cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלון זאכר
היסטוריה
המלון נוסד בשנת 1876 על ידי אדוארד זאכר. לאחר פטירתו בשנת 1892, אלמנתו, אנה זאכר החלה לנהל את המלון, ותחת ניהולה הפך המלון לאחד המלונות המפוארים והידועים בעולם. אצילי האימפריה האוסטרו הונגרית נהגו לאכול במלון לאחר שהתארחו בארמון הופבורג ממנו חזרו רעבים בשל משך הזמן הקצר שבהם הותר להם לאכול. על פי נימוסי בית המלוכה, הורשו אורחים בסעודות רשמיות לאכול רק בפרק הזמן שבו הקיסר אכל, והקיסר פרנץ יוזף נהג לאכול פרקי זמן קצרים ביותר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נותר המלון מלון המיועד לאריסטוקרטיה בלבד, ואורחים שאינם בני משפחות אצולה לא הורשו לישון במלון. בשל המצב הכלכלי הירוד של משפחות האצולה האירופאית בשנים אלה, נקלע המלון לקשיים כלכליים ובשנות ה-30 נאלצה אנה זאכר למכור את המלון.
בשנת 1934 עבר המלון לבעלות אליזבת גרטלר.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה המלון ממוקם בשטח הכיבוש הבריטי של וינה, והכוחות הבריטיים השתמשו במלון כמפקדתם.
לאחר עזיבת הכוחות הזרים את העיר שב המלון לבעליו.
בשנת 2005 שופץ המלון ונוספה לו קומה נוספת.
המאבק על הזאכרטורט
עד לשנת 1965 ניהל מלון זאכר מאבק ממושך עם קונדיטוריית דמל שפיתחה מוצר תחת השם הזהה, עוגת זאכרטורט מקורית. ישנן מספר השערות לאופן שבו הצליחו ראשי קונדיטוריית דמל להשיג את המתכון לעוגת הזאכרטורטה. מאפיית דמל שינתה את שם המוצר שלה לשם עוגת הזאכרטורטה של דמל ושינתה מעט את הרכבה בכך שריבת המשמש ממוקמת בעוגה ישירות מתחת לזיגוג השוקולד העליון ולא באמצע.
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, המוכר גם בשם בית העלמין הרמ"א (על שם הרמ"א הקבור בו), הוא בית קברות שנוסד בפרבר קז'ימייז' של קרקוב שבפולין בשנת 1535. בקצהו של בית הקברות הוקם בשנת 1553 בית כנסת הרמ"א. מעל לשער כתובת, שהועברה ממקומה הקודם בשער הקודם ברחוב יאקובה, המעידה כי בית העלמין נוסד בשנת 1552, והוא מהעתיקים ביותר בפולין. בכל פולין, המצבות היחידות העתיקות יותר מאלה, נמצאות בוורוצלב ובלובלין.
היסטוריה
עד 1800 היה בית העלמין העתיק מקום הקבורה העיקרי ליהודי קרקוב, אולם כמה יהודים נכבדים נקברו שם גם אחר כך. ב-1845, בהשתדלותו של רבי דוב בער מייזלס, שהדגיש את חשיבותו הרוחנית וההיסטורית של בית העלמין, ביטלו רשויות העיר קרקוב תוכנית בינוי עירונית שעשויה הייתה להוביל להריסת בית הקברות. בכל זאת בית העלמין הוזנח.
בראשית המאה ה-20 החלה הקהילה היהודית לשפץ את בית הקברות הזנוח והנטוש, אך בזמן הכיבוש הנאצי של פולין הרסו הנאצים את בית הקברות, והשתמשו במצבותיו כאבני ריצוף או מכרו אותן. רק כתריסר מצבות שרדו את תקופת השואה וביניהן מצבותיהם של רבי משה איסרליש ובני משפחתו. מצבתו של הרמ"א נמנית עם המעטות שלא נפגעו. לאחר המלחמה שוקם בית הקברות, ומצבות שאותרו (שהן חלק קטן מהמצבות שנלקחו מבית הקברות) הוחזרו אליו.
בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50, נחשפו בחפירות ארכאולוגיות בשטח בית העלמין מאות מצבות עתיקות. אפשר שחלקן נקברו בכוונה, כדי להצילן מהרס על ידי הפולשים השוודים בשנת 1704. מאות שברי מצבות נקבעו לאורך החומה הפנימית של בית העלמין, לאורך רחוב שרוקה. במשך הזמן החלו לכנות את המקום "כותל הדמעות", שנהיה לאתר זיכרון לקהילה היהודית החרבה של קרקוב. חלק מהמצבות ששוקמו הן של רבנים ומנהיגי קהילה נודעים, וזו של רבי משה איסרליש היא הנודעת ביותר. מצבתו מכוסה בפתקי בקשה ותפילה רבים שמניחים שם מתפללים העולים לרגל מכל רחבי העולם.
רבנים ואישים הקבורים במקום
עם הקבורים במקום נמנים:
מצבה אחת בבית הקברות, הסמוכה לקברו של הרב יום-טוב ליפמן הלר, מיוחסת לדמות האגדית יוסל'ה קמצן קדוש. מצבת "יגיד עליו רעו", הסמוכה לקברו של רבי נתן נטע שפירא, מתקשרת אף היא עם אגדה המספרת על קבצן צעיר אלמוני שבא כאורח לעיר, נפטר באופן פתאומי ונקבר משום מה סמוך לקברו. בשל כך רשמו אנשי החברה קדישא על מצבתו נוסח המצביע על ההתרחשות, תוך שהם משתמשים בביטוי "יגיד עליו רעו", כרמז על גדלותו של המנוח הניכרת מתוך סמיכותו לקבר השכן.
קונסרבטוריון קריית ים
קונסרבטוריון קריית ים הוקם בשנת 1991 ביוזמתו של מוטי איינס וראש העיר דאז שמואל סיסו, במטרה להקים תזמורת נוער. הקונסרבטוריון הוא בית ספר מקצועי לנגינה בקרית ים.
היסטוריה והישגים
בשנה הראשונה בקונסרבטוריון לימדו רק כלים השייכים לתזמורת כלי נשיפה: חצוצרה, טרומבון, קלרינט וסקסופון, וכלי הקשה. כעבור שנה נפתחה גם מחלקת כלי קשת: כינור, ויולה וצ'לו. יותר מאורח התווספו גם שיעורי פסנתר, גיטרה ופיתוח קול. כיום לומדים בקרית ים על כל כלי הנגינה, יש שיעורי העשרה בתורת המוזיקה, סולפג והרמוניה, ותולדות הספרות המוזיקלית. בנוסף גם ניתן ללמוד קומפוזיציה (הלחנה).
בקונסרבטוריון פועלות שלוש תזמורות כלי נשיפה, שתי תזמורות כלי קשת, שתי מקהלות והרכב ביג בנד. מזה מספר שנים הרחיב הקונסרבטוריון את פעילותו החינוכית והקים פרויקטים ללימודי מוזיקה בתוך בתי ספר בעיר, ובכך קירב תלמידים רבים יותר לחוויית עשיית המוזיקה.
ההרכבים הייצוגיים – תזמורת כלי נשיפה, כלי הקשת והמקהלה מרבים להופיע בכל חלקי הארץ, וגם מחוצה לה בקונצרטים, פסטיבלים ואירועי תרבות שונים. ישנם גם הרכבים קאמריים למיניהם המופיעים בטקסים עירוניים וקהילתיים.
שיעורי נגינה בקונסרבטוריון מתבססים על סגנונות מוזיקליים שונים ומגוונים: מוזיקה קלאסית, ג'אז, מוזיקה קלה ופולקלור.
את התלמידים המתקדמים מכין צוות מורים מקצועי ומנוסה בניהולו של רן נחום, שהחליף את מוטי איינס בשנים האחרונות, למבחני בגרות בנגינה, למבחנים למוזיקאי מצטיין, לימודים גבוהים וקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בין בוגרי קונסרבטוריון קריית ים נמנים נגנים בתזמורות מקצועיות, סולנים, תזמורת צה"ל ואנשי אקדמיה. לבוגרי הקונסרבטוריון יש אפשרות לחזור לנגינה בתזמורת הבוגרים.
ניצן מינץ
ניצן מינץ (נולדה בשנת 1989) היא אמנית ישראלית. מתגוררת ופועלת בתל אביב. מינץ החלה את דרכה כאמנית רחוב היוצרת במרחב הציבורי בתל אביב, כאשר היא מציבה שירים פרי עטה על קירות ברחובות העיר. מ-2013 היא יוצרת גם בסטודיו יצירות המוצגות בחללי תצוגה פורמליים ויצרה יצירות רבות ברחובותיהן של ערים רבות בעולם, ביניהן ניו יורק, מיאמי, מונטריאול, לונדון, פריז, פראג, וינה, ברלין ועוד.
ביוגרפיה
ניצן מינץ נולדה בתל אביב בשנת 1989 וגדלה בשכונת נווה צדק. נכדת-נכדתו של שמעון רוקח, ממייסדי השכונה, ונכדתה של הפסלת וציירת לאה מג'רו-מינץ - מי ששיקמה את בית רוקח, אחד מעשרת הבתים הראשונים בתל אביב, והפכה אותו לאחד מאתרי המורשת של תל אביב. מינץ עצמה גדלה בבית רוקח, והושפעה רבות מהפסלים והציורים של סבתה שמילאו את בית ילדותה. אביה של מינץ הוא מהנדס תוכנה ואימה פסיכותרפיסטית בהכשרתה. מינץ היא בת בכורה במשפחה של שישה ילדים, מתוכם ארבעה ילדי אומנה.
תחילת הדרך ושירת רחוב
שיריה של מינץ שיקפו ביקורת נוקבת נגד אדישותו של עולם האמנות כלפי המתרחש "מתחת לבית". ביום אימץ עולם האמנות לעצמו את הקומות העליונות בבנייני קריית המלאכה, ואילו בלילה הפכה שכונה זו לאזור מוּכּר של זנות. הנוף העירוני המתפורר מוצא את מקומו בעבודותיה של מינץ גם באמצעות תהליכי עבודה חומריים. אסתטיקת ההרס מתגלמת ביצירות לא רק דרך החפצים הנאספים מבחוץ, אלא גם דרך הטקסטורה המבטאת את פני השטח הסדוקים והמוזנחים של העיר. באמצעות בניית שכבות של בד, נייר, דבקים וחומרים נוספים על גבי המצע, ותהליכים של קילוף, תלישה ושפיכת חומרי ניקוי, העבודות מקבלות מראה טלאים מחוספס, המכניס לתוכן את הסביבה העירונית השבירה והמפורקת.
המעבר מהמרחב העירוני לחלל הפורמלי
ב-2013 הציגה מינץ לראשונה להציג בחלל תצוגה פורמלי, כאשר העלתה את תערוכת היחיד הראשונה שלה, בגלריית פופ אפ שהקימה בבית רוקח יחד עם אורי יריב - אספן, מפיק ויבואן של תערוכות אמנות רחוב ואמנות עכשווית. בהצהרת האמן שלה מצהירה מינץ כי העבודה בסטודיו והעבודה בחוץ נמצאות בסימביוזה מתמשכת: עבודות החוץ נוצרות במיקומים נבחרים בעלי היסטוריה, מתוך התייחסות לסביבה ולהתרחשויות אמיתיות. עבודות הסטודיו שואבות את האסתטיקה שלהן מתוך המרחב העירוני אל תוך חלל העבודה, המאפשר תהליכי עבודה שונים מאלו המתרחשים בשטח. מתוכו צומחים מהלכים חדשים, שלאחר מכן מוצאים את מקומם כעבודות במרחב הציבורי.
שיתוף הפעולה עם Dede
החל מ-2014 החלה ליצור יחד עם בן זוגה, אמן הרחוב Dede. בני הזוג הכירו דרך אמנות הרחוב, ופועלים ומציגים יחד בתערוכות משותפות ברחבי העולם. בשנת 2016 הציגו השניים את התערוכה "אין מקום" במוזיאון חיפה. אוצרת התערוכה סבטלנה ריינגולד מסבירה כי עשייתם המשותפת של שני האמנים נולדה מתוך התייחסות למרקם העירוני המשתנה ולתהליכים עירוניים דינמיים של צמיחה, הריסה והתחדשות. התערוכה אפשרה התבוננות מחודשת במערכת היחסים שבין חייו של היחיד לבין ההתנהלות האנושית המשתקפת במרחב העירוני. הפרויקט "אין מקום" הוא פרי של שיתוף הפעולה בין שני האמנים, אשר מתקיים במשך השנים במרחב העירוני התל אביבי. המעבר של ציפורי הענק של Dede והטקסטים של מינץ מרחובות דרום תל אביב לחלל מוזיאלי נועדה להעביר מסר של מחאה בדבר יחסו המסורתי של עולם האמנות לשכונה העירונית. כאשר במודע, או שלא במודע, עולם האמנות מתייחס לשכונה בגישה רכושנית, שהופכת אותה לאתר מדומיין.
בשנים 2017–2019 הוזמנו מינץ ו-Dede להציג את עבודותיהם בפראג, בלגרד, לודז', ברלין וביריד האמנות Pulse במיאמי. במרץ 2018 נתלתה עבודה משותפת של השניים על חזית בית המלון אברהם הוסטל בתל אביב. העבודות נראות כבולי דואר, בתוכם מופיעים דימויים של הציפורים שיוצר Dede לצד שיריה של מינץ. הבולים נבחרו כדי לסמל את שימושו ההיסטורי של הבניין, שהיה שייך לחברת בזק, אך גם כדי להיות סמל נוסטלגי ואירוני לתקשורת בין מקומות ואנשים שרחוקים זה מזה, כאלה הנפגשים לעיתים קרובות בהוסטל. בימים אלה עובדים השניים על תערוכה משותפת שתהיה מורכבת מממצאים, טקסט, דימויים וחפצים שמצאו ותיעדו בבתים נטושים בתל אביב.
בשנת 2018 זכתה מינץ בפרס משרד התרבות לאמן בראשית דרכו.
לקריאה נוספת
Ganz, Nicholas. (2015). STREET MESSAGES. Berlin: Dokument Press.
CBL-Mariner
CBL-Mariner (CBL ראשי תיבות של: Common Base Linux) היא מערכת הפעלה חינמית וקוד פתוח, מבוססת לינוקס שפותחה על ידי מיקרוסופט במיוחד עבור תשתית ענן. היא משמשת את Microsoft Azure וכן ב WSL בגרסה 2 (Windows Subsystem for Linux 2) כדי לספק את היכולת להריץ אפליקציות ממשק משתמש גרפי (GUI) ב- Windows 10, Windows 11 או Windows Server בגרסאות מתקדמות.
סקירה כללית
CBL-Mariner מפותחת על ידי "קבוצת מערכות לינוקס" (Linux Systems Group) במיקרוסופט עבור שירותי קצה שלה וכחלק מתשתית הענן שלה. החברה משתמשת בו כלינוקס הבסיסי עבור מכולות ביישום ה-Azure Stack HCI של שירותי Kubernetes ל Azure. בנוסף, CBL-Mariner משמש ב- Azure IoT Edge עבור Linux ב- Windows להפעלת עומסי עבודה של Linux ב- IoT של Windows.
בגישה דומה ל- "Container Linux", ל- CBL-Mariner יש רק את החבילות הבסיסיות הדרושות לתמיכה ולהפעלת מכולות. כלים לינוקס נפוצים משמשים להוספת חבילות וניהול עדכוני אבטחה. עדכונים מוצעים כחבילות RPM או כ"תמונות" דיסק (disk image) שלמות שניתן לפרוס לפי הצורך. השימוש ב- RPM מאפשר הוספת חבילות מותאמות אישית לתמונת CBL-Mariner בסיסית לתמיכה בתכונות ושירותים נוספים לפי הצורך. תכונות בולטות כוללות iptables מבוסס firewall, תמיכה בעדכונים חתומים, וגם הקשחת ליבה.
המערכת נפתחה על ידי מיקרוסופט בשנת 2020. קוד המקור מורשה על ידי שילוב של רישיונות קוד פתוח כולל הרישיון הציבורי הכללי של GNU ורישיון MIT וזמין ב-GitHub.
תנאים מוקדמים לבניית CBL-Mariner כוללים את שפת התכנות Go, כלי השירות של QEMU וכן RPM.
סוזן & פריק
הצמד החל את דרכו בביצוע קאברים למשך מספר שנים ושיתף אותם על בסיס שבועי תחת הכותרת "De Minuut" בעמוד הפייסבוק שלהם. בשנת 2016, הגרסה שלהם לשיר "Don't Let Me Down" הפכה לוויראלית כאשר הצ'יינסמוקרס, יוצרי השיר המקוריים, שיתפו את הביצוע.
בספטמבר 2017, הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, Glass House Sessions, המכיל חמש גרסאות כיסוי לשירים מוכרים, ביניהם "Jolene" של דולי פרטון ו-"Hips Don't Lie" של שאקירה.
בנובמבר 2018, הוציא הצמד את שירם המקורי הראשון, "Als het avond is". הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים ההולנדי וזכה בתואר הפלטינה. לאחריו הוציאו את השיר "Blauwe dag", שהגיע למקום הרביעי במצעד.
ב-27 בספטמבר 2019, הוציאו את אלבומם הראשון בהולנד ובבלגיה, Gedeeld door ons. האלבום הגיע בשתי המדינות למקום השני במצעדי האלבומים.
דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם
דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם (באנגלית: Academic Ranking of World Universities; בראשי תיבות ARWU), ידוע אף בכינוי "דירוג שאנגחאי" (Shanghai Ranking), הוא דירוג של איכות מוסדות אקדמיים בעולם, המתפרסם אחת לשנה מאז שנת 2003. בשנותיו הראשונות ערכה את הדירוג אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, ומאז 2009 נערך הדירוג בידי ארגון עצמאי, Shanghai Ranking Consultancy. הדירוג משווה בין 1,800 מוסדות להשכלה גבוהה ברחבי תבל ומדרג את 1,000 המובילים שבהם.
תגובות
כדירוג הרב-ממדי העולמי הראשון של אוניברסיטאות, דירוג זה זוכה לתשומת לב רבה מצד אוניברסיטאות, ממשלות והתקשורת העולמית, מאז שהתפרסם לראשונה. סקר על השכלה גבוהה שהתפרסם על ידי האקונומיסט ציין לטובה את הדירוג כ"דירוג השנתי המצוטט במידה הרבה ביותר של אוניברסיטאות מחקר בעולם." במאמר שהתפרסם בירחון לענייני חינוך The Chronicle of Higher Education בשנת 2006 נכתב כי הדירוג "נחשב כדירוג הבינלאומי המשפיע ביותר."
אחד הגורמים התורמים למעמדו ולהשפעתו הרחבה של הדירוג נעוץ בעובדה שקיימת שקיפות בשיטת הדירוג והיא נראית אמינה וללא הטיה הנובעת ממיקום גאוגרפי. נתוני הדירוג האקדמי של אוניברסיטאות בעולם צוטטו בהרחבה ויושמו כנקודת התחלה לזיהוי נקודות חוזק וחולשה במערכת ההשכלה הגבוהה של מדינות שונות, וכן כמנוף לשינוי וליוזמות חדשות במערכת החינוך.
בביקורת על דירוג זה נטען שהוא מייחס משקל רב מדי לפרס נובל ולמדליית פילדס (30% מהדירוג) אף שהזוכים בפרסים אלה משקפים רק חלק קטן מאוד מתוך כלל פעילות האוניברסיטה, ושקריטריונים אלה מתעלמים מהפקולטות שאינן שותפות לפרסים אלה (כגון מדעי הרוח, משפטים, ומרבית המחלקות במדעי החברה). להמחשת העיוות מביא בריאן לייטר כדוגמה את אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, העוסקת רק במדעי הבריאות, ונמצאת במקום גבוה בדירוג, לפני אוניברסיטאות המקיימות מחקר והוראה בכל תחומי הדעת. ביקורת נוספת ציינה שהדירוג מתעלם מפרסים חשובים בתחומים אחרים, כגון פרס טיורינג במדעי המחשב.
הדירוג
הטבלה מכילה את 100 האוניברסיטאות הראשונות בדירוג האקדמי של אוניברסיטאות בעולם, בשנים 2003 עד 2016. אוניברסיטה ששמה אינו מוזכר ברשימה, לא דורגה בין 100 הראשונות בעולם בשנים המופיעות בטבלה. הדירוג המלא הכיל 500 אוניברסיטאות, ובהמשך גדל ל-1,000 אוניברסיטאות.
דירוג אוניברסיטאות ישראליות
בשנת 2020 מכון ויצמן היה המוסד האקדמי היחידי בישראל שדורג בין 100 האוניברסיטאות הטובות ביותר בדירוג העולמי. בעבר גם האוניברסיטה העברית הייתה בין 100 האוניברסיטאות הטובות ביותר בדירוג זה (וכן הטכניון), אך על פי הערכות, קשיים כלכליים ותקציביים שנובעים, בין היתר, מפנסיות תקציביות לסגל המבוגר שפרש, הקשה על האוניברסיטה לגייס חברי סגל חדשים מובילים, והשפיע על התדרדרותה בדירוג העולמי.
עם זאת בשנת 2021 שלושה מוסדות אקדמיים חזרו בדירוג למאה המקומות הראשונים: האוניברסיטה העברית בירושלים דורגה במקום ה-90, מכון ויצמן למדע ברחובות במקום ה-92 והטכניון בחיפה במקום ה-94.
המקום הגבוה ביותר בדירוג אליו הגיעה אוניברסיטה ישראלית הוא מקום 53 בו דורגה האוניברסיטה העברית בשנת 2012.
הלינה האצ'ינס
הלינה האצ'ינס (באנגלית: Halyna Hutchins; 10 באפריל 1979 – 21 באוקטובר 2021) הייתה צלמת קולנוע ועיתונאית אוקראינית-אמריקאית. נהרגה בתאונת ירי בעת צילום סרט.
ביוגרפיה
הלינה אנדרוסוביץ' (באוקראינית: Галина Андросович) נולדה ב-1979 בהורודץ, מחוז ז'יטומיר, בברית המועצות, וגדלה במורמנסק, בבסיס צבאי סובייטי באזור הארקטי. אביה היה איש הצי הסובייטי.
אנדרוסוביץ' למדה באוניברסיטה החקלאית הלאומית ולאחר מכן, באוניברסיטת קייב. תחילה למדה כלכלה ואז שינתה את תחום לימודיה לעיתונאות. היא סיימה שם תואר בעיתונאות בינלאומית, ועבדה על סרטים דוקומנטריים כעיתונאית חוקרת במזרח אירופה. הכירה את בעלה מתיו האצ'ינס, אמריקאי, בעודה בקייב, ולזוג בן.
אנדרוסוביץ' עברה ללוס אנג'לס כדי להתמקד ביצירת סרטים, והחלה לעבוד בהפקה ובצילומי אופנה. בלוס אנג'לס פגשה את בוב פרימס, צלם קולנוע, שעודד אותה להגיש מועמדות במכללת מכון הסרטים האמריקאי, שם לימד. היא החלה ללמוד בתוכנית לבמאי הצילום (Director of Photography) של חברת הסרטים פוקס המאה-21, ושנה אחר כך סומנה כאחת מ"הכוכבים המבטיחים העולים" בכתבה שפורסמה במגזין צלמי הקולנוע האמריקאי "American Cinematographer". סטיבן לייטהיל היה אחד מהמרצים שלה. פרויקט התזה שלה, "Hidden", שנעשה עם הבמאי רייאן פרזד, הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "Camerimage", מטעם מכון הסרטים האמריקאי, ובפסטיבל הקולנוע באוסטין.
בשנת 2018 הייתה אחת משמונה הצלמות הראשונות שהשתתפו בתוכנית Fox DP Lab, שהוקמה כדי לספק הזדמנויות שוות לצילום סרטים לנשים בקולנוע. בשנת 2019, זכתה בתואר אחד מ-"10 הבמאים העולים של הצילום שמטביעים את חותמם" על ידי מכון הסרטים האמריקאי. הייתה מנהלת הצילום בסרטו של אדם איג'יפט מורטימר משנת 2020 "Archenemy". ידועה גם בזכות עבודתה בסרטים Darlin' (2019), Blindfire (2020) ו-The Mad Hatter (2021).
ב-21 באוקטובר 2021, במהלך צילומי המערבון "ראסט" השחקן אלק בולדווין ירה והרג בשוגג את האצ'ינס ופצע את הבמאי ג'ואל סוזה, כאשר קליע נפלט מכלי נשק המשמש כאביזר צילומים, שהיה בידי השחקן, והיה אמור להיות ריק מתחמושת. עקב התאונה הופסקו צילומי הסרט. בולדווין תושאל ושוחרר.
הרי אנארי
קרחון קריקבי, שאורכו 32 קילומטרים, מנכז את מרכז הרי אנייר, וזורם לכיוון צפון מערב, עד השפכו אל הים, 5 קילומטרים מכף נורת', צפונית למצוק ארתורסון בצפון ארץ ויקטוריה.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 123
פארק איזמאילובסקי
פארק איזמאילובסקי (ברוסית: Измайловский парк) הוא הפארק העירוני הגדול ביותר באירופה. זהו שטח הכפוף למוסד הסביבתי הממלכתי "מוספרירודה", שבתורו, כפוף למחלקת ניהול טבע והגנת הסביבה של העיר מוסקבה.
משתרע על שטח של 1608.1 דונם. הפארק כולל: פארק-יער איזמאילובסקי וטרלצקי, בריכת סרבריאנו-וינוגרדני עם אי, ופארק התרבות והמנוחה איזמאילובו.
עבור פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי בשנת 1957, על פי הוראה אישית של ניקיטה חרושצ'וב, הוקם גלגל ענק בפארק - השני בגובהו במוסקבה (אז ראשון) בגובה 60 מטר.
סקואליקורקס
סקואליקורקס (שם מדעי: Squalicorax; מילולית: "כריש עורב") הוא סוג של כריש נכחד שחי בים בקרטיקון העליון שבסוף עידן המזוזואיקון לפני 112-66 מיליון שנה. כריש זה היה קרוב משפחה של העמלץ הלבן והיה שייך לסדרתו - דמויי עמלץ.
מאפיינים
כריש זה נמצא באורך 2-5 מטר והיה בעל שיניים גדולות, בעלות רכסים קטנים ומשוננות, שבצורתם הזכירו את שיני הכריש הטיגרי. שאר גופו דמה לגופם של דמויי העמלצים. שיניים אלה נמצאו באירופה, צפון אפריקה ואמריקה הצפונית.
הוא היה טורף על בתקופתו סמוך למים הרדודים אך גם אכל נבלות פה ושם, כפי שנראה היה ממאובן של הדרוזאור שעל עצמותיו התגלו סימני נשיכה מכריש זה, כנראה לאחר שטבע במים. הוא ניזון גם מצבי ים, מוסזאוריים קטנים, איכתיוזאוריים, עופות ים ודגים שונים.
נמל התעופה טוקיו האנדה
נמל התעופה הבינלאומי של טוקיו או נמל התעופה האנדה (ביפנית: 東京国際空港, באנגלית: Haneda Airport) הוא נמל התעופה הגדול ביפן, ואחד משני שדות התעופה המשמשים את מטרופולין טוקיו. נמל התעופה ממוקם סמוך לעיר אוטה, כ-14 ק"מ דרומית לתחנת הרכבת המרכזית של טוקיו.
נמל התעופה מטפל ברוב הטיסות הפנימיות מטוקיו, ונמל התעופה נריטה משמש לטיסות הבינלאומיות. כחלק מתוכנית של ממשלת יפן להגדיל את הטיסות הבינלאומיות להאנדה, נפתח בשנת 2010 טרמינל ייעודי לטיסות בינלאומיות, יחד עם השלמת המסלול הרביעי. טרמינל זה יאפשר עלייה דרמטית בטיסות הבינלאומיות להאנדה, בעוד שבעבר שימש טיסות שכר ליעדים קרובים.
בדצמבר 2009 פרסם הירחון פורבס-טראוול כי האנדה הוא נמל התעופה המדויק בעולם במשך שנתיים רצופות, 94.3% מכלל הטיסות היוצאות ו-88.6% מהטיסות הנכנסות מגיעות בזמן.
בשנים 2019 ו-2020 זכה הנמל במקום השני בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX, וכשדה הגדול המדויק והנקי ביותר.
היסטוריה
הנמל הוקם בשנת 1931. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה נמל הבית של אימפיריאל ג'פניז איירווייז.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה האנדה באתר Airliners.net
יונאקומיס
יונאקומיס (שם מדעי: Unnuakomys) הוא סוג של יונק נכחד שחי בקרטיקון עליון לפני 69 מיליון שנה באלסקה. הוא התגלה בתצורת ערוץ הנסיך ונחקר ב-2019.
סוג קדום זה השתייך לקבוצת המטאתריה, בה יונקי הכיס המודרניים וסוגים נכחדים כמו האלפדון והדידלפודון הקרובים. הוא הגיע לגודל של עכבר בלבד, שבהתבסס על מבנה שיניו היה אוכל חרקים קטן וזריז שחי באקלים הקר של אלסקה והיה בעל פרווה עבה מבודדת לגונן עליו מהקור. זהו הכיסאי הצפוני ביותר שנודע למדע.
חברות תעופה עבריות ביישוב
חברות תעופה עבריות ביישוב הן חברות תעופה שהוקמו ביישוב העברי בארץ ישראל בשנות השלושים של המאה ה-20. מלבד קיום טיסות מסחריות והכשרה של טייסים בארץ ישראל, תרמו החברות לפעילות הביטחונית של היישוב בחסות המוסדות הלאומיים ולהקמת שירות האוויר של ההגנה, שהיה גלגולו הראשון של חיל האוויר הישראלי. רוב חברות התעופה המסחריות שהוקמו לא הצליחו להתגבר על הפסדיהן והתפרקו תוך זמן קצר. חברת נתיבי אוויר של פנחס רוטנברג שרדה בעזרת חברת תעופה בריטית, אולם פורקה בשנת 1940 עם גיוס טייסיה לחיל האוויר הבריטי. החברה היחידה שהחזיקה מעמד לאורך זמן, חברת אווירון, עשתה זאת בעזרת מימון של היישוב וההגנה, מפאת חשיבותה הביטחונית.
צ'יזיק מול רוטנברג
בראשית שנות ה-30 של המאה העשרים, שקל פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל ותחנות הכוח הראשונות בארץ, להקים חברת תעופה ארצישראלית. מתוך הבנת מגבלותיה הפיננסיות של פלשתינה, חשב להקים את חברת התעופה כחברת-בת של חברת התעופה הבריטית אימפיריאל איירווייז. הנהלת החברה תהיה ארצישראלית וטייסיה יהיו בריטיים, שעם הזמן יאמנו לעצמם מחליפים ארצישראליים. שיקוליו של רוטנברג היו עסקיים גרידא, עד אשר בזמן שהותו באנגליה בשנת 1933, פגש את יצחק צ'יזיק, צעיר יהודי בעל רישיון טיס דרג א' (רישיון טיס פרטי). צ'יזיק העלה בפניו את רעיונו - הכשרת טייסים עבריים שיגנו על היישוב מפני התקפות ערביות (צ'יזיק התבסס, בין השאר, על אירועים בשנות העשרים שבהם עזרו מטוסי חיל האוויר הבריטי בהכלת מאורעות תרפ"א ומאורעות תרפ"ט).
רוטנברג התרשם מרעיונותיו של צ'יזיק והסכים לממן את המשך לימודי הטיס שלו לדרג ב' (רישיון טיס מסחרי) ולדרג ג' (רישיון הדרכת טיס) וגם לקנות מטוס אימונים שישמש את צ'יזיק וקבוצת סטודנטים ארצישראליים שיגיעו ללונדון לקורס טיס. הקבוצה הקטנה החלה בלימודיה, אך במהרה לא נותרו תלמידים מלבד צ'יזיק.
באוגוסט-ספטמבר 1933 נערך בפראג הקונגרס הציוני ה-18, וצ'יזיק ביקש להרשים את באי האירוע במטוס שרכש במימונו של רוטנברג ולהציג בפניהם את חשיבות פיתוחה של התעופה הביטחונית העברית. צ'יזיק אכן טס מלונדון לפראג, ופגש את צירי הקונגרס דוד בן-גוריון, יושב ראש הסוכנות היהודית, ודב הוז, אחד מראשי ההגנה. אלו גילו עניין בנושא, אך לא הציעו הצעות מעשיות ורק הבטיחו לעסוק בנושא בשובם לארץ ישראל. צ'יזיק חזר ללונדון, סיים את לימודי הטיס, מכר את המטוס שנקנה במימונו של רוטנברג וחזר לארץ ישראל בשנת 1934.
בארץ נפגש שוב עם בן-גוריון, והציע להקים בית ספר לטיס בארץ כדי לאמן טייסים עבריים למטרות אבטחת היישוב היהודי, אך יושב ראש הסוכנות דחה את הצעתו על הסף בטענה שהבריטים לא יאשרו ייבוא מטוס ארצה. בנוסף, טען שסדר העדיפויות הלאומי לא מצדיק בניין כוח אווירי - ערכו הכספי של מטוס אחד שקול כנגד כמות אדירה של נשק, תחמושת ואספקה להתיישבות העובדת, ואלו היו צרכים בוערים יותר של היישוב מהקמת כוח אווירי, שההשקעה בו גדולה מאוד ותועלתו מוטלת בספק.
צ'יזיק בעקשנותו נפגש עם מושל מחוז הדרום בממשלת המנדט והשיג אישור להבאת המטוס ארצה. משהושג האישור נמצא גם מימון, וצ'יזיק יצא עם דב הוז לרכוש מטוס באנגליה. המטוס נקנה והוכן לטיסה למזרח התיכון, אך התוכנית נתקלה בהתנגדות - רוטנברג, ששהה באותה תקופה באנגליה, ניהל משא-ומתן עם חברת התעופה "אימפריאל איירוייז" על הקמת חברת-בת ארצישראלית. הוא חשש שרכישת המטוס תשבש את המשא-ומתן, וגם טען שטמונה בכך סכנה ליישוב משום שגם הערבים ידרשו כלי טיס וממשלת המנדט תיאלץ לפייסם. מנגד טען צ'יזיק שחברת-בת לא תוכל לספק את הצרכים הביטחוניים של היישוב מפאת תלותה בחברה הבריטית.
חרף כל פעולותיו לא הצליח צ'יזיק לשכנע את קובעי המדיניות ביישוב שתוכניתו עדיפה על זו של רוטנברג, בעיקר בשל העובדה כי הקמת חברת-בת לא דרשה מימון של המוסדות הלאומיים בעוד שהקמת בית ספר לטיס בארץ ישראל דרש השקעה כספית אדירה. תוכניתו של צ'יזיק נגנזה, והמטוס שנקנה הושאר בלונדון.
חברת נתיבי אוויר ארץ ישראל
המשא-ומתן בין רוטנברג לחברת "אימפיריאל איירוייז" נשא פרי. בדצמבר 1934 נרשמה בלונדון חברת Palestine Airways Ltd., שנודעה ביישוב בשמה העברי, "נתיבי אוויר ארץ ישראל בע"מ". בראשית דרכה עמד לרשות החברה צי של שני מטוסי נוסעים שבכל אחד חמישה מושבים. החברה קבעה את בסיסה בשדה התעופה בחיפה, והחלה בפעילות סדירה רק בשנת 1937 עם פתיחת קו חיפה-לוד.
עם החרפת המאורעות התקשו לקוחות החברה להגיע לנמל התעופה בלוד, והחברה הכשירה שדה תעופה קטן בקרבת תל אביב מצפון לשפך הירקון ושם קבעה את בסיסה החדש (לימים נקרא שדה התעופה "שדה דב", על שם חלוץ התעופה העברית דב הוז). המעבר לעיר איפשר לחברה להרחיב את היצע הטיסות, ומטוסי החברה טסו מתל אביב לחיפה ובחזרה פעמיים ביום (וכעבור זמן נמתח הקו עד ביירות). בספטמבר 1939 צי החברה גדל במטוס נוסף ולצוות הטייסים הצטרף עוד טייס אנגלי. באוגוסט 1940 החברה חדלה מלפעול כשמטוסיה הופקעו על ידי חיל האוויר הבריטי לטובת המאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
חברת אווירון
אווירון הייתה חברת התעופה הראשונה שהוקמה ביישוב למטרת טיסות פנים ולמעשה כזרוע האוויר הביטחונית של היישוב. החברה נוסדה בשנת 1936, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, כחברת תעופה ראשונה ביישוב, שהפעילה טיסות בקווי פנים בארץ בין תל אביב, חיפה וטבריה. מקימי החברה - הסוכנות היהודית, ההסתדרות הכללית והוועד הלאומי, ראו בה חברת תעופה בשירות משימות הביטחון של היישוב.
החברה הקימה בשנת 1938 בית ספר לטייס בקיבוץ אפיקים בעמק הירדן, וב-20 ביולי 1939 נערך טקס ענידת הכנפיים לתשעת הבוגרים הראשונים. במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט הופעלו מטוסי החברה במשימות סיור וקישור, התרעה מפני מתקפות של כנופיות ערבים, העברת ידיעות ליישובים מבודדים ופינוי נפגעים.
בנובמבר 1947 הועברו מטוסי החברה לרשות "שירות האוויר" של ההגנה, היחידה שהוותה יסוד לחיל האוויר, והוטסו משדה התעופה בלוד לשדה דב בתל אביב.
חברות תעופה נוספות
חברת תעופה עברית נוספת שהוקמה בשלהי שנות ה-30 של המאה העשרים הייתה "החברה לתעופה בע"מ" ששמה לעצמה למטרה להוביל דגים ממפרץ עקבה למרכז הארץ. במהרה חרגו הוצאותיה מעבר להכנסותיה, ומטוסה היחיד נמכר לחברת אווירון.
פעילות האצ"ל
ניסיון מוצלח יותר בהקמת חברת תעופה עברית נעשה בחסות האצ"ל. בשנת 1937 ייסד משה חיים כץ, יהודי שעלה ארצה מארצות הברית, עם בנו הטייס פרדי כץ את חברת "שירותי אוויר ארצישראליים בע"מ" שיועדה להקים בית ספר לטיס בארץ ישראל. נרכש מטוס ממושל עבר הירדן, אך הוא ניזוק בטיסת ראווה וקורקע.
על מנת למצות את פוטנציאל החברה נפגש אברהם שכטרמן, חבר האצ"ל שהופקד על הקמת הכוח האווירי של הארגון, עם משה חיים כץ והשניים סיכמו לפתוח קורס טיס עבור חברי ארגון הפורשים, שהתקשו להתקבל לבית הספר לטיסה של חברת אווירון משום שזו פעלה בחסות ההגנה.
קורס הטיס הראשון של האצ"ל נפתח עם הגעתו ארצה של אדווין לייבוביץ', טייס יהודי מארצות הברית שנלחם לצד הרפובליקאים במלחמת האזרחים בספרד, עם מטוסו. לייבוביץ' נפגש עם שכטרמן, וזה שכנע אותו להצטרף לבית הספר שמייסד כץ. בית הספר קיים שני קורסים במהלך שנת 1939. בקורס הראשון שותפו גם שתי נשים ושני לא יהודים, במטרה להפיג את חשדם של שלטונות המנדט. מטרה זו הושגה במלואה: למרות שששת הבוגרים, בהם בנימין כהנא, היו כולם חברי אצ"ל – כנפי הטיס הוענקו להם בידי הנציב הבריטי הרולד מקמייקל בטקס רשמי בשדה התעופה בלוד, שנערך ב-21 באפריל 1939. בוגרים אלה קבלו את רישיונות הטיס הראשונים שהנפיק המנדט הבריטי, ובכך היו לטייסים הראשונים אי-פעם שסיימו קורס טיס בארץ ישראל. חודשים ספורים לאחר מכן זכו שבעה חניכי הקורס השני של אצ"ל לקבל את רישיונות הטיס שלהם. החברה נסגרה באוגוסט 1939 בשל קשיים כלכליים ומטוסה נמכר לחברת אווירון.
אי גה פארבן
אי גה פארבן החזיקה במונופול מוחלט כמעט על ייצור כימיקלים בגרמניה הנאצית. "פארבן" פירושו בגרמנית "צבעים", והחברה בראשיתה ייצרה בעיקר צבעים, אך עד מהרה התפתחה לייצור מוצרים כימיים מתקדמים יותר. התאגיד נוצר בתגובה לאירועי מלחמת העולם הראשונה שבעקבותיה איבדו חברות רבות נתח שוק משמעותי.
בימי הזוהר שלה, החברה הייתה הרביעית בגודלה בעולם, אחרי ג'נרל מוטורס, יו אס סטיל וסטנדרט אויל.
אי גה פארבן הורכבה מחברות עיקריות אלו:
ומספר חברות קטנות יותר.
במהלך תכנון הפלישה הנאצית לפולין וצ'כוסלובקיה במלחמת העולם השנייה, בכירי אי גה פארבן, שהיו כולם חברי המפלגה הנאצית, שיתפו פעולה באופן הדוק עם פקידים נאצים והנחו אותם אילו מפעלים כימיים יש לאבטח ולהעביר לידיהם.
בעקבות פשעי המלחמה שביצעה הנהלת החברה, שקלו בעלות הברית להחרים את מפעליה ולפרקה עם תום המלחמה. במקום זאת פוצלה החברה ב-1951 לחברות שהרכיבוה. ארבע הגדולות רכשו עד מהרה את הקטנות מהן וכיום פעילות רק אגפא, BASF ובאייר. שתי האחרונות הן חברות ענק בתחומן. הכסט התמזגה ב-1999 עם החברה הצרפתית Rhône-Poulenc ליצירת חברת Aventis, שהתמזגה מאוחר יותר עם חברה אחרת וכיום היא חלק מסאנופי-אוונטיס, אחת מחברות התרופות הגדולות בעולם.
חברת האם אי גה פארבן נותרה כנאמנות, שהחזיקה במספר נכסי מקרקעין עד להכרזתה כפושטת רגל ב-10 בנובמבר 2003.
מספר בכירים בחברה נידונו לתקופות מאסר במשפטי נירנברג על פשעיהם בתקופת מלחמת העולם השנייה.
צדוק בסן
צדוק בַּסָּן (או: באסאן; א' באלול ה'תרמ"ב, 16 באוגוסט 1882 – 26 במאי 1956) היה צלם ירושלמי, מראשוני הצלמים היהודים בארץ ישראל בתקופת היישוב והצלם היהודי הראשון יליד הארץ.
קורות חיים
צדוק, בן לרב יהושוע השיל יואל בסאן ונכד לרב אליהו שלמה זלמן בסאן, נולד בירושלים ונקרא על שם סב-סבו הרב צדוק בסן מתלמידי הגר"א מווילנה. בצעירותו התנסה בציור דיוקנאות ונופים, למד במוסדות תורניים, ולצד לימודיו למד צילום אצל ויליאם אדלשטיין. בשנת ה'תרס"א (~1901) נישא ללאה שרה בת אפרים ניסן זקס, בת העיר העתיקה בירושלים.
ב-1900 הקים את הסטודיו הראשון שלו בעיר העתיקה, ומאוחר יותר הקים את חנות הצילום (ה"צלמוניה") שלו, ברחוב החבשים במרכז ירושלים. הוא התחרה בצלמים הארמנים שפעלו בירושלים לפניו לבדם.
רבים מדיוקנותיהם המפורסמים של אישים ביישוב הישן צולמו בידי בסן.
ב-1954 מסר בסן לארכיון הציוני המרכזי את ארכיון צילומיו ובו למעלה מ-1,000 צילומים מחמישים שנות צילום בירושלים וסביבותיה.
בספטמבר 2005 הוצגה תערוכה מעבודותיו בשם "יתומות", שאצר הצלם וחוקר הצילום הארץ-ישראלי גיא רז, ובה הוצג תיעוד מחיי היומיום של בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן בשכונת קריית משה שצילם בסן מאז הקמת המוסד ב-1902 ועד 1934, צילומי התערוכה לקוחים ברובם מאוסף בוקי בועז לצילום ישראלי, מבשרת ציון.
משפחה
אחותו, גולדה רוזנטל, הייתה מרַפאה ומיילדת ידועה בירושלים. בתה אסתר איטה שטמפפר הייתה אשתו של שלמה יצחק שטמפפר (בנו של יהושע שטמפפר). נכדה בנימין שטמפפר היה ממייסדי נתניה, ונכדתה שושנה הייתה מחלוצות העבודה הסוציאלית בארץ. בין ניניה: פרופ' יהושע בן אריה, פרופ' שאול שטמפפר ופרופ' דוד תמר.
כריך טוסט
כריך טוסט הוא כריך שבו המילוי בין שתי פרוסות הלחם הוא פרוסה דקה של לחם קלוי, העשויה להיות משומנת בחמאה. על פי מתכון משנת 1861, ניתן להוסיף מלח ופלפל לפי הטעם.
מתכון ויקטוריאני
מתכון לכריכי טוסט כלול בחלק "בישול לחולה" בספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית משנת 1861 מאת איזבלה ביטון, שכתבה על הכריך, "ניתן לגוון את הכריך הזה על ידי הוספת מעט בשר חזיר מפורק, או פרוסות עדינות מאוד של בשר קר, לטוסט. כל אחת מצורות הגשה אלו יהיו מפתות מאוד לתאבונו של החולה".
גרסאות מודרניות
בנובמבר 2011, כריך הטוסט נוצר מחדש על ידי החברה המלכותית לכימיה לציון 150 שנה לפרסום הספר לניהול משק הבית של ביטון. החברה ביקשה להחיות את המנה הנשכחת בעקבות המיתון הגדול לאחר חישוב העלות הנמוכה של 0.075 פאונד לכריך. הם כינו אותו "ארוחת הצהריים החסכונית ביותר במדינה", והציעו 200 פאונד (שווה ערך ל-259.31 פאונד ב-2021) למי שיכול ליצור ארוחה אכילה זולה יותר. לאחר כמות הצעות רבה, התחרות נסגרה שבעה ימים לאחר מכן והפרס הכספי ניתן למשתתף שנבחר באקראי. במסעדה The Fat Duck של הסטון בלומנטל מוגשים 12 כריכי טוסט כתוספת למנה "מסיבת התה של הכובען המטורף (בסביבות 1892)", מנה עיקרית בהשראת הרפתקאות אליס בארץ הפלאות. המתכון של בלומנטל לכריך הטוסט כולל סלט מח עצם, חלמון ביצה, חרדל, גסטריק, מיונז וקטשופ עגבניות.
סיקור תקשורתי בארצות הברית
מייק ואגו מ-The A.V. Club תיאר זאת כ-"אקסטרווגנטיות של תפלות". במאמר "12 כריכים משנים חיים שלא שמעתם עליהם" ב-The Daily Meal נכתב שכריך הטוסט היה "פשוט לא כל כך טוב... למרבה המזל, הדאדאיסטים לא המציאו עוד כריכים לאחר מכן."
כריך הטוסט נדון בתוכנית האירוח של לאונרד לופט בראיון עם מבקר האוכל של התוכנית דן פשמן. לאונרד לופט הגיב על הכריך, "זה נשמע לי מוזר". בשעשועון הטלוויזיה Wait Wait... Don't Tell Me! בערוץ NPR המשתתפים טעמו את כריך הטוסט. מנחה התכנית פיטר סגל ציין, "זוהי המקבילה הקולינרית לציור של רותקו. או שזה כמו כריך מאת מרסל דושאן! הוא מטיל ספק במהותו של כריך ושל שפה יחדיו!".
Walls (אלבום של ברברה סטרייסנד)
Walls (בעברית: חומות) הוא אלבומה ה-36 של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא ב-2 בנובמבר 2018 על ידי קולומביה רקורדס. הסינגל הראשון והיחיד מהאלבום "Don't Lie to Me" יצא ב-28 בספטמבר 2018 ועוסק בבחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ואילו שם האלבום מתייחס לחומת טראמפ שבגבול מקסיקו.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום ה-12 בארצות הברית אך יצא מהמצעד בשבוע שלאחר מכן מה שהפך אותו לאלבום הכי פחות מצליח של סטרייסנד עד היום במדינה. בבריטניה האלבום הגיע למקום ה-6 כאשר מכר כ-15,600 עותקים באותו שבוע ובכך הפך לאלבום ה-15 של הזמרת להיכנס לעשירייה הפותחת במדינה. באוסטרליה האלבום הגיע למקום ה-7.
תפילת נחם
תפילת נחם או תפילת רחם היא קטע תפילה שנהוג להוסיפו בברכת ירושלים בתפילת שמונה עשרה בתשעה באב, על פי חלק מהמנהגים בכל שלוש התפילות ועל פי מנהגים אחרים בתפילת מנחה בלבד. שמה של תוספת זו נגזר ממילת הפתיחה שלה, לפי רוב נוסחיה.
תולדות התפילה
המקור לתפילת "נחם" הוא ב וב, שם מובא גם נוסח הברכה. תפילת נחם בירושלמי מבוססת למעשה על ברכת ירושלים הרגילה של נוסח ארץ ישראל, יחד עם תוספת מיוחדת לתשעה באב.
בנוסח הירושלמי פותחת התפילה ב"רחם". כך גם פותחת התפילה בסדר רב עמרם גאון, בסידור רב סעדיה גאון וברמב"ם. לעומת זאת, רבי אברהם בן נתן מביא בספר המנהיג את מנהג צרפת ופרובאנס לאמר בערבית ובשחרית רחם, ובמנחה "נחם".
דרך הוספת התפילה
בנוסח ארץ ישראל הקדום תפילת "רחם ה' אלוהינו וכו'" היא הנוסח הקבוע של ברכת ירושלים, ובתשעה באב מוסיפים מעין המאורע את המילים "העיר האבלה וכו", ולכן בירושלמי לא נזכרה "חתימה" מיוחדת לתפילה. בניגוד לכך, בנוסחי התפילה של היום ישנה חתימה מיוחדת לתפילת נחם, אך בדומה לנוסח ארץ ישראל פותחים בנוסח הרגיל של הברכה, ומוסיפים על גביה את תפילת נחם באמצעה. ברם, נוסח תפילת נחם של ימינו הוא עצמו הרכבה של "מעין המאורע" של המסורת הארץ ישראלית על גבי הנוסח הארץ ישראלי של יתר ימות השנה. חריג משאר הנוסחים הוא נוסח תימן בלדי בו בתשעה באב תפילת רחם מחליפה לחלוטין את ברכת ירושלים הרגילה.
נוסחי התפילה
להלן מובאים נוסחי תפילה זו לפי המקובל בקהילות ישראל. כדי להקל על המעיין, שינויי הנוסח המרכזיים הודגשו.
נוסח התלמוד הירושלמי
נוסח זה הוא הנוסח המופיע בירושלמי שלפנינו. אולם, המעתיקים של כתבי יד תלמודיים ומדפיסיהם נהגו לשנות את הנוסח בתלמוד כפי הנוסח שהיה מקובל במקומם, כך שאין להסיק בהכרח שהנוסח זה, הוא אכן הנוסח המקורי של הירושלמי.
רחם ה' אלהינו ברחמיך הרבים ובחסדיך הנאמנים עלינו ועל עמך ישראל, ועל ירושלים עירך ועל ציון משכן כבודך, ועל העיר האבילה והחריבה וההרוסה והשוממה, הנתונה ביד זרים הרמוסה ביד עריצים ויירשוה לגיונות ויחללוה עובדי פסילים, ולישראל עמך נתת נחלה ולזרע ישורון ירושה הורשתה, כי באש היצתה ובאש את עתיד לנחמה כאמור: ואני אהיה לה נאם ה' חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה.
בנוסח זה לא נזכרה חתימה מיוחדת לברכת ירושלים.
נוסח הספרדים
נחם ה' אלהינו את אבלי ציון ואת אבלי ירושלים, ואת העיר החרֵבה והבזויה והשוממה. מבלי בניה היא יושבת, וראשה חפוי כאישה עקרה שלא ילדה. ויבלעוה ליגיונים ויירשוה, ויטילו את עמך ישראל לחרב, ויהרגו בזדון חסידי עליון. על כן ציון בְּמֶרֶר תבכה וירושלים תתן קולה. לבי לבי על חלליהם, מעי מעי על הרוגיהם, כי אתה ה' באש הצתה ובאש אתה עתיד לבנותה. ככתוב: ואני אהיה לה נאם ה' חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה. ברוך אתה ה', מנחם ציון בבנין ירושלים. (יש גורסים: מנחם ציון ובונה ירושלים)
נוסח אשכנז ונוסח ספרד
נחם ה' אלהינו את אבלי ציון ואת אבלי ירושלים, ואת העיר האבלה והחֳרבה והבזויה והשוממה. האבלה מבלי בניה, והחריבה ממעונותיה, והבזויה מכבודה, והשוממה מאין יושב. והיא יושבת וראשה חפוי כאישה עקרה שלא ילדה. ויבלעוה לגיונות, ויירשוה עובדי פסילים, ויטילו את עמך ישראל לחרב, ויהרגו בזדון חסידי עליון. על כן ציון בְּמַר תבכה וירושלים תתן קולה. לבי לבי על חלליהם, מעי מעי על חלליהם, כי אתה ה' באש הצתה ובאש אתה עתיד לבנותה. כאמור: ואני אהיה לה נאם ה' חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה. ברוך אתה ה', מנחם ציון ובונה ירושלים.
נוסח תימן (בלדי)
רחם ה' אלהינו עלינו ועל ישראל עמך ועל ירושלים עירך, העיר האבילה, החרֵבה, השוממה, הנתונה ביד זרים, היושבת וראש לה חפוי כאישה עקרה שלא ילדה. ויבלעוה ליגיונים, ויירשוה עובדי פסילים, ויתנו את נבלת עבדיך מאכל לעוף השמים ולבהמת הארץ. על כן ציון בִּמְרָר תבכה וירושלים תתן קולה. לבי לבי על חלליהם, מעי מעי על הרוגיהם. ראה ה' והביטה ורחם שוממותיה ונחמיה. כי אתה ה' באש הצתה ובאש אתה עתיד לבנותה. ככתוב: ואני אהיה לה נאם ה' חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה. ברוך אתה ה', בונה ירושלים.
נוסח איטליה
רחם (במנחה: נחם) ה' אלהינו עלינו ועל ישראל עמך ועל ירושלים עירך, ועל ציון משכן כבודך, ועל העיר האבילה, החרֵבה והשוממה הנתונה ביד זרים הרמוסה בכף עריצים. ויבלעוה לגיונות, ויירשוה עובדי אלילים, '''ולישראל עמך נתתהּ, ולזרע יעקב ירושה הורשתהּ. נערהּ ה' אלהינו מעפרהּ, והקיצה מארץ דִּוְיהּ. נטה עליה כנהר שלום, וכנחל שוטף כבוד גוים.''' כי באש הצתהּ ובאש אתה עתיד לבנותהּ. כאמור: ואני אהיה לה נאם ה' חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה. ברוך אתה ה', מנחם ציון עירו ואבלי עמו ובונה ירושלים.
נוסח רומניא
בנוסח זה נאמרת תפילת נחם בכל תפילות תשעה באב, ולא רק בתפילת מנחה, אך בתפילות ערבית ושחרית אומרים "רחם", ובמנחה "נחם":
רחם (במנחה: נחם) ה' אלהינו עלינו ועל ישראל עמך ועל ירושלים עירך, ועל ציון משכן כבודך, ועל העיר האבלה, החרֵבה והשוממה הנתונה ביד זרים הרמוסה בכף עריצים. ויבלעוה לגיונות, ויהללוה עובדי פסילים, '''ולעמך ישראל באהבה נתתהּ, ולזרע ישרון ירושה הורשתהּ. נערהּ ה' אלהינו מעפרהּ, והקיצה מארץ דִּוויהּ. נטה עליה סכת שלום כנהר שלום, וכנחל שוטף כבוד גוים.''' כי באש הצתהּ ובאש החרבתה ובאש אתה עתיד לבנותהּ ולנחמהּ. כאמור: ואני אהיה לה חומת אש סביב נאם יי ולכבוד אהיה בתוכה. ברוך אתה ה', בונה ירושלים.
באילו תפילות אומרים תפילה זו
יש נוהגים לומר את תפילת נחם בכל שלוש התפילות של תשעה באב (תפילת ערבית, תפילת שחרית ותפילת מנחה). כך נוהגים חלק מן הספרדים (היישוב הישן הספרדי בארץ ישראל, מצרים, הקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם ועוד), וכך גם המנהג אצל יהודי תימן ונוסח איטליה, וכן נהגו בנוסח רומניא. הנימוק לדעה זו הוא כי מקור תפילת נחם הוא בתלמוד ירושלמי (מסכת ברכות, פרק ד' הלכה ג'), שאינו מציין כי יש לאומרה רק בתפילת מנחה, אלא כותב באופן סתמי שיש להוסיף תפילה זו בתשעה באב, ומכאן הסיקו שיש לאומרה בכל התפילות.
הצעות לשינוי נוסח התפילה לאחר מלחמת ששת הימים
לאחר מלחמת ששת הימים ושחרור ירושלים העתיקה הועלו הצעות בקרב הציבור הדתי לאומי לבטל את אמירת תפילת נחם או לשנות את נוסחה. לטענת התומכים בביטול או שינוי התפילה, המלים "החריבה והבזויה והשוממה" חסרות תוכן כיום, ואינן אמירת אמת. לטענתם, אין בעיה לשנות את נוסח התפילה מכיוון שממילא לברכה יש נוסחים רבים ושונים וחילופי מנהגים. חלק מהרבנים, ביניהם הרב עובדיה יוסף, הרב איסר יהודה אונטרמן, והרב יוסף דב סולובייצ'יק, התנגדו לשינוי התפילה. רוב המתנגדים שוללים שינויים בנוסח התפילה באופן גורף ומתרצים את התאמת הנוסח למציאות באופנים שונים. למשל, היו שהסבירו שירושלים במצבה הנוכחי נחשבת עדיין חריבה, כיוון שעוד לא נבנה בית המקדש. כמו כן לדעתם המצב הרוחני של ירושלים ירוד למדי, וניתן להתייחס לכך כאל "חורבן רוחני", ולפיכך המלים "החריבה והבזויה והשוממה" עדיין בעלות תוכן ומשמעות. הסבר אחר שניתן היה שעיר דוד, היא ירושלים המקורית, עדיין חריבה.
הפולמוס סביב התפילה נמשך עד היום.
הצעות לשינוי
הרב חיים דוד הלוי שהיה רבה הראשי של תל אביב הציע לשנות את נוסח התפילה על ידי שינוי לשון ההווה ללשון עבר כדלהלן: "נחם ה' אלהינו את אבלי ציון ואת אבלי ירושלים, ואת העיר שהיתה חרבה ובזויה ושוממה. מבלי בניה היא ישבה וראשה חפוי...". כלומר הדגשת האבלות על העבר, אך הימנעות מהזכרת החורבן שאינו תואם את המציאות, לדבריו.
הרב שלמה גורן, שהיה הרב הראשי לצה"ל בזמן שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים ולאחר מכן הרב הראשי לישראל, הציע בתשעה באב ה'תשכ"ז (חודשיים לאחר שחרור העיר) נוסח מחודש לתפילת נחם. הנוסח, אשר לפי הכיתוב המצורף לו מבוסס על "התלמוד הירושלמי, הגאונים והראשונים", פורסם על ידי הרבנות הראשית לישראל בעיתונות ובדפי חלוקה לציבור והוא:
לוסי ג'ונס
קריירה
ג'ונס נולדה בפנטריץ' (Pentyrch), כפר קטן סמוך לקארדיף, ויילס.
ג'ונס החלה להתפרסם בשנת 2009 כשהגיעה לאודישן בעונה השישית של "The X Factor" בו שרה את השיר "I Will Always Love You", של הזמרת האמריקאית ויטני יוסטון. היא התקדמה בתוכנית לשלב ההופעות החיות, והייתה בקבוצה תחת דני מינוג. ג'ונס הגיעה לשמינייה האחרונה בתוכנית והודחה.
אלברט פון קלר
אלברט פון קלר (בגרמנית: Albert von Keller; 27 באפריל 1844 – 14 ביולי 1920) היה צייר גרמני ממוצא שווייצרי. הוא התמחה בפורטרטים ובסצינות בייתיות, בהן דמויות נשים הן מאפיין בולט.
לוסי ג'ונס
קריירה
לאחר שהודחה מהתכנית, ג'ונס הוחתמה בחברת "Select Model Management" והחלה בקריירת דוגמנות.
אלברט פון קלר
ביוגרפיה
קלר נולד בגאיס, שווייץ. הוא היה אחד משמונה ילדים שנולדו לקרוליין קלר, שהתגרשה לאחר לידתו. כנהוג באותם ימים, היא חידשה את השימוש בשם הנעורים שלה. כשהיה בן שלוש, לאחר מספר מעברי דירה, התיישבה המשפחה בביירוית, שם למד בבית הספר היסודי ולקח שיעורי פסנתר.
לוסי ג'ונס
קריירה
בפברואר 2015 גילמה ג'ונס את מלודי בסדרה "רציחות במידסומר", אשר שודרה ב-ITV. באפריל אותה השנה, שיחקה ג'ונס את תפקידה של אמה במופע "כמוני", בתיאטרון ווטרלו. במרץ אותה השנה, לוהקה לתפקיד מולי בסיבוב ההופעות הסיני בסרט "Ghost the Musical". באפריל 2016 שיחקה במחזמר את התפקיד הראשי של אלי וודס בעיבוד לסרט "לא רק בלונדינית" בתיאטרון קורב לסטר (Curve Leicester). עדו באותה השנה, לוהקה לתפקיד מורין ג'ונסון בסיבוב ההופעות בבריטניה באופרת הרוק, "רנט".
אלברט פון קלר
ביוגרפיה
בשנת 1852, אמו קיבלה אזרחות בבוואריה. באמצע 1854 הם עברו להתגורר במינכן והוא נרשם לגמנסיה, וכשסיים את לימודיו בשנת 1863, עבר לאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן כדי ללמוד משפטים.
לוסי ג'ונס
קריירה
בינואר 2017 התמודדה ג'ונס בגמר הלאומי של הממלכה המאוחדת הבוחר את נציג המדינה לאירוויזיון 2017, היא התמודדה עם השיר, "Never Give Up", אשר נכתב בשיתוף פעולה עם זוכת אירוויזיון 2013, אמילי דה פורסט. ב-27 בינואר, זכתה ג'ונס בתוכנית ובכך זכתה לייצג את מדינתה באירוויזיון 2017 אשר נערך בקייב, אוקראינה.
בגמר התחרות, אשר נערך ב-17 במאי, ביצעה ג'ונס את השיר השמונה עשרה בסדר השירים בגמר וסיימה במקום ה-15 בתחרות מתוך 26 מדינות, עם 111 נקודות. הייתה זו התוצאה הטובה ביותר של הממלכה המאוחדת בתחרות מאז אירוויזיון 2011. ג'ונס אף הצליחה להשיג 12 נקודות (הכמות הגבוהה ביותר) מצוות השופטים של אוסטרליה. מאמר שפורסם בכתב העת International Business Times טענה ג'ונס כי היא מאשימה את סוגיית הבקרזיט בתוצאה המאכזבת בתחרות.
אלברט פון קלר
ביוגרפיה
לאחר 1865 החליט להמשיך בקריירה באמנות במקום משפטים, ולמד זמן קצר בלבד באקדמיה לאמנויות יפות. הוא ערך מספר נסיעות לימודים ברחבי גרמניה, צרפת, איטליה ומדינות השפלה.
בשנת 1878 נישא לאירנה פון איכטאל (1858–1907), נכדתו של בנקאי החצר הבווארית. בסופו של דבר הוא יצייר למעלה מארבעים דיוקנאות שלה. בנם הראשון נפטר כתינוק. בנם השני, נולד בשנת 1884, אך נפטר בשנת 1906, זמן קצר לפני אמו.
יצירה
משנת 1867 עבד בכמה אולפני אמנים שונים ברחבי מינכן, כולל זה של ארתור פון רמברג, שם למד ציור עירום.
בנוסף ללימודיו האקדמיים, קלר התמצא בעבודתם של ציירים איטלקים. לאחר קרבה מסוימת לציור סלוני אקדמי, הוא הגיע לסגנון אקספרסיבי באמצעות מגע עם אימפרסיוניזם, אך בעיקר עם ציורו של חברו לכל החיים הוגו פון הברמן.
הוא צייר דיוקנאות ועירום בסגנון ובפורמט גדול. לאחר שנכנס להיות חבר בחברה הפסיכולוגית בשנת 1866, עסק גם בנושאים מיסטיים ודתיים.
משנת 1869 היה קלר מציג שותף בארמון הזכוכית המלכותי ובאגודת האמנות במינכן, והחל מ־1873 חבר בעמותת האמנים "אלוטריה". את פריצתו האמנותית הוא השיג בשנת 1873 עם הציור "שופן" עליו קיבל מדליה בווינה.
ייצוג הנשים שולט בכל היצירה של אלברט פון קלר. הספקטרום נע בין עירום לדיוקנאות קונבנציונליות, כולל הצארית אלכסנדרה פיודורובנה הרוסית. במיוחד בעבודתו המאוחרת, בולט אצלו הצגת נשים בסביבה מפוארת בתנוחות שונות. מקום מגוריו המפואר במינכן שימש מוטיב רקע בתמונות.
בשנת 1892 הוא היה אחד ממייסדי הזצסיון במינכן ושימש כסגן נשיא בשנים 1904 עד 1920. הוא היה גם חבר הנהלה ב"דויטשר קונסטלרבונד ". בשנת 1898 הוא קיבל את צלב האבירים של מסדר הכבוד של הכתר הבווארי, שהעניק לו זכות שימוש בשמו בתואר האצילות.
תמונותיו פורסמו בפרסומים רבים במהלך חייו, כולל כתב העת Jugend.
הוא נפטר ב־14 ביולי 1920 במינכן. הוא ואשתו איירין נקברו באלתר סודריפהוף.
ריצ'מונד שעל התמזה
היסטוריה
הרובע הנוכחי הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע העירוני של טוויקהם שהיה במחוז מידלסקס עם הרובע העירוני של ריצ'מונד והרובע העירוני של בארנז שהיה חלק ממחוז סארי.
גאוגרפיה
מרבית שטחי הרובע הם שטחים פתוחים. השטחים הבנויים של הרובע נמצאים בעיקר באזור האמפטון וטדינגטון שבדרום הרובע, טוויקנהאם, סנט מארגרטס וויטון שבמרכז הרובע, מערבית לנהר התמזה, ואזור ריצ'מונד, קיו, מואטלייק ובארנז שבצפון הרובע, על גדת התמזה.
אוכלוסין
סקר שנערך בשנת 2006 גילה כי תושבי הרובע היום במקום השני מבין מחוזות בריטניה בפעילותם הספורטיבית - 29.8% מתושבי הרובע הצהירו על כך שהם משתתפים לפחות 3 פעמים בשבוע בפעילות ספורטיבית הנמשכת כ-30 דקות או יותר.
תחבורה
דרך הרובע עוברת מסילת הברזל של חברת הרכבות סאות' וסט. כמו כן עובר ברובע קו דיסטריקט של הרכבת התחתית של לונדון העוצר בתחנות ריצ'מונד וגני קיו. כמו כן עוברות ברובע רכבות של הרכבת העילית של לונדון בקו צפון לונדון.
השכלה
ברובע 52 בתי ספר המנוהלים על ידי מועצת הרוב. כמו כן ברובע פועלת המכללה האוניברסיטאית סנט מרי, והאוניברסיטה הבינלאומית האמריקאית שבלונדון.
אתרים בעלי חשיבות
מרבית שטחי הרובע הם שטחי פארקים ירוקים. ברובע נמצאים 100 פארקים וגינות ציבוריות ובהם: פארק ריצ'מונד, פארק בושי, גני קיו, ופארק המפטון קורט. שטחי הרובע הירוקים גדולים פי חמישה מכל רובע אחר מרובעי לונדון.
ברובע ממוקמת המעבדה הלאומית לפיזיקה.
ברובע מצויים אתרי תיירות ופנאי רבים ובהם: ארמון המפטון קורט, אצטדיון טוויקנהאם, ומרכז הביצות של לונדון.
ערים תאומות
לרובע ריצ'מונד שעל התמזה שלוש ערים תאומות:
האירוויזיון לרוקדים
האירוויזיון לרוקדים (באנגלית: Eurovision Dance Contest) הייתה תחרות ריקודים שנתית שמארגן איגוד השידור האירופי. בתחרות השתתפו מדינות שהיו חברות באיגוד. התחרות החלה ב-2007 עד 2008. בשנת 2009 עקב הפופולריות הנמוכה של התחרות בוטלה התחרות של אותה שנה והפסיקה להתקיים גם לאחר מכן.
הפורמט
התחרות כללה זוגות של רקדנים מכל מדינה משתתפת, כל זוג ביצע ריקוד אחד, ריקוד בסגנון חופשי ואפשרה להציג תרבויות אזוריות בכל אירופה. כל זוג נשפט על ידי פאנל של מומחים לריקוד ועל ידי הקהל בבית אשר הצביע עבור הזוג האהוב עליהם.
מדינות משתתפות
כל המדינות המשתתפות לקחו חלק ב-2 התחרויות, פרט לגרמניה, ספרד ושווייץ שהשתתפו רק בתחרות הראשונה ופרשו בטרם קיום השנייה ולאזרבייג'ן שהצטרפה רק בתחרות השנייה.
המדינות בלארוס וקרואטיה היו אמורות להצטרף גם כן לתחרות השלישית, אך לבסוף לא השתתפו עקב ביטול התחרות כולה.
קרייטון אברמס
גנרל קרייטון ויליאם אברמס הבן (באנגלית: .Creighton Williams Abrams, Jr; 15 בספטמבר 1914 – 4 בספטמבר 1974) היה גנרל אמריקאי, שכיהן כראש מטה צבא ארצות הברית וכמפקד הכוחות האמריקאים בווייטנאם. נחשב לאחד מגדולי מצביאי השריון אי פעם. טנק המערכה האמריקאי המודרני, ה-M1 אברמס, נקרא על שמו.
ביוגרפיה
קרייטון ויליאם אברמס הבן נולד בספרינגפילד שבמסצ'וסטס ב-15 בספטמבר 1914. אביו היה פועל מסילות רכבת ואמו הייתה בת של שוער אחוזות. מגיל צעיר עבד כדי לעזור בפרנסת המשפחה, בין היתר במשק גידול תרנגולות ובקר. לצד הרקע הצנוע שלו, אברמס היה מגיל צעיר מלא רוח ותושייה, השקיע הרבה בלימודיו. בנוסף גם היה קפטן קבוצת הפוטבול המקומית לנוער. רוב בני דורו שהתנדבו לשורות הכוחות המזוינים באו ממשפחות עם רקע צבאי ענף, ובמובן זה נחשב יוצא דופן כשהחליט לפנות לקריירה צבאית. בשנת 1936 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית. עד 1940 שירת בדיוויזיית הפרשים ה-1, בפורט בליץ' על גבול טקסס וניו מקסיקו. הוא פיתח מוניטין של מפקד ההולך בראש הכוח, מדרבן את אנשיו ומושך אחריו אנשים. ב-1940 עבר לדיוויזיה המשוריינת ה-1, בה שימש כמפקד פלוגת טנקים. אותה התקופה עבר הצבא האמריקאי תהליך מודרניזציה, שכלל חיזוק משמעותי של זרוע השריון, כהכנה להצטרפות אפשרית למלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
ב-1941 הוצב אברמס בדיוויזיה המשוריינת ה-4, שיצאה בהמשך לזירה האירופית. הוא שירת בדיוויזיה בתפקידים שונים, לרבות כמפקד גדוד הטנקים ה-37 וכמפקד צוות הקרב ב' של הדיוויזיה (השקול לחטיבה). בעקבות המתקפה על פרל הארבור נכנסה אמריקה למלחמת העולם, ובפברואר 1942 הועלה בדרגה למייג'ור ונעשה שני בפיקוד על גדוד הטנקים ה-37. שבועיים לפני הגיעו לגיל 28, הועלה בדרגה פעם נוספת, ללוטננט קולונל, ונעשה למפקד הגדוד. הגדוד הורכב בעיקר מטנקי M4 שרמן, ואברמס, ששמר על מקומו בראש הכוח המסתער בתרגולים ובשעת הקרב, כינה את הטנק האישי שלו "ת'נדרבולט", משמע "חזיז ורעם". במשך חודשים פיקד על תרגילי הגדוד שהתקיימו בממלכה המאוחדת, לקראת הפלישה לנורמנדי. בפלישה עצמה לחם הגדוד להשיג פריצה בחוף יוטה, ואברמס לחם בראש אנשיו. החלה להתפרסם שמועה במחנה הגרמני שלמפקד הגדוד האמריקאי דם יהודי. אמנם אברמס היה איש הקהילה המתודיסטית באמונתו, אך עצם הפרסום של השמועה קנתה לו מוניטין של "יהודי נוקם" בקרב חיילים גרמנים. פעם אחר פעם הוצב הגדוד של אברמס בראש מערך הדיוויזיה, והיה בעל תפקיד מרכזי בסדרת קרבות מפתח בהתקדמות בעלות הברית מפריז אל הריין.