cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
סוגיות נוספות
גורמי ממשל רבים בישראל הביעו התנגדות להקמת מדינה פלסטינית, בגלל סיבות רבות. אי לכך, הפלסטינים חוששים שישראל לא תאפשר הקמה של מדינה עצמאית בעלת רצף טריטוריאלי. ישראל מטילה מגבלות כלכליות על אנשים פרטיים ומוסדות פלסטיניים המקשים על הקמת מדינה, בנימוקים של מניעת טרור.
ציוני דרך בתהליך השלום
מאז מלחמת ששת הימים מתקיימים מגעים בין ישראל לפלסטינים, הכוללים שיחות לא-רשמיות ורשמיות, משא ומתן, והסכמים שונים.
החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם
לאחר מלחמת ששת הימים מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה פה אחד את החלטה 242 הקוראת לנסיגה ישראלית מהשטחים שנכבשו במהלך המלחמה, בתמורה לסיום הלוחמה וכיבוד והכרה בריבונותן ובעצמאותן של מדינות האזור.
הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), שהוקם בשנת 1964, סירב בהתחלה לקבל את ההחלטה, בטענה שהיא איננה מכירה בפלסטינים כעם אלא מתייחסת אליהם כאל בעיית פליטים בלבד. אולם עם השנים עמדתם השתנתה והם תמכו בהחלטה - במסגרת הסכמי אוסלו אש"ף הכיר בזכות הקיום של מדינת ישראל, ובין השאר קיבל במפורש את החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם.
החלטה 3236 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה 3236 של העצרת הכללית של האו"ם התקבלה ב-22 בנובמבר 1974. ההחלטה קוראת להחזיר את הפליטים הפלסטינים לבתיהם ולקבל בחזרה את רכושם, מאשרת את זכויותיו של העם הפלסטיני, כולל הזכות להגדרה עצמית, הזכות לעצמאות והזכות לריבונות לאומית, וכן את זכותם של הפלסטינים לפעול בכל האמצעים המאושרים על פי אמנת האו"ם על מנת להשיג את זכותם להגדרה עצמית. בהחלטה מודגש האיסור לפגוע באוכלוסייה אזרחית.
כמו כן ההחלטה קובעת שבעיית הפליטים הפלסטינים תיכלל כפריט קבוע בסדר היום של העצרת הכללית. ואכן, נושא זה נדון מאז מחדש בכל שנה בעצרת הכללית של האו"ם.
קבלת פתרון שתי מדינות על ידי אש"ף
בשנת 1973 מונה סעיד חמאמי, חבר המועצה הלאומית הפלסטינית, להיות נציג אש"ף בלונדון. שם החל לקדם רעיונות של הידברות ודו-קיום בין יהודים לערבים והביע תמיכה בפתרון שתי מדינות לשני עמים לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בפברואר 1977 הצהיר חמאמי כי "אש"ף מוכן להכיר בישראל תמורת פינוי גמור של הגדה המערבית ורצועת עזה והוא מוכן לדו-שיח על בסיס של הכרה הדדית".
החלטות של האו"ם מיוני 1967 עד 1976 קראו אף הן לפתרון שתי מדינות על בסיס גבולות 1967 וזכו לתמיכה בינלאומית רחבה, גם אם לאחר מכן בוטלו באמצעות זכות הווטו של ארצות הברית.
ב-15 נובמבר 1988 הצהיר יאסר ערפאת על "הכרזת העצמאות הפלסטינית" המבוססת על תוכנית החלוקה של האו"ם משנת 1947. הצהרה זו התפרשה כהכרה עקיפה במדינת ישראל ותמיכה בפתרון של שתי מדינות לשני עמים.
מאמצי שלום עם מדינות שכנות
לאחר מלחמת ששת הימים היו מאמצים לקדם שיחות שלום בין ישראל לבין שכנותיה: מצרים, ירדן, סוריה ולבנון. החלטת האו"ם 242 התקבלה על ידי ישראל, ירדן ומצרים, ללא סוריה ולבנון.
בעקבות ההחלטה מונה גונאר יארינג כשליח מיוחד למזרח התיכון, מתוך כוונה לקדם הסכמים ולסייע למאמצים להשיג הסדר שלום מקובל בהתאם להחלטה. בשנים 1967–1971 ניהל יארינג מספר סבבי שיחות בין ישראל לבין מצרים וסוריה, אך שיחות אלה לא נשאו פרי.
בדצמבר 1969, מזכיר המדינה אמריקאי ויליאם פירס רוג'רס הציע את תוכנית רוג'רס, שקראה להפסקת אש במלחמת ההתשה וכן ניסיון להגיע להסכם על בסיס החלטה 242. ממשלת מצרים קיבלה את התוכנית, אך ישראל דחתה אותה.
ביוני 1970 ובאוקטובר 1971 שוב הציע תוכניות דומות, אך גם הן נדחו על ידי הצדדים.
נוסחת יריב - שם טוב (1974)
נוסחת יריב - שם טוב הייתה יוזמה מדינית שהגו יחדיו בשנת 1974 שרי הממשלה ה-16 אהרן יריב וויקטור שם טוב, שבה קראו למדינת ישראל להכיר באש"ף ולנהל משא ומתן לשלום עם הפלסטינים.
כשהנוסחה נדונה בישיבת הממשלה, ראש הממשלה יצחק רבין הסתייג ממנה ואמר: "בחתירתה של ישראל לקראת שלום היא מעניקה עדיפות ראשונה להסדרים בין מדינות ערב לבין ישראל ובראש ובראשונה למצרים וכי הבעיה הפלשתינאית אינה הבעיה המרכזית ואת פתרונה יש למצוא במסגרת הסדר בין ישראל לירדן".
עמדה דומה הובעה על ידי יגאל אלון, שגם פסק כי אש"ף אינו בא בחשבון לייצוג הפלסטינים. הנוסחה לא נדונה שוב לאחר מכן.
המפגש בין שמעון פרס למלך חוסיין
באפריל 1987 נחתם הסכם לונדון בין שר החוץ הישראלי שמעון פרס לבין חוסיין, מלך ירדן, במהלך פגישה חשאית בלונדון. ההסכם נוסח כהבנה הכפופה לאישור שתי הממשלות, ונועד לקדם את "האופציה הירדנית", לפיה ממלכת ירדן תחזור לשלוט באוכלוסייה הפלסטינית בשטחים, ובמקביל תחתום על חוזה שלום עם ישראל. עם שובו לישראל נתקל פרס בהתנגדות של ראש הממשלה יצחק שמיר והיוזמה עלתה על שרטון.
שיחות משה עמירב ופייסל חוסייני (1987)
בחודשים יולי-אוגוסט 1987 התקיימה סדרת פגישות חשאיות בין איש תנועת החרות משה עמירב לבין בכיר אש"ף בשטחים באותה עת פייסל חוסייני, בסופה נוסח מזכר הבנות שתכליתו הייתה לבסס תשתית לשיחות בין ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר לבין ראש אש"ף יאסר ערפאת.
עמירב גיבש תפיסה לפיה יש לפעול ברוח משנתו של זאב ז'בוטינסקי, שראה את הסכסוך הערבי ישראלי כקונפליקט לאומי, ולכן גרס שיש להכיר בישות לאומית פלסטינית ולפעול להסדר מדיני מולה. את תוכניתו, שזכתה בעידוד מדן מרידור ומיכה רייסר, העלה אגף הארגון של חירות על הכתב בצורת חוברת, אשר הגיעה גם לידיו של סרי נוסייבה. בתיווכו של פעיל שלום ירושלמי בשם דוד איש שלום, פנה נוסייבה לעמירב והציע להפגש איתו. עמירב התייעץ עם חבריו מהליכוד דן מרידור, אהוד אולמרט ורוני מילוא. אולמרט התקשר לשמיר ושמיר אישר את המשך המגעים.
בפגישה הראשונה ב-3 ביולי 1987 הציע נוסייבה לצרף למפגשים את חוסייני. ב-6 באוגוסט 1987 נפגש עמירב פגישה אישית עם שמיר ועדכן אותו לגבי מגעיו עם האישים הפלסטינים. שמיר לא שלל את המפגשים והשיב ש"חייבים להיות זהירים בנושא הזה". במפגש ה-13 והאחרון, ב-25 באוגוסט, הושלם ניסוח מזכר הבנות, אותו העביר חוסייני ליאסר ערפאת ועמירב העביר ליצחק שמיר. לאחר שדבר המפגשים והמסמך התפרסמו, הורה שמיר לעצור את חוסייני מעצר מנהלי שהתפרש כבגידת הליכוד בפלסטינים והושם קץ למגעים.
ב-9 בדצמבר 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה, בעקבותיה הכירה ישראל באש"ף, ניהלה עם הארגון משא ומתן ואף חתמה איתו הסכמים.
ועידת מדריד (1991)
בשנת 1991, עם תום מלחמת המפרץ הראשונה, הצליח נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש האב לכנס את ועידת מדריד, שתכליתה הייתה ליצור סדר חדש במזרח התיכון ולהביא להסדר הסכסוך הישראלי-ערבי. מנאומו בכנס: "מטרתנו חייבת להיות ברורה וחד משמעית - לא רק לשים קץ למצב המלחמה במזרח התיכון ולהחליפו במצב של אי-לוחמה. בכך אין די, זה לא יחזיק מעמד. אנו חותרים לשלום, שלום אמיתי".
בוש קרא למשא ומתן ישיר, המבוסס על החלטות 242 ו-338 של מועצת הביטחון, הקוראות לנסיגה ישראלית מהשטחים לקווי 1967. לגבי הפלסטינים, הציע בוש לנהל משא ומתן על הסדר לממשל עצמי, שיימשך 5 שנים. החל בשנה השלישית ייפתחו שיחות על הסדר הקבע. הוא ביקש להעניק לעם הפלסטיני "שליטה משמעותית על חייו ועל גורלו, משהו שיבטיח את ההשלמה עם ישראל ואת ביטחונה של ישראל".
הוועידה סללה את הדרך למשא ומתן ישיר בין ישראל לפלסטינים. לאחר הוועידה התקיימו מספר סבבים של שיחות המשך בוושינגטון. השיחות לא הניבו הסכם כלשהו, אך ארגוני ימין בישראל ראו בהן תקדים מסוכן, וכמחאה על קיומן פרשו ב-1992 מפלגות הימין מהממשלה והובילו לבחירות חדשות.
הסכמי אוסלו
ועידת מדריד סללה את הדרך למשא ומתן ישיר בין ישראל לפלסטינים, בסדרה של פגישות חשאיות שנערכו באוסלו, בחסות ממשלת נורווגיה. משא ומתן ישיר זה הוביל לפריצת דרך בתהליך השלום.
הסכמי אוסלו נחתמו בשנים 1993–1995 בין ישראל לבין הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ונועדו להביא לפתרון קבע את מכלול הסוגיות התלויות ועומדות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בעקבות ההסכמים הוקמה הרשות הפלסטינית, שקיבלה את השליטה בערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון וחבל עזה ואת האחריות על מתן שירותים אזרחיים למרבית האוכלוסייה הפלסטינית.
בסוף אוקטובר 1995 נחתמו הבנות ביילין-אבו מאזן, בעקבות מספר פגישות חשאיות בין נציגי ישראל והפלסטינים. לאחר רצח יצחק רבין ב-4 בנובמבר 1995 נקטע תהליך השלום כמעט כליל, ורוב השיחות הוקפאו. שמעון פרס, מחליפו של רבין, דחה את מסמך ההבנות.
תקופת ממשלת נתניהו (1996-1999)
לאחר בחירתו של בנימין נתניהו לראש ממשלה ב-1996 הוא הכריז על מדיניות חדשה כתגובה לגל פיגועי ההתאבדות של חמאס והג'יהאד האסלאמי, אותה כינה "הדדיות" או "יתנו - יקבלו, לא יתנו - לא יקבלו".
הסכם חברון
הסכם חברון נחתם בין ישראל לרשות הפלסטינית ב-15 בינואר 1997. ההסכם עוסק בפריסה מחדש של צה"ל בעיר חברון בהתאם להסכמי אוסלו.
הסכם ואי
הסכם ואי נחתם בין ישראל לאש"ף ב-23 באוקטובר 1998, בטקס רשמי בבית הלבן, על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, יושב ראש הוועד הפועל של אש"ף יאסר ערפאת, ונשיא ארצות הברית ביל קלינטון כעד.
ההסכם נועד לפרט צעדים למימוש הסכמי אוסלו ולקבוע לוח זמנים מדויק לביצוע הצעדים הנדרשים בהסכמים, תוך שמירה על הדדיות. הכנסת אישרה את הסכם ואי ברוב של 19–75.
ממשלת נתניהו ביצעה את הנסיגה הראשונה שנדרשה בהסכם ואי, אך לא יישמה את שתי הנסיגות הנוספות שבהסכם (שנקראו גם "פעימות") בטענה שהפלסטינים לא מלאו את חלקם בהסכם. הפלסטינים מחו על כך שישראל לא מקיימת את ההסכם, ואיימו להקים מדינה פלסטינית באופן חד-צדדי.
ג'ון פול ג'ונס (מוזיקאי)
ג'ון פול ג'ונס (באנגלית: John Paul Jones; נולד ב-3 בינואר 1946) הוא מוזיקאי בריטי ולשעבר הבסיסט והקלידן של להקת הרוק המפורסמת לד זפלין. כיום הוא נחשב לאחד מנגני הבס הגדולים והמשפיעים בכל הזמנים.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
הסכם ואי
חתימת הסכם ואי גרמה להתפרקות הקואליציה של נתניהו ולהליכה לבחירות 1999, שבהן הודח בנימין נתניהו.
ג'ון פול ג'ונס (מוזיקאי)
קריירה מוזיקלית מוקדמת
בשנת 1964 ג'ונס הקליט והוציא סינגל רוק אינסטרומנטלי משלו, אך הוא לא זכה להתייחסות רבה.
בשנת 1966 ניגן לראשונה עם דונובן, בהקלטות התקליט "Sunshine Superman". ג'ונס היה אמור לשמש נגן בס בלבד, אך בזמן ההקלטות ביצע גם את רוב התזמורים. בתקליטו הבא של דונובן, "Mellow Yellow", ביצע כבר את כולם. ב-1968 הזמין ג'ונס את הגיטריסט ג'ימי פייג' להקלטות הלהיט הבא של דונובן, "Hurdy Gurdy Man". ב-1967 עשה ג'ונס את עיבוד כלי המיתר בשיר "She's a Rainbow" של הרולינג סטונז. בין היתר ניגן גם בהקלטות "מתבודדי הרמן" של המפיק מיקי מוסט (Mickie Most).
קרולין ס. גרינר
'''קרולין ס. גרינר (באנגלית: Carolyn S. Griner''', נולדה ב-1945) הייתה המנהלת בפועל של מרכז טיסות החלל מרשל של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א, הממוקם בהאנטסוויל, אלבמה.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
הסכם שארם
הסכם שארם נחתם ב-4 בספטמבר 1999 על ידי ראש ממשלת ישראל אהוד ברק וראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. במעמד החתימה נכחו נשיא מצרים, חוסני מובארכ, עבדאללה השני, מלך ירדן, ומזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט.
קרולין ס. גרינר
קורות חיים
גרינר סיימה ב-1967 תואר ראשון בהנדסה אסטרונאוטית באוניברסיטת המדינה של פלורידה, בטלהאסי, כשהיא לומדת תוך כדי עבודתה במרכז מרשל. היא נשואה לדונלד גרינר ואם לשלושה ילדים.
קריירה
גרינר הצטרפה לסגל של מרכז טיסות החלל מרשל ב-1964, בהנהלתו של המנהל הראשון של המרכז ורנר פון בראון. בזמנו היא הייתה אחת משלושת הנשים היחידות שהיו בעלות משרה טכנית במקום, יחס של כ-1,000 גברים לכל אשה. החל משנת 1974 היא עבדה לצד מרי ג'ונסטון על תוכניות ניסוי שונות שנערכו במרכז. ביחד הן קיבלו אימינים של אסטרונאוט. גרינר עבדה במרכז מרשל במשך 36 שנים, כשהיא מתקדמת בתפקידים בהדרגה. ב-1994 מונתה לסגנית מנהל המרכז, וסמוך לפני פרישתה כיהנה במשך כשמונה חודשים, מ-3 בינואר 1998 עד 11 בספטמבר 1998, בתפקיד מנהלת בפועל של המרכז, בין כהונתם של המנהלים השמיני והתשיעי. מרכז מרשל מנה אז כ-6,000 עובדים. בכך הייתה גרינר לאשה הראשונה בתפקיד זה. רק ב-2012 מונתה אשה שוב לתפקיד, וגם זאת, שוב, רק כמנהלת בפועל.
גרינר פרשה מנאס"א ב-11 בספטמבר 2000.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
הסכם שארם
ההסכם מכיל 11 סעיפים אשר עוסקים במשא ומתן על מעמד הקבע, העברת שטחים לידי הפלסטינים, שחרור אסירים ועוד. כמו כן יש בהסכם הצהרה משותפת ליצירת אווירה חיובית.
קרולין ס. גרינר
קריירה
גרינר זכתה במספר רב של פרסים במהלך הקריירה שלה. בין השאר היא קיבלה ב-1986 את מדליית נאס"א "NASA Exceptional Service Medal". היא קיבלה פרס זה שוב בשנים שלאחר מכן, וקיבלה בנוסף גם את מדליית נאס"א "NASA Exceptional Leadership Medal". ב-1992 היא קיבלה את פרס הנשיא "Presidential Rank of Meritorious Executive", וקיבלה פרס זה שוב כעבור כמה שנים. ב-1995 קיבלה גם את פרס הנשיא "Presidential Rank of Distinguished Executive", כאשר גם את הפרס הזה היא קיבלה פעמיים. ב-30 ביוני 1999 קיבלה את אות הכבוד הגבוה ביותר של נאס"א: "Distinguished Service Medal", על תרומתה יוצאת הדופן למשימות נאס"א.
גרינר מכהנת כסגנית הנשיא של חברת תעשיות ההגנה האמריקאית Science Applications International Corporation, המעסיקה כ-45,000 עובדים ב-36 ערים ברחבי העולם ומדורגת במקום ה-285 בעולם בדירוג החברות של כתב העת Fortune.
ג'ון פול ג'ונס (מוזיקאי)
לד זפלין
בשנת 1968, הגיטריסט ג'ימי פייג', לשעבר הגיטריסט של להקת היארדבירדס, שכר את ג'ונס כבסיסט וקלידן, זמר בשם רוברט פלאנט ומתופף בשם ג'ון בונהם במטרה להקים להקת רוק חדשה. לד זפלין נחלו הצלחה כבר מצאת אלבומם הראשון, וצלילם היה חדשני ומיוחד. התרומה של ג'ונס כבסיסט וקלידן הלהקה הייתה גדולה, הוא הביא ללהקה את הצליל הבלוזי שלה. בשנת 1980, ג'ונס הוא זה שמצא את חברו הטוב ומתופף הלהקה ג'ון בונהם חסר רוח חיים, הדבר שהוביל לפירוק הלהקה באותה שנה.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
הסכם שארם
הסכם זה דומה בתכולתו להסכם ואי, אך עם לוחות זמנים מעודכנים לביצוע ההסכם. ממשלתו של אהוד ברק ביצעה את הנסיגות שנקבעו בהסכם ואי שנתניהו נמנע מלבצען.
ועידת קמפ דייוויד (2000)
הוועידה נמשכה כשבועיים, מבלי שנחתם הסכם בין הצדדים.
כל צד האשים את השני באחריות לכישלון השיחות. הפלסטינים טענו שלא הציעו להם מספיק, והישראלים טענו שהם לא יכלו להציע יותר. קלינטון תלה את כישלון הוועידה בערפאת. ערפאת הואשם בכך שלא הגיש הצעה נגדית לכל הצעה שהעלו ברק וקלינטון, ובכך שעשה מעט כדי למנוע את האינתיפאדה השנייה, שפרצה מיד לאחר הוועידה.
מתווה קלינטון וועידת טאבה
בעקבות קריסת שיחות קמפ דייוויד בסוף שנת 2000, הציע הנשיא קלינטון מתווה להסדר קבע בין ישראל לפלסטינים, ובו ויתור פלסטיני על זכות השיבה, ויתור ישראלי על ריבונות בהר הבית, חלוקת ירושלים והעיר העתיקה, והקמת מדינה פלסטינית עצמאית על מרבית השטחים, למעט גושי ההתיישבות הגדולים ובהם מעלה אדומים, אריאל וגוש עציון.
לפי קלינטון, ברק וערפאת קיבלו את המתווה כבסיס למאמצים עתידיים, אולם שניהם הביעו הסתייגויות. בינואר 2001 התקיימה ועידת טאבה ובה נוהלו שיחות בין הצדדים על בסיס מתווה קלינטון, אך השיחות הסתיימו ללא הסכם.
בפברואר 2001 נבחר אריאל שרון לראשות הממשלה במקום ברק, ודחה את מתווה קלינטון סופית.
יוזמת השלום הערבית
יוזמת השלום הערבית הוצגה במרץ 2002 בפסגת ביירות של הליגה הערבית, בה השתתפו רוב מנהיגי ארצות ערב. יוזמה זו כוללת תוכנית מפורטת לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני. שר החוץ הישראלי שמעון פרס בירך על התוכנית ואמר: "האופן שבו מציירת היוזמה את עתיד האזור מעניק תקווה לעמים."
אולם ישראל לא הייתה מוכנה לקבל תוכנית שתוארו בה במפורש נסיגה מלאה לגבולות 1967 ומשא ומתן על זכות השיבה לפליטים הפלסטיניים, והיא מעולם לא שימשה כבסיס למגעים בין ישראל לפלסטינים.
מפת הדרכים לשלום
תוכנית מדינית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשם "מפת הדרכים לשלום" הוצגה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ביוני 2002. התוכנית הותוותה על ידי הקוורטט לענייני המזרח התיכון - ארצות הברית, האיחוד האירופי, האו"ם ורוסיה. תוכנית זו מציגה שלבי ביניים לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ולוח זמנים לפיו ייחתם הסכם קבע בסוף שנת 2005.
ראש ממשלת ישראל אריאל שרון הודיע על תמיכתו בתוכנית בנאומו בכנס הרצליה ה-3 בשנת 2002. גם הרשות הפלסטינית קיבלה את מפת הדרכים ללא הסתייגויות.
אולם לאחר זמן מה הציג שרון מסמך ובו 14 הסתייגויות ממפת הדרכים, ובעקבותיו נמנעה ישראל מלבצע את הצעדים שנדרשו ממנה בתוכנית, בעיקר הקפאת בנייה בהתנחלויות, פירוק כל המאחזים הלא חוקיים שהוקמו מ-2001, נסיגת צה"ל מרוב בסיסיו ביהודה ושומרון, ביטול העוצר בשטחים והקלה על תנועת אנשים וסחורות.
הפלסטינים נדרשו למנוע פעילות טרור, לקיים בחירות חופשיות ולבצע רפורמה מדינית ברשות הפלסטינית. על פי דו"ח של שירות הביטחון הכללי, אכן חלה ירידה משמעותית במספר ההרוגים הישראלים באותה תקופה.
אולם לתוכנית "מפת הדרכים" לא התלווה תהליך מדיני ברור, וההסתייגויות שהוגשו על ידי ישראל לא יושבו בין הצדדים. לאחר שהשלב הראשון בתוכנית לא יושם, הפלסטינים והישראלים זנחו את התוכנית ולא המשיכו לשלבים הבאים.
פסגת עקבה
פסגת עקבה (נקראת גם "ועידת עקבה") ניסתה לקדם את תהליך השלום בין ישראל והפלסטינים על פי מתווה "מפת הדרכים". הפסגה התקיימה במהלך האינתיפאדה השנייה, ב-4 ביוני 2003, בהשתתפות ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, עבדאללה השני, מלך ירדן ונשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. נשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, היה נתון תחת מצור במוקטעה ולא נכח בוועידה לאור התנגדות ישראל.
יוזמת ז'נבה (2003)
יוזמת ז'נבה (הסכם) היא הצעה להסכם קבע ישראלי-פלסטיני שאותו ניסחו צוותים לא רשמיים בראשות יאסר עבד-רבו ויוסי ביילין בפיקוח ובתמיכה של ממשלת שווייץ. המסמך נחתם בשנת 2003 והוא מתבסס לדברי יוזמיו על מתווה קלינטון מדצמבר 2000. בשנת 2009 נוספו להצעה 13 נספחים המפרטים את המודל, וביחד עם המסמך המרכזי מרכיבים את 'ספר השלום השלם'. מודל היוזמה לא אושר בידי גורמים רשמיים.
ג'ון פול ג'ונס (מוזיקאי)
קריירה מוזיקלית מאוחרת
לאחר פירוק הלהקה, חזר ג'ונס לעבוד כנגן שכיר, אך כעת עבד עם מוזיקאים יותר פופולריים, לאחר שצבר פופולריות והערכה משל עצמו. בנוסף, עסק בפרויקטים צדדיים וגם כמפיק. הוא ניגן בס בשיר של פול מקרטני "Ballroom Dancing", שהוקלט מחדש לפסקול הסרט "Give My Regards to Broad Street" משנת 1984.
אלבום הסולו הראשון שלו משנת 1985, היה למעשה פסקול לסרט בשם Scream For Help, אותו הלחין לבדו. בשנת 1994, הוציא אלבום רוק אלטרנטיבי משותף יחד עם הזמרת דיאמנדה גאלאס. בשנת 1999, הוציא את האלבום Zooma, אלבום אינסטרומנטלי לגמרי עם אלמנטים של הבי מטאל ובלוז. ב-2001 הוציא את האלבום The Thunderthief, בו לראשונה שר ג'ונס בקטעים ספורים, בעקבות צאת האלבום יצא לסיבוב הופעות.
כלי נגינה
חוץ מגיטרת בס וקלידים (פסנתר, אורגן, וסינתיסייזר). ג'ון פול ג'ונס גם מנגן על קונטרבס, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, מנדולינה, צ'לו ועוד כלי מיתרים שונים. בהם הוא מנגן בחלק מהשירים של לד זפלין ובאלבומי הסולו שלו.
וולף 359
וולף 359 (באנגלית: Wolf 359, נקרא גם CN באריה, LHS 36 או גליזה 406) הוא ננס אדום בקבוצת הכוכבים אריה הממוקם במרחק של 2.4 פארסק (7.7 שנות אור) מכדור הארץ. וולף 359 הוא אחד מהכוכבים הקרובים ביותר לארץ, כאשר רק מערכת אלפא קנטאורי וכוכב ברנרד קרובים אלינו יותר, ככל הידוע כרגע. למרות קרבתו ובשל בהירות נראיתו הקטנה יחסית לא ניתן לראותו בעין בלתי מזוינת. הכוכב התגלה בשנת 1918 על ידי האסטרונום מקס וולף בעזרת צילום אסטרונומי, ונקרא על שמו של המדען. לכוכב תנועה עצמית גדולה מאוד והוא נע על רקע הכוכבים הרחוקים יותר כ-4.7 שניות קשת בשנה. הכוכבים הקרובים ביותר אליו הם רוס 128 במרחק של 3.8 שנות אור ממנו ולאלנד 21185 במרחק של 4.1 שנות אור ממנו.
בתרבות
הכוכב מוזכר ביקום הבדיוני של הזיכיון הפופולרי מסע בין כוכבים בסדרות מסע בין כוכבים: הדור הבא, ומסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, בהקשרו של הקרב בוולף 359, בו פדרציית הכוכבים המאוחדת נלחמת מול הבורג.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
יוזמת ז'נבה (2003)
עיקרי הסעיפים ביוזמת ז'נבה כפי שנחתמו ב-2003:
פסגת שארם א-שייח' (2005)
פסגת שארם א-שייח' התקיימה ב-8 בפברואר 2005, כאשר המנהיגים של מדינת ישראל, הרשות הפלסטינית, מצרים וירדן התכנסו בעיירה שארם א-שייח', בקצה הדרומי של חצי האי סיני, במטרה להכריז על מחויבותם להביא לסופה של האינתיפאדה השנייה, אשר נמשכה למעלה מארבע שנים, החל מאוקטובר 2000. בוועידה השתתפו ראש ממשלת ישראל אריאל שרון, נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, נשיא מצרים חוסני מובארכ ועבדאללה השני, מלך ירדן.
האינתיפאדה השנייה החלה לדעוך כבר בנובמבר 2004 עקב מותו של יאסר ערפאת, שפגע במומנטום של גל הטרור וגרם להתדרדרות הפלסטינים למלחמות פנימיות. לאחר הפסגה חלה רגיעה משמעותית.
שיחות אולמרט-אבו מאזן
מדצמבר 2006 עד ספטמבר 2008, ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס נפגשו 36 פעמים, ובמקביל התקיימו גם שיחות בדרג נמוך יותר. השיחות התנהלו על רקע ועידת אנאפוליס אשר בה הצהירו שני המנהיגים על הכרה הדדית בפתרון שתי מדינות לשני עמים וחתירה להסכם שלום באמצעות משא ומתן ישיר. במהלך השיחות הוצעו פשרות במספר סוגיות אשר אמורות היו להוות חלק מהסדר מדיני כולל. בסופו של דבר הניסיונות להגיע להסכם כלשהו נכשלו והשיחות נפסקו בסוף שנת 2008.
ועידת אנאפוליס
ועידת אנאפוליס התקיימה בנובמבר 2007 בעיר אנאפוליס, מרילנד, ארצות הברית, בהשתתפות נציגי ישראל, הרשות הפלסטינית, נציגי הקוורטט לענייני המזרח התיכון ונציגים רבים מארצות ערב, בהן מצרים, ירדן, סעודיה, מלזיה, סודאן, לבנון וסוריה.
מטרת הוועידה הייתה לנסות להניע מחדש את תהליך השלום, ולסלול את הדרך למשא ומתן אינטנסיבי לקראת הסכם קבע ישראלי-פלסטיני, אשר מגעים לגביו כבר החלו בשיחות אולמרט-אבו מאזן.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש פתח בהקראת הצהרה משותפת, המוסכמת על ישראל ועל הפלסטינים, ועיקרה קריאה להכרה הדדית ושלום והקמת שתי מדינות לשני עמים.
בעקבות הוועידה הוכנה באו"ם טיוטת החלטה התומכת בהצהרות הוועידה, אולם זו לא הועלתה כלל במועצת הביטחון מכיוון שהן ישראל והן הפלסטינים הביעו הסתייגויות ממנה.
המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2010)
לאחר תחילת המפגשים בין הצדדים, חמאס וארגוני טרור נוספים פתחו במתקפת טרור נגד אזרחים ישראלים, בניסיון לטרפד את המשא ומתן.
בסוף ספטמבר הסתיימה הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, דבר שגרם לחילוקי דעות בין הצדדים לגבי המשך השיחות. עקב חילוקי הדעות השיחות נקטעו ולא חודשו.
המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2014-2013)
לאחר שלוש שנים ללא שיחות רשמיות או מגעים גלויים בין הצדדים, בעקבות בקשתו של מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי להתניע מחדש את תהליך השלום, נפתח משא ומתן בין ישראל לפלסטינים ב-29 ביולי 2013.
תהליך המשא ומתן התנהל באמצעות מגעים חשאיים, והושעה באפריל 2014, עקב הקמתה של ממשלת האחדות הפלסטינית. ממשלה אשר כללה את חמאס, המוגדר בישראל כארגון טרור.
תוכנית השלום של מחמוד עבאס
בפברואר 2014 הציג נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, תוכנית להסדר עם ישראל לפיה המדינה הפלסטינית תהא מפורזת וביטחונה יוטל על נאט"ו. צה"ל יישאר בגדה חמש שנים לאחר ההסכם. התנחלויות הישראליות יפונו בהדרגה. כמו כן, ישראל לא תוכר כמדינה יהודית. ראש הממשלה בנימין נתניהו סירב להתייחס ליוזמה.
יוזמת השלום הצרפתית (2016)
בינואר 2016 הניע משרד החוץ הצרפתי את יוזמת השלום הצרפתית, שמטרתה כינוס ועידת שלום בינלאומית בפריז שתניע מחדש את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
בנאום של שר החוץ הצרפתי שבו הוצגה היוזמה נאמר שאם היוזמה תיכשל, צרפת תכיר במדינה פלסטינית.
ממשלת ישראל דחתה את היוזמה, וציינה כי איום ההכרה במדינה פלסטינית מרוקן מתוכן את רעיון הוועידה. נציגי הפלסטינים, בהם גם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, הביעו תמיכה ביוזמה.
יוזמת קרי
בפברואר 2016 השתתף בנימין נתניהו בפסגה מדינית חשאית שהתכנסה בעקבה, שבה השתתפו שר החוץ של ארצות הברית ג'ון קרי, מלך ירדן עבדאללה השני ונשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.
בפסגה הציג קרי מתווה ליוזמת שלום אזורית הכוללת הכרה בישראל כמדינה יהודית וחידוש המשא ומתן עם הפלסטינים.
בנימין נתניהו הציג למשתתפי הפסגה תוכנית בת חמש נקודות, שבה פורטו צעדים שישראל תהיה מוכנה לנקוט לטובת יוזמת שלום אזורית, שתביא לחידוש המשא ומתן הישראלי-פלסטיני, לצד הטבות שהיא דורשת לקבל. באחד הסעיפים של נתניהו כלולה התייחסות חיובית ליוזמת השלום הערבית, תוך הבעת נכונות לנהל משא ומתן עם מדינות ערב על מרכיביה.
בסופו של דבר דחה נתניהו את ההצעות לחידוש המשא ומתן, כיוון שלהערכתו יתקשה להשיג להן תמיכה בקואליציה.
תוכנית טראמפ
תוכנית טראמפ היא תוכנית מדינית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני שמגובשת על ידי ממשל נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ החל משנת 2018.
עיקרי התוכנית הם הקמת מדינה פלסטינית ב-70% משטחי איו"ש וב-120% ברצועת עזה, בתנאים הבאים: פירוק חמאס מנשקו ופירוז רצועת עזה, ויתור על זכות השיבה אל שטחי מדינת ישראל, הכרה בישראל כמדינה יהודית, הכרה בגבולותיה החדשים של ישראל ובירושלים כבירת ישראל, הסכמה לשליטה צבאית ממערב לירדן, הפסקת העברת משכורות למחבלים והפסקת ההסתה במערכת החינוך הפלסטינית.
בנוסף, יינתן מענק של 50 מיליארד דולר ל"מדינה הפלסטינית החדשה" וכן שיבה של פליטים ערבים-פלסטינים ל"מדינה העתידית הפלסטינית" וקרן פיצויים נדיבה, ללא שיבה לתוך ישראל. רצועת עזה תורחב ב-20% באזור חולות חלוצה ופתחת ניצנה. יהיו מובלעות ב-15 יישובים המונים, נכון ל-2020, כ-15 אלף איש ואישה. המעבר בין רצועת עזה ליהודה ושומרון יתבצע דרך מנהרה תת-קרקעית בדומה לעקרון המעבר הבטוח.
מרבית המנהיגים הפלסטינים הביעו מספר פעמים התנגדות לתוכנית. בעולם ובדעת הקהל הישראלית היא התקבלה בתגובות מעורבות. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו הביע תמיכה בתוכנית וככה גם מתחרו הפוליטי ולימים ראש ממשלת ישראל החלופי ושר הביטחון, בני גנץ.
הרייט קווימבי
הרייט קווימבי (באנגלית: Harriet Quimby; 11 במאי 1875 - 1 ביולי 1912) הייתה הטייסת האמריקאית הראשונה שקיבלה רישיון טיס, ב-1 באוגוסט 1911. ב-4 בספטמבר אותה שנה הייתה לטייסת הראשונה שטסה טיסת לילה. ב-16 באפריל 1912 הייתה האישה הראשונה לחצות את תעלת למאנש בטיסה. את חציית התעלה היא עשתה במטוס תוצרת לואי בלריו. היא יצאה מדובר שבאנגליה וכעבור 59 דקות נחתה על חוף ים בהרדלו-פלג', פא-דה-קאלה שבצרפת, כ-40 קילומטר מקאלה.
ב-1 ביולי 1912 טסה קווימבי במפגש התעופה השנתי השלישי במסצ'וסטס בצוותא עם מארגן האירוע, במטוס דו מושבי חדש מתוצרת לואי בלריו. המטוס נטה קדימה וקווימבי והנוסע הועפו למותם.
הנרייט אברם
הנרייט דוידסון אברם (באנגלית: Henriette Davidson Avram; 7 באוקטובר 1919 – 22 באפריל 2006) הייתה מתכנתת ומנתחת המערכת אמריקאית שפיתחה את תקני MARC, התקן הבינלאומי למידע ביבליוגרפי ונכסי ספריות. הפיתוח של אברם את תקן מארק ב-1960 המאוחרות ותחילת שנות ה-1970 בספריית הקונגרס היה מהפכני בפרקטיקה של מדעי המידע, מה שאיפשר להרבה ספריות פונקציות שיתוף מידע ביבליוגרפי באופן אלקטרוני באמצעות קטלוגים סטנדרטים.
קורות חיים
הנרייט דוידסון חלמה למצוא תרופה לסרטן, אשר הייתה שכיחה בחיי המשפחה שלה. לכן היא למדה קדם-רפואה במכללת האנטר. ב-1941, הנרייט דוידסון נישאה להרברט מויס אברם, שהיה מגויס לחיל הים האמריקני. עד סוף מלחמת העולם השנייה, הרברט אברם היה סגן מפקד מעוטר.
פיום (מחוז)
אל-פיום (בערבית: محافظة الفيوم) הוא מחוז במצרים, הנמצא במרכז מצרים, דרומית לקהיר, ונחשב לאחד ממחוזות מצרים העליונה. שטחו של האזור הוא 1,827 קילומטרים רבועים ונכון ל-2006 מנתה אוכלוסייתו כ-2.513 מיליון איש. בירת מחוז היא העיר פיום. השם אל-פיום מתייחס לעיתים לנווה המדבר הגדול שמחזיק את רוב שטח המחוז.
הנרייט אברם
קורות חיים
לבני הזוג אברם היו שלושה ילדים: מרסי, לויד וג'יי, וגרו בניו יורק עד 1951, כאשר הרברט אברם לקחה את העבודה עם הסוכנות לביטחון לאומי בוושינגטון. הרברט אברם גם יעבוד עבור ה-CIA, ובסופו של דבר יהפוך לחלוץ בתחום בתעשיית דיווח משפט דיגיטלי, אשר פיתחה תמלול עבור הטלוויזיה.
פיום (מחוז)
שם האזור נגזר מקופטית מהמילים פא-יאם שמשמעותם "הים", כנראה בהקשר לאגם מואריס הקדום הנמצא בקצהו הצפוני של נווה מדבר פיום.
הנרייט אברם
תחילת הקריירה
הזוג עברו קודם לארלינגטון, וירג'יניה, ואחר כך לסילבר ספרינג, מרילנד. כאשר התיישבו בווירג'יניה, אברם עזבה את חייה כעקרת בית מאחוריה. היא החלה ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, והצטרפה ל-NSA ב-1952. כאשר עבדה עם ה-IBM 701, היא מהרה להפוך לאחד מראשוני מתכנתי המחשבים.
בתחילת שנות השישים עברה למגזר הפרטי, כאשר עבודתה הראשונה היה עם הלשכה למחקר אמריקאי ומאוחר יותר עם חברת תוכנה, תאגיד דטרול (Datarol). שתי העבודות כללו ניתוח מערכות ותכנות, אבל הייתה זו חברת דטרול שהעניקה לאברם את הניסיון המקצועי הראשוני עם ספריות. כאשר ביקשו ממנה לעצב ספריית מדעי מחשב, היא קראה במהירות מספר ספרים על מדע מהספרייה כדי ללמוד את המתאים בז'רגון. היא גם שכרה ספרן לסייע לה בתהליך העיצוב. זה היה דרך הפרויקט הזה שאברם הוצגה לספריית הקונגרס כרטיס מחלקת שירות. היא גם ביצעה עבודת ייעוץ עם פרדריק קילגור, מייסד מחשב באינטרנט ספריית המרכז, על הניסיון הראשון של OCLC בלמחשב מידע ביבליוגרפי. במרץ 1965, אברם שמעה על פתח בספריית הקונגרס, והיא החלה לעבוד שם כמנתחת מערכות במשרדו של מומחי מערכות מידע.
פיום (מחוז)
גאוגרפיה
מחוז אל-פיום מוקף ממזרח מצפון וממערב על ידי מחוז ה-6 באוקטובר ומדרום הוא גובל במחוז בני סויף. נווה המדבר פיום נמצא כולו בשקע הנמוך מפני הים. בחלקו הצפוני של המחוז נמצא האגם הרדוד "ברכת קארון" ששטחו 203 קמ"ר ועומק מימיו הוא מטר אחד בלבד.
הנרייט אברם
ספריית הקונגרס
אברם, הנחשבת "ספרנית על ידי הישגים" על ידי איגוד הספריות האמריקנית (ALA), חשה מחויבות רבה לספריית הקונגרס, עליה אמרה, "כאשר אני מדברת ומתייחסת לזה כ'הספרייה הגדולה,' אני אומרת זאת עם כנות והערכה רבה על כל מה שלמדתי בתוך הקירות האלה." אברם גם הייתה מנהיגה מיומנת. "היא הייתה מסוגלת לטפח רוח של שיתופיות בקרב מומחי המחשבים וספרנים בצוות שלה. בצורה האופיינית לה, היא צעדה לתוך העולם של ספריות ולמדה על הבעיות של ספריות, ואימצה אותם כאילו הבעיות היו שלה."
המשימה הראשונה שלה בספריית הקונגרס (LC) היה לנתח מקטלג נתונים עבור עיבוד מחשב. בקנה אחד עם אותה הכשרה ב-NSA, היכן שלמדה על "הצורך העיקרי בלהבין את הנושא לעומק לפני שמנסים לפצח את פתרון המחשב," אברם, יחד עם שני ספרנים, התחילו את התהליך הזה על ידי בחינת המידע הכלול בקטלוג שיא. היה צריך אלגוריתם מתמטי נפרד עבור כל פיסת מידע, והיו מיליונים של פריטים בקטלוג, במאות שפות שונות. היא גם למדה את חוקי ALA וכללי תיוק LC כדי ללמוד את כל מה שהיא יכולה על שליטה ביבליוגרפית. כאשר אברם הייתה בודקת ביסודיות כל היבט של רישום ביבליוגרפי, "היא מתרגמת את מה שהיא למדה לתוך קבוצה של שדות...הנושאת שם (קטגוריה), הוראות טיפול (אינדיקטורים), וחלקים (של תת-תחומים)."
תפקידה של אברם ב LC השתנה למשרת רכז מערכות מידע ב-1967. בתפקיד הזה, היא המשכה לכוון על המארק פיילוט הפרויקט, אשר הסתיים בחודש יוני 1968. היא כיוונה את הפצה שירותי מארק, שהחלה בחודש מרץ 1969. היא החלה את הRECON פרויקט פיילוט, אשר מעולם לא הושלם. פרויקט REACON היה תוכנית להמיר חומרים רטרוספקטיביים לפורמט מארק. משום שזה היה פרויקט שלא אומץ על ידי ה LC, המרה רטרוספקטיבית התרחשה ברחבי ארצות הברית, ולא כמאמץ מתואם בפריסה ארצית. אברם אמרה, "כישלון זה השפיעה בחומרה על כל הספריות." היא גם הביאה חוסר תמיכה ב REACON "החוויה הכי מאכזבת" של הקריירה שלה.
אברם הפכה לחלק מהפיתוח של התקן הבינלאומי לתיאורים ביבליוגרפיים לפרסומי עבודת מחקר (ISBD(M)), כאשר היא השתתפה בישיבה בינלאומית למומחי קיטלוג בחסות הפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות (IFLA) בשנת 1969. שנה מאוחר יותר, אברם הפכה לצ'יף של משרד הפיתוח למארק ב LC. היא המשיכה להוביל את פרויקטי המארק וREACON, אבל גם הייתה אחראית על כל אוטומציה המעורבת עם פעילויות העיבוד המעורבת עם ה LC. החובות שלה התרחבו עוד יותר כאשר היא הפכה למנהלת המשרד לפיתוח רשת ב-1976. היא הייתה אז אחראית על תיאום ספריית רשת עם משאבים ותקנים ביבליוגרפים, וסטנדרטים ברמה הלאומית והבינלאומית. בנוסף, היא הפכה ליו"ר הוועדה לייעוץ רשת LC, משרה שהיא החזיקה במשך למעלה מעשור. בשלב זה היא הייתה גם הכיסא של הקבוצה העובדת על תוכן לרכיבים IFLA, אשר השתמשו ב ISBD לפתח את הגרסה הבינלאומית של פורמט מארק הידוע בשם UNIMARC.
עד 1980 אברם הייתה אחראית על צוות של שבע מאות עובדים במחלקת העיבוד של ה LC. התפקיד שלה בתור המנהלת הראשונה לעיבוד מערכות, רשתות ואוטומציה תכנון, היא הייתה אחראית על רשת, אוטומציה של פעילויות ועל מוצרים ושירותים ביבליוגרפים. כאשר אברם הפכה עוזרת הספרן עבור שירותי עיבוד שלוש שנים לאחר מכן, הצוות שלה הוכפל. היא הייתה עכשיו אחראית על קיטלוג, רכישות, מבצעים בחו"ל ופיתוח של רשתות ותכנון אוטומציה. המצב הזה נמשך כבר שש שנים. כאשר דיברה על ההחלטה שלה להישאר עם ה LC, למרות הזדמנויות משתלמות יותר, אברם אמרה: "אני נשארתי, כי אני אוהבת את המקום, את האנשים, ואת האתגר." כאשר היא פרשה מן ה LC ב-1992, אברם הייתה ספרנית עמיתה עבור שירותי גבייה. הצוות שלה, הבנוי מאלף שבע מאות עובדים, היה אחראי על רכישות, קיטלוג, שימור, פיתוח איסוף, מבצעים בחו"ל, רשת ואוטומציה תכנון, עיבוד ומתן שירות עבור חומרים בפורמט מיוחד.
תקני מארק
תקני MARC לקטלוג הניתן לקריאה על ידי מכונה, היא שיטה שבאמצעותה כרטיסי קטלוגים נייר-דיו הומרו לקטלוג מחשבים. מערכות הספריות האוטומטיות אלו שיפרו מאוד את הכדאיות של השאלה בין-ספרייתית וסלילת הדרך על יכולות הרשת. אברם הייתה דמות מפתח במהפכת הספרנים וכניסתם לתחום מדעי המידע.
תקני מארק, לפי אברם, הם "מכלול של פורמטים, פרסומים, נהלים, אנשים, תקנים, מערכות, ציוד, וכו', שהתפתח במשך השנים, המדרבן את התפתחות אוטומציית הספריות ורשתות המידע...בצורה ארצית ובינלאומית." MARC עבר גלגולים רבים לאורך השנים, הראשון מתכנון מזכר מספר שלוש, אשר נבעה מניתוח כרטיס קטלוג הראשון ב-LC, למארק 1 (כתבנית לאחר מכן קרוי על שמו של מארק מערכת הפיילוט, בנובמבר 1966-אוקטובר 1967), ולבסוף מארק 21, הפורמט שמשתמשים בה היום. אברם היא המחברת של הספר, מארק, ההיסטוריה וההשלכות שלה, שפורסמו על ידי ספריית הקונגרס ב-1975.
על מנת להבטיח כי מארק יאומץ כלל ארצית, היא עבדה עם אגודת הספריות האמריקנית ועם מכון התקנים האמריקאי כדי להפוך אותו לתקן הלאומי. כאשר לא הייתה מרוצה עם להרוויח את תקן לאומי ב-1971, אברם המשיכה שתדלנות עד שמארק הפך לסטנדרט הארגון התקינה הבינלאומי ב-1973. בעיקר בשל מאמציה של אברם, מארק משמש כבסיס לאוטומצית ספריות ולתקשורת ביבליוגרפית ברחבי העולם. אברם הייתה גם אחת המתכננים המקוריים של "הפרויקט למערכות מקושרות". בתפקיד זה, היא פעלה "ללא לאות להפיץ את הבשורה של שימוש בסטנדרטים בינלאומיים כדי לקשר מסדי נתונים על מערכות מחשב שונות." אף על פי שהיא מעולם לא נועדה להיות ספרנית, אברם הפכה "דומת חזקה באוטומצית ספריות ובשליטה ביבליוגרפית".
פרישה מהעבודה
לאחר הפרישה מהעבודה, אברם ובעלה עברו לקליפורניה, מרילנד. הזוג נשארו פעילים דרך סנט מרי קולג', שם הנרייט לעיתים קרובות ארגנה לפקידי הספרייה של הקונגרס להיות מרצים אורחים.
לאחר מות בעלה הרברט ב-15 בינואר 2006, הנרייט עברה להתגורר בפלורידה. היא נפטרה מסרטן בבית החולים "מיאמי בבטיסט" ב-22 באפריל, שלושה חודשים לאחר מותו של בעלה. היא הייתה בת 86 במותה. אברם אמרה פעם, "אני רוצה להיות זכורה כמנהלת טובה, כאחת שעשתה משהו משמעותי בעולם, כשירות לאחר." [7]
המנהיגות האנרגטית ודיפלומטית יחד עם התרומה המרשימה לאוטומציה ולשליטה ביבליוגרפית הן הוכחה לכך היא השיגה את מטרה זו. אף על פי שהיא גאה בהישגים שלה, המרץ הידוע של אברם לעולם לא הפסיק. "אסור לנו לשבת ולהיות מרוצים, אם כי היא אמרה, "יש עוד הרבה מה לעשות."
Never Be the Same Again
Never Be the Same Again (בעברית: אף פעם לא יהיה אותו הדבר שוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית מלאני סי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית ליסה לופז, מתוך אלבום האולפן, Northern Star. השיר יצא לאור ב-20 במרץ 2000, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מלאני סי, רט לורנס, פול פ. קרוז, ליסה לופז ולורנצו מרטין והופק על ידי רט לורנס. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-431,477 עותקים. באוסטריה קיבל את תואר הזהב גם כן.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-14 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר צולם בינואר 2000 במאליבו, קליפורניה, ובו ניתן לראות את מלאני סי וליסה לופז כפי שהן נראות בעטיפת הסינגל. בנוסף לכך, ישנן רמיזות בתחילת הקליפ לכך שהוא צולם גם באיסלנד, אך הדבר טרם אושר.
זאוליט
זאוליטים (מיוונית, "זאין"-לרתוח, "ליתוס"-אבן) הם קבוצה של מינרלים אלוּמוֹ־סיליקטיים במבנה תלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט (סיליקט במבנה מרחבי). מינרלים אלה בנויים מטטרהדרונים של SiO4+4 הקשורים בכל ארבעת קדקודיהם לטטרהדרונים אחרים. בחלק מהטטרהדרונים מחליף אלומיניום את הצורן במרכז הטטרהדרון. מבנה דומה לזה של פצלת השדה, אלא שבזאוליטים המבנה יוצר חללים גדולים (במונחים מולקולריים) בין הטטרהדרונים. גודל החללים נע בין שניים לשמונה אנגסטרום. בחללים אלו מתיישבות בדרך כלל מולקולות של מים. המונח זאוליט נטבע ב-מאה ה-18 על ידי המינרלוג השוודי אקסל פרדריק קרונשטדט שהבחין שחימום מהיר של המינרל, שגרם למים שהיו בתוך הנקבוביות הזעירות להתאדות, גורם לאבנים להתנועע. קרונשטדט קרא למינרל זאוליט, קיצור של ביטוי ביוונית שמשמעו "אבן רותחת".
תיאור
צבע הזאוליטים הוא בדרך כלל לבן, אדמדם או חסר צבע. קשיותם בין 3.5 ל-5.5 בסולם מוס, ומשקלם הסגולי נמוך יחסית, 2.4-2.0 והוא נובע ממבנם הנקבובי.
בטבע נמצאו כ-48 סוגים של זאוליטים ובמעבדה הצליחו ליצור יותר מ-1,500 סוגים נוספים. הזאוליטים הם מינרלים סיליקטיים המכילים אלומיניום בעלי מבנה "פתוח" שיכול לספוח מגוון רחב של קטיונים של מתכות אלקליות ומתכות אלקליות עפרוריות כדוגמת Na+, K+, Ca2+, Mg2+ ואחרים. יונים חיוביים אלה קשורים בקשר חלש ובתמיסה הם מתחלפים בנקל ביונים אחרים. בין הזאוליטים הנפוצים ביותר מצויים: אנלציט, חבזיט, היולנדיט, נתרוליט, פיליפסיט וסטילביט. נוסחת הנתרוליט לדוגמה היא : Na2Al2Si3O10-2H2O.
הזאוליטים בנויים באחד משלושת סוגי המבנים הבאים:
זאוליטים טבעיים נוצרים כשסלעים געשיים ושכבות אפר געשי מגיבות למגע עם מי תהום אלקליים. זאוליטים התגבשו גם בשכבות סלעי משקע שהתרבדו בסביבה ימית רדודה, זמן רב (מאלפי ועד מיליוני שנים) לאחר יצירת השכבות. כמעט ולא ניתן למצוא זאוליטים טבעיים טהורים ובדרך כלל הם מזוהמים בדרגות שונות על ידי מינרלים אחרים, מתכות, קוורץ וזאוליטים אחרים. משום כך לא נעשה שימוש בזאוליטים טבעיים ביישומים מסחריים חשובים רבים שבהם אחידות וטוהר החומר הם הכרח.
זאוליטים הם החברים האלומו־סיליקטים בקבוצת המוצקים בעלי הנקבוביות הזערוריות המכונים "מסננות מולקולריות". המונח מסננת מולקולרית מתייחס לתכונה ייחודית של חומרים אלה, היכולת למיין מולקולות בצורה בררנית בהתבסס על תהליך ניפוי על פי גודל. תכונה זו מקורה במבנה הנקבובית המולקולרית שגודלה קבוע. הזאוליטים המועילים ביותר הם אלו שבהם החללים המולקולריים מתחברים ויוצרים תעלות. הגודל המקסימלי של מולקולות או יונים היכולים לחדור לנקבוביות של זאוליט נקבע על פי קוטר התעלות. מקובל לקבוע את גודל התעלות על פי גודל הטבעת של הפתח, כך למשל, המונח "טבעת8" מתייחס ללולאה סגורה הבנויה מ-8 טטרהדרונים שבמרכזם צורן (או אלומיניום) המוקפים אטומי של חמצן. טבעות אלו אינן תמיד שטוחות וסימטריות בצורה מושלמת בשל מגוון גורמים, כולל הלחץ המופעל על ידי הקשר בין יחידות הנדרשות ליצור את המבנה הכללי, או הקואורדינציה בין חלק מאטומי החמצן בטבעות לקטיונים שבתוך המבנה. משום כך פתחי הנקבוביות של כל הטבעות מגודל אחד אינם זהים.
מקורות למחצב
הזאוליטים הם מינרלים נפוצים וניתן למצאם בחללים הנוצרים בסלעים וולקנים במקומות רבים בעולם. בארץ ישראל ניתן למצוא זאוליטים בסלעים וולקנים בגליל התחתון בכרמל ובמכתש רמון
הייצור העולמי של זאוליטים טבעיים עומד על 4 מיליון טון. מתוך כמות זו כ-2.6 מיליון טון משונעים לשוקי סין לשם שימוש בתעשיית המלט. היצרנים המובילים בתחום הזאוליטים הטבעיים נמצאים במזרח אירופה במערב אירופה, באוסטרליה ובאסיה. לשם השוואה רק 57,400 טון של זאוליטים טבעיים (כ-1% מכלל הייצור העולמי) מיוצרים באמריקה הצפונית. רק לאחרונה הבינו באמריקה הצפונית את הפוטנציאל הגלום בחומר לשווקים הנוכחיים והעתידיים.
קיימים מספר סוגים של זאוליטים סינתטיים המיוצרים בתהליך של התגבשות איטית של ג'ל סיליקה-אלומינה בנוכחות בסיסים אלקליים בתבניות אורגניות.
לזאוליטים סינתטיים יש מספר יתרונות משמעותיים על אלה הנוצרים בטבע. החסרון הוא חוסר היכולת כיום ליצור גבישים בממדים דומים לאלו הנוצרים בזאוליטים הטבעיים. דרך אחת להתגבר על מגבלה זו היא לגדל את גבישי הזאוליט במצב של אפס כבידה (חוסר משקל). דרך זו נוסתה בתחנת החלל הבינלאומית.
הפארק האולימפי (בייג'ינג)
הפארק האולימפי של בייג'ינג הוא מתחם מתקני ספורט שנבנה עבור משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.
זאוליט
מקורות
הערך תורגם מהערך המקביל בוויקיפדיה באנגלית שהסתמך על המקורות הבאים: עובדות לערך נלקחו גם מהאנציקלופדיה העברית, אנציקלופדיה בריטניקה ואתר Mineral Galleries.
סרשה רונאן
סֶרְשׁה אוּנה רוֹנאן (באנגלית: Saoirse Úna Ronan; נולדה ב-12 באפריל 1994) היא שחקנית קולנוע אירית ילידת-ארצות הברית, שהייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "ברוקלין (2015), "ליידי בירד" (2017) ו"נשים קטנות" (2019) ופעם אחת מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על "כפרה" (2007). היא זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "ליידי בירד", ובפרס סאטורן על משחקה בסרט "מבט מגן עדן".
ביוגרפיה
רונאן נולדה בניו יורק לזוג הורים אירים-קתוליים מהעיר דבלין. אמה היא מוניקה (לבית ברנאן) ואביה הוא פול רונאן, ושניהם עסקו במשחק, כמוה. כשהייתה בת שלוש, עברו עמה בחזרה לאירלנד. שמה הראשון של רונאן באירית, "סרשה", פירושו "חירות". בראיונות ציינה סרשה כי אנשים רבים מתקשים להגות את שמה בשל האיות האירי שלו, אך ההגייה הנכונה היא סר-שה.
סקוט אדמס
חיים אישיים
נולד בוינדהם, ניו יורק, ארצות הברית. סיים תואר ראשון בכלכלה במכללת הארטוויק (ב-1979) ותואר שני בכלכלה ומנהל בבית הספר לעסקים "האס", באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (ב-1986). נישא לשלי מיילס ב-22 ביולי 2006.
סרשה רונאן
קריירה
תפקידה הגדול והמשמעותי הראשון של רונאן על מסך הקולנוע היה בשנת 2007 בדרמת המלחמה הרומנטית "כפרה". בסרט גילמה רונאן את אחותה הצעירה של גיבורת הסרט ססיליה טאליס. על תפקידה הייתה סרשה, בגיל 13, מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה שיחקה בקומדיה הרומנטית "אף פעם לא אהיה שלך", כבתה של מישל פייפר.
ב-2009 זכתה רונאן בפרס סאטורן והייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על הופעתה בדרמה של פיטר ג'קסון "מבט מגן עדן" בתפקיד הנערה סוזי סלמון.
בשנת 2011 היא שיחקה בסרט הבריטי-גרמני "האנה", וגילמה בו את האנה הלר, מתנקשת בת 16.
בשנת 2015 כיכבה בסרט "סטוקהולם, פנסילבניה", מותחן פסיכולוגי על תסמונת סטוקהולם. לאחר מכן באותה שנה, רונאן שיחק את התפקיד הראשי של אייליש לייסי, בחורה אירית צעירה בניו יורק של שנות ה-50, בסרט הדרמה "ברוקלין". הסרט בבימויו של ג'ון קראולי, מבוסס על הרומן בעל אותו השם מאת קולם טובין. רונאן האמינה שכמה היבטים בהתפתחותה ובמסעה של הדמות משקפים את היבטים שלה. הסרט וההופעה של רונאן זכו לשבחים; קנת טוראן מלוס אנג'לס טיימס שם לב ל"אמפתיה הסוחפת שהיא יוצרת באמצעים העדינים ביותר, הדרך המדהימה שבה היא מסוגלת ליצור רצפים אישיים עד כאב, רגשיים עזים, תוך שהיא נראית לא עושה הרבה בכלל." רונאן קיבלה. מועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בדרמה.
בשנת 2016, עברה רונאן לניו יורק כדי להתחיל בחזרות להופעת הבכורה שלה בברודוויי, למחזה "ציד המכשפות" של המחזאי ארתור מילר. היא גילמה את התפקיד של אביגיל וויליאמס, משרתת מניפולטיבית שאחראית למותם של 150 אנשים שהואשמו בכישוף. המחזה אשר מבוסס על ציד המכשפות בסיילם, בוים על ידי הבמאי הבלגי זוכה פרס הטוני איוו ואן הובה ורץ במשך 125 הצגות.
ב-2017 כיכבה סרשה בקליפ לשיר "Galway Girl" של אד שירן. באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "ליידי בירד" שכתבה וביימה גרטה גרוויג, ועל תפקידה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר וקיבלה מועמדות שלישית לפרס האוסקר. באותה שנה שיחקה בנוסף בסרט "לאהוב את וינסנט" על חייו של וינסנט ואן גוך.
בשנת 2019 השתתפה בסרט הדרמה "נשים קטנות"; שנכתב ובוים על ידי הבמאית גרטה גרוויג המבוסס על הספר באותו השם מאת לואיזה מיי אלקוט. רונאן גילמה את הדמות הראשית של ג'וזפין "ג'ו" מארץ', וזכתה לשבחים עבור תפקידה; בנוסף למועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
חיים אישיים
בינואר 2018 רונאן רכשה בית בעיירת החוף גרייסטונס, במחוז ויקלו; היא מכרה את הבית בסוף 2019. בסוף 2020 היא רכשה בית במחוז קורק. מאז 2018 היא מנהלת מערכת יחסים עם השחקן הסקוטי ג'ק לאודן, שכיכב לצדה בסרט "מרי מלכת הסקוטים", ומחלקת את זמנה בין דבלין, לונדון וצפון אנגליה.
רונאן היא שגרירה של "החברה האירית למניעת אכזריות בילדים". היא אף השתתפה בקמפיין "Home Sweet Home", קמפיין למען חסרי בית, ותמכה בפעולת הארגון להשתלט באופן בלתי חוקי על בניין משרדים בדבלין כדי לאכלס 31 משפחות חסרות בית ב-2016. באותה שנה, היא הופיעה בקליפ לשירו של הזמר הוזייר "Cherry Wine", שהביא את תשומת הלב לאלימות במשפחה.
אוגוסט פון ורדר
אוגוסט פון ורדר (בגרמנית: Karl Friedrich Wilhelm Leopold August Graf von Werder; 12 בספטמבר 1808 - 12 בספטמבר 1887) היה גנרל פרוסי.
ביוגרפיה
ורדר נולד בשלוסברג ליד נורקטן בפרוסיה המזרחית. הוא התגייס לשורות המשמר הפרוסי בשנת 1825, ושנה לאחר מכן הועבר לחיל הרגלים, שבו שימש במשך שנים רבות כקצין זוטר. בשנת 1839 הוא מונה למדריך בחיל הצוערים, ומאוחר יותר הועסק בלשכה הטופוגרפית של המטה הכללי. בשנים 1842 ו-1843 הוא השתתף בפעולות הרוסיות בקווקז, ובשובו לגרמניה בשנת 1846, הוא הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1848 הוא התחתן. לאחר מכן הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים עד שנת 1863, אז התמנה לגנרל, וקיבל את הפיקוד על חטיבת המשמר.
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866, ורדר הצטיין מאוד בקרבות גיטשין וקניגרץ בראש הדיוויזיה ה-3. הוא חזר הביתה בדרגת גנרל לויטננט, ואף עוטר בעיטור פור לה מריט. בשנת 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה שירת ורדר בתחילה במפקדת הארמייה השלישית, ובפיקוד על כוחות וירטמברג ובאדן, ולאחר הקרב על וורת הוא הפנה את כוחותיו נגד שטרסבורג, שאותה הוא כבש אחרי מצור ארוך ומפורסם.
לאחר מכן הוא קודם לגנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-14 החדש, עמו ניצח ורדר את הצרפתים בדיז'ון ובנוטס, וכשצבא של שארל דניס בורבאקי התקדם כדי להקל על בלפור, פנה אליו ונלחם בפעולה הנואשת של קרב וילרסקסל, שאפשר לו לחפות על הגרמנים שצרו על בלפור. ב-15, ב-16 וב-17 בינואר 1871, הצליח ורדר עם כוחות נחותים מאוד להחזיק את עצמו בקרב ליזן נגד כל מאמציו של בורבאקי להגיע לבלפור, ניצחון שעורר התלהבות רבה בדרום גרמניה. בעקבות הלך הרוח הנלהב ששרר, הוקמה בפרייבורג אנדרטת הזיכרון, שהוקמה כדי לכבד את שירותיו ואת ניצחון העם הגרמני במלחמת צרפת–פרוסיה. לאחר המלחמה פיקד ורדר על כוחות באדן, שנקראו עכשיו הקורפוס ה-14, עד שפרש בשנת 1879. עם פרישתו הוא הועלה לתואר רוזן. הוא נפטר בשנת 1887 בגריסוב בפומרניה, ורגימנט הרגלים ה-30 (הרייני ה-4) נשא את שמו.
ג'וליאן אלדן וייר
ג'וליאן אלדן וייר (באנגלית: Julian Alden Weir; 30 באוגוסט 1852 - 8 בדצמבר 1919) היה צייר אימפרסיוניסט אמריקני וחבר במושבה Cos Cob ליד גריניץ', קונטיקט. וייר היה גם אחד המייסדים של קבוצת "העשרה", קבוצה של אמנים אמריקאים שהתאגדו בשנת 1898 כדי להציג את עבודותיהם כקבוצה מאוחדת סגנונית.
ביוגרפיה
וייר נולד ב־30 באוגוסט 1852, השני מבין שישה עשר ילדים, וגדל בווסט פוינט, ניו יורק. אביו היה הצייר רוברט וולטר וייר, פרופסור לציור באקדמיה הצבאית בווסט פוינט שלימד אמנים כמו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. אחיו הגדול, ג'ון פרגוסון וייר, הפך גם הוא לאמן נוף ידוע שצייר בסגנונות של אסכולת נהר הדסון וברביזון. הוא היה פרופסור לציור ועיצוב באוניברסיטת ייל משנת 1869, החל את תוכנית האמנות האקדמית הראשונה בקמפוס אמריקאי.
ראשית הקריירה
כצייר שמרן בשלב זה בקריירה שלו, וייר זכה להערכה על ידי בני דורו האירופיים.
וייר פגש את ג'יימס מקניל ויסלר בלונדון לפני שחזר לניו יורק בשנת 1877. עם שובו לניו יורק, הפך וייר לחבר של אגודת האמנים האמריקאים והמשיך להציג את עבודתו באקדמיה הלאומית לעיצוב, שם הציג לראשונה את הציורים בשנת 1875. הוא הרוויח שכר באמצעות ציורי דיוקן והוראת שיעורי אומנות בבית הספר לאמנות קופר יוניון, הליגה לסטודנטים לאמנות ובשיעורים פרטיים.
עבודותיו כאמן צעיר התרכזו בטבע דומם ובדמויות אנושיות, אותם הציג בסגנון ריאליסטי, השונה מסגנון יצירתו של אדואר מאנה. וייר רכש שני ציורים של מאנה במהלך הקיץ של 1880 ו- 1881, "אישה עם תוכי" ו"נער עם חרב", עבור אספן ניו יורק ארווין דייוויס. אז היה ברור שוייר החל לאבד את סלידתו הקודמת מהאימפרסיוניזם הצרפתי.
בשנות השמונים של המאה ה-19 לאחר נישואיו עם אנה בייקר בשנת 1883, עבר וייר לווילטון, קונטיקט, אזור כפרי-חקלאי, כעת האתר ההיסטורי הלאומי של חוות וייר. שם הוא חיזק את ידידותו עם האמנים אלברט פינהאם ריידר וג'ון הנרי טוואצ'טמן. גישתם האומנותית של וייר וטוואצ'טמן הייתה זהה והשניים לפעמים ציירו והציגו יחדיו. , שניהם לימדו בליגת סטודנטים לאמנות. בשנת 1889 הציגו שניהם ומכרו חלק גדול מציוריהם בגלריה אורגיס בניו יורק.
חבר קרוב נוסף של וייר, היה הצייר אמיל קרלסן, שהיה בקיץ עם וייר בחווה שלו, לפני שרכש את ביתו בפאללס וילג' בקונטיקט. הנוף הפסטורלי של הסביבה מופיע לרוב בציוריו. המקום היה גם מפלט מההמולה של ניו יורק העירונית. וייר אהב לעבוד בעיר, אך לעיתים קרובות קשה היה לו לשאת המהומה שם.
אימפרסיוניזם
בשנת 1891 השלים וייר עם תפיסת האימפרסיוניזם ואימץ אותה כסגנון אישי. התערוכה שלו בגלריה בלקסלי באותה השנה הציגה בבירור את הזיקה החדשה שלו לסגנון האימפרסיוניסטי. עבודותיו הדגימו נטייה לפלטת צבעים בהירים יותר, בגוונים של צבעי פסטל בדומה לאימפרסיוניסטים.
אשתו אנה נפטרה בשנת 1892, אך וייר התחתן שנית באותה שנה עם אחותה אלה בכר. בנישואין חדשים אלה, הוא ירש חווה נוספת. המקום החדש היה כעת רכושו החוקי, אך זו לא הייתה הפעם הראשונה שהוא ראה את חוות ווינדהאם. החווה הייתה יפה והכפר שמסביב השפיעו עליו מאוד.
וייר זכה להערכה נוספת ובשנת 1893 כאשר איגוד האמנות האמריקני ערך תערוכה של עבודותיו עם יצירותיו של טוואצ'טמן - תערוכה השוואתית עם ציורים שנעשו על ידי קלוד מונה ופול בסנארד. זה היה אירוע יוקרתי שהעיד כי עולם האמנות הבחין במותג האמריקאי של האימפרסיוניזם. באותה העת, וייר חש חמלה כלפי אלה שאיבדו את מקום עבודתם בשפל הכלכלי. וייר עזר לגייס כסף עבור המובטלים בתערוכות ציור.
אחרית ימיו
במהלך שארית חייו צייר וייר נופים אימפרסיוניסטים ויצירות פיגורטיביות, שרבות מהן התרכזו בחוות קונטיקט שלו בברנצ'וויל ובווינדאם. סגנונו השתנה מאימפרסיוניזם מסורתי, תוסס, לטונליזם מוצל יותר. הוא גם היה מיומן בתחריט. ככלל, ציוריו שנעשו לאחר 1900 הראו עניין מחודש בציור המסורתי שאפיין את עבודתו בימיו הצעירים.
בשנת 1897, וייר הפך לחבר בקבוצת "עשרת הציירים" האמריקאים - קבוצת ציירים שעזבו את אגודת האמנים האמריקנים בסוף 1897 כדי למחות על מה שהם ראו כדגשת יתר של הריאליזם הקלאסי והרומנטי על חשבון האימפרסיוניזם. העשרה הציגו במשך עשרים שנה עד מותם ועלייתם של סגנונות חדשים יותר.