cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד טברסקי (עיתונאי)
ביוגרפיה
בשנת 1974 עלה לישראל עם תנועת הבונים והיה מהמייסדים שהקימו מחדש את קיבוץ גזר, שם התגורר. בישראל היה העורך של שדמות ושל הירחון האנגלי החודשי של תנועת העבודה Spectrum. הוא הצטרף למפלגת העבודה ועבד עם אבא אבן והיה לאחראי לקשרים בינלאומיים של המפלגה וכן שימש כעוזר פרלמנטרי. הוא שירת בחיל התותחנים הישראלי במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1986 חזר לארצות הברית עקב בעיות בריאות של אביו. בשנת 1990 החל העיתון היהודי האמריקאי "פארווערטס" (The Forward) לפרסם עיתון באנגלית וטברסקי שימש כעורך משנה במשרד בוושינגטון די.סי. כעורך בעיתון פרסם כתבת תחקיר אודות ג'ונתה קול (Johnnetta B. Cole), אשר הייתה מועמדת על ידי הנשיא ביל קלינטון לתפקיד שרת החינוך. במאמר חשף כי קול הייתה חברה בוועד של ארגון שלפי החשד היה קשור לממשלו של פידל קסטרו בקובה ובכך סיכל את המינוי.
לאחר שעזב את ה"פארווערטס" היה העורך של העיתון היהודי של ניו ג'רזי New Jersey Jewish News. אחר כך הצטרף לעיתון The New York Sun כעורך חוץ ובעל טור.
הוא נישא לעיתונאית הישראלית גיני מדבדב והיה אב לשני בנים. הוא נפטר בשנת 2010 כשהוא בן 60.
סיטרואן קסארה
סיטרואן קסארה (צרפתית: Citroën Xsara) היא מכונית משפחתית מתוצרת חברת סיטרואן הצרפתית. הקסארה היא ממשיכת הדגם סיטרואן ZX ותכנון השילדה שלה מבוסס באופן חלקי על השלדה של ה-ZX. בדומה ל-ZX הקסארה חולקת רכיבים מכניים רבים עם הדגם המקביל של השותפה פיג'ו, ה-306.
לקסארה מספר תצורות: הדגם הבסיסי בתצורת האצ'בק חמש דלתות, דגם שלוש דלתות "קופה" ודגם סטיישן (ברייק). בשנת 1999 הוצגה הקסארה פיקאסו. זהו דגם בתצורת מיניוואן בעל צורה מעוגלת ומרחב פנימי מוגדל. הפיקאסו הייתה התשובה של סיטרואן למתחרה הצרפתית רנו שהציגה ב-1996 את גרסת המגאן סניק.
הקסארה יוצרה מ-1997 ונמכרה ב-1.5 מיליון יחידות עד החלפתה בדגם ה-C4 בשנת 2004. גרסת הפיקאסו המשיכה להימכר תחת השם קסארה פיקאסו על להצגת המחליפה ב-2006, הC4 גראנד פיקאסו, דגם מוגדל בעל שבעה מושבים, בהמשך הוצגה גם גרסת חמישה מושבים. יצור ושווק הקסארה ממשיך בסין, ברישיון של סיטרואן.
בשנת 2000 עברה הקסארה מתיחת פנים ונקראה קסארה-II. מתיחת הפנים כללה הקשחת מתלים לשיפור הניהוג והאחיזה על חשבון הרכות, גרסאות מנועים חזקות, עיצוב החזית מחדש (מגן קדמי ופנסים), ומספר שינויי פנים. ב-2001 נוסף מוט לצד ההגה המאפשר שליטה במערכת השמע מבלי להסיר את הידיים מההגה.
הקסארה משמשת את משטרת יוון בתור ניידת סיור.
יחסי בולגריה–ליטא
יחסי בולגריה–ליטא הם יחסי החוץ בין בולגריה לליטא.
סקירה כללית
ממלכת בולגריה כוננה יחסים דיפלומטיים עם לטביה ב-3 בנובמבר 1924. ב-26 באוגוסט 1991 הכירה בולגריה ברפובליקה העצמאית של ליטא, וב-10 בספטמבר 1991 שתי המדינות חזרו וכוננו יחסים דיפלומטיים, לאחר פירוק ברית המועצות. כיום, שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
מאז חידוש היחסים הדיפלומטיים נחתמו בין המדינות ההסכמים הבילטרליים הבאים: הסכם להובלה בינלאומית של נוסעים ומטענים בכביש (נחתם ב-1995, אושרר ב-2002), הסכם לשיתוף פעולה סחר-כלכלי ומדעי-טכני (1996), הסכם על נוהל נסיעה ללא ויזה (1996), הסכם על שיתוף פעולה בתחומי החינוך, המדע, הלימודים והתרבות (1996), הסכם על מסגרת יחסי ידידות ושיתוף פעולה (נחתם ב-1996, אושרר ב-1997), הסכם על הכוחות המזוינים של הרפובליקה של ליטא, המשתתפים בכוחות המזוינים הרב לאומיים "KFOR", התנאים והנהלים למעבר דרך שטחה של הרפובליקה של בולגריה (2000), ההסכם על הימנעות מכפל מס על הכנסה והון ומניעת העלמת מס (2006), הסכם להגנה הדדית על מידע מסווג (2007), הסכם לשיתוף פעולה בתחום התיירות (2009).
יחסים כלכליים
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא לבולגריה הסתכם ב-169.5 מיליון אירו, ובולגריה הייתה שותפת הסחר ה-31 של ליטא במונחים של נפח סחר. היצוא הסתכם ב-92.8 מיליון אירו, ואילו היבוא הסתכם ב-76.7 מיליון אירו. היבוא כלל בעיקר מוצרים פרמצבטיים (20%), מכונות חשמליות וחלקיהן (10%), מכשירים מכניים, דוודים וחלקיהם (10%), צמר, חומרים לא ארוגים, חוטים (9%), קקאו ומוצריו (7%), פלסטיק ומוצריו (5%) ועוד. לפי גודל ההשקעות הזרות הישירות בליטא, בולגריה נמצאת במקום ה-58 (ההשקעות מסתכמות ב-0.34 מיליון אירו). בתורו, גודל ההשקעות הישירות של ליטא בבולגריה ב-2020 היה 100.62 מיליון אירו.
סינמסקופ
סינמסקופ (מאנגלית: CinemaScope) היה פורמט להצגת סרטים במסך רחב, שהיה בשימוש רב בין 1953 ל-1967. מאז מצולמים רק מעטים מהסרטים בפורמט זה. פורמט אנאמורפי מאפשר לעבד את הסרט עד ליחס של 1:2.66, יחס כפול מזה שהיה נהוג עד אז, של 1:1.33. אף על פי שפורמט הסינמסקופ בוטל לאחר מספר שנים לטובת שיטות טכנולוגיות חדשות יותר, השיטה האנאמורפית להצגת סרטים, שהתחילה עם הסינמסקופ בשנות ה-50 ממשיכה עד היום.
סינמסקופ היא שיטת צילום והקרנה של סרטים כך שתמונות הסרט מנצלות טוב יותר הן את שטח הפילם והן את שטח מסך הקולנוע. בפילם של סינמסקופ אין קטע של רווח שחור בין התמונות ובעת ההקרנה הסרט תופס שטח רחב יותר על מסך בית הקולנוע. כדי להקרין סרט בסינמסקופ, בית הקולנוע צריך להצטייד במסך רחב ובעדשות סינמסקופ למקרנה. אם סרט סינמסקופ מוקרן בעזרת עדשה רגילה, התמונות נראות מעוותות על המסך – השחקנים נראים כאילו הם גבוהים ורזים מאוד.
צילום סרט בסינמסקופ דורש גם הוא ציוד מיוחד ויקר. על כן מרבית הסרטים אינם מצולמים בסינמסקופ.
הסרט הראשון בסינמסקופ היה "איך להינשא למיליונר"  של הבמאי ג'ין נגולסקו, אולם הוא היה השני שהוקרן בבית הקולנוע, שכן הסרט "הגלימה" בבימויו של הנרי קוסטר ובכיכובו של ריצ'רד ברטון היה הראשון בסינמסקופ שהוקרן בהקרנה מסחרית.
אורן יאדגר
אורן יאדגר (נולד ב-1 ביוני 1976) הוא שחקן וסטנדאפיסט ישראלי.
ז'אן ז'אק פאבייה
ז'אן-ז'אק פַאבִייֶה (בצרפתית: Jean-Jacques Favier; 13 באפריל 1949 – 19 במרץ 2023) היה מהנדס ואסטרונאוט צרפתי. טס לחלל במסגרת טיסת המעבורת STS-78, במהלכה צבר כ-405 שעות טיסה בחלל. היה סגן מנהל סוכנות החלל הצרפתית לטכנולוגיות מתקדמות. עד למותו היה ראש תוכנית המחקר באוניברסיטת החלל הבינלאומית.
אורן יאדגר
ביוגרפיה
בנעוריו היה חבר בלהקת השכנים של צ'יץ', והיה הראשון שגילם את תפקיד שמואל הנביא במחזמר "דוד", מ-1992 עד 1994. בצבא שירת בתיאטרון צה"ל. הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 1987 השתתף ברצועה רואים 6/6 ובשנת 1998 הופיע ברצועה עובר כל גבול. הופיע בסדרה פרנקו וספקטור התארח בפינת הספורט באקזיט. בשנת 2005 הופיע בסרט הקולנוע "ריקי ריקי", השתתף בסרט הסטודנטים מלחמת המלבי בתפקיד ציון ושיחק בסדרה חדר מלחמה.
ז'אן ז'אק פאבייה
ביוגרפיה
פאביה נולד בקל, גרמניה. בצעירותו למד בשטרסבורג, צרפת. פאבייה סיפר כי הוא הושפע מטיסתו לחלל של יורי גגארין, וכי חלם להיות אסטרונאוט וטייס.
היה בעל תואר ראשון בהנדסה מבית הספר הגבוה הלאומי ללימודי אלקטרוכימיה ואלקטרו-מטלורגיה בגרנובל אותו סיים בשנת 1971. השלים דוקטורט בהנדסה בית הספר הגבוה הלאומי ללימודי כרייה, פריז ודוקטורט בפיזיקה ומטלורגיה מאוניברסיטת גרנובל.
אורן יאדגר
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2007 שיחק בסדרה החברים של נאור בתפקיד פיקאסו ושיחק בסדרה מרחק נגיעה בתפקיד אורח בעל החניון. בשנת 2008 שיחק בסרט סוף שבוע בתל אביב בתפקיד שאול ובסדרה לה לה לנד. בשנת 2009 שיחק בסדרה הבורר בתפקיד אורח אמירם.
בשנים 2008–2010 שיחק בסדרת הנוער האי בתפקיד קאיראן, התגלמות השטן ואביה של רומי (רוני הדר). בשנים 2009–2010 השתתף בתוכנית הריאליטי של ניקלודיאון הקרמבויז בתפקיד חבקוק בן ציון / משה שוקי מעשוש. בשנת 2010 שיחק בסדרה חיים אחרים בתפקיד אורח גורו והשתתף בסדרת הנוער מבצע קיפוד בתפקיד רשף.
ז'אן ז'אק פאבייה
ביוגרפיה
במשך שנים שימש פאבייה כיועץ למנהל המרכז הצרפתי לחקר אנרגיות אלטרנטיביות ואנרגיות אטום (CEREM), הסוכנות הממשלתית לאנרגיה גרעינית ולמקורות אנרגיה חלופיים (CEA). במסגרת תפקידו פיתח תוכניות מחקר, כולל תוכנית MEPHISTO, שיתוף פעולה בין נאס"א וCNES. בין התוכניות שפיתח ניסויי מיקור כבידה ובדיקת חומרים, וניסויים נוספים לאסטרונאוטים בחלל.
אורן יאדגר
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2012 שיחק בסרט הדילרים בתפקיד שאול. בשנת 2014 שיחק תפקיד אורח בסדרה פולישוק בתפקיד טייכמן ובתפקיד אורח בסדרה 70 מיליון סיבות לעושר בתפקיד ימיני וכן שיחק בסרט הסטודנטים עד מתי מאדים בשנת 2060 בתפקיד רס"ל לאוניד.
ז'אן ז'אק פאבייה
ביוגרפיה
MEPHISTO שוגר לחלל כמתעד ניסוי בשנים 1992–1994, ופאבייה היה המדען הראשי בתוכנית. בנוסף היה המדען הראשי ביותר מ-10 ניסויים שבוצעו בחלל, בשיתוף פעולה עם נאס"א, סוכנות החלל האירופאית וסוכנות החלל הרוסית.
פאבייה נפטר במרץ 2023. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
אורן יאדגר
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2016 שיחק בתפקיד אורח "מתילדה" בסדרת הנוער גרעינים.
ז'אן ז'אק פאבייה
כאסטרונאוט
בשנת 1985 סוכנות החלל הצרפתית (CNES) פרסמה קול קורא עבור אסטרונאוטים שאינם טייסים, אלא מתחום המדע וההנדסה. פאבייה נבחר והצטרף לכיתת האסטרונאוטים. הוא היה אמור לטוס במעבורת החלל הרוסית, אולם זו לא טסה. לאחר הכשרתו חזר לעבודתו כמדען וחיכה להקצאה לטיסה בחלל.
אורן יאדגר
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנים 2017–2018 שיחק בעונות השנייה והשלישית של סדרת הילדים "גינג'י" בתפקיד בראד.
ז'אן ז'אק פאבייה
כאסטרונאוט
כדי לשפר את סיכויו לטוס לחלל, בשנת 1992 לקח שנת שבתון מעבודתו ועבר למרכז טיסות החלל מרשל, באלבמה. שם שימש כ-CAPCOM, אחראי על התקשורת בין חדר הבקרה לבין האסטרונאוטים בתחנת החלל הבינלאומית, והיה האדם הראשון שאינו אמריקאי בתפקיד זה. הוא נבחר על ידי נאס"א כמומחה משימה ב-1992.
אורן יאדגר
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2019 שיחק בסרט "מראות שבורות".
בשנת 2021 השתתף בסדרת הטלוויזיה מלכת היופי של ירושלים
ז'אן ז'אק פאבייה
כאסטרונאוט
הוא הוצב כגיבוי למומחה מטען לטיסת המעבורת STS-65, לניהול מעבדת המיקרו כבידה הבינלאומית (IML-2). במהלך המשימה הוא תמך בצוות בתור מתווך הממשק של הצוות במהלך תפקוד המטעד ממרכז הבקרה מרשל באלבמה.
בשנת 1996 טס פאבייה לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת מעבורת החלל קולומביה STS-78 ושהה בה 17 יום. הטיסה, שהתקיימה מ-20 ביוני ועד 7 ביולי 1996, נועדה לבחון ניסויי מיקרו כבידה במעבדת ספייסלאב. הניסויים כללו מחקרים מ-10 מדינות שונות ו-5 סוכנויות חלל, והייתה המשימה הראשונה בעלת ניסויים מלאים במיקרו כבידה המשלבים מדעי החיים, בסיס למעבדה הקיימת בתחנת החלל הבינלאומית. טיסת STS-78 נמשכה 405 שעות ו-48 דקות, והקיפה את כדור הארץ 271 פעמים.
לאחר טיסתו לחלל
כשחזר מהחלל פאבייה נשאר בארצות הברית עד סוף שנת 1996, ואז החליט לחזור למשפחתו בצרפת. לימים יספר כי הודות לכך הוא לא הוצב במשימת STS-107, שהסתיימה באסון מעבורת החלל קולומביה.
פאבייה היה ראש תוכנית המחקר של אוניברסיטת החלל הבינלאומית וגם חבר מועצת היועצים של האוניברסיטה. הוא היה בין המייסדים של חברת לווינות לחישה מרחוק הנקראת "Blue Planet", שמטרתה לבנות מערך מיקרו-לוויינים שיצלמו ברזולוציה של 1 מטר.
סאן דור
סאן-דור נתיבי אויר בינלאומיים בע"מ, או בקיצור סאן דור היא חברה ישראלית המשמשת כמותג התעופה של אל על עבור טיסות שכר וטיסות עונתיות. בסיס הפעולה של החברה הוא בנמל התעופה בן-גוריון, ורוב טיסות המותג מופעלות על ידי אל על.
היסטוריה
ב-1 באפריל 2011 שללה רשות התעופה האזרחית מחברת סאן דור את רישיון ההפעלה המבצעי, בעקבות אי-עמידתה בתקנות הישראליות ובסטנדרטים בינלאומיים. בין השאר נאמר כי החברה פעלה ללא שלד ניהולי וביצועי מלא כנדרש מחברת תעופה וכי התבססה לחלוטין על התשתיות של חברת האם אל על. בעקבות שלילת רישיונה החלה החברה לפעול כמשווקת טיסות שכר עבור אל על ובמקביל פעלה לחידוש הרישיון.
בפברואר 2020 נפסקו טיסות החברה עקב מגפת הקורונה בישראל.
בספטמבר 2020 נרכשה החברה על ידי איש העסקים החרדי אלי רוזנברג. בינואר 2021 החליט רוזנברג על שינוי במדיניות החברה, לפיו יופסקו חבילות נופש המשלבות טיסות הממריאות בימי שבת.
בפברואר 2023 הכריזה חברת סאן דור כי תפעיל 4 טיסות שבועיות לאיסטנבול לאחר 16 שנים שלא הייתה פעילות של חברות תעופה ישראליות בטורקיה. הטיסה הראשונה יצאה ב-30 במרץ 2023.
יעדי סאן דור
סאן דור טסה בטיסות סדירות ל-11 יעדים: ליובליאנה, סלוניקי, טיווט, איסטנבול, פאפוס, לרנקה, פורטו, נאפולי, טביליסי, שארם א-שייח' וזאגרב.
צי המטוסים
החברה מפעילה באופן קבוע 2 מטוסים מדגם בואינג 737-800 (שייכים לאל על) בעלי 185 מושבי מחלקת תיירים ועוד 2 מושבי מחלקת עסקים שמשמשים את צוות הטיסה למנוחה. בפועל, כל מטוס בצי אל על יכול לבצע את טיסות המותג.
בעבר חכרה החברה מטוסים מחברת Air Explore הסלובקית.
החברה חוכרת כ-2 מטוסים מדגם בואינג 737-800 מחברת SmartWings.
ג'ון קרנק
ג'ון קרנק (1746–1816) היה הוגה ואיש כמורה אנגלי, שנודע בעיקר כמורה של תומאס ג'ונס.
אביו של ג'ון קרנק, ג'יימס קרנק (1707-1780), ואחיו התאום ג'יימס קרנק הצעיר (1746-1826) היו ציירים. קרנק סיים את לימודיו התיכוניים בעיר סדבר שבמחוז קאמבריה באנגליה. בראשון ביולי 1767, בגיל 21, החל ללמוד (כ"סיזאר" - סטודנט המשלם שכר לימוד מופחת) בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'.
באוניברסיטה השלים את לימודיו לתואר ראשון ב-1771, ולתואר שני ב-1774 נעשה חבר בקולג' טריניטי ב-1772, ומונה לסגן-כומר של הפרבר צ'סטרטון ב-1774, ולסגן-הכומר של הכנסייה הגדולה של סט. מרי  ב-1784, שם כיהן עד 1792. היה הויקאר של הכפר הקטן שודי קמפס בשנים 1792-1798, ואז הוויקאר של הכפר גיינפורד  שבדרהאם מ-1798 עד מותו ב-6 בספטמבר 1816.
אלכימיה
אלכימיה (מערבית: الكيمياء, "אל-כִּימיאא") היא תחום של חקר החומרים בטבע, שהתפתח החל משלהי העת העתיקה (המאה ה-5) ולאורך ימי הביניים. בראייה מודרנית, ניתן לראות באלכימיה שילוב של כימיה, פיזיקה, רפואה, מיסטיקה ודת. האלכימיה הושפעה רבות מתאוריית ארבעת היסודות שפותחה במסגרת הפילוסופיה היוונית. התאוריות האלכימיות השונות הניחו קיומם של מספר יסודות מצומצם שיכולים לעבור טרנספורמציות שונות. האלכימאים הבחינו שלחומרים שונים (אלכוהול למשל) ישנה השפעה על הפיזיולוגיה האנושית. בעקבות זאת רובם הניחו שבחומרים השונים כמוסים כוחות נסתרים, לעיתים כוחות מאגיים, ושמו להם למטרה לגלות כוחות אלו. בחלוף השנים התפתח מתוך האלכימיה מדע הכימיה המודרני, והמחקר האלכימי הצטמצם במידה רבה מאוד.
בנוסף לניסיון לגלות את סגולותיהם הכמוסות של החומרים השונים, שאפה האלכימיה להשיג שתי מטרות עיקריות: אלכימאים רבים האמינו בקיומה של אבן החכמים, חומר מופלא שיכול לסייע להשגת מטרות אלו.
בעבר רווחה ההשקפה שאלכימיה היא פעילות קדם מדעית, בעיקר בגלל רכיביה המיסטיים, אולם כתיבה היסטורית עכשווית נוטה לדחות טענה זו ולהחשיבה כפעילות מדעית. זאת משום שעל אף שהתאוריות האלכימיות היו שגויות (כמו רוב התאוריות המדעיות בעבר, וסביר להניח שחלק מהתאוריות המדעיות העכשוויות), האלכימיה, הן ברמה התאורטית והן ברמה הפרקטית, סיפקה מסגרת שיטתית ואפקטיבית לסיווג תופעות כימיות, ולשליטה עליהן, ובכך אינה שונה מכל מדע אחר.
עדויות ראשונות לשימוש אלכימאי בחומר נמצאו במצרים העתיקה. הכהנים במצרים עסקו בחניטת גופות, דרך יעילה לשמר גופות כמומיות ובעוד מספר תחומים שייחשבו, לימים, כאלכימיים. אלכימיה הייתה נפוצה מאוד במזרח הרחוק ובמצרים בעת העתיקה. הערבים שילבו את הידע ההלניסטי והסיני ופיתחו תאוריות ושיטות עבודה באלכימיה – כאמור, מקור המונח הוא ערבי. בימי הביניים חדרה האלכימיה הערבית לאירופה שם נרדפו האלכימאים על ידי הכנסייה שתפסה אותם כמכשפים, אך האצולה חיפתה עליהם מתוך תקווה שכשיצליחו האלכימאים ליצור זהב, יתעשרו המחפים עליהם. במאה השבע עשרה נדחקה האלכימיה לטובת תאוריית הפלוגיסטון, שהוחלפה בהמשך על ידי תאוריית החמצן של אנטואן לבואזיה.
ארבעת היסודות
ביוון העתיקה פותחה תאוריית 'ארבעת היסודות' על ידי הפילוסוף אמפדוקלס, שגורסת כי כל החומר בעולם מורכב מארבעה יסודות: מים, אש, אוויר ואדמה. חכמי יוון אחרים, אם כי לא כולם, הסכימו עם המסגרת התאורטית שהניחה קיומם של מספר יסודות מצומצם בלבד בעולם, אך דעותיהם נחלקו בנוגע לפרטי התאוריה. מהתקופה ההלניסטית ועד להופעת מדע הכימיה שלטה במחשבה האירופית והערבית תפיסת היסודות של אריסטו. לפי אריסטו, השוני בין היסודות הוא בתכונותיהם, ולכל יסוד שתיים מארבע תכונות: חום, קור, יובש ולחות.
תאוריה זו היא אבן פינה באלכימיה הערבית והאירופית של ימי הביניים. כמו כן, נוספו בימי הביניים כמה יסודות נוספים לרשימה, אך היא לא מנתה יותר מעשרה יסודות. גם תכונות אחרות נוספו לתאוריה.
המתכות וכוכבי הלכת
מהתקופה ההלניסטית ועד לעת החדשה, הכירו האסטרונומים שבעה גרמי שמים במערכת השמש: השמש, הירח, כוכב חמה (מרקורי), נוגה (ונוס), מאדים (מארס), צדק (יופיטר) ושבתאי (סאטורן). כמו כן, גם מספר המתכות המוכרות עמד על שבע: זהב, כסף, נחושת, ברזל, עופרת, בדיל וכספית. מאחר שמספר המתכות ומספר הכוכבים התאימו, יצרו האסטרונומים והאלכימאים קישורים אסטרולוגיים-אלכימיים. לכל אחד מגרמי השמים שודכה מתכת, ובימי הביניים אף האמינו רבים כי מלאי המתכות מתחדש במעבה האדמה בהשפעתם של הכוכבים. עד המאה ה-15 נהגו באירופה להשבית מפעם לפעם את הכרייה, כדי שהמתכות יוכלו להתחדש בבטן האדמה בהשפעת הכוכבים (במציאות, כמובן, המתכות אינן מתחדשות כלל).
שיוך המתכות לגרמי השמים:
מיסטיקת המתכות והאלכימיה לא הייתה זרה ליהודים וניתן למצוא לה עדויות בכתבי המקובלים:
האלכימיה ההלניסטית
האלכימאים בתקופה ההלניסטית (שמרכזם היה באלכסנדריה) ניסו לייצר זיופי זהב או להקנות מראה מוזהב למסגי מתכות שונות, למשל על ידי טיפול בנחושת על ידי כספית או סגסוגת ארסן לקבלת גוון זהוב. בהדרגה החלו האמנים לראות בעבודתם שיפור אמיתי במתכות "הנחותות" בדרך לזהב. מתוך ההשקפה האריסטוטלית שכל דבר בטבע שואף לשלמות הסיקו כי כל מתכת שואפת להגיע לשלמות הזהב. שכלול זה של המתכת הנחותה מתרחש לאיטו בעומק האדמה והאלכימאי יכול להחיש את התהליך הטבעי הזה. על-פי תאוריה זו ניסו האלכימאים ליצור זהב מחומרים אחרים באמצעות הוספת תכונות זהביות לחומר הקיים (למשל, ברק). האלכימאים ההלניסטים ניסו "להרוג" את חומרי המוצא: כלומר לשנות את תכונותיהם כך שיהיו קרובים ככל האפשר ל"חומר הראשוני" שבו ניתן לטבוע תכונות חדשות (באופן דומה לזה שבו הפרי נרקב והזרע שהוא משאיר אחריו מתפתח). בהתאם, השלב הראשון היה נטילת התכונות המתכתיות מהמתכות הנחותות – הפיכתן לשחורות (השחרה – מלנוסיס) ו"מתות". השלב הבא נקרא לייקוסיס כלומר הלבנה (או הכספה) ובו טופל החומר ה"מת" בנוזלים נדיפים חריפים ובמים שנועדו להחיותו (כשם שזרע זקוק להשקיה). בשלב זה הוספה כמות קטנה של החומר שאליו אמור היה החומר המת להתגלגל כדי שישמש כ"גרעין" להפיכת כל החומר לזהב או כסף. גרעין זה הוא הבסיס לרעיון "אבן החכמים" שיופיע מאוחר יותר. השלב האחרון בתהליך נקרא כסנתוסיס (הצהבה או הזהבה). האלכימיה ההלניסטית שקעה בתקופה הביזנטית, זיוף זהב היווה בעיה למנגנון גביית המסים ונפוץ יחס של חוסר אמון באלכימאים, שנבע גם מכך שהאלכימאים, שחיו על חשבון השליטים בהבטחה שיום אחד יוכלו לספק להם שפע של זהב, אף פעם לא הצליחו לקיים את ההבטחה. מסופר כי הקיסר דיוקלטיאנוס ציווה בשנת 292 לשרוף את כתבי האלכימאים.
מרים היהודייה
אחת הדמויות הבולטות בין האלכימאים של מצרים הייתה יהודיה שנודעה כמרים היהודייה או מרים העבריה (Maria Hebrae), בת המאה השלישית. לזכותה נזקפות המצאות בתחום המכשור המעבדתי שהבולטת שבהן היא אמבט מרים. כמו כן מייחסים לה את גילוי החומצה המלחית.
האלכימיה הסינית
האלכימיה התפתחה בסין בתקופת הממלכות הנלחמות במאות 5-3 לפנה"ס ונקשרה לטאואיזם – דת מיסטית שנוסדה במאה השישית לפנה"ס. הקוסמולוגיה הטאואיסטית קישרה את תורת היסודות הסינית שכללה 5 יסודות: מתכת, עץ, עפר, מים ואש לאסטרולוגיה ולמושגי היין והיאנג:
עיקר מטרתה של האלכימיה הסינית הייתה חיי אלמוות. אלכימאים סיניים האמינו שאכילת זהב מזכה בחיי אלמוות, הזהב אינו מחליד או מתקלקל וספיגתו בגוף תשמור על האדם מהזדקנות "אבק הזהב, בהיכנסו לחמשת האיברים הפנימיים, מתפזר כערפל..על ידי כך מתרענן מראה האדם ושערות השיבה משחירות שוב ושיניים חדשות צומחות במקום אלו שנשרו" בהתאם, עוסקת הספרות האלכימית הסינית בשני נושאים: עשיית זהב והדרכים להשתמש בו להשגת אלמוות. בחיבור האלכימי הסיני המפורט ביותר, פאו-פ'ו-טסו מהמאה הרביעית, מפורטות תרופות מזהב ודרך השימוש בהן:
כעמיתיהם במערב, השתמשו האלכימאים הסיניים בסמלים ובשמות שמשמעותם לא נשתמרה לתיאור התהליכים, כך שלא ניתן לשחזר את המרשמים. עם זאת, ברור שהמדובר בתהליכים כימיים ממשיים כדוגמת זה המתאר תגובה אקסותרמית (פולטת חום) המלווה בנידוף והתגבשות:
פרט לזהב התמקדה האלכימיה הסינית בכספית, ולמען הדיוק, במינרל צינובר המורכב מכספית וגופרית ובסינית: 丹 (הסימנית מבוטאת: dan). האלכימאים הסינים העריכו לעיתים את הצינובר יותר מהזהב כתרופה לאריכות ימים. הצינובר היה כה חשוב באלכימיה הסינית עד שכל האלכימיה הסינית נקראה על שמו (לפעמים היא נקראה פשוט 丹 ולפעמים 炼丹, כלומר התכה/רקיחה של 丹), מסופר על אלכימאים סינים שמתו מתרכובות כספית שהוכנו להשגת אלמוות. האלכימיה בטאואיזם הייתה ברשותה של אלת התנור, המתוארת כאישה יפה, לבושה אדום שהייתה ממונה גם על הבישול והרוקחות. פרט לאלכימיה הניסויית התפתחה במאה השישית אלכימיה מיסטית שבה שמות החומרים והתהליכים מייצגים מושגים פילוסופיים. ענף זה של האלכימיה נקרא 内丹 – כלומר 丹 פנימי או נסתר.
הדמיון בין הטרמינולוגיה הסימבולית של האלכימאים בסין לאלכימיה הערבית והמערבית, המתבטא בין היתר במינוחים זהים כדוגמת "כספית אמיתית", "עופרת אמיתית", "דרקון ירוק" ו"עיקרון יסודי", מעיד על זרימת ידע ורעיונות בין האלכימאים בסין לעמיתיהם בפרס, מסופוטמיה ומצרים.
האלכימיה הערבית
תור הזהב השני של האלכימיה החל במאה העשירית באימפריה המוסלמית. הח'ליף אל מאמון עודד תרגום כתבי יד יווניים רפואיים ומדעיים ובתוכם כתבי האלכימאים של אלכסנדריה. בנוסף, הושפעה האלכימיה הערבית גם מהאלכימיה הסינית, שממנה קיבלה את הקישור בין יצירת זהב לחיי אלמוות. על-פי האלכימאים הערבים היו המתכות מורכבות מיחסים שונים של כספית וגופרית. הזהב הוא כספית מטוהרת וכמות קטנה של גופרית. כיוון שכך, ניתן להפוך נחושת לזהב על ידי הרחקת גופרית או תוספת כספית.
אלכימיה מעשית – ג'ביר אבן ח'ייאן ואל ראזי
לג'ביר אבן ח'איין (דמות ספק היסטורית) מיוחסים אלפי חיבורים אלכימיים מן המאה העשירית, שכנראה לוקטו מעבודות של אלכימאים רבים בני אותה אסכולה. מושגי החומר מבוססים על 4 התכונות היסודיות של אריסטו: חום, קור, לחות ויובש, והמתכות השונות באות מצירופי שתי תכונות המקנות את האיכויות ה"חיצוניות". שתי התכונות האחרות הן "איכויות פנימיות". לזהב שתי איכויות חיצוניות: חום ולחות, ואיכויותיו הפנימיות הן קור ויובש, שהן האיכויות החיצוניות של הכסף. כדי להפוך כסף לזהב יש להוציא מתוכו את האיכויות הפנימיות של הזהב. השינוי הזה נעשה על ידי "אליקסיר": חומר שאינו קיים אצל האלכימאים ההלניסטים ומקורו באלכימיה הסינית. להכנת האליקסיר השתמשו האלכימאים הערבים בחומרים מהצומח ומהחי. כך, למשל הופק אמוניום כלורי (שיוחס לו ערך בשל היותו מלח נדיף) ממחצבים ומשיער. השאיפה להפריד את התכונות השונות מהעצמים היא שדחפה את האלכימאים לשכלל את שיטות הזיקוק, שמהוות את תרומתה החשובה של האלכימיה הערבית להתפתחות הכימיה. בחיבורים המיוחסים לג'ביר מתוארים תהליכי זיקוק של חומרים מן החי שמהם התקבלו גזים, חומרים מתלקחים, נוזלים ואפר. התוצאות התאימו, לכן, לתורת ארבעת היסודות של אריסטו (אדמה, אש, מים ואוויר). גם הרופא הגדול אל ראזי תיעד מרשמים אלכימיים בספרו "כתאב סיר אל-אסראר" (ספר סוד הסודות). בספר הוא מתאר חומרים, מכשירים ותהליכי עבודה להכנת אותם חומרים כדוגמת בסיסים אלקליים. אל ראזי מיין את המינרלים לשש קבוצות:
המאות ה-12 וה-13: חדירת האלכימיה לאירופה
במאה ה-12, בעקבות תרגום כתבי אלכימאים ערבים ללטינית, חדרה האלכימיה ביתר שאת לאירופה. אלברטוס מגנוס שילב את הפילוסופיה של אריסטו במחשבה הנוצרית ובכך אפשר חדירת רעיונות אריסטוטליים שבבסיס האלכימיה ההלניסטית והערבית (שאיפה של החומר להגיע לשלמות). אלברטוס עצמו כתב מספר חיבורים אלכימיים וטען כי "מכל האומנויות האלכימיה מחקה בצורה הטובה ביותר את הטבע". ה"טבע" אליו מכוון אלברטוס הוא הטבע האריסטוטלי בו כל דבר שואף למצבו המושלם. עבור המתכת הנחותה השאיפה הטבעית לשלמות היא להפוך לזהב. רעיון זה של האלכימיה כחיקוי לטבע (בגרסאות אחרות האלכימיה כמשפרת את הטבע או כמסייעת לטבע) חוזר בכל החיבורים האלכימיים האירופאים במאות הבאות. חיבורים אלכימיים רבים יוחסו לאריסטו ואפילו לאלכסנדר הגדול כדי להקנות להם יוקרה ואמינות. האלכימאים היו חשופים לטענות על רקע תאולוגי כאשר ייצרו חומרים שאינם קיימים בטבע (כדוגמת חומצה גופרתית) ולכן חרגו מחיקוי הטבע. טענה אחרת כנגד האלכימאים נגעה לאבחנה שעשה אריסטו עצמו בין חומר טהור לתערובת: בני אדם יכולים רק לייצור תערובות ורק האל יכול לברוא חומר טהור כזהב. האלכימאים ניסו לגלות או ליצור מכספית, גופרית ומלח את "אבן החכמים" (או "אבן הפילוסופים"), שהיא אבן בעלת סגולות מופלאות – ניתן להפיק ממנה את סם החיים: "אליקסיר" שהוא תרופה אוניברסלית המרפאת כל מחלה ומאריכה ימים, וכן ניתן להפוך בעזרתה כל חומר שהוא לזהב טהור. אין זו תמיד אבן ממש, ולפעמים היא נוזל אדום או לבן. מבחינה טכנית שיפרו האלכימאים האירופים את תהליכי הזיקוק שהמציאו האלכימאים הערבים. השכלול התאפשר בזכות פיתוח שיטות לעיבוד זכוכית באיטליה, כך שכלי הזיקוק היו יעילים ועמידים יותר. שיפור הזיקוק אפשר הכנה של חומצה חנקתית וחומצה מלחית, שמהן הכינו החל מהמאה ה-13 מי מלך (aqua regia) – תערובת חומצה חנקתית וחומצה מלחית הממיסה זהב.
המאות ה-14–15: האלכימיה המיסטית ואבן החכמים
כמוהו נהגו גם שליטים חילוניים. רוב כתבי האלכימאים מתקופה זו יוחסו על ידי כותביהם למחברים קדומים (כנראה כדי להקנות להם חשיבות) והדגישו את חשיבות הכספית כמקור לאבן החכמים (על חשבון הגופרית).
ניקולא פלאמל
המיתוס הידוע ביותר על אלכימאי מוצלח הוא זה של ניקולא פלאמל (בן המאה ה-14) שחמד את סוד הטרנסמוטציה (הפיכת מתכת אחת לאחרת ובפרט לזהב) ממלומד יהודי. פלאמל הצליח להפוך שלוש פעמים חצי ליטרא כספית לכסף טהור ואת הכסף לזהב על ידי אבן אדומה והתעשר עושר רב.
המאה ה-16: ראשית הכימיה
במאה ה-16 התפתחו טכנולוגיות של כרייה ועיבוד מתכת, הודפסו ספרים שתיארו טיפול בעפרות והכנת ריאגנטים (כגון חומצות) לטיפול בהן. חיבורו של גאורגיוס אגריקולה De Re Metallica (על המתכות) מהווה ציון דרך חשוב בהפיכת כריית המתכות למדע נסיוני ומעשי ולכן של היפרדות המטלורגיה מהאלכימיה. אגריקולה עצמו לא כפר באלכימיה ושיטת המיון של המינרלים שפרסם בספרו De Natura Fossilium (על טבע המאובנים) לקוחה ממסורת האלכימיה הערבית. חיבורים מטלורגיים מן המאה ה-16 החלו מדגישים את הצד הכמותי של הניסויים; היבט זה היה חשוב לבעלי המכרות, אך לא העסיק את האלכימאים. המטלורגים של המאה ה-16 גילו לראשונה מתכות נוספות על השבע שהיו ידועות לקדמונים: אבץ, קובלט וביסמוט. הגדלת מספר המתכות ערערה את הקשר שבין המתכות לשבעת גרמי השמים, שהיה בבסיסה של התאוריה האלכימית.
פאראצלסוס
פיליפוס אאורליוס פאראצלסוס (Paracelsus, Philippus Aurelius) היה רופא ואיש מדע שעסק גם באלכימיה. פאראצלסוס הוסיף לכספית ולגופרית יסוד נוסף: מלח, המקנה למתכות את מוצקותן. לדידו, הכספית, הגופרית והמלח הם שלושת היסודות (Tria Prima) של החומר: הגופרית היא היסוד הזכרי המסמל את הנשמה, הכספית היא היסוד הנקבי המסמל את הרוח והמלח הוא הגוף החומרי. יסודות אלו אצל פאראצלסוס אינם זהים לגופרית, לכספית ולמלח החומריים אלא תכונות שהאלכימאי יכול להשפיע עליהן כך שהחומר יכיל יחסים שונים של השלושה. פאראצלסוס ייחס למונח אלכימיה כל תהליך שינוי בחומר למטרה חדשה. כך כלל פאראצלסוס ב"אלכימיה" גם אפיית לחם, עיבוד ברזל ואת תהליך העיכול. לראשונה לא הייתה הכנת זהב תכליתה של האלכימיה (אם כי פאראצלסוס האמין בהיתכנות הטרנסמוטציה) אלא הבנה ושליטה בתהליכי שינוי בחומר. בכך קירב פאראצלסוס את האלכימיה לכימיה (שתהפוך למדע לכל דבר במאות הבאות). מבחינה פילוסופית טען פאראצלסוס כי הטבע זקוק להתערבות אנושית כדי להביא את החומר לשלמות:
עוד צעד בדרך מהאלכימיה לכימיה עשה פאראצלסוס כאשר הכליל לראשונה קבוצות תגובות במקום לתאר כל תגובה כמקרה מיוחד. כך, למשל, הכין סדרות תמיסות של מלחי מתכות שונות. ציון דרך חשוב במעבר מהאלכימיה לרוקחות וכימיה הם חיבוריו של בזיליוס ולנטינוס שהמשיך את שיטת פאראצלסוס. ספרו Currus Triumphalis Antimonii (מרכבת הניצחון של האנטימון) שיצא לאור ב-1604 מתאר הכנה ושימוש בתרכובות ומלחים של אנטימון לצרכים רפואיים. התיאור הברור של שיטות העבודה ותוצאות הניסויים מסמן התנתקות מהסמליות המאפיינת את הכתיבה האלכימית.
תרומת האלכימיה
האלכימאים ערכו ניסויים רבים שתרמו להתפתחות המדע המודרני. האלכימאים פיתחו שיטות עבודה שנשתמרו במידה רבה. כך למשל, טכניקות של זיקוק וכלי זיקוק כאביק להפרדת תמיסות שפותחו בידי האלכימאים ההלניסטים וממשיכיהם הערבים משמשות עד היום. האלכימאים הכינו או הפרידו ואפיינו מגוון חומרים אנאורגניים ואורגניים כדוגמת חומצות מינרליות (חומצה חנקתית, חומצה מלחית וחומצה גופרתית) וכן אלכוהול, אסתרים וקרוסן. תיאורים של מינרלים ושיטות זיהוי ומיון שלהם היוו בסיס לטכנולוגיית הכרייה והמטלורגיה בתקופת הרנסאנס ואחריה. חלק נכבד מהידע הנרחב שצברה האלכימיה על תופעות כימיות שונות נשמר בתאוריות הכימיות שהחליפו אותה, גם אם הן חלקו על ההסבר התאורטי שניתן להן. ידע שנצבר על רעלים ותרופות נשתמר גם הוא ושימש את הרוקחות של העת החדשה. המעבר מהאלכימיה לכימיה במאות ה-16 וה-17 היה הדרגתי, רוברט בויל שניסוייו בגזים ובשיטות אנליטיות הניחו את הבסיס לכימיה המודרנית האמין באפשרות הטרנסמוטציה אם כי שלל את העקרונות האריסטוטליים והמיסטיים של האלכימיה (למשל הסבר של תהליכים במונחי "אהבה" ושנאה").
אלכימיה וכימיה
כאמור, המעבר מהאלכימיה לכימיה היה הדרגתי. בניגוד לדעה הרווחת, האמונה באפשרות להפוך מתכות זולות לזהב נמשכה גם אצל מי שנחשבים למדענים במובן מודרני, כדוגמת רוברט בויל ואייזק ניוטון. ההתפתחות מהאלכימיה לכימיה כללה:
תאוריית הפלוגיסטון, שהוצעה על יד ארנסט שטאל (1660–1734) מבשרת את תחילת הכימיה המודרנית. התאוריה ניסתה לאחד את התופעות הכימיות השונות על ידי העלאת ההשערה שחומר בלתי נראה בשם פלוגיסטון משתחרר מחומרים בעת בעירה. עם זאת, תאוריית הפלוגיסטון עדיין הסתמכה על הטקסונומיות האלכימיות המסורתיות של החומרים הכימיים.
תאוריית החמצן של אנטואן לבואזיה החליפה את תאוריית הפלוגיסטון. היא הציעה הפרדה בין יסודות לתרכובות, טקסונומיה חדשה ואחידה של החומרים הכימיים השונים, ותיארה בעירה כתהליך של התרכבות עם יסוד בשם חמצן. תאוריה זו והטקסונומיה שהציע לבואזיה מהווים את הבסיס לכימיה בת ימינו.
יש לציין כי המינוח "כימיה" לתיאור מדע החומר לעומת "אלכימיה" לתיאור האומנות המיסטית חדש יחסית ומקורו בתקופת ההשכלה (המאה ה-18). אנדראס ליבוויוס (LIBAVIUS, ANDREAS), בן המאה ה-16–17, מי שנחשב למחברו של ספר הכימיה הראשון במובן שניסה לאחד את הטרמינולוגיות הכימיות השונות ולהשתמש בשפה ברורה, מדויקת ונקייה ממה שהחשיב למיסטיקה, קרא לספרו אלכימיה. ליבוויוס ניסה להבחין בין תאוריות, שיטות מהימנות ואלכימאים שעבודתם טובה, לבין "כימאים" אותם תיאר כמטורפים, מתחזים ומי שמערפלים במכוון את תיאוריהם כדי למנוע ביקורת. בהקשר ההיסטורי ניתן לראות את ספרו כניסיון לקבל לגיטימציה מחודשת לעיסוק באלכימיה, שקרנה ירד בתקופתו.
פיהוק
פיהוק הוא רפלקס גופני הכולל פעירה רחבה של הפה והלוע, שאיפה ונשיפה אצל בני אדם ובעלי חיים. פיהוק מהווה תסמין של עייפות, חוסר בשינה או שעמום. נטען כי הפיהוק מגביר את ערנות האדם המפהק. הסיבות המדויקות לתופעת הפיהוק טרם ידועות לאשורן.
סיבות
הסיבה המדויקת לפיהוק אינה ידועה. קיימות כיום מספר השערות לגבי סיבות לתופעה זו. פיהוק מתרחש במצבים אלו:
השערה אחת גורסת כי הפיהוק נגרם מעודף פחמן דו-חמצני וחוסר חמצן בדם. גזע המוח חש בכך ומפעיל את רפלקס הפיהוק. הפה נפתח לרווחה והריאות שואפות נשימה עמוקה, מה שמביא חמצן לריאות ומשם לדם. להשערה זו לא נמצא אישוש בניסויים, תדירות הפיהוקים לא השתנתה בניסויים בהם נשמו הנחקרים חמצן טהור או בריכוזי פחמן דו-חמצני של 3–5 אחוזים (פי 100 מהריכוז האטמוספירי).
השערה נוספת טוענת כי הפיהוק משמש לוויסות חום (תרמורגולציה) של הגוף. לפי ההשערה הזו, במצבי עייפות נחלשים מנגנוני הבקרה השומרים על טמפרטורה קבועה של המוח. הפיהוק מפעיל את שרירי הפנים וכך מוגברת זרימת הדם לראש ופיזור החום משתפר. ההשערה מקבלת אישוש מכך שנשימה דרך האף מונעת פיהוקים כמו גם קירור של המצח על ידי הצמדת רטייה ספוגה במים קרים. מצבים בהם נפגעת יכולת איזון הטמפרטורה של המוח מלווים גם בפיהוק רב, כך בחולי טרשת נפוצה, אפילפסיה, מיגרנה ומחלות אחרות.
תאוריה אחרת טוענת כי הפיהוק דומה להתמתחות. כמו התמתחות, הפיהוק מגביר את לחץ הדם והדופק ובאותו זמן מותח שרירים ופרקים רבים. משוער גם כן, כי הפיהוק עוזר בפיזור מחדש של חומר שמנוני המכסה את הריאות שעוזר לתהליך נשימה. היו שהצביעו על העובדה כי ניסיון לחסום את הפיהוק על ידי נעילת הלסתות נותנת הרגשה של פיהוק בלתי מספק. מה שמראה שמתיחה של הלסת ושרירי הפנים חיונית לפיהוק "טוב".
גישות מסוימות בפסיכותרפיה מאמינות כי תופעת הפיהוק יחד עם הצחוק והבכי הן דרכים לשחרור כאב רגשי, ולכן בגישות אלו מעודדים לצחוק, לבכות ולפהק כדי לעורר ריפוי פיזי ורגשי.
למה פיהוק מדבק?
רפלקס הפיהוק ידוע כ"מדבק", כלומר אדם אחד מפהק גורר אחריו אנשים אחרים. ההדבקה בפיהוק חוצה מינים (למשל פיהוק של אדם בנוכחות כלב ולהפך), ובאופן מוזר גם תמונה של אדם או חיה מפהקים ואפילו המילה "פיהוק" בעצמה יכולים לגרום לכך.
קיימות מספר השערות לגבי הסיבות להתפתחות "הפיהוק המדבק". ייתכן, למשל, שזהו שריד אבולוציוני של "תופעת עדר", כלומר הפיהוק מעביר מסר של עייפות לחברי הלהקה האחרים כדי לסנכרן דפוסי שינה ופעילות. יש סברה כי הפיהוק המדבק משמש לוויסות מצב הרוח אצל חיות הנמצאות בחבורה, בדומה ליללות להקת זאבים לאור ירח מלא.
תפיסה חברתית
הפיהוק משמש גם כרמז חברתי בלתי מילולי בעל כמה משמעויות, בהתאם להקשר בו הוא נעשה, והוא עלול לשדר מסר אנטי חברתי מובהק. מסיבה זו בתרבויות מסוימות מקובל להסתיר את פעולת הפיהוק על ידי שימת יד על הפה. כאשר הפיהוק מלווה בקול, הוא עלול להתפרש כזלזול, כך לדוגמה, באוגוסט 2009 אזרח אמריקאי הועמד לדין משום שפיהק באופן קולני בזמן דיון בבית המשפט.
אמונות טפלות מסוימות נקשרו לתופעת הפיהוק. הנפוצה ביותר היא האמונה כי יש צורך לכסות את הפה בשעת הפיהוק כדי למנוע מהנשמה לברוח מהגוף. לפי המסורת המוסלמית המתועדת בחדית' פיהוק נגרם מהשטן ולכן על המאמין להימנע ככל יכולתו מפיהוק ולכסות את פיו בשעת פיהוק. היוונים הקדמונים האמינו כי פיהוק אינו סימן לשעמום אלא לכך שהנשמה מנסה לברוח מהגוף לעבר האלים במרום. אמונה דומה רווחה אצל בני המאיה.
סקובי-דו (דמות)
סקובי-דו (באנגלית: Scooby-Doo) הוא כלב דני ענק בדיוני והפרוטגוניסט הראשי של הזיכיון המונפש האמריקאי בעל אותו השם, שנוצרה בשנת 1969 על ידי חברת ההנפשה האמריקאית "האנה-ברברה". סקובי-דו הוא בן-לוויתם של חבורת "מסתורין בע"מ", ובפרט של שאגי רוג'רס.
אלן גות'
אלן הרווי גות' (Alan Harvey Guth) (נולד ב-27 בפברואר 1947) הוא אסטרופיזיקאי יהודי-אמריקאי.
סקובי-דו (דמות)
רקע
את דמותו של סקובי-דו יצרו התסריטאים ג'ו רובי וקן ספירס, במסגרת יצירת והפקת הסדרה "סקובי-דו, איפה אתה?", שנוצרה עבור "האנה-ברברה", כחלק מלוח השידורים לשנת 1969–1970 בשבת בבוקר של רשת CBS. במקור, דמותו של סקובי-דו נועדה למלא תפקיד של סיידקיק – כלב בשם "טו מאץ'", שגזעו השתנה בין דני ענק לכלב רועים בין שלבי ההפקה.
אלן גות'
למד פיזיקת חלקיקים, הגה את רעיון האינפלציה הקוסמית בעת עבודת הדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד ב-1979.
מודל זה היה אמור לפתור כמה בעיות במודל המפץ הגדול, אך נשאר סתום בכמה נקודות כגון תשובה לשאלה כיצד ומדוע נפסק תהליך האינפלציה. עם זאת, יש למודל זה תומכים ומדענים אחרים אף שכללו אותו.
סקובי-דו (דמות)
רקע
לאחר שהסדרה הוצגה לרשת תחת "מי מפחד?" בתחילת 1969, דמותו של טו מאץ' הפכה לכלב דני ענק ופחדן. בהמשך, שינה פרד סילברמן, ראש מחלקת התוכן של CBS את שמם של הכלב ושל הסדרה ישונו ל"סקובי-דו". סילברמן הצהיר שהוא המציא את השם מההברות "doo-be-doo-be-doo" מתוך שירו של פרנק סינטרה, "Strangers in the Night", אך במקור, המונח "סקובי-דו" שימש כבר קודם לכן כסלנג קוקני מתחרז למילה "רמז" (דבר שהתאים למאפייניה של הסדרה). בנוסף לכך, כבר הייתה קיימת דמות בשם "סקובי-דו" בסרט הטלוויזיה "Swingin' Together" משנת 1953, ושם זה אף הופיע בכותרת הסינגל "Feelin' So Good (S.K.O.O.B.Y.-D.O.O.)", שהופץ רק כמה חודשים קודם לכן, במהלך שנת 1968, על ידי להקת "הארצ'י'ז", להקה בדיונית מהסדרה "המופע של ארצ'י", שעל פיקוחה היה אמון סילברמן באופן אינטנסיבי במסגרת תפקידו.
עבור אישיותו של הכלב, רובי וספירס שאבו השראה מדמויות שגילם בוב הופ בקומדיות האימה שלו – פחדן המפגין תכונות של אומץ כאשר חבריו נמצאים בסכנה. דמותו של סקובי-דו מזוהה עם המדבב דון מסיק, שדיבב את דמותו בין השנים 1969–1996 ועם המדבב פרנק ולקר, שדיבב את דמותו בשנת 1979 ומשנת 2002 עד להווה.
אישיות
לאורך הסדרה, מוצגת דמותו של סקובי בכלב דני ענק ייחודי המסוגל לדבר באנגלית רצוצה, שנוטה להחליף את האות "א" ב"ר". בעיבודים האחרונים שנעשו לזיכיון (במיוחד בסדרה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ"), סקובי מסוגל לדבר במשפטים שלמים, אם כי הוא לקוי-דיבור חלקית. לאורך הופעותיו בזיכיון, סקובי מפגין באופן עקבי רמת אינטליגנציה זהה לשל חברי "מסתורין בע"מ", כמו כן כישרון לשלומיאליות.
כמו לשאר חברי "מסתורין בע"מ", גם לדמותו של סקובי נוצרו סיפורי רקע ומוצא שונים, רבות מהן סותרות אחת את השנייה, כמו הסדרה המקורית וסרטי הלייב אקשן, בהם שאגי וסקובי נפגשים לראשונה כבני נוער, הסותרים את הסדרה "גור בשם סקובי-דו", בה השניים מכירים זה את זה מינקות. ככלב בוגר, סקובי זוכה בדרך כלל ליחס של חיית מחמד וחבר קרוב מחברי "מסתורין בע"מ".
בנוסף, סקובי ושאגי חולקים מספר מאפיינים דומים, שהבולטים בהם הוא פחדנותם הרבה ורעבונם התמידי – שני מאפיינים באמצעותם פרד, דפנה ולמה, מצליחים לעודד אותם לרדוף אחר הנבלים המחופשים, בדרך כלל עם "חטיפי סקובי", מזון כלבים דמוי-ביסקוויט. עם זאת, נאמנותו והאומץ הטבעיים של סקובי מאלצים אותו לרוב לנקוט עמדה הרואית גם ללא עידוד. מאפיין נוסף של סקובי החוזר על עצמו לאורך הזיכיון הוא רגישותו הרבה לדגדוג.
לסקובי יש ליקוי בדיבורו, והוא נוטה לבטא את רוב המילים כאילו הן מתחילות באות "ר"; עם זאת, רוב הדמויות מסוגלות להבין אותו כמעט בצורה מושלמת. ברוב העיבודים שנעשו לזיכיון, סקובי שומר על משפטיו קצרים יחסית, בדרך כלל משתמש בהבעת ניחוש עבור כל דבר המבוטא ביותר משלוש או ארבע מילים. סימן ההיכר המזוהה ביותר עם דמותו של סקובי הוא יילול המשפט "סקובי-דובי-דו!" או "רובי-רובי-רו!" בסוף כל פרק או סרט. סקובי דובב על ידי דון מסיק במהלך הפקת הסרט "סקובי-דו בסיפור אלף לילה ולילה" בשנת 1994, ולאחר מכן מסיק הפסיק לעשן; הפסקת העישון שינתה את קולו ומנעה ממנו להשיג את אותו אפקט ווקאלי צרוד (למרות מאמציו של מסיק, הוא לקה בשבץ מוחי שסיים את הקריירה שלו בשנת 1996, ולאחר מכן מת בשנת 1997, לפני שהופקו סרטים נוספים בזיכיון). מסיק היה ידוע גם בדיבוב קולו של הכלב אסטרו בסדרה "משפחת סילוני". ליקויי הדיבור האופייניים של סקובי ואסטרו דומים כל כך עד שסימן ההיכר של אסטרו, "רו-רו!", מיוחס לסקובי באופן עממי ושגוי (כמו ב"רו-רו, ראגי!"); מבין שני הקולות, לזה של סקובי היה גוון עמוק וגרוני יותר מזה של אסטרו.
מראה חיצוני ואנטומיה
לסקובי פרווה חומה מכף רגל ועד ראש עם מספר חברבורות שחורות בולטות בפלג גופו העליון ונראה שאין לו דפוס. לסקובי יש גם אגודלים מנוגדים והוא יכול להשתמש בכפותיו הקדמיות כידיים. בנוסף, סקובי לובש צווארון כחול בצורת יהלום עם "SD" (ראשי התיבות של שמו) ויש לו ארבע אצבעות על כל כפה. בניגוד לכלבים אחרים, לסקובי יש רק פד אחד על כל כפה מכפות רגליו (כך שהיה קל יותר להנפיש את דמותו).
לסקובי יש זנב ארוך מהרגיל, בו הוא יכול להשתמש על מנת להתנדנד או ללחוץ על כפתורים. גם ראשו וגם זנבו גמישים בצורה ניכרת מהרגיל ושימושיים כעזר לתקשורת או יצירת הסחת דעת.
האנימטור איוואו טקמוטו הסביר כי לפני שעיצב את הדמות, הוא דיבר תחילה עם מגדל כלבי דני ענק, שתיאר בפניו את המאפיינים הרצויים של כלב דני ענק מיוחס; ואז החליט לעצב את דמותו של סקובי-דו כבעל סנטר משופע, חברבורות, זנב ארוך, גב מגובנן ורגליים מקושתות – המאפיינים המנוגדים לחלוטין לאלו של דני ענק מיוחס, על מנת להדגיש את האירוניה.
על פי המגזין הרשמי שנלווה לקידום הסרט "סקובי-דו" משנת 2002, גילו של סקובי הוא שבע שנים.
ביקורות
על התגובות החיוביות להן זכתה דמותו של סקובי-דו, אמר קייסי קאסם, מי שדיבב את דמותו של שאגי רוג'רס, כי סקובי הוא "כוכב הסדרה –ֿ השאקיל אוניל של הסדרה"; והסביר כי "אנשים אוהבים חיות יותר ממה שהם אוהבים אנשים. האם אני צודק או טועה? הם נותנים יותר אהבה לחיות המחמד שלהם ממה שהם נותנים לאנשים. סקובי הוא פגיע וחביב ולא אמיץ, ומאוד אוהב את הילדים שצופים. אבל כמו ילדים, הוא אוהב לחשוב שהוא אמיץ."
קרל קורן
קרל קורן (בגרמנית: Carl Korn; בפולנית: Karol Korn 1852, ודוביצה – 20 בינואר 1906, ביילסקו) היה אדריכל ובונה ערים יהודי-גרמני, אשר יחד עם עמנואל רוסט (Rost) ואנדראס ואלצ'וק (Walczok) עיצבו את פני מרכזי הערים ביילסקו וביאלה במאה ה-19.
קורות חיים
קרפל קורן, כפי שנקרא בעת שנולד, היה בן למשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה הפוליטכנית של קרלסרוהה ובאוניברסיטת וינה, ואחר כך עבד כעוזר בבית הספר הטכני של ברן.
בשנת 1998 נקרא רחוב על שמו בביילסקו-ביאלה, שבה מתגוררת משפחתו גם כיום. במימון המשפחה ועיריית ביילסקו ביאלה שופצה חלקת הקבר של בני הזוג קרל ופאולה קורן בבית הקברות היהודי בביילסקו ביאלה בספטמבר 2009. במרכז הקבר כתובת עברית ובה ציטוט מספר דברי הימים הרומז לבניית בתי כנסת רבים ומפוארים בידי קורן:.
מבנים מפורסמים שבנה
בין המבנים המפורסמים שבנה, ישנם כמה בתי כנסת שחרבו בשואה:
נחום גולן
נחום גולן (שפיגל; 11 בינואר 1915 – 17 במאי 1991) היה אלוף בצה"ל ומפקדה של חטיבת גולני במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה
נחום שפיגל נולד בעיר גרה בגרמניה. גדל בבית מסורתי וחונך לאהוב את ארץ ישראל. כבר בגיל צעיר רצה לעלות ארצה, ופעל בתנועות נוער ציוניות. בשנת 1935 עלה ארצה והצטרף לפלוגת הקיבוץ המאוחד בגדרה (לימים קיבוץ כפר סאלד). בפרוץ מאורעות 1936 התגייס לנוטרות ועבר קורסים צבאיים אצל הבריטים. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, למרות נסיונותיו של יצחק שדה לגייסו לפלמ"ח. שירת בחי"ל וצוין לשבח פעמיים על פעילות יוצאת מגדר הרגיל. שהה חמש שנים באירופה, מהן שנה אחת עם פליטי שואה. בתום המלחמה חזר ארצה והתיישב בכפר סאלד. הוא סירב שנית להתגייס להגנה כי רצה לבנות את הגליל וליישב אותו.
לפני פרוץ מלחמת העצמאות, היה גולן מפקד הגזרה שכללה את קיבוצו ואת הקיבוצים שמיר ודן. בתחילת ינואר 1948 הוא נקרא לשמש קצין מבצעים של חטיבת גבעתי. אולם בעקבות המתקפה על כפר סאלד ב-9 בינואר 1948, הוא הושאר בגליל והתגייס לכוחות חטיבת גולני שזה עתה הוקמה. לאות הזדהות עם החטיבה אף שינה את שם משפחתו לגולן. גולן שימש כקצין המבצעים של החטיבה מפברואר 1948 וביולי מונה למפקדה. הוא השתתף במספר מבצעים חשובים במלחמה. במרץ 1949, במסגרת מבצע עובדה, הגיע עם כוחות חטיבתו לאום רשרש, ושלח משם, יחד עם נחום שריג מפקד חטיבת הנגב, את המברק שציין את סוף מלחמת העצמאות. הוא המשיך לפקד על החטיבה עד מרץ 1950,לאחר מכן שימש כראש מחלקת המבצעים של צה"ל ואז פרש מהשירות בצה"ל למרות בקשות של אישים שונים, ביניהם דוד בן-גוריון, שיישאר בצבא,. לאחר פרישתו משירות הקבע גולן כיהן בתפקיד בכיר בכוחות המילואים של צה"ל וכן מילא תפקידים בתנועת הקיבוץ המאוחד. בסוף שנות ה-50 היה גולן מזכיר הקיבוץ המאוחד.
מאפריל 1969 ועד מרץ 1972 הוא כיהן כשליח עלייה ראשי בארצות הברית.
נחום גולן נפטר בישראל בשנת 1991 והובא למנוחות בכפר סאלד.
גבריאל יארד
גבריאל יארד (ערבית: جابريل ياريد; נולד ב-7 באוקטובר 1949) הוא מלחין לבנוני-צרפתי. הוא מוכר בגלל הלחנותיו לסרטים רבים. זכה בפרסי האוסקר והגראמי על המוזיקה שהלחין לסרט "הפצוע האנגלי" והיה מועמד לאוסקר באותה קטגוריה על הסרטים "הכישרון של מר ריפלי" ו"קולד מאונטן".
צעדים ראשונים
יארד החל ללמוד בפריז, אך בשנת 1971 ביקר את דודו בברזיל ונשאר שם שנה וחצי. תוך זמן קצר הוא זכה להצלחה רבה מאוד בברזיל ובצ'ילה. בחזרה בצרפת הוא היה כל-כך מבוקש בתור מנצח תזמורות, שהוא ניצח כל יום על שתיים או שלוש תזמורות, ויצירתו כמלחין נשכחה.
מלחין פזמונים
החל משנת 1976 הוא התחיל גם להלחין פזמונים עבור פרנסואז ארדי, ג'וני האלידיי, אנריקו מסיאס, שארל אזנבור ואחרים. לאחר מכן גם התחיל לעבוד עבור פרסומות, עבור הרדיו והטלוויזיה.
מלחין מוזיקה לסרטים
את המוזיקה הראשונה לברט הוא כתב כבר בשנת 1975. הסרט החשוב הראשון היה בשנת 1979: Sauve Qui Peut של ז'אן-לוק גודאר. את המוזיקה לסרט הזה כתב מבלי לראות ולו סצנה אחת מהסרט. ככלל, יארד לא אוהב ללכת לקולנוע. כך הוא גם נהג לעשות בסרטים הבאים. סרטים משמעותיים אחרים: "חיים של אחרים" (2007), "מכתב בבקבוק" (1999), "אדם בן כלב" (2008). אחרי יותר מ-70 הלחנות הוא קיבל על עצמו את המשימה לכתוב את המוזיקה לסרט טרויה (2004). אומנם מבקרים חשבו, שזוהי פסגת היצירה שלו, אך המפיקים לא היו מרוצים, והוא פוטר.
השירות החשאי של הוד מעלתו
השירות החשאי של הוד מעלתו (ברוסית: Секретная служба Его Величества) היא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2006 בבימויו של איגור קאליונוב, בהפקת חברת הסרטים "ניקולה-פילם" בהזמנת חברת "Domfilm". הסרט מורכב משישה פרקים שפוצלו לשניים כל אחד.
תקציר העלילה
אירועי הסדרה מתרחשים בתחילת המאה ה-20, בין השנים 1903–1906 באימפריה הרוסית, בתקופה שבה המדינה הייתה נתונה תחת איום הטרור הפוליטי. הסטודנט הצעיר והמוכשר סרגיי איזוובקוב שואף להיות טייס, אך לאחר שכלתו מתה באירוע טרור הוא מצטרף לשירות החשאי של הוד מעלתו. במחלקה מיוחדת זו עובדים מיטב הבלשים הרוסיים, העובדים יחדיו על מנת להגן על המדינה מפני איומים פנימיים.
מלאה
מְלֵאָה הוא מושב באזור הצפון בחבל תענך שנמצא במרכזו של גוש אומן. הוא שייך למועצה אזורית הגלבוע, והוא המערבי מבין יישוביה. הוא שוכן במרכזו של עמק יזרעאל.
במושב אוכלוסייה מעורבת: חילונים ודתיים יחד.
המושב הוקם בשנת 1956 על ידי עולים מפולין כחלק מתוכנית יישוב חבל תענך. עד סוף שנת 1957 עזבו רוב המתיישבים את היישוב אך במקומם באו עולים ממרוקו. רוב התושבים מתפרנסים מענפי חקלאות שונים, לרבות גידול בעלי חיים.
תולדות המושב
בתחילת 1956 קיבלה ההתיישבות בחבל תענך תאוצה רבה. מלאה היה המושב הראשון שאוכלס בעולים מפולין. העולים לחבל תענך עלו במסגרת המבצע "מן האונייה אל הכפר". עם זאת, כעבור כשנה אחת בלבד, מרבית חברי המקום נטשו את המושב ועברו להתגורר בעיר, ובמלאה נשארו כ-15 משפחות בלבד. במקומם, הגיעו עולים חדשים מצפון אפריקה, בעיקר ממרוקו, אשר הצליחו להשתקע במקום.
בשנים הראשונות מרבית פרנסתם של תושבי מלאה התבססה על משקי בעלי חיים, בנייה וחקלאות. בתחום הבנייה, התושבים עסקו מטעם מחלקת ההתיישבות של הסוכנות הציונית בבניין מבני המשק ובתי הקבע במושביהם. בתחום החקלאות, רבים מתושבי המקום הועסקו בגן ירק גדול, שהוקם על ידי המוסדות המיישבים בשנת 1954 בחבל התענך. גן הירק נועד לספק מקומות עבודה למתיישבים, לתת להם מקור פרנסה ולשמש להם מעין בית ספר חקלאי. ב-1956 הורחב גן הירק והפך למקור פרנסתם העיקרית של תושבי המקום. בנוסף על האמור, החל מן השנים הראשונות, אחדים מתושבי חבל תענך מצאו את פרנסתם בעבודות חוץ ובמתן שירותים.
המושב כיום
מלאה הוא מושב בעל אוכלוסייה מעורבת הנמצא בשטח מועצה אזורית הגלבוע.
יישובי התענך, שעליהם נמנה המושב, מקובצים בקבוצות שבכל אחת מהן שלושה מושבים, אשר מרכז משותף מחבר ביניהם. שכניו של מלאה הם המושבים ניר יפה וגדיש. המרכז המחבר בין שלושת המושבים הוא מרכז אומן.
כיום, ניתן למצוא במלאה בעלי מקצועות חופשיים לצד חקלאיים מודרניים. אופי היישוב הוא מעורב, חילוניים ומסורתיים יחד.
פיונגיאנג טיימס
פיונגיאנג טיימס (באנגלית: The Pyongyang Times; בקוריאנית: 평양 타임스) הוא שבועון בבעלות ממשלת קוריאה הצפונית, אשר יוצא לאור בשפה האנגלית והצרפתית. מדובר למעשה במהדורה הזרה של העיתון פיונגיאנג סינמון, המפורסם בקוריאנית ומיועד לתושבי קוריאה הצפונית.
מערכת העיתון פועלת מפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומכך נובע שם העיתון.
היסטוריה ותפוצת העיתון
הפיונגיאנג טיימס הושק לראשונה ב-6 במאי 1965 כצהובון. נכון לשנת 2018, מופץ העיתון בכמאה מדינות שונות ברחבי העולם הדוברות אנגלית או צרפתית, כאשר מדי שנה מתפרסמים 52 גיליונות של העיתון. בנוסף למהדורה המודפסת, הפיונגיאנג טיימס מתפרסם גם על גבי אתר אינטרנט ייעודי, וכולל תוכן במספר שפות.
על מנת להבטיח את המשך קיומו, זוכה צוות העיתון להכשרה מיוחדת באנגלית ובצרפתית, המתקיימת מחוץ לקוריאה הצפונית. נכון לספטמבר 2017 קיים אתר אינטרנט חדש לעיתון: pyongyangtimes.com.kp.
בקוריאה הצפונית גופה, מחולק העיתון לרוב במבואות של בתי מלון המיועדים למבקרים זרים, במהלך טיסות זרות הנוחתות בקוריאה הצפונית, וכן באתרים נוספים אליהם מגיעים מבקרים מחו"ל באופן תדיר.
מבנה ותוכן העיתון
באופן מסורתי, מוקדש דף השער של העיתון בדרך כלל למנהיג העליון של קוריאה הצפונית (נכון לשנת 2018, קים ג'ונג-און), וכולל התייחסות לביקוריו במוסדות שונים במדינה, ולשבחים על יכולותיו וכישוריו הרבגוניים ועל כושר מנהיגותו הסוחף את האומה הצפון-קוריאנית.
הדפים הבאים כוללים לרוב דיווחים על פיתוחים טכנולוגיים, ואירועים שונים בעלי גוון אידאולוגי, המציגים את גדולתה של קוריאה הצפונית.
בד בבד, נוהג העיתון לכלול תעמולה שלילית כלפי אויבותיה המסורתיות של המדינה, קוריאה הדרומית, יפן וארצות הברית, וכן כלפי מדינות אחרות, אשר נתפסות כעוינות כלפי קוריאה הצפונית (ביניהן ישראל).
אליזבת הראשונה (מיני-סדרה, 2005)
אליזבת הראשונה (באנגלית: Elizabeth I) היא מיני-סדרה בריטית בת שני חלקים משנת 2005. זוהי דרמה היסטורית בבימויו של טום הופר. את התסריט כתב נייג'ל ויליאמס ומככבת בה הלן מירן בתפקיד אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. העלילה מכסה 24 שנים מ-45 שנות שלטונה של אליזבת. הפרק הראשון מתמקד בשנים האחרונות של מערכת היחסים שלה עם רוברט דאדלי, רוזן לסטר, בגילומו של ג'רמי איירונס. הפרק השני עוסק במערכת היחסים שלה עם רוזן אסקס בגילומו של יו דנסי.
הסדרה שודרה לראשונה בממלכה המאוחדת בשני חלקים באורך שעתיים בערוץ 4. בהמשך שודרה בערוץ HBO בארצות הברית, ב-CBC ו-TMN בקנדה, ב-ATV בהונג קונג, ב-ABC באוסטרליה, ובערוץ TVNZ בניו זילנד. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הולמרק.
הסדרה זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים, פרס פיבודי ופרס גלובוס הזהב.
תקציר עלילה
בשנת 1579 אליזבת שולטת באנגליה כעשרים שנה ועד אז סירבה להינשא. היועץ הראשי שלה סר ברלי והמזכיר סר פרנסיס וולסינגהם מתכננים נישואים בינה לבין דוכס אנז'ו אחיו של אנרי השלישי, מלך צרפת כדי לכרות ברית עם צרפת נגד ספרד. חביבה של המלכה רוזן לסטר מתנגד בתוקף לשידוך בגלל אהבתו רבת השנים למלכה. הדוכס מאנז'ו מגיע לבסוף כדי לחזר אחר אליזבת, אבל אף על פי שהוא לטעמה, היא משתכנעת לא להתחתן איתו בגלל הדעות השליליות כלפיו.
במשך הזמן וולסינגהם אוסף ראיות שדודניתה הקתולית של אליזבת, מרי מלכת הסקוטים, קושרת נגדה כדי להרוג אותה. אליזבת לא רוצה להוציא להורג את מרי מכיוון שהדבר יכול להצית מלחמה בין אנגליה וספרד. בפגישה סודית ביניהן מרי מבטיחה לאליזבת שהיא אינה רוצה במותה. אליזבת שולחת את לסטר לסייע להולנדים במערכה נגד ספרד. ברגע שיש הוכחות לכך שמרי אכן קושרת קשר נגד אליזבת, היא נאשמת בבגידה וגזר דינה הוא הוצאה להורג.
אחרי כישלון המשא ומתן בין אנגליה לספרד, יוצא צי של ספינות ספרדיות לעבר אנגליה. אליזבת מצווה על לסטר לרכב עם כוחותיו ועם בנו החורג רוזן אסקס אל טילברי, שם הם מצפים שהספינות יעגנו, ואליזבת נושאת נאום בפני החיילים. בסופו של דבר הם מביסים את הארמדה הספרדית, אבל עם קבלת הידיעות על הניצחון האנגלי, לסטר נופל למשכב. אחר כך על ערש דוויי הוא מבקש מאסקס להשגיח על אליזבת.
בשנת 1589 אסקס הוא האיש המועדף על אליזבת והיא מתאהבת בו. היא זועמת על כך שהוא משתתף במסע צבאי לליסבון בניגוד לרצונה, אבל סולחת לו על אף שהוא לא מצליח לכבוש את העיר מידי הספרדים. היא מעניקה לו 10 אחוז מהמיסים על יינות ומושב במועצה המלכותית. עוד חבר במועצה הוא רוברט ססיל בנו של לורד ברלי. מתפתחת יריבות בין אסקס לססיל, שבאה לידי ביטוי בפרשת הרופא של אליזבת ד"ר לופז, שנתלה על סמך ראיות שהביא אסקס על השתתפותו בקשר ספרדי נגד אליזבת.
השאיפות הפוליטיות של אסקס מתחילות להתנגש עם מסירותו ונאמנותו לאליזבת. ככל שהיא מוטרדת מהתנהגותו של המאהב הצעיר שלה, היא מתחילה להתקרב לססיל, אותו היא ממנה למזכיר המדינה אחרי מותו של וולסינגהם. אסקס מתקבל בברכה כשהוא חוזר לאנגליה אחרי שכבש את קדיז מידי הספרדים, אבל יחסיו עם אליזבת מתחילים להתערער. היא וססיל חושדים שאסקס נמצא בקשר עם ג'יימס השישי מלך סקוטלנד, בנה של מרי מלכת הסקוטים, שהוא יורש אפשרי לכתר האנגלי. אחרי מותו של ברלי, אליזבת שולחת את אסקס לאנגליה כדי לדכא מרד, אבל אחרי הפסקת אש הוא חוזר לבדו לאנגליה. והוא מוחזק במעצר בית.
אסקס ותומכיו אינם מצליחים לפתוח במרד בלונדון ונלכדים. במשפטו מאשים אסקס את ססיל בשיתוף פעולה עם ספרד, אבל אין לו כל הוכחות לכך. הוא נמצא אשם בבגידה ועורפים את ראשו. כעבור זמן מה אליזבת מתחילה להיות אדישה, מפסיקה לאכול, מבקשת שיביאו אליה כומר, ואומרת שבכוונתה למות.
צוות השחקנים
שמונה שחקנים הופיעו בקרדיטים שבתחילת כל פרק:
בחלק הראשון הופיעו השחקנים הבאים:
בחלק השני הופיעו השחקנים הבאים:
הפקה
לדברי הבמאי טום הופר השתתפותה של מירן נקבעה עוד לפני שנכתב התסריט, "זה היה כדאי רק אם היא תגלם את התפקיד". הופר ומירן עבדו קודם לכן ב-2003 בדרמה המשטרתית "החשוד העיקרי 6".
הסדרה צולמה בווילנה שבליטא שם נבנו תפאורות ענק באצטדיון ספורט שננטש בשנות השבעים של המאה העשרים. ארמון וייטהול נבנה כך שיתאים למידות של התכנון המקורי.