cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבי בן זנו
ביוגרפיה
בניו יורק הוא נחשף לאמנים האמריקאיים שפעלו אז בסצנת האמנות הניו יורקית, בהם רוברט ראושנברג, רוברט מוריס, נאם ג'ון פייק, ג'ניפר ברטלט, בוב ויטמן, ויטו אקונצ'י, לס לוין ואחרים. הוא נשאב לפעילות האמנותית בסצנת הסוהו והמוזאונים, והתוודע לגלריות הסוהו, גלריית הקיטשן, ולחלל 1PS - סצנה תרבותית תוססת אשר הצמיחה את אמנות הווידאו, את אמנות ההפנינג, ואת האמנות המינימליסטית.
בגיל 34 החליט בן זנו להקדיש את חייו לעיסוק באמנות.
בשנות השבעים, עם חזרתו לארץ, היה בן זנו אמן מינימליסטי שהציג עבודות מופשטות, מתמטיות, מוגדרות. הוא הציג אז בין היתר כמה תערוכות יחיד, בהן: עבודות בכתום, במוזיאון חיפה. אישה / גוף ברזל / שמן בגלריה הורס ריכטר, ועבודות רישום ברזל בגלריה העירונית בית יד לבנים ברעננה. ביצירתו הבשלה והמאוחרת יותר הושפע בן זנו מצד אחד מן האקספרסיביות העזה של ואן גוך, סוטין ופולוק, ומצד שני מן המינימליזם הקונספטואלי והגאומטרי (אשר שטף את התקופה באותה עת), וכן מן המדיטטיביות של אמנים מופשטים של שדות צבע כמו מארק רותקו.
תפקידים אקדמיים וציבוריים בשדה האמנות בארץ
במקביל ליצירתו האמנותית שימש בן זנו כיזם וכמנהל במגוון תפקידים אקדמיים וציבוריים בשדה האמנות בארץ. ביניהם; הוראת ציור במכון אבני, הקמת המרכז לאמנות חזותית בבאר שבע (1977- 1980). הוא שימש כמרצה וחבר סגל בכיר במרכז לחינוך טכנולוגי בחולון (1979-2008), וכן כראש המחלקה לעיצוב במרכז הטכנולוגי בחולון, (1993-94), וכמייסד המסלול לעיצוב ואמנות ללימודי תואר ראשון.
בשנים 1971–1978 בן זנו משמש כמרצה לציור במכון אבני לאמנות בתל אביב שבו למד, ומצטרף לסגל המורים הוותיקים שלו ביניהם: הציירים וקסלר עוקשי ושטרייכמן שעדיין לימדו בסגל המכון.
בשנת 1976 הוזמן בן זנו להקים מחדש את המרכז לאמנות חזותית באר שבע, שאותו ניהל עד 1980. המרכז, אשר היווה אבן שואבת לישובי הדרום וההתיישבות העובדת, כלל סדנאות ציור, הדפס, צילום, פיסול, וסדנת קרמיקה בניהולה של יוכבד מרקס. במרכז הוקמה גם סדנה לעשיית נייר בראשותה של האמנית ג'ויס שמידט ובעזרת תורמים וחלוצי עשיית הנייר המתחדשת בעולם ההדפס והאמנות. הפעילות כללה סדנאות בינלאומיות לעשיית נייר עם ניסיון להפיק נייר מצמחי המדבר מתנן. בעקבות השהות המרתקת בניו יורק, והשפעת הסקול אוף ויז'ואל ארט - שבו הקצו חלל לגלריה שהציגה תערוכות אמנות חשובות בהשתתפות מיטב אמני ניו יורק - העתיק בן זנו את התפיסה למרכז החדש לאמנות בבאר שבע. חלל מרכזי ויפהפה הוקצה לשמש כגלריה להצגת תערוכות. זה היה המקום היחידי באזור הנגב שאפשר היה לראות בו תערוכות אמנות. המרכז פעל בשיתוף עם נספחות התרבות ארצות הברית בישראל, והמכון הצרפתי אשר סייע להקמת סינמטק מקומי לסרטים צרפתיים.
אחד השיאים באירועי התרבות של המרכז היה תערוכתה של לואיס נוולסון שנדדה בארץ במוזיאונים וביקורו של ג'יימס רוזנקוויסט, מהשורה הראשונה של אמני הפופ אמריקאי.
היצירה ההיסטורית, הנושאת את ברכותיהם וחתימותיהם של כל הנציגים הממלכתיים מישראל, מצרים וארצות הברית, מצויה בחלל מועצת העיר באר שבע. בהשראת היצירה המשותפת הזאת, הופקה סדרת הדפס משי לציון האירוע ההיסטורי המרגש.
בשנת 2003 מונה למנהל המחלקה לעיצוב, בשיתוף עם פרופ' דוד מועלם מרון, נשיא המכון. בן זנו ייסד את המסלול החדש לעיצוב ואמנות – ללימודי תואר ראשון, כניסיון לגשר וליצור סינתזה בין התחומים עיצוב ואמנות. ניסיון זה גרר התנגדות חריפה בקרב המעצבים בסגל בית הספר לעיצוב ומחוצה לו. בתום שלושה מחזורי בוגרים, המסלול לא אושר על ידי המועצה להשכלה הגבוהה.
ייסוד וניהול בית הספר "הסטודיו" – המכללה ללימודי אמנות ברעננה
בשנת 1986, במהלך תקופת ההוראה שלו במכון הטכנולוגי בחולון, הקים גבי בן זנו ורעייתו חניתה את בית הספר "הסטודיו" - מכללה ללימודי אמנות ברעננה שפעל בתמיכת ובהכרת מינהל התרבות ועיריית רעננה עד לשנת 2011. בית הספר אשר שאב אליו תלמידים רבים מהשרון ומהסביבה, התמקד בעיקר בלימודי אמנות למבוגרים וצעירים שהמשיכו ללימודים גבוהים. בתקופת השיא למדו בבית הספר כ-350 תלמידים ולימדו בו כ-17 אמנים אשר שימשו כמורים ואנשי צוות. "הסטודיו", שהיה בית הספר החלוצי הראשון לאמנות בעיר רעננה ובאזור, חלש על כל אירועי האמנות בעיר. במקביל להוראת מקצועות הציור, הצילום, הפיסול והצורפות, בן זנו יזם הקמת גלריה לאמנות, בתוך בית הספר. הגלריה, הייתה בשנותיה הראשונות הגלריה היחידה באזור השרון. בצד עבודות של מורי "הסטודיו" ותערוכות ובהן יצירות של התלמידים בוגרים הסטודיו, הוצגו בגלריה גם אמנים מובילים כמו מיכאל גרובמן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי, משה קופפרמן, לאה ניקל, נעמי סמילנסקי, בועז טל, ז'אק ז'אנו, אברהם אילת.
בשנת 1990 נבחר בן זנו לכהן בתפקיד חבר במועצת העיר רעננה. במסגרת זאת הפיק מטעם העירייה אחת לשנתיים בקיץ ( בשנים: 1991, 1993, 1995, 1998) את אירועי פיסול חוץ " פיסול ביער הקטן" בחורשת האקליפטוסים בפאתי העיר. במהלך 4 אירועי פיסול דו-שנתיים אלה, שלוו בקטלוגים, הוצבו ברחבי העיר ובפארק רעננה כ 60 עבודות. באחד האירועים האלה קיבל הפרויקט לשימושו את כל לוחות המודעות ברחוב הראשי של רעננה, שעליהם הוצגו הדפסי ענק של יצירות אמנות מוגדלות של אמנים ישראליים ובינלאומיים כגון: אדוארדו צ'ילידה, ג'ורג' אימנדולפ, איליה קאבקוב, בנטה סאטרינג, בועז טל.
בן זנו חינך והעמיד דור של ציירים ואמנים במהלך כ-30 שנה ב"סטודיו" ברעננה ובמכון לחינוך טכנולוגי בחולון, שבהן ניהל ולימד ציור ואמנות.
הקמת גלריית גבי בן זנו בנווה צדק בתל אביב
בשנים 2011–2013, לאחר סגירת הסטודיו ברעננה ופרישתו מההוראה במרכז הטכנולוגי בחולון, העביר בן זנו את עיקר פעילותו לגלריה שפתח בשכונת נווה צדק בתל אביב. הגלריה מוקמה בחלל מרווח ואותנטי של כ-90 מ"ר אשר שימש בעבר כגלריה/סטודיו לתכשיטיה של בתו עינב בן זנו לורה ולבעלה רישארד לורה המומחה לאמנות הדפס עתיק. הגלריה שימשה כסטודיו של האמן ובמקביל כחלל להצגת עבודותיו של בן זנו לקהל הרחב. במהלך פעילות הגלריה, היא אירחה גם שלוש תערוכות של אמנים אחרים. התערוכה, "פרדס" של לורנס מרגי רפופורט, בוגרת הסטודיו רעננה, שאצרה ד"ר נאוה סביליה שדה, התערוכה הקבוצתית "פרחים". וכן – התערוכה "ציורי ילדים" תערוכת יחיד של האמנית חניתה בן זנו, אשר כאם צעירה נהגה לצייר עבור בנותיה, ולימים גם לנכדיה. במהלך השנים צברה אוסף עבודות לילדים שתורגמו להדפסי ג'קלי על בד.
בשנת 2014, החליט בן זנו להתרחק מהמולת העיר הגדולה והחשיפה היומיומית לקהל הרחב, לחזור לסטודיו שלו ברעננה.
הוצאה לאור של ספרי אמנות, ופרסום ראיונות עם אמנים
בתקופת פעילות "הסטודיו", יזם גבי בן זנו את ההוצאה לאור של סדרת ספרוני אמן בתמיכת מנהל התרבות. בין האמנים שהופיעו בספרונים הצבעוניים נמנו: יגאל תומרקין, לאה ניקל, בועז טל, ביאנקה אשל גרשוני, ורד קמינסקי, דוד פיין, דוד פאר, חניתה בן זנו, גבי בן זנו, דוד טרטקובר, אבנר כץ, אלי קופלוביץ, דוד גרשטיין, אלי אברהמי, פסי גירש, ג'ון בייל מיכה בר-עם, ומרגלית מנור.
יצירתו של גבי בן זנו
כאמן התמודד בן זנו עם האמירה על "מותו של הציור", שצמחה במחצית השנייה של המאה העשרים, עם פריחתם של האמנות הקונצפטואלית, וזרם האמנות המושגית, שערערו על תקיפותם של נושאי הציור הקלאסיים בז'אנרים כגון עירום או טבע דומם, ושל סגנון הציור פיגורטיבי. יצירתו מחזירה לציור הפיגורטיבי את מקומו המרכזי ואת חשיבותו בתולדות האמנות. בין אם זה ברישום המפוסל שלו, או בפיסול שטוח, ובין אם זה בציורי השמן עמוסי צבע. חלק מעבודות הציור הפיגורטיבי שלו מנסות לחרוג ממיגבלות הדו-מימד של מישור הציור, והופכות לרישום מפוסל, או לפיסול מצויר. בין עבודותיו ישנה התייחסות לאמנים שהתמודדו עם נושא התנועה, הקו והחלל, כגון אדגר דגא, בתערוכתו פסלי הרקדניות של דגא ברישום פחם על קירות הגלריה לשלום בקיבוץ גבעת חביבה, הסדנא לאמנות ביבנה.
עבודתו של בן זנו מאופיינת במתח בין הסגנון האקספרסיבי-דרמטי שמתבטא בהטחות צבע עזות, לבין מינימליזם מאופק ועידון מדיטטיבי כמעט זני, ברישומים דלי קווים אך מלאי הבעה ורגש.
בשנת 1972 זכה בן זנו במדליית הכסף בפסטיבל הסרטים בוונציה על סרטו הקצר צורה וקו, סרטון הנפשה של התרחשות קינטית.
גודל יצירותיו המפוסלות בברזל יכול להתפרש על פני קירות הגלריה, או להצטמצם למידות של פסלים זעירים שיכולים לשמש גם כתכשיט מצופה זהב. אחד מרישומי הראש של בן זנו הוגדל לפסל עשוי קורות של פיגומי עץ בגובה כ 6–7 מטר. הפסל הארעי הוצב ברחבת בית יד לבנים ברעננה. בשנת 1985 הוצב פסל אחר שלו העשוי מחומרים מתכלים בבסיס חיל האוויר בחצור.
בין האוצרים של תערוכותיו והכותבים על יצירותיו נמנים: רחל זמר מנהלת ואוצרת מוזאון עוקשי לאמנות בעכו, ד"ר נאוה סביליה שדה, ד"ר דורית קדר, קובי כרמי ורוני סתר. האוצרת המוערכת נעמי אביב שזכתה בפרס משרד התרבות לאוצר לשנת 2011, שכתבה מאמרים פרשניים וטקסטים ביקורתיים מאירי עיניים על יצירתו ותערוכותיו, אצרה את תערוכתו "פראי בלב" בבית האמנים בתל אביב.
יצירותיו של בן זנו נמצאות באוספים של המוזאונים החשובים בארץ כגון: מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, וכן באוסף L.A. WORLD PRINT CENTER; וכן בגלריה הלאומית של תאילנד בבנגקוק The National Gallery, Bangkok, Thailand. עבודותיו הוצגו בתערוכות במוזאונים החשובים בארץ ויצירותיו ייצגו את ישראל בתערוכות ובגלריות בעולם.
השתתפות בתערוכות קבוצתיות בינלאומיות
The International IMPACT ART Festival, Kyoto municipal museum of ART
חוסה אאולוחיו גארטה
חוסה אאולוחיו גארטה (בספרדית: José Eulogio Gárate; 20 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ והיה שותף להצלחה של אתלטיקו מדריד בשנות השבעים.
ביוגרפיה
גארטה נולד ב-20 בספטמבר 1944 בסרנדי, בואנוס איירס שבארגנטינה. סבו, יולוג'יו גארטה אוסורט, היה סגן ראש העיר הרפובליקני באייבר, ועזב לארגנטינה כתוצאה ממלחמת האזרחים שהתרחשה בספרד. גארטה נולד בארגנטינה בזמן שהוריו ביקרו את סבו וסבתו, וחזר לגור באייבר מחבל הבסקים בה גדל.
את הקריירה החל בקבוצה אייבר ומאוחר יותר ב-1965 שיחק עבור אינדאוצ'ו מבילבאו. אתלטיק בילבאו רצתה את החלוץ בקבוצתה, אך באותה העת מועדונים ספרדיים לא יכלו לרכוש כדורגלנים זרים (גארטה נולד בארגנטינה) והדרך היחידה הייתה קבלת אזרחות ספרדית באמצעות שירות צבאי, אותו גארטה סירב לעבור. בניגוד לאתלטיק, אתלטיקו מדריד הצליחה להשיגו וב-1966 חתם בה.
במדי הקולצ'ונרוס עשה את הופעת הבכורה בליגה הבכירה ב-16 באוקטובר 1966 בניצחון 1–2 על לאס פאלמאס. הוא לקח חלק חשוב בהצלחת הקבוצה בשנות השבעים כשזכה עימה ב-3 תוארי אליפות, פעמיים בגביע הספרדי, הגביע הבין-יבשתי ב-1974 והגעה לגמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1973/74, בו הפסידה אתלטיקו במשחק חוזר לבאיירן מינכן. בשתי זכיות הגביע גארטה היה זה שכבש את שער הניצחון עבורה, בעונת 1971/72 בניצחון 1–2 נגד ולנסיה וב-1975/76 ב-0–1 נגד סרגוסה. ברמה האישית הוא היה למלך השערים בליגה שלוש עונות ברציפות בין השנים 1969–1971 כשבכולן זכה בצוותא עם שחקנים נוספים.
גארטה היה נחשב לחלוץ טוב ולשחקן ספורטיבי שלא ביצע הרבה עבירות והורחק רק פעם אחת בקריירה. הוא כונה בשם "מהנדס" היכן ששיחק בשל יכולתו הטובה ומפני שלמד הנדסת תעשייה במהלך תקופתו ככדורגלן. בסך הכל גארטה ערך 241 משחקי ליגה בהם כבש 109 שערים.
הוא פרש ממשחק בעונת 1976/77 עקב מחלה בברכיו, וזכה לשחק רק פעם אחת באותה עונה. אתלטיקו ארגנה עבורו משחק פרידה ב-1 ביוני 1977 ולאחר פרישתו הוא עבד כמהנדס תעשייה.
במדי נבחרת ספרד גארטה עשה את הופעת הבכורה שלו ב-22 באוקטובר 1967 נגד צ'כוסלובקיה. במהלך שהותו בה ספרד כשלה להעפיל לטורנירים רשמיים כמו המונדיאל ואליפות אירופה ולכן מעולם לא שיחק בטורניר רשמי. הופעתו האחרונה הגיעה ב-17 באפריל 1975 נגד רומניה, הופעה שסגרה עבורו 18 הופעות ו-5 שערים בסך הכל במדים הלאומיים.
קרל בלינד
קרל בלינד (בגרמנית: Karl Blind; 4 בספטמבר 1826, מנהיים - 31 במאי 1907, לונדון) היה מהפכן גרמני וסופר שיצירותיו עסקו בפוליטיקה, היסטוריה, מיתולוגיה וספרות גרמנית.
קרל בלינד נולד במנהיים, אז חלק של הדוכסות הגדולה של באדן. הוא למד באוניברסיטת היידלברג, סולק ממנה ונעצר בעקבות האשמות בפעילות מהפכנית. בשנת 1848 הוא לקח חלק פעיל באירועי המהפכה הבאדית. לאחר דיכוי המהפכה הוא נעצר ונשפט ל-8 שנות מאסר. לאחר שמונה חודשים הוא שוחרר ועבר לפריז. בהמשך הוא גורש מצרפת והחל משנת 1852 התגורר בלונדון.
בהיותו בלונדון היה בקשר עם פעילים מהפכנים שונים. בשנת 1867 הוא קיבל חנינה מממשל הדוכסות.
בלינד התחתן בשנת 1849 לאלמנה שכבר היו לה ילדים. בנה פרדיננד ניסה להיתנקש באוטו פון ביסמרק והתאבד בכלא. בתה מתילדה בלינד הייתה למשוררת מצליחה.
ספאר
ספאר (בהולנדית: SPAR וקודם לכן DESPAR) היא רשת קמעונאות הולנדית שמוכרת רישיונות זכיינות ברחבי העולם. החברה הוקמה בהולנד ב-1932 על ידי אדריאן ואן-וול, ונכון ל-2017 מחזיקה ב-13,112 סניפים ב-48 מדינות.
חנות SPAR עשויה להיות עצמאית מהרשת, ולפעול באופן של זיכיון, להיות חלק מרשת זכיינית, בהתאם לאופן בו המותג פועל באותה מדינה.
בשנה הפיסקלית של 2019 רשמה SPAR רווח של 252.9 מיליון דולר, עלייה של 10.3% לעומת 2018.
המאה ה-20
SPAR הוקמה ב-1932 בסחווארט. ב-1953 נפתח מטה הרשת באמסטרדם, שתפקידו לנהל ולהרחיב את פעילות הרשת, שכיום פעילה ב-48 מדינות וב-3 יבשות (אסיה, אפריקה ואוקיאניה).
מאז 1996, הרשת היא נותנת החסות העיקרית של אירועי התאחדות האתלטיקה האירופית.
המאה ה-21
בשנת 2000 הרשת נכנסה לשוק הרוסי והיא פעולת שם בכ-400 חנויות. לאחרונה חלק מהרשת באזור מוסקבה נמכר לאזבוקה וקוסה.
בשנת 2002 רכשה מבילה 21 סניפים בהונגריה, ובשנת 2016 רכשה מבילה 61 סניפים בקרואטיה.
באוגוסט 2014 רכש המותג 80% מהשליטה על קבוצת BWG שמנהלת רשת חנויות עודפים באירלנד ודרום בריטניה.
פועלת נכון ליולי 2022 במערב אירופה ב-16 מדינות עם כ-10,000 חנויות, במרכז ומזרח אירופה ב-11 מדינות עם כ-2,000 חנויות, באפריקה ובמזרח התיכון ב-15 מדינות עם כ-1,100 חנויות ובאסיה בשש מדינות עם כ-500 חנויות.
ספאר בישראל
ביולי 2022 חתמה רשת ספאר על מכתב כוונות עם עמית זאב, לשעבר מנכ"ל רשת יינות ביתן, לכניסתה של רשת ספאר לישראל. בדצמבר 2022 חתמה רשת שופרסל מזכר הבנות עם עמית זאב לשיתוף פעולה במסגרתו הרשת צפויה לפתוח עשרה סניפים של רשת SPAR בישראל ובמקביל מוצרי המותג ימכרו בחנויות שופרסל. במרץ 2023 הפך מזכר ההבנות להסכם, לפיו לשופרסל יהיו 19.9% מהבעלות בחברה המשותפת שתוקם, לזאב יתר 80.1%. החברה המשותפת תקים בישראל חנויות במותג ספאר, ותפיץ בישראל את המותג הפרטי ספאר, בחנויות אלה וגם ברשת שופרסל.
סוגי חנויות
סוג החנויות ש-SPAR מפעילה משתנה בהתאם למקום ולמותג: SPAR אקספרס, SPAR Neighboorhood ו-EuroSPAR הם חלק מהמותגים שמפעילה הרשת.
SPAR
SPAR היא החנות הסטנדרטית של הרשת, וקיימת בכל האזורים והמדינות. חנויות אלו מיועדות לאזורים עירוניים ולא-עירוניים ושטחן גדול יותר מ-SPAR Express ו-KwikSPAR, אך קטנות יותר מחנות InterSPAR.
EuroSPAR ו-SuperSPAR
EuroSPAR פעיל באירופה ואילו SuperSPAR פעיל בדרום אפריקה, והם כוללים סופרמרקטים בגודל בינוני, בין חנויות נוחות לסופרמרקטים גדולים יותר.
InterSPAR
חנויות תחת המותג הזה, שפועלות בדרום ומרכז אירופה נקראות "היפרמרקטים", ומתחרות ברשתות ענק דוגמת טסקו, קרפור ואחרות.
KwikSPAR
KwikSPAR שקיים רק בדרום אפריקה, הוא מותג חנויות נוחות שמיועד לעצירות מהירות. החנויות קטנות יותר מחנויות SPAR סטנדרטיות ונוטות לפעול שעות רבות יותר לאורך היום, חלקן גם 24 שעות ביממה.
SPAR Express
מותג SPAR Express שפרוס ברחבי אירופה מציג את החנויות הקטנות ביותר ברשת, והן ממוקמות באתרים כמו תחנות דלק, שדות תעופה ותחנות רכבת.
מדינות ואזורים
רשימת המדינות והטריטוריות בהן SPAR פועלת, ובסוגריים שנת התחלת הפעילות:
פלאוזואיקון
עידן הפלאוזואיקון (באנגלית: Paleozoic או Palaeozoic; ביוונית: palaios παλαιός) הוא עידן בלוח הזמנים הגאולוגי. משך תקופתו כ-287 מיליוני שנים, מלפני כ-538.8 מיליוני שנים ועד לפני כ-251.9 מיליוני שנים.
בפלאוזואיקון נמצאים (לפי סדר) התורים:
סנטו אנטאו
סנטו אנטאו (בפורטוגזית "אנטוני הקדוש") הוא האי המערבי ביותר של כף ורדה. בגודל 785 קמ"ר (303 מ"ר), הוא הגדול מקבוצת איי ברלבנטו, והאי השני בגודלו של כף ורדה. האי הקרוב ביותר הוא סאו ויסנטה מדרום־מזרח, מופרד על ידי מיצר ים Canal de סאו ויסנטה. אוכלוסייתו הייתה 38,200 באמצע 2019, מה שהופך אותו לאי הרביעי המאוכלס ביותר בכף ורדה אחרי סנטיאגו, סאו ויסנטה וסאל. העיר הגדולה ביותר באי היא פורטו נובו (כף ורדה) הממוקמת על החוף הדרומי (9,310 תושבים בשנת 2010). העיר פורטו נובו המשמשת גם כמרכז מוניציפלי של מחוז פורטו נובו
היסטוריה
האי התגלה ב-1461 או 1462 על ידי המגלה הפורטוגלי דיוגו אפונסו, יחד עם האיים סאו ויסנטה וסאו ניקולאו. התיישבות באי החלה במחצית הראשונה של המאה ה-16. היישוב העיקרי היה Ribeira Grande. יישובים נוספים כמו פונטה דו סול, פומבס ופורטו נובו התפתחו במאה ה-19. בשנת 1732 נוצרה עיריית סנטו אנטאו, עם מושבה בעיירה Ribeira Grande בשנת 1867 היישוב חולק לעיריית פול (המכסה את שטחם של פול ופורטו נובו הנוכחיים) ועיריית ריבירה גרנדה. שאוחדו ב-1895 לעירייה אחת. הרשויות פול וריבירה גרנדה נוצרו מחדש ב-1917.עיריית פורטו נובו נוצרה בשנת 1962 כאשר הקהילות של סאו ז'ואאו בפטיסטה וסנטו אנדרה הופרדו מהעירייה הישנה יותר של פול.
גאוגרפיה
אורכו של סנטו אנטאו (26.56 מייל) (מזרח-מערב) 42.75 ק"מ (מזרח-מערב) ורוחבו 23.97 ק"מ (14.89 מייל) (צפון-דרום). האי ממוצא וולקני והררי מאוד, מאופיין בשתי רמות גבוהות כמה עמקי נהר תלולים. בחלק הדרומי של האי יש אקלים מדברי, בעוד שהצפון מזרח והגבהים הגבוהים יותר צחיחים למחצה.
נהרות
הנהרות העיקריים של סנטו אנטאו הם:
עקרון הארגומנט
באנליזה מרוכבת, עקרון הארגומנט מקשר בין מספר הקטבים והאפסים של פונקציה מרומורפית בתחום מסוים ובין השינוי בארגומנט שלה בעת מעבר על שפת התחום. עיקרון זה הוא תוצאה חשובה של משפט השארית.
ניסוח פורמלי
ממוזער|שמאל|250px|המסילה \partial D (שחור), האפסים של f (באדום), והקטבים של f (בכחול)
תהא f פונקציה מרומורפית (בעלת מספר סופי של נקודות סינגולריות שכולן קטבים) בתחום D כלשהו ששפתו \partial D היא מסילה פשוטה וסגורה, שעליה f לא מקבלת אפסים וקטבים. אז מתקיים, כאשר N הוא מספר האפסים של f, כולל ריבוי, ואילו P הוא מספר הקטבים של f, כולל ריבוי.
כמו כן,, כאשר הוא גודל השינוי בארגומנט של f כאשר היא מקיפה את התחום D על גבי שפתו.
הוכחה
נראה כי.
לשם כך נשתמש במשפט השארית. כדי לחשב את האינטגרל, די לחשב את סכום השאריות של הפונקציה בכל נקודות הסינגולריות שלה בתחום D.
מכיוון ש-f מרומורפית, לפונקציה יכולים להיות רק שני סוגים של נקודות סינגולריות: קטבים של f ואפסים של f.
באפס a\isin D מריבוי n של f מתקיים, כאשר g(z)\ne 0 והולומורפית בסביבה של a.
על כן: ו-
המחובר הימני הוא פונקציה הולומורפית, ולכן בפיתוח לטור נקבל טור טיילור (כלומר מקדם השארית הוא 0). המחובר השמאלי הוא בדיוק האיבר שהמקדם שלו בטור לורן הוא השארית, ולכן בסך הכול השארית של הפונקציה סביב a היא n. כלומר: השארית סביב אפס כלשהו היא הריבוי של אותו האפס.
עבור קוטב הרעיון דומה: בקוטב b \in D מריבוי m של f מתקיים, כאשר h(z)\ne 0 והולומורפית בסביבה של b. מתקיים
ועל כן
ולכן השארית שנקבל הפעם היא מינוס הריבוי של הקוטב.
על כן, סכום השאריות בכל הקטבים והאפסים ייתן בדיוק את סכום ריבויי האפסים פחות סכום ריבויי הקטבים.
דוגמה
תהי, צריך לחשב את
נשים לב כי האפסים של f(z) הם z=-1 ו-z=-3. מתוך האפסים האלו, רק z=-1 נמצא בתוך העיגול:, כמו כן הוא "אפס פשוט". לכן: N=1
נשים לב גם כי יש ל: f(z) רק קוטב אחד והוא: z=0. זהו קוטב מסדר שני. לכן: P=2.
מסקנה (לפי עקרון הארגומנט):
אליהו פראנסיס
הרב אליהו פראנסיס (טבת תרל"ט, 10 בינואר 1879 – תשרי תש"ג, 25 בספטמבר 1942) היה דיין בסלוניקי ובאמסטרדם.
ביוגרפיה
נולד בסלוניקי לבינוטא והרב משה, רב בעיר. בראשית דרכו היה מורה לעברית ולתלמוד בסלוניקי. בשנת 1924 מונה לדיין, וכיהן כממלא מקומו של הרב הראשי בעיר.
על אף שקיבל הצעות רבנות מיהודי מדינות רבות בחבל הבלקן ובגליפולי, סירב לעזוב את סלוניקי. הסיבה לכך הייתה מפני בקשת אימו שלא יעזוב את סלוניקי, שבה משפחתה התגוררה מדורי דורות. בשנת 1927, לאחר פטירת אימו, עלה אביו לארץ ישראל והתגורר בירושלים, תוך כדי שאמר לו שאם ברצונו לעזוב את סלוניקי, הרשות נתונה. לאור זאת ביקש לעלות, כאביו, לארץ ישראל. בשלב זה הוזמן על ידי הקהילה הספרדית של אמסטרדם לכהן אצלם כדיין, לאור זאת שבקהילת הספרדים המקומית לא היה מועמד ראוי. לאחר הפצרות, נעתר לבקשתם.
בשנת 1928 הגיע לאמסטרדם, ונבחן אצל ועדה בה היו בין היתר אברהם שמשון אונדרוויזר (רב הקהילה דאז) והרב אליעזר סרלואיס (דיין, לימים רב הקהילה). לאחר הבחינה מונה לדיין בעיר, תפקיד אותו מילא עד מותו בשואה.
באחד הטרנספורטים הובא לאושוויץ, וב-25 בספטמבר 1942 הוכנס לתאי הגזים, יחד עם שנים מבניו.
פייר טייאר דה שארדן
פייר טייאר דה שארדן (בצרפתית: Pierre Teilhard de Chardin; 1 במאי 1881 – 10 באפריל 1955) היה פילוסוף וכומר ישועי צרפתי שהתפרסם גם כפלאונטולוג וגאולוג ולקח חלק בגילוי אדם פקין. דה שארדן פיתח את תאוריית נקודת האומגה והרחיב את רעיון הנוספירה שהמציא ולדימיר ורנדסקי. רעיונותיו התנגשו עם דעותיה הנוקשות של הכנסייה הקתולית ואחדים מספריו צונזרו ולא יצאו לדפוס בחייו.
ספרו המפורסם התופעה האנושית חקר את התפתחות התודעה האנושית בהקבלה לאבולוציה של המינים ויצא חוצץ כנגד תפיסת הבריאה בספר בראשית. הדבר גרר ביקורות ממוסדות הכנסייה שתקפה אותו על פגיעה בתפיסת החטא הקדמון כפי שאופיינה על ידי הקדוש אוגוסטינוס. ב-2009 שיבח האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את רעיונותיו של דה שארדן והילל את תפיסתו את היקום כ"מארח חי".
חייו
פייר טייאר דה שארדן נולד באורקינס צרפת ב-1 במאי 1881. הוא היה הרביעי מבין 11 אחים. אביו, עמנואל טייאר, היה חובב טבע שאסף צמחים, חרקים ואבנים. כשהיה בן 12 הצטרף לקולג' ישועי שבו סיים לימודי פילוסופיה ומתמטיקה. ב-1899 הצטרף למנזר ישועי שם התמחה בפילוסופיה, תאולוגיה ולימודים רוחניים.
במהלך חייו היה שנים רבות בסין, ארצות הברית וצרפת.
רעיונותיו
בספרו התופעה האנושית מתאר דה שארדן את התפתחותו של היקום מחומר ראשוני להתפתחות חיים, בני אדם ונוספירה, ולבסוף לחזונו בנקודת האומגה - הנקודה בעתיד אשר "מושכת" אליה את כל הבריאה. ההתפתחות הרוחנית של האדם מונעת על פי אותם עקרונות של האבולוציה הביולוגית, ולמעשה, טוען דה שארדן, האבולוציה היא מהלך לקראת מודעות עולה וגוברת שסיומה ב"נקודת האומגה" שיכולה להיתפס כאלוהים. האבולוציה מביאה לאיחוד, להתחברות של הפרטים למודעות-על מרכזית. דה שארדן התריע על הפיצול שיוצרת החברה המודרנית המנוגד לתהליך האבולוציוני המאחד.
נקודת האומגה להשקפתו באה לאפיין את מצב המורכבות המקסימלית אליה מתפתח היקום. לדבריו היקום מחולק לחומר ואהבה. חלקיקי העולם החומרי, המונעים על ידי כוחות האהבה, נמשכים אחד כלפי השני כדי לקיים את העולם. בעזרת כוחה של האהבה היקום עובר ממצב של חומר לא מאורגן למצב של סינגולריות בה תהיה אנרגיית אהבה טהורה. נקודת האומגה היא התקופה ממנה תיווצר הסינגולריות הטהורה. בנקודה זו היקום הוא במצב של מורכבות מאורגנת. דה שארדן ראה את המצב הזה כנקודה בה היקום "מביט" על עצמו ומודע לקיומו. את תפקיד הצופה המביט על הקיום ממלאת האנושות. לאחר שהאנושות תגיע לגבול של המורכבות המאורגנת היא תבצע קפיצה לרמה גבוהה יותר של סינגולריות בה תהיה ישות אחת בעלת מודעות-על.
רעיונותיו של דה שארדן השפיעו על התרבות והאמנות המערביים. סופרים כפיליפ ק. דיק, פלאנרי אוקונור, דון דלילו ואחרים כללו את רעיונותיו ביצירותיהם. דה שארדן השפיע גם על דמויות בסרטים ובמחזות (לדוגמה הכומר בסרט מגרש השדים).
על שמו קרוי הפרימט הקדום טייארינה.
V אוסטרליה
V אוסטרליה (באנגלית: V Australia) הייתה חברת תעופה אוסטרלית, החברה הפעילה טיסות מאוסטרליה ללוס אנג'לס ואבו דאבי. החברה החלה לפעול ב-27 בפברואר 2009, והתמזגה עם חברת התעופה וירג'ין אוסטרליה ב-7 בדצמבר 2011.
אות מלחמת סיני
אות מלחמת סיני הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במבצע קדש (מלחמת סיני), מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
הזכאות לאות
את האות קיבלו האנשים הבאים:
בני משפחה של זכאים שנפטרו יכלו להגיש בקשה ולקבל את העיטור בשמם.
עיצוב האות
במרכז האות פס רחב בצבע תכלת כצבע דגל המדינה, המוקף פסים דקים בצבע אדום כדם הנופלים והפצועים ובפסים כחולים. בצדדים מופעים פסים רחבים של חום בהיר כצבע החול בסיני.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. לאחר מלחמת לבנון השנייה החל ייצור האות ממתכת מצופה אמייל.
אוננה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קראנדירו (סרט)
קראנדירו (פורטוגזית: Carandiru) הוא סרט דרמה ברזילאי משנת 2003 בבימויו של הקטור באבנקו. מבוסס על הספר תחנת קראנדירו מאת ד"ר דראוזיו וארלה, רופא ומומחה לאיידס, המגולם בסרט על ידי לואיס קרלוס וסקונצ'לו.
"קראנדירו" מספר כמה מהסיפורים שהתרחשו בבית הסוהר קראנדירו, שהיה הכלא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. הסיפור מגיע לשיאו עם הטבח בשנת 1992 בו נהרגו 111 אסירים, 102 על ידי המשטרה. הסרט היה הדבר האחרון בו נעשה שימוש בכלא לפני שנהרס ב-2002, שנה לפני יציאת הסרט.
באבנקו קובע שקראנדירו הוא "הסרט הכי מציאותי [שהוא] עשה אי פעם", המציג סוג חדש של ריאליזם ברזילאי בהשראת סינמה נובו (לא רק שהוא נועד להציג תמונות של צדדים שונים בברזיל, אלא שצולם גם במיקום והשתמש באסירים רבים בפועל כשחקנים). בשל התמקדות זו המתארת מציאות ובהשראת ספר הזיכרונות, "קראנדירו" יכול להיקרא דוקודרמה או כעדות מהאסירים.
עלילה
האירועים מתרחשים בבית הכלא הידוע לשמצה של סאו פאולו קראנדירו, אחת ממערכות הכלא הגדולות והאלימות ביותר של אמריקה הלטינית.
מוצגים התנאים הלא אנושיים של בית הסוהר, כמו תאי 100 מטרים רבועים המאכלסים לפעמים עד 16 אסירים, כמו גם חוסר השליטה שיש לסוהרים. הסדר בכלא נשלט כולו על ידי האסירים עצמם, מה שמוביל אותם להתמודד עם בעיות כמו רצח, שימוש בסמים, השתוללויות ומחלות, הכל בתוך הכלא.
מפותחים מספר סיפורים, החל מהתמכרות לסמים לרצח וכלה במאבקי משפחה וברומנטיקה. חלק מהסיפורים הזכורים יותר הם ליידי די (נקבה טרנסית) ונישואיהם עם נו וויי, הדינמיקה המשפחתית של דאוסטדטה וזיקו, ההתמכרויות לסם של אזקיאל וזיקו ו"ענייניו "של מאז'סטאדה.
האסירים מוצגים כאנושיים, מה שהופך את ההתפרעויות וטבח קראנדירו לכואב עוד יותר לצפייה. וכך, כאשר הסרט מסתיים בצילומים אמיתיים של הריסת כלא קראנדירו, באבנקו מייצר קתרזיס.
נושאים
תמימות: בשלב מסוים במהלך הסרט, אבוני שואל בציניות את ד"ר וארלה אם הוא שם לב שכל אסירי קרנדירו חפים מפשע. כל האסירים אכן רואים עצמם חפים מפשע, דבר המדבר לרעיון שהאסירים רואים עצמם אנשים שנאלצים לרדת לפשע. במובן זה, קראנדירו מעסיק את ד"ר וארלה כמתווך חברתי שמאזין לכל גרסאות האסירים, ומאפשר לקהל הצצה לעולמם, מה שמניע את הקהל לראות את העצורים מנקודת מבט אחרת. על ידי מתן קול לאסירים, קראנדירו נותן לאסירים אפשרות לספר את סיפורם מבלי לעמוד בפני שיפוט.
מוסר: נושא המוסר משחק קרוב מאוד לנושא התמימות בקראנדירו. בעוד שחלק מהדמויות אינן חפות מפשע, אחרים (שאשמים) מבצעים את פשעיהם מסיבות פוטנציאליות מוסריות. דאוסדטה (שאין לו היסטוריה של פשע) יורה באחד האנשים שאנסו את אחותו. דוגמה נוספת היא מז'סטדה, שלוקח עליו את האשמה בפשע שביצעה אשתו. מז'סטדה, אף שהוא אשם בכך שיש לו שתי נשים שרק יודעות זו על זו (ואינן שמחות בכך), אינו אשם בהצתה ובניסיון רצח (שהגיעו הוא כלוא).
מערכות המשפט: בעוד שמוקד הסרט הוא הומניזציה של האסירים, הוא עדיין מדגיש את מערכת המשפט הברזילאית הפגומה ואת מערכת המשפט של האסירים עצמם. דאוסדטה, שרוצח אדם על שאנס את אחותו, מבקש במקור לדווח על האונס למשטרה. עם זאת, חבריו ממליצים לו שלא, מכיוון שהמשטרה לא תיקח את טענותיו ברצינות, ולא תחפש להעניש את האנסים. לפיכך, דאוסדטה מרגיש צורך לקחת את העניינים לידיו, ליצור "מערכת משפט" משלו. הרעיון של יצירת "מערכת משפט" או "קוד כבוד לאסיר" מרתק את באבנקו, שהצהיר כי קוד הכבוד הוא אחד ההיבטים המעניינים ביותר בסרט.
הפצה
הסרט הוצג לראשונה בקולנוע II Panorama Internacional Coisa de בברזיל ב-21 במרץ 2003. הוא עלה לאקרנים בברזיל ב-11 באפריל 2003 והפך לשובר קופות שמשך אליו למעלה מ-4.6 מיליון צופים.
אישטוואן דומאן
אישטוואן דומאן (בהונגרית: Domán István; בודפשט, 17 בנובמבר 1922 – פברואר 2015) היה רב הונגרי, חוקר דת, רב ראשי, פרופסור באוניברסיטה. הרב דומאן שלט בשפות רבות, ביניהן: עברית, ארמית, יידיש, גרמנית, אנגלית והונגרית.
קורות חייו
אישטוואן דומאן נולד בבודפשט במשפחת רבנים. לאחר שסיים את לימודי ארבע הכיתות בחטיבת הביניים, למד בישיבה. לאחר מכן המשיך את לימודיו האזרחיים בבית הספר התיכון הממלכתי הראשי על שם אימרה מדאץ'. במלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), שרד ואחרי המלחמה בין השנים 1945 לבין 1948 למד באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). את לימודיו השלים עם דוקטורט "בהצטיינות יתרה" בארכאולוגיה נוצרית, ההיסטוריה של העת העתיקה ותולדות האמנות. במקביל, הוא היה גם תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, אך בשל השיטה הפוליטית הסוציאליסטית-אתאיסטית באותה תקופה, הוא לא היה יכול לקבל סמיכה לרבנות ולכן יכול היה לעבוד רק כמורה בתיכון בזכות תעודת הוראה בהיסטוריה ובגאוגרפיה שקיבל ב-1950. לאחר המרד ההונגרי (בהונגריה נקראת מהפכת 1956), ברח לארצות הברית של אמריקה, שם עבד כמורה לדת. בשנת 1965, בהזמנתו של הרב שאנדור שייבר, חזר להונגריה קיבל סמיכה לרבנות וכיהן כרב בכמה ערים (קפושוואר, סגד, בודפשט) ולאחר מכן כיהן כרב ראשי. משנת 1981 לימד בבית המדרש לרבנים. בשנות ה-90, הוא הרצה במחלקות שונות של אוניברסיטת אטווש לוראנד. דומאן היה עד 1991, בין היתר, גם העורך הראשי של אוי אלט, כתב העת של הקהילה היהודית של בודפשט.
הוא נפטר בשנת 2015 בגיל 92. מעניין שעוד זמן קצר לפני מותו, בשנת 2013, נשא הרצאה ארוכה בטלוויזיה על תולדות התלמוד. הרב אישטוואן דומאן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודותיו העיקריות
ספרים שלא פורסמו בדפוס: תולדות הישיבות, כלומר הרצאות באוניברסיטה. בודפשט 1999
האדן
מחקר
כדור הארץ עבר תהפוכות רבות מאז היווצרו, ועל כן לא נותרו ראיות לשלבים השונים של היווצרותו והתפתחותו. עם זאת, עומדים לרשות המדענים כלים המאפשרים ללמוד על שלבים אלה או על חלקים מהם.
תיארוך באמצעות זירקון
אחד מן הכלים החשובים במחקר גאולוגי הוא הזירקון – מינרל יוצא דופן הנפוץ מאוד בקרום כדור הארץ ונמצא בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע.
זירקון הפך למכשיר חשוב מכמה סיבות: בשל תכונותיו אלה ומידת דעיכת האורניום המצוי בו לעופרת, משמש הזירקון כלי חשוב לתיארוך סלעים.
באמצעות זירקון הוגדר סלע הנחשב לעתיק ביותר – מחשוף טונליט (דיוריט פנריטי במרקמו המכיל יותר מ-20% קוורץ) – אשר נמצא בקנדה ומתוארך ליותר מ-4 מיליארד שנה. סלע אחר – הנחשב לעתיק אף יותר – נמצא במערב אוסטרליה ומתוארך ל-4.4 מיליארד שנה.
מחקרי הירח
מציאת מספר סלעים זעום שניתן לשייך לתחילת היווצרות כדור הארץ מביאה את החוקרים לפנות לחקר מקומות רחוקים. חקר כדור הארץ בהאדן נשען בעיקר על חקר הירח מאחר ש"המכה הגדולה" - התאוריה הנחשבת כמובילה כיום באשר להיווצרות הירח - מציעה כי הוא נוצר כמה עשרות מיליוני שנה לאחר היווצרות כדור הארץ. השערה זו, שהעלתה האסטרופיזיקאית האמריקנית רובין קאנופ (Robin Canup), גורסת שהירח נוצר בשלבי היווצרותה של מערכת השמש כאשר תיאה – עצם בגודלו של מאדים – התנגש בכדור הארץ המתהווה. השברים מן הפגיעה נזרקו לחלל, התמזגו ויצרו את הירח – שהרכבו לא השתנה מאז.
מאחר שבירח לא חלים תהליכים טקטוניים או געשיים, פני השטח שלו משמרים תיעוד לתקופות שונות ולאירועים בעברו, למשל מכתשי פגיעה ורגוליט. שכבת הרגוליט בשטחים של פגיעות עתיקות היא עבה יותר באופן כללי מזו שנמצאת בשטחים שנפגעו בשלבים מאוחרים. מתחת לשכבת הרגוליט שעברה שחיקה רבה, נמצאת שכבה של "מגה-רגוליט" – שכבה עבה מאוד, הכוללת סלעים סדוקים. הירח היה קרוב מאוד אל כדור הארץ בסמוך להיווצרו, וההנחה היא כי מטאוריטים ושביטים רבים פגעו גם בכדור הארץ באותה תקופה, אולם לא נותרו מהם מכתשי פגיעה בשל פעילות גאולוגית ענפה.
היווצרות הגלעין, המעטפת והקרום
כדור הארץ נוצר בערפילית, יחד עם השמש וכוכבי לכת אחרים. הירח נוצר, כאמור, מעט אחרי כן כתוצאה מהתנגשות עם תיאה. תחילה היה כדור הארץ לוהט ומותך לחלוטין, ובהדרגה החלה השכבה החיצונית להתקרר באמצעות איבוד חום במגע עם החלל הקר. בשלב זה החלו יסודות כבדים (ברזל וניקל) לשקוע ולבנות את הגלעין ויסודות קלים (חמצן וצורן) צפו והחלו ליצור קרום ראשוני. ביניהם נבנתה המעטפת המורכבת ממאגמה לוהטת אשר בתוכה החלו להיווצר מינרלים. הקרום נשבר, נמס ונבנה מחדש כמה פעמים במהלך תקופה קצרה בשל פגיעות רבות של מטאוריטים ושביטים ובשל פעילות מגמטית וגעשית.
מתחת לקרום זרמה מאגמה לוהטת שביקעה את הקרום הצעיר ונפלטה בהתפרצויות געשיות. הלבה שנפלטה מהתפרצויות אלה יצרה סלעים וולקניים: בזלת כהה ואנדזיט בהיר יותר. עדות להיווצרות סלעים בתקופה זו הוא זירקון בן 4.4 מיליארד שנה בסלעי גנייס מותמרים. מסלעים אלה נוצר הרושם כי בקרום הבראשיתי חלו תהליכים טקטוניים, אם כי ההנחה היא שהקרום היה בזלתי בעיקרו.
היווצרות אטמוספירה
ביחד עם הלבה נפלטו גזים הלוגניים, פחמן דו-חמצני, מימן, חמצן, חנקן, אמוניה ואדי מים אשר מהם נוצרה אטמוספירה ראשונית בתהליך שארך כ-100 מיליון שנה. האטמוספירה החדשה הייתה רעילה, בדומה לזו של טיטאן – ירחו של שבתאי. הלחץ האטמוספירי הגיע ל-250 וצבעם של השמים בשלב זה היה אדמדם.
בהדרגה השתנתה האטמוספירה: גזים קלים דוגמת מימן נפלטו אל החלל. הגזים האחרים ואדי מים החלו להצטבר, אם כי המים לא התעבו בשלב זה מאחר שטמפרטורת הקרום הייתה עדיין גבוהה.
היווצרות אוקיינוס
התקררות איטית של הקרום איפשרה את התעבותם של מים, וכדור הארץ היה מוקף בעננים כבדים. התקררות נוספת חוללה סופות ענק והמטירה גשמים עזים שנמשכו מיליוני שנים. תחילה התאדו מי הגשמים בבואם במגע עם הקרום החם, אולם אותם גשמים החלו לקרר את הקרום עד שהמים הפסיקו להתאדות והצטברו במקומות הנמוכים. תהליך ממושך זה יצר בסופו של דבר אוקיינוס, שכיסה כ-90% משטח כדור הארץ ומתוכו הציצו איים געשיים קטנים. עדויות הנתמכות בזירקון שיורי קובעות כי אוקיינוסים התקיימו לצד קרום יבשתי כבר לפני 4.4 מיליארד שנה.
כדור הארץ שלאחר ההתנגשות עם תיאה נטה על צדו וקיים הקפה עצמית שאורכה 6 שעות בקירוב. השפעת כבידתו של הירח – שמרחקו מכדור הארץ היה 16,000 ק"מ בלבד – הייתה בשלב זה עזה ביותר: התפתחה גאות תכופה שהתבטאה בגלי ענק בגובה של מאות ואלפי מטרים אשר שטפו את הקרום בעוצמה רבה וסחפו ממנו את חומרי הבליה של הסלעים. סחף עצום זה של הקרום הבזלתי צבע את האוקיינוס בירוק בשל תכולת הברזל הגבוהה.
תהליך ירידת הגשמים, היקוות אוקיינוס ואידוי חוזר של המים יצר את מחזור המים, שהוביל ליצירתם של סלעי משקע באמצעות סחף ממקומות גבוהים אל קרקעית האוקיינוס. ב-1983 נמצאו במערב אוסטרליה הסלעים העתיקים ביותר הידועים כיום. סלעים אלה מתוארכים לתקופה שלפני 4.2 מיליארד שנה. להפתעתם של החוקרים התברר כי אלה סלעי אבן חול – עובדה המציינת כי הם נבנו משרידיהם של סלעים קדומים יותר. הרכבם של הקרום והמעטפת החלו להשתנות בשל המסה והתמרה של סלעים מסוגים שונים.
היווצרות חיים
כאשר פסקה הפגזת המטאוריטים והשביטים חלה התחדשות של הקרום היבשתי. האוקיינוס הירוק, הסמיך והעשיר במינרלים היווה קרקע פורייה להתפתחותם של חיים פרימיטיביים. בתנאים אלה התאפשרה יצירתן של תרכובות אורגניות פשוטות כחומצות אמינו, ובהמשך נוצרו חומרים מורכבים יותר כחלבונים שבתורם יצרו רכיבי על מורכבים יותר.
במרק קדום זה נוצרו הכחוליות – יצורים חסרי גרעין המשחררים חמצן בתהליך של פוטוסינתזה. חיידקים אלה עתידים לשנות את האטמוספירה ולהשאיר את חותמם בסטרומטוליטים – מאובני מושבות של כחוליות, אשר הופעתם לפני כ-3.8 מיליארד שנה מגדירה את סיום ההאדן ותחילת הארכאיקון.
היווצרות גרניט
כל התהליכים הקודמים – המסת סלעים והתמרתם – שינו בהדרגה את הרכבה של המאגמה ואפשרו את יצירתם של סלעי גרניט קלים הצפים על הקרום הבזלתי. קטעים של קרום גרניטי התחברו לשרשרות איים – דוגמת קשתות האיים הגעשיים של יפן ואיי מריאנה.
בגושי סלע אלה חלו תהליכים טקטוניים ואורוגניים שעיוותו אותם ובנו בהם רכסי הרים, וגם התמרה שהפכה חלקים מהם לסלעים מותמרים. אולם, מאחר שגושי סלע אלה קלים – הם לא שקעו אלא נותרו על פני השטח. איים גרניטיים אלה המשיכו לצמוח ובנו את הקראטונים – גרעיני היבשות.
הפגזה מאוחרת
אחת מן השאלות הנוגעות לקרום הצעיר הייתה מידת עמידותו בשינויים הקיצוניים שחלו בכדור הארץ במהלך ההאדן: האם בזמן שינויים אלה שרד הקרום או לפחות חלקים ממנו, או שמא נבנה בכל פעם מחדש?
ניתוח דוגמאות סלע שהובאו מן הירח מצביע על כך שלפני 3.85-3.95 מיליארד שנה היה הירח נתון להפגזה נמרצת על ידי מטאוריטים ושביטים. מאחר שכדור הארץ גדול בהרבה מן הירח, ההנחה היא כי קרבתם של השניים מציינת פגיעות רבות עוד יותר בכדור הארץ. מכך משתמע כי הקרום הגרניטי לא נוצר בהדרגה אלא נבנה בתקופה קצרה לאחר שהקרום הבזלתי הראשוני נהרס בהפגזה המאוחרת.
ב-2007 ערך דסטין טרייל (Dustin Trail) מהמכון הפוליטכני ע"ש רנסלר (Rensselaer Polytechnic Institute) במדינת ניו יורק מחקר בגבישי זירקון המתוארכים לתקופה שלפני הפגזה מאוחרת זו.
אחת מתכונותיו של הזירקון – אשר עשויה להוות בעיה במחקר – היא נטייתו לגדול באמצעות הוספת חומר לשכבותיו החיצוניות בטמפרטורות של כמה מאות מעלות צלזיוס. זירקון "לוכד" יסודות מתכתיים כבדים כאורניום, תוריום, לוטציום ואחרים, אך לא עופרת – הנוצרת בזירקון רק עם דעיכת האורניום המצוי בו בטמפרטורות גבוהות יותר.
טרייל הפך את המכשול ליתרון ומדד באמצעות ספקטרוסקופיה יונית את יחסי האורניום-עופרת בשני איזוטופי אורניום בעלי זמן מחצית חיים שונה הדועכים לאיזוטופים שונים של עופרת. טרייל בדק אלפי גבישים וערך בכל אחד מהם מאות מדידות בעומקים שונים של הגביש אשר שיחזרו את מהלך צמיחתו. מתוך אלפי הגבישים נמצאו ארבעה בהם חלה התאמה בנתוני שני האיזוטופים. גילם של אלה עלה על 4 מיליארד שנה ובכל הארבעה נמצא מחזור צמיחה משני מלפני 3.95 מיליארד שנה – מועד תחילת ההפגזה המאוחרת. נתונים אלה מצביעים על עליה חדה בטמפרטורה עד לכדי כמה מאות מעלות צלזיוס, ועל כך שהפגזה מאוחרת זו לא הרסה לחלוטין את הקרום.
מחקר נוסף שנערך ב-2005 במטרה לבדוק כיצד השפיעה הפגזה זו על היצורים החיים הראשונים גורס שחיים אלה לא נפגעו במהלכה. מסקנות המחקר הן כי יצורים פרוקריוטיים שהתפתחו לפני יותר מ-4.2 מיליארד שנה התפשטו בהדרגה ויצרו מושבות בקרקעית הים – שם התקיימו בסביבה מוגנת ועשירה בחומרי מזון. החוקרים טוענים, כי מאחר שהקרום הבזלתי הימי היה עבה, השתמרו התנאים הנחוצים לבידוד החיים שנוצרו בתוכו מהשפעת ההפגזה, מאחר שהולכת החום בו הייתה נמוכה לעומת זו של הקרום הגרניטי היבשתי.
תקופות משנה
מאחר שהפרקמבריון כולו אינו מוגדר באופן רשמי כעידן גאולוגי אלא כמשך הזמן שקדם להופעתם של מאובנים, כך גם ההאדן. עם זאת, נהוגות חלוקות שרירותיות שונות לתורים אשר הגדרת הזמן שלהן אינה אחידה:
תזמורת הרדיו הלאומית של פולין
תזמורת הרדיו הלאומית של פולין (באנגלית: Polish National Radio Symphony Orchestra היא בין המוסדות המוזיקליים הראשונים במעלה של פולין. היא נוסדה בשנת 1935 בוורשה. ב-1946 הועתקה תזמורת לקטוביץ ומאז 2006 היא נחשבת ל"מוסד תרבות לאומי".
היסטוריה
האיש שיצר והנהיג את התזמורת הסימפונית משנת 1936 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה גז'גוז' פיטלברג. במרץ 1945 השיב ויטולד רוויצקי את התזמורת לחיים בקטוביץ. בשנת 1947 שב פיטלברג מעבר לים והתמנה למנהל אמנותי. אחרי מותו ב-1953, עמדו בראש התזמורת בזה אחר זה יאן קרנץ, בודאן ודיצ'קו, קזימייז' קורד, טדאוש סטרוגאלה, יז'י מקסימיוק, סטניסלב ויסלוצקי, יאצק קאספשיק, אנטוני ויט, גבריאל כמורה ושוב יאצק קאספשיק. בספטמבר 2000 התמנתה יואנה ונוק-מאזארובה למנהלת כללית ואחראית תוכן. בינואר 2009 התמנה מיחאו קלאוזה למנצח חבר. סטניסלב סקרובצ'בסקי מחזיק בתואר המנצח האורח הראשון של תזמורת רדיו פולין, יאן קרנץ הוא מנהל של כבוד וכיועץ אמנותי מכהן יז'י סמקוב. בראשית עונת 2012–2013 התמנה אלכסנדר ליברייך למנהל אמנותי ומנצח ראשי של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין.
הקלטות
התזמורת הקליטה כ-200 דיסקים למספר רב של חברות פולניות וזרות (דקה, (EMT), פיליפס ועוד), וכן ביצעה הרבה הקלטות ארכיב לצורכי הרדיו הפולני. לחברת נאקסוס הקליטה התזמורת, בין השאר, את מכלול יצירותיו של ויטולד לוטוסלבסקי (9 דיסקים), את כל הסימפוניות של צ'ייקובסקי ושומאן, רוב הסימפוניות של פנדרצקי (1-4), מאהלר (מלבד השמינית), וכן יצירות משל קילאר, וייניאבסקי, מושקובסקי וגורצקי ולתקליטי צ'אנדוס הקליטו שלושה אלבומים של מוזיקה מאת מייצ'יסלב ויינברג.
פרסים ואותות הוקרה
תזמורת הרדיו הפולנית שיתפה פעולה עם סולנים ומנצחים רבים בעלי שם עולמי, בהם מרתה ארחריץ', ליאונרד ברנשטיין, קשישטוף פנדרצקי, ארתור רובינשטיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', כריסטיאן צימרמן, רודולף בוכבינדר, ג'יימס קונלון, בוריס בלקין, פלאסידו דומינגו, ניקולאי גדה, ברברה הנדריקס, קווין קנר, וילהלם קמפף, פאול קלצקי, קיריל קונדראשין, ויטולד לוטוסלבסקי, צ'ארלס מקקראס, מישה מייסקי, נוויל מרינר, קורט מאזור, שלמה מינץ, איוון מוניגטי, גאריק אולסון, הרמן פריי, רוג'רו ריצ'י, תומאס שיפרס, סטניסלב סקרובצ'בסקי, אייזק שטרן, הנריק שרינג, אידיל בירט ופיטר ויספלווי.
סאפיה בוכרי
סאפיה בוכרי (באנגלית: Safiya Bukhari; נולדה בשם ברניס ג'ונס (באנגלית: Bernice Jones); 1950-24 באוגוסט 2003) הייתה אסירה פוליטית אפרו-אמריקאית וחברת מפלגת הפנתרים השחורים. היא גם מייסדת שותפה של הקואליציה לשחרור מומיא אבו ג'אמאל בניו יורק, של תנועת יריחו למען אסירים פוליטיים ושבויי מלחמה בארצות הברית, והייתה סגנית הנשיא של רפובליקת אפריקה החדשה.
תחילת דרכה
בוכרי נולדה בברונקס, ניו יורק, בשנת 1950, אחת מתוך עשרה ילדים במשפחה נוצרית אדוקה ממעמד הביניים. היא תכננה להיות רופאה, ולמדה קדם-רפואה בניו יורק סיטי קולג' הקהילתי, והצטרפה לאחוות הנשים המשולבת גזעית היחידה במכללה, המילטון האוס. ההתעוררות הפוליטית שלה קרתה במהלך לימודיה. הפרויקט הקהילתי של האחווה באותה שנה היה סיוע לילדים רעבים. רבות מן האחיות לא האמינו שיש ילדים רעבים בארצות הברית, אז הן יצאו להארלם כדי לנסות ולבדוק את הנושא. שם, היא נתקלה בפנתר שחור מוכר עיתונים שהציע לצעירות לבוא ולהתנדב בתוכנית ארוחות הבוקר לתלמידי בית ספר של הפנתרים. בהארלם, הצעירות ראו אנשים אוכלים מתוך פחים, ועוני שלא הכירו.
מפלגת הפנתרים השחורים וצבא השחרור השחור
יחד עם כמה מאחיותיה, בוכרי החלה להתנדב בחלוקת אוכל חינם לילדים. היא גילתה שהמשטרה מפיצה שמועות שהפנתרים מאכילים את הילדים מזון מורעל. בוכרי הגיבה לכך: "לא הייתה ל[שוטרים] תוכנית ארוחת בוקר בבתי הספר משלהם, הם לא היו עושים מאמץ כדי להאכיל את הילדים, אבל הם לא רצו שאנחנו נאכיל את הילדים. וזה הרגיז אותי". ב-1969, היא ראתה קצין מטריד פנתר שמכר עיתונים בטיימס סקוור. כשהיא אמרה לשוטר שלפנתר הייתה הזכות להפיץ ספרות פוליטית, היא נעצרה. האירועים האלה הובילו אותה להצטרף באופן רשמי למפלגת הפנתרים השחורים.
היא עבדה במשרד המפלגה בהארלם, ולאחר הפיצול הייתה אחראית על מידע ותקשורת עבור הפנתרים בכל החוף המזרחי. בוכרי היתה ביקורתית כלפי ההתייחסות של המפלגה כלפי נשים בארגון הפנתרים. ב-1969, היא ילדה בת, וונדה, שאביה, רוברט ווב, נהרג במהלך האלימות שליוותה את ההתפצלות של המפלגה בשנת 1971. באותה השנה, היא המירה דתה לאסלאם. לבוכרי היה פרופיל תקשורתי גבוה בשל העבודה שעשתה, והייתה תחת מעקב תמידי של המשטרה והבולשת, בין היתר כי כמעט תמיד ניצלה את זכותה לשאת נשק, בתור אזרחית שמעולם לא הורשעה בפשע. העיתונים הרבו לפרסם תמונות שלה בכותרות שהדגישו "פנתרים חמושים", על אף שהיא הייתה היחידה שהסתובבה חמושה, לפחות באופן גלוי. גם עבודתה הפוליטית הייתה בעין הציבור, במיוחד הוועדה להגנת אסירים פוליטיים, שהיא הייתה בין מייסדיה. כשזומנה להעיד בבית משפט לגבי הקבוצה החדשה, הפלג המהפכני יותר, שנקראה צבא השחרור השחור (BLA) באפריל 1974, היא ירדה למחתרת עם חברי BLA כדי להימנע ממתן העדות.
מעצר ומאסר
ב-25 בינואר 1975, בוכרי נלכדה על ידי המשטרה לאחר חילופי ירי בין השוטרים לפעילי BLA בנורפוק, וירג'יניה. אחד מחברי BLA נהרג, ואחר נורה בפניו. על אף שהיה לבוכרי רישיון פדרלי לשאת נשק, היא הואשמה על ידי מדינת וירג'יניה באחזקת נשק בלתי חוקית, וביקשו להעמיד אותה למשפט על האשמות שנשאו עונש של 900 שנה, וכן בניסיון לשוד וברצח, על סמך היותה במקום התקרית, האשמה שנושאת עונש מוות. במשך 30 יום, חברי BLA העצורים חיו תחת איום ההוצאה להורג, אך אז בית המשפט העליון קבע שעונש המוות אינו חוקתי, והעונש המרבי שעמדו בפניו היה מאסר עולם. ***בחירת המושבעים, המשפט והטלת גזר הדין התבצעו תוך יום אחד בלבד, ובמהלך המשפט עצמו, בוכרי לא הורשתה להיות נוכחת בבית המשפט. היא נשפטה ל-40 שנות מאסר, על אף שהמושבעים ביקשו להטיל עליה את העונש המינימלי. בוכרי נשלחה לכלא הנשים של וירג'יניה, שם סומנה על ידי שירות בתי הסוהר כ"אסירה מסוכנת ביותר", והתחילה את ריצוי עונשה ב-21 ימים בבידוד, דבר שהיה נגד חוקי המוסד עצמו.
בוכרי נזקקה לניתוח בשל גידולים ברחם - למעשה, טיפול רפואי היה הסיבה שהייתה בדרכה דרומה כשנלכדה - אבל הסגל הרפואי של הכלא דחה אותה למשך שנתיים. היא הגישה תביעה, ונאמר לה שהיא יכולה לקבל טיפול רפואי אם תשלם בעצמה עבור טיפול פרטי. לאחר חודש בו סבלה מדימום כבד תכוף, ובו נמנע ממנה כל טיפול רפואי, בערב ראש השנה 1976, בוכרי נמלטה מן הכלא. היא נתפסה לאחר חודשיים והוחזרה לווירג'יניה. כשהועמדה למשפט על הבריחה, נחשף כל הסיפור הרפואי. חבר המושבעים גילה כלפיה סימפתיה, והשופט איים עליהם שהם חייבים להרשיע, וכך היה. לפני כן, העונש המקסימלי על בריחה היה 6 חודשים בהפרדה באגף ביטחון מקסימלי, אך היא נשלחה לשם בתנאי בידוד ליותר משלוש וחצי שנים, והשתחררה רק בעקבות תביעה נוספת. הייתה זו התקופה הארוכה ביותר שאסיר ישב באגף בשל בריחה בווירג'יניה. עם זאת, כתוצאה מן ההליכים, בוכרי קיבלה את הטיפול הרפואי הנדרש. הגידולים שלה החמירו כל כך במהלך השנתיים, שאי אפשר היה להציל את רחמה, והיא עברה כריתת רחם מלאה.
בזמן שהייתה בכלא, בוכרי ומספר אסירות נוספות יסדו תוכנית בשם "אמהות בפנים אוהבות ילדים (MILK) במטרה למנוע הפרדה של ילדים מאמותיהם הכלואות. בוכרי גם הגישה תביעה נגד מערכת בתי הכלא של מדינת וירג'יניה בסך $1.45 מיליון ב-1979, בטענה כי הפרדה בתנאי בידוד בכלא היא בלתי חוקתית, ונחשבת כעונש אכזרי ובלתי רגיל, כמו גם שלילת הגנה שווה והליך משפטי הוגן. לאחר תחילת בדיקה על ידי בית המשפט לתנאים בכלא הנשים, ההליכים נדחו לטובת חקירה כדי לגלות עם יש קשר בין בוכרי לבין אסאטה שאקור, שברחה מן הכלא בניו ג'רזי באותה העת.
באוגוסט 1983 היא שוחררה על תנאי, עם איסור על חיבור לחברי BLA או הפנתרים.
המשך חייה
בשנת 1984, בוכרי נישאה לאנרכיסט אשנטי אלסטון. היא עבדה כעובדת סוציאלית באגודה לסיוע משפטי.
בוכרי המשיכה להיות פעילה פוליטית אחרי שסיימה את תקופת השחרור על תנאי. ב-1992, היא עזרה להקים את התא בניו יורק של הקואליציה למען שחרורו של מומיא אבו ג'אמאל. ב-1998, היא עזרה לארגן את מצעד ועצרת יריחו למען אסירים פוליטיים ואסירי מלחמה בוושינגטון די סי. פרויקט יריחו הפך, כפי שהיא תיארה את זה, ל"תנועה עם המטרה המוגדרת של קבלת הכרה כי אסירים פוליטיים קיימים בתוך בתי הכלא של ארצות הברית, למרות הכחשת הממשלה." בוכרי הייתה מעורבת גם בתנועה העממית על שם מלקולם X. היא אירחה את תוכנית הרדיו "איפה אנחנו חיים" יחד עם סאלי אובריאן ברשת WBAI, תוך התמקדות בסוגיות הקשורות לבתי כלא.
בוכרי היתה סגנית הנשיא של רפובליקת אפריקה החדשה, ממשלה זמנית שפעלה להקמת אומה שחורה בשטחי מדינות דרום קרוליינה, ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ולואיזיאנה, "מדינות שנבנו על גבם של אפריקאים משועבדים".
המסמכים שלה פורסמו לאחר מותה, לאחר שנאספו ונערכו על ידי בתה וונדה ג'ונס בעזרת לורה וייטהורן. הניירות פורסמו בספר בשם The War Before: The True Life Story of Becoming a Black Panther, Keeping the Faith in Prison and Fighting for Those Left Behind, ויצא לאור בשנת 2010 על ידי Feminist Press.
בית מגדלור
בית מגדלור הוא בניין משרדים ובית מלון בשכונת לב תל אביב שבתל אביב-יפו. הבניין תוכנן בשנת 1977 על ידי האדריכלים אריה אלחנני וניסן כנען כחלק מפעילות חידוש בניינים בחלקי העיר. בניית הבניין הסתיימה בשנת 1985. בשנים 2016 עד 2018, בית מגדלור עבר שיקום וחידוש לאחר תקופה ארוכה בה הצטברו במבנה נזקים.
היסטוריה
"בית מגדלור" קרוי על שם "קולנוע מגדלור" ההיסטורי אשר הוקם בשנת 1935 באותו מקום, והיה הקולנוע הממוזג הראשון בישראל. בשנת 1964 בית הקולנוע נהרס, בשנת 1972 הוקם המבנה המסחרי שכיום מהווה את בסיס המגדל, ובשנת 1977 תכננו האדריכלים אריה אלחנני וניסן כנען את "בית מגדלור" בתצורתו הנוכחית, עם מגדל משרדים מעל המבנה המסחרי, שבנייתו הסתיימה בשנת 1985.
בשנת 2016 החלה קבוצת רשף לשקם ולחדש את בית מגדלור. העבודה הסתיימה בשנת 2018.
מבנה הבניין
הבניין בן 16 קומות וגובהו 58 מטר. הוא נבנה בסגנון המודרניזם. הוא עשוי מבטון, וצבע חזיתו לבן בשילוב חום בהיר. בצד המערבי של הבניין יש מעלית חיצונית מהירה המגיעה לראשו. בית מגדלור משמש כבניין משרדים ורוב המשרדים בו מושכרים על ידי חברות מסחריות. חלק מהחדרים מאוכלסים על ידי המחלקות של שגרירות צרפת והקונסוליה של רוסיה. רשת מלונות בראון מפעילה בחלק מהמגדל את מלון "לייטהאוס" (Lighthouse, "מגדלור" באנגלית), ובקומת הקרקע את מלון הכמוסות "WOM אלנבי".
סטיב ארווין
סטיבן ("סטיב") רוברט ארווין (באנגלית: Stephen Robert Irwin, ידוע גם בכינויו "צייד התנינים"; 22 בפברואר 1962 - 4 בספטמבר 2006) היה חובב טבע אוסטרלי, מומחה לחיות בר ולתנינים בפרט, המוכר בין השאר בשל תוכנית הטלוויזיה "צייד התנינים" (The Crocodile Hunter) - תוכנית טבע-דוקומנטרית שאותה הנחה יחד עם אשתו טרי ארווין ואשר שודרה בכל העולם. הצמד היו הבעלים של גן החיות אוסטרליה (Australia Zoo) שבקווינסלנד.
ארווין, שבצעירותו עבד כלוכד תנינים בגן החיות של אביו, פיתח קריירת טלוויזיה בינלאומית, זכה בסרט קולנוע באורך מלא העוסק בחייו וכן לתהילה וכבוד בארצו אוסטרליה בזכות מאמציו לשימור חיות הבר ביבשת, מודעותו הסביבתית ומאמציו לקידום התיירות בה. על אף התדמית המאצ'ואיסטית שהוצמדה לו, כאחד שמתעסק עם בעלי חיים מסוכנים וגדולים, ארווין דגל בשימור משאבי הטבע ושמירה עליו. אף על פי כן, דמותו ה"ספק יהירה"-"ספק מתלהבת" כפי שהשתקפה בהתנהגותו בתוכניות הטלוויזיה בהשתתפותו הביאה עליו ביקורת לא מעטה, במיוחד בנוגע למקרה אחד בו החזיק את בנו התינוק בעודו מאכיל את אחד התנינים בגן החיות שבבעלותו.
ארווין נהרג ב-2006 סמוך לחופי פורט דאגלס שבקווינסלנד בשעה שצילם סרט דוקומנטרי תת-ימי: טריגון קצר-זנב מתח את עוקצו בשעה שארווין שחה בקרבתו; העוקץ ננעץ בליבו של ארווין, דבר שגרם למותו מדום לב. רבים באוסטרליה התאבלו על מותו, בהם ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד.
הבי מטאל
הבי מטאל (באנגלית: heavy metal; תרגום חופשי: מתכת כבדה) הוא ז'אנר של מוזיקת רוק, שהתפתח בשלהי שנות השישים באנגליה ובארצות הברית מתוך סגנונות ההארד רוק, בלוז רוק, אסיד רוק ורוק פסיכדלי. המטאל מתאפיין לעיתים קרובות במקצבים אגרסיביים, נגינה רועשת, שימוש מרובה בדיסטורשן ובעיוותי צליל, סולואים טכניים וארוכים של גיטרה חשמלית ולעיתים קרובות שירים בנושאים אפלים. להקות הרוק האנגליות בלאק סבאת' (Black Sabbath), לד זפלין (Led Zeppelin) ודיפ פרפל (Deep Purple) נחשבות ללהקות ההבי מטאל הראשונות.
במהלך שנות השבעים והשמונים, התפתח המטאל במקביל באנגליה, בארצות הברית ובגרמניה, והיה לאחד הזרמים המרכזיים ברוק ואף התפתחה סביבו תרבות מעריצים. לקראת אמצע שנות התשעים המטאל נדחק מהמיינסטרים, אך החל לפרוח מתחת לפני השטח ברבות מארצות אירופה, ובמיוחד בצפון היבשת. בארצות אלה קמו להקות חדשות, אשר התמקדו בסגנונות הדת' מטאל והבלאק מטאל שהיו קיצוניים יותר מהסגנונות המסורתיים, מהם התפתחו.
כסצנה תרבותית מוזיקת המטאל היא למעשה חלק מתרבות הדארק.
מקור המונח
מקור השם הבי מטאל כהגדרה לז'אנר מוזיקלי שלם אינו ידוע בבירור. המונח נטבע על ידי הסופר ויליאם ס. בורוז. בספרו "The Soft Machine" משנת 1962, מתוארת הדמות "וילי מאורנוס, ילד הבי מטאל". בספרו הבא, Nova Express (1964), בורוז המשיך לפתח את מוטיב ההבי מטאל והשתמש בו כדימוי לסמים ממכרים. מוטיב נוסף בספרים אלו היה השימוש בצלילי מוזיקה מוקלטים לשחרור האישיות מהחיים הממוכנים והמנוכרים שתוארו בספרים אלו.
המפיק, המנהל וכותב השירים הראשון של בלו אויסטר קאלט (Blue Öyster Cult), טוען כי הוא היה הראשון לטבוע את המונח "הבי מטאל" ביחס למוזיקת רוק.
בשנות השישים המאוחרות, ברמינגהאם עדיין הייתה מרכז משמעותי של תעשיית המתכת, ויש הטוענים כי עובדה זו בשילוב עם מספר הלהקות הרב שהגיע מברמינגהאם, כגון לד זפלין, בלאק סבאת' ואחרות, היא זו שקיבעה את המונח "הבי מטאל".