cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה בנטין
פעילות אקדמית ומחקרית
בשנת 1984 שב לבית החולים הדסה והקים את השירות הנוירופסיכולוגי הקליני־אבחוני בבית החולים. פיתח שיטה לניטור תקינות הולכה עצבית לאורך חוט השדרה בעת ניתוחי עקמת. שיטה זו התבססה על גירוי עצב ברגל ומדידת התגובה בצוואר ופטרה את המנתחים מהצורך להעיר את החולה במהלך הניתוח כדי לבדוק את יכולתו להזיז את הרגליים, במקרה של חשש לפגיעה עצבית בעת יישור עמוד השדרה.
הראה בסדרת מחקרים כי תהליך הקריאה בעברית מערב את המבנים הפונולוגיים המתאימים בלקסיקון, זאת אף על פי שהכתב הלא מנוקד לא מוסר מידע פונולוגי מלא לקורא. בנטין גם הוכיח שמודעות פונולוגית מפותחת היא תנאי קדם לרכישת הקריאה ביעילות, בעוד שהעדר מודעות פונולוגית בעת רכישת הקריאה היא בין הגורמים העיקריים המביאים לנכשלות בקריאה. מחקריו השפיעו על הוראת הקריאה בישראל.
פרסם וחקר את מנגנון האדם לזיהוי פנים אנושיים והבעות פנים וגילה את רכיב ה-ERP המזוהה עם עיבוד פנים N170.
ב־1983 מונה למרצה לפסיכולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, וב־1987 מונה למרצה בכיר. בשנת 1991 הועלה לדרגת פרופסור. שימש ראש המגמה לחינוך מיוחד עד 1994, והיה ממקימי המרכז לחישוביות עצבית ומסלול הלימודים במדעי המוח. בשנים 1994–1998 עמד בראש המגמה לנוירופסיכולוגיה.
בנטין הוא חתן פרס ישראל בתחום הפסיכולוגיה לשנת ה׳תשע״ב (2012). בנימוקי מתן הפרס ציינה הוועדה את תרומתו המדעית לתחום הפסיכולוגיה בכלל ולמדעי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית והנוירופסיכולוגיה בפרט. אחד המאפיינים בעבודתו הוא תרומתו המשמעותית לכמה תחומים בלתי תלויים שבכל אחד מהם הטביע את חותמו. לבנטין שם עולמי בתחומו ועבודותיו התפרסמו בכתבי עת חשובים ויוקרתיים כמו כן היה עורך כתב העת Neuropsychologia בין 2004 ל-2008. בשנת 2003 התפרסם ספרו "פרקים בנוירופסיכולוגיה" באוניברסיטה המשודרת.
ב־13 ביולי 2012 נהרג בנטין בתאונת דרכים בברקלי שבקליפורניה בהתנגשות בין משאית לאופניים עליהם רכב. ארונו הועלה לישראל והובא לקבורה בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא.
בנטין היה נשוי אב לשלושה ילדים וסבא לשבעה נכדים; התגורר במבשרת ציון.
אזור מוגן-טילים
אזור מוגן-טילים או אזור מוכה-טילים ובראשי תיבות אמ"ט, הוא אזור המצוי בטווח הירוט של כוחות נ"מ המצוידים בטילי קרקע-אוויר. באמ"ט לא נכללים בדרך כלל אזורי הכיסוי של טילי טילי כתף נישאים וקצרי טווח דוגמת סטינגר או SA-7.
האזורים מוגני הטילים מסומנים בדרך כלל על גבי מפות כמעגלים סביב אתרי הקבע של טק"א כאשר רדיוס המעגל הוא טווח הטיל. צרוף השטחים הכלואים במעגלים הוא האזור המוגן טילים כאשר בחלקים מסוימים עשוי להיות כיסוי של יותר מסוללת טילים אחת ושבהם רמת האיום על כלי טיס גבוהה יותר. ביטוי מדויק יותר של אזורים מוגני טילים הוא תלת־ממדי מאחר שמעטפת הירוט של טק"א היא שילוב בין מרחק המטרה מהמשגר וגובה היחסי, האזורים מוגני טילים מהווים למעשה חלל במרחב שצורתו דמוית כיפה מעל כל בסיס טילים. בראש הכיפה בדרך כלל מגרעת בשל יכולת פגיעה מוגבלת במטרה המצויה בזווית קרובה לישרה. מפת האמ"ט שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורים בקרבת גבולות המדינה.
מאחר שסוללות טילי הקרקע אוויר הם מכלולים מורכבים שבהם במערכות אלקטרוניות רגישות, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך, הם ממוקמים בדרך כלל בבסיסי קבע. בבסיס הקבע מבנים קשיחים ומחפורות להגנה על חלקי המערכות, תותחי נ"מ כנגד תקיפת מטוסים מנמיכי טוס וכן מערך תמיכה שוטפת בצרכים הטכניים המיוחדים הדרושים לתחזוקתה המורכבת. לכן בעיתות שגרה האזורים מוגני הטילים בדרך כלל קבועים וידועים. אולם בעיתות מתיחות ובמלחמה נוקטים הצדדים אסטרטגיה של "דילוגים" של סוללות הטילים ובכך משנים את האזורים המוגנים במטרה להקשות על האויב בניתוח האזורים המוגנים. בנוסף, מערכות נ"מ חדשות, נבנות לרוב עם יכולת תנועה זריזה כדי להפוך את הדילוגים למהירים (טווח של שעות) ולהפחית את הצורך בבנייה של אתרי קבע מסיביים לאכלוס סוללות המיירטים.
התמודדות חיל האוויר הישראלי עם אזורים מוגני-טילים
מלחמת ששת הימים הייתה העימות הראשון שבו נאלץ חיל האוויר להתמודד עם איום טילי קרקע אוויר. מדינת העימות היחידה שהצטיידה בטק"א הייתה מצרים אשר פרשה סוללות SA-2 בדלילות בסיני ובקרבת אתרים אסטרטגיים בעומק מצרים. בשל המודיעין המועט אודות המערכת ובשל דלילותם העדיף חיל האוויר לבצע את פעילותו המבצעית תוך עקיפת אזורים אלה.
במלחמת ההתשה הופעל חיל האוויר באינטנסיביות באזור תעלת סואץ וכן בתקיפות בעומק מצרים. במהלך המלחמה הלך והתעבה מערך הטק"א המצרי. והחל מראשית 1970 נוספו למערך המצרי סוללות רבות של טילים חדשים מדגם SA-3 שהופעלו על ידי צוותים סובייטיים. בהדרגה הפכה החזית לאזור רציף מוגן טילים שבו התקשו מטוסי חיל האוויר לפעול בחופשיות. נעשו ניסיונות להתמודד עם איום הטילים באמצעות פיתוח תמרוני התחמקות שתירגלו הטייסים וכן נעשה שימוש בלוחמה אלקטרונית באמצעות התקנים אמריקאיים שהותקנו באופן חיצוני על המטוסים. למרות המאמץ הישראלי הופלו מספר מטוסים ישראלים שפעלו באזורים אלה בעיקר לקראת סוף המלחמה. לנוכח הקושי בהתמודדות עם המערך הצפוף התגבשה בחיל האוויר תורת לחימה שלפיה במלחמה כוללת יפעל חיל האוויר להשמדת מערך הטילים תוך שימוש בטכניקות הפצצה ייחודיות שישולב בהם ל"א ורק לאחר מכן יתפנה לסיוע לכוחות הקרקע.
במלחמת יום הכיפורים נאלץ חיל האוויר לפעול בשני אזורים נרחבים מוגני טילים בצפיפות, האחד בחזית המצרית לכל אורך ומשני צידי תעלת סואץ והשני בחזית הסורית ברמת הגולן גם מעל לשטח ישראלי. בשל הקרבות הבלימה הקרקעיים הקשים שניהל צה"ל בשתי החזיתות נדרש חיל האוויר לסייע בדחיפות לכוחות הקרקע בתוך אמ"ט ומבלי שיכול היה להוציא אל הפועל את תורת הלחימה שגיבש להשמדת סוללות הטילים תחילה. הטלת חיל האוויר לסיוע בתוך אמ"ט עלה לחיל האוויר באבדות כבדות בטייסים ומטוסים. ניסיון מאוחר יותר לתקיפת סוללות הטילים בסוריה נכשל בשל העדר מודיעין עדכני באשר למיקום סוללות הטילים הניידות ולאמ"ט.
במלחמת לבנון הראשונה, ערך חיל האוויר הישראלי מבצע ערצב-19 לחיסול סוללות הנ"מ הסוריות בבקעת הלבנון. מבצע זה צלח בעיקר בשל הפקת הלקחים מההתמודדות עם האמ"טים במלחמת יום הכיפורים. דבר נוסף שתרם לניצחונו של חיל האוויר הייתה העובדה שהסורים השתמשו באותם דגמי טילי הנ"מ שהיו בשימושו גם במלחמת יום הכיפורים ואשר היו מוכרים לחיל האוויר שהספיק לגבש עבורם תרגולות יעילות להשמדה.
קרחון מואה
קרחון מואה (באנגלית: Moa Glacier) הוא קרחון בגבעות קוקרי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מגבעות קוקרי, לעבר עמק טיילור, ומסתיים במרכז העמק, בסמוך לדופן הדרומית של העמק.
גילוי ומיפוי הקרחון
אזור גבעות קוקרי (ובכללן הקרחון) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן ניתן לו בשנת 1998, על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שם ציפור המואה, ציפור ניו זילנדית נכחדת.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Professional Paper
תיק IVF
תיק IVF הוא מותחן ריגול מאת חגי טיומקין, עורך דין ואיש שוק ההון, ואלדר גלאור, מחזאי ומשפטן אשר שירת ביחידה מובחרת, שיצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2014. הספר הוא השלישי בסדרת ספרים, הכוללת גם את "תיק כחול-לבן" ואת "תיק ספקולטיבי", המתארים את עלילות אנשי השב"כ אורי קרמר ורוני לרנר.
עלילת הספר
גיבור הספר הוא רוני לרנר, העוזר המיוחד לראש השב"כ. לרנר, בעברו לוחם ומפקד צוות בסיירת צנחנים בטרם התגייס לשב"כ, הוא איש מבצעים מיומן, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו בשב"כ לקח לרנר חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעים רבים. עד לאחרונה שירת כראש אגף המבצעים של הארגון ושאף להתמנות למחליפו של אורי קרמר, ראש השב"כ ואיש מבצעים של המוסד בעברו כשהנ"ל יפרוש מתפקיד ראש השב"כ.
כאשר מחבל של חזבאללה נפצע קשה ב"תאונת עבודה" במלון בירושלים. המודיעין שמפיק לרנר מחקירתו מצטלב עם הדיווח שמתקבל מלונדון אודות מייקל (מיכאל) מרציאנו המגלה במפתיע כי גויס לחזבאללה בידי מפעיל סוכנים כריזמטי בשם ג'ורג'. מרציאנו, לוחם לשעבר בסיירת מטכ"ל. שגר בלונדון. לרנר מחליט לגייס את מרציאנו לשב"כ ו"להכפילו", וטס ללונדון. לשם כך הוא נעזר בקצין הביטחון של שגרירות ישראל שם, יהושע בן אודיס, אף הוא יוצא המוסד. במקביל נדרש לרנר להתפנות לטיפולי הפריה חוץ גופית (IVF, ומכאן שם הספר) כדי שאשתו תוכל להרות.
הדמויות בספר, בניגוד לספרים אחרים בז'אנר ובהם ספרי ג'יימס בונד, מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר, בדומה לאלו שיצר ג'ון לה קארה. עולמן לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים (לאורך הספר מבחין הקורא כי ה"טובים" וה"רעים" פועלים בשיטות דומות מאוד).
מיכאל מלצר
מיכאל מלצר (נולד ב-1956) הוא חלילן, נגן חליליות ומנצח ישראלי, המשמש כפרופסור וסגן נשיא לעניינים אקדמיים של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה
מיכאל מלצר נולד בחיפה ב-1956 לאמו, הציירת והיוצרת שרה מלצר. דודו היה חתן פרס ישראל לחקר המקרא, משה ויינפלד.
מלצר זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל, בשנת 1978, בפרס פרנסוא שפירא ובשנת 1986, וב"פרס הצילינדר" מטעם אמנות לעם. החל בשנות ה-80 התמחה במוזיקת בארוק.
הוא הופיע כסולן עם תזמורות רבות בישראל, ועם חלקן גם כמנצח. במשך שש שנים ערך והגיש את סדרת הקונצרטים "הרנסאנס של הבארוק", בה אירח את טובי אמני הבארוק מאירופה.
בשנת 1990 השתתף, יחד עם "אנסמבל הרנסאנס" שהקים, במופע "נדודי השושן" שעלה לראשונה בפסטיבל ישראל, מופע שכלל עיבודים חדשים לשירי לאדינו, בהשתתפות נתנאלה, ישראל בורוכוב ו"אנסמבל מזרח מערב".
בין השנים 2000 - 2010 שימש כמנהל האמנותי של פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום.
מלצר מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, מכהן כסגן נשיא לעניינים אקדמיים ובעבר כיהן במוסד בתפקיד סגן-ראש האקדמיה ודיקאן.
יוזמת השלום הדתית
יוזמת השלום הדתית היא מאמץ שהקים הרב מיכאל מלכיאור לקידום דיאלוג בין ישראלים לפלסטינים.
סקירה כללית
אחד מעקרונות ההתארגנות המרכזיים של הקבוצה הוא טיפוח וקידום דיאלוג בין מנהיגים דתיים של שני הצדדים בסכסוך זה, ולא בין מנהיגים פוליטיים כמקובל ביוזמות אחרות. הרעיון לקבוצה זו מקורו בפגישה שנערכה בשנת 2002 בראשות מלכיאור יחד עם השייח 'טלאל סידר, באלכסנדריה, מצרים, בחסות המופתי של מצרים, האימאם הגדול של מסגד אל-אזהר, והשייח הגדול של אל-אזהר. אוניברסיטה, מוחמד סעיד טנטאווי; הארכיבישוף מקנטרברי ג'ורג 'קארי; והרב אליהו בקשי דורון, הרב הראשי לישראל.
פסגה זו השיקה את תהליך אלכסנדריה, והפגישה מנהיגים דתיים לאמץ עקרונות משותפים שמטרתם לתווך את הסכסוכים באזור ולחפש דרך משותפת לקידום פתרון העימותים. מלכיאור הקים את מרכז הפסיפס לשיתוף פעולה בין-דתי - MERPI (יוזמת השלום הדתי במזרח התיכון) לקידום יישום עקרונות הצהרת אלכסנדריה. מלכיאור הוא גם חבר בוועד המנהיגים הדתיים העולמיים של מכון אליהו.
היוזמה מורכבת מקבוצות אישיות שונות מכל קהילה, כולל ארגון הפסיפס הישראלי המנוהל על ידי מלכיאור ומרכז אדם המוסלמי.
פאטמה ד'יאב
פאטמה ד'יאב (בערבית: فاطمة ذياب; נולדה ב-1951) היא סופרת ומשוררת ערביה-ישראלית.
ד'יאב, ילידת טמרה, למדה בתיכון בנצרת. בשנת 1973 יצא ספרה "מסע ברכבת העבר", אשר כלל רומן ומספר סיפורים קצרים. עלילת הסיפור שכללה אונס של בחורה על ידי דודה נחשבה נועזת לאותה תקופה. ד'יאב פרסמה סיפורים קצרים, רומנים, סיפורי ילדים, מחזות ושירה. יצירותיה עוסקות בסוגיות חברתיות בחברה הערבית. ספרה "החוט והחיפושית" משנת 1996, עוסק בקיפוח נשים בחברה הערבית.
עפר (פירושונים)
ראו גם
}}
מרכז ברסטון לגרפיקה
"מרכז ברסטון לגרפיקה ירושלים" (נקראה לעיתים גם כ-"סדנת ברסטון") הייתה סדנת הדפס שפעלה בירושלים בין השנים 1975–1990.
היסטוריה
בשנת 1973 התקבלה תרומה של 100,000 דולר משפחת ברסטון מלונדון, אנגליה, לשם מטרה של הקמת סדנת הדפס בירושלים. הייתה זו תקופה בה הפך ההדפס למדיום אמנות פופולרי ברחבי העולם. את התרומה קיבל מוזיאון ישראל שהפך לאחראי על הקמת הסדנה. הסדנה נועדה לשרת אמנים בינלאומיים ואמנים ישראלים נבחרים. באותה עת החלו מגעים בין המוזיאון לאגודת האמנים בירושלים, על מנת לצרף לסדנה העתידית סדנה נוספת שתיועד לאמנים ירושלמים. למרות מגעים אלו, הוקם בפברואר 1975 מרכז ברסטון לגרפיקה כחברה נפרדת לסדנת הדפס שהקים בית האמנים (לימים סדנת ההדפס ירושלים).
עם פתיחת המרכז הוזמן הדפס האמריקאי מייק קניגן (Knign) לנהל את המרכז. בנוסף, קניגן הכשיר דפסים בטכניקת הדפס האבן, שהפכה לטכניקה העיקרית בסדנה. על הדפסים שהכשיר נמנתה גם אלימה, שייבאה אחר כך את הטכניקה אל סדנת ההדפס של בית האמנים תל אביב, אותה ניהלה בין השנים 1976–1978. בשנים הראשונות נעזר המרכז גם בדפסים חיצוניים בטכניקה של הדפס רשת. כך, לדוגמה, הודפסו מהדורות של הדפסי רשת של יצחק דנציגר (1976) בסדנת ההדפס ירושלים, וכן אריק קילמניק ולארי אברמסון, מסדנת ההדפס ירושלים, הדפיסו במרכז הדפס רשת של רוי ליכטנשטיין (1976).
לאחר כשנה, בעקבות בעיות קשות בניהול הכספי של המרכז ופשיטת רגל שלו, עזב קניגן את תפקידו והמוזיאון מינה את נחמה הילמן, מתנדבת של המוזיאון שאף תרמה כספים למרכז, למנהלת הסדנה. בהמשך נכנסו למרכז טכניקות נוספות על הדפס האבן, ובהן סוגי התחריט והתצריב השונים וכן דפוס רשת. במשך השנים לא הצליח המרכז להגיע לאיזון תקציבי רציף. ראשית מכיוון שנוהל בצורה לא תקינה מבחינה כספית, אולם חלק מכך נבע גם מבעיות בשיווק, בעיות שהתעצמו בשל ההחלטה לתת לאמנים קדימות במכירת העותקים שלהם (AP). למרות זאת, הצליח המרכז להפיק הדפסים באיכות טובה של אמנים רבים. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים אמנים כפנחס כהן גן, משה קופפרמן, אביגדור אריכא, אלימה ועוד. בשנת 1979 הוצגו יצירות של המרכז בתערוכה בגלריה שרה לוי בתל אביב-יפו ובשנת 1981 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "הדפסים ישראלים מסדנת ברסטון".
על הדפסים בסדנה נמנו, יהודה ציון ודפס ערבי בשם חזאם (דפוס אבן), יצחק שוורץ (הדפס רשת), עמי רוזנברג (תחריט) ומייקל קניגן.
הוכמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נבחרת סקוטלנד בכדורגל נשים
נבחרת סקוטלנד בכדורגל נשים מייצגת את סקוטלנד בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסקוטית. במשך השנים לא זכתה הנבחרת להצלחה רבה ורק לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, החלה להשיג תוצאות משמעותיות בעולם הכדורגל האירופאי.
היסטוריה
בסקוטלנד קיימות עדויות לתחרות כדורגל נשים שנתית שנערכה במדינה עוד בשנת 1790. מאה שנה לאחר מכן, ב-1892, התקיים בגלאזגו משחק הנשים הראשון שנרשם על ידי התאחדות הכדורגל הסקוטית.
רק ב-1972, חמישים שנה לאחר תחילת החרם, התקיים משחקה הראשון של הנבחרת הסקוטית. במשחק זה היא הפסידה 3-2 לנבחרת אנגליה, שגם לה היה זה המשחק הראשון אי פעם. שנתיים לאחר מכן הוסר חרם ההתאחדויות על הנשים, והנבחרת החלה לפעול בצורה מסודרת. ב-1984, היא הייתה אחת מ-16 הנבחרות שלקחו חלק במוקדמות אליפות אירופה הראשונה, אך לא העפילה לטורניר הגמר. היא נכשלה גם בכל עשרת טורנירי המוקדמות הבאים של האליפות, ומעולם לא זכתה לשחק בטורניר בינלאומי גדול, למעט גביע אלגארבה בשנת 2002.
ליסי (זמרת)
אליזבת' קורין מאורוס (באנגלית: Elisabeth Corrin Maurus; נולדה ב-21 בנובמבר 1982), הידועה בשם הבמה ליסי (Lissie), היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ביוגרפיה
ליזי נולדה כאליזבת' קורין מאורוס, האחות הצעירה מבין 4 אחים וגדלה ברוק איילנד, אילינוי. אביה רופא ואמה, שמוצאה שוודי, מעצבת פנים. מגיל צעיר התעניינה בשירה ובמוזיקה. כשהייתה בת תשע שיחקה את התפקיד הראשי במחזמר אנני.
קריירה
ליסי זכתה לפרסום ראשוני כאשר הוציאה בשנת 2008 את השיר The Longest Road יחד עם יוצר המוזיקה האלקטרונית מורגן פייג'. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי הדאנס קלאב של הבילבורד, והרמיקס של Deadmau5 לשיר היה מועמד לפרס גראמי של שנת 2009 בקטגוריית "ההקלטה המעובדת מחדש הטובה ביותר (לא קלאסית)".
המיני-אלבום הראשון שלה Why You Runnin ראה אור בנובמבר 2009. אלבום הבכורה שלה, Catching a Tiger, ראה אור ביוני 2010. בשנת 2010 היא הקליטה גם את הסינגל "When I'm Alone". אלבומה השני, Back to Forever יצא באוקטובר 2013. האלבום הראשון שלה כמוזיקאית עצמאית ואלבומה השלישי My Wild West ראה אור ב-12 בפברואר 2016 וזכה לביקורות טובות. אלבומה הרביעי Castles יצא ב-23 במרץ 2018 בהשקה בינלאומית.
מטר - הוצאה לאור
מטר - הוצאה לאור היא הוצאה לאור ישראלית בבעלות משפחת טריוַאקס שהוקמה ב-1985. ההוצאה מתמחה בספרי עיון, ניהול, הדרכה, ספרות מקור ופסיכולוגיה.
אודות
משפחת טריוַאקס – יצחק טריואקס ואחריו בנו גבריאל ובניו שלו, יצחק וביני (בנימין) – הייתה במשך עשרות שנים המפיצה של האנציקלופדיה העברית. עם דעיכת עסקי ההפצה, הקימו בשנת 1985 יצחק וביני ודודם משה טריואקס את ההוצאה, אשר התמחתה בנישה של ספרי ניהול והדרכה, אשר לא הייתה מפותח בארץ בשנות השמונים. בהמשך הרחיבה ההוצאה את תחומי עיסוקה וכיום היא מוציאה ספרים מכל סוגה. שמה של ההוצאה מורכב מראשי התיבות של "משפחת טריואקס" (מטר).
הספר הראשון שהוציאו היה "איאקוקה" של לי איאקוקה, מנהל פורד. בין הספרים הבולטים שיצאו בארץ בהוצאת מטר נמנו רודף העפיפונים של חאלד חוסייני, אבא עשיר אבא עני של רוברט קיוסאקי, ימי שלישי עם מורי של מיץ' אלבום, וספריהם של טל בן שחר, בריאן גרין, אלן דרשוביץ ודן אריאלי.
מאז שנת 2005, מוציאה מטר את ספריה של הסופרת האירית מריאן קיז, ביניהם "יש שם מישהו" ו"הכוכב הנוצץ בשמים".
סיפור לפני השינה
סיפור לפני השינה הוא פרקטיקה של סיפור סיפורים לילדים בשעת השינה שלהם כדי להכינם לישון. בדרך כלל נהוג לספר סיפורים לפני השינה לילדים מגיל ינקות ולאורך גיל הילדות, כאשר עם התבגרותו של הילד הולכים ומתמעטים המקרים שבהם מספרים לו סיפור לפני השינה.
טכניקות
יש המקריאים סיפורים לפני השינה מתוך ספר, ויש הממציאים ומאלתרים סיפורים בדיוניים. אורכו של סיפור הוא לרוב קצר למדי, כמספר דקות, ולרוב יש לסיפור סוף טוב. צורה אחרת של קריאה לפני השינה היא באמצעות סיפורים ארוכים יותר, תוך חלוקתם למספר חלקים, כך שהילדים יכולים לצפות להמשך הסיפור בלילה הבא.
לרוב, ההורה, או הדמות המטפלת, הם אלה שמספרים את הסיפור לפני השינה. קריאת סיפור לילדים היא נוהג קבוע בקרב משפחות רבות. במחקרים וסקרים שונים עולים נתונים מגוונים לגבי אחוז ההורים הקוראים בערב לילדיהם. באופן כללי נמצא כי מעל מחציתם עושים זאת עד גיל 4, והאחוז יורד לאורך שנות בית הספר היסודי, אז הורים רבים חשים כי הילדים כבר יכולים לקרוא בעצמם.
בשנות האלפיים, קיימים גם ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו שמשדרים סיפור לפני השינה, אך נראה כי שמיעת סיפורים בדרך זאת משפיעה פחות על הילד בהיבט הרגשי, מכיוון שבתשדירים אלה אין קשר אישי בין המספר לילד.
תועלת
לסיפורים לפני השינה יש יתרונות רבים, להורים ולילדים כאחד. לשגרה קבועה של סיפורים לפני השינה, בשעת השינה, יש השפעה מרגיעה, וקולו המרגיע של אדם המספר סיפור מסייע לילד להירדם בקלות רבה יותר. בהיבט הרגשי, הקראת סיפור תורמת לחיזוק הקשר בין הדמות המטפלת לבין הילד.
במחקרים נמצא שהקראה קבועה של סיפורים לילדים לפני השינה בפרט, ולאורך היום בכלל, היא בעלת תרומה משמעותית לחשיפה של הילד לאוריינות מגיל צעיר, להקניית מודל הורי לקריאה, ולפיכך להקניית מוטיבציה של הילד לקריאה בעצמו. הקראה זו אף תורמת לשיפור מיומנויות הקריאה ולהישגים טובים יותר של הילד בתחום זה בבית הספר. הקראת סיפור לפני השינה, בדומה לפעילויות משותפות רבות נוספות של ההורים עם הילדים, היא בעלת משמעות רבה להתפתחותם של הילדים.
אטימולוגיה
המונח "סיפור לפני השינה" (באנגלית: "Bedtime story") נטבע על ידי סופרת הילדים והעיתונאית הגרמנייה ממוצא יהודי יֶלה לפמן (Jella Lepman; 1891–1970), שפתחה את ספריית הילדים הבינלאומית הגדולה בעולם בגרמניה, ופרסמה מספר כרכים של סיפורים לפני השינה שאספה לאורך השנים. השימוש במונח זה נפוץ מאז שנות ה-50.
ראלף מולר
ראלף מולר (בגרמנית: Ralf Moeller; נולד ב-12 בינואר 1959) הוא שחקן גרמני ולשעבר מפתח גוף.
ביוגרפיה
ראלף מולר נולד ברקלינגהאוזן לאורסולה והלמוט ובילדותו התאמן בשחייה.
ב-1976 החל לעסוק בפיתוח גוף וב-1984 זכה באליפות בתחום.
ב-1988 התמודד בתחרות פיתוח הגוף במר אולימפיה ועם גובהו (1.97 מטר) היה לאחד הגבוהים בתחום.
קריירה כשחקן
ב-1988 הופיע מולר לראשונה כשחקן בפרק של הסדרה "Tatort" ששודרה בערוץ הגרמני Das Erste. שנה לאחר מכן, ב-1989, החל מולר את הקריירה הקולנועית שלו בסרט "מכונת תופת" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם.
ב-1993 גילם מתמודד בלתי מנוצח ואכזר המעורב בקרבות רחוב בזירה מחתרתית בשם ברקוס בסרט "המובחר שבמובחרים 2" עם אריק רוברטס ופיליפ ריי.
ב-1995 שיחק את התפקיד הראשי בסרט "סאגות הוויקינגים" המתרחש באיסלנד בתקופה הוויקינגית. ב-1997 שיחק בסרט "באטמן ורובין".
בין 1997–1998 גילם מולר את קונאן הברברי בסדרת ההרפתקאות "קונאן". ב-2000 שיחק מולר לוחם גרמני בסרט עטור הפרסים, "גלדיאטור".
ב-2003 הופיע מולר בקליף של השיר "I Like It Loud" של להקת סקוטר. בשנת 2004 שיחק בסרט הטלוויזיה הגרמני "קללת הטבעת" לצד שחקנים כמו מקס פון סידוב ואלישה ויט. בשנת 2010 שיחק בסרט "עלילות האימפריה הקדומה". בשנת 2020 שיחק בסרט "Breach" לצד ברוס ויליס. בשנת 2022 יעלה סרט אמנויות הלחימה "קונג פיורי 2", סרט ההמשך לסרט השוודי הקצר "קונג פיורי", בו משתתף מולר לצד ארנולד שוורצנגר ומייקל פסבנדר.
חייו האישיים
מולר נשוי לאנט ולו שתי בנות.
מפעלות חינוך וחברה
מפעלות חינוך וחברה הוא ארגון חברתי-ספורטיבי, העוסק בספורט ככלל ובכדורגל בפרט כאמצעי לחינוך ולהשרשת ערכים לילדים ונוער בישראל.
העמותה הוקמה בשנת 1997 על ידי אנשי העסקים משה תאומים, מוטי אורנשטיין וסמי סגול. מיום הקמתה ועד היום לקחו חלק בפעילויות השונות כ-300,000 חניכים.
עמותת "מפעלות חינוך וחברה" מתמקדת בחינוך באמצעות ספורט, במטרה להשריש בקרב החניכים ערכים שיסיעו בבניית חברה שיתופית וסובלנית. הפעילות מתמקדת הן ברמה החברתית, והן באדם היחיד, על ידי עידוד ההגשמה האישית ומיצוי הפוטנציאל הטמון בכל אחד.
העמותה פועלת כיום במגוון פרויקטים חברתיים בכ־250 יישובים ברחבי ישראל, תוך התמקדות בפריפריה ובשכבות אוכלוסייה מעוטות יכולת. נכון לשנת 2014 ישנם כ־30,000 חניכים פעילים בעמותה במגוון גילאים, החל מהגיל הרך ועד לנוער ומבוגרים. יו"ר העמותה הוא אברהם בורג, יו"ר הכנסת ויו"ר הסוכנות היהודית לשעבר. מנכ"ל העמותה מיום הקמתה הוא ד"ר מאיר אורנשטיין.
מטרות הארגון ואופי הפעילות
העמותה מקיימת פעילות המיועדת למגוון רבדים באוכלוסייה ומתאימה אותה לצרכים וליכולות המאפיינים את קבוצת היעד, החל מהמוסדות הפורמליים כגון בתי ספר, פנימיות וכפרי נוער ועד למוסדות בלתי פורמליים כגון מתנ"סים, פרויקט שיקום שכונות ומועדוניות. הפעילות נעשית בעזרת צוות הנהלה מקצועי, המורכב ממאמנים, פסיכולוגים מומחים, חונכים וצוות פדגוגי.
הארגון שם דגש על מספר מטרות, ביניהן:
תוכניות מרכזיות
לארגון "מפעלות חינוך וחברה" ישנן מגוון תוכניות שמתקיימות כרצף חינוכי עקבי החל מגיל מעון ועד לתוכניות המשלבות שחקנים בוגרים. כל תוכנית מורכבת מצוות מקצועי שבונה את ההכשרה ואת הפעילות בהתחשב במגוון קריטריונים, כגון גיל החניכים, מאפייני האוכלוסייה והסביבה, רמת התפקוד הגופנית ועוד. לארגון ישנן תוכניות שונות המתמקדות בנושאים וקהלי יעד שונים, כאשר כולן מתמקדות בהקניית ערכים בעזרת הספורט, ובמיוחד שיתופיות, אורח חיים בריא, מנהיגות, שוויון, הגינות ומניעת אלימות.
בין התוכניות המרכזיות של העמותה:
פעילות בישראל ומחוצה לה
הארגון פועל כיום ב-250 יישובים בישראל. מודל הפעילות שפותח בעמותת "מפעלות חינוך וחברה" נחשב לפורץ דרך בישראל בהיותו משלב כלים מעולם הספורט החוויתי לצד כלים מעולם החינוך הפורמלי. לאחר הצלחתו של הארגון בישראל והרחבתו למגוון קהלי יעד ומוקדי אוכלוסייה שונים, החל הארגון לפעול גם מחוץ לגבולות ישראל במדינות ושטחים שונים בעולם, בהם: הודו, רואנדה, קמרון, הפיליפינים, גאנה, קונגו, ניגריה, ירדן והרשות הפלסטינית.
פרסים ואותות
ארגון "מפעלות חינוך וחברה" זכה למגוון פרסים ואותות הוקרה. בין הפרסים:
מלון לאונרדו פלאזה ירושלים
מלון לאונרדו פלאזה הוא בית מלון ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, סמוך לכיכר צרפת. נקרא בעבר מלון פלאזה ומלון שרתון פלאזה.
ההיסטוריה של השטח
בשנת 1873 הגיעה לארץ ישראל ז'אן מרקוס, עשירה הולנדית משיחית. היא הייתה בטוחה שהגאולה קרובה והחליטה לבנות מלון גדול לקליטת עשרות אלפי הנגאלים שיגיעו לארץ. היא קנתה שטח גדול מחוץ לירושלים ולאחר מתן שוחד רב החלה בבנייה של מבנה שכּונה "מלון הגאולה". בינתיים נסעה בשנת 1875 לסייע למורדים בהתקוממות הרצגובינה. היא כילתה את רוב כספה על המרד, שלא צלח, וכשחזרה לארץ לא נשאר לה כסף להמשך בניית המלון. ספקי הבנייה הערבים תבעו אותה לדין וזכו בתביעה. כשבועיים לאחר גזר הדין פשטו חיילים טורקים על אתר הבנייה, הכו את המהנדס והחריבו את האתר. המקום עמד בשיממונו שנים רבות עד לשנת 1958 אז הוחל בבניית מרכז אמיר על חלקו הדרומי של המגרש.
התוכנית המקורית של מרכז אמיר כללה שלושה בניינים ואודיטוריום אולם עיריית ירושלים קנתה את השטח ותכננה לבנות בו את בית העירייה החדש שלה. בשנת 1964 הכריזה העירייה על תחרות אדריכלים בה זכה האדריכל פרופ' אלפרד מנספלד. מנספלד תכנן בעבור העירייה מגדל בן 22 קומות אולם העירייה לא הצליחה לגייס תקציב להקמת המבנה והפרויקט נדחה. בשנת 1965 נבחר טדי קולק לראשות העירייה והחליט שבניין העירייה צריך להיות על הגבול בין חלקי העיר כסמל לשאיפה לאיחודה. בהמשך בנתה העירייה את קריית עיריית ירושלים בכיכר ספרא.
המלון
לאחר ביטול התוכנית לבניית העירייה במתחם מכרה העירייה את השטח ליזמים פרטיים, ביניהם החברה לישראל ומשפחות יהודיות מארצות הברית, לצורך הקמת מלון. העירייה הנחתה שגובה המלון וצורתו הכללית יתוכננו לפי התוכנית שאושרה לבניין העירייה. האדריכל מרדכי בן חורין תכנן את מבנה המלון לפי עקרונות אלו. במהלך הבנייה התבצעו חריגות בנייה בהיקף של 2768 מ"ר שאושרו למפרע לאחר שבעלי המלון שילמו היטל השבחה לעירייה. כנגד המלון ניטען שהוא מכוער ומגמד את העיר העתיקה. מנגד טען מנכ"ל החברה לישראל שמבנה המלון הוצר והוגבה לבקשת יהודה האזרחי כדי למנוע פגיעה בנוף.
בירושלים ישנה חובה לבנייה באבן מה שגורם לבניינים גבוהים להראות כבדים מאוד. כדי "לרכך" את בניין תכנן בן חורין מעיין "תחרת אבן" בקומות העליונות של המלון. דרכים נוספות שבהם השתמש בן חורין להפחתת הכובד של הבניין הם חיפוי באבן נסורה שמונחת בצורה אנכית ו"חלונות רצועה" לכל גובה הבניין.
המלון נבנה בשנים 1971–1974 בשם מלון גן-אור, כתשלובת של חדרי מלון ויחידות דיור (שנרכשו ברובן על ידי תושבי חו"ל והושכרו לשימוש שוטף של המלון). לאחר שנתיים של ניהול בידי החברה הישראלית קרן-אור, הועבר הניהול לרשת המלונות CP Hotels של חברת התעופה הקנדית קנדיאן פסיפיק והמלון החל לפעול בשם מלון פלאזה. ההנהלה החליטה להתאימו לדרישות הקהל החרדי-אמריקאי, ובהתאם הונהגה בו כשרות למהדרין.
בעלות
בתחילת שנת 1971 רכשה החברה לישראל 60% ממניות המלון. המלון נחנך בשנת 1974 כמלון "פלאזה" ונוהלה בידי חברת קנדיאן פסיפיק. בשנת 1985 עבר ניהול המלון לידי חברת מלונות שרתון, ללא שינוי הבעלות על המלון, ושמו של המלון שונה ל"שרתון פלאזה". בשנת 2009 הפך המלון ל"לאונרדו פלאזה".
אילן דמתי
אילן דמתי (נולד ב-14 בספטמבר 1976) הוא זמר ישראלי. ידוע כחבר בהרכב המוזיקלי "הפרויקט של עידן רייכל", בביצוע השירים "שובי אל ביתי" ו"רוב השעות".
ביוגרפיה
בשנת 2008 יצא הסינגל "רוב השעות", מתוך האלבום "בין קירות ביתי" בביצועו של דמתי, שהיה גם הוא להצלחה רבה, תוך שהגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי של רשת ג', למקום ה-33 במצעד השנתי של התחנה ולמקום ה-27 במצעד השנתי של גלגלצ, תוך שהיה לאחד הלהיטים הגדולים ביותר מתוך האלבום בו הוא נכלל. בשנת 2013 השתתף בסיבוב ההופעות של הפרויקט, "רבע לשש", שנתמך על ידי אלבומו של הפרויקט הנושא את אותו השם. בשנת 2014 השתתף באלבום האוסף "שרים שיר השירים", המורכב מפרקי הספר שיר השירים, תוך שביצע את פרק ו'.
חיים אישיים
דמתי נשוי ואב לשלושה. דודו הוא הכוריאוגרף אמנון דמתי.
טום בריטני
טום בריטני (באנגלית: Tom Brittney; נולד ב-26 באוקטובר 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי, הידוע בעיקר בגילום סגן ג'רמי פוסטר בעונה הראשונה של "זרה" והכומר ויל דבנפורט בסדרת הטלוויזיה "גרנטצ'סטר" מתחילת עונתה הרביעית.
ביוגרפיה
טום בריטני נולד בגרבסנד, קנט ב־26 באוקטובר 1990. הוא עבר לדבון כשהיה בן 12, שם לימדה אמו דרמה. בריטני למד בבית הספר המלכותי לדרמה בלונדון.
אמו היא הסופרת לין בריטני. יש לו אחות צעירה, רוז, שהיא רקדנית מקצועית.
קריירה
הופעת הטלוויזיה הראשונה של בריטני הייתה באופרת הסבון "רופאים" בשנת 2013.
בשנת 2014 הוא הצטרף לצוות השחקנים החוזר של סדרת ההיסטוריה / פנטזיה "זרה", שם גילם את סגן ג'רמי פוסטר, אחד מאנשיו של בלאק ג'ק רנדל. הוא הופיע גם בפרק בסדרת הטלוויזיה מיילדת, ובסרט קצר בשם "הלא ידועים".
בשנת 2017 הוא הופיע בפרק בסדרה "X Company".
ביוני 2018 הצטרף בריטני לצוות השחקנים של דרמת הפשע "גרנטצ'סטר" של ITV בתפקיד הכומר וויל דבנפורט.
חיים אישיים
בריטני גר בלונדון. אחד התחביבים שלו הוא צילום.
הבחירות לנשיאות צרפת 2007
הבחירות לנשיאות צרפת 2007 (בצרפתית: Élection présidentielle française de 2007) היו מערכת הבחירות התשיעית בתקופת הרפובליקה הצרפתית החמישית ובמהלכן נבחר מחליף לנשיא ז'אק שיראק לתקופה של חמש שנים. המנצח היה ניקולא סרקוזי, שזכה בסיבוב השני שנערך ב-5 וב-6 במאי 2007.
הסיבוב הראשון התקיים ביום שבת, ה-21 באפריל 2007 (בטריטוריות הצרפתיות באמריקה ובמזרח האוקיינוס השקט) וביום ראשון, ה-22 באפריל 2007 (בטריטוריות במערב האוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי ובצרפת עצמה). לאחר שאף אחד מהמועמדים לא השיג את הרוב הנדרש (מעל 50%), נקבע סיבוב שני בין שני המועמדים המובילים, סרקוזי וסגולן רויאל, שהתקיים כאמור ב-5 וב-6 במאי 2007.
שני המועמדים הסופיים שיקפו את הדור החדש בפוליטיקה הצרפתית. שניהם היו הנשיאים הפוטנציאליים הראשונים של צרפת שנולדו אחרי מלחמת העולם השנייה, הראשונים שגדלו תחת שלטון הרפובליקה החמישית והראשונים שלא היו חלק מהפוליטיקה בתקופת שלטונו של שארל דה-גול.
פאראמיס
פאראמיס (שם מדעי: paramys; מילולית: "דומה לעכבר") הוא סוג של מכרסם נכחד מקבוצת דמויי סנאי, שהיה חי באמריקה הצפונית ואירואסיה בתקופות האאוקן ואולי אף בסוף הפלאוקן. השם המדעי מתכתב עם פירמוס ותיסבי מהמיתולוגיה היוונית.
מאפיינים
מכרסם זה היה אחד המכרסמים הקדומים ביותר המוכרים היום. מינים קטנים בגודלם בסוג היו בגודל של עכבר ומינים גדולים הגיעו לגודל של נובחנית. הרגליים הקדמיות היו דומים לכפות הידיים של סנאיי עצים ואילו הרגליים האחוריות היו דומות לרגליים האחוריות של סנאיי קרקע והותאמו לחיים על הקרקע ועל עצים וככל הנראה הוא גר בשניהם. כמו מכרסמים אחרים הוא היה בעל שינים חותכות שעזרו לחתוך את המזון שהורכב מאגוזים, זרעים ופירות. מוחו היה גדול יותר ממוחם של פרימטים שחיו באותה התקופה. המכרסם נכחד בסוף האאוקן כנראה מאחר שיערות הגשם שבהם חי התייבשו.
חצ'אטור אבוביאן
חצ'אטור אבוביאן (בארמנית: Խաչատուր Աբովյան; 15 באוקטובר 1809 - 14 באפריל 1848) היה סופר, משורר ומחנך ארמני, נחשב לאחד מגדולי הכותבים בשפה הארמנית.
רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו
חצ'אטור אבוביאן נולד בשנת 1809 בכפר קנאקר על יד ירבאן בימינו פרבר של העיר הזאת, באותן שנים חלק מהח'אנות של ירבאן במסגרת האימפריה הפרסית. היה צאצא למשפחת אבובנץ שהחזיקה את המעמד האצילי של "טאנוטר" ושאחוזתה בקנאקר עברה בירושה מדור לדור. דודו של הסופר היה הטאנוטר האחרון של קנאקר. משפחת אבוביאן הייתה מצאצאיהם של משפחת המליכּים בגלריאן משחומיאן (גוליסטן), אחת מחמש המשפחות בעלי האחוזות ששלטו באזור נגורנו קרבאך. דודתו של אבוביאן הייתה אשתו של סחק אגאמליאן, המליךּ האחרון של ירבאן בזמן הסיפור לרוסיה בשנת 1828. אף על פי שגדל בבית דל אמצעים, יחוסו של אבוביאן השרה בו מגיל צעיר את תחושת האחריות וההתחייבות לעמו.
חצ'אטור נולד כבן שני להוריו, אבטיק וטאקוחי, אחרי בן בכור בשם גאראבד, שנפטר בהיותו בגיל 3.
בגיל 10 חצ'אטור נלקח על ידי אביו לאצ'מיאדזין על מנת להתחיל לימודי כמורה (1822-1819) במדרשה התאולוגית "גבורקיאן". בסמינר סבל הנער מקור ומהחינוך הנוקשה. אחרי שברח כמה פעמים, בגיל 15 עזב את הלימודים ונסע לטיפליס, בגאורגיה השכנה, כדי ללמוד את התרבות של ארמניה וניביה במכללת נרסיסיאן, תחת הדרכתם של פורוס קאראדגצי ושל הרוטיון אלאמדריאן (1826-1824). בתום הלימודים ב-1826 התכוון אבוביאן להשתלם בתחום בוונציה, שבה הייתה קיימת קהילה ארמנית חשובה, אך פריצת מלחמת רוסיה-פרס (בשנים 1828-1826) מנעה זאת ממנו. עבד במשך שלוש שנים כמורה בסנחין ואחר כך הועסק כדיאקון, כמזכיר ומתורגמן בשרות הקתוליקוס אפרם של ארמניה, יפרם. משרה זאת זימנה לו אפשרות להתוודע לאישים זרים רבים, ביניהם המחזאי והדיפלומט הרוסי, אלכסנדר גריבוידוב ששהה בספטמבר 1828 באצ'מיאדזין, בדרכו לטיפליס. השבועון של גריבוידוב, "טיפליסקייה ודומוסטי" היה העיתון הראשון שפרסם מאמר על אבוביאן.
הטיפוס על אררט
נקודת תפנית בחייו של אבוביאן הייתה הגעתו בספטמבר 1829 לארמניה של הפילוסוף הגרמני פרידריך פארוט (1841-1791), בשמו המלא יוהאן יאקוב פרידריך וילהלם פארוט. הוא היה פרופסור לפילוסופיה של הטבע באוניברסיטת דורפט, בליבוניה, כיום אוניברסיטת טרטו באסטוניה ויועץ אימפריאלי בממשל הרוסי. פארוט בא לארמניה כדי לערוך מחקרים גאולוגיים על ההר אררט ונדרש למדריך ומתורגמן מקומי. בהמלצת הקתולקוס, אבוביאן נשלח למשימה זו. בסיועו של אבוביאן, פארוט הפך לחוקר הראשון בזמנים המודרניים שטיפס עד לפסגת ההר אררט. מסע זה הוגשם באישורו המלא של הצאר ניקולאי הראשון שסיפק למשלחת החוקרים ליווי צבאי צמוד.
אבוביאן ופארוט חצו את הנהר אראס והתקדמו אל הכפר הארמני אגורי שנמצא במדרון הצפוני של הר אררט, בגובה 1219 מ'. לפי עצתו של חרוטיון אלאמדאריאן מטיפליס, הם קבעו את בסיסם במנזר יעקב הקדוש, שנמצא 730 מ' יותר גבוה, בגובה של 1950 מ'. אבוביאן היה אחד מהנוסעים האחרונים שביקרו את הכפר אגרי ואת המנזר לפני חורבנם ברעידת האדמה במאי 1840. הניסיון הראשון של פארוט ואבוביאן לטפס על האררט, במדרון הצפון-מזרחי, עלה בתוהו בגלל מחסור בביגוד חם. כעבור שישה ימים, בעצת סטפאן חוז'יאנץ, מוכתר הכפר אגורי, ניסו לטפס מן הצד בצפון-מערבי. גם הפעם אחרי שהגיעו לגובה של 4,885 מ', נאלצו לרדת מפני שלא הצליחו להגיע לפסגה לפני שקיעת השמש. הם הצליחו זאת רק בניסיון השלישי ב-9 באוקטובר 1829 בשעה 3:15 אחה"צ. אבוביאן חפר בור בקרח והקים צלב של עץ המופנה צפונה. הוא נטל איתו חתיכת קרח מן הפסגה ונשא אותה איתו בתוך בקבוק כמו "מים קדושים". ב-9 בנובמבר 1829 פארוט ואבוביאן טיפסו עד לפסגת ההר סיס (האררט הקטן). אחרי שנים רבות, ב-1845 טיפס המינרלוג הגרמני אוטו וילהלם הרמן פון אביך גם הוא יחד עם אבוביאן על האררט. את הטיפוס השלישי ואחרון שלו על ההר ביצע אבוביאן יחד עם האנגלי המרי דנבי סימור, בשנת 1846.
השנים בדורפט
הצמא של אבוביאן לידע הרשים את פארוט. בשנת 1830 הפילוסוף הגרמני השיג עבורו מלגה ממלכתית כדי שילמד באוניברסיטת דורפט. אבוביאן התקבל לאוניברסיטה ללא הכנות מקדימות והתחיל ללמוד שם פילוסופיה במסגרת המחלקה הפילולוגית -היסטורית. לימודיו ארכו למעלה מ-5 שנים, בין 3 בספטמבר 1830 ובין 18 בינואר 1836. שנים אלה היו פוריות מאוד. בתקופה זו למד אבוביאן מדעי החברה, מדעי הטבע, ספרות ופילוסופיה אירופית, רכש ידיעה טובה של השפות גרמנית, רוסית, לטינית וצרפתית. התוודע לרומנטיזם הגרמני שהשפיע עליו השפעה בולטת, כמו כן יצר מגעים עם אינטלקטואלים אירופים חשובים של זמנו. באוניברסיטה התיידד, בין השאר, עם בניו של ניקולאי קרמזין שלמדו יחד איתו.
בשנת 1834 ביקר אבוביאן בסנט פטרבורג את מריה, בת דודו, המליך סחק אגאמאליאן, שנישאה לנסיך אלכסנדר מגאורגיה. לפני תום לימודיו נודע לו על מות אמו, טאקוחי.
שובו לארמניה
בחזרה למולדת ב-1836, התגייס אבוביאן במלוא ההתלהבות להפיץ בארמניה את הרעיונות הנאורים שנחשף להם. הוא התמנה למנהל של בית ספר מחוזי בטיפליס (1843-1837) ובשנת 1839 נשא אישה ממוצא גרמני ואסטוני בשם אמיליה לוזה (Emilia Looze) (נפטרה בשנת 1870). אולם דעותיו, במיוחד התנגדותו לדוגמטיזם ושיטות הפורמליות של מערכת החינוך, נתקלו בעוינות הולכת וגוברת מצד הממסד הדתי הארמני בראשות הקתוליקוס הובהאנס השמיני מגארפי (1842-1831) ומצד השלטונות הצאריים.
ב-1843 הוא פוטר מבית הספר והועבר לבית ספר מחוזי בירבאן, שבו, למרות הכניסה לתפקיד של הקתוליקוס החדש נרסס, פגש שוב יחס של אדישות ואף עוינות מצד עמיתיו המורים ומצד הכמרים.
בשנת 1840 עוד בהיותו בטיפליס, הכיר את הנוסעת האנגליה אן ליסטר שקיוותה כי ילווה אותה כמורה דרך בטיפוסה על ההר אררט, מה שבסופו של דבר לא יצא לפועל. בקיץ 1843 ביקרו אצלו שני נוסעים גרמנים. הראשון היה הפרופסור מוריץ וגנר מאוניברסיטת מינכן. ביחד ערכו טיול באזור האגם סוואן ולאחר מכן ניהלו התכתבות על בסיס קבוע. ביולי ליווה אבוביאן את וגנר בטיפוס המתועד הראשון בהרי אראגאץ בארמניה.
הנוסע השני היה האגרונום הפרוסי, הברון אוגוסט פרנץ פון האוקסטהאוזן, אותו ליווה אבוביאן ברחבי ארמניה. ביחד ביקרו מחנה יזידי, שבו פגשו את המנהיג טימור אגא. אבוביאן יצר קשרי ידידות עם הקהילה היזידית בארמניה. בשנת 1844 מנהיג הקהילה הזאת, ששב עם שפע של מתנות מהחגיגות שאורגנו בטיפליס על ידי "סגן המלך" של טרנקווקזיה, הנסיך מיכאיל וורנוצוב, ארגן בעצמו מסיבה שבטית והזמין, בין היתר, גם את אבוביאן. ב-1845 ביקש אבוביאן לזכות במשרה במסגרת הקתוליקט באצ'מיאדזין, אך מועמדותו נדחתה. ב-1846 הוא כתב שלושה מאמרים בשבועון של וורנוצוב, "קווקז".
היעלמותו
ב-4 באפריל 1848 יצא אבוביאן מהבית למה שהיה צריך להיות טיול בוקר קצר ולא נראה שוב.
היעלמותו המסתורית נשארה ללא הסבר. אשתו, אמיליה, דיווחה על העלמות בעלה רק כעבור חודש. היא נשארה לבד עם שני ילדיהם: בן בשם ורדאן, (1896-1840), אז בגיל 8, ובת בשם זרמנדוט, אז בת 5, שנודעה מאוחר יותר כאדליידה (1909 - 1843). הועלו במשך השנים השערות רבות: שאיבד עצמו לדעת, שנרצח על ידי אויבים פרסים או טורקים, או שנעצר ונשלח לגלות בסיביר על ידי יחידה מיוחדת של ז'נדארמים רוסים.
ידוע שהכנסייה לא הרשתה לו להתגרש מאשתו מפני שהיה ידוע על אהבתו הרבה לילדיו בכל זאת קיימת הסתייגות מתאוריית ההתאבדות. לפי תאוריה אחרת, של הסופר אקסל באקונץ, נסע אבוביאן למערב אירופה כדי להשתתף במהפכות אביב העמים ונעלם שם.
בנו היחיד, ורדן, אב לשני בנים ובת, שמת בשנת 1896, נקבר ליד כנסיית גאיאן הקדוש.
כתיבתו
חצ'אטור אבוביאן כתב רומנים, סיפורים, תאורי טבע, מחזות, חיבורים מדעיים ועל אמנות, שירים ומשלים. היה הסופר הארמני הראשון שכתב ספרי ילדים.
"פצעי ארמניה", רומן ראשון בארמנית מודרנית
הרומן ההיסטורי "פצעי ארמניה" (שנכתב בשנת 1841 ופורסם ב-1858) היה הרומן החילוני הראשון בשפה הארמנית והוקדש לגורל העם הארמני ולמאבקו לחופש בתקופת מלחמת רוסיה-פרס (1826–1828). הרומן דן בסבל הארמנים בימי הכיבוש הפרסי. במרכז הרומן עומדים רגשות הגאווה הלאומית, הפטריוטיזם והשנאה למדכאים. גבור הרומן, איכר פשוט בשם אגאסי, מגלם את הרוח שוחרת החופש של הלאום והרצון להיאבק בכובשים הזרים. הסיסמה שלו ושל חבריו היא "תקריב את חייך, אך אל תוותר לעולם על אדמות מולדתך". העלילה מתחילה עם חטיפתה של נערה ארמנית של ידי כנופיית בריונים שנשלחה על ידי סרדר פרסי. האירוע זרז את המרד שבהנהגת אגאסי. להבדיל מהספרות הרשמית באותה תקופה שהדגישה את חשיבות המשמעת והכניעה כלפי השלטון, ברומן שלי הדגיש אבוביאן את הערכים של אהבה להורים, לידידים ולמולדת, ערכים שהיו חתרניים בעיני הממסד.
אף על פי שבתקופתו היה נהוג לכתוב בארמנית קלאסית (קראפאר), שפת המלומדים והכמרים, הוא בחר לכתוב בשפה המדוברת "אשחארהאפאר", על מנת שספריו יהיו מובנים להמוני עם. אבוביאן השתכנע מהצורך בחידוש השפה אחרי שראה בבית הספר הארמני בטיפליס שבו לימד, כי התלמידים העדיפו לקרוא ברוסית מפני שרוב הספרים הארמניים עד אז, שהיו כתובים ב"קראפאר" ודנו לרוב בחיי המלכים, הנסיכים, הקדושים או בסיפורי כתבי הקודש, היו בשבילם בלתי נגישים ובלתי מושכים. בשאיפתו להנחיל את השפה המדוברת ככלי ספרותי, נעזר אבוביאן בין היתר בשפת האשוגים, הזמרים העממיים ובמקורות אחרים. אבוביאן ראה בחיזוק הידידות בין העמים הארמני והרוסי ערבות לתחייתה הלאומית, הפוליטית והתרבותית של ארצו. עם זאת הוא לא הסתיר ברומן את אכזבתו מהמדיניות הצאריסטית, במיוחד מהנהגת התקנון ("פולוז'ניה") משנת 1836 שהפחית בצורה ניכרת את כוחו הפוליטי של הקתוליקוס הארמני ומביטול הפרובינציה הארמנית בשנת 1840. ברומן שילב אבוביאן יסודות רומנטיים וריאליסטים עם קטעים ליריים.
כתבים אחרים
בהתחלה יצירותיו כללו מוטיבים דתיים רבים, שפינו מקום בהמשך להיבטים רבים אחרים. שירתו הייתה מגוונת - ארוטית. פטריוטית ואף בעלת קטעים סטיריים, כמו בשיר "הכד של יין" המותח בקורת על האריסטוקרטיה הרוסית. "שעשועי פנאי" הוא אוסף משלים בחרוזים המוקיעים את השחיתויות, אי הצדק והניוון המוסרי. הוא עובד על ידי המשורר מתוך רישומים שרשם באסיפות ציבוריות.
אבוביאן כתב גם ספרות עיונית בתחום המדע והאמנות, כמו "גילוי אמריקה" ו"ספר הסיפורים". הוא תרגם לשפה הארמנית יצירות של הומרוס, גתה, שילר, קרמזין, איוואן קרילוב ואחרים. הוא שאף לקדם את החינוך החילוני והמקיף, שיכלול הכנה נפשית, מוסרית, תעסוקתית וגופנית של התלמידים, את זמינות החינוך בשביל השכבות העניות ותוך שיוויות בין בנים ובנות.
בספריו הפדגוגיים כוללים את "מבוא לחינוך" (1838), ספר לימוד לרוסית, הרומן ההיסטורי "סיפורו של טיגרן, או ספר לימוד מוסרי לילדים הארמנים" (פורסם ב-1941).
היה הראשון בארמניה שעסק באתנוגרפיה מדעית: חקר את חייהם ומנהגיהם של האיכרים ביישובים שמסביב לקנאקר או של תושבי ירבאן, וכמו כן אסף וחקר פולקלור ארמני וכורדי. אסף ועיבד, בין השאר, משלים ופתגמים עממיים ושירי עם.
הוא נחל אכזבה מרה כשעבודתו על הדקדוק ואוצר המלים של השפה הארמנית החדשה נדחה על ידי האדמיה למדעים מסנט פטרסבורג על סמך חוות דעתו השלילית של מארי-פליסיטה ברוסה שטען שלמרות המידע העשיר שבה היא "חסרת בסיס מדעי".
אוסף כתביו של אבוביאן הוצא לאור לראשונה על ידי הבנקאי הארמני ג'מגארוב.
מורשתו
דמותו של אבוביאן נכנסה לזיכרון הקולקטיבי של העם הארמני. בימי השלטון הסובייטי, הקו הרשמי של המדיניות התרבותית בארמניה בפרט ובברית המועצות בכלל הדגיש את זיקתו לרוסיה ולעם הרוסי.
אבוביאן היה ביחסי ידידות עם נציגי תרבויות אחרות באימפריה הרוסית, למשל עם הסופר האזרי מירזה פתאלי אחונדוב ועם המשורר האוקראיני איוואן רוסקושוונקו.
בימי השלטון הסובייטי היישוב אלאר, בתי ספר, רחובות, שדרות ופרקים נקראו על שמו. הוצבו פסלים לזכרו. בשנת 1939 ביתו בקנאקר נהפך למוזיאון המאכסן רבים מכתבי היד שלו.
בעיר ירבאן הוקמו שני פסלים גדולים.
תרגומים
אבוביאן תרגם לארמנית מיצירות הומרוס, גתה, קרילוב, וסילי ז'וקובסקי.
קישורים חיצוניים
Kevork B Bardakjian - Reference guide to modern Armenian literature, Wayne University Press 2000 Friedrich von Bodenstedt Tausend und ein Tag im Orient Verlag den Deckerschen Geheimen Oberhofbuchdruckerei,,Berlin 1850 Ruth Bedevian - Writer and patriot - Khachatur Abovian, Travel Wire (Ara Baliozian The Armenians: Their History and Culture (New York: Ararat Press, 1980) (סרג'יו סליאן - מבוא והערות ל"אנתולוגיה לשירה ארמנית קלאסית ובת זמננו", בוקרשט 1981)
גמר גביע אירופה לאלופות 1978
גמר גביע אירופה לאלופות 1978 התקיים באצטדיון ומבלי בלונדון, אנגליה ב-10 במאי 1978, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא ליברפול האנגלית, שניצחה במשחק קלאב ברוז' הבלגית בתוצאה 1-0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-23 של גביע אירופה לאלופות.
ליברפול הגיעה כאלופת אירופה המכהנת לאחר זכייתה בתואר בהופעתה הראשונה אי פעם בגמר, עונה קודם לכן. זכייתה השנייה בתואר הפכה אותה לקבוצה האנגלית הראשונה שזוכה בתואר יותר מפעם אחת. מנגד, קלאב ברוז' הגיעה לגמר הראשון אי פעם בתולדותיה. היא הייתה לקבוצה הבלגית הראשונה, והיחידה עד כה, שמעפילה לגמר גביע אירופה לאלופות.
ליברפול העפילה אוטומטית לטורניר בעקבות זכייתה בטורניר עונה קודם לכן. היא נותרה הנציגה האנגלית היחידה בטורניר, מכיוון שהוסיפה וזכתה גם באליפות אנגליה לעונת, בפער של נקודה בלבד ממנצ'סטר סיטי. קלאב ברוז' העפילה לטורניר לאחר שזכתה באליפות בלגיה בפער חמש נקודות מאנדרלכט.
היה זה הגמר האירופי השני בו נפגשות ליברפול וקלאב ברוז'. בפעם הקודמת נפגשו הקבוצות בגמר גביע אופ"א לעונת, ששוחק בשיטת בית-חוץ. ליברפול ניצחה את ברוז' 4-3 בסיכום שני המפגשים.
המשחק עצמו הוכרע משער בדקה ה-64 של קני דלגליש, שהקפיץ מעל השוער לאחר כדור עומק של גריים סונס.
ליברפול
ליברפול, שעונה קודם לכן זכתה הן באליפות אירופה והן באליפות אנגליה, זכתה בכרטיס חופשי לשלב שמינית גמר, ובכך למעשה דילגה על הסיבוב הראשון. מכך, שקלאב ברוז' נאלצה לשחק שני משחקים (סיבוב אחד) יותר מליברפול בדרכה אל הגמר.
אלופת אירופה החלה את דרכה, אם כן, בשלב שמינית הגמר. היא הוגרלה לשחק מול אלופת גרמניה המזרחית, דינמו דרזדן, ואירחה אותה במשחק הראשון באצטדיון אנפילד. ליברפול עמדה בציפיות, ג'ימי קייס תרם צמד שערים ובסיום הביסה ליברפול את דרזדן בתוצאה 5-1. לאחר מחצית מאופסת במשחק הגומלין, כבשה דרזדן שני שערים בתוך שבע דקות מפתיחת המחצית השנייה, אך ליברפול עצרה את הסחף עם שער חוץ שגם קבע את תוצאת המשחק, 2-1 לדרזדן. בסיכום שני המפגשים העפילה ליברפול עם ניצחון 6-3.
ברבע הגמר פגשה ליברפול את בנפיקה ליסבון הפורטוגלית. במשחק הראשון בחוץ נקלעה ליברפול לפיגור מוקדם, אך הצליחה להפוך את התוצאה ולנצח 2-1. במשחק הגומלין באנפילד השתלטה ליברפול על המשחק כבר בדקות הראשונות, בדרך לניצחון 4-1 - ניצחון כפול לליברפול, שהעפילה לחצי הגמר עם 6-2 בסיכום.
חצי הגמר היה שחזורו של משחק הגמר הקודם, בו פגשה ליברפול את בורוסיה מנשנגלדבך מגרמניה המערבית. במשחק הראשון בחוץ עלתה בורוסיה ליתרון ראשון בתוך המחצית הראשונה. דייוויד ג'ונסון השווה את התוצאה בדקה ה-88, אך בורוסיה כבשה כעבור דקה בבעיטה חופשית של ריינר בונהוף, וניצחה 2-1. במשחק הגומלין באנפילד, הצליחה ליברפול להפוך את ההפסד במשחק הראשון עם ניצחון מרשים של 3-0, והותירה את פינאליסטית העונה שעברה מחוץ לתחרות, בדרכה להופעה שנייה ברציפות בגמר הטורניר.
קלאב ברוז'
אלופת בלגיה החלה את דרכה מול קופס הפינית בסיבוב הראשון. במשחק הראשון בפינלנד הצליחה המארחת לשמור על רשת נקייה במחצית הראשונה, אך קלאב ברוז' התעוררה במחצית השנייה וכבשה ארבע פעמים בדרך לניצחון 4-0. בגומלין הביתי הביסה ברוז' 5-2 את קופס, ועם 9-2 מרשים בסיכום שני המפגשים העפילה לשלב הבא.
בשמינית הגמר המתינה לברוז' פנאתינאיקוס היוונית. במשחק הראשון בבית גברה ברוז' 2-0 על היוונים. בגומלין בחוץ ספגה ברוז' בדקה ה-82, אך בדקות שנותרו לא הצליחה פנאתינייקוס למצוא את הרשת פעם נוספת, וברוז' העפילה עם 2-1 בסיכום שני המפגשים.
ברבע הגמר פגשה ברוז' את אתלטיקו מדריד הספרדית. הבלגים שמרו על מאזן ביתי מושלם עם ניצחון 2-0 במשחק הראשון. במשחק הגומלין הובילה אתלטיקו 2-0 לאחר חצי שעה בלבד. קלאב ברוז' כבשה שער מצמק במחצית השנייה, שער חוץ חשוב בהתמודדות, ועד לסיום כבשה כל קבוצה שער נוסף. 3-2 בסיום לאתלטיקו, אך ברוז' הייתה זו שהעפילה עם 4-3 בסיכום המפגשים.
בחצי הגמר פגשה ברוז' לצמד מפגשים קשה את יובנטוס האיטלקית. במשחק הראשון בטורינו, יובנטוס הצליחה לכבוש שער ניצחון מרגליו של רוברטו בטגה ארבע דקות בלבד לסיום, וניצחה 1-0. בגומלין הביתי מחק פונס בסטינס את היתרון האיטלקי כבר לאחר שלוש דקות, והעלה את ברוז' ל-1-0. התוצאה נשמרה עד לסיום, והקבוצות עברו להכרעה בהארכה. בדקה ה-116, ארבע דקות לפני שהמשחק עובר לדו-קרב בעיטות עונשין, כבש רנה ונדרייקן את שער הניצחון של ברוז', 2-0 בסיום שהקנה לברוז' העפלה ראשונה בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות.
סיכום המשחק
קלאב ברוז' של המאמן ארנסט האפל הפתיעה בעצם העפלתה לגמר. היא חסרה במשחק מספר שחקני מפתח ובהם ראול למברט שסבל מפציעה. האפל החליט לשחזר את הטקטיקה בה נקטה הקבוצה מול יובנטוס בחצי הגמר, וקבוצתו התרכזה במשחק ההגנה, תוך שמירה צמודה על שחקני היריבה ושימוש במלכודת נבדל יעילה.
המחצית הראשונה התנהלה כמעט ללא אירועים. ליברפול התקשתה לפרוץ את המערך ההגנתי של ברוז', שמצדה כמעט ולא יצאה להתקפות. לקראת סיום המחצית הצליחה ליברפול לייצר מספר מצבי הבקעה ראויים. הגבהה של טרי מקדרמוט לא הורחקה היטב על ידי הגנת ברוז', וריי קנדי מצא עצמו במצב הבקעה בתוך הרחבה. הוא בעט מהאוויר תוך כדי נפילה, והכדור חלף על פני השער ויצא החוצה. הבא לאיים על השער היה ג'ימי קייס, שבעט בעוצמה בעיטה חופשית אותה הדף בירגר ינסן בזינוק מרשים. השוער הדני של ברוז' היה אחראי לשתי הצלות מרשימות נוספות עד לסיום המחצית הראשונה. הראשונה הייתה כשיצא משערו על מנת לעצור את פריצתו של דייוויד פיירקלאף והצליח להרחיק את הכדור ברגלו. המהלך הסתיים במסירה של קני דלגליש לגריים סונס, ובעיטה של האחרון מהאוויר מחוץ לרחבה מעל השער. ההצלה השנייה הייתה לנגיחה של אלן הנסן מתוך הרחבה, אותה הדף ינסן לקרן. על אף ההתעוררות המסוימת של ליברפול לקראת סוף המחצית, הקבוצות ירדו להפסקה בשוויון 0-0.
ברוז' החלה לשלוח יותר שחקנים לחלק ההתקפי, ולראשונה במשחק אף החלה לאיים על השער של ליברפול. ההזדמנות הממשית הראשונה של ברוז' הגיעה ממסירה ארוכה של רנה ונדרייקן לכיוונו של יאן סורנסן באגף ימין. הבעיטה של סורנסן נבלמה על ידי המגן השמאלי והקפטן של ליברפול, אמלין יוז. שוערה של ליברפול ריי קלמנס הקדים את לאיוס קו לכדור החוזר ובכך מנע ממנו מצב מצוין לכיבוש.
בדקה ה-64 הצליחה ליברפול לכבוש את השער אותו חיפשה לכל אורך המשחק. הרחקה בנגיחה מתוך הרחבה של ברוז' הגיעה לסונס, 18 מטרים מן השער. סונס מסר כדור עומק לכיוונו של דלגליש, שהתחמק ממלכודת הנבדל, ומול ינסן שיצא לעברו הקפיץ את הכדור לפינה הרחוקה. הכדור, שלא היה חזק מדי, קפץ פעם אחת על הקרקע וחדר לרשת כדי לקבוע 1-0 לליברפול.
ברוז' ניסתה לחזור למשחק ולחפש את השער של ליברפול, ואף התקרבה מאוד לשוויון בדקה ה-80. הנסן ניסה להחזיר כדור לקלמנס, וסורנסן כמעט והצליח לחטוף את הכדור. קלמנס הצליח להרחיק ברגלו לפני סורנסן, אך הכדור הגיע לעברו של יאן סימואן, שתוך כדי סיבוב הצליח לבעוט בנגיעה. הכדור של סימואן הכניע את קלמנס ועשה דרכו לעבר הרשת, אך פיל תומפסון שעמד על קו השער הצליח להציל בגלישה.
התוצאה נשמרה עד לסיום, וליברפול זכתה להניף את הגביע, ולזכות בתואר אלופת אירופה בפעם השנייה ברציפות.
החזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית
החזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית (בצרפתית: front homosexuel d'action révolutionnaire או FHAR) הייתה תנועה צרפתית שנוסדה בשנת 1971 ופעלה בעיקר בפריז. התנועה נוצרה מתוך הדברות בין פעילים הומוסקסואלים רדיקליים לבין פמיניסטיות לסביות. בין הפעילים הבולטים בתנועה אפשר למנות את פרנסואז דובון, גיא הוקנגם, כריסטין דלפי ודניאל גורין. ה-FHAR פעלה במקביל לתנועות הפוליטיות שפעלו בצרפת אחרי התקוממויות הסטודנטים במאי 1968, וחתרה תחת מה שהגדירו כמדינה הבורגנית וההטרו-פטריארכלית, כמו גם לדחיית הערכים השובניסטיים וההומופוביים שהיו נפוצים בתנועות השמאל והשמאל הרדיקלי.
היסטוריה
הארגון יוסד בידי קבוצה של פמיניסטיות שהיו חברות בארגון "התנועה לשחרור האישה" (MLF) ולסביות מהארגון ההומופילי ארקידאה. בפברואר 1971 הצטרפו לארגון מספר פעילים הומוסקסואלים., הקבוצה נפגשה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. מכיוון שלא יכלו לרשום את שם הארגון באופן רשמי כחזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית, הם נרשמו כ"חזית ההומניסטית האנטי-גזענית", שם ששמר על ראשי התיבות הצרפתיים FHAR.
ב-5 במאי 1971 הקבוצה הפריעה לכנס שהתנגד לזכותן של נשים לעבור הפלות, וב-10 במרץ פרצה הקבוצה לתועדת הציבור כשעצרה שידור שעסק בהומוסקסואליות ברדיו לוקסמבורג. בהמשך אותה שנה התפרצה הקבוצה לכנס הסקסולוגיה בסן רמו בגינוי למה שכינו "ההטרוסקסיזם והמדיקליזציה של ההומוסקסואליות". הקבוצה ניסתה להשפיע גם על כנסים קומוניסטיים וכנסים של השמאל הרדיקלי.
ביוני 1971, לאחר הצטרפותם של גברים הומוסקסואלים רבים לארגון, קבוצה של נשים עזבה את החזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית לאחר שהרגישו שנושאים הנוגעים לנשים נדחקים לשוליים בידי הגברים. הנשים הקימו את ארגון "הלסביות האדומות" דרכו ניסו להתמקד במאבק לסבי נגד סקסיזם, ובשנים שלאחר מכן הארגון הלך וקטן, עד שבשנת 1974 אסרה המשטרה על פגישות הארגון בבית הספר הלאומי הגבוה לאומניות יפות והקבוצה נעלמה כמעט לחלוטין.
מרק ימס
רב-סרן מרק ימס (21 ביוני 1947 – 18 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בצה"ל, שלחם במערכה בחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו בימי המלחמה עוטר ימס בעיטור המופת.