cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצפה הכוכבים של ברלין
מצפה הכוכבים ברלין-בבלסברג
סטרובה נותר כמנהל עד מותו בשנת 1920. עד 1918 היה מצפה הכוכבים קרוי עדיין "מצפה הכוכבים המלכותי של ברלין-בבלסברג" (Königliche Sternwarte zu Berlin-Babelsberg) או "ברלין-נאובבלסברג" (או Berlin-Neubabelsberg), ואז מ-1918 עד 1946 הוא הפך לברלין-בבלסברג. אחרי הרמן סטרובה, עבר הניהול לידי פאול גותניק בשנת 1921 והוא היה המנהל למשך תקופה ארוכה, עד שנת 1946. מלבד תפקיד זה, עבודתו העיקרית עסקה בפוטומטריה של כוכבים ובחקירת כוכבים משתנים עם פוטומטר חדש.
המיקום החדש בפארק הטירה המקורי היה שייך לקהילת נאובבלסברג. הכינוי של המצפה, "מצפה הכוכבים ברלין-נאובלסברג" צריך לציין כי זהו המצפה של ברלין במקום החדש. יישוב הווילות נאובבלסברג שולב עם העיירה נובאוס (Nowawes) על מנת להקים את העיירה בבלסברג בשנת 1938. שנה אחר-כך שולב היישוב בפוטסדאם. המצפה שמר על השם "ברלין-בבלסברג" במשך מספר שנים. רק לאחר 1945 כבר לא נעשה שימוש בברלין בשם. קוד ה-IAU של מצפה הכוכבים הוא 536.
כאשר הולאם מצפה הכוכבים של זוננברג (Sternwarte Sonneberg) בשנת 1931, צירף אותו מצפה הכוכבים של אוניברסיטת ברלין-בבלסברג כסניף של מחלקה חדשה במדינת תורינגיה.
ב-1999 צורף המבנה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו כחלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז במקור בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
לעוף על המיליון
לעוף על המיליון הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי בהנחיית ירון ברובינסקי. התוכנית שודרה במשך 6 עונות בערוץ עשר, והחל מהעונה ה-7 משודרת בערוץ 13. החל מדצמבר 2020 משודרת התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ השעשועונים.
פורמט התוכנית נמכר להפקה בספרד (שם זכתה להצלחה) וגם לרשת NBC האמריקאית ו-Sat.1 הגרמנית. בהמשך נמכרה לסין, הונג קונג, הונגריה, ברזיל, טורקיה ואיטליה.
בתוכנית הופיעה רביעיית מיתר עד לעונתה השישית, היא ניגנה את מוזיקת הפתיחה והסיום וכן קטעי מעבר. החל מהעונה השישית מושמעת הקלטה של כלי המיתר.
מטרת המשחק
בכל סיבוב ישנו מתמודד ראשי המתמודד מול עשרה מתמודדים אחרים על שאלות טריוויה. מטרת המתמודד הראשי לנצח במשחק ראש בראש כמה שיותר מתמודדים מתוך העשרה שמולו. במידה והצליח להדיח את כל העשרה, זוכה המתמודד הראשי במיליון ש"ח.
שיטת המשחק
ההתמודדות במשחק היא בשיטת "ראש בראש". בכל סיבוב בוחר המתמודד הראשי מתמודד אחד מתוך העשרה עמו הוא מתחרה באותו סיבוב, כאשר לכל מתמודד מוקצבות עשרים שניות על מנת לענות תשובה נכונה. התשובה מופיעה עם אותיות חסרות. מותר לענות תשובות שגויות במהלך 20 השניות, אבל צריך להגיד את התשובה הנכונה (בין היתר) בפרק הזמן הזה. המתמודד הראשון אשר לא ענה נכון על השאלה עף דרך הפתח ברצפה עליו הוא עומד.
לכל אחד מעשרת המתמודדים ישנו מטבע עם סכום כסף הנע בין שקל עד 50,000 ש"ח. במשחק קיימים הסכומים: 1, 1,000, 5,000, 20,000 ו-50,000. קיימים 2 מטבעות לכל סכום. כמו כן, אחד מהמטבעות בסכום 1,000 ש"ח הוא "ג'וקר", שכאשר נחשף כל המתמודדים שעדיין במשחק מקבלים את הסכום. במידה והמתמודד הצליח לנצח את המתמודד הראשי, הוא זוכה בסכום הכסף המופיע על המטבע שלו. במידה והמתמודד הראשי מנצח בסיבוב, הסכום אשר מופיע על המטבע מתווסף לקופה שלו.
למתמודד הראשי יש אפשרות להשתמש פעם אחת בגלגל הצלה "העברת שאלה". כלומר, במידה ולא ידע תשובה לשאלה מסוימת הוא יכול להעביר את השאלה למתמודד שמולו. לאחר שהצליח להדיח חמישה מתמודדים מתוך העשרה, מקבל המתמודד הראשי במשחק זכות העברת שאלה פעם נוספת. בנוסף קיים משתתף שאינו לוקח חלק במשחק שהשחקן הזמין והשאלה עוברת אליו במידה ואינו יודע את התשובה. אם הוא מצליח לענות, השחקן יוכל להשתמש בו פעם נוספת שלא ידע תשובה ואחרת ייפול והמשתתף יאלץ להשתמש בהעברת שאלה במקרה שאינו יודע תשובה.
סבב מהיר
בתום 2 סיבובים המתמודדים שנשארו מהסיבוב השני מתמודדים ביניהם על שאלות טריוויה. לכל שאלה מוקצות 10 שניות למענֶה. כל תשובה נכונה מוסיפה לקופה המצטברת 500 ש"ח. המתמודד האחרון ששורד את סבב השאלות זוכה בסכום שהצטבר בסיבוב זה.
מכירת הפורמט
פורמט התוכנית "לעוף על המיליון" נמכר לרשת NBC האמריקאית עוד לפני שידור התוכנית בישראל. חברת אנדמול גרמניה רכשה את הפורמט לשידור ברשת פרו זיבן (ערוץ 7 בגרמניה), רשת הטלוויזיה המסחרית הגדולה בגרמניה, הנמצאת בבעלותו של איש העסקים הישראלי לשעבר, חיים סבן, ואף צילמה את הפיילוט לתוכנית הגרמנית באתר הצילומים בישראל. ביולי 2011 שודרה בערוץ 3 הספרדי התוכנית הראשונה של השעשועון בגרסה הספרדית וזכתה לרייטינג גבוה. באפריל 2012 התוכנית עלתה בברזיל בערוץ Band. באוקטובר 2013 התוכנית עלתה בארצות ערב בערוץ MBC1 ושודרה עד ינואר 2014. באוגוסט 2016, שודרה התוכנית לראשונה בצרפת בערוץ 8 המקומי תחת השם "Still Standing".
סיטרואן DS3 WRC
סיטרואן DS3 WRC היא מכונית מרוצי ראלי, שנבנתה על ידי סיטרואן להתמודדות באליפות העולם בראלי. המכונית שימשה את קבוצת המרוצים החל מעונת 2011, כמחליפתה של הסיטרואן C4 WRC המצליחה, שזכתה בשלושה תוארי אליפות היצרנים. המכונית מבוססת על דגם הסיטרואן DS3 והותאמה לשינויים שהוכנסו בתקנות האליפות לקראת העונה.
במהלך שש העונות בהן נעשה שימוש בדגם ה-DS3 WRC, השיגה המכונית 26 ניצחונות. סבסטיאן לב זכה פעמיים באליפות הנהגים והקבוצה זכתה באותן שנים גם באליפות היצרנים.
היסטוריית מרוצים
פיתוח המכונית נעשה במהלך שנת 2010. בתהליך הפיתוח לקחו חלק נהגי קבוצת סיטרואן סבסטיאן לב, דני סורדו, סבסטיאן אוז'ייה ופיליפ בוגלסקי. בנוסף, השתתפו בתהליך גם נהגי קבוצת פיז'ו, החברה האחות, כריס מיק וסטפן סראזין. בעקבות השינוי בתקנות מנוע 1.6 ליטר מוגדש טורבו החליף את המנוע בנפח 2 ליטר שהיה בדגם הקודם. הספק המנוע הגיע לשלוש מאות כוח סוס ב-6,000 סל"ד.
בעונת הבכורה של ה-DS3 WRC ניצחו צמד הנהגים סבסטיאן לב וסבסטיאן אוז'ייה חמישה מרוצים כל אחד. לב זכה באליפות הנהגים, אוז'ייה סיים שלישי בדירוג אחרי מיקו הירבונן והקבוצה הבטיחה זכייה באליפות היצרנים. אוז'ייה עזב את הקבוצה בסיום העונה ואת מקומו תפס הירובנן. בעונת 2012 שוב ניצחה המכונית בעשרה מרוצים (לב - תשעה מרוצים, הירובן - אחד) וזכתה באליפות הכפולה.
באוקטובר 2012 הכריזה סיטרואן על פיתוח דגם ה-DS3 RRC שמיועד לאליפויות שונות דוגמת ה-WRC2, אליפות אירופה בראלי, אליפות המזרח התיכון בראלי ועוד אליפויות מקומיות. דגם ה-RRC מבוסס על ה-WRC, אך מותאם לתקנות של האליפויות השונות.
בעונת 2016 ניצח כריס מיק את ראלי פינלנד תוך שהוא קובע שיא מהירות ממוצעת למרוץ: 126.6 קמ"ש. היה זה הניצחון ה-26 והאחרון שהשיגה המכונית, שהוחלפה שנה לאחר מכן בדגם הסיטרואן C3 WRC.
יוסף אלמוג
משפחה עליה ולימודים
יוסף (יוסק'ה) אלמוג נולד בשם אברהם יוסף פנצ'ק בעיירה פרושוביצה ליד קרקוב בפולין. הוריו, יצחק דוד פנצ'ק ונחמה פיינר אורנוב היו בעלי מפעל למטאטאים ומברשות בעיירה, ונולדו להם ארבעה ילדים: רבקה, אברהם יוסף, מרים וחיה.
משפחת פנצ'ק הייתה משפחה ציונית, וההורים היו פעילים בתנועת "העובד" (אביו) ו"השומר הצעיר" (אמו) ביוזמת יצחק, אביו של אלמוג נפתח בפרושוביצה סניף של בית ספר ללימודי עברית "תרבות" לנוער ומבוגרים.
אלמוג למד מגיל שלוש בחדר, ומגיל חמש בתלמוד תורה. מגיל שש למד בבקרים בית הספר הממלכתי הפולני ואחר-הצהריים השלים השכלה ציונית בבית הספר "תרבות". בשנת 1936, בגיל 13, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. המשפחה, בת שש הנפשות, התיישבה בתל אביב. את השכלתו היסודית השלים בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון לילדי עובדים. והשכלה תיכונית בבית הספר המקצועי על שם מונטיפיורי.
במהלך הלימודים היה חבר בתנועת הנוער העובד.
שירות למדינה בדרך
בשנת 1938 הצטרף למסגרת הגדנ"ע של ארגון ההגנה. ובשנת 1939 נעשה חבר בימיה של הפועל תל אביב. התקבל לקורס מדריכי שייט בסקציה הימית בניהולו של שמואל טנקוס.
ב-1 בספטמבר 1939 צפה אלמוג עם חבריו וקהל רב באוניית המעפילים טייגר היל פורקת מעפילים בחוף תל אביב. בהורדת המעפילים השתתפו מדריכי הימיה אך האירוע נחרת בזכרונו של אלמוג וכיוונו לדרך פעילות בהעפלה.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח והשתתף בקורס מפקדי סירות שנערך בקיסריה באפריל 1943 בפיקודו של יעקב סלומון.
בינואר 1945 השתתף אלמוג בקורס חובלים הראשון של הפלי"ם שהתקיים ליד בית הספר הימי בחיפה בהנהלת דב מגן ושמואל טנקוס. בסיום הקורס הצטרף כאיש צוות והפליג מספר חודשים באנייה "עמוס" של חברה לשירות ימי עתיד. באותה שנה נעשה מדריך בקורס מפקדי סירות בקיסריה. החל בפעילות ההעפלה, בכך שהשתתף בהורדת מעפילים מהספינות לחוף.
ב-22 בנובמבר 1945 השתתף אלמוג כמפקד סירת מפרש בהורדת מעפילי ברל כצנלסון (אוניית מעפילים) לחוף שפיים. הסירות שסיימו את עבודת הפריקה והיו בדרך לבסיסן בקיסריה נתפשו על ידי הבריטים. אלמוג וחבריו נשלחו למחנה המעצר בלטרון.
בחורף שנת 1946 יצא אלמוג בתעודות שאולות לאירופה והגיע למחנה "סן ז'רום" במרסיי שהיה אז בסיס לפעילות המוסד לעלייה ב' בצרפת. אלמוג הופעל בעבודת הכנת אוניות להעפלה בקבוצה בפיקודו של גדעון שוחט.
בנוסף לעבודת ההכנה נעשה אלמוג מנהל מחנה נוער ניצולי שואה באזור מרסיי ומחנה "דפנה" שבו היו כ-300 ניצולי שואה ומשפחות שחזרו מרוסיה לפולין שהמתינו לעלייתם לארץ ישראל. ניהול מחנות העלייה היווה לאלמוג הכנה טובה לקראת פיקוד על אוניות מעפילים.
מדינת היהודים (אוניית מעפילים)
ב-22 במאי 1947 הודיע שמריה צמרת – הממונה על פעילות המוסד לעלייה ב' בצרפת – לאלמוג שהוא מתמנה לפיקוד על האונייה בכינוי "צפונית" שוברת קרח לשעבר NORTHLAND שמגיעה מארצות הברית לפורט דה בוק. המשימה הייתה לצאת יחד עם האנייה "המלאך" בפיקוד מרדכי לימון לבאיון בחוף האטלנטי של צרפת, ושם להכין את האנייות להעפלה. ב-2 ביוני 1947 יצאו אלמוג ואנשיו עם ה"צפונית" והגיעו לבאיון ב-12 ביוני 1947. האונייה הוכנה וב-28 באוגוסט נשלחו לנמל הבולגרי בורגס בים השחור לאסוף מעפילים.
לאחר חציית המיצרים נכנסה ה"צפונית" לים השחור וב-14 בספטמבר נכנסה לנמל בורגס בעזרת נתב שהכיר את שדות המוקשים בכניסה.
ב-22 בספטמבר לאחר חשיכה הגיעה רכבת המעפילים תחת משמר רומני ובולגרי והמעפילים - כ-2,500 מתוכם 150 תינוקות - עלו ל"צפונית" האנייה יצאה מהנמל והמתינה בעגינה ל"המלאך". תוך כדי העגינה הגיעו עוד בני נוער ולאחר קליטתם היו באונייה 2,664 מעפילים.
ב-2 באוקטובר 1947 לקראת חופי ארץ ישראל התפצלו האוניות גאולה פנתה לחיפה ומדינת היהודים לכיוון תל אביב. שתי משחתות נצמדו לאונייה כשוברת קרח הייתה חזקה במיוחד ובתמרון הצליח אלמוג לגרום נזק לאחת המשחתות. אך המשחתת הבריטית השנייה הורידה צוות השתלטות שהשתלט על חדר ההמכונות. הבריטים קשרו את האונייה למשחתת וגררו אותה לכיוון חיפה. שתי אוניות המעפילים נקשרו ל"רציף הדמעות" ולאחר שלושה ימים גורשו לקפריסין.
אלמוג ואנשי הפלי"ם נחבאו בסליק שהוכן לכך בתחתית האונייה. ולאחר שהבריטים עזבו את האנייה בצי הצללים חמקו החוצה בסיוע מחלקת הנמל של הפלי"ם.
נחשון (אוניית מעפילים)
ב-13 באפריל 1948 נכנסה האנייה בשנית למפרץ בחוף בנדול, והעלתה 550 מעפילים. כאן הוסב שם האנייה ל"נחשון הקסטל" על שם מבצע נחשון להסרת המצור על ירושלים.
ב-26 באפריל 1948 נתפסה האונייה על ידי משחתת בריטית בקרבת חופי ארץ ישראל האנייה נגררה לחיפה והמעפילים גורשו לקפריסין. הייתה זאת האנייה האחרונה שהמעפילים בה גורשו לקפריסין. אלמוג ואנשי הפלי"ם ירדו בסליק שהוכן לשם כך ולאחר רדת הבריטים חולצו על ידי יחידת הנמל.
בחיל הים
ב 27 באפריל 1948 לאחר שחולץ מהסליק בנחשון (אוניית מעפילים), התבשר אלמוג, כי יחד עם מרבית אנשי הפלי"ם, גויס לשירות הימי שהפך לחיל הים. משימתו הראשונה הייתה להכין את מדינת היהודים כאוניית מלחמה.
ב-21 במאי 1948 בערב הפליגה האונייה בדגל טורקי מנמל חיפה שהיה עדיין בשליטה בריטית לתל אביב. לאחר היציאה בפיקודו של אלמוג, הוסב שמה לאח"י אילת (א-16) הייתה זאת אוניית המלחמה הראשונה של חיל הים הישראלי. משימות האנייה היו הגנה נגד מטוסים באזור תל אביב ואבטחת אוניות עולים ורכש שהגיעו לנמל תל אביב. שתי אוניות מעפילים נוספות נמצאו בהכנה אח"י וג'ווד הצטרפה ב-9 ביוני ואח"י הגנה הצטרפה ב-18 ביולי 1948.
ב-29 במאי 1948 מלווה אח"י אילת (א-16) את אוניית מעפילים האחרונה 'קרב עמק איילון' ומאבטחת את הורדת מעפיליה בקיסריה.
בספטמבר 1948 הגיעו מאיטליה סירות נפץ ואח"י מעוז (ק-24) בפיקודו של מילה ברנר הוכנה כבסיס ימי לסירות אלה. אלמוג נעשה סגן מפקד באנייה זו.
ב-22 באוקטובר 1948 השתתף אלמוג עם אח"י מעוז (ק-24) בטיבוע אל-אמיר פארוק. הקרב המוצלח ביותר של חיל הים במלחמת העצמאות. אלמוג פיקח על הורדת סירות הנפץ לפעולה ואיסופן לאונית האם אחריה.
תפקידים נוספים
אלמוג מילא תפקידים שונים בחיל הים. ביניהם: מפקד בסיס חיל הים באילת ("בסיס המפרץ") בין השנים 1952–1955. אחריות הבסיס כללה את חופי מפרץ אילת מהגבול המצרי ועד לגבול הירדני, כולל חוף ים המלח מסדום ועד לעין גדי.
ב-1962, בנוסף לתפקידו מונה להיות הבקר-החיילי לציוד (על פי פקודת מטכ"ל), תפקיד שאחריותו פיקוח והחלטה על ציוד חילי שיוצא למכירה או יושאר לשימור על בסיס חשיבות למען ההיסטוריה.
תפקידו האחרון בחיל היה ראש ענף הפרט במחלקת כוח האדם בדרגת סא"ל. עד אוגוסט 1968 שאז פרש מהשירות הצבאי לגמלאות.
מוזיאון ההעפלה וחיל הים
בשנת שירות האחרונה הושאל אלמוג למשרד הביטחון ביזמתו להקים את מוזיאון ההעפלה וחיל הים למרגלות הכרמל בחיפה.
לאחר פרישתו מצה"ל המשיך אלמוג לנהל את המוזיאון, כעובד משרד הביטחון, עד פרישתו לגמלאות בשנת 1995.
משפחה
חיה אלוני (פון כץ) נולדה ב-1929 בליטא להניה ומאיר פון-כץ. המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1933 והתיישבה בתל אביב. בארץ נולדה בת שנייה ושמה דרורה. אלוני הייתה חברה בתנועת הנוער העובד ויצאה להכשרה בקיבוץ עין חרוד. ההכשרה גויסה לפלמ"ח ב-1945 וצורפה לפלוגה א' בגדוד הראשון. בהמשך עברה אלוני עם ההכשרה לקיבוץ משמר הים, ועסקה בעבודה, אימונים ובהגנה על היישובים הסמוכים. לאחר מלחמת העצמאות עלתה אלוני עם ההכשרה להתיישבות בקיבוץ צובה. אחרי שחרורה מצה"ל עבדה במשרד הביטחון במחלקה להנצחת החייל, והמשיכה לעבוד לאחר הנישואין בוועד עובדי משרד הביטחון.
ב-1970 פתחה את "גן חיה" בבית המשפחה בחיפה, גנון פרטי לכ־10 ילדים בגיל הרך (גילאי שנתיים שלוש). "גן חיה", שפעל במשך כ-20 שנה היה מבוקש ביותר בשכונה וההורים היו רושמים את ילדיהם אליו עם היציאה מחדר הלידה. חיה ניהלה את הגן עד שיצאה לגמלאות בגיל 60. חיה אלמוג נפטרה בשנת 2017 ממחלת האלצהיימר.
דורות המשך בחיל הים – שי אלמוג, הבן השני, התגייס לחיל הים (דור שני) וסיים את קורס חובלים מחזור מ"ו במגמת מכונה, שירת כסגן קצין מכונה (סגן צ'יף) על אח"י ניצחון ולאחר מכן בתפקידי חוף ביניהם מפקד מרכז טכנולוגיסטי (מט"ל) בשייטת 13. מבין הנכדים והנכדות – שלושה שירתו בחיל הים (דור שלישי): מיה אלמוג – כמדריכת לחימה ימית ומפקדת בבה"ד חיל הים, עדי אלמוג – כבקרית שליטה ימית ומפקדת בבה"ד חיל הים, תומר אלמוג – כטכנאי מכ"ם בספינות הטילים.
יוסקה אלמוג נפטר ב-28 במאי 2019 והובא לקבורה בבית העלמין "שדה יהושע" בחיפה.
צביעה בהתזה
צביעה בהתזה היא טכניקה שבה מרססים בעזרת מכשיר ייעודי ציפוי דק של דבק, צבע, לכה וכדומה דרך האוויר על משטח. טכנולוגיות ההתזה השונות מיושמות בתהליכי ייצור שונים באופן ידני או אוטומטי ומאפשרות דפוסי התזה שונים.
סוגי מכשירים להתזה
קיימות טכנולוגיות שונות של צביעה בהתזה, ומשתמשים בהן לפי המטרה המיועדת. לדוגמה, מרססים דוגמת איירבראש הם כלים קטנים המוחזקים ביד ומטרתם לשמש בעבודות מפורטות כמו ריטוש תמונה, ציור או ציפוי עבודות אמנות. לעומת זאת, בטכנולוגיית האיירלס משתמשים במערכת גדולה יותר המשמשת לסימון כבישים או לכיסוי משטחים גדולים כמו קירות.
מרססים להתזה בעזרת לחץ אוויר
הסוגים הנפוצים ביותר של מכשירים להתזת צבע נעזרים באוויר דחוס כדי לנפץ את החומר המותז לרסיסים.
מבנה המרסס:
רוב המרססים בנויים מגוף אלומיניום דמוי אקדח, כאשר במרכזו מורכבת מחט הנשלטת על ידי הדק, ובקצה הקנה מורכבים נחיר (דיזה) וראש אוויר (AIR CUP). בנוסף מורכבים במרסס שסתום אוויר וווסתים לכיוון כמות האוויר, כמות החומר ורוחב המניפה.
המרססים בנויים כך שהלחיצה על ההדק מדורגת לשני שלבים: בשלב הראשון נפתח שסתום אוויר ומאפשר יציאה של אוויר דחוס אל ראש האוויר, ובלחיצה עמוקה יותר המחט הפנימית נמשכת לאחור ומתרחקת מהדיזה ובכך מאפשרת לאוויר ולצבע לפרוץ ולצאת קדימה דרך הדיזה וראש האוויר.
ברוב המרססים ניתן לשנות את קוטר ההתזה וכמות יציאת החומר על ידי החלפת הדיזה, המחט, וראש האוויר, כאשר המידות הסטנדרטיות של חור הדיזה נעות בין מילימטר אחד לבין 2.5 מ"מ
נפוצים מרססים בתצורות שונות של הזנת חומר:
מבחינים בין טכנולוגיות שונות של מרססים על פי מבנה המרסס, צורת הנחיר, כמות החורים בראש האוויר והכיוונים שלהם וקובעים את סוג המרסס הדרוש בהתאם לייעוד המקצועי שלו. כך למשל לצורך התזת דבק מגע מומלץ להשתמש במרסס עם נחיר בקוטר של לפחות 2 מ"מ המוזן ממכל עליון או ממכל לחץ ולעומת זאת לגימור גבוה של לכה מומלץ להשתמש במרסס HVLP בעל נחיר בקוטר שבין 1.4 ל-1.8 מ"מ. להלן סקירה חלקית של טכנולוגיות המרססים הקיימות:
איירבראש
איירבראש הוא מרסס ידני קטן וקל משקל המשמש ליישום צבע נוזלי על אובייקט באמצעות אוויר דחוס. מדחס ממלא אוויר דחוס לתוך אגן צבע. כאשר לוחצים על הדק המרסס זרם האוויר הדחוס מוביל את הצבע לעבר נחיר (דיזה) המותקן בפיית האקדח שם הוא מתנפץ לטיפות קטנות ומשתחרר יחד עם האוויר בצורת תרסיס.
מרסס .H.V.L.P
מרסס זה דומה במבנהו למרסס התזה רגיל מבוסס טכנולוגיית איירבראש אך הוא צורך לחץ נמוך (LP). נפח גבוה (HV) של אוויר מניע את הצבע בלחץ אוויר נמוך. התוצאה היא ששיעור גבוה יותר של צבע מגיע אל משטח היעד ונוצרים פחות ריסוס עודף, בזבוז חומרים, וזיהום אוויר. כדי להשתמש במרסס HVLP באוויר דחוס ממדחס אוויר רגיל יש צורך להשתמש בוסת אוויר. לחלופין, יחידת טורבינה (נפוצה כזו המכילה מנוע כשל שואב אבק) יכולה לשמש להנעת האוויר ללא צורך בחיבור למדחס אוויר.
מרסס .L.V.L.P
כמו בHVLP, גם מרססים אלה מופעלים בלחץ נמוך (LP), אבל בנוסף הם משתמשים גם בנפח נמוך (LV) של אוויר לעומת מרססים רגילים וציוד HVLP. זהו מאמץ נוסף להגביר את יעילות ההעברה (כמות הציפוי שתיושם בסופו של דבר על פני היעד) של המרסס, תוך ירידה בכמות צריכת האוויר הדחוס.
תרסיס (ספריי)
מכל התרסיס מכיל צבע אותו רוצים להתיז. בנוסף מכיל התרסיס גז המשמש כחומר מניע ויוצר לחץ במכל, כך שבעת לחיצה על פיית המכל משתחרר הגז בלחץ ומתיז איתו טיפות מהחומר.
מערכת צביעה אלקטרוסטטית
מערכת זו, הידועה גם כ"צביעה בתנור", נועדה לצבוע משטחים בציפוי דק וחזק של צבע, הנתון כנוזל או כאבקה, באמצעות שדה חשמלי. בשיטה זו משתמשים בתעשייה, בעיקר בתעשיית הרכב.
בתהליך היישום, מחברים את המוצר להארקה. הצבע, לעיתים בצורת אבקה המכילה מרכיבי מתכת, מונע בכוח אוויר דחוס ממכל, דרך צינור, אל מרסס ייעודי. בקצה המרסס מורכבת אלקטרודה, כך שביציאתם מהמרסס חלקיקי הצבע טעונים חשמלית. בין האלקטרודה והמוצר המוארק נוצר שדה חשמלי אשר דוחף את חלקיקי הצבע אל המשטח. לאחר שהצבע נצמד למשטח מכניסים את המשטח לתנור חם שממיס את אבקת הצבע וגורם להידבקותה הסופית למוצר.
יתרונותיה של שיטה זו הם מהירות היישום, פיזור אחיד ועמידות גבוהה בתנאי מזג אוויר קשים.
מערכת איירלס
זוהי מערכת המורכבת ממשאבה, צינור לחץ, ומרסס. הייחודיות במערכת זו היא שכתוצאה משימוש בלחצים גבוהים (220 PSI) אין צורך בשימוש באוויר דחוס. מערכות כאלו משמשות ליישום מהיר של צבע סמיך על משטחים גדולים.
ויג ואם
ויג ואם (Wig Wam) היא להקת גלאם מטאל נורווגית.
היסטוריה
חברי הלהקה באים מהעיר הלדן שבדרום נורווגיה והקימו אותה ב-2001, לפני כן הם היו מעורבים בתעשיית המוזיקה וחלקם היו חברים בלהקות אחרות. הם התחילו את פעילות הלהקה במספר הופעות ברחבי המדינה.
ב-2004 הם הוציאו את אלבומם הראשון שפורסם גם בשוודיה, האלבום כלל גם גרסת כיסוי לשירה של מלאני צ'יזהולם "I Turn to You", באותה שנה הלהקה השתתפה בתחרות "Melodi Grand Prix" הבוחרת את נציג נורווגיה לאירוויזיון והם הגיעו למקום השלישי.
ב-2005 השתתפו שנית בתחרות עם שירם "בחלומותיי" והגיעו אל המקום הראשון, באירוויזיון 2005 שנערך בקייב הם עלו לגמר ולבסוף הגיעו למקום התשיעי.
ב-2006 יצא אלבומם השני.
הם התארחו במהלך מופעי הביניים של מלודיפסטיבלן 2010.
ארביד לינדמן
סלומון ארביד אכטס לינדמן (בשוודית: Salomon Arvid Achates Lindman; 19 בספטמבר 1862 – 9 בדצמבר 1936) היה קצין צי בדרגת אדמירל משנה, טייקון ופוליטיקאי שמרן שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1906 – 1911 ובין השנים 1928 – 1930.
לינדמן היה גם מנהיג המפלגה השמרנית בין השנים 1912 – 1935, למעט תקופה קצרה ב-1917 כאשר הוא כיהן כשר החוץ. שתי תקופות כהונתו כראש הממשלה בישרו את הנהגת הדמוקרטיה הפרלמנטרית ואת זכות הבחירה האוניברסלית בשוודיה.
ראשית חייו
ארביד לינדמן נולד בעיירה אוסטרביברוק (Österbybruk) שבמחוז אופסלה כבנם של אכטס לינדמן ושל רעייתו, אבה דהלגרן. הקריירה שלו כקצין צי הגיעה לשיאה כאשר הוא קודם לדרגת אדמירל משנה בכוחות המילואים של הצי. במהלך הקריירה הפוליטית שלו הוא היה ידוע בעיקר בכינוי "האדמירל". בין השנים 1892 – 1903 היה לינדמן המנהל הכללי של חברת הנייר Iggesunds Bruk ולאחר מכן ועד 1923 הוא היה המנהל הכללי של חברת הבת שלה, Strömbacka bruks AB. ב-1904 הוא גם היה למנהל הכללי של חברת התקשורת הממשלתית Televerket.
קריירה פוליטית
ב-1902 דחה לינדמן את ההצעה להיות שר האוצר בממשלתו השנייה של אריק גוסטב בוסטרם, אך ב-1905 הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כאשר הוא מונה להיות שר הצי בממשלתו הרחבה של כריסטיאן לונדברג וחבר בבית העליון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי).
ממשלתו הליברלית של קרל סטף קיוותה להנהיג זכות בחירה מלאה לכל הגברים ששירתו שירות צבאי בבחירות בשיטה הרובנית והביעה גם תמיכה סמויה בזכות בחירה לנשים (וזאת לאחר בקשות ולחצים רבים מצד האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים). במהלך המערכה להצעות אלו נבחר לינדמן להיות ראש הממשלה השמרנית. בכישורים פוליטיים רחבים הצליח לינדמן להעביר החלטה על מתן זכות בחירה כללית לגברים על פי העיקרון של "מידתיות כפולה" בשני בתי הפרלמנט במהלך השנים 1907 – 1909. ממשלתו שכיהנה שש שנים דאגה ליישום כמה רפורמות בתחומי התעשייה, החינוך והחברה. הוקמה וועדת ביטחון, התקבלו החלטות לבנייתו של הצי ומעמדה הבינלאומי של שוודיה חוזק בהסכמים שנחתמו עם המדינות הנורדיות והמדינות הבלטיות. התסיסה הפוליטית והכלכלית הובילה ב-1909 לשביתה כללית שנחלה כישלון וממשלתו של לינדמן נותרה בשלטון, לכאורה בתמיכתו של המלך.
הרחבת זכות הבחירה והנהגת שיטת בחירות בשיטה היחסית (על פי שיטת ויקטור ד'הונד) שמרו על כוחו של האגף הימני בפרלמנט, אך גם תרמו להצלחתה של קואליציית האגף השמאלי, כאשר הליברלים והסוציאל-דמוקרטים ניצחו בבחירות לבית התחתון שנערכו ב-1911. לינדמן עבר אז להיות חבר בבית התחתון ומנהיג האגף הימני בו בין השנים 1912 – 1935, למעט תקופה קצרה ב-1917 כאשר הוא כיהן כשר החוץ בממשלתו של קרל שוורס. כדמות מפתח באגף הימני הוא יעץ למלך בנוגע להקמת ממשלותיהם של יילמאר המרשלד ושל קרל שוורס, מתוך כוונה לחסום את המנהיג השמרני הקיצוני יותר מהבית העליון, ארנשט טריגר.
בין השנים 1913 – 1935 כיהן לינדמן כיושב הראש של הארגון הלאומי של מפלגות הימין, שהיה קודמתה של מפלגת המתונים, וככזה הוא היה הכוח המניע מאחורי תהליך המודרניזציה של המנגנון המפלגתי, במיוחד לאחר השינוי החוקתי של 1918 שבו הונהגה זכות בחירה כללית לגברים. בין שאר החידושים הוא שכר מטוס שייקח אותו במסעות הבחירות ברחבי שוודיה ודאג לעיצובה של כרזת הבחירות. הקואליציה איבדה את מעמדה כמפלגה הגדולה ב-1917 לטובת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ששמרה על מעמדה זה מאז, למעט כמעט שוויון בין המפלגות בבחירות הכלליות של 2010. שיטת הייצוג היחסי גרמה לשמירת תמיכה משמעותית, אם כי מוגבלת, הן במפלגה הליברלית והן במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לאחר מערכת בחירות קשה שהתנהלה ב-1928 הקימו הסוציאל-דמוקרטים קואליציה שנויה במחלוקת עם כמה גורמים מהמפלגה הקומוניסטית ונחלו הפסדים בבחירות. לינדמן הרכיב ממשלת מיעוט של מפלגות הימין, לאחר שהליברלים דחו את הצעתו של המלך להקים ממשלת מרכז-ימין רחבה. בין הצעדים שנקטה ממשלת לינדמן השנייה ראויה לציון קריאתה ב-1928 לקיום וועידה להשכנת שקט תעשייתי במקומות העבודה, מהלך שנועד לשים קץ לשביתות התכופות. ב-1930 התפטרה הממשלה לאחר שהליברלים והסוציאל-דמוקרטים הפילו את ההצעה להעלאת תעריפי המכס על הדגנים, שמטרתה הייתה חיזוקו של המגזר החקלאי. אף אחת מהמפלגות או אף צירוף של מפלגות לא הצליח ליצור רוב וכתוצאה מכך נודעו שנות העשרים וראשית שנות השלושים בשוודיה כסוערות במיוחד.
משנתו הפוליטית
לינדמן היה מנהיג מפלגה מודרני, שבאמצעות מעורבותו וצחות לשונו פנה ישירות אל קהל הבוחרים. הן כתעשיין והן כפוליטיקאי הוא היה טיפוס אנרגטי ומוכוון מטרה. הוא היה שמרן פרגמטי שלא איבד את עקרונותיו והיה פוליטיקאי משפיע שעסק רבות ביישוב סכסוכים. בתקופה בה עלה כוחן של הדיקטטורות באירופה הוא לקח על עצמו את תפקיד שומר העיקרון של הממשלה למען העם ודיבר בתקיפות כנגד הנאציזם והפשיזם. בשנות השלושים, כאשר ארגון הצעירים של מפלגתו החל להקים קבוצות פעולה של לובשי מדים, הוא דאג שהם יורחקו מהמפלגה. כאשר הוא התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה ב-1935 והוחלף באיש האקדמיה גוסטה ברגה, הוא זכה לתשבחות ממנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פר אלבין הנסון והיה זה רק סמל לכבוד הרחב שרחשו לו בציבוריות השוודית.
מותו
ארביד לינדמן נהרג בתאונת מטוס ב-9 בדצמבר 1936, כאשר מטוס דאגלס DC-2 שבו הוא טס התרסק על אזור מגורים ליד נמל התעופה קרוידון שבלונדון, לאחר שהמריא בערפל כבד.
משפחתו
ב-1888 נשא לינדמן לאישה את אני אלמסטורם ויחד איתה הוא הביא לעולם שלושה ילדים. בן דודו היה עיתונאי הספורט השוודי, אלכס לינדמן.
Shake Ya Boom Boom
Shake Ya Boom Boom הוא סינגל של הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי והלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז, אשר יצא לאור ב-30 באוקטובר 2020, על ידי חברת התקליטים סבן מיוזיק גרופ.
רקע והכרזה
ב-24 בספטמבר 2020 פורסם ראיון של סטטיק ותבורי עם גל אוחובסקי במגזין סוף השבוע של mako, בו הוכרז כי צפוי לצאת לאור שיר משותף של הצמד יחד עם הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. ב-6 באוקטובר, השיר הודלף לאינטרנט. ב-27 באוקטובר, נחשפו עטיפת הסינגל ותאריך צאתו.
שיתוף הפעולה של שני ההרכבים הוא שיתוף הפעולה השני של להקת בלאק אייד פיז יחד עם אמן ישראלי, לאחר שהמפיק המוזיקלי הישראלי ג'וני גולדשטיין הפיק יחד עם ויל.איי.אם את אלבומם של הלהקה, Translation. גולדשטיין הפיק גם את שיר זה יחד עם ויל.איי.אם. השיר הוא השיר הראשון של הצמד שלא הופק על ידי ג'ורדי. אף על פי כן, ג'ורדי השתתף בכתיבת השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של סטטיק ותבורי בסמוך לצאת הסינגל עצמו. בתחילת הקליפ, נראים סטטיק, תבורי ו-ויל.איי.אם בשיחת ועידה. למשך הקליפ, מופיעים סטטיק, תבורי ובלאק אייד פיז רוקדים ושרים לצלילי השיר בתוך אפליקציות שונות בטלפון, בהן טיקטוק, יוטיוב ואינסטגרם.
הופעות חיות
הצמד והלהקה ביצעו את השיר בתוכניתו של ג'יימס קורדן, "לייט לייט שואו".
צ'ולו
אריה אביטן (נולד ב-1969), ידוע בשם הבמה צ'ולו, הוא ראפר, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
אריה אביטן נולד ב-1969 במרוקו. בגיל שנתיים עלה לארץ ישראל והתגורר בנס ציונה.
אביטן נשוי ואב לשלושה.
קריירה
ב-1998, הפיק צ'ולו את האלבום "ישראלים עצבניים אחד אחד", האלבום נחשב לבין אלבומי ההיפ הופ הישראלי הראשונים. באלבום משתתפים ראפרים שונים, ביניהם סאבלימינל, בעודו בן 17 בלבד, סילברדון ועוד. האלבום הוקלט בחנות הבגדים המאולתרת שהקים צ'ולו, "מאד מאן". בהמשך, בשנת 2000, הוציא הלייבל "מאד מאן" את אלבום האוסף "מיקרופון למקסימום", בו השתתפו אמני היפ הופ ורגאיי שונים, בהם צ'ולו עצמו, כלא 6, סאבלימינל ופישי הגדול.
ב-2001 הוציא יחד עם סאבלימינל והצל את הסינגל "האדריכלים", מתוך אלבום הבכורה של סאבלימינל, "האור מציון". בהמשך השנה, יצא אלבום האוסף "מיקרופון למקסימום 2", בו ביצע צ'ולו את השירים "בלאגן", "מסכות" ו"אמא אל תבכי".
ב-2003 הוציא את הסינגל "מנקים את העולם", יחד עם פישי הגדול, סנאגל והברנש. השיר זכה להצלחה תוך שהגיע למקום ה-23 במצעד השבועי של רשת ג'.
ב-2006 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "תבלין ישן". האלבום כולל, בין היתר, את השיר "השמחה", שזכה מספר שנים לאחר מכן לגרסת כיסוי בביצוע רביד פלוטניק, באלבומו "בור ועם הארץ", והופעות אורח של אמנים שונים, בהם נמרוד רשף, סאבלימינל, סילברדון והראפר היהודי-אמריקאי רמדי. ב-2010 הוציא יחד עם סאבלימינל גרסה מחודשת לשיר "עיניים להם" מתוך האלבום. השיר הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד השבועי של רשת ג'.
ב-2012 התארח באלבומו של זמר הרגאיי סול ג'יי, משהו חייב לקרות, בשיר "משהו חייב לקרות", לצד רביד פלוטניק. ב-2013 התארח באלבומו של פלוטניק, בור ועם הארץ, בשיר "דמעות". ב-2019, לאחר מספר שנים של חוסר פעילות, תוך ששיתף פעולה עם פלוטניק בשנית, וביצע קולות רקע בשיריו של פלוטניק, "למעלה" ו-"סלח לי אבי כי חטאתי", מתוך האלבום "ועכשיו לחלק האומנותי".
מוסר השילומים: סוף המסע
מוסר השילומים: סוף המסע הוא הסרט הרביעי והאחרון בסדרת הסרטים התיעודיים שיצרו אורלי וילנאי וגיא מרוז העוקבת אחר הסכומים שהובטחו לניצולים במסגרת "הסכם השילומים" בין ישראל לגרמניה.
הסרט עוסק בקשר בין מדינת ישראל למצבם של ניצולי השואה ומנסה לבחון מדוע ישנם ניצולי שואה שאינם מקבלים עזרה מגופים ממסדיים שהוקמו לשם כך. הסרט מסכם את הסרטים הקודמים בסדרה ומתעד את המאבק בו לקחו אורלי וגיא חלק למען שינוי הנהלים בנושא.
גביע דייוויס 1971
גביע דייוויס 1971 הייתה התחרות ה-60 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בקליבלנד, ארצות הברית. לתחרות נרשמו 50 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-11-8 באוקטובר 1971 בשארלוט, ארצות הברית. המשחק נערך בין נבחרת רומניה לבין נבחרת ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 2:3. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-23 בסך הכל.
בית אמריקה
הבית כלל 13 קבוצות כולל ניו זילנד וקוריאה הדרומית ששובצו בתת-הבית הצפוני. במשחק המוקדם קוריאה הדרומית הפסידה למקסיקו עם התוצאה 5:0.
ראשות הבית
המשחק על ראשות הבית נערך בחודש יולי במקסיקו סיטי, מקסיקו. נבחרת ברזיל ניצחה את נבחרת מקסיקו עם התוצאה 2:3.
בית אירופה
הבית כלל 28 קבוצות כולל מצרים וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.
בית המזרח
הבית כלל 9 נבחרות כולל אוסטרליה שחולקו ל-2 תת-בתים.
תת-הבית השני כלל 4 קבוצות.
ראשות הבית
המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים בטוקיו, יפן, ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 3:2. בכך נבחרת הודו זכתה בראשות הבית בפעם השביעית ברציפות.
משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך אוגוסט 1971.
ישראל בגביע דייוויס
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת נורווגיה.
זעמן השוט
זעמן השוט (שם מדעי: Masticophis flagellum) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי ברחבי ארצות הברית ומקסיקו.
גביע דייוויס 1971
ישראל בגביע דייוויס
הערה: המשחק הרביעי הופסק עקב פרישתו של הטניסאי הנורווגי.
לאחר הניצחון על נורווגיה הנבחרת שיחקה נגד נבחרת רומניה והפסידה עם התוצאה 5:0.
זעמן השוט
מאפיינים
נחש זה קיבל את שמו עקב מבנה גופו המשתלח כמו שוט שחור. אורכו מגיע ל-127–183 סנטימטרים ומשקלו ל-1.2–1.8 קילוגרם. הוא בעל ראש מעוגל עם עיניים צהובות גדולות ולשון מפוצלת המזדקרת כדי לקלוט את האוויר. צבעו העיקרי הוא שחור, אך יכול להופיע גם באפור כהה, חום, אדמדם ואף ורוד. צבעו תלוי בתת-המין ובאזור ממנו הוא מגיע.
תפוצתם ברחבי יערות מחט, יערות נשירים, ביצות, שדות, הפרריה, אזורי חולות וחופים.
זעמן טלוא-חרטום מערבי
זעמן טלוא-חרטום מערבי (שם מדעי: Salvadora hexalepis) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים, המצוי ברחבי ארצות הברית ומקסיקו.
זהו נחש רזה וקטן יחסית, שאורכו 51–117 ס"מ. ידוע על פרט אחד, אשר הגיע לאורך 150 ס"מ. לזעמן קשקשים כהים, ראש אפור, תחתית צהובה ופסים אופקיים שחורים לאורך גופו. לצד החוטם הפונה מעלה צורת סולם שחורה.
הנחש נפוץ באזורים מדבריים למחצה וניזון ממכרסמים, לטאות, ביצי זוחלים ונחשים אחרים. תקופת הרבייה מתרחשת בין אוגוסט לספטמבר, ומסתיימת בהטלה של בין ארבע לעשר ביצים לפרט ממוצע.
ברדיצ'ב
ברדיצ'ב (באוקראינית: Бердичів; ברוסית: Бердичев; בפולנית: Berdyczów; ביידיש: בערדיטשעוו) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, הממוקמת כ-40 ק"מ דרומית לבירת המחוז, העיר ז'יטומיר. היא נוסדה בשנת 1455, ובה כ-73,999 תושבים נכון ל-2021. הייתה עיר משמעותית בתולדות החסידות.
היסטוריה
מהמאה ה-16 עד סוף המאה ה-18 ברדיצ'ב הייתה תחת שלטון פולין.
הקהילה היהודית
ב-1732, לאחר קבלת אישור מליידי תרזה דומיין, אישה שבבעלות משפחתה נמצאה העיר, ניתן צ'ארטר (כתב זכויות) לגילדה של החייטים היהודים, אשר שחררם מהתערבות הרשויות הקהילתיות.
בעיר התנהל יריד שנתי. בעלי העיר קבעו שכל זכויות המונופול שהיו תקפות כל השנה מתבטלות בתקופת היריד וכך יכלו היהודים לנצל את תקופת היריד לביצוע עסקאות בתוצרת חקלאית. התפתחות היריד הביאה להתפתחות העיר וזו בתורה גרמה ליריד להיות גדול ומרכזי יותר.
כתוצאה מכך צמחה אוכלוסייתה היהודית של העיר, וכך העיר נהייתה המרכז היהודי הגדול ביותר באזור (במיוחד מבחינת האוכלוסייה). בשנת 1765 מספר היהודים בעיר היה 1,220 מתוך 1,541 תושבים, וב-1789 גדל מספר היהודים ל-1951. מהמאה ה-17 עד הכיבוש הגרמני הייתה ברדיצ'ב עיר מרכזית ליהודים. רבי ליבר הגדול מברדיטשוב היה רבה הראשון של העיר וכן שימש בה באותה עת גם רבי יוסף חריף כאב"ד. בהיות רבי ליבר כבן 85 הגיע אליה רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, שכיהן בה ברבנות, משנת 1785, ועד פטירתו בשנת 1809. הרחבה על ההיסטוריה של אותה תקופה בברדיצ'ב ודמותו אפשר לקרוא במקור זה.
על פי האגדה, רבי ליבר גר בצעירותו בעיירה סמוכה למקום בו נבנתה העיר ברדיצ'ב מאוחר יותר, והיה מתבודד ביערות סמוך לעירו. בעקבות תקרית שהייתה לו עם פריץ העיר, הבטיח לו הפריץ להקים עיר מיוחדת ליהודים – והיא העיר ברדיצ'ב.
בשואה
ערב מלחמת העולם הראשונה חיו בברדיצ'ב כ-50,000 יהודים, כ-70% מתושביה, אך עקב פוגרומים ותהליכים כלכליים וחברתיים תחת שלטון ברית המועצות, הצטמצם מספר יהודי העיר לכדי כ-23,000 טרם מלחמת העולם השנייה.
באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בשכונה ענייה בה, מבלי שהתאפשר להם להעביר אליו רכוש או ציוד. בגטו שררה צפיפות קשה ביותר, וב-25 באוגוסט נרצחו בידי הגרמנים למעלה מ-500 מיושביו. בספטמבר 1941 נרצחו כ-1,300 יהודים נוספים מהגטו ליד הכפר חז'ין (Khazhin), וב-15 בספטמבר 1941 נרצחו כ-12,000 עד 15,000 מיהודי הגטו בבורות ירי ליד הכפר רדיאנסקויה (Radianskoye).
ב-30 באוקטובר 1941 נרצחו כ-3,000 יהודים נוספים מהגטו, וב-3 בנובמבר 1941 נרצחו כ-2,000 יהודים נוספים בידי האיינזצגרופן והמשטרה האוקראינית בסמוך לחוות סוקולינו (Sokulino).
ב-1 במרץ 1942 הועברו היהודים שנותרו בגטו למחנה קרסנאיה גורה (Krasnaya Gora), ובהמשך, הועברו אליו כ-700 יהודים נוספים מעיירות סמוכות. ב-16 ביולי 1942 רצחו חיילי ס"ד ושוטרים אוקראינים את כל יושבי המחנה, למעט מספר בעלי מקצוע, אשר נרצחו מאוחר יותר. כ-100 יהודים שהתגלו במקומות מסתור בעיר נרצחו במקום, וכן כ-70 ילדים יהודים שמצאו מקלט בבית היתומים בעיר. באותה תקופה נרצחו גם כ-70 ילדים ממשפחות מעורבות בעיר.
בתי הקברות היהודיים
בעיר קיים בית קברות גדול שמשמש לקבורה עד היום הזה, בשנות השואה חולל חציו הראשון של בית הקברות עד לאזור ציונו של רבי לוי יצחק מברדיצ'וב "סניגורן של ישראל", בשנת 1989 שוקם הקבר מחדש ונבנה עליו ציון.
באפריל 2020 תוך כדי עבודות תחזוק ושימור של מתחם הציון, התגלה מתחת למבנה שרידי הציון המקורי של רבי לוי יצחק. לאחר התגלית החלו במקום עבודות שימור ייחודיות על מנת לשמור על המבנה והמצבה המקוריים.
קברו של רבי ליבר הגדול מברדיצ'ב ממוקם בלב העיר ברדיצ'ב ברחוב shevchenka st, 15/25 berdychiv במקום היה בעבר בית קברות יהודי שנחרש עד היסוד בשנות שלטון הקומוניסטים ונבנה במקום פארק, לאחר מאמצים מרובים נמצא מקום ציונו של רבי ליבר הגדול מברדיצ'ב והוקמה במקום מצבה מגודרת על ידי ארגון אוהלי צדיקים.
יחסי ארצות הברית–מולדובה
יחסי ארצות הברית–מולדובה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מולדובה.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2000, ישנם 7,859 מולדובים-אמריקאים המתגוררים בארצות הברית.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 38% מהמולדובים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 15% מתנגדים ו -47% אינם בטוחים.
היסטוריה
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של מולדובה ב-25 בדצמבר 1991 ופתחה את שגרירות ארצות הברית בקישינב, במרץ 1992. רפובליקת מולדובה פתחה את השגרירות המולדובית בוושינגטון בדצמבר 1993.
הסכם סחר המספק תעריף יחסי גומלין בין המדינות המועדפות ביותר נכנס לתוקפו ביולי 1992. בחודש יוני 1992 נחתם הסכם חברה פרטית להשקעות פרטיות, המעודד השקעות פרטיות בארצות הברית על ידי מתן הלוואות ישירות וערבויות להלוואות, ובחודש אפריל 1993 נחתם הסכם השקעה דו-צדדי. מערכת ההעדפות הכלליות הוענקה באוגוסט 1995, וחלק מהסכום של ה-Eximbank היה זמין בנובמבר 1995.
בנובמבר 2006 אישר התאגיד האמריקאי מילניום קולג' את תוכנית המדינה הסופית של מולדובה בהיקף של 24.7 מיליון דולר למלחמה בשחיתות. כמו כן, קבע התאגיד כי מולדובה זכאית להגיש בקשה לסיוע קומפקטי מלא וממשלת מולדובה מתכוננת להצעה הקומפקטית שלה.
שגריר ארצות הברית במולדובה, אסיף צ'אודרי, הגיע לתפקידו ב-24 בספטמבר 2008. השגרירות האמריקאית כוללת בין היתר את השגריר, ג'יימס ד. פטיט וסגנית מפקד המשלחת, ג'ולי סטופט.
מלכודת לפרקליט
מלכודת לפרקליט (באנגלית: The Devil's Advocate, פרקליט השטן) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת המותחן. הסרט, בכיכובם של אל פצ'ינו וקיאנו ריבס יצא לאקרנים ב-1997.
עלילה
עלילת הסרט עוקבת אחר קווין לומקס (ריבס), עורך דין צעיר מגיינסוויל, פלורידה, אשר מעולם לא הפסיד בבית המשפט. לאחר שקווין מצליח להפריך עדות נאנסת במשפט ובכך לזכות את מרשו הוא מקבל הצעה לעבוד עבור פירמת עורכי דין גדולה בניו יורק. על אף הפצרותיה של אמו הנוצרית האדוקה, החוששת כי קווין יושחת על ידי העיר הגדולה, קווין מסכים ועובר עם אשתו הצעירה מרי-אן לניו יורק.
בעליה של הפירמה, ג'ון מילטון, מנסה לשאוב את קווין יותר ויותר לעולמו המושחת והלא מוסרי. קווין מתפתה לעולם התענוגות והמין של מילטון, וזה מקדם אותו במהירות בסולם הדרגות. אט-אט מתחיל קווין לחוות פנטזיות מיניות על כריסטבלה, עורכת דין יפהפייה במשרד, ומתחיל להזניח את אשתו. במקביל, חוקר פדרלי מנסה לגייס את קווין כמקור על עסקיו המפוקפקים של מילטון. לאחר סירוב ראשוני קווין מגלה עניין כשהחוקר מגלה לו שהנאשם אותו זיכה במשפט האונס התגלה עם גופת ילדה במכוניתו. לפני שקווין יכול לגלות עוד מכונית דורסת את החוקר בפתאומיות.
קווין מתבקש להגן על אלכסנדר קולן, מיליונר המואשם ברצח אשתו ובתו. האליבי של קולן היא הפילגש שלו, והשניים טוענים כי שהו יחדיו בעת הרצח. בעת שקווין מכין את המאהבת למתן העדות המכריעה הוא מגלה שהיא משקרת. קווין מתעמת עם מילטון בנושא וזה מוסר לו שההחלטה בידיו, וקווין מחליט לבסוף להעלות את המאהבת בכל זאת דוכן העדים, ביודעו שתתן עדות שקר.
לאחר המשפט קווין מגלה את מרי-אן בכנסייה קרובה, ערומה ופצועה. היא טוענת שמילטון אנס אותה, אך קווין לא מאמין לה מאחר שבשעת האונס ראה את מילטון בבית המשפט. קווין מאשפז את מרי-אן במוסד לחולי נפש, שם מבקרת אותה פאם, אחת המזכירות המשפטיות בפירמה של מילטון. כשקווין מחוץ לחדר פאם מתגלה במראה כמעין שד. מרי-אן מרחיקה את פאם מעליה, שוברת את הראי ומשתמשת בחתיכת זכוכית כדי לחתוך את עורקיה ולהתאבד למול עיני קווין חסר האונים.
אמו של קווין, אשר באה לבקר ולסייע למרי-אן, מגלה לו כי מילטון הוא אביו, ושזה פיתה אותה כשביקרה פעם אחת בניו יורק. קווין מבין כי דבר מה אינו כשורה והולך להתעמת עם מילטון. השניים נפגשים בדירתו של מילטון, וזה חושף עצמו בפני קווין כשטן עצמו - וקווין בנו. הוא מבקש מקווין להצטרף למטרתו ולקיים יחסי מין עם כריסטבלה, גם היא בתו של השטן, ואחותו למחצה של קווין, ובכך להביא לעולם את האנטי כריסט. קווין מסרב ובמקום זה יורה בעצמו ומסכל את תוכניותיו של השטן.
במקום למות מוצא עצמו קווין בחזרה באולם המשפט בו הגן על האנס, רגע לפני שהביא לזיכויו. הוא לא זוכר לחלוטין את כל אשר אירע וחווה, אבל מחליט שלא להגן על האנס. הסרט מסתיים כאשר כתב טלוויזיה מציע לקווין להיכנס לעסקי הבידור והתקשורת, ולאחר שקווין מסכים מתגלה כמילטון.
קרחון לנוקס-קינג
קרחון לנוקס-קינג (באנגלית: Lennox-King Glacier) הוא קרחון גדול, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 70 קילומטרים.
הקרחון מנקז את נווה בואודן; וזורם לכיוון צפון-מזרח בין רכס הולנד, ורכס המלכה אלכסנדרה.
הקרחון נשפך אל מפרצון ריצ'רדס, וממנו נשפך אל מדף הקרח רוס.
גובהו של הקרחון 7 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ג'יימס לנוקס-קינג (James Lennox-King), מחיל הים המלכותי של ניו זילנד, שהיה מפקד בבסיס סקוט בשנת 1960.
לקריאה נוספת
• Charles R. Bentley, John W. Glough, Kenneth C. Jezek and Sion Shabtaie, Ice-thickness Patterns and the Dynamics of the Ross Ice Shelf, Antarctica, Journal of Glaciology, Volume 24, Issue 90 1979, pp. 287-294, DOI: https://doi.org/10.3189/S0022143000014805Published online by Cambridge University Press: 30 January 2017
•G. W. Grindley (1963), The Geology of the Queen Alexandra Range, Beardmore Glacier, Ross dependency, Antarctica;; with notes on the correlation of Gondwana sequences, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 6:3, 307-347, https://doi.org/10.1080/00288306.1963.10422067
יחסי ארצות הברית–מונטנגרו
יחסי ארצות הברית–מונטנגרו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מונטנגרו. לפני 2006, ממשלת מונטנגרו השתתפה ביחסים בין סרביה ומונטנגרו וארצות הברית.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהמונטנגרינים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 48% מסתייגים ו-26% אינם בטוחים.
היסטוריה
היחסים בין ארצות הברית לבין נסיכות מונטנגרו החלו בשנת 1905 ונמשכו עד שסופחה לממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, חילות האוויר של צבא ארצות הברית הפציצה את פודגוריצה בעקבות הכיבוש הנאצי במונטנגרו.
ג'וקאנוביץ' ויחסי ארצות הברית-יוגוסלביה
כאשר ג'וקאנוביץ' הופיע לראשונה על הסצנה הפוליטית, הוא היה בעל ברית קרוב של סלובודן מילושביץ'. עם זאת, בשנים עד למבצע כוח מאוחד, הוא נעשה פרו-מערבי. מילושביץ' וחברים אחרים בקואליציה השלטונית שלו נודו על ידי כל הממשלה המערבית, כך שהפך ג'וקאנוביץ' לאחד מהפוליטיקאים היחידים ביוגוסלביה שיצרו איתו קשר בגלוי. הם היו מוכנים להתעלם מהעבר הקומוניסטי של ג'וקאנוביץ', עמדתו הפרו-מלחמתית הראשונית, והראיות הגוברות למעורבויותיו הפליליות ואפשרו לו להיפגש באופן קבוע עם בכירים בממשל קלינטון, כדוגמת מזכירת המדינה מדליין אולברייט, שר ההגנה ויליאם כהן והיועץ לביטחון לאומי, סנדי ברגר וכן ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, שר החוץ הבריטי רובין קוק ומזכ"ל נאט"ו, חאבייר סולאנה לאורך כל התקופה.
יחסים שלאחר משאל העם
ארצות הברית הכירה במונטנגרו ב -12 ביוני 2006 וקיימה איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-15 באוגוסט. ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בפודגוריצה, בירת מונטנגרו. מגוון של תוכניות סיוע אמריקאיות נמצאות כעת במונטנגרו על מנת לסייע בשיפור האקלים הכלכלי ולחזק את הדמוקרטיה. תוכניות אלה כוללות יוזמות להכנת המדינה עבור הצטרפות לארגון הסחר העולמי ולקדם צמיחה כלכלית מקומית ופיתוח עסקי.
יחסים צבאיים
לארצות הברית ישנה מדיניות פעילה בנוגע לשיתוף פעולה צבאי עם הכוחות הצבאיים של מונטנגרו, בעיקר כדי לשפר את הסטנדרטים של המונטנגרינים, הדרושים כדי להיות חברים בנאט"ו. דעת הקהל במונטנגרו בנוגע לחברות בנאט"ו תוארה כשלילית מאוד, בעיקר בשל הפצצת יוגוסלביה. בחודש אוגוסט 2006, שר ההגנה, דונלד ראמספלד הגיע לביקור רשמי במונטנגרו, המחפשית תמיכה במלחמה בטרור. בעקבות פגישת המזכיר עם ראש ממשלת מונטנגרו, מילו ג'וקאנוביץ', הוכרז כי מונטנגרו הסכימה לסייע למאמצי ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן, אם כי לא נעשו שום התחייבויות ספציפיות לסיוע.
צי ארצות הברית במונטנגרו
הצי האמריקאי שמר על נוכחות קבועה בחוף מונטנגרו מאז 2003. ארצות הברית שלחה פעמים רבות משחתות לנמל בר עבור אימונים ימיים, תרגילים וסיור קבוע בים התיכון.
גמאל אל-בנא
גמאל אל-בנא (בערבית: جمال البنا; (15 בדצמבר 1920 – 30 בינואר 2013) היה סופר ועיתונאי מצרי. הוא כתב יותר מ-100 ספרים (את הראשון, "שלושה מכשולים בדרך לפאר: העוני, הבורות, והחולי", הוציא בשנת 1945) בנושא דת ופוליטיקה.
אחיו הבכור, חסן אל-בנא, ייסד את תנועת "האחים המוסלמים" ואחיו האחרים, כמו גם אביו, היו אף הם אינטלקטואלים אסלאמיים. שלא כמו אחיו חסן, גמאל היה מלומד מאוד ליברלי. גמאל אל-בנא היה גם דודו מדרגה שנייה של הפילוסוף והמטיף המוסלמי-שווייצרי טארק רמדאן.
ביוגרפיה
למרות שלא השתייך מבחינה ארגונית לתנועת אותה הקים אחיו חסן ("האחים המוסלמים"), נעצר בשנת 1948 במסגרת מסע המעצרים בקרב חברי הארגון. בזמן שהותו בבית הכלא עד שנת 1950 למד אנגלית.
יצירתו והגותו
גמאל אל-בנא נמנה עם קבוצה של מלומדים מוסלמים המחזיקים בעמדות מתונות וליברליות בסוגיות חברתיות ודתיות, דוגמת מעמד האשה, הפרדת הדת מן המדינה, חילוניות, דמוקרטיה ומעמדו של מוסלמי שנטש את האסלאם, אך מאידך נוקטים עמדה חריפה נגד המשטרים הערביים העריצים והאלימים, נגד מדיניות החוץ של מדינות מערביות, ובמיוחד ארצות הברית וישראל, ולרוב, מדברים גם נגד הגלובליזציה. בקבוצה זו ניתן למצוא את הפמיניסטית המצרייה, ד"ר נוואל א-סעדאווי והאינטלקטואל ד"ר חסן חנפי.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 בארצות הברית, הצטרף אל-בנא לגילוי דעת של לאומניים מצריים ואישים אסלאמיים בו האשים את מדיניותה של ארצות הברית באחריות לפיגועים. למרות דבריו, באופן מפתיע, תמך במלחמה האמריקאית בעיראק ב-2003 – עמדה שהפתיעה רבים.
מתי מאיר
מתי (מטילדה) מאיר (נולדה ב-1953) היא חוקרת של אמנות ביזנטית ופרופסור חבר (בגמלאות) במחלקה ללשון, לספרות ולאמנויות באוניברסיטה הפתוחה. שימשה חוקרת-אורחת באוניברסיטת קולומביה (2017) ובאוניברסיטת פרינסטון (2014) בארצות הברית.
ביוגרפיה
מאיר נולדה בבוקרשט, רומניה ועלתה לישראל בשנת 1966.
בשנים 1966–1971 למדה בחוות הנוער הציוני בירושלים. לאחר סיום בחינות הבגרות, התגייסה לשירות חובה בצה"ל, ושירתה, בין השנים 1971–1973, כחיילת בממשל הצבאי הישראלי בשטחים.
בשנים 1973–1976 למדה לתואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. לאחר שעבדה כמה שנים כעובדת סוציאלית בתחום בריאות הנפש, החליטה ל"שנות כיוון", ובין השנים 1982–1986 למדה לימודי תיאטרון לתואר ראשון ולתואר שני באוניברסיטת תל אביב, אך לא סיימה את התואר (לא השלימה כתיבתה של עבודת גמר).
תוך כדי עבודתה במוזיאון ישראל (ראו בהמשך), החליטה ללמוד תולדות האמנות. היא למדה לתואר ראשון נוסף בתולדות האמנות (אותו התחילה במשך שנה אחת באוניברסיטת סורבון 1 בפריז, ואחר כך השלימה אותו באוניברסיטה העברית וסיימה בשנת 1995), והמשיכה ללמוד במסלול ישיר לדוקטורט בתולדות האמנות. בעבודת הדוקטור שכתבה בהנחייתה של פרופ' אלישבע רבל-נהר, היא חקרה היבטים של המציאות כפי שאלה משתקפים בדמויות נשים מקרא יות בכתבי יד ביזנטיים מאוירים. בשנת 2002 סיימה תואר שלישי באוניברסיטה העברית.
במקביל ללימודים של תולדות האמנות, עבדה מאיר, באוצרות ובהוראה אקדמית: בשנים 1983–1999 - עבדה כאוצרת-משנה במוזיאון ישראל (היא עסקה במחקר לקראת תערוכות, ואצרה בעצמה מספר תערוכות ). בשנים 1996–2007 - עבדה כמתרגלת, כמורה וכמרצה מן החוץ (חברת סגל-זוטר) באוניברסיטה העברית (2007-1996), באוניברסיטת בן-גוריון (2004-1999), ובכמה מכללות נוספות.
בשנת 2007 התקבלה מאיר כחברת סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה, והועלתה לדרגת פרופסור חבר בשנת 2014.
מחקרה
מחקריה של מאיר מתמקדים בסוגיות של מגדר, מיניות, רגשות והתקבלות באמנות הביזנטית. מאיר בוחנת את ההיבטים החזותיים המוכמנים בעבודות האמנות, בניסיון לפענח את המשמעויות בהקשר החברתי-היסטורי של הזמן והמקום. שלושת ספריה "אמנות ימי הביניים באירופה ובביזנטיון" (ראו בפרק "פרסומיה") מציעים תמונה מקיפה של האמנות בימי הביניים, משלהי העת העתיקה ועד שלהי ימי הביניים, ובפריסה גאוגרפית רחבה - מאנגליה במערב ועד סוריה ביזנטיון במזרח, תוך התבוננות ביקורתית בהקשרים היסטוריים, דתיים, חברתיים ואסתטיים של היצירה האמנותית.
בספר שערכה יחד עם (ראו בפרק "פרסומיה"), היא מתמקדת בזיקה שבין רגשות למגדר בתרבות הביזנטית בתחומי דעת שונים. במחקרים אחרים שערכה, היא בודקת ייצוגים של הגוף הנשי על היבטיו האסתטיים והמגדריים, וכן דמויות נשיות מהתנ"ך, כפי שהופיעו ביצירות בעלות צביון נוצרי שנוצרו בימי הביניים.
בשנים 2013–2016 היא קיבלה מענק מחקר מהקרן הלאומית למדע (ישראל) לפרויקט המחקרי:
.Resisting Female Bodies: Female Corporeality in the Byzantine Illuminated Book, 9th-12 Centuries
ספרים שכתבה או ערכה
.Press, 2009
מבחר ממאמריה
מאיר פרסמה יותר מ-30 מאמרים או פרקים בספרים.
להלן כמה מן הבולטים שבמאמריה:
תפקידי ניהול אקדמי
במקביל לעיסוקה במחקר, מילאה מאיר תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה.
בין הבולטים שבהם:
משפחתה
נשואה (משנת 1978), ואם לשלושה.
מתגוררת בשכונת רחביה בירושלים.
עימותים בין בני אדם לחיות בר
עימותים בין בני אדם לחיות בר (באנגלית: "Human–wildlife conflict" או בקיצור "HWC") כוללים יחסי עימות ואינטראקציה שלילית בין בני אדם (וכן גם חיות משק או חיות מחמד) לבין חיות בר בסביבתם. לפי ארגון IUCN יחסי העימותים מוגדרים כ"מאבקים המתעוררים כאשר נוכחות או התנהגות של חיות בר מהווה איום ממשי או אפשרי, ישיר ונשנה על האינטרסים או הצרכים האנושיים, מה שמוביל לחילוקי דעות בין קבוצות של אנשים והשפעות שליליות על אנשים או חיות בר". ארגונים אחרים מגדירים עימותים רק לאחר שנגרם נזק לאדם, לרכוש או לחיות בית.
יחסים אלה כוללים תחרות על מקומות מחיה ועל מזון, כשבמרבית המקרים האדם דוחק את חיות הבר מסביבתם ובמספר מקרים אף הכחידו אותם כליל או מהטבע. עם זאת גם אנשים נפגעים וישנם אף מספר חיות שהתרגלו לעימותים הללו בהצלחה (למשל מקוק רזוס). בין השאר הפגיעות מלוות בפגיעה תרבותית, כלכלית (למשל עצירת תיירות), בפגיעה ביבולים חקלאיים, פגיעה באדמות מרעה לחיות בית, תחרות על מרעה ואדמת שתייה, סכנת טריפה לחיות בית, הדבקת מחלות, פגיעה ברכוש ותקיפות בני אדם, מה שמוביל לעיתים להרוגים.
העימותים עם חיות בר היו נוכחות כבר מאז הפרהיסטוריה, בה לרוב התקיימו תקיפות קבועות של אנשים, בין השאר בידי תנינים, חתוליים גדולים כמו השנחרבים וצבועיים, דבר הידוע משרידי נשיכות על עצמות אנשים קדומים. לאורך הזמן האדם החל לגבור בעימותים על שאר החיות ואף להכחידם ועם האצת העיור ברחבי העולם התרחק מהקשר לטבע, מה שהוריד במעט את התקיפות אך גם גרם לחיות בר רבות להיפגע. בעשורים האחרונים העימותים גדלו מאוד עקב הגידול באוכלוסייה האנושית ובשימוש בקרקעות ברחבי העולם. הפגיעה במספר מינים גורמת גם לנזק עקיף לסביבה האקולוגית מאחר שהכחדה של בעלי חיים החשובים לסביבה גורמת לנזק מתמשך אליה. למשל הכחדה של טורפי-על גורמת למספר נטרפים להתרבות יתר על המידה, מה שישפיע על הצמחייה הטבעית.
אפריקה
אפריקה היא יבשת חמה ברובה בעלת מגוון ביולוגי גדול וכן כמות אוכלוסייה גדולה, אך ברובה ענייה ודלת אמצעים. בשל כך העימותים עם חיות בה גבוהות מאוד. בין העימותים העיקריים בה הם טריפה של מקנה בידי טורפים כמו אריות, נמרים, ברדלסים וצבועים מנומרים (התכיפות גבוהה בעיקר בקניה, נמיביה, בוטסואנה ועוד) ופגיעה ביבול חקלאי או בתשתיות (כמו מים) של כפרים שונים בידי פילים אפריקנים הנודדים בקרבתם בחיפוש מזון ומים. פעולות אלה גורמות למספר שבטים להרוג בנקמה טורפים של מקניהם או אנשיהם וכן פילים.
בשנת 2017 חלו מעל 8,000 עימותים עם טורפים באפריקה בנמיביה, בה צבועים טרפו 600 פרות ובין 2011 ל-2016 נרשמו בנמיביה 4,000 פגיעות ביבול שנגרמו מפילים נודדים.