cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבטה
גאוגרפיה
שבטה ממוקמת בגובה של 340 מטרים מעל פני הים בקצה הדרום-מערבי של רכס "כתף שבטה". היא נמצאת ליד כביש 211, כ-43 קילומטרים דרומית-מערבית לבאר שבע. המדרון שעליו בנוי האתר משתפל לעבר נחל זיתן, המקיף את העיר כמה מאות מטרים מדרום לה. מצפון לשבטה שוכנות גבעות, מרביתן בגובה של כ-450 מטרים מעל פני הים. באזור שבטה אין מקורות מים טבעיים, כך שתושביה נזדקקו למי נגר אותם אגרו לשימושים חקלאיים. סמוך לעיר הקדומה שוכן מחנה שבטה ובו מספר יחידות של חיל התותחנים.
היסטוריה
תחילתה של שבטה במאה ה-1 לספירה ככפר נבטי לאורך דרך הבשמים. בתחילה היו הנבטים נוודים, אך עם התפתחותה של דרך הבשמים והתעשרותם, החלו מקימים יישובי קבע. שבטה הסכימה להטבות שהציגו בפניה הרומאים בשנת 106 לספירה, והמשיכה ושמשה כתחנה לאורך נתיבי הסחר עד שהמסחר בדרך הבשמים פסק במאה ה-4 לספירה. בד בבד, עם תחילתה של התקופה הביזנטית חדרה הנצרות לאזור, והיישוב הפך לכפר חקלאי, שאוכלוסייתו מנתה כ-2,000 תושבים. בתקופה זו הגיע היישוב בשבטה לשיאו, והיא נזכרה בשניים מהפפירוסים של ניצנה מהמאה ה-6 ומהמאה ה-7. היישוב נכבש בידי הערבים והחל שוקע, עד שגווע לחלוטין במאה ה-9.
שיקום האתר
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 שוחזר האתר בשיתוף פעולה של קרן קאצין האמריקאית וממשלת ישראל. בספטמבר 1959 נערך טקס לציון סיום עבודות השחזור. באותה תקופה הוקם ליד שבטה שחזור של חווה נבטית קדומה, על ידי פרופ' מיכאל אבן-ארי. בסוף שנת 1970 נסגר האתר לביקורים והוא נפתח מחדש לאחר שנסלל אליו כביש גישה מכביש 211.
מבנה ומתאר
שטחה הבנוי של שבטה משתרע על פני 90 דונם והיא לא בוצרה מעולם. עם זאת, בתיה החיצוניים נבנו ברצף וחוברו זה לזה, כך שתחמו את השטח הבנוי, וניתן לראות את תחילתם של הרחובות המגיעים עד לקצה היישוב כמעין שערים אליו. העיר התפתחה כיישוב בלתי מתוכנן, אם כי תוואי הרחוב הראשי חוצה אותה מדרום לצפון.
הכנסיות
בשבטה שלוש כנסיות הערוכות לאורך הציר המרכזי מדרום לצפון:
הכנסייה הדרומית נצבת במקום בו עמד ככל הנראה מבנה פולחני נבטי. היא עשויה משלוש ספינות - הספינה המרכזית מרוצפת בשיש ושתי הצדדיות באבן גיר. לכנסייה לא היה אטריום, ותחת זאת שימש הכיכר שבחזיתה כמקום התאספות. בקצה הכנסייה ניצב בתחילה אפסיס בודד ומשני צדדיו שני חדרים רבועים, כפי שהיה מקובל בנגב באותה עת, אך בתחילת המאה ה-6 הוחלפו גם שני החדרים הרבועים באפסיסים. האפסיסים עוטרו בציורי קיר, שתיארו, בין היתר את ההשתנות ואת משה ואליהו, אך הם לא שרדו. מצפון לכנסייה ניצב בפטיסטריום.
הכנסייה המרכזית הייתה קטנה והיא חוברה אל בתי המגורים שמצדדיה. שני פתחיה פנו ישירות אל הרחוב.
הכנסייה הצפונית היא הגדולה מבין הכנסיות שהתגלו באתר, וקירותיה ניצבים לגובה של עד עשרה מטרים. היא ניצבת בקצה הצפוני של היישוב, וקירותיה המזרחי, הצפוני והמערבי, היו חלק מהקיר ההיקפי של שבטה כולה. על שער הכניסה חקוק סמל אלפא ואומגה והוא מוביל אל אטריום רבוע בן שתי קומות, שהחדרים שמסביבו שימשו, ככל הנראה, כמנזר. הגישה אל הכנסייה עצמה היא מהאטריום. היא עשויה משלוש ספינות ורצפתה כמו גם חלק מהקירות צופו בשיש. בקצה המזרחי של הכנסייה שלושה אפסיסים, ובשני הצדדיים נתגלו גומחות שנועדו לתיבות של חפצים מקודשים. בקיר הדרומי של הכנסייה קבוע פתח שהוביל אל שתי קפלות. באחת מהן ניצב אגן טבילה בצורת צלב.
כיכר הבריכות
בכיכר שנמצאת במרכז דרומו של האתר, ליד הכנסייה הדרומית, שוכנות שתי בריכות מים בנפח כולל של 2,055 ממ"ע. המים הגיעו אל הבריכות באמצעות תעלות מים ודרך אמת המים הראשית שהגיעה לשבטה מצפון-מזרח. הבריכות היו ציבוריות ואחזקתן נעשתה בתורנות על ידי תושבי העיר, כפי שמעיד חרס שנמצא במקום. המים מהבריכות נשאבו והועברו אל בורות המים הפרטיים שנחפרו בכל בית בשבטה.
הכיכר הצפונית
כיכר זו השוכנת ליד הכנסייה הצפונית שמשה, ככל הנראה, כמרכזו של היישוב. לידה נמצאו גת ומבנים שבהם ספסלי אבן, ואשר שימשו ככל הנראה כמקום כינוס.
סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים
סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים (במקור, באנגלית: Steve Austin - The Six Million Dollar Man), הייתה סדרת טלוויזיה שהופקה על ידי חברת ABC ושודרה בארצות הברית בשנים 1974–1978. בעקבותיה יצאו מספר סרטי טלוויזיה וספרים. הסדרה המקורית והמשכיה מבוססים על רומן המדע בדיוני "סייבורג" מאת מרטין קיידין והמשכיו. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון מפברואר 1978 עד אוקטובר 1979.
סיפור המסגרת ומבנה הסדרה
לפי סיפור המסגרת (שהוצג בפתיח בתחילת כל פרק מפרקי הסדרה), אוסטין שירת בצבא ארצות הברית כטייס מסוקים ולחם במלחמת וייטנאם. בהמשך עבר לנאס"א והיה אסטרונאוט, שנפגע בתאונה וכמעט נהרג. בניתוח, שעלותו 6 מיליון דולר (כ-40 מיליון דולר, במחירי 2018) הושתלו לו יד, רגליים, ועין מלאכותיים, שהפכו אותו לסייבורג או "אדם ביוני", שמשלב רכיבים אנושיים ואלקטרו-מכניים, בעל יכולות בלתי רגילות. החלקים הביוניים בגופו הופעלו על ידי מחשב שחובר ישירות למוחו של אוסטין ומקור האנרגיה שלהם היו סוללות גרעיניות זעירות באיברים הביוניים.
אוסטין היה מסוגל לרוץ במהירות של 100 קמ"ש. ידו הייתה בעלת כוח אדיר ולעינו הביונית היה כושר זום לראייה מרחוק וכושר ראייה באינפרה אדום. כתוצאה מיכולותיו הוא נשכר על ידי הסוכנות הדמיונית OSI (אשר שמה נקרא בדרך כלל כראשי התיבות של Office of Scientific Intelligence - המשרד למודיעין מדעי, אך לעיתים גם כ-Office of Scientific Investigation - המשרד לחקירות מדעיות או Office of Strategic Intelligence - המשרד למודיעין אסטרטגי), המסונפת כביכול לפנטגון, משרד ההגנה האמריקאי.
העיבוד הראשון של הרומן "סייבורג" על ידי ABC היה סרט טלוויזיה בשם "The Six Million Dollar Man". הסרט נוצר ב-1973 על ידי קנת ג'ונסון והציג מספר מאפיינים מרכזיים של הסדרה. בראשם גילומו של אוסטין על ידי השחקן לי מייג'ורס, שהפך מזוהה עם הדמות. כמו כן נכללו בסרט הפתיח, הקול האלקטרוני המושמע על הפעלת ה"זום" בעין הביונית והצגת הריצה המהירה של אוסטין על ידי צילום בהילוך איטי. עם זאת שונתה דמותו של אוסטין מטייס ניסוי בחיל האוויר לאסטרונאוט אזרחי. הסרט זכה להצלחה והיה מועמד לפרס הוגו. בעקבותיו הופקו שני סרטי המשך ובינואר 1974 החל שידור רציף של הסדרה בפרקים שבועיים בני שעה כל אחד. בפרקי הסדרה השונים התארחו פנים מוכרות כאנדרה הענק, קים בייסינגר, סוני בונו, ויליאם שטנר, ג'ורג' פורמן ורבים אחרים.
העלילות היו תמיד במבנה שבו הוצגה לאוסטין תעלומה מסוימת בתחילת הפרק, משימת פתרון התעלומה הסתבכה ולבסוף נפתרה, הודות לשימוש שעשה אוסטין ביכולותיו הביוניות. העלילות השתרעו לרוב על פני פרק אחד אך היו גם עלילות שהשתרעו על שני פרקים. ברבים מפרקי הסדרה הוצגו כדרך אגב חידושים טכנולוגיים שהיו בבחינת מדע בדיוני (כגון טלפון במכונית). באחת העלילות הדו-פרקיות מ-1975 הוצגה דמותה של "האישה הביונית", ג’יימי סאמרס, שזכתה מאוחר יותר ל-ספין אוף (סדרת-בת) בשם "האישה הביונית". שתי הסדרות בוטלו ב-1978 אולם ב-1987 שבו סטיב אוסטין וג’יימי סאמרס והופיעו בסרט הטלוויזיה "שובם של האיש השווה מיליונים והאישה הביונית". ב-1989 הופק סרט המשך נוסף שהוצג בטלוויזיה והציג את סנדרה בולוק כאישה הביונית החדשה ואת בנו של לי מייג'ורס כסטיב אוסטין. ב-1994 הופק סרט נוסף ובו השניים מתחתנים.
הפתיח
אחד המאפיינים הייחודיים של הסדרה, ואחד החלקים הזכורים ביותר הוא הפתיח הארוך יחסית (דקה ו-20 שניות) שפתח כל פרק ופרק. בתחילת פתיח נראה צילום של תאונה אמיתית שאירעה בסוכנות החלל האמריקאית ב-10 במאי 1967 שבה התרסק כלי טיס ניסיוני שנבנה לצורך בחינת החזרה לכדור הארץ של מעבורות חלל. הטייס האמיתי שרד את ההתרסקות.
בהמשך מספר הקריין על הניתוח בו מושתלים לאוסטין חלקיו הביוניים על ידי הממציא "אביו" של אוסטין הביוני וראש OSI, אוסקר גולדמן. קולו של אוסקר נשמע אומר את המילים:
שיר הנושא של הסדרה מבוצע על ידי הזמרת דאסטי ספרינגפילד.
מסרים
שם הדמות, "סטיב אוסטין", זהה לשמו העממי של סטיבן אוסטין, מייסד טקסס. שם מעסיקו של אוסטין, "אוסקר גולדמן" הוא באופן בולט שם יהודי. עלילות הסדרה הציגו את רשויות שמירת החוק בתור הצד הצודק שבסיפור. רשויות אלו נלחמו נגד עבריינים הקמים להזיק לארצות הברית, סמליה ואוכלוסייתה.
מסר נוסף הוא, שהטכנולוגיה המערבית היא כה מתקדמת, עד שהיא יכולה להפוך נכים לגיבורי-על.
מוצרים נלווים
לצד הסדרה התפרסם קומיקס של "צ'רלטון קומיקס" ומגזין. בעוד רצועות הקומיקס עקבו אחד פרקי הסדרה, נטו העלילות במגזין להיות שונות מאלו שהוצגו על המסך. כן הופקו תקליטים בהם מושמעות עלילות סטיב אוסטין.
דמותו של לי מייג'ורס כסטיב אוסטין התנוססה על מוצרים רבים ומגוונים, מבובות ועד קלמרים, מחברות, מגבות, כפתורים וחולצות.
הסדרה בישראל
שם הסדרה שונה בישראל עקב החשש מאסוציאציה בין המספר "שישה מיליון" לבין מספר היהודים שנספו בשואה.
"סטיב אוסטין" הייתה אחת הסדרות הארוכות הראשונות, שהוקרנו בישראל עבור הנוער. היא זכתה לאחוזי צפייה גבוהים והשפיעה על קהל היעד. בין היתר, נטען שבהשפעת הסדרה ניסה ילד בן ארבע ניסה לקפוץ מגג גבוה. למרות זאת טען משה עמירב, דובר הטלוויזיה באותה עת, ש"תוכן הסדרה משעשע את הילדים ומכיל אלמנטים חינוכיים, כגון ניצחון הטוב על הרע... סקרים שנערכו בארצות הברית הראו שהשפעתה על הילדים חיובית".
לסדרה הייתה השפעה גם על תרבות הצריכה כיוון שהייתה זו הסדרה הראשונה שמוצרים נלווים שלה (בעיקר חולצות) שווקו בישראל.
הזמר מוטי גלעדי ביצע בתחרות השירוויזיון הראשונה בשנת 1979 שיר בשם "סטיב אוסטין", אותו כתב והלחין, והשיר הגיע למקום השני.
ג'קסון מרטינס
ג'קסון ארלי מרטינס גרסיה (Jackson Arley Martínez Valencia; נולד ב-3 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
מרטינס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. את עונתו האחרונה במועדון סיים מרטינס עם 18 שערים ועזר למועדון לזכות באליפות ה-5 בתולדותיו. בקיץ 2010 חתם בצ'יאפס ("חגוארס") ממקסיקו. את עונתו הראשונה הוא סיים עם 9 שערים ובמקום ה-4 בטבלת מלך השערים בליגה.
ב-7 ביולי 2012 חתם בפורטו תמורת 11 מיליון דולר. ב-11 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הסופרקאפ הפורטוגזי נגד אקדמיקה בו הוא גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון בדקה ה-90 של המשחק, שהעניק לפורטו את התואר בפעם ה-19 בתולדות המועדון. ב-25 באוגוסט כבש את שער הליגה הראשון שלו מפנדל בדקה ה-80 נגד ויטוריה דה גימארייש, במשחק שנגמר ב-0:4 לפורטו. עם 11 שערים ב-12 משחקים האו שבר את השיא של שחקני פורטו לשעבר רדאמל פלקאו, האלק וליסנדרו לופז. הכינוי שהודבק לו בפורטו הוא "ג'קשואו מרטינז". יכולתו המרשימה עוררה עניין בקרב המועדונים הגדולים באירופה וביניהם: ליברפול, צ'לסי וברצלונה.
ב-30 ביוני 2015 פורטו הודיעה שמרטינס יעבור לאתלטיקו מדריד עבור 35 מיליון יורו. ב-29 באוגוסט הבקיע לראשונה במדי אתלטיקו מדריד, בניצחונה 0–3 על סביליה.
ב-3 בפברואר 2016 חתם מרטינס בגואנגג'ואו אוורגראנד עבור 42 מיליון יורו. ב-24 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד פוהאנג סטילרס בליגת האלופות האסיאתית. ב-6 במרץ הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 1–2 לצ'ונגצ'ינג ליפאן במחזור הראשון בליגה. ב-31 באוגוסט 2018 הושאל לפורטימוננסה הפורטוגזית.
Web container
בפלטפורמת התוכנה ג'אווה, Web container, ידוע גם כ-Servlet container הוא רכיב בשרתי HTTP המבצע את האינטראקציה עם Java Servlets. רכיב זה אחראי על ניהול מחזור החיים של servlets, ממפה בין כתובת URL ל-servlet ספציפי, ומוודא שהבקשה הנכנסת ב-URL היא בעלת הרשאות גישה מתאימות. Web container מממש את חוזה ה-web component (רכיב ווב) של ארכיטקטורת ה-Java EE, ומספק סביבת הרצה (runtime environment) עבור רכיבי ווב הכוללת תמיכה באבטחת מידע, מקביליות, ניהול מחזור חיים, טרנזקציות, פריסת תוכנה ושירותים אחרים.
בהלה בפארק הסמים
בהלה בפארק הסמים (באנגלית: The Panic in Needle Park) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1971, לראשון בו גילם אל פצ'ינו את הדמות הראשית. שחקן נוסף לו הייתה זו אחת מהופעותיו הראשונות בסרט הוא ראול ג'וליה, אשר גילם דמות משנית.
וילי וורקמן
וילי וורקמן (באנגלית: Willy Workman, נולד ב-14 במרץ 1990) הוא כדורסלן ישראלי-אמריקאי שמשחק בעמדת הסמול פורוורד בבני הרצליה מליגת העל
קריירה
וורקמן התחיל את דרכו כמקצוען במכללת אמהרסט מהליגה השלישית במכללות (NCAA3). בעונתו הרביעית והאחרונה במכללה זכה עמה באליפות וקלע בממוצע 12.2 נק' למשחק.
בקיץ 2013 חתם בקבוצת הפועל גליל עליון מהליגה הלאומית בכדורסל, ושיחק על משבצת מתאזרח בגלל היותו יהודי. וורקמן הציג יכולת טובה, וקלע 9.3 נקודות והוריד 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, ואף זומן למשחק האולסטאר של הליגה הלאומית בכדורסל.
בקיץ 2014 חתם וורקמן לשתי עונות בקבוצת הפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל אך עזב אחרי עונה אחת.
בתאריך 11 ביולי 2015 חתם במכבי אשדוד באר טוביה מליגת העל.
במהלך עונת 2015/2016 שיחק וורקמן 17.1 דקות וקלע 3.9 נקודות.
בקיץ 2016 חתם בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל לשנתיים. לאחר שירד עם הקבוצה ליגה המשיך לשחק בליגה השנייה. בקיץ 2018 האריך את חוזהו בשלוש עונות נוספות, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה חזרה לליגה הראשונה.
באוגוסט 2020 חתם בהפועל חולון מליגת העל.
בעונת 2020/21 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 75:91 על קבוצת אקדמיק פלובדיב.
ב-9 ביולי 2021, חתם וורקמן לעונה בהפועל ירושלים. ב-27 ביוני 2022 הודיעה הפועל ירושלים על שחרורו מהקבוצה.
ב-19 באוגוסט 2022 חתם וורקמן במכבי עירוני רעננה לעונה עם אופציה לעונה נוספת
חיים אישיים
וורקמן נישא ב-2019.
Reminds Me
Reminds Me (בעברית: מַזְכִּיר לִי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס. הוא יצא לאור ב-11 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים שלה, BunHead. בהמשך, בעקבות חוזה הקלטות עליו חתמה, הופץ מחדש בהוצאת חברות התקליטים אמיגוס רקורדס וריפבליק רקורדס.
הראפר האוסטרלי דה קיד לארוי והראפר האמריקאי ג'וס וורלד הוציאו גרסת כיסוי לשיר, ששמה שונה ל-"Reminds Me of You", ב-8 בדצמבר 2020.
קידום
ב-8 בפברואר, פטרס ביצעה את השיר באקדמיה של מנצ'סטר בלילה השני שאירע במסגרת סיבוב הופעות שקיימה באותה העת. בתאריך יציאת הסינגל, פטרס צייצה בטוויטר: " רציתי ליצור שיר עבור האנשים שאולי לא יקבלו פרחים ושוקולדים ביום האהבה הזה. תאזינו לשיר הזה אם אתם מבינים אותי!!". יציאתו של השיר לוותה בהודעה שפטרס תצטרף לקמילה קביו ללג האירופי של "The Romance Tour". ב-2020 היא ביצעה את השיר ב-Vevo Lift.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-8.3 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Reminds Me" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-11 בפברואר 2020 וצבר למעלה מחצי מיליון צפיות.
גרסתם של דה קיד לארוי וג'וס וורלד
Reminds Me of You (בעברית: מזכיר לי אותך) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האוסטרלי דה קיד לארוי ביחד עם הראפר האמריקאי ג'וס וורלד, שיצא לאור ב-8 בדצמבר 2020, בהוצאת חברות התקליטים גרייד איי פרודקשנס עם רישוי בלעדי לאינטרסקופ רקורדס וזאת, בנוסף לשיווק שנעשה על ידי פאונדיישן מדיה.
רקע
השיר מציין את שיתוף הפעולה הרשמי השלישי שלהם, והוא פורסם ב-8 בדצמבר 2020, שהוא יום השנה למותו של ג'וס וורלד. על הגרסה אמרה פטרס:
הרכב
במהלך השיר, מדברים דה קיד לארוי וג'וס וורלד על איך הכול מזכיר להם את אהבות העבר שלהם וזאת, תוך שהם מקוננים כמה קשה להם להמשיך הלאה אחרי מערכת יחסים כושלת שהם נאלצו לעבור בשלב מסוים בחיים שלהם. השיר "Reminds Me of You" תואר כשונה מהגרסה המקורית של פטרס, והוגדר כשיר אימו ראפ.
נציב כבאות והצלה
הנציב נבחר לתפקידו על ידי ממשלת ישראל בהמלצת השר לביטחון פנים כל חמש שנים.
נציב כבאות וההצלה הנוכחי הוא אייל כספי.
סמכויות
מקור סמכויות הנציב הוא סעיף 10 בחוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, שאומר כי:
שיקשד
שיקשד (בהונגרית: Sükösd) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בשיקשד אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 4,130 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 3,425 תושבים.
שמו של הכפר שיקשד הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1521.
יהודי שיקשד
יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
בטא (פירושונים)
{{פירושונים|* בטא – אות באלפבית היווני כלכלה: מחשבים: אסטרונומיה: ביולוגיה: מתמטיקה: סטטיסטיקה: פיזיקה: כלי רכב
ראיין סיקרסט
ראיין סיקרסט (באנגלית: Ryan John Seacrest; נולד ב-24 בדצמבר 1974) הוא מפיק מוזיקלי, שדרן, יזם ומגיש חדשות-שעשועים אמריקאי, זוכה פרס אמי. סיקרסט התפרסם בעיקר בזכות הנחיית תוכנית המציאות של רשת FOX, "אמריקן איידול", והנחיית חדשות לצד ג'וליאנה רנסיק.
בטא (פירושונים)
ראו גם
}}
ראיין סיקרסט
ביוגרפיה
סיקרסט נולד בג'ורג'יה למשפחה ממוצא שווייצרי. כילד, רצה סיקרסט להיות DJ. הוא למד באוניברסיטת ג'ורג'יה, שם הגיש את תוכנית הרדיו הראשונה שלו. בגיל 19, הוא עזב את האוניברסיטה ועבר להוליווד כדי לפתח את קריירת השידור שלו. בגיל 26 יצר שיר משלו שלא זכה להצלחה.
סיקרסט הופיע בדרמת הנעורים האמריקנית "בוורלי הילס 90210" כמנחה של השעשועון הבדיוני "Lover's Lane".
מגזין סטאף הגדיר אותו כמטרוסקסואל האמריקאי האידיאלי.
בשנים 2010–2013 היה סיקרסט בן זוגה של הרקדנית, הזמרת והשחקנית ג'וליאן האף. לפני קריירת הטלוויזיה היה המפיק המוזיקלי של זמרות כמו ליידי גאגא, ניקי מינאז', קייטי פרי בין השנים 2007 עד 2014.. משנת 2017 הוא מנחה עם השחקנית קלי ריפה את תוכנית האירוח "בשידור ישיר עם קלי וראיין".
טל סנונית
טל סנונית (נולד ב-27 ביולי 1962 בעין החורש) הוא שחקן כדורמים לשעבר, הישראלי המקצועני הראשון בענף, קפטן נבחרת ישראל בכדורמים במשך שמונה שנים, שיאן התארים (18 אליפויות ו-7 גביעים) ומלך השערים של הליגה הישראלית.
ביוגרפיה
סנונית, בן קיבוץ עין החורש ובנה של המשוררת מיכל סנונית, הגיע לענף הכדורמים בילדותו בזכות הקרבה הגאוגרפית למעצמת הכדורמים הישראלית שבקיבוץ השכן גבעת חיים. קודם שהחל לשחק כדורמים בגיל 14, התחרה בשחייה והיה אלוף ישראל לנוער ב-100 מטר חופשי. בגיל 16 כבר שיחק בנבחרת הלאומית. את שירותו בצה"ל עשה כמדריך ספורט בשייטת ולאחר מכן עבד בעבודות שונות במקביל לאימוני ומשחקי הכדורמים.
בבריכה היה סנונית שחקן התקפה מהיר ובעל כושר גופני גבוה. יחד עם הפועל גבעת חיים זכה ב-13 אליפויות ו-7 גביעים וכן להצלחה באירופה ובמסגרות בינלאומיות עם הנבחרת. ב-1986 הצטרף למועדון סורי מהליגה האיטלקית והיה השחקן הזר הראשון שהחתים המועדון. בשתי העונות (1987-1986), בהן שיחק כמקצוען בסורי, בסמוך לג'נובה, היה מלך השערים של הקבוצה ונבחר לאחד מעשרת השחקנים הזרים הטובים בליגה. לאחר מכן חזר לישראל ולגבעת חיים והיה לשחקנה הראשון שקיבל שכר. מקץ שנתיים נוספות עבר לקבוצת מכבי קריית אונו, יריבתה הגדולה של גבעת חיים, והוביל אותה לארבע אליפויות.
לאחר שפרש ממשחק הכדורמים ב-1995 עבר לעסוק בביטוח וכמרצה למצוינות בעסקים ובספורט. מתגורר במושב חניאל ומתחרה בתחרויות למאסטרס במשחי מים פתוחים.
שם משפחה
בחברות רבות, ובייחוד במדינות אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה (כאשר ישנם חריגים בודדים) שם המשפחה הוא החלק האחרון בשמו של האדם. כיוון שכיום שם המשפחה נכתב בדרך כלל אחרון במדינות דוברות אנגלית, last name משמש כמילה נרדפת לשם משפחה. במדינות רבות באסיה ובאפריקה (וכן בהונגריה) שם המשפחה נכתב בהתחלה. סידור זה נקרא בטעות "הסידור המזרחי", כיוון שאירופאים מכירים בעיקר את הדוגמאות מסין, וייטנאם, יפן וקוריאה.
בחברות ערביות אין כמעט שמות משפחה באותו מובן של המונח האנגלי. ישנן מסורות ערביות למתן שמות משפחה המצביעות על קשרים משפחתיים ועל פי מקצוע, אולם השמות המצביעים על קשרים אלה אינם תמיד עוברים בירושה באותה צורה כמו שהמונח האנגלי family name מרמז עליו.
בחברה הקוריאנית ישנם כ-286 שמות משפחה בלבד. כמו כן, נשים קוריאניות נוהגות לשמור על שם המשפחה שלהן ולא משנות אותו לאחר נישואיהן.
באיסלנד שם המשפחה של אדם הוא השם הפרטי של האב בתוספת הסיומת "סון" (לבנים) או "דוטיר" (לבנות).
שם משפחה לאישה נשואה
החל מהמאה ה-13 החל מנהג אימוץ שם משפחת הבעל לאישה הנשואה להתבסס באירופה (בתחילה בקרב האצולה) ועד המאה ה-17 הפך הנוהג למקובל בכלל האוכלוסייה. התנגדות פמיניסטית להחלפת השם החלה בשנות ה-30 של המאה ה-19 בצרפת ומאוחר יותר בארצות הברית שם הייתה פעילת זכויות הנשים לוסי סטון לאישה הראשונה ששמרה על שם משפחתה לאחר נישואיה בשנת 1855. בישראל נשאו, בשנת 2016 3.6% מהנשים שני שמות משפחה. 20-25% מהנשים הנישאות לאחר גיל 30 בוחרות לשאת שני שמות משפחה לעומת אחוזים בודדים בקרב הנשים הנישאות בגיל צעיר יותר.
שם משפחה בעידן המודרני
כאשר אנשים נישאים בד"כ ברוב החברות האישה נוטלת את שם המשפחה של הגבר (אם כי בחברות מסוימות הנוהג הוא שונה, למשל תרבויות לטיניות ומזרחיות מסויימות) כיום נשים רבות בוחרות להשאיר את שם משפחתן מלפני הנישואים ולצרף אליו את שם המשפחה של הגבר.
בישראל
שם המשפחה הנפוץ בישראל הוא כהן, בשנת 2016 נמנו 180,000 ישראלים ששמם כהן (2.6% מכלל האוכלוסייה היהודית) ו-108,000 איש נקראו בשם לוי (1.5% מהיהודים). השם השלישי השכיחותו היה מזרחי (כ-30,200) ואחר כך פרץ (29,600) ביטון, דהן, אברהם ופרידמן. בקרב מוסלמים היה השם הנפוץ ביותר אגבאריה ובקרב הנוצרים ח'ורי.
רועי
רועי הוא שם פרטי עברי מודרני לבנים. השם הפך לאחד השמות הפופולריים ביותר שניתנים בישראל לבנים לקראת סוף המאה ה-20.
המילה מופיעה בתהילים כ"ג. {{פירושונים|
הערות שוליים
}}
המרכז לטניס בישראל - יפו
המרכז לטניס בישראל - יפו, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה
המרכז לטניס בישראל - יפו נפתח במאי 1979 והיה למרכז השני שנפתח אחרי המרכז לטניס בישראל – רמת השרון. תחילה נבנו שמונה מגרשים ושבע שנים מאוחר יותר נוספו עוד תשעה. המרכז נפתח בעזרתו הרבה של ראש עיריית תל אביב דאז, שלמה להט, שהבין את החשיבות של מרכז טניס ביפו על מנת להעניק לילדים באוכלוסייה חלשה פעילות ספורטיבית גם אם משפחותיהם אינן יכולות לשלם עבורה.
פתיחת המרכז, שקרוי על שם משפחות נוסדורף ומארק, עוררה התעניינות רבה בקרב תושבי האזור. הספורט הלבן, שבאותם ימים היה סמל הסטטוס של העשירון העליון, הגיע ליפו. המגרשים היו חדשים ויפים, במרכז היו מדשאות ובכל יום הגיעו לשחק עשרות רבות של ילדים ומבוגרים. המנהל הראשון היה זאב מרנשטיין, ואחריו שימשו בתפקיד מרטין גילברט, אילן ארליך ושעיה אזר. משנת 2007 המנהלת היא רקפת בנימיני, לשעבר אלופת ישראל לבוגרות ושחקנית נבחרת הפדרציה של ישראל, שגדלה במרכז לטניס בישראל – רמת השרון.
הפעילות במרכז
במרכז הטניס קיימים 16 מגרשים מוארים, אצטדיון שמאכלס כ-300 צופים, חדר כושר, חדר אירועים, חדר טלוויזיה, קיר אימון, רחבת דשא, מזנון וחנות ספורט, גישה לנכים, מקלט, שירותים ומקלחות. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4–6), תוכנית מיני טניס (6–8), תוכניות טניס לגילאים 8–18, תוכנית תחרותית וחוגי טניס למבוגרים.
המרכז מקיים תוכניות מיוחדות למען הקהילה שממומנים ברובם על ידי תורמים מחו"ל ומישראל: פרויקט דו קיום בגני הילדים בשעות הבוקר (גן יהודי וגן ערבי מגיעים למרכז ועוברים יחד אימון של יכולת תנועה לגיל הרך), תוכנית דו קיום לילדים אחר הצהרים, פרויקט למען ילדים בסיכון, פרויקט העצמה נשית ותוכנית למען ילדים עם צרכים מיוחדים.
סרהאט
אהמט סרהאט הג'יפשליאולו (בטורקית: Ahmet Serhat Hacıpaşalıoğlu, נולד ב-24 באוקטובר 1964) הוא זמר, מנחה טלוויזיה ומפיק מוזיקלי טורקי. רופא שיניים במקצועו.
ביוגרפיה
סרהאט נולד וגדל באיסטנבול, טורקיה. בשנת 1994 התחיל את קריירתו בחברה שלו "End Productions". באותה שנה הוא החל להנחות שעשועון טלוויזיה בטלוויזיה הממלכתית הטורקית בשם "Riziko!". בשנת 1997 הוציא סרהאט את הסינגל הראשון שלו בתור זמר "Rüya-Ben Bir Daha", ובכך החל את קריירתו המוזיקלית. בהמשך הוציא את השירים "Total Disguise" ב-2004 (יחד עם ויקטור לאזלו ), "Chocolate Flavour" ב-2005, "I Was So Lonely" "No No Never", ו-"Ya + Ti", ב-2008 ו-Je M'adore ב-2014.
סרהאט ייצג את סן מרינו באירוויזיון בסטוקהולם, שוודיה באירוויזיון 2016 עם השיר "I Didn't Know". הוא לא העפיל לגמר לאחר שסיים בחצי הגמר הראשון במקום ה-12.
ב-2017 הוציא סרהאט גרסת דיסקו של השיר יחד עם הזמרת מרתה ווש. ב-2018 יצאה לאור גרסה חדשה של "Total Disguise" עם הזמרת הלנה פפאריזו.
סרהאט ייצג שוב את סן מרינו באירוויזיון בתל אביב, ישראל באירוויזיון 2019 עם השיר Say Na Na Na. הוא הצליח להעפיל לגמר התחרות, ובגמר הגיע למקום 19 עם 77 נקודות.
30 באפריל
30 באפריל הוא היום ה-120 בשנה (121 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 245 ימים.
תת-יבשת
תת-יבשת היא מסה יבשתית גדולה, בעלת מאפיינים ברורים, המבדילים אותה מהשטחים האחרים ביבשת, ויוצרים חלוקה ברורה של היבשת המכילה אותה.
המילה המיודעת באנגלית (the subcontinent) מתייחסת לתת-היבשת ההודית. תת-היבשת ההודית מכילה את הודו, פקיסטן, בנגלדש, נפאל, בהוטן, וסרי-לנקה. ההגדרה היא ברורה למדי, ולמרות שתת-היבשת ההודית מכילה מגוון של סביבות אקולוגיות (מדבריות, יערות גשם ורכסי הרים), מגוון רב של דתות (הינדואיזם, בודהיזם, אסלאם, סיקים ועוד), וטיפוסים אתניים היא יוצרת אזור נבדל משאר אסיה מבחינה גאו-תרבותית.
המזרח התיכון הוא תת-יבשת תרבותית שרובה באסיה ומיעוטה באפריקה (מצרים) וב-אירופה (טורקיה), והיא נחשבת לאזור נבדל מבחינה גאו-תרבותית מאסיה, מאירופה ומאפריקה.
תת יבשת נוספת נמצאת בצפון אפריקה. מדינות המגרב (לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו ומאוריטניה), הולכות ונתפסות בשנים האחרונות כמהוות תת-יבשת של אפריקה.
הגדרה נוספת היא של מסה יבשתית גדולה, שהיא קטנה מיבשת ממש, כמו גרינלנד.
יוסף הקדוש
יוסף הקדוש או יוסף מנצרת או יוסף פנדר או יוסף מבית דוד או יוסף הנגר היה יהודי בן המאה הראשונה מנצרת, אשר על פי הברית החדשה והמסורת הנוצרית היה בעלה של מרים אמו של ישו. על פי הברית החדשה, אף שלא היה אביו הביולוגי של ישו, היה יוסף אביו המאמץ. יוסף נחשב לקדוש בנצרות הקתולית, בנצרות היוונית-אורתודוקסית ובנצרות האנגליקנית.
תיאורי הברית החדשה
על פי הבשורה על-פי מתי יוסף היה בנו של יעקב, בעוד שעל פי הבשורה על-פי לוקאס יוסף היה בנו של עלי. יוליוס אפריקנוס מסביר סתירה זו בכך שאביו של יוסף ייבם את גיסתו, ולכן מדובר באב ביולוגי ובאב חוקי (האח המת).
הברית החדשה מפרטת את הגנאלוגיה של יוסף ומראה כי יוסף הוא צאצא של דוד המלך, ועל כן בנו המאומץ ישו נולד בבית לחם, עיר הולדתו של דוד, בהתאם למסורת המתארת את בואו של המשיח מבית דוד.
הברית החדשה אינה נותנת את תאריך הולדתו ופטירתו של יוסף וכן את מקום הולדתו ופטירתו. על פי המסורות התגורר יוסף בנצרת.
יוסף מכונה בברית החדשה "הנגר" (ביוונית: τεκτων). בשל עבודתו זו, בנצרות הקתולית יוסף הוא הקדוש הפטרון של העובדים.
יוסף אינו מדבר בברית החדשה, וכל הידוע אודותיו היה כי התארס (מתי א' 18) ונשא לאישה את מרים, אם ישו; לאחר שחשד בה כי בגדה בו, חלם חלום בו נאמר לו על ידי מלאך כי הריונה הוא מרוח הקודש (מתי א' 19 - 25); וכי התגורר עם המשפחה זמן מה בבית לחם (בעת לידתו של ישו, ובמהלך פדיון הבן שלו) (לוקס ב' 4 - 6, 21; מתי ב' 2); לאחר מכן ברחה המשפחה למצרים לאחר שחלם חלום בו מזהיר אותו מלאך כי הורדוס מתכוון להרוג את ישו (מתי ב' 13 - 18); לאחר מותו של הורדוס חלם יוסף חלום נוסף בו אומר לו מלאך לשוב לארץ, ובעקבות חלום נוסף נאמר לו להתגורר בנצרת (מתי ב' 19 - 23, לוקס ב' 39); עוד ידוע, על פי הברית החדשה, כי ביקר בירושלים עם ישו בעת שישו היה בן 12 (לוקס ב' 41 -51).
על פי המסורת הנוצרית יוסף נפטר לפני צליבת ישו.
מקורות אפוקריפיים
מקורות אפוקריפיים מתארים את חיי ישו בבית יוסף ומרים, ואת עבודתו של ישו בנגריה של יוסף בנצרת. ליוסף ולמרים נולדו ארבעה בנים: יעקב הצדיק, יוסה (בבשורה על-פי מתי שמו הוא יוסף), יהודה ושמעון; כמו כן נולדו לבני הזוג מספר בנות אשר שמן לא מוזכר (מתי י"ג 55, מארק ו' 3).
הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית מאמינה כי יוסף היה אלמן, והילדים היו בניו מנישואיו הראשונים, ולא ילדיה של מרים (ולכן היו אחים ואחיות למחצה של ישו).
על פי "ההיסטוריה של יוסף הנגר" מצוין כי יוסף היה אלמן אולם ילדיו מנישואיו הראשונים היו יוסטוס, אסיה ולידיה, ואילו יתר ילדיו הם ילדים שלו ושל מרים.
על פי הכנסייה הנוצרית קתולית (בהתאם לכתבי הירונימוס הקדוש) המונח "אח" הוא מונח רחב המעיד על קרבה כללית - וכולל גם בני דודים. על פי כתבי הכנסייה הקתולית, ילדיו של יוסף מנישואיו הראשונים היו: שלום, שלומית ואסתר, וכן אחות שלישית ששמה אינו מזוכר.
טענות אלה נועדו כולן לחזק את הדוקטרינה לפיהן מרים נותרה בתולה כל חייה.
יוסף באמנות
עד המאה ה-17 נהגו לתאר את יוסף כאדם מבוגר, מזוקן, ששערו לבן או מקריח. כמו כן נהגו לתארו כבעל אף חד ואצבעות מוכות שיגרון. יוסף תואר לרוב ברקע התמונות, כשהוא אינו בקו אחד עם מרים וישו. לרוב יוסף אינו פועל בתמונות (דמותו פסיבית) - למעט בציורי הבריחה למצרים בו הוא מוביל את המשפחה הקדושה.
בתקופה המודרנית החלו אמנים פרוטסטנטים לתארו כאיש צעיר - בעיקר תוך תיאור עבודתו כנגר. בציורים אלה ניתן לראות את חיי המשפחה כמשפחה אוהבת ונורמלית.
בפיסול, מתוארת דמותו של יוסף כמחזיק מטה ובראשו פרחים (אזכור של סיפור לפיו בעלה של מרי נבחר מבין אלמנים שונים בעקבות נס שקרה למטהו היבש שהחל לפרוח).
איקונות רוסיות אורתודוקסיות מתארות לעיתים סיפור של ניסיון פיתוי של יוסף על ידי השטן - שניסה לבטל את אירוסיו למרים, אולם יוסף עמד בפיתוי.
קדוש נוצרי
יוסף נחשב לקדוש נוצרי כבר מראשית ימיה של הכנסייה, אולם עד שלהי ימי הביניים לא זכה לפופולריות רבה. רק לאחר שנת 1399 עת המסדר הפרנציסקני החל לחגוג את יום חגו, עלתה הפופולריות שלו, וזו אף גברה כשהמסדר הדומיניקני החל לחגוג את יום חגו. היום נוסף לברוואריום בשנת 1479 והפך ליום חג רשמי בכנסייה הקתולית בשנת 1621. בשנת 1416 בועידת קונסטנס ניסו חלק מראשי הכנסייה להעלות את מעמדו של יוסף למעמד הקרוב למעמדה של מרים מעל יתר השליחים ולקבוע חג שיקרא "נישואי מרים ויוסף" אולם ניסיון זה לא צלח.
ב-8 בדצמבר 1870 הכריז האפיפיור פיוס התשיעי כי יוסף הקדוש יהיה הקדוש השומר על הכנסייה העולמית. כמו כן באופן בלתי רשמי יוסף הוא הקדוש השומר מפני היסוס. בשל המסורת הקתולית לפיה יוסף נפטר בזרועות מרים וישו, יוסף הוא הקדוש אליו מתפללים למות בשיבה טובה.
המסדר היוספיתי
במהלך המאה ה-19 נוסד המסדר היוספיתי שיעד עצמו לפעול בקרב העניים. פעילות המסדר בארצות הברית התמקדה בעיקר בעבדים ששוחררו בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית.
כנסיות עיקריות
כנסיית יוסף הקדוש נמצאת במרכז העיר נצרת, במתחם בזיליקת הבשורה.
אורטוריות יוסף הקדוש הממוקמת במונטריאול שבקנדה הוקמה לכבודו של יוסף הקדוש, וקתולים רבים מאמינים כי יוסף הקדוש ביצע ניסים רבים של ריפוי בכנסייה זו (מובן שמדובר בפעילותו כקדוש לאחר מותו). כנסייה זו היא הכנסייה הגדולה בקנדה, וכיפתה היא השנייה בגודלה בעולם לאחר בזיליקת פטרוס הקדוש שברומא.
קתדרלת בזיליקת יוסף הקדוש בסן חוזה שבקליפורניה מוקדשת אף היא ליוסף הקדוש.
כנסיות, אוניברסיטאות, בית ספר, ובתי חולים רבים קרויים על שמו של יוסף הקדוש (אף שלעיתים מדובר בקדוש אחר באותו השם).
אתרים
אתרים רבים קרויים על שמו של יוסף הקדוש. 6 כפרים בצרפת, 14 ערים, עיירות וכפרים בארצות הברית וכן נהרות, חצאי אי, איים ומפרצים קרויים על שמו. העיר סנט ג'וזף בטרינידד וטובגו היא העיר העתיקה ביותר באי, ושימשה בירת טרינדד בין השנים 1592–1783. כמו כן העיר סן חוזה בקליפורניה קרויה על שמו, כמו גם העיר סן חוסה בקוסטה ריקה.
פולקלור
יש המאמינים שקבורת פסלון של יוסף הקדוש בקרקע שטח המיועד למכירה יסייע במציאת קונה לשטח, ויש המוסיפים שלאחר המכירה יש להוציא את הפסל מהאדמה, אחרת יתדרדר הרוכש למצב בו ייאלץ למכור את הבית אף הוא.
אמונה נוספת, הנפוצה בעיקר בזכותו של האפיפיור פרנציסקוס, הוא פולחן 'תנומת יוסף' או 'יוסף הישן'. הפולחן מקדש, בהתאם למתואר בבשורה על פי מתי (ראה: מתי פרק א'), את חשיבותו של יוסף בזמן שחלם על בואו של המשיח מקולו של מלאך. בעקבות סיפור זה, נפוצה אמונה עממית, כי יוסף עוזר לסובלים מבעיות שינה. לכן, נהוג להניח בחדר המיטות פסל של יוסף בתנוחת תנומה ותחת הכרית ספר תפילה עם איקונין של יוסף.
אזכורים ספרותיים
בספרו של ז'וזה סאראמגו "הבשורה על פי ישו" מתואר יוסף כאביו הביולוגי של ישו.
ראו גם
קדושים נוצריים נוספים בשם זה:
מרינה צבטייבה
מרינה איבנובנה צְבֶטָיֶיבָה (ברוסית: Мари́на Ива́новна Цвета́ева; 8 באוקטובר 1892 – 31 באוגוסט 1941) הייתה משוררת וסופרת רוסית. מן החשובות שבמשוררות תור הכסף בשירה הרוסית, ומן הכותבות המקוריות בספרות הרוסית.
ביוגרפיה
נולדה במוסקבה למשפחת אנשי תרבות ואמנות. התייתמה מאמה בגיל 13. למדה במוסקבה, לאחר מכן בשווייץ, גרמניה וצרפת.
ספר שיריה הראשון "אלבום ערב" (1910) משך את תשומת לבו של המשורר והמבקר הספרותי מקסימיליאן וולושין. וולושין הזמין את צבטייבה לביתו בקוקטבל שבקרים, בו נהג לארח אנשי תרבות ואמנים.
בקוקטבל צבטייבה הכירה את סרגיי אפרון, לו נישאה ב-1912. צבטייבה נשארה עם אפרון במשך כל חייה, על אף מערכות היחסים הרבות שניהלה (שהמרכזית בהן הייתה מערכת יחסים לסבית מורכבת ומלאת תשוקה עם המשוררת סופיה פארנוק).
ב-1914 בעלה התנדב לצבא הרוסי, לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 הצטרף אל הכוחות הלבנים. צבטייבה חייתה לבדה במוסקבה, סבלה ממחסור חמור, איבדה את הקטנה מבין שתי בנותיה.
ב-1922, לאחר שנודע לה שבעלה בחיים, יצאה אליו לברלין. לאחר מכן הזוג חי בפראג, וב-1925, לאחר הולדת בנם, הם עברו לפריז.
בשנות ה-30, בעלה של צבטייבה שינה את דעותיו הפוליטיות, החל לתמוך בברית המועצות ואף סייע לפעילות הריגול של ה-נ.ק.ו.ד.. ב-1937 הוא הואשם בכך שלקח חלק בהתנקשות בסוכן סובייטי לשעבר, נאלץ לעזוב את צרפת ושב לברית המועצות. עקב כך, צבטייבה הוחרמה על ידי קהילת המהגרים הרוסים בפריז.
ב-1939 היא שבה לברית המועצות בעקבות בעלה. אולם אלה היו שנות הטיהורים הגדולים של סטלין ומשפחתה של צבטייבה לא נמלטה מהם - בעלה נעצר ונורה, בתה נעצרה והייתה בכלא במשך 8 שנים.
עם כניסתה של ברית המועצות למלחמת העולם השנייה, ב-1941, צבטייבה ובנה פונו ליילבוגה שבטטרסטן. כל נסיונותיה להשיג עבודה נכשלו, ומתוך יאוש היא איבדה את עצמה לדעת בתלייה. נקברה ביילבוגה, אולם מקום קבורתה המדויק איננו ידוע.
יצירה
המוטבים הרווחים בשירתה הם הבדידות, הטרגיות שבאהבה, הקונפליקט בין השגרה לבין חיי הנפש, מקומו של המשורר כנביא המנודה מן החברה.
בנוסף לכך, כתבה מספר מסות ומאמרים על שירה ומשוררים בני זמנה, ועל יצירתו של פושקין שהיה נערץ עליה (היא אף הקדישה לו מחזור שירים).
קישורים חיצוניים
תרגומי שיריה:
שמות פרטיים יהודיים בישראל
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, התאפיינו שמות פרטיים יהודיים בישראל בעיקר בשמות תנ"כיים. בקרב בנות, היו נפוצים גם שמות של בנים עם תוספת של הסיומת עם האות ה'. מסוף המאה ה-19 ואילך, מעמדו של המקרא התבסס מאוד בתרבות העברית, ולצד שמות האבות, האמהות וגיבורי המקרא נכנסו גם שמות של דמויות נוספות מהמקרא, רבים מהשמות התנ"כיים היו בשימוש בגולה, אך הרצון היה להתרחק מהגולה, וכך פנו למאגר שמות תנ"כיים שלא היו מקובלים בגולה, כמו שמות השבטים - גד, דן; שמות של שופטים, כגון אהוד; שמות של מלכים אחרי הפילוג, כמו שאול, אסא, עומרי ושמות כמו איתמר. שמות שנלקחו ממאגר השמות בגולה זכו בישראל לכינוי או קיצור כדי להתרחק מן השמות הנפוצים בגולה - מושיק, יקי ואבי. בשל מחסור בשפה העברית בשמות לבנות, החלו לגייס שמות ממקורות שונים.
בשנות ה-50 למשל, יחסי ישראל–צרפת היו הדוקים ולכן השם "אורלי" נהיה נפוץ. ובתקופה מסוימת פורסם הספר 'האלה ענת', ובנות רבות בארץ נקראו 'ענת', אף שמדובר באלה כנענית.
שנות ה-60 התאפיינו בשמות ישראלים קצרים, ובשנים הללו התעצם מימד הילידות הארצישראלית והגבורה, והשמות מבטאים את החי, הצומח והדומם בארץ ישראל. באותה תקופה התחזקה גם השפה העברית, וכשם שהמציאו מילים לחיי היומיום, כך גם נולדו שמות ששיקפו את התפתחות השפה ובין השמות הפופולריים היו "אמיר" ו"אלון", "שי" ו"דרור", "ורד", "סיגל", "לימור" ו"טליה".
שנות ה-60 וה-70 התאפיינו בשתי קבוצות המבטאות שתי מגמות מנוגדות בחברה הישראלית: מחד, שמות 'חזקים' עם קונוטציה של עוצמה, אופייניים למדינה חדשה הגאה בכוחה, כמו "עוז", "אייל", "ברק", "כפיר" וכדומה. המגמה השנייה הושפעה מהתנועה העולמית של שנות ה-60 שדגלה בהתקרבות לטבע, הסתייגות ממלחמה ותקווה לעתיד טוב יותר, עם שמות כמו "גיל", "רון", "נועם", "גבע", "אורה", "גילה" ו"תקוה".
שנות ה-80 התאפיינו בשמות בינלאומיים דוגמת מ"שון" ו"תום", ועד "שרון", "בן" ו"אדם", סוציולוגים טענו שמגמה זו נבעה מהתקרבות ישראל אל העולם, בעקבות ספיר קופמן, מלכת היופי 1984, השם ספיר נהיה אחד השמות הנפוצים לבנות בישראל (כך גם בשנות ה-2000 בעקבות פריצתה של השחקנית אגם רודברג אגם נהייה שם נפוץ לבנות).
בשנות ה-90 התאפיינו שמות בשאיפתם להישמע מקוריים, כגון "משי", "יהלי", "ליאם" ו"תאי".
אמרכל
אֲמַרְכָּל (או אֲמַרְכֹּל) הוא כינוי בלשון חז"ל לאדם הממונה על צורכי בית המקדש. בעברית החדשה משמש הכינוי גם לבעל תפקיד ציבורי בכיר.
מקור השם
המילה חדרה לשפה העברית בתקופת חז"ל מהשפה הפרסית. בפרסית קדומה: (hammārakaraʰ) בתעתיק לארמית 'הַמרכַּרא' היינו מנהל חשבונות, פקיד.
הסברים מסורתיים לשם
הסבר אחד הוא שהמילה היא שילוב של המילים "אמר ו"כל", כפי שכותב רש"י: "אמרכלים - אמר כולו, על פיו נחתך כל צורך הקדש".
הסבר שני הוא שהמילה היא שילוב של "מר" ו"כל", כלומר אדון על הכל (עושה הכל דרך הוראות). ואכן, בתלמוד הירושלמי נקרא האמרכל "מרכל", זאת על פי דרכה של העברית בתלמוד הירושלמי להשמיט את האות א' מראש מילים מסוימות, כגון "פרסמון" במקום "אפרסמון".
הסבר שלישי למקור השם הוא מהשורש "אמר" במשמעות של גובה וגדולה.
בספר 'ערוך השלם' נכתב שמקור המילה הוא מהשפה הפרסית, שמשמעותה - מחשב, סוכן וגזבר.
תפקידו
תפקיד האמרכל היה ניהולי, אחריותו הייתה על צורכי המקדש. תחזוקתו, הימצאות מלאי חומרי הגלם וקורבנות הציבור וזמינות כלי הקודש. כמו כן היו האמרכלים אחראים, בנוסף, גם על כל אוצרות המקדש. הדרגה מעל האמרכל נקראת קתיקול, והדרגה מתחתיו נקראת גזבר. כאשר היו רוצים לנעול את לשכת האוצרות, היה הגזבר חותם את הלשכה, אחריו באו האמרכל והקתיקול. כשהיו פותחים היו עושים זאת בסדר הפוך - מהגדול לקטן.
בכל זמן נתון היו ממונים לפחות שבעה אמרכלים. הגמרא סומכת זאת על הפסוק שמונה את האחראים על קבלת תרומות ומעשרות וחלוקתן לכהנים וללויים, ועל הקדשות ונדבות למקדש בזמן חזקיהו: "וַעֲשָׂהאֵל וִירִימוֹת וְיוֹזָבָד וֶאֱלִיאֵל וְיִסְמַכְיָהוּ וּמַחַת וּבְנָיָהוּ"
שבעת המפתחות העזרה (ויש גורסים: מאה) היו בידי האמרכלים, ורק כאשר שבעתם היו מסכימים על פתיחתה היו יכולים לפתוח. יש אומרים שהיו אלו המפתחות של שבעת השערים של העזרה, ויש אומרים שהיו אלו המפתחות לחדרי אוצרות המקדש. בכל אופן, לא היה צורך לכל שבעת האמרכלים בכל פתיחה של העזרה לעבודת המקדש, אלא רק לצורך הוצאה או הכנסה של חפצים.
תפקיד האמרכל היה פתוח בפני כהנים, לויים וישראלים, אך נראה שבפועל הוא היה ניתן לכהנים. התפקיד היה עובר בירושה כמו הנחלות, ובתנאי שהיורש היה ראוי לתפקיד כמו אבותיו. ישנה דעה שמינוי האמרכל אינו מהתורה אלא הוא כעין מינוי מטעם הכהנים.
בתקופת בית שני שימש אוצר המקדש גם כבנק המרכזי בו היו רבים מפקידים את פקדונותיהם, אף ניהול אוצר זה הופקד בידי האמרכלים.
אמרכלים בהיסטוריה
במהלך השנים קיבל התואר "אמרכל" גם משמעות של חול, במובן של תפקיד ציבורי. ועד הפקידים והאמרכלים באמסטרדם היה אחראי על גיוס תרומות לתושבי ארץ ישראל, סייע למימון שכונת בתי מחסה בירושלים, ועל שמו נקרא רחוב האמרכלים בירושלים. כיום הכינוי אמרכל מתייחס לאדם בעל תפקיד אדמיניסטרטיבי בכיר.
מחזה סאטירים
מחזה הסאטירים לא נחשב כקומדיה, אלא היה סגנון נפרד - אחד משלושת הסגנונות של המחזה התיאטרלי שהוצג בתיאטרון היווני, יחד עם הקומדיה והטרגדיה.
היסטוריה
מקורו של מחזה הסאיטרים במחזה של פראטינאס מפליוס (שנת 500 לפנה"ס לערך). עם הגיעו לאתונה שינה המחזאי דיתיראמבוס שהושר לרוב על ידי מקהלה של אנשים שלבשו לרוב לבוש של סאטירים, והפך את שירתם לצורה של מחזה. ההצלחה של מחזה היתולי זה הייתה רבה, ובעקבות הפופולריות שלו, החלה הדרישה של הקהל שמחזה הסאטירים ישתתף אף הוא בתחרויות הדיוניסיה יחד עם הטרגדיות - בעיקר משום שנתן לקהל סיום שמח יותר לחגיגות, לאחר צפייה בשלוש טרגדיות.
הנושאים שהוצגו במחזות נלקחו מהמיתולוגיה היוונית. העלילה לרוב התרחשה ביערות, במטרה לקשר את העלילה לאל היין דיוניסוס ולטקסים שנערכו לו במסגרת המיסתריות הדיוניסיות.
מספר חברי המקהלה בהצגה נע בין 12 ל-15, בדומה לחברי המקהלה בטרגדיות.
פרובינקיה מאוריטניה
מאוריטניה או מאורטניה הייתה חבל ארץ קדום, ממלכה היסטורית ומאוחר יותר פרובינקיה רומית בצפון-מערב אפריקה שהשתרעה על השטחים שכיום מהווים את צפון מרוקו ואלג'יריה.
היסטוריה
מקור שמה של הממלכה הוא כנראה מהשבט הברברי שישב בה בימי קדם. בנוסף לשבט זה ישבו עוד עשרות שבטים ברברים אחרים בארץ, בנוסף לשבטים מדבריים שהיגרו ממרכז אפריקה. מהמאה ה-8 לפנה"ס והלאה החלו מתיישבים הפיניקים בחופי מאוריטניה בתחנות מסחר. המרכזים הפיניקיים החשובים היו ככל הנראה טינגיס (טנג'יר המודרנית) ובוולובליס. עם התחזקותה של קרתגו סרו הערים הפיניקיות במאוריטניה לשליטתה.
במהלך המאה ה-2 לפנה"ס התגבשה ממלכה עצמאית באזור כאשר מספר שבטים התאחדו, כתגובה לעלייתה של ממלכת נומידיה. במלחמת יוגורתה, שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין יוגורתה מלך נומידיה, שיחקו מאוריטניה ומלכה בוככוס תפקיד חשוב במהלך המלחמה, כאשר היא החליפה צדדים בין שני הניצים. המלחמה הסתיימה עם הסגרתו של יוגורתה על ידי בוככוס לידי לוקיוס קורנליוס סולה.
לאחר מותו של בוככוס עלו לשלטון הממלכה בניו בוככוס השני ובוגודס שחילקו את הממלכה ביניהם, אולם בוככוס הצליח להדיח את אחיו בשנת 38 לפנה"ס והפך למלכה היחיד של מאוריטניה. לאחר מותו של בוככוס הפכה הממלכה למדינת חסות רומית ויובה השני שנישא לקלאופטרה סלנה השנייה, הוכתר על ידי אוגוסטוס קיסר, למלכה על ידי הרומים. בשנות שלטונו של יובה חדרו למאוריטניה יסודות תרבותיים הלניסטים ורומאים רבים, והיא הפכה בהדרגה לממלכה הלניסטית טיפוסית. תלותה של הממלכה ברומא הלכה וגברה, וכבר בימיו של אוגוסטוס הוקמו בשטחה מושבות חיילים משוחררים ומבצרים. כמו כן נמצאו מטבעות עם כתובות לטיניות שנטבעו כבר בימי שלטונו של בוככוס השני.
עם הירצחו של תלמי, מלכה האחרון של מאוריטניה, על ידי הקיסר הרומי קליגולה בשנת 40 פרץ מרד בממלכה. לאחר עלייתו של קלאודיוס לכס הקיסרות הרומית דוכא המרד והממלכה סופחה באופן רשמי לאימפריה הרומית.
הפרובינקיה חולקה לשתי יחידות מנהליות שונות, מאוריטניה של קיסריה (שחלק משטחה הפך מאוריטניה של סיטינפסיס בימי דיוקלטיאנוס), ומאוריטניה של טינגיס. הערים טיניגס ווולובליס קיבלו מעמד של מוניקיפיום, הוצב נציב על הממלכה, בן למעמד הפרשים, והחל גיוס של ילידים לחיילות העזר של הצבא הרומי. העיר קיסריה הפכה למושבה של חיילים רומים משוחררים. עם זאת, השליטה הרומית על הארץ הייתה מוגבלת ברובה לאזורי החוף ורוב פנים הארץ נשאר מחוץ להשפעתם.
עם פלישתם של הוונדלים ב־428 לצפון אפריקה נפלה גם מאוריטניה לידיהם והיוותה חלק מממלכתם. בחלקים של צפון אפריקה בהם היה ריק שלטוני, מספר שבטים ברברים פרסו את חסותם באזור (כמו הממלכה המאורו-רומאית), לצד ערים אשר החלו לצבור כוח והשפעה. האימפריה הביזנטית הצליחה בשנת 533 להשמיד את הממלכה הוונדלית בצפון אפריקה, אולם היא לא הצליחה לגבש את שלטונה במאוריטניה ושלטה רק על מספר נקודות מבודדות בחופה הצפוני, שלטון שנמשך עד לכיבושה הסופי של הארץ על ידי הערבים במהלך המאה ה-7.
קישורים חיצוניים
__חייב_תוכן_עניינים__
אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
אוֹטוֹ הרביעי מבראונשווייג (Otto IV, 1175 - 19 במאי 1218) היה מלך גרמניה משנת 1198 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1209 עד להדחתו ב 1215.
ביוגרפיה
אוטו נולד בשנת 1175, להיינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ולמתילדה, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה, ומקום לידתו איננו ידוע. אוטו גדל והתחנך באנגליה תחת השגחת סבו, המלך הנרי השני.
לאחר מותו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נבחר אחיו של הקיסר פיליפ, דוכס שוואביה כמלך גרמניה בשנת 1198. מהלך זה נוצל על ידי הכס הקדוש על מנת להעמיק את השפעתו ואחיזתו באימפריה בניסיון להחליש ואולי להדיח לחלוטין את השושלת בית הוהנשטאופן, ועל מנת לבטל את המשך האיחוד בין סיציליה לבין האימפריה הרומית הקדושה תחת מונרך אחד.
אוטו, שעתיד להיות המלך היחיד לבית ולף ומתנגד של בית שטאופן היה מוכן לשתף פעולה עם האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, בתמיכת הנסיכים של צפון גרמניה ותמיכתם של אוטוקאר הראשון, מלך בוהמיה וולדמר השני, מלך דנמרק הוכתר אוטו כמלך גרמניה במקביל לאחיו פיליפ ביום 9 ביולי 1198 בקתדרלת אאכן.
הכתרתו של אוטו פתחה תקופה של מאבקים על מוקדי הכוח באימפריה. אנגליה תמכה באוטו בעוד צרפת תמכה בפיליפ, האפיפיור הודיע בפומבי על תמיכתו באוטו והכריז עליו כעל המלך החוקי של גרמניה ובתמורה הבטיח אוטו לתמוך בתביעותיו של הכס הקדוש באיטליה. עם זאת מזלו של אוטו השתנה לרעה, אנגליה שנמצאה במשבר כלכלי הסירה את תמיכתה הכלכלית ובני בריתו עברו לתמוך בפיליפ. ב-1204, הארכיבישופ של קלן משח מחדש את פיליפ כמלך.
ב-27 ביולי 1206 נפגשו צבאות המלכים הגרמנים, אוטו הובס וכתוצאה מכך איבד את תמיכת הכס הקדוש ונאלץ לוותר על הכתר.
ב-8 ביוני 1208 נרצח פיליפ משוואביה ואוטו חזר למרכז הבמה הפוליטית בגרמניה, וב-11 בנובמבר 1208 הוא נבחר בשנית למלך גרמניה. אוטו עשה הכנות להיות מוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. על מנת להבטיח את תמיכתו של אינוקנטיוס השלישי, הוא הבטיח בשבועה להחזיר אל מדינת האפיפיור את כל השטח שהיה ברשות האפיפיור בתקופת לואי החסיד, כלומר השטח שבין רדיקופנו (Radicofano) לבין כפרנום (Ceperanum), כולל האקזרקט של רוונה, השטחים שהיו כלולים בדוכסות פנטפוליס (מרימיני לאנקונה), המרקה של אנקונה, דוכסות ספולטו, אדמותיה של מתילדה, מחוז בריטנורי (Brittenorii). ואחרי שיוחזרו להגן עליהם ללא כחש וככל יכולתו. אם אחד מחבלי ארץ אלו יגיע אליו - ידאג להחזירם ללא עיכוב.
אוטו חזר לאחוזתו בבראונשווייג שם הוא נפטר ביום 19 במאי 1218, ונקבר בקתדרלה של העיר.
העץ אוכל העפיפונים
העץ אוכל העפיפונים (באנגלית: The Kite-Eating Tree) הוא עץ דמיוני המופיע בסדרת הקומיקס פינאטס (Peanuts) מאת צ'ארלס מ. שולץ. העץ אוכל העפיפונים הוא עץ נשיר מסוג לא ידוע. על פי צ'ארלי בראון, לא ניתן להבדיל בין עץ אוכל עפיפונים לעץ רגיל, אלא אם כן, נתפס עפיפון בין ענפיו של העץ, שאותו הוא מעכל באיטיות.
רבים מעפיפוניו של צ'ארלי בראון נתפסו בין ענפיו של העץ. במקרה אחד זרקה לוסי ואן פלט את הפסנתר של שרודר לתוך העץ והוא עיכל גם אותו. במקרה אחר אכל העץ את אחד מעפיפוניו של צ'ארלי בראון ואז לוסי צעקה עליו כל כך חזק עד שהוא פלט לא רק את העפיפון של צ'ארלי אלא גם עפיפונים רבים אחרים.
פעם אחת איים צ'ארלי בראון על העץ אוכל העפיפונים, כי אם ינגוס בעפיפונו, אז הוא ינשך אותו בחזרה. מן הסתם העץ אכן נגס בעפיפון וצ'ארלי בראון, שלעולם עומד בהבטחותיו נשך את העץ בחזרה. נשיכה זו סיבכה את צ'ארלי בראון עם הרשות להגנת החי והצומח ואילצה אותו לברוח מפני רדיפתה. מאוחר יותר לינוס ואן פלט שכנע את צ'ארלי בראון כי הוא יכול לחזור לשגרת חייו, מכיוון שהעץ נפל בסערה והוא אינו מבוקש יותר מצד הרשויות. בפרקים מאוחרים יותר העץ אוכל העפיפונים חזר להופיע (בסוף הפרק ההוא, לינוס ולוסי נוטעים שתיל, שעפיפונו של צ'ארלי בראון נתפס בין ענפיו).
העץ אוכל העפיפונים יכול להבדיל בין טעמים שונים של עפיפונים. בפרק משנת 1982 תוהה צ'ארלי בראון, איזה טעם עפיפון הוא יגיש לעץ השנה. בסוף הוא מתפשר על עפיפון בטעם לימון, מכיוון שבשנה הקודמת העץ אכל עפיפון בטעם תות.
בפרק משנת 1995 לינוס תוהה על קיומו של העץ בניסיונו למצוא הסבר הגיוני להימצאותו של עץ אוכל עפיפונים בעולם המוכר לו. מאוחר יותר באותה השנה לוסי מאיימת לזרוק לתוך העץ את שמיכתו של לינוס, מעשה שהיא לבסוף אכן עושה.
פיליפ מקס
פיליפ מרטין מקס (בגרמנית: Philipp Martin Max, נולד ב-30 בספטמבר 1993 בוירזן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה בעמדת המגן השמאלי.
פיליפ מקס הוא בנו של כדורגלן העבר המצליח מרטין מקס, שהיה פעמיים מלך השערים של הבונדסליגה.
קריירת מועדונים
פיליפ מקס התגורר כילד במינכן, בה אביו שיחק כדורגל במינכן 1860. מקס שיחק בקבוצת הילדים של מינכן 1860 ואחר כך בקבוצות הנוער של באיירן מינכן, ובגיל 17 עבר לשחק באקדמיה של שאלקה 04. בשנת 2012 החל מקס לשחק בעיקר בקבוצת המילואים של שאלקה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה ערך מקס במרץ 2014, כשהחליף את יוליאן דראקסלר במשחק הליגה מול בורוסיה דורטמונד. עד לסיום עונת 2013/14 ערך מקס רק עוד הופעת בונדסליגה אחת במדי שאלקה, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים. בתום עונת 2013/14 נמכר מקס לקרלסרוהה, שם חתם על חוזה לשלוש עונות. מקס השתלב באופן מיידי בקרלסרוהה, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בתום עונת הבכורה שלו בקבוצה, 2014/15, סיימה קרלסרוהה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, מה שהקנה לקבוצה אפשרות לעלות לבונדסליגה דרך משחקי המבחן מול המבורג, שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה. המשחק הראשון, בו מקס שיחק 90 דקות, הסתיים בתיקו 1-1. בגומלין הובילה קרלסרוהה 0–1, ומקס הוחלף בדקה ה-84. קרלסרוהה ספגה שער שוויון והמשחק הסתיים בתיקו 1-1, ובהארכה המבורג ניצחה 1–2, ושתי הקבוצות נשארו בליגות שלהן. את עונת 2015/16 פתח מקס בקרלסרוהה ושיחק מחזור ליגה אחד, אך באוגוסט 2015 חתם באאוגסבורג מהבונדסליגה על חוזה לשנתיים עם אופציה להארכה, תמורת דמי העברה של 3.6 מיליון אירו שהועברו לקרלסרוהה.
בספטמבר 2020 חתם מקס בפ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית.
קריירה בינלאומית
לאור יכולתו הטובה של מקס במדי אאוגסבורג, זומן מקס לסגל של הנבחרת האולימפית של גרמניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). מקס ערך שלוש הופעות במסגרת הטורניר האולימפי, בהן הבקיע שער אחד, שהיה השער הרביעי בניצחון 0–4 על הנבחרת האולימפית של פורטוגל ברבע גמר הטורניר האולימפי, במשחק בו החליף מקס את סרג' גנאברי. במשחק הגמר, בו הפסידה גרמניה לנבחרת האולימפית של ברזיל בבעיטות הכרעה, לא שותף מקס.
בנובמבר 2020 ערך מקס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 0–1 על צ'כיה במשחק ידידות.
תארים
פ.ס.וו. איינדהובן
עם נבחרת גרמניה האולימפית:
פלורן סינמה פונגול
פלורן סינמה פונגול (בצרפתית: Florent Sinama Pongolle, נולד ב-20 באוקטובר 1984 בסן-פייר, ראוניון) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
אחרי שהתחיל לשחק באקדמיית הנוער של המועדון הצרפתי לה הבר, נרכש פונגול על ידי ליברפול בשנת 2001, יחד עם בן דודו אנתוני לה טאלק, על ידי המאמן ז'ראר הוייה. הוייה התרשם מכישוריו של פונגול, לאחר שהציג יכולת טובה מאוד במהלך אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 16, ואליפות העולם לנבחרות עד גיל 17 ב-2001. בטורניר אליפות העולם לנבחרות נערים, פונגול זכה בתואר השחקן המצטיין, ויחד עם נבחרת צרפת הצעירה זכו בתואר. למרות שנרכש על ידי ליברפול, נשאר פונגול לשחק בלה האבר למשך שנתיים כמושאל.
אחרי שחזר לליברפול, פונגול הפגין את יכולת הכיבוש הטובה שלו לאחר שכבש שערים רבים וחשובים עבור קבוצתו, ביניהם שערים חשובים במסגרת גביע ה-FA בעונת 2005-2006 נגד לוטון טאון, שסייעו לליברפול לזכות בסיום העונה בגביע, כמו גם שער חשוב נגד ריאל בטיס הספרדית באותה העונה. ב-31 בינואר 2006, פונגול הושאל למועדון הפרמייר ליג בלקברן רוברס, עד לסיום אותה העונה.
ב-30 באוגוסט 2006, סינמה פונגול חתם על חוזה לעונה אחת במועדון הספרדי רקראטיבו ולבה, עם אפשרות להארכה של שנתיים. ב-4 במאי 2007, המועדון האנדולסי, הכריז שפונגול חתם בשורותיו על מימוש הארכת חוזהו עד לשנת 2011, תמורת 4 מיליון אירו. במהלך שתי עונותיו ברקראטיבו סיים פונגול כמלך השערים של הקבוצה, עם 12 כיבושים בעונתו הראשונה, ו-10 בשנייה.
ב-2 ביולי 2008, סינמה פונגול חתם על חוזה לארבע שנים במדי אתלטיקו מדריד, תמורת סכום של כ-10 מיליון אירו. למרות שהובא כמחליף לחלוצי ההרכב של המועדון דייגו פורלאן וסרחיו אגוארו, פונגול נהנה מפציעתו של האורוגוואי וכבש 4 שערים בחמשת משחקיו הראשונים בקבוצה. מאוחר יותר, הוא זכה לדקות משחק כקשר קיצוני בשל פציעתו ומספר הרחקות שספג קפטן המועדון מקסי רודריגז.
ב-5 בספטמבר 2012 חתם לשנתיים ברוסטוב. ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-16 בספטמבר בניצחון 0:1 על דינמו מוסקבה. ב-23 בספטמבר סינמה הבקיע את שערו הראשון במדי רוסטוב בהפסד 3-1 מספרטק מוסקבה.