cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת העתיק בעין גדי
מהות הקללה בכתובת
לכתובת זו אין דמיון לתוכנן של כתובות אחרות בבתי כנסת. תוכן חריג במיוחד הוא הקללה הנמרצת הכלולה בה, בארמית: "יתן אפוה בגברה ההוא ובזרעוה" - כלומר, שיתן פניו באיש ההוא ובמשפחתו. בנוסף לכך, הקללה תחול על כל מי שמטיל מחלוקת בין אדם לחברו, ועל מי שאומר לשון הרע על חברו לגויים, על מי שגונב חפצו של חברו ועל מי שמגלה את סוד העיר לגויים.
שאול ליברמן, מנסה לבחון את טיבה של חלק זה בכתובת והקשר האפשרי בין חלקיה ומדוע דווקא היה צריך לכתוב אותה בבית הכנסת. לפי הספרות העתיקה, הייתה דרושה לשם גידול האפרסמון מומחיות ואומנות שנמסרה במשפחות אומנים, מדור לדור. ב כתוב:
אין פלא שהאומנים היו מקללים את חבריהם כדי שלא יגלו את סוד הכפר לגויים. אך היות שכרמי האפרסמון והתעשייה היו נכסי הקיסר והיהודים היו אריסים, יש להניח כי נציגי השלטון סיפקו להם כלים שונים כדי לשפר את הטיפול ולהגביר את התפוקה. וכאן באה ההזהרה מפני גנבת החפצים, שהרי החפצים של המלכות, ולעיתים עולה על הדעת להשתמש בחפצים של אחרים, שהרי כולם שייכים לקיסר.
אשר ללשון הרע, ב נאמר כי מותר לומר לשון הרע על בעלי מחלוקת. בהנחה שמגדלי האפרסמונים היו מתכנסים וביניהם היו גם נציגי הקיסר. שם דנו במכסות שעל כל אחד לספק. לא מן הנמנע שהיו מעלים - אפילו בסמוי - טענות אחד כנגד השני, כמו שאלמוני משתמט ממילוי חובתו באספקת המכסה המשותפת. מן הסתם רבו תושבי המקום ובהזדמנות של מפגש ציבורי יכלו לומר לשון הרע, בפני נציגי השלטון, אולי זה היה אפילו מביא להם תועלת.
בנימין מזר כותב באותו נושא: סודות הייצור היו נשמרים בקרב הגילדות של מגדלי בשמים ורקחים שהיו בדרך כלל מאוגדים על בסיס משפחתי והיוו מעמד כלכלי סגור.
ה' בחשוון
פרשת הבר מצווה של ילד שנולד בה' חשוון היא פרשת לך לך, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת נח אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת.
גיל אלקבץ
גיל אלקבץ (12 בפברואר 1957 – 14 בספטמבר 2022) היה אנימטור, קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
רוב עבודות האנימציה של אלקבץ הן סרטי אנימציה עצמאיים של 3–13 דקות. מיצירותיו המפורסמות התינוק של במבה שאותו יצר ב-1993 וקטעי האנימציה מהסרט "ראן לולה ראן" מ-1998.
ביוגרפיה
אלקבץ נולד בקיבוץ משאבי שדה במשפחה בת שלושה ילדים.
בשנים 1979–1983 למד אלקבץ עיצוב גרפי בבצלאל בירושלים. סרט הגמר של לימודיו של אלקבץ בבצלאל שאותו יצר ב-1983 נקרא "בצבוץ" בהדרכתו של פרופסור יצחק יורש. בעקבות הסרט הוזמן אלקבץ לעבוד בסטודיו שניהל רוני אורן בירושלים, שם עבד כשנה וחצי עד לסגירתו בשנים 1984–1985. סרט הגמר של לימודיו זכה בפרסים במספר פסטיבלים, ובפרט בפרס ראשון, משותף, על סרט ביכורים בפסטיבל האנימציה אנסי ב-1984. בעקבות הקרנה של סרט הגמר שלו בפסטיבל שטוטגרט, זכה אלקבץ למלגת לימודים שם. בעקבות הקשרים שיצר שם עבר בהמשך להתגורר בשטוטגרט.
בשנים 1985–1989 עבד כעצמאי כמאייר, כבמאי אנימציה וכמורה לאנימציה.
בשנים 1989 עד 1992 עבד באקדמיה לאמנות בשטוטגרט יחד עם שותפתו נורית ישראלי על סרט אנטי-מלחמתי "ביצה". ב-1992 זכה הסרט בפרס שלישי בפסטיבל שטוטגרט, בפרס הראשון לסרט הקצר הטוב ביותר בגרמניה ובפרס מיוחד בפסטיבל אוטווה.
בשנת 1993 נוצרה דמות התינוק של במבה – דמות מותג שמייצגת את החטיף – שאותה פיתח אלקבץ יחד עם "אולפני אנימה" וחברת הפרסום "אריאלי". לרעיון תרם עופר גולן, רעיונאי במשרד הפרסום "אריאלי", בהשראת מילותיו הראשונות של בנו.
ב-1994 עבר להתגורר בשטוטגרט. ב-1996 יצר את הסרט הקצר "Yankale", וב-1997 יצר את "רוביקון". שני הסרטים זכו בפרסים בפסטיבלים שונים.
יצר את קטעי האנימציה מראן לולה ראן מ-1998.
בשנת 2000 הקים יחד עם אשתו נורית ישראלי סטודיו עצמאי "סוויט הום סטודיו", שיצר בין היתר סרטים קצרים עבור הטלוויזיה הגרמנית.
מ-2004 היה אלקבץ פרופסור לאנימציה באוניברסיטת קונארד וולף לקולנוע בבלסברג. בנוסף היה מרצה אורח והעביר סדנאות אמן לסטודנטים בישראל, ארצות הברית, שווייץ וגרמניה.
ב-2005 היה הבמאי והכותב של "Morir de amor" שזכה לפרסים בפסטיבלים בינלאומיים.
ב-2007 יצר את "Ein sonniger Tag".
ב-2020 הוציאה טובה גרטנר את הסינגל "בסדר", לו הופק קליפ אנימציה שעוצב על ידי אלקבץ שזכה בפרסים בתחום המולטימדיה.
לווייתן מקור דרניאגלה
לווייתן מקור דרניאגלה (שם מדעי: Mesoplodon hotaula) הוא מין ממשפחת לווייתני המקור שבתת-סדרת לווייתני שיניים. על מין זה לא ידוע כמעט דבר והוא מעולם לא נצפה בטבע. המין תואר בשנת 1963 על ידי החוקר פאולוס דרניאגלה ומכאן שמו. בזמנו הוא נחשב לתת-מין של לווייתן מקור הקטור וללווייתן מקור צפון-אטלנטי, אך בשנים האחרונות נחשב למין עצמאי, עקב הסתמכות על בדיקות דנ"א וסידור השיניים שלו.
הלווייתן ידוע רק מפרטים מתים שנלקחו בעיקר מהאיים המלדיביים, איי סיישל, חופי סרי לנקה, איי גילברט, ארכיפלג קיריבטי, אטול פאלמירה ואיי ליין. ככל הנראה הוא חי באזור הטרופי האינדו-פסיפי של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
The Alan Parsons Project
הלהקה התפרקה לבסוף ב-1990 בעקבות חילוקי דעות בין שני מייסדיה.
היסטוריה
אלן פרסונס ואריק וולפסון נפגשו באולפני אבי רוד ב-1974. פרסונס היה טכנאי קול, ובין השאר עבד עם פינק פלויד בעבור אלבומם "The Dark Side of the Moon", אשר הופק באותן שנים באולפנים. וולפסון עבד כפסנתרן ליווי לאמנים שונים וניסה להפיק אלבום קונספט משלו השואב השראה משירי אדגר אלן פו. פרסונס ביקש מוולפסון לשמש עבורו כמנהל ולהיעזר בקשריו כדי להפיק אלבומים עבור אמנים שונים. לאחר זמן מה במתכונת זו התלונן פרסונס בפני וולפסון על ההכרח לשלב את רצונותיהם האומנותיים של האמנים עימם עבד ברצונות שלו.
וולפסון הציע לפרסונס להקים להקה שמרכזה יהיה המפיקים המוזיקליים, ולא האמנים אשר מבצעים את השירים. השניים החלו לעבוד על אלבום הקונספט שתכנן וולפסון בעבור שירי אדגר אלן פו ונעזרו בנגנים ואמנים עימם עבדו בעבר לצורך השירים. האלבום, אשר נקרא "Tales of Mystery and Imagination", זכה להצלחה וחברת התקליטים אריסטה רקורדס החתימה את השניים על חוזה הפקות והזמינה מהם מספר אלבומים נוספים. הלהקה צברה פופולריות והצלחה, אשר שיאה ב-"Eye in the Sky", אלבומם השישי משנת 1982. שיר הנושא של האלבום, אשר שוחרר כסינגל, הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים האמריקאי, בעוד שהאלבום עצמו הגיע למקום השביעי.
אלבום נוסף עליו עבדה הלהקה הוא "The Sicilian Defence" - אלבום אינסטרומנטלי אשר נגנז. שיר אחד ממנו שולב לימים באלבום סולו של פרסונס.
סגנון מוזיקלי
זמרי הלהקה השונים התחלפו בהתאם להתאמתם לחזונם האומנותי של וולפסון ופרסונס בעבור כל שיר. עם זאת, וולפסון עצמו השתתף לעיתים כסולן ראשי, בין השאר בלהיטם הגדול Eye in the Sky. על אף שכביכול השינויים התכופים בעמדת הזמר היו עלולים להשפיע על אחידות הסגנון המוזיקלי לאורך פעילות הלהקה, הרי שזה נשמר בזכות צוות נגנים עיקריים אשר נותר קבוע, פחות או יותר, לאורך כל אותן שנים. רוב הנגנים היו מלהקת פיילוט, אשר בטרם הקמת הפרויקט עבדו עם פרסונס, כטכנאי קול, על אלבום משלהם. חברים אלו כללו את הגיטריסט איאן ביירנסון, הבסיסט דייוויד פאטון והמתופף סטיוארט טוש, אשר הוחלף לאחר האלבום השלישי "Pyramid" בסטיוארט אליוט. החל באלבום "Vulture Culture" הצטרף ללהקה ריצ'רד קוטל כנגן סינתיסייזר וסקסופון. מלבדם, הלהקה השתמשה גם בשירותיו של אנדרו פאוול כמארגן התזמורת והמקהלה.
הופעות חיות
עקב ההפקה המורכבת של כל אלבום והקושי בשחזור הציוד וארגון וסידור כלי הנגינה השונים בהם השתמשה, שיריה לא הועלו בהופעות חיות במשך כל שנות פעילותה. ההופעה החיה היחידה אירעה ב-1990, עת פירוק הלהקה, והייתה לאחד משיתופי הפעולה האחרונים של וולפסון ופרסונס במסגרת הפרויקט. הופעה זו נתאפשרה בזכות המצאת הסמפלר, אשר איפשר לדגום את הנעימות והלחנים השונים של הלהקה, להקליטם ולשחזרם בהופעה.
אלן פרסונס הופיע, גם כנגן, בהופעות חיות עם הרכבים שונים תחת השם "Alan Parsons Live Project".
הרכב ה-"Alan Parsons Live Project" הופיע בישראל ב-7–8 במרץ 2010 בהיכל התרבות בתל אביב. ב-10 בפברואר 2015 שוב הופיע ההרכב בישראל, בהיכל הספורט יד אליהו בתל אביב. במופע התארחו אביב גפן, אבי סינגולדה ומארינה מקסימיליאן.
ב-2017 אלן פרסונס לייב פרוג'קט הופיעו שוב בארץ, בשתי הופעות: האחת במרכז הקונגרסים, חיפה ב-9 בפברואר, השנייה ב-11 בפברואר בהיכל מנורה מבטחים בת"א.
דיסקוגרפיה
אלבום נוסף - The Sicilian Defence לא יצא לאור ונגנז, עד שבסופו של דבר יצא לאור בשנת 2014. בנוסף לאלבומי אולפן אלו, הלהקה הוציאה 14 אלבומי אוסף ו-28 סינגלים מאלבומיה השונים.
מסעדת הפיל
מסעדת הפיל הייתה מסעדה בפינת הרחובות בני אפרים ומשה סנה, בפאתי שכונת נאות אפקה בתל אביב.
היסטוריה
המסעדה הוקמה בידי משה אגסי ב-1965. אגסי, יליד פולין, רכש קרקע בשטח של 4.7 דונם ב-1948, בעת שהאזור נחשב לאזור נידח בפאתי המושבה קריית שאול, בו גרו בדואים משבט אבו כישכ. המשפחה עברה למקום עוד בטרם הושלמה בניית הבית, והתגוררה בתחילה באוהל. ב-1965 פתח אגסי את המסעדה, בקומה הראשונה של הבית, ובמקביל החל לטפח גן חיות קטן, זכר לתקופה בשנות ה-30 שבה עבד בגן החיות הקטן שהקים הרב מרדכי שורנשטיין. במהלך התקופה בה עבד בגן חיות זה, הגן בגופו על פיל שמחץ למוות את אחד העובדים, לאחר שהשוטרים הבריטים ביקשו לירות בפיל.
זמן קצר לאחר פתיחת המסעדה, הציב אגסי בחצר פסל גדול שפיסל בדמות פיל. הפסל היה חלול, והוצב בתוכו הגריל ששימש את המסעדה. העשן היתמר החוצה דרך ה"חדק". ברבות השנים נוספו בחצר פסלי פילים קטנים יותר, ואף חלק מהשיחים נגזמו בצורת פילים. זמן קצר לאחר פתיחת המסעדה נאלץ אגסי לסגור אותה בהוראת בית המשפט, מאחר שפעלה ללא רישיון, אך היא נפתחה מחדש. לאחר שהוקמה המסעדה, בלט הפיל למרחוק באזור השומם, וגם כיום, לאחר שהאזור נבנה ברובו, מכונה צומת הרחובות בני אפרים ומשה סנה בשם "צומת הפיל".
בנוסף לפילים, הוצבה בחצר המסעדה גם סירה בשם "גליה", שבנה אגסי לפני קום המדינה, ושמעבר לשימושיה השוטפים, שימשה גם להבאת מעפילים אל החוף, להשטת חברי "ההגנה" לאתרי אימונים נסתרים לאורך נחל הירקון, וכן לפינוי מנחם בגין מה"אלטלנה".
בשנת 2009 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את הריסת המבנה שבו שוכנת המסעדה והקמתם של שני מגדלי מגורים בני 11 ו-8 קומות.
בשנת 2012 נסגרה המסעדה, ובדצמבר 2018 היא נהרסה.
ספריית שוקן
היסטוריה
הספרייה תוכננה על ידי האדריכל אריך מנדלסון בשנת 1935 במטרה לשמש משכן לספריו של זלמן שוקן, וכמכון מחקר לחקר היהדות. בשנת 1933 לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החליט שוקן למלט את ספריו ולהעביר את מקום משכנם מברלין לירושלים. בין השנים 1939-1934, הצליח שוקן להעביר את ספרייתו כמעט בשלמותה לירושלים. שוקן ביקש שהספרייה תתפוס את מקומה "בחיים הנושמים של ירושלים". היסטוריונים ופילוסופים צעירים קיבלו מלגות כדי לעיין בטקסטים העתיקים. עקיבא ארנסט סימון, שמואל הוגו ברגמן, גרשם שלום ושוקן עצמו נשאו הרצאות בפני הציבור. שלום נהג לבקר בספרייה באופן קבוע כדי ללמוד מכתבי היד הנדירים בנושאי הקבלה.
בשל הכוונה שמכון המחקר יהיה פתוח לציבור הופרד בניין הספרייה מבית זלמן שוקן הסמוך. מנדלסון תכנן את מבנה הספרייה בסגנון הבינלאומי. המבנה כולל שני גושים בצורת T. יש בו מרפסת מעוגלת האופיינית לסגנון הבינלאומי בכלל ולמבנים שתכנן מנדלסון בפרט (מוטיב ה"אונייה"). מנדלסון גם בחר ועיצב כל אחד ואחד מרהיטי המכון. השולחנות, הכיסאות וארונות הספרים עשויים עץ לימון מארץ ישראל. לאחר מותו של שוקן בשנת 1959 מכרו ילדיו חלק ניכר מאוצרות ספרייתו, ואת יתרת הספרייה והבניין שבו שכנה העניקו לבית המדרש לרבנים באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית, המנהל מאז את המבנה. המבנה מתוחזק בהתאם לתוכנית שימור המבנים בירושלים.
אוסף הספרייה
אוסף שוקן הוא אוסף הספרים היהודי הפרטי החשוב ביותר ששרד את מלחמת העולם השנייה בשלמות. בין התחומים הנמצאים באוסף: שירה עברית, קבלה וחסידות, ספרות המוסר, ספרי תפילה, דקדוק ולשון, ספרות יידיש הקדומה, כתבי עת עבריים, תלמוד, הלכה ושו"ת, פרשנות המקרא והמדרש. האוסף הכיל כתבי יד רבים בתחומי שונים של יהדות, אלפי ספרים נדירים וישנים (ביניהם אינקונבולים) וספרי מחקר שונים.
אוסף שוקן כולל גם כתבי יד ברסלביים רבים וזאת בשל זיקתו המיוחדת של שוקן לתורתו של רבי נחמן מברסלב ולאנשי חסידות זו.
שוקן שאף ליצור מפעל תרבותי שנועד לשמש למחקר ולהתחדשות במדעי היהדות. הוא רכש אלפי פריטים שהיו חלק מהגניזה שנתגלתה בבית הכנסת בן עזרא בקהיר. האוסף עשה את דרכו מבגדד ומומביי לשטוטגרט, ושוקן שילם עבורו סכום עתק בלי להתמקח. חוקרים שבדקו עבורו את האוסף, בהם מתנדבים כביאליק ועגנון, גילו כי הוא מכיל יצירות בלתי ידועות של אבן עזרא, יהודה הלוי ואת הדיוואן היחיד השלם של אבן גבירול. אוסף הגניזה, שקיבל את השם 'שוקן 37', עורר התרגשות רבה. פרופ' שמואל גליק כתב על האוסף: "בשנת 1921 לערך, החל ש"ז שוקן לאסוף כתבי יד עבריים, שכללו מקורות קבליים, סידורים  מחזורים, הגדות של פסח, פירושים לתנ"ך וספרות הלכתית ועוד; עיקר התעניינותו הייתה באיסוף כתבי יד ודפוסים ראשונים של שירת ימי הביניים וספרות הקבלה  שלא כאספנים אחרים, לא אסף שוקן ספרים לראווה, אף לא הונע על ידי יצר האספנות, אלא הודרך על ידי כבוד עמוק לצרור הספרים שבשקו של היהודי הנודד; הוא ראה בספרים אלו את מולדתו המיטלטלת - המאחדת והמייחדת - של העם היהודי בגולה. אוסף זה הלך וגדל עם השנים והיה לאוסף הספרים הפרטי החשוב ביותר במדעי היהדות".
נחמה
{{פירושונים| אישים:
אחרים:
ארט פארמר
ארתור סטיוארט פארמר (באנגלית: Arthur Stewart Farmer; 21 באוגוסט 1928 – 4 באוקטובר 1999) היה חצוצרן ג'אז ונגן פלוגלהורן אמריקאי. פארמר ואחיו התאום אדיסון, שניגן בקונטרבס, החלו לנגן באופן מקצועי בבית הספר התיכון. ארט זכה לתשומת לב גדולה יותר לאחר פרסום הקלטתו "Farmer's Market" ב-1952. לאחר מכן עבר מלוס אנג 'לס לניו-יורק, שם הוא הופיע והקליט עם מוזיקאים כמו הוראס סילבר, סוני רולינס וג'יג'י גרייס ונודע בעיקר כנגן בי בופ.
ככל שהמוניטין של פארמר גדל, הוא פנה מהבי בופ לכיוונים ניסיוניים יותר בשיתופי פעולה עם מעבדים כג'ורג' ראסל וטדי צ'ארלס. מאוחר יותר הצטרף לרביעיית ג'רי מאליגן והקים את ה-Jazztet יחד עם בני גולסון. בתחילת שנות ה-60 פארמר עבר לנגן בעיקר בפלוגלהורן בעל הצליל ה"חם" יותר וסייע לבסס את מעמדו של הכלי ככלי סולו בג'אז. פארמר ההשתקע באירופה ב-1968 והמשיך להופיע עד מותו. פארמר הקליט יותר מ-50 אלבומים כמוביל, 12 עם ה-Jazztet, ועוד עשרות אלבומים כמלווה. נגינתו מאופיינת בליריות ובחום שלה.
ראשית חייו
ארט פארמר נולד ב-21 באוגוסט 1928, בקאונסיל בלאפס, איווה. הוריו התגרשו שהיה בן 4 והוא עבר יחד עם אמו, אחיו, סבו וסבתו לפיניקס שבאריזונה. פארמר החל לנגן בפסנתר בבית הספר היסודי, לאחר מכן עבר לטובה ולכינור לפני שעבר לנגן בקורנית ולבסוף חצוצרה בגיל שלוש-עשרה. פארמר ואחיו התאום עברו ללוס אנג'לס ב-1945, ולמדו בתיכון בו זכו להשכלה מוזיקלית ופגשו מוזיקאים מתחילים נוספים בהם סאני קריס, ארני אנדרוז, ביג ג'יי מקנילי ואד ת'יגפן. ארט התחיל לנגן בצורה מקצועית בגיל 16, בין היתר בלהקותיהם של הוראס הנדרסון, ג'ימי מאנדי, פלויד ריי. פארמר זכה להזדמנות זו הן בשל יכולתו והן עקב היעדרותם של מוזיקאים מבוגרים יותר, שהיו עדיין בצבא בעקבות מלחמת העולם השנייה. כנער בלוס אנג'לס, פארמר נמשך לבי בופ ולביג בנדס של סווינג. השפעותיו באותה תקופה היו דיזי גילספי, מיילס דייוויס ופאטס נבארו, אבל, במילותיו שלו, "אז שמעתי את פרדי וובסטר, ואהבתי את הצליל שלו. החלטתי לעבוד על צליל מפני שנראה שרוב האנשים בגילי עבדו רק על מהירות".
תחילת הקריירה בלוס אנג'לס וניו-יורק
פארמר עזב את בית הספר כדי לצאת לסיבוב הופעות עם להקתו של ג'וני אוטיס, אבל עבודה זו נמשכה רק ארבעה חודשים, כיוון ששפתו של פארמר נפצעה. לאחר אימונים בניו-יורק, ואודישן לא מוצלח ללהקתו של דיזי גילספי, פארמר חזר לחוף המערבי ב-1948 כחבר בלהקתו של ג'יי מקשן. פארמר התקשה להשיג עבודה בלוס אנג'לס בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 ויצא לסיבוב הופעות עם בני קרטר, רוי פורטר וג'רלד ווילסון, אחר כך ניגן עם וורדל גריי ב 1951-52.
המעבר השני לניו יורק
פארמר עבד בלוס אנג'לס במשך זמן כשרת במלון ופקיד בבית חולים, לפני שהצטרף ללהקתו של ליונל המפטון ב-1952. פארמר סייר באירופה עם הלהקה, שותפיו למחלקת החצוצרות היו קליפורד בראון, קווינסי ג'ונס ובני ביילי, הדבר תרם בצורה ניכרת להתפתחותו המוזיקלית, כמו גם החברות בלהקתו של טדי צ'ארלס ב-1953.
פארמר עבר לניו-יורק, ב-1953 והקליט את אלבום הבכורה שלו כמוביל. פארמר הפך ל "אחד החצוצרנים המבוקשים ביותר בשנות ה-50": הוא המשיך לעבוד עם גרייס (1954-56), הוראס סילבר (1956-58), ג'רי מאליגן (1958-59), ת'לוניוס מונק וצ'ארלס מינגוס.
מאמצע שנות ה-50, השתתף בהקלטות של המעבדים המוזיקליים המובילים של התקופה, בין היתר, ג'ורג' ראסל, קווינסי ג'ונס ואוליבר נלסון, עקב המוניטין שלו כנגן המסוגל לנגן בכל סגנון. במהלך נגינתו בחמישיית הוראס סילבר מצא פארמר שותף לסגנון בסקסופוניסט קליפורד ג'ורדן והשניים שיתפו פעולה עד מותו של ג'ורדן ב-1993. מגוון הסגנונות של פארמר אף הורחב כאשר פארמר השתתף בסדרת סשנים ניסיוניים עם המלחין אדגר וארז. ב-1959 פארמר והסקסופוניסט בני גולסון הקימו את ה-Jazztet, הרכב שפעל עד 1962, וסייע בתחילת הקריירה של הפסנתרן מק'קוי טיינר והטרומבוניסט גריישן מונקור השלישי. בתחילת שנות ה-60 הקים פארמר שלישייה עם הגיטריסט ג'ים הול והבסיסט סטיב סוולו; השלישייה פעלה עד 1964.
קריירה לאחר המעבר לאירופה
ב-1968 עבר פארמר לווינה, שם ניגן עם להקתם של קני קלארק ופרנסי בולנד והצטרף לתזמורת הרדיו האוסטרי. באותה תקופה ניגן גם עם אמריקאים אחרים שהשתקעו באירופה כמו דון בייאס, דקסטר גורדון ובן ובסטר. בתחילת השנות ה-70 עזב פארמר את תזמורת הרדיו האוסטרי והחל להופיע ברחבי העולם, ב-1976 אמר "אני בדרכים 90% של הזמן. אני יכול לגור בכל מקום. זה רק עניין של הגעה לשדה התעופה". תחיית ה-Jazztet ב-1982, הובילה אותו לנגן בתדירות גבוהה יותר בארצות הברית.
מתחילת שנות ה-90, פארמר חילק את זמנו בין וינה וניו יורק. הוא המשיך להופיע ולהקליט עד סוף שנות ה-90, ב-4 באוקטובר 1999, פארמר מת מהתקף לב בביתו במנהטן, בגיל 71.
חייו האישיים
פארמר היו נשוי שלוש פעמים, אחרי שני נישואין קצרים שהסתיימו בגירושין התחתן עם בנקאית וינאית בשם מכטילד לאוגר (Mechtilde Lawgger), נישואין שנמשכו יותר מ-20 שנה, עד מותה ב-1992. פארמר תיאר את עצמו ב-1985 כ"אדם מופנם, סוג של מתבודד."; אישיותו תוארה לעיתים קרובות כשיקוף של נגינתו: לאונרד פד'ר, למשל, תיאר אותו ב-1990 כ"רגוע, נינוח, [ ... ] עדין".
סגנון נגינתו
סגנונו של פארמר מתואר בדרך כלל כלירי וחם. בהספד בגרדיאן נכתב "פארמר נמנע מהצליל הבהיר והחודר של החצוצרה והושפע יותר מהקטעים המאופקים של מיילס דייוויס וקני דורהאם" וכי למרות שהוא יכול להיראות מרוסן יותר מדייוויס או מלי מורגן, "פארמר היה בדרכו מקורי באמת. הפרייזינג שלו תמיד ייחודי, נותן לקצב לרוץ לפניו, קצת בדומה לאופן בו בילי הולידיי שרה".
צלה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שש מצוות תמידיות
שש מצוות תמידיות הן מצוות בתורה שניתן לקיימן בכל זמן ובכל רגע והן אינן דורשות עשיית מעשה בפועל, אלא מספיקה לקיומן רק מחשבתו של האדם. ספר החינוך הוא המקור לסידור מצוות אלו, ורבים מספרי ההגות וההלכה המאוחרים יותר הזכירו דבריו. בהקדמה לספר החינוך נכתב: שש מצוות חיובן תמידי לא יפסקו מעל האדם אפילו רגע אחד כל ימיו.
מפורסם ביותר הוא בעל המשנה ברורה שהעתיק ב'ביאור הלכה' בתחילת הסימן הראשון בשולחן ערוך, שם מדובר על דרך הצדיקים לקיים "שויתי השם לנגדי תמיד", וכותב: הרוצה לקיים "שויתי" כראוי יזדרז לקיים מה שנכתוב בשם ספר החינוך, ומפני גודל חביבותם העתיקום כמה גדולים בספריהם.
אמונה בה'
להאמין שיש אלוה אחד בעולם שהמציא כל הנמצאות ומחפצו ורצונו הוא כל מה שהוא עכשיו ושהיה ושיהיה לעדי עד ושהוא הוציאנו ממצרים ונתן לנו התורה וזהו מצוות עשה דכתיב אנכי ה' אלהיך אשר הוצאתיך וגו' ופירושו תדעו ותאמינו שיש לעולם אלוה המשגיח שהרי הוצאתיך מארץ מצרים.
לא יהיה לך אלוהים אחרים
שלא נאמין בשום אלהים זולתו שנאמר: לא יהיה לך אלהים אחרים על פני. ואפילו מודה שהקב"ה שולט על הכל, רק שידמה בדעתו שמסר הנהגת העולם למלאך או לכוכב, הרי זה מודה בעבודה זרה ועובר על לא יהיה לך אלהים אחרים על פני. אלא יאמין שהקב"ה בעצמו ובכבודו משגיח בכל העולמות, ואין לשום נברא כוח לעשות דבר בלתי רצונו, ולכן נקרא הקב"ה אלקי האלהים.
ייחוד ה'
לייחדו שנאמר שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד. ופירושו שמע ישראל ודע כי ה' שהווה את הכל ברצונו והוא אלהינו המשגיח בכל העולמות הוא ה' אחד בלי שום שיתוף.
אהבת ה'
לאהוב המקום ברוך הוא שנאמר ואהבת את ה' אלהיך וגו' וכיצד יגיע האדם לאהבה הוא על ידי התורה וכדאיתא בספרי לפי שנאמר ואהבת איני יודע כיצד לאהוב את המקום ת"ל והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך שמתוך כך אתה מכיר את מי שאמר והיה העולם כלומר שע"י ההתבוננות בתורה יכיר את גדולתו של הקב"ה שאין לו ערך ולא קץ ותתיישב האהבה בלבו בהכרח. ועניין המצוה שיראה האדם להשים כל מגמתו וכל מחשבתו אחר אהבת השם יתברך ויעריך בלבו כי כל מה שיש בעולם מעושר ובנים וכבוד הכל הוא כאין נגד אהבתו יתברך וייגע תמיד בבקשת חכמת התורה למען ישיג ידיעה בה'. והקובע את מחשבתו בעניינים הגשמיים ובהבלי העולם שלא לשם שמים רק להתענג ולהשיג כבוד ביטל עשה זו ועונשו גדול.
יראת ה'
להיות יראת השם יתברך על פניו תמיד לבלתי יחטא ועל זה נאמר את ה' אלהיך תירא ומי שבא דבר עבירה לידו חייב להעיר רוחו ולתת אל לבו באותו הפרק שהקב"ה משגיח בכל מעשי בני אדם אף אם יהיו במחשך מעשיהם וישיב להם נקם לפי רוע המעשה וכדכתיב אם יסתר איש במסתרים ואני לא אראנו נאום ה' וגו'.
לא תתורו
שלא נתור אחר מחשבת הלב וראיית העיניים שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם וגו' ואמרו חכמים אחרי לבבכם זו אפיקורסות ואחרי עיניכם זו זנות ובכלל אפיקורסות הוא כל מחשבות זרות שהם היפך דעת התורה ובכלל זנות הוא מי שהוא רודף אחר תאות העולם מבלי שיכוין בהם כלל לכוונה טובה כלומר שלא יעשה אותם כדי שיעמוד בריא ויוכל להשתדל בעבודת בוראו רק כוונתו תמיד להרבות תענוגים גדולים לנפשו.
ח' בחשוון
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בח' חשוון היא תמיד פרשת לך לך.
הכרזת העצמאות של ארצות הברית
הכרזת העצמאות של ארצות הברית (באנגלית: United States Declaration of Independence) היא מסמך שאימץ הקונגרס הקונטיננטלי ב-4 ביולי 1776 בפילדלפיה, המכריז כי שלוש עשרה המושבות האמריקניות, שנמצאו אז במלחמה מול בריטניה הגדולה, הן מעתה מדינות עצמאיות, ומתוקף כך כבר אינן חלק מהאימפריה הבריטית.
ההכרזה נוסחה ברובה על ידי תומאס ג'פרסון, והייתה הסבר רשמי להצבעת הקונגרס יומיים קודם לכן, ב-2 ביולי, על הכרזת עצמאות מבריטניה הגדולה, יותר משנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות האמריקנית. ההחלטה הוכרה על ידי הבריטים רק לאחר תום הקרבות, עם חתימת חוזה פריז ב-3 בספטמבר 1783.
החתימה על ההצהרה בדבר עצמאות הייתה לאירוע היסטורי בתולדות האומה האמריקנית הצעירה, והתאריך שבו היא נערכה נחגג מדי שנה כיום העצמאות של ארצות הברית. אחד מעותקי המסמך, שעליו חתמו נציגי המושבות, מוצג כיום בבניין הארכיון הלאומי שבוושינגטון.
רקע
במאה ה-18 גברה המתיחות בין הממלכה המאוחדת למושבותיה בצפון אמריקה. שיאה של המתיחות התרחש עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית והירייה שנשמעה ברחבי העולם בקרב לקסינגטון וקונקורד ב-19 באפריל 1775. אך למרות הקרבות הקשים, בקרב הקהילה האמריקנית לא שררה הדעה שעצמאות מוחלטת מבריטניה היא אפשרית. מחשבה זו השתנתה עם הזמן, בעיקר הודות לחוברות שונות שפרסמו הוגי דעות שונים במושבות, כשהבולט מביניהם הוא חיבורו של תומאס פיין, "שכל ישר".
הכרזת העצמאות של מקלנבורג הוא טקסט שנטען כי נחתם ב-20 במאי 1775 בשארלוט (קרוליינה הצפונית), על ידי ועדה של אזרחי מחוז מקלנבורג (קרוליינה הצפונית), שהכריזה על עצמאות מבריטניה לאחר ששמעה על קרב לקסינגטון. לפיכך, הצהרת מקלנבורג הקדימה את הצהרת העצמאות של ארצות הברית ביותר משנה. אולם, אין ראיות ניתנות לאימות המאשרות את קיומו של המסמך המקורי ולא נמצאה התייחסות אליו בעיתונים קיימים משנת 1775.
ב-11 ביוני 1776 הוקמה "ועדת החמישה" במטרה לסכם על הכרזה משותפת שתיישם את ההחלטה שאושרה בקונגרס. חברי הוועדה היו ג'ון אדמס מטעם מסצ'וסטס, בנג'מין פרנקלין מטעם פנסילבניה, תומאס ג'פרסון מטעם וירג'יניה, רוברט ליווינגסטון מטעם ניו יורק ורוג'ר שרמן מקונטיקט. הטיוטה המאושרת הוצגה בפני הקונגרס ב-1 ביולי ולאחר תיקונים שונים הוצגה ב-4 ביולי בבית המדינה של פנסילבניה (כיום היכל העצמאות). טקס החתימה המלא נערך ב-2 באוגוסט 1776. באותו לילה הודפסו כמאתיים עותקים ראשונים של ההכרזה, וכ-25 מהם שרדו עד היום. לבריטניה נודע דבר ההכרזה רק ב-10 באוגוסט של אותה שנה.
ניתוח ההכרזה
הצהרת העצמאות נשענת על רעיונות ההשכלה, התבונה והקדמה. ארצות הברית דוגלת בשוויון ובחירות לכול. הממשלות שואבות את סמכותן לשלוט מהסכמת העם, ואם הם אינן שומרות על הזכויות הטבעיות של האדם, ישנה רשות להחליפן. רעיונות אלה משקפים את הפילוסופיה של עידן הנאורות שהתפתחה באותה עת. עקרונות ההצהרה מושפעים מהגותם של ג'ון לוק ופילוסופים אחרים על הזכויות הטבעיות, וההצהרה מציינת ביניהם את הזכות לחיים, לחופש ולרדיפת האושר. ההצהרה מנסה להסביר מדוע זכותם של הבריטים היושבים באמריקה להתקיים כעם נפרד ולהקים מדינה עצמאית נפרדת מהאימפריה הבריטית.
החלק הראשון, מתחיל במילים:
בהמשך ההצהרה מופיעים רעיונות ההשכלה וזכויות האדם שעומדות בבסיס האידאולוגי של המדינה החדשה:
החלק השני של ההצהרה מתחיל במילים:
בהמשך הדברים מפרטים מנסחי ההצהרה שורה ארוכה של מעשי עוול של הממשל האנגלי הקולוניאלי כלפי המתיישבים, ואת הניסיונות החוזרים ונשנים של המתיישבים לנסות וליישב ברצון טוב מחלוקות אלו עם ממלכת בריטניה. חוסר רצונו של הפרלמנט והמלך להגיע להבנה כלשהי עמם הביאם לכך שלא נותרה ברירה בידם אלא להסיר מעליהם את מרותו של הממשל הקולוניאלי ולהחליפו בממשל ייצוגי משלהם שיהיה קשוב ואחראי לנתיניו. בהכרזה מעידים המתיישבים על עצמם שהם רוצים להקים חברה חדשה עצמאית, שמייצגת את עקרונות השוויון והחופש.
אלבי סאקס
קורות חיים
סאקס נולד למשפחה דרום אפריקאית ממוצא יהודי ליטאי. הוא למד בבית הספר התיכון "המכללות של דרום אפריקה" (SACS) בקייפטאון. כסטודנט שנה ב' למשפטים באוניברסיטת קייפטאון, שם קיבל תואר ראשון במשפטים, הוא השתתף בקמפיין ההתרסה (Defiance Campaign), סדרת הפגנות נגד משטר האפליה בדרום אפריקה בשנת 1952. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1955, הוא השתתף בקונגרס העם בקליפטאון, שם אומצה אמנת החירות. מאוחר יותר עבר סאקס לבריטניה, כאשר נמלט לראשונה לגלות מדרום אפריקה והלך ללמוד לדוקטורט באוניברסיטת סאסקס, אותן השלים בשנת 1972.
סאקס החל לעבוד כעורך דין בגיל 21, והגן על אנשים שהואשמו בעברות על חוקי הגזע וחוקי ביטחון תחת משטר האפרטהייד של דרום אפריקה. לאחר שנעצר והושם בבידוד במשך למעלה מחמישה חודשים, יצא זקס לגלות באנגליה, שם סיים תואר דוקטור מאוניברסיטת סאסקס, ומאוחר יותר מוזמביק. בשנת 1988, במפוטו, מוזמביק, הוא איבד זרוע ואת הראייה בעין אחת כאשר הונחה פצצה במכוניתו. לאחר מבאן, הוא התמסר להכנת חוקה דמוקרטית חדשה לדרום אפריקה. סאקס שב לדרום אפריקה ושימש כחבר בוועדה החוקתית וההנהלה הלאומית של הקונגרס הלאומי האפריקני, לפני שביקש מקלט בארצות הברית.
קריירה שיפוטית
סאקס מונה לבית המשפט החוקתי של דרום אפריקה על ידי נלסון מנדלה בשנת 1994.
פסקי דין הידועים ביותר של סאקס נוגעים לחוק האפליה. הוא היה המחבר העיקרי של פסק הדין, אשר ביסס את הקשר בין הזכות לשוויון ולכבוד. הוא היה המחבר של פסק הדין שהצהיר כי החוק של דרום אפריקה המגדיר נישואין רק בין גבר לאישה כבלתי חוקתי.אך נמתחה ביקורת חריפה על סאקס, על כך שהפנה את הסדרת הנישואין מאותו המין לפרלמנט במקום מתן פסק דין ברור בנושא. בשנת 2002, כתב פסק דין שקבע כי ההפללה של עבודת מין (ולא שידול אליה) מפלה באופן בלתי הוגן על רקע מגדר ולכן היא בלתי חוקתית.
סאקס היה חבר בוועדת האמת והפיוס, ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה על ידי ממשלת דרום אפריקה לאחר סיום משטר האפרטהייד. בין השאר פעל למען הסדר חנינה לכל המעורבים בפשעי האפרטהייד, לרבות גירושים המוניים, חיסולים, פיגועי טרור מבוימים, עינויים, מעשי רצח, אונס, ביזה ושחיתות. מטרת הסדר החנינה הייתה מניעת מלחמת אזרחים שכמה מראשי הצבא איימו לחולל.
זקס פרש לגמלאות באוקטובר 2009.
חיים אישיים
בשנת 1966 התחתן עם סטפני קמפ, חברת תנועת ההתנגדות האפריקאית, בלונדון. נולדו להם שני ילדים: אלן (אמן) ומייקל (כלכלן). בשנת 1980 הם התגרשו וסטפני נשארה בלונדון עד 1990 ועבדה כפיזיותרפיסטית ילדים. הוא נישא בשנית ב-2006 לאדריכלית ונסה ספטמבר בבית המשפט לחוקה ולהם בן, אוליבר לוקוטנדו ספטמבר סאקס.
ישראל בר-כוכב
ישראל בר-כוכב (1 באוגוסט 1950 – 16 בנובמבר 2021 ) היה משורר ומרצה ישראלי.
ביוגרפיה
בר-כוכב (ברקובסקי), נולד בישראל וגדל והתחנך בגבעתיים. למד תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה לפסיכולוגיה.
דגל אוסטרליה המערבית
דגל אוסטרליה המערבית (באנגלית: Flag of Western Australia) הוא דגל מדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. הדגל הנוכחי אומץ על ידי ממשלת המדינה בשנת 1953.
ישראל בר-כוכב
ביוגרפיה
בר-כוכב פרסם אחד עשר ספרי שירה. שיריו פורסמו בכתבי-עת ובמוספים ספרותיים של העיתונות היומית וכן ביקורות ספרותיות. שירתו תורגמה לשפות רבות והוא ייצג את ישראל בפסטיבלים בינלאומיים לספרות ושירה, בין היתר נבחר לקרוא מיצירתו לפני הפרלמנט האירופי בוועידה לשלום במזרח התיכון, סיציליה 2002, והיה סופר אורח מטעם פסטיבל הספרות של ברלין, 2010.
דגל אוסטרליה המערבית
הדגל הוא נס כחול בריטי שבמרכזו עיגול זהוב ועליו ברבור שחור. הברבור פונה לכיוון נס הדגל. הברבור השחור הוא סמל המדינה עוד מהתקופה הקולוניאלית.
עיצוב הדגל
תצפית האירופית הראשונה שאושרה על החוף המערבי של אוסטרליה נעשתה על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית בראשית שנות ה-1600. במהלך משלחת בינואר 1697 וילם דה פלאמינג ציין שראה ברבורים שחורים רבים שפך הנהר.
הברבור השחור הפך במהרה לסמל הלא רשמי של הטריטוריה. למשל, הוא תואר על שטרות השטרות שלו, שהחלו להסתובב מספר שנים לאחר הקמת המושבה. הציפור הוצגה גם ב "גרביין נהר הברבורים ", העיתון הראשון של היישוב, וכן בסוגיית הבכורה של כתב העת הממשלתי המערבי באוסטרליה. שני אלה הודפסו לראשונה בשנת 1836. לאחר מכן הוצג על גבי בולי הדואר הראשונים שהוציאה המושבה בשנת 1854.
ישראל בר-כוכב
ביוגרפיה
היה מרצה לפסיכולוגיה וכתיבה יוצרת במכללת סמינר הקיבוצים, ומרצה אורח בתוכנית לכתיבה ספרותית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
דגל אוסטרליה המערבית
עיצוב הדגל
ב-1870 3 בינואר, פרדריק וולד, מושל מערב אוסטרליה, העלה תכנון מוצע של התג המתאר ברבור שחור על רקע צהוב. נימוקו לעיצוב זה היה כי המושבה "בתחילתה נקראה בדרך כלל התיישבות נהר הברבורים, והברבור השחור מיוצג על חותמו, ותמיד נחשב כתג המיוחד שלו, או הכרתו. ".  העיצוב אושר רשמית במשלוח הנושא את התאריך 27
דגלים מוקדמים
דגלה הראשון של המדינה אומץ בשנת 1870 והוא כמעט זהה לדגל בצורתו הנוכחית למעט כיוון פניו של הברבור, שהיה בעבר לכיוון השני. כיוון הברבור שונה בהתאם לכללי עיצוב הדגלים (וקסילולוגיה) המורים שפני בעל חיים על דגל צריכים לפנות לכיוון נס הדגל (כדי שכאשר הדגל יונף יפנו בעלי החיים למניף הדגל) הנושא הובא בפני הפרלמנט של מערב אוסטרליה וכיוונו של הברבור תוקן ב-3 בנובמבר 1953.
בקבוקף דרומי
בקבוקף דרומי (שם מדעי: Hyperoodon planifrons) הוא מין של לווייתן שיניים גדול החי בימי הקוטב הדרומי ואנטארקטיקה. זהו יצור ימי המזכיר דולפינן ענקי, אך שייך למשפחת לווייתני המקור. הוא נצפה רק לעיתים נדירות אך כנראה שמצב שימורו הוא "ללא חשש".
מאפיינים
זהו לווייתן עגלגל שקטן מקרובו לסוג ומגיע לאורך 7.5 מ'. הוא בעל לסת גדולה וארוכה דמוית מקור המזכירה מראה של דולפינן ובעל מצח קטן יחסית. הסנפירים קטנים ומעוגלים והלווייתן בצבע אפור כהה כשהבטן בהירה יחסית. המקור צבוע בלבן אצל הזכרים ואפור אצל הנקבות. יש לו מעט מאוד שיניים אבל הם בולטות גם כשהפה סגור.
לווייתנים אלה חיים בחבורות קטנות במימי הקוטב הדרומי ובחורף נודדים צפונה. בצפון הוא מגיע לניו זילנד ואוסטרליה, דרום אפריקה וחופ דרום אמריקה עד ברזיל, אך אינם חיים בדרך כלל בימים טרופיים. הוא חי במצולות וצד דגים ודיונונים בעומק.
לווייתן זה נצפה לעיתים נדירות, אבל מעריכים שהאוכלוסייה העולמית במצב טוב ואינה בסכנת הכחדה.
Pienso en Ti
בנוסף לכך, השיר נכלל גם במיני-אלבום שהוציאה שאקירה בשנת 2008, Love in the Time of Cholera.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה, והופק על ידי שאקירה ואוצ'ואה גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המספר את סיפורה של אישה שאומרת לבן זוגה כי במהלך היום היא חושבת רק עליו, ואף תפגע בעצמה עבורו.
בשנת 2002, השיר נכלל בהוצאה המחודשת Colección de Oro, שיצאה עבור האלבום, Pies Descalzos. כמו כן, צבר השיר למעלה מ-10 מיליון השמעות בספוטיפיי.
הופעה
את השיר שרה שאקירה בסיבוב ההופעות הראשון שלה "Tour Pies Descalzos", ובסיבוב ההופעות השני שלה, "The Sun Comes Out World Tour". בנוסף לכך, עם השיר פתחה שאקירה את הופעתה המפורסמת בצרפת, עליה הוציאה את אלבום ההופעה הרביעי שלה, Live from Paris.
בסך הכל, עם השיר הופיעה שאקירה כ-90 פעמים, בשלל מופעים.
כהני פינחס
כהני פינחס (מאנגלית, Phineas Priesthood), הוא שמה של מחתרת שנאה נוצרית הדוגלת בגזענות, אנטישמיות, והומופוביה קיצונית הפועלת בארצות הברית. הארגון נוסד בסביבות 1990 ונוקט בפעולות אלימות, כולל רצח, נגד "ערבוב גזעים" (כלומר, נישואין בין גזעיים והעמדת צאצאים שאינם לבנים משני הצדדים) וכן נגד הומוסקסואלים. בנוסף, הארגון מארגן פעולות אלימות כפי מרכזים להרג תינוקות. הארגון מממן את פעילותו באמצעות שוד בנקים.
שם הארגון
הארגון נקרא על שם הדמות המקראית פינחס בן אלעזר, אותו חברי הארגון רואים כדוגמה וכמופת. על פי המתואר בספר במדבר כ"ה, כאשר בני ישראל הנודדים במדבר זנו אחרי בנות המואבים והמדיינים ואחרי בעל פעור אלוהיהן, אלוהים רגז עליהם, ושילח בהם מגפה בה נספו 24,000 איש. פינחס, נכדו של אהרן הכהן, הרג את זמרי, מראשי שבט שמעון, ואת האשה המדיינית, כֹזבי, שעמה שכב. פעולה זו מוצגת כמוצדקת ומבורכת, ובזכותה נפסקה המגפה ופינחס זכה לחסדי האל.
רקע היסטורי
"כוהני פינחס" אינם הראשונים שהסיקו מסקנות גזעניות מרחיקות-לכת מסיפורי התנ"ך. למעשה, התופעה נעוצה עוד בימיה הראשונים של ההתיישבות האירופית בצפון אמריקה. המתיישבים, שהשתייכו לקבוצות דתיות פרוטסטנטיות, שאבו מן התנ"ך השראה למעשיהם, כאשר עצם מעשה ההתיישבות ונישול האינדיאנים הוצדק בכך שראו את עצמם כבני ישראל בתקופת יהושע, את צפון אמריקה כ"ארץ המובטחת" ואת האינדיאנים – כ"כנענים".
גם העבדים השחורים מצידם, אשר קיבלו את הנצרות מאדוניהם הלבנים, זיהו את עצמם כבני ישראל במצרים וציפו למשה משלהם שיגאל אותם מן העבדות.
במסגרת פרשנות תנ"כית מסוג זה, נעשה שימוש חוזר בדמותו של פנחס כהצדקה להטלת איסור על יחסי מין או נישואי תערובת בין לבנים ושחורים, כאשר המעשה וברכת אלוהים לפינחס בעקבותיו מובאים כהוכחה כי האל מתנגד ליחסים מעין אלה וכי מי שמונע אותם ומטיל עליהם עונשים עושה כמצוותו.
כמעט כל המדינות בארצות הברית (פרט לורמונט) חוקקו חוקים מעין אלה, חלקן עוד בהיותן מושבות בריטיות, כאשר הראשונה הייתה מרילנד בשנת 1664. במשך 300 שנה נחשב איסור זה כלגיטימי ואף מובן מאליו לרוב האמריקנים עד שבשנת 1967 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי איסור כזה מנוגד לחוקת ארצות הברית. למרות פסיקה מפורשת זו, החוק האחרון מסוג זה - במדינת אלבמה, בוטל רשמית רק במשאל עם בשנת 2000, אם כי מעשית הוא לא נאכף כבר עשרות שנים.
במהלך מאות השנים הללו, השתמשו לעיתים קרובות המחוקקים עצמם והגורמים שתמכו בחוקים אלה והתנגדו לביטולם, בדמותו של פינחס כאישור והצדקה למעשיהם. בנוסף ליחסים עם שחורים הוטלו בנימוקים דומים גם איסורים על נישואין ויחסי מין עם אינדיאנים, סינים, יפנים, פיליפינים, פולינזים ועוד.
בסיס אידאולוגי
לאחר ניצחון התנועה לזכויות האזרח בראשות מרטין לותר קינג, עמדות גזעניות גלויות ובוטות נעלמו מן השיח הפוליטי הממוסד בארצות הברית, ועמן גם ההצדקות שנשאבו מסיפור פינחס. אולם בחוגי הימין הקיצוני ממשיך סיפור פנחס להופיע בתדירות גבוהה, כהצדקה לגזענות בכלל ולאלימות גזענית בפרט. כך למשל הכומר קית (Pastor Keith) כתב באתר של Imperial Kludd (אחת מהסתעפויות הקו-קלוקס-קלן):
באתר של הארגון הגזעני "צלב הכוכב" (Crosstar) מופיע שיר בשבחו של "הגיבור" כריס קיים שנלחם בשחורים, כאשר בשיר יש קטע המדבר בשבחו של "פינחס הידוע לתהילה מן התנ"ך ואשר אותו ברך האל בשל מלחמתו בערבוב הגזעים", ואילו באתר של ארגון המתקרא "השקט המבורך" נכתב כי "הנוצרים האמריקאים צריכים לבחור בין לעזוב את ארצות הברית לבין להילחם במוסלמים ברוחו של פינחס".
"הכהנים"
לפי פרשנותם של "כוהני פינחס", פסוק י"ג בספר במדבר כ"ה ("והָיְתה לו [לפינחס] ולזרעו ברית כהונת עולם תחת אשר קנא לאלֹהיו ויכפר על בני ישראל") אינה מתייחסת לצאצאיו הביולוגיים של פינחס כי אם ל"צאצאיו" הרוחניים, כלומר לכל אשר "רוח אלוהים נחה עליו" והוא יוצא לפגוע במקיימים יחסי מין בין גזעיים וכן בהומוסקסואלים ובמרפאות המבצעות הפלות מלאכותיות. סמלם של "כוהני פינחס" הוא צלב שבראשו מתעקל לצורת האות P, והוא נמצא בזירות של פשעים שונים משוד בנק ועד רצח.
וולטר תודי (Walter E. Thody), אחד ממייסדי הקבוצה הנ"ל ב-1990 המרַצה כיום מספר מאסרי עולם מצטברים, כתב ב-1997 מאמר בו טען כי "כהן פינחס הוא כל גבר המבצע ביוזמתו האישית פעולות המיועדות להוציא לפועל את משפט האל כנגד אלה המפרים את חוקיו" . המילה "גבר" הודגשה על ידי הכותב; הארגון, כעמדה עקרונית ואידאולוגית, אינו מקבל נשים לשורותיו.
פעילות אנטישמית
בופורד אוניל פורו (Buford O'Neal Furrow) אשר ב-1999 תקף מרכז קהילתי יהודי, פצע חמישה מהנמצאים בו, ואחר כך הרג עובד דואר ממוצא פיליפיני, נחשב גם הוא כבעל קשרים ל"כוהני פנחס". הארגון נחשב לבעל השקפה אנטישמית. על פי השקפתם, בני "הגזע הארי הלבן" הם יורשיהם של בני ישראל המופיעים בתנ"ך, ואילו היהודים הם גזע ארור שנוצר בידי השטן, או צאצאי יחסים בין חווה לבין הנחש בגן עדן. על כן אין להם כל קושי לחבר בין אנטישמיות ושנאת יהודים לבין לקיחת פינחס ודמויות תנ"כיות אחרות כדוגמה ומופת. בגלל עמדות אלה נתונה הקבוצה ודומותיה למעקב של ארגון "הליגה נגד השמצה" ושל "בני ברית".
התנגדות נוצרית ל"כהנים"
הכומר האוונגליסטי טד ויילנד (Ted R. Weiland) כתב ספר התוקף בחריפות את "כהני פינחס" וטוען כי מדובר ב"בריוני פינחס" ולא בכהנים (Phinehas Hoods, not Priesthood) כי "הכהונה" בה מדובר בספר במדבר מיועדת אך ורק לצאצאיו הביולוגיים של פינחס המקראי וכי פינחס ביצע את מעשהו על פי הנחייתו של משה, שהיה המנהיג הפוליטי והרוחני של בני ישראל, ועל כן המעשה אינו יכול לשמש הצדקה ולגיטימציה למי שעושה מעשים אלימים על דעת עצמו.
The Three Stooges
The Three Stooges (בישראל ידועים גם בשם שלושת המוקיונים) הייתה שלישיית קומיקאים אמריקאית, שפעלה בשנים 1922 עד 1970, וזכתה לפרסום בעיקר בשל מגוון הסרטים הקצרים בהם הם כיכבו. הסרטים של השלישייה התאפיינו בהומור סלפסטיק ופארסה.
בשנת 1934 החלו מו, לארי וקורלי לככב בסרטים של חברת סרטי קולומביה. קורלי החליט להפסיק להופיע עם השלישייה לאחר שלקה בשבץ מוחי במאי 1946, ובעקבות כך שמפ האוורד תפס את מקומו, ובהמשך הוא הוחלף בג'ו בסר. בסך הכל, בין השנים 1934 ל-1959 כיכבה השלישייה ב-190 סרטים קצרים שהופקו על ידי סרטי קולומביה. בתקופה זו הייתה השלישייה בשיא הפופולריות שלהם.
בשנים הבאות הם הופיעו בסרטים קצרים טלוויזיוניים. בין השנים 1959 ל-1970 הם השתתפו במספר סרטים עלילתיים נוספים כמו "4 לטקסס" (1963), כאשר ג'ו בסר הוחלף בג'ו דריטה  (אשר כונה "ג'ו המתולתל").
ההיסטוריה של פיתוח החיסון נגד נגיף הקורונה
רקע
לאחר שבודד נגיף הקורונה בדצמבר 2019 התפרסם הרצף הגנטי שלו ב-11 בינואר 2020, דבר שגרם לתגובה בינלאומית דחופה שכללה התכוננות להתפרצות והאצת פיתוחו של חיסון נגד COVID-19. מאז תחילת 2020, פיתוח החיסונים מזורז באמצעות שיתוף פעולה חסר תקדים בתעשיית התרופות הרב-לאומית ובין ממשלות. עד יוני 2020 הושקעו עשרות מיליארדי דולרים על ידי תאגידים, ממשלות, ארגוני בריאות בינלאומיים וקבוצות מחקר באוניברסיטאות כדי לפתח עשרות סוגים שונים של חיסונים וכדי להיערך לתוכניות עולמיות לחיסון נגד COVID-19. על פי הקואליציה לחדשנות לשם מוכנות למגיפות (Coalition for Epidemic Preparedness Innovations (CEPI)), ההתפלגות הגאוגרפית של פיתוח חיסונים מסוג COVID-19 היא: גופים בצפון אמריקה – כ-40% מהפעילות. 30% מהפעילות – באסיה ובאוסטרליה. 26% מהפעילות – באירופה. פרויקטים נוספים - בדרום אמריקה ובאפריקה.
אירועים מרכזיים
בפברואר 2020, ארגון הבריאות העולמי אמר כי הוא לא מצפה שחיסון נגד תסמונת מצוקה נשימתית חמורה (SARS-CoV-2) יהפוך לזמין תוך פחות מ-18 חודשים.
הגדילה בשיעור התפשטותו של נגיף COVID-19 ברחבי העולם בתחילת 2020 עוררה בריתות בינלאומיות ומאמצים ממשלתיים לארגון דחוף של משאבים לייצור מספר חיסונים בלוחות זמן מקוצרים
ארבעה מועמדים לחיסונים נכנסו להערכה במרץ (ראו טבלת הניסויים הקליניים שהחלו בשנת 2020, למטה).
ב-24 ביוני 2020, אישרה סין את חיסון ה-CanSino לשימוש מוגבל בצבא ושני חיסוני נגיף לא פעילים לשימוש חירום בקרב עובדים במקצועות בסיכון גבוה.
ב-11 באוגוסט 2020 הודיעה רוסיה על אישור חיסון ה-Sputnik V שלה לשימוש חירום, אם כי חודש לאחר מכן רק כמויות קטנות של החיסון הופצו לשימוש מחוץ לניסוי שלב 3.
ב-20 בנובמבר 2020 הגישה השותפות Pfizer – BioNTech בקשה לאישור חירום (EUA) ל-FDA עבור חיסון ה-mRNA המכיל BNT162b2 (החומר הפעיל tozinameran).
החל מ-21 בדצמבר, מדינות רבות והאיחוד האירופי אישרו את החיסון Pfizer – BioNTech COVID-19. בחריין ואיחוד האמירויות הערביות העניקו אישור לשיווק חירום עבור BBIBP-CorV, המיוצר על ידי Sinopharm. ב-11 בדצמבר 2020, מינהל המזון והתרופות של ארצות הברית (FDA) העניק אישור לשימוש חירום (EUA) לחיסון Pfizer – BioNTech COVID-19. שבוע לאחר מכן העניק ה-FDA אישור זה ל-MRNA-1273, חיסון מודרנה.
ב-31 במרץ 2021 הודיעה ממשלת רוסיה כי רשמה את החיסון הראשון ל-COVID-19 לבעלי חיים.
תכנון והשקעה
מתחילת 2020, פיתוח חיסונים ל-COVID-19 נעשה באמצעות שיתוף פעולה בממדים חסרי תקדים של תעשיית התרופות הבינלאומית ושל ממשלות. לפי הקואליציה למוכנות ולחדשנות בתחום המגפות (Coalition for Epidemic Preparedness Innovations, CEPI) התפוצה הגאוגרפית של פיתוח החיסון היא 40% בצפון אמריקה, 30% באסיה ואוסטרליה, 26% באירופה, ומספר פרויקטים בדרום אמריקה ובאפריקה.
התחייבות להגעה לשלב של בדיקה ראשונה בבני אדם של חיסון פוטנציאלי מהווה עלות משמעותית עבור מפתחי חיסונים. העלות נאמדת בין 14 ל-25 מיליון דולר עבור שלב נסיוני, אבל עשוי להאמיר עד 70 מיליון דולר. לשם השוואה, במהלך מגפת נגיף האבולה בשנים 2014–2015 היו 37 מועמדים לחיסונים בפיתוח דחוף, כאשר רק אחד הפך לחיסון מורשה בעלות כוללת לאישור היעילות בשלבי ניסויים II - III בעלות כוללת של מיליארד דולר.
יוזמה להאצת המחקר בנושא נגיף הקורונה (ACT-A)
היוזמה להאצת המחקר בנושא נגיף הקורונה COVID-19, שיתוף הפעולה הגלובלי להאצת פיתוח, ייצור וגישה שוויונית לאבחון, טיפול תרופתי וחיסונים חדשים של COVID-19 (ובאנגלית Access to COVID-19 Tools Accelerator), היא יוזמה של G20 שהוכרזה על ידי יו"ר G20 מוחמד אל-ג'עדאן ב-24 באפריל 2020. קריאה לפעולה פורסמה במקביל על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO) ב־24 באפריל.
ב-10 בספטמבר 2020 התארחו האו"ם והאיחוד האירופי במפגש הכינוס של מועצת ההנחיה של ה-ACT-A, שקיבלה 2.7 מיליארד דולר מתוך 35 מיליארד הדולרים הדרושים להבטחת מנות החיסון של COVID-19 בשווי 2 מיליארד דולר, 245 מיליון מנות ו-500 מיליון מבחנים שהיוזמה ראתה כנדרשים לקיצור המגפה ולזרוז ההתאוששות הגלובלית. סר אנדרו ויטי וד"ר נגוזי אוקונג'ו-איוויאלה קיבלו על עצמם לשמש שליחים מיוחדים למאיץ ACT-A מטעם ארגון הבריאות העולמי. אף על פי שממשל טראמפ של ארצות הברית משך את תמיכתו הכספית ב-WHO וב-ACT-A בשנת 2020, ארצות הברית חידשה את תמיכתה ב-WHO וב - COVAX ב-21 בינואר 2021 בעקבות השבעתו של הנשיא ג'ו ביידן.
חיסונים - Vaccines (נקראים גם "COVAX")
אבחון - Diagnostics
תורת הריפוי - Therapeutics
מתאם בין מערכות בריאות - Health Systems Connector
ממשלות לאומיות
קנדה הכריזה על מימון של 275 מיליון דולר קנדי ל-96 פרויקטים של מחקר לשם פיתוח חיסונים בחברות ובאוניברסיטאות קנדיות, עם תוכניות להקים "בנק חיסונים" שיכול לשמש אם תתרחש התפרצות נוספת של נגיף COVID-19. השקעה נוספת בסך 1.1 מיליארד דולר קנדי נוספה לתמיכה בניסויים קליניים ובפיתוח שרשראות ייצור ואספקה לחיסונים. ב-4 במאי, הממשלה הקנדית התחייבה להשקעת 850 מיליון דולר קנדי במאמצי ארגון הבריאות העולמי לגייס 8 מיליארד דולר להשקעה בפיתוח חיסונים ומוכנות ל-COVID-19.
סין העניקה הלוואות בריבית נמוכה לפיתוח חיסונים באמצעות הבנק המרכזי שלה ו"העמידה במהירות קרקעות זמינות לחברה" לבניית מפעלי ייצור. נכון ליוני 2020, שישה מתוך אחד עשר החיסונים בשלבי ניסוי ל-COVID-19 בבדיקות אנושיות בשלב מוקדם פותחו על ידי ארגונים סיניים. שלוש חברות חיסונים סיניות ומכוני מחקר נתמכות על ידי הממשלה במימון מחקר, עריכת ניסויים קליניים וייצור החיסונים המועמדים המבטיחים ביותר, תוך עדיפות לאלו שהפגינו ראיות מהירות ליעילות על פני אלו שהפגינו ראיות לבטיחות. ב-18 במאי התחייבה סין להשקיע שני מיליארד דולר לתמיכה במאמצים הכוללים של ארגון הבריאות העולמי לתוכניות נגד COVID-19. ב־22 ביולי הודיעה סין על כוונתה לספק הלוואת מיליארד דולר כדי להנגיש את החיסון שלה לאמריקה הלטינית ולקריביים. ב-24 באוגוסט הודיע ראש ממשלת סין, לי קצ'יאנג, כי הוא יעניק לקמבודיה, לאוס, מיאנמר, תאילנד ווייטנאם עדיפות לחיסון לאחר הפצתו. בריטניה הגדירה הקימה צוות משימה לחיסוני COVID-19 באפריל 2020 כדי לעורר מאמצים מקומיים לפיתוח מואץ של חיסון באמצעות שיתוף פעולה של תעשייה, אוניברסיטאות וסוכנויות ממשלתיות. הצוות הקיף את כל שלב הפיתוח ממחקר ועד ייצור. יוזמות פיתוח החיסונים באוניברסיטת אוקספורד ובאימפריאל קולג' בלונדון מומנו ב-44 מִילִיוֹן ליש"ט.
בארצות הברית, הרשות למחקר ופיתוח מתקדמים ביו-רפואיים (BARDA), סוכנות פדרלית המממנת טכנולוגיה למלחמה במחלות, הודיעה על השקעות של כמעט מיליארד דולר בפיתוח וייצור חיסונים אמריקאים ל-COVID-19. ב-16 באפריל, BARDA השקיעה 483 מיליון דולר בחברה מפתחת החיסונים מודרנה ושותפתה, ג'ונסון אנד ג'ונסון. BARDA ייעדה 4 מיליארד דולר לפיתוח ומתוכנן לה תפקיד בתוכניות אחרות לפיתוח של שישה עד שמונה תרכיבים המועמדים לשמש כחיסונים שיועמדו למחקר קליני בשנת 2021 על ידי חברות כמו Sanofi Pasteur ו-Regeneron. ב-15 במאי הודיעה הממשלה על מימון תוכנית מהירה בשם מבצע מהירות שיא לשם העמדת תרכיבים רבים כמועמדים לחיסונים, בניסויים קליניים עד סתיו 2020 ולייצור 300 מיליון מנות חיסון מורשה עד ינואר 2021. היועץ הראשי של הפרויקט הוא מונסף סלאוי (Moncef Slaoui) ומנהל התפעול הראשי שלו הוא הגנרל גוסטב פרנה. ביוני צוות Warp Speed הודיע כי יעבוד עם שבע חברות המפתחות חיסונים: מודרנה, ג'ונסון אנד ג'ונסון, מרק, פייזר, אוניברסיטת אוקספורד בשיתוף אסטרהזניקה, ושתי חברות אחרות, אף שפייזר הצהירה מאוחר יותר כי "את כל ההשקעות למו"פ ביצעה פייזר בסיכון."
חברות תרופות
עד יוני 2020 הושקעו עשרות מיליארדי דולרים על ידי תאגידים, ממשלות, ארגוני בריאות בינלאומיים וקבוצות מחקר באוניברסיטאות כדי לפתח עשרות מועמדים לחיסונים ולהיערך לתוכניות חיסון עולמיות לחיסון נגד זיהום COVID-19. ההשקעה הארגונית והצורך לייצר ערך לבעלי המניות הציבוריים עוררו חשש ל"גישה מבוססת שוק" בפיתוח חיסונים, תמחור יקר של חיסונים מורשים, הפצה תחילה במדינות אמידות, ומחסור בחיסונים למקומות בהם המגפה אגרסיבית, כפי שצפוי לקרות ממדינות עניות וצפופות, שאינן יכולות להרשות לעצמן חיסונים. שיתוף הפעולה של אוניברסיטת אוקספורד עם אסטרהזניקה (חברת תרופות עולמית שבסיסה בבריטניה) עורר חשש ממחיר גבוה ומאופן חלוקת הרווחים ממכירות חיסונים בהיקף בינלאומי, חשש הנובע מכך שלממשלה הבריטית ולאוניברסיטה, כשותפים ציבוריים, היו זכויות מסחריות. אסטרהזניקה הצהירה כי התמחור הראשוני של החיסון שלה לא יכלול שולי רווח לחברה בזמן שהמגפה עדיין מתפשטת.
בתחילת יוני חתמה אסטרהזניקה על עסקה בשווי 750 מיליון דולר, עסקה שהייתה מאפשרת ל-CEPI ו-GAVI (שותפות פרטית-ציבורית בינלאומית לפיתוח חיסונים) לייצר ולהפיץ 300 מיליון מנות אם החיסון שיוצר באוקספורד היה מוכח כבטוח ויעיל. על פי הדיווחים הגדילה העסקה את כושר הייצור הכולל של החברה ליותר מ-2 מיליארד מנות בשנה. ייצור מסחרי של חיסונים נגד מגפה הוא מיזם עסקי בסיכון גבוה, שעלול להביא להפסדים של מיליארדי דולרים בעלויות פיתוח ועלויות ייצור לפני השיווק אם החיסונים המיוצרים אינם מצליחים להיות בטוחים ויעילים. פייזר הצהירה שהיא לא מעוניינת בשותפות ממשלתית, בהתחשב בכך ש"צד שלישי" מאט את ההתקדמות. יש חשש שתוכניות פיתוח מהיר - כמו Operation Warp Speed - בוחרות מועמדים בעיקר עקב יתרונות הייצור שלהם ולא בטיחות ויעילות מיטביים.
פיתוח מוקדם
לאחר שבודד נגיף הקורונה בדצמבר 2019, פורסם הרצף הגנטי שלו ב-11 בינואר 2020, מה שגרם להכנה בינלאומית דחופה להתפרצות ולהאצת פיתוח חיסון.
בפברואר 2020, ארגון הבריאות העולמי הודיע כי הוא לא מצפה שחיסון נגד תסמונת נשימתית חמורה (SARS-CoV-2), הנגיף הסיבתי, יהפוך לזמין תוך פחות מ-18 חודשים. שיעור ההתפשטות של COVID-19 ברחבי העולם בתחילת 2020 עורר בריתות בינלאומיות ומאמצים ממשלתיים לארגון דחוף של משאבים לייצור מספר חיסונים בלוחות זמנים מקוצרים כאשר ארבעה מועמדים לחיסונים נכנסו להערכה אנושית במרץ.
עד אפריל 2020, "כמעט 80 חברות ומכונים ב-19 מדינות" עבדו על פיתוח חיסון. באפריל העריך CEPI כי על קואליציות בינלאומיות לבחור עד שישה מהמועמדים לחיסונים נגד COVID-19 לפיתוח בשלב זה ולייעל אותם באמצעות רגולציה ואבטחת איכות בעלות כוללת של לפחות שני מיליארד דולר. ניתוח אחר מעריך שעשרה מועמדים יזדקקו לפיתוח ראשוני בו זמנית, לפני שמעטים ייבחרו לרישוי.
מאמצי ריגול סייבר
ביולי 2020, המרכז הלאומי לאבטחת סייבר בבריטניה, המשרד לביטחון תקשורת, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הסוכנות לאבטחת סייבר ותשתיות, והסוכנות לביטחון לאומי (NSA) קבעו בהצהרה משותפת כי האקרים הנתמכים על ידי רוסיה, במיוחד Cozy Bear, ניסו לגנוב מחקר COVID-19 וחקר חיסונים ממוסדות אקדמיים וחברות תרופות במדינות אחרות. רוסיה הכחישה את הטענה, אך יש לה היסטוריה של ריגול סייבר והתקפות סייבר על יעדים זרים. בנובמבר 2020 דיווחה מיקרוסופט כי קבוצת ההאקינג בחסות המדינה הרוסית Fancy Bear וקבוצות ההאקינג בחסות צפון קוריאה שזכו לכינוי "אבץ" (Zinc) ו-"Cerium" היו מעורבות בתקיפות סייבר נגד חוקרים שפיתחו חיסון COVID-19 ( כולל בקנדה, צרפת, הודו, דרום קוריאה וארצות הברית) כמו גם נגד ארגון הבריאות העולמי, וכי תוקפי הסייבר השתמשו בטכניקות דיוג וטכניקות אחרות (Brute-force attack) כדי לפגוע במערכות מחשב. מיקרוסופט דיווחה כי לפחות תשעה מוסדות בריאות היו תחת מתקפה, וכי ניסיונות מסוימים צלחו ואחרים לא צלחו. בפברואר 2021 העביר שירות המודיעין הלאומי של דרום קוריאה תדרוך בדלתיים סגורות לחברי הפרלמנט הדרום קוריאני על מאמצי צפון קוריאה לגנוב את טכנולוגית החיסון COVID-19 מפייזר.
מחקר פרה-קליני
באפריל 2020, ארגון הבריאות העולמי פרסם הצהרה המייצגת עשרות מדעני חיסונים ברחבי העולם, תוך התחייבות לשיתוף פעולה כדי לזרז את פיתוח החיסון נגד COVID‑19. קואליציית ארגון הבריאות העולמי מעודדת שיתוף פעולה בינלאומי בין ארגונים המפתחים חיסונים, סוכנויות רגולטוריות ומדיניות, תורמים פיננסיים, עמותות לבריאות הציבור וממשלות, לייצור חיסון מוצלח בכמויות המספיקות לכל האזורים המושפעים, במיוחד מדינות בעלות משאבים דלים.
כדי להעריך את פוטנציאל יעילותו של החיסון, הדמיות מחשב חסרות תקדים ומודלים חדשים ספציפיים ל-COVID‑19 פותחו בפיתוח רב לאומי במהלך שנת 2020, אך שיטות אלה לא יכולות לבדוק מאפיינים לא ידועים של נגיף ה-COVID‑19. מבין המועמדים שאושרו לחיסונים פעילים, כ-70% מפותחים על ידי חברות פרטיות, כאשר הפרויקטים הנותרים נמצאים בפיתוח של חברות וארגונים של מוסדות אקדמיים ושל ממשלות, וכן ארגוני בריאות.