cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טלסקופ חלל
טלסקופ חלל הוא מצפה כוכבים נייד המורכב על גבי לוויין ומטרתו לבצע תצפיות אסטרונומיות למטרות מדעיות ומחקריות. בין טלסקופי החלל ניתן למנות את ג'יימס וב, האבל, שפיצר, סוהו וצ'נדרה. שיגורם של טלסקופי חלל נוספים מתוכנן לעתיד.
מאפיינים עיקריים
מצפים אחדים שוגרו לחלל ורובם הרחיבו באופן ניכר את הידע האנושי על היקום. ביצוע תצפיות אסטרונומיות מן הקרקע מוגבל בשל סינון ופיזור הקרינה האלקטרומגנטית באטמוספירה של כדור הארץ. הפרעות אלה גרמו לכך שכדאי מאוד לבצע תצפיות מהחלל. מכיוון שהטלסקופים הללו מקיפים את כדור הארץ מחוץ למעטה האטמוספירה שלו, הם אינם נפגעים מזיהום האור הנובע ממקורות אור מלאכותיים על כדור הארץ. עם זאת, כיום קיימים בעולם טלסקופים קרקעיים, דוגמת הטלסקופ הבינוקולארי הגדול, והטלסקופים במצפה קק, אשר מסוגלים להתמודד חלקית עם ההפרעות הנגרמות על ידי האטמוספירה בעזרת מערכות אופטיקה מסתגלת.
אסטרונומיה מהחלל טומנת בחובה יתרונות נוספים מבחינת טווח התדרים האלקטרומגנטיים מחוץ לחלון האופטי ולחלון הרדיו, שני סוגי הקרינה האלקטרומגנטית החודרים את האטמוספירה. כך למשל אסטרונומית קרני ה־X אינה יכולה כלל להתבצע מכדור הארץ, אלא אך ורק מלוויינים כדוגמת צ'נדרה. גם תחומי האינפרה אדום והאולטרה סגול נחסמים עד שהם מגיעים לקרקע.
טלסקופים שמשמשים כמיצפי חלל נבדלים מלוויינים אחרים המופנים לכדור הארץ לצורך חישה מרחוק, כגון: ריגול, ניתוח מזג אוויר וסוגים אחרים של איסוף מידע. מיצפי החלל שוגרו, תוכננו, נבנו ותופעלו לאורך השנים, על ידי הארגונים הבאים: מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי (NASA), סוכנות החלל האירופית (ESA), הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA), סוכנות החלל הקנדית (CSA), הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO), רוסקוסמוס, מינהל החלל הסיני (CNSA), המרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS), סוכנות החלל האיטלקית (ASI), המרכז הגרמני לחקר החלל (DLR), המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל (KARI), סוכנות החלל הספרדית (INTA) וארגונים נוספים ושיתופי פעולה מרחבי העולם. מצפי החלל מיועדים למחקר מדעי בתחומי האסטרונומיה, האסטרופיזיקה והקוסמולוגיה ומהמאה ה־21 גם אסטרוביולוגיה. איסוף המידע הרב ממצפי החלל מתחומי מחקר אלו, יצר תְּחוּם דַּעַת חדש המשלב את מדעי המחשב, הבִּיג דָּאטָה, המתמטיקה, הפיזיקה והכימיה והנקרא אסטרואינפורמטיקה.
מצפי החלל מתחלקים לשני סוגים: מצפים הממפים את כל השמים (סקרים), ומצפים המבצעים תצפיות על חלקי שמיים וגרמי שמיים ניבחרים. שני סוגים אלו של מיצפי החלל מסווגים בהתאם לכל טווחי הספקטרום האלקטרומגנטי : קרינת גמא, רנטגן, אולטרה סגול, אור, אינפרא אדום, מיקרוגל, ורדיו. בנוסף לעיל גם מיצפים מיוחדים לגילוי גלאי חלקיקים וגלי כבידה. הפרויקטים השונים לתצפית בכל מיצפה בחלל ניבחרים מתוך הצעות רבות שמגיעות ממוסדות אקדמיים ומכוני מחקר מכל העולם. מצפי חלל רבים השלימו את משימתם בעוד אחרים עדיין פעילים או בבניה ומיצפים שמתוכננים לעתיד.
רעיונות לטלסקופים עתידיים של נאס"א, לעשור הרביעי של המאה ה־21
להלן ארבע הצעות במסגרת משימות מדע אסטרטגיות גדולות של נאס"א (באנגלית: Large strategic science missions) הידוע בשם הקודם תוכנית פלאגשיפ. בשנת 2016 הוצעו לבחירה לשנת 2020 ארבעה טלסקופי חלל שונים. בשנת 2019 ארבע הקבוצות העבירו את הדוחות הסופיים שלהן לאקדמיה הלאומית למדעים, שהוועדה העצמאית לסקר העשור במדע פלנטרי שלה מייעצת לנאס"א, ותבחר, איזו משימת טלסקופ חלל צריכה להיות בראש סדר העדיפויות. הבחירה תתקיים בתחילת העשור השלישי של המאה העשרים ואחת, והמשימה תושק בערך בשנת 2035. להלן ארבעת טלסקופי החלל המוצעים:
לקריאה נוספת
* Neil English, Space Telescopes: Capturing the Rays of the Electromagnetic Spectrum, Springer, 1st ed. 2017, ISBN 978-3-319-27812-4.
מכשפה לבנה
במהלך צידי המכשפות של העת החדשה המוקדמת באירופה, העוסקים במאגיה עממית לא ראו עצמם כמכשפות, שבתפישה האירופית לרוב נחשבו למי שכרתו ברית עם השטן, אלא כמרפאים וחוזים. אך רבים ורבות מהם עדיין נשפטו והוצאו להורג, במיוחד בתקופות שיא של הרדיפה. ל-cunning folks רבים הייתה חיית לוויה שהם האמינו שהם רוח מדריכה שלהם, וחיות אלה, במיוחד חתולים, עברו דמוניזציה על ידי ההמונים.
חלק מהמרפאים העממיים האלו ראו בעצמם מתווכים בין העולם הגשמי לרוחני, סוג של מקבילה לשאמאניזם. אלה לפעמים היו מתארים את מגעיהם עם פיות, יצורים על-טבעיים אחרים, רוחות המתים, לעיתים דרך חוויה חוץ-גופית והתהלכות בעולמות נסתרים. כל זאת בהתאמם לאמונות פולקלוריסטיות בכל זמן ומקום.
וילה כפרית רומית
וילה כפרית רומית (בלטינית: villa rustica) הידועה גם בשם וילה פרסטילית, היא בנייה בסגנון אדריכלות רומית, הכוללת בית מגורים עם פרסטיל (peristylium) - גן פנימי מוקף עמודים וחדרים. וילות בסגנון רומי הוקמו לרוב ברחבי האימפריה הרומית בתקופת רומא העתיקה, והן מהוות עדות מובהקת לתהליך הלניזציה; לפיכך, נוכחותן או העדרן עשויה לשמש אבן בוחן חשובה למצב החברה הכפרית.
הווילה היא אחד מנציגיה המובהקים של התרבות הרומית בארץ ישראל. וילות אלו מצביעות על הפגניזציה שעברה יהודה לעומת הגליל בעקבות מרד בר כוכבא ומעידה על ההתפשטות הרומית-הלניסטית ביהודה.
מאפייני הוילה הכפרית הרומית
הווילה הכפרית רומית כוללת כמה מאפיינים:
וילות רומיות בארץ ישראל
דוגמאות לווילות פרסטיליות מהתקופה הרומית נמצאות בכמה מקומות ביהודה:
וילות רומיות נחשפו בישראל לא רק באזורים עירוניים, אלא גם במרחב הכפרי כבתי חווה.
גאדג'ט
גָּאדְגֶ'ט (באנגלית: Gadget; על פי האקדמיה ללשון העברית: חֲפִיץ) הוא מוצר בעל תפקיד מסוים, בדרך כלל לא חיוני, המבוסס על חידוש או על פטנט טכנולוגי. גאדג'טים יכולים להיות צעצועים, או עזרים המתווספים למכשירים מסורתיים. בפרט, גאדג'טים לרוב הם מוצרי אלקטרוניקה קטנים.
פיתוח וייצור גאדג'טים טכנולוגיים מתבצע במדינות המפותחות, ובפרט במדינות מזרח אסיה: יפן, סין וקוריאה – שם נפוץ גם השימוש בהם. מכיוון שגאדג'ט הוא מכשיר חדשני, יש מוצרים שכבר איבדו את התואר – דוגמה טובה היא הטלפון הסלולרי החכם, שנחשב לגאדג'ט משוכלל, לפני שהפך למוצר נפוץ.
ישנם גם גאדג'טים למחשב שהם אפליקציה, למשל: גוגל גאדג'טים. המשתמשים של גוגל יכולים ליצור גאדג'ט משלהם, ולהעלות אותו לכל דף באינטרנט.
מקור המילה באנגלית
בגיליון שיצא לאור באוקטובר 1918 של כתב העת המדעי "הערות ושאילתות" (Notes and Queries), פורסם רב-מאמר אודות המילה גאדג'ט. H. Tapley-Soper מהספרייה העירונית של אקסטר, כתב בו על דיון שהתעורר בישיבת פלימות של אגודת דבונשייר ב-1916, בו הוצע שמילה זו תירשם ברשימת הקרתנות המילולית המקומית. כמה מהחברים התנגדו מהכללתה בתחום הנמצא בשימוש נפוץ ברחבי המדינה. קצין מחיל הים שהיה נוכח במקום, אמר כי כבר שנים שהביטוי פופולרי לכלי או יישום בעגה הצבאית הקרובה לו.
השימוש בשם זה בחוגי הצבא חדר מעבר לחיל הים בלבד. בספר "מעל הקרב" של ויויאן דרייק (1918) המספר אודות זכרונותיו של טייס בריטי בחיל המלכותי, מופיע הקטע: "השיעמום שלנו הוקל מדי פעם על ידי גאדג'טים חדשים - גאדג'ט היא מילת סלנג בחיל שמשמעותה "המצאה"! חלק מהגאדג'טים היו טובים, חלק קומיים וחלק מיוחדים במינם".
במחצית השנייה של המאה ה-20, השם גאדג'ט החל להיקשר עם קומפקטיות וניידות. כך ניתן ללמוד ממאמר שפורסם ב-1965, "הגיזמו הגדול" ("גיזמו" - מונח המשמש לסירוגין עם גאדג'ט לאורך המאמר).
האטימולוגיה של המילה, אם כן, שנויה במחלוקת.
תרגום לעברית
עד שנת 2006 לא היה שם עברי למושג, אך לאור השימוש הנפוץ בו, החליטה בשלהי 2006 הוועדה למילים שבשימוש כללי של האקדמיה ללשון העברית על הוספת המילה הלועזית לעברית, כשבנוסף נוספה מילה עברית חדשה: "חפיץ". המשמעות העומדת מאחורי המילה "חפיץ" היא "חפץ שחפצים בו". השימוש במילה עברית זו, אינו נפוץ.
שימושים אחרים
ההפצצה האטומית הראשונה כונתה "הגאדג'ט" על ידי המדענים של פרויקט מנהטן, באתר טריניטי.
אפליקציות גאדג'טים
התיעוד המוקדם ביותר למונח בתחום הנדסת התוכנה היה בשנת 1985 על ידי מפתחי AmigaOS, מערכת ההפעלה למחשבי Amiga. הם ציינו את המונח GUI widget - אלמנט שליטה בממשק המשתמש.
לא ידוע אם חברות תוכנה נוספות הושפעו במפורש מכך, כשהחלו להחדיר את השימוש במילה הזו בטכנולוגיות שלהן. המילה ווידג'ט ותיקה יותר בהקשר זה. בסרט "בחזרה לבית הספר" של אלן מתר מ-1986, מופיעה סצנה בה פרופסור לכלכלה מעוניין להקים חברה בדיונית המייצרת ווידג'טים, למטרות חינוכיות.
יחסי אוזבקיסטן–צרפת
יחסי אוזבקיסטן–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין אוזבקיסטן לצרפת.
סקירה כללית
ב-1 במרץ 1992 שתי המדינות חתמו בטשקנט על פרוטוקול הקובע את היחסים הדיפלומטיים שלהן. הסכם ידידות ושיתוף פעולה המחזק פרוטוקול זה נחתם ב-27 באוקטובר 1993.
פרנסואה מיטראן הוא הנשיא הצרפתי היחיד שביקר באוזבקיסטן במהלך כהונתו, באפריל 1994. נשיא אוזבקיסטן, אסלאם קרימוב, ביקר רשמית בצרפת פעמיים, באוקטובר 1993 ובאפריל 1996 לרגל שבוע אוזבקיסטן באונסק"ו.
יחסים כלכליים
סחר כלכלי פרנקו-אוזבקי הוא שולי יחסית אך נוטה לעלות: הוא הוכפל בין 2006 ל-2007 והגיע ל-51.7 מיליון אירו ביצוא הצרפתי, ול-157.4 מיליון אירו ביצוא אוזבקיסטי. מרבית היצוא האוזבקי נוגע למוצרי אנרגיה, בעוד שהייצוא הצרפתי מגוון יותר (בעיקר רכיבים אלקטרוניים וחומרים כימיים). רק 35 חברות צרפתיות השקיעו באוזבקיסטן באופן משמעותי.
יחסי תרבות
טשקנט מארחת ברית צרפתית מאז 2016. בנוסף יש בית ספר צרפתי בטשקנט, שאושר על ידי הסוכנות לחינוך צרפתי בחו"ל מאז 2001.
בס אוטיס
בס אוטיס (באנגלית: Bass Otis; 17 ביולי 1784 – 3 בנובמבר 1861) היה אמן, וצייר פורטרטים אמריקאי מוקדם. הוא צייר מאות דיוקנאות, כולל רבים מהאמריקאים הידועים ביותר בימיו, והפיק את הליתוגרפיה האמריקאית הראשונה בשנת 1819.
ביוגרפיה ועבודה
אוטיס נולד במזרח ברידג'ווטר, מסצ'וסטס, בנם של ג'וזיה אוטיס, רופא, וסוזנה אור. כנער, ייתכן שהוא השתלב אצל יצרנית חרמשים, אולי אצל קרוב משפחה. מאוחר יותר עבד כחניך בציור ואז הלך ללמוד אצל גילברט סטיוארט בבוסטון בערך 1805–1808.
אוטיס עבר לעיר ניו יורק, אולי כעוזרו של הצייר ג'ון ווסלי ג'רוויס. כשעבר לפילדלפיה, פנסילבניה בשנת 1812, קריירת הציור שלו פרחה. הוא נבחר לחברת האמנים של ארצות הברית בשנת 1812, ושמונה מדיוקנאותיו נכללו בתערוכה המשולבת של אגודת האמנים והאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. הוא נבחר כאקדמאי באקדמיה של פנסילבניה בשנת 1824. אחת העבודות המוקדמות המפורסמות ביותר של אוטיס הראתה סצנה בתוך חנות לעיבוד מתכות, כנראה ביטוי לשנותיו כשוליה.
בשנת 1813 הוא התחתן עם אליס פיירי מפילדלפיה, ונולדו להם שישה ילדים.
עם המוציא לאור מפילדלפיה, ג'וזף דלאפליין, החל לצייר דיוקנאות ל"אוסף של דלאפליין של דמויות אמריקאיות מכובדות". בשנת 1816 אוטיס צייר דיוקנאות של תומאס ג'פרסון, ג'יימס מדיסון ודולי מדיסון. בסך הכל, צייר עשרים וארבעה דיוקנאות עבור "האוסף", אם כי רק הדיוקן של ג'פרסון פורסם לפני סיום הפרויקט בשנת 1818. חלק מהדיוקנאות שנותרו הוצגו בגלריה של דלאפליין.
אוטיס הפיק את הליתוגרפיה האמריקאית הראשונה, שפורסמה בגיליון יולי 1819 של מגזין Analectic, יחד עם מאמר על התהליך הליתוגרפי.
במחברותיו של אוטיס לשנים 26–1819 נרשמו למעלה מ -300 דיוקנאות שצוירו, כולל דיוקנאות של האמן ג'ון נגל, הכומר שפרד קושצ'יסקו קולוק, ויקטור מארי דו פונט, הסנטור ג'ון סי פרמונט והכומר ג'יימס אברקרומבי. ציורים ידועים אחרים כללו את הסופר ג'יימס פנימור קופר, תומאס גארט ונשיא ארצות הברית ויליאם הנרי הריסון.
הוא עבד בעיקר בפילדלפיה, אך עבד גם בבוסטון ובוילמינגטון, דלאוור (1839, 1840) ובפרובידנס, רוד איילנד (1858–1861).
תלמידיו כללו את הנרי אינמן, פיטר פ. רוטרמל וג'ון נגל.
אברהם אליהו הרכבי
אברהם אליהו הרכבי (ברוסית:  Авраа́м Я́ковлевич Гарка́ви; 14 בנובמבר 1835, כ"ב בחשון תקצ"ו בנבהרדק באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) – 13 במרץ 1919, י"א באדר תרע"ט בסנקט פטרבורג) היה היסטוריון ומזרחן, ביבליוגרף וספרן יהודי רוסי. הוא פרסם מחקרים על תקופת הגאונים, בקראות. במסגרת עבודתו כמנהל המחלקה המזרחנית-שמית בספרייה הקיסרית בפטרבורג פרסם ותיאר כתבי יד עבריים רבים.
קורות חיים
אביו של אברהם אליהו הרכבי, הרב יעקב הרכבי, היה סוחר עשיר ותלמיד חכם חשוב. באמצע המאה ה-19 עלה אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם שימש כר"מ בישיבת עץ חיים במשך ארבעים ושלוש שנים.
את לימודיו החל אברהם אליהו הרכבי אצל אחיו גרשון שלימד אותו תלמוד. בגיל 15 התחיל ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד עד 1858. יחד עם לימודיו בישיבה למד גם רוסית, צרפתית והשכלה כללית רחבה. ב-1858 נכנס לבית המדרש לרבנים בווילנה. שם למד עד 1863 ואז החל ללמוד מזרחנות באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
מ-1864 החל לעבוד בחברת מפיצי השכלה בין היהודים ברוסיה בהתנדבות.
ב-1868 סיים וקיבל תואר מ"א בהיסטוריה. נושא העבודה שלו היה: "דברי הסופרים המוסלמים על הסלאווים והרוסים" (Сказания мусульманских писателей о славянах и русских). אחרי קבלת התואר נשלח הרכבי לברלין על חשבון הממשלה הרוסית כדי שיוכל, בשובו, לקבל את הקתדרה של היסטוריה של המזרח. אבל כשחזר המינוי שלו למרצה בוטל בשל יהדותו. ב-1872 קיבל הרכבי תואר דוקטור על מחקרו בנושא: "על מקום שבתם הקדום של השמים, הארים והחמיים" (О первоначальном обиталище семитов, индоевропейцев и хамитов). באותה שנה התחיל לעבוד בספרייה הקיסרית בסנקט פטרבורג. ארבע שנים אחרי תחילת עבודתו בספרייה נתמנה למנהלה ובתפקיד זה כיהן עד מותו.
הממשלה צרפה את הרכבי למספר משלחות ארכאולוגיות כמו לצ'ופוט-קלה בשנת 1874, לארץ ישראל, סוריה ומצרים בשנת 1886. במסגרת נסיעתו זו ביקר את אביו ושני אחיו בירושלים וכן ביקר במושבות החדשות שהוקמו אז: ראשון לציון, גדרה ופתח תקווה.
בשנת 1884 חידש את הופעתו של מקיצי נרדמים והיה בין ראשי החברה. במסגרת זו הוציא את ספרי תשובות הגאונים.
הרכבי נישא פעמיים. הוא התגרש מאשתו הראשונה אחרי שנות נישואין לא רבות ב-1874, ובהיותו בן 73 נישא פעם שנייה. להרכבי נולדה בת מנישואיו הראשונים
נפטר בשנת 1919. על שמו רחוב בשכונת טלביה בירושלים ובשכונת יד אליהו בתל אביב.
חיבוריו ומחקריו
הרכבי היה מחבר פורה וברשימת פרסומיו עד 1907 שנערכה על ידי שמואל אברהם פוזננסקי ופורסמה ב-1909 בספר זיכרון לאברהם אליהו נמנו 392 חיבורים בעברית, רוסית, גרמנית, צרפתית ואנגלית.
את מחקרו הראשון שעסק בתולדות יהודי רוסיה פרסם ב-1867 בכתב העת הכרמל. במחקריו שפך אור חדש על ההיסטוריה הקדומה של רוסיה ועל ההיסטוריה היהודית רוסית. הוא עסק מ-1864 בהיסטוריה של ממלכת הכוזרים. הוא חקר את ההיסטוריה של דרום רוסיה, הקווקז, קרים וקייב העתיקה. הרכבי טען בספרו היהודים ושפת הסלאווים (1867) שהיהודים בדרום רוסיה דיברו בשפות סלאביות לפני שהגיעו לשם יהודים מאשכנז. הקהילה היהודית ברוסיה נוצרה על ידי יהודים שהיגרו מאזור הים השחור שם הם התיישבו אחרי גלות בבל והם אלה שהשפיעו על הכוזרים.
תחומים נוספים בהם הרכבי עסק הם:
קומטסו
קומטסו (ביפנית: コマツ, באנגלית: Komatsu) היא חברה בינלאומית שמייצרת ציוד מכני הנדסי, מכונות לתעשייה. מוצריה כוללים, בין היתר, מכונות דפוס, לייזרים וגנרטור תרמו-אלקטרוני. מטה החברה נמצא בטוקיו שביפן. החברה נקראת על שם העיר קומצו, אישיקווה שם נוסדה החברה ב-1917.
קומטסו היא היצרנית השנייה בגודלה בעולם של ציוד מכני הנדסי, כאשר קטרפילר היא הראשונה. ברם, באזורים מסוימים - בפרט יפן וסין - קומטסו מובילה בנתח השוק. לחברה מפעלים ומרכזי ייצור ביפן, אסיה, אמריקה ואירופה.
פירוש שם החברה "קומטסו" הוא "עץ אורן קטן" ביפנית ולכן עצי אורן נשתלים לעיתים קרובות במתקני החברה.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-1917 כ-Komatsu Iron Works בידי Takeuchi Mining Industry (תעשיית הכרייה טקאוצ'י) כחברה-בת כדי לייצר כלי עבודה עבור החברה-האם. בספו של דבר קומטסו גדלה מספיק ונמכרה לציבור ב-13 במאי 1921, ואז נהפכה לחברה העצמאית Komatsu Ltd.קומטסו ייצרה את האב-טיפוס של טרקטור חקלאי הראשון שלה ב-1931. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ייצרה החברה טרקטורים צבאיים עבור צבא יפן, וכן דחפורים, טנקים ותותחי הוביצר. אחרי מלחמת העולם השנייה, תחת נשיאה החדש יושינארי קאוואי קומטסו הוסיפה דחפורים ומלגזות אזרחיים לקו המוצרים שלה. ב-1949 החלה לייצר לראשונה מנועי דיזל. גדילתה כחברה נבעה בין השאר מהדרישה ההולכת לדחפורים במהלך שיקום יפן אחרי המלחמה (בשנות ה-50 של המאה ה-20). באוגוסט 1951 מטה החברה הועבר לטוקיו. בשנת 1957 הגיעה החברה להתקדמות טכנולוגית מספקת כדי לצייד את כל כלי הצמ"ה וכלי הרכב שלה במנועים מתוצרתה. ב-1964 ריואיצ'י קאוואי, בנו של יושינארי קאוואי, החליף את אביו כנשיא החברה והחל לייצא את מוצריה במטרה לשנות את תדמית המוצרים היפניים כזולים ובעלי איכות נמוכה. ביולי 1967 היא נכנסה לשוק בארצות הברית והתחרתה מול קטרפילר, יצרנית הדחפורים הגדולה בעולם, בשוק הבית שלה. תחרות זו נעשתה תחת הסלוגן "Maru-C" שפירושו "להקיף את קטרפילר" בהתייחס למשחק הגו בו הקפת היריב בכלים זוכה בשטח המוקף. קומטסו ותעשיות דרסר הקימו ביחד את "קומטסו דרסר" כדי לייצר ציוד כרייה וטרקטורים למכרות. שותפות 50-50 זאת נמשכה מספטמבר 1988 עד אוגוסט 1994, כאשר קומטסו קנתה את החלק של דרסר. ב-1997 מותגו מוצרי הכרייה של קומטסו תחת "Komatsu Mining Systems". כדי למנוע בלבול מותגים בזמן שינויי החברות, השם "Haulpak" שימש לקו המוצרים שקומטסו התחילה עם דרסר. בסופו של דבר הפך השם "האולפק" למותג גנרי ששימש לכל משאית עפר בעל פתח אחורי במכולה. כיום קומטסו היא חברה הצמ"ה השנייה בגודלה בעולם. קו המוצרים שלה כולל מחפרים (קומפקטיים, קטנים, בינוניים וגדולים), דחפורים, משאיות עפר למכרות, משאיות עפר מפרקיות, מעמיסים אופניים, מעמיסים זחליים, מחפרונים, מיני-מעמיסים, מרסקי סלעים ומפלסות.
אהרן ילינק
הרב אהרן (אדולף) ילינק (ביידיש: יעללינעק ולעיתים יעלליניק; גרמנית: Adolf Jellinek; 26 ביוני 1821 – 29 בדצמבר 1893, כ' בטבת ה'תרנ"ד), בן יצחק יהודה, היה מלומד יהודי-מוראבי, מראשי חכמת ישראל. כיהן כדרשן ליברלי בווינה. ערך את קובצי המדרשים והקבלה "בית המדרש" המאגדים למעלה ממאה מדרשים.
חייו
נפטר בערב שבת, כ בטבת ה'תרנ"ד, ונקבר ביום ראשון, כ"ב בטבת, בחלקה היהודית הישנה, שבבית הקברות המרכזי בווינה.
בנו, אמיל ילינק, היה איש עסקים יהודי-אוסטרי עשיר שהשתתף במרוצי מכוניות. על שם בתו מרצדס, נכדתו של אהרן ילינק, נקראת המכונית הגרמנית המפורסמת מרצדס.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
Caran d'Ache
Caran d'Ache (קָרַנְדָּאשׁ) היא חברה שווייצרית לייצור כלי כתיבה, חומרי גלם לאמנות ואביזרי אספנים.
אהרן ילינק
דעות והשקפות
אחת ממטרות חייו של ילינק הייתה לאחד את הקהילות היהודיות ברוח של השלמה ומתינות. הוא התנגד הן לרפורמים והן לאורתודוקסיה הנוקשה. לפיכך, ניסה לשלב בדרשותיו את רוח היהדות כפי שהבין אותה עם עיקרי הנאורות וגאווה דתית שהתבססה על ידע רב ויכולת רטורית. הוא ראה ביהדות גורם מוסרי בעולם שנושא את העקרונות הנעלים של שוויון, הומניזם וחירות האדם בהם האמין.
Caran d'Ache
היסטוריה
חברת Caran d'Ache נוסדה ב-1924, על ידי ארנולד שוויצר. לטובת הקמת החברה הוא קנה את מפעל ייצור העפרונות Ecridor בז'נבה; מפעל זה הוקם ב-1915.
אהרן ילינק
דעות והשקפות
ב-1871, כשהציעו גורמים בקהילה למחוק את התפילות הקוראות לחידוש עבודת הקורבנות ולקיבוץ גלויות על ידי המשיח, התנגד לכך ילינק במתינות, בעוד הרב הממונה משה גידמן עמד בראש האופוזיציה הקיצונית ואיים להתפטר. ילינק היה ידוע כבלתי-קפדן מבחינה דתית וכנראה לא שמר מצוות באדיקות. בו זמנית, תקף את הרפורמים על כך שלא כיבדו את ציוויי התלמוד וראה בו חשיבות גדולה. הוא עצמו התנגד לשימוש בתוויות זרמיות כ"רפורמי" ו"אורתודוקסי". השמרנים בעיר, הן האורתודוקסים ממש והן גידמן, היו מצויים בחיכוך מתמיד עמו. ב-1868 ערך חופה לאישה שגוירה על ידי גייגר ולא טבלה במקווה, שהרבנים עזריאל הילדסהיימר וגידמן סירבו להשיאה.
Caran d'Ache
היסטוריה
החברה עומדת מאחורי המצאתו וייצורו של עיפרון מכני חדיש, שהסתמך על צבת זעירה הנפתחת בלחץ ומשחררת את העופרת. בשנת 1929 קארל שמיד יצר את הגרסה הראשונה תחת שם המותג Fixpencil, וזה הפך למוצר מוביל המזוהה עם החברה. ב-1930 הונפקו לראשונה גרסאות מוזהבות ומעוטרות של ה-Fixpencil, והיו לאביזר האספנים הראשון שהוציאה החברה. בשנות השלושים והארבעים המשיכה החברה להפיק מהדורות מוגבלות של עפרונות מכניים מוזהבים, בין השאר נמכרו 1,000 לצבא ארצות הברית תחת המותג Ecridor.
אהרן ילינק
דעות והשקפות
עמדותיו הנחרצות ותפקידו המרכזי כדרשן המפורסם ביותר במרכז אירופה הביאו אותו ללחום מספר מלחמות. בפברואר 1848 חבר לאחיו, הסטודנט הרמן ילינק בתמיכה במהפכת אביב העמים ואף האיץ בכל היהודים הצעירים להצטרף למהפכה כציווי דתי להגן על החירות. הרמן ילינק הוצא להורג בספטמבר אותה שנה ואהרן ילינק נאלץ למתן את דרשותיו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נלחם כנגד עליית האנטישמיות ונגד ההתקפות המרות של האנטישמים נגד התלמוד.
Caran d'Ache
היסטוריה
ב-1931 הוציאה החברה מוצר חדשני נוסף: עיפרון מסיס במים המבוסס על צבעי מים, תחת המותג Prismalo. אלו היו עפרונות צבעי המים הראשונים בשימוש אמנים. כעשרים שנה מאוחר יותר, ב-1952 הוציאה החברה חידוש נוסף: פסטל המשלב יתרונות מפסטל שמן ופסטל רך, תחת המותג Neocolor. ב-1963 הוציאה החברה לשוק את Modela, חימר פולימרי צבעוני לאמנים, וב-1985 את NeoPastel, פסטל שמן ראשון.
אהרן ילינק
דעות והשקפות
הוא האמין כי על היהודים לחיות כמיעוט בקרב האוכלוסייה הלא-יהודית, להכיר את תרבותה ולהיות פתוחים אליה, תוך גאווה והכרה בערכם התרבותי והמוסרי, מבלי להתבולל בקרב הרוב אך גם מבלי להתבדל ולהסתגר מפניו. הוא היה מתנגד חריף לחיבת ציון ולציונות.
Caran d'Ache
היסטוריה
קו מוצרי האמנים המשיך: ב-1999 הוציאה החברה את Neoart Aquarelle, פסטל שעווה. את קו הפסטל הראשון המוגדר כפסטל רך הם הוציאו בשנת 2001. קו העפרונות אף הוא התרחב, עם עפרונות בעלי עמידות גבוהה יותר לאור.
אהרן ילינק
דעות והשקפות
דרשותיו מקובצות במספר כרכים (בגרמנית).
Caran d'Ache
היסטוריה
במקביל, החלה החברה מתמחה בעטים: ב-1953 יצאו עטים כדוריים ראשונים, וב-1970 עטים נובעים. ב-1978 הנפיקה החברה מציתים מוזהבים ומעוטרים, על בסיס מוניטין רחב שצברה בעטים וחפצי אספנות דומים. בשנת ה-90 וב-2002 יצאו עוד גרסאות של עטים מהודרים, כולל עט ב-1999 שנחשב כיקר בעולם במועד יציאתו.
אהרן ילינק
ליקוט מדרשים
תלמידו המובהק אייזיק הירש וייס, המשיך בהוצאת קובצי מדרשים בגליונות כתב עת שנקרא אף הוא "בית המדרש".
Caran d'Ache
על השם
חברת Caran d'Ache נקראה על שמו של קריקטוריסט ממוצא רוסי שעבד בעיקר בצרפת במאה ה-19. שמו האמיתי של האמן היה עמנואל פורה, ושם העט שנטל נלקח מאיות כמו-צרפתי למילה הרוסית לעיפרון - קרנדאש (карандаш). הוא יצר סטריפים של קומיקס וקריקטורות לעיתונים יומיים בצרפת, ואחד המפורסמים בהם היה זה העוקב אחר משפט דרייפוס. עד היום חתימתו של האמן משמשת את החברה כאות מסחרי, בהשקת מוצרים מסדרות מסוימות.
אהרן ילינק
חקר הקבלה
ילינק היה הראשון שחקר את הקבלה באופן מדעי. הוא ההדיר את הספר האפוקליפטי "ספר האות" של אברהם אבולעפיה, ושלל את הייחוס המקובל במחקר עד אז של ספר הזוהר לאבולעפיה. אחד מחידושיו החשובים במחקר הקבלה היה השוואת הטקסט של ספר הזוהר עם טקסטים של משה די לאון, מקובל בן המאה ה-13. הוא לא היה הראשון להבחין בדמיון בין שני סוגי הטקסטים, אך היה הראשון שביסס את הדמיון באמצעות דוגמאות ותוך שימוש בבלשנות עברית וארמית. כיום מייחס המחקר המודרני את כתיבת ספר הזוהר לדי לאון.
בנוסף, הוציא לאור מספר ספרים קבליים קדומים ב"גנזי חכמת הקבלה" (1853) ופרסם את מחקריו בספר Beiträge zur Geschichte d. Kabbala ("מחקרים לתולדות הקבלה" בגרמנית).
פילוסופיה יהודית
ילינק היה חוקר בתחום הפילוסופיה היהודית וההקשרים שלה הן עם מיסטיקה ותאולוגיה נוצרית (1853,Thomas von Aquino in d.jüdischen) והן ההקשרים בין הפילוסופיה היהודית למיסטיקה יהודית וקבלה (1854 ,Philosophie und Kabbala).
ביבליוגרפיה
אחת מתרומותיו הגדולות של ילינק למחקר הייתה פרסומם של עשרת ה"קונטרסים" (בשנים 1877–1884) שנעשו תוך ליקוט דייקני תוך עריכת מחקריו וההדרת כתבי היד העתיקים, אשר כוללים שמות חיבורים ואישים.
קונטוזיה ריאתית
קונטוזיה ריאתית או חבּורה ריאתית (באנגלית: pulmonary contusion) היא חבורה בריאה אשר נגרמה על ידי טראומה בבית החזה. כתוצאה מנזק לכלי דם נימיים, דם ונוזלי גוף אחרים נצברים ברקמת הריאה. הצטברות נוזלים אלה מפריעה לחילוף גזים, דבר העלול להניב חוסר חמצן בתאי הגוף (היפוקסיה). שלא כמו במצב של שיסוף ריאתי (pulmonary laceration), שהוא סוג נוסף של פציעה ריאתית, בקונטוזיה ריאתית אין חתך ברקמת הריאה.
קונטוזיה ריאתית נגרמת בדרך כלל במנגנון של חבלה קהה, אולם אף יכולה להיגרם בעת חשיפה לפיצוץ, או לגל הלם. קונטוזיה ריאתית הפכה מוכרת לרפואה לאחר שימוש נרחב בחומרי נפץ במלחמות העולם. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה הרפואה להכיר בשכיחות הקונטוזיה הריאתית בקרב אוכלוסייה אזרחית, בדרך כלל בנסיבות של תאונות דרכים. אכיפת השימוש בחגורות בטיחות בעת נסיעה ברכב הפחיתה את הסיכון לפגיעות מסוג קונטוזיה ריאתית.
אבחנת קונטוזיה ריאתית נעשית באמצעות לימוד נסיבות הפציעה, בדיקה גופנית ושיקוף ריאות. סימנים ותסמינים אופייניים לפגיעה זו כוללים כאב בחזה וגניחת דם, וסימני היפוקסיה, כגון כיחלון. לעיתים קרובות החלמה מחבורה ריאתית לא מצריכה טיפול רפואי. לעיתים ההתערבות הרפואית הנחוצה היחידה היא מתן חמצן והשגחה רפואית. אולם במקרים מסוימים ייתכן אף צורך באשפוז ביחידה לטיפול נמרץ. כך למשל אם קיימת פגיעה חמורה ביכולת הנשימה ייתכן צורך בחיבור הנפגע למכשיר הנשמה. אצל חלק מנפגעי קונטוזיה ריאתית יש צורך בעירוי נוזלים כדי להבטיח נפח דם נאות, אולם מתן נוזלים במקרים כאלה נעשה בזהירות רבה כדי להימנע מבצקת ריאות העלולה להחריף את מצב המטופל ואף להיות קטלנית.
חומרת הפגיעה בקונטוזיה ריאתית עשויה לנוע בין קלה לאנושה. חבורות קטנות עשויות שלא להשפיע על מצב בריאותו של הנפגע, אולם קונטוזיה ריאתית היא הפגיעה הטראומטית הריאתית בעלת הפוטנציאל הקטלני ביותר. קונטוזיה ריאתית מתרחשת ב-30%-75% מפגיעות חזה חמורות. אחוזי התמותה במקרי פגיעות חזה חמורות נעים בין 14%-40% וקיומה של קונטוזיה ריאתית היא נתון מנבא בולט באשר לתוצאות הפגיעה וסיכויי ההישרדות. ילדים נמצאים בסיכון גבוה במיוחד לנזקים כתוצאה מקונטוזיה ריאתית כיוון שהגמישות היחסית של עצמותיהם מונעת מן הצלעות לספוג את עוצמת המכה וכוח המכה מועבר ישירות לרקמת הריאה.
בין סיבוכי קונטוזיה ריאתית בולטים תסמונת מצוקה נשימתית חריפה (Acute respiratory distress syndrome) ודלקת ריאות.
סימנים ותסמינים
הופעתו של מטופל הלוקה בקונטוזיה ריאתית עשויה שלא להיות דרמטית, מטופלים עם קונטוזיה ריאתית קלה אינם סובלים מתסמינים כלשהם. אולם לקונטוזיה ריאתית קיימים לעיתים קרובות סימנים (ממצאים אובייקטיביים) ותסמינים, הכוללים כאלה המצביעים על פגיעה ריאתית ואחרים המצביעים על פגיעות נילוות. כיוון שחילוף גזים נפגע, מופיעים לעיתים סימנים של ירידה בריווי החמצן בדם כגון בדיקת דם המצביעה על רמות נמוכות של חמצן בדם, וסימני כיחלון (גוון כחלחל של העור וקרומים ריריים). אצל מטופלים רבים מופיעה דיספנאה (נשימה מכאיבה או קושי בנשימה) ופגיעה ביכולת למאמצים גופניים. בין הסימנים הנוספים, טכיפנאה (נשימה מהירה) וקצב לב מהיר. בקונטוזיות ריאתיות חמורות יותר תיתכן ירידה בקולות הנשימה כפי שהם נשמעים במסכת, או קולות חירחורים בנשימה. במקרי קונטוזיה ריאתית קשה ייתכן כיח מימי. צפצופים בנשימה ושיעול הם סימנים נוספים. גניחת דם קיימת כמעט במחצית מקרי קונטוזיה ריאתית. תיתכן אף פגיעה בתפוקת הלב וירידה בלחץ הדם. אזור בית החזה הסמוך לאתר הקונטוזיה עשוי להיות רגיש למגע, או כואב בגלל הפגיעה בדופן החזה.
סימנים ותסמינים של קונטוזיה ריאתית מתפתחים לאורך זמן וכמעט ממחצית המקרים אינם סובלים מתסמינים כלשהם בשלב הראשון שלאחר הפגיעה. ככל שהקונטוזיה קשה יותר יתפתחו התסמינים מהר יותר. במקרים קשים, התסמינים עשויים להופיע בתוך שלוש או ארבע שעות לאחר הטראומה. ירידה בריווי החמצן בדם עשוי להחמיר בהדרגה במשך 24–48 שעות לאחר הפגיעה. באופן כללי, מצבם של מטופלים שלקו בקונטוזיה ריאתית נוטה להחמיר באיטיות במשך מספר ימים, אולם מצבם עשוי אף להתדרדר במהירות ללא השגחה וטיפול רפואי נאותים, עד כדי מוות.
גורמים
קונטוזיה ריאתית נגרמת ב-25%-35% מכלל מקרי פגיעה כהה בבית החזה, ונגרמת כתוצאה מן התאוטה הפתאומית כתוצאה מתנועה של בית החזה המכה בעצם עומד. כ-70% ממקרי קונטוזיה ריאתית הם תוצאה של פגיעות בתאונת דרכים, לעיתים תכופות כתוצאה ממכה של בית החזה בחלקים פנימיים של הרכב. נפילות, מקרי תקיפה, ופגיעות ספורט, הם הגורמים הבאים בשכיחותם. קונטוזיה ריאתית עשויה להיגרם כתוצאה מפגיעות הדף בעת חשיפה לפיצוצים. איברי הגוף המכילים גז, בהם הריאות, רגישים במיוחד להדף. פגיעת ריאה בהדף עשויה להיות חמורה ולכלול דימום, בצקת עם נזק לנאדיות הריאה ולכלי דם, או צירוף של אלה. פגיעה בריאות היא הגורם העיקרי למוות אצל אנשים ששרדו את הפיצוץ הראשוני.
Japan Best
Japan Best הוא אלבום להיטים של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. האלבום יצא לאור ב-17 באוקטובר 2018, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט יפן. כמו כן, באלבום נכללים שירים שונים, אותם ביצעה קארי במהלך הקריירה שלה.
קונטוזיה ריאתית
גורמים
בנוסף למקרי פגיעה כהה, אף פגיעה חודרת עשויה לגרום לקונטוזיה ריאתית. החבורה הנגרמת כתוצאה מן החדירה לגוף נגרמת מכוח המעיכה של הגוף החודר ומקיפה בדרך כלל את נתיב החדירה ברקמות הגוף. כוחות גל לחץ דוחקים הצידה רקמות מנתיב החדירה ויוצרים קוויטציה זמנית, אשר מיד לאחריה שבה הרקמה למקומה. קונטוזיה ריאתית הנוצרת כתוצאה מפציעות קליעים או דקירה, אינן חמורות דיין כדי להשפיע על התוצאה הכוללת של הפגיעה, היקף הקונטוזיה הריאתית הנגרמת מפגיעות חודרות פחותה מזו הנגרמת מפגיעות כהות. יוצא הדופן הוא פגיעה מירי רובה ציד (רובה כדוריות) היכול לגרום פגיעה באזור נרחב של רקמת הריאה במנגנון של פגיעת הדף.
מנגנון הפגיעה
הבנה מלאה של התהליכים הפיזיים הכרוכים בקונטוזיה ריאתית עדיין חסרה. אולם, ידוע כי רקמת הריאות עשויה להימעך בעת שדופן בית החזה מכופפת כלפי פנים בעת פגיעה. שלושה מנגנוני פגיעה נוספים הוצעו על ידי חוקרים: השפעת עקרון ההתמדה, השפעת מנגנון התפזרות שבבים, והשפעת תהליך הפריצה פנימה (implosion).
Japan Best
עם יציאתו, הצליח אלבום הלהיטים להגיע אל המקום ה-53 במצעד האלבומים של יפן.
קונטוזיה ריאתית
פתופיזיולוגיה
קונטוזיה ריאתית גורמת לדימום ודליפת נוזלים לרקמת הריאות, דבר העלול לגרום לאיבוד הגמישות הטבעית של הריאות. תכולת המים בריאות עולה ב-72 השעות הראשונות לאחר הפגיעה, ועלולה להוביל במקרים קשים לבצקת ריאות. כתוצאה מתהליכים אלה ואחרים, קונטוזיה ריאתית מחמירה לאורך זמן ועלולה לגרום להיפוקסיה.
דימום ובצקת
בחבלות, נימים קרועים גורמים לדליפת נוזל לרקמות המקיפות אותם. הקרום שבין נאדיות הריאה לבין הנימים נקרע וכתוצאה מכך דולף דם אל תוך הנאדיות והחלל הבין-תאי בריאות. ככל שהטראומה קשה יותר כך נרחבים יותר סימני בצקת, דימום, וקרעים בנאדיות. אחד ממאפייני קונטוזיה ריאתית היא דימומים מיקרוסקופיים המתרחשים כאשר הנאדיות מופרדות כתוצאה מן הטראומה, מנתיב האוויר ומכלי הדם. תחילה מתאסף הדם בחלל הבין-תאי וכשעה עד שעתיים מעת הפגיעה מתחיל תהליך בצקתי. בתהליך בריא של חילופי גזים בריאות פחמן דו-חמצני מפעפע דרך דופן הנימים (אנדותליום), החלל הבין-תאי ודופן הנאדיות, ואילו חמצן מפעפע בכיוון ההפוך אל תוך הנימים. הצטברות של נוזלים באזור זה מפריעה לחילופי הגזים ועלולה לגרום לנאדיות להתמלא בחלבונים ולקרוס עקב בצקת ודימום. ככל שגדול יותר אזור הפגיעה, תגדל אף הפגיעה בתהליך הנשימה.
התמצקות ותמט
קונטוזיה ריאתית עלולה לגרום לחלקים מן הריאות להתמצק, לקריסת נאדיות הריאה, ולתמט ריאות חלקי או מלא. תהליך התמצקות מתרחש כאשר חלקים מרקמת הריאה המלאים בדרך כלל באוויר, מתמלאים בחומר הנוצר כתוצר מתהליך תחלואתי, כגון דם. במהלך השעות שלאחר הפגיעה, הנאדיות באזור שנפגע עלולות להתעבות ולאבד מגמישותן. ירידה בכמות יצור הסורפקטנט עשויה לתרום לקריסה ולהתמצקות של הנאדיות, כיוון שחוסר בפעילות הסורפקטנט מגבירה מתח פנים. ירידה ביצור הסורפקטנט עלולה להתרחש גם ברקמות הסמוכות לאזור שנפגע.
סלינה (אי)
סלינה (באיטלקית: Salina) היא אי מקבוצת האיים האיאוליים מצפון לסיציליה, בדרום איטליה. היא האי השני בגודלו מאיי הארכיפלג. בשנת 2000 הוכרזה כאתר מורשת לאומית של אונסק"ו.
גאוגרפיה
לפני כ-13,000 שנה היו באי הרי געש פעילים, ואדמת האי היא ממקור וולקני.
האי מחולק לשלוש קומונות :
החי והצומח
באי קיימים מספר סוגים של לטאות, בין היתר לטאה איאוליית ולטאת החומה האיטלקית. באי נפוצות שני סוגים של שממיות - שממית הבתים ושממית החומות. עץ הערמון הנפוץ באזור פוסה דלה פלצ'י באי, הוא ביתו של הנמנמן האירופי.
בעלי הכנף הנפוצים באי הם עקב חורף, בז מצוי, עורב שחור, שחפים, בז חופים ועופות נודדים
יום כיפור קטן
יום כיפור קטן ביהדות הוא שם למנהגי תענית, ואמירת סליחות, שיש הנוהגים לקיימם בכל ערב ראש חודש, למעט כשחל ראש חודש בשבת או ביום ראשון, שאז מקדימים את "יום כיפור קטן" ליום חמישי.
מנהג לצום בערב ראש חודש מופיע בספר לקט יושר מהמאה ה-15. השם "יום כיפור קטן" מופיע בספר שני לוחות הברית.
מקור המנהג
מנהג זה מבטא רעיון ששורשיו כבר במקרא (ב, כאשר הקב"ה מצווה את עם ישראל להביא קרבן חטאת בראש חודש) ולפיו ראש חודש הוא יום דין וכפרה על עוונות לצד היותו יום חג.
מאוחר יותר בא רעיון זה לידי ביטוי (אם כי מעורפל) בתלמוד (, וב) בדבר היות קרבן ראש חודש כפרה של אלוהים כביכול על כך שמיעט את אור הלבנה בשבעת ימי הבריאה.
כך התפתח הרעיון, שמשום שראש חודש הוא יום דין הרי שיש לנהוג ביום זה בהתאם: בכובד ראש ובחיקוי של מנהגי יום הכפרה המרכזי בשנה, הלא הוא יום כיפור.
אך מאחר שראש חודש נחשב ליום של שמחה דווקא, והתענית בו אסורה; הנהיגו המקובלים במאה ה-15, ביניהם רבי משה קורדובירו, להתענות בערב ראש חודש. המנהג אינו מופיע בשולחן ערוך, אך רבי חזקיה די סילוה מזכירו בספרו "פרי חדש" על אורח חיים.
עם השנים הלך והתקבע סדר מיוחד לערב ראש חודש והוא סדר יום כיפור קטן הנאמר ביחד עם תפילת מנחה. את תפילת "סדר יום כיפור קטן" יש הנוהגים להתפלל בלי קשר לתענית ואף אם אין אדם שצם באותו יום קוראים את כולו.
זמן אמירתו
תפילת יום כיפור קטן אינה נאמרת בכל ערב ראש חודש. נוהגים לאומרה 8 פעמים בשנה (ובשנה מעוברת 9 פעמים). מלבד בארבעה חודשים:
סדר הסליחות
בעבר נהגו סדרי תפילה שונים, אך כיום התקבע סדר תפילה אחד. הסדר הנהוג הוא כך:
אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת
"אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת" הוא אלבום הופעה, שהוקלט מתוך שתי הופעות שנערכו בהיכל התרבות בתל אביב, ב-18 וב-19 ביוני 1979. המופע המשותף היה שיתוף הפעולה הראשון של אריק איינשטיין ושלום חנוך מאז האלבום "פלסטלינה" מ-1970. במופע זה הסתמן שינוי בדרכו המוזיקלית של איינשטיין, שעשה בתקליט זה שימוש בצליל מלוטש שהושפע מפאנק והתאפיין בעיבודים עשירים, שכללו חטיבת כלי נשיפה. איינשטיין המשיך בקו סגנוני זה באלבומו "חמוש במשקפיים" משנת 1980.
האלבום היה השני שהקליט איינשטיין בחברת סי.בי.אס (לאחר "מזל גדי"). תקליטיו בעשר השנים הקודמות יצאו בחברת פונודור. התקליט יצא במקורו כתקליט כפול. במהדורת התקליטור הראשונה, שיצאה ב-1991, הושמטו מהאלבום שלוש רצועות: הקטע האינסטרומנטלי "ריחוף", השיר "עד מחר" בביצוע זמרת הליווי דפנה ארמוני ושירו של איינשטיין "עצים". במהדורה של האלבום, משנת 2005, יצא האלבום מחדש במתכונתו המקורית והמלאה הכוללת את שלוש הרצועות שהושמטו.
על עטיפת האלבום מופיע איור של המעצב והטיפוגרף מנחם רגב, שבו נראים גגות העיר תל אביב, באזור היכל התרבות, כשמביניהם מזדקר חלקו העליון של הפסל "התרוממות" של מנשה קדישמן, הניצב בקצה החניון שבחזית ההיכל. בגרסת האלבום המקורית במרכז האיור הופיע גם תצלום ממהלך ההופעה בו נראים איינשטיין וחנוך.
יונה עמנואל
יונה עמנואל (כ"ב בכסלו תרפ"ו, 9 בדצמבר 1925 - כ"ה בשבט תשס"ב, 7 בפברואר 2002) היה עורך תורני, ממקימי תנועת הנוער היהודית בהולנד "השלשלת", והעורך הראשי של כתב העת "המעין".
קורות חייו
נולד בהמבורג שבגרמניה בכ"ב בכסלו תרפ"ו (דצמבר 1925) למרדכי וחנה (לבית גולדשמיט) כבן שלישי למשפחה בת שמונה ילדים. סבא רבה שלו הוא מנדל רוזנבאום. סבו אבי אמו הוא הרב יונה רוזנבאום (ה'תקפ"ב – ה'תרנ"ה), ששימש ראש הישיבה ב, ועמנואל קרוי על שמו.
כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה עברה המשפחה להולנד.
לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, הסתתרה המשפחה זמן מה בבית משפחה הולנדית ובעליית גג של בית ספר מקומי. בהמשך נלקח עם משפחתו למחנה וסטרבורק ומשם למחנה הריכוז ברגן-בלזן. במחנות נספו אביו, שלושה מאחיו ואחותו הקטנה. אמו נספתה במסע הרכבת האבודה מברגן בלזן לטרביץ. בהמשך, חיבר יחד עם אחיו שמואל עמנואל את ספרו "יסופר לדור" בו תיאר את קורות משפחתו בשואה. בספר מתוארת המשפחה עוברת את המלחמה תוך שמירה על צלם אנוש, קיום מצוות והקפדה על לימוד תורה.
לאחר השואה יסד בהולנד עם אחיו שמואל את תנועת הנוער 'השלשלת', במטרה להחזיר ליהדותם מאות ילדים ובני נוער ובמטרה לחנכם לעליה לארץ ישראל.
בשנת תשי"א עלה לישראל ונישא לחנה בת ד"ר שלמה אדלר, והתגורר בירושלים, שם נולדו להם שבעה ילדים. בין בניו פרופ' שמחה עמנואל. בין חתניו הם הרב זאב וייטמן רבה של תנובה, והרב מתניה בן שחר רבו של היישוב נוה דניאל.
לפרנסתו עבד כאופטיקאי, ובשאר זמנו למד תורה וכתב מאות מאמרים תורניים, ביקורות ספרים ומאמרי הגות בענייני השעה. דגש מיוחד שם על עיסוק במצוות התלויות בארץ, ובפרט במצוות השמיטה. השתתף בקביעות בשיעורו של הרב שלמה זלמן אוירבך, אליו היה קרוב במיוחד. כמו כן למד אצל הרב שלמה יוסף זוין, הרב יוסף ליברמן והרב אברהם אליהו ברנשטיין.
עסק רבות בצרכי ציבור תוך בריחה מפרסום. רבים ראו בו מודל של המשך קיום מורשת יהדות אשכנז בארץ ישראל. את חשיבותה של מורשת זו הוא ראה בעיקר בחשיבותו של מוסד הקהילה, במעמדו של מרא דאתרא, בדקדוק בהלכה ובמנהג, ובמתן דגש ללימוד תנ"ך, טעמי המקרא ודקדוק. לדבריו, "יש להצטער על כך, אם תצומצם מורשת אשכנז למנהגי בית הכנסת בלבד", והוא אף מתח ביקורת על ניסיונות לשמר בארץ חלק ממנהגי בית הכנסת של יהדות אשכנז, השונים מהמנהג המקובל בארץ ישראל.
נפטר בכ"ה בשבט תשס"ב (פברואר 2002).
הדיוויזיה השנייה (מצרים)
הדיוויזיה השנייה של מצרים הייתה דיוויזיית חיל רגלים של צבא מצרים, שהוקמה אחרי מלחמת העולם השנייה ולחמה, בין היתר, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. כיום הדיוויזיה אורגנה מחדש לדיוויזיה הממוכנת 7, חלק מהארמייה השנייה שבסיסה באסמאעיליה.
מלחמת ששת הימים
הדיוויזיה הוצבה בגזרת אבו עגילה-קסימה. לחמה והפסידה בקרב אום-כתף.
במהלך הקרב הרכב החטיבה היה: בסה"כ 16,000 חיילים מתוכם 8,000 באום כתף עצמה בעת הקרב.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום כיפור הדיוויזיה הייתה חלק מהארמייה השנייה והשתתפה מבצע באדר ובו חצתה את תעלת סואץ באזור אסמאעיליה. פיקד על הדיוויזיה בריגדיר גנרל (עמיד) חסן אבו סעדה, והיא כללה שלוש חטיבות אורגניות:
הדיוויזיה פעלה בגזרת גשר פירדאן ובלמה את שני ניסיונות התקיפה של חיל השריון הישראלי שנערכו במסגרת מתקפת הנגד של 8 באוקטובר. כוחות מצומצמים מהדיוויזיה נטלו חלק במתקפת השריון המצרית ב-14 באוקטובר כסיוע לכוחות מדיוויזיה 24. המתקפה המצרית נכשלה ונהדפה על ידי יחידות מאוגדה 162.
סיסי ואן מרקסוולט
סצקה דה האן (בהולנדית: Setske de Haan; 24 בנובמבר 1889 – 31 באוקטובר 1948), הידועה יותר בשם העט שלה "סיסי ואן מרקסוולט" (Cissy van Marxveldt), הייתה סופרת ילדים הולנדית. התפרסמה בעיקר בשל סדרת הספרים "יופ טר הול" שכתבה. נודעה גם בשל השפעתם של ספריה על אנה פרנק.
ביוגרפיה
סצקה דה האן נולדה ב-24 בנובמבר 1889 באורנייוָאאוּט, כפר במחוז פריסלנד בהולנד. היא נודעה כתלמידה גרועה מאוד בבית הספר, ולא הצליחה לגשת לבחינות הסיום. ב-1908 היא נסעה לבריטניה כאו-פר, ולאחר כמה חודשים נרשמה ללימודים בפנימייה בבאת'. ב-1909 היא חזרה להולנד, וניסתה לעבוד ככתבת, אולם החליטה שהתפקיד אינו מתאים לה. ב-1912 היא עברה לגור באמסטרדם שם סיימה את לימודי הקצרנות שלה. היא החלה לעבוד כקצרנית בבית מסחר, וב-1915 החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת תחת השם הבדוי "סיסי ואן מרקסוולט".
ב-1916 היא נישאה לאיש הצבא ליאון בק. בסוף אותה שנה נולד בנם הראשון, וב-1920 בנם השני. בהמשך פרש ליאון מחיי הצבא ונכנס לעסקי הטקסטיל. ב-1927 הוא קיבל עבודה בסניף דה ביינקורף באמסטרדם. היא פרסמה את הספר הראשון שלה - Game and set! ב-1917, ובהמשך אותה שנה היא כתבה ספר נוסף. ספריה הראשונים לא נהנו מהצלחה, אולם בשנת 1919 היא נענתה להצעת מגזין והחלה בכתיבת הסדרה "יופ טר הול". הסדרה כללה במקור 4 ספרים. בסדרה זו מתוארים חייה של נערה בת למשפחה מבוססת מאמסטרדם בשם יופ טר הול. הסדרה עוקבת אחר התבגרותה, נישואיה, לידת ילדיה ומעורבותה במפעלי צדקה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה בהולנד, בשל סגנונה הקליל והמודרני יחסית. בין מעריצותיה נמנתה גם הנסיכה יוליאנה.
ב-1927 היא פרסמה שובר קופות נוסף - Zomerzotheid. מרבית ספריה מאופיינים בסגנון העליז והקליל של שנות העשרים הסוערות. אולם בעקבות השפל הגדול הפך סגנונה לרציני יותר. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה הולנד בידי גרמניה הנאצית. בעלה היה ככל הנראה חלק מהמחתרת ההולנדית, והוא נעצר בידי הגרמנים ב-1943. ב-1944 הוא הוצא להורג, אולם עובדה זו לא נודעה לה מעולם, והיא המשיכה לנסות לאתר אותו עד מותה. ב-1946 היא פרסמה ספר המשך לסדרת יופ טר הויל אשר אותו הקדישה לבעלה. הספר עוסק בבתה של יופ טר הויל החברה בהתנגדות ההולנדית לנאצים. עם זאת, ספר זה נשכח כמעט לחלוטין. דה האן נפטרה ב-21 באוקטובר 1948.
ספריה של ואן מרקסוולט אינם נחשבים לספרות מופת הולנדית אך היו פופולריים בקרב נערות ונשים הולנדיות צעירות החל משנות ה-20 של המאה ה-20 ועדיין נמכרים לקהל של נשים צעירות במספרים לא מבוטלים. בין מעריצותיה המפורסמות של סיסי ואן מרקסוולט נמנתה אנה פרנק, אשר קראה את כל סדרת יופ טר הול בטרם נכנסה למחבוא שלה, והמשיכה לקרוא אותה ואת שאר ספריה של ואן מרקסוולט במחבוא. ביומנה המפורסם היא מציינת: "סיסי ואן מרקסוולט כותבת נהדר. בטוח שאתן גם לילדים שלי לקרוא אותה". מחקרים מראים את ההשפעה של ספריה של ואן מרקסוולט על יומנה של אנה פרנק הן במבנה והן בתוכן. הדמות שאליה פונים המכתבים ביומן, "קיטי" מבוססת על דמות מתוך יופ טר הול, ובגרסה המקורית של היומן (טקסט א') אף היו מכתבים המיועדים לדמויות אחרות בסדרה (למעט יופ עצמה).
משפט, חברה ותרבות
משפט, חברה ותרבות (אנגלית: Tel Aviv University Journal of Law, Society and Culture) הוא כתב עת משפטי רב-תחומי שמפרסמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב מאז שנת 2003.
כתב העת מהווה במה ייחודית למחקרים אקדמיים בינתחומיים, העוסקים בבחינת הקשר שבין המשפט לבין תחומי דעת אחרים, כמו פוליטיקה, סוציולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, דת, מדע, פסיכולוגיה וטכנולוגיה. כתב העת הוא חלק מהמגמה הבינתחומית בחקר המשפט, המתפתחת בישראל בעשורים האחרונים. כל אחד מכרכי כתב העת מוקדש לנושא מוגדר ומהווה אסופת מאמרים עצמאית, בעלת זיקה לאופייו הייחודי של כתב העת. המאמרים המתפרסמים בכתב העת מצוטטים תדיר בספרות ובפסיקה הישראלית, לרבות בפסיקת בית המשפט העליון.
העורך הראשי של כתב העת כיום הוא פרופסור אסף חמדני.
היסטוריה
"משפט, חברה ותרבות" הוא השם שניתן במקור לסדרת ספרים שנוסדה על ידי פרופסור אשר מעוז בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, כחלק ממוסד כתבי העת המשפטיים של הפקולטה (הכולל את כתבי העת עיוני משפט, מעשי משפט, דיני ישראל ו-Theoretical Inquiries in Law). סדרת הספרים החליפה את פרסומי כתב העת "פלילים", שראה אור בהוצאת המכון לחקר המשפט הפלילי בפקולטה למשפטים.
"פלילים" נוסד בשנת 1989 והתמקד במשפט פלילי. בשנת 1996 שינה כתב העת את פניו לשנתון שכרכיו מוקדשים לנושאי משפט, חברה ותרבות. תחילה, הוחלפה כותרתו והוא נקרא "פלילים – כתב העת הרב-תחומי למשפט ציבורי, חברה ותרבות"; בהמשך, בשנת 2001, הושלם השינוי, ובמקום "פלילים" נוסדה כאמור סדרת ספרים בשם "משפט, חברה ותרבות", שכל כרך שלה עומד ברשות עצמו, אך בזיקה לחיבור הרב-תחומי שבין חברה, תרבות ומשפט. הכרך הראשון יצא לאור בשנת 2003.
בשנת 2018 הפכה "משפט, חברה ותרבות" מסדרת ספרים לכתב עת משפטי. עד לשנת 2017, הוקדשה הסדרה לזכרו של המשפטן חיים יוסף צדוק ונתמכה במימון משפחתו. משנת 2020 יוצא כתב העת לאור בסיוע משרד עורכי הדין ארדינסט, בן-נתן, טולידאנו ושות'.
מתכונת עבודה
כלל המאמרים הרואים אור במסגרת כתב העת "משפט, חברה ותרבות" עוברים הליך שיפוט אקדמי חיצוני (ביקורת עמיתים) טרם פרסומם ונערכים מהותית וטכנית על ידי סטודנטים מצטיינים למשפטים באוניברסיטת תל אביב. העבודה במערכת כוללת עריכה וליווי של המאמרים מרגע הגעתם למערכת ועד לפרסומם הסופי. עם פרסומו של כרך, מתקיים סימפוזיון אקדמי לכבודו בהשתתפות בכירים ממערכת המשפט ומחברי המאמרים.
כל כרך בכתב העת מופק על ידי מערכת ייעודית המוקצה לו, המורכבת מעורכים בכירים, עורכי משנה וחברי מערכת:
אופי הפרסומים
כותבי המאמרים ב"משפט, חברה ותרבות" הם בעיקר משפטנים – חוקרים מהאקדמיה, שופטים בכירים, עורכי דין ופעילים חברתיים. מבין הכותבים הבולטים מהרשות השופטת שמאמריהם פורסמו בכתב העת: שופטי בית המשפט העליון פרופסור אליקים רובינשטיין, פרופסור דפנה ברק-ארז ופרופסור עופר גרוסקופף, שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ד"ר מיכל אגמון-גונן וד"ר גרשון גונטובניק ושופט בית משפט השלום במחוז תל אביב, איתי הרמלין. בכרכים אחדים פורסמו רשימות של עורכי המשנה בכרך – תלמידות ותלמידי תואר ראשון למשפטים: בין אם כמבוא לכרך ובין אם כמאמר. לצד זאת, מפרסמים בכתב העת גם חוקרים וכותבים שאינם משפטנים, אשר תחום מומחיותם או עיסוקם נוגע לנושאו של הכרך. בכמה מכרכי כתב העת מופיעים מדורים שונים. המרכזי שבהם, "בגוף ראשון", כולל פרסומים ורשימות קצרות של מי שהייתה להם נגיעה משפטית מעשית לנושא הכרך, וכן ראיונות קצרים במתכונת זו, שנערכים על ידי עורכי הכרך.
כרכים שיצאו לאור במסגרת סדרת הספרים
עד להפיכת סדרת הספרים "משפט, חברה ותרבות" לכתב עת, יצאו לאור 13 כרכים שונים כספרים עצמאיים, כמפורט להלן:
פרסים והערכה אקדמית
מאמרים אחדים שפורסמו ב"משפט, חברה ותרבות" הן כחלק מסדרת הספרים והן כחלק מכתב העת, זכו בשנים האחרונות בפרסים יוקרתיים על תרומתם לחקר המשפט בישראל וכביטוי למצוינות אקדמית. להלן יפורטו הפרסים והמאמרים הזוכים.
פרס הכתיבה ע"ש עו"ד מישל הלפרין ז"ל לעידוד כתיבה מקורית בזכויות האדם ועריכת דין חברתית
פרס מנחם גולדברג מטעם האגודה הישראלית למשפט העבודה
אורפיזם (אמנות)
אורפיזם או קוביזם אורפי (על שם אורפיאוס) הוא זרם באמנות שהתפתח מתוך הקוביזם.
הפסקת קפה
הפסקת קפה היא אירוע חברתי, יומיומי, שבמסגרתו נהוג לאכול ארוחה קלה ולהירגע מעט במהלך יום עבודה. הפסקת קפה מקובלת מאוד בקרב עובדים בתעשייה ובעסקים. המונח נעשה מקובל בארצות הברית אך הפך לפופולרי בכל רחבי העולם המודרני. מקובל להשתמש במונח בין אם המשתתפים בהפסקה שותים קפה ובין אם לאו.
אורפיזם (אמנות)
את המונח עצמו טבע גיום אפולינר ב-1912, כאשר ניסה למצוא הגדרה למכנים משותפים שמצא ביצירותיהם של רובר דלונה, פרנן לז'ה והאחים מרסל דושאן וריימונד דושאן-ויון. אפולינר הגדיר את האורפיזם כזרם המשתמש בצבעים עזים ובקשרי הגומלין ביניהם ליצירת צבעוניות מבנית, בצורה עדינה יותר מאשר עשה זאת הקוביזם.
הפסקת קפה
מקורה של הפסקת הקפה ככל הנראה בסוף המאה ה-19 בסטווטון, ויסקונסין שבה מוסדה ההפסקה על ידי נשותיהם של מהגרים מנורווגיה. העיר חוגגת זאת כל שנה בפסטיבל הפסקת הקפה של סטווטון.
ברם, המושג הפך מקובל בשל מסע פרסום של סוכנות קפה פאן-אמריקנית ב-1952, אשר במסגרתו עודדו צרכנים לצרוך קפה תחת הסיסמה: "הרשה לעצמך הפסקת קפה - וקבל את מה שלקפה יש להעניק לך". הפסקות קפה אורכות בדרך כלל כ-10 עד 20 דקות. בחלק מהחברות מוסדה הפסקת הקפה והיא מתרחשת רשמית בשעה נקובה. בחלק מהמקומות עוברת עגלה עם משקאות חמים וקרים, עוגות, לחמים ומאפים.
משמעויות ארגוניות
אחד הנושאים במשא ומתן בין איגוד עובדי הרכב לבין חברות לייצר רכב ב-1964 בארצות הברית, היה דרישת האיגוד להפסקת קפה יומית בת 12 דקות. כיום במקומות עבודה רבים הפסקות קפה הן חלק מחוזה העבודה הסטנדרטי (יום עבודה בן שמונה שעות ויותר), וחברות רבות מצאו כי ציוד פינת קפה על חשבון המעסיק היא יתרון חשוב, בעלות נמוכה. מעבר לכך, הפסקות הקפה הן זמן להתרעננות, יצירת קשרים חברתיים בין העובדים והחלפת מידע ארגוני בצורה לא רשמית. יציאה משותפת להפסקת קפה מחזקת את המערכת החברתית של העובד, ומייצרת הזדמנויות לקבלת החלטות בעלות ניהולית נמוכה. בכנסים מקצועיים, הפסקת הקפה הן זמן משמעותי בכנס ליצירת קשרים עסקיים, מפגשי עמיתים ומפגש של חברים ותיקים.
דוקטרינת אולבריכט
דוקטרינת אולבריכט נוסחה על ידי מנהיג גרמניה המזרחית ולטר אולבריכט. לפי דוקטרינה זו, כדי שיתפתחו יחסים דיפלומטיים מלאים ותקינים בין שתי הגרמניות, על כל אחת מהן להכיר בעצמאותה המלאה של השנייה. הדוקטרינה באה בין השאר על רקע דוקטרינת הלשטיין שלא הכירה בזכות הקיום של גרמניה המזרחית וניסתה לבודד אותה בזירה הבינלאומית.
חיל האוויר המלכותי
חיל האוויר המלכותי (באנגלית: Royal Air Force; בראשי תיבות: RAF) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של בריטניה. זהו חיל האוויר העצמאי הוותיק בעולם. חיל האוויר המלכותי נוסד ב־1 באפריל 1918 ולו תפקיד חשוב בהיסטוריה הצבאית הבריטית. החיל מילא תפקיד מרכזי במלחמת העולם השנייה, בעת שהצליח לבלום את הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במהלך הקרב על בריטניה. נכון ל־2021, עם כוח המונה כ־738, מטוסים ומסוקים וכוח אדם של כ־37,810 איש, חיל האוויר המלכותי הוא אחד מחילות האוויר הגדולים והמתקדמים בעולם.
דוקטרינת אולבריכט
דוקטרינת אולבריכט קיבלה תמיכה רבה ממדינות הגוש הקומוניסטי שהסכימו לא לנרמל את היחסים עם גרמניה המערבית עד שזו תכיר באופן מלא בעצמאותה וריבונותה של גרמניה המזרחית. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 במסגרת הדטאנט והאוסטפוליטיק השתפרו היחסים בין שתי הגרמניות וב-1972 נחתם ההסכם הבסיסי ביניהן לפיו בין השאר כל אחת מכירה בריבונותה המלאה של האחרת ומקנה לכל אחת מהן מושב מלא באו"ם.
חיל האוויר המלכותי
מהיווסדו ועד מלחמת העולם השנייה
במהלך מרץ־מאי 1925 ביצע חיל האוויר המלכותי את הפעולה האווירית העצמאית הראשונה, הפצצת מעוזים של בני שבט מאהסוד בווזיריסטן. ב־23 בדצמבר 1928 ביצע חיל האוויר המלכותי את הפינוי האווירי הראשון בעולם, באפגניסטן. באפריל־יוני 1932, בעקבות התקוממות בקנה מידה קטן של השייח' אחמד ברזני בצפון מזרח עיראק, הוביל החיל מבצעים אוויריים קונבנציונליים ופסיכולוגיים שהובילו לכניעת השייח'.
מלחמת העולם השנייה
ב־10 ביולי 1940 החל הקרב על בריטניה. ב־13 באוגוסט החל הלופטוואפה במבצע נשר להשגת עליונות אווירית על בריטניה, אולם הניסיון כשל ומאזן ההפלות היה לטובת הבריטים באופן ניכר. בנאום שנשא ראש הממשלה הבריטי וינסטון צ'רצ'יל ב־20 באוגוסט, אמר על הטייסים הצעירים אשר הקריבו קורבן דמים נורא על מנת לנצח בקרב על בריטניה:
ב־15 במאי 1941 בוצעה טיסת הבכורה של מטוס הסילון הבריטי הראשון ה־Gloster E.28/39. ב־24 בדצמבר 1941 נכנס לשירות האוורו לנקסטר, המפציץ העיקרי של החיל במחצית השנייה של מלחמת העולם השנייה.
המאמץ המרכזי של חיל האוויר המלכותי במהלך המלחמה היה מבצעי הפצצות אסטרטגיות בגרמניה. ב־30 במאי 1942 יצאו למעלה מ־1,000 מפציצים של החיל להפצצות על קלן שבגרמניה וגרמו לעיר נזק קשה. ב־1 ביוני יצאו כ־1,000 מפציצים להפצצות על אסן, אולם צוותים רבים הפציצו בשגגה גם ערים אחרות. ב־25 ביוני יצאו כ־1,000 מפציצים להפצצת ברמן, הפצצה שהסבה לעיר נזק קשה והצליחה לפגוע במפעל המטוסים פוקה וולף. ב־5 במרץ 1943, כחלק מניסיון להשמיד חלק ניכר מהבסיס התעשייתי הגרמני, החל פיקוד המפציצים בהפצצת חבל הרוהר. ב־16 במאי יצאו מפציצים מסוג לנקסטר מטייסת 617, בפיקודו של מפקד הכנף גאי גיבסון, למבצע להשמדת סכרי הרוהר וגרמו נזק כבד לתעשייה הגרמנית. ליל 18 בנובמבר היה הלילה הראשון של מבצע הפצצות בן ארבעה חודשים על ברלין. קיימת מחלוקת היסטורית על האתיות של המתקפות האוויריות הגדולות נגד הערים הגרמניות במהלך החודשים האחרונים של המלחמה, כדוגמת הפצצת דרזדן.
בין מטוסי החיל הבולטים בזמן המלחמה היה הדה הבילנד מוסקיטו, מטוס קרב־מפציץ מהיר עשוי עץ.
====בארץ ישראל==== בימי מלחמת העולם השנייה התקרבו צבאות רומל לתעלת סואץ ממערב ובצפון, ובסוריה ולבנון, שלטו אנשי וישי ששיתפו פעולה עם הגרמנים. ארץ ישראל הייתה אז בבחינת מבצר בריטי. שהו בה מאות אלפי אנשי צבא מבריטניה ומן האימפריה הבריטית ובסיסי חיל האוויר ברמת דוד ובדרום הארץ שימשו את מטוסי חיל האוויר המלכותי. במסגרת התנדבותם של בני היישוב לצבא הבריטי גויסו חלקם לחיל האוויר המלכותי ואחדים, כריצ'רד לוי־הארשר, עזר ויצמן ואהרן רמז, היו לטייסים בחיל האוויר המלכותי.
בימי מלחמת העצמאות, כאשר הממשלה הבריטית גילתה אהדה למדינות ערב במלחמתן, ניתן לציבור הבריטי חומר למחשבה לגבי הקו של ממשלתו ביחסה למדינת ישראל, באירוע שהתרחש ימים אחדים לפני פתיחת השיחות ברודוס לשם כינון הסכמי שביתת הנשק. ב־7 בינואר 1949 הפיל חיל האוויר הישראלי 4 מטוסי קרב של חיל האוויר המלכותי, שחדרו לתחומה האווירי של ישראל בכוונה לבלוש על המצב בגבול הישראלי־מצרי. האירוע עורר הד רב בדעת הקהל הבריטית, שהגיעה להכרה גוברת כי כוחותיה של המדינה הצעירה אכן סיכלו ניסיון לפגוע בתחומה הריבוני.
המלחמה הקרה
לאחר מלחמת העולם השנייה בוצע ארגון מחדש בחיל בעקבות התקדמויות טכנולוגיות בלוחמה האווירית.
התפקיד המרכזי של חיל האוויר המלכותי במהלך שנות המלחמה הקרה היה הגנה על אירופה נגד התקפה פוטנציאלית מצד ברית המועצות. עם שקיעת האימפריה הבריטית פחת הצורך במבצעים עולמיים, וב־31 באוקטובר 1971 פורק חיל האוויר המלכותי של המזרח הרחוק.
1990 - היום
ב־1991 השתתפו למעלה מ־100 מטוסי חיל האוויר המלכותי במלחמת המפרץ. במהלך המלחמה השתמש החיל לראשונה בכמויות גדולות של נשק מונחה. חיל האוויר המלכותי השתתף גם במבצע שועל המדבר ב־1998, שבמסגרתו הופצצו מטרות צבאיות בעיראק.