cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תיארוך רדיומטרי
שיטות לתיארוך קצר-טווח
מספר בדיקות הצלבה של שיטת פחמן 14 עם שיטות תיארוך אחרות נתנו תוצאות עקביות, וכתוצאה מכך הוסקה המסקנה כי שיעור היצירה של פחמן 14 הוא קבוע, בקירוב. אולם, התפרצויות מקומיות של הרי געש או אירועים אחרים שמפיקים כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני יכולים לגרום לירידת הריכוזים המקומיים של פחמן-14 ולתת תאריכים לא מדויקים. השחרור של פחמן-14 לביוספירה כתוצאה מתיעוש שינה גם כן את השיעור היחסי של פחמן-14 במספר אחוזים. גורם נוסף שגרם לעלייה בכמות הפחמן 14 הוא הניסויים הגרעיניים האטמוספיריים שבוצעו במהלך שנות ה-60 המוקדמות. כמו כן, גידול בשטף של רוח השמש או השדה המגנטי של כדור הארץ מעל הערך הקבוע יורידו את כמות הפחמן-14 שנוצרת באטמוספירת כדור הארץ. השפעות אלו מתוקנות על ידי כיול של סקלת התיארוך הרדיו-פחמני.
עוד שיטת תיארוך קצרת טווח מבוססת על התפרקות של אורניום-238 לתוריום-230, חומר עם זמן מחצית חיים של 80,000 שנים. התהליך מלווה על ידי תהליך מקביל, שבו אורניום-235 מתפרק לפרוטקטיניום-231, שלו יש זמן מחצית חיים של 34,300 שנים.
בעוד שאורניום נמס במים, תוריום ופרוטקטיניום אינם נמסים, וכך הם שוקעים באופן בררני בתחתית האוקיינוס, משם נמדדים היחסים שלהם. לשיטה זו יש טווח של כמה מאות אלפי שנים.
מקורות טבעיים של קרינה מהסביבה מחדירות אלקטרונים אל (לדוגמה) חתיכה של כלי חרס, ואלקטרונים אלה מצטברים בפגמים במבנה הגבישי של החומר. חימום של החפץ ישחרר את האלקטרונים הלכודים ויגרום להארה. כשהדגימה מחוממת, בטמפרטורה מסוימת היא תזהר מפליטת האלקטרונים המשתחררים מהפגמים, וניתן לעשות שימוש בהארה זו על מנת להעריך עד גיל הדגימה עד לגבול של 15 אחוזים בקירוב מגילה האמיתי. הגיל של הסלע "מתאפס" כשפעילות געשית ממיסה אותו מחדש והגיל של חתיכת החרס מתאפס על ידי החום של התנור. טמפרטורות טיפוסיות הגבוהות מ-400 מעלות צלזיוס יאפסו את השעון. שיטה זו מכונה הארה חומנית (Thermoluminescence).
לשיטה זו יש יישומים על טווח רחב של גילאים גאולוגיים. עבור תאריכים של עד מספר מיליוני שנים עושים שימוש טוב בנציצים, טקטיטים (שברי זכוכית שנוצרו מהתפרצויות געשיות) ומטאוריטים. חומרים ישנים יותר יכולים להיות מתוארכים על ידי שימוש בזירקון, אפטיט, טיטניט, אפידוט וגארנט שלהם יש שיעור משתנה של תכולת אורניום. בגלל שעקבות ההתפרקות מתוקנות על ידי טמפרטורות הגבוהות מ-200 מעלות צלזיוס, לשיטה יש מגבלות כמו שיש לה יתרונות. לשיטה זו יש מספר יישומים פוטנציאליים שבאמצעותם ניתן לתת פירוט של ההיסטוריה התרמית של המרבץ.
כמויות גדולות של כלור-36 (שהוא נדיר מאוד) נוצרו על ידי הקרנה של מי ים במהלך הפיצוצים האטמוספיריים של מתקנים גרעיניים בין השנים 1952 ו-1958. זמן השהייה של כלור-36 באטמוספירה הוא שבוע אחד בקירוב. באופן זה, כסמן מאורע במים משנות ה-50 בקרקע ובמי תהום, כלור-36 יעיל עבור תיארוך דגימות מים בנות פחות מ-50 שנה. עושים שימוש בכלור-36 גם בתחומים אחרים של מדע הגאולוגיה, כולל תיארוך קרח ומשקעים.
תיארוך עם נוקלידים רדיואקטיביים קצרי ימים שאינם קיימים יותר
בתקופה שלאחר היווצרות מערכת השמש היו בה מספר נוקלידים רדיואקטיביים קצרי ימים כגון 26Al, 60Fe, 53Mn ו-129I, שקודם לכן בערפילית השמש. הנוקלידים הרדיואקטיביים האלה – שייתכן ונוצרו על ידי פיצוץ של סופרנובה – לא קיימים היום אולם ניתן לאתר את תוצרי הדעיכה שלהם בחומרים הקיימים מאז ראשית קיומה של מערכת השמש, כגון מטאוריטים. באמצעות מדידת תוצרי הדעיכה של נוקליד רדיואקטיבי שאיננו קיים עם ספקטרומטר מסות ושימוש בתרשימים איזוכרוניים, ניתן לקבוע זמנים יחסיים בין מאורעות שונים בהיסטוריה המוקדמת של מערכת השמש. ניתן לכייל שיטות תיארוך המבוססות על נוקלידים רדיואקטיביים שאינם קיימים עם שיטת אורניום-עופרת על מנת לתת טווח מדויק.
בופאל
בופאל או בהופאל (בהינדי: ; באנגלית: Bhopāl) היא עיר במרכז הודו, בירת מדינת מאדהיה פרדש והבירה המנהלית של מחוז בופאל.
היסטוריה
שמה של בופאל נגזר משמה של העיר הקדומה בהוג'פאל (Bhojpal) שמשמעותו "סכר בהוג'". הראג'ה בהוג' (Bhoj, 1010-1053) שלט באזור במאה האחת עשרה, ונחשב למייסדה של העיר ולבונה הסכר, שהקמתו הביאה ליצירת האגם העליון.
נפילתה של השושלת ששלטה בעיר הביאה לשקיעתה של בופאל למשך מאות שנים. העיר הוקמה מחדש במאה השמונה עשרה על ידי דוסט מוחמד חאן (1672 -1740), בתקופת האימפריה המוגולית, ולפיכך הושפעה רבות מהתרבות והארכיטקטורה המוסלמית. עד 1956 היה לעיר ולאזור מעמד של נסיכות.
העיר נשלטה בין השנים 1819–1926 על ידי ארבע בגום. הראשונה, קודסיה (Qudsia), שלטה בשנים 1819–1837. לאחר מכן ירשה אותה נכדתה היחידה שאה ג'האן, ששלטה נומינלית בשנים 1844–1860, כאשר אמה, סיקאנדאר (בתה היחידה של קודסיה), שימשה כעוצרת. ב-1860, סיקאנדר הוכרזה כבגום באופן רשמי ושלטה עד 1868. בשנה זו, שוב עלתה שאה ג'האן לשלטון, הפעם בתור שליטה בפועל, עד 1901, אז ירשה אותה הבגום האחרונה של בופאל, קאיקסארו ג'האן ששלטה בשנים 1901–1926. ב-1926 ויתרה על הכס לטובת בנה, חמידוללה חאן, שהיה לבגום בעיקר כתואר של כבוד עד 1947, כאשר הודו השיגה את עצמאותה ופירקה את הנסיכויות.
בין 1961–1971 חודשה המסורת של שליטה אשה, כאשר סעידה סולטאן, בתו של חמידוללה, הוכרה כבגום של בופאל. ב-1971 נחקק התיקון ה-22 לחוקת הודו, אשר ביטל את התארים המלכותיים.
גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת בגובה ממוצע של 427 מטר מעל פני הים. שטחה הוא כ-304 קילומטר מרובע. האקלים הוא סובטרופי לח. החורף יבש ונוח, והטמפרטורות מגיעות לשיאן במאי - כ-40 מעלות צלזיוס. הקיץ חם ולח, ומשופע בגשמי מונסון.
בופאל ידועה כ"עיר האגמים" בשל שפע האגמים הטבעיים והמלאכותיים באזור. בעיר עצמה שני אגמים גדולים -האגם העליון והאגם התחתון. שטח האגם העליון הוא 31 קילומטר מרובע, והוא נוצר במאה ה-11 באמצעות הקמת סכר על נהר סמוך, סכר ממנו נגזר שם העיר. האגם התחתון קטן בהרבה, והוא נוצר ב-1794.
אתרים בעיר
בעיר שוכן אחד המסגדים הגדולים בהודו, טאג' אל-מסג'יד, שבנייתו נמשכת לסירוגין מאז 1868.
אסון בופאל
העיר קנתה לה את פרסומה בנסיבות טרגיות: ב-3 בדצמבר 1984 דלפו 40 טונות של התרכובת הכימית מתיל איזוציאניד ממפעל בבעלות חברה-בת של יוניון קרבייד האמריקנית. הגז גרם למותם של לפחות 15,000 נפש, ולפגיעה במאות אלפים. האסון נחשב לאחד מהחמורים ביותר באסונות האקולוגיים מעשה ידי אדם.
רעיה יגלום
שנותיה המוקדמות
יגלום נולדה בליפקאני שברומניה, בתם של שמואל חורש ופני (פניה) נוסינקיס. למדה באוניברסיטת צ'רנוביץ, ובמקביל השתתפה בתנועת הנוער הציונית "קדימה". עלתה לארץ ישראל ב-1940 בעזרת סרטיפיקט שקיבלה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
כפעילה ציבורית
מ-1941 החלה לפעול במסגרת ארגון הנשים הציוני ויצו.
מ-1947 ועד קום מדינת ישראל שירתה בארגון "ההגנה" בתפקידים בתחום הקשר וההובלה, וסייעה לפעילות ההעפלה של עולים לארץ ישראל. לאחר מכן המשיכה בפעילותה בויצו: ב-1950 נסעה בשליחות הארגון לאיסוף תרומות ברחבי אירופה ובארגנטינה, ב-1951 מונתה לחברת הנהלת ויצו בישראל, ב-1967 הייתה גזברית ויצו העולמית, ומ-1963 הייתה יו"ר הנהלת הארגון. בנובמבר 1970 נבחרה לנשיאת ויצו העולמית, וכיהנה בתפקיד עד 1996. הייתה נשיאת כבוד של הארגון.
במסגרת תפקידיה בוויצו עסקה בין השאר בהקמת מפעלים לרווחת קבוצות חלשות בקהילה ויזמה בניית מוסדות לילדים, נוער, נשים וקשישים בישראל. כן נסעה לשליחויות רבות ברחבי העולם, והקימה סניפים של ויצו בארצות הברית, הונגריה, צ'כוסלובקיה והונג קונג. בעקבות שליחות לברית המועצות החלה לפעול למען יהודי המדינה והייתה בין מקימי "המועצה למען יהודי ברית המועצות" ויו"ר "הוועדה למען אידה נודל". היא הייתה מעורבת בעסקה בעקבותיה אליהו אסאס קיבל אישור לעלות לישראל.
יגלום הייתה חברת הנהלה של הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית והוועד הפועל הציוני, וחברת מועצת הקונגרס היהודי העולמי בישראל. ביוני 1967 הייתה חברת הוועדה הציבורית למלווה הביטחון. הייתה נשיאת אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב וסגנית יו"ר חבר הנאמנים של האוניברסיטה. כן עסקה בתרבות ואמנות והייתה פעילה בהנהלה של מוזיאון ישראל, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומוזיאון תל אביב. חברת ועדת פרס בגין. היא ובעלה יסדו קרן תמיכה לסטודנטים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב, ומימנו הקמת מועדון למוזיקאים של התזמורת הפילהרמונית, ובית כנסת בבית הורים של ויצו בתל אביב.
ב-2004 ראה אור ספרה האוטוביוגרפי Raya Jaglom: Reflections on My Life & Times, וב-2009 הוא הופיע בתרגום עברי בהוצאת "קווים" בשם "זכיתי לשרת את ארצי".
בשנת תשנ"ב-1992 הוענק לה התואר יקירת העיר תל אביב. ב-1992 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד של אוניברסיטת תל אביב, וב-1999 קיבלה תואר כבוד נוסף מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
חיים אישיים
בשנת 2015 נחנך אודיטוריום חדש על שם רעיה ויוסף יגלום בבניין הסנאט באוניברסיטת תל אביב.
הייתה נשואה לאיש העסקים והפילנתרופ יוסף יגלום, עד למותו ב-2007. נולדו להם בן ובת: אלן (אלחנן) יגלום, איש עסקים המתגורר בשווייץ, ונורית יגלום, מעצבת תכשיטי יוקרה.
רגנאר לודברוק
דמותו של רגנאר לודברוק מוכרת בעיקר ככובש של צרפת ואנגליה וכאביהם של מספר ויקינגים ומלכים צפון אירופאים. על אף שבניו של לודברוק ידועים כדמויות היסטוריות אמיתיות, הרי שהמידע אודות קיומו של רגנאר לודברוק עצמו אינו ודאי, וכי ייתכן כי כלל לא היה קיים אדם ספציפי זה. ייתכן כי סיפורים רבים המיוחסים לפעילותו בוצעו בפועל על ידי מספר גיבורים ומלכים ויקינגים אחרים.
המחקר ההיסטורי
רגנאר לודברוק ביסס את מעמדו באמצעות קרבות וכיבושים רבים עד שנתפס בידי אלה השני, מלך נורת'מבריה והוצא להורג כשהושלך לצינוק מלא בנחשים. לאחר מותו פלשו בניו לאנגליה בראש "הצבא הוויקינגי הגדול".
תקופת פעילותו של רגנאר לודברוק אינה מתועדת במלואה במקורות כתובים ולכן המידע אודותיו מעורב באגדות עם ביחד עם תיאור פעילותם של מספר דמויות תקופתיות.
במחקרה אודות כתביו של סקסו גרמטיקוס "מעשי הדנים" (Gesta Danorum) טוענת ההיסטוריונית וחוקרת הפאגאניזם הגרמאני הילדה אליס דוידסון, כי ביצירת דמותו של לודברוק ותיאור פעולותיו, מדובר בניסיון לאחד אירועים וסיפורים רבים השנויים במחלוקת ואשר יש ספק אם התקיימו בכלל. בחינה מעמיקה של תיאורי אירועים שונים מאפשרת לייחס אותם לפעילותם של דמויות אחרות אשר קיומן ההיסטורי הוא ודאי יותר.
עם זאת, המסורת הוויקינגית אודות גיבור בשם רגנאר אשר פעל, נלחם וכבש באמצע המאה התשיעית לספירה והיה אביהם של כמה שליטים מפורסמים עדיין קיימת, וחלקה מגובה במקורות אמינים כגון "הכרוניקה האנגלו-סקסונית".
משפחתו
כמו המידע אודות רגנאר לודברוק עצמו, כך גם המידע אודות משפחתו וצאצאיו הוא חלקי בלבד ובמקרים רבים אינו מבוסס על מקורות כתובים ומפורטים. רוב המידע, מקורו, כאמור, בהצלבות של אגדות עם והיסטוריה שבעל פה ביחד עם אימות חלקי שלהן עם מקורות היסטוריים ומחקרים ארכאולוגים מוכרים ומוסכמים.
על פי האגדה נישא רגנאר לודברוק שלוש פעמים: בראשונה לבתולת המגן לגרטה, לאצילה ת'ורה בתו של מושל אסטרייטלנד, ובשלישית לנסיכה אסלוג, בתם של סיגורד מלך דנמרק ושוודיה והולקיריה בְרינְהילְד.
בניו
ככל הנראה היו לרגנאר לודברוק מספר בנים ובנות נוספים אשר לא קיים מידע אודות קורותיהם.
בתרבות הפופולרית
דמותו של רגנאר לודברוק מוזכרת רבות בתרבות הפופולרית:
יש לה את זה (סדרת טלוויזיה)
יש לה את זה היא סדרת דרמה קומית וקומדיה רומנטית ישראלית שמשודרת החל מה-4 במרץ 2018 בקשת 12. הסדרה עוסקת בנטלי לוי, בחורה מאשקלון שחולמת להיות מעצבת אופנה, ומגיעה לתל אביב במטרה להגשים את חלומה. הסדרה נוצרה על ידי דנה עדן, מיכל מונצ'ז ואבנר ברנהיימר. בנוסף, הכריזה ההפקה על רצונה להעלות עונה שנייה לסדרה אך הוקפאה בשל התפרצות מגפת הקורונה, ונדחתה עד שנודע כי לא תחודש.
עלילה
נטלי (ניב סולטן) היא בחורה מאשקלון שמחפשת עבודה ומגיעה לתל אביב לראיון אצל רפאל "ראפא" אוזן (אקי אבני). בתחילת הדרך היא מעצבת את שמלת החתונה של שירז (רבקה) אוחיון (מגי אזרזר), זמרת לאומית פופולרית שמתחתנת בתחילת הסדרה. לאחר שרפאל גונב את שמלת הכלה שעיצבה נטלי ומצהיר שהיא שלו, מה שמתגלה בערב החתונה לשירז וליאור כשקר, מוצעת פשרה בה נטלי הופכת לסטיילסטית האישית של שירז אך לא מספרת שהשמלה שלה. בעלה של שירז, ליאור אלימלך (עוז זהבי) מתאהב בנטלי בעוד נטלי מאורסת לשחר. לאחר ששחר נפצע בצבא, נטלי חוזרת לאשקלון ועוזבת את חלומה.
בעקבות מקרה של הטרדה מינית על ידי שר הביטחון, נטלי עוזבת את שחר וחוזרת לתל אביב והרומן שלה עם ליאור מתחזק. היא נרשמת לתחרות מעצב השנה, מכיוון שנרשמה מאוחר עליה למהר במציאת ספונסר ותופרות. נטלי מוצאת ספונסרית, ורד סוויסה, חברתה מהעבר שהכירה כשעבדה אצלה בסופר, וחברותיה מעבודתה הקודמת, אולגה והודנה, עוזרות לה בתפירה.
מעסיקה לשעבר של נטלי, רפאל "ראפא", משתתף גם הוא בתחרות מעצב השנה, אך הוא אינו מצליח לעצב אף בגד. והוא משתמש במחברת סקיצות של נטלי ללא רשותה. בפרק האחרון שירז מגלה על הרומן של ליאור ונטלי, מאיר מפסיל את נטלי כיוון שכביכול נטלי העתיקה מרפאל את הבגדים שהוא גנב ממנה. שירז מבקשת מנטלי שתקנה לה בדיקת הריון אך זה מראה לשירז שאין הריון ושירז מבואסת וליאור שמח שיכול להיות עם נטלי. רגע לפני סוף התחרות שירז מציעה לנטלי שהיא (שירז) תודה שרפאל גנב את כל הקולקציה ממנה (נטלי) וגם על שמלת הכלה שנגנבה ממנה, אך רק בתנאי שתוותר על ליאור. נטלי לא מסכימה לכך ומעדיפה להיות עם ליאור. רפאל זוכה בתחרות מעצב השנה ורפי וורד הופכים לזוג, לפני עלייתה לבמה שירז מגלה שהיא בהריון דרך בדיקות דם שקיבלה לנייד שלה. בסוף הפרק האחרון מבטם של נטלי וליאור נפגשים למשך דקה ארוכה בה נטלי שמחה בהתחלה אך לאחר שרואה שליאור מאוכזב הבעת פניה הופכת מבולבלת והפרק מסתיים בכך שליאור הולך.
רפובליקת קולומביה הגדולה
קולומביה הגדולה (בספרדית: "Gran Colombia") הייתה מדינה שהתקיימה לזמן קצר בין השנים 1819–1830 באזור דרום אמריקה והורכבה משטחים שכיום ידועים כמדינות קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה. קודם לעצמאותה היה שטח הרפובליקה חלק ממלכות המשנה של גרנדה החדשה.
מקור השם
שמה הרשמי של הרפובליקה היה "רפובליקת קולומביה" (בספרדית: República de Colombia), התוספת "הגדולה" לא היה בשימוש בהתכתבויות והיא נוספה בתקופה מאוחרת יותר על ידי היסטוריונים כדי להבדיל אותה מרפובליקת קולומביה של ימינו, מכאן שמעולם לא הייתה מדינה בשם "קולומביה הגדולה".
השם "קולומביה" מקורו בשם של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס. השם הומר לקולומביה על ידי המהפכן פרנסיסקו דה מירנדה כך שיתאים לעולם החדש, במיוחד לכל הטריטוריות והקולוניות האמריקאיות שהיו תחת שלטונם של הספרדים והפורטוגזים.
המשחרר הדרום אמריקאי סימון בוליבר ומהפכנים אחרים מ"הרפובליקה ראשונה של ונצואלה" השתמשו בשם הזה כדי לציין את כל אמריקה הספרדית עד ההכרזה על הרפובליקה בשנת 1819.
הקמת הרפובליקה
ההכרזה על הקמת "רפובליקת קולומביה הגדולה" התבצעה בקונגרס אנגוסטורה בשנת 1819. תחילה הקונגרס הרהר בהקמת רפובליקה פדרלית המורכבת משלוש מחלקות שלכל אחת עיר בירה משלה:
באותה שנה לא כל המחוזות היו חופשיים.
החוקה והשלטון
טיוטת החוקה של רפובליקה החדשה הוכנה בשנת 1821 בקונגרס קוקטה ובה נקבע כי הבירה תהיה בבוגוטה. מידה רבה של ריכוזיות נוצרה בבירה החדשה וזאת כיוון שרבים האמינו כי הדבר נחוץ לצורך ניהול טוב יותר נוכח המאמץ המלחמתי ההולך וקרב.
חלוקה טריטוריאלית חדשה נוצרה כאשר שלוש המחלקות התחלקו למחוזות משנה. סימון בוליבר נבחר לנשיא הרפובליקה ופרנסיסקו דה פאולה סנטנדר שימש כסגן הנשיא.
בשנים הראשונות לקיומה הרפובליקה הצעירה עזרה למחוזות אחרים שעדיין נלחמו מול ספרד וניסו לזכות בעצמאות. פנמה צורפה לפדרציה בשנת 1821, וכך גם שאר המחוזות של קיטו ושל ונצואלה. שחרור פרו בא מאוחר יותר בשנת 1824 בעזרתה של קולומביה הגדולה.
חוסר היציבות והמאבקים הפנימיים
ככל שהמלחמה מול ספרד התקרבה לסיומה החלו לעלות על פני השטח שאיפות בדלניות של האזורים השונים. הפרלמנט קרא לשינויים בחלוקה הפוליטית (במקביל לוויכוחים כלכליים ומסחריים), כתוצאה מהעימותים הפנימיים בין האזורים הובילו הדברים לשינויים אזוריים ופשרות שונות. השינויים מעולם לא השביעו את רצונם של האנשים והפרלמנט לא גובש, מה שגרם לחוסר יציבות במבנה המדינות.
בוליבר חלם על איחוד דרום אמריקה אך לא יכל להשיג זאת במהלך המאבק לעצמאות. קולומביה הגדולה הייתה המהלך הראשון שלו ליצירת מדינה אחת לכל היבשת. ואולם, פוליטיקאים אחרים ומנהיגים מקומיים התנגדו לרעיונותיו, ובוליבר המאוכזב התפטר מהפרויקט בשנת 1828 ומהנשיאות בשנת 1830.
התפרקות הרפובליקה
הרפובליקה התפרקה סופית במהלך 1830, למרות מאמציו של הגנרל רפאל ארדנטה בבוגוטה, עקב הסכסוכים הפנימיים בין האזורים השונים אשר הוגברו לאחר התפטרותו של בוליבר. התפוררות קולומביה הגדולה אפיינו את כישלון חלומו של בוליבר. המחוזות שנוצרו לאחר ההתפוררות כללו את:
כשהפדרציה של קולומביה הגדולה התפוררה ב-1830 מחלקת קונדינמרקה (כמו שהוקמה באנגוסטורה) הפכה למדינה חדשה - "רפובליקת גרנדה החדשה". בשנת 1863 שינתה גרנדה החדשה את שמה ל"ארצות הברית של קולומביה", ובשנת 1886 היא אימצה את שמה הנוכחי "רפובליקת קולומביה".
דאפט פאנק
דאפט פּאנק (באנגלית: Daft Punk) היה צמד יוצרי מוזיקה אלקטרונית צרפתי, בו היו חברים גי-מנואל דה הומם-קריסטו (Guy-Manuel de Homem-Christo) ותומא בנגלטר (Thomas Bangalter). הצמד נחשב לאחד מהרכבי המוזיקה האלקטרונית המצליחים ביותר בכל הזמנים.
השם "דאפט פאנק" (פאנק מטופש) נבחר כשחברי ההרכב קראו ביקורת בעיתון בריטי על ההרכב הקודם של השניים, דארלין'. הביקורת קטלה את הצמד ונתנה לקטע שהקליטו את הכינוי "אוסף של פאנק מטופש".
התאחדות הימאים בארץ ישראל
התאחדות הימאים בארץ ישראל הייתה אגודה מקצועית של יורדי ים ביישוב בארץ ישראל, שפעלה למשך תקופה קצרה בשנות ה-30, ימי המנדט הבריטי.
דאפט פאנק
קורות חיים ורקע
הסינגל הראשון של דאפט פאנק יצא בשנת 1994 ונקרא "The New Wave". ב-1996 יצא הסינגל הבא, שנקרא "Da Funk" ועד היום נחשב לקטע קלאסי של מוזיקת האוס משנות ה-90. האלבום הראשון של ההרכב, שבו נכלל "Da Funk", היה Homework שיצא באותה שנה. אלבום זה היה שילוב חדשני של הסגנונות טכנו, האוס צרפתי, אסיד האוס ואלקטרו.
התאחדות הימאים בארץ ישראל
הארגון הוקם בחודש אוגוסט שנת 1933 ביוזמה פרטית שמטרתה ריכוז בעלי מקצוע ימי בארץ. הארגון נרשם כחוק, וכתובתו נרשמה ברחוב בוגרשוב 79 בשכונת נורדיה, תל אביב, כתובת מגורי משפחתו של רב החובל אריה גרבנוב ששימש נשיא האגודה. גרבנוב וחברו בנימין לוין, ששימש מזכיר הארגון שבועות מספר, עסקו בריכוז ימאים מהיישוב ובקליטת ימאים עבריים שהגיעו לארץ, בכלל המקצועות והרמות, כדי לשלבם בעבודת ספנות.
דאפט פאנק
קורות חיים ורקע
בשנת 2001 יצא האלבום השני של דאפט פאנק, Discovery, שלאכזבת חלק ממעריצי ההרכב היה יותר בסגנון סינת'פופ ויותר מסחרי מקודמו. למרות זאת הצליח האלבום למכור מספר נאה של עותקים, והסינגל "One More Time" היה ללהיט גדול במועדונים באירופה. היו שטענו שמשמעות השם Discovery היא "מאוד דיסקו" (Very disco), ואכן הסגנון של האלבום מושפע מתקופת הדיסקו. בשנת 2005 יצא האלבום השלישי "Human After All" שכלל להיטים רבים. השיר הנושא את שמו של האלבום מתייחס, כמובן, לחברי הלהקה.
התאחדות הימאים בארץ ישראל
ניסיון זה היה הניסיון השני להקמת ארגון מקצועי בענף. הניסיון הראשון היה זה של רב החובל אריה באייבסקי בשנת 1925, אך ארגונו התפרק קרוב להיווסדו בשל מיעוט בעלי מקצוע ימי אז.
דאפט פאנק
קורות חיים ורקע
אחד המאפיינים הבולטים של הצמד הוא השימוש שלו באמצעים חזותיים שמשולבים ביצירה המוזיקלית. הקליפים שיצאו מהאלבום Homework בוימו על ידי במאים מוערכים כמו ספייק ג'ונז ומישל גונדרי. האלבום דיסקברי הפך לפסקול של סרט האנימה אינטרסטלה 5555, שהפיק הצמד יחד עם לייג'י מאטסומוטו, יוצר אנימה מפורסם.
התאחדות הימאים בארץ ישראל
הארגון הצליח בתוך חודש לרכז 12 בעלי מקצוע. גרבנוב אסף כסף, רשם חברת ספנות עברית בשם חופיה בע"מ, ויצא לחו"ל לרכוש אונייה ולהקים צי עברי תחת דגל עברי. משנקנתה האונייה עמנואל בדנמרק, נקרא לשם לוין שיצא עם המכונאי אליהו רוזין, גם הוא ממייסדי הארגון, לסייע בידו. הם ושלושה ימאים מהאגודה יצאו לנמל אולבורג בדנמרק. עמנואל וצוותה העברי נעלמו בים בראשית שנת 1934 וגורלם לא נודע, ועמם חדלה האגודה הראשונה שהקימו להתקיים.
דאפט פאנק
קורות חיים ורקע
בראיונות מופיעים דאפט פאנק כצמד רובוטים. לטענת בנגלטר, ב-9 בספטמבר 1999, בשעה 9:09 בבוקר קרתה תאונה באולפן ההקלטות: הסמפלר שלהם התפוצץ בזמן שהם עבדו עליו, הם איבדו את הכרתם וכשהתעוררו הם גילו שהם רובוטים. ישנן מעט מאוד תמונות של פניהם של חברי ההרכב.
הצמד זכה בשני פרסי גראמי בטקס שהתקיים בשנת 2009.
בשנת 2010 הלחינו את פסקול הסרט טרון: המורשת.
ב-2013 יצא האלבום הרביעי של הצמד, "Random Access Memories". האלבום זכה לביקורות מצוינות, ששיבחו את העבודה על האלבום (שארכה חמש שנים). המכשירים האלקטרוניים בהם השתמשו באלבום היו מינימליים, והאלבום הוצג כאלבום שמטרתו להחזיר את מוזיקת הדאנס לשורשים, ואכן - האלבום מושפע מאוד מסגנונות הדיסקו, ג'אז, רוק קל וכו'. בנוסף, בכתיבת האלבום והנגינה בו השתתפו אמנים מוכרים רבים: אמן היורו-דיסקו ג'ורג'ו מורודר, סולן הסטרוקס ג'וליאן קזבלנקס, זמר ה-R&B הפופולרי פארל ויליאמס וגיטריסט הדיסקו המפורסם נייל רוג'רס שהיה בעבר גיטריסט להקת Chic, ועבד עם דוראן דוראן, מדונה, דייוויד בואי ואמנים רבים מוכרים אחרים. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום, "Get Lucky", הגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים הבריטי ולמקום השני במצעד בילבורד האמריקני, ובביצועו משתתפים פארל ויליאמס ונייל רוג'רס.
ב-22 בפברואר 2021 הכריז הצמד על התפרקות על ידי העלאת סרטון בשם "Epliogue" לערוץ היוטיוב שלהם.
נגיפים וחיידקים במערכת הנשימה
דרך מערכת הנשימה עלולים לחדור לגוף פתוגנים רבים, פטריות, נגיפים וחיידקים. לכל אחד מהם יש העדפה לאזורים אחרים של מערכת הנשימה. נגיפים גורמים למרבית המחלות בדרכי הנשימה העליונות, וחיידקים גורמים למרבית המחלות בדרכי הנשימה התחתונות.
וירוסים (נגיפים) במערכת הנשימה
להלן רשימה של נגיפים שכיחים שידועים כמחוללי מחלות בדרכי הנשימה בקרב בני האדם:
חצבת
אדמת
חזרת (מחלה)
קורונה (נגיף)
סארס
MERS
(RSV) Human respiratory syncytial virus
Influenza virus (נגיף השפעת)
נגיף השפעת הוא נגיף המכיל חומצת גרעין מסוג ssRNA במובן שלילי, מעטפת וחלבוני ליבה. קיימים שלושה סוגים של נגיפי השפעת: B, A ו-C, כשהסוגים B ו-C מדביקים בני אדם בלבד והסוג A מסוגל להדביק גם בעלי חיים. סוג זה הוא האלים מבין השלושה שכן הוא מסוגל לעבור שינויים גנטיים מסוימים שעלולים לגרום לו לרכוש מוטציות שונות (החלפת רצפים בגנום - antigenic shift, ויצירה של מוטציות נקודתיות - antigenic drift).
ההדבקה בנגיף השפעת מתרחשת לרוב באמצעות תרסיס באוויר ומגע ישיר. ארוסולים נגרמים כתוצאה משיעול או עיטוש וגורמים לפיזור הנגיף בסביבת החולה/נשא. לנגיף זמן דגירה קצר בגוף (1–3 ימים) מאחר שזמן מחזור החיים שלו בתאים הוא 4–6 שעות, מדובר בנגיף עם קצב הדבקה מהיר מאוד ולכן גם התסמינים הראשונים יופיעו כעבור פרק זמן קצר יחסית.
תגובת מערכת החיסון של הגוף כנגד הנגיף מתבססת על החיסון התאי (תאי T) שמתווך על ידי ציטוקינים דוגמת IFN. הנוגדנים שנוצרים כנגד מעטפת הנגיף, מופיעים רק בשלב מאוחר יותר ומטרתם למנוע הדבקה מחודשת בנגיף.
תסמיני מחלת השפעת כוללים את הבאים: לרוב החולה מפגין תשישות, הרגשה כללית ירודה והיעדר תיאבון. החום יכול להיות גבוה כבר בימים הראשונים להידבקות (תלוי בעומס נגיפי בגוף).
סיבוכים אפשריים: דלקת ריאות ראשונית (בעיקר בחולי לב, חולי ריאה כרוניים, בוגרים צעירים ונשים בהריון), דלקת ריאות משנית (במבוגרים), החרפה של מחלת ריאות כרונית, ושתי תסמונות או סינדרומים: תסמונת ריי ותסמונת גילאן-בארה.
Human parainfluenzae virus (נגיפי פרא-אינפלואנזה)
זהו נגיף בעל גנום ssRNA במובן שלילי ששייך למשפחת נגיפי Paramixoviridae, אליה שייכים נגיפי מערכת נשימה נוספים, דוגמת: hRSV ו-hMPV. נגיף זה מכיל חומצת גרעין מסוג ssRNA במובן שלילי, מעטפת נגיפית וחלבוני ליבה. מעטפת הנגיף מכילה גליקופרוטאינים, אשר יודעים לגרום לאיחוי בין תאים מודבקים. כיום מוכרים 4 מינים שונים של נגיף זה, כאשר זנים 4A ו- 4B גורמים למחלה קלה יחסית, דמוית הצטננות, ואילו מין 3 נחשב למסוכן ביותר וגורם על פי רוב למחלות חריפות יותר.
הנגיף מדביק במגע ישיר ובאמצעות תרסיס את אפיתל הלוע, וקיימת תקופת דגירה בין 3- 6 ימים.
Human respiratory syncytial virus (נגיף נשימתי סינציאלי אנושי)
זהו נגיף בעל גנום ssRNA במובן שלילי ששייך למשפחת נגיפי Paramixoviridae, אליה שייכים נגיפי מערכת נשימה נוספים, דוגמת: Human parainfluenza viruses ו-Human metapneumovirus. נחשב לגורם העיקרי למחלות דרכי הנשימה התחתונות בקרב תינוקות וילדים קטנים בעונת החורף, אם כי ידוע גם כגורם למחלות בקרב אוכלוסיית המבוגרים ומדוכאי מערכת החיסון. הנגיף חודר לגוף דרך העיניים ודרכי הנשימה ומתרבה ברקמה רירית של חלל האף והגרון. תקופת הדגירה נמשכת בין 4–5 ימים כשלאחר מכן גורם הנגיף, בדומה ליתר נגיפי משפחת ה-Paramyxoviridae, למגוון מחלות בדרכי הנשימה.
Human metapneumovirus (נגיף מטא-פנאומוניה אנושי)
נגיף בעל גנום ssRNA במובן שלילי ששייך למשפחת נגיפי ה-Paramyxoviridae, אליה שייכים נגיפי מערכת נשימה נוספים, דוגמת: Human respiratory syncytial virus, וHuman parainfluenza viruses. כיום מוכרים 2 סוגים גנטיים (Types) של hMPV; סוג A ו-B. הנגיף נמצא בתפוצה כלל עולמית ומוכר כגורם למגוון רחב של מחלות בדרכי הנשימה בעיקר בקרב תינוקות וילדים קטנים, אם כי ידוע גם כגורם למחלות בקרב אוכלוסיית המבוגרים ומדוכאי מערכת החיסון.
Rhinovirus
זהו סוג של נגיפים בעלי גנום ssRNA במובן חיובי שכוללים למעלה מ-100 מינים של נגיפים, אשר גורמים לתסמיני הצטננות בדרכי הנשימה העליונות (עד מחצית ממקרי הזיהומים של דרכי הנשימה העליונות מיוחסים לנגיפים אלה).
ההדבקה בנגיף מתרחשת לרוב דרך העיניים או האף, לאחר מכן הנגיף נספח לקולטנים תאיים ויוצר מוקדי הדבקה. מאחר שהוא מתרבה בטמפרטורה של 33 מעלות צלזיוס, הוא נמצא בעיקר באזורים עליונים יותר של מערכת הנשימה.
התסמינים השכיחים כוללים את הבאים: הסיבוכים העיקרים עלולים להוביל לדלקת האוזן התיכונה, סינוסיטיס והתחלה של התקף אסתמה.
Coronaviridae
זוהי משפחה של נגיפים חסרי מעטפת בעלי גנום ssRNA במובן חיובי, אשר גורמים להצטננות בכ-30-10% מהמקרים. המחלה נמשכת כשבוע ומאופיינת בנזלת, גודש באף ודלקת גרון.
נגיף הסארס שייך לקבוצה זאת והיווה מין אלים יחסית אשר מדביק את דרכי הנשימה התחתונות, גורם לוירמיה (Viremia) וממשיך לאיברים אחרים, דוגמת כבד. למחלת הסארס שלוש פאזות:
חיידקים במערכת הנשימה
להלן רשימה של חיידקים שכיחים שידועים כמחוללי מחלות בדרכי הנשימה בקרב בני האדם:
דיפתריה
שעלת
Haemophilus influenzae
Streptococcus (סטרפטוקוקים)
אלה הם חיידקים שנחשבים לגורמים השכיחים ביותר של דלקת דרכי נשימה עליונות (דלקת גרון) ודלקת שקדים על רקע חיידקי. המין השכיח ביותר ששמו מקושר לתחלואת גרון הוא Streptococcus pyogenes (Group A Streptococcus לפי סיווג לנספילד). פרט ל-Streptococcus pyogenes, גם Group C Streptococci ו-Group G Streptococci מתקיימים בגרון של בני אדם בלבד, מדי פעם הם מתרבים מעבר לרמתם הנמוכה בגרון וגורמים למחלה. לחיידקים יש מספר גורמי אלימות באמצעותם הם מתמודדים עם מערכת החיסון: קפסולה המגנה עליהם מפני פאגוציטוזה, חלבון המעכב קישור למערכת המשלים בגוף, טוקסינים הממיסים את קרומי התאים, ועוד. החיידק עובר מאדם לאדם דרך האוויר או באמצעות מגע ישיר.
עלולים לגרום לדלקת גרון. סימני הדלקת האופייניים להדבקה בחיידקי סטרפטוקוקוס הם: התסמינים השכיחים להדבקה על רקע חיידקי סטרפטוקוקוס הם: סיבוכי דלקת גרון על רקע הדבקה בחיידקי Streptococcus pyogenes מתחלקים לסיבוכים מקומיים (מורסה מסביב לשקד, דלקת של מכסה הגרון), ולסיבוכים של כלל הגוף או סיבוכים סיסטמיים, כגון קדחת השיגרון (Rheumatic Fever) שהיא סוג של דלקת מפרקים, ודלקת פקעיות הכליה (גלומרולונפריטיס) שהן מחלות אוטואימיוניות הנובעות מיצור נוגדנים כנגד החיידק המופעלים כנגד רקמות שונות בגוף.
Staphylococcus aureus (סטפילוקוק זהוב)
חיידקים מהמין Staphylococcus aureus עלולים לגרום לקשת רחבה של מחלות על פני העור (נחשב למחולל המחלות העיקרי בעור) וברקמות העמוקות. כגורם מחלה בדרכי הנשימה הוא פחות שכיח, אולם עלול לגרום, בין היתר, לדלקת ריאות המלווה באבצסים.
חיידק זה יודע לייצר את האנזים קטלאז, הוא נמצא בפלורה של העור והריריות, והוא פועל באמצעות שני מנגנונים ליצירה של מחלה: על ידי ייצור של טוקסינים (הרעלות מזון, שוק טוקסי רב מערכתי), או על ידי חדירה ישירה והרס רקמה והתרבות המובילים ליצירה של מורסה.
Mycobacterium tuberculosis (חיידק השחפת)
שחפת היא מחלה זיהומית מדבקת הנגרמת על ידי חיידקים בסוג Mycobacterium , בדרך כלל על ידי חיידקי Mycobacterium tuberculosis. הפגיעה האופיינית לשחפת היא בריאות אך היא יכולה להשפיע גם על חלקים אחרים בגוף. המחלה נישאת באוויר כאשר ההדבקה מאדם לאדם נגרמת באמצעות שיעול של אדם חולה.
חטיבה 278
חטיבה 278, המכונה גם "עוצבת קרני ראם", הייתה חטיבת שריון בצה"ל. בשנת 2014 החטיבה קיבלה את שמה ומורשתה של חטיבה 14 שפורקה.
היסטוריה
החטיבה הוקמה בשנת 1975 כחטיבת מילואים של אוגדה 220, והרק"ם שלה נועד לצורך אימון יחידות השריון בבסיס צאלים. במהלך השנים הוסבה החטיבה לטנקי מרכבה סימן 2.
בשנת 2014, בעקבות פירוק חטיבת המילואים 14 (עוצבת המחץ) במסגרת צמצום מערך השריון, הוחלט כי לצורך שימור מורשתה של חטיבה 14 יועברו שמה ומורשתה לחטיבה 278 שהמשיכה להתקיים מעתה כחטיבת מילואים 14.
שטייר TMP
שטייר TMP (אנגלית: Steyr TMP) הוא תת-מקלע אוסטרי שמיוצר על ידי שטייר.
הנשק משתמש בתחמושת של 9 מ"מ פרבלום במחסנית של 15, 20 או 30 כדורים. יש אפשרות להוסיף משתיק קול.
לכלי זה יש גם יש גרסה אזרחית בשם SPP (קיצור של Special Purpose Pistol), גרסה אזרחית חצי-אוטומטית של ה-TMP. הידית הטקטית הקדמית הוסרה והקנה קצר יותר.
קרב האי רנל
קרב האי רנל (ביפנית: レンネル島沖海戦) היה קרב ימי שנערך ב-29-30 בינואר 1943. היה זה הקרב הימי האחרון בין צי ארצות הברית והצי הקיסרי היפני בקרב גוודלקנל במלחמת העולם השנייה, והוא התרחש בין האי רנל לאי גוודלקנל שבאיי שלמה.
בקרב זה תקפו מפציצי טורפדו יפנים כוח משימה של ספינות אמריקניות שהפליג באזור גוודלקנל, כדי לחפות על פינוי הכוחות היפנים מהאי. כוח המשימה האמריקני הפליג באזור כדי להגן על שיירת אספקה ותגבורת של בעלות הברית לגוודלקנל, וכדי לתקוף כל כלי שיט יפני שעשוי היה לאיים עליה.
המפציצים היפנים טיבעו סיירת אמריקנית אחת והסבו נזק כבד למשחתת נוספת, ואילצו את כוח המשימה לסגת מאיי שלמה. נסיגת הכוחות האמריקנים איפשרה ליפנים להשלים את מבצע הפינוי בהצלחה ב-7 בפברואר 1943, ובכך הגיע לסיומו קרב גוודלקנל.
רקע
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי. הצבא ניסה לכבוש את שדה הנדרסון, שדה התעופה באי, לראשונה ב-21 באוגוסט בקרב טנרו, בשנית ב-12-14 בספטמבר בקרב רכס אדסון, ופעם נוספת ב-23 עד 26 באוקטובר בקרב על שדה הנדרסון, אך כל הניסיונות נכשלו במחיר אבדות רבות, והיפנים נאלצו לסגת מערבית למטניקאו. גם ניסיון נוסף להוביל אספקה ותגבורות לארמייה ה-17 נכשל בקרב הימי על גוודלקנל, ב-12-15 בנובמבר, והיפנים נאלצו לוותר על מתקפה נוספת על שדה הנדרסון.
בשל האיום ממטוסים משדה הנדרסון, לא יכלו היפנים להשתמש בספינות תובלה איטיות כדי להוביל תגבורות לגוודלקנל, ולכן החלו להשתמש במשחתות במקום. אוניות אלה היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, בנתיב שכונה "החריץ" ("The Slot"), וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. שיטת אספקה זו נקראה טוקיו אקספרס בפי חיילי בעלות הברית. בראשית דצמבר נתקל הצי הקיסרי היפני בקושי רב בהעברת אספקה לחיילים היפנים בגוודלקנל. התקפות אוויריות במהלך היום ונוכחות ספינות אמריקניות בלילה שיבשה את פעילות הטוקיו אקספרס, ומעט האפסקה והציוד שהגיעו לגוודלקנל לא הספיקו כדי למנוע את התמוטטות הארמייה ה-17. בדצמבר מתו 50 חיילים מדי יום בשל תת-תזונה, מחלות או התקפות בעלות הברית. ב-12 בדצמבר הציע פיקוד הצי הקיסרי היפני לנטוש את האי, ולאחר התנגדות ראשונית השתכנע גם פיקוד הצבא הקיסרי. ההחלטה לפנות את כל הכוחות היפנים מהאי, ולהקים קו הגנה חדש במעלה איי שלמה, קיבל את אישור הקיסר הירוהיטו ב-31 בדצמבר.
מבצע הפינוי קיבל את השם מבצע קה, ונקבע להיפתח ב-1 בינואר 1943. חלק מתוכנית הפינוי כללה פתיחת מערכה להשגת עליונות אווירית בשמי גוודלקנל ב-28 בינואר, כדי למנוע מכלי הטיס והשיט של בעלות הברית לסכל את מבצעי הפינוי.
בעלות הברית טעו בפירוש היערכות הכוחות היפנים באזור, וחשבו שמדובר במבצע תגבור לכוחות בגוודלקנל כהכנה למתקפה גדולה נוספת. מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, אדמירל ויליאם הלסי, שלח בתגובה לאי שיירת אספקה ותגבורת בליווי חמישה כוחות משימה שונים, שכללו שתי נושאות מטוסים, שתי נושאות מטוסים מלוות, שלוש אוניות מערכה, 12 סיירות ו-25 משחתות.
"כוח משימה 18", בפיקודו של אדמירל משנה רוברט גיפן, שימש כוח ההגנה קרוב לשיירה, והוא כלל את הסיירות כבדות "שיקגו", "ויצ'יטה" ו"לואיוויל", את שלוש הסיירות קלות "מונטפלייר", "קולומביה" ו"קליבלנד", שתי נושאות המטוסים המלוות "צ'נאנגה" ו"סוואני", ושמונה משחתות. כוח המשימה של נושאת המטוסים אנטרפרייז, הפליג כ-220 מילים ימיים (400 קילומטר) מאחורי כוח משימה 18. גיפן פיקד על המבצע מעל סיפון אוניית הדגל שלו ויצ'יטה, והגיע לזירת דרום האוקיינוס השקט זמן קצר לאחר שהשתתף במבצע לפיד במערכה בצפון אפריקה, והסיירת שיקגו שבה לפעילות זמן קצר לפני כן, לאחר שנגרם לה נזק כבד בקרב האי סאבו כמעט חצי שנה לפני כן.
לפני הקרב
בנוסף לליווי שיירת האספקה, היה על כוח משימה לחבור לארבע משחתות נוספות מול טולאגי בליל 29 בינואר, ולערוך סיור אלים במעלה "החריץ", כדי למנוע מאוניות מלחמה יפניות לאיים על אוניות התובלה בעת הפריקה. אולם, מהירות ההפלגה האיטית של נושאות המטוסים המלוות אילצו את גיפן להותיר אותן מאחור בצהרי היום, ולהמשיך למפגש בלעדיהן. דיווחים מודיעיניים אודות הימצאות צוללות יפניות באזור אילצו את גיפן להורות לכוח המשימה שלו להפליג במבנה של לוחמת נגד-צוללות: הסיירות הפליגו בשני טורים, במרחק 2,300 מטרים זו מזו, כשוויצ'יטה, שיקגו ולואיוויל, בסדר הזה, הפליגה בצד ימין, ומונטפלייר, קליבלנד וקולומביה בצד שמאל. שש משחתות הפליגו במבנה חצי עיגול מעט לפני טורי הסיירות.
במהלך היום איתרו את כוח משימה 18 צוללות יפניות, ודיווחו לבסיס הצי היפני ברבאול על התקדמותו. בהתאם לכך, המריאו בשעות אחר הצהריים מרבאול 16 מפציצי מיצובישי G4M,"בטי" ו-15 מפציצי מיצובישי G3M "נל" חמושים בטורפדו, בדרכם לתקוף את כוח המשימה של גיפן, שבאותה עת נמצא בין האי רנל וגוודלקנל.
פעילות ב-29 בינואר
עם שקיעת השמש איתרו חלק מספינות כוח משימה 18 במכ"ם כלי טיס לא מזוהים 97 קילומטרים מערבית להם. בשל פקודת דממת אלחוט שנתן בתחילת המבצע, לא העביר גיפן לאוניותיו פקודות בנוגע למטוסים, ומטוסי הליווי מנושאות המטוסים המלוות נחתו עליהן עם החשיכה, והותירו את כוח המשימה ללא כיסוי אווירי.
למעשה היו המטוסים הבלתי מזוהים המפציצים היפנים, שעשו דרכם לכוח המשימה מכיוון מזרח. מכיוון זה טסו המפציצים על רקע שמי הלילה האפלים של המזרח, בעוד השמש השוקעת במערב הדגישה את צלליות האוניות האמריקניות. מפציצי נל היו הראשונים לתקוף את כוח משימה 18 בשעה 19:19, אך כל הטורפדו שלהם החטיאו, ואש נ"מ מהספינות האמריקניות הפילה מפציץ אחד.
לאחר שהגל הראשון עזב את המקום, חשב גיפן שהמתקפה תמה, והורה לספינותיו להמשיך להפליג לכיוון גוודלקנל. זמן קצר לאחר מכן הטיל סיור יפני נורים מעל הספינות, כדי לסמן את מיקומן עבור גל המפציצים השני. בשעה 19:40 הטילו המפציצים את הטורפדו שלהם, ושניים מהם פגעו בסיירת שיקגו בדופן ימין. הפיצוץ גרם לנזק כבד, והאונייה איבדה את יכולת ההנעה שלה. טורפדו נוספים פגעו בלואיוויל וביצ'יטה, אך לא התפוצצו. שני מפציצים יפנים נפלו לאש הנ"מ של הספינות, ואחד מהם היה מפקד הטייסת, לוטננט קומנדר ג'וג'י היגאי. בשעה 20:08 הורה גיפן לכוח משימה 18 להפוך כיוון, להאט את מהירותן ולנצור את אשן. משלא יכלו לראות המפציצים הנותרים את רשפי תותחי הנ"מ של הספינות, עזבו כולם את האזור עד שעה 23:35. בשעות הלילה גררה לואיוויל את שיקגו באיטיות דרומה, וכוח המשימה עזב את האזור.
פעילות ב-30 בינואר
הלסי היה נחוש להציל את שיקגו, והורה לנושאות המטוסים המלוות להתכונן לשגר מטוסים עם שחר, כדי שיגנו על הספינות מתקיפות אוויר נוספות. כמו כן הורה הלסי לכוח המשימה של נושאת המטוסים אנטרפרייז להתקרב לכוח משימה 18 ולספק הגנה אווירית נוספות, ולגוררת "נאוואחו" להחליף את לואיוויל במלאכת הגרירה. בשכות הבוקר החלה נאוואחו לגרור את שיקגו, ובמהלך היום הופיעו מספר מטוסי סיור יפנים מעל הכוח. מטוסי ההגנה האווירית הניסו אותם, אך הם דיווחו את מיקומה של שיקגו. בשעה 12:15 המריאו מבוגנוויל 11 מפציצי טורפדו בדרכם לכוח המשימה. תצפיתני חופים אוסטרלים באיי שלמה דיווחו לבעלות הברית אודות גל המטוסים המתקרב, והעריכו שיגיע לאזור גוודלקנל בשעה 16:00. בתגובה הורה הלסי לכל הסיירות הנותרות בכוח משימה 18 להפליג דרומה להיברידים החדשים, והשאיר שש משחתות כדי ללוות את שיקגו ואת נאוואחו.
בשעה 15:40 חגו מעל הסיירת הפגועה שיקגו עשרה מטוסי קרב מאנטרפרייז, אך ארבעה מהם עזבו את המבנה במרדף אלר מטוס סיור יפני. בשעה 15:54 זיהה מכ"ם האנטרפרייז את גל המפציצים היפני, ועשרה מטוסי קרב נוספים המריאו מנושאת המטוסים. נושאות המטוסים המלוות נתקלו בבעיות בשיגור מטוסיהן, ולכן הם לא השתתפו בקרב האוויר שהתפתח.
המפציצים היפנים נתקלו במטוסי הקרב האמריקנים, אך לא סטו ממסלולם. מפציץ אחד הופל מאש מטוסי קרב לפני שהספיק להטיל את הטורפדו שלו, ושישה נוספים הופלו זמן קצר לאחר מכן, אך הספיקו לשחרר את תחמושתם. טורפדו אחד פגע במשחתת "לה ולטה" בחדר המכונות הקדמי שלה, גרם למותם של 22 מלחים ולנזק כבד. בשעה 16:24 פגעו ארבעה טורפדו בשיקגו, אחד לפני הגשר, ושלושה בירכתיה. מפקד הסיירת, קפטן ראלף דייוויס הורה לצוות לנטוש את הספינה, ועשרים דקות לאחר מכן היא שקעה. נאוואחו והמשחתות המלוות אספו 1,49 ניצולים משיקגו, והחלה לגרור את לה ולטה בחזרה לקלדוניה החדשה ביחד עם המשחתות.
תוצאות הקרב
לאחר הקרב טענו היפנים שמטוסי הצי שלהם טיבעו אוניית מערכה אחת ושלוש סיירות. בצד האמריקני, זכה גיפן לביקורת חריפה על תפקודו מצד הלסי ואדמירל צ'סטר נימיץ, מפקד כוחות בעלות הברית באוקיינוס השקט.
בזמן שכוח משימה 18 הדף את התקפות האוויר היפניות, השלימה שיירת האספקה את פריקת מטענה בגוודלקנל ללא הפרעה, ביומיים האחרונים של ינואר 1943. כוחות המשימה האחרים של צי ארצות הברית, בהם כוחות משימה של שתי נושאות מטוסים, סיירו בים האלמוגים בציפייה להיתקל בספינות הצי הקיסרי בדרכן למתקפה בדרום איי שלמה.
למעשה, באותה עת השלימו היפנים את ההכנות למבצע פינוי כוחותיהם מגוודלקנל, שנערך בין 2 בפברואר ל-7 בפברואר. לאחר שכוח משימה 18 נסוג מהאזור, לא נותרו כלי שיט אמריקנים בסביבה הקרובה של האי, ומצב זה איפשר ליפנים להשלים את הפינוי כמעט ללא הפרעה. בעלות הברית הבינו שהיפנים התפנו רק לאחר שמבצע קה הושלם, ולאחר כיבוש גוודלקנל המשיכו במערכה נגד האימפריה היפנית בדרום מזרח אסיה ובאוקיינוס השקט, עד סוף מלחמת העולם השנייה וכניעת יפן באוגוסט 1945.
קובץ
קובץ הוא משאב מערכת לוגי המאפשר אחסון מידע, אשר זמין לתוכניות מחשב לקריאה או כתיבה. לרוב קובץ יישמר לטווח ארוך באמצעי לאחסון נתונים כגון דיסק קשיח, או דיסק און קי. בשל הגיוון הרב של המידע הקיים לרוב במחשבים, השימושים השונים והתוכנות השונות העושות שימוש במידע, קיימים סוגי קבצים רבים המותאמים לכל צורך.
למעשה, קובץ אינו יחידה המיוצגת כפי שהיא על גבי אמצעי האחסון, אלא מדובר בהפשטה (אבסטרקציה) של מערכת ההפעלה. כלומר, מערכת ההפעלה מאגדת את פיסות המידע הבסיסיות המפוזרות על גבי התקן הזיכרון בצורה בעלת משמעות וקלה לשימוש אשר באה לידי ביטוי בקבצים.
התכונות של הקובץ תלויות בסוג מערכת הקבצים שבה משתמשים, שהיא תלויה במידה רבה בסוג ובגרסת מערכת ההפעלה. כמו כן קיימים מספר סוגים שונים של קבצים:
מערכות הקבצים הן היררכיות ולכן כל קובץ נמצא בתיקיה שמוכלת בתיקיה נוספת וכך הלאה עד שמגיעים לכונן שהוא האלמנט הלוגי הגדול ביותר (ב-UNIX מגיעים לספריית השורש). המגבלות על שם הקובץ (256 תווים ב-NFS), החלוקה לחלקים שמתייחסים אליהם בצורה שונה (למשל 8 תווים + 3 לסיומת ב-FAT) והמגבלות על שמות כפולים (למשל שמות בעלי אותיות גדולות או קטנות הם נפרדים ב-JFS) משתנים ממערכת קבצים אחת לשנייה.
משפחות וסוגים של קבצים
לכל קובץ פורמט משל עצמו, שמגדיר את משפחתו ואת תת-סוגו. לכל פורמט של קובץ יש סיומת ייחודית שמאפשרת לנו לדעת את סוגו מבלי לפתוח אותו. באופן כללי רוב הקבצים מתחלקים למשפחות קבצים הבאות:
נגרות
נגרות היא מקצוע עיבוד עץ ומוצריו לכדי מוצרים לתועלת האדם: רהיטים, כלים, פיגומים, בתים וכדומה. העבודות נעשות בעזרת כלי עבודה כמו פטיש, מסור, אזמל ומקצועה. אדם העוסק בנגרות נקרא נגר.
נגרות בתקופת ימי הביניים ותקופת הרנסאנס הייתה מקצוע נבחר בעל חשיבות רבה שדרש כוח גופני וידיים חזקות ומפותחות לחיתוך העץ ולעיבודו. כיום מבוצעות רוב המלאכות בנגריה על ידי מכונות חשמליות, והעיסוק בנגרות מסורתית עבר להיות נחלת האמנים והחובבים.
גוש האירו
[[קובץ:Euro accession.svg|שמאל|ממוזער|350px|
גוש האירו (באנגלית: Euro area או Eurozone) הוא כינוי לאיגוד כלכלי ומוניטרי של 20 חברות האיחוד האירופי בהן האירו מהווה את ההילך החוקי. הבנק המרכזי האירופי הוא הסמכות המוניטרית העליונה של גוש האירו, ובראשו עומדת כריסטין לגארד.
בגוש האירו חברות בשלב זה, המדינות: אוסטריה, בלגיה, קפריסין, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, פורטוגל, סלובניה, סלובקיה, ספרד, לטביה, ליטא וקרואטיה.
מתוך 7 מדינות הנוספות החברות באיחוד האירופי, 6 מחויבות על פי אמנת מאסטריכט להצטרף לגוש האירו, כאשר יעמדו בדרישות הכניסה. דנמרק אינה מחויבת להצטרף על אף חברותה באיחוד. 4 מדינות זעירות – אנדורה, מונקו, סן-מרינו וקריית הוותיקן הגיעו להסכם עם האיחוד האירופי המאפשר להן להשתמש באירו כמטבע הרשמי במדינה. הסכם זה אינו מקנה להן את הזכות להיות חלק מגוש האירו ואין להן ייצוג בהנהלת הבנק המרכזי האירופי.
בעוד המדיניות המוניטרית נקבעת על ידי הבנק המרכזי האירופי, למדינות החברות בגוש האירו אין ממשלה מאוחדת, משרד אוצר מאוחד או מדיניות פיסקלית מחייבת. אולם, משבר החוב האירופי הביא לפעולה מתואמת של המדינות העיקריות החברות בגוש האירו ויצירת מנגנון היציבות הפיננסית האירופית.
החברות בגוש האירו
ב-29 במרץ 1998 הודיעה הנציבות האירופית כי 11 מדינות יהיו הראשונות (מתוך 15 מדינות שהיו חברות באיחוד האירופי באותה עת) בהן יונהג האירו. לגבי מדינות אלה נקבע שהן עומדות בקריטריונים הכלכליים שהוגדרו באמנת מאסטריכט כתנאי סף להחלת המטבע האירופי האחיד. אחד הקריטריונים המרכזיים להצטרפות היה ששיעור הגירעון התקציבי מתוך התוצר המקומי של המדינה יהיה פחות מ-3%. ב-1 בינואר 1999 הפך האירו למטבע המרכזי במדינות אלה.
ארבע מדינות האיחוד האירופי שלא הצטרפו לגוש האירו בעת הקמתו היו הממלכה המאוחדת, שהתנגדה לאמנת מאסטריכט וקיבלה פטור מהצטרפות; דנמרק, שלא אישרה את אמנת מאסטריכט תחילה במשאל עם, וקיבלה פטור מהצטרפות לאירו; שוודיה, שביקשה לא להצטרף באותה עת מסיבות כלכליות; ויוון שלא עמדה בקריטריונים להצטרפות. הממלכה המאוחדת התנגדה בהמשך גם לצעדים כלכליים נוספים שביקש האיחוד לקדם, במקביל להשקת האירו, כולל מדיניות אחידה לגבי שיעורי מיסי היחידים והחברות, מאבק בהלבנת הון, ויישום תקנים אחידים בכלכלה האירופית. לטענתה, צעדים אלו היו פוגעים במעמד של לונדון כמרכז פיננסי בין-לאומי. לונדון באותה עת הפכה למרכז בין-לאומי להלבנת הון, בעיקר עבור אוליגרכים רוסים.
עם השנים הצטרפו לגוש האירו גם יוון, סלובניה, קפריסין, מלטה, סלובקיה, אסטוניה, לטביה ליטא וקרואטיה:
נספחים לגוש האירו
חלק מהטריטוריות הצרפתיות שמעבר לים אימצו את האירו כהילך החוקי:
ל-4 מדינות הסכם רשמי עם האיחוד האירופי בהקשר לשימוש באירו:
מדינות ואזורים בהם האירו משמש הילך חוקי דה פקטו ללא הסכם עם האיחוד האירופי:
התרחבות גוש האירו
כיום ישנן 7 מדינות שחברות באיחוד האירופי אך האירו לא משמש בהן כמטבע המרכזי. על מנת להצטרף לגוש האירו כל מדינה חייבת לעמוד במשך שנתיים במנגנון שער החליפין האירופי השני (ERM II) שכולל תיאום בין שער החליפין המקומי לשער האירו. נכון ל-2022, הבנקים המרכזיים של דנמרק ובולגריה פועלים בהתאם למנגנון שער החליפין האירופי.
משאל עם לא מחייב על אימוץ האירו נערך בשוודיה ב-14 בספטמבר 2003. הרוב (55%) הצביע נגד אימוץ האירו, ולפיכך החליטה שוודיה בשנת 2003 שלא לאמץ את האירו לעת עתה. אילו היה הרוב מצביע בעד, הייתה שוודיה מאמצת את האירו ב-1 בינואר 2006. שוודיה מחויבת על פי אמנת מאסטריכט להיכנס לגוש האירו כשתעמוד בתנאים המקדימים לכך, אך היא טוענת שהצטרפות למנגנון שער החליפין האירופי, שהיא אחד הקריטריונים להצטרפות, היא וולונטרית, וכך נמנעת מלעמוד בקריטריונים.
ביולי 2022 אושר צירופה של קרואטיה בתור החברה ה-20 בגוש האירו, אשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2023.
אדמיניסטרציה וייצוג
המדיניות המוניטרית בכל מדינות הגוש האירופי, מנוהלת על ידי הבנק המרכזי האירופי (ECB) ונציגי המדינות בהן האירו משמש כמטבע המרכזי (Eurosystem). על מנת לתאם בין המדינות החברות באיחוד האירופי שאימצו את האירו לבין המדינות שלא אימצו, הוקם גוף המאחד בתוכו את כל 27 מדינות האיחוד האירופי (ESCB) ובו מתבצע התיאום בין הבנקים המרכזיים של המדינות החברות.
גוש האירו מיוצג פוליטית על ידי שרי האוצר של המדינות החברות (Eurogroup). יום לפני התכנסות המועצה הכלכלית–פיננסית האירופית (אקופין) נוהגים להיפגש שרי האוצר של גוש האירו. כאשר דנים במועצה בנושאים הקשורים לאירו בלבד, זכות ההצבעה נתונה לקבוצה זו בלבד.
באפריל 2008, בעת שעמד בראש קבוצת שרי האוצר של מדינות גוש האירו (Euro Group), הציע ראש ממשלת לוקסמבורג ז'אן-קלוד יונקר כי יהיה ייצוג יחיד עבור גוש האירו בקרן המטבע העולמית (IMF) ובכך, לשנות את המצב הנוכחי בו כל מדינה מייצגת את עצמה. יונקר טען כי פיצול זה יוצר חוסר תיאום ומבוכה בין החברות. הצעה רשמית להנהיג ייצוג מאוחד הועלתה ב-2015, עם תאריך יעד למימוש ההצעה ב-2025. עם זאת, חלק מהמדינות החברות אינן רוצות לוותר על דרך הייצוג הנוכחית, ועתיד התוכנית אינו ברור.
מדיניות פיסקלית
כל מדינה מנהלת בעצמה את המדיניות הפיסקלית. ישנם קווים מנחים וקיים תיאום בין המדינות בגוש האירו. לטובת יציבות האירו, נדרשות חברות הגוש לכבד את האמנה ליציבות וצמיחה (SGP) המגבילה את החוב הלאומי לעד 3% מהתל"ג השנתי. מדינות רבות בגוש עברו על הנחיה זו במשך השנים. הניהול הפיסקלי העצמאי של כל מדינה עלה לדיון מחודש לאחר המשבר הכלכלי והיקלעותן של מספר מדינות, בהן יוון, למצב של כמעט "חדלות פרעון". האינטרס של גוש האירו הוא לשמור על יציבות המדינות החברות (על מנת לשמור על יציבותו שלו). ניהול מדיניות פיסקלית לא אחראית מצד אחת החברות משפיע על מדינות אחרות בגוש האירו.
אפשרות הצטרפות ישראל לגוש האירו
עם השקת המטבע וביטולם של אחד-עשר מטבעות אירופיים, היה חשש שהשקל יעמוד מול מיתקפות ספקולטיביות של סוחרי מט"ח בין-לאומיים, שאפשרויות המסחר שלהם פחתו, ושהדבר עלול לפגוע קשות ביציבות השקל והמחירים בישראל. עקב כך עלו רעיונות בישראל להחליף את מטבע השקל חדש בדולר אמריקאי, או באירו. בנק ישראל אמד בצורה כמותית את היתרונות והחסרונות הגלומים במהלך אפשרי של ויתור על השקל הישראלי, הצטרפות לגוש האירופי ואימוץ האירו. מסקנתם של עורכי המחקר היא כי החיסכון כתוצאה מהצטרפות לגוש האירו זניח. בנק ישראל מחזיק ברזרבות של מט"ח כאשר כ-65% מהרזרבות מוחזקים בדולרים וכ-30% באירו.
בנובמבר 2004, בכנס שערך בנק ישראל לכבוד שנת היובל שלו, נערך דיון בין כלכלנים ישראלים, והדעה הרווחת בדיון הייתה שהצטרפות ישראל לגוש האירו או הדולר אינה ריאלית.
גרנט ווד
גרנט ווד (באנגלית: Grant Wood; 13 בפברואר 1891 – 12 בפברואר 1942) היה צייר אמריקאי.
ביוגרפיה
ווד נולד באנאמוסה שבאיווה, ונודע בעיקר בשל ציוריו המציגים את חיי הכפר של המערב התיכון. עבודתו המפורסמת ביותר היא הציור "אמריקן גותיק" ('גותיקה אמריקאית'), שצייר בשנת 1930. שתי הדמויות בציור הן אחותו של ווד, נאן ווד גרהאם, ורופא השיניים שלו, ד"ר ביירון מק'קיבי. הבית שברקע ניצב באלדון, איווה.
הציור הוצג לראשונה במכון לאומנות בשיקגו, וזכה בפרס בסך 300 דולר. הסיפור נתפרסם בעיתוני התקופה והציור זכה לתהילה. כיום הוא נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות למגמת ה"אזוריות" (Regionalism) בציור האמריקאי. הציור היה גם מושא לפרודיה ולסאטירה, למשל בסרט "מופע הקולנוע של רוקי".
איריס לעאל
איריס לעאל (נולדה בשנת 1959) היא סופרת, מבקרת ספרות ופובליציסטית ישראלית.
ביוגרפיה
איריס לעאל (פרומרמן) נולדה בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. היא גדלה אצל סבה וסבתה בבני ברק ומאוחר יותר עברה עם אביה לקיבוץ כפר מנחם של השומר הצעיר. מעברים אלה השפיעו על כתיבתה.
ב-1980, לאחר לידת בתה הראשונה, נסעה אתה לפריז למשך שנה, שם למדה צרפתית. בשנים 1985–1991 שהתה בלונדון, שם כתבה את ספרה הראשון, "חוות מרפא".
כתבה יחד עם אמנון דנקנר את המחזה "אנשים כמונו", שהיה אמור לעלות בתיאטרון הקאמרי בעונת 2012–2013, אך בסופו של דבר לא הועלה.
משנת 2014 היא פובליציסטית קבועה בעיתון "הארץ".
היא גרה בתל אביב עם בן זוגה ושלושת ילדיהם.
עמדותיה
לעאל משתייכת לזרם השמאלי של המפה הפוליטית, ומביעה את עמדותיה בטורי דעה ובחשבון הטוויטר שלה.
בינואר 2019, בתגובה לאירוע שבו נורה למוות פלסטיני במהלך עימותים בין מתנחלים ופלסטינים, כתבה לעאל: "מתנחלים עשו את מה שהם עושים הכי טוב בשבת והרגו פלסטיני". בהזדמנות אחרת כתבה כי "את הישגיה הגדולים של תנועת ההתיישבות צריך לזקוף להפרת חוק מתמדת, הכוללת התנגדות לפלסטינים, עקירת עצים, חסימת המעבר לשטחים חקלאיים ושליטה על משאבי טבע".
היא הסתייגה מהעיסוק התקשורתי בשרה נתניהו, ולאחר שהביאה דוגמאות ממנהיגים אחרים שלא נהנו מבני זוג אידיאליים סיכמה: "יש סיבות רבות, מגוונות וטורדות מנוחה מדוע בנימין נתניהו אינו מתאים להנהיג את המדינה. אשתו, עם כל הכבוד, אינה אחת מהן." עם זאת, אף היא נגררה לעיסוק במאפייני התנהגותה של נתניהו, וכתבה: "אי אפשר לקחת ממנה את הקושי להתאפק, את אפס היכולת לסלוח ואת הקושי להבליג לשם רווח פוליטי קר. גם במחיר של ביזוי עצמה או בעלה, אם הדחף דוחק בה היא תעלה סצנה אופראית בלתי נשכחת, הכוללת זריקת נעליים על ראשן של עובדות, צרחות אימים על יועץ התקשורת או העלבת העם האוקראיני לעיני המצלמות".
ספריה
התמה החוזרת בספריה של לעאל היא המתח בין חיי משפחה שגרתיים לבין היחיד הנגוע בסוג של טירוף ועושה מעשים קיצונים כדי להשתחרר מעריצותה של המשפחה.
קישורים חיצוניים
על ספרה אש בבית
מכּתביה
אווטאר: כשף האוויר האחרון – השחר של יאנגצ'ן
אווטאר: כַּשָּף האוויר האחרון – השחר של יאנגצ'ן (באנגלית: Avatar: The Last Airbender – The Dawn of Yangchen) הוא הרומן השלישי בזיכיון האווטאר ומביא לראשונה את סיפור ילדותה ועלייתה של אווטאר יאנגצ'ן. הוא נכתב על ידי FC Yee ויצא לאור בארצות הברית ב-19 ביולי 2022 על ידי Amulet Books.
תקציר עלילה
הספר מספר את סיפורה של אווטאר יאנגצ'ן, נוודת אוויר ממקדש האוויר המערבי, אשר נולדה לאחר מותו של אווטאר סאטו. ומתאר כיצד הפכה מילדה חסרת ביטחון, למנהיגה נערצת. במהלך הספר היא חוותה זיכרונות רבים מגלגולי האווטארים הקודמים ונאלצת להתמודד עם משברי אמון רבים. יאנגצ'ן הופיעה בקצרה בסדרה אווטאר: כשף האוויר האחרון ובקומיקס "הקרע".
כתיבה והוצאה לאור
הספר נכתב על ידי FC Yee, מחברם של הרומנים "עלייתה של קיושי" ו"הצל של קיושי". מייקל דנטה דימרטינו, אחד מיוצרי הסדרה, עזר בכתיבת הספר ונתן את אישורו לעלילה.