cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישעיה בנט
קורות חייו
בתחילה היה רב בנאחוד בבוהמיה, ובשנת תקפ"ד (1824) לערך מונה לרב במילזיץ (מילזוב) במוראביה, ובשנת ת"ר (1840) נהיה רבה של קאליב ושל מחוז סבולץ' בהונגריה.
היה בין ששת הרבנים שהגישו לפני המלך פרנץ יוזף, בקשה ליתן רשות לעשות קהילות אורתודוקסיות נפרדות מהקהילות הנאולוגיות, בקשה שהקיסר הטה לה אוזן קשבת.
בידוד תרמי
בידוד תרמי הוא מזעור מעבר חום בין שני גופים בעלי טמפרטורה שונה, באמצעות חומרים שונים ושיטות שונות. יכול בידוד תרמי נמדדת ביחידות טוג.
מעבר חום
חום עובר באחת משלוש צורות:
הולכת חום נמדדת כרגיל בממדים של ואט למעלות צלזיוס, או כהולכה סגולית – ואט למעלות צלזיוס למטר.
דרכי בידוד
בידוד תרמי נעשה על ידי מניעת הולכת חום דרך חומר, מניעת הסעה ומניעת קרינה. מוליכות חום נמוכה שקולה ליכולת בידוד גבוהה.
הכלי המוכר ביותר לבידוד תרמי הוא ביגוד. הבגד מצמצם את הסעת חום הגוף באוויר ובחומרים אחרים אתם הגוף נמצא במגע, על ידי בידוד הגוף מחומרים אלה. שכבות ביגוד אחדות או בגדים עבים המכילים חללי אוויר בתוכם, מצמצמים טוב יותר את ההסעה מאשר שכבה אחת של בגדים דקים. מעבר לזאת, הבגד מצמצם גם את הקרנת החום מהגוף אל הסביבה.
בידוד תרמי של מבנים
בענף הבנייה נעשה שימוש בטכניקות שונות של בידוד תרמי על מנת לשמור על הטמפרטורה הפנימית במבנה, לחסוך בדלק הדרוש לחימום וקירור ולהבטיח טמפרטורה אחידה במרחב הבנוי.
בידוד תרמי מיושם במבנים שונים, ומטרתו היא צמצום המשאבים הנדרשים לצורך תפעול המבנה, על ידי מניעה מחום וקור לעבור אל תוך המבנה והחוצה ממנו. בנוסף, בידוד תרמי עשוי למנוע התעבות של מים על גבי קירות ויצירת מפגעי רטיבות.
מבנה המבודד היטב (חומרים הקולטים את החום /קור ומשנים טמפרטורה בהדרגתיות ואיטיות) יוביל להפחתת הצורך בשימוש במערכות איקלום ולחסכון במשאבים.
חומרים המשמשים בענף הבנייה לבידוד תרמי
חומרי הבידוד המקובלים לשימוש בענף הבניה משתנים מבחינת גימור פני השטח, הצבע והמרקם. שיקולים שעשויים להשפיע על בחירת חומר בידוד הם אורך החיים של המוצר, עמידות לחרקים/פטריות, עמידות אש, מחיר, השפעות סביבתיות בעת ייצור חומר הבידוד, יכולת בידוד אקוסטית, השפעות בריאותיות של חומר הבידוד, אטימות ונוחות השימוש.
סוגים שונים של חומרי בידוד הם:
בישראל
בישראל קיים תקן ישראלי (ת"י) 1045 שהוא תקן רשמי המוזכר בחוק התכנון והבניה, שיצא לאור בשנת 1965 ועבר שינויים רבים בחלוף השנים. תקן 1045 עוסק בדרישות המינימליות עבור רמת בידוד של מעטפות מבנים בעלי ייעודים שונים – מגורים, מבני חינוך, משרדים, בתי מלון ובתי חולים. התקן מציג את כל רכיבי המעטפת ומציב סטנדרט בידוד תרמי המבטיח את שימור האנרגיה הנצרכת בבניין, ומתאימה לתנאי האקלים בארבעת אזורי האקלים בארץ: אזור רצועת החוף, מישור החוף והשפלה, אזור ההר ואזור בקעת הירדן והערבה.
דני רודריק
דני רודריק (בטורקית: Dani Rodrik, נולד ב-14 באוגוסט 1957, באיסטנבול) הוא כלכלן יהודי-טורקי- אמריקאי ופרופסור בקרן פורד לכלכלה פוליטית בינלאומית בבית הספר לממשל של ג'ון פ. קנדי של אוניברסיטת הרווארד. הוא שימש בעבר פרופסור למדעי החברה של אלברט א. הירשמן במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.
רודריק פרסם מאמרים רבים בתחומי הכלכלה הבינלאומית, פיתוח כלכלי, וכלכלה פוליטית. השאלה מה נחשב לכלכלה פוליטית טובה ומדוע ממשלות אחדות מצליחות במדיניות כלכלית יותר מאחרות באימוץ הכלכלה הטובה נמצאים במרכז המחקר שלו. יצירותיו כוללות כללים בכלכלה (Economic Rules) ופרדוקס הגלובליזציה (Globalization Paradox)  הדמוקרטיה ואת העתיד של הכלכלה העולמית. הוא גם עורך ראשי של היומון האקדמי Global Policy.
מרתון גולד קוסט
מרתון גולד קוסט הראשון התקיים ב-2 בספטמבר 1979 במסגרת קמפיין של מועדון הרוטרי המקומי לקידום המודעות לבריאות. כבר בשנתו השנייה היה למרתון השני בגודלו מבחינת מתחרים מהתחרויות באוסטרליה, לאחר מרתון מלבורן. במהלך השנים הפך המרתון למרכזי מבין תחרויות המרתון באוסטרליה, ומהמרתונים הבולטים בעולם. ב-2017 נטלו חלק במרתון כ-25,000 משתתפים מ-45 מדינות. מסלול הריצה הוא מישורי ורובו עובר לאורך חופי העיר.
במסגרת אירועי המרתון מתקיימים שמונה סוגי מקצים: מרתון מלא, מרתון כיסאות גלגלים, חצי מרתון, מרוץ 15 קילומטרים בכיסאות גלגלים, ריצת שדה ל-10 קילומטרים, ריצה חווייתית, מרוץ לנוער ל-4 קילומטרים, מרוץ לנוער ל-2 קילומטרים.
CryptoParty
CryptoParty (בעברית: מסיבת קריפטו) היא יוזמה אזרחית עולמית שמטרתה לחשוף את הציבור הרחב לקיומם של כלים קריפטוגרפיים כגון: Tor, מסיבת חתימה על מפתחות ציבוריים, הצפנת דיסקים ו-VPN וללמד על אפשרויות השימוש בהם. עיקר הפעילות של הפרויקט הוא ארגון סדנאות ציבוריות ללא עלות.
מסיבת הקריפטו של אדוארד סנודן
בחודש מאי 2014, דיווח מגזין Wired כי אדוארד סנודן, בעודו מועסק על ידי Dell כעובד קבלן של ה-NSA, ארגן מפגש CryptoParty מקומית בהונולולו, הוואי ב-11 בדצמבר, שישה חודשים לפני שהתפרסם עקב הדלפת רבבות מסמכים סודיים של ממשלת ארצות הברית. במהלך המפגש, סנודן לימד 20 תושבי הוואי כיצד להצפין את הכוננים הקשיחים שלהם ולהשתמש באינטרנט באופן אנונימי. האירוע צולם על ידי חברתו דאז של סנודן, אך הסרטון מעולם לא פורסם ברשת. בפוסט מעקב לוויקי של CryptoParty, סנודן דיווח על האירוע כ"הצלחה אדירה".
טורי ברץ'
טורי ברץ' (באנגלית: Tory Burch; נולדה ב-17 ביוני 1966) היא מעצבת אופנה, אשת עסקים ונדבנית אמריקאית-יהודיה שזכתה במספר פרסי אופנה לעיצוביה.
קורות חייה
טרי ברץ' נולדה כטרי רובינסון בואלי פורג' שבפנסילבניה, בתה של ארל "באד" רובינסון (1923 - 2007), משקיע אמיד, וריבה (לבית שפירא), שחקנית יהודייה ובת הזוג של השחקנים סטיב מקווין ומרלון ברנדו. גדלה עם שלשת אחיה, רוברט, ג'יימס ולאונרד, בבית חווה.
ברץ' למדה בבית הספר אגנס ארווין בפנסילבניה, בו שימשה כקפטן של נבחרת הטניס. למדה באוניברסיטת פנסילבניה, בה הייתה חברה באחוות "קאפא אלפא תטא" (Kappa Alpha Theta). התמחתה בתולדות האמנות, וסיימה את לימודיה בשנת 1988. לאחר מכן עברה לניו יורק, שם החלה לעבוד עם מעצבי אופנה. עבדה במגזין הרפרס בזאר, ורה וואנג, וכרעיונאית עבור פולו ראלף לורן.
בפברואר 2004 החלה לשווק מותג אופנה בשם "TRB", שהפך לימים ל"טורי ברץ". באפריל 2012 גדלה החברה ל-68 חנויות ברחבי העולם, 48 בארצות הברית ו-20 בעולם. קו האופנה שלה נמכר בלמעלה מ-1000 חנויות ברחבי העולם. חנות הדגל שלה ממוקמת בשכונת נוליטה במנהטן.
סגנון העיצוב שלה תואר כדומה ל"שיק בוהמי" (preppy-boho). מוצריה ידועים כקלים ללבישה. נחשבת לאחת ממובילות האופנה של הפיכת החולצה לפריט אופנה. הבגדים בעיצובה מתאימים לקהל יעד רחב שכולל נשים עובדות, "אמהות כדורגל" (soccer mom), נשות חברה ונשים אמידות. ברץ' קראה לקו הנעליים השטוחות הפופולרי שלה "ריבה בלרינה" על שם אמה.
בינואר 2013 העריך המגזין "פורבס" את הונה במיליארד דולרים.
בשנת 2008 זכתה, בין היתר, בפרס מעצב האביזרים של השנה מטעם מועצת מעצבי אופנה של אמריקה. בשנת 2008 ייסדה קרן המספקת "הזדמנויות כלכליות לנשים ולמשפחותיהם". היא חברה במועצת המנהלים של מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג והייתה יושבת ראש גאלת האביב בתיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 2008 זכתה באות כבוד מטעם הארגון הפילנתרופי C.H.I.P.S על תמיכתה.
קיבדו
קיבדו (בספרדית: Quibdó) היא בירת מחוז צ'וקו שבמערב קולומביה, בסמוך לנהר אטרטו. שטחה של העיר הוא 3,337.5 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתה מונה 97,714 תושבים, רובם אפרו-קולומביאנים ובני הקפוזו.
היסטוריה
בזמנים פרה-היסטוריים יער הגשם צ'וקו שימש כמחסום עיקרי בין מסו-אמריקה לבין תושבי האנדים, וכן הלחות הגבוה באזור הרחיקה גם את המתיישבים הספרדים. אינדיאנים בני שבט האמברה העניקו את השטח למסדר הפרנציסקנים בשנת 1648, שבטים אויבים תקפו את השטח כדי למנוע את ההתיישבות, אך הם נסוגו בתום שש שנות לחימה.
במאה ה-19 רצו למצוא נתיב שיט שמחבר בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי, מלבד מצר מגלן. אז התגלתה התעניינות באזור צ'וקו מצד הקולוניאליזם האירופאי, שכן אלכסנדר פון הומבולדט הציע לחצות את יבשת דרום אמריקה דרך נהר אטרטו. הרעיון נגנז ונתיב השיט החדש הרצוי הושג על ידי הקמת תעלת פנמה. באותה התקופה חקרו את אזור צ'וקו, זהב ופלטינה נמצאו בקרבת נהר אטרטו, והדבר הבטיח את צמיחתה של העיר קיבדו ואת מעמדה כבירת המחוז.
אקלים
בקיבדו אקלים טרופי של יערות גשם (לפי שיטת קפן) לח ומעונן במיוחד בו כמעט ולא ניכר שינוי בין העונות השונות. זוהי העיר הגשומה ביותר בדרום אמריקה, וכן העיר הגשומה ביותר מבין הערים בעלות שטח זהה או גדול ממנה - למשל, מונרוביה בירת ליבריה, סופגת 3 מטרים פחות של גשמים בשנה לעומת קיבדו. מקורה של כמות הגשמים הנכבדת בעיר בהרי האנדים שממזרח לעיר, החוסמים את הרוחות המגיעות ממערב, אזור ההתכנסות הבין-טרופי, וכך במהלך השנה הודות גם לזרם הומבולדט, הרוחות מצטברות בצפון היבשת בקו האורך בו נמצאת העיר. התוצאה היא שהאוויר הלא-היציב והמתרומם המגיע מאזור ההתכנסות הבין-טרופי, נאלץ לעבור מעל למישור צ'וקו וכשהוא מתקרר נותרת בו לחות רבה.
ממטרי גשם מלווים בסופות ברקים יורדים על העיר מדי יום, ופרקי הזמן בהם ניתן לראות את השמש נמשכים לעיתים רחוקות מספר שעות לאחר הזריחה.
ארמיית נורווגיה
ארמיית נורווגיה (בגרמנית: Armee Norwegen) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה לאחר המערכה בנורווגיה, על בסיס הקורפוס ה-21. תפקידה העיקרי של הארמייה הייתה להגן על חופיה האסטרטגיים של נורווגיה. כמפקדה מונה ניקולאוס פון פאלקנהורסט שתכנן מלכתחילה את מבצע כיבוש נורווגיה. באמצע יוני 1941 עבר פאלקנהורסט לרובניימי פינלנד, במטרה לפקד על מבצעים פיניים-גרמניים משותפים, וארמיית נורווגיה הקימה בסיסים גם בארץ זו. בעקבות מספר תוכניות כושלות, חזר פאלקנהורסט לנורווגיה, והכוחות הגרמניים בפינלנד עברו לפיקוד הארמייה ההררית ה-20, שכונתה גם "ארמיית לפלנד". החל מינואר 1942, מפקד היחידה שימש גם כמושל הצבאי של הוורמאכט בנורווגיה (Wehrmachtbefehlshaber Norwegen). בתפקידו זה הורה פאלקנהורסט לחייליו להתייחס לאזרחים בכבוד. בדצמבר 1942 תכנן פאלקנהורסט את מבצע "השועל הארקטי" לכיבוש שוודיה עם 10 דיוויזיות, שלבסוף לא יצא אל הפועל. ב-18 בדצמבר 1944 הודח פון פאלקנהורסט מתפקידו עקב חילוקי דעות עם יוזף תרבופן - הרייכסקומיסר של נורווגיה. ארמיית נורווגיה אוחדה עם ארמיית לפלנד.
ATLS
ATLS (ראשי תיבות של "Advanced Trauma Life Support" - החייאה מתקדמת לטראומה) היא שיטת טיפול מתקדמת לנפגעי טראומה גופנית. ATLS פותחה ב-1976 על ידי ה-American College of Surgeons. התוכנית אומצה בלמעלה מ-30 מדינות ומיועדת לגבש שיטה תקנית לטיפול בנפגעי טראומה גופנית. ATLS היא סכמה המיועדת בעיקרה לאנשי צוות רפואי המטפלים במתאר של בית חולים ומורכבת משני סקרים.
הצורך ב-ATLS
טראומה היא גורם העשוי להוביל למוות בכשליש מהמקרים. מעל 400 מיליארד דולרים מוצאים בשנה ישירות או בעקיפין בשל נזקי טראומה. למרות זאת, רמת המודעות לחשיבותה של התנהגות מונעת (חגירת חגורות בטיחות, חבישת קסדות וכו') עדיין איננה מספקת. בשל עובדה זו קיים הצורך בהכשרה של רופאים לטיפול בטראומה.
מוות הנובע מטראומה
מוות מטראומה יכול להתרחש בנקודות שונות על פני ציר הזמן:
חמשת העקרונות המנחים בטיפול בטראומה
הרעיון מאחורי ATLS אומר שפצוע טראומה שונה מחולה לא-מאובחן אחר. בחולה לא מאובחן רגיל, הגישה הכללית גורסת שיש לבצע ראשית תשאול מעמיק ("אנמנזה") שלאחריו תבוא בדיקה גופנית מקיפה ובדיקות הדמיה ומעבדה, על פי האבחנה המבדלת שהעלו האנמנזה והבדיקה. לעומת זאת, חולה טראומה הוא חולה שנמצא בסכנת חיים המאיימת עליו בטווח המיידי. לכן חמשת העקרונות בטיפול בחולה טראומה הם:
גישה פיזיולוגית
הגישה הפיזיולוגית לטיפול והערכה של חולה טראומה מבוססת על העובדה שדרכי אוויר, נשימה ומחזור דם הם מערכת משולבת שנועדה להעביר חמצן וחומרי מזון לרקמות. איברי מפתח, כמו המוח דורשים אספקת חמצן רציפה לצורך פעולה מיטבית.
העברת החמצן מתרחשת באופן טורי, כלומר, החמצן זורם מדרכי האוויר אל הריאות ומשם אל הדם. לכן, חסימה של דרכי האוויר או אובדן של נשימה יהרגו את הפצוע מהר יותר מאשר ירידה בנפח הדם הזורם. פגיעה נוירולוגית או מצב הכרה ירוד, בייחוד אם הם נגרמים ממסה ההולכת וגדלה בתוך הגולגולת, מהווים את הבעיה הדחופה הרביעית במספר.
רצף הערכה וטיפול
ההערכה הראשונית והטיפול מבוצעים ברצף מיטבי.
הסקר הראשוני, המבוצע במקביל עם החייאות, מכיל הערכה מהירה ומערכתית של דרכי האוויר, הנשימה, מחזור הדם, חסרים נוירולוגיים, הפשטה/סביבה וטיפול במצבים מסכני חיים כאשר הם מתגלים. תוספות, כמו צנתר קיבתי, צנתר שופכה, סימנים חיוניים, מכשירי ניטור וצילומי חזה ואגן מסייעים להחיש את תהליך הגילוי של בעיות מסכנות חיים.
הסקר השניוני מכיל אנמנזה ובדיקה פיזיקלית ממוקדות המיועדות לאתר את אופי הפציעה. תוספות, דוגמת בדיקות מעבדה וצילומי חזה מיוחדים, עוזרים להגיע לאבחנה הסופית.
יש לחזור על הסקרים הראשוני והשניוני באופן תדיר, על מנת לזהות הידרדרות במצב החולה המצריכה טיפול דחוף. פעולה זו חשובה, אפילו כאשר מכינים את החולה להעברה לחדר ניתוח, יחידת טיפול נמרץ או בית חולים אחר, בהתאם לצורך.
עקרון המיון
המיון מתבצע הן ברמת השטח (שליחת פצועים קלים לבתי חולים קטנים ופצועים קשים למרכזי טראומה גדולים) והן ברמת בית החולים (הקצאת אמצעי ההדמיה וחדרי הניתוח לחולים שצריכים אותם).
קיימים שני מצבים שבהם דרוש מיון:
סקר ראשוני
נהוג לזכור את רצף הפעולות שיש לבצע באמצעות האותיות ABCDE.
A - Airway
הדבר החשוב ביותר לטיפול בחולה הוא פתיחת נתיב האוויר, דרכו יקלוט את החמצן. השלב הראשוני הוא התרשמות ממצב ההכרה של הנבדק. למשל, אם הנבדק מדבר - ניתן להסיק שהנבדק נושם ואין לו בעיות בנתיב האוויר. נבדק חסר הכרה הוא בסיכון מוגבר לצניחת בסיס הלשון ולכן לחסימה של דרכי האוויר. לאחר מכן, יש להתרשם מהנשימה: האם יש קולות של חרחור, סטרידור (צפצוף המופיע בזמן שאיפה ומעיד על חסימה של דרכי אוויר) והאם תנועת בית החזה יעילה. בשלב הבא, יש לבצע פתיחת פה לבדיקה האם ישנן הפרשות. אם יש הפרשות, מוציאים אותם בשיטת "בול-עץ" (הטיית הנפגע על צידו תוך קיבוע הצוואר והראש וסילוק הפרשות באמצעות הכנסת אצבע לפיו של הנפגע) או באמצעות מכשיר יניקה (suction).
אם הפצוע מחוסר הכרה, לא נושם או לא נושם בצורה יעילה, יש צורך לפתוח את נתיב האוויר. הפתיחה הפשוטה ביותר היא ידנית, ויש לעשות זאת תוך קיבוע עמוד השדרה הצווארי. המטפל יושב למראשות הנפגע כאשר ברכיו נועלות את ראשו ומונעות תזוזה אופקית. לאחר מכן המטפל דוחף את לסת הנפגע למעלה וקדימה באמצעות שתי ידיו (Jaw Thrust). פעולה זו מרימה את בסיס הלשון.
בשלב זה, ניתן להנשים את הנפגע אם צריך באחת מהשיטות הבאות: ישירות פה לפה, באמצעות מסכה, באמצעות מסכה המחוברת למפוח הנשמה ידני ("אמבו") עם או בלי חמצן, או באמצעות מסיכה המחוברת למכונת הנשמה. בחלק מהשיטות יש להכניס לפה הפצוע לפני ההנשמה צינור קצר בעל צורה מעוגלת המכונה "Airway".
בנוכחות המצבים הבאים, תידרש יצירת דרך אוויר דפיניטיבית:
השיטות הקיימות ליצירת דרכי אוויר דפיניטית יכולות להתבצע על ידי רופא או פרמדיק בלבד והן כוללות אינטובציה וקוניוטומיה. שתי השיטות הן בחזקת טיפול רפואי חודרני, ויש להן שיעור מסוים של סיבוכים, גם בידיים מיומנות. לפני כל הליך שכזה, יש להנשים את הנפגע עם 100% חמצן, באמצעות מסיכה במשך 3 דקות. זאת, כיוון שהליכים אלה עשויים לארוך זמן, ובזמן הזה הנפגע לא מקבל חמצן כלל. הנשמה מקדימה בחמצן נקראת פרה-אוקסיגנציה ומספקת למבצע כ-5 דקות לבצע את ההליך. בילדים ובנשים בהיריון, זמן זה קטן יותר בגלל צריכת חמצן גבוהה יותר ונפח ריאות קטן יותר.
כישלון של אינטובציה נחשב לאחד הדברים המפחידים אנשים המטפלים בפצועים. אף על פי שההליך נשמע פשוט יחסית, הוא דורש מיומנות ותרגול. כמו כן, פרוצדורה זו היא קשה במיוחד במתאר של טראומה, אז לא ניתן להיעזר בהטיית הראש לאחור, דבר שמאוד מקל על האינטובציה בדרך כלל. במצב של כישלון אינטובציה, בנפגע שאינו נושם או עם דרכי אוויר חסומות, הנפגע ימות תוך זמן קצר מאוד, ולכן יש לקבל החלטות מהירות, הכוללות שינוי שיטה (כגון ביצוע קוניוטומיה) או החלפת איש הצוות המבצע את התהליך.
B - Breathing
השלב הראשון הוא הערכת הנשימה. שלב זה כולל בדיקה של בית החזה.
בהסתכלות על בית החזה יש לחפש חתכים או פציעות חודרות שעשויות לגרום לחזה אוויר או חזה אוויר בלחץ. בהאזנה באמצעות מסכת ניתן להבחין האם יש ירידה בכניסת אוויר לריאה אחת או לשתיהן, סימפטום הנמצא באבחנה מבדלת של מספר מצבי חירום בשלב הנשימה. כמו כן, הבדיקה כוללת הערכת סימנים של חזה אוויר בלחץ: גודש ורידי צוואר, גודש בלשון והערכת מיקום הקנה. חזה אוויר בלחץ הוא גורם המסכן חיים, ויש לטפלו במיידית. הטיפול בפגיעה זו כולל הכנסת מחט חלולה (needle application) במרווח הבין צלעי השני, בקו דמיוני היורד מאמצע עצם הבריח (midclavicular line). פעולה זו תשחרר את הלחץ, אולם חייבת לבוא אחריה החדרת נקז בין-צלעי תוך זמן קצר.
ניתן להעריך את הנשימות מהתרשמות מקצב תנועת בית החזה. קצב נשימות הגדול מ-20 בדקה אצל מבוגרים קרוי טכיפניאה, ויכול לרמז על בעיה נשימתית או בזרימת הדם. קצב נשימות הקטן מ-12 קרוי ברדיפניאה וגם הוא אינו תקין, ועשוי להצביע על דיכוי נשימתי (למשל, שימוש בתרופות ממשפחת האופיאטים, כמו מורפין או הרואין). תנועה פרדוקסלית של בית החזה מאפיינת מצב הנקרא Flail Chest, בו מקטע של צלעות נשבר והוא נע בניגוד לכיוון התנועה של בית החזה. מצב זה קשור במנגנון פגיעה עוצמתית במיוחד. במצב זה, יש שקיעה של המקטע השבור בזמן שאיפה והרמה שלו בזמן נשיפה.
ככלל, האינדיקציה להנשמה היא חוסר נשימה, נשימה איטית מדי (פחות מ-8 בדקה) או לא יעילה. לאחר שפתחנו נתיב אוויר, אפשר להנשים באמצעות מפוח הנשמה ידני ("אמבו"), פה לפה או באמצעות מכונת הנשמה. קצב ההנשמה המקובל הוא נשימה כל 5 שניות (12 נשימות בדקה).
כל הפצועים חייבים להיות מטופלים בחמצן, ללא קשר לקיום או לאי-קיום של בעיה נשימתית. במתאר של טראומה (הכולל זמנים קצרים יחסית ופצועים שהם לרוב בריאים בבסיסם ללא מחלת ריאות כרונית) חמצן אינו יכול להזיק. מובן שבתנאי שטח היכולת לתת חמצן מוגבלת. חיבור בלון חמצן לאמבו בזמן ההנשמה מאפשר להעשיר את החמצן עד לרמה של כ-30% (מעט פחות). קיימות מסיכות עם מאגר (מסיכות ונטורי), שחיבורן לזרימת חמצן גדולה (15 ליטר לדקה) תאפשר מתן כמעט 100% חמצן.
C - Circulation
אחד הסיכונים בדימום רציני הוא כניסת הפצוע להלם תת-נפחי.
תחילה מתבצעת סקירת גפיים על מנת למצוא שטפי דם נסתרים שלא התגלו עד כה. אם יש שטף דם משמעותי, יש לעצור אותו באמצעות חוסם עורקים או נקודת לחיצה, ואם הוא לא משמעותי, ניתן לעצור אותו באמצעות חבישה הדוקה.
בשלב הבא יש לבדוק דופק כמותי ואיכותי: אם החולה בהכרה, אז הבדיקה תתבצע בעורק הרדיאלי שביד. במקרה שלא מורגש דופק, יש לבדוק ביד השנייה, ואם הוא אינו מורגש גם כן, יש לבדוק בעורק הקרוטיד שבצוואר. אם החולה מחוסר הכרה, אז הבדיקה תתבצע תמיד בקרוטיד.
במידה והחולה איבד נוזלים, ניתן לחברו לעירוי המכיל קריסטלואידים (תמיסה המכילה מלחים). לרוב, יעשה שימוש בתמיסת הרטמן. על מנת לא לדרדר את החולה להיפותרמיה, נעשה חימום של התמיסות בבית החולים.
D - Disability
לבדיקה זו אין משמעות טיפולית אלא רק אבחונית. מטרתה לזהות פגיעת ראש או חוט השדרה. מבצעים בבדיקה זו בדיקה נוירולוגית זריזה הכוללת:
E - Exposure
בשלב זה יש להפשיט לחלוטין את הפצוע ולחפש פגיעות מסכנות חיים נוספות. חשוב לכסות את הפצוע בשמיכות, על מנת לא להביאו להיפותרמיה.
סקר שניוני
סקר זה מתבצע לאחר שטופלו כל הבעיות הדחופות. הוא כולל אנמנזה בסיסית בהתאם לאפשרות, הכוללת היסטוריה רפואית, אלרגיות, תרופות בשימוש, מחלות עבר וכדומה. כמו כן, תתבצע בדיקה פיזיקלית מקיפה בשילוב בדיקות עזר, כגון צילומי רנטגן, ביצוע אולטראסאונד בטן לטראומה (FAST) או שטיפה פריטונאלית אבחנתית (DPL). בשלב זה ניתן להכניס במידת הצורך קטטר לקיבה (זונדה) או קטטר פולי לשופכה.
רופאים המטפלים בטראומה
כל רופא אמור להיות מסוגל לטפל בטראומה אם ידרש לכך, בבית החולים ומחוצה לו. בכל זאת קיימים מקצועות רפואיים בעלי תפקיד חשוב יותר בטיפול בטראומה ממקצועות אחרים.
צוות הטראומה הוא הצוות הראשוני המקבל עליו את הטיפול בפצוע בבית החולים ותפקידו להזמין רופאים נוספים בהתאם לממצאיו. הוא כולל לרוב כירורג כללי, מרדים ואחות טראומה. צוות זה משתנה בהרכבו בתלות במוסד הרפואי, בפצוע והנסיבות.
לואיש פיגו
קריירה
פיגו הצטרף בגיל שמונה לספורטינג ליסבון, והפך עד מהרה למוביל דור הזהב של פורטוגל, לצד פאולטה ורוי קושטה, עמם זכה באליפות אירופה לנוער ב-1989 ובגביע העולמי לצעירים ב-1991. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך בגיל 17.
בגיל 23 עבר לקבוצת ברצלונה שם שיחק עד שנת 2000, אז עבר במפתיע לריאל מדריד, מעבר אשר גרם לאיבה כלפיו משום היריבות השוררת בין הקבוצות. החוזה עליו חתם בריאל מדריד היה חסר תקדים והיווה פריצת דרך בתחום חוזי הכדורגל, משום שהיה הראשון שנכללו בו סעיפים שיכניסו לקבוצה כסף מחוזי פרסום של השחקן עם חברות אחרות ללא קשר לקבוצה. על חוזה כזה הוחתם מאוחר יותר גם דייוויד בקהאם, אף הוא שחקן ריאל מדריד לשעבר. בתחילת עונת הכדורגל 2005/06 עבר פיגו לקבוצת אינטר מילאנו האיטלקית.
במונדיאל 2006 פיגו שותף ב-7 משחקים, בהם בישל שלושה שערים. הוא הוביל כקפטן את נבחרת פורטוגל למקום הרביעי המכובד, ובתום הטורניר הודיע על פרישה מנבחרתו יחד עם עמיתו, פאולטה.
בסוף עונת, לאחר זכייתה של אינטר באליפות איטליה, ב-31 במאי 2009, הודיע פיגו על פרישה ממשחק פעיל.
כיום פיגו הוא שגריר אינטר בכנסים מסוימים ובהגרלות לגביעים.
דוד ארליך (כנר)
דוד ארליך (באנגלית: David Ehrlich; נולד ב-1949) הוא כנר ישראלי המתגורר כיום בארצות הברית.
חייו
ארליך נולד בישראל ולמד אצל אילונה פהר. מגיל 13 קיבל מדי שנה את מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל. בתקופת לימודיו באוניברסיטת תל אביב ניגן ככנר ראשי וסולן בתזמורת הקאמרית תל אביב ויצא כסולן אורח לסיורי קונצרטים עם תזמורות קאמריות אחרות.
בארצות הברית למד באוניברסיטת נורת' אילינוי אצל שמואל אשכנזי. זכייה בפרס ראשון בתחרות האמן הצעיר של הפדרציה הלאומית של מועדוני מוזיקה הביאה להופעות בקונצרטים ורסיטלים ברחבי ארצות הברית ובשידורי רדיו וטלוויזיה. בהמשך היה כנר ראשי בתזמורת פסטיבל המוזיקה של אספן, בפילארמוניקה דה קאראקס, בתזמורת הסימפונית של שיקגו ובמשך עונות אחדות ניגן הן ככנר ראשי והן כסולן של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס. מ-1984 עד 2001 היה הכנר הראשון של רביעיית המיתרים אודובון, עמה יצא לסיורי קונצרטים ברחבי העולם, ניהל כיתות אמן והופיע ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 2000 התגלע סכסוך שהלך והחריף בין שלושת חברי הרביעייה לבין דוד ארליך, שהביא לסילוקו החטוף מן הרביעייה ולתביעה משפטית וכספית חמורה מצדו כלפי שאר החברים, במשפט שהתנהל עד 2005.
בשנת 1993 ייסדו ארליך ואשתו, טרזה, את אקדמיית רנסאנס למוזיקה בווירג'יניה, שם הוא מכהן כמורה לכינור, ויולה ומוזיקה קאמרית ומנצח על התזמורת הקאמרית הצעירה. ארליך הוא חבר בהרכב אוואנטי ומנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה "רד רוקס" בסדונה, אריזונה.
א-דהריה
אַ-דַּהְרִיַּה (בערבית: الدهرية) היא אחת האסכולות הקדומות באסלאם שדחתה את הקיום הנצחי ואת העונש או הגמול בעולם הבא. חסידי הדהריה דגלו במימושם של דחפים ותאוות, משום שסברו שאין לאדם חיים אחרי המוות ואין הוא נושא בדין על מעשיו על האדמה. לפיכך, לא הקפידו חסידי התנועה במילוי המצוות הדתיות, כמו גם המצוות החברתיות של מתן צדקה וסעד לנזקקים. בספרות ההלכתית האסלאמית הדהריה זוכים ליחס רע ככופרים שהתנכרו לבורא, ואשר שוללים את איומיו. בקוראן מצוטטת תפישה דומה לזו של הדהריה בסורת אל-ג'אביה, 45, 24 :
חסידי הדהריה דגלו בטענה שהזמן הוא ללא ראשית או סוף ושמהלכו הוא הכוח המשמעותי ביותר המעצב את החיים על פני האדמה. הם דחו את קיומו של בורא, וטענו שהעולם כפי שהוא עומד כיום הוא תוצר מקרי. אל-ג'אחז, המלומד האסלאמי שנפטר בקהיר בשנת 1325 כתב עליהם בספרו ש"הדהרי לא מבחין בין אדם לחיה. דבר רע הוא העומד בינו ובין מימוש מאוויו. כל דבר הנוגע לו סובב את השאלה אם הוא גורם לו עונג או כאב. הדבר היחיד שטוב לדעתו הוא הדבר שמביא לו תועלת, אף אם יעלה לאלף אנשים בחייהם שלהם" מנגד, מציין אל-ג'אחז את מגמותיהם הרציונליסטיות שהתבטאו בדחיית אמונות טפלות, האמונה במלאכים ובשדים, ופקפוק באפקטיביות של קסם וקריאת חלומות. המלומד והתיאוסוף אל-ע'זאלי (מת 1111) ייחס את שורשיהם לפילוסופיה היוונית, ובעיקר למחשבה בה הגורסת כי בעוד קיים בורא, הרי שלנשמה אין קיום נצחי.
לדהריה הייתה השפעה מסוימת על היהדות, ורב סעדיה גאון נלחם לבלום את התרחבות מעגל חסידיה בקרב יהודי בבל. בספר היצירה, הוא מטיל דופי באמונתם בקיומו הנצחי של העולם. עוד הוא מגנה את אמונתם רק בדברים שניתן לתפוש באמצעות החושים האנושיים. הוא תרגם את ההתייחסות ל"אורח עולם" בספר איוב כהתייחסות לדהריה.
לקריאה נוספת
Gibb (Ed.), "Dahriya", Shorter Encyclopedia of Islam, Leiden: Brill, 1961, pp. 67-69.,
פאוור פורוורד
פאוור פורוורד (באנגלית: Power Forward) היא עמדה בכדורסל. מספרה במשחק הוא 4. הפאוור פורוורד לרוב הוא אחד משני השחקנים הגבוהים בקבוצה לצד הסנטר.
אופי התפקיד
באופן מסורתי תפקידו של הפאוור פורוורד דומה לתפקידו של הסנטר, שניהם בדרך כלל השחקנים הגבוהים על המגרש (גובהו של הפאוור פורוורד בקבוצות מקצועניות עולה כמעט תמיד על שני מטרים) ועיקר כוחם הוא בקרבת הסל ובמרחק של עד כמה מטרים ממנו, אבל בדרך כלל הפאוור פורוורד מאופיין בתנועה מהירה וזריזה יותר מהסנטר ולעיתים הוא גם מעט יותר נמוך ממנו (אבל לא בהכרח). בהגנה אזורית, נמצא בדרך כלל הפאוור פורוורד בקרבת הסל שם יוכל לנצל את גודלו כדי להתמודד עם השחקנים הגבוהים של הקבוצה היריבה (שלעיתים קרובות לא יצטיינו בקליעה ממרחק ועל כן ינסו לזרוק מקרוב), לחסום ולזכות בריבאונדים. בהגנה אישית ישמור הפאוור פורוורד בדרך כלל על הפאוור פורוורד של הקבוצה היריבה. מהלך התקפי נפוץ אצל הפאוור פורוורדים הוא הפוסט אפ, קבלת הכדור עם הגב לסל ולשומר (שנמצא בין השחקן ובין הסל) וכדרור במטרה להגיע לאפשרות זריקה. הדמיון בין תכונות הפאוור פורוורד לתכונות הסנטר מאפשר לחלק מהפאוור פורוורדים למלא את תפקיד הסנטר ולהפך. לעומת זאת פאוור פורוורדים זריזים, גם אם נמוכים, יכולים לעיתים למלא את תפקיד הסמול פורוורד.
פאוור-פורוורדים שנכנסו לרשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA הם קארל מלון, קווין מקהייל, בוב פטיט, דייב דבושר, טים דאנקן, ג'רי לוקאס, וס אנסלד, צ'ארלס בארקלי ואלווין הייז. בין הפאוור פורוורדים הבולטים האחרים כדאי לציין את בלייק גריפין, אנתוני דייוויס, קריסטפס פורזינגיס ופאו גאסול
סטרץ' פור
סטרץ' פור (באנגלית: Stretch four) הוא שחקן המשחק בעמדת הפאוור פורוורד המסוגל לקלוע גם ממרחק רב מהסל כולל זריקות ל-3 נקודות. הוא נקרא בשם זה כיוון שהימצאות של שחקן כזה על קשת השלוש מאלצת את השומר שלו להיות בקרבתו במשך ההתקפה ומותחת למעשה את הגנת היריב (Stretch פירושו "למתוח" ו-Four, 4, הוא מספר העמדה של הפאוור פורוורד). אם פאוור פורוורד שמתקשה בקליעה ממרחק, ואינו סטרץ' פור, יימצא במרחק רב מהסל השומר שלו לא ייאלץ להימצא בקרבתו כיוון שאין חשש מכך שאותו פאוור פורוורד ינסה לזרוק לסל מהמקום בו הוא נמצא. העובדה שההגנה מתוחה מונע ממנה לצופף את השטח שסביב הסל ומקל על הקבוצה התוקפת לבצע חדירות מבחוץ לסל או לבודד את הסנטר שלה.
חידוש (פירושונים)
בעברית, חידוש הוא תיאור המבטא דבר-מה שאינו שגרתי, המוסיף תוכן אחר, לא צפוי ולעיתים מפתיע.
ישיבת הר עציון
הישיבה היא בין הגדולות בישיבות ההסדר, עם כ-450 תלמידים ועשרות אברכים, מישראל ומחוץ לה. משולבים בה תלמידים בעלי צרכים מיוחדים במסגרת תוכנית "דרכינו".
רקע
בשנת ה'תשכ"ח (1968), לאחר מלחמת ששת הימים ועם חידוש ההתיישבות בגוש עציון, הזמינו המייסדים ובהם חנן פורת, משה מושקוביץ והרב יואל בן נון את הרב עמיטל להקים ישיבה במקום. רשם העמותות סירב לרשום את השם "הישיבה בגוש עציון" בשל היות הגוש מחוץ לגבולות המדינה, ועל כן היא נרשמה בשם "הר עציון". בשנה הראשונה, פעלה הישיבה בכפר עציון ולאחר מכן עברה ליישוב אלון שבות שהוקם כדי לשכן את תלמידי הישיבה. הרב עמיטל הזמין את הרב ליכטנשטיין לכהן כראש ישיבה. הרב ליכטנשטיין הסכים, בתנאי שיכהן לצידו ולא במקומו.
הלימודים בישיבה החלו בג' בכסלו ה'תשכ"ט לאחר סיום טירונות בצה"ל.
במלחמת יום הכיפורים נהרגו 8 תלמידים ובמלחמת לבנון הראשונה נהרגו 4 מתלמידי הישיבה בקרבות. זכריה באומל, אחד מנעדרי קרב סולטאן יעקוב, למד בישיבה.
בשנת 2004 הוחלט, על רקע הגעתו של הרב עמיטל לגיל 80, על מינוי שני ראשי ישיבה נוספים, הרב יעקב מדן והרב ברוך גיגי, ששימשו עד אז כר"מים בישיבה. הם נכנסו לתפקיד בינואר 2006. בסוף שנת ה'תשס"ח הודיע הרב עמיטל על פרישתו ועל מינויו של הרב משה ליכטנשטיין, בנו של הרב אהרן ליכטנשטיין, כראש ישיבה רביעי. באופן בלתי נפוץ, בחרו ראשי הישיבה להקים ועדה שתבחר את ראשי הישיבה החדשים. הם אישרו את החלטת הוועדה. הרב אהרן ליכטנשטיין נפטר בשנת 2015, ומאז פטירתו מכהנים שלושת ראשי הישיבה שנותרו. מהקמת הישיבה ועד פטירתו כיהן משה מושקוביץ כיו"ר ועד ההנהלה של הישיבה.
הישיבה ממוקמת על פסגת היישוב אלון שבות בגובה של כ-980 מטרים מעל פני הים, מהפסגות הגבוהות ביותר ביהודה ושומרון.
הצוות החינוכי
בישיבה מלמדים, מלבד הרב יעקב מדן הרב ברוך גיגי והרב משה ליכטנשטיין, הרב עזרא ביק, הרב יאיר קאהן, הרב אמנון בזק, הרב ברוך וינטרוב, הרב ישי יסלזון, הרב משה טרגין, הרב ד"ר שמואל שמעוני, הרב שלמה ברין, הרב מיכאל אדרעי, הרב צבי קיי, הרב מרדכי פרידמן, הרב עמיחי גורדין, הרב אליקים קרומביין, הרב בני להמן, הרב דניאל שרייבר, הרב פיני כהן, הרב אסי בלנק, הרב איתן קלימן, הרב הלל רחמני, הרב אוריה דור, הרב מוטי גוטמן, הרב דניאל ריין, הרב יעקב בורנשטיין, הרב עוזי פרידליך, הרב מנחם ליבטאג, הרב חנוך וקסמן, וסא״ל הרב אודי שוורץ.
בעבר לימדו בישיבה הרב יוסף צבי רימון (כיום מעביר שיעור שבועי בישיבה), הרב נחמיה רענן, הרב שלמה לוי, הרב יצחק לוי, הרב יהודה שביב והרב בנימין תבורי.
דרכה של הישיבה
בישיבה נפוצות השקפות האורתודוקסיה המודרנית. חלק מרבניה אוחזים בדעות שמאליות כגון הרב יהודה עמיטל שהיה מנהיג מפלגת מימד. עם זאת, מרבית רבני הישיבה אוחזים בדעות ימניות, כגון הרב יעקב מדן שהשתתף במחאות כנגד הסכמי אוסלו ותוכנית ההתנתקות.
בהשפעתו של הרב ליכטנשטיין, נפוץ בישיבה העיסוק בכתביו והגותו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק מבוסטון, שהיה חותנו של הרב ליכטנשטיין. השפעתו ניכרת בישיבה גם בתחום לימוד הגמרא: שיטת הלימוד העיקרית הנהוגה היא שיטת בריסק, מייסודו של רבי חיים מבריסק, סבו של הרב סולובייצ'יק.
הישיבה היא בין הישיבות הציוניות המדגישות באופן הרב ביותר את לימוד הגמרא. סדר הבוקר וחציו הראשון של סדר הצהריים מוקדשים ללימוד גמרא בעיון, וסדר הערב ללימוד גמרא בבקיאות. חציו השני של סדר הצהריים מוקדש ללימודי מחשבה, תנ"ך והלכה . חופשות בין הזמנים בישיבה קצרות יותר מהמקובל בעולם הישיבות.
"מהפכת התנ"ך"
בהשפעת הרב יעקב מדן והרב ד"ר יואל בן נון, תרמה ישיבת הר עציון לשינוי במעמדו של לימוד התנ"ך בציבור הדתי-לאומי, שינוי המכונה "מהפכת התנ"ך". הישיבה ומכללת הרצוג הסמוכה לה מוציאים פרסומים רבים בתחום התנ"ך ובהם כתב העת (ראו מגדים). בעבר לימד בישיבה הרב מרדכי ברויאר, מייסד "שיטת הבחינות" בלימוד תנ"ך.
שיתופי פעולה
לישיבה שיתוף פעולה עם מספר מוסדות בסמיכות לה:
פרסומים
הישיבה מוציאה עלון המכונה "עלון שבות", וביטאון שבועי בשם "דף קשר".
בוגרים ידועים
רבנים (מלבד ראשי הישיבה והרבנים בה)
נושאי תפקידים ציבוריים:
שיתוף הוצאות
ישנם מגוון יתרונות להסדרי שיתוף בהוצאות, החל בהיבטים עסקיים ותפעוליים, כגון יצירת התמחויות, חיסכון בעלויות קבועות וחלוקת סיכונים בין יחידות כלכליות שונות, וכלה ביתרונות משמעותיים בתחום תכנון המס של קבוצות רב-לאומיות. יתרון המס הבולט הנמצא בהסדרי שיתוף בהוצאות נובע ממזעור הצורך לשלם תמלוגים בין חברות הקבוצה המשתתפות בהסדר. הקטנת החשיפה לתשלום תמלוגים בין חברות הקבוצה מקטינה את החשיפה לניכויי מס במקור. יתרון נוסף של הסדר שיתוף בהוצאות הוא האי צורך בקביעת גובה תמלוגים שלעיתים כרוכה בהערכות שווי מורכבות. הסדר שיתוף בהוצאות אינו שיטת מחיר העברה אלא הסכם משפטי. לרוב על מנת להגיע לחלוקת רווח שתשקף תנאי שוק, על הצדדים לנצל את חלקם ברווחי או הפסדי המיזם. חלקו של כל צד נמדד על פי תרומתו.
דגל מקלנבורג-מערב פומרניה
דגל מקלנבורג-מערב פומרניה הוא דגלה של המדינה הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. הוא כולל שלושה פסים אופקיים כחול-לבן-אדום כאשר הפס הלבן חצוי במרכזו בפס צהוב. לדגל קיימת גרסה לשימוש ממשל המדינה המושחתת בראש של שור שחור ומוכתר ובגריפון אדום.
הדגל אושר בידי ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה בחוק הסמלים הלאומיים של המדינה מה-29 בינואר 1991 עם נפילתה של חומת ברלין ואיחודה של גרמניה.
קרב אוקינאווה
קרב אוקינאווה (באנגלית: Battle of Okinawa, ביפנית: 沖縄戦, נקרא רשמית על ידי בעלות הברית בשם הקוד מבצע אייסברג, Operation Iceberg) נערך באיי ריוקיו בין כוחות בעלות הברית לבין כוחות האימפריה היפנית מראשית אפריל עד אמצע יוני 1945, והיה הקרב האמפיבי הגדול ביותר בזירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. לאחר שכבשו מספר איי מפתח באוקיינוס השקט התקרבו בעלות הברית ליפן, ותכננו להשתמש באוקינאווה, הרחוק כ-550 קילומטרים מהאיים הראשיים, כבסיס אווירי לפעולות עתידיות במסגרת הפלישה הצפויה ליפן.
הקרב נודע גם בשם טייפון הפלדה באנגלית, או גשם של פלדה (鋼の雨) ביפנית, ומקורו בעצימות הגבוהה של הלחימה, בהתקפות הקמיקזה הרבות ובמספר הרב של כלי השיט והכלים המשוריינים שהפעילו בעלות הברית במהלך הקרב. מספר ההרוגים בקרב אוקינאווה היה הגבוה מבין קרבות זירת האוקיינוס השקט. בצד היפני נהרגו, נשבו או התאבדו מעל מאה אלף חיילים, ובצד בעלות הברית נהרגו או נפצעו מעל 65,000 חיילים. בנוסף הגיעו האבדות האזרחיות לעשרות אלפים. הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי הביאה לכניעת יפן מספר שבועות לאחר תום הקרב.
יבשה
כוחות הקרקע האמריקאים שהשתתפו בקרב כללו את הארמייה העשירית של ארצות הברית, בפיקודו של לוטננט גנרל סיימון בוליבר באקנר. הארמייה התחלקה לשני קורפוסים. הקורפוס האמפיבי השלישי בפיקודו של מייג'ור גנרל רוי גייגר ובו דיוויזיות הנחתים הראשונה והשישית, והקורפוס ה-24 בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון הודג' ובו דיוויזיות הרגלים השביעית וה-96. דיוויזיית הנחתים השנייה שימשה כוח עתודה, ויחידות נוספות תחת הארמייה יועדו להיות חיל מצב לאחר הקרב. בסך הכל מנתה הארמייה העשירית 102,000 חיילים ו-81,000 נחתים.
הארמייה ה-32 של הצבא היפני הקיסרי הייתה גרעין ההגנה באי, והכילה 67,000 חיילים, להם סייעו כ-9,000 חיילי הצי הקיסרי היפני וכ-39,000 מגויסים מקומיים. בנוסף ארגנו היפנים יחידת התנדבות של תלמידי חטיבת ביניים, שתפקידה היה סיוע לכוחות בחזית, ויחידת אחיות, אותה הרכיבו תלמידות ומורות מקומיות.
תחילה הכילה הארמייה ה-32 את הדיוויזיות התשיעית, ה-24, ה-62 ואת החטיבה המעורבת ה-44. הדיוויזיה התשיעית נשלחה לטאיוואן טרם הפלישה והדבר הביא לשינוי בתוכניות ההגנה היפניות. ההתנגדות הראשית נועדה להיערך בדרום על ידי לוטננט גנרל מיטסורו אושיג'ימה, ראש המטה שלו לוטננט גנרל איסאמו צ'ו, וראש אגף המבצעים שלו קולונל הירומיצ'י יהארה. יהארה צידד באסטרגיית מגננה, בעוד שצ'ו תמך באסטרטגיה התקפית. על הכוחות היפניים בצפון פיקד קולונל קטהידו אוּדוֹ, ועל חיילי הצי פיקד אדמירל-משנה מינורו אוטה.
הצי האמריקאי
מרבית מטוסי הקרב והמפציצים האמריקאים שהשתתפו בקרב המריאו מנושאות מטוסים. היפנים החלו להשתמש בקמיקזה החל בקרב מפרץ לייטה, אך בקרב זה הפכו הקמיקזה לראשונה לאמצעי הגנה משמעותי. בין ראשית הנחיתות האמריקאית ב-1 באפריל עד 25 במאי נערכו שבע מתקפות קמיקזה, בהן השתתפו כ-1,500 מטוסים. בקרב זה ספג הצי האמריקאי את מספר האבדות הגבוה ביותר מכל הקרבות בהם השתתף במהלך המלחמה.
חבר העמים הבריטי
אף על פי שכל כוחות בעלות הברית בקרב זה היו אמריקאים, סיפק הצי הבריטי הפסיפי כרבע מהחיפוי האווירי (450 מטוסים), חמישים ספינות מלחמה, בהן שבע עשרה נושאות מטוסים. המשימה של כוח זה הייתה לנטרל את שדות התעופה היפניים באיי הסביבה ולספק הגנה מפני הקמיקזה.
קרב ימי
על הצי הבריטי הוטלה משימת ניטרול שדות התעופה באיי סקישימה, הדרומיים לאוקינאווה. הבריטים מלאו משימה זו בהצלחה בין 26 במרץ ל-10 באפריל. לאחר שסיימו, פנו הבריטים לשדות התעופה היפניים בצפון טייוואן. ב-1 במאי תקפו את שדות התעופה מהים ומהאוויר. מספר התקפות קמיקזה הסבו נזק מסוים לאוניות הבריטיות, אך הדבר גרם לעיכוב בלבד ולא עצר את המתקפה.
כ-1,900 טייסי קמיקזה המריאו מקיושו ומטייוואן בין 6 באפריל ל-22 ביוני. בעוד הערכות המודיעין האמריקאי לגבי מספר המטוסים בטייוואן עמד על 89, למעשה חנו באי כ-700 מטוסים, רובם מפורקים או מוסווים היטב, ומפוזרים בין הכפרים השונים והעיירות. הנפגעים העיקריים בהתקפות אלה היו כלי שיט קטנים, בעיקר משחתות ונחתות, אם כי מספר כלי שיט גדולים ספגו נזקים.
בשל התארכות קרב אוקינאווה, ובשל המאמצים הגדולים שנדרשו מהכוחות הלוחמים, נאלץ אדמירל צ'סטר נימיץ לשחרר לפרקים את מפקדיו על מנת לאפשר להם להתאושש. בהתאם לכך, ובהתאם לשינויים בייעוד הכוחות הימיים, החל הצי האמריקאי את הקרב כצי החמישי, בפיקודו של אדמירל ריימונד ספרואנס, וסיים אותו כצי השלישי, בפיקודו של אדמירל ויליאם הלסי.
מבצע טן-גו
מבצע טן-גו היה ניסיון התקפי של שייטת יפנית בראשות אוניית המערכה יאמטו על בעלות הברית באוקינאווה. פקודת הקרב קראה לשייטת להפליג לאוקינאווה, להחיף עצמה על חופי האי ואוניותיה ישמשו סוללות ארטילריה עד שיושמדו לחלוטין. לאחר שיצאו האוניות מכלל פעולה, יהיה על צוותיהן לנטוש אותן ולהצטרף לשאר כוחות הצבא היפני שנלחמו באי. עם זאת, בטרם הספיקה השייטת להגיע לאוקינאווה איתרו אותה צוללות אמריקאיות, והאמריקאים תקפו אותה באמצעות מטוסים. התוכנית לא כללה חיפוי אווירי לשייטת, עובדה שהותירה אותה חסרת הגנה כמעט כנגד המטוסים האמריקאים.
טייסי מפציצי הטורפדו האמריקאים קיבלו הוראה לתקוף את יאמטו מדופן אחד בלבד, וזאת במטרה למנוע את ייצוב האונייה על ידי הצפת מדורים בדופן הנגדית. בתום התקפה שנמשכה שעתיים בה השתתפו מעל לשלוש מאות מטוסים שקעה יאמטו ב-7 באפריל, בטרם הספיקה להגיע ליעדה. מלבד יאמטו, טובעו במהלך הקרב גם הסיירת הקלה "יהאגי" וארבע משמונה המשחתות. בסך הכול איבדו היפנים כ-3,700 מלחים, ביניהם מפקד הכוח, אדמירל סייאיצ'י איטו, זאת לעומת אובדן עשרה מטוסים ושנים עשר אנשי צוות בצד האמריקאי.
המערכה היבשתית
המערכה היבשתית על אוקינאווה ואיי ריוקיו ארכה 81 יום, החל ב-1 באפריל 1945.
האמריקאים הראשונים שנחתו באיי ריוקיו היו חיילי דיוויזיית הרגלים ה-77, שנחתו באיי קרמה, 24 קילומטרים מערבית לאוקינאווה ב-26 במרץ. לאחר חמישה ימים, ובסיוע נחיתות נוספות, השתלטו האמריקאים על האיים. כיבוש האיים סיפק לבעלות הברית מעגן מוגן עבור הצי וחיסל את איום סירות ההתאבדות היפניות.
ב-31 במרץ נחת גדוד נחתים בקייסה שימה, קבוצת איים השוכנת שמונה קילומטרים מערבית לבירה נהה, ולאחר שהשתלטו עליה הציבו בה סוללת תותחי 155 מילימטר.
12 ימים אחרי תחילת הקרב, בעוד כוחות היבשה בשיא ההסתערות, קיבלו הכוחות את הידיעה על מותו של נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט. אוניות המלחמה סביב האי השמיעו צפירות דומיה לזכרו.
צפון אוקינאווה
את הנחיתות העיקריות ערכו הקורפוס ה-24 והקורפוס האמפיבי השלישי בחופי הגושי (Hagushi) שבמערב אוקינאווה, ב-1 באפריל. דיוויזיית הנחתים השנייה ביצעה פעולת הסחה מול חופי מינטוגה שבדרום מזרח האי על מנת להסוות את נקודת הנחיתה האמיתית ובכך למנוע את העברת הכוחות היפנים משם.
הארמייה העשירית נחתה וכבשה את דרום האזור המרכזי של האי בקלות יחסית, תוך שחייליה משתלטים על בסיסי האוויר בקדנה (Kadena) וביומיטן. לאור ההתנגדות הקלה החליט גנרל באקנר להמשיך מיד לשלב השני בתוכנית המלחמה - כיבוש כל צפון אוקינאווה - ודיוויזיית הנחתים השישית נשלחה לביצוע משימה זו. התנאים הטופוגרפיים בצפון האי היו קשים, ועיקר ההתנגדות היפנית התרכזה בחצי האי מוטובו שבמערב האי, ששטחו מכוסה הרים מיוערים וגאיות מסולעים שהציעו ליפנים ביצורים טבעיים. אולם בתום לחימה עיקשת כבשו הנחתים את חצי האי ב-18 באפריל.
באותה עת תקפה הדיוויזיה ה-77 את איה שימה (Ie Shima) - אי השוכן בקצה המערבי של חצי האי. מלבד התקפות קונבנציונליות, ספגו האמריקאים התקפות קמיקזה ואף נתקלו בנשים יפניות חמושות בחניתות. בסופו של דבר כבשו האמריקאים את האי כולו עד 21 באפריל והבסיס האווירי שבו הופנה כנגד היפנים.
דרום אוקינאווה
בעוד שהדיוויזיה השישית פעלה בצפון אוקינאווה, פנו דיוויזיית הרגלים ה-96 ודיוויזיית הנחתים השביעית לכיוון דרום, לאורך ה"מותניים הצרים" של האי. הדיוויזיה ה-96 פגשה לראשונה בהתנגדות יפנית במערב האזור המרכזי של האי, מעמדות יפניות מבוצרות למזרחית לכביש המהיר ומעמדות כשמונה קילומטרים צפון מערבית לשורי, אזור שמאוחר יותר קיבל את הכינוי "רכס קקטוס". הדיוויזיה השביעית נתקלה גם היא בהתנגדות קשוחה מגבעה מסולעת כ-910 מטרים דרומית מערבית לארקאצ'י.
עד שעות הלילה ב-8 באפריל כבשו החיילים האמריקאים את העמדות האלה ומספר עמדות נוספות, אך במחיר כבד של 1,510 פצועים והרוגים לעומת 4,489 הרוגים ושלושה עשר שבויים בצד היפני. אולם במהרה התברר שעמדות אלה היו רק מוצבים שהגנו על קו שורי, שלאורכו התארגנה ההגנה היפנית העיקרית.
היעד האמריקאי הבא היה רכס קקאזו (Kakazu) - שתי גבעות מחוברות באוכף שהיו חלק ממערך ההגנה החיצוני של שורי, ובהן הקימו היפנים ביצורים. הלחימה הייתה קשה, והיפנים, שהתבצרו במערות, הסבו אבדות רבות לאמריקאים טרם כבשו האחרונים את עמדות האויב. היפנים נהגו לשלוח אזרחים באיומי רובים להביא להם מים ואספקה, דבר שהוביל למותם של אזרחים רבים.
כשהגיעה המתקפה האמריקאית על רכס קקאזו לקפאון החליט אושיג'ימה לעבור למתקפה. בערב 12 באפריל תקפה הארמייה ה-32 את העמדות האמריקאיות לאורך קו ההגנה. ההתקפה היפנית הייתה כבדה ומדויקת, ורק לאחר שהגיעו למצב של קרבות פנים אל פנים נסוגו התוקפים, וחידשו את מתקפתם בלילה שאחרי. ההתקפה הסופית נערכה ב-14 באפריל ונהדפה גם היא. כישלון המתקפה הבהיר למטה הארמייה שהיפנים נמצאים בעמדת נחיתות, והישגי המתקפה היו נטישת הכוחות את העמדות המבוצרות שלהם וחשיפתם לאש האמריקאית העדיפה. לפיכך החליט המטה לשוב וליישם את אסטרטגיית המגננה.
הדיוויזיה ה-27, שנחתה באפריל, התקדמה באגף הימני של קו ההגנה, לאורך החוף המערבי של אוקינאווה. הודג' הציב שלוש דיוויזיות לאורך הקו: הדיוויזיה ה-96 במרכז, השביעית במזרח, וכאמור, ה-27 במערב, כשלכל דיוויזיה מוקצים כשניים וחצי קילומטרים של קו הגנה.
הודג' פתח במתקפה משלו ב-19 באפריל עם התקפה הארטילרית הרחבה ביותר במלחמה באוקיינוס השקט. במתקפה לקחו חלק 324 תותחים, 650 מטוסים, אוניות מערכה, משחתות וסיירות ששיגרו פצצות נפלם, פגזים ואש מקלעים על המגינים. היפנים, מצדם, נסוגו לתוך המערות שסיפקו להם הגנה יחסית מההתקפות, ובסיומן יצאו וירו פצצות מרגמה על הכוחות האמריקאים המתקדמים.
קרב הבקעה באמצעות טנקים, שניסו לאגף את רכס קקאזו ולחבור לרגלים שחצו את הרכס, נחל כישלון והאמריקאים איבדו 22 טנקים. אף על פי שטנקי להביור הצליחו בטיהור מספר מערות מבוצרות, לא השיג הגיס ה-24 יתרון משמעותי, ואף איבד 720 חיילים. למעשה, פעולת הסחה נוספת בחוף מינטוגה שביצעה דיוויזיית הנחתים השנייה אילצה את היפנים להציב חלק מכוחותיהם בדרום האי ובכך נמנע הרג רב יותר בקרב המרכזי.
בסוף אפריל החליפו דיוויזיית הנחתים הראשונה והדיוויזיה ה-77 את הדיוויזיה ה-27 והשביעית, בהתאמה. כשהגיעה הדיוויזיה השישית נטל הקורפוס השלישי את הפיקוד על האגף הימני והארמייה העשירית נטלה את הפיקוד על הקרב כולו.
ב-4 במאי שיגרה הארמייה ה-32 התקפת-נגד. הפעם ניסה אושיג'ימה לתקוף דרך הים את עורף הקווים האמריקאים. על מנת לסייע להתקפה הזיזו היפנים את הארטילריה שלהם לשטחים פתוחים. הדבר איפשר להם להכות בקווים האמריקאים, אך גם חשף אותם לאש האויב, והאמריקאים הצליחו להשמיד מספר כלי ארטילריה יפניים. בנוסף, נחלה המתקפה כישלון.
באקנר שיגר מתקפה אמריקאית נוספת ב-11 במאי, שנמשכה עשרה ימים. ב-13 במאי כבשו חיילי הדיוויזיה ה-96 וגדוד הטנקים ה-763 גבעה בגובה 150 מטרים שחלשה על מישור החוף המזרחי והייתה עוגן ההגנה היפנית באזור, עליו הגנו כאלף חיילים יפנים. באותה עת, בצד השני של האי, כבשה הדיוויזיה השישית את "גבעת חרוט הסוכר". כיבוש שתי נקודות אלה חשפה את ההגנות היפניות משני צדי מתחם ההגנה של שורי, ובאקנר קיווה לכתר את המתחם כולו וללכוד בתוכו את הכוח היפני העיקרי.
בסוף מאי החלו לרדת גשמי מונסון שהפכו את הדרכים ואת אזורי הלחימה לביצות שהקשו על הלחימה. התקדמות כוחות הקרקע החלה להזכיר את שדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה, והחיילים התקשו לפנות את הפצועים לעורף. ב-29 במאי הורה מפקד הדיוויזיה הראשונה, מייג'ור גנרל פדרו דל ואייה, על פלוגה A מהרגימנט החמישי לכבוש את מצודת שורי. כיבוש המצודה היה מכה אסטרטגית ופסיכולוגית ליפנים, והיה לנקודת ציון חשובה במהלך הקרב. אוניית המערכה "מיסיסיפי" הפגיזה את המצודה במשך שלושה ימים לפני התקדמות הכוחות, ולפיכך נסוגה הארמייה ה-32 דרומה והותירה את המצודה לנחתים.
הנסיגה היפנית נערכה במיומנות בחסות החשיכה, וכ-30,000 חיילים נסוגו לקו ההגנה האחרון בחצי האי קיאן (Kiyan), שעתיד היה להפוך לשדה הקטל הגדול ביותר בקרב אוקינאווה, שכלל גם אזרחים רבים. בנוסף התבצרו 2,000 חיילי הצי הקיסרי היפני במפקדות תת-קרקעיות שהשקיפו על הבסיס הימי בחצי האי אורוקו (Oroku). ב-4 ביוני פתחו האמריקאים בהתקפה אמפיבית בחצי האי אורוקו, ואיגפו את המגנים היפנים. לאחר עשרה ימי לחימה עיקשת, ולאחר שמרבית החיילים היפנים העדיפו להתאבד, הבין מפקד הכוחות היפנים, אדמירל מינורו אוטה, שאבדה התקווה לניצחון, וב-13 ביוני התאבד במפקדתו ביחד עם קציני המטה שלו. היפנים הנותרים נסוגו לקצה הדרומי של האי, שם התכוננו לקרב האחרון.
Viasat 3 (הונגריה)
Viasat 3 הונגריה הוא ערוץ טלוויזיה הונגרי המיועד לנשים. הערוץ החל לשדר ב-14 באוקטובר 2000 את התוכניות שלו בבודפשט וסביבתה ועד מהרה הוא על הסכם עם חברות הכבלים להפצת שידורי הערוץ בהונגריה. הערוץ ניסה לרכוש את המקום הראשון ברשימת ערוצי הטלוויזיה ההונגריים, עם תוספת של כל מיני תוכניות, אך ללא הצלחה. הערוץ דומה לערוצים כלליים אחרים למעט שידור תוכניות אקטואליה ופוליטיקה.
קרב אוקינאווה
דרום אוקינאווה
ב-18 ביוני נהרג גנרל באקנר מאש ארטילרית בזמן שצפה בהתקדמות כוחותיו, ואת מקומו תפס גנרל רוי גייגר. בכך הפך גייגר לנחת היחיד בהיסטוריה האמריקאית שפיקד על יחידות צבא. חמישה ימים לאחר מכן החליפו גנרל ג'וזף סטילוול. האמריקאים הכריזו על תום הקרב ב-21 ביוני, אף על פי שמספר כיסי התנגדות נותרו חבויים. אושיג'ימה וצ'ו ביצעו ספוקו במפקדתם בגבעה 89 בשעות האחרונות של הקרב.
Viasat 3 (הונגריה)
היסטוריה
בשנת 2006 היה הערוץ המשדר ההונגרי הבלעדי של ליגת האלופות.
קרב אוקינאווה
אבדות צבאיות
קרב אוקינאווה גבה את חייהם של חיילים ואזרחים רבים. בצד האמריקאי נפגעו 49,151 חיילים, מהם 12,520 הרוגים או נעדרים ו-36,631 פצועים, ובכך היה לקרב היקר ביותר לכוחות האמריקאים במלחמה הפסיפית. אחד ההרוגים המפורסמים בקרב היה העיתונאי ארני פייל, שנהרג מאש מקלעים באיה שימה. במשך שלושת חודשי הקרב איבדו האמריקאים 763 מטוסים, 36 כלי שיט טובעו ו-368 מהם ניזוקו ברמות חומרה שונות.
Viasat 3 (הונגריה)
היסטוריה
מ-1 במאי 2009 משדר הערוץ מלונדון, לאחר 9 שנים בהן שידר מבודפשט. כתוצאה מכך הערוץ אינו מחויב בכללי התקשורת בהונגריה, כך שהוא לא צריך להציג גילאים מתאימים לצפייה על המסך, כחלק מהשינוי.
קרב אוקינאווה
אבדות צבאיות
החלטתו של באקנר לתקוף את ההגנות היפניות מהחזית התבררה כמוצלחת, על אף האבדות הקשות שהסבה. ארבעה ימים בלבד לפני סוף הקרב נהרג באקנר מאש ארטילריה יפנית, בעודו בוחן את כוחותיו. בכך היה לקצין בעל הדרגה הגבוהה ביותר שנהרג מאש אויב בזמן מלחמה בהיסטוריה האמריקאית. יום לאחר מכן נהרג גנרל נוסף - בריגדיר גנרל קלאודיוס איסלי - מאש מקלעים.
Viasat 3 (הונגריה)
היסטוריה
ב-11 בפברואר 2015 רכשה Sony Pictures Television את ערוצי הטלוויזיה Viasat 3 ו-Viasat 6 מידי Modern Times Group. בינואר 2016 חודשו שני הערוצים, כך שהם כעת מאוחדים עם ערוצי AXN.
קרב אוקינאווה
אבדות צבאיות
על פי הערכות, איבד הצד היפני כ-110,000 חיילים, בנוסף על 7,400 שבויים. כמו כן איבדו היפנים 1,430 מטוסים, 16 ספינות טובעו וארבע ספינות ניזוקו. רבים מהחיילים היפנים ביצעו ספוקו לפני שנתפסו, או פוצצו עצמם באמצעות רימוני יד, ואלפים אחרים נכלאו במערות לאחר שחיילי ההנדסה אמריקאים חסמו את פתחיהן.
Viasat 3 (הונגריה)
תוכניות לשנות את שם הערוץ ל-TV3
Viasat תכננה לשנות את שם הערוץ עם הזמן ל-TV3, אך כיוון שהזכויות על השם TV3 שייכות לחברה המחזיקה ב-TV2, המשא ומתן עמם לא צלח, וזהו הערוץ היחיד בעולם המשודר תחת השם Viasat 3.
קרב אוקינאווה
אבדות צבאיות
היה זה גם הקרב הראשון במלחמה הפסיפית בו נכנעו אלפי יפנים ונלקחו כשבויי מלחמה. רבים מהחיילים היו ילידי אוקינאווה שהשירות הצבאי נכפה עליהם מעט לפני הקרב, ושלא בהכרח חלקו את דוקטרינת ה"אין-כניעה" של הצבא היפני. כשכבשו האמריקאים את האי, לבשו החיילים היפנים בגדים מקומיים על מנת להיטמע באוכלוסייה המקומית ולהימנע ממעצר. תושבי המקום הציעו לאמריקאים פתרון פשוט לבעיית זיהוי החיילים: השפה האוקינאווית שונה מהשפה היפנית; עם האמריקאים לצדם, חילקו נציגי האוכלוסייה המקומית הוראות לתושבים בשפה המקומית, ואלה שלא הבינו אותן נעצרו בחשד להיותם חיילים יפנים.
Viasat 3 (הונגריה)
מתחרים
ערוץ Viasat 3 הוא יריב לשני הערוצים הגדולים TV2 ו-RTL Club, כמו גם M1 לשעבר. התחרות מתחדשת כאשר מפעם לפעם הערוץ מוציא סדרת טלוויזיה מקורית חדשה, המניבה רייטינג גבוה לערוץ. עם זאת, כאשר הערוץ משדר סרטים, הוא נוחל לעיתים קרובות תבוסה
קרב אוקינאווה
אבדות אזרחיות
בקרבות אחרים באוקיינוס השקט, כגון קרב איוו ג'ימה, לא היה מעורבים אזרחים כלל, אך באוקינאווה התגוררה אוכלוסייה ילידית גדולה, ולפי הערכות נע מספר ההרוגים בקרב האוכלוסייה האזרחית מ-42,000 אזרחים, על פי הערכת הצבא האמריקאי, וכ-150,000, לפי הערכות אחרות.
Viasat 3 (הונגריה)
אחוז רייטינג ממוצע לערוץ
בשנת 2014 עמד אחוז הצפייה הממוצע בערוץ על 2.65%.
קרב אוקינאווה
אבדות אזרחיות
האוכלוסייה האזרחית מצאה עצמה בין שני הכוחות הלוחמים, והצבא היפני ניצל את האוכלוסייה המקומית ללא דאגה לגורלה. החיילים היפנים השתמשו באזרחים בתור מגן אנושי כנגד האמריקאים, החרימו מזון והוציאו להורג את אלה שהסתירו אותו, פעולה שהובילה לרעב המוני ולכך שהאזרחים נאלצו לעזוב את המחסה שלהם בחיפוש אחר מזון.
התאבדויות המוניות
כשהניצחון האמריקאי נראה מובטח, ביצעו אזרחים רבים התאבדות המונית בפקודת החיילים היפנים, שאמרו לתושבים שהחיילים האמריקאים יפתחו במסעות הרג ואונס. אוקינאווים רבים האמינו לתעמולה זו, והעדיפו לסיים את חיי משפחתם ואת חייהם מאשר ליפול בשבי האמריקאי. רבים בחרו לסיים את חייהם בקפיצה מצוקים אל הים או באמצעות רימוני יד.
אונס
אזרחים והיסטוריונים כאחד דיווחו על מקרי אונס שביצעו שני הצדדים הלוחמים באוכלוסייה המקומית במהלך הקרב. אונס בידי חיילים יפנים הפך לנפוץ בחודש יוני, כשתבוסת הצבא היפני נראתה מובטחת. על פי הערכות נאנסו למעלה מעשרת אלפים נשים על ידי חיילים אמריקאים במהלך שלושת חודשי הקרב. בכפר קטסויאמה הקימו האזרחים משמר אזרחי שנהג לארוב לקבוצות של חיילים שחורים שנהגו, כך לפי תושבי הכפר, לאנוס את הבנות המקומיות.
תוצאות הקרב
אוקינאווה הוכיחה את ערכה הרב לבעלות הברית, שהשתמשו באי כמעגן לצי, כאזור התארגנות לכוחות ואף השתמשו בשדות התעופה שהיו פזורים באי. לאחר מכן יסדו האמריקאים את הממשל האזרחי של לארצות הברית באיי ריוקיו, שמשל באיים עד השבתם ליפן ב-1972. עד היום מוצב באוקינאווה חיל מצב אמריקאי, והבסיס בקדנה הוא בסיס חיל האוויר האמריקאי הגדול ביותר באסיה.
לקרב אוקינאווה היו אף השפעות על המשך המלחמה. ההחלטה לוותר על פלישה יבשתית ליפן ובמקומה להטיל את פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי התקבלה, בין השאר, בשל העובדה שבמהלך הקרב היה ברור שרוח הלחימה היפנית לא נשברה, ושהם נכונים תמיד להילחם עד האדם האחרון, תוך הסבת אבדות אדירות לצד האמריקאי. בעלות הברית ציפו שצבא שני מיליון החיילים באיי הבית היפניים יציגו רוח לחימה דומה בהגנה על מולדתם. גם השימוש בקמיקזה במהלך הקרב הרתיע את האמריקאים, שידעו שביפן ישנם אלפי טייסים בדימוס שניתן להכשירם כטייסי קמיקזה תוך זמן קצר ביותר.
ב-1995 הקימה ממשלת אוקינאווה אנדרטה שנקראה "אבן הפינה לשלום" במבוני, אזור הקרב האחרון בדרום מזרח האי. האנדרטה נושאת את שמותיהם של כל ההרוגים בקרב, חיילים ואזרחים כאחד, יפנים וזרים. נכון ליוני 2008 מופיעים באנדרטה 240,734 שמות.
ארנה ארמייץ סופיה
אָרֶנָה אַרְמֶיֶיץ סופיה (בבולגרית: Арена Армеец София) הוא היכל ספורט רב-תכליתי השוכן בעיר סופיה, בירת בולגריה. האולם נפתח ב-30 ביולי 2011 ותכולתו נעה בין 12,373 ל-17,906 אלף מקומות ישיבה (בהתאם לסוג האירוע המתקיים בו).
החל מפתיחתו, משמש האולם כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל הבולגרית אקדמיק סופיה במשחקיה בליגת העל הבולגרית וביורוקאפ. ב-2012, האולם אירח את משחקי השלב האחרון באליפות העולם בכדורעף.
מעת לעת, פרט למופעי הספורט, מארח האולם מופעי מוזיקה, כמו אירוויזיון הילדים 2015 שהתקיים בו בנובמבר 2015 והופעות של זמרים כמו טום ג'ונס, טאריה טורונן, ואן ריפאבליק וסלאבי טריפונוב.
האומן 17
האומן 17 הוא מועדון לילה בישראל. המוזיקה המנוגנת במועדון היא מוזיקת טראנס ומוזיקה אלקטרונית.
היסטוריה
מועדון "האומן 17" החל לפעול בשנות ה-90 באזור התעשייה תלפיות בירושלים, ברחוב האומן 17 שהעניק לו את שמו. הוא נודע בשעתו כבעל מערכת שמע ועיצוב חדשניים, ו'ייבא' וטיפח די-ג'יים שהפכו לפופולריים - ביניהם בעלי השם העולמי ארמין ואן ביורן וטייסטו. בתקופות מסוימות, המועדון הצליח מאוד ומשך בליינים רבים מחוץ לבירה, אך נסגר לאחר כשני עשורים.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 פתחו הבעלים שני מועדונים נוספים בחיפה ובתל אביב. המועדון החיפאי נסגר שנים בודדות לאחר פתיחתו, אך מקבילו התל אביבי עודנו פעיל, ובין היתר מארח מסיבות הפונות לקהילה ההומוסקסואלית, וכן מושכר לאירועים פרטיים. בעיצובו ובתכונותיו הוא דומה למועדון הירושלמי וכולל "הפקות נושא" מגוונות.