cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קייטינג-וור
הספיקות בדבר קיומו
ככל הנראה, הקרניים המזויפות לא נוצרו במכוון כדי לרמות את הזואולוגים, אלא כדי לספק את הביקוש בשוק הקרניים במהלך 1920. מכיוון שהמיתוס סביב הקטינג-וור בפולקלור הקמבודי היה כל כך חזק, כל צייד היה מוכן לשלם הון תועפות עבור קרניים כאלו שיצטרפו לאוסף שלו. לכן, הרפתקנים קמבודיים שניסו למצוא את הקטינג-וור בכל מחיר ולא הצליחו, חשבו במקום זאת ליצור קרניים מזויפות ובכך להרוויח כסף רב מהתרמית. המבנה האחיד של מרבית קרניים, המרווחים של הטבעות בקרן, כמו גם הטווח הגאוגרפי שבו נמצאו, מצביעים על כך שכל הקרניים יוצרו כנראה במקום אחד בקמבודיה על ידי אנשי מקצוע מנוסים, והשכיחות הנמוכה שלהם מראה שאותם אנשים העדיפו לשווק זאת בהיקף נמוך כדי למנוע את גילוי התרמית.
מבצע נחלין
תוצאות הפעולה
בעקבות הפעולה בנחלין חודשה העוינות בין ממשלת בריטניה לישראל.
קייטינג-וור
אחרית דבר
בעקבות הפקפוק ההולך וגובר בקיום המין, הרשימה האדומה של IUCN הובכה מאוד ונאלצה להסיר את המין מהרשימה בשנת 2006, זאת לאחר שהכלילה אותו שלוש פעמים רצופות בספר האדום (1994, 2000 ו-2003). מדענים וזואולוגים רבים הגיעו למסקנה שהקטינג-וור הוא לא יותר ממתיחה מקומית שזכתה לחשיפה עולמית והוליכה שולל את כל הקהילה המדעית בכלל והזואולוגית בפרט, אם כי יש הסוברים (בעיקר קריפטוזואולוגים) שהמין אכן קיים; הללו מביאים לטענתם את העדויות הרבות של תושבים קמבודים על ציד או צפייה במין, כמו גם העדות של ציידי טיגריסים בריטים בתחילת המאה ה-20, בעוד שהשוללים את קיום המין מטילים ספק רב בעדויות הללו. הקטינג-וור הוא אחד משלושת היצורים שזכו לשם מדעי בטרם הוכח קיומם הוודאי לצד המפלצת מלוך נס שקיבלה את השם המדעי "Rhombopteryx nessiteras" והביג פוט שקיבל את השם המדעי "Homo sasquatchus", אולם בניגוד להם, הוא היה היצור היחיד שהממצאים אודותיו נחקרו היטב על ידי הזואולוגים. המחלוקת בדבר קיומו של המין באה לידי ביטוי בכתבי עת יוקרתיים רבים כמו ה־Nature וה־Science, וביקורת רבה הובעה על ארגוני השימור בכלל ו-IUCN בפרט אשר לא היסס לסווג אותו כמין בסכנת הכחדה (EN) במקום כמין חסר נתונים (DD), וכן על הזואולוגים שהולכו שולל בלא לבדוק היטב את הממצאים אודות הקטינג-וור; רבים תמהו כיצד ייתכן ששערורייה כזאת שמתאימה למאה ה-18 או למאה-19 מתרחשת עדיין בשלהי המאה ה-20.
אבשלום גיסין
אבשלום גיסין (1896 - 5 במאי 1921) היה קצין יהודי בצבא הטורקי ומראשוני מגיני פתח תקווה, נרצח במאורעות תרפ"א.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1896 בפתח תקווה, בנו של משה גיסין. למד בבית הספר פיק"א במושבה ופעל שיחליפו את שפת הלימוד הצרפתית בשפה העברית. לאחר סיום לימודיו עבר לגימנסיה העברית ביפו והיה מראשוני תלמידיה, בשנת 1914 נסע לטורקיה ללמוד מדעים צבאיים באקדמיה הצבאית בבירה איסטנבול. סיים את הלימודים בהצטיינות, קיבל דרגת קצונה, וכאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה נשאר כמורה באקדמיה הצבאית בה למד. לאחר המלחמה וכיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים חזר לארץ וארגן צעירים בפתח תקווה להגן על היישוב מפני הערבים. הוא היה בין מייסדי אגודת הספורט המקומית "מכבי" במקום ואת תנועת "הצופים", בשלב מסוים התגורר בדרום הארץ ובירושלים ועסק במדידת קרקעות.
בשנת 1921 כשפרצו מאורעות תרפ"א ולאור האיום של התקפת ערבים על המושבות היהודיות חזר גיסין לפתח תקווה, ולאור ניסיונו וידיעותיו שרכש בבית הספר הצבאי הועמד בעמדת הפיקוד הראשונה יחד עם אברהם שפירא. ב-5 במאי נפתחה ההתקפה הגדולה על פתח תקווה על ידי ערביי הסביבה משבט אבו כישכ, ומגיני המושבה שבפיקודו התבצרו בפרדסים שבמבואותיה והערבים התארגנו בסמוך. עם תחילת הקרב יצא אבשלום מבין הפרדסים לתקוף את הערבים מעמדה נוחה ונפגע מכדורים בראשו ונהרג במקום. הוא הובא לקבורה למחרת היום בבית העלמין סגולה.
הנצחה
שמו של גיסין הונצח ברחוב ראשי בפתח תקווה, באנדרטת יד לגיבורים במתחם יד לבנים בפתח תקווה. כמו כן קבוצת הספורט מכבי פתח תקווה נקראה על שמו.
אריה ליב גרוסנס
הרב יהודה (אריה) ליב גרוסנס (כ"ט באב תרע"ב, 10 באוגוסט 1912 – ג' בניסן תשנ"ו, 23 במרץ 1996) היה ראש בית הדין של ק"ק כנסת ישראל בלונדון.
חייו
בסוף שנות ה-30 עבר לאנגליה. נישא לאסתר בלוך, בתו של צבי אפרים בלוך, מראשי הקהילה היהודית בגייטסהד. לאחר נישואיו היה ממייסדי כולל גייטסהד. לאחר מלחמת העולם השנייה פעל יחד עם הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי לסיוע לניצולי השואה ששהו במחנות העקורים בגרמניה.
בשנת ה'תש"ח (1948) התמנה על ידי הרב יחזקאל אברמסקי כדיין בבית הדין הרבני בלונדון. בשנת ה'תשי"א (1951) עלה הרב אברמסקי לישראל והרב גרוסנס התמנה תחתיו כראש בית הדין. עמד בקשרים הלכתיים עם גדולי הרבנים ובהם הרב משה פיינשטיין. בשנת ה'תשי"ח (1958) פרסם את ספר השו"ת "לב אריה", וקיבל את הסכמתם של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב צבי פסח פרנק. והרב מטשיבין על פי בקשת הרב רפאל ברוך טולדנו נסע לטנג'יר שבמרוקו והקים בה ישיבה לבני המקום.
בשנת ה'תשל"ג (1972) הצטרף לרבנים שיצאו נגד פסקו של הרב שלמה גורן בפרשת האח והאחות.
בשנת ה'תשל"ט (1979) עלה לישראל והתגורר בשכונת בית וגן בירושלים. ייסד ועמד בראש כולל אברכים "קול ירושלים". נפטר בשנת תשנ"ו, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
משפחתו
בין בניו: הרב שמריהו גרוסנס - מרבני ישיבת אור אלחנן (חתנו של הרב אהרן בילוסטוצקי, ראש כולל אוהל תורה), והרב ברוך דב גרוסנס – רב קהילת "יד שאול" ביוהנסבורג. בין חתניו: הרב מרדכי חברוני – שהיה ר"מ בישיבת חברון (בנו של רבי משה חברוני), והרב ישראל ברל – מרבני ישיבת תורה אור.
טינגמיאטורניס
טינגמיאטורניס (שם מדעי: Tingmiatornis) הוא סוג של עוף ימי בן הקבוצה הקדומה אורניתורה, אשר חי באזור הארקטי של נונאווט שבקנדה במשך הקרטיקון העליון שלפני 92 מיליון שנה בגיל הטורון. מאובני סוג זה התגלו במשקעים בעומק 3 מטרים, והם תוארו ב-2016 ומשמעות השם הוא: "Tingmiat" - "בעל כנף" בשפות האינוקטיטוט והסיומת "ornis" לעוף. בסוג נכלל מין אחד - Tingmiatornis arctica, שמשמעות שמו היא: "ארקטית".
לא ידוע הרבה על עוף זה, אך העצמות המעטות נמצאו ובייחוד עצם הזרוע הארוכה שהכילה מפרקים כדוריים. העוף בעל מבנה עצמות מעובות שהזכיר מבנה עצמות של עוף מים כמו צוללן. העוף הגיע לגובה 30–60 סנטימטרים, ובמראהו דמה לעוף הקדום איכתיאורניס שהיה בעל שיניים. עם זאת המבנה שלו היה כבד בהרבה מהאיכתיאורניס ודמה יותר לעופות ים מודרניים כמו צוללן או קורמורן מודרני. לא ברור אם היה יכול לעוף.
לצידו של הטינגמיאטורניס התגלו מינים שונים של זוחלים ימיים כמו אלאסמוזאוריים צעירים, זוחלים מהסדרה הקדומה כוריסטודרה, צבים קדומים, דגי גרם שונים ועוד. באותו זמן האזור הארקטי היה חמים בהרבה, עד 14 צלזיוס בממוצע. טמפרטורה זו התאימה ביותר לקינון והטלת ביצים, אף שלא נמצאו ממצאים של קינים בשטח. העוף היה מסורבל על היבשה ושלה דגים ממי החופים או ממים מליחים.
קרב לונג איילנד
קרב לונג איילנד (באנגלית: Battle of Long Island), הידוע גם כקרב ברוקלין (Battle of Brooklyn) וכקרב ברוקלין הייטס (Battle of Brooklyn Heights), התרחש ב-27 באוגוסט 1776, לאחר שארצות הברית הכריזה על עצמאותה, והיה הקרב הגדול הראשון במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב התנהל בין הצבא הקונטיננטלי של ארצות הברית לבין הצבא הבריטי בצפון אמריקה. הקרב הסתיים בניצחון הצבא הבריטי ופתח את המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי, שהסתיימה לבסוף בהשתלטות בריטית על העיר בעלת החשיבות האסטרטגית, ניו יורק, ובנסיגה מתמשכת של הצבא הקונטיננטלי.
רקע
לאחר נסיגת הבריטים מבוסטון ב-17 במרץ 1776, הוביל גנרל ג'ורג' וושינגטון את הצבא הקונטיננטלי לניו יורק על מנת להגן על הנמל שלה. וושינגטון הבין שעיר הנמל תהיה בסיס מצוין עבור הצי הבריטי במהלך המלחמה ולכן ביצר אותה והמתין להתקפה הבריטית. ביולי נחתו הכוחות הבריטיים, תחת פיקודו של גנרל ויליאם האו, מספר קילומטרים לאורך הנמל ממנהטן עד סטטן איילנד דליל האוכלוסין, שם, במשך חודש וחצי, תוגברו אט-אט על ידי ספינות במפרץ ניו-יורק התחתון, שהביאו לבסוף את סך הכוח שלהם ל-32,000 חיילים. עם שליטתו המוחלטת של הצי הבריטי על הכניסה לנמל, הבין וושינגטון היטב את הקושי בהחזקת העיר. מתוך אמונה שמנהטן תהיה המטרה הראשונה של הבריטים, העביר לשם וושינגטון את רוב כוחותיו.
הקרב
ב-22 באוגוסט נחתו הבריטים בחופי מפרץ גרייבסנד, בדרום מערב מחוז קינגס. לאחר חמישה ימים של המתנה, תקפו הבריטים את עמדות האמריקנים בגואן הייטס. ללא ידיעת האמריקנים, הביא האו את עיקר כוחותיו אל עורף עמדותיהם, ותקף אותם זמן קצר לאחר מכן. האמריקנים נכנסו לפאניקה עקב ההתקפה הפתאומית וספגו הפסדים כבדים, אם כי עמידתם של 400 חיילים ממרילנד מנעה הפסדים גדולים בהרבה. שארית הצבא נסוגה לעבר מתחם ההגנה המרכזי בברוקלין הייטס. הבריטים נערכו למצור, אך בלילה שבין 29 ל-30 באוגוסט פינה וושינגטון את כל כוחותיו למנהטן, ללא אובדן חיי אדם או אספקה.
וושינגטון והצבא הקונטיננטלי נסוגו מניו יורק לחלוטין לאחר עוד כמה תבוסות, ולבסוף נסוגו דרך ניו ג'רזי לפנסילבניה.
מרדכי רבינר
הרב מרדכי רבינר (נפטר ב-6 בדצמבר 1829, י' בכסלו ה'תק"ץ) היה רב לטבי, רבה הראשון של בויסק. מצאצאי רבי מרדכי יפה "בעל הלבושים" ואבי משפחת רבינר.
ביוגרפיה
נולד בסלובודה, פרבר של בויסק שבקורלנד לרב אברהם. אמו הייתה מיוחסת לרבי מרדכי יפה "בעל הלבושים". נישא לבת בויסק ולאחר נישואיו גר אצל חותנו. בשנת ה'תקס"ב, 1802, התמנה כרבה הראשון של בויסק. בתקופה זו התקבל החוק לקביעת שם משפחה, והוא נקרא "רבינר" בשל עיסוקו הרבני. הוא התפרסם כאחד מגדולי רבני קורלנד והדבר ניכר מחלופת מכתביו עם רבנים בני תקופתו, כמו הרב צמח זק"ש רבה של זאגר והרב עזריאל זיו מבירז'.
הוא כיהן כרבה של בויסק במשך כמעט שלושים שנה עד לפטירתו. בנו ר' בנימין בינוש רבינר שהיה אמור לרשת את מקומו ברבנות בויסק, נפטר כחצי שנה לפני פטירת האב.
ספרו "גדולת מרדכי" הודפס כחמישים שנה לאחר פטירתו, בווילנה תרל"ח בידי נכדו הרב דובר רבינר. נספח אליו ספר דרושים בשם "פרשת מרדכי". בנו של דובר צמח רבינר היה הרב האשכנזי הראשי ליהודי בולגריה ומטיף הקהילה הספרדית.
המורה לאנגלית (סרט)
המורה לאנגלית (באנגלית: The Operative) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח בהפקה בינלאומית של ישראל, ארצות הברית, גרמניה וצרפת בבימויו של יובל אדלר. הסרט מבוסס של ספרו של יפתח רייכר-עתיר, "המורה לאנגלית". בסרט משחקים דיאן קרוגר, מרטין פרימן וקס אנבר. בסרט השתתפו גם שחקנים ישראליים כמו רותם קינן, לנה אטינגר, יואב לוי, יוחנן הרסון, גל פרידמן, אוהד קנולר, דורון צברי, לירון לבו, אריה צ'רנר, ולדימיר פרידמן, חנה ג'האן פרוז ויעקב זדה-דניאל. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2019. הוא הופץ ב-2 באוגוסט על ידי "Vertical Entertainment".
תקציר עלילה
הסרט מתחיל בשיחת טלפון שמקבל תומאס (מרטין פרימן) מרייצ'ל (דיאן קרוגר), סוכני מוסד לשעבר, ובה היא אומרת מילות קוד מסוימות. מתברר שרייצ'ל אמרה קוד שנועד לחלץ אותה מאיראן. סיפורם של תומאס ושל רייצ'ל נחשף כאשר תומאס נדרש להעריך את רמת הסיכון שנובעת מרייצ'ל. תומאס הפעיל העבר את רייצ'ל כסוכנת באיראן כדי לעכב את התקדמות קצב פיתוח תוכנית הגרעין במדינה.
נולן רו
נולן רו (נולד ב-1 במרץ 1988) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בנים.
נבחרת לאומית
בשנת 2010 זומן רו לנבחרת צרפת עד גיל 21 בה שותף בשני משחקים וכבש צמד שערים.
יריד סקרבורו (בלדה)
יריד סקרבורו (באנגלית: Scarborough Fair) היא בלדה או שיר עם מסורתי אנגלי.
תיאור היצירה
הבלדה מספרת על בחור צעיר המזמין את המאזין ליצירה לספר לאהובתו לשעבר שאם היא תבצע שורה של מטלות בלתי אפשריות הם ישובו להיות יחד. בין המטלות המוטלות עליה - לתפור חולצה בלי תפרים או למצוא שדה חקלאי בין הים לבין חוף הים.
לעיתים היצירה מבוצעת בצורת דואט (דו-שיח בין הבחור לבחורה) שאז כל אחד מבני הזוג מטיל על בן זוגו מטלות בלתי אפשריות.
לשיר לחן מסורתי אנגלי.
היסטוריה
מילות השיר דומות בצורתן ובנושאן לבלדה הסקוטית אביר בני הלילית (The Elfin Knight) שמקורה בשנת 1670 ואולי אף קודם לכן. בבלדה סקוטית זו מאיים בן לילית כי יחטוף אישה צעירה ויישא אותה לאישה אלא אם כן היא תבצע מטלה בלתי אפשרית כגון - תפירת גלימה מבלי מתפרת, והעלמה משיבה בדרישה משלה - שימצא לה דונם של אדמה חקלאית שנוגעת בחוף הים.
הבלדה הפכה פופולרית והתפשטה ברחבי אנגליה, ובמאה ה-18 מתועדות עשרות גרסאות שלה. השם הנוכחי של הבלדה - המתייחס ליריד סקרבורו - הגדול בירידי אנגליה בימי הביניים - מופיע בתיעוד לראשונה במאה ה-19, וכך גם הפזמון החוזר של הבלדה: "פטרוזיליה, מרווה, רוזמרין וקורנית". בגרסאות קדומות יותר של הבלדה מתואר יריד שוק אחר כגון - שוק ויטינגהאם, שוק ברוויק ואחרים, ויש גרסאות שאינן מזכירות כלל הליכה ליריד.
משמעות הפזמון
עשבי התיבול המופיעים בפזמון החוזר של הבלדה, היו עשבי תיבול נפוצים במטבח האנגלי, ובדומה לעשבי תיבול אחרים, בימי הביניים שייכו להם משמעות סמלית -
השימוש בעשבים בבלדה משמש סמל לניסיון האוהבים להחיות את אהבתם, ולהגיע אל הנישואין על אף הקשיים שהם מטילים אחד על השני. יש הסוברים כי עשבים אלה מעידים על עתיקותה של הבלדה, שכן בתקופת המגפה השחורה באנגליה האמינו כי עשבים אלה מסוגלים למנוע את המגפה.
גרסאות אחרות של הפזמון קיימות, ונעשה בהם שימוש בחריזה זהה: כאשר במקום: נאמר:
הקלטת גרסאות של השיר
השיר הוקלט לראשונה על ידי גורדון הית' ולי פיאנט בשנת 1955, וכן, באותה שנה, על ידי א. ל. לויד באלבום "בלדות אנגליות וסקוטיות פופולריות".
גרסתם של סיימון וגרפונקל
הצמד סיימון וגרפונקל עיבדו את השיר, תוך שהם יוצרים מלודיה של מילותיו, במסגרת אלבומם "שירי עם אנגלים". פול סיימון למד את השיר בשנת 1965 מפי מרטין קארתי. פול סיימון הוסיף לשיר המקורי שורות מתוך "The Side Of A Hill" (הצד של גבעה) שיר אנטי מלחמתי שכתב קודם לכן, ולחלק זה בשיר הוא קרא "Canticle" (כלומר מזמור במובן התנכי). שני השירים מושרים בו זמנית כדואט - כאשר שרים שורה אחת מאחד השירים, ועונים לו בשורה מהשיר השני. השילוב הופיע באלבומם של השניים משנת 1966 שנקרא על שם פזמון השיר "Parsley, Sage, Rosemary, and Thyme", כמו כן השיר מופיע בפסקול הסרט "הבוגר".
באמצעות השיר "The Side Of A Hill" יוצר סיימון דיאלוג בין השיר המסורתי למילותיו הוא, ותוך כדי כך הופך את השיר לשיר מחאה פוליטי כנגד מלחמות. במחאה כנגד המלחמות, הוא מסביר כי אין במלחמות כל תועלת ואין להם כל סיכוי, בדומה למטלות חסרות הסיכוי המופיעות בבלדה, והוא משלב את שורות הבלדה במשפטיו הוא על מנת לתת יתרת תוקף לדברים. כך ניתן לראות בשורות המשולבות במילות הבלדה ומסומנות בסוגריים: השילוב בין שירו של סיימון בבלדה יוצר משפטים חסרי היגיון. לדוגמה: סיימון קושר בין הקצירה במגל בשיר (קצירה חסרת תוחלת שכן המגל עשוי עור) לבין המלחמה. וכן, השורה של שירו, לה משמעות הגיונית "גנרלים פוקדים על חייליהם להרוג, וללחום למען מטרה שמזמן שכחו", כאשר היא מתקשרת למילות הבלדה נוצרים משפטים הגיוניים דקדוקית, אך חסרי משמעות: "גנרלים פוקדים על חייליהם להרוג, ולאסוף את הכל בצרור של אברש, וללחום למען מטרה שמזמן שכחו".
עיבודים מאוחרים
להקת "זמרי המלך" (King's Singers) הקליטו את השיר פעמיים - ב-1971 וב-1993.
ג'סטין הייווארד, סולן המודי בלוז לשעבר הקליט גרסת כיסוי לשיר בתקליטו Classic Blue מ-1989.
תרגומים לעברית
לבלדה קיימת גרסה אמריקנית מהתקופה הקולוניאלית בשם Strawberry Lane במילים ובלחן שונים במקצת. היא תורגמה לעברית על ידי יעקב שבתאי, והושרה על ידי דני ליטני וסנדרה ג'ונסון בשם "בסמטת התותים". התרגום מתחיל במילים: "הלכתי הלוך בסמטת התותים" (As I was walking up Strawberry Lane) ובמקום הפזמון החוזר המאזכר צמחי תבלין הנפוצים באנגלייה, הפזמון החוזר בשיר הוא "כל הוורדים פרחו בחמדה" (Every rose grows merry and fine).
גרסתה של שרה ברייטמן
Scarborough Fair (בעברית: יריד סקרבורו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, La Luna. השיר יצא לאור בינואר 2000, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים איסט וסט רקורדס ואנג'ל רקורדס. הוא מעין גרסת כיסוי של השיר המקורי.
כאשר הופץ ברחבי העולם, צורפו אליו השירים "La Luna" ו-"She Doesn't See Him".
רקע וכתיבה
השיר "Scarborough Fair" בוצע והוקלט מאות פעמים במרוצת השנים, על ידי מוזיקאים שונים ברחבי העולם. בין 1999–2000 הקליטה ברייטמן את אלבום האולפן השביעי שלה, La Luna, במסגרתו החליטה להקליט גרסה משלה ל-"Scarborough Fair". לצד גרסת כיסוי זו, הקליטה מחדש שירים נוספים במסגרת האלבום.
פרק זמן לצאתה, עלתה גרסתה של ברייטמן לספוטיפיי, שם הצליחה לצבור 4 מיליון השמעות.
הצלחה מסחרית
"Scarborough Fair" הפך לשירה המצליח ביותר של ברייטמן באסיה. הוא כבש את פסגות המצעדים ברפובליקה העממית של סין וטאיוואן במשך שבועות רבים. בעקבות הצלחתו הרבה של השיר, הפך האלבום לפופולרי ולמצליח בכל רחבי העולם. ברייטמן הובילה לכך שהשיר צבר פופולריות מחודשת בשוקי המזרח באמצעות העיבוד המוצלח שלה.
ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל
ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: José I de Portugal; 6 ביוני 1714 – 24 בפברואר 1777) היה מלך פורטוגל בין השנים 1750–1777.
ביוגרפיה
בשנת 1750 מת אביו ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל, וז'וזה עלה במקומו לשלטון. ב-1 בנובמבר 1755 בשעה 9:40 בבוקר התחוללה בליסבון רעידת אדמה קשה. הרעידה הייתה אחת הרעידות ההרסניות בהיסטוריה, וכתוצאה ממנה נהרגו בין 60 ל-100 אלף איש (המספר המדויק אינו ידוע). בנוסף, יצרה רעידת האדמה גל צונאמי ושריפות רבות, שגרמו להרס כמעט מוחלט של ליסבון. בעקבות הרעידה הקצינו המתחים הפוליטיים בפורטוגל וחוסלו לחלוטין שאיפותיה הקולוניאליות של המדינה. במזל רב יצאה המשפחה המלכותית ללא פגע. לאחר שהגיעו למיסה בבוקר האירוע, ביקשה אחת מבנותיו לנפוש הרחק מליסבון, וכבקשתה עזבו המלך ואנשי חצרו את העיר. לאחר האסון פיתח ז'וזה פחד משהייה בין קירות, ואנשי חצר המלך שוכנו בקומפלקס ענק של אוהלים וביתנים בגבעות אז'ודה, בפרבריה של ליסבון. הקלאוסטרופוביה של המלך לא דעכה, ורק יום לאחר מותו החלה בתו, מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, בבניית ארמון אז'ודה, באותו מקום בו עמד מחנה האוהלים. בנוסף למלך, שרד גם ראש הממשלה סבשטיאאו דה מלו, המרקיז מפומבל, את הרעידה. דווח כי לאחר הרעש אמר דה מלו "כעת? קברו את המתים והאכילו את החיים", ומיד החל בשיקום והבראת העיר. הוא שלח לעיר כבאים לכיבוי השריפות, והורה על פינוי אלפי הגופות טרם יופצו מחלות. בניגוד לנוהג המקובל ולרצונותיהם של נציגי הכנסייה, גופות רבות הועלו על דוברות ונקברו בים. גרדומים הוקמו במספר נקודות בליסבון כדי למנוע אנדרלמוסיה בעיר ההרוסה, ובעיקר במטרה למנוע מעשי ביזה ברחבי העיר. לפחות 34 אנשים הוצאו להורג. הצבא הפורטוגזי כיתר את העיר לשם עצירת אנשים שיוצאים מהעיר ויכולים לעזור בפינוי ההריסות.
זמן קצר לאחר הרעידה שכרו ראש הממשלה והמלך אדריכלים ומהנדסים, ותוך פחות משנה לאחר מכן הייתה ליסבון נקייה מהריסות ותחת בנייה מסיבית. המלך היה נלהב מבניית עיר חדשה ומתוכננת היטב: כיכרות גדולות ושדרות רחבות היה ה"מוטו" החדש של ליסבון. כשנדרש ראש הממשלה לצורך ברחובות כה רחבים הוא ענה: "יום אחד הם ייחשבו לצרים" (um dia hão-de achá-las estreitas); ואכן, כיום הרחובות הרחבים מועילים במיוחד לאור התחבורה הכבדה בליסבון.
במהלך מלחמת שבע השנים עמדה ממלכת פורטוגל לצידם של בריטניה ופרוסיה, ובעקבות כך פלשה ספרד לפורטוגל בשנת 1762. בריטניה הגבה על כך בשולחה 7,000 חיילים לסיוע לפורטוגל, ובסופו של דבר הצליחו הכוחות הבריטים והפורטוגזיים להדוף את הכוחות הספרדים בחזרה לספרד. בשנת 1763 נחתם חוזה פריז, שהחזיר את המצב לקדמותו.
ב-24 בפברואר 1777 מת ז'וזה הראשון בסינטרה, ובתו מריה הראשונה, מלכת פורטוגל עלתה לשלטון יחד עם בעלה-אחיו פדרו השלישי, מלך פורטוגל.
משפחתו
בשנת 1729 התחתן ז'וזה עם מריאנה ויקטוריה מספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
הנדריק בראואר
הנדריק בְּרָאוּאֶר (הולנדית: Hendrik Brouwer 1581 - 7 באוגוסט 1643) היה מגלה ארצות, אדמירל הולנדי, שכיהן כמנהלן קולוניאלי הן ביפן והן בארצות הודו המזרחית ההולנדית.
סבורים, שבראואר הפליג לראשונה אל הודו המזרחית מטעם "חברת הודו המזרחית ההולנדית" (VOC) בשנת 1606. ב-1610 יצא שוב אל ארצות הודו המזרחית, הפעם כמפקד על שלוש ספינות. במסע זה התווה את נתיב בראואר, המוביל מדרום אפריקה אל יאווה, שהפחית את משך המסע משנה לכ-6 חודשים, הודות לניצול הרוחות המערביות החזקות באזור שבין קווי הרוחב 40° ל-50° דרום. עד אז, הפליגו ההולנדים בנתיב שיט שהעתיקו מן הפורטוגזים דרך חופי אפריקה, מאוריציוס וציילון. בשנת 1617 כבר חייבה VOC את כל ספינותיה להפליג בנתיב של בראואר.
אחרי שהגיע ב-1611 אל איי הודו המזרחית, נשלח ליפן להחליף באופן זמני את יאק ספקס כמנהלן בדג'ימה, מ-28 באוגוסט 1612 עד 6 באוגוסט 1614. במהלך תקופה זו ביקר כנציג הולנד בחצר היפנית באדו. בשנת 1613 נסע לסיאם, ביקור שהניח את היסודות לסחר ההולנדי עם סיאם.
בראשית 1632 היה חבר בנציגות שנשלחה ללונדון לפתור סכסוכים מסחריים בין החברה האנגלית לחברה ההולנדית בהודו. לאחר זאת יצא לאיי הודו, וב-18 באפריל אותה שנה התמנה למושל הכללי של איי הודו המזרחית, כמחליפו של יאק ספקס, משרה בה החזיק עד 1 בינואר 1636. אנתוני ואן דימן היה עוזרו כל התקופה הזאת, ורבים ממסעות החקר שנערכו באוקיינוס השקט בפיקודו של ואן דימן היו בהשראת הצעותיו של בראואר, שאותן העלה על הכתב לפני פרישתו.
הזקן והים
הזקן והים (באנגלית: The Old Man and the Sea) הוא ספר מאת ארנסט המינגוויי המספר את סיפורו של דייג קובני זקן הנאבק להוציא לפועל את הדיג האחרון שלו. כאשר בחכתו נתפס מפרשן ענק, הוא נאבק לשמור עליו. הדייג בספר מייצג את הנאצל באדם, בעוד הדג מייצג את הנאצל בטבע.
על הספר
הספר הוא הנובלה הפופולרית האחרונה של המינגוויי. היא השיבה את הקריירה שלו מכישלון וזיכתה אותו בפרס פוליצר ב-1953 ובפרס נובל לספרות ב-1954. המאבק המתואר בספר מגלם במשמעותו את המאבק בין המין האנושי לבין איתני הטבע או אולי את המאבק של הסופר המינגוויי עצמו בתחיית יצירותיו והמשך קיומן. לכאורה העלילה פשוטה, אולם סיפורים קטנים המרכיבים אותה יוצרים מתח ותורמים לעניין ולרובד של המשמעויות בעלילה.
מספר סרטים הופקו על סמך הספר. המפורסם ביותר הוא משנת 1958, ובו מככבים ספנסר טרייסי ופליפה פאזוס. הסרט עובד על ידי פטר ויארטל ובוים על ידי ג'ון סטארג'ס, הנרי קינג ופרד צינרמן. הסרט זכה בפרס אוסקר בקטגוריית "המוזיקה הטובה ביותר לסרט דרמה או קומדיה", והיה מועמד בקטגוריות "השחקן הטוב ביותר" ו"צילום הצבע הטוב ביותר".
תנועת הצופים של דנמרק
תנועת הצופים של דנמרק מורכבת מכ-10 ארגונים שונים של תנועת הצופים. רובם שייכים לשתי ההתאחדויות הגדולות, אך חלקם ארגוני צופים עצמאיים לחלוטין. בתוך צופי דנמרק נכללים גם ארגוני הצופים של גרינלנד, איי פארו ודרום שלזוויג.
הצופים בדנמרק הוקמו בשנת 1909. צופי דנמרק היו בין הארגונים המייסדים של ארגון תנועת הצופים העולמי וצופות דנמרק היו בין הארגונים המייסדים של אגודת המדריכות והצופות העולמית.
צופות דנמרק מכילות אך ורק בנות, בעוד שבמדינות אחרות גם לבנים מותר להצטרף לתנועת הצופות. נכון לשנת 2003, 22,090 בנות היו חברות בתנועת הצופות של דנמרק.
מועצת צופי דנמרק
בשנת 1920, ארגון הצופים והצופות הדני Det Danske Spejderkorps (DDS) היה אחד הארגונים המייסדים של ארגון הצופים העולמי (שנקרא בזמנו הכנס הבינלאומי של הבוי-סקאוטס). צופי ה-YMCA של דנמרק זכו בחברות עצמאית בארגון העולמי בשנת 1924. בשנת 1961, ועידת הצופים העולמית קבעה כי החברות בארגון הצופים העולמי פתוחה רק לארגון צופים אחד מכל מדינה, החלטה שהובילה להקמת מועצת צופי דנמרק, גוף מטרייה הכולל בתוכו מספר ארגוני צופים שונים בדנמרק בדומה להתאחדות הצופים והצופות בישראל. מועצת צופי דנמרק הוקמה ב-23 באפריל 1962.
ג'מבורי צופי דנמרק
ג'מבורי ארצי של צופי דנמרק התקיים ליד הולסטברו ביולי 2012, בניהול משותף של כל הארגונים החברים במועצת צופי דנמרק וביחד עם המועצה המשותפת של המדריכות הבנות בדנמרק (הארגון המקביל של הצופות). יותר מ-37,000 משתתפים לקחו חלק במחנה הצופים הענק.
ג'מבורי ארצי נוסף של צופי דנמרק מתוכנן להתקיים ביולי 2017 עם כ-40,000 משתתפים, ביניהם גם משלחת ישראלית של תנועת הצופים העבריים עם כ-200 חניכים.
הקליניקה למשפט לטכנולוגיה ולסייבר באוניברסיטת חיפה
המנחה המשפטית של הקליניקה היא עו"ד דלית קן-דרור פלדמן, בהנחייתה האקדמית של פרופסור ניבה אלקין-קורן.
היסטוריה ופעילות
הקליניקה הוקמה על ידי פרופסור ניבה אלקין-קורן ועו"ד דלית קן-דרור פלדמן בשנת 2009, והיא הראשונה מסוגה בישראל. עושה שימוש בדיני הקניין הרוחני ובדינים נוספים כמכשיר להעצמה ולשינוי חברתי בהיבטים שונים של משפט וטכנולוגיה. פועלת באמצעות הפקת ניירות עמדה, ניסוח הצעות חוק, ליווי משפטי של ארגונים ופעילות הסברה בתחומים שונים הנוגעים לקניין רוחני. הקליניקה היא קליניקה שנתית, במסגרתה לומדים הסטודנטים סמינר בנושא קניין רוחני ומידע פתוח בהנחיית פרופסור ניבה אלקין-קורן.
התיאטרון ההונגרי
כאשר נוסד התיאטרון ההונגרי (בהונגרית: Magyar Színház) בבודפשט בשנת 1897, הוא פתח את שעריו כתיאטרון ההונגרי הקבוע השביעי של הבירה (אחרי תיאטרון הטירה – התיאטרון הלאומי – תיאטרון העם בבודה – בית האופרה של בודפשט – תיאטרון קישפלודי באובודה – תיאטרון הקומדיה של בודפשט) בכיכר איזבלה (מסתיו 1964 הכיכר נקראת על שמו של שאנדור הבשי). התיאטרון הפרטי פעל מפתיחתו ב-16 באוקטובר 1897 ועד להלאמתו ב-1948.
מבנה התיאטרון נבנה מחדש מספר פעמים ובאופן משמעותי והוא ממשיך לתפקד גם כיום כתיאטרון במאה ה-21. למרות שמשרד התרבות ההונגרי העניק את השם Magyar Színház למוסד המנוהל שם ברציפות מאז 1966 ושמו שונה שוב רק בשנת 2000, זה לא התיאטרון לשעבר באותו השם, אלא היורש החוקי של התיאטרון הלאומי הראשון של הונגריה.
ההקמה
אמנית התיאטרון הלאומי סידי ראקושי (Rákosi Szidi), אחותו הצעירה של הסופר וחבר הבית העליון ההונגרי ינה ראקושי (Rákosi Jenő) הגישה את בקשתה הראשונה למועצת בירת הונגריה ב-8 בפברואר 1895. לפי זה, ברובע 8 של העיר על גבול רובע 6 ביקשה להקים תיאטרון אזרחי בעלות כרטיסים נמוכה, שהקהל שלו יהיה בעיקר הסוחרים והתעשיינים המשכילים של הבירה, כמו גם הסגל הפקידותי. גם התוכניות יותאמו לצרכים שלהם, הוא רצתה לעלות על הבמה את כל הז'אנרים הדרמטיים מלבד דרמה קלאסית, אבל בעיקר אופרטות ומחזמר. לאחר מכן, למרות העובדה שכבר הייתה לה תמיכה עקרונית של מועצת העיר של בודפשט, חלפו כמעט שלוש שנים בטרם נקבע המיקום המדויק של התיאטרון והוא נבנה. הבניין נרכש בסופו של דבר ללא סיוע העירייה. בעלה של אחות סידי ררקושי קנה את המקרקעין, שהיה בבעלות משפחת ברנאשדר ב-10 בפברואר 1896 תמורת 70,000 פורינט הונגרי. למרות שהאזור לא היה במיקום אידיאלי מבחינת תחבורה, שכן הוא נפל באמצע כיכר שנתחמה בארבעה כבישים ראשיים, ולכן היה רחוק יותר מתחנות כלי התחבורה הרגילים של אז, הם סמכו על הקונספט האמנותי.
מאחר שבניית התיאטרון והקמת העסק דרשו אמצעים כספיים משמעותיים יותר מאלה שעמדו לרשותו של בעל הקרקע החדש, נוסדה חברת מניות בערבון מוגבל להקמה (Magyar Színház Részvénytársaság) ב-14 בספטמבר 1896, ובכך הוא הרחיב את מעגל המייסדים. הון היסוד היה 980,000 פורינט של 56 המניות בערך נקוב של 5,000 פורינט כל אחת שהיווה את הון מניות כולו. מעט מאוד מידע דלף על המייסדים.
נשיא החברה היה בעל הקרקע. איבאן רלה נבחר למנהל ולמנהל האמנותי.
השנים המוקדמות משנת 1897
במהלך סיור התיאטרון הראשון שנערך בשבוע שלפני הפתיחה, הופיעו בנוסף למבקרי התיאטרון של עיתוני בודפשט כמעט כל המחזאים ההונגרים הפעילים ונציגי כל תיאטראות בודפשט (על מנהליהם ופקידיהם). מטעם התיאטרון הלאומי והאופרה הופיעו הנציב הממשלתי קלמן פלוסאר, הבמאי הרוזן אנדור פשטטיץ' והדרמטורג אנטל וראדי. קלמן פורז'ולט הופיע מטעם תיאטרון העם, אישטוואן קגלביץ' מתיאטרון הקומדיה, ז'יגמונד פלד מתיאטרון הקיץ ועוד. האורחים התקבלו בברכה והסתובבו עם הייזם ויו"ר מועצת המנהלים של התיאטרון הבמאי איבאן רלה, המזכיר בלה פיי וחבר הפרלמנט בלה הגדוש שהיה אז בעל המניות העיקרי של התיאטרון. עם זאת, השנה הראשונה של התיאטרון שנחשב אז כממוקם בפרברים לא הייתה מוצלחת למדי. לפיכך, איבאן רלה העביר את הניהול ללאסלו באוטי, שהיה אז רק בן 25. בהתלהבות הנעורים שלו הפך את מוסד האמנות להצלחה. בתחילת המאה, התיאטרון הציג מחזות צרפתיים ואנגלים, כמו גם אופרטות מרהיבות תוך שימוש במאפיינים של האחרונים. עם זאת, כאשר באוטי רצה להחתים את שארי פדאק, (שחקנית הונגרייה מפורסמת מאוד, אשתו השנייה של פרנץ מולנר), דירקטוריון החברה לא ראה אותה כישרונית מספיק. היחסים הידרדרו, מה שהוביל למשבר בדירקטוריון. באוטי התפטר מהניהול ב-20 בינואר 1900. בשנת 1914, התיאטרון נבנה מחדש בעזרת האדריכל לאסלו ואגו. בנוסף למבואה החדשה, המושבים באודיטוריום הוגדלו למעל 1000 מקומות בסידור מחדש חכם. המוסד המחודש הפך בכך לאחד מהתיאטראות המודרניים ביותר בתקופתו.
ממלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הכלכלה והתרבות הוכפפו לאינטרסים של לוחמה בחזיתות. בתקופה זו התמזגה החברה של התיאטרון לתוך מה שנקרה "האיחוד" (Unió Színházüzemi és Színházpító Eszvénytársasásság) - שבמהלך קיומו ניהל שישה תיאטראות נוספים וגם שלושה בתי דירות.
התוכניות רחבות ההיקף של ה"איחוד" התרסקו עד מהרה על ידי שורה של אירועים היסטוריים שליליים שפקדו את המדינה: התבוסה במלחמת העולם, מהפכת החרציות, הרפובליקה הסובייטית ההונגרית של 1919, המלחמה ההונגרית-הרומנית, חוזה טריאנון, השפל הכלכלי והאינפלציה. בתקופה שבין מרץ עד אוגוסט 1919, התיאטראות של "האיחוד" (Unió Rt) הולאמו (יחד עם ציוד התיאטרון העשיר) ו-150,000 כתרים במזומן נגנבו מהקופה ורווחי החברה נפלו. בכל זאת התיאטרון ההונגרי סיים את אותה השנה ברווח, שנבע בעיקר מקבלת תפקידה של שארי פדאק בתיאטרון (שהשתתפה גם בתנועות הפוליטיות של אותה תקופה). ב-1920 המצב הפוליטי של המדינה כבר התייצב, אך הייתה אי ודאות כלכלית גדולה, והחברה ניצלה זאת לרכישת ארבעה תיאטראות נוספים, ואף החלו להקים גם את חברת בתי הקולנוע (Corvin Motion Picture Theatre Co).
בחכירה של החברה לפיתוח תיאטרון
בשנות העשרים חזר התיאטרון לאופרטות - בעיקר צרפתיות מודרניות - אך עם מעט הצלחה. ב-13 ביוני 1929 הפך התיאטרון לקונסורציום. לאחר מכן, ההובלה התחלפה ברצף מהיר. מ-27 ביולי 1929, החברה המשותפת לפיתוח תיאטרון שכרה את התיאטרון, המנהלים הכלליים שלו ג'רג' ראץ, אוטו טורדאי (מקודם טאובר) שבתחילה היה סגנו של ראץ, ועד אוגוסט יוז'ף הגדוש (מקודם ברסלאואר) ועד אוקטובר אוסקר בלומנטל (מנהל אדמיניסטרטיבי) התחילו הפעולות שלהם.
מספטמבר 1929, המנהל האמנותי היה אישטוואן ברודי ועד מהרה היה גם פאל רלה לתקופה קצרה. בשנת 1930 הפקיד המנהל הכללי ג'רג' ראץ הטיל את תפקיד מנהל התיאטרון על אוטו טורדאי לאחר מספר חודשי פעילות ומספטמבר היה ארתור בארדוש המנהל האמנותי של התיאטרון.
ניהול משותף של תיאטראות הונגרי ואנדראשי
בעונת 1932–1933, התחילו את פעילותם והנהגתם המנהלים לשעבר של תיאטרון מרכז העיר, ינה הלטאי (עד 1936) ופאל ברודי, כמו גם מנהל "תיאטרון שדרת אנדראשי" אלמר ורטהיימר. משנת 1938 נקראו התיאטראות ביחד "תיאטרון הונגרי ואנדראשי" (Magyar és Andrássy Színház Kft). הם החתימו את שאנדור הבשי, שפרש מהתיאטרון הלאומי. בהתחלה הם התנסו בהצגות שהובאו מהתיאטראות הקודמים שלהם, ולאחר מכן המשיכו את פעולתם עם כמה הצגות מוצלחות מקוריות משלהם.
התיאטרון חגג 40 שנה להיווסדו ב-29 באוקטובר 1937, בו נשא שאנדור הבשי נאום חגיגי, ולאחר מכן הוצג מחזהו של שייקספיר ריצ'רד השלישי עם ינה טרז' בתפקיד הראשי.
עד אמצע מרץ 1940 הציג התיאטרון מופעי קברט, ולאחר מכן עד תום מלחמת העולם השנייה פעילותו הלכה ודעכה ומנהליה התחלפו ללא הירף.
הבניין
חזית הבניין הייתה לכיוון רחוב דוב, לכיוון הכיכר הקטנה שנוצרה על ידי הבניין, הצדדים האחרים גבלו ברחובות איזבלה, סווטשג (Szövetség) וושלני (Wesselényi).
התיאטרון ההונגרי נבנה תוך כשנה ב-1897. כל שטח מבנה התיאטרון היה 1,260 מ"ר. המייסדים חתמו על חוזה עם אדולף לאנג, אדריכל מבודפשט, להכנת התוכניות ובניית התיאטרון. עלות הבנייה של התיאטרון כולו היא 250 000 פורינט. לאחר מלחמת העולם השנייה, בין התיאטראות של הבירה, המבנה נותר שלם יחסית. האודיטוריום לא היה מחומם במשך זמן רב וב-28 בינואר 1945 פגע מוקש שלא התפוצץ בעליית הגג שמעל תקרת המיתרים.
המנהלים (חלקי)
ב-19 ביוני 1929, הוקם קונסורציום של אמנים להצלת התיאטרון - מנהל אמנותי: דיולה הגדוש.
אורן בליצבלאו
קורות חיים
בליצבלאו נולד וגדל בנהריה. בגיל 6 החל להתאמן בשחייה בקבוצת הפועל נהריה בהדרכתם של אהרון אברהם, איגור סמילנסקי ועדי ולפמן. הוא התאמן עד גיל 17 והשתתף בתחרויות רבות. הוא הצטיין בסגנון חופשי בשחייה למרחקים ארוכים.
באוגוסט 1994 החל לשרת בצבא. בליצבלאו שירת כלוחם בפלוגת חיל ההנדסה של חטיבת הצנחנים. מאוחר יותר, כקצין מודיעין של גדוד חרב (הגדוד הדרוזי). ב-1997 הוא ביצע את עבודת המטה להקמת תשתית איסוף מודיעיני באוגדת עזה באמצעות טכנולוגיות מתקדמות, ומאוחר יותר מונה לקצין המודיעין של החטיבה הדרומית ולקח חלק משמעותי באירועי האינתיפאדה השנייה בתחילת שנת 2000. הוא בעל תואר ראשון בממשל, פוליטיקה ואסטרטגיה ובעל תואר שני בביטחון לאומי ובלוחמה בטרור.
ב-18 בינואר 2005 נפצע בליצבלאו על ידי מחבל מתאבד, במוצב אורחן שברצועת עזה שבסמוך לצומת גוש קטיף, פגיעת הדף קשה באיברים הפנימיים, מלווה בשרפה בכל הגוף, פגיעה בשמיעה ואבדן ראייה. באירוע נהרג עודד שרון, איש שב"כ. כשמונה חודשים החל ללמוד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לאחר שסיים את לימודיו המשיך לשרת עוד 10 שנים במגוון תפקידים באגף המודיעין של צה"ל וסיים את שירותו לאחר 20 שנות שירות באוגוסט 2014.
במאי 2014 זכה באות מופת לשיקום מטעם שר הביטחון.
ביום העצמאות 2015 נבחר בליצבלאו לגיבור ישראלי וקיבל עיטור על ידי הרמטכ״ל גדי איזנקוט.
כיום, מעביר בליצבלאו את הרצאתו האישית ״לא רואה בעיניים״, אשר מגוללת את סיפור חייו, פציעתו, והחזרה לחיים מלאים ופעילים. ובנוסף עוסק בליווי אישי מנטלי במפגשים אישיים ובקבוצות קטנות. תהליך ממוקד שמתאים למי שרוצה לעשות שינוי משמעותי בחייו.
השגים בתחום הספורט
אפריל 2012 - באליפות אירופה בפאראטריאתלון שנערכה באילת זכה בליצבלאו ביחד עם המלווה שלו ומאמנו בעבר, יריב כרמלי, במדליית ארד בפאראטריאתלון בקטגוריית העיוורים
אוקטובר 2012 - סיים במקום שביעי באליפות העולם בקטגוריית העיוורים ביחד עם המלווה רז קרמן.
יוני 2013 - באליפות אירופה בפאראטריאתלון שנערכה באלניה שבטורקיה זכה בליצבלאו ביחד עם המלווה שלו, אור ברגר, במדליית כסף בקטגוריית העיוורים, לאחר שעבר בשחייה - 750 מטר (12:13 דקות), רכיבת אופניים - 20 ק"מ (29:49 דקות), וריצה - 5 ק"מ (21:43 דקות) ובסך הכל סיים בתוצאה של 1.05.08 שעות.
ספטמבר 2013 - באליפות העולם בפאראטריאתלון שנערכה בלונדון שבבריטניה אורן סיים במקום חמישי ביחד עם אור ברגר בתוצאה של 1:16:58 שעות.
מיוני 2014 הוא מתאמן בהדרכתו של אור ברגר.
בספטמבר 2014 זכה במדליית ארד במסגרת סבב הגביע העולמי במדריד.
ב-11 באוקטובר 2014 בתחרות שנערכה במנאוס ברזיל סיים בליצבלאו במקום הראשון בתחרות פאראטריאתלון למרחק ספרינט במסגרת הסבב העולמי. בתחרות זו הוא נעזר ב גלעד רותם.
בינואר 2018 סיים בליצבלאו תחרות חצי איש ברזל שנערכה באילת בליווי של גלעד רותם.
ב-18 באוגוסט 2018 בתחרות איש ברזל שנערכה בעיר קלמר קבע בליצבלאו שיא עולם חדש לעיוורים של 10:51.11 שעות, שיפור ב-12 דקות לשיא הקודם. הוא השתתף בלווי ארז פאלק.
סיפור חייו והישגיו הספורטאים מעוררי ההשראה הפכו אותו למרצה מבוקש וייחודי.
יוני 2019 - זכה במקום שלישי בתחרות פראטריאתלון בסאנקון בצרפת.
פעילות חברתית ועסקית והשגים אישיים
במאי 2009 ארגן בליצבלאו ביחד עם קרנית גולדווסר (אשתו של אהוד גולדווסר, שנחטף ונהרג), בת כתתו בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון, מסע אופניים שכל הכנסותיו הוקדשו לעמותת אתגרים, להקמת מרכז ספורט לילדים בעלי מוגבלויות בצפון.
2010 - יזם, עיצב וייסד נוהל קליטת נכה צה"ל עיוור באגף השיקום משרד הביטחון בפגיעות עיניים.
2010 - הוביל מסע אופניים בניו יורק ללונג איילנד כנציג ארגון נכי צה"ל, בפרויקט משותף עם ארגון Wounded Warrior Project- WWP עם חיילים אמריקאים שנפצעו בעיראק ואפגניסטן.
אוגוסט 2019 – הוביל קמפיין עם חברת BIRD להגברת המודעות, הבטיחות והסכנות הטמונות בשימוש קורקינטים שיתופיים שחוסמים את המדרכות ומונעים מהולכי הרגל להתנייד בחופשיות.
מרץ 2019 - העלה פוסט בפייסבוק העוסק בזכותם של עיוורים להתנייד במוניות עם כלבי נכייה. בעקבות פוסט זה הוביל אורן מהלך עם חברת גט (גט טקסי) וקמפיין משותף להגברת המודעות לזכויות עיוורים הנעזרים בכלבי נכייה לנוע בחופשיות במוניות.
2020 - הוא אחד מ-12 עיוורים מכל העולם שנבחרו להציג את מצלמת אורקם (מצלמה לעיוורים וכבדי ראייה), בקמפיין עולמי בהובלתו של אגדת הכדורגל ליאונל מסי.
חבר בוועד המנהל של עמותת נגישות ישראל ומוביל הטעמת טכנולוגיות לעיוורים, במסגרת תפקיד זה כתבת מאמרים רבים בנושא.
מנחה ומלווה עיוורים בצה"ל בתהליך גיוסם ועד קליטתם ביחידות השונות.
משמש Corporate social responsibility - CSR, בחברת סיגניה ומלמד סייבר בבתי ספר ברחבי הארץ בדגש על פריפריה גיאו-חברתית.
חייו האישיים
בליצבלאו מתגורר עם רעייתו ושתי בנותיו בהרצליה. הוא ייצג את בית הלוחם תל אביב ומתאמן בפאראטריאתלון בהדרכת אור ברגר ובשחייה בהדרכת מיקי חליקה.
כיום, מעביר בליצבלאו את הרצאתו האישית ״לא רואה בעיניים״, אשר מגוללת את סיפור חייו, פציעתו, והחזרה לחיים מלאים ופעילים. אורן ממחיש את משמעותן של תעצומות הנפש בדרך לריפוי, את ההסתגלות לחיים ואת הביטחון הרב שיש לו בכך שכל משבר הוא הזדמנות לצמיחה.
החל ממרץ 2015 עובד בליצבלאו בחברת Sygnia ומוביל את תוכנית התרומה לקהילה בחברת Team8, ובנוסף לכך, מרצה בבתי ספר רבים על חייו.
המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד
עלילת הספר מתרחשת בלונדון. במרכזה אדם עם אישיות כפולה: דוקטור ג'קיל, ג'נטלמן מכובד העוסק במחקר רפואי שיוצא מהנחה שבכל אדם יש צד טוב וצד רע ומחפש תרופות שיעזרו להבין את הרוע במטרה למגר אותו בדרכים רפואיות. ג'קיל מגלה תרופה שמאפשרת לו להדחיק זמנית את הצד הטוב באישיותו של אדם והוא מנסה את התרופה על עצמו.
כאשר הוא בולע את הסם, מראהו משתנה באופן דרסטי והחיה שבו פורצת בדמותו של "מיסטר הייד" – יצור אפל, מעוות ואלים. מרגע שצד זה של אישיותו משתחרר, הוא מתקשה יותר ויותר לשלוט בעצמו ולמנוע מעצמו לקחת את התרופה שוב ושוב. מר הייד נוטה לפרוץ ללא כל התרעה בזמנים בלתי צפויים. בלילות יוצאת דמותו של מר הייד, כשהוא חמוש בתיק רופאים מעור ומחפש קורבנות למעשי רצח. בעוד הייד הפושע מתחמק מהמשטרה, דוקטור ג'קיל מנסה להציל את 'האני הטוב' שלו משליטתו של הייד – בניסיון שנועד מראש לכישלון.
הספר כתוב כסיפור תעלומה, והקורא מגלה ששתי הדמויות הן למעשה אותו אדם רק לקראת סופו. עם זאת, שמות הדמויות הפכו לביטוי שגור המהווה אילוץ עבור העיבודים לספר. אין זה מציאותי כעת לעבד את הסיפור עם שמירה על התעלומה לכל ארכו.
מסרי הספר וכתיבתו
הטיוטה הראשונה של הסיפור חוברה בתוך כשלושה ימים. לאחר מכן עיינה אשתו של סטיבנסון בטיוטה וכתבה את הערותיה בשוליים, כמנהגם. היא טענה כי הסיפור הוא אלגוריה, למרות שנכתב כסיפור עלילתי. סטיבנסון, שהיה מרותק למיטתו באותה עת כתוצאה מדימום, קרא לאשתו ובישר לה ששרף את הטיוטה כדי לאלץ את עצמו לכתוב את הסיפור לגמרי מחדש כאלגוריה, כפי שהיא הציעה.
כתיבת הסיפור מחדש ארכה שלושה עד שישה ימים וסטיבנסון הוסיף ללטש אותו במשך ארבעה עד שישה שבועות נוספים. לויד אוסבורן, בנו החורג של סטיבנסון שהיה בן 15 באותה עת, זוכר שהכתיבה השרתה על אביו עליצות וקדחתנות יוצאת דופן. החוקר ויליאם גריי הציע כי סטיבנסון השתמש בקוקאין בעת שכתב את הסיפור מחדש.
הספר חולק את הרעיונות, החדשניים דאז, של תורת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד. על פי רעיונות אלה יש טוב ורע, תרבותי ופראי בכל אדם ושכל אדם המצליח להתנהג בצורה תרבותית ומכובדת עושה זאת בעזרת הדחקה של דחפים לא תרבותיים. דחפים המשותפים לאדם ולבעלי החיים. כאשר דוקטור ג'קיל המכובד מביע רעיונות אלה בקול רם, סובביו המומים ומאוכזבים מדעותיו עד כדי כך שהדבר מסכן את האירוסין שלו, אולם, המוניטין הרב שהוא צבר בהתנהגות נורמטיבית מכל בחינה אחרת, כולל היותו מלומד, עשיר ואחראי מאפשרים לסובביו להמשיך בקשריהם איתו למרות הבעת דעות אלה.
סרטי קולנוע
הספר עובד לסרטי קולנוע רבים, החשובים שבהם צולמו ב-1932 וב-1941 (בכיכובו של ספנסר טרייסי). נכון למרץ 2010, אתר נטפליקס מציע להשכרה 17 סרטים העוסקים בסיפורו של ד"ר ג'קיל והמילה ג'קיל מופיעה בכותרתם. רב הסרטים האלה קרויים "ד"ר ג'קיל ומר הייד". מרבית הסרטים האלה הם מסוגות המתח, האימה (ד"ר ג'קיל והאחות הייד) או הדרמה. אולם אפשר למצוא ביניהם גם פרודיה וסרט מוזיקלי. בין סרטים אלה מצוי סרט אילם משנת 1920 וסרט אנימציה.
סרטים רבים אחרים כמו הפרופסור המטורף של ג'רי לואיס וחידושו על ידי אדי מרפי, קיבלו השראה מהספר המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד.
יצירות אחרות
הספר עובד גם למחזות רבים ולתסכיתי רדיו ונתן השראה לספרים ומחזות אחרים ולפזמונים.
בשנת 1961 בשבועון לילדים "הארץ שלנו" הופיע בשער האחורי קומיקס בשם "תעלומת האיש הכפול", שכנראה נכתב על ידי פנחס שדה, ובוסס על "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".
גם בסדרת הטלוויזיה המוכרת "עד עצם היום הזה" הופיעו דמויותיהם של דוקטור ג'קיל והייד, שם המקרה תואר באופן שונה בו הרע בסיפור הוא ג'קיל ולמעשה הייד הוא הצד הטוב שבו. כן דמותו של ד"ר ג'קיל מופיעה גם בסדרה פני דרדפול, אולם שם מוצג רק ד"ר ג'קיל, טרם שהחל בתהליך, שהביא ליצירתו של מר הייד. שם הוא מופיע כרופא צעיר ממוצא הודי, בן שנולד מחוץ לנישואים לאב עשיר ומתנכר.
בשנת 1997 עלתה בברודוויי גרסת המחזמר לסיפור. שירי המחזמר נכתבו על ידי פרנק ווילדהורן וסטיב קודן ולזלי בריקוס כתב את המחזה. בתחילת שנות האלפיים יצאה הקלטה של המחזמר על גבי קלטות VHS שבה דייוויד הסלהוף גילם את דוקטור הנרי ג'קיל ואת מר אדוארד הייד.
ב-2007 עלתה לשידור בערוץ BBC 1 הבריטי הסדרה ג'קיל בכיכובו של ג'יימס נסביט, שהיא מעין סיפור המשך מודרני של הספר.
ב-2022 יצאה העונה הראשונה של הסדרה ונסדיי בנטפליקס ובסדרה ונסדיי אדמס נתקלת במשנה צורה ששמו הייד [מפלצת שהיא למעשה אדם משנה צורה].
דמותו של דו-פרצוף קיבלה גם היא השראה מהספר.
שיוט הערים
שיוט הערים הוא שיוט סירות וספינות מפרש תחרותי ועממי, המתקיים לאורך חופי מדינת ישראל, מאז שנת 1939.
השיוט הראשון
ב־25.05.39, חג שבועות, התקיים שיוט הערים הראשון, בין תל- אביב לחיפה. בשיוט השתתפו 3 סירות: "נחשון" ו"ברגר" מתל אביב ו"ויצמן" מחיפה. השיוט לווה ברוח צפונית חזקה ולסירות לקח בין 27–34 שעות להגיע לחיפה. את השיוט נצחה הסירה "נחשון" בפיקודו של מנשה ברוך. בשיוט השתתפו בין היתר, שמואל טנקוס ומוקה לימון (לימים מפקדי חיל הים).
בין היוזמים של השיוט היה זלמן חייקין אשר השתתף בשיוט הראשון כמפקדה של הסירה "ויצמן". (לאחר מותו ב-1944, ממחלת הדבר, המשיך להתקיים השיוט והוקדש לזכרו).
ארגון שיוט הערים
לאורך השנים מספר רב של ארגונים לקחו חלק בארגון ותפעול השיוט.
השיוטים הראשונים אורגנו על ידי הפלוגה הימית של הפועל, ביחד עם החבל הימי לישראל. לאורך השנים אורגן השיוט בשיתוף ארגוני שיט וספורט, מעגנות, עיריות וארגונים שונים.
בשנים האחרונות מאורגן השיוט בהתנדבות מלאה על ידי קהילת שייטי הכרמל אשר לקחה את האחריות על הארגון ממועדון שייטים כרמל אשר נסגר.
הנצחה
לאורך השנים הוקדשו השיוטים למספר אנשים ואף למספר מטרות.
השיוטים הראשונים (החל מן השיוט השני) הוקדשו לזכרו של זיאמה חייקין. מחלוצי הפעולה הימית בהפועל ובישוב. זיאמה אשר השתף בשיוט הראשון והיה ממארגניו נפטר בשנת 1944 בהיותו ימאי בנמל חיפה בעת השתוללה בה מגפת הדבר.
שנים בהן לא התקיים השיוט
שיוט הערים מתקיים כל שנה. עם זאת היו מספר שנים חריגות בהן לא התקיים שיוט הערים:
אנקדוטות משיוטים
לאורך השנים השתתפו מאות ואף אלפי ילדים, נערים ומבוגרים בשיוטים השונים אשר התרחשו לאורך חופי ישראל. לרבים מהם סיפורים מעניינים אותם שיתפו בפורומים שונים, בספרים ובשיחות פנים אל פנים. להלן מספר סיפורים שכאלה.
שיוטים דומים
לאורך השנים התקיימו שיוטים נוספים באותו שם אשר אורגנו על ידי חבל ימי לישראל.
בוימל
בוימל הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מנהרת החידקל
מנהרת החידקל (בטורקית: Dicle Tüneli וגם Bırkleyn Mağaraları) הוא כינויה של מערה הנמצאת כ-90 ק"מ לערך מצפון לדיארבקיר בטורקיה, שדרכה זורם יובלו של החידקל ברקילין (Birkleyn Çay). זהו אתר גאוגרפי וארכאולוגי.
אורכה של המערה הוא 750–800 מטר לערך ורוחבה הוא 100–150 מטר. במשך תקופה ארוכה נחשבה המנהרה כמקור המים העיקרי של החידקל במוצאו, כך האמינו מלכי אשור אשר גילו את המנהרה. בפועל, המקור הראשי הוא המעין הנמצא ליד העיר בינגל, לא רחוק ממנהרת החידקל. ליד המנהרה ישנם שלושה תבליטי סלע מתקופת אשור התיכונה והתקופה הנאו-אשורית, וחמש כתובות. המערה היא חלק ממקבץ של חמש מערות.
תבליט הסלע השמור ביותר הוא של המלך האשורי תגלת-פלאסר הראשון (1115–– 1076 לפנה"ס) מתקופת אשור התיכונה וכן שלמנאסר השלישי (858–824 לפנה"ס) מהתקופה הנאו-אשורית. תבליטי הסלע נחרתו אל תוך קיר מנהרת החידקל. הכתובת של שלמנאסר השלישי שנעשתה ב-825 לפנה"ס באה לידי ביטוי ברצועות דלתות הברונזה של שערי בלאוואת, שמוצגים במוזיאון הבריטי. הגילוי של המקום על ידו היה מאוד חשוב, כי לפני כן הנהר נחשב לאלוהי. מעל המנהרה נמצאת קשת סלע טבעית המחוברת למנהרה על ידי גרם מדרגות שבנו האוררטים. מעל היציאה של המנהרה נמצאות מערות נוספות, בגדולה שבהן, נמצא תבליט נוסף עם כתובת של שלמנאסר השלישי במצב שימור גרוע.
קיומן של הכתובות האלה ידוע מאז 1862. מחקר על הכתובת נעשה ב-1898/99 על ידי C. Lehmann-Haupt ו-W. Belck. המחקר נעשה על הכתובת עצמן, ללא התייחסות להקשר הארכאולוגי של אתרים בסביבה. במשך הזמן נעשו מספר ביקורים מדעיים באתר, אבל גם הם לא עסקו בסביבה. בשנת 2004 יזמה אוניברסיטת מינכן מחקר של הכתובות בהקשר הסביבתי.
גאומטריית חילה
גאומטריית חילה היא תחום בגאומטריה שבו חוקרים מבנים גאומטריים כלליים בגישה קומבינטורית-מופשטת. את מקומן של הנקודות והישרים, המשחקים בגאומטריה בדרך כלל תפקיד מרכזי, תופס בגאומטריית החילה היחס בין נקודות וישרים הקובע איזו נקודה נמצאת על איזה ישר.
מושגי היסוד
קדם-גאומטריה היא קבוצת איברים שלכל אחד מהם טיפוס מוגדר (כגון: "נקודות", "ישרים" ו"מישורים"), עם יחס חילה שהוא יחס רפלקסיבי וסימטרי המוגדר כך שעצמים שונים מאותו טיפוס אינם חלים זה בזה. קבוצה של עצמים החלים זה בזה נקראת דגל; לדוגמה, דגל עשוי להיות מורכב ממישור, ישר במישור ונקודה על הישר; או ממישור ונקודה עליו; וכדומה. דגל שיש בו נציג לכל טיפוס נקרא חדר (chamber). מספר הטיפוסים הוא הדרגה של הקדם-גאומטריה. קדם-גאומטריה היא גאומטריה אם אפשר להשלים כל דגל לחדר. גאומטריה קבוצתית היא גאומטריה עם הטיפוסים (איברים מטיפוס 0 נקראים "נקודות"), שבה איברים A,a חלים זה בזה אם הטיפוס של a קטן משל A וכל נקודה החלה ב-a חלה גם ב-A. בגאומטריה כזו אפשר לראות כל אובייקט כאילו הוא מורכב מקבוצת הנקודות החלות בו, וכך להמיר את יחס החילה בהכלה בין הקבוצות.
מישורים
המישור האפיני והמישור הפרויקטיבי הם מן הדוגמאות הבסיסיות בגאומטריה. הגישה האקסיומטית של גאומטריית חילה מטפלת במקרים אלו באופן הבא. במקום לומר על נקודה וישר שהם "מקיימים את יחס החילה", אומרים שהנקודה נמצאת על הישר, והישר עובר דרך הנקודה.
גאומטריה עם הטיפוסים "נקודה" ו"ישר" נקראת מרחב ליניארי אם דרך כל שתי נקודות x,y עובר ישר יחיד xy, ויש לפחות שתי נקודות על כל ישר ולפחות שני ישרים. קבוצת נקודות במרחב ליניארי היא תת-מרחב אם לכל שתי נקודות x,y בקבוצה, כל הנקודות על הישר xy נמצאות בה. חיתוך כל תת-המרחבים המכילים קבוצת נקודות S הוא תת-המרחב הנוצר על ידי S. תת-המרחב הנוצר על ידי שלוש נקודות x,y,z שאינן על ישר אחד נקרא מישור. מרחב ליניארי נקרא מישור פרויקטיבי אם על כל ישר יש לפחות שלוש נקודות, וכל שני ישרים נפגשים בנקודה. כל מישור פרויקטיבי הוא מישור. מרחב ליניארי המקיים את אקסיומת המקבילים (דרך כל נקודה שאינה על ישר t, עובר ישר יחיד שאינו נחתך עם t) נקרא מישור אפיני. אם יש במישור האפיני A ישר בן שלוש נקודות, אז הוא מישור. המישור האפיני היחיד שאינו מישור הוא בן 4 נקודות.
סילוק ישר אחד ממישור פרויקטיבי מניב מישור אפיני, ולהפך, כל מישור אפיני אפשר לשכן במישור פרויקטיבי על ידי הוספת ישר אחד (המכונה "הישר באינסוף") והרחבה מתאימה של יחס החילה.
מרחבים פרויקטיביים
מושגים אלו ניתנים להכללה לממד גבוה. מרחב פרויקטיבי מוגדר כמרחב ליניארי המקיים את אקסיומת ובלן-יאנג: אם הישרים ab ו-cd נחתכים, אז גם ac ו-bd נחתכים. אם U הוא תת-מרחב של מרחב פרויקטיבי שיש בו לפחות שני ישרים, אז U מרחב פרויקטיבי בעצמו. אם U תת-מרחב של מרחב פרויקטיבי P ו-p נקודה מחוץ לו, אז איחוד הישרים pu (עבור הנקודות u על U) הוא תת-המרחב הנוצר על ידי U ו-p; תת-המרחב הזה נוצר על ידי U וכל נקודה שלו שמחוץ ל-U. מרחב ליניארי הוא מרחב פרויקטיבי אם ורק אם כל מישור שלו הוא מישור פרויקטיבי.
בדומה להגדרות באלגברה ליניארית, המבנה האקסיומטי שתואר עד כה מאפשר להגדיר בסיס של מרחב פרויקטיבי P כקבוצה S שהיא פורשׂת (כלומר S יוצרת את P) ובלתי תלויה (אף תת-קבוצה אמיתית של S אינה פורשת את P). קבוצה היא בסיס אם ורק אם היא פורשת מינימלית, אם ורק אם היא בלתי תלויה מקסימלית. לכל מרחב פרויקטיבי יש בסיס (עובדה זו מצריכה את הלמה של צורן). הבסיסים של מרחב פרויקטיבי P מקיימים את למת ההחלפה של שטייניץ, וכתוצאה מכך לכל הבסיסים אותו גודל - וזהו, על-פי ההגדרה, הממד של P. הממד מקיים את נוסחת הממדים.
בגאומטריה הפרויקטיבית (מממד d) שהוגדרה לעיל יש רק שני טיפוסים: נקודה וישר. מושג הממד מאפשר לספח לה אובייקטים נוספים, מממדים שונים: אם מגדירים את הטיפוס של תת-מרחב להיות הממד שלו, אז אוסף כל תת-המרחבים של P מהווה גאומטריה קבוצתית מדרגה d.
לכל חוג עם חילוק D ולכל מרחב וקטורי שמאלי V מעל D, אפשר לבנות את המרחב הפרויקטיבי באמצעות קואורדינטות הומוגניות, כאשר הנקודות הן המרחבים החד-ממדיים \ Dv והישרים הם המרחבים הדו-ממדיים \ Dv+Dv'. באופן כללי יותר, תת-מרחבים מממד i במובן של גאומטריה פרויקטיבית מתאימים לתת-מרחבים של V מממד i+1 במובן של אלגברה ליניארית. כל מרחב פרויקטיבי שנבנה באופן כזה מקיים את משפט דזרג.
מרחבים אפיניים
יחס הקבלה הוא יחס שקילות על הישרים של מרחב ליניארי, כך שלכל ישר g ולכל נקודה x, יש ישר יחיד הכולל את x ומתייחס ל-g. במרחב ליניארי L עם יחס הקבלה, תת-מרחב U הוא סגור להקבלה אם לכל ישר g ונקודה ב-U, הישר המקביל ל-g דרך הנקודה מוכל כולו ב-U. תת-מרחב של L נקרא תת-מרחב אפיני אם הוא סגור להקבלה. החיתוך של תת-מרחבים אפיניים הוא תת-מרחב אפיני, וכך מוגדר תת-המרחב האפיני הנוצר על ידי קבוצת נקודות S, כחיתוך כל תת-המרחבים האפיניים המכילים אותה.
מרחב אפיני הוא מרחב ליניארי שיש עליו יחס הקבלה, כך שכל תת-מרחב אפיני הנוצר על ידי שלוש נקודות שאינן על ישר אחד, מהווה מישור אפיני. במרחב אפיני שבו יש שלוש נקודות על כל ישר, כל תת-מרחב הוא תת-מרחב אפיני (אבל יש מרחבים אפיניים שבהם שתי נקודות על כל ישר, ושם כל תת-קבוצה של הנקודות מהווה תת-מרחב, וחלק מאלו אינם אפיניים).
תת-מרחב מקסימלי (כזה שבהוספת נקודה אחת הוא יוצר את המרחב כולו) נקרא על-מישור. אם מסירים ממרחב פרויקטיבי את כל הנקודות בעל-מישור, מתקבל מרחב אפיני; וכל מרחב אפיני מתקבל כך, באופן יחיד (עד כדי איזומורפיזם). ההתאמה בין תת-מרחבים אפיניים לתת-מרחבים פרויקטיביים מאפשרת להגדיר במרחב האפיני L ממד. בדומה למקרה הפרויקטיבי, אם מגדירים את הטיפוס של תת-מרחב אפיני להיות הממד שלו, אוסף כל תת-המרחבים של L מהווה גאומטריה קבוצתית מדרגה השווה לממד של L.
כמו במקרה הפרויקטיבי, מרחב ליניארי שכל המישורים בו אפיניים מהווה מרחב אפיני, בתנאי שעל כל ישר יש לפחות ארבע נקודות (משפט Buekenhout).
מורפיזמים
העתקה חד-חד-ערכית ועל מקבוצת הנקודות של מרחב ליניארי לקבוצת הנקודות של מרחב ליניארי נקראת קולינאציה אם היא משרה העתקה (חד-חד-ערכית ועל) בין קבוצות הישרים. קולינאציה מעבירה תת-מרחבים לתת-מרחבים. אם על כל ישר יש לפחות שלוש נקודות, אז קולינאציה שומרת גם על הקבלה, על תת-מרחבים אפיניים, על בסיסים וממדים. מרחבים פרויקטיביים או אפיניים שיש ביניהם קולינאציה הם איזומורפיים. קולינאציה בין מרחבים פרויקטיביים משרה קולינאציה בין מרחבים אפיניים המתקבלים מהם על ידי הסרת על-מישור, ולהפך, קולינאציה בין מרחבים אפיניים משרה קולינאציה בין המרחבים הפרויקטיביים שהם מגדירים.