cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–צרפת
בשנים שבין מלחמות העולם
בשנים שבין מלחמות העולם נותרו שתי המדינות ביחסים ידידותיים. עם זאת, האנטי-אמריקניזם הגיע לצרפת בשנות ה-20 של המאה ה-20, שכן הצרפתים המסורתיים נבהלו מכוחה של הוליווד והזהירו שארצות הברית מייצגת את המודרניזם, דבר המאיים על הערכים הצרפתיים המסורתיים. הזעקה על ההשפעה האמריקאית גברה כעבור כמה עשרות שנים, בשנת 1992, כאשר חברת וולט דיסני פתחה את דיסנילנד פריז. הפופולריות של דיסנילנד פריז בקרב הצרפתים גברה על זו של הלובר, ועד מהרה נאמר כי הקריקטורה האמריקאית האייקונית מיקי מאוס, הפכה מוכרת יותר מאסטריקס בקרב הנוער הצרפתי.
צרפת של וישי (1940-1944)
עם התמוטטותה הפתאומית של צרפת באביב 1940 והקמת צרפת של וישי, חששה ארצות הברית כי הגרמנים יוכלו להשתלט על הצי הצרפתי הגדול ולנצל את המושבות הצרפתיות מחוץ לצרפת ולכן שמרה על יחסים עם צרפת של וישי. בסוף 1942, ארצות הברית ניתקה את יחסיה עם צרפת של וישי לאחר שגרמניה השתלטה על שטחים אשר בשליטת וישי, וממשלת וישי הפכה לממשלת בובות נאצית בפועל.
שחרור צרפת
היחסים בין הנשיא רוזוולט לבין מנהיג צרפת החופשית, שארל דה גול, היה מתוחים, עקב סירובו של דה גול להשתתף בפלישה לנורמנדי ב-יוני 1944. אחרי הפלישה המוצלחת לנורמנדי, האמריקאים ידעו כי זה רק עניין של זמן עד שגרמניה הנאצית תאבד את צרפת כולה ודווייט אייזנהאואר נתן את מילתו לצרפתים כי פריז תשוחרר בידי הצבא הצרפתי של דה גול וכי לאמריקאים אין כל עניין בה. הדיוויזיה הצרפתית המשוריינת השנייה, תחת פיקודו של פיליפ לקלרק, הופקדה על המשימה לשחרור פריז. לקלרק לא כיבד את עמיתיו האמריקאים, וכמו הבריטים הוא חשב שהם חדשים למלחמה. לכן, הוא חשב שהאמריקאים לא יודעים מה הם עושים בשדה הקרב. אחרי עיכוב מסוים, נתן הגנרל האמריקאי ג'ורג' פטון אישור ללקלרק להיכנס לפריז. הצרפתים החלו לשחרר את פריז ממזרח בעוד שהצבא האמריקאי הגיע בפיקודו של פטון הגיע ממערב. בגלל עסקתו של אייזנהאואר עם דה גול, ניתן שחרור פריז עצמה לכוחות הצרפתים. כשדה גול מונה לנשיא צרפת, לאמריקאים ולבריטים לא הייתה ברירה אלא לקבל אותו. אייזנהאואר אפילו בא לפריז כדי לברכו.
1946-1989
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נמשכו שיתופי הפעולה וגם המחלוקות. החובות שנשארו ממלחמת העולם הראשונה והושעו בשנת 1931, הוסדרו מחדש בהסכם בלום-ברנס ב-1946. ארצות הברית מחקה לצרפת חוב של כ-2.8 מיליארד דולר ונתנה לצרפת הלוואה חדשה של כ-650 מיליון דולר. בתמורה, צרפת הציגה תוכנית חומש לשיקום ולפיתוח המדינה.
ארצות הברית סייעה לצרפת להחיות את כלכלתה עם תוכנית מרשל, שבמסגרתה נתנה ארצות הברית כסיוע 2.3 מיליארד דולר.
סה"כ כל המענקים האמריקאים לצרפת בין השנים 1946–1953 הסתכמו בכ-4.9 מיליארד דולר.
המלחמה הקרה
ב-1949, הפכו שתי המדינות לבעלות ברית רשמיות באמצעות האמנה הצפון אטלנטית, שהקימה את הברית הצבאית של נאט"ו. ארצות הברית וצרפת התנגדו לברית המועצות במלחמה הקרה, אך ב-1956, שתי המדינות עברו משבר נוסף כאשר ישראל, בריטניה וצרפת תקפו את מצרים במהלך מבצע קדש וארצות הברית הורתה להם לסגת. המשבר בתעלת סואץהשפיע עמוקות על בריטניה וצרפת: בעוד בריטניה אימצה מדיניות במזרח התיכון הדומה לזו של ארצות הברית, צרפת התרחקה מבעלות בריתה וחיפשה דרך עצמאית.
למרות מתחים מתמשכים בין ממשלת ארצות הברית לממשלת צרפת, הציבור הצרפתי, למעט הקומוניסטים, היה בדרך כלל בעל דעה טובה על ארצות הברית שנתפשה כענק נדיב וכארץ המודרניות.
שארל דה גול
שתי המדינות היו שונות ביחסן למלחמת וייטנאם, בין השאר משום שמנהיגי צרפת היו משוכנעים כי ארצות הברית לא תוכל לנצח במלחמה.
1970-1989
היחסים השתפרו במקצת לאחר שדה גול סיים את תפקידו כנשיא צרפת, ב-1969.
בסך הכל, לארצות הברית היו יחסים טובים יותר עם שאר המעצמות האירופיות הגדולות: בריטניה, גרמניה המערבית ואיטליה. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, שיתפו שתי המדינות פעולה בנושאים בינלאומיים, אם כי היו בין המדינות מחלוקות.
ממשל רייגן עשה ככל יכולתו על מנת למנוע מצרפת וממדינות אירופאיות אחרות לקנות מברית המועצות גז טבעי, באמצעות צינור סיביר-אירופה. ממשלות אירופה, כולל הצרפתים, לא נרתעו והצינור נבנה לבסוף.
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
צרפת תחת הנשיא פרנסואה מיטראן תמכה בקואליציה בהובלת ארצות הברית במלחמת המפרץ ב-1991.
במרץ 2003, התנגדה צרפת יחד עם גרמניה, סין ורוסיה להצעה באו"ם אשר תסמיך פלישה אמריקאית לעיראק שהחלה את מלחמת עיראק. במהלך המלחמה, שר החוץ הצרפתי דומיניק דה וילפן היה מבקר בולט של מדיניותו של הנשיא ג'ורג' בוש בעיראק.
ניסיונות פומביים בארצות הברית להחרים סחורות צרפתיות כנקמה על "העוינות" הצרפתית כלפי ארצות הברית התגלו בסופו של דבר, כחסרי השפעה. זעזוע הדעה האמריקאי כלפי צרפת במהלך ההיערכות לפלישה לעיראק נבע בעיקר מכך שצרפת החליטה שלא להשתתף במלחמה. עם התקדמות המלחמה בעיראק, החלו היחסים בין שתי האומות להשתפר.
בעקבות סוגיות כגון עליית חזבאללה בלבנון, תוכנית הגרעין האיראנית ותהליך השלום הישראלי-פלסטיני שנתקע, קרא בוש לשיראק לעמוד למען השלום ונגד הקיצוניות בפגישתם ב-2006.
ממשלת סרקוזי
היחסים בין צרפת לארצות הברית נעשו ידידותיים יותר לאחר שנבחר ניקולא סרקוזי לנשיא צרפת ב-2007. בהמשך אותה שנה הוא נאם בפני הקונגרס האמריקאי.
ב-2011, היו שתי המדינות חלק מהקואליציה הבינלאומית של נאט"ו שפתחה בהתערבות הצבאית במלחמת האזרחים בלוב.
ממשלת הולנד
ב-2013 השיקה צרפת את מבצע סרוואל, מבצע צבאי גדול לשחרור צפון מאלי מידי מורדים איסלאמיסטים. במבצע ארצות הברית סיפקה לצרפת תמיכה לוגיסטית.
לאחר שהנשיא פרנסואה הולנד הבטיח תמיכה בפעולה צבאית נגד סוריה, מזכיר המדינה ג'ון קרי, כינה את צרפת: "בעלת בריתנו הוותיקה ביותר".
ממשלת מקרון
ב-12 ביולי 2017, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ביקר בצרפת ונפגש עם נשיא צרפת עמנואל מקרון. שני המנהיגים דנו בנושאים כמו המלחמה בטרור ומלחמת האזרחים בסוריה. אך לא דיברו על נושאים שהם בעלי חילוקי דעות עליהם, כגון הסכם האקלים והמסחר.
על פי תחקיר עיתונאי מעמיק, נוצר קרע בין מקרון לטרמפ. מקרון התייאש מטראמפ לאחר שהאחרון פרסם ציוץ על נסיגת ארצות הברית מסוריה, 24 שעות לאחר שטראמפ ומקרון שוחחו על אחריותה של ארצות הברית כלפי אירופה.
במאי 2021 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן באירופה ונפגש גם עם מקרון.
בספטמבר 2021, בפעם הראשונה מאז 1778 השיבה צרפת החזירה את שגרירה מוושינגטון. במקביל החזירה פריז גם את השגריר באוסטרליה. בוטל גם טקס לציון קרב צ'ספיק. הזעם של צרפת נבע מעסקת צוללות בין ארצות הברית לבין אוסטרליה. העסקה, חלק מהקמת AUKUS, ברית חדשה בין ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה לבלימת סין באזור האוקיינוס השקט, גרמה לביטול רכש צוללות מצרפת בעשרות מיליארדי דולרים. בהמשך, מקרון וביידן התחייבו לתקן את היחסים.
גאורגה סאראו
פרופסור סאראו הניח את יסודות החינוך לצוענים ברומניה וכתב ספר הלימוד הראשון לשפה זו בבתי הספר היסודיים, ייסד את הקורס הראשון לרומאני באוניברסיטה ואת המילון הראשון רומני-רומאני ורומאני-רומני.
קורות חיים
גאורגה סאראו נולד בכפר סגארצ'ה - ואלה, במחוז טלאורמן במונטניה, למשפחה רומנית. עד שנת 1983 למד באוניברסיטת בוקרשט לימודי רוסית והונגרית בפקולטה לשפות וספרויות זרות. הוא השתלם בקורסי קיץ בשפה הבולגרית, ספרותה ותרבותה באוניברסיטת וליקו טרנובו בבולגריה (1980) ובשפה ההונגרית, ספרותה ותרבותה באוניברסיטת דברצן (1981). פרט לשפות אלה למד בעצמו ספרדית, רומאני וגרמנית. סאראו גם דובר היטב צרפתית ואנגלית. בעת לימודיו ואחריהם פרסם מחקרים, ביקורות ספרים, תרגומים ומאמרים בכתבי עת מקצועיים.
תחילה עבד סאראו כמורה לרוסית בשני בתי ספר בעיר סאטו מארה, היא סאטמר, בצפון טרנסילבניה, אחר כך כמורה לרוסית ומתרגם מהונגרית, בולגרית ורוסית בבוקרשט. משנת 1990 עבד כיועץ ובהמשך כמפקח מומחה במינהל ליחסים בינלאומיים של משרד החינוך הרומני, בתחום קישרי תרבות עם הונגריה, ספרד, הודו, פורטוגל, אלבניה, וייטנאם, מונגוליה, בולגריה, דרום ומרכז אמריקה. יחד עם זאת הוא המשיך ללמד רוסית בבית הספר מס' 165 בבוקרשט ובין השנים 1991-1994 עבד כמורה לשפת רומאני בבית הספר הנורמלי בבוקרשט.
משנת 1991 משמש סאראו גם בתפקידי ייעוץ במשרד החינוך הרומני במגזר האוכלוסייה הצוענית (רומה) וללימוד השפה רומאני, ומשנת 2006 אחראי לתוכנית החינוכית PHARE המיועדת לצוענים.
מומחה בשפת הרומאני
גאורגה סאראו גדל במחוז טלאורמן במונטניה שבו חיים מספר רב יחסית של צוענים בני הרומה. את שפתם הוא למד לבד מאוחר יותר, בעידוד מוריו, פרופסור גאורגה מיכאילה, חבר באקדמיה הרומנית, פרופסור אמיל וראביה והמרצה יואנה פראוטיאסה. בשנת 1983 בעת חיפושיו אחרי חומר ביבליוגרפי בספריית האקדמיה ראה במקרה ספר אודות הצוענים מאת ז'אן ואייאן, בו מצא גם חלק בן 13 עמודים על דקדוק שפת הרומאני ומילון קטן ממנו למד את השפה. לאחר מכן גילה ספר ישן של בארבו קונסטנטינסקו משנת 1878, "דוגמאות לשפה ולספרות הצוענים ברומניה", שהופיע במהדורה דו-לשונית רומנית ורומאני והתחיל ללמוד ממנו על ידי השוואה בין המילים בשתי השפות. אם היו לו ספקות לגבי מילה מסוימת פנה לצוענים פשוטי עם ברחוב, אל מוכרות פרחים או כנרים עממיים.
גאורגה סאראו השתתף בקורסים נוספים לרוסית במוסקבה בשנת 1990, בשפת רומאני - בקאריא, פינלנד - ב-1991, ברומא ב-1992, בסנגוניס ב-1996, ובקורס לספרדית בחאקה ב-1996. בהמשך הרצה בקורסי הקיץ לשפה רומאני בבסקו בגרמניה ב-1998. סאראו נתן הרצאות רבות בכנסים לאומיים ובינלאומיים בנושא השפה רומאני. הוא סיים עבודת דוקטורט בשפות בנושא "עגת הצוענים (רומה) של הפחחים ברומניה", תחת הדרכתה של פרופ לוצ'יה ואלד מאוניברסיטת בוקרשט. הוא תרגם מספר מחקרי בלשנות וספרי אלף-בית לשפה רומאנס. בין השנים 2001-1997 שימש בעת ובעונה אחת עורך ראשי, סגן עורך ראשי ועורך של כתב העת מפלגת הצוענים רומה, "אסול דה טרפלה" - "Asul de treflă" (אס התלתן) בו פרסם מאמרים רבים על השפה רומאני.
מייסד הוראת שפת הרומאני ברומניה
בשנת 1991 גאורגה סאראו נשלח כיועץ לבית הספר התיכון הפדגוגי בבוקרשט שבו היו מלמדים רומאני. בהיעדר קורס לימוד כתוב, חיבר ספר לכיתות א-ד. החל מאוקטובר 1992 ביוזמתו של פרופסור סאראו ושל החוג למזרחנות נפתח קורס בחירה לשפת הצוענים (רומאני) בפקולטה לשפות וספרויות זרות של אוניברסיטת בוקרשט - הקורס האוניברסיטאי הראשון ברומניה לשפה זו. הקורס מתקיים מאז כל שנה וסראו הוא המחבר של תוכנית הלימודים. בשנה הלימודים האקדמית 1997-1998 עקב מאמציו קמה מחלקה לשפות הודיות (הינדי ורומאני) שבה מלמדים את שתי השפות. ב-2001 סיים המחזור הראשון של 10 בוגרים. בשנת 1998-1999 נוסדה באופן זמני מחלקה לשפה ולספרות רומאני, כמחלקה 'ב' במסגרת הפקולטה לשפות זרות בבוקרשט, תוך שמירת עשרה מקומות למועמדים ממוצא צועני (רומה). מ-1997 הועסק במכרז כמרצה שלא מן המניין לשפה רומאנס ומשנת 2002 כמרצה בכיר.
באפריל 2000 יזם גאורגה סאראו והנהיג ההתמחות בשפה ובספרות רומאני במכללת CREDIS הפתוחה במסגרת אוניברסיטת בוקרשט. ארגן גם קורסים ארציים לשפה רומאני, שיעורים לשפה זו ברדיו ובטלוויזיה, קורסים לשיטת הוראה, אולימפיאדה ארצית לשפה רומאני ועוד.
סאראו קנה לעצמו שם בעולם והוזמן ללמד רומאני באיטליה, צרפת, גרמניה, ובפינלנד. במהלך 15 שנות פעילותו בתחום, הקים סאראו דורות של מורים לשפה רומאנס (460 תלמידיו). הוא ארגן מחדש את דקדוק השפה; ערך שבעה מילונים ו-15 ספרי לימוד ; פרסם שיחון; ספר שירים צוענים אהובים; אוסף כתבי קודש בתרגום רומאנס וערך מחקרים על ארבע העגות העיקריות של השפה רומאני ברומניה:
SipHash
SipHash (קיצור של Short Input Hash) הוא שם כולל למשפחה של פונקציות פסאודו-אקראיות בסגנון ARX, שפותחו ב-2012 על ידי ג'ון פיליפ אמסון ודניאל ברנשטיין. SipHash היא מעין פונקציית גיבוב עם מפתח הממוטבת במיוחד עבור קלט קצר ועוצבה במטרה לתת מענה להתקפות מניעת שירות מסוג Hash Flooding ששטף את הרשת ב-2011.
בניגוד לפונקציית גיבוב כמו SHA-2 הפונקציה SipHash אינה חסינת התנגשויות במובן החזק. כלומר התכונה החזקה ביותר של פונקציית גיבוב קריפטוגרפית היא שיהיה קשה למצוא ערכים כלשהם לא בהכרח בעלי משמעות כלשהי המקיימים H(x)=H(y) כאשר y\ne x. בעוד שהפונקציה SipHash רק מבטיחה שבהינתן קלט x ומפתח סודי k יהיה קשה לנחש את k מתוך פלט הפונקציה או לחלופין יהיה קשה לנחש מידע כלשהו בנוגע לפלט  עבור כל ערך y\ne x, ללא ידיעת מפתח k.
רקע
קוד אימות מסרים (בקיצור MAC) היא פונקציה המקבלת קלט m באורך כלשהו (בדרך כלל ארוך) ומפתח סודי k ומפיקה תג אימות קצר t. תכונתה העיקרית היא שמתקיף המסוגל להשיג עותקים של תגי אימות עבור קלטים שונים (ייתכן אף לפי בחירתו), לא יצליח עם מידע זה לנחש תג אימות עבור כל מסר אחר שטרם ראה את התג שלו. קוד אימות מסרים חשוב מאוד להבטחת אמינות ושלמות תעבורת הרשת ומניעת ניסיונות זדוניים מצד האקרים לשנות ולשבש את המידע למטרות תקיפת מערכת האבטחה. הרעיון הוא שקוד האימות מאפשר לשני הצדדים לוודא שהמידע שעובר ברשת אותנטי, אם חל בו שינוי כלשהו אפילו בסיבית אחת, הדבר יתגלה בהסתברות מאוד גבוהה על ידי פונקציית האימות, במקרה כזה הצדדים מתפטרים מהמידע המשובש ומעבירים הודעת שגיאה מתאימה. לפי מחקרים שנעשו עולה שכשליש מתעבורת האינטרנט כולל חבילות מידע באורך של כחמישים בתים, שליש באורך 256 בתים ושליש כ-1,500 בתים, רבים מהם צריכים אימות. מרבית התקנים הנוכחיים מתמקדים בפונקציות MAC המותאמות לקלט ארוך. יתרה מזו, לרובם אף תקורה גבוהה הנובעת מתהליך הכנה ארוך או ניהול מפתחות מסובך. לדוגמה HMAC מוסיף בין 73 ל-136 בתים למסר מאומת והוא איטי יחסית. זאת משום שהוא אלגוריתם גנרי המסתמך על פונקציית גיבוב, והאחרונה נוקטת בפעולות רבות כדי למנוע התנגשויות, מה שמיותר במקרה זה כי קיים מפתח סודי. אלגוריתמים אחרים כמו VMAC, UMAC או Poly1305 מנצלים צופן בלוקים כמו AES ולמרות היותם יעילים יותר מפני שהם משתמשים בגרסה יותר קלילה של פונקציית גיבוב הנקראת "אוניברסלית", עדיין קיימת תקורה רבה וכן הסתמכות על אלגוריתמים חיצוניים. ב-SipHash נעשה ניסיון להגיע לאותה רמת ביטחון אך בצורה יעילה יותר ללא תקורה מיותרת.
שימושים
SipHash נמצא במימושי תוכנה ושפות תכנות רבים, בהם:
תיאור האלגוריתם
בהינתן קלט m שהוא מחרוזת כלשהי באורך b בתים ומפתח סודי k באורך 16 בתים, תפקיד הפונקציה הוא להחזיר תג אימות באורך 64 סיביות כדלהלן:
1. אתחול. מאתחלים את המצב הפנימי (Internal state) של האלגוריתם בערכים: כאשר k_0 ו-k_1 הם שני החצאים של המפתח k, כל אחד מהם באורך 64 סיביות לפי סדר בתים קטן. לקבועים אילו אין משמעות מתמטית, הם בסך הכול קידוד בבסיס הקסדצימלי של המשפט "some pseudorandomly generated bytes" (ללא רווחים) לפי סדר בתים גדול. כל ערך אחר שונה מאפס טוב ובלבד שיהיה הבדל ניכר בין ערכי v_i. לא נבדק האם אפשר לנצל שלב זה כווקטור אתחול מותאם אישית.
2. כיווץ. תחילה מציגים את b הבתים של הקלט m כמחרוזת המכילה מילים באורך 64 סיביות כל אחת, לפי סדר בתים קטן:, כאשר הבית האחרון במילה האחרונה m_{w-1} מכיל את קידוד אורך הקלט b בבתים מודולו 256. הקלט חייב להכיל לפחות מילה אחת, אם הקלט נמוך ממילה אחת או שאורכו אינו כפולה של מילים באורך 64 סיביות, מרפדים באפסים כנדרש (למעט בית האחרון). לדוגמה אם מחרוזת הקלט היא "01234abcde" (בבסיס הקסדצימלי) אז b=5, w=1 והמילה m_0 מכילה את: מחברים באופן איטרטיבי את כל מילות הקלט m_i עם המצב הפנימי כאשר, על ידי: מבצעים c איטרציות של פונקציית הסבב SipRound (המפורטת בהמשך) ולאחר מכן מבצעים על כל מילות הקלט: 3. סיומת. לאחר עיבוד כל מילות הקלט כמתואר, מבצעים XOR של הקבוע \text{0xff} עם המילה השלישית של המצב הפנימי: ואז מבצעים d איטרציות של פונקציית הסבב SipRound ומחזירים את 64 הסיביות שהן תוצאה של:
פונקציית הסבב SipRound
הטרנספורמציה SipRound המומחשת בתרשים משמאל מבצעת את הפעולות הבאות על המצב הפנימי של האלגוריתם: כאשר הסימן \oplus הוא XOR, הסימן \lll מייצג הזזה מעגלית של סיביות שמאלה, בגבולות מילה באורך 64 סיביות, לפי מספר הפוזיציות המצוין לאחריו. הסימן \boxplus מייצג חיבור מודולו 2^{64}. היסטי ההזזות נבחרו באופן אמפירי, תוך מתן דגש על ערכים המיושרים לגבולות בתים או מילים להאצת ביצועים ומניעת עיכובים בצינור העיבוד.
ביטחון ויעילות
SipHash-c-d כאשר c\ge 2 וכן d\ge 4 אמורה לספק לדעת המפתחים מקסימום ביטחון כפונקציה פסאודו אקראית. הביטחון הגבוה ביותר שניתן להשיג עם כל פונקציית PRF לאימות מסרים. לשימוש רגיל ההמלצה שלהם היא SipHash-2-4 (כלומר שני סבבים של הפונקציה הפנימית ואחריהן ארבעה סבבים של הפונקציה המסיימת) ולשימוש שמרני יותר SipHash-4-8 שהיא איטית פי שניים מהראשונה. מהיבט תאורטי, ביטחון פונקציית PRF סטנדרטית מניח שלמתקיף גישה לפלט הפונקציה על קלטים שנבחרו על ידו באופן אדפטיבי (שזהו המודל המחמיר ביותר), אך הוא אינו רשאי לראות את המפתח, או לצורך הדיון כאן, אין ביכולתו להשיג גישה ל"מפתחות קשורים", "מפתחות ידועים" או "מפתחות נבחרים" (כל אילו מודלים של ביטחון שמניחים שלמתקיף שליטה מסוימת גם אם חלקית ועקיפה על חומר המפתח הסודי). במצב זה ביטחון הפונקציה תלוי באורך המפתח. היות שהמפתח באורך 128 סיביות, אם המתקיף מבצע s שאילתות (ניסיונות אימות) סיכוייו לנחש את המפתח שואפים ל-2^{s-128}. בהנחה שלא קיימת דרך טובה מכוח גס. הביטחון המושג מוגבל גם בגלל אורך הפלט. כלומר כאשר משתמשים ב-SipHash כקוד אימות, אם המתקיף מסוגל לבצע 2^s שאילתות הוא יצליח לזייף תג אימות בהסתברות של 2^{s-64}. חשוב להדגיש ש-SipHash אינה ולא הייתה מיועדת להיות פונקציה חסינת התנגשויות.
SipHash אימצה טכניקות מהפונקציות BLAKE, Skein ו-JH שהיו מועמדות תקן הגיבוב SHA-3 ועלו לגמר. פונקציות הגיבוב המנויות עברו ביקורת מדוקדקת של מומחים והוצהרו נכון להיום כבטוחות ולכן הסתמכות על חלקים מהם מקלה על ניתוח ביטחון האלגוריתם. מבנה הפונקציה הפנימית הוא ARX (קיצור של חיבור/הזזה/XOR) שהוכח כבטוח ונמצא בשימוש צפנים מודרניים כמו Salsa20. מ-Blake נלקחו המינימליות והפשטות מ-Skein נלקח תהליך הערבוב MIX ומ-JH אומץ רעיון טעינת הקלט לפני ואחרי כל בלוק. היתרון הוא שבניגוד לסגנון הספוג של SHA-3, אפשר לספוג חלק מהקלט ללא ירידה בביטחון מקור ראשון (Preimage).
המפתחים מציינים כי האלגוריתם נבדק נוכח מספר גדול של התקפות קריפטואנליטיות מודרניות ונמצא בטוח לטענתם. כוח גס בסיבוכיות של 2^{127} אינו מעשי. ניחוש הזיכרון הפנימי דורש בממוצע d2^{191} פעולות ולכן אינו מעשי. המחברים ניסו התקפות דיפרנציאליות שונות וכן התקפות קריפטוגרפיות אחרות כמו התקפת נקודות שבת וכן התקפת Cube והתקפת Rebound.
בפונקציית הסבב של SipHash יש בסך הכול 14 פעולות על משתנים באורך 64 סיביות. לכן ב-SipHash-2-4 יש בסך הכול 30 פעולות עבור כל שמונה בתים של קלט, 3.75 פעולות פר בית בממוצע. מעבד ארבע ליבות מבזבז כמחזור שעון אחד עבור כל בית של קלט. האלגוריתם נבדק על מספר מעבדים ומערכות הפעלה, הן בתוכנה והן בחומרה והביצועים השוו לפונקציות גיבוב לא קריפטוגרפיות כמו CityHash של גוגל וכן SpookyHash ו-MD5. לפי התוצאות SipHash קרובה בביצועיה לפונקציות הגיבוב המהירות ביותר הקיימות כיום. לצורך השוואה על מעבד Xeon E5620 של אינטל, ליבת Core i7, קלט באורך 8 בתים עובד תוך 92 מחזורי שעון בערך.
הדס עפרת
הדס עפרת (נולד ב-28 בדצמבר 1950) הוא אמן ישראלי בין-תחומי שהחל את דרכו כבובנאי, במאי ומעצב במה, ומשנות ה-90 מתמקד בפרפורמנס, בפיסול ובמיצבי מדיה. הציג תערוכות יחיד במוזיאון ישראל, ירושלים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון חיפה, הגלריה האוניברסיטאית באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית ועוד. כאמן מופע ביצע עשרות מיצגים ופעולות באירועים אמנותיים בארץ ובחו"ל, ובכלל זה מספר יצירות בפסטיבל ישראל. בעבר כתב, עיצב וביים כ-30 הצגות תיאטרון חזותי ותיאטרון בובות למבוגרים וכן עיצב תערוכות וניהל אמנותית פרויקטים בין-תחומיים. כתב ופרסם ספרים אחדים בנושאי אמנות המופע, אמנות ואורבניזם.
זוכה פרס ישראל בתחום אמנות הבמה: תיאטרון ומחול לשנת ה'תשע"ו (2016) וזוכה פרס שר התרבות לאמנות לשנת 2008. פרס הנחלת ידע מטעם המכון הבינלאומי לתיאטרון הבובות (IIM) שרלוויל־מזייר, צרפת (2017).
ביוגרפיה
עפרת נולד בתל אביב בשם הדס פרידלנדר, אחיו של גדעון עפרת. בשנת 1974 סיים לימודי ספרות כללית ופילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. ובשנת 1986 סיים לימודי התמחות בגילוף מסכות תיאטרון נו באוניברסיטת אוסקה ביפן. בשנת 2016 סיים תואר שני (MSc) בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. התזה שלו עסקה בהתערבות אמנותית במרחב הציבורי כפוטנציאל של התחדשות אורבנית.
בין השנים 1979–1983 לימד תיאטרון בובות בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. במשך שני עשורים (1986–2006) לימד עיצוב במה, ופרפורמנס בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. כמו כן הוא לימד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטה העברית, בבית הספר לתיאטרון בובות בחולון, באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים ובטכניון, חיפה. משנת 2020 הוא מלמד במסלול לתואר שני בחינוך ואקולוגיה במכללת דוד ילין בירושלים.
בירושלים ייסד את קבוצת התיאטרון הניסיוני "הקופסה" ובשנת 1980 היה שותף להקמת תיאטרון הקרון ושל הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרוני בובות ושימש כמנהלם. בשנת 1984 הקים את ארגון אונימ"ה (Union Internationale de la Marionnette) בישראל מייסודה של אונסק"ו, ועמד בראשו בעשור הראשון לפעילותו. גולת הכותרת של פעילותו הוא ייסוד בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. עפרת היה מנהלו בין השנים 1986–1993.
בשנים 1998–2003 היה מנכ"ל הזירה הבין-תחומית ובשנת 2008–2011 כיהן כיושב ראש שלה. בשנים 2015-2008 כיהן כיו"ר ארטים, צוות אמנות בין תחומי שהקים את ספריית גן לוינסקי לקהילות זרות ולמבקשי מקלט בתל אביב. משנת 2021 הוא מכהן כיו"ר המינהל הקהילתי גינות העיר בירושלים.
קישורים חיצוניים
פרי עטו:
ספריית ארמון השלום
ספריית ארמון השלום (באנגלית: The Peace Palace Library) היא ספרייה הכוללת אוסף של מחקרים וספרים, המתמחה במשפט הבינלאומי הפומבי. הספרייה ממוקמת בארמון השלום, בעיר האג, הולנד. הספרייה הוקמה כדי לסייע לבית הדין הבינלאומי לצדק.
תיאור
הספרייה היא אחת הספריות הקדומות ביותר המוקדשות לחוק הבינלאומי. המטרה העיקרית שלה היא לתת שירות למוסדות האו"ם הפועלים בארמון השלום, ובהם בית הדין הבינלאומי לצדק, משכן הבוררות הקבוע הבינלאומי ואקדמיית האג למשפט בינלאומי. הספרייה פתוחה לחוקרים ולסטודנטים של המשפט הבינלאומי.
היסטוריה
קרן קרנגי ההולנדית נוסדה ב-1903, על מנת לנהל תרומה כספית של אנדרו קרנגי, שאיפשרה את בניית ארמון השלום. הארמון הושלם בשנת 1913, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
כיום ממומנת קרן קרנגי על ידי משרד החוץ ההולנדי. מאז 1913 הקרן היא הבעלים של ארמון השלום, והקרן מנהלת את ספריית ארמון השלום. הספרייה הוקמה בעקבות התעקשותו של קרנגי כי יהיה בבניין חדר זמין לספרייה משפטית. הספרייה פעלה בארמון השלום עצמו עד 2007, עת הועברה לבניין חדש בחלק האחורי של ארמון השלום, על מנת לפנות מקום בחזית הארמון לבית הדין הבינלאומי לצדק.
אוספים
הספרייה אספה פרסומים בנושא משפט בינלאומי מאז 1913, וכיום הספרייה מחזיקה למעלה ממיליון כותרים. מרבית האוסף מקוטלג בקטלוג המקוון של הספרייה.
המשפט הבינלאומי והמשפט הלאומי
מרבית פרסומי הספרייה עוסקים במשפט בינלאומי, בנושאם כגון: אחריות מדינה, זכויות אדם, המשפט הבינלאומי ההומניטארי, משפט פלילי בינלאומי, החוק של ארגונים בינלאומיים, החוק האירופאי, וכו'. האוסף של הארמון כולל ספרות בנושאים משפט בינלאומי פרטי, משפט מסחרי בינלאומי, דיני פשיטת רגל בינלאומיים, וסדרי דין בינלאומיים. בשנת 2012 החלה הספרייה, והמכון לביטחון סביבתי לאסוף מידע בנושא החוקים המוצעים בנושא אקוסייד. בספרייה גם אוסף ספרים בנושאים של החוקים הלאומיים, בנושאי משפט השוואתי, משפט מנהלי, משפט פלילי ומשפט חוקתי לאומיים מקומיים.
אוספים מיוחדים
בספרייה מספר אוספים מיוחדים ובהם, האוסף הגדול בעולם של כתבי הוגו גרוטיוס, ובהם מהדורה מוקדמת של "על דיני מלחמה ושלום" משנת 1625.
פרסומים
הספרייה מפרסמת מדריכי מחקר, על מנת לאפשר לחוקרים להכיר נושאים שונים של המשפט הבינלאומי.
מארק קמינס
מארק קמינס (באנגלית: Mark Kamins; 13 באפריל 1955 – 14 בפברואר 2013) היה מפיק מוזיקלי, רמיקסר ודי ג'יי אמריקאי המפורסם בזכות פועליו בסצנת הדאנס בניו יורק. הוא ידוע בעיקר בזכות זה שעזר למנף את הקריירה של הזמרת-יוצרת מדונה, ובכך שהביא אותה לסייר רקורדס. בהמשך, הפיק את סינגל הבכורה שלה "Everybody" ב-1982.
חיים וקריירה
קמינס למד בתיכון אליזבת ארווין בניו יורק. הוא גדל עם הפזמונאי בוב ת'יל ג'וניור והם למדו בבית הספר עם מתופף הג'אז דנרדו קולמן  והצלמת איימי ארבוס.
כנער, קמינס עבד בחנות התקליטים, רקורד קונקשיין, שם פגש די ג'יים שונים. הדבר הוביל אותו לעסקו בתחום גם כן. לאחר שקמינס סיים את לימודיו בקולג' ב-1977, הוא נסע ללונדון שם עבדה חברתו דאז בווירג'ין מגה-סטורס. בחנות, הוא פגש מישהו שהציע לו עבודה ביוון. כשחזר לניו יורק, הוא עבד במועדון רוק בשם טרקס.
ב-1979, כריס בלקוול, מייסד איילנד רקורדס, שכר אותו לעשות A&R עבור חברת התקליטים.
מותו
ב-14 בפברואר 2013, קמינס נפטר בגיל 57 לאחר שסבל מאוטם שריר הלב בגוודלחרה, מקסיקו, שם לימד. הוא הותיר אחריו בן.
כומר (סרט)
כומר (באנגלית: Priest) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1994, בבימויה של אנטוניה בירד. התסריט, אותו כתב ג'ימי מק'גוברן, מתמקד בכומר קתולי, החווה משבר באמונה בעת שעליו להתמודד עם שתי בעיות.
תקציר העלילה
האב גרג פילקינגטון (לינוס רואץ'), מונה לאחרונה לכנסיית סנט מרי שבשכונה פנימית בעיר ליברפול. הוא נדהם לגלות כי לאב מת'יו תומאס (טום וילקינסון) מערכת יחסים מינית עם סוכנת-הבית מריה קאריגן (קאתי טייסון). יתר על כן, האב תומאס הוא בעל דעות פוליטיות שמאלניות-רדיקליות, דבר המוביל אותו לכדי התנגשויות והתקוטטויות תכופות עם הבישוף, אשר על אף כל המהומה, בכל זאת מעריך את היכולות שלו.
בעוד האב גרג, בעל אמונות דתיות שמרניות ומסרותיות, סופג עלבונות מצד הכומר המבוגר אשר מתעלם בצורה בוטה מנדר הפרישות, הוא נאבק עם דחפיו המיניים ההומוסקסואליים, אשר מתגברים לאחר שהוא פוגש בגרהאם (רוברט קרלייל) במקום מפגש מקומי המיועד להומואים, והשניים מממשים את יחסיהם בצורה פיזית.
בינתיים, הסטודנטית ליסה אנסוורת' (כריסטין טרמארקו) מתוודה בפני האב גרג כי היא קורבן של התעללות מינית מצד אביה, אשר מאשר את הסיפור שלה. אולם, השניים חשפו את סודם במהלך וידוי, ולפיכך האב גרג נדרש לכבד את קדושת הכפרה הטקסית, ולא לחשוף את דבריו בפני אחרים, על אף העובדה שהנערה סובלת רגשית ופיזית. הוא מנסה להזהיר את אמה, שתשגיח מקרוב על הבת שלה, אך האישה התמימה מאמינה כי הילדה בטוחה כאשר היא נמצאת תחת השגחתו של בעלה. כאשר גברת אנסוורת' מגלה כי בעלה כופה את עצמו על ליסה, ומבינה כי האב גרג ידע על כך, היא מגיעה אל הכנסייה ותוקפת אותו מילולית.
ייסוריו של האב גרג מחמירים, כאשר הוא נעצר על ידי שוטר בעת קיום פעילות מינית עם גרהאם במכונית. לאחר שהוא מודה באשמה ומורשע, הסיפור מתפרסם בעיתונות המקומית והאב גרג איננו מסוגל להתמודד עם קהילתו. הוא עובר לקהילה כפרית מרוחקת, אולם לבסוף האב מת'יו מצליח לשכנע אותו לחזור לכנסיית סנט מרי. השניים עורכים ביחד מיסה, לקול מחאתם של המתנגדים לנוכחותו של האב גרג במקום, והאב מת'יו מגרש אותם מהמקום. האב מת'יו והאב גרג עומדים זה לצד זה, על מנת לחלק לחם לחברי הקהילה שבמקום, אולם אלו בוחרים להתעלם מהאב גרג, ונעמדים כולם בתור ארוך מול האב מת'יו. לבסוף, ליסה ניגשת אל האב גרג והשניים נופלים בוכים, האחד בזרועות השני.
הפקה
הקרנת הבכורה הבינלאומית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, בספטמבר 1994. הסרט עלה לאקרנים ברחבי בריטניה ב-17 במרץ 1995 ובארצות הברית בשבוע שלאחר מכן. בתום סוף השבוע הראשון להקרנתו בארצות הברית, ב-8 אולמות בלבד, הסרט הכניס $113,430. בסופו של דבר, סך ההכנסות ברחבי ארצות-הברית הגיעו ל-$4,165,845.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לפרס באפט"א ע"ש אלכסנדר קורדה עבור הסרט הבריטי הטוב ביותר, אך הפסיד לטובת "חברים לרצח". הוא זכה בפרס "חביב הקהל" בשנת 1994 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, זכה בפרס "הסרט הבריטי החדש" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באדינבורו ב-1994, וכן זכה בפרס טדי ב-1995 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בשנת 1996 לינוס רואץ' היה מועמד לפרס Chlotrudis עבור השחקן הטוב ביותר, אך הפסיד לשון פן (גבר מת מהלך).
נורית אלשטיין
נורית אלשטיין (נולדה ב-2 באפריל 1945) היא משפטנית שכיהנה בתור היועצת המשפטית לכנסת בין השנים 2005 ל-2010.
אלשטיין נולדה בתל אביב, בת לקבלן בניין יליד עיראק ואם ילידת פולין. עם סיום התיכון החלה ללמוד משפטים.
את ההתמחות עשתה בבית המשפט העליון. לאחר מכן שימשה היועצת המשפטית של בזק. מ-1994 עבדה בפרקליטות המדינה, שם שימשה מנהלת המחלקה לענייני עבודה. במסגרת תפקידה ייצגה את המדינה בעתירות חוקתיות בתחום חופש העיסוק וזכות ההתאגדות.
מינויה לתפקיד
בשנת 2005, לקראת סיום תפקידה של היועצת המשפטית לכנסת, אנה שניידר ומעברה לכהונת שופטת בבית משפט השלום, התכנסה הוועדה הציבורית לבחירת היועץ המשפטי לכנסת, הפועלת מכוח חוק הכנסת (היועץ המשפטי לכנסת). הוועדה, בראשות השופט בדימוס גבריאל בך, בחנה כתשעה עשר מועמדים ולבסוף המליצה בפני יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין, על שתי מועמדות: עורכת הדין סיגל קוגוט, היועצת המשפטית לוועדת החוקה, חוק ומשפט ועל אלשטיין.
ריבלין פנה לוועדה בבקשה להרחיב את רשימת המועמדים, בתקווה כי הוועדה תמליץ על פרופ' סוזי נבות, אך בקשתו נדחתה. לאחר שקיבל מכתבי המלצה על אלשטיין מנשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, מהיועץ המשפטי לממשלה מני מזוז ומהשופטת אילה פרוקצ'יה, החליט ריבלין לבחור בה לתפקיד, וב-31 באוקטובר 2005 אישרה ועדת הכנסת את מינויה.
בראיון שהעניק ריבלין סמוך למועד סיום תפקידו כיו"ר הכנסת אמר כי הוא מצטער על שהחליט למנות את אלשטיין לתפקיד וכי "עצמאות הכנסת מחייבת להביא למשרה כזאת אדם שאינו ממשרד המשפטים. זה נכפה על ידי ועדה ציבורית, שלא כל חבריה פעלו בעניין בתום לב".
לאחר המינוי
במהלך כהונת הכנסת השבע עשרה קיבלה יושבת ראש הכנסת דליה איציק מכתב מעמותת אומ"ץ הדורש להדיח את אלשטיין מתפקידה בשל הסיוע שהגישה, לטענתם, לנציב שירות המדינה שמואל הולנדר, שכיהן בוועדת בך, במאבקו נגד ממצאי דו"ח מבקר המדינה. בעמותה הסתמכו על פרסום של העיתונאי יואב יצחק, שטען כי אלשטיין הגיעה למשרד מבקר המדינה יחד עם דוד ליבאי במטרה להסביר מדוע הולנדר לא חרג מהחוק, ובכך חרגה מתפקידה, מפני שאין זה מתפקידה של היועצת המשפטית לכנסת לשמש סנגורית לנציב שירות המדינה.
אלשטיין החליפה כחברה בוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת את היועצת המשפטית הקודמת, שניידר. היא הגיעה למספר מצומצם של ישיבות, שבהן נידון הרעיון למנות נציב אתיקה לכנסת. אלשטיין התנגדה לרעיון, אך דעתה נדחתה על ידי הוועדה.
לאחר סיום תפקידה בייעוץ המשפטי
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
חייה הפרטיים
אלשטיין גרה בירושלים. היא גרושה בפעם השנייה, אם לארבעה ילדים. בן זוגה לשעבר, האדריכל גד עירון, הגיש לפני מספר שנים נגד אלשטיין תלונה במשטרה על ניסיון דקירה, אך התיק נסגר.
פרינה
פרינה (ביוונית: Φρυνη) הייתה הטאירה מפורסמת (קורטזנה או זונת צמרת) ביוון העתיקה במאה הרביעית לפנה"ס. פרינה הייתה ידועה ביופייה, ובכך שהתאימה את המחיר שדרשה מהלקוחות שלה בהתאם לרגש שלה כלפיהם (לקוחות שאהבה במיוחד שילמו פחות), יחד עם זאת היא ידועה בכך שכמעט תמיד דרשה תשלום בגין שירותיה.
קורות חיים
פרינה נולדה בתספיה שבבויאוטיה בשם מנסארטה אולם בשל צבע עורה כונתה "פרינה" משמעו - "קרפדה", והתגוררה מרבית חייה באתונה. במשך חייה הפכה עשירה ביותר, עד שהציעה לשקם את חומות תבאי בשנת 336 לפנה"ס לאחר שאלה נהרסו על ידי אלכסנדר הגדול, בתנאי שעל חומות העיר ייכתב: בשל יופייה הרב שימשה השראה ודיגמנה עבור פסלים רבים, וכן דיגמנה עבור הצייר אפלס שצייר את ונוס עולה מהים.
בשל יופייה אף שימשה השראה לציירים מודרניים כגון ז'אן לאון ג'רום אשר צייר את "Phryné devant l'Areopage" בשנת 1861 וציירים רבים אחרים. מלומדים סבורים כי היא שימשה דוגמנית עבור הפסל אפרודיטה מקינדוס מאת הפסל פרקסיטלס. הפסל הוצב במקדש אפרודיטה בתספיה, כפסל המסמל את האלה.
פרינה הואשמה ונשפטה בטענה כי השתתפה במיסטריות האלאוסיניות, והגן עליה הנואם היפרידס, שהיה אחד ממאהביה. על פי המסופר, כאשר נדמה היה שהיא עומדת להיות מורשעת, הורידה את בגדיה, ולאחר ששופטיה ראו אותה ערומה, הם זיכו אותה (באותה עת האמינו כי יופי מעיד על אלוהות הנמצאת בתוך האדם, ויופייה היה כה רב שהשופטים לא יכלו להאמין שהיא אשמה).
לאחר שמלך לידיאה שהיה מכוער במיוחד רצה את שירותיה, ובשל כיעורו נקבה פרינה במחיר גבוה במיוחד, נאלץ המלך הנואש להסכים למחיר הגבוה בו נקבה ולהכפיל את המיסים בממלכתו על מנת לשלם לה. לעומתו, פרינה נתנה את שירותה לפילוסוף דיוגנס בחינם, מאחר שהעריצה את חוכמתו, וכן נתנה שירותים מוזלים לפילוסוף קסנוקרטס.
מגה-כנסייה
מגה־כנסייה (באנגלית: Megachurch) היא כנסייה בעלת מספר חברים גדול במיוחד, כאשר הרף המקובל הוא השתתפות של מעל 2,000 חברים בסוף שבוע ממוצע. מגה־כנסיות משתייכות בדרך כלל לזרמי הנצרות הפרוטסטנטית ובכללם האוונגליזם. מוביל אותן כומר כריזמטי העומד בראש צוות גדול של אנשי דת ומתנדבים, והן מציעות פעילות חינוכית וחברתית ענפה בכל ימות השבוע. תופעת המגה־כנסיות החלה להתרחב במהירות בסוף המאה ה־20 וכיום ישנן אלפי כנסיות מסוג זה בארצות הברית וברחבי העולם.
היסטוריה
דוגמאות ראשונות לתופעת המגה־כנסיות, הנפקדות על ידי משתתפים רבים בני המקום על בסיס שבועי, אפשר למצוא במאה ה־19. המגה־כנסייה הראשונה, "משכן מטרופוליטן", הוקמה ב־1861 בלונדון והכילה אודיטוריום בן 6,000 מושבים. בשנת 1923 ייסדה איימי סמפל מקפרסון את כנסיית "אנג'לוס טמפל" בלוס אנג'לס, ארצות הברית, הראשונה מסוגה במדינה, עם מבנה מרכזי בעל 5,300 מקומות ישיבה וכיפת בטון בקוטר של 38 מטרים. ביום חנוכתה משכה אליה הכנסייה תשומת לב תקשורתית גדולה והקהל היה רב מלהכיל. דרשותיה של מקפרסון בכנסייה כללו הפקות תיאטרליות, מקהלות מזמרות וניסי ריפוי, וכונו על ידי מגזין הרפר'ס "מופע הבידור הטוב ביותר בעיר".
כיום מהווה תופעת המגה־כנסיות גורם משמעותי בהתפתחות הזרם הפרוטסטנטי בעולם. קיימות כנסיות ענק קתוליות רבות אך הן מתנהלות באופן שונה ואינן נכללות במסגרת המושג.
ביקורת
הכומר הבפטיסטי אל שרפטון התבטא נגדן ב־2005 ומתח ביקורת על עיסוקן ב"מוסר חדר המיטות", עמדות שהשמיעו חלקן נגד הפלות ונישואים של זוגות מאותו המין והתעלמותן מסוגיות של צדק חברתי והעדפה מתקנת.
דוקטרינת השגשוג, או בשורת השגשוג, היא אמונתם של חלק מהפרוטסטנטים שהצלחה כלכלית הוא רצון האל עבורם, וכי האמונה הדתית ותרומה למטרות דתיות תבאנה להגדלת עושרם החומרי. מגה־כנסיות רבות מטיפות לדוקטרינת השגשוג ומתקיימות מתרומות חבריה, המפללים להתברך בעושר בתמורה לכך. עובדה זו גוררת ביקורת מצד הטוענים כי הכמרים המנהיגים אותן מנהלים אורח חיים ראוותני ומתעשרים על גבם של חברי הכנסייה. חלק מהכמרים נוהגים להתלבש בבגדי מעצבים ומחזיקים במכוניות יוקרה ואף במטוסים פרטיים.
ארצות הברית
בשנת 1970 היו רק 10 מגה־כנסיות בארצות הברית; ב־1992 מנה 'מכון הרטפורד לחקר הדת' מעל 350 כאלה, ב־2010 כבר נמנו מעל 1,300, וב־2020 נמנו כ־1,750 מגה־כנסיות, עם השתתפות ממוצעת של כ־4,000 איש. מנתונים אלו עולה כי מספרן של הכנסיות הנכללות בהגדרה זו בארצות הברית גדל פי חמש בשלושים השנים האחרונות. הן מנהלות תקציב שנתי של 5.3 מיליון דולר בממוצע, המורכב רובו ככולו מתרומות של המאמינים הפוקדים אותן. מגה־כנסיות בארצות הברית תוארו על ידי "פורבס" כתאגידים עסקיים, או "מגה־עסקים", והכמרים שבראשן כ"מנכ"לים". הגדולות שבהן מפעילות בתי הוצאה לאור, אולפני הקלטות, מחלקות עיצוב גרפי, תוכניות אירוח יומיות ואף תחנות טלוויזיית לוויין המשודרות בבתי סוהר. כנסיות בארצות הברית פטורות מתשלום מס הכנסה. המדינות עם מספר המגה־כנסיות הרב ביותר הן קליפורניה, טקסס, פלורידה וג'ורג'יה. הידועה שבהן היא כנסיית לייקווד שביוסטון, טקסס, עם ממוצע של 52,000 משתתפים בסוף שבוע ותקציב של 90 מיליון דולר ב־2017. את הכנסייה מנהיג הכומר ג'ואל אוסטין, סופר רב מכר וטלוונגליסט ידוע. אוסטין שיתף בראיון שהוא משנן דרשותיו בעל פה ומאזין להקלטותיו לפני העמידה מול הקהל בן עשרות האלפים.  דרשותיו מתמקדות בעידוד לפעולה חיובית בחייו של המאמין ולשאיפה לשיפור מצבו ורווחתו האישיים. אוסטין מתעלם לרוב מנושאים כמו הפלות ונישואים מאותו המין, כחלק מניסיונה של הנצרות האוונגליסטית להתאים את המסר שלה לדעת הקהל במאה ה־21.
אוסטרליה
אחת מהמגה־כנסיות הידועות ביותר באוסטרליה היא כנסיית הילסונג, שנוסדה בשנת 1983 בסידני והתרחבה מאז עם 80 סניפים ברחבי אוסטרליה והעולם. כמו רבות אחרות, גם הילסונג היא חלק מתנועת הפנטקוסטליזם. הכנסייה פונה לקהל צעיר ומזוהים עמה ידוענים כמו קווין דוראנט, סלינה גומז וג'סטין ביבר, שהוטבל לנצרות בסניפה הניו־יורקי על ידי קארל לנץ, "הכומר של הסלבס". ד"ר אנדרו צ'סנאט, מרצה לדתות מאוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', הסביר כי "הילסונג פונה לשוק נישה של מילניאלס ובני דור האיקס, שהם בעלי נטייה לרוחניות אך מסתייגים מהסגנון המסורתי של רבים מהזרמים הנוצריים הממוסדים" (מוסף כלכליסט, 2019).
הילסונג מפיקה מספר להקות מוזיקה נוצרית מצליחות. ב־2018 נפתח סניף כנסיית הילסונג בתל אביב-יפו.
אפריקה
מגה־כנסיות קיימות ברבות ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה, כולל טנזניה, ניגריה, דרום אפריקה, גאנה, קניה ואוגנדה. המגה־כנסייה הגדולה ביותר ביבשת היא "כיפת התהילה", אשר נחנכה ב־2018 באבוג'ה, בירת ניגריה. היא מכילה 100,000 מקומות ישיבה, יותר מכל אצטדיון ספורט הקיים במדינה זו. על אף המשברים הפוקדים את כלכלת המדינה, מגה־כנסיות משגשגות בניגריה ומספרן בה עולה על 500. הכומר דייוויד אויידפו, לדוגמה, מנהיג מגה־כנסייה מהגדולות במדינה, מחזיק בהון של 150 מיליון דולר. שיטות פעולתן של המגה־כנסיות באפריקה עורר ביקורת רבה והן הואשמו בניצול האוכלוסייה למטרת רווח, בין השאר באמצעות מכירת תרופות פלא יקרות והבטחת שפע והצלחה למאמינים בתמורה לתרומות כספיות.
קוריאה הדרומית
קוריאה הדרומית הייתה ביתן של 5 מתוך 10 המגה־כנסיות הגדולות בעולם בשנת 2007. הגדולה שבהן, "Yoido Full Gospel Church", היא גם הגדולה ביותר בעולם, עם 830,000 חברים רשומים ושבע דרשות בכל יום ראשון, כל אחת מהן עם למעלה ממאה אלף משתתפים. כ־30 אחוזים מאוכלוסיית המדינה הם נוצרים, ומתוכם אחד מעשרה הוטבל בכנסייה זו.
דגל ויקטוריה
דגל ויקטוריה הוא הדגל הרשמי של מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. הדגל הוא נס כחול בריטי שעליו הצלב הדרומי ומעליו כתר אדוארד הקדוש. הכוכבים בצבע לבן, ומספר קצותיהם משתנה מחמישה קצוות לשמונה קצוות. הדגל אומץ רשמית בשנת 1877. נערכו בו מספר שינויים קטנים, האחרון שבהם בשנת 1953.
דגלים קודמים
הדגל הראשון של ויקטוריה אומץ בשנת 1870 - דגל זה אף הוא נס כחול בריטי שעליו הצלב הדרומי. אימוץ הדגל נעשה מאחר שוויקטוריה הייתה המושבה הראשונה של בריטניה לה הייתה ספינת מלחמה, ולכן, בהתאם לחוק ההגנה הימית הקולוניאלי משנת 1865 חייבת הייתה אונייה זו לשאת דגל המבדיל אותה מאוניות אחרות של בריטניה.
דגל זה שונה בשנת 1877 לדגל הנוכחי עם הוספת הכתר האימפריאלי. כתר זה שונה מספר פעמים, הראשונה לאחר עלייתו לשלטון של המלך אדוארד השני - הכתר הקיסרי הוחלף ב"כתר טיודור", והשנייה בשנת 1953 לבקשת המלכה אליזבת השנייה שהכתר הוחלף בכתר אדוארד הקדוש.
נחל כיסן
נחל כיסן הוא נחל אכזב בקצה מדבר הנגב. אורכו כשלושה קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־600 מטרים מעל פני הים, כשני קילומטרים דרומית למנחת ערד. הוא ממשיך מערבה לאורך כשלושה קילומטרים עד שנשפך לנחל קינה בקרבת חורבת עוזה, בגובה 485 מטרים מעל פני הים. נחל קינה זורם דרומה ונשפך בסופו לנחל חימר (הנשפך לבריכות האידוי של ים המלח באזור נווה זוהר).
פרפקט
פְּרֵפֶקְט (בלטינית: praefectus, שמשמעותו היא "עומד בחזית") הוא תואר הניתן בארצות שונות למנהל אדמיניסטרטיבי של אזור או של תחום מוגדר.
תואר הפרפקט מקורו באימפריה הרומית, אף שיש אזכורים למושג גם לפני כן. התואר שימש בתחום האזרחי וגם בתחום הצבאי ומאוחר יותר בתחום האקדמי ובתחום הכנסייתי. התחום בו שולט הפרפקט והאדמיניסטרציה שלו נושאים את השם "פרפקטורה". יש גם פרפקטים חסרי פרפקטורה ויש פרפקטורות ללא פרפקט.
המושלים הרומיים של פרובינקיה יודיאה נשאו בתחילה את התואר פרפקט.
Modchip
Modchip (מכונה בעברית צ'יפ) הוא מעגל משולב קטן אשר בעזרתו ניתן לשנות או לבטל לחלוטין את רוב ההגבלות של קונסולות משחקי הווידאו הפופולריות הקיימות כמו פלייסטיישן 2, אקס בוקס גיימקיוב Wii וכדומה ולשחק במשחקים שהועתקו.
בין השאר הצ'יפ מסוגל לעוקף את אכיפת צופן האזור (region code) של המשחק, לעקוף את הגנות ניהול הזכויות הדיגיטלי (DRM), ואת הבדיקות אם המשחק מקורי או לא במטרה להריץ משחקים אשר יועדו לשווקים אחרים, משחקים שהועתקו, או משחקים שיוצרו באופן פרטי.
הצ'יפים קיימים בעיקר בקונסולות אשר משתמשות בתקליטורי CD או תקליטורי DVD בשל הזמינות שלהם ומחירם הנמוך של המדיות הריקות. בנוסף לקונסולות המשחקים ניתנים להשיג גם צ'יפים אשר עוקפים את אכיפת צופן האזור של הדיוידיים.
מכירה או שימוש בצ'יפים איננה חוקית בחלק מהמדינות, למשל בארצות הברית לפי חוק ה-DMCA. בישראל הצ'יפים נמכרים כיום בחנויות משחקי וידאו רבות כמו גם גרסאות פיראטיות זולות של המשחקים אשר פעולות על הקונסולות רק בעזרת הצ'יפ.
טירת זיגמרינגן
הטירה מתנשאת על צוק מעל נהר הדנובה והוקמה בראשית המאה ה-11.
רוב שטח הטירה נהרס בשריפה שהתרחשה בשנת 1893, וכיום נשתמרו רק המגדלים של הטירה המקורית.
באוגוסט 1944, כשהתקרבו כוחות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה לכבוש את צרפת, גלתה הנהגת משטר וישי, ובכללם פיליפ פטן מהמדינה, וקבעה את מקום מושבה בטירת זיגמרינגן. הטירה נכבשה לבסוף על ידי בעלות הברית באפריל 1945.
כיום הטירה נמצאת תחת בעלות פרטית, ופתוחה לסיורים מאורגנים בלבד.
שטוטגרט (כדורגל)
מועדון ספורט שטוטגרט (בגרמנית: VfB Stuttgart) הוא מועדון ספורט גרמני מהעיר שטוטגרט. המועדון ידוע בשל קבוצת הכדורגל שלו, המשחקת בבונדסליגה. האצטדיון הביתי של שטוטגרט הוא המרצדס-בנץ ארנה המסוגל לקלוט 60,441 צופים במשחק. הוא נבנה בשנת 1933 ועבר מספר מתיחות פנים עד היום.
היסטוריה
קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-9 בספטמבר 1904 כאיחוד הקבוצות "Stuttgarter FV" ו-"Kronen-Club Cannstatt", אם כי המועדון נוסד ב-1893 כקבוצת רוגבי בלבד. ב-1906 התחילה לשחק בליגות הגרמניות.
בגביע אירופה למחזיקות גביע הגיעה שטוטגרט ב-1998 לגמר והפסידה לקבוצת צ'לסי. שטוטגרט הגיעה פעם אחת לגמר גביע אופ"א בשנת 1989. בשנת 2000 וב-2002 זכתה באינטרטוטו.
שטוטגרט שיחקה 3 פעמים בליגת האלופות, בעונת 2003/2004 העפילה לשמינית הגמר בעונת הבכורה במפעל ונוצחה 0–1 על ידי צ'לסי, בעונת 2007/2008 לא עברה את שלב הבתים, ובעונת 2009/2010 העפילה גם כן לליגת האלופות, עברה את שלב הבתים אך הפסידה לקבוצת ברצלונה בשמינית הגמר בתוצאה 1–5. בעונת 2012/2013 הקבוצה הגיעה לשמינית גמר הליגה האירופית והפסידה לקבוצת לאציו.
בתום עונת 2015/16 נשרה שטוטגרט אל הבונדסליגה השנייה לאחר 39 שנים רצופות בבונדסליגה. בעונת 2016/17 העפילה שטוטגרט בחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת מהמקום הראשון. בעונת 2018/19 נשרה שוב שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-16 והפסידה בשערי חוץ לאוניון ברלין במשחק הפלייאוף שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה וירשה את מקומה של שטוטגרט. לאחר עונה אחת בלבד שבה שטוטגרט לבונדסליגה לאחר שסיימה במקום השני בבונדסליגה השנייה בעונת 2019/2020.את העונה הבאה היא סיימה במקום התשיעי בבונדסליגה.
סגל נוכחי
נכון ל-29 בספטמבר 2022
(קפטן שני)
(בהשאלה מראן) (בהשאלה מספורטינג ליסבון)
מספר קטלן
מספר קָטָלָן (Catalan) הוא מספר טבעי שמופיע בבעיות ספירה שונות בקומבינטוריקה. מספר קטלן ה-\ n-י מוגדר על ידי מקדם בינומי באופן הבא:
מספרי קטלן הראשונים עבור  הם:
כל מספרי קטלן הם שלמים כיוון ש-, והמקדם הבינומי הוא תמיד שלם.
מספר ביטויי הסוגריים
Cn הוא מספר הדרכים השונות לשים סוגריים על n + 1 גורמים שונים. לדוגמה, כאשר n=3, יש 5 דרכים שונות לשים סוגריים על 4 גורמים: a(b(cd)), a((bc)d), (ab)(cd), (a(bc))d, ((ab)c)d. ביטויים כאלה ניתן לייצג באופן טבעי על ידי עצים בינאריים מסודרים עם שורש, כך ש-Cn סופר גם את מספר העצים הללו עם n + 1 עלים.
מסלולים בריבוע
כאמור Cn הוא גם מספר המסלולים הקצרים ביותר מהפינה השמאלית תחתונה לפינה הימנית עליונה בסריג n \times n שאינם עולים מעל לאלכסון:
ספירת שילושים (טריאנגולציות)
Cn הוא מספר הטריאנגולציות של מצולע קמור בן n+2 צלעות (חלוקות של המצולע למשולשים).
מיון מחסנית
תמורה ניתנת למיון-מחסנית אם ורק אם היא נמנעת מן התבנית 231 (כלומר, אין בה שלושה ערכים a,b,c, בסדר זה, המקיימים c<a<b). לכן מספר התמורות הנמנעות מן התבנית 231 הוא מספר קטלן. מתברר שלכל תמורה s על שלושה איברים, מספר התמורות באורך n הנמנעות מ-s הוא מספר קטלן ה-n-י.
נוסחת נסיגה וביטוי אסימפטוטי
את מספר קטלן ניתן לבטא גם בעזרת נוסחת נסיגה:
דבר זה נובע מן העובדה שכל מילת דיק w באורך גדול או שווה ל-2 ניתן לכתוב בצורה יחידה באופן הבא:
כאשר w1 and w2 הן מילות דיק (ייתכן שריקות).
הפונקציה היוצרת של מספרי קטלן מוגדרת כ:
ובהצבת נוסחת הנסיגה לעיל אנו רואים כי:
לכן -
אסימפטוטית, מספרי קטלן גדלים בצורה הבאה:
היסטוריה
סדרת מספרי קטלן תוארה לראשונה במאה ה-18 על ידי לאונרד אוילר, אשר התעניין במספר הדרכים השונות לחלק מצולע למשולשים. הסדרה נקראת על שמו של אז'ן שרל קטלן, אשר גילה את הקשר לביטויי סוגריים. שיטת הספירה עם מילות דיק שתוארה למעלה התגלתה על ידי ד. אנדרה בשנת 1887.
ריגה
ריגה (לטבית: ; אסטונית Riia; ליטאית Ryga) היא עיר הבירה של לטביה. ריגה ממוקמת לחוף הים הבלטי, בפתח נהר דאוגבה (נקרא גם "דווינה המערבית") והיא העיר הגדולה ביותר במדינות הבלטיות. בעיר מתגוררים 641,000 תושבים (2015), ושטחה 307 קמ"ר. בשנת 1990 בעיר התגוררו 909,135 תושבים, ומאז מספר המתגוררים בה הולך ופוחת.
כלכלה ומסחר
ב-1 במאי 2004 הפכה לטביה לחלק מהאיחוד האירופי, אירוע שהאיץ את הפיתוח הכלכלי של העיר. בריגה מיוצרים למעלה ממחצית התוצר הלאומי של לטביה. בעיר מיוצרים מוצרי קוסמטיקה ומזון. כן קיימת בעיר תעשיית דפוס מפותחת.
כמו כן בעיר ריגה ממוקם הבנק המרכזי של לטביה.
השכלה
בעיר ממוקמת אוניברסיטת לטביה, האוניברסיטה הטכנית של ריגה (הוקמה בשנת 1862), אוניברסיטת סטראדינס (מקצועות הרפואה) ובית הספר לכלכלה של סטוקהולם  ועוד.
תחבורה
ריגה היא עיר נמל ומרכז תחבורה ראשי - מקום מפגש של מסילות ברזל רבות. בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ריגה, שהוא הגדול בשדות התעופה של המדינות הבלטיות.
בשנת 2008 החל לפעול שלב ראשון של גשר נוסף מעל הנהר לצורך הקטנת פקקי התנועה במרכז העיר. הבנייה של הגשר כולל הסדרת כניסות ויציאות צפויה להסתיים בשנת 2012.
תחבורה עירונית בעיר החלה לפעול כבר בשנת 1882. בשנת 1901 החלה לפעול חשמלית. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו לפעול בעיר טרולבוסים. חלק משמעותי של הצי מבוסס על יחידות תוצרת צ'כיה לרבות סקודה 15Tr.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היו תוכניות לתחילת הקמת רכבת תחתית, אך הם נגנזו ולא יצאו לפועל.
דמוגרפיה
בריגה מתגוררים כ-700,000 תושבים מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר מבין כל הערים שנמצאות במדינות הבלטיות. מאז שנת 1990 חלה ירידה תלולה במספר התושבים בעיר בעיקר בגלל הגירה שלילית ושיעור ילודה נמוך. הערכות מסוימות קובעות כי עד שנת 2050 תרד אוכלוסיית העיר בכ-50%.
היסטוריה
ריגה שוכנת במקום שבו עמד כפר של שבט הליווים, שדיברו בשפה דומה לפינית ולאסטונית. הכפר שכן על מפגש הנהרות דאוגבה ורידזנה - נהר שנקרא בעבר "נהר ריגה", ועל שמו קרויה העיר.
ריגה המודרנית נוסדה על ידי סוחרים גרמניים שהגיעו לאזור במחצית השנייה של המאה ה-12, והקימו במקום נקודת מסחר בשנת 1158. בשנת 1190 נבנה בעיר מנזר על ידי הנזיר האוגוסטיני מינהארד.
ריגה שימשה מרכז למסחר בין הסוחרים הגרמניים, השבטים הבלטיים ורוסיה. בשנת 1282 הפכה ריגה לחברה בברית ערי הנזה.
בשנת 1522, בעקבות השפעת הרפורמציה, בוטל מוסד הבישופות בעיר, וריגה הפכה לעיר חופשית. בשנת 1561 הפכה ריגה לחלק מחבר העמים הפולני - ליטאי.
בשנת 1621 נכבשה העיר על ידי גוסטבוס אדולפוס מלך שוודיה, ושוודיה שלטה בעיר עד 1710. בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, כבש את העיר הצאר הרוסי פטר הגדול. בעקבות הסכם ניסטאד הפכה ריגה לחלק מהאימפריה הרוסית, ונותרה חלק ממנה עד תום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1913 מנתה אוכלוסיית ריגה 517,500 תושבים, והייתה מורכבת מ-7% יהודים, 13% גרמנים בלטיים, 20% רוסים, ו-40% לטבים. ברוב תקופת השלטון הרוסי על ריגה הייתה השפה הרשמית של העיר גרמנית. רק בשנת 1891 שונתה השפה הרשמית לרוסית.
במלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הגרמני את ריגה בשנת 1917. בשנת 1918, במסגרת חוזה ברסט-ליטובסק, ניתנו המדינות הבלטיות לגרמניה. במסגרת הסכם שביתת הנשק מ-11 בנובמבר 1918, שסיים את המלחמה, ויתרה גרמניה על שטחים אלה, לטביה זכתה בעצמאות, וריגה הפכה לבירת המדינה. באותה עת כונתה ריגה "פריז של המזרח".
הסכם ריגה נחתם בעיר ב-18 במרץ 1921 וסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית. ההסכם שנחתם בסופו של דבר, העניק לפולין שטחים נרחבים, אם כי מצומצמים בהיקפם יחסית לשטחים בהם החזיק הצבא הפולני עם כניסתה לתוקף של הפסקת האש. ההסכם חילק את אוקראינה ובלארוס בין הרוסים והפולנים. חלומו של יוזף פילסודסקי להחייאת האיחוד הפולני-ליטאי רב העוצמה, ויצירת קונפדרציה סלאבית, לא התממש.
ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, השתלט הצבא האדום על העיר, ובשנת 1941 נכבשה העיר על ידי הנאצים. 30 אלף מיהודי העיר נרצחו, בעיקר באמצעות מכונות ירייה. להשמדה סייעו בהתלהבות לטבים בהנהגתו של הרברטס צוקורס. ריגה נשארה בשליטה גרמנית עד שחרורה בידי הצבא האדום ב-13 באוקטובר 1944.
לאחר הפרסטרויקה בהנהגתו של מיכאיל גורבצ'וב, זכתה לטביה שוב בעצמאות בפועל ב-21 באוגוסט 1991 (עצמאות רשמית ב-6 בספטמבר 1991), והעיר שבה להיות בירתה של לטביה.
יהודים
יהודים החלו להתגורר באזור במאה ה-16. בשנת 1897 היוו כ-6% מכלל תושבי העיר, וקיימו חיי קהילה מגוונים, ובעיר פעלו בתי הכנסת ו"חדרים" מסורתיים, וכן ארגוני משכילים, בתי ספר וגימנסיה יהודית. בשנת 1923, בעקבות הרצאות של זאב ז'בוטינסקי בעיר, הוקמה תנועת בית"ר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה ריגה בתחילה בידי ברית המועצות ולאחריה בידי הנאצים. אלו ריכזו את יהודי העיר בגטו ריגה. ב-4 ביולי 1941 הוצת בידי הנאצים בית הכנסת קורל על מתפלליו. בספטמבר 1941 קיבלה ההנהגה הנאצית החלטה לגרש את יהודי גרמניה לשטחים שנכבשו בברית המועצות. ב-2 באוקטובר 1941 החליטו הימלר והיידריך כי אלו יגורשו לריגה, לטלין ולמינסק. על מנת להכין את גטו ריגה לבואם של יהודי גרמניה, נרצחו ביער רומבולה בנובמבר 1941 בין 25,000 ל-28,000 יהודים מתושביו, ו-4,000 גברים כשירים לעבודה נותרו בחיים.
יהודי הרייך שנשלחו לריגה בנו שני מחנות ריכוז בסמוך לעיר, האחד יונגפרנהוף והשני סלספילס. בגטו עצמו (שהופרד מהגטו ה"קטן" בו שכנו שרידי יהדות ריגה שלא הושמדו), שהו בכל עת לא יותר מ-10,000 יהודים, כאשר מספר זה נשמר על ידי מבצעי השמדה, ושילוח למחנות הריכוז שנבנו מחוץ לעיר. סך הכול גורשו לריגה בשנת 1942 19,000 מיהודי גרמניה. בגטו ה"קטן", בו נותרו הגברים הכשירים לעבודה מיהדות ריגה, פעלה מחתרת פעילה שעמדה בקשר עם פרטיזנים מהיערות הסמוכים, עד גילויה וחיסולה ביוני 1943. עד אוגוסט 1943 חוסלו גטאות ריגה ומרבית תושביהם נרצחו. ההערכה היא כי רק בין 600 ל-800 מהמגורשים לריגה שרדו את השואה.
בין ילידי העיר היהודים ניתן לציין את אהרון נימצוביץ', משה ברייטברד, ישעיה ברלין, ירמיהו ברנובר, נחום היימן, מיכאל טל, ישעיהו ליבוביץ, נחמה ליבוביץ, תנחום כהן מינץ, מישה מייסקי, יוסף מנדלביץ', אליהו ריפס וג'ודית שקלאר. ההיסטוריון היהודי שמעון דובנוב התגורר בריגה ושם נרצח בשנת 1941 על ידי הנאצים.
כיום פועל בריגה בית ספר יהודי ע"ש דובנוב. בית הכנסת פייטב הוא היחידי הפעיל בריגה. בבניין הקהילה היהודית פועל המוזיאון "יהודים בלטביה"
טוטם
טוֹטֶם הוא עצם המייצג בעל־חיים או צמח, ומטרתו לשמש סימן (Emblem) לשבט, או אדם מסוים, דוגמת מנהיג רוחני.
טוטם הוא בדרך כלל בעל חשיבות דתית והמונח טוֹטֶמִיזם הוא השם שניתן למערכות אמונה המבוססות על עצם כזה.
בקרב שבטים אינדיאנים באזור צפון מערב אמריקה הצפונית, הייתה נפוצה האמונות של גילוף עמודי טוטם, עמודי עץ עצומי ממדים שייצגו, בין סמלים נוספים, את הטוטם של השבט.
הסוציולוג אמיל דורקהיים החזיק בהשערה שהטוטמיזם הוא אמונתה הראשונית והקדומה ביותר של התרבות האנושית, והיא הבסיס ממנו התפתחו הדתות השונות.
זיגמונד פרויד, בספרו "טוטם וטאבו", טען שלטוטם השבטי יש חשיבות במניעת גילוי עריות, בהתבסס על מחקרים על מנהגי השבטים של ילידי אוסטרליה, המונעים זיווג בין שני אנשים בני משפחות קרובות בעלות אותו הטוטם.
מושג ה"טוטם" כפי שהוא מופיע באנתרופולוגיה הקלאסית ואצל פרויד שנוי במחלוקת. הדעה הרווחת היום היא שטוטם, כפי שהוגדר שגויה, אינו תופעה קיימת אלא הפשטה של חוקרים המעידה על חוסר הבנה.
הארמייה הרביעית (בולגריה)
הארמייה הרביעית של צבא בולגריה (בבולגרית: Четвърта българска Армия) הייתה ארמייה בולגרית, אשר נטלה חלק במלחמות בולגריה החל ממלחמת הבלקן הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
מלחמות הבלקן
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה אורגן הצבא הבולגרי מחדש ב-5 ארמיות. הארמייה הרביעית הוקמה בחופזה ולא אומנה כראוי.