cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בצרפת
חשיפה מגונה
חוק שהפלה הומוסקסואלים פחות מוכר אומץ ב-1960, והכניס לחוק העונשין (סעיף 330, שורה 2) סעיף שהכפיל את העונש על "חשיפה מגונה בגין פעילות הומוסקסואלית". הפקודה הזו הוגדרה כמי שנועדה "לדכא סרסרות". הסעיף נגד הומוסקסואליות אומץ עקב רצון של הפרלמנט, כדלקמן: "פקודה זו אומצה על ידי הרשות המבצעת לאחר שהוסמכה על ידי הפרלמנט לנקוט באמצעי חקיקה נגד נגעים לאומיים כמו אלכוהוליזם". פול מירגה, חבר האספה הלאומית, חש בנוסף שהומוסקסואליות היא "מכת מדינה" והציע תיקון משנה שכונה "תיקון מירגה" שהטיל על הממשלה לנקוט צעדים נוספים נגד הומוסקסואליות, אשר אומץ. הסעיף בוטל בשנת 1980 כחלק ממעשה שהמגדיר מחדש מה הן עבירות מין.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
חוק להכרה בהסכמי סולידריות אזרחית, סוג של שותפויות מקומיות רשומות, נחקק ב-1999 עבור זוגות חד-מיניים על ידי ממשלתו של ליונל ז'וספן. לזוגות המתקשרים זה עם זה בחוזה ההסכם מוענקות רוב ההגנות, הזכויות והחובות המשפטיות של נישואים. עם זאת, הזכות לאימוץ ולהזרעה מלאכותית נשללת משותפים בהסכמים. בניגוד לזוגות נשואים, זוגות במסגרת ההסכמים לא הורשו להגיש דוחות מס משותפים רק לאחר שלוש שנים, אם כי מצב זה שונה ב-2005. ב-14 ביוני 2011, האספה הלאומית של צרפת (הבית התחתון) הצביעה ברוב נגד הצעת חוק להכשרה של נישואים חד-מיניים. חברי מפלגת הרוב, האיגוד למען תנועה עממית, הצביעו בעיקר נגד הצעד, בעוד שנציגי המפלגה הסוציאליסטית הצביעו בעיקר בעד. חברי המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית הצהירו שחקיקת הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים בצרפת תעמוד בראש סדר העדיפויות של המפלגה אם הם יזכו ברוב בבחירות 2012. ב-7 במאי 2012 זכה פרנסואה הולנד בבחירות, והמפלגה הסוציאליסטית והשותפים הקואליציוניים שלה זכו ברוב המושבים באספה הלאומית. באוקטובר 2012 הוגשה על ידי הממשלה הצעת חוק להכרה בנישואים חד-מיניים. ב-2 בפברואר 2013 אישרה האספה הלאומית את הסעיף הראשון של הצעת החוק, ברוב של 249 קולות מול 97 נגד. ב-12 בפברואר 2013 אישרה האספה הלאומית את הצעת החוק כולה בהצבעה של 329 בעד ו-229 נגד ושלחה אותה לסנאט הצרפתי (הבית העליון). כל חברי המפלגה הסוציאליסטית השולטת הצביעו בעד ההצעה (מלבד 4 שהצביעו נגדה) ואילו רוב מפלגת האופוזיציה השולטת, האיגוד למען תנועה עממית, הצביעו נגדה (מלבד 2 שהצביעו בעדה). ב-4 באפריל 2013, הסנאט החל בדיון על הצעת החוק וחמישה ימים לאחר מכן אישר את המאמר הראשון של התוכן שלה בהצבעה של 179–157. ב-12 באפריל, הסנאט אישר את הצעת החוק בתיקונים קלים, שהתקבלו על ידי האספה הלאומית ב-23 באפריל.
הורות ואימוץ
זוגות חד-מיניים החלו להיות רשאים באופן חוקי לאמץ ילדים במשותף מאז מאי 2013, אז נכנס לתוקף חוק ההכרה בנישואים חד-מיניים. האימוץ המשותף הראשון על ידי זוג חד-מיני התקיים ב-18 באוקטובר 2013.
לזוגות לסביות ישנה גישה לטכנולוגיית רבייה בסיוע (הפריה חוץ-גופית) מאז ספטמבר 2021. ביוני 2017, דובר נשיא צרפת עמנואל מקרון הצהיר כי הממשלה עתידה לחוקק חקיקה עבור גישה לרבייה בסיוע בקרב זוגות לסביות, זאת בעקבות דו"ח של פאנל אתיקה בלתי תלוי בצרפת שהמליץ לתקן את החוק כך שיכלול זוגות לסביות ונשים רווקות בתוכנו. ביולי 2018, חבר האספה הלאומית גיליום צ'יצ'ה  הציג הצעת חוק להכשרת רבייה בסיוע לזוגות לסביות ונשים רווקות. ביוני 2019 ראש הממשלה אדואר פיליפ הצהיר לאספה הלאומית כי החקיקה תתחיל להיבחן מסוף ספטמבר 2019.   הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה על ידי האספה הלאומית ב-15 באוקטובר 2019 בהצבעת רוב של 359–114, ובקריאה השנייה ב-31 ביולי 2020 עם 60 קולות בעד מול 37 נגד (שיעור ההצבעה הנמוך נבע מכך שרוב חברי האספה יצאו לחופשת קיץ).  הסנאט אישר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ב-4 בפברואר 2020 ב-153 קולות בעד, 143 נגד ו-45 נמנעים. ההצעה קובעת בנוסף כי המדינה תכסה את עלות הליכי הרבייה בסיוע לכלל הנשים מתחת לגיל 43 ותאפשר לילדים שנולדו עם תרומת זרע לגלות את זהות התורם שלהם כשהם מגיעים לגיל 18. הצעת החוק נכנסה לתוקף בספטמבר 2021.
עד שנת 2015, צרפת לא הכירה בילדים שנולדו כתוצאה מהליכי פונדקאות כאזרחים צרפתים מה שהותיר ילדים רבים מרקע כזה בסיבוכים משפטיים. ב-5 ביולי 2017 קבע בית המשפט לערעורים כי ילד שנולד לזוג חד-מיני באמצעות פונדקאות מחוץ למדינה יכול להיות מאומץ על ידי בן זוגו של אביו הביולוגי. באותה שנה העניק בית הדין של פריז דה גראנדה אינסטנס אזרחות צרפתית לתאומים שנולדו באמצעות פונדקאות באונטריו, קנדה, לזוג הורים חד-מיני ששניהם אזרחים צרפתים. עם זאת, בית הדין סירב לרשום את הילדים ברשומות החיוניות. במאי 2019 בית המשפט לערעורים של פריז הפך חלקים מסוימים של ההחלטה וקבע שתעודת הלידה הקנדית חייבת להיות מוכרת על ידי צרפת. בדצמבר 2019 קבע בית המשפט לערעורים כי תעודות לידה זרות שמכירות בבני זוג חד-מיניים חייבות להיות מוכרות במלואן בצרפת.
הגנה מפני אפליה
בשנת 1985 נחקקה חקיקה לאומית שאוסרת אפליה המבוססת על נטייה מינית בתעסוקה, דיור ואספקות ציבוריות ופרטיות אחרות של מתן סחורות ושירותים. בשנת 2008, צרפת נמנתה בין מספר המדינות שיזמו את "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" באו"ם, שהיוותה את הפעם הראשונה שהעצרת הכללית של האו"ם גינתה אלימות ואפליה נגד להט"ב. ביולי 2012 הוסיף הפרלמנט הצרפתי את הקטגוריה "זהות מינית" לעילות שמוגנות מפני אפליה בחוק הצרפתי ששימשה גם כן כעילה נרדפת ל-"זהות מגדרית". אף על פי ביקורת מסוימת כלפי הנושא מצד ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי "ILGA-Europe" על עמימות תוכן העילה, הארגון שיבח את החקיקה כ-"צעד חשוב". ב-18 בנובמבר 2016, חוק חדש שינה את סעיף 1–225 של חוק העונשין הצרפתי בנוגע למונח "זהות מינית" שתוקן באופן ספציפי ל-"זהות מגדרית".
פרק 2 של קוד העבודה מצהיר באומרו כי:"'אין להוציא אדם מתהליך גיוס או מגישה להתמחות או לתקופת הכשרה בחברה, אין להטיל סנקציות על עובד, לפטר או לכפוף לצעד מפלה, ישיר או עקיף, מטעם של מוצא, מין, מוסר, נטייה מינית, זהות מגדרית, גיל, מצב משפחתי או הריון, מאפיינים גנטיים, מצב כלכלי, שייכות או אי-שייכות, נכונה או כביכול לקבוצה אתנית, לאום או גזע, דעות פוליטיות, איגוד מקצועי או פעילויות הדדיות, אמונות דתיות, מראה פיזי, שם משפחה, מקום מגורים, מצב בריאותי, אובדן אוטונומיה או מוגבלות, או שימוש בשפה שאיננה צרפתית'."
אפליה בבתי ספר
במרץ 2008 שר החינוך חאווייר דארקוס הכריז על מדיניות למאבק במגוון צורות של אפליה בהן הומופוביה בבתי הספר. מדיניות זו הייתה אחת מ-15 סדרי העדיפויות הלאומיים של משרד החינוך לשנת הלימודים 2008–2009. הפדרציה העצמאית והדמוקרטית של תלמידי תיכון (בצרפתית: "Fédération Indépendante et Démocratique Lycéenne") - איגוד הסטודנטים הראשון של תיכון בצרפת, השיק בנוסף באותה עת מסע פרסום נגד הומופוביה בבתי ספר ובקרב צעירים.
בינואר 2019 פתח משרד החינוך במסע פרסום חדש להתמודדות עם בריונות והטרדות נגד להט"ב בבתי ספר. מסע הפרסום שנקרא "Tous égaux, tous alliés" (בעברית: כולם שווים, כולם ברית), מסייע לתלמידים לגשת לשירותים לדיווח על בריונות במוקד סיוע מיוחד שהקים לשימוש בקרב תלמידים וצוותים חינוכיים ודורש מכל בתי הספר בצרפת לספק הדרכה בנושאי להט"ב בעוד היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי) יוגדר כיום מיוחד לקידום פעולות מסוג כזה.
בפברואר 2019 דווח שצרפת החלה להשתמש במונחים "הורה 1" ו-"הורה 2" בטפסי בקשה עבור רישום ילדים לבתי ספר עבור התאמות בירוקרטיות בקרב משפחות בהן קיימים שני אבות או אימהות. במרץ אותה שנה, פרדריק וידאל, שרת ההשכלה הגבוהה, הודיעה שכל מוסדות ההשכלה הגבוהה ישתמשו בשמותיהם המועדפים של תלמידים טרנסג'נדרים בהתאם לזהותם המגדרית, כולל בכרטיסי סטודנט, טפסי בחינות וכדומה.
חוקים נגד פשעי שנאה
ב-31 בדצמבר 2004 אישרה האספה הלאומית תיקון לחקיקה הקיימת נגד אפליה, מה שהפך הערות הומופוביות, מיזוגיניות וגזעניות בין היתר לפליליות. העונש המקסימלי של עבירה על החוק הוא קנס של 45,000 אירו או 12 חודשי מאסר בעוד ממשלת ז'אק שיראק הדגישה את העלייה באלימות נגד להט"ב כהצדקה לצעד. עם זאת, למרבה האירוניה, חבר פרלמנט במפלגת האיגוד למען תנועה עממית של ממשלת שיראק עצמה, כריסטיאן ואנסטה, הפך לאדם הראשון שהורשע על פי החוק בינואר 2006, אם כי הרשעתו בוטלה מאוחר יותר על ידי בית המשפט לערעורים.
החוק מדצמבר 2004 יצר את הרשות העליונה נגד אפליה ולמען שוויון (באנגלית: "French Equal Opportunities and Anti-Discrimination Commission"). סעיפים 20 ו-21 לחוק שינו את חוק חופש העיתונות מיום 29 ביולי 1881 כדי לקבוע הוראות לעבירות ספציפיות יותר לרבות פגיעה, לשון הרע, עלבון, הסתה לשנאה או לאלימות, או אפליה נגד אדם או קבוצה של אנשים בשל מגדרם, נטייתם המינית או מוגבלות כאשר תקיפה פיזית או רצח המונעים על ידי נטייתו מינית של הקורבן מוגדרת כגורם מחמיר  לעונש שניתן.
באוקטובר 2018 לאחר עלייה בסדרה של התקפות הומופוביות, הנשיא עמנואל מקרון גינה את קיומה באומרו כי היא "לא ראויה לצרפת" והכריז על "צעדים קונקרטיים" עתידיים לחיסולה בעודו צייץ בחשבונו בטוויטר "אלימות הומופובית חייבת להיות דאגה לכל החברה שלנו. היא אינה ראויה לצרפת. יוכרזו צעדים קונקרטיים בנושא אבל הם לא יכולים להחליף את האנושות והסובלנות שהם בלב התרבות שלנו". דו"ח שפורסם ב-16 במאי 2020 יום לפני ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה הראה כי התקפות ועלבונות הומופובים וטרנספובים עלו ב-36% בשנת 2019 בעוד המשטרה הצרפתית פרסמה סכום של 1,870 קורבנות של התקפות טרנספוביות והומופוביות לאחר שבשנת 2018 הנתונים עמדו סביב 1,380 מקרים.
זהות מגדרית
בשנת 2010 צרפת הסירה הפרעת זהות מגדרית (דיספוריה מגדרית) כאבחנה של מחלת נפש.
בשנת 2012 אפליה על רקע "זהות מינית" נאסרה בחוק. בשנת 2016 הוחלף המונח זהות מינית ב-"זהות מגדרית" להתייחסות ספציפית יותר לתוכן העילה עבור הגנת טרנסג'נדרים.
ב-6 בנובמבר 2015 אושרה על ידי הסנאט הצרפתי הצעת חוק שמאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם המשפטי ללא צורך בהעברת ניתוח להתאמה מגדרית ועיקור כפוי. ב-24 במאי 2016 אישרה האספה הלאומית את הצעת החוק. חברת האספה הלאומית פסקל קרוזון, שהציגה את הצעת החוק, הצהירה בפני חברי הפרלמנט לפני ההצבעה על הצעת החוק על "ההליכים הארוכים, הלא וודאיים והמשפילים שלפיהם טרנסג'נדרים צריכים לעבור כדי לשנות את מינם ברשומות חיוניות". בשל טקסטים שונים להעברת ההצעה הוקם מושב משותף לדיון בהצעה. ב-12 ביולי 2016 אישרה האספה הלאומית גרסה מתוקנת של הצעת החוק ששמרה על ההוראות המוציאות מחוץ לחוק חיוב של תעודות פסיכיאטר והוכחות להעברת ניתוח להתאמה מגדרית, ובמקביל ביטלה ההצעה את ההוראה המקורית של הצעת החוק עבור מתן אפשרות לשינוי מגדר על רקע הגדרה עצמית. ב-28 בספטמבר דן הסנאט הצרפתי בהצעת החוק. האספה הלאומית התכנסה אז ב-12 באוקטובר בישיבת מליאה כדי לאשר את הצעת החוק פעם נוספת ודחתה תיקונים שהוצעו על ידי הסנאט שהיו דורשים הוכחה לטיפול רפואי עבור הכרה משפטית בשינוי מגדר. ב-17 בנובמבר קבעה המועצה החוקתית כי הצעת החוק היא חוקתית, שנחתמה על ידי הנשיא ב-18 בנובמבר 2016. ההצעה פורסמה בכתב העת הרשמי של הרפובליקה הצרפתית "Journal Officiel" יום למחרת. ההצעה נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2017. אף על פי שחיוב של הוכחת העברת ניתוח או התערבויות רפואיות לא קיים עוד מאז העברת החוק, טרנסג'נדרים מחויבים לפנות לבית משפט מקומי כדי לשנות את הסמן המגדרי שלהם במסמכי זהות רשמיים.
בשנת 2017 טרנספוביה הפכה לגורם מחמיר מאתה ואילך בכלל הפשעים שניתן להעניש בעונש מאסר.
אינטרסקס
אינטרסקסים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) בצרפת נהנים מרוב אותן זכויות השוות לקבוצות נוספות בחברה, אך עם פערים משמעותיים בהגנה מפני התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות בקטינים אינטרסקסים לקביעת המין שלהם ללא הסכמתם והגנה מפני אפליה. בתגובה ללחץ של פעילים אינטרסקסים והמלצות של גופי האמנה של האו"ם, הסנאט הצרפתי פרסם חקירה בנוגע לטיפול בקטינים אינטרסקסים בפברואר 2017. ארגוני זכויות אדם רואים יותר ויותר בניתוחים אלה בקטינים אינטרסקסים כלקויים אשר לטענתם, יש לבצע אותם רק אם הפונה מסכים לביצוע הניתוח, על ידי דחיית ההתערבויות הרפואיות עד שיהיה רשאי להסכים.
ב-17 במרץ 2017 הנשיא פרנסואה הולנד תיאר התערבויות רפואיות המנסות להפוך את גופותיהם של קטינים אינטרסקסים לזכר או נקבה כ-"לקויות".
טיפול המרה
קורבן צרפתי שעבר סדנת טיפול המרה תיאר את התרגול כ-"אונס פסיכולוגי" בעוד היקף קיום התרגולים בצרפת אינו ידוע. עמותת "Le Refuge" העריכה כי כ-3% עד 4% מהשיחות למוקד הסיוע שלה עסקו בנושא. בקיץ 2019, חברת האספה הלאומית לורנס ואנסונברוק-מיאלון הודיעה על כוונתה להציג בפני הפרלמנט בשנת 2020 הצעה לאיסור קיום הפרקטיקה הפסאודו-מדעית בעוד העונשים על עבירה על החוק ינועו בין שנתיים מאסר או קנס של 30,000 יורו.
הצעת החוק לאיסור משפטי על קיום טיפול המרה עברה בסנאט ב-7 בדצמבר 2020 ואושרה על ידי האספה הלאומית ב-25 בינואר 2022. ב-1 בפברואר פורסמה רשמית.
תרומת דם
חוזר של מנכ"ל משרד הבריאות הצרפתי שהוחל ב-20 ביוני 1983 בשיאה של מגפת ה-HIV, אסר על גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לתרום דם לצמיתות. צו שר שפורסם ב-12 בינואר 2009 הזכיר את תוקף המגבלה בשנית.
ב-3 באפריל 2015 חבר מפלגת איגוד הדמוקרטים והעצמאים, ארנו ריצ'רד, הציג תיקון נגד הכללת "MSM" בין קבוצות שחסומות מלתרום דם שאומץ מאוחר יותר באותו חודש. בנובמבר 2015, שרת הבריאות מריסול טוריין הודיעה כי הומוסקסואלים וביסקסואלים בצרפת רשאים לתרום דם לאחר שנה אחת של הימנעות מקיום יחסים. מדיניות זו יושמה ונכנסה לתוקף ב-10 ביולי 2016. ביולי 2019 הודיעה שרת הבריאות אגנס בוז'ן שתקופת הדחייה תצומצם ל-4 חודשי הימנעות מ-2 באפריל 2020. החל מ-16 במרץ 2022, צרפת הסירה את מדיניות תקופת הדחייה במלואה בעוד דווח כי "לא תהיה עוד התייחסות לנטייה מינית" בעת תרומות דם.
תנאי מחיה
בשנות ה-50 של המאה ה-20, פרסומה של האמנית הטרנסג'נדרית הצרפתייה קוקסינל ברחבי העולם תרם לביסוסה של העיר המרוקאית קזבלנקה כאזור בו רופאים מסוימים היו מוכנים לבצע ניתוחים להתאמה מגדרית עבור טרנסג'נדרים (בהיותה של מרוקו קולוניה לשעבר של צרפת) אם כי באופן חשאי. כיום, לא ברור אם מעמד זה עדיין קיים (ראו: זכויות להט"ב במרוקו). על פי דיווחים, אישה טרנסג'נדרית מרוקאית בשם רנדה פרסמה ספר בנושא מטעמה, אם כי מעט ידוע על תוכנו או על הצלחתו המסחרית. בשנת 1958 עברה קוקסינל ניתוח להתאמה מגדרית במרוקו והייתה לצרפתייה הראשונה שעברה ניתוח מסוג כזה. הדבר קידם מאוד את קריירת הבמה שלה. ב-1963 החלה להופיע בפריז במועדון "אולימפיה" המפורסם מאז שנפתח בסוף המאה ה-19 בפני גדולי הזמר הצרפתי ואמנים בינלאומיים מהשורה הראשונה. בשנת 1964 הגיעה לשני סיבובי הופעות בישראל במספר מועדונים ביפו, תל אביב וחיפה, ביניהם מועדון הלילה "כליף" ביפו ו-"קולנוע ארמון" בחיפה והייתה לטרנסג'נדרית המפורסמת ביותר שהופיעה עד אז בישראל. הופעותיה של קוקסינל היוו השראה לראשונות מהנשים הטרנסג'נדריות בישראל בהן גילה גולדשטיין וננסי שניידר. בדצמבר 2016 החליטה עיריית פריז לקרוא על שמה טיילת שסמוכה למועדון "מאדאם ארתור" בו החלה את קריירת הבמה שלה.
ארגוני זכויות להט"ב בצרפת כוללים בין היתר את: "Act Up Paris" "SOS Homophobie", "Arcadie", "FHAR", "Gouines rouges", "GLH", "CUARH", ו-"Bi'Cause". מצעד הגאווה הראשון בצרפת נערך בבירה פריז ב-4 באפריל 1981 בכיכר מאובר ואורגן על ידי העמותה "CUARH" אשר במהלכו נרשמה השתתפות של כ-10,000 מפגינים. המצעד מתקיים בכל שנה מאז בחודש יוני. אחוז ההשתתפות בו גדל באופן משמעותי מאז שנות השמונים והגיע ל-100,000 צועדים בסוף שנות ה-90. מהדורת המצעד לשנת 2019 הגיעה לשיא מפגינים של מעל 500,000 איש. האירוע מוגדר בנוסף כאירוע השלישי בגודלו בעיר, בעקבות מרתון פריז ומצעד הטכנו, והוא כולל תמיכה של למעלה מ-60 אגודות שונות, ארגוני זכויות אדם, מפלגות פוליטיות וחברות. מחוץ לפריז נערכים אירועי גאווה נוספים בערים רבות ברחבי המדינה בהן ברן ומרסיי, שערכו את מצעד הגאווה הראשון בשטחן בשנת 1994. נאנט, מונפלייה וטולוז ארגנו את פסטיבלי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 1995 וליון, ליל, בורדו, גרנובל, קאן ואקס-אן-פרובאנס בשנת 1996. רואן, ביאריץ, אנז'ה ופואטייה בשנת 2000 וקן ושטרסבורג בשנת 2001. אחרים כוללים את הערים: אוסר, דיז'ון, ניס ואביניון שמקיימות מצעדי גאווה שנתיים בשטחן גם כן. בשנים 1997 ו-2013 אירחו פריז ומרסיי בהתאמה את אירועי הגאווה האירופאים "Europride". בשנת 2018 התקיימו לראשונה בצרפת תחרויות הספורט של המשחקים הגאים עם כ-10,317 ספורטאים מ-91 מדינות שונות שמוגדרים כלהט"ב מרחבי העולם.
בפברואר 2020 סיימה העיר התאומה הצרפתית סן-ז'אן-דה-ברייה את שותפותה עם העיר טוחוב הפולנית כתוצאה מהצהרת "אזור חופשי מלהט"ב" שאומצה על ידי הרשויות בשטחה. בפברואר 2020 השביתה הקומונה הצרפתית נוגנט-סור-אוז את שיתוף הפעולה שלה עם העיר קרשניק הפולנית כתגובה על העברת ההחלטה על ידי רשויות העיר. בפברואר 2020 האזור הצרפתי סאנטר-עמק הלואר השעה את שיתוף הפעולה שלו עם מחוז פולין קטן כתגובה לאימוץ ההצהרה על ידי רשויות המחוז.
טריטוריות צרפת מעבר לים
נישואים חד-מיניים חוקיים בכל המחלקות והטריטוריות של צרפת מעבר לים. למרות זאת, קבלה של מערכות יחסים חד-מיניות וזהויות מגדריות טרנסג'נדריות נוטה להיות נמוכה יותר באותם אזורים מאשר בצרפת המטרופוליטנית שכן התושבים בדרך כלל מוגדרים כדתיים יותר, בעוד הדת משחקת תפקיד בחיים הציבוריים. רבות מהחברות הללו מוגדרות כמשפחתיות מאוד ושבטיות שבהן "כבוד המשפחה" זוכה להערכה רבה אשר נוטה לראות בהומוסקסואליות כ-"בושה". בחלק מהטריטוריות הללו הומוסקסואליות נתפסת מדי פעם כ-"זרה" ו-"מתורגלת רק על ידי האוכלוסייה הלבנה". כתוצאה מהגישה הציבורית הזו כלפי הנושא, הנישואים החד-מיניים הראשונים שבוצעו בסנט מן ובפולינזיה הצרפתית הובילו להפגנות פומביות נגד הכרתם. לאורך השנים בערות לגבי הומוסקסואליות ברחבי הטריטוריות הובילה לגילויי עוינות ואלימות נגד להט"ב או מצד שני לסקרנות. מחקר משנת 2014 הראה מיעוט של כ-20% מתושבי צרפת מעבר לים שראו בהומוסקסואליות "נטייה מינית כמו כל נטייה מינית אחרת" בהשוואה ל-77% בצרפת המטרופוליטנית באותה שנה. אף על פי כן, החלת ההכרה המשפטית בנישואים חד-מיניים משנת 2013 בטריטוריות הביאה לדיון מוגבר על הטאבו החברתי שקיים כלפי הומוסקסואליות בעוד תושבי להט"ב מקומיים החלו לזכות בנראות בולטת מאז אותה תקופה.
מתוך 27 חברי הפרלמנט הצרפתי מרחבי הטריטוריות מחוץ לצרפת, 11 (2 ממיוט, 3 מראוניון, 1 מגיאנה הצרפתית, 1 מגוואדלופ, 1 ממרטיניק, 2 מקלדוניה החדשה ו-1 מסן פייר ומיקלון) הצביעו בעד התרת נישואים חד-מיניים בשנת 2013 בעוד 11 (2 מגוואדלופ, 3 ממרטיניק, 3 מפולינזיה הצרפתית, 2 מראוניון ו-1 מסנט מרטין וסן ברתלמי) הצביעו נגד, 1 (מגיאנה הצרפתית) נמנע ו-3 (1 מראוניון, גוואדלופ וואליס ופוטונה) לא נכחו במהלך ההצבעה. הקבוצה "Let's go" (בצרפתית קריאולית: An Nou Allé) היא ארגון להט"ב שפעיל בטריטוריות של צרפת מעבר לים באזור הקריביים. קבוצות נוספות כוללות את: AIDES Territoire Martinique", "KAP" Caraïbe", "Tjenbé Rèd Prévention" ו-"SAFE SXM". גוואדלופ, מרטיניק, סנט מארטן וסן ברתלמי ידועות ברחבי העולם בזכות האטרקציות התיירותיות שלהן שכוללות בין היתר גיי ברים, מועדונים, סאונות וחופים שפופולארים בקרב תיירי להט"ב. מצעד הגאווה הקריבי-צרפתי הראשון נערך ביוני 2017 בעיר לה קארביט' במרטיניק. האירוע דווח כמוצלח ומשך אלפי תושבים במהלך ציונו שכלל מסיבת חוף וריקודים מוזיקליים בסיומו. המוניטין של סנט ברתלמי כיעד תיירות בינלאומי של סלבריטאים מרחבי העולם הביא במשך השנים לאקלים חברתי פתוח ונינוח יותר עבור אזרחי להט"ב מקומיים משאר הטריטוריות הצרפתיות הקריביות. אזרחי להט"ב בקלדוניה החדשה דווחו כבעלי קבלה רחבה שנהנים מחיי לילה וסצנת היכרויות גדולה שבולטים הרבה יותר במחוז הדרומי מאשר במחוז הצפוני  שכולל רוב אתני קאנאק  שבטי מוחלט או במחוז איי הנאמנות. על פי סקר מ-2008, 65% מהזכרים ו-77% מהנקבות בקלדוניה החדשה הסכימו עם ההצהרה כי "הומוסקסואלים הם אנשים כמו כולם". עם זאת, אנשי הקאנאק דיווחו על הסכמה נמוכה יותר עם ההצהרה. דוגמה לכך היא שנת 2006 בה היישוב ליפו הציע "קוד משפחתי" שביקש להפליל הומוסקסואליות ולהטיל עונשים של הגליה או לינץ' כלפי להט"ב בשטחו אם כי ההצעה נדחתה.
באופן דומה, ראוניון ידוע בהיותו מסביר פנים עבור אזרחי להט"ב בשטחו ותואר כ-"מקלט ידידותי ללהט"ב באפריקה". בשנת 2007 רשויות התיירות המקומיות של האי השיקו אמנת "קבלת פנים עבור תיירי להט"ב" בליווי טיולים, בתי מלון, ברים ומסעדות. ישנם חופים ברחבי האי שידועים בקהל רחב של תיירי להט"ב בהם חופי סינט-לאו ולאיטנג-סאלה . עמותת הלהט"ב "LGBT Réunion" ארגנה את מצעד הגאווה הראשון של האי באוקטובר 2012. מחוז מיוט הוא ברובו מוסלמי ובעל תרבות ערבית-דתית חזקה שמשפיעה מאוד על התפיסה הציבורית כלפי סוגיות להט"ב. במשך השנים התקבלו דיווחים תכופים על דחיות משפחתיות, הטרדות וגילויי אפליה כלפי אזרחי להט"ב באי. הומוסקסואליות ידועה בדרך כלל כנושא טאבו חברתי בקרב המיוטים בעוד רבים מחברי קהילת הלהט"ב המקומית בוחרים להגר לראוניון השכנה או לצרפת המטרופוליטנית כתוצאה. אף על פי כן, הנישואים החד-מיניים הראשונים במיוט שנערכו בספטמבר 2013, התקבלו בברכה. למיוט ישנה מסורת ארוכת שנים של "סרמבביס" (באנגלית: Sarambavis) מונח בשימאורית (אחת משתי השפות הילידיות המדוברות באיים הקומורים) שמתייחס לגברים שבוחרים ב-"חוק הנשים" ובכך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים ולוקחים חלק בפעילויות נשיות מסורתיות. עם זאת, מאז העשורים האחרונים של שנות ה-2000 המונח משמש לרוב ככינוי גנאי כלפי להט"ב מקומיים.
סצנת קהילת הלהט"ב המקומית מוגבלת יותר בגיאנה הצרפתית אם כי אזרחי להט"ב מקומיים דיווחו לעיתים על "תחושת קבלה הולכת וגוברת" שרבים מייחסים ל-"תחושת המשפחתיות והקהילתיות המלוכדת" ברחבי גיאנה הצרפתית. הומוסקסואליות נוטה להיות נושא טאבו יותר בקרב קהילות האמרידינדיאנים והבושיננגים בהן הלחץ החברתי להתאים את עצמם לנורמות החברה ולהתחתן עם בן זוג הטרוסקסואלי הוא חזק מאוד בעוד "כבוד המשפחה והשבט" זוכים להערכה רבה בתרבויות אלו כאשר "מי שמביאים בושה למשפחה" מנודים בדרך כלל.
אף על פי שפולינזיה הצרפתית נוטה להיות בעלת מוסר דתי יותר מבחינה חברתית, קבוצות האיים הפכו לבעלי רמות קבלה חברתית רחבה כלפי סוגיות להט"ב בשנים האחרונות. בשנת 2009 נוסד ברחבי האיים ארגון זכויות להט"ב ראשון בשם "Cousins Cousines". באותה שנה, נערך אירוע הגאווה הראשון ברחבי האיים. לחברה הפולינזית הצרפתית ישנה מסורת ארוכה של גידול נערים כנערות נקבות שממלאים תפקידים ביתיים חשובים בחיים הקהילתיים של נשים בהם ריקודים מסורתיים, שירה ומטלות בית. אנשים אלה ידועים במונח "מאהו" (באנגלית: Māhū) והם נתפסים על ידי החברה כקבוצה ששייכת למגדר שלישי בדומה לקבוצות מסורתיות נוספות ברחבי אוקיאניה בהן בפיגי', קרביטי וניואה. מבחינה היסטורית, המאהוים החזיקו בתפקידים חשובים בקרב אצילים ובניגוד לסריסים אינם מוגדרים כמי שסורסו.
בסן-פייר ומיקלון סצנת חברי קהילת הלהט"ב המקומית מוגדרת כמוגבלת מאוד בעיקר בשל גודל האוכלוסייה המצומצמת. אף על פי כן הומוסקסואליות נוטה להתקבל בהרחבה בקרב החברה בעוד ישנם מעט מאוד מחלוקות סביב הנושא. בואליס ופוטונה כמו במדינות פולינזיות אחרות ל"כבוד המשפחה" ישנו תפקיד חברתי משמעותי. הומוסקסואליות מיוחסת בדרך כלל באדישות, אלא אם היא מוגדרת כ-"מי שמשפיעה לרעה בקרב בני המשפחה". לואליס ופוטונה כמו בפולינזיה הצרפתית ישנה אוכלוסיית מגדר שלישי מסורתית הנקראת פאפאפין בדומה לסמואה וטובאלו. הנישואים החד-מיניים הראשונים בואליס ופוטונה נערכו בשנת 2016.
פיג'ו 2008
פיג'ו 2008 (באנגלית: Peugeot 2008) היא קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, המיוצרת על ידי פיג'ו משנת 2013. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2013 והגיעה לישראל בשנת 2013.
דור ראשון (2019-2013)
הדור בראשון יוצר בין השנים 2013–2019. הדור הראשון כלל מנוע טורבו דיזל I4 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-120 כוחות סוס ב-3,750 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 9.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 193 קילומטרים לשעה. הדור הראשון הגיע לישראל בשנת 2013.
מתיחת פנים שנת 2016
בשנת 2016 עברה הפיג'ו 2008 מתיחת פנים, שכללה עיצוב חיצוני ופנימי חדש ומנוע חדש. מנוע ה-puretech, מנוע טורבו בנזין בנפח 1.2 ליטרים המספק כ-110 כוחות סוס ב-5,500 סיבובים לדקה (ישנו עוד דגם עם אותו המנוע ו-130 כוחות סוס שמשודך לתיבה ידנית, הדגם אינו מיובא לארץ). תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 10.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 188 קילומטרים לשעה. מתיחת הפנים הגיעה לישראל בשנת 2016.
דור שני (2019-הווה)
הדור השני מיוצר מאז שנת 2019. הדור השני כולל מנוע טורבו דיזל בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-130 כוחות סוס ב-3,700 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 9.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 193 קילומטרים לשעה. הדור השני הגיע לישראל בשנת 2020 הדור השני כולל גם גרסה חשמלית שהוצגה בשנת 2020, הכוללת מנוע חשמלי שמספק כ-136 כוחות סוס. המנוע החשמלי מספק טווח נסיעה חשמלי של 320 קילומטרים. גרסה זו הגיעה לישראל גם ב-2020.
מכירות בישראל
נתוני המכירות בישראל על פי נתוני קארזון :
מריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס
מריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס (בגרמנית: Maria Augusta von Thurn und Taxis; 11 באוגוסט 1706 - 1 בפברואר 1756), הייתה אשתו של קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
מריה אוגוסטה נולדה ב-11 באוגוסט 1706 בפרנקפורט, לאנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ולמריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ', בתם של הנסיך פרדיננד אוגוסט לאופולד מלובקוביץ', דוכס זאגן ומריה אנה וילהלמינה, מרקיזת באדן-באדן. מריה אוגוסטה גדלה בארצות השפלה האוסטריות, ולאחר מכן שוב בפרנקפורט, שם היה מושב בית המשפחה.
בשנת 1737 מת בעלה קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ובנה קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה קטין, ניסתה מריה אוגוסטה להתמנות כעוצרת, אולם לבסוף הצליחה רק להיות מעורבת בחינוכו. בשנת 1739 התפרסם שמריה אוגוסטה ניהלה רומן עם קפטן בצבא, ובעקבות כך נפתחה חקירה והקצין ההוא גורש מהצבא. בעקבות החקירה לא הצליחה מריה אוגוסטה לשמור על הברית עם פרוסיה, ובעקבות כך נותרה דוכסות וירטמברג מבודדת עם פרוץ מלחמת הירושה האוסטרית. מאוחר יותר חזרה מריה אוגוסטה למעמדה ואף סידרה לבניה קריירה צבאית בצבא הפרוסי. בשנת 1749 נחלש מעמדה של מריה אוגוסטה, בעקבות התבגרותו של בנה קרל אויגן, וב-1 בפברואר 1756 מתה מריה אוגוסטה בגפינגן.
משפחתה
ב-1 במאי 1727 התחתנה מריה אוגוסטה עם קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מהנדסים צעירים
קבוצת העשור - מהנדסים צעירים בע"מ, המוכרת במותג מהנדסים צעירים (באנגלית: e² Young Engineers), היא חברה ישראלית המתמחה במתן פתרונות חינוכיים המשלבים לגו ו-K’NEX לילדים ולנוער.
החברה נוסדה בשנת 2008, ברחובות, על ידי אמיר עשור (בעל תואר ראשון במדעי המחשב וכלכלה מטעם האוניברסיטה הפתוחה), שעשה שימוש בלגו טכני ו-קונקס לצורכי חינוך להנדסה. החברה מפעילה חוגים בכ-300 מרכזי לימוד בפריפריה, במגזר החרדי ובמגזר הערבי בישראל, ופועלת במספר מדינות.
מהנדסים צעירים מפעילה חוגים והפעלות לגו. מטרת חוגי החברה היא פיתוח יכולותיהם המוטוריות של המשתתפים, עידוד חשיבה עצמאית יוצרת, פיתוח יכולת ניתוח של תהליכים הנדסיים, העשרת הידע התאורטי והיישומי בתחום הפיזיקה, מתמטיקה, פיתוח התקשורת ויכולת העבודה הבין אישית, כיחידים וכצוות.
שיטת לימוד
שיטה המושתתת על מחקרים תאורטיים, מבחנים מעשיים ומבדקי סטטיסטיקה, ופותחה על פי תורת הבידור החינוכי EDUTAINMENT. החוגים בשיטה זו כוללים אלפי ילדים מרחבי העולם אשר לומדים את בסיס יסודות המדעים, ההנדסה, הפיזיקה והמתמטיקה, ומיישמים את הלימוד באמצעות בנייה ומשחק בדגמי לגו טכני ממונע ו-K’NEX. השיטה מתבססת על 4 עקרונות: השיטה מותאמת לאוכלוסיות מיוחדות, ילדים בעלי הפרעות קשב וריכוז, חירשים, עיוורים, קשישים, PDD, ADHD, וילדים ברוכי כישרונות.
הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת
הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת המכונה לעיתים קרובות "הסכם שביתת הנשק של 22 ביוני 1940", הוא הסכם של שביתת נשק שנחתם ב-22 ביוני 1940 ובשעה 18:36 ביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז שבצרפת. היטלר בחר במקום זה, מאחר ששם נחתם הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה שסיים את מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. הסכם זה נחתם על ידי פקידי גרמניה הנאצית והרפובליקה הצרפתית השלישית במהלך מלחמת העולם השנייה, ונכנס לתוקף רק ב-25 ביוני 1940.
בין החותמים מהצד גרמניה היו הפיהרר, אדולף היטלר, וילהלם קייטל, מפקד הוורמאכט, שר החוץ הנאצי, יואכים פון ריבנטרופ, הגנרל אלפרד יודל, מפקד הלופטוואפה ושר התעופה, הרמן גרינג, המזכיר האישי של היטלר, רודולף הס, המפקד העליון של OKH, ולטר פון בראוכיטש והאדמירל, אריך רדר. נציגי צרפת היו שארל הונציגר, ליאון נואל, ז'אן ברג'רה ומוריס לה-לוק.
ההסכם נחתם בעקבות הניצחון המוחץ של הנאצים בקרב על צרפת בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה. בעקבות שביתת הנשק הוקם גוף ממשל צבאי בשטחי צרפת הכבושה. גוף זה ניהל את הנמלים הצרפתיים שהיו על חוף תעלת למאנש והאוקיינוס האטלנטי, וכן הוקם המשטר של צרפת של וישי.
הקרב על צרפת
הצבא הצרפתי, שהיה אחד מהצבאות הטובים ביותר בעולם אבדו בכיתור בצפון. עמם אבד מיטב הציוד הממוכן. החזית השתרעה על פני מאות קילומטרים, מסדאן ועד התעלה, וכוח האדם היה מוגבל. בעל הברית העיקרי, בריטניה, פינה את עיקר כוחו בדרך הים (על אף שהדיוויזיה ה-51 (היילנד) נותרה על אדמת צרפת), ובעלי הברית המשניים, בלגיה והולנד, נכנעו. לרשות וייגאן עמד כוח בן 64 דיוויזיות צרפתיות, ודיוויזיה אחת בריטית. לא הייתה לו כל עתודה ליצירת הגנה לעומק. אם ייפרץ קו ההגנה, לא תהיה כל אפשרות לסתום את הפרצה.
במהרה הכוחות הצרפתיים החלו לסגת אך גרמניה איימה לכבוש את פריז ובשל כך ממשלת צרפת העבירה את מקום משכנה מהבירה, פריז לבורדו ב-10 ביוני, עוד באותו יום הכריזה הממשלה על פריז כעיר פתוחה על מנת למנוע את החרבת העיר ואתריה.
עד 22 ביוני 1940, היום בו נחתם הסכם שביתת הנשק ספרו הגרמנים כ-27 אלף חיילים שנהרגו, יותר מ-111,000 פצועים וכ-18,000 נעדרים. לעומת זאת הצרפתים נחלו הפסד צורב בהרבה והצבא הצרפתי ספר כ-92,000 הרוגים, למעלה מ-200,000 פצועים. גם חיל המשלוח הבריטי, הובס ואיבד 66,426 חיילים מהם 11,014 נהרגו או מתו מפצעיהם, 14,074 פצועים ו-41,338 נעדרו או נפלו בשבי. ננטשו כ-700 טנקים, 880 תותחי שטח, כ-500 תותחים נגד מטוסים, 850 תותחים נגד טנקים ועוד.
הבחירה ביער קומפיין
מיואש מהתגובה העוינת בקבינט להצעה בריטית לאיחוד פרנקו-בריטי, ובשל אמונתו כי שריו אינם תומכים בו עוד, התפטר ראש הממשלה פול ריינו ב-16 ביוני. אחריו והוחלף על ידי המרשל אנרי פיליפ פטן, שמסר הודעה ברדיו לעם הצרפתי, בה הודיע על כוונתו לבקש שביתת נשק עם גרמניה. כאשר הפיהרר, אדולף היטלר קיבל את הודעת ממשלת צרפת כי ברצונם לנהל משא ומתן על שביתת נשק בחר האחרון ביער קומפיין כמיקום בו יתנהל המשא ומתן, היטלר בחר ביער קומפיין מפני שזה המקום בו נחתמה שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918) ובחירה זו הייתה מעיין נקמה של גרמניה על כך שצרפת השפילה אותו בהסכם שביתת הנשק של 1918. קרון הרכבת של קומפיין, בו נחתם ההסכם נחתם.
העיתונאי ויליאם שיירר, כותב הספר "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" נכח באותו אירוע ודיווח כי. ב-21 ביוני ישב היטלר באותו כיסא בו ישב הגנרל הצרפתי, פרדיננד פוש כאשר שוחח עם נציגי האימפריה הגרמנית המובסת. לאחר שהאזין לקריאות הפתיחה של השיחות, במחווה של בוז כלפי הנציגים הצרפתיים החליט היטלר לעזוב את הקרון (כמו שעשה פוש ב-1918) ונתן להמפקד העליון של הוורמאכט, וילהלם קייטל להמשיך במשא ומתן לבדו. המשא ומתן נמשך יום אחד וכבר ב-22 ביוני 1940 נחתם ההסכם וזאת לאחר שיחה עם נציגי ממשלת צרפת, שנאלצו לברוח לבורדו ובפרט עם שר הביטחון הצרפתי, הגנרל מקסים וייגאן.
תנאים
לגרמניה הנאצית היו מספר סיבות להגיע להסכם שביתת נשק, ראשית הנאצים רצו להבטיח שצרפת תפסיק להילחם בהם בשטחי אפריקה הצפונית הצרפתית, סיבה נוספת הייתה שהנאצים העדיפו להשאיר ממשלה צרפתית שתפטור את גרמניה מהנטל שבניהול צרפת, במיוחד שהנאצים חפצו בכיבוש בריטניה כחלק ממבצע ארי-הים.
על פי ספרו של העיתונאי, ויליאם שירר "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" הגנרל הצרפתי, שארל הונציגר התלונן כי תנאי שביתת הנשק שהוטלו על צרפת היו קשים בהרבה מאלו שהוטלו על גרמניה ב-1917, ככה למשל הגרמנים דאגו שהשטח הכבוש שברשותם ישלוט על נמלי תעלת למאנש ועל הנמלים שלחופי האוקיינוס האטלנטי, בנוסף לכך על הצרפתים היה להסגיר את כל האנשים שקיבלו מקלט מדינה בצרפת ואת כל עלויות הכיבוש הגרמני היו הצרפתים צריכים לשלם (כ-400 מילון פרנקים צרפתיים מדי יום). עם זאת, אחד הוויתורים הבודדים של גרמניה לצרפת היה לאפשר פעילות מינמלית, אך קיימת של צבא צרפת, "ויתור" נוסף מצד הגרמניים היה שחיל הים הצרפתי נאלץ להתפרק מנשקו אך לא להיכנע.
בנוסף לכך, הוקמה ממשלת בובות ששלטה על שטחי דרום צרפת, ממשלת זו כונתה לימים "צרפת של וישי" שנוהלה בפועל על ידי גרמניה הנאצית אך באופן רשמי הייתה ממשלה עצמאית.
סעיף 19 לשביתת-הנשק הצרפתית-גרמנית דרש מהמדינה הצרפתית למסור לרשויות גרמניה כל אזרח גרמני שהיה נמצא תחת שטח צרפתי, מרביתם היו מועמדים לגירוש למחנות הריכוז שהוקמו בגרמניה, מפקד הוורמאכט, גייטל קיבל הבטחה בעל פה שהדבר יחול בעיקר על אותם פליטים ש"קידמו את המלחמה" ובכך רמז ליהודים, אם לא די בכך קייטל דרש ואף קיבל הבטחה למסור יהודים גרמנים שנהנו ממעמד פליט בצרפת.
המשלחת הצרפתית, בראשות הגנרל שארל הונציגר ניסתה לרכך מעט את התנאים המחמירים של ההסכם אך קייטל השיב כי הם צריכים או לקבל את ההסכם כמו שהוא או לדחות אותו על כל סעיפיו. לנוכח המצב הצבאי הנואש בו נמצאה צרפת, לא נותרה להונציגר ברירה אלא להסכים לתנאים. הפסקת האש נכנסה לתוקף ב00:35 ב-25 ביוני 1940, יותר מיומיים לאחר חתימת ההסכם, לאחר שנחתם הסכם שביתת הנשק בין צרפת לאיטליה, בעלת בריתה של גרמניה הנאצית.
במסגרת ההסכם עם איטליה, סוכם כי המושבה הצרפתית בסומליה (סומלילנד הצרפתית) תהיה נייטרלית במלחמה בין מדינות הציר לבעלות הברית. במושבה זו הוצבו כ-10,000 חיילים חמושים היטב, תחת פיקודו של הקולונל פול לואי לז'נטיום. בתחילה ניסה לז'נטיום להמשיך בלחימה על אף הסכם הכניעה, וב"פקודה כללית מס' 4" שהוציא לכוחותיו, גינה את הסכם שביתת הנשק, והכריז על כוונתו להמשיך בלחימה לצד הבריטים. אך הוא לא זכה בתמיכת צבאו והפקידות הצרפתית האזרחית בסומלילנד, ששמרו על נאמנות למשטר וישי.
תולדות קרון קומפיין בהמשך המלחמה
כמה שבועות לאחר הטקסים בקומפיין הועבר הקרון לברלין והועמד בגני הלוסטגארטן (אחד מאתרי המצעדים ההמוניים של המפלגה הנאצית) לתצוגה בפני הציבור. שרידי האתר בקומפיין, כולל המוזיאון, הכתובת ופסל אלזס נהרסו ורק פסלו של פוש הושאר כדי "לחזות" בכל אלה (פוש מת ב-1929 בפריז). גורלו הסופי של קרון קומפיין לא ברור. תושבים שווייצרים ושוודים בברלין העידו שראו אותו נהרס בהתקפת חיל האוויר הבריטי את ברלין ב-22–23 בנובמבר 1943. עדויות אחרות טוענות שהועבר לקרווינקל בתורינגיה ושם נהרס על ידי חיילי ה-SS עם התקרבות צבא ארצות הברית.
יחסי אוסטרליה–הולנד
יחסי אוסטרליה–הולנד הם היחסים דו-צדדיים בין אוסטרליה להולנד.
היסטוריה
התצפית האירופית המתועדת הראשונה על יבשת אוסטרליה, והיבשה האירופאית המתועדת הראשונה ביבשת אוסטרליה (בשנת 1606) מיוחסת להולנדים. הספינה והצוות הראשונים ששרטטו את החוף האוסטרלי ונפגשו עם אנשי האבוריג'ינים היו "דויקן" שאותה ניהל הנווט ההולנדי וילם יאנסזון. ההולנדים התוו את כל קווי החוף המערביים והצפוניים וכינו את יבשת האי "ניו הולנד" במהלך המאה ה-17, אך לא עשו שום ניסיון להסדר.
במהלך מלחמת העולם השנייה ומיד אחריה, הוצבה ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים בגולה בוואקול, קווינסלנד, ושירות המידע הממשלתי להודו בהולנד במלבורן, בהסכמת ממשלת אוסטרליה הלייבורית דאז. אוסטרליה תוכננה כמוצב הבסיס להטלת שלטון קולוניאלי באינדונזיה מחדש.
היסטורית, סוגיות דיפלומטיות התעוררו סביב מערב גינאה החדשה, ועצמאות אינדונזיה מהולנד (כאשר אוסטרליה הכירה הרפובליקה האינדונזית ב-9 ביולי 1947). בשנת 1955 ביקר ראש ממשלת אוסטרליה, רוברט מנזיס, בהולנד לדיון בנושא מערב פפואה עם פקידים הולנדים, בהם ראש ממשלת הולנד וילם דריס ושר החוץ ג'וזף לונס.
יחסים דיפלומטיים
שתי המדינות משתפות פעולה במגוון נושאים, כולל טרור, שינויי אקלים, זכויות אדם ויעדי פיתוח המילניום. בשנת 2001 חתמו המדינות על הסכם בנושא ביטוח לאומי עבור מי שחי או עבד בשתי המדינות.
בתקופה שבין 1947–1971 היגרו לאוסטרליה כ-160,001 הולנדים, ונכון לשנת 2006 יש כ-90,000 אוסטרלים ממוצא הולנדי.
עמותת "יוזמות עתיד"
עמותת "יוֹזמוֹת עתיד" היא עמותה שלא למטרות רווח. הוגה הרעיון להקמת העמותה הוא ניסים בר-אל. העמותה החלה לפעול בתוך ארגון לתת.
רקע כללי
עמותת "יוזמות עתיד" הוקמה ב-2015 ומטרתה לסייע לנשים במצב סוציו-אקונומי נמוך או במשבר כלכלי להקים עסק עצמאי, וזאת באמצעות הכשרה עסקית והפעלת תוכניות המשך לנשות העסקים בוגרות הקורסים.
התוכנית כוללת הליך מיון, הכשרה קבוצתית וליווי אישי על ידי מנטור/ית מתנדב/ת, ומעטפת השתלמויות עסקיות בתחומים שונים.
נסים בראל מעורב באופן פעיל בהתוויית דרכה של העמותה ובניהולה.
העמותה נתמכת על ידי גופים שמעניקה את שירותיה לנשים מכל מגזרי החברה בישראל, כגון: בנק הפועלים, בנק לאומי, שטראוס, מגדל חברה לביטוח, השלטון המקומי, משרדי ממשלה, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (USAID), ארגון "ג'וינט" ישראל, מגופים עסקיים ומקרנות וכן משיתופי פעולה עם מוסדות וגופים ממשלתיים ומתרומות אנשים פרטיים.
היקף פעילות
מדי שנה פונות לעמותה כ-6,000 נשים, מהן נבחרות לתוכנית יותר מ-1,000 נשים, על פי התאמתן האישית, מצבן הכלכלי, והיתכנוּת הרעיון העסקי שלהן.
העמותה פועלת בפריסה ארצית, מעניקה את שירותיה לנשים מכל רובדי החברה בישראל ומאז הקמתה הכשירה 5,500 נשים שאותן היא מלווה לעצמאות כלכלית.
תוכניות הכשרה
עמותת "יוֹזמוֹת עתיד" מפעילה תוכניות הכשרה עסקית המותאמות לקהלי יעד שונים: מזרח מערב – במקביל להכשרה עסקית לנשים ממזרח ירושלים וממערבהּ, מתקיימות בתוכנית זו פעילויות משותפות לשתי הקבוצות שנועדו ליצור הכרויות אישיות ולטפח דו-קיום על בסיס הפלטפורמה העסקית. התוכנית מכשירה כ-1,000 נשים במשך 3 שנים, ופועלת בשיתוף עם USAID; יזמוּת עסקית בחברה משותפת – הכשרה משותפת לנשים ממגזרים שונים בחברה מעורבת; משְׂכִירָה לעצמאית – הקניית כלים עסקיים למעבר מעבודה שכירה לתפעול עסק עצמאי; 60+ – הכשרה המותאמת לנשות הגיל השלישי המעוניינות להקים עסק עצמאי, כאמצעי לשיפור מצבן הכלכלי והתעסוקתי לאחר הפרישה לגמלאות; יזמוּת עסקית צעירה – הענקת כלים עסקיים ממוקדים להקמת עסק בגיל צעיר; יזמוּת עסקית בחברה החרדית – הכשרה לתעסוקה עצמאית, המותאמת לאורח חייהן של נשים חרדיות; פרקטיקה – ליווי עסקים בפריפריה, בשיתוף עם המכללה האקדמית ספיר.
וילף סקולדינג
וילף סקולדינג (באנגלית: Wilf Scolding; נולד ב-25 באפריל 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
סקולדינג נולד בויילס, בריטניה.
קריירה
סקולדינג החל את קריירת המשחק שלו כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "סקינס" בשנת 2009. בשנת 2014 הופיע בפרק בסדרה הבריטית "רופאים", בסדרת הטלוויזיה "הבורג'יה" ובתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה, "The Passing Bells".
בשנת 2017 הופיע בעונה השביעית של משחקי הכס, בה גילם (בפלאשבק מחיזיון של בראן סטארק) את ראיגאר טארגאריין, נסיך דרגנסטון ואחיהם הבכור של דאינריז טארגאריין וויסריז טארגאריין.
בשנת 2018 גילם את הנסיך מווילס בהצגה "טירופו של המלך ג'ורג' השלישי". ההצגה הוקרנה בשידור ישיר בטלוויזיה. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "Martin's Close" המבוסס על ספר באותו שם מאת מ. ר. ג'יימס.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "התאמה מושלמת". הוא לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "חיות הפלא: הסודות של דמבלדור", ששודר לאקרנים באפריל 2022.
סקולדינג דיבב בכמה משחקי וידאו בהם "Battlefield V".
קרל גרגר
קרל גרגר (בגרמנית: Karl Gröger; 7 בפברואר 1918, וינה – 1 ביולי 1943) היה חבר במחתרת ההולנדית וחסיד אומות העולם. הוא נדון למוות על ידי בית דין של האס אס והמשטרה הגרמנית בהאג והוצא להורג.
ביוגרפיה
במרץ 1938 סיים את לימודיו וברח לאמסטרדם, שם המשיך בלימודי הרפואה. במאי 1940, הוורמאכט כבש את הולנד וגרגר הוכרח להצטרף לצבא הגרמני. אחרי כמה חודשים הצבא סילק אותו משורותיו מכיוון שהוכרז כיהודי באופן חלקי. למעשה, אמו פרידה הייתה יהודייה (אם כי התנצרה בשנת 1911) ואביו (שגם שמו היה קרל) היה יהודי למחצה. קרל עצמו הוטבל לאמונה הקתולית בלידתו.
גרגר הצטרף לשורות תנועת ההתנגדות של חריט ואן דר פיין, פסל ולימים חסיד אומות העולם על פועלו בתקופת השואה. קרל עבד גם עבור עיתון המחתרת "Rattenkruit" (רעל עכברים), והשתתף בתקיפה על משרד רישום האוכלוסין באמסטרדם ב-28 במרץ. בתקיפה זו לא נהרג איש אך ככל הנראה ניצלו חייהם של אלפי יהודים הולנדים ואזרחים אחרים.
חברי קבוצת המחתרת של גרגר פרצו לבניין בתלבושת של שוטרים. הם נטרלו את השומרים ופוצצו את הבניין. בתקיפה זו הושמדו כרטיסיות בהן נרשמו פרטיהם של אלפי הולנדים שנועדו להישלח לעבודת כפייה ולמחנות ריכוז.
לאחר מכן נאלץ גרגר לברוח שוב. הוא הסתתר בחווה אבל התגלה על ידי האס אס כששלח הודעה לחברתו.
גרגר נעצר על ידי הגסטפו והובא לכלא משטרת אמסטרדם. הוא נידון למוות על ידי האס אס והמשטרה במשפט שהתקיים בהאג ב-1943. עתירה לחון אותו נדחתה על ידי מפקד האס אס היינריך הימלר. גרגר נורה על ידי המשטרה בדיונות ליד אוברווין בצפון הולנד. גרגר אמר לעורך הדין שלו כי הוא מקווה שמעשיו ישרתו את יצירתם של יחסים טובים יותר בין הולנד לבין גרמניה.
לפני הוצאתו להורג כתב גרגר מכתב פרידה להוריו: "אמא נפלאה, מקסימה אבא. אני אמות מחר. באמת הייתי צריך לפעול כך. לא הייתה לי ברירה אחרת. אלוהים נתן לי את הכוח להשלים עם המצב. הכנתי את עצמי למוות. מעל הכל סירבתי להרגיש שנאה או נקמה. אהיה קשוח, בעזרת אלוהים, ואמות כמו גבר, ברצון האל". במכתבו האחרון לפני הוצאתו להורג כתב: "אני מאמין כי בפעולה אחת זו הבאתי יותר ברכה לאנושות מאשר הייתי עושה בחיים שלמים כרופא."
אלגוריתמים של תרמוסטט
באנסמבל הקנוני כאשר מתעסקים בדינמיקה המולקולרית, התרמוסטט משמש לשליטה בטמפרטורת המערכת. תכליתו לוודא שהטמפרטורה הממוצעת של המערכת היא הטמפרטורה הרצויה. ישנו מגוון תרמוסטטים אשר לכולם אותה התכלית הנ"ל אך אלגוריתם הפעולה שלהם שונה.
התרמוסטט של אנדרסון- שיטת התנגשות סטוכסטית
באנסמבל הקנוני, מספר החלקיקים N, הנפח V והטמפרטורה T הם גדלים קבועים בעוד שהאנרגיה עושה תנודות סביב ערך שיווי המשקל. על מנת לדמות את האנסמבל הקנוני, אנדרסון צימד את המערכת לאמבט חום ששמרה על הטמפרטורה הרצויה. הצימוד מתואר על ידי התנגשות סטוכסטית בין חלקיקים שנבחרים אקראית. בשיטה של אנדרסון, משוואות התנועה של N חלקיקים בנפח V הן משוואות המילטוניאן כאשר:
>
כאשר הביטוי השמאלי מייצג את תוספת ההתנגשות הסטוכסטית. כל התנגשות כזו היא התרחשות מידית אשר משפיעה על התנע של חלקיק אחד. בין התנגשויות, מצב המערכת משתנה בהתאם למתואר במשוואה (1). כדי בצע את הסימולציה נשתמש בשני פרמטרים: T- הטמפרטורה הרצויה של המערכת ו- f- התדירות של ההתנגשות הסטוכסטית אשר קובעת את עוצמת הצימוד עם אמבט החום. אם התנגשויות עוקבות אינן קשורות זו לזו, אז ניתן לתאר את מקטעי הזמן בין ההתנגשויות באמצעות התפלגות בצורת התפלגות פואסון:
כאשר P(t,f)dt הוא ההסתברות שההתנגשות הבאה תתרחש במקטע הזמן [t,t+∆t].
הסימולציה
בוחרים סט ראשוני של מיקומים מרחביים ותנעים: ומבצעים אינטגרל על משוואות התנועה (1) עד שמגיעים לזמן בו מתרחשת ההתנגשות הסטוכסטית הראשונה. נסמן את החלקיק שהשתתף בהתנגשות ב- i. אז התנע של החלקיק לאחר ההתנגשות נבחר אקראית מהתפלגות בולצמן בטמפרטורה T. השינוי בתנע מתרחש מיידית. שאר החלקיקים אינם מושפעים מההתנגשות, ולכן יש לבצע אינטגרל על משוואות התנועה המייצגות את סך כל החלקיקים, עד הזמן בו מתרחשת ההתנגשות הבאה. וחוזר חלילה על האלגוריתם המתואר, זהו אלגוריתם של אנדרסון. התוצאה של תהליך זה היא מסלול מוגבל של N חלקיקים בנפחV:. מסלול זה יכול לשמש לחישוב ממוצעי זמן של כל גודל שהוא באופן הבא:
השילוב של המכניקה של ניוטון והתנגשות סטוכסטית הופכות את הסימולציה הזו לשרשרת מרקוב. אנדרסון הראה שהחלוקה הקנונית במרחב הפאזה אינה משתנה תחת יישום חוזר ונשנה של האלגוריתם הנ"ל. בשילוב עם העובדה ששרשרת מרקוב אינה מחזורית ואינה ניתנת להפחתה, משתמע שהאלגוריתם של אנדרסון אכן מייצר התפלגות קנונית. למעשה, ממוצע הזמן של כל F כלשהו המחושב באמצעות מסלול אנדרסון שווה לממוצע האנסמבל של F עבור האנסמבל הקנוני בו הטמפרטורה היא T.
כאשר Q היא פונקציית החלוקה של האנסמבל הקנוני ו- \beta= 1/kT
החיסרון
של התרמוסטט של אנדרסון הוא שמאחר והאלגוריתם משנה את המהירויות באופן אקראי הדינמיקה למעשה אינה פיזיקלית. כך שהתרמוסטט של אנדרסון לא מהווה שיטה טובה למדידת המאפיינים הדינמיים של המערכת.
הרחבה של משוואות התנועה
האנרגיה של מערכת של N חלקיקים בטמפרטורה קבועה מבצעת תנודות סביב ערך שיווי המשקל. לכן, על מנת לדמות מערכת שכזו צריך מנגנון כלשהו שיגרום לתנודות אלה. לשם כך, נוייס מציע לגראנגיאן מורחב, לאגרנג'יאן המכיל קואורדינטות ומהירויות נוספות ומאלכותיות. למעשה, שיטת הלגרנג'יאן המורחב הוצגה לראשונה על ידי אנדרסון בסימולציית הלחץ הקבוע. השימוש בשיטה זו נפוץ יותר באופן שהציע נוייס ולכן שיטה זו מכונה גם התרמוסטט של נוייס-הובר. נניח שהמערכת המדומה מכילה N חלקיקים עם קואורדינטות q'_i, מסות m_i, אנרגיה פוטנציאלית \phi(q') ותנע p'_i. דרגת חופש נוספת s משמשת כמערכת חיצונית למערכת המדומה. בנוסף, ישנם משתנים וירטואליים (q', p', t) שקשורים למשתנים האמיתיים (q^',p^',t) באופן הבא:
והמהירות האמיתית מבוטאת על ידי:
כעת ניתן להסתכל על הטרנספורמציות הנ"ל בשינוי זמני: dt'=dt/s.
הלגרנג'יאן של המערכת המורחבת של N חלקיקים ומשתנה s במונחי המשתנים הווירטואליים:
כאשר Q זוהי המסה האפקטיבית שקשורה לs ו-g מייצג במהותו את מספר דרגות החופש של המערכת. עם זאת, ערכו המדויק יבחר כך שתהיה התפלגות קנונית בשיווי משקל. בנוסף, לוגריתם תלות הפוטנציאל במשתנה s היא חיונית לייצור האנסמבל הקנוני. הקשר בין התנע לבין q_i ו-s ניתן באופן הבא:
באמצעות קשרים אלה ניתן להגיע להמילטוניאן של המערכת המורחבת של N חלקיקים והמשתנה s במונחי המשתנים הווירטואליים:
לפי הפורמליזם של ההמילטוניאן משוואות התנועה ניתנות על ידי:
כעת ניתן לראות שההמילטוניאן המורחב H_N נשמר כאשר המערכת המורחבת נוצרה לפי משוואות התנועה הנ"ל. לכן, שיטה זו מייצרת אנסמבל מיקרוקנוני עבור המערכת המורחבת.
שימור האנסמבל הקנוני
כאשר E מייצג את האנרגיה שניתנה מראש ו- H_0 מייצג את ההמילטוניאן הקלאסי:
באמצעות החלפת משתנים ניתן להמיר את המשתנים הווירטואליים למשתנים האמתיים, ולקבל:
נשים לב, שעבור g= 3N+1 פונקציית החלוקה של המערכת המורחבת זהה לפונקציית החלוקה של המערכת המקורית באנסמבל הקנוני מלבד פקטור קבוע:
(כאשר \beta=1/kT)
ואז, פונקציית החלוקה בשיווי משקל:
ולבסוף נקבל:
תרמוסטט גאוסיאן- שינוי קנה המידה של המהירות
זו השיטה הראשונה שהוצעה לקיבוע ערך הטמפרטורה (ללא תנודות). בשיטה זו המהירויות נמדדות לפי קנה המידה:
כאשר T_0 זו הטמפרטורה הרצויה ו-T זו הטמפרטורה שחושבה באמצעות מהירות החלקיקים.
הרחבה של שיטה זו מרמזת על אילוץ משוואות התנועה כדי לשמור על הטמפרטורה קבועה. עקרון גאוסיאן עבור האילוץ הפחות משמעותי קובע כי כח שנוסף להגבלת תנועה החלקיקים צריך להיות מאונך למשטח. לפי עיקרון זה, כח מאלץ \alpha p_i מתווסף למשוואת הכוחות (1) וכתוצאה מכך המשוואות לא מוצגות בצורה הקנונית. הפרמטר α נקבע לפי הדרישה שהטמפרטורה, או האנרגיה הקינטית הכוללת, קבועה:
השיטה הזו יכולה לשחזר את ההתנהגות הקנונית בקואורדינטות מרחביות אם קובעים g= 3N-1 כאשר N מייצג את מספר החלקיקים. כיוון שנעשה שימוש בעקרון גאוסיאן, שיטה זו נקראת גם תרמוסטט גאוסיאן. תרמוסטט זה הוא למעשה מקרה פרטי של תרמוסטט נוייס-הובר.
חסרון
ישנו חסרון בשיטה, כיוון שהיא מניבה אי רציפות בתנע של המסלול בעקבות נוהל שינוי קנה מידת המהירות בכל שלב.
יהודה לייב שייאר
הרב יהודה לייב שייאר (פרנקפורט, ה'תצ"ג – דיסלדורף, כ"ו בשבט ה'תקפ"א, 29 בינואר 1821) היה רב גרמני. החל משנת תק"ן כיהן כרב של העיר דיסלדורף ושל הדוכסות הגדולה של ברג.
נחשב לגדול בדורו ונשלחו אליו שאלות מגדולי דורו כרבי נתן אדלר, והרב חיד"א כתב לו "נר ישראל עמוד הימיני פטיש החזק". תשובה אליו מופיעה בשו"ת הנודע ביהודה. הכשיר במשך עשרות שנים תלמידים רבים שחלקם נשאו בעול הרבנות. ידע לנהל את עירו שלו בשלום ולהוביל אותה בתקופות קשות. בחודש אדר ה'תקנ"ב חנך את, שנבנה בה משנת ה'תק"נ.
השתתף במשלחת אנשי דת שבאה לברך את נפוליאון בונפרטה (יחד עם נציגי הזרמים בנצרות).
הרב שייאר חתום בין "גדולי אנשי שם" בהדפסת ספר הצל"ח על ידי בנו של הנודע ביהודה (פראג, תקנ"ט). רבי יהודה לייב קארלבורג (רבה של קרפלד) נשא עליו דברי הספד שנדפסו בספר "שלוש יבבות".
שואנהואצרטופס
שואנהואצרטופס (שם מדעי: Xuanhuaceratops; מילולית: "הפרצוף המקורנן של שואנהואה") הוא סוג של דינוזאור צרטופסי ממשפחת הצ'אויאנגזאוריים, אשר התקיים בסוף היורה שלפני 150.8 עד 145.5 מיליון שנה מזמננו. הדינוזאור התגלה בממצאים בחביי שבצפון-מזרח סין. את שמו קיבל עקב השתייכותו לקבוצת הצרטופסים, בעלי הקרניים ועקב הימצאו בשטחי שואנהואה "Xuanhua District" שבחביי.
הממצאים שלו כללו 4 שלדים קטועים שנמצאו בשנות ה-70 אך מספר חוקרים הניחו שסוג זה מוטל בספק, עקב קושי באפיון השלדים. עם זאת החוקר ג'או שיג'ין גילה ב-2003 באותו אזור 3 שלדים נוספים שהשתמרו במצב טוב יותר והוא הגדיר את הסוג למדע ב-2006. הסוג הכיל מין אחד - Xuanhuaceratops niei, על שם נאיי, התורם של הממצאים.
על פי החוקר גרגורי ס. פאול הגיע השואנהואצרטופס לאורך מטר ולמשקל 6 ק"ג. הוא היה קטן ביותר ביחס לצאצאיו וגם מהקדומים מביניהם. בנוסף הוא גם היה דו-רגלי מאחר שרגליו הקדמיות, באורך של 4 ס"מ היו בעלות עצמות דקות והיה גם בעל ירך משופע. הלסתות שלו היו קרניות עוטות מקור שבקדמתם זוג ניבים גדולים ועוד שיניים חדות קטנות יותר. עם זאת הוא היה אוכל צמחים.
ליגת הכדורגל הלאומית המקצוענית (דרום אפריקה)
ליגת הכדורגל הלאומית המקצוענית (באנגלית: The National Professional Soccer League, בראשי תיבות: NPSL) הייתה שמה של ליגת כדורגל הבכירה בדרום אפריקה, בשנים 1971–1995. באותן שנים, הליגה נוהלה על ידי שלושה ארגונים שונים לחלוטין. בשנת 1996 ירשה אותה ליגת העל הדרום-אפריקאית.
1971–1977
בשנים 1971–1977 הליגה שנראה ליגת קאסל (NPSL Castle League) הייתה מיועד רק לקבוצות דרום אפריקאיות שחורות.
1978–1984
בשנת 1978 הליגה התמזגה עם ליגת הכדורגל הלאומית (NFL), שבעבר התארגנה רק לשחקנים דרום אפריקאים לבנים בשנים 1959–1977. שתי הליגות הקימו יחד ליגת כדורגל חדשה "לא גזעית" שהתקיימה בשנים 1978–1984 (נקראה בשם NPSL), שם הותר ל"קבוצות הלבנות" להחזיק מקסימום שלושה שחקנים שחורים.
מארן מיינרט
כשחקנית
במרץ 1995, אירחה גרמניה את אליפות אירופה, ששימשה כטורניר מוקדמות לגביע העולם שנערך בסוף השנה בשוודיה. במשחק הגמר של האליפות נגד שוודיה, שנערך באצטדיון פריץ ואלטר, פתחה מיינרט בהרכב הפותח, כבשה את השער הראשון ועזרה לגרמניה לנצח 2-3 ולהניף את התואר בפעם השלישית בתולדותיה. מספר חודשים לאחר מכן, בגביע העולם, היא כבשה שני שערים - אחד בשלב הבתים נגד ברזיל והשני נגד אנגליה ברבע הגמר. במשחק הגמר, פתחה מיינרט במרכז הקישור הגרמני, אך לא הצליחה למנוע את ההפסד 2-0 לנורווגיה.
ב-2001, הצטרפה מיינרט לקבוצת בוסטון בריקרס מליגת ה-WUSA האמריקאית - ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן. בעונתה הראשונה בבוסטון, סיימה מיינרט עם שמונה שערים ושבעה בישולים, אך הקבוצה לא הצליחה לעלות לפלייאוף. גם בעונה השנייה, לא הצליחה בוסטון להגיע לפלייאוף, אך מיינרט זכתה בתואר מלכת הבישולים של הליגה עם 15. העונה השלישית והאחרונה של הליגה, הייתה גם עונת השיא של מיינרט. היא זכתה בתואר השחקנית המצטיינת של העונה, נבחרה ל-11 של העונה ואף קטפה את תואר ה-MVP של האול-סטאר.