cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סריגת שתי
החוטים
כרוכים על המנורים בדומה לחוטי השתי באריגה, ניתן לסרוג עם מערכת חוטי שתי אחת, אך בדרך-כלל מקובל לסרוג עם לפחות שתי מערכות. החוטים אשר נמצאים במנורים מושחלים דרך מובילי החוט, חוט אחד בכל מוביל שמכוון אותו בזמן הליפוף סביב המחטים.
מקובל להשתמש בחוטי פילמנט (באורך אין סופי) סינתטיים, אך בשנים האחרונות מתחילה להיות מגמת גידול במוצרים להלבשה עליונה בהם משתמשים בחוטי מטווה.
במכונות, מספר השתיים בשימוש הוא כמספר המסרקים. כל חוט שתי עובר דרך מוביל חוט משלו הקבוע במסרק.
המסרק
יחידה בה קבועים מובילי חוט כמספר המחטים במיטת המחטים ובסמיכות שווה.
המסרק נע לשני כיוונים: אופקית מצד ימין לצד שמאל של המכונה וחזרה, ואופקית מהצד הקדמי של המכונה לצידה האחורי וחזרה, כאשר מובילי החוט עוברים בין המחטים בשני הכיוונים.
המחטים
מחטים אונקליות, מורכבות או לשוניות בהתאם למכונה, הקבועות במיטות המחטים. מחטים אונקליות הן המחטים הראשונות שהומצאו. הן בנויות כמקשה אחת ללא חלקים עדינים ומכאן שהן המחטים החזקות ביותר בהן ניתן לסרוג עם חוטים גסים יחסית למחטים האחרות. מחטים אלה נפתחות ונסגרות על מנת ליצור לולאות על ידי מרכיב נוסף במערכת הסריגה ולא מעצם פעולתן.
מחטים לשוניות הן מחטים נפוצות ביותר בשימוש. מחטים אלה נפתחות ונסגרות ליצירת לולאות בעזרת תנועתן בשילוב עם מתח החוט וכך לא נדרש מרכיב נוסף במערכת כדי להפעילן. מחטים לשוניות אף פועלות מהר יותר מאנקוליות.
מחטים מורכבות הן המחטים החדישות ביותר וגם העדינות מכולן. מחטים אלו פועלות ללא עזרים נוספים בקצב המהיר ביותר. הבעיה במורכבותן היא שעלולות להיווצר בשימוש בהן תקלות רבות.
המחטים יצוקות בקבוצות או שהן מקובעות בצורה אחרת ואין להן תנועה עצמאית (בניגוד למחטים בסריגת ערב) כל המחטים נעות עם מיטת המחטים וכך יצירת הלולאות מתבצעת בכל המחטים במקביל.
מחטים אונקליות במכונת טריקו חייבות לחצן לסגירת המחטים בזמן ייצור הלולאות. לחצן זה משותף לכל המחטים ופועל על כולן ביחד.
הפלטינות
הן משטחי מתכת קטנים המוצבים בין המחטים ותפקידם לנוע קדימה ואחורה בזמן פעולת המחטים על מנת להחזיק את הבד הנסרג במקום ולשמור את המתח בין הבד לחוט הסורג.
במכונת ראשל הלולאות הסרוגות נוצרות בעזרת דפנות חריצים ופלטינות העוזרות בהחזקת הבד. הפלטינות קבועות בתושבת ומסודרות כך שהן נכנסות לסירוגין בין המחטים בדומה לפלטינות בסריגת ערב. כל הפלטינות מופעלות יחד עם תושבת. במכונות אלה הפלטינות אינן חיוניות לייצור הלולאה, אלא להחזקת הבד בזמן עליית המחטים ובפרט בשוליים.
במכונת טריקו הלולאות הסרוגות נוצרות בעזרת פלטינות העוזרות בייצור הלולאה. כל הפלטינות קבועות בתושבת ומסודרות לסירוגין והן מופעלות יחד על ידי התושבת. במכונות טריקו בעלות שתי מיטות מחטים ישנן פלטינות העוזרות בייצור הלולאות והן מסודרות בשתי תושבות נפרדות, אחת הפועלת בתאום עם המחטים של מיטה אחת והשנייה פועלת בתאום עם המחטים של המיטה השנייה.
רישום סריגת שתי
קיימות שתי שיטות לרישום סריגי שתי: שיטה ראשונה: שיטת הנייר המנוקד-הרישום נעשה בנייר מנוקד בו שורה אפקית של נקודות מייצגת את המחטים בזמן ייצור שורה אחת של לולאות. שורת הנקודות מתחתה תייצג את המחטים שבמיטת המחטים בשורה הקודמת, שורת הנקודות מעלייה תייצג את אותן המחטים בזמן ייצור השורה הבאה. חוטי השתי ומובילי החוט, בהם חוטים אלה מושתלים, מקבילים אחד לשני ולכן להבנת המבנה די בלהראות את תנועת מוביל חוט אחד בכל מסרק. תנועת המסרק מלפפת חוט מסביב למחטים כך שניתן יהיה לראות את הנחתו של החוט בכל שורה. את המרווחים בין המחטים נהוג לסמן כך שהמרווח הקיצוני ביותר של המחזור יהיה אפס והמרווחים בין כל שתי מחטים נוספות בהתאם למרחק מהנקודה הקיצונית של המחזור.
ברישום למכונת טריקו נהוג לסמן את המרווחים במספרים אי זוגיים, ואילו למכונות ראשל במספרים זוגיים בלבד. סדר מיספור המרווחים ייתכן שיהיה מימין לשמאל או להפך בהתאם לצד בו השרשרת מותקנת במכונה.
תכונות ושימושי הסריגים
בעבר סריגי שתי היו מיועדים בעיקר לרשתות, דמויי תחרה או לבדי טריקו פשוטים. כיום, מכונות חדשות וטכנולוגיות מתקדמות מאפשרות ליצור בדים מסריגי השתי העונים על צרכים מגוונים. סריגי השתי מחברים בתכונותיהם בין האריגים לסריגי הערב וכך נוצר סוג בד חדש עם תכונות ייחודיות.
חיבור הלולאות האלכסוני בסריגי השתי גורם לכך שסריגים אלה יציבים יותר מסריגי ערב ובעלי כושר מתיחה נמוך מהם. הם יכולים לשמש ביצור חזיות לנשים מכיוון שהם עמידים ויכולים להוות תמיכה. בנוסף סריגי שתי משמשים כיום לריפוד פנים של מכוניות. את הריפוד קל למתוח מכיוון שהבד הוא סריג לו יכולת מתיחה מסוימת אך מצד שני הוא יציב יותר מסריג שנסרג בסריגת ערב ולכן יש לו יתרון בעמידות ויציבות הריפוד.
סריגי שתי יכולים לעבור אשפרה של גירוד לאחר הסריגה, מה שמעניק להם מראה קטיפתי וכך הם יכולים לשמש תחליף זול לאריגי הקטיפה היקרים. בתחליפים אלה משתמשים למשל בריפוד של קופסאות תכשיטים. הגירוד יכול גם לתת לבד אפקט דמויי זמש (עור הפוך) וכך נחסך שימוש בחומר שמקורו בבעלי חיים ויקר מאוד.
לעומת זאת ישנם גם סריגי שתי נמתחים, בעיקר כשהם מיוצרים מסיבים סינתטיים כמו ניילון וספנקדס להם יכולת אלסטית גבוהה. כתוצאה מסריגה בחומרים אלה לבדים יש יכולת הימתחות ויכולת אלסטית טובה לחזור לצורתם המקורית לאחר המתיחה. בדים אלה משמשים לייצור בגדים תחתונים, בגדי ספורט ובגדי ים.
שימוש נוסף לסריגת השתי הוא בייצור שקי רשת למיניהם כמו שק תפוחי אדמה, או רשת כדורגל. פעולת המכונה המאפשרת ליצור בקלות יחסית בדים מחוררים ורשתיים, היא שהובילה להעברת נתח גדול משוק הרשתות לסריגת השתי.
תופעה של ריצת לולאות ופרימה (תפר) נדירים בסריגים אלו.
מחירם של בדים הסרוגים בסריגת שתי גבוה מסריגי ערב בגלל המורכבות ביצורם, אך נמוך ממחיר אריגה.
בסין פותח אזור תעשייה מיוחד שעיסוקו סריגת שתי ((China) Warp Knitting scientific and technology industrial park ) והוא נמצא 150 ק"מ מזרחית לשאנגחאי. לאזור תעשייה זה שנפתח בשנת 2002 לאחר שלוש שנות הקמה נכנסו 90 חברות. במתחם גם מפעלים שלא קשורים לסריגת שתי. ריכוז המפעלים גרם לפיתוח בטכנולוגיות ובאפשרויות הדיגום בסריגת השתי, נוצרה תחרות שמינפה את הענף ומקדמת אותו מאוד. בנוסף האזור כולו זכה לפיתוח בעקבות רווחיות המפעלים. כיום בסין מובילים את תחום הפיתוח של בדים איכותיים הסרוגים בסריגת שתי. למשל מפעל haosheng המייצר בדים מגורדים, מודפסים, אלסטיים, קטיפתיים, רשתיים ומבריקים ממגוון חומרים. מפעל סיני נוסף היוצר סריגי שתי הוא Haining Zhengda. גם במפעל זה מייצרים בדים ייחודיים בסריגת שתי.
בין השאר השימוש בחוטים סינתטיים בעלי תכונת אלסטיות מאפשר ליצור בד קטיפה נמתח ואלסטי שלא היה יכול להיווצר באריגה.
קאבו ורדה שואו
קאבו ורדה שואו (בלועזית: Cabo Verde Show) הייתה להקה מאיי כף ורדה שהוקמה בשנת 1976 בצרפת, ביישוב ז'ואנוויל לה פון, על יד פריז. חבריה היו מוזיקאים קראולים: בוי ז'ה מנדש (יליד סנגל), שהלחין חלק מלהיטי הלהקה, ז'אן קלוד מנדש, אסה מונטרו, ג'ון מתיאס, לואיש דה סילבה, סרז' דה סילבה, ומאנו לימה (יליד סנגל) מאוחר יותר הצטרפו הזמר רנה קבראל (בן לאם מאנטילים ולאב מכף ורדה, שגדל בסנגל) ואחרים. הלהקה הייתה חלוצה של גל המוזיקה מכף ורדה שהתפתח בצרפת והתמחתה בסגנונות עממיים מכף ורדה - קולאדיירה, פונאנה ומורנה משולבים עם השראה ממוזיקה מארצות אפריקאיות אחרות ומהאיים האנטילים (זוק), וכן ממוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז, ג'אז ורוק אנד רול. האלבום הראשון שלה הופק באביג'אן, בחוף השנהב. הלהקה הייתה פעילה במשך 30 שנה. עם להיטיה נמנו:
רבי יונה בוצרייא
רבי יונה בוצרייא (גם: רבי יצחק בוצריה) היה אמורא ארצישראלי בדור החמישי, בן העיר בוצרה שבחורן, הנזכר בתלמוד הירושלמי ובמדרשי חז"ל.
אמרותיו של רבי יונה בוצרייא מובאות לעניין דיונים על הלכות בתחומים שונים. כך, הורה על סוגי צמחים הפטורים מהפרשת מעשר, וכך נטל חלק בדיונים לעניין הלכות נדרים.
רבי יונה בוצרייא עמד בקשר עם רבי מנא מבית המדרש בטבריה, ושאל אותו לא אחת בהלכות בנושאים שונים.
בנוסף עמד רבי יונה בוצרייא בקשר עם רב הונא בריה דרב יהושע מבבל, ובמסכת מועד קטן נזכר כי רב הונא התיר לרבי יונה בוצרייא למכור את ספריו במהלך חול המועד.
נקרא על שם עירו, העיר הגדולה בוצרה שבחורן, בה התקיימה קהילה יהודית לאורך תקופת התלמוד.
הנדסת מערכות
תהליך הנדסת המערכת
תהליך הנדסת המערכת הוא שיטה שנועדה לסייע בהכלת המורכבות של מערכת על ידי סדרת פעולות הנדסיות וניהוליות. המפתח להכלת המורכבות הוא תהליך של ניתוח המערכת מצורתה המופשטת ביותר, צורכי הלקוח, עד לפרטים הקטנים ביותר, ותכנון שילובה מחדש מרכיבים אל המערכת שתספק את צורכי הלקוח.
מודל V של תהליך הנדסת המערכת
באופן גרפי מתוארת השיטה כאות V במרחב שצירו האופקי הוא הזמן, וצירו האנכי הוא רמת הפירוט. פיתוח המערכת מתחיל ברמת הפירוט ההנדסי הנמוכה ביותר - רמת צורכי הלקוח שנמצאת ברמת המערכת כולה. זוהי הנקודה הגבוהה ביותר על הזרוע הימנית של ה-V. מכאן מתחיל תהליך של ירידה לתתי-מערכת, למכלולים ולרכיבים עד לשימוש במרכיבים קיימים (אנליזה של המערכת). התהליך הזה יורד לאורך הזרוע הימנית של ה-V עד לנקודה הנמוכה ביותר הנדרשת. בהמשך הפיתוח משולבים הרכיבים למכלולים והמכלולים לתתי מערכת עד להכללת המערכת השלמה (סינתיזה של המערכת). התהליך הזה מתואר כעליה לאורך הזרוע השמאלית של ה-V מרמת הרכיב אל רמת המערכת.
אבני דרך בהנדסת המערכת - מסמכים וסקרים
תהליך הנדסת המערכת כולל אבני דרך מקובלות. אבני הדרך האלו מובילות את התהליך ממשימה למשימה, כאשר כל משימה מסתיימת בסקר.
הבנת דרישות הלקוח ופיתוח דרישות המערכת
השלב הראשון בפיתוח מערכת הוא הבנת הצורך. באופן גס אפשר להבחין בין מערכות צבאיות שבהן הדרישות בדרך כלל מוכתבות על ידי הלקוח, ובין מערכות אזרחיות שבהן על המפתח לזהות את הצורך ולגזור מתוכו את הדרישות ההנדסיות.
כדי לפתח את דרישות המערכת צריך לזהות נכונה את בעלי העניין במערכת. בעל העניין הראשי הוא המשתמש הסופי, והוא מיוצג בדרך כלל על ידי נציגיו הישירים או על ידי מערכת השיווק שאמורה להבין את המשתמש. בעלי עניין נוספים, פחות מובנים מאליהם, עשויים להיות אנשי מערכת האחזקה שיטפלו במוצר במהלך חייו, הגורם שיגרוט או יוציא את המוצר משימוש בתום חייו, המוכר שיציג את המוצר על המדף, הגורם הממשלתי שיעניק רישיון שימוש במוצר, ואחרים. לדוגמה: בעלי העניין בצעצוע אינם רק הילדים שישחקו בו. גורמי אכיפה יוודאו שהמוצר אינו מכיל עופרת וקשה לבליעה, בעלי חנויות יידרשו להציג את המוצר בחנות בצורה מושכת, הורים ישוו את מחירו ואורך חייו לצעצועים אחרים, ועשויים גם להתעניין בהתאמת הצעצוע לשימוש בסוללות נטענות.
באופן אידיאלי מנוסחות דרישות המערכת ללא קשר לפתרון מסוים של מילוי דרישות העל. לדוגמה הצורך במייבש שיער יכול להתמלא באמצעות מכשיר המשיב על השיער אוויר יבש וחם, וגם באמצעות מכשיר המשפשף את השיער במגבת יבשה. באופן מעשי קשה להפריד בין ניסוח הדרישות ובין הפתרון ההנדסי, ולכן בפועל מתקיים תהליך איטרטיבי שבו נבחנות הדרישות לאור משמעותן בפתרונות שונים לדרישות העל. תהליך פיתוח הדרישות מסתיים באישור מפרט הדרישות של המערכת. המפרט עצמו הוא ממסמכי היסוד של הנדסת המערכת. אישור המפרט נעשה בסקר דרישות המערכת.
בסקר ייבחנו דרישות המערכת לאורם של שלושה עקרונות:
קונספט הנדסי וארכיטקטורה
השלב הבא בפיתוח המערכת הוא ניסוח הקונספט ההנדסי. שוב, ההפרדה בין השלבים משרתת את תיאור המתודה אבל בפועל נדיר שתוגדר בעיה וינוסחו דרישות ללא הגעה לקונספט הפתרון. ללא קונספט כזה קשה לבחון האם הדרישות הן ישימות.
קונספט המערכת הוא הפתרון ההנדסי של דרישות המערכת כשהוא מנוסח במושגים כלליים. הקונספט יכול לכלול את ארכיטקטורת המערכת, כלומר את החלוקה של המערכת לתת מערכות או לרכיבים, ואת הפונקציה שמוקצית לכל תת-מערכת.
כדי לוודא שהקונספט נכון נדרש להוכיח שהקונספט נותן מענה לדרישות. ההוכחה נעשית על ידי הקצאת הדרישות לתת המערכות כדי להראות שכלל הדרישות מתמלאות. לפעמים מוקצית דרישה במלואה לתת מערכת אחת. למשל אם משרד הבריאות דורש לכלול במוצר אזהרה שהשימוש מזיק לבריאות אפשר למלא את הדרישה על ידי הקצאתה לפריט "תוית" שיודבק על המוצר מבחוץ. לעיתים הדרישה מתמלאת על ידי סכום או מכפלה של דרישות. למשל אם עלות המוצר חייבת להיות מתחת לערך מקסימום שנקבע בדרישות חייבים לוודא שסכום הקצאת העלויות לכלל מחוללי העלות לא יעבור את הערך שנקבע בדרישה.
כדי להגיע לפתרון האופטימלי מופעלות שתי טכניקות בסיסיות. האחת היא בחינת חלופות, והשנייה היא תהליך איטרטיבי. במקום לקבוע ארכיטקטורה אחת מנתחים במקביל כמה קונספטים. ברור שלכל קונספט יהיו יתרונות וחסרונות (אם לקונספט אחד יש רק יתרונות ביחס לכל האחרים אין טעם לפתח את החלופות). כל אחד מהקונספטים עובר תהליך איטרטיבי של שיפור, כולל שאילת רעיונות מקונספטים אחרים, עד שמתגבשת קבוצה של קונספטים.
הקונספטים מוצגים בסקר תכן המערכת (System Design Review = SDR). בסקר נבחנת כל חלופה כדי לוודא שהיא עומדת בדרישות, נבחנות היתרונות והחסרונות של כל חלופה, מנותחים הסיכונים והסיכויים הטמונים בה, ונבחרת חלופה אחת או יותר להמשך פיתוח.
תכן ראשוני
עם בחירת הקונספט (או הקונספטים) אפשר לפתח את הקונספט לתכן ראשוני. ההפרדה בין התכן הראשוני לקונספט הנדסי איננה חדה, ולכן קשה להגדיר מהו בדיוק תכן ראשוני. בתהליך פיתוח מערכות צבאיות יקבע בדרך הכלל הלקוח את תנאי הסף להשלמת תכן ראשוני. למשל ניתוח סיכונים מפורט או השלמת מסמכי התקשרות מסוימים. מבחינה הנדסית התכן הראשוני הוא פירוט נוסף של הקונספט. במערכת שיש בה תוכנת זמן אמת יפורטו למשל הפעולות על ציר הזמן, במערכת מכנית יחושבו גדלים פיזיקליים כמו משקל ונפח, ויתואר המבנה או תהליך ההרכבה של המכלולים בסיוע מודל תיב"ם. התכן הראשוני יכלול הגדרת ממשקים בין המערכת לסביבתה ובין חלקי המערכת שהוגדרו בארכיטקטורת המערכת.
באופן כללי בתכן הראשוני יבוצעו כל הניתוחים ההנדסיים הדרושים כדי להראות בצורה כמותית את ביצועי המערכת מול מפרט הדרישות, יתוארו הפונקציות של כל הרכיבים והממשקים ביניהם, ויפותחו הניתוחים הדרושים כדי להבין לעומק את המערכת כמו ניתוח סיכונים, שיטת מעקב עקיבות הדרישות וכדומה. בסיום הסקר נבחרת חלופה אחת או יותר שתפותח לתכן מפורט.
התכן הראשוני מוצג בסקר תיכון ראשוני (Preliminary Design Review = PDR). בסקר נבחן התכן הראשוני, או חלופות התכן, שהוצגו כדי לוודא את התאמת התכן לדרישות, את סיכויי ההצלחה של המימוש, ואת איכות המערכת שתתקבל. בשלב הזה כבר אפשר לנתח ולהעריך גורמי איכות כמו בדיקתיות, ייצוריות, תחזוקתיות וכדומה.
מוסדות וארגונים של הנדסת מערכת
האיגוד המקצועי להנדסת מערכות בישראל נקרא INCOSE_IL, והוא פועל במסגרת אילטם.
לימודי הנדסת מערכות לתואר שני בישראל מוצעים בטכניון, אוניברסיטת תל אביב באוניברסיטת בן-גוריון, במכללה האקדמית להנדסה ע"ש אורט בראודה בכרמיאל ובמכללה האקדמית אפקה. במכון הטכנולוגי בחולון מוצעת התמחות בהנדסת מערכות במסגרת התואר השני בניהול טכנולוגיות.
אליפות וימבלדון 1935
אליפות וימבלדון 1935 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-5 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר פרד פרי (בריטניה), מנצח תחרות 1934, נפגש עם גוטפריד פון קרם (גרמניה) וניצח ב-3 מערכות. בשנה זו פרד פרי ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר הלן וילס (ארצות הברית) ניצחה את הלן ג'ייקובס (ארצות הברית) ב-3 מערכות. בכך היא זכתה בתואר בפעם השביעית.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. כמו בשנה שעברה 4 זוגות דורגו.
במשחק הגמר ג'ק קרופורד ואדריאן קוויסט (אוסטרליה), שיחקו נגד וילמר אליסון (ארצות הברית) וג'ון ואן רין (דרום אפריקה) וניצחו ב-5 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. אליזבת ריין שהייתה חלק מזוג המנצחות בשנה הקודמת סיימה את הקריירה הספורטיבית לאחר זכייה ב-12 תארים בתחרויות זוגות נשים בווימבלדון. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר פרדה ג'יימס וקיי סטמרס (בריטניה) שיחקו נגד סימון מאתיה (צרפת) והילדה ספרלינג (דנמרק) וניצחו אותן בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 80 זוגות. מנצחי אליפות 1934 לא השתתפו. 4 זוגות קיבלו דירוג:
Deceiver of the Gods
Deceiver of the Gods (מאנגלית: מטעה האלים) הוא האלבום התשיעי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודיה אמון אמארת'. האלבום יצא לאור ביוני 2013.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת'
מבצעים
אמון אמארת'
פטרו הפיסח
פטרו השישי "הפיסח" (ברומנית: Petru al VI-lea Șchiopul; 1537 – 1 ביולי 1594) היה שליט מולדובה במשך ארבע כהונות לא רציפות: הראשונה בין 1574 ל-1577, השנייה בין 1577 ל-1578, השלישית בין 1578 ל-1579 והרביעי בין 1582 ל-1591.
ביוגרפיה
הכינוי "פיסח" דבק בו עקב לקות גופנית שממנה סבל.
ב-1579 פרסם פטרו הפיסח צו המורה לגרש את סוחרים יהודים בממלכתו, עקב הגידול הרב במספרם ותלונות חוזרות ונשנות מצד מקומיים, כי היהודים פוגעים בהם כלכלית.
ב-1591 ויתר פטרו הפיסח על השלטון מחמת גילו.
אינבכלאך מק פרכאר
אינבכלאך מק פרכאר (בגאלית סקוטית: Ainbcellach mac Ferchair - "אינבכלאך בנו של פרכאר"; מת ב-719) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 697 ועד הדחתו בשנת 698. איינבכלאך היה בנו של פרכאר פוטה, וכונה "הטוב" ב"דואן אלבאנאך".
ההיסטוריונים חלוקים בשאלה האם מלך אינבכלאך על דאל ריאטה כולה או שמא היה מלך קנל לואיירן (שבט לואיירן) בלבד.
בשנת 698 הודח והוגלה לאירלנד. לא ברור כמה זמן שהה בגלות, וייתכן שהוגלה במהלך המאבק בין שבט לואיירן וקנל נגבריין (שבט גבריין) על השליטה בדאל ריאטה.
אינבכלאך שב לדאל ריאטה בספטמבר 719 ונהרג במהלך קרב נגד סלבאך בפינגלן (כנראה לוך פיין של ימינו).
בנו של אינבכלאך - מוירדאך מק אינבכלאך היה לימים מלך שבט לואיירן. וכן לימים השליטי מוריי (המורמרים של מוריי) טענו להיותם צאצאים של אינבכלאך.
שער ניצחון
שער ניצחון, או קשת ניצחון, הוא מבנה מונומנטלי בצורת שער הנבנה על מנת להנציח ניצחון בקרב או במלחמה. מקורו של מנהג בניית מבנה זה באימפריה הרומית, שם הייתה בניית השער כבוד שניתן על ידי הסנאט הרומי למנצח בקרב או במלחמה.
הקשתות נבנו לאורך הוויא סאקרה - הדרך הקדושה שהובילה לאורך הפורום הרומי אל מקדש יופיטר שעמד על הגבעה הקפיטולינית. מבין 21 קשתות הניצחון המוזכרות בכתובים, חמש נותרו עד ימינו.
קשת הניצחון הקדומה ביותר שנשמרה היא קשת הניצחון של אוגוסטוס ברימיני.
החל מהמאה השנייה לספירה החלו להיבנות שערי ניצחון המנציחים אירועים שאינם בהכרח קרבות או ניצחונות. קשת הניצחון באנקונה, המנציחה את בניית הנמל בעיר על ידי הקיסר טראיאנוס, היא דוגמה לקשת מסוג זה. ישנן קשתות שהוקמו ככלי תעמולתי בהוראת הקיסר, ואחרות ביוזמה מקומית כביטוי תודה ונאמנות לקיסרי רומי. קשתות הניצחון שימשו גם כתפאורת רחוב, נקודת ציון במרחב העירוני ולעיתים כסימון גבולה של העיר.
באירועים אחרים נבנו שערי ניצחון זמניים, לשימוש זמני, ופורקו בהמשך (ראו שער הניצחון בפריז).
דיסקוגרפיית האלבומים של מדונה
הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה הוציאה 14 אלבומי אולפן, שלושה פסקולים, שישה אלבומי הופעות, שבעה אלבומי אוסף ו-37 מהדורות מוגבלות. מדונה, שהוכרה כאמנית הנמכרת ביותר בעולם בכל הזמנים על ידי גינס שיאי עולם, צברה מכירות שיא של יותר מ-300 מיליון עותקים ברחבי העולם. בהודעה לעיתונות שלהם משנת 2006, הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI) אישרה שהאלבומים של מדונה לבדה נמכרו ביותר מ-200 מיליון עותקים ברחבי העולם. היא הוכתרה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) כאמנית הרוק הנמכרת ביותר במאה ה-20 והאמנית השלישית בעלת המכירות הגבוהות ביותר בארצות הברית, עם 64.5 מיליון יחידות אלבומים שנמכרו. היא מחזיקה בשיא כל הזמנים לאמנית שהאלבומים שלה הגיעו למקומות הראשונים במצעדי אלבומים בשוקי המוזיקה הגדולים ביותר ברחבי העולם, כדוגמת אוסטרליה, גרמניה והממלכה המאוחדת.
בשנת 1982, מדונה חתמה על חוזה הקלטות עם סייר רקורדס, חברת תקליטים בבעלות האחים וורנר. ההוצאה הראשונה שהופצה דרך חברת התקליטים הייתה אלבום הבכורה שלה, (1983). הוא הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הבילבורד 200 וקיבל את תואר הפלטינה המחומשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). לאחר יציאת אלבום הבכורה, הוציאה מדונה את אלבום האולפן השני שלה, (1984), שהפך לראשון שלה שהגיע לראש מצעדי האלבומים במדינות שונות וקיבל את תואר היהלום על ידי ה-RIAA. אלבום האולפן השלישי שלה, (1986), הגיע למקום הראשון ב-28 מדינות, שבר שיאים וזכה פעם אחת בתואר האלבום הנמכר ביותר על ידי אישה בכל הזמנים במהדורת 1992 של גינס שיאי עולם. במהלך 1987, היא הוציאה שני אלבומים שהגיעו למעמד פלטינה בארצות הברית: הפסקול Who's That Girl ואלבום הרמיקס הראשון שלה, You Can Dance. אלבום האולפן הרביעי של מדונה, (1989), הפך אותה לאישה עם מרבית האלבומים בבילבורד 200 במקום הראשון בשנות ה-80 (ושני בסך הכול, מאחורי ברוס ספרינגסטין בלבד).
מדונה החלה את שנות ה-90 עם הוצאת הפסקול (1990), שהכיל שירים מהסרט "דיק טרייסי" ובהשראתו, ואלבום הלהיטים הראשון שלה,  (1990). האחרון הפך לאלבום היהלום השני שלה בארצות הברית ונשאר אלבום האוסף הנמכר ביותר בכל הזמנים של אמן סולו עם מכירות עולמיות של למעלה מ-30 מיליון עותקים. ב-1992, ייסדה חברת תקליטים משלה, מאבריק רקורדס, כמיזם משותף עם טיים וורנר. היא קיבלה מקדמה של 60 מיליון דולרים ו-20% תמלוגים מהליכי המוזיקה, השיעור הגבוה ביותר בתעשייה באותה התקופה, שהשתווה רק לזה של מייקל ג'קסון. ההוצאות הבאות שלה שהופצו דרך מאבריק היו אלבומי האולפן, (1992) ו- (1994) ו- (1995). כולם הגיעו למעמד רב-פלטינה בארצות הברית. אלבומה הנמכר ביותר באותו העשור היה (1998) שנמכר בלמעלה מ-16 מיליון עותקים.
לאחר שצברה חמישה אלבומים במקום השני במצעד הבילבורד 200 במהלך שנות ה-90, מדונה חזרה לראש המצעד עם (2000). האלבום נמכר בלמעלה מ-11 מיליון עותקים ברחבי העולם, מתוכם ארבעה מיליון נמכרו בעשרת הימים הראשונים ליציאתו. היא המשיכה את הרצף שלה עם אלבומי האולפן (2003) ו- (2005); האחרון הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים ב-40 מדינות עם מכירות עולמיות של למעלה מ-10 מיליון עותקים. ב-2007, מדונה חתמה על עסקת 360 עם לייב ניישן תמורת 120 מיליון דולרים. החוזה שנותר לה עם האחים וורנר הסתיים עם הוצאת אלבום האולפן האחד-עשר שלה, (2008), ואלבום הלהיטים המקיף ביותר שלה באותה העת,  (2009). באמצעות השותפות שלה בלייב ניישן, מדונה חתמה על חוזה של שלושה אלבומים עם אינטרסקופ רקורדס ב-2011. (2012) היה להוצאה הראשונה שלה עם חברת התקליטים, שסימנה את אלבום האולפן החמישי שלה שהופיע לראשונה במקום הראשון בבילבורד 200. אחריו יצאו (2015) ו- (2019), שהאחרון משניהם היה לאלבומה התשיעי שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200. בשנת 2021, מדונה הודיעה על חזרתה לוורנר מיוזיק גרופ בשותפות עולמית שמעניקה לחברת התקליטים את כל קטלוג המוזיקה המוקלט שלה, כולל שלושת האלבומים האחרונים שהוציאה דרך אינטרסקופ. במסגרת החוזה, מדונה השיקה סדרת מהדורות מחודשות של קטלוג שלה החל משנת 2022, לציון 40 שנה לקריירה המוזיקלית שלה.
זלטופול
זלטופול (Златопіль, נכתב גם: זלאטופל, זלאטופול, זלאטופולי, מרוסית: Злато Поле -"שדה זהב") הייתה עיירה באוקראינה השוכנת כ-50 ק"מ צפונית-מערבית לקרופיבניצקי על גבול מחוז קירובוגרד ומחוז צ'רקסי ב-1959 אוחדה עם העיר נובומירהורוד.
היסטוריה
זלטופול הייתה עיירה משגשגת של סוחרים יהודים. רבי נחמן מברסלב היה כשנתיים אדמו"ר לחסידיו בעיר. ב-1900 מנו היהודים 6,373 מתוך 11,400 התושבים. בזלטופול הייתה גם גימנסיה לעשירים. בבית הקברות המקומי קבור רבי יוחנן טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקה ועוד מספר רבנים בולטים מתקופתו.
יהודי זלטופול שרתו בצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה. בשנים 1918 עד 1920 סבלו היהודים מפוגרומים. היהודים שנותרו בעיירה נרצחו על ידי הנאצים באוגוסט 1941. לאחר המלחמה חזרו יהודי זלטופול ששרדו לאחר שירות בצבא האדום לזלטופול וקברו את היהודים נרצחי העיירה בקבר אחים בבית-הקברות היהודי העתיק בעיר. אחרי מלחמת העולם השנייה לא נותרו כמעט יהודים בזלטופול.
מבין המשפחות היהודיות בזלטופול ניתן למנות את משפחת ברודי, משפחת זולה, הרבנים הלל פוסק ואליהו פוסק והמלחין פוקראס.
אלפונסו הררה
אלפונסו "פונצ'ו" הררה רודריגז (בספרדית: Alfonso "Poncho" Herrera Rodríguez; נולד ב-28 באוגוסט 1983; מקסיקו סיטי, מקסיקו) הוא שחקן מקסיקני. חבר לשעבר בלהקת "RBD".
ביוגרפיה
אלפונסו הררה נולד במקסיקו סיטי. הוא למד ב-"Edron" אקדמיה בריטית ברמה גבוהה, וסיים את לימודיו בשנת 2002. הררה במקור רצה להיות טייס, ותכנן לעבור לסן אנטוניו, טקסס כדי להירשם ללימודי תעופה. הוא שינה את דעתו והחליט להתקבל ל-"Centro Artistica Educacion" המופעל על ידי התקשורת באמריקה הלטינית, המפעילה את "Televisa".
קריירה
לאחר ההשלמה שלו ב-"Centro Educacion Artistica", החל הררה עבודה מקצועית בתיאטרון. הוא הופיע ב-"Las Brujas de Salem" בשנת 2001, ב-Como matar a un ruisenor בשנת 2001 וב-Antigona בשנת 2001.
בשנת 2004 הוא לוהק לטלנובלה "REBELDE", הגרסה המקסיקנית של המורדים, ושם שיחק בתור מיגל ארנגו, נער אשר עובר למקסיקו כדי לנקום על מות אביו. ל-"REBELDE" היו מעל 400 פרקים, ששודרו בשנת 2004–2006.
בעקבות ההצלחה של המורדים, בשנת 2007, יצא לאור Televisa RBD: "לה פמילייה". הסיטקום התבסס על חייהם הבדיוניים של חברי "RBD". הדמויות בסיטקום לא התבססו על הדמויות של הלהקה, אך דומה לאישיות האמיתית של השחקנים. הסיטקום רץ מה- 14 במרץ 2007- 13 ביוני 2007, ונמשכה רק כ־13 פרקים.
בשנת 2007 החלו הצילומים לסרט "Volverte a ver" עם חימנה הררה, הוא עלה לאקרנים בדצמבר 2008. בשנת 2009 הוא החל לצלם את הסרט "Venezzia in Venezuela". הסרט עלה לאקרנים ב-25 בספטמבר 2009. ב-21 במאי 2009 הודיעו כי הררה ישחק בתור סבסטיאן, פרופסור הגונב חפצי אמנות יקרים.
בשנת 2009 הוא השתתף באפיזודה בתור שחקן אורח ב-"Mujeres Assesinas", סולדד, קאוטינה.
מוזיקה
בעקבות הצלחת המורדים, השיקה "RBD" עד כה 9 אלבומי אולפן, כולל אלבומים של ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. הם מכרו מעל 15 מיליון אלבומים ברחבי העולם, וערכו סיבובי הופעות ברחבי מקסיקו, דרום אמריקה, סרביה, רומניה, ארצות הברית וספרד.
ב -15 באוגוסט 2008, "RBD" פרסמה הודעה כי הם החליטו להיפרד. הם יצאו לסיור האחרון, "Gira Del Adios", סיור עולמי שהסתיים בתחילת 2009.
בריאיון למגזין בנובמבר 2008 אמר הררה כי אין לו שום כוונה לקיים קריירת סולו אחרי "RBD", וכי הוא אינו רואה את עצמו כזמר.
חיים אישיים
להררה ולחברתו מ-"RBD", דולסה מריה, היו מערכות יחסים שוב ושוב במשך השנים 2002–2005, לאחר הפרידה הצמד לא דיברו במשך שנה.
בחודש מרץ 2006, גבר האשים את הררה בגנבת חפציו במקסיקו סיטי בשדה התעופה הבינלאומי, לא הוגשה תלונה בגלל שהררה היה מבולבל, והוא לקח את החפצים בטעות.
ב-13 ביולי 2006 הוא זכה בפרסים: "Este Buemisimo" (מעולה) וב-"El De Mejor Estilo" (הסגנון הטוב ביותר) במהלך "Premios Juventud" ששידרה "Univision". הוא גם זכה בפרסים על ההצגה, עם להקתו "RBD".
בחודש אוקטובר 2008 היה שמועות שלהררה היה כביכול ילד בשם לוקה. הוא דיבר עם עיתונאים מהעיתון "Mexican talk show En Los Expectaculos", ואמר כי אם היה לו ילד הוא לא היה מסתיר את זה, והאישה שמאשימה אותו היא רק מעריצה מטורפת.
מאסטרס אולימפיה
מאסטרס אולימפיה (באנגלית: Masters Olympia) הייתה תחרות בינלאומית של פיתוח גוף שנערכה כל שנה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). את התחרות הגה ג'ו ווידר בשנת 1994 כתחרות שבה יוכלו אלופים לשעבר (אלו שכבר זכו בתחרות היוקרתית מר אולימפיה) להמשיך להתחרות ברמות המקצועיות הגבוהות גם בשנים המאוחרות של חייהם. התחרות נערכה כל שנה עד 2003 (חוץ מב-1998) עד שהופסקה.
מאז התוכנית הומשכה למרות שכיום היא נקראת " IFBB Masters Professional World Championships". בשנת 2006 התקיימה התחרות לראשונה בשם החדש ונערכה בניו יורק ב-15 באפריל. בתחרות ניצח בוב קיקרילו.
זוכי התחרות הם:
ג'ינה לולובריג'ידה
לואיג'ינה "ג'ינה" לולובריג'ידה (באיטלקית: Luigina "Gina" Lollobrigida; 4 ביולי 1927 – 16 בינואר 2023) הייתה שחקנית, צלמת עיתונות ופסלת איטלקייה, שנחשבה לסמל מין בשנות ה-50.
ביוגרפיה
לולובריג'ידה נולדה ביישוב סוביאקו, בחבל לאציו שבאיטליה לאב יצרן רהיטים, ולה שלוש אחיות. מגיל צעיר עבדה בדוגמנות, ובגיל 20 זכתה במקום השלישי בתחרות מיס איטליה.
בשנת 1953 הגיעה להוליווד והשתתפה בסרט Beat the Devil. לאחר הקרנת הסרט, מפיקי הוליווד התאהבו ביופייה וליהקו אותה לכמה סרטי דרמה.
בשנת 1966 ניהלה רומן עם השחקן הקומי ג'רי לואיס.
היא עזבה את עולם המשחק והתמקדה בעסקים. בשנת 1999 התמודדה ללא הצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי כמועמדת מטעם מפלגת שמאל איטלקית.
ג'ינה לולובריג'ידה נפטרה ב-16 בינואר 2023 בגיל 95.
חיותה בהט
חיותה בהט (1934 - 24 ביוני 2023) הייתה ציירת ופסלת ישראלית. יצירתה הייתה מופשטת ואקספרסיבית.
היא פעלה כאמנית בחזית המופשט והאוונגרד הישראלי, אישה כמעט יחידה בין אמנים ידועי שם, בהם יעקב וכסלר, יחיאל שמי, יגאל תומרקין, רפי לביא ומשה קופפרמן. מיעוט האמניות שפעלו במקביל אליה כלל את חגית לאלו, אלימה, מינה זיסלמן ולאה ניקל. עבודותיה התאפיינו בקנה מידה גדול, בשימוש חומרי בצבעי שמן, בגוונים עזים ועבודה בשכבות.
ביוגרפיה
חיותה בהט נולדה בשכונת נורדיה בתל אביב בשנת 1934. בין השנים 1957 עד 1958 למדה אמנות במכון לאמנות אורנים ליד טבעון, אצל מרסל ינקו, יעקב וכסלר ויחיאל שמי. בשנות ה-60 הציגה בהט בתערוכות יחיד, וכן בתערוכות קבוצתיות בין אמנים מוכרים של הדור השני למופשט. בין השנים 1959 עד 1961 עבדה עם הפסל יצחק דנציגר ומאוחר יותר גם שימשה כאסיסטנטית של יגאל תומרקין ושל אמנים נוספים. בשנת 1964 הייתה בהט שותפה לפעילות קבוצת "תצפית", שנאבקה למען ההכרה באמנות העכשווית של התקופה. באותה שנה זכתה בפרס קרן נורמן של הקרן לתרבות אמריקה-ישראל. בין השנים 1965 עד 1967 התגוררה בפריז, יצרה והציגה שם. בשנת 1967 שבה ארצה, עבדה והציגה יחד עם אמני המופשט. בשנות ה-70 עברה להתגורר בניו יורק, ארצות הברית, שם בעיקר עבדה על יצירות בין כותלי הסטודיו. בשנות ה-2000 שבה להתגורר בישראל. בשנת 2013 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של ציוריה במשכן לאמנות עין חרוד.
עבודותיה
עוד במהלך לימודיה במכון לאמנות אורנים, בהט התאהבה בצבע ובמופשט. עבודותיה המוקדמות של בהט, בעלות הכתמים השחורים והכהים, הושפעו מהמורה שלה במכון, יעקב וכסלר, שנמנה עם קבוצת "אופקים חדשים", מהדור הראשון למופשט. עם הזמן פיתחה בהט שפה משלה: עבודה בשכבות עם חומריות הצבע, מעבר לגוונים בהירים ושימוש בצבע במצב נוזלי ומתפשט. התערוכה הראשונה של בהט התקיימה בשנת 1962, בגלריה כ"ץ בתל אביב, וזכתה לשבחים ולעניין באמנית הצעירה. בשנת 1964, כשהציגה בגלריה 220 בתל אביב, כבר הכירו בה כאמנית עם עמידה ושפה משלה.
ב-1964 זכתה בפרס קרן נורמן של הקרן לתרבות אמריקה-ישראל. ב-1965 נסעה בהט לפריז, בעידודה של פולה אייכנבאום, אוצרת ויוצרת ישראלית. בפריז המתין לה ידידה האמן איקה בראון, אך הוא נהרג בתאונת דרכים מעט לפני שהגיעה. בהט התקבלה על ידי אמנים ישראלים ונחשפה לאמנות ולאמנים זרים. על אף המגמה הפיגורטיבית שהחלה לתפוס תאוצה בעת ההיא, אהבתה של בהט למופשט נותרה על כנה. היא הוזמנה להציג באותה שנה בתערוכה "Schèmes 65" במוזיאון לאמנות מודרנית של פריז, יחד עם 20 אמנים צעירים; תערוכה שנועדה להשיב את תשומת הלב אל חשיבות המופשט בדור השלישי.
על אף ההצלחה בפריז, בהט שבה ארצה מעט לפני מלחמת ששת הימים. בעבודותיה, הפעם, השתמשה בצבע אחד מרכזי ופיתחה טכניקת קולאז'. עבודותיה נרכשו לאוספים פרטיים של אספנים ידועים, וכן לאוספי מוזיאונים (כגון מוזיאון תל אביב ומוזיאון חיפה) ולאוספי אמנות עכשווית.
בינואר 1969 הציגה בהט ב"תערוכת החורף" בביתן הלנה רובינשטיין, בין 11 אמנים חשובים של המופשט והאוונגרד, ביניהם יגאל תומרקין, אביגדור סטימצקי, יואב בראל, יעקב דורצ'ין, מיכאל אייזמן, שמעון אבני ואחרים; בהט הייתה האישה היחידה. בדצמבר של אותה שנה השתתפה בתערוכה קבוצתית נוספת: "תערוכת הסתיו", גם היא בביתן הלנה רובינשטיין. כתבה מינה זיסלמן-בליך על עבודותיה כי "רושם רב עושים הבדים האינטנסיביים של חיותה, המשלבים אסוסיאציות עם צורות מופשטות, איתנות ומוגדרות. כרגע היא אחד האמנים המופשטים המעניינים ביותר שלנו".
בריסאוס
בּריסֵאוּס (ביוונית עתיקה: Βρισεύς) או בּריסס (Βρίσης) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, אביה של בריסאיס (היפודאמיאה ), נערה שנשבתה על ידי היוונים במלחמת טרויה, כפי שמסופר באיליאדה של הומרוס.
חיותה בהט
עבודותיה
כנגד המתקפה על המופשט באותן שנים, הציגה חיותה במספר תערוכות שנועדו לשרת את המאבק למען הצגת אמנות מתקדמת. היא השתתפה בתערוכה "מולטי-איזם" ב-1970 ובתערוכת "אמני המופשט"; שתיהן נערכו בביתן אגודת האמנים.
בהט עסקה במקביל בפיסול, והיתה, בין היתר, אסיסטנטית של יצחק דנצינגר ויגאל תומרקין. ב-1972 היא הקימה עבודת פיסול סביבתי בבית ספר עמל בתל אביב.
בריסאוס
אאוסטאתיוס מסלוניקי, פרשן של הומרוס, אומר כי בריסאוס וכריסס היו אחים, כבניו של ארדיס (Ardys, שאינו ידוע ממקור אחר), כאשר בריסאוס מתגורר בפדסוס וכריסס מתגורר בכריסה ; שתיהן היו עיירות בטרואדה. על פדאסוס נאמר אצל הומרוס כי היא התיישבות ללגית, שנשלטה על ידי המלך הללגי אלטס. לפיכך ייתכן שבריסאוס היה גם הוא ללגי. מקורות אחרים אומרים כי בריסאוס היה כהן של לירנסוס.
על פי דיקטיס איש כרתים, בריסאוס תלה את עצמו כאשר איבד את בתו.
חיותה בהט
עבודותיה
בשנות ה-90 והאלפיים בהט עברה לציור-כתב, העושה שימוש ביומנים ובקשר עם הטבע.
בתחילת שנות האלפיים בהט שבה להתגורר בתל אביב. בשנת 2013 הוצגה תערוכה מקיפה של בהט במשכן לאמנות עין חרוד. גליה בר אור אצרה את התערוכה והפיקה ספר הסוקר את יצירתה וקורותיה של בהט, שנועד לנסח רטרוספקטיבית את מקומה החשוב של בהט בתולדותיה של האמנות הישראלית.
קטלוגים לתערוכות
"חיותה בהט / ציורים" (קטלוג תערוכה), אוצרת: גליה בר אור, עין חרוד: המשכן לאמנות, 1 ביוני – 27 ביולי 2013
שער ברנדנבורג
שער ברנדנבורג (בגרמנית: Brandenburger Tor) הוא שער ניצחון ואחד מסמליה החשובים ביותר של גרמניה בכלל וברלין בפרט. השער ממוקם בפאריזר פלאץ, והוא השער היחיד שנותר מתוך מספר שערים שבעבר שימשו ככניסה ראשית לעיר. מאז הקמתו ב-1788, שימש משטרים רבים כסמל לשלטונם, תוך שינויים רבים בתפקודו ובסמליו החיצוניים.
מבנה השער
השער מתנשא לגובה של 26 מטרים, רוחבו 65.5 מטרים ועוביו 11 מטרים. השער מעוצב בהשראת הפרופילאה, ששימש ככניסה לאקרופוליס באתונה, יוון והיווה חלק מגישה אדריכלית רחבה יותר של הקלאסיציזם שהייתה נפוצה באותה תקופה ושאבה אלמנטים רבים מהתקופה היוונית.
השער כולל 12 עמודים דורים המתנשאים לגובה של 15 מטרים ובקוטר של מטר וחצי, שישה בכל צד, אשר דרכו מתאפשרים חמישה מעברים, אף על פי שבעת פתיחתו הורשה שימוש בשני מעברים בלבד. כיום השער פתוח להולכי רגל בלבד.
היסטוריה
על קצהו העליון של השער, הוצבה קוודריגה, מרכבה המובלת על ידי ארבעה סוסים, כאשר אלת הניצחון (ויקטוריה) הנושאת ענף זית רוכבת בה, אך היא נבזזה על ידי נפוליאון בשנת 1806 ונלקחה לפריז לאחר כיבוש ברלין. הקוודריגה הושבה ב-1814, אך ענף הזית הוחלף לצלב ברזל.
עם עליית השלטון הנאצי, שימש השער כסמל לכוחם והוא המבנה היחידי ששרד, מלבד האקדמיה לאמנות בכיכר פאריזר עד שנת 1945. השער שופץ לאחר המלחמה, אך ב-13 באוגוסט 1961, עם בניית חומת ברלין, נהפך האזור לשטח סגור. ב-14 באוגוסט השער נסגר לתנועה ונאסר כל מעבר בין צידה המזרחי לצידה המערבי. החיילים המזרח גרמניים היו היחידים שיכלו להתקרב לשער.
ב-12 ביוני 1987, נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, נאם בצידה המערבי של החומה לאנשי מערב גרמניה, כאשר למעשה הנאום כוון גם לצידה המזרחי ולאנשיה. בנאום זה קרא רייגן את קריאתו המפורסמת, "מר גורבצ'וב, הפל חומה זו!".
28 שנים לאחר בנייתה, נפלה חומת ברלין ב-1989, וב-22 בדצמבר, כחודש וחצי לאחר נפילתה, נפתח השער מחדש.
ב-21 בדצמבר 2000, בעלות של קרוב ל-3 מיליון דולר, שופץ ושומר השער. בנוסף, כאחד מסמליה של גרמניה, מוטבע השער על מטבעות אירו גרמנים בסך 10 אירו-סנט, 20 אירו-סנט ו-50 אירו-סנט וכיום הוא פתוח לתנועה ומשמש כאתר תיירות וכאחד מסמליה החשובים ביותר של העיר ברלין.
ב-9 בינואר 2017 הואר השער בדגלי ישראל כמחוה לפיגוע הטרור שאירע יום קודם לכן בירושלים, בו מחבל פלשתינאי נהוג במשאית זיהה קבוצה של חיילים יורדת מאוטובוס סמוך לטיילת בארמון הנציב, ורצח 4 חיילים.
משפחת קנדי
משפחת קנדי (באנגלית: Kennedy family), הנקראת גם "שושלת קנדי", היא משפחה אמריקנית מפורסמת ממוצא אירי שבניה שרתו ומשרתים במשרות רמות בארצות הברית.
ארמניה המשגשגת
מפלגת ארמניה המשגשגת (בארמנית: Բարգավաճ Հայաստան կուսակցություն, בקיצור ԲՀԿ), היא מפלגה פוליטית בארמניה. היא נוסדה על ידי איש העסקים גאגיק צארוקיאן ב-30 אפריל 2004, כאשר נערך הקונגרס המייסד של המפלגה.
נשיא ארמניה השני רוברט קוצ'ריאן סייע להקמת המפלגה (יש הטוענים שקוצ'ריאן עצמו ייסד אותה). השפעתו של קוצ'ריאן ותפקידו במפלגה, היה נושא לדיון. ב-2012 "רוב האנליסטים" האמינו שקוצ'ריאן היה "מעורב מקרוב בענייני המפלגה" וכמה אף טענו שקוצ'ריאן הוא מנהיג המפלגה בפועל, בעוד אחרים סירבו להאמין כי יש לו השפעה כלשהי על ענייני המפלגה.
בסיס הכוח
על פי הסוציולוג קארן סרגסיאן בסיס הכוח של המפלגה הוא, במידה רבה, באזורים בהן מתגוררת אוכלוסייה כפרית. מחוז קוטאיק נחשב למעוזה. במהלך הבחירות הפרלמנטריות בשנת 2012 ארמניה המשגשגת הפכה למפלגה הגדולה ביותר וזכתה בכ-47.5% מהקולות באותו מחוז, הרבה מעל הממוצע הארצי שעמד על 30%. בעוד במחוז הבחירה ה-28, שכלל את העיר אבוביאן ובמספר כפרים סמוכים, זכתה המפלגה ב-71% מהקולות.
פוהאן ואנג
פוהאן ((לשעבר שיאוהאן-פויו) ואנג; נולד ב-1980) הוא פסנתרן סיני.
ילדות ולימודים
פוהאן ואנג נולד בבייג'ינג, סין. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל חמש ובגיל שתים-עשרה התחיל ללמוד אצל ז'ין אייפינג, לי קויפאנג וז'ו גואנגרן בקונסרבטוריון למוזיקה בבייג'ינג. בשנת 1998 החל ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בהאנובר, גרמניה. בין מוריו שם פרופסור אריה ורדי ופרופסור מאטי רקאליו.
קריירה
ואנג מופיע ברסיטלים בסין וברחבי העולם, באירופה, ארצות הברית וישראל. בין השאר ניגן בפסטיבל רוויניה ובפסטיבל גילמור בארצות הברית, בפסטיבל בטהובן בגרמניה ובפסטיבל ארתור רובינשטיין בישראל. כמו כן ניגן כסולן עם תזמורות רבות, ביניהן תזמורת רדיו בוואריה במינכן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. באוקטובר 2007 ניגן פוהאן עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון וכן הופיע במסגרת "קאמרי בצהרי שישי" בראשון לציון בנגינת סונאטת האביב (עם אקרט לורנצן, כינור) וסונאטת האמרקלאוויר של לודוויג ואן בטהובן.
ואנג הוא גם מלחין והוזמן לכתוב את יצירת החובה ל"תחרות בטהובן" בבון, גרמניה.
פוהאן ואנג זכה בפרסים בתחרויות בינלאומיות לפסנתר. בפרס התחרות היוקרתית של ההוצאה לאור "ברנרייטר" זכה כפסנתרן הצעיר ביותר מאז ומעולם שזכה בתחרות זו. בשנת 2001 הגיע לשלב הגמר בתחרות "ואן קלייברן" בארצות הברית. ביפן נבחר להופיע כאחד מ"מאה הפסנתרנים של המאה ה-20".
בשנת 2012 חזר לבייג'ינג והתמנה לפרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של עיר.
מגמת התפשטותה של מנהטן צפונה
מגמת התפשטותה של מנהטן צפונה, המשולה לתהלוכת גורל בלתי נמנעת ו"מצעד במעלה העיר", מתייחסת למגמה הנדל"נית והחברתית-כלכלית צפונה לכיוון מנהטן עילית, דפוס היסטורי רב שנים מהמאות ה-17 עד ה-20. החל מניו אמסטרדם בקצה הדרומי של האי ועד התרחבות ההתיישבות הקולוניאלית האירופית, ומאוחר יותר אמריקאית במסגרת תוכנית חברי הוועדה משנת 1811, ללא הרף ולכיוון משותף.
כפרים חקלאיים לשעבר כמו הארסנוויל, קרמנסוויל והארלם הפכו ברציפות לפרברי תעשייה, פרברי מגורים ומחוזות עירוניים כשהשטח החקלאי לשעבר ביניהם התמלא.
היבטים כלכליים וחברתיים שונים הובילו לפיתוח במסלולים שונים, כמו עסקים, קמעונאות ובידור, והמעבר שלהם ממנהטן תחתית למידטאון מנהטן, אל מול אינטרסים של הארבע מאות והאליטות החברתיות של תקופות אחרות, שעקבו אחריהן מקרוב, לעיתים קרובות, לפני התיישבות עסקית ומגורים; כמה במקביל, מיעוטים אתניים בעיר ניו יורק הלכו בדרך משלהם, בעיקר שכונות אפרו-אמריקאיות מה-Five Points דרך מספר שלבי ביניים של עקירת קהילה להארלם.
פרויקטים מעטים הצליחו להאט את המגמה, אם כי חלק מהיבטים שלה אכן התיישבו באמצע המאה ה-20. במהלך המאה ה-19 העתיקו תיאטראות ברודוויי את מושבם ממנהטן תחתית דרך הבאורי למעלה בברודוויי, ולבסוף התמקמו מסביב לכיכר לונגאקר, שלימים שונה שמה לכיכר טיימס והיא החליפה את סחר הסוסים.
המגמה התהפכה במידה מסוימת במאה ה-21, בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר.
פרינץ
פרינץ (Prinz) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו נסיך. {{פירושונים|
ראו גם
}}
קרב הקדושים
קרב הקדושים (באנגלית: Battle of the Saintes) (9 באפריל - 12 באפריל 1782) היה הקרב הימי האחרון במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב ניטש בין צי בריטי בפיקוד אדמירל רודני לבין צי צרפתי בפיקוד אדמירל דה גראס. המלחמה נגד המושבות האמריקאיות המורדות הוכרעה אומנם חודשים אחדים קודם לכן, בעקבות ניצחונן בקרב צ'ספיק וכניעת הצבא הבריטי ביורקטאון; ברם, המאבק בין בריטניה לבין צרפת, בעלת בריתה של ארצות הברית ומי שסייעה לה באופן פעיל במלחמתה לעצמאות, נמשך בזירות אחרות. ההתנגשות בין הצדדים ארעה ליד איי הקדושים (Îles des Saintes ), בין גוואדלופ ודומיניקה, על רקע ניסיונה של צרפת לנצל את מפלות בריטניה כדי להשתלט על מושבותיה בים הקריבי (איי הודו המערבית). ניצחון הצי הבריטי בקרב לא השפיע אומנם על תוצאות מלחמתם של האמריקנים, אך הוא מהווה ציון דרך חשוב בתולדות הלוחמה הימית בעידן אוניות המפרשים. הייתה זו הפעם הראשונה בה חרג אדמירל מהמערך הטורי והחליף את הלחימה הפורמליסטית בשני טורים מקבילים בהבקעת טור אוניות האויב ופיזורו.
רקע
בעבר, הלוחמה הימית הייתה לחימה קרובה בין היריבים והתוצאות היו מידיות וברורות וניתן היה לדעת בוודאות מי המנצח ומי המפסיד, שבדרך כלל היה מושמד על אונייתו. כאשר החל השימוש במפרש ובכלי נשק כרובים ותותחים כנשק עיקרי, התפתחה לה גם שיטת לוחמה חדשה - שיטת הלוחמה בקו, היינו לירות מן הצד על האויב. כאשר ציי המלחמה אימצו שיטה זו, לא היה כל צורך להיצמד אל האויב, והקרבות נערכו מטווח הארטילריה. לאחר נפילת כוחם הימי של המעצמות ספרד והולנד, התחזקה ההגמוניה הצרפתית והאנגלית, כל אחת בגזרתה הימית שלה, ושיטת הלוחמה בקו הפכה לשיטה המקובלת בציים השונים. בצי האנגלי, "ספר הלוחמה הימית לחיל הים" אשר נכתב על ידי הדוכס מיורק היה לכלל הברזל בקרב האדמירלים בחיל הים האנגלי לדורותיו. הוראות אלו היו לניסיון אמיתי לייצר מערכת כללים ברורה תבניתית ומסודרת ללוחמה ימית. האנגלים נהגו לצאת אל הקרב באופן מסודר: שני ציים בקו ראשון מפליגים בקווים מקבילים, או עוקפים אחד את השני בכיוונים מנוגדים במהלך הקרב. הצרפתים אימצו גם הם שיטה דומה.
העליונות הבריטית באה לידי ביטויי ביכולתם להשתמש בכלי נשק שונים. הצרפתים במהלך הקרב נהגו לכוון למפרש והתורן של האונייה האנגלית, וזאת על מנת להוציא אותה מן השורה. האנגלים לעומתם, כיוונו אל "בין הרוח למים" מתוך מטרה לגרום לנזילות מסוכנות, וכן לפגוע באזור התותחים של הצרפתים ולהוציא אותם מכלל שימוש. בשיטת לחימה כזו, לא הייתה תוצאה חד משמעית ושני הצדדים יכלו להאמין שהם המנצחים בקרב. רק ברבע האחרון של המאה ה-18, האדמירלים האנגלים למדו שוב להילחם קרוב אל האויב ולהכותו עד חורמה. תקופה זו של לחימה אינטנסיבית החלה עם קרב הקדושים ב-1782, והייתה לאירוע מכונן בניצחונותיו של סר ג'ורג' רודני, אשר היה קפטן צעיר בתחנה הצפונית של אמריקה.
יציאה לדרך
באביב 1782 נשלח רודני אל הקאריביים, כאשר כוחה ומצבה הפוליטי של בריטניה מעבר לאוקיינוס האטלנטי באזור אמריקה היה קשה ומאוים. צ'ארלס קורנווליס נאלץ להיכנע בקרב יורקטאון, וניצחון הקולוניות האמריקאיות היה מובטח. הכוח הצרפתי בקאריביים אוחד עם כוחו של המפקד גראסה, אשר יצא כמפקד העליון עם כוחות מן הקולוניות האמריקאיות- ספרדיות, על מנת להשתלט על ג'מייקה אשר הייתה המרכז של הכוח הבריטי והמסחר הבריטי אזור הקריביים.
מלח אנגלי בשם קמפנפדיט פרץ עם אוניתו אל פי התעלה והרס אונית אספקה של המפקד גראסה. בעקבות זה, רודני לקח ארבע אוניות קו, ולאחר מעבר סוער הצליח להגיע לברבדוס ב 17 בפברואר 1782. בשייטו לאנטיגואה, הוא לקח לידיו את השליטה על הצי ששהה באזור הקאריביים, צי שהיה בפיקוד הוד כאשר רודני היה באנגליה. מאנטיגואה לקח רודני את הצי לסנט לוסיה, והקים את בסיסו הראשי במפרץ גרוס איסלט, שהיה בסיס הפעולה המועדף על הבריטים במלחמות עברו.
הצי של המפקד גראסה היה במרחק ארבעים מייל צפונה משם, במפרץ מצודת רויאל במרטיניק. במהלך חודש מרץ, שני הציים התכוננו לקרב בים. רודני קיבל סיוע מאנגליה אשר ללא ספק נתן לו יתרון צבאי. היו לו 36 מפרשי אוניות קו אל מול 30 שהיו עם המפקד גראסה במרטיניק. בצי האנגלי היו 5 אוניות תלת מפלסיות, שלוש מהן נשאו כ 98 פגזים, ובשתיים האחרות כ 90 פגזים. היו לו 21 74', 70 פגזים ו9 תותחי 64'. לצי הצרפתי הייתה אוניית מלחמה גדולה אחת, אונית הדגל של המפקד גראסה, ה"וילה דה פאריז" עם כ 104 פגזים. היו לו 4 אוניות עם 80 פגזים, 20 אוניות עם 74 פגזים, אונייה אחת עם 70 ושלוש אוניות עם 64. לרודני היה יתרון של כמאתיים פגזים, ושל כשש אוניות. הטכנולוגיה של הצבת הנשק על אוניות האנגלים הובילה לכך שהם יכלו לירות אש חיה על האוניות הצרפתיות כאשר חלפו לידן למשך יותר זמן, מה שלא היה אפשרי לצרפתים. בנוסף הציבו האנגלים על הסיפון תותחים עם קליבר גדול, מה שאפשר יריות כבדות כאשר האוניות היו קרובות זו לזו, היה זה נשק שטרם היה מוכר לצי הצרפתי. אוניותיו של רודני גם היו מצופות בנחושת. מה שאומר פחות זיהום כאשר האוניות חיכו מחוברות לעוגנים שלהן, וכמו כן יותר מהירות כאשר יוצאים לים (חיכוך מינימלי). אוניותיו של המפקד גראסה הובילו כוחות צבא שצריכים היו להגיע לג'מייקה, אותם רצה להוריד בהזדמנות הראשונה, אולם רודני המתין בסנט לוסיה ושלח את הפריגטה "אנדרומאץ'" בפיקוד קפטן ביירון לשוט אל מול מרטיניק לעקוב אחרי הצרפתים.
ב-7 באפריל 1782, יצא המפקד גראסה ממרטיניק עם 35 אוניות קו, כולל 2 אוניות עם כלי ירייה 50", ושיירה של יותר מ 100 אוניות משא, להיפגש עם הצי הצרפתי שכלל 12 אוניות קו ו 15,000 חיילים שנועדו ללכוד את האי ג'מייקה שהיה תחת שליטה בריטית. מסעו של הצי הצרפתי נעצר על ידי רודני ו 36 אוניות הקו שלו.
הקרב
בשעות בין ערביים, ב 8 באפריל, ראה קפטן ביירון כי הצרפתים יוצאים ומיהר לסנט לוסיה על מנת לדווח כי המפקד גראסה יצא אל הים. רודני יצא אל המרדף ביודעו כי למפקד גראסה יש יתרון של כמה שעות עליו. מטרתו של גראסה הייתה להימנע מקרב, להוריד את הכוחות על חופי ג'מייקה במפרץ סאן דומינגו, ולהצטרף לבני בריתו הספרדים. רודני החליט לשוט על קו האיים הקריביים שנפרש היישר מפוארטו ריקו לסאן דומינגו. בליל ה 8 באפריל הגיעו הבריטים אל מול מרטיניק. בבוקר המחרת מראה אוניות מפרש הוכיח לרודני כי בחר את הדרך נכונה, הצרפתים היו במרחק ראייה.
הצי של רודני הסתדר בקו סביב לאי ונחלק לשלוש מחלקות: הוד על המחלקה הראשונה עם ה "ברפלאור" עם פגזי ה 90, רודני עם ספינת הדגל בעלת שלושת המפלסים, ה"פורמידבל" עם 98 פגזים הייתה במרכז. האזור האחורי נשמר על ידי האדמירל סמואל דרייק. משב רוח מילא את מפרשיו של הוד, אשר מיהר לכיוון שתי אוניות צרפתיות שהיו באזור. אחת האוניות הצרפתיות הצליחה לעבור מתחת לקו האש של האנגלים, והשנייה מיד אחריה. הסיבה לכך הייתה כי רודני לא נתן את הסימן להתחיל בלחימה, ואז היה נהוג לפעול בצורה מאורגנת על פי קודי פעולה ויוזמה חופשית לא הייתה מתקבלת בברכה. כאשר מילאה הרוח את מפרשיו של המפקד גראסה, הוא סימן לאוניות המטען לצאת בשיירה לכוון צפון מערב, בעוד הוא החל לשוט עם צי אוניות המלחמה לכיוון התעלה בין דומיניקה לגוואלדופ, במחשבה שרודני ישוט אחרי אוניות המלחמה ויעזוב את השיירה לנפשה. התעלה אליה פנה המפקד גראסה מכונה מעבר הקדושים, מאחר שבאזור הצפוני שלה יש סלעים קשים.
רודני החל לרדוף אחרי הצרפתים: איגף את כוחו של הוד והחל לירות לכיוון התרנים והמפרשים של הצרפתים, הוד שיתף פעולה על מנת לפגוע בכל אונייה ולגרום כמה שיותר נזק. האנגלים החליטו לנצל כל משב רוח לאורך ציר תעלת הדומיניקה. הרוח שוב שקטה והותירה את שני הציים שטים על המים במרחק ראייה, אבל לא במרחק פגיעה. שני הצדדים היו עסוקים כל הלילה בתיקון הנזקים. במהלך ה 11 לחודש ניסה גראסה לנצל משבי רוח לא יציבים ולחצות את מעבר הקדושים, אולם ללא הצלחה. אחר הצהריים, כאשר חלק מאוניות הצי הצרפתי היו מערבית למיצרים, הצליח רודני להתקרב לטווח פגיעה. על מנת להציל את האוניות מפגיעה החליט גראסה לצאת מהמיצרים במשב הרוח הראשון שיאפשר זאת, ובכך ויתר על השגי שעות רבות של מאמץ במיצרים ועל יתרונו המובהק. בשעות החשכה היו שני הציים מערבית למיצרים, והיה ברור לרודני כי גראסה ינסה להימלט משם בשעות החשכה. בלילה נע רודני עם כיוון הרוח כך שבבוקר 12 לחודש היה כבר במרחק בו יכל לפגוע בצי הצרפתי, בעוד האחרון עסוק היה בלייצב קו לאורך 8 מייל ימי.
לא רחוק מאוניות הקו של הצי הצרפתי נגררה פריגטה אשר בלילה התנגשה באונית הצי ונגרם לה נזק רב. גראסה רצה להוציא אותה משם לכיוון גוואדלופ. הוראות הקרב אבדו במהלך הלילה ורודני, אסף כמה אוניות והתכוון לתקוף את הפריגטה. זה הוציא מהמפקד גראסה את ההיסוס האחרון מן הקרב. הצי הצרפתי החל להתארגן לתקיפת האנגלים. במהרה נראו האוניות הצרפתיות מתארגנות לקו תקיפה. האוניות האנגליות כבר עלו על המסלול אשר יביא אותן סמוך לאוניות הצרפתיות (במרחק ירייה), כאשר האונייה מרלבורו תדאג שהמעבר יהיה קרוב.
הארטילריה החלה, ושיטת הירי של האנגלים עם תותחים תוך כדי מעבר אוניות האויב הייתה להם ליתרון. באוניות הצרפתיות של המפקד גראסה העמוסות לעייפה באנשים המצב היה קשה וההרג רב. לקצינים כבר היה קשה להשאיר את התותחנים על הרובים. הצרפתיים החלו לזרוק גופות מתים מן הסיפון, מה שהוביל למראה מעורר פלצות של כרישים שהחלו לנגוס ולריב על בשר האדם. הקרב הימי נמשך: לאורך כ 5 מייל הסתדרו האוניות בקווי לחימה והמשיכו להילחם. האוניות הצרפתיות יצרו מיסוך עשן ואיגפו את האנגליות כאשר היו צריכות להתכונן למטח יריות נוסף.
ה"דיאמה", הפכה במהרה לגרוטאה, ואוניות הירכתיים היו מאחוריה, עם צוותיהן מבולבלים, ולא ידעו מה לעשות, כי אוניות אנגליות יורות עליהם מכול צד. עוד פער נוצר והאנגלים שעטו לעברו דרך מסך העשן והמשיכו לירות. לפתע שככה הרוח, האוניות לא זזו יותר ומיד נראתה מידת הנזק: הצי הצרפתי היה מופרד ושבור ל 3 חלקים. מדרום, היו אוניות החנית (ראש) תחת הנהגת אוניית "הבוגין וילה", ללא כל אויב לידן. ה"וילה דה פאריז", יצרה קבוצה שנייה עם מספר אוניות, כאשר הצי האנגלי מפגיז אותן. אוניות הירכתיים של הצרפתים בהנהגת וארדיל התרכזו יחד עם אוניות המרכז בעקבות המהלך של רודני, כאשר צי אונייתו של הוד וכל אלו ששטו בעקבות ה"פורמידבל" מרוכזות לידם. בעקבות נפילת הרוח, פסקה הלחימה כמעט לחלוטין מאחר שהאוניות כבר לא היו בטווח. כאשר הרוח שבה מפקד ה"בוגין וילה" לא עשה כל מאמץ לחזור ולעזור לגראסה, רק אחת מן אוניותיו ניסתה לחזור אל אזור הקרב. גראסה ניסה לברוח מערבה אולם הוד כבר איגף אותו, ולא אפשר לו לעבור. בינתיים רודני ודרייק הביסו את וארדיל בירכתיים. האונייה "דיאמה" נפגעה קשות. פריגטה ניסתה לבוא ולגרור את ה"גלוריוס" משם, אולם הקפטן לא אפשר לה, כי חשש שתישבה בידי האנגלים, ולכן במו ידיו חתך את חבל הגרירה ונכנע. ההתקפה האנגלית הייתה מרוכזת כעת במרכז הקו, או במה שנותר ממנו: היריות נורו לעבר אוניית הדגל הענקית, אל התורן ואל גוף הספינה. אט אט חלקים מן הספינה החלו ליפול. על הסיפון היו מתים רבים. גראסה המשיך להילחם על כבודו, לא על ניצחון. הוא המשיך לירות, עד שאונייתו של הוד, ה"נסיכה" התקרבה והחלה לכתוש את אונייתו. לבסוף הורד הדגל, וגראסה נכנע, הוא ירד אל אוניתו של הוד ה"נסיכה", ומסר את חרבו. רודני לא ניסה לרדוף אחרי האוניות הצרפתיות שהיו הרחק מצפון מערב וממערב, מפוזרות להן. אלא לקח את הצי והפליג לג'מייקה.
תוצאות
מניין האבדות בצד הבריטי עמד על 243, בנוסף ל-816 פצועים. שני קפטנים מתוך 36 האוניות נהרגו. האובדן בצד הצרפתי בהרוגים ופצועים מעולם לא צוין, אולם מתוך הקפטנים שישה מתוך שלושים נהרגו. ישנה הערכה כי מספר החללים בקרב הצרפתים הגיע עד לכ-8000 איש. בסך הכל יותר מ-5000 חיילים ומלחים צרפתים נלקחו בשבי על ידי הבריטים. מספר זה מראה כי היה כוח אדם רב על האוניות אותו התכוונו הצרפתים להניח על חופה של ג'מייקה. מתוך הצוות של ה"וילה דה פאריז", יותר מ-400 איש נהרגו, ויותר מ-700 נפצעו.
הקרב סיכל את תקוותם של הספרדים והצרפתים לכבוש את ג'מייקה מידי הבריטים. רודני קיבל תואר אצילות בעקבות ניצחונו בקרב.
הקרב עורר מחלוקות עקב שלוש סיבות:
התוצאה הישירה של הקרב והניצחון הבריטי בו הייתה שההסכמים שנחתמו על סחר באזור כשנה לאחר מכן היו לטובת האנגלים, אולם אנגליה הרוויחה יותר מהישג רגעי, והייתה זו תחילתה של תקופת ניצחונות ימיים בלתי רגילים אשר נתנה לאנגלים מוניטין ימי ארוך טווח. את הקרב סיכם רודני כך: "הייתה זו תחילתה של לוחמה ימית מזהירה ועם זאת מחושבת היטב, אשר הובילה לקרב טרפלגר, והפכה את אנגליה לגברת הראשונה של הים.".