cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punk'd
היסטוריה ופורמט
לרוב, בכל פרק בשתי העונות הראשונות, חבר צוות בסדרה, העמיד פנים כמראיין באירועי השטיח האדום, אך במקום לראיין, לעג להם. קטע זה ככל הנראה נלקח מקטעים משנות ה-80 בתוכנית הרדיו של הווארד סטרן בהם סטרן וכותביו שולחים מתמחים לשאול ידוענים שאלות מביכות בשטיח האדום. במהלך העונה הראשונה של פאנק'ד, נשלח ראיין פינקסטון שהיה אז נער בן 15 שהתחזה לכתב מתוכנית טלוויזיה לילדים ולעג לידוענים. במהלך העונה השנייה, המפיקים בחרו מראיין זר שהתלווה על ידי מתורגמן שהיה שואל את המרואיינים שאלות מטורפות.
התוכנית המחודשת
באוקטובר 2010, מגזין ניו יורק חשף שהתוכנית תחודש עם ג'סטין ביבר כמנחה התוכנית במקום אשטון קוצ'ר, ושקוצ'ר יישאר כמפיק בפועל של התוכנית. בפרק הראשון של העונה התשיעית, ביבר היה מנחה אורח, המתיחות בהשתתפות ביבר צולמו בסוף אוגוסט 2011. ב-31 בדצמבר 2011, MTV אישרה שהסדרה תחודש ב-2012, ושכל פרק יונחה על ידי ידוען אחר, עד כה מבין המנחים המשתתפים נמנים ידוענים כמו: טיילר, דה קריאייטור, ג'סטין ביבר, באם מרג'רה, היידן פנטייר, לוסי הייל, ניק קאנון, דקס שפארד, מיילי סיירוס, האת'ר מוריס, קלן לוץ, דניאל טוש, ומק מילר. אשטון קוצ'ר חזר להנחות בפרק יחיד שבו זכה למתוח שוב.
סהרה
סהרה (בערבית: الصحراء الكبرى- אַ-צַּחְרָאּ אלְ-כּוּבְּרָא, תעתיק מדויק: אלצחראא אלכברא, תרגום: המדבר הגדול ביותר) הוא המדבר החם הגדול ביותר בעולם. הסהרה משתרע על שטח של 9,200,000 קמ"ר, לכל רוחבה של צפון אפריקה, מהים התיכון והרי האטלס בצפון, עד קו רוחב ° 16 בדרום. בתחומו מצויות, בצורה מלאה או חלקית, 11 מדינות.
גאוגרפיה
כל מדינות צפון אפריקה מחזיקות בחלק משטחו של הסהרה: אלג'יריה, צ'אד, מצרים, לוב, מאלי, מאוריטניה, מרוקו (כולל סהרה המערבית), ניז'ר, סודאן ותוניסיה.
המדבר ברובו הוא רמות מישוריות המכוסות בחמרה, בחצץ או בחול, ובמרכזו מתרוממים רכסי הרים גבוהים וגדולים שהם גושי לבה קדומים. מגושי הרים אלה יוצאים עמקי נחלים שנוצרו בשל הגשמים שבעבר פקדו את המדבר. גם בימינו יש לפעמים שיטפונות, אשר מימיהם אובדים במדבר וחלקם נשפכים למלחות. בתוניסיה ובאלג'יריה נוצרו כך ימות מלוחות.
החולות מהווים מחסום לתעבורה יבשתית: שיירות רבות נקברו בסופות החול השכיחות בסהרה. הגשמים המעטים שיורדים בסהרה מחלחלים בחול ומתנקזים למי התהום.
אקלים
בסהרה שורר אקלים מדברי. לחץ אוויר גבוה מונע זרימת רוח עם גשם, ובחורף מונעים הרי האטלס כניסת רוח וגשמים.
בשוליים הצפוניים יורדים כ-100 מ"מ גשמים, ובדרומיים - עד 250 מ"מ, אך החום גורם להתאיידות מהירה. במישורים שורר יובש כמעט מוחלט, החום גבוה ומגיע עד 45 מעלות צלזיוס בקיץ, ובלילה קריר ובמקומות גבוהים אף שוררת קרה. במקרים נדירים תועדו בחלקים ממדבר סהרה סופות שלגים בחודש ינואר. ב-20 בינואר 2017 אף נערם בעיר עין ספרה מטר של שלג (אנ').
על פי ציורי קיר שנמצאו ומחקרים רבים אחרים מסיקים כי בעבר היה המדבר לח יותר וחיו בו חיות שזקוקות לעשב ומים על מנת להתקיים, תקופה זו נקראת התקופה הלחה בסהרה..
החי והצומח
בסהרה צמחייה מעטה, רק לאורך אפיקי נחלים ובנאות מדבר. הצומח הסתגל לתנאי היובש, ההתאיידות המהירה והמליחות, לדוגמה השיטה והאשל.
אוכלוסייה
כיום מונה אוכלוסיית הסהרה כ-2.5 מיליון אנשים, רובם ברברים כולל בני הטוארג, וערבים, השאר בני שבטים קטנים יותר כדוגמת בני הבג'ה (Beja people). חלקם נוודים וחלקם תושבי קבע בנאות מדבר. התלות במים קובעת מסלולים ומרכזי אוכלוסייה וגורמת למלחמות.
השפה הנפוצה היא ערבית ובנוסף נעשה שימוש בשפות השבטים השונים. רוב השבטים האלו דוברים שפות אפרו-אסיאתיות, דהיינו, שפות מהמשפחות הכי קרובות למשפחת השפות השמיות.
תוחלת החיים באזור הסהרה נחשבת, לרוב, לאחת הנמוכות בעולם. רבות מהמדינות החולקות אותו מצויות בעשירון התחתון של תוחלת החיים בין מדינות העולם. תוחלת חיים זו היא בת 38 עד 55 שנים, נכון לשנת 2011.
כלכלה
רוב המדינות החולקות את הסהרה הן מן המדינות העניות בעולם. אוכלוסייתן מתפרנסת ממרעה, מעט חקלאות בנאות המדבר ותעשייה קלה.
חשיבותו הכלכלית של הסהרה עלתה לאחר שנתגלו בו אוצרות טבע כמו נפט, גז טבעי, ברזל, נחושת, אורניום, ועוד.
פרה-היסטוריה
במהלך כל ההיסטוריה הכתובה, הסהרה היה צחיח עד מאוד. אלא, שהוא הפך לכזה בין אלף לבין שלושת אלפי שנים לפני המצאת הכתב. למעשה, עדויות מתחומי מדע שונים מגלות, שבמאות אלפי השנים האחרונות, הסהרה עברה סדרה של מחזורי שינוי אקלים קיצוניים בין מדבר לבין אזור אקלימי לח בהרבה. סוף הליך המדבור הנוכחי היה בסביבות שנת 4200 לפני הספירה, אז היה המדבר צחיח יותר בהשוואה לתקופתנו. לפני הליך המדבור הייתה תקופה ארוכה של גשמי מונסון ולפניה היה שם אקלים לח ונוח וארץ של אגמים רבים. יש הנחות מדעיות לפיהן לפני כ-250 מיליון שנה ים תטיס כיסה את מדבר סהרה ורק לפני כ-7 מיליון שנה הפך אזור זה למדבר. מחקר שפורסם בקיץ 2019 מעריך שלפני 50 עד 100 מיליון שנה כיסה את חלק מהסהרה ים ובו בעלי חיים גדולים במיוחד.
חלק מהשינויים המחזוריים נובעים מהמחזוריות האיטית של שינוי זווית הנטייה של ציר סיבוב כדור הארץ ביחס למישור המילקה. הזווית הזו משתנה מעט, במחזוריות של 41,000 שנים בין 22 מעלות לבין 24.5. כשהזווית מתמתנת, מתמתנים ההבדלים בין עונות השנה, בכל העולם וכשהיא מקצינה הם מקצינים. עוד סיבה לשינויי האקלים המחזוריים שבסהרה היא תקופות קרח ותקופות התחממות עולמית. מתברר, שתקופות התגבשות קרחונים גלובליות הן תקופות מדבור בסהרה ותקופות הפשרה הן תקופות נסיגת המדבר. תצפיות לוויינים הראו נסיגה של שולי המדבר בעשורים האחרונים.
תאוריית משאבת הסהרה (Sahara pump theory) היא תאוריה, שמסבירה את ההתפתחות של בעלי החיים והצמחייה, מדרום לסהרה, באגן הים התיכון ובמערב אסיה, בעזרת הידיעות על היותו של הסהרה, למחזורים, תחילה בית גידול נוח ואחר כך אזור תחת הליך מדבור, שדוחק ממנו את היצורים החיים החוצה ולהפך. תאוריה זו מחזקת גם את ההשערה, שאבותיהם של דוברי אם כל השפות השמיות, דוברי הפרוטו-שמית היו דוברי שפות אפרו-אסיאתיות, מאזור הסהרה, ששטפו בגלי הגירה גדולים את אזור הסהר הפורה וחצי האי ערב.
Deal or No Deal
Deal or No Deal הוא האלבום העצמאי השני של אמן ההיפ הופ האמריקאי, וויז קאליפה. הוא יצא לאור בשנת 2009 בחברת התקליטים Rostrum Records. הסינגל הראשון והיחידי מהאלבום היה "This Plane". האלבום הגיע למקום הראשון במכירות אלבומי ההיפ הופ בחנות iTunes, והגיע באותה שנה לטופ 10 במכירות האלבומים ב-iTunes. האלבום מכר מעל 5,900 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, ועד היום הוא מכר מעל 55,000 עותקים.
פורד אוריון
פורד אוריון (באנגלית: Ford Orion) היא מכונית משפחתית, בתצורת סדאן, 3 קופסאות, מתוצרת יצרנית הרכב Ford of Europe AG, (פורד אירופה), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1983–1993.
דגם ה"פורד אוריון" יוצר בבריטניה, בגרמניה, ספרד, ארגנטינה (בארגנטינה יוצר עד שנת 1998, תחת השם "פורד ורונה") וונצואלה.
יוצרו 3,534,239 יחידות.
בטלוויזיה
דגם של "פורד אוריון" הופיע במספר סדרות טלוויזיה.
אנה מגדלנה באך
אנה מגדלנה באך (נולדה וילקה או וילקן;22 בספטמבר 1701 - 22 בפברואר 1760) הייתה אשתו השנייה של יוהאן סבסטיאן באך, ואמם של המוזיקאים גוטפריד היינריך באך (48), יוהאן כריסטוף פרידריך באך (49) ויוהאן כריסטיאן באך (50).
חייה
היא נשאה ליוהאן סבסטיאן באך ב-3 בדצמבר 1721, 17 חודשים אחרי שהתאלמן מאשתו הראשונה, מריה ברברה באך. נישואיהם היו מאושרים, ועיסוקם המשותף במוזיקה תרם לכך בלי ספק.
לאחר מותו של יוהאן סבסטיאן, פרצו מחלוקות בין בניה, שעזבו את העיר איש איש לדרכו. אנה מגדלנה נותרה בלייפציג עם שתי בנותיה הצעירות, וכן בת חורגת אחת, מנישואיו הקודמים של באך. מאחר שלא קיבלה סיוע כספי מבני המשפחה האחרים, הפכה לתלויה יותר ויותר בתרומות של צדקה ומענקים ממועצת העיר. עם פטירתה נקברה בקבר עניים לא מסומן בכנסיית יוהנס (יוהנסקירכה) בלייפציג. כנסייה זו חרבה במהלך מלחמת העולם השנייה.
פעילותה המוזיקלית
מפורסמות במיוחד הן שתי ה"מחברות של אנה מגדלנה באך". שתי מחברות אלו הוענקו על ידי יוהאן סבסטיאן לאשתו, והיא העתיקה לתוכן יצירות של בעלה, (שחלקן חובר כנראה במיוחד עבורה), אך גם של מלחינים אחרים.
אנה מגדלנה נהגה לארגן ערבי מוזיקה קבועים בלייפציג, בהם ניגנו ושרו כל בני המשפחה יחד עם ידידים. כך הפכו בני הזוג את ביתם למרכז חיי המוזיקה של לייפציג.
פעילותה המוזיקלית של אנה מגדלנה באך ראויה לציון בפרט לאור העובדה שבחמש עשרה השנים הראשונות לנישואי הזוג הייתה אנה בהריון כמעט כל שנה, וניהלה בית שבו חיו גם ילדיה, וגם אחדים מילדיו הצעירים של יוהאן סבסטיאן מנישואיו הקודמים.
ילדיה
ליוהאן סבסטיאן ולאנה מגדלנה נולדו 13 ילדים:
פולקלור
בשנת 1925 פרסמה הסופרת הבריטית אסתר מיינל את הספר "הכרוניקה הקטנה של אנה מגדלנה". הספר כתוב כאוטוביוגרפיה, ומתאר בצבעים סנטימנטליים את חייה של משפחת באך. הספר הוא בדיוני, ואינו נשען על מקורות כלשהם, ועל כן הדמות המתוארת בו רחוקה מכפי שהייתה אנה מגדלנה במציאות.
בשנת 1968 יצא לאקרנים סרט בשם "הכרוניקה של אנה מגדלנה". הסרט של צמד הבמאים הצרפתים ז'אן-מארי סטרוב ודניאל הוייה (Jean-Marie Straub, Danièle Huillet) מציג את חיי משפחת באך תוך שהוא משתדל להתרחק מכל דראמה ולהתמקד במוזיקה, ואכן יצירות רבות מושמעות בסרט. את תפקידו של באך מגלם המוזיקאי הנודע גוסטב ליאונהארדט.
בשנות ה-50 חיבר הפזמונאי דן אלמגור שיר פרודיה על משפחת באך שנקרא אמא באך. השיר הולחן על ידי פרנק פלג וזכה לביצוע של רביעיית מועדון התיאטרון. על פי אלמגור, אנה מגדלנה באך הייתה זו שחיברה את כל היצירות, אך רשמה אותן על שמות בני המשפחה כדי לשלם פחות מס הכנסה.
היתר כניסה לישראל
היתר כניסה לישראל ("תצריח", בערבית: تصريح) הוא מסמך המונפק לפלסטינים תושבי יהודה, שומרון ועזה והוא מהווה אישור מעבר, כניסה ושהות באזורים המצוינים במפורש בהיתר.
מדיניות ההיתרים
לאחר כיבוש יהודה ושומרון מידי ירדן, ישראל נאלצה להתמודד עם גידול נוסף באוכלוסייה אזרחית עוינת שתחת שליטה ישראלית. במקביל לביטול הגבלות התנועה של הממשל הצבאי על ערביי ישראל, הוטל על צה"ל להתמודד עם שטח ואוכלוסייה רבה. ההחלטה בישראל הייתה לפתוח את הגבולות, והחל מ-1968 הממשל הצבאי הוציא צו הדורש היתר כניסה לישראל מכל תושבי השטחים.
ב-1972 הוציא הממשל הצבאי היתר כללי, שאיפשר למעשה כניסה חופשית לישראל לכל התושבים הפלסטינים שעמדו בתנאי הצו (ללא לינה בישראל ובמזרח ירושלים). החל מ-1989 נדרשו תושבי הגדה ורצועת עזה להצטייד בכרטיס מגנטי ואישור ביטחוני פרטני על מנת לצאת לישראל. ההיתר הכללי בוטל למעשה ב-1991 בעקבות מלחמת המפרץ, אך הביטול ניכר רק לאחר חודש מרץ 1993, בעקבות גל הטרור ששטף את ישראל הוטל לראשונה זה 20 שנה, סגר מלא על השטחים.
משמעות הסגר היא התליית כל ההיתרים הקיימים. בעקבות התלות ההדדית שנוצרה במשך עשרות שנות השליטה הישראלית על השטחים, הסגר גרם ללחץ כלכלי ניכר בשני הצדדים, ולכן חזרה הממשלה לאשר הנפקה מצומצמת של היתרי כניסה לפלסטינים לצורכי עבודה בישראל. מניעת כניסת עובדים פלסטינים לישראל היא אחת הסיבות העיקריות להגעתם של מאות אלפי עובדים זרים לישראל, לצורך מתן מענה לצורכי תעשיות הבנייה והחקלאות בישראל רבתי.
ההיתרים הונפקו בתחילה על ידי נפות הממשל השונות בערים הפלסטיניות, ולאחר הסכם אוסלו בידי המנהל האזרחי ומנהלות התיאום והקישור בתיאום מול הרשות הפלסטינית או התושבים עצמם.
הנפקת ההיתרים
ההיתרים מונפקים על ידי מנהלות התיאום והקישור הנפתיות - באיו"ש. בנוסף לכרטיס המגנטי, הנפקת היתרים תלויה במדיניות מכסות שמפעיל המנהל האזרחי בשיתוף משרדי הממשלה. כיום כ-150,000 פועלים פלסטינים נכנסים מדי יום לעבודה בישראל, זאת משום שמשרד העבודה מאפשר הנפקת מספר מוגבל של היתרי תעסוקה לתושבי האזור בישראל בכל שנה, זאת גם אם מצא התושב מעסיק בישראל המעוניין להעסיקו.
קיימים מספר סוגים של היתרי כניסה לישראל, בין העיקריים בניהם ניתן למנות את הרשומים מטה: מספר היתרי הכניסה לישראל
על פי תשובתו הרשמית של מתאם פעולות הממשלה בשטחים לבקשת חופש מידע של "אם תרצו", בין השנים 2014 ועד אמצע שנת 2019 ניתנו 2,645,696 היתרי כניסה לישראל לתושבי הרשות הפלסטינית מיהודה ושומרון ובנוסף עוד 335,807 היתרי כניסה לתושבי רצועת עזה.
על פי עיקרי המסמך, היתרי תושבי הרשות הפלסטינית מיהודה ושומרון היא כדלהלן היתרי העבודה- 310,506, ליווי חולים 263,815 היתרים, צרכים רפואיים 239,705 היתרים, לשם טיולים ניתנו 236,875 היתרים, ביקורי משפחה בחגים- 196,965 היתרים.
היתרים נוספים שניתנו: 53,596 היתרי ביקורי אסירים, 21,410 היתרי יציאה לחו"ל, 16,542 היתרי איחוד משפחות, היתרים לתפילות יום שישי בלבד ניתנו 46,469 היתרים, לביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל בשנת 2014 ניתנו 22,691 היתרים. לאנשי עסקים בכירים BMC) 9,836) היתרים ולמשפחות אנשי העסקים הבכירים 28,544 היתרים נוספים.
לתושבי רצועת עזה, מספר ההיתרים הגדול ביותר ניתן למטרות אשפוז - 62,642 היתרים ובנוסף לכך 57,925 היתרים לליווי חולים או קטינים. 28,227 היתרים ניתנו למטרות מסחר, 26,560 היתרים לצורך יציאה לטיפול אמבולטורי ו-24,335 היתרים למלווה לטיפול אמבולטורי ובנוסף 21,394 היתרים לצורך יציאה לחו"ל.
בנוסף, ניתנו 2,501 היתרים לאנשי עסקים בכירים BMC), 1,067) היתרים לחתונות, 19,511 היתרי תפילה בהר הבית ו-7,410 היתרי תפילות ביום שישי 7,738 היתרים לחגים נוצרים, 663 היתרים לביקורי האפיפיור פרנציסקוס בישראל בשנת 2014, 800 היתרים להשתלמות רפואית, 7,485 היתרים לטובת השתתפות בכנסים, 9,501 היתרים לארגוני סיוע בינלאומיים.
מניעות
פלסטינים רבים המבקשים היתר כניסה לישראל לצורכי תעסוקה/מסחר, כמו גם חידוש היתר ישן, נענים בשלילה בעקבות מניעה ביטחונית, המוזנת על ידי גורמי שירות הביטחון הכללי, או לחלופין, מניעה משטרתית המוזנת על ידי משטרת ישראל.
במקרה שבקשת התושב להיתר תעסוקה מסורבת עקב מניעה ביטחונית, יש באפשרות מעסיקו הישראלי של התושב לפנות בבקשה להסרת המניעה לגורמי המנהל האזרחי. במקרה שבקשת התושב להיתר מסחר מסורבת עקב מניעה ביטחונית, יש באפשרותו של התושב לפנות למנהלת התיאום והקישור הנפתית בבקשה להסרת המניעה. אם בקשת התושב להיתר מסורבת עקב מניעה משטרתית, יש באפשרות התושב לפנות לגורמי המשטרה לצורך הסבר מהי סיבת המניעה, וכן על הדרך להסרתה.
מניעה ביטחונית
ישנם שני סוגים של מניעות ביטחוניות: מניעה ביטחונית עקב קריטריונים כלליים ומניעה ביטחונית עקב מידע מודיעיני חסוי. הראשונה יכולה להיות מוטלת גם על תושב שאין בידי השב"כ מידע מוחשי לאמוד את מסוכנותו, אך הוא נופל תחת תבחינים שנועדו לצמצם את הסכנה לביטחון המדינה מכניסת תושבים פלסטינים לשטחי ישראל.
בעבר ניתן היה לערער על קיום המניעה הביטחונית באמצעות פניה ליועמ"ש איו"ש (היועץ המשפטי לאזור יהודה ושומרון), אך הדבר השתנה בחודש יוני 2007, עת הודיע היועץ המשפטי על שינוי אופן הפעולה, על פיו לשכת היועמ"ש לא תשמש עוד כגורם ערר על החלטות הגורם המנהלי, ומאז בקשות להסרת מניעות מטופלות על ידי הגורם המנהלי דרכו הוגשה הבקשה להיתר.
אם הבקשה להסרת המניעה מסורבת אף היא, סמכות הערר היחידה כיום היא באמצעות פניה לבית המשפט המינהלי ולבג"ץ (במקרים מסוימים). לפלסטינים שידם משגת אמצעים משפטיים, נמצא כי רק ב-37% מהמקרים העתירה מתקבלת והמבקש מקבל אישור לעבוד בישראל.
ארגוני זכויות אדם ועורכי דין פרטיים מגישים עתירות לבג"ץ בשמם של פלסטינים המנועים ביטחונית מכניסה לישראל. ביניהם, ארגון "מחסום Watch", ארגון רופאים לזכויות אדם אשר מטפל בפניות של חולים וסגל רפואי, עמותת גישה מתמקדת בעיקר בזכויות המעבר מרצועת עזה לגדה המערבית, המוקד להגנת הפרט מתמקד בעתירות הנוגעות למנועים ביטחוניים שנמנע מהם לצאת לחו"ל והאגודה לזכויות האזרח הגישה מספר עתירות עקרוניות בסוגיות של מנועים ביטחוניים ומנועי משטרה.
מניעה פלילית
אם מדובר במניעה משטרתית, התושב יכול לפנות לשוטר המת"ק, ואם לא הועיל רשאי הוא לפנות לבג"ץ.
לפי עורכי דין וארגוני זכויות אדם, ישנן ארבעה סוגי מניעות פליליות הנקבעות על ידי משטרת ישראל:
אופה (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוּפָה (ברוסית: ФК Уфа, בבשקירית: Өфө, Öfö) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אופה, שבבשקיריה, במערב הרי אורל בחלק הדרומי של הפדרציה הרוסית.
הקבוצה נוסדה בשנת 2010 על ידי ממשלת בשקורטוסטן. היא התחילה את דרכה בליגה השנייה והעפילה תוך חמש שנים לליגת העל הרוסית, בה התמודדה מעונת 2014/15 עד 2021/2022. במדיה פרח השחקן אולכסנדר זינצ'נקו, שהוחתם במנצ'סטר סיטי ואימן אותה סרגיי סמאק, שמונה לאחר מכן לאמן את זניט והיה לאחד המאמנים הטובים במדינה. אופה העפילה למוקדמות הליגה האירופית והייתה במגעים להפוך לחלק מקבוצת Manchester City Group, אבל הפלישה הרוסית לאוקראינה טרפדה את התוכניות. במדיה בלט גמיד אגלארוב כמלך השערים של ליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2021/2022. אבל בתום עונת 2022 ירדה לליגה הראשונה ובתום עונה נוספת ירדה חזרה לליגה השנייה.
מאז קיץ 2021 הספונסר הראשי הוא חברת הנפט גזפרום נפטכים סלבאט, חברת-בת של גזפרום ומהחברות הגדולות ביותר בבשקורטוסטן. בעונת 2021/2022 החברה העמידה לרשות המועדון תקציב של 1.5 מיליארד רובל, אך בעונת 2023/24 התקציב הצטמק לכדי 230 מיליון רובל בלבד.
היסטוריה
למאמן הקבוצה מונה השחקן הרוסי אנדריי קאנצ'לסקיס. משחק הבכורה של הקבוצה היה נגד קבוצת "סיזראן-2003" במסגרת הגביע הרוסי, במשחק שהסתיים בהפסד 2:4 בפנדלים. משחק הבכורה בליגה הרוסית נערך באפריל 2011 כשהקבוצה גברה על טיומן 3:1. הקבוצה התבססה במרכז הטבלה והתמודדה בליגה השנייה במשך שנתיים עד שהעפילה לליגת המשנה הרוסית. בשנת 2012 מונה איגור קוליבאנוב למאמן הקבוצה.
בעונת 2013/14 הקבוצה התמודדה מול טום טומסק בטורניר העפלה לליגת העל הרוסית בו זכתה והבטיחה העפלתה לליגה הרוסית הבכירה לראשונה בתולדותיה. בעונת הבכורה שלה בליגה הבכירה (עונת 2014/15) הקבוצה הצליחה לסיים במקום ה-12 ולהישאר בליגה לעונה נוספת. בסתיו 2015 מונה יבגני פרברטאיילו למאמן. בעונת 2016/15 הקבוצה סיימה במקום ה-15 כשהיא נמנעת מהדחה לליגת המשנה אך הוחלט למנות מאמן חדש במקום ומונה סרגיי טומארוב, שאימן בעבר את קבוצת הנוער של אופה.
בעונת 2016/17 למאמן הקבוצה מונה הבלארוסי ויקטור גונצ'רנקו, שאימן בעבר את באטה בוריסוב, שהצליח למקם את הקבוצה במרכז טבלת הליגה, אך בסוף דצמבר גונצ'רנקו החליט לעבור לאמן את צסק"א מוסקבה. בעונת 2017/18 הקבוצה שיפרה את הישגה מהעונה הקודמת והגיעה למקום הששי, הפעם עמד על הקווים המאמן סרגיי סמאק שחתם בדצמבר 2017 כמאמן ראשי. בזכות מיקומה בליגה ובשל אובדן הרישיון של מחזיקת הגביע, טוסנו, להשתתף במפעלים האירופיים, אופה קיבלה את הזכות להתמודד בליגת אירופה.
אחד השחקנים הנודעים ששיחקו בשורות הקבוצה הוא השחקן אולכסנדר זינצ'נקו.
בשלב המוקדמות השלישי בעונת 2018/2019, אופה פגשה את פרוגרס נידרקורן הלוקסמבורגית. במשחק הראשון, אופה ניצחה בביתה בתוצאה 1–2 ובמשחק השני בבית של נידרקורן, כשהתוצאה הייתה 1–2 לזכות נידרקורן ושנראה שהמשחק היה אמור להישלח להארכה, שער בדקה ה-93 ושוויון 2-2 לזכות אופה, גרם להדחת הקבוצה מלוקסמבורג והיא פגשה את גלאזגו ריינג'רס, בשלב הפלייאוף, ממנו הודחה.
בעונת 2019/2020 הקבוצה החלה במיתוג מחדש שהחל בשינוי צבע המדים לסגול. לקראת עונת 2020/2021, נודע על התעניינותה של רד בול כמשקיעה בקבוצה, אך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הקפיאה תוכניות אלה. במישור הספורטיבי הקבוצה נצמדה לתחתית טבלת הליגה, אך הצליחה להעפיל עד לרבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל. החל משנת 2013 המועדון נתן את חסותו של קבוצת נשים "אופה" שמשחק בליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה.
בעונת 2021/2022 הקבוצה הפסידה בטורניר הישרדות לאורנבורג וירדה לליגה הלאומית. בתום עונת 2022/2023 ירדה לליגה השנייה.
הישגים לפי עונה
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, ש' - שוויונות, הפ' = הפסדים, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה. כתב מודגש בגוף הטבלה = הישג שיא
אצטדיון הקבוצה
מגרש הבית של הקבוצה הוא BetBoom ארנה בשכונת צ'רניקובקה בעיר אופה. בפברואר 2012 הוקצה תקציב לשיפוץ המגרש, תוך תכנון להרחיב את קיבולת האצטדיון ל-16,000 איש. האצטדיון המשופץ נפתח באוגוסט 2015. בתקופת שיפוץ האצטדיון הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון דינמו בעיר שנבנה בשנת 1930 ובו קיבולת של 4,500 איש בלבד.
סגל נוכחי
נכון ל-4 באפריל 2021
(בהשאלה מדינמו מוסקבה)
(בהשאלה מדינמו זאגרב)
(בהשאלה מסטוק סיטי)
ישיבת הסדר
ישיבת הסדר היא ישיבה המשלבת לימודים תורניים גבוהים ושירות בצה"ל במסגרת דתית. ישיבות ההסדר הן ישיבות ציוניות המשתייכות לזרם הדתי לאומי, ונחשבות בחברה זאת לשילוב בין החובה הדתית ללמוד תורה ולהתפתח רוחנית, לבין תפיסתה את המחויבות לשרת בצה"ל ולהשתלב בחברה הישראלית. תלמידי ישיבות ההסדר, המכונים בצה"ל בראשי תיבות "בני"שים" (נהגה בֶּיְינישים) – בני ישיבות, מגיעים ברובם מהזרם הציוני דתי, לאחר סיום הלימודים בתיכון דתי או ישיבה תיכונית.
לרוב, תלמידי ישיבות ההסדר נמצאים במסגרת זו כחמש שנים, שמתוכן:
נכון ל־2021, ישנן כ־70 ישיבות הסדר ברחבי הארץ, ובהן כ־12,000 תלמידים.
בשנת ה'תשנ"א קיבל מפעל ישיבות ההסדר את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
הבסיס החוקי להסדר
מעמדן החוקי של ישיבות ההסדר התקבע בתקנות שהוציא שר הביטחון. בסיסו של ההסדר ברעיון הקמת נח"ל תורני, אולם בעקבות החלטת בג"ץ ב־1999 כי יש לקבוע את הסדר דחיית השירות לחרדים בחוק, עוגן בחוק גם הסדר השירות הצבאי המקוצר. עם ביטול חוק טל בהחלטת בג"ץ בחודש פברואר 2012, התבטל גם הבסיס החוקי של ישיבות ההסדר, ביטול זה נכנס לתוקף באוגוסט 2012. בחודש מרץ הגישו חברי הכנסת זבולון אורלב, אורי אורבך ויריב לוין, הצעת חוק חילופית לחוק טל, שמיועדת לעגן מבחינה חוקית את ישיבות ההסדר בנפרד מהישיבות הגבוהות, אולם המפלגות החרדיות מתנגדות לה והיא מתעכבת. מעשית, כיום הצבא מאפשר לדתיים להתגייס דרך מסלול ההסדר גם באופן רשמי (לדוחי הגיוס ניתנת האפשרות לבחור בין ישיבת הסדר למכינה קד"צ).
על המיועדים למסלול ההסדר בצה"ל להיות בוגרי ישיבה תיכונית או לגשת לבחינת בגרות מורחבת בגמרא. בכמה תיכונים דתיים ובכל הישיבות התיכוניות ניתנים לתלמידים ימי חופשה, לאחר קבלת האישור לשירות בהסדר מצה"ל, על מנת שיוכלו ללמוד כמה ימים בישיבות ומכינות שונות ולבחור ביניהן. חופשה זאת נקראת "שבוע ישיבה" (שבו"ש).
הגדרתה של ישיבה כישיבת הסדר נעשה בהמלצת איגוד ישיבות ההסדר. ארגון זה גם מייצג את ראשי ישיבות ההסדר במגעים, דיונים, ובקשות מול צה"ל ומשרד הביטחון בנושא שירות וזכויות חיילי הסדר. מספר מועט של ישיבות אינן חברות באיגוד והן מתנהלות מול צה"ל בצורה עצמאית. הגוף האחראי על הקשר בין חיילי המסלול לצבא במהלך השהות בישיבה הוא מדור בני"ש בענף תגבורת סדיר שבמיטב. מדור בני"ש עובד בתיאום עם איגוד ישיבות ההסדר, שהוא עמותה אזרחית.
ישיבות ההסדר
הישיבה בה הוקם לראשונה מסלול "הסדר בני־ישיבות" הייתה הישיבה הגבוהה "כרם ביבנה", בקיץ 1959 יצאו לראשונה שלושה תלמידים מהישיבה לאימוני צניחה, שיזם המזכיר הכללי של בני עקיבא, יעקב דרורי. ההסדר אפשר לתלמידי ישיבה לשרת במסלול צבאי בגדוד נח"ל מוצנח בחטיבת הצנחנים. אולם זה היה הסדר לא רשמי שכלל רק את תלמידי כרם ביבנה. במקביל הוכנס ההסדר גם לישיבת שעלבים. לאחר מלחמת ששת הימים הוקמו מספר ישיבות נוספות: ישיבת הכותל, ישיבת הר עציון, ישיבת ניר קריית ארבע, והמכון להכשרת מורים ליד ישיבת הדרום, שביקשו לשלב לימודים ושירות צבאי והוסכם עם שלטונות הצבא על הרחבת המסגרת עד לכ־250 תלמידים בשנה. בסוף 1972 נוסף גם ישיבת הגולן, כך שהיו שבע ישיבות הסדר. המסלול הוסדר והורחב במהלך ממשלת רבין הראשונה, בלחץ שר הדתות יצחק רפאל, והוחלט לא להגביל את מספר התלמידים ולממן את הישיבות מתקציב משרד הדתות. בעקבות הסרת המגבלות בשנת 1978 גדל מספר ישיבות ההסדר ל־12 עם כ־1,200 תלמידים.
בשנות ה־80 של המאה ה־20 החלו ישיבות ההסדר לקבל תמיכה כספית גם מהסוכנות היהודית.
בעת הקמת המכינות הקדם צבאיות, עלה חשש שהדבר יגרום לתלמידים שלא ללכת לישיבות הסדר. תחילה אכן הייתה ירידה במספר תלמידי ישיבות ההסדר, מכ־1,200 בשנתון לכ־800, אך לאחר מספר שנים אחוז הפונים לישיבות הסדר חזר לרמתו הקודמת.
סדר היום בישיבה ואופי הלימוד
סדר היום בישיבות ההסדר דומה לישיבות רבות אחרות, ההולכות בעקבות המודל הליטאי של ישיבת וולוז'ין: הקדשת רובו של היום ללימוד מעמיק של תלמוד, המכונה "לימוד בעיון" ולימור מהיר יותר שלו הנקרא "לימוד בבקיאות". אולם בחלקן ניתן מקום מכובד גם ללימוד תנ"ך ומחשבת ישראל. בישיבות ההסדר, כמו ברוב הישיבות הגבוהות הציוניות, מקובל לחלק את היום לשלושה חלקים, הנקראים 'סדרים': סדר בוקר בו לומדים "גמרא בעיון", סדר צהריים שבו בעיקר נושאי הלימוד משתנים: לעיתים לומדים "גמרא בבקיאות" (במטרה להקנות ללומד שליטה מקיפה יותר בש"ס), וברוב ישיבות ההסדר מועברים בו שיעורים באמונה, מחשבת ישראל ותנ"ך, וסדר ערב שבו בדרך כלל לומדים "גמרא בבקיאות" ובחלק מהישיבות הלכה או נושאים אחרים. הלימוד עצמו נעשה רוב הזמן בחברותות או בחבורות. עם זאת מתקיימים שיעורים בנושאים שונים במהלך היום, המרכזי שבהם הוא השיעור בגמרא אותו מעביר הר"מ של השיעור (שיעור=מחזור) לאחר "סדר בוקר". בחלק מהישיבות ישנו גם סדר מוסר.
מסלול הלימוד בישיבות ההסדר מדגיש את התרומה לחברה הישראלית. תלמידים רבים מתנדבים במסגרות כגון המשמר האזרחי, מד"א, אגף הרווחה העירוני, שמירות ביישוב ועוד, או במסגרות שיוזמת הישיבה.
מיקומן של ישיבות ההסדר מושפע בין השאר מהשקפת עולם:
מימון
ישיבות ההסדר ממומנות על ידי תמיכה של משרד החינוך ומשרד הביטחון, בעקבות הסדר שקבע היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין ב־1997. עקב כך בין 1996 ל־2000, הוכפל תקציבם לכ־70 מיליון שקל השנה. בנוסף, ישנן ישיבות הזוכות לתמיכה של הרשות המקומית בה הן נמצאות ורוב הישיבות נתמכות בנוסף על ידי תרומות ומענקים של גופים שונים. בשנת 2005 קיבלו ישיבות ההסדר כ־548 ש"ח לתלמיד לחודש מתקציב מוסדות תורניים של משרד החינוך ובשנת 2005 כ־408 ש"ח לחודש לתלמיד. הישיבות מקבלות תקציב עבור התלמידים גם בעת שירותם הצבאי.
בשנת 2008 הייתה ההקצבה השנתית של משרד הביטחון לישיבות ההסדר 24 מיליון שקל. בחלוקה ל־7500 תלמידים מדובר על תקציב של כ־300 ש"ח לתלמיד לחודש. נשותיהם של תלמידים בשל"ת שהם נשואים או הורים לילדים ועומדים בתנאי הזכאות מקבלות גם תשלומי משפחה כמו נשותיהם של חיילים סדירים, זאת כדי להבטיח קיום מינימלי של המשפחה, משום שתלמידים בשל"ת אינם יכולים לעבוד לפרנסתם.
שכר הלימוד שמשולם על ידי ההורים משתנה מישיבה לישיבה אך לרוב נע בין 8000–10000 ש"ח לשנה ומשולם גם על התקופה שבה התלמיד נמצא בצבא.
מסלול ההסדר
לרוב, תלמידי ישיבות ההסדר נמצאים במסגרת זו כחמש שנים, שמתוכן:
בחלק מישיבות ההסדר, מתבצע הגיוס בפועל בסוף שעור ג', כשנה מאוחר יותר מאשר בשאר הישיבות, וכן גם זמן השחרור מן הישיבה נדחה בשנה, לסוף שעור ו'.
תלמידים רבים נשארים בישיבה שנים רבות מעבר להתחייבותם במסגרת ההסדר. רבים מהם עוסקים בתקופה זאת בלימודי רבנות ודיינות.
מסלול הפיקוד בישיבות ההסדר
במקביל לתרומת תלמידי ישיבות ההסדר לשורות הלוחמים ישנה תרומה משמעותית בתחום הפיקוד. תלמידים רבים מישיבות ההסדר יצאו לפיקוד וקצונה במהלך שירותם הצבאי. במהלך שנות המילואים אף מילאו תפקידי פיקוד ברמות שונות ואף תפקידי קצונה בכירה. ישיבות ההסדר יצרו תופעה חדשה של רבנים תלמידי חכמים וראשי ישיבות שמשרתים בצבא בתפקידי פיקוד וקצונה. בקרב ישיבות ההסדר ישנם ר"מים וראשי ישיבות בעלי דרגות קצונה. ביניהם ניתן לציין את הרבצ"ר לשעבר הרב אביחי רונצקי (תא"ל במיל'), הרב יהושע בן־מאיר (אל"ם במיל'), הרב אליעזר שנוולד (אל"ם במיל'), הרב יובל שרלו (רס"ן במיל'), הרב רא"ם הכהן (רס"ן במיל'), הרב חברון שילה (רס"ן במיל') הרב מאיר כ"ץ (רס"ן במיל'), הרב ברוך גנות (סא"ל במיל') הרב אורי ליפשיץ (סא"ל במיל') ואחרים.
אופיו של השירות הצבאי בפועל בהסדר
חייל המתגייס במסלול ההסדר מחויב בשירות חובה – מתוכו שלוש שנים ושבעה חודשים בישיבה (המכונה של"ת) וכשנה וחמישה חודשים בשירות צבאי פעיל (שר"פ), ולעיתים יותר (למשתתפים בקורסים כגון: חובשים, מ"כים, קצינים וכו'). אורך השירות איננו קבוע, ותלוי בצרכי הצבא המשתנים, וכן בתפקידו של החייל. חיילים בתפקידי העורף משרתים כיום גם כשנה וחמישה חודשים כמו חייל בני"ש קרבי רגיל, ואילו חיילים בתפקידי פיקוד משרתים יותר.
במהלך שירותם הצבאי משרתים חלק מתלמידי ההסדר בצוותא במחלקות מיוחדות להם, אשר מפוזרות בסוף מסלול ההכשרה הקרבי וחלקם משרתים במחלקות "מעורבות", מתחילת השירות. חיילים לא קרביים, אשר מהווים מיעוט בהסדר, עוברים רק את הטירונות יחדיו ולעיתים אף את הקורס המקצועי. בסוף 2004 החליט ראש אכ"א, האלוף אלעזר שטרן, לפרק את המחלקות המיוחדות של תלמידי ההסדר ולשלבם עם חיילים אחרים.
בשנת 1982 התאמנה לראשונה קבוצה של תלמידי ישיבות ההסדר במסגרת חטיבת גולני. בשנת 1988 מספר חיילים תלמידי ישיבות ההסדר התנדבו לראשונה לקורס טיס. חיילים אלה במידה והתקבלו לקורס והשלימו אותו בהצלחה, לא משרתים בהתאם לתנאי ההסדר, אלא נדרשים לשירות מלא כטייסים.
של"ת
של"ת, ראשי תיבות של "שירות ללא תשלום" – הוא החלק העיקרי של השירות לתלמידי ישיבות ההסדר. ברוב הישיבות התלמידים דוחים את השירות הצבאי בשנה כך שהלימודים בשנה הראשונה הם בגדר התנדבות. רק בסוף שנה זאת או במהלך השנה השנייה (תלוי בישיבה) הם מצטרפים למסגרת צבאית. ההצטרפות לצבא כרוכה בתהליך חיול. בשונה מהמסלול הרגיל לאחר החיול תלמידי ההסדר אינם עולים על מדים אלא נחשבים כמשרתים בשל"ת. סך משך השל"ת, לפני השירות בפועל ולאחריו, הוא כשנתיים וחצי. משך זמן השירות בפועל (שר"פ) הוא כשנה וארבעה חודשים. במשך השירות בפועל, בניגוד לתקופת השל"ת, החיילים מחויבים, ככל חייל אחר, בנשיאת חוגר.
תוכניות אחרות בעלות אופי דומה
ישנן ישיבות בעלות מתכונת דומה, המשלבות שירות צבאי עם לימוד תורה, אך במתכונת אחרת.
שילוב
במסלול זה משרתים התלמידים שירות צבאי מלא, בן שלוש שנים. השירות מפוצל לשתי תקופות בנות שנה וחצי כל אחת, כאשר באמצע השירות הם חוזרים לתקופת לימודים בישיבה.
המסלול נוסד בידי ישיבות הקיבוץ הדתי, ישיבת מעלה גלבוע וישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים, שנסגרה בשנת 2008. בעשור השני של המאה ה־21 הצטרפו למסלול גם ישיבת מחניים וישיבת מטיבתא בכרמיאל.
שסדר
ישיבת אופקים וישיבת מודיעין בראשות הרב אליעזר שנוולד, השייכות לקבוצת הלא־מזדהות, הייתה הראשונה לפעול במתכונת המכונה שֵסדֵר (הֶלְחֵם של שש + הסדר). כפי ששמה מרמז, אורכה של התוכנית הוא שש שנים, שהן שנה אחת יותר מבמסלול ההסדר הרגיל. חלוקת השנה הנוספת שונה בין המסלולים השונים, אך לפחות חצי ממנה מנוצל לטובת שירות צבאי ארוך יותר.
מסלול השסדר נוצר כחלופה למסלול ההסדר הישן, והתגבש כתוצאה מתפיסה שהצרכים של השירות הצבאי שונים משהיו בעת נוסד מסלול ההסדר, וכי יש צורך בהארכה של תקופת הלימוד בישיבה לפני עזיבתה, למען התלמידים בפרט, ולטובת כלל עולם לימוד התורה.
המסלול מורכב מחמישה חלקים:
בפועל, קיים הבדל בין מסלול השסדר לבין מסלול ההסדר הרגיל גם באופי השירות: אחוז החיילים המשרתים בתפקידי פיקוד במסלול זה גבוה יותר מאשר בהסדר הרגיל: כשמונים אחוז מהתלמידים פונים לפיקוד וכחמישים אחוז ממשיכים לקצונה.
נכון לשנת תשפ"ג, יש שתי ישיבות שתלמידיהן משרתים במסלול השסדר: ישיבת מאיר הראל במודיעין, בה הוקם המסלול, ובשלוחת באר שבע.
הסדר מרכז
הסדר מרכז הוא מסלול המיועד לבני הישיבות הגבוהות. אורך השירות הצבאי בפועל במסלול זה נע בין חצי שנה לשנה וחצי בהתאם ליחידה. הגיוס במסלול הוא מגיל 22 ומעלה. מסלול זה מותאם לתלמידים המעוניינים בעתיד תורני ובלימודים ארוכי טווח. הישיבה שפיתחה אותו היא ישיבת מרכז הרב והמסלול קרוי על שמה. מאפיין נוסף במסלול זה הוא שהפונים אליו אינם מתגייסים ליחידות המיוחדות לבני הישיבות אלא משתלבים ביחידות רגילות. בתקופת הלימוד מעמדם של אנשי מסלול זה מוגדר כדחיית שירות ולא כשירות ללא תשלום, בניגוד למעמדם של בני ישיבות ההסדר.
שילובים
ב־2008 החל לפעול מסלול "שילובים" הכולל שנתיים שירות צבאי ושנתיים לימוד בישיבה. המסלול קיים בישיבת היכל אליהו ובשלוחתה ישיבת "אורות משה" בראש העין ובעוד מספר ישיבות.
מסלול השילובים מורכב משלשה פרקים: סה"כ: 4 שנים (שנתיים שירות צבאי, שנתיים לימוד בישיבה).
ההסדר בדעת הקהל
מוסד ישיבות ההסדר עולה לעיתים כחלק מהשיח הפוליטי סביב דת ומדינה ופוליטיקה סקטוריאלית בישראל.
באמצע פברואר 2006 הגישה ועדה בראשות פרופ' אבי בן־בסט דו"ח, הקובע כי יש לקצר את שירות החובה בצה"ל. אחד הסעיפים בדו"ח היה ביטול המסלולים הייחודיים, בהם מסלול ההסדר.
לאחר רצח רבין בידי יגאל עמיר, בוגר ישיבת הסדר, נדונה בכנסת הצעה לפירוק המסגרות הצבאיות הישיבתיות, ועלה החשש שהן יהוו מצע למרדנות ימנית קיצונית. בחשש זה עסק גם הסרט "ההסדר" (ישראל, 2002), אשר מתאר תלמידי ישיבת הסדר המתכננים לפוצץ את מסגדי הר הבית.
מכיוון אחר התעוררה מחלוקת בשל התעקשותם של רבני הישיבות על כללי צניעות שיונהגו בבסיסים שבהם חייליהם משרתים. בסופו של דבר צה"ל התרצה לחלק מדרישותיהם בנושא זה והטיל הגבלות מסוימות על לבוש חיילות ועל שירות של מדריכות אימון גופני הנמצאות יחד עם בני הישיבות.
ההסדר וסוגיית הסרבנות
עם תחילת ההכנות ליישום תוכנית ההתנתקות, ביולי 2005, דווחו מקרים לא מעטים של הצהרות על סרבנות בקרב חיילי הסדר. הצבא הזהיר כי סרבנות של חייל הסדר עלולה להביא להוצאתו הן מיחידתו והן ממסלול ההסדר, מה שיאריך את שירותו הצבאי בשנה וחצי נוספות. במקרה אחד פוזרה מחלקת בני ישיבות אחר שתשעה מחייליה סירבו פקודה. לצד זאת, במהלך יישום התוכנית נשמר הצבא מהכנסת יחידות הסדר (כמו גם יחידות אחרות בהם משרתים דתיים רבים שירות סדיר) למעגלי הפינוי הפנימיים.
באוגוסט 2007, בעקבות פינוי הבתים בשוק הסיטונאי בחברון, התרחש אירוע מרוכז נוסף של סרבנות חיילי הסדר, בתמיכת מספר רבנים. בעקבות התקרית הודחו 12 לוחמים מהיחידה. שר הביטחון בנימין בן אליעזר אמר בעקבות התקרית כי על צה"ל לעשות חשבון נפש ולשקול לפרק את ישיבות ההסדר.
השלכות לישיבות בעקבות סרבנות
לפני תוכנית ההתנתקות נשקלה בצה"ל האפשרות לפרק את המחלקות שבהן שירתו רק בוגרי ישיבות ההסדר ולשלב את חייליהן במחלקות רגילות. לאחר ההתנתקות, תבע ראש אמ"ש האלוף אלעזר שטרן את התפטרותם של שני ראשי ישיבות הסדר שהטיפו לסרבנות בפומבי, ואיים בהוצאת ישיבותיהם מחוץ להסדר אם לא יתפטרו. עם זאת, איומו לא התממש.
ב־13 בדצמבר 2009, לאחר הנפת שלטים נגד פינוי יהודים בטקס השבעה של טירוני חטיבת כפיר, הורה שר הביטחון, אהוד ברק, על הוצאתה של ישיבת הר ברכה בראשותו של הרב אליעזר מלמד מן ההסדר. צעד זה בא בעקבות הודעתו של ראש הישיבה שלא יגיע לשימוע אליו זומן אצל שר הביטחון. בנימוקו לכך אמר שר הביטחון כי "מעשיו ודבריו של הרב אליעזר מלמד מערערים את יסודות הדמוקרטיה הישראלית, דבריו עודדו והסיתו חלק מתלמידיו לסרבנות, להפגנות ולפגיעה ברוח צה"ל, ומשכך, אין להם מקום במדינה מתוקנת. חובה עלינו להקפיד ולשמור את צה"ל מחוץ לוויכוח הפוליטי". גם ראשי ישיבות הסדר האחרות לחצו על הרב מלמד לגנות סרבנות.
ב־2017 אישרה ועדת החוץ והביטחון תקנות לפיהן שר הביטחון לא יוכל להוציא מההסדר ישיבות שראשיהן קוראים לסירוב פקודה.
מיפוי הישיבות
בשנת 2009 היו 47 ישיבות הסדר ברחבי הארץ, ובהן יותר מ־7500 תלמידים, ונכון ל־2021, ישנם כ־70 ישיבות הסדר ברחבי הארץ.
פומה (נגמ"ש גרמני)
פומה (בגרמנית: Puma) הוא נגמ"ש לחימה אשר פותח בגרמניה במהלך שנות ה-2000, והחל להיקלט בבונדסוור בשנת 2010 כמחליף למארדר הוותיק.
נגמ"ש הפומה הוא המשך ישיר לתפיסה הגרמנית המעדיפה נגמ"שי לחימה לסיוע כוחות שריון על פני רק"מים ממוגנים להסעת חיילים בשדה הקרב. הנגמ"ש כולל מספר מאפיינים חדישים כמו שריון מרוכב מודולרי המאפשר שינוי תצורת השריון לפי הדרישה בשטח, בנוסף לפלטפורמה מודולרית המאפשרת שימוש בנגמ"ש בייעודים שונים (מה שמאפיין רק"מים מודרניים רבים).
פיתוח
נגמ"ש הלחימה פומה פותח בשיתוף פעולה בין חברת ריינמטאל וקראוס-מפאי ווגמן (KMW) במהלך שנות ה-2000 כחלק מפרויקט 'נגמ"ש הלחימה החדש' (neuer Schützenpanzer) שהחל בשנת 1998. בשנים שקדמו לתחילת פרויקט זה, היה ניסיון לפתח פלטפורמה כוללת יותר שתהווה בסיס לכלל צורכי הכוחות המשוריינים, פרויקט שנקרא 'הפלטפורמה המשוריינת החדשה' (Neue Gepanzerte Plattformen; 'NGP') והחל באמצע שנות ה-90. בשנת 2001 נזנחה הפלטפורמה המשוריינת לטובת נגמ"ש הלחימה, מספר חודשים לאחר מכן הזמין הצבא הגרמני 5 נגמ"שי פומה לבחינה ואימון.
בנובמבר 2007 אושרה הזמנה של 405 נגמ"שי פומה (בנוסף לחמישה שכבר נקלטו) במחיר שלושה מיליארד אירו, כאשר תחילה נקרא הנגמ"ש 'כיפוד' (Igel) ו-'פנת'ר' (Panther). זוג הנגמ"שים הראשון מהזמנה זו נקלטו בבונדסוור בדצמבר 2010, כאשר לפי התוכנית עד שנת 2020 עתידים כלל הנגמ"שים שהוזמנו להיקלט ולהחליף לחלוטין את המארדר כנגמ"ש הלחימה העיקרי של כוחות הפאנצרגרנדיר בצבא היבשה. ביולי 2012 צומצמה ההזמנה ל-350 כלים בלבד ושלוש שנים לאחר מכן ביולי 2015, שולבו הנגמ"שים הראשונים באופן מבצעי בצבא לאחר שהצוותים המפעילים והטכניים אומנו לשימוש בפומות.
קרב הייסטינגס
קרב הייסטינגס (באנגלית: Battle of Hastings) נערך ב-14 באוקטובר 1066 מצפון להייסטינגס שבדרום אנגליה, והיה אחד הקרבות המכריעים במהלך הכיבוש הנורמני של אנגליה. בקרב לחמו הכוחות הנורמנים, בהנהגת ויליאם הכובש, כנגד הצבא האנגלו-סקסוני, בהנהגת הרולד גודווינסון. הקרב הסתיים בניצחון נורמני מכריע, ניצחון אשר הוביל להשתלטות צבאו של ויליאם על אנגליה כולה תוך זמן קצר, ולסיום השלטון הסקסוני באנגליה. ויליאם הוכתר למלך אנגליה ב-25 בדצמבר 1066, ומלכים נורמנים משושלתו שלטו על אנגליה במשך 88 השנים הבאות.
מותו של מלך אנגליה הערירי אדוארד המודה בינואר 1066, הוביל למאבק ירושה בין מספר טוענים לכתר האנגלי. הרולד גודווינסון הוכתר למלך זמן קצר לאחר מות אדוארד, אך נאלץ מיד להתמודד מול שתי פלישות ימיות לשטח אנגליה, שנערכו כמעט במקביל - הראשונה בהנהגת אחיו טוסטיג גודווינסון והראלד השלישי מנורווגיה, ומיד אחריה פלישה נורמנית בהנהגתו של דוכס נורמנדיה, ויליאם הראשון (הכובש). טוסטיג והראלד הובסו ונהרגו בקרב גשר סטמפורד ב-20 בספטמבר, אך כעבור שמונה ימים נחת צבאו של ויליאם בדרום אנגליה. ב-14 באוקטובר נפגשו הצבא האנגלו-סקסוני והצבא הנורמני מצפון לעיר החוף הדרומית הייסטינגס. בקרב ארוך ושקול, שנמשך משעות הבוקר כמעט עד רדת החשיכה, והוכרע רק לאחר שהמלך הרולד נהרג, הובס הצבא האנגלי, ושרידיו נמלטו משדה הקרב.
הכיבוש הנורמני שינה את פניה של אנגליה: התרבות הסקסונית והתרבות הצרפתית אוחדו אט-אט והמערכת הפיאודלית הושלטה על אנגליה; השפה האנגלו-נורמנית הפכה לשפת המנהל והאריסטוקרטיה באנגליה; האצולה הסקסונית הישנה איבדה את נכסיה וכמעט נעלמה כליל; והעבדות באנגליה חוסלה.
רקע
בשנת 911 חתם מלך הקארולינגים שארל התם על הסכם עם רולו, מנהיג ויקינגי, שלפיו ויתר שארל על העיר רואן ועל ערים אחרות בצפון צרפת שהיו כבר בידי הוויקינגים. רולו ואנשיו ניאותו להתנצר, אימצו את התרבות המקומית, והחלו לעבד את הקרקע, וכך הפכה נורמנדיה לדוכסות שבראשה עמד הדוכס רולו שהפך לוסאל של המלך, אך למעשה היה עצמאי לחלוטין. בחלוף הזמן, התפשטה הדוכסות מערבה. ב-1002 נשא אתלרד השני, מלך אנגליה את אמה מנורמנדיה, אחות ריצ'רד השני, דוכס נורמנדי. בנם אדוארד המודה, שבילה שנים רבות בגלות בנורמנדיה, הוכתר כמלך אנגליה ב-1042. מאחר שלאדוארד נותרה זיקה רבה לנורמנים, הוא מינה אנשי חצר, חיילים, ואנשי כמורה נורמנים לעמדות כוח, בייחוד בכנסייה, מה שהוביל לכינון אינטרסים נורמנים חזקים בפוליטיקה האנגלית. ייתכן גם כי עקב היותו ערירי ומצוי בסכסוך עם גודווין, רוזן וסקס ובניו, עודד אדוארד את שאיפותיו של ויליאם, דוכס נורמנדיה לכס המלכות האנגלי.
משבר הירושה באנגליה
פטירתו של המלך אדוארד השלישי ("המודה"/ "המאמין") ב-5 בינואר 1066 והיעדר יורש ודאי לכתר, הובילו לסכסוך בין מספר טוענים לכס באנגליה. הרולד גודווינסון שהיה רוזן וסקס, האדם העשיר והחזק ביותר מהאריסטוקרטים האנגלים, ובנו של גודווין, יריבו משכבר הימים של המלך אדוארד, נבחר כיורשו על ידי הוויטנגמוט והוכתר למלך אנגליה על ידי הארכיבישוף מיורק, אילדרד. מיד עם הכתרתו, קראו עליו תיגר המלך הראלד השלישי מנורווגיה וויליאם דוכס נורמנדיה, שכל אחד מהם שאף להחזיק בכתר האנגלי בעצמו. ויליאם טען כי הרולד הבטיח לו את כס המלוכה (ככל הנראה ב-1052), תמורת עזרה שהעניק לו כשספינתו נטרפה אל מול חופי נורמנדיה. אולם, סיפור זה מוטל בספק, וגם אם היה אמת, הרי שאדוארד עשה זאת תחת לחץ, וחש חופשי להפר אותה. טענותיו של הראלד השלישי מנגד התבססו על הסכם שהתווה קודמו, מגנוס הראשון עם מלך אנגליה הארדיקאנוט (מלך בין השנים 1040–1042). בו נקבע כי שאם אחד מהם ימות ללא יורש תעבור הירושה לאחר שימלוך על שתי המדינות. ויליאם וכך גם הראלד החלו מיד בהכנות לפלישה נפרדת.
פלישתם של הראלד וטוסטיג
יריבו הראשון של המלך הרולד היה דווקא אחיו הגולה, טוסטיג גודווינסון. ב-1065, סולק טוסטיג מתפקידו כרוזן נורתמבריה על ידי המלך אדוארד בעקבות מרד מצד נתיניו. הוא האשים את הרולד בכך שעמד מאחורי המרד ותמרן את אדוארד כנגדו. בתחילת 1066 יצא טוסטיג לפשיטה על דרום-מזרח אנגליה בעזרת צי אותו גייס בפלנדריה. משאיים עליו ציו של הרולד, הוא נע צפונה ופשט על מזרח אנגליה ועל לינקולנשייר, אולם שם הובס בידי צבאם של הרוזנים הצפוניים, אדווין ומורקיר. לאחר מכן, כשנותרו בפיקודו רק ספינות בודדות, הוא ביקש מקלט בחצרו של מלך סקוטלנד, מלקולם השלישי, והחל בגיוס צבא חדש. לאחר שהות קצרה בסקוטלנד המשיך טוסטיג במסעו לנורווגיה ופגש שם את המלך הראלד השלישי. לאחר שניסיונותיו הקודמים לשכנע את ויליאם דוכס נורמנדיה ואת מלכי דנמרק וסקוטלנד לשתף עמו פעולה נגד המלך הרולד נכשלו, הצליח טוסטיג לבסוף לשכנע את מלך נורווגיה, שזה לא מכבר סיים מלחמה בת חמש עשרה שנים נגד דנמרק, שאצילי אנגליה יעמדו לצידו במלחמתו כנגד הרולד, וכך גייס לצידו בעל ברית בעל עוצמה ימית וצבאית לא מבוטלת. בתחילת ספטמבר פלשו הראלד וטוסטיג לצפון אנגליה בראש צי, שכלל יותר מ-300 ספינות וכ-15,000 חיילים. ב-20 בספטמבר הם ניצחו את צבאם המאולתר של הרוזנים הצפוניים הסקסוניים בקרב פולפורד ולאחר מכן כבשו את העיר יורק.
הצבא האנגלי והכנותיו של הרולד
הצבא האנגלו-סקסוני אורגן על בסיס מחוזי. חיל הרגלים הורכב מאיכרים בעלי קרקעות שנקראו פירדים (Fyrds) - אלו שירתו תחת פיקוד המנהיג המקומי, בין אם זה רוזן, בישוף, או שריף. הפירדים היו למעשה חיילי מיליציה, ובדרך כלל היו חסרי אימון צבאי וניסיון קרבי. בסך הכול יכלו מלכי אנגליה לגייס במקרה הצורך כ־14,000 פירדים לצבאם. בדרך כלל ארכה תקופת השירות של הפירדים לא יותר מחודשיים, למעט בעיתות חירום. לרשות המלך האנגלי (וכמה מהרוזנים שלו) עמד גם משמר ראש אישי, שהורכב מלוחמים מקצועיים מאומנים ומצוידים היטב, שנקראו בשם האוסקרלים (Housecarls). האחרונים קיבלו תשלום ולעיתים גם אדמות תמורת שרותם. הפירדים וכך גם ההאוסקרלים היו לוחמים רגליים, ואחד ההבדלים ביניהם היה השריון העדיף של ההאוסקרלים. נראה כי לצבא האנגלי לא היה מספר משמעותי של קשתים.
בעתות חירום, כגון בזמן הפלישה הנורמנית לאנגליה, יכול היה המלך גם לקרוא לשירות צבאי כל אדם חופשי וכשיר. השירות הצבאי של האחרונים הוגבל ליום אחד בתחומי המחוז שלהם בלבד, אשר אחרת היה כרוך בתשלום, אולם ערכן הצבאי של מיליציות אלו היה מוטל בספק, והן שימשו ככל הנראה בעיקר כחילות מצב במקומות ישוב מאוימים, או להגנה על החופים מפני פלישה ימית.
הרולד העביר מספר חודשים בחוף הדרומי של אנגליה יחד עם צבא גדול וצי בהמתנה לפלישה הצפויה של ויליאם. אולם מאחר שמרבית צבאו הורכבה ממיליציות של איכרים שנדרשו לקצור את יבוליהם, נאלץ הרולד לשחרר אותם וכן את הצי שלו ב-8 בספטמבר. לאחר שנודע להרולד על הפלישה של הראלד וטוסטיג הוא נחפז צפונה, כשהוא מקבץ כוחות בדרכו. ב-25 בספטמבר הביס צבאו את הפולשים בקרב גשר סטמפורד, במהלכו נהרגו טוסטיג עצמו, ובן בריתו הראלד. הצבא הנורווגי הושמד כמעט לחלוטין, ורק 24 מתוך 300 הספינות שלו הפליגו חזרה לנורווגיה, כשהן נושאות את שרידיו. אולם הניצחון האנגלי בקרב הושג במחיר כבד, וצבאו של הרולד ספג במהלכו אבדות כבדות ונחלש מאוד.
פלישתו של ויליאם לאנגליה
בקיץ 1066 ערך ויליאם דוכס נורמנדיה הכנות אחרונות לפלישה לאנגליה. הוא לא היה בטוח שיש ברשותו מספיק כוחות כדי להביס את הרולד לבדו, ולכן פעל לצרף כוחות נוספים מברטאן ופלנדריה לצבאו כשכירי חרב. בתמורה לשירותם, הבטיח ויליאם להעניק להם אדמות ותוארי אצולה באנגליה. לפי המקורות הנורמנים הוא גם הצליח להשיג את תמיכתן הדיפלומטית של גרמניה, דנמרק ואיטליה. ההיסטוריון הנורמני בן התקופה ויליאם דה פואטייה, טען כי ויליאם גם הצליח לגייס את תמיכת האפיפיור אלכסנדר השני במסעו לכיבוש אנגליה ובתביעתו לכתר האנגלי, אולם טענה זו איננה מופיעה במקורות נוספים.
ויליאם כינס את כוחותיו בסן-ואלרי-סיר-סום שבצרפת והתכונן לחצות את התעלה האנגלית ב-12 באוגוסט, אך הצליחה נדחתה משתי סיבות אפשריות: תנאי מזג אוויר בעייתיים או החשש מעימות עם הצי האנגלו-סקסוני. ב-28 בספטמבר 1066, נחת ויליאם בחופי פבנסי, כפר קטן בחוף הדרום-מזרחי של מחוז מזרח-סאסקס בדרום אנגליה, ימים ספורים לאחר ניצחונו של המלך הרולד על הצבא הוויקינגי תחת המלך הראלד הרדראדה בקרב גשר סטמפורד. מספר ספינות מהצי של ויליאם סטו ממסלולן ונחתו דרומית מפבנסי, שם לחמו נגד הפירדים המקומיים. עם הגעתם לאנגליה הקימו חייליו של ויליאם מחנה מבוצר מעץ בהייסטינגס, והשתמשו בו כבסיס יציאה לפשיטות על האזורים הסמוכים לנקודת הנחיתה שלהם.
הכוחות הנורמנים בהייסטינגס
מספרם המדויק של כוחותיו של ויליאם והרכב צבאו אינם ידועים. מסמך מהתקופה טוען כי לרשות ויליאם עמדו 776 ספינות, אשר ניתנו לו על ידי 14 אצילים נורמנים, אך ייתכן שמספר הספינות מתואר בהגזמה. כך הדבר גם לגבי אומדנים שניתנו מסופרים בני התקופה, אשר נעים מ-14,000 ל-150,000 איש בצבאו של ויליאם. הערכות ההיסטוריונים כיום לגבי גודל צבאו נעות בין 8,000-7,000 איש; 7,500 איש; 10,000 איש; ו-10,000 עד 12,000 איש. מחצית מצבאו של ויליאם הורכבה מרגלים, והמחצית השנייה מפרשים ומקשתים במספר דומה. סוג שריון הגוף הנפוץ בקרב החיילים הנורמנים היה שריון שרשראות, שהגיע לרוב עד קרסולם. קסדותיהם היו ממתכת ובעלות מבנה דמוי חרוט, כולל רצועת מתכת להגנה על האף. הפרשים והרגלים נשאו מגנים; חיילי הרגלים צוידו לרוב במגן עץ עגלגל מחוזק במתכת, ואילו הפרשים נשאו מגינים שצורתם מזכירה טיפה. אף שהפרשים הנורמנים נשאו רמחים ארוכים, הם ככל הנראה לא עשו בהם שימוש במהלך הקרב, מאחר שתנאי הקרקע בהייסטינגס לא התאימו לכך. הרגלים והפרשים הנורמנים צוידו בחרב ארוכה עם להב מחודד משני צדדיה. הרגלים צוידו גם בכידון או בחנית ארוכה. הקשתים צוידו בקשת פשוטה ולמרביתם לא היה שריון גוף. אף על פי שאין כל עדות לשימוש בקשת מוצלבת בתיעוד המתואר בשטיח באייה, ויליאם דה פואטייה ומספר מקורות עתיקים נוספים מציינים כי הנורמנים השתמשו בהן במהלך הקרב.
תנועת צבא הרולד דרומה
לאחר שנודע למלך הרולד על הפלישה הנורמנית, זמן קצר לאחר ניצחונו בקרב גשר סטמפורד, הוא החל לנוע עם צבאו במהירות חזרה דרומה, כשהוא אוסף כוחות נוספים בדרכו. הוא עצר בדרך בלונדון, שם שהה לפחות שבוע לפני קרב הייסטינגס. ב-13 באוקטובר חנה צבאו של הרולד בגבעת קאלדבק, 13 קילומטרים מהמחנה המבוצר של ויליאם. כמה דיווחים צרפתיים בני הזמן מציינים שהרולד ניסה להגיע להסדר פשרה עם הדוכס ויליאם, ושיגר אליו משלחת דיפלומטית, אך המשלחת כשלה במשימתה.
הכוחות האנגלים בהייסטינגס
מספר החיילים המדויק בצבאו של הרולד איננו ידוע. רשומות בנות התקופה אינן מוסרות מספר מהימן; כמה מקורות נורמנים, לדוגמה, מספקים מספרים מופרכים ביותר: המשורר רוברט וייס טוען בעבודתו "רומן דה רו", כי לרשות הרולד עמדו 400,000 חיילים, ואילו במקור הלטיני "שירים על קרב הייסטינגס" (Carmen de Hastingae Proelio), נטען כי היו 1,200,000 חיילים בצבא האנגלו-סקסוני. מאידך, המקורות האנגלים מספקים לרוב מספרים נמוכים ביותר, ייתכן כדי להפחית ממידת התבוסה האנגלית. כיום מציעים מרבית ההיסטוריונים מספר של בין 7,000 ל-8,000 חיילים תחת פיקודו של הרולד בהייסטינגס.
הצבא האנגלו-סקסוני התבסס כמעט כולו על חיל רגלים. ייתכן כי חלק מהחיילים בני המעמד הגבוה רכבו על סוסים לאזור הקרב, אולם בקרב עצמו הם לחמו רגלית. גרעין הצבא הורכב מהאוסקרלים, חיילים מקצועיים, אשר צוידו בשריון שרשראות, קסדת מתכת בעלת מבנה דמוי חרוט ומגן דמוי טיפה מוארכת. נשקם העיקרי היה גרזן דני וכלי הנשק המשני, ששימש אותם אם נשבר הגרזן, היה חרב. הם יצרו את השורות הראשונות של המערך הקרבי האנגלי. מבנה זה, דמוי פלנקס, נקרא בשם חומת מגינים, משום שמגיני החיילים בשורות הראשונות היו צמודים זה לזה, ואולי אף חופפים, וכך יצרו חומה אנושית מבוצרת שקשה היה לחדור דרכה. הפירדים שהוצבו בשורות האחוריות לבשו שריון קל יותר, וחלקם לא נשאו כלי נשק תקניים אלא אבנים, מקלות, קלשונים וכדומה, והיו מוכנים לתפוס את מקום הלוחמים הנופלים בשורות הקדמיות.
שדה הקרב
הקרב נערך בשטח קשה למעבר, 11 קילומטרים צפונית מהייסטינגס (כיום באזור העיירה באטל), בין שתי גבעות - קאלדבק (Caldbec) בצפון וטלהאם (Telham) בדרום, השוכנות על הדרך בין הייסטינגס ללונדון. אזור שדה הקרב היה מיוער ברובו, עם ביצה ונחל בקרבת מקום. צבאו של הרולד תפס עמדת מגננה חזקה בצורת פרסה סביב ראש גבעת סנלאק (Senlac Hill), כאשר גבו אל יער אנדרידה, ובכך חסם למעשה את הדרך ללונדון בפני הנורמנים. העמדה השולטת שתפסו, העניקה לצבא הסקסוני יתרון ניכר על יריביהם, שנמצאו בשטח נחות טופוגרפית.
פני השטח המיוערים והביצתיים הקשו על הדוכס ויליאם לאגף את העמדה הסקסונית. היערות עליהם נשענו אגפי הצבא האנגלו-סקסוני לא היו בלתי עבירים, אך הקשו על תנועת כוח גדול, בוודאי כשמדובר בפרשים כבדים. לכן נאלץ ויליאם לערוך התקפה חזיתית על המערך הסקסוני. הצבא הנורמני נאלץ לתקוף במעלה הגבעה, בתוואי שטח שלא התאים למתקפת פרשים, עובדה שהקשתה על תנועתו ופגעה גם ביעילות של הקשתים הנורמנים וביכולתם לפגוע בכוחות האויב.
הקרב
מרבית פרטי קרב הייסטינגס נתונים במחלוקת כתוצאה מהסתירה בין הדיווחים ההיסטוריים השונים אודות הקרב. העובדות היחידות שאינן נתונות במחלוקת הן שהקרב החל בשעה 9 בבוקר, ב-14 באוקטובר 1066, ונמשך עד שעות בין הערביים. דיווח של נורמני בן התקופה בשם ויליאם מז'ומייז', טען כי הדוכס ויליאם חשש מפני מתקפת פתע אנגלית על כוחותיו בלילה שקדם לקרב, ולכן החזיק את צבאו בכוננות במשך כל אותו לילה.
בבוקר 14 באוקטובר, פרס הדוכס ויליאם את צבאו בתחתית הגבעה שעליה נערך הצבא הסקסוני. הצבא הנורמני היה כנראה בערך באותו גודל כמו הצבא האנגלו-סקסוני, והורכב מהווסאלים הברטונים, הצרפתים והפלמים של ויליאם, יחד עם לוחמיהם. הצבא נפרס בצורה שהייתה נהוגה בימי הביניים; הלוחמים הנורמנים תחת פיקודו הישיר של ויליאם נערכו במרכז, הברטונים בפיקודו של אלן האדום ואודו בישוף בואייה, אחיו למחצה של הדוכס ויליאם, הוצבו באגף השמאלי, ואילו הצרפתים והפלמים בפיקודם של ויליאם פיצאוסברן (William fitzOsbern) ואֶסטָאס השני, רוזן בולון, תפסו את האגף הימני. הקשתים הנורמנים נפרסו לפני הגוף העיקרי של הצבא הנורמני, כשמאחוריהם הוצבו יחידות הרגלים שנשאו חניתות וחרבות, ואילו הפרשים הוצבו מאחורי הרגלים ונשמרו ככוח עתודה.
מאופן ההיערכות של צבאו של ויליאם נראה שהוא תכנן לפתוח את הקרב במטחי חצים של הקשתים, שנועדו לרכך ולהחליש את האויב, ואחריהם נועדו הרגלים נושאי החניתות לתקוף את מערך האויב. הפרשים היו אמורים להיכנס לפעולה רק בשלב מאוחר של הקרב, ולנצל את הפרצות שהבקיעו הרגלים והקשתים בשורות האויב, כדי למוטט את מערכו ולהכריע את הקרב.
תחילת הקרב
הקרב החל בסביבות תשע בבוקר במטח חצים של הקשתים הנורמנים, אך חיציהם לא גרמו נזק ממשי לצבא האנגלי. הסיבה לכך הייתה העובדה שהצבא האנגלו-סקסוני הוצב בעמדה שולטת במעלה הגבעה, והקשתים הנורמנים שנמצאו במורד הגבעה נאלצו לירות את חיציהם כלפי מעלה. כתוצאה מכך פחתה עוצמת החדירה של החצים באופן ניכר, והם חלפו מעל ראשי האנגלים, או נתקעו במגינים של השורות הקדמיות של צבאם מבלי לגרום אבדות רבות. בצד האנגלו-סקסוני, כאמור, היו מספר מועט של קשתים; רבים מהם לא עמדו בקצב הצעידה המהיר של צבאו של הרולד להייסטינגס, ואחרים נהרגו ככל הנראה בקרבות בפולפורד וגשר סטמפורד. מיעוט מספרם של הקשתים האנגלו-סקסונים יצר בעיה מסוימת לקשתים הנורמנים, שסבלו ממחסור בחצים, ולא יכלו להסתמך על יריביהם לצורך אספקת חצים לשימוש חוזר כנגדם. לאחר מטח החצים הפותח של הקשתים, פקד ויליאם על נושאי החניתות שלו לתקוף במעלה הגבעה את המערך האנגלו-סקסוני, והצבא הסקסוני קיבל אותם במטחי אבנים, גרזנים וכידונים.