cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נפת האי וסילי (סנקט פטרבורג)
האי וסילי הוא שמה של אחת הנפות הוותיקות ביותר בעיר סנקט פטרבורג וממוקמת במרכזה.
הנפה מורכבת מחמישה מחוזות מוניציפליים:
גאוגרפיה
האי וסילי מורכב משלושה איים: האי וסילי, אי הדקבריסטים והאי הצפוני, הקטן יותר.
היסטוריה
נפת האי וסילי הוקמה בשנת 1917 והייתה אחת מתוך 15 נפות שהוקמו בפטרוגרד. באפריל 1936 הוקטן שטחה משהופרדה ממנו נפת סברדלוב. ביוני 1961 סברדלוב פורקה ושטחה אוחד עם נפת האי וסילי.
אוכלוסייה
בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 2002 כרבע מתושבי האי (25%) עבדו בתחום התעשייה. ילדים ומתבגרים היוו 16% מאוכלוסיית הנפה, 58% מבוגרים בעלי יכולת עבודה, 26% פנסיונרים. צפיפות האוכלוסין מגיעה ל-11,260 איש לקילומטר רבוע כשעל פי נתון זה הוא אחד האזורים העירוניים הפחות צפופים ברוסיה.
תחבורה
גשר הארמון, המוביל מנפת האדמירליות וארמון החורף אל האי וסילי הוא הדרך היבשתית היחידה המחברת כלי רכב והולכי רגל ממרכז העיר אל האי וסילי. בשעות הלילה הגשר מורם לצורך מעבר אוניות ולא מתאפשר מעבר יבשתי אל האי וסילי וההגעה מתאפשרת רק באמצעות הרכבת התחתית. קו האי וסילי-נבסקי – תחנת פרימורסקאיה
קו האי וסילי-נבסקי – תחנת האי וסילי
קו פרונזה-פרימורסקאיה – תחנת ספורטיבנאיה
קו הגדה הימנית – תחנת מכון גורני
קו הגדה הימנית – תחנת גוואן
קו הגדה הימנית – תחנת החזית הימית (מורסקוי פסאד)
חינוך והשכלה
בתחומיה נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה מהחשובים בעיר ואף האוניברסיטה החשובה ביותר בעיר, הנמצאת בשדרה הנקראת גדת האוניברסיטה:
אקולוגיה
בתחום הנפה, סמוך לגדת הנהר נמצא הגן הבוטני האוניברסיטאי, המהווה אחת מהריאות הירוקות באי ומכיל מגוון גדול מאוד של פרחים.
R (אלבום סינגל)
R (מעוצב: ; בעברית: -ר-) הוא אלבום הסינגל הראשון של זמרת הקיי-פופ הדרום קוריאנית רוזה. אלבום הסינגל יצא לאור ב-12 במרץ 2021, על ידי חברות התקליטים ואינטרסקופ רקורדס ו-YG אנטרטיינמנט. מתוך אלבום הסינגל יצא הסינגל המוביל "On the Ground".
רקע והפקה
ב-2 ביוני 2020 הודיעה חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט כי רוזה תוציא את אלבום הסינגל הראשון שלה בשנת 2020, לאחר שהוציאה כחלק מבלאקפינק את אלבום הבכורה שלה בשפה הקוריאנית, The Album. ב-30 בדצמבר 2020, בריאיון עם Osen, נחשף כי הצילומים לקליפ הבכורה שלה יחלו באמצע ינואר 2021. ב-25 בינואר 2021 הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של בלאקפינק טיזר בן 34 שניות ששמו "בקרוב בקרוב", אשר הציג את רוזה שרה שיר שטרם יצא לאור.
ג'ק רואן
ביוגרפיה
רואן נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת.
לפני שהפך לשחקן, רואן היה מתאגרף חובב מגיל 12, וזכה ב-18 מתוך 27 קרבות.
קריירה
ג'ק החל לשחק בגיל 17. הוא שיחק בתיאטרון הנוער הלאומי במגוון תפקידים. הוא ידוע בתפקידיו בסדרות טלוויזיה כמו "כנופיית ברמינגהאם" וסם במיני סדרה "נולד להרוג". על תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר. היו לו גם תפקידים קטנים בדרמות טלוויזיה רבות, בין היתר ב"נפגעים" ו"עדות אילמת".
בשנת 2020 שיחק את קאלום מקגרגור בסדרת הדרמה "Noughts and Crosses".
בשנת 2022, רואן לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה הקרובה "A Town Called Malice",  בה הואמגלם את הגיבור ג'ין לורד. בסדרה משחקים בין היתר ג'ייסון פלמינג, דוגרי סקוט וטהירה שריף..
ג'ורג' קנפטון
ג'ורג' קנפטון (באנגלית: George Knapton; 1698 – 1778) היה צייר פורטרטים אנגלי. הוא הפך לסוקר ולשומר תמונות המלך בשנים 1765–1778.
ביוגרפיה ועבודה
קנפטון נולד בכריסטצ'רץ', המפשייר, בנו של ויליאם קנפטון מברוקנהרסט, המפשייר. הוא למד אמנות אצל ג'ונתן ריצ'רדסון, ואחר כך באקדמיה של סנט מרטין. הוא בילה כמה שנים באיטליה שם התפרסם כשופט ביצירות המאסטרים הישנים.
קנפטון היה חבר מקורי ב"אגודת דילטנטי", אגודת מלומדים שמטרתה הייתה לחקור את האמנות הקלאסית היוונית והרומית. הוא היה אמן הדיוקנאות הראשון שלהם. הוא צייר רבים מחברי החברה - בעיקר בלבוש מהודר - כולל דוכס דורסט, ויסקונט גאלוויי, סר פרנסיס דשווד, הרוזן מהולדרנסי, הרוזן מבסבורו וסר בורשייר ריי. קנפטון התפטר מתפקידו בחברה בשנת 1763.
בשנת 1750, הורה הנסיך מוויילס לקנפטון, יחד עם ג'ורג' ורטו, ליצור קטלוג של התמונות שבארמונות קנזינגטון, המפטון קורט וטירת וינדזור. משנת 1765 קנפטון מילא את תפקידו של סטיבן סלוטר והפך לסוקר ושומר תמונות המלך. הוא היה אחראי גם על האוסף של לורד ספנסר באלטורפ, נורת'האמפטונשייר.
הציור הגדול ביותר של קנפטון היה של הנסיכה האלמנה מוויילס ובני משפחתה (1751). הוא גם צייר דיוקנאות של הרוזן מברלינגטון, האדמירל סר ג'ון נוריס פרנסיס, הדוכס החמישי של לידס, ארצ'יבלד באואר, ניקולה טינדל, הילדברנד ג'ייקוב, האדמירל אדוארד הוק, והזמרים קרסטיני וליזבטה דו פארק.
קנפטון סייע לאחיו ג'יימס, בעל הוצאת ספרים בלונדון, בהפקת מספר פרסומים ובהם עבודות של תומאס בירץ' ו"ההיסטוריה של אנגליה" מאת ניקולה טינדל ופול דה ראפין. ג'יימס נולד בקרייסטצ'רץ', המפשייר בשנת 1701. ג'ון ופול קנפטון הצליחו והרחיבו את עסקיו של אביהם.
אחיו האחר של ג'ורג' קנפטון - צ'ארלס קנפטון, יליד קרייסטצ'רץ', המפשייר (1700–1760) היה גם הוא אמן.
ג'ורג' קנפטון נפטר בקנסינגטון בדצמבר 1778 ונקבר שם ב־28 באותו חודש.
קובו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ו. מרווין ווטסון
ויליאם מרווין ווטסון (באנגלית: William Marvin Watson; 6 ביוני 1924 - 26 בנובמבר 2017) היה יועצו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בשנים 1965–1968 והמנהל הכללי של דואר ארצות הברית מאפריל 1968 עד תום נשיאותו של ג'ונסון בינואר 1969.
ראשית חייו
במלחמת העולם השנייה התגייס ווטסון לחיל הנחתים של ארצות הברית והשתתף בקרבות במערכה באוקיינוס השקט בשלבים האחרונים של המלחמה.
קריירה פוליטית
ב-1948 החל ווטסון לעבוד עבור לינדון ג'ונסון כאשר הוא התמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית. באותה תקופה לא הייתה נוכחות ראויה לציון של המפלגה הרפובליקנית בטקסס, כך שההצבעה בבחירות המקדימות הייתה כבר למעשה הצבעה בבחירות הכלליות.
הוא המשיך להיות פעיל בפוליטיקה המקומית כ"איש של ג'ונסון", והתקדם עד שהיה לראש המפלגה הדמוקרטית בטקסס. ב-1960 הוא סייע לארגן הן את מסע הבחירות של ג'ון פיצג'רלד קנדי ושל לינדון ג'ונסון בטקסס, והן עבד ישירות עבור ג'ונסון כעוזר במסע הבחירות בכל רחבי ארצות הברית. במהלך שנותיו של ג'ונסון כסנאטור וכן בשנותיו כסגן הנשיא, התבקש ווטסון מספר פעמים על ידי ג'ונסון להיות חבר בצוותו, אך הוא דחה את ההצעות והעדיף את החירות של להיות יועץ עצמאי על פני להיות מועסק על ידו.
בבחירות לנשיאות של 1964 ביקש ג'ונסון מווטסון לארגן את ועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית שהתקיימה באטלנטיק סיטי. ווטסון ראה את הצורך להעביר מצוות הוועידה רבים מנאמני משפחת קנדי, שכן הוא היה משוכנע שהם פעלו לאלץ את ג'ונסון לקבל את רוברט קנדי כשותפו למירוץ, או לגרום לנציגי הוועידה לבחור בו כמועמד המפלגה לנשיאות במקומו של ג'ונסון.
ב-1965, לאחר שג'ונסון נבחר לתקופת נשיאות שנייה, מונה ווטסון לתפקיד היועץ למינויים של הנשיא (תפקיד שהיה זהה לתפקיד ראש סגל הבית הלבן למעט התואר עצמו), וסייע לתאם את העברת רוב סדר היום של "החברה הגדולה" במדיניות הפנים.
באפריל 1968 מונה ווטסון כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד תום נשיאותו של ג'ונסון בינואר 1969.
שנותיו האחרונות
לאחר סיום עבודתו בממשל היה ווטסון בעל תפקיד בחברת, שם הוא עבד יחד עם ארמנד האמר. הנשיא ריצ'רד ניקסון הציע לו את משרת שגריר ארצות הברית באוסטרליה, אך הוא דחה את ההצעה כדי שיוכל לבלות יותר זמן עם משפחתו.
בית און
בֵּית אָוֶן, הייתה יישוב מקראי בנחלת שבט בנימין. העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור כיבוש הארץ והתנחלות השבטים. ובסיפור אודות מלחמות שאול בפלשתים.
ו. מרווין ווטסון
שנותיו האחרונות
בינואר 1973 הוא נשא את ההספד בהלוויה הממלכתית של ג'ונסון, בו הוא הדגיש את המסירות האיתנה של הנשיא לקידומה של אמריקה.
בית און
זיהוי המקום
בית און המקראית ממוקמת מזרחית לבית אל ליד העיר המקראית העי. אולברייט טוען שיש לזהות את בית און עם העיר ברקא בקרבת העיר מכמש. אחרים מזהים את א תל בקרבת בית אל. מהכתוב ב:, נראה כי בית און שימשה כאתר הפולחן של העיר בית אל ובית און הוא שמה הקודם של בית אל.
ו. מרווין ווטסון
שנותיו האחרונות
בשנים 1979–1987 שימש ווטסון כנשיא הקולג' הבפטיסטי של דאלאס (כיום האוניברסיטת הבפטיסטית של דאלאס ).
בית און
זיהוי המקום
ההגייה "בֵּית אָוֶן" שמה ללעג את השם בית און. למקור השם "בֵּית אָוֶן" רומז בדבריו הושע הנביא. בדבריו על יעקב אשר "בַּבֶּטֶן עָקַב אֶת אָחִיו וּבְאוֹנוֹ שָׂרָה אֶת אֱלֹהִים" הושע לועג לבית אל כאשר הוא משתמש בכינוי "בֵּית אָוֶן": "אִם זֹנֶה אַתָּה יִשְׂרָאֵל אַל יֶאְשַׁם יְהוּדָה וְאַל תָּבֹאוּ הַגִּלְגָּל וְאַל תַּעֲלוּ בֵּית אָוֶן וְאַל תִּשָּׁבְעוּ חַי ה' ".
רב אחא בריה דרבא
רב אחא בריה דרבא היה אמורא ידוע בדור השביעי לאמוראי בבל, שימש כראש ישיבת פומבדיתא.
רב אחא נולד בבבל, בנו של רבא, שהיה כהן, ויש אומרים שהוא רבא הידוע, חבירו של אביי, אך יש אומרים שרבא הידוע לא היה כהן ומדובר ברבא אחר.
על רבותיו נמנו רב כהנא מפום נהרא, רב אשי, אמימר ומר זוטרא. על חבריו נמנו רבינא. לאחר פטירתו של מר זוטרא, ששימש כראש ישיבת פומבדיתא, הוא מילא את מקומו אחריו.
מחקר
בין שאר חכמי התלמוד, נמנה רב אחא בריה דרבא על קבוצת חכמים שקיימו דיון אודות הנמלים כדי ללמוד את תכונותיהן. בתלמוד מתואר ניסוי שעשה רבי שמעון בן חלפתא, כדי לבדוק אם אכן לנמלה "אין לה קצין שוטר ומושל":
רב אחא, חלק בתוקף על מחקרו של רבי שמעון: : ייתכן שהמלך היה בקבוצת הנמלים שהרגו את ה'רמאית', ייתכן שהמלך כבר הוציא גזר-דין, וייתכן שבדרך-כלל יש מלך אלא שבדיוק באותו זמן הייתה ממשלת מעבר... רב אחא לימד כאן, בנימה הומוריסטית מעט, עיקרון ידוע בחשיבה המדעית - אי אפשר להסיק מסקנות מתצפית אחת, כי לתצפית אחת יכולות להיות פרשנויות רבות.
גאבור שטיינר
גאבור שטיינר (בגרמנית: Gabor Steiner, בהונגרית: Steiner Gábor, 28 במאי 1858 טמשוואר – 9 בספטמבר 1944 בוורלי הילס) היה מנהל תיאטרון, אמרגן, במאי, מוציא לאור ואיש עסקים אוסטרי, יהודי יליד באנאט.
שנותיו המוקדמות
גאבור שטיינר נולד ב-1858 בעיר טימישוארה, אז טמשוואר, בחבל באנאט, שהיה אז חלק מהאימפריה האוסטרית והמשתייכת בימינו לרומניה. הוא היה השלישי מבין חמשת הילדים של השחקן ומנהל התיאטרון מקסימיליאן שטיינר, יליד הונגריה, ושל רוזה, בת למשפחה היהודית קולינסקי מטימישוארה. בשנת 1862, כשגאבור היה בן 4, הוא עבר עם המשפחה לווינה, בה למד בבית ספר יסודי לותרני, אחר כך בחטיבת ביניים וב"גימנסיה אקדמית"
הקריירה בתחום התיאטרון
שטיינר עבד כשנה בחברת טקסטיל ולמד משחק בתיאטרון הפרטי הנסיכותי זולקובסקי, שעל במתו הופיע לראשונה בשנת 1873. בשנים 1884-1877 היה לגזבר הראשי של תיאטר אן דר וין המנוהל על ידי אביו, ובהמשך על ידי אחיו, פרנץ. בשנת 1882 התמנה למנהל תיאטרון רזידנץ בהנובר, שבו עבד גם כבמאי ראשי. אחר כך עבר לדרזדן כדי להיות ראש משרד של אחיו, שבינתיים הפך למנהל "תיאטרון רזידנץ" בעיר זו, וכן עבד כבמאי ושחקן. כעבור זמן קצר עבר לברלין וניהל בה את תיאטרון האופרטה "ולהאלה". משם חזר לווינה והתמנה למנהל האמנותי של תיאטרון קארל (קארלתיאטר) בשכונת לאופולדשטאדט.
בשנת 1887 התחתן שטיינר עם זמרת במקהלת התיאטרון של אביו ורקדנית בשם מריה מיצי הולמן ובאותה שנה הקים סוכנות קונצרטים והצגות משלו והוצאה לאור. בלידת בנו היחיד, מקס שטיינר הסנדק בטקס הטבילה היה המלחין ריכרד שטראוס. גאבור שטיינר עצמו עזב מאוחר יותר את הקהילה היהודית והמיר את דתו לנצרות לותרנית, תוך הוספת השם כריסטיאן. בשנת 1889 הוא הקים עיתון לתיאטרון בשם "נוייס תיאטרבלאט" שנסגר כעבור שנה בגלל חוסר כדאיות. בשנת 1892 היה למנהל תיאטרון "הנס וורסט ביהנה" ב"רוטונדה הווינאית".
מלך הפראטר
הוא לא הסתפק באלה ובשנת 1897 ארגן בקייזר וויזה (במקום "מגדל מוראנו" של פארק ונציה) את ההקמת הגלגל הענר המפורסם של וינה, ,"וינר ריזנראד".לפי הזמנתו של שטיינר, נבנה הגלגל בגלאזגו, על ידי איש חיל הים הבריטי וולטר באסט כחיקוי של הגלגל של פריס שבתערוכה העולמית של שיקגו משנת 1893. בצומת המאות ה-19 וה-20 היה גאבור שטיינר למפעיל העיקרי של הפראטר ונחשב באותה תקופה בווינה לאב הרוחני של מופעי הרוויו המודרניים. בפארק "וונציה בווינה" הוצגו בין השאר, לראשונה, יצירות מצליחות של מלחינים כמו אוסקר שטראוס, פרנץ להאר, יוזף הלמסברגר הבן, אדמונד אייזלר וריכרד הויברגר.
בשנת 1897 התמסר שטיינר לניהול תיאטרון "דאנצרס אורפאום" שהציג הצגות תיאטרון לצד מופעי "וארייטה". בסופו של דבר, בשנת 1908 עקב העלות הגבוהה של השקעותיו והפקותיו, שביניהן הצגת האופרטה של פאול לינקה - השלאגר של העונה", נקלע שטיינר לקשיים כספיים עצומים. נאלץ לפשוט רגל ולהעביר את ניהול עסקיו לידי הוגו פירסט ואלפרד א. וינטר. בהמשך בשנים 1909–1912 הוא ניהל את התיאטרון ובית המלון רונאכר וחזר בשלב מסוים לניהול הפארק ונציה. אולם שובנכנס לחובות ופשט רגל. בשנת 1914 עצרו את הגלגל הענק ועם פריצת מלחמת העולם הראשונה הפראטר נהפך לבסיס צבאי. הגלגל הופקע בשנת 1916 והועמד למכירה במכרז. קנה אותו איש העסקים היהודי אדוארד שטיינר, שלא הייתה לו קרבה משפחתית לגאבור שטיינר. שטיינר נמלט מווינה עוד ב-1913 ועזב את אשתו.
שנות שפל- מלחמת העולם הראשונה והתקופה שבין מלחמות העולם
אחרי 1913 התיישב שטיינר זמנית בלונדון, אחר כך נדד לשווייץ ולניו יורק. ב-1921 חזר לווינה, שבה הוקמה בינתיים רפובליקה. קיווה לשווא להתמנות מנהל התיאטרון ביוזפשטאדט וסופו של דבר התנחם בהקמת הוצאה לאור מוזיקלית. אולם מצבו הפיננסי היה במהרה קשה מאוד והוא נאלץ להיעזר בסיוע קבוע של בנו, מקס, שעשה חיל בארצות הברית כמלחין לסרטים.
הגירתו לארצות הברית
ב-7 בספטמבר 1938 בנסיבות סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, מאוים כיהודי, שטיינר בן ה-81, הצליח להינצל באמצעות הגירה לארצות הברית, לבית בנו בקליפורניה. בהוליווד הוא נשא לאישה את מזכירת בנו, ארנה מונדליוס. גאבור שטיינר נפטר בשנת 1944 בבוורלי הילס ונקבר בבית הקברות ווסטווד ביישוב.
מיהאי זיצ'י
מיהאי זיצ'י (בהונגרית: Zichy Mihály; ברוסית: Михаил Александрович Зичи; זאלה, 14 באוקטובר 1827 – סנקט פטרבורג, 1 במרץ 1906) היה צייר, גרפיקאי, דמות מצטיינת וחלוץ האיור והציור הרומנטי ההונגרי. הוא למד אצל יקופו מרסטוני (Jacopo Antonio Marastoni) בפשט ואצל פרדיננד גאורג ואלדמולר בווינה. זיצ'י היה צייר החצר של הצארים הרוסיים, עבד ברוסיה ארבעים ותשע שנים, מגיל עשרים ועד מותו - עם כמה שנים בפריז והפסקה קצרה בהונגריה.
קרב נהר הטחו
רקע
לאחר סיום מלחמת שכירי החרב מצאה עצמה קרתגו מרוששת לחלוטין, וצבאה התדלדל מאוד. המצביא הקרתגי חמלקרת ברקה מצא פתרון יצירתי לבעיה, סיפוח כל חצי האי האיברי (היספניה בפי הקרתגים) העשיר במרבצי כסף וילידים שאפשר לגייס כשכירי חרב. חמלקרת מת בשנת 228 לפנה"ס, במהלך קרב עם אחד השבטים המקומיים, וחתנו עזרובעל ירש את תפקידו. עזרובעל בניגוד לקודמו בחר להשתלט על הארץ בדרכי שלום ודיפלומטיה, וכרת בריתות עם השבטי המקומיים וכך הגדיל את השפעתו. הוא חתם על אמנת האברו עם הרפובליקה הרומית, במסגרתה נאסר על קרתגו להתפשט צפונה לנהר האברו, אולם ניתנה לה יד חופשית בדרומו. בשנת 221 לפנה"ס נרצח עזרובעל וגיסו חניבעל בן ה-26 קיבל את תפקיד המפקד והמושל.
מיהאי זיצ'י
בשנת 1853, בהזמנת הצאר הרוסי, הוא הפיק סדרה של רישומים על ציד בגטצ'ינה וכך זכה בתואר אמן החצר. הציור שלו "Autodafé" הושלם בשנת 1868 על זוועות האינקוויזיציה הספרדית.
הוא חי בפריז מ-1874. לאחר מותו של פרנץ דיאק הוזמן לצייר את התמונה "המלכה ארז'בט מניחה זר בהלווייתו של דיאק" (מדובר על אליזבת, נסיכת בוואריה שהייתה גם מלכת הונגריה כרעייתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה). ציורו האנטי-מלחמתי "ניצחון גאון ההרס", שצויר עבור התערוכה העולמית של פריז ב-1878, צונזר מהתערוכה. ב-1881 חזר לסנקט פטרסבורג ועבד בעיקר על איורים: אימרה מדאץ': טרגדיית האדם, יאנוש אראן : בלדות. איורים של שנדור פטפי, מיכאיל לרמונטוב, ניקולאי גוגול, אלכסנדר פושקין ; שותא רוסתוולי: עוטה עור הנמר.
קרב נהר הטחו
רקע
חניבעל שאף ככל הנראה לסיים את מה שהתחילו חמלקרת ועזרובעל לפניו, היינו כיבוש היספניה. אולם גם רצה ככל הנראה לצאת למלחמה על רומא, ולשם כך היה אסור לו להשאיר בעורף אויבים שעלולים להתמרד נגדו. דבר זה המריץ אותו לכבוש במהירות את כל דרום ספרד של ימינו. שבט האולקאדים שחי באזור שהוא כיום לה מאנצ'ה, הותקף ראשון. חניבעל כבש את עירם אלתיאה שמיקומה כיום אינה ברור. נפילת אלתיאה הטילה אימה בליבות השבטים השכנים שמיהרו לכרות ברית שלום עם קרתגו. לאחר מכן חזר חניבעל לקרטחנה למשך החורף, ובקיץ של שנת 220 לפנה"ס יצא למלחמה על שבט הוואקים שישבו לאורך נהר הדורו. הוא הטיל מצור על עירם הרמאנדיקה (כיום סלמנקה) ולאחר מכן על העיר ארבאקאלה, הוא כבש את שתיהן בזז אותן וטבח בתושבים.
מיהאי זיצ'י
הוא הפיק גם רישומים של נושאים אירוטיים בחצר הצארית - לשימוש פנימי (Mihály Zichy: Erato; Corvina, 1989).
מיהאי זיצ'י נערץ על ידי הגיאורגים כ"צייר הלאומי" שלהם, שכן הוא אייר את יצירתו מימי הביניים של שותא רוסתוולי, את הנרטיב הפיוטי "עוטה עור הנמר", שנחשב לאפוס הלאומי הגאורגי. לאיורים שלו הייתה השפעה משמעותית גם על אמנים גאורגים רבים. בטביליסי מוצב פסלו ורחוב נושא את שמו.
קרב נהר הטחו
הקרב
נפילת ארבאקאלה העירה מרבצם את שבט הקרפטנים, השבט החזק והעשיר ביותר באזור. פליטים מהעיר החרבה התסיסו את הרוחות והתגבשה קואליציה של שבטי הקרפטנים, האולקאדים, והוואקים. פוליביוס מונה את מספר הלוחמים שהצליחו לגייס כדי 100,000 איש, אולם המספר מוגזם ככל הנראה וסביר להניח שהיה בסביבות ה-40,000. לחניבעל היו בערך 20,000, אולם הוא נהנה מיתרון של פילים ופרשים, וכן מפיקוד מלוכד ומאוחד. בעוד שמרבית הכוח ההיספני התבסס על חיל רגלים קל עד בינוני, ומספר פרשים קטן. לא ידוע מי היה המפקד העליון של הכוחות ההיספניים, אולם ככל הנראה מדובר באחד מראשי השבטים המקומיים.
מיהאי זיצ'י
משפחתו ומוצאו
מיהאי זיצ'י הוא נצר למשפחת זיצ'י העתיקה, שיכולה להתחקות אחר אילן היוחסין שלה עד מאה ה-13. בני כמה מהענפים במשפחה היו בעלי קרקעות גדולים וגם רוזנים בעלי אחוזות ענק. כמה מהם שירתו את חצר הקיסר בווינה כדיפלומטים. מיהאי זיצ'י הגיע מהענף היוקרתי של המשפחה המפורסמת הזו, אך לא מענף הרוזנים, אלה מהענף של האצולה הבינונית.
סבו מצד אביו, מיהאי זיצ'י גם הוא (1758–1818),היה שופט בית משפט מחוזי, סגן ראש מחוז מושון, איש החצר המלכותית. סבתו מצד אביו הייתה האצילה יוזפה פישר (1768–1843). לסבו הייתה ספרייה ענקית בכפר זיץ', שעלתה על ההשכלה המקובלת של אותה תקופה, שבה היו כתבים אנציקלופדיים וכן יצירותיהם של וולטר, רוסו והדרמות של שילר שזיכו את הילד מיהאי זיצ'י בהשכלה רחבה ובשעות מאושרות רבות.
קרב נהר הטחו
הקרב
חניבעל חנה אותו זמן בארצם של הקרפטנים ומצא את עצמו בנחיתות מספרית. השלל הרב שנשא עמו הקשה עליו להתחמק, על כן בחסות הלילה הוא הורה לאנשיו לחצות את הנהר והמתין להיספנים על גדתו השנייה. כאשר עם שחר הבחינו האויבים, שחנו על החוף בבלבול וחוסר סדר, שחניבעל חצה את הנהר, חצו אותו במהירות בקבוצות קטנות כשכל אחד מקווה לזכות בכמה שיותר שלל. חניבעל פרש את פיליו ופרשיו על החוף, והורה להם לתקוף את האויבים עוד כשהם במים. ההיספנים הובסו בקלות שכן לא יכלו להתנגד לפילים ופרשים בעוד המים מכים בהם. לאחר שהיספנים רבים נהרגו בדרך זו, הורה חניבעל לאנשיו לחצות את הנהר ולתקוף את האויבים שחנו על גדתו השנייה, והוא נחל ניצחון.
מיהאי זיצ'י
נעוריו (1827–1847)
הוא היה בן עשר כאשר נרשם לתיכון הפיאריסטי בעיר וספרם. שנתיים לאחר מכן, נכנס לבית הספר התיכון הפיאריסטי בפשט, שם השלים את שלוש הכיתות העליונות, בין 1839 לבין 1842. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת פשט.
בזמן שלמד משפטים באוניברסיטה ב-1842, הוא למד ציור אצל יאקופו מרסטוני. למאסטר הייתה השפעה יוצאת דופן על הנער המתבגר. כתב זיצ'י במכתב לעת זקנתו. אז שהוא אימץ את השליטה באהבה וביישום של צורות רכות, גוונים וצבעים חמים איטלקיים, קטיפתיים, ציור צללים כהים ואורות עזים וחמים. בן ה-16 כבר התבגר לאמן בעל נחישות עזה, וגם אמונותיו הפוליטיות התבטאו בו בגלוי. הוא השלים את לימודי המשפטים שלו בווינה ב-1844, שם גם רצה לעבוד עבור פרידריך פון אמרלינג המפורסם והאופנתי, וניסה להתקבל לאקדמיה של וינה, אך נדחה. במשך זמן רב הוא צייר לבד, למד את אמנות המאסטרים הישנים. לבסוף הצליח למצוא מורה, את פרדיננד גאורג ואלדמולר, הפרופסור המצטיין ביותר באקדמיה של וינה. הוא שלט בווירטואוזיות על טכניקת הרישום, למד את הטכניקה של קלילות המיניאטורות עדינת השיער, הנשימה, את דקויות הפרטים, אותן יישם במשיכות מופת בגרפיקה שלו. בנוסף, הוא שימר כמה מהצדדים האפלים בהוראה ובאמנות של ואלדמולר, כמו שימוש בצבעים קרים יותר ובצורות מעט יותר קשות.
קרב נהר הטחו
השפעות
בעקבות הקרב לא הקל עוד איש מן השבטים בחניבעל, והוא הפך לשליט כל החלק הדרומי של חצי האי האיברי. היחידה שעמדה במריה הייתה העיר היוונית סגונטום. חניבעל הטיל עליה מצור שפתח את המלחמה הפונית השנייה.
רגבים (עמותה)
רגבים היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2006 במטרה לקבוע "סדר יום יהודי וציוני למדינת ישראל בהיבטי קרקע, סביבה וזכויות אדם" לשם "שמירה על אדמות העם היהודי ועל אוצרות הטבע והנוף של ארץ ישראל". העמותה מתעדת פעילות בנייה של פלסטינים באדמות המדינה בתחומי הקו הירוק (בפרט בנגב ובגליל) וביהודה ושומרון ונאבקת בבנייה בניגוד לחוקי התכנון והבנייה, שהיא לדבריה "השתלטות פיראטית" על אוצרות הטבע של ארץ ישראל.
מיהאי זיצ'י
נעוריו (1827–1847)
הוא והמאסטר שלו יצאו למסע לימודי באיטליה ב-1846, ממנו חזר הביתה עם חוויות שישפיעו עליו עד סוף חייו. בווינה הוא צייר את היצירה הבולטת בתקופתו, סירת ההצלה, בעקבות מסורות של "תמונות אסונות" רומנטיות. העבודה עוררה מהומה גדולה בעיר הקיסרית. זיצ'י הגיש בקשה לפרס רייכל של האקדמיה עם היצירה הזו. הוא הצליח מאוד בתחרות, אך בשל יחסיו האישיים עם ואלדמולר והתנגדותו לאמנות אקדמית, הוא לא הצליח לזכות בפרס, אך הפרס לא הוענק לאף אחד אחר.
השנים ברוסיה 1848–1874
בחורף 1848-1847, בהמלצתו של ואלדמולר, עבר זיצ'י לסנקט פטרבורג, שם הפך למורה לציור של קתרין, בתה של הדוכסית הגדולה אילונה, אשתו של הדוכס הגדול מיכאיל, אחיו הצעיר של הצאר. לפני כן השתתף זיצ'י בטיול האירופי של משפחת הדוכס הגדול הרוסי (באד גלייכנברג, ברלין, פירנצה, ניס) במשך מספר חודשים. בחצר הדוכסית הגדולה הוא חווה את ההצלחות של מהפכת 1848 בהונגריה ואת ההתערבות הצארית שהובילה להרס מולדתו. באותה תקופה הוא הפסיק את הקשר עם חצר הדוכסית הגדולה ובסתיו 1849 כבר חי ללא כל הכנסה במטרופולין הזר. העבודה שהבטיחה קריירה נהדרת התחלפה בעוני ובמחסור. בקושי ניתן לאתר את עבודות שנותיו הראשונות בסנקט פטרבורג. הוא התפרנס מתיקון, צביעה מחדש וריטוש תצלומי דאגרוטיפ אצל הצלם ונינגר (Wenninger), תמורת משכורת חודשית של 90 רובל. בנוסף לעבודתו, הוא יצר תמונות צבעי מים ומיניאטורות של אריסטוקרטים, דיוקנאות קטנים תמורת שכר טירחה של 25–50 רובל, תוך שימוש בטכניקה הווירטואוזית שרכש בווינה, עם הריאליזם של תווי הפנים שצוירו בקלות. לזיצ'י כבר היו אז ילדים ללא נישואים ובימים הראשונים הוא חי בנישואים הפרועים האלה עם אשתו. מאוחר יותר, הם נישאו בכנסייה הקתולית של סנקט פטרבורג, אך הדבר היה אז פסול על פי החוק הרוסי וילדיו לא הוכרו כחוקיים. הוא צייר בשנת 1856 את טקס ההכתרה של הצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. שנתיים לאחר מכן (1858) נבחר לחבר באקדמיה הרוסית לאמנויות, ובשנת 1859 קיבל את התואר צייר חצר להוד מלכותו הצאר.
רגבים (עמותה)
מנכ"ל התנועה הוא מאיר דויטש. אחד ממייסדי העמותה הוא חבר הכנסת והשר בצלאל סמוטריץ'.
מיהאי זיצ'י
השנים ברוסיה 1848–1874
במהלך שהותו בת חמש השנים בסנט פטרסבורג, כישרונו התפתח במלואו. זיצ'י עשה היכרות עם אמנים רבים בפטרבורג. לאחר שלמד על האמנות של פדוטוב, זיצ'י גם לעג לתנאים הפיאודליים הרוסיים עם רישומי הדמות הסאטיריים שלו. הוא קיבל השראה מהשירה ומהעבודות הגרפיות של לרמונטוב בעת יצירת רישומי "סצנות מהקווקז". בתחילת 1869 חתם זיצ'י על חוזה נוסף לעשר שנים בחצר הצארית. בפטרבורג בשנת 1871, ציירים ריאליסטים רוסים עםאיוואן קראמסקוי כמנהיגם הקימו את אגודת הפרדוויז'ניקים. צייר החצר הצארי (זיצ'י), שלא הורשה לדבר בגלוי נגד הדיכוי, צייר את הקריקטורות של אוטודאפה המתארות את המרטירים היהודים (שנתנו חייהם על קידוש השם), את רדיפות "הכפירה" של ימי הביניים, ואת מהלך הפוגרומים שהשתוללו אז באימפריה הרוסית. זיצ'י טייל במערב אירופה ובגרמניה בקיץ 1871, פגש את שאנדור ואגנר במינכן, פגש את מיהאי מונקאצ'י בדיסלדורף, והושפע מאוד מהצייר הבלגי לואי גלה בבריסל. במהלך סיורו ביקר בכפר הולדתו ובילה כמה ימים בבודפשט. בסתיו 1871, הוא היה אורח של יורש העצר הבריטי לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. העניין בזיצ'י גבר לאחר ציד בסקוטלנד והאירוח של יורש העצר הבריטי. בשנת 1874, הוא התפטר מחצר הצאר ועזב את רוסיה בגיל ארבעים ושבע.
שנים פריז 1874 – 1879
את זיצ'י משכה האווירה של העיר שהייתה בירת צרפת והובסה במלחמת צרפת-פרוסיה וכן שדה הקרב העקוב מדם של הקומונה הפריזאית והעיר פריז האגדית. בשנת 1874, המבקר ההמעריץ של זיצ'י, תאופיל גוטייה כבר הלך לעולמו, אבל דרך הסלון של משפחתו ובתו ז'ודית גוטייה, הוא התקרב לסופרים, אמנים, מלחינים ומוזיקאים צרפתים ויצר איתם קשרי ידידות קרובים. בפריז הוא הפך לחבר באגודת האמנים בשם מירליטון. הוא יצר קשרי ידידות עם אמנים צרפתים וזרים שהתגוררו בפריז כמו גוסטב דורה, פליסיאן רופס, אדוארד המן , הצייר האוסטרי אוטו תורן (Otto Thoren), הפסל הבלגי פול דווין. הוא הכיר את ויקטור הוגו, והוא יצר ידידות עם אלכסנדר דיומא הבן. זיצ'י התכתב מפריז עם חבריו הוותיקים מסנט פטרבורג, עם מהגרים רוסים שהתגוררו בפריז, עם חוג החברים של איוואן טורגנייב ועם אחרים. הוא בא בקשר גם עם הפטריוטים הגיאורגים.
רגבים (עמותה)
הקמה ופעילות
העמותה הוקמה בשנת 2006 על ידי פעילים בתנועת קוממיות, ונקראה בתחילה "העמותה לשמירת אדמות הלאום" (הלא"ה). העמותה מפעילה מספר רכזי שטח העוקבים אחר בנייה לא חוקית של ערבים בנגב, בצפון ישראל ובשטח C ביהודה ושומרון. המידע שנאסף מועבר לרשויות המופקדות על אכיפת החוק במדינה. במקרי הצורך עותרים נציגי העמותה לבית המשפט בדרישה שיורה לרשויות לבצע את תפקידן. בנוסף, עוסקת העמותה בטיפול במזיקים סביבתיים כדוגמת מפחמות, מגרטות רכב וזיהומי נחלים. בפעילות זו משתפת העמותה פעולה עם ארגון "ירוק עכשיו" הפועל למען איכות הסביבה ביהודה ושומרון והרשויות המקומיות בגליל ובנגב. פעילות נוספת של העמותה מתמקדת בפגיעה בשמורות טבע ואתרי מורשת.
מיהאי זיצ'י
בקווקז 1881 – 1882
הוא עזב מוונציה ביולי 1881, והפליג מטריאסטה לאודסה. משם הגיע לטיביליס י, בירת גאורגיה, דרך סבסטופול. בתחילת שהותו של זיצ'י בגאורגיה, האינטליגנציה המתקדמת החדורה ברעיונות דמוקרטיים מהפכניים רוסיים, רצתה ליישם תוכנית גדולה לפרסום האפוס המפורסם של שותא רוסתוולי. איליה צ'אבצ'אוודזה ביקש מזיצ'י להכין את האיורים, שלקח על עצמו את המשימה ללא עלות.
רגבים (עמותה)
הקמה ופעילות
רגבים עוסקת גם במחקר, כתיבת ניירות עמדה ועבודה פרלמנטרית. בין השאר היא שותפה בוועדה הממשלתית למעקב אחר דו"ח פלמור ומוזמנת לדיונים בוועדות הכנסת. בשנת 2017 הייתה שותפה בדיונים לחקיקת "חוק קמיניץ" המחמיר את נוהלי האכיפה על בנייה בלתי חוקית ובשנת 2019 הובילה את הלובי הפוליטי למניעת ביטולו של החוק במסגרת הדיונים על פיזור הכנסת העשרים ושתיים.
מעקב אחר בנייה פלסטינית בשטח C
רגבים עוקבת אחר פעולות חקלאות ובנייה של פלסטינים ושל הרשות הפלסטינית על אדמות בשטח C ביהודה ושומרון, בניגוד לחוקי התכנון והבנייה החלים בשטח. במסגרת זו חשפה רגבים מימון לפעילות זו שנתנו מדינות וגופים זרים, המפורסם שבהם הוא המתחם הבדואי חאן אל-אחמר.
טענה לאפליה בין עתירות כנגד בנייה יהודית לעומת עתירות כנגד בנייה ערבית
ביוני 2010 פרסמה 'רגבים' דו"ח השוואתי המצביע לדבריה על עדיפות הניתנת בבית המשפט העליון לארגוני שמאל. הדו"ח בחן "מקרי ראי", עתירות שהגישו ערבים וארגוני שמאל כנגד בנייה בלתי חוקית בהתנחלויות לעומת עתירות זהות שהגישו ארגוני ימין כנגד בנייה ערבית בלתי חוקית והשווה את המרכיבים הפרוצדורליים של ההליך המשפטי בעתירות השונות. על פי מחברי הדו"ח קיימת אפליה בבית המשפט העליון לטובת ארגוני שמאל המתבטאת בפסיקות לטובתם, בזירוז הליכים, במתן צווים על תנאי למדינה ובהתערבות בהחלטות של רשויות המדינה.
פעילות להסדרת יישובים בדואיים בנגב
אחד מתחומי העיסוק המרכזיים של רגבים הוא המתווה להסדרת היישובים הבדואים בנגב. במחקר שעשתה פרסמה העמותה כי בנגב קיימים כ-77 אלף מבנים בלתי חוקיים וכי היקף ההשתלטות על אדמות פרטיות ואדמות מדינה עומד על כחצי מיליון דונם. רגבים מציעה מתווה הסדרה הכולל בירור זכויות על הקרקע, קידום ופיתוח תשתיות ביישובים הקיימים והסדרת הפזורה ביישובים הקיימים וביישובים חדשים בהתאם להשתייכות השבטית. לצד פעילות האכיפה וההסדרה הצביעה רגבים על התפתחות פשיעה, אלימות, נשק בלתי חוקי ודמי חסות, וכן על כשלים מוניציפליים נרחבים כדוגמת אי גביית ארנונה ברשויות המקומיות, ובזבזנות ושחיתות במערך השמירה בבתי הספר והסעות התלמידים.
רגבים משתפת פעולה עם עמותות העוסקות בקידום מעמד האישה דרך מאבק בתופעת הפוליגמיה בקרב הבדואים בישראל. לטענת העמותה קיימת תופעה נרחבת של ניצול קצבאות מהביטוח הלאומי, בין היתר באמצעות גירושים פיקטיביים.
ב-2020 יצאה העמותה בקמפיין בעד החלת ריבונות ישראלית ביהודה ושומרון.
תקציב
תקציב רגבים בשנים 2010–2016 עמד על כ-30 מיליון ש"ח במצטבר. בשנים 2006–2016 קיבלה במצטבר כ-4.6 מיליון ש"ח ממועצות אזוריות ביהודה ושומרון, חלקם עבור אספקת שירותים משפטיים. יתר תקציבה של העמותה מגיע מתרומות.
בבית הדין הבינלאומי בהאג
ביולי 2011 הגישה הרשות הפלסטינית לבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, את טענותיה בנוגע לפשעי מלחמה שבוצעו לטענתה על ידי ישראל במהלך מבצע עופרת יצוקה. היות שמדינת ישראל אינה מכירה בסמכותו של בית הדין, קיבלה על עצמה תנועת רגבים להגן על המדינה בפני בית הדין. עו"ד ניק קאופמן טען בשמה של רגבים כי הרשות הפלסטינית איננה מדינה ועל כן אין לאפשר לה מעמד של תובעת בפני בית הדין. התובע של בית הדין, לואיס מורנו אוקמפו, קיבל את עמדתה של רגבים ודחה את תביעת הרשות על הסף.
פולמוס סביב מגורי אנשי העמותה
לפי תחקיר שפורסם ב"ידיעות אחרונות" ביוני 2018, ארבעה-עשר מאנשי "רגבים" בעבר ובהווה או עורכי דין שייצגו אותם מחזיקים בבתים לא חוקיים או שנבנו ללא היתר, ושלחלקם אף הוצאו צווי הריסה, לרבות בית המנכ"ל דאז יהודה אליהו במאחז חרשה. מהעמותה נמסר בתגובה שרגבים פועלת לקידום אכיפת חוקי התכנון והבנייה באופן שוויוני בכל הארץ, ושבמקרים של כשל חריף בהתנהלות המדינה הם פועלים גם להסדרת בנייה לא חוקית, כפי שניתן לראות במתווה רגבים להסדרת ההתיישבות הבדואית.
הבחירות לאספה הלאומית של אוגנדה 1962
הבחירות לאספה הלאומית התקיימו באוגנדה ב־25 באפריל 1962. הבחירות התקיימו לקראת העצמאות שקיבלה אוגנדה מהאימפריה הבריטית ב־9 באוקטובר באותה השנה.
הבחירות התקיימו לאחר שהבחירות של 1961 הוחרמו על ידי ממלכת בוגנדה שמנהיגיה דרשו לקבוע בעצמם את נציגי הממלכה, וכך תוצאות הבחירות איבדו את הלגיטימציה שלהן. כתוצאה מכך, נערכו בחירות נוספות בשנת 1962 באופן שפסח על שטחי ממלכת בוגונדה. מכיוון שלא התקיימו הבחירות הלאומיות בבוגנדה, מינה הפרלמנט של בוגנדה בעצמו 21 חברים לאספה הלאומית, כולם חברי מפלגת קבאקה יקה.
בלו גרינברג
בלו גרינברג (באנגלית: Blu Greenberg; נולדה ב-21 בינואר 1936 בסיאטל, ארצות הברית) היא סופרת ופעילה חברתית אמריקאית שכותבת בנושאים של יהדות מודרנית וסוגיות העוסקות בנשים. גרינברג נחשבת מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי היהודי. הספרים הידועים ביותר שלה הם "על נשים ויהדות: מבט מהמסורת" (1981), ו"הלחם השחור: שירה לאחר השואה" (1994).
לגרינברג תואר ראשון במדע המדינה מברוקלין קולג' ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת העיר ניו יורק. כמו כן יש לה תואר שני נוסף בהיסטוריה יהודית מהישיבה יוניברסיטי. היא נשואה ליצחק 'ייץ' (ארווין) גרינברג, סופר, פרופסור להיסטוריה ורב, המקדם דיאלוג בין היהדות לבין הנצרות בארצות הברית.
גרינברג פעילה בתנועה המחברת בין יהדות לבין פמיניזם. בפברואר 1973 נתנה את ההרצאה הפותחת בוועידה הראשונה של הנשים היהודיות בארצות הברית שהתקיימה בניו יורק, וב-1997–1998 כיהנה כיו"ר הוועידה הראשונה והשנייה לפמיניזם ואורתודוקסיות. היא מייסדת שותפה והנשיאה הראשונה של הברית היהודית פמיניסטית-אורתודוקסית. בנוסף, קידמה גרינברג במרוצת השנים שיתופי פעולה בין נשים ממגוון דתות, ובהן גם נשים פלסטיניות.
גרינברג מרצה באוניברסיטאות ובקהילות יהודיות בארצות הברית. באחת ההרצאות טבעה את משפטה המפורסם: "היכן שיש רצון מצד הרבנים, יש אף דרך הלכתית (לערוך את התמורות המתבקשות)", עליו ספגה ביקורת קשה מדמויות כמו הרבנים אהרן ליכטנשטיין, יונתן זקס ואחרים. בשנת 2000 קיבלה גרינברג את פרס "נשים שעשו שינוי" מהקונגרס היהודי האמריקאי במהלך טקס שנערך במשכן הכנסת בירושלים.
ג'ורג' רוברט פרייס
ג'ורג' רוברט פרייס (באנגלית: George Robert Price; 6 באוקטובר 1922 - 6 בינואר 1975) היה גנטיקאי אמריקאי שעסק בגנטיקה של אוכלוסיות.
כבר מילדותו נחשב לילד מבריק ויוצא דופן. בתחילת דרכו עסק בכימיה פיזיקלית ובכתיבת מדע פופולרי. בשנת 1967 עבר ללונדון ועסק שם בביולוגיה מתמטית וגילה גם שם מספר גילויים משמעותיים. לקראת סוף חייו הפך לנוצרי אוונגליסט אדוק, תרם את כל רכושו לעניים והתאבד.
ילדות
נולד בשנת 1922. אביו היה חשמלאי שנפטר כשפרייס היה בן 4. אמו הייתה זמרת אופרה לשעבר ומשפחתו סבלה מעוני ומחסור בעקבות השפל הגדול. סיים תואר ראשון בכימיה במהלך לימודיו בתיכון ובשנת 1946 קיבל את תואר הדוקטורט שלו בכימיה מאוניברסיטת שיקגו. בשנת 1947 נשא לאישה את ג'וליה מדיאן אך הקשר לא עלה יפה ככל הנראה כיוון שפרייס היה אתאיסט ואילו ג'וליה הייתה קתולית אדוקה. בשנת 1955 הם התגרשו לאחר שנולדו להם שתי בנות.
קריירה
בשנים 1946–1948 עבד כמרצה לכימיה באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן עבר לעבוד במעבדות בל והשתתף בפיתוח הטרנזיסטור. מאוחר יותר עבד במחקרים רפואיים באוניברסיטת מינסוטה והשתתף שם בפריצות דרך בחקר מחלות הכבד ופיתוח מיקרוסקופ פלואורסצנטי. בשנים 1961–1967 עבד ב-IBM בתפקיד זוטר יחסית בתחום העיבוד הגרפי ופיתח את תוכנת cad אך לא זכה לתמלוגים על כך. לאחר שגילה כי הוא חולה בסרטן בלוטת התריס עבר טיפולים קשים שהשאירו אותו נכה בצורה חלקית והוא לקה בדיכאון. במטרה להעניק לחייו ערך הוא החליט להקדיש את עצמו לפתרון תעלומה מדעית גדולה ולכן נסע לאנגליה על מנת לפתור בעיה שצ'ארלס דרווין הגדיר כ"החידה הגדולה מכולן" - בעיית האלטרואיזם והאבולוציה.
בעקבות מאמר של ויליאם המילטון שעסק בברירת שארים ובלי שום הכשרה רשמית בנושאי גנטיקה או סטטיסטיקה ניסח פרייס את מה שמוכר כיום כ"משוואת פרייס".
בשנת 1970 חווה פרייס התגלות דתית ובעקבותיה הפך לנוצרי אוונגליסט. בשנותיו האחרונות הקדיש עצמו לעזרה להומלסים. בשנת 1975 התאבד.
שחף חום-עורף
שחף חום-עורף (שם מדעי: Chroicocephalus maculipennis) הוא מין של שחף החי באמריקה הדרומית.
אורכו של השחף 27–37 ס"מ ומשקלו 290–360 גרם. הוא בעל גוף לבן עם ראש חום והמקור אדום. העיניים גדולות ולבנות.
השחף מעופף סביב אגמים קטנים, ביצות ונהרות וגם בכמה חופים באמריקה. השחף מצוי בברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי וגם באיי פוקלנד.
השחפים חיים יחדיו בקבוצה ומחפשים מזון כמו חרקים, רכיכות, נבלות והם נטפלים לעופות אחרים כמו שלצדף או אגמייה שתופסים סרטנים.
סיליקון ואדי (סדרת טלוויזיה)
סיליקון ואדי היא סדרת טלוויזיה ישראלית דוקומנטרית בת עונה אחת, העוקבת אחר שישה יזמים במסעם לגייס כסף עבור ארבעה מיזמים שונים: אפליקציית FiddMe של יוסי תאגורי - רשת חברתית סביב עולם המסעדות, CureDiva של אפרת רומן - אתר אופנה לחולות בסרטן השד, Shop Rooster - אפליקציית הקופונים של נועם טויסטר ואלרן מלול-לוי ו Sleeve - רשת חברתית לסטודנטים של עידו וולף וברק איתן. במהלך ארבעת פרקי הסדרה מנסים היזמים הישראלים את מזלם בגיוס כספים והתמודדותם עם קשיים בהקמת המיזמים, תוך כדי הצגת העומס הנפשי והלחצים מהבית והמשפחה. הסדרה עלתה בשנת 2013, בערוץ yes דוקו. שם הסדרה, סיליקון ואדי, הוא כינוי סלנג לאזור המשתרע לאורך מישור החוף בישראל, והמתאפיין בריכוז צפוף של תעשיות היי-טק.
בית הגיהנום
בית הגיהנום (באנגלית: Hell house) הוא מעין תיאטרון המציג סצינות אימה, שנועדו לשמש כהוראה מוסרית. בדרך כלל בתי גיהנום אלו מופעלים על ידי כנסיות פרוטסטנטיות, אוונגליסטיות או ארגוני פרצ'רץ. בית הגיהנום מציג מעשים שהמארגנים רואים כחטאים ואת תוצאותיהם. חלק ממה שמוצג שם זה נישואים של בני-זוג מאותו המין, הפלה מלאכותית, מין מחוץ לנישואין, רייב, שימוש במשקאות אלכוהוליים וסמים והתאבדות בני נוער. בתי גיהנום אחרים מתמקדים בנושא שבעת החטאים הקטלניים.
משמעות
בתי הגיהנום מדגישים בדרך כלל את האמונה שמי שאינו חוזר בתשובה מחטאיו ובוחר ללכת בעקבות ישו נידון לגיהנום. בית גיהנום, בדומה להצגות של בתים רדופי רוחות רפאים, הוא מרחב בו שחקנים מציגים סצנות קשות לצפייה שמתוארות כמחרידות וכוללות הדרכה וסיפור לאורכן. הם מופעלים לרוב בימים שלפני ליל כל הקדושים.
בתי הגיהנום מתמקדים בסצינות של חיי היום יום ובהשפעות החטא או בגורלם של חוטאים חסרי אמונה בחיים שלאחר המוות.
היסטוריה
הרעיון זכה לפופולריות ראשונה על ידי ג'רי פאלוול בסוף שנות השבעים. פעילויות דומות החלו בכמה אזורים באותה התקופה. החל משנת 1995 קידם את הרעיון קינן רוברטס, (במקור מרוזוול, ניו מקסיקו), על ידי כך שהקים בית גיהנום בארבאדה, קולורדו. מאז אותה התקופה, בתי הגיהנום הפכו לאטרקציה קבועה של ליל כל הקדושים בחלקים בארצות הברית. החל מ-16 בינואר 2017, "Hell House Kit" עדיין היה זמין.
מדן (דמות מקראית)
מדן הוא, לפי התנ"ך, בנו של אברהם ואשתו האחרת או הפילגש שלו, קטורה, שאותה הוא נשא לאישה אחרי מותה של שרה ולאחר שגירש את הגר. למדן היו חמישה אחים: זמרן, יקשן, מדין, ישבק ושוח, בנוסף שני אחים למחצה: ישמעאל ויצחק. הוא היה הבן השלישי של קטורה, אחרי יָקְשָן, ובנו החמישי של אברהם, אחרי ישמעאל, יצחק, זמרן ויקשן.
יוסף בן מתתיהו מספר כי "ואברהם כונן להם מוצאות בארץ הטראגלאדיטיס ובחבל ארץ ערב המאשרה עד ים האדום." אברהם, ככל הנראה, ניסה להרחיקם מבני יצחק כדי להימנע מסכסוך תוך כדי מילוי משימת ה' שהיא להתפשט ברחבי העולם.
נס הנזיד
נס הנזיד, הוא נס המופיע ב שאותו חולל אלישע הנביא. ישנו רעב בארץ, ואלישע, היושב בגלגל, מבקש מנערו לבשל לבני הנביאים נזיד. אחד מבני הנביאים יוצא ללקט אורות עבור הנזיד, ובדרכו מוצא "גפן שדה" שצומחות עליה "פקועות שדה" רעילות. הוא מכניס אותן בבלי דעת לנזיד המוגש לבני הנביאים. כשבני הנביאים טועמים את הנזיד הם מגלים זאת ונחרדים. אלישע מצווה להשליך לתוך הנזיד קמח, והקמח מרפא את הנזיד והוא איננו רעיל יותר.
ניתוח הסיפור המקראי
הסיפור משתייך לסוגת השבח הקצר, סיפור שעיקר מטרתו להפגין את גדולתו של הנביא כמחולל נסים, ומקורו אולי במסורות שהתהלכו בעל-פה בקרב חוגי "בני הנביאים".
קישורים חיצוניים
הנזיד והלחם - שני נסים סמוכים זה לזה - הרב אלחנן סמט, מתוך "אתר התנ"ך" של מכללת הרצוג
אריך נוימן (פוליטיקאי)
אריך נוימן (בגרמנית: Erich Neumann; 31 במאי 1892 – 1948 או 23 במרץ 1951 היה פוליטיקאי נאצי.
קורות חייו
בשנת 1923 מונה לתפקיד מנהל בכיר (Regierungsrat) במשרד המסחר הפרוסי. בשנת 1927 הפך לנשיא המחוז (Landrat) בפריישטאדט שבשלזיה התחתית (כיום קוז'וצ'וב - Kożuchów - שבפולין), ולאחר מכן כיהן כעוזר מזכיר (Ministerialrat) במשרד המסחר הפרוסי. בספטמבר 1932 מונה לשר הקבינט במשרד החוץ הפרוסי, שם היה אחראי על רפורמות מינהליות.
נוימן הצטרף למפלגה הנאצית במאי 1933, ארבעה חודשים אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. הוא הצטרף לאס אס ב-1934, והוסמך כשטורמבאנפיהרר. בשנת 1936 מונה למנהל מחלקת מטבע חוץ במשרד הממונה על תוכנית ארבע השנים. ב-1938 הועלה נוימן לתפקיד מזכיר הממשלה ונכח בפגישה שתאם הרמן גרינג על האריזציה של הכלכלה הגרמנית. הוא ייצג את משרדי הכלכלה, העבודה, הכספים, המזון, התחבורה והחימוש והתחמושת בוועידת ואנזה ב-1942. נוימן ביקש שלא יגורשו לעת עתה פועלים יהודים בחברות התעשייתיות החיוניות למאמץ המלחמתי. בין אוגוסט 1942 למאי 1945 היה נוימן המנהל הכללי של סינדיקט האשלגן הגרמני.
נוימן נכלא ונחקר על ידי בעלות הברית ב -1945 לאחר המלחמה, אך שוחרר בגלל בריאות לקויה ב-1948. מקורות מסוימים מצטטים את מותו באותה שנה, אולם לפי הארכיון הפדרלי הגרמני הוא היה על ערש דווי כעבור שלוש שנים בגארמיש-פארטנקירכן, ב-23 במרץ 1951.
Live at the Royal Albert Hall (אלבום של ארקטיק מאנקיז)
Live at the Royal Albert Hall הוא אלבום הופעה של להקת האינדי רוק הבריטית "Arctic Monkeys". האלבום כולל רצועה המורכבת מ-20 שירים, ואורכו 86 דקות ו-7 שניות. זהו אלבום ההופעה השלישי של הלהקה (והאחד עשר בסך כל הדיסקוגרפיה), והוא הוקלט על ידי חברת התקליטים Domino. האלבום הוקלט ב-7 ביוני 2018 בהופעה באולם "Royal Albert Hall", ויצא לאור ב-4 בדצמבר 2020.
מחלף רמת בית שמש
מחלף רמת בית שמש הוא מחלף המחבר את כביש 38 עם שדרות נחל נובע המוביל לשכונות רמת בית שמש ג', א' ורמת אברהם. המחלף נמצא מדרום־מערב לבית שמש. טרם סלילת המחלף היה במקום צומת לא מרומזר ומסוכן לנוסעים לכיוון רמת בית שמש מכיוון צפון או ליוצאים מרמת בית שמש לכיוון דרום.
זהו המחלף הראשון שנסלל בבית שמש ועלותו נאמדת בכ־420 מיליון שקלים. בניית המחלף היא חלק מתוכנית כוללת להרחבת כביש 38 שעלותה נאמדת בכ־1.2 מיליארד שקלים. הפרויקט מבוצע אודות לבניית שכונות חדשות באזור הדרומי של בית שמש, ביניהן שכונת רמת בית שמש ד' שאמורה לאכלס כ־10,000 יחידות דיור.
על פי התכנון, עד סוף שנת 2021 סביבת המחלף תשופץ, ובכביש 38, במקטע שבין מחלף רמת בית שמש לכניסה הצפונית לבית שמש, יסלל נתיב נוסף. מלבד זאת, הוקמו כ־6 מחלפים נוספים, כ־3 גשרים להולכי רגל וכ־2 הפרדות מפלסיות (בסמוך למסילת הרכבת יפו–ירושלים) ויוקמו מספר שבילי אופניים.
המחלף נבנה על ידי חברת נתיבי ישראל, ונפתח לתנועה ב־11 באוקטובר 2020.
אוטוסן סולינה
אוטוסן סולינה (בפולנית: Autosan Solina) הוא מיניבוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים Autosan (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 2005–2011 ב-פולין
דגמים
בינעירוני (międzymiastowe)
עירוני (miejskie)
מיוחד (specjalne)
שמורת הר מירון
שמורת הר מירון היא שמורת טבע מוכרזת בגליל המהווה את שמורת הטבע הגדולה בצפון ישראל, כששטחה הוא 90,596 דונם. השמורה הוכרזה ב-9 בדצמבר 1965, ועברה מספר הרחבות וגריעות שטחים מאז.
השמורה היא מהגדולות והוותיקות בשמורות הטבע בארץ ישראל.
היסטוריה
השמורה הוכרזה כשמורת יער על ידי השלטון הבריטי בשנת 1942, ונכללה במאי 1956 בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע. השמורה הוכרזה רשמית על ידי רשות הטבע והגנים בשנת 1965 על שטח של כ-84,000 דונם. בתחומי השמורה נמצאה המובלעת – הכפר בית ג'ן וסביבתו. מאז השתנו גבולות השמורה כמה פעמים עקב גריעת שטחים הצמודים ליישובים (בעיקר בית ג'ן וחורפיש) והוספת כמה שטחי טבע שלא נכללו בגבולות השמורה הראשונים.
במשך השנים ניטש מאבק על שימור השמורה מול מספר יישובים שנמצאים בתוכה או על גבולה. בייחוד התפרסם מאבקם של אנשי הכפר בית ג'ן להרחיבו ולבנות דרך לכפר חורפיש. גם התיישבות הבודדים חמדת ימים נאבקה שנים רבות על קיומה בתוך השמורה.
פונטיאק סאן-פייאר
פונטיאק סאן-פייאר (באנגלית: Pontiac Sunfire) היא מכונית משפחתית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חברת פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1994–2005.
שמורת הר מירון
היסטוריה
מלבד יישובים אלו, בנה צה"ל בסיסים בלב השמורה, כולל יחידת הבקרה האזורית (יב"א) הצפונית של חיל האוויר על פסגת ההר.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלו קטיושות רבות בהר מירון וביישובים הסמוכים לו, וגרמו לשריפות גדולות באזור.
פונטיאק סאן-פייאר
הדגם יוצר גם בגרסאות קופה וקבריולה.
שמורת הר מירון
יונקים
בין היונקים החיים בשמורה נמצאים: חזיר בר, תן זהוב, זאב הודי, שועל מצוי, גירית מצויה, נמנמן עצים, דלק הסלעים ומיני עטלפי חרקים שונים השוכנים בשפע המערות שמציעה השמורה. בעבר חיו בשמורה היחמור הפרסי ואייל הכרמל, אך הם נכחדו מזה זמן רב, ובשנים האחרונות הושבו היחמורים לשמורת הר סאסא הסמוכה.
זוחלים
אחד הזוחלים החיים בשמורה הוא הלטאה הירוקה.
דו-חיים
כשישה מתוך שבעת מיני דו-החיים החיים בישראל חיים בשמורה בניהם הסלמנדרה הכתומה.
הצומח
השמורה מתאפיינת בחורש ים-תיכוני מגוון. ייחודה של השמורה בפרט והר מירון בכלל הוא בזה שהיא מהווה גבול תפוצה דרומי לצמחים רבים שמייצגים את הצומח בהרי טורקיה ולבנון.
בין מיני העצים החיים בשמורה נמצאים: אלון מצוי, אלה ארץ-ישראלית, קטלב מצוי, אלון התולע, אגס סורי, שזיף הדוב וכן מינים נדירים כמו חוזרר החורש וערער ארזי.
אדריאן קורי
אדריאן מרי קורי (באנגלית: Adrianne Marie Curry, נולדה ב-6 באוגוסט 1982) היא דוגמנית, שחקנית ומפיקת טלוויזיה אמריקאית. זוכת העונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה".
קריירה
קורי התפרסמה בעקבות זכייתה בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי האמריקאית "הטופ מודל הבאה", לאחר הזכייה החלה להופיע במגזינים ידועים כגון פיפל ומקסים והשתתפה בתפקידי אורח בסדרות שונות וכשופטת בתוכניות ריאליטי אחרות. ב-2005 החל ערוץ VH1 לשדר סידרה בשם "My Fair Brady" על חייה של קורי ובעלה, הסדרה זכתה להצלחה רבה ושודרה במשך 3 עונות. ב-2006 ו-2008 הופיע על השער של מגזין הגברים פלייבוי. ונבחרה על ידי חברת NVIDIA כדוגמנית הבית להצגת טכנולוגיית הווידאו של החברה ב-2006.
כחובבת מדע בדיוני ופנטזיה קורי נוהגת לסקר, לערוצי טלוויזיה שונים, אירועים בנושא כגון E3 ו-Blizzcon (הכנס של חברת המשחקים Blizzard Entertainment). ב-2012 התאחדה עם עורך הקומיקס הנודע סטן לי ליצירת ערוץ אינטרנטי ביוטיוב.
בשנת 2015 שיחקה בסרט האימה האנתולוגי "סיפורי ליל כל הקדושים".
חייה הפרטיים
קורי מגדירה עצמה חובבת מדע בדיוני ופנטזיה. חובבת קוספליי, מעריצה של "מלחמת הכוכבים" ומבלה זמן רב בעולם "וורלד אוף וורקראפט". היא מגדירה עצמה כביסקסואלית, ומחזיקה נחש בשם רג'ינה בלה כחיית מחמד. ב-2006 התחתנה עם השחקן לשעבר ואיש העסקים כריסטופר נייט בחתונה בסגנון גותי. השניים נפרדו ב-2011 והתגרשו ב-2013. ב-2017 הכירה את מתיו רוד (Matthew Rhode), קריין בקדימונים של סרטים) והחליטה לעזוב את תעשיית הבידור והוליווד כדי לנהל חיים כפריים "נורמלים" יותר. השניים עברו למונטנה ומשם קורי מנהלת בלוג על חייה. השניים התחתנו בספטמבר 2018 בחתונה בסגנון "משחקי הכס".
שלמה יוסף וייצן
הרב שלמה יוסף וייצן הוא רבו של היישוב פסגות וראש כולל הדיינות ביישוב, רבה לשעבר של תנועת עזרא, ור"מ בישיבת בית אל.
ביוגרפיה
נולד בסנטיאגו, צ'ילה בשנת תשי"ט להורים ניצולי שואה לאבא מצ'ילה ואמא מארגנטינה. בגיל חמש עלה לישראל בשנת תשכ"ה בתקופה שבה עלייה לא הייתה מקובלת עוד קודם מלחמת ששת הימים. המשפחה עברה להתגורר בקריית משה. למד בבית הספר חורב בירושלים, ובישיבת נתיב מאיר, באותה תקופה התלבט אם להפסיק ללמוד לימודי חול וללמוד כל היום תורה ובהוראת אביו נשאר ללמוד לימודי חול.
שירת בצה"ל בחיל התותחנים והמשיך בלימודי רבנות ודיינות בכולל פסגות. משמש כחבר בית הדין לממונות של מועצה אזורית בנימין.
משמש במשך עשרות שנים כר"מ בישיבת בית אל. כמו כן, מלמד גם בישיבה הגבוהה בבית שמש של רשת 'שעלי תורה'. רבו של היישוב פסגות. במשך שנים, משיב על שאלות במדור "שאל את הרב" באתר ישיבה.
שימש כרבה של תנועת עזרא למעלה מעשרים שנה עד לפרישתו בקיץ ה'תשע"ט.
חיים אישיים
נשוי לרחל ומתגורר ביישוב פסגות. אחיו הוא הרב יהושע וייצן, ר"מ בישיבת מעלות. בנו, הרב אלקנה, הוא ר"מ בישיבת "רעותא" שבכרמל. גיסו הוא הרב אלישע וישליצקי.
הוריה אנדרייסקו
הוֹרְיָה אַנדְרֶייֶסקוּ (ברומנית: Horia Andreescu; נולד ב-18 באוקטובר 1946) הוא מנצח רומני. למשך 18 שנה היה מנצח הבית של התזמורת רדיו הלאומית של רומניה וכיום הוא המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית ג'ורג'ה אנסקו של בוקרשט.
קורות חייו
הוריה אנדרייסקו נולד ב-1946 בעיר בראשוב בדרום טרנסילבניה, בה גדל בשכונה של סקסונים. בשנת 1965 סיים את לימודיו בתיכון למוזיקה בעיר הולדתו, בכיתה לאבוב. למד בהמשך בין השנים 1965-1973 בקונסרבטוריון (כיום האוניברסיטה למוזיקה) של בוקרשט אצל מורים כמו קונסטנטין בוג'אנו (אמנות הניצוח), שטפאן ניקולסקו (הלחנה), אאורל סטרויה (תזמור), ואחר כך באקדמיה למוזיקה בשנים 1974-1975 בווינה, תחת הדרכתו של הנס סווארובסקי וקארל אסטרייכר, אחר כך בטריר ובמינכן השתלם אצל סרג'יו צ'ליבידאקה (בשנים 1978-1980).
התחיל את הקריירה כמנצח ב"תזמורת הנוער של בראשוב" בשנת 1967. בין השנים 1974-1987 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של העיר פלוישט ע"ש פאול קונסטנטינסקו. למשך 13 שנה היה אנדרייסקו מנצח אורח קבוע של התזמורת רדיו ברלין, למשך 10 שנים - בפילהרמונית של דרזדן ו- 21 שנה בקפלה הממלכתית שוורין. החל מ-1987 הוא מנצח בתזמורת הפילהרמונית מבוקרשט ע"ש ג'ורג'ה אנסקו וכיהן כמנהלה המוזיקלי בין השנים 1987-1990.בשנת 1989 הקים את התזמורת הקאמרית "הווירטואוזים" מבוקרשט ומכהן מאז כמנצחה. הוריה אנדרייסקו ניצח על תזמורות חשובות רבות ברחבי העולם. אנדרייסקו הקדיש חלק מזמנו גם להוראה והיה פרופסור לניצוח באוניברסיטה למוזיקה בבוקרשט בין השנים 1987–1991.
דנה גרוצקי
דנה גרוצקי (נולדה ב-13 באוקטובר 1985) היא מנחת טלוויזיה, דוגמנית ועורכת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
גרוצקי נולדה וגדלה ביבנה, לאמה ענת (לבית וינטר) ולאביה פיליפ גרוצקי שעלה מארצות הברית. יש לה שני אחים, ואחות גדולה ממנה. למדה בתיכון "גינסבורג - האורן" שבעיר הולדתה, במגמת ביולוגיה. בצעירותה הייתה חברה בנבחרת ישראל לשחייה צורנית.
שירתה בצה"ל כמדריכה במוזיאון חיל האוויר בחצרים. לאחר מכן ניהלה בר בתל אביב, ועבדה במשרד פרסום SMG כתקציבאית.
בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב.
דוגמנות
כנערה, זכתה בתחרות יופי לאזור הדרום. לאחר מכן, הוחתמה על ידי סוכן הדוגמנות רוברטו בן-שושן, ואף השתתפה במספר פרסומות. בגיל 16 החלה לדגמן אך בגיל 17 לקתה באנורקסיה ובעקבות זאת הפסיקה לדגמן. לאחר שהחלימה חזרה לדגמן כאשר שימשה כפרזנטורית לעונת החורף 2012–2011 של בגדי עירית נוי. בהמשך לוהקה לשמש כפרזנטורית של מותג ההלבשה "אריסטו שמט", פרזנטורית עבור מסע פרסום לבגדי היריון עבור המעצבת אבישג ארבל, וכן הצטלמה למסע פרסום עבור חיתולי "האגיס" ו"סנפרוסט".
ב-2016 הופיעה גרוצקי על שער כתב העת "בלייזר". בעברה, הופיעה גם על השערים של "Go Style", "רייטינג" ו"לאשה". משמשת כפרזנטורית של "ג'אמפ עונות".
בטלוויזיה
בשנת 2002 גרוצקי שיחקה בסרט "אבא שחור לבן". בשנת 2009 החלה לשמש ככתבת שטח בתוכנית הבידור "ערב טוב עם גיא פינס". בהמשך החלה גרוצקי להגיש את התוכנית לצידו של פינס. בשנת 2011 לוהקה לשמש ככתבת שטח בתוכנית הפריים טיים של ערוץ 10 "וייפאאוט ישראל". ב-2013 שימשה כמותחת וכעורכת משנה בתוכנית פריים טיים נוספת בערוץ 10 "אמבוש" בהנחיית עופר שכטר. לאחר מכן שימשה כעורכת של התוכנית בערוץ 2 "החופשה המושלמת" של רשת. לאחר מכן שימשה כעורכת משנה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 "סדר יום חדש" בהנחיית אקי אבני והילה נחשון.
בשנת 2014 הנחתה את העונה השנייה של תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים. לאחר מכן שיתפה פעולה עם שידורי קשת כאשר שימשה כעורכת משנה בתוכנית "24 עד הבית", הנחתה את התוכנית "קו 24" בערוץ 24, וגם הנחתה עם אלירז שדה את "יהיה טוב" באותו ערוץ.
ב-2015 שיחקה בתור עצמה בסדרה בערוץ הילדים "משפחה שולטת" אצל yes. כמו כן בלוויין, הייתה למגישה מחליפה בתוכנית "שובר קופות" הסוקרת את עולם הקולנוע הישראלי.
בין השנים 2016–2017 הנחתה את תוכנית האירוח "מילון היופי".
באפריל 2018 החלה להגיש לצידו של גיא פינס את תוכנית הבידור "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ קשת 12. מגישה את חדשות התרבות בתוכנית הבוקר של ניב רסקין באותו ערוץ.
גרוצקי השתתפה גם ב"בטבע שלכם" בערוץ הטיולים; ובתוכניות "הגעת ליעד", ו"החיים על פי נועה תשבי" בערוץ החיים הטובים.
בתחילת 2023 הגישה לצד מעיין אדם את התוכנית "מדברות על זה" בקשת 12. בהמשך אותה שנה החלה להתמודד בתוכנית הריאליטי רוקדים עם כוכבים; הודחה תשיעית; וחזרה לנבחרת המאוחדת לאחר ניצחונה בפרק גלגל ההצלה מבין הזוגות שהודחו. הודחה סופית בהדחה השתים עשרה.
חיים אישיים
בינואר 2018 גרוצקי חשפה כי חוותה שתי חוויות לא קלות של הטרדה מינית במהלך הקריירה שלה.
קישורים חיצוניים
כתבות:
יון פריבאגו
יון פריבְיאַגו (ברומנית: Ion Pribeagu;  27 באוקטובר 1887– 25 ביוני 1971), היה שם העט העיקרי של הסופר, המשורר ההומוריסטן היהודי רומני יצחק לאזארוביץ' (Isac Lazarovici). החל משנת 1962 חי והתאזרח בישראל. המשיך לכתוב בשפה הרומנית.
חייו
איסאק (יצחק) לאזארוביץ' נולד בסוליצה, במחוז בוטושאן, ברומניה. יצחק לזרוביץ' נודע בסטירות המחורזות שלו, שהתפרסמו בכתבי עת רבים. הוא פרסם במספר שמות עט, תחילה כ-Sachi Disperatu (השם הפרטי, Sachi, הוא גרסה של שמו הפרטי ושם המשפחה, Disperatu, פירושו ברומנית "המיואש") ולאחר מכן Ion Palavră, Ivan Turbincă, Ion Vraiște, Vasile Ispravă, Vasile Găină עד שהתקבע ב"יון פריביאגו".
פריביאגו פרסם לראשונה ב-1912, בכתב העת Facla (הלפיד) והחל מ-1913 ערך את כתב העת ההומוריסטי Caricatura (קריקטורה). הוא היה פעיל בשבועון Pardon (סליחה) ויצירות אקטואליות שלו הוצגו על במות התיאטראות הרומניים Cărăbuş, Eforia, Colos ו-Alhambra. ב-1926, בתיאטרון החדש בבוקרשט, הציגו מופע שלו בשם Treanca, fleanca, mere acre, שהגיע לאלף מופעים ברחבי רומניה. הוא ערך גם את העמוד ההומוריסטי של העיתון Dimineaţa (הבוקר). הוא השתתף בכתבי עת רבים, בין היתר ב: Rampa, Dimineaţa, Curierul Israelit, Ordinea, Facla, Caricatura, Umorul, Israelitul, Raţiunea, Ilustraţiunea, Pagini literare, Junimea evree, Ţânţarul, Scânteia, Stampa, Tribuna, Scena, Hatikvah, Cronicarul, Glasul Bucovinei, Adevărul ועוד.