cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיף
לאחר תקופת בית שני
שמה של עיר המחוז זיף שבתעודות השתמר בשם "תל זיף", שם העיירה יקים השתמר ככל הנראה בשם האתר נבי יקין, כשלושה ק"מ צפונית מזרחית לתל זיף, ושמה של העיירה אריסטובוליה (שנזכרת בשטר נוסף, וכן בכתבים נוצריים לגבי נס שערך במקום הנזיר אותימיוס במסעו מדבר זיף) השתמר בצורה "ח'רבת אסטבל", כקילומטר אחד דרומית מזרחית לתל.
נראה אפוא כי פליטים ולוחמים ברחו מאזור זיף אל מערת הסלע.
אוסביוס מקיסריה כותב "היום זיף כפר בדרומא... אצל חברון, מזרחה ממנה בח' מילים, שם הסתתר דוד...סמוך לה נמצאת כרמלה, הנקרא כרמל, כך נקרא עד היום כפר של יהודים, משם נבל הכרמלי" מכאן, עולה האפשרות כי המאה ה-5 והמאה ה-6 משתנה צביון האוכלוסייה באזור זיף וחלק מהיישובים הופכים לנוצרים, זאת אנו יודעים לפי שרידי הכנסיות והמנזרים הרבים שנמצאו במערות מדבר זיף.
כיום קיים במקום כפר פלסטיני בשם זיף (ערבית: زيف), בו מתגוררים 1120 איש, נכון לשנת 2016.
הלודרמיים
הלודרמיים או פנינעוריים (Helodermatidae) הם משפחת לטאות ארסיות וגדולות הכוללת סוג יחיד שבו 3 מינים. חיים במדברית של דרום מערב אמריקה הצפונית ומעט באמריקה המרכזית.
לטאות אלה נחשבים ללטאות היחידות (בנוסף לכוח ענק, שהתגלה ככזה בעת האחרונה) שיש להם שיניים ארסיות איתן הם הורגים את טרפם.
מיון
במשפחה סוג אחד, הלודרמה, ובו 3 מינים:
Chromium OS
Chromium OS (מאנגלית: כרומיום OS) היא מערכת הפעלה בקוד פתוח המיועדת להריץ יישומי רשת וגלישה באינטרנט. מערכת הפעלה זאת היא גרסת הפיתוח של Chrome OS, הפצת לינוקס של גוגל.
בדומה לכרום OS, כרומיום OS מבוססת על ליבת לינוקס, אך מרבית ממשק המשתמש נמצא בדפדפן ה-Chromium. כרומיום OS כוללת גם את מנהל החבילות Portage אשר פותח במקור עבור ג'נטו לינוקס. היות ש-Chromium OS ו-Chrome OS משתמשים במנוע דפדפן בממשק המשתמש, מערכת המפעלה מיועדת ליישומי רשת יותר מאשר ליישומי מחשב או יישומונים.
גוגל פרסמו לראשונה את קוד המקור של Chromium OS בסוף שנת 2009.
ארכיטקטורה
הארכיטקטורה של Chromium מורכבת משלושה מרכיבים עיקריים:
זמינות
Chromium OS הייתה זמינה בהתחלה רק בתור גרסה מקומפלת על ידי חובבנים.
גרסאות ופיצולים
במאי 2010, גרסאות מקומפלות של הקוד בעבודה הורד מהאינטרנט יותר ממיליון פעמים. הגרסה הפופולרית ביותר בשם "Chromium OS Flow", נוצרה על ידי ליאם מקלולין, אז תלמיד מכללה בן 17 מליברפול והזדהה בשם "Hexxeh". הגרסה של מקלולין עולה מדיסק-און-קי וכללה תכונות שלא היו קיימות בגרסה המקורית של גוגל כגון תמיכה בג'אווה. בעוד שגוגל לא ציפו שחובבנים ישתמשו ב-Chromium OS לפני ההשקה הרשמית, סונדאר פיצ'אי, שהיה אז מנהל המוצרים של גוגל (היום מנכ"ל) אמר ש"זה מדהים לראות מה שאנשים כמו Hexxeh עושים." פיצ'אי גם אמר שהגרסאות המוקדמות היא תוצאה לא מתוכננת של פיתוח בקוד פתוח. "אם אתה רוצה לעשות פרויקט בקוד פתוח, הוא צריך להיות פתוח עד הסוף."
מקלולין המשיך לעוד כמה שנים נוספות והכריז בדצמבר 2010 על "Chromium OS Lime" ובינואר 2011, הוציא את "לואיג'י", יישום ה"פורץ" את מחשב ה־Cr-48 של גוגל ומתקין עליו BIOS גנרי. המפתח עשה את הגרסאות זמינות בפורמט Virtual Machine ב-13 במרץ 2011. היות שלא הייתה בזמן הזה גרסה רשמית של גוגל למערכת ההפעלה, הפיתוחים של מקלולין הפכו לברירת המחדל עברו המשתמשים הראשונים של מערכת ההפעלה. מקלולין הפסיק את העבודה על Chromium OS ב-10 באפריל 2013.
פרא
הפרא (שם מדעי: Equus hemionus), המכונה גם חמור הבר האסיאני, הוא מין בתת-סוג חמור. הפרא דומה לקיאנג, חמור הבר הטיבטי, וקטן במידתו מהערוד, חמור הבר האפריקני. צבע פרוותו חום בהיר-אפרפר. צבעי בטנו, שולי פיו, אחוריו והצד הפנימי של רגליו לבנים.
בפרא ידועים כיום ובעבר שישה תת-מינים:
בעבר סיווגו את הקיאנג, חמור הבר הטיבטי, כתת-מין של הפרא, אך כיום הוא נחשב למין נבדל ממנו.
מאפיינים
הפרא חי בעדרים קטנים בערבות אסיה.
מקום מחיה אופייני: נוף פתוח במדבר, נחלים עתירי צומח עשבוני ושיחי, עם מקורות מים קבועים.
אורך ההיריון הוא 13 חודשים והנקבות ממליטות בממוצע אחת לשנתיים, אם כי קיימים גם מקרים בהם הנקבה מתעברת שוב מיד לאחר ההמלטה. העייר יונק מאמו כ-10 חודשים וממשיך להיות תלוי בה עוד כחודשיים לאחר מכן. בגיל שנתיים עוזב העייר את העדר ומצטרף לעדר הזכרים. הנקבה הצעירה נשארת תמיד בעדר אמה.
בעבר נחשבו הפראים לבעלי מבנה חברתי של הרמון (עדר הכולל זכר דומיננטי ומספר נקבות) בדומה לסוסים אך מחקרים מתקדמים יותר בארץ ובעולם הראו כי הפראים חיים במבנה חברתי אשר נקרא fission-fusion. במבנה זה הנקבות חיות כל חייהן בקבוצות אשר משתנות בגודלן ומורכבות מנקבות בעלות צאצאים ונקבות ללא צאצאים, ואילו הזכרים עוזבים עם הגיעם לבגרות את העדר בו נולדו, ואז הם מצטרפים לעדרי רווקים או חיים כבודדים (סוליטריים) ואז הם נחשבים דומיננטיים ובעלי טריטוריות.
מחקרים חישוביים וגנטיים על אוכלוסיית הפראים בארץ הראו כי הזכר הדומיננטי הוא בעל הגישה העיקרית לנקבות וכי שלטונו נמשך מספר שנים. הקרבות בין הזכרים אכזריים מאוד וזכרים אף עלולים לאבד חלק מזנבם או חלקים מאוזניהם, בנוסף אין זה נדיר לראות פראים בעלי צלקות על צווארם. הפראים נלחמים בפרסות ובשיניים, כשכל אחד מנסה לנשוך את צוואר יריבו.
מצב שימור
הפרא חשוף לסיכון חמור של הכחדה בטבע. גודל האוכלוסייה בעולם מוערך בכמה עשרות אלפי פרטים. הסיבה העיקרית להתמעטות אוכלוסייתו היא ציד בשל בשרו ועורו ותחרות עם עדרי בקר וצאן מבויתים על מקורות מים. הפרא הסורי, תת-המין שהתקיים בעבר באזור המדברי נעלם לגמרי מנופי ארץ ישראל. הפרט האחרון בגני חיות מת ב-1927 ומעריכים כי באותה תקופה נכחד גם הפרט האחרון בטבע. דבר שקרה בעקבות ציד מוגזם של התושבים באותה תקופה.
אוכלוסיית הפראים בישראל
ב-1968 הובאו מאיראן אחד-עשר פרטים של פרא פרסי ופרא תורכמני לישראל בתמורה ל-20 צבאים ישראליים מאוספו הפרטי של אורי צאן בחדרה. העדר שוחרר בחי בר יטבתה והתאקלם בהצלחה רבה. תהליך ההשבה לטבע החל בשנת 1982 בקרבת עין סהרונים במכתש רמון, ובתוך עשור שוחררו 14 זוגות פראים החיים על שטח המשתרע על פני 3,500 קמ"ר. כתוצאה מריבוי טבעי ושחרורים נוספים של פראים שהובאו מן החי בר גדלה אוכלוסיית הבר ופרויקט השבת הפראים לטבע הוכתר בהצלחה. נכון לתחילת 2016, מוערכת אוכלוסיית הפראים בכלמעלה מ-300 פראים. שטח התפוצה שלהם מתפרס מצפון הר הנגב ועד לפארן.
כיוון שתת-המינים שהושבו לארץ גדולים יותר מתת המין הסורי נראה כי אין להם טורפים טבעיים בארצנו. עם זאת ייתכן כי פרטים צעירים נמצאים בסיכון מצד הזאב המצוי.
אזכורים בתנ"ך ובחז"ל
לפי הפירושים המסורתיים, הערוד הנזכר בתנ"ך הוא בעצם שם אחר לפרא, כך שהערוד הנזכר בספרות חז"ל מספר פעמים (ראו כאן), הוא בעצם הפרא. במינוח המודרני משתמשים בשם ערוד לחמור הבר האפריקני, שהוא מין נבדל מהפרא.
לוק, סטוק ושני קנים מעשנים
לוק, סטוק ושני קנים מעשנים (באנגלית: Lock, Stock & Two Smoking Barrels) הוא סרט בריטי משנת 1998, שנכתב ובוים על ידי גאי ריצ'י והופק על ידי מאת'יו ווהאן.
עלילת הסרט עוסקת בשוד, המתבצע על ידי מומחה להימורי קלפים ושלושת חבריו, שהפסידו חצי מיליון פאונד במשחק קלפים לנוכל מסוכן. על מנת לשלם את חובם מתכננים החברים לשדוד חבורה של פושעים, הגרים בדירה הסמוכה אליהם, המתכננים אף הם לשדוד חבורה של סוחרי סמים.
הסרט הביא לגאי ריצ'י הכרה בינלאומית, והביא לתודעת הציבור שחקנים חדשים כגון ויני ג'ונס, שחקן כדורגל לשעבר, וג'ייסון סטיית'האם.
הסרט מכיל אלמנטים קולנועיים לא קונבנציונליים כגון תנועת מסך רועדת המוסיפה לאופי הדינמי של הסרט. פסקול הסרט הוא תוסס מאוד.
הסרט הוא קומדיה שחורה אלימה המתגאה בצוות שחקנים עשיר.
שם הסרט הוא משחק מילים עם ביטוי שגור מאנגלית "Lock, stock & barrel" שפירושו "כולל הכול" / "בשלמותו" / "על כל חלקיו" (מילולית, Lock פירושו "בריח", Stock הוא קת הרובה ו-Barrel הוא הקנה. שלושת אלה הם המרכיבים המרכזיים של כל רובה). במקרה זה שינו את המילה Barrel ל-Two smoking barrels שפירושו שני קנים מעשנים.
תקציר העלילה
ארבע חבורות פשע מעורבות בעלילה. הראשונה היא לא בדיוק חבורת פשע אלא רביעיית חברים אדי, תום, סואפ ובייקון. החבורה השנייה היא זו של הארי "הגרזן" לונדסדייל יחד עם חברו בארי "המטביל", שומר ראשו של הארי וגובה החובות שלו "ביג כריס" ובנו של "ביג כריס" "ליטל כריס", המתלווה אליו למסעות הגבייה שלו. החבורה השלישית היא של רורי ברייקר הכוללת חבורה של בריונים כבדי גוף. לבסוף ישנה חבורתו של דוג, הכוללת כחמישה אנשים, שאחד מהם הוא "פלאנק", שהוא דמות מפתח בעלילה. שותפים נוספים בעלילה הם "ניק היווני" ושני הפושעים הליברפוליים החובבניים גארי ודין.
בתחילת הסרט אדי וחבריו אוספים כל אחד 25,000 פאונד כדי לסייע לאדי להמר כנגד הארי "הגרזן" לונדסדייל, גנגסטר ידוע לשמצה וחובב הימורי קלפים. אולם הארי מרמה במהלך המשחק, ובסופו אדי חייב לו 500,000 פאונד. הארי מאיים לחתוך לאדי וחבריו את האצבעות אחת אחת עבור כל יום שבו לא יצליחו להחזיר לו את חובו. מטרתו של הארי היא להשתלט על הבר אותו מנהל אביו של אדי. על פי הסיפור אביו של אדי, ג'יי די, ניצח את הארי לפני שנים ספורות במשחק קלפים ובכסף הקים את אותו בר. ג'יי די מסרב לוותר על הבר שלו, למרות האיום על חיי בנו.
באותו הזמן, גארי ודין מקבלים הוראות מבארי "הבאפטיסט" בפקודתו של הארי לגנוב למענו שני רובי ציד בעלי ערך רב. על פי הוראתו של הארי, בארי מסתיר מהם את שווים של הרובים, ומבקש מהם להביא את כל תכולת ארון הנשק, ושמצידו, ייקחו לעצמם מה שהם רוצים מתוך הבית. הם פורצים לבית ומצליחים לגנוב רובים, אך מתגלים תוך כדי הפעולה ונורים על ידי בעל הבית, שהשתמש ברובים העתיקים. שני הנוכלים שלא ידעו על שווים של הרובים, מביאים לבארי את הרובים החדישים יותר מתוך ארון הנשק, ואת שני הרובים העתיקים, מוכרים לניק היווני תמורת סכום פעוט.
בינתיים דוג, המתגורר בשכנות לאדי, ומנהיג כנופיה קטנה אך אלימה ביותר, מתכנן לשדוד מעבדת סמים, המנוהלת על ידי ארבעה בוטנאים אוהבי שלום שכל נשקם הוא רובה אוויר. פלאנק, שהוא לקוח ותיק של הבוטנאים וחבר בכנופייתו של דוג, מספק את המידע הדרוש לביצוע השוד. ביד המקרה אדי וחבריו שומעים את פרטי תוכניתו של דוג דרך הקיר, ומחליטים לארוב להם בדירתם, כאשר יחזרו מביצוע השוד, ואז ישדדו אותם שם מכספם ומהסמים. הם יוצרים קשר עם ניק היווני, שלו הם מתכננים למכור את הסמים שיגנבו והוא מספק להם את הנשקים שלהם יזדקקו על מנת לבצע את המארב, שמן הסתם מדובר ברובים העתיקים, שבהם התעניין הארי.
הארי מגלה, שהרובים שבארי הביא הם לא הנכונים, ומאיץ בו לתקן את שגיאתו. בארי מתקשר לגארי ומצווה עליו למצוא את הרובים. גארי מתקשר לניק היווני, אך זה אומר לו שכבר מכר אותם ואין להשיבם. גארי ודין, החוששים מתגובתו של בארי, מחליטים להשיב לעצמם את הרובים בכוחות עצמם.
בחמת כעס על שתוכניתם נכשלה ועל כך שיצאו בידיים ריקות דוג משליך את פלאנק וזה נכנס עם ראשו בקיר, ויוצר בו חור, החושף את דירתו של אדי ומכשירי ההאזנה, שהטמינו לו בדירה. חשוב מכל הם מוצאים את הכסף ואת הסמים. דוג מחליט לארוב לאדי וחבריו בדירתם.
באותו הזמן מנסה ניק היווני למכור את המריחואנה לרורי ברייקר, אולם לרוע המזל המעבדה ממנה נגנבו הסמים הייתה בבעלותו של רורי. ניק, המפוחד מתגובתו של רורי, מסגיר את חבורתו של אדי כמקור לסמים, ורורי מיד שולח לדירתו של אדי את החבורה שלו להעניש את הגנבים. חבורתו של רורי פורצת לביתו של אדי רק כדי לגלות את חבורתו של דוג, האורבת להם במקום. בקרב יריות המתפתח בדירה נהרגים כל המשתתפים פרט לדוג והבוטנאים. דוג נמלט דרך החלון, כשבידו שני הרובים העתיקים, אך מיד נתקל בביג כריס, שנשלח על ידי הארי להזכיר לאדי וחבריו על חובם לאדונו. ביג כריס מזהה מיד את הרובים, ולוקח אותם ואת הכסף מידיו של דוג ההמום.
אדי וחבריו חוזרים מחגיגותיהם לביתם כדי למצוא תריסר גופות זרוקות להן בתוך הדירה במקום הכסף. ארבעת החברים ההמומים מקבלים טלפון מהארי, שבידו נמצאים הכסף והרובים, והוא מעוניין לדעת מדוע הם היו בידיהם ודורש מהם לבוא אליו ולהבהיר לו את העניין. הארבעה, שמבינים כי חייהם אינם בסכנה עוד, מצייתים. בינתיים גארי ודין עוקבים אחרי כריס והרובים בלי ידיעה, כי הוא עובד בשביל אותו הבוס של בארי. הם מחליטים לפרוץ למשרדו של הארי ולקחת את הרובים. עם פריצתם, דין מזהה את הארי שניות לפני שנורה על ידו. גארי שרואה את חברו נרצח למול עיניו יורה בהארי. בארי, היושב מאחוריו, זורק לו גרזן הנתקע לו בגב, והוא תוך נפילתו מספיק לירות בבארי. ברגע שזיהו אחד את השני המשפט האחרון ששניהם ממלמלים הוא "What the fuck are you doing here?". אדי וחבריו מגיעים למשרדו של הארי רק כדי לגלות ארבע גופות נוספות. הם לוקחים את הכסף, ויוצאים לדרכם. תום מתמהמה כדי לקחת את הרובים.
באותו הזמן דוג עוקב אחרי כריס, שגנב לו את הכסף ואת הרובים. באמצעות איומים על חיי בנו, הוא משכנע את כריס לקחת אותו להארי שבמשרדו נמצא הכסף. כריס מסכים, ובהגיעו לרחוב בו נמצא משרדו של הארי הוא מתנגש במכוון במכונית הנמצאת ברחוב, שבמקרה נמצאים בה שלושה מחבורתו של אדי, שכרגע יצאו ממשרדו של הארי כשבידם הכסף. כריס הורג את דוג בסצנה אולי המוכרת והאלימה ביותר בסרט בו הוא חוזר וסוגר על ראשו של דוג את דלת מכוניתו, כשהוא צועק ומקלל. הסצנה הזו היא ייחודית בסרט, מכיוון שבה דמות מתה לא כתוצאה מפעילות פלילית, אלא מכיוון שאיימה על חיי בנו של דמות אחרת. מגמה זו באה לידי ביטוי במוזיקה ובאופן הצילום של הסצנה. סצנה זו היא גם אירונית, משום שבמהלך כל הסרט מזהיר כריס אנשים מלנבל את פיהם, ובמיוחד את בנו ליטל כריס.
כריס מגלה, כי ברכב שבו התנגש היו שלושה אנשים. הוא גם מבחין כי בידי אחד מהם נמצא תיק מוכר, שבו נמצא הכסף של הארי. הוא לוקח את התיק למשרדו של הארי שם הוא פוגש את תום המחזיק בידיו שני רובים, ומסביבו פזורות ארבע גופות. תום יודע כי הרובים אינם טעונים. שניהם יוצאים מדלתות נפרדות, כשבידיו של כריס הכסף ואילו בידיו של תום הרובים.
ארבעת החברים כמובן נעצרים, אך משוחררים ללא הרשעה. הדבר היחידי שיכול לקשר אותם לפשע הם שני הרובים העתיקים. משוכנעים כי תום נפטר מן הרובים הם יושבים בבאר של אביו של אדי, וחוגגים את שחרורם. ואז תום מתוודה כי הרובים עדיין אצלו. תום נשלח לזרוק את הרובים לנהר. בינתיים נכנס כריס לבאר כדי להחזיר לחבורה את התיק שלהם. הוא מתוודה בפניהם, שמכיוון שהרגו את מעבידו הוא לקח חלק מהכסף לעצמו, כדי לכלכל אותו ואת בנו. בפותחם את התיק הם מגלים כי התיק ריק מלבד קטלוג של בית מכירות פומביות, בו מצוין כי הרובים שהיו בידיהם שווים כרבע מיליון ליש"ט כל אחד. הם ממהרים להתקשר לתום, שבדיוק נמצא על הגשר ומתלבט לגבי זריקת הרובים למים. סצנת הסיום היא של תום, העומד על הגשר, ומתלבט בין זריקת הרובים קודם לבין מענה לשיחה.
הפקה וביקורת
הסרט יצא ב-28 באוגוסט 1998 בממלכה המאוחדת, וב-5 במרץ 1999 בארצות הברית. הרווחים של הסרט בארצות הברית היו 3,753,929$.
ג'ון פרגוסון, כתב ב-Radio Times, קרא לסרט "סרט הפשע הבריטי הטוב ביותר מאז 'יום שישי הארור'". לסרט יש דירוג של 76% ב-Rotten Tomatoes ו-66 ב-Metacritic.
הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע ל-1998 כסרט השנה. בשנת 2000 ריצ'י זכה בגינו בפרס אדגר מאגודת סופרי המסתורין האמריקאי, עבור התסריט הטוב ביותר. בשנת 2004 המגזין Total Film הכריז על הסרט כמספר 38 בסרטים הבריטים הטובים בכל הזמנים.
14 מילים
"14 מילים" הקרוי גם "14/88" (באנגלית: Fourteen Words) הוא שמו של המשפט "We must secure the existence of our people and a future for White Children" (תרגום לעברית: "אנו מחויבים להבטיח את המשך קיומו של עמנו, ועתיד עבור ילדים לבנים"), שזוכה לשימוש תדיר על ידי קבוצות גזעניות שונות הדוגלות בעליונות לבנה (white supremacy). השם ניתן למשפט משום שהוא מכיל 14 מילים. המונח עשוי להצביע גם על המשפט: "Because the beauty of the White Aryan woman must not perish from the earth" (תרגום לעברית: "כי אסור שהיופי של האישה הארית הלבנה ייעלם מהעולם"), שאף הוא כולל 14 מילים.
מקור המונח
שני המונחים נטבעו לראשונה על ידי דייוויד ליין, טרוריסט מורשע ופעיל מרכזי בארגון העליונות הלבנה המכונה "המסדר" (The Order) שפעל בארצות הברית. המונח הראשון מבין השניים, שהוא המוכר יותר, מתבסס על הצהרה הכוללת 88 מילים, שנטבעה במקור על ידי אדולף היטלר בכרך הראשון, פרק השמיני, בחיבורו מיין קאמפף:
קבוצות נאו-נאציות שונות מרבות להשתמש בשילוב המספר 14 יחד עם המספר 88, וזאת בין היתר כ-14/88, או כ-1488. כמו כן, הספרה 8 מתייחסת גם לאות השמינית במסגרת האלפבית האנגלי (האות H), ומשכך השילוב 88 (HH) מתייחס גם למונח "Heil Hitler" (הייל היטלר).
המונח זוכה לתפוצה רחבה ברשת האינטרנט, ובדגש על אתרי גזענות ועליונות לבנה למיניהם.
יצחק קיסטר
יצחק קִיסטֶר (י"ח בתשרי תרס"ו, 17 באוקטובר 1905 – כ"ה במרחשוון תשנ"ג, 21 בנובמבר 1992) היה שופט בית המשפט העליון בשנים 1965–1975.
ביוגרפיה
יצחק קיסטר נולד בעיירה מוֹשְצִ'יסְקָה (Mościska) שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, לאחר המלחמה בתחומי המדינה הפולנית החדשה) לסיאבע ויהודא צבי שכיהן תקופה כיושב ראש ועד הקהילה המקומית והיה מנהל הבנק בעיירה. הוריו היו חרדים ליטאים ("מתנגדים") למרות שגרו בסביבה חסידית. בין השנים 1912 עד 1924 למד בבתי ספר כלליים בפולין ובווינה. ב-1924 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת לבוב, וב-1929 קיבל תואר מוסמך במשפטים. ב-1932 השלים את הדוקטורט, ובמקביל עבד כסייע של עורך הדין משה ברומר.
ב-1935 עלה לארץ ישראל, וב-1939 הוסמך כעורך דין, לאחר שהתמחה במשך שנתיים אצל ד"ר שמרלינג, והחל עוסק במקצוע עד 1944. הוא התמנה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לשופט שלום בתל אביב ב-1945 ובמקביל לשופט נוער ב-1946. כעבור שנתיים מונה על ידי הממשלה הזמנית להיות בו-זמנית רשם הפטנטים, רשם החברות, רשם האגודות השיתופיות והאפוטרופוס הכללי. בהמשך אותה השנה קיבל את משרת השופט הראשי (נשיא) של בית משפט השלום בתל אביב, ולאחר מכן מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
במסגרת תפקידיו השונים היה חבר בוועדות שונות, ובהם יושב ראש הוועדה המיוחדת לענייני הכותל המערבי שהוקמה בעקבות מלחמת ששת הימים והופקדה על סידורי הדת בכותל. במהלך השנים לימד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ובבית הספר לעבודה סוציאלית.
בין השנים 1969–1992 שימש נשיא האגודה למשפחות נזקקות בירושלים, שנקראת כיום "למען נזקקי ירושלים".
בשנת 1980, עם הקמתה של הוועדה למתן היתרים, מונה קיסטר ליו"ר הראשון שלה.
בשנותיו האחרונות התגורר בשכונת שערי חסד בירושלים. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
משפחתו
קיסטר היה נשוי לגיטל בת עקיבא שווימר, ולאחר מכן נישא לשרה סימה בת יעקב מה-יפית. ילדיו מאשתו הראשונה היו רוחמה מרצבך (אשת הרב אהרן מרצבך, בן הרב יונה מרצבך, ראש ישיבת קול תורה), עו"ד אליעזר קיסטר (שימש יועץ משפטי של עיריית בני ברק) והרב עקיבא קיסטר (ראש ישיבה בישיבת יד אהרן בירושלים).
אחיו הצעיר של יצחק קיסטר, מאיר יעקב קיסטר, היה פרופסור לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל לבלשנות ערבית ומזרחנות; אחיינו של יצחק, מנחם קיסטר, הוא פרופסור למדעי היהדות באוניברסיטה העברית.
עונת 2018/2019 בליגה האירופית
עונת 2018/2019 בליגה האירופית הייתה העונה ה-48 של טורניר הכדורגל האירופאי השני בחשיבותו של אופ"א והפעם העשירית שהטורניר מתקיים במתכונתו הנוכחית. משחק הגמר של הליגה האירופית 2018/19 נערך ב-29 במאי 2019 באצטדיון הלאומי של באקו, אזרבייג'ן. צ'לסי זכתה בתואר לאחר שגברה בתוצאה 4–1 על קבוצת ארסנל.
שלוש קבוצות ישראליות החלו את השתתפותן במפעל: מכבי תל אביב (סגנית אלופת ליגת העל 2017/18) (הודחה בשלב הפלייאוף), בית"ר ירושלים (שהודחה בשלב המוקדמות) (סיימה במקום 3 בליגת העל 2017/18) והפועל חיפה (מחזיקת גביע המדינה 2017/18) (שהודחה אף היא בשלב המוקדמות). אליהן הצטרפה אלופת ליגת העל 2017/18 הפועל באר שבע (שהודחה בסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות).
הקבוצות המשתתפות
בסוגריים המיקום או המפעל ממנו העפילה הקבוצה: C - הודחה מליגת האלופות, # - מיקום בליגה בעונה שעברה, ג - זכייה בגביע בעונה שעברה, פ - העפלה דרך פלייאוף מקומי במסגרת הליגה.
שלב המוקדמות הראשוני
בשלב זה שיחקו 14 קבוצות. המשחקים התקיימו בשיטה של שני משחקים - בית וחוץ. המנצחת בסיכום הכולל של שני המפגשים עלתה לשלב המוקדמות הראשון. ההגרלה נערכה ב-12 ביוני 2018.
שלב זה נועד להרחבת ההשתתפות לשלבי המוקדמות לקבוצות מליגות שונות ברחבי אירופה.
שלב המוקדמות השלישי
בשלב המוקדמות השלישי היו שני מסלולים; המסלול הראשי, בו שיחקו 37 המנצחות בשלב הקודם, בנוסף ל-13 קבוצות שהצטרפו בשלב זה ושתי קבוצות שהודחו משלב המוקדמות השני של ליגת האלופות במסלול הליגה, במסלול האלופות שיחקו, 10 המנצחות בשלב הקודם (כולל קורק סיטי שהעפילה אוטומטית) ו-10 קבוצות שהודחו מליגת האלופות ממסלול האלופות. ההגרלה התקיימה ב-23 ביולי 2018.
שלב הפלייאוף
בשלב הפלייאוף היו שני מסלולים; המסלול הראשי, בו שיחקו 26 המנצחות בשלב הקודם, במסלול האלופות שיחקו, 10 המנצחות בשלב הקודם ו-6 קבוצות שהודחו משלב המוקדמות השלישי בליגת האלופות ממסלול האלופות (ארבע הקבוצות שהודחו ממסלול הליגה הועברו ישירות לשלב הבתים). ההגרלה נערכה ב-6 באוגוסט 2018.
שלב הבתים
ההגרלה נערכה ב-31 באוגוסט 2018. המשחק הראשון נערך ב-20 בספטמבר והמשחק הנועל את שלב הבתים נערך ב-13 בדצמבר 2018.
32 האחרונות
8 הקבוצות שסיימו את שלב הבתים בליגת האלופות במקום השלישי הצטרפו ל-24 הקבוצות שסיימו את שלב הבתים של הליגה האירופית במקומות הראשון והשני.
הגרלת שלב 32 האחרונות התקיימה ב-17 בדצמבר 2018. מחזור המשחקים הראשון נערך ב-14 בפברואר, ומשחקי הגומלין נערכו ב-21 בפברואר.
שמינית הגמר
הגרלת שמינית הגמר התקיימה ב-22 בפברואר. מחזור המשחקים הראשון נערך ב-7 במרץ, ומשחקי הגומלין נערכו ב-14 במרץ.
חצי הגמר
הגרלת חצי הגמר התקיימה ב-15 במרץ (לאחר הגרלת רבע הגמר). מחזור המשחקים הראשון נערך ב-2 במאי, ומשחקי הגומלין נערכו ב-9 במאי.
הגמר
משחק הגמר נערך ב-29 במאי 2019 באצטדיון האולימפי, בבאקו.
ג'וזף פוליצר
ג'וזף פוליצר (באנגלית: Joseph Pulitzer; 10 באפריל 1847 – 29 באוקטובר 1911) היה עיתונאי, עורך ומוציא לאור, יהודי-הונגרי-אמריקאי וכן פוליטיקאי וחבר בית הנבחרים אמריקאי.
ביוגרפיה
פוליצר נולד במאקו שבהונגריה. בשנת 1864 היגר לארצות הברית ושירת שם במלחמת האזרחים האמריקאית. היה הבעלים של העיתון "St. Louis Post-Dispatch" בסנט לואיס. לאחר מכן עבר לניו יורק. ב-1883 רכש את העיתון הניו יורקי "The World" (שנהפך ל-"New York World"). במהרה החל לרכוש עיתונים נוספים והפכם לפופולריים ובעלי השפעה.
עיתוניו של פוליצר הרבו בסנסציות ובכתיבת סיפורים אנושיים ויוצאי דופן, אך גם לחמו בשחיתות, בעוולות הציבוריות, ובניצול העניים.
התחרות העזה ששררה באותה התקופה בין עיתוניו של פוליצר לבין רשת העיתונים של ויליאם רנדולף הרסט סימנה את ראשית תקופת העיתונות הצהובה בארצות הברית.
הכן של פסל החירות בניו יורק מומן בכספי תרומות של הציבור האמריקני, שהרוח החיה בגיוסן הייתה איל העיתונות ג'וזף פוליצר, שאמר שכל מי שיתרום ייכתב בעיתונו ותרומתו תצוין, וכך נאספו מאה אלף דולר (סכום המקביל לכ-2.5–3 מיליון דולר של ימינו) שנתרמו מקוראי העיתון שלו.
פוליצר היה חבר לתקופה קצרה, בשנים 1885–1886, בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז התשיעי של מדינת ניו יורק, כחבר המפלגה הדמוקרטית.
פוליצר היה גם חבר בבית המחוקקים במיזורי והקים בית ספר לעיתונות באוניברסיטת קולומביה.
בצוואתו ייסד את פרס פוליצר לעיתונות ולספרות, הקרוי על שמו.
פוסי/ורדון
פוסי/ורדון (באנגלית: Fosse/Verdon) היא מיני-סדרה ביוגרפית אמריקאית בכיכובם של סם רוקוול בתפקיד הבמאי והכוריאוגרף בוב פוסי ומישל ויליאמס בתפקיד אשתו, השחקנית והרקדנית גוון ורדון. הסדרה, המספרת את סיפור היחסים האישיים והמקצועיים הבעייתיים של הזוג, מבוססת על הביוגרפיה Fosse מאת סם ווסון. נורברט ליאו בוץ ומרגרט קוואלי משתתפים גם הם בסדרה, ומגלמים את דמויותיהם של פאדי צ'ייבסקי ואן ריינקינג בהתאמה. הסדרה, בת 8 פרקים, הוקרנה בבכורה ב-9 באפריל 2019, ב-FX.
בטקס פרסי האמי ה-71, הסדרה קיבלה שבע מועמדויות, כולל מיני-סדרה הטובה ביותר, ומועמדויות בקטגוריות משחק עבור רוקוול, ויליאמס וקוואלי.
אודות
פוסי/ורדון מספרת את סיפור "השותפות הרומנטית והיצירתית בין בוב פוסי לגוון ורדון. הוא היה קולנוען ואחד הכוריאוגרפים והבמאים המשפיעים ביותר על התיאטרון; היא הייתה הרקדנית הגדולה ביותר בברודוויי בכל הזמנים. יחד, הם שינו את הפנים של הבידור האמריקאי - במחיר מסוכן".
סיפור הסדרה כולה נפרש דרך פלשבקים ופלשפורוורדים של מערכת היחסים של בני הזוג לאורך השנים. כמו כן מוצגים ההיפוכים של יחסי הכוחות והמעמד של השניים, וכן ההקשרים לאירועים אשר איפשרו לכל זה לקרות. בנוסף, הסדרה מציגה גם את תרומתם של פוסי וורדון לתעשיית הבידור, למרות כל הבעיות האישיות שלהם.
שחקנים ודמויות
בין המשתתפים הנוספים בסדרה: אוואן הנדלר (בתפקיד במאי התיאטרון הארולד פרינס), פול רייזר (בתפקיד מפיק התיאטרון סיי פיור), לין-מנואל מירנדה (בתפקיד השחקן רוי שיידר), קלי ברגלנד (בתפקיד גוון ורדון הצעירה).
שירים
במהלך תקופת השידור המקורית של הסדרה, מדי שבוע יצא מיני-אלבום, הזמין להורדה ולהשמעה באמצעות סטרימינג בפלטפורמות שונות, עם שידורו של כל פרק חדש. בנוסף למוזיקה מקורית, הפסקולים כוללים שירים פופולריים מהקריירות השונות של בובי פוס וגוון ורדון, בביצוע צוות שחקני הסדרה, בהם "Big Spender" מתוך "צ'ריטי המתוקה" ו-"Corner of the Sky" מתוך "פיפין".
פיתוח
הזכויות להפיק מיני-סדרה המבוססת על Fosse, ספרו הביוגרפי של סם וסון, נמכרו לרשת FX Networks על ידי המפיק הבכיר ג'ורג' סטלזנר. בקיץ 2016, באישור המנהלים הקריאייטיבים של FX, פנה סטלזנר אל השחקן והמחזאי לין-מנואל מירנדה ואל הבמאי תומאס קייל, יוצרי המחזמר "המילטון", וניסה לצרפם לפרויקט. מירנדה וקייל הכירו היטב את ספרו של ווסון, שכן ווסון ומירנדה למדו יחד באוניברסיטת ווסליאן. הבא להצטרף לפרויקט היה יוצרו של המחזמר "אוון הנסן היקר", המחזאי עטור הפרסים סטיבן ליוונסון. ליוונסון וקייל המשיכו לעבוד יחד, על מנת לעבד את הספר לפורמט של מיני-סדרה טלוויזיונית. במהלך השלבים המוקדמים של תהליך הפיתוח, קייל ולבנסון הצליחו לצרף לפרויקט את ניקול פוסי, הבת המשותפת היחידה של בוב פוסי וגוון ורדון, והמנהלת של העזבון שלהם.
ב-5 ביולי 2018, רשת FX הודיעה על הזמנת מיני -סדרה בת שמונה פרקים בשם פוסי/ורדון (Fosse/Verdon), כאשר סם רוקוול יגלם את דמותו של בוב פוסי ומישל ויליאמס תגלם את דמותה של גוון ורדון. ב-25 באוקטובר 2018 דווח כי קייל יביים לפחות ארבעה משמונת הפרקים של הסדרה. בסופו של דבר, הוא ביים בסך הכל חמישה פרקים. המפיקים הבכירים כללו את לבנסון, קייל, מירנדה, סטלזנר, רוקוול וויליאמס, כשניקול פוסי שימשה כמפיקה משותפת, והכוריאוגרף אנדי בלנקנבולר (המילטון) שימש כמפיק-שותף. ב-26 באוקטובר 2018, הוכרז כי ג'ואל פילדס, ה-showrunner של סדרת הדרמה המוערכת של רשת FX "האמריקאים" יצטרף להפקה כתסריטאי ומפיק בפועל נוסף. ב-23 בינואר 2019, הוכרז מועד שידור הבכורה של הסדרה נקבע ל-9 באפריל 2019.
ליהוק
לצד ההודעה על הזמנת הסדרה, פורסם כי סם רוקוול ומישל ויליאמס לוהקו לתפקידים הראשיים. ב-19 בנובמבר 2018, פורסם כי מרגרט קוואלי ונורברט ליאו בוץ לוהקו גם הם לתפקידים קבועים בסדרה, וכי איה קאש, נאט קורדרי, סוזן מיסנר, ביאנקה מרוקין, קלי בארט, אוואן הנדלר, ריק הולמס, פול רייזר, איתן סלייטר, ברטון קאופרת'ווייט ביירון ג'נינגס, ולורה אוסנס הצטרפו לצוות השחקנים, בתפקידי אורח חוזרים.
עשתרת
עַשְׁתָּרְתּ (באוגריתית: 𐎓𐎘𐎚𐎗𐎚 – עתֿתרת, בפיניקית: 𐤏𐤔𐤕𐤓𐤕 – עשתרת) הידועה בניקוד המקרא כעַשְׁתֹּרֶת, ומכונה גם מלכת השמים (בפיניקית: 𐤌𐤋𐤊𐤕) היא אלה חשובה במיתולוגיה הכנענית והפיניקית, שאומצה גם בתרבויות שכנות.
בתקופת הברונזה היו תפקידיה העיקריים של עשתרת מלחמה, אפוטרופאיזם וריפוי, באנלוגיה לאחותה ענת, שביחס אליה עשתרת היתה משנית בחשיבותה. בתקופת הברזל עבר הפנתאון הכנעני־פיניקי ריכוז ואוניברסליזציה, ועשתרת הפכה לאלה נשית ראשית בחשיבותה הקשורה למלכות ולריפוי, וכן התמזגה עם אלות נשיות מקומיות במושבות הפיניקים בעברי הים ועם מאפייניהן.
מזוהה עם אלות שונות בתקופות ובמקומות שונים – לרוב עם אשתר הבבלית, אפרודיטה היוונית, איסיס המצרית וונוס הרומית.
השם והגייתו
השפות של עובדי עשתרת העיקריים (פיניקית, אוגריתית ושפות כנעניות אחרות) נכתבו באבגד בכתיב חסר לחלוטין, ובהן השם מתועד בכתיב "עשתרת"; צורה זאת של השם היא היחידה המתועדת במקרא (שנכתב ללא ניקוד). על ההיגוי הקדום עַשְׁתָּרְתּ (ʿAštārt) מעידים תעתיקים בשפות אחרות: מצד המזרח, תעודות אללחֿ מתעדות את השם Aštartu ותעודות אכדיות מאוחרות יותר מתעדות Astartu, ומצד המערב, ביוונית עדויות רבות המזכירות את השם Ἀστάρτη, ובלטינית Astarte. גם הפיניקים עצמם, עובדי האלה, השאירו תיעודים להגיית שמה: בכתובת על חרב בכתב קיפרי הברתי (שכשמו כן הוא, מתעד הברות) שהקדיש עבדמלך (שם פיניקי) מפאפוס לעשתרת, נכתב שמה a-se-ta-ra-ta (כלומר עַשְתַרְתְ), וכן בכתובות יווניות שנכתבו על־ידי פיניקים מפיניקיה ובהן השתמשו בתעתיק המוכר Ἀστάρτη.
פוסי/ורדון
צילומים
צילומי הסדרה החלו בנובמבר 2018 באולפני Silvercup Studios בניו יורק, ונמשכו עד מרץ 2019.
עשתרת
השם והגייתו
המקרא נכתב בעיקרו אלף שנה ויותר לפני המצאת ניקודו, ומנקדיו חיו מאות שנים לאחר הפסקת פולחן עשתרת תחת שלטון ביזנטי ומוסלמי, וקל היה להכניס בשם האלה השנואה שיבושים לגנאי, ולכן לפי המקובל במחקר ניקדוהו בשיבוש עַשְׁתֹּרֶת על משקל בֹּשֶת. אף מתרגמי המקרא במאות הראשונות לפני הספירה ולספירה, שלא תמיד הכירו את מונחי העולם הכנעני ומשמעותם המקורית, תמיד תעתקו את שם האלה לפי צורת היחיד "עַשתַרְתְ" (עם שווא נע בת' האחרונה) או בצורת הרבים "עַשתַרוֹת", ולעולם לא לפי "עַשתֹרֶת". מיעוט חוקרים מציעים אפשרות, שעל אף התיעוד העתיק להגייה "עַשְׁתָּרְתּ" משפות שכנות ללבנט, הכתיב "עַשְׁתֹּרֶת" איננו שיבוש, בשל מעתק כנעני בין /ā/ ל־/ō/ (על אף המיקום הבלתי רגיל להתרחשות המעתק), או, תוך הנחת צורה קדומה משוערת, כמעתק קונבנציונלי בין זוגות התנועות "ā-i" ל־"ō-ē".
חלק מהחוקרים סבורים שהשם אפרודיטה, שמקובל שמקורו בשפות שמיות, נובע באופן ספציפי מהשם "עשתרת".
אפיתטים
אפיתט ידוע ונפוץ לשם האלה היה מלכת או "מלכת השמים"; שם זה ידוע, בין השאר, מהשם הפיניקי הנפוץ "חמלכת", שמשמעותו "־מלכת". במצרים כונתה עשתרת לעתים "גבירת השמים". גם שם זה שובש בניקוד המקראי ל"מְלֶכֶת הַשָּׁמַיִם".
פוסי/ורדון
הפצה
ב-6 בינואר 2019 שוחרר טריילר לסדרה.
ביקורות
על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסדרה דירוג של 83% על סמך 64 ביקורות, וציון ממוצע של 7.25 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב כי "סם רוקוול ומישל ויליאמס נותנים לצופים שפע של razzle ו-dazzle ב-פוסי/ורדון - מיני-סדרה ביוגרפית ישירה, אך עדיין כוללת את כל אותו אבק הכוכבים שהקהל משתוקק לו". על פי אתר Metacritic, שעושה שימוש בממוצע משוקלל, לסדרה ציון של 68 מתוך 100, המבוסס על 34 מבקרים, שרובם כתבו "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
עשתרת
אפיתטים
אפיתטים ידועים אחרים הם עשתרת שם־בעל (מוכרת משירת אוגרית ומכתובת אשמנעזר; אך ייתכן שזה לא היה אפיתט אלא כינוי שייכות ), עשתרת שד (עשתרת הַשָּׂדֶה, הידועה מכתבי אוגרית, ולפי חלק מהפירושים גם בכתובת כס עשתרת ), ועשתרת חר (גם היא ידועה מכתבי אוגרית, שם היא מקבילה ל־ האכדית, ומכתובות פיניקיות אחרות), וכן אפיתטים מקומיים: עשתרת פפ (עשתרת פאפוס, היא אפרודיטה פאפוס, ופאפוס קשורה לנתיב פולחנה של עשתרת שמם/אפרודיטה אוראניה), עשתרת ארך (עשתרת אריקס, היא ונוס אריקנה ), עשתרת אנן (עשתרת מלטה, על בסיס השם הפיניקי של האי, וזוהתה עם הרה), ועשתרת כת (בצירוף "בת עשתרת כת", הוא מקדש עשתרת בכתיון).
עדויות לאלה ופולחנה בתקופת הברונזה
העדויות מתקופת הברונזה המאוחרת, בעיקר מאוגרית וממצרים, מאפיינות את עשתרת כאלת מלחמה, בדומה לאחותה ענת, וכן כאלת ריפוי ואפוטרופאיזם; אך בניגוד לענת, עשתרת היתה אלה משנית בחשיבותה באותה תקופה. במצרים נכנסה האלה לפנתאון, בתקופת החיקסוס או מיד אחריה, כאלת מלחמה הקשורה לסוסים ולרכב המלחמתי החדיש לאותה עת – המרכבה, וכן לאליטה הצבאית, לתפקידו של פרעה כלוחם, ובתור אלה כנענית מאומצת – לשליטה המצרית על כנען. בנוסף, תכונותיה המאגיות של האלה אומצו גם הן על־ידי המצרים.
ייתכן שהאלה מוזכרת כבר בכתבי אבלה. מחוץ לאבלה, האזכור הקדום ביותר של האלה (וכן ההקבלה הקדומה ביותר שלה לאישתר־איננה) הוא ממרי, שם היה לה מקדש,  והודשו לה כתובות באכדית כ־eš-da-ra-at. בעיר העתיקה ענת נמצאה כתובת, ובה מתוארת האלה ענת "החזקה ביותר מכל ה־undefinedAŠ4.DARundefined (העשתרות, ברבים)" שאין שווה לגבורתה בין כל ה"עשתרות". עשתרת נעבדה גם באמר.
בכתבי אוגרית
בשירה האוגריתית, עשתרת (באוגריתית: עתֿתרת) איננה דמות מרכזית בעלילות, אך היא מופיעה בהן כמה פעמים כדמות משנית. תפקידיה העולים מהעלילות קשורים במלחמה, ציד וקסם (ולא עם רבייה או תפקידים מיניים אחרים). יש לציין שלמעשה, באף אחד מאזכוריה היא לא מצוינת כבת זוגו או אחותו של בעל.
בעלילות בעל וענת, בהן נאבק בעל באלים שונים על השלטון בעולם, מופיעה מעט גם עשתרת; כאשר בעל מתפרץ בכעס על האלים הנכנעים לשליחי ים האימתניים ושוחט את השליחים, ענת ועשתרת אוחזות בידיו במטרה להרגיעו ולרסנו. בהמשך אותו לוח, גוערת עשתרת בבעל על שהביס את ים והוסיף להכותו אחרי נופלו, אך הוא עונה לה כי ים מת ועתה הוא ימלוך:.
בשתי עלילות שונות, עלילות בעל וענת ועלילת כרת, מופיעה נוסחת קללה אלוהית: ; בעלילות בעל וענת מקלל בעל את אויבו ים, ובעלילת כרת מקלל המלך כרת את בנו הסורר. בעלילת כרת מופיע מיד לאחר מכן "תקלנ בגבל שנתכ" (תמעטנה בגבל שנותיך), ובעלילות בעל מופיע, במרווח קל (מה שנאמר באותו מרווח לא שרד) "מט תפלנ בג[בל שנתכ...]" (מטה תיפולנה בגבל שנותיך). הכינוי "שמבעל" מופיע גם בכתובת אשמנעזר, ומשמעותו כנראה "עשתרת של שם־בעל", כאשר שמו־בעל הוא שֵׁם־בעל, או "שם" במשמעות "נישא" (מאותו מקור של המילה שמים).
בלוח לחש נגד נשיכות נחשים, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. סדר הופעת האלים הוא אל, בעל, דגן, ענת ועשתרת (מופיעות יחד), רשף, טיט וכמוש, מלך, כושר וחסיס, שחר ושלם, וחורון. כאשר מוזכר חורון חלה תפנית, אך אין לכך קשר לעשתרת. מעון ענת ועשתרת הנזכר בלוח הוא "אִנבב", הנזכר גם במקומות אחרים כמעון ענת. בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו כאוספי ה"חמה" מוזכרת/מוזכרות שוב "ענת ועשתרת" יחד. בנוסף, באותן לוחות מוזכר גם האל "מלך", שמושבו בעיר עשתרות.
באחת הלוחות הרבים בהם נמצאו רשימות קורבנות לאלים שונים, נמצאו שני קטעים שאינם חלק מהרשימה: אחת בחֿורית, והשני פותח במשפט ורשימת מצרכים שונים (כגון בגדים, רכב, שמנים, צרי ונופת). לא ברור למה שילב הסופר את הקטע ברשימה. לוח אחר נפתח גם הוא במשפט ; בלוח אחר, הקשור גם הוא בזבחים (והוא אולי רשימת חגיגות או טקסים מלכותיים), מופיע המשפט.
בלוחות אחרים מוזכרים זבחים לעשתרת, בין זבחים לאלים אחרים. ברשימת אלים אכדית מאוגרית מוקבלת עשתרת לאישתר. בלוח המתאר כנראה נבואה בחלום, מקושרת עשתרת עם סוסים. בלוח המפרט את הטקסים הדתיים המלכותיים בחודש "ראִש ין" (ראש יין) מוזכר זבח שני שיים לעשתרת. בין מאות הרשימות הכלכליות נמצאו כמה אזכורים לעשתרת: ברשימה אחת בה מוזכרות כמה גתות, מוזכרת גם "גת עתֿתרת"; ברשימות ביגוד מוקדש לאלים שונים הוקדשו בגדים במקרה אחד ל"שר עתֿתרת" ובמקרה שני ל"עתֿתרת שד" (עשתרת הַשָּׂדֶה; ניתן לפרש את שמה כ"עשתרת המדבר" ); ברשימת כדי יין למקדשים מוזכרים כדי יין ל"בת עתֿתרת" (בית עשתרת); עשתרת מוזכרת בכותרת רשימת בעלי מקצועות; ברשימת מזון לחיות נזכרים " מלך עתֿתרת".
במצרים
רוב החוקרים מסכימים שעשתרת, יחד עם אחותה ענת, אומצה לפנתאון המצרי בתקופת השושלת ה־18 (1550–1292 לפנה"ס), ורוב העדויות לה מגיעות מתקופת השושלת ה־19  (1292–1189 לפנה"ס), אף שקיימות עדויות לקיומה במצרים כבר מתקופת השושלת ה־15  (1650–1550 לפנה"ס) החיקסוסית. פולחנה המשיך על מצרים התלמיית, כפי שמעיד טקסט מצרי מהתקופה ההלניסטית בה היא מופיעה כ"עשתרת, גבירת הסוסים, אדונית המרכבות".
הטקסט המצרי העתיק ביותר ששרד ומזכיר אותה הוא מתקופת אמנחותפ השני, והוא מתייחס אליה כ"גבירת prw-nfer", כאשר הוא בעצמו מתואר כ"אמיץ על המרכבה כעשתרת".
בפפירוס האריס 501 המאגי מתוארות עשתרת וענת כ"שתי האלות הגדולות שֶׁהָרוּ אך לא ילדו", דבר המפורש כביטוי ל"חוסר בגרות" מצד האלות, שלא משתלבות בספירה הנשית הבוגרת של נישואים ורבייה כדי להישאר בספירה הגברית של מלחמה וציד.
בימי פרעה חרמחב, לאחר מסע הניצחון שלו מגבל לכרכמיש, קצין האורוות סן־נפר העיד בכתובת הקדשה שנתן מנחות: למלך, לפתח "מדרום לחומתו" אדון החיים ושתי הארצות (מצרים העליונה והתחתונה), לעשתרת גבירת השמים, לענת בתו של פתח אדון האמת, לרשף אדון השמים, ולקדש גבירת כוכבי השמים; אלי הלבנט, עשתרת, ענת ורשף, מחזיקים ביכולות צבאיות, ובו־בזמן היו אלי כנען הנלחמים בצד המצרים, ושילובם של האלים – במיוחד עשתרת אלת הסוסים – נועדו להבטיח את השלטון הצבאי המצרי בכנען.
על חותם גליל בסגנון מצרי שנמצא בבית שאן העתיקה הופיעה עשתרת עטורת אתף ואוחזת בחנית, מולה אל זכר (בעל או רשף), ובינהם השם "עשתרת" בכתב חרטומים – חותם זה מייצג את היחסים המורכבים בין אלי כנען, אדוניה, ושליטיה המצרים.
בכתובת מתקופת רעמסס השלישי האלה נקראת "עשתרת, גבירת השמים, אדונית שתי הארצות" (מצרים העליונה והתחתונה), ומקושרת לאל סת השולט בארצות הכאוטיות.
פפירוס המתוארך לתקופת חרמחב מספר, בקיטוע, מיתוס על הים : האל ים מאיים על האלים לערער את הסדר הקוסמי אלא אם יעלו לו מנחה. עשתרת, המכונה בתו של פתח, נשלחת להגיש את המנחה. ים פונה אליה כ"האלה הכועסת והזועמת", ודורש אותה לאשתו. שאר הטקסט לא שרד, אך נראה שהאל ים פויס או הובס, כנראה על־ידי עשתרת וסת.
כתבים מצריים אחרים מעידים על פולחן עשתרת וענת כאלות ריפוי וקסם אפוטרופאי.
בתקופת הממלכה החדשה (השושלות ה־18–20) היתה תפוצה די רחבה לעשתרת באמנות המצרית, בהקשרים מלכותיים, במיוחד באמנות מונומנטלית. היא היתה לבושה בלבוש אופייני לאלות מצריות, עטורת אתף, מגן וחנית בשמאלה וגרזן קרב או נשק דומה בימינה. ייצוגים אחרים שלה כוללים את שרביט הואס. האיקונוגרפיה של עשתרת, ודמותה כאלת מלחמה, נמשכו במצרים עד התקופה הרומית, בה תוארה עשתרת כאלת מלחמה לצד סח'מת.
עדויות לאלה ופולחנה מתקופת הברזל עד סוף העת העתיקה
אף שעשתרת מוזכרת בטקסטים מתקופת הברונזה מאוגרית, היא הפכה להיות מרכזית בפיניקיה וערי־ממלכתה באלף הראשון לפנה"ס, כפי שמראה התיעוד החל מהמאה ה־7 לפנה"ס, הדומיננטיות שלה במושבה כתי מהמאה ה־9 לפנה"ס והראיות הטקסטואליות ההלניסטיות העוסקות במאה ה־10 לפנה"ס. היא נעבדה בצידון ובצור, היה לה כנראה מרכז פולחני בעיר צרפת, ואף בעלת גבל, אלת העיר הקדומה של גבל, זוהתה כוריאציה מקומית של עשתרת בתקופה זאת. בצור היתה עשתרת בת הזוג של מלקרת, הוא "מלך הקרת (האלוהי)", ובצידון של אשמן. ההתפתחות הדתית לקראת ריכוז הפנתאון הפיניקי בתחילת האלף הראשון לפנה"ס הובילה לאוניברסליזציה של האלים הגדולים, הרחבה והחלפה של תפקידיהם, ועשתרת נעשתה האלה הנשית העיקרית. מוטיב האלה החמושה שאפיין את עשתרת נעלם לחלוטים בתקופת הברזל, ונראה שדמותה הקרבית עברה לאלוהויות זכריות, במיוחד למלקרת (המזוהה עם הגיבור הרקלס). עם זאת, האלה בכל זאת שימרה אספקט לוחמני מסוים, כפי שמשתקף מההסכם האכדי בין אסרחדון ומלך צור ומהנחת כלי המלך שאול במקדשה, ומההשתמרות המלאה של דמותה הלוחמנית במצרים עד התקופה הרומית. עשתרת צברה, בנוסף, מעמד של אלת מלוכה חשובה באותה תקופה. היבטיה כאלת ריפוי נמשכו עד התקופה הרומית. בהמשך, עם ההתפשטות הפיניקית מערבה לארצות בעברי הים, עשתרת המתזגה עם אלות מקומיות שונות ותפקידיהן. באריקס שבסיציליה ("ארך" בפיניקית) היה מרכז פולחני לאלה האלימית  (אנשי מערב סיציליה), שזוהתה אצל בעלי בריתם הקדומים הפיניקים־קרתחדשתים כ"עשתרת ארך" ואצל הרומאים כונוס אריקינה, והיתה אלה חשובה בקרב הפיניקים במערב ואצל הרומאים.
בחוזה שנכרת בין בעל מלך צור ואסרחדון מקלל אסרחדון את המלך המורד בו בשם כמה אלים מאלי צור, ובינהם עשתרת, המופיעה שם כאלת מלחמה, ומאחל שעשתרת תשבור קשתו במלחמה ותשית אותו לרגלי אויבים נוכרים והם ירשו רכושו.
בתקופה הפרסית נתנה האתר הקרוי כיום מצפה ימים, שהוא אתר קודש פיניקי על פסגת הר, שכנראה הוקדש לעשתרת. ייתכן שמאפייניו הביצוריים של אתר מצפה ימים הם זכר לאופייה הלוחמני של עשתרת.
העיר קיסריה נבנתה על עיר קודמת לה בשם "מגדל עבדעשתרת" (ביוונית: Στράτωνος πύργος, מגדל סְטַרַטוֹן – הגרסה היוונית ל"עבדעשתרת"), הקרויה על שם עבדעשתרת (הראשון או השני) מלך צידון; במקורות היהודיים שובש השם ל"מגדל שרשון", כגנאי לאלה עשתרת.
החל מהתקופה ההלניסטית מוזגה בארץ ישראל האלה אשרה עם עשתרת. עשתרת מוזגה באזורים רבים באזור סוריה עם.
בקפריסין
עשתרת נעבדה גם במקומות אחרים באי, כפי שמעידה, למשל, החרב שהוקדשה לעשתרת בפאפוס, ופולחן "עשתרת פפ" (עשתרת פאפוס) במקדש אפרודיטה פאפוס, תיעוד אפיגרפי של "עשתרת בלפש", ופולחן עשתרת־אפרודיטה באמתוס. באופן כללי, זוהתה עשתרת בקפריסין עם אפרודיטה/קיפריס, דבר התואם את אופיין כאלות מלכות ומלחמה.
במלטה
עשתרת מילאה תפקיד חשוב בהתפשטות המושבות הפיניקיות מעבר לים; אחת ממקדשיה המשמעותיים היה בדרום־מזרח מלטה, באתר תס־סילג', שהתקיים על אתר של מקדש פרהיסטורי קדום (שלא ידוע אם פעל כשהפיניקים הגיעו למלטה), מהמחצית השנייה של המאה ה־8 לפנה"ס עד התקופה הביזנטית. המקדש התקיים מהגעת הפיניקים לאתר, שקיימו אותו על הגבעה המשקיפה על מפרץ העגינה, שינו את מבנהו ממתכונתו הקדומה בהדרגה וביצרוהו (למשך מאות שנים, עד התקופה הרומית), ובנו מזבח גדול (בו התגלו עדויות לקרבנות כליל). מיקום המקדש על נתיבי הסחר, והיותו בלתי מקושר עם מרכז עירוני מסוים, הפך אותו לנקודה אסטרטגית להגנה על הנתיבים. תלמי העיד שהיה במלטה מקדש גדול להרקלס (מלקרת) ואחר להרה; ואכן, במקדש המפואר בתס־סילג' נמצאו כתובות פיניקיות לעשתרת וכתובות יווניות להרה. הזיהוי של עשתרת עם אפרודיטה במקרים מסוימים ועם הרה באחרים מראים על גיוון היבטיה ותלוי בפולחן המקומי. עשתרת במלטה, אולי בדומה להרה, יש תפקיד של מגנה על אנשי המושבות.
הכתובות באתר הן כתובות הקדשה קצרות ביותר ברובן ומוקדשות בפיניקית ל"עשתרת אנן", וביוונית להרה. "אנן" הוא השם הפיניקי של האי מלטה, ומופיע על מטבעות האי כמקביל לכינוי היווני של האי ΜΕΛΙΤΗ או ΜΕΛΙΤΙΩΝ, והדבר מצביע על היותה "עשתרת של האי מלטה". הכתובות הפיניקיות מתפרשות בין המאה ה־5 לפנה"ס עד לאחר חורבן קרתחדשת, כאשר בסוף התקופה היתה דו־לשוניוּת פיניקית־יוונית במקדש. על כלי החרס באתר, ישנן כתובות המוקדשות פשוט "לעשתרת", והן כנראה שימשו בסעודות המאמינים ובהגשת מנחותיהם, וישנן הכתובות בצורה "ש כהן עשתרת" (שייך לכהן/כהני עשתרת) או "ש מקדש" (שייך למקדש, בדומה לכתובת יוונית אחת שנמצאה ΟΙΚΟΥ – "שייך לבית"), ועל מנורות השמן באתר נכתב לעתים "ט", אולי קיצור של "טהור". מלבד עשתרת־הרה, האלוהות היחידה המוזכרת בכתובות המקדש היא "מלך־עשתרת", המוכר גם מחמון, אתר שגם צורת מקדשיו דומה למקדש עשתרת במלטה.
בחמון
בקצה הדרום־מערבי של אתר העיר ההלניסטית העתיקה חמון נמצא מקדש לזוג אלי העיר מלך־עשתרת, מוקף בסדרת מבנים שונים שהפרידוהו משאר האתר; תבנית כזאת אופיינית למקדשים שמיים. גם החלוקה הפנימית של האולם המרכזי איננה מתאימה למקדש בסגנון יווני. פסל אריה או ספינקס מהסביבה הקרובה מעיד שזוג כאלה נמצא מצדי גרם המדרגות המזרחי. באתר נמצאו, בין כתובות חמון, כמה כתובות המוקדשות לזוג אלי העיר, והם מכונים בכתובות "אלי חמון". כתובת מצובה המשויכת לאתר מזהה את מלכעשתרת עם עשתרת, ומזכירה את עשתרת שנמצאה ב"אשרת" (אתר קודש) של "אל חמן". זוג אלים זה ידוע גם מאגדר כ"עזז מלכעשתרת" ומלפקי כ"מלכעשתרת " (לפי הכינוי "רבת", אולי התייחס רק לעשתרת). הן אזכורי מלך־עשתרת והן מבנה המקדשים בחמון מציגים קווי דמיון משמעותיים למקדש עשתרת בתס־סילג' שבמלטה; מבנה המקדשים הושווה גם לטרמינולוגיה של לוחיות פירגי המקדישות מקדש לעשתרת.
גם במקדש המזרחי בעיר יש עדויות לפולחן עשתרת: בפינת המקדש נמצא חדר המתפרש כ"חדר כס", ובו נמצאה במה ועליה הוצב (לפי ההשערה) כס עשתרת שנמצא בחדר, וכן נמצאו בחדר תשע צלמיות טרקוטה שייתכן ששימשו בפולחן עשתרת בו.
במקרא
ולדות הצאן נקראו "עשתרות הצאן" (, פרק פסוקים,  ו), כיוון שייחסו לה את פריון הצאן. פולחנה היה נפוץ מאוד בארץ ישראל בתקופת המקרא בקרב הכנענים והישראלים, במיוחד בקרב נשים. צלמיות רבות של עשתרת התגלו בחפירות ארכאולוגיות בכל ארץ ישראל, ובירושלים בפרט.
לפי מסורת המקרא, כבר בדור שאחרי מות יהושע בן נון עברו בני ישראל לעבוד את הבעלים ואת העשתרות (ברבים), ושבו לעבדם אחרי מות יאיר הגלעדי. עבודת עשתרת מתועדת גם בספר שמואל, ומסופר שהפלשתים, לאחר נצחונם במלחמה בגלבוע, שמו את כלי שאול המלך בבית עשתרות בעיר בית שאן.
המלך שלמה עבד אלים כנענים, בינהם עשתרת, ובנה להם במות פולחן באזור ירושלים שעמדו על תילן ופעלו כחלק מהפולחן בירושלים כשלוש מאות שנה עד שהחריבן יאשיהו.
במקרא מוזכר גם פולחן משפחתי לעשתרת, הקרויה מלכת שמים:, כוונים שהם כנראה סמלי כוכב נוגה. עדויות ארכאולוגיות לפולחן זה נמצאו בתריסר אתרים, חדרי פולחן ביתיים קטנים, המאופיינים באדריכלות דומה ובחפצי פולחן דומים: מזבחות, אצטבאות, מצבות, מקטרים ושרידי מזון, שאריות של קורבנות ומנחות.
בספר ירמיהו מובאת עדות לכך שיהודים רבים, שירדו למצרים, האשימו את החורבן והפורענויות שבאו עליהם במונותאיזם ובזניחת פולחן מלכת השמים על ידי אבותיהם:
עדויות אפיגרפיות ואונומסטיות
עשתרת מוזכרת בכתובת הקדומה שעל תליון פגמלין, הכתובת העתיקה ביותר הידועה מצפון אפריקה. כתובת על ארון שנהב שנמצא באור, אך מקורו בלבנט, נכתב שהארון ניתן כמתנה לעשתרת.
על קבורה שהגיע משוק העתיקות, ומקורו בצידון או בצור ומתוארך למאה ה־7 לפנה"ס, נכתב . בבית הקברות הצפוני של צור היבשתית  נמצאו עשרות מצבות קבורה פיניקיות קדומות, השופכות אור על מתן השמות בקרב אנשי צור הפשוטים (ולא רק באצולה, אותה מתעדת הספרות הקדומה); בין אלה נמצאו שמות רבים המתייחסים לעשתרת או למלכת, וכן לבעל ולמלך (כינויו של מלקרת – ששמו "מלקרת" נמצא בשמות תאופוריים במצבות רק פעמיים), דבר המעיד על אמונות אנשי העיר. על אחת המצבות שחציבתה היא מהאיכותיות ביותר, והיא מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה־7 לפנה"ס, נכתב  – "מתר, כהן עשתרת־איזיס", דבר המעיד על זהות בין האלות. הזיהוי בין האלות מתועד גם בכתובות פיניקיות מאוחרות יותר (כמו כתובת בנבעל), והדבר מראה את השפעת הדת המצרית לא רק על גבל אלא גם על צור בתקופה זאת.
אחת ההופעות המוקדמות ביותר של האלה הפיניקית תנת היא בכתובת מצרפת מהמאה ה־7 לפנה"ס המקדישה פסל (סמל) לזוג האלוהי תנת־עשתרת:.
כתובת בנבעל הפיניקית ממצרים מוקדשת ל"אלם אדרת אס אלם עשתרת" (כנראה "האלה האדירה איסיס האלה עשתרת" ), וכמה מהשמות התאופוריים המוזכרים בכתובת מראים זיקה לאלה (המקדיש ובנו הקרויים פעלעשתרת, שלושה מאבות אבותיהם הקרויים עבדמלכת, ואשת המקדיש הקרויה חנעשתרת). בכתובת הקדשה אחרת ממצרים הוקדש לעשתרת פסל של איסיס עם האל חור הילד בחיקה. לוחיות פירגי הדו־לשוניות (פיניקית־אטרוסקית) מתעדות בניית מקדש (בפיניקית: "אשר קדש", אתר קודש או אתר קדוש) בידי שליט קיסרה לעשתרת ולמקבילתה האטרוסקית אוני בעיר פירגי  הסמוכה; לפי הכתובת הבנייה נעשתה לבקשת האלה.
עשתרת מוזכרת בכמה מהכתובות הגדולות ביותר של מלכי צידון (מסביבות המאה ה־5 לפנה"ס ), דבר המבסס את תפקידה כאלת מלוכה:
בנו של מלך הצידונים מימי אלכסנדר הגדול, עבדאלנם, הקדיש בקוס "תעל" (כנראה מבדוק עתיק), בכתובת דו־לשונית פיניקית־יוונית, לעשתרת בכתובת הפיניקית ואפרודיטה בכתובת היוונית, ("למען חיי כל המלחים", ההשלמה מבוססת על המקבילה היוונית  – על אנשי־הים).
בכתובת דו־לשונית פיניקית־יוונית על פסלון כס (שמוצאו לא ידוע בוודאות) מהמאה ה־4 לפנה"ס נכתב, כלומר "עשתרת האלה האדירה" ביוונית מקבילה לבעלת גבל בפיניקית. שתי כתובות קצרות נוספות ממוצא לא ידוע בוודאות מזכירות את "עשתרת רבת גבל" (צורה אחרת למילה "בעלת", שמשמעה גם כן "גבירה").
כתובת מקרתחדשת המתארת את בנייתם ותיקונם של מקדשים בעיר, וכן שמות שופטיה וכהניה, ותאריכה לא מאוחר מהמאה ה־3 לפנה"ס, פותחת בהקדשה: . הריבוי "מקדשים" מעיד בבירור על בניית מקדש לכל אחת מהאלות, בנפרד. עשתרת מוזכרת גם בכתובות נדר מקרתחדשת:
בין הכתובות הפיניקיות־יווניות האתונאיות נמצאה כתובת, המתוארכת מסוף המאה ה־4 עד המאה ה־2 לפנה"ס, שמזכירה אדם בשם "עבדעשתרת", ששמו מתורגם ליוונית כ־ΑΦΡΟΔΙΣΙΟΣ, דבר המעלה זיהוי בין עשתרת לאפרודיטה.
מקדש עשתרת היה בין המקדשים ש"עם גול" (הכינוי לשלטון האוטונומי של אנשי גוזו) בנה וחידש במאה ה־3 או ה־2 לפנה"ס והנציח בכתובת גול.
בקרבת צור הוקדש במאות ה־3 או ה־2 לפנה"ס לעשתרת כס עשתרת, כפי שמעידה הכתובת החקוקה עליו.
עדויות טקסטואליות הלניסטיות
באחת האגדות על ייסוד העיר צור, עשתרת נטעה עץ זית עם נשר בענפיו ונחש למרגלותיו על אי צף, והאי המשיך לצוף עד שהנשר הוקרב לאלים, וכאשר דמות בשם אוסואוס הגיע לאי, הנשר שמח להיות מוקרב ואוסואוס הקים מקדש כבית לאלים. לפי מנאנדרוס מאפסוס ודיוס, חירם הרחיב את שטח העיר־האי צור, ותרם לבניית מקדשיה, כולל בניית מקדש עשתרת.
כמה משמות המלכים שמלכו אחרי חירם מזכירים את עשתרת: עבדעשתרת, מתושעשתרת, ואולי עשתרום ; בהמשך מלך אתבעל, שהיה גם כהן עשתרת. הרודוטוס תיאר בממפיס שכונה מסביב למקדש הפייסטוס (פתח המצרי) שנקראה "מחנה הצורים", ובה ישבו פיניקים מהעיר צור; באותו מקדש היה גם מקדש ל"אפרודיטה הזרה", היחידה שנקראה כך במצרים, והיא אולי עשתרת הכנענית־פיניקית.
לפי סכניתן (כפי שהשתמר אצל פילון מגבל), אורנוס שלח את בתו העלמה עשתרת ושתי אחיותיה אֵהֵאָה (Ehea, או ריאה – היא אולי אשרה ) ודיון (היא בעלת גבל) להרוג את קרונוס (הוא אל), אך קרונוס תפס אותן, ולמרות שהיה אחיהן, נשא אותן לנשותיו; עשתרת ילדה לקרונוס שש בנות, הן הטיטנידות (טיטאנים נקבות) או ארטמידות, ושני בנים שנקראו "תשוקה" ו"אהבה". בהמשך, עשתרת ו"זאוס דמרוס" (הוא "דמרן" בשירת אוגרית ) ו"אדודוס מלך האלים" (הוא הדד – וייתכן שהכוונה המקורית היא "זאוס דמרוס, הנקרא גם אדודוס, מלך האלים" ) שלטו על הארץ בהסכמת קרונוס, ועשתרת הניחה על ראשה ראש פר כסמל מלכות. במסעה מסביב לעולם, היא מצאה כוכב שנפל מהשמים, לקחה אותו וקידשה אותו באי הקודש צור. עוד נאמר שהפיניקים אומרים שעשתרת היא אפרודיטה.
כס עשתרת
מסביב לים התיכון נמצאו ממצאים חומריים פיניקיים המסווגים כ"כס עשתרת", כיסאות עם כרובים בצדיהם שהוקדשו כמִנְחָה, ונמצאו במקדשים פיניקים. על אחד הכסים אף נמצאה כתובת הקדשה לעשתרת (כתובת כס עשתרת).
האישה בחלון
האישה בחלון הוא מוטיב אמנותי עתיק, המבוסס על הסמליות המקודשת של אישה אצילה משקיפה בעד החלון, ומקושר על־ידי חלק מהחוקרים לעשתרת. הוא מופיע על לוחיות שנהב שמקורן מהלבנט מתחילת האלף הראשון לפנה"ס, ונמצאו בארמון העיר שומרון וכשלל ביזה בארמונות אשוריים, בכלח ובארסלאן טאש. השנהב היה מוצר מקושר למלכות, והקשר למלכות מתחזק ממציאת השנהבים בארמונות. המוטיב ידוע גם מפולחן עשתרת/אפרודיטה בקפריסין, לעתים תחת השם "אפרודיטה פרקיפטוסה" (Ἀφροδίτη παρακύπτουσα), וכן כ־kilili ša abati ('כילילי' של החלון) – כילילי מלשון kililu (כתר), לפי הרודוטוס הוגשו בארץ בבל מנחות בצורת כתר לאשתר, ואכן בחדתו נמצאו שנהבי אישה בחלון עטורת כתר. המוטיב מגלה דמיון גם לנשים אצילות במקרא הנשקפות בעד החלון בהמתנה, כמו ב (אם סיסרא), (מיכל) ו (איזבל).
בתרבות המודרנית
המחקר המוקדם במאה ה־19 ייחס לעשתרת דימוי של אלת מין, בעלת פולחן ארוטי שכלל זנות פולחנית, אולם הדבר היה מבוסס על דעה קדומה אפולוגטית, והראיות הארכאולוגיות מפריכות הנחה זאת.
בחברה הישראלית המוקדמת נתפשה עשתרת כסמל מקומי ליופי ולפריון גולמי.
עשתרת נזכרה רבות בשירת יונתן רטוש, למשל בשיר "קֻפה שחורה", שם שמה מובא ככינוי ליופי ובהקשר של הדלקת נר ומזבח, או בשיר "כָּר", בו נזכרת האלה בהקשר של אהבה נכזבת ובדידות; האלה מוזכרת אף בשיר ברכת שושנים.
שלמון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'ורדן
ג'ורדן (באנגלית: Jordan) הוא תרגום של "ירדן". {{פירושונים|
הוועדה לאנרגיה אטומית
הוועדה לאנרגיה אטומית (בראשי תיבות: וא"א) היא ועדה ממשלתית האחראית על פעילותה של מדינת ישראל בתחום הגרעין.
היסטוריה
בפברואר 2011 עודכן מבנה הוועדה לאנרגיה אטומית, אושררה אחריותו של ראש הממשלה בנושא הגרעין, לרבות היותו הממונה הישיר על הוועדה לאנרגיה אטומית, עודכנו תפקידי הוועדה והוסדרו הממשקים בין הוועדה לבין משרדי ממשלה אחרים.
בתחילה ישבה הוועדה במבנים ארעיים ליד רחובות. בשנת 1958 הוחל בהקמת המרכז למחקר גרעיני - שורק (ממ"ג). בסוף שנת 1959 הוחל בהקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב (קמ"ג).
משרדי הוועדה שכנו בעבר ברחוב חיים לבנון ברמת אביב, וכעת שוכנים בסמוך לממ"ג.
במדינת ישראל אין חוק ספציפי שמסדיר את פעילותה של הוועדה לאנרגיה אטומית. בג"ץ דחה עתירה לחייב לחוקק חוק כזה, בנימוק שאין זה בסמכותו.
תחומי אחריות ותפקידים
הוועדה לאנרגיה אטומית אחראית על הפעילות הגרעינית של מדינת ישראל, המתבצעת, כאמור, בשני מרכזים - המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק והקריה למחקר גרעיני ליד דימונה.