cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רונה-לי שמעון
רונה-לי שמעון (נולדה ב-9 בינואר 1983, כ"ד בטבת ה'תשמ"ג) היא רקדנית, שחקנית וזמרת ישראלית, הייתה מועמדת פעמיים לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, על תפקידיה בסדרות "פאודה" ו"עלומים".
ביוגרפיה
שמעון נולדה וגדלה ברמת גן כבת בכורה ולה אחות קטנה שהיא השחקנית סיון נועם שמעון.
היא החלה לרקוד בגיל שלוש, ובגיל 12 הצטרפה ללהקת המחול "בת-דור". כמו כן, למדה במגמת המחול של תיכון "בליך".
ב-1993 השתתפה שמעון בקלטת הווידאו לילדים "אצלנו בפסנתר" לצד מיקי קם, חיים צינוביץ ורינת גבאי.
שמעון לא שירתה בצה"ל.
היא החלה ללמוד באקדמיה לבלט המלכותי שבאמסטרדם ולמדה משחק בארצות הברית.
בשנת 2005 זכתה לחשיפה ראשונה, כשהצטרפה לקבוצת המתמודדים של תוכנית המציאות של "קשת", "נולד לרקוד". היא הגיעה בתוכנית למקום השישי, לאחר שהודחה בשלב חצי-הגמר. מיד לאחר הדחתה, השתתפה במופע של עידו תדמור, "רוקד".
בתחילת 2006 הצטרפה לסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו", בה שיחקה בעונות השלישית והרביעית את דמותה של שירי גולד, זמרת צעירה בלהקה צבאית. בסוף אותה שנה החלה להיות הפרזנטורית של "נטורל פורמולה". ב-2012 השתתפה בסדרת הילדים "יומני החופש הגדול".
בשנת 2011 החליפה את יעל בר זוהר בתפקידה בהצגה "לילה לא שקט" המבוססת על שיריו של שלמה ארצי. באותה שנה גם השתתפה בהצגות "שיקגו" ו"שלוש אחיות" במסגרת לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, ובסרט "השוטר". בינואר 2012 הוצגה הצגת הבכורה של "קומדיה של טעויות" של ויליאם שייקספיר, בהפקת התיאטרון הקאמרי, בה הופיעה שמעון. ב-2012 הופיעה גם בתפקיד רוחל'ה בהצגה "סטמפניו" בתיאטרון הקאמרי.
משנת 2015 היא משחקת בסדרת הדרמה "פאודה" שם היא מגלמת את נורית, קצינת מודיעין ולוחמת ביחידת המסתערבים. תפקידה בסדרה העניק לה מועמדות ראשונה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
בינואר 2020 הופיעה בתפקיד משני בסדרת מבית נטפליקס ששמה "איש הניסים". שנה אחר כך, החל שידורה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "Y: האיש האחרון", אשר מבוססת על הקומיקס "Y: האיש האחרון, בה שמעון גילמה את דמותה של הרמטכ"לית צאלון ("אלטער").
בשנת 2020 החלה שמעון לשחק במחזמר "לא רק בלונדינית" בתפקיד ברוק וינדהאם, מאמנת הכושר.
ב-2021 נטלה חלק במופע הפסטיגל. באותה שנה שיחקה בסדרה "עלומים" בכאן 11 בתפקיד מיטל מלכא. על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות נוספת בפרסי האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-2022 השתתפה בתפקיד אווה בעונה השנייה של של סדרת הנוער "סקיי" בערוץ TeenNick.
דיינה בארוס
דיינה ברוס בארוס (באנגלית: Dana Bruce Barros; נולד ב-13 באפריל 1967) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA. במכללות שיחק כדורסל במסגרת בוסטון קולג', וסיים כאחד ממובילי המכללה בכל הזמנים בקליעת נקודות. נכון ל-2017 משמש בארוס כמאמן הכדורסל של מכללת ניוברי במסצ'וסטס.
קריירת תיכונים ומכללות
בארוס, שהוא ממוצא כף-ורדאי, שיחק כדורסל בבית הספר התיכון "האחים החאווייריים" (Xaverian Brothers) בווסטהוד שבמסצ'וסטס. במשך כל ארבע שנותיו פתח בחמישיית התיכון, רשם 1,821 נקודות במדיו, כולל הופעה של 57 נקודות בטורניר מול נידהאם. היה ה-MVP של הליגה הקתולית לשנת 1985 וחבר נבחרת כל-בתי הספר (All Scholastic) של "הבוסטון גלוב"; ממוצעיו היו מעל 30 נקודות למשחק בשנתו האחרונה בלימודים, לפני שקו השלוש הומצא.
במכללה שיחק בארוס כדורסל בבוסטון קולג'. במהלך ארבע עונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה היו ממוצעיו 19.7 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק; הוא הגיע לשיא של 23.9 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק בעונתו האחרונה, הרביעית בקבוצה. ב-25 בפברואר 2017 הופרשה חולצתו של בארוס, מס' 3, ואף שחקן עתידי של בוסטון קולג' לא יוכל ללבוש אותה.
קריירה מקצוענית
בארוס, רכז בגובה 1.80 מטר, החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1989 כשנבחר בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה ה-16. רוב הזמן שימש בארוס בסיאטל כרכז גיבוי לגארי פייטון, שנחשב למוביל כדור ולמגן טוב יותר, בעוד בארוס נחשב לשימושי יותר בתור קלע.
לפני עונת העבירו הסופרסוניקס את בארוס בטרייד לשארלוט הורנטס תמורת קנדל גיל. יומיים לאחר מכן העבירו ההורנטס את בארוס, את סידני גרין ואת בחירתם בדראפט 1993 לפילדלפיה 76', שהעבירה בתמורה את הרסי הוקינס. בפילדלפיה שיחק בארוס זמן רב הרבה יותר (31 דקות בממוצע למשחק) מאשר שיחק בתקופתו בסיאטל (18 בממוצע למשחק). הדבר אפשר לו לשפר את ממוצעי הקליעה שלו מ-7.8 ל-13.3 למשחק.
בעונתו השנייה של בארוס בסיקסרס, עונת, השיג בארוס שיאי קריירה בממוצע דקות למשחק (40.5), באחוז קליעה מהשדה (49.0%), באחוז שלשות (46.4%), בממוצע קליעה (20.6 נקודות למשחק), בריבאונדים (3.3) ובאסיסטים (7.5), כשהוא משחק בכל 82 המשחקים של אותה עונה. עד אותה עונה שיחק בארוס 420 משחקי NBA, בהם קלע 28 נקודות לכל היותר. אך לפתע, במשחקו ה-421 קלע בארוס 30 נקודות, וקלע 30 נקודות לפחות ב7 מתוך 25 המשחקים הבאים. ביניהם משחק שבו קלע 50 נקודות ותפס שמונה ריבאונדים מול יוסטון רוקטס במרץ 1995; ומשחק שבו השיג טריפל דאבל – קלע 25 נקודות, תפס עשרה ריבאונדים ומסר 15 אסיסטים – מול אורלנדו מג'יק כמה שבועות לאחר מכן. הוא נבחר לשחק במשחק האולסטאר של ה-NBA לשנת 1995, ונבחר לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
בנוסף העמיד בארוס שיא למספר משחקים רצופים שבהם קלע לפחות שלשה אחת, רצף של 89 משחקים בין 23 בדצמבר 1994 ל-10 בינואר 1996. השיא נשבר על ידי קייל קורבר בדצמבר 2013. בארוס התחרה ארבע שנים רצופות בתחרות השלשות שבמהלך סוף שבוע האולסטאר ב-NBA בשנים 1992–1996, ופעמיים הגיע למקום השני.
בארוס היה לשחקן חופשי (free agent) בסיומה של עונת 1994/1995. אז חתם בקבוצת עיר הולדתו, בוסטון סלטיקס. בסלטיקס היה שחקן מרכזי, לצד דייוויד וסלי ודי בראון, ושימש מנטור לשחקנים צעירים, כמו אנטואן ווקר ופול פירס.
בשנת 2001 הועבר בארוס בטרייד לדאלאס מאבריקס כחלק מעסקה בין ארבע קבוצות שכללה גם את יוטה ג'אז ואת גולדן סטייט ווריורס. כשהחלה עונת העבירו המאבריקס את בארוס בטרייד לדטרויט פיסטונס, שם שיחק 89 משחקים במשך שתי עונות, וממוצעיו היו 7.5 נקודות למשחק. תקופת המשחק בפיסטונס נפסקה כשהם ניפו את בארוס מסגלם בשנת 2002.
לאחר מכן לא היה לו קשר ל-NBA במשך שתי עונות, עד שלקראת סופה של עונת חזר לסלטיקס, תחילה כעוזר מאמן ולאחר מכן בתור שחקן. במשחק היחיד שלו כשחקן במדי הקבוצה בעונה זו, משחק הפרידה שלו, קלע שש נקודות. הוא פרש מה-NBA עם ממוצעי קריירה של 10.5 נקודות, 1.9 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק, ואחוז כולל מחוץ לקשת של 41.1%.
לאחר פרישתו
לאחר פרישתו פתח בארוס את Dana Barros Sports Complex, מועדון ספורט חברתי במנספילד. המועדון דרש יותר כסף משחשב בארוס, הוא צבר חובות כבדים, ובסופו של דבר סגר את העסק ב-2006.
למשך חודשיים בשנת 2006 עבד בארוס כעוזר המאמן של קבוצת כדורסל הגברים של אוניברסיטת נורת'איסטרן. הוא פרש ביוני 2006 כדי לשמש כמנהל הבילוי בעיר בוסטון.
בארוס עבד במחלקת קשרי המדיה של הסלטיקס. הוא משמש כפרשן לענייני כדורסל בניו אינגלנד ספורטס נטוורק (NESN) ומנתח את ה-NBA.
משמש בתור מאמן הכדורסל הראשי של קבוצת כדורסל הגברים של מכללת ניוברי.
גו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיקוד המבצעים המיוחדים (אוסטרליה)
פיקוד המבצעים המיוחדים (באנגלית: Special Operations Command, בראשי תיבות: SOCOMD) הוא פיקוד בכוחות ההגנה האוסטרלים שהוקם ב-5 במאי 2003 כדי לאחד את כל יחידות הכוחות המיוחדים של אוסטרליה ועד שנת 2008 הפך למבצעי.
הפיקוד בעל מעמד של זרוע בדומה לפיקוד הצי, פיקוד כוחות היבשה ופיקוד חיל האוויר. הפיקוד מעוצב על פי פיקוד המבצעים המיוחדים האמריקאי ופיקוד הכוחות המיוחדים הבריטי ועומד בראשו מייג'ור גנרל כמפקד המבצעים המיוחדים באוסטרליה (SOCAUST).
היסטוריה
מקורו של SOCOMD הוא בשנת 1979, כאשר הצבא הקים את מנהלת הכוחות למבצעים מיוחדים (Directorate Special Action Forces—Army). ב-13 בפברואר 1990 הוקמו כוחות מיוחדים של המטה (Headquarters Special Forces) ששמם שונה בשנת 1997 למטה המבצעים המיוחדים ובשנת 2003 למפקדת המבצעים המיוחדים (SOCOMD).
הכוחות נטלו חלק במבצע צבאי במזרח טימור ממאי 2006 עד שנת 2007 ולאחר מכן נטלו חלק באבטחת משחקי חבר העמים 2006 במלבורן במרץ 2006. היחידות נשלחו בהמשך ליטול חלק במבצעים של הצבא האוסטרלי באפגניסטן ובעיראק ונטלו חלק באבטחת גביע העולם ברוגבי 2003 ובאבטחת ביקורו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בקנברה באוקטובר 2003.
בעוד שמפקדת המבצעים המיוחדים לא החלה בפעילות באותה עת באופן רשמי, נראה כי המפקדה פיקחה על עליית המטוס הצפון קוריאני MV פונג סו באפריל 2003, שהשתתפו בה יחידות של גדוד השירות האווירי המיוחד והגדוד הרביעי, הגדוד האוסטרלי המלכותי וקבוצת התקיפה הטקטית.
בנובמבר 2018, בפגישה ה-30 של הארגון לשיתוף פעולה כלכלי באסיה-פסיפיק (APEC) שהתקיימה בפורט מורסבי בפפואה גינאה החדשה הפיקוד היה מעורב בסיוע לצבא של פפואה גינאה החדשה באבטחת מנהיגי העולם שהגיעו למקום, כולל סקוט מוריסון, מייק פנס, שי ג'ינפינג, דמיטרי מדבדב ומנהיגים ממשלתיים וכלכליים אחרים שנכחו במקום, בשיתוף פעולה עם פיקוד המבצעים המיוחדים של ניו זילנד.
רגימנט שירות האוויר המיוחד
רגימנט שירות האוויר המיוחד (SASR) הידוע בכינויו SAS, הוא יחידת כוחות מיוחדים של צבא אוסטרליה. היחידה הוקמה בשנת 1957 על פי דגם ה-SAS הבריטי. תפקידו "לספק יכולות מבצעיות מיוחדות לתמיכה בכוח ההגנה האוסטרלי כולל יכולות ייחודיות לתמיכה בפעולות אסטרטגיות רגישות, פעולות חילוץ מיוחדות, סיוע בייעוץ והדרכה במדינות זרות, סיור מיוחד ופעולה ישירה".
ה-SASR בנוי בעיקר לביצוע סיורים מיוחדים בעומק בצוותים קטנים ואילו רגימנטי הקומנדו משמשים לביצוע פשיטות במסגרות גדולות יותר.
רגימנט הקומנדו הראשון
רגימנט הקומנדו הראשון (1 Cdo Regt) הוקם בשנת 1955 משתי פלוגות וקיבל מעמד רגימנט בשנת 1981. זוהי היחידה הוותיקה ביותר בפיקוד המבצעים המיוחדים והיא המעבירה את ניסיון אבות הקומנדו של מלחמת העולם השנייה לקהילת המבצעים המיוחדים באוסטרליה המודרנית. הרגימנט כולל לוחמים בשירות קבע ובמילואים והוא אחראי גם על אספקת לוחמי קומנדו לרגימנט הקומנדו השני (2 Cdo Regt). בשנים האחרונות פרס בתדירות גבוהה לבוגנוויל, מזרח טימור, איי שלמה, עיראק ואפגניסטן.
רגימנט הקומנדו השני
רגימנט הקומנדו השני (2 Cdo Regt) הוקם ב -19 ביוני 2009 על בסיס גדוד הקומנדו המלכותי האוסטרלי הרביעי (4 RAR Cdo) שהיה אחראי לפיתוח יכולות קומנדו כבר משנת 1997. הרגימנט מרבה להתאמן ולפרוס עם רגימנט שירות האווירי המיוחד (SASR) והשתתף במבצעי פעולה ישירה במזרח טימור, עיראק ואפגניסטן. הוא גם היה מעורב במבצעי ביטחון פנים באבטחת אירועים חשובים.
טייסת מס' 4
טייסת מס' 4 (4 SQN) היא יחידת כוחות אוויר מיוחדים של חיל האוויר האוסטרלי המספקת בקרת אוויר קדמית ובקרת אוויר טקטית להכוונת אמנעה וסיוע אווירי קרוב.
רגימנט ההנדסה למבצעים מיוחדים
רגימנט ההנדסה למבצעים מיוחדים (SOER) מספק יכולות ניוד, מיכשול ומומחים טכניים. הוא אחראי להתגוננות אב"כ וסילוק פצצות. היחידה שהוקמה בשנת 1999 צורפה בפברואר 2012 לפיקוד המבצעים (SOCOMD).
מרכז ההדרכה וההכשרה למבצעים מיוחדים
מרכז ההדרכה וההכשרה למבצעים מיוחדים (Defence Special Operations Training & Education Centre (DSOTEC, מגייס, ממיין ומכשיר אנשי צוות נבחרים לשירות ברגימנטים של הקומנדו (Cdo Regt) וברגימנט שירות האווירי המיוחד (SASR).
טייסת לוגיסטית למבצעים מיוחדים
טייסת לוגיסטית למבצעים מיוחדים (SOLS) מספקת תמיכה לוגיסטית לכל היחידות בפיקוד המבצעים המיוחדים. היחידה בסדר גודל של פלוגה אחראית על מתן תמיכה לוגיסטית מגוונת באזורים מרוחקים ובמסגרות מבודדות ועוינות.
וולבי זנב-מסמר סהרוני
וולבי זנב-מסמר סהרוני (שם מדעי: Onychogalea lunata; מכונה גם וורונג) הוא מין נכחד של כיסאי אוסטרלי קטן בסוג וולבי זנב-מסמר. הוא תואר מדעית בשנת 1841 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד והיה אחד מתוך 3 המינים בסוגו והקטן שבהם. הוא תואר כיונק זהיר וחששן, אשר דומה בהרגלים מסוימים לכיסאים מהסוג בטונג. התפוצה ההיסטורית שלו השתרעה על פני כל מרכז, דרום ומערב אוסטרליה לפני שנעלם משם עד תחילת המאה ה-20, והוא שרד עד אמצע המאה ה-20 במדבריות במרכז היבשת. הוולבי הסהרוני, הוא הכיסאי הנכחד השלישי בגודלו באוסטרליה לאחר וולבי גריי והזאב הטסמני.
טקסונומיה
התיאור והדגימות הראשונות של המין, הוצגו על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד בפני האגודה הזואולוגית של לונדון בשנת 1840, והתיאור המדעי שלו פורסם בשנת 1841 בתור מין של קנגורו; שמו המדעי שנבחר היה "לונאטה" (lunata) שמשמעותו ירח, בגלל סימני הסהר הבולטים שהיו לו בצדדי הגוף. כאשר גולד השלים את כתיבת הכרך השני של "יונקי אוסטרליה" (1849), הוא צרף ליתוגרפיה המתארת זכר ונקבה של וולבי סהרוני שנוצרה על ידי הנרי סי ריכטר (מתנוססת בראש הערך), וסיווג אותו בתור מין בסוג וולבי זנב-מסמר (Onychogalea) שהוקם על ידי ג'ורג' ווטרהאוס. במהלך עדכונים טקסונומים עבור היונקים האוסטרלים שנעשו על ידי הזואולוג אולדפילד תומאס בשנת 1888, תומאס הכיר בתיאורו של גולד ככזה המייצג מין בפני עצמו, והוא בחן דגימות נוספות של וולבים סהרונים ממערב ודרום אוסטרליה שהוחזקו במוזיאון בריטי.
ג'ון גולד העניק למין את שמו הנפוץ "וולבי סהרוני", וצטט את דיווחי האספן ג'ון גילברט שהמין מכונה ווארונג בשפת הניונגאר של הילידים האבוריג'ינים במערב היבשת. גילברט מצא שמות מקומיים נוספים עבור המין ברחבי טווח התפוצה הרחב שלו, כמו "טוואלה", "אונקאלדה", "ורלפרטו" ו"ת'אוואלפה". במערב אוסטרליה, המתיישבים הלבנים כינו אותו "ארנב הקנגורו" בגלל הדמיון לארנב בפרווה הרכה, באוזניים הארוכות ובטעם בשרו.
תיאור
הוולבי הסהרוני היה כיסאי קטן דמוי ארנב, אשר הזכיר במובנים רבים את קרובו הוולבי המרוסן. היה לו מבנה גוף קומפקטי וגוצי, ראש בינוני, ואוזניים גדולות וארוכות. פניו הצרות הסתיימו בחוטם קטן, ועיניו היו גדולות במיוחד. למין זה היו גפיים קצרות וקטנות, וגופו נתמך על זוג רגליים דקיקות וארוכות. זנבו הגלילי הסתיים בקצהו במסמר כהה קטן שייחודי למינים בסוג זה. משקלו של הוולבי הסהרוני היה כ-3.5 קילוגרם לכל היותר, ובכך הוא היה הנציג הקטן ביותר של הסוג. אורך ראשו וגופו היה 37–51 סנטימטרים, וזנבו היה קצר יחסית עם אורך של 15–33 סנטימטרים. הזואולוג אולדפילד תומאס שבחן את שלושת המינים בסוג, ערך טבלת השוואה צמודה בין המראה החיצוני ומדידות הגולגולת של השלושה. הוולבי הסהרוני נחשב כקשור יותר לוולבי המרוסן מאשר לוולבי הצפוני, הן בגודל הגוף והן במורפולוגיה של הגולגולת. שיער הפרווה של הוולבי הסהרוני היה ארוך במעט, כהה בבסיסו וחיוור בקצותיו. הגולגולת הקלה שלו התאפיינה במצח רחב, ובחרטום צר שהגיע לשיאו בלוע מחודד. שיניו היו קטנות ודקיקות, וניביו הזעירים היו ככל הנראה חסרי תכלית.
הפרווה של הוולבי הסהרוני הייתה רכה וצמרירית, וצבעה הכללי היה אפור-צפחה או אפור-שזוף. כפי שמתארים איורים בני אותה תקופה, צווארו וזרועותיו של הוולבי הסהרוני ובמידה מסוימת גם פניו, נטו לצבע חום בהיר או אדמדם, ואילו בטנו, גרונו, כפות ידיו וחזהו היו לבנים. סימן ההיכר הבולט של הוולבי, היה כתם גדול ולבן בצורת חצי סהר באזור שהקיף את אזור השכם בכל צד והעניק לו את שמו. בנוסף, היו לו זוג פסים לבנים לאורך הירכיים. על פניו החומות-אפרוריות של הוולבי, בלטו לאורך הלוע פסים שחורים דהויים ועבים שהשתרעו מהעין עד לאף, ומתחת להם היו פסים לבנים דקיקים. הסנטר והצד הפנימי של האוזניים היו אף הם לבנים. קצה זנבו של הוולבי הסהרוני היה בצבע שחרחר.
תפוצה ואקולוגיה
לפני הגעת האירופאים ליבשת, הוולבי הסהרוני היה בעל טווח תפוצה רחב ביותר שהשתרע על מערב, מרכז ודרום אוסטרליה. עם תחילת הקולוניזציה של היבשת, האוכלוסייה החלה להיעלם מאזורי החוף, נדחקה במהירות לאזורים המדבריים, עד שנעלמה גם מהם. הוא היה מצוי בשטחם של אוסטרליה המערבית, אוסטרליה הדרומית, הטריטוריה הצפונית וכנראה גם בניו סאות' ויילס שבה הוא חפף עם הוולבי המרוסן.
הוולבי הסהרוני אכלס מגוון רחב של בתי גידול, החל ממדבריות האאוטבק האוסטרלי (מדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול, מדבר ויקטוריה הגדול, ועוד), עד לאזורים צחיחים למחצה ולחורשים ים-תיכונים שהורכבו מפסיפס של שיחים, שטחי מרעה ועצים ממינים שונים. אף על פי שחי בסוגים רבים של בתי גידול ואף גבעות סלעיות, לוולבי הסהרוני הייתה העדפה ניכרת לכיסי סבך צפופים, והוא היה נפוץ במיוחד סביב עצי שיטת המולגה, אלאקזוארינה, וג'קסוניה פורצרטה. סביבת המחיה שלו דמתה לזו המאוכלסת כיום על ידי הארנבון המצוי או וולבי טמר, אך הוא גם נטה לשהות בסבכים כה צפופים, עד שציידים יכלו לחלוף לידו מבלי להבחין בו כלל.
המידע אודות האקולוגיה וההתנהגות של הוולבי הסהרוני מוגבל ביותר, והוא מבוסס בעיקר על קומץ תצפיות של חוקרי טבע ודיווחים של ילידים אבוריג'ינים מהאזורים המרכזיים של אוסטרליה. הוולבי הסהרוני היה מין זהיר וחששן, שנהג לחפש מקלט עם הסימן הראשון לנוכחות אנושית. בדו"ח ששלח האספן ג'ון גילברט לזואולוג ג'ון גולד, בשנות ה-40 של המאה ה-20, נכתבו הפרטים הבאים: מידע מצומצם נוסף, סופק על ידי ברוס לייק, מתיישב אוסטרלי מאזור קלברין, המתאר אף הוא את התנהגות הבריחה של הוולבי הסהרוני לעבר עצים חלולים גבוהים. הוא ציין, שהילידים האבוריג'ינים נוהגים להדליק אש סביב העצים החלולים, ואז העשן מאלץ את הוולבי לצאת החוצה היישר לידיהם. מידע ממתיישב אחר ממערב אוסטרליה בשנת 1925, מציין שהוולבי הסהרוני מחזיק תמיד את ידיו צמודות זו לזו כך שנראה כאילו הוא מחזיק בהם משהו, ומוסיף שהתנועה שלו זריזה ופתאומית. דיווחים דומים נשמעו מפי ילידים אבוריג'ינים ברחבי טווח התפוצה ההיסטורי של המין. הוולבי הסהרוני נהג לנוח על צידו בשטח הפתוח, לרוב תחת צילו של עץ או שיח.
הכחדה
עד להיכחדותו המהירה, הוולבי הסהרוני נחשב למין שכיח, אך לא כזה המצוי בשפע. בשלהי המאה ה-20, גיי שורטרידג הצליח לאסוף 23 דגימות של וולבי סהרוני מאזורים שונים במערב אוסטרליה. שורטרידג' היה אוצר ואספן דרום-אפריקני שהועסק על ידי המוזיאון הבריטי, והוא ערך באותה תקופה את הסקר הכולל היחיד ברחבי מערב היבשת של היונקים האוסטרלים, ודיווח על יונקים קטנים רבים שנעלמו מאזורי החוף ובכללם הוולבי הסהרוני. הוולבי הסהרוני נותר עדיין נפוץ באזורים חקלאיים בדרום-מערב אוסטרליה, עד שנת 1900. מאותה שנה, החלה ירידה קטסטרופלית באוכלוסיית המין בכל רחבי טווח התפוצה שלו שנמשכה עד1908. הפרט האחרון שנאסף בחיים בדרום היבשת, נתפס במלכודת של דינגו במישור נולרבור הצחיח בשנת 1927 ונשלח לגן החיות בסידני. אוכלוסיית הוולבי הסהרוני נדחקה במהירות לתוך המדבריות במרכז אוסטרליה, שם היא שרדה עד שנות ה-50. ההנחה היא שהוולבי נכחד בשנת 1956 או בסביבות 1960 לכל היותר. הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הוולבי הסהרוני כמין נכחד (EX), היות שחלפו 50 שנה ללא צפייה בפרט חי.
סיבת ההכחדה של הוולבי הסהרוני אינה ברורה דיה; למרות שהכחדת יונקים קטנים דוגמת בילבי זוטר, בנדיקוט רגלי-חזיר, קולווארי, קנגורו חולדתי מדברי מיוחסת בדרך כלל להכנסת טורפים פולשים כמו שועל אדום וחתול הבית, הצניחה הדרסטית במספריו של הוולבי הסהרוני התרחשה מוקדם מהרגיל, הרבה לפני שהשועל האדום וחתול הבית חדרו לכל מערב ודרום היבשת.
גורמים אפשריים אחרים, הם חדירת הארנבון המצוי לבתי הגידול של הוולבי הסהרוני שפגע בצורה קשה בסביבת המחיה שלו, אובדן בית גידול בשל פעילות אנושית מגוונת - מהמרה לחקלאות, סלילת כבישים ועד רעייה מוגזמת של צאן, ואולי גם משריפות בר שכילו שטחי מחיה נרחבים. עם זאת, ידוע בבירור שהוולבי הסהרוני חי באזורים מסוימים לצד הארנבון המצוי ללא בעיה, ובשממה המדברית האוסטרלית לא היה ניתן לתלות את ההעלמות של הוולבי הסהרוני בפעילות אנושית. יש התולים את ההכחדה בהתפרצות של מחלה אפיזוטית (ברמה של מגפה), אשר הובילה למוות המוני או להפיכת הוולבים לטרף קל. תאוריה זו נתמכת על ידי דיווחים של היעלמות פתאומית של יונקים קטנים באזורים מסוימים במערב אוסטרליה, אולם מאידך אינה מסבירה את ההעלמות של הוולבי באזור הצחיח במרכז היבשת, שכן ההתפרצויות שתועדו לא השפיעו על אוכלוסיות יונקים מדבריות.
על פי ארגון השימור IUCN, יש להניח שההכחדה נבעה משילוב של כל הגורמים הנזכרים, וההכחדה הסופית של השרידים האחרונים במרכז היבשת נגרמה מציד ומטריפה על ידי השועל האדום שכבר חדר למדבר עד אמצע המאה ה-20. מהוולבי הסהרוני נותרו מספר פוחלצים הפזורים במוזיאונים ברחבי אוסטרליה.
ריכרד תומאלה
ריכרד תומאלה (בגרמנית: Richard Thomalla; 23 באוקטובר 1903 – 12 במאי 1945) היה קצין אס אס בגרמניה הנאצית. כמהנדס אזרחי היה מראשי תוכנית לובלין בפולין הכבושה. תומאלה הוא מן האחראים הראשיים להקמת מחנות המוות בלז'ץ, סוביבור וטרבלינקה בעת השואה.
מבצע ריינהרד
מחנה המוות הראשון שהוקם תחת פיקוחו היה מחנה בלז'ץ. הקמת המחנה החלה ב-1 בנובמבר 1941 והסתיימה במרץ 1942, אז החל לפקח על הקמת מחנה סוביבור. הפועלים שהקימו את המחנות היו אסירים שנלקחו מכפרים ומערים סביב שטחי המחנות. תומאלה קיבל את הפיקוד על הזונדרקומנדו בסוביבור, חיילי יחידה זו מנו כ-80 אסירים יהודים מן הגטאות סביב המחנה שהובאו למחנה לצורך עבודת פרך. כיתה של 10 אוקראינים שאומנו במחנה טרווניקי הוכנסו למחנה כדי לפקח על האסירים היהודים. עם השלמת בניית המחנה כל היהודים בזונדרקומנדו חוסלו והפיקוד על המחנה הועבר מידיו של תומאלה לידי פרנץ שטנגל מאפריל 1942. תומאלה המשיך לפקח ולהקים את מחנה המוות טרבלינקה שהיה העתק כמעט מושלם של סוביבור.
איש האס אס ארווין למברט, שלקח חלק בתוכנית T4 - אותנסיה והיה אחראי על תאי הגזים שהותקנו בטרבלינקה העיד על תומאלה:
בין יולי 1942 עד אוקטובר 1943, קרוב ל-850,000 איש נרצחו בטרבלינקה. לפי הדיווחים, תומאלה הוצא להורג על ידי הנ.ק.ו.ד. (משטרת ברית המועצות) בצ'כיה ב-12 במאי 1945.
מארי אנטואנט (סדרת טלוויזיה)
מארי אנטואנט (בצרפתית: Marie Antoinette) היא סדרת דרמה תקופתית צרפתית-בריטית שנוצרה ונכתבה על ידי דברה דייוויס, ומבוססת על חייה של מארי אנטואנט, שהייתה למלכת צרפת האחרונה לפני פרוץ המהפכה הצרפתית.
הסדרה עלתה לשידור ב-31 באוקטובר 2022, ועונתה הראשונה כוללת שמונה פרקים.
צילומים
בספטמבר 2021, נמסר על תחילת צילומי הסדרה באולפני "ברי-סור מארן". בנוסף, צילומי הסדרה התקיימו גם באתרים היסטוריים, בהם ארמון ורסאי, וו-לה-ויקונט, טירת פונטנבלו, ושאטו דה שאן-סור מארן.
שידור
הסדרה עלתה לשידור לראשונה בערוץ הצרפתי "" ב-31 באוקטובר 2022.
Black & White
Black & White (בתרגום לעברית: שחור ולבן) הוא משחק מחשב מסוג סימולציה שפותח על ידי Lionhead Studios ופורסם על ידי Electronic Arts בשנת 2001. המשחק מהווה סימולציית "God game" במסגרתה השחקן משחק כאל שמטרתו היא להביס אל יריב שרוצה להשתלט על העולם. המשחק משלב בתוכו מרכיבים של בניית ערים, ניהול משאבים וזמן ואסטרטגיה. האווירה במשחק ותוצאותיו מושפעות מההחלטות המוסריות שהשחקן מקבל במהלכו, שמהוות קרב סמוי בין רע לטוב, המסומל גם בשם המשחק - בו "White" ("לבן") מסמל את הטוב ו-"Black" ("שחור") מסמל את הרוע.
הטוב והרע
במהלך המשחק יוצבו בפני השחקן מספר החלטות מוסריות בין טוב לרע, אשר חלקן ברורות בנטייתן, שאמצעותן יכול השחקן לבחור באופי האל אותו יהווה - השחקן יכול לבצע מגוון רחב של פעולות המשפיעות על האופן בו נתפס האל בעיני נתיניו - אל טוב, אל רע או אל נייטרלי. אופי המשחק, המשימות ואפילו נראות המשחק ישתנו בהתאם להחלטות שיקבל השחקן. לרשות השחקן יש שני יועצים שמהווים מצפון טוב ורע עבור השחקן ומשקפים את העקרונות לפיהם החלטה תיתפס כטובה או כרעה:
מקדשו של שחקן שנתפס כאל טוב יהיה צבוע בצבעים בהירים, בזמן שמקדשו של שחקן שנתפס כאל רע יראה קודר ומאיים.
ניהול כפרים
עוצמתו הכלכלית והחברתית של השבט אותו מוביל השחקן מגולמת באמצעות כפר בו חיים נתיניו של האל. מטרתו העיקרית של האל במשחק היא להשתלט על כלל הכפרים במפה, ולהרחיב אותם כדי להגדיל את כוחו על ידי בניית מבנים נוספים או הגדלת אוכלוסיית המאמינים בהם. הכפרים מורכבים ממספר בניינים חשובים:
הטלת נסים
הטלת נסים היא פעולה שמבצע השחקן על ידי בחירתם במקדש או במרכז הכפר או באמצעות ציור צורות מסוימות באמצעות היד המסמלת את השחקן על גבי המסך. סוגי הנסים הזמינים לשחקן תלויים בסוגי הכפרים בשליטתו וכוללים מספר אופציות - יצירת אספקת אוכל לרוות המאמינים או עץ לבניית מבנים, מתן מרפא למאמינים והגנה על אזור מסוים. את הטלת הנסים יכול השחקן לעשות רק בשטח מסוים עליו יש לו השפעה, שטח אשר ניתן להרחבה באמצעות הגדלת הכפר שבשליטת השחקן, הגדלת כמות המאמינים או השתלטות על כפר אחר. לרשות השחקן יש מאגר כוח בו יכול להשתמש כדי להטיל ניסים, הכוח ניתן להשגה על ידי הקצאת מאמינים לסגוד לאל במקדשיו או על ידי הקרבת מאמין במזבח.
מגילות
השחקן מקבל משימות בדמות מגילות אשר ניתן למצוא ברחבי המפה במשחק ולאסוף באמצעות היד, המגילות מתחלקות לשני סוגים:
יצורים
לרשות השחקן יש יצור איתו ניתן לתקשר ובאמצעותו ניתן לבצע מספר פעולות בשמו של השחקן. היצורים הם בפועל חיות הולכות על שתיים בגודל רב ביחס לסביבה שלהן. לכל יצור יש תכונות מיוחדות לו, נטייה טבעית לטוב או רוע ורצונות וצרכים שנדרש לספק על מנת להפעיל את היצור בצורה היעילה ביותר. השחקן יכול ללמד את היצור פעולות כגון תספוק כפרים במשאבים, הטלת נסים והגנה או התקפה של אויבים.
בתחילת המשחק ניתנת לשחקן בחירה מבין שלושה סוגי יצורים - קוף, פרה וטיגריס, וסוגים נוספים ניתנים להשגה באמצעות השלמות משימות הניתנות ממגילות כסף. היצורים מתחילים קטנים וללא יכולות, ובאמצעות אילוף, לימוד וטיפוח השחקן יכול להגדיל ולחזק את היצור שבשליטתו. האילוף במשחק מבוסס שיטת המקל והגזר, אם היצור מבצע פעולה שהשחקן לא רוצה שיבצע - ניתן להכאיב לו באמצעות סטירה, ובמידה ומבצע פעולה שהשחקן רוצה שיבצע ניתן לחזקו באמצעות ליטוף - היצור זוכר את התגובה שקיבל לפעולות מסויומות ומשנה את התנהגותו בהדרגה בהתאם.
השחקן יכול להחזיק רק יצור אחד במקביל, אך ניתן להחליף אותו במהלך המשחק.
התפלגות מותנית
בסטטיסטיקה ובתורת ההסתברות, התפלגות מותנית היא ההתפלגות של משתנה מקרי בעל התפלגות משותפת עם משתנה מקרי אחר בהינתן ערכו של המשתנה המקרי האחר. כלומר יהיו X, Y שני משתנים מקריים בעלי התפלגות משותפת. אזי התפלגות המותנית של Y בהינתן X – מסומנת כהתפלגות של Y \mid X – היא ההתפלגות של Y כאשר ערכו של X ידוע וקבוע.
באופן דומה, עבור התפלגות רציפה, פונקציית הצפיפות תוגדר על ידי באופן הבא:
ההתערבות
"ההתערבות" (באנגלית: "The Contest"; מוכר בישראל גם כ"התחרות") הוא פרק בקומדיית המצבים "סיינפלד", שבו מספר ג'ורג' קוסטנזה לג'רי סיינפלד, איליין בניס וקוזמו קריימר כי אמו "תפסה אותו" בשעה שאונן. השיחה מסתיימת בהכרזה על תחרות בין הארבעה שמטרתה לקבוע מי מהם מסוגל להימנע מאוננות במשך פרק הזמן הארוך ביותר.
הפרק שודר לראשונה ב-18 בנובמבר 1992 ברשת NBC, והוא הפרק האחד-עשר של העונה הרביעית (הפרק ה-51 מתחילת שידור הסדרה).
הפרק עורר מחלוקת בעת ששודר מכיוון שאנשי NBC חשבו שנושא האוננות אינו מתאים לשעות הפריים טיים. כתוצאה מכך, המילה "אוננות" אינה מוזכרת לכל אורך הפרק והנושא מתואר באמצעות שורה של ביטויים בלשון נקייה. לארי דייוויד זכה בפרס אמי על כתיבת הפרק. אחד מן הביטויים בו נעשה שימוש בפרק, "master of my domain", הפך לביטוי שגור בתרבות הפופולרית (אם כי לא תמיד בהקשר של אוננות).
רקע
העונה הרביעית של "סיינפלד" מציגה עלילה מתמשכת בה ג'רי וג'ורג' כותבים פרק פיילוט עבור NBC. החל מן הפרק הקודם, "הבתולה", ג'רי נמצא במערכת יחסים עם אישה בשם מרלה (המגולמת בידי ג'יין ליבס), שהצהירה בפניו כי היא בתולה.
פרטי עלילה
הפרק מתחיל כאשר ג'ורג' נכנס לבית הקפה "מונק'ס" בו סועדים ג'רי, קריימר ואיליין, מכריז כי "אימו תפסה אותו", ולשאלתם של חבריו במה הוא נתפס הוא מציין: "הייתי לבד". מהמשך סיפורו נובע כי אימו תפסה אותו מאונן בביתה וכתוצאה מההלם בו לקתה היא נפלה על הרצפה ואושפזה בבית חולים. ג'רי מבקר את חוסר יכולתו של ג'ורג' לשלוט בעצמו, וג'ורג' מכריז כי אינו מתכוון לאונן שוב לעולם. לאחר שג'רי מטיל ספק ביכולתו של ג'ורג' להימנע מכך, השניים מתערבים על 100 דולרים מי יוכל להחזיק מעמד זמן רב יותר מבלי לאונן. קריימר מחליט להצטרף להתערבות ואחריו גם איליין, שמאולצת להגדיל את סכום ההתערבות שלה ל-150 דולרים, לאחר שהגברים טוענים שקל יותר לנשים להימנע מאוננות שהיא "חלק מאורח החיים הגברי", לטענתם.
התחרות משפיעה על שנת הלילה של המתחרים שסובלים מנדודי שינה, בזמן שקריימר ישן בשלווה במיטתו. עם זאת, למחרת מכריז כל אחד משלושת המתחרים על כך שהוא עדיין "אדון הממלכה שלו" ("master of my domain"). בהמשך מגלה איליין שג'ון קנדי מעוניין לפגוש אותה, ולבסוף היא נכנעת ללחץ ונושרת אף היא מהתחרות.
מרלה שואלת את ג'רי אם הוא מעוניין לקיים איתה יחסי מין. ג'רי מספר לה על ההתערבות ובתגובה היא עוזבת את דירתו בשאט נפש. איליין משוכנעת שג'ון קנדי שינה את דעתו ולא מעוניין להיפגש עמה, עד שג'ורג' מספר לה שג'ון אכן הגיע לדירתה, ולאחר שלא מצא אותה עזב ביחד עם מרלה. ג'רי, ג'ורג' ואיליין מזהים את קריימר עם האישה בבניין שממול. באותו הלילה נהנים כל הארבעה משינה עמוקה, כמו גם מרלה, שאיבדה את בתוליה לג'ון.
הפקה
קני קריימר, אמן סטנד-אפ שהתגורר בחדר שממול זה של לארי דייוויד במלון "מנהטן פלאזה" במשך שש שנים והיווה את ההשראה לדמותו של קוזמו קריימר, הצהיר כי בעבר אכן התקיימה תחרות שכזו בין חבריו של דייוויד, אם כי דייוויד עצמו לא השתתף בתחרות כי הוא חשב שלא יוכל לנצח בה. דייוויד נמנע מלספר לג'רי סיינפלד על רעיונו לעבד את הסיפור לפרק בסדרה במשך זמן רב, מכיוון שחשב שלא יצליח למכור את הרעיון לאנשי NBC אך סיינפלד חשב שהפרק איננו פוגעני. העלילה המקורית שכתב דייוויד הייתה נקייה פחות מזו ששודרה בסופו של דבר. סיינפלד החליט להסיר כל התייחסות מפורשת למעשהו של ג'ורג', וטען שהוא היה מצליח ככל הנראה לגרום לכך שהמילה "אוננות" תיאמר במהלך הפרק, אם כי הפרק היה הופך להיות מצחיק פחות. סיינפלד טען גם שגדולתו של הפרק נעוצה באופן שבו עלילות המשנה שלו מורכבות זו לזו. סצנת הפתיחה כוללת קטעים שהיו אמורים במקור להיכלל בפרק הראשון של הסדרה, "סיפורי סיינפלד".
"ההתערבות" הוא הפרק הראשון של "סיינפלד" בו מופיעה הדמות אסטל קוסטנזה, אמו של ג'ורג'. השחקנית אסטל האריס, שגילמה את הדמות, לא צפתה בסדרה לפני שנבחנה לתפקיד. ג'ון קנדי ג'וניור מגולם בידי שחקן שאיננו כלול ברשימת הקרדיטים, ורק זרועו החשופה נראית לכל אורך הפרק.
הפרק כלל שתי סצנות שהוסרו בעריכה: הראשונה היא סצנת פתיחה חלופית בה משוחחת איילין עם מדריכת הכושר שלה, ג'רי וקריימר, ובשנייה האישה העירומה המאושפזת בחדרה של אסטל בבית החולים מועברת לחדר אחר לבקשתה של אסטל.
תגובות
"ההתערבות" נחשב בעיני רבים לאחד מפרקיה הטובים ביותר של "סיינפלד", בעקבות זכייתו במספר פרסים והביקורות החיוביות לו זכה. לארי דייוויד זכה בפרס אמי עבור הישג אינדיבידואלי יוצא דופן בכתיבת סדרה קומית וכן בפרס איגוד התסריטאים האמריקאי על כתיבתו של הפרק. במאי הפרק, טום צ'רונס, זכה על בימוי הפרק בפרס איגוד הבמאים האמריקאי והועמד לפרס אמי עבור הישג אינדיבידואלי יוצא דופן בבימוי.
הפרק נצפה על ידי 18.5 מיליון בני אדם בקירוב והשידור החוזר הראשון שלו העניק ל"סיינפלד" את הרייטינג הגבוה ביותר שלה עד אז. 31 תלונות בלבד התקבלו מצופי הפרק, למרות נושאו מעורר המחלוקת. מבקרים רבים ציינו לטובה את הצלחתו של הפרק לכסות נושא מעורר מחלוקת באופן שאיננו פוגעני. הפרק אף סייע לעונתה הרביעית של "סיינפלד" לזכות בפרס אמי לסדרה הקומית הטובה ביותר, כאשר היא מנצחת בין השאר את סדרת הלהיט בעלת האופי המשפחתי "שפץ ביתך" של הרשת המתחרה ABC.
הפרק כולל כניסה דרמטית של קריימר לדירתו של ג'רי (מוטיב חוזר בסדרה) שנבחרה על ידי העיתון "טי. וי. גייד" לרגע השלישי המצחיק ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית. הפרק דורג במקום הראשון ברשימת "100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים" של "טי. וי. גייד" מ-2009.
אזכורים
זהותו של המנצח בהתערבות אינה מוזכרת בפרק עצמו. בפרק ה-66, "החולצה התפוחה", נרמז כי ג'ורג' היה המנצח, אך בפרק האחרון של הסדרה מגלה ג'ורג' כי הוא רימה בתחרות, ומכאן שג'רי הוא המנצח. הפרק "היציאה מהארון" מהמשך העונה הרביעית כולל סצנה המהווה פרודיה על סצנת הביקור בבית החולים ב"ההתערבות". בסצנה מבקר ג'ורג' את אמו בבית החולים, לאחר שהיא נפלה מהאסלה כשקראה דיווח שקרי בעיתון על כך שג'ורג' וג'רי מהווים זוג הומוסקסואלי. הפעם, האם חולקת את חדרה עם מאושפז מושך שאח מושך מעניק לו אמבטיית ספוג.
הפרק אוזכר פעמיים בעונתה השנייה של הסדרה "תרגיע", שבה, לדברי לארי דייוויד, הוא מגלם את עצמו באופן בו לא היה מסוגל להתנהל בחייו האמיתיים בשל רגישותו לבני אדם אחרים ולנורמות חברתיות. בפרק "מוכר המכוניות" של "תרגיע", ג'ייסון אלכסנדר ודייוויד מתווכחים בשאלת תדמיתו של ג'ורג' קוסטנזה, דמות שהתבססה אף היא על דמותו של דייוויד. אלכסנדר מעלה את העובדה כי ג'ורג' השתתף ב"תחרות אוננות" כדבריו, כדוגמה לאופיה השלילי של הדמות, ודייוויד עונה לו כי הוא עצמו (דייוויד) השתתף בתחרות שכזו וכי אלכסנדר יודע זאת. תגובתו של דייוויד מסיימת את הוויכוח.
הפרק "שאק" של "תרגיע" מציג את דייוויד ושאקיל אוניל צופים יחדיו ב"ההתערבות". בפרק "אהבת ג'ונגל" של הסדרה "איש משפחה", מבקשת הדמות הראשית פיטר גריפין משבט דרום-אמריקאי להציג בפניו את "ההתערבות". בפרק של העונה השנייה של הסדרה "דני הוליווד", מוצע ליצור סדרה כמו סיינפלד בשנות ה-80. כדוגמה, הדמויות מתערבות מי יכול לשרוד הכי הרבה זמן בלי לאכול מקדייוויד.
בתוכנית הסאטירה הישראלית "מדינת הגמדים" התערבו ביניהם בנימין נתניהו, יעקב ליצמן, יאיר לפיד וזהבה גלאון על אי שימוש ציני ושימוש פוליטי בנושא השואה, כאשר יאיר לפיד מגלם את ג'ורג' שנתפס כותב פוסט על סבתו שהייתה במחנות.
Bennett Sings Ellington: Hot & Cool
Bennett Sings Ellington: Hot & Cool (בעברית: בנט שר אלינגטון: חם & קריר) הוא אלבום האולפן ה-48 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-28 בספטמבר 1999 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. האלבום יצא לאור לרגל חגיגות 100 שנים להולדתו של דיוק אלינגטון.
בנימין אלקובי
בנימין אלקובי (נולד 21 במאי 1961) הוא משורר ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
בנימין אלקובי נולד בעיר תטואן שבצפון מרוקו, הנחשב בתקופה הקולוניאלית כ"מרוקו הספרדית". ככזה שפת-האם שלו היא ספרדית, בנוסף לשפות עברית, אנגלית וצרפתית. בגיל 7 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. התגורר עם שני אחיו אצל אמו הגרושה והוריה באשקלון. שם למד בבית-הספר היסודי ובבית-הספר התיכון העיוני "תגר"(שעם השנים נסגר). בהיותו בעל מחלת עצמות מולדת ונדירה שוחרר מן השירות הצבאי. בגיל 20 עבר לחיות בבאר-שבע כדי ללמוד ולסיים את לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1987 חזר להתגורר עם אביו בקריית ים, שם חי עד 2012. במקביל עבד כמורה, תחילה מטעם משרד החינוך ומאוחר יותר במגזר הפרטי. בשנים 1996–1999 השלים את השכלתו האקדמית, סיים תואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה. ב-2012, בהיותו כמעט בן 51, נישא להילה, צעירה ממנו ב-13 שנה, אף היא מורה. אז עברו להתגורר בשכונת נוה שאנן שבחיפה.
את ספר השירה הראשון שלו הוציא אלקובי לאור בשנת 1983, בהיותו בסך-הכול בן 22. מאז ועד 2016 הוציא לאור עוד 8 ספרי שירה. ב-1999 התקבל כחבר באגודת הסופרים העבריים, ומאז הפך לחלק מקהילת הספר בכלל, ומקהילת הספר בחיפה בפרט. את ספרו הראשון, "קם מאפרו", ערך איתמר יעוז-קסט, שממנו אלקובי למד את דרכי השירה. משורר נוסף שאלקובי התקרב אליו והפך לרבו היה נתן יונתן, שאף ערך את ספרו השני "ארכיאובסקורה". הכיר מקרוב את המשורר נתן זך, שהיה אף מורו בלימודי התואר השני. בעיני אלקובי זך הוא מקור ההשפעה העיקרי של שירתו.
משנת 2000 אלקובי הוא חבר אקו"ם, ומ-2006 חבר באיגוד כללי של סופרים בישראל. היה חבר בוועד אגודת הסופרים העברים בסניף חיפה והצפון. ב-2002 זכה בפרס "קרן תרבות חיפה" על ספרו הרביעי "באמצע החיים". שימש כעורך לשוני וכמגיה בכתב העת "צפון" שבעריכת פרופ' אבידוב ליפסקר (2004). ערך ספרי משוררים מקומיים ופרסומי שירה בחוצות; זכה לביקורת אוהדת מאת יצחק לאור, פרופ' אדיר כהן והמשורר והמבקר אילן ברקוביץ'. ב-2010 הופק סרט עליו ועל יצירתו.
בתחילת יולי 2002 עורר אלקובי מהומה רבה, כשהתפרץ מיציע הקהל אל הצגה שהוצגה בתיאטרון חיפה, והביע מחאה קולנית כנגד השתתפותו של השחקן השנוי במחלוקת ג'וליאנו מר. לאחר שנים הסביר אלקובי בשירו את התנהגותו הפרובוקטיבית כדחף תת-מודע ולא רצוני מצדו, שבא להתריע ולמנוע מראש כביכול את מותו הטרגי של מר כעבור מספר שנים. אלקובי פרסם משיריו ומסיפוריו בבמות ספרותיות רבות, מהן: בכתבי העת אפיריון, עכשיו, קשת החדשה, עיתון 77, במדור התרבות של ידיעות אחרונות, ובתחנת הרדיו של קול ישראל.
על שירתו
זו שירה הגותית, דיבורית, שאיננה פוסחת על המיזוג העדין שבין רגש ושכל; שירה אירונית ודיאלקטית, ששואפת לבנות את השלמות הרעיונית, דווקא מתוך הסתירה המתמדת. הרעיון המרכזי בשירת אלקובי הוא כי מתוך הדקונסטרוקציה והמבוכה ניתן לחתור אל איזושהי אמת, וכפי שהתבטא רבי נחמן מברסלב: רק דרך השבר ניתן לנסות ולהגיע אל השלם.
קרל שמידט-רוטלוף
קרל שמידט-רוטלוף, (בגרמנית: Karl Schmidt-Rottluff; 1 בדצמבר 1884 – 10 באוגוסט 1976) היה צייר ויוצר הדפסים גרמני. הוא היה אחד מארבעת המייסדים של קבוצת ציירים "הגשר" Die Brücke.
ביוגרפיה ועבודה
שמידט-רוטלוף נולד ברוטלוף, מחוז צ'מניץ, ב -1 בדצמבר 1884. הוא למד בגימנסיה ההומניסטית בקמניץ, שם התיידד עם אריך הקל. הוא נרשם לאדריכלות במכון הטכנולוגי בדרזדן בשנת 1905, בעקבות הקל, אך ויתר לאחר סמסטר אחד. אולם בזמן שהיה שם, אריך הקל הציג בפניו את ארנסט לודוויג קירכנר ואת פריץ בלייל. כולם דגלו בלהט בתחומי עניין אמנותיים דומים והשתמשו בארכיטקטורה כחזית ללימוד אמנות. הם הקימו את Die Brücke בדרזדן ב־7 ביוני 1905, במטרה ליצור סגנון בלתי מתפשר אשר ויתר על כל המסורות הקלסיות. התערוכה הראשונה שלה נפתחה בלייפציג בנובמבר אותה שנה.
בשנת 1906 הוסיף שמידט את עיר הולדתו רוטלוף לשם משפחתו. הוא בילה את קיץ אותה שנה באי אלסן יחד עם אמיל נולדה, שם שכנע אותו להצטרף לתנועת "דה ברוקה". הוא היה ידוע כמתבודד בקבוצה, ובילה את הקיץ על החוף בדנגאסט, ליד ברמן בין השנים 1907–1912. משנת 1905 עד 1911, במהלך שהותה של הקבוצה בדרזדן, עברו שמידט-רוטלוף וחבריו לקבוצה דרך דומה של התפתחות, והושפעו מאוד מסגנונות האר נובו והנאו-אימפרסיוניזם. עבודותיו של שמידט-רוטלוף בלטו מעמיתיו בגלל האיזון בקומפוזיציה והצורה הפשוטה שלהן, ששימשו יחד להגזמה הנושא. הוא בילה בשנת 1910 בציור כמה מיצירות הנוף המפורסמות ביותר שלו שזכו להכרה ותהילה. בדצמבר 1911 הוא ושאר חברי Die Brücke עברו מדרזדן לברלין.
הקבוצה פורקה בשנת 1913, בעיקר בשל המעבר העצמאי של כל אמן לברלין והתפתחות בכיוון האמנותי האישי של כל חבר בקבוצה. שמידט-רוטלוף החל לאמץ צביעה מאופקת יותר ונתן בתמונותיו דגש רב יותר על ציור, שהציג קווים כהים ומנוגדים בין צורות ולא בין צבעים, מה שהיה הנורמה בעבר. בשנים 1912 עד 1920 הוא אימץ סגנון זוויתי הרבה יותר בחיתוכי העץ שלו והתנסה בפסלי עץ מגולפים.
במלחמת העולם הראשונה, שמידט-רוטלוף שימש כחייל בחזית המזרחית משנת 1915 עד 1918, אך חוויות אלה מעולם לא באו לידי ביטוי ביצירותיו. בסוף המלחמה הוא הפך לחבר ב- Arbeitsrat für Kunst בברלין, שהייתה תנועה אנטי-אקדמית, סוציאליסטית של אמנים גרמנים במהלך המהפכה הגרמנית של 19–1918. הסגנון הזוויתי והניגודי של שמידט-רוטלוף נעשה צבעוני ומשוחרר יותר בתחילת שנות העשרים, ובאמצע שנות העשרים החל להתפתח בכיוון צורות שטוחות עם קווי מתאר עדינים. באמצעות התפתחות זו הוא נותר מחויב לציור הנוף בכללותו.
לאחר עליית הנאצים
התגמולים והכיבודים שקיבל שמידט-רוטלוף לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר האקספרסיוניזם זכה להכרה בגרמניה, נלקחו ממנו לאחר עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית. הוא גורש מהאקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1933, שנתיים לאחר קבלתו.
בשנת 1937, נתפסו 608 מציוריו של שמידט-רוטלוף ממוזיאונים על ידי הנאצים וכמה מהם הוצגו בתערוכות של "אמנות מנוונת". עד 1941 הוא גורש מאגודת הציירים ונאסר עליו לצייר.
המוניטין שלו שוקם בהדרגה לאחר המלחמה. בשנת 1947 מונה שמידט-רוטלוף לפרופסור באוניברסיטת אמנויות בברלין-שרלוטנבורג, שם המשיך להשפיע על הדור החדש של האמנים הגרמנים.
תרומה שהתקבלה ממנו בשנת 1964 היוותה את הבסיס למוזיאון "דה ברוקה" במערב ברלין, שנפתח בשנת 1967 כמאגר של יצירות של חברי הקבוצה. [3] הוא היה אמן פורה, עם 300 חיתוכי עץ, 105 ליתוגרפיות, 70 תחריטים ו -78 הדפסים מסחריים שתוארו בקטלוג של רוזה שפיר.
OooWee
OooWee הוא שיר שהקליטה הראפרית האמריקאית רפסודי בשיתוף הזמר-יוצר האמריקאי אנדרסון פאאק. השיר יצא לאור ב-16 בנובמבר 2016, כחלק מהמיני-אלבום השלשי של רפסודי, Crown וכחלק מאלבום האולפן השני שלה, Laila's Wisdom, על ידי חברת התקליטים ג'מלה רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רפסודי ואנדרסון פאאק והופק על ידי חייריס. השיר הוא בסגנון ההיפ הופ המאפיין שירים נוספים מהאלבום.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-12 מיליון.
רפאל כדיר צבאן
הרב רפאל כדיר צבאן (א' בטבת ה'תר"ע, 13 בדצמבר 1909 - ד' בכסלו ה'תשנ"ה, 7 בנובמבר 1994), היה רב באי ג'רבה שבתוניסיה, ולאחר שעלה לישראל שימש כרב העיר נתיבות, חבר מועצת הרבנות הראשית, ונשיא ישיבת כסא רחמים.
ביוגרפיה
נולד בא' בטבת ה'תר"ע באי ג'רבה שבדרום תוניסיה, לרב יעקב ולאמימה. בצעירותו למד תורה אצל רבני ג'רבה, ביניהם הרב שאול מקיקץ שלי, ורבו המובהק רבי רחמים חי חויתה הכהן. כן התכתב בהלכה עם הרב עובדיה הדאיה שבארץ ישראל.
בשנת ה'תר"ץ, בהיותו בן עשרים, נשא את בת דודתו עוישה. כעבור שנתיים, בשנת ה'תרצ"ב, מונה לראש ישיבה, תפקיד בו החזיק כ-12 שנה עד לשנת ה'תש"ד. בשנת ה'תרצ"ט התמנה כחבר שלישי בבית הדין שבג'רבה. בשנת ה'תש"ג נסמך לרבנות מטעם הרבנות הראשית שבעיר הבירה תוניס.
בתשרי ה'תש"ח החל לערוך ירחון תורני בשם "הירח", בו כתבו גדולי תלמידי החכמים בתוניסיה, ועסק בכך במשך שלוש שנים. בשנת ה'תשי"א התמנה לרב ודיין העיר מדנין (עיר) גם מטעם הממשלה, תפקיד בו שימש עד לסוף שנת ה'תשט"ז. בנוסף לתפקידיו הרבנים, היה גם "קומיתי" - אחד משבעה טובי העיר - הנציגים הרשמיים של הקהילה היהודית בפני המוסדות הממשלתיים בג'רבה, ושימש נציג הקהילה בפדרציה הכללית שבעיר הבירה תוניס. כן היה נשיא "ישיבת אור תורה", ועמד בראש וייסד מוסדות ציבור שונים של תורה וחסד - "ביקור חולים" שהגיש עזרה רפואית לחסרי אמצעים, "חתן וכלה" שסייע במימון הוצאות חתונה לנזקקים. "מתן בסתר" שעזר לעניים, ו"ועד בית הכנסת" שטיפל בכעשרים בתי כנסת בעיר. בשנת ה'תשי"ז עלה לישראל, ומי"ב באדר ב' באותה שנה (15 במרץ 1957) החל לשמש, למשך כשלושים ושמונה שנים, כרב עיירת הפיתוח "עזתה" שבאותה שנה הוחלף שמה ל"נתיבות" (בהמשך הפכה לעיר).
הרב צבאן דאג לביסוסה הרוחני של העיירה, הקים בה מועצה דתית להספקת שירותי הדת לתושבים (כעירוב, מקווה, בתי כנסת ועוד), יזם ועודד מוסדות תורניים והפיץ תורה בישובי האזור. סמוך לבואו ביקש משר הדתות דאז חיים משה שפירא, שהגיע לביקור, לעזור בהקמת ישיבה במקום, שתשמש ישיבה מרכזית לכל האזור, ואכן בסיוע השר וראש מועצה האזורית עזתה אברהם רוזנמן, הוקמה ישיבת "תורה ומלאכה" במקום. בהמשך נוסדה בעיירה "ישיבת הנגב". בדאגתו לחינוך התורני בעירו הוציא פסק דין, יחד עם הבאבא סאלי וגדולי ישראל נוספים, שלא יתקיימו בנתיבות לימודים מעורבים של בנים ובנות. הרב צבאן תמך גם במוסדות הרבי מלובביץ' בנתיבות.
החל מחודש אייר ה'תשי"ז, יזם הרב צבאן יום עיון שבועי לרבני האזור, במימון מועצה אזורית עזתה, בו הרבנים למדו וליבנו יחד הלכות אקטואליות והחליפו דעות בבעיות ציבוריות. בתחילה השתתפו עמו בחוג חבריו הרבנים שלמה מאזוז (מנתיבות) ונסים הכהן (רב המושב שרשרת), ובהמשך הוא התרחב לכחמשה עשר רבנים, ביניהם הרב ניסים טרבלסי, רב מושב תלמים. יוזמתו זו הועתקה גם לכינוס רבנים באבן שמואל.
אחרי פטירת רבו הרב רחמים חי חויתה הכהן, היה הרב צבאן לזקן רבני תוניסיה ונחשב כבעל הסמכות התורנית העליונה של בני העדה בישראל. הוא פעל רבות לפיתוח מוסדות התורה של העדה, ופעל להוציא לאור את ספריהם של חכמי תוניסיה מהדורות הקודמים. בשנת ה'תשל"ב נתמנה לנשיא ישיבת כיסא רחמים שעלתה מתוניסיה לבני ברק.
בשנת ה'תשל"ג נבחר הרב צבאן לחבר מועצת הרבנות הראשית. הוא תמך במדינה ובמוסדותיה, והצביע במועצת הרבנות בעד ההחלטה לומר ביום העצמאות הלל בברכה (אם כי הנהיג אמירת הלל ללא ברכה) ונזף באלה מבני עדתו שאמרו תחנון באותו היום נגד דברי רבותיהם.
על שמו שכונת הרב צבאן בנתיבות.
אמפוריאי
שמאל|ממוזער|250px|כד שהתגלה באמפוריאי אמפוריאי (בלטינית Emporiae, בספרדית Ampurias) היא עיר עתיקה בחוף הים התיכון, בחבל קטלוניה שבספרד, ממנה נותרו לימינו שרידים ארכאולוגיים בלבד.
העיר נוסדה ב-575 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים מפוקאיה (Φώκαια), שהעניקו לה את השם אמפוריון (Εμπόριον). בשל מיקומה בנתיב הסחר בין הערים מרסיי וטרטסוס, הפכה אמפוריאי למרכז כלכלי ומסחרי גדול, כמו גם המושבה היוונית הגדולה ביותר בחצי האי האיברי כולו. בתחילת המלחמה הפונית השנייה עברה לידי הרומאים, אך בשלהי המאה השלישית לספירה ננטשה.
היצירות שנמצאו בחפירות אמפוריאי (שהחלו בשנת 1908) הן בעיקר יווניות, רומיות ואיבריות ושמורות במוזיאון הארכאולוגי בקטלוניה שבברצלונה. מדובר בעיקר בכלי חרס, פסיפסים, פסלים, סרקופגים, תכשיטים וכלים.
אנגווילה
אנגווילה (באנגלית: Anguilla) היא טריטוריה בריטית מעבר לים, הכוללת אי באותו שם בים הקריבי, ששטחו 96 קילומטר רבוע, וכמה איים קטנים נוספים.
תיירות
השילוב של חופים לבנים ואקלים קיצי הפכו את אנגווילה למקום מושך עבור תיירים. מלונות מודרניים נמצאים בקצה המערבי של האי, כאשר בקצה המזרחי של האי גרים התושבים המקומיים בכפרים קטנים. בים הקרוב לאי נמצאות שוניות אלמוגים, ומפרצים ולשונות ים מאפיינים את חופיו. באי, שמכוסה בצמחייה סבוכה, ויש בו לפחות תריסר אגמי מי-מלח, אין הרבה אדמה פורייה. הפרנסה של התושבים היא דיג ותיירות.
היסטוריה
האראוואקים היו כנראה האנשים הראשונים באי. ציורים עתיקים בקירות של מערות הם השרידים הבולטים מתרבות זו. מתיישבים אנגלים התיישבו באנגווילה ב־1650, והאי נשאר שייך לבריטניה עד היום. למרות התיישבות זו, היום רוב התושבים באי הם אפריקאים שחורים שהובאו לאי בתור עבדים במאה ה-18.
לקראת סוף המאה ה-19, הביעו תושבי האי רצון לעצמאות. בקשתם נדחתה על ידי הכתר הבריטי, והאי אוחד ליחידה מנהלתית אחת יחד עם סנט קיטס ונוויס.
ב-30 במאי 1967 מרדו התושבים והכריזו על הפרדות משני האיים האחרים, תוך דרישה לשלטון ישיר של הממלכה המאוחדת. באותה עת התגוררו באי כ-6,000 תושבים ללא חשמל, טלפון, מים זורמים או רופא. ב־1969, כאשר נפסק המשא ומתן עם התושבים, נכנסו חיילים בריטים לאי למשך כמה חודשים על מנת להחזיר את השלטון לבריטניה. בהמשך, בשנת 1971, הפכה אנגווילה לישות תחת שליטה מלאה של הבריטים.
ב־1980 האי הופרד מסנט קיטס ונוויס, אך נשאר תחת שלטון בריטי.
כיום נמצאים המשרדים המנהליים של אנגווילה בעיר הוואלי שנמצאת במרכז האי. על אף שכלכלת האי תלויה בתיירות, מנסה הממשל המקומי לפתח גם מסחר.
האי הוא המקום בו חיבר רוברט רוג'רס את הפיבי הקדוש, התנ"ך בגרסת הראסטפארי.
אזורים
השטח של אנגווילה כולל את האי הגדול ומספר איים נוספים, ברובם לא מיושבים. האי המיושב הגדול מחולק ל-14 אזורים:
המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות
המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות או ה-RKD (בהולנדית: RKD-Nederlands Instituut voor Kunstgeschiedenis) ממוקם בהאג והוא המרכז הגדול ביותר בעולם להיסטוריה של האמנות. המרכז מתמחה בתיעוד, ארכיונים, וספרים העוסקים באמנות מערבית מימי הביניים המאוחרים ועד לזמנים מודרניים. כל אלו פתוחים לציבור, ולחלק נרחב מן האוסף בוצעה דיגיטציה והם מצויים באתר האינטרנט של המכון. המטרה העיקרית של המכון הוא לאסוף, לקטלג, ולהפוך את מחקר האמנות לזמין, בעיקר בתחום תור הזהב של הציירים ההולנדים.
בבעלות הספרייה בערך 450,000 כותרים, מתוכם בקירוב 150,000 הם קטלוגים שנקנו במכירה פומבית. בספרייה יש כ-3,000 כתבי עת, מתוכם 600 הם מנויים פעילים. אף על פי שרוב הטקסט הוא בהולנדית, רשומה סטנדרטית מכילה קישור למאגרי הספרייה ולתמונות של עבודות ידועות, הכוללים שמות באנגלית וגם בהולנדית.
היסטוריה
האוסף החל דרך ירושות פריץ לוחט, היסטוריון אמנות והבעלים של אוסף גדול של ציורים והדפסים ושל קורנליס הופסטדה דה גרוט (1863–1930), אספן, היסטוריון אמנות ואוצר. ירושתם היוותה את הבסיס לאוסף האמנות ולספרייה, שכיום מאוחסנים ברובם בספרייה הלאומית של הולנד שבהאג.
קרב קיסה
קרב קיסה (בלטינית Cissa) ניטש בסתיו 218 לפנה"ס, בתחילת מלחמה הפונית השנייה, בין חילות רומא וקרתגו. הקרב התחולל בהיספניה (ספרד), דרומית לטאראקו (Tarraco, כיום טרגונה), בין צבא רומאי בפיקוד גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס לבין צבא קרתגי גדול פי כמה בפיקוד חנו. ניצחון הרומאים היה שלם, ובעקבותיו השיגו את השליטה על האזור שמצפון לנהר היברוס (אברו), אשר חודשים ספורים בלבד קודם לכן נכבש על ידי חניבעל. היה זה הקרב הראשון שניהלו הרומאים על אדמת היספניה.
יעקב אלמולי
יעקב אלמולי (ברומנית: Iacov (Jacques) Almuly, 1874 - 11 במאי 1966) היה הרב האחרון של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה.
ביוגרפיה
יעקב אלמולי נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית שומרת מסורת שחלק מבניה כבר שימשו כרבנים ומנהיגים של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. אביו היה מנחם דוד אלמולי ובין אבותיו היה גם החזן גבריאל פאפו. דודו, משה יצחק אלמולי, היה רב הקהילה הספרדית של בוקרשט באמצע המאה ה-19.
יעקב אלמולי היה יהודי דתי ובקי בתורה והוסמך כרב על ידי רבנים ספרדים אחרים מבני הקהילה ברומניה. למרות הסמכתו לרבנות הוא העדיף לפעול בתחום הכלכלי והבנקאי, אך היה פעיל גם במסגרת הקהילתית ואף שימש כסגן נשיא הקהילה. הוא עסק בנושא החינוך ובעיקר לימודי השפה העברית והמסורת הדתית הספרדית במסגרת בית הספר הקהילתי המודרני.
בשנת 1948, לאחר מות הרב מרדכי אשכנזי, התבקש אלמולי לקבל לידיו את תפקיד הרב של הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט והוא הסכים. בשנת 1949, כשפורקה הקהילה היהודית הספרדית והפכה לסקציה הספרדית בפדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מילא אלמולי את תפקידו במסגרת חדשה זו. היות שבית הכנסת הספרדי הגדול, "קהל גראנדה" נהרס על ידי הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כיהן אלמולי בבית הכנסת הספרדי "קהל קדוש שלום".
אלמולי פרסם בשנת 1964, ב"רביסטה קולטולוי מוזאיק" (Revista Cultului Mozaic) היסטוריה קצרה של הקהילה הספרדית ברומניה. הוא נפטר בגיל 92 ובניו פרץ ומנחם מקס אלמולי המשיכו בניהול התפילה בבית הכנסת הספרדי עד לפירוקו בשנת 1988.
אינטליגנציה (שיר)
אינטליגנציה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2010, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של רדיו אמצע הדרך, השני במצעד של מדיה פורסט, וה-17 במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי הנרי, והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ המשלב בתוכו גם את סגנון הים-תיכוני. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, וטען כי שרית חדד שרה באירוניה ובציניות את השיר, ואף העניק לו שלושה כוכבי זהב.
במקור, תוכנן השיר להיכלל באלבומה 20, אך מסיבה לא ברורה הוחלט שלא להוסיפו אליו. השיר נכנס לאלבום האוסף המיטב, שיצא בספטמבר 2012.
וידאו קליפ
טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל בגרסתו הרגילה. בנוסף לכך, פורסמה עטיפת הסינגל גם בגרסה תלת-ממדית, בדומה לעטיפת הלהיט "Do You Love Me".
נכון ל-25 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של האודיו עומד על קרוב למיליון צפיות.
עורב שחור
עוֹרֵב שָׁחוֹר (שם מדעי: Corvus corax) הוא מין עוף מסוג עורב שבמשפחת העורביים ובסדרת ציפורי השיר. הוא אחד מהעופות בעלי התפוצה הטבעית הנרחבת ביותר מבחינת שטח ומספר פרטים, ועל כן באנגלית הוא מכונה Common raven (עורב מצוי). בישראל אין מין זה נפוץ במיוחד: הוא נדיר למדי בהרי הצפון והמרכז, וזוגות מעטים מקננים בנחלי מדבר יהודה ובנגב. העורב השחור הוא הציפור הלאומית של בהוטן.
תפוצה
המין נמצא במדינות ובטריטוריות הבאות:
משערים כי הוא נמצא אף במדינות ובטריטוריות הבאות, אך טרם תועד בוודאות: לבנון, לוקסמבורג, מלטה, סבאלברד.
מקום חיות
העורב השחור מעדיף שטחים פתוחים למחיה: טונדרה חסרת עצים או יערות נטושים, הרים ומצוקים, חופי ים, גדות נהר גדולים, מישורים ומדבריות. אולם בהיותו עוף סתגלן מאד ניתן למוצאו במרבית אתרי המחיה למעט יערות גשם טרופיים. באזורים אחדים של תפוצתו, בעיקר באירופה ובאסיה, ניתן לראותו גם באזורים מיושבים ואף באזורים אורבאניים על אף אופיו החששן. באזור תפוצתו החדשה יותר, ביבשת אמריקה, מקושר יותר לאזורי הטבע הפראיים ולמקומות הנטושים.
ניתן לראות את המין במנוחה בעיקר על מדפי סלעים או על צמרות עצים, אך ניתן לראותו במנוחה גם על עמודי חשמל ושילוט חוצות, אשר הפכו עבורו לאתרי קינון בעידן המודרני.
תיאור המין
העורב השחור נקרא כך בזכות צבען השחור של נוצותיו. הוא העוף השני בגודלו (לאחר המין עורב עב-מקור) מבין ציפורי השיר: אורכו 54 עד 69 סנטימטרים, ומוטת כנפיו. משקלו נע בין 689 ל-1625 גרמים. למין זנב בצורת יתד. על הגרון נוצות מרובות שצבען שחור מעט דהוי הנוטה להתפרע, הן משתתפות בהתקשרות בין פריטים. המקור עבה וגס. למין חד-צורתיות זוויגית, על אף שלעיתים הנקבות קטנות במעט מהזכרים. בעת תעופה יוצרות נוצות הכנף מבנה דמוי יד עם אצבעות.