cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המנגיומה
סיבוכים
עד לאחרונה הטיפול הנפוץ היה באמצעות הורמון סטרואידי, קורטיקוטסטרואיד, אולם כיום ישנם טיפולים אלטרנטיביים. ניסוי אקראי הראה כי חוסם בטא פרופראנולול הפחית משמעותית המנגיומות בתינוקות. היעילות של פרופראנולול מרבית בתוך שישה חדשים מהופעת ההמנגיומה. הטיפול התגלה לראשונה בשנת 2008 על ידי קבוצה צרפתית והראה אחוזי הצלחה גבוהים. הטיפול המקומי על ידי חוסם בטא "טימולול" (בצורת ג'ל) משמש להמנגיומות קטנות בעור הפנים, אשר לא מצדיקות טיפול מערכתי. טיפול אחר כולל שימוש באינטרפרון או וינקריסטין. אלו עלולים להישקל כאשר טיפול ראשוני לא עוזר.
נמואל הרוש
קריירה מוזיקלית
ב-28 בינואר 2016 יצא אלבום הבכורה של הרוש, "התגלות", יחד עם המתופף דני אבידני.
המנגיומה
סיבוכים
הסרה כירורגית לפעמים מומלצת, במיוחד אם חל עיכוב בתחילת הטיפול, ושינויים מבניים הפכו להיות בלתי הפיכים. עלול להיות דרוש ניתוח כדי לתקן עיוות של תווי פנים, שוב במקרה של טיפול לקוי או כשל מוקדם בהתערבות רפואית. חסימה של דרכי הנשימה לעיתים קרובות מצריכהטרכיאוסטומיה: החדרת מעבר חיצוני של דרכי הנשימה דרך החלק הקדמי של הצוואר לתוך קנה הנשימה מתחת למקום החסימה.
נמואל הרוש
קריירה מוזיקלית
ב-5 בפברואר 2022 השיק את אלבומו השני – "אלף". בהפקת האלבום השתתפו אלי קליין ואיצי ברי, דוד איכילביץ', יואלי דיקמן, יוני אליאב, אהרל'ה נחשוני, משה לאופר, דני אבידני, שמואל יפת, איצי וולדנר ואלחנן אלחדד.
המנגיומה
סיבוכים
נגעים קטנים לפעמים מטופלים עם הזרקה של סטרואידים ישירות לתוך הנגע. מאז כניסתו של טיפול חוסם בטא טיפול, שימוש בשיטה זו יש ירד משמעותית. לייזר פיגמנטי (Pulsed dye laser) יכול להיות שימושי עבור נגע שטוח חיצוני בשלב מאוד מוקדם, אם הם מופיעים באזור משמעותי קוסמטית או לנגעים אשר שאריות כלי דם גם לאחר הטיפול.
נמואל הרוש
קריירה מוזיקלית
מבקר המוזיקה של האתר כיכר השבת נתנאל לייפר כתב על האלבום:
המנגיומה
סיבוכים
נגעים מתחת לעור אינם מגיבים לטיפול לייזר. כיבים בדרך כלל ירפאו עם תרופות מקומיות תחת השגחה רפואית. טיפול לייזר ניתן בדרך כלל אם הכיב אינו מגיב לטיפול רפואי.
נמואל הרוש
חיים אישיים
הרוש נשוי, מתגורר בנתניה ואב לשלושה, חסיד חב"ד.
המנגיומה
קישורים חיצוניים
Hepatic hemangioma, באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
משה הלברשטאם (שינאווא)
רבי משה הלברשטאם (ט' באב ה'תר"ב – י"ב בחשון ה'תרע"ט), היה אדמו"ר חסידי, השני בשושלת חסידות שינאווא.
ביוגרפיה
רבי משה נולד בגליציה בט' באב ה'תר"ב לרבי יחזקאל שרגא הלברשטאם (מייסד חסידות שינאווא ובנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז) ולדבורה בתו של רבי מרדכי זילברשטיין מהולושיץ (חתנו של רבי אריה לייב ליפשיץ (האריה דבי עילאי). התייתם מאמו בגיל צעיר ולכן נשלח ללמוד אצל רבי משה אונגאר מצאנז לעודדו ולרוממו. נישא לרבנית הלברשטאם, אלמנת אחיו רבי נפתלי הלברשטאם (נפטר תרכ"ד), וזאת לאחר ברכת סבו שהנישואים יהיו כסגולה לבנים טובים. עם פטירת אביו בו' בטבת ה'תרנ"ט הוכתר לממלא מקומו וכונה "הרב הצעיר משינאווא". לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי משה לווינה, בירת אוסטריה, ובתומה חזר לצאנז עיר אבותיו.
רבי משה מלידתו ידע חולי וחולשה, במיוחד במעיו ולא היה יכול לעכל את מאכליו ותמיד היו מניחים לו קערה ליד להקיא ישר את האוכל שאכל. בנוסף לכך נהג בקדושה ובפרישות גדולה ולא היה ישן יותר מחצי שעה ברציפות. אביו רבי יחזקאל אמר עליו שאינו זקוק לסיגופים, וסביו רבי חיים אמר עליו שקל לו להיות ירא שמיים מכיוון שאין בו גשמיות וכולו רוחניות. נפטר בי"ב בחשון ה'תרע"ט בצאנז ונטמן לצד סבו באוהל אדמו"רי צאנז. בנו רבי אריה לייבוש מילא את מקומו
יוז'ף רונה
יוז'ף רונה (במקור רוזנר עד 1884, (בהונגרית: Róna József; לובשבריני, 1 בפברואר 1861 – בודפשט, 31 בדצמבר 1939) היה פסל יהודי-הונגרי. הוא עיצב בעיקר פסלים ציבוריים, מונומנטים, אלמנטים דקורטיביים למבנים גדולים יותר – פסלים, תבליטים, פסלי בניין – ופסלים קטנים יותר עם נושאים מקראיים, מיתולוגיים. סגנונו מאופיין במקצועיות רבה ובתפיסה נטורליסטית מיסודה.
משפחתו
אשתו הייתה גיזלה קמנפי (1869–1959), זמרת אופרה, מורה לזמר, וגיסתו של יוז'ף וסי, סופר ועיתונאי. הם נישאו ב-6 במרץ 1892 בבודפשט.
וילאמט (נהר)
נהר וילאמט (באנגלית: Willamette River) הוא נהר בצפון-מערב מדינת אורגון שבארצות הברית. הנהר הוא יובל עיקרי של נהר קולומביה, ומספק 12 עד 15 אחוזים משפיעתו. הנהר ויובליו זורמים בעמק וילאמט, אזור המאוכלס בכשני שלישים מאוכלוסיית אורגון, וכולל את בירת המדינה, סיילם, ואת העיר הגדולה בה - פורטלנד. עמק וילאמט, העשיר במשקעים וקרקעו עשירה בסחופת, הוא אחד האזורים החקלאיים הפוריים ביותר באמריקה הצפונית, ומשום כך היה יעד למתיישבים רבים במאה ה-19, שנסעו לחוף המערבי לאורך שביל אורגון. הנהר שימש כנתיב תחבורה ראשי במאה ה-19, על אף שמפלי וילאמט (נמצאים מעט במעלה הזרם מפורטלנד) מהווים מכשול לתנועת סירות.
חנוך גבתון
חנוך גבתון (1917 – 14 בפברואר 1976) היה עיתונאי ואיש רדיו, מראשוני "קול ישראל" והמנכ"ל הראשון של רשות השידור. כמו כן היה חבר המשלחת הישראלית לאו"ם וכיהן כמנכ"ל משרד התיירות וכקונסול כללי של ישראל בלוס אנג'לס.
ביוגרפיה
ב-1945 התקבל כקריין ל"קול ירושלים", תחנת השידור של שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, ולאחר זמן מונה לעורך חדשות במדור העברי של התחנה. לקראת סיום המנדט הבריטי ערך, לצד עבודתו ב"קול ירושלים", את החדשות ב"קול המגן" והיה דובר "ההגנה" לעיתונות זרה. בעת ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות, הועבר לתל אביב כדי להקים את מחלקת החדשות של "קול ישראל". ב-1951 הקים את מחלקת החדשות והרפורטז'ה ובאותה שנה סיקר את מסעו הראשון של דוד בן-גוריון לארצות הברית. כמנהל מחלקת החדשות, הוביל את לידתו של "יומן החדשות"- מגזין הרדיו שהביא לראשונה, כתבות מוקלטות מהשטח. ב-1956 התמנה גבתון לסגן מנהל קול ישראל, ב-1959 התמנה למשנה למנהל ובקיץ 1960 – למנהל הכללי של שירות השידור.
תוך זמן קצר ריענן את המשדרים והרחיב את שידורי האקטואליה והתעודה. בהקשר זה ראוי לציון השידור החי של משפט אייכמן, שריתק את הציבור אל מקלטי הרדיו. בין יתר החידושים שהונהגו ברדיו בתקופת כהונתו כמנכ"ל קול ישראל היה הקמת "הגל הקל", שהיוה שינוי מרענן במתכונת המסורתית של שידורי הרדיו בישראל. "הגל הקל" שידר בעיקר מוזיקה פופולרית ומצעדי פזמונים, וכן שודרו בו לראשונה פרסומות. אולם, מטרתו העיקרית של חנוך גבתון הייתה להפוך את שירות השידור הממשלתי לגוף ממלכתי ובלתי תלוי, על פי הדגם של ה – BBC הבריטי. עד אותה עת היה "קול ישראל" כפוף למשרד ראש הממשלה והיה נתון לעיתים קרובות ללחצים מכיוון זה, להימנע משידורים שיש בהם ביקורת חריפה מדי על הממשלה. הוא פעל לחקיקת חוק שידור ממלכתי ואכן בשנת 1965 נחקק חוק רשות השידור, וגבתון היה למנהלה הכללי הראשון של הרשות. במקביל לפעילותו זו הניח את היסודות לשידורי הטלוויזיה בישראל. בין היתר טווה קשרים הדוקים עם מומחים בולטים בתעשיית הטלוויזיה בארצות הברית, אשר הסכימו לייעץ לרשות השידור הצעירה.
במלחמת ששת הימים "קול ישראל" הוכיח עצמו כאמצעי תקשורת רב עוצמה ובעל חשיבות ממלכתית. כתבי הרדיו הצטרפו לכוחות הלוחמים ושידרו מכל החזיתות. אחד החידושים התקשורתיים הראויים לציון בתקופה זו היה תוכניות הפרשנות הצבאית של האלוף במילואים חיים הרצוג, אותו גייס חנוך גבתון בתקופת ההמתנה המתוחה, שלפני המלחמה. תוכניות אלה זכו לפופולריות רבה ותרמו תרומה של ממש למורל הציבור.
זמן קצר לאחר סיום המלחמה ועם התקרבותו של עידן הטלוויזיה, החל שר ההסברה ישראל גלילי, שהיה ממונה מטעם הממשלה על רשות השידור, לפעול להחלפתו של גבתון ולמינוי אדם המקורב למפלגות השלטון. לאחר מסע לחצים כבד נאלץ חנוך גבתון להתפטר מתפקידו, באוקטובר 1967.
ז'וזפ גונסלבו
חוסה גונסלבו פלקון (בספרדית: José Gonzalvo Falcón, נולד ב-16 בינואר 1920 במולט דל ולס שבספרד, נפטר ב-31 במאי 1978 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי-קטלאני. גונסלבו שיחק כקשר או מגן שמאלי במדי קבוצת ברצלונה ונבחרת ספרד בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. לאחר פרישתו ממשחק אימן לתקופה קצרה את ברצלונה, אותה הדריך לזכייה בגביע הגנרל ב-1963. גונסלבו נודע בגרסה הקטלאנית לשמו, ז'וזפ גונסלבו, וכן בתור "גונסלבו השני", בשל כך שגם שני אחיו היו כדורגלנים: ז'ולי גונסלבו, שנודע בתור גונסלבו הראשון, שיחק במדי אספניול, ומריה גונסלבו, שנודע בתור גונסלבו השלישי, שיחק גם הוא בברצלונה ובנבחרת ספרד.
חנוך גבתון
ביוגרפיה
עם סיום תפקידו ברשות השידור התמנה גבתון לציר לענייני הסברה במשלחת ישראל לאו"ם. בשנת 1970 התמנה לתפקיד המנהל הכללי של משרד התיירות. בתקופה זו התעורר עניין עצום בעולם במדינת ישראל, בעקבות ניצחונה במלחמת ששת הימים. גבתון פעל כדי לתעל עניין זה להגדלת התיירות וביסוסה כענף כלכלי מרכזי. ביזמתו הוכנה, בפעם הראשונה, תוכנית אב לפיתוח התשתית התיירותית בארץ (שעליה הופקד האדריכל טומי לייטרסדורף) וחלה תנופה גדולה בהקמת בתי מלון חדשים ברמה בינלאומית.
ז'וזפ גונסלבו
כשחקן
גונסלבו החל את הקריירה שלו במהלך השירות הצבאי שלו בסאוטה, במדי הקבוצה המקומית סאוטה, ב-1941. גונסלבו שיחק עם הקבוצה במשך שתי עונות, 1941/42 ו-1942/43, בליגה השנייה. בקיץ 1943 הצטרף גונסלבו לסבדל, שהייתה אז בליגה הראשונה, לצד אחיו הגדול ז'ולי. בעונתו הראשונה והיחידה בסבדל השתתף גונסלבו ב-25 משחקי ליגה מתוך 26 אפשריים, והוא סייע לקבוצתו לסיים במקום ה-9. גונסלבו הבקיע שער עצמי ב-9 בינואר 1944, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1 עם סביליה.
קרחון קנט
קרחון קנט (באנגלית: Kent Glacier) הוא קרחון ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
חנוך גבתון
משפחה
בשנת 1951 נישא למינה לבית דוידוביץ' (1917- 1996). בנו, איתמר גבתון, היה מיזמי הטלוויזיה בכבלים בארץ ועמד בראש צוות ההקמה של חברת מת"ב (שמוזגה מאוחר יותר בחברת "הוט"). כיום הוא מכהן כמנכ"ל קבוצת "מכשירי תנועה".
קרחון קנט
הקרחון מנזק את צידה המזרחי של רמת מרקהאם.
אורכו של הקרחון 27 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל קרחון לורי.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם מחוז קנט שבאנגליה, ודוכסות קנט.
ז'וזפ גונסלבו
כשחקן
בתום העונה, בקיץ 1944, עבר גונסלבו לברצלונה, אותה אימן ז'וזפ סמיטייר ובמדיה כבר שיחק אחיו הצעיר, מריה. עונתו הראשונה, עונת 1944/45, הייתה מוצלחת הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית, שכן גונסלבו שיחק בכל 26 משחקי הקבוצה בליגה באותה עונה, וברצלונה זכתה באליפות. בעונה הבאה זכה עם הקבוצה בסופר קאפ הספרדי, שנודע אז בשם "קופה דה אורו ארחנטינה". גונסלבו לקח חלק ב-23 מחזורים בליגה, אך הפעם סיימה ברצלונה במקום השני, במרחק נקודה מסביליה. בעונת 1946/47 פעם נוספת שיחק גונסלבו בכל משחקי הליגה, והוא אף הבקיע שער בכורה ב-9 בפברואר 1947, בניצחון 3-2 על ריאל אוביידו. ברצלונה סיימה במקום הרביעי ובכך הסתיימה דרכו של סמיטייר בברצלונה.
את סמיטייר החליף אנריקה פרננדס, עמו זכתה ברצלונה באליפות כבר בעונתו הראשונה בתפקיד, עונת 1947/48. גונסלבו המשיך להיות שחקן הרכב, והוא נטל חלק ב-23 מ-26 משחקים בליגה. את עונת 1948/49 פתחה ברצלונה עם זכייה בסופר קאפ הודות לניצחון 1-0 על סביליה. כמו כן, ברצלונה הצליחה לזכות פעם שנייה ברציפות באליפות ספרד, כשמקומו של גונסלבו בהרכב נותר קבוע, והוא אף התכבד בהבקעת שער בניצחון 4-1 על קבוצתו לשעבר, סבדל, ב-6 בפברואר 1949. כמו כן, הקבוצה זכתה במהדורה הראשונה של הגביע הלטיני. ב-18 בספטמבר 1949, בקלאסיקו מול ריאל מדריד, הבקיע גונסלבו את שערו היחיד בהפסד ברצלונה 6-1. במהלך העונה פוטר פרננדס בשל יכולת דלה של הקבוצה, כשהיא הייתה במקום ה-8 כעבור 17 מחזורים. את מקומו מילא ראמון ליורנס, ועמו הקבוצה הצליחה להגיע למקום ה-5 בתום העונה.
בתום העונה, ב-1950, עבר גונסלבו לסרגוסה שהייתה אז בליגה השנייה. גונסלבו עזר לסראגוסה לעלות לליגה הראשונה כבר בעונתו הראשונה שם. בשל מחלה נאלץ גונסלבו להחמיץ את כל העונה הבאה. בעונת 1952/53 שב לשחק והופיע ברוב משחקיה של סראגוסה בליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה חזרה לליגת המשנה. בעונת 1953/54 שיחק גונסלבו ב-8 משחקים בליגה השנייה, לפני שפרש סופית ממשחק לקראת סוף 1953.
גונסלבו ערך את הופעת בכורתו במדי נבחרת ספרד ב-5 במאי 1948, במשחק ידידות בו ניצחה ספרד את 2-1. בהמשך, עזר גונסלבו לספרד להעפיל למונדיאל 1950, לאחר שגברה על בפלייאוף ההעפלה באפריל 1950. בטורניר הגמר, בו שיחק גונסלבו לצד אחיו מריה, שיחק גונסלבו בשלושת משחקי שלב הבתים הראשון, שאת כולם ניצחה ספרד, ובשני משחקים בשלב הבתים השני, כולל בהפסד 6-1 ל, וספרד סיימה את דרכה במונדיאל. בסך הכול הופיע גונסלבו ב-8 משחקים.
לצד דרכו בנבחרת ספרד, שיחק גונסלבו גם בנבחרת קטלוניה. גונסלבו שיחק לראשונה במדיה ב-5 ביולי 1942, בהפסד הנבחרת 6-2 לברצלונה בלס קורטס. גונסלבו השתתף בעוד 4 משחקים של קטלוניה עד 1950.
כמאמן
בינואר 1963 פוטר לאסלו קובאלה מתפקיד המאמן בברצלונה, ובמקומו מונה גונסלבו. ברצלונה הייתה אז במקום ה-7 בליגה, ותחת הדרכתו של גונסלבו לא ניכר משמעותי בליגה, שכן היא סיימה את העונה במקום ה-6. אף על פי כן, הצליחה הקבוצה לזכות בגביע הגנרל, אחרי שברצלונה גברה ב-23 ביוני 1963 על ריאל סרגוסה בתוצאה 3-1 בקאמפ נואו. גונסלבו עזב את ברצלונה לאחר מכן והוחלף על ידי ססאר רודריגס אלברס.
חיים אישיים
לגונסלבו היו שני אחים כדורגלנים: הבכור ז'ולי והצעיר מריה. לגונסלבו נולדו שני בנים שהיו כדורגלנים ומאמנים גם הם - ז'וזפ מריה, שאימן את ברצלונה אתלטיק, וג'ורדי. גונסלבו נפטר ב-31 במאי 1978 בברצלונה בעקבות סיבוכים בניתוח שעבר.
סטיב מאלוביק
ביוגרפיה
מאלוביק נולד בקליבלנד, אוהיו. שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דרום קליפורניה ובקבוצת הקולג' של סן דייגו סטייט. נבחר בסיבוב השביעי בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת הפיניקס סאנס. בעונת 1979/1980 שיחק 39 משחקים בקבוצות ה-NBA וושינגטון בולטס, סן דייגו קליפרס (כיום הלוס אנג'לס קליפרס), ודטרויט פיסטונס.
בעונת 1980/1981 יצא לשחק באירופה והצטרף לקבוצת הליגה האיטלקית השנייה סטלה אזורה מהעיר רומא. בקיץ 1981 הצטרף לקבוצת ריאל מדריד על מנת להשתתף במסגרתה בטורניר הגביע הבין יבשתי בסאו פאולו, וזכה עימה בגביע. בעונת 1981/1982 הגיע מאלוביק לישראל והצטרף לקבוצת הפועל רמת גן, בשורותיה שיחק גם בעונות 1983/1984 ו-1984/1985. בעונת 1985/1986 חזר לשחק באיטליה בקבוצת רג'ו קלבריה, אך שיחק במסגרתה רק 4 משחקים. בשנים 1986–1988 עם חזרתו לישראל שיחק באליצור נתניה. בעונת 1988/1989 הצטרף לקבוצת הפועל גליל עליון ושיחק בשורותיה 3 עונות, ב-1991/1992 שיחק בבית"ר תל אביב, ולאחר עונה שב לגליל עליון למשך שלוש עונות נוספות. בעונת 1992/1993 היה שותף לאליפות הקבוצה כשחקן חמישייה, וקטע רצף של 23 אליפויות רצופות של מכבי תל אביב. בגיל 40 עבר לקבוצת בני הרצליה ובתום העונה פרש ממשחק.
מאלוביק שיחק בישראל במעמד מתאזרח לאחר שהתגייר היה ידוע בקליעתו הטובה מחצי מרחק, על אף גובהו הרב. הוא שיחק בליגה הישראלית 242 משחקים, וקלע 2594 נקודות בסך הכל. היה נשוי לישראלית ושיחק בישראל במעמד מתאזרח. לאחר פרישתו חזר לארצות הברית, התיישב בפרבר של פיניקס, והיה לאיש עסקים. מאלוביק שסבל מבעיות בקצב הלב מת כתוצאה מדום לב בחודש מרץ 2007.
נובו שיראזה
נׂובּוּ שיראזה (ביפנית: 白瀬 矗; 20 ביולי 1861 - 4 בספטמבר 1946) היה לוטננט בצבא היפני הקיסרי, שהתפרסם כמי שהוביל את המשלחת היפנית לאנטארקטיקה.
ביוגרפיה
שיראזה נולד בעיר קונורה, במחוז דיווה (כיום ניקאהו שבמחוז אקיטה) ב-20 ביולי 1861. הוא עצמו טוען באוטוביוגרפיה שלו כי הוא נודע בילדותו כילד חצוף ולא ממושמע. בצעירותו, הוא קרא את הקלאסיקות הסיניות וספרים על כריסטופר קולומבוס, פרדיננד מגלן וג'ון פרנקלין. בהשראת זה האחרון, החליט שיראזה להיות חוקר קוטב בעצמו.
ביולי 1879 הוא החל לעבור הכשרה כאיש דת, אך חודשיים מאוחר יותר התגייס לצבא. בין השנים 1881 ל-1905, שיראזה הכשיר עצמו למסע אל הקוטב על ידי חקר איי קוריל. לאחר מכן הוא השתתף במלחמת רוסיה–יפן. לאחר שקרא כי מסעו של רוברט פירי אל הקוטב הצפוני נכשל, החליט שיראזה לשנות כיוון ולחקור את הקוטב הדרומי במקום.
לקח לשיראזה זמן עד שהצליח לשכנע את הממונים עליו לערוך את המסע, והוא נאלץ להצטרף קודם למשלחת אחרת אשר חקרה את איי קוריל. במהלך מסע זה הוא איבד את קבוצתו, נדבק בצפדינה וכמעט מת מרעב. בסופו של דבר המשלחת היפנית לאנטארקטיקה יצאה מטוקיו באונייה קיינאן מארו בדצמבר 1910, הגיעה אל הקרח ב-26 בפברואר 1911 והפליגה הלאה, אל תוך ים רוס. בגלל המועד המאוחר מאוד בעונה האנטארקטית, לא יכלה האונייה להתקדם מעבר לאי קולמן, וחזרה לסידני, אוסטרליה לחרוף שם.
במהלך העונה הבאה נעשה ניסיון שלישי להגיע לטווח ראייה של יבשת אנטארקטיקה, במטרה מוגדרת לחקור את ארץ אדוארד השביעי. קבוצה קטנה ירדה לחקור את הארץ שם נתקלו אנשיה בתנאי מזג אוויר קשים, שאילצו אותם לשוב על עקבותיהם. קיינאן מארו חזרה ליפן; היא הגיעה ליוקוהמה ב-20 ביוני 1912. הממונים על שיראזה זלזלו בהישגיה העלובים של המשלחת, אולם הוא התקבל כגיבור עממי בשובו אל יפן. הוא נפטר בקורמו צ'ו ב-4 בספטמבר 1946.
משה טברסקי
רבי משה טברסקי (מכונה גם המגיד מקוריסטשוב; ה'תקמ"ט - י"ח בטבת ה'תרכ"ו) אדמו"ר חסידי מייסד חסידות קוריסטשוב.
ביוגרפיה
רבי משה נולד לרבי מרדכי טברסקי (המגיד מצ'רנוביל) ולחיה שרה בתו של רבי אהרן מקארלין. נישא בזיווג ראשון לחנה בתו של רבי יעקב יוסף מאוסטראה, ובזיווג שני נישא לבתו של רבי צבי אריה לנדא מאליק. עם פטירת אביו בכ' באייר ה'תקצ"ז סירב רבי משה לכהן באדמורו"ת והסביר זאת כי איננו כשיר ואיננו ראוי דיו כדי למלא את מקומו של אביו. אך למעשה כעבור זמן עזב רבי משה את צ'רנוביל וייסד את חצרו בעיר קוריסטשוב לצד אחיו שייסדו את החצרות: רחמסטריווקה, טאלנה, סקווירה, צ'רקס וטריסק. ובכך היה האדמו"ר הראשון בשושלת.
רבי משה נפטר בי"ח בטבת ה'תרכ"ו ונטמן בקוריסטשוב. את מקומו מילא בנו בכורו רבי מרדכי כהאדמו"ר השני בשושלת.
יוסף סרגוסי
רבי יוסף סרגוסי (או יוסי סרגוסי, ה'ר"כ, 1460 - ה'רס"ז, 1507) היה מחכמי צפת ומנהיגיה במאה ה-16, ורבו של רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז). בקרב יהודי צפת נהגו לכנותו בשם "הצדיק הלבן" או "הצדיק של התרנגולים". האגדה אף מספרת עליו שזכה לגילוי אליהו.
ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם, בעיר סרגוסה שבספרד, ומכאן כינויו "סרגוסי".
סיפורי אגדה שנקשרו בשמו
האגדה מספרת כי פעם אחת גזר הפחה על יהודי צפת שיביאו לו כמה מאות תרנגולים לבנים. באותה עת תרנגול לבן היה נדיר ביותר, ורוב התרנגולים היו צבעוניים. יהודים עלו לציונו של רבי יוסף שהיה ידוע כמחולל נסים, וכמי שזכה ל"גילוי אליהו" ובקשו שם רחמי שמים. התגלה רבי יוסף לאחד מהם בחלום ואמר שיביאו כמה מאות תרנגולים צבעוניים, ובדרך נס הפכו התרנגולים ללבנים.
עוד מספרת האגדה, כי פעם אחת הלך רבי יוסי מצפת להתפלל על קברו של רבי יהודה בר אילעאי, בדרכו התגלה לו אליהו הנביא ולמד עמו תורה. ביקש רבי יוסי כי לאחר מאה ועשרים שנה יקברו אותו במקום בו התגלה לו הנביא. ואכן נמצא קברו של רבי יוסי, על צלע ההר ליד קברו של רבי יהודה, בעין זיתים, בדרך לצפת.
לאקירכן
לאקירכן (בבווארית: Laakirchen) היא עיירה במחוז גמונדן שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
עיירות תאומות
ללאקירכן שתי עיירות תאומות:
קרב הלגולנד (1864)
קרב הלגולנד (בגרמנית: Seegefecht bei Helgoland בדנית: Søtræfningen ved Helgoland) היה קרב ימי שהתרחש ב-9 במאי 1864 במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, בין הצי המלכותי הדני לבין הציים המשותפים של פרוסיה והאימפריה האוסטרית. הקרב התרחש ליד האי הלגולנד שבמפרץ הגרמני (אז תחת שליטת בריטניה). למרות נחיתות מספרית קלה, ניצחו הדנים.
רקע
ב-1 בפברואר 1864 הכריזו ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית מלחמה על ממלכת דנמרק, אשר הפכה להיות "מלחמת שלזוויג השנייה". ב-25 בפברואר הטיל הצי המלכותי הדני הסגר על שלזוויג והולשטיין, וב-8 במרץ הרחיב את ההסגר אל כל נמליה של פרוסיה. הצי הפרוסי היה חלש מכדי להתנגד בעצמו לדנים, ועל כן שיגרה אוסטריה לעזרתה של בעלת בריתה את שייטת הים התיכון הקטנה, בפיקודו של וילהלם פון טגטהוף (לימים גיבור קרב ליסה). השייטת של טגטהוף כללה את הפריגטות "שוורצנברג" (Schwarzenberg) ו"רדצקי" (Radetzky), ואת ספינת התותחים "זהונד" (Seehund). ה'זהונד' נפגעה בתאונה בתעלת למאנש, כך שלא המשיכה במסע. פרוסיה מצדה הזעיקה גם כן שייטת קטנה בפיקודו של גוסטב קלאט, אשר חברה אל הצי האוסטרי.
הקרב
השייטת הדנית התקרב אל הצי של טגטהוף מצפון באזור השעה 10.00 בבוקר. שתי השייטות התקרבו זו לזו, ובשעה 13.15 פתחה ה"שוורצנברג" באש אל הדנים. הדנים מצדם פתחו באש גם כן, והמרחק הלך והתקצר. בניסיון לאגף את הצי של סואנסון, טגטהוף שינה כיוון למערב לכיוון הנמל של הלגולנד. ספינות התותחים הפרוסיות לא יכלו לעמוד בקצב של הפריגטות האוסטריות המהירות, ונותרו הרחק מאחור. השייטות האוסטרית והדנית חלפו זו מול זה במרחק של 1.9 קילומטר, תוך חילופי אש זועמת. טגטהוף נאלץ לפנות מזרחה במטרה לאפשר לפרוסים להדביק אותו, והדנים ניצלו את ההפוגה במתקפה האוסטרית כדי לפתוח במתקפה משלהם. "נילס ז'ואל" התרכזה ב"שוורצנברג", בעוד "יוטלנד" ו"היימדאל" תקפו את "רדצקי". ספינות התותחים הפרוסיות היו עדיין רחוקות מכדי לשחק תפקיד משמעותי בקרב. בסביבות השעה 15.30 שוורצנברג ניזוקה קשות, עלתה באש ולא הייתה מסוגלת להמשיך. טגטהוף נאלץ להורות על נסיגה, וסוואנסון פתח במרדף. טגטהוף עגן בנמל הנייטרלי של הלגולנד, שהיה אז תחת שליטת האימפריה הבריטית, והבריטים מצדם הזניקו את הפריגטה "אורורה" (Aurora) כדי לוודא שסואנסון לא ינסה לתקוף את האוסטרים בנמל הנייטרלי.
אחרית דבר
בשעה 16.30 וויתר סואנסון על המרדף, ועגן במרחק של 5.6 קילומטרים מהלגולנד כדדי לוודא שהאוסטרים לא ינסו להימלט. עם זאת, באישון לילה הצליח טגטהוף להוציא את הפריגטות שלו מהנמל, לחבור אל הפרוסים, ולהימלט אל קוקסהאפן בפתחו של האלבה. ניצחונותיהם של הפרוסים ביבשה, אילצו את הדנים לבקש הסכם שלום, וזה נחתם ב-12 במאי. בהוראתו של מלך דנמרק, החזיר סואנסון את הספינות שלו לקופנהגן, ובכך הסתיים ההסגר הימי. הקרב נחשב לניצחון דני, כיוון שהאוסטרים נאלצו להימלט, אולם בשעתו הוא נחשב באוסטריה כניצחון מכיוון שהדנים לא השיגו את מטרותיהם. אנשיו של סואנסון התקבלו כגיבורים בקופנהגן, ופרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה טילגרף אל טגטהוף, והעלה אותו לדרגת קונטראדמירל (מקביל לתת-אלוף). כמו כן העניק לו הקיסר את אות מסדר כתר הברזל. לסיכומו של דבר ניתן לומר שקרב הלגולנד היה קרב קטן וחסר חשיבות, הן מבחינת השפעתו על המלחמה כולה, והן מבחינת כלי השיט שלקחו בו חלק. עם זאת, קרב זה מפורסם בתור הקרב האחרון בהיסטוריה שבו עשו שני הצדדים שימוש בספינות עץ, והקרב הימי האחרון שבו היה מעורב הצי הדני.
הן באוסטריה והן בדנמרק ישנן אנדרטאות להנצחת הקרב, והפריגטה "יוטלנד" שהשתתפה בו מוצגת כיום במוזיאון הימי באבילטופט שבדנמרק.
איגוד אוניברסיטאות המחקר
איגוד אוניברסיטאות המחקר (באנגלית: The Universities Research Association, בראשי תיבות: URA) הוא קונסורציום ללא מטרות רווח של אוניברסיטאות מובילות במחקר שהוקם בשנת 1965 לצורך ניהול ותפעול של מתקני מחקר לטובת האינטרס הלאומי. המשימה של האיגוד היא להקים ולהפעיל מעבדות ומתקנים ייחודיים למחקר, פיתוח וחינוך במדעים הפיזיים והביולוגיים להרחבת גבולות הידע, טיפוח חדשנות וקידום חינוך לדורות הבאים של מדענים. האיגוד שותף במעבדות פרמילאב ובמצפה פייר אוגר ובמעבדות סנדיה הלאומית. האיגוד מעניק ארבעה סוגי פרסים למדענים חוקרים: פרס עבור קריירה מוקדמת, פרס עבור חוקרים במעבדות פרמילאב, פרס בוגרי תזות ופרס חוקרי פוסט-דוקטורט.
המוסדות החברים
חברי האוניברסיטה בארצות הברית מחולקים לשבע קבוצות אזוריות, עם מערכת של ייצוג במועצת הנאמנים של איגוד אוניברסיטאות המחקר. את הייצוג האזורי משלימים נאמנים כלליים. האיגוד כולל בעיקר מוסדות מחקר אקדמיים בארצות הברית, עם חברים גם ביפן, איטליה ובריטניה. חברות מאפשרת למוסדות אלה לשתף פעולה זה עם זה ביוזמות מחקר משמעותיות, לשתף מתקנים ומשאבים ולהקל על קידום הידע. להלן רשימת 90 חברי איגוד אוניברסיטאות המחקר נכון לשנת 2022:
ארצות הברית
{{טורים {{דגל|אוהיו||1+}}
{{דגל|אוקלהומה||1+}}
{{דגל|אורגון||1+}}
{{דגל|איווה||1+}}
{{דגל|אילינוי||1+}}
{{דגל|אינדיאנה||1+}}
{{דגל|אלבמה||1+}}
{{דגל|אריזונה||1+}}
{{דגל|דרום קרוליינה||1+}}
{{דגל|וושינגטון (מדינה)||1+}}
{{דגל|ויסקונסין||1+}}
{{דגל|וירג'יניה||1+}}
{{דגל|טקסס||1+}}
{{דגל|לואיזיאנה||1+}}
{{דגל|מישיגן||1+}}
{{דגל|מינסוטה||1+}}
{{דגל|מיסיסיפי (מדינה)||1+}}
{{דגל|מיזורי||1+}}
{{דגל|מסצ'וסטס||1+}}
{{דגל|מרילנד||1+}}
{{דגל|נברסקה||1+}}
{{דגל|ניו ג'רזי||1+}}
{{דגל|ניו יורק||1+}}
{{דגל|ניו מקסיקו||1+}}
{{דגל|פלורידה||1+}}
{{דגל|פנסילבניה||1+}}
{{דגל|קולורדו||1+}}
{{דגל|קונטיקט||1+}}
{{דגל|קליפורניה||1+}}
{{דגל|קנזס||1+}}
{{דגל|קנטקי||1+}}
{{דגל|קרוליינה הצפונית||1+}}
{{דגל|רוד איילנד||1+}}
בינלאומי
}}
ליזי מקאלפיין
אליזבת קאת'רין מקאלפיין (באנגלית: Elizabeth Catherine McAlpine; נולדה ב-21 בספטמבר 1999) היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ראשית חייה וחינוך
ליזי מקאלפיין גדלה בפרברים של פילדלפיה היא כתבה מוזיקה מאז שהייתה בכיתה ו'. היא למדה בתיכון Lower Merion, שם היא שרה בקבוצת א-קפלה ושיחקה בתיאטרון.
מקאלפיין למדה כתיבת שירים במכללת ברקלי למוזיקה הממוקמת בבוסטון לפני שעזבה בשנה השלישית ללימודיה, כדי לעסוק במוזיקה במשרה מלאה. באפריל 2020, בתחילת מגפת ה-COVID-19, היא התחילה את סדרת הקונצרטים #BerkleeAtHome בלייב באינסטגרם.
קריירה
בשנת 2018, מקאלפיין הוציאה אלבום בן 8 שירים, Indigo. היא למדה בספרד בסתיו 2019, שם כתבה את האלבום הראשון שלה, Give Me A Minute. היא הוציאה את האלבום באוגוסט 2020. Give Me A Minute זכה למיליוני השמעות בספוטיפיי, ובשירותים דיגיטליים אחרים. העיתון "Dallas Observer" כינה אותו כאחד האלבומים הטובים ביותר של 2020, ומרכז המדיה של ה-BBC כינה אותה "up-and-coming vocalist" (זמרת מתפתחת).
באפריל 2021, מקאלפיין הוציאה EP בן 8 שירים, When the World Stopped Moving: The Live EP. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בשעת לילה מאוחרת ב-22 בנובמבר 2021, כשהיא הופיעה את השיר "erase me" בג'ימי קימל לייב!
מקאלפין צברה תומכים מ-טיקטוק ואינסטגרם, עם מספר עיתונים דיגיטליים שמכנים אותה "כוכבת טיקטוק". השיר שלה (שלא פורסם) "You Ruined the 1975", שהועלה לטיקטוק ביוני 2020, יש למעלה מ-8 מיליון צפיות ב-TikTok נכון לאפריל 2021.
הסגנון המוזיקלי שלה תואר כ"פולק-פופ", ושילוב של "ג'אז, פופ ו-R&B". שיתופי הפעולה שלה כוללים את ג'ייקוב קולייר, דודי, טום רוזנטל, בן קסלר, פיניאס ותומאס האדון.
ב-8 באפריל 2022 מקאלפיין הוציאה לאור את האלבום השלישי שלה, five seconds flat ואת הסרט five seconds flat, the film שמתבסס על חייה של ליזי.
אננו בונגר
היסטוריה
אננו בונגר תחילה עבד כפסנתרן במלונות, מועדוני גולף, קבלות פנים וכדומה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 2006 החל לכתוב ולהלחין שירים. זמן לא רב לאחר מכן, מתוך הפרויקט הפרטי שלו צמח הרכב מוזיקלי שכלל את ברנד פריקה כבסיסט ונילס דיטריך כמתופף.
אלבום הבכורה, 'Ein bisschen mehr Herz' (בתרגום חופשי: 'קצת יותר לב') יצא לאור ב-19 בפברואר 2010 בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. האלבום סוקר בדרך קבע בכמה מגזיני מוזיקה חשובים וקיבל ביקורות חיוביות מאוד. הסינגלים 'Herzschlag' ('פעימת לב'), 'Hier & Jetzt' ('כאן ועכשיו'), ו-'Ein bisschen mehr Herz', שודרו בתחנות רדיו גדולות. אחד השיאים היה ההזמנה לתוכנית הלייט-נייט "Inas Nacht" של אינה מילר, שם ניגנה הלהקה את השיר 'Pass auf DIch auf' ('שמרי על עצמך').
האלבום יצא בשם Wir Sind Vorbei ב-9 במרץ 2012, בגרסה דיגיטלית, CD ו-LP.
במרץ 2013 התקיים סיבוב הופעות אחרון בהרכב המייסד. מאז אפריל 2013 שמו "אננו בנגר" שוב היה פרויקט סולו. הקונצרטים מנוגנים בהרכבים שונים, אך בעיקר עדיין עם המתופף נילס דיטריך ולהקה חדשה בשם Woods of Birnam, המורכבת מהשחקן כריסטיאן פרידל וחברי הלהקה פולרקרייס 18.
יחזקאל מקוזמיר
רבי יחזקאל טאוב מקוזמיר (ה'תקל"ב, 1771/1772 – י"ז בשבט ה'תרט"ז, 24 בינואר 1856) היה אדמו"ר פולני בדור החמישי-שישי לתנועת החסידות. סבו של מייסד חסידות מודז'יץ רבי ישראל טאוב.
לא כלום
לאורך הדורות פילוסופים רבים דנו בקיום ובמשמעות של הלא כלום, ומושג זה שיחק לעיתים תפקיד חשוב בהגותם.
יחזקאל מקוזמיר
תולדות חייו
נולד בפלונסק שבפולין לרבי צבי הירש טאוב. כבר בילדותו התברך בכישרונות מיוחדים. בצעירותו נסע לחצרותיהם של רבי יעקב יצחק הורוביץ החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ורבי יעקב יצחק ה"יהודי הקדוש" מפשיסחא. החוזה מלובלין אמר עליו ש"יש לו צורת אברהם אבינו".
לא כלום
הפילוסוף היווני פרמנידס (המאה ה-5 לפנה"ס) טען ש'לא כלום' אינו יכול להתקיים, שכן לא ניתן להתייחס לדברים אלא אם כן הם קיימים. מתוך שלילת הקבוצה הריקה שלל פרמנידס את האפשרות של יצירה של דברים 'יש מאין' או היעלמות של דברים, והמשיך לשלול כל תנועה או שוני. הפרדוקסים של זנון נבנו על ידי תלמיד של פרמנידס, שהביא ראיות נוספות לתורה של מורו בדרך השלילה: הוא הניח שתנועה קיימת והראה שהנחה זאת מובילה לסתירות. אריסטו אמר על תורתו של פרמנידס שלמרות שנראה שהטענות שלו מבוססות על הגיון לוגי מוצק, להאמין לתוצאות (שלא קיימים תנועה או שוני בעולם) גובל בטירוף.
יחזקאל מקוזמיר
תולדות חייו
לאחר הסתלקותם היה לחסידו המובהק של רבי שמואל מקארוב. כשנפטר רבי שמואל, היה לחסידו של רבי יצחק מוונגרוב תלמידו של רבי שמואל מקארוב, שנפטר כשנה לאחר פטירת רבו. רבי שמואל ורבי יצחק הועידו את רבי יחזקאל להיות ממשיכם. לאחר פטירת רבי יצחק מוונגרוב, נסע רבי יחזקאל מספר פעמים לרבי שמחה בונים מפשיסחה.
הוא התגורר בפלונסק ולמחייתו התפרנס מחנות לצורכי סנדלרות. ראשי הקהל ראו את עיסוקו בחסידות באופן שלילי, והוא נאלץ לעבור לשנה שבמחוז ראדום.
לא כלום
הלא כלום מופיע כבר בפתיחת ספרו של גאורג וילהלם פרידריך הגל, מחשובי הפילוסופים של עידן האורות, 'לוגיקה'. ספר זה נפתח בתזה - 'המוחלט הוא ישות טהורה', באנטיתזה 'המוחלט הוא לא כלום' ובסינתזה 'המוחלט הוא בהיווצרות'.
בפילוסופיות מזרחיות, כגון בודהיזם, 'לא כלום' משחק תפקיד חשוב כמצב תודעתי רצוי.
יחזקאל מקוזמיר
תולדות חייו
התחיל לכהן כאדמו"ר בשנת תקפ"ז ועבר לקוזמיר שם נודע לבעל רוח הקודש. חסידיו של רבי יחזקאל נאמדו באלפים. הנהגתו הייתה עממית, ולא בסגנון חצרות בית פשיסחה. הוא החל את מורשת הנגינה בחסידות קוזמיר, שהתפתחה בדורות המאוחרים בין צאצאיו.
בין חסידיו היו גם גדולים בתורה ובחסידות ובהם: רבי יוסף ברוך ה"יהודי הטוב" מניישטאט, רבי שלמה מראדומסק, רבי עמנואל מפשדבורז', רבי נתן דוד משידלובצא, רבי חיים אלעזר וואקס, רבי ישראל יצחק מרדושיץ, רבי יעקב מויאדמה, רבי ישראל מאיר הכהן מרבני ורשה ורבי נתן שפיגלגלס מוורשה, מחבר ספר מאורות נתן.
רבי יחזקאל נפטר בי"ז בשבט ה'תרט"ז בגיל 84.
קברו נכרה בבית הקברות הישן בקוזמיר בתוך חדר הטהרה, מחוסר מקום קבורה בבית קברות זה ומתוך רצונו להיקבר דווקא בבית הקברות הישן. במהלך השואה חייבו הנאצים את היהודים לעקור את כל המצבות, ומאז מקום קבורת האדמו"ר לא נודע. בשנת תשע"ג (2013) ביקר הרב חיים שאול טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ ודור שישי לרבי יחזקאל, בעיירת קוזמיר. במהלך הביקור התברר מקום קברו המדויק, הנמצא בלב מגרש משחקים בחצר בית הספר מקומי. האדמו"ר מינה את בנו, שלמה צבי הירש טאוב, לקחת אחריות על החזרת חלקת הקבר לידי המשפחה וכעת מתנהל מאבק משפטי בין החסידות ובין הרשויות הפולניות, בייצוג הארגון J-nerations.
ספריו
רבי יחזקאל חיבר את הספר נחמד מזהב. הספר יצא לאור על ידי חתנו הרב משה דוד עם ביאור "עפרות זהב" וכן ביאורים מרבי שמואל יעקב קופל הכהן רב"ד איוואנגרד, פיטרקוב תרס"ט.
ספר נוסף עם ליקוט מדברי תורתו בפרט מספרו של נכדו רבי ישראל ממודז'יץ, בשם תורת יחזקאל, יצא על ידי הרב יהושע קורנבליט, ירושלים תשל"ג.
בלטון (כפר)
בלטון (בהונגרית: Balaton) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבלטון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,371 תושבים ובשנת 2021 רק 1,002 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-15 ומאז הוא מיושב לסירוגין. שמו הוזכר לראשונה בתעודות משנת 1437.
הבנק הישראלי לתעשייה
הבנק הישראלי לתעשייה נוסד בשנת 1933 על ידי התאחדות התעשיינים בישראל ביוזמת נשיאה הראשון, אריה שנקר, כדי לספק אשראי לפיתוח תעשייה בארץ ישראל. בשנות ה-70 אוחד הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי הראשון.
רקע
הכנות להקמת בנק לתעשייה בארץ ישראל התקיימו עוד בשנת 1918. ביוני 1923 החליטו אנשי קבוצת ברנדייס על הקמת בנק לתעשייה בארץ ישראל. ביוני 1923 הוצגה בפני ההנהלה הציונית תוכנית להקמת בנק תעשייה שמחציתה תהיה בבעלות ההסתדרות הציונית ומחציתה השנייה של משקיעים פרטיים.
הקונגרס הציוני העולמי ה-13 החליט להקציב 8,000 לא"י לצורך פיתוח התעשייה בארץ ישראל והקונגרס הציוני העולמי ה-14 החליט על הקצבת 25,000 לא"י להקמת בנק לתעשייה.
הקמת הבנק
במאי 1932 התכנסה ביוזמתם של מאיר דיזנגוף ואריה שנקר ישיבה לבחינת דרכים להקמת בנק לתעשייה, שהקימה ועד זמני שהחל בהחתמה על מכירת מניות של הבנק. הבנק נפתח רשמית ב-2 באפריל 1933 בשם "הבנק הארצישראלי לתעשייה" בטקס בו נאמו מאיר דיזנגוף, אריה שנקר, יהושע סופרסקי ואליעזר הופיין.
בשנת 1938 הוגדל הונו של הבנק כאשר בנק אנגלו-פלשתינה השקיע בבנק 12,500 לא"י והבנק הועמד על בסיס כלכלי איתן.
במדינת ישראל
לאחר הקמת מדינת ישראל שונה שם הבנק ל"הבנק הישראלי לתעשייה" או בקיצור "בנק התעשייה". בשנת 1959 מכרה התאחדות התעשיינים לבנק לאומי 51% ממניות הבנק, בתקווה שהדבר יקדם את עסקי הבנק. אולם לאחר שלוש שנים בקשו בהתאחדות התעשיינים לבחון את הדרך לקדם את הבנק, לאחר שמצב הבנק לא השתפר לשביעות רצונם.
בשנת 1967 הוגדל ההון העצמי של הבנק על ידי מכירת מניות מוספים לתעשיינים תמורת אגרות מלווה של המדינה ובכך דוללה הבעלות של בנק לאומי. בתחילת 1970 הוא ניהל משא ומתן לרכישת בנק קופת עם. בשנת 1970 היו לבנק חמישה סניפים: בירושלים, תל אביב, חיפה, מפרץ חיפה ורמת גן. בשנת 1972 נפתחו שני סניפים נוספים. בתחילת שנות ה-70 הוצע לבעלי בנק התעשייה להצטרף להקמת הבנק הבינלאומי, אולם הם דחו את ההצעה. במקום זאת, עלה הרעיון למכור את הבנק לפ.י.ב.י. אחזקות, הבעלים של הבנק הבינלאומי, תוך שהבנק פועל באופן עצמאי.
בשנת 1976 אוחד הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי.
מבנה הבנק
הבנק שכן בתחילה ברחוב יהודה הלוי 30. בהמשך עבר לרחוב מונטיפיורי. בנין הבנק נודע כאחד הבניינים הראשונים בתל אביב שבהם היה מעלית.
עובדי הבנק
אלכסנדר מאכט ניהל את הבנק משנת 1936 במשך למעלה מרבע מאה. משנת 1968 ניהל את הבנק אהרן דוד קמחי.
אחד מהפקידים הבכירים בבנק היה סשה ארגוב, שבמהלך שני העשורים שבהם עבד בבנק הפך את הבנק למוקד עלייה לרגל של רבים מחשובי הכותבים כמו חיים גורי וחיים חפר, שהביאו את כתביהם להלחנתו. לצידו של ארגוב עבד כפקיד בבנק במשך שנים רבות גם הפזמונאי אברהם ברושי, מהבולטים בכותבי "השירים הסלוניים" של התקופה. בעידודו של מאכט יצאו מבין כותלי הבנק רבים מנכסי צאן ברזל בזמר העברי בשנות ה-40 וה-50.
דיוויזיית הפאנצר השמינית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר השמינית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
Solo (שיר של ג'ני)
Solo (בעברית: רווקה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקוריאנית ג'ני. השיר יצא לאור ב-12 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס ו-YG אנטרטיינמנט, כסינגל. השיר נכתב על ידי טדי פארק והופק על ידו לצד 24. הוא תואר כשיר דאנס והיפ הופ, שמילותיו מדברות על עצמאותה של ג'ני לאחר פרידה.
דיוויזיית הפאנצר השמינית (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה השלישית, והועמדה תחת פיקוד אדולף-פרידריך קונצן. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת הארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-16 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-2, וה-4. במהלך המערכה על צרפת לחם קונצן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן.
Solo (שיר של ג'ני)
את הקליפ הנלווה לשיר ביים האן סאמין והוא הועלה לערוץ היוטיוב של בלאקפינק במקביל ליציאתו כסינגל. הקליפ צולם בבריטניה ומתאר את הפיכתה של ג'ני מאישה תמימה לאישה עצמאית וחזקה. הקליפ זכה להצלחה רבה וצבר יותר מ-500 מיליון צפיות בפלטפורמה.
דיוויזיית הפאנצר השמינית (ורמאכט)
היסטוריה
ב-15 בפברואר 1941 מונה אריך ברנדנברגר למפקד הדיוויזיה עליה פיקד לסירוגין עד לינואר 1943. במהלך מבצע ברברוסה לחם ברנדנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין, ובדצמבר 1942 הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב דנייפר. בקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בקרבות בסלובקיה, ולאחר מכן הועברה תחת הארמייה השישית, עמה לחמה בקרבות בהונגריה סביב בודפשט. הדיוויזיה המשיכה להילחם כחלק מהארמייה ה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות במוראביה, עד סוף המלחמה.
Solo (שיר של ג'ני)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טדי פארק והופק על ידי פארק ו-24, שעבדו עם הלהקה של ג'ני בלאקפינק, על מיטב להיטיה כדוגמת "Boombayah" משנת 2016, "Playing with Fire" משנת 2016, "As If It's Your Last" משנת 2017, "Ddu-Du Ddu-Du" משנת 2018, ו-"Kill This Love" משנת 2019.
הצלחה
בקוריאה הדרומית השיר הופיע במקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים של גאון. יתר על כן, השיר זכה להצלחה בינלאומית והצליח להגיע למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים העולמיים של בילבורד. השיר הגיע למקום ה-86 במצעד סוף השנה של המדינה לשנת 2018. בשנה שלאחר מכן, דורג במקום ה-35.
"Solo" הגיע למיקומים גבוהים במצעדי פזמונים של כמה מדינות, כמו קנדה, יפן, מלזיה, ניו זילנד, סקוטלנד, סינגפור ובריטניה. השיר קיבל את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-2,500,000 עותקים במדינה, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני (KMCA).
ישי פבלוביץ' קאזינץ
ישי פאבלוביץ' (פינחוסוביץ') קאזינץ (9 באפריל 1910, גניצ'סק, האימפריה הרוסית – 7 במאי 1942, מינסק) היה מהנדס ממוצא יהודי, שהוביל את מחתרת העיר במהלך כיבוש מינסק על ידי כוחות ורמאכט של גרמניה הנאצית בשנת 1941. נעצר ב-26 במרץ והוצא להורג ב-7 במאי 1942. גיבור ברית המועצות לאחר הירצחו (1965).
ביוגרפיה
נולד בשנת 1910 בעיר גניצ'סק שבאזור חרסון, למשפחה ממעמד הפועלים. אביו נהרג במהלך מלחמת האזרחים בשנת 1918, ולאחר מכן התגורר בבית יתומים עד 1922.
בשנת 1922 עבר לבתומי ובשנת 1936 סיים את לימודיו במכון הנפט בקייב. בהמשך שירת בצבא האדום בין השנים 1936–1937.
עבד בערים קלינין וגורקי. הצטרף כחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנת 1938. מאז 1939 – המהנדס הראשי של מפעל נפטסביט בביאליסטוק.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, יחד עם היחידות הנסוגות של הצבא האדום, עזב את ביאליסטוק והגיע למינסק. נשאר בעיר לעבודות מחתרת ונבחר למזכיר הוועד המפלגתי העירוני של מינסק בנובמבר 1941. שמותיו הבדויים במחתרת היו – "סלאווה", "יוריגין", "סלבקה פובדית". הוא עבד בשיתוף עם פעילי המחתרת הידועים הרש סמולר ומיכאיל גבלב.
תחת ניהולו נוצרה רשת של קבוצות מחתרת במינסק, יותר ממאה פעולות חבלה יצאו לפועל.
במרץ 1942 הצליחו שירותי הביטחון הגרמניים לעצור כמה מראשי המחתרת, לתפוס את רשימות ומסמכי הארגון. אחד מהעצורים חשף גם את קזינץ. במהלך מעצרו ב-26 במרץ, ביצע התנגדות מזוינת. בזמן שירה בחזרה, הוא פצע והרג כמה קציני אס דה, אך נפל בשבי. ב-7 במאי 1942 נתלה במינסק בכיכר העיר יחד עם עוד 28 אנשי המחתרת.
רק 23 שנה לאחר מכן, על פי צו של נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות ב-8 במאי 1965, הוענק לו לאחר מותו תואר גיבור ברית המועצות. בעקבות כך הוענק לו גם עיטור לנין.
הצלצול (סרט קצר)
הצלצול (תרגום מילולי מאנגלית: Rings) הוא סרט אימה קצר בן 17 דקות, שמתרחש לפני עלילת הסרט השני בסדרה (הצלצול 2) ועוקב אחר ג'ייק, תלמיד תיכון שרואה את הקלטת המקוללת של סמארה מורגן ומנסה למצוא אדם שיראה אותה אחריו לפני שיעברו שבעה ימים.
הסרט יצא כסרט בונוס יחד עם גרסת ה-DVD של הסרט הראשון (הצלצול).
עלילה
לאחר סיום הסרט הראשון, הקלטת המקוללת של סמארה הופצה וכל אדם שרואה אותה חייב להכין ממנה עותק ולהראותו לאדם אחר. בעקבות כך קמה לה תת תרבות הסובבת סביב הסרט וכל אדם הצופה בו מנסה להחזיק מעמד ולהגיע כמה שיותר קרוב ליום השביעי. טרם נגמר הזמן, אותו אדם מכין עותק נוסף ומעביר אותו לאדם אחר, כך הוא מסיר מעצמו את הקללה. במהלך הימים אנשים יוצרים תיעוד של עצמם מנסים לעבור את שבעת הימים ומפרסמים אותם באתרי אינטרנט המוקדשים לתופעה. אותם אנשים מחולקים לקבוצות ונקראים "צלצולים/טבעות" (Rings באנגלית).
הסרט מתמקד בג'ייק פירס, תלמיד תיכון שחבר בקבוצה של אנשים שאיתגרו את עצמם לצפות בסרט. הקבוצה עצמה גייסה את טים, האדם שאמור לראות את העותק של ג'ייק לאחר שהאחרון יישבר. אדי, אחד מחברי הקבוצה טוען שמעטים הצליחו להחזיק מעמד ממש עד היום השביעי לפני שנשברו, כל אלו שהצליחו מצאו את מותם. אדי מבקש מג'ייק לוודא שהוא מקליט כל מה שהוא רואה ועובר במהלך הימים. ג'ייק בהתחלה נדהם מהניסוי ו-ונסה, אחת מחברות הקבוצה מדרבנת את ג'ייק להחזיק מעמד עד היום השביעי והאחרון.
במהלך הימים הניסוי נעשה מפחיד יותר ויותר. ג'ייק מתחיל לראות חזיונות של סמארה בכל מקום שבו הוא נמצא וחולם חלום זהה לחלום שרייצ'ל קלר חלמה שבו סמארה תופסת את ידו ומשאירה עליה סימן. לאחר אירועים נוספים, ג'ייק נשבר ביום השישי, אך טים מסרב לצפות בסרט. מסתבר שונסה היא זאת ששכנעה את טים לסרב לצפייה במטרה לגרום לג'ייק להגיע ליום השביעי והאחרון ולראות מה קורה לבסוף. לצערו של ג'ייק, הדבר משאיר אותו בלי אדם להעביר אליו את הקללה ולהינצל.
ביום השביעי והאחרון, ג'ייק הנואש מנסה להציג את הסרט על גבי מסכים בחנות אלקטרוניקה, אך נתפס ונזרק משם על ידי עובד שבעצמו חבר באחת הקבוצות ומכיר את הקללה. ג'ייק מתחיל לחייג למספרי טלפון אקראיים, מקווה למצוא מישהו שיראה את הסרט. לבסוף, הוא חושב על אמילי, נערה שלומדת יחד איתו בתיכון. הוא מזמין אותה אליו הביתה מבלי לספר לה על הסרט. לפני שאמילי מגיעה, ג'ייק חווה חיזיון נוסף בו סמארה יוצאת מהמסך של מצלמת הווידאו שלו ותוקפת אותו.
ביקורות
הסרט הקצר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ומקהל הצופים.
אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית
אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית (באנגלית: Oxford Encyclopedia of Maritime History) היא אנציקלופדיה מקיפה בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, המופיעה במקביל במהדורה מודפסת ובמהדורה מקוונת ומוקדשת להיסטוריה הימית העולמית.
הסדרה כוללת ארבעה כרכים המכילים למעלה מ-950 ערכים שנכתבו בידי יותר מ-400 עורכים בכ-50 מדינות. יצאה לאור בשנת 2007.
האנציקלופדיה מתיימרת לכסות את כל ההיסטוריה של יורדי הים, למן בוני הספינות במצרים העתיקה ועד לצוללות הגרעיניות ומכליות הענק בימינו אנו. מכוסים בה שלל ההיבטים של ההיסטוריה הימית: בניית ספינות, ניווט ומכשור מדעי, אמנות וספרות ימית, ביוגרפיות של דמויות מרכזיות, מסחר ימי ומשפט ימי בינלאומי. בהצבת כל הפרטים בהקשר ההיסטורי הרחב שלהם, מראה האנציקלופדיה את ההשלכות של ההיסטוריה הימית על הכלכלה והתרבות העולמית, כמו גם על ההתפתחויות הצבאיות והפוליטיות.
כיכר הכוכב השחור
כיכר הכוכב השחור, הידועה גם בשם כיכר העצמאות, היא כיכר ציבורית הנמצאת בעיר אקרה שבמדינת גאנה. הכיכר גובלת באצטדיון הספורט אקרה ובפארק הזיכרון קוואמה נקרומה.
היסטוריה
קוואמה נקרומה חנך את כיכר הכוכב השחור על מנת לכבד את ביקורה של המלכה אליזבת השנייה בגאנה. בנייתה של הכיכר הסתיימה ב-1961, ונקראה בשמה הרשמי "כיכר הכוכב השחור".
חשיבות
כיכר הכוכב השחור הוא האתר המרכזי במצעד יום העצמאות של גאנה, אשר מצוין כל שנה ב-6 במרץ. בנוסף, הכיכר מארחת את כל המפגשים הלאומיים הגדולים והפסטיבלים הלאומיים של גאנה. כל מבקר רשאי לצלם באופן חופשי את המבנים בכיכר, כולל את שער הכוכב השחור.
מבנה
בכיכר העצמאות קיימים יציעים עליהם יכולים לשבת כ-30,000 אנשים. בנוסף, בכיכר קיימות שתי אנדרטאות: קשת העצמאות ואנדרטת הכוכב השחור, הידועה גם בשם שער הכוכב השחור. פסל החייל העומד מול קשת העצמאות מסמל את הגאנים אשר איבדו את חייהם במאבק על עצמאותה של גאנה.
משה יהודה ליב שפירא
הרב משה יהודה לייב שפירא (תרי"ג, 1853 - ב' בחשוון תרע"ז, 1916) כיהן ברבנות ואדמו"רות בבייטש, סאסוב וסטריז'וב. בנו של רבי שלמה שפירא, אבי חסידות מונקאטש.
תולדותיו
נולד בסטריז'וב לרבי שלמה ולחיה פרומא רבקה בתו של רבי יקותיאל שמלקה ערבליך בנו של רבי משה לייב מסאסוב. סבו רבי אלעזר שפירא ואחריו אביו כיהנו ברבנות העיר סטריז'וב. בשנת תרל"ב (1872) נישא לחנה בתו של רבי ברוך מגורליץ ולאחר חתונתו אכל קעסט אצל אבי חותנו, רבי חיים מצאנז. היה מרבה בסיגופים.
כיהן ברבנות בייטש, ולאחר מכן עבר לכהן ברבנות סאסוב. בזמן שהותו בסאסוב עזב אביו, שלא היה מרוצה מהקהילה, את סטריז'וב ועבר למונקאץ' שם הקים את חצרו. בני הקהילה ניסו להציע את התפקיד לרב משה לייב אך הוא סרב. עקב זאת פנו בני סטריז'וב אל הרב אלתר זאב הורוביץ (צאצא לאדמו"רי מעליץ), נינו של הרב נפתלי צבי מרופשיץ שכיהן ברבנות העיר, לכהן ברבנות העיר. הרב אלתר זאב קיבל את התפקיד אך לאחר מספר שנים הגיע הרב משה לייב לעיירה. אוהדיו של רבי שלמה שפירא רצו שרבי משה לייב יכהן ברבנות ופנו לדין תורה בנושא. למעשה לא נעשתה הכרעה והרבנים נשארו חלוקים בדעותיהם. השלטונות הכירו ברבי אלתר זאב, ולרבי משה לייב היה בית כנסת נפרד.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה. נפטר בב' בחשוון תרע"ז. בנו וממלא מקומו רבי נחמיה הצליח להעביר את גופתו למונקאץ'.
ילדיו היו, חיה חאשע אשת הרב שלמה טייטלבוים ראב"ד ריגליץ (בן רבי יוקל מוואלווא), יוטא אשת הרב אלטר אליעזר הורוויץ מבייטש ובשנית אשת הרב נתן דוד רבינוביץ מפארציווא, מינדל אשת קרובה הרב ישראל חיים שפירא רבה של בירטש, פעסיל אשת הרב משה צבי הלוי רוטנברג מביליאן, מלכה נחמה ורבי נחמיה ממלא מקום אביו ברבנות ואדמו"רות.
על שמו נקרא רבי משה יהודה לייב רבינוביץ', האדמו"ר ממונקאטש.
אנטונוב An-24
אנטונוב An-24 (באוקראינית / רוסית: Антонов Ан-24) הוא מטוס נוסעים צר-גוף מתוצרת יצרנית המטוסים אנטונוב, המסוגל לשאת כ-44 נוסעים. המטוס מצויד בשני מדחפים המונעים במנועי טורבו-פרופ (Turboprop). טיסת הבכורה התקיימה ב-20 באוקטובר 1959.
רוסיה מפתחת מטוס איליושין Il-112 שאמור להחליף את המטוס אנטונוב An-24.
פיתוח המטוס
מטיסת הבכורה ב-1959 ועד הפסקת ייצורו ב-1979 נבנו כ-1284 יחידות מכל הדגמים, נכון ל-2014 133 מטוסים מדגם זה עדיין בשירות בחברות תעופה מסוימות בעיקר במדינות חבר העמים ובאפריקה. הוא נועד להחליף את האיליושין Il-14 לטיסות קצרות ובינוניות, עם כושר נחיתה במסלולים קצרים ואף משובשים. בשל השלדה החזקה וכן כושר הביצוע שלו, ה AN-24 מותאם לביצוע הרבה משימות משניות בנוסף להטסת נוסעים, כגון צילום-מיפוי. עיקר הייצור הסדרתי של המטוס התבצע בקייב במפעל Aviant של חברת אנטונוב, שם יוצרו כ-895 מטוסים, הייצור הופסק ב-1979. הייצור המשיך בסין, שם גורמים מורשים בונים את ה-Xian [Yunshuji] Y7 (אנ') והדגם Xian MA60 (אנ') אשר מהווים דגם משופר של ה-An-24.
ישראל המאירי
ישראל המאירי (נולד ב-1948) הוא סופר, מחזאי וחוקר דרמה ישראלי. המאירי מלמד דרמה וכתיבה דרמטית, פרופסור חבר (בגמלאות) בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
ישראל המאירי נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. בצה"ל שירת כחובש קרבי בצנחנים. סיפוריו הראשונים התפרסמו בעת שירותו הצבאי בכתבי עת שונים. במהלך השנים עבד כמורה בבית ספר תיכון ופרסם ביקורות ספרות ותיאטרון וסיפורים בכתבי העת "מבפנים", "עתון 77" ובעיתונים "ידיעות אחרונות", "דבר" ו"למרחב".
סיים תואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, המשיך לתואר שני וסיים תואר דוקטור באוניברסיטת חיפה בהדרכתו של פרופ' אברהם עוז. עבודת המאסטר עסקה בתפקיד השירים (songs) במחזותיו של ויליאם שייקספיר. עבודת הדוקטור שלו עוסקת בהופעת "האחר המיתי" במחזותיהם של י"ח ברנר, נסים אלוני וחנוך לוין. במרץ 2015 הועלה לדרגת פרופ' (חבר) בפקולטה לספרות עברית והשוואתית, אוניברסיטת חיפה. פרופ' המאירי הוא מרצה בכיר לדרמה ולכתיבה דרמטית בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית אורנים.
ישראל המאירי זכה בפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת תשמ"ו 1986 ובפרס כתב העת 'מאזנים' לפרוזה (1984).
נשוי לד"ר אביבה המאירי, אמנית ומרצה לאמנות. אב לארבעה, מתגורר באמירים שבגליל מאז שנת 1975.
ספריו
ועדת השופטים בראשות נתן זך שבחרה בהמאירי כאחד הזוכים בפרס ראש הממשלה לשנת 1986 כתבה:
רומן על נערה בהיריון, על אביה ואימה על רקע יחסי יהודים וערבים בארץ. עלילה כפולה של לידה ומוות, שבסופה, עם התינוק הנולד באיכילוב, יצאו לאור גם אמיתות מפתיעות. .
קישורים חיצוניים
על הספר אש במדרון
על הספר שחקנים
על הספר הדרמה של האחר המיתי
SIGMA 155
תומ"ת SIGMA 155 הוא תותח מתנייע מודרני ישראלי שפותח על ידי אלביט מערכות. הכלי מורכב מתותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ (קליבר נאט"ו הסטנדרטי) הנישא על גבי משאית בעלת עבירות גבוהה. מערכת ארטילריה זו תוכננה כדי לענות על דרישות הצבא המודרני במאה העשרים ואחת: מערכת בקרת ירי מתקדמת, קצב אש גבוה, מערכת טעינה אוטומטית, טווח מקסימלי גדול, מגוון מערכות המאפשרות להשיג דיוק גבוה במגוון תנאים, ויכולות פריסה מהירה.
פיתוח
ב-1999 פיתחה סולתם מערכות את ה-ATMOS, תותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ המותקן על גבי משאית 6×6. התותח נבחן על ידי צה"ל אך לא נרכש על ידו. לעומת זאת, מספר צבאות בעולם רכשו את ה-ATMOS. עם מכירת סולתם מערכות לאלביט מערכות, המשיך פיתוח התותח המתנייע בחברה החדשה.
ב-2017 החליט משרד הביטחון להצטייד בגרסה מתקדמת ומשופרת של ה-ATMOS, שכעת מיוצר על ידי אלביט מערכות, כתותח העתיד של צה"ל. ב-2021 הוחלט כי התומ"ת SIGMA 155 ייכנס לשירות ב-2023 וייקרא בצה"ל "רועם".
מרכב
ה-SIGMA 155 הוא למעשה תותח הוביצר מודולרי, שמורכב על משאית בעלת הנעה של 10×10, בעלת עבירות גבוהה, שאמורה לנסוע במהירות של 90 קמ"ש בכביש. על המשאית מתקינים את כל הדרוש לתותח, כולל מערכת בקרת אש ומערכת ליצירת חשמל הדרושה להפעלת כל מערכות העזר. הרכבת התותח על המשאית מספקת מגוון יתרונות: תחזוקה זולה יותר, מהירות גבוהה בכביש, חיסכון לוגיסטי במובילים כבדים, וגמישות מבצעית המאפשרת להעביר את התותח בקלות בין גזרות.
בעוד שמרכב משאית מספק יתרונות רבים, הוא טומן בחובו חסרונות לא מעטים, על פני מרכב זחלים ממוגן וכבד יותר: תותח הנע על זחלים, כמו ה-M-109 הוא כלי שאמור ללוות "שכם אל שכם" את האוגדות המתמרנות בעומק השטח, להתמקם בעמדת ירי ללא תלות בתוואי השטח, להגיע עד לקו ראשון, ובמידת הצורך יש לו אפשרות לירות בכינון ישיר. הוא גם תוכנן לעמוד במתקפה של אש נגד סוללות. מרכב משאית לוקה בחסרונות אלו, שהם צרכים של מלחמה כנגד צבאות סדירים, המאפשרת יכולת תנועה לעומק שטח עוין.
מרכב משאית יכול לירות רק מתוך שטח ידידותי ומוגן, ואינו יכול לנוע באופן צמוד עם כוחות השריון והחי"ר הממוכן, בעומק שטח עוין. כדי להתגבר על חסרונות אלה, הועלו הצעות להרכיב את התותח על מרכב זחלים ממוגן, כמו מרכב בראדלי, שעליו הורכבה לדוגמה מערכת MLRS. אפשרות נוספת שהועלתה היא לשלב בין השניים, כלומר חלק מהחטיבות ישתמשו במרכב זחלים, כמו של הבראדלי, וחלק ישתמשו במרכב אופני - של משאית 10×10 בעלת עבירות גבוהה.
מודול התותח
מודול התותח כולל הוביצר בקליבר 155 מ"מ ואורך 52 קליברים (8.06 מטר), אליו מחוברת מערכת טעינת פגזים אוטומטית ("טען אוטומטי"). מודול התותח עטוי בלוחות שריון על מנת להגן על המערכות מפני אש נק"ל, רסיסים ופגעי מזג האוויר (כגון אבק ולחות). הטען האוטומטי יכול לבחור בין מספר סוגי פגזים, כמות החנ"ה (חומר נפץ הודף) וכוונון מרעום הפגז. הטען האוטומטי מאפשר ירי מהיר ורציף לאורך זמן, תוך דרישת פחות אנשי צוות להפעלת התותח.