cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thriller (שיר)
רקע
השיר נכתב על ידי רוד טמפרטון והופק על ידי קווינסי ג'ונס. בתחילה הוא אמור היה להיקרא Starlight או Starlight Love, אך שונה לבסוף ל-Thriller. כאשר טמפרטון כתב את השיר הוא רצה שבסוף השיר יהיה קטע דיבור. לשם כך הביא את וינסנט פרייס.
וידאו קליפ
הווידאו-קליפ בוים על ידי ג'ון לנדיס וצולם באתרים שונים בניו יורק ובלוס אנג'לס. לנדס טען שתקציב הפקת הווידאו-קליפ עמד על חצי מיליון דולר, למרות הערכות המדברות על תקציב שבין שמונה מאות אלף, למיליון דולר. אורך הווידאו קליפ 14 דקות והוא הוצג בערוץ MTV בצורה אינטנסיבית. במקביל להוצאתו, שוחרר סרט תיעודי באורך 45 דקות המציג את מאחורי הקלעים של הפקת הווידאו קליפ. ערוץ MTV שילם 250 אלף דולר לזכויות הבלעדיות של הסרט התיעודי, רשת "שואוטיים" שילמה 300 אלף דולר עבור זכויות השידור, ורשת וסטרון וידאו שילמה 500 אלף דולר עבור שיווק הקלטות והשתתפות ברווחים. הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
אין מדינה לאהבה
אֵין מְדִינָה לָאַהֲבָה הוא שיר שכתב יהונתן גפן והלחין צביקה פיק. את השיר ביצע במקור פיק בשנת 1971. גרסה מחודשת של נורית גלרון משנת 1996 זכתה להצלחה במצעדים והגיעה למקום ה-40 במצעד השנתי ה'תשנ"ז-1997 של רשת ג'.
Thriller (שיר)
עלילה
הווידאו קליפ מלווה כולו בערפל ואווירת סרט אימה עם חריקות דלתות ומוזיקת רפאים.
אין מדינה לאהבה
השיר זכה גם במקום 6 במצעד שירי צביקה פיק, שנערך ברשת ג' באפריל 2012 ובמקום 44 ב"מצעד של המדינה" שנערך על ידי עיתונאים ואנשי רדיו שונים בראש השנה תש"ע (2009).
Thriller (שיר)
תגובות
הווידאו קליפ היה מועמד לשישה פרסי קליפים של MTV וזכה בשלושה. ב-2001 דורג הווידאו קליפ במקום הראשון ברשימת 100 הווידאו קליפים של ערוץ VH1.
ב-1999 דירגה MTV את הווידאו קליפ כטוב ביותר שנעשה אי פעם.
אין מדינה לאהבה
פיק סיפר כי כתב את הלחן לשיר בתוך כמה דקות. גפן כתב בשירו "שיר אהבה פוליטי" שהושר על ידי חנן יובל את המילים: "אם האהבה הייתה מדינה אני הייתי שר החוץ".
Thriller (שיר)
מצעדים ודרוגים
לאחר מותו של ג'קסון ב-2009, חזר השיר למצעדי העולם:
אין מדינה לאהבה
צביקה פיק (1971)
את השיר בגרסה זו עיבדו פיק ואלכס וייס.
נורית גלרון (1996)
את השיר בגרסה זו עיבדו ליאור טבת וגיל פלדמן.
גלרון הקליטה את גרסתה לשיר במסגרת המופע שנלווה לאלבומה "המקום ההוא". השיר צורף למהדורה המחודשת של האלבום. הוא הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־6 באוקטובר 1996, זכה להצלחה והגיע למקום השלישי במצעד ב־3 בנובמבר 1996. בסך הכול צעד שמונה שבועות, עד 8 בדצמבר 1996, ובמצעד השנתי תשנ"ז של התחנה דורג במקום ה־40.
הידו טורקוגלו
הידאייט "הידו" טורקוגלו (בטורקית: Hidayet "Hedo" Türkoğlu; נולד ב-19 במרץ 1979 באיסטנבול, טורקיה) הוא כדורסלן עבר טורקי ששיחק במשך 15 עונות בליגת ה-NBA וכן היה חבר נבחרת טורקיה בכדורסל. טורקוגלו, המתנשא לגובה של 2.08 מטרים, שיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד ונחשב לאחד מהכדורסלנים הטורקים והאירופים הבולטים בעשור הראשון של המאה ה-21.
ראשית הקריירה
טורקוגלו נולד וגדל ברובע ממעמד הביניים באיסטנבול והחל לשחק כדורסל במספר קבוצות מאזור הולדתו, ואף מאוחר יותר, בגיל 16, בקבוצת הכדורסל של בית ספרו באזור מגוריו ובמסגרת קבוצות הנוער של מועדון הכדורסל אפס פילזן.
טורקוגלו החל לשחק כדורסל מקצועני בהגיעו לגיל 18, באפס פילזן, לאחר ששיחק מספר שנים בקבוצת הנוער של המועדון. בקבוצת הבוגרים של פילזן שיחק במשך ארבע עונות בהן עזר לפילזן לזכות פעמיים באליפות טורקיה (1995/1996, 1996/1997), שלוש פעמים בגביע הטורקי (1996, 1997, 1998), כשאת עונתו האחרונה במועדון שנחשבה לטובה ביותר שלו, סיים עם ממוצעים של כ-13 נקודות ו-5 כדורים חוזרים.
השנים הראשונות
בעונתו השנייה בקבוצה, מעמדו המקצועי של טורקוגלו השתפר מאוד בעקבות יכולתו הגבוהה עונה אשתקד. טורקוגלו ביחד עם קבוצתו, הקינגס, העפילו שוב אל עבר משחקי הפלייאוף כדומה לעונה אשתקד, אך, הפעם הקינגס וטורקוגלו העפילו עד לסדרת גמר הפלייאוף של המערב, כששוב הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4:3 בסדרה. למרות זאת, טורקוגלו העמיד יכולת גבוהה במשך כל חלקי העונה ופיתח כושר מנהיגות ואחוזי קליעה גבוהים מטווח חצי מרחק ומטווח השלשה. במשחקי הפלייאוף קלע 8.6 נקודות והוריד כ-5.5 כדורים חוזרים בממוצע ל-16 משחקים בהם שותף שמתוכם פתח שמונה פעמים בחמישייה הראשונה.
עונתו השלישית והאחרונה במדי הקינגס, נחשבה לעונה האישית והקבוצתית המוצלחת ביותר במהלך קריירת ה-NBA של טורקוגלו. טורקוגלו והקינגס העפילו פעם נוספת לפלייאוף לאחר שסיימו במקום הראשון בבית הפסיפי, לאחר שהקדימו את הלוס אנג'לס לייקרס ואת הפורטלנד טרייל בלייזרס כשסיימו במאזן הטוב בהיסטוריה של המועדון, 59 ניצחונות לעומת 23 הפסדים. כתוצאה מכך, אוהדי הקבוצה, עיתונאים ואישים נוספים בתחום הכדורסל חיזו שהקבוצה תגיע לגמר ה-NBA הראשון שלה מאז עונת 1952/1953. אך, למרות זאת, טורקוגלו ושאר חבריו נכשלו במטרה להעפיל לגמר ה-NBA לאחר שהפסידו בחצי גמר פלייאוף המערב לדאלאס מאבריקס. באותה עונה סיים טורקוגלו עם ממוצעים של כ-7 נקודות וכ-5 כדורים חוזרים.
לאחר תקופה מוצלחת של שלוש שנים בקינגס הועבר טורקוגלו בעסקה של שלוש קבוצות לסן אנטוניו ספרס. טורקוגלו שהוערך רבות על ידי מאמן הקבוצה, גרג פופוביץ' ושותף במשחקים רבים ואף עלה פעמים רבות בחמישייה הראשונה. ב-2- עזר לספרס לעלות למשחקי הפלייאוף לאחר שסיים עם 9.2 נקודות והוריד כ-3 כדורים חוזרים בממוצע של 80 משחקים בעונה הסדירה. במשחקי הפלייאוף קבוצתו, העפילה עד חצי הגמר האזורי במערב לאחר שכשלה והפסידה ללוס אנג'לס לייקרס, אף על פי שבתחילת העונה הקבוצה הייתה אחת מהמועמדות לזכייה באליפות הליגה.
אורלנדו מג'יק
מספר שבועות אחרי סיום עונת 2003/2004, טורקוגלו חוזר על ידי מספר קבוצות NBA בכירות, ובסופו של דבר, עבר אל אורלנדו מג'יק כשחקן חופשי תמורת שכר שלא פורסם. טורקוגלו התאקלם במועדון כבר לאחר מספר שבועות נחשב לשחקן הטוב במדיה, אך למרות זאת לראשונה בקריירת ה-NBA שלו לא העפיל ביחד עם קבוצתו למשחקי הפלייאוף וסיים את העונה מוקדם מהצפוי עם ממוצעים של כ-14 נקודות, 3.5 כדורים חוזרים וחטיפה אחת ב-67 משחקים.
בעונתו השנייה בקבוצה המשיך ביכולתו הגבוהה לאחר שסיים עם ממוצעים של כ-15 נקודות וכ-4.5 כדורים חוזרים, אך שוב בפעם השנייה ברציפות קבוצתו כשלה בניסיון להעפיל למשחקי הפלייאוף. לאחר סיום העונה, טורקוגלו החליט להוביל את נבחרת טורקיה למקום התשיעי בטורניר אליפות העולם 2006 שנערכה ביפן, לאחר שלא השתתף בטורנירים קודמים בגלל עייפות מעומס עונת ה-NBA הארוכה.
את תחילת עונת 2007/2008, טורקוגלו פתח לאחר שהצהיר כי בכוונתו לעבור לקבוצה בכירה יותר, אך לבסוף נשאר אצל אורלנדו מג'יק והוביל אותה פעם נוספת אל משחקי הפלייאוף לאחר שקבוצתו סיימה במאזן 30–52 וסיימה במקום השלישי במזרח. בסיבוב הראשון טורקוגלו והמג'יק צלחו והביסו את הטורונטו ראפטורס, 1-4 בסדרה. בסיבוב חצי הגמר של המזרח הפסידו לדטרויט פיסטונס, 4-1 למרות משחקים צמודים לאורך כל הסדרה. טורקוגלו סיים את העונה הסדירה עם הממוצעים הטובים בקריירה שלו בליגה, 19.5 נקודות וכ-6 כדורים חוזרים ב-37 דקות משחק. הוא זכה גם בתואר השחקן המשתפר של העונה.
את עונת 2008/2009 טורקוגלו וקבוצתו אורלנדו מג'יק פתחו בסערה וניצחו מספר רב של משחקים ושברו את שיא רצף הניצחונות המשחקיהם ועקב זאת, סיימו במקום הראשון בבית הדרום מזרחי ואף הגיעו באותה עונה עד לגמר ה-NBA, בו הפסידו בסדרה של חמישה משחקים ללוס אנג'לס לייקרס. בנוסף לכך, טורקוגלו עזר לאורלנדו לנצח בגמר האזורי של המזרח את קליבלנד קאבלירס וכוכבה לברון ג'יימס.
טורונטו ראפטורס ופיניקס סאנס
זמן קצר לאחר סיום הפלייאוף, עבר טורקוגלו בטרייד לקבוצת טורונטו ראפטורס. הקבוצות שהשתתפו בטרייד בין השאר היו המג'יק, דאלאס מאבריקס, ממפיס גריזליס והראפטורס. אחד מהשחקנים שעברו בעסקה היו שון מריון. ב-28 במרץ 2010 סופסל טורקוגלו לראשונה מאז שנת 2006, בה עוד שיחק באורלנדו. טורקוגלו הודיע בטלוויזיה הטורקית כשטעה במעברו לטורונטו, והוא רוצה לעבור מהקבוצה.
ב-14 ביולי 2010 הועבר טורקוגלו לפיניקס סאנס בתמורה לליאנדרו ברבוסה ודוויין ג'ונס. בסאנס הוא לא הצליח להטביע את חותמו, והוא השיג את הממוצעים הנמוכים ביותר בקריירה מאז מעברו לאורלנדו.
איסוף
{{פירושונים צבא וצה"ל:
ראו גם
}}
הידו טורקוגלו
לוס אנג'לס קליפרס
בעונות - שיחק עבור קבוצת לוס אנג'לס קליפרס, וקלע בהן ממוצע של 3.5 נקודות למשחק בלבד. ב-13 בנובמבר 2015 הודיע טורקוגלו על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
טורקוגלו חבר בסגל הנבחרת הלאומית של טורקיה משנת 1997, ונכלל בסגלה בכל טורנירי אליפויות אירופה, חוץ מאליפות אחת ב-2003 כשטורניר קודם לכן, רשם את הישג השיא עם נבחרתו באליפות כשזכה עימה במדליית הכסף. בנוסף על כך נכלל בסגלה ושותף בכל טורנירי אליפויות העולם ובכל טורנירי הכדורסל של המשחקים האולימפיים.
חיים אישיים
טורקוגלו נשוי, אב לבן ולבת בשם אלה.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון לסוף עונת 2014/15
פתח הריגה
פתח הריגה (אנגלית: Murder-hole; צרפתית: Meurtrière או Assommoir) הוא פתח בתקרת מעבר מקורה במצודה, בדרך כלל בתקרת מעבר בשער דרכו יכולים לוחמי חיל המצב לירות חיצים, להשליך חפצים או לשפוך נוזלים על אויב שפרץ את דלתות השער החיצוני.
פתחים מיוחדים שנקבעו מעל שער הכניסה החיצוני ובמגדלים איפשרו למגינים לכסות באש את קו החומה ונקראים משיקולי.
נאסון
נאסון היא עיירה ולונית במחוז לוקסמבורג שבבלגיה.
נאסון היא אחת מתוך שבע עיירות בגאופארק פאמן ארדן, אזור גאולוגי שאושר על ידי אונסק"ו בשנת 2018.
דמוגרפיה
התרשים הבא מציג את אוכלוסיית התושבים ב-1 בינואר, בין השנים 1846–2017.
שער עשתר
שער עִשְׁתַר (בארמית: ܕܵܪܘܲܐܙܲܐ ܕܥܵܐܫܬܲܪ - דַרְוַאזָא דְעִשְׁתַר) שימש כשער השמיני לעיר בבל, שער הכניסה הכחול המפורסם שלה. השער נקרא על שם האלה עשתר.
היסטוריה
השער נבנה בשנת 575 לפנה"ס לערך לפקודת המלך נבוכדנצר השני בצידה הצפוני של העיר. הכניסה לעיר בבל העתיקה הייתה דרך פרוזדור ארוך מוקף חומות מאסיביות משני צידיו כאשר בסופו השער. הרחוב הראשי בעיר הוביל משער אישתר שנמצא בצפון למקדש אסגילה, המקדש לאל מרדוך.
השער המקורי נחשב אחד שבעת פלאי תבל עד שמקומו נתפס על ידי המגדלור באלכסנדריה.
בתחילת המאה ה-20 גילה הארכאולוג הגרמני רוברט קולְדֶוֶוי (Robert Koldewey) בבבל שרידים מרשימים מהשער. הוא הועבר לברלין, ונבנה מחדש במוזיאון פרגמון שהוקם בשנת 1910, בסמוך למזבח פרגמון.
רחוב התהלוכות של בבל
משער עשתר במוזיאון נמשך רחוב התהלוכות של בבל שנבנה בשנות מלכותו של נבוכדנצר השני (604–562 לפנה"ס). רק 250 מטר נחפרו של ידי משלחת גרמנית בשנים 1899–1917. לפי הממצאים שוחזר קטע באורך 30 מטר וברוחב של 8 מטר (הרוחב המקורי היה 20–24 מטר). ברחוב עברו תהלוכות בחגים השונים, משער עשתר למקדש של האל מרדוך.
הרחוב היה מקושט בשני צדדיו בלבנים עם זיגוג צבעוני ועם תבליטים של אריות, החיה המקודשת של האלה עשתר.
במוזיאון יש דגם של רחוב התהלוכות.
ניוטון ארווין
פרדריק ניוטון ארווין (באנגלית: Fredrick Newton Arvin; 25 באוגוסט 1900 – 21 במרץ 1963) היה מבקר ספרות ואקדמאי אמריקאי. הוא זכה להכרה לאומית על מחקריו בנושא סופרים אמריקאים מהמאה התשע-עשרה.
בשנת 1960, לאחר כהונה של 38 שנים, נאלץ ארווין לפרוש מתפקידו כמרצה במכללת סמית' בנורת'המפטון, מסצ'וסטס. זאת לאחר שהודה בהאשמות שנבעו מתכנים שנמצאו בביתו, כגון תמונות של גברים עירומים למחצה, שנחשבו לפורנוגרפיים על פי חוק.
ארווין היה אחר ממאהביו הראשונים של הסופר האמריקאי טרומן קפוטה.
חיים וקריירה
פרדריק ניוטון ארווין נולד בואלפאראיסו, אינדיאנה. הוא למד ספרות אנגלית בהרווארד, שם סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1921. קריירת הכתיבה שלו החלה כאשר ואן ויק ברוקס, המורה שהכי העריך בהרווארד, הזמין אותו לכתוב במגזין הליברטריאני "האדם החופשי", בזמן שהיה עדיין תלמיד לתואר ראשון. לאחר תקופה קצרה שלימד בבתי הספר התיכוניים, הצטרף ארווין לפקולטה לאנגלית בסמית' קולג'. על אף שמעולם לא כתב דוקטורט זכה ארווין לקביעות. אחת מתלמידותיו הייתה המשוררת והסופרת סילביה פלאת'.
ארווין לימד אנגלית במכללת סמית' במשך 38 שנים. בזמן זה, היה עוזב את נורת'המפטון רק לעיתים רחוקות. ארווין ביקר באירופה רק פעם אחת, בקיץ 1929 או 1930. באמצע שנות ה-20, העביר שנה כעורך Living Age, קומנדיום שבועי של מאמרים מכתבי עת בריטיים ואמריקאים.
ארווין כתב לעיתים קרובות על נושאים פוליטיים ונקט עמדות פוליטיות ציבוריות. לדוגמה, בשנת 1936, ביום שבו חגגה אוניברסיטת הרווארד 300 שנה להיווסדה, הוא הצטרף למחאה כנגד נשיא הרווארד בדימוס, אבוט לורנס לואל, על שהשתתף בוועדה שקבעה כי סאקו וואנצטי, אנרכיסטים שהוצאו להורג, קיבלו משפט הוגן. בין החותמים הנוספים היו העורך מלקולם קאולי והסופר ג'ון דוס פאסוס.
ארווין פרץ לתודעה לאומית כאשר פרסם את הביוגרפיה הרמן מלוויל בשנת 1950. שנה מאוחר יותר זכה הספר בפרס הלאומי השנתי השני לספרי עיון בשנת 1951. בשנת 1952 נבחר ארווין כחבר במכון הלאומי לאמנויות ומכתבים. המבקר אדמונד ווילסון טען שמכל מבקרי הספרות האמריקאית רק ארווין ומורו ואן וויק ברוקס "יכולים להיחשב בעצמם לסופרים מהשורה הראשונה".
למרות שהביוגרפיה שכתב אודות וויטמן שיקפה חלק מדעותיו השמאלניות של ארווין, הוא הגיב למלחמה הקרה בפטריוטיות תרבותית מחודשת. בשנת 1952 פרסם במגזין Partisan Review מאמר בשם "המדינה שלנו והתרבות שלנו", שם כתב:
סקנדל
בשנת 1960, יזם משרדו של מנהל הדואר הכללי של ארצות הברית (אז ארתור אלסוורת' סאמרפילד) קמפיין נגד הפצה והחזקה של חומרי זימה, בעיקר תמונות המכילות תכנים הומוסקסואליים. במקביל, פקידים מקומיים בנורת'המפטון עסקו במסע צלב כנגד הומוסקסואלים (ראה בהלת הלבנדר). ב-2 בספטמבר עצרו קציני משטרת מדינת מסצ'וסטס את ארווין באשמת פורנוגרפיה. המשטרה האשימה את ארווין ב"היותו אדם זימה", והאשימה אותו את הקולגה שלו, אדוארד ספופורד, בהחזקת "תצלומים מגונים". לטענת המשטרה, ארווין סיפק את התצלומים לספופורד ושניהם ניסו לערב חברי סגל אחרים. עוד טענה המשטרה כי ארווין הודה בפניהם ש"הציג את התמונות בדירתו והחליף אותן עם אחרים". דיווחים נוספים ציינו כי התמונות היו של גברים, שנחשפו מאוחר יותר כגליונות של ה-Grecian Guild Pictorial and Trim: Young America's Favorite Physique Publication, המכילים תמונות של גברים עירומים למחצה. לבסוף הודה ארווין באשמה, שילם קנסות בסך 1,200 דולר וקיבל שנה מאסר על תנאי.
מלבד ארווין, חבר הסגל היחיד שנקלע לסריקת המשטרה היה ג'ואל דוריוס. הביוגרף של ארווין טען כי ארווין סיפק למשטרה את שמותיהם של דוריוס וספופורד, אך קרובי משפחתו של ארווין (אחותו ואחיינו) טענו שארווין תמיד הכחיש זאת ואמר שהמשטרה השיגה את השמות מחומרים שנמצאו בביתו. נאמני מכללת סמית' פיטרו את דוריוס ואת ספופורד, שלאף אחד מהם לא הייתה קביעות. הרשעותיהם בוטלו בשנת 1963.
אדוארד "נד" ספופורד (1931 - 17 בפברואר 2013 ) המשיך ללמד ספרות באוניברסיטת סטנפורד. בפרסומיו ניתן למצוא את הספר The Social Poetry of the Georgics.
ריימונד ג'ואל דוריוס (4 בינואר 1919 - 14 בפברואר 2006) עזב את ארצות הברית לאחר השערורייה ועבד כפרופסור באוניברסיטת המבורג במערב גרמניה. בשנת 1964 חזר לארצות הברית ולימד כפרופסור באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט. דוריוס נפטר בביתו בסן פרנסיסקו לאחר מלחמה עם סרטן מח העצם בשנת 2006.
מוות והכרה
פרסומו האחרון של ארווין, העוסק במשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו, הופיע זמן קצר לפני מותו. לפי עיתון הניו יורק טיימס, הספר העריך מחדש את חשיבותו של לונגפלו בספרות האמריקאית.
טרומן קפוטה הקים בצוואתו את פרס טרומן קפוטה לביקורת ספרות שיוענק "לכבוד המבקר ניוטון ארווין". הפרס מוענק על ידי אוניברסיטת איווה כל שנה החל מ-1994. הוא נחשב לפרס הכספי הגדול ביותר לביקורת ספרותית בשפה האנגלית.
בשנת 1966 פרסמו חבריו של ארווין אוסף של מאמרים וביקורות ספרותיות שכתב בתור הפנתיאון האמריקאי. בין המחברים העיקריים שנדונו הם: לואיזה מיי אלקוט, הנרי אדמס, אמילי דיקינסון, ראלף וולדו אמרסון, וויליאם דין האולס, הנרי ג'יימס, ג'יימס וויטקומב ריילי, הנרי דייוויד ת'רו, מארק טוויין וג'ון גרינליף וויטייר, וכן הות'ורן, מלוויל, ווויטמן. מבקר אחד ניצל את הספר כהזדמנות לסכם את תרומתו של ארווין לחקר הספרות האמריקאית, וטען כי הוא "חידד לדיוק כמעט בלתי נסבל את הקונפליקט בין 'שלמות אישית' לבין הסביבה החברתית".
ב-2001 פרסם בארי ורת' ביוגרפיה אודות ארווין, The Scarlet Professor: Newton Arvin: A Literary Life Shattered by Scandal. הספר עורר תגובה מאחיינו של ארווין, שביקר את דמותו של ארווין ובמיוחד את האישום כי ארווין סיפק שמות של קולגות למשטרה ב-1960.
בביקורת על הביוגרפיה שכתב ורת', טען המבקר בנג'מין דהמוט כי "ספריו הנוקבים של ארווין על הות'ורן ווויטמן... היו פורצי דרך בזמנם ונשארו קריאים היום". מכללת מאונט הוליוק ערכה סימפוזיון על ניוטון ארווין ב-2001. בשנת 2002 הקימה מכללת סמית' את "פרס ניוטון ארווין בלימודים אמריקאים", המוענק לסטודנטים. בשנת 2006 שודר סרט תיעודי בשם The Great Pink Scare בערוץ PBS האמריקני. הסרט עוקב אחר מעצרם של ארווין, ספופורד, ודוריוס, ועל הקריירות שלהם לאחר הפרשה.
פרופסור הארגמן, אופרה על ארווין מאת אריק סוייר והארלי ארדמן, המבוססת על הביוגרפיה שכתב ורת', הועלתה בבכורה בסמית' קולג' ב-2017.
לוקיוס קורנליוס קינה
קורנליה בתו של קינה, הייתה אשתו הראשונה של יוליוס קיסר
פועלו של קינה בעת מלחמת האזרחים
קינה ותומכיו מיהרו לגייס צבא מבני הברית האיטלקים, ומחלק מגדודי הצבא הרומי שחנה בקמפניה. מריוס, שכנראה היה בקשר קבוע עם קינה, ניצל את ההזדמנות וחזר לאיטליה עם כח של כ-500 איש, שהיה מורכב בעיקר מעבדים משוחררים ושכירי חרב נומידים. הוא הצליח לאסוף אל דגלו ששת אלפים חיילים, שכללו פליטים פוליטיים, עבדים משוחררים וחיילים מקרב בני הברית האיטלקים. כמו כן הצליח מריוס להעמיד צי של ארבעים אוניות שהציב בשפך הטיבר, ועצר את הגעת אסדות התבואה לרומא. מריוס התאחד עם קינה, והכיר בו בתור הקונסול החוקי (למרות שבעיר רומא נבחר כבר קונסול אחר במקומו), וקינה מסר בידיו את הפיקוד על צבאו וסמכות פרוקונסולרית.
מצבה של האצולה היה בכי רע. כוחותיהם הצבאיים היו או במזרח בהנהגת סולה, או עסוקים בקרבות בסמאניטים. תמיכתו של הכוח הצבאי השלישי בצפון איטליה, בראשות גנאיוס פומפיוס סטראבו, הייתה לא ברורה, ולמרות שזה הציב את מחנהו מול רומא, הוא נתן למורדים להקיף את חומותיה. צבא המורדים התפצל לשלושה חלקים, כאשר חלק אחד בראשות קינה התמקם בצד הימיני של הטיבר, חלק שני בהנהגת קווינטוס סרטוריוס התמקם בצדו השמאלי, וכוחו של מריוס התקדם במעלה החוף לכיון אוסטיה וכבש את היישובים ששוכנים עליו. לאחר שכבש את אוסטיה בזזו כוחותיו את העיר.
סטרבו נלחם למראית עין בכוחות המורדים אך לרוב לא נקט בפעולה כלשהי. בצרתה הכריזה הממשלה על נתינת זכויות האזרחים לכול הקהילות האיטלקיות שמרדו בהם (ובכך מחקו את כל הישגי הרומים במלחמה האיטלקית) מתוך תקווה לגייס לעצמם כוחות חדשים. הממשלה הצליחה לגייס בצעד זה רק כעשרת אלפים איש. בלית בררה קראו האצילים למטלוס פיוס ולצבאו בסמניום לנטוש את מלחמתו שם, ולבוא לעזרתם. מריוס וקינה, כתגובה, העניקו לסמאניטים את כל דרישותיהם הפוליטיות וגייסו לעצמם חיל עזר סמאניטי.
מריוס המשיך בטקטיקה שלו של ניתוק רומא מדרכי האספקה, וכבש את אריניום, חסם את הטיבר, וכבש את כל היישובים ששלטו על מבואות רומא ליבשה. רעב ומגפות החלו להכות בעיר רומא, בצבאות הממשלה ובכוחותיו של סטרבו, מפילים אלפים מהם. כוחות הממשלה, שתוגברו בצבאו של מטלוס ושרידי כוחותיו של סטרבו (שמת במגפה) נפגשו עם מחנה המורדים מול גבעות האלבנים האיטלקיות. אולם החיילים של צבא הממשלה הפגינו חוסר רצון מובהק להילחם ומטלוס נסוג איתם בחזרה לכיוון העיר. הצבא של מריוס וקינה הגיעו לשערי העיר, העריקות של חיילים ממחנה האצולה הלכו וגברו, ואפילו עבדי רומא החלו לברוח לצבאו של מריוס בשל ההבטחה לחירות שהבטיח להם. בלית בררה נכנעה הסיעה השלטת בעיר לפני מריוס וקינה, כאשר בקשתה היחידה היא הימנעות המנצחים מטבח דמים.
שערי העיר נפתחו וקינה צעד בראש לגיונותיו לתוכה, ואילו מריוס התעקש שיסירו מעליו את הנידוי שהטיל עליו סולה. עם הסרת החרם נכנס מריוס לעיר והחל במרחץ דמים שנמשך עשרה ימים ברומא לבדה, ובאיטליה כולה מספר חודשים. כל החשובים והבולטים בין מנהיגי האופטימטים הוצאו להורג ורכושם הוחרם. ביניהם הקונסול אוקטאוויוס, עשרות קונסולים לשעבר, עשירי רומא, מצביאים מפורסמים, בני בריתו לשעבר של גאיוס עצמו, ועוד עשרות אחרים. מריוס אפילו לא טרח להעמידם למשפט, והשתמש בפלוגות שהורכבו מעבדים לשעבר לרצוח את מיטב האצולה הרומית. מעשיו של מריוס החרידו אפילו את בני בריתו הפופולרים, קינה וסרטוריוס, אולם גם הם פחדו מידו של זה, וקינה אף בחר במריוס להתמודדות יחד איתו על הקונסולט של שנת 86 לפנה"ס.
נקמתו של מריוס הושלמה, הוא חזר לשלוט על רומא, הרג ונקם במעמד האצילים שמעולם לא קיבל אותו, והשיג את הקונסולט השביעי אליו שאף במשך 13 השנים הקודמות למאורעות הללו.
אחרי מותו של מריוס, לוקיוס ולריוס פלאקוס הפך לקונסול שני. בשנת 84 נאלץ לצאת למלחמה כנגד סולה שחזר באותה עת ממלחמתו נגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס ונהרג על ידי חייליו במרד שפרץ במחנהו.
טירת סטורמונט
מאז שנת 1973 משמש המבנה למשרדי מזכיר המדינה של צפון אירלנד.
וודו (פירושונים)
Vodum (desambiguação)
בית יעקב (שכונה)
שכונת בית יעקב היא שכונה קטנה בירושלים, נוסדה בשנת 1877 והיא התשיעית במניין השכונות היהודיות מחוץ לחומות העיר העתיקה השכונה נושקת לרחוב יפו ורחוב אבישר. כיום השכונה נבלעה על ידי שוק מחנה יהודה.
רקע היסטורי
שכונת בית יעקב היא השכונה התשיעית שהוקמה בירושלים המערבית וכן השכונה האחרונה שנוסדה בירושלים לפני העלייה הראשונה. מיקום היסטורי זה, על התפר בין "היישוב הישן" לתחילת ה"יישוב החדש" וההתעוררות הציונית לא נעשה במכוון אבל מחדד את ההבדלים וקווי הדמיון בין זרמים אלו בתולדות יישוב ארץ ישראל בכלל וירושלים בפרט.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 הרחיב היישוב הישן את גבולותיו מעבר לחומות העיר העתיקה - עד אז גבול המחייה המסורתי של תושבי ירושלים. כך נוסדו שכונות חדשות וירושלים שמחוץ לחומות קרמה עור וגידים. תנופת בנייה והתפשטות זו מאופיינת בייסוד מוסדות ציבוריים ותרבותיים חדשים, פעילות אינטנסיבית זו צומחת על רקע הנחיצות הכלכלית- צפיפות, מחסור וחולי בתחומי המחיה המסורתיים. לתנופה זו משמעות דתית משיחית ברוח חזון יישוב ארץ-ישראל כפי שבא לידי ביטוי בספרי התקנות של השכונות החדשות מחוץ לחומה, אך גם בחזון זה מוטמע ומוטבע רצון להקים מסגרת חיים על בסיס ההלכה.
מפעל הקמת השכונות מחוץ לחומות העיר העתיקה בסוף המאה ה-19 התמקד והתאפיין בהרחבת תחומי "הישן" כלומר תהליך הדומה יותר לאבולוציה של גוף חי, ולא רק סוג חדש של אורגניזם עירוני. דוגמה בולטת להשקפה זו ניתן לראות ביוסף ריבלין, מפעילי פלג "הפרושים" האשכנזי. בכתביו הוא מציין במפורש כי ייסוד השכונות מחוץ לחומות ירושלים הוא כחלק מתהליך גאולה.
שנות השבעים של המאה ה-19 רואות את המפגש בין היישוב הישן עם העולים החדשים של העלייה הראשונה. קווי הדמיון בין שתי התנועות שעיקרן רצון לישב את ארץ ישראל עומדים בצל הגורם הרעיוני המפריד - היסודות הלאומיים הרדיקליים ומשנתחזקה אידאולוגיה זו והתבגרה לכלל תנועה לאומית מודרנית בשנות התשעים של המאה ה-19 נפערה תהום בין היישוב הישן הדתי אורתודוקסי ליישוב החדש הלאומי ציוני.
ייסוד השכונה
תחילתה של השכונה בשנת תרל"ה-1875, אז קנו חברי "הרחבת הבונים" את האדמה ותכננו להקים בה שבעים בתים. אולם קשיים כספיים מנעו מהם מלהתחיל בבנייה, ורק שנתיים מאוחר יותר, בשנת תרל"ז-1877 נמצא הפתרון. ארבעה אנשים תרמו מכספם ומזמנם והם: רבי משה גראף, רבי יוסף ריבלין, רבי שמואל הומינר ור' יעקב בלומנטל אשר בנה בשכונה כמה ממוסדות הציבור: את המקוואות, את בורות המים ואת התנורים. בית יעקב נוסדה על ידי חברת משתכנים בהנהלת רבי משה גראף, אחד מהממונים ועסקני כולל הורדנא של עדת הפרושים האשכנזית וחבר הוועד של מאה שערים. כמו כן בין המייסדים נמנה גם יחיאל צבי צימרינסקי. השכונה נקראה בית יעקב על שם 70 הבתים שרצו המייסדים לבנות בה. על פי הפסוק
(בראשית מו, כז).
פנחס גרייבסקי מציין בספרו  ספר היישוב מחוץ לחומת העיר תולדות השכונות ומייסדיהן מראשית היווסדן משנת הכת"ר עד היום (תרצ"ט) כי חלקת הקרקע עליה הוקמה השכונה היא בת 44,000 אמות מרובעות ונרכשה במחיר 500 נפולאונים זהב. את האדמה גאל מידי ערביי ליפתא ר' בן ציון ליאון והוא מכר את השטח בתרל"ה ל"הרחבת הבונים" שהחלו לבנות את השכונה שנתיים מאוחר יותר.
תוכנית הבניה אופיינית לשכונות חצר ירושלמיות של אותם זמנים. חצר רחבת ידיים, במרכזה בור מים תת-קרקעי, ששימש לאספקת מים לתושבים. בשכונה מוסדות ציבוריים כגון בית מרחץ, מחסן לקמח, מאפיה, בית כנסת ותלמוד תורה, מסביב לחצר הוקמו בתים בדרך כלל בני קומה אחת שכניסותיהם פונות לחצר המרכזית.
הרב משה נחמיה כהניו בספרו מספר:
גרייבסקי בספרו מוסיף:
בית יעקב הייתה מתחילתה השכונה היהודית המרוחקת ביותר מן העיר העתיקה וכך הפכה למעין "נושאת דגל" של ירושלים היהודית החדשה.
כאמור, הקמת השכונה נתקלה בקשיים רבים, שבעים בתי אב קיבלו על עצמם להקים להם בית במקום וכשנתיים לאחר שנתגבשה הקבוצה, הונחו היסודות לבתים הראשונים, אך בשנת הייסוד נבנו רק 15 בתים ושאר החברים באגודת המתיישבים רכשו מגרשים בלבד. ועד שנת 1881 עמדו בשכונה כעשרים בתים.
בשנותיה הראשונות של השכונה, בגלל בידודה נאלצו הגברים המעטים בה לארגן השמירה בלילות, על מנת להדוף התנפלות ערבים תושבי הסביבה.
מבחינה טופוגרפית הייתה זו השכונה הגבוהה ביותר מבין שכונות העיר בראשית המאה ה-20, עובדה שהייתה בעלת חשיבות לקביעת מועדי היום ההלכתיים. למשל עבור חייא דוד הלוי שפיצר, שמדד משם את זמני זריחת השמש ושקיעתה לשם קביעת המועדים ההלכתיים בירושלים.
התמזגות בתוך מחנה יהודה
ליד שכונת בית יעקב נוסדה בשנת 1887 שכונת מחנה יהודה, וזו נתנה את שמה לשוק שפעל ממולה. שוק זה בלע את שכונת בית יעקב הקטנה. תחילת השוק במגרש ריק אליו הביאו הפלאחים מהסביבה, בעיקר מהכפר ליפתא, את פרי שדותיהם לשדה הריק ולהציעה למכירה למתיישבים. ההסדר היה נוח לכול: תושבי בית יעקב ומחנה יהודה שמחו שנחסכה להם ההליכה לעיר העתיקה והפלאחים העניים מצאו מקור פרנסה במכירת פֵּרות, ירקות ומוצרים שונים. משהתמסדה פעילות השוק הקימו מייסדי השכונה צריפים ואוהלים בשביל המוכרים ובהמשך התרכזו גם הרבה קצבים מוכרי בשר. משהתרחבה פעילות השוק הוקמה בשכונה התחנה האחרונה של עגלות הנוסעים משער יפו וכן תחנה לעגלות נוסעים מירושלים ליפו.
במרוצת השנים נהפכו הסככות הארעיות למבני פח ועץ קבועים והשוק, שקיבל את הכינויים שוק מחנה יהודה או שוק חיים ולירו, היה לחלק מנופה של ירושלים ובדרך אגב בלע והשכיח את שם שכונת בית יעקב.
ב 1917 כאשר עמד הצבא האנגלי במבואות ירושלים העמיד הצבא הטורקי סוללה בת שישה עשר תותחים במגרש השוק. הדו-קרב הארטילרי החריד את התושבים המעטים שנשארו בשכונת בית יעקב, מחנה יהודה ושאר השכונות לאורך רחוב יפו. לקראת בוקר נסוג הצבא הטורקי והחל שלטון המנדט הבריטי.
בית הכנסת בית יהודה
ברחוב אבישר שוכן בית הכנסת הקטן של השכונה בית יהודה בו מתנהלת תפילה בנוסח אשכנזי.
בית הכנסת הוקם בשנת 1877, עם ייסודה של השכונה עצמה. שמו הוא 'בית יהודה', על שם הנדבן שתרם את הכסף להקמתו, נדבן המונצח אף על אבני ההקדשה הקבועות מעל הכניסה לעזרת הגברים.
כרבו של בית הכנסת וכרב השכונה שימש הרב אברהם אדלר במשך כארבעים שנה (תר"צ-תש"ל).
בבית הכנסת תלויים ארבעה ציורים שצוירו על ידי האמן הירושלמי יצחק בק, לפני כמאה שנים ובהם מופיעים ארבעה אתרים מקודשים ליהדות בארץ ישראל.
על פי סיפורים בצד ארון הקודש נבנה סליק ששימש להסתרת נשק בתקופת המנדט.
בית הכנסת פעיל עד היום, ומתקיימות בו תפילות ולימוד תורה במשך השנה.
גן התקומה
גן התקומה שוכן בשולי הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, ומהווה אתר ארכאולוגי ומקום לפעילות ספורט ופנאי.
מיקום הגן ותולדותיו
גן התקומה שוכן בצמוד לחומת העיר העתיקה מדרום, סמוך לשער ציון. במאה ה-19 שימש חלקו המערבי של המתחם כמושבת מצורעים, שנודו מן החברה בשל מחלתם המדבקת, היא מחלת הנסן, המזוהה בטעות עם מחלת הצרעת המקראית. בתיהם העלובים של המצורעים נבנו סמוך לשער ציון, כשפניהם אל החומה. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 עקרו המצורעים מהעיר העתיקה למוסדות מסודרים מחוץ לחומות. הבתים העלובים נהרסו, והמתחם הפך לחלק מהרובע היהודי.
האזור כולו שימש עד שנת 1948 למגוריהם של יהודים ספרדים, ונקרא בשם 'החָכּוּרה'.
שם הגן
גן התקומה תוכנן כחלק מתוכנית האב לשיקום הרובע היהודי לאחר איחוד ירושלים ב-1967. שמו מבטא את תקומת הרובע מעפר והרס, שהיו מנת חלקו במשך 19 השנים שבהן היה נתון תחת שלטון ירדן.
ממצאים ארכאולוגיים
פעולות השיקום והבנייה ברובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים נערכו בצד חפירות ארכאולוגיות. הייתה זו הפעם הראשונה שהרובע נחפר לעומק באופן יסודי, בשילוב כלי מחקר וטכנולוגיה מודרניים. מאחר שבמשך השנים בהן הייתה העיר העתיקה בידי ירדן לא התגורר כמעט איש בתחומי הרובע, יכלו הארכאולוגים לפעול כמעט בחופשיות, ובזכות כך חשפו ממצאים מרשימים מאוד מתקופות היסטוריות רבות.
הממצא הארכאולוגי החשוב ביותר, שנתגלה בחלקו המזרחי של גן התקומה, הוא מאגרי המים הקדומים של כנסיית הניאה הביזנטית. כנסייה זו, שהייתה כנראה הגדולה בכנסיות ירושלים במאה ה-6, השתרעה על פני שטח עצום, ושרידיה נתגלו גם תחת כיכר בתי מחסה. מאחר שגבול החומה הדרומית של העיר העתיקה שוכן על מדרון תלול, נאלצו בוני הכנסייה לתמוך את מאגרי המים בקירות עבים ובקמרונות גדולים, שהשתמרו יפה עד ימינו.
בחלק המרכזי של הגן נשתמרו שרידיו של מנזר סטפנוס הקדוש הארמני מן התקופה הצלבנית (לפני כ-900 שנה). עמודי המנזר שוחזרו, וכן חלק מקירותיו החיצוניים. בחלקו המערבי של גן התקומה נתגלו שרידיו של שער ציון מן התקופה האיובית. שער ציון של ימינו, הקבוע בחומת העיר העות'מאנית, שוכן למעשה בנקודה מערבית וגבוהה יותר לשער ציון ההיסטורי. השער הקדום עמד בקצה הקארדו העתיק, ושרידי בית השער הגדול שלו השתמרו, על קירותיהם העבים וחרכי הירי.
מתקני ספורט ופנאי
על גבי מאגרי המים של כנסיית הניאה הוקם תיאטרון פתוח למופעים, וכן שני גני שעשועים לילדים. ליד שרידי מנזר סטפנוס נבנו מתקני ספורט, ובהם מגרשי כדורגל וכדורסל, וכן שולחנות פינג פונג, המהווים את חלקו העיקרי של הגן.
טחבית מצויה
טחבית מצויה (שם מדעי: Porcellio scaber) (יאן ברנשטיין) היא מין של סרטן יבשתי בסדרת שווה רגלאים. הטחבית חובבת מקומות לחים וניזונה מרקבובית צמחים ומיני צומח. אורך בוגר הוא 15–20 מ"מ.
הטחבית מתרבה על ידי הטלת ביצים, תטולה של 20–35 שבוקעות תוך 40 יום. התפתחות היא גלגול חסר ללא שלב גולם.
מבנה הגוף של הטחבית
מבנה הגוף של הטחבית פחוס בכיוון גבי-גחוני, כלומר: גוף רחב באמצע וצר בצדדים.
גוף הטחבית מתחלק לשלושה חלקים עיקריים שניתן להבדיל ביניהם בנקל:
התנהגות הטחביות
חלקים נרחבים מהתנהגותה של הטחבית נובעים מצורך ההסתגלות לחיי היבשה. הטחבית שמקורה במים, כשאר היצורים, יצרה לעצמה מנגנונים שונים העוזרים לה לשמור על הלחות. אצל הטחבית בעיית שמירת הלחות קשה במיוחד, כמו אצל שאר בעלי החיים הקטנים, שאצלם יחס שטח פנים-נפח גדול ביותר.
כדי להימנע מחום ומיובש נחבאות הטחביות במשך שעות היום ופעילות במשך הלילה. במשך היום הטחביות מסתתרות מתחת לאבנים, עצמים הפזורים על השטח, חריצים בקרקע, סדקים בגזעי עץ, תחת קליפות עץ, מחילות שונות של עצמם או של נמלים. המאפיין הקבוע של כל המקומות הללו הוא לחות גבוהה. כאשר יוצאות הטחביות מהמחבואים השונים הן נשארות כל עוד הלחות נשארת גבוהה.
תפוצת משפחת הטחביתיים
תפוצת הטחביות היא אדירה. גם במקומות הקשים ביותר הטחבית שורדת. ישנם מינים בכל אזור בעולם, גם למדבר הסתגלו סוגים מסוימים של הטחבית. גם בתוך הים ובקרבתו ישנן טחביות. בגבעות החוף גם כן ניתן למצוא טחביות. גם בכל שאר סוגי האקלים: הרים, חורש, קיני נמלים וכן הלאה, ישנן טחביות אשר הסתגלו כל אחת לתנאים המיוחדים של סביבתה.
בארץ ישראל הטחביות נפוצות ביותר. בגליל לבדו נמצאו 15 סוגים שונים של טחביות ובכלל הארץ נספרו עד היום כ-50 מינים שונים, וזאת מבלי לבצע חיפוש מדוקדק אחר טחביות.
תזונת הטחביות
עם רדת הלילה מגיחות הטחביות ממחילותיהן ומתחילות לתור אחר מזון. הטחביות ניזונות בעיקר מרקבובית, מנשורת של עלים יבשים ועלים ירוקים. הטחביות מצוידות כהלכה למטרה זאת: זוג לסתות, שני זוגות של לסתות עליונות (מקסילות) ובזוג נוסף של לסתות תחתונות (רגלסות) מאוחות היוצרות שפה תחתונה.
כיום סוברים המומחים כי הטחביות בתקופת היעלמותן מעל פני הקרקע, תקופת השינה, הן בתרדמת עמוקה ואינן ניזונות כלל.
קצב גדילת הטחביות מושפע רבות ממזונן. כאשר המזון רווי חלבון, שלב ההתפתחות הראשוני שלהן מהיר יותר וכאשר הכמות קטנה, ההתפתחות מואטת.
הקשר בין הטחבית לאדם
תועלתה של הטחבית לאדם מועטה ביותר כשם שנזקה מועט ביותר. נזקה של הטחבית הוא לחקלאות, אך גם זה בקנה-מידה אפסי ממש. הנזק שהטחבית יכולה לעשות לעצים הוא מינימלי ונובע בעיקר מהתנחלות הטחביות בגזע העץ דבר הפוגם בעץ.
יתרונות הטחבית הם גם-כן בקנה-מידה קטן ביותר וזאת ב"הפיכת האדמה", תיחוח, כשם שחסרי-חוליות אחרים עושים כדוגמת תולעי אדמה (שלשולים). התיחוח תורם רבות לחקלאות אך עדיין הטחביות הן לא העזר העיקרי לאדם.
קישורים חיצוניים
Мокрицы
סמיון שולומוביץ' גורביץ'
סמיון שולומוביץ' (או, לפי תעודות אחרות: שלמוביץ') גורביץ' (ברוסית: Семён Шоломович Гуревич או Семён Шлемович Гуревич; 1915 – 1982) היה יהודי סובייטי לוחם במלחמה הפטריוטית הגדולה, מפקד מחלקת טלפון וכבלים של פלוגת התקשורת המעוטרת מס' 107 בחטיבת סיור מס' 78 של הארמייה השביעית של חזית הערבה, גיבור ברית המועצות, בדרגת לויטננט המעוטר.
קורות חיים
נולד בעיר איגומן, גוברניית מינסק, במשפחת איכרים. לאחר סיום שבע שנות לימודיו, עבד כנגר.
בצבא האדום מאז 1936. השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין באזור בלארוס בשנת 1939. בחזיתות של מלחמת העולם השנייה מאז יולי 1941. בשנת 1942 סיים את לימודיו בבית הספר לפרשים של טמבוב. חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1943.
בלילה שלפני 25 בספטמבר 1943 חצה עם עוד ארבעה קשרים את נהר הדנייפר מצפון לכפר דומוטקן שבנפת ורחנפרובסקי במחוז דניפרופטרובסק ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וחיבר מפקדות בין הגדות.
כשקבוצה של חיילי ורמאכט ביצע תקיפה מן העורף הסובייטי ב-27 בספטמבר 1943, התקשורת עם הגדה השמאלית נותקה והוא הוביל את חיילי הקשר למתקפת נגד וחיסל באופן אישי יותר מעשרה חיילים גרמניים. לאחר מכן חודש הקשר.
לאחר המלחמה - יצא לגמלאות, חי ועבד במינסק. נקבר בבית העלמין המזרחי (המוסקבאי) בעיר.
סקוטית
סקוטית (Scots leid) היא שפה מקבוצת השפות האנגליות ומדוברת בעיקר בסקוטלנד התחתונה ומספר אזורים בצפון אירלנד ואנגליה. שפה זו שונה מהשפה הגאלית הסקוטית ששייכת לקבוצת השפות הקלטיות. לסקוטית יש תכונות משותפות עם האנגלית, אך הן נבדלות באופן משמעותי בכללי כתיב, אוצר מילים וכללי דקדוק. קיימת מחלוקת באשר לסיווגה של הסקוטית: יש הטוענים כי מדובר בשפה נפרדת מהאנגלית, ואחרים הטוענים כי מדובר בניב סקוטי מקומי של השפה האנגלית.
שם השפה
שמות נוספים לשפה הם:
תולדות השפה
הסקוטית התפתחה מהצורה של אנגלית תיכונה שהייתה מדוברת בצפון אנגליה ודרום-מזרח סקוטלנד.
האנגלית הגיעה לסקוטלנד דרך הבורו, צורת התיישבות עירונית שנוסדה על ידי המלך דייוויד הראשון. מרבית המתיישבים היו אנגלים, בעיקר מאזור נורת'מבריה ורוזנות הנטינגדון וכן פלמים וצרפתים. אף על פי שמנהיגי הצבא היו ברובם דוברי גאלית וצרפתית, הקהילות העירוניות דיברו בניב משלהם של אנגלית כשפה עיקרית כבר בסוף המאה ה-13. הנסיגה הצרפתית במאה ה-14 הפכה את האנגלית לשפה היוקרתית והעיקרית במזרח סקוטלנד. עם זאת, כתוצאה ממלחמות העצמאות של סקוטלנד, דוברי האנגלית האלה אימצו זהות לאומית סקוטית.
ההופעה הראשונה של השפה הסקוטית בספרות הייתה באמצע המאה ה-14. בצורה זו לא היה הבדל משמעותי בינה לבין ניבים אחרים של אנגלית תיכונה, וכמוהם, הסקוטית ספגה השפעות רבות מנורווגית עתיקה וצרפתית נורמנית. השפעות נוספות היו מהשפה ההולנדית והגרמנית התיכונה בעקבות המסחר בין האזורים וכן משפות רומאניות בעקבות קשרי התרבות והדת. כמו כן, הסקוטית ספגה מילים רבות מגאלית, בעיקר בתחום התרבות (כגון clan, "משפחה") ושמות המקומות (כגון loch, "לוך, אגם"). מילים רבות מסקוטית נכנסו גם לאנגלית, כגון greed ("תאוות בצע"), eerie ("מוזר"), ו-galore ("שפע"; מהמילה הגאלית gu leòr).
במאה ה-16 החל תהליך הדרגתי של קביעת תקן לכללי כתיב ודקדוק מסודרים לסקוטית וכן היווצרות של ספרות סקוטית לאומית עשירה ומגוונת. במהלך המאה ה-17 התיישבו דוברי סקוטית רבים בצפון אירלנד, כחלק מתוכניות היישוב האנגלי באירלנד; שפתם התגלגלה לניב שהיום נקרא "סקוטית של אלסטר".
החל מאמצע המאה ה-16 השפה הסקוטית עברה תהליך של "אנגליזציה" - ספרי התנ"ך פורסמו בתרגומים לאנגלית וכללי איות אנגליים נעשו נפוצים יותר ויותר. כך, השפה המדוברת בסקוטלנד התפצלה לשני ענפים עיקריים - אנגלית סקוטית, שהיא ניב של אנגלית הנבדל בעיקר במבטא ובאוצר המילים וסקוטית ממש, שהיא שפה דומה אבל נפרדת.
במאה ה-18 החל גל חדש של התפתחות הספרות בסקוטלנד. המשוררים הידועים אלן רמזי ורוברט ברנס כתבו בתערובת של אנגלית וסקוטית ויצירתם ספוגה בהשפעות של תרבות סקוטית עממית. אף האנגלית שהם כתבו בה הייתה במבטא סקוטי, כפי שניתן לראות מהחרוזים שבהם השתמשו.
במאה ה-19 יצא מילון אטימולוגי ראשון של השפה הסקוטית והדבר עורר התעניינות מחודשת בשפה בקרב המעמד הבינוני והגבוה בסקוטלנד.
מצב נוכחי
שאלת הזהות של השפה הסקוטית היא עדיין נושא לוויכוחים. אמנת האיחוד בין אנגליה לסקוטלנד התעלמה מהשפה הסקוטית והיחס אליה היה כאל ניב של אנגלית, אבל משנת 2001 מכירה הממלכה המאוחדת בסקוטית בתור "שפה אזורית" במסגרת אמנת האיחוד האירופי לשפות אזוריות ושפות מיעוטים.
בעבר שימשה הסקוטית כשפה של הפרלמנט הסקוטי הישן, עד שהוא התמזג עם הפרלמנט של הממלכה המאוחדת ב-1707. שפתו של הפרלמנט הסקוטי החדש שהוקם בשנת 1999 היא אנגלית.
כמיליון וחצי אנשים טוענים שהם דוברי סקוטית, רובם מתגוררים בסקוטלנד. עם זאת אין בתי ספר שבהם שפת ההוראה היא סקוטית ואין תקן אחיד לכללי כתיב. במקומות בהם יש שלטים בשפה הסקוטית, האיות משקף בדרך כלל את המבטא המקומי. יש מילונים מודרניים של השפה הסקוטית ומספר הצעות לתקן אחיד לכללי כתיב, אך אין עדיין תקן מקובל על הכלל. מספר עמותות ציבוריות משתדלות לקדם את החינוך לשימוש בסקוטית כשפה מדוברת בכל תחומי החיים.
ספרות
היצירה הבולטת ביותר של סקוטית עתיקה היא The Brus של המשורר ג'ון ברבור, פואמה היסטורית-פטריוטית לכבודו של רוברט הראשון מלך סקוטלנד, המכונה "הברוס" (Robert the Bruce באנגלית או Roibert a Briuis בגאלית תיכונה).
במאה החמש-עשרה ספרות רבה נכתבה בחצר המלך באדינבורו ואוניברסיטת סיינט-אנדרוס בין היתר על ידי הסופרים רוברט הנריסון, ויליאם דנבאר, דאגלס ודייוויד לינדסיי.
יצירה מודפסת בולטת בסקוטית עתיקה היא "The Complaynt of Scotland" ("תואנתה של סקוטלנד"), ספר המגנה את הקריאות של האנגלים לספח את סקוטלנד לאנגליה. בספר הופיעו לראשונה מילים שנכנסו גם לאנגלית, רובן ממקורות לועזיים (לטינית, יוונית, צרפתית ועוד), כגון axis ,barbarian ,buffoon ,cabinet ,crackling ,decadence ,excrement ,heroic ,humid ,imbecile ,moo ,parallel ,robust ,suffocation ,superb ,timid ו-water-lily.
במאה ה-17, למרות התגברות ה"אנגליזציה", מרבית האוכלוסייה עדיין דיברה בסקוטית. באותה תקופה הועלו על הכתב שירי עם סקוטיים רבים, ביניהם "בלדות הגבולות" - שירים על המלחמות הרבות עם אנגליה. היוצרים הבולטים של אותה תקופה היו רוברט סמפיל (הזקן), רוברט סמפיל (הצעיר), פרנסיס סמפיל, ליידי וורדלו וליידי גריזל ביילי.
במאה ה-18 היוצרים אלן רמזי, רוברט ברנס, רוברט פרגוסון וולטר סקוט המשיכו לשלב סקוטית ביצירתם באנגלית. סקוט התבלט בשימוש בסקוטית מדוברת בספריו ההיסטוריים. יוצרים בולטים נוספים ששילבו סקוטית ביצירתם היו ג'יימס מתיו ברי (מחבר "פיטר פן") ומחבר ספרי ההרפתקאות רוברט לואיס סטיבנסון ("אי המטמון").
במאה ה-20 החלה תחיית הספרות הסקוטית, כאשר הדמות הבולטת ביותר בה היה היו מקדרמד. הספר המצליח טריינספוטינג של אירווין ולש כתוב במקור בסקוטית מעורבת בניבים סקוטיים של אנגלית. בשנת 1983 יצא תרגום מלא של הברית החדשה מיוונית לסקוטית, שנעשה על ידי ויליאם לוטון לורימר.
כיום, אחד הפעילים הבולטים להחייאת השפה הסקוטית בכל מערכות החיים, התקשורת והחינוך בסקוטלנד הוא הסופר מתיו פיט (Matthew Fitt). הוא הגה את תוכנית "Itchy Coo" אשר מתמקדת בהנחלת הסקוטית המדוברת והספרותית לילדים על ידי הפצת ספרי ילדים מקוריים ומתורגמים בסקוטית ומקדם את הוראתה בבתי ספר. כמו כן הוא הוציא ספר מצליח בסגנון סייברפאנק בשם But N Ben A-go-go שכתוב בסקוטית. הוא אף חידש מספר מילים לצורך כתיבת הספר העתידני, כדי להוכיח שמדובר בשפה רלוונטית ומודרנית שיכולה להתמודד עם זמנים חדשים.
דקדוק
ביסודו, הדקדוק הסקוטי דומה לזה של האנגלית, אבל יש גם הבדלים. בעוד שהבדלים במבטא, כללי כתיב ואוצר המילים יכולים להתקיים מבלי להפוך ניב לשפה נפרדת, ההבדלים הרבים והמשמעותיים שבין אנגלית לסקוטית משמשים את מצדדי הסקוטית בטענתם שמדובר בשפה בעלת זכות קיום עצמאית ולא רק ניב עממי מקומי של אנגלית.
שימוש בתווית יידוע
תווית היידוע הסקוטית היא the, כמו באנגלית, אך השימוש בה שונה באופן מהותי. The תמיד בא לפני שמות של עונות וימות השבוע וכן לפני שמות עצם רבים שאינם מיודעים באותו אופן באנגלית ובפרט - שמות של מחלות, שפות, מקצועות ומדעים. לעיתים התווית יכולה גם לקבל תפקיד של הבעת קניין.
ל-the יש גם גרסאות אחרות בניבים השונים: e או ee בניבים הצפוניים, da בשטלנד ו-tha בסקוטית של אלסטר.
שימוש בפעלים מודאליים
הפעלים המודאליים mey (יכול, ייתכן; מקביל ל-may), ocht tae (כדאי ש..., רצוי ש...; מקביל ל-ought to), ו-sall (הבעת עתיד; מקביל ל-shall) לא נמצאים בשימוש רב בסקוטית של היום, אבל נמצאים בטקסטים שמושפעים מאנגלית. הם הוחלפו בדגמים עם can (יכול), shoud (כדאי ש...; מקביל ל-should) ו-will (הבעת עתיד). בסקוטית טהורה יש שימוש רב בצורות מודאליות כפולות, כאשר הזמן מובע על ידי פועל-עזר נוסף.
זמן הווה של פעלים
באנגלית פעלים בזמן הווה נגמרים ב-s רק בגוף שלישי יחיד. בסקוטית פעלים בזמן הווה נגמרים תמיד ב-s אלא אם כן הם צמודים לכינוי גוף.
הבדלים כלליים בתחביר
העדפה לשימוש בזמן מתקדם (progressive) בפעלים מסוימים:
השמטת פעלים שמביעים תנועה במשפט עם אדוורב או מילת יחס של הבעת תנועה:
GSM
GSM או Global System for Mobile Communications הוא תקן לרשתות תקשורת סלולרית. רשתות אלו הן הנפוצות ביותר בעולם. ב־2010 היו בעולם כחמישה מיליארד מנויי GSM.
GSM עושה שימוש בטכנולוגית גישה מרובה מבוססת זמן, Time Division Multiple Access (אין הכוונה לתקן ה-IS-136 המכונה לעיתים TDMA). הקול מועבר באופן דיגיטלי ולכן רשתות GSM מקוטלגות כ-"דור שני". הרשת הבסיסית שמותאמת לשיחות קוליות בלבד הורחבה באמצעות שתי טכנולוגיות משלימות להעברת נתונים: GPRS ו-EDGE. טכנולוגיות אלו מכונות "דור 2.5" ו-"דור 2.75" בהתאמה.
התפתחות ותפוצה
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התפתחו המערכות הסלולריות באירופה במהירות, אולם התקנים השונים גרמו לכך שבכל מדינה הייתה מערכת נפרדת, ולא הייתה אפשרות לעבור ממדינה למדינה. באירופה המאוחדת היה זה חיסרון גדול.
עוד בשנת 1982 הקים ארגון הדואר והטלגרף האירופי ועדה לבחינת טכנולוגיות למערכות סלולריות. הוועדה שנקראה GSM - ראשי תיבות בצרפתית של Groupe Spécial Mobile, תכננה מערכת סלולרית פאן-אירופית על פי הקריטריונים הבאים:
התוצאה הייתה מערכת ה־GSM - שפירוש ראשי התיבות שלה הוחלף ל־Global System for Mobile Communications.
ב־1987 נחתם הסכם בין מפעילים אירופיים להפעלת מערכת ה־GSM, והמערכת יצאה לדרך בשנת 1991.
המערכת זכתה מיד עם השקתה להצלחה אדירה - לא רק באירופה, אלא גם באסיה, אפריקה, אוסטרליה, ואחרי כמה שנים גם ביבשת אמריקה, שם קיימת גרסת GSM בשם "PCS 1900".
בשנת 2004 היו קיימות למעלה מ־700 רשתות GSM בעולם, עם קרוב למיליארד מנויים, זו הייתה הטכנולוגיה הסלולרית המצליחה ביותר בעולם, וחברות נוקיה ואריקסון היו יצרניות ה־GSM המובילות בעולם.
בישראל
בישראל הוקמה מערכת סלולרית בשיטת GSM על ידי חברת פרטנר תקשורת בשנת 1999 שהפעילה רשת בשם המסחרי אורנג'.
בשנת 2001 הצטרפה חברת סלקום למפעילי ה־GSM. במדינת ישראל, עם הקמת רשת GSM במקביל לרשת ה־TDMA שהפעילה קודם לכן.
בשנת 2009 השיקה חברת פלאפון את שירות ה-GSM ביחד עם השקת הדור השלישי, לאחר שנים רבות בהן השתמשה בשיטה המתחרה (CDMA).
טכנולוגיה
GSM התחיל כדור שני (2G) לטכנולוגיית טלפונייה ניידת בתחומי אירופה בלבד והפך במהרה לרשת התקשורת המצליחה ביותר בעולם עם מעל שלושה וחצי מיליארד מנויים נכון ל-2014. המטרה הראשונה הייתה פיתוח מערכת הכוללת טכנולוגיות מתקדמות כדי לספק צורכי תקשורת לאוכלוסייה גדולה יותר מאשר יכלה המערכת הסלולרית האנלוגית מהדור הראשון. לצורך כך נבחרה שיטת ריבוב TDMA בשילוב עם FDMA המאפשרת חיבור משתמשים מרובים בערוץ אחד במקביל וכן נוספו שיטות קידוד מתקדמות לאיתור ותיקון שגיאות שידור. במערכת הסלולרית האנלוגית היה קל מאוד לצותת לשיחה באמצעים פשוטים, לכן לראשונה נוספה טכנולוגיית הצפנה לאימות המשתמש ולהבטחת פרטיות השיחה. הכוונה המקורית הייתה לספק פרטיות ברמה כזו שאינה נופלת לכל הפחות מטלפון נייח.
GSM מגדיר לא רק את ממשק השיחה אלא את התשתית כולה, זאת כדי לאפשר תאימות בין יצרנים שונים וכן לאפשר ממסר בין תחנות ונדידה - קבלת שירות עבור המכשיר או כרטיס ה-SIM בין מדינות שונות. ארכיטקטורת GSM כוללת מספר אלמנטים שביניהם קיימת אינטראקציה באופן שקוף למשתמש. אפשר לחלקם לארבעה תחומים עיקריים:
תחנה ניידת - Mobile station
תחנה ניידת (MS) או ציוד נייד (ME) מתייחסים למכשיר או הטלפון הנמצא בקצה הרשת ומופעל על ידי משתמש הקצה. במכשיר קיים מספר זיהוי ייחודי בינלאומי שנקרא IMEI קיצור של International Mobile Equipment Identity שתפקידו לזהות את המכשיר עצמו ברשת, מאפשר לחסום אותו ובכך לסכל ניסיון גנבה שלו. בנוסף קיים ב-SIM מספר סודי ייחודי חסין מגע המשמש כמזהה פנימי של המשתמש ברשת והוא נקרא IMSI קיצור של International Subscriber Identity. כרטיס הסים עוזר לזיהוי המשתמש ברשת ולשייכו לזהות המנוי הרשום במערכת על מנת למנוע התחזות או גנבת שיחה וכדי לאפשר חיובים. הרעיון הוא שיהיה אפשר לנייד את זהות המשתמש ממכשיר למכשיר בקלות.
מיתוג רשת - Network Switching Subsystem
מערכת המיתוג היא הליבה של רשת GSM וכוללת בתוכה מספר אלמנטים חשובים.
תחום תדרים
בישראל באופן כללי משדרים בתדרים 900MHz ו-1800MHz בדור שני ו-850, 900 ו-2100 בדור שלישי. פרטנר והמתארחות הווירטואליות עובדים בדור שני ב-900 ו-1800, ובדור שלישי ב-2100. סלקום והמתארחות הווירטואליות עובדים בדור שני ב-1800, ובדור שלישי בעיקר ב-2100. פלאפון והמתארחות עובדים בדור שלישי בלבד בתדרים 850 ו-2100. כאשר קיימת נטייה של החברות למחזר תדרים ישנים שהוקצו לדור שני.
מרבית הטלפונים הניידים כיום תומכים בריבוי תדרים כך שבמעבר ממדינה למדינה החיבור נעשה אוטומטי אם המדינה בה המכשיר מבקר משדרת בטווח התדרים הנתמך על ידו.
ממשקים ופרוטוקולים
מבנה הרשת לפי התקן כולל אחד עשר ממשקים ופרוטוקולים מתאימים לניהול חילופי מידע בין האלמנטים השונים של המערכת.
תקן אוויר
תקן הרדיו או "תקן האוויר" של GSM נבחר תוך מתן דגש על הוזלת עלויות, שמירה על יעילות והפחתה בצריכת אנרגיה. הגל הנושא מאופנן בשיטת GMSK שהיא סוג של אפנון פאזה שידוע ביתרונות שלו; עמידות לרעש, קרינה נמוכה וצריכת אנרגיה קבועה. רוחב הפס של ערוץ הרדיו בשיטה זו הוא 200 kHz והמרווח גם הוא 200 kHz. בכל גל נושא מעבירים אותות משמונה מכשירים בבת אחת על ידי חלוקה לחלונות זמן. תפוקה מרבית של גל בסיסי אמורה להיות בערך 270 kbps אולם בשל תקורה הנובעת מהקצאת חלק מרוחב הפס לניהול ובקרה התפוקה האפקטיבית היא רק 24.8 kbps, לכך יש להוסיף את התקורה הנובעת מקוד תיקון שגיאות שנדרש בגלל הפרעות בקו או החלשות הגל לכן בפועל התפוקה היא 13 kbps עם קידוד קולי בסיסי. אחד החסרונות ב-GSM מדור שני הוא התפוקה הנמוכה. היות שהדרישות מצד הצרכנים טפסו בחדות נוצר מצב שיצרני הסלולר לא עמדו בקצב. מאז יציאתו נעשים מאמצים רבים לשיפור התפוקה המרבית של הרשת. אמנם התפקיד העיקרי של GSM הוא שיחה סלולרית אך בנוסף לשיחה קולית ל-GSM (מדור שני ואילך) מגוון שירותי העברת דטה בקצב של 9.6 Kbps ומעלה (בדור הרביעי קצב ההורדה עומד על כ-300 MBit/s). שירות הודעות קצרות SMS וכן פקסימיליה, וידאוטקסט וטלטקסט. כל שיחה מחולקת למנות, מקודדת, מוצפנת ומשודרת על גבי תשתית הרדיו באופן דיגיטלי במקטעים הקרויים "פריים" (Frame). תקן GSM משלב את שיטות הריבוב FDMA ו-TDMA כאשר הראשון מחלק את הערוץ שהוא ברוחב פס מרבי של 25 MHz ל-124 גלי תדרים במרווחים של 200 kHz. השני מחלק את הערוץ לחלונות זמן. כל חלון זמן שנקרא Slot מוקצה למשתמש אחד והוא יחידת הזמן הקטנה ביותר הזמינה עבור כל נייד. השידור שעובר במסגרת חלון זמן אחד נקרא פרץ (burst). כל פרץ כזה נמשך 0.577 מילי שניות. שמונה פרצים ברצף מכונים "פריים".
פריימים וערוצים
פריים הוא חלון זמן שנמשך לאורך 4.615 מילישניות ומהווה יחידה לוגית בסיסית של מידע. בחריץ אחד אפשר להעביר בשיטה הדיגיטלית עד 148 סיביות של מידע. כאשר רצף הסיביות הללו יכול להיות חלק משיחה קולית, וידאו, הודעה או כל מידע אחר. התזמון של תדר נכנס ותדר יוצא שונים וקיים היסט זמן קבוע ביניהם במכוון כדי שהשידור והקליטה לא יתרחשו באותו זמן בדיוק. פרץ של GSM מתאפיין בכמה סוגים בהתאם לצורך. קצב רגיל (לשני הכיוונים), מצב סינכרון (יוצא), מצב תיקון תדר (נכנס) וגישה אקראית (יוצא). מבנה הפרץ כולל פריסת סיביות בקרה וסיביות מידע (כמתואר בתרשים) בהתאם למטרה, מצב של העברת נתונים או מצב "איתות" (signaling). הפריימים של GSM מאוגדים יחד לתת-קבוצות לוגיות. במסגרת היפר-פריים GSM מגדיר מונה עבור כל סלוט המורכב ממספר הסידורי של הפריים וחלון הזמן. המונה מאפשר לבצע סינכרון בסיסי ותכונות נוספות של GSM כמו נדידת תדרים והצפנה. מספר הפריים חשוב לצורך ההצפנה כי למעשה הוא כמו וקטור אתחול. מסיבה זו שיחה אחת לא יכולה להימשך יותר מגבול עליון זה, כי אז המונה מתאפס.
GSM משתמש במגוון ערוצים פיזיים ולוגיים כדי לשדר מידע בהתאם לאופיו. ערוץ פיזי נקבע על ידי חלון הזמן בעוד שערוץ לוגי לפי סוג המידע. קיימים ערוצים לשימוש כללי וערוצים ייעודיים. חלקם משמשים לאיתות וניהול וחלקם לתעבורת מידע.
אבטחה
GSM (וממשיכו UMTS) נחשב למערכת תקשורת סלולרית בטוחה ועדיין נחשב לאלטרנטיבה הטובה ביותר למרות מספר חסרונות ופגמים שהתגלו במרוצת הזמן. בדור השלישי נעשו מאמצים לתקן אחדים מהליקויים. אחד החסרונות של GSM היה שתהליך התיקנון וכן מפרט האלגוריתמים היה סודי, מעין ניסיון להשיג אבטחה באמצעות עמימות מה שנוגד את עקרון קרקהופס. בדור השלישי הדבר תוקן בכך שמפרט האבטחה פורסם ברבים ונהנה מביקורת עולמית. תקן GSM מנסה להשיג ביטחון באמצעות הצפנה להגנה על פרטיות השיחה, הבטחת שלמות הנתונים באמצעות קוד אימות וכן הבטחת אנונימיות המתקשר על ידי אימות זהויות חזק באמצעות פרוטוקול אתגר-מענה. כאן נכנס לתמונה כרטיס ה-SIM המכיל בתוכו מספר ייחודי המשמש לאימות זהותו ולמניעת התחזות וזיופים, כל מספר מנוי יכול להיות רשום רק פעם אחת ואם נוצרת כפילות המערכת יודעת לנטרל את המספר הכפול. כדי להקשות על מעקב ארוך טווח אחר מנויים, שעלול להוביל לפריצת המערכת, מוקצה לכל מנוי מספר זיהוי זמני (Temporary Mobile Subscriber Identity). כאשר אימות המנוי מושלם בהצלחה תחנת הבסיס שולחת לנייד את ה-TMSI שלו והוא משמש אותה למעקב אחריו כל עוד הוא נמצא בטווח התחנה. כאשר המנוי יוצא מהטווח יש צורך בשרות נוסף שנקרא Location Area Identification בקיצור LAI שתפקידו לייצר מספר זיהוי זמני חדש. כאשר המשתמש סוגר את הציוד מועתק המספר לתוך ה-SIM כדי לאפשר מעקב חלק מיד לאחר ההפעלה מחדש.
אימות זהויות
לאימות המנוי המשתמש בנייד מופעל פרוטוקול אתגר-מענה בשלושה מהלכים כמתואר בתרשים משמאל. במהלך הראשון תחנת הבסיס שולחת את RAND - מספר אקראי בן 128 סיביות במצב גלוי לתחנה הניידת (MS) והיא בתורה משתמשת באלגוריתם A3 שנמצא בתוך ה-SIM כדי להצפין את המספר האקראי שקיבלה באמצעות מפתח האימות האישי K_i המוטמע בכרטיס ושולחת בחזרה את התוצאה החתומה SRES. הרשת מפענחת את המידע שהתקבל עם המספר הסודי K_i השמור במסד הנתונים המתאים למנוי ומשווה את התוצאות ובכך זהותו מאושרת, כי רק המחזיק במפתח הסודי המתאים יכול לשלוח את המסר המוצפן הנכון. בנוסף המערכת מייצרת מפתח הצפנה המשמש בחלקו להצפנת השידור אל הנייד ובחלקו לפענוח השידור החוזר ממנו. חיסרון אחד במנגנון זה שהאימות חד צדדי, כלומר המנוי אינו מאמת את זהות הרשת ועובדה זו נוצלה היטב בעבר כדי לזייף תחנת בסיס בעלות סבירה.
חישוב תג האימות SRES מתבצע בתוך הכרטיס ומפתח האימות האישי כפי שהוא צרוב בכרטיס ה-SIM ורשום במסד הנתונים של ה-AUC, HLR ו-HLV אינו משודר לעולם על גבי ערוץ הרדיו במצב גלוי ואינו ניתן לחילוץ מתוך הכרטיס גם לא במהלך האימות.