cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיר דורון
יצירתו הספרותית
בשנת 2007 ראה אור ספרו הראשון של דורון, "הנס של עודד", המיועד לילדים ובני נוער. הספר עוסק בסיפורו של עודד, נער נמוך קומה שכושל בניסיונו להתקבל לקבוצת כדורסל, ומקים עם קבוצת חברים קבוצת כדורסל משלהם – "העשירייה הפותחת" שמה. הספר זכה לביקורות טובות ולהצלחה בחנויות הספרים, ודורון המשיך לכתוב ספרים נוספים בסדרה. בשנת 2013 החליטה הקרן לעידוד קולנוע ישראלי לתמוך בכתיבת תסריט המבוסס על "הנס של עודד" להפקתו של סרט באורך מלא. שני הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לאנגלית והפכו לרב מכר באמזון במספר קטגוריות כספר דיגיטלי. מקום העלילה בספר בגרסתו האנגלית הועתק מתל אביב לניו יורק ושמות הדמויות הותאמו לקהל הקוראים האמריקאי (תחת שם הסדרה The Dream ten"). דורון השתמש בשם העט A.D.Erving עבור ספריו בארצות הברית. דורון שלח את כתב היד המתורגם של "הנס של עודד" לכוכב ה- NBA סטפן קארי, וזה הסכים לשמש כ"שגריר" של הסדרה בהשקתה בארצות הברית בין השנים 2013–2014.
עריכה וכתיבה
דורון עסק בכתיבה ועריכה במספר ספרי עיון בהם "המאה ועשרים במאה העשרים" (הוצאת משרד הביטחון), "סיפורי ערים" (משרד הביטחון), "ספורט 50". טורים שלו וסיפורים קצרים פרי עטו פורסמו במספר עיתונים ואנתולוגיות. דורון ערך (יחד עם מורדי אלון) את סדרת ספרי "הוצא מהקשרו- משפטי המחץ של...." - שכללה תשעה ספרים - חמישה בתחום הספורט, ואחד בתחומי התקשורת, קולנוע, פוליטיקה וכלכלה. הספר הראשון בסדרה "הוצא מהקשרו משפטי המחץ של הספורט הישראלי" ראה אור בשנת 2001 בהוצאה עצמית, לאחר שתשע הוצאות לאור סירבו להוציא את הספר לאור. הספר הפך במהרה לרב מכר וקיבל תהודה תקשורתית גדולה. במקביל הקימו השניים את הוצאת גלורי שהתמחתה בהוצאתם לאור של ספרי ספורט ובין היתר הוציא סדרה חבורת הכדורגל הפרועה. סה"כ נמכרו מספרי סדרת "הוצא מהקשרו" למעלה ממאה חמישים אלף עותקים.
דלתה
דלתה או דלתא היא מישור סחף בשפך נהר שצורתו משולשת, צורה שדומה לאות היוונית דלתא (Δ), ומכאן שמה, ונערמים שם משקעי חול ובוץ שהנהר סחף בדרכו.
היווצרות הדלתה
דלתה נוצרת כאשר ישנה זרימה איטית מאוד של הנהר לים או לאגם. הסחף (המכיל בעיקר משקעים בעלי גרגירים דקיקים כמו חול, בוץ וטין) מצטבר, מקשה על זרימת הנהר לים, וגורם לו להתרחב לצדדים. דלתה יכולה להסתעף לזרועות רבות ולכסות שטח נרחב, ככל ששטחה גדל גם גדל עובי שכבותיה.
למעשה דלתה נוצרת בנהר כאשר הכמות הכוללת של חומרי הסחף שהנהר מביא לשפכו, גדולה מקצב השקיעה של האזור.
אופי וצורת שקיעת הסחף בדלתה מושפעים מכמה כוחות, שפועלים בכיוונים שונים; כוח הכבידה, שמושך את הסחף לקרקעית הדלתה או הים ומסדר אותם בצורת אפיקים נרחבים, זרם הנהר, הדוחף את הסחף לכיוון אגן השפך שלו, וגורם לסחף להתאסף על הקרקעית בצורת קווים אלכסוניים לכיוון הים, וכוחות הגלים, הגאות והשפל, שבדרך כלל מנוגדים לכיוון הנהר. כתוצאה מהכוחות השונים והמנוגדים, שמופעלים על המשקעים באופן בלתי קבוע, שכבות הסחף של הדלתה לא יוצרות מבנה סדיר עם מאפיינים ברורים, כי אם מבנה רב שכבתי שרבדיו נוטים למספר צדדים שונים.
על צורתה החיצונית, גודלה והתפתחותה של הדלתה משפיעים, בין השאר, כמות המים בנהר, עוצמת הזרם שלו, היחס בין גובה אגן הניקוז של הנהר, בסיס הסחיפה שלו, וההפרשים בין גובה פני הים לעומת גובה היבשה (המשתנים לאורך הזמן).
סוגי דלתאות
אף על פי שאין שיטת מיון מוסכמת ויחידה של סוגי דלתאות, ישנם מספר קריטריונים כללים לסיווג הדלתה. קריטריונים אלה הם: קצב זרימת הנהר שיוצר אותה, סוג אגן המים שאליה הדלתה נשפכת, וצורת הדלתה יחסית לקו החוף.
הדלתאות של נהרות בעלי זרם איטי מאופיינות בחומר סחף דק מאוד, לעומת הדלתאות של נהרות בעלי זרם חזק, שמבחינה גאוגרפית, דומות יותר לשפכים של נהרות רגילים.
סוגי הדלתאות לפי אגן ניקוזן מתחלקים לדלתאות ימיות, הקלאסיות, דלתאות של אגמים, שהן קטנות בדרך כלל, ודלתאות קרחון.
מבחינת צורתן מתחלקות הדלתאות ל: דלתה ישרה, שכמעט יוצרת קו ישיר עם החוף, דלתה מוארכת, היוצרת צורה שדומה לרגל של עוף, דלתה כפופה קמורה, שהיא הדלתה ה"קלאסית" מבחינת צורתה, ודלתה כפופה קעורה.
האדם בדלתה
אופייה הפורה של אדמת הדלתה (כתוצאה מהזנה מתמדת של סחף), שפע המים בה, וההשקיה החקלאית הקלה האפשרית בתוך אדמותיה, גרמו כבר מימי קדם להתיישבות בני אדם בתחומיה. ההשפעה האנושית על הדלתה כוללת, חוץ מחקלאות והתיישבות, גם שינויים הנדסיים בתחומיה לתועלת האדם. השינויים כוללים בין השאר: העמקת אפיקים, בניית סוללות, העלאת פני הקרקע בדלתה, חיזוק וניקוז האיים בין הדלתאות, ושיקוע סחף הנהר. בכלל הדלתאות ברחבי העולם מתגוררים כ-500 מיליון איש.
עם זאת ישנן בעיות טיפוסיות להתיישבות האנושית בדלתאות כתוצאה ממאפייניהן הגאוגרפיים המיוחדים. הבעיות כוללות:
רשימת נהרות עם דלתאות גדולות
הדלתה המפורסמת ביותר היא הדלתא של הנילוס, והמושג דלתה נלקח ממנה, כיוון שכבר מימי קדם הבחינו בתווים המאוד דומים של שפך נהר הנילוס לאות היוונית דלתא (Δ). נהרות אחרים עם דלתות מפורסמות הם:
טיטה רופו
טיטה רופו (באיטלקית: Titta Ruffo, 9 ביוני 1877 - 5 ביולי 1953) היה זמר אופרה איטלקי, שמקובל לראות בו את גדול הבריטונים האיטלקים בדורו, ואולי גם בדורות הבאים.
רופו, שכינויו היה Voce del leone ("קול האריה"), נודע בקולו האדיר, בצלילים הגבוהים המרטיטים שלו ובעוצמה הדרמטית שהפגין על הבימה. בריטונים אחרים, גם ידועי השם שבהם, התייחסו ביראת כבוד אל קולו של רופו: ג'וזפה דה לוקה, כוכב בריטון בזכות עצמו, אמר על רופו, "מה שהיה לו לא היה קול, זה היה נס;" (אם כי אין מרבים לצטט את חלקה השני של המסקנה של דה לוקה ",..והוא (רופו) מכריז עליו בקולי קולות...") וויקטור מורל, ששר לראשונה בתפקידי יאגו ופלסטף של ורדי, אמר שצלילי הרגיסטר העליון של רופו הם המרהיבים ביותר ששמע מעודו מפי בריטון.
קריירה
נולד בשם רופו טיטה בפיזה והפך את סדר שמותיו לבימה. רופו היה בנו של מהנדס. הוא למד פיתוח קול אצל מורים אחדים, אבל השיטה הווקלית שלו היא פרי לימוד עצמי, ביסודה. הופעתו הראשונה הייתה בשנת 1898 בתיאטרו קונסטאנצי ברומא, בתפקיד הראלד בלוהנגרין של וגנר. אחרי פתיחה איטית, נסקה הקריירה שלו לשחקים בשנים הראשונות של המאה ה-20 ותוך זמן קצר השיג פרסום בינלאומי. הופעותיו הראשונות הגדולות היו בלונדון (1903), מילאנו (1904), ליסבון (1907, בואנוס איירס (1908) והאופרה של פריז (1911). הופעתו הראשונה של רופו בארצות הברית הייתה בפילדלפיה בשנת 1912 והוא הרבה לשיר בשיקגו. אל המטרופוליטן אופרה הגיע במועד מאוחר יחסית בקריירה שלו, ב-1922 בתפקיד פיגרו בספר מסביליה. הוא הופיע ב-46 הצגות במטרופוליטן בין 1922 ל-1929.
הרפרטואר של רופו כלל את רוב תפקידי הבריטון באופרה הצרפתית והאיטלקית, ביניהם ריגולטו, "די לונה", אמונסרו, ז'רמון, טוניו, פיגרו של רוסיני, המלט, יאגו, קרלו ב"ארנאני", דון ג'ובאני, ברנאבה ורנאטו ב"נשף המסיכות". הוא נודע גם בכמה תפקידי בריטון באופרות, שנשכחו בינתיים מלב: התפקידים הראשיים ב"המלט" של אמברואז תומא וב"כריסטופורו קולומבו" של פרנקטי, קסקארט ב"זאזא" של לאונקוואלו ונרי ב-La Cena delle Beffe של ג'ורדאנו. תפקידי המפתח של רופו היו ריגולטו והמלט.
קולו של רופו היה מכשיר אדיר, בעל מצלול רב-עוצמה ורגיסטר עליון, שהצטיין בברק יוצא דופן עד ללה הגבוה ותרם לעושרו. ביו שהשוו אותו לארד ממורט והיה באמת לא מעט מן המתכתי בקולו. ברגיסטר האמצעי היה לקולו גוון כהה ואפלולי. הצלילים הנמוכים שלו היו חלשים, בהשוואה לאחרים, ונעדר מהם המצלול העשיר של צליליו הגבוהים יותר. בסך הכל היה קולו עשיר גוונים, כעין פריזמה.
דעת מבקרים
כמו בן ארצו המפורסם, הטנור אנריקו קארוזו, נאמר על רופו שהוא מגלם סגנון שירה חדש ששם דגש על עוצמה, צליל עשיר וכוח ביטוי מילולי, שהעיבו על המשקל הרב שייחס הדור הקודם לחן ווקאלי, דקות ביטוי, זוך ועדינות הצליל - לדברי המבקרים המכובדים, ג'ון סטין ("The Grand Tradition", דאקוורת', 1971) ומייקל סקוט ("The Record of Singing", דאקוורת', 1978) אין זה משקף נכונה את הטכניקות של שני הזמרים, שהיו רחוקות מחספוס או גולמיות. על אף הפופולריות הרבה שזכה לה, לא הכל התפעלו מן הגישה הווקאלית של רופו, והיו מבקרים שהשוו אותו לרעתו עם הבריטון הלירי הדגול מטיאה בטיסטיני. מוציאי דיבתו של רופו האשימו אותו בשאגות, שנועדו להמם את קהל בעוצמת קולו ותו לא, אבל תקליטיו מצביעים על הבחנה דקה, על ניואנסים ועל שליטה טכנית מעולה, בכל מקרה שהדבר נראה לו נחוץ ומתבקש לפרשנות.
כוכב עצמאי
רופו לא היה מעולם "בריטון הבית" או זמר קבוע באיזו שהיא להקת אופרה; הוא היה כוכב בזכות עצמו וקיבל מקום ראשון בשלטים - ותעריפי-על - בכל מקום שאליו הוזמן לשיר. רופו היה זמר האופרה (הגבר) היחיד בתקופתו שיכול היה להתחרות, במונחי תהילה ושכר, עם קארוזו. באופן מפתיע, השניים שרו יחדיו לעיתים רחוקות. לעובדה זו הועלו שלושה הסברים: ראשית, ששני הזמרים לא אהבו להתחלק בתהילה עם כוכב אחד בן המין הגברי; שנית, שמעט מאוד בתי אופרה יכלו לעמוד בהפקה אחת בשכר המופלג שהשניים תבעו, בעיקר אם היה עליהם לשלם גם את שכרה של סופרן יקרה. שלישית (פרקש 1984), לפי ביקורות בעיתונים בני התקופה על הופעות משותפות של השניים, רופו העיב בקביעות על קארוזו. קארוזו ורופו אומנם הופיעו יחד פעמיים באולפן הקלטות. רק הקלטה אחת מאלה שרדה, הדואט "Sì, pel ciel" מתוך "אותלו". מביני דבר רבים בתחום הווקאלי רואים בה את ההקלטה הווקאלית היחידה הגדולה ביותר מאז ומעולם. בין יתר מעלליו הווקאליים בהקלטה זו מצליח רופו, בשונה מכל יאגו אחר שהוקלט אי פעם, לשמור על סגנון ווקאלי חוצב להבות ורב רושם מראשית עד אחרית. קארוזו נענה לאתגר והתוצאה היא שילוב של טנור ובריטון שאין דומה לו בכל תולדות ההקלטה המוזיקלית.
ייתכן, שסגנון השירה הנמרץ של רופו לא היה בו כדי להועיל לאריכות ימים ווקאלית, והירידה באיכות קולו החלה במועד מוקדם יחסית. אין לשכוח, שרופו התגייס לצבא והשתתף במלחמת העולם הראשונה ואפשר שדבר זה תרם להתדרדרותו המוקדמת. במשך שנות ה-20' של המאה ה-20 השתוותה לקולו איכות חלולה, מתכתית, שהלכה וגברה. הקול היה עדיין עז ואיתן, אך התחושה הייתה, שהליבה הווקאלית נגוזה. עוצמת הקול נשארה כשהייתה, אבל העושר נמוג והצליל שהתקבל היה מרשים, אך לא יפה במיוחד. ייתכן, שהזרעים לירידתו המוקדמת של רופו היו טמונים בעובדת היותו אוטודידקט מעיקרו. רופו עצמו הכיר בכך, ככל הנראה, וסירב ללמד פיתוח קול אחרי פרישתו, סירוב שנימק במילים הבאות, "מעולם לא ידעתי איך לשיר; זו הסיבה שקולי נעלם כשהגעתי לגיל חמישים. אין לי כל זכות לעשות הון משמי הקודם ומן המוניטין שרכשתי בניסיון ללמד צעירים מה שמעולם לא ידעתי לעשות בעצמי." ואולם ביקורות של הופעותיו באמריקה בשנת 1912 (טאגל 1983) ציינו את השליטה המופתית והחסכנות באמצעים ווקאליים בהפקת הצליל. אין עדיין סיבה ברורה ומדויקת לירידתו הווקאלית של רופו.
רופו פרש ב-1931 ושהה שנים אחדות בשווייץ ובפריז. הוא כתב אוטוביוגרפיה, La mia parabola ("החידה שלי"), שהדמות העולה ממנה היא של אדם אינטליגנטי, רהוט ומודע לעצמו. בשנת 1937 חזר רופו לאיטליה, שם נעצר לאחר זמן בגין התנגדות למשטר הפאשיסטי. ספר זכרונותיו תורגם לאחרונה לאנגלית.
טיטה רופו מת בפירנצה ממחלת לב בשנת 1953.
גראנדמאסטר פלאש
ג'וזף סאדלר (באנגלית: Joseph Saddler; נולד ב-1 בינואר 1958), הידוע בשם הבמה גראנדמאסטר פלאש (Grandmaster Flash), הוא די ג'יי, ראפר ואמן היפ הופ אמריקאי. הוא נחשב לאחד מחלוצי ז'אנר ההיפ הופ. להקתו Grandmaster Flash and the Furious Five הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול בשנת 2007, והפכה ללהקת ההיפ הופ הראשונה שזכתה בתואר כבוד זה. בשנת 2019 זכה סאדלר בפרס פולאר למוזיקה.
ביוגרפיה
ג'וזף סאדלר נולד בעיר ברידג'טאון, בירת ברבדוס. הוא היגר עם משפחתו לארצות הברית, וגדל בברונקס שבניו יורק. למד בבית הספר התיכון סמואל גומפרס, ושם הוא למד כיצד לתקן ציוד אלקטרוני. הוריו של סאדלר מילאו תפקיד חשוב בהתעניינותו במוזיקה. אביו היה חובב הקלטות. במהלך ילדותו, ג'וזף סאדלר הוקסם מאוסף התקליטים של אביו. דודו, סנדי סאדלר, היה אלוף אגרוף במשקל נוצה.
לאחר התיכון הוא השתלב בתחום הדי ג'יי בניו יורק, והשתתף במסיבות שהורגנו על ידי ראפרים שונים, כמו די ג'יי קול הרק.
ב-1978 הקים את ההרכב Grandmaster Flash and the Furious Five. ההרכב זכה להצלחה רבה בעיקר בזכות השיר "The Message" משנת 1982.
במהלך השנים הופיע גראנדמאסטר פלאש במדינות שונות, כולל בישראל.
פיליפ סויר
'''פיליפ "פיל" ג. סויר (באנגלית: Phillip "Phil" G. Sawyer''') (נולד ב-7 בינואר 1961) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כקצין אג"ם ותכנון של הצי.
ביוגרפיה
סויר גדל בפיניקס שבאריזונה. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסת מערכות מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, התגייס לצי והוכשר כקצין צוללות.
שירת כקצין קשר, קצין בקרה רדיואקטיבית וקצין תדלוק בצוללת התקיפה "בלופיש". ב-1988 מונה למדריך במרכז ללוחמה נגד צוללות של הצי האטלנטי. ב-1991 הוצב כקצין הנדסה בצוללת הטילים הבליסטיים "פלורידה". בשנים 1994–1996 שירת בענף שיבוץ צוותי צוללות בלשכת כוח האדם של הצי. באוגוסט 1996 מונה לסגן מפקד צוללת התקיפה "סולט לייק סיטי". באפריל 1998 מונה לעוזר סגן מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. במאי 2001 מונה למפקד צוללת התקיפה "לה ג'ולה". תפקידים נוספים אותם מילא הם מפקד פלגת הצוללות 15 בגואם, ראש ענף לוחמה בטרור ואבטחה במטות המשולבים, שירות במטה הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית ופיקוד על כוח הצוללות בפיקוד כוחות הצי.
ב-2010 הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה לסגן מפקד פיקוד המיקוש הימי והלוחמה נגד צוללות, בתפקידו הבא שימש מפקד כוח המשימה 74/54 בצי החמישי. באוגוסט 2013 מונה למפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט. בספטמבר 2015 מונה לראש מטה סגן מפקד כוחות הצי בפיקוד האוקיינוס השקט.
באוגוסט 2017 מונה למפקד הצי השביעי, חודש לפני המועד המתוכנן לכניסתו לתפקיד. קידומו בדרגה וכניסתו לתפקיד התרחשו בעקבות הדחתו של תת-אדמירל ג'וזף אוקוין לאחר שתי התנגשויות של משחתות הצי באוניות אזרחיות, תקריות בהן נהרגו 17 מלחים. הוא סיים את תפקידו בספטמבר 2019. באוקטובר 2019 מונה לקצין אג"ם ותכנון של הצי. כיהן בתפקיד עד פרישתו ב-2021.
סויר בעל תואר שני בניהול הנדסי מאוניברסיטת אולד דומיניון.
דארל גריפית'
דארל סטיבן גריפית' (באנגלית: Darrell Steven Griffith; נולד ב-16 ביוני 1958) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA לכל אורך קריירת המשחק, בין השנים 1980–1991. בסיום עונתו הראשונה ב-NBA זכה בתואר רוקי העונה, ולאורך הקריירה העמיד ממוצעים של 16.2 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
גריפית' נולד וגדל בעיר לואיוויל שבקנטקי, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת לואיוויל. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע גריפית' 18.5 נקודות בממוצע למשחק, ובעונתו האחרונה הוביל אותה לזכייתה הראשונה אי פעם בטורניר אליפות המכללות. לאורך אותה עונה קלע 22.9 נקודות למשחק, ובמשחק הגמר מול אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA") הוביל את קלעי קבוצתו עם 23 נקודות. בסיום העונה זכה גריפית' בפרס ג'ון אר. וודן המוענק לשחקן המכללות המצטיין בליגת המכללות כולה. בעת סיום לימודיו היה הקלע המוביל בתולדות קבוצת לואיוויל, עם 2,333 נקודות בסך הכול.
קריירת משחק ב-NBA
בשנת 1986 סבל גריפית' משבר מאמץ בכף רגלו, ונאלץ להחמיץ את כל עונת. עד שחזר לשחק, בעונה העוקבת, עזב דאנטלי את הקבוצה, וצמד הצעירים קארל מלון וג'ון סטוקטון הפכו לשחקנים המובילים של הג'אז. ב-5 העונות הבאות שימש גריפית' בעיקר כשחקן ספסל, ותפקידו בקבוצה הלך ופחת עד פרישתו ממשחק בסיום עונת. בעת פרישתו ניצב במקום הראשון בתולדות הג'אז במספר משחקים (765) ובשלשות (530), ושלישי בנקודות (12,391) ובחטיפות (931).
ב-4 בדצמבר 1993 הפרישה יוטה ג'אז את גופייתו, עם המספר "35".
בלה סקיי (עיתונאי)
בלה סקיי (בהונגרית: Székely Béla; בקליאן, 1 ביוני 1891 –קסקומוס, 9 בדצמבר 1955) היה משורר יהודי-הונגרי, פובליציסט, מומחה פסיכולוגי מטרנסילבניה.
ביוגרפיה
בלה סקיי נולד במשפחה יהודית. הוא סיים את לימודיו בקולג' באוראדיה ובבודפשט. הוא היה מייסד העיתון היהודי בשפה ההונגרית "מזרח חדש" (Új Kelet) בקלוז' בשנת 1919, והיה מנהל העיתון בין ה-4 באפריל 1923 לבין 29 בפברואר 1924. בשנים 1921–1922 ייסד את העיתון "עיתון השעה 5" כעורך אחראי. סקיי לקח חלק פעיל בפעילות העמותה הלאומית היהודית בטרנסילבניה ובמסגרתה ארגן את התנועה העולמית של בנות יהודיות "אביבה". הוא חי בהונגריה (שטרנסילבניה נלקחה ממנה בחוזה טריאנון) משנת 1926 ואז היגר לארגנטינה וחי שם מ-1938.
ספר השירה הראשון שלו, "חישובים" (Számvetések) פורסם בבודפשט (1912). בהונגריה הוא היה עמית של לאיוש קשאק בכתבי העת "תיעוד" וגם ב"עבודה". בשנים 1934–1935, כנציג המגמות הפסיכולוגיות העמוקות, ערך את כתב העת הפדגוגי והגרפולוגי "הכרת האדם". ספרו "ילדך" (בודפשט, 1925), העוסק בגידול ילדים מודרני, התפרסם בשתי מהדורות גם בקלוז' (1934, 1938).
הוא ערך גם בארגנטינה עיתון בשפה ההונגרית בשם "העתיד" וגם כתב את "תולדות האנטישמיות" (בודפשט, 1936). הוא גם פרסם את ספרו בתרגום משלו בפורטוגזית (בואנוס איירס, 1940).
עלווית עבת-מקור
עַלְוִית עֲבַת-מַקּוֹר (שם מדעי: Phylloscopus schwarzi) היא מין של ציפור שיר קטנה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה) המקננת בסיביר, ונודדת וחורפת בדרום-מזרח אסיה.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שתי תצפיות מאושרות בלבד עד היום: הראשונה נתפסה במהלך טיבוע ציפורים בשבעה באוקטובר 1982 במעגן מיכאל, והשנייה נצפתה וצולמה במשאבי שדה תשע שנים מאוחר יותר באותו תאריך בדיוק, בשבעה באוקטובר 1991.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Phylloscopus הוא מיוונית עתיקה, מהמילים phullon, "עלה", ו- skopos, "מחפש" (מ- skopeo, "לצפות"). שם המין הספציפי schwarzi מנציח את האסטרונום הגרמני לודוויג שוורץ (1822–1894).
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים שונים.
תיאור
זוהי עלווית הדומה בגודלה לעלווית אפורה, אורכה כ-11.5–12.5 ס"מ. לבוגר יש גב חום ללא פספוס וחלקים תחתונים צהבהבים. יש לה פס-גבה בולט ארוך מאוד בצבע לבנבן, והמקור המחודד עבה יותר מזה של העלווית הכהה הדומה לה. הרגליים חיוורות יותר מאלו של האחרונה, ואצבעות הרגליים נראות גדולות, מה שמשקף את אורח החיים הקרקעי יותר של עלווית זו. הזוויגים זהים, כמו אצל רוב העלוויות, אבל פרטים צעירים בעלי יותר צבע צהוב בחלקים התחתונים. הקריאות הן "צ'יק" רך. כמו רוב העלוויות, היא אוכלת חרקים.
קינון
הקן ממוקם נמוך בתוך שיח והתטולה מכילה כחמש ביצים. יש להן צבע אפרפר מנומר ומפוספס בסימנים עדינים בחום-זית, המפוזרים באופן שווה על פני השטח וכמעט מסתירים את צבע הבסיס. גודלן כ-17 על 13 מ"מ.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב, ומגמות האוכלוסייה מוערכות כיציבות, ולכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
רוחק ראייה
רוחק ראייה (בלועזית: היפראופיה או היפרמטרופיה) הוא ליקוי במיקוד קרני האור המגיעות אל הרשתית. כאשר הן יוצאות מנקודה קרובה, הן אינן מתרכזות על הרשתית ("מסך" העין) אלא מאחוריה, כך שהאדם אינו יכול לראות בבירור עצמים קרובים. לעומת זאת, למעט במקרים קיצוניים, עצמים רחוקים נראים יחסית בבירור.
רוחק ראייה עשוי להיגרם על ידי גלגל עין קצר, או בשל אי קמירותה של הקרנית או עקב צורת עדשה לקויה. לרוב זהו ליקוי מלידה. אדם רחק ראייה יכול לראות היטב עצמים מרוחקים ממנו (כל עוד הוא בגיל צעיר והעדשה התוך עינית מסוגלת לפצות על ליקוי זה בהוספת דיופטרים חיוביים). אך בהתבוננותו בעצמים קרובים, אין העדשה שבעינו מסוגלת להתאים עצמה לראייה מקרוב - מכיוון שנדרשת מהעדשה עוצמה שהיא אינה מסוגלת לספק, ולכן תצטייר לו תמונה מטושטשת והוא יחוש כאב ראש.
תיקון רוחק ראייה נעשה בעיקר באמצעות משקפיים או עדשות מגע קמורות, אשר ממקדות את העצם על הרשתית במקום מאחוריו. בנוסף, אפשר לטפל בניתוח לעיצוב הקרנית או להחלפת העדשה.
רוחק ראייה הוא גם מאפיין של זוקן ראייה (פרסביופיה), אך בעוד אנשים צעירים בעלי רוחק ראייה סובלים בדרך כלל מגלגל עין קצר מהרגיל, אנשים עם זוקן ראייה הם בעלי גלגל עין באורך נורמלי ועדשת עין נוקשה, שלא מסוגלת להגדיל את עוצמת המיקוד הנדרשת לעצמים קרובים. לכן, בעוד אנשים עם רוחק ראייה יכולים להיעזר יותר בתיקון אחיד עם עדשות קמורות, המאפשר ראייה מקרוב ומרחוק, אנשים עם זוקן ראייה זקוקים למשקפי קריאה (עדשות קמורות) לעבודה קרובה בלבד או למשקפיים ביפוקליות או מולטיפוקליות.
הרבה תינוקות סובלים בשנתם הראשונה מרוחק ראייה. הבעיה יכולה להסתדר מעצמה אך הומלץ לבדוק כל חצי שנה בדיקת עיניים מקיפה. נטען כי הזנחה בטיפול אצל תינוקות עלולה לגרום לפזילה, אך מסקירת המחקרים המעטים בנושא עלה חשש להטיה ולדיווח לקוי.
יחסי בלגיה–פולין
יחסי בלגיה–פולין הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בלגיה לבין פולין, שתי המדינות חברות ב, נאט"ו ובאו"ם.
היסטוריה
ב-6 במרץ 1919 הכירה ממשלת בלגיה במדינה הפולנית, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. לאחר מלחמת העולם השנייה הכירה ממשלת בלגיה בממשלת האחדות הלאומית הזמנית ביולי 1945 והציעה לכונן יחסים דיפלומטיים. ב-2 באוקטובר 1945 כוננו פולין ובלגיה יחסים דיפלומטיים ברמת הנציגויות. במקביל, הודיעה ממשלת בלגיה לממשלת הרפובליקה של פולין הגולה כי היא חזרה בה מהכרתה וניתקה את היחסים הדיפלומטיים. הקונסוליה של הרפובליקה של פולין בבריסל השיקה את שירותיה באופן רשמי ב-15 באוקטובר 1945, והקונסוליה של הרפובליקה של פולין באנטוורפן ב-17 באוקטובר 1945. נציגויות דיפלומטיות של פולין ובלגיה הועלו לדרגת שגרירויות ב-9 במרץ 1957.
ב-13–15 באוקטובר 2015 ביקרו פיליפ, מלך הבלגים ורעייתו המלכה מתילדה בפולין. זה היה ביקור החוץ הרשמי השני של המלך פיליפ מאז עלייתו לכס המלכות. הזוג המלכותי נפגש, בין היתר, עם נשיא הרפובליקה של פולין ועם יושבי ראש הסיים והסנאט. ב-24 בינואר 2018 ביקר ראש ממשלת בלגיה שארל מישל בפולין ונפגש עם ראש הממשלה מתאוש מורבייצקי. השיחות עסקו, בין היתר, בנושאים דו-צדדיים, עתיד האיחוד האירופי ומדיניות המזרח. ב-28 בינואר 2019 ערך השר ג'יי צ'פוטוביץ' ביקור בבלגיה והיה אחד מאורחי הכבוד בפגישת שגרירי בלגיה. השר השתתף גם בחנוכת התערוכה "כנפי שריון" במוזיאון המלכותי של הכוחות המזוינים בבריסל. במהלך אותו אירוע הונצחה דיוויזיית השריון הפולנית ה-1 של הגנרל סטניסלב מצ'ק, אשר בסתיו 1944 שחררה מספר ערים בפלנדריה הבלגית.
יחסים כלכליים
בשנים האחרונות, זרימת ההון הבלגי לשוק הפולני הואצה בבירור. למעלה מ-700 חברות בעלות הון בלגי רשומות בפולין. בקרב המשקיעים הבלגים המספר הגדול ביותר הוא של מפעלים קטנים ובינוניים. מפעלים אלו משקיעים בעיקר במגזרים הבאים: ביטוח פיננסי, אנרגיה, מזון, חומרי בניין, מכונות חקלאיות ושירותים עירוניים. ב-2018, בלגיה הייתה שוק היצוא ה-13 של פולין בעולם והיבואנית ה-9 בגודלה מבחינת יבוא. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של פולין, שווי הייצוא הפולני לבלגיה בשנת 2018 הסתכם ב-5.15 מיליארד אירו, היבוא מבלגיה הסתכם ב-5.6 מיליון אירו. המאזן השלילי בחילופי הכלכלה של פולין עם בלגיה נותר כמעט ללא שינוי מאז שנות ה-90. מאפיין אופייני לסחר הפולני-בלגי הוא ריכוזו החזק באזור הפלמי. כ-85% מסך המחזור בין פולין לבלגיה מיושם עם פלנדריה, 13% באזור ואלוניה ו-2% עבור אזור בריסל הבירה.
תומאס פינקה
ביוגרפיה
תומאס ג'ייקובסן פינקה נולד בפלנסבורג בשלזוויג. הוא היה בנם של חבר המועצה ג'ייקוב פינקה ואנה טורסמד. הוא סיים את לימודיו בבית הספר היסודי בפלנסבורג. משנת 1577 למד חמש שנים באוניברסיטת שטרסבורג מתמטיקה, רטוריקה ולימודי פילוסופיה אחרים. בשנת 1590 הוא הפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1603 קיבל גם תואר פרופסור לרפואה.
חיים אישיים
הוא היה נשוי לאיבריה יונגסדטר אייברס (1574–1614). בנו ג'ייקוב פינקה (1592–1663) היה פרופסור לפיזיקה. בנותיו התחתנו עם המדען קספר ברתולין האב (1585–1629), הבוטנאי יורגן פירן (1581–1628), ההיסטוריון אולה וורם (1588–1654) והתאולוג הנס ברוכמנד (1594-1630).
תומאס פינקה נפטר ב-24 באפריל 1656, ונקבר בכנסיית Vor Frue Kirke בקופנהגן.
משפט זוטא
משפט זוטא הוא הליך נפוץ במשפט פלילי, בו מתקיים משפט קטן בתוך המשפט הגדול (מארמית: משפט זוטא = משפט קטן). זהו הליך ביניים המתקיים כאשר במהלך דיון בבית המשפט עולה טענה כנגד קבילותה של הודאה, ומטרתו לפסוק האם היא קבילה. המקור עליו מתבסס ההליך במשפט האנגלי, והוא קיים במערכת המשפט בישראל עוד מימי המנדט הבריטי.
הרקע
על פי דיני הראיות, הודאה באשמה שמסר הנאשם במהלך חקירת משטרה, בפני חוקר, מוגשת לבית המשפט כראיה בצירוף עדות החוקר על אופן מסירת ההודאה ונכונותה. הודאה כזו מהווה ראייה מכרעת שעלולה לגרום להרשעת הנאשם באופן כמעט ודאי, שכן לא נותר לתביעה אלא להביא עוד דבר מה נוסף כראיה, כדי שיוכרע הדיון. במשפטים בהם עלול הנאשם להישלח לשנים רבות בכלא, נמצאים הסניגורים בעמדת נחיתות מול התביעה, ולעיתים קרובות כופרים בקבילותה של ההודאה ומעלים טענות על אי-חוקיותה, בעיקר בגלל אמצעי חקירה פסולים שגרמו לטענתם למסירת ההודאה. על פי החוק היא תהיה קבילה רק אם בית המשפט ראה שההודאה הייתה מרצון חופשי.
הבקשה למשפט זוטא מוגשת לשופט לפני מסירת ההודאה כראיה, ואם החליט כי יש מקום לדון בקבילות - נעצר הדיון הגדול (בכתב האישום), ונפתח הדיון הקטן (זוטא).
ניהול משפט זוטא
משפט זוטא מתנהל בדרך כלל כבר בפתיחת המשפט או במהלכו, אם כי קרו מקרים נדירים בהם התנהל ההליך גם בשלבים סופיים.
דוכסות מקלנבורג
דוכסות מקלנבורג (בגרמנית: Herzogtum Mecklenburg) הייתה דוכסות בתוך האימפריה הרומית הקדושה, הממוקמת באזור מקלנבורג. היא התקיימה במהלך ימי הביניים המאוחרים ובתקופה המודרנית המוקדמת, מ-1471 עד 1520, וכן מ-1695 עד 1701. בירתה הייתה שוורין.
בית הכנסת רבי יוסף קארו
בית הכנסת רבי יוסף קארו הוא בית כנסת מן המאה ה-16 בעיר העתיקה של צפת, אשר על פי המסורת היה בית מדרשו של רבי יוסף קארו.
דוכסות מקלנבורג
היסטוריה
המדינה הוקמה בשנת 1471, כאשר הדוכס היינריך הרביעי, איחד את הדוכסויות מקלנבורג-שטארגארד ומקלנבורג-שוורין. המדינה התקיימה עד 7 במאי 1520, אז חולקה לדוכסות מקלנבורג-גיסטרו ומקלנבורג-שוורין. היא הוקמה מחדש ב-1695, עם איחודן של מקלנבורג-גיסטרו ומקלנבורג-שוורין ופרידריך וילהלם הפך לדוכס. בשנת 1701, היא חולקה לדוכסות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ.
בית הכנסת רבי יוסף קארו
היסטוריה
רבי יוסף קארו עלה לארץ ישראל מניקופול בשנת ה'רצ"ו (1536), והתיישב בצפת, שם למד בישיבתו של רבי יעקב בירב, והיה אחד מארבעת התלמידים שנסמכו על ידו עם חידוש הסמיכה. עד מהרה הפך לאחד ממנהיגיה הרוחניים של הקהילה היהודית בצפת. הוא קבע את מקומו בבית הכנסת, שהתקיים אז בקומה השנייה של המבנה, שם לימד את תלמידיו ושקד על כתיבת רוב ספריו. רבי יחיא אלצ'אהרי ביקר בבית הכנסת במאה ה-16, וציין כי בבית המדרש לומדים כ-200 תלמידים. ברעידת האדמה הגדולה בשנת ה'תק"כ (1759) נחרב בית הכנסת, ונבנה מחדש במבנה צנוע יותר בקומת הקרקע.
רבי ישראל מפולוצק כתב בשנת 1778 כי החסידים שעלו לארץ ישראל שנה קודם לכן והתיישבו בצפת "מתפללין בבית יוסף", עד השלמת בניית של בית הכנסת האר"י האשכנזי.
גם המבנה החדש של בית הכנסת חרב ברעידת האדמה בצפת בשנת 1837, ושוקם במשך עשר שנים במימונו של הגביר רבי יצחק גויטע, שעלה לצפת מאיטליה.
בבית הכנסת קיים ספר תורה ששרד מן המאה ה-16.
מבנה
מבנה בית הכנסת מעיד כי ייעודו היה להיות בית מדרש ולא בית כנסת. מעל פתח הכניסה מוצבים שני לוחות שיש ובהם כתובת ארוכה קשה לקריאה, מליצית ומשובצת בחלקי פסוקים, המנציחה את שיקום בית הכנסת לאחר רעידת האדמה:
מתחת לבית הכנסת קיים בית מגורים עם חצר קטנה, בו נמצאת "מערת המגיד", חדרון קטן ומקומר אשר בו על פי המסורת היה המגיד נגלה לרבי יוסף קארו. בסמוך לבית הכנסת ישנה חלקה, ללא ציון קבר, אשר בה, על פי אגדה אורבנית רווחת בצפת נקבר יוסף דלה ריינה.
הסמטה בה נמצא בית הכנסת נקראת "סמטת בית יוסף", ע"ש ספרו של רבי יוסף קארו, שככל הנראה נכתב בבית הכנסת.
מכללה ירושלים
מכללה ירושלים היא מכללה אקדמית תורנית, שממוקמת בשכונת בית וגן בירושלים.
היסטוריה ופעילות
מכללה ירושלים נוסדה בשנת תשכ"ה (ספטמבר 1964) כמכללה להכשרת מורים, על ידי הרב ד"ר יהודה קופרמן, מתוך מטרה ליצור מוסד אקדמי ראשון שהנחת היסוד שלו כוללת אמונה בתורה מן השמים ושמירת מצוות.
בשנת ה'תשל"ז קיבלה המכללה הכרה מהמועצה להשכלה גבוהה כמוסד תורני אקדמי להכשרת מורות, הראשון מסוגו במדינת ישראל. כבר מתחילת דרכה, המכללה ירושלים שמה לה למטרה להכשיר סטודנטיות שיוכלו להמשיך ללמוד לתארים מתקדמים ולשמש כחוקרות ומרצות במוסדות אקדמיים.
המכללה מעניקה תואר אקדמי .B.Ed בתחומים מגוונים: תנ"ך ותושבע"פ, מתמטיקה, ביולוגיה וכימיה, אנגלית, מתמטיקה, הגיל הרך, מחשבת ישראל, משאבי למידה, חינוך מיוחד ומוזיקה.
בשנת הלימודים תש"ע נפתח במכללה "בית הספר לתואר שני" (.M.Ed) לא מחקרי, במסלולים נפרדים לנשים ולגברים. בשנה זו נפתח מסלול להוראת המדעים (מדעי הטבע, מתמטיקה). בשנת תשע"א נפתחה תוכנית לימודים לתואר שני בניהול וארגון מערכות חינוך. בשנת תשע"ב נפתחה תוכנית לימודים בהוראה בין-תחומית של תורה שבע"פ ומחשבת ישראל. בראש בית הספר עומדת ד"ר תמי יחיאלי. כל התוכניות לתואר שני במכללה הן ללא תיזה.
במכללה פועל מסלול להכשרת מורים – "תוכנית רמ"ים" – המיועדת לבוגרי ישיבות גבוהות ונותנת הכרה אקדמית חלקית ללימודיהם התורניים הגבוהים. הלימודים נערכים בימים נפרדים.
לצד הלימודים האקדמיים מתקיימות במכללה תוכניות לפיתוח מקצועי וקורסים לקהל הרחב.
בשנת 2011 הוגשה תביעה כנגד המכללה בגין הטעיה בעניין הכרה בלימודי קלינאות תקשורת מטעם המל"ג, למרות שלא הייתה בידיה הכרה כזאת.
סגל המכללה
ראש המכללה בשנים האחרונות היא ד"ר דבורה רוזנווסר, בתו של מייסד המכללה הרב ד"ר יהודה קופרמן. נשיא המכללה היה פרופ' יעקב כץ, מנכ"ל המכללה הוא הרב שלמה פולק.
במרץ 2021 נבחר פרופ' עלי מרצבך לשמש כנשיא המכללה.
דיקנית הסטודנטיות החל משנת תשע"ה היא הרבנית יפה מגנס (לשעבר מנהלת האולפנית).
במהלך השנים לימדו במכללה, בין היתר, הרבנים שלמה זלמן מן ההר, ישעיהו הדרי, יעקב פילבר, דוד פוקס, יהושע כץ, יוסף כרמל, זאב מאור, יהושע בכרך, ישעיה שטיינברגר, יוסף אליהו (רב וסופר).
התנגדות למכללה בחוגים חרדיים
הקמת המכללה לוותה בהתנגדות מצד רבנים ליטאים, ובראשם הרב אלעזר מנחם מן שך. הוא פרסם איגרת לבוגרות בית יעקב ובה הביע התנגדות ללימודים אקדמיים לבנות, הכוללים תכנים ושיטות לימוד המנוגדים למסורת בית יעקב: "תשמרו את נפשותיכן ותתחזקו בדרך ובהשקפה שקיבלתן בבתי ספר בית יעקב, תיטהרו ותתקדשו להיות אמהות של הדור הבא". במשך שנים הוא אסר על תלמידיו להינשא לבנות בוגרות המכללה, אך עם השנים פחתה התנגדותו.
משמר הלילה (ספר)
בעקבותיו יצאו הספרים "משמר היום", "משמר הדמדומים", "המשמר הסופי", "המשמר האחרון" ו"המשמר הששי".
העולם הפנטזי
עלילת הרומן מתרחשת במוסקבה, בשנת 1998. המציאות המתוארת דומה מאוד למציאות המודרנית, אך נוסף אליה קונספט נוסף: ה"אחרים" (ברוסית: Иные). האחרים הם אנשים בעלי יכולות על-טבעיות (כגון ערפדים, קוסמים, משני צורה וכדומה). הם חיים בין בני האדם הרגילים בלי למשוך אל עצמם תשומת לב והאנשים הרגילים לא מודעים לקיומם. כל אחר משתייך לאחת הקבוצות: אור או אפלה, המייצגים את הטוב או הרע בהתאמה, על אף שמספר פעמים בסדרה תוהה הגיבור אם שיטות העבודה של האור הן באמת "טוב". ההבדל המהותי בין האור לחשכה הוא במוטיבים - קוסמי האור שואפים לעזור לאחר בעוד שקוסמי האפלה שואפים לעזור לעצמם.
בין שתי הקבוצות ישנה יריבות בלתי פוסקת, בה כל אחת מהקבוצות מגבילה את כוחה של השנייה. לצורך הבטחת מאזן הכוחות קיימים שני ארגונים: "משמר היום" ו"משמר הלילה". משמר הלילה פועל בלילות והחברים בו הם קוסמי אור שתפקידם הוא להשגיח על פעילות קוסמי האפלה ולמנוע במידת הצורך את ההשפעה שלהם על האנשים הרגילים. בסמכויות המשמר לעצור את מפרי החוק ואף להרוג אותם במקרה של התנגדות למעצר. ביום לעומת זאת פועל משמר היום, המורכב מקוסמי האפלה, תפקידו וסמכויותיו זהים לאלו של משמר הלילה, רק בכיוון ההפוך.
בנוסף למציאות הרגילה, שונים יכולים להיכנס לרובד נוסף המכונה "דמדומים" (Сумрак). בדמדומים הזמן נע בקצב שונה וניתן לראות בו "הילה" של האחרים.
מבנה הספר והעלילה
הספר מתחלק לשלושה סיפורים עם הפרשי זמן לא ארוכים בין האחד לשני. כולם כתובים בגוף ראשון על ידי אותו גיבור: אנטון גורודצקי (Антон Городецкий) ממשמר הלילה.
חלק ראשון: הגורל (Своя судьба)
אנטון חוזר למטה של משמר הלילה ומקבל נזיפה מהבוס שלו (בוריס איגנייביץ') על כך שהוא לא שם לב לכוחו של הילד שהצליח להתנגד לערפדים ומספר שמדובר ב"שונה" בעל כוח רב. בוריס איגנייביץ' אומר שאנטון יכול להיות בסכנה כי משמר היום ירצה להתנקם בו על כך שהרג את הערפד, ונותן לו שותפה בדמות של ינשופה לבנה, שמתגלה כאישה בשם אולגה שהפכה לינשופה כעונש.
במהלך חיפושיו אחר סבטלנה או אחרי מי שהטיל עליה את הקללה מעוכב אנטון על ידי מכשפה ממשמר היום, אליסה דניקובה, על שימוש לא חוקי בקסם, לאחר שאנטון מפעיל "רמורליזציה" על נוכל במטרה לגרום לו להפוך לאדם מוסרי יותר. אנטון ואליסה מגיעים לפשרה שלפיה היא מוותרת לו על העבירה, אך בתמורה הוא יהיה חייב לוותר לה בהמשך על עבירה דומה. הסכם זה מביא לכעסה של אולגה שמספרת שהיא הפכה לינשופה בעקבות הסכם דומה.
בהמשך, מגיעים אנטון ואולגה לביתו של איגור, במטרה להגן עליו מפני ערפדה שצפויה לחזור ולנסות לנשוך אותו. אנטון מסביר לאיגור על השונים ומבטיח לו הגנה מפני ערפדים. בהמשך שיחתם, מחליק איגור בטעות לדמדומים וכמעט שמתעלף שם, אך אנטון מצליח להציל אותו. באופן מפתיע, איגור לא בוחר אף צד ונשאר נייטרלי (בדרך כלל אחרי הביקור הראשון בדמדומים שונה מגיע לאור או אפלה). שני סוכנים אחרים של משמר הלילה באים להחליף את אנטון ואולגה בשמירתם על איגור, ואנטון נשלח במקום זה למשימה אחרת - להציל את סבטלנה מפני הקללה.
אנטון מגיע לביתה של סבטלנה ומתחיל בשיחה איתה, שבמהלכה הקללה הולכת וקטנה. אנטון מגלה שסבטלנה היא שונה בעלת עוצמה גדולה מאוד שבטעות הטילה קללה על עצמה בגלל רגשות אשם, בעקבות כך שגרמה לאימה לסרב לקבל ממנה תרומת כליה להשתלה.
למרות השגחתם של סוכני משמר הלילה, הערפדה מצליחה לחטוף את איגור ומחזיקה אותו כבן ערובה ודורשת לקרוא לאנטון. אנטון עוזב את ביתה של סבטלנה ומגיע לגג הבניין בו גר איגור. על גג הבניין מתנהל קרב בין קוסמי האור לבין קוסמי האפלה, בסופו נעצרת הערפדה ואליסה מנצלת את ההסכם בינה לבין אנטון בשביל לחשוף עבורו שהוא ואיגור בסך הכול נוצלו על ידי משמר היום ומשמר הלילה לאינטריגות שלהם. איגור, שנראה תחילה כרוצה לבחור את הצד של האור, נשאר נייטרלי לאחר הגילוי. אנטון עוזב את המקום בתחושת ניצול וכעס.
חלק שני: שייך בין שייכים (Свой среди своих)
הפרק השני מתאר מצוד אחר קוסם אור שהוא רוצח סדרתי של האפלים. הרוצח (מקסים) הוא קוסם "פראי" שאינו יודע על ההסכם בין האור לחשכה ועל המשמרים, ויכולותיו מוגבלות מאוד (הוא יכול לחוש קוסמי אופל אך לא יכול לחוש קוסמי אור) והוא הורג את קרבנותיו עם סכין עץ מכושפת. משמר היום מגנה את משמר הלילה ודורש מהם חקירה פנימית. מתגלה שלאנטון אין שום אליבי לאותם הזמנים בהם נרצחו האפלים ולכן הוא הופך לחשוד המרכזי. בוריס איגנטייביץ', שמאמין שאנטון חף מפשע, מחליף בין גופה של אולגה (שקיבלה גוף אנושי בחזרה והתגלתה כמאהבת של בוריס) לבין גופו של אנטון, ונותן לאנטון משימה להישאר ליד סבטלנה (שהפכה לחברה במשמר הלילה) באופן קבוע. סבטלנה מספרת לאנטון (שהיא חושבת שהוא אולגה) על אהבתה אליו וכועסת עליו מאוד כשמגלה שזה הוא. השניים מגיעים למסעדה, בה אנטון הולך לבד לשירותים ומגלה גופת מכשף אפל שנהרג לפני מספר רגעים על ידי מקסים שהיה באותה המסעדה עם משפחתו. בוריס איגנטייביץ' מגיע באופן בהול למסעדה ודורש מסבטלנה לשלוח לו טלפתית את המידע על אשתו של הרוצח. מיד אחריו מגיע זבולון, ראש משמר היום ודורש את הסגרתו של אנטון שנמצא בגופה של אולגה. אנטון נמלט מהמקום ועולה על טרמפ שמתגלה בהמשך כרכב בו עזבו מקסים ואשתו את המסעדה. אנטון נפגש עם אולגה ומחליף איתה גופות בחזרה, ובדרך לנקודת הפגישה פוגש במקרה באיגור. בשיחה עם אולגה, מגלה אנטון שהוא בסך הכל פיתיון ושמשמר היום מחפש אותו רק בשביל לגרום לסבטלנה להפר את ההסכם ואחר מכן לעצור אותה.
בהמשך בריחתו הורג אנטון קוסם אפל שרודף אחריו ולוקח את מראהו. הוא מגיע למטה זמני של משמר היום המחפש אחריו, שנמצא במגדל אוסטנקינו. אנטון מבין שהמטה אינו אמיתי, מכיוון שכל האפלים שיושבים בו הם בעלי כוח בינוני עד נמוך. אנטון מבין שפגישתו עם איגור לא הייתה מקרית ועליו להגיע לביתו.
באותו הזמן, מרגיש מקסים בנוכחות של קוסם אפל ומגיע לביתו של איגור במטרה להורגו. הוא מופתע מאוד לגלות במקום מכשף, ילד שאינו מפחד ממנו כלל ושמזהה אותו כקוסם אור. עם זאת הוא עומד על רצונו להרוג אותו ורק הגעתו של אנטון מצילה את איגור מפני מקסים. במהלך המאבק ביניהם, מנסה אנטון להסביר למקסים שאיגור אינו אפל אלא נייטרלי, ויש הסכם לפיו אסור להרוג כל קוסם אפלה שמקסים פוגש בדרכו, אך האחרון לא מוכן להקשיב. אנטון נפצע קל מסכינו של מקסים, אך מציל בכך את איגור. בוריס איגנטייביץ' מגיע למקום האירוע, עוצר את מקסים וטוען שהוא הצטרף לארגון אחר בשם "אינקוויזיציה" שנמצא מעבר לטוב ורע. בוריס מגלה לאנטון שכל המהלך היה מתוכנן מראש על ידי משמר הלילה לצורך לימוד והעלאה של סבטלנה בדרגה, דבר שגורם לאנטון לכעוס פעם נוספת על הניצול.
חלק שלישי: לשייכים בלבד (Исключительно для своих)
החלק פותח בקרב בין קוסם אור המגיע מאוזבקיסטן לבין אליסה ושני מכשפים אחרים ממשמר היום. במהלך הקרב הורג קוסם האור את אחד מקוסמי האפלה, נהרג בעצמו ומאפשר לקוסם אור אחר להביא חפץ נדיר - "גיר הגורל", למשמר הלילה של מוסקבה.
סוכני משמר הלילה מגיעים לביתה של אחת הסוכנות לצורך בילוי, אך אנטון לא מצליח ליהנות כלל מפני שהוא שקוע במחשבות על כך שסבטלנה חזקה ממנו בהרבה וגם אם הם היו ביחד, בסופו של דבר הם היו חייבים להיפרד. הוא כועס על כך שבוריס איגנטייביץ' מנסה לזווג בינם לצורך התוכניות שלו ובכך מנצל אותו. בסופו של דבר מבקש אנטון לחזור לביתו ומגלה את זבולון יושב בדירתו ומחכה לו. זבולון מספר לאנטון על כך שמשמר הלילה קיבל כמשלוח את גיר הגורל, חפץ רב עוצמה שבעזרתו יכולה קוסמת אור חזקה לשנות את הגורל עצמו ואף ליצור סדר עולמי חדש. אנטון פונה לבוריס איגנטייביץ', שמאפר את הדבר ומספר שהוא מתכנן לתת לסבטלנה את הגיר בשביל לשכתב את הגורל.
אנטון יוצא לרחוב ומתחיל לקחת מעוברי אורח את שמחתם, דבר שפוגע בהם, אבל מגדיל באופן זמני את כוחו של אנטון. במהלך הליכתו, הוא פוגש באליסה המנסה להפעיל קסם אפל על אנשים ומעכב אותה. היא מזמנת את זבולון שעושה עמו הסכם, לפיו אנטון מוותר על עבירה זו, אך בהמשך יהיה לו זכות לעשות קסם חזק בהרבה. אנטון תוהה מדוע זבולון מסכים לתנאים כאלה, והאחרון מסביר לו שאליסה היא אהובתו ולכן אנטון מסכים. אנטון שממלא את כוחו מעל ומעבר מגיע לגג הבניין בו גר איגור, ופוגש שם את מקסים (שהפך לאינקזווזיטור), בוריס, סבטלנה, איגור וזבולון במהלך קסם שבו סבטלנה מקבלת את האפשרות להשתמש בגיר הגורל בשביל לכתוב בספר הגורל ולהפוך את איגור לקוסם אור. סערה חזקה משתוללת סביבם ובוריס מציע שאנטון ישתמש בזכות לקסם שהוא קיבל בשביל להרגיע את הסופה, אך במפתיע מפעיל אנטון קסם רמורליזציה על עצמו בשביל לא לעשות טעות. סבטלנה מבקשת מאנטון עצה לגבי איך לשנות את הגורל, אך אנטון משיב לה שעליה להחליט לבד. סבטלנה סוגרת את ספר הגורל בלי להוסיף דבר, אך מוחקת ממנו דבר-מה ואיגור הופך מקוסם אפלה פוטנציאלי למצב לא ידוע. זבולון עוזב את המקום מרוצה מכישלונו של בוריס לשנות את הגורל לטובתו. לאחר עזיבתו, מבחין אנטון שהגיר שבור ובוריס איגנטייביץ' מגלה לו שכל הטקס היה הצגה בלבד, על מנת לאפשר לאולגה להשתמש בחצי הגיר השני ולשנות את הגורל של אדם אחר לגמרי. הוא מגלה שמטרת המבצע כולו היה החזרת כוחותיה של אולגה ושמירה על האהבה בינה לבין בוריס.
דמוגרפיה של ישראל
אוכלוסיית מדינת ישראל מנתה נכון ל-2023, מעל 9.7 מיליון תושבים (ישראלים). נתון זה כולל כחצי מיליון אזרחים יהודים אשר חיים בהתנחלויות ביהודה ושומרון אך אינו כולל את רוב הפלסטינים החיים שם תחת שלטון ישראל. כמו כן, הנתון אינו כולל כ-118,000 עובדים זרים (מתוכם כ-18,000 עובדים שאשרתם פגה); תיירים ללא אשרה בתוקף, שמספרם מוערך בכ-58,000; פליטים ומסתננים מאפריקה, שמספרם המוערך עומד על כ-26,000 (לא כולל ילדיהם שנולדו בישראל ולא כולל אלו שקיבלו מעמד בישראל לאחר שהסתננו) ומספר משתנה ובלתי ידוע של כמה אלפי שוהים בלתי חוקיים תושבי הרשות הפלסטינית.
לשם השוואה, עם קום המדינה חיו בישראל כ-780,000 תושבים.
נכון ל-2023 73.5% מתוך 9.7 מיליון תושבי ישראל מוכרים כיהודים (כ-7.1 מיליון), כ-21% מהם הם ערבים-מוסלמים, ערבים-נוצרים או דרוזים (כ-2.037 מיליון) ו-5.5% - (כ-534 אלף), מוגדרים "אחרים" מהם 300,000 יהודים על פי חוק השבות הרשומים במשרד הפנים כחסרי סיווג דת והשאר הם נוצרים לא-ערבים ובני דתות אחרות. תוחלת החיים הממוצעת בישראל נכון לשנת 2022 היא 83.5 שנה, מקום 5 בעולם.
במהלך תשפ"ב נוספו לאוכלוסייה במאזן ההגירה לישראל כ-63 אלף איש, מהם כ-59 אלף עולים חדשים.
שיעורי פריון
נכון ל-2021, שיעור הפריון הכולל בישראל היה 3 ילדים לאישה, השיעור הגבוה מכל מדינות ה-OECD. פריון כולל של האם היהודייה עמד על 3.13 ושל האם המוסלמית על 3.01.
במגזר היהודי, שיעור הפריון בקרב נשים חרדיות הוא הגבוה ביותר. בתחילת שנות השמונים היה שיעור הפריון בקרב נשים חרדיות סביב 5.6, אך מאז טיפס ועלה והגיע בשיא ל-7.5–7.6 בשנת 2002. נכון לשנים 2018–2020 עמד שיעור הפריון בקרב נשים חרדיות על 6.64. בקבוצות אחרות באוכלוסייה היהודית שיעורי הפריון הם כדלקמן: דתיות שאינן חרדיות – סביב 3.92; נשים מסורתיות-דתיות – 2.6, מסורתיות שאינן דתיות – 2.2–2.3; נשים חילוניות: 1.96. באופן מפתיע, בקרב מוסלמיות השיעור אצל "נשים דתיות מאוד" נמוך מעט מהשיעור אצל "נשים דתיות". הסבר אפשרי לתוצאה סטטיסטית זו הוא הקושי להגדיר מידת אדיקות דתית בקרב מוסלמים בישראל, בשונה מהמגזר היהודי, שבו ההגדרה ברורה יותר. שיעור הפריון הכולל בקרב הבדואים במחוז הדרום, עומד על כ-4.8 ילדים לאישה (נכון ל-2020).
הילודה בישראל יוצאת דופן לא רק בגובהה, אלא גם בכך שניכרות בה נורמות לעידוד ילודה שחוצות מגזרים, רמות השכלה ורמות דתיות שונות – וכן מפני שהעלייה בפריון התרחשה בד בבד עם עלייה בגיל הלידה הראשונה והתרחבות ההשכלה בקרב נשים, לפחות באוכלוסייה היהודית.
לידות, מספרים מוחלטים, על פי דת האם מראשית שנות האלפיים ועד שנת 2017 גדל מספר הלידות לאימהות יהודיות בכ-46%, מ-92,000 ל-134,000. מספר הלידות לאימהות מוסלמיות גדל באותה התקופה ב-6% בלבד, ועמד במשך רוב שנות המאה ה-21 על כ-35,000 לידות לשנה. בשנת 2021 עמד אחוז הלידות של אימהות יהודיות ואחרות בכלל הלידות בישראל על 73.3%, ושל אימהות מוסלמיות על 21.3%.
שיעור פריון כולל
עד שנת 2004 ה"אחרים" היו כלולים תחת אותה קטגוריה של היהודים. בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל שיעור הפריון של נשים ערביות היה גבוה באופן משמעותי משיעור הפריון של נשים יהודיות. אולם, מגמה זו השתנתה ובשנת 2016, לראשונה שיעור הפריון הכולל של הנשים היהודיות עלה על זה של נשים ערביות (3.16 ילדים בממוצע לאישה אצל נשים יהודיות לעומת 3.11 אצל נשים ערביות ב-2021).
בשנת 2020 שיעור הפריון הכולל בישראל היה 2.90. מספר זה היה נמוך בהשוואה ל-3.01 ב-2019 ול-3.09 ב-2018, אך גבוה מכל מדינות ה-OECD שהממוצע שלהן ב-2019 היה 1.61 ילדים לאישה. שיעור הפריון הכולל הגבוה ביותר בישראל נרשם בקרב נשים יהודיות – 3.00, אחריו, נשים ערביות – 2.82, ואילו השיעור הנמוך ביותר נרשם בקרב נשים ללא סיווג דת – 1.35.
אוכלוסייה יהודית
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כפי שפורסמו בערב ראש השנה תשפ"א, 19 בספטמבר 2020, בהגדרה עצמית של יהודים בני 20 ומעלה על בסיס מידת דתיות:
הערה: מסקר הלמ"ס לשנת 2014 עולה, כי מתוך כלל הלומדים בבית ספר יסודי בחינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי והחרדי יחדיו, כ-30.04% חרדים.
להלן התפלגות אלו שהגדירו עצמם "שומרים מסורת במידה רבה" בקרב היהודים:
פרופ' ארנון סופר מצביע על נתוני ילודה לפי התפלגות דתית: בשנת 2007 נולדו כ-110,000 ילדים יהודים, מתוכם כ-18,000 בלבד למשפחות חילוניות (כ-16.4%).
זרמי חינוך
בחינוך העברי שלושה זרמים עיקריים: רוב תלמידי החינוך העברי לומדים בבתי ספר שבפיקוח הממלכתי, אך בין השנים 2000 ו-2017 ירד חלקם מ-60.4% ל-52.0%. באותן השנים נרשמה ירידה קלה באחוז התלמידים שלמדו בבתי ספר בפיקוח הממלכתי-דתי, מ-19.2% ל-18.5% ואילו אחוז התלמידים שלמדו בבתי ספר בפיקוח החרדי עלה מ-20.4% ל-29.5%.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
הנסיך אדוארד, דוכס קנט (באנגלית: Prince Edward, Duke of Kent; נולד ב-9 באוקטובר 1935), או, בשמו המלא, אדוארד ג'ורג' ניקולס פטריק פול, הוא חבר משפחת המלוכה הבריטית, ונכדו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
דמוגרפיה של ישראל
אוכלוסייה ערבית
לפי סקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (שכלל בני 20 ומעלה (סוף 2016): בקרב האוכלוסייה הערבית 11% הגדירו את עצמם חילונים, 57% מסורתיים, וכ-31% דתיים או דתיים מאוד.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
אדוארד נושא את התואר דוכס קנט מאז שנת 1942, והוא ה-41 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
דמוגרפיה של ישראל
אוכלוסייה ערבית
בקרב האוכלוסייה המוסלמית בלבד, 9% מגדירים עצמם "דתיים-מאוד", 51% "דתיים", 29% לא כל כך דתיים ו-10% לא דתיים (חילונים). מספר היהודים והמוסלמים בקרב אוכלוסיית ישראל (באלפים)
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
קורות חיים
אדוארד נולד ב-9 באוקטובר 1935 בבית מס' 3 בכיכר בלגרייב שבלונדון. אביו היה הנסיך ג'ורג', דוכס קנט, בנם הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי ושל המלכה מרי. אמו של אדוארד הייתה הנסיכה מרינה, דוכסית קנט, בתם של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק וילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
דמוגרפיה של ישראל
אוכלוסייה לפי מין
נכון ל-2019
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
קורות חיים
אדוארד הוטבל בקפלה הפרטית של ארמון בקינגהאם ב-20 בנובמבר 1935 על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, קוזמו לאנג בנוכחות סבו וסבתו - המלך והמלכה, וכן בנוכחות דודיו אדוארד, נסיך ויילס, מרי, הנסיכה המלכותית, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, הנסיכה לואיז, דוכסית ארגייל וניקולאס, נסיך יוון.
דמוגרפיה של ישראל
אוכלוסייה לפי גיל
אוכלוסיית ישראל היא צעירה יחסית, ונמצאת במקום השני במדד המדינות הצעירות ב-OECD, ובמקום 89 בעולם כולו.
התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים (נכון ל-2019):
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
קורות חיים
אדוארד למד בבית הספר המכין לאדגרוב (Ludgrove Preparatory School) שבברקשייר, ובהמשך למד במכללת איטון ובלה רוסי שבשווייץ.
לאחר תום לימודיו החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בה זכה בפרס סר ג'יימס מונקריף גריסון לידיעת שפות זרות, והפך למתרגם מוסמך מצרפתית לאנגלית.
דמוגרפיה של ישראל
פריסה גאוגרפית
(נכון ל-2023)
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
קורות חיים
בשנת 1959 החל אדוארד לשבת בכיסאו של אביו בבית הלורדים.
שירות צבאי
לאחר סיום לימודיו במכללה הצבאית בשנת 1955, קיבל אדוארד דרגת לוטננט משנה (Second Lieutenant) והחל לשרת ברגימנט הסקוטים האפורים המלכותי. בין השנים 1962–1963 שירת אדוארד בהונג קונג, ולאחר מכן שירת במפקדה המזרחית של הצבא הבריטי. בשנת 1970 עבר אדוארד עם גדודו לשרת בקפריסין כחלק מכוחות האומות המאוחדות המפרידים בין החלק היווני לחלק הטורקי של האי.
דמוגרפיה של ישראל
צפיפות אוכלוסין
קצב גידול האוכלוסייה בישראל יוצא דופן ביחס למדינות ה-OECD. בשנת 1997 עברה ישראל את מקסיקו ונהייתה למדינה בעלת גידול האוכלוסייה הגבוה ביותר מבין מדינות ה-OECD. שורה ארוכה של חוקרים ואנשי ציבור ישראלים טוענים שקצב הגידול החריג של אוכלוסיית ישראל עלול להשפיע באופן שלילי על איכות החיים העתידית במדינה.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
שירות צבאי
אדוארד פרש מהצבא בשנת 1976 בדרגת לוטננט קולונל (Lieutenant-Colonel). ב-11 ביוני 1983 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל וב-11 ביוני 1993 הועלה לדרגת פילדמרשל.
דמוגרפיה של ישראל
צפיפות אוכלוסין
ישראל מדורגת במדד המדינות הצפופות בעולם במקום ה-29 עם כ-434 נפש לקמ"ר אחד. עם זאת, נתון זה מתייחס לכל אוכלוסיית ישראל, כולל כ-497,000 תושבים יהודים ישראלים המתגוררים בפועל בשטחי C במחוז יהודה ושומרון שתוחמים 3,539 קמ"ר, אך אינו מחשיב את שטחי C כחלק מהשטחים לחישוב יחסי נפש לקמ"ר. עם זאת, על שטחי C מתגוררים גם ערבים פלסטינים, מספרם אינו מדויק וישנן הערכות שונות, בין כ-70,000 לכ-125,000 בשנים 2008–2012 לבין כ-80,000 ב-2017. כך שחישובי יחס נפש לקמ"ר של תושבי ישראל עלולים לנוע בהתאם לחישובים השונים.
היסטוריה ומגמות דמוגרפיות
הרכב האוכלוסייה במדינת ישראל הושפע מגלי עלייה והגירה, מלחמות, ושינויי פיריון. עובדה זו הקשתה על חיזוי הנתונים הדמוגרפיים בה. הראשון שעסק בנושא באופן משמעותי הוא ההיסטוריון שמעון דובנוב, שחזה ב-1898, שבשנת 2000 יהיו בישראל כ-500,000 יהודים. האוכלוסייה היהודית הושפעה מגלי העלייה השונים. בשנת 1945, לפי הערכת מחלקת הסטטיסטיקה של הסוכנות היהודית, היו בארץ ישראל 592,000 יהודים, מתוכם כ-78% אשכנזים, כ-9% ספרדים, כ-5% תימנים וכ-8% מיתר עדות המזרח.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
נישואים וחיי משפחה
לבני הזוג שלושה ילדים:
לאדוארד וקתרינה נולד בן נוסף ב-5 באוקטובר 1977, אשר נפטר בלידתו.
דמוגרפיה של ישראל
היסטוריה ומגמות דמוגרפיות
על פי תחזיות דמוגרפיות שערכה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על בסיס נתוני שנת 2015, צפויה אוכלוסיית ישראל להגיע בשנת 2065 לכ-20 מיליון תושבים.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
נישואים וחיי משפחה
בשנת 1994 המירה קתרינה את דתה לנצרות הקתולית - אולם המרה זו לא פגעה במקומו של אדוארד בסדר הירושה לכתר הבריטי על פי חוק ההסדר 1701, מאחר שבעת נישואיו הייתה רעייתו חברה בכנסייה האנגליקנית. בעקבות אמו, המיר גם בנם, ניקולס, את דתו לנצרות קתולית.
אדוארד וקתרינה מתגוררים בבית רן, בארמון קנזינגטון שבלונדון.
מבצע קיסר
מבצע קיסר היה ניסיון חשאי של גרמניה בשלהי מלחמת העולם השנייה לשגר אל בעלת בריתה יפן פריטי טכנולוגיה צבאית מתקדמת. המבצע הסתיים בכישלון מוחלט.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
תפקידים
מתוקף תפקידו כעוזרה של המלכה, אדוארד שימש בשליחויות מטעמה, וביקר בטקסי העצמאות של מדינות רבות שהיו מושבות של האימפריה הבריטית ובהן סיירה לאון, אוגנדה, גיאנה, גמביה וגאנה.
מבצע קיסר
המבצע
ב-5 בדצמבר 1944 יצאה מנמל קיל הצוללת הגרמנית U-864 בהפלגת הבכורה שלה, בפיקודו של הקברניט רלף-ריימר וולפרם (Ralf-Reimar Wolfram). משימתה הייתה להוביל בחשאי אספקה צבאית ליפן. מטענה העיקרי היה חלקים של מנועי סילון למטוסי קרב ומערכות הנחיה לטילי V-2. בנוסף היא נשאה 65 טונות של כספית, שנועדו לתעשיית הנשק של יפן.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
תפקידים
אדוארד משמש כנשיא מועדון הטניס והקריקט של אנגליה וכנשיא ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, חבר בתפקיד גראנד מאסטר של הבונים החופשיים באנגליה, ומכהן כנשיא איגוד הצופים הבריטי מאז שנת 1975.
מבצע קיסר
המבצע
בדרכה צפונה דרך תעלת קיל עלתה הצוללת על שרטון ונגרם נזק לגופה. קברניטה הפנה אותה לתיקונים במעגני הצוללות הגרמנים בברגן שבנורווגיה. התיקונים שם נסתיימו רק בראשית פברואר 1945 לאחר שהתקפת אוויר בריטית על המעגנים ב-12 בינואר האטה אותם. הצוללת יצאה שוב לדרכה, אך משימתה נחשפה בפני בעלות הברית, כאשר מפענחי הצפנים בבלצ'לי פארק פענחו שידורי רדיו גרמנים שהוצפנו על ידי מכונת האניגמה. האדמירליות הבריטית שיגרה את הצוללת הבריטית ונצ'רר (Venturer) בפיקודו של סגן ג'יימס לונדרס (James Launders) אל חופי דרום מערב נורווגיה כדי לאתר וליירט את הצוללת הגרמנית.
ב-6 בפברואר התרחשה תקלה באחד ממנועיה של U-864, שהפיק רעש והגדיל את סכנת הגילוי שלה. הקברניט וולפרם הודיע לבסיס בברגן כי הוא ישוב שמה לתיקונים, ונאמר לו שליווי יפגוש אותו ב-10 לחודש. בינתיים הגיעה הצוללת ונצ'רר לאזור, וההחלטה להשיב את U-864 לברגן שלחה אותה למעשה אל תוך שטח המשימה של הצוללת הבריטית.
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
תארים רשמיים
תארו המלא של הנסיך הוא: "מארשל השדה, הוד מעלתו המלכותי, הנסיך אדוארד ג'ורג' ניקולס פטריק, דוכס קנט, רוזן סנט אנדרוז, ברון דאונפטריק, האביר המלכותי של מסדר הבירית הנאצל ביותר, אביר הצלב הגדול של מסדר מייקל הקדוש וג'ורג' הקדוש, המכובד ביותר, אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי, עוזר אישי של הוד מלכותה".
תוארי כבוד
תוארי כבוד בריטיים:
תארים צבאיים
הממלכה המאוחדת
שלט אצולה
שלט האצולה זהה לשלט האצולה המלכותי, בהבדל אחד - בשלט חמישה תגים, כאשר על התג הראשון, השלישי והחמישי מופיע עוגן כחול, ועל השני והרביעי צלב אדום.
על הכתר שמעל הסמל (שמורכב מארבעה צלבי פאטיה שביניהם ארבעה עלי תות שדה) עומד אריה.
מבצע קיסר
המבצע
ב-9 בפברואר זיהה מפעיל ההידרופון של ונצ'רר רעש של מנוע דיזל של צוללת. בסריקת פריסקופ איתר לונדרס פריסקופ אחר והצוללת החלה לעקוב אחריו. במהרה התברר כי הצוללת הגרמנית גילתה את העוקבת אחריה, שכן היא החלה לשוט במסלול מזגזג. לאחר שלוש שעות של מרדף החליט הצוות הבריטי לנסות ירי טורפדו על פי המסלול בו שטה הצוללת הגרמנית. ארבעה טורפדות נורו על ידי ונצ'רר במרווחי זמן של כ-17 שניות. U-864 שמעה את הירי ונקטה תמרוני התחמקות. היא הצליחה לחמוק משלושת הטורפדות הראשונים אך תעתה בבלי דעת אל תוך מסלולו של הרביעי, אשר שבר את גופה לשניים והטביע אותה תוך אובדן כל צוותה, 57 קילומטרים מברגן.
לולא הנזק שנגרם ל-U-864 בדצמבר והעיכוב שגרמה ההפצצה הבריטית על הבסיס הגרמני בברגן הייתה הצוללת עשויה לעזוב את האזור חודש לפני בואה של הצוללת ונצ'רר בעקבות יירוט השידורים הגרמנים. התקלה שהופיעה במנוע הצוללת חתמה את גורלה.
סגן לונדרס עוטר בעקבות הפעולה באות השירות המצוין.