cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיאון הטבע התנ"כי
מימון והדרכה
מוזיאון הטבע התנ"כי ממומן על ידי הקרן לתורה ולטבע ופועלים בו תלמידים ובני נוער העוסקים בהתנדבות והדרכה.
אוסף תיבות נח
ביולי 2023 נפתחה תערוכת קבע של כ-100 תיבות נח, אותן אסף סליפקין מכל רחבי העולם.
הבוקר שאחרי (פסל)
הבוקר שאחרי הוא פסל סוריאליסטי מעשה ידי הפסלת הישראלית אילנה גור משנת 2004. הפסל מוצג כיום בחדר הנזירים שבמוזיאון אילנה גור ביפו.
היצירה הוצגה בשנת 2006
הפסל עשוי שולחן עץ בן כ-300 שנים, ועליו צלחות עשויות ברונזה כאשר בצלחות חלקי גוף של אדם ובעלי חיים, גולגולת של פרה, עכביש ענק, ועליהם זוחלים נמלים וחרקים ענקיים. גודלם של החרקים יוצר פסל סוריאליסטי, והבחירה בחלקי אדם, ובשולחן ארוך מהווה קונוטציה לשולחן הסעודה האחרונה של ישו. לדברי אילנה גור היצירה עוסקת במחזור החיים והמוות, ומנסה לעשות זאת בצורה הומוריסטית, כאשר לצידה, באותו חדר, מוצגת היצירה ראשים העוסקת אף היא באותו נושא.
סביב השולחן מסודרים כיסאות עץ ריקים. אילנה גור עיצבה את מושבי העור של כיסאות אלה.
ליב חנליש
רבי יהודה ליב חנה'ליש (נפטר בכ"א בשבט ה'שנ"ו; מכונה בדרך כלל: ר' ליב חנליש, ובראשי תיבות: מהרל"ח) היה ראש ישיבה בלובלין, ומחבר "חידושי מהרל"ח" על ספר ארבעה טורים.
ביוגרפיה
רבי ליב נולד לרבי מאיר מטנהויזן, והיה אחיו של רבי יעקב תמרליש.
למד אצל הרמ"א, שהיה גם קרוב משפחתו. התיישב בעיר לובלין וניהל שם ישיבה יחד עם אחיו יעקב.
נפטר בלובלין ביום כ"א בשבט שנ"ו, ונקבר בבית החיים היהודי בעיר.
ספר "חידושי מהרל"ח"
בין השנים תק"נ-תקנ"ו, הדפיס רבי מיכאל שמעון מייא את הטורים בדפוס דיהרנפורט. בחלק אורח חיים שבמהדורה נוסף מדור חדש בשם "חידושי מהרל"ח" בו נאספו חידושים מהספר "ויגש יהודה", ובשאר החלקים נדפס מדור בשם "חידושי הגהות". לימים שונה השם בעקבות שאר חלקי הטור, וחידושי מהרל"ח כונו גם כן בשם "חידושי הגהות".
מאז מהדורה זו, מודפסים חידושי מהרל"ח בכל מהדורות הטור המודפסים.
יעקב יאשה גרובמן
יעקב יאשה גרובמן (נולד ב-1967) הוא אדריכל, חוקר ואוצר ישראלי, המשלב מחקר אקדמי עם עיצוב אדריכלי מעשי. פרופסור במחלקה לארכיטקטורה ותכנון ערים בטכניון.
ביוגרפיה
בשנת 2003 אצר גרובמן ועיצב יחד עם שלי כהן את התערוכה הבינלאומית "גבולות רכים" שהציגה לראשונה בארץ את הנעשה בעולם במסגרת אדריכלות דיגיטלית. בשנת 2008 אצר ועיצב יחד עם ד"ר ערן נוימן את התערוכה הבינלאומית "פרפורמליזם" במוזיאון תל אביב, שפיתחה תיזה בדבר המעבר לעיצוב מבוסס ביצועים באדריכלות. בשנת 2011 פרסם ספר בנושא יחד עם ד"ר נוימן בהוצאת Roatledge הבריטית. בשנת 2011 אצר ועיצב יחד עם אריאל בלונדר את "חמישה רגעים - מסלולים באדריכלות מוזיאון תל אביב", תערוכת הפתיחה של אגף האדריכלות והעיצוב בבנין החדש ע"ש פול והרטה אמיר של מוזיאון תל אביב לאמנות.
במסגרת עיסוקו המקצועי בעיצוב הקים גרובמן בישראל בשנת 1999 משרד אדריכלים העוסק בתכנון, מחקר אדריכלי אקדמי ויישומי בנושא מיחשוב, קיימות והשפעת מהפכות טכנולוגיות על אדריכלות. המשרד השתתף וזכה במספר תחרויות אדריכלים בישראל ומחוצה לה, בהן התחרות לתכנון בית הספר חפר והתחרות לתכנון מגדל יונגדאי בקוריאה.
הצי המלכותי הבריטי
הצי המלכותי הבריטי (באנגלית: The Royal Navy: "הצי המלכותי") הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של בריטניה. משנת 1692 לערך ועד מלחמת העולם השנייה הצי היה חיל הים הגדול והחזק ביותר בעולם. הצי סייע לכינון בריטניה כמעצמה צבאית וכלכלית ראשונה במעלה במאות ה-18 וה-19, והיה כלי חיוני להיווסדה וקיומה של האימפריה הבריטית.
אף שהצי המלכותי בימינו קטן הרבה יותר, הוא נותר השני בגודלו בעולם בסך התפוסה של אניותיו ומן המתקדמים ביותר מבחינה טכנולוגית. קץ המלחמה הקרה והתמוטטות ברית המועצות זירזו את שינוי ייעודו של הצי המלכותי ככוח ימי חשוב במאה ה-21, והוא הפך מכוח מרתיע לצי המסוגל להוציא לפועל את מדיניות החוץ הבריטית ברחבי העולם.
יעקב יאשה גרובמן
ביוגרפיה
גרובמן הוא בנו של הצייר מיכאיל גרובמן ואחיה של השחקנית והמפיקה לטי גרובמן.
הצי המלכותי הבריטי
הצי המלכותי מחולק לחמש זרועות לוחמות במרכזות את כלל יכולות ההגנה וההתקפה של הצי, אלו הם: זרוע האוויר, חיל הנחתים המלכותי (שנחשב רשמית לחלק מהשירות הימי לצד הצי), זרוע הסיוע לצי (Fleet Auxiliary), שירות הצוללות (Submarine Service) וצי פני הים (Surface Fleet).
השירות הימי
באופן רשמי נחשב הצי המלכותי לאחד מזרועות "השירות הימי" (Naval Service), הכולל גם את חיל הנחתים המלכותי (Royal Marines), את מילואי הצי המלכותי (Royal Naval Reserve) ועוד. ברם, בשימוש שכיח השירות הימי כולו נקרא בשם "הצי המלכותי". על כן, על אף שמבחינה טכנית אין זה נכון לומר - למשל - שחיל הנחתים הוא חלק מן הצי המלכותי, הכללה זו טובה דיה לרוב הצרכים.
היסטוריה
הצי המלכותי מילא לאורך ההיסטוריה תפקיד מרכזי בהגנה על בריטניה ובמלחמותיה שמעבר לים. מאחר שאנגליה שוכנת באי, כל מעצמת אויב חייבת הייתה לחצות את הים כדי לפלוש אליה. השגת עליונות ימית על ידי מעצמה עוינת כלשהי הייתה מעמידה את המדינה בסכנה גדולה. זאת ועוד, צי מלחמתי חזק היה חיוני לאבטחת האספקה והקשר עם מקומות מרוחקים ברחבי האימפריה.
אנגליה - הצי הסקסוני (800 לערך – 1066)
הצי הראשון של אנגליה הוקם במאה ה-9 על ידי המלך אלפרד הגדול, אך אף על פי שהנחיל תבוסה ניצחת לוויקינגים בקרב סטורמאות' (Stourmouth) שבקנט (Kent), הוא הלך ונתנוון זמן קצר אחר כך. הצי האנגלי הסקסוני נבנה מחדש על ידי המלך אתלסטאן (Athelstan), ובעת ניצחונו בקרב ברוננבורג (Brunanburgh) ב-937 מנה כ-400 אניות.
אנגליה - המלכים הנורמנים וימי הביניים עד 1485 - "חמשת הנמלים"
הכוח הימי הסקסוני לא הצליח למנוע מוויליאם הראשון לחצות את התעלה ולנחות בחופה של אנגליה. המלכים הנורמנים החלו בבניית כוח ימי משלהם ב-1155, שהורכב מאניות שסיפקה קונפדרציית "חמשת הנמלים" (Cinque Ports). (אפשר שהקונפדרציה הוקמה על ידי הנורמנים או שהייתה קיימת עוד קודם זמנם והם שפיתחוה לצרכיהם.)
למלך ג'ון היו 500 אניות. באמצע המאה ה-14 עמדו לפקודתו של המלך אדוארד השלישי 712 אניות. לאחר מכן הלך הצי והתנוון.
שושלת טיודור והצי המלכותי
הצי המלכותי, כפי שנקרא אז, אורגן מחדש והוגדל במאה ה-16, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני. אניותיו, "אנרי גראס א דיא" (Henri Grâce a Dieu, ידועה גם בשם Great Harry) ו"מרי רוז" (Mary Rose) נלחמו נגד הצי הצרפתי בקרב סולנט (Solent) ב-1545. עם מותו ב-1547 עלה מניין אניות הצי ל-58.
ב-1588 איימה האימפריה הספרדית, המעצמה החזקה ביותר באירופה באותו זמן, לפלוש לאנגליה. הארמדה הספרדית יצאה לים כדי לכונן שליטה ספרדית בתעלה האנגלית ולהעביר כוחות צבא מארצות השפלה שבשלטון ספרד אל אנגליה. ניסיון הפלישה נכשל בשל התקפות מוצלחות חוזרות ונשנות של הצי האנגלי, מזג אוויר גרוע ומרד ההולנדים בנחלות הספרדיות שמעבר לתעלה. תבוסת הארמדה הספרדית היא הניצחון הימי הגדול הראשון של הצי האנגלי. שנה אחר-כך, ב-1589, נטתה הכף במלחמה לרעת הצי האנגלי עם כישלון חיל המשלוח של דרייק ונוריס. בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה המשיכה אנגליה לפשוט על נמלי ספרד ועל אניותיה ששטו באוקיינוס האטלנטי, אך גם ספגה מספר מפלות מידי הצי הספרדי ששוקם אחרי מפלת הארמדה.
1815–1692
עד אמצע המאה ה-17 לא החזיקו האנגלים צי קבע מלחמתי, ורק לאחר מפלת צ'ארלס הראשון במלחמת האזרחים עבר הפיקוח על הצי לידי הפרלמנט. את הרפורמה השנייה בתולדותיו של הצי ביצע גנרל הצי (General-at-Sea, דרגה מקבילה לאדמירל) רוברט בלייק בתקופת שלטון 'הקהילייה' של אוליבר קרומוול. הרכב הצי המלכותי היה שונה מזה של צבא היבשה, וכלל כוחות מלוכניים וכוחות פרלמנטריים אנטי-מלוכניים גם יחד. עד 1847 התשלום היומי לחייל או מלח בריטי היה שילינג אחד. קבלת השילינג במעמד הגיוס היה שקול להצהרה של האדם על כך שהוא מתנדב להתגייס לשירות בכוחות המזוינים, ונודע בשם שילינג המלך.
הצי המלכותי ספג מפלות במלחמות הולנד-אנגליה השנייה והשלישית, אך מ-1692 ועד 1940 היה הצי המלחמתי החזק ביותר בעולם, ומ-1805 ועד 1914 אף מעצמה לא קראה תיגר על "בריטניה השולטת בימים". במהלך תקופה זו נחל הצי המלכותי תבוסה גדולה אחת בלבד, בקרב צ'ספיק (Chesapeake) נגד הצרפתים ב-1781, והיה בכוחו להכות את כל יריביו כפי שעשה בקרב טרפלגר ב-1805, כאשר צי בריטי קטן אך מנוסה יותר בפיקודו של אדמירל לורד נלסון הנחיל תבוסה ניצחת לצי הברית של צרפת וספרד. בה בשעה ניסיון הפלישה של הצי הצרפתי למפרץ בֵּינטרי (Bantry Bay) באירלנד, ב-1796, סוכל על ידי מזג האוויר ולא על ידי האניות הבריטיות.
הניצחון בטרפלגר חיזק את יתרונה של בריטניה על פני מעצמות ימיות אירופיות אחרות. מאחר שריכזה את משאביה הצבאיים בצי המלחמתי, יכולה הייתה להגן על עצמה ובה בעת להשליך את עוצמתה בימים ולאיים על נתיבי הסחר הימיים של יריבותיה או לשבשם. בריטניה נדרשה אפוא לקיים צבא מקצועי נייד וקטן יחסית, שניתן לשגרו באניות למקום בו הוא נדרש. הצי סייע לצבא בהפגזות מן הים ובהובלת כוחות, אספקה ותגבורת, וניתק את קווי האספקה המושטת של צבא היריב, כפי שקרה עם צבאו של נפוליון במצרים. מעצמות אירופיות גדולות אחרות נאלצו לפצל את משאביהן בין הפעלת צי גדול ובין החזקת צבאות ומערכות ביצורים ענקיים כדי לגונן על גבולותיהן היבשתיים. השליטה בים איפשרה אפוא לבריטניה לבנות במהירות את האימפריה שלה, במיוחד מאז מלחמת שבע השנים (1763-1756) ובמהלך המאה ה-19, והיא העניקה לה יתרונות צבאיים, פוליטיים ומסחריים עצומים.
בניגוד לציים אחרים שבהם המשרות הבכירות היו שמורות לאריסטוקרטים בלבד, תפקידי הפיקוד הגבוהים ביותר בצי המלכותי היו פתוחים בפני כל הקצינים שהוכיחו כישרון ונחישות. הדבר הגדיל במידה ניכרת את מאגר הקצינים המוכשרים למלא תפקידים אלה, גם אם הייתה נטייה להעדיף את בני המעמדות הגבוהים. יתרה מכך, הטיהורים בקרב האצולה הצרפתית בתקופת המהפכה גרמו לאובדן מרב המפקדים המנוסים של הצי הצרפתי, ובכך הגדילו עוד יותר את עדיפותו של הצי המלכותי.
חרף הניצחונות הצבאיים של הצי המלכותי, אירעו בו במהלך התקופה הנדונה מרידות חמורות. תנאי השירות של המלחים הפשוטים היו קשים. משכורותיהם לא הוגדלו זה מאת שנים ואף שולמו באיחור, האניות נמצאו בשירות פעיל במשך שנים ללא חופשת חוף, והמשמעת שהונהגה בהן הייתה נוקשה ושרירותית. כל אלה גרמו בסופו של דבר למרידות של שנת 1797, כאשר המלחים בציי ספיטהד ונור (Spithead, Nore) סירבו לציית למפקדיהם וכמה קפטנים גורשו לחוף. בעקבות המרד הוקמה "הרפובליקה הצפה" קצרת-הימים, אשר בספיטהד הושם לה קץ על ידי הבטחה לשפר את תנאי השירות, אך בנור נסתיימה בתלייתם של 29 מורדים.
1914–1815
במהלך המאה ה-19 עסק הצי המלכותי באכיפת האיסור על סחר העבדים ובדיכוי הפירטיות. משימה אחרת שהוטלה עליו בתקופה זו (אך גם לפניה ואחריה) הייתה מיפוי הימים והאוקיינוסים. מאז ועד היום מתעדכנות המפות הימיות של האדמירליות על ידי הצי המלכותי. כלי השיט של הצי, ששוגרו למשימות סקר אלה, ביצעו בנוסף לכך גם עבודה מדעית נרחבת. באחת מאותן הפלגות שט צ'ארלס דרווין סביב העולם באוניה "ביגל", והתצפיות המדעיות שערך אז השפיעו לימים על תאוריית האבולוציה שפיתח.
החיים באניות היו קשים מנשוא על פי אמות המידה של ימינו, המשמעת נוקשה ביותר, ומי שלא ציית לחוקי הצי (Articles of War) הסתכן בעונש מלקות. החוק התיר לצי לגייס בכפייה ימאים בתקופות של מחסור בכוח אדם, בדרך כלל בעת מלחמה. הגיוס בכפייה הגיע לשיאו במאה ה-18 ובראשית המאה ה-19, אך בוטל לאחר המלחמות הנפוליוניות, מאחר שהצי של ימות השלום היה קטן יותר.
במשך המחצית השנייה של המאה ה-19 שימשו אניות הצי המלכותי ליישום "מדיניות ספינות התותחים" (Gunboat Diplomacy) של בריטניה. אניות תותחים כבדות-חימוש וגדולות, בעלות שוקע נמוך, שייטו באזורי החוף בקצותיה המרוחקים של האימפריה, בעיקר כדי להפגין את עוצמתה של בריטניה בפני האוכלוסייה או השליט המקומי, אך גם כדי להתערב היכן שנשקפה סכנה לאינטרסים של הממלכה המאוחדת.
ב-1906 הושקה אוניית המערכה הראשונה מטיפוס דרדנוט, אה"מ דרדנוט. אה"מ דרדנוט סימלה שינוי כה גדול וכה משמעותי, עד ששמה הפך לשם גנרי לכל אוניות המערכה שנבנו בעקבותיה על פי אותה תפיסה. התכנון של אה"מ דרדנוט כלל מספר מרכיבים מהפכניים: תפיסת חימוש של "תותחים גדולים בלבד", על פיה חומשה האונייה במספר רב וללא תקדים של תותחים בקוטר גדול, ושימוש במנועי טורבינת קיטור. אוניות מערכה דרדנוט הפכו בתוך זמן קצר לסמל מרכזי לעוצמתה הלאומית של מדינה, והופעתן חידשה מרוץ חימוש בין הקיסרות הגרמנית לבין האימפריה הבריטית, שהיה אחד מהגורמים למלחמת העולם הראשונה.
1945–1914
בשתי מלחמות העולם מילא הצי המלכותי תפקיד חיוני באבטחת אספקת המזון, התחמושת וחומרי הגלם לבריטניה ובהתמודדות המוצלחת עם לוחמת הצוללות הבלתי מוגבלת של גרמניה בקרב על האטלנטי הראשון והשני. במלחמת העולם הראשונה ניהל הצי מספר קרבות ימיים: הלגולנד, קורונל, איי פוקלנד, קרב שרטון דוגר, מערכת הדרדנלים וקרב יוטלנד. הצי המלכותי היה חיוני גם להגנת הנתיבים הימיים, שאיפשרו לצבא הבריטי להילחם בזירות מרוחקות כגון צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח הרחוק. העליונות הימית של בריטניה הייתה חיונית במידה שווה גם לביצוע פעולות אמפיביות, כמו הפלישות לצפון אפריקה, סיציליה, איטליה ונורמנדיה.
המלחמה הקרה
התעצמותה ההולכת וגוברת של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה ושקיעת האימפריה הבריטית צמצמו את תפקידו של הצי המלכותי. ברם, האיום מצד ברית המועצות וההתחייבויות של בריטניה ברחבי העולם הועידו לצי תפקיד חדש וחשוב. בשנות השישים קיבל הצי המלכותי את כלי הנשק הגרעיניים הראשונים שלו, ומאוחר יותר נעשה האחראי הבלעדי לקיום ההרתעה הגרעינית של בריטניה. בשלבים מאוחרים יותר של המלחמה הקרה נבנה מחדש מערך הכוחות של הצי, והוא כלל שלוש נושאות מטוסים ללוחמה נגד צוללות וכוח של פריגטות קטנות ומשחתות. משימתן הייתה לאתר ובמידת הצורך להשמיד צוללות סובייטיות בצפון האוקיינוס האטלנטי.
מבצעים ימיים בשנים האחרונות
המבצע החשוב ביותר שניהל הצי המלכותי לאחר מלחמת העולם השנייה היה ניצחונו במלחמת פוקלנד נגד ארגנטינה ב-1982. הצי איבד אמנם ארבעה כלי שיט מלחמתיים ואזרחיים ואניות אחרות ניזוקו במידה זו או אחרת, אך הוכיח כי הוא מסוגל עדיין לנהל קרב במרחק 8000 מייל מהמולדת. במלחמה הוכחה החשיבות היתרה של נושאות מטוסים וצוללות והעוצמה הגלומה בהן, ונחשפה תלותו של הצי של סוף המאה העשרים בכלי שיט מסחריים חכורים.
הצי המלכותי השתתף באופן פעיל גם במלחמת המפרץ, במשבר קוסובו ובמלחמת אפגניסטן. במהלך מלחמת עיראק ב-2003, סייעו אניות המלחמה של הצי לחיל הנחתים בהפגזת עמדות אויב מן הים, והצוללות "ספלנדיד" ו"טיורבולנט" שיגרו מספר טילי שיוט מדגם "טומהוק" לעבר מטרות שונות בעיראק.
הצי המלכותי כיום
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים היה הצי בנוי למלחמה הקרה, ומנה שלוש נושאות מטוסים ללוחמה נגד צוללות וכוח של פריגטות קלות ומשחתות. ייעודו היה לחפש ולהשמיד צוללות סובייטיות בצפון האוקיינוס האטלנטי. ברם, מלחמת פוקלנד הראתה כי יש צורך בצי בעל יכולות לחימה במרחבי האוקיינוסים, כאלו שקשה היה להשיגן עם המשאבים של אותם זמנים. הדבר התברר ביתר תוקף במספר מבצעים שניהל הצי, אשר הצריכו שיגור נושאת מטוסים למרחקים (לים האדריאטי לפעולה בבוסניה והרצגובינה ובקוסובו, לחופי סיירה לאון ולמפרץ הפרסי). בעקבות כך הוחל בשנות התשעים במספר פרויקטים, שתכליתם לשפר ולבנות מחדש את מערך הכוחות של הצי המלכותי ולהתאים את יכולותיו למאה ה-21, כך שיהפוך מכוח נגד צוללות שבסיסו בצפון האוקיינוס האטלנטי לצי המסוגל לפעול הרחק מן המולדת.
בשנת 2015, צי הצוללות החל להיקלע למחסור חמור בכוח אדם, עקב שני גורמים: 1. חוסר עניין של מועמדים לשרת בצוללות, ולפי מחקר מעמיק, הסיבה העיקרית היא השהות הארוכה מתחת למים ללא חיבור לאינטרנט ולרשתות החברתיות. 2. נשירה של כ-2000 חיילים.
פריסת כוחות הצי כיום
הצי המלכותי פרוס כיום במקומות רבים ברחבי העולם, כולל מספר פריסות-קבע.
שמות
כינויי הצי המלכותי הם "The Mob" ("האספסוף"), "The Andrew" (אולי ע"ש הקדוש הנוצרי, פטרון הימאים והדייגים) ו-"The Senior Service" ("השירות הבכיר"). בימינו מכנה עצמו המלח הבריטי בשם Jack ולא Jacktar כפי שהיה נהוג בתקופת אניות המפרשים. כינויים זרים של הימאי הבריטי הם "Limey". בערי נמל כמו פורטסמות ופליימות קוראים להם לעיתים קרובות "Matelots" ("מלח" בצרפתית) או בלשון גנאי "skates" ("תריסניות"). הנחתים של הצי נקראים בלשון חיבה "Bootnecks" או פשוט "רויאל" (Royal).
אניות הצי המלכותי
לשמן של אניות פני הים של הצי המלכותי נוספת התחילית אה"מ (HMS), שמשמעותה "אוניית הוד מלכותה" או "אניית הוד מלכותו" (Her Majesty's Ship, His Majesty's Ship). גם צוללות נושאות את התחילית HMS, אלא שהאות S היא קיצור של Submarine. אניות העזר של הצי, המאוישות בדרך כלל על ידי ימאים אזרחים, הן בעלות התחילית RFA, ראשי תיבות של Royal Fleet Auxiliary. לשמן של אניות וצוללות נוסף גם מספר זיהוי (pennant number).
פיקוד הצי המלכותי
הצי המלכותי קיים מכוח הפררוגטיבה המלכותית, ומפקד הצי המלכותי, שתוארו הלורד אדמירל העליון (Lord High Admiral), הוא המלך צ'ארלס השלישי (שהוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת). בעבר היה תפקיד הלורד אדמירל העליון מסור לידי קצין צי. מאוחר יותר נוהל הצי על ידי מועצה בראשות הלורד הראשון של האדמירליות (שר הצי). ב-1964 הועברו תפקידי האדמירליות למשרד ההגנה ולמועצת ההגנה (Defence Council), והתואר ההיסטורי (הטקסי) "הלורד אדמירל העליון" הוחזר לכתר.
מנהלת האדמירליות (Admiralty Board) אחראית לניהול הכללי של הצי, בראשה עומד שר ההגנה וחברים בה שרים נוספים וקציני מטה הצי. מנהלת הצי (Navy Board) עוסקת בניהול השוטף המקצועי של הצי, ובראשה עומד הלורד הימי הראשון (First Sea Lord), הנושא גם בתואר "ראש מטה הצי".
ההמנון הרשמי של הצי המלכותי הוא ה-Heart of Oak.
ברברה בל גדס
ברברה בל גדס (אנגלית: Barbara Bel Geddes; 31 באוקטובר 1922 – 8 באוגוסט 2005) הייתה שחקנית תיאטרון קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. על אף קריירה רבת שנים על במת התיאטרון בברודוויי, היותה השחקנית הראשונה שגילמה את "מגי" במחזה הקלאסי של טנסי ויליאמס, חתולה על גג פח לוהט, וקריירה קולנועית בה הופיעה בסרטיהם של במאים דגולים, ואף הייתה מועמדת לפרס האוסקר, זכורה בל גדס במיוחד בשל תפקידה של "מיס אלי" אותו גילמה בסדרת הטלוויזיה "דאלאס".
ולאכים
וְלאכים (ביחיד: וְלאך) (ברומנית: Vlahi, ביוונית: Βλάχοι, בסלובנית: Vlahi, באלבנית: Vllehët = ולהט, בבולגרית ובסרבית וקרואטית: Власи - ולאסי, בהונגרית: Vlachok = ולאכוק, בפולנית: Wołosi, באוקראינית: Волохи - ווֹלוֹכי, סלובקית: Valasi - ואלאסי) או ואלאכים (ברומנית: Valahi) הוא השם בו כונו האוכלוסיות שעברו רומניזציה במרכז ובמזרח אירופה. בין האוכלוסיות האלה נכללים הרומנים, הארומנים, האיסטרורומנים והמגלנורומנים, אוכלוסיות שמוצאן במתיישבים רומאים או בתושבים מקומיים שעברו תהליך של רומניזציה.
ברברה בל גדס
קריירת המשחק
עוד בהיותה נערה בת 18 החלה בל גדס בקריירת במה משגשגת, וכיכבה בחמש עשרה הצגות בברודוויי במהלך הקריירה שלה. בין תפקידיה הידועים היה תפקידה של מגי "החתולה", בהפקה המקורית של המחזה חתולה על גג פח לוהט מאת טנסי ויליאמס בבימויו של איליה קאזאן, בשנת 1956. ב-1949 שיחקה בסרט "במלכודת" בבימויו של מקס אופולס. ב-1959 שיחקה בסרט "חצוצרת הקסם", לצידו של דני קיי כן שיחקה בקומדיה המצליחה של ג'ין קר, "מרי, מרי" ב-1961. על שני התפקידים הייתה מועמדת לפרס הטוני אך לא זכתה בו. משחקה על במות התיאטרון הביא לה פרסי תיאטרון רבים, וכן את התואר "אשת השנה של אוניברסיטת הרווארד" לשנת 1952. בשנת 1993 הונצחה בשל הישגיה אלו בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקני, שם הונצח גם אביה, שבין יתר עיסוקיו היה גם מעצב תפאורות מוביל.
ולאכים
הוולאכים הם כנראה העם שעומד מאחורי התופעה התרבותית סטצ'ק - מצבות ייחודיות מימי הביניים אשר נכנסו ב-2016 לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
ברברה בל גדס
קריירת המשחק
במקביל לקריירת התיאטרון, הופיעה בל גדס גם בסרטי קולנוע. הופעתה הראשונה הייתה לצד הנרי פונדה בדרמה "הלילה הארוך" בשנת 1947. בשנת 1948 הייתה מועמדת לפרס האוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר על השתתפותה בסרט "כזאת הייתה אמא", דרמה העוסקת בחיי משפחה נורווגית בסן פרנסיסקו, בבימוי ג'ורג' סטיבנס. חשדות שהועלו כלפיה על ידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית פגעו בקריירת הקולנוע שלה לזמן מה. בל גדס פנתה לטלוויזיה, והופיעה בארבע תוכניות של "אלפרד היצ'קוק מגיש", סדרת טלוויזיה שהציגה סיפורי אימה קצרים, שלכל אחד מהם הוקלט פתיח בו הופיע אלפרד היצ'קוק. במיוחד זכורה הופעתה בפרק "כשה לטבח" המבוסס על סיפור של רואלד דאל בדבר עקרת בית הרוצחת את בעלה באמצעות שוק כבש קפוא, ולאחר מכן מבשלת את השוק, ומגישה אותו לשוטרים החוקרים את הרצח. היצ'קוק חיבב את השחקנית הצעירה, וליהק אותה לסרטו "ורטיגו (1958), בו שיחקה את מידג' וורד, ציירת אינטלקטואלית, שהיא חברתו של "סקוטי" פרגוסון, אותו גילם ג'יימס סטיוארט הנשכר לעקוב אחר אישה מסתורית, ומתאהב בה. הופעתה הפשוטה מעט והלא זוהרת של בל גדס היוותה משקל שכנגד לזוהר והמסתורין של כוכבת הסרט קים נובאק. כן כיכבה לצד דני קיי ולואי ארמסטרונג במחזמר "חצוצרת הקסם"(The Five Pennies) (1959) המבוסס על חייו של נגן הקורנית, רד ניקולס.
במהלך שנות ה-60 שיחקה בעיקר בתיאטרון, ומעת לעת הופיעה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בשנת 1967 חלה בעלה, וינדזור לואיס. בל גדס הפסיקה את קריירת המשחק שלה, וסעדה אותו עד ליום מותו בשנת 1972. בתקופה זו חלתה בל גדס בסרטן השד ועברה ניתוח כריתת שד.
ולאכים
אטימולוגיה
אלה היו כינויים חיצוניים בעוד שהאוכלוסיות האלה קראו לעצמם בשמות שמקורם במילה romanus ממנה נוצרו המילים rumâni, rumâri, armâni, arumâni, români.
ברברה בל גדס
דאלאס
בשנת 1978 הצטרפה בל גדס לצוות הסדרה "דאלאס". הסדרה תוכננה בתחילה כמיני סדרה בת חמישה פרקים, אך הצלחתה הובילה להקרנת ארבע עשרה עונות ברשת CBS בזמן צפיית שיא. בל גדס שיחקה את תפקיד "מיס אלי", אם המשפחה, במשפחת יואינג, משפחה של חוואים ואילי נפט עשירים בדאלאס. בל גדס הופיעה בסדרה בין 1978 ל-1990 (עם הפסקה בשנת 1984), והייתה היחידה מבין צוות הסדרה, שכללה שחקנים וותיקים ומוערכים, לצד שחקנים צעירים ופופולרים, שזכתה בפרס אמי בו זכתה בשנת 1978. כן זכתה על גילום תפקידה של מיס אלי בפרס גלובוס הזהב. לארי הגמן, ששיחק את בנה בסדרה, הנבל ג'יי אר יואינג התבטא כי "הסיבה בשלה הצטרפתי לתוכנית היא כי נמסר לי שבל גדס תשחק את אמי. אמרתי 'אתה יודע, זו רמה בפני עצמה', וברור שרציתי לעבוד איתה."
ולאכים
אטימולוגיה
בקרואטיה "ולאך" נקרא גם סרבי אורתודוקסי החי בטריטוריה קרואטית.
ברברה בל גדס
דאלאס
דמותה של "מיס אלי" עברה בסדרה תהפוכות רבות, בהן התאלמנות ונישואים מחדש ל"קלייטון פארלו", אותו גילם שחקן התיאטרון והקולנוע הוותיק הווארד קיל, וכן ניתוח כריתת שד, כשם שעברה השחקנית עצמה מספר שנים לפני כן. הייתה זו התמודדות דמותה הטלוויזיונית עם ניתוח כריתת השד, בשלה קיבלה בל גדס את פרס אמי.
במרץ 1983, בעוד שהסדרה הייתה בשיא הפופולריות שלה, עברה בל גדס ניתוח מעקפים מרובע, ונאלצה להפסיק את צילומי הסדרה. מפיקי הסדרה החליטו שלא להרוג את "מיס אלי", כשם ש"הרגו" את בעלה, ג'וק יואינג, אותו גילם השחקן ג'ים דייוויס, שנאלץ לפרוש מהסדרה לאחר שלקה בסרטן, אלא להחליף את בל גדס בשחקנית הוותיקה והמפורסמת דונה ריד, ששיחקה את דמותה של "מיס אלי" במהלך עונת 1984–1985 של צילומי הסדרה. עם זאת, לאור ירידת הפופולריות של הסדרה, והצלחת הסדרה המתחרה "שושלת" ולאור החלטתו של השחקן האהוב פטריק דאפי שגילם את "בובי יואינג", לעזוב את הסדרה, הסכימה בל גדס לשוב לצילומי הסדרה, ושבה והופיעה בין השנים 1985 ל-1990. ב-1990 פרשה בל גדס באופן סופי מצילומי הסדרה, ודמותה נשלחה אל "המזרח הרחוק" לירח דבש ממושך עם בעלה החדש. הסדרה ירדה מהמסכים כשנה לאחר שבל גדס עזבה אותה בפעם השנייה.
ולאכים
המשמעות הפוליטית
מאז שהוקמה המדינה הרומנית המודרנית, רומניה, נשמר כינוי זה לוולאכים החיים מדרום לדנובה. העמים החיים בשכנות הארומנים משתמשים במילים שנוצרו על הבסיס "ולאכי" כדי לכנות אותם. Belivlasi (בלי-ואלסי - רומנים לבנים) הוא הכינוי שנתנו הבולגרים לרומנים החיים מדרום לדנובה, לעומת Caravlasi (כמו בכינוי הטורקי של ואלאכיה - קארא-איפלאק) או "צ'רני-ולאסי" (Cerni-vlasi) (רומנים שחורים), שהוא כינוי הרומנים החיים מצפון לדנובה. היוונים משתמשים בכינוי "קוצו-ולאכים" (Kutzovlahi), כינוי שמקורו לא ברור עבור הארומנים החיים באזור תסאליה.
ברברה בל גדס
פרישה
לאחר עזיבת הסדרה פרשה בל גדס ממשחק, והתיישבה בעיר נורת'איסט הרבור במדינת מיין. היא עסקה בציור והוציאה לאור שני ספרי ילדים "אני אוהב להיות אני" ו"גם אני", וכן הוציאה לאור גלויות ברכה מאוירות. בל גדס לא השתתפה בשני סרטי הטלוויזיה שהיוו סרטי המשך לסדרה "דאלאס" ובהם השתתפו מרבית שחקני הסדרה המקורית, אך בשנת 2004 הופיעה בתוכנית טלוויזיה שהיוותה איחוד נוסטלגי של כוכבי דאלאס. בל גדס מתה ממחלת הסרטן בביתה בנורת'איסט הרבור באוגוסט 2005.
ולאכים
המשמעות הפוליטית
בחצי האי הבלקני המילה "ולאך" היא שם נרדף לרועה צאן נודד ולפי כך נקראו בשם "ולאכיה" מישורים ששימשו את רועי הצאן. הוולאכים של חצי האי הבלקני היו מרכיב חשוב בהקמת האימפריה הבולגרית השנייה, הקרויה גם "האימפריה הוולאכו-בולגרית" והאחים אסאן שעמדו בראשה היו ממוצא ולאכי.
מבנה שניוני
המבנה השניוני בחלבון הוא מושג בביוכימיה, המתייחס למבנים מאפיינים של השרשרת הראשית של חומצות האמינו (לעיתים נקרא גם שלד) של הפוליפפטיד. מבנים שניוניים הם בדרך כלל אלמנטים מחזוריים, הנובעים מקשרי מימן בין קבוצות ה-NH וה-CO של הקשרים הפפטידיים בשרשרת הראשית. קבוצות השייר של חומצות האמינו אינן מעורבות בייצוב המבנה השניוני.
מבנים עיקריים
ישנם ארבעה סוגי מבנים עיקריים:
קיפול החלבון למבנה השניוני
בהנחה שלכל חומצת אמינו יש שלושה מצבים שונים שבהם היא יכולה להיות (סליל אלפא, משטח בטא או מבנה אקראי), אז מספר האפשרויות של קיפול חלבון הוא 3^n, כאשר n הוא מספר חומצות האמינו בחלבון. לכן אפילו בחלבון לא גדול במיוחד מספר אפשרויות הקיפול עצום. למרות זאת, בתוך התא קיפול החלבון לוקח שניות מעטות. נראה כי בעת קיפול החלבון, החלבון אינו עובר דרך כל הקונפורמציות האפשריות, אלא קיפול החלבון לקונפורמציה מסוימת, בעלת האנרגיה הנמוכה ביותר, מונע את ההיתכנות של רבות מהאפשרויות האחרות, ולכן תחום אפשרויות הקיפול האפשריות מצטמצם מאוד עם התקדמות קיפול החלבון.
ניבוי מבנים שניוניים
קיימות מספר שיטות לניבוי מבנים שניוניים. ידועה במיוחד שיטת Chou-Fasman, שיטה הסתברותית נפוצה לקביעת המבנים השניוניים בחלבון. שיטה זו מסתמכות על הרכב המבנים השניוניים של חלבונים שהמבנה המרחבי שלהם נקבע בקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. לכל חומצה אמינית נקבעה ההסתברות להופעתה בסליל אלפא או במשטח בטא. לדוגמה, הסתברות נמוכה של חומצה אמינית מסוימת במבנה שניוני עשויה לרמז כי חומצה אמינית זו מפריעה לייצוב המבנה השניוני הזה (בשל הפרעה מרחבית, חשמלית וכדומה).
המפרץ הנורווגי
המפרץ הנורווגי הוא נתיב מים באוקיינוס הארקטי במחוז קיקיקטאלוק שבטריטוריית נונאווט שבקנדה. האי אמונד רינגנס (Amund Ringnes Island) תוחם את המפרץ מצד צפון-מערב (האי עצמו מופרד מהאי קורנוול על יד מצר הנדרקסן, שרוחבו 10 קילומטרים בלבד). האי אקסל הייברג (יחד עם שאר איי סברדרופ) תוחם את המפרץ מצפון. האי אלסמיר תוחם את המפרץ ממזרח והאי דבון מדרום. במפרץ ישנם שישה איים, בהם האי קורנוול והאי גרהאם.
מגנטו (קומיקס)
מגנטו (באנגלית: Magneto) הוא דמות בדיונית של נבל-על/אנטי-גיבור מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #1 מספטמבר 1963 כאויב הראשי של קבוצת האקס-מן ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
מגנטו, הידוע גם בשם אריק מגנוס לנשר, הוא מוטאנט בעל יכולות על-טבעיות לשלוט בשדה המגנטי של סביבתו. בקומיקס יכולת זו מאפשרת לו לשלוט במתכות, לרחף, להפעיל שדה כוח בלתי חדיר, לעצב חומרים כרצונו ואף להפעיל טלקינזיס. בנוסף ליכולותיו העל טבעיות המרשימות מגנטו הוא גם מדען מוכשר. כוחותיו וכשרונותיו של מגנטו הם כה אדירים עד שבעולם הקומיקס של מארוול הוא נחשב לאחת הדמויות החזקות ביותר.
דמותו של מגנטו בעלילות הקומיקס נעה בין הופעתו כנבל-על ואויבם המר של האקס-מן, לאנטי-גיבור, ואף לגיבור לאחר שכיפר על עוונותיו. במהלך עלילות הקומיקס מגנטו נחשף כיהודי ניצול שואה וכדמות מורכבת של נבל הפועל מתוך מטרה צודקת - מניעת דיכוי המוטאנטים על ידי בני האדם ה"רגילים" - בדרכים אלימות ומרושעות. מגנטו עצמו מאמין כי הוא פועל למען אוטופיה וצדק, מתוך דאגה ל"גזע" המוטאנטי. עם התקדמות העלילה עוברת דמותו של מגנטו הליך של כפרה וגאולה ובכך מעוררת דיון בדבר הצדקת פעולות על ידי מטרתן. ההיסטוריה המוקדמת של הדמות הושוותה לזו של פעיל זכויות האדם מלקולם אקס ומנהיג הימין הרדיקלי מאיר כהנא.
דמותו של מגנטו מדורגת במקום הראשון ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים לפי אתר IGN, במקום ה-17 ברשימת הנבלים הגדולים של כל הזמנים לפי מגזין ויזארד וכן במקום התשיעי ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. את דמותו המבוגרת של מגנטו בסרטי אקס-מן גילם השחקן איאן מקלן, בעוד את דמותו הצעירה גילם מיכאל פסבנדר.
סקירה
בהופעתו הראשונה בקומיקס הייתה דמותו של מגנטו שטחית לחלוטין, נבל המנסה להשתלט על העולם על ידי אלימות לקידום עצמו. עם הזמן והתפתחות העלילה עוצבה דמותו של מגנטו והפכה מורכבת יותר ויותר. סיפור הרקע הנרחב שנכתב עבורה היה לסדרות קומיקס בפני עצמן וגלגוליו השונים המשיכו להופיע בסדרות רבות שפוצלו מקו העלילה הראשי של "אקס-מן". קווי עלילה נוספים נוצרו בסדרות מקבילות שתיארו מציאות "אלטרנטיבית", המתרחשת ביקום מקביל. באחת מאותן סדרות, בשם "עידן אפוקליפס", מגנטו הופיע בהיפוך הגמור של דמותו הרגילה - כמוטאנט שוחר שלום הדוגל בדו קיום של בני האדם והמוטאנטים.
במהלך עלילות הקומיקס השונות מגנטו ניסה פעמים רבות להשתלט על העולם או להכריח את מנהיגיו להיכנע למול כוחו העצום. פעם אחר פעם הובס על ידי האקס-מן או גיבורים אחרים מיקום הקומיקס של חברת מארוול, אשר נוהגת לשלב דמויות משלל חוברות הקומיקס שהוציאה בעלילות שונות. כך, לדוגמה, מגנטו נאבק לא אחת גם עם ארבעת המופלאים והענק הירוק. עם הזמן מגנטו הפך לאחד מהנבלים הגדולים ביותר בעולם הקומיקס של מארוול, מעין אויב מושבע של כל האנושות שלא מוותר על מסע הצלב שהכריז כנגדה. לרוב שכן מגנטו בבסיס שבנה על אסטרואיד שהקיף את כדור הארץ, לו קרא "אסטרואיד M". מבסיסו החללי תכנן מגנטו את תוכניותיו להגשמת חזונו ואסף סביבו צוות מוטאנטים שיהווה משקל נגד ל"אקס-מן" של פרופסור אקסבייר - "אחוות המוטאנטים". במהלך עלילות השונות קבוצה זו התפרקה, הורכבה מחדש עם חברים אחרים, הוחלפה בקבוצות אחרות וכן הלאה.
ילדות - השואה, גילוי הכוחות ועיצוב החזון
מגנטו נולד כמקס אייזנהארדט למשפחה יהודית באירופה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. אביו, יעקב אייזנהארדט, היה יוצא מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1939, מקס הצעיר ומשפחתו שרדו אפליה ומצוקה כלכלית במהלך עלייתם של הנאצים לשלטון, ליל הבדולח ואישורם של חוקי נירנברג. הם ברחו לפולין אך נלכדו בעקבות פלישתם של הגרמנים לפולין ונשלחו לגטו ורשה. המשפחה ברחה מהגטו, אך נבגדה ונלכדה בשנית. אמו, אביו ואחותו הוצאו להורג על ידי חיילי האס אס אך מקס שרד, ככל הנראה בעקבות התפתחות כוחותיו המוטאנטים לראשונה. הוא נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ, שם הוא אולץ לעבוד בכפייה כזונדרקומנדו.
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה הצליח מגנטו להימלט מאושוויץ יחד עם אישה צוענית בשם מגדה. הזוג התאהב, התחתן והתיישב בויניצה אשר באזור הרי הקרפטים, ומקס אימץ את השם "מגנוס". למגדה ולמגנוס נולדה בת בשם אניה והם חיו בשלווה עד אשר המון זועם שרף את ביתם כשאניה בפנים לאחר שכוחותיו של מגנוס התגלמו לראשונה. ההמון מנע ממנו להציל את בתו הקטנה, ומותה גרם לו לאבד את עשתונותיו. הוא השמיד את אלו אשר הפריעו לו במלאכת הצלת הנפשות הקרובות לו. בהתקף הזעם כילה מגנטו באכזריות את כל העומד בדרכו. מגדה חזתה באימה וברחה ממנו פן יהרוג גם אותה. מאוחר יותר היא הביאה לעולם את צמד התאומים המוטאנטים קוויקסילבר ומכשפת השני. לאחר שהבין את מעשיו בילה מגנטו זמן מה באלמוניות בניסיון לחפש את אשתו ולברוח מהק.ג.ב., אשר סוכניו שמעו על כוחותיו ורצו לרתום אותם למניעיהם. בעת זו אימץ את השם אריק מגנוס לנשר, שיהפוך עם הזמן לשמו ה"אמיתי" היחיד, לאחר שזהותו המקורית כבר תשכח.
לבסוף מגנטו ויתר על תקוותו למצוא את אשתו האובדת והחליט לפתוח בחיים חדשים. הוא היגר למדינת ישראל והחל לעבוד בבית חולים פסיכיאטרי בפאתי חיפה, שם עסק בשיקום ניצולי שואה. במהלך תקופה זו הוא הכיר לראשונה והתיידד עם המוטאנט רב העוצמה צ'ארלס אקסבייר, שהתנדב במקום. השניים, אף שלא גילו אחד לרעהו את מורשתם המוטאנטית וכוחותיהם העל טבעיים, נהפכו לחברים טובים. במהלך הזמן הם ניהלו דיונים רבים וארוכים על האפשרות כי יום אחד האנושות תאלץ להתמודד עם גזע חדש של אנשים בעלי כוחות על. השניים חשפו את כוחותיהם זה לזה כאשר עמדו בפני חוליית חיילים נאצים נמלטים אשר חיפשו אוצר זהב חבוי באזור חיפה. על אף שגילו את קרבתם זה לזה, התפצלו דרכיהם שכן השניים הבינו שחזונותיהם שונים מדי זה מזה; חזונו של אקסבייר דגל בדו-קיום עם בני האדם הרגילים בעוד שמגנטו סבר שמדובר במלחמה בין גזעית בה רק החזק ינצח ואם לא ילחמו - יושמדו.
נבל - מטבעו או מעברו?
הזוועות להן היה עד מגנטו בשואה, מותה של בתו, ובריחתה של אשתו מפחד כוחותיו העצומים השפיעו רבות על אופיו כאדם בוגר. במשך כל חייו הבוגרים הוא נרדף על ידי המחשבה שלו היה מודע לכוחותיו בנעוריו היה מסוגל למנוע את רציחתם של משפחתו ועמו ואכן ראיית עולמו על טיב הקשר בין ה"גזעים", המוטאנטים ובני האדם הרגילים, התעצבה בעקבות השואה. מגנטו השליך את אשר חזה במאורעות השואה למאבק הכוחות שהלך והתגבש בעולם בין אותם גזעים והאמין כי בני האדם ישתתפו בתאוות ההשמדה של הנאצים ויפנו אותה כלפי המוטאנטים. נחוש בדעתו למנוע זאת גיבש מגנטו את דרך פעולתו - מתקפת מנע שתביא להשתלטות המוטאנטים על העולם.
אותם מניעים הפכו את דמותו של מגנטו לדמות מורכבת מאשר דמות נבל רגילה והמשיכה להיות אחד מהכלים העיקריים של יוצרי הקומיקס להעביר את מסריהם. אחד משיאי תוכניותיו של מגנטו לטובת עליונות "הגזע המוטאנטי" הייתה יצירת מוטאנט בשם "אלפא" בעזרת טכנולוגיה חוצנית מתקדמת ועתיקה אותה מצא בסמוך לגלעין כדור הארץ. מגנטו הביא את אלפא לחיים בבסיסו החללי והניעו לסייע לו בתוכניותיו. אלפא התמים, שהיה בעל כוחות על טבעיים אדירים, כגון יכולת לשנות את הרכבם של חומרים, טלקינזיס, טלפורטציה ועוד, עשה כרצונו והחזיק את מועצת הביטחון של האו"ם כבת ערובה עד אשר יכנעו מנהיגי העולם. גיבורי העל השונים שניסו להביס את אלפא ומגנטו נכשלו בזה אחר זה. לבסוף פרופסור אקסבייר וגיבור העל דוקטור סטריינג' הצליחו לשכנע את אלפא כי מעשיו עבור מגנטו אינם מוסריים. בזעמו השתמש אלפא בכוחותיו, הפך את מגנטו לתינוק והשיב את שאר הדברים לקדמותם.
כתינוק היה מגנטו חסר ישע ונשלח לידידתו של פרופסור אקסבייר, מוירה מק'טאגרט, אשר בעזרת הנדסה גנטית ניסתה לבטל את "רשעותו" של מגנטו. הניסיון נראה ככושל כאשר מגנטו הוחזר לגיל צעיר יותר, שכן מגנטו פעל בחרון אף גדול אף יותר לקידום תוכניותיו ואיים על ממשלות העולם בסדרה של רעידות אדמה, הציף עיר בזרם לבה והטביע צוללת על אנשי צוותה. כאשר נשלחו חברי האקס-מן לעצור אותו, מגנטו נלחם בפראות רבה. לבסוף עצר עצמו משהבין כי בעוז לחימתו הוא כמעט והרג את חברת האקס-מן הצעירה קיטי פרייד. מזועזע ממעשיו נראה שניסיונה של מק'טאגרט צלח ומגנטו החליט לסגת למחבואו ולשקול מחדש את דרך פעולתו.
הניסיונות לכפרה
בעודו מתבודד בבסיסו זה הושמד בהיסח הדעת על ידי החוצן וורלוק. אמנם הרס "אסטרואיד M" היה פרט קטן ולא חשוב במיוחד בעלילותיו של וורלוק, אך הייתה זו נקודת תפנית עבור מגנטו, אשר נאלץ לנחות נחיתת אונס על כדור הארץ, שם הוצל על ידי ימאית שלקחה אותו לביתה לאחר מכן וגילתה את צידו הרחום יותר. לאחר שהתרכך בעקבות רומן קצר זה החליט מגנטו להסגיר עצמו לידי האו"ם ולעמוד למשפט בעוון פשעיו.
עלילת המשפט תוארה בחוברת ה-200 החגיגית של עלילות האקס מן וסימנה עבור רבים את סופה של תקופה - מגנטו לא היה עוד נבל אלא כפר בדרכיו ונראה כי יצא מהתמונה. אך כותבי מארוול החליטו על שינוי גדול יותר ובעוד מגנטו עומד למשפט על פשעיו הרבים ודמויות רבות מעלילות החוברות הקודמות של אקס-מן משמשות כעדים, פצצה שהטמין בנו של הקצין הנאצי אותו הביסו אקסבייר ומגנטו בחיפה כדי לנקום בהם התפוצצה. לאחר שהעשן התפזר גילו קוראי הקומיקס כי אקסבייר נפגע אנושות אך מגנטו נותר בחיים. אקסבייר ביקש ממגנטו לקחת תחת חסותו את חבורת האקס מן אותה הקים אקסבייר בזמן שימסר לטיפולם של חברים חוצנים מגזע השי'אר. מגנטו הסכים לבקשתו של עמיתו ובכך נתרחש היפוך תפקידים מוחלט - מנבל והאויב הראשי של גיבורי הקומיקס הפך מגנטו למנהיגם ולגיבור בפני עצמו.
עוד לפני המשפט גילה מגנטו שחברי "אחוות המוטאנטים" לשעבר, מכשפת השני וקוויקסילבר, הם צאצאיו, אך כאשר ניסה להתקרב אליהם זכה ליחס קר כיוון שאלו הרגישו שניצלם והסיתם לרוע. השניים נימקו את התרחקותם ממנו בכך שהם אינם מסוגלים לסלוח לו על מעשיו בעבר, ושקרבת הדם ביניהם לא תשנה את זה. בראותם את ניסיון אביהם לתקן את מעשיו בעקבות המשפט חזרו בהם השניים וניסו לקבל את מגנטו כאב.
מגנטו לקח על עצמו הנהגה על קבוצת "המוטאנטים החדשים" ושימש כבן ברית לקבוצת האקס-מן. אולם, למרות כוונותיו הטובות כהונתו של מגנטו נחלה כישלון. מגנטו אומנם ניסה לחזור בתשובה ולכפר על מעשיו אך דרך השקפתו לא השתנתה לגמרי והוא עדיין נקט לעיתים באמצעים אלימים ללא הצדקה. כך היה כאשר נקרא לעזור לחברת המוטאנטים בארץ הפראית. בעקבות הטבח האכזרי שבוצע בקבוצת "המורלוקים" מחוסרי הבית בידי קבוצת "המשוטטים" של מיסטר סיניסטר, מגנטו כרת ברית עם אויביהם, "מועדון הלפייר" (Hellfire, אש הגהנום), כצעד נואש אחרון להשכין שלום בין הקבוצות.
טבעו המרושע של מגנטו אם כך אכן לא נעלם, אלא פשוט תועל למטרות הטוב. הקונפליקט שנוצר הותיר את מגנטו כאחת הדמויות המורכבות ביותר בקומיקס, שכן כשהוא עייף מהמאבקים הרבים, מגנטו בחר לסגת משאיפותיו לכיבוש ובנה מפקדה שנייה בחלל בשם "אבאלון" כדי לחיות חיי בדידות. עם זאת, גישתו החדשה לחיים עמדה למבחן עת קיבל פנייה של חבורת מוטאנטים צעירים בשם "השוליות" (The Acolytes) בבקשה שיתערב במלחמת האזרחים שפרצה באי ג'נושה, אשר היה מעין מדינת מקלט לא רשמית למוטאנטים. מגנטו הסכים והוביל את חניכיו לאי, אך שם נפל למלכודתם של "השוליות" אשר שבו אותו ואת חניכיו. "השוליות" לקחו את השבויים לאסטרואיד M, בסיסו הישן של מגנטו, אותו תיקנו ובמהרה חשפו כוונתם - לשטוף את מוחו של מגנטו ולהשיבו לדרכיו הקודמות, הפעם כמנהיגם. מגנטו התנגד ונאבק יחד עם חניכיו בחוטפים, אך בעוד שחברי המוטאנטים החדשים הצליחו לברוח מגנטו נותר מאחור פצוע קשה. כאשר מנהיג השוליות הפעיל את הנשקים הגרעינים שהיו ממוקמים ברחבי האסטרואיד מגנטו נאלץ להשתמש בכל כוחו כדי למנוע את ההשמדה כדי לאפשר לחניכיו לחמוק בשלום. לבסוף מגנטו צלל עם השוליות והבסיס המשוקם לכדור הארץ.
ג'וזף - האפשרות האחרת
בתחילה לא נמצא זכר למגנטו באתר ההתרסקות, אך לאחר מספר חודשים חזרה דמותו לככב כנבל ושבה לאיים על כדור הארץ והאנושות כאשר מועצת הביטחון בחרה להפעיל את "פרוטוקולי מגנטו" - מערכת לוויינית שחגה מסביב לכדור הארץ ומשנה את השדות האלקטרומגנטיים של כדור הארץ כדי למנוע ממגנטו להשתמש בכוחותיו. בתגובה, מגנטו מפעיל פצצה אלקטרומגנטית לא רק כדי להשמיד את הלוויינים אלא גם כדי לשתק מערכות אלקטרוניות בתוך כדור הארץ בתוך דקות. נראה שמגנטו זנח את דרכו ה"טובה" כמנהיג האקס-מן וחזר לסורו. כאשר הגיעו האקס-מן, תחת הנהגתו המחודשת של אקסבייר אשר החלים וחזר להנהיג את חניכיו, מגנטו הגיב בפראות האופיינית לו והשתמש בכוחותיו לתלוש מהמוטאנט וולברין את שלד האדמנטיום שהוצמד לשלדו הטבעי. כאשר הבין אקסבייר כי יהיה זה בלתי אפשרי לעצור את מגנטו בדרכים רגילות אלה השתמש בכוחותיו הטלפתיים כדי למחוק את מוחו של מגנטו לגמרי. מעשה זה גרם להיווצרותו של אונסלוט, ישות אומניפוטנטית שהכילה את כוחותיהם המשולבים של מגנטו ואקסבייר.
חברי האקס-מן עזבו את גופו של מגנטו במצב של תרדמת בתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ, סמוכים ובטוחים שבזאת הגיע הנבל לסופו. לאחר מכן התברר שגופו של מגנטו הושם בידי חניכיו בתא מילוט, שם זכה לביקור מידי מוטאנטית בשם אסטרה, שהייתה בעבר חברה באחוות המוטאנטים תחת פיקודו. אסטרה חפצה במותו של מגנטו, אך רצתה גם שידע כי היא זו שגרמה לכך. על כן היא השתמשה בכוחותיה כדי לרפאו ולאחר מכן ליצור לו שיבוט גנטי זהה כדי שזה יהרוג את המקור. תוכניתה של אסטרה נכשלה ומגנטו הצליח לנצח את השיבוט ולהימלט. השיבוט עצמו איבד את זכרונו ונתגלה כעובד חווה בשם ג'וזף. חברי האקס-מן צירפוהו למניינם לאחר שחשבוהו למגנטו המקורי שאיבד את זכרונו ולא חשדו במעשה השיבוט.
מגנטו עצמו אכן שרד אך שהה זמן מה במחבוא ותכנן תוכניות. הוא הגיח ממחבואו פעם אחת תוך התחזות ל"אריק האדום" בשביל להעמיד את המוטאנט גמביט, חבר בצוות האקס-מן, למעין משפט שדה בעוון השתתפותו בטבח שביצע בקבוצת המורלוקים המוטאנטית. לאחר שהטיח את ההאשמות וההוכחות להן בפניו של גמביט ולנגד עיניהם של חבריו לקבוצת האקס-מן עזב מגנטו את המקום והניח לאקס-מן להתמודד עם השאלות שהחדיר ללבבותיהם לגבי צביעותו של גמביט בעצמם.
לאחר כמה חודשים חזר מגנטו במתקפה חדשה והפעם איים על כלל כדור הארץ בשינוי השדה המגנטי של הכוכב בעזרת מכונה שהרכיב בעצמו, זאת במטרה לדרוש מדינה שתועבר לריבונותו ותוקדש לאוכלוסיית המוטאנטים. חברי האקס מיהרו להתייצב נגדו אך היה זה ג'וזף שנאלץ להקריב את עצמו כדי לעצור את המכונה של מגנטו.
סיפורו של ג'וזף, שנוצר כשיבוט זהה למגנטו אך הוביל חיים שונים לגמרי של לחימה לצד כוחות ה"טוב" ולבסוף הקרבה עצמית כדי למנוע מתאומו הגנטי המרושע לבצע מעשה נבלה, רמז כי מגנטו אכן מסוגל להגיע לגאולה אמיתית וכפרה, כי אין זה מטבעו גרידא לנהוג בדרכי רשע ואלימות. ג'וזף הציג אלטרנטיבה לסיפורו של מגנטו, בה הוא הופך לאדם טוב ואלטרואיסט. דמותו של מגנטו, לעומת זאת, המשיכה עוד זמן מה בדרכי הרשע.
ג'נושה ובית אם - כפרה וגאולה
לאחר ההרס שוב נחשב מגנטו כמת, על אף שגופתו לא נמצאה. חיפושים בהריסות ארמונו גילו הקלטות שביצע בהן הביע את דעותיו בשורת נאומים על עליונות ה"גזע" המוטאנטי. נאומים אלו העלו את מגנטו בעיני מוטאנטים רבים לדרגת קדוש מעונה. לאחר מספר חודשים חזר מגנטו, הפעם ללא כל תוכנית להשתלטות על העולם או הכחדת הגזע האנושי והחל בבנייתה מחדש של ג'נושה בעזרתו של אקסבייר. לאחר שחזה בכל אשר בנה נהרס בעודו חסר אונים להושיע או לעזור, וכל זאת כתוצאה מתוכניותיו המגלומניות, הבין לבסוף מגנטו כי עליו לתקן את דרכיו לחלוטין.
עם זאת, ניסיון כפרה זה לא הספיק כדי להביא את מגנטו לגאולה, והרי חטאיו היו רבים. גאולתו עוד ציפתה לו עת טרגדיה הכתה במשפחתו והייתה למרכז עלילת "בית אם" ("House of M", בית מגנוס). עלילה זו נועדה לרענן את עולם הקומיקס של מארוול על ידי כפיית שינוי קיצוני עליו - שלילת כוחותיהן העל טבעיים של רוב הדמויות. על פי עלילה זו, בתו של מגנטו ונדה, שנודעה בכינויה מכשפת השני, הייתה בעלת היכולת לשנות את המציאות כרצונה. כאשר פעלה כחלק מחבורת גיבורי על בשם "האוונג'רס" כוחותיה גברו, אך יחד עם זאת גם גרמו לה להתמוטטות עצבים, במהלכה תקפה והרגה את חבריה לקבוצה ולבסוף נותרה במצב תרדמת.
מגנטו לקח את ונדה לארמונו המשוקם בג'נושה, שם התקבצו דמויות רבות מכל רחבי יקום מארוול בניסיון לטפל בה, אך כולם נכשלו. התסכול הגובר של מגנטו גרם לקוויקסילבר, בנו ואחיה של ונדה, לבקש ממנה להשתמש בכוחה כדי ליצור עולם בו מגנטו יקבל את אשר רצה - להיות שליט אימפריית מוטאנטים אשר תחלוש על פני העולם. ונדה עשתה כבקשתו ויצרה את העולם כך שאיש לא יזכור את העולם האמיתי. אך המצב הידרדר במהרה לכאוס כאשר המוטאנטית ליילה מילר - בעלת היכולת לגרום לאנשים להזכר בעולם האמיתי, החלה לעורר את גיבורי-העל השונים, ואלו הבינו כי העולם "החדש" הזה הוא תוצאה של עיוות המציאות. הגיבורים האשימו את מגנטו והחליטו להתקיפו במבצרו שבג'נושה. מגנטו, שנפל גם הוא קורבן לעיוות המציאות, הזדעזע משגילה את אשר קרה, שכן עם הרס ג'נושה ויתר על שאיפותיו להשתלט על העולם. משגילה כי היה זה בנו אשר גרם לכך הרג מגנטו את קוויקסילבר לעיני אחותו. ונדה החלה להאשים את אביה כי הוא עדיין מרושע ושכל האשמה נתונה בידי המוטאנטים. לבסוף שינתה את המציאות פעם נוספת ואחרונה - הפעם העולם החדש שנוצר ערער את יסודות עולם הקומיקס של מארוול, שכן מרבית אוכלוסיית המוטאנטים, שהייתה למרכז העלילות השונות עד כה, נשללו מכוחותיהם והפכו לבני אדם "רגילים".
בין אותם מוטאנטים שהפכו בהרף עין לבני אדם רגילים היה מגנטו עצמו. בזאת הגיע לגאולתו, כפי שהובע בפי וולברין, מגיבורי האקס-מן, כאשר הלה מצא את מגנטו - הוא הפך למה ששנא מכל - לאנושי. וולברין הניח למגנטו לחיות במצב זה, בהאמינו כי זהו העונש המתאים ביותר לחטאיו הרבים.
כהשלכות עלילת "בית אם", האנרגיה הקולקטיבית של המוטאנטים שכוחותיהם הופשטו מהם הצטברה לתוך מוטאנט סופג אנרגיה בשם מייקל פוינטר. מגנטו חסר הכוחות מותקף בידי קסורן, חוצן אשר התפתח לישות אנרגטית והתמזג עם פוינטר. קסורן מגלה כי התחזה למגנטו כדי לקבץ יחדיו את המוטאנטים נגד האנושות אך נכשל משום יכולת ההתחזות הפגומה שלו. כתוצאה מכך, הוא התחזה למגנטו והפעיל באופן זמני את כוחותיו בטרם הובס בידי האוונג'רס החדשים ונשלח לכיוון השמש. עקב כך, פוינטר ומגנטו השתחררו מאחיזתו של קסורן. מגנטו נעצר והובל למעצר בידי סוכנות S.H.I.E.L.D. אולם, המסוק אשר נועד להוביל אותו התפוצץ בהמראה ומגנטו השתמש בשארית הכוחות שהעניק לו קסורן כדי להימלט.
תסביך משיח ואומת אקס - החזרת הכוחות וגאולה נוספת
בעקבות אירועי "תסביך משיח", מגנטו מופיע מחדש - לכאורה עם כוחות - ומפעיל מחדש את זקיפי הסנטינל הרובוטיים כדי לתקוף את קבוצת האקס-מן, אשר לא מזמן העבירה את בסיס המבצעים שלה לסן פרנסיסקו. האקס-מן מביסים אותו בקרב, ומתברר כי כוחותיו המוטאנטיים חוקו באופן מלאכותי על ידי שימוש בחליפה טכנולוגית שסיפק לו הוד התפתחותו, וכי התקפתו נועדה לשמש הסחת דעת בעוד הוד הפתחותו גונב חפץ מסתורי כחלק מברית שנכרתה בין השניים. זאת ועוד, הוד התפתחותו ערך במגנטו ניסוי טכנולוגי מסוכן ביותר שהשיב בהצלחה את כוחותיו.
מגנטו מגיע לאוטופיה, אומת המוטאנטים החדשה שנוצרה בידי האקס-מן משרידי אסטרואיד M. הוא מדהים את הקבוצה באומרו להם שהוא מעוניין לעבוד עמם במשותף משום שהצליחו במשימתם להגן על המוטאנטים. מגנטו חושש לגורלם של המוטאנטים, אשר מספרם צנח דרמטית ממיליונים לכמה מאות בעקבות אירועי "בית אם", וסייקלופס מודיע לו שמשיחת המוטאנטים הופ סאמרס חיה וקיימת. מגנטו מקיים את הבטחתו ועוזר לאקס-מן להגן על אוטופיה מפני המפלצות של המוטאנט "טורף אקס". כעת כשהוא חבר מן המניין של הקבוצה, מגנטו עוזר ליצב את האסטרואיד השקוע על פני האוקיינוס השקט. הוא עובד יחד עם נאמור והעם האטלנטי לבנות עמוד תומך לאוטופיה. למרות מאמציו ועל אף שאקסבייר מכיר לו תודה על כך, מגנטו עוזב את הקבוצה לאחר שסייקלופס נוזף עליו שפעל ללא אישורו. במאמץ אחרון כדי להשיג את אמונם בו, מגנטו נכנס למצב מדיטטיבי-קטטוני שאיפשר לו למקד את כוחותיו למרחקים בין-גלקטיים ולהחזיר את הקליע משמיד העולמות חזרה לכדור הארץ, בו הייתה כלואה קיטי פרייד. אולם, שימוש קיצוני זה בכוחותיו גרם לו למתח נפשי רב והשאיר אותו בתרדמת.
מגנטו מקבל הצעה לפתור את סוגיית הימצאותו באי אוטופיה. זאת משום שכלפי העולם החיצון, הוא ידוע כטרוריסט ומהפכן ואין הדבר מתיישב עם ניסיונותיו האחרונים לכפרה. יחצ"נית לענייני מוטאנטים מציעה לו לשנות את צבע חליפתו ללבן כסמל לכך, אך הוא מסרב. בשעה שפורצת בסן פרנסיסקו רעידת אדמה, מגנטו משתמש בכוחותיו כדי ליצב את מבני העיר ולהשקיט את עוצמת הרעידות. בכך הוא מונע נזק נוסף לעיר ומציל עשרות חפים מפשע. כתוצאה מכך, אזרחים מסוימים מחליטים לבוא לקראתו, אך עדיין כמה מהם נזכרים בעברו המרושע ועד כמה הוא מסוכן.
בריאה מחדש, אוונג'רס נגד אקס-מן
יחד עם פעיל שונא מוטאנטים בשם כריסטופר באך, ג'וזף היה מעוניין ללכלך את שמו הטוב של מגנטו ולהחדיר שוב פחד בעולם בשמו. בנוסף, הוא רצה להפוך את המוטאנטים לכוח מסוכן שיש לחשוש מפניו. ג'וזף לעג למגנטו משום שהצטרף לאקס-מן ולמעשה "התרכך", אך מגנטו הגן על עצמו באומרו כי הוא עושה מה שתמיד עשה - נלחם למען הישרדותו של הגזע המוטאנטי. מגנטו חשף מזימה להרוג תומכי אנושות בהפגנה נגד מוטאנטים, והצליח לעצור את המתקפה. הוא הרג את כפיליהם של האקס-מן וגם את כריסטופר באך.
עם בואו של כוח הפניקס לכדור הארץ, מגנטו חובר לצד האקס-מן במלחמתם נגד האוונג'רס, וזאת כדי לשמור על משיחת המוטאנטים הופ סאמרס. כאשר האוונג'רס פלשו לאי אוטופיה, הוא נלחם באיירון מן, אך הובס על ידו לאחר שדעתו הוסחה. בעוד איירון מן גורם לפיצולו של כוח הפניקס, חמשת חברי האקס-מן סייקלופס, אמה פרוסט, נאמור, קולוסוס ומג'יק הופכים לחמשת הפניקסים, שמטרתם לסיים את המלחמות הרבות ולהביא קץ לרעב וחולי בעולם. האוונג'רס ממשיכים ללחום בהם, מתוך אמונה כי חמשת הפניקסים יאבדו שליטה וכוחם יושחת. בשעה שחברי האוונג'רס מתגברים על נאמור, קולוסוס ומג'יק, מתברר כי כוחותיהם עוברים ליתר חברי הפניקסים - סייקלופס ואמה פרוסט. זו האחרונה משליטה שלטון רודני באי אוטופיה, ומגנטו מנסה לדבר עמה בהגיון, אך ללא הועיל. הוא קורא לפרופסור אקס לעזרה. בקרב הסופי נגד הפניקסים, סייקלופס שואב לתוכו את יתרת הכוחות, ומגנטו מאבד את ההכרה. סייקלופס הופך לפניקס האפל והורג את אקסבייר, אך הוא מובס כאשר הופ סאמרס ומכשפת השני, בתו של מגנטו, מפזרות את כוח הפניקס על פני העולם - בכך למעשה מפעילות מחדש את הגן המוטאנטי באנשים.
למרות נסיונותיו לעזור לאקס-מן, מגנטו וצוות ההכחדה מוצאים את עצמם נרדפים בידי רשויות החוק. כשסקוט סאמרס נכלא מרצון בשל פעולותיו כפניקס האפל, הוא מסרב להצעתו של מגנטו להבריח אותו מהכלא, אולם משנה את דעתו לאחר מכן. צוות ההכחדה משחרר אותו, וביחד הם פועלים לחפש אחר המוטאנטים החדשים בעולם שנכלאו בשל הפחד מכוחותיהם החדשים, לעזור להם לשלוט בכוחות אלו ולהצטרף למהפכה שלהם. בזמן שמגנטו וסייקלופס משחררים את אמה פרוסט מהשיירה בה היא מועברת לכלא, השניים מאבדים שליטה בכוחותיהם, ומגלים כי זוהי תופעת לוואי לחשיפתם לכוח הפניקס. הם מנסים לעזור למוטאנט חדש, כאשר חמשת חברי האקס-מן המקוריים מתעמתים מולם, לאחר שהובאו לזמן ההווה בידי חיה.
לאחרונה, מגנטו הגיע לבסיס סודי של סוכנות S.H.I.E.L.D ונכנע, כשהוא מתוודה בפני מריה היל כי בכוונתו לבגוד בסייקלופס משום שזה האחרון הרג את אקסבייר וגם משום שהוא אחראי לאיבוד השליטה בכוחותיו של מגנטו.
כוחות ויכולות
מגנטו הוא אחד מהמוטאנטים החזקים ביותר ביקום של מארוול. הוא מנצל את כוחותיו העצומים ורחבי ההשפעה ביחד עם האינטלקט הגאוני שלו כדי לממש את תוכניותיו ולהתמודד עם יריבים רבים וחזקים, שלעיתים תוקפים אותו כקבוצה. כפי שנובע משמו, מגנטו יכול לשלוט בשדות מגנטיים ולעצב אותם לפי רצונו. הוא שואב כוח מהשדה המגנטי של כדור הארץ, שמגביר את כוחו ואת יכולותיו. באמצעות שליטתו במגנטיות, מגנטו יכול לשלוט במתכות (כולל מתכות שאינן פרומגנטיות), לתמרנן, להזיזן במרחב ולשנות את צורתן. הוא יכול להרים בעזרת כוחותיו מסה אדירה של מתכת. הוא הצליח להרים לאוויר צוללת גרעינית במשקל 30,000 טון ובמספר פעמים גם הזיז אסטרואידים באמצעות כוחותיו. הוא מסוגל גם לתמרן מספר רב של גופים מתכתיים ולבנות מהם מכונות מורכבות. שליטתו בכוחות האלקטרומגנטיים מאפשרת לו לתמרן עצמים גם ברמה המולקולרית ולשלוט בחלקיקי מתכת קטנים ומולקולות שונות. למגנטו יש יכולת גם לשלוט בעצמים לא מתכתיים, אך במידה פחותה בהרבה משליטתו במתכות, ולכן הוא משתמש ביכולת זאת לעיתים רחוקות. במספר חוברות הוא תואר כבעל יכולת להשפיע גם על כוח הכבידה ולייצר חורי תולעת.
מגנטו יכול להשתמש בכוחותיו כדי לרחף באוויר ולעוף ברחבי העולם. בנוסף, הוא יוצר שדות כוח אלקטרומגנטיים המגנים עליו מכל מיני התקפות אנרגיה (כגון מטח קרני אנרגיה וקרני לייזר) וחומר (כגון תחמושת קליעית ופצצות). שדות הכוח שלו כה חזקים עד שהם מסוגלים להגן עליו גם מפני נשק גרעיני, דבר ההופך אותו לכמעט בלתי-פגיע להתקפות רוב בני האדם וחלק מהמוטאנטים עליו. שדות האנרגיה שלו מאפשרים לו גם לשרוד בחלל כאשר הם יוצרים בועה הכולאת בפנים אוויר וחמצן לנשימה.
מגנטו משתמש בשליטתו באנרגיה האלקטרומגנטית כדי לחזק את גופו ולהגביר את יכולותיו המנטליות והפיזיות, כגון זמן התגובה.
בנוסף ליכולותיו המוטנטיות החזקות, מגנטו הוא גם גאון ומוכשר במספר רב של תחומים. הוא מומחה בהנדסה גנטית, פיזיקת חלקיקים, הנדסה ועוד. הוא אסטרטג וטקטיקן מצוין, ובעל הכשרה צבאית בתחומים אלה וכן בקרב מגע. בנוסף, הוא בקיא במספר רב של שפות ולשונות.
סרטי קולנוע
לדמותו של מגנטו בסדרת הסרטים "אקס-מן" של פוקס המאה ה-20 מופיעות שתי גרסאות - אחת צעירה, בגילומו של מייקל פסבנדר, ואחת מבוגרת, בגילומו של איאן מקלן.