cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1976 בספורט
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
האולימפיאדה ה-21 נערכה מ-17 ביולי עד ה-1 באוגוסט.
28 מדינות, רובן באפריקה, החרימו את המשחקים במחאה על השתתפותה של ניו זילנד במשחקים על-אף שנבחרת הרוגבי של המדינה שיחקה נגד נבחרתה של דרום אפריקה, בניגוד לחרם הספורטיבי שהוטל על דרום אפריקה עקב מדיניות האפרטהייד.
אולימפיאדת אינסברוק (1976)
אולימפיאדת החורף ה-12 נערכה מ-3 בפברואר עד 13 בפברואר. זו הפעם הראשונה בה התקיימו משחקי החורף האולימפיים בגוש המזרחי.
אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
לראשונה זכתה מזרח גרמניה במקום הראשון במספר מדליות הזהב וגם במספר המדליות הכללי, לפני ארצות הברית.
גביע דייוויס
נבחרת איטליה זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-4 על נבחרת צ'ילה.
כדור הזהב
פרנץ בקנבאואר ( זכה בתואר.
אולימפיאדה
בטורניר הכדורסל שנערך במשחקים האולימפיים זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית זהב לאחר ניצחון על נבחרת יוגוסלביה 95-74.
אליפות דרום אמריקה
ארגנטינה זכתה באליפות וברזיל  זכתה במקום השני.
גביע אירופה לאלופות
פלקנסטרו וארזה זוכה באליפות
סלובקיה במשחקים הפאראלימפיים
הרפובליקה הסלובקית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לילהאמר (1994), אולימפיאדת החורף הראשונה שהתקיימה לאחר פירוק צ'כוסלובקיה. מאז, משתתפת סלובקיה במשחקי הקיץ ובמשחקי החורף כבדרך קבע.
1976 בספורט
שחייה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
21 שיאי עולם חדשים נקבעו במשחי הגמר, מהם 9 לנשים ו-12 לגברים.
הליכודניקים החדשים
הליכודניקים החדשים (בראשי תיבות: הל"ח) הוא שמה של קבוצה פוליטית הפועלת כסיעה פנים-מפלגתית ליברלית במפלגת הליכוד.
פעילות התנועה
הקבוצה נוסדה בנובמבר 2011, בשלהי המחאה החברתית, על ידי ליאור מאירי, איש פרסום. מטרתה המוצהרת של הקבוצה היא לפקוד כמות רבה של אנשים המאמינים בערכיהם ובערכים המתוארים בחוקת הליכוד ולאגד אותם למען תמיכה במועמדים לכנסת המבטאים עמדות התואמות לסדר היום אותו הם מבקשים לקדם.
לטענת הליכודניקים החדשים, בבחירות המקדימות בדצמבר 2014 הם מנו כ-2,000 מתפקדי ליכוד שעברו תקופת הכשרה (16 חודשי ותק כחברי הליכוד), בפברואר 2017 הם מנו כ-6,000 מתפקדי ליכוד, וביוני 2017, הם מנו מעל ל-12,000 מתפקדי ליכוד. עם זאת, בתחקיר מקור ראשון שפורסם ב-24 באוגוסט 2017 נכתב כי על פי מקורות שהגיעו לידי העיתון, מאז הבחירות לכנסת ה-20 התפקדו כ-2000 אנשים לליכוד באמצעות הליכודניקים החדשים, וכמה מאות בלבד מ-2011 ועד הבחירות האחרונות.
לפני הבחירות המקדימות לכנסת ה-19 ולכנסת ה-20 פרסמו הליכודניקים החדשים רשימת מומלצים מנומקת להם התבקשו חברי הקבוצה להצביע. לאחר הבחירות לכנסת ה-20 טענו הליכודניקים החדשים כי הכניסו לכנסת את יואב קיש ושרן השכל אך קיים ספק לגבי מידת ההשפעה של הליכודניקים החדשים על בחירתם. יואב קיש הכחיש כי הליכודניקים החדשים הכניסו אותו לכנסת וכתב כי לא היו להם יותר מ-72 חברי ליכוד במחוז דן שבו נבחר, כאשר סך הקולות שקיבל עמד על 1282. לאחר שיואב קיש יזם את "חוק השתולים" (חוק הסוכן הזר) הסירו הליכודניקים החדשים את התמיכה בו וביקרו אותו על קידום החוק. שרן השכל נהנתה מתמיכה של גורמים רבים בליכוד ולא הוכח שלליכודניקים החדשים היה חלק משמעותי בסך הקולות שקיבלה (4112 קולות). בנוסף המליצו הליכודניקים החדשים על אמיר אוחנה במחוז תל אביב ונורית קורן במחוז מישור החוף.
לפני הבחירות לכנסת ה-20, פנו הליכודניקים החדשים לרשם המפלגות על מנת שיטפל בגריעת מתפקדים כפולים בליכוד, וזכו לתשובה "כי אין לרשם המפלגות סמכות לכפות על המפלגות לבצע הצלבה של רשימות החברים".
בנובמבר 2017 פתחו הליכודניקים החדשים בקמפיין מימון המונים באמצעות אתר הדסטארט לצורך מימון ייצוג משפטי שמטרתו למנוע את הדחתם מתנועת הליכוד.
בדצמבר 2017, לאחר שגייסו יותר מ-550 אלף ש"ח, עתרו הליכודניקים החדשים לבית הדין של הליכוד על מנת שיורה על תיקון כשלים שלטענתם בוצעו על ידי הנהלת המפלגה. עתירה זו התקבלה ביולי 2018 ונקבע כי על הליכוד להכריע לגבי אלו שהתפקדו דרך האינטרנט וחברותם טרם אושרה.
בבחירות המקדימות לכנסת ה-21 ניסתה התנועה להריץ 6 מועמדים לרשימת הליכוד לכנסת: ליאור מאירי, דן קלארמן, יניב טוירמן, אסף רותם, ניר הירשמן והדר ויסמן שמחוני, אולם רובם נפסלו על ידי וועדת הבחירות של הליכוד והורחקו מהתנועה. הם הודיעו כי יעתרו נגד ההחלטה. אך בית משפט המחוזי דחה את עתירתם. ניר הירשמן הוא המועמד היחיד שהתמודד מטעם הליכודניקים החדשים בפריימריז ושובץ במקום ב-47 ברשימת הלכוד לכנסת ה-21. הקבוצה תמכה במועמדים נוספים וגיבשה 'רשימת מומלצים'. בין חברי הכנסת המכהנים תמכו בין היתר בצחי הנגבי וביולי אדלשטיין, ובין המתמודדים החדשים - בקרן ברק, בניר ברקת ובפטין מולא, שהתברגו למקומות ריאליים ברשימה.
באוקטובר 2019 התפצלה התנועה, כאשר קבוצה שהבולט בה הוא יניב טוירמן הודיעו על הקמת תנועת "הליכודניקים החדשים – הקבוצה הדמוקרטית". זאת על רקע מחלוקת סביב נושא ההצבעה לליכוד בבחירות לכנסת ה-22 וסביב ההתנהלות הפנימית של התנועה, תוך ביקורת על התנהלות מייסדה ליאור מאירי.
לקראת הבחירות המקדימות לכנסת ה-25 בליכוד קרא ליאור מאירי לחברי הליכודניקים החדשים להחרים את הבחירות המקדימות. הוא מסר כי כ-1500 ליכודניקים חדשים הרשאים להצביע, 1700 אינם יכולים להצביע עקב אמצעי תשלום שאינו בתוקף ומעל ל-6000 הודחו מתנועת הליכוד. לאלו שהודחו המליץ להתפקד למפלגות אחרות, ביניהן מפלגת העבודה.
אידאולוגיה
הקבוצה דוגלת בערכים ליברלים-ציוניים בדגש על קידום מעמד הביניים, שמירה על דמוקרטיה ליברלית, התואמת את רוח מגילת העצמאות, חוקת הליכוד ואת דרכם של מנחם בגין וזאב זבוטינסקי ותמיכה בהקמת ממשלת מרכז ליברלית-ציונית.
עמדת הליכודניקים החדשים היא שחוקת הליכוד הוזנחה על ידי הנהגת המפלגה, בפרט הסעיפים העוסקים בשמירת ערכי המוסר וטוהר המידות, זכויות וחופש האדם, ערך השוויון וביסוס כלכלה ליברלית ומשק חופשי ותחרותי. בנוסף, האג'נדה של הקבוצה שמה דגש על הפרדת דת מהמדינה, הפחתת כוחם של ועדי העובדים במשק, שיטת חינוך שונה בישראל החותרת לערכים דמוקרטיים, כינון חוקה בישראל, שמירה על מעמדו של בית המשפט העליון והתנגדות לכל ניסיון לפגוע בכוחו ובסמכויותיו, תוך שיפור ותיקון תקלות במערכת המשפט. כמו כן מבקשת הקבוצה להילחם בהתנהלות שנתפסת בעיניהם כאנטי-דמוקרטית ופופוליסטית, ולהחליפה בהתנהלות יותר ליברלית וממלכתית. הקבוצה טוענת למונופול של הזרם האורתודוקסי ומבקשת להשוות את מעמדם הרשמי של הרפורמים והקונסרבטיבים ואת התקציבים הכספיים המוענקים להם.
הקבוצה אינה עוסקת בנושאים מדיניים, זאת מתוך אמונה שהעיסוק בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני ונושאים ביטחוניים גורמים לפילוג מיותר, גם כאשר יש הסכמה על נושאים אחרים. הקבוצה מאמינה שיש למצוא את המכנה המשותף בין המפלגות הציוניות ולהתמקד בנושאים חשובים אחרים כמו הכלכלה הישראלית. הקבוצה מצהירה כי "רק ממשלת מרכז ציונית-ליברלית תוכל להביא להסכמה לאומית רחבה שתאפשר להוציא פתרון בנושא אל הפועל".
התנגדות
פעילותם של הליכודניקים החדשים עלתה לכותרות על רקע טענות שהם משתייכים לאגף השמאלי במפה הפוליטית, וכי למרות התפקדותם למפלגת הליכוד, הם אינם מזדהים עם ערכיה הלאומיים של תנועת הליכוד וחלקם מצביעים למפלגות שמאל בבחירות לכנסת. טענות אלו הועלו בין היתר על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו וחברי הכנסת נאוה בוקר, אורן חזן, תמר זנדברג והשרה מירי רגב, שהגדירה את הליכודניקים החדשים כ"סוסים טרויאנים".
באוגוסט 2017 פרסמו הליכודניקים החדשים התנגדות לכנס תמיכה בראש הממשלה בנימין נתניהו, כנס שנערך על רקע חקירות שמתנהלות נגדו בתיק 1000 ותיק 2000, והאשימו אותו בעבירה על טוהר המידות. בעקבות זאת, פעילים בתנועת הליכוד עתרו לבית הדין של המפלגה בדרישה לפסול את חברותם של כלל המתפקדים מטעם הליכודניקים החדשים. כדי להקשות על המשך התפקדותם של הליכודניקים החדשים לתנועה, הוחלט בליכוד על ביטול ההתפקדות באמצעות אתר האינטרנט. (מבקר הליכוד סבר כי צעד זה נעשה בחריגה מסמכות) בנוסף הוצהר על ידי דוד ביטן, יו"ר סיעת הליכוד, כי מתפקדים חדשים למפלגה יידרשו לעבור ועדות קבלה. כמו כן הודיע הליכוד על פסילתם של מתפקדים כפולים בתנועה, ביניהם להערכת בכירים בליכוד כ-2500 מתפקדים מטעם הליכודניקים החדשים. בהמשך פורסם כי יוגשו עתירות אישיות לביטול חברותם בליכוד של בין ארבעה לשישה מנהיגים בליכודניקים החדשים, ביניהם ליאור מאירי וירון בן נון, עקב התבטאויות נגד הליכוד והשתתפות בהפגנות בפתח תקווה בהנהגת אלדד יניב ומני נפתלי נגד ראש הממשלה, מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה. פעילים בליכוד שלחו מכתב לכל הח"כים והשרים במפלגה ובו הזהירו אותם כי אם הם לא יתנערו בפומבי מהליכודניקים החדשים, או שאף ייפגשו איתם או יתמכו בהם, הפעילים לא יתמכו באותם מועמדים בפריימריז הבאים. באוגוסט 2017 כתב חבר הכנסת יואב קיש כי הליכודניקים החדשים מהווים התארגנות שאינה לגיטימית, שלל את הטענה שהם הכניסו אותו לכנסת, וכתב כי יש לפעול בכל האמצעים כדי למנוע את התופעה הלא מוסרית של התפקדות אנשי שמאל לליכוד, זאת לאחר שבעבר הביע את תמיכתו בתנועה.
ב-24 באוגוסט 2017 אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בריאיון לערוץ 20 כי "הליכודניקים החדשים הם לא ליכודניקים והם לא חדשים. הם אנשי שמאל ישנים והם רוצים להיכנס לליכוד ולהשתלט. להשתמש בדמוקרטיה של הליכוד כדי להרוס את הליכוד ואת כל מה שהוא מסמל. אנחנו יכולים להתגונן נגד זה כמו שהתגוננו נגד ניסיון ההשתלטות של פייגלין באמצעים חוקיים".
תמיכה
דן מרידור אמר בראיון שהוא "מאחל לתנועה בהצלחה בניסיון להחזיר את הליכוד לימי העבר" והוסיף כי "אני עדיין חבר ליכוד, אך מרגיש שאני לא יכול לתמוך בליכוד". חברת הכנסת גילה גמליאל אמרה בראיון כי הליכודניקים החדשים הם התארגנות אותנטית ובליכוד יש מקום למגוון רחב של דעות כל עוד מבינים את הבסיס לתנועת הליכוד.
בתגובה לצעדי הליכוד נגד הליכודניקים החדשים, כתב חבר הכנסת יהודה גליק כי הדבר האחרון שהליכוד צריך זה מעשים אנטי דמוקרטיים פנימיים. השאיפה היא להרחיב את מספר חברי הליכוד ולא לצמצם אותו והמצב החדש שבו ניתן להתפקד רק במפקדי ארגזים גרוע לליכוד. לגבי הליכודניקים החדשים כתב כי חלק גדול ממתפקדיהם מחזיקים בדעות לגיטימיות ליברליות בצד המתון של הליכוד וכי ניתן לנקוט סנקציות נגד אנשים ספציפיים אם יודעים שמטרתם לקעקע את הליכוד מבפנים.
חברת הכנסת שרן השכל אמרה בראיון כי היא מברכת את הליכודניקים החדשים. לדבריה הם כוח של מצביעים חופשיים שלא באו להסתכל על אינטרסים צרים ואישיים אלא על טובת המדינה, ומי שמקדם את טובת המדינה ועושה למען המדינה, הם יצביעו לו. עם פיצול התנועה באוקטובר 2019 הודיעה השכל על תמיכתה בתנועת "הליכודניקים החדשים – הקבוצה הדמוקרטית" שהתפצלה מהתנועה.
Toni Braxton
Toni Braxton (בעברית: טוני ברקסטון) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית, טוני ברקסטון. אלבום הבכורה יצא ב-13 ביולי 1993, על דיי חברות התקליטים לה-פייס רקורדס ואריסטה רקורדס.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע, הפקה וקידום
האלבום הופק על ידי אל, איי ריד (אשר בהמשך הפך למנכ"ל חברת התקליטים דאף ג'אם, הזמר בייביפייס ודארלי סימונס. הסינגל הראשון מהאלבום היה השיר "Another Sad Love Song" אשר הגיע למקום ה-7 בארצות הברית ולקום ה-2 במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ.
הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Breathe Again" אשר הגיע לחמישייה הפותחת גם במצעד האמריקאי הרשמי וגם במצע שירי האר אנד בי וההיפ-הופ ואף גם בממלכה המאוחדת. סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום הם: "You Mean the World to Me ,"I Belong to You"/"How Many Ways" ו-"Seven Whole Days".
הצלחה וביקורת
האלבום נחת במקום ה-36 בארצות הברית, אך בהמשך הגיע למקום הראשון שם שהה במשך שבועיים. בנוסף הוא גם שהה 3 שבועות בראש מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. נכון להיום מכירותיו עומדות על 5,135,000 עותקים בארצות הברית ו-10 מיליון עותקים בכל העולם.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ואף זיכה את ברקסטון ב-3 פרסי גראמי בקטגוריות "האמן החדש הטוב ביותר" ו"הביצוע הווקאלי הטוב ביותר בשיר R&B" של שני שירים מהאלבום. בנוסף היא גם זכתה בשני פרסי AMA בקטגוריות "אמן ה-R&B/הנשמה החדש המועדף" ו"האמן החדש המועדף בתחום מוזיקה עכשווית למבוגרים".
ביפן האלבום יצא לאור בשם "Love Affair" והחוברת הלוותה לאלבום תורגמה ליפנית.
האחים פיין
בני פיין (נולד ב-19 במרץ 1981) ורפי פיין (נולד ב-9 ביוני 1983) הידועים יחד בתור האחים פיין, הם יוצרי ויזמי מדיה יהודים-אמריקאים. האחים יסדו את חברת המדיה האחים פיין בידור (באנגלית: Fine Brothers Entertainment או FBE) שידועה בעיקר בזכות סדרת סרטוני היוטיוב שלה "React". האחים יוצרים תוכן משנת 2004, ול-FBE יש ערוצי יוטיוב (FBE, REACT, FBE2) ודפי פייסבוק גדולים. החברה מכרה מספר תוכניות לטלוויזיה והוציאה את סרטה הראשון באורך מלא בשנת 2017 (F the Prom).
לערוץ הראשי של האחים פיין (FBE) יש יותר מ-11.6 מיליארד צפיות ומעל ל-20 מיליון רשומים (נכון ליוני 2021).
בשנת 2016 האחים ניסו לרשום כסימן מסחרי את המונח "React" ואת שמות הסדרות שלהם. הדבר גרם למחלוקת ולפולמוס ציבורי נרחב והאחים איבדו מאות אלפי רשומים בתחילת 2016. הם הגיעו למספר הרשומים הישן שלהם במאי 2016.
תחילת דרכם
האחים גדלו במשפחה יהודית אמריקאית אורתודוקסית בברוקלין. במגזין ניו יורק נכתב שהם החלו לצלם מערכונים כבר בנעוריהם, כאשר קיבלו את מצלמת הווידאו הראשונה שלהם. הם בילו את רוב שנות העשרה שלהם במחוז סאליבן שבניו יורק. בני התחיל ללמוד בקולג' בגיל 15, בעוד שרפי למד בקולג' דיקינסון (אנ') שנתיים ואז עבר לקולג' האנטר, שם הוא סיים תואר בלימודי קולנוע. השניים החלו להציג בפני החברים שלהם מערכונים קצרים וקומדיות באורך מלא שצולמו עם אקשן פיגרס.
האחים ציינו שבשנת 2000 הם יצרו סרט לייב אקשן באורך מלא, סרט שלקח חלק בפסטיבלי סרטים. הם תכננו ליצור סרט באורך מלא כל שנה, וקיוו שהדבר יעזור להם לפרוץ בתעשיית הסרטים בהוליווד. אף על פי שהם זכו במספר פרסים, הם הגיעו למסקנה שהשיטה הזו היא לא הנכונה בעבורם, והחליטו שעתידם המקצועי יהיה באינטרנט.
הם יצרו את אתר האינטרנט הראשון שלהם בשנת 2003, והעלו את סרטון לאינטרנט בפעם הראשונה ב-2004. הם עברו מאורלנדו שבפלורידה ללוס אנג'לס, ושם הם המשיכו להעלות עוד סרטונים לערוץ היוטיוב שלהם, שנוצר ב-4 ביוני 2007. במגזין ניו יורק נכתב שהשניים נכנסו לקהילת היוטיוב כמפיקים בשכר נמוך עבור חברות אחרות, בזמן שהם המשיכו לעשות את הסרטונים שלהם. הסרטונים שלהם הכילו בעבר קטעי סאטירה חברתית.
סקירה של קריירת היוטיוב
הערוץ הראשי של האחים נקרא "FBE", הוא נוצר ב-4 ביוני 2007 ובו יש להם יותר מ-7.9 מיליארד צפיות ומעל ל-19 מיליון רשומים, נכון למאי 2019. לאחים יש גם ערוץ משני, "FBE2", שהושק ב-14 במאי 2009. ערוצם השלישי, "REACT", הושק ב-22 ביולי 2014.
מחלוקת
ב-26 בינואר 2016 הכריזו האחים שהם ירשמו כסימן מסחרי את סדרת ה-"React" שלהם ויאפשרו ליוצרים אחרים ליצור סדרות "React" משלהם, במסגרת תוכנית בשם "React World". האחים ביקשו לרשום כסימן מסחרי את המונח "REACT" (בנוסף למונחים אחרים) שמופיע בכותרת של סרטוני יוטיוב רבים שלא קשורים לערוץ שלהם.
ההכרזה ספגה ביקורת רבה, כשצופים ויוטיוברים רבים האמינו שהאחים מנסים לאסור על יצירה של סרטוני תגובה שלא במסגרת הערוץ שלהם. האחים בתגובה הבטיחו שהם לא ינסו להרוויח מסוגים שונים של סרטוני תגובה, ולא יבקשו להוריד סרטונים אחרים בגלל זכויות יוצרים. עם זאת, יוטיוברים אחרים דיווחו שסרטונים שלהם, בהם חומרים של האחים, כן הורדו מיוטיוב בשל תביעות זכויות יוצרים. הביקורת הובילה לירידה דרמטית במספר הרשומים של האחים, כשמעל ל-675,000 חשבונות ביטלו את הרשמתם לערוצים "FBE" ו-"REACT" כמחאה.
ב-1 בפברואר הודיעו האחים שהם ביטלו את הסימן המסחרי על כל המונחים ועל סדרת ה-"React" ושהם משכו את טענותיהם לגבי הפרות זכויות יוצרים של סרטונים אחרים ביוטיוב. הם הודיעו שהם מבטלים את תוכנית ה-"React World", ומחקו את סרטון ההכרזה עליה ואת סרטון תגובתם הראשונית לביקורת.
אם המושבות החדשה (שכונה)
אם המושבות החדשה או בשמה הרשמי הדר המושבות החדשה, היא שכונה הנמצאת בצפון-מערב פתח תקווה. השכונה נוסדה בשנת 2003, בשם "לב הסביונים" (שם שהציעה "אפריקה ישראל"), ושטחה הוא 1,000 דונם. השכונה גובלת בשדות פתח תקווה מהצפון, בית הקברות סגולה מהמזרח, שכונות קרול ונווה גן מהדרום, שכונת אחים ישראלית מדרום-מערב ושכונת אם המושבות מהמערב.
אופי הבנייה בשכונה שונה מאופי הבנייה בשכונה הוותיקה, והוא מאופיין בבניינים רבי קומות בני 9–23 קומות. בקרבת השכונה נמצאים אזורי התעשייה קריית אריה וסגולה, הקניון הגדול, הפארק הגדול, אצטדיון המושבה, בית משפט השלום ועוד.
היסטוריה
השכונה הוקמה בשנת 2003, ושנים ספורות לפני הקמתה פעלו במקום מפעלי תעשייה כבדה כמו כימיקלים, ברזל ועורות, כשמסילת רכבת הובילה את תוצרי המפעלים אל מחוץ לעיר.
במטרה לחבר את פתח תקווה לנחל הירקון ולאפשר הקמת פארק על גדותיו להנאת התושבים, ערכה הנהלת העיר שינוי תוכנית בניין עיר (תב"ע), שבעקבותיו הוחלף מוקד התעסוקה בין שני אזורי התעשייה (קריית אריה וסגולה) במרחב מגורים.
השכונה נקראה "החדשה", כדי לבדל אותה מהשכונה הצמודה אליה שהוקמה לפני עשור תחת אותו השם.
בליבה של השכונה נמצא הפארק המרכזי (פארק לב סביונים) שנטע על תל אומלבס (מלבס) שבו שרידי ישוב החל מהתקופה הביזנטית ועד התקופה העותמאנית, מייסדי פתח תקווה העדיפו לבנות את יישובם רחוק יותר מהירקון על מנת להקטין את סכנת המלריה (הקדחת) באזור כיכר המייסדים בעיר פתח תקווה.
בעבר היה מצוי בשטח השכונה חוות מלאבס, אך כיום הזכר היחידי ממנה היא גת שנשמרה מאז.
נגישות ותחבורה
השכונה תוכננה עם שבילי אופניים רבים העוברים ברחובות השכונה ומחוץ לה. קיימת תוכנית לקשר את השכונה, בעזרת שבילי אופניים, לרצועה חדשה של פארק הירקון לאורך צפון השכונה, באמצעות שני מעברים תת-קרקעיים. בנוסף, ישנה תוכנית לבניית גשר לרוכבי אופניים ולהולכי רגל מעל כביש 4, בהמשך לתוכנית האב לשבילי אופניים אשר כבר מיושמת בשכונה.
סביבה
השכונה מתאפיינת בבנייה של מספר בניינים סביב פארק או גינה אחת. בשכונה נמצא פארק גדול אשר מהווה את הפארק המרכזי בשכונה. הפארק קרוי "פארק לב הסביונים" על שם פרויקט "לב הסביונים" שהקימה חברת אפריקה-ישראל, ומכונה גם "גינת הדגים". כמו כן, הוא מתפרש על שטח של 22 דונם, ונמצאים בו חלקים שונים שיוצרים שהייה מגוונת כמו אגם דגים המחולק על ידי גשרים לשלושה חלקים ופועלת בו מזרקה בשעות קבועות ביום, מתקני משחק ושעשוע, גבעות דשא, גבעת תצפית ממנה אפשר לתצפת על כל הפארק ומבנה של גת מהתקופה הביזנטית שהיא חלק משרידי תל אומלאבס.
בנוסף לפארק זה, ישנן גינות ופארקים נוספים בשכונה כדוגמת "הגינה החדשה", סקייטפארק, כיכר מרכזית ושמה "ככר הרעות" או "כיכר הקקטוסים", שתוכננה בידי האדריכל מרגולין. הכיכר מאופיינת במגוון צמחים מסוג קקטוסים וסוקולנטים. עובדה זו מייחדת את הכיכר כאחת מהבודדות בארץ. הכיכר הייחודית משמשת כמרכז פעילות לתושבי השכונה וממנה יוצאים ערב ערב, טיולי אופניים לרחבי גוש דן. בנוסף, ישנם פרויקטים סביבתיים בשכונה כמו גן ירק שכונתי.
כמו כן, השכונה גובלת בשדות פתח תקווה מהצפון, והיא ממוקמת מרחק קצר מנחל הירקון. ישנה תוכנית עתידית לפיתוח פארק ירקון נרחב שיגבול בשכונה ויהווה שטח פנאי לתושבי פתח תקווה כולה. בשטח הפארק העתידי נמצאת גם בריכת חורף, שעתידה גם כן לעבור שיקום ופיתוח.
חינוך
ברחבי השכונה פועלים מוסדות חינוך רבים לכל שכבות הגיל. ישנם כ-22 גני עירייה, 4 בתי ספר יסודיים, 2 חטיבות עליונות ובית ספר לחינוך מיוחד. כמו כן, בשכונה פועלות תנועות הנוער "הצופים" שהיא בעלת שבט צופים משלה הנקרא "שבט המושבה", ותנועת "הנוער העובד והלומד", שהיא בעלת "קן" בשכונת נווה גן הסמוכה, ופועלת גם בשכונה.
פעילות ובילוי
בשכונה ישנן מספר רב של אפשרויות בילוי, בניהן: מגוון חוגים ופעילויות רבות לכל הגילאים, מרכז נוער קהילתי, שתי ספריות עירוניות, היכל ספורט, אודיטוריום, קונסרבטוריון ועוד.
מסחר
המסחר בשכונה מפותח מאוד וישנם מרכזי מסחר רבים בה.
כמו כן ישנם מרכזי מסחר הקרובים אל השכונה, כדוגמת:
אוכלוסייה
האוכלוסייה בשכונה מגוונת והיא מורכבת בעיקר בחילונים ממעמד סוציו-אקונומי בינוני-גבוה, משפרי דיור וזוגות צעירים. רבים מהם באו מפתח תקווה, רמת גן והרצליה, אך גם משאר חלקי הארץ כדוגמת אור יהודה.
אחוז גבוה מאוד מתושבי השכונה, פי שניים מממוצע כלל האוכלוסייה, הם של תושבים בגילאי ה-30 וה-40 וילדים בטווח גילאי הגן והיסודי, לעומת אחוז נמוך מאוד של גילאי העשרה והעשרים ובוגרים מעל גילאי החמישים. כמו כן, סטטיסטית, רוב תושבי השכונה הם אקדמאים, אנשי הייטק ובעלי מקצועות חופשיים. ישנו מיעוט קטן מאוד של עולים המתגוררים בשכונה.
זכריה סטאנקו
זכריה סטאנקו (ברומנית: Zaharia Stancu; 5 באוקטובר 1902 בסאלצ'יה, מחוז טלאורמן - 5 בדצמבר 1974 בבוקרשט) היה סופר, פובליציסט ומשורר רומני. נודע ברומנים בעלי ליריזם מרתק, הרומן שלו "Desculț" ("יחף") (1948) על חיי הדיכוי של האיכרים הרומנים בתחילת המאה ה-20. היה חבר האקדמיה הרומנית החל משנת 1955. שירתו הסנטימנטלית, המלנכולית, מקרבת אותו במידה מסוימת למשורר שהעריץ ותירגם, סרגיי יסנין. בזכות דעותיו השמאליות והאנטי-פאשיסטיות, בימי השלטון הקומוניסטי זכה סטאנקו לכהן בתפקידים רמי דרג - יושב ראש איגוד הסופרים (1950-1949 ו-1974-1966), מנהל התיאטרון הלאומי בבוקרשט, בשנים 1950-1948, ושוב ב-1968-1960 חבר באספה הלאומית הגדולה (פרלמנט) מטעם מפלגת השלטון. ב-1969 חבר משנה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
חייו
זכריה סטאנקו נולד בשנת 1902 בכפר סאלצ'יה, במחוז טלאורמן שמישור של דנובה במשפחה של איכרים עניים. אחרי שנטש את בית הספר בגיל 13, עבד כשרת, אחר כך כשולייה של בורסקאי וכמוכר בחנות קטנה. חזר ללימודים בתיכון בעיר רושיורי דה ודה ובשנת 1921 בעידודו של הכומר והסופר גאלה גאלקטיון, התחיל לכתוב בעיתונים. בשנים 1932-1928 למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
ב-1920 פרסם שירים ראשונים במספר מגזינים.
În două perioade (1946–1952 şi 1958–1968) a fost director al Teatrului Naţional din Bucureşti. A editat publicaţiile Azi şi Lumea Românească. A fost director la Gazeta literară. בשנת 1924 התחיל לכתוב בכתב העת הלאומני לתרבות Gândirea ("גנדיריה"-"החשיבה") ובהמשך עמד בראש הנהלתו. אחרי סיום לימודיו התמסר לכתיבה ספרותית ועיתונאית. בשנת 1932 הוציא לאור את כתב העת "Azi" ("אז", "היום" ברומנית). בשנת 1937 הוציא לאור את העיתון הדמוקרטי "Lumea românească" ("לומיה רומניאסקה" - "העולם הרומני"). שני כתבי העת הוצאו מחוץ לחוק על ידי ממשלת גוגה-קוזה הלאומנית הקיצונית. לסטאנקו נאסר לפרסם ואף נאסר בשנת 1942 למשך 3 חדשים במחנה המאסר לאסירים פוליטיים בטרגו ז'יו.
אחרי נפילת המשטר הרודני של אנטונסקו, בשנת 1945 התקבל סטאנקו לשורות המפלגה הקומוניסטית שכבשה תוך כמה שנים את השלטון, בתנאי הכיבוש הסובייטי. בשנת 1946 התמנה זכריה סטאנקו כמנהל התיאטרון הלאומי בבוקרשט, תפקיד שבו כיהן בעת המשטר הקומוניסטי פעמיים. כעבור 3 שנים התקבל לאיגוד הסופרים הרומנים. הוא ניהל את איגוד הסופרים כיושב ראש שלו בשנים 1949-1950 ושוב ב-1966-1974.
במרץ 1950 סולק סטאנקו מן המפלגה הקומוניסטית (אז מפלגת הפועלים הרומנית) בטענה שבצעירותו היה סוכן של הבולשת הבורגנית ושבשנת 1939 גינה מעל דפי העיתון את המתקפה הסובייטית נגד פינלנד. בהמלצת מנהיג המפלגה גאורגה גאורגיו-דז' לא ננקטו נגדו אמצעי דיכוי נוספים והורשה להמשיך לפרסם. כעבור מספר שנים התקבל בחזרה למפלגה. סטאנקו נבחר בשנת 1955 כחבר האקדמיה הרומנית. מעוניין בכנות בהתפתחות התרבות הרומנית, כיושב ראש איגוד הסופרים נהג הדיפלומטיות והשתדל לנצל את הקשר עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית כדי לעודד את פריחת המגזינים לספרות, את ההוצאה לאור Cartea Românească ("קארטיה רומניאסקה" - הספר הרומני) ואת הדור הצעיר של פרוזאיקנים ומשוררים משנות ה-1960, ביניהם ניקיטה סטנסקו, ד.ר. פופסקו ואחרים. ב-1969 נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. זכריה סטאנקו פרסם עד שנות ה-40 שישה קובצי שירה. קטעי שירה מופיעים גם בתוך הרומנים שכתב. הרומן שלו "יחף" "הסתובב בעולם בסנדלי זהב" כפי שנאמר באמרה שחוקה בזמנו, שהתייחסה לעובדה כי הספר תורגם לשפות רבות (עד שנת 1988 - 24 שפות), כולל יפנית, אורדו או וייטנאמית. הספר חטא, לפי דעת מבקרים אחדים, בשימוש מופרז ב"סגנון העיתונאי". ובהגזמות בעלות נימה תעמולתית. למשל האפיזודה שבה הבויאר מצווה על האיכרים לחבוש מחסומים בפה פן יאכלו מן הענבים שהם קוטפים, נחשב על ידי מבקרים מסוימים כסיפור מופרך
בנו, הוריה סטאנקו, (1983-1926) היה גם הוא סופר, מחבר רומנים היסטוריים.
פובליציסטיקה וזכרונות
ב-1934 ערך סטאנקו "אנטולוגיה של משוררים צעירים", מאויירת על ידי 55 דיוקנאות מאת מרגרטה סטריאן עפ אחרית -דבר מאת יון פילאט
ועדת ביטון
ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך הייתה ועדה שהקים שר החינוך, נפתלי בנט, בראשות המשורר ארז ביטון.
רקע
הוועדה מונתה בפברואר 2016 על ידי שר החינוך, נפתלי בנט, כדי שתציע כיצד להעשיר את תוכניות הלימודים בהיסטוריה, בספרות ובמסגרות הבלתי פורמליות, בתכנים שיביאו "לאיזון ביחס למורשתן של קהילות המזרח ולהעמקת תחושת האחדות בעם". המלצות הוועדה התפרסמו ביולי 2016, בהן הקמת פקולטה ללימודי יהדות המזרח וסיור לימודי בקברי צדיקים.
הוועדה המייעצת הראשית מנתה 12 חברים, כל אחד מהם עמד בראש ועדת משנה בת עד 10 חברים. סך כל המשתתפים בוועדות המשנה כ-80 איש. חברי הוועדה המייעצת הם: ארז ביטון, אושרה אלפסי, יגאל בן-שלום, דינה דרורי, שלמה ונטורה, יהודה מימרן, אהרן ממן, משה עמר, חיים סעדון, תמר עילם גינדין, חביבה פדיה, זהבה שמש.
המלצות הוועדה
בין המלצות הוועדה:
ביקורות
ביקורות נשמעו על עצם הקמת הוועדה. על כך שאין להטיל על ילדים ללמוד על מורשת או תרבות מסוימות, אלא שמערכת חינוך ממלכתית צריכה לפתח בסיס משותף לכלל אזרחי המדינה ללא הבדל מוצא או דת.
המלצות הוועדה גררו ביקורות חיוביות ושליליות. יש שברכו על ההמלצה להוציא את לימודי ההיסטוריה של מדינת ישראל "מהבלעדיות של הסיפר הציוני קלאסי-אירופוצנטרי" ולהציג "מִגוון דעות כמִגוון הנרטיבים הרווחים על אודות ההיסטוריה של יהודי ספרד והמזרח והאזור בכלל תוך הצגה מאוזנת, הכלה והשוואה עם נרטיבים נוספים". מצד שני הדו"ח הדיר את התרבות והמורשת של קבוצות דוגמת יהודי גיאורגיה, יהודי קווקז ויהודי בוכרה שאינן נחשבת 'מזרחיות' מספיק ונותרו בשוליים. ביקורת נוספת הייתה על כך שהדו"ח התעלם מלציין או לדון בסיבות לייצוג החסר בחברה הישראלית של יהדות המזרח.
העיתונאי דניאל בן סימון טען שהדו"ח משכתב את ההיסטוריה ואת המורשת של יהדות מרוקו, שדגלה במתינות ופשרה וינקה מתרבות העולם בכלל וצרפת בפרט.
הפרופסור לפילוסופיה מאיר בוזגלו כתב ש"המלצות ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך, מהוות ציון דרך במאבק על מעמדה של מורשת יוצאי מדינות האסלאם".
ארץ זיס
ארץ זיס או ארץ סוס (באנגלית: Suess Land) היא חצי אי, בארץ המלך כריסטיאן העשירי, באזור מזרח גרינלנד שבגרינלנד. מבחינה מנהלתית חצי האי ארץ זיסהוא חלק מהפארק הלאומי צפון מזרח גרינלנד.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי א. ג. נת'ורסט (A.G. Nathorst).
דייוויד פרידמן (שגריר)
דייוויד אלימלך פרידמן (באנגלית: David Melech Friedman; נולד ב-8 באוגוסט 1958) הוא יהודי-אמריקאי, כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל (16 במאי 2017 – 20 בינואר 2021), שימש כיועצו של דונלד טראמפ בקמפיין שלו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 וכמנהל הקמפיין שלו בישראל. קודם לכן עבד כעורך דין בארגון טראמפ.
ארץ זיס
מקור השם
חצי האי נקרא על שם הגאולוג האוסטרי אדוארד סוס, בזמן המיזם שלו (בשנת 1899) לחיפוש אחר עקבות של משלחת אנדרה (Andrée expedition) האבודה. נת'ורסט תרגם בעבר ספר מאת אדוארד סוס לשוודית.
גאוגרפיה
לארץ זיס שטח הררי, אלפיני. חצי האי ממוקם ממערב ליימר (אי), מדרום לארץ אנדריי, מצפון לארץ לייל, ומצפון-מזרח לגלטשרלנד.
דייוויד פרידמן (שגריר)
ראשית חייו והשכלתו
פרידמן נולד בוודמר שבלונג איילנד, ניו יורק. לרב מוריס שמואל ואדי פרידמן. אביו שימש כרב קהילה קונסרבטיבית בנורת' וודמר.
ארץ זיס
גאוגרפיה
ארץ זיס גובלת במערבה בפיורד קיירולף;
דייוויד פרידמן (שגריר)
ראשית חייו והשכלתו
בשנת 1978 סיים לימודי תואר ראשון באנתרופולוגיה באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1981 השלים תואר J.D בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
ארץ זיס
גאוגרפיה
ארץ זיס גובלת בצפונה בפיורד קייזר פרנץ יוזף;
דייוויד פרידמן (שגריר)
קריירה עסקית
פרידמן חבר החל משנת 1982 בלשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק. התמחה בדיני חדלות פרעון, ועמד בראש מחלקת חדלות פרעון במשרד עורכי הדין קסוביץ', בנסון, טורס ופרידמן בעיר ניו יורק, שמעסיק כ-350 עורכי דין. במהלך עבודתו פרסם מאמרים והרצה בתחום התמחותו. כעורך דין ייצג כמה מעשירי ארצות הברית, בהם קארל אייקן ודונלד טראמפ. פרידמן הוא נשיא ארגון ידידי ישיבת בית אל בארצות הברית. במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שימש כיועצו של טראמפ, וכמנהל הקמפיין שלו בישראל.
ארץ זיס
גאוגרפיה
ארץ זיס גובלת בצפון-מזרח במצר אנטארקטיק;
דייוויד פרידמן (שגריר)
קריירה עסקית
פרידמן היה חברו הקרוב ואיש סודו של חבר הכנסת לשעבר יעקב כץ (כצל'ה), מנהל מוסדות קריית הישיבה בית אל ויו"ר מועצת המנהלים של קבוצת ערוץ 7. באתר ערוץ 7 באנגלית פרסם פרידמן טורי פרשנות. משמש כחבר הוועד המנהל של ארגון איחוד הצלה.
ארץ זיס
גאוגרפיה
ארץ זי גובלת בדרומה בפיורד קמפה ובפיורד דיקסון;
דייוויד פרידמן (שגריר)
השגריר בישראל
צוות המעבר של הנשיא דונלד טראמפ פרסם כי פרידמן הוא המיועד לכהן כשגריר ארצות הברית בישראל. על כך הגיב פרידמן כי הוא "מצפה למלא את תפקידו מבית השגרירות בבירתה הנצחית של ישראל, ירושלים". בעת שימועיו בסנאט הצהיר כי ימלא אחר הוראות הממשל בנוגע לישראל, כולל בעניין השגרירות. ב-23 במרץ 2017 אישר הסנאט את מינויו, ברוב של 52 לעומת 46. פרידמן הוא השגריר הראשון שאושר בסנאט בממשלו של טראמפ. ב-29 במרץ הוא הושבע לתפקידו על ידי סגן הנשיא מייק פנס. ב-15 במאי 2017, נחת פרידמן בישראל והגיע ישירות לכותל המערבי לתפילה. ב-16 במאי 2017 הגיש פרידמן את כתב האמנתו לנשיא המדינה ראובן ריבלין.
פרידמן הוא השגריר הראשון שעבר לקונסוליה של ארצות הברית בירושלים, עקב נאום ירושלים של הנשיא דונלד טראמפ, ולאחר העברת השגרירות עבר לשגרירות ארצות הברית בירושלים.
ארץ זיס
גאוגרפיה
מצר יבשה צר, בדרום-מערב ארץ זיס מקשר את ארץ זיס לארץ גודאנת'.
בחצי האי ארץ זיס מצויים מספר קרחונים, ובהם:
דייוויד פרידמן (שגריר)
השגריר בישראל
פרידמן הוא אחד השגרירים האמריקאים הכי פרו-ישראלים בהיסטוריה של יחסי ישראל-ארצות הברית; במהלך כהונתו ביצע ממשל טראמפ מהלכים רבים לחיזוק הריבונות הישראלית ביניהם: העברת השגרירות לירושלים, הכרה בריבונות ברמת הגולן, הכרה בחוקיות ההתנחלויות הישראליות ביהודה ושומרון, ביטול מעמדה המיוחד של הקונסוליה האמריקאית בירושלים (ששירתה את הרשות הפלסטינית) ועוד.
ביוני 2019 השתתף בטקס פתיחת "דרך עולי הרגל" בעיר דוד. עקב כך, הרשות הפלסטינית הכריזה כי בכוונתה לתבוע את פרידמן בבתי משפט בינלאומיים.
ב-20 בינואר 2021 סיים את תפקידו כשגריר ארצות הברית בישראל.
בשנת 2022 העניקה לו אוניברסיטת אריאל בשומרון תואר דוקטור לשם כבוד.
מרכז פרידמן לשלום מתוך עוצמה
ב־11 באוקטובר 2021 חנך פרידמן את "מרכז פרידמן לשלום מתוך עוצמה" ליישום הסכמי אברהם בין ישראל למדינות ערב והרחבתם. באירוע ההשקה של המרכז, אשר כלל הצגה של פרטי ההסכמים וחשיפת נדבכיהם הכלכליים, השתתפו מזכיר המדינה האמריקני לשעבר מייק פומפאו, ראש האופוזיציה בנימין נתניהו, ג׳ראד קושנר ואיוונקה טראמפ, שר האוצר האמריקני לשעבר סטיבן מנושין ואנשי ממשל נוספים מארצות הברית, מישראל ומהעולם הערבי. במסגרת האירוע הוקרן לראשונה הסרט התיעודי "הסכמי אברהם", הפקה משותפת של פרידמן ושל רשת הטלוויזיה הנוצרית הבינלאומית TBN.
השקפותיו
לדברי פרידמן, הוא ביקר בישראל למעלה מ-100 פעם במהלך 30 השנים האחרונות. במאמר שפרסם באתר ערוץ 7 במאי 2016 טען כי תומכי שדולת ג'יי סטריט הם גרועים הרבה יותר מקאפו יהודים ומצדדים בהשמדתה של מדינת ישראל, וזאת מכיוון שהקאפו נאלצו להתמודד עם סיטואציה אכזרית במיוחד שבה התנהגות דומה תיתכן אצל כל אדם, ולעומת זאת אנשי ג'יי סטריט פועלים ממקום מושבם הבטוח והנוח המרוחק ממהלך האירועים בישראל. מאוחר יותר, בעת שימועיו בסנאט האמריקאי בפברואר 2017, חזר בו פרידמן מדבריו והתנצל על הערותיו, להן קרא "מילים פוגעניות".
חייו האישיים
פרידמן נישא בשנת 1981 לתמי דבורה סנד, ולהם חמישה ילדים. בבעלותם דירה בשכונת טלביה בירושלים, אליה הם מגיעים בחגים יחד עם ילדיהם ונכדיהם. ב-15 באוגוסט 2017 בתו, טליה, עלתה לישראל.
סרביה במשחקים הפאראלימפיים
הרפובליקה של סרביה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה לאחר פירוק האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו. המשלחת הסרבית כללה 14 ספורטאים, אשר שניים מהם זכו במדליית כסף. באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה סרביה בשתי מדליות הזהב הראשונות, יחד עם שלוש מדליות כסף.
סרביה לוקחת חלק באולימפיאדת החורף לספורטאים נכים מאז אולימפיאדת הנכים ונקובר (2010), ועד כה לא זכתה בהם במדליה.
הדיוויזיה ה-25 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באפריל 1867, וחייליה גויסו מהדוכסות הגדולה של הסן. למפקדה הראשון מונה לודוויג, נסיך הסן, אשר פיקד עליה במשך 10 שנים, ובכלל זה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, אז לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 בקרבות קולומבי, מץ, אורליאן ולה מאן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-18 בפיקוד דדו פון שנק, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש לוקסמבורג, בפלישה הגרמנית לבלגיה ובפלישה לצרפת. בשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן ובקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב איפר השלישי. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 במאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד
הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד (בשוודית: Prins Carl, hertig av Västergötland; 27 בפברואר 1861 – 24 באוקטובר 1951) היה בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ואביהם של מלכות נורווגיה ובלגיה.
ביוגרפיה
קרל נולד ב-27 בפברואר 1861 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. קרל היה ידוע כ"הנסיך הכחול", על שם המדים הכחולים של רגימנט החיים, שהיה לובש אותם בתדירות גבוהה.
במאי 1897 התארס קרל עם בת דודו אינגבורג, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ולוביסה, נסיכת שוודיה, אשר לא הכיר אותה בכלל, וב-27 באוגוסט 1897 התחתנו השניים בקופנהגן, ויצאו לירח דבש בגרמניה.
בשנת 1905 במהלך המאבק לעצמאות נורווגיה, היה קרל מועמד לכתר הנורווגי, אולם אביו סירב שבניו יהיו מעורבים במזימות להפחתת כוחו, ומשום כך נבחר למלך נורווגיה גיסו קרל, נסיך דנמרק. בשנת 1906 מונה קרל לנשיא הצלב האדום השוודי, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1945.
ב-24 באוקטובר 1951 מת קרל בסטוקהולם, כתוצאה מאי-ספיקת לב, והוא בן 90 שנים. שלושה מנכדיו הפכו למלכים באירופה: האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
משפחתו
ב-27 באוגוסט 1897 התחתן קרל עם אינגבורג, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ולוביסה, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
סורז'יק
סוּרְזִ'יק (באוקראינית וברוסית: су́ржик; IPA: [ˈsurʒɪk], קיים בצורת זכר בלבד) מתייחס למגוון של סוציולקטים מעורבים של שפות אוקראינית ורוסית המשמשים באזורים מסוימים של אוקראינה ובארצות סמוכות. אין מערכת מאחדת של מאפיינים; המונח משמש, לפי כמה כותבים, ל"שובר נורמות, אי-ציות או אי-מודעות לכללים של שפות התקן האוקראינית והרוסית".
סוּרז'יק היא מילה אוקראינית שיכולה להתייחס לכל שפה מעורבת, לא בהכרח כוללת אוקראינית או רוסית. כאשר משתמשים במילה אנשים מאוקראינה שאינם דוברי אוקראינית, היא מתייחסת לשילוב של אוקראינית עם שפה אחרת, לאו דווקא רוסית. בשימוש ברוסיה, המילה כמעט תמיד מתייחסת באופן ספציפי לתערובת שפה אוקראינית-רוסית.
מקור המילה
המילה האוקראינית "סוּרז'יק" (מפרוטו-סלבית *sǫ — «עִם» + *rъžь — «שיפון») - התייחסה במקור לתערובת של דגנים שונים הכוללת שיפון או מוצר כמו קמח או לחם העשוי מתערובת כזו.
סקירה כללית
תמהיל אוצר המילים של כל אחת מהשפות המרכיבות אותה (אוקראינית ורוסית) משתנה מאוד מיישוב ליישוב, או לפעמים אפילו מאדם לאדם, תלוי במידת ההשכלה, הניסיון האישי, המגורים הכפריים או העירוניים, המוצא הגאוגרפי של בני השיח, וכו'. אחוז המילים ברוסית והשפעתה הפונטית נוטה להיות הגדול ביותר במזרח ובדרום ובסביבת ערים גדולות דוברות רוסית. סורז'יק נפוץ ברוב האזורים הכפריים של מזרח אוקראינה, למעט המטרופולינים הגדולים של דונייצק, חרקוב ולוהנסק, שם רוב האוכלוסייה משתמשת ברוסית סטנדרטית. באזורים הכפריים של מערב אוקראינה, השפה המדוברת מכילה פחות אלמנטים רוסיים מאשר במרכז ובמזרח אוקראינה, אך בכל זאת הושפעה מרוסית.
המקור המשותף הקדום של הרוסית והאוקראינית, וההתבדלות שאירעה לא מזמן יחסית, מקשים על קביעת מידת הערבוב בשפה עממית מסוג זה.
שכיחות
על פי נתונים שהוצגו על ידי המכון הבינלאומי לסוציולוגיה של קייב בשנת 2003, 11% עד 18% מתושבי אוקראינה מתקשרים בסורז'יק. באופן ספציפי, במערב אוקראינה, סורז'יק מדוברת על ידי 2.5% מהאוכלוסייה, בעוד שבדרום, היא מדוברת על ידי למעלה מ-12.4% מהאוכלוסייה. במזרח, 9.6% מהאוכלוסייה מדברת סורז'יק. מכיוון שבמערב אוקראינה יש יחס גבוה יותר של דוברי אוקראינית לדוברי רוסית מאשר בשאר אוקראינה, ניתן להבין את השיעור הקטן יותר של דוברי סורז'יק בהשוואה למזרח ולדרום.
בעיה אחת בניתוח מעמדה הלשוני של אוקראינה היא שיש נטייה לטעויות בהחלפת לשון. לעיתים קרובות מי שמזהה את עצמו כדובר רוסית או דובר אוקראינית משלב את שתי השפות במידה מסוימת. רק מעטים מהאנשים הללו מכירים בשימוש שגוי באחת מהשפות או בשתי השפות, או בעובדה שהם בכלל משלבים רוסית ואוקראינית בדיבור שלהם.
העידן הטרום-סובייטי
מקורו של סורז'יק בסוף המאה ה-18, כאשר איכרים אוקראינים נחשפו לשפה הרוסית ככל שחברתם התפתחה. התיעוש הביא להגירת עובדים ממרכז רוסיה לערים אוקראיניות ולעיור של האוקראינים. הממשל האזרחי והצבאי הרוסי, יחד עם עסקים, ומוסדות תרבות, דת, וחינוך, הפכו במהרה לכוחות של רוסיפיקציה לשונית. איכרים אוקראינים שעברו לערים התייחסו לרוסית כעירונית ויוקרתית יותר משפתם שלהם. עם זאת, מכיוון שלא למדו את הרוסית כהלכה, רובם בסופו של דבר ערבבו אותה עם אוקראינית; כך נוצר סורז'יק.
האינטליגנציה העירונית התרחקה מהאוקראינית מכיוון שזו נחשבה לקרתנית ולאומנית. לאוקראינים קל יחסית להתחיל לדבר ברוסית משום הקרבה הלשונית. התפיסה של האוקראינית ככפרית, לאומנית וצרת אופקים עודדה יותר אוקראינים לאמץ את הרוסית. כך נפוצה שפת סורז'יק בדיבור היומיומי ודוללה שפה אוקראינית.
בשנת 1721 אסר הצאר הרוסי פיוטר הגדול על פרסום ספרים באוקראינה, למעט יצירות דתיות בשפה הרוסית, וקבע כי יש לשרוף ספרים ורישומים אוקראינים. בשנת 1786 נקבע כי הפולחן בכנסייה האורתודוקסית האוקראינית יתקיים רק בהגייה הרוסית של סלאבית כנסייתית עתיקה, ולא בהגייה האוקראינית. גזירות ב-1863, 1876 ו-1881 אסרו פרסום וייבוא של ספרים אוקראינים, וכן על שימוש פומבי בשפה האוקראינית בכלל. המשטר הרוסי של אז ראה בשימוש באוקראינית עדות להתנגדות פוליטית ודיכא אותה בחריפות.
השלטון האוסטרי וההונגרי במערב אוקראינה בסוף המאה ה-18 וה-19 היה גם מדכא מבחינה לשונית. לדוגמה, בזקרפטיה, הונגרית הייתה השפה היחידה שהמשטר התיר, ולכן אוקראינית לא נכללה במוסדות כמו בתי ספר. למרות זאת, מדיניות השפה כאן לא הייתה מגבילה כמו זאת שהפעיל במזרח אוקראינה המשטר הצארי של רוסיה.
עידן ברית המועצות
בשנות העשרים של המאה ה-20, לאחר שאוקראינה הפכה לחלק מברית המועצות, השפה האוקראינית פרחה תחת המדיניות הסובייטית של קורניזציה, שתמכה בקידום שפות מקומיות. המטרה הייתה להשיג את תמיכתן של קבוצות אתניות שדוכאו על ידי המשטר הצארי. עסקי הממשל הסובייטי באוקראינה התנהלו בשפה האוקראינית, במטרה לשלב את העם האוקראיני בשלטון הסובייטי החדש. אוקראיניזציה זו הביאה עמה התקדמות משמעותית בפיתוח, תְקִינָה וניסוח של השפה האוקראינית. התרבו הפרסומים בשפה האוקראינית, וכן הפקות תיאטרון ובתי ספר שבהם נעשה שימוש באוקראינית.
משנות ה-30 ואילך, השפה הרוסית השפיעה משמעותית על האוקראינית, ומשטרו של יוסיף סטלין החל לדכא באופן פעיל את השפה האוקראינית. יחד עם רבות מהשפות האחרות המדוברות בברית המועצות, אוקראינית נתפסה כאתגר לכוח הריכוזי ולאיחוד הלשוני של העם הסובייטי. מינוח וניסוח שהיו דומים או זהים לרוסית הודגשו במילונים, בספרי דקדוק ובהנחיות הרשמיות שניתנו לעורכים ולמוציאים לאור. הדבר הביא לכך שהשפה האוקראינית הייתה מושפעת מהרוסית יותר ממה שהיה לפני ברית המועצות. לאחר שאוקראינה הפכה לעצמאית, מצב זה יצר מחלוקת מהי אוקראינית טהורה.
הודגשו מילים וצורות דיבור אחרות בשפה האוקראינית הדומות לאלו של הרוסית. בנוסף, מילים או מונחים רבים ברוסית החליפו את המקבילות האוקראינית שלהם, ולאחר מכן שונו על ידי הדקדוק והפונטיקה האוקראינית. הטבלה הבאה מכילה כמה דוגמאות כיצד שונתה השפה האוקראינית במהלך התקופה הסובייטית. חברי האליטה התרבותית שקידמו את השפות המקומיות טוהרו מאוחר יותר מתפקידי סמכות בתקופת שלטונו של סטלין, כחלק ממאמץ לחזק את לכידות ברית המועצות ולקדם את הרוסית כשפה הרשמית של ברית המועצות.
עצמאות בעידן המודרני
לאחר קריסת ברית המועצות והופעתה של אוקראינה כמדינה ריבונית, הפכה השפה האוקראינית לנושא מרכזי בפוליטיקה של האומה. אוקראינית הפכה לשפה הרשמית היחידה של אוקראינה, ולכן היכולת לדבר בה הפכה למיומנות חשובה עבור פוליטיקאים ודמויות בולטות אחרות. אנשים רבים כאלה היו דוברי רוסית שהחלו להשתמש באוקראינית, אך מכיוון שלא שיכללו אותה הופיעה צורה אחרת של סורז'יק שהושפעה מהרוסיפיקציה של האוקראינית. בלשנים החלו לעסוק בוויכוחים על הדרך ה"נכונה" לדבר אוקראינית, מכיוון שלמדיניות השפה הסובייטית הייתה השפעה עמוקה על השפה האוקראינית. מצד אחד, חלק מהבלשנים טוענים שעל האוקראינית להשתמש רק בצורות שהיו קיימות לפני ברית המועצות, בעוד שאחרים טוענים שהצורות הנוכחיות, שעלו ממדיניות השפה הסובייטית, עדכניות יותר ומוכרות יותר לאוקראינים של היום, ולכן יהיו טובים יותר במתן מענה לצרכים עכשוויים.
סוגיות אתנו-פוליטיות
בתקופה הסובייטית, השימוש באוקראינית ירד בהדרגה, במיוחד בתקופות שבהן התגברה מדיניות הרוסיפיקציה (כלומר בשנות ה-30 ובמהלך שנות ה-70 המאוחרות עד תחילת שנות ה-80), ולכן הרבה אוקראינים אתניים שולטים טוב יותר ברוסית הרשמית מאשר באוקראינית הרשמית. עם זאת, מאז 1991, אוקראינית היא השפה הרשמית היחידה. לאחר השינוי הזה, התברר שחלק גדול מאוכלוסיית אוקראינה למעשה לא מסוגל לדבר אוקראינית שוטפת. זה היה בולט מאוד במקרה של פקידים אוקראינים רבים (כולל נשיא אוקראינה), שנצפו עושים טעויות ערבוב שפות בנאומים שלהם.
סורז'יק נפוץ ביותר באזורים כפריים. בערים, אנשים נוטים לדבר בצורות טהורות יותר של אוקראינית או רוסית. עם זאת, אורחים רבים מחו"ל מגלים שהם מתקשים לתקשר עם האוכלוסייה המקומית של אוקראינה כאשר הם מדברים כמו בספרי הלימוד שפורסמו בחו"ל. ספרים אלה נוטים להתמקד ברוסית טהורה או באוקראינית טהורה ולהתעלם מהצורה המעורבת.
השימוש בסורז'יק במקום רוסית או אוקראינית נתפס באופן שלילי על ידי פעילי שפה לאומניים. בגלל הערבוב, הם רואים בסורז'יק איום על ייחודה של התרבות האוקראינית.
ספרות
ניקולאי גוגול השתמש בסורז'יק רבות בקובץ הסיפורים הקצרים שלו ערבים בחווה ליד דיקנקה. סורז'יק היה מושא לבדיחות בספרות האוקראינית מאז עצם הופעתה של השפה האוקראינית. לדוגמה, בשיר אֶנֵיִידׇה משנת 1798, שנכתב על ידי הסופר והמשורר האוקראיני איוואן קוטליארווסקי על בסיס השיר הלטיני אינאיס, למטרות סאטיריות, הדמות "פִילוֹזוֹפּ" מדברת סורז'יק מעל פאלאס המת.
בתרבות
סורז'יק משמש לעיתים קרובות גם לאפקט קומי באמנויות. דוגמאות כוללות את המחזות הקצרים של לס פודרוויאנסקי, ואת הרפרטואר של כוכב הפופ ורקה סרדיוצ'קה. להקת הפאנק-רוק בראטי הדיוקיני (מילולית "האחים של צפע") שרה רבים משיריה בסורז'יק, לעיתים קרובות כדי להדגיש את הפשטות הכפרית של גיבורי השירים שלה.
First Class
First Class (בעברית: מחלקה ראשונה) הוא סינגל שהקליט הראפר האמריקאי ג'ק הארלו, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Come Home the Kids Miss You. השיר יצא לאור על ידי אטלנטיק רקורדס ו-Generation Now כסינגל השני של האלבום, ב-8 באפריל 2022. השיר הופק על ידי רוג'אט צ'הייד, בייבטרות', צ'ארלי הנדסאם, ג'ספר האריס וניקי ג'ון פאבון.
השיר כולל סימפול של השיר "Glamorous" מאת הזמרת האמריקאית פרגי בהשתתפות הראפר לודאקריס, שיצא בשנת 2006. הוא זכה לפופולריות רבה בטיקטוק עוד טרם יציאתו.
השיר הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי, והיה לשיר השני של הארלו (ושיר הסולו הראשון שלו) שהגיע לראש המצעד, אחרי שעשה זאת לראשונה בשנת 2021 עם ליל נאז X בשירם "Industry Baby". בנוסף היה זה שירו הראשון שנכנס ישירות לראש המצעד. השיר הגיע לראש המצעדים גם באוסטרליה, קנדה וניו זילנד, למקום השני באוסטריה, גרמניה, אירלנד, ליטא, דרום אפריקה, שווייץ והממלכה המאוחדת, ולעשרת המקומות הראשונים בדנמרק, פינלנד, הולנד, נורווגיה ושוודיה.
השיר מועמד לפרס המוזיקה האמריקאית בקטגוריה שיר ההיפ הופ האהוב ביותר, ולשיר השנה לשנת 2022, בפרס בחירת הקהל.
הקליפ המלווה לשיר הועמד לפרס אחד בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022 בקטגוריית; להיט הקיץ. כאשר זכה בפרס זה.
רקע וכתיבה
ב-1 באפריל 2022 הארלו פרסם קטע קצר מתוך השיר ברשתות החברתיות, וכתב "מה דעתכם על זה [בתור השיר] הבא?". הקטע הפך לוויראלי ברשת החברתית טיקטוק, ומשתמשים רבים נהנו מה"אנרגיות הקיציות" של השיר. הקטעים בהם נעשה שימוש בשיר צברו סכום כולל של 28.8 מיליון צפיות, כבר לפני יציאתו לאור.
בשיר הארלו שר על "המסע שלו להצלחה" וגם "מאיית מה מחכה לשותפו למסע" לרקע מנגינת פסנתר עדינה, שלאחריה הארלו שר, בשינוי של כמה מילים, את פזמון השיר "Glamorous" של הזמרת פרגי. השיר כולל גם אזכור לשחקן סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אופוריה", אנגוס קלאוד.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר פורסם יחד עם יציאת האלבום Come Home the Kids Miss You, ב-6 במאי 2022. חלקים בקליפ מופיעים בשחור-לבן, ומשתתפת בו הזמרת הברזילאית אניטה בהופעת קמאו.
הופעות חיות
ב-15 במאי 2022, הארלו הופיע עם "First Class" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד. ב-26 ביוני, הוא הופיע עם השיר בטקס פרסי ה-BET יחד עם הזמרת האמריקאית ברנדי נורווד, שהוציאה לאור חודש קודם לכן גרסת פריסטייל אינסטרומנטלית של השיר. ב-28 באוגוסט 2022, הארלו הופיע עם השיר בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, כאשר אירח את הזמרת האמריקאית פרגי ושרו בנוסף את שירה של פרגי "Glamorous". מגזין בילבורד סקר את מופעי טקס המוזיקה ודירג את הופעתם במקום החמישי.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה רבה גם במצעדים במדינות אחרות. הוא נכנס לראש מצעד ה-ARIA באוסטרליה, והיה לשירו הראשון של הארלו שהגיע למקום הראשון במדינה. הוא נכנס למקום הראשון גם בניו זילנד, והיה לשיר הסולו הראשון של הארלו שמגיע לראש המצעד ולשיר השני שלו באופן כללי, בנוסף לשיתוף הפעולה שלו עם ליל נאז X ב-"Industry Baby". השיר נכנס למקום הראשון במצעד קנדה הוט 100, והיה לשירו הראשון בראש מצעד זה. בנוסף, השיר הגיע למקום השני באוסטריה, אירלנד, גרמניה, דרום אפריקה, הממלכה המאוחדת וליטא, והגיע לעשירייה הראשונה בדנמרק, הולנד, נורווגיה, פינלנד, שוודיה ושווייץ.
יוסף באו
ביוגרפיה
יוסף באו נולד בשנת 1920 בקרקוב, בפולין.
בתחילה היה בגטו קרקוב, לאחר מכן במחנה ריכוז פלאשוב. משם הועבר לגרוס-רוזן ובסוף היה במחנהו של אוסקר שינדלר, בריגליץ, בצ'כיה.
בגיטו ובמחנות נצטווה על ידי הגרמנים לעבוד בתור צייר, גרפיקאי ושרטט. במחנה ריכוז פלאשוב צורף למשרד מפקד המחנה, אמון גת, שנודע בכינוי "הקצב של היטלר". תוכניות הבנייה ששרטט בפקודתו של גת הן הרשומות היחידות שנותרו על התכנון המדויק של המחנה. בסתר צייר, כתב ותעד את כל מה שראו עיניו.
האמנות הצילה את חייו ובזכותה הצליח להציל אלפי אנשים, כשזייף למענם תעודות שבאמצעותן יכלו לברוח. פרטים אלה לא הזכיר כלל. אבל לימים כששאלו אותו עיתונאים שנודע להם על כך, למה לא עשה לעצמו תעודה, ענה: "אם הייתי יוצא מי היה עושה?" ולשאלה "לא חבל, אם היית יוצא לא היית סובל חמש שנים" ענה: "אבל אם הייתי יוצא איך הייתי מכיר את אשתי?".
בתוך מחנה זה הכיר את אשתו רבקה טננבאום, והם התחתנו בסתר בתוך מחנה הנשים. חתונתם זו מוצגת בסרט "רשימת שינדלר". סט הסרט כולו מהווה שחזור מדויק של המחנה שנעשה על סמך התוכניות ששרטט באו והציורים אותם צייר בסתר שם.
במחנה פלאשוב כתב באו ואייר את ספרו הראשון, "העולם ואני". דפי הספר היו בגודל כף-יד, ועשויים מבדלי הסיגריות של הגרמנים שהיו פזורים במחנה. ספר זה, המוקדש לאשתו רבקה, כולל 110 שירים ו-11 איורים. למרות התנאים הקשים לתיאור שמהם סבל יוסף באו בשנות המלחמה, מקרינים השירים והאיורים רוח של אופטימיות קיומית. דרך התבוננות זו בעולם תמשיך להשתקף לאורך כל חייו של באו וביצירתו.
מאוחר יותר נכנס לרשימת שינדלר בזכות אשתו רבקה שהחליפה את שמה בשמו. בדרכו ברכבת למחנה העבודה ברינליץ אצל אוסקר שינדלר הנאצים הכניסו אותם למחנה העבודה גרוס-רוזן.
יוסף באו היה יד ימינו של אוסקר שינדלר ולבקשתו הכין מסמכים מזויפים רבים שהצילו חיי יהודים רבים. באו נשאר במחנה זה עד לשחרורו בשנת 1945.
לאחר מותו של שינדלר, כמה מציוריו של באו, שהשתמרו במזוודתו של שינדלר, נמצאים כיום ב"יד ושם".
באותה שנה עלה באו ארצה עם אשתו ובתו הבכורה, הדסה.
יוסף מעולם לא דיבר על כך, זה התגלה במקרה שנתיים לאחר מותו בפתיחת תערוכה מציוריו על השפה העברית בכנסת.
כחלוץ האנימציה מאז קום המדינה, זכה יוסף באו לכינוי "וולט דיסני הישראלי". סרטי האנימציה שלו מתקופה זו מאופיינים בחוש הומור על סף הקריקטורה ובעיצוב מינימליסטי ואלגנטי. בסרטונים שיצר הדמויות כמעט תמיד חייכו - כבבואה לאישיותו של באו.
באו מעולם לא הגביל את העיצוב הגרפי שלו לסגנון מסוים, אך דאג תמיד שיצירותיו יעבירו את המסר בצורה שובת-לב. ניתן לראות את העושר ואת התבונה המאפיינים את יצירתו בכרזות הרבות שעיצב לארגונים כמו אונסק"ו, משרדי ממשלת ישראל, מוסדות רשמיים, רשויות מקומיות ועסקים פרטיים. העיצובים נעים בין איור בסגנון ארץ ישראלי תמים, כפי שניתן לראות בכרזות של חיל האוויר הישראלי, לבין הסמליות המוצגת בכרזה של אונסק"ו. בתור אחד הגרפיקאים המובילים במדינה הצעירה, עבד באו עם מגוון עיתונים וחברות. מעולם לא הפסיק לעצב, ליצור סמלילים (לוגואים), גופנים, כרזות, כריכות ספרים ופרסומות. הוא עיצב את הכותרות לסרטים רבים, שנחשבו לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית בין שנות ה-50 ועד שנות ה-80, כולל "שמונה בעקבות אחד", "סאלח שבתי", "כץ וקרסו", "חבורה שכזאת", "הם היו עשרה", "קזבלן", "עמוד האש", ורבים אחרים. הוא הקפיד תמיד לעצב גופנים חדשים לכל אחד מהסרטים, עיצובים ייחודיים שהעבירו את האופי והרוח של היצירה. הגרפיקה שלו תמיד הייתה מדויקת, שילוב ייחודי של סגנונות קלאסיים ומודרניים. מבין הגופנים הרבים שעיצב, שלושה בשימוש עשרות שנים לאחר שנוצרו: גופני "יוסף באו", "רבקה באו" ו"צלילה באו". העיצובים הנצחיים שלו התבססו על הכבוד העמוק שרחש למילה הכתובה.
מדי שנה עיצב באו איגרת אישית והומוריסטית לראש השנה, שאותה היה שולח לחברים ועמיתים, ולעיתים קרובות כללה את דיוקנו. אחדים מכרטיסי הברכה הללו חיקו שטרות כסף או המחאות, שעל גביהם הוא איחל לנמענים "אלפי ברכות". אחרים כללו שעשועי לשון בעברית - השפה שאותה כל כך אהב.
כמו כן עבד כגרפיקאי עבור מחלקת יחסי ציבור של אוניברסיטת תל אביב. עיצב מגילות קלף לדוקטור כבוד, חוברות הדרכה ופלקטים לגיוס תרומות עבור האוניברסיטה.
כל השנים צייר וערך תערוכות בארץ ובחו"ל.
מפעל חייו המיוחד זוכה להכרה בינלאומית ויצירותיו מוצגות במקומות שונים בעולם.
ב-2009 בפרלמנט הספרדי במדריד ובתערוכות נודדות בספרד עד עצם היום הזה.
בבית המרקחת בגטו קרקוב.
ב־2012 במוזיאון אוסקר שינדלר בקרקוב.
ב־2016 במוזיאון הסובלנות במוסקבה.
תערוכה של יצירותיו הוצגה באתר ההנצחה הממלכתי לחללי קהילת המודיעין (מל"מ), בגלילות. במשרד החינוך בירושלים ובתל אביב. התערוכה עדיין נודדת ברחבי העולם בגלריות ובמוזיאונים ובהרבה בתי ספר בארץ ובעולם.
הוא צייר הרבה ציורי שמן וברובם צייר אנשים. באו מאד אהב מוזיקה וניגן על כינור ומנדולינה, כמו כן צייר נגנים רבים. לאחרונה נודע שהיה מלחין. כאשר הגיע ארצה צייר את בעלי המלאכה אותם פגש ברחוב.
יוסף באו היה אדם צנוע, שלא האמין בפרסום עצמי, למרות היותו פרסומאי. הוא נתן ליצירותיו לדבר בעד עצמן. בתחילת הקריירה נהג שלא לחתום על יצירותיו, ורק בעקבות התעקשות אשתו על כך, הוא עיצב לוגו אישי: ברבור מסוגנן, שאותו כינה "חתימת האושר". מבט בו בהטייה של 90 מעלות נגד כיוון השעון חושף את השם באו.
פרסומים וספרים
יוסף באו כתב, אייר, ערך והוציא לאור עשרה ספרים בעברית ובפולנית.
הספר "שנות תרצ"ח" תורגם לאנגלית ויצא בשם "Dear God, Have You Ever Gone Hungry?". בין השאר תורגם לפולנית, סינית, ספרדית, הולנדית, רוסית וערבית.