cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טינה
גורמים
ישנם מצבים רבים העשויים לגרום לתחושת טינה, והמשותף להם הוא שהאדם שמרגיש את הטינה, נתקל במעשה או במצב שנתפס על ידו כפסול (בדרך כלל מצב הכולל חוסר-צדק או השפלה). דוגמאות למצבים כאלו עשויות להיות: מצבים בהם ישנה השפלה פומבית של אדם, יחס רע לאדם מסוים מבלי שזה יעז להגיב במחאה, מצבים שבהם יש אפליה, דעות קדומות, קנאה, ותחושה של ניצול על ידי אחרים. טינה יכולה להיווצר גם כתוצאה מכישלון של מצבים רומנטיים, דחייה על ידי האחר או בגידה באמון.
סימנים
בניגוד לרגשות רבים אחרים, לטינה אין ביטוי פיזי מוגדר שבעזרתו ניתן לזהותה. עם זאת, הביטוי הפיזי של הרגש עשוי להיות זהה לביטוי פיזי של רגשות דומים כמו כעס או שנאה העשויים לבוא לידי ביטוי בחשיפת שיניים, סומק או כיווץ גבות.
טינה היא רגש חבוי בדרך כלל, והיא עשויה להתבטא בזיוף רגשות. (דיבור בצורה צינית כלפי אדם או עליו, זיוף של שמחה למראה אדם מסוים וכדומה) טינה עשויה לגרום הופעת כעס פתאומי ובלתי מוסבר, רוגז, מחשבות כפייתיות על מושא הטינה או דחייה ממנו.
פירושים
ישנן תפיסות שונות למושג טינה. טינה יכולה להתפרש כביטוי של כעס אך בעוצמה פחותה יותר, או לחלופין, ככעס שנמשך לאורך זמן. רוברט סלומון, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת טקסס באוסטין, טען כי הטינה קרובה לבוז וכעס. אך לדעתו, הטינה מופנית לרוב לאנשים שבעמדת כוח או מעמד חברתי גבוה יותר, כעס מופנה לרוב כלפי אנשים שבעמדת כוח או מעמד זהה, ובוז מופנה לרוב כלפי אנשים שבעמדת כוח או במעמד חברתי נמוך יותר.
טומבסטון
טומבסטון (באנגלית: Tombstone) היא עיירה היסטורית במדינת אריזונה שבארצות הברית הנמצאת בקרבת הגבול עם מקסיקו.
היסטוריה
העיירה נוסדה במקור בשנת 1877 על ידי הפרוספקטור אד שיפלין. היישוב הפך בשנים הבאות לאחד מיישובי הספר שחוו את הצמיחה הגדולה ביותר באותה העת. היישוב גדל באופן משמעותי במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר מהמכרות המקומיים הוכנו מטילי כסף אשר שוויים היה בין 40 עד 85 מיליון דולרים - אזור הייצור הגדול ביותר של מטילי כסף באריזונה באותה העת. בעקבות ההצלחה הכלכלית האוכלוסייה של היישוב גדלה מ-100 לכ-14,000 בפחות משבע שנים.
העיירה נודעת כיום בעיקר בשל קרב היריות המפורסם שאירע בעיירה ב-26 באוקטובר 1881, אשר נחשב לקרב היריות הנודע ביותר בתקופת המערב הפרוע.
כלכלת העיירה מסתמכת כיום בעיקר על ענף התיירות. בעיירה נמצאת כיום גם אחת ממבשלות הבירה הנחשבות ביותר באריזונה.
Cozy Bear
קוזי ביר (באנגלית: Cozy Bear) היא קבוצת תקיפה רוסית המשויכת לשירות ביון החוץ של רוסיה (SVR). הקבוצה פעילה לפחות משנת 2008 והיא מבצעת פעולות סייבר התקפיות בדרך כלל נגד רשתות ממשלתיות באירופה, נאטו, מכוני מחקר וצוותי חשיבה. כמו כן היא פעילה במסגרת לוחמת הרשת האוקראינית–רוסית.
חברות אבטחת מידע קוראות לקבוצה במספר שמות. למשל:
תקיפות
התקפותיה של הקבוצה מתמקדות בחברות מסחריות וארגונים ממשלתיים ממגזרים שונים וממדינות מערביות כגון: גרמניה, אוזבקיסטן, דרום קוריאה וארצות הברית.
גימנסטרדה עולמית
גימנסטרדה עולמית היא מפגן ההתעמלות הכללית הגדול בעולם, הנערך אחת לארבע שנים בדומה לאולימפיאדה. עיקר המפגן אינו טמון בזכייה במדליות, אלא ביכולת לבצע מופע קבוצתי הכולל לעיתים מאות או אפילו אלפי משתתפים. במשתתפים ילדים ומבוגרים, מכל המינים המגיעים מרחבי תבל על שלל תרבויותיהם המגוונות, כדי להפגין את כישוריהם.
הכוריאוגרפיה מיועדת גם כדי לאתגר את המשתתפים וגם כדי לענג את הקהל. המופעים (בהם גם "מופעי ענק" אשר מתארחים לרוב באצטדיונים גדולים וכוללים מאות מתעמלים מכל העולם החוברים יחדיו) מתרחשים במקומות שונים במדינה המארחת.
ייצוג ישראל בגימנסטראדה
להקת גלים במחול ייצגה את ישראל בשמה הראשון של הלהקה "בת-חן", שלוש פעמים. בשנת 1982 בשווייץ, בשנת 1987 בדנמרק ובשנת 1991 בהולנד.
יהודה כהן (רב)
הרב יהודה כהן הוא ראש ישיבת יקירי ירושלים ובאר התלמוד וחבר מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס. מוסדותיו ברחבי הארץ כוללים: תלמודי תורה, ישיבות, כוללים. משתייך למגזר החרדי-ספרדי.
ביוגרפיה
נולד באיראן ב-1940, כ"ט חשוון ה'תש"א בעיר משהד לפראגולה וליוכבד. עלה לישראל בג' בתשרי ה'תש"ך (5 באוקטובר 1959) בגיל 18 ובעידודו של הרב עובדיה יוסף הלך ללמוד בישיבת פורת יוסף בירושלים, בה למד אצל הרב יהודה צדקה והרב בן ציון אבא שאול.
פעילות ציבורית
לאחר נישואיו, בתחילת שנות ה-70, הקים את ישיבת אוהל מועד עם אחיו הרב שלמה כהנים (נפטר בה' אדר תשע"א) ששימש כמנהל הישיבה, בעוד הרב כהן שימש כראש הישיבה. בשנת 1980 פרש מהישיבה, והקים את ישיבת יקירי ירושלים שבראשה הוא עומד, כמו כן הקים את תלמוד תורה יקירי ירושלים לתשב"ר. כיום כוללים מוסדותיו שני תלמודי תורה, ארבע ישיבות ושני כוללים. מכהן גם כחבר הנהלת רשת בני יוסף. בכ"ג בתמוז ה'תשפ"ג, 13 ביולי 2023, הוכרז על מינויו לחבר מועצת חכמי התורה.
חיים אישיים
מתגורר בירושלים בשכונת מקור ברוך ונשוי לרחל. הרב כהן הוא אב וסב לנכדים ונינים, בניו ובנותיו;
אלכסנדר דארגומיז'סקי
אלכסנדר סרגייביץ' דארגומיז'סקי (ברוסית: Александр Сергеевич Даргомыжский; 2 בפברואר 1813 (לפי הלוח הישן 14 בפברואר) - 5 בינואר 1869 (לפי הלוח הישן 17 בינואר)) היה מלחין רוסי. הוא גישר על הפער בהלחנת האופרה הרוסית בין מיכאיל גלינקה לדור המאוחר יותר של קבוצת החמישה וצ'ייקובסקי.
דארגומיז'סקי נולד בכפר טרואיצקו שבמחוז טולה, ולמד בסנקט פטרבורג. הוא נודע כבר כחובב מוזיקה מוכשר כשפגש בשנת 1833 את מיכאיל גלינקה, שעודד אותו לבחור בהלחנה כדרך חיים. האופרה שלו "אסמרלדה", עם לברית פרי עטו, המבוססת על "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו, חוברה בשנת 1839 ובוצעה לראשונה בשנת 1847, ו"רוסאלקה" בוצעה בשנת 1856; אך הוא לא זכה להצלחה או להכרה של ממש, אם במולדתו ואם מחוצה לה, פרט לבלגיה, עד שנות ה-60 של המאה ה-19, כשהיה לנציג בכיר, אך לא לחבר, של קבוצת החמישה.
האופרה האחרונה שלו, "אורח האבן", היא יצירתו המפורסמת ביותר, הידועה כניסיון חלוצי ברצ'יטטיב מלודי. לאחר שהתזמור וסיום התמונה הראשונה נשארו לא-גמורים במותו, דאגו סזאר קואי וניקולאי רימסקי-קורסקוב להשלמת האופרה, וקבוצת החמישה היללה אותה על מה שראו כגישה מתקדמת לביטוי אופראי. הצגת הבכורה של האופרה הייתה ב-1872, אך היא לא כבשה לה מעולם מקום של קבע ברפרטואר האופרות בר-הקיימא.
דארגומיז'סקי השאיר גם כמה מיזמי אופרה לא-גמורים, בהם ניסיון לכתוב מוזיקה ל"פולטאבה" של אלכסנדר פושקין, שממנו נותר דואט אחד. מלבד אופרות, כוללות יצירותיו מספר רב של שירים, קטעים לפסנתר, וכמה יצירות תזמורתיות.
אלכסנדר דארגומיז'סקי מת בסנקט פטרבורג בשנת 1869, בן 55.
מארי לנסטר
מארי לנסטר (באנגלית: Murray Leinster; 16 ביוני 1896 - 8 ביוני 1975) היה שם העט של ויליאם פיצג'רלד ג'נקינס (William Fitzgerald Jenkins), סופר מדע בדיוני והיסטוריה חלופית אמריקאי עטור פרסים. הוא כתב ופרסם למעלה מ-1,500 סיפורים קצרים ומאמרים, 14 תסריטי קולנוע, ומאות תסריטים ומחזות רדיו טלוויזיה.
קריירת כתיבה
לנסטר החל את הקריירה שלו כסופר עצמאי לפני מלחמת העולם הראשונה, כחודשיים לפני יום הולדתו ה-20, כאשר סיפורו הראשון, "הזר" (The Foreigner), הופיע במאי 1916 בכתב העת הספרותי "The Smart Set" של ה. ל. מנקן. במהלך שלוש השנים הבאות, הוא פרסם עשרה סיפורים נוספים במגזין. במהלך ואחרי מלחמת העולם הראשונה, הוא פרסם בעיתוני ספרות זולה כמו "Argosy" "Snappy Stories" ו-"Breezy Stories". הוא המשיך להופיע באופן קבוע ב-Argosy עד לשנות ה-1950. כאשר חוברות הסיפורים החלו להתמיין לז'אנרים שונים בשנות ה-1920, לנסטר אף הוא גיוון את סיפוריו וכתב "סיפורי ג'ונגל", מערבונים, סיפורי בלשים, מסתורין וסיפורי זוועה. הוא אף כתב סיפורי אהבה ורומנטיקה תחת שם העט לואיזה קרטר לי (Louisa Carter Lee).
סיפור המדע הבדיוני הראשון של לנסטר, "The Runaway Skyscraper", הופיע ב-22 בפברואר 1919 במגזין Argosy, והודפס מחדש בגיליון יוני 1926 של ה-Amazing Stories, שהיה המגזין הראשון למדע בדיוני של הוגו גרנסבק. בשנת 1930, הוא פרסם כמה סיפורי מדע בדיוני וסדרות ב-"Amazing" וב-Astounding Stories (הגיליון הראשון של "Astounding " כלל את הסיפור שלו "Tanks"). הוא המשיך לפרסם בתדירות גבוהה בז'אנרים זולים אחרים כגון Detective Fiction Weekly ו-Smashing Western, כמו גם ב-Collier's Weekly החל מ-1936 ובמגזין אסקווייר החל משנת 1939.
לנסטר נחשב לאבי סיפורי יקומים מקבילים. סיפורו "Sidewise in Time" פורסם בגיליון יוני 1934 של "Astounding". לחזונו של לנסטר על תנודות חריגות בזמן (כשמו של סיפורו) הייתה השפעה ארוכת טווח על מחברים אחרים, למשל סיפוריו של אייזק אסימוב "מרחב מהחיה" ("Living Space"), "מרוץ של המלכה האדומה" ("The Red Queen's Race"), ו"סופו של הנצח" ("The End of Eternity").
הנובלה של לנסטר מ-1945 "מגע הראשון" נחשבת לראשונה המציגה מתרגם אוניברסלי.
לנסטר היה אחד מסופרי המדע הבדיוני משנות ה-1930 ששרדו את עידן הסטנדרטים הגבוהים לכתיבה של ג'ון וו. קמפבל. הוא פרסם למעלה משלושים סיפורים ב-Astounding וב-Analog תחת עריכתו של קמפבל. סיפורו האחרון של לנסטר ב-Analog היה "Quarantine World" בגיליון נובמבר 1966, שלושים ושש שנים אחרי הופעתו סיפור הבכורה שלו בגיליון ינואר 1930.
סיפור קצר של לנסטר משנת 1946 "A Logic Named Joe" מכיל את אחד מהתיאורים הראשונים של מחשב (הנקרא "Logic") בספרות. בסיפור, לנסטר הקדים את זמנו בעשרות שנים בתיאור האינטרנט. הוא חזה "לוגיקה" (קרי - מחשב) בכל בית, מקושרת באמצעות מערכת מבוזרת של שרתים (הנקרא "מכלים" ""tanks"), על מנת לספק תקשורת, בידור, גישה לנתונים, ומסחר; אחת הדמויות בסיפור אף אומרת "לוגיקה היא הציוויליזציה".
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר גם שמו היה כבר נפוץ וגם הספרות הזולה כבר הגיע לקהל רחב יותר, הוא החל להשתמש במספר שמות עט: "ויליאם פיצג'רלד", "ג'נקינס פיצג'רלד" או "וויל פ. ג'נקינס"לאחר שמכר כבר סיפור אחד בשמו למגזין כלשהו.
לנסטר המשיך לפרסם בשנות ה-1950 וה-1960, במגזינים כגון "Galaxy Science Fiction" ו-"The Magazine of Fantasy & Science Fiction" ואף ב-"The Saturday Evening Post". הוא זכה בפרס הוגו לסיפורו "Exploration Team" מ-1956. לנסטר סיים את קריירת הכתיבה שלו בעיבוד פרקי סדרות לספרים, מסדרות המדע בדיוני "גברים בחלל" ("Men into Space"), מנהרת הזמן, ו"ארץ הענקים" ("Land of the Giants").
חיים פרטיים
במהלך מלחמת העולם הראשונה, לנסטר שירת ב"וועדה למידע לציבור" ("Committee on Public Information") ובצבא ארצות הברית (1917-1918). בשנת 1921, נשא לאישה את מרי מנדולה, שנולד בניו יורק להורים איטלקים. נולדו להם ארבע בנות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת במשרד המידע המלחמתי של ארצות הברית ("United States Office of War Information").
צעדים משפטיים נגד פרמאונט
בשנת 2000, יורשיו של לנסטר תבעו את אולפני סרטי פרמאונט על הסרט מסע בין כוכבים: המפגש ("Star Trek: First Contact"). הם טענו כי כבעלי הזכויות לסיפור הקצר של לנסטר מ-1945 בשם "First Contact", שם הסרט פוגע בסימן מסחרי שלהם. בית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז המזרחי של וירג'יניה קיבל את טענות פרמאונט ודחה את התביעה. בית המשפט מצא כי ללא קשר לשאלה אם לנסטר טבע את הביטוי ראשון בסיפורו, המונח הפך מאז לשם גנרי ולכן לא ניתן להגנה משפטית. המונח עצמו מתאר מצב בספרות המדע הבדיוני שבו בני אדם נתקלים לראשונה במינים זרים. וגם אם המונח שינו "שם גנרי" לא היו שום ראיות לכך שהביטוי מקושר בדעת הקהל דווקא לסיפורו של לנסטר. בית המשפט לערעורים אישר את פסיקת בית המשפט הנמוך יותר ללא הערות נוספות.
בג"ץ לוי נגד מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל
פסק הדין בבג"ץ 153/83 אלן לוי נגד מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל ניתן על ידי בית המשפט הגבוה לצדק בשנת 1983 ועסק באיזון בין חופש התהלוכה וההפגנה לבין שלמות הסדר הציבורי וביטחון הציבור. "הוועד נגד המלחמה בלבנון" ביקש לקיים הפגנה ותהלוכה בירושלים במסלול ההפגנה שצעדה חודש קודם לכן ובסיומה נרצח אמיל גרינצווייג בידי יונה אברושמי. המשטרה לא אישרה את ההפגנה בטענה שאיננה יכולה להבטיח את שלום המפגינים. בפסיקה קבע בית המשפט כי המשטרה אינה יכולה להגביל את חופש הביטוי ולאסור את קיומה של הפגנה עקב סכנה לשלום הציבור לפני שמיצתה את המשאבים למנוע את ההפרעה להפגנה ובדקה כי הסיכון וההסתברות לפגיעה במפגינים גבוהים. על המשטרה לצמצם את הסכנה במקום להסתמך עליה ולהגביל את ההפגנה. הפסיקה שימשה את בית המשפט בפסקי דין מהותיים נוספים בתחום איזוני זכויות.
רקע
בתחילת המלחמה גיבה הציבור בארץ את ממשלתו ואת הליכוד, מפלגת השלטון. בראשית אוגוסט, העניקו הסקרים לליכוד בין 57–61 מנדטים, אך ככל שהתקדמה המלחמה, עלתה ביקורת ציבורית מחוגים שונים, אשר טענו כי המלחמה היא "מלחמת ברירה", וממשלת ישראל הייתה צריכה להסתפק במבצע צבאי מוגבל בשטח דרום לבנון. בהמשך, כאשר צה"ל הסתבך אט-אט בבעיות הפוליטיות הפנים-לבנוניות, גברה ההתנגדות בציבור למלחמה, והגיעה לשיאה לאחר טבח סברה ושתילה. הביקורת הציבורית הביאה למחאה ציבורית, להתלהטות יצרים וקיטוב. כחלק מביטויי המחאה קיימה תנועת "שלום עכשיו" הפגנה ותהלוכה בירושלים ב-10 בפברואר 1983. במהלך התהלוכה התנכלו למפגינים ואף הושלך לעברם רימון. אחד המפגינים, אמיל גרינצווייג, נהרג מרסיסי הרימון ואחרים נפצעו.
העובדות בבסיס פסק הדין
במלאת שלושים יום לרציחתו של אמיל גרינצוויג ביקש "הוועד נגד המלחמה בלבנון" לקיים תהלוכה באותו מסלול בו התקיימה ההפגנה והתהלוכה חודש קודם לכן, שבסיומה נרצח אמיל גרינצוייג. מטרת התהלוכה הייתה למחות "נגד האלימות והעדר חופש הביטוי". המארגנים הגישו בקשה לקיים את ההפגנה והתהלוכה אולם נתקלו בסירוב של משטרת ירושלים. המשטרה חששה מפגיעה בסדר הציבורי וביטחון הציבור עקב הסמיכות ההפגנה להפגנת 'שלום עכשיו'.
טענות מפקד המחוז הדרומי של המשטרה
קיים חשש לפגיעה אלימה במפגינים מקהל הצופים. החשש מבוסס על הסברה כי עלולים להתרחש אירועים אלימים בדומה להפגנה הקודמת וייתכן שאף חמורים מאלה וכן כי אין למשטרה יכולת להבטיח את שלום המפגינים "באופן הרמטי".
הכרעת בית המשפט
בית המשפט החליט לאשר את קיום התהלוכה וההפגנה כמבוקש על ידי "הוועד נגד המלחמה בלבנון".
זכות ההפגנה והתהלוכה
היא מזכויות היסוד של האדם בישראל כפי שעלה בבג"ץ זכרוני נגד הוועד המנהל של רשות השידור . לזכות זאת בסיס אידאולוגי רחב כשבמרכזו הכרה בחופש הביטוי, הכרה בערך האדם וכבוד האדם. זכות זאת מעצבת את אופי המשטר בישראל כמשטר דמוקרטי. בפסק הדין, נכתב על ידי השופט אהרן ברק כי חופש התהלוכה כולל גם צעידה של אנשים שדעתם אינה מקובלת ואף מרגיזה.
הסדר הציבורי
ערך יסוד של המשטר, ערך זה מבטיח את הנצחיות והאופי הדמוקרטי של המדינה. הסדר הציבורי הוא מושג רחב שלדברי השופט ברק כולל פגיעה בדמוקרטיה, בשלום הציבור, במוסר, בקיום המדינה ועוד.
איזון זכויות
למרות היותה של זכות ההפגנה והתהלוכה זכות יסוד אין זו זכות בלתי מוגבלת. מכיוון שהזכויות יחסיות יש ליצור איזון בין זכות ההפגנה והתהלוכה לבין זכויות יסוד אחרות או אינטרסים כגון הצורך לשמור על הסדר הציבורי וביטחון הציבור. על פי פקודת המשטרה ניתן לשלול או להגביל את חופש ההפגנה מנימוקים של חשש לפגיעה בביטחון הציבור או הסדר הציבורי.
נוסחת האיזון
האיזון בין הזכויות נתון לסמכותו של מפקד המחוז מכוח פקודת המשטרה ומאפשרת לו לשמור על ביטחון הציבור ולמנוע את ההפרעה. השופט אהרון ברק על פסק כי יש לאזן על בסיס שתי רמות איזון.
רמה איזון ראשונה
פעולה משטרתית למניעת ההפרעה. עניינה הפעולות הפיזיות, אשר על המשטרה לנקוט אותן, כדי למנוע מקהל העוין לפגוע במשתתפי התהלוכה וההפגנה. מחד, המשטרה מחויבת להפעיל את כל האמצעים הסבירים שברשותה כדי להגן על משתתפי ההפגנה מפני איומים והפרעות. "קיום הסדר אין פירושו כניעה למאיימים בהפרתו, כי אם להפך: מתן חסות והגנה לקורבנות"" מנגד, בבדיקת סבירות המשאבים שברשותה על המשטרה להתחשב במשימותיה האחרות, בציוד ובמיומנות הכוח שעומד לרשותה וכן בגודל קהל המפגינים. ביטול ההפגנה כתוצאה מחוסר יכולת לאבטח אותה חייב להיעשות כצעד אחרון ורק לאחר שמוצו האמצעים הפיזיים העומדים לרשות המשטרה.
רמת איזון שנייה
פעולה משטרתית למניעת ההפגנה. רק אם הסיכון הנובע מהמפריעים למפגינים לא חלף יש להפעיל את רמת האיזון השנייה. רמה זאת מאזנת בין חופש ההפגנה והתהלוכה לבין ביטחון הציבור. בית המשפט אימץ על פי בג"ץ קול העם את נוסחת האיזון של "הודאות הקרובה". על פי מבחן זה יש לבחון את האפשרות הממשית לפגיעה בציבור אל מול ההסתברות שהדבר יקרה. רק אם הפגיעה עלולה להיות חמורה וההסתברות להתרחשות גבוהה אזי יש למנוע את ההפגנה. איסור לביצוע ההפגנה ראוי שיעשה בו שימוש האחרון ורק לאחר שנעשה ניסיון לשימוש באמצעים פחות קיצוניים כשינוי זמן, מקום והיקף התהלוכה וההפגנה.
ההחלטה בעניין קיום התהלוכה נוכח המבחנים לעיל
לדעת בית המשפט טעה מפקד המחוז בהערכה העובדתית של הסכנה כשמצא לנכון כי גם לאחר שיוקצו כל הכוחות הדרושים לאבטחת התהלוכה וההפגנה, קריא התקיים האיזון הראשון, עדיין קיים חשש שתהיה לפגיעה חמורה בסדר הציבורי וביטחון הציבור. חשש זה התבסס על אירועי ההפגנה מחודש קודם אך לא על בסיס עובדות עדכניות. חששות והערכות חייבות להתבסס על עובדות ולהצביע על "ודאות קרובה", על פי נוסחת האיזון השנייה, התבססות על אירועי העבר יוצרים "חשש" אך לא "ודאות קרובה". לאור המסקנה כי קיום התהלוכה לא יהווה סיכון המצדיק איסור, לא מצא בית המשפט סיבה לחפש מסלולים חלופיים. בית המשפט אישר לוועד נגד המלחמה בלבנון לקיים את התהלוכה וההפגנה.
בעקבות פסק הדין
בפסק דין זה נקבע כי המשטרה אינה יכולה להגביל את חופש הביטוי לפני שמיצתה את המשאבים למנוע את הסכנה עצמה. בפסק הדין חודד נושא חופש הביטוי כנשמת אפה של הדמוקרטיה, ושזכות ההפגנה היא חלק בלתי נפרד ממנו אך גם קבע כי זאת אינה זכות אבסולוטית וכי ניתן להגביל אותה על ידי זכויות אדם יסודיות אחרות. כמו כן קבע בית המשפט כי זכות ההפגנה היא "מזכויות היסוד של האדם בישראל. היא מוכרת, בצד חופש הביטוי או מכוחו, כשייכת לאותן חירויות המעצבות את אופיו של המשטר בישראל כמשטר דמוקרטי." הפגנה על רקע פוליטי או חברתי מוגנת גם כזכות חוקתית, כחלק בלתי נפרד מחוק יסוד כבוד האדם וחירותו. בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו שנחקק, לאחר פסק הדין בשנת 1992 עולה זכות ההפגנה כזכות שאסור לפגוע בה, (זכות "שלילית" ) על פי סעיף 2 לחוק יסוד כבוד האדם וחירותו " אין פוגעים בחייו, בגופו או בכבודו של אדם באשר הוא אדם" וכן כזכות המטילה חובה על השלטון להקצות את המשאבים ואת האמצעים הנדרשים כדי לאפשר את מימושה ( זכות "חיובית" ) על פי סעיף 4 לחוק יסוד כבוד האדם וחירותו "כל אדם זכאי להגנה על חייו, על גופו ועל כבודו".
שימוש בפס"ד אלן לוי בפסיקה מאוחרת
בפסק דין אלן לוי חידד השופט אהרון ברק את המבחנים והאיזונים לקיומה של הפגנה ותהלוכה. פסקי דין אחרים שדנו בזכות ההפגנה והתהלוכה התבססו על שני האיזונים שנקבעו בפסק דין זה. אציין את ארבעה פסקי הדין שאימצו את האיזונים שנקבעו בפסק הדין. בבג"ץ דיין נגד מחוז ירושלים אישר בית המשפט להפגין בסמוך לביתו של הרב עובדיה יוסף במיקום וזמן פחות פוגעניים תוך הפעלת מבחן "הודאות הקרובה" וביצוע איזונים בין זכות ההפגנה והתהלוכה לזכות התנועה והקניין. בבג"ץ סיעת מרץ נגד מפקד מחוז ירושלים אישר בית המשפט לקיים תהלוכה ברחוב בר-אילן בשבת לאחר שהציבור החרדי רצה לסגור את הכביש בשבת. בית המשפט הפעיל את נוסחת האיזון הראשונה לפי פסק דין אלן לוי וכן את מבחן הודאות הקרובה. גם בפס"ד משי זהב נגד מפקד מחוז ירושלים הדן בקיום מצעד הגאוה בירושלים עלה נושא האיזון בין חופש הביטוי והתהלוכה לשמירה על שלום הציבור ללא כניעה לאלימות מצד קהל עוין על בסיס המבחנים שנקבעו בפסק דין אלן ונפסק כי על המשטרה לאבטח את האירוע אולם התהלוכה תישא אופי צנוע ותופעל במתכונת מצומצמת. בפסק דין "מטה הרוב" נגד משטרת ישראל שבו ביקשה המשטרה סכום גבוה לצורך אבטחת ההפגנה, נפסק על פי האיזון הראשן לפסק דין אלן לוי כי על המשטרה להקצות את משאביה, במידת האפשר, כדי לממש את זכות ההפגנה.
עונת 1969/1970 בליגה א'
עונת 1969/1970 בליגה א' הייתה העונה ה-14 של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 32 קבוצות, 16 קבוצות בכל בית. את העונה הסדירה סיימו הפועל חדרה והפועל חולון במקום הראשון והעפילו לליגה העליונה לקראת עונת 1970/1971. ארבע הקבוצות האחרונות ירדו ליגה.
משך דור
כאשר l(x) הוא פונקציית סיכון, וm(x) הוא הפוריות של נשים בגיל x.
כאשר מבנה הגיל יציב, ניתן לתאר את משך הדור כגיל ההורות של אמהות לילדים בני יומם:
רוברט מקללנד
רוברט מקללנד (באנגלית: Robert McClelland; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מישיגן, כמושל מישיגן התשיעי, וכמזכיר הפנים הרביעי של ארצות הברית.
ראשית חייו
רוברט מקללן נולד בגרינקאסל שבפנסילבניה כבנו של רופא ממחוז פרנקלין. הוא למד בקולג' דיקינסון שבפנסילבניה וב-1829 סיים את לימודיו בהצטיינות. הוא למד משפטים וב-1831 התקבל ללשכת עורכי הדין של פנסילבניה ולזמן קצר עסק בעריכת דין בפיטסבורג לפני שב-1833 עבר למונרו ששכנה אז בטריטוריית מישיגן.
קריירה
ב-1837 שימש מקללנד כחבר במועצה המנהלת של אוניברסיטת מישיגן, ושוב ב-1850. הוא ייצג את מחוז מונרו בבית הנבחרים של מישיגן בשנים 1838 ו-1840, וב-1843 היה יושב ראש הבית. ב-1841 הוא כיהן כראש עיריית מונרו. ב-1842 נבחר מקללנד מטעם מחוז הבחירה הראשון של מישיגן לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו בשנים 1843–1849. בניגוד לדעה הכללית במפלגה הדמוקרטית, הוא תמך ב, שהיה אמור להגביל את התפשטות העבדות במדינות החדשות. הוא תמך בהתמודדות הבלתי מוצלחת של ידידו לואיס קאס בבחירות לנשיאות של 1848, ובאותה שנה לא התמודד לבחירה מחדש לבית הנבחרים.
למקללנד היה תפקיד מרכזי בוועידה החוקתית של מישיגן שהתקיימה ב-1850. בשל השינויים שאומצו בחוקה זו, הוא נבחר ב-1851 לתקופת כהונה של שנה אחת כמושל מישיגן. ב-1852 הוא נבחר מחדש לתקופת כהונה מלאה של שנתיים. במהלך כהונתו כמושל, הוא ריכך את תמיכתו בתנאי וילמוט ותחת זאת תמך בפשרת 1850. הוא היה בעל תפקיד מרכזי בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית של 1852. במרץ 1853 התפטר מקללנד מכהונתו כמושל כדי להתמנות כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין פירס, ובמקומו כיהן כמושל סגנו השני, אנדרו פרסונס.
שנותיו האחרונות
לאחר השבעתו של ג'יימס ביוקנן כנשיא ב-1857, פרש מקללנד מן החיים הציבוריים ופתח משרד עורכי דין בדטרויט. ב-1867 הוא שב לזמן קצר לפעילות ציבורית כחבר בוועידה החוקתית של מישיגן.
רוברט מקללנד נפטר ב-3 באוגוסט 1880 בדטרויט, ונטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר.
אולגה גולודץ
אולגה יורייבנה גולודץ (ברוסית: О́льга Ю́рьевна Голоде́ц; נולדה ב-1 ביוני 1962) היא כלכלנית ופוליטיקאית רוסייה. כיהנה כסגנית ראש ממשלת רוסיה מ-2012 עד 2020 בממשלת מדבדב השנייה. בדצמבר 2018 מונתה ליושבת ראש הוועדה המארגנת של אוניברסיאדת קרסנויארסק (2019).
ביוגרפיה
אולגה גולודץ נולדה ב-1 ביוני 1962 במוסקבה (שהייתה בשטח רוסיה הסובייטית), בירת ברית המועצות. היא סיימה את לימודיה הגבוהים ב-1984 כאשר הייתה לבוגרת אוניברסיטה (תואר ראשון) בכלכלה באוניברסיטת מוסקבה.
גולודץ החלה את הקריירה שלה כחוקרת במכון מחקר ופיתוח באקדמיה הרוסית למדעים, שם עבדה שם מ-1984 עד 1997. לאחר מכן היא הפכה מנהל בקרן "Reformugol". היא הייתה כסמנכ"ל משאבי אנוש ומדיניות חברתית בנורילסק-ניקל מ-1999 ועד 2001 ולאחר מכן חזרה לתפקיד זה ב-2002 עד 2008.
לאחר הבחירות לנשיאות רוסיה 2012 והקמת ממשלת מדבדב הראשונה, מונתה גולודץ יחד עם עוד שרים שרים לכהן כסגנית ראש ממשלת רוסיה. גולודץ אמונה על עניינים סוציאליים ברוסיה. גולודץ היא הראשונה בתולדות ההיסטוריה של הפדרציה הרוסית לכהן כסגנית ראש ממשלת רוסיה לענייני חברה וסוציאליזם. גולודץ ממשיכה לכהן בתפקידה גם לאחר כינון ממשלת מדבדב השנייה והיא כיהנה כסגנית ראש הממשלה לענייני תרבות וספורט, עד ינואר 2020 עת הוקמה ממשלת מישוסטין.
אלופיטאי
אלופיטאי (בצרפתית: Alofitai) הוא הכפר המיושב היחיד באי אלופי שהוא חלק מהקולקטיב מעבר לים ואליס ופוטונה, שהוא שטח השייך לצרפת.
מוזיאון האשליות בתל אביב
מוזיאון האשליות בתל אביב הוא מוזיאון פרטי בנמל תל אביב המציג מגוון רחב של אשליות אופטיות.
אלופיטאי
בעבר הכפר היה מיושב, אך במאה ה-18, אוכלוסיית הכפר כמעט ונכחדה. קיימות מספר השערות לסיבת הכחדת אוכלוסיית הכפר: או בגלל הוריקן שהשמיד את היבול, ולכן תושבי האי השכן פוטונה, שהיו קניבלים, אכלו את תושבי הכפר, סמוך לשנת 1800, או בגלל הגירה של תושבי הכפר עקב מחסור במי שתייה זמינים.
מוזיאון האשליות בתל אביב
המוזיאון הוקם בשנת 2021. במוזיאון קליידוסקופ ענק, חדר אינסוף, "חדר הפוך" חדר איימס, ועוד מוצגים היוצרים אשליות גובה, אשליות היפוך ואשליות עיוות, אשליית אינסוף, אשליה פרדוקסלית, אשליית מרחב ואשליית צבע, הולוגרמות, אשליית ריחוף ועוד.
אלופיטאי
במפקד האוכלוסין משנת 2008 בכפר היה רק תושב קבע אחד, וכך גם במפקד האוכלוסין בשנת 2013 ובשנת 2018 מלבד תושב הקבע, לחלק מהמשפחות שגרות בדרום פוטונה (שרחוק רק 2 ק"מ) יש שדות באי והם מגיעות לעבד אותם ולקטוף את התוצרת מספר פעמים בשבוע.
מוזיאון האשליות בתל אביב
המוזיאון שוכן בהאנגר 26 בצפון מתחם נמל תל אביב ובסמוך לגשר ווקופ על שפך הירקון.
אלופיטאי
בכפר קיימת גם כנסייה.
מוזיאון האשליות בתל אביב
במוזיאון חנות המוכרת משחקי דילמה, פאזלים מעץ, לבני בנייה, משחקים לגירוי המוח, צעצועים חינוכיים ומזכרות.
מריה איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Maria Isabella von Österreich-Toskana; 21 במאי 1834 - 14 ביולי 1901), הייתה בתו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה וסבתא רבתא של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
מוזיאון האשליות בתל אביב
המוזיאון הוקם על ידי שני יזמים קרואטים כחלק מרשת עולמית של מוזיאונים פרטיים דומים. המוזיאון הראשון של הרשת הוקם בשנת 2015 בזאגרב קרואטיה. הרשת התרחבה במהירות וכיום היא מחזיקה 40 מוזיאונים דומים בערים רבות בעולם, ומהווה הרשת הגדולה בעולם של מוזיאונים פרטיים.
מריה איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה
ביוגרפיה
מריה איזבלה נולדה ב-21 במאי 1834 בפירנצה, ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה ולמריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.
ב-10 באפריל 1850 התחתנה מריה איזבלה עם דודה פרנצ'סקו, רוזן טראפאני, בנו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, אולם פרנצ'סקו לא היה אהוד בטוסקנה מפני חששם מבית בורבון.
לאחר מסע האלף בראשות גריבלדי הודח פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות מהשלטון, וממלכת שתי הסיציליות אוחדה עם ממלכת סרדיניה, והוקמה ממלכת איטליה. בעקבות כך ברחו פרנצ'סקו ומריה איזבלה יחד עם שאר המשפחה לרומא, ובהמשך עברו להתגורר בצרפת. בשנת 1892 מת בעלה פרנצ'סקו, רוזן טראפאני בפריז, וב-14 ביולי 1901 מתה מריה איזבלה בביתה בלוצרן שבשווייץ.
משפחתה
ב-10 באפריל 1850 התחתנה מריה איזבלה עם פרנצ'סקו, רוזן טראפאני, בנו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
אלבום אוסף
אלבום אוסף, שנקרא גם "Various Artists" (אמנים שונים), הוא אלבום הכולל רצועות שירים, אשר ייתכן ששוחררו בעבר או שלא תוכננו להשתחרר, בדרך כלל מכמה הקלטות נפרדות של מבצע אחד או כמה. במקרה שזהו אלבום שבוצע על ידי אמן יחיד, אז לרוב הרצועות במקור לא נועדו להשתחרר יחד כיצירה בודדת, אך ניתן לאספן יחד כאלבום להיטים או מארז תקליטורים. אם האלבום מורכב מכמה מבצעים, ייתכן שתהיה תמה, נושא, פרק זמן או ז'אנר המקשר בין הרצועות, או שהן נועדו לשחרור כיצירה בודדת - כגון אלבום מחווה. כאשר הרצועות הן של אותו מקליט, ניתן להתייחס לאלבום כאל אלבום רטרוספקטיבי או אנתולוגיה.
תמלוגים
עבור אוספים מרובי אמנים, התמלוגים הם בדרך כלל בשיעור יחסי. ברוב המקרים, שיעור התמלוגים של כל אמן לתקליט (בדרך כלל 12-14%, נכון לשנת 1999) מחולק במספר האמנים באלבום. עם זאת, חברות תקליטים מסוימות בוחרות לפשט את המשוואה ולשלם בתעריף מעוגל, או כאחוז או כסכום מוגדר, ללא קשר למספר הכולל של אמנים בתקליט. נכון לשנת 1999, שיעורים אלה היו סביב 0.5% עד 1% או 15–16 סנט להקלטה. כאשר אלבום אוסף כולל רצועה מחברת תקליטים אחרת, התמלוגים מתחלקים בין האמן לבין חברת התקליטים המקורית. אלא אם כן זה מוגבל במפורש על ידי חוזה, חברות התקליטים רשאיות להוציא כמה אלבומי להיטים של אמן ההקלטות שלהן כרצונן מבלי להידרש להסכמה או רשות של האמן.
מצעדים
בבריטניה, חברת המצעדים הרשמית מרכיבה מצעד שבועי של אלבומי אוסף, המוגבלת לאוספי אמנים שונים ואוספי פסקול.
קארל אומס
קארל אומס (בהולנדית: Karel Ooms: 27 בינואר 1845 – 18 במרץ 1900) היה צייר בלגי של דיוקנאות, ציורי ז'אנר והיסטוריה. הוא נודע גם בסצנות נופי המזרח שלו.
ביוגרפיה
קארל אומס נולד בדסל כבן הזקונים למשפחת איכרים גדולה. בבית הספר התגלה כישרונו יוצא הדופן לציור. כשהיה בן שתים עשרה סיפקה עיר הולדתו תמיכה כספית שאפשרה לו ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
אחד ממוריו באקדמיה היה ניקז דה קייזר, אחת מדמויות המפתח באסכולה הרומנטית-היסטורית הבלגית לציור שצייר בעיקר ציורי היסטוריה ודיוקנאות. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה ב-1865 חזר קארל אומס לעיר הולדתו דסל. הוא צייר שני חלקי מזבח עבור הכנסייה המקומית סנט ניקולס, כדי להביע את תודתו לעירו.
קארל אומס התיישב כאמן עצמאי באנטוורפן בסביבות 1871. הוא יצר במהירות מוניטין של צייר פורטרטים. בנוסף, קיבל הזמנות לציורי דת והיסטוריה. הוא זכה להכרה מיוחדת על שני ציורים גדולים, שעשה עבור אולם המשפט הפלילי של בית המשפט באנטוורפן. המוניטין שלו התרחב מעבר לגבולות ארצו כאשר זכה בפרסים על יצירתו בפראג (1877), אמסטרדם (1883), אדלייד (1887), מלבורן (1888) ושיקגו (1893).
קארל אומס ערך מסעות רבים באירופה ובמזרח התיכון כולל מצרים וארץ ישראל כאן הוא מצא השראה רבה לציוריו המזרחיים.
בשלהי חייו, בשנת 1897, הוא נישא לברונית אדית ואן ארסל, אלמנתו של הברון אמיל דלה פיי, בן למשפחת אצולה בלגית חשובה. אשתו הייתה אמידה וחובבת אמנות ואספנית מושבעת. זמן קצר לאחר נישואיהם, נסעו בני הזוג לגור בווילה של אדית בקאן, כדי שאומס, שסבל ממחלת לב, יוכל לבלות את חודשי החורף באקלים מתון יותר. עם זאת, הוא מת בגיל 55 בקאן. הוא נקבר אנטוורפן בבית הקברות מורטוס בווילרייק.
יצירה
קארל אומס עבד בז'אנרים שונים כולל ציור דיוקנאות, היסטוריה, נוף וז'אנר. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי המזרח, הז'אנר והפורטרטים שלו.
דיוקנאות מהווים כשליש מהתפוקה הידועה שלו - 220 יצירות. מצוירי הדיוקנאות שלו היו בעיקר מאנשי הבורגנות העשירה באנטוורפן. הדיוקן העצמי שלו משנת 1896 מתאר את האמן אוחז בלוח הצבעים שלו. הצבעים בפלטה מראים את העדפתו פיגמנטים אדמתיים, שהייתה אופיינית לאמנים כמוהו שפעלו במסורת האקדמית.
הקריירה שלו קיבלה דחיפה מהצלחת ציור ההיסטוריה שלו משנת 1876 שנקרא "הקריאה האסורה". ציור זה מתאר סצנה של איש זקן ואישה צעירה המצטופפים מעל תנ"ך. הזוג מסתכל בדאגה או בהלה, מעבר לכתפו של הזקן, לעבר משהו מחוץ לתמונה. הסצנה מתרחשת ככל הנראה במאה ה-16 או ה-17 כאשר הפרוטסטנטים הועמדו לדין, בין היתר, על קריאת התנ"ך בשפת העם, מנהג שנאסר על ידי הכנסייה הקתולית באותה תקופה.
אחת הסיבות להצלחת תמונתו של אומס הייתה שמצבו של המיעוט הקטן של הפרוטסטנטים בבלגיה הקתולית של סוף המאה ה-19 נתפס בקבלה למצבם במאה ה-16. הציור נרכש על ידי המדינה הבלגית. בשנת 1885, אומס יצר עותק של היצירה, כנראה לשימושו הפרטי. הקומפוזיציה הועתקה גם על ידי ציירים אחרים, להצגה במקומות ובבתים דתיים פרוטסטנטיים. הוא הופץ גם באמצעות הדפסים. הקומפוזיציה מראה את העניין העיקרי של אומס בציור דיוקנאות שכן פניהן של שתי הדמויות נמצאות במרכז הקומפוזיציה וצבועות בבירור. ציור עם נושא דומה של רדיפות דתיות הוא "היהודים בימי הביניים" (1890), העוסק ברדיפת יהודים.
אומס צייר ציורי היסטוריה רבים נוספים שהראו את התעניינותו בהיסטוריה של המאה ה-16 של ארצו.
בהשראת מסעותיו במזרח התיכון, צייר קארל אומס יצירות מזרחיות רבות, חלקם צייר במקום. אלה כוללים יצירות כמו "ליד הנילוס" ו"נוף יריחו". אחרים מתארים רקדנים וחגיגות ציבוריות. קארל אומס צייר עוד כמה יצירות כמו "חלום בהרמון", ששיקפו את העניין בנושא ההרמון והאובליסק בציורי המזרח.
קארל אומס צייר סצנות ז'אנריות רבות, שחלקן שימשו כפורטרטים משפחתיים. דוגמה לכך היא משפחת האצולה שנהנית מהחורף, שהוזמנה על ידי משפחת אצולה בלגית בשנת 1885. היא מציגה את שלושת בני המשפחה יושבים על מזחלה רתומה לסוס, כשברקע המזקקה המקומית, שבבעלות המשפחה והיה מקור עיקרי לעושרה. הם בלבוש אלגנטי ובתנוחות מלכותיות ומזכירים דיוקנאות דומים של משפחת הצאר רומנוב הרוסית.
חוק הספאם
חוק הספאם הוא כינוי לסעיף 30א' לחוק התקשורת (בזק ושידורים) תשמ"ב – 1982 הקובע איסור בשליחת הודעה ובה 'דבר פרסומת' לנמען שלא הביע את הסכמתו לכך.
החוק אוסר על משלוח דואר זבל אלקטרוני, הכולל שליחת דואר אלקטרוני מסרון או הודעה באפליקציות למסרים מיידיים (כגון וואטסאפ), ביצוע שיחת ספאם, ושליחת דואר זבל בפקס, אך אינו אוסר על שליחת דואר זבל מודפס. כמו כן החוק מחריג תוכן שאינו הצעה לרכישה של מוצר או שירות או תרומה מהאיסור לשליחת דואר זבל, בכלל זה תוכן פוליטי.
בחוק הספאם נקבע בין היתר פיצוי של 1,000 ש"ח ללא הוכחת נזק בעבור כל הודעה שהנמען קיבל ללא הסכמתו.
החוק נחקק במאי 2008 כתיקון 40 לחוק התקשורת ומאז נחקקו מספר הוספות לחוק, בהן הרחבות להגדרת 'דבר פרסומת' גם להודעה המבקשת תרומה, הרחבת האיסור על ביצוע שיחה אוטומטית וצינתוק על כל תוכן שהוא כלומר אף שלא הוצע לנמען לרכוש מוצר או לתרום וכן אפשרות לתובענה ייצוגית על עבירה זו.
רקע
הרקע לחוק הם נתונים שהוצגו בוועדה בכנסת לפיהם מדינת ישראל היא שיאנית בהקשר לבעיית דואר הזבל, כמו כן מומחים מתחום מערכות המחשוב הציגו בפני הוועדה את הנזקים הרבים להם גורם דואר הזבל, הוועדה עסקה גם במטרד המשמעותי למשתמשים בדואר אלקטרוני ובמסרונים הנגרם על ידי דואר הזבל ושיחות הספאם.
החוק נידון והוכן להעברתו במליאה על ידי ועדה משותפת לכלכלה ולמדע בראשות חבר הכנסת משה כחלון.
החוק עבר בקריאה שנייה ושלישית בכנסת השבע עשרה ב-27 במאי 2008.
ענישה
בנוסף לכך נקבע בחוק פיצוי של 1,000 שקלים ללא הוכחת נזק (פיצוי לדוגמה) על כל הודעה שנשלחה בניגוד לחוק.
תיקון מס' 72
תיקון מספר 72 שעבר בכנסת ב-23 במאי 2018 מרחיב את הגדרת המונח 'דבר פרסומת' וכולל בו גם מסרים שמטרתם לגרום לנמען לחייג למספר המצוין במסרים אלה אם על ידי שיחה אוטומטית או על ידי צנתוק, אף אם מטרתו של מבצע השיחה אינו לשכנע את מקבל השיחה לרכוש מוצר או לתרום.
הרחבת החוק נועדה למנוע את השימוש הרחב הקיים בפעולות של חיוג אוטומטי וצנתוקים שנעשו על ידי מערכות של שירותי תוכן שונים, מפעילים אלו השתמשו בפרצה בחוק שאינה אוסרת אלא על הודעה שהיא דבר פרסומת כהגדרתה בחוק (רכישת מוצר או בקשת תרומה) ורווחיהם נבעו מתמלוגי הקשר של חברות הסלולר.
פסיקות משמעותיות
ביולי 2014 נקבעה הלכה בבית המשפט העליון בעניין גובה הפיצוי על כל הודעת זבל. בפסק-דין על שני ערעורים בתיקים שהגיעו מבית-המשפט לתביעות קטנות ונדחתה בקשתם לערעור במחוזי. השופט אליקים רובינשטיין הותיר בידי השופטים את שיקול הדעת להפחית את הפיצוי, כאשר נקודת המוצא היא הסכום המרבי הקבוע בחוק, ממנו יש להפחית במקרים המתאימים. השופט הזכיר שעל-פי החוק, אם הנמען לא אישר את שליחת ההודעות אליו, אסור למפרסם לשלוח הודעות, ולכן גם מבלי שהנמען יבקש את הסרתו מהרשימה, המפרסם עובר על החוק וחייב בפיצויו של הנמען. ב-21 ביוני 2015 קבע בית המשפט לתביעות קטנות בקריות, פיצוי שיא של 617 אלף ש"ח בגין הפצת דואר זבל, ב-87 תביעות שאוחדו להליך אחד כנגד חברת "אור הקסם". בפסקי דין אחרים נפסקו פיצויים של עשרות או מאות שקלים להודעה.
בשנת 2016 נתבעה פרטנר בתביעה ייצוגית בגין שליחת פרסומות ללקוחותיה מבלי לציין כי מדובר בהודעות שיווקיות ומבלי אפשרות לעצור את קבלת הפרסומות. בשנת 2019 נחתם הסכם פשרה בין הצדדים בה נקבע כי החברה תפצה כאלף לקוחות בזיכויים בגובה 2 מיליון שקלים.
ביקורת על יעילותו של החוק
עוד בטרם חקיקת החוק עלו תהיות בנוגע לכוחו לצמצם או להעניש חברות השולחות דואר זבל. לאחר כניסת החוק לתוקף, נטען כי הוא אינו אוסר על דואר זבל באופן גורף ובמקום זאת דורש הליך משפטי אקטיבי ממקבלי ההודעות. בנוסף נמתחה ביקורת כנגד ההחרגה של מסרים מתנועות פוליטיות מהחוק, והקושי באיתור שולחי שיחות ספאם וצנתוקים.
סטיץ': הסרט
סטיץ': הסרט (באנגלית: Stitch! The Movie) הוא ספין אוף לסרט "לילו וסטיץ'" של חברת וולט דיסני, ומהווה מעין פיילוט לסדרת הטלוויזיה שיצאה באותה שנה. הסרט יצא לאור ישירות למדיה ביתית ב-16 באוגוסט 2003. בסרט מוצג סטיץ' כדמות ראשית.
חוק הספאם
ביקורת על יעילותו של החוק
מהצד השני נטען כי קלות הגשת תביעה במסגרת החוק מכבידה על מערכת המשפט ומעודדת ניצול של החוק לרווח קל, לרבות תביעות ייצוגיות הדורשות פיצויים של מיליוני שקלים. הוערך כי כ-28% מהתביעות בבתי משפט לתביעות קטנות בשנת 2021 עסקו בחוק. בשנת 2023 ניסה אדם לקבל פיצוי של 30 אלף שקלים מחברת H&O בגין שליחת 26 הודעות ספאם, אך נדרש לשלם פיצויים בעצמו לאחר שהתברר כי ניצל את החוק ושההודעות שקיבל נשלחו במסגרת רשימת תפוצה שהלקוח נרשם אליה מרצון.
סטיץ': הסרט
תקציר העלילה
תושבי הוואי מגלים יצורים מוזרים שבאו מכוכב אחר מחוץ לכדור הארץ. סטיץ' מגלה כי אלו בני משפחתו האמיתית. הוא בורח עם משפחתו החדשה מאנשי המשטרה שרוצים לתפוס אותם. כשהמשטרה לוכדת את משפחתו של סטיץ', הוא מסתייע בלילו ובבני משפחתו ומחלץ אותם מהכלא.
Back Orifice
Back Orifice או BO (באנגלית: Back Orifice) היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק. תוכנה זו תומכת במערכות הפעלה חלונות מבית מיקרוסופט ומאפשרת למשתמש בה להריץ כלים ופקודות במחשב מרוחק.
Back Orifice פותחה על ידי ג'וש בוכבינדר (Josh Buchbinder) והופצה לראשונה בתאריך 1 באוגוסט 1998. התוכנה פותחה כדי להתריע על מספר בעיות אבטחה במערכת ההפעלה חלונות 98. שמה הוא נגזרת של Microsoft BackOffice Server.
מבנה התוכנה
ישנם שני מרכיבים לתצורת שרת-לקוח, קובץ הלקוח (אותו מתקינים על המחשב המרוחק) וקובץ השרת (המציג פאנל ניהול ומאפשר הרצת פקודות).
קובץ השרת חייב להיות מותקן במחשב המרוחק בו רוצים לשלוט ומכיל ממשק הפעלה פשוט המאפשר לבצע פעולות שונות:
התוכנה פועלת בפורט 31337 ורוב מערכות האנטי-וירוס מזהות את התוכנה ומסירות אותה מהמחשב באופן אוטומטי.
בשנת 1999, חברה קנדית בשם QHA הפיצה את הגרסה הבאה של התוכנה, Back Orifice 2000.
דקר חיפני
דקר חיפני (שם מדעי: Epinephelus haifensis; שם עממי: לוקוס דַבָּע) הוא דג גרמי טורף מסוג דקר. כמו יתר הדגים מסוג זה נחשב לדג מאכל מבוקש ובעל טעם משובח. אין נתונים אודות מצב האוכלוסייה של דג זה, אולם ידוע שסוגי הדקר השונים נמצאים בסכנה עקב ביקוש לבשרם ועקב דיג יתר.
מיון
המין דקר חיפני מוין מדעית לראשונה ב-1953 על ידי הביולוג הישראלי דור בן טוביה מהאוניברסיטה העברית, וככל הנראה הוא העניק לו את שמו המדעי והעברי. דור בן טוביה הוא הביולוג הראשון שפרסם רשימה של המינים השונים לאורך הים התיכון בישראל ועסק גם בהגירה לספסית של מינים פולשים מהים האדום. במסגרת מחקר בשנת 2007 ביולוגים סיווגו מחדש את הדקר החיפני ושינו את הסוג אליו הוא משתייך מ-Epinephelus ל-Hyporthodus , זאת בשל דמיון בינו לבין דקר הסלעים. כמו כן נחשד כי זיהויים ודיווחים רבים על הדקר החיפני למעשה כללו את המין השני, ובן היתר זו הסיבה לכך שאין מספיק נתונים אודות מין זה. ישנם עדיין חוקרים המשייכים אותו לסוג Epinephelus.
תיאור ותפוצה
תפוצתו הטבעית של הדקר החיפני מישראל ולאורך כל האגן הדרומי של הים התיכון, ולאורך החופים הדרומיים של יבשת אפריקה באוקיינוס האטלנטי עד דרום אנגולה. לאחרונה היו דיווחים אודות המצאות המין באי למפדוזה שבאיטליה ועד מרכז הים התיכון. הדג נמצא גם בים השחור.
הדקר החיפני הוא מין גדול יחסית, המגיע לאורך מקסימלי של כ־140 ס"מ ולמשקל של כ־25 ק"ג. בשל העובדה כי דגים באזור הלבנט גדלים לממדים קטנים יותר מאשר בחלק המערבי של הים התיכון (תופעה המכונה "ננסות מזרח ים-תיכונית" הקשורה לתחלופת המים שאחראית להסעת חומרי מזון) גודלו של הדקר חיפני באזורינו קטן יותר. דקר חיפני נמצא בעומקים של 80 עד 220 מטר כאשר נפוץ יותר בעומקים של 80–160 מטר, בקרקעית בוצית חולית או מרובת סלעים המכוסים באצות אדומיות.
שמו העממי הוא לוקוס דַבָּע, דבע משמעו שמן בערבית וכינויו מתאר את גופו המוצק והרחב של הדקר החיפני.
דיג
הדקר החיפני הוא ככל הנראה חשוב לענף הדייג בים התיכון באזורים בהם הוא שוכן, ובחופי אפריקה, אולם אין מספיק מידע אודות המין. הוא נלכד לרוב במערך חכות הנפרשות למטרת דיג של המין דקר שינני (Epinephelus caninus).
עיט קטן
אורכו 45-55 ס"מ ומשקלו 815 גרם ומוטת הכנפיים באורך 120 ס"מ. הוא קרוב למיני הסוג עיט וגם למין הנכחד מניו זילנד עיט האסטי. עיט זה בעל ציצה קטנה מאחורי הראש הזהוב. הכנפיים חומות והבטן והרגליים לבנים. הוא מצוי בכל רחבי אוסטרליה למעט המדבריות של דרום מערב אוסטרליה. הוא מצוי באזורים ממוזגים וטרופיים, בביצות ובערבות יבשות.
מין זה הוא השני בגודלו דורסי אוסטרליה לאחר המין עיט מחודד זנב והוא טורף ראשי המחפש בעיקר יונקים קטנים כמו מכרסמים, בנדיקוטים, בטונגים (Bettongia) ווולבים קטנים. הוא ניזון גם מעופות וזוחלים קטנים ואף מחרקים גדולים. כמו כן הוא ניזון מנבלות, בעיקר ליד כבישים סואנים.
לילית (סרט)
לילית (באנגלית: Lillith) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור לבן משנת 1964 בבימויו של רוברט רוסן (סרטו האחרון), עם וורן ביטי וג'ין סיברג בתפקידים הראשיים.
ג'ין סיברג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
תקציר העלילה
וינסנט ברוס (וורן ביטי) חוזר לעירו רוקוויל לאחר שירות צבאי במלחמת קוריאה שהשפיע עליו נפשית. הוא מתקבל לעבודה במוסד פסיכיאטרי יוקרתי כמרפא בעיסוק. מקבלת אותו הפסיכיאטרית ד"ר ברייס (קים האנטר) שעורכת לו סיור במוסד. וינסנט מתקשר במיוחד לשני מאושפזים, לילית ארתור (ג'ין סיברג) וסטיבן אבשבסקי (פיטר פונדה).
לילית היא אישה יפה ומושכת ווינסנט נמשך אליה מינית אף על פי שזה אסור. גם סטיבן נמשך אליה. וינסנט מציג את יחסו ללילית בפני מנהל המוסד ד"ר לברייר (ג'יימס פטרסון) ואומר שמצבה של לילית משתפר הודות לקשריו אתה. המנהל מאשר לו לצאת איתה ליריד סמוך בו מנצח וינסנט בתחרות רכיבה על סוסים. לילית מעריצה אותו והוא לוקח אותה על הסוס למקום מבודד שם הם מקיימים יחסים.
וינסנט נפגש במקרה בעיר בחברתו הקודמת לורה (ג'סיקה וולטר) שמזמינה אותו לביתה ומכירה לו את בעלה נורמן (ג'ין הקמן). לאחר שנורמן יוצא היא מציעה לו לקיים יחסים אך וינסנט עוזב.
וינסנט מגלה שלילית מקיימת יחסים לסביים עם המאושפזת מיס מיהן (אן מיצ'ם) והוא מפסיק את הקשר ביניהן באלימות.
סטיבן מגלף קופסת עץ כמתנה ללילית והיא מדמה זאת כמתנה מאחיה שהתאבד. וינסנט לוקח את הקופסה וכשסטיבן שואל אותו איך הגיבה לילית על המתנה הוא מוסר לו את הקופסה. זה משפיע רע על סטיבן והוא מתאבד. לילית נכנסת למצב קטטוני ווינסנט חושב שהוא אחראי לכל זה. הוא מחליט לעזוב את המוסד אבל בדרכו הוא רואה את ד"ר ברייס וד"ר לברייר. הוא נעצר, ניגש אליה ומבקש מהם טיפול.
סמל נווארה
סמל נווארה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית נווארה שבספרד.
הסמל נמצא בשימוש מתחילת המאה ה-13, אז ניצחו הנוצרים את המוסלמים באחד מקרבות הרקונקיסטה. על פי המסורת, השליט המוסלמי הקיף את אוהלו בעבדים ששימשו לו מגן אנושי או שומרי ראש, והיו קשורים זה לזה בשרשראות. הפרשים הנוצרים שברו את השרשראות ואילצו את המוסלמים לברוח, אולם זכו בשלל רב, ובתוכו אבן ברקת. ב-1513, לאחר שנווארה סופחה לכתר של קסטיליה, שולב המגן לתוך סמל הכתר וכך הוא נותר בתוך סמל ספרד עד היום.
ב-1589 הוכתר מלך נווארה כאנרי הרביעי, מלך צרפת והמגן שולב גם בסמלה של צרפת עד המהפכה הצרפתית ב-1792. המגן מופיע עד היום בסמלו של המחוז הצרפתי הפירנאים האטלנטיים שהיה בעבר חלקה הצפוני של ממלכת נווארה. במשך השנים השתנו פרטים בסמל, כגון סוג הכתר, צורת המגן ועיטורים שנוספו סביבו. העיצוב הנוכחי נמצא בשימוש מ-1981 והוא נקבע באופן רשמי בחוקת האוטונומיה ב-4 במאי 2003.
ג'ינה גוג'ן
מדליית כסף אולימפית
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה גוג'ן במדליית כסף בתחרות הקבוצתית (395.079 נק') אחרי המשלחת המאוחדת (395.666 נק') ולפני ארצות הברית (394.704 נק'). היא סיימה במקום שישי בתחרות קרב-רב אישי (39.624 נק') ובמקום שביעי בתרגיל קפיצות (19.812 נק').
תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים
תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים הוא אלבום האולפן ה-12 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1976 לאור חברת התקליטים הד ארצי. זהו התקליט הראשון של הזמרת שמושפע מסגנון הרגאטון והמוזיקה לטינית. מתוכו יצאו להיטים רבים, דוגמת "ילד בקרקס", "האוניות חזרו", "עפרוני", "דניאל", "ארץ" ו"אדם רחוק".
ג'ינה גוג'ן
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה בשנת 1993 זכתה גוג'ן ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בתחרות הקרב-רב אישי בתוצאה של 39.055 נק', אחרי שאנון מילר מארצות הברית (39.062 נק') ולפני טטיאנה ליסנקו (39.011 נק') מאוקראינה ובתרגיל קרקע בתוצאה של 9.737 נק', אחרי שנון מילר (9.787 נק') ולפני נטליה בוברובה מרוסיה (9.712 נק'). מדליית ארד בתרגיל קורה בתוצאה של 9.650 נק', אחרי בת ארצה לוויניה מילושוביץ' (9.850 נק') ודומיניק דאווס מארצות הברית (9.725 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל קפיצות (9.687 נק').
אלכסנדר מיאקינין
אלכסנדר (אלכס) מיאקינין (נולד ב-22 בפברואר 1995) הוא מתעמל ישראלי. זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (2020), במכשיר המתח, ומדליית זהב בסבב גביע העולם בהתעמלות (2023).
ג'ינה גוג'ן
אלופת העולם
באליפות העולם לנבחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 195.847 נק', לפני ארצות הברית (194.645 נק') ורוסיה (194.546 נק').
1995
באליפות העולם שנערכה בסבאה, יפן באפריל 1994 זכתה גוג'ן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית (387.865 נק') לפני סין (386.476 נק') וארצות הברית (384.705 נק') ובתרגיל קרקע בתוצאה של 9.825 נק', לפני ג'י לייה מסין (9.675 נק') ולודיוין פורנון מצרפת (9.625 נק'). מדליית ארד בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.706 נק', אחרי סימונה אמנאר וליליה פודקופייבה מאוקראינה (9.781 נק').
אלכסנדר מיאקינין
קריירה
ראשית קריירת ההתעמלות של מיאקינין הייתה כשייצג את רוסיה בתחרויות התעמלות בתחילת 2018.
ג'ינה גוג'ן
1996
באליפות העולם שנערכה בסן חואן, פוארטו ריקו באפריל 1996 זכתה גוג'ן בשתי מדליות זהב, בתרגיל קרקע בפעם השנייה ברציפות, ביחד עם קוי יואניואן מסין בתוצאה של 9.850 נק' לפני לוויניה מילושוביץ' וליובוב שרמטה מאוקראינה שזכו בארד (9.800 נק') ובתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.800 נק', לפני סימונה אמנאר (9.787 נק') ואניה האטץ' מקובה (9.756 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בתרגיל קורה (9.075 נק').
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה גוג'ן ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 39.075 נק', אחרי ליליה פודקופייבה (39.255 נק') ולפני בנות ארצה סימונה אמנאר ולוויניה מילושוביץ' (39.067 נק'). 3 מדליות ארד, בתחרות הקבוצתית (388.246 נק') אחרי ארצות הברית (389.225 נק') רוסיה (388.404 נק'), בתרגיל קורה בתוצאה של 9.787 נק', אחרי שאנון מילר (9.862 נק') וליליה פודקופייבה (9.825 נק') ובתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.750 נק', אחרי סימונה אמנאר (9.825 נק') ומו הוילן מסין (9.768 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתרגיל קרקע (9.662 נק').
1997
באליפות העולם שנערכה בלוזאן, שווייץ באפריל 1994 זכתה גוג'ן ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית (153.720 נק') לפני רוסיה (153.197 נק') וסין (152.001 נק'), בתרגיל קרקע, בפעם השלישית ברציפות, בתוצאה של 9.800 נק', לפני סבטלאנה חורקינה (9.800 נק') וילנה פרודונובה (9.775 נק'), שתיהן מרוסיה ובתרגיל קורה בתוצאה של 9.800 נק', לפני סבטלאנה חורקינה (9.787 נק') וקוי יואניואן (9.787 נק'). מדליית ארד בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.600 נק', אחרי סימונה אמנאר (9.712 נק') וז'ו דואן מסין (9.606 נק'). צת קרב-רב אישי בתוצאה של לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 38.543 נק', 0.006 נק' ממדליית ארד.
אלכסנדר מיאקינין
2019
באוגוסט 2019 זכה מיאקינין במדליית הארד בתרגיל המתח בגביע האתגר (הצ'אלנג קאפ) שנערך בהונגריה, עם 13.766 נקודות.
2020 מדליית ארד באליפות אירופה
בספטמבר זכה במדליית ארד בתחרות של הונגריה עם
2022 מדליית ארד בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים
ב-27 בפברואר 2022 קוטבוס בגרמניה, זכה במדליית ארד במכשיר המתח על תרגיל ברמה גבוהה (6.1) ובציון של 14.1 נקודות
2023 מדליית זהב בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים
ב-4 במרץ - דוחה 2023, זכה במדליית זהב בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים עם 14.333 נקודות בגמר תרגיל המתח, וב-12 במרץ - באקו 2023 זכה במדליית זהב נוספת בסבב גביע העולם בהתעמלות מכשירים עם 14.200 נקודות בגמר תרגיל המתח.
ספריית ג'נסיס
ספריית ג'נסיס ('ספריית בראשית' באנגלית: Library Genesis בקיצור Libgen) הוא אתר לשיתוף קבצים עבור מאמרים בכתבי עת, ספרים אקדמיים, תמונות, קומיקס ומגזינים. האתר מאפשר גישה חופשית לתכנים שאחרת הם בתשלום או שלא עברו דיגיטציה. האתר מגדיר את עצמו כמצבור קישורים המספק גישה לחיפוש פריטים שנאספו ממשאבי אינטרנט ציבוריים זמינים לציבור וכאלה שהועלו על ידי המשתמשים.
סטטוס זכויות היוצרים של יצירות רבות הנגישות דרך אתר זה נתון במחלוקת. לדוגמה, האתר מספק גישה לקובצי PDF של הפורטל אלסוויר. כמה מו"לים כמו אלסוויר האשימו את ספריית ג'נסיס במתן גישה פיראטית למאמרים וספרים. מנגד נטען כי מו"לים אקדמיים נהנים ממחקר במימון ממשלתי, שנכתב על ידי פרופסורים - שרבים מהם מועסקים באוניברסיטאות ציבוריות.
רקע כללי
האתר הושק ב־2008 ידי מדענים רוסים, והוא קלט את תוכנו והפך ליורשו של Library.nu, שנסגר ב־2012 בצו משפטי לאחר שהפר זכויות יוצרים.
סוגיות משפטיות
בשנת 2015, ספריית ג'נסיס הסתבכה בתיק משפטי עם אלסוויר, שהאשימה אותה בפיראטיות בכך שהעניקה גישה חופשית למאמרים וספרים. בתגובה, האשימה ספריית ג'נסיס את אלסוויר בכך שהשיגה את מרבית רווחיה ממחקר במימון ציבורי, אשר אמור להיות זמין באופן חופשי לכולם מכיוון שמשלמי המס מימנו אותו. על פי הדיווחים, הספרייה רשומה הן ברוסיה והן באמסטרדם ולכן סמכות השיפוט אינה ברורה. הספרייה חסומה על ידי מספר ספקי שירותי אינטרנט בבריטניה, בצרפת, גרמניה, יוון, בלגיה, ורוסיה.
באוקטובר 2015 הורה בית המשפט המחוזי בדרום ניו יורק להפסיק את השימוש בשם הדומיין libgen.org.
שימוש, תוכן והפצה
עד סוף 2014, Sci-Hub, המספקת גישה חופשית למיליוני עבודות מחקר וספרים, הסתמכה על ספריית ג'נסיס כעל שרת אחסון: חומרים שביקשו המשתמשים הוזמנו מג'נסיס ונשלחו ממנה. חומרים שלא היו ברשותה נאספו באמצעים אחרים ואז נשמרו בשרתיה.
בשנת 2019 פתחו ארכיונאים ופעילי חופש המידע בפרויקט להפצת נתוני LibGen ובשנת 2020 הושקה ספריה דיגיטלית של עמיתים לעמית של תוכני Sci-Hub ו-Library Genesis.
רובוטריקים (סדרת סרטים)
רובוטריקים היא סדרה של סרטי פעולה מדע בדיוני המבוססים על זיכיון "הרובוטריקים" של שנות ה-80. מייקל ביי ביים את חמשת הסרטים הראשונים: "רובוטריקים" (2007), "נקמת הנופלים" (2009), "אפלת הירח" (2011), "עידן ההכחדה" (2014), "והאביר האחרון" (2017),  ושימש כמפיק לסרטים הבאים. סרט שישי "באמבלבי", בבימויו של טראוויס נייט, יצא לאקרנים בדצמבר 2018, בעוד שסרט שביעי, "עליית החיות", בבימויו של סטיבן קאפל ג'וניור יצא לאקרנים ביוני 2023.
הסדרה הופצה על ידי סרטי פרמאונט, ודרימוורקס יצרו את שני הסרטים הראשונים. סדרת סרטי הפעולה "הרובוטריקים" זכתה לקבלה שלילית עד מעורבת, מלבד "Bumblebee", שזכתה לביקורות חיוביות. זוהי סדרת הסרטים ה-13 המרוויחה ביותר, עם סך של 5.02 מיליארד דולר; סרטי הסדרה זכו בדרך כלל להצלחה בקופות, כאשר "Dark of the Moon" ו-"Age of Extinction" מכניסים יותר ממיליארד דולר כל אחד.
רובוטריקים (2007)
עבור הסרט, המפיק דון מרפי תכנן עיבוד קולנועי של "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ", אך כאשר ארצות הברית השיקה את "הפלישה לעיראק" במרץ 2003, הסברו הציע להתאים את זיכיון הרובוטריקים במקום זאת. טום דה-סנטו הצטרף למרפי כי הוא היה מעריץ של הסדרה. הם נפגשו עם כותב הקומיקס סיימון פורמן, וציינו את הקריקטורה והקומיקס של דור 1 כהשפעתם העיקרית. הם הפכו את Creation Matrix למכשיר העלילה שלהם, למרות שמרפי שינה את שמו בגלל סדרת הסרטים "The Matrix". דסנטו בחר לכתוב את הטיפול מנקודת מבט אנושית כדי למשוך את הקהל, בעוד שמרפי רצה שיהיה לו גוון ריאליסטי, שמזכיר סרט אסונות. הטיפול כלל את ה-Autobots Optimus Prime, Ironhide, Jazz, Prowl, Arcee, Ratchet, Wheeljack, ו-Bumblebee, ואת ה-Decepticons Megatron, Starscream, Soundwave, Ravage, Laserbeak, Rumble, Skywarp ו-Shckwave.