cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עזרת תורה
היסטוריה
השכונה נוסדה על ידי אברהם זאב טרגר, במטרה לסייע במתן פיתרונות דיור לזוגות חרדיים בירושלים. התכנון המקורי היה לבנותה באזור שכונת פת, אך לבסוף הוחלט לבנותה על האזור השומם שבין שכונות רוממה לשיכון חב"ד ותל ארזה. שם השכונה "עזרת תורה" ניתן לה על שם המוסד "עזרת תורה של אמריקה בישראל" אשר סייע למשפחות אברכים במימון רכישת הדירות במקום. טרגר בנה את בית הכנסת המרכזי בשכונה והביא את הרב שמחה בונים וולדנברג לכהן בה כרב.
הקהילה, מוסדות ציבור ודת
בשכונה נמצאים מבנים רבים של בתי כנסת וישיבות. בית הכנסת המרכזי הוא "בית ישראל" המכיל בתוכו שני בתי כנסת, בנוסח אשכנז וספרד. בית כנסת מרכזי נוסף הוא בית המדרש יוצאי פוניבז'. כמו כן נמצאים מרכזי החסידות של חסידויות סאטמר (הכוללים בית כנסת, מקוה, ישיבה ותלמוד תורה), וקופיטשניץ וכן מוסדות טשכנוב הכוללים ישיבה גדולה וקטנה ותלמוד תורה. בשכונה נמצאת גם ישיבה לבחורים אמריקאים בסגנון ישיבות בריסק, בראשות הרב צבי קפלן, ובה כארבע מאות תלמידים.
רב השכונה הרשמי הוא הרב יחיאל מיכל שטרן. לצדו מכהן מטעם העדה החרדית הרב יעקב ולדנברג אשר ממלא את מקומו של אביו הרב שמחה בונים.
בשכונה מתגורר יעקב ליצמן.
יצחק ג'אנו
יצחק (איציק) ג'אנו (נולד ב-24 באפריל 1954 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת בית"ר ירושלים לאורך הקריירה שלו (15 עונות רצופות). ג'אנו היה שותף לזכייה בשני הגביעים הראשונים של המועדון בשנים 1976 ו-1979.
כדורגל תלת צדדי
כדורגל תלת צדדי (באנגלית: Three-sided football המכונה לעיתים קרובות פשוט 3SF) הוא וריאציה של כדורגל עם שלוש קבוצות שמשחקות במקום שתי קבוצות בצורה הסטנדרטית והמוכרת יותר. המשחק פותח על ידי המצביא הדני אסגר ג'ורן כדי להסביר את הרעיון שלו על הטריולקטיקה, חידודו על מושג הדיאלקטיקה המרקסיסטית, כמו גם כדי לשבש את הרעיון היומיומי של הכדורגל. הוא משוחק על מגרש בצורת משושה, חוקי המשחק יכולים להיות כמו בכדורגל הסטנדרטי כמו גם גרסאות אחרות של משחק הכדורגל.
יצחק ג'אנו
ביוגרפיה
ג'אנו נולד בירושלים, ושיחק במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים מגיל צעיר.
כדורגל תלת צדדי
בעוד שבכדורגל קונבנציונלי זוכה הקבוצה שכבשה הכי הרבה, בכדורגל זה, הקבוצה המנצחת היא זו אשר סופגת הכי מעט.
המשחק הראשון הידוע ששוחק התרחש ב-28 במאי 1993. גביע העולם הראשון בכדורגל תלת צדדי התקיים בשיתוף פעולה עם ה"פדרציה הבינלאומית לכדורגל תלת צדדי" במוזיאון Jorn בסילקבורג, דנמרק, ב-23 במאי עד 25 במאי 2014. השתתפו בטורניר קבוצות מצרפת, גרמניה, פולין, אנגליה, ליטא ודנמרק. הקבוצה הדנית זכתה בגביע.
יצחק ג'אנו
ביוגרפיה
בעונת 1967/1968 כשהוא בגיל שש עשרה, ערך את הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון. שנה אחר כך, החל בהדרגה לקבע את מעמדו כשחקן הרכב במקומו של שמעון צ'רנוחה ששבת באותה עונה. ג'אנו בלט במשחק ראש מצוין ומשחק הגנה אגרסיבי, מה שהקנה לו תדמית מאיימת על חלוצי היריבה, של בלם קשוח ואגרסיבי. העימותים בינו לבין חלוץ היריבה העירונית הפועל ירושלים, אלי בן רימוז' זכורים היטב לאוהדים באותן עונות.
בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן הרכב משמעותי בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה ולאחר מכן בגביע נוסף בעונת 1978/1979.
ג'אנו שימש קפטן בשתי עונות: 1973/1974, ו־1974/1975 כולל במשחק גמר גביע המדינה מול הפועל כפר סבא שהתקיים בעונת 1974/1975. בתום עונת 1982/1983 החליט מאמן בית"ר דאז, אליהו עופר, לוותר עליו לטובת השחקן הצעיר מהנוער חנן אזולאי. החלטה זו הביאה לפרישתו של ג'אנו מכדורגל.. מספר חולצתו לאורך מרבית שנותיו בקבוצה הבוגרת היה 5.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק עסק באימון, בעונת 1983–1984 אימן את הפועל רעננה מליגה א'. בעונת 1985–1986 אימן את הפועל אשדוד בליגה ב'. בין השאר הקים את מחלקת הנוער של קבוצת בית״ר מעלה אדומים. החל מעונת 2017/2018 מכהן כמנהל מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל בית"ר נורדיה ירושלים.
מברק ריגנר
מברק ריגנר הוא כינויו של מברק שבו הביא גרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ בעת מלחמת העולם השנייה, לידיעת העולם את הידיעה שמסר לו התעשיין הגרמני אדוארד שולטה, בדבר הפעלת הפתרון הסופי - תוכנית ההשמדה הטוטאלית של היהודים באירופה על ידי גרמניה הנאצית.
המברק
בימי מלחמת העולם השנייה פעל בפולין תעשיין גרמני אנטי-נאצי ושמו אדוארד שולטה כמנהל חברת מכרות גרמנית. אזור פעולתו היה בשלזיה, בקרבת מקום למחנה ההשמדה אושוויץ. במסגרת תפקידו נסע לעיתים קרובות לשווייץ, ובהיותו שם מסר מידע לשירותי המודיעין של בעלות הברית. ב-29 ביולי 1942 עלה שולטה על רכבת מפולין לשווייץ, בנסיעה שמטרתה הייתה לחשוף בפני הארגונים היהודיים בשווייץ, ודרכם בפני בעלות הברית, את דבר ביצועו של "הפתרון הסופי" להשמדתם של כל יהודי אירופה באמצעות הגז ציקלון בה. בהגיעו לשווייץ נפגש שולטה בציריך עם איש עסקים יהודי בשם איזידור קופלמן, עמו היו לו קשרי עסקים, וגילה לו את הסוד הנורא. קופלמן העביר את המידע ליהודי בשם בנימין סגלוביץ', שניהל את לשכת המידע של הקהילות היהודיות בשווייץ. סגלוביץ' העביר את המידע לגרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ.
ריגנר עמד על חשיבות הידיעה ועל חומרתה, וראה לנכון להעבירה לידי ממשלות בעלות הברית ומנהיגי יהדות העולם. ריגנר התקשר להווארד אלטיג, סגן הקונסול האמריקאי בז'נבה, מסר לו את המידע וביקש שיעבירו למשרד החוץ האמריקאי, ולידיעת הרב סטיבן וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית. אלטינג העביר את המידע במברק למשרד החוץ, וציין כי ריגנר הוא מקור מהימן.
ריגנר העביר ב-29 באוגוסט 1942 מברק זהה, באמצעות הקונסוליה הבריטית, גם לידיעת חבר הפרלמנט הבריטי היהודי סידני סילברמן. משרד החוץ האמריקאי לא העביר את תוכן המברק לרב וייז והרב וייז קיבל את תוכנו מידי סידני סילברמן.
המברק, שבספרי ההיסטוריה זכה לכינוי "מברק ריגנר", נחשב לידיעה שאישרה בעיני בעלות הברית ויהדות העולם את דבר ההשמדה הטוטאלית של יהודי אירופה בידי הנאצים.
להלן תוכנו של המברק:
תגובת בעלות הברית
לימים התברר כי המידע שהעביר אדוארד שולטה, שנכלל במברק ריגנר, איננו מדויק; רצח היהודים כבר לא היה בדיון ועמד להתחיל, אלא היה כבר בעיצומו, לאחר שהחל עם פעולות האיינזצגרופן בעת הפלישה לברית המועצות, והשימוש בחומצה פרוסית - ציקלון בה, כבר החל במחנה ההשמדה אושוויץ. כמו כן הידיעה כי נקבע מועד יעד לסיום ההשמדה בסוף 1942 לא היה נכון, ההשמדה נמשכה במלוא המרץ גם בשנים שלאחר מכן ועד לסיום המלחמה. גם במברק עצמו הובעה הסתייגות באשר לדיוקו של המידע. עם זאת היה במברק אישור למידע שהגיע לבעלות הברית ממקורות שונים בדבר ההשמדה הטוטלית.
אף על פי שמברק ריגנר היה הידיעה המוסמכת הראשונה על דבר השמדת היהודים, הייתה תגובת בעלות הברית רפה, מאכזבת והצהרתית בלבד. בתחילה סירב משרד החוץ האמריקאי להעביר את תוכנו לידיעת הרב וייז, לטענתו עקב חוסר אימות לתוכן המברק. כאשר הרב וייז קיבל את תוכן המכתב מידי סידני סילברמן, הוא שלח ב-9 בספטמבר 1942 מברק לתת שר החוץ סמנר וולס ותת השר הזמינו לשיחה וביקש מהרב וייז שלא לפרסם את תוכנו עד שמידע יאושר. וייז הסכים לכך אך העביר את תוכן המברק למספר שרים בממשל, לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ולמספר אנשי כמורה נוצריים. ב-3 בספטמבר 1942 קיבל נשיא אגודת ישראל בניו יורק מברק דומה למברק ריגנר מאחד מאנשי ועד ההצלה שהוקם בשווייץ והודיע על כך לרב וייז שמיהר להקים ועדת חירום של מנהיגים יהודים. הממשל האמריקאי שוכנע לבסוף באמיתות מברק ריגנר וב-24 בנובמבר 1942 פרסם הרב וייז את תוכנו בעיתונות. מידע דומה מסרה גם הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, ומשרד החוץ הבריטי אישר אף הוא את המידע. הידיעות על רצח היהודים החלו להופיע בכותרות ראשיות של עיתונים במדינות השונות.
ב-27 בנובמבר 1942 כונסה ועידה של האיגודים הגדולים של יהדות ארצות הברית, הקונגרס היהודי האמריקאי, בני ברית, המזרחי, אגודת ישראל, התאגדויות פועלים יהודים וגופים אחרים, ובה נשא דברים הרב וייז. וייז הודיע בוועידה כי לפי מסמכים שראה בעיניו במחלקת המדינה בוושינגטון התקבל אישור מפי "פקיד נאצי גבוה" לפקודת היטלר להשמיד את כל היהודים באירופה עד סוף 1942. וייז לא הזכיר את שמו של שולטה או את מברקו של ריגנר, אך מתוכן דבריו ברור כי הסתמך על מברק ריגנר.
למחרת, ב-28 בנובמבר 1942 שיגרו הרב וייז ונשיא ההסתדרות הציונית, ד"ר חיים ויצמן, מברק אל הוועד הלאומי בירושלים בו נאמר בין השאר:
פרסום דבר ההשמדה הגיע לשיאו כאשר ממשלות בעלות הברית וממשלת צרפת החופשית פרסמו ב-17 בדצמבר 1942 הודעה משותפת, שהתפרסמה בו בזמן במוסקבה, בלונדון ובוושינגטון על השמדת יהודי אירופה. בהודעה נמסר כי נרצחו מאות אלפי יהודים, בעת שמספר הנרצחים בפועל היה כבר מיליונים. בהצהרה התחייבו ממשלות בעלות הברית להעניש את האחראים לפשע זה. ההצהרה אמרה, בין היתר:
למרות ההצהרה לא עשו ארצות הברית ובריטניה דבר כדי לעצור את ההשמדה. באותה עת עצמה, כאשר פורסמה ההצהרה, שירת בעמדת מפתח, בסמכות למתן היתרי הגירה לארצות הברית, עוזר שר החוץ האמריקאי לבעיות המלחמה המיוחדות, ברקינרידג' לונג, שעשה כמיטב יכולתו לסכל הצלת יהודים.
ב-19 באפריל 1943, ביום בו החל מרד גטו ורשה, התכנסה באי ברמודה ועידת ברמודה שנועדה לעסוק בעניין פליטי המלחמה בני כל הגזעים והלאומים, ולא בעניין הפליטים היהודים בלבד. בוועידה השתתפו בריטניה וארצות הברית, ודיוניה נמשכו תשעה ימים. אף ארגון יהודי לא הוזמן להשתתף בוועידה, ונדחו פניות של ארגונים יהודיים שהציעו לנהל משא ומתן עם גרמניה להצלת יהודים, בטענה כי אין לנהל משא ומתן עם גרמניה עד לכניעתה המוחלטת. החלטות הוועידה נשמרו בסוד ועיקרן כי אין ביכולתן של בעלות הברית להקצות ספינות לחילוץ פליטים מאירופה וכי לא ינוהל כל משא ומתן עם הנאצים. ככל הנראה לא הייתה מטרת הוועידה להציל יהודים, אלא להרגיע את דעת הקהל במדינותיהן.
רק כשנה וחצי לאחר שיגור המברק, בינואר 1944, הקים הנשיא רוזוולט את הוועדה למען פליטי המלחמה שנועדה לפעול להצלת יהודים – אך פעולתה הייתה דלה; היא סייעה למנוע את משלוחם של חלק מיהודי בודפשט לאושוויץ, להציל מעט יהודים מאיטליה ולהקים מרכז לפליטים בניו יורק. על הקמת הוועדה כתב ריגנר בספר זיכרונותיו: "מאז מברקי הראשון חלפו 18 חודשים, שבמהלכם נמשך הטבח ללא פשרות ומיליוני יהודים הוקרבו".
אי אמון
עם תחילת תהליך ההשמדה הטוטלית ב-1941 החלו להגיע לארץ ישראל ידיעות מקוטעות על רצח היהודים בשטחי ברית המועצות שנכבשו על ידי הנאצים. במהלך 1942 התגבר זרם הידיעות. בתחילה התגובות בארץ היו של אי אמון, והידיעות שפורסמו בעיתונות העברית סוייגו בהערות על כך שאין להן אישור.
כאשר קיבל ריגנר את המידע מפיו של שולטה ושלח את מברקו לבעלות הברית, הוא העביר את תוכן המסר של שולטה לידיעת נציגי הסוכנות היהודית בז'נבה, חיים פוזנר וריכרד ליכטהיים, ששהו בשווייץ הנייטרלית כדי לקיים ממנה קשרים עם היהודים בגרמניה ובשטחי הכיבוש. הם הביאו את המידע לידיעת חיים ברלס, מנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, שהעבירהּ לידיעת הנהלת הסוכנות בירושלים. הידיעה הגיעה לסוכנות בשיאה של התקופה שכונתה לימים מאתיים ימי חרדה, כאשר כוחות קורפוס אפריקה של הגנרל ארוין רומל התקדמו לכיוון תעלת סואץ וביישוב היה חשש כבד לכיבוש הארץ על ידי הנאצים. הנהלת הסוכנות שקלה והחליטה לא לפרסם את המידע באותם חודשי חרדה, כדי שלא לעורר פאניקה, ומשום הקושי להאמין במידע המחריד.
על הלך הרוחות ביישוב, שאנשיו סירבו להאמין בידיעה כה מחרידות העיד יעקב קורץ בספר עדות שראה אור עוד במהלך השואה:
בספרה "הנהגה במילכוד - היישוב היהודי נוכח השואה" כתבה על כך פרופ' דינה פורת:
בספרו "המליון השביעי - הישראלים והשואה" מתאר תום שגב גם הלך רוח של השלמה ביישוב עם הידיעות המחרידות:
שינוי היחס למברק ופרסום הודעה רשמית על השמדת היהודים
בראשית נובמבר 1942 חלפה החרדה לגורל היישוב כאשר הבריטים ניצחו את כוחותיו של רומל בקרב אל-עלמיין השני והדפו אותם מערבה.
בשלב זה, לאחר שחלפה סכנת כיבוש הארץ על ידי הנאצים, החליטה הנהלת הסוכנות לפרסם הודעה רשמית על דבר ההשמדה, ופרסמה ב-22 בנובמבר 1942 הודעה לפיה נתקבלו ידיעות "ממקורות מהימנים ומוסמכים" שהנאצים החלו במסע השמדה שיטתי של יהודי פולין. המידע שהגיע מאנשי הקבוצה קיבל אישור ודאי ב-28 בנובמבר 1942 במברק ששיגרו הרב וייז ונשיא ההסתדרות הציונית ד"ר חיים ויצמן אל הוועד הלאומי בירושלים, שהתבסס על המידע שהגיע ממברק ריגנר.
בהגיע האישור הוודאי הכריזה הנהגת היישוב על שלושה ימי אבל מ-30 בנובמבר עד 2 בדצמבר 1942. נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי הארץ, בוטלו כל הצגות הקולנוע ברחבי הארץ והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
את תחושת היישוב מול הידיעה הביע נתן אלתרמן במדורו "רגעים" בעיתון הארץ ב-27 בנובמבר 1942, בשירו עז המבע "מכל העמים", הפותח בבתים:
מלבד הפגנת ההזדהות ושלושת ימי האבל, היה היישוב היהודי הקטן בארץ ישראל חסר אונים אל מול גודל האסון. המעט שנעשה בהמשך תקופת השואה, שלאחר האישור על דבר ההשמדה, שקיבל היישוב מפי 69 אנשי היישוב שהגיעו לארץ ב-14 בנובמבר 1942 וממברקם של הרב וייז וד"ר חיים ויצמן מ-28 בנובמבר 1942, ולאחר הכרזת בעלות הברית מ-17 בדצמבר 1942, היה הקמתו ב-22 בנובמבר 1942 של ועד ההצלה שבראשו עמד יצחק גרינבוים ממנהיגי יהדות פולין לפני השואה ולימים שר הפנים הראשון של מדינת ישראל. ועד ההצלה החל לפעול ב-31 בינואר 1943 ובשנים 1943 ו-1944 פעלה מטעמו באיסטנבול שבטורקיה משלחת הצלה שנקראה "המשלחת הארץ ישראלית בקושטא". עקב אמצעיו הדלים של היישוב, ומול אדישות בעלות הברית ועוצמתה של גרמניה הנאצית, לא עלה בידי ועד ההצלה והמשלחת באיסטנבול אלא הצלתם של פחות משתי רבבות יהודים.
אלסידס גיג'ה
אלסידס אדגרדו גיג'ה פריירה (22 בדצמבר 1926 - 16 ביולי 2015) היה כדורגלן איטלקי-אורוגוואי ששיחק כקיצוני ימני. גיג'ה זכור ככובש שער הניצחון במשחק המכריע של מונדיאל 1950 בין ל במרקנה.
גיג'ה פרץ במדיה של פניארול, במדיה זכה בשתי אליפויות, ובהמשך שיחק תקופה ארוכה ברומא האיטלקית, ולאחריה עונה אחת במילאן, עמה זכה באליפות איטליה. גיג'ה כבש ארבעה שערים ב-12 הופעות במדיה של נבחרת, ולזכותו גם חמש הופעות ושער בודד במדיה של.
גיג'ה הלך לעולמו ב-16 ביולי 2015, ביום בו צוינו 65 שנים בדיוק למרקנאסו. עד לפטירתו היה האחרון שנותר בחיים מבין אלו שנטלו חלק במשחק.
קריירת משחק
גיג'ה החל את הקריירה במדי קבוצת סוד אמריקה בעונת, בה סיימה הקבוצה בתחתית ליגת העל האורוגוואית וירדה לליגת המשנה.
החל מעונת עבר גיג'ה לשחק בקבוצת הפאר פניארול. באותה העונה פרצה שביתה שהביאה לסיומה של הליגה לאחר עשרה מחזורים בלבד (במקום 18 כנהוג), וגם במחזורים אלו מיעט גיג'ה לשחק בשל הימצאותם בסגל של שחקנים ותיקים ובכירים יותר, כמו חוליו בריטוס וחואן סקיאפינו. עונה לאחר מכן כבר זכה למקום בהרכב בעונה מרשימה של קבוצתו, שהסתיימה בזכייה באליפות אורוגוואי במאזן מרשים של 16 ניצחונות מ-18 מחזורים, וללא הפסדים (מעל ל-94 אחוזי הצלחה). גיג'ה תרם שמונה שערים לזכייתה של קבוצתו בתואר. שנתיים אחר כך, בעונת, זכה באליפות נוספת עם קבוצתו, לאחר מאבק בצמרת עם היריבה הגדולה נסיונל. בעונת ספג הרחקה לשמונה חודשים לאחר שתקף שופט שביטל שער של קבוצתו, והחמיץ את עונת.
לקראת עונת 1953/1954 בסרייה א', ובעקבות ההרחקה והרצון להצליח בזירה הבינלאומית, עבר גיג'ה לרומא האיטלקית. כבר בעונת הבכורה שלו היה לשחקן הרכב חשוב, עם ארבעה שערי ליגה ב-34 הופעות. הוא שיחק שמונה עונות במדיה של רומא, ואף שימש כקפטן הקבוצה בעונת 1957/1958. במהלך תקופה זו אף זכה לקבל אזרחות איטלקית, וזאת בין היתר בזכות מוצאה של משפחתו. גיג'ה לא זכה עם הקבוצה באליפות איטליה (הישג השיא של גיג'ה עם רומא בליגה היה המקום השלישי), אך זכה עמה בגביע ערי הירידים לעונת, על אף שלא שותף בצמד משחקי הגמר מול בירמינגהאם סיטי. בסך הכול שיחק גיג'ה במשך שמונה עונות בקבוצה, ובמהלכן כבש 19 שערי ליגה ב-201 הופעות. ב-22 ביולי 2014 נכנס להיכל התהילה של המועדון.
לקראת עונת 1961/1962 עבר גיג'ה למילאן. הוא שיחק במדיה במשך עונה אחת וצבר ארבע הופעות ליגה בלבד, אך זכה עמה באליפות איטליה היחידה בקריירת המשחק שלו.
היסטוריה של מכניקת הזורמים
ההיסטוריה של מכניקת הזורמים, המדע המתאר כיצד זורמים נעים ואת הכוחות הפועלים עליהם, מתוארכת לימי יוון העתיקה.
אלסידס גיג'ה
קריירת משחק
על אף מחשבות על פרישה, שב גיג'ה למונטווידאו והצטרף לקבוצת דאנוביו מהליגה הבכירה. הוא שיחק במדיה במשך שש עונות, בהן כבש 12 שערי ליגה ב-128 הופעות, עד שפרש ממשחק פעיל בגיל 42.
היסטוריה של מכניקת הזורמים
העת העתיקה
בציוויליזציות הקדומות נעשה שימוש בידע על התנהגות נוזלים לצורך תכנון סירות ופרויקטים הידראוליים להגנה מפני שיטפונות, השקיה, תכנון תעלות ניקוז, ואספקת מים.
ארכימדס
העקרונות היסודיים של ההידרוסטטיקה נוסחו על ידי ארכימדס בספרו על גופים צפים, בערך בשנת 250 לפנה"ס. בספר זה, ארכימדס מפתח את עקרון הציפה, הידוע גם כחוק ארכימדס. העיקרון קובע שגוף המשוקע בנוזל חווה כוח עילוי השווה למשקל הנוזל שהוא דוחה. ארכימדס טען שכל חלקיק בנוזל חווה לחץ זהה מכל כיוון, וחקר את מצב שיווי המשקל של גוף מוצק הצף בנוזל בהינתן צורת הגוף ויחס הצפיפויות בין החומר ממנו הוא עשוי לנוזל.
אלסידס גיג'ה
נבחרת אורוגוואי
כחודש לאחר מכן החל בברזיל טורניר מונדיאל 1950, וגיג'ה זומן על ידי פונטנה לסגל אורוגוואי. בשלב הבתים הראשון, בעקבות פרישתה של, נערך משחק אחד בלבד, ובו הביסה אורוגוואי את בתוצאה 8-0. גיג'ה כבש בדקה ה-87 את שער הבכורה שלו בנבחרת, השער שקבע את תוצאת המשחק. אורוגוואי עלתה לבית הגמר, ופתחה בשוויון 2-2 עם, כאשר גיג'ה כובש את השער הראשון במשחק בדקה ה-29. במשחק השני מול איזן גיג'ה את התוצאה לשוויון 1-1 בדקה ה-39, בדרך לניצחון 3-2 בסיום.
היסטוריה של מכניקת הזורמים
בית הספר באלכסנדריה
בבית הספר היווני באלכסנדריה, שפרח תחת חסותם של בני תלמי, ניסיונות נעשו בבנייה של מכונות הידראוליות, ובערך בשנת 120 לפנה"ס מזרקת הדחיסה, הסיפון, ומשאבת הבוכנה הומצאו על ידי קטסיביוס והרון מאלכסנדריה. בעוד הסיפון הוא כלי פשוט, משאבת הבוכנה היא המצאה מורכבת, שלא ניתן היה לצפות לה בתקופה בה מדע ההידראוליקה היה בוסרי למדי. קרוב לוודאי שקטסיביוס המציא אותה כאשר צפה בפעולת הגלגל המצרי (שנקרא גם Noria), שהיה סוג של משאבת שרשרת, בה סדרה של סירים בהיקף הגלגל נשאו עמם מים.
אלסידס גיג'ה
נבחרת אורוגוואי
במשחק האחרון פגשה אורוגוואי את ברזיל, המארחת והפייבוריטית הברורה לזכייה, באצטדיון מרקנה לעיני אצטדיון מלא. הברזילאים עוד הובילו 1-0 במשחק, אך גיג'ה בישל לסקיאפינו את השוויון. 11 דקות לסיום קיבל גיג'ה את הכדור מסקיאפינו, חדר לרחבה והכניע את מואסיר ברבוזה, שהיה ממוקם לא נכון לאחר שציפה למסירה מצד גיג'ה. השער השקיט את מאות אלפי הצופים באצטדיון, הברזילאים לא הצליחו לחזור, ואורוגוואי זכתה בגביע העולם בפעם השנייה בתולדותיה. גיג'ה זכה בברזיל לכינוי התליין, והמשחק עצמו זכה בברזיל לכינוי מרקנאסו, אסון המרקנה. גיג'ה סיים את הטורניר עם ארבעה שערים (היחידים שלו במדי אורוגוואי) בארבע הופעות, ובמקום הרביעי בטבלת הכובשים בטורניר. כמו כן, זכה גיג'ה להיכנס לנבחרת הטורניר לצד ארבעה מחברי נבחרתו. שנים לאחר הטורניר, בריאיון לעיתון ברזילאי, אמר גיג'ה במשפט שהפך למזוהה עמו וצוטט רבות בהמשך:
היסטוריה של מכניקת הזורמים
מהנדסים מוסלמים
במאה ה-9 לספירה, ספרם של האחים Banū Mūsā בשם Book of Ingenious Devices הציג מספרי אמצעי בקרה אוטומטית לשליטה על זורמים. הם גם תיארו צורה מוקדמת של בקר משוב לשליטה על נוזלים. הם תיארו גם מספר סוגי שסתומים, ביניהם השסתום החרוטי, הברז ומספר סוגי שסתומים נוספים.
ב-1206, ספרו של אל-ג'זארי Book of Knowledge of Ingenious Mechanical Devices תיאר מכונות הידראוליות רבות. בעלות חשיבות מיוחדת היו המשאבות שלו להרמת מים. השימוש הידוע הראשון של גל ארכובה במשאבת שרשרת היה באחד ממכונות ה- saqiya של אל-ג'זארי.
אלסידס גיג'ה
נבחרת אורוגוואי
גיג'ה הוסיף חמש הופעות נוספות בטורניר ידידותי שנערך בצ'ילה, ובסך הכול זכה ל-12 הופעות במדי נבחרת אורוגוואי.
היסטוריה של מכניקת הזורמים
מחקריו של אייזק ניוטון
מכניקת הזורמים החלה לקבל צביון מדעי אמיתי לאחר עבודתו של אייזק ניוטון בתחום, אשר לראשונה אפשרה לחקור את הדינמיקה של זורמים, ולא רק את המצבים הסטטיים שלהם.
אלסידס גיג'ה
נבחרת אורוגוואי
ב-1957 זומן גיג'ה לסגל נבחרת איטליה, המדינה בה שיחק באותה תקופה ושבה קיבל אזרחות מקומית. משחקו הראשון היה ב-26 במאי 1957, בתבוסה 3-0 ל במוקדמות מונדיאל 1958. הוא הוסיף ארבע הופעות נוספות במדי איטליה, בהן שתיים נוספות במוקדמות המונדיאל מהן לא הצליחה איטליה להעפיל, וכבש שער אחד.
לאחר הפרישה
בעונת שב גיג'ה לתקופה קצרה למגרשים, כמאמנה של פניארול במדיה פרץ כשלושים שנה קודם לכן. לאחר תקופה קצרה הוחלף בלואיס קוביז'ה.
היסטוריה של מכניקת הזורמים
זרימת מים מחור במיכל
תשומת הלב של ניוטון הופנתה גם להתרוקנות של מים ממיכלים דרך חורים בתחתית שלהם. הוא הציע לערוך ניסוי עם מיכל גלילי מלא במים מחורר בתחתיתו בחור קטן ממנו המים זרמו החוצה, ובנוסף שלמיכל יסופקו מים באופן כזה שמפלס המים בו תמיד יישאר זהה. לאחר מכן הוא הניח שגוף המים הגלילי מחולק לשני חלקים; הראשון, לו הוא קרא "קטרקט", הוא גוף סיבוב של היפרבולה מהמעלה החמישית מסביב לציר המיכל הגלילי, והשני הוא שאר המים במיכל. הוא התייחס לכל שכבה אופקית של הקטרקט כאילו היא בתנועה, ואילו אל שאר המים הוא התייחס כאילו הם במנוחה.
כאשר התוצאות של התאוריה שלו הושוו עם הכמות האמיתית של המים שזרמו החוצה מהמיכל, ניוטון הסיק כי המהירות שבה המים יצאו מהמיכל שווה לזו שגוף נופל ישיג כאשר הוא מופל מגובה ששווה למחצית גובה המים במיכל. המסקנה הזאת הייתה לגמרי אירונית ובלתי ניתנת ליישוב עם העובדה הידועה שסילוני מים מתרוממים כמעט לאותו גובה כמו המאגרים מהם הם נפלטו, וניוטון היה מודע להסתייגות הזאת. בהתאם לכך, במהדורה השנייה של הפרינקיפיה, שהופיעה ב-1713, הוא בחן מחדש את התאוריה שלו. עד אז הוא כבר גילה תופעה של היצרות בעורק הזרימה (ונה קונטרקטה) שנפלט מהמיכל, ומצא, שבמרחק של קוטר אחד של המפתח, החתך של הסילון מוצר ביחס שהוא השורש הריבועי של שתיים. הוא החשיב לפיכך את החתך המוצר של הסילון כחור האמיתי ממנו קצב התרוקנות המים צריך להיות מוסק, והמהירות של המים הייתה כך אודות למלוא הגובה של המים במיכל; כך התאוריה שלו הפכה לתואמת יותר את תוצאותיהם של ניסויים.
אלסידס גיג'ה
לאחר הפרישה
גיג'ה היה לאחרון שנותר בחיים מבין 22 השחקנים ששיחקו במרקנאסו. ב-16 ביולי 2015, 65 שנים בדיוק מאז אותו המשחק, הלך גיג'ה לעולמו בגיל 88.
היסטוריה של מכניקת הזורמים
ניסוח חוקי התנועה וחקר הגרר
בספרו פרינקיפיה, שפורסם ב-1687, ניסח ניוטון את חוקי התנועה שלו, ובכך אפשר לחקור את הדינמיקה של גופים. כשהוא חמוש גם בכלים של החשבון האינפיניטסימלי, עלה בידו לנסח מודל איכותי וכמותי ראשון להתנגדות של זורמים לתנועת עצמים בתוכם, שנקראת גם כוח הגרר, וכך עלה בידו לנסח את "כלל ריבוע המהירות של ניוטון" - שכוח ההתנגדות של זורם לתנועה של עצמים בתוכו יחסי למהירות תנועת העצמים בריבוע. ניוטון טען גם שכוח ההתנגדות שפועל על פלטה הנטויה בזווית יחסית לכיוון הזרימה המציפה יחסי לסינוס בריבוע של זווית ההטיה, במה שזכה לכינוי כלל הסינוס בריבוע של ניוטון (Newton's squared sine law). הכלל אינו נכון לתחום המהירויות הרלוונטי לחיי היום יום אך, באופן מפליא, הוא נכון במדויק לזרימה היפר-קולית. באותו ספר, ניוטון גם חקר את צורת הגופים בעלי התנגדות הידרודינמית מינימלית, באחד היישומים הראשונים של חשבון הווריאציות.
גלים
ניוטון היה גם הראשון לחקור את הנושא הקשה של תנועת גלים, והציע את המודל הראשון להתקדמות גלי קול.
עבודתו של דניאל ברנולי
בשנת 1738 פרסם דניאל ברנולי את עבודתו Hydrodynamica seu de viribus et motibus fluidorum commentarii, שהייתה מהחשובות והחלוציות בתחום. בספרו ברנולי ניסח את המשוואה המתמטית הראשונה שבכוחה לתאר את הדינמיקה של זורמים - משוואת ברנולי. משוואת ברנולי קובעת שאם מסתכלים על קווי זרימה של זורם, אזי היכן שמהירות הזורם עולה הלחץ בו יורד, ולהפך. משוואת ברנולי סיפקה לראשונה כלי מתמטי לניתוח הזרימה של זורמים. בספרו, ברנולי נגע בתופעות רבות הקשורות בזרימה, וביניהן: הלם מים, ונה קונטרקטה ועוד.
חשיבותו של ספרו של ברנולי לא התמצתה רק בגילוי משוואת ברנולי, אלא שהוא גם ייסד את חקר הנצילות של מכונות הידראוליות, ובכך תרם רבות גם לטכנולוגיה ההידראולית. לאחר שזיהה את האפקטים העיקריים המגבילים את הנצילות התאורטית של מכונות מסוימות, כגון האופי הטורבולנטי של זרימת המים והיווצרות חללים בזרימה (קביטציה), ברנולי נתן חסמים עליונים על הנצילות התאורטית שלהם.
לאונרד אוילר
המתמטיקאי והפיזיקאי השווייצרי לאונרד אוילר סיפק תיאור מלא לזרימה של זורמים דחיסים בהיעדר צמיגות עם ההצגה של משוואות אוילר - מערכת של שלוש משוואות המייצגות שימור מסה, שימור תנע ושימור אנרגיה בזרימה. משוואות אלו סיכמו בצורה אלגנטית את כל הידוע בנוגע לתנועת זורמים לא צמיגים עד לאותה תקופה, וניתן להסיק מהן למשל את משוואת ברנולי. עם זאת, פתירת המשוואות האלו במקרה הכללי היה מעבר להשגה של המתמטיקה בתקופה.
אוילר תרם גם להיבטים המעשיים יותר של מכניקת הזורמים, ופרסם סט של משוואות שהן מרכזיות בתאוריה של תכנון משאבות טורבינה - Euler's pump and turbine equation. משוואות אלו מתארות את ההספק, הנצילויות ופרמטרים מרכזיים אחרים בתכנון משאבות טורבינה.
חוק סטוקס
במאמר מדעי חלוצי וחשוב ביותר משנת 1851, סטוקס גזר את הביטוי לגרר הפועל על כדור הנע דרך זורם צמיג בגבול של מספרי ריינולדס נמוכים. תוצאה זו היא אחת התוצאות הקלאסיות והחשובות בהידרודינמיקה עם מספרי ריינולדס נמוכים, והיא אחת התוצאות המשמעותיות הראשונות בתחום; בפיתוח החוק סטוקס עשה שימוש נרחב בכלים של האנליזה הווקטורית, ענף מתמטי שסטוקס היה ממייסדיו.
לינדה בולדר
לינדה בולדר (בהולנדית: Linda Bolder; נולדה ב-3 ביולי 1988) היא ג'ודוקא עבר הולנדית-ישראלית, סגנית אלופת אירופה (2013) ופעמיים אלופת הולנד.
כמתחרה הולנדית (2004-2014)
בולדר זכתה שלוש פעמים באליפות הולנד לנוער (עד גיל 20) בשנים 2004, 2005 ו-2007.{} בשנים 2009 ו-2012 היא זכתה באליפות הולנד לבוגרים בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
בשנת 2004 היא זכתה באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 17), בשנת 2007 היא זכתה באליפות אירופה עד גיל 20 ובשנת 2008 זכתה באליפות אירופה עד גיל 23.
בשנת 2012 היא זכתה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את הרוקה טאצ'ימוטו היפנית. בשנת 2013 היא זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה בבודפשט כאשר הגיעה עד הגמר בו הפסידה לבת-ארצה ההולנדית קים פולינג.
בפברואר 2014 היא זכתה בגראנד סלאם פריז כשניצחה בגמר את פאני פוסוויט הצרפתייה. חודש לאחר מכן, בגרנד פרי בגרמניה, שברה את ברך שמאל וגמרה את העונה לשנת 2014.
כמתחרה ישראלית (2015-2017)
בולדר החליטה להגר לישראל בעקבות בעלה היהודי. היא קיבלה מעמד של אזרחית ארעית הודות לעזרה של חבר הכנסת יואל רזבוזוב. ב-17 בנובמבר שלחה מכתב לאיגוד ההולנדי בו היא מבקשת לעבור ולייצג את ישראל: "זו הייתה החלטה קשה מאוד ומהולה ברגשות מעורבים, אבל אני רוצה להגשים את החלום שלי ולעבור להתחרות עבור ישראל במקום הולנד". שבוע לאחר מכן ואחרי מגעים עם איגוד הג'ודו הישראלי, ההולנדים החליטו לקבל את בקשתה ושחררו אותה.
החל מינואר 2015 בולדר מייצגת את נבחרת ישראל בג'ודו. ב-28 במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בגרנד פרי סמסון שבטורקיה, במשקל עד 70 ק"ג, לאחר שניצחה את אלופת העולם בג'ודו שלוש פעמים, יורי אלביר מקולומביה. ב-23 בינואר 2016 היא זכתה במדליית זהב בגרנד פרי הוואנה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה בולדר במקום שביעי. היא ניצחה באיפון בקרב הראשון שלה יריבה מנבחרת הפליטים, בשמינית הגמר ניצחה יריבה מקוריאה הדרומית בניקוד זהב וברבע הגמר הפסידה לסאלי קונוויי מבריטניה שזכתה במדליית ארד. בבית הניחומים היא הפסידה ליריבה מספרד.
פרישה
לאחר האולימפיאדה חזרה בולדר להתחרות באליפות העולם בג'ודו 2017 שהתקיימה בבודפשט והודחה בקרב הראשון. לדבריה: "אחרי אליפות העולם בבודפשט החלטתי לצאת לחופש, וחשבתי לעצמי בזמן הזה על כל התקופה שעברתי בג'ודו [...] הגעתי למסקנה שעכשיו אני כבר לא באותו מצב, הניצוץ כבר לא קיים יותר". בעקבות כך הודיעה בנובמבר על פרישה מספורט תחרותי.
אדם וסטיב
"אדם וסטיב" (באנגלית: Adam and Steve) הוא צירוף לשוני וניב שנוצר מסיסמה נוצרית שמרנית מחורזת (בשפת המקור): ("God made Adam and Eve, not Adam and Steve"). הצירוף נוצר בשביל לבסס טיעונים נגד פרקטיקות הומוסקסואליות דרך התנ"ך, ולטעון כי הומוסקסואליות היא חטא ותופעה לא טבעית, ואילו הטרוסקסואליות היא דרך החיים הטבעית של האנושות.
היסטוריה
הפעם הראשונה שבה מוזכר הביטוי היא בחודש דצמבר 1970 בעיתון האוונגליסטי "Christianity Today", במאמר העוסק בעמדות פוליטיות בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובו מצוטט גרפיטי שבו נכתב כי
ב-1977, במחוז מיאמי-דייד שבפלורידה, הזמרת האמריקאית אניטה בריאנט העירה הערה דומה, אם כי בגרסתה היה "אדם וברוס".
הביטוי הופיע לראשונה על שלט מחאה כבר ב-1977, כאשר הוא הוזכר בדיווח של "הניו יורק טיימס" על עצרת ב-19 בנובמבר ביוסטון שבטקסס באותה שנה.
הביטוי הופיע בפרק "The Gay Bar" של סדרת הסיטקום האמריקאית, Maude, ב-3 בדצמבר 1977.
בראיון שנתן הכומר האמריקאי ג'רי פאלוול לאחר מסיבת עיתונאים לעיתון האוונגליסטי, Christianity Today  ב-1979, הוא השתמש במונח זה.
מאוחר יותר, הביטוי הוכר ככינוי גנאי, וכאשר משתמשים בשמות זוג דמויות ביצירות, הוא מסייע בזיהוים כחברים בצמד גאה (פול רודניק עם ההצגה The Most Fabulous Story Ever Told, הסרט הקולנועי, אדם וסטיב  ויצירות אחרות).
ב-2013, חבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית דייוויד סימפסון השתמש בביטוי זה בזמן הדיונים לגבי אישור נישואים חד-מיניים בבריטניה, אם כי בצורה אחרת:. הביטוי עורר בתחילה צחוק בקרב מספר חברי פרלמנט.
בסופו של דבר, הביטוי משמש בפי להט"בים באמצעי התקשורת, בעיקר בלעג כלפי פרטים המגלים נטיות הומופוביות.
טורוס סטנפורד
טורוס סטנפורד הוא הצעה למבנה עבור חיים אנושיים בחלל, מושבת חלל.
טורוס סטנפורד יוכל להכיל בין 10,000-140,000 תושבי קבע. הטורוס שקוטרו 1,790 מטרים, ישלים סיבוב סביב עצמו אחת לדקה על מנת ליצור כבידה מלאכותית באמצעות כוח צנטריפוגלי.
מקור
סטנפורד טורוס הוצע במסגרת נאס"א לחקר קיץ בשנת 1975, שנערך באוניברסיטת סטנפורד, במטרה לבחון השערות בקשר לעיצובים עבור מושבות בחלל בעתיד. הטורוס סטנפורד מתייחס רק לגרסה מסוימת זו של עיצוב, כיוון שהתפישה של תחנת חלל דמוי טבעת סיבובית הוצע בעבר על ידי פון בראון ורנר הרמן פוטוצ'ניק.
תיאור
טורוס סטנפורד מורכב בצורת טורוס בקוטר של 1.8 קילומטר (שיספיק עבור כ־10,000 אנשים). הטורוס מסתובב במהירות של סיבוב לדקה ומספק כוח כבידה מלאכותי של בין 0.9 ל־1.0 g באמצעות כוח צנטריפוגלי.
החלל הפנימי ישמש למחיה, ויהיה גדול מספיק כדי לייצר סביבה "טבעית"; החלל הפנימי יהיה כמו עמק קרחוני צר, ארוך וישר שקצותיו מתעקלים כלפי מעלה עד שנפגשים וסוגרים מעגל. צפיפות האוכלוסייה תהיה דומה לזו של פרוור צפוף,כאשר חלק של הטבעת מוקדש לחקלאות, וחלק לדיור.
בנייה
יהיה צורך ב-10 מיליון טון של חומר. הבנייה תעשה שימוש בחומרי גלם המופקים בירח ונשלחים לחלל באמצעות מעוט אלקטרומגנטי. לוכד מסה בנקודה L2 יעביר את החומר אל נקודה L5, שם יעובד במפעל תעשייתי שיבנה את הטורוס. רק חומרים אשר לא ניתן יהיה להשיג בירח, יובאו מכדור הארץ. כריית אסטרואידים היא אפשרות נוספת.
היינו שקרנים
היינו שקרנים (באנגלית: We were liars), הוא רומן מסוגת המתח הפסיכולוגי אשר נכתב על ידי א' לוקהארט (E Lockhart). הספר ראה אור באנגלית ב-2013 ובעברית ב-2014. הספר זכה לסיקור רב וקיבל שבחים רבים, ביניהם, ביקורת של הסופר ג'ון גרין שאמר "מרגש, יפהפה וחכם. "היינו שקרנים" הוא ספר בלתי נשכח". בנוסף עורכי אמזון בחרו בו לספר הנוער הטוב ביותר לשנת 2014.
תקציר העלילה
הסיפור מסופר מנקודת מבטה של נערה בשם קיידנס סינקלייר אשר מגיעה כל קיץ לאי הפרטי בבעלותו של סבה מול חופי מסצ'וסטס. הסיפור עוסק בעלילותיהם של ארבעה מדיירי האי. קיידנס, בן דודתה ג'וני, בת דודתה, מירן, ואחיינו של בן הזוג החדש של דודתה (אמא של ג'וני), גאט. הארבעה מכנים את עצמם "השקרנים" ומבלים באי כל שנה. בקיץ של גיל 15, מתחילה מערכת יחסים רומנטית בין גאט וקיידנס והכל נראה ורוד, עד שקיידנס עוברת תאונה מסתורית שגורמת לה לשכוח את כל הקיץ ולא לחזור לאי בקיץ של גיל 16. קיידנס חוזרת לבסוף לאי בקיץ של גיל 17, נפגשת עם השקרנים ומדברת איתם ודרך כך משיבה לעצמה אט אט את זיכרונותיה. לקראת סוף השהות על האי, קיידנס מגלה שהתאונה שלה הייתה קשורה בשרפה בבית המרכזי באי. לא הרבה אחר כך היא מגלה שהשקרנים, כולל עצמה, בהיותם שיכורים, גרמו לשרפה כמעשה התרסה כנגד הריב על הירושה בין האחיות (האימהות שלהם). היא מגלה בנוסף כי הכלבים של סבתה המנוחה, נהרגו בשוגג בשרפה. היא רצה לזרועותיו של גאט כאשר היא נזכרת במידע והשניים מתנשקים. קיידנס הולכת למחרת לדבר עם ג'וני והיא נזכרת בכל פרטי הקיץ של גיל 15, כאשר הפרט האחרון הוא ששלושת השקרנים האחרים (ג'וני, מירן וגאט) נספו בשרפה. הספר מתאפיין באגדות שמשולבות בו ומציגות את הסיפור בדרך של משל. בנוסף, הספר מסתיים בסוף פתוח, המשאיר את הקורא לתהות אם שלושת השקרנים שהופיעו בקיץ של גיל 17 היו רוחות רפאים, או פרי דמיונה של קיידנס.
אל-כאף (מחוז)
אל-כאף (בערבית: ولاية الكاف) הוא אחד מ-24 המחוזות של תוניסיה. הוא מהווה בעיקר חלק מהרי האטלס הגביים וממרגלותיהם בצפון מערב תוניסיה, הגובלים באלג'יריה. הוא משתרע על שטח של 4,965 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 243,156 (לפי מפקד 2014). בירת המחוז היא העיר אל-כאף.
נציגויות אדמיניסטרטיבית
מבחינה אדמיניסטרטיבית, המחוז מחולק לשתים עשרה רשויות מקומיות:
דמוגרפיה
בשל קרבתו לגבול אלג'יריה ותפקידה ההיסטורי במלחמת העצמאות של אלג'יריה, במחוז אל-כאף יש אוכלוסייה אלג'יראית משמעותית, המארחת למעלה מ-6,000 מצביעים אלג'יריים רשומים, הקהילה השנייה בגודלה בתוניסיה אחרי תוניס. עיר הבירה שלה, אל-כאף, הייתה מרכז הפיקוד של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד הצרפתים בשנות ה-50.
ז'ליקו ז'ופטיץ'
ז'ליקו ז'ופטיץ' (בקרואטית: Željko Župetić; נולד ב-23 בספטמבר 1967 בזאגרב שברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
ז'ופטיץ' שיחק במשך רוב הקריירה שלו בנ.ק. זאגרב מליגת העל הקרואטית. הוא שיחק במשך עונה וחצי בישראל, בקבוצות הפועל חיפה והפועל ראשון לציון. בסוף הקריירה שלו שיחק ברייקה מליגת העל הקרואטית, ולאחר מכן עבר לשחק בליגות הנמוכות בקרואטיה.
קריירה בינלאומית
ב-19 ביוני 1991 ערך ז'ופטיץ' את הופעתו היחידה בנבחרת קרואטיה, בניצחון 1-0 על נבחרת סלובניה במשחק ידידות.
הצי השביעי של ארצות הברית
הצי השביעי של ארצות הברית (באנגלית: United States Seventh Fleet) הוא יחידה מבצעית קדמית של צי ארצות הברית, שתחום אחריותה באזור האוקיינוס השקט ממערב לקו התאריך הבינלאומי ובאזור האוקיינוס ההודי מזרחית לגבול הודו-פקיסטן.
ארגון ויחידות
הצי כולל בין 50 ל-70 ספינות וצוללות, 140 כלי טיס וכ-20,000 חיילים. בסיסי הצי פרושים ביוקוסוקה ובססבו שביפן, בגואם, בסיאול ובצ'נגוון שבקוריאה הדרומית, ובסינגפור.
יחידות הצי העיקריות:
השפלה ארוטית
השפלה ארוטית הוא שימוש בהשפלה פסיכולוגית בהקשר מיני במטרה לייצר התרגשות ארוטית או עוררות מינית, הנעשה בהסכמת כל הצדדים המעורבים. הן האדם המושפל והן האדם המשפיל עשויים להפיק הנאה מהפעילות. השפלה ארוטית משולבת לעיתים קרובות, אך לא תמיד, עם גירוי מיני מצד אחד המשתתפים או יותר. השפלה ארוטית יכולה להיות חלק מ-BDSM.
השפלה ארוטית יכולה להיעשות באופן מילולי, פיזי או גם וגם. היא יכולה להיות מבוצעת בסביבה פרטית או במקום ציבורי, והיא יכולה גם להיעשות באופן אישי או באופן וירטואלי באמצעות מצלמת רשת, הכל בהתאם לרצון והאינטרס של האנשים המעורבים.
דומינטריקס המתמחה בשיטות של השפלה ארוטית מכונה בדרך כלל "הומיליטריקס" (Humiliatrix).
אמצעי השפלה
דוגמאות להיבטים מילוליים להשפלה ארוטית:
דוגמאות להיבטים פיזיים להשפלה ארוטית:
LCCN
LCCN (ראשי תיבות של Library of Congress Control Number) היא שיטת מיספור של רשומות בקטלוג ספריית הקונגרס בארצות הברית. לשיטה זו אין קשר לתוכן הספרים, ואין לבלבל בינה לבין שיטת ספריית הקונגרס.
היסטוריה
שיטת LCCN נמצאת בשימוש מאז 1898, כשבמקור שימשו ראשי התיבות לקיצור "Library of Congress Card Number".
בפברואר 2008 הוקם מאגר מידע רשתי שהכיל את כלל המידע.
מבנה
בצורתו הבסיסית ביותר, כולל המספר את השנה (שנת ההוצאה לאור) ו. השנה מצוינת בשתי ספרות (לשנים בין 1898 ל-2000) או ארבע (לשנים החל מ-2001). 3 השנים המשותפות (1898, 1899 ו-1990) מובחנות על פי גודל המספר המזהה. במספרים המתחילים בספרה 7, ישנה מוזרות בעקבות ניסוי קצר להוספת ספרת ביקורת שאירע בין השנים 1969 ל-1972.
המספרים כוללים 6 ספרות וחייבים להכיל ספרת 0 מובילה. לעיתים מפריד מקף בין השנה למספר המזהה, אך ההמלצה המעודכנת היא לא להוסיף אחד כזה.
דוד בירמן
דוד בירמן (1948-2020) היה שחקן ברידג' ישראלי שזכה בהישגים רבים בברידג' הבינלאומי ובברידג' הישראלי. בירמן שיחק בנבחרת ישראל שזכתה במקום השלישי באליפות העולם לנבחרות פתוחות בשנת 1985 ובמקום השני באליפות אירופה באותה שנה. הוא זכה בשנת 2003 באליפות אירופה לזוגות. בירמן ערך את ירחון הברידג' הישראלי. היה גם מאמן ברידג'. הוא ייסד וניהל במשך 25 שנים את פסטיבל הברידג' הבינלאומי באילת.
ביוגרפיה
בירמן נולד בשנת 1948 בעיר וורוצלאב בפולין.שם נודלה גם אשתו דניאלה בירמן.
הוא עלה לארץ עם משפחתו בגיל 9.
בירמן למד בבית הספר הריאלי בחיפה ושירת כקצין בצה"ל. למד הנדסה בטכניון וסיים תואר שני בחקר ביצועים. בתקופת הלימודים מצא ספר ברידג' והחל לשחק ברידג'.
בנו אלון בירמן ממשיך בדרכו ושיחק בנבחרות הברידג' של ישראל: הנבחרות הצעירות ונבחרת ישראל הפתוחה. אשתו דניאלה בירמן שיחקה בנבחרת הנשים של ישראל.
פסטיבל הים האדום באילת
בירמן ייסד וניהל את פסטיבל הברידג' הבינלאומי באילת במשך 25 שנים. זהו אירוע ברידג' מרכזי של הברידג' הישראלי, שהתקיים בכל שנה בחודש נובמבר. בירמן דאג להביא לפסטיבל שחקנים רבים ממדינות אחרות. חלק מהם שחקנים ברמה גבוהה בקנה מידה בינלאומי.
פסטיבל הברידג' הבינלאומי בתל אביב
בירמן ניהל את פסטיבל הברידג' הבינלאומי בתל אביב במשך עשרות שנים. זהו אירוע ברידג' מרכזי של הברידג' הישראלי, בו משתתפים שחקנים רבים ממדינות אחרות. חלק מהם שחקנים ברמה גבוהה בקנה מידה בינלאומי.
מאמן
בירמן אימן את נבחרות הצעירים של שיראל משנת 1975 עד שנת 2017.
עורך
דוד בירמן ערך את ירחון הברידג' הישראלי משנת 1980 ועד שנת 2002.
שמעון גלאי
הרב שמעון גלאי (נולד ב-1 ביוני 1949, ד' בסיוון תש"ט) הוא רב מקובל חרדי ליטאי, רב אזור מתחם אוסם בבני ברק. כיהן כדיין בבית דין צדק בני ברק.
ביוגרפיה
נולד בישראל. אביו רבי שלום היה תלמיד של החפץ חיים וניצול שואה.
למד בישיבה קטנה בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, אצל הרב יעקב ניימן והרב יוסף רוזובסקי. בישיבה גדולה למד בישיבת בית מאיר בבני ברק אצל הרב זלמן רוטברג. בהמשך שימש בעצמו כר"מ בישיבת בית מאיר לצעירים.
בצעירותו היה מחסידיו של רבי יחיאל יהושע מביאלא.
היה מתלמידיו של רבי נסים קרליץ שגר בשכנותו, ולאחר הקמת בית דין צדק בני ברק בראשות הרב קרליץ מונה לשמש בו כמו"צ.
הרב גלאי משמש כרב באזור מתחם אסם בבני ברק ובית כנסת חניכי הישיבות שכון ה' בבני ברק וכאחד מרבני קופת העיר בני ברק.
הרב גלאי נחשב למקובל ונוסע לעיתים קרובות לבקר בריכוזים חרדיים בעולם.
בשנת 2001 עבר הרב גלאי תאונה קשה בשעה שרכב פגע בו ברגליו.
לוקאס מולינה
לוקאס מולינה (בספרדית: Lucas Molina; 30 במרץ 1984 – 28 בנובמבר 2004) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית.
קריירת מועדונים
מולינה נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה, וגדל במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית. ב-30 באוקטובר 2003 ערך מולינה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בו הפסידה קבוצתו בתוצאה 1–0 לולס סארספילד.
קריירה בינלאומית
מולינה היה חלק מנבחרת ארגנטינה עד גיל 20 ונבחרת ארגנטינה עד גיל 17.
מותו
ב-28 בנובמבר 2004 מת מולינה מאוטם שריר הלב שחווה בשנתו. הוא הובהל לבית החולים לאחר שחברתו הבחינה בקשיי הנשימה שלו, אך לאחר מאמצי החייאה ממושכים נקבע מותו.
הוקר (אי)
האי הוֹקר (באנגלית: Hawker Island) הוא אי בחלקו המזרחי של מפרץ פרידז, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
צורתו של האי לא סדירה. אורכו כ-1.7 קילומטרים.
האי ממוקם 7 קילומטרים מדרום-מערב לתחנת דייוויס, בין האי מיול, לחצי האי מיול שבגבעות וסטפולד.
גילוי ומיפוי האי
האי מופה על ידי קרטוגרפיים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר על ידי משלחת לארס כריסטנסן, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטיקה) 1936–1937.
האי מופה בשנית על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מקור השם
שמו של האי ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
האי נקרא על שמו אלן צ'ארלס הוקר (Alan Charles Hawker), שהיה אחראי על תקשורת הרדיו בתחנת דייוויס, בשנת 1957.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד
באי מספר מושבות רבייה של יסעור ענק דרומי מושבות אלה הן המושבות הדרומיות ביותר של ציפור זו באנטארקטיקה.
בשל מושבות ייחודיות אלה, האי מוגן תחנת אמנת אנטארקטיקה, והוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 167.
לקריאה נוספת
• Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 167
• Ben Saul, Tim Stephens, Editors, Antarctica in International Law, Bloomsbury Publications 2015
• Miller, K., King, C.K. and van Oosterom, J., Population genetics of east Antarctic sea urchins, Australian Antarctic Data Centre
רשימת מדינות על-פי תפוקת הנפט הגולמי
להלן טבלה של דירוג מדינות בעולם על פי תפוקת הנפט הגולמי, המבוססת על נתוני מנהל מידע האנרגיה של משרד האנרגיה האמריקאי, נכון לפברואר 2013. 5 מפיקות הנפט הגולמי הראשיות הן: רוסיה 9.99 מיליון חביות נפט ביום (13.2%); ערב הסעודית 9.14 מיליון ח/י (12.1%); ארצות הברית 7.18 מיליון ח/' (9.5%); סין 4.15 מיליון ח/' (5.5%); וקנדה 3.56 מיליון ח/' (4.7%). מפיקות אלו תרמו 45% לתפוקה העולמית. חלקו היחסי של אופ"ק בתפוקה זו היה 42% למרות הירידה בייצור הנפט האיראני בשל הסנקציות המוטלות עליה. מדינות המפרץ הפרסי הפיקו כשליש מסך כל הנפט הגולמי המופק בעולם.
רשימת המדינות
הנתונים נכונים לפברואר 2013.
לקריאה נוספת
(מינהל מידע האנרגיה מעדכן את נתוניו מדי פעם)
תזמורת פאדלופ
תזמורת פָּאדֶלוּפּ (בצרפתית:  Pasdeloup Orchestra או Orchestre des Concerts Pasdeloup) היא תזמורת סימפונית צרפתית.
היסטוריה
תזמורת פָּאדֶלוּפּ שז'יל פאדלופ ייסד ב-1861 בשם "קונצרטים עממיים", היא תזמורת סימפונית, התזמורת הוותיקה ביותר שעודנה קיימת בפריז. הופעותיה נועדו לקהל, שלא נהג לפקוד את הקונצרטים בשעות הערב, ובהם הציגה התזמורת קונצרטים מוזלים בימי ראשון, בזירה הענקית של "קרקס החורף" בפריז. תוכנית קונצרט הפתיחה, ב-27 באוקטובר 1861, עם תזמורת שמנתה 80 נגנים, כללה את היצירות הבאות:
החזרות התקיימו בימי שלישי וחמישי בקונסרבטואר של פריז ובשבתות ב"קרקס החורף" (הנגנים קיבלו 15 פרנק לקונצרט עם חזרות). המנצח הראשון היה לאנסיין, מתזמורת האופרה של פריז. הקונצרטים הראשונים כללו מוזיקה מאת ברליוז ווגנר.
המיזם נחל הצלחה רבתי ו"הקונצרטים העממיים" היו למוסד של ממש, בעל תפקיד ראשון במעלה ביצירת קהל חדש, בכך שהציג לפני המאזינים את הרפרטואר האוסטרו-גרמני ובהשפעה שהייתה לו על יצירת מוזיקה סימפונית צרפתית.
פאדלופ התמיד בפעילותו עד 1884 וניסה לשווא להתחיל מחדש ב-1886 ביצירת פסטיבל, שהוקדש לסזאר פרנק (ונחל הצלחה).
פעילות התזמורת התחדשה ב-1919, בהנהגת סרז' זנדברג ובשם "תזמורת פאדלופ".
מנצחים ראשיים
אנדרה קאפלה היה סגן מנצח ראשי מ-1922 עד 1925. מאז 1990, אין לתזמורת מנצח ראשי קבוע והיא מנוהלת בידי ועדה; מאז 2000 יושבת בראש הוועדה הכנרת מריאן ריבייר.
פטריס פונטנארוסה הוא היועץ האמנותי הנוכחי לתזמורת, ואילו ז'אן-כריסטוף קק מפקח על התנהלות קונצרטי אופנבאך. המנצח וולפגנג דרנר מנצח בקביעות על התזמורת מדי עונה מאז 1987.
סמואל ג'. קירקווד
סמואל ג'ורדן קירקווד (באנגלית: Samuel Jordan Kirkwood; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל איווה במלחמת האזרחים האמריקאית, כסנאטור מטעם איווה וכמזכיר הפנים של ארצות הברית.
ראשית חייו
סמואל קירקווד נולד במחוז הרטפורד שבמרילנד. בגיל 17 הוא החל ללמד בבית ספר, ואחד מתלמידיו היה דודנו דניאל קירקווד, שלימים התפרסם כמתמטיקאי וכאסטרונום. סמואל קירקווד בילה חלק מנעוריו בוושינגטון הבירה, ולאחר מכן ב-1835 הוא הצטרף לאביו באוהיו. באוהיו הוא נודע כרפובליקני מתנגד העבדות. הוא נבחר לכמה משרות בממשל המדינה ועבד בשיתוף פעולה עם תומאס בארטלי, לימים מושל המדינה.
אף על פי שבתחילה החליט קירקווד שלא להיות מעורב בפוליטיקה באיווה, הוא החל לגלות עניין במפלגה הרפובליקנית שהוקמה אז. בפברואר 1856 הוא הגיע לכנס היסוד של המפלגה באיווה ישירות מטחנת הקמח שבבעלותו שבקורלוויל, כשבגדיו עדין מכוסים בקמח, ונשא נאום מלהיב. רבים ייחסו את נאומו של קירקווד ואת פועלו לאחר מכן להצלחת המפלגה באיווה. באותה שנה הוא נבחר לסנאט של איווה וכיהן בו עד 1859.
מושל איווה
ב-1859 נבחר קירקווד כמושל איווה לאחר שהביס את אוגוסטוס דודג' במערכת בחירות קשה שהתמקדה בסוגיית העבדות. ב-1860, שנתו הראשונה כמושל, הפשיטה של ג'ון בראון על הרפר'ס פרי גרמה לקיטוב באומה האמריקאית בנוגע לסוגיית העבדות, וקירקווד ניצב באופן ברור בצד של מתנגדי העבדות המיליטנטיים. כאשר ברקליי קופוק, נער מסרינגדייל, איווה, שהיה חלק מכוח הפשיטה של בראון, נמלט לאיווה, סירב קירקווד לקבל מסמכי בקשת הסגרה עבורו מווירג'יניה, והתיר לקופוק להמלט.
במהלך מלחמת האזרחים, משך קירקווד תשומת לב לאומית בשל מאמציו יוצאי הדופן להבטיח את גיוסם של החיילים והציוד מאיווה לצבא האיחוד. כתומך אדוק של מדיניות הנשיא אברהם לינקולן במלחמה, הוא היה פעיל בגיוס וציוד של עשרות רגימנטים של רגלים, פרשים וארטילריה לצבא האיחוד.
ב-1862 נכח קירקווד בוועידת מושלי המלחמה באלטונה, פנסילבניה, שבסופו של דבר העניקה לנשיא לינקולן את התמיכה בהצהרת האמנציפציה.
סנאטור ומזכיר הפנים
לאחר סיום כהונתו כמושל ב-1864 עבר קירקווד לבית חדש באיווה סיטי, ועסק בעריכת דין. בערך בתקופה זו הוא מכר את חלקו בטחנת הקמח, לאחיו ויליאם ולוולנטין מילר. בשנים 1865–1867 הוא כיהן בשארית תקופת כהונתו בסנאט של ארצות הברית של ג'יימס הרלן, וכיהן בסנאט שוב בשנים 1877–1881. בין שתי תקופות הכהונה כסנאטור, הוא כיהן שוב כמושל איווה בשנים 1876–1877. ב-1881 התפטר קירקווד מהסנאט כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'יימס גרפילד. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1882. ב-1886 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית.
מותו והנצחתו
סמואל קירקווד נפטר ב-1 בספטמבר 1894 באיווה סיטי. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
אחד משני הפסלים שמייצג את איווה באוסף היכל הפסלים הלאומי הוא של קירקווד, מעשה ידיה של הפסלת ויני רים. פרוטומה של קירקווד מוצבת בפארק הזיכרון הצבאי של ויקסבורג. לוח זיכרון לזכרו מוצב בחזית בית הספר התיכון העירוני של איווה סיטי.
הקולג' הקהילתי על שמו של קירקווד מחזיק במספר קמפוסים במזרח איווה. על שמו של קירקווד קרויים עיירה באילינוי, רחובות ראשיים באיווה סיטי, בדה מוין ובדבנפורט. ביתו באיווה סיטי רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מלון קירקווד בדה מוין, שקרוי על שמו, רשום גם הוא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
כנף דלתא
כנף דלתא היא צורת כנף משולשת המשולבת בעיקר במטוסי קרב. צורת כנף זו שונה מאוד מצורות הכנף ה"קלאסיות", כגון כנף ישרה או כנף משוכה.
היסטוריה
עוד לפני מלחמת העולם השנייה החל המהנדס הגרמני אלכסנדר ליפיש (Alexander Lippisch) לחקור עיצובי כנף בצורת דלתא, אך לא נעשה שימוש נרחב במלחמה באף אחד מדגמיו. עם זאת מהנדסי חברת קונבאייר שהעסיקו אותו התרשמו מעיצוביו החדשניים. עיצוב מטוסי המחקר כדגמי מטוסי קרב בעלי כנפי דלתא עוררו את עניינם של מהנדסים בריטים וצרפתים, בעיקר מחברת דאסו, ולאחר זמן קצר יוצרו מספר רב של דגמי מטוסים בעלי כנף דלתא, שנחשבה לבעלת ביצועים עדיפים על פני שאר עיצובי הכנף.
לאחר שנות ה-60 של המאה ה-20 ירדה קרנה של כנף הדלתא הקלאסית, אך עקרונות העיצוב נתנו השראה לצורות כנף חדשות שקיימות במטוסי קרב חדישים בני ימינו.
דוגמאות למטוסים בעלי כנף דלתא
מיראז' 3, מיג-21, טייפון, לביא, כפיר, ראפאל, מיראז' 2000, J-10, דאגלס A-4 סקייהוק, JAS-39 גריפן, קונבאייר F-102 דלתא דאגר, קונבאייר F-106 דלתא דארט.
אוורו וולקן, קונבאייר B-58 הסלר.
SR-71, קונקורד, טופולב Tu-144, נורת' אמריקן XB-70 ולקירי.
פולקוביצה
פולקוביצה (פולנית: Polkowice; גרמנית: Polkwitz; בין 1937 ל-1945: Heerwegen) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. העיר ממוקמת בסביבה של כריית נחושת תעשייתית ומפעל לעיבוד נחושת פועל באזור.
היסטוריה
שמה של העיירה הוא מילה בשפה הסלאבית בולסלב, שפירושה "תהילה גדולה". שם זה היה נפוץ בבית המלוכה של שושלת פיאסט. פולקוביצה הוזכרה כבר בכתבים מ-1276 בתור עיירה. ב-1365 היא הייתה חלק מבוהמיה. ב-1457 נהרסו חלקים עתיקים בעיירה משריפה. אסונות נוספים התרחשו בפולקוביצה במהלך מלחמת שלושים השנים, וכתוצאה ממגפת הדבר שפרצה בה בשנת 1680. בשנת 1742, לאחר מלחמת העולם הראשונה, סופחה העיירה לפרוסיה. בשנת 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין. לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדם, היא חזרה לפולין. התושבים הגרמניים גורשו והוחלפו בפולנים.
גאוגרפיה
העיירה שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז קלודצקו. בשנים 1975-1998 הייתה פולקוביצה חלק ממחוז לגניצה. נכון ל-1 בינואר 2009 שטח העיירה הוא 23.74 קמ"ר. היא ממוקמת באזור של מכרה נחושת ומפעל לעיבוד נחושת פועל בקרבת מקום.
מילן פארמר
מילֶן פארמְר (בצרפתית: Mylène Farmer, נולדה ב-12 בספטמבר 1961 בשם מילן ז'אן גוטייה, Mylène Jeanne Gautier) היא זמרת, כותבת ויוצרת צרפתייה. פארמר נולדה בקוויבק אך גדלה בצרפת ונחשבת בין האומנים הכי מצליחים של כל הזמנים בצרפת.
מאז שנות השמונים, פארמר היא האמנית הצרפתייה שמכרה הכי הרבה תקליטים (למעלה מ -30 מיליון). פארמר היא גם האמנית שהכניסה הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד הסינגלים הרשמי הצרפתי "הטופ 50" (20 שירים במקום הראשון), כמו גם מספר שיא של 57 שירים לטופ 10 - הישג שאליו אף אמן צרפתי או בינלאומי לא הגיע.
נעוריה
פארמר נולדה בקנדה אך עברה עם משפחתה לצרפת בגיל שמונה. בנעוריה התעניינה מאוד ברכיבה על סוסים ובגיל 17 החלה להתעניין במשחק. לאחר מכן שינתה את שם משפחתה לפארמר כמחווה לשחקנית ההוליוודית האהובה עליה, פרנסיס פארמר. היא החלה לדגמן עבור מוצרים שונים וביניהם מוצרים של חברת פיסקרס.
ב-1984 פגשה את לורן בוטונה, שהיה אז סטודנט צעיר לקולנוע, בזמן שחיפש אחר שחקנית לאחד הפרויקטים שלו. הם התיידדו, ובוטונה הפך להיות הכותב והמפיק של השירים שלה, וכן המפיק והבמאי של הקליפים שלה. ב-1984 הקליטה פארמר את השיר "Maman a tort", שנכתב על ידי בוטונה ביחד עם ז'רום דהאן, ולאחר מכן המשיכו השלושה לעבוד ביחד על מה שהפך לימים לאלבום האולפן הראשון שלה.
קריירה
באפריל 1986 יצא אלבום הבכורה של פארמר שנקרא "Cendres de Lune". הסינגל הראשון היה "Maman a tort" ואחריו יצא "On est tous des imbéciles". הסינגל השלישי יצא ב-25 בספטמבר 1985 ונקרא "Plus grandir". הסינגל הרביעי היה "Libertine" והסינגל החמישי והאחרון יצא בפברואר 1987 ונקרא "Tristana".
באפריל 1988 יצא אלבומה השני של פארמר שנקרא "Ainsi soit je...". הסינגל הראשון יצא ב-16 באוקטובר 1987 ונקרא "Sans contrefaçon". הסינגל השני היה "Ainsi soit je..." ואחריו יצא "Pourvu qu'elles soient douces". ב-20 בפברואר 1989 יצא הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום שהיה "Sans logique".
ב-4 בדצמבר 1989 יצא האלבום "En Concert" שהיה אלבום ההופעה החיה הראשון של פארמר. הסינגל "À quoi je sers..." יצא על מנת לקדם את האלבום והסינגל הראשון מהאלבום היה "Allan" ואחריו יצא "Plus grandir" שהיה הסינגל השני והאחרון.
ב-23 בנובמבר 1992 הוציאה פארמר אלבום רמיקס שנקרא "Dance Remixes". הסינגל הראשון מהאלבום היה "Que mon cœur lâche" ואחריו יצא "My Soul Is Slashed" שהיה הסינגל השני והאחרון מהאלבום.
ב-1995 יצא אלבום האולפן הרביעי של פארמר אשר נשא את השם "Anamorphosée". הסינגל הראשון היה "XXL" והסינגל השני היה "L'Instant X" אשר יצא ב-12 בדצמבר. הסינגל השלישי יצא ב-26 במרץ 1996 ונקרא "California" אחריו יצא הסינגל "Comme j'ai mal" וב-16 בנובמבר יצא הסינגל החמישי והאחרון שהיה "Rêver".
במאי 1997 יצא אלבום ההופעה החיה השני של פארמר שנקרא "Live à Bercy". הסינגל הראשון מהאלבום היה "La Poupée qui fait non" והסינגל השני והאחרון מהאלבום היה "Ainsi soit je...".