cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בייבי מטאל
הלהקה הוקמה בשנת 2010, עם ההרכב המקורי של סו-מטאל (ווקאל וריקוד), מואמטאל (צעקה וריקוד) ויואי מיזונו בתור "יומטאל" (צעקה וריקוד), עם הרעיון של מיזוג הבי מטאל בסגנון "אליל יפני". בייבי מטאל, שהייתה במקור תת-יחידת של קבוצת האלילים היפנית סאקורה גאקוין, והייתה למעצמה עצמאית בשנת 2013, לאחר עזיבתו של נקאמוטו מסאקורה גאקוין. בייבי מטאל הוציאו את אלבום הבכורה המפורסם שלהם בפברואר 2014. אלבומם השני "Metal Resistance" (התנגדות מטאלית) יצא ברחבי העולם ב-1 באפריל 2016, שזכה להצלחה בינלאומית. בייבי מטאל יצאה גם היא למספר סיורים, ורוב הסיורים שלהם מתקיימים מחוץ לאסיה.
2010–2012: התחלות
ההופעה החיה הראשונה של "בייבי מטאל" הייתה ב-28 בנובמבר 2010, בקונצרט הסולו הראשון בפסטיבל "סאקורה גאקוין 2010". ביולי 2011 הציגו לראשונה בייבי מטאל את השיר "איג'ימה, דאם, זטאי" ("לא עוד בריונות"), בהופעה ב"סאקורה גאקוין", אך הוא בוצע אז רק במהלך הופעות חיות. הסינגל הראשון של הלהקה, "בוקר דוקי דוקי", הופיע במקור באלבום הבכורה של סאקורה גאקוין 2010 ננדו: הודעה, שיצא ב-27 באפריל 2011. וידאו קליפ לשיר הועלה לערוץ "טוי פקטורי" (Toy's Factory) ביוטיוב ב־12 באוקטובר 2011, והוא יצא לאור כסינגל DVD בסוף 2011, תחת תת-המותג העצמאית Toy's Factory Juonbu Records. הסרטון המוזיקלי הסתכם בסוף למעלה ממיליון צפיות.
אלבום הסינגל הראשון של "בייבי מטאל" היה שיתוף פעולה עם הלהקה "קיבה של עקיבא", שנקרא "בייבי מטאל / קיבה של עקיבא" והוא יצא במרץ 2012 על ידי ג'ונבו רקורדס, הסינגל שדורג במקום השלישי במצעד האינדי השבועי של אוריקון, ומספר אחד בדירוג האינדי השבועי של טאוור רקורדס שיבויה. בקיץ 2012 הוציאה הלהקה וידאו קליפ לסינגל הבא שלהם, "הד-באנגר!!!!!" (Headbangeeeeerrrrr!!!!!), בבימויו של הידנובו טנאבה. באוגוסט 2012, עלתה "בייבי מטאל" לראשונה בפסטיבל הקול סוניק של יפן, והפכה למופע הצעיר ביותר שאי פעם ביצע בפסטיבל, בגיל 12 הממוצע. באותה שנה, הופיעה בייבי מטאל מחוץ ליפן לראשונה, פסטיבל אנימה אסיה 2012, בסינגפור.
2013-2015: בכורה תחת חברת תקליטים גדולה ו-"בייבי מטאל"
ב־9 בינואר 2013, הלהקה עלתה לראשונה בלייבל תקליטים גדול עם "איג'ימה, דאם, זטאי" שיצא תחת המותג הראשי של "מפעל הצעצועים" (Toy Factory) ו-"ג'ונבו רקורדס" ומכר 19,000 עותקים בשבוע הראשון, כשהוא מעפיל לראשונה למספר שש במצעד הסינגלים השבועי של אוריקון. באביב 2013 סיים נקמוטו את לימודיו בחטיבת הביניים ועל כן נאלץ "לסיים את לימודיו" מסקורה גאקוין (קבוצת בנות יסודיות וחטיבות ביניים). עם זאת, הנהלתם החליטה כי "בייבי מטאל" לא תתמוסס ותמשיך בפעילותה כלהקה. הקבוצה הוציאה את הסינגל הבא שלה, "מגיטסון" (Megitsune), ב-19 ביוני 2013, תחת "טוי פקטורי" ותת הלייבל החדש של הלהקה BMD Fox Records.
ב-10 ו-11 באוגוסט 2013, השתתפה שוב "בייבי מטאל" בפסטיבל הקיץ של סוניק, והופיעה גם בטוקיו וגם באוסקה. מאוחר יותר, באוקטובר 2013, הפכה "בייבי מטאל" גם למופע הצעיר ביותר שאי פעם ביצע בפסטיבל הבי מטאל "לאוד פארק". בנובמבר 2013, "בייבי מטאל" הוציאה סרטון פרומו לפרמיירה היפנית של סרטה של להקת מטאליקה Through the Never, והוציאה את סרטון המוזיקה החי הראשון שלה Live: Legend I, D, Z Apocalypse, שעלה לראשונה במקום השביעי. במצעד השבועי של אוריקון Blu-ray Disc ובמקום השני ב-Blu-ray למוזיקה. בדצמבר 2013 התייצבו "בייבי מטאל" שוב מעבר לים, בפסטיבל אנימה אסיה אינדונזיה 2013, והופיעו בפעם השנייה בסינגפור, לאחר סיבוב ההופעות הראשון שלהם באסיה מעבר לים בשנת 2012. ב -26 בפברואר 2014, "בייבי מטאל" הוציאו לאור את האלבום הראשון, שלהם, eponymous. הוא הכיל שלושה עשר שירים והיה זמין גם במהדורה מוגבלת שכללה DVD עם קטעי וידאו ומוזיקה חיה. האלבום התקבל יפה מאוד על ידי מבקרי המוזיקה כמו גם בציבור, ומכר מעל 37,000 עותקים ביפן בשבוע הראשון שלו, כשהוא מגיע לראשונה למקום הרביעי במצעד האלבומים השבועיים של אוריקון, ובמקום השני ב"בילבורד יפן". היא גם עקפה את תרשימי ה-iTunes Metal בגרמניה, בריטניה וארצות הברית, והגיעה למספר 187 במצעד Billboard 200 האמריקאי ב-22 במרץ; מעט אמנים יפנים שנכנסו אי פעם למצעד. אלבומם הגיע גם לרשימת Heatseekers במקום הרביעי. ב-1 וב-2 במרץ 2014 העבירה הלהקה שני קונצרטים בניפון בודוקאן. עם הגיל הממוצע 14.7, הם הפכו להופעה הנשית הצעירה ביותר אי פעם שנתנה שם הופעה. בשני הקונצרטים השתתפו 20,000 איש. ב-3 באפריל 2014, בפרק של האחים פיין "יוטוברים מגיבים" הועלה פרק שעסק בלהקה, כמו גם קליפים של 'בוקר דוקי דוקי', 'Iine!', ו-'תנו לי שוקולד' (Gimme Chocolate!!) ; התגובה של חברי הלהקה עצמם לסרטון יצאה מאוחר יותר ב-30 באפריל 2016.
מאוחר יותר בשנת 2014, Babymetal יצאה לסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלהם, The Tourmet World Tour 2014, והופיעה בפריז, קלן ובבריטניה בפסטיבל Sonisphere 2014. הם הופיעו בהופעת הבכורה שלהם בארצות הברית ב-27 ביולי בתיאטרון פונדה בהוליווד. הם הופיעו בפסטיבל המאטל של מונטריאול 2014 בקנדה ב-9 באוגוסט לצד מטאליקה וסלייר, והופיעו גם בקיץ סוניק 2014 ביפן על במת ההרים עם להקות כמו Avenged Sevenfold ו-Megadeth. "בייבי מטאל" היו מופע החימום גם לחמישה מהקונצרטים של ליידי גאגא בסיבוב ההופעות שלה ב-ArtRave: Ball Artpop בשנת 2014 באוגוסט לאורך מערב ארצות הברית. "בייבי מטאל" הוציאו גם את אלבומם השני בשידור חי Live: Legend 1999 & 1997 Apocalypse ב־19 באוקטובר 2014, והציגו את הופעותיהם החיות באולם NHK וגם באולם האירועים מקוהארי מס משנת 2013. בחודש אוגוסט 2014, הוכרז כי הלהקה תחזור לאנגליה להופעה נוספת של בתערוכת בריקסטון O2 Academy בלונדון ב-8 בנובמבר המופע האירופי הסופי שלהם באותה שנה כחלק משלב "אפוקוליפסת בייבי מטאל". מאוחר יותר הוכרז כי הלהקה תחזור גם לעיר ניו יורק, בה הם ביקרו מוקדם יותר באותה שנה מבלי לתת הופעה בפועל, והופיעה באולם הנשפים של הרמן ב-4 בנובמבר. בהופעתם של בבריקסטון, הופיעה הלהקה בשיר חדש שכותרתו "דרך ההתנגדות". מאוחר יותר נחשף כשיתוף פעולה עם סם טוטמן והרמן לי מלהקת דראגונפורס מטאל הבולטת DragonForce, השיר יצא לאחר מכן כקטע בונוס של אלבומם הראשון Live at Budokan: Red Night, שיצא במקביל ב-7 בינואר 2015 יחד עם אלבום הווידאו השלישי של הלהקה Live at Budokan: Red Night & Black Night Apocalypse, ובהמשך יצא לאור כסינגל דיגיטלי. לי חשף בהמשך באמצעות טוויטר ופייסבוק כי הוא וטוטמן עבדו על חלקי הגיטרה של השיר מאז 2013. בשנת 2015, הוציאו מחדש את אלבומם המפורסם באמצעות earMusic ו-RAL / Sony Music Entertainment. לקראת הופעתם בטקס פרסי האל הזהב של "מטאל האמר" ב-15 ביוני, השלישייה הופיעה באופן מפתיע במהלך התפאורה של DragonForce בפסטיבל ההורדות, כשהם מבצעים את "Gimme Chocolate !!", אף על פי שמארגן האירועים אנדי קופינג וקבע כי לעולם לא יזמין את הלהקה.
2016–2017: סיור והתנגדות מטאל
במהלך מופעי הכותרת של הלהקה ביוקוהאמה ארנה בדצמבר 2015, הודיעו על אלבום אולפן שני שייצא ב -1 באפריל 2016, כמו גם סיבוב הופעות עולמי החל בלונדון בוומבלי, ויסתיים ביפן עם הופעת בכורה בטוקיו דום. ב־15 בינואר 2016, נחשף שם האלבום השני, Metal Resistance (התנגדות מטאל).
הלהקה חשבה על השם "Metal Resistance" (התנגדות מטאל) מכיוון שהם האמינו שהוא מייצגת את מי שהם ומה הם עושים כ-"בייבי מטאל". סו-מטאל אמרה כי "מדובר בבחינת היבטים חדשים ושונים של מה שהם יכולים לעשות."
בינואר 2017, Babymetal הופיעו עם מטאליקה בסיבוב ה- WorldWired שלהם בגוטצ'אוק והופיע גם בביצועים היפניים של להקת רובים ושושנים (Guns N 'Roses) במופעי הפתיחה. באפריל 2017, הופיעו "בייבי מטאל" עם רד הוט צ'ילי פפרס (Red Hot Chili Peppers) במהלך סיבוב ההופעות העולמי בארצות הברית.
ב־30 בדצמבר 2017 נפל הגיטריסט של קאמי בנד מיקיו פוג'יוקה ממרפסת תצפית; הוא נפטר מפציעותיו ב־5 בינואר 2018.
2018 – הווה: עידן שיבעה הנבחרים, עזיבתה של Yuimetal ו-מטאל גלקסי
ב־9 ביולי 2018, זכתה הלהקה בגביע העולם בהבי מטאל 2018.
ב -19 באוקטובר 2018, זמן קצר לפני סיור ההופעות היפני, הוציאה הלהקה סינגל חדש, " Starlight ". עוד באותו היום הלהקה הודיעה רשמית על עזיבתה של Yuimetal. מיזונו פרסמה הודעה שמסבירה את החלטתה ואת רצונה להמשיך בקריירת סולו.
באוקטובר 2019 הפכה הלהקה ללהקה האסיאתית הראשונה שהגיעה לשיא מצעד אלבומי הרוק של בילבורד.
חברים
חברי הליבה
חברי עבר
Made in England
Made in England (בתרגום חופשי: תוצרת אנגליה) הוא אלבום האולפן ה־24 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־17 במרץ 1995. הפיקו אותו גרג פני וג'ון עצמו, אלבום האולפן הראשון מאז (1986) ללא כריס תומאס בהפקה. הוא גם האלבום האחרון בהשתתפות נגן כלי ההקשה ריי קופר, עד חזרתו ב־"Wonderful Crazy Night" (2016). בוב בירץ' הצטרף כבסיסט באולפן ובהופעות והמשיך בתפקידו עד מותו ב־2012.
"Made in England" היה האלבום הראשון של ג'ון שיצא לאור בחברת "PolyGram", שהוציאה אותו בלייבלים "רוקט"–"איילנד".
השיר "Please" זכה לגרסת כיסוי של זמרת הבלוגראס רונדה וינסנט וזמרת הקאנטרי דולי פרטון, לכבוד הוצאת אלבומי ההוקרה לג'ון ולטופין "Revamp" ו־"Restoration"  ב־2018.
רקע
ג'ון רצה להוציא את האלבום הטוב ביותר מזה זמן, ולשם כך ניסה לשחזר את הרגלי וסביבת העבודה שלו מימי שיא הצלחתו במחצית הראשונה של שנות ה־70. הוא זנח את תכנות התופים, בו עשה שימוש נרחב באלבומי האולפן הקודמים (ובאופן בולט במיוחד באלבום האולפן הקודם, "The One") וחזר לעבוד עם המעבד פול בקמסטר, לראשונה מאז "A Single Man" שמ־1978, זאת בנוסף לעבודתו עם ריי קופר ועם הגיטריסט. ברני טופין הוטס מקליפורניה כדי לכתוב את מילות השירים באולפן, כפי שנעשה באלבומים המוקדמים של השניים. דמיון נוסף לאלבומיו המוקדמים היה בכך שגם אלבום זה תואר כ"אלבום להקה" שבו חברי הלהקה, ובעיקר ג'ונסטון, תרמו תרומה משמעותית לצליל האלבום. ג'ון ויתר באלבום זה על שירותיו של המפיק כריס תומאס, שהשתתף בפסקול "מלך האריות", ובחר לעבוד עם גרג פני, שהיה צופה צעיר בהכנת "Goodbye Yellow Brick Road".
ג'ון זנח באלבום זה את מנהגו הישן להקליט את תפקידי הזמרה והפסנתר שלו ולהשאיר את כל השאר למפיק, והיה מעורב בכל תהליכי ההפקה, כולל אובר-דאבינג, תפקידי הבס והגיטרה וכדומה. היה זה משום שהרגיש שבעבר הוויתור שלו על מעורבות בהפקה גרם לתוצאות שלא היה שלם איתן: בעיות סאונד לא פתורות ושירים שהוכנסו לאלבומים אף על פי שהעדיף שלא להכניס אותם. על תפקידו המשמעותי באולפן קיבל קרדיט כמפיק במשותף עם פני. ג'ון נהנה להקליט באולפני AIR שבלונדון:, סיפר. 20 שירים הוקלטו במהלך ההקלטות, אך רק 11 נכנסו לגרסה הסופית. האלבום תוכנן להיקרא כשם הסינגל הראשון, "Believe", אך ג'ון שינה את דעתו ברגע האחרון, משום שחשב ש־"Believe" נשמע "מיסטי מדי".
הוצאת האלבום התעכבה עקב ההצלחה הגדולה של "מלך האריות" (והפסקול שלו), שקדם לו. משום מכך האלבום יצא לאור כשנה לאחר הקלטתו, ועדיין קיבל רוח גבית מהצלחת הפסקול, שכללה פרסי אוסקר וגראמי שג'ון זכה בהם, ומהפרסום שזכה לו בעקבותיו. כתוצאה מכך, האלבום נכנס למקום ה־13 בהופעת הבכורה שלו בבילבורד 200 – הבכורה המוצלחת ביותר במצעד זה לאלבום של ג'ון מאז "Blue Moves" שמ־1976.
האלבום הושפע ונעשו בו מחוות ללהקת "הביטלס" ולג'ון לנון: שמות שירי האלבום תוכננו מלכתחילה על ידי ברני טופין להיות כולם בני מילה אחת (למשל, "Made in England" תוכנן להיקרא "England"), השפעה מתקליט הסולו הראשון של לנון, "John Lennon/Plastic Ono Band" (בו היו כמה שירים ששמותיהם בני מילה אחת). ג'ון אמר למפיק גרג פני:. השיר "Latitude" התבסס על שירי "הביטלס" "You've Got to Hide Your Love Away" ו־"For No One", ומשום כך נעשתה פנייה לג'ורג' מרטין, שגם היה הבעלים של אולפני AIR, שם הוקלט האלבום, בבקשה לבצע את עיבודי הקרנות וכלי הקשת בשיר, פנייה לה נענה מרטין בחיוב. אקורד הפתיחה של "Made in England" הוא מחווה לשיר "הביטלס" "A Hard Day's Night" והפזמון של "Please" מזכיר במכוון את "Please Please Me". ג'ון טען שהמוזיקה של "Believe" היא "לנונית".
ג'ון ביצע את "Believe" בהופעת בכורה בערב הראשון של סיבוב ההופעות שלו עם ריי קופר בפיניקס שבאריזונה, חמישה חודשים לפני היציאה הרשמית של הסינגל. "Believe" הגיע למקום ה־15 בבריטניה ולמקום ה־13 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והיה הסינגל היחיד מהאלבום שהגיע לטופ 20 במצעד זה. במהלך נובמבר, ג'ון הופיע בברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, פרו, שווייץ, פולין, צרפת, איטליה, בריטניה ויפן, ובארצות נוספות חודשיים לאחר מכן. כמה משירי האלבום נכללו ברשימת השירים של סיבוב ההופעות, בכללם "Believe", "Made in England", "Pain", "Lies" ו־"Blessed".
הסיום המקורי שתוכנן לשיר "Belfast" היה שג'ון שר את השורה האחרונה, "Belfast". בריאיון למגזין המעריצים "East End Lights", סיפר המעבד פול בקמסטר שהוא חשב שלשיר מתאים סיום מרומם יותר וכתב את סיומת השיר, שנשמעה לדעתו "כאילו נוגנה בפאב אירי בהמשך הדרך". נמסר שג'ון היה חשדני בתחילה לגבי הרעיון, אך בקמסטר סיפר שהוא שינה את דעתו לאחר שהקשיב לקודה שכתב, ואישר אותה לגרסה הסופית.
כחלק מקידום האלבום, ג'ון וטופין ערכו ערב חתימות נדיר במגדלי טאוור בלוס אנג'לס.
ביקורת
ויליאם רלמן, מבקר "AllMusic", כתב ש"ג'ון נשאר ג'וקבוקס מוזיקלי: ל־'Please' יש ריף גיטרה מאנפף שנשמע כמו 'המחפשים' מסביבות 1965, בעוד שהקלידן האורח פול קאראק מביא תחושת מלאת סול ל־'Man'". רלמן מציין ש"ההשפעה הקולית המרכזית של ג'ון נשארת, כרגיל, ג'ון לנון, במיוחד בסינגל הראשון, 'Believe', שבו גם המילים מהדהדות את הנימה של כמה מבלדות הסולו של לנון". לגבי כותב המילים, ברני טופין, מציין רלמן שבאלבום הזה הוא אישי באופן שחורג מהרגלו, וש"ג'ון לא משקיע יותר מדי עבודה בניסיון להעביר את התחושה של המילים, אף כי הוא נשמע זועם וכבד ראש לסירוגין, כפי הנדרש מהמילים, אם כי אף פעם לא באופן שמפריע לזרימה המלודית". רלמן מוסיף שכרגיל טופין מעוניין יותר בצליל של המילים מאשר במשמעות שלהן, אך במקרה הזה זה דווקא לטובה.
מארק קארו מ"שיקגו טריביון" כתב שג'ון נכנס לשלב האולטרא מקצועני בקריירה שלו, "בו כל אלבום מגיע מלא בסימני ההיכר שלו: מלודיות ועיבודים במלוא פריחתם, וקול חזק ובטוח. הבלדות לרוב נוהגות לפי התבנית של 'Don't Let the Sun Go Down on Me' [...] 'Believe' נשמע כמו אחד האפוסים שלו משנות ה־70 [...] 'Man' מוסיף כמה נגיעות גוספל לנוסחה. השירים הקצביים לרוב מוכיחים שלהקת נגני אולפן שמכניסים את עצמם לסערת חושים זה לא שווה לרוק אנד רול", אף כי רלמן מחריג מהקביעה הזאת את שיר הנושא, אותו הוא מציין לטובה, בין השאר כי ג'ון באופן חריג מגלה בו רגשות, לאחר שברוב המקרים הוא כופה את שאר הרגשות שלו בסביבה סטרילית.
Star TV (טורקיה)
Star TV הוא ערוץ טלוויזיה טורקי שהיה הערוץ הפרטי הראשון במדינה.
Made in England
ביקורת
קן טאקר מ"אנטרטיינמנט ויקלי" כתב שב־"Believe" ג'ון "נשמע כן", ו'הצליח שוב לנצח את הבנאליות המדהימה של מילותיו של ברני טופין וליצור בלדת פופ קליטה". בלדות פופ קליטות הן הכישרון של ג'ון, אבל . טאקר מזכיר בחיוב את חזרתו של פול בקמסטר, וכותב כי כאשר עבודתו מוּחלת על הלחנים המפולפלים של ג'ון, היא "יוצרת כמה רגעים נעימים: 'Please' מנגן כמו בלדת ביטלס מוקדמת, ויש תמציתיות עפיצה ל־'House' שהופכת אותו לאחד משירי אני־בודד־בבקשה־חבק־אותי הטובים ביותר של ג'ון". טאקר מציין גם את "Pain" כשיר בולט. באופן כללי מציין טאקר שהאלבום מוצא את ג'ון ב, ומוסיף שהוא "מיואש מטופין", אך מחמיא שוב לג'ון.
Star TV (טורקיה)
היסטוריה
הערוץ הוקם בשנת 1989 על ידי ג'ם אוזן ושותפו. הוא היה הערוץ הפרטי הראשון בטורקיה. הוא גם היה הערוץ הראשון במדינה שעבר לשידור דיגיטלי.
הערוץ הביא לטורקיה מספר סדרות ידועות - צוות לעניין, מגנום, בלש פרטי, דאלאס, מי הבוס?, משימה בלתי אפשרית ורבים אחרים.
Made in England
ביקורת
במגזין "מוזיקה & מדיה" נכתב כי המפיק גרג פני, וש"הבלדה המפוארת 'Believe' כבר שימשה כשטיח האדום שעליו הוא פסע הישר לזרועותיהם של עורכי המוזיקה. מי ייתן והוא יחזור על כך עם 'Latitude', הרצועה ה'פנית' ביותר, שכמו כן ג'ורג' מרטין עיבד אותה".
Star TV (טורקיה)
היסטוריה
בשנת 2004 לאור הסתבכות של ג'ים אוזן, הערוץ ביחד עם נכסים אחרים של "קבוצת אוזן" עבר לקרן לכיסוי חובות. בשנת 2005 הוא נמכר תמורת כ-300 מיליון דולר.
Made in England
ביקורת
פיטר גלווין מ"רולינג סטון" כתב שמאז "Blue Moves" שמ־1976, חוסר היציבות של ג'ון גרם להתייחס אליו על בסיס שיר אחר שיר. . את השיר "Please" מתאר גלווין כ"מקסים", שיר "סקסי ורומנטי ככל שיר רית'ם אנד בלוז איטי מלוכלך ומרושע". הוא מוסיף שהאלבום יותר מבוסס גיטרה מאשר כל אלבום מאז "Rock of the Westies" (1975), ושיש בו (הוא מציין שהרבה מהאלבום הוקלט חי באולפן). . גלווין מציין שירים קצביים יותר, כמו "Pain" ושיר הנושא, ש. בנוגע למילים (אותן כתב טופין), גלווין מבקר את הבנאליות והקלישאות שבכמה שירים, אף שלדעתו על פי רוב טופין "פעל כשורה" עם ג'ון. גלווין מסכם שחרף הבעיות האלה האלבום הוא, אחד שמראה מוזיקאי.
Star TV (טורקיה)
היסטוריה
בשנת 2009 הערוץ החל שידורי HDTV.
Made in England
השמטות
במהלך ההקלטות הוקלטו 20 שירים, רבים מהם הושמטו מהעריכה הסופית: "Building a Bird", "Leaves", "Hell", "Skin", "Tick-Tock", "Undone", "Red", "Live Like Horses", גרסה חלופית ל־"Belfast" וגרסה חלופית ל־"Believe". גרסה של "Live Like Horses" נכללה באלבום האולפן הבא, "The Big Picture". "Red" יצא לימים באלבום האוסף הצרפתי (שהיה אלבום צדקה לאיידס), "Sol En Si". את "Building a Bird" הקליט לתקליטור שהוציא ב־2001 (ביפן בלבד) "Move the Universe".
Star TV (טורקיה)
היסטוריה
נכון לשנת 2017 הרייטינג שלו עמד על כ-10%.
קוניור ירוק לחי
קוניור ירוק לחי (שם מדעי: Pyrrhura molinae) הוא תוכי בגודל קטן/בינוני, ממשפחת התוכיים. זהו מין בסוג תוכון (המכיל 22 מינים).
שמו נגזר מצבעו הדומיננטי הירוק.
תת-מינים
לקוניור ירוק לחי שישה תת-מינים:
מין זה ניתן לגידול בארבעה זנים בעלי גוונים שונים: ירוק (Normal green), ילוו סידד (Yellow Sided), קינמון (Cinnamon) ואננס (Pineapple).
מין זה מתרבה בעיקר בשבי, בבתי גידול וחוות.
תיאור
מוצאו של הקוניור ירוק הלחי הוא מדרום אמריקה; רמות בוליביה המזרחית, ברזיל וניתן למוצאו בצפון ארגנטינה. תוחלת חייו בטבע יכולה להגיע עד 30 שנה ובשבי עד 20 שנה.
בטבע הוא ניזון מזרעים, פקעות, ירקות ופירות, בעיקר סברס. בשבי הוא ניזון ממזון יבש המכיל את כל אבות המזון שהתוכי צריך, תערובת השריה הכוללת לרוב תירס, אפונה, שעועית, תפוחים, בננות, גרעינים כאלו ואחרים ועוד. כופתיות לתוכים הן המזון העיקרי שלו, ירקות, פירות, דוחן בסוגים שונים, זרעים וגרעינים. המזון האהוב עליו הוא פקאן.
אבוקדו ושוקולד הם מזונות רעילים עבורו. עגבנייה מותרת רק אדומה אך לא כדאי להסתכן.
התנהגות
יכולת דיבור - משפחת הקוניורים לא נחשבת למשפחת תוכים דברניים, אך הם אכן יכולים בשלב מתקדם בגידולם לדבר ולהגות מספר קטן של מילים (לא מהבנה, אלא רק מחיקוי), לירוק הלחי יכולת דיבור טובה יותר מבין שאר מיני הקוניורים (דבר זה מצריך השקעה מרובה יחסית מצד המטפל).
רעש - הקוניור ירוק הלחי שקט יחסית לשאר מיני הקוניורים.
מקלחת - הקוניורים ירוקי הלחי וכלל משפחת הקוניורים, אוהבים מאוד מקלחת, במיוחד בימי הקיץ כשחם, הם נוהגים להרטיב את עצמם בטבע, או בשבי כשמרטיבים אותם. כשהם רטובים הם מסדרים את נוצותיהם (סינוץ), במהלך הסינוץ הוא נוגע עם מקורו בבלוטות השומן שעל גופו ומורח את השומן על גופו, מה שמעניק לנוצותיו ברק והגנה בפני רטיבות.
הקוניורים ירוקי הלחי ידועים כבעלי חיבה ללעיסה, לכן בשבי חשוב ואף חובה לספק להם צעצועים ללעיסה, על מנת למנוע מהם מלהשתעמם, דבר שלעיתים יכול לגרום לשינוי שלילי בהתנהגותם, הרגל י לעיסה של חפצים שונים. פעילות הקוניור ירוק הלחי חשובה מאוד מהבחינה הפיזית ומהבחינה הפסיכולוגית.
בנוסף, ירוק הלחי זקוק ל-10-12 שעות שינה בחושך ובשקט מוחלט.
אנטומיה
הופעה חיצונית - צבעו הדומיננטי של הירוק לחי הוא ירוק, לעיתים מעט צבע אדמדם במצחו. צבע ראשו אפור עם מעט חום (בדרך כלל כהה, לירוק לחי ירוק רגיל). צבעי נוצות צווארו ובטנו ירוק - חום ואדום ולעיתים מעט נוצות צהבהבות בבטנו העליונה, צבע זנבו אדמדם עם מעט ירוק שחוצה למעלה, מסביב לעין טבעת בצבע לבן, עיניו חומות והמקור בצבע אפור כהה (לזני צבע אחרים אפור בהיר). בנוסף לזן הירוק לחי הירוק הרגיל, קיימים עוד שלושה זני צבעים נוספים, שגם להם צבע ירוק שולט, אך עם שינויים:
אורכו: - נע בין 23 ס"מ - 25 ס"מ, לירוק לחי בוגר.
משקלו: - 100 גרם בדרך כלל.
תוחלת חיים בשנים: - בשבי - 40+ בטבע - 15-20
מין - לרבות מסוגי התוכים יש סימנים חיצוניים ברורים בהם אפשר להבדיל בין הזכר לנקבה (לדוגמה: תוכון אוסטרלי, לתוכון הזכר מופיע צבע כחול על הדונגית (האיזר שמעל המקור)ולנקבה חום/ורדרד), אצל הקוניור ירוק לחי כמעט ואי אפשר בכלל להבדיל על פי סימנים חיצוניים אלא רק בדיקות גנטיות (DNA), אולם, ישנה אפשרות אחת שהיא בדיקת עצם האגן, אצל הזכרים עצמות האגן קרובות יותר מאשר אצל הנקבות, בדיקה זו אינה זוכה להצלחה רבה. בדיקת ה(DNA) בטוחה ואמינה ובה שולחים דגימת דם למעבדה שם בודקים את מינו של התוכי.
בחלק מסוגי ותתי סוגי הקוניורים ישנה גם אפשרות לבדוק את מינו של התוכי על פי צבע עיניו (זכר - שחור ונקבה - אדום), אצל הירוק לחי בדיקה זו לא תהווה שום הבדל מכיוון שלשני המינים עיניים בצבע חום.
רבייה
קוניורי ירוק לחי מתרבים בקלות רבה. כדי שייווצר חיזור הקוניורים ירוקי הלחי צריכים להתרגל לסביבת מחייתם, לאחר שיתרגלו, החיזור והקינון יתבצעו בקלות. ירוק לחיים כמו שאר התוכים מטילים, בטבע בקינים ובשבי בתאי הטלה/ תיבת קינון, בדרך כלל גודל תיבת הקינון תהיה בגודל בין 25x25 - 30x30ס"מ, וגובהה 50 ס"מ.
הקוניורים ירוקי הלחי יכולים להתרבות גם לפני הגעה לבגרות מינית, אך דבר זה לא מומלץ, הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה עד שנה וחצי. בדרך כלל התטולה הראשונה אינה מוצלחת כל כך, לעיתים יכולה להצליח באופן מושלם. מספר הביצים שהנקבה תטיל הוא ארבע עד חמש ביצים (לתטולה אחת) והיא תדגור עליהם לרוב כ-24 ימים. ב24 הימים של הדגירה, הזכר מאכיל את הנקבה (מפני שהיא נשארת בתא ההטלה וישנה שם לרוב). לאחר הקינון והתטולה הראשונה, הקוניורים ירוקי הלחי ימשיכו להתרבות שנה אחר שנה.
לירוק לחיים בשבי, בשביל רבייה טובה כדי ואף מומלץ כלוב גדול יחסית (מטר על מטר, גובה 2 מטר). בזמן הרבייה מומלץ להאכיל במזון אשר מכיל חלבונים ומינרלים. הגוזלים מקבלים את כל נוצותיהם לאחר 50 ימים.
פרטים למגדלים
לרוב, הקוניורים לא מומלצים למגדלים מתחילים, הם רועשים מאוד וצריך לדעת איך לגשת אליהם, אך הקוניור ירוק לחי שונה מבני משפחתו, הוא השקט יחסית מביניהם, הרבה יותר סבלני מבחינת חרדת נטישה (שזו בעיה שכיחה מאוד אצל תוכים) ואף יותר קטן בגודלו. בנוסף יש לו את אותו האופי כמו לכלל הקוניורים, כך שניתן דרכו לחוות התנסות ראשונית בגידול הקוניורים וכן בתוכים שונים.
כאמור, תזונה, סוגי דוחן שונים, זרעים, גרעינים, פירות וירקות (לא מומלץ עגבנייה), כופתיות לתוכים, תערובת השריה של קיטניות (תירס, אפונה, שעועית ועוד..), פקאן וכדומה. יש מגדלים מנוסים וחוות שונות שטוענים כי מוטב לתת לתוכי מעט מכל דבר שאתה אוכל (לכבד אותו), כך שזה גם מעצים את הקשר בין התוכי למגדל ואף מספק הנאה והתעניינות לתוכי. אסור להאכיל באבוקדו ושוקולד, יש בהם חומרים שרעילים לתוכי, היכולים לגרום למוות מידי.
כלוב הירוק לחי צריך להיות בגודל שמתאים לו, גודל מינימלי מטר/מטר, 2 מטר גובה (מומלץ אף גדול יותר).
יש למקם את הכלוב במקום שנמצאים בו רוב אנשי הבית, למשל בסלון מכיוון שתוכים הם חיה חברתית שצריכה תשומת לב ואנשים סביבה שהיא מדמה אותם ללהקה שלה, יש להיזהר מלמקם את הכלוב במטבח, מסכנת גזים רעילים היוצאים מהכיריים.
בתוך הכלוב יש להיזהר מעצמים חדים שעלולים לפצוע אותו, הכלוב מומלץ שיהיה עשוי מחומר מאל חלד.
במידה והירוק לחי האכלת יד, יש להשקיע בו טיפול מרבי, להוציא אותו רבות במשך היום, להאכיל אותו ולשחק איתו, על מנת שלא יהפוך לתוכי מקולקל (תוכי האכלת יד, שאינו קיבל בתקופה ארוכה יחס וטיפול מהמגדל ודבר זה גורם לתוכי להפוך לתוקפני, כמו תוכי פרא, שלא גדל בידו של אדם).
שלמה אבן עזרא
הרב חיים שלמה אבן עזרא השני היה רב, דיין ודרשן באזמיר במאה ה-18. מחבר ספר יד שלמה.
תולדותיו
נולד לרבי אברהם אבן עזרא, מחבר ספר בתי כנסיות, בנו של רבי שלמה אבן עזרא הראשון. נודע בחסידותו הגדולה, במהלך הפולמוס על אכילת יוגורט של גויים באזמיר, נטען כי הרב שלמה היה אוכל אותו, לשמע טענה זו, כתב הרב חיים פאלאגי :.
בשנת תקל"ד מונה לדיין בכיר בעיר. תורתו מובאת אצל גדולי חכמי אזמיר, וביניהם רבי יעקב אלבעלי, רבי אליקים גאטינייו, רבי חיים בנימין פונטרימולי בספרו פתח הדביר, כותב:
נפטר באזמיר בי"א בחשון ה'תקמ"ב (1782). הגאון הרב רפאל יוסף חזן הספיד אותו.
מאליק אובמה
אבונגו מאליק "רוי" אובמה (באנגלית: Abon’go Malik "Roy" Obama; נולד במרץ 1958) הוא איש עסקים ופוליטיקאי קנייתי-אמריקאי הידוע בהיותו אחיו הבכור ואחיו למחצה של נשיא ארצות הברית ה-44, ברק אובמה.
אובמה הוא בעל אזרחות כפולה והוא מחזיק הן באזרחות קנייתית והן באזרחות אמריקאית.
ביוגרפיה
אבונגו מאליק "רוי" אובמה נולד וגדל בניירובי שבקניה, אביו היה הכלכלן ברק אובמה האב, ואמו הייתה קזיה אובמה.
את אחיו למחצה הצעיר, ברק אובמה, (שאמו הייתה אן דנהאם), פגש מאליק לראשונה רק ב-1985, כאשר ברק טס משיקגו לבירת וושינגטון על מנת להיפגש עם מאליק, ברק היה שושבין בחתונה של מאליק, ומאליק היה שושבין בחתונה של ברק ומישל אובמה. אובמה קיבל את התואר שלו בחשבונאות מאוניברסיטת ניירובי. חרף העובדה שהשניים היו איש בחתונת רעהו, היחסים בין האחים אינם טובים. בראיון שנתן לתקשורת ב-2015 הוא אמר כי אחיו ברק הוא אדם ש"אומר דבר אחד ועושה דבר אחר" ואף בהמשך טען כי "הוא לא אדם ישר, מבחינת ההתנהלות שלו, מה שהוא אומר והיחס שלו לאנשים".
במהלך קמפיין הבחירות שערך אחיו ברק לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 מאליק קיבל את התפקיד הלא רשמי להיות דובר משפחת אובמה המורחבת אשר עדיין מתגוררת בקניה, הוא עסק בעיקר בבעיות בטיחות ושמירה על פרטיות המשפחה, תשומת הלב הנרחבת שקיבלה המשפחה לאור התמודדתו של ברק.
מאליק אובמה התגורר בעבר במרילנד ועבד שם כרואה חשבון.
אובמה ניסה להתמודד על מושל מחוז סיאיה בקניה ב-2013 וסיסמת הקמפיין שלו הייתה "אובמה כאן, אובמה שם" (ובכך התייחס לעובדה שאחיו ברק החל את הקנדציה השנייה שלו כנשיא ארצות הברית), מאליק גרף כ-2,792 קולות בלבד, כ-140,000 פחות מהמועמד הזוכה.
פחות מחצי שנה לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הצהיר אובמה כי הוא תומך במועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ, בנוסף לכך בעימות הנשיאותי בינו לבין המועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון הוא נכח בעימות כאחד מאורחיו של טראמפ.
קרב סונגהוואן
קרב סונגהוואן (ביפנית: 成歓の戦い) היה הקרב היבשתי הראשון במלחמת סין–יפן הראשונה. הקרב התרחש בסונגהוואן, מחוץ לעיר צ'ונאן שבקוריאה, ב-28 ביולי 1894 - 29 ביולי 1894, בין כוחות הצבא היפני הקיסרי לבין כוחות צבא צ'ינג.
הקרב
הצבא הקיסרי היפני שלח לקוריאה כוח בן 4,000 חיילים, שנועד לסלק את כל הכוחות הסיניים מקוריאה, ולכונן ממשלה חדשה במדינה, הנאמנה ליפן. על הכוח פיקד מייג'ור-גנרל אושימה יושימאסה, והוא יצא מסיאול דרומה, לכיוון העיר אסאן.
חיל המצב הסיני שחנה בסונגהוואן מנה כ-3,880 חיילים, תחת פיקודו של גנרל ניאה שיצ'נג. חיל המצב התכונן להגעתו של הכוח היפני וביצר את עמדותיו באמצעות חפירות שוחות, בניית מוצבים והצפת שדות האורז שהקיפו את האזור. עם זאת, התגבורת שנשלחה לחיל המצב מסין אבדה בדרכה בקרב פנגדו, ב-25 ביולי.
היפנים פתחו בהתקפה עם פעולת הסחה. כוח שהכיל ארבע פלוגות חיל רגלים ופלוגת חיל הנדסה תקף את חזית העמדות הסיניות בערב 28 ביולי, בעוד הכוח המרכזי, שמנה תשע פלוגות רגלים, פלוגת חיל פרשים וגדוד ארטילריה איגף את הביצורים הסיניים, ופתח במתקפה בשעות הבוקר המוקדמות של 29 ביולי.
המגינים הסיניים החזיקו מעמד כארבע שעות בטרם החלו לנטוש את עמדותיהם, תוך שהם מותירים נשק ואספקה בשדה הקרב, ולסגת לאסאן, אך היפנים רדפו אחריהם והעיר נפלה לידיהם בצהרי 29 ביולי. הניצולים הסינים נסוגו צפונה לפיונגיאנג.
תוצאות הקרב
תבוסת הכוחות הסיניים בסונגהוואן ובאסאן מנעה למעשה את כיתור הבירה הקוריאנית, סיאול, אליה הגיעו הכוחות היפנים ב-5 באוגוסט. בעקבות הקרב התפרסמו הכרזות מלחמה מטעם קיסר יפן וקיסר סין.
סוורו-קורילסקי
סוורו-קורילסקי (ברוסית: Северо-Курильский район) הוא מחוז משנה (ראיון) של מחוז סחלין ואחד משבעה-עשר מחוזות משנה בשטחו. הוא ממוקם בצד הצפוני של האיים הקוריליים מזרחית לאי סחלין וצמוד לחלק הדרום מערבי של חצי האי קמצ'טקה. שטח המחוז הוא כ-3,500 קילומטרים רבועים. את המרכז המנהלי מהווה העיירה סוורו-קורילסק שהוא היישוב היחיד במחוז משנה. אוכלוסיית העיירה היא כ-2,540 תושבים (נכון לשנת 2016).
ירגזי פיליפיני
ירגזי פיליפיני (שם מדעי: Pardaliparus elegans) הוא מין של עוף ממשפחת הירגזיים האנדמי לאיי הפיליפינים והוא אחד משלושה מינים מהמשפחה שאנדמיים לפיליפינים ביחד עם ירגזי פלאוואני (Pardaliparus amabilis) שאנדמי לאי פלאוואן וירגזי לבן-מצח (Sittiparus semilarvatus) האנדמי לאיים מינדנאו ולוזון.
מאפיינים חיצוניים
הירגזי הפיליפיני הוא ציפור שיר קטנה; אורכו 11.5–12 ס"מ ומסתו 12–15 גרם. הירגזי הוא בעל גחון ולחיים צהובים בוהקים, וסנטר, כיפה וכנפיים שחורות. על הכנפיים נקודות לבנות קטנות בשורות. הזנב שחור עם שוליים לבנים ושני כתמים לבנים בשני צדדיו. הגב אפור ירקרק כהה. על העורף יש כתם צהוב. הנקבה דומה לזכר אם כי דהויה במקצת, ויש לה סנטר צהוב ומעין "שפם" שחור. אורך הכנף 61–70 מ"מ; אורך הזנב 35–43.5 מ"מ; אורך המקור 9–11 מ"מ; אורך כף הרגל 16–18.5 מ"מ. השרת הנוצות מתרחשת בתחילת החורף (דצמבר–ינואר).
השיר מורכב משריקה בתדר בינוני, שמלווה בשני תווים גבוהים, מה שנשמע כ–"צ'ווו צ'יט־צ'יט! צ'ווו צ'יט־צ'יט!". הירגזי גם משמיע קריאות צורמות שנשמעות כחריקה.
התנהגות
הירגזי הפיליפיני חי בזוגות או קבוצות קטנות הכוללות עד שמונה ירגזים. לעיתים הוא מחפש מזון בלהקות מעורבות של עלוויות, זנבני מניפה וסיטות. לא הרבה ידוע על תזונת הירגזי, אם כי היא כוללת פרוקי רגליים קטנים (חרקים, עכבישים, מרבי רגליים וכו'), פגיות, זרעים ופירות. הירגזי הפיליפיני לא נוטה לנדוד.
ידוע מעט מאוד על רביית הירגזי הפיליפיני. עונת הרבייה מתחילה בינואר ונמשכת עד יוני. עופות שבונים את קינם נצפים החל ממרץ ופרחונים – באפריל. בלוזון עופות צעירים נצפו ממרץ ועד נובמבר, ובמינדנאו הם נצפו מאפריל ועד אוקטובר. הירגזים מקננים בחלל בעץ. הקן בנוי מטחב וזרדים.
תפוצה ובית גידול
הירגזי הפיליפיני אנדמי לאיי הפיליפינים. הוא חי ביערות גשם טרופיים ובשטחים חקלאיים עד ל–2,480 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה (כ–844,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי הפיליפיני מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה
הירגזי הפיליפיני שויך בעבר לסוג ירגזי (Parus), וסווג מחדש לסוג פריפרוס (Periparus) ב-2005, אך הועבר לסוג פרדליפרוס (Pardaliparus) ביחד עם המינים ירגזי פלאוואני (Pardaliparus amabilis) וירגזי צהוב-בטן (Pardaliparus venustulus).
תת־מינים
לירגזי הפיליפיני תשעה תת־מינים:
לחם, אהבה ופנטסיה
לחם, אהבה ופנטסיה (באיטלקית: Pane, amore e fantasia) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1953 בבימויו של לואיג'י קומנצ'יני, עם ויטוריו דה סיקה וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בכפר בהרים בו רוב התושבים עניים וחיים על לחם אהבה וחלומות שיתגשמו אולי בחסדו של הקדוש סנט אנטוניוס שהם סוגדים לו. הסרט שייך לתקופה של הנאו-ריאליזם הוורוד שהחליף את הניאו ריאליזם האיטלקי בזה שהיה קליל יותר ושיתף יותר שחקנים מפורסמים.
מבקרי קולנוע שיבחו את הופעתה של ג'ינה לולובריג'ידה כנערת כפר ומחשיבים אותה כטובה ביותר בקריירה שלה. הצלחת של הסרט הביאה לסרטי ההמשך "לחם, אהבה וקנאה" עם אותם השחקנים (1954) ו"סקנדל בסורנטו " ("לחם, אהבה ו..") (1958) שבו שיחקה סופיה לורן במקום ג'ינה לולובריג'ידה.
הסרט זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
תקציר העלילה
אנטוניו קארוטנוטו (ויטוריו דה סיקה) מתמנה למרשל הקרביניירי בכפר סלינה במרכז איטליה. הוא מתקבל על ידי הקרביניירים ואנשי הכפר צופים בו ומחליפים דעות עליו. בדרך הוא נתקל בבחורה צעירה ונאה רוכבת על חמור ועליו גזרי עץ להסקה. זאת היא מריה דה ריטיס (ג'ינה לולובריג'ידה) שהולכת כל הזמן יחפה וגברי הכפר מתאווים לה. היא גם מוצאת חן בעיני המרשל שהוא כבר מבוגר ושערו מכסיף.
מריה היא בת בכורה לאם אלמנה עם הרבה ילדים. אמה רוצה כבר שתתחתן.
האיש החזק בכפר הוא הכומר דון אמידיו (וירג'ילו רינטו) שגם אחייניתו פאולטה (מריה-פיא קסיליו) מתאהבת במרשל.
אנטוניו מתחיל לחזר אחרי מריה אך היא מאוהבת בפייטרו (רוברטו ריסו) שהוא קרביניירי צעיר ונאה אך מתבייש לגלות את רגשותיו כלפיה. יום אחד מתקוטטות מריה ופאולטה ומריה מתנגדת לקרביניירים ונלקחת למעצר. היא מבקשת מאנטוניו שידאג לחמור שלה. בלילה מגיע אנטוניו לביתה, מאכיל ומשקה את החמור ושם שטר של 5,000 לירטות בשמלתה התלויה.
בבוקר מוצאת אמה את הכסף ובטוחה שהוא נשלח על ידי הקדוש אנטוניוס והשמועה מתפשטת בכל הכפר. כשמריה משתחררת היא מבינה שהשטר הוא של אנטוניו וקורעת אותו.
לבסוף נפגש פייטרו עם מריה והם מחליטים להתארס בהסכמת שתי האימהות.
אנטוניו מתאהב במיילדת הכפר אנארלה (מריסה מרליני). היא נענית לו בהסתייגות והוא יודע שהיא מסתירה ממנו סוד כי המשרתת שלו כרמלה (טינה פיקה) אומרת שמדי פעם היא נוסעת לרומא וחוזרת משם שמחה.
בחגיגה הגדולה של סנט אנטוניוס מתאספים כל תושבי הכפר וחוזים בתהלוכה ובראשה פסלו של הקדוש. אנארלה לא מגיעה ואנטוניו מגיע אליה כועס. היא מגלה לו שיש לה בן ברומא אותו ילדה מגבר שזנח אותה. אנטוניו אומר שהוא רוצה להתחתן אתה ומוכן להתפטר מהשרות כי לפי התקנון אינו יכול לשאת אישה שילדה מחוץ לנישואים.
הם מתחבקים ויוצאים למרפסת לקול תשואות אנשי הכפר.
המשך העלילה - בסרט "לחם, אהבה וקנאה".
חינוך חובה
חינוך חובה הוא מונח המתייחס לתקופת הזמן שבה מחויב כל אדם להקדיש לחינוך והנקבעת בחוק. יש מדינות המחייבות כי התלמיד ישהה בתקופת חינוכו בבית ספר רשום ואחרות המתירות אף חינוך ביתי.
רקע היסטורי
אפלטון היה הראשון שניסח תפיסה מגובשת של חינוך חובה, בספרו "המדינה". על פי הפוליטיאה של אפלטון, נדרש חינוך אידיאלי לגידול אזרחים אידיאליים, וכך הוא כתב: בתקופת הרנסאנס אומצו רעיונותיו של אפלטון בתרבות המערבית לאחר שכתביו תורגמו ללטינית בידי מרסיליו פיצ'ינו. ז'אן-ז'אק רוסו, בן המאה ה-18 אף הוא מפנה לרעיונותיו של אפלטון בספרו רב-ההשפעה אמיל, או על החינוך.
בספרטה ילדים בני 6–7 עזבו את בית משפחתם ונשלחו לבתי ספר צבאיים בהם קיבלו חינוך קפדני. בהגיעם לגיל 18 עד 20 היה על הגברים הספרטנים לעמוד במבחני כושר, יכולת צבאית וכישורי מנהיגות. כישלון במבחנים אלה מנע מן התלמיד להתקבל כאזרח בספרטה.
בתקופת בית שני בארץ ישראל קבע הכהן הגדול יהושע בן גמלא תקנה לפיה ילדים יחלו חינוך חובה החל מגיל שש או שבע.
האדמו"ר הזקן (פירושונים)
התואר "האדמו"ר הזקן" ניתן בכמה חסידויות לאדמו"ר הראשון בחסידות (כונה כך לאחר פטירתו, כשבנו מילא את מקומו) או לאדמו"ר מהשושלת שכיהן שנים רבות או שנפטר בגיל מבוגר.
אמב"י
אמב"י – ארגון האנשים שמגמגמים בישראל היא עמותה שהוקמה בשנת 1999 (שמה הרשמי הוא "אמב"י - ארגון מגמגמים בישראל"), שמטרתה קידום ענייניהם של האנשים שמגמגמים ומשפחותיהם מחד והעלאת המודעות לגמגום בציבור הרחב מגיסא. העמותה פועלת לטובת הסברה והפצה של מידע וידע אודות הגמגום, מפעילה קבוצות לעזרה עצמית ומקדמת הרצאות וסדנאות לאנשים שמגמגמים. בנוסף, העמותה מארגנת כנסים ופגישות עבור אנשים שמגמגמים, אנשי מקצוע ומטפלים בתחום ולכל המתעניין.
אמב"י חבר מן המניין בארגון האנשים שמגמגמים הבינלאומי (International Stuttering Association – ISA).
מבנה העמותה
יו"ר אמב"י הנוכחי הוא ירון קפלן, פעיל במגוון במות בינלאומיות בתחום הגמגום, ודואג לשיתופי פעולה עם הקהילה הבין-לאומית של אנשים שמגמגמים בפעילויות של אמב"י. בנוסף אליו פועלים ופעילים יתר חברי הוועד המנהל של אמב"י: ענת מאור, שירן ישראל, אושרה סער, מיכל אקרמן, נדב רוטברט, ישראל שטרן וחן סויסה.
בנוסף לכך, חברים בעמותה שני קלינאי תקשורת, במסגרת "חברי ועד נלווה", המסייעים ומייעצים לה בכל הנוגע למידע מקצועי.
פעילויות העמותה
מחזור העמותה ב-2018 הסתכם ב-81 אלפי ש"ח, ב-2019 ב-111 אלפי ש"ח וב-2020 בסך של 150 אלפי ש"ח. בעמותה רשומים עובד אחד ו-20 מתנדבים.
אמב"י פועלת לאורך השנה במגוון תחומים שונים:
אותות ופרסים
בשנת 2013 קיבל הארגון בכנס ישראל-שדרות לחברה את אות המופת החברתי, בנימוק "תומך ומסייע לאנשים המגמגמים ובני משפחותיהם ברמה האישית והמערכתית בתמיכה נפשית ומקצועית".
בשנת 2022 זכה אמב"י באות הנשיא להתנדבות לשנת תשפ"ב וקיבל את האות מידי הנשיא יצחק הרצוג ואשתו, בנימוק "על פועלם למען ילדים, בוגרים ובני משפחותיהם, המתמודדים עם גמגום".
ביטוח לאומי
עד לשנת 2016, לא היה מוגדר הגמגום כסעיף בפני עצמו בספר התקנות של ביטוח לאומי. אדם שמגמגם שפנה לקבלת סיוע מהביטוח הלאומי, יכול היה לעשות זאת, רק אם ענה להגדרת אפאזיה.
החל משנת 2016 נכלל הגמגום כסעיף נפרד בספר התקנות. משמעות הכללת הסעיף היא האפשרות לקבל אחוזי נכות בעקבות הגמגום ולהיות מוגדר כמשוקם עבודה.
על אף זאת, רבים מהאנשים שמגמגמים אינם נזקקים כלל לסיוע ולעיתים אף יתנגדו להכללתם כמוגבלים או כנכים, דבר שבאופן מפתיע, אינו קשור לדרגת הגמגום שלהם. עם זאת, רבים אחרים, שאינם מצליחים למצוא עבודה בעקבות הגמגום, נזקקים לסיוע של הביטוח הלאומי.
ימים בינלאומיים ומקומיים לציון המודעות לגמגום
יום המודעות הבינלאומי לגמגום חל בכל שנה ב-22 באוקטובר ובכל העולם מתקיימים אירועים שונים הן פיזית והן וירטואלית.
בישראל, אמב"י מציינים את שבוע המודעות לגמגום בשבוע השני של נובמבר. במסגרת השבוע מתקיימות הרצאות ברחבי הארץ של הפעילים, מתקיימים אירועים שכוללים פאנלים, הופעות, הרצאות, מוקרנים סרטים ועוד. בשנים 2014–2015, השתתף באירועים הזמר יהודה פוליקר, שגמגם בעברו.
בשבוע המודעות לגמגום בשנת 2018, הוקרן סרטו התיעודי של ג'ון גומז – "כשאני מגמגם", שליווה בארצות הברית במשך כ־4.5 שנים, מספר אנשים מגמגמים וכן קלינאי תקשורת בכירים, שמגמגמים, במסע שלהם עם הגמגום. הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלים בינלאומיים. לבקשת אמב"י, אישר הבמאי לתרגם אותו לעברית ונתן לארגון את זכויות ההקרנה בישראל.
אורל אופה
אורל אופה (ברוסית: Ура́л Уфа) הוא שמה של קבוצת כדורעף מקצוענית מהעיר אופה שבבשקורטוסטן. נוסד בשנת 1992 ומתמודד באליפות רוסיה בכדורעף.
הישג השיא הוא סגנות אליפות רוסיה בעונת 2012/2013, העפלה לגמר גביע האתגר האירופי בעונת 2012/13 וגמר הגביע הרוסי בכדורעף בעונת 1999. הישג השיא במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר גביע קונפדרציית הכדורעף האירופית בעונת 2006/2007.
אדם סקוט (שחקן)
אדם פול סקוט (באנגלית: Adam Paul Scott; נולד ב-3 באפריל 1973) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק קולנוע וטלוויזיה ויוצר פודקאסטים אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כבן ואייט בסדרה "מחלקת גנים ונוף", ובשל תפקידו כאד מקנזי בסדרה "שקרים קטנים גדולים" מבית HBO.
ביוגרפיה
סקוט נולד בסנטה קרוז, קליפורניה, הצעיר משלושה ילדים של אן סקוט (לבית קווארטרורו) וסימון דאגלס סקוט; שניהם מורים בגמלאות. הוא ממוצא סיציליאני, מצד אמו. יש לו שני אחים גדולים, שאנון ודייוויד.
למד בבית הספר התיכון הארבור ולאחר מכן באקדמיה האמריקנית לאמנויות הבמה בפסדינה, קליפורניה.
קריירה
בין 2009 ו-2010 הוא הופיע בסדרה "אנשי המסיבות". תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה לשנת 2009 של מגזין אנטרטיינמנט ויקלי.
בשנת 2010 הופיע בסרט "The Vicious Kind", והיה מועמד עליו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר. עוד בשנת 2010, סקוט הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה עטורת השבחים של NBC, "מחלקת גנים ונוף", בתור בן ואייט, מבקר מדינה המגיע לעיר הבדיונית פאוני שבאינדיאנה כדי לאמוד את כספי העיר. הוא הופיע כשחקן אורח יחד עם רוב לאו בעונה השנייה של הסדרה לפני שהפך לדמות מרכזית עד לסוף הסדרה. העונה השביעית והאחרונה של הסדרה הסתיימה בפברואר 2015.
סקוט הופיע בסדרה של Adult Swim "האירוע הגדול בהיסטוריה של הטלוויזיה", אותה גם יצר והפיק.
ב-2011 כיכב בסרט "חברים עם ילדים", שהיה להיט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-2011. לצידו כיכבה ג'ניפר וסטפלדט, וצוות השחקנין כלל את מאיה רודולף, קריסטן ויג, כריס או'דאוד, אדוארד ברנס, מייגן פוקס וג'ון האם.
בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי עבור רשת HBO, ומבוססת על הרומן באותו השם מאת הסופרת ליאן מוריארטי.
שידורי פודקאסט
סקוט מנחה יחד עם סקוט אקרמן את הפודקאסט "U Talkin' U2 To Me?". התוכנית מוצגת בתחילת כל פרק כ"תקציר המקיף והאנציקלופדי של כל מה שקשור ל-U2", אך הדיון לרוב גולש גם לנושאים אחרים. בשנת 2015, סקוט וסקוט אירחו את חברי להקת U2 בתוכנית. סקוט השתתף גם כאורח בפודקאסטים רבים כגון "Comedy Bang! Bang!", "How Did This Get Made?" ו"Kevin Pollak's Chat Show".
חיים אישיים
ב-2005 התחתן עם נעמי סבלן. לזוג שני ילדים.
אלדו
אלדו (Aldo) הוא שם שמקורו במילה הלטינית altus שפירושה "הגבוה". {{פירושונים|
ראו גם
}}
פטרה קלי
פטרה קרין קלי (בגרמנית: Petra Karin Kelly; 29 בנובמבר 1947 - 1 באוקטובר 1992) הייתה פוליטיקאית, פעילת שלום ואקטיביסטית גרמנייה. היא מוכרת בעיקר כמייסדת מפלגת הירוקים הגרמנית. היא הגתה את רעיון הקמת המפלגה הירוקה והקימה את המפלגה הראשונה שפעלה ברמה הארצית הן בגרמניה והן בעולם. לקלי היה תפקיד מרכזי ברשת הפעילים שהתנגדו להתחמשות גרעינית והיא שימשה כדוברת שלהם במרכזי הכוח. היא מילאה תפקיד חשוב בשילוב נושאי איכות הסביבה במיינסטרים הפוליטי במערב גרמניה. נורתה על ידי בן זוגה בזמן שישנה ב-1992.
חייה
קלי נולדה בשנת 1947 בגינצבורג שבבוואריה בשם פטרה קרין להמן. היא שינתה את שם משפחתה לקלי לאחר שאמה נישאה לקצין אמריקאי שזהו שם משפחתו. היא התחנכה במנזר קתולי בגינזבורג, ובשנת 1959 משפחתה היגרה לארצות הברית, שם השלימה את לימוד התיכון בג'ורג'יה ווירג'יניה. קלי למדה מדעי המדינה באוניברסיטת אמריקה שבוושינגטון, בזמן לימודיה התנדבה בקמפיין הבחירות של רוברט קנדי ויוברט האמפרי והשתתפה בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ומדיניות החימוש הגרעיני של ארצות הברית. היא קיבלה השראה ממרטין לותר קינג ומהאטמה גנדי. כשסיימה את לימודיה, בשנת 1970, עברה לאמסטרדם שם חקרה את האפשרויות לאיחוד אירופאי. שנה לאחר מכן היא החלה את הקריירה שלה בנציבות האירופית. באותן שנים השתתפה במספר מאבקים סביבתיים והייתה פעילת שלום. לאחר מכן עבדה בוועדה החברתית כלכלית של האיחוד האירופי, שם פעלה בתחום שמירת הסביבה, בריאות וחינוך. קלי עקבה אחרי פעולות המחאה של ארגוני השטח שפעלו נגד נשק גרעיני והשתכנעה כי פעילותם היא דרך פוליטית חלופית, כוללת יותר, לאירופה.
מפלגת הירוקים
ב־1979 שלחה קלי מכתב פתוח להלמוט שמידט, שכיהן כראש סיעת SPD בבונדסטאג, בו הודיעה על פרישתה מהמפלגה והקמת גוף פוליטי חדש שיפעל למען הסביבה והשלום ויקדם שוויון בין נשים לגברים, ולא רק כמראית עין. שמידט תמך בהתחמשות גרעינית ואילו קלי התנגדה בצורה חריפה לנושא.
לקראת הבחירות הראשונות לפרלמנט האירופי, במרץ 1979, נפגשה קבוצות פעילים ירוקים בפרנקפורט, במטרה לגבש גוף עצמאי שינסה להיבחר לפרלמנט. המועמדים הראשונים היו קלי ורולנד ווגט שבאו מתוך תפיסה יותר רדיקלית ובמקומות הבאים היו נציגים יותר שמרנים כמו הרברט גרוהל. אולם, למתנגדי החימוש הגרעיני היה רוב בקבוצה. הם לא זכו במושב בפרלמנט האירופי אך בשנת 1983 הירוקים זכו ב-27 מושבים בבונדסטאג. קלי נבחרה כחברת פרלמנט מבוואריה. בשנת 1987 נבחרה בשנית, עם מספר קולות גדול יותר.
ב-4 במאי 1983, קלי וגבריאלה גוטוואלד, חברת פרלמנט מטעם הירוקים, הניפו שלט גדול בשעה שהקנצלר הלמוט קוהל נתן הצהרה פוליטית רשמית (Regierungserklärung). הן מחו על רציחתם של רופא גרמני, אלברכט פלפום, ו-13 אזרחי ניקרגואה בזמן מלחמת הגרילה במדינה. לטענתן, התמיכה של קול בפעילות ארצות הברית בניקרגואה הופך אותו לאחראי למותם. עשרה ימים לאחר מכן, ב-14 במאי, קלי ועוד ארבעה חברי פרלמנט מטעם הירוקים הניפו כרזות בכיכר אלכסנדרפלאץ במזרח ברלין עם הכיתוב "הירוקים - וכתתו חרבותם לאיתים" ו-"פירוק הנשק במזרח ובמערב". הם נעצרו לזמן קצר ולאחר מכן שוחררו והוחזרו למערב ברלין. הרשויות במזרח גרמניה הגיבו בסלחנות להפגנה משום שמפלגת הירוקים התנגדה להחלטת נאט"ו הכפולה שלכאורה מצמצה את החימוש של הגושים, אך למעשה לא מנעה אותו. אריך הונקר התנצל על מעצרם של הירוקים והזמין את קלי לפגישה עמו. היא הגיעה לפגישה עם חולצה עם איור של חרב ואת. לא היו פגישות נוספות בין פוליטיקאים ממזרח גרמניה לחברי מפלגת הירוקים ונאסרה כניסה שלהם למזרח גרמניה.
מ־1985 קלי פעלה למען טיבט והעלתה, לראשונה, לדיון בבונדסטאג את הנושא ביחד עם הרברט רושה. היא לא קיבלה את אדישותן של הדמוקרטיות המערביות כלפי טיבט. הפעלה במיוחד למען טיבט, משום שהאמינה כי בהנהגת הדלאי לאמה, טיבט יכולה להיות אומה המתאפיינת באורח חיים בר-קיימא ומאוזן מבחינה רוחנית.
מחאה חוץ ממסדית
לצד הפעילות בפוליטיקה הממוסדת, קלי הובילה גם אירועי מחאה רבי משתתפים. ב-1981 היא הייתה מבין המארגנים של הפגנת מחאה נגד החימוש הגרעיני ובעד השלום בבון, בה השתתפו כ־300,000 איש. זו הייתה הפגנה הגדולה ביותר בגרמניה עד אז. ההפגנה אורגנה על ידי אות הכפרה והשלום ו-30 ארגונים נוספים. קלי הייתה אחת הדוברות בהפגנה. ב-1983 היא ארגנה אירוע שלקח השראה ממשפטי נירנברג והקיימה בעיר משפט ציבורי נגד השימוש בנשק גרעיני. באותה השנה, זוכה פרס נובל, היינריך בל, הוביל יחד עם קלי שרשרת אנושית לאורך מאה קילומטר משטוטגרט לנוי-אולם כמחאה על ההתחמשות הגרעינית בעולם.
רציחתה
קלי נקברה ליד וירצבורג בצפון בוואריה.
ב.מ.וו סדרה 8
ב.מ.וו סדרה 8 (בגרמנית: BMW 8 Series) היא מכונית ספורט יוקרתית במרכב קופה וקבריולה, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו משנת 2018. היא נחשפה במרוץ 24 השעות של לה מאן ב-15 ביוני 2018 והגיעה לישראל בדצמבר 2018.
היסטוריה
הסדרה 8 יוצרה בין השנים 1990 ל-1999 ואז הופסק הייצור שלה, לאחר עשרים שנה ב-2018 חשפה בעצם את הדור השני אבל זה דגם אחר המשתמש באותו שם מ-1990.
עיצוב
העיצוב החוצוני והפנימי יוקרתי וספורטיבי ונשאר נאמן לקונספט שהוצג ב-2017. לפי ב.מ.וו הסדרה 8 מציעה ביצועים כמו פורשה 911 ויוקרה כמו מרצדס-בנץ S-קלאס. חיצונית הדגם יותר ספורטיבי אך גם משלב אלמנטים יוקרתיים, פנים המכונית יותר יוקרתי אך גם כולל מושבי ספורט והגה ספורטיבי.
גרסאות השקה
את הסדרה 8 משווקת ב.מ.וו בשלוש גרסאות מרכב:
קופה
גרסה בעלת שתי דלתות וארבעה מושבים (שניים רגילים מקדימה ושניים קטנים מאחור). זאת הגרסה הבסיסית והראשונה של הסדרה 8. (המפרט הטכני שלה מפורט למעלה).
קבריולה
גרסה במרכב קבריולה בעלת שתי דלתות וארבעה מושבים (שתיים רגילים מקדימה ושתיים קטנים מאחור). את גג האריג של הדגם, בצבע שחור או בגוון כסוף כאופציה, ניתן לפתוח/לסגור בלחיצת כפתור בזמן של 15 שניות ועד למהירות של 50 קמ"ש. בתחום ההנעה דגם הקבריולה משווק עם שני המנועים של הקופה אך נתון התאוצה שונה עקב הגג הנפתח, 3.9 שניות בגרסת M850i xDrive במקום 3.7 שניות בקופה, ו-5.2 שניות בגרסת 840d xDrive במקום 4.9 שניות בקופה. גרסת הקבריולה נחשפה ב-2 בנובמבר 2018.
גראן קופה
היא גרסה במרכב קופה אך עם ארבע דלתות וארבעה מושבים שתיים מקדימה רגילים ומרווחים ושתיים מאחורה מרווחים יותר. העיצוב שלה מרהיב יותר ויוקרתי יותר משל גרסאות הקופה והקבריולה. היא משווקת עם שלושה מנועים במקום שתיים בגרסאות הקופה והקבריולה עקב היותה מכונית מנהלים יותר ומצריכה מערכות הנעה חלשות יותר, אך עדיין מציעה כ"ס גבוה וגרסת ביצועים בעלת כוח גבוה. לדגם אורך של 5,082 מ"מ, רוחב של 1,932 מ"מ, גובה של 1,407 מ"מ ובסיס גלגלים של 3,032 מ"מ, ארוכה ב-240 מ"מ מדגם הקופה, רחבה ממנו ב-30 מ"מ, גבוהה יותר ב-66 מ"מ ועם תוספת של 201 מ"מ לבסיס הגלגלים. נפח תא המטען בדגם עומד על 440 ליטר. היא נחשפה ב-19 ביוני 2019.
840i (הנעה אחורית): מנוע בנזין I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 340 כ"ס ומומנט מרבי של 51 קג"מ בין 1600–4500 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים והנעה אחורית. נתון התאוצה עומד על 5.2 שניות או 4.9 שניות עם הנעה כפולה ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 13.3-13.9 ק"מ לליטר.
M850i xDrive (הנעה כפולה): מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.4 ליטר טווין-טורבו המספק 530 כ"ס בין 5,500-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 76.5 קג"מ המתקבל בין 1,800-4,600 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים והנעה כפולה. נתון התאוצה עומד על 3.9 שניות ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10 ק"מ לליטר.
840d xDrive (הנעה כפולה): מנוע דיזל I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 320 כ"ס ומומנט מרבי של 69.3 קג"מ בין 1750–2250 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים והנעה כפולה. נתון התאוצה עומד על 5.1 שניות ומהירות מרבית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 16.9-15.9 ק"מ לליטר.
ב.מ.וו M8
היא גרסת הביצועים הגבוהים לסדרה 8, שמיוצרת על ידי חטיבת M של ב.מ.וו. היא משווקת עם מערכות הנעה משודרגות ובשלושה גרסאות מרכב, קופה, קבריולה וגראן קופה. היא נחשפה ב-5 ביוני 2019.
פרס פגיון הזהב
פגיון הזהב הוא פרס המוענק מדי שנה, מאז 1960, על ידי איגוד מחברי ספרי הפשע של הממלכה המאוחדת לרומן הפשע הטוב ביותר של השנה. אותו ארגון מעניק גם את "פגיון הזהב לספרי עיון" וכמה קטגוריות נוספות.
גלגולי השם
מ־1955 עד 1959 כינה הארגון את הכיבוד העליון שלהם פרס ההרינג האדום המוצלב. משנת 1995 עד 2002 נוסף לפרס מענק כספי בחסות מזקקת מקאלאן, והפרס נקרא פגיון הזהב של מקאלאן.
בשנת 2006 השתנה נותן החסות הכספית לפרס לבנק Duncan Lawrie, ולכן שונה שם הפרס באופן רשמי ל־פגיון דנקן לורי, והוא כלל מענק בגובה 20,000 ליש"ט, מה שהפך אותו לפרס ספרות הפשע הגדול ביותר בעולם במונחים כספיים. בשנת 2008 הסיר הבנק את חסותו מהפרסים. כתוצאה מכך, שב הפרס להיקרא פגיון הזהב, ושוב אינו כולל מענק כספי.
מ־1969 עד 2005 הוענק גם פגיון כסף לספר שדורג שני בידי ועדת הפרס. פרס זה בוטל כאשר בנק דאנקן לורי פרש את חסותו. לאחר ביטול החסות, לא שבו להעניק את פרס פגיון הכסף.
זוכים
להלן רשימת הזוכים לפי שנים, וכן הספרים מן הרשימה הקצרה לפרס באותה שנה, כשאלו ידועים:
שנות ה־20 של המאה ה־21
2022
2021
פגיון זהב: כריס וויטאקר, We Begin at the End
2020
פגיון זהב: מייקל רובות'ם, Good Girl Bad Girl
2016
==== 2015 ====
==== 2014 ====
==== 2013 ====
דוד ינדי
דוד יַנְדִי (במקור לֵדֶרֶר, בהונגרית: Jándi Dávid; יאנד הונגריה, 3 באפריל 1893 – באיה מארה, מאי 1944) היה צייר יהודי-הונגרי, שנספה בשואה.
ביוגרפיה
דוד ינדי נולד ב-3 באפריל 1893 בשם יאנוש דוד לדרר, בן למשפחה יהודית שירדה מנכסיה. אביו היה לאופולד לרדר. הילד דוד בילה את רוב חייו בבאיה מארה, שם היה תלמידו משנת 1911 של כמה ציירים ידועים. הוא צייר בעיקר נופים, סצנות תנכיות ומיתולוגיות, והדגיש את המרחביות של הצורות. בשנת 1913 שינה לדרר את שם משפחתו לינד על שם כפר הולדתו בהונגריה.
בין 1914 לבין 1918 גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ונלחם במלחמת העולם הראשונה. משנת 1922 הוא ביקר בבודפשט מספר פעמים, שם בילה סמסטר במחלקה לאמנויות גרפיות במכללה לאמנויות יפות. בין 1925 ל-1930 נסע כמעט כל שנה לאיטליה, שם בילה הרבה זמן בוונציה ובפירנצה. מסעותיו האיטלקיים האלה השפיעו רבות על האמן הצעיר, ותמונותיו שיקפו גם את החוויות וההתנסויות שם.
הנצחה
בשנת 1947 נערכה תערוכה ב"גלריה פוקוס" בבודפשט לזכרו ולזכר הפסל ההונגרי-יהודי אישטוואן אורקני שטרסר, שאף הוא נרצח בשנת 1944 על ידי חיילי אס.אס. בשנת 1966 נערכה תערוכת זיכרון עצמאית לזכרו באולם אדולף פאֵנִיאֶש.
אור (שיר של אליעד נחום)
אור הוא סינגל של הזמר הישראלי אליעד נחום, שיצא לאור ב-13 באוגוסט 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלו, הנושא את שם השיר.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי אליעד נחום, בשיתוף עם סתיו שמש, והופק מוזיקלית על ידי נועם עקרבי, שהפיק גם את שאר האלבום יחד עם נחום, ואת אלבומו הקודם, "סימן". השיר משלב את הסגנונות R&B ורגאיי. על השיר, שנתפס כשיר אהבה לאישה, אמר נחום בראיון למעריב כי "זה לא שיר על בחורה. זה שיר על ההשראה שדופקת בחלון. וכשהיא מגיעה, אתה רוצה ממנה עוד. עוד שירים, עוד יצירה, עוד מוזה. זה מה שיפה, שכל אחד יכול לפרש את זה איך שבא לו: אהבה לבחורה, אהבה לאלוהים".