cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קפטן טום מור
הוקרה
בעקבות מבצע ההתרמה, הפך מור לדמות אהודה בבריטניה. לקראת יום הולדתו ה-100 קיבל מור מאזרחים בריטים יותר מ-150,000 כרטיסי ברכה, כולל ברכת אישית מהמלכה אליזבת השנייה. בין עיטורי הכבוד שקיבל, ב-20 במאי זכה לתואר אבירות (Knight Bachelor). התואר הוענק למור בטקס מיוחד ובאופן אישי על ידי המלכה ב-17 ביולי בחצר של טירת וינדזור.
מותו
מור נפטר בבית-חולים בבדפורד (Bedford) ב-2 בפברואר 2021, לאחר שחלה בקורונה.
אוסטרובל
אוֹסטְרובל (רובל מזרחי גרמני) הוא שמו של המטבע, שהוכנס לשימוש על ידי הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה לשימוש בשטחים הכבושים שנכבשו מהאימפריה הרוסית. רובל מזרחי במקור היה שווה לרובל הרוסי.
השטרות הונפקו על ידי הבנק המזרחי לתעשייה ומסחר בעיר פוזן (היום פוזנן, פולין). המטבע נכנס לשימוש בתחילת 1916. מאז תחילת 1918, לאחר חתימת הסכם השלום בריסט-ליטובסק, היה המטבע בשימוש בכמה מקומות, יחד עם המארק הגרמני המזרחי (Ostmark). אוסטמארק אחד היה שווה שני אוסטרובל.
המטבע היה במחזור בשטחה של הרפובליקה הפולנית השנייה עד ה-29 באפריל 1920, אוקראינה המערבית (פרט לאזורים שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית), במערב בלארוס, קורלנד, לטביה (המרכזית - עד 1919, מערבית - עד 1920) ובליטא עד לשנת 1922, כאשר הוא הוחלף על ידי הליטאים.
ראובן ששון
ביוגרפיה
גדל בילדותו ביישוב פסגות, למד בישיבת נתיבות יוסף במצפה יריחו, בישיבת בית אל ובישיבת הר המור.
בשנת תשע"ח הקים את מכון "ומלאה הארץ דעה" ללימודי פנימיות התורה.
בשנת תשע"ט עזב את ראשות הישיבה ברמת השרון והעביר את התפקיד לרב משה חי בהרב, אך הוא עדיין מתגורר במקום ומעביר שיעורים בישיבה.
משלב את תורת הרב קוק עם החסידות וכתבי האר"י.
חיים אישיים
נשוי לאלישבע ואב לתאומים. גר ברמת השרון.
סדרת טללי חיים
טללי חיים  - "מבואות ושערים לפנימיות התורה ולעבודת ה', שיחות וממדי עומק", היא סדרה ובה שישה עשר כרכים. הספרים נכתבו על ידי הרב ששון ונאמרו על ידי הרב חיים כהן ("החלבן") בשיעוריו.
הלאסי
יהודי הלאסי
בהלאסי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
טיאטיאננג
טיאטיאננג (בססוטו : Teyateyaneng) היא עיירה במחוז בראה, לסוטו.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-7 ק"מ מהגבול עם דרום אפריקה וכ-31 ק"מ מבירת לסוטו, מסרו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יולי (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 879 מילימטרים בשנה. חודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (141 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (12 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיירה נמצאת ליד הכבישים הלאומיים A1 ו-B24.
זג'ווסאנטו
זג'ווסאנטו (בהונגרית: Zagyvaszántó) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בזג'ווסאנטו מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,981 תושבים ובשנת 2021 רק 1,984 תושבים.
באזור נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה ומאז הוא מיושב לסירוגין. שמו הוזכר לראשונה בתעודות משנת 1299.
יהודי זג'ווסאנטו
יהודים חיו בזג'ווסאנטו במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
אפריישקה
אפריישקה (בהונגרית: Eperjeske) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אפריישקה קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,249 תושבים ובשנת 2020 רק 1,169 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13.
יהודי אפריישקה
יהודים חיו באפריישקה במאה ה-18 ובמאה ה-19 ובכפר היה בית קברות יהודי. הכפר קיבל את שירותי הדת מקהילת מאנדוק ובשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה
SU-85
SU-85 (ר"ת של: Samokhodnaya Ustanovka-85 - 'כן תותח בעל היסע עצמי') הוא משחית טנקים שפותח בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר נבנה על בסיס ה-SU-122. שלא כמו תותחים מתנייעים אחרים שפותחו על ידי הסובייטים במלחמה כגון ה-SU-122 וה-SU-76, ששימשו כתותחי סער וככלי נ"ט, ה-SU-85 תוכנן במיוחד כמשחית טנקים כדי להתמודד עם האיום מצד טנק הטיגר הגרמני.
פיתוח ועיצוב
בינואר 1943 שבו הסובייטים בשלמותו טנק גרמני חדש באזור לנינגרד, הטיגר. השריון של הטיגר היה עבה ביותר וחסין מפני תותחי ה-7.62 ס"מ של ה-T-34 וה-KV (הטנקים המתקדמים ביותר של הצבא האדום בתקופה) בטווחי קרב סבירים, מה שהוביל את המהנדסים הסובייטים לנסות ולפתח במהרה משחיתי טנקים עם תותחים חזקים יותר שיוכלו להתמודד עם האיום החדש.
טטיאנה בקלצ׳וק
טטיאנה ולדימירובנה בקלצ׳וק (ברוסית: Татьяна Владимировна Бакальчук; נולדה ב-16 באוקטובר 1975) היא אשת עסקים רוסייה, מייסדת ומנכ"לית Wildberries, חנות מקוונת רוסית בינלאומית של ביגוד, הנעלה, מוצרי בית ומוצרים אחרים.
SU-85
פיתוח ועיצוב
מאחר שה-SU-122 (שנבנה על תובת ה-T-34) תוכנן לשאת תותח הוביצר, לא היה לו את הציוד האופטי הדרוש להרכבת תותח נ"ט. המפתחים במפעל Uralmash התגברו על הבעיה בעזרת התקנתו של בסיס תותח בצורת כדור, שהוסיף למיגון ושיפר את צידוד התותח. התקנת התותח דרשה שינויים במבנה העל של הכלי, אולם המתאר הכללי שלו נשאר זהה. הכלי חולק לשני תאים, כשמאחור יושב המנוע מסוג V-12 דיזל בעל הספק של 500 כ"ס, ומקדימה תא הלחימה בו ישבו ארבעת אנשי הצוות.
ייצור
ייצורו של ה-SU-85, שדגם האבטיפוס שלו נבנה בזמן קצר, החל באמצע 1943 במפעלי אורלמש. 100 הכלים הראשונים נכנסו לשירות בחודש אוגוסט 1943. ייצורו של ה-SU-85 נפסק בספטמבר 1944 מאחר שה-T-34-85, שהיה בעל תותח 85 מ"מ זהה נכנס לשירות ולא היה טעם בהמשך ייצורו של משחית טנקים ללא כוח אש עדיף. את מקומו של ה־SU-85 ביחידות השדה תפס ה-SU-100, שהיה בעל כוח אש עדיף ושריון משופר. בסך הכל נבנו 2,050 יחידות של ה-SU-85.
טטיאנה בקלצ׳וק
טטיאנה בקלצ׳וק נולדה למשפחה של קוריאנים סובייטים.
SU-85
שירות קרבי
ה-SU-85, שנכנס לשירות באוגוסט 1943, הופעל ביחידות של אגד ארטילרי עצמאי אשר הורכבו מ-12 כלים כל אחד. ב-1944 הופעלו ה-SU-85 גם בגדודי משחיתי טנקים. כל גדוד הורכב תחילה מ-16 SU-85 מחולקים לשלוש סוללות, כלאחר מכן גדל מספר הכלים בכל גדוד ל-21.
ה-SU-85 תוכנן לפעול בקרב מאחורי הכוח העיקרי לו הוא סייע, ולתקוף את הטנקים הכבדים של האויב מטווחים רחוקים. ה-SU-85 לא התאים לקרבות פנים אל פנים, מאחר שמחסור במקלעים הפך את הכלי לפגיע מאוד לחיילים רגלים. בסך הכל הוכיח עצמו הכלי כמצליח ויעיל במיוחד כנגד טנקי אויב כמו הטיגר והפנתר הגרמנים. מלבד הצבא האדום, שירתו SU-85 במהלך המלחמה בצבא הפולני, שם הורכבו מהם שני אגדים עצמיים - מס' 13 ומס' 28. כמו כן בחטיבת השריון הצ'כוסלובקית ה-1 היו 2 SU-85 בפלוגת המפקדה..
טינקרבל והסוד הקסום
טינקרבל והסוד הקסום (באנגלית: Tinker Bell and the Great Fairy Rescue, "טינקרבל והצלת הפיה הגדולה") הוא סרט פנטזיה והרפתקאות אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2010, אשר משמש כסרט השלישי באורך מלא בסדרת הסרטים "טינקרבל" הלוקחת חלק בזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני. עלילת הסרט מתרחשת בתקופת הקיץ לאחר אירועי הסרט "טינקרבל והאוצר האבוד" (2009), והיא עוקבת אחר טינקרבל שמתחברת לילדה אנושית בת 9 בשם ליזי, למרות שאסור שבני האדם ידעו על קיומן של הפיות. בשונה משאר הסרטים בסדרת הסרטים, כל הסרט מתרחש בעולם האחר ולא בעולם הפיות שנמצא בארץ לעולם לא.
הסרט בוים על ידי ברדלי ריימונד, שביים את הסרט הראשון בסדרת הסרטים, נכתב על ידי ג'ו אנסולבהר, פול ז'רמן, בוב הילגנברג ורוב מויר, הופק על ידי הלן קלפטיץ' ומרגוט פיפקין והולחן על ידי ג'ואל מקנילי, שהלחין גם את הסרטים הקודמים. חברות ההפקה של הסרט הן Walt Disney Pictures ואולפני דיסניטון, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי Prana Studios.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בלונדון ב-May Fair Hotel ב-8 באוגוסט 2010, כאשר השתתפה בה לורן מוט, המדבבת המקורית של ליזי גריפיטס. בהמשך הסרט הוקרן במקומות נוספים, בין היתר ב-El Capitan Theatre, על מנת שיוכל להיות מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר. ב-21 בספטמבר 2010 הסרט הופץ בארצות הברית לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment. לאחר מכן הסרט הופץ ברחבי העולם על ידי סרטי אולפני וולט דיסני, כאשר בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2010 על ידי פורום פילם. אורך הסרט הוא כ-79 דקות.
בהשראת הסרט פותח משחק וידאו ונכתב ספר, כמו כן הוא כולל פסקול ששיר הנושא שלו הוא "How to Believe" בביצוע ברידג'יט מנדלר. בשנת 2012 יצא לסרט המשכון בשם "טינקרבל וסוד הכנפיים".
עלילה
הסרט מתרחש לאחר אירועי הסרט "טינקרבל והאוצר האבוד" (2009) והוא מתחיל בקריינות, בה נאמר שיש בני אדם שטוענים שפיות הם רק אגדות ושהם מעולם לא נפגשו. בהמשך הסרט מוצגים טינקרבל וחבריה שמביאים את הקיץ לעולם האחר, ומתגלה שהם יישארו שם במשך כל העונה במחנה הפיות שמוסתר מבני האדם, שאסור שיגלו עליהם. שטינקרבל חסרת מעש מפני שאין לה מה לתקן, היא עוקבת אחר אב, בת וחתול המחמד שלהם שנוסעים בעגלה לבית הקיץ שלהם, כאשר אחריה עוקבת וידיה. טינקרבל מתלהבת מהעגלה שנוסעת בעצמה ללא סוס, ואילו וידיה נוזפת בה שיצאה מהמחנה. שהשתיים יוצאות חזרה למחנה, טינקרבל מבחינה בבית פיות שבנתה בעבודת יד ליזי, בת המשפחה, ונכנסת אליו, למרות האזהרות של וידיה. כשטינקרבל נמצאת בבית היא מתרשמת ומתלהבת ממנו, כאשר וידיה, שלא נכנס אליו, כועסת עליה וטורקת את הדלת ותוקעת אותה בתוכו בטעות. כשליזי מתקרבת לבית שבנתה, וידיה מנסה לשחרר את טינקרבל אך לא מצליחה, וכתוצאה מכך ליזי מגלה את טינקרבל ולוקחת אותה לביתה, על מנת להראות אותה לאביה, ד"ר גריפיטס, שאינו מאמין בפיות. ליזי מנסה להראות לאביה את טינקרבל, אך הוא עסוק מדי, וכשהיא רואה את כל הפרפרים שהצמיד לקיר לצורך מחקר, היא מחליטה לא להראות לו את הפיה ולשמור עליה בסוד.
שליזי לוקחת את טינקרבל לחדרה, חתול המחמד שלה, מר טוויצ'ס, מנסה לאכול את הפיה, בעוד שבת האדם מצליחה להציל אותה ומכניסה אותה לכלוב. לבינתיים, וידיה עפה נסערת למחנה הפיות, שלפתע מתחילה סערה שמרטיבה לה את הכנפיים ולא מאפשרת לה לעוף. כשהיא מגיעה למחנה, היא מספרת שטינקרבל נתפסה על ידי בני אדם ומגייסת את כולם על מנת להציל אותה. החבורה באה לצאת להציל את טינקרבל, אך בעקבות הסערה הם מבינים שלא יוכלו לעוף אליה, ולכן הם מחליטים לבנות סירה. לאחר שהם בנו את הסירה, החבורה יצאה בסערה להציל את טינקרבל. הסרט ממשיך כשטינקרבל מנסה לצאת מהכלוב, אך ללא הצלחה, עד שבעקבות ניסיון של ליזי להתחבר אליה, הן מתחברות. כשהיא מוקסמת מהקסם של ליזי, טינקרבל מלמדת אותה על פיות, כשבת האדם רושמת את כל המידע ביומן השטח הריק שנתן לה אביה. בהמשך מוצגת החבורה שיוצאת להציל את טינקרבל, כשלפתע הסירה שלהם מתרסקת ונשברת, מה שמאלץ אותם להמשיך ברגל. כשהולכים ברגל לטינקרבל, וידיה מספרת להם שזה באשמתה שהפיה נתפסה, אבל החבורה סולחים לה ואומרים לה שהיה גרוע יותר אם לא הייתה שם בכלל.
כשהחבורה מגיעה לבית הקיץ לחלץ את טינקרבל, כולם מסיטים את דעת החתול של ליזי, בעוד וידיה עפה לחדרה של טינקרבל על מנת להציל אותה. כשהיא רואה את ד"ר גריפיטס שבא ללכוד את טינקרבל לאחר שהציגה את עצמה, וידיה מסירה אותה במהירות מהדרך ונתפסת במקומה. תוך התעלמות מהכעס של ליזי, אביה לוקח את וידיה ונוסע ללונדון כדי להציג אותה במוזיאון. ליזי, בעזרת טינקרבל והפיות האחרות, עפה ורודפת אחרי אביה ללונדון. כשמצליחים להגיע לד"ר גריפיטס, ליזי מתחננת ממנו לא להציג את וידיה והוא מקשיב לה ומתנצל שלא האמין לה. ליזי והפיות מלמדות את ד"ר גריפיטס לעוף וכולם חוזרים לבית הקיץ. יום למחרת, ליזי ואביה עורכים פיקניק עם הפיות מחוץ לעץ מחנה הפיות וקוראים את יומן השטח של ליזי.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי שירי רוזנברג, שגם היו אחראיות על הדיבוב בסרט הקודם. בנוסף דיבבו פיות בדיבוב העברי דן קיזלר, יהונתן מגון, רונה בקרמן ותדהר יששכר.
הפקה והפצה
באוגוסט 2008 הוכרז על הפקת הסרט כאחד מהסרטים באורך מלא המתוכננים להיות בסדרת הסרטים "טינקרבל", אשר לוקחת חלק בזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני. עלילת הסרט, שמשמש כסרט השלישי באורך מלא בסדרת הסרטים, היא המשכון לסרט "טינקרבל והאוצר האבוד" משנת 2009, כאשר במקור היא הייתה אמורה לעקוב אחר טינקרבל שמשתפת פעולה יחד עם וידיה, האויבת שלה, על מנת למצוא תמונה שמוכיחה את קיום הפיות בעולם האנושי. שם העבודה של הסרט היה "Tinker Bell: A Midsummer Storm" ("טינקרבל: סערת אמצע הקיץ").
ברדלי ריימונד, שביים את הסרט הראשון בסדרת הסרטים, ביים את סרט זה, כמו כן, הוא הולחן על ידי ג'ואל מקנילי, שהלחין גם את שני הסרטים הקודמים. המדבבים המקוריים והעבריים חזרו לדבב גם בסרט זה, כאשר בסרט זה הקריינית בשפת המקור היא קארה דילון, לאחר שתפקיד זה היה שייך ללורינה מק'קניט וגריי דליסל בהתאמה בסרטים הקודמים. סרט זה הוא הסרט האחרון בדיבוב המקורי בו מדבבת קריסטין צ'נוות' את רוזטה, לאחר שדיבבה אותה בכל הסרטים הקודמים, כאשר קולה הוחלף בקולה של מייגן הילטי. כמו כן, החל מהסרטים הבאים מדבבים רבים מהדיבוב העברי השתנו, כאשר הבולטת ביניהם היא מירב פלדמן שמדבבת את טינקרבל, אשר קולה הוחלף בקולה של מייה קדוש.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בלונדון ב-May Fair Hotel ב-8 באוגוסט 2010, כאשר השתתפה בה לורן מוט, המדבבת המקורית של ליזי גריפיטס. מספר ימים לאחר מכן, ב-13 באוגוסט, הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בבריטניה ואירלנד. בארצות הברית הסרט הוקרן בבכורה חיצונית ב-28 באוגוסט 2010 כחלק מפסטיבל שנקרא "Outdoor Cinema Food", אשר התרחש ב-La Cienega Park שבבוורלי הילס שבקליפורניה. החל מ-3 בספטמבר 2010 עד ל-19 בספטמבר הסרט הוקרן ב-El Capitan Theatre, על מנת שיוכל להיות מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, דבר שלבסוף לא צלח.
ב-21 בספטמבר 2010 הסרט הופץ בארצות הברית לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment. לאחר מכן הסרט הופץ ברחבי העולם על ידי סרטי אולפני וולט דיסני, כאשר בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2010 על ידי פורום פילם. מאוחר יותר הסרט שודר בערוצי טלוויזיה שונים, והופץ במקומות נוספים, ביניהם נטפליקס ודיסני+.
פסקול
הסרט הולחן על ידי ג'ואל מקנילי שהקליט את הלחנים של שני הסרטים הקודמים, כאשר הוא הקליט את המוזיקה עם 77 נגנים מתוך ההרכב המוזיקלי Hollywood Studio Symphony. שיר הנושא של הסרט הוא "How to Believe" בביצוע ברידג'יט מנדלר, כאשר הופק לו קליפ בכיכובה והוא מופיע בכתוביות הסיום של הסרט. השיר מופיע גם במהלך הסרט בזמן שטינקרבל מלמדת את ליזי על הפיות, כאשר הוא בוצע במקור על ידי הולי ברוק ובעברית על ידי מייה קדוש. השיר הופץ לראשונה בביצוע רובי סאמר בפסקול "Tinker Bell - Songs from and Inspired By Disney Fairies" של הסרט "טינקרבל" משנת 2008. בגרסה העברית של הסרט השירים בוצעו על ידי הילה זיתון ומייה קדוש, בשיתוף מקהלת ילדים שכוללת את יובל קורן, לני כהן ונעה פרידמן, כאשר הניהול המוזיקלי נעשה על ידי שרון כהן.
פסקול הסרט, שנקרא "Tinker Bell and the Great Fairy Rescue (Original Motion Picture Soundtrack)", יצא על ידי וולט דיסני רקורדס בשיתוף Intrada Records ב-16 בפברואר 2015 והוא כולל 27 רצועות.
קבלה
כשהסרט יצא בבתי הקולנוע באירלנד, הוא דורג במקום העשירי בסיום שבוע הבכורה שלו, כמו כן הוא הרוויח כ-30,174 אירו בשבוע זה. הסרט הרוויח כ-10,872,752 דולר מהמכירות שלו, כאשר תקציבו הוא כ-30-35 מיליון דולר. באתר "Rotten Tomatoes" הסרט מחזיק בדירוג אישור של 78%, על סמך תשע ביקורות.
מוצרים נלווים
ספר שעלילתו היא עלילת הסרט יצא לאור בצמוד ליציאת הסרט, כאשר הוא תורגם לעברית על ידי סיגל גפן ויצא לאור בישראל על ידי ידיעות ספרים. כמו כן, בהשראת הסרט פותח על ידי Jupiter Corporation משחק הווידאו "Disney Fairies: Tinker Bell and the Great Fairy Rescue" עבור נינטנדו DS, כאשר הוא הופץ על ידי Disney Interactive Studios ב-22 בספטמבר 2010. בנוסף, יצאה בהשראת הסרט חוברת צביעה ופעילות.
קארל גלוסמן
קארל גלוסמן (באנגלית: Karl Glusman; נולד ב-3 בינואר 1988) הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
גלוסמן נולד בברונקס, ניו יורק, לאב ממוצא גרמני-יהודי ואם ממוצא אירי-קתולי. משפחתו עברה לפורטלנד, אורגון, כשהיה בן שישה חודשים. הוא למד בבית הספר התיכון "לייק אוסוויגו" שבעיר לייק אוסוויגו הסמוכה לפורטלנד, ולאחר מכן נרשם לאוניברסיטת המדינה בפורטלנד, אך נשר לאחר שנה. בזמן לימודיו בקולג', הוא למד קורסי משחק בקונסרבטוריון לשחקנים של פורטלנד. בשאיפה להיות שחקן, הוא למד מאוחר יותר בסטודיו למשחק של ויליאם אספר בניו יורק.
קריירה
לאחר שצילם פרסומת בטלוויזיה עבור אדידס, עבר גלוסמן לצרפת. שם במאי הקולנוע הארגנטינאי-צרפתי, גספר נואה, ליהק את גלוסמן לסרטו השערורייתי "לאהוב". הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2015. ההקרנה קבעה שיא לפסטיבל, וכל 2,200 המושבים בארמון הפסטיבלים והקונגרס נמכרו.
בקאן, פגש גלוסמן את במאי הקולנוע ומעצב האופנה טום פורד, שליהק אותו לסרט יצורים ליליים משנת 2016. באותה שנה, הופיע במותחן "דוגמניות ושדים" של הבמאי הדני ניקולס ווינדינג רפן.
בשנת 2020 הוא הופיע לצד טום הנקס בסרט "גרייהאונד" של הבמאי אהרון שניידר.
חיים אישיים
בשנת 2016, החל גלוסמן מערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית-יהודייה זואי קרביץ. קרביץ חשפה בראיון שפורסם באוקטובר 2018 כי התארסה בפברואר אותה שנה. הם נישאו ב-29 ביוני 2019 בפריז, צרפת, מקום מגוריו של אביה של קרביץ, המוזיקאי לני קרביץ. קרביץ הגישה תביעת גירושין ב-23 בדצמבר 2020, לאחר 18 חודשי נישואים.
גיירצ'קה
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אפריישקה קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 152 תושבים ובשנת 2020 רק 148 תושבים.
יהודי גיירצ'קה
יהודים חיו בגיירצ'קה במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה
ויטקרידרינדה
ויטקרידרינדה (שם מדעי: Vitakridrinda) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים, שחי בסוף הקרטיקון באסיה לפני 69 עד 66 מיליון שנה לפני זמננו. המאובנים שלו התגלו בשטחי תצורת פאב שבבלוצ'יסטן בפקיסטן והוא קרוי על שם הפרט "פרט ויטאקרי" (Vitakri Member), שבו נחשפו את ממצאיו.
הממצאים של דינוזאור זה היו מועטים וכללו בעיקר כמה עצמות ירך, חלקים קדמיים מהגולגולת ושן אחת. הסוג נקרא בשמו ב-2006 בידי החוקר מ. ס. מאלקני (M.S. Malkani). בהמשך נמצאו באזור גם שרידים של קדמת החוטם וכמה חוליות, אך חוקרים אחרים שייכו אותם לסוג חדש של דמוי תנינאי - Induszalim.
דינוזאור זה על פי הממצאים הגיע לאורך של 6 מטרים, על פי תומאס הולץ הבן. הוא היה טורף גדול בעל לסתות קצרות שייתכן וניזון מנבלות. הוא נכחד לחלוטין, עם אחרוני הדינוזאורים לפני 66 מיליון שנה בעת הכחדת הקרטיקון הגדולה.
מפטנג
מפטנג (בססוטו : Mafeteng) היא עיר במחוז מפטנג, לסוטו.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-7 ק"מ מהגבול עם דרום אפריקה וכ-60 ק"מ מבירת לסוטו, מסרו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יוני (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 856 מילימטרים בשנה. חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (142 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד הכביש הלאומי A2. בנוסף, באזור העיר פועל שדה התעופה מפטנג.
אניה ניסן
אניה ניסן (באנגלית: Anja Nissen; נולדה ב-6 בנובמבר 1995) היא זמרת-יוצרת, רקדנית ושחקנית אוסטרלית-דנית. זוכת העונה השלישית של תוכנית המציאות "The Voice אוסטרליה".
ניסן התחרתה ב Dansk Melodi Grand Prix 2016 ב-13 בפברואר 2016, עם השיר "Never Alone", אשר נכתב על ידי זוכת האירוויזיון הדנית אמילי דה פורסט, המפיק רון וסטברג ומוזלה. ניסן הגיעה למקום השני עם 36% מהקולות. ב-25 בפברואר 2017 ניצחה ניסן בתחרות "Dansk Melodi Grand Prix" עם השיר "Where I Am" והיא תייצג את דנמרק באירוויזיון 2017 עם שיר זה. ניסן הופיעה שמינית בסדר ההשמעה של חצי הגמר השני שנערך ב-11 במאי, ועשירית בסדר ההשמעה בגמר שייערך ב-13 במאי.
נעוריה
אניה ניזן נולדה ליד סידני, ניו סאות ' ויילס ב אוסטרליה לזוג הורים ממוצא דני. אמה ואביה היגרו מדנמרק לאוסטרליה כאשר הם היו בני 11 ו-22 שנים, בהתאמה. היא למדה בתיכון ווינמאלי. במהלך התיכון אניה היה חלק מתוכנית בלעדית לפיתוח כישרונות, ודרכה התחרתה במספר תחרויות שירה.
בשנת 2008, ניסן הגיעה לשלב חצי הגמר של העונה השנייה של תוכנית חיפוש הכישרונות האוסטרלית המצליחה, לאוסטרליה יש כישרון, בגיל 12. היא גם ביצעה את ההמנון הדני הלאומי בחברת מרי נסיכת הכתר הדני.
2014-2016: The Voice אוסטרליה
ב-2014, ניסן התחרתה בעונה השלישית של The Voice אוסטרליה. היא הייתה בצוות של ויל.איי.אם ובסופו של דבר גם ניצחה בתחרות. אלבום הבכורה של ניסן, שנקרא בשמה, כלל שירים מהתכנית. אלבומה לא קודם באמצעות סינגל לרדיו, מה שהשפיע על המכירות שלו. ניסן הקליטה בשלב מאוחר יותר שיתוף פעולה עם Will.i.am ועם קודי וויז שיר בשם "I'm So Excited", שיר שהתגובות עליו היו מעורבות. מיד לאחר שחרורו, ניסן החלה לכתוב חומר לאלבום הבא שלה בלוס אנג'לס ובדנמרק. לא ידוע מתי או אם אלבום זה יופץ.
2016–הווה: ייצוג דנמרק בתחרות האירוויזיון
ב-2016, אושר כי ניסן תיקח חלק בתוכנית Dansk Melodi Grand Prix 2016, התחרות בה בחרה דנמרק את שירה לאירוויזיון 2016, עם השיר "Never Alone" השיר נכתב על ידי זוכת אירוויזיון 2013 הדנית אמילי דה פורסט. בסופו של דבר היא סיימה במקום השני בגמר, מאחורי הלהקה הזוכה Lighthouse X. בשנה לאחר מכן, היא חזרה ל Dansk Melodi Grand Prix 2017  עם השיר "Where I Am". היא ניצחה בתחרות, וייצגה את דנמרק באירוויזיון 2017. כחודש לפני התחרות ניסן אף הגיעה להופעה בישראל במסגרת מופע "Israel Calling" בו מופיעים מבחר אמנים המשתתפים בתחרות כדי לקדם את שיריהם בקרב המעריצים בישראל ובאירופה. אניה העפילה לגמר האירוויזיון וסיימה בו במקום ה-20, עם 77 נקודות
מכון פרדס
מכון פרדס הוא מכון לחינוך יהודי הפועל בירושלים משנת 1972 המיועד לסטודנטים יהודים מחו"ל. המכון משלב לימודים בהשקפת עולם מסורתית ומחויבת להלכה האורתודוקסית בגישה פתוחה ופלורליסטית.
אודות
במכון מספר מסלולים, הנמשכים בין שנה שלמה לקורסי קיץ. בסגל ההוראה במכון עובדים נשים וגברים, רובם בעלי הכשרה אקדמית בנושאי יהדות.
כיום לומדים במגוון התוכניות השנתיות של המכון כ-150 תלמידים. כל המסלולים פתוחים לתלמידים מכל הזרמים היהודיים, וכוללים: תוכנית רימון בת שנה, תוכנית ללימוד מתקדם, תוכנית דו-שנתית למחנכים שמכשירה סטודנטים להוראה במקצועות היהדות, "כולל", ולימודים מתמשכים הפתוחים לקהילה הרחבה. כמו כן, כ- 150 סטודנטים נוספים לומדים בקורסי הקיץ, ומאות נוספים לומדים בתוכניות קצרות במהלך השנה.
סטודנטים שלומדים במסלול השנתי נדרשים לקבל על עצמם פרויקט חברתי, כגון עבודה עם משפחות עולים, תלמידים טעוני טיפוח, או מקרים של עוני, זיקנה או מחלה.
על פי הערכת המכון, עשרות מהסטודנטים שלומדים במכון פרדס כל שנה נשארים בארץ. השאר, חוזרים הביתה לתפוצות. חלקם נכנסים לעבודה בתחום החינוך היהודי, הרבנות או עבודה בקהילה היהודית והיתר יוצאים ממכון פרדס כיהודים בעלי מחויבות מוגברת וממשיכים להיות פעילים בקהילות המקומיות.
במסגרת מכון פרדס, הוצאו לאור עשרות ספרים, וביניהם: "חמאת החמדה לספר בראשית", "נשים בחוץ - נשים בפנים", ספרי תפילות ועוד. כמו כן, מפרסם המכון דפי לימוד מקוונים באינטרנט, בנושאי תלמוד, פרשת השבוע, חגים וכדומה.
בשנת 2021 אישרה עיריית ירושלים את הקמתו של "מגדל פרדס", בניין בן 30 קומות, הראשון מסוגו באזור תלפיות, שישמש את המכון בעתיד. על התוכנית ואישורה נמתחה ביקורת ציבורית שהתמקדה בטענות לג'נטריפיקציה ולאי-התחשבות בסביבה ובאוכלוסיות המוחלשות המתגוררות בה.
בראש המכון עומד הרב דניאל לנדס.
בובאל סוואיני
בובאל סוואיני (שם מדעי: Alcelaphus buselaphus swaynei), הוא אחד מששת תת-המינים של בובאל איילי, האנדמי לאזורים ההררים של מזרח אפריקה ותואר לראשונה בשנת 1892. ברוב הטקסונומיות מתייחסים אליו עדיין כתת-מין של הסוג בובאל (הנחשב כסוג ומין יחיד). זהו אחד מתת-המינים הנדירים ביותר, וניתן לזהותו בקלות בשל הצבע הכהה והבולט של פרוותו.
אנטומיה ומראה
בובאל סוואיני מתאפיין בזוג קרניים גדולות הדומות בצורתם לאלו של הגנו הכחול או בובאל קוקה: הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת וממשיכה לצדדים בצורה בולטת, ולבסוף מתעקלת כלפי מעלה (ולעיתים מעט פנימה) מה שיוצר יחד צורת {. הקרניים של בובאל קוקה צומחות יותר לכיוון מעלה מאשר לצדדים והן מתעקלות לאחור, ולגנו הכחול הן צומחות בקיצוניות יותר לכיוון הצדדים ולבסוף הן מתעגלות בחדות כלפי פנימה שגורם לגנו להזכיר בקר. הקרניים די עבות ברוב חלקי הקרן ורק לקראת הסוף הופכות בהדרגה לצרות עד שמסתיימות בקצה חד. בעוד שבבסיס הן כמעט מחוברות, בקצוות המרחק ביניהן עשוי להיות פי-20 מהבסיס. הקרן מחורצת בכ-15 טבעות בינוניות או בחריצים במרווח גדול, ואזור השפיץ נשאר חלק. צבע הקרניים של תת-מין זה כהה מן הרגיל - בדרך כלל שחור מפוחם בהתאם לצבע הפנים ולפעמים גם אפור או חלודה כהה. השפיצים עלולים להיות בהירים מן הרגיל.
הפרווה של בובאל סוואיני מורכבת משערות דלילות וקצרות. צבע הפרווה כהה בניגוד מוחלט לרוב תת-המינים ויחד עם דאמאליסק הצבי וצבי יחמורי הוא בין האנטילופות הבודדות שמתאפיינות בצבע רבגוני כזה: שחור מפוחם או חום שוקולד כהה בצוואר ובדרך כלל כשהפרט מתבגר גם סמוך לכתפיים וצדדי הבטן הקדמיים, ערמוני - חום אדמדם כהה בצדדי הבטן האחוריים, המותניים והגב, וחום צהבהב המתבהר בהדרגה עד ללבן קרמי בעכוז ובחלק התחתון של הרגליים. בחלק העליון של הרגליים יש כתמים שחורים, הבולטים יותר ברגליים הקדמיות מאשר באחוריות. הגחון על פי רוב בהיר, ולאורכו עובר פס שחור עבה. הזנב בצבע בהיר הזהה לעכוז, והוא מסתיים בציצת שיער ארוכה ומברשתנית בצבע שחור.
ראשו של הבובאל הסוואיני מתאפיין בצבע הכהה ביותר (שחור עמוק), ובפנים יש כתם גדול דמוי "פרפר" בצבע קפה המקיף את שתי העיניים ביחד, עם שני משולשים מתחתיהן (עד לבלוטות הריח) ושניים מעליהן (בצדדי המצח סמוך לאוזניים). על פי רוב בתוך הכתם מעל העיניים יש גבות בהירות יותר בצבע בז'. השפתיים והלוע בצבע חום שוקולד כהה או בהיר. הצבע החיצוני של האוזניים אדמדם, והצבע הפנימי לבן ושחרחר. בובאל נוימן בהיר כבובאל ג'קסון, יש לו סנטר שחור, וקרניו מהוות שילוב של הג'קסון והסוואיני: צומח אמנם לצדדים אך לכיוון מעלה יותר המזכיר "V".
כשאר תת-המינים, בובאל סוואיני בעל גוף רחב וארוך, צוואר קצר, חרטום מוארך ו"עוקץ קרן" בולט וייחודי. יש לו גבנון קטן בכתפיים, רגליים ארוכות וחזקות, בלוטות ריח גדולות ואף מחורץ בצורת "U". הוא בין הקטנים שבתת-המינים. אין הבדל בולט בין הזכרים לנקבות. מידות הגוף של בובאל סוואיני: גובה הכתפיים: כ-120 ס"מ. אורך ראש וגוף: כ-245 ס"מ. אורך הקרניים: 60 ס"מ. אורך הזנב: 70-45 ס"מ. משקל: 150-120 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה
בובאל סוואיני מצוי כיום במספר אוכלוסיות מבודדות במרכז ודרום אתיופיה בקילילים: אורומיה ומדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום; בעבר לעומת זאת, היה נפוץ בצורה נרחבת לאין שיעור לאורך הרמה האתיופית כולל הקילילים הבאים: הררי, עפר, אמהרה, סומאלי, וכן בצפון מערב סומליה (אזור סומלילנד), וצפון קניה. בעבר הייתה חפיפה בינו לבין בובאל טורה בצפון מערב אתיופיה ובינו לבין בובאל ג'קסון בדרום אתיופיה וצפון קניה, אך כיום בשל ירידה חמורה באוכלוסיות של כל תת-המינים הם כבר אינם חופפים; למרות זאת אוכלוסיות של צאצאי כלאיים בינו לבין בובאל ג'קסון עדיין מצויים במקומות מסוימים והם קרויים - "בובאל נוימן". מבחינה חיצונית, תת-המין הדומה לו ביותר הוא בובאל טורה הנדיר שמתאפיין גם בפרווה כהה מן הרגיל אך הוא גדול יותר מבובאל סוואיני ולקרניו מבנה שונה במקצת.
בובאל זה שונה משאר תת-המינים כיוון שהוא מוגבל בעיקר לאזורים ההרריים של הרמה האתיופית לעומת תת-מינים אחרים שמאכלסים יותר אזורים מישוריים. מלבד זאת בית גידולו כולל גם פסיפס של חורשים, מרעה, שיחים עבותים, כרי דשא, גבעות ומורדות ההרים עד גבהים של 4,000 מטר מעל פני הים. כמות המשקעים הממוצעת באזורים אלה: 2,700-500 מ"מ לשנה.
האקולוגיה שלו דומה לשאר: פעיל בקבוצות של 5 עד 20 פרטים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ונח בשעות הצהריים. תזונתו מורכבת כמעט באופן מוחלט מעשבים, והוא מסוגל לרוץ במהירות של עד 80 קמ"ש. הזכרים הבוגרים טריטוריאליים, ומנסים לתפוס לעצמם שטח אותו הם מסמנים בצואה, שתן, ובלוטות ריח. הריונה של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם נולד עגל יחיד השוהה בימיו הראשונים בסבך. צבעו בהיר משל הבוגרים, ועד גיל 3 חודשים קרניו מתחילות לצמוח, פרוותו מקבלת גוון אדמדם, עם ראש בצבע בז' וכתם כהה דמוי גרזן דו-צדדי על הפנים. הוא נגמל לאחר ארבעה חודשים, ומגיע לבגרות משנה וחצי עד שנתיים וחצי כשעד אז הוא צמוד בדרך כלל לאימו. תוחלת חייו כ-19 שנים.
מצב
בובאל סוואיני מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), והוא מתקרב לקטגורית סכנת הכחדה חמורה (CR) ובכך הופך לתת-המין הנדיר ביותר לאחר בובאל טורה. הוא סובל מציד, אובדן בית גידול, ותחרות נרחבת עם בעלי חיים על מקורות מחייה, וכל איומים אלו ממשיכים להוריד בהדרגה את מספריו. האוכלוסיות האחרונות מוגבלות ל-4 אזורי מוגנים עיקריים: שמורת סאנקאלה", "הפארק הלאומי נאצ'יסאר", "הפארק הלאומי אוואש", ו"הפארק הלאומי מזי".
במחקרים שנערכו בפארקים אלה, נמצאה עלייה חדה בנוכחות של בעלי חיים מבויתים המתחרים עם בובאלי סוואיני על מזון ומים עד לשיעורי חפיפה של 56% (נכון לשנת 2010). מלבד זאת יש פלישה של ילידים לפארק לניצול לא חוקי של משאבי טבע ובירוא בית הגידול של תת-מין זה. אין כרגע פעולות שימור ספציפיות לבובאל סוואיני, לעומת בעלי חיים נדירים אחרים באתיופיה כדוגמת קודו ההרים, יעל אתיופי, ותן חבשי. האוכלוסייה העולמית של בובאלי סוואיני נאמדת בכ-600 פרטים, מתוכם מספר הפרטים הבוגרים כ-250 בלבד.
קרב פנגחו
קרב פנגחו היה קרב האחרון במלחמת סין–יפן הראשונה, והכין את האזור לכיבוש האי טאיוואן בידי כוחות האימפריה היפנית.
רקע
לאחר שהחל המשא ומתן לשלום עם סין של שושלת צ'ינג, שאפו היפנים לספח את ארכיפלג פנגחו ואת טאיוואן, תחת הסכם שימונוסקי. אף על פי שהלחימה בצפון סין נגמרה כבר, לא נכללו פנגחו וטאיוואן בהפסקת האש, ובכך התאפשר ליפנים לערוך בהם התקפה. היפנים ראו בארכיפלג פנגחו, השוכן בין סין לטאיוואן, יעד אסטרטגי החיוני לכיבוש האי. כיבוש פנגחו עשוי למנוע משלוח תגבורת מסין.
בפנגחו שהה חיל מצב סיני שמנה כ-5,000 חיילים, ובאיים נבנו מערכות ביצורים ותותחי חוף.
דוד ליכטבלאו
דוד ארווין ליכטבלאו (ליכטבּלוֹי) (1910 - 21 בדצמבר 1978) היה אתלט פולני-ישראלי. התמחה בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר. אלוף ארץ ישראל בריצת 100 מטר (1940).
קורות חיים
ליכטבלאו נולד בעיר קרולבסקה הוטה (חוז'וב) שבפולין. היה אחד האצנים היהודים הטובים בפולין, הגיע ארצה עם נבחרת פולין למכביה השנייה שנערכה בשנת 1935. עם תום המכביה החליט, כמו משתתפים רבים באותה המכביה, להישאר בארץ. בתחילה היה חבר במועדון הפועל תל אביב, אך אחר כך עבר להתחרות בשם מכבי תל אביב
קרב פנגחו
הקרב
כוח משלוח שמנה 5,500 חיילי של צבא יפן יצא לארכיפלג פנגהחו ב-15 במרץ 1895, ונחת באי פָצ'או, בדרום הארכיפלג, בבוקר ה-23 במרץ. הנחיתות לא נתקלו בהתנגדות סינית רצינית, והיפנים השתלטו במהירות על אזור הנחיתה. בשעות הלילה, ה-24 במרץ, תקפו יחידות יפניות את המוצב הסיני מחוץ לנמל מקונג, ותוך חצי שעה כבשו אותו, לאחר שהמגינים הסינים נמלטו.
דוד ליכטבלאו
קורות חיים
באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1940 זכה ליכטבלאו במקום הראשון בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.3 שניות, לפני קאלב ממכבי תל אביב (11.5 שניות) ואטרמן ממכבי הצפון (11.7 שניות).
קרב פנגחו
הקרב
הלחימה המשיכה ברוח זו, וליפנים נדרשו שלושה ימים בלבד על מנת להשתלט על כל האיים בארכיפלג. לאחר הפגזת הביצורים הסיניים על ידי ספינות הצי הקיסרי היפני.
דוד ליכטבלאו
קורות חיים
ליכטבלאו המשיך להתחרות במשך מספר שנים בריצות קצרות ותמונת זינוקו המושלם הייתה תלויה שנים רבות על הקיר במכון וינגייט. עם פרישתו שימש שנים רבות כשופט באתלטיקה קלה. עבד בחברת החשמל כמנהל מחלקת הדלק עד לפטירתו בגיל 68 ממחלת לב, השאיר אחריו אישה, פרידה ליכטבלאו, ספורטאית מצטיינת ואלופת ישראל במשך שנים רבות בזריקת דיסקוס, ובת אביבה ליכטבלאו-בלס אתלטית ושחקנית כדורסל מצטיינת בנבחרת ישראל ובמכבי תל אביב
ליכטבלאו נפטר ב-1978, בגיל 68.
גביע הפדרציה 2018
גביע הפדרציה 2018 היא התחרות ה-56 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
תחרויות אזוריות החלו בפברואר 2018 והגמר נערך בנובמבר 2018.
מתכונת התחרות
מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת של העונה הקודמת.
כל המפגשים כללו 5 משחקים.
בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ועוד 8 קבוצות היו בבית עולמי ב'.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה, בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
לקראת סיום העונה 4 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 4 קבוצות מבית עולמי ב' על הזכות להתמודד בבית עולמי א' בעונת 2018.
ישראל בתחרות
בנבחרת השתתפו ולדה אקשיברובה, לינה גלושקו ויוליה גלושקו. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית ג' של אזור אירופה/אפריקה א'. כל המשחקים של אזור אירופה/אפריקה ב' נערכו באתונה. הנבחרת סיימה את הבית במקום השני. כתוצאה מכך הנבחרת נותרה באזור אירופה/אפריקה ב'.
פרידריק ויליאם מקמוני
פרדריק ויליאם מקמוני (באנגלית:Frederick William MacMonnies; 28 בספטמבר 1863 - 22 במרץ 1937) היה הפסל האמריקאי הידוע ביותר מבית הספר לאמנויות יפות בפריז. הוא היה גם צייר מוכשר מאוד.
השכלה
בשנת 1880 החל מקמוני בחניכות אצל אוגוסטוס סן-גאודנז, ועד מהרה הועלה לדרגת עוזר בסטודיו, והחל את ידידותו לכל החיים עם הפסל המוערך. מקמוני למד בלילה באקדמיה הלאומית לעיצוב ובליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
בשנת 1884 נסע מקמוני לפריז ללמוד פיסול באקול דה בו-ארטס, וזכה פעמיים בפרס הגבוה ביותר שניתן לסטודנטים זרים. בשנת 1888 פתח סטודיו בפריז והחל ליצור כמה מהפסלים המפורסמים ביותר שלו, אותם הגיש מדי שנה לסלון פריז. באטלייה שלו הוא הדריך אמנים בולטים כמו ג'נט סקודר ומרי פוטה.
הפסל "נייתן הייל"
הפסל נייתן הייל בגודל טבעי היה העבודה הגדולה הראשונה שהשיג מקמוני. הוא הוקם בשנת 1890 בסיטי הול פארק, ניו יורק, והוצב ליד המקום בו חשבו שהוצא להורג נייתן הייל. העתקים של הפסל פזורים במוזיאונים ברחבי ארצות הברית, שכן מקמוני היה אחד הפסלים האמריקאים המוקדמים שהשלימו את שכרם על ידי מכירת רפרודוקציות לציבור. במוזיאון המטרופוליטן יש עותק, כמו גם במוזיאון לאמנות באוניברסיטת פרינסטון, הגלריה הלאומית לאמנות, מוזיאון האמנות של פיניקס, מוזיאון האמנות של אורלנדו, והמוזיאון לאמנות מיד במכללת אמהרסט.
עבודות גדולות
בשנת 1888, בתיווכו של סטנפורד וייט השיג מקמוני שתי עבודות גדולות בפיסול גן עבור אמריקאים בעלי השפעה: פסל דקורטיבי של מזרקת פאן של רוהליון, באחוזת ניו יורק של הבנקאי אדוארד אדמס. עבודה זו פתחה בפניו מעגל חברתי של ניו יורקים שהעריכו אמנות. עבודה נוספת הייתה עבור השגריר ג'וזף ה. צ'ואטה, בסטוקברידג', מסצ'וסטס.
בשנת 1889 קיבל ציון כבוד בסלון פריז לפסל "דיאנה" שלו ולעוד עבודות פומביות, כולל תבליטים על קשת וושינגטון הקבועה של סטנפורד ווייט, ניו יורק, ואנדרטת הייל סיטי פארק, שנחשף בשנת 1893.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ויתר מקמוני על הקמת ביתו הגדול בפריז. הוא נסע מדי שנה לארצות הברית כדי לפגוש סוחרים ופטרונים, וחזר לפריז כדי לעבוד. מגוריו לטווח ארוך בצרפת היו בז'יברני. בשנת 1891 הוא קיבל את הקמת המזרקת במרכז התערוכה העולמית של קולומביה בשיקגו בשנת 1893. יצירת המזרקה הדקורטיבית הגדולה הזו הפכה למוקד התערוכה והציבה את מקמוני כאחד הפסלים החשובים של אותה תקופה.
בשנת 1894 השיג לו סטנפורד וייט עוד עבודה יוקרתית ציבורית - שלוש קבוצות פסלי ארד עבור קשת הזיכרון לחיילים ולספנים ברחבת הצבא בברוקלין. קבוצות הדמויות המסובכות העסיקו אותו במשך שמונה השנים הבאות.
בשל תהילה שקיבל בתערוכה העולמית הקולומביאנית של 1893, הוא הוזמן לייצר פסל ציבורי גדול שמנציח את חלוצי המערב הישן האמריקאי, יצירתו היחידה בנושא זה. מקמוני החלה את העבודה בשנת 1906, והיצירה נחשפה בשנת 1911. האנדרטה מציגה תיאור של קיט קרסון, והיא מסמנת את סופו של שביל סמוק היל, מסלול פופולרי בקולורדו שעברו בו מחפשי זהב, והממוקם ליד נהר סמוקי היל. בשנת 1908, הוקמה אנדרטת המלחמה שלו בפרינסטון, שנוצרה בשיתוף עם האדריכלים Carrere & Hastings, הממוקמת בפרינסטון, ניו ג'רזי. האנדרטה הושלמה עד שנת 1922.
לאחר 1915 כשחזר לניו יורק, המשיך בעבודתו המסוגננת הגדולה במזרקה לבניין העירייה של ניו יורק 1909–1922. עבודה זו הייתה נושא למחלוקת ניכרת מכיוון שהיא מתארת גבר שדורס מספר דמויות נשים, המייצגות נשים מרושעות. הדבר הביא לביקורת ציבורית. הפסל הועבר בשנת 1941 לאולם קווינס בורו הרחוק ולאחר מכן בדצמבר 2013 לבית הקברות גרין ווד בברוקלין.
האנדרטה האמריקאית
בסוף 1917 הוזמנה על ידי קבוצת אזרחים חשובים בניו יורק, עבודה על פסל לכבוד אלה שמתו בקרב הראשון על המארן, כמתנה לעם הצרפתי בתמורה לפסל החירות. הפסל, הממוקם במאו, צרפת, גובהו 22 מטרים. האדריכל היה הנאו-קלאסיסט האמריקאי תומאס הייסטינגס. העבודות על הפסל החלו בשנת 1924, והסתיימו בשנת 1932. בזמן חנוכתו, הפסל הזה היה אנדרטת האבן הגדולה בעולם.
אנדרטת מלחמת העולם הראשונה, באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, מכילה גרסת ברונזה של 9 מטרים של הפסל.
הערכה
בסלון פריז הוענקה לו מדליית הזהב הראשונה שניתנה אי פעם לפסל אמריקאי. הוא נבחר ללגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 1896 הוענק למקמוני הפרס הגדול בתערוכת פריז. זה היה עשור של פרודוקטיביות עצומה וסיפוק אישי.
במקביל הוא פיתח לאט קריירה שנייה של צייר. הוא קיבל הכרה ציבורית טובה בשנת 1901, כשקיבל אות כבוד בסלון פריז על הציור הראשון שהכניס אליו. הוא זכה גם במדליית כסף בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1932.
חיים אישיים
בשנת 1888 נישא מקמוני לאמנית אמריקאית אחרת, מרי פיירצ'יילד, שהתגוררה בפריז בעזרת מלגת לימודים לשלוש שנים. עם השלמת המלגה, היא ומקמוני נישאו והמשיכו לחיות ולעבוד בפריז, אף שחזרו לעיתים קרובות לארצות הברית.
הם חלקו את תשומת הלב בתערוכת שיקגו משנת 1893 כאשר הוזמנו ליצור את המזרקה הקולומביאנית המלכותית שהייתה מרכז היריד. מרי התבקשה לצייר ציור קיר ענק, "אישה פרימיטיבית", עבור הרוטונדה של בניין האישה. יצירת פנים, "אישה מודרנית", הגיעה מהציירת מרי קאסאט.
בני הזוג רכשו בית בז'ברני, מושבת האמנים שהקימה קלוד מונה. נולדו להם שלושה ילדים. אבל חיי הנישואים התפוגגו, כאשר פרידריק נסע לסטודיו שלו בפריז לביצוע פרויקטים גדולים. שם ניהל רומן ארוך שנים עם אמנית אמריקאית אחרת - אליס ג'ונס. הוא הגיש בקשה לגירושין בשנת 1909 ושנה לאחר מכן נישא לג'ונס ונולד לו בן (1910).
בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה מקמוני עבר להתגורר לצמיתות בארצות הברית בשנת 1915. הוא התגורר בעיר ניו יורק עד מותו.
אולמות הכנס של באת'
אולמות הכנס של באת' (אנגלית: Bath Assembly Rooms), שתוכננו על ידי ג'ון ווד הבן ב-1769 ונבנו ב-1771, הם קבוצת אולמות כנסים השוכנים בלב העיר באת' שבאנגליה, ופתוחים לציבור כאתר תיירות. האולמות הוכרו כבניין רשום מדרגה I.
ארבעת החדרים הם: אולם נשפים באורך 100 רגל (החדר הג'ורג'יאני הגדול ביותר בעיר), חדר התה, חדר הקלפים והחדרים המתומנים. חדר הנשפים משתרע לאורך 30 מטרים, ויש בו חמש נברשות בדולח המחזירות את האור לקירות הכחולים. בעבר נערכו בחדר אירועים שבהם נכחו עד 1,000 אורחים, וכיום תכולתו היא עד 500. חדר התה מאופיין בעמודים הלבנים הנמצאים בו, כשהתאורה נובעת מהחלונות הפונים לכיוון מערב ומשלוש נברשות ג'ורג'יאניות. תכולת החדר היא עד 100 אנשים, ונערכים בו גם כנסים וחתונות. צבעו של החדר המתומן הוא צהוב, ויש בו ארבע שידות וארבע דלתות המובילות אל כל אחד מהחדרים האחרים. חדר הקלפים שוכן מעבר לחדר המתומן, והוא נבנה כתוספת בשנת 1777 על מנת לשמש חדר פרטי לשחקני הקלפים.
אולמות הכנס היו מרכז החברה הג'ורג'יאנית האופנתית בעיר. האזרחים נהגו להתכנס בחדרים בערב לנשפים ולאירועים ציבוריים אחרים, או למשחקי קלפים. אמהות ואומנוֹת שהביאו את בנותיהן לבאת' לעונה החברתית, מתוך תקווה לשדכן לבעל ממעמד חברתי גבוה, נטלו חלק באירועים הללו על מנת להפגיש את הבנות במהירות האפשרית עם כל הגברים הראויים בעיר.
אולמות הכנס נפגעו במהלך הבליץ על באת', שהיווה חלק מבליץ בדקר, שהיה סדרת הפצצות אוויריות על מרכזי התרבות של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה, ושוקמו זמן קצר לאחר מכן. החדרים נמצאים בבעלות הקרן הלאומית, ומופעלים על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סומרסט. חלק מהבניין משמש את מוזיאון האופנה העירוני, אך האולמות העיקריים עדיין משמשים למטרות פרטיות. גודלם והסגנון שלהם הופך אותם לאתר אידיאלי לצילום סצנות של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע המתארים את התקופה הג'ורג'יאנית.
בעיית תרבוע העיגול של טרסקי
בעיית תַּרְבּוּעַ העיגול של טרסקי היא בעיה שהציג המתמטיקאי אלפרד טרסקי בשנת 1925, ובה דרישה לפרק עיגול נתון למספר סופי של חתיכות, שמהם יורכב ריבוע ששטחו שווה לשטח העיגול. בשנת 1990 הוכיח מיקלוש לצקוביץ שלבעיה יש פתרון. הוכחתו עושה שימוש נרחב באקסיומת הבחירה ולכן אינה קונסטרוקטיבית. בהוכחה יש בערך 10^{50} חתיכות.
אי אפשר לחתוך עיגול ולהרכיב מהחתיכות ריבוע, כאשר החיתוך נעשה באמצעות מספריים (כלומר לאורך עקום ז'ורדן). החתיכות בהוכחה של לצקוביץ הן קבוצות לא מדידות.
לצקוביץ הוכיח שלהרכבה די בהזזות בלבד, ואין צורך בסיבוב של חתיכות. במהלך ההוכחה הוכיח גם שכל מצולע ניתן לפירוק למספר סופי של חתיכות שמהן ניתן להרכיב ללא סיבובים ריבוע שווה בשטחו (אם מתירים סיבובים, ההוכחה לטענה פשוטה). במרחב התלת-ממדי ניתן להגיע, על פי הפרדוקס של בנך-טרסקי, לפירוק של כדור למספר סופי של חתיכות כך שלאחר הזזה וסיבוב של החתיכות, ניתן יהיה להרכיב מהם שני כדורים מלאים, זהים במידותיהם לכדור המקורי. לתוצאה זו אי אפשר להגיע במישור, עקב קיומה של מידת בנך.
בעיית תרבוע העיגול, שבה עסקו היוונים הקדמונים, היא בעיה אחרת. בעיה זו דורשת לבנות ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון, באמצעות סרגל ומחוגה בלבד. בשנת 1882 הוכיח פרדיננד לינדמן את משפט לינדמן שממנו עולה שלבעיה זו אין פתרון.
קאצ'ה'ס נק
קאצ'ה'ס נק (בססוטו : Qacha's Nek) היא עיירת גבול במחוז קאצ'ה'ס נק, לסוטו.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-147 ק"מ מבירת לסוטו, מסרו. בדרום-מזרח העיירה ממוקם מעבר גבול לדרום אפריקה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (20 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יולי (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,072 מילימטרים בשנה. חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (195 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
מוזיאון מסילות הברזל הרוסיות
מוזיאון הרכבות הרוסיות מתוחזק על ידי חברת הרכבות הרוסית ואין להתבלבל עם המוזיאון המרכזי לתחבורת רכבות שבבעלות הסוכנות הפדרלית לתחבורת הרכבות וממוקם ברחוב סדובאיה בסנקט פטרבורג, אך לא כולל תצוגה של רכבות אמיתיות כי עם דגמים מוקטנים.
היסטוריה
בשנת 1974 האיגוד המקצועי והנהלת רכבות אוקטיברסקאיה החליטו להקים מוזיאון לעובדי המפעל. התערוכה הראשונה נפתחה בשנת 1978 והיא הייתה ממוקמת במרכז לנינגרד, בשדרות ליטייני. מאוחר יותר הציעה קבוצה קטנה של עובדי רכבת נלהבים לשמר את החלקים ההיסטוריים. הצעתם נתקלה בהתנגדות הנהלת הרכבת שסיפקה אתר בפאתי העיר הדרומיים כדי לאחסן ולתקן קטרים וקרונות. המוזיאון בשושרי נפתח לציבור בשנת 1991 ותחנת הרכבת הקרובה "הקילומטר השישה עשר" ששימש את המבקרים להגיע למוזיאון שינתה את שמה ל"מוזיאון הקיטור" (על שם הרכבת הראשונה שנוצרה ברוסיה). המוזיאון חלש על שטח בגודל 7,500 מטרים רבועים והציג 40 תערוכות, כולל 18 קטרים מסוגים שונים.
בחודש מאי 2001 נסגרה תחנת הרכבת ורשבסקי בסנקט פטרבורג לשירותי הנוסעים המתוכננים, והחלק היקר ביותר באוסף המוזיאון בשושרי הונח על גבי הרציפים של התחנה. בחודש אוגוסט 2001 נפתח האתר החדש של המוזיאון לציבור. על פני 20,000 מ"ר הוצג מלאי של 80 פריטים היסטוריים. לאחר שהאוסף הועבר לחלק המרכזי של העיר, מספר המבקרים גדל מאוד והמוזיאון הפך לאחד המקומות הפופולריים ביותר מסוגו. המבקרים יכלו גם לעשות מסע ברכבת שמונעת על ידי קיטור רטרו. עם זאת, מאחר שתחנת ורשבסקי סופק באופן בלעדי לשימוש מסחרי, למוזיאון לא הייתה תערוכה מקורה. חוץ מזה, היה צורך בהסרת מסילות התחנה הישנה כדי לפנות שטח לבנייה מתוכננת של קומפלקס מגורים; כך שבשנים 2007–2012 הפרויקט להקצאת אתר חדש למוזיאון נדחה עד סוף שנת 2017 משהושלמה בנייתו של מבנה חדש.
ב-30 באוקטובר 2017 נפתח האתר המחודש של מוזיאון הרכבת הרוסית בבניין המשוחזר של תחנת הקטר לשעבר של תחנת הרכבת בלטייסקי. המוזיאון נחנך במלאת 180 שנה לרכבות רוסיה והוא כולל תערוכות פנים וחוץ לאחסון ובסביבות 35 אלף חפצים היסטוריים, כולל 118 פריטים של מלאי מתגלגל ותערוכות מתחלפות. זהו אחד ממוזיאוני הרכבת הגדולים ביותר באירופה ובשנת 2019 המוזיאון היה מועמד לפרס המוזיאון האירופי של השנה מטעם פורום המוזיאון האירופי.
סקירה כללית
רוב התערוכות הוצגו בעבר במוזיאון רכבות אוקטיאברסקי בתחנת הרכבת ורשבסקי לשעבר. עם זאת, עוד תערוכות נוספו לאוסף וחלק גדול של אוסף המוזיאון הוא תחת הגג. כל הסיפור של הרכבת מוצג מתקופת ריצ'רד טרביצ'יק ועד היום. שני דגמי רכבות HO נמצאים גם הם. דגם אחד הוא של רכבת הנוסעים הראשונה של רוסיה - רכבת צארסקויה סלו והרכבת השנייה של תחנת ולדיווסטוק. ניתן לראות גם את רכבות הטילים מדגמי RT-23 Molodets ו-Obukhovskii 12"/52 ועליו תותח רכבת שחונה מחוץ לאזור התערוכה הפתוחה. אחת היצירות הייחודיות היא רכבת TEP-80, רכבות דיזל אשר קבעה שיא עולם למהירות של רכבת דיזל - 271 קמ"ש - בשנת 1993. המוזיאון כולל את קטר הדיזל הראשון שנבנה ברוסיה הסובייטית בשנת 1924 על פי צו של לנין. רכיבים אינטראקטיביים כגון סימולטור של רכבת TEP-70 (ТЭП-70) זמינים. המוזיאון מספק אולמות הרצאה וחינוך ופרויקטים לילדים.
רוב הקטרים והקרונות ניתן לצפות בהם רק מבחוץ, אבל יש כאלה שניתן להיכנס לתוכם. סביבת המוזיאון ידידותית לנכים ונגישה לכיסאות גלגלים. תיאורים והסברים מלאים של התערוכות ניתנים הן ברוסית והן באנגלית. סיורים מודרכים הם כרוכים בתשלום נוסף.
I Did Something Bad
I Did Something Bad (בעברית: עָשִׂיתִי מַשֶּׁהוּ רַע) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השישי, Reputation. השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2017, בסמוך לצאת האלבום, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-14 במצעד השירים מתחת להוט 100. כבר ביציאתו של השיר, הופנו כלפיו ביקורות חיוביות מטעם מגזינים ואתרי מוזיקה שונים. רוב שפילד ממגזין רולינג סטון סקר את השיר בחיוב ודירג אותו כאחד מארבעים השירים הטובים ביותר של סוויפט.
כמו כן, הופעתה של סוויפט עם השיר במהלך טקס פרסי המוזיקה האמריקאית דורגה על ידי בילבורד כהופעה השנייה הטובה ביותר של אותו הערב.
רקע וכתיבה
באתר The Pop Song Professor, ניתחו את הרקע של "I Did Something Bad" לעומק, תוך שנכתב עליו כי הוא עוקב אחר אותה הנוסחה של "Look What You Made Me Do" ו-"". בשיר הזה סוויפט מציגה את הצד הכועס והקשה ביותר שלה, שהוצג גם בשני השירים שצוינו לעיל. לאורכו היא מדברת על הזעם הרב שהצטבר בה ועל כך שהיא לא מחכה לאף אחד שיבוא ויציל אותה. עוד היא מציינת, כי היא מוכנה להרוס ולהשמיד את האויבים שלה.
במהלך הקריירה שלה, סוויפט חוותה שלל קונפליקטים עם שלל ידוענים כמו קניה וסט, קייטי פרי, קים קרדשיאן, ניקי מינאז' וכדומה, תוך שהתקשורת הפנתה כלפיה ביקורת קשה גם כן, אך היא בתגובה, עמדה מול כולם והתמודדה איתם בדרכים שלה ובצעדים שלה. כמו כן, יש בשיר אלמנטים ואזכורים של ראשית הקריירה שלה.
משמעות
המשמעות של השיר, תוארה והוסברה ב-The Pop Song Professor גם כן.
בית ראשון
בבית הראשון, מדברת סוויפט על כך שהיא לא סומכת על אנשים שתופסים מעצמם כביכול. (נרקיסיסטים למיניהם) היא מוסיפה שאותם הנרקיסיסטים מקיפים ואוהבים אותה ואף מעוניינים להיות בחברתה ולכן, היא בתגובה "מנגנת אותם כמו כינור" (דימוי לכך שהיא נותנת להם לגיטימציה להמשיך ולהיות בחברתה) וגורמת להכל להיראות תקין. היא בעצם יוצרת איתם קשרים מזויפים, תוך שקורים ביניהם יחסים מניפולטיביים וזאת, בנוסף לכך שהיחסים ביניהם מבוססים על שקרים והיא מדברת על כך בשורה "על כל שקר שאני אומרת להם, הם אומרים לי שלושה". היא מצדיקה את מעשיה עוד יותר בטענה ש"כך העולם עובד". היא "משחקת" לפי הכללים שהאויבים שלה יצרו ומתנהגת בדיוק כמותם.
קדם-פזמון
בקדם-פזמון, סוויפט שרה: "העור שלי בוער ולהבות חורכות אותו; צבע אדום ארגמן על השפתיים שלי" (ככל הנראה אזכור לקעקועים ושפתונים) וטוענת שהיא "לא חייבת שום דבר לגבר שמדבר עליה דברי חרפה ונאצה". היא מסבירה שאין בכוונותיה להתפייס במקרים כאלה, היות שאותו האחד שפגע בה, היה צריך לקחת בחשבון את התגובה שלה. היא מוסיפה שהיא תשתמש באותו הגבר שפגע בה בצורה שהיא תרצה, תוך שהיא תתנקם בו וכל מה שהוא יקבל ממנה יגיע לו.
הפזמון
בפזמון של השיר, סוויפט משקפת כיצד התקשורת ואולי מעריציה רואים את מעשיה. כשהיא משתמשת ומנצלת מישהו שפגע בה, העולם טוען שהיא "עשתה משהו רע" (בדיוק כשם השיר "I Did Something Bad"), אך היא תוהה מדוע "זה מרגיש כל כך טוב". התחושה והתביעה מנוגדות זו לזו, אך נראה כי היא די בטוחה שהתחושה היא הנכונה מבין השתיים. היא מרחיקה לכת ומצהירה שזה היה "הדבר הכי כיף שהיה לי / והייתי עושה את זה שוב ושוב אם הייתי יכולה". הפעולה של "הדבר הרע" שהיא עשתה לא ברורה, אך היא שמחה שהיא עשתה אותה.
פוסט-פזמון
בפוסט-פזמון סוויפט שרה בזעים ובכעס את השורה "רא-טא-טא-טא-טא-טא-טא-טא-טא-טא, מלכודת מוות" (באנגלית: "Ra-ta-ta-ta-ta-ta-ta-ta-ta-ta, death trap"), שלוש פעמים, תוך שבשורה הרביעית בפוסט-פזמון היא שרה "מלכודת מוות, מלכודת, מלכודת" (באנגלית: "Death trap, trap, trap"), שפירושן הוא נוכח העובדה שמי שיפגע בה יכניס את עצמו למלכודת מוות והיא תדאג שהוא יישא בתוצאות הנלוות לכך. היא מתארת את עצמה כ"מלכודת מוות" ומצהירה שמי שינסה להשתמש בה או לפגוע בה יגרום לה לפעול בהתאם. (אותה הפעולה המדוברת, היא בעצם אותו "המעשה הרע" שמופיע בשם השיר)
בית שני
בעוד שהבית הראשון עוסק בנרקיסיסטים למיניהם, בבית השני סוויפט מדברת על הפלייבויז, שחושבים שהם טובים עם נשים ויכולים "לשחק" איתן כביכול. היא מכירה בהם, אך לא סומכת עליהם אף על פי שהיא גורמת להם לחוש כלפיה "אהבה". לאחר שהיא משיגה בכוחות עצמה כסף רב, היא "מטיסה אותם בכל רחבי העולם ומניחה להם לחשוב שהיא תלויה בהם", אך המצב הפוך והיא זו ששולטת בהם, תוך שהם תלויים בחסדיה. כשהיא נותנת להם את התחושה שהיא תלויה בהם, נראה כי היא מדברת על גברים יהירים שרוצים לנצל אותה. היא מכניסה ציניות וגורמת להם לחשוב שהם "המושיעים שלה", להם היא זקוקה נואשות, מה שלא נכון.
בהמשך הבית, היא שרה, "הם אף פעם לא רואים את זה מגיע"; היא מסבירה באופן מובהק כי זו נקודת השיא של המצב (בינה לבין אותם הגברים) וזהו הזמן לפגוע באותם האנשים המדוברים; היא מוסיפה שהיא עושה זאת במהירות ובזמן הנכון והם, לא צופים את המכה. זאת, בנוסף לכך שהיא שרה "כך העולם עובד" ו"צריך לעזוב לפני שמעזיבים אותך". כלומר, היא מחליטה לפעול ולפגוע לפני שיפעלו ויפגעו בה.
קדם-פזמון שני
למרות העובדה שלאותו הגבר הזה לא הייתה את האפשרות לבזבז את כספה של סוויפט, היא מרגישה שהיא נוצלה וכתוצאה מכך, היא נפרדת ממנו.
גשר מוזיקלי
השורה הראשונה בגשר המוזיקלי מתייחסת לציד המכשפות בסיילם; רצף אירועים שהתרחשו בעיירה האמריקאית סיילם שבקולוניית מסצ'וסטס בשנת 1692. במהלך חצי שנה נידונו 13 נשים ו-6 גברים למוות בתלייה על ידי בית המשפט המקומי, לאחר שהורשעו במעשי מאגיה שחורה וכישוף. אדם נוסף הומת בעינויים, לאחר שסירב לעמוד למשפט בבית משפט אזרחי בהאשמה כזאת. מאות אחרים, שלא הורשעו, נכלאו לעיתים לזמן ממושך, לאחר שנחשדו כעוסקים בכישוף. עצם הדיון וההרשעה בבית משפט אזרחי על עבירות הכישוף, וההוצאות להורג בעוון כישוף, בהיקף כה גדול בתקופה של מספר חודשים, היה תופעה יוצאת דופן, ייחודית לעיירה סיילם ולשנת 1692.
סוויפט מרגישה שמתייחסים אליה כאל מכשפה למרות שהיא לא ושהיא יכולה להוכיח שהמעשים שלה מוצדקים. היא מתארת מצב הוא האויבים שלה נועצים בה "קלשונות" (דימוי לדברי חרפה ונאצה) ובעצם מאשימים אותה בכך שהיא אדם רע, על לא עוול בכפה. היא מוסיפה שאותם האנשים מאשימים אותה בנושאים שונים ורבים לשווא. עם זאת, היא מסבירה שבהתחלה היא נמנעה מלהיכנס לאינטריגות, תוך שהיא ויתרה מראש אך עכשיו, היא שרה "בואו, תשרפו אותי", תוך שהיא מצהירה שאת האשמות השווא היא תוכל לספוג ואפילו להשיב אש בחזרה כנגד כל השנאה שמפנים כלפיה.
אאוטרו
לקראת סוף השיר, סוויפט שרה את פוסט-הפזמון בשנית, תוך שהיא מסיימת אותו עם השורה "זה פשוט הרגיש כל כך טוב, טוב". היא בעצם מבינה שהשנאה, הנאצה וכל דברי החרפה ימשיכו להיות מופנים כלפיה למרות שהיא לא עשתה דבר ולכן היא מרשה לעצמה להתבטא בצורה כזו שמציגה אותה כאחת שעשתה משהו רע ואפילו נהנתה מזה.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-65 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
הצלחה מסחרית
ב-23 בדצמבר 2017, כמה שבועות לאחר צאתו ביחד עם שאר שירי האלבום, הצליח השיר להגיע למקום ה-14 במצעד השירים מתחת להוט 100. היות שסוויפט לא העלתה את השיר לרשתות הזרמות המדיה השונות בתחילת צאתו, הוא לא הצליח לשהות במצעד זמן רב ושבוע לאחר מכן יצא ממנו. בהמשך, העלתה את המוזיקה שלה לרשתות הזרמות המדיה השונות, והשיר זכה להצלחה מחודשת. בספוטיפיי, הצליח לצבור למעלה מ-125 מיליון השמעות מבלי שיצא כסינגל, דבר אשר הופך אותו לאחד מהשירים הבודדים באותה העת שהצליחו לעשות זאת ולאחד מהשירים המושמעים ביותר מהאלבום.