cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ים דייוויס (שחקן)
ביוגרפיה
דייוויס נולד כ"מרלין דייוויס" באדגרטון שבמיזורי. הוא החל קריירה כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-40, בתפקידי משנה בסרטים המכונים "סוג ב'" (B movies), במיוחד עבור חברת "ריפבליק". תפקידו הגדול הראשון היה אל מול בטי דייוויס במלודרמה "מפגש חורפי" (Winter Meeting) בשנת 1948. לרוב שיחק דמויות קשוחות, "טובות" או "רעות" במערבונים ובסרטי פעולה, וזאת בשל מראהו המחוספס והגברי, והמבטא הדרומי בו דיבר. במהלך קריירה שכללה תפקידי משנה בעשרות סרטי "סוג ב'", ניתן לציין שני תפקידים בולטים. האחד, הוא צייד הפרוות המרושע העובד עבור קירק דאגלס בסרט "השמיים הגדולים" (The Big Sky) שביים הווארד הוקס בשנת 1952, והשני הוא הסנאטור ג'ורג' האמונד, בסרט הקונספירציה של אלן ג'יי פאקולה "המעקב" (The Parallax View) משנת 1963.
במשך השנים הופיע דייוויס בעיקר בקולנוע, אך שימש גם כשחקן טלוויזיה, והופיע בתפקידי אורח בסדרות שונות, בעיקר מערבונים כרוהייד או גאנסמוק. בין השנים 1954–1955 שיחק את דמותו של מאט קלארק, גיבור הסדרה "סיפורי המאה" (Stories Of The Century), שעסקה בבלש הנוסע ברכבת באמצע המאה ה-19 ומתעמת עם הנבלים הידועים במערב, כג'סי ג'יימס. הסדרה זכתה להצלחה, ואף זכתה בפרס אמי, אך היא לא הביאה לפריחה בקריירה של דייוויס, שנותר בעיקר שחקן משנה.
בשנת 1978 קיבל דייוויס את תפקיד חייו, והוא בן 69. דייוויס שיחק את אב המשפחה הפטריארכלי, ג'ון רוס יואינג הראשון (המכונה ג'וק), בסדרת הטלוויזיה דאלאס. הסדרה נועדה להיות בתחילה מיני סדרה. דייוויס הוצב בצוות שכלל שחקני משנה וותיקים ומוכרים כדייוויס עצמו, ברברה בל גדס ששחקה את אשתו, מיס אלי, או דייוויד ויין ששיחק את יריבו הנערץ "דיגר" בארנס. לצידם שיחקו שחקנים צעירים, אך לא ממש ידועים, כפטריק דאפי וויקטוריה פרינסיפל. כן שיחק בסדרה לארי הגמן.
הצלחת הסדרה הובילה להזמנת עונות נוספות ופרקים נוספים. הסדרה התמקדה במאבק בין "הבן הטוב" בובי יואינג, ו"הבן הרע" ג'יי אר יואינג, כאשר דייוויס שיחק את האב הסמכותי, הנמצא מעבר למאבקים אלו, בנוסח אב המשפחה בסדרה בוננזה. משחקו ומראהו של דייוויס, בעל רעמת השיער הלבנה והפנים הקשוחות, התאימו לתפקיד, ודייוויס הפך לאחד השחקנים האהובים בסדרה שזכתה להצלחה רבה ביותר.
במהלך צילומי עונתה השלישית של הסדרה, אובחן אצל דייוויס סרטן. הוא המשיך בצילומי הסדרה ככל שיכל, לעיתים בישיבה, לעיתים כשהוא חובש פאה נכרית ונראה עייף וחולה. בעת שאובחנה מחלתו, צולם קו עלילה בו נפרד ג'וק מאשתו האהובה מיס אלי. לאחר אבחון המחלה השלימו תסריטאי הסדרה בין בני הזוג, ושלחו אותם לירח דבש שני ומורחב, כאשר לא ניתן היה עוד לאפשר לדייוויס את העבודה בסדרה, בתקווה כי לאחר החלמתו ניתן יהיה להשיבם משם. באפריל 1981 מת דייוויס.
תסריטאי הסדרה לא שילבו את מותו בסדרה באופן מיידי. דמותו של ג'וק יואינג הייתה דמות מרכזית ואהודה, ובתחילה נעשו תוכניות להחליף את דייוויס בשחקן אחר, אך הפרסום שקיבל מותו של דייוויס מנע את האפשרות להחליפו. בסדרה נשלחה דמותו של ג'וק לחיפושי נפט בדרום אמריקה, ובינואר 1982 שודר פרק בו נמסר למשפחה כי ג'וק נהרג בתאונת מסוק. במשך מספר פרקים הופיעה בסיום שידור פרקי הסדרה תמונתו של דייוויס, עם כיתוב לזכרו.
בשל תרומתו לתעשיית הטלוויזיה זכה דייוויס לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
סיני
חצי האי סִינַי (בערבית: سيناء) הוא חצי אי במצרים, בצורה דמוית משולש, התחום בין הים התיכון (מצפון), הנגב מצפון מזרח, מפרץ אילת מדרום מזרח, מפרץ סואץ ותעלת סואץ ממערב. שטח חצי האי כ-61 אלף קמ"ר, אוכלוסייתו מוערכת בכ-602 אלף נפש (נכון לשנת 2015).
מבחינה מדינית אזור זה הוא חלק ממצרים מאז שנת 1982, והוא נחלק לשני מחוזות עיקריים: צפון סיני ודרום סיני (חלקו של חצי האי הסמוך לתעלת סואץ שוכן בתחומם של מחוזות סואץ, איסמעיליה ופורט סעיד). בסיני עובר הגבול המדיני בין מצרים וישראל.
גאוגרפיה
סיני ברובו מדברי, ומיושב בעיקר לאורך חופיו. בחוף המזרחי לאורך מפרץ אילת, השלוחה המזרחית של הים האדום, ממוקמים היישובים טאבה, נואיבה, דהב, ושארם א-שייח'. בחוף הצפוני, ליד רצועת עזה, נמצאת העיר אל עריש ובחוף המערבי שלאורכו של מפרץ סואץ נמצאת העיר א-טור.
הרי קלאמת
הרי קלאמת (באנגלית: Klamath Mountains) הם סדרה של רכסי הרים תלולים. המאוכלסים בדלילות, המשתרעים מדרום מערב מדינת אורגון ועד צפון מערב קליפורניה במערב ארצות הברית. הגאולוגיה של ההרים מגוונת, עם שטחים נרחבים של סרפטיניט ושיש, והאקלים מאופיין על ידי חורפים קרים באופן מתון המשופעים בשלג רב וקיצים חמים ויבשים מאוד עם מעט מאוד גשם, בייחוד בדרום. כתוצאה מהגאולוגיה ומסוגי הקרקע, גדלים בו כמה מיני עצים אנדמיים או כמעט אנדמיים, שיוצרים את אחד האוספים הגדולים ביותר של מחטניים בעולם. ההרים הם גם בית גידול למגוון גדול של דגים ובעלי חיים אחרים, כולל דובים שחורים, מיני חתולים גדולים, תנשמות, עיטים ומינים רבים של סלמון. אלפי קילומטרים משטח ההרים מנוהלים על ידי שירות היערות של ארצות הברית.
סיני
גאוגרפיה
הטופוגרפיה של סיני מורכבת משלושה אזורים עיקריים:
הרי קלאמת
גאוגרפיה
הרי קלאמת משתרעים על שטח של 25,595 קמ"ר, אורכם המקסימלי (מצפון לדרום) 249 קילומטרים ורוחבם המקסימלי (ממזרח למערב) הוא 118 קילומטרים. ההרים כוללים כמה רכסי הרים: הרי סיסקיו, הרי השיש (Marble Mountains) הרי סקוט (Scott Mountains), הרי טרינטי (Trinity Mountains), האלפים של טרינטי, הרי סלמון (Salmon Mountains), והרי יולה-בולי הצפוניים (Yolla-Bolly Mountains). הרכס הוא חלק מהאזור הפיזיוגרפי פרובינציית הגבול הפסיפי (Pacific Border province), שבתורו הוא חלק מהאזור הפיזיוגרפי של רכסי החוף הפסיפי (Pacific Coast Ranges).
סיני
מקור השם
מקור השם סיני הוא בתנ"ך: . הפסוק מדבר על הגעתם של בני ישראל למדבר סיני לאחר שחצו את ים סוף. מניתוח פשוט של הדברים עולה כי מדבר סיני הוא אותו סיני של ימינו. יש המשערים כי השם לקוח משמו של אל הירח האכדי - סין (Suen או Nanna), אל בעל חשיבות מרכזית אצל עמי המדבר שמרכז חייהם היה בלילות. בכל מקרה, לא נמצאו בחצי האי סיני עדויות ארכאולוגיות לקיום פולחן אל הירח. גרסה אחרת קושרת את השם סיני עם "סין" - שמה הקדום של העיר העתיקה פלוסיום ששכנה בקצהו הצפון מערבי של חצי האי. יש המשערים כי הר סיני, המקום בו על פי המסורת היהודית, קיבל משה את לוחות הברית, נמצא באזור ההר הגבוה. על פי המסורת הנוצרית מעמד זה התרחש בקרבת מנזר סנטה קתרינה, הנמצא למרגלות ג'בל מוסא.
היסטוריה
נוכחותו של האדם בחצי האי סיני החלה לפי ההערכות לפני כ-8,000 שנים. בשנים שלאחר ההתיישבות הראשונה הגיעו מתיישבי תקופת הברונזה שבאו בעקבות מרבצי הנחושת והטורקיז בחצי האי. הם פיתחו את הנחושת של חצי האי ומכרות הטורקיז שמשכו את הפרעונים שכבשו ושיעבדו את המקומיים. מימי הממלכה הראשונה או אפילו לפני כן. על פי המחקר הכורים בסיני היו מדרום ארץ ישראל. המצרים כרו טורקיז בסיני בשני מקומות, ואדי מע'רה וסרביט אל-ח'אדם. הם תופעלו והופסקו על בסיס עונתי למשך אלפי שנים. ניסיונות מודרניים לנצל את המרבצים היו חסרי כל רווח. אלו הם כפי הנראה המכרות הראשונים הנודעים.
הרי קלאמת
גאוגרפיה
שלוש הפסגות הגבוהות ביותר בהרי קלאמת הם הר אדי (Mount Eddy) במחוזות קליפורניה סיסקיו וטריניטי בגובה 2,751, פסגת תומסון (Thompson Peak) והר הילטון (Mount Hilton) במחוז טריניטי בגובה 2,744 מטרים ו-2,723 מטרים בהתאמה. שרשרת ההרים הצפונית והגדולה ביותר הם הרי סיסקיו.
סיני
היסטוריה
כמו כן, נמצאו מבנים מסוג נואמיס המתוארכים ל-6,000 לפנה"ס עד 3,500 לפנה"ס. הנואמיס נמצאו בשני אתרים: ליד עין ח'ודרה שמדרום לנואיבה, ובוואדי פיראן באזור ג'בל סירבל.
הרי קלאמת
שמורות טבע
חלק גדול מהרי קלאמת מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית. כמה יערות לאומיים שוכנים באזור הרי קלאמת, כולל היער הלאומי שסטה-טרינטי (Shasta-Trinity National Forest), היער הלאומי סיסקיו (Siskiyou National Forest), היער הלאומי קלאמת, היער הלאומי שישה נהרות והיער הלאומי מנדוסינו (Mendocino National Forest).
בתוך הרי קלאמת יש 11 אזורי טבע בראשיתי מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, הן באורגון והן בקליפורניה.
סיני
ביהדות
למשך אלפי השנים הבאות סיני נותר מיושב באופן דליל, משרת בעיקר כאזור כרייה וכמסלול צבאי בין מצרים והציוויליזציות הגדולות של חצי הסהר הפורה.
גילויו של הכתב הפרוטו-סינאי בסיני
הכתב הפרוטו-סינאי התגלה במכרות הטורקיז בסראביט אל חאדם, במערב דרום סיני. זהו הכתב הפונטי הראשון, שהחליף את כתב היתדות המסופוטמי הבינלאומי והכתב ההרולגרפי המצרי. החוקר יצחק בית אריה שחפר בסראביט אל חאדם ("מנהרת העבדים") כתב כי "לכלי החרס הארץ ישראלים ב'צראביט אל חאדם' ישנם מקבילות בתרבות באר שבע ועסול". כן כתב כי היה קיים רצף יישובי של אתרי מגורים בין דרום ארץ ישראל לדרום סיני וכי קיימת זהות בין ממצאי תל ערד ואתרים בדרום סיני ונבי צאלח וכי הייתה דרך קבועה שקישרה את דרום הארץ לדרום סיני שנקראה גם "דרך הנחושת". הכתב שהתגלה בצארביט אל חאדם היה למעשה עברית כנענית וכי הממונה על המכרות נקרא גם "שליט הארצות הזרות", וכן כיהן שם פקיד מצרי שנקרא "גדול השוטרים", המאזכר במעט את המוזכר במקרא על "שוטרי בני ישראל". כן כתב נדב נאמן "חצי האי סיני נחשב באופן עקבי לחלק מיבשת אסיה ומעולם לא נמנה עם תחומה של מצרים".
הרי קלאמת
פעילויות נופש
בהרי קלאמת יש מערכת שבילי הליכה נרחבת, אזורי נופש, ואתרי קמפינג הן פשוטים והן מפותחים. קטע בן 340 קילומטרים של שביל הרכס הפסיפי עובר דרך הרים אלו. קטע זה משביל הרכס הפסיפי מכונה על ידי המקומיים "העיקול הגדול" ("The Big Bend") והוא קטע המעבר בין אזור הצמחייה הים תיכונית של קליפורניה לרכס הקסקייד.
סיני
גילויו של הכתב הפרוטו-סינאי בסיני
לדעת החוקרים קדמו הכורים הכנענים מארץ ישראל בכמה מאות שנים לשלטון המצרי (בדומה לתוצאות ולמסקנות המחקר המודרני במכרות תמנע).
כן כתב חוקר תרבות המצרית העתיקה, רפאל גבעון, בסיכום ספרו "אבני סיני":
הרי קלאמת
פעילויות נופש
שביל ביגפוט (Bigfoot Trail) הוא שביל הליכה בן כ-600 קילומטרים דרך הרי קלאמת החל מאזור הטבע הבראשיתי יולה בולי-איל מרכזי (Yolla Bolly-Middle Eel Wilderness) ועד עיירת החוף קרסנט סיטי בקליפורניה.
סיני
זיקתו של סיני - לארץ ישראל או למצרים
הדעה הרווחת במחקר כי זיקתו של חצי האי סיני בעת העתיקה הייתה בדווקא לכנען הצפונית מופיעה אצל חוקרים רבים. "..אתרי צפון סיני הם שלוחה של תרבות הברונזה התיכונה א בנגב". "..בשני אתרים, m26-27, לוקטו שברים רבים של קנקני אגירה מטיפוס האופייני לאתרי דרום ארץ ישראל בשלהי תקופת הברזל. "...בתקופת הביניים הראשונה חודרת מאזור הנגב לצפון סיני ולמרכזו שלוחה תרבותית של יישובי תקופת הברונזה התיכונה א. היעדר ממצאים מצריים באתרי MB 1 בנגב הצפוני וצפון סיני מחד- גיסא, ומיעוט האתרים מתקופה זאת ממערב לנחל אל עריש מאידך גיסא מעידים בבירור על האוריינטציה הנגבית של ההתיישבות בצפון סיני ועל ניתוק תרבותי פוליטי בין מצרים לצפון סיני ודרום ארץ ישראל" .(שם, סיכום עמוד 153)
החוקר חיים בר דרומא כתב בספרו "הנגב" כי משמעותו של המחוז הגאוגרפי "נגב" כולל את סיני של היום. גם החוקר יצחק בית אריה במאמרו "יישובים מתקופת הברונזה הקדומה בדרום סיני" כותב: "..אין ספק שהיישובים הקטנים בדרום סיני נשענו על ערים חזקות בארץ ישראל ואולי אפילו על ערד בלבד.." (שם, עמוד 311).
הרי קלאמת
גאולוגיה
הסלעים של הרי קלאמת נוצרו כפיסות של קשת איים וקרום יבשתי באוקיינוס השקט. פיסות האיים היו בנויות משברים מבוקעים של יבשות שהיו קיימות קודם לכן וגושי איים געשיים שנוצרו מעל אזורי הפחתה. גושי איים אלו מכילים סלעים עתיקים שגילם עד 500 מיליון שנים, מתוארכים לתחילת עידן הפלאוזואיקון. רצף של שמונה פיסות יבשה נעו מזרחה על גבי לוח פרלון העתיק והתנגשו בלוח הצפון-אמריקאי בין לפני 260 מיליון שנים לבין לפני 130 מיליון שנים. כל התקבצות הותירה פיסת יבשה בת גיל מסוים אחד. בזמן ההתקבצות, גרמה ההפחתה של הלוח הנוחת להתמרה של הסלעים הרוכבים וליצירת מאגמה שחדרה לתוך הסלעים הרוכבים כפלוטון. סלעי סרפטיניט שנוצרו מהתמרה של סלעי קרום ימיים בזלתיים וסלעי תהום שהרכבם גברו עד גרנודיוריט הם סלעים הפוצים בהרי קלאמת.
סיני
נצרות ואסלאם
הנוצרים קידשו את הר סיני כבר בראשית הנצרות. כבר בשנים הראשונות בהן הייתה הנצרות דת האימפריה הרומית, נשלחו נזירים לחצי האי. במאה השישית לספירה הקים הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון (527-565) את מנזר סנטה קתרינה ששימש מרכז נוצרי חשוב מאות בשנים.
הרי קלאמת
גאולוגיה
קילוחי לבה מאוחרים יותר שמקורם בהרי הגעש הפעילים של רכס קסקייד והסחיפה של רכס החוף של אורגון מצפון, כיסו חלקית סלעים אלו בבזלת וסלעי משקע.
סיני
נצרות ואסלאם
עם עליית האסלאם באזור שימש חצי האי סיני גשר יבשתי למעבר עולי רגל ממצרים וצפון אפריקה בדרכם למכה ומדינה בחצי האי ערב. השריד הבולט ביותר לתקופה זו הוא המבצר שבנה צלאח א-דין באי האלמוגים, מול טאבה.
היסטוריה מודרנית
במשך כמעט ארבע מאות שנה היה סיני תחת שליטתה של האימפריה העות'מאנית. הנוכחות הזרה היחידה הייתה בעת כיבושי נפוליאון. בסוף המאה ה-19 השתלטו הבריטים על תעלת סואץ והשטחים הסמוכים אליה שכללו את הפינה הצפון מערבית של סיני, בין העיר סואץ לאל עריש על חוף הים התיכון. זה היה קו הגבול הדרום מערבי של האימפריה העות'מאנית. סיני נחצה בין הצדדים.
ב-1906 ניסו הבריטים להרחיק את הטורקים מהתעלה, ולחצו עליהם להסכים לקו גבול שיכלול את כל סיני תחת שלטונם. הם הציבו אולטימטום לטורקים לשנות את קו הגבול לקו ישר בין עקבה לרפיח. הטורקים ניסו להביא לפשרה סביב קו בין אל עריש וראס מוחמד (חלוקת חצי האי לשני חלקים שווים) אך הבריטים לא הסכימו. הפשרה היחידה שהתקבלה, בעקבות התעקשות של מפקד כוח המשטרה הטורקי באום-רשרש (אילת של היום) הייתה להעביר את קו הגבול בין טאבה לרפיח. קו זה שימש כגבול המזרחי של סיני מאז ועד היום. כיום גבול זה הוא הגבול הבינלאומי בין מצרים וישראל. בזכות הסגתו לטאבה יש למדינת ישראל 11 קילומטר של חוף במפרץ אילת ונמל עם גישה לאוקיינוס ההודי.
המאבקים בין ישראל למצרים
בשנת 1956, מצרים השתמשה בשליטתה על סיני כדי לכפות הסגר ימי על נמל אילת הישראלי. בעקבות זאת, ישראל, בתיאום עם בריטניה וצרפת שבקשו להשתלט מחדש על תעלת סואץ, פתחו במלחמת סיני. במהלך המלחמה, שנמשכה שישה ימים בלבד, פלש צה"ל לסיני, וכבש את רוב חצי האי. בריטניה וצרפת, שניהלו במקביל את מבצע מוסקטר, והיו אמורות לפי התכנון להשתלט על תעלת סואץ, נסוגו מכוונתן בעקבות לחץ בינלאומי. גם ישראל נאלצה להסיג את כוחותיה מסיני כעבור חודשיים, בעקבות לחצים של ברית המועצות וארצות הברית.
במשך השנים שלאחר מכן היה סיני מפורז וחנו בו כוחות או"ם. בשנת 1967 החזירה מצרים את צבאה לחצי האי, ההסגר הימי על אילת חודש, וכוחות האו"ם לשמירת השלום נדרשו לעזוב את האזור. זו הייתה העילה הישראלית לפתיחת מלחמת ששת הימים, שלא אחרה לבוא. במהלך המלחמה הצבא המצרי הובס, וישראל, כבשה פעם נוספת את חצי האי. תעלת סואץ, שגדתה המזרחית עברה לשליטת ישראל, נסגרה. הכיבוש השני של סיני לווה בהקמה של מספר יישובים אזרחיים בעיקר לאורך חוף מפרץ אילת ובפתחת רפיח. סך הכול הוקמו בסיני 19 יישובים שהכילו כ-4,300 איש. היישוב הגדול ביותר היה העיר ימית ששכנה לחוף הים התיכון, דרומית מערבית לרפיח. בדרום חצי האי הוקמה העיירה אופירה ובה היו מלונות, בית ספר שדה ואף מנחת מטוסים. בין אופירה ואילת הוקמו המושבים די זהב, הסמוך לדהב ונביעות בסמוך לנואיבה.
בשנת 1971 הציע שליח האו"ם, גונאר יארינג, למצרים ולישראל הסכם שלום בתמורה להחזרה של סיני למצרים. שתי המדינות נענו להצעה בחיוב, אך עם הסתייגויות שלא ניתן היה לגשר ביניהן. בשנת 1973 ניסתה מצרים להחזיר את שליטתה בסיני במלחמת יום הכיפורים. כוחות מצריים התקיפו בהפתעה את צה"ל והצליחו להשתלט על הגדה המזרחית של תעלת סואץ. ישראל בתגובה כיתרה חלק מהכוחות הללו וכבשה חלקים מהגדה המערבית של התעלה. כחלק מהסכמי הפרדת הכוחות, ישראל הסיגה את כוחותיה אל מעבר לקו התעלה ואפשרה את פתיחתה המחודשת של תעלת סואץ.
המאבק על סיני הגיע לסיומו עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979. במסגרתו הסכימה ישראל להעביר את השליטה בכל סיני לידי המצרים. ישראל נסוגה מסיני במספר שלבים, שהסתיימו בשנת 1982. נסיגתה של ישראל לוותה בהריסתם של היישובים הישראלים, בהם העיר ימית. מהעיירה טאבה, אשר הכילה מתחמי מלונות בבעלות ישראלית, ישראל יצאה רק בשנת 1989. מאז מלחמת ששת הימים ועד 1980 השקיעה מדינת ישראל 58.7 מיליארד ל"י במרחבי סיני, מתוכם 45.5 מיליארד היו השקעות צבאיות.
על פי הסכמי השלום, לא יהיו חיילים מצרים בתחומי סיני, אלא שוטרים בלבד, אך סעיף זה שונה לאחר ההתנתקות מעזה שקבע שמצרים תפרוס כ-750 חיילים על ציר פילדלפי בין סיני לרצועת עזה.
מוחמד אחמד
מוחמד אחמד אבן סייד עבדאללה (בערבית: محمد أحمد المهدي بن عبد الله) שכונה בידי הבריטים לעיתים גם "המהדי המשוגע" (12 באוגוסט 1844 - 22 ביוני 1885) היה מנהיג מוסלמי בסודאן האנגלו-מצרית. הוא הכריז על ג'יהאד וגייס צבא לאחר שהכריז על עצמו כמהדי ב-1881, והוביל מלחמת שחרור מוצלחת נגד הכיבוש הצבאי העות'מאני-מצרי. הוא נפטר זמן קצר לאחר שחרורה של ח'רטום, והמדינה שיסד נכבשה מחדש ב-1899.
סיני
ביטחון וטרור
מאז חתימת הסכם השלום בין המדינות, גבול ישראל-מצרים שקט יחסית. עם זאת, לאורך הגבול מתקיימות בתדירות משתנה חדירות של מבריחים, טרוריסטים ומסתננים. ב-29 בינואר 2007 אף חדר דרכו מחבל שביצע פיגוע באילת. בנוסף, התרחשו מספר התקפות טרור שכוונו לעבר אזרחים ישראלים ותיירים:
תיירות
מאז החזרת סיני למצרים, עבר חצי האי פיתוח על ידי המצרים כאתר תיירות המיועד לקהל אירופי וישראלי. רוב הפעילות התיירותית שאליה נהגו להגיע ישראלים היא לאורך החוף הסמוך למפרץ אילת ובשארם א-שייח', שמשמשת כמרכז לכנסים בינלאומיים. בחצי האי נבנו כפרי נופש רבים ומלונות מפוארים השייכים לרשתות בתי מלון בינלאומיות.
בשל מחירי הלינה הזולים, ובשל חופי הים השקטים, הביטחון היחסי והשירות בשפה העברית, נחשב סיני ליעד תיירות מועדף על צעירים ישראלים, עד לפיגוע במלון הילטון טאבה באוקטובר 2004. מתחמי חופים פופולריים במיוחד היו ראס א-שטן, ביר סוויר, נואיבה, אל מחאש, הדיונות ומעגנה. בחופים האלה נמצאים מלונות פאר לצד חושות, צריפי קש עם מזרן, לעיתים ללא חיבור לגנרטור.
כמו כן, לאורך 600 הקילומטרים של חופי הים האדום בחצי האי שוכנים כמה אתרי צלילה מהיפים בעולם, אשר משמשים מוקד עלייה לרגל עבור צוללים מכל רחבי תבל. השוניות, אשר נמשכות לאורך כל חצי האי, הן במצב מעולה ביחס לשוניות אשר שוכנות מצפון לגבול, לאורך חופי אילת, הן בשל מיעוט הצוללים באופן יחסי והן בשל הפיתוח התיירותי הדל יחסית לכמות החופים.
ממשלת מצרים השקיעה מיליארדי דולרים בפיתוח האזור, שהפך לאבן שואבת כסף זר עבור המדינה הענייה, ולכן היא מנסה להבטיח את השקט במקום, לעיתים על חשבון זכויות האדם של הבדווים והמצרים. מאז הנסיגה הישראלית מסיני פותחו מאוד מתחמי התיירות בחצי האי: בשארם א-שייח' נבנו בתי מלון מפוארים ובחופי נואיבה ודהב נבנו חושות ובתי מלון בדרגה בינונית ונמוכה. ב-2005, נפתח באזור טאבה מתחם תיירות יוקרתי בשם 'טאבה הייטס' הכולל חמישה בתי מלון מפוארים אליהם מגיעים תיירים מערביים בטיסות צ'רטר לשדה התעופה בטאבה. כדי לשמור על הביטחון באזורים הפופולריים לישראלים, מקשה גם היום הממשלה על כניסת אזרחים מצרים ואזרחים של מדינות ערביות אחרות לשטח שמנואיבה ועד טאבה. עם זאת, מאז פיגועי הטרור בטאבה, שארם א-שייח' ודהב ב-2004–2006, ניתנה התרעה ביטחונית של משרד החוץ שלא לצאת לסיני. וכך, על אף המאמצים המצריים לשמור על ביטחון התיירים, התמעטה מאוד התיירות הישראלית לסיני ואתרי נופש רבים שהיו מבוססים על קהל ישראלי נעלו את שעריהם או שהחלו להתבסס על תיירות אירופאית.
מוחמד אחמד
שנות חייו הראשונות
מוחמד אחמד נולד ב-1844 באי דיראר על הנילוס בסמוך לדונגולה שבצפון סודאן, לבונה סירות עני, משפחתו הייתה חסרת יחוס אך אחמד עצמו טען שמוצאו מן האשרף- צאצאיו של הנביא מוחמד. משפחתו עברה לח'רטום בניסיון למצוא פרנסה טובה יותר, וכל אחיו של מוחמד נכנסו לעסקי בניית הסירות, בדומה לאביהם. מוחמד בחר במקום זאת להתמקד בלימודים דתיים, בדומה לסבו שהיה מנהיג דתי. נפטר האב בגיל צעיר ואחמד נאלץ לדאוג לגורלו.
סיני
תיירות
בעקבות המהפכה במצרים בשנת 2011, נפגעה התיירות במצרים כולה באופן קשה, אך החל משנת 2016 נרשמת התאוששות בתחום זה, בפרט בקרב תיירים מישראל. בתקופת החגים של שנת 2016 נרשם זינוק במספר הישראלים שנכנסו לסיני, ובקיץ 2017 אף גדל שיעור התיירים הנכנסים לסיני מישראל ב-54% בהשוואה לתקופה המקבילה ב-2016.
מוחמד אחמד
שנות חייו הראשונות
למן נעוריו דבק מוחמד אחמד בקנאות בדת האסלאם. תחילה למד את הקוראן בח'רטום וקרארא, ולאחר מכן הפך לתלמידו של השייח' מוחמד שריף. דבקותו של אחמד בדת, צניעותו והכריזמה שהפגין, כל אלה הביאו לו מספר חסידים, שאיתם פרש ב-1871 לאי אבא שעל הנילוס הלבן. שם הקים מסגד ועסק בהטפות דתיות, בעודו חי חיי צניעות קיצוניים בשוחת בוץ על שפת הנילוס. הוא זכה במהרה למוניטין מכובד בקרב הקהילה המקומית, כנואם וכמיסטיקן. הוא הטיף לחזרה לעקרונותיו של הנביא מוחמד, ולקיום התפילות והמצוות בהתאם לציווי הפשוט בקוראן.
סיני
תיירות
בשנת 2018 חל זינוק נוסף, כשלפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה חלה בשנה זו עליה של 95 אחוזים בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד, כשמהחודשים ינואר עד ספטמבר נכנסו 321 אלף ישראלים לסיני, לעומת 164 אלף בתקופה המקבילה בשנת 2017. נכון לשנת 2023, נחשב ליעד תיירותי בקרב ישראלים רבים, חרף אזהרות מסע רשמיות לחצי האי ולמצרים בכלל.
מוחמד אחמד
שנות חייו הראשונות
כל אותו הזמן עדיין נחשב מוחמד אחמד לתלמידו של השייח' שריף. הקרע בין המורה לתלמידו אירע בעקבות מקרה פעוט: שייח' שריף ערך חגיגה לכבוד מילת בנו, במהלכה הכריז כי בזמן החגיגות הוא מבטל את האיסורים הדתיים על ריקודים ושירה, מוחמד אחמד התקומם על פסיקה זאת וקבע שלאיש אין סמכות לבטל את החוק האלוהי. עוד מחה אחמד על ההתרופפות המוסרית שחלה בדור הנוכחי. כאשר שמע שייח' שריף על התנהגותו החצופה של תלמידו, הוא זימן אותו לפניו ונזף בו קשות, למרות תחינותיו של אחמד למחילה הוא גורש בבושת פנים מן המסדר הדתי. זמן מה לאחר מכן, מששב להתרפס בפני מורו לשעבר, כינה שריף את אחמד בכינוי המעליב "דנגלווי ארור". העלבת מוצאו של אחמד סתמה את הגולל על יחסיו עם שריף. אחמד העביר את נאמנותו לשייח' קורישי, יריבו של שריף, ועזב את האי אבא לעיירה מסאלאמייה.
סיני
תיירות
במקביל לפיתוח התיירותי, מתרחש גל הגירה ממצרים לסיני שכולל אכלוס של ערים במערב חצי האי, ועובדים רבים, מצרים וסודנים שמגיעים לעבוד בתעשיית התיירות במזרח חצי האי. גל זה הפר את ההגמוניה הבדואית בסיני.
מוחמד אחמד
שנות חייו הראשונות
בהתכחשותו לרבו יצר לעצמו אחמד מוניטין של צדיק הלוחם ברשע ובעיוות, רפורמטור דתי שינקה את האסלאם האמיתי מן השחיתות שדבקה בו בדורות האחרונים. השמועה אף גרסה כי אחמד גם יילחם בעוולות שתושבי סודאן סופגים מידי השליטים העות'מאנים-מצרים. אחמד שם לב כי בכל פעם שהופיע אדם שנראה מלומד והיטיב להתבטא, התושבים היו מכריזים עליו כ"מהדי המושיע", ומצפים ממנו לגאולה. השימוש בשמו של המהדי נועד להקנות אופי דתי ואוניברסלי למרידה. חשוב לציין כי בקרב הסונים, שעמם נמנה מוחמד אחמד, העיסוק במהדי גואל העולם הוא שולי (ביחס לשיעה).
סיני
מעמדה ההלכתי של סיני
בפוסקים שנויה במחלוקת השאלה האם סיני הוא חלק מארץ ישראל על פי ההלכה. לפי רש"י, רבי ישראל זמושץ, רבי אברהם פריצול, והרב ישראל אריאל. לפי דעה זו "נהר מצרים" שבתורה הוא השלוחה המזרחית של הנילוס, כלומר אזור תעלת סואץ. לפי הרב חיים שטיינר, נחל מצרים ונהר מצרים הוא הנילוס, ולפי דעתו יוצא שהחלק הדרומי של סיני אינו ארץ ישראל. הגבול הדרומי של ארץ ישראל על פי הרמב"ם בהילכות קידוש החודש עובר שלוש מעלות מדרום לירושלים ובערך בדרום רמת העיג'מה ידועה דעתו של רבי יהודה הלוי " כי סיני ופארן שניהם בגבול ארץ ישראל, הלא הם על יד ים סוף – ודבר הא-לוה היה: "ושמתי את גבולך מים סוף ועד ים פלשתים וממדבר עד הנהר" – והנה 'מדבר' הוא 'מדבר פארן', "המדבר הגדול והנורא" והוא גבולה הדרומי של הארץ, ו'הנהר', שהוא 'נהר פרת' – כמו שנאמר: "והנהר הרביעי הוא פרת" – הוא גבול הארץ בצפון. (כוזרי מאמר שני יד, ע"פ תרגום אבן שמואל)".כן דעת הרב יעקב משה חרל"פ כי " תביאמו ותיטעמו בהר נחלתך"- מיד עם חציית ים סוף לסיני נכנסו לארץ ישראל.
מוחמד אחמד
שנות חייו הראשונות
לאחר נדודיו חזר אחמד לאי אבא והפעם חזר כמנצח ב-1881. תשורות שקיבל חילק אחמד לעניים. אז הכריז מוחמד אחמד על עצמו כ"מהדי המצופה" (אל-מהדי אל-מונתזר), החל לגייס את צבאו, וקרא לג'יהאד נגד השלטון הכובש הטורקי הכופר. עם מותו של השייח' קורישי עברה לאחמד נאמנותם של חסידיו והוא הפך למנהיג מסדר דתי גדול. בעת הזאת הצטרף אליו בן ברית חדש, שיכולותיו הארגוניות סייעו להצלחת המרידה ובהמשך יהפכוהו ליורשו של אחמד, עבדאללהי אבן מוחמד איש דרפור.
עם הכרזת הג'יהאד החל אחמד לגייס תומכים ברחבי סודאן, הוא נסע שוב לקורדפון וקיבל שם את תמיכת השבטים, שאף הבטיחו לו לוחמים בבוא העת. עם התפשטות הקנוניה הגיע הדבר לאוזניו של מורו לשעבר של אחמד - השייח' שריף. שריף, עדיין נעלב מבגידת תלמידו לשעבר, הזהיר את השלטון המצרי. לאחר דחיות רבות שמקורן בחוסר רצונו של המשטר להתעמת החליט מושל מצרים ראוף פאשה לאסור את איש הדת הסורר. שליח שלטון נשלח לאי אבא על מנת לזמן את מוחמד אחמד לחקירה בח'רטום. השליח התקבל בפני אחמד בסבר פנים יפות, כך כאשר טען השליח שעל אחמד לצאת מיד לח'רטום התרגז המהדי וצעק "בשם אללה אני אדון הארץ הזאת ולעולם לא אלך לח'רטום להצדיק את עצמי" השליח המפוחד נסוג ומרד המהדי החל.
רקע היסטורי למרידה
כדי להבין את הצלחת מרידתו של ה"מהדי", יש להבין את מעורבותה של בריטניה במצרים, ששלטה בצפון סודאן החל מ-1820. ב-1869 נפתחה תעלת סואץ, וכדי להגן על המעבר הימי החשוב, בריטניה הייתה מעוניינת בהגברת השפעתה במצרים. ב-1873 הממשלה הבריטית תמכה בתוכנית של ועדת החוב האנגלו-צרפתית, לקחת אחריות על ניהול ענייניה הכספיים של מצרים, לאור בזבזנותו של שליט מצרים איסמעיל פאשה, שגררה את מדינתו לחובות, ומכירת זכויות להפעלת תעלת סואץ. המעורבות הבינלאומית לא הייתה מקובלת על מצרים רבים, שבסופו של דבר הכריחו את איסמעיל לוותר על כיסאו לטובת בנו תאופיק ב-1877. צעד זה גרם לאי-יציבות פוליטית במצרים בשנים הבאות.
כדי לכסות את בזבזנותו הרבה, חשוב היה לאיסמעיל להפיק רווחים מסודאן, ועל כן הוא מינה את צ'ארלס גורדון למושלה הכללי של סודאן ב-1877. גורדון פעל לסיום סחר העבדים, ששלט עד אז בכלכלה הסודאנית. לפני הגעתו של גורדון, שבעה מתוך שמונה שחורים היו עבדים למיעוט ערבי קטן; והאפריקאים המקומיים היוו 80 אחוזים מהאוכלוסייה. מדיניותו של גורדון הייתה אפקטיבית, אולם ההשלכות לכלכלה הסודאנית היו קשות ביותר, והערבים החלו במהרה לראות בהן לא שחרור מעבדות, אלא מסע צלב אירופי נגד מעמדם העליון של המוסלמים והערבים בסודאן.
עם עזיבתו של איסמעיל את תפקיד שליט מצרים, התמיכה בגורדון ירדה באופן דרמטי. גורדון המותש התפטר מתפקידו כמושל סודאן בתחילת 1880, וחזר לקהיר. המדיניות שהתווה ננטשה במהרה על ידי המושלים החדשים, אולם הכעס על המיעוט הערבי השולט לא פג. למרות חששם של המצרים מהמצב המתדרדר בסודאן, סירבו הבריטים להתערב.
המרידה
ברור היה כי גרוש השליח יחייב את השלטון בנקיטת צעדים נגד המהדי. כדי להתכונן לכך גייס אחמד את ראשוני לוחמיו. ואכן בתוך זמן קצר שלח השלטון המצרי משלחת צבאית לאי אבא על מנת לאסור את המהדי. המשלחת הורכבה משתי פלוגות לוחמים שהגיעו לאי בעזרת ספינה ממונעת, באוגוסט 1881 יצאו שתי הפלוגות ללא תאום ביניהם על מנת לאגף את צבא המהדי, בגלל חוסר כישרונם הצבאי של מפקדי הכוח ירו הפלוגות זה על זה, המהדי הצטרף לקרב והביס את כוחות הממשלה. אחמד עצמו נפצע קלות בקרב אך הסתיר את פציעתו. כדי להימנע ממאסר, אחמד ותומכיו עזבו את האי אבא בתהלוכת ניצחון וצעדו לקורדופאן המרוחקת במרכז-מערב סודאן. זמן קצר לפני הצעדה מינה אחמד את יורשיו, למקרה שימות ארבעה ח'ליפים כמו שמינה הנביא מוחמד בזמנו. הח'ליף הראשי היה עבדאללה, שאכן ירש את מקומו. בקורדופאן גייס ה"מהדי" תומכים נוספים, רבים מהם מקרב השבטים המקומיים. מוחמד אבן עבדאללה גם כתב למנהיגי שבטים סודאניים רבים כדי לזכות בתמיכתם, או לפחות בנקיטת נטרליות מצידם. הוא גם נתמך על ידי סוחרי העבדים, שהיו מעוניינים לחזור למעמדם המשפיע, כפי שהיה לפני הרפורמות של צ'ארלס גורדון.
בתשעה בדצמבר 1881 התרחש הקרב השני בפיקודו של מוחמד אחמד. 1400 חיילים בפיקודו של מושל פשודה רשיד ביי נהרגו מן המארב על ידי חיילי המהדי. שמו של המהדי הגיע לכל רחבי הארץ והמרד הפך לאיום ממשי על שלמות המשטר. כוחותיו הטילו מצור ממושך על העיר אל-אוביד בירת קורדופן במרכז סודאן, והרעיבו אותה עד שנכנעה. אש המרד פרצה סימולטנית במחוזות שונים של סודאן ובכלל זאת בדרפור ובדרום. גובי מס נרצחו ורק מספר מוצבים מבודדים שמרו על הנוכחות המצרית בסודאן.
בינתיים במצרים עצמה פרצה מרידה כנגד השלטון הבריטי-טורקי שעשק עת אוצר המדינה. ממשלת בריטניה הפגיזה את נמלי אלכסנדריה וחייליה פלשו לעיר. בכך למעשה שעבדה בריטניה את מצרים. חיילי הצבא המצרי נלקחו בשבי והושמו במאסר. זמן קצר לאחר מכן החליטו השלטונות הבריטיים במצרים לחדש את הניסיון לדכא את המרד בסודאן. לצורך דיכוי המרד שוחררו חיילים וקצינים מצרים ממחנות השבויים ונשלחו, לעיתים בשלשלאות, לסודאן. חיילים אלו היו כמובן חסרי כל מוטיבציה להילחם וחלקם אף ערקו בדרך. הכוח המצרי הובל על ידי הקצין הבריטי גנרל ויליאם היקס, בתשעה בספטמבר 1883 יצאו כוחותיו של היקס אל אום דורמן במטרה לחבור לכוחותיו של מושל דרפור - הקצין האוסטרי פון סלאטין. מצב הכוח היה כה נואש, עד כי רבים מן החיילים המצרים העדיפו לערוק לשורותיו של המהדי ולא להסתכן במוות בטוח. ב-3 בנובמבר 1883 תקף צבא של 40 אלף לוחמים סודאנים חמושים באלפי רובים את המשלחת הצבאית באזור אל עובייד. הכוח המצרי-בריטי, שסבל ממחסור במים ומשחיקה בעקבות סדרת התכתשויות עם לוחמי המהדי התפורר והושמד כמעט לחלוטין. רק כ- 500 חיילים מצריים מתוך כ-7000 נמלטו משדה הקרב, וכל הקצינים הבריטים נהרגו בקרב.
לאור חוסר עניינם של הבריטים באזור, הם החליטו בדצמבר 1883 לסגת מסודאן. הבריטים שהמשיכו להחזיק במספר ערים צפוניות ובנמלי הים האדום הורו לצ'ארלס גורדון לשוב לח'רטום ולארגן את נסיגת צבא המצב המצרי והאזרחים הבריטים מהמקום. גורדון הגיע לעיר הבירה הסודאנית בפברואר 1884, ב-15 במרץ מרדו השבטים שמצפון לח'רטום והצטרפו אל מרד ה"מהדי", חסמו את הנהר לתנועת ספינות וניתקו את הטלגרף שחיבר בין ח'רטום לקהיר. ב-18 במרץ הטילו 30,000 חיילי ה"מהדי" מצור על ח'רטום. במאי נכנעה ברבר, וח'רטום הפכה למבודדת לחלוטין.
ב-12 בנובמבר החלו כוחותיו של מוחמד אחמד להפגיז את ח'רטום באש תותחים ולהתקרב לעיר הודות לירידת מפלס המים בתעלות שהקיפו אותה. ב-26 בינואר 1885, בשעה שלוש לפנות בוקר, הסתערו 50,000 לוחמי המהדי על ח'רטום. החיילים המצרים העייפים, הרעבים ושהמורל שלהם היה בשפל המדרגה לא הצליחו לעצור את הכוחות העדיפים, והמורדים חדרו לעיר וערכו בה מרחץ דמים. בין ההרוגים היה גם צ'ארלס גורדון.
המדינה המהדיסטית
עם נפילת ח'רטום, כל סודאן הייתה בידי המהדיסטים, ומוחמד אבן עבדאללה הפך לשליטה הבלעדי של התיאוקרטיה הסודאנית. המשטר המהדיסטי החיל את חוקי האסלאם המסורתיים. בתי דין של השריעה כפו את החוק המוסלמי, ואת פקודותיו האחרות של ה"מהדי". מוחמד אחמד הורה על שריפתם של רשומות וספרי חוק ותאולוגיה, בשל שימושם במשטר הקודם, ובשל אמונתו כי הם הפיצו מסר של הדגשת השבטיות על פני האחדות בשם הדת.
מוחמד אבן עבדאללה שינה את חמשת עמודי האסלאם כך שעקרון הנאמנות האישית לו, ייחשב לחיוני לאמונה אמיתית. הוא גם הוסיף לדקלום השהאדה כי "מוחמד אחמד הוא המהדי של אלוהים, ומייצג את נביאו (מוחמד)". מלבד זאת, שירות בצבא הג'יהאד החליף את הצורך לבצע חג', והזכאת הפך למס המשולם למדינה. ה"מהדי" הצדיק את השינויים האלו, בכך שהם צוו עליו מאלוהים בחזיונותיו.
מותו ומורשתו
שישה חודשים בלבד לאחר נפילתה של ח'רטום, ב-22 ביוני 1885, נפטר מוחמד אחמד כנראה מטיפוס הבהרות, ונקבר באומדורמאן במזרח-מרכזה של סודאן. הוא התכונן למצב זה, ומינה לעצמו שלושה מחליפים (ח'ליפים). בדומה לשאלת ירושתו של מוחמד, המצב הביא לחוסר יציבות ואי שקט, בשל יריבויות בין היורשים המיועדים. מצב זה נמשך עד 1891, בה עבדאללהי אבן מוחמד, הפך לשליטה הבלתי מעורער של סודאן. עבדאללהי טיהר את המשטר המהדיסטי מבני משפחתו של מוחמד אחמד, ורבים מתלמידיו.
בהתאם לחזון הג'יהאד, פלש כוח של 60,000 איש מהצבא הסודאני לאתיופיה ב-1887. ב-1889 פלשו הכוחות המהדיסטים למצרים, אולם הובסו על ידי הכוחות המצרים-אנגלים. לאחר תבוסות שנחל הצבא המהדיסטי בקרבות בעיירה קרארי ליד אומדורמן (2 בספטמבר 1898) ובאום דיוואיקארט (24 בנובמבר 1899), והריגת הח'ליף עבדאללהי אבן מוחמד, בקרב האחרון, נפלה המדינה לידי הבריטים. כך ש-14 שנים לאחר יסודה של סודאן המהדיסטית, הוביל מצבה הכלכלי המתדרדר של המדינה (מיליונים מתו מרעב), והאינטרסים העזים של הבריטים באזור, לנפילתה של סודאן חזרה לידיהם.
הרי קלאמת
צמחייה
כתוצאה מהגאולוגיה מאפשרים ההרים קיום של מגוון ביולוגי עשיר, ובו כמה חברות צמחייה מובחנות, כולל יערות גשם ממוזגים, יערות יבשתיים לחים, יערות אלון וסוואנות, יערות רום, ואחו אלפיני. מקבץ חברות אלו מהווה את האזור האקולוגי של הרי קלאמת (Klamath Mountains ecoregion). אחת מחברות הצומח העיקריות בהרי קלאמת הוא יער מחטניים-אלון שחור הררי נמוך קליפורני ים-תיכוני (Mediterranean California Lower Montane Black Oak-Conifer Forest).
האזור האקולוגי כולל כמה מינים אנדמיים או כמעט אנדמיים כדוגמת ברושית לאוסון (Chamaecyparis lawsoniana, באנגלית Port Orford cedar או גם Lawson's cypress) ממשפחת הברושיים, אורן בלפור (Pinus balfouriana, באנגלית foxtail pine) ואשוחית ברואר (Picea breweriana, באנגלית Brewer's spruce) ממשפחת האורניים, יוצרים את אחד מהאוספים הגדולים ביותר של מחטניים שונים בעולם. תחום תפוצתו של הצמח בעל הפרחים Kalmiopsis leachiana ממשפחת האברשיים האנדמי להרי קלאמת מוגבל לתת-הרכס סיסקיו באורגון.
בהרים אלו יש ריכוז גדול של מיני עצים מחטניים מגוונים. שלושים מיני מחטניים (או יותר תלוי היכן מציבים את גבולות אזור הרי קלאמת), כולל שני מינים אנדמיים, אשוחית ברואר, וברושית לאוסון, גדלים באזור שעקב כך הוא אחד מאזורי היערות המחטניים העשירים בעולם במונחים של מגוון המינים המרוכז. באזור יש כמה חברות צמחים אדפיות, כלומר מותאמות לסוג הקרקע הספציפי, בייחוד קרקעות סרפנטיניות.
דוקטור הו - דמויות
דוקטור הו (באנגלית: Doctor Who) היא סדרת טלוויזיה בריטית מז'אנר המדע הבדיוני שמופקת על ידי ה-BBC. בסדרה חייזר דמוי אדם, הרפתקן ומסתורי הידוע רק בכינוי "הדוקטור", אשר מטייל בזמן ובחלל ונלחם בכוחות הרשע. לדוקטור נלווים כמעט תמיד שותפים למסע. המלווה נועד כדי לספק לצופים דמות להזדהות איתה, ולקדם את העלילה על ידי כך שישאל שאלות ויסתבך בצרות. הדוקטור רוכש לו מלווים חדשים ונפרד ממלווים קודמים, חלקם חוזר לבתיהם ואחרים נשארים בעולם החדש אליו הגיעו, ואף בכמה מקרים בודדים, המלווה מת במהלך הסדרה.
הרי קלאמת
צמחייה
ב-1969 זיהו הבוטנאים ג'ון סוייר (John O. Sawyer) ודייל תורנבורג (Dale Thornburgh) 17 מינים של מחטניים בשטח של כמייל רבוע (כ-2.5 קמ"ר) סביב אגם ליטל דק (Little Duck Lake) ופלג שוגר (Sugar Creek) באזור הטבע הבראשיתי ראשן (Russian Wilderness). הם כינו אזור מגוון זה "המייל הפלאי" (Miracle Mile). ב-2013 זיהה ריצ'רד מור (Richard Moore) באזור זה את המין ה-18, ערער מערבי (Juniperus occidentalis, באנגלית western juniper) מהסוג ערער ממשפחת הברושיים, בקניון פלג שוגר. אזור זה נחשב למקבץ העשיר ביותר בעולם של מיני מחטניים ביחס לשטח באזורי אקלים ממוזג.
דוקטור הו - דמויות
הגדרה
המושג "מלווה" (Companion) נמצא בשימוש יותר מחוץ לסדרה, כלומר בקהילת המעריצים. בתוך הסדרה, המושג בקושי נמצא בשימוש והדוקטור לא נוהג להתייחס אל חבריו כ"מלווים", במיוחד לא בסדרה הקלאסית. המושג "עוזרת" (Assistant) הוא שהיה יותר בשימוש בימיה הראשונים של הסדרה, כך למשל תיאר הדוקטור הראשון את מלוותו דוֹדוֹ צ'פלט בפרק "מכונות מלחמה", וכך הבריגדיר הציג את ג'ו גרנט בפני הדוקטור השלישי בפרק "טרור האוטונים".
לאו הרביעי
האפיפיור לאו הרביעי (בלטינית: Leo IV; 790 – 17 ביולי 855) היה אפיפיור מ-10 באפריל 847 עד למותו בשנת 855.
דוקטור הו - דמויות
הגדרה
המושגים "מלווה" או "עוזרת" מעולם לא הוגדרו רשמית בתוך הנרטיב של הסדרה ולכן לפעמים קשה להגדיר מי נחשב\ת מלווה ומי לא. האם המלווה חייבת לטייל עם הדוקטור בטארדיס? אם כן, אז ליז שו לא נחשבת למלווה למרות שכיכבה בתפקיד ראשי לצד הדוקטור למשך עונה שלמה בשנת 1970. האם כדי להיחשב מלווה על הדמות להופיע ביותר מסיפור אחד? אם כן, אז מה מעמדם של אסטריד פת', ג'קסון לייק או ליידי כריסטינה, ששמות השחקנים שמגלמים אותם אף הופיעו בכתוביות הפתיחה? עוד דמויות שיש עליהן ויכוח הן שרה קינגדום, אשר הופיעה רק בסיפור אחד עם הדוקטור הראשון וג'קי טיילר, אשר הופיעה לאורך מספר פרקים, טיילה בטארדיס ואף עזרה לדוקטור העשירי להתאושש אחרי התחדשות.
הרי קלאמת
צמחייה
מיני המחטניים בהרי קלאמת כוללים: אשוח דאגלס חופי (Pseudotsuga menziesii ssp. menziesii), ברושית לאוסון, אורן הזפת (Pinus ponderosa), אורן הסוכר (Pinus lambertiana), צוגה הררית (Tsuga mertensiana), כמה מינים של אשוח דוגמת אשוח לבן (Abies concolor), ואשוח אדום (Abies magnifica shastensis), אשוחית ברואר (Picea breweriana, באנגלית Brewer spruce), סקוויה נאה (Sequoia sempervirens), ארז אדום מערבי (Thuja Plicata) וטקסוס פסיפי (Taxus brevifolia), מין של טקסוס.
דוקטור הו - דמויות
היסטוריה
בימיה הראשונים של דוקטור הו, תפקידן של הדמויות בתוך העלילה היה שונה ממה שמוכר לצופים כיום. במקור, הדוקטור היה דמות מסתורית עם כוחות ומניעים לא ברורים. הדמויות הראשיות של הסדרה היו למעשה המורים איאן צ'סטרטון וברברה רייט, שסיפקו לקהל דמויות אנושיות להזדהות עמן. תפקידו של איאן באופן ספציפי היה גם לשמש כגיבור-אקשן, שכן הדוקטור היה איש זקן. הדמות הרביעית הייתה סוזן, נכדתו של הדוקטור שסיפקה נקודת מבט לצופים הצעירים.
לאו הרביעי
ביוגרפיה
לאו נולד ברומא בשנת 790, וקיבל את ראשית חינוכו במנזר סנט מרטין וסנט פטרוס. הוא משך את תשומת לבו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, שהפך אותו לתת-דיאקון. הוא מונה לקרדינל דיאקון של סאנטי קוואטרו קורונאטי ("ארבעה הקדושים המוכתרים") על ידי האפיפיור סרגיוס השני.
הרי קלאמת
צמחייה
המינים המיוחדים לאזור האלפים של טריניטי כוללים, אשוח דאגלס, אורן הזפת, אשוח אדום, אשוח לבן, אשוח תת-אלפיני, מיני האלונים אלון שחור קליפורני (Quercus kelloggii), אלון צהוב-קשקשים (Quercus chrysolepis, באנגלית canyon live oak), מין הקטלב Arbutus menziesii  (באנגלית Pacific madrone), מין האדר אדר גדול-עלים (Acer macrophyllum, ערמונית קליפורנית (Aesculus californica, באנגלית California Buckeye), מין במשפחת הסבונניים, קלוצדרוס מפושק ואורן ג'פרי (Pinus jeffreyi, באנגלית Jeffrey pine). החורשה הצפונית ביותר של אורן סבין (Pinus sabiniana, באנגלית gray pine) שוכנת באזור זה לאורך היובל הדרומי של נהר סלמון.
לאו הרביעי
ביוגרפיה
באפריל 847 נבחר לאו פה אחד לאפיפיור, בעקבות מותו של סרגיוס השני. בשל ההתקפה של הסרצנים על רומא בשנת 846, אשר גרמה לאנשים לחשוש לביטחון העיר, הוא הוכתר ב-10 באפריל 847 מבלי להמתין להסכמת הקיסר. לאו החל בתיקון בזיליקת סנט פאולוס, שניזוקה בעקבות פשיטת הסרצנים על רומא. כאמצעי זהירות מפני פשיטות נוספות, הוא שיפץ באופן יסודי, ובנה מחדש לחלוטין חמישה עשר מן המגדלים הגדולים. במהלך שלטונו הוא היה צריך להגן על העיר רומא נגד התקפות מהמזרח. בשנת 849 זכה צבא האפיפיור לניצחון מכריע על הסרצנים בקרב הימי של אוסטיה.
דוקטור הו - דמויות
היסטוריה
קרול אן פורד, אשר גילמה את סוזן, לא הייתה מרוצה מחוסר ההתפתחות של דמותה ועזבה את הסדרה בעונתה השנייה. דמותה של סוזן עזבה כשהתחתנה עם לוחם חופש ונשארה איתו לשקם את כדור הארץ במאה ה-22 אחרי פלישת דאלקים. מפיקי הסדרה החליפו את סוזן בדמותה של ויקי, נערה צעירה גם היא. כשאיאן וברברה עזבו את הסדרה, משבצת ה"גיבור-אקשן" אוישה על ידי המלווה החדש סטיבן טיילור. התבנית הזאת של "הדוקטור, בחורה צעירה וגבר גיבור" הייתה בשימוש לאורך שנות ה-60.
הרי קלאמת
בעלי חיים
שטחי הבר המיוערים הנרחבים, בתוספת להתיישבות אנושית מועטה בשטחים ההרריים המרוחקים יוצרים בית גידול מעולה לקרוב ל-400 מינים של בעלי חיים. מיני היונקים כוללים: פומת ההרים, דוב שחור אמריקני, שונר מצוי, שונר, דביבון מצוי, דלק, דלק דייג, בונה, שועל מצוי, שועל אפור מצוי, סנאי דואה צפוני ושפע של מיני איילים. מיני העופות כוללים: עיט זהוב, עיטם לבן-ראש, נקר כרבולתי, Patagioenas fasciata (מין יונה אמריקאית הקרוי באנגלית Band-tailed pigeon) כמה מיני נצים כולל נץ גדול, כמה מיני דורסי לילה, כולל לילית מנוקדת ומגוון נרחב של מינים נוספים רבים.
לאו הרביעי
ביוגרפיה
ב-17 ביולי 855 מת לאו ברומא, ובמקומו נבחר בנדיקטוס השלישי.
דוקטור הו - דמויות
היסטוריה
כשהתוכנית עברה לשידור בצבע בשנות ה-70, הפורמט השתנה; הדוקטור השתקע בכדור הארץ והדמויות סביבו היו קשורות לעבודתו בארגון יוני"ט (UNIT- Unified Intelligence Taskforce). הדוקטור השלישי, שהיה יותר פיזי ואקטיבי מקודמיו בתפקיד, ניכס אליו את תפקיד גיבור-האקשן והפך את המלווה הגברי למיותר. בעונה 11 של שנת 1970, התלוו אל הדוקטור המדענית ליז שו ובריגדיר לת'ברידג'-סטיוארט, כמו גם אנשי צוות נוספים מתוך יוני"ט כמו סמל ג'ון בנטון. ליז שו האינטלקטואלית הוחלפה בשנת 1971 בג'ו גרנט. כשהתוכנית חזרה להרפתקאות בזמן ובחלל, הפורמט השתנה שוב; יוני"ט המשיכו לתפקד כמעין בסיס-אם שהדוקטור חוזר אליו כשהוא בכדור הארץ, אך בהרפתקאות בחלל הדוקטור וג'ו היו צוות נפרד עם קשר משלהם- דוקטור ומלווה. התבנית הזאת של "הדוקטור ומלווה אחת" הפכה לדרך ממנה הסדרה סטתה רק לעיתים נדירות.
לאו הרביעי
ביוגרפיה
קיימת אגדה ולפיה מת לאו בשנת 853, ולאחר מותו כיהנה האפיפיורית יוהנה עד לשנת 855.
דוקטור הו - דמויות
היסטוריה
לעיתים נוסף גם מלווה זכר. (כדוגמת הארי סאליבן, אדריק, טורלוג, קפטן ג'ק ורורי ויליאמס) דמותו של הארי סאליבן, מלווה של הדוקטור הרביעי, נוצרה כאשר ההפקה תכננה ללהק לתפקיד הדוקטור איש מבוגר יותר. לבסוף התפקיד הלך לטום בייקר, בן 40 בזמנו, והתפקיד של הארי הצטמצם.
הרי קלאמת
בעלי חיים
שמועות על צפייה בביגפוט מתפרסמות מדי פעם, בייחוד בחלק מהאזורים המרוחקים ביותר של הרי קלאמת, והיצור האגדי משחק תפקיד בסיפורי העם של האוכלוסיות של האינדיאנים.
דוקטור הו - דמויות
היסטוריה
לקראת סוף העונה האחרונה של הדוקטור הרביעי בשנת 1981, הדוקטור טייל עם שלושה מלווים, (אדריק, ניסה וטיגן) שהמשיכו ללוות גם את הדוקטור החמישי. אדריק נכתב החוצה מהתוכנית (הדמות מתה, דרך נדירה בה מלווים עוזבים את התוכנית) ובתקופת הדוקטור השישי הוא חזר לטייל רק עם מלווה אחת.
הרי קלאמת
נהרות ודגים
נהרות עיקריים בהרי קלאמת כוללים את הנהרות קלאמת, רוג, טריניטי, סמית (Smith), סלמון (Salmon), סקוט וחלקו העליון של הנהר סקרמנטו. האגם העיקרי בהרי קלאמת הוא אגם קאסל (Castle Lake).
הפלגים והנהרות הרבים בהרים משמשים אתר רבייה עיקרי לכמה מיני של טרוטה וסלמון ועם זאת מהמחצית השנייה של המאה ה-20 חלה ירידה דרסטית בכמות הדגים בייחוד של דגי הסלמון. הנהרות והפלגים של האזור האקולוגי משמשים בית לתשעה מינים של סלמון. הירידה בכמות הדגים התרחשה בעיקר בשל הקמת סכרים וכריתת עצים על המדרונות התלולים שגרמו לכמויות גדולות של סחף על קרקעית הנחלים, תהליך שפוגע ברבייה של הסלמון. נקבת הסלמון נוהגת להטיל את ביציה רק על קרקעית המכוסה בחצץ.
דוקטור הו - דמויות
ילדוּת, משפחה וחברים
בסדרה הקלאסית (1963-1989), החברים ובני המשפחה של החברים בקושי הוצגו בתוכנית וכמעט תמיד נשארו בחושך בנוגע לעיסוקו של הדוקטור ולטארדיס. יוצאים מן הכלל היו הופעתם הקצרה של בעלה לעתיד של סוזן, דייוויד; סבתא-רבה של דוֹדוֹ משנת 1572, אן; אבא של ויקטוריה, אדוורד; בעלה לעתיד של ג'ו, קליפורד; אבא של לִילה, סול ובעלה לעתיד, אנדרד; דודה של טיגן, ונסה, סבא שלה, אנדרו ובן דודהּ, קולין; אבא של ניסה, טרימאס ואמה החורגת, קאסיה; אביה החורג של פרי, הווארד; אמא של אייס (כתינוקת), אודרי; ואשתו השנייה של הבריגדיר, דוריס.
בסדרה המחודשת (2005-הווה) החברים ובני המשפחה של המלווים לרוב מוצגים בהרחבה, והם מודעים לאופי החיים של אהוביהם עם הדוקטור. הסדרה המחודשת גם הציגה מספר מלווים שקשורים למלווים אחרים, בין אם זה קשר דם או קשר נישואים. (סבא של דונה, וילפרד; בעלה של איימי, רורי; מיקי סמית ומרתה ג'ונס, שליוו את הדוקטור בזמנים שונים, נפגשו והתחתנו בהמשך; גרהאם אובריאן ונדכו החורג, ריאן סינקלייר.) מערכות יחסים שכאלו לא התקיימו בין מלווים בסדרה הקלאסית, למרות שנאמר בסדרה המחודשת שהמלווים המקוריים איאן צ'סטרטון וברברה רייט נישאו ושבן ופולי, מלווים של הדוקטור הראשון והשני, נשארו בקשר קרוב. בני משפחה של מלווים מהסדרה הקלאסית שלא הופיעו בעבר, הוצגו בסדרה המחודשת; בתו של הבריגדיר, קייט סטיוארט, הופיעה בסדרה; בספין-אוף "הרפתקאות שרה ג'יין" הופיעו הילדים המאומצים של שרה ג'יין, לוק וסקיי, ההורים שלה, אדי וברברה והנכד של המלווה לשעבר ג'ו גרנט, סנטיאגו.
נוק
היסטוריה
העיר נוסדה ב-1721 על ידי המיסיונר הנורווגי הנס אגדה שנתן לה את השם "גוטהוב". בעת ההיא הייתה גרינלנד מושבה דנית-נורווגית תחת שלטונה של דנמרק-נורווגיה, אך למעשה לא היה קשר בין גרינלנד לנורווגיה במשך שתי מאות. עוד לפני כן הייתה התיישבות ויקינגית באזור ושרידיה נשמרו עד היום.
דוקטור הו - דמויות
ילדוּת, משפחה וחברים
עוד שינוי שהגיע עם הסדרה המחודשת הוא הצגת העבר של המלווים לפני פגישתם עם הדוקטור, לרבות תקופת הילדות שלהם. בסדרה הקלאסית, תרחיש שכזה מעולם לא התרחש. המלווים רוז טיילר, מיקי סמית, אדלייד ברוק, איימי פונד, רורי ויליאמס, ריבר סונג וקלרה אוסוולד, כולם הוצגו גם כילדים וגולמו על ידי שחקנים צעירים בסצנות פלאשבק. המלווים שרה ג'יין סמית וקפטן ג'ק הארקנס גם הם הוצגו כילדים בסדרות הספין-אוף שלהם.
נוק
גאוגרפיה
נוק ממוקמת ליד מקורותיו של הפיורד נופ קנגרלואה, 10 ק"מ מהחוף הדרום מערבי של גרינלנד לים לברדור, וכ -240 ק"מ דרומית לחוג הארקטי. בהתחלה, הפיורד זורם לכיוון צפון-מערב, ואז הופך לשלוש זרועות נפרדים. יש שלושה איים גדולים בין הזרועות: אי סרמיצק, קקרטרסואק איילנד, וקורנופ קקרטרסואה. הפיורד מתרחב לתוך מפרץ מנוקד השוניות, שהוא חלק מים לברדור. הסטייה המגנטית בנוק היא קיצונית והקוארדינטות שלה נושקות לN90.
דוקטור הו - דמויות
אובדן המלווה
אחת הסיבות הנפוצות בגללן מלוות עזבו את הטארדיס בסדרה הקלאסית הייתה בשביל אהבה \ נישואים. (סוזן, ויקי, ג'ו, לִילה, פרי). עוד סיבה הייתה בשביל לעזור לאנשים בכוכב אחר (סטיבן, רומאנה, ניסה) או פשוט כי נמאס להם והם רצו לחזור הביתה. (איאן וברברה, בן ופולי, הארי, טיגן וראיין). לעיתים המלווים לא רצו לעזוב והופרדו מהדוקטור בכוח (ג'יימי, זואי, שרה ג'יין) אך תרחיש זה נהיה נפוץ יותר בסדרה המחודשת. (רוז, דונה, איימי ורורי, קלרה).
נוק
דמוגרפיה
נוק היא העיר הצומחת באופן המהיר ביותר בגרינלנד. למרות ירידה כוללת באוכלוסיית המדינה, חל גידול של 74 אנשים מ-2014 עד 2015. אוכלוסיית נוק הוכפלה מאז 1977, עלתה ביותר משליש מאז 1990, עלתה בכמעט 21% מאז שנת 2000. בנוסף לילידי גרינלנד, 3,636 נולדו מחוץ למדינה. מתיישבים נמשכים על ידי הזדמנויות תעסוקה טובות עם שכר גבוה, הדנים המשיכו להתיישב בעיר. היום בנוק יש את השיעור הגבוה ביותר של דנים יותר מכל עיר אחרת בגרינלנד. ושליש מאוכלוסיית גרינלנד חיים בנוק.
דוקטור הו - דמויות
מות המלווה
לעיתים רחוקות מאוד מלווה נהרג במהלך מסעותיו עם הדוקטור. מקרים אלו הם:
נוק
אוניברסיטת גרינלנד
אוניברסיטת גרינלנד הממוקמת בעיר נוק היא האוניברסיטה היחידה בגרינלנד. היא הוקמה בשנת 1987. רוב הקורסים הם בשפה הדנית ומיעוטם בגרינלנדית. באוניברסיטה לומדים כ-200 תלמידים, רובם תושבי נוק, ו-14 מרצים. הכמות המצומצמת של סטודנטים באוניברסיטה היא בגלל מדיניות הממשלה המאפשרת לימודים אקדמאים בחינם בכל מקום באירופה וצפון אמריקה. בספריית האוניברסיטה 18,000 ספרים.
דוקטור הו - דמויות
מות המלווה
אדריק, איימי, רורי וקלרה הם המלווים ארוכי-הטווח היחידים שמתו במהלך הסדרה. כל השאר הם מלווים שהופיעו בסיפור אחד או שניים.
נוק
אוניברסיטת גרינלנד
באוניברסיטה ארבעה מסלולים:
דוקטור הו - דמויות
הדוקטור השלישי
הדוקטור השלישי בילה את רוב זמנו בגלות על כדור הארץ ובסיוע לארגון בשם יוני"ט, שמטרתו להתמודד עם איומים מהחלל החיצון.
נוק
המוזיאון הלאומי של גרינלנד
המוזיאון נפתח באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ומכיל חפצי ארכאולוגיה, אומנות ומלאכת יד (למשל מפות אמסליק) כמו-גם מידע אודות מבנים, חורבות, קברים ועוד. מוצג מרכזי הוא מומיות קילאקיצוק. בין פעילויותיו של המוזיאון: ייעוץ לממשלה בחפירות ארכאולוגיות והחזרת חפצים גרינלדים מסורתיים שפוזרו ברחבי העולם.
באוויר
נמל תעופה נוק ממוקם 4 ק"מ צפונית לעיר. הוא מהווה בסיס אם לחברת התעופה אייר גרינלנד ונבנה בשנת 1979. הנמל לא מהווה את עיקר התחבורה הבינלאומית בגרינלנד ועונה רק על צרכים בסיסיים ביותר עם קו אחד של אייר גרינלנד לקופנהגן וקו שני של איסלנד אייר לרייקיאוויק. בנמל התעופה מסלול סלול אחד.
בים
כתוצאה מן העלות הגבוהה של ייבוא מוצרים לגרינלנד, יש קו מנוק וערים נוספות לדנמרק על ידי אוניות מטען. האוניות מגיעות לגרינלנד עם שלל מוצרים: בגדים, קמח, תרופות, עץ, דגים, פירות ים ועוד. ספינות יוצאות לקופנהגן, לכן, תיירים מנצלים זאת ועולים על הספינה לקופנהגן לצורכי תיירות.
ביבשה
החל משנת 2004 ישנם בנוק שירותי תחבורה ציבורית של 72 אוטובוסים ו-2,570 מוניות בבעלות גרינלנד. ישנה חברת תחבורה ציבורית אחת בגרינלנד חוץ מזו של הממשלה, שמה הוא נוק בוסי והיא מספקת שירותי אוטובוסים ברחבי עיר. לחברה זו יש קווים למחוזות המרוחקים ביותר בגרינלנד, כמו גם שירות הסעות לשדה התעופה. אין כבישים בגרינלנד מלבד כבישי העיר.
דוקטור הו - דמויות
הדוקטור השמיני
הופעתו הטלוויזיונית היחידה של הדוקטור השמיני הייתה בסרט שהופק בשנת 1996. הדוקטור השמיני מופיע בהרחבה בתסכיתי אודיו בהם יש לו מגוון גדול של מלווים.
הדוקטור העשירי
לדוקטור העשירי הייתה תקופה ארוכה ללא מלווה ארוך-טווח בה התלוו אליו אנשים לפרק אחד בלבד.
הדוקטור השלושה עשר
=== הדוקטור הארבעה עשר ===
=== הדוקטור החמישה עשר ===
נייט הגדול
נייט הגדול (באנגלית: Big Nate) היא סדרת ספרי ילדים (הכוללים בתוכה קטעי קומיקס) שנכתבה ואוירה על ידי הסופר האמריקאי לינקולן פירס. הספרים עוסקים בנייט רייט, תלמיד כיתה ו'. עד כה, יצאו שמונה ספרים בסדרה, ועוד כ-20 ספרי קומיקס.
פירס, מחבר סדרת הספרים, החל לפרסם את נייט הגדול כרצועת קומיקס בעיתונים בשנת 1991. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הרצועה, החליט פירס ב-2009 להפוך את נייט הגדול לסדרת ספרים. ספרי הסדרה יצאו בעברית תחת הוצאת כתר ספרים.
הקומיקס זכה גם לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המשודרת בערוץ ניקולודיאון.
תקציר
נייט הגדול עוקב אחר ההרפתקאות והכישלונות של נייט רייט, תלמיד כיתה ו׳, חבריו לכיתה ומוריו. הוא מתואר כילד עם עניין מועט בלימודים או עמידה בסטנדרטים, גישה אשר הובילה אותו לכמה סכסוכים עם המורה הגברת גודפרי, שאותו הוא רואה כאויב. רצועות גם מתמקד בחיים בביתו של נייט, וחברויות עם החבר הכי טוב שלו פרנסיס וטדי. GoComics תאר את הסדרה באופן הבא:
במענה על שאלות ממעריצים בוושינגטון פוסט פירס חשף את הדברים הבאים על היצירה של הרצועה:
דומברוביץ
דומברוביץ (באוקראינית: Дубровиця, דוברוביציה; בפולנית: Dąbrowica, דומברוביצַה) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, השוכנת על גדת נהר הורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מיכאל אלקיים
מיכאל אלקיים (נולד ב-1 באפריל 1955) הוא צייר ישראלי המצייר בסגנון אמנות יהודית. ציוריו מביעים את הקשר למסורת היהודית. בשנים האחרונות ניכר ביצירתו הקשר הרב דורי והחזרה לשורשי בית אביו וילדותו.
דומברוביץ
דומברוביץ נזכרת לראשונה במאה ה-12. בשנת 1805 נכללה העיירה במחוז ווהלין שבאימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי פולין. אתר היסטורי בעיירה הוא הכנסייה הקתולית שבה, שנבנתה בשנת 1740.
מיכאל אלקיים
תולדות חייו
תושב נתיבות, נולד ב־1954 בטינריר (אנ') שבמרוקו ועלה לארץ ב־1956. התחנך בארץ, סיים את לימודיו בבית מדרש לאומנות בבאר שבע והשתלם בבית הספר הגבוה לאומנות "בצלאל" בירושלים.
מיכאל ממשיך מסורת משפחתית ארוכת שנים שעסקה בצורפות, ספרות סת"ם ויודאיקה. מלמד אומנות בבית הספר התיכון בעיר שדרות.
דומברוביץ
יהודי דומברוביץ
במהלך מלחמת העולם הראשונה אירעו בעיירה מספר מקרי שוד ורצח של יהודים, ובינואר 1919 פרעו ביהודי העיירה כנופיותיו של סימון פטליורה. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, ביולי 1920, נערכו פרעות ביהודי העיירה בידי חיילים פולנים. לאחר המלחמות, השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט ויוצאי העיירה בארצות הברית, ובין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. כמו כן, פעלו בעיירה בתי ספר עבריים מרשת תרבות ומרשת יבנה, תנועות נוער יהודיות, וכן ישיבה קטנה.
הנעה וקטורית
הנעה וקטורית (או דחף וקטורי) היא היכולת של כלי טיס סילוני או רקטי להטות את סילון הפליטה מן המנוע, ומאפשרת שליטה בכיוון הטיסה או בסיבוב כלי הטיס.
מיכאל אלקיים
תולדות חייו
מיכאל אלקיים שכל את שני אחיו במלחמות ישראל, והדבר השפיע על יצירתו. התערוכה "לא עוד מלחמה" (1986) באה להנציח את זכרם של אחיו וזכרם של חללי צה"ל. במהלך השנים הוצגה התערוכה ב"יד לבנים" ברחבי הארץ.
הנעה וקטורית
הנעה וקטורית פותחה עבור מטוסים בתחילה כדי לאפשר המראה ונחיתה קצרה (STOL) ואף אנכית (VTOL). בהמשך התברר שהנעה וקטורית מאפשרת תמרונים שאינם אפשריים עבור מטוסים ללא הנעה וקטורית, תכונה הנקראת "תמרוניות-על (supermaneuverability) המקנה להם יתרון גדול בקרב אוויר.
דומברוביץ
בשואה
במרץ 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע ל-4,327 איש. ביום 26 באוגוסט 1942 רוכזו יהודי הגטו בכיכר השוק בעיירה, ומשם הוצעדו בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים לתחנת הרכבת המקומית. לאחר שבתחנה נשמעו יריות, כ-1,500 מהיהודים החלו להימלט מהמקום. במהלך המנוסה כ-200 יהודים נורו למוות, וכ-800 נתפסו, והובלו לויסוצק, שם נספו. כ-500 יהודים הצליחו להגיע ליערות. יתר יהודי העיירה נלקחו לסארני, ובה נרצחו בבורות ירי במחנה פולסקה.
מבין יהודי העיירה שנמלטו ליערות, רבים השתלבו בקבוצות פרטיזנים. עם שחרור העיירה בידי הצבא האדום ב-10 בינואר 1944, שבו אליה כ-50 יהודים, אך אלו עזבוה במהרה.
מיכאל אלקיים
תולדות חייו
בשנים האחרונות, מאז ביקר במרוקו, יש בעבודותיו חזרה לשורשי בית אבא ולילדותו. היצירות הוצגו בתערוכות: " חוט של זהב" (2013) "חרוזים שבורים" (2014) ו- "אמנות בהגירה" (2017).
מיכאל הוא אביה של נטע אלקיים, אמנית וזמרת. במרץ 2013 הציגו השניים תערוכה משותפת בשם "חוט של זהב" בגלריה בקיבוץ בארי. התערוכה הציגה עבודות משותפות לאב ולבת ואת הקשר המשפחתי, המסורת המרוקאית והיהודית ואת סיפור המשפחה. דיוקנאות של סבתות המשפחה היוו השראה לדמויות נשים בעבודתה של נטע. התערוכה מציגה יותר מכל את הדמויות החסרות בה - אביו של מיכאל ושני אחיו שנפלו בקרב. התערוכה מדגישה את "פחד החללים החסרים" המתמלאים באהבת אב ובת.
מיכאל אלקיים קיבל את אות "יקיר העיר נתיבות" בתחום מורשת ותרבות לרגל 70 שנה למדינת ישראל.
יצירתו
יצירתו מתחלקת לשלושה סגנונות עיקריים: