וסופי שבוע"; השניים כיכבו בתפקידים הראשיים בסרט שגם כתבו. עוד באותה שנה, הופיעה סרט האימה העצמאי "ראש שקית נייר" של האחים ג'יי ומארק דופלאס, האחרון הופיעה לצדה ל"חנה עולה במדרגות".
ב-2010 זכתה גרוויג להכרה בעקבות הופעתה לצידו של בן סטילר בדרמה הקומית "גרינברג". הופעתה זכתה לביקורות טובות והיא קיבלה מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2011 הופיעה בקומדיות "קשר לא מחייב" בתור פטריס, חברתה הטובה של ד"ר אמה קורצמן (נטלי פורטמן); ובסרט "ארתור", בתור נעמי קווין, מדריכת הסיור של הפלייבוי ארתור באץ' (ראסל בראנד).
בשנת 2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה-קומי שצולם כולו בשחור-לבן "פרנסס הא" שביים וכתב נואה באומבך ואף גרוויג נטלה חלק בכתיבת התסריט שלו. היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 2015 כיכבה בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" כאשר גילמה את דמותה של מגי, צעירה ניו-יורקית שמחליטה להביא ילד לעולם עם או בלי מערכת יחסים. באותה שנה שיתפה פעולה פעם נוספת עם נואה באומבך, כשותפה לתסריט וכשחקנית ב"גברת אמריקה".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, בכיכובה של נטלי פורטמן. בהמשך השנה שיחקה בדרמה הקומית של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20", לצד אנט בנינג ואל פנינג.
היא כתבה וביימה את הסרט "ליידי בירד" שיצא לאקרנים ב-2017. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי והועמד למספר פרסי אוסקר, בין השאר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר והבמאית הטובה ביותר. גרוויג היא האישה החמישית בהיסטוריה שהייתה מועמדת לפרס הבמאית הטובה ביותר.
בשנת 2018 דיבבה את דמותה של טרייסי ווקר בסרט "אי הכלבים" של וס אנדרסון.
בשנת 2019 יצא לאקרנים סרטה "נשים קטנות", העיבוד הקולנועי של גרוויג לרומן בעל אותו השם, אותו היא ביימה וכתבה עבורו את התסריט. הסרט הועמד אף הוא למספר פרסי אוסקר, ביניהם בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ובקטגוריית התסריט המעובד, מועמדות שניתנה לגרוויג עצמה כתסריטאית הסרט.
בנובמבר 2021 הוכרז שתכתוב את התסריט לסרט "שלגיה" המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט ההנפשה "שלגיה ושבעת הגמדים" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
ביולי 2023 יצא לאקרנים הסרט "ברבי" אותו ביימה, ושאת התסריט שלו כתבה עם נואה באומבך.
ג'ורג' פלש
ג'ורג' פלש (1909 - 22 בנובמבר 1990), איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים (1951–1955). אלוף ארץ ישראל בשחייה (1934) ושחקן נבחרת ארץ ישראל בכדורמים.
חייו
פלש נולד ברשיצה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. בסיום לימודיו בגמנסיה העברית למד משפטים באוניברסיטת וינה. בנעוריו החל לפעול במסגרת תנועת נוער ציונית ובאגודת הסטודנטים הציוניים, התאמן בשחייה ובכדורמים בהכח וינה ובהמשך היה חבר הנהלת "הכוח" בווינה ופעל במסגרת הסתדרות הציונים הכלליים. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בתחרות שחייה שנערכה בחג השבועות בחיפה במאי 1934 קבע פלש במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ארץ ישראל חדש של 1:07.5 דקות, שיפור לשיאו של יואב אורבוך ממכבי תל אביב (1:10.0 דקות).
בהסתדרות מכבי היה פלש מזכ"ל ויו"ר התנועה בישראל, יו"ר ההנהלה העולמית וכן נבחר מטעמה לאספת הנבחרים הרביעית. מלבד זאת השתתף בפעילויותיה בתחום הספורט והיה חבר נבחרת הכדור מים של התנועה. כשחקן כדור מים במכבי חיפה, הוא השתתף בתחרויות בחו"ל, בין היתר בסוריה, מצרים ולבנון. כמו כן היה שחיין. הוא גם עמד בראשות האיחוד האזרחי כמזכ"ל.
במפלגת הציונים הכלליים שימש יו"ר הוועדה המפלגתית למדיניות חוץ. בכנסת השנייה כיהן כחבר הכנסת והיה חבר ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים.
יחסי איסלנד–רוסיה
יחסי איסלנד–רוסיה הם היחסים בין שתי המדינות, איסלנד ורוסיה. לרוסיה יש שגרירות בעיר רייקיאוויק. לאיסלנד יש שגרירות במוסקבה, ושתי קונסוליות כבוד במורמנסק ובסנקט פטרבורג. לשתי המדינות קשרים הדוקים במימון, מה שחיזק את היחסים בין השתיים.
היסטוריה
איסלנד הכירה בברית המועצות ב-22 ביוני 1926. היחסים הדיפלומטיים הישירים בין ברית המועצות לאיסלנד כוננו ב-4 באוקטובר 1943. בדצמבר 1955 שודרגו המשלחות במוסקבה ורייקיאוויק לשגרירויות. בין השנים 1975–1991 היה נציג סחר של ברית המועצות באיסלנד ובין 1991–1995 היה נציג סחר באיסלנד מטעם רוסיה. בשנת 1997 פורסם המילון הרוסי-איסלנדי הראשון על ידי הלגי הראלדסון.
בשנת 2008 ראש הממשלה גייר הארדה שלח משלחת לרוסיה כדי לנהל משא ומתן על הזרמת הון בסך 3 מיליארד ליש"ט (4 מיליארד אירו) לכספי המדינה, לאחר שבעלות הברית המסורתיות של המדינה, ממדינות המערב, סירבו לסייע למערכת הבנקאית המתמוטטת. בהמשך ההלוואה הוחלפה מחדש משא ומתן ל-500 מיליון דולר לאחר שאיסלנד הצליחה להשיג הלוואות ממדינות סקנדינביה וקרן המטבע הבינלאומית, אך לבסוף רוסיה סירבה להלוות סכום כלשהו לאיסלנד.
שיתוף הפעולה בין המדינות מתפתח בכיוונים שונים:
לקראת סוף מרץ 2018 השעתה איסלנד דיאלוג דו צדדי גבוה עם הרשויות ברוסיה. כתוצאה מכך, מנהיגי איסלנד לא הגיעו למונדיאל הרוסי בשנת 2018. זה נבע מהרעלת סרגיי סקריפל בסליסבורי, אנגליה. גורמים איסלנדים הצהירו כי התגובה הרוסית לחיסול "חסרה מאוד" ולא הראתה כיצד גז עצבים המיוצר ברוסיה בא לשימוש נגד אזרחים בבריטניה. בניגוד למדינות אחרות שנקטו נגד רוסיה בתגובה לאירוע, רוסיה לא הגיבה לגישתה של איסלנד.
יחסי סחר
בשנת 2003 הסתכם הסחר הרוסי-איסלנדי ב-89.7 מיליון דולר. הייצוא מאיסלנד לרוסיה היה 13.8 מיליון דולר, ואילו הייבוא היה 75.9 מיליון דולר. רוסיה היא היצואנית התשיעית בגודלה לאיסלנד. היצוא הרוסי הוא חומרי גלם: מוצרי נפט (62,3%), ואלומיניום (27%). איסלנד מייצאת לרוסיה אוניות וספינות (25,1%), מוצרי ים (23,3%), טקסטיל ובגדים (14,9%), דשנים כימיים (10,8%) וציוד תעשייתי (9,5% ).
גוד לאק צ'ארלי
גוד לאק צ'ארלי (באנגלית: Good Luck Charlie, בתרגום חופשי: בהצלחה צ'ארלי) היא קומדיית מצבים אמריקאית לילדים שהופקה על ידי ערוץ דיסני, ושודרה בין השנים 2010 עד 2014. הסדרה נוצרה על ידי פיל בייקר ודרו ואופן. הסדרה מתמקדת במשפחה מהעיר דנוור, משפחת דנקן, המנסה לחזור לשגרת חיים רגילה לאחר לידת הילדה הרביעית במשפחה, צ'ארלי (שארלוט) דנקן, ומאוחר יותר, גם החמישי, טובי (טוביאס) דנקן. בכל פרק, טדי דנקן מסריטה יומן וידאו המכיל עצות לצ'ארלי, אודות המשפחה ואודות החיים כמתבגרת. טדי מנסה להראות לצ'ארלי מה היא עלולה לחוות כאשר תהיה גדולה יותר על ידי יומני הווידאו שהיא מצלמת, בהם היא מתעדת כל מה שהיא עוברת.
ביוני 2013, ערוץ דיסני הודיע כי הסדרה תסיים את דרכה בתום העונה הרביעית. פרק הסיום שודר בפברואר 2014.
עלילת הסדרה
משפחת דנקן היא משפחה ממוצעת שחיה בעיר דנוור עם שבע נפשות במשפחה. טדי, האחות השנייה (אחרי פי. ג'יי), מצלמת יומן וידאו מודרך על חייה מאז שאחותה, צ'ארלי בת התשעה חודשים, נולדה. ביומן הווידאו טדי נותנת לה עצות שכשתהייה בגילה תדע לבחור בדרך הנכונה. טדי מצלמת את יומן הווידאו שלה במצלמת וידאו ביתית ומסיימת כל יומן וידאו במשפט ההיכר שלה "בהצלחה צ'ארלי" (באנגלית: Good Luck Charlie).
בעונה השלישית איימי בהיריון ועומדת ללדת. בשבעת הפרקים הראשונים בני המשפחה סקרנים לדעת אם היא תלד תינוק או תינוקת, אך איימי רוצה שזו תהיה הפתעה. בפרק השביעי, פרק ספיישל בן 45 דקות, נולד תינוק. הוא נקרא טובי ואן קנובי דנקן בשמו המלא, או בקיצור טובי דנקן.
בפרק הבכורה של העונה הרביעית הופיעו שחקני הסדרה יחד עם ה"חבובות". בסוף העונה השלישית בית משפחת דנקן נהרס על ידי טרמיטים מסוכנים שהביא בוב (האב) מהעבודה. תחילת העונה הרביעית מראה את שהותם בבית-המלון, ובפרק השני נראית משפחת דנקן חוזרת לביתה המשופץ. צ'ארלי וטובי חוגגים יום הולדת באמצע העונה, צ'ארלי - יום הולדת 4 וטובי - יום הולדת שנה. בפרק האחרון טדי נוסעת לאוניברסיטה ועושה יומן וידאו אחרון לאחותה צ'ארלי.
גוד לאק צ'ארלי, הסרט: יוצאים לחופשה
לאור הצלחת הסדרה, ב-2 בדצמבר 2011 שודר לראשונה הסרט "גוד לאק צ'ארלי, הסרט: יוצאים לחופשה" (באנגלית: !Good Luck Charlie, It's Christmas). הסרט זכה להצלחה רבה, ושודר לראשונה בישראל בתרגום לעברית ב-27 בינואר 2012.
הסרט מתמקד בנסיעה המתוכננת של משפחת דנקן להוריה של איימי לרגל חופשת חג המולד. העלילה מסתבכת כשאיימי וטדי מאבדות את דרכן, בעוד שאר המשפחה נוסעת לבית הוריה של איימי. איימי וטדי עוברות שלל הרפתקאות במטרה להתאחד עם שאר המשפחה, כאשר בוב, גייב, צ'ארלי ופי. ג'יי יוצאים לחפש את בנות המשפחה החסרות ועוברים הרפתקאות שונות בעצמם. בסיום הסרט, כל המשפחה מתאחדת ואיימי מגלה לכולם שהיא בהריון. חלק מעלילת הסרט ממשיכה לעונה השלישית, שם איימי בהריון עם טובי.
יוחנן בן זבדי
יוחנן בן זבדי (ביוונית: Ἰωάννην τὸν τοῦ Ζεβεδαίου; בארמית: ܝܘܚܢܢ ܒܪ ܙܒܕܝ), היה אחד משנים-עשר השליחים של ישו, ועל פי המסורת הנוצרית האהוב שבהם. במסורת הנוצרית מיוחסים לו מספר כתבים בברית החדשה, והם הבשורה על-פי יוחנן,, וספר ההתגלות, אם כי חוקרים מודרניים מפקפקים בכך שהוא אכן חיבר כתבים אלה. יוחנן היה השליח היחיד שמת מוות טבעי, בסביבות שנת 100, באפסוס שבאסיה הקטנה. הוא נקבר בקתדרלת יוחנן הקדוש בעיר, ששרידיה קיימים עד ימינו.
תולדות חייו
יוחנן היה בנם של זבדי ושלומית, אחותה של מרים אם ישו, ואחיו של השליח יעקב בן זבדי. הוא ואחיו התפרנסו מדיג באגם הכנרת.
תלמידו האהוב של ישו
במסורת הנוצרית נחשב יוחנן לתלמידו האהוב של ישו. בבשורה על-פי מרקוס מתוארת פנייתם של האחים בני זבדי לישו:
פנייתם זו של השניים עוררה את חמתם של עשרת השליחים האחרים. למרות תקרית זו, בבשורה על-פי יוחנן נאמר שתלמידו האהוב של ישו ישב לצידו בסעודה האחרונה. עם זאת, בבשורה עצמה אין אזכור ליוחנן בן-זבדי בשמו, והקטע הקושר בינו לבין תלמידו האהוב של ישו, הוא הקטע הבא, ממנו ניתן להסיק כי יוחנן אכן כתב את הבשורה:
עם זאת, חוקרים מודרניים מפקפקים בכך שיוחנן השליח אכן כתב את הבשורה שעל שמו. הטקסט היווני בו כתובה הבשורה אינו אחיד, וניכרים שלושה רבדים בכתיבתו.
יום חגו של יוחנן בנצרות המערבית הוא 27 בדצמבר, ובנצרות המזרחית 26 בספטמבר ו-8 במאי.
יוחנן בתרבות
כאמור, יוחנן נחשב לתלמידו האהוב של ישו. בציור הסעודה האחרונה מאת לאונרדו דה וינצ'י מופיע יוחנן ביושבו לימין ישו. הוא מופיע גם לצד מרים, אם ישו, במעמד הצליבה, ולרוב הוא מצויר ללא זקן.
בציור הקינה על מות ישו מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס, אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), מתואר יוחנן בן זבדי מתאבל על מותו של ישו לאחר צליבתו.
Phoenix World Tour
Phoenix World Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת-יוצרת הבריטית, ריטה אורה. סיבוב ההופעות החל באוקיאניה ועתיד להסתיים באירופה. הופעת הפתיחה התקיימה ב-1 במרץ 2019, באוסטרליה שבמלבורן.
סיבוב הופעות זה נועד לקדם את אלבום האולפן השני שלה, Phoenix.
ז'ה פוביניו
ז'ה פוביניו (בפורטוגזית: Zé Povinho) הוא דמות מצוירת, המייצגת את האדם הפורטוגלי הפשוט. ז'ה פוביניו נוצר בשנת 1875 על ידי רפאל בורדלו פיניירו. הוא הפך תחילה לסמל של בני מעמד הפועלים הפורטוגלי, ובסופו של דבר להתגלמות הלא רשמית של פורטוגל.
תיאור
הופעתו הראשונה של ז'ה פוביניו הייתה ב־22 במאי 1875 בכתב העת "לנטרנה מג'יקה", אם כי הופעה זו הייתה בעילום שם. הוא נקרא בשמו לראשונה בגיליון 6 בדצמבר 1875 של אותו כתב עת. רפאל בורדלו פיניירו המשיך לצייר דמות זו לאורך כל חייו (כמעט 30 שנה נוספות); הרישומים פורסמו ברבים מהכתבי העת והעיתונים הפופולריים יותר כמו O António Maria, A Paródia, O Commercio do Porto Illustrado ו- Pontos nos iis.
פוביניו הוא אדם הנחשב אדיב וחי בפשטות, ומתואר באופן קבוע כלועג לבעלי כוח. הוא אינו דמות של סמכות אלא איש פשוט של העם, הפועל ככלי ביקורת נגד שולי החברה, העוול והעריצות החזקים, הפוליטיים והאליטיסטיים.
ז'ה פוביניו הפך, ועודנו, לדמות פופולרית בפורטוגל. היותו מתואר כפועל פשוט הביא לסלידה והכחשה מסוימת מהעם הפורטוגלי להיות מיוצג ככזה. אולם טוב לבו, רצונו לעזור לאחרים ובעיקר זלזולו וחוסר הכבוד המוחלט כלפי החזקים המנסים לשלוט בו הפכו אותו לפופולרי. הוא מגחיך את החזקים, צוחק עליהם ואז ממשיך בחייו הפשוטים, אך יש לו אותה גישה כלפי חולשותיהם ודעותיהם הקדומות של האנשים.
דמויות דומות
ז'ה פוביניו יחד עם מיכאל הגרמני הוא סוגת דמויות המייצגות יותר את האדם הפשוט של אותה מדינה, ולא את הלך הרוח התרבותי והלאומי של המדינה. דמויות אלו לרוב מתוארות כאנשים ממעמד הביניים ומטה אך לא עניות, ובעלות מקצועות המאפיינים לרוב בעלי צווארון כחול כגון, חוואי, פועל, חייל פשוט ועוד. הם לרוב מאופיינים בסוג תכונות מסוים, המקנה להם מסגרת של איש-עם אדיב, אך גס. תמים ועם זאת מותח ביקורת. שלו ומנגד יצא להילחם כשצריך.
פייר לון
פייר לון (באנגלית: Fair Lawn) הוא יישוב במחוז ברגן, ניו ג'רזי הנכלל במטרופולין ניו יורק. בשנת 2010 גרו ביישוב 32,457 תושבים, עלייה של 2.6% מ-31,637 שגרו בו בשנת 2000.
המוטו של פייר לון הוא. פייר לון דורגה כאחד מעשרת המקומות הטובים ביותר לחיות בניו ג'רזי.
גאוגרפיה
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח היישוב עמד על 13.47 קמ"ר, מתוכם 13.31 קמ"ר של אדמה ו-0.16 קמ"ר של מים.
היישוב גובל בעיר פטרסון ממערב.
גיוון אתני
לפייר לון יש מסורת רבת שנים של גיוון אתני וסובלנות לאנשים בני עדות ואמונות דתיות שונות. ההגירה המתמדת מאירופה, מאסיה ומאמריקה הלטינית הפכה את פייר לון לכור היתוך בינלאומי, ומעל 50 שפות וניבים מדוברים ביישוב.