cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בקסון ד'אומרשוויל
ביוגרפיה
ד'אומרשוויל נולד במץ ב-10 בינואר 1836. ב-1836 הוא התגייס כחייל פשוט לצבא צרפת והוצב ברגימנט הזואבים ה-1. הוא השתתף בכיבוש אלג'יריה וב, וב-1870 חזר לצרפת והשתתף במלחמת צרפת–פרוסיה. באותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן. ב-1888 הוענק לו אות קצין בלגיון הכבוד והוא מונה למפקד הרגימנט ה-124. בהמשך הוא הועלה לדרגת קומנדנט והוצב בנאנט ואז בפריז.
ד'אומרשוויל התפרסם בעיקר בשל חלקו המכריע בפרשת דרייפוס. ב-3 בנובמבר 1894 הסמיך אותו המושל הצבאי של פריז פליקס גוסטב סוסייה לערוך חקירה כנגד הקצין היהודי אלפרד דרייפוס אשר נחשד בריגול. חקירתו של ד'אומרשוויל הייתה רשלנית ומוטית, ונעשתה מתוך אמונה ראשונית שדרייפוס אכן אשם. הוא התעלם מכל החוקרים אשר טענו כי אין דמיון בין כתב היד בבורדרו (המסמך המפליל בפרשה) לכתב ידו של דרייפוס, ובחר לקבל רק את הדעות הנגדיות. לעיתים קרובות הוא חזר בתחקירים שלו מילה במילה על תחקיריו החובבניים של ארמאן די פאטי דה קלאם אשר נודע כראש קטגוריו של דרייפוס. חלק נכבד מהתחקירים יוחדו לנשים אשר דרייפוס היה עמן בקשר. ד'אומרשוויל היה מודע לכך שהראיות נגד דרייפוס מעטות מאוד, והוא לא היסס לנצל אפילו עובדה זו כדי לטעון שדרייפוס אכן אשם. כך לדוגמה, הוא טען שהעובדה שבביתו של דרייפוס נמצאו מעט מאוד מכתבים, מעידה על כך שדרייפוס השמיד את כל המכתבים החשודים. ד'אומרשוויל התייעץ עם פאטי בכל שלב משלבי החקירה, עד כדי כך שהדבר נמאס אפילו על אנשי צוותו. ב-3 בדצמבר הגיש ד'אומרשוויל את הדו"ח שלו לסוסייה, והמלץ בו על פתיחת משפט צבאי כנגד דרייפוס. סוסייה לא התרשם ממסקנותיו של ד'אומרשוויל, אולם למרות זאת החליט להורות על פתיחת המשפט.
ב-1902 פרש ד'אומרשוויל מהצבא. הוא נפטר בלה מאן 11 בספטמבר 1911.
יחסי ארצות הברית–סנט קיטס ונוויס
יחסי ארצות הברית–סנט קיטס ונוויס הם ידידותיים והדדיים. ארצות הברית מסייעת לסנט קיטס ונוויס בפיתוח הכלכלה והמשטר במדינה. סנט קיטס ונוויס שוכנת במיקום אסטרטגי ליד איי ליוורד, שמהווים נתיב תחבורה בעל חשיבות רבה לארצות הברית. ארצות הברית לא מחזיקה בשגרירות במדינה והשגרירה האחראית על המדינה היא לינדה שווארץ טגליאלאטלה, שגרירת ארצות הברית למזרח האיים הקריביים.
היסטוריה
מיקומה האסטרטגי של סנט קיטס ונוויס ליד איי ליוורד, שמהווים נתיב תחבורה בעל חשיבות רבה לארצות הברית, תורמת אף היא להידוק היחסים. שכנותה של סנט קיטס ונוויס ליד פוארטו ריקו ואיי הבתולה של ארצות הברית הופך את הפדרציה של שני האיים לאטרקטיביים עבור סוחרי סמים. ממשלת סנט קיטס ונוויס משתפת פעולה עם ארצות הברית במאבק נגד סוחרי סמים בלתי חוקיים. בשנת 1995 נחתם הסכם לאכיפת החוק הימי עם ארצות הברית. סנט קיטס ונוויס אף חתמה על הסכם הסגרה מחודש עם ארצות הברית ב-1996 והסכם סיוע משפטי הדדי ב-1997.
תיירות
סנט קיטס ונוויס היא יעד תיירותי אמריקאי פופולרי. בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר ירד מספר התיירים באיים, אך בשנים האחרונות מספר התיירים גדל בהדרגה ובעקביות.
פחות מ-1,000 אמריקאים מתגוררים באיים, חלק משמעותי מהם סטודנטים המתגוררים במדינה.
נציגויות דיפלומטיות
שגרירת ארצות הברית בסנט קיטס ונוויס ומזרח הקריביים היא לינדה שווארץ טגליאלאטלה.
מיקרוסופט הולולנס
מיקרוסופט הולולנס (באנגלית: Microsoft HoloLens ) הוא פרויקט מחקר ופיתוח של מיקרוסופט המתמקד ביצירת אבטיפוס של משקפי מציאות מוגברת המאפשרת שילוב של אובייקטים תלת-ממדים לתוך שדה הראיה של המשתמש. המוצר אמור להתממשק עם כלים רבים של מיקרוסופט, כגון חלונות וקינקט.
מיקרוסופט שחררה גרסה ראשונה של המוצר למפתחים בטרום השקה במרץ 2016 והמוצר יושק בסוף 2017.
ז'יגמונד פאל פאך
ז'יגמונד פאל פאך (בהונגרית: Pach Zsigmond Pál; בודפשט, 4 באוקטובר 1919 – בודפשט, 8 בספטמבר 2001) היה היסטוריון יהודי-הונגרי פרופסור באוניברסיטה, אחר כך רקטור, זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל), חבר באקדמיה ההונגרית למדעים, סגן נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו
ז'יגמונד פאל פאך נולד במשפחה יהודית בבירת הונגריה. בתור הזוכה במקום הראשון בתחרות השפה הלטינית של בתי הספר התיכוניים הצליח להמשיך את לימודיו באוניברסיטה למרות חוק הנומרוס קלאוזוס והגבלות הקשות על היהודים בתקופת השואה. הוא סיים תואר בהיסטוריה ובלטינית באוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין השנים 1943–1948 היה מורה בגימנסיה היהודית של בודפשט, שבאמצע נלקח למחנות שירות העבודה בקרפטים-אוקראינה (זקרפטיה 1944) (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא הצליח להימלט מהמחנות באוקטובר 1944. איבאן ט. ברנד וג'רג' ראנקי בחרו בתחום ההיסטוריה כתוצאה משיעורי ההיסטוריה שלו בגימנסיה היהודית אחרי מלחמת העולם השנייה.
מ-1952 עד 1992 היה פרופסור במחלקה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה ומינהל ציבורי (לימים אוניברסיטת בודפשט לכלכלה ומינהל ציבורי). בין השנים 1963–1967 היה רקטור האוניברסיטה.
הוא היה חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1962 וחבר קבוע מן המניין משנת 1970, ולאחר מכן כיהן בתפקיד סגן נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים. פאך היה אחד המייסדים וסגן המנהל של המכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים, ולאחר מכן מנהלו בין השנים 1967 ל-1985. משנת 1978, הוא נשיא האגודה הבינלאומית להיסטוריה כלכלית. תחום המחקר העיקרי שלו הוא ההיסטוריה הכלכלית של המאה ה-16 והמאה ה-17. פאך היה מדען יוצר אסכולה, תלמידיו המפורסמים ביותר היו: איבאן ט. ברנד וג'רג' ראנקי.
הר פסגה (איי שטלנד הדרומיים)
הר פסגה (באנגלית: Mount Pisgah) הוא הר בצפון-מרכז רכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,860 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,359 בגובהו באנטארקטיקה.
הר פסגה מתנשא לגובה של 485 מטרים מעל סביבתו.
אוכף בשם אוכף קוסטנץ מחבר הר פסגה לבין פסגת דרינוב, שמדרום-מערב להר פסגה.
הר פסגה ממוקם 7.64 קילומטרים צפונית-מזרחית להר פוסטר; 1.85 קילומטרים צפונית-מזרחית לפסגת דרינוב; 3.9 קילומטרים דרומית-מזרחית לנקודת גרגורי; ו-1.1 קילומטרים מערבית לפסגת מזק.
גילוי ומיפוי ההר
האי סמית' מופה לראשונה על ידי צידי כלבי ים בשנות ה-20 של המאה ה-19.
מקור השם
במראה מרחוק, פסגות האי סמית' העניקו לאי מראה של מזלג (באותה עת חשבו שלהר פוסטר שלוש פסגות, שהר פסגה הוא אחת מהן).
לימים נותר השם לפסגה זו בלבד, והאי, כמו גם רכס אימאון קיבלו שם אחר.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 105
הנג'
הנג' (מאנגלית: Henge) הוא שם כולל לשלושה סוגים של עבודות עפר מהתקופה הנאוליתית באיים הבריטיים. המאפיין הבסיסי של כל השלושה הוא שהם כוללים סוללה בצורת טבעת וחפיר, כשהחפיר שוכן צמוד לסוללה מבפנים. משערים כי ההנג'ים לא היו ביצורים לצורך הגנה (כמו למשל סוללה עגולה), משום שלמטרות הגנה החפירים הפנימיים הם כמעט חסרי תועלת.
סוגי ההנג'
שלושת סוגי ההנג' מפורטים להלן, כשהמספר בסוגריים רבועים הוא הקוטר המשוער של החלק המרכזי השטוח:
אטימולוגיה
המילה הנג' היא גזירה לאחור מסטונהנג', המונומנט המפורסם מווילטשייר. סטונהנג' אינו הנג' אמיתי משום שהחפיר שלו שוכן מחוץ לסוללה במקום בתוכה, אם כי יש גם סוללה קטנה מעבר לחפיר. המונח נטבע לראשונה ב-1932 על ידי הארכאולוג הבריטי תומאס קנדריק (Thomas Downing Kendrick; 1979-1895), שאחר-כך הפך למנהל של המוזיאון הבריטי.
צורות
ניתן לסווג הנג' כדלהלן: תת-קבוצות קיימות בתוך חלוקה זו, כאשר יש שני חפירים או שלושה במקום אחד. אתרי הנג' מתוארכים לשלהי התקופה הנאוליתית או תחילת תקופת הברונזה, בעיקר בשל הימצאות חרסים מתקופות אלו: כלים מחורצים, כלים עם שקעים (שכונו קודם כלי פיטרבורו) וגביעי פעמון מתרבות ביקר. באתרים, כדוגמת סטונהנג' יש עדויות על פעילות של תרבות וסקס (Wessex culture) של שלהי תקופת הברונזה.
הנג' יכול להכיל עדות למגוון מבנים פנימיים, כולל מעגלי אבן או גזעי עצים, בורות או קברים, שעשויים להיות מוקדמים או מאוחרים יותר להקמת הסוללה החיצונית. אין לטעות בין הנג' למעגל האבנים שבתוכו, שכן הנג' ומעגלי אבנים עשויים להתקיים ביחד או לחוד. באתר ארבור לואו (Arbor Low) בדרבישייר כל האבנים, למעט אחת, הוצבו כשהן שוכבות ולא נראה שהועמדו, כיוון שלא נמצאו בורות להציב בהם את האבן במצב זקוף. במקומות אחרים, נותרו רק הבורות של האבנים כשהם מרמזים על קיומו של מעגל בעבר.
בין אתרי ההנג' הידועים ביותר: הנג' נוצר לעיתים כחלק מנוף פולחני או כמכלול יחד עם מונומנטים נאוליתיים או מתקופת הברונזה בתוך ההנג' ומחוצה לו. מונומנטים מוקדמים הקשורים להנג' שהוקם מאוחר יותר עשויים לכלול מונומנטים נאוליתיים כדוגמת קרסוס (לדוגמה בתורנבורו הנג'ס ההנג' המרכזי נבנה על גבי קראסוס), או רוגם ארוך כדוגמת הרוגם הארוך של מערב קנט באייווברי, או אפילו, במקרה של סטונהנג', חורי עמודים מהתקופה המזוליתית. מונומנטים שהוקמו לאחר שההנג' הוקם עשויים לכלול תילי אבנים (גל-עד), כמו בארבור לואו. דוגמאות לנופים פולחניים כאלו הם:
בחלק מאתרי ההנג' שנחפרו נתגלו קברים, הם קדמו להקמת ההנג' והם קבורה חוזרת. לדוגמה:
מקור ותפוצה
מאמצים לשרטט קו כרונולוגי ישיר מאתרי הנג' מוקדמים לא היו חד משמעיים. החפיפה הכרונולוגית שלהם עם מבנים ישנים מקשה על סיווגם כמסורת עקבית. נראה שהם לוקחים את הרעיון של יצירת מרחב נפרד מהעולם החיצון צעד אחד רחוק יותר מהמתחם הסוללתי, והם ממקדים את תשומת הלב בנקודה פנימית. בחלק מהמקרים, בנייתם של הסוללה והחפיר היו שלב שבא בעקבות פעילות אחרת באתר. בבלפארג, בקאירנאפל ובנורת מאינס, למשל, קדמו שריפת גוויות וניפוץ מכוון של כלי חרס להקמת המתחם.
ריכוזי הנג'ים מפוזרים על פני בריטניה. הן אורקני והן ממלכת וסקס הוצעו שניהם כמוצא מקורי של סוג מונומנט זה על ידי החוקרים קונליף (Cunliffe 2001) ובורל (Burl 1969); עם זאת, חוקרים אחרים, כדוגמת ברקלי (ברקלי 2005) לא השתכנעו. בניגוד למונומנטים של מתחמים סגורים מוקדמים יותר, לא נבנו בדרך כלל הנג'ים על גבעות אלא בשפלה, לעיתים קרובות בקרבת נתיבי מים ואדמה חקלאית טובה.
כמה חוקרים כדוגמת העורכים של מהדורת 1982 של "מילון פינגווין לארכאולוגיה" (בראי וטראמפ, 1982), טענו שהנג'ים ייחודים לאיים הבריטיים. הם קובעים שמעגלים דומים, קטנים בהרבה ביבשת אירופה, כדוגמת מעגל גוסק (Sonnenobservatorium Goseck) בגרמניה (שבו אין סוללה), וכאלו המתוארכים לתאריכים מאוחרים יותר כדוגמת גולורינג (Goloring), אף הוא בגרמניה, אינם הנג'ים אמיתיים. אבל "מילון פינגווין לארכאולוגיה" של 2001 אינו מתייחס למיקום הגאוגרפי של אתרי ההנג'.
המוזיקאי והאנטיקוואר ג'וליאן קופה (Julian Cope) בספרו "האירופאי המגליתי" (The Megalithic European) משער שההנג' היה התפתחות מקומית מהמתחם הסוללתי שהיה נפוץ ברחבי אירופה. הוא מציין שההנג' הופיע בעקבות מהפך תרבותי סביב שנת 3,000 לפנה"ס, אשר נתן השראה לתושבים באירופה הנאוליתית להתפתח באופן עצמאי יותר. הוא מציין את המתחמים המעגלים הקרויים בגרמנית Kreisgrabenanlagen בעמק הנהר איזר בבוואריה, שעל פי המחקרים של הארכאולוג הגרמני ר.א. מאייר (R. A. Maier) "ברי השוואה למונומנטים של ההנג'ים והמתחמים הסוללתיים באיים הבריטיים". אף שהם התאפיינו עדיין בחפיר ובו מספר סוללות וכניסות במקומות מרכזיים, ג'ון הודגסון (John Hodgson 2003) מתאר אותם ככאלו שלא תוכננו למטרות הגנה. המתחם הגדול ביותר בקותינגייכנדורף (Kothingeichendorf) נראה כ"אמצע הדרך בין הנג' למתחם סוללתי".
גם הארכאולוג אלאסדיר ויטל (Alasdair Whittle) העלה ב-2001 את ההשערה שההתפתחות של ההנג' הייתה וריאציה אזורית בתחומי המסורת האירופאית שכללה מגוון של מתחמים סגורים מוקפים חפיר. הוא מציין שאתרי הנג' וכלי חרס מהסוג כלים חרוצים המתגלים לעיתים קרובות בתוכם הם שתי דוגמאות של בריטניה הנאוליתית שלא נתגלו ביבשת. גם הארכאולוגית קרולין מאלון (Caroline Malone) קבעה ב-2001 שלא היו אתרי הנג' בשאר מערב אירופה, אבל הם התפתחו ממסורת נרחבת של מתחמים סגורים על מנת להפוך "תופעה של האיים הבריטיים, מסורת טבעית הכוללת אדריכלות מתוחכמת ותפקודים של לוח שנה".
פרשנויות
ייתכן שאתרי ההנג' שימשו לפולחנים או תצפיות אסטרונומיות מאשר פעילות יום יומית. העובדה שהחפיר שלהם היה בתוך הסוללה מעידה כי לא שימשו לצורכי הגנה, ושהמחסום של העפר היה יותר סמלי מאשר פונקציונלי. בעקבות טיעונים שהוצגו להבנת המתחמים הסגורים של תקופת הברזל באירלנד, מציע ברקלי שהם הגנתיים באופיים. ושהחפיר והסוללה פנו כלפי משהו "מסוכן" בתוך המתחם הסגור. הוא גם שיער שהסיבה למגוון הגדול של דברים שהוקפו על ידי עבודות העפר, וטווח התאריכים הארוך מאוד, היא שההנג'ים תוכננו בעיקר כדי להקיף אתרים טקסיים שהיו קיימים קודם לכן שנראו "טעונים פולחנית" ולפיכך מסוכנים לבני אדם. יש להניח כי כל מה שהתרחש בתוך המתחם נועד להיות נפרד מהעולם החיצון ואולי ידוע רק לנבחרים.
הכיוון של ההנג'ים הוא נושא שנוי במחלוקת. האמונה הפופולרית היא שהכניסות שלהם מצביעות כלפי גופים שמימיים מסוימים. אבל הכיוון משתנה בין הנג' להנג' וייתכן שהוכתב על ידי הטופוגרפיה המקומית יותר מרצון לכוון את הנג' על פי ידע אסטרונומי. ניתוח סטטיסטי הראה שלכניסה להנג'ים מדרגה ראשונה יש נטייה קלה כלפי צפון או צפון-מזרח. הצירים בהנג'ים מדרגה שנייה מכוונים בדרך כלל דרום-מזרח וצפון-מערב או צפון-מזרח אל דרום-מערב.
השערה מקובלת היא שמבני האבן והעץ שלעיתים נבנו בתוך ההנג' שימשו כאמצעי למדידת מיקום השמש העולה או השוקעת. מבנים אלו לא קיימים בכל ההנג'ים. לכן הם אינם קשורים בהכרח למטרה המקורית של הקמת ההנג'ים. השערה זו מניחה שאפשר היה להשתמש במבנים לסנכרן בין לוח השנה ומחזור השמש למטרת שתילת גידולים או לתזמן פולחנים דתיים. בחלק מההנג'ים יש מוטות, אבנים או כניסות המציינים את המיקום של השמש הזורחת או השוקעת בנקודות השוויון ובנקודת ההיפוך, בעוד שנראה כאילו הם ממסגרים קבוצת כוכבים. בנוסף, רבים ממוקמים כך שגבעות סמוכות או שמציינות או שאינן מפריעות לתצפיות אלו. לבסוף, חלק מההנג'ים נראה כאילו הוקמו בקווי רוחב מסוימים. לדוגמה, כמה מהם ממוקמים בקו הרוחב 55° צפון, היכן ששני סימונים זהים יכולים לציין את השמש הזורחת או השוקעת הן עבור נקודת השוויון של האביב והן עבור נקודת השוויון של הסתיו. אבל כיוון שהנג'ים מפוזרים מהצפון הרחוק ועד הדרום הרחוק של בריטניה לא סביר שלקו הרוחב הייתה חשיבות גדולה.
להנג'ים מייחסים מיסוד: סימנים לכוונה של הבונים לשלוט על ההגעה למתחמים על הכניסה ועל התנועה בתחומיהם. מטרות אלו הושגו באמצעות הצבת אבנים משני צדי הדרך המובילה אל ההנג' (שדרה) ובכניסות לחלק מההנג'ים, או על ידי חלוקת המרחב הפנימי באמצעות מעגלי גזעים. בעוד שחלק מההנג'ים היו המונומנטים הראשונים שנבנו באתרם, אחרים נוספו אחרי שכבר היו מונומטים חשובים במקום, בייחוד בדוגמאות הגדולות.
אופי הקונצנטרי של רבים מהמבנים הפנימיים, כגון חמש הטבעות של חורי העמודים בבלפארג או השש בוודהנג', עשוי לייצג הבחנה מדויקת יותר מהבדלים הפנימיים-חיצוניים המרומזים על ידי עבודות עפר. סדר המרחב והתנועה המעגלית המרומזים על ידי המבנים הפנימיים הצפופים לעיתים מצביע על רמה מתוחכמת של הבנה מרחבית.
מונומטים בצורת הנג'
מונומנטים בצורת הנג' או מיני הנג'ים נפוצים בכל רחבי אנגליה וסקוטלנד היבשתית (קיימות דוגמאות הרחק צפונה עד קאיתנס (Caithness)), אף שלא נתגלו דוגמאות בוויילס. בתוכם נתגלו בורות, אתרי שריפת גוויות, חורי עמודים, חורי אבנים וקברים, ובחלק מהמקרים נתגלו חורי עמודים ובורות לשריפת גופות בקרבה להנג'. באתר טיפוסי יש בדרך כלל כניסה אחת או שתי כניסות מנוגדות. על פי מבנהו אפשר לטעות ולחשוב שמיני הנג' הוא רוגם עגול שנחרש, אם כי המיני הנג' נוטים להיות גדולים יותר במקצת ועבודות העפר משמעותיות יותר. משערים ששימשו למטרות פולחניות כמו הנג'ים רגילים והם מתוארכים לשלהי התקופה הנאוליתית.
מתחמי הנג'
מתחמי הנג' מכילים לעיתים קרובות הנג' רגיל אחד או יותר או שהם קרובים אליהם. נתגלו ממצאים של עצמות בעלי חיים, כלי חרס מסוג כלים מחורצים, ועדויות למגורים ובהתחשב בזמן ובאנרגיה שנדרשו לבנות אותם, משערים שהם היו מרכזים חברתיים חשובים שווי ערך לבירה של השבט. שתיים עד ארבע כניסות המפוזרים באופן שווה מובילים דרך הסוללה אל המרכז.
המוזיאון לרצח העם הארמני
המוזיאון לרצח העם הארמני (בארמנית: Հայոց ցեղասպանության զոհերի հուշահամալիր; בדרך כלל מכונה בארמניה בשם ציצרנקברד - Ծիծեռնակաբերդ, על-שם הגבעה עליה הוקם) שוכן בירוואן בירת ארמניה, והוא נוסד כדי להנציח את רצח העם הארמני שאירע באימפריה העות'מאנית בשנת 1915 על ידי הממשלה הטורקית. המוזיאון שוכן על גבעה נישאה המשקיפה על הבירה והוא חלק ממתחם הנצחה וזיכרון בנושא. ליד המוזיאון נמצא מתחם של אנדרטאות הכולל אנדרטה בסגנון של אובליסק, אנדרטה בצורת חרוט קטום, וקיר הנצחה המהווים גם הם חלק מאתר ההנצחה והזיכרון. המוזיאון פועל גם כמוסד מחקר.
המוזיאון נפתח בשנת 1995, בשנת ה-80 לציון רצח העם. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים S. Kalashian, A. Tarkhanyan and sculptor F. Araqelyan, והוא בעל תכנון ייחודי.
המבנה ואגפיו
המבנה בן שתי קומות, בנוי ישירות לתוך צלע הגבעה, במטרה לא לפגוע בקו הנקי של הגבעה עליה ניצבת אנדרטת האובליסק השוכנת לידה. גג המוזיאון שטוח ומכוסה באריחי בטון, ומשקיף על נופי עמק האררט ועל הר אררט. הכניסה למבנה הוא בגרם מדרגות שתחילתו בגג המבנה.
הקומה הראשונה של המוזיאון נבנתה לתוך הקרקע ובה שוכנים הספרייה, חדרי האחסון של אוספי המוזיאון ואולם קריאה. בנוסף שוכנים בקומה זו האגפים המנהליים של המוזיאון וכן אולם ועידה המכיל 170 מקומות.
אגפי התצוגה נמצאים בקומה השנייה על שטח של 1,000 מטר מרובע. חלל המוזיאון מחולק לשלושה אולמות תצוגה פנימיים, וכן גלריה חיצונית נפרדת. באולמות התצוגה תמונות היסטוריות ומסמכים היסטוריים, ותצוגה של פריטים שונים.
על הקיר המערבי של אולם התצוגה הראשון מוצגת מפה החרותה באבן ברוחב 9 מטר ובגובה 5 מטר המתארת את רמת ארמניה (Armenian Highland) והמדינות השכנות. מפה זו גובלת בים השחור מצפון, הים הכספי ממזרח, המישור האירני בדרום, והים התיכון מדרום-מערב. על המפה מצוינים יישובי הארמנים בטריטוריה של מערב ארמניה, והאימפריה העות'מאנית כפי שהיו קיימים עד צעדות המוות שהחלו בשנת 1915. בנוסף, מוצגים באולם נתונים דמוגרפיים של ההתיישבויות השונות בשנת 1914, כולל מידע על מספר בתי הספר והכנסיות שפעלו באותו זמן. באולם מוצגות תמונות הממחישות את חיי הכפר השלווים של האוכלוסייה הארמנית בתקופה שלפני הרצח. גודלו של אולם התצוגה השני הוא כ-700 מטר מרובע והוא מכיל עדויות ראיה ומסמכים על הטבח והזוועות שבוצעו. התצוגה כוללת צילומים רבים מוגדלים שצולמו במהלך המאורעות בשנים 1915 - 1917, מסמכים, צילומי אישים ארמנים בולטים, צילומי קורבנות וסרטי תעודה.
באולם השלישי מוצגות טבלאות המשוות את נתוני אוכלוסיית הארמנים בשנת 1914 לנתוני 1922, תוך חישוב והגדרת כמות הארמנים שגורשו ונהרגו. חלק מהתצוגה מוקדש למסמכים מקוריים שהונפקו על ידי ארגונים ופרלמנטים של מדינות זרות המגנות את רצח העם הארמני. כולל פרסומים שונים העוסקים בנושא בשפות שונות. התצוגה כוללת גם נתוני אוכלוסייה ממוצא ארמני שהתגוררו באירופה, אסיה, אפריקה, אמריקה ואוסטרליה בתקופה שלאחר הרצח. באולם מוצגים על גבי עמודים עשויים מגרניט, אגרטלים המכילים אדמה מאזורים שהיסטורית היו חלק מארמניה כמו קרין (ארזורום), ואן, ביטליס, Sebastia סיוואס, Kharpert (Elâzığ) ו-Tigranakert (דיארבקיר)
באולם השלישי, בתוך גומחה בקיר בעלת קשת (דומה לאפסיס), מוצג עץ עשוי מגרניט בעל ענפים המסמל את לידתה מחדש של האומה הארמנית. מהאולם השלישי ישנו פתח יציאה למרפסת בצורת קשת, המשמשת אנדרטת הנצחה לקהילות. האנדרטה מורכבת מקיר בצורת קשת המקיף את המרפסת ותבליט על הרצפה שתחילתו בתוך החדר והוא ממשיך מעבר לחלון למרפסת.
הביקור במוזיאון הפך להיות חלק מכללי הטקס הרשמיים של ארמניה לאירוח משלחות זרות. מאז פתיחתו ביקרו בו האפיפיור יוחנן פאולוס השני, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא צרפת ז'אק שיראק ואישים נוספים.
מטרת מקימי המוזיאון הייתה תיעוד והנגשת כל החומרים הקשורים ברצח העם שהתרחש בין השנים 1915-1922, תוך עידוד דיאלוג אקדמי ומדעי בנושא. חלק מפעילותו, הוא קידום הכרה של העולם בטרגדיה שהתרחשה לעם הארמני, נושא שהוא עדיין בגדר טאבו בטורקיה, ומתוך רצון שטורקיה והעם הטורקי יקבלו בהשלמה את מה שאירע כחלק מההיסטוריה של העם הטורקי. מטרתו היא גם לקדם את נושא זכויות האדם. המוזיאון מכריז על עצמו שהוא גוף לא פוליטי.
האתר
מוזיאון שוכן על אחת משלוש גבעות הנושאות את השם Tsitsernakaberd שמשמעותו בארמנית הוא מבצר הסנונית. הגבעה כולה משמשת כאתר זיכרון לקורבנות רצח העם הארמני והיא משקיפה על ירוואן. שלוש הגבעות שוכנות לאורך נהר הרזדן (Hrazdan River) במקום בו שכן בעבר בתקופת הברזל מבצר. ניתן לראות שרידי מבצר על הגבעה הנמוכה.
אנדרטת הזיכרון
האנדרטה החלה להיבנות בשנת 1966 בתקופת השלטון הסובייטי, וזאת לאחר הפגנות שהתקיימו בירוואן ב-24 באפריל 1965, שבמהלכן הפגינו כ-100,000 אנשים במשך 24 שעות לציון 50 שנה לרצח העם. האנדרטה הושלמה בנובמבר 1967. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכלים ארתור טרחאניאן (Arthur Tarkhanyan) וסאשור קלאשיאן (Sashur Kalashyan), והאמן Hovhannes Khachatryan.
האנדרטה המסמלת את תחיית הלאומיות הארמנית, מורכבת משני חלקים, מבנה המזכיר אובליסק בעל שלוש צלעות המתנשא לגובה 44 מטר, ובעל צורה המזכירה מחט. לידו מבנה נוסף עגול הבנוי משנים עשר לוחות המתכנסים לכיוון המרכז בצורת חרוט שחלקו העליון קטום. שנים עשר הלוחות מסמלים את שנים עשר המחוזות הארמניים שאבדו ונמצאים היום בשטחה של טורקיה. במרכז המבנה הקטום בתוך מעגל בעומק של 1.5 מטר בוערת אש תמיד המוקדשת לזכר 1.5 מיליון הנרצחים.
לאורך הפארק במקביל לדרך המרוצפת המובילה ממבנה המוזיאון לאנדרטה, בנוי קיר באורך 100 מטר עליו חקוקים שמות הערים והכפרים שידוע שתושביהם היו בין הנרצחים. מצידו השני של הקיר, בתוך שקעים בקיר מותקנים לוחות הקדשה המציינים את שמותיהם של אנשים שהקדישו את חייהם להקלת סבלם של הקורבנות במהלך ולאחר הרצח. בין השמות המונצחים: הסופר היהודי פרנץ ורפל שכתב את הספר ארבעים הימים של מוסה דאג, הנרי מורגנטאו (האב) שהיה השגריר האמריקאי באימפריה העות'מאנית בעת מלחמת העולם הראשונה (וכתב על רצח העם בספרו "סיפורו של השגריר מורגנטאו"), זוכה פרס נובל לשלום הנורווגי פריטיוף ננסן, האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר ואנשים נוספים. הנצחה נוספת נעשתה באמצעות נטיעה של שדרת עצים על ידי נכבדים זרים שביקרו במקום.
בכל שנה ב-24 באפריל, מתכנסים באתר ליד האנדרטה כ-100,000 ארמנים כדי לזכור את קורבנות רצח העם הארמני.
מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים
מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים (ברוסית: Санкт-Петербургского Научно-Исследовательского Института вакцин и сывороток; בראשי תיבות: СПбНИИВС ФМБА России) הוא אחד ממכוני המחקר המדעי הגדולים במדינה המפתח חיסונים מאז 1886. במתכונתו המודרנית המכון פועל כגוף מחקר מדעי ממשלתי מאז 1938.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה היה אחד ממכוני המחקר שעמל על פיתוח חיסון לנגיף.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1950
הבחירות הכלליות בבריטניה ב-1950 נערכו ב-23 בפברואר 1950. אלו היו הבחירות הראשונות בתולדות הממלכה המאוחדת שהתקיימו לאחר כהונה מלאה של ממשלת הלייבור בהנהגת קלמנט אטלי. מפלגת הלייבור בהנהגת אטלי אמנם קיבלה כ-1.2 מיליון קולות יותר מאשר קיבלה בבחירות 1945, אך הפסידה כעשרות מושבים בבית הנבחרים הבריטי. המפלגה השמרנית בהנהגת וינסטון צ'רצ'יל גדלה באופן משמעותי בבחירות אלו.
הבחירות ב-1950 היו הבחירות הראשונות שסוקרו בטלוויזיה. בבחירות אלו התקיימו גם כ-170 שינויים במחוזות הבחירה ברחבי הממלכה.
תוצאות
אחוז ההצבעה עמד על כ-83.9%. בסך הכל הצביעו כ-28,771,124 אזרחים
ונצואלה במשחקים האולימפיים
ונצואלה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). לאורך השנים, צברו הספורטאים הוונצואלים 19 מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. 6 מהמדליות הושגו בענף האיגרוף. ונצואלה השתתפה גם ב-4 אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת נאגנו (1998), אך לא הגיעה בהם להישגים משמעותיים.
היסטוריה
במהלך שני העשורים הבאים, המשיכו המתאגרפים הוונצואלים להגיע להישגים נאים: פדרו גמארו זכה במדליית כסף באולימפיאדת מונטריאול (1976), ברנרדו פיניאנגו זכה במדליית כסף באולימפיאדת מוסקבה (1980), ומרסלינו בוליבר ואומאר קטארי זכו במדליות ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). בנוסף לבוליבר וקטארי, זכה השחיין רפאל וידאל במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס, במשחה ל-200 מטר פרפר. במשחה ל-100 מטר פרפר סיים וידאל במקום הרביעי, ושחיין נוסף, אלברטו מסטרה, סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חופשי ובמקום השישי במשחה לחצי המרחק.
במשחקים הבאים לא הצליחו הספורטאים הוונצואלים לזכות במדליות, ולהישג השיא בשנים אלה הגיע השחיין פרנסיסקו סאנצ'ס, שסיים במקום השביעי במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום השמיני במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת אטלנטה (1996). באולימפיאדת אתונה (2004), 20 שנה לאחר הפעם האחרונה שבה עמדו ספורטאים ונצואלים על הפודיום, הצליחו לעשות זאת שניים נוספים - לוחמת הטאקוונדו אדריאנה קרמונה, שהייתה לוונצואלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ומרים המשקולות ישראל חוסה רוביו. שניהם זכו במדליות ארד. מרים משקולות נוסף, חוליו ססר לוניה, סיים במקום החמישי. ספורטאים בולטים נוספים כללו את רוכבת האופניים רוכבת האופניים דניאלה לאריאל שסיימה במקום השמיני בספרינט, והסייף סילביו פרננדס שהעפיל לשלב רבע הגמר בדקר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה לוחמת הטאקוונדו דליה קונטרראס הספורטאית הוונצואלית היחידה שזכתה במדליה, במדליית ארד. הישגים נאים נוספים רשמו סייפי הדקר, שסיימו במקום השישי, המתעמל חוסה לואיס פואנטס, שדורג במקום השמיני בסוס הסמוכות והמתאגרפים הקטור מנסאנייה ואלפונסו בלנקו, שהעפילו לרבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סייף הדקר רובן לימארדו במדליית הזהב הראשונה לזכות ונצואלה מזה 44 שנים. הייתה זו גם המדליה היחידה בה זכו הספורטאים הוונצואלים במשחקים אלה, אם כי כמה מהם הגיעו להישגים גבוהים: מרים המשקולות ג'וניור סאנצ'ס סיים במקום החמישי, נבחרת השליחים ל-400X4 מטר סיימה במקום השביעי והשחיינית אנדראינה פינטו סיימה במקום השמיני במשחה ל-800 מטר חופשי. אלחנדרה בניטס השתתפה במשחקים האולימפיים בפעם השלישית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הוונצואלים בשלוש מדליות. יולימאר רוחאס זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק רוכבת האופניים סטפני הרנאנדס זכתה במדליית ארד במרוץ אופני BMX והמתאגרף יואל פינול זכה אף הוא במדליית ארד. המתאבקים פדרו סבאיוס וברטסאבת ארגואיו סיימו במקום החמישי, לוחם הטאקוונדו אדגר קונטרראס סיים אף הוא במקום החמישי, המתעמלת ג'סיקה לופס סיימה במקום השישי בתרגיל המקבילים המדורגים ובמקום השביעי בקרב-רב, מרימת המשקולות יאניוסקה אספינוסה סיימה במקום השביעי והמתאגרף גבריאל מאסטרה הודח בשלב רבע הגמר.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
שלום גד
שלום גד (נולד ב-22 בפברואר 1965) הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים ומפיק שירים ישראלי.
המוזיקה של גד משלבת רוק עם השפעות כמו מוזיקת עם, מחזמרים ושנסון צרפתי. הטקסטים בשירים שלו עוסקים במצב האדם, ביחסים ובסיפורים קטנים על אנשים, לעיתים בצורה סוריאליסטית.
בהרבה מאלבומיו משתתפת להקה קבועה "היהלומים". ההרכב הנוכחי של היהלומים כולל את אלי שאולי (גיטרה חשמלית), גיל פדידה (גיטרה חשמלית, כינור) ואת סתו בן שחר (תופים). מתופף היהלומים עד שנת 2011 היה אלי דראי. ברוב השירים באלבום "סוף המדבר" המתופף היה אורן בן נון.
גד מלמד במחלקה למוזיקה חדשה של בית הספר לאמנויות מוסררה ומעביר סדנאות פרטיות לכתיבת שירים.
תחילת הקריירה המוזיקלית של גד הייתה בלהקת פונץ'. מאז אלבום הבכורה שלו, "סוף המדבר", הוא מתמקד ביצירת אלבומי סולו, יוזם פרויקטים מוזיקליים עם שותפים כמו "העבד" ו"רעב" ואף מפיק מוזיקלית אלבומים של מוזיקאים אחרים כמו אולי דנון ודניאל רביצקי.
ביוגרפיה
גד נולד בצרפת ועלה לארץ עם הוריו בגיל 10. המשפחה הגיעה למושב תלמי אליהו בחבל אשכול. גד הוא אחיו הגדול של אביב גדג', לשעבר סולן להקת אלג'יר.
בשנת 1988 החל גד את הקריירה המוזיקלית שלו כשהצטרף ללהקת פונץ' כנגן בס. הוא השתתף בכתיבת שירים ובשירה בחלק משירי שלושת האלבומים הראשונים של הלהקה. ב-1993 התפרקה הלהקה.
יחסי הפיליפינים–מונגוליה
יחסי הפיליפינים–מונגוליה הם יחסי החוץ בין הפיליפינים למונגוליה.
היחסים בין מונגוליה לפיליפינים כוננו ב-11 באוקטובר 1973. כרגע יש רק נציג של הפיליפינים באולן בטור ואין כיום קונסוליה של מונגוליה בפיליפינים.
שלום גד
ביוגרפיה
ב-1995 ניגן גד בס כנגן אורח באלבום הראשון של להקת אלג'יר, "נאמנות ותשוקה".
ב-1996 הוציא גד את אלבומו הראשון, "סוף המדבר". האלבום יצא בסמוך ליציאת אלבום הסולו הראשון של סולן פונץ' יוסי בבליקי, "אלבום המצעדים". באלבום ניגנו אלי שאולי, הגיטריסט של פונץ', המתופפים אלי דראי ואורן בן נון והכנר גיל פדידה, שהוסיף למוזיקה נגיעות מזרחיות ומעט אונגרדיות. האלבום זכה לביקורות חיוביות, שיר הנושא הפך ללהיט וגד הופיע כמה פעמים בטלוויזיה. למרות זאת, האלבום נחל כישלון מסחרי, ולאחר שמהדורתו הראשונה אזלה מהחנויות, הוא לא הודפס שוב עד שהוחלט להוציאו מחדש בשנת 2005.
יחסי הפיליפינים–מונגוליה
היסטוריה
מונגולים נמצאו בפיליפינים גם בתקופת הקולוניאליזם הספרדי המוקדם של הפיליפינים. זוג מונגולי שכותרתו "Tarraro 呾 子" מטרטר מתואר בקודקס הבוקסר, בשנת 1590 לערך.
ביקורים רשמיים
נשיא מונגוליה נצגין באגאבנדי ערך ביקור ממלכתי בפיליפינים בין התאריכים 1–4 בספטמבר 2000, ראש המדינה המונגולי הראשון שביקר בפיליפינים.
שלום גד
ביוגרפיה
ב-1999 יצא אלבומו השני, "תנועות מטאטא מהירות". האלבום, שיצא בשם "שלום גד והיהלומים", כלל כחלק מלהקת היהלומים את הנגנים של "סוף המדבר" - שאולי, דראי ופדידה. לצורך הוצאת האלבום גד הקים חברת תקליטים עצמאית בשם "שלומציון" (על שם הרחוב בתל אביב שבו הוא התגורר). האלבום יצא בתחילה במהדורה מוגבלת ועם עטיפה פשטנית, ובעקבות ביקורות אוהדות מאוד הוא הודפס מחדש עם עטיפה איכותית והופץ לחנויות רבות.
יחסי הפיליפינים–מונגוליה
יחסים כלכליים
יחסי סחר נוצרו כאשר נחתם הסכם שותפות על ידי לשכת המסחר והתעשייה הפיליפינית ולשכת המסחר והתעשייה הלאומית של מונגוליה, כפי שהוכרז בהצהרה ב-14 בספטמבר 2012. ההסכם קובע קידום יחסי סחר, החלפת מידע, חיזוק המגעים העסקיים וכן הקמת מועצה עסקית פיליפינית-מונגולית.
הייעוץ המדיני הראשון בין שתי המדינות נערך במנילה ב-19 במרץ 2013. שתי המדינות הסכימו לחזק את הקשרים. הוסכם על הגדלת שיתוף הפעולה בתחומים שונים הכוללים סחר והשקעות, תיירות עבודה, תרבות וספורט.
ב-9 ביולי 2009 הושבע איש העסקים המונגולי, בכבת סודנום, כקונסול הכבוד הראשון למונגוליה
הגירה
סוכנות ההגירה המונגולית פתחה בקמפיין לרישום פיליפינים השוהים באופן בלתי חוקי במונגוליה מ-1 ביולי ועד 1 באוגוסט 2013. ישנם 441 פיליפינים רשומים במונגוליה החל מיולי 2013.
שלום גד
ביוגרפיה
ב-2002 להקת פונץ' התאחדה והוציאה את האלבום "דנה ראתה עבמ". כמו בתקליטים הראשונים, גד השתתף בהקלטות כנגן, כותב וזמר, אך בסמוך ליציאת האלבום לאור פרש מהלהקה.
בשנת 2004 השתתף בהקלטות של האלבום "הגברת עם היהלומים" של יוסי בבליקי ובאלבום של אלג'יר "מנועים קדימה".
בשנת 2005 יצא אלבומו השלישי, "אהבה". כמו כן, לאחר היעדרות ממושכת מהמדפים יצא מחדש האלבום "סוף המדבר".
באפריל 2012 הוציא לאור גד את אלבומו השביעי עם היהלומים: "ירושלים". אלבום זה הוא חלק ב' בטרילוגיית "המצב". את כל המילים והלחנים כתב והלחין גד (ששר ומנגן בגיטרה בס ובגיטרות).
בדצמבר 2012 יצא לאור האלבום "תלמי אליהו", החלק השלישי בטרילוגיית "המצב". כל המילים והלחנים של שלום גד (ששוב שר ומנגן בבס ובגיטרות). באותו החודש יצא, בהפקת חברת התקליטים "קמע", מארז משולש בשם "המצב", שכולל את שלושת האלבומים של "טרילוגיית המצב" ("תל אביב תל אביב", "ירושלים" ו"תלמי אליהו"), במארז מהודר.
באמצע ינואר 2014 יצא מארז הכולל את חמשת אלבומיו הראשונים של גד, שהיו זמינים זה זמן רב רק ברשת - שלושה מהם בהדפסה חדשה ("סוף המדבר", "תנועות מטאטא מהירות" ו"אהבה") ושניים ("קוץ ברוח" ו"היהודי המעופף") שהופצו במקור בגרסה אינטרנטית בלבד וזוכים לראשונה להדפסה. בהוצאה המחודשת משולבים רצועות בונוס, הקלטות ראשוניות ושירים מתוך תוכניות רדיו.
ב־18 באוגוסט 2016 יצא אלבומו השמיני עם היהלומים, "הכל חדש", שמומן באמצעות הדסטארט. מתוך האלבום יצא הסינגל "להישאר בחיים".
ב־25 ביולי 2017 יצא אלבומו "תשעה שירים".
ביוני 2019 יצא אלבומו "שם זמני".
ב־2021 הוציא גד את האלבום "חלב", לאחר ששני שירים "אני מוכר" ו"בשביל הבידור" יצאו כסינגלים.
ב-3 במאי 2023 הוציא גד את האלבום "עשרים וארבעה שירים של דקה", ששיריו פורסמו במקור בעמוד הפייסבוק של גד.
דיסקוגרפיה
{{טורים
אלבומי סולו
}}
בר בי רב דחד יומא
כינוס בַּרְבִּי רַב דְּחַד יוֹמָא (ארמית: "תלמיד של יום אחד") הוא יום עיון ללימודי יהדות למי שעסוקים בשאר ימי השנה בתחומים אחרים. בשפת הדיבור נהוג להשתמש במושג "בר בי רב" כמטבע לשון נרדף ל-"כל אחד" ונאמר לרוב בנימה של פחיתות כבוד ופליאה (דוגמה: "כל בר בי רב יודע מה הם חמישה חומשי תורה"), קל וחומר לגבי "תלמיד של יום אחד" - כלומר תלמיד שרק החל את לימודיו.
מקור הביטוי והנוהג
רב אידי אבוה דרבי יעקב בר אידי היה רגיל ללכת לעסקיו שלושה חודשים, למד אצל רבו יום אחד וחזר לעסקיו שלושה חודשים. כלומר, יום אחד של לימוד תורה היה מוקדש להליכה ברגל של שישה חודשים. שלשה חודשים מעסקיו אל הרב ושלשה חודשים מהרב חזרה לעסקיו.
כינוסי "בר בי רב דחד יומא" כיום
מאחר שיום העצמאות של מדינת ישראל הוא יום שבתון, עובדים דתיים רבים מנצלים את היום ללימוד תורה, ובעקבות כך הוקמו במקומות רבים מסגרות "בר בי רב דחד יומא", בהם בדרך כלל רבנים ומרצים מעבירים שיעורים והרצאות בתורה ובהגות.
האדמו"ר מקאליב, רבי מנחם מנדל טאוב יזם כנסים בשם זה המתקיימים מאז שנת תשל"ב.
כיום, נהוג לכנות את ההרצאות הדתיות המתקיימות ביום העצמאות בשם זה. שם נוסף לפעילות זו הוא "יום שכולו תורה".
Brother Louie
Brother Louie הוא שיר של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלהם משנת 1986, Ready for Romance. זה היה הסינגל הרביעי ברציפות של הצמד שהגיע לראש מצעד הסינגלים הגרמני, אחרי הסינגלים "You're My Heart, You're My Soul" ,"You Can Win If You Want" ו-"Cheri, Cheri Lady".
רקע
"Brother Louie" יצא ב-27 בינואר 1986, והוא הגיע למקום הראשון ב-3 במרץ 1986 בגרמניה. הסינגל היה ארבעה שבועות במקום הראשון ובסך הכל 17 שבועות במצעד הגרמני.
מאמינים שהשיר נכתב על ידי דיטר בולן על המפיק לואיס רודריגז, שכן הוא היה מקורבו של בולן ועבד על רבים משירי מודרן טוקינג.
ב-1998, זמן לא רב לאחר האיחוד של הצמד, יצאה גרסת הרמיקס לסינגל, בשם "Brother Louie '98". גם הסינגל המחודש הצליח. הוא נמכר ביותר מ-250,000 יחידות.
השיר היה מושמע מאוד בארץ לאחר שזכה לגרסה עברית בשם "שיר המנגל" על ידי יאיר ניצני וצוות התוכנית "מה יש" ששודרה בגלי צה"ל.
וידאו קליפ
הקליפ של "Brother Louie" בוים על ידי פיט וייריך ומכיל קטעים מהסרט היו זמנים באמריקה משנת 1984, בין חברי הלהקה המנגנים על במה מוקפים במעריצים שרוקדים.
פיבי אמליה ווטסון
פיבי אמליה ווטסון, באנגלית: Phoebe Amelia Watson (1 ביוני 1858 - 22 באוקטובר 1947) הייתה ציירת ואוצרת קנדית. היא עבדה בקרמיקה מצוירת, בצבעי מים ושמן. היא הייתה אחותו של הומר ווטסון, אמן נוף ידוע, והקדישה חלק ניכר מחייה לקידום יצירתו של אחיה, כולל תפקידה כאוצרת של גלריית האמנות של הומר ווטסון.
ביוגרפיה
פיבי אמיליה ווטסון נולדה ב-1 ביוני 1858 בכפר דון, בהווה חלק מהעיר קיצ'נר, אונטריו. הוריה, רנספורד ווטסון (1824–1861) וסוזנה מוהר, נישאו ב-3 באוקטובר 1852.[2] בבעלותם הייתה טחנה. פיבי אמיליה ווטסון הייתה שייכת לאחוות ישו.
אחיה היה הומר ווטסון (1855–1936), שהפך לאמן מפורסם. היא עזבה את בית הספר כשהייתה בשנות העשרה שלה כדי לעזור לפרנס את אמה האלמנה ואת אחיה כדי שיוכל להתמסר לאמנותו. נאמר כי "מיס ווטסון לאורך כל חייה העדיפה במקום להציג את הישגיה שלא היו מוטלים בספק, לבסס את תביעתה העיקרית לתהילה על יחסיה עם אחיה - הצייר של דון. "
ווטסון ציירה על קרמיקה, וגם ציירה נופים ודיוקנאות בצבעי מים ושמן. בשנת 1896, איגוד האמנות לנשים של קנדה (WAAC) החליט להזמין סט מפואר של כלי חרס שיצויר על ידי חברי האגודה. האמנים שנבחרו כללו את ווטסון, לילי אוסמן אדמס (1865–1945) ואליס איגן. ווטסון ציירה שתים עשרה מצלחות המרק. בין הדיוקנאות של ווטסון יש שישה מראשי ערים של ווטרלו, אונטריו, ושניים של המלכה ויקטוריה. עבודותיה הוצגו על ידי אגודת האמנים של אונטריו והאגודה לאמנות הנשים של קנדה.
החל משנת 2004, בית הומר ווטסון הפך לבית ספר לאמנות וגלריה קטנה עם ארבעה חדרים הכוללים את עבודותיהם של הומר ווטסון ואמנים אחרים.
אדווין דרייק
אדווין לאורנטין דרייק (באנגלית: Edwin Laurentine Drake; 29 במרץ 1818 - 9 בנובמבר 1880) היה האדם הראשון שקדח ושאב נפט בארצות הברית. כונה "קולונל דרייק", למרות שלא שירת בצבא.
תולדות חייו
דרייק נולד בניו יורק ועבד כפקיד ופקח בחברת הרכבות של ורמונט. ב-1858 פרש מעבודתו, עם תנאים שכללו זכות לנסיעה חופשית ברכבות, והתיישב בטיטוסוויל, פנסילבניה.
דרייק שמע באקראי על כך ש"סנקה" מחפשת אדם שיוכל לאתר מקורות נפט והבין שהוא האדם המתאים לעבודה, בהיותו מובטל ובעל יכולת-תנועה בלתי מוגבלת ברכבת. לאחר מספר כישלונות באיתור נביעות על פני הקרקע או בעומק חפירת שוחה, החליט דרייק ללכת בעקבות כורי המלח המתוסכלים ולקדוח באופן מכוון על מנת להפיק נפט. הוא השיג ציוד, אך "סנקה" התנערה ממנו ומן המיזם וסירבה לממן את הקידוח. לפיכך, מימן דרייק את הקידוח באמצעות הלוואות שנטל על עצמו. בשלב מסוים פיר הקידוח החל לקרוס ודרייק הגה את הרעיון להשחיל קנה מתכת שיתמוך את דפנות הבור העמוק, שיטה בה משתמשים עד היום בקידוחי נפט, אלא שהוא לא רשם פטנט על ההמצאה.
לאחר קידוח של למעלה מ-20 מטרים, רוב העוסקים במלאכה התייאשו והחלו לראות בדרייק משוגע. ב-27 באוגוסט 1858, לאחר יום קידוח בו הגיעו הקודחים לעומק של 21 מטרים, עזבו הפועלים את השטח. למחרת התפלא הפועל הראשן שהגיע בבוקר לראות את הנוזל הכהה עולה בצינור הקידוח. הבאר הפיקה 25 חביות נפט ביום. דרייק החליט להשקיע את כל ההון שהרוויח ממכירת הנפט ל"סנקה" במניות נפט, כיוון שחזה לתחום הצלחה רבה. אולם, חקיינים רבים קמו והחלו לקדוח בכל רחבי האזור, תוך שימוש בהמצאתו של דרייק, תוך הפקת כמות נפט שעלתה הן על הביקוש לקרוסין והן על יכולת הזיקוק. ב-1863 התפוצצה בועת מניות הנפט ודרייק הפסיד את כל הונו.
רק פנסיה בסך 1,500 דולר אותה החליטה ממשלת פנסילבניה להקציב לדרייק ב-1872 הצילה אותו מעוני מרוד.
קולומביה סנטר
היסטוריה
המבנה נקרא במקור "קולומביה סנטר", ובהמשך שונה שמו ל"קולומביה סיפירסט סנטר" לכבוד בנק סיפירסט, שמיקם בו את משרדיו. בהמשך בנק סיפירסט מוזג לתוך בנק אוף אמריקה, ושם הבניין שונה בהתאם ונקרא "מגדל בנק אוף אמריקה", עד אשר שב לשמו המקורי ב-2005. מהכניסה בשדרה הרביעית ועד הגג גובהו הוא 284.2 מטרים.
עד האנטנה גובהו של המגדל הוא 295 מטרים, והוא מכיל כ-140,000 מ"ר של שטחי משרדים.
קולומביה סנטר לא זכה לתשואות רבות בעיר סיאטל. האדריכל ויקטור שטיינברוק, פעיל בולט למען שימור מבנים בסיאטל, אמר על הבניין: "הוא נורא. חד וחלק, סמל של אגואיזם ותאוות בצע. מכל המבנים המזדקרים בחוף המערבי שנבנו כדי להפגין את האגו של מישהו, זהו כנראה הדוחה ביותר."
בורונגבודי
בורונגבודי (שם מדעי: Borungaboodie), הוא סוג נכחד של יונק כיס קטן מהמשפחה קנגוריים חולדתיים, אשר חי במשך הפליסטוקן של אוסטרליה.
מאפיינים
סוג זה תואר ב-1999 בידי החוקר G. J. Prideaux, והוא נודע ממאובנים שהתגלו במערה מדברית בדרום-מערב אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה, במהלך שנות ה-70. עם זאת רק בעת צאת המשלחת של החוקר האוסטרלי לינדזי האטצ'ר (Lindsay Hatcher), הידועה בשם: Western Australian Speleological" או "חברת WASG" ב-1991 התגלו גם ממצאי בעלי חיים מאובנים בה.
הסוג עצמו התגלה ב-1996, והוא ידוע ממספר בודד של שברי גולגולת, מפרקים וחוליות. משמעות שמו נגזרת מהשפה האבוריג'ינית המקומית: נונגר (Noongar): "borunga" שפירושה: "גדול מאוד" והמילה: "boodie" שפירושה: "בטונג" או "קנגורו ירבועי". בסוג זה ידוע על מין בודד: Borungaboodie hatcheri, הקרוי לכבוד האטצ'ר.
יונק כיס זה היה דומה מעט לקנגורו ולקנגורו חולדתי אך היה גדול מקרוביו בהרבה, דומה יותר לממדי קואלה במשקל 10 ק"ג. הלסת התחתונה הייתה גדולה בכ-30% מקנגורו חולדתי אדמוני - המין הגדול ביותר כיום במשפחה. מבנה לסתותיו ושיניו היו חזקות מאוד עם עוצמת נשיכה חזקה בהרבה מקרוביו החיים ולפי מספר חוקרים הם מרמזים על תזונה אפשרית כאוכל כל.
בית קנווד
בית קנווד (באנגלית: Kenwood House, הידוע גם בשם Iveagh Bequest) הוא בניין מפואר בהמפסטד, לונדון, על הגבול הצפוני של פארק - המפסטד הית'. הבניין נבנה במקור במאה ה-17 ושימש למגורים של משפחת האצולה מנספילד במאה ה-18 וה-19. חלק מהאחוזה נרכש על ידי משפחת גינס בתחילת המאה ה-20, וכל שאר הרכוש והמקרקעין היו בבעלות ציבורית של מועצה לונדון, ונפתחו לקהל מסוף שנות העשרים. המקום נשאר אטרקציה תיירותית פופולרי. יופיו של המקום, משך לשם יוצרים בין השאר שימש מספר פעמים כאתר צילומים לסרטים כמו "נוטינג היל".
היסטוריה מוקדמת
הבניין המקורי היה אמור להיבנות על ידי ה"מדפיס של המלך", ג'ון ביל בשנת 1616. המקום נרכש על ידי ה"סוקר הכללי" ויליאם ברידג' בשנת 1694, שהרס את הבניין המקורי ובנה אותו מחדש - מבנה הלבנים המקורי נשאר תחת חזית שנוספה במאה ה-18. התוספות נבנו בסביבות שנת 1700. וילאם ברידג' מכר את הבניין ב-1704, והוא עבר מספר בעלויות עד 1754, כאשר נרכש על ידי משפחת וילאם מוריי, שופט מכובד, שקיבל תואר אצולה במחצית השנייה של המאה ה-18, ונקרא - הרוזן מנספילד Earl of Mansfield.
משפחת מנספילד
בשנת 1764, וילאם מוריי מינה את רוברט אדם להיות אחראי על שיפוץ הבניין, ונתן לו חופש מוחלט לעצב כרצונו. רוברט אדם הגיע ממשפחת ארכיטקטים ידועה, למד באיטליה והתמחה בסגנון הניאוקלסי - כיוון שניכר בעבודתו בקנווד. אדם הוסיף את הספרייה (אחד החדרים עם עצוב הפנים היפים ביותר) כדי לאחסן את אוסף הספרים הנרחב של לורד מנספילד. הוא גם תכנן את הכניסה היוונית בחזית הבניין. בשנת 1780 הפך הבית למקום מגורי קבע. לאחר מותו של הרוזן בשנת 1793, הבעלות עברה לאחיינו דוד מוריי, הרוזן השני של מנספילד. הוא הזמין הרחבת הנכס, בתחילה על ידי רוברט נסמית, ולאחר מכן על ידי ג'ורג' סונדרס. סונדרס הוסיף שני אגפים בצד הצפוני, ואת המשרדים ומבני המטבח ומבשלת הבירה (עכשיו המסעדה) לצידי הבניין. בשלב הזה נוספה מחלבה על מנת לספק מוצרי חלב וגבינה לבית קנווד.
הדרך הראשית מהמפסטד להייגייט נסללה צפונה בין 1793 ל-1796 ולא עברה ליד הבניין.
הרוזן השני נפטר בשנת 1796, והבעלות עברה לבנו, דוד ויליאם מוריי, הרוזן השלישי של מנספילד. ויליאם אטקינסון ביצע כמה שינויים ברכוש בין 1803 ו-1839. הנכס נשאר חלק מהרכוש של משפחת מנספלד לאורך כל המאה. בשנת 1910, לאחר שנתיים של משא ומתן, השכיר הרוזן השישי של מנספילד את הבית לדוכס הגולה מיכאל מיכאילוביץ מרוסיה ואשתו הרוזנת סופי ממרנברגן.
היסטוריה מודרנית
חלק מהשטח נרכש על ידי "מועצת השימור של קנווד" בשנת 1922, לאחר שהיו איומים כי הנכס ימכר לחברת בנייה. המקום עבר לבעלות של מועצת המחוז של לונדון בשנת 1924 ונפתח לציבור בשנה לאחר מכן, על ידי המלך ג'ורג' ה-5. חלק מהרכוש נקנה בשנת 1925 על ידי אדוארד גינס (Lord Ivengh) בעל "מבשלות בירה גינס". הוא היה האיש העשיר ביותר באירלנד באותם ימים, ופילנתרופ גדול. הוא תרם כסף רב לארגוני צדקה בתחומי השיכון, וכן למחקר רפואי. גינס היה אספן אומנות חשוב, וקנווד נראתה כמקום מתאים לאוסף הגדול שלו. הוא קנה את הבית ואת שאר השטח ממשפחת מנספילד, אלה שלא היו רכוש ציבורי. כשנפטר אדוארד גינס הוא השאיר את הבניין והאדמות לציבור בשנת 1927; הבניין נפתח בשנה שלאחר מכן. הרהיטים כבר נמכרו עד אבל כמה מהם נקנו בחזרה. הציורים הם מאוסף לורד איווגה. בית קנווד היה סגור מתחילת מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הבניין היה בבעלות מועצת לונדון, והוא נפתח מחדש בשנת 1950. התוספות למבנה שנבנו בסוף המאה ה-18 על ידי סונדרס שוחזרו ב-1955–1959. הבעלות הועברה למועצת לונדון רבתי (GLC) בשנת 1965; בעקבות פירוק מועצת לונדון רבתי בשנת 1986, הועברה האחוזה לאחריות גוף השימור הגדול בבריטניה - "אינגליש הריטג" (English Heritage).
בשנת 2017, 143,490 אנשים ביקרו בבית קנווד.
חפצי אומנות
רוב העבודות נרכשו על ידי אדוארד גינס בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, והן בעיקר דיוקנאות, נופים ועבודות של ציירים הולנדיים ופלמיים מהמאה ה-17 ואמנים בריטים כגון: רמברנדט, יאן ורמיר, פרנץ הל, גיינסברו, ואן דייק, טרנר ואחרים. ציורים נוספים לא היו חלק מעיזבונו אלא נוספו לאוסף אחרי מותו.
במקום יש גם אוסף של אבזמי נעליים, תכשיטים מיניאטורות דיוקן.
בגנים היפים הסובבים את הבניין ישנם פסלים של ברברה הפוורת', הנרי מור ויוג'ין דודינה.
האחוזה
ישנן שתי דרכים המובילות לבית האחוזה מהמפסטד ליין לכל אחד מהם יש שער בנוי מלבנים ומגדר. השער הצפוני הוא הכניסה הראשית אל המבנה, תוכנן על ידי רוברט אדם והוא עם אכסדרה מרכזית. החזית הדרומית נבניתה כגוש אחד, ששוחזר לעיצובו המקורי ב-1975. ממזרח לבית נמצא אגף השירות, שנבנה מבניין לבנים.
הנוף מסביב למבנים מעוצב עם גנים וכרי דשא גדולים וכנראה תוכנן במקור על ידי האמפרי רפטון. העיצוב הפתוח של כרי דשא נבחר כהנגדה לעצי היער שמסביב, והחורש הענק של המפסטד הית' מדרום.
האחוזה מסווגת כבעלת דרגה II * ברשימת הפארקים היסטוריים וגנים. שליש האחוזה הוא אתר של עניין מדעי מיוחד, במיוחד היער העתיק. שם שוכנות ציפורים רבות וחרקים נדירים.
דאגלס הנשל
דאגלס ג'יימס הנשל (באנגלית: Douglas James Henshall; נולד ב-19 בנובמבר 1965) הוא שחקן סקוטי. הוא ידוע בעיקר מתפקידו כפרופסור ניק קאטר בסדרת המדע בדיוני הבריטית בראשית ובתפקיד ג'ימי פרז בדרמת הפשע שטלנד.
ביוגרפיה
הנשל נולד בגלאזגו שבסקוטלנד.
ב-1993 הופיע הנשל בסדרת הטלוויזיה של דניס פוטר "שפתון על צווארונך". בשנים 1992 עד 1996 הוא גילם את ט. אי. לורנס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אינדיאנה ג'ונס הצעיר". תפקידו המצליח הראשון בסרט קולנוע היה בתפקיד אדגר בסרט "מלאכים וחרקים" (1995), עיבוד לרומן באותו שם מאת א. ס. בייאט. ב-1997 כיכב בסרט הטלוויזיה "Sharpe's Justice", ב-1998 הופיע בקומדיה "יתומים" ובקומדיה הרומנטית "The Man with Rain in His Shoes", ב-2001 שיחק בסרט "The Lawless Heart" וב-2002 בסרט המתח "Silent Cry".
הנשל כיכב בסדרות טלוויזיה רבות והוא מוכר מתפקידיו בסדרה " Psychos" מ-1999, "Kid in the Corner" עליו זכה בשנת 2000 בפרס נימפת הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו. ב-2000 השתתף במיני-סדרה עיבוד לרומן "אנה קארנינה", ב-2003 שיחק בסדרה "Loving You".
ברדיו שיחק הנשל בתפקיד רומיאו ב"רומיאו ויוליה" (1999) ובתפקיד דייוויד ב-"The Long Farewell" (מ-2002). בקיץ 2002 חזר הנשל לבמת התיאטרון בלונדון והופיע בתפקיד מייקל בקונין בטרילוגיה של טום סטופארד "חוף אוטופיה", בתיאטרון הלאומי.
השתתף בסדרה בראשית בתור ד"ר ניק קאטר, בתפקיד ראשי במשך 3 עונות (2007–2011).
בקומדיה הבריטית "French Film" שיחק הנשל בתפקיד מרקוס לצדם של יו בונוויל ואן-מארי דאף. עוד השתתף הנשל בעיבוד מ-2009 "דוריאן גריי" בתפקיד ד"ר אלן קמפבל.
בסדרת הטלוויזיה "Collision" של ITV1 גילם הנשל קצין שחוקר תאונות דרכים. ב-2010 כיכב הנשל בסדרת הדרמה "The Silence" של BBC1. עוד השתתף בעונה החמישית של הסדרה "לואיס" בפרק "The Mind Has Mountains", ובתפקיד קרדוק בדרמה ההיסטורית "The Eagle" מ-2011.
בקיץ 2011 הופיע הנשל במחזה "בגידה" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קומדי שבווסט אנד לונדון. הוא שיחק בתפקיד המאהב של אמה אותה גילמה קריסטין סקוט-תומאס. בתפקיד הבעל שיחק בן מיילס ובמאי ההצגה היה איאן ריקסון. בסתיו 2012 גילם את דמותו של אוליבר קרומוול בבכורה של המחזה "55 ימים".
ב-2012 כיכב הנשל בתפקיד אוגוסטוס קריבן במיני-סדרה "הסודות של קריקלי הול" ובסרט הטלוויזיה "דלתות נפתחות" של רשת ITV, עיבוד לספר באותו שם מאת איאן רנקין. ב-2013 שיחק הנשל בתפקיד מפקח בילוש ג'ימי פרז בדרמה של ה-BBC "שטלנד". הסרט מבוסס על הספר "Red Bones" מסדרת ספרי הפשע של אן קליבס. העונה השנייה של הסדרה מבוססת על ספרים נוספים של קליבס "Raven Black", "Dead Water" ו-"Blue Lightning". הסדרה שודרה בבריטניה במרץ ובאפריל 2014.
ב-2015 שיחק הנשל בסדרת הטלוויזיה "זרה" בתפקיד טאראן מק'קווארי.
אלכסנדר ס. ניל
אלכסנדר סאת'רלנד ניל (באנגלית: Alexander Sutherland Neill; 17 באוקטובר 1883 – 23 בספטמבר 1973) היה מורה וסופר סקוטי.
עיקר פרסומו בא מבית הספר והפנימייה סאמרהיל, אותם הקים ב-1921 וניהל עד 1971. אחרי שלימד בבתי ספר רגילים והגיע למסקנה כי שיטת הלימוד אינה מתאימה ומדכאת את הילד, הקים את המוסד, שם נהוג חופש ועצמאות מרבית לילדים. על שם סמארהיל, קרויה שיטת החינוך החופשי, ממנו מסתעפת גם שיטת החינוך הדמוקרטי. ניל גרס כי בית הספר נועד לשמש מחסה מהרוע הקיים בעולם וכלשונו של ניל כשנפרד מבוגרי בית הספר: "עם צאתכם מכאן תיכנסו לעולם של אנשים מדוכאים, מנוונים מבחינה רגשית, שחונכו לשנוא; היזהרו בדרככם".
לפי עדויות תלמידיו, אלכסנדר ניל נהג לשחות בעירום בבריכת בית הספר יחד עם תלמידיו.
ביוגרפיה
ניל נולד ב-17 באוקטובר 1883 בפורפר, סקוטלנד לג'ורג' ומרי ניל. אביו היה מורה והוא גדל במשפחה קלוויניסטית אדוקה.
רצח דייוויד איימס
רקע
סר דייוויד איימס היה חבר פרלמנט וותיק שנכנס לפרלמנט בשנת 1983 כחבר במחוז בסילדון. הוא לא מילא תפקידים בכירים במפלגתו או בממשלה, אך היה חבר מוכר במפלגה השמרנית וזכה לאות אביר על מחויבותו לשירות הציבורי. איימס החזיק באידאולוגיה שמרנית חברתית ובדעות מרכז  אחרות; הוא התנגד במיוחד להפלות, ערך קמפיין למען הברקזיט, תמך בחיזוק רווחת בעלי חיים, ובהענקת מעמד  לעיר סאות'אנד-און-סי.
בעקבות רצח ג'ו קוקס שהייתה בדרכה לפגוש את בוחריה בפגישה מחוזית בשנת 2016, אמר איימס באוטוביוגרפיה שלו לשנת 2020 כי החשש מהתקפות דומות "קלקל את המסורת הבריטית הגדולה בה העם פוגש בגלוי את הפוליטיקאים הנבחרים שלו" וכי הוא התמודד עם הטרדות וחוסר ביטחון עקב כך בביתו. חברי הפרלמנט זוכים להגנה על ידי משטרה חמושה בפרלמנט שאף התחזקה לאחר הפיגוע בווסטמינסטר. עם זאת, חברי הפרלמנט לא זכו להגנה זאת בפגישות מחוזיות. והם מלווים בדרך כלל על ידי חבר צוות בודד בלבד. לאחר הרצח של קוקס, ההוצאות הפרלמנטריות על ביטחונם האישי של חברי הפרלמנט עלו מפחוץ מ-0.2 ל-4.5 מיליון לירה שטרלינג בתוך שנתיים בלבד.
הפיגוע
ב-15 באוקטובר 2021, דייוויד איימס תכנן פגישה מחוזית בכנסייה המתודיסטית של בלפיירס בכביש איסטווד נורת', ליי-און-סי, שם הוא תכנן להיפגש עם חברי פרלמנט ובוחרים בסביבות 10:00 עד 13:00 בשעון קיץ בריטי. תחילה הוא נפגש עם חברי פרלמנט במדרגות הכנסייה ונכנס לתוך המבנה בשעה 12:05 על מנת לדבר עם אנשים שהקדימו להיפגש עמו. בתוך הכנסייה, בחור שהחזיק סכין נכנס לתוך מעגל האנשים ודקר אותו מספר פעמים.
המשטרה עודכנה על המקרה שניות ספורות לאחר שהתבצע, ויחידת משטרה חמושה, כמו גם מסוקים רפואיים שוטרים, חשו לזירה. החשוד נעצר בתוך הכנסייה לפני שנלקח, לאחר מכן הוקמה חומת משטרה. אמבולנס אווירי נחת על מגרש משחקים בסמוך לשעה 14:13 על מנת לקחת את איימס לבית החולים הקרוב. עם זאת, הצוות הרפואי החליט כי מצבו של איימס אינו יציב על מנת להטיס אותו לבית החולים הקרוב, והמשיכו לטפל בו בזירת הפיגוע. הוא מת רגעים ספורים לפני השעה 15:00.
החקירה
היחידה נגד טרור הייתה מעורבת כהר בשלבים המוקדמים של החקירה. משטרת אסקס טענה כי "בחור בן 25 נעצר מיד לאחר שהמשטרה הגיעה לזירה בחשד לרצח באמצעות סכין שנמצאה". בסביבות שעה 18:32 ב-15 באוקטובר, משטרת אסקס הכריזה כי החקירה הועברה לשוטרים ביחידת משטרה נגד טרור. מאוחר יותר באותו היום, ה-BBC דיווחו כי בחור בממשלה טען כי החשוד הוא אזרח בריטי, ככל הנראה ממוצא סומלי.
בסביבות 00:30 ב-16 באוקטובר, המשטרה הכריזה כי התקיפה נחשבת לפיגוע טרור. על פי המשטרה, היה "מניע אפשרי הקשור לאסלאם קיצוני".
תגובה
ראש הממשלה בוריס ג'ונסון חזר לסיטי של וסטמינסטר לאחר הפיגוע, שם הורדו הדגלים לחצי תורן. קבוצות פרלמנטריות שונות ופוליטיקאים בהווה ובעבר מכל הקשת הפוליטית הביעו הלם ותנחומים, וכך גם קרובי משפחתה של ג'ו קוקס ופוליטיקאים בינלאומיים. מנהיג האופוזיציה, סר קייר סטארמר, פרסם הודעה וכינה את האירוע "יום אפל ומזעזע". משמרת כבוד לזכרו של איימס התקיימה במחוז סאוות'נד וסט (המחוז של איימס) בשעה 18:00 ביום מותו. יו"ר בית הנבחרים הבריטי, סר לינדזי הויל, הודיע כי אבטחת חברי הפרלמנט תיבחן מחדש. המפלגה השמרנית, הלייבור, הליברל-דמוקרטית והלאומית הסקוטית השעו את הקמפיין הפוליטי שלהן. השרה הראשונה של סקוטלנד, ניקולה סטורג'ן, הגדירה את האירוע כ-"נורא מעבר למילים".
מורמיריים
מורמיריים או דגי הפיל ולעיתים גם דגי דולפין (שם מדעי: Mormyridae) היא משפחת דגי חשמל מסדרת הגרום לשונאים החיים באגמים ונהרות באפריקה. זוהי משפחה גדולה הכוללת מעל ל-200 מינים שונים החיים באגמים טרופיים וביצות באפריקה.