cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שואת יהודי פולין
קהילות נוספות
טרם המלחמה, חיו במיינדזיז'ץ פודלסקי כ־12 אלף יהודים, שהיוו כשלושה רבעים מתושבי העיר. באוקטובר 1939 מסרה ברית המועצות את העיר לגרמניה כחלק מן הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. בעקבות הסגרתה של העיר לגרמנים, עזבו את העיר כ-2,000 מיהודיה, ועברו לתחום הכיבוש הסובייטי. בסוף אוגוסט 1942 רצחו שוטרים גרמנים, פולנים ומתנדבי טרווניקי אוקראינים כ-3,000 מיהודי העיר, ובהם קשישים ותינוקות, ושילחו כ-11,000 מיהודי העיר הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה בקרונות משא, שבהם מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה. לאחר האקציה, ריכזו הגרמנים את יהודי העיר הנותרים בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, בו הוחזקו למעלה מ-17,000 יהודים, רובם מיישובי הסביבה, וחלקם מסלובקיה. עד 17 ביולי 1943 חוסל גטו זה במספר אקציות. כ-160–200 יושביו האחרונים נורו, והעיר הוכרזה רשמית כנקייה מיהודים. פחות מאחוז אחד מן האוכלוסייה היהודית בעיר שרדו את הכיבוש הנאצי.
יהודים התיישבו בפוזנן במאה ה-13. בעקבות העברת המרחב לשליטת פולין ב-1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזבו רוב יהודי העיר, בעלי התרבות הגרמנית, את האזור, והיגרו לליבה של גרמניה כולל לברלין הבירה. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, חיו בעיר כ-2,000 יהודים. רובם הושמדו בשואה.
Z: ההתחלה של הכל
העונה הראשונה יצאה לאור ב-27 בינואר 2017. באפריל 2017 פורסם שאמזון הזמינה עונה שנייה. אולם בספטמבר אותה שנה ביטלה אמזון את הסדרה אחרי עונה אחת בלבד.
שואת יהודי פולין
קהילות נוספות
טרם מלחמת העולם השנייה חיו בעיר בידגושץ' כ-3,000 יהודים. בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובתגובה על פגיעת פולנים מהעיר בחלק מתושביה הגרמנים, רצחו חיילי הוורמאכט כ-3,000 מתושבי העיר, פולנים ויהודים. זמן קצר לאחר מכן גורשו יהודי העיר הנותרים לגנרל גוברנמן, ורכושם הוחרם. גירוש היהודים מהעיר לווה במעשי התעללות והשפלה, ולאחר השלמתו, הוכרזה העיר באופן רשמי כ"נקייה מיהודים".
בעיר ידוובנה במזרח פולין חיו לפני המלחמה כ-1000 יהודים. ב-10 ביולי 1941 נטבחו יהודי העיירה על ידי שכניהם הפולנים בטבח בידוובנה על ידי ירי בגברים ושריפת האחרים בתוך אסם. במשך שנים יוחס המעשה לגרמנים, אך בשנת 2001 חשף ההיסטוריון יאן טומאש גרוס כי הפולנים הם שביצעו את הטבח. העיתונאי חיים הכט יצר את הסרט "שני אסמים" (ישראל, 2014) על הטבח בידוובנה, ומעשי טבח רבים הדומים לו שהתרחשו ברחבי פולין ביוזמה של פולנים באותה התקופה, ולעומתו מעשה באסם אחר בעיר בוריסלב בו ניצלו חיי שבח וייס ומשפחתו בזכות משפחה פולנית.
יחס הפולנים לרדיפה ולהשמדה של יהודים
לפני המלחמה היווה המיעוט היהודי, בן שלושת מיליוני האנשים, כעשרה אחוזים מכלל האוכלוסייה. פולין הייתה ארץ קתולית אדוקה, וקיומו של מיעוט לא נוצרי כה גדול היה תמיד מקור למתח, ולעיתים לאלימות. האנטישמיות בפולין לבשה לעיתים אופי ממלכתי (כבזמנו של ראש הממשלה ולדיסלב גרבסקי) ולעיתים קיבלה עידוד מאת הכנסייה ומאת מפלגות פוליטיות. בשלהי שנות השלושים צברה האנטישמיות הפולנית תנופה, אך היא מעולם לא לבשה פנים קיצוניות כמו אלה של עמיתתה הגרמנית.
במהלך הכיבוש הגרמני חלק משמעותי מהפולנים היו נתונים במאבק על עצם קיומם. הנאצים רדפו את הפולנים וראו בהם חלק מ"הגזע הנחות הסלאבי". הם רצחו רבים מהם. הנאצים ראו בפולין חלק ממרחב המחיה לו זקוק הרייך הנאצי. במצב זה יכולתם של הפולנים להתנגד באופן פעיל להשמדת היהודים הייתה מוגבלת. היו מקרים רבים של פולנים שסיכנו את חייהם בניסיון להציל משפחות יהודיות ולסייע ליהודים (פעולה שגררה בעקבותיה עונש מוות לאדם שביצע אותה ולכל משפחתו, ולעיתים אף לשכניו). בשנת 1942 נוסד בפולין ארגון חשאי בשם "זגוטה" (ראשי תיבות בפולנית של "הוועד לסיוע ליהודים") בידי סופיה קוזאק. אין לדעת כמה הצליח הוועד לסייע ליהודים, אך בנקודת זמן אחת, ב-1943 היו תחת השגחתו 2,500 ילדים יהודים בוורשה לבדה. קיימת מחלוקת האם הפולנים מיצו אף חלק קטן מיכולתם להתנגד באופן פעיל להשמדה.
בפולין לא הייתה ממשלה מקומית של משתפי פעולה, כשם שהוקמה במקומות אחרים. מעט מאוד שיתוף פעולה ניתן לנאצים מן האוכלוסייה המקומית, פחות בהרבה מזה שניתן, לדוגמה בצרפת. הייתה זו תוצאה של היחס השלילי שנתנו הנאצים לאוכלוסייה, וכוונתם לרוקן את פולין מתושביה וליישבה בגרמנים. משום כך לא חפצו הנאצים בגיוס האוכלוסייה המקומית לעזרתם כמשתפי פעולה. כך, עובדי הכפייה הלא יהודים במחנות הריכוז היו לרוב פולנים. תנועות המחתרת – "ארמייה קריובה" הלאומית, ו"ארמייה לודובה" הקומוניסטית, אסרו על השתתפות בהשמדת היהודים, והענישו את המשתתפים בעונש מוות. בשנת 1943 נשלח נציג ה"ארמייה קריובה", יאן קרסקי לדווח לבעלות הברית על השמדת היהודים בפולין.
עם כל זאת, היה היחס הפולני לשואה מצד האוכלוסייה בכללותה לעיתים אדיש, ולעיתים אף משתף פעולה, אף כי היו גם כאלה שסיכנו את חייהם וסייעו ליהודים. הגרמנים ניצלו את הרגשות האנטישמיים של חלק מהאוכלוסייה. רבים הסגירו את שכניהם היהודים, ויש שעשו לעצמם מחיה כ"ציידי היהודים". באזורים המזרחיים של פולין הייתה האנטישמיות חזקה במיוחד, ורבים האשימו את היהודים בסיוע למשטר הקומוניסטי במהלך הכיבוש הסובייטי בשטחי מזרח פולין בשנים 1939–1941, האשמה שהיה לה על מה להתבסס לגבי חלק מהיהודים. האנטישמיות הייתה חזקה במזרח פולין ובכללה בפולין גם לפני הסיוע למשטר הקומינסטי של חלק מהיהודים. בעיירה ידוובנה במחוז ביאליסטוק הושמדו יהודי העיירה על ידי האוכלוסייה המקומית בסמוך לאחר כיבושה מן הגרמנים, ביולי 1941.
יש הסכמה נרחבת כי לפחות עשרות אלפי יהודים הוסגרו לנאצים או נרצחו בידי פולנים. להערכת ההיסטוריון הפולני פרופ' יאן גרבובסקי, משנת 2017, יותר מ-200 אלף יהודים נרצחו בידי פולנים. הערכה מחודשת משנת 2020 בידי גרבובסקי שהתייחסה גם למעורבת המשטרה הפולנית ברצח היא שמדובר במספר גבוה בהרבה.
קיימת מחלקות בשאלה עד כמה הממסד הפולני השתתף ברצח יהודים, בין היתר על רקע המחלוקת הפוליטית הקיימת בפולין המודרנית. פרופסור דניאל בלטמן מהאוניברסיטה העברית וההיסטוריון הראשי של המוזיאון לתולדות יהודי פולין טען בשנת 2019 כי אף שהרבה פולנים הסגירו יהודים בתקופת השואה, הרי הפולנים כאומה (ולא כבודדים), ובניגוד לממשלת וישי, לא שיתפו פעולה עם הנאצים בתקופת השואה
לעומתו, העיתונאי יואב קרני כתב כי "לגופו של עניין, האנטישמיות בפולין לפני 80 שנה אינה השערה, או הגזמה. היא עמדה בסימן התפשטות ממאירה עוד לפני פלישת היטלר. היא אכלה כל חלקה טובה, והייתה נחלת המדינה והממשלה והמפלגות הפוליטיות והכנסייה הקתולית רבת העוצמה. יהודים הוחרמו ונודו. חרם כלכלי מסיבי על סוחרים יהודיים הביא מאות אלפים עד סף העוני. פוגרומים קטנים התחוללו. סטודנטים יהודיים עמדו על סף גירוש מן האוניברסיטאות."
ספר של גרבובסקי שהתפרסם בשנת 2020 מתאר את חלקם של שוטרים פולנים בשואה בפולין. לטענת גרבובסקי השוטרים הפולנים היו גורם חשוב במדיניות ההשמדה הגרמנית. השוטרים שמרו על גטאות, מנעו הברחות מזון, ונטלו חלק בחיסול הגטאות. מלבד מתי מעט כמעט כל השוטרים הפולנים סייעו לנאצים למצוא ולרצוח יהודים. הגרמנים הסתייעו בפולנים בציד יהודים מסתתרים בעיקר מפני שללא טלאי צהוב הם התקשו להבחין בין פולנים יהודים לבין פולנים נוצרים. גרבובסקי מביא גם דוגמאות רבות לשוטרים פולנים שרצחו יהודים בצורה עצמאית ללא מעורבות הגרמנים. לדוגמה יהודי בשם אלכנדר קמפף תיאר בעדות לאחר המלחמה כיצד 3 שוטרים פולנים, פרצו לאסם שבו הסתתרו ילדיו ואשתו בשנת 1943. אחד מהם, פיוטר בינצ'יצקי ירה באשתו על המקום, לקח את הילדים לתחנת המשטרה, שם עינה אותם כל היום וכל הלילה ולמחרת הרג אותם.
לאחר שחרור פולין
בסוף מלחמת העולם השנייה פולין הייתה תחת שליטה סובייטית. על פי הערכות שונות, בין 40,000 ל-100,000 יהודים שרדו את השואה על אדמת פולין. כ-150,000 פליטים יהודיים שבו אליה משטחי ברית המועצות, וכן ניצולים מגרמניה וארצות אחרות. בסך הכל, נמצאו בפולין לאחר המלחמה כ-240,000 יהודים. לפולין הושבה עצמאותה, אך כגרורה קומוניסטית של ברית המועצות. מצוקת היהודים הפליטים גברה והם שוכנו בצפיפות במחנות פליטים. רובם ביקשו לעזוב את פולין.
בפולין החלה תנועת הבריחה שנוסדה על ידי אנשי מחתרת ופרטיזנים יהודים וגדלה לאחר מכן למדינות נוספות. הניצנים הראשונים להתארגנות יהודית קהילתית החלו להופיע בלובלין בסוף שנת 1944, מיד לאחר שחרורה של פולין מידי גרמניה הנאצית. בין המייסדים הבולטים היו יצחק (אנטק) צוקרמן, סגן מפקד המרד בגטו ורשה, וכן אבא קובנר, מנהיג קבוצת פרטיזנים. אותן קבוצות יהודים החלו בפעילות עזרה וסעד, והיוו גרעין לתנועת "האיחוד" שהתפשטה בכל ריכוזי יהדות פולין. בעזרתן הוקם "הוועד היהודי המרכזי" ולאחר שחרורה של ורשה הוקמו גם "הוועדה ההיסטורית המרכזית" ו"ארגון הסופרים, העיתונאים והאמנים היהודים". מעגל האנשים האלה, שנפשם הייתה קשורה מימים ימימה במפעל החלוצי הארץ-ישראלי, התרחב עם התקדמותו של הצבא האדום מערבה. נוספה עליו הקבוצה החשובה של לוחמי גטו ורשה, ובהם יצחק (אנטק) צוקרמן, ועד מהרה הצטרפו לגרעין זה גם פליטים "אסיאתים". פליטים אלו היו ראשוני הרפטריאנטים ששבו מברית-המועצות ותרמו רבות להפעלתן של התחנות בדרך "הבריחה" ולשיקום גרעינים מאורגנים של תנועות הנוער הציוניות והחלוציות בפולין, וכן להשבתם של ילדים שהוסתרו בקרב לא-יהודים לקרוביהם או למסגרת יהודית מאורגנת.
בפולין שרר באותה תקופה אי-שקט פוליטי והיהודים בה סבלו מהתנכרות ומאנטישמיות. עד סוף שנת 1945 נרצחו ברחבי המדינה 350 יהודים. אלפי יהודים הצטרפו לארגונים הציוניים שנציגיהם היוו את "ועד הבריחה" כדי לצאת מן המדינה. בתחילת שנת 1945 נפתח נתיב בריחה ליהודים מפולין לרומניה, ומספר הפליטים בה הלך וגדל. מרומניה המשיך המסלול לגרמניה, לאוסטריה (לעיתים דרך הונגריה) ולאיטליה, אל מחנות העקורים. באוגוסט 1945 הגיע לפולין שליחו הראשון של היישוב, איסר בן צבי, והמוסד לעלייה ב' החליט לסייע למפעל זה.
בשנת 1946 אירע פוגרום קיילצה, בו נרצחו 42 יהודים ו-80 נפצעו מתוך 143 היהודים ששהו בעיר, לאחר שבעיר נפוצה עלילת דם על היהודים. פוגרום זה היה אחד הגורמים החשובים להתפכחות ניצולי השואה, שקיוו להשתלב בחזרה בפולין, והמונים מהם הצטרפו להגירה מהמדינה. רבים מהפולנים היהודים עלו לארץ ישראל. אחרים היגרו לארצות אירופה, לארצות הברית, ולמדינות נוספות.
זיכרון השואה בפולין ומחלוקת פוליטית
בעיר ורשה ובמתחם גטו ורשה לשעבר נמצאים כיום אתרי זיכרון ואנדרטות אחדים המספרים על אנשי הגטו ומרידתם כולל אתר הנצחה באומשלגפלץ. ב-2017 הכריז שר התרבות הפולני פיוטר גלינסקי שיוקם מוזיאון גטו ורשה, בשיתוף עם המכון ההיסטורי היהודי, במבנה בו שכן בגטו בית החולים לילדים ברסון ובאומן. באתר תחנת הרכבת ראדוגושץ' בלודז' קיימת אנדרטה לשואה שהוקמה בשנת 2004. עם זאת בערים ועיירות רבות שגרו בהם יהודים בעבר אין אתרי הנצחה. כך לדוגמה בלבוב (כיום בשטח אוקראינה) שבה חיו יהודים מזה כ-800 שנים ושהגטו בה הכיל 120 אלף יהודים, אין אתר הנצחה.
בפולין שלאחר המלחמה החלה מחלוקת בדבר תפקידם של הפולנים בהשמדת היהודים. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בפולין החל דיון חופשי וגלוי בנושא רגיש זה, בו השתתפו מפלגות פוליטיות פולניות, הכנסייה הקתולית, וארגונים יהודים בפולין ומחוצה לה. כחלק ממגמה זו התפרסם ספרו של הסוציולוג יאן טומאש גרוס שכנים, שעורר מחלוקת וכך גם הסרט אחרי הקציר המבוסס עליו. ביולי 2001 התנצל נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי על הטבח בידוובנה.
בשנים האחרונות התגלו עוד עדויות על חלקם של פולנים בסיוע לנאצים בשואה. במקביל החלה ממשלת פולין לטעון כי פולנים לא השתתפו באופן ממוסד ברצח יהודים, אלא עשו זאת כיחידים, מעין "עשבים שוטים" שהיו מחוץ לחברה הפולנית. הפולנים מדגישים את העבודה כי הגרמנים לא היססו לרצוח פולנים, וכי פולין הייתה תחת משטר כיבוש אכזרי שבו הגרמנים קבעו את התנאים וביצעו את הרדיפה והרצח. ראיה זו מצניעה צדדים אחרים של החברה בפולין של שיתוף פעולה עם הנאצים ברדיפת יהודים, של רציחות עצמאיות של יהודים, וכן הסיוע הנרחב שסיפקה המשטרה הפולנית לרדיפה ולרצח.
חוקרים פולנים שמתארים את חלקם של פולנים בשואה נתונים לביקורת ולמתקפות מצד גורמים בימין הפולני. כך לדוגמה העיתון Do Rzeczy מאשים את ההיסטוריון יאן גרבובסקי שהוא משקר, והוא מקבל שיחות ומכתבי נאצה רבים. ההיסטוריון יאן טומאש גרוס מותקף גם הוא על ידי גורמים בפולין.
בניגוד למגמה שלא לעסוק בפצעי העבר, עוררו הפולנים את המחלוקת על הביטוי "מחנה מוות פולני", מפני שלטענת הפולנים מציגים את חלקה של ארצם בהשמדת יהודים בצורה שגויה. בתחילת 2018 אישר הפרלמנט הפולני הצעת חוק שתאסור לייחס "לעם הפולני או לממשלת פולין" אחריות לרצח העם היהודי, וכן תאסור על שימוש בביטוי "מחנה השמדה פולני". עבירה על החוק הייתה צפויה לעונש של עד שלוש שנות מאסר הצעת החוק עוררה סערה וזעם בישראל, מכיוון שהיא פורשה ככזאת האוסרת להזכיר את חלקם של הפולנים ברצח היהודים בשואה. ארצות הברית ביקשה מפולין לשקול מחדש את קיום החוק, תוך שהיא מציינת כי תהיינה לחוק השלכות ביחסים שבין המדינות. דוברת משרד החוץ האמריקאי הת'ר נאוארט ציינה כי החקיקה עשויה "לחתור תחת חופש הביטוי והשיח האקדמי". בעקבות הביקורת על החוק הוסרה ממנו ביוני 2018 הענישה הפלילית על הפרתו.
ביולי 2018 חתמו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וראש ממשלת פולין מטאוש מורבייצקי על הצהרה משותפת בעניין חלקם של הפולנים בשואה. סעיף אחד בהודעה טען כי הסבל של העם היהודי מקביל לסבלו של העם הפולני. סעיף אחר הסיר את אחריותם הפולנים למעשי משתפי הפעולה עם הנאצים.  על הצהרה זו נמתחה ביקורת חריפה, בין השאר על ידי ההיסטוריון פרופ' יהודה באואר, "יד ושם", הודעת יד ושם טענה כי אף שהחוק רוכך, מהותו נותרה על כנה, וכי יש בו אפשרות לפגיעה ממשית בחוקרים, במחקר החופשי ובזיכרון ההיסטורי של השואה. כמו כן נטען כי ההודעה מחזקת נרטיב שקרי לפיו ממשלת פולין בגולה וזרועותיה המחתרתיות פעלו באופן מתמיד למנוע את השואה. ביקורת נשמעה גם מטעם שר החינוך נפתלי בנט, שרת המשפטים איילת שקד, יו"ר "יש עתיד" ח"כ יאיר לפיד ויו"ר מרצ ח"כ תמר זנדברג, בנימוק שההצהרה מעוותת את ההיסטוריה ופוגעת בזיכרון השואה.
בפברואר 2019 חל משבר דיפלומטי עם פולין לאחר שהשר ישראל כ"ץ, כמ"מ שר החוץ, ציטט את יצחק שמיר על כך ש"הפולנים ינקו אנטישמיות מחלב אמם". בעקבות כך עלה לדיון חלקם של הפולנים בשואה.
פרס אוורי פישר
פרס אוורי פישר הוא אות הוקרה הניתן לנגנים אמריקאים על הישג יוצא-דופן במוזיקה קלאסית. הפרס, שייסד הפילנתרופ אוורי פישר בשנת 1974, נחשב לאחד מאותות ההוקרה החשובים ביותר לנגנים אמריקאים. על מתן הפרס מחליטים "חברי תוכנית האמנים של אוורי פישר", בהנהלת מרכז לינקולן לאמנויות הבמה; אמנים אינם מגישים מועמדות, ורשימת הזוכים נשמרת בסוד. לפרס נלווה תחילה מענק בסך $10,000 בשנים האחרונות עלה סכום הפרס ל-$75,000 ואחר ל-$100,000.
רשימת זוכים
הרשימה שלהלן כוללת רק את הזוכים בפרס אוורי פישר. היא איננה כוללת את מקבלי מלגת הקריירה של אוורי פישר או פרס הרסיטל של אוורי פישר. תוכנית האמנים של אוורי פישר מעניקה את הפרס. הם מטעים: מסתבר שכל אחד מהם זכה בפרס קטן יותר ($1000) מן הקרן בשנת 1976; אפשר, שבאותו זמן פרס כזה נקרא באמת "פרס אוורי פישר". אבל מאמר בניו יורק טיימס מ-1999 (חופשי לקריאה ב-http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9902E2DA153CF936A35756C0A96F958260 מבהיר, שאיש מאלה לא זכה בפרס "הגדול", ושהזוכות ב-1999 - צ'אנג, פרנק וסאלרנו-זוננברג - היו הנשים הראשונות שזכו בו.
הארווי ביקס
עלילה
במרכז הסדרה דמותו של הארווי ביקס, ציפור חמודה ונעימה הליכות. להארווי שני חברים טובים, פו ופי התאומים, ויחדיו יוצאת השלישייה לחפש הרפתקאות ביער הקסום שהוא ביתם.
סיום הסדרה
ב-29 בדצמבר 2017 הסדרה הופסקה רשמית.
הסיבה להפסקה היא בגלל החוזה שלהם עם ניקלודיאון, בפועל, בסדרה היות אמורים להתרחש עוד מספר רב של הרפתקאות כאשר לאט לאט הם מתחילים לגלות רמזים לגבי הימצאותם של פו ופי באמצע היער, לגלות מאין הגיעו, וכו..
בסוף הסדרה ההורים של פי ופו מוצאים את בניהם, פי ופו אמנם חוששים בהתחלה לעזוב, אך לבסוף, לאחר זיכרון מהעבר הם חזרו אליהם, וככה נגמרה הסדרה.
(הסדרה לעומת שאר הסדרות הופסקה בצורה בה הסוף פשוט קרה מוקדם מהצפוי, ואיננה נחתכה כמו הרבה יצירות אחרות של ניקלודיאון, ושאר סדרות היום)
פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות
פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות (פרננדו קרלו לבית בורבון; 12 בינואר 1810 – 22 במאי 1859) היה מלך בממלכת שתי הסיציליות מ-1830 ועד מותו.
ביוגרפיה
פרננדו נולד ב-12 בינואר 1810 בפאלרמו, להוריו פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
בשנת 1830 מת אביו פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרננדו עלה לשלטון במקומו. בשנותיו הראשונות היה פרננדו מאוד פופולרי על העם, והוא השתדל לשפר את הביורוקרטיה והמיסוי בממלכה. פרננדו הפחית את המיסים במדינה, הפעיל את קו הרכבת הראשון באיטליה, את ספינת הקיטור הראשונה באיטליה, והקים את קו הטלגרף בין נאפולי לפלרמו.
בשנת 1837 פיזרו חייליו של פרננדו באלימות הפגנה בסיציליה, שקראה לפרננדו להעניק חוקה למדינה ולתת יותר חופש לעם.
בינואר 1848 פרצו מהפכות בפלרמו שבסיציליה בדרישה לעצמאות, ומשם התפשטו ההפגנות בכל רחבי הממלכה. כתוצאה מכך נאלץ פרננדו להעניק חוקה לממלכה, עם שני בתי נבחרים, עיתונות חופשית וערובות לחופש הפרט. אולם לאחר שההפגנות לא פסקו, שלח פרננדו ב-13 במרץ את צבאו לשבור את ההפגנות ולפזר את הפרלמנט הלאומי, על אף שלא ביטל את החוקה באופן רשמי. ב-13 באפריל הכריזה סיציליה על עצמאותה, ובתגובה שלח פרננדו כוח בן 20,000 חיילים תחת פיקוד קרלו פילנג'יארי, שכבשו במסע בן 9 חודשים את האי סיציליה מחדש.
לאחר דיכוי מהפכת 1848, כלא פרננדו עד לשנת 1851 למעלה מ-2,000 מתנגדים למשטרו, ורבים אחרים יצאו לגלות. במהלך ביקור של ויליאם גלאדסטון בנאפולי בשנת 1850, החל הלה תומך בהתנגדות הנפוליטנית לשלטונו של פרננדו, ובשל כך הגביל פרננדו את השפעתם של הבריטים והצרפתים בממלכה.
בשנת 1856 ניסה חייל להתנקש בחייו של פרננדו, וב-22 במאי 1859 מת פרננדו, ובנו פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות.
משפחתו
בשנת 1832 התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה היה לו בן אחד:
בשנת 1837 התחתן פרננדו עם מריה תרזה מאוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה היו לו 12 ילדים:
עונת 2005/2006 ביורוליג
עונת 2005/2006 ביורוליג הייתה העונה ה-49 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והשישית שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company.
המשחק הראשון התקיים ב-3 בנובמבר 2005 ותחרות הסתיימה ב-30 באפריל 2006. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של צסק"א מוסקבה, זה היה הניצחון החמישי בתולדות המועדון.
אנתוני פארקר (ארצות הברית) ממכבי תל אביב נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
תיאודורוס פאפאלוקאס (יוון) מצסק"א מוסקבה נבחר לכדורסלן המצטיין של פיינל פור.
מתכונת התחרות
24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-3 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית וסגנו קודמו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-2 ניצחונות. פיינל פור נערך בססקה ארנה, פראג.
יוסף שלמה דיין
ביוגרפיה
נולד בעיר חלב שבסוריה בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) לרב ניסים ולג'מילה דיין. אביו היה בן למשפחת רבנים מיוחסת שנמנה עם דייני הקהילה ועסק בהוראת תלמידים.
בצעירותו התחנך על ידי אביו ולמד ב"כותאב" שהיה תלמוד תורה קהילתי. בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) בהיותו כבן עשר, עלה עם משפחתו לישראל, כאן השתכנה המשפחה בשכונת רחביה שבירושלים, והוא החל ללמוד בתלמוד תורה מקומי, בנוסף לחינוך של אביו.
בהיותו כבן 18, ועם פטירת אביו בשנת 1942 (ה'תש"ב), החל לעבוד כנהג הובלות. לאחר עלילה ומעצר מצד השלטון הבריטי, החליט לפרוש מהעבודה ולהקדיש את חייו ללימוד תורת הקבלה וקיום מצוות. עם התקדמותו בלימוד תורת הקבלה, החל ללמוד יחד עם הרב מרדכי שרעבי ביחידות, והתחבר גם לעולם התיקונים. בהמשך נודע גם כתלמידו של הרב חיים סינואני, ולמד מפיו רבות.
בשנת 1984 קיבל את אישורם של גבאי בית הכנסת "נזר אהרון" בבית וגן לבנות היכל על פי תוכניתו ומכספו, לאחר שיוזמה ראשונה שלו בעניין כשלה, ולאחר שחסך את הסכום במשך כעשור. הוא גייס לשם כך קבלן, וליווה אותו בתהליך הבנייה מקרוב.
ביום שישי ה-28 ביוני 1985 (ט' בתמוז ה'תשמ"ה), כשבועיים לאחר שלקה בליבו ואושפז בבית חולים, הוא לקה בליבו בשנית בעת ששהה בביתו. הוא נפל על רצפת החדר, ותלמידו שהגיע לבקרו זמן קצר לאחר מכן, מצא אותו כשהוא ללא הכרה. רופא שהוזעק למקום הורה לפנותו לבית חולים, שם נקבע מותו.
עם היוודע הבשורה, ערכו לו תלמידיו לוויה מזורזת טרם כניסת השבת, והוא נטמן בהר המנוחות שבירושלים.
הנהגתו
במיוחד נהג לפקוד את קברו של שמואל הנביא בירושלים, מדי יום, יחד עם קבוצות אברכים שארגן. מקומות נוספים אותם נהג לפקוד הם הכותל המערבי, קברו של שמעון הצדיק, הר הזיתים ועוד. בזכות תפילותיו ותיקוניו במקומות אלו, הוא נחשב לבעל מופת בקרב תלמידיו.
שמעון מעתוק
שמעון (מוני) מעתוק (נולד ב־1979) הוא עובד ציבור ישראלי שכיהן כמנכ"ל המשרד לשירותי דת. בעבר מנהל אגפים וסמנכ"ל במשרד הפנים וב־2020 יו"ר ועדה קרואה בטבריה.
שירות ציבורי
שמעון מעתוק הוא בוגר מכינה קדם-צבאית בני דוד שביישוב עלי, ולו תואר ראשון במדע המדינה ובחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת תוכנית עתידים (בהמשך צוערים לשירות המדינה), ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת אריאל בשומרון.
בשנת 2014 היה סגן מנהל אגף כח אדם ושכר ברשויות המקומיות במשרד הפנים, ובשנת 2015 היה מנהל האגף. בשנת 2017 מילא את מקום הממונה על מחוז הדרום במשרד. ביולי באותה שנה מילא את מקומו של סמנכ"ל המשרד לענייני מינהל והון אנושי, בניגוד להמלצת מבקר המדינה יוסף שפירא להימנע ממילוי מקום. לאחר כחודשיים מונה לתפקיד זה באופן קבוע. במקביל היה יושב ראש ועדת המכרזים ומנהל אגף בקרת הון אנושי במשרד.
בינואר 2020 מונה לראשות הוועדה הקרואה בטבריה, לאחר הדחתו של ראש העיר רון קובי. ב-3 בנובמבר של אותה שנה הוא הוחלף בתפקיד על ידי בועז יוסף. במסגרת תפקידו זה, מילא גם את מקום ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבניה בגליל המזרחי.
עם כינון ממשלת ישראל השלושים ושש מינה שר הדתות מתן כהנא את מעתוק למנכ"ל המשרד.
חיים אישיים
נשוי לנעמה, מינהלנית בבית הספר היסודי הממלכתי-דתי שביישוב עלי, בו הם מתגוררים. באוקטובר 2011 הקים עם ניצה פרקש, אז רכזת קהילה, תרבות חברה ונוער ביישוב, את "העמותה לקידום החינוך בעלי", המעסיקה בעיקר מורים, ומקיימת שעות העשרה, חוגים וקייטנות.
בן דודו משה ארבל הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס.
Hot Stuff
Hot Stuff הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, דונה סאמר, שנמצא באלבום האולפן השביעי שלה, Bad Girls. השיר הופק על ידי פיט בלוט וג'ורג'ו מורודר, ונכתב על ידי פיט בלוט, הרולד פאלטרמאייר וקית' פורסי. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים קזבלנקה רקורדס, ב-13 באפריל 1979.
"Hot Stuff" זיכתה את סאמר בפרס הגראמי להופעת הרוק הנשית הטובה ביותר ב-1980.
בשנת 2010, השיר דורג במקום ה-104 ברשימת "500 השירים הגדולים של כל הזמנים" של רולינג סטון.
גרסת EliZe
זמרת הפופ ההולנדית, EliZe, הוציאה גרסת כיסוי לשיר בספטמבר 2008.
גרסת קייגו
ב-18 בספטמבר 2020, הדי ג'יי הנורווגי, קייגו הוציא גרסת רמיקס לשיר.
נכון לאוגוסט 2022, גרסת הרמיקס הושמעה למעלה מ-89 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של גרסת הרמיקס, שבויים על ידי בו וב, יצא בערוץ היוטיוב של קייגו ב-18 בספטמבר 2020. נכון לאוגוסט 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-29 מיליון פעמים.
גורגון סיטי
2012–2015: Sirens
ב-27 בפברואר 2012, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, The Crypt.
ב-17 בפברואר 2013, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Real. אחד מהשירים מהמיני-אלבום הוא השיר "Real", שיצא בשיתוף פעולה עם יסמין. השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי במצעד האינדי הבריטי, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-44 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-10 במאי 2013, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קלין בנדיט, את השיר "Intentions".
ב-26 בינואר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם MNEK, את השיר "Ready for Your Love". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר פלטינה מה-BPI.
ב-26 במאי 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם לאורה ולש, את השיר "Here for You". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-6 ביולי 2014, נודע כי הצמד היה אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Right Here" של ג'ס גלין.
ב-28 באוגוסט 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם זאק אייבל, את השיר "Unmissable". השיר הגיע, בשיאו, למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 באוקטובר 2014, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלהם, Sirens.
ב-14 בדצמבר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ניפר הדסון, את השיר "Go All Night". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-17 במרץ 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קטי מדיטה, את השיר "Imagination". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-39 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-194 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-14 באוגוסט 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם רומנס, את השיר "Saving My Life". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-22 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-92 במצעד הסינגלים הבריטי.
2016–2018: Escape
ב-29 באפריל 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ואלטס, את השיר "All Four Walls". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-82 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-27 במאי 2016, הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלהם, Money.
ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם דיוק דומונט ו-Naations, את השיר "Real Life". השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-31 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר זהב מה-BPI.
ב-1 בדצמבר 2017, הצמד הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלהם, Grooves on the Vinyl.
ב-10 באוגוסט 2018, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני שלהם, Escape.
2019–הווה: Olympia
ב-9 במאי 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קסקייד ורומאו, את השיר "Go Slow".
ב-4 בדצמבר 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום החמישי שלהם, Realm.
ב-19 במאי 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם היידן ג'יימס ונאט דאן, את השיר "Foolproof".
ב-25 ביוני 2021, הצמד הוציא את אלבום האולפן השלישי שלהם, Olympia.
פדרו מונסון
פדרו דמיאן מונסון (נולד ב-23 בפברואר 1962 בגוז'ה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הבלם, וכיום משמש כעוזר מאמן בקבוצת אינדפנדיינטה.
מונסון שיחק לאורך הקריירה בליגות הבכירות בארגנטינה, אקוודור, פרו וצ'ילה. במשך כעשור שיחק מונסון באינדפנדיינטה, עמה זכה בשתי אליפויות, גביע ליברטדורס וגביע ביניבשתי. הוא שיחק לתקופה קצרה בנבחרת ארגנטינה, וייצג אותה בטורניר מונדיאל 1990. בטורניר זה היה לכדורגלן הראשון אי פעם שהורחק במשחק גמר מונדיאל.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, בה הוביל קבוצות במולדתו ארגנטינה וכן במקסיקו ובאקוודור, ואף הוביל לתקופה קצרה את אינדפנדיינטה כמאמן זמני.
קריירת משחק
בעקבות הזכייה בגביע ליברטדורס, זכתה הקבוצה לייצג את דרום אמריקה במשחק הגביע הביניבשתי מול אלופת אירופה, ליברפול. מונסון שותף כמחליף במשחק כשעלה מהספסל בדקה ה-74, וסייע לקבוצתו לשמור על רשת נקייה ולנצח 0–1, בדרך לזכייה בתואר. גם בעונות הבאות, פסטוריסה לא ראה במונסון שחקן ראוי לסגל של הקבוצה. אינדפנדיינטה ניסתה לשחררו מספר פעמים במהלך העונות הבאות, אך מונסון שרד בסגל הקבוצה על אף שצבר הופעות ספורות בלבד.
הגעתו של המאמן חורחה סולארי ב-1987 סימנה את המפנה עבור מונסון. הוא הפך לשחקן משמעותי בסגל של הקבוצה, וזכה לרוח גבית גם מצד מאמן נבחרת ארגנטינה, קרלוס בילארדו, שהפך אותו לשחקן משמעותי בסגל הנבחרת לאחר טורניר קופה אמריקה 1987 הביתי, שהסתיים במפח נפש ובמקום הרביעי בלבד. מונסון היה שותף בכיר לזכייתה של אינדפנדיינטה באליפות ארגנטינה לעונת, כששותף ברוב משחקיה של הקבוצה באותה העונה.
לאחר ששב לסגל הקבוצה בתום מונדיאל 1990, ועם שובו של פסטוריסה לקבוצה, לא הצליח מונסון לשחזר את יכולתו מעונות השיא בקבוצה, ובמחצית עונת עזב את אינדפנדיינטה לאחר עשור במדיה.
בינואר 1992 עבר מונסון לברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית. במסגרת הליגה תרם מונסון שער אחד בעשר הופעות, והיה שותף משמעותי במסעה של הקבוצה בגביע ליברטדורס באותה העונה. מונסון העפיל עם קבוצתו עד לחצי הגמר, שם הודחה הקבוצה עם הפסד 2–3 לסאו פאולו בסיכום שני מפגשים.
בינואר 1995, לאחר העונה המוצלחת בקילמס, עבר מונסון לאליאנסה לימה הפרואנית, לקראת הופעותיה בעונת 1995 בגביע ליברטדורס. הוא ערך שתי הופעות בלבד במדיה בטורניר, כאשר בשנייה שבהן הורחק בכרטיס אדום, ומאז לא שב לשחק במדיה בטורניר. לאחר חצי שנה בקבוצה עזב מונסון וחזר לליגת המשנה בארגנטינה, שם שיחק כחצי שנה במדיה של אתלטיקו טוקומאן.
בחציה השני של עונת עזב פעם נוספת את ארגנטינה וחתם במדיה של סנטיאגו וונדררס הצ'יליאנית, אך לאחר הופעות ספורות במדיה הושעה לאחר שבבדיקותיו נמצא כי השתמש בקוקאין.
מונסון ניסה לחזור לקריירת המשחק בארגנטינה, אך לא הצליח ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת ארגנטינה
מונסון התחיל את דרכו הבינלאומית בנבחרות הצעירות של ארגנטינה, אך לא הצליח למצוא את הדרך לנבחרת הבוגרת. ב-1988 זכה לייצג את ארגנטינה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול תחת קרלוס פצ'אמה, שהוביל את הנבחרת האולימפית במקביל לתפקידו כעוזרו של קרלוס בילארדו בנבחרת הבוגרת. לאחר שלא שותף בשני משחקיה הראשונים של ארגנטינה בשלב הבתים, פתח מונסון בהרכב בניצחון 1–2 על קוריאה הדרומית, שהעלה את ארגנטינה למקום השני ולרבע הגמר. מונסון שמר על מקומו בהרכב למפגש רבע הגמר מול ברזיל המוכשרת בה שיחקו בין היתר אלויסיו, בבטו, רומאריו וז'ורז'יניו. במשחק הפסידה ארגנטינה 0–1 וסיימה את דרכה בטורניר.
כישלונה של אלופת העולם המכהנת בטורניר קופה אמריקה 1987 הביתי הביא את המאמן בילארדו לבצע שינויים בסגל, ומונסון היה אחד השחקנים שהרוויחו את מקומם בסגל הנבחרת הבוגרת. הוא זומן על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1989, ורשם שתי הופעות בטורניר, שתיהן בהרכב, בו סיימה ארגנטינה במקום השלישי בבית הגמר.
שנה לאחר מכן, זומן מונסון על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. הוא לא שותף בהפסד המפתיע 0–1 ל בפתיחת שלב הבתים, אך שב להרכב בניצחון 0–2 על במשחק השני. במשחק האחרון של שלב הבתים פגשה ארגנטינה, עם מונסון בהרכב, את. בדקה ה-62 הגביה קפטן הנבחרת, דייגו מראדונה, כדור קרן מאגף ימין, ומונסון המשיך בנגיחה לפינה וקבע 0–1 לארגנטינה. שש דקות מאוחר יותר השיגה רומניה את השוויון, 1-1 בסיום, וארגנטינה הצליחה להעפיל לשלב הבא מהמקום השלישי. מונסון שמר על מקומו בהרכב בניצחון 0–1 על, אך ספג כרטיס צהוב בפעם השנייה בטורניר והחמיץ את רבע הגמר, בו גברה ארגנטינה בדו-קרב בעיטות עונשין על. מונסון לא שותף גם בחצי הגמר, בו שוב נזקקה ארגנטינה לפנדלים כדי להדיח את המארחת. מונסון פתח על הספסל במשחק הגמר מול, ובמחצית המשחק עלה כמחליף במקומו של אוסקר רוג'רי. בדקה ה-65 תיקל מונסון בגסות את יורגן קלינסמן, וספג כרטיס אדום ישיר מהשופט אדגרדו קודסאל בשל הגבהת הרגל מהקרקע בזמן התיקול. בכך, הפך מונסון למורחק הראשון בתולדות משחקי גמר המונדיאל. בארגנטינה האשימו את קלינסמן בתיאטרליות כאשר לנפילה הוסיף קפיצה על הדשא, שלטענתם חיזקה את דעתו של השופט להרחיק את מונסון. שנים לאחר מכן דרש מונסון את התנצלותו של קלינסמן, שסירב להתנצל בפניו. ארגנטינה נוצחה 0–1 במשחק, והחמיצה את ההזדמנות לזכות במונדיאל שני ברציפות.
משחק גמר המונדיאל היה האחרון של מונסון במדי ארגנטינה. בסך הכול לזכותו שער בודד ב-15 הופעות במדי הנבחרת.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק סבל מונסון ממצב כלכלי קשה, בעיקר עקב התמכרותו לסמים. שנים לאחר מכן סיפר כי ניסה להתאבד מספר פעמים, ואף הודה כי היה זה דייגו מראדונה שנחלץ לעזרתו ולמעשה הציל את חייו. על אף ההתמכרות והקשיים, הצליח מונסון להשתקם ולהתחיל בקריירת אימון. את ההזדמנות הראשונה קיבל בשנת 2003 בקבוצה חובבנית ממקסיקו בשם פונייס סיטאקווארוס.
בשנת 2004 חזר לצוות המקצועי של אינדפנדיינטה, הקבוצה בה שיחק לאורך רוב הקריירה. לאחר שמאמן הקבוצה, חוסה פסטוריסה, נפטר במפתיע מהתקף לב בזמן הקדנציה החמישית שלו כמאמן הקבוצה, התמנה דניאל ברטוני לתפקיד. ברטוני לא הצליח להוביל את הקבוצה להצלחות והתפטר, ובחודש נובמבר התמנה מונסון לתפקיד המאמן הזמני לשלושת מחזורי הנעילה של טורניר האפרטורה, בהם השיג ניצחון, תיקו והפסד. במחזורים אלו התעוררה מחלוקת בין מונסון לראשי המועדון סביב שיתופו של סרחיו אגוארו, אז שחקן נוער במועדון. מונסון החליט להעניק לשחקן הצעיר את חולצת ההרכב על אף הוראות הפוכות שקיבל מההנהלה, ובין היתר הייתה זו הסיבה שלא קיבל פנייה לאמן את הקבוצה גם בעונה הבאה. לאחר חודש בתפקיד, ועם תום הטורניר, סיים מונסון את תפקידו במועדון.
מונסון חזר למקסיקו והוביל את אטלנטה מליגת העל המקסיקנית בטורניר קלאוסורה. בחציה השני של השנה עבר לאמן באולמדו והוביל אותה למקום השלישי בטבלה הסדירה של קלאוסורה 2005, ולמקום החמישי בטורניר הגמר. בספטמבר 2005, במהלך תקופתו כמאמן הקבוצה, הורחק לחודשיים מהמגרשים על תקיפת שופט.
בשנת 2006 חזר מונסון למקסיקו ושימש כמאמן נוער בקבוצת וראקרוס. ב-7 בספטמבר 2006, לאחר תבוסתה של הקבוצה הבוגרת של וראקרוס 0–4 לסן לואיס במהלך טורניר אפרטורה 2006, פוטר מאמן הקבוצה ומונסון התמנה למחליפו. הוא לא הצליח להתברג עמה בפלייאוף האליפות בטורניר, אך המשיך איתה לטורניר קלאוסורה. ב-16 בפברואר 2007, במהלך הטורניר בו התמודדה הקבוצה בתחתית הבית, סיים מונסון את תפקידו במועדון.
ביוני 2010, לאחר כשנה וחצי ללא קבוצה, התמנה מונסון לתפקיד מאמן חובנטוד אנטוניאנה מהטורניאו ארחנטינו A, שהייתה מקבילה לליגה השלישית. הוא התמנה לתפקיד לקראת עונת, אך באפריל 2011, במהלך השלב השני של העונה, עזב את הקבוצה והצטרף לסן מרטין (טוקומאן) ששיחקה אז בליגת המשנה. עד לסיום העונה לא הצליח מונסון להציל את הקבוצה מירידה, ובתום העונה נשרה הקבוצה לליגה השלישית. מונסון הוביל את הקבוצה בהצלחה בעונה הסדירה, אך ב-27 בפברואר 2012, לאחר פחות משנה בתפקיד, התפטר מהמועדון. המהלך התרחש עקב מריבה שהתפתחה בין המאמן למנהל המקצועי של המועדון, חואן קרלוס ארדילס, שנגררה עד לחילופי מהלומות ותלונה משטרתית, בעקבותיה בחר מונסון לעזוב את המועדון.
באוקטובר 2012 התמנה לתפקיד מאמן טירו פדראל, אף היא מהטורניאו ארחנטינו A, לאחר שהקבוצה הצליחה להשיג ניצחון בודד בשמונת משחקיה בליגה עד אז. הוא הצליח לייצב את מצבה של הקבוצה ולסייע לה במאבקי הירידה, וכחצי שנה לאחר מינויו, ב-8 באפריל 2013, עזב את הקבוצה על מנת לעבור לתפקיד מאמן פלטנסה מהליגה השלישית המקבילה (מטרופוליטנה). הוא אימן את הקבוצה בשמונת מחזורי הסיום של העונה הסדירה, והעלה אותה מהמקום החמישי עד למקום השני בטבלה. בחצי גמר פלייאוף ההעפלה לליגת המשנה, נעצרה קבוצתו של מונסון בדו-קרב בעיטות עונשין על ידי בראון (אדרוגה), ולא הצליחה להעפיל לגמר. מונסון פתח עם הקבוצה את עונת עם שלושה ניצחונות בלבד בעשרה מחזורים, שהציבו את קבוצתו במקום העשירי בלבד, וב-6 באוקטובר 2013 סיים את תפקידו במועדון. במאי 2014, בשלהי אותה העונה, התמנה לתפקיד מאמן דפורטיבו פלנדריה מאותה הליגה, אך במחזורים הספורים שנותרו לתום העונה לא הצליח למנוע ממנה לרדת לליגה הרביעית. בחצי השנה הבאה, בטורניר הליגה הרביעית, החזיר מונסון את הקבוצה לליגה השלישית מהמקום הראשון בבית.
בינואר 2015, לקראת עונת בליגה השלישית, התמנה מונסון לתפקיד מאמן טריסטן סוארס. בעונת הבכורה שלו הוביל את הקבוצה לרבע גמר פלייאוף ההעפלה מהמקום השמיני בטבלה, אך שם נעצרה הקבוצה בדו-קרב פנדלים על ידי דפנסורס דה בלגראנו. לאחר שהשיג ניצחון בודד בארבעה מחזורים בעונת, סיים מונסון את תפקידו בקבוצה. בהמשך אותה השנה אימן באתלטיקו גואמס מהליגה הרביעית.
בעונת, התמנה מונסון לתפקיד מאמן ארחנטינו דה קילמס מהליגה הרביעית. הוא התמנה לתפקיד לאחר חמישה מחזורים, בהם השיגה הקבוצה שתי תוצאות תיקו ושלושה הפסדים. הוא הצליח לייצב את מצב הקבוצה ולהביא אותה מהתחתית ועד למקום השלישי בתום העונה הסדירה. בפלייאוף ההעפלה, הוביל מונסון את קבוצתו עד לשלב הגמר, בו נוצחה רק בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 2-2 בסיכום שני מפגשים. עונה לאחר מכן, הוביל מונסון את קבוצתו לאליפות הליגה הרביעית ולכרטיס ישיר לליגה השלישית.
בינואר 2021 חזר לליגה הבכירה, כעוזרו של חוליו ססאר פלסיוני באינדפנדיינטה. בדצמבר של אותה השנה, לאחר כשנה בתפקיד, עזב את המועדון, זמן קצר לאחר עזיבתו של פלסיוני. עם מינויו של האחרון לתפקיד המאמן באתלטיקו קולון לאחר כשבוע, שב והצטרף אליו מונסון בתפקיד העוזר. בקיץ 2022 חזר לעמדת המאמן הראשי בקבוצת ספורטיבו דוק סוד מהליגה השלישית, אך עזב אותה לאחר כחודש לאחר שהתמנה שוב לעוזרו של פלסיוני, ששב לאמן את אינדפנדיינטה.
מיילדות במקרא
המיילדות מתוארות בטקסט המקראי בצמצום, לרוב ללא ציון שמותיהן, תוך הדגשת תפקידן המקצועי בלבד. ניתן ללמוד על מלאכת המיילדות וחשיבותה, על המיומנויות המקצועיות שנדרשו מן המיילדות ועל יחס החברה אליהן באמצעות ארבעה סיפורי לידה המופיעים במקרא.
לידת בנימין
המיילדת שהייתה נוכחת בלידתה הקשה של רחל את בנימין, עודדה את היולדת באומרה:. המיילדת מוזכרת בסיפור כבדרך אגב, ומכאן ניתן להסיק שנוכחות של מיילדת בעת הלידה הייתה דבר שבשגרה. המיילדת מוצגת על פי הכתוב כמי שיודעת לקבוע שהוולד הוא בן ובכך היא מנסה להרגיע את היולדת, מתוך ידיעה שהייתה זו משאלה ותפילה של רחל לאחר שילדה את יוסף בנה הראשון. על פי הכתוב, המיילדת מצטיירת לא רק כמי שתפקידה לסייע ליולדת באופן פיזי, אלא גם כ"פסיכולוגית" המעודדת את היולדת המתקשה בלידתה בהבטיחה שהוולד שבבטנה הוא בן זכר, כלומר היא גם "רואה את הנולד".
לידת פרץ וזרח
המיילדת בסיפור לידת תמר אשת ער את בניה התאומים פרץ וזרח, ממלאת תפקיד חשוב ומרכזי. היא הראשונה שראתה את ידו של הוולד הנאבק כדי להגיח ראשון לאוויר העולם. היא מבצעת את הפעולות הבסיסיות הנדרשות ממנה בתוקף תפקידה ואף יותר מכך. בהיותה מיומנת ומקצועית,יש לה היכולת להבחין שבבטנה של היולדת יש יותר מעובר אחד. היא יודעת כנראה את חוקי הבכור ואת משמעות וחשיבות הבכורה ולכן היא לוקחת יוזמה. אך מי שהגיח הראשון לאוויר העולם היה דווקא העובר השני ולכן שאלה המיילדת בתימהון: שאלה שהפכה למדרש שמו של פרץ, אבי שושלת בית דוד.
שפרה ופועה
שפרה ופועה הן המיילדות היחידות במקרא אשר נזכרות בשמן ובמקצוען גם יחד. הן פועלות כצמד, תוך שיתוף פעולה מלא מתוך יראת אלהים במטרה להציל את הבנים העברים ממוות בעקבות גזירת פרעה. על פי הכתוב, הן מצטיירות כנשים חכמות, ערמומיות, אמיצות לב ומקצועיות הפועלות בתושייה ובתבונה ואכן הן זכו להערכה בזכות מומחיותן.
מן הכתובים ניתן ללמוד כיצד התבצעה הלידה ומה היה תפקידן של המיילדות. היולדת ישבה על האבניים, מעין "כיסא לידה" שהיה מורכב משתי אבנים שהושמו בריחוק מה זו מזו וכך יכלה המיילדת לסייע לה בלידה. לאבניים היה תפקיד משמעותי במהלך הלידה, ופרעה היה מודע לכך, מדבריו עולה שהוא ידע שהמיילדות מסוגלות להבחין במינו של הוולד כבר על האבניים: "וראיתן על האבנים".
מלאכתן של המיילדות שהיו בעלות רקע רפואי מסוים, אינה מסתכמת רק במתן סיוע נפשי ופיסי ליולדת, אלא אף בטיפול ראשוני בתינוק שזה עתה נולד. על כך ניתן ללמוד מן הדימוי בו משתמש הנביא יחזקאל כשהוא מזהיר את ירושלים מפני העונש הצפוי לה. על פי התיאור הנ"ל, הייתה הפעולה הראשונה שעשו המיילדות, מיד לאחר הלידה, כריתת חבל הטבור ("שר" או "שרר" בלשון המקרא), כדי להפריד בין העובר לשליה. לאחר מכן רחצו את התינוק ומרקו את גופו במלח הידוע כבעל סגולות מרפא. לבסוף כרכו את גופו באריג כדי לשמור על חום גופו.
התפיסה המקראית באשר למשמעות תפקידן של המיילדות משתקפת בשימוש החוזר והרב של השורשים: י.ל.ד, ח.י.ה. אלה הן שתי דוגמאות לשורש מנחה -מילה מנחה המסייעים לחשיפת מסריו של הטקסט המקראי. פעלים מהשורש י.ל.ד מופיעים עשר פעמים בפרק ואף הפועל החותם את הסיפור "תחיון", הוא נגזרת של השורש י.ל.ד. לפעלים מן השורש ח.י.ה. חמש היקרויות. כל זאת בניגוד לשורש מ.ו.ת המופיע פעם אחת בלבד בפרק. תוכניתו של המלך המצרי להשמיד, להמית את הבנים הזכרים לא יצאה לפועל בזכות פועלן של המיילדות שפרה ופועה שיילדו את הבנים והחיו אותם. המלים המנחות מדגישות את מלאכתן וייעודן של שפרה ופועה - ניצחון החיים על המוות.
לידת אי כבוד
אשת פינחס בן עלי הכהן ילדה את אי כבוד ומתה בלידה. סיפור לידתה ומותה בלידה משובץ בסיפור חורבן שילה, וארון הברית שנלקח בשבי - אירוע בו התרחשו אסונות לאומיים וטרגדיות אישיות. כאשר שמעה אשת פנחס את דבריו הקשים של "המבשר" נהפכו עליה ציריה, היא כרעה ללדת ולפני מותה קראה לבנה אי כבוד כי. בסיפור זה אין נזכרת מיילדת בשמה המקצועי, ובכל זאת סביר מאוד להניח שמיילדת (ואולי אף יותר מאחת) הייתה נוכחת בלידה. הנחה זו נסמכת על הפסוק. "הנצבות עליה" ממלאות אותו תפקיד אשר ממלאת המיילדת בסיפור לידת בנימין. הן מעודדות את אשת פנחס "כעת מותה" ומבטיחות לה שבן בבטנה, באומרן:. הביטוי מרמז על אחת השיטות בהן נהגו ללדת נשים באותה התקופה - שיטת הברכיים,שבה היולדת כורעת על ברכיה וכך יכולה המיילדת לסייע לה בלידה.
שכרן של המיילדות
שאלת שכרן של המיילדות אינה נזכרת במקרא ולו ברמז. לכן קשה לדעת אם היה בעיסוק במיילדות אינטרס כלכלי שהיה בו כדי לתרום לכלכלת המשפחה, או שמא עסקו הנשים במיילדות מתוך מניעים של אידאולוגיה וערכים. עם זאת מציין הכתוב בעניין שפרה ופועה,. זהו גמול ששילם אלהים למיילדות על פועלן ולא שכר עבודה המשולם לשכיר. גמולן של המיילדות היה מצד אחד הברכה והסיפוק בכך שבני ישראל הוסיפו להתרבות ולהתעצם בזכותן, ומצד שני שלם להן אלהים במידה כנגד מידה. כפי שהן עזרו להגדיל ולהרבות את הבתים, כך הן זכו לעשיית בתיהן ולהגדלת משפחותיהן. ראוי לתת את הדעת גם על העובדה שהן זכו לכבוד והערכה הן בקרב החברה בזכות מומחיותן והן ליחס מיוחד מצד המלך המצרי. עם זאת, סביר לחשוב על סמך המקובל בחברות קדומות דוגמת מצרים העתיקה, שמיילדות במצרים העתיקה קבלו שכר עבודה כשהן סייעו ליולדות בתהליך הלידה.
ההתייחסות למקצוע המיילדת במזרח הקדום
ניתן ללמוד על מלאכת המיילדות וחשיבותה בתקופת המקרא, מתוך בדיקת היחס למקצוע המילדות במזרח הקדום. בכתבים השומריים מופיע התואר "מילדת" כתואר נעלה שאין למעלה ממנו המיוחס לאלה האם הגדולה אשר ב נאמר עליה: ,
אחד מהשמות של האלה האם הגדולה הוא באהו BaU ממצאים ארכאולוגיים חשפו גלילי חותם שעליהם מופיע המקצוע.
בגלילי החותם של המילדות, מופיעה המיילדת עומדת אל מול האלה האם הגדולה היושבת על כס מלכות ולמרגלותיה עומד אריה - ממצאים אלו מראים שהמיילדת מילאה תפקיד חשוב וזכתה לכבוד רב ביותר.
האשורולוגית הפינית סאנה סוורד מציינת שבמקדש באהו בעיר גירסו נמצאו 1600 לוחות כתובים, הוכחה לפעילות הדתית והכלכלית האינטנסיבית שהתנהלה במקדש, המילדות של באהו, מלאו את תפקידן בשם האלה ומקצוע המילדות היה חלק מתוך מערך השירותיים הרוחניים והפיזים שמהמאמינים והמאמינות של האלה קיבלו מהמקדש.
מיילדות במקרא - ממצאים ארכאולוגיים
ממצאים ארכאולוגיים שופכים אור נוסף על הבנת מקצוע המיילדות במקרא.
על פי מוזיאון ישראל נמצאו ביהודה בתקופת ימי הבית הראשון והתקופה הפרסית צלמיות לידה שבהן נראית אלה החופנת בזרועותיה את שדיה הגדולים. הצלמיות נמצאו לרוב בשטחי המגורים הפרטיים. צלמיות אלו מזוהות בדרך כלל עם האלה עשתרת או האלה אשרה השערת החוקרים היא כי אלו היו קמעות שנועדו להבטיח פוריות ושתפקיד הצלמיות היה להגן על האישה בעת לידה.
גם אצל עמי האזור היו מקובלות צלמיות ששימשו קמע לידה.
קמע הלידה מהמאה ה-13 לפני הספירה, מרבדים, הנמצא במוזיאון ישראל ומיוחס לתקופה הכלקוליתית והכנענית. באתר מוזיאון ישראל נכתב: "צלמית נדירה זו של אלת פריון כנענית מתארת את גוף האלה מבפנים ומבחוץ בו-זמנית ברגע שהיא מכינה עצמה ללידת תאומים. התאומים-העוברים שברחמה אוחזים בשדיה. הצלמית מייצגת אולי את האשרה, המכונה "קדשה" וגם "רחמי" – בעלת הרחם – שילדה על-פי המיתוס את צמד האלים שחר ושלם. על ירכי האלה נראים סמליה, העץ הקדוש ולצדו יעל. הצלמית הייתה בוודאי קמע ליולדת."
בצלמית זאת ניתן לראות את הסימן הנראה כמו האות אומגה היוונית המופיע בתסרוקת של האלה. אומגה - סמל האם הגדולה. מופיע ביצוגים ויזואליים במסופטמיה החל מ 3000 לפנה"ס ובאופן נפוץ יותר מן האלף השני לפנה"ס. באספה הכללית החמישים ותשע של המכון הארכאולוגי של אמריקה ב 1957, הם הגיעו למסקנה ש"...באהו או באבא, או גולה, אלת הלידה, החיים והריפוי. החוקרים קישרו את הסמל שלה לתפקידה, וסימן האומגה הוסבר כזוג רצועות של חיתול לתינוק או חבל הטבור".
סימן האומגה, אות האם הגדולה המופיע על צלמית קמע לידה מרבדים הוא תזכורת למרחב תרבותי משותף עם השפעות הדדיות שהתקיים במזרח הקדום.
צלמית האלה המשמשת כקמע לידה הן ביהודה והן בערים הכנעניות מכונה כאמור "רחמי" במקביל על פי כתבים אכדיים "רחם רבא" הוא הרחם של האלה. כפי שמפורט אצל יעקב קליין 2010, ואצל דבורה לדרמן דניאלי 2017.
הממצאים הארכאולוגיים מאזור יהודה מראים שלפחות חלק מהנשים השתמשו בקמע לידה עם דמותה של האלה. בנוסף, אם המילדות שרו ליולדת סוג כלשהו של שיר לידה, הרי שבכל מקרה שבו הופיעה בשיר המילה "רחם" או "רחמי" הייתה בכך התייחסות הן לגופה של היולדת והן לאלה הגדולה, אלת הרחם, המעניקה סיוע דרך קמע הלידה.
המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה
המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (באנגלית: Georgia Institute of Technology, מוכר גם כג'ורג'יה טק - Georgia Tech) הוא אוניברסיטה ציבורית בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה ב-1885 ולומדים בה כ-36,489 סטודנטים. האוניברסיטה חברה בברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
המכון מדורג במקום ה-45 בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2022.
היסטוריה
המכון נוסד ב-13 באוקטובר 1885 בשם בית הספר לטכנולוגיה של ג'ורג'יה, כחלק ממאמצי השיקום של הדרום בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית ומעבר מכלכלה חקלאית לכלכלה תעשייתית. שני המבנים הראשונים נוסדו על ביצורי העיר אטלנטה ששימשו להגנתה במהלך מלחמת האזרחים. מחזור ראשון של סטודנטים החל ללמוד במוסד באוקטובר 1888.
ב-1948 שונה שם המוסד למכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה על מנת לשקף את המיקוד שלו במחקר מדעי וטכנולוגיה. ב-1952 נפתחו שערי המכון לנשים וב-1961 התקבלו לראשונה אפריקאים אמריקאים.
מבנה וחלוקה ארגונית
המכון מחולק גאוגרפית לארבעה חלקים עיקריים: הקמפוס המערבי (המכיל בעיקר מעונות סטודנטים), הקמפוס המזרחי (המכיל את בתי האחווה ומעונות לסטודנטים שנה ראשונה), הקמפוס המרכזי (המכיל את מרבית מבני המחקר והלימוד) ו (הכולל את הקולג' למנהל עסקים, מרכז מבקרים ומעבדות מחקר). מבחינה ארגונית כולל המכון שישה קולג'ים:
לאוניברסיטה שלוחה בעיר סוואנה שבג'ורג'יה שהוקמה ב-1999 וכוללת מבנים פיזיים משנת 2003. כמו כן ב-1990 הקים המכון קמפוס בעיר מץ שבצרפת. תוכניות לימוד מטעם האוניברסיטה מתקיימות גם בסינגפור ובסין.
הפיגוע בצומת כרכור
הפיגוע
סמוך לשעה 16:20, נצמד ג'יפ קאיה שהוסב לשמש כמכונית תופת ובו יותר ממאה ק"ג חומר נפץ, נהוג בידי מחבל שנשלח בידי "גדודי ירושלים" של ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, לאוטובוס אגד שהיה בדרכו בקו 841 מקריית שמונה לתל אביב, ועצר בתחנה בצומת כרכור-עין שמר. מלבד חומר הנפץ היו ברכב התופת חומרי רסס על מנת להעצים את אפקט הפגיעה, מעוצמת הפיצוץ נפגעו כלי רכב נוספים שעמדו לצד האוטובוס.
חילוץ הפצועים נתקל בקשיים לאחר שמכל הסולר של האוטובוס עלה בלהבות במהלך החילוץ ובשל האש שפרצה התפוצצו גם קליעים ממחסניות נשקם האישי של חיילים שהיו באוטובוס.
את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שנהרג ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו.
ג'ון גודאינף
ג'ון באניסטר גודאינף (באנגלית: John Bannister Goodenough; 25 ביולי 1922 – 25 ביוני 2023) היה פיזיקאי אמריקאי יליד גרמניה בתחום פיזיקה של מצב מוצק שנודע בתרומתו לפיתוח זיכרון גישה אקראית, פיתוח סוללת ליתיום-יון ובניסוח חוקי גודאינף-קאנאמורי. כיהן כפרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין. זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2019, זוכה פרס נובל המבוגר אי פעם.
ביוגרפיה
גודאינף נולד ביינה שבגרמניה, בנם של ארווין (1893-1965), והלן. הוא גדל בניו הייבן שבקונטיקט, שם לימד אביו היסטוריה של הדתות באוניברסיטת ייל. בגיל 12 נשלח לפנימיית גרוטון במסצ'וסטס. ב-1944 סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת ייל. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין באיים האזוריים, לאחר המלחמה קיבל מלגה מיוחדת ליוצאי צבא ללימודי פיזיקה באוניברסיטת שיקגו, במחלקה בה לימדו באותה העת אנריקו פרמי ואדוארד טלר. ב-1951 סיים תואר שני וב-1952 השלים תואר שלישי, כשאת עבודת הדוקטורט שלו ביצע תחת הנחייתו של פרופסור קלרנס זנר. לאחר הלימודים החל לעבוד במעבדת לינקולן במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שם הניח את היסודות לפיתוח זיכרון גישה אקראית לתעשיית המחשבים וביחד עם ג'ונג'ירו קאנאמורי ניסח סט כללים המכונים חוקי גודאינף-קאנאמורי, לקביעת התכונות המגנטיות של מגוון רחב של חומרים.
ב-1976 מונה לפרופסור ולמנהל מעבדת הכימיה אי-אורגנית באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1979 פיתח תא חשמלי נטען בעל צפיפות אנרגיה גבוהה הכולל מתכת ליתיום כאלקטרודה השלילית ותחמוצת ליתיום קובלט כאלקטרודה החיובית. פיתוח זה היה הבסיס לסוללה נטענת ליתיום-יון בה נעשה כיום שימוש במגוון רחב של מכשירים ניידים וכלי רכב חשמליים. ב-1986 מונה לפרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין.
גודאינף חיבר שלושה ספרים בתחום עיסוקו ומאות מאמרים אקדמיים.
האיש מקלוניקוון
האיש מקלוניקוון היא גופת כבול אירית מתקופת הברזל שנמצאה בביצת כבול בקלוניקוון, במחוז מית' באירלנד, במרץ 2003. רק פלג גופו העליון והבטן התחתונה של האיש שרדו.
מותו
אפו נמצא מעוך, שיניו עקומות, והיה לו זקן דק. גופת האיש נמצאה במכונת קצירת כבול, וייתכן שהיא זו שאחראית לפגיעה בפלג גופו התחתון. על פי בדיקות השרידים, גובהו 157 ס"מ. בחינת הראיות בגופה על ידי משטרת אירלנד הובילה להשערה כי האיש נרצח: בגולגולתו יש פצע פתוח ועמוק שנעשה על ידי מכשיר חד, וחלקים ממוחו נמצאו בו. יש גם חתך גדול לאורך גשר האף ועד לעינו הימנית - ככל הנראה זו המכה שהרגה אותו. שתי הפציעות נגרמו על ידי אותו כלי חד, ככל הנראה גרזן. תיארוך פחמן-14 קבע את מותו בין השנים 392 לפנה"ס ל-201 לפנה"ס, במהלך תקופת הברזל של מערב אירופה. משמע ששרידיו בני כ-2,300 שנה.
יש הגורסים כי מותו היה חלק מפולחן הקרבה. על פי מחקרים על הגופה ועל גופות כבול אחרות פיתח נד קלי, אוצר המוזיאון הלאומי של אירלנד תאוריה המסבירה מדוע גופות כה רבות נמצאו בגבולות של אזורים פוליטיים או גבולות ממלכה חשובים. לדבריו, באותה תקופה הוקרבו קורבנות אדם כדי לרצות את אלי הפריון להבטיח יבול טוב ברחבי הממלכה. הקורבנות נקברו באופן סמלי בגבולות הממלכה. לפיכך, הגופה הייתה חלק מתערוכה של המוזיאון הלאומי של אירלנד בדבלין בשם "מלכות והקרבה" בין השנים 2006-2007.
שיער
המאפיין הייחודי ביותר של האיש הוא שיערו, שתסרוקתו עוצבה בעזרתו של ג'ל לשיער: תערובת של שמן צמחי ושרף אורן שיובא מדרום-מערב צרפת או צפון ספרד. שאריות של שיער נמצאו גם על הגופה עצמה. עובדה זו יכולה להעיד על סחר בין אירלנד ודרום אירופה במאה הרביעית והשלישית לפני הספירה, טרם ההשפעה הרומית על הקלטים של איבריה. ייתכן שהדבר מלמד שהאיש היה עשיר, שהרי היו לו את האמצעים לרכוש קוסמטיקה מיובאת.
טריאנגולציה (שחמט)
טְרִיאַנְגּוּלַצְיָה (באנגלית: Triangulation) או תלת-עיקוף היא טכניקה במשחק השחמט שמיועדת להציב את היריב בעמדת כפאי (עמדה בה ההכרח לנוע גורם נזק).