cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קארל פאנזרם
מסע למקסיקו
על אף שמעסיקו הצליח לשחררו במהרה מאס פאנזרם בעבודה החדשה ונסע לחופשה קצרה בשיקגו, בטרם החל לעשות את דרכו לכיוון מקסיקו, בה התחוללה באותה העת המהפכה המקסיקנית. הארץ החדשה, כך תיאר לעצמו, טמנה בחובה הזדמנויות רבות, אשר עשויות היו לאפשר לפורע חוק כמוהו לנהל חיים קלים יותר מאשר בארצות הברית. במהלך מסעו הצליח לשים את ידו על שני אקדחים ועל נער צעיר שהתלווה אליו, אך לבסוף נעצר ב, טקסס, ונאלץ לעמול במשך חודשיים בעבודות הפרך שהוטלו עליו, לפני שעלה בידו להימלט.
לאחר שברח עלה לרכבת באזור העיירה אשר לקחה אותו עד ליוסטון, שם נאלצו כל נוסעיה לרדת בשל שריפת ענק שפרצה בעיר. פאנזרם ניצל את ההזדמנות שנפלה בחיקו כדי להעמיד פנים כי רצה להושיט יד לעזרה, אלא שבמקום זאת שדד את בתיהם של תושבי העיר בחסות הלהבות, והשיג די הון על מנת להמשיך במסעו עד לאל פאסו, משם חצה את הגבול לסיודאד חוארס שבמקסיקו.
בימיו הראשונים בחוארס ניסה להתגייס לצבא המקסיקני, אך לאחר שסורב חבר פאנזרם לאינדיאני-למחצה שהגיע מאורגון וזה עתה השתחרר ממאסרו ביומה, אריזונה, בו פגש בעיר, ויחד יצאו שניהם לכיוון, טקסס. בדרכם נתקלו בעובר אורח שהצית את חשדם כי החזיק עליו כסף רב, ושכנעו אותו להצטרף אליהם בטרם קשרו ושדדו אותו, מותירים אותו לגורלו באמצע המדבר. כעבור זמן מה, עם זאת, החליט פאנזרם לשוב על עקבותיו על מנת לאנוס אותו.
דרכיהם של השניים נפרדו בהמשך ופאנזרם חצה את הגבול בשנית, חזרה למקסיקו, הפעם ל, שם הצליח להתקבל לשורות הלגיון הזר של צבא מקסיקו, או בשמו המוכר יותר,. במהלך שירותו הקצר, אשר נמשך כחודש, התאכזב לגלות כי הביזה הפכה לנפוצה בכל רחבי המדינה, ושכל המקומות אליהם הגיע כבר נשדדו זמן רב לפני כן. בלית ברירה החליט לערוק וגנב מספר נשקים וסוס, עליו רכב לכיוון הגבול עד שמת מתשישות, אז החל לעשות את דרכו לקליפורניה.
מן הפח אל הפחת
כעבור מספר חודשים נעצר שוב בגין פריצה ב, מונטנה, ונידון לשנת מאסר בכלא דיר לודג', שם פגש את חבר ילדותו, ג'ימי בנסון, אשר ריצה עשר שנות מאסר עבור שוד שביצע. פאנזרם ברח לאחר שמונה חודשים, אך נעצר כעבור שבוע כאשר ניסה שוב לפרוץ לבית, עבירה שבגינה נידון לשנת מאסר, יחד עם שנה נוספת עבור ניסיון בריחתו. מתוך שלוש השנים הללו ריצה בסך הכל כעשרים ושלושה חודשים, במהלכם הפך למה שכונה בפי האסירים "זאב מנוסה", כלומר אנס אשר נהג לבצע מעשי סדום בשותפיו לתא ואף לסחור בהם עם אחרים. לדבריו של פאנזרם, היה כה שקוע באונס עד שלפעמים עשה זאת במשך כל היום ומחצית הלילה, ואמר כי.
הפיכה בכלא אורגון
שבועיים לאחר שחרורו נעצר פאנזרם בגין גנבה ב ונידון לשבע שנות מאסר ב, אך לא לפני שהספיק להצית שרפה גדולה בבית המעצר בו שהה. השמועות על כך הגיעו לאוזניו של, מנהל בית הסוהר החדש אשר נודע בשיטת הענישה הקשה בה דגל, והוא הורה מיד על כליאתו של פאנזרם בתא הבידוד המוזנח ביותר בכלא. למחרת היום שפך האסיר הזועם סיר לילה מלא בשתן וצואה על פני אחד הסוהרים, וכעונש על כך נאזק לדלת תאו במשך חודש רצוף.לאורך החודשים הבאים ניסה להימלט פעמים רבות, אך בכל פעם נתפס והוחזר לתא הבידוד. מאוכזב מכישלונותיו, החל פאנזרם לשדל את שאר האסירים לנסות לברוח גם הם, עד שעלה בידו לשכנע צעיר בן כ-21 בשם אוטו הוקר להימלט באחד הבקרים אל תוך היער הסמוך שנמצא מדרום לכלא. במהלך המצוד אחריו נפצע אחד מהמרשלים שיצאו בעקבותיו באופן אנוש לאחר שהלה ירה בו, ובתגובה החליט מינטו, מנהל בית הכלא, לצאת בעצמו כדי לחפשו. עם לכידתו ירה הוקר במינטו למוות וחמק מידי החוק בשנית, בטרם נלכד ונהרג בידי שוטר מפורטלנד.
שיאו של המאבק ביניהם החל עם בריחתם של שניים מאסירי הכלא, אירוע שפאנזרם ושותפו לתא נחשדו בסיוע לו. לאחר שנמצאו מספר מסורים במהלך חיפוש בתאיהם הורה מינטו על אזיקתם לדלתות התא והתזת מים לעברם באמצעות זרנוק עוצמתי לכיבוי שריפות, במשך מספר שעות. בתום העונש שכבו שניהם על הרצפה בעודם תלויים מידיהם האזוקות, כאשר כל גופם חבול, נפוח ומכוסה בשטפי דם.
שמועות אודות צורת הענישה האכזרית שהופעלה בכלא נפוצו בעיתוני אורגון ואף הגיעו לאוזניו של מושל המדינה דאז, ג'יימס ויתיקומב, אשר פתח בחקירה עצמאית שהסתיימה עם התפטרותו המאולצת של ג'ון מינטו. במקומו מונה לבית הסוהר מנהל חדש, צ'ארלס א. מרפי, אשר הזדהה בתור אידיאליסט, וביקש להחיל רפורמה ניסיונית ברחבי בית הכלא בכל הנוגע לשיטת הענישה והיחס שהוענק לאסירים.
להפתעתו הרבה של פאנזרם חדל סגל הסוהרים להכות ולהתעלל באסירים, וכל מי שהפר את נוהלי הכלא נלקח לתא בודד עם מיטה וספרים, והורשה לקבל שלוש ארוחות ביום. לאור המוניטין הרע שצבר במהלך שהותו במקום זימן מרפי את פאנזרם לשיחה אישית במשרדו, במהלכה הכריז כי יאפשר לו לעזוב את בית הסוהר אם ייתן את מילת הכבוד שלו כי יחזור עד לספירת הערב. מבולבל, הסכים פאנזרם להצעה בחשדנות, במחשבה כי יברח ברגע שתיפול לידיו ההזדמנות המתאימה. עם צאתו משערי הכלא, עם זאת, נותר עומד במקומו בתדהמה, אינו בטוח כיצד להמשיך. לאחר שווידא כי אף אחד מבין הסוהרים לא יצא בעקבותיו הסתובב במשך זמן-מה בחוסר מעש, בטרם שב לבית הסוהר ודרש להיכנס חזרה פנימה. התיקון שניסה להחיל מרפי תחת ידיו והפיכתו של פאנזרם לדוגמה למופת עבור שאר האסירים נראו מעודדים, תחילה, והפיחו תקווה בעתיד שיקומם של פורעי החוק והעבריינים במדינה, אך לא למשך זמן רב. על אף השיפוץ הנרחב שנערך בכלא, אשר כלל בנייה של בית ספר וסדנאות עבודה, החלה להתעורר בקרב האסירים רוח מחתרתית כנגד ידו הרכה של מרפי, אשר הגיעה לשיאה עם בריחתו של פאנזרם מבית הסוהר בספטמבר 1917 .הלה ישב באחד הערבים מחוץ לכותלי הכלא בחברתה של אחות מבית החולים הקרוב ושתה לשכרה. .
הידיעה על בריחתו נפוצה במהרה והפכה למבוכה גדולה הן למרפי והן לסגל הסוהרים. הוא נתפס כעבור שבוע בתום קרב יריות ארוך לאחר שניסה לשדוד בית מגורים, וכאשר נשאל מדוע לא נכנע קודם טען כי העדיף למות מאשר לעמוד שוב בפני מרפי. בית המשפט גזר עליו תשע שנות מאסר נוספות בעוון פריצה ותקיפה, כך שיחד עם שארית עונשו הקודם, עמד בפני ארבע עשרה שנות מאסר בסך הכל.
עם שובו לבית הסוהר המתין במשך מספר חודשים עד שהורשה לחזור לעבודתו, בטרם החל לתכנן את בריחתו הבאה. הסוהרים, עם זאת, למדו על תוכניותיו, והציבו זקיפים במקומות מסתור שונים מחוץ למרתף שדרכו התכוון לברוח, במטרה לירות בו למוות בשעת המעשה. התוכנית לא התממשה לאחר שגילה כי ארבו לו, והמתין מספר ימים עד שחשדותיהם נמוגו, לפני שניסר את סורגי המרתף וברח לחופשי.
מסביב לעולם
פאנזרם נמלט מבית הסוהר בשלהי 1917 לאחר שריצה ארבע שנים בלבד מתוך עונשו, אל תוך ארץ לא מוכרת שהייתה במהלך שיאה של מלחמת העולם הראשונה. כעת בן עשרים ושבע ועם פרס על ראשו במדינות רבות, ניסה להתגייס תחילה לצבא ארצות הברית ב, פנסילבניה, אך ערק לאחר ימים ספורים, ומצא עבודה מזדמנת ב, מרילנד. כעבור מספר ימים המשיך במסעו לכיוון בולטימור, שם פגש נער צעיר אשר סייע לו לשדוד בית מלון בפרדריק, והשתמש בכסף שגנב כדי להגיע לניו יורק ולהצטרף לאיגודי עובדים שונים אשר סייעו לו לקבל תעודת ימאי.
בעזרת המסמכים הללו הצליח להצטרף לצוות אוניית ה''ג'יימס ד. ויטני'' שהפליגה לאמריקה הדרומית, ראשית לפנמה ואז לפרו, בטרם נטש אותה ומצא עבודה במכרות הנחושת ב, ומאוחר יותר גם ב, צ'ילה. כאשר מאס בעסקי הכרייה שב חזרה לפנמה והחל לעבוד בתור פועל כפיים ברשות חברה ממשלתית של ארצות הברית. בהמשך הגיע לארכיפלג בוקאס דל טורו, שם התקבל לשורות בתור נהג, אך פוטר במהרה לאחר שעורר תגרות עם שאר העובדים. לפני שעזב הצית את אחת מבארות הנפט של החברה, מה שהוביל לפרס בשווי של כ-500 דולרים אשר הוצע על ראשו.
כאשר הגיע לפנמה סיטי חבר למלח נוסף ויחד תכננו השניים כיצד יחטפו ספינת סקונר וירצחו את כל יושביה, אולם לאחר שחברו שתה לשכרה באחד הימים הוא נעצר לאחר שחטף את הספינה בעצמו ורצח את ששת חברי צוותה. פאנזרם חזר לארצות הברית על גבי ה''אס. אס. קולון או הגנרל גותאלס'', בטרם פתח במסע נוסף ליבשת אירופה.
תחילה עלה על גבי ה''אס. אס. הומה'', אשר הפליגה ל, טקסס, ומשם לגלאזגו, סקוטלנד. עם עגינתם ניסה פאנזרם לשדוד את האונייה, אך נתפס ונכלא לתקופה קצרה ב. לאחר שחרורו המשיך לסאות'המפטון ולונדון, משם חצה את תעלת למאנש לצרפת, וביקר בלה האבר ובפריז. כאשר אזל כספו הצטרף לצוות ספינה שהפליגה להמבורג, גרמניה, ושהה במספר ערי נמל נוספות לפני שחזר לארצות הברית.
בעזרת הונו החדש קנה פאנזרם את היאכטה האקיסטה, בה התכוון להשתמש כדי להגשים מזימה שתכנן אשר נועדה לתת פורקן לזעמו: לאורך שלושת השבועות הבאים פיתה מלחים מניו יורק להפליג עמו הרחק מהיבשה תוך מתן הבטחות לעבודה משתלמת. כאשר הגיעו אל לב הים שכנע אותם לשתות לשכרה יחד עמו, בטרם אנס ורצח אותם, משליך את גופותיהם למים. לא ידוע כמה אנשים רצח בשיטה זו, על אף שהודה כי הרג לפחות עשרה. בנוסף, ישנם דיווחים על מספר גופות לא מזוהות אשר נמשטו מהמים באותה העת.
רצף ההיעלמויות החל לעורר חשד בפאבים השונים בניו יורק בהם נהגו המלחים לבלות, אך פאנזרם נאלץ לחדול ממעשיו בכל מקרה לאחר שריסק את היאכטה לחופיה של אטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. הוא שב לקונטיקט בחיפוש אחר הזדמנויות נוספות להתעשר, אולם נתפס בשעת מעשה כאשר פרץ לבית מגורים, ונכלא בברידג'פורט למשך שישה חודשים. עם שחרורו נסע לפילדלפיה, שם נקלע לקרב ירי עם כוחות המשטרה ונעצר שוב. לאחר שהורשע בתקיפה בנסיבות מחמירות ובהצתת מהומה עמד פאנזרם בפני עונש מאסר כבד, אך הצליח להשתחרר בערבות ונמלט לנורפוק, וירג'יניה, בטרם עלה על ספינה שהפליגה לאירופה.
באחת מערי הנמל האירופיות איתר ספינה שהפליגה לאפריקה והגיע בעזרתה למאטדי, קונגו הבלגית. משם נסע ללואנדה, אנגולה הפורטוגזית, ושב לעבוד בשורות בתור נהג. באותה העת החל לחפש אחר בתולות צעירות שיוכלו לשמש לו כשפחות מין, עד שלבסוף מצא שתי ילדות כהות-עור בנות 8 ו-12 שהצליח לרכוש מידי משפחותיהן, על אף שהחזירן מאוחר יותר כאשר גילה שקיימו יחסי מין זה מכבר. במקום זאת החל לחפש אחר ילד זכר, אך כאשר אנס נער מקומי שעבד כמלצר הצית את זעמם של תושבי המקום ונאלץ להימלט דרך סבך יערות הגשם חזרה העירה.אבוד ותועה בנבכי היבשת הזרה פנה פאנזרם לבקש את עזרתו של הקונסול האמריקאי בלואנדה, אך הלה סירב בתוקף לסייע לו לאחר שלמד מפי מעסיקו אודות הצרות הרבות שעולל במהלך שהותו הקצרה במקום. כאשר נודע לו כי בנוסף לכך גם פוטר מעבודתו, מצא פאנזרם את הממונה עליו והכה אותו. אינו בטוח כיצד להמשיך, התיישב על ספסל בפארק ציבורי כאשר לפתע הבחין בילד כהה-עור המשוטט לאיטו בחוסר מעש. לאחר ששכנע אותו להתלוות אליו, הוביל אותו לבור חצץ שנמצא במרחק קצר משם, בטרם אנס ורצח אותו, משליך את גופתו פנימה. לדבריו,.
חזרה בעיר רכש פאנזרם כרטיס לאוניית קיטור אשר הפליגה למפרץ לוביטו, שם שכר סירת קאנו ואת שירותיהם של שישה עובדים מקומיים, לפני שיצא לכיוון הג'ונגל בחיפוש אחר תנינים אותם התכוון לצוד. כאשר התרחקו מספיק, עם זאת, ירה למוות בכל ששת העובדים בעודם יושבים כשגבם מופנה אליו, והשליך את גופותיהם למים כמאכל לתנינים, בטרם גנב את הסירה ושב על עקבותיו.
בימים הבאים נאלץ פאנזרם לעמוד על משמרו לאחר שזונה ספרדייה אשר שדד שלחה אחריו את כוחות המשטרה המקומית, בנוסף לקונסול האמריקאי שפתח בחקירה רשמית נגדו, ובלית ברירה עשה את דרכו צפונה לאורך רצועת החוף המערבית עד שחצה את הגבול לקונגו הבלגית. כאשר הגיע לנהר הקונגו שכר סירת משוטים וצוות חותרים שלקחו אותו ל, משם עלה לספינה צרפתית שהפליגה לבומה ומאטדי.
מרושש וחסר-כל, עלה פאנזרם כעבור חודש על הספינה האמריקאית הוסט נונו, אשר לקחה אותו עד לסקונדי, חוף הזהב. שם הצליח להשיג מעט כסף לאחר ששדד מספר מגדלי ליים, ורכש כרטיס הפלגה לספינת ה''אס. אס. פטוני'', אשר עשתה את דרכה לעיר הנמל לאס פאלמס, האיים הקנריים, בה הקונסול האמריקאי לא הכיר אותו, והסכים לסייע לו למצוא ספינה שהפליגה לליסבון, פורטוגל.
הקונסול האמריקאי בליסבון, עם זאת, שמע באופן אישי אודות מעלליו של פאנזרם באפריקה במהלך ביקורו של מנהל, והלה נאלץ לברוח על גבי אוניית משא אנגלית שהפליגה לבריסטול, אנגליה, בטרם עלה על ספינה אמריקאית שלקחה אותו חזרה לניו יורק, אז תמו באופן רשמי מסעותיו מסביב העולם.
התפרצות הקטל האחרונה
עם שובו לארצות הברית ביולי 1922 נסע פאנזרם לסיילם, מסצ'וסטס, שם אנס ילד בן אחת עשרה, ורצח אותו באמצעות הטחת אבן כבדה כנגד ראשו. לאחר מכן שהה זמן-מה בפילדלפיה, בולטימור, וג'קסונוויל, בטרם נסע לניו אורלינס, שם שדד מאספקת התרופות שלו, ביניהן סמים ממכרים כגון קוקאין, אופיום ומורפין, אותם מכר ברחבי העיר, בסנט לואיס, ובניו יורק.
בראשית שנת 1923 מצא עבודה בתור שומר של מועדון יאכטות בניו הייבן, קונטיקט, אך שדד אותו במהלך יומו הראשון. באותה העת הכיר נער צעיר בשם ג'ורג', אשר התגורר בניו יורק ונהג להתלוות אליו מעת לעת. מאוחר יותר באותה שנה גנב יאכטה בפרובידנס, רוד איילנד, והפליג איתה ליונקרס כדי לאסוף את חברו. הוא שינה את שמה ואת מספר רישיונה לאלו של האקיסטה, היאכטה שקנה בכספו הגנוב וריסק לחופי אטלנטיק סיטי, בניסיון למכור אותה, אולם הקונה הראשון שמצא ניסה לשדוד אותו ממנה, ובלית ברירה רצח אותו והשליך את גופתו למים.
כאשר חזרו ליבשה ברח ג'ורג' לתחנת המשטרה הקרובה ודיווח על מעלליו של פאנזרם, אשר נעצר במהרה והואשם בשוד, פריצה, ניסיון בריחה, אונס וביצוע מעשי סדום. עורך דינו הצליח לשחרר אותו בערבות בתמורה ליאכטה שלו, אך כאשר ניסה למכור אותה גילה שהיא גנובה.
בימים הבאים נסע פאנזרם לניו הייבן ואנס ילד נוסף, בטרם חנק אותו למוות עם חגורתו והשליך את גופתו לתוך השיחים. לאחר מכן מצא עבודה על גבי הספינה הצבאית ה''יו. אס. גרנט'' שהפליגה לסין, אך פוטר קודם ליציאתה לאחר שהשתכר ונקלע לתגרות עם החיילים. למחרת שדד משרד ב, אך נתפס ונלקח למעצר בוייט פליינס. כאשר הבין את גודל העונש שציפה לו ניסה להודות באשמה במסגרת הסדר טיעון שעורך דינו הציע לו, אך נידון לעונש המקסימלי שאפשר החוק דאז, חמש שנות מאסר במתקני הענישה סינג סינג ו.
החלמה ארוכה
כעבור מספר ימים ביקש לבדוק האם עדיין היה מסוגל להגיע לעוררות מינית ולקיים יחסי מין על אף הניתוח שעבר, והחל לאנוס אסיר אשר שכב לצדו באחת המיטות של בית החולים. הוא נתפס בשעת המעשה והוחזר לתא הבידוד למשך שארית עונשו הקצוב, שהסתיים ביולי 1928.
משפט והוצאה להורג
עם שחרורו פתח פאנזרם בגל פריצות ברחבי בולטימור, במהלכו רצח עובר אורח אקראי בו נתקל. ב-30 באוגוסט נעצר בוושינגטון די. סי. לאחר שפושע אשר נהג לקנות ממנו את סחורתו הגנובה ופעל גם כמודיע משטרתי דיווח למפעיליו אודות פריצותיו האחרונות. בזמן שהמתין למשפטו הודה פאנזרם ברציחתם של שלושה ילדים בסיילם, ניו הייבן , ופילדלפיה, אולם חוקריו לא הצליחו לאמת את טענותיו. רק עם התקרבות מועד משפטו החלו להתקבל בקשות הסגרה מעשרות מדינות ברחבי ארצות הברית לגבי מקרי רצח לא מפוענחים בהם הפך לחשוד העיקרי.על אף עברו הפלילי הכבד, שכלל עשרות מאסרים אותם ריצה תחת שמות בדויים רבים, נכשלה התביעה למצוא ראיות נגד פאנזרם בגין פשעים נוספים שביצע, והגישה נגדו כתבב אישום בעוון הפריצות האחרונות בלבד. הוא סירב למנות לעצמו עורך דין תוך שביקש לייצג את עצמו, וכאשר עלה למסור הצהרה אמר בפני חבר המושבעים,.
דיוניהם של המושבעים תמו כעבור דקה, והם שבו חזרה לאולם בית המשפט עם פסק דין החלטי שמצא את פאנזרם אשם. לאור הרשעותיו הקודמות נידון לתקופת המאסר המרבית שהתיר החוק, קרי עשרים וחמש שנים שנים עד מאסר עולם, בבית הסוהר פורט לוונוורת'.
כאשר החל מאסרו הזהיר פאנזרם את מנהל הכלא כי. הלה מאן להקשיב לדבריו, ובימים הבאים העביר אותו סגל הסוהרים לעבוד במכבסת הכלא תחת פיקוחו של רוברט ורנקי, משגיח אשר שימש כמנהל העבודה במקום ונודע באופיו הקטנוני. לא חלף זמן רב בטרם הצית הלה את זעמו של פאנזרם, אשר הזהיר אותו כי יעזוב אותו לנפשו, ואף הגיש בקשת העברה לאגף אחר. לבסוף, ב-20 ביוני 1929, הכה אותו פאנזרם למוות בעזרת מוט ברזל, בטרם החל להסתובב ברחבי הכלא בעודו מגואל בדם ולרדוף אחר שאר האסירים.
בזמן שהמתין למשפטו החדש התיידד פאנזרם עם הנרי לסר, סוהר אשר נהג לשוחח עמו ולהביא לו סיגריות, והעביר את מרבית זמנו בקריאת ספרים עבי כרס מספריית הכלא, בעיקר עבודות פילוסופיות מאת ארתור שופנהאואר ופרידריך ניטשה. במקרה אחד ניסה לקרוא את ביקורת התבונה הטהורה מאת עמנואל קאנט, אולם לאחר שלא הצליח להבין את הרעיונות המתוארים בו קרע אותו בתסכול לאלפי חתיכות שהצית בערמה מחוץ לתאו. באותה העת כתב גם את האוטוביוגרפיה שלו, אותה מסר ללסר.
משפטו התקיים באפריל 1930 תחת דוכנו של השופט ריצ'רד ג'יי. הופקינס. סוגיית שפיותו העלתה מספר שאלות שנותרו תחילה ללא מענה, אך נציגי ועדת הבריאות הנפשית קבעו לבסוף כי על אף שלקה בנפשו, עדיין היה מודע לעצמו ולסביבתו בשעת ביצוע הפשע, וכן לטיב האישום שהוגש נגדו באותה העת. בדומה למשפטו הקודם דרש לייצג את עצמו, אולם השופט מאן להיעתר לבקשתו ומינה את ראלף ט. אוניל לשמש כעורך דינו. פאנזרם סירב לשתף עמו פעולה או להגן על עצמו, על אף שטען לחפות מפשע בפני האישום. חבר המושבעים התכנס במשך ארבעים וחמישה דקות בטרם שב עם פסק דין שמצא אותו אשם, והוא נידון למוות בתלייה בפורט לוונוורת'.
פאנזרם סירב להפצרותיהם של מתנגדי עונש המוות ונציגי ארגוני זכויות האדם אשר פנו אליו בתחינה כי ירשה להם להגיש ערעורים על עונשו, וענה למכתביהם,. הדימוי המתאר צוואר אחד מיוחס במקור לאחד הקיסרים של רומא העתיקה, קליגולה.
יונה מצויצת
יונה מצויצת (שם מדעי: Ocyphaps lophotes) היא מין של יונה החיה ביבשת אוסטרליה והיא היונה היחידה בסוגה. היא דומה מאוד וקרובה ליונה Geophaps plumifera שגם היא מאוסטרליה.
אורכה של יונה זו 30–34 סנטימטרים ומשקלה 150–250 גרם. היא בעלת ראש וגב אפורים עם מקור שחור ועיניים אדומות וכפי שמשתמע משמה גם ציצת ראש בולטת שחורה. צידיה ורדרדים והכנפיים מפוספסות בזהוב-לבן-שחור ובתחתית ירוק וסגול - צבעים העוזרים לזכר להרשים את הנקבה. הזנב ארוך והרגליים אדומות. יונה זו מצויה הרבה מזמנה על הקרקע. כשהיא עפה היא משמיעה רעשים מיוחדים הנוצרים בנוצותיה.
היונה חיה בערבות, מרעה ואזורי יערות ואחו ברחבי אוסטרליה ועקב פעולות האדם היא הצליחה להגיע גם למערב ולמרכז אוסטרליה הצחיחים והיבשים. אלו עופות חברתיים מאוד הניזונים מזרעים ומעשבים ולעיתים מזיקים לשדות וליבולים של האדם.
סאליוט בלגורוד
מועדון הכדורגל "סאליוט" בלגורוד (ברוסית: Футбольный клуб «Салют» Белгород) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר בלגורוד. המועדון פורק מספר פעמים ובמתכונתו הנוכחית הוקם מחדש ביוני 2018.
היסטוריה
סאליוט הוקם כמועדון כדורגל מבלגורוד על בסיס שורת מועדוני כדורגל קודמים ששורשיהם עוד מ-1923 כשהתקיימו בעיר שני מועדוני כדורגל מתחרים: "ספרטק" ו"לוקומוטיב".
החל משנות ה-40, קבוצת ספרטק בלגורוד החלה לצבור פופולריות במחוז בלגורוד ולהפוך לקבוצת הכדורגל החזקה ביותר באזור. ב-1940 הקבוצה העפילה עד לשלב רבע גמר גביע רוסיה הסובייטית וב-1951 הקבוצה החלה להתחרות באליפות רוסיה הסובייטית.
ב-1960 קבוצת ספרטק בלגורוד פורקה ובמקומה הוקם מועדון הכדורגל "צמנטניק" בלגורוד. הקבוצה החלה להתחרות בליגה השנייה בברית המועצות בשנות ה-60 ועד מהרה העפילה לליגת המשנה הסובייטית ולאורך השנים משנות ה-70 ועד תחילת שנות ה-80 נשרה לליגה השנייה והעפילה לליגה הראשונה הלוך ושוב. בשנות ה-80 התבססה בליגה השנייה.
עם התפרקות ברית המועצות הקבוצה (שנקראה אז אנרגומאש בלגורוד) התמודדה בליגה הרוסית הראשונה ב-1992 וסיימה במקום ה-18 והאחרון ונשרה שוב לליגה השנייה. ב-1993 הקבוצה התאחדה עם קבוצה נוספת ויכלה להתמודד בליגה הראשונה (כיוון שסיימה במקום הראשון באזורהּ) אך סירבה להעפיל ליגה והמשיכה לשחק בליגה השנייה.
ב-1995 הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגה השנייה ונשרה לליגה הרוסית השלישית, אלא שכיוון שזכתה לתמיכה פיננסית מצד ענקית הנפט והגז יוקוס יכלה להתמודד ולהעפיל בחזרה לליגה השנייה כבר לקראת סוף עונת 1996 והמשיכה להתמודד בה עד שנת 1999 ונקראה סאליוט-יוקוס. בשל חוסר מימון ונטישת הספונסרית, הקבוצה נשרה בחזרה לליגה החובבנית. בשנת 2000 הקבוצה חזרה לליגה השנייה והפעם נקראה בשם "סאליוט אנרגיה".
בשנת 2014 הקבוצה פורקה ובמקומה הוקמה קבוצת אנרגומאש בלגורוד, שהתקיימה עד שנת 2018 ולא היה לה קשר למועדון "סאליוט".
בקיץ 2018 המועדון הוקם מחדש. בעונת 2019/2020 העפיל לשלב 32 האחרונות בגביע ושחזר הישג שיא גם בעונת 2020/2021.
אוסקר קורדובה
אוסקר אדוארדו קורדובה ארסה (בספרדית: Óscar Eduardo Córdoba Arce; נולד ב-3 בפברואר 1970) הוא שוער כדורגל קולומביאני לשעבר. היה חלק מהנבחרת הקולומביאנית המצליחה של שנות ה-90 וכן זכה עימה בתואר הבינ"ל הראשון והיחיד עד כה, בקופה אמריקה 2001. מהכדורגלנים הקולומביאנים הבודדים שזכו בשלוש אליפויות במדינות שונות, כאשר עשה זאת עם אמריקה קאלי בקולומביה, עם בוקה ג'וניורס בארגנטינה ועם בשיקטש בטורקיה.
קריירת מועדונים
קורדובה החל את הקריירה שלו בדפורטיבו קאלי ב-1988, אך עבר לאתלטיקו נאסיונל כבר ב-1989 וכעבור שנה הושאל לדפורטס קינדיו. ב-1991 הוא הצטרף למיונאריוס, וב-1993 שיחק עבור אונסה קלדס ואמריקה קאלי, עמה זכה באליפות ליגת העל הקולומביאנית ב-1997.
לאחר הזכייה באליפות הוא עבר לארגנטינה והצטרף לבוקה ג'וניורס. התקופה שבה שיחק בבוקה הייתה אחת הטובות ביותר בקריירה של קורדובה, והוא זכה עמה באליפות האפרטורה ב-1998, הקלאוסורה ב-1999, האפרטורה ב-2000, גביע הליברטדורס ב-2000 ו-2001, והגביע הבין יבשתי בשנת 2000. הוא שיתף פעולה בהצלחה עם חבריו לנבחרת, חורחה ברמודס ומאוריסיו סרנה.
ב-2012 שימש כמתווך בין קבוצת משקיעים שרכשה את קבוצת הכדורגל הקולומביאנית, אתלטיקו בוקרמנגה ואף שימש כנשיאה.
נבחרת קולומביה
קורדובה היה חלק מהנבחרת עד גיל 20 ששיחקה בסודאמריקנו 1988 ובגביע העולם עד גיל 20 ב-1989. בנבחרת הבוגרת ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הידידות מול נבחרת קוסטה ריקה ב-31 במרץ 1993 וכעבור שלושה חודשים כבר היה השוער הראשון בטורניר הקופה אמריקה, אחרי שהשוער הקבוע, רנה היגיטה, הסתבך בפרשת חטיפה ונשלח לכלא. הוא הפגין יכולת טובה בטורניר, וסייע לנבחרתו להעפיל עד לחצי הגמר שבו הפסידה לנבחרת ארגנטינה בדו-קרב פנדלים. בטורניר קופה אמריקה 1995 הוא חזר להיות מחליפו של היגיטה.
במוקדמות מונדיאל 1994 הוא ספג שני שערים בשישה משחקים, שאחד מתוכם היה הניצחון 5 - 0 על נבחרת ארגנטינה בבואנוס איירס. בעקבות תוצאה זו העפילה נבחרת קולומביה למונדיאל. בטורניר עצמו קורדבה שיחק בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים, אך קולומביה סיימה אחרונה בבית שלה, והודחה כבר בסיום שלב זה.
קורדובה השתתף בארבעת המשחקים האחרונים של מוקדמות מונדיאל 1998 בעקבות חוסר שביעות רצון מיכולתו של השוער פאריד מונדראגון. הוא היטיב לשחק, וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר. למרות זאת העדיף מאמן הנבחרת לתת צ'אנס נוסף למונדראגון, אך גם הפעם הודחה קולומביה בשלב הבתים. קורדובה היה חלק מהסגל שנסע למונדיאל בצרפת.
הוא השתתף בכל משחקיה של הנבחרת בקופה אמריקה 2001 שנערך בקולומביה, והוביל את הנבחרת לזכייתה הראשונה אי פעם בטורניר. הוא גם השוער היחיד אי פעם בהיסטוריה של הטורניר, שלא קיבל ולו שער אחד בכל ששת המשחקים. הוא שיחק במוקדמות מונדיאל 2002, אך לא הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה לטורניר. קורדובה עמד בשער הנבחרת גם בגביע הקונפדרציות 2003, שבו היא העפילה עד לחצי הגמר.
משחקו האחרון בנבחרת היה במוקדמות מונדיאל 2006 מול נבחרת ארגנטינה. במשחק עצמו הוא ספג שער כתוצאה מטעות, שסייעה לארגנטינאים לסיים בתיקו 1 - 1. לאחר המשחק הוא הודיע על פרישתו מהנבחרת.
בסך הכל שיחק קורדובה 73 משחקים במדים הלאומיים.
לוטוס קרלטון
לוטוס קרלטון (באנגלית: Lotus Carlton) היא מכונית סלון - ספורט, 4 דלתות, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט לוטוס אשר יוצרו בין השנים 1990–1992 יוצרו 950 יחידות מהם 320 יחידות מסוג "קרלטון" ו-630 יחידות מסוג "אומגה".
דגם הלוטוס קרלטון קרוי גם אופל לוטוס אומגה או ווקסהול לוטוס קרלטון. תאוצת הלוטוס קרלטון מ-0-97 קמ"ש היא 5.2 שניות. למנוע 6 הצילינדרים של הלוטוס קרלטון יש מגדש טורבו כפול מסוג Garrett T25.
היסטוריה חברת לוטוס מכוניות
באוקטובר 1986, 4 שנים לאחר מותו של בעל חברת "לוטוס מכוניות" קולין צ'פמן, חברת ג'נרל מוטורס רכשה 91% ממניות "לוטוס מכוניות" תמורת 22,700,000 לירות שטרלינג. ב-28 באוגוסט 1993 מכרה ג'נרל מוטורס את מניותיה תמורת 30,000,000 לירות שטרלינג לאיש העסקים רומנו ארטיולי, בעל חברת מכוניות היוקרה בוגאטי.
קלאודיו פיסארו
קלאודיו מייגל פיסארו בוסיו (בספרדית: Claudio Miguel Pizarro Bosio; נולד ב-3 באוקטובר 1978 בקייאו, פרו) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק כחלוץ. פיסארו שיחק לאורך מרבית הקריירה שלו במועדונים ורדר ברמן ובאיירן מינכן מהבונדסליגה, בהם הפך למבקיע שערים מחונן ולאחד הזרים המצטיינים בתולדות הבונדסליגה. כמו כן, ערך במדי נבחרת פרו 85 הופעות, בהן הבקיע 20 שערים.
פרו
פיסארו החל את הקריירה המקצוענית הרשמית שלו במדי הקבוצה דפורטיבו פסקרו, קבוצת כדורגל קטנה מפרובינציה שבצפון פרו, בגיל 17. הוא תפס את עיניו של מאתר כישרונות מקבוצת קאנטולאו, מועדון כדורגל גדול יותר מן עיר הנמל קייאו, על יד לימה הבירה, הוא הוזמן להתאמן במדי קבוצת המילואים של קאנטולאו. למרות זאת, הוא מעולם לא חתם על חוזה רשמי במועדון. במקום זאת, בגיל 19, פיסארו עבר למועדון מן הליגה הבכירה בפרו, אליאנסה לימה.
באליאנסה לימה ערך פיסארו את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה בפרו. פיסארו כבש 25 שערים במהלך שתי עונות במדי אליאנסה לימה והיה חלק מן הקבוצה שזכתה באליפות פרו בשנת 1999. זמן קצר לאחר שזכה בתואר האליפות עם אליאנסה, פיסארו חתם במועדון הגרמני ורדר ברמן מן הבונדסליגה. מאוחר יותר באותה השנה, הוא שיחק לראשונה במשחק של הנבחרת הפרואנית.
גרמניה
פיסארו כבש במהלך שתי עונותיו במדי ורדר ברמן 29 שערים. בזכות כך, הכדורגלן הפרואני הפך לשחקן נחשק על ידי מספר מאמנים בכירים באירופה. אחרי עונת בבונדסליגה, ורדר ברמן הכריזה שהיא לא תמנע מפיסארו לעבור למועדון גדול יותר. ניסיונות החתמת השחקן היו רבים ואינטנסיביים. בתיקשורת נטען כי מועדוני הפאר ריאל מדריד וברצלונה הספרדיים, אינטר מילאנו האיטלקייה, ויריבת הבונדסליגה של ורדר ברמן, בורוסיה דורטמונד השקיעו מאמצים רבים במטרה להחתים את השחקן. ההעברה הכי מתוקשרת בתולדות הכדורגל הפרואני דרשה זמן רב של משאי ומתן ושמועות מגוונות, ולבסוף נסתיימה ב-7 ביוני 2001 כאשר פיסארו החליט לחתום בבאיירן מינכן.
פיסארו היה שחקן מפתח בסגל באיירן בזכייתה בגביע הגרמני ובבונדסליגה בשנת 2003. "המפציץ", או בשם אחר שהתקשורת קראה לו "אל האינקה", התחיל את הופעותיו בקבוצתו החדשה בצורה מרשימה. פיסארו כבש את שערו הראשון בקבוצה במשחק הבכורה שלו כבר בדקה הרביעית, במשחק כנגד שאלקה 04 במחזור השני של הבונדסליגה בעונת. במדי באיירן מינכן כבש פיסארו 100 שערים.
חוזהו של פיסארו במועדון הבווארי תם בסוף עונת, והמשא ומתן על חידושו לא התקדם לשום כיוון, כאשר סביליה, בנפיקה ליסבון וגלאזגו ריינג'רס היו מוכנות להחתים אותו ברגע האפשרי הראשון. פיסארו דחה לבסוף עוד הצעת הארכת חוזה בבאיירן מינכן, שהוצע לו ישירות על ידי היושב ראש פרנץ בקנבאואר. הסכום שדרש פיסארו עבור חידוש החוזה נחשב לאסטרונומי והמנג'ר הגרמני קרל היינץ רומניגה זעף על דרישתו של פיסארו למשכורת כה גבוהה. רומינגה צוטט כאשר הגיב על דרישתו של הפרואני: "מי שחופץ להרוויח את הסכומים שמרוויח שבצ'נקו כדאי מאוד שיתחיל לשחק כמו שבצ'נקו". ב-20 במאי 2007, באיירן מינכן הכריזה על שיחרורו של פיסארו מהמועדון.
צ'לסי
ב-1 ביולי 2007 החתימה צ'לסי את פיסארו באופן רשמי, ואישרה שהוא עבר את הבדיקות הרפואיות, ושהוא יצורף למועדון במסגרת חוק בוסמן. הוא חתם על חוזה לארבע עונות שאמור לפוג בשנת 2011, שעל פיו הוא ירוויח 5 מיליון דולר לעונה. פיסארו הוא הפרואני הראשון בהיסטוריה שמשחק בצ'לסי. פיסארו הודה שהחלטתו לחתום בצ'לסי הושפעה רבות בעקבות עצתו של חברו לנבחרת נולברטו סולאנו, ששיחק גם באנגליה במדי וסטהאם יונייטד, וחברו לשעבר לסגל באיירן מינכן, אואן הארגריבס שעבר לשחק במנצ'סטר יונייטד. לפיסארו יש גם אזרחות איטלקית (אימו איטלקייה), שמאפשרת לו לשחק במדי צ'לסי מבלי הצורך ברישיון עבודה הדרוש לשחקנים זרים באנגליה.
פיסארו קיבל את המספר 14, אותו מספר עמו משחק במדי הנבחרת הפרואנית, ומספרו לשעבר במדי באיירן מינכן. הקריירה שלו בצ'לסי החלה היטב, כאשר כבש בבכורה שלו במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג בעונת. למרות זאת, לאחר שז'וזה מוריניו התפטר, והחתמתו בצ'לסי של החלוץ הצרפתי ניקולא אנלקה, פיסארו מיעט לשחק תחת המאמן החדש אברהם גרנט. פיסארו שיחק תפקיד חשוב במהלך השלב הרביעי של גביע ה-FA בשביל צ'לסי, כאשר בישל שער עצמי לשוערה של קווינס פארק ריינג'רס. אחר כך הוא כבש את השער היחיד במשחק נגד ברמינגהאם סיטי. מספר השערים המועט שכבש במהלך העונה הוא כתוצאה מהיותו מחליף שנכנס רק למספר דקות ספורות בסוף המשחקים של צ'לסי.
חזרה לגרמניה
באוגוסט 2008 הושאל פיסארו לורדר ברמן. בעונתו הראשונה במועדון הגיע עם הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א 2009, בו נוצחה על ידי שחטאר דונצק האוקראינית. בתום העונה חתם פיסארו בקבוצה במדיה שיחק עד לעונת 2011/2012. בסיום אותה עונה חזר לקדנציה נוספת בבאיירן מינכן.
חמש שנים אחרי שעזב, חתם פיסארו לעונה אחת בקבוצה הבווארית, באיירן מינכן.
בשלהי ספטמבר 2017 חתם פיסארו בפ.צ. קלן מהבונדסליגה כשחקן חופשי על חוזה לעונה אחת. פיסארו ערך 14 הופעות במועדון זה והבקיע שער אחד, ובתום עונת 2017/18 נשר עם קלן לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2018 חזר פיסארו לקדנציה רביעית בורדר ברמן. ב-16 בפברואר 2019 הבקיע פיסארו שער שוויון בדקה ה-96 במשחק מול הרטה ברלין, ובכך הפך למבקיע המבוגר ביותר בתולדות הבונדסליגה, בגיל 40 שנים ו-136 ימים, ועקף את מירקו ווטאבה. ביולי 2020 פיסארו נשאר עם ברמן בבונדסליגה לאחר שהקבוצה סיימה את עונת 2019/20 במקום ה-16 ושרדה צמד משחקי מבחן מול היידנהיים. פיסארו ישב על הספסל בצמד המשחקים ולא שיחק, ובסיומו פרש ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
פיסארו הוא שחקן קבוע במדים הלאומיים של נבחרת פרו. הוא שיחק במהלך הטורניר קופה אמריקה 2007 וכבש צמד במשחק נגד נבחרת בוליביה. הוא הצהיר שאין לו שום בעיות עם מאמנו החדש חוזה דל סולר בניגוד לקודמו בתפקיד פרנקו נבארו.
ב-7 בדצמבר 2007, החלה להתבצע חקירה בחשד להיות השחקן אחראי להבאת נשים ומשקאות חריפים לתוך המלון בו שהתה הנבחרת יומיים לפני התבוסה של פרו לנבחרת אקוודור 1-5. פיסארו הושעה ל-18 חודשים מן הנבחרת הלאומית, החל מה-28 במרץ 2008.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013 נערכו ב-27 באפריל 2013.
רקע
בבחירות הקודמות שהתקיימו בשנת 2009, ניצחה מפלגת הברית הסוציאל-דמוקרטית. זאת הייתה הפעם הראשונה שמפלגת העצמאות לא הייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. הברית הסוציאל-דמוקרטית הצליחה להקים קואליציה יחד עם התנועה השמאלית-ירוקה.
מחוזות הבחירה
לכל אחד מששת המחוזות מוקצים תשעה מושבים שנבחרים על ידי הצבעת אישור. תשעה מושבים נוספים מחולקים בין המחוזות (בין 1 ל-2) בהתאם לגודל האוכלוסייה, על מנת לשמור על יחסיות ההצבעה ברמה הלאומית. ב-2013 המחוזות חולקו כך:
מפלגות משתתפות
9 באפריל 2013 היה המועד האחרון להגשת בקשה לוועדת הבחירות להתמודדות בבחירות. מפלגות חדשות שרצו להתמודד היה עליהן להביא 300 חתימות של תומכים מכל מחוז בו רצו להתמודד. ב-16 באפריל הכריזה וועדת הבחירות על 15 רשימות שהתמודדותן אושרה, מתוכן 11 מפלגות הכריזו על התמודדות בכל המחוזות, שתיים בשני מחוזות, ועוד שתי מפלגות במחוז אחד בלבד.
עלי מוסא (כדורגלן)
עלי אדם מוסא (באנגלית: Ali Adem Musse; נולד ב-1 בינואר 1996) הוא כדורגלן סומלי-קנדי במשחק בעמדת הקיצוני בקבלרי מליגת העל הקנדית.
קריירת מועדונים
מוסא נולד בסומליה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לקנדה. הוא התחיל לשחק כדורגל במחלקת בקבוצת הילדים של אירל גריי, ממנה עבר וויניפג סאות'אנד יונייטד. בגיל 14 הצטרף לוויניפייג.
בגיל 18 הצטרף לאקדמיה לכדורגל לוונקובר וייטקאפס מה-MLS. כעבור שנה הצטרף לקבוצת הכדורגל של מכללת טיילר ג'וניור. בשנת הצטרף לקבוצת הכדורגל של המכון הטכנולוגי הצפוני של אלברטה.
בשנת חתם בקלגרי פוטהילס. ב-5 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה של בקבוצה בה גם כבש את שער הניצחון המשחק שנגמר בניצחון 3-4 נגד TSS רוברס. שנה לאחר מכן זכה עם המועדון ב-PDL כאשר תרם לקבוצה 5 שערים.
בפברואר חתם בואלור מליגת העל הקנדית שעונה זו הייתה הראשונה שלה, לאחר שהעדיף הצעה זו על פני זו של אדמונטון. ב-3 ביוני 2019 הוא כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אדמונטון.
בשנת חתם בדראמשטאדט מהליגה השביעית בגרמניה.
ביוני חזר לקנדה וחתם בקלברי. מוסא נעדר מרוב שלבי העונה הראשונה שלו בשל פציעה. בינואר האריך את חוזהו בשנתיים נוספות עם אופציה לעונה נוספת.
קריירה בינלאומית
בקיץ הצטרף לנבחרת הילדים של קנדה. מוסא שיחק בכל נבחרות הנוער של קנדה והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בשנת, בה הגיע קנדה למקום השלישי.
בדצמבר זומן לסגל נבחרת סומליה, מולדתו. ב-7 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד.
אלמנות
אלמנוּת היא מעמדו האישי של מי שבן-זוגו נפטר. אישה שבן זוגה נפטר בעודה בחיים, קרויה אלמנה; גבר שזוגתו נפטרה בעודו בחיים נקרא אלמן. בתרבויות שונות קיים יחס שונה למצב האלמנוּת בכלל, ולאלמנים ולאלמנות כקבוצות נבדלות מבחינה מגדרית בפרט.
השפעה חברתית
בעבר, בתקופה בה הגבר היה מפרנס יחיד של האישה, הייתה לאלמנוּת השפעה קשה ומרחיקת לכת על מצבה הכלכלי של המשפחה. האישה, שמצאה עצמה בלי מפרנס לה ולילדיה, הגיעה לעיתים קרובות לעוני. חברות שונות יצרו מנגנונים לטיפול בבעיה החברתית שנוצרה כתוצאה מכך. קרנות צדקה הוקמו לכל אורך ההיסטוריה לטפל ביתומים ובאלמנוֹת. מצב האלמנות השתנה מתקופה לתקופה ומתרבות לתרבות. בתקופות מסוימות הותר לאלמנה להצטרף לגילדה שבה היה חבר בעלה, ואלמלא אלמנותה לא יכלה להצטרף אליה.
בנצרות הקתולית, שבה לא קיים מוסד הגירושין, אפשרה האלמנוּת נישואין מחדש.
תרבויות שונות קבעו מנהגים שונים המחייבים את האלמנה. בהודו נהוג שהאלמנה לובשת בגדי לבן (סמל לאבלות) לכל ימי חייה, ואילו באירופה נהוג שהאלמנה לובשת שחורים מאותה הסיבה.
אלמנות בספרות
בספרות ישנם אזכורים רבים של אלמנוּת. אלמנה טיפוסית היא אישה בגיל העמידה שנותרה מיואשת וחסרת אמצעים.
הרומן של ג'יין אוסטן "על תבונה ורגישות", למשל, מתחיל ברגע של שבר עצום בחייהן של מרת דשווד ושלוש בנותיה. מותו הפתאומי של אבי המשפחה מותיר את אשתו ובנותיו ללא קורת גג וללא משאבים כלכליים. לפי חוקי הירושה, הן נאלצות מיד לאחר ההלוויה לפנות את ביתן (אחוזת 'נורלנד'). הבית עובר באופן אוטומטי לבנו של אבי המשפחה מנישואיו הקודמים. כאן מביא האסון לכך שהאלמנה ובנותיו של המת יורדות למעמד של אורחות לא רק בביתן אלא גם בחייהן העתידיים.
מחקר על אלמנות
הסוציולוגית דבורה קסטין ואן דם הונארד (Kestin Van Dem Hoonard) חקרה עשר אוטוביוגרפיות שכתבו אלמנות ומצאה שנשים שהתאלמנו מנסות לדבוק עד כמה שניתן בזהותן כרעיות, אך הן חסרות את המשאבים החברתיים התומכים בכך. את המצב המשברי של ההתאלמנות היא מכנה "עיקול הזהות" Identity Foreclosure (ללא קשר למושג זה בפסיכואנליזה). כמו נכס שעוקל והוצא מרשות בעליו, כך גם האלמנות. הן חשות כאילו הושלכו לרחוב עם כל חפציהן ואיבדו את זהותן: הן לא יודעות מי הן לעצמן, מי הן לחבריהם הקרובים ומה מקומן בחברה.
בתורה
בתורה יש מספר התייחסויות ומצוות בנוגע ליחס לאלמנוֹת ויתומים. הם נחשבים לפלח האוכלוסייה הפגיע ביותר בחברה, והקהילה מחויבת לדאוג להם. לדוגמה: 'כל אלמנה ויתום לא תענון'. וכן: 'לא תטה משפט גר יתום ולא תחבל בגד אלמנה'. כהן גדול רשאי להינשא רק לבתולה, ונאסר עליו לשאת אלמנה, בנוסף על האיסור של כהן הדיוט שלא לשאת גרושה.
מלבד האיסור לפגוע באלמנה ישנם ציוויים על הציבור לדאוג לה גם לשמחה, דוגמת שמחת הרגלים בתוך שאר הנזקקים כפי שכתוב: וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ.
במשפט העברי
לפי דיני המשפט העברי, האישה אינה יורשת את נכסי בעלה. אולם זכאית מתוקף הסכם הכתובה לדמי מחיה מעזבון בעלה. כמו כן אין היורשים זכאים לפנותה מדירת בעלה כל ימי חייה. כל נכסיה שהיו לה קודם לנישואין נרשמים בסעיף מיוחד בכתובה, והם נשמרים עבורה לאחר מיתת בעלה. קיימת התייחסות רחבה וענפה בהלכה לגבי קדימות האלמנה על פני היתומים בעזבון האב-הבעל, וכיצד היא נאמנת, שלא נפרעה כתובתה כבר בחיי הבעל.
ביהדות, כאשר מת אדם שלא השאיר אחריו צאצאים, מצווה על אחיו לייבם את אלמנת אחיו, כלומר לשאת אותה לאישה, ו'להקים לאחיו שם' על ידי העמדת צאצאים מאשת אחיו. לחלופין, מתבצע טקס חליצה בו האח מצהיר בפומבי על סירובו לייבם את אשת אחיו, ולאחריו האישה מותרת להינשא לכל גבר.
ביטוח פנסיוני בישראל
בתקנונים של קרנות הפנסיה הוותיקות הפועלות בישראל נקבע בעת הקמתן כי אלמנים לא יהיו זכאים לפנסיה כלל (אלא אם כן היו תלויים בפרנסתם בנשותיהם). לאחר מכן, נקבע כי שיעור קצבת השאירים לאלמן יהיה מחצית משיעור קצבת השאירים לאלמנה. קביעות שיקפו את העיקרון המנחה קרנות פנסיה אלה, "לכל אחד לפי צרכיו", ואת ההנחה שתלותה הכספית של האישה בבן זוגה גדולה מתלותו הכספית של הגבר בבת זוגו. בקרנות הפנסיה החדשות, שהוקמו החל מאמצע שנות ה-90, בוטלה הבחנה זו, ובתחילת שנת 2011 הושוו גם בקרנות הוותיקות תנאי הפנסיה של האלמנים לאלה של האלמנות.
גם ברובד הממלכתי של הביטוח הפנסיוני, הממומש על ידי המוסד לביטוח לאומי, מתקיימת הבחנה בין אלמן לאלמנה. אלמנה זכאית לקצבת שאירים ללא תלות בגובה הכנסתה, ואילו אלמן זכאי לקצבת שאירים רק בתנאי שהכנסתו אינה עולה על תקרה מסוימת (או שיש עמו יתום הזכאי לקצבת שאירים).
קבוצות תמיכה
בסניפי המוסד לביטוח לאומי מוצעות סדנאות תמיכה לאלמנות ולאלמנים, במיוחד לגמלאים. גם רשויות מקומיות מקיימות קבוצות תמיכה.
בשנים האחרונות גם האינטרנט והמדיה החברתית מציעים קבוצות תמיכה וצמיחה לאלמנות. כמו קבוצת התמיכה והצמיחה "אלמנות ממשיכות הלאה" בפייסבוק.
פרס גרובר לצדק
פרס גרובר לצדק (באנגלית: The Gruber Prize for Justice) היה פרס בינלאומי שהוענק החל משנת 2001 ועד לשנת 2011 על ידי קרן גרובר. סכום הפרס היה כחצי מיליון דולר והוא היה אחד מחמישה פרסים שנוסדו על ידי הקרן שנקראת על שם פיטר ופטרישיה גרובר.
הפרס הוענק לאישים או ארגונים אשר תרמו לקידום הצדק באמצעים משפטיים. זוכי הפרס נקבעו על ידי ועדה בינלאומית של מומחים בנושאים של משפט וזכויות אדם.
בפרס זכו שני ישראלים: אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון בשנת 2006, והאגודה לזכויות האזרח בשנת 2011.
בית המשפט העליון של רוסיה
בית המשפט העליון של רוסיה (ברוסית: Верховный Суд Российской Федерации) הוא הסמכות השיפוטית העליונה על פי החוק הרוסי. בית המשפט העליון הוא הגוף העומד בראש ההיררכיה של הרשות השופטת ומהווה את המוסד השיפוטי הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית. תפקידיו העיקריים של בית המשפט העליון הם דיון בערעורים על פסיקות שניתנו בערכאות נמוכות יותר. תחום שיפוטו הוא כל שטח הפדרציה הרוסית. בית המשפט הוקם ב-1992 על ייסוד בית המשפט העליון של ברית המועצות, שהוקם ב-4 בינואר 1923.
משכנו של בית המשפט העליון ברחוב פוברסקאיה 15 במוסקבה, אם כי בשנת 2014 נחקק החוק הפדרלי "אודות בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית" שנכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2017 וקבע כי מקום מושבו של בית המשפט העליון הוא סנקט פטרבורג, אך עד להשלמת בניית קומפלקס הבניינים עבור בית המשפט העליון, ישיבותיו ממשיכות להתקיים במוסקבה. באוגוסט 2014 אוחד בית המשפט העליון עם בית המשפט העליון לבוררות.
היסטוריה
בית המשפט העליון של רוסיה יונק את שורשו מבית המשפט העליון הפלילי שהוקם ב ב-17 באוגוסט 1764 והתקיים עד להקמת ברית המועצות. בתקופה הסובייטית הוקם בית המשפט העליון של ברית המועצות בינואר 1923 ובית המשפט העליון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, שהוקם ב-23 בנובמבר 1923) והתקיימו עד ה-2 בינואר 1992, כאשר רוסיה הסובייטית הפכה לפדרציה הרוסית.
בינואר 1992 הוקם בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית כאשר נשיא בית המשפט העליון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית היה ויאצ'סלב לבדב והוא מונה גם לנשיא בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית וממשיך לכהן במשרה זו.
הרכב
מינוי שופטי בית המשפט העליון נעשה על ידי נשיא רוסיה ובאישור מועצת הפדרציה, הבית העליון של הפרלמנט.
הקריטריונים המינמליים על פי החוק כדי להיות שופט בבית המשפט העליון הם אזרחות רוסית, השכלה משפטית, גיל 35 ומעלה, וניסיון של 10 שנים בתחום.
אחת ל-4 חודשים מתכנס בית המשפט העליון במעמד כל השופטים החברים בו והתובע הכללי של רוסיה. בישיבות המליאה נבחנים מקרים משפטיים ומתקבלות החלטות ופרשנויות לחוקים, שלאחר מכן, מהווים בסיס להמלצות לבתי משפט בדרגה נמוכה יותר.
לבית המשפט כפופה מועצה אקדמית מייעצת (Научно-консультативный совет при Верховном Суде Российской Федерации) כדי לסייע לו בנושאים משפטיים ואקדמאיים. חברי המועצה נבחרים על ידי מליאת בית המשפט.
קומפלקס בנייני בית המשפט העליון בסנקט פטרבורג
בשנת 2013 משרד האדריכלים יבגני גרסימוב ושותפיו זכה במכרז לבניית רובע המשפט בעיר סנקט פטרבורג, קומפלקס בניינים שישרת את בית המשפט העליון. בינואר 2017 הצטרפה לבניית הפרויקט חברת "קרדו" שעל פי חוזה חתום עליה לסיים את בניית הקומפלקס עד דצמבר 2019. בשנת 2019 נודע כי התכנית נזנחה והשטח המיועד יופנה לבניית פארק רחב ידיים.
שופטי בית המשפט העליון כיום
נכון לינואר 2017, בבית המשפט כיהנו שלוש עשרה שופטים. אופן מינוי השופטים לבית המשפט העליון נקבע בחוקה הרוסית. נקבע כי בידי הנשיא הסמכות למנות את שופטי בית המשפט העליון בעצת מועצת הפדרציה ובהסכמתה.
יושב ראש בית המשפט העליון
יושב ראש בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Председатель Верховного Суда Российской Федерации) הוא האדם העומד בראש מערכת בתי המשפט הפדרליים של רוסיה (הרשות השופטת של רוסיה). הנשיא הוא אחד מ-13 השופטים בבית המשפט העליון של רוסיה והאחרים הם השופטים העמיתים של בית המשפט. נשיא בית המשפט העליון הוא הקצין המשפטי הבכיר ביותר במדינה ופועל כמנהל הבכיר ביותר של בתי המשפט הפדרליים. הוא מנהל את הליכי בית המשפט העליון ומנהל את הדיונים בעל-פה המתנהלים תחת בית המשפט. כאשר בית המשפט מעניק דעה בפסק דין, הנשיא, אם נמצא בעמדת הרוב, מחליט מי רושם את עמדת בית המשפט. לנשיא גם סמכות פוליטית מרכזית במקרים חריגים.
הכנס העולמי למדע בדיוני
הכנס העולמי למדע בדיוני (באנגלית: The World Science Fiction Convention, או בקיצור, Worldcon) מתקיים אחת לשנה מאז שנת 1939 (פרט לשנים 1942-45), כל פעם בעיר אחרת בעולם. הכנס מאורגן על ידי ארגון המדע הבדיוני העולמי ובמהלכו מחולק פרס הוגו היוקרתי.
הכנס כולל פנלים בנושאים שונים, הרצאות של אורחים, סופרים ובמאים, וחדר המוקדש למשחק תפקידים, למשחקי קלפים ולמשחקי חברה.
יחיאל היילפרין (רב)
יחיאל בן שלמה הַיְילְפְּרִין (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: היילפערין; כנראה ה'ת"כ, 1660 – ה'תק"ו, 1746) היה רב, ראש ישיבה והיסטוריון של תולדות ישראל. נודע בספרו "סדר הדורות".
תולדות חייו ומשפחתו
יחיאל היילפרין היה בנו של רבי שלמה היילפרין, שהיה רבן הראשי של הערים סוקולוב ולברטוב. מצד אמו או אביו היה מצאצאי המהרש"ל, וב"סדר הדורות" טוען המחבר כי בידו ספר יוחסין המונה את אבותיו דרך רש"י, עבור ביוחנן הסנדלר ורבן גמליאל ועד דוד המלך.
היה רב בהְלוּסְק שבמחוז בּוֹבּרוּיְסְק ואף כתב את תקנות החברה קדישא המקומית, שנשמרו בכתב ידו.
מאז 1711 ועד יום מותו היה רבה של מינסק וראש הישיבה שם. התפרסם בזכות ספרו "סדר הדורות", ספר היסטורי המבוסס על מקורות מסורתיים בלבד, אם כי היה ידוע גם כתלמיד חכם וכמקובל.
נקלע לחיכוכים עם רבי אריה ליב גינצבורג (ה'שאגת אריה'), מייסד הישיבה במינסק; המחלוקת פשתה בין התלמידים והשלום הושב על כנו רק עם עזיבתו של האחרון.
בהתאם לצוואתו עברה רבנות מינסק לבנו משה, אב"ד דאלהינוב.
בן אחר היה הרב יצחק אייזיק רבה של קאיידנוב הסמוכה למינסק. בנו של הרב יצחק אייזיק, היה הרב יהודה לייב, שהוציא לאור את ספרו של סבו, סדר הדורות.
חתניו היו, רבי יצחק רפפורט אב"ד לבוב ורוז'נאי, רבי משה אב"ד דובראוונא, רבי הלל ניימארק אב"ד סטרבין, ועוד.
אגדת המצבה
רנמ"ל סיפר שמצבתו שקעה באדמה והייתה מוזנחת כל כך, עד כי לא ניתן לקרוא את הכיתוב בבירור, עד שחודשה על ידי נדיב.
האגדה מספרת שמצבתו שרדה למרות הריסת בית הקברות היהודי של מינסק בידי הממשלה הקומוניסטית, וכל הנוגעים בדבר ההריסה מתו מיתה חטופה, עד כי הוחלט לחדש את המצבה ולכתוב על גביה "ההיסטוריון המפורסם הלפרין", לאחר מכן הנאצים השמידו את בית הקברות עד היסוד.
ספריו
מספריו שלא נדפסו, אבן הטועים, ספר דרוש, הגהות שולחן ערוך, הערות במסורת המקרא, חיבור על שולחן ערוך, ספר טעמים, ספר כללים בקבלה, ספר לקוטים גדול, ספר המספרים, מפתח לחושן משפט, פירוש על פרקי אבות, ושו"ת.
HOT Zone
HOT Zone (נקרא גם לעיתים HOT Zone HD) הוא ערוץ טלוויזיה ייעודי ישראלי של חברת אימג'ן מדיה המשודר למנויי חברת הכבלים HOT באפיק 5, ומתמקד בשידור סדרות רכש אמריקאיות.
על הערוץ
הערוץ החליף את ערוץ AXN בכבלים והחל בשידוריו ב-4 בינואר 2009 בהפקת חברת דורי מדיה ספייק. בספטמבר 2014 הועברה הפקת הערוץ לידי חברת "אימג'ן מדיה" של אבי בר בכבלים. בערוץ פועל שירות Start Over המאפשר להתחיל את התוכניות המשודרת בלחיצת כפתור ופועלת במקביל בערוצי הסדרות המרכזיים של HOT.
ב-6 בנובמבר 2011 עבר הערוץ לשדר גם באיכות HD באפיק 505.
תוכני הערוץ
הערוץ מתמקד בעיקר בסדרות בנושאי פעולה ומתח. חלקן סדרות עבר אשר HOT עדיין מחזיקה בזכויות השידור שלהן.
אהרן בן מניר
אהרן (אלעזר) בן מניר הוא פייטן שומרוני, שחי ככל הנראה במחצית השנייה של המאה השלוש עשרה. יש עם זאת, כאלה שמאחרים את תקופתו עד לתחילת המאה ה-14.
על המחבר
בכרוניקות ההיסטוריות השונות, מוזכר בן מניר בתואר "החכם" (או "השייח" בשפה הערבית), וכבן תקופתו של סעד אללה אלכתרי. אין בכרוניקות השונות אזכור להיותו בן למשפחת הכהונה. עם זאת, באקרוסטיכון לשירתו – "שירת המצות ליום הכיפור"- מזהה בן מניר את עצמו, כ" בן מניר אהרן אלעזר הרבן". גם בשירה אחרת שלו, גם היא ליום הכיפור – "ביחידאות יהוה אנחנו תפשים", מזהה עצמו בן מניר, כ"בן מניר הרבן". מאחר ששמות כמו אלעזר ואיתמר, היו נהוגים בעיקר בקרב משפחת הכהנים האותנטית, כלומר בני אהרן, ניתן להסיק גם מתוך שמו של בן מניר, כי היה בן למשפחת הכהנים. בצירוף התואר רבן, תואר שניתן עד 1624 רק לבני משפחת הכהנים הדמשקאית, ניתן להניח כי מקורו של בן מניר היה בדמשק.
אמנם מקורו של בן מניר הוא, ככל הנראה בדמשק, אך מתוך חיבוריו ועדותו על גזילת בית הכנסת "חלקת השדה", וכן מתוך העדויות ההיסטוריות, נראה כי, בן מניר בילה תקופות ארוכות בשכם, שכן בין הקהילות בדמשק ושכם התקיימו קשרים הדוקים, ונכבדי הקהל נהגו לנסוע מדמשק לשכם ולהפך. ככל הנראה, כל עוד ישב בן מניר בדמשק, המשיך להשתמש בחיבוריו בתוארו כרבן.לעומת זאת, בתקופתו בשכם, הושמט ממנו התיאור הרבן ואף השם אלעזר.
הכרוניקה השומרונית המכונה הכרוניקה החדשה, (ידועה גם כ"כרוניקת אדלר") או בשמה המקורי - "ספר הימים", שנערכה בשנת 1900 בידי אב-סכוה בן סעד הדנפי, מספרת כי סיפור גזילת בית הכנסת המכונה "חלקת השדה" ביד המוסלמים, התרחשה בימיהם של החכמים, בן מניר וסעד אללה אלכתרי, ומוסיפה ו"להם עליה בכות גדלות", כמי שכתבו על המאורע קינות רבות (עם זאת, אין בנמצא אזכור לכך בחיבוריו של סעד אללה אל כתרי).
אירוע גזילת בית הכנסת "חלקת השדה" מתואר בכרוניקות השונות מספר פעמים. תחילה נגזל המקום בידי הנוצרים ההופכים אותו לכנסייה, ולאחר מכן בידי המוסלמים. מושל בשם "ירק" משכם, אותו מתארים השומרונים, כ"רשע גדול מבני קין", וככזה, שהציק לשומרונים רבות, גוזל את בית הכנסת מיד הנוצרים, והופך אותו למסגד "אלחצ'רה" ("הירוקה" – על שמו שלו). מאוחר יותר מסופר בספר התולידה - כרוניקה היסטורית אחרת, כי אותו "ירק" נהרג בידי מתנגדיו, על ידי גרירתו בשלשלאות. בית הכנסת שב לידי השומרונים, ששבים להתפלל בו "כימים הראשונים". אך המזל לא מאיר לזמן רב, ולאחר מספר שנים, בית הכנסת נגזל שוב בידי המוסלמים, והופך למסגד של קבע.
הדעות חלוקות, באם לגזילה הראשונה או השנייה, מכוון בן מניר בשירתו "אהיה אשר אהיה" שנועדה ליום הכיפור. כך כותב הוא בבית ה':
שירת המצוות - תרי"ג
שירת המצוות של בן מניר ליום הכיפור - "בנפש מנירה", מונה את תרי"ג המצוות בתורה, וחלוקתן הרעיונית למצוות "עשה" ומצוות "אל תעשה". רבות נכתב על נושא תרי"ג המצוות, ומה שבין תרי"ג המצוות במניינן ביהדות לבין מניינן בחיבורים השומרוניים, בין השאר, בחיבורו המפורסם של בן מניר. מניין תרי"ג המצוות, מוזכר עוד קודם לתקופתו של בן מניר, על ידי יוסף אל עסכרי (יוסף בן שלמה מהכפר עסכר, בן המאה ה-11/12) בחיבורו ההלכתי "אל כאפי", ואחריו, על ידי המחבר מדמשק אברהם הקובצי בן המאה השש עשרה, בחיבורו "סיר איל קאלב" ("הלכות הלב"). פרופ' מנחם הרן טוען, כי מניין המצוות המוזכר על ידי בן מניר, מקורו במניין התרי"ג שנקבע על ידי הרמב"ם, הן בשל המניין עצמו, והן בשל סדר המצוות. בשבתו בדמשק – שהיוותה למקום מפגש בין העדות שומרונית ויהודית, כך טוען הרן, נחשף בן מניר למקורות היהודיים, ולפולמוס שהיה סביב הרמב"ם, ומכאן מקורו של החיבור ב"שירת המצוות". אין זה מקרה, כך הוא קובע, שגם אברהם הקובצי, שמקורו אף הוא בדמשק, חיבר חיבור באותו הנושא. דעה דומה על חיבורו של אברהם הקובצי, משמיע גם אברהם ש' הלקין (תרי"ג מצוות אצל השומרונים" ספר זיכרון לכבוד פרופ' יצחק יהודה גולדציהר ז"ל, ירושלים תשי"ח, 91-93). שתי קביעות אלה, גרמו לחשיבה כי אכן, מקורו של מניין תרי"ג המצוות הוא בחיבורים יהודיים. ואולם, למרות שני אלה, קובעת אילה ליונשטם כי חלוקת תרי"ג המצוות אצל השומרונים, היא מקורית עצמאית (כבר אצל יוסף אל עסכרי) ושונה מזו הנהוגה ביהדות. למרות האמור, אין בכך אולי כדי לסתור את דבריו של הרן, בנוגע לחיבורו של בן מניר.
חיבורים נוספים
בן מניר אחראי לכמה מהחיבורים המוכרים ביותר הנאמרים בימינו בבתי הכנסת השומרוניים. מלבד אלה המוזכרים מעלה, יש ביניהם את: 1. "אלהי אברהם בן תרח", והבית הנספח אליו - "שמעו נא ממללי" – לשבת צמות מועד הפסח – פיוט המספר על חשבון האמת, על משמעות ה"צמות" (מפגש) ועל המפגש בין משה לאהרן, אחר 60 שנות פירוד. 2. "אלהי אברהם דבקן ברחמיך" – פיוט מסוג "כימי" לשבת השישית משבע שבתות העומר. 3. "מראש גבעת התורה" – פיוט הנאמר ב"שבת עמלק" - השבת השישית מבין שבע שבתות השבועות, ומספר את סיפור המלחמה של ישראל בעמלק. 4. "בנור מניר כל לב" - פיוט מסוג "חלק" ליום הכיפור, שם מקונן הוא, בין השאר, על אובדן בית הכנסת. כך הוא כותב:
5. "בנור מניר מופע" ונספח לו בית "אקראו" - בית נוסף מסוג "חלק", מלא דברי תוכחה ליום הכיפור.
סופו של המחבר
זקני העדה השומרונית לאורך הדורות, ידעו לספר כי בערוב ימיו, פקד את בן מניר גורל קשה והוא אוסלם מאונס למראית עין, אך המשיך בסתר לשמור אמונים לדת אבותיו. ייתכן שישנה רמיזה לכך, במנהגם של המעתיקים השונים להוסיף לכותרת חיבוריו את התוספת "יסלח לו התדיר" או כפי שהוסיפו אחרים "ויכפר לו מה חטא מנו". החכם רצון בן בנימים צדקה ז"ל, כתב עליו בפיוט מסוג כימי, לשבת מועד חג הסכות:
טון TNT
טון TNT הוא יחידת מידה לאנרגיה המשמשת למדידת עוצמתן של פצצות, ובעיקר עוצמתן של פצצות גרעיניות. עוצמתה של פצצת ביקוע גרעיני נמדדת בקילוטון TNT (ובקצרה קילוטון) ועוצמתה של פצצת מימן נמדדת במגהטון TNT (ובקצרה מגהטון). טון TNT הוא כמות האנרגיה הנפלטת בעת פיצוץ TNT במשקל של טון אחד (אלף קילוגרם). קילוטון הוא אלף טון, ומגהטון הוא מיליון טון.
פיצוץ גרם TNT שווה לאנרגיה של 4184 ג'ול. טון TNT שווה לפיכך ל-4.184 מיליארד ג'ול.
עוצמתה של "ילד קטן", פצצת האטום הראשונה, שהוטלה על הירושימה, הייתה כ-13 עד 16 קילוטון TNT. עוצמתה של "איש שמן", פצצת האטום השנייה, שהוטלה על נגסאקי, הייתה כ-21 קילוטון TNT.
עוצמתה של פצצת המימן הראשונה, שפוצצה ארצות הברית בניסוי שנערך באחד מאיי מרשל שבאוקיינוס השקט ב־1 בנובמבר 1952, הגיעה ל-10 מגהטון.
פצצת הצאר הייתה פצצת המימן הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם. הפצצה, פרי פיתוחה של ברית המועצות, יצרה פיצוץ בעוצמה של כ-50 מגהטון (שווה ערך לכ-3,300 פצצות "ילד קטן"). ניסוי הפצצה נערך ב-30 באוקטובר 1961 בנוביה זמליה, ארכיפלג באוקיינוס הקרח הצפוני.
יחידת מידה זו משמשת גם למדידת עוצמתן של פצצות קונבנציונליות (כלומר לא גרעיניות) רבות עוצמה. עוצמתה של הפצצה הקרויה Father of all bombs, הנחשבת לפצצה הקונבנציונלית העזה ביותר, היא כ-44 טון TNT.
חיים ריבלין
חיים יוסף ריבלין (נולד ב-4 באוקטובר 1972) הוא עיתונאי ישראלי. היה כתב חברה ורווחה בחברת החדשות של ערוץ 2, וב-2019 הצטרף לצוות תוכנית "המקור" של חדשות 13. ריבלין הוא חתן פרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית לשנת 2011.
ביוגרפיה
ריבלין התחיל את עבודתו העיתונאית בגיל 21 ככתב ב"עיתון ירושלים" של "ידיעות אחרונות". לאחר ארבע שנים עבר לרשת ב' של קול ישראל, שם חשף את אירוע לחישתו של בנימין נתניהו לרב יצחק כדורי וסיקר ככתב משטרה את הפרשות שנקשרו לעזר ויצמן, יעקב נמרודי, אהוד ברק ואריאל שרון.
לאחר מכן עבר ריבלין לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב הבריאות ולאחר מכן ככתב לאיכות הסביבה. שם הוא חשף את פרשת מחלת הסרטן של עובדי הכור הגרעיני בדימונה ותחקיר על בקבוקי תינוקות. בנוסף פרסם יחד עם יוסי מזרחי את התחקיר על הזיהום במפרץ חיפה, תחקיר שזיכה את השניים בפרס פראט לתקשורת בנושא איכות הסביבה.
בסוף שנת 2007 עזב את חברת החדשות לטובת תוכנית התחקירים עובדה של זכיינית ערוץ 2 קשת. ביולי 2008 חזר לחברת החדשות ככתב לענייני חברה ורווחה.
במאי 2019 עבר לחדשות 13, כדי לשמש חבר בצוות התוכנית "המקור".