cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
27 שמלות
עלילה
ג'יין ניקולס (קת'רין הייגל) הייתה שושבינה ב-27 חתונות ל-27 חברות שונות. לילה אחד כאשר היא משתתפת בשתי חתונות כמעט בו זמנית, היא פוגשת את קווין דויל (ג'יימס מרסדן), שעוזר לה להגיע הביתה, לאחר שחטפה מכה חזקה בראש. השניים מתווכחים כאשר מתגלה כי קווין חושב שכל סצנת הנישואין היום היא צינית ומכוערת. הוא מוצא את הארגונית של ג'יין שהיא שכחה במונית שהם חולקים. בינתיים, אחותה של ג'יין, טס (מולין אוקרמן) מגיעה מאירופה, ומתאהבת בבוס של ג'יין במבט ראשון. טס מעמידה פנים שהיא אוהבת את אותם הדברים שג'ורג' אוהב כדי למצוא חן בעיניו. למרות היותה מאוהבת בג'ורג' בעצמה, ג'יין אינה חושפת את האמת ומערכת היחסים בין טס וג'ורג' מתקדמת במהירות. הזוג החדש מתכננים להתחתן תוך שלושה שבועות, וג'יין מארגנת את החתונה של אחותה.
את החתונה מלווה כתב החתונות האהוב על ג'יין, מלקום דויל (ג'יימס מרסדן). מסתבר שאותו הכתב הוא קווין, המשתמש בשם בדוי. לאחר שמסתכל על התוכן של הארגונית של ג'יין, הוא מחליט לכתוב כתבה על "השושבינה המתמדת" בתקווה לקבל קידום בעבודה.
ג'יין לא מודעת לכוונותיו של קווין. כאשר הוא מבקש לראיין אותה על החתונה של טס היא משתפת פעולה. הוא מצליח לשכנע אותה לדגמן את כל שמלות השושבינה שיש לה בארון. הוא לוקח תמונות שלה בכולן ושולח אותן יחד עם הכתבה לעורכת העיתון שלו. ככל שהם מכירים אחד את השני יותר קווין מתחיל לחבב את ג'יין ומבקש מהעורכת שלו לא לפרסם את הכתבה.
כאשר קווין מגלה שג'יין אוהבת את ג'ורג' ועדיין עוזרת לאחותה להתחתן איתו, הוא נוזף בה. במהלך נסיעה, ג'יין מסכימה לבלות את הערב עם קווין ובסופו של דבר משתכרת, ושוכבת איתו. למחרת בבוקר, הם אוכלים במסעדה, ומלצרית מזהה את ג'יין. העורכת של קווין פרסמה את הכתבה שלו בעמוד הראשי של המדור למרות שביקש ממנה להמתין. כאשר ג 'יין רואה את הכתבה, היא מרגישה נבגדת וכועסת. כשהיא חוזרת הביתה, גם טס כועסת עליה. בכתבה טס מתוארת ככלה מהגיהנום. ג'יין מרגישה נורא. המאבק בין האחיות מסלים כאשר טס גוזרת את שמלת הכלה של אמן כדי להתאימה לטעמה. ג'יין הכועסת מודיעה לטס שאם לא תספר לג'ורג' את האמת על עצמה היא תעשה זאת. טס לא מאמינה לה.
טס מבקשת מג'יין להכין מצגת למסיבת האירוסין שלה. ג'יין בהתאם להחלטתה, מראה לג'ורג' את כל השקרים של טס, כמו תמונות של טס עם גברים אחרים, טס אוכלת צלעות (בניגוד לטענתה שהיא צמחונית), טס אוחזת חתול בזנבו, ונרתעת מהכלב של ג'ורג' (היא אמרה לו שהיא אוהבת בעלי חיים, אבל האמת היא שהיא לא). בסיום המצגת, פדרו, הנער שג'ורג' חונך, מגלה לכולם כי טס שילמה לו כדי לנקות את הדירה. ג'ורג', מכריז כי הוא מבטל את החתונה. למחרת, ג'יין מנסה להתנצל. טס מאשימה את ג'יין בקנאה. אחר כך מסבירה שפיטרו אותה, והחבר שלה עזב אותה, ושהיא בסך הכל ניסתה להיות כמו ג'יין.
מאוחר יותר בעבודה, ג'ורג' מציין כי הוא מעריך את ג'יין כי היא אף פעם לא אומרת לא. ג'יין נזכרת כי קווין אמר פעם את אותו הדבר. ג'יין מתפטרת ומודה היא נשארה בעבודה, כי היא הייתה מאוהבת בג'ורג'. הם מתנשקים אבל מבינים מהנשיקה כי זאת לא אהבה אמיתית. ג'יין יוצאת למצוא את קווין, שנמצא בחתונה עליה הוא כותב. היא מכריזה בפני הקהל בחתונה שהיא מאוהבת בו.
שנה לאחר מכן ג'יין וקווין מתחתנים. ג'ורג' וטס נפגשים שוב, וחושבים על לתת לקשר הזדמנות שנייה. כל 27 הכלות אשר ג'יין הייתה השושבינה שלהן, התייצבו כשושבינות, כשהן לובשות את השמלות שהיא כשושבינה, לבשה בחתונה שלהן.
ביקורת סרטים
הסרט קיבל ביקורת מעורבות. באתר מטקריטיק הסרט זכה לציון 47. באתר סרט, הוא קיבל ציון של 77. עיקר הביקורות מציינות שמדובר בסרט קומדיה רומנטית, קלילה ללא עומק. העלילה צפויה מאוד אך מבדרת.
מסיבת משחק (BDSM)
מסיבת משחק הוא אירוע חברתי מתחום ה-BDSM והפטישיזם, שהמשתתפים בו עוסקים בפעילויות שליטה ופטישיזם, באופן כללי או בפעילות מסוימת, במתחם המיוחד לכך הקרוי מועדון פטיש, כאשר משתתפי המסיבה הם אנשים בעלי נטיות דומות, המתכנסים במועדון לשם מימוש נטייתם.
תהילים ט"ז
תהלים ט"ז (מכונה גם "מִכְתָּם לְדָוִד" על שם מילות הפתיחה שלו) הוא המזמור השישה עשר בספר תהילים, והוא מיוחס לדוד המלך. מזמור זה נוהגים לומר בבית האבל, בבית העלמין ובתפילות אזכרה לנפטרים, והוא חלק מתיקון הכללי.
מסיבת משחק (BDSM)
במסיבות משחק המתרכזות ביחסי שליטה, המארגנים לעיתים קרובות יספקו מכשירי BDSM מקצועיים כגון מכשירי קשירה למיניהם שנועדו לכבול ולאזוק את הנשלטים, בעוד משתתפי ומשתתפות המסיבה בדרך כלל מביאים עימם את האביזרים בעצמם, כגון שוטים, מקלות להלקאה, מחסומי פה ועוד. במסיבות משחק המתרכזות בפטיש מסוים, כגון פוט פטיש, המארגנים יספקו ספות, תכשירי ניקוי כפות רגליים ומגבונים, וכן ישכרו את הנשים לצורך הפעילות.
תהילים ט"ז
תוכן המזמור
במזמור מתאר דוד את ביטחונו בה', מודה לו על כך ששמר עליו תמיד, ומביע אמונה כי ה' יגן עליו גם בעתיד ברגעים קשים. לשונו של המזמור קשה, ורבו הפירושים על ביטויים מסוימים בו.
כותרת המזמור
המזמור מתחיל במילה "מכתם", המתארת את רמת חשיבותו של המזמור (ומופיעה בכותרת של מספר מזמורי תהילים).
מסיבת משחק (BDSM)
בדרך כלל מוצב במועדון בר או דוכן המספק שתייה ומקום לשיחות חברתיות בין משתתפי המסיבה, וכן קיים בדרך כלל חדר או פינה להחלפת בגדים (כגון בגדי פטיש) לצד האולם מרכזי לפעילויות הבדס"מ והפטיש. כמו כן, בדרך כלל מסתובבים במועדון מפקחים, המשגיחים שחוקי המסיבה נאכפים, כגון כללי בטיחות או חוקי פרטיות המשתתפים ועוד.
תהילים ט"ז
במחקר וביקורת המקרא
השורות הפותחות של המזמור נחשבים בין הקשים ביותר לפירוש, ולפי סברות שונות של רבים מהחוקרים, משמשת כדוגמה לביטויים מקראיים של אלילים המשמשים לצדו של האל היחיד, או להחלפת האמונה באלילים לאמונה ב"מלאכים".
הפירוש על פי פשוטו, ובהסתמך על חלק מהפרשנות בתרגום השבעים, הוא כך: המשורר פונה לקב"ה ומודה על כך שהוא יודע שאין האל זקוק כלל לטובה ולקרבן של המשורר. הקדושים הם קרבנות המוקדשים לאל, ואדירים הם הצאן. קרבנות אלו מצויים לרוב בטקסי פולחן של עצבים, ריגוש, ניסוך יין ודם, וקרבנות מן החי, המוקרבים לאלילים שהמשורר מעדיף לא להזכיר אפילו בשמם. כנבואת ירמיהו: ולגבי קרבנות קדושים, בספר ויקרא:
מסיבת משחק (BDSM)
בחלק מהמסיבות ישנה הזמנה פתוחה עבור כלל הציבור (בהזמנה מראש), בעוד במסיבות אחרות האירוע מיועד עבור חברי מועדון בלבד, או עבור אנשים המוכרים למארגנים. ייתכנו גם קודי לבוש מסוימים (כגון איסור על בגדי רחוב), או מגבלות של כניסה בזוגות בלבד (שולטת ונשלט וכו') או איסור על גברים להסתובב ללא קולרים ועוד. חלק מהמסיבות גובים תשלום בכניסה למועדון, בעוד במקומות אחרים חוקי האזור אוסרים לגבות תשלום כניסה אך גובים תשלום מראש (עד לתאריך מוגדר כלשהו).
תהילים ט"ז
במחקר וביקורת המקרא
אך רבים נתקשו בדברי הפיסקה. משמעותה של הפתיחה מוסכמת על רוב הפרשנים, במשמעות של אהדה לאל והסתמכות בלעדית רק עליו. סיומה של פיסקה זו גם היא מוסכמת כסלידה מאלילים, שאת שמותיהם המשורר אף לא רוצה להעלות על דל שפתיו.
מסיבת משחק (BDSM)
כמות וסוג המגע המיני המותר בין המשתתפים משתנה ממסיבה למסיבה ומעיר לעיר, בהתאם לחוקי המדינה המקומיים הנוגעים למיניות, ובהתאם לתקנות המסיבה, כגון תקנות לבוש ועירום ציבורי. במדינות שבהם הזנות מותרת ייתכן ויתאפשר לבצע אף יחסי מין בין המשתתפים, בעוד במסיבות אחרות תיאסר אפילו הסרת בגדים אף ללא מגע מיני. בשנת 2000 פלשה המשטרה למסיבת משחק בעיר אטלבורו שבמסצ'וסטס, ארצות הברית, לאחר שהגיעו אליהם דיווחים על הפרות סדר לכאורה של תקיפה ומוסר ציבורי.
תהילים ט"ז
במחקר וביקורת המקרא
השאלה היא היכן היפוך המגמה קורה, ומיהם הקדושים והאדירים, האם הם מתוארים באופן חיובי או שלילי, מהו "עצבותם" ומהי פעולת "מהרו" שהם עשו.
יש המפסקים כשאלה רטורית: למי תהיה טובתי נתונה? לִקְדוֹשִׁים - אֲשֶׁר בָּאָרֶץ הֵמָּה? לאלילי המקום? וְאַדִּירֵי כָּל - חֶפְצִי בָם? ולאלים האדירים שאני כביכול מעוניין בהם?
יש הנעזרים בדברי קהלת המוקשים גם הם: לפי דברי קהלת, קדוש הוא ביטוי, אולי בלשון סגי נהור, העוסק ברוחות טמאות - ריח סירחון המתים, רוחות שבדברי קהלת חוזרות אל העיר בו הם עשו את הרישעה. והפירוש במכתם הוא כהנגדה: ה', אני נסמך רק עליך, ואילו לרוחות המתים הקבורים באדמה, הנקראים קדושים כאן ובתשובת אליפז בספר איוב, ריחות הסירחון העולים מן הקבר וחוזרים עם המבקרים בבית הקברות אל ביתם, והרועים הנודדים - אדיר, על פי מקומות רבים במקרא, כלומר הרוחות הנודדים בעולם, ואילו כל השם את מבטחו באלו, רק יכעסו (או שהרוחות רק ישתוללו ויעשו רעש רב) ויסתלקו בלי לשנות דבר.
פרופ' אלכסנדר רופא על סמך תרגום השבעים, מפרש זאת כשירה אלילית עתיקה ששרדה, ובה ההערצה לאל כוללת הערצה לאלילים הנכנעים לאל, אלילים שמאוחר יותר הוצגו כמלאכים, או, בדרכו של פרופ' קאסוטו, פיסקה זו מהפכת את המשמעות האלילית, ומדגישה את חוסר הצורך של האל והכוחות שתחתיו, רוחות המתים שבאדמה ואלו הנודדים בארץ, לכל צורך במתנות האדם וטקסיו. וכך יש לקרוא: אינך צריך את הטובות שלי, כי אתה מקבל את השירות של האלילים שתחתיך, שליחיך הקדושים, האדירים, אשר רק הם דרושים לך, ואתה אינך זקוק לעזרתנו. הביטוי "חפצי בם" מתפרש כסמיכות ולא כשייכות. ההמשך יִרְבּוּ עַצְּבוֹתָם אַחֵר מָהָרוּ! בַּל אַסִּיךְ נִסְכֵּיהֶם מִדָּם, וּבַל אֶשָּׂא אֶת שְׁמוֹתָם עַל שְׂפָתָי!, מתפרש על פי דברי ישעיה השני ודברי ירמיהו כפולחן להם - לאותם קדושים ואדירים, דרך התרגשות ואולי בכי, וכן בטקסי ניסוך: שתיית ומזיגת דם או יין על גבי מתקן הנקרא "מסיכה". אם כן, סוף הפיסקה מדבר על כוחם המוחלש והמבולבול של שליחים אלו, שאת קיומם אין המשורר רוצה לזכור, ובוודאי שלא לקיים עבורם טקסי פולחן.
חז"ל במדרש תהלים רבה על כתוב זה גם הם הסבירו את הביטוי קדושים על מתים, אך דווקא מתים כאלו שבחייהם היו צדיקים, ולכן הם נקראים "קדושים". ובהתאם לכתוב על אהרן הכהן: או בספר ויקרא:
לפי התלמוד הבבלי, אלו הם דברי הקב"ה אל עם ישראל. הקב"ה מסביר שהטובה שהוא עושה, הוא רק לטובת הקדושים שבעם ישראל, קבוצה הכוללת את האבות והמנהיגים הצדיקים. היפוך המגמה במשפט המתחיל בריבוי "עצבותם" משמעו משפט תנאי: אם עם ישראל ירבה פסלים (הנקראים על שם הפולחן: עצבים), הרי שיענש על כך, והקב"ה הוא זה שממשיך ואומר שאינו רוצה להזכיר אפילו במי מדובר.
בטקסי זיכרון רשמיים
הפרק מוקרא בידי הרב הצבאי הראשי בטקסי זיכרון רשמיים, כמו הטקס הממלכתי ביום הזיכרון בהר הרצל לחללי מערכות ישראל, ובטקס הממלכתי ביום זה לנפגעי פעולות האיבה, הטקס ביום ירושלים לזכר הרוגי עולי אתיופיה, ולעיתים גם בטקס יום השואה ביד ושם.
ארץ גרהאם
ארץ גרהאם (באנגלית: Graham Land) היא החלק של אנטארקטיקה הקרוב ביותר לדרום אמריקה. עד לתגליות של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנים 1934–1937, היה מקובל לראות בה ארכיפלג ולא חצי אי.
ארץ גרהאם היא אותו חלק של חצי האי האנטארקטי שנמצא צפונית לקו המחבר את כף ג'רמי וכף אגאסי. תיאור זה של ארץ גרהאם עולה בקנה אחד עם ההסכם משנת 1964 בין הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה לבין הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית, שבו אושר השם "חצי האי האנטארקטי" ברוב של 28 מול 17, ב-11 בנובמבר 2013, והשמות "ארץ גרהאם" ו"ארץ פאלמר" לחלקיו הצפוני והדרומי של חצי האי, בהתאמה.
ארץ גרהאם קרויה על שם סר ג'יימס ר. ג. גרהאם (James Robert George Graham 1792–1861), ראש האדמירליות הבריטית בתקופת המשלחת של ג'ון ביסקו אל חלקה המערבי של ארץ גרהאם בשנת 1832. החזקה על ארץ גרהאם מבוקשת על ידי בריטניה (כחלק מן הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה), ארגנטינה (כחלק מאנטארקטיקה הארגנטינאית) וצ'ילה (כחלק מאנטארקטיקה צ'ילנה).
בוניטו
בוניטו (שם מדעי: Sarda) הוא סוג של דג ממשפחת הקולייסיים שבסדרת הדקראים המצוי באוקיינוס הפתוח. הם מצויים בכל האוקיינוסים אך באזור הטרופי.
דגים אלה מזכירים את דגי הטונה אך קטנים בהרבה ויותר מפוספסים. הם בעלי סנפירי גב עוקצניים קצת ומבנה גופם מוארך ולא דמוי טיפה. פיהם בעל לסתות גדולות והראשים שלהם גדולים. אורכם יכול להגיע ל-100 ס"מ ומשקלם ל-10 ק"ג.
כל המינים הם דגי מאכל משובחים הניצודים בכמויות גדולות בים.
מינים
בסוג זה ארבעה מינים:
אישטוואן דוז'ה
אישטוואן דוז'ה (בהונגרית: Dózsa István; נירג'האזה, 22 ביוני 1895 – ?) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-הונגרי ששיחק בעשרות סרטים. שנת מותו והמקום לא ידועים.
ביוגרפיה
אישטוואן דוז'ה נולד במשפחה יהודית במזרח הונגריה. בשנת 1915 סיים את לימודיו בבית הספר למשחק של איגוד השחקנים הלאומי. בין השנים 1915 לבין 1919 שיחק בנאג'ווארד, בין 1920 לבין 1922 במישקולץ, מ-1922 עד 1926 בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, ולאחר מכן ב-1927 ב"תיאטרון שדרת אנדראשי". לאחר מכן, הופיע רק מדי פעם בתיאטרון, למשל ב-1932 בלהקת הקברט של לאסלו בקפי, אלא יותר בסרטים. בשל יהדותו והחוקים היהודים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) נמנע ממנו להופיע על במות התיאטרון בין השנים 1940–1944, אלא בפני קהל יהודי. הוא הופיע אם כן על הבמה בהופעות של תיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא שרד את שואת יהודי הונגריה בגטו בודפשט. דוז'ה הופיע גם במספר רב של סרטים. משנת 1955 בגיל מבוגר שיחק בתפקידים משניים כחבר בתיאטרון על שם אימרה מדאץ', משם פרש.
יצחק גולדקנופף
ביוגרפיה
נולד בירושלים למלכה וליהודה אריה (לייבל) מלחין ומנצח בחסידות גור. אב לעשרה, מנכ"ל רשת גני ילדים ומעונות יום בית יעקב ומזכיר ועדת הרבנים לענייני שבת. למד במוסדות חסידות גור (ת"ת עץ חיים וישיבות אמרי אמת בבני ברק ושפת אמת בירושלים). לאחר חתונתו בתשל"ב (1972), למד כשנתיים בכולל אברכים (כולל גור ודגל ירושלים).
בתחום החינוך
החל משנת 1974 היה מנהל חינוכי בתלמודי התורה קמניץ, המסורה, מגן דוד, סנהדרין ולבסוף גור (ירושלים), שם היה גם סמנכ"ל. ב־1982 יזם את הקמת "מרכז איגוד הת"תים" גוף ניהולי וייצוגי שבמסגרתו מאוגדים כ־170 תלמודי תורה, בהם כשלושים אלף ילדים. ב־1983 החל לעבוד תחת אביו, שניהל את רשת גני ילדים ומעונות יום בית יעקב, ולאחר פטירת אביו בדצמבר 1988 מונה למחליפו בראשות הרשת, הפרוסה ב־20 יישובים, ובה כ־400 כתות גן וכ־15,000 ילדים. במעונות היום של הרשת כ־200 כיתות בהם מטופלים כ־4,000 פעוטות.
ב־1986 הקים את המרכז הפדגוגי "שתילי אריה" העומד לשירותם של עובדי הוראה מהמגזר החרדי והדתי, במקום מתקיימים כנסים והרצאות בנושאי חינוך, חוגי העשרה, השתלמויות וסדנאות, המרכז מוכר על ידי משרד הכלכלה ועל ידי משרד החינוך. ב־1990 פתח את עמותת בית פתחיה מוסדות לחינוך מיוחד, העוסקת בחינוך ושיקום ילדים עם מוגבלויות שונות בתחום הפיגור והשיקום, כיום מונה העמותה כ-85 גני ילדים, ובה מבקרים ומטפלים כ-1,200 ילדים, לעמותה סניפים בירושלים, בית שמש, גן יבנה, מודיעין עילית ובני ברק. בשנת 2002 הקימה העמותה רשת מרפאות בת חמישה סניפים להתפתחות הילד ולאבחונו. מיזם נוסף שהקים הוא "גדלים ביחד" המעניק תמיכה מקצועית וליווי רגשי להורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים, למיזם סניפים בירושלים, מודיעין עילית, ובית שמש.
ב־2010 וב־2015 פורסם שהשכר שגולדקנופף משלם לגננות העובדות ברשת המנוהלת על ידו, נמוך בכאלף ושלוש מאות שקל משכרן של גננות ברשתות אחרות. בדו"ח של מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס מ־2008 נמתחה ביקורת על כך, ובנוסף נטען שלעומת התנאים הגרועים שבהם מועסקות העובדות, קרובות משפחתו זכו ליחס מועדף ולמשכורת גבוהה. גולדקנופף הכחיש את הטענות . עם הפרסומים על כהונתו הצפויה כחבר כנסת מחו גננות ואנשי תקשורת נגד מינויו.
בועדת הרבנים למען קדושת השבת
כמזכיר ועדת הרבנים למען קדושת השבת הוביל מאבקים נרחבים נגד חברת אל על (2006), חברת שפע שוק, רשת ביג (2015) ומפעלי פניציה (2019).
בפוליטיקה הישראלית
גולדקנופף הוא חבר הנהלת המרכז הארצי של תנועת "אגודת ישראל", ב־2003 נבחר למועצת העיר ירושלים. ביוני 2022 החליט האדמו"ר מגור – הרב יעקב אריה אלתר, שהחל מהבחירות לכנסת העשרים וחמש יכהן גולדקנופף כנציג הסיעה המרכזית באגודת ישראל במקומו של יעקב ליצמן שפרש מהחיים הפוליטיים. בהתאם להחלטה זו, הוצב במקום הראשון ברשימת יהדות התורה מטעם אגודת ישראל לכנסת העשרים וחמש. לאחר תוצאות הבחירות לכנסת העשרים וחמש שבה יהדות התורה קיבלה 7 מנדטים הסיעה נכנסה לממשלת ישראל השלושים ושבע וגולדקנופף מונה לשר הבינוי והשיכון, וב-6 בינואר 2023 נכנסה לתוקף התפטרותו מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי".
כשר השיכון פעל גולדקנופף לאפשר קבורה באדמה ולא בקומות.
חיים אישיים
הוא משמש כשליח ציבור בימים הנוראים בבית מדרש גור. עוסק גם בנדל"ן.
עמית סגל ואחרים טענו שהוא מיליונר והונו מערך לפחות ב-450 מיליון שקל, אך גולדקנופף הכחיש את הדברים.
לקרדה
לקרדה הוא בוניטו או מקרל כבוש, מקורו מהמטבח העות'מאני.
מקור השם ביוונית ביזנטית: lakerta (λακέρτα) ('מקרל'), מלטינית: lacerta ('מקרל' או 'טרכון'). יש הטוענים כי השם הוא עיוות של המילה 'La querida' בספרדית, כלומר "היקירה".
מוציאים מנתחי הבוניטו את העצמות, משרים אותם בתמלחת ואחר כך ממליחים אותם למשך שבוע. אז הם מוכנים לאכילה, או לחלופין, לשימור בשמן זית. במקום בדגי הבוניטו, ניתן להשתמש בדגי מקרל גדולים או בדגי טונה קטנים, בצורה דומה.
פרזיטים (סרט)
פרזיטים (בקוריאנית: 기생충; בכתב לטיני: Gisaengchung) הוא סרט קולנוע דרום קוריאני משנת 2019, בבימויו של בונג ג'ון-הו. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, לרבות הסרט הטוב ביותר, וכן בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט מסוגת קומדיה שחורה ומתח. התסריט לסרט נכתב על ידי בונג עם האן ג'ין-וון. בסרט משתתפים סונג קאנג-הו, לי סון-קיון, צ'ו יו-ג'ונג, צ'וי ווק-שיק ופארק סו-דאם. הסרט מגולל את סיפורה של משפחה ממצב סוציו-אקונומי נמוך אשר מתחזה לאנשים שונים כדי לעבוד בשירות משפחה עשירה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-21 במאי 2019 והפך לסרט הדרום קוריאני הראשון שזוכה בפרס דקל הזהב, וכן לסרט הראשון שזכה בהצבעה גורפת מאז "כחול הוא הצבע החם ביותר" משנת 2013. "פרזיטים" הופץ בדרום קוריאה על ידי חברת ההפקות "CJ Entertainment" ב-31 במאי 2019, ובשאר העולם על ידי "Neon" בסוף אותה שנה. הסרט זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם ואף להצלחה כלכלית עם הכנסות של מעל 125 מיליון דולר. נכון ל-2019, הסרט נחשב לאחד מ-20 הסרטים הכי רווחיים מדרום קוריאה, ולמצליח ביותר של בונג. המגזין "טיים" בחר בסרט כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר לאותה שנה.
הסרט נבחר לייצג את דרום קוריאה בטקס פרסי אוסקר ה-92 בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. זה סרטו השני של בונג שמייצג את המדינה בטקס, אחרי הסרט "אמא" משנת 2009.
בטקס האוסקר שנערך ב-9 בפברואר 2020 זכה הסרט בפרסי אוסקר לסרט (הזוכה הראשון בקטגוריה שאינו בשפה האנגלית), לבמאי, לתסריט המקורי ולסרט הבינלאומי הטובים ביותר.
תקציר העלילה
קים קי-טאק, אשתו, צ'אנג-סוק, ושני ילדיו, קי-וו וקי-ג'ונג, גרים בדירת מרתף קטנה. ארבעתם מובטלים וסובלים מעוני מחפיר. מצבם הקשה מתואר בסצנת הפתיחה, כאשר קי-וו וקי-ג'ונג מחפשים ברחבי הדירה נקודה ממנה ניתן להתחבר ל-Wi-Fi דרך השכנים או דרך החנויות הסמוכות. המשפחה עובדת בעבודות מזדמנות וניזונה מהיד לפה. חברו של קי-וו, מינג-יואק, הוא סטודנט שמתכנן ללמוד מחוץ לקוריאה. הוא בא להעניק למשפחה מתנה מסבו: אבן נוף גדולה, המסמלת עושר. מינג-יואק מציע לקי-וו לעבוד במקומו כמורה לאנגלית וללמד את בתם של אנשים עשירים, משפחת פארק. כבר מהשיעור הראשון קי-וו מתנשק ארוכות עם בתם, והקשר ביניהם מעמיק בהמשך. כדי להתקבל לעבודה מגיש קיי-וו תעודות מזויפות המציגות אותו כסטודנט. לאחר שהוא מקבל את המשרה, הוא מסייע לשאר בני משפחתו לקבל תפקידים שונים במשק הבית של משפחת פארק, מבלי שידעו שהם קרובי משפחה וחסרי ניסיון. קי-ג'ונג מתחזה למורה לאמנות שמלמדת את הבן, קי-טאק מועסק כנהג של אב המשפחה לאחר הפללת הנהג הקודם במעשים מיניים בתוך הרכב, וצ'אנג-סוק מחליפה את עוזרת הבית הוותיקה, מון-גוואנג, שמפוטרת מיידית לאחר שקי-טאק העליל עליה שהיא חולת שחפת.
בשעת לילה מצלצלת לפתע מון-גוואנג (עוזרת הבית הקודמת) בדלת ומבקשת להיכנס כדי לקחת דבר-מה שהשאירה במרתף בגלל פיטוריה החפוזים. צ'אנג-סוק מאפשרת לה להיכנס, ובמהרה מתגלה שמון-גוואנג יודעת על קיומו של מקלט סודי בבית, שבו היא מחביאה את בעלה, גיונג-סי. הוא מבוקש על ידי נושים אכזריים, ובמשך ארבע שנים שהה במקלט וקיבל אוכל מאשתו. מואנג-גוואנג מתחננת לפני צ'אנג-סוק שתאפשר לה להמשיך לטפל בבעלה לאחר פיטוריה, אבל האחרונה מתעקשת לדווח למשטרה על המסתור. בינתיים יורדים למקלט שאר בני המשפחה ותוך כדי כך מתגלה במקרה למואנג-גוואנג שהם בני משפחה אחת. כעת הכוח עובר לידיה, היא מצלמת אותם בטלפון הנייד ומאיימת לחשוף אותם. בין הצדדים מתפתח מאבק אלים, במהלכו מתקשרת גברת פארק לבית ומודיעה כי הפיקניק בוטל בגלל מבול ובני משפחת פארק ישובו לביתם בעוד דקות ספורות.
בני משפחת קים גוררים באלימות את עוזרת הבית לשעבר ובעלה אל המרתף ונועלים אותם. הם מנקים במהירות את הבית ומסתתרים בו כאשר משפחת פארק חוזרת הביתה. צ'אנג-סוק מגישה לגברת פארק אוכל, וזו מספרת לה על טראומת ילדות של בנה, שראה "רוח רפאים" עולה מהמרתף לפני כמה שנים ומאז פיתח חרדות. למעשה, הילד ראה את גיונג-סי, בעלה של עוזרת הבית אשר מתגורר במרתף בלי ידיעתם של בעלי הבית. שאר משפחת קים מסתתרים בסלון מתחת לשולחן ובאישון לילה הם בורחים מהבית בלי להיתפס.
שלושת בני משפחת קים הבורחים, האב ושני ילדיו, מגיעים לדירת המרתף שלהם, ומגלים שכל הבית הוצף בגשמים, וכך גם כל שכונת מגוריהם. למחרת, משפחת פארק מחליטה לערוך מסיבת יום הולדת גרנדיוזית לבנם הקטן בחצר הבית. כחלק מתפקידם השקרי, בני משפחת קים נאלצים לקחת חלק במסיבה, הילדים כמוזמנים וההורים כעובדים. קי-וו יורד למרתף עם אבן הנוף שלו. הוא מגלה את מון-גוואנג, אשר מתה מפצעיה עוד קודם לכן. לפתע, גיונג-סי תוקף את קי-וו, ולאחר מרדף קצר הוא מטיח בראשו את אבן הנוף. כדי לנקום במשפחת קים על מות אשתו, עולה גיונג-סי אל החצר ומתפרץ אל מסיבת יום ההולדת של הילד פארק. הוא רוצח את קי-ג׳ונג לעיני הנוכחים, ולאחר מאבק, צ׳אנג-סוק דוקרת ומנטרלת אותו. ילד יום ההולדת של משפחת פארק נכנס להתקף חרדה בעקבות המאורעות. מר פארק דורש מקי-טאק לעזוב הכול ולהסיע אותם אל בית החולים. קי-טאק, אשר כואב את מותה של בתו, זורק לו את המפתחות לרכב, ואלו נופלים על יד גיונג-סי הפצוע. מר פארק מתכופף להרים את המפתחות וסותם את אפו בגלל הסירחון שעולה מהאיש הגוסס, תנועה שביצע בעבר בזלזול גם כלפי קי-טאק. מרוב זעם, קי-טאק דוקר את פארק למוות ונמלט מהזירה.
לאחר זמן מה מתעורר קי-וו מהתרדמת שבה היה שרוי בעקבות פציעת הראש, ומגלה כי אחותו נרצחה ואביו עבריין נמלט. הוא ואמו נשפטים על מעשי המרמה שלהם אך לא נשלחים לכלא. חייהם של השניים נעשים עתה קשים אף יותר משהיו. יום אחד עולה קי-וו לתצפית שמשקיפה על בית משפחת פארק, שנמכר כבר למשפחה חדשה. לפתע הוא מגלה בעזרת איתותי קוד מורס מהבית, שאביו גר במרתף הבית ומסתתר בו, ולמעשה החליף את גיונג-סי. קי-וו כותב לאביו מכתב ונשבע שיקדיש את חייו כדי לקנות את הבית ולשחרר אותו מהחיים שאליהם נקלע.
למרות חזונו ושאיפותיו של קי-וו, הסרט נגמר בסצנה דומה לסצנת הפתיחה, שבה יושב הנער בדירת המרתף המוזנחת של משפחת קים.
הכנסות
הסרט הכניס 71.4 מיליון דולר בקוריאה הדרומית, 53.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-133.9 מיליון דולר במדינות אחרות. סך כולל של 258.7 מיליון דולר.
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות על סרטים, קיבל הסרט 99 אחוזי תמיכה על בסיס 474 ביקורות, עם ציון ממוצע 9.4 מתוך 10. בקרב המבקרים שאת ביקורותיהם איגד אתר מטקריטיק, 52 זוהו כביקורות חיוביות, מה שהעניק לסרט ציון 96 מתוך 100, כלומר "הערכה עולמית". . באותו אתר, הסרט דורג כסרט הטוב ביותר של שנת 2019.
קישורים חיצוניים
ביקורות
טרכון (דג)
טרכון (שם מדעי: Trachurus; מלטינית: "קשה-זנב") הוא סוג של דגי ים ממשפחת הצניניתיים. דגים אלו הם דגי מאכל חשובים וחלק מהמינים מצויים בסיכון עקב דיג-יתר. הם מכונים בשם הכולל "מקרל", למרות שמשפחתם היא צניניתיים ולא קולייסיים. יחסית לבני משפחתם הם קטנים ואורכם עד 60 ס"מ.
הם חיים בנחילים גדולים ונודדים באוקיינוס בחיפוש אחר יצורים קטנים יותר למאכל. בתורם הם מושכים מגוון טורפים אחרים לרבות עופות ים, טורפי ים, לווייתנאים ודגים אחרים.
הדר עוזרי
הדר עוזרי (נולדה ב-17 בדצמבר 1987) היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
עוזרי נולדה וגדלה בפתח תקווה כבת זקונים ולה שלושה אחים. למדה בתיכון ע"ש "גולדה מאיר".
בשנת 2005 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", והגיעה למקום הרביעי.
זמן קצר לאחר תום התוכנית השתתפה במחזמר "שיר נולד".
עוזרי התגייסה לצה"ל בקיץ 2006 ושירתה בלהקת חיל החינוך.
בשנת 2006 הגישה לצידם של אביב אלוש ודנה פרידר את התוכניות "שיחה צפופה", "מהסיפורש'ך" ו"בוגי" בערוץ ניקלודיאון.
בסוף 2006 חתמה עוזרי על חוזה בסוכנות "טאלנט הפקות". בקיץ 2008 עבדה על אלבום סולו בהפקת תמיר קליסקי ויעקב למאי שמתוכו יצאו הסינגלים "בשבילי" ו"גלים גבוהים", אולם האלבום לא יצא לאור.
באמצע 2012 שימשה במשך כמה חודשים מגישת רצף בתוכנית "צינור לילה" בערוץ 10. באותה שנה המועמדות הסופיות לתחרות "מלכת היופי" צילמו קליפ לשיר שלה, Gilrls Lie.
בשנת 2013 השתתפה בתחרות ה"קדם-אירוויזיון 2013" שנערך בערוץ הראשון עם השיר "תן מעוואל", אך לא העפילה לשלב הגמר. באותה שנה השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80" ובסרט הקולנוע "רימון הזהב".
Plymouth
Plymouth היא תוכנת מסך splash ללינוקס, התומכת באנימציות בזמן עליית מערכת ההפעלה, ומאפשרת אינטראקציה עם המשתמש בזמן האתחול. התוכנה משתמשת ב-DRM, וב-KMS. התוכנה מותקנת לתוך initrd.
ספירת העומר
סְפִירַת הָעוֹמֶר היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לספור כל יום במשך 49 ימים, החל מהקרבת מנחת העומר. ביום החמישים של הספירה חוגגים את חג השבועות, שנקרא כך על שם שבעת השבועות של הספירה. ספירת העומר הוא גם כינויה של תקופה זו, שבה חלה מצוות הספירה.
מנחת העומר
כאמור, בתורה נכתב שיש להתחיל לספור מיום הבאת "קרבן העומר". קרבן זה היה קרב בבית המקדש בט"ז בניסן – למחרת חג הפסח, והוא היה קרב מראשית הקציר. הקרבן נקרא "עומר", על שם כמות התבואה המוקרבת, שהיא "עומר", לכהן שיניפנו לפני ה'. על שם הנפה זאת, הקרבן נקרא גם "עומר התנופה".
הקרבן היה למעשה ביכורי קציר שעורים, והוא התיר את התבואה החדשה למאכל. בשבועות היו מקריבים את שתי הלחם שהיו ביכורי קציר חיטים, והן התירו הבאת המנחות מקמח התבואה החדשה.
פירוש "ממחרת השבת" ותאריך חג השבועות
לגבי מועד הקרבת העומר ותחילתה של ספירת העומר, התקיים בימי בית שני ויכוח בין הרבנים לבין הכתות השונות. בתורה נאמר:.
הצדוקים והבייתוסים שלא האמינו בתורה שבעל-פה, פירשו את המילה שַּׁבָּת כיום שבת ממש ולא כחג. הם אמרו שצריך להתחיל לספור מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת שאחרי הקרבת הפסח כלומר מיום ראשון בשבוע, כמו שכתוב "וּסְפַרְתֶּם לָכֶם מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת", וצריך לסיים את הספירה לאחר שבעה שבועות שלמים, כמו שכתוב "שִׁבְעָה שָׁבֻעֹת תִּסְפָּר-לָךְ", עד היום ראשון ש"מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת הַשְּׁבִיעִת". לפי הצדוקים והבייתוסים יוצא שלחג השבועות אין תאריך קבוע בלוח השנה, אך הוא יוצא תמיד ביום ראשון.
הפרושים, בניגוד לקודמים, פירשו את הכתוב על פי המסורת שהייתה בידם (התורה שבעל-פה), ולפיה במונח 'ממחרת השבת' התכוון המקרא למחרתו של יום טוב הראשון של פסח, דהיינו בט"ז בניסן. לפי מסורת זאת, מתייחסת המילה "השבת" ליום השבתון, ולא ליום השביעי בשבוע שכונה בפי הפרושים "שבת בראשית". הפרושים מצאו ראיה למסורת אבותם בהמשך הפרשה, שם נאמר בקשר ליום הכיפורים:, וגם מצאו עוד מקום שבו חג נקרא שבת. בתלמוד הבבלי מופיע דיון המתפלמס עם עמדת הצדוקים ומצדיק את עמדת הפרושים. לפי גישה זו יוצא שלחג השבועות יש מועד קבוע אחד בלוח העברי והוא ביום ה-50 ממוצאי יום טוב הראשון של הפסח (וכיום בלוח הקבוע מועדו הוא ו' בסיוון).
מחלוקת זו נמשכת עד ימינו: היהדות הרבנית, שאליה משתייכים כיום מרבית היהודים, ממשיכה בעמדת הפרושים, ומפרשת שצריך לספור ממחרת חג הפסח, ואילו הקראים והשומרונים מפרשים שצריך לספור ממחרת השבת.
בלוח השנה במגילות קומראן לכל תאריך יש יום קבוע בשבוע, ספירת העומר מתחילה ביום ראשון שאחרי שביעי של פסח - 26 בחודש הראשון - ושבועות חל ביום ראשון 15 בחודש השלישי. במגילת המקדש מופיעות שתי ספירות נוספות ושני חגי ביכורים נוספים, אחת מתחילה בחג השבועות ומסתיימת במועד התירוש החל ביום ראשון 3 בחודש החמישי, והאחרונה מתחילה במועד התירוש ומסתיימת במועד היצהר שחל ביום ראשון 22 בחודש השישי.
בתורה לא מוזכר תאריך קבוע לחג השבועות, והתאריך נקבע לפי ספירת חמישים יום. מחלוקת מובאת בתלמוד, אם מעמד הר סיני התרחש ביום השישי לחודש, או ביום השביעי לחודש המחלוקת תלויה בפירוש הפסוקים המספרים על ביאת ישראל להר סיני, שהייתה כפי הכתוב "בחודש השלישי" שכל דעה פירשה אותם אחרת. בזמנם של חז"ל, עקב קביעת החודשים על פי ראיית הלבנה, יכול היה החג לחול בימים ה' או ו' או ז' בסיוון, שהיו יכולים לחול כל אחד מהם 50 יום לאחר הקרבת העומר, בהתאם לאורכם של החודשים ניסן ואייר (שיכולים להיות בעלי 29 או 30 ימים). בימינו, אורכם של החודשים קבוע על פי חשבון, חודש ניסן תמיד מלא וחודש אייר תמיד חסר, ולכן חג השבועות יחול תמיד חל ב־ו' בסיוון.
משמעות הספירה
הסברים שונים הוצעו למשמעות הספירה:
הכנה למתן תורה
ההסבר הנפוץ הוא שמתחילים לספור למחרת יום טוב הראשון של פסח, שהוא יום הזיכרון לגאולה ממצרים, לקראת חג השבועות, שלפי המסורת הוא יום הזיכרון לקבלת התורה – כדי להראות שיציאת מצרים אינה אלא אמצעי כדי להשיג את המטרה, שהיא קבלת התורה בסיני. ההסבר מפורסם בשם בעל ספר החינוך. כעין זה כותב גם הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים. וכך מנסח הסבר זה הר"ן
יש מפרשים שימי ספירת העומר בשנה של יציאת מצרים היוו ימי הכנה למתן תורה, כך שבני ישראל שהיו שקועים במ"ט שערי טומאה עלו מדרגה אחת בכל יום מימי הספירה עד לקבלת התורה בטהרה גמורה. בדומה לכך, יש הנוהגים להתכונן בימים אלו לקראת חג השבועות, על ידי תיקון המידות וכדומה. יש שאף חילקו את ארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם לימי הספירה, כך שבכל יום מתמקדים באחד מהדברים, ואת היום האחרון מנצלים לסיכום כללי.
טעמים חקלאיים
בתחילת האביב, שהוא מועד חג הפסח מתחיל קציר השעורה וממנה מונפת מנחת העומר. לעומתה, החיטה מבשילה בסוף האביב, ובמועד חג השבועות מתחיל קציר החיטה, ומביכוריה מונפת מנחה חדשה, היא מנחת שתי הלחם הנאפית חמץ. התקופה שבין פסח לשבועות היא תקופת מעבר מאוכל גס שמשמש מזונם של עניים ובהמות הבית, לאוכל עדין ויוקרתי של בני המעמד הבינוני והעשירים, והספירה מבטאת את הציפייה האנושית, לאכול לחם חיטה טרי מהשנה החדשה.
יחסי אורוגוואי–שווייץ
יחסי אורוגוואי–שווייץ הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לשווייץ. שתי המדינות חולקות היסטוריה ארוכה של יחסים כלכליים הדדיים, והם כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1828. אורוגוואי הפכה ליעד פופולרי עבור מהגרי שווייץ החל משנות ה-60 של המאה ה-19. במאה ה-20 אורוגוואי ראתה את שווייץ כמודל לממשל, אולם קשרים היסטוריים ותרבותיים החלו כבר במאה ה-19. 956 אנשים עם דרכונים שווייצרים התגוררו באורוגוואי בשנת 2008. אורוגוואי תוארה כ"שווייץ של אמריקה" בכתבה של הניו יורק טיימס משנת 1951 בזכות הפופולריות שלה כבירת המקלט לאוכלוסייה שנמלטה מאירופה באותה תקופה ואימוצם של חוקי בנקאות בהשראת שווייץ. תומאס ג'יי נייט כתב גם כי "אורוגוואי הייתה במשך רוב ההיסטוריה שלה 'שווייץ' של דרום אמריקה."
ספירת העומר
טעמים חקלאיים
טעם חקלאי נוסף נזכר בדברי הספורנו: הקציר מתחיל קצת לפני פסח ונמשך עד שבועות, וטיב התבואה תלוי מאוד במזג האוויר. על כן מניפים את העומר כהודאה על הקציר שנקצר עד עכשיו ומתפללים שהמשך הקציר יהיה טוב עד שבועות. ספירת העומר נועדה להזכיר בכל יום את אותה התפילה ואת התלות באלוהים.
יחסי אורוגוואי–שווייץ
היסטוריה
בשנת 1860 רכש בנק זיגריסט ואנד פנדר מבזל אדמות חקלאיות באורוגוואי. לא עבר זמן רב ואזרחי שווייץ הראשונים עברו לאורוגוואי במטרה לעבד את האדמה כחקלאים, שם הקימו את המושבה נואבה הלבציה סביב 1862. בשנת 1931 קראה אורוגוואי למערכת פרלמנטרית בסגנון שווייצרי.
ספירת העומר
טעמים פרקטיים
רבי דוד אבודרהם מציין כי בימים אלו שהעם פזור איש איש בשדהו קיים חשש שעקב הטרדה המרובה בעבודת השדה ישכח מועד חג השבועות,
יחסי אורוגוואי–שווייץ
היסטוריה
בשתי מלחמות העולם, שווייץ פעלה כמתווכת בין אורוגוואי לגרמניה. סמוך לסיום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, ובעקבות אירוע בו צוללת גרמנית השתלטה על משלחת שנשלחה על ידי אורוגוואי לצרפת, "אורוגוואי גרמה לשאלת גרמניה דרך שווייץ, האם גרמניה הבינה שקיימת מצב מלחמה בין שתי המדינות." שוב, במהלך מלחמת העולם השנייה, שווייץ, ככוח המגן, ייצגה את אורוגוואי בגרמניה, איטליה, הונגריה וצרפת.
ספירת העומר
טעמים פרקטיים
טעם נוסף הוא מזכיר, שהספירה נועדה לעורר על כך שימים אלו הן ימי דין על התבואה ועל פירות האילן:
השערות מחקריות
לדעת החוקר זכריה גורן המשמעות הראשונית של המנהגים בספירת העומר קשורה בחרדה של עובד האדמה להצלחת הקציר, שכן ספירת העומר היא תקופת הקציר. בין היתר, הוא מקשר גם ל"ג בעומר בחרדה זו. הוא משער כי המספר ל"ג בספירת העומר היה משמעותי עקב קדושתו של המספר 3.
יחסי אורוגוואי–שווייץ
היסטוריה
הייצוא השווייצרי לאורוגוואי בשנת 2008 היה 127.6 מיליון פרנק שווייצרי, והיבוא השווייצרי בשנת 2008 עמד על 66 מיליון פרנק שווייצרי.
ספירת העומר
הספירה בהלכה
ישנה מחלוקת בהלכה האם בזמננו, שאין בית המקדש קיים ולא מקריבים את קרבן העומר, חיוב הספירה הוא מדאורייתא (=מהתורה), כלומר ציווי התורה אינו תלוי אם בפועל מקריבים את קרבן העומר, או מדרבנן (=תקנת החכמים) זכר למקדש. דעת רוב הפוסקים שהספירה היא מדרבנן.
המצווה לספור מוטלת על כל איש מישראל, הדבר נלמד מלשון הכתוב 'וספרתם לכם', שתהא ספירה לכל אחד ואחד. להבדיל ממצוות ספירת שנות היובל שכתוב 'וספרת לך', כלומר המצווה מוטלת על בית הדין בלבד. נשים פטורות מהמצווה, לפי הכלל שנשים פטורות מכל מצוות עשה שהזמן גרמן, והיינו מצוות שתלויות בזמן. המגן אברהם חייב את הנשים מכח זה שהנשים נהגו לספור וקיבלו עליהן את הספירה כחובה. לעומתו, המשנה ברורה הסתמך על פוסקים אחרים והורה שנשים אינן חייבות.
יש לספור בעמידה, ודין זה נלמד מהפסוק "מהחל חרמש בקמה" שספירת העומר צריכה להיות בקמה, כלומר בקומה (בעמידה), אך גם מי שספר בישיבה יצא ידי חובתו. לפי ההלכה זמן הספירה הוא בלילה, כיוון שהוא נחשב לתחילת היום. בספר חילוקי המנהגים שבין בני בבל לבני ארץ ישראל מופיע, שבני בבל אינם סופרים אלא בלילה, ובני ארץ ישראל סופרים בלילה וביום.
ההלכה דנה האם כל לילה ולילה זו מצווה בפני עצמה או ספירת כל הלילות היא מצווה אחת. לדיון זה ישנה השלכה משמעותית על דיני ספירת העומר למעשה, במקרה שאדם שכח יום אחד לספור, האם הוא יכול להמשיך לספור את הימים הבאים משום שהימים הבאים הם מצווה בפני עצמם ואינם קשורים ליום שנשכח, או מאחר שהכל מצווה אחת ממילא הוא הפסיד את המצווה. ואכן סוגיה זו היא מחלוקת בפוסקים, ובשולחן ערוך הכריע רבי יוסף קארו שיספור בשאר הימים (משום שחוששים לדעה שכל יום זה מצווה) אך בלא ברכה (משום שחוששים לדעה השנייה שהכל זה מצווה אחת). ואמנם המשנה ברורה מביא פתרון בשם הספר אליה רבה והפרי חדש שיכוון לצאת ידי חובת הברכה מחבירו על ידי דין שומע כעונה.
יש נוהגים לאחר את תפילת ערבית בליל חג השבועות או לכל הפחות את הקידוש, שהוא היום החמישים לספירה, על מנת לקיים את הפסוק 'שבע שבתות תמימות', פירוש המילה 'תמימות' הוא שלמות, ולכן ממתינים בהכנסתו של חג השבועות על מנת שיעברו 'שבע שבתות תמימות' כלשון הפסוק. מטעם זה יש נוהגים להקדים את ספירת העומר לפני אמירת עלינו לשבח, אך יש שאומרים אותה לאחר מכן.
הברכה
לפני הספירה מברכים. ברכה זו שמברכים לפני קיום מצוות נקראת ברכת המצוות.
הכלל הוא שאחר שאדם יצא ידי חובת מצווה, אינו יכול לברך עליה 'ברכת המצוות', אפילו אם לא בירך לפני שקיים את המצווה. בשל כך מקובל שמי שלא זוכר את מספר הימים, שואל את חברו 'כמה ספרו אתמול'. אצל התימנים שליח הציבור מברך לכולם וסופר ביחד עימם, ולכן הוא מכריז לפני הברכה שאתמול ספרו כך וכך, כדי שכל אחד ידע כמה לספור. אך בשאר העדות שליח הציבור מברך וסופר, ואחריו הקהל מברך וסופר, וכיון שהוא סופר קודם, אין צורך להכריז כמה היו אתמול. להלכה זאת יש לציין כי המשנה ברורה כבר כתב כי אחר השבוע הראשון יש להקל באמירת מניין היום ולא צריך לומר כמה היה אתמול. שהרי כל שלא ספר גם שבועות לא יצא ידי חובה ועדיין יכול הוא לברך.
יש לספור בתחילת הלילה, ואף אם לא ספר בתחילת הלילה יכול לספור כל הלילה בברכה.
אם שכח לספור באחד הימים, יש אומרים שצריך לספור בשאר לילות, ויש אומרים שכבר אין משמעות לספירה שלו. ויש המבחינים בין אם לא ספר בלילה הראשון שאז אין טעם לספור יותר, לבין אם דילג יום בספירה שאז צריך להמשיך ולספור. ההלכה על פי השולחן ערוך היא, שמספק צריך לספור, אך לברך מספק אסור כי אם אינו מקיים את המצווה תהיה ברכתו ברכה לבטלה.
אך מי שלא ספר בלילה, יש אומרים שיספור ביום בברכה, ויש אומרים שיספור בלא ברכה. ולמעשה הלכה נפסקה לדעת רוב הפוסקים שיספור בלא ברכה ובשאר הימים ימשיך לספור בברכה. וכמה טעמים בדבר: א. היות שכבר לא חסר לו בתמימות וכמו אונן שיספור בלא ברכה. ב. לפי הגמרא בסוכה שימים רצופים נחשבים מצווה אחת. ואז ממה נפשך, אם אי אפשר לספור ביום הרי שיכול לברך למחר כי זו מצווה נפרדת ואם אפשר לספור ביום הרי ספר ויוכל להמשיך לברך. ג. מדין תשלומין.
ברכת שהחיינו
לא נהגו לברך את ברכת שהחיינו לפני הספירה בלילה הראשון, אף על פי שהכלל הוא שבמצוות שבאות לפרקים, בקיום הראשון של המצווה מברכים שהחיינו, שהיא ברכה לאלוהים שהחיה והגיע את המברך לזמן הזה. כגון, בהדלקת נר ראשון של חנוכה או בנטילת לולב ביום הראשון של סוכות. ניתנו מספר הסברים לדבר.
הספירה למעשה
המנהג לשלב את הספירה בבית הכנסת בסוף תפילת ערבית, לפני הקטע עלינו לשבח, או אחריו. ר' יעקב עמדין בספרו 'מור וקציעה' משער שמקור המנהג לספור אחרי ערבית, הוא במנהג הקדום להתפלל ערבית לפני שקיעת החמה. וא"כ כאשר מתפללים אחרי צאת הכוכבים יש להקדים את ספירת העומר לתפילה, אך בפועל נהוג בכל מקרה לספור רק אחרי תפילת ערבית. אחרים מסבירים שמעיקר הדין יש להקדים את התפילה משום הכלל ש'תדיר ושאינו תדיר, תדיר קודם'.
מנהג נפוץ להקדים הצהרה זו, 'הנני מוכן ומזומן לקיים מצוות עשה כמו שכתוב בתורה: וספרתם לכם...'. אצל האשכנזים יוצאי מזרח אירופה נהוג בתפילות חגיגיות (למשל ערבית של שבת או מוצאי שבת) לשיר קטע זה. הקטע לקוח מתוך קטע על פי הקבלה שנקרא לשם ייחוד שאף הוא נפוץ.
לפני הספירה מברכים: 'ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קידשנו במצוותיו וציוונו על ספירת העומר'. כפי שהוזכר, המנהג הוא ששליח הציבור מברך את הברכה וסופר בקול, ואחריו הקהל מברך וסופר לעצמו. אך מנהג התימנים ששליח הציבור מברך לכולם, ואחרי הברכה, כולם כולל שליח הציבור, סופרים לעצמם.
האחרונים אומרים שמי שלא מבין עברית צריך לספור בשפה שמבין, ואם ספר בעברית לא יצא. אך בפועל, מקובל ברוב העדות לספור בעברית. התימנים שימרו מנהג עתיק לספור בארמית, שנזכר כבר בסידור רב סעדיה גאון ובסידור רבי שלמה בן נתן.
צורת הספירה: ביום הראשון אומרים היום יום אחד, ומוסיפים לפי נוסח הספרדים ונוסח ספרד 'לעומר' ולפי נוסח אשכנז 'בעומר'. התימנים סופרים בארמית ולכן אומרים 'בעומרא'. יש גם הבדל בין המנהגים אחרי השבוע הראשון, שכפי שהוזכר, נהוג לפרט את מספר הימים ואת מספר השבועות ואת יתרת הימים, היכן להוסיף את הציון 'בעומר' (או 'לעומר'). מנהג הספרדים והתימנים להוסיף אחרי מספר הימים 'לעומר' (או 'בעומרא'), ואחר כך להוסיף את מספר השבועות והיתרה בלי ציון נוסף. אך מנהג האשכנזים להוסיף את הציון 'לעומר' (או 'בעומר') בסוף הספירה, ומנהג האיטלקים להוסיפו לפני הספירה. דוגמה לנוסח הספירה ביום ל"ג בעומר:
בעבר היו שספרו בלא לציין כלל שהמספר הוא לעומר או בעומר. הרשב"א נשאל אם הציון הכרחי והשיב שאינו נחוץ, אך הוא עדיף משום שהוא ברור יותר.
מסיימים בתפילה שיבנה בית המקדש. התפילה קיימת בנוסחאות שונות: 'יהי רצון שיבנה בית המקדש במהרה בימינו'. או: 'הרחמן יחזיר את עבודת בית המקדש למקומה במהרה בימינו'. או שתיהן גם יחד.
על פי הקבלה, נהוג להוסיף אחר תפילה זו את המזמור 'למנצח בנגינות' ואת הקטע 'אנא בכוח', בחלק מהקהילות, מוסיפים אף תפילה מיוחדת לפי הקבלה, הפותחת במילים: "ריבונו של עולם". בקרב יהודי גאורגיה נהוג שכאשר אומר החזן, את הקטע "ריבונו של עולם", ומציין את המידה הקבלית, הקהל חוזר על המידה בקול רם.
בחוץ לארץ מתחילים לספור בליל הסדר של יום טוב השני. המקובלים נוהגים לספור לאחר עריכת הסדר, יש נוהגים להתאסף אז בבית הכנסת כדי לספור בציבור על פי דברי השל"ה.
נשים בספירת העומר
לפי דעת חלק מהראשונים, ספירת העומר היא מצוות עשה שהזמן גרמה ולכן על פי ההלכה נשים פטורות מלספור. דעת הרמב"ן היא שאין זו מצוות עשה שהזמן גרמה ונשים חייבות לספור.
אישה הרוצה לספור ספירת העומר – נחלקו הפוסקים האם מותר לה לברך על הספירה או לא: למנהג הספרדים (שולחן ערוך) אין לאישה לברך על מצוות עשה שהזמן גרמן ובכלל זה גם ספירת העומר. למנהג האשכנזים (רמ"א) מותר לאשה שמקיימת מצוות עשה שהזמן גרמה לברך על המצווה, אולם שונה מצוות ספירת העומר משאר מצוות עשה שהזמן גרמן, שבספירת העומר הורו מקצת הפוסקים האשכנזים (למשל: המגן אברהם והמשנה ברורה) שאין לאשה לברך על מצווה זו, ולפי הקבלה אין בכלל שייכות לנשים לספירת העומר, ולכן פסק האבני נזר שלא יספרו כלל.
חלק מן הפוסקים האשכנזים, סברו שאישה לא תספור בברכה שהרי "בוודאי" תטעה באחד הימים וממילא ברכותיה יהו לבטלה. לפי פוסקים אשכנזים רבים, אישה שיודעת בעצמה שיכולה לספור את כל הספירה ולא תשכח אף יום רשאית לספור בברכה. לפי חלק מהפוסקים בדור האחרון, נשים הלומדות לימודים תורניים, כגון בנות מדרשה, טוענות רבניות וכו', יכולות לספור בברכה.
הספירה בקבלה
על פי הקבלה, תקופת הספירה מתחלקת לשבעה שבועות. שבעה שבועות שבהם כל עם ישראל עובר הזדככות לקראת מתן תורה, חג השבועות. כל שבוע הוא למעשה בירור לאחת משבע הספירות הקבליות הקשורות במידות: חסד, גבורה, תפארת, נצח, הוד, יסוד, מלכות. שלוש הספירות הראשונות (חכמה, בינה ודעת) אינן מידות ולכן לא נכללו (כך גם לגבי "כתר" אשר לא נכללת תמיד עם שאר הספירות לעניינים מסוימים). השבוע הראשון הוא כולו בירור ספירת ה'חסד', השבוע השני הוא בירור ספירת ה'גבורה', השלישי הוא בירור ספירת ה'תפארת', וכן הלאה. בכל שבוע, לפי הספירה של אותו השבוע, מבוררת אותה הספירה ביחסה לשאר הספירות. כך שביום הראשון בשבוע הראשון הוא 'חסד שבחסד', היום השני הוא 'גבורה שבחסד' ואחר-כך: תפארת שבחסד, נצח שבחסד, הוד שבחסד, יסוד שבחסד ומלכות שבחסד. בשבוע השני, השייך לספירת הגבורה, מתחילים עם חסד שבגבורה, גבורה שבגבורה, תפארת שבגבורה וכן הלאה – שבעה שבועות כנגד שבע ספירות, עד ליום ה-49 בו מבררים את הספירה מלכות שבמלכות. למחרת הוא יום מתן תורה, חג השבועות.
על פי הקבלה ימים אלו נחשבים לימי דין ואלו ימים של חשבון נפש שהם למעשה הכנת הנשמה לקראת מתן תורה.
וכך כתב הרש"ש: "כי ימים אלו ימי פסח וספירת העומר, הם שורש לכל ימות השנה, ובדרך שהולך בהם, בה מוליכים אותו כל ימות השנה".
הזכרת המספר במכתבים
יש הנוהגים בכתיבת תאריכים לציין את היום בספירה, כותבים את היום בספירה ומוסיפים 'לעומר', או למב"י (=למספר בני ישראל), או למ"טמונים שמשמעו מ"ט (=49) מונים, מלשון מנין, והיינו היום הוא כך וכך למניין של הארבעים ותשע.
מנהגי אבלות בימי הספירה
מאז יציאת מצרים היה לימי הספירה צביון של ימי שמחה. בימי בתי המקדש, הייתה לספירת העומר משמעות חקלאית. בתקופה שלאחר חורבן בית המקדש השני, קיבלה ספירת העומר צביון של אבל. האבל מנומק באסון שאירע בימי הספירה, בו מצאו את מותם 24 אלף תלמידיו של רבי עקיבא, ועתיד מסירת התורה שהונח בידיהם היה עלול ללכת לאיבוד יחד איתם לנצח, אלמלא לימד רבי עקיבא חמישה תלמידים אחרים תחת הנספים:
ובמדרש נוסף לסיפור ציוויו של רבי עקיבא:
על אף כי בתלמוד מבואר כי סיבת מותם הייתה מגפה (אסכרא), עם זאת יש הסוברים (על פי הנוסח הספרדי של אגרת רב שרירא גאון), שה"מגפה" הנזכרת כאן היא ביטוי אלגורי הרומז למות תלמידיו במרד בר כוכבא. הם מבססים זאת בעיקר על תמיכתו הברורה של רבי עקיבא במרד זה, על כך שבתי המדרש לא היו יכולים להכיל מספר כה רב של לומדים, ועל כך שהדבר עשוי להסביר מוות של תלמידים רבים כל כך בפרק זמן קצר. לפי דעה זו, המילה "תלמידיו" מתפרשת לא כתלמידים היושבים בבית המדרש, אלא כאלו הדוגלים במשנתו הרוחנית. סברה זו הועלתה לראשונה על ידי נחמן קרוכמאל, ואומצה על ידי חוקרים רבים ואף על ידי רבנים ספורים, שהביאו לה ראיות. לאחרונה הועלו פקפוקים רבים על הסברה ועל הראיות. הסברה אומצה על ידי התנועה הציונית כחלק מהדגשת הסמליות של מרד בר כוכבא, והייתה מקובלת אף בחוגי הציונות הדתית, אולם יש מי שהראה כי רבים מרבניה התעלמו ממנה.
אין עדות ישירה מהמאות הראשונות לספירה על מנהגי אבלות. במאה ה-9 יש אזכור, בבבל, של מנהג של אבל, שאינו הלכה, בספירת העומר לזכר תלמידי עקיבא: איסור התכנסות. עם התפשטות סמכותו של התלמוד הבבלי המשיך גם מנהג זה.
עם מרוצת הדורות, התפתחו מנהגי אבלות שונים בימי הספירה. מנהגי האבלות העיקריים הם איסור על נישואים ואיסור על תספורת, ומקורם אינו ברור ולא תמיד באו במקשה אחת. ימי הספירה מוגדרים ימים שנהוגים בהם "קצת אבלות". מנהג נוסף שהתפתח הוא האיסור על עבודה לאחר השקיעה.
בימי הביניים הייתה החמרה של מנהגי האבלות, וכן ייחוס שלהם לפרעות שונות. במאה ה-13 ייוחסו המנהגים לפרעות וגזירות שאירעו בין פסח לעצרת בתקפות שונות כגון פרעות תתנ"ו ותתק"ו וכן פרעות ת"ח ות"ט. המהרי"ל (חי במאות 14–15), בדור מסעות הצלב, מסמיך את מנהגי האבל של ספירת העומר לאירועי הדור ואת ל"ג בעומר להצלה ניסית שהתרחשה בהם. במאה ה-17, בעקבות פרעות ת"ח ות"ט, הונהגו מנהגי אבלות במשך שלוש שנים, מיום ל"ג בעומר של השנה האחת עד יום ל"ג בעומר של השנה השלישית.
ל"ג בעומר
יש אומרים שבל"ג בעומר עורכים הילולה (דחויה) גם לרבי עקיבא מאחר שנהרג על קידוש השם ביום כיפור ואי אפשר לעשות לו הילולה אז. כמו כן נהוג לערוך בי"ד באייר מספר ימים קודם לל"ג בעומר הילולה לרבי מאיר ורבי יהודה בר אלעאי אף הם כרשב"י מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא ואשר חלק גדול ממסורת המשנה מגיעה בשמם.
אורית ברגמן
ביוגרפיה
ברגמן היא בוגרת בהצטיינות של המחלקה לתקשורת חזותית, בצלאל. כותבת ומאיירת ספרי ילדים בארץ, בסין ובצרפת. כותבת מחזות ויוצרת תפאורה לתיאטרון, לילדים ולמבוגרים. מאיירת עבור עיתונים ומגזינים בארץ ובעולם. מרצה לאיור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
ספירת העומר
פיוטים לשבתות ספירת העומר
מנהג יהדות אשכנז לומר פיוטי יוצרות בברכות קריאת שמע של תפילת שחרית של שבת.
אורית ברגמן
ביוגרפיה
אמה היא הסופרת תמר ברגמן ואחיה הוא עופר ברגמן.
יצירתה
מבין הספרים שכתבה ואיירה: "הדולפינה הכחולה", "שבתאי מסכן", "השיר של לולה", "יומגדול עם צפרנגול", "יותר גדולה ממך", "יומנה של לוכדת כרישים", "בדיוק בזמן"
ספירת העומר
פיוטים לשבתות ספירת העומר
לפי מנהג אשכנז המזרחי, אומרים פיוטים בכל השבתות מפסח ועד שבת שאחרי שבועות. הפיוטים על ברכת אמת ויציב – "זולת" (לאחר המילים "אין אלוהים זולתך סלה") ו"גאולה", עוסקים בפרעות והפוגרומים שאירעו בימי ספירת העומר בארצות אשכנז. גם פיוט "אהבה" (על ברכת אהבה רבה) עוסקים בוויכוח בין עם ישראל לקדוש ברוך הוא על אורך הגלות.
אורית ברגמן
יצירתה
עיצבה תפאורה וקונספט גרפי עבור: 'ק', הופעה תלויית מקום על פי סיפורים קצרים של קפקא, תיאטרון קליפה, פסטיבל ישראל 'המצפה', תיאטרון קליפה, פסטיבל ישראל
ספירת העומר
פיוטים לשבתות ספירת העומר
לפי מנהג אשכנז המערבי, מתחילים לומר את הפיוטים רק אחרי ראש חדש אייר, וממשיכים רק עד שבועות, אבל לא אומרים פיוטים בשבת שאחרי שבועות. בחודש אייר, אומרים רק פיוט זולת, ובשבת האחרונה, הנקראת "שווארץ שבת", אומרים אהבה וזולת.
אורית ברגמן
יצירתה
איירה את הספרים: "הקטר" מאת יהויכין טובים, "חלומות שמורים" אוסף שירי ערש, "תזמורת של שקט" מאת תמר אדר, "ספר החלומות המתהפכים" עמלה עינת, "הדולפינים באים" מאת אביה זאב ברגמן, "מוק" מאת אמה - תמר ברגמן, "המגפיים הוורודים" מאת חנה ליבנה.
בשנת 2023 יצא לאור ספרה של ברגמן "שתיים".
ישראל אברהם מזל
קורות חייו
נישא לרבנית ציזיא חנה בתו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, לאחר נישואיו עבר להתגורר בעיר חמיו צ'רני-אוסטראה. הוא כינה את משפחתו מז"ל על שם אביו בראשי תיבות: משולם זושא בן ליפא.
בשנת ה'תק"נ לאחר עליית חמיו לארץ ישראל מונה לממלא מקומו ברבנות העיר ובאדמו"רות. בשנת ה'תקנ"ד הדפיס מחדש את ספרו של דודו רבי אלימלך מליז'נסק - נועם אלימלך, עם הסכמת אביו. בהקדמת ספרו של אביו מנורת זהב שנכתבה על ידי נכדו בשלהי המאה ה-19, מובא כי אביו, רבי זושא, טען כי נשמתו הועברה אליו מנשמת חזקיהו מלך יהודה.
נפטר בכ"א בטבת ה'תקע"ד בגיל 42 ונטמן בעירו צ'רני-אוסטראה. לאחר פטירתו מילאה אשתו ציזיא חנה את מקומו באדמו"רות, ובנו רבי פנחס מילא את מקומו ברבנות העיר צ'רני אוסטראה.
תורותיו ותולדותיו נדפסו בקונטרס "נזר ישראל ועטרת אברהם" שבספר "תקיפא דארעא ישראל". בין תלמידיו היה רבי לייבוש מאושיצא.
קרחון נמסיס
קרחון נמסיס (באנגלית: Nemesis Glacier) הוא קרחון גדול הזורם לכיוון צפון מזרח דרך מרכז רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה בינואר 1957 על ידי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של וו. ג'י. בושר (W.G. Bewsher).
מקור השם
בשל הקושי הרב לחצות את הקרחון - בושר קרא לקרחון בשם "נמסיס" - אלת הנקם והשילם במיתולוגיה היוונית.
לקריאה נוספת
• James P. Minard, Glaciology and Glacial Geology of Antarctica, P 19
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma Wadham, Antarctic Lakes
אירלנד
הָרֶפּוּבְּלִיקָה שֶׁל אִירְלַנְד (באירית: Poblacht na hÉireann, באנגלית: Republic of Ireland), או בשמה הרשמי אירלנד (באירית:, באנגלית: Ireland), היא מדינה הנמצאת באי אירלנד ושולטת על 26 מתוך 32 המחוזות באי, המהווים כחמש שישיות משטחו. האי שוכן צפונית מערבית ליבשת אירופה, ממערב לאי בריטניה הגדולה. שאר שטחו של האי, הידוע בתור "צפון אירלנד" הוא חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. אירלנד היא חברה באיחוד האירופי. אירלנד היא אחת האומות הקלטיות ולה מסורת ושפה קלטית.
העת העתיקה
בני אדם הגיעו לראשונה לאירלנד בתקופת הקרח האחרונה, בסביבות השנים 7000 עד 6000 לפני הספירה, דרך מעבר יבשתי שחיבר אז בין יבשת אירופה לבריטניה. באי התפתחה תרבות פגאנית מקומית שהושפעה מפלישה של שבטים קלטים וגאלים במאה הרביעית לפני הספירה. בניגוד לשכנתה בריטניה, אירלנד לא נשלטה מעולם על ידי האימפריה הרומית.
לפי המסורת, הגיע לאירלנד בשנת 432 לספירה פטריק הקדוש, כנראה ממוצא קלטי, שהחל להמיר לנצרות את תושבי האי. פטריק לא פגע באורח החיים השבטי ובמסורת החיים של האירים, אך כינס לספר חוקים את החוקים שלפיהם חיו התושבים, ושינה רק את אלה שסתרו את הנצרות. הוא שהנחיל את השימוש באלפבית הלטיני ואיפשר לנזירים האיריים לשמר חלקים נרחבים של הספרות הקלטית, שנשמרה עד אז רק בעל פה.
ההגמוניה הנוצרית הופרה, ובמשך 200 שנה של לחימה לא רצופה כשהוויקינגים שטפו את האי ושדדו כנסיות וערים. הם הקימו ערי חוף רבות, ביניהן דבלין (מהמילה הגאלית: Án Dubh Linn, "בריכה שחורה"), ושלטו בחלק ממזרח האי במסגרת ממלכת דבלין. הם הובסו על ידי המלך האירי בריאן בורו (Brian Boru), והאירים היו משוחררים כ-150 שנה. למרות זאת, בתקופה זו הם כילו את מרצם ומשאביהם על מלחמות פנימיות בין השושלות.
שלטון אנגלי
בתחילת האלף השני עלו באירלנד מספר שליטים מקומיים שיסדו שושלות מלוכה. בשנת 1169 פלשו הבריטים הנורמנים לאירלנד. הם היו שכבת האצולה האנגלית. הם היו ממוצא נורמני והשתלטו על אנגליה מאה שנה קודם לכן. הם פלשו לאחר שהוזמנו על ידי מלך מקומי בשם דרמוט מק'מורו להתערב בסכסוך פנימי. הפולשים הראשונים היו אצילים, שתמכו בטוענים לכתר האנגלי, שלא צלחו בהשגתו. הם נדחקו מאנגליה לאירלנד בידי מלכי אנגליה. בסופו של דבר, מלך אנגליה חשש שתיווצר לו אופוזיציה באירלנד ופלש גם הוא. בהמשך, הכתר האירי אוחד עם הכתר האנגלי והם נשלטו על ידי מלך אחד. למרות זאת כונן באירלנד פרלמנט עצמאי. בנוסף לזה, כמעט בכל משך שלטונם של האנגלים באירלנד, השלטון לא כלל את כל שטח אירלנד, וכמעט תמיד היו שטחים איריים חופשיים.
קרחון נמסיס
לקריאה נוספת
• Adamson, D.A, Mabin, Mark, Luly, Jon, Holocene isostasy and late Cenozoic development of landforms including Beaver and Radok Lake basins in the Amery Oasis, Prince Charles Mountains, Antartica, Antarctic Science 9(03):299 - 306, September 1997 https://doi.org/10.1017/S0954102097000382
אירלנד
שלטון אנגלי
תקופת שלטונו של הנרי השמיני מלך אנגליה הייתה מלאה תהפוכות באירלנד. בשנת 1541 היא הופרדה בצעד סמלי מבריטניה והוכרזה כממלכה נפרדת, אף על פי שבאופן אוטומטי שליטה היה מלך בריטניה. הנרי השמיני היה גם המלך שגירש את הכנסייה הקתולית מבריטניה בעקבות סירובו של האפיפיור לבטל את נישואיו. הנרי ובנו, אדוארד השישי, הצליחו להכחיד כמעט את הנצרות הקתולית מבריטניה אך לא הצליחו כך באירלנד שנשארה קתולית. מלחמות הדת המשיכו בתקופת המלכה מרי, בתו של הנרי השמיני וחדלו בתקופתה של אליזבת הראשונה, שגם היא הייתה בתו של הנרי. אליזבת דאגה להסדר בין הפרוטסטנטים לקתולים, הן באירלנד והן בבריטניה. היא הייתה בין השליטים היחידים של בריטניה, שהצליחו לשלוט באירלנד כולה.
במהלך המאה ה-17 שלחו פרוטסטנטים אנגלים וסקוטים שרצו למגר את הקתולים מאירלנד, מתיישבים שהקימו מושבות פרוטסטנטיות בצפון אירלנד.