cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נביה ברי
חבר הממשלה
משרת יו"ר הפרלמנט היא המשרה הממשלתית הגבוהה ביותר אליה יכול שיעי להגיע על פי האמנה הלאומית. בתפקיד זה מכהן ברי עד היום (2022), למעט מספר הפסקות.
תאוריית המערכת הקוגניטיבית רגשית של האישיות
תאוריית המערכת הקוגניטיבית-רגשית של האישיות (באנגלית: CAPS, ראשי תיבות של cognitive-affective processing system) היא תאוריה בפסיכולוגיה של האישיות שהגו וולטר מישל וויצ'י שודה ב-1995, על פיה ניתן לנבא התנהגות על פי הבנה מעמיקה של האדם, המצב והאינטראקציה ביניהם.
רקע
המודל שואף לענות על פרדוקס האישיות הקלאסי: האם האישיות היא יציבה ועקבית או דינמית ומשתנה לפי המצב שבו נמצא האדם? הדעה הרווחת הייתה כי האישיות ותכונות הן יציבות ועקביות בין מצבים, אך בפועל מחקרים שונים הדגימו ממצאים סותרים. על פי המודל, ישנם מאפיינים מסוימים לאופן בו אנשים מגיבים למצבים פסיכולוגים שונים הנקראים "תבניות אישיותית". תבניות אלו יוצרות סוג של חתימות אישיותיות המשקפות אישיות קוהרנטית ובאות לידי ביטוי בהתנהגות שלנו למצבים מסוימים. בדיעבד, הדבר המדהים הוא לא כי קיימים סוגי חתימות התנהגותיות כאלה של האישיות, אלא כי עד תיאורית ה-CAPS, אותן "טעויות" או סטיות בהתנהגות בוטלו במחקרים על ידי ממוצעים של ההתנהגות על פני מצבים שונים. כלומר, כדי להראות שהאישיות היא יציבה מטרת המחקר בתחום הייתה להראות שאנשים מפגינים את אותה ההתנהגות על פני מצבים שונים וכל חריגה מהממוצע הוגדרה כטעות. על פי תיאורית ה-CAPS, לעומת זאת, "טעויות" אלו הן הביטוי לייחודיות האישיות, חתימות האישיות. לדוגמה, כאשר מתרחש אירוע משמח, למשל קבלת פרס, רוב האנשים יגיבו בשמחה אך נניח שאדם מסוים הגיב בעצב. המחקר יאמר כי מדובר בטעות כיוון שבממוצע, רוב האנשים הגיבו בשמחה. תיאורית ה-CAPS תאמר כי מדובר בביטוי ייחודי של האישיות.
הגדרת האישיות על פי תיאורית ה-CAPS
מערכת אישיות לפיה אנשים מתאפיינים במונחים של:
מישל ושודה טוענים כי לא ניתן לאפיין אישיות על פי תכונות יציבות ועקביות. האישיות אומנם יציבה, אך תלוית מצב. כלומר האישיות היא אוסף של תגובות עקביות למצבים שונים. תיאורית ה-CAPS מאפשרת לנו להבין את ההבדלים היציבים בין אנשים הכוללים סוגים שונים של התנהגות ובמקביל לבצע בניית פרופילים יציבים שלהם במצבים שונים. על פי המודל, אנשים נבדלים זה מזה בדגש שהם שמים על המאפיינים של מצבים שונים, בקידוד הקוגניטיבי והרגשי שהם מבצעים לאחר מכן והאופן בו אותם קידודים באים באינטראקציה עם קידודים שכבר קיימים במערכת האישיות. התאוריה רואה את האדם לא כמגיב באופן פסיבי למצבים ולא כאוסף התנהגויות ספונטניות, אלא כתכונות אקטיביות ומכוונות, מבוססות מטרות ואמונות קודמות, יחד עם שינויים פנימיים שבעצם יוצרים את המצבים עצמם.
היסודות של מערכת האישיות
לכל אדם יש מערכת ייחודית של קשרים פנימיים בין יחידות של קוגניציה ורגש. כפי שחוש הראייה קולט כיסא, המוח מעבד זאת ונותן הוראה לרגליים לזוז הצידה כדי לא למעוד, כך מערכת האישיות פועלת בתגובה למצבים שונים. כלומר מאפייני המצב נקלטים ומקודדים, היחידות הקוגניטיביות רגשיות מעבדות את מאפייני המצב ונותנות "הוראה" להוציא לפועל את ההתנהגות המתאימה ביותר למצב. כלומר, היחידות הקוגניטיביות רגשיות משמשות כמתווכות בין מאפייני המצב לבין סט נוסף, משני, של יחידות הגורמות לאקטיבציה של קוגניציה, רגש והתנהגות בתגובה למצב הנתון. ליחידות המתווכות מספר מאפיינים:
ביטויי התנהגות: פרופילים של "אם... אז..." התנהגות-מצב
לפי התאוריה האדם נפגש במצבים פסיכולוגיים שונים במהלך חייו, עם הזמן הוא יוצר פרופילים מובחנים של "אם.. אז"- קשר בין מצב להתנהגות המנחה אותו כיצד לפעול בהינתן מצב מסוים (סוג של כללי אצבע אישיותיים). דרכי פעולה אלו שונים בין אדם לאדם וקשורים מאוד לדפוס האישיותי של כל פרט. לדוגמה, אדם א' הוא מאוד חברותי, כאשר הוא יחווה התעלמות מהסביבה הדבר עלול לגרום לו לעצבנות וחוסר מנוחה. אדם ב', לעומת זאת, הוא אדם מופנם ומתבודד וכאשר ירגיש קרבה מאחרים והבעת עניין בו, עלול גם כן להרגיש עצבני וחסר מנוחה. כלומר, א' ו-ב' הם בעלי פרופילים הפוכים של "אם... אז..." בהתאם למשמעויות הקוגניטיביות והרגשיות השונות שנרכשו. זאת אומרת שגם אם א' ו-ב' מראים תוצאה דומה- עצבנות וחוסר מנוחה, הם נבדלים בפרופילים של "אם... ואז..." שנוצרו בהם במהלך השנים. על כן, ניתן לראות שלכל אדם יש תבנית פעולה המופעלת על פי מאפייני המצב מצד אחד והמצב מעורר או מדכא רגשות ומחשבות שונות כתוצאה מהתבנית שנוצרה, מצד שני.
הייחודי לתאוריה, בניגוד למודלים אחרים של האישיות, הוא שהיא משקפת את מיפוי הבחירות שעושה הפרט, בהתאם למאפייני המצב, ואת הארגון הייחודי, לפיו הקוגניציה והרגש מובילים לאקטיבציה האחד של השני. כלומר, בניגוד לתפיסה שהתנהגות עקבית במצבים שונים היא עדות למערכת האישיות עצמה ולכן ניתנת לניבוי, תיאורית ה-CAPS נשענת על ההנחה כי מה שניתן לניבוי הם דפוסי וריאציות של התנהגויות, במצבים שונים.
הבדלים בין אישיים
מבוססים על כך שבני אדם שונים מפנים את הקשב שלהם לאלמנטים שונים של מצב נתון. כלומר קיים שוני באופן בו אותו המצב, עבור אנשים שונים, מקודד קוגניטיבית ורגשית לקטגוריות שונות ובאופן בו יש אקטיבציה של הקידוד, האינטראקציה וההשפעה שלו על מערכת האישיות.
התאוריה נשענת על העקרונות עליהם מבוססים רוב המודלים של עיבוד מידע חברתי- הבדלים בין אישיים נובעים מהנגישות של ייצוגים מנטליים (לדוגמה- הייצוג "העצמי כאמא" יהיה נגיש יותר עבור חלק מהנשים אך פחות נגיש עבור אחרות). תיאורית ה-CAPS מוסיפה על כך שקיימת מערכת יחסים בין הקוגניציה לרגש. הבדלים בין אישיים יציבים נובעים מהארגון השונה והמובחן של מערכת יחסים זו. במילים אחרות, בני אדם נבדלים בנגישות של הרגש ושל הקוגניציה; בארגון הייחודי של היחס בין הקוגניציה לרגש ובאופן בו הם מקודדים אלמנטים ספציפיים של מצב מסוים. ההנחה היא שקיים ארגון פנימי של היחס בין הקוגניציה לרגש ושארגון זה מהווה את הבסיס הייחודי של האישיות. כאשר, בסופו של דבר, המטרה היא להוביל להתנהגות פוטנציאלית, בהתאם למאפייני המצב, כפי שהם קודדו על ידי האדם.
התפתחות האישיות לפי תיאורית ה-CAPS
השערת הבסיס של התאוריה היא שכל מערכת אישיות מאופיינת בארגון ייחודי של יחידות הקוגניציה-רגש, התפתחות האישיות מבוססת על האופן בו נוצר ארגון זה.
צורת הארגון של היחידות הקוגניטיביות-רגשיות וזמינותם, מושפעת ממשתנים ביוכימיים (תורשה) וממשתני למידה (חברתי-תרבותי). צורת ארגון זו היינה המערכת האישיותית. כלומר, לפי התאוריה, התפתחות האישיות היא תהליך בו נוצר הארגון של הפרופילים של "אם... אז..."- קשרים בין התנהגות למצב. הבדלים בין אישיים בגנטיקה או בסביבה, המשפיעים על הלמידה המוקדמת יבואו לידי ביטוי בארגון זה של מערכת האישיות. כאשר מתחולל שינוי, עקב שינויים ביולוגיים או אירועי חיים משמעותיים, השינוי ההתנהגותי יהיה ביטוי לשינוי ביחסי ה-"אם... אז..." בין המצב להתנהגות.
ויסות עצמי לפי תיאורית ה-CAPS
באמצעות עבודה על ויסות עצמי והבנת המערכת נוכל לבצע שינוי ולייצר התפתחות אישיותית רצויה. על ידי ההבנה, אילו סיטואציות להיחשף אליהם ואילו לא, ניתן לייצר אלטרנטיבות לקידוד מחשבות ורגשות לסיטואציות העלולות לגרום להתנהגות לא רצויה ובכך לשנות את תבנית "אם.. אז" הלא רצויה שעוצבה עם השנים בכל אחד. לדוגמה, פרט יכול להימנע מחשיפה לסיטואציות מעוררות רגש לא רצוי, כגון צפייה בסרטי אימה עם בן זוג, כיוון שרגשות החרדה גורמים לפרט לענות בצורה תוקפנית. על כן, פרט אשר יודע על כך ימנע מצפייה בסרטי אימה עם אנשים חדשים על מנת למנוע תפיסה שלילית לגביו. בנוסף, ניתן לבצע ויסות עצמי באמצעות ההבנה כי תחושת פחד יוצרת תוקפנות ועל כן ניתן לשלוט בדבר על ידי קידוד הסיטואציה בצורה אחרת כך שלא תגרום לתחושת פחד. כתוצאה מכך, לאחר מספר חזרות על הניסיונות להתגבר על הבעיה, תהיה אקטיבציה של מחשבות, רגשות והתנהגויות שונות, מאלו שהיו קיימות עד כה בתגובה לאותו המצב. כלומר, יוצר שינוי בארגון היחידות הקוגניטיביות-רגשיות.
קרחון אמהרסט (אלסקה)
קרחון אמהרסט (באנגלית: Amherst Glacier) הוא קרחון הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית.
אורכו של קרחון אמהרסט 6.4 קילומטרים. קרחון אמהרסט זורם לכיוון צפוו-מערב, ונשפך אל אגם הממוקם 8.9 קילומטרים מצפון-מזרח לנקודת פרנהאם.
קרחון אמהרסט ממוקם 84 קילומטרים מדרום-מערב לעיר ואלדז. הקרחון נוטה לכיוון צפון-מערב עד לנקות השפך.
גילוי ומיפוי הקרחון
קרחון אמהרסט התגלה בשנת 1899 במהלך משלחת הארימן לחקר אלסקהן (Harriman Alaska expedition).
מקור השם
משלחת הארימן נתנה לקרחון את שמו, בשנת 1899.
אחד מחברי המשלחת היה פרופסור מאוניברסיטת הרווארד וממכללת אמהרסט במשלחת הארימן השתתפו מרצים מאוניברסיטת הארוורד וממכללת אמהרסט.
הפרופסור בכוונה לא קרא לאף קרחון באזור פיורד קולג' (פיורד המכללות) על שם אוניברסיטת פרינסטון.
על פי ברוס מולינה (Bruce Molina), מחבר הספר "קרחוני אלסקה" (Alaska's Glaciers), "הם שמחו מאוד מהתעלמות מפרינסטון".
חוק הספריות הציבוריות
החוק מאפשר לשר החינוך והתרבות לחייב רשות מקומית להקים ספרייה ציבורית, במטרה לעודד קריאה ולאפשר שירותי השאלת ספרים לכלל הציבור בחינם. החוק מתיר לגבות כספים מהציבור בגין איחור בהחזרת ספרים, השחתת או אובדן ספרים, או בגין שירותי ספרייה מיוחדים כפי שקבע השר.
החוק תוקן ועודכן בשנים 2002 ו-2007.
המועצה לספריות ציבוריות
חוק הספריות הציבוריות מטיל על שר החינוך והתרבות להקים מועצה לספריות ציבוריות בה יהיו חברים אנשי חינוך, ספרנים בכירים, נציגי משרד החינוך, משרד התרבות, משרד הפנים, רשויות מקומיות, ספרנים ומוסדות ציבור הנוגעים בדבר. תפקיד המועצה הוא לייעץ לשר בקביעת המדיניות של המשרד ובקביעת סטנדרטים להפעלתן התקינה של הספריות על פי החוק. המחלקה לספריות היא המוציאה לפועל את המלצות המועצה.
המועצה מונה 26 חברים ובראשה מכהן פרופסור אורציון ברתנא, סופר ופרופסור לספרות.
יישום בפועל
כדי לקיים את חוק הספריות הציבוריות, הרשמה לספרייה עירונית מותנית ברוב המוחלט של הפעמים בהשארת המחאת פיקדון (צ'ק) בסכום מסוים כדי לאפשר גבייה של הכסף במקרים שבהם המשתמש עובר על חוקי הספרייה: מאחר בהחזרת הספר באופן שפוגע בקוראים אחרים, משחית את הספר או מאבד אותו - כך שנדרשת קנייה מחודשת של אותו כרך.
כל עוד הקורא משאיל את הספרים ומחזיר אותם בזמן ללא פגיעה, הצ'ק לא מופקד וכך הוא נהנה משירותי הספרייה באופן חינמי.
בספריות רבות מקובל להעלות את סכום ההמחאה ככל שההשאלה כוללת יותר ספרים. לדוגמה, השאלה של ספר אחד כל פעם תירשם עם צ'ק בגובה 50 שקלים, אך השאלה של שלושה ספרים בכל פעם תירשם עם צ'ק על סך 150 שקלים.
ללכת עם מפלצות
ללכת עם מפלצות: החיים לפני הדינוזאורים (באנגלית: Walking with Monsters) היא סדרת טלוויזיה מוקומנטרית של ה-BBC שעלתה לשידור ב-2005. הסדרה סוקרת את התפתחותם של יצורים שונים: פרוקי-רגליים, דגים, דו-חיים, סינאפסידים ועוד זוחלים. סדרה זו היא סדרת-המשך של הסדרות ללכת עם דינוזאורים וללכת עם חיות. היא מלווה בקריינותו של קנת בראנה (שקריין גם את התוכניות הקודמות), עוסקת במלחמה אבולוציונית בת 300 מיליון שנה על השלטון בכדור הארץ. הסדרה מתרחשת במהלך עידן הפלאוזואיקון וגם בתחילת עידן המזוזואיקון - בתקופת הטריאס. הסדרה עוסקת באבולוציה של החולייתנים הראשונים שמשתנים מתקופה לתקופה. כך נראים יצורים דמויי-דג שהופכים בסופו של דבר לדינוזאורים. המשך הסדרה נראה בסדרת ההמשך (שלמעשה קדמה לה ביציאה).
בניגוד לשתי הסדרות הקודמות שהיו בנות 6 פרקים, בסדרה זו 3 פרקים אך בכל פרק ישנם קטעים מתחלפים בין תקופת זמן אחת לאחרת.
פרקי הסדרה
פרק 1: שוכני המים:
פרק 2: הזוחלים באים:
פרק 3: עידן הענקים:
חברים בחווה
חברים בחווה (באנגלית: Back at the Barnyard) היא סדרה קומית באנימציה ממוחשבת של ערוץ ניקלודאון המהווה ספין אוף לסרט "בלאגן בחווה". הסדרה נוצרה על ידי התסריטאי, הבמאי והשחקן סטיב אודקרק שהיה התסריטאי של הסרט המקורי. הסדרה עלתה לאוויר לראשונה ב-29 בספטמבר 2007.
הסדרה זכתה בשני פרסי אמי מתוך חמש מועמדויות, והייתה מועמדת פעמיים בתחרות פרסי האנימציה.
תקציר העלילה
הסדרה סובבת סביב חיות חווה מדברות, ובעיקר סביב אוטיס השור, שפעמים רבות נקלעות להרפתקאות. את היותן חיות מדברות מגלה שכנה של החווה, נורה בידי, שבמהלך הסדרה מנסה להוכיח זאת לשאר העולם, ללא הצלחה. כשהחיות נמצאות בחברת בני- אדם, הן מתחפשות כדי להראות אנושיים. הסדרה מביעה מחווה לריקוד הבבארן, ריקוד אירי שהומצא באזור הבארן באירלנד.
משחק וידאו
חברים בחווה: סלופ באקט (יצא לאור תחילה תחת השם חברים בחווה: קאולימפיאדה) הוא משחק פעולה שפותח על ידי THQ בשנת 2008 לקונסולת הנינטנדו DS. המשחק צבר ביקורות שליליות ממבקרים וקיבל דירוג של 43.86% מהאתר.
שקיעת המערב
שקיעת המערב  (בגרמנית: Der Untergang des Abendlandes) הוא חיבור פילוסופי-היסטורי מאת אוסוואלד שפנגלר בשני כרכים אשר הראשון מביניהם פורסם ב-1918 והשני ב-1922.
תקציר רעיוני
בניגוד לדעה המקובלת בזמנו, ולפיה כל תרבות מקיימת תהליך רציף של התפתחות במגמה של שיפור, בכל תחומי החיים האישיים והחברתיים, מעלה שפנגלר את הרעיון ולפיו כל תרבות מקיימת תהליך מחזורי של צמיחה והתפתחות ולאחריו נסיגה ושקיעה.
המחבר, בן החברה המערבית, מאבחן את מצבה כנתונה בשלב האחרון, הנסוג, של תהליך זה.
רעיון "גלגל החיים" של ציוויליזציה לידה, בגרות, ושקיעה משולבים ברעיונות של אחרים ובעיקר של ניטשה, בדבר הכוחות המניעים את בני האדם ובעיקר הרצון להשגת עוצמה, שליטה, וכסף, תוך ויתור על שיקולי מוסר.
הרקע ההיסטורי
השפעת המשבר המרוקאי השני בשנת 1911 היא שגרמה לשפנגלר להתעמק במקורות ההיסטוריים ובעתידה של התרבות המערבית. מטרתו הייתה לתאר את תהליך השקיעה של התרבות המערבית המתמשך מזה מאות שנים לאור תהליך השקיעה שעבר על התרבויות הקלאסיות של יוון ורומא. תפיסת העולם הבסיסית שלו מושפעת בעיקר מזו של הפילוסוף ניטשה והמשורר גתה.
הספר שנכתב בהשפעת מלחמת העולם הראשונה מציג השקפת עולם צינית ואכזרית בדבר העתיד המר הצפוי לתרבות המערבית. בין היתר טוען שפנגלר כי צורת השלטון הדמוקרטית, המאפיינת את התרבות המערבית, חשופה למעשי שחיתות ולכן משמשת כזרז לתהליך השקיעה. רעיונותיו של שפנגלר, בעיקר ביקורתו על השיטה הדמוקרטית, נקלטו היטב על הקרקע הפוליטית הבלתי יציבה בגרמניה בתקופת רפובליקת ויימר, ושימשו כחיזוק לרעיונות הנאציים בדבר הצורך בשינוי דרמטי של הפוליטיקה הגרמנית. שפנגלר הביע תמיכה בתפיסת השלטון בידי מנהיג יחיד חזק בשלב הראשוני שלאחר ביטול הדמוקרטיה. לשיטתו, כל תרבות צומחת על רקע האזור הגאוגרפי שבו התפתחה ומתאפיינת באמונה דתית, התייחסות פסיכולוגית, וסגנון אמנותי ייחודיים.
הבבלית, המצרית, הסינית, ההודית, המקסיקנית (הכוונה לתרבות האצטקית ותרבות המאיה), הקלאסית (תרבות יוון ורומא), הערבית והמערבית (התרבות האירופית–אמריקנית).
המינוחים של שפנגלר
לצורך החיבור יצר שפנגלר מונחים חדשים, ועשה שימוש באחרים באופן אשר אינו מקובל בדרך כלל, לצורך המחשת רעיונותיו:
שפנגלר ממיין את התרבויות לשלוש קבוצות בעלות מאפיינים "רוחניים", אשר על פיהם היא פועלת:
פסאודו-מורפיזם – מונח המתאר תרבות בשלבי התפתחות מוקדמים. בשלב זה עדיין אין בכוחה לנצח במאבק מול תרבות עתיקה ומושרשת ממנה ולכן במקום לטפח את היצירתיות והחיוניות שבה, מפנה את האנרגיות האצורות בה לטיפוח רגשות שנאה כלפי התרבות העתיקה יותר.
להיות או להפוך ל - בלשונו של שפנגלר זה הוא המושג הבסיסי של מהלך החיים. השאיפה קדימה לחיים ולשינוי העומדים בניגוד למוות ולנסיגה.
תרבות לעומת ציוויליזציה - עבור שפנגלר, ציוויליזציה היא השלב שבו תרבות מאבדת את החיוניות והיצירתיות שלה. בעוד התרבות מייצגת עומק רוחני ונפשי שאפתני, בדומה למעיין נעורים המתפרץ לעבר העתיד הזוהר, הרי שהציוויליזציה הופכת את אותו כח טבעי וחיוניות לרציונליים.
דם - לגישתו של שפנגלר זהו הכח היחיד היכול להתגבר על כח הכסף השולט בתרבות המודרנית. בהקשר זה, אין המדובר במונח גזעי אלא ביצירת השקפת עולם משותפת, ללא כל קשר למוצא האתני של המחזיקים באותה השקפת עולם. למעשה, קורא שפנגלר למאבק הסופי בין כח החיים לכח הכסף.
שלבים של צמיחה ושקיעה
מודל הצמיחה והשקיעה של תרבויות משתקף בחיבורו של שפנגלר בהתאם למאפייני עונות השנה. כל עונה מייצגת שלב בתהליך ההתפתחות של תרבות בהתאם למאפיינים הפיזיים שלה.
ההיבט הגזעי של התרבות
שפנגלר כורך את רעיון הגזע והתרבות זה בזה בהתבסס על רעיונות פילוסופים קודמים. רעיונות אלה היו מקובלים ונפוצים בגרמניה בתקופתו, וחלקם שימשו בסיס לרעיונות הנאצים בדבר התחייה התרבותית של העם הגרמני.
לטענתו, לגזע יש שורשים כמו לעץ הנטוע באדמת אבותיו. המינוח שלו לגזע מתבטא במובן השבטי-תרבותי ולא בהיבט הביולוגי שלו. גזע הוא מונח תלוי-תרבות ולא תלוי-מיקום, כלומר אפשר שאדם ייוולד רחוק ממולדת אבותיו אולם בהיותו שייך לאותו גזע, יהיה בעלי אותם מאפיינים תרבותיים כשל אבותיו. כלומר השתייכות גזעית נובעת מתוך תהליך חברתי. ראשיתו של התהליך הוא ביצירת החברות הקדומות בראשית היוצרות התרבות. שפנגלר שולל את התאוריות האנתרופולוגיות מבוססות הגזע שהיו מקובלות בתקופתו. הוא מבטל את ההבדלים הגופניים כמאפייני גזע, כדוגמת גולגולת שונה של בן הגזע הארי לעומת בן הגזע השמי. אפילו שפה לא מקובלת עליו כמאפיין גזעי.
שפנגלר מעניק ממד רוחני מופשט במיוחד למושג בן אדם. לשיטתו, אדם הוא ביטוי גשמי של פעילות רוחנית-נפשית. שפנגלר רואה התרחשויות היסטוריות לא ככאלה שבוצעו על ידי בני אדם אלא נהפוך הוא: התרבות עצמה היא שיוצרת ומגדירה את המושג בן אדם
מושג הגזענות של שפנגלר הוא בעל מאפיינים חברתיים רוחניים העומד בניגוד מוחלט לתפיסה המקובלת של מאפיינים פיזיולוגיים. בעוד אנו נוטים להתייחס למונח גזע בהקשרים של ברירה טבעית דרוויניסטית, הרי ששפנגלר רואה בו מונח מטאפיזי הנובע מההרמוניה טבעית של הנצח.
ההיסטוריה של העולם על פי שפנגלר, היא ההיסטוריה של התרבויות השונות המתקיימות בו, ובני האדם אינם אלא הביטוי החיצוני וכלי השרת של התרבויות הללו בדרכן להגשמת היעוד שלהן.
מקומה של האמונה הדתית
הניסיון להסביר אמונה דתית באמצעים מדעיים, שולל ממנה את העוצמה הרוחנית והיצירתית של המחשבה. שפנגלר משווה את התפתחות הדת למאפייני תהליך העיור. צמיחה ראשונית על הרקע של חיי הכפר הטבעיים, מעבר למגורים בערים הקטנות, ועד לשלב החומרני של חיי העיר הגדולה, שם אובד לנצח שאר הרוח ועוצמת היצירתיות הבראשתיים.
דמוקרטיה, תקשורת וכסף
הדמוקרטיה נתפסת אצל שפנגלר כנשק פוליטי בידי בעלי ההון. אלה בתורם, משתמשים באמצעי התקשורת במטרה להשפיע על המערכת הפוליטית. לדעתו של שפנגלר, הדמוקרטיה היא בעצם שלטון בעלי הממון, אשר עושים שימוש בכספם לצורך צבירת עוצמה פוליטית, אולם מציגים תהליך זה כחלק מחופש הבחירה לשיפור איכות החיים של כלל האזרחים בחברה.
שפנגלר טוען כי עקרונות הבסיס של השיטה הדמוקרטית כגון: שוויון אזרחי, זכויות טבעיות, זכות הצבעה לכל, ותקשורת חופשית כולם משמשים כמסווה למלחמת מעמדות בין המעמד הבורגני לאריסטוקרטיה.
המונח חופש מקבל משמעות שלילית בהיותו מחסום לקיומה של מסורת. בהתאם, חופש עיתונות דורש אמצעים כספיים ובעזרתם ניתן להשפיע על התכנים התקשורתיים. חופש הבחירה גורר לתעמולה אשר עוצמתה רבה יותר כאשר היא נתונה בידיהם של העשירים. חופש העיתונות מקבל גם הוא משמעות שלילית בטענה שבאמצעות הכסף של בעלי אמצעי התקשורת לא ישמש להפצת דעות אלא ליצירתן של דעות מוכוונות.
שפנגלר רואה את השלב האחרון של תרבות דמוקרטית כמאבק על העוצמה השלטונית בין קבוצה מצומצמת של אילי הון. מצב זה לא נתפס בעיניו כשחיתות או ניוון מערכתי אלא כשלב הכרחי בדרך לסופה של תרבות.
המדינה ושלטון היחיד
חזונו של שפנגלר למדינה אופייני לשמרנות הגרמנית בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה. הוא מתנגד לליברליזם, לדמוקרטיה, ותומך בשלטון יחיד אוטוריטארי (בלשונו של שפנגלר - קיסריזם).
השלטון מתבסס על שכבה חברתית צרה אשר בעלי השררה נמנים עם חבריה בלבד. כמובן שלא קיים פרלמנט יצוגי לשאר האזרחים במדינה. את האשמה בנוגע לתהליך הפיכתה של התרבות לציוויליזציה, תולה שפנגלר במעמד הבורגני המגלה עוינות כלפי הסדר החברתי הישן והאליטות המשויכות אליו, דורש את חלקו בשלטון, ולעיתים עושה זאת גם בדרכים אלימות. לעיתים מתקיים שלב ביניים במעבר בין הסדר הישן לסדר הדמוקרטי החדש (המכונה על ידו - נפוליאוניזם), אשר בו מתקיים שילוב של שניהם, משטר אוטוריטארי אשר יחד עם זאת שובר את המסגרות החברתיות המסורתיות של חלוקת הכוח.
בתהליך נסיגתה של ציוויליזציה רואה שפנגלר שינוי משמעותי של הכח הצבאי. הצבאות המסורתיים המבוססים על גיוס עממי מקרב האוכלוסייה, יוחלפו בצבאות קטנים ומקצועיים. צבאות אלה לא ישמשו להגנה ולהרתעה בלבד אלא יזמו עימותים צבאיים. מדינות קטנות יכבשו על ידי המעצמות העולמיות ויכונן סדר עולמי חדש שבו המעצמות ילחמו ביניהן על ההגמוניה.
שקיעת המערב והנאצים
כמו במקרים אחרים גם כאן לקחו הנאצים רעיונות פילוסופיים עמוקים ועשו בהם שימוש מעוות לצורכי בניית ה"תרבות" על פי תפיסת עולמם.
הנאצים ראו ברעיונות הפילוסופיים של ניטשה ושפנגלר כיסוד הרוחני שלהם שעל פיהם תכונן החברה החדשה. הרעיון של המאבק בין כוחם של בעלי הממון לכוח המסורתי העממי על השלטון, הושווה על ידם למאבק בין הכסף היהודי לדם ולכבוד הגרמני.
שפנגלר עצמו התנגד פומבית לקיומה של רפובליקת ויימר והטיף להחלפתה בשלטון אריסטוקרטיה צבאית- תעשייתית.
שפנגלר ראה את קשיי שנות השלושים בעולם ובעיקר בגרמניה כמשקפים בדיוק את התאוריות שלו בדבר קריסת המערכת ואת היציאה מהמצב הנוכחי רק באמצעות פעילות מהפכנית אלימה. זו אכן הגיעה כ- 3 שנים לאחר מותו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הערכה וביקורת
רעיונותיו של שפנגלר לא מציירים אותו כפסימיסט דווקא. לדעתו על בני האדם לקבל את גורלם ולפעול כמיטב יכולתם בהתאם לנסיבות. שפנגלר היטיב לחזות ולתאר את אורח חייו של האדם המודרני ותחושותיו הפנימיות. האדם המערבי המודרני מגיע להבנה ולהכרה כי הוא מתקשה לקיים את מהותה של התרבות המערבית ההיסטורית הטהורה והטבעית, וכי מה שהיה בעבר לא יחזור עוד, ולכן עליו לפעול בהתאם למצב הקיים לטובת עצמו.
שפנגלר צדק בתחזיותיו כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 לגבי פריצתה של מלחמה עולמית נוספת, עליית כוחה של רוסיה כמעצמה גלובלית, התחזקותן של מעצמות מזרח אסיה, והפוליטיזציה של האסלאם. לעומת זאת לא צפה את מפלתה של גרמניה כתוצאה מאירועי מלחמת העולם השנייה ואת אובדן המעמד של האימפריה הגרמנית כמעצמה בעלת השפעה עולמית.
הניגוד בין הקפיטליזם האנגלו-סקסי לסוציאליזם הפרוסי כפי שראה אותם שפנגלר, קיבל ביטוי מחודש בגרמניה המזרחית שקמה לאחר המלחמה. זו שילבה בתוכה את הגרסה הקיצונית של הסוציאליזם ביחד עם השמרנות הפרוסית המאופיינת בגינוני כבוד, נאמנות, צדק, וסדר. שילוב זה התברר בסופו של דבר ככישלון מוחלט העומד בניגוד לתחזיותיו של שפנגלר.
אחת התחזיות בעבודתו של שפנגלר היא זו הנוגעת לעתידה של שיטת הממשל הדמוקרטית, אשר לטענתו מהווה שלב מוקדם בדרכה להפוך לקיסרית. בפועל משטר דמוקרטי, שהיה נדיר למדי בזמן כתיבת הספר, הפך לשיטת משטר יציבה ורווחת בעולם.
הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין ציין את שפנגלר כאחת מהשפעותיו העיקריות. השימוש הראשון של ויטגנשטיין במונח 'דמיון משפחתי', מופיע בדיון בעבודתו של שפנגלר משנת 1931, הנכלל באסופת ההערות "תרבות וערך".
הכלכלן והוגה הדעות השמרני דייוויד פ. גולדמן משתמש בשם העט "שפנגלר" לחתימת מאמריו העוסקים בביקורת תרבות המערב.
היסטוריה של הונגריה
ערך זה עוסק בהיסטוריה של הונגריה.
פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת
שרידים אנושיים ראשונים שנתגלו בחבל הארץ הפורה המהווה כיום את הונגריה מעידים כי האזור היה מיושב מזה כ-350,000 שנה. התיישבות אנושית רצופה התקיימה באזור מתקופת האבן הקדומה, ועד לתקופת הברונזה, בה היה מזרח הונגריה קצהו הצפוני-מערבי של סגנון הבניה בתלים, עיר על-גבי עיר, המוכר לנו בארץ ישראל. הייתה זו גם התקופה היחידה בהיסטוריה, בה היה מזרח הונגריה מפותח יותר ממערבה. בסביבות המאה השמינית לפנה"ס התיישבו באזור הקלטים, ולאחר מכן הייתה הונגריה לחלק מן האימפריה הרומית. נדידת העמים הגדולה הביאה לאזור במאה החמישית לספירה את ההונים, שהקימו בה את ממלכתם. לאחריהם באו הגותים, הלנגוברדים (שניהם שבטים גרמאניים) והאווארים (שבט ממוצא מונגולי-סיבירי). רק בסוף המאה התשיעית הגיעו המדיארים - שהיו לתושבי הקבע של המדינה, וצאצאיהם נמצאים בה עד היום.
מוצא המדיארים
מולדת המדיארים, ככל הידוע, שכנה במאגנה הונגריה, על נהר הוולגה, באזור בשקיריה דהיום. לקראת סוף המאה התשיעית לספירה, ככל הנראה בלחץ שבטים מתחרים על אזורי המחיה שלהם, יצאו המדיארים במסע מערבה בהנהגת מנהיגם ארפאד והם השתלטו על אזורי הונגריה. קבוצתו של ארפאד הייתה, כפי הנראה, רק חלק קטן מאבות האוכלוסייה ההונגרית המודרנית: בתוכה התערבו במהלך הדורות סלאבים, שישבו בהונגריה בבואם של המדיארים ושבטים גרמאניים ובני קבוצות אתניות נוספות, שהגיעו להונגריה אחרי המדיארים של ארפאד.
מוצא המדיארים אינו ברור. מן הבחינה הלשונית, שפתם שייכת למשפחת השפות הפינו-אוגריות. קרובותיה המפורסמות ביותר של השפה ההונגרית הן הפינית והאסטונית. מלבדן, נמנות עם משפחה זו גם השפות הלאפית, הקומי ועוד שפות, המדוברות באזורים שונים של רוסיה של ימינו, באזור הרי אורל. יחד עם זאת, במרוצת ההיסטוריה נטו המדיארים לקשור עצמם בהונים: אגדה עממית נודעת, מספרת על שני אחים, הונור ומאגור, שהתגוררו באזור בשקיריה. יום אחד, ראו השניים צבי. ברצותם לצודו, רדפו אחריו והוא הובילם אל שתי נערות יפהפיות. הם נשאון, הונור היה לאבי-ההונים ואילו מאגור - לאבי-המדיארים ומכאן השם "הונגריה". לפיכך, במאה התשע-עשרה, ראו עצמם ההונגרים כעם טורקי, כהונים.
כאשר בסוף המאה ה-19 נתגלה הקשר הלשוני ההדוק בין המדיארית לפינית, החל ויכוח אשר לא הוכרע עד עצם היום הזה לגבי המוצא של המדיארים.
מהכיבוש המדיארי עד הכיבוש העות'מאני
לאחר שכבשו את הונגריה ב-896 המשיכו המדיארים בפשיטות לאירופה המערבית, עד שהוכו על ידי הקיסר אוטו הראשון בקרב במישור לך ב-955. לאחר מכן ביססו המדיארים על אדמת הונגריה ממלכה, ששמרה על הסדר הפיאודלי, וקיבלה את הנצרות. הממלכה נלחמה עם ביזנטיון על השליטה בדלמאטיה, ומבחינה פנימית הייתה עדה למאבקים בין האצילים (המכונים "המגנאטים") ובין המלך. הפלישה המונגולית ב-1241 הביאה להונגריה חורבן והרס. ב-1309 קיבלו את הכתר ההונגרי שליטים מבית אנז'ו עקב מלחמות פנימיות. בשלב זה החלו הפלישות העות'מאניות, אשר נהדפו על ידי הפטריוט ההונגרי הגדול יאנוש הוניאדי, ב-1437. יאנוש, ובנו מתיאש הוניאדי היו מגדולי שליטי הונגריה וחיזקו אותה מבחינה חיצונית ופנימית. בראשית המאה ה-16, לאחר מותו של מתיאש הוניאדי, עלו לשלטון מלכי בוהמיה מבית יגלו. מלכים אלה איבדו את כל שהשיגו מלכי הוניאדי. מרד איכרים דוכא ב-1514, והניוון הפנימי של הממלכה קרא לפולשים מבחוץ. ב-1526 ניצחו העות'מאנים בקרב מוהאץ', והחלו מאה וחמישים שנות שלטון עות'מאני בהונגריה.
הכיבוש העות'מאני והשלטון ההבסבורגי
התבוסה בקרב מוהאץ' הביאה לאובדן עצמאות הונגריה לשנים רבות. החלקים מהונגריה אשר לא נכבשו על ידי העות'מאנים סופחו לאוסטריה. בטרנסילבניה נשמר מרכז קטן של הלאומיות ההונגרית, בצורת ממלכה עצמאית למחצה. במשך מאה וחמישים שנה נמשך מצב זה, כאשר לאזורי הונגריה שלא נכבשו על ידי העות'מאנים חדרו תורות דתיות פרוטסטנטיות, שהביאו לעימותים עם שליטי אוסטריה מבית הבסבורג, אשר דגלו בנצרות הקתולית. בתקופה זו קמו אישים כגאבור בתלן, אשר שימרו את רוח התרבותיות והלאומיות ההונגרית. ב-1686 כבשו האוסטרים את בודה, וב-1699 בשלום קרלוביץ' עברה הונגריה כולה לשליטת בית הבסבורג.
בית הבסבורג הסמכותי והקתולי התקשה בתחילה לשלוט בהונגרים בעלי החשיבה העצמאית בנושאים מדיניים ודתיים. סכסוכים בנוגע לזכויות האצילים, כמו גם סכסוכים דתיים, הביאו להתקוממויות כנגד השלטון ההבסבורגי. מדיניות יישובה של הונגריה בגרמנים, ויישובה של טרנסילבניה בואלאכים, יצרה בעיית מיעוטים שלא הייתה קיימת קודם לכן בהונגריה. ב-1704 פרצה התקוממות עממית בראשותו של האציל פרנץ ראקוצי, וזו הסתיימה ב-1711. המאה ה-18 הייתה תקופה של שקט ופיתוח כלכלי, תחת שלטונה של הקיסרית מריה תרזה, ויורשיה. רוחות השינוי והמפנה החברתי שנשבו באירופה, הביאו להתגבשותה של תנועה רפורמיסטית וליברלית, שהביאה בסוף למרידה, מהפכה ומלחמה ב-1848.
מהפכה, והממלכה הדואלית
שנת 1848, היא שנת "אביב העמים", הביאה את המהפכה אף להונגריה. בהנהגתו של הרפורמיסט לאיוש קושוט ניסו המהפכנים להקים מדינה בעלת שלטון עצמי, אך מבלי לפרוק את מסגרת בית הבסבורג. גם הסדר זה לא היה לרוחם של בני הבסבורג, ובמלחמה שפרצה לחמו ההונגרים כנגד האוסטרים, אך גם כנגד המיעוטים הלאומיים בארצם הם, אשר דרשו אף הם את חירותם הלאומית.
לאחר שדיכא הקיסר פרנץ יוזף את המהפכה בארצו הוא, פנה לדכא את המרידה ההונגרית. בשורה של קרבות, שבהם נעזרה אוסטריה בצבאו של הצאר ניקולאי הראשון, אשר פלש להונגריה מן המזרח, דוכא המרד ביד רמה. קושוט נמלט לטורקיה ושלושה עשר ממנהיגי המרידה, ביניהם ראש הממשלה הראשון של הונגריה, לאיוש בתיאני, הוצאו להורג. הונגריה הפכה לחמישה מחוזות במדינה האוסטרית, שבהם מושל ממשל צבאי אוסטרי בחוזק יד.
התקופה שלאחר מכן הייתה תקופת פריחה ושגשוג מדיני וכלכלי ברחבי הונגריה. הממשלה ההונגרית, בהנהגת קלמן טיסה, ולאחר מכן בנו אישטוון טיסה הייתה בעלת השפעה גוברת והולכת בניהול ענייני האימפריה, ויכלה אף לדכא את המיעוטים בשטחה היא. הממלכה התפתחה, עברה אף תהליכי דמוקרטיזציה וליברליזציה (תוך מתן שוויון זכויות אזרחי ליהודים), ואף הוקמה מפלגה סוציאל-דמוקרטית. ברקע הדברים עמדה תמיד שאלת המיעוטים הלאומיים באימפריה, שאלה שעם פרוץ מלחמת העולם הראשונה (אשר ברקע פריצתה המאבק הלאומי בבלקן), הפכה לשאלה החשובה ביותר שעל סדר היום ההונגרי, והיא שהביאה להתפוררות הממלכה לאחר המלחמה.
מלחמת העולם הראשונה, הרפובליקה הסובייטית
הונגריה נכנסה אל מלחמת העולם הראשונה כחלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, כאשר ברקע הכניסה למלחמה בעיית המיעוטים הן באימפריה בכללותה והן בשטחי הונגריה.
במהלך המלחמה הצליחו צבאות אוסטריה-הונגריה לכבוש את סרביה ולהדוף פלישה רוסית לשטחם. לאחר הצטרפות רומניה למלחמה לצד מדינות ההסכמה, נסוגו בתחילה הכוחות ההונגרים מפני הרומנים, אך לבסוף התגברו, וכבשו את רומניה כולה. עם זאת, תבוסת האוסטרים באיטליה, והתקדמות צבאות בריטים וצרפתים בסרביה, כמו גם תבוסת בעלת הברית הגרמנית בחזית המערב, הביאו ב-1918 לכניעת צבאות האימפריה, להתפטרות הקיסר, ולסופה של הממלכה הדואלית.
בעיית המיעוטים הייתה עתה הבוערת ביותר. הנשיא האמריקני וודרו וילסון הכריז ב"ארבע עשרה הנקודות" ששימשו בסיס לעמדת בעלות הברית לאחר המלחמה, כי יש לתת אוטונומיה למיעוטים בקיסרות האוסטרו-הונגרית. הונגריה עמדה בפני דרישות טריטוריאליות של יוגוסלבים, רומנים וצ'כוסלובקים.
ב-16 בנובמבר 1918 הכריז הרוזן מיהאי קארואי על הקמתה של רפובליקה. משטרו של קארוי היה משטר כושל מבחינה מדינית וכלכלית, ולבסוף הוחלף ב-21 במרץ 1919 במשטר קומוניסטי שהנהיג בלה קון. משטרו של קון עמד בפני לחץ חיצוני - פלישה צ'כית ורומנית לשטחה של הונגריה, ופנימי - "צבא לבן" שהתארגן בעיר סגד, בראשות האדמירל מיקלוש הורטי כנגד המשטר הקומוניסטי. -ב-6 באוגוסט כבשו הרומנים את בודפשט וקון נמלט לאוסטריה. לאחר תקופה של "טרור לבן", מעשי זוועה כנגד אנשי השמאל, ופוגרומים באוכלוסייה היהודית, הן מצד הרומנים והן מצד "הצבא הלבן", נכנס הורטי לבודפשט, וקיבל את השלטון, במרץ 1920.
תקופת העוצרות ומלחמת העולם השנייה
לאחר נפילת ממשלתו הקומוניסטית של בלה קון, ערכו ההונגרים בינואר 1920 בחירות לפרלמנט בן בית אחד, אשר הכריז על מיקלוש הורטי כעוצר. ביוני 1920 נחתם חוזה טריאנון אשר קבע את גבולותיה של הונגריה, תוך שהוא קורע שני שלישים משטחה, ושיעור דומה מאוכלוסייתה, לטובת שכנותיה רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה.
מדיניותה של הונגריה משלב זה ואילך התמקדה בניסיון לקבל בחזרה את השטחים שאבדו. תוך כדי כך כרתה הונגריה ברית עם אדולף היטלר, אשר תמך בה בבוררויות בינלאומיות שהחזירו לה את מקצת השטח, בשנים 1938 ו-1940.
הונגריה הצטרפה לגרמניה הנאצית במלחמתה בברית המועצות ביוני 1941. ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה שכן חששו כי ההונגרים מתכוונים להפר את הברית עמם, ולעבור לצידה של רוסיה. הכיבוש הביא עמו את השואה ליהדות הונגריה ומאות אלפים הושמדו במחנה המוות אושוויץ. באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי, והעלו במקומו כשליט את פרנץ סלשי ומפלגתו הפשיסטית צלב החץ. בשלב זה הייתה מלחמתם של הגרמנים ובעלות בריתם אבודה. הרוסים נמצאו על אדמת הונגריה, וצרו על בודפשט. כיבושה של הונגריה על ידי הרוסים הושלם באפריל 1945.
השלטון הסובייטי, המרד ב 1956 ודיכויו
לאחר שחרור הונגריה מידי הנאצים, על ידי הצבא האדום, הפכה הונגריה לחלק ממדינות הגוש המזרחי, ולאחר ניסיון דמוקרטי כושל בשנת 1945 הפכה לדיקטטורה קומוניסטית סטליניסטית בראשותו של הדיקטטור מתיאש ראקושי. לאחר מותו של סטלין בשנת 1953 החלו שינויים בהנהגה ההונגרית, ולעמדת כוח הגיע הרפורמטור אימרה נאג'. בשנת 1956 התחולל מרד של האזרחים ההונגרים כנגד ההשפעה הסובייטית. נאג' הכריז על פרישת הונגריה מברית ורשה ועל רפורמות כלכליות וחברתיות. המרד דוכא באכזריות על ידי הצבא הרוסי, עשרות אלפים נהרגו, נאג' הוצא להורג. כ-200 אלף איש ניצלו את המצב, חצו את מסך הברזל וברחו למערב. במשך שלושים השנה שלאחר מכן נשלטה הונגריה על ידי יאנוש קאדאר הקומוניסט. שלטונו של קאדאר אמנם ניסה להיות מתקדם לעומת משטרים קומוניסטיים אחרים, אך בסופו של דבר הביא לקריסה כלכלית, ולמיתון עמוק ומשבר חברתי ופוליטי.
דמוקרטיה ורפורמה
השלטון הקומוניסטי בהונגריה היה בין הראשונים ממדינות מזרח אירופה שהפך לדמוקרטיה פרלמנטרית מערבית, והדבר נעשה ללא אלימות, ובאופן מסודר. לאחר הדחתו של המנהיג הוותיק יאנוש קאדאר מתפקידיו בשנת 1988 החל שינוי מהיר שהוביל לבחירות חופשיות בשנת 1990, ובהן עלתה לשלטון קואליציית מרכז-ימין.
קואליציית המרכז-ימין כשלה במעבר לכלכלת שוק תוך שמירה על רמת החיים, ויצרה התמרמרות בקרב אזרחי הונגריה אשר התרגלו לרמת חיים גבוהה יחסית במשטרו של קאדאר. תופעות של אבטלה ואינפלציה גואה הביאו לעלייתה של המפלגה הסוציאליסטית בשנת 1994. משנה זו הוחלף השלטון בהונגריה מספר פעמים, כאשר המטרה המשותפת למפלגות השמאל והמרכז-ימין המתחלפות בשלטון היא צירופה של הונגריה אל האיחוד האירופי, מטרה שהושגה בשנת 2004, וקודם לכן אף הצטרפה לברית נאט"ו בשנת 1999.
ב-2006 פרצו מהומות במדינה בעקבות נאום מוקלט של ראש הממשלה פרנץ ג'יורצ'אן שבו התוודה כי מפלגתו שיקרה לבוחרים. ב-2010 עלתה לשלטון מפלגת פידס בראשותו של ויקטור אורבן. בעשור השני של המאה ה-21 ביצע ראש הממשלה ויקטור אורבן מספר מהלכים שצמצמו את הדמוקרטיה.
ב-30 במרץ 2020, עקב מגפת הקורונה, הונגריה הוכרזה תחת מצב חירום, שבמהלכו שלט אורבן בהונגריה מתוקף צווים אשר יכול היה אורבן לנפק ללא צורך באישור או דיון. החוק מאפשר לאורבן להאריך את מצב החירום לפי שיקול דעתו. גורמים שונים הטילו ספק באפקטיביות המנגנונים הדמוקרטיים בהונגריה ערב מצב החירום, והאיחוד האירופי האשים את אורבן בשחיקת שלטון החוק והאיזונים והבלמים תחת שלטונו. על רקע נסיבות אלו ארגון זכויות האדם Freedom House שינה את הגדרת הונגריה בדו"ח השנתי שלו מדמוקרטיה ל"משטר כלאיים". ב-16 ביוני 2020, בוטל מצב החירום אך אושר חוק חדש שמאפשר להשיב אותו בקלות.
אגם האורקו
אגם האורוקו (באנגלית: Lake Hauroko) הוא האגם העמוק ביותר בניו זילנד - עומקו 462 מטרים, והוא חלק מהפארק הלאומי פיורדלנד. האגם הוא ה-16 בעומקו מבין אגמי העולם.
היסטוריה
עד שנת 1930 האגם נקרא "אגם האורוטו". במאורית, פירוש השם האורוקו הוא "אוושת הרוח".
איים
באגם האורוקו קיימים שני איים; האי הקטן בצדו הדרומי של האגם, והאי מארי. בצדו המזרחי של האי מארי התגלה אתר קבורה מאורי, המתוארך לשנת 1660 לערך, הכולל מערה ובתוכה שלד אישה.
מקס ג'וד
מקס ג'וד (באנגלית: Max Judd (Maximilian Judkiewicz); 27 בדצמבר 1851, קרקוב, פולין – 7 במאי 1906, סנט לואיס,ארצות הברית) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי..
ביוגרפיה
ג'וד היגר לארצות הברית בשנת 1862. הוא היה יצרן גלימות, מייסד ונשיא מועדון השחמט של סנט לואיס. בשנת 1893 מונה ג'וד על ידי נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד לתפקיד הקונסול הכללי באוסטריה. מינוי זה גרם למתח ביחסים בין ארצות הברית ואוסטריה, שכן האוסטרים התנגדו למינוי יהודי לתפקיד זה. ארצות הברית ומקס ג'וד לא ויתרו, וג'וד שרת בתפקידו במשך ארבע שנים וחזר לארצות הברית בשנת 1897.
בשנת 1881 הפסיד ג'וד בדו-קרב לקביעת אלוף ארצות הברית לג'ורג' הנרי מקנזי +5 -7 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1887 ניצח ג'וד את אלברט הודגס +5 -2 =2 בדו-קרב שלא קבע את התואר. בשנת 1888 הגיע ג'וד למקום האחרון בתחרות הראשונה שארגן איגוד השחמט של ארצות הברית (ניצח: ג'קסון שוואלטר). בשנת 1890 ניצח ג'וד את ג'קסון שוואלטר בצורה משכנעת +7 -3 =0 אך לא תבע את התואר של אלוף ארצות הברית. שנתיים מאוחר יותר התקיים דו-קרב גומלין בו הפסיד ג'וד לג'קסון שוואלטר +4 -7. בשנת 1899 הפסיד ג'וד בדו-קרב מול הרי נלסון פילסבורי +1 -4 =0. בשנת 1903 ניצח ג'וד באליפות התאחדות המערב (אליפות ארצות הברית הפתוחה) שהתקיימה בשיקגו.
משחקו של ג'וד התאפיין בעוצמתו, מסעיו המבריקים אך חסרי הזהירות וחסרי היציבות. לכן התנודד בין תוצאות מעולות בתחרויות לבין תוצאות כושלות.
בשלב מסוים הוצע לג'וד לשחק באג'יב, מכונת השחמט בניו יורק, אך הוא לא היה מעוניין לעזוב את סנט לואיס. העבודה הוצעה לאלברט הודגס.
לג'וד היה מנהג למצוץ לימון כאשר היה תור יריבו לשחק.
ג'וד שיחק שמונה פעמים באליפות ארצות הברית:
אלוף העולם וילהלם שטייניץ התרשם עמוקות מניצחונו של ג'וד על ויליאם פולוק ותיעד את הערותיו בספר התחרות משנת 1889.
הולמסינה
הולמסינה (שם מדעי: Holmesina) הוא סוג של דלשינאי שנכחד מסדרת הארמדילאים שהשתייך למשפחה הנכחדת פמפתריים (Pampatheriidae).
מאפיינים
יצור זה היה גדול מהרבה מהארמדילים החיים. הוא הגיע לאורך של 2 מטרים ושקל מעל 227 קילוגרם. הארמדיל הגדול ביותר בימינו, ארמדיל ענק מגיע רק למשקל 54 קילוגרם. ליצור היה שריון עבה כמו הארמדילאים אך שונה בעיצובו, ונראה שהם לא יכלו להתכדר לכדור להגנה. הם גם נראו שונה מהגליפטודוניים, ארמדילי ענק שחיו יחד איתם באמריקה הדרומית.
במהלך ההחלפה האמריקאית הגדולה יצורים אלה נעו צפונה מברזיל עד לדרומה של ארצות הברית שם הם נמצא בעיקר בטקסס ובפלורידה, יחד עם מינים רבים מהפאונה של אמריקה הדרומית.
ככל הנראה יצורים אלה ניזונו בעיקר מצמחייה. בשל גודלם הם לא חששו מטורפים.
דפוס אפיפיות
דפוס אפיפיות הוא מכשיר להכנת אפיפיות וגופרות. על פי רוב, דפוס אפיפיות יהיה מורכב משני לוחות שטוחים בעלי דוגמה כלשהי, המורכבים על ציר, כך שניתן לסגור אותם זה על גבי זה בלחץ ולפתוח אותם לחלופין באמצעות ידית.
אופן הכנה
אופן הכנת האפיפית בדפוס כולל יציקה של בלילה על הלוח התחתון וסגירה של הלוח העליון עליו, כך שהבלילה תתפשט בתווך הצר בין שני הלוחות ותתבשל בחימום לצורת הדוגמה המוטבעת.
סוגים שונים
בעבר היו דפוסי אפיפיות עשויים לוחות ברזל גדולים, ומתקן הלחץ היה כולל ידית ארוכה וגלגלי שיניים. כיום רובם עשויים סגסוגת אלומיניום בציפוי טפלון, וגודלם קטן מספיק על מנת להסתפק בידית מכנית פשוטה.
קיימים דפוסי אפיפיות בעלי חימום עצמאי (בחיבור לחשמל, למשל) וכאלו המיועדים לחימום מעל אש.
היסטוריה
דפוסי האפיפיות הראשונים שנראו בדומה לצורתם היום נוצרו באזור הולנד וגרמניה במאה ה-12. הדפוסים הללו היו גדולים, בגודל של שולחן ביתי, והיו מטביעים דוגמאות מפורטות מאוד על האפיפית, כגון נופים, שלט אצולה ואיקונות דתיות. דפוסי האפיפיות הגדולים הונחו על אש גלויה (לעיתים באח ביתית) על מנת לחממם.
ב-1869 נרשם הפטנט הראשון לדפוס אפיפיות בארצות הברית, על ידי קורנליוס סווארת'ות. הדפוס שרשם היה ממוקם מעל כיריים מופעלות בגז או פחמי עץ, והציר היה מוגן בשרוול ברזל יצוק.
ב-1911 הוציאה ג'נרל אלקטריק לשוק את דפוס האפיפיות החשמלי הראשון, שכלל גוף חימום. למתקן היה תרמוסטט פנימי שמנע חימום יתר - בעיה בדגמים הראשונים שפותחו. אף על פי שדוגמאות הדפוסים התפתחו במרוצת השנים, קונספט דפוס האפיפיות החשמלי לא השתנה כלל.
שם בעברית
על פי פרסום האקדמיה ללשון העברית בנושא "כלכלת בית: אפייה" משנת 1957, המכשיר Waffle Iron יקרא דְּפוּס אֲפִיפִיּוֹת. שם זה לא נקלט ומנגד לא נפסל בציבור הרחב, היות שהכנת אפיפיות אינה מעיקרי המטבח הישראלי. לרוב ייקרא המכשיר בפרסומים לציבור הרחב בשם "מכשיר להכנת וופל בלגי", או כל שם תיאורי דומה.
מגצרופס
מאפיינים
יצור זה נראה כמו קרנף, אך דווקא היה קרוב יותר לסוסים. הוא הגיע לגובה 2.5 מטרים בכתפיים, אורך של 5 מטרים ושקל מעל 3.3 טונות. הגולגולת הכילה קרן עשוית עצם גדולה מעל האף, ראש רחב עם שיניים קטנות וכיפת גולגולת נוקשה שפנתה כלפי מעלה. ליצור היה גב ענקי שהזכיר דבשת של ביזון. הרגליים היו קצרות והזנב קצר. במראהו היצור הזכיר קרנף ענקי משוריין.
יצור זה חי בסוף האאוקן בערבות אמריקה הצפונית וליחך עשבים או ניזון משיחים, אך לא מצמחייה קשה. ככל הנראה הוא חי בעדרים גדולים וקרניו עזרו לו להילחם עם יריבים על נקבות או להתגונן מטורפים כמו ההאינדון הקטלני.
בתרבות
יונק קדום זה הופיע במשחקי המחשב עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
ברקת (אבן חן מקראית)
בָּרֶקֶת היא האבן השלישית בטור הראשון בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט לוי.
זיהוי
מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
אנדרטת הבנדיירס
אנדרטת הבנדיירס (בפורטוגזית: O Monumento às Bandeiras) היא יצירה מונומנטלית של הפסל ויטור ברשרט (Brecheret) השוכנת בעיר סאו פאולו שבברזיל.
האנדרטה הוקמה בדרום העיר, בכיכר בסמוך לפארק איביראפווארה (Ibirapuera) מצד אחד, ואל מול ארמון ה-9 ביולי, מקום מושבה של האספה המחוקקת של סאו פאולו, מצד שני. האנדרטה הוזמנה על ידי ממשלת סאו פאולו בשנת 1921, ונחנכה בשנת 1954, יחד עם פארק איביראפווארה, לקראת חגיגות 400 השנה לייסוד העיר שהתקיימו בשנה שלאחר מכן.
האנדרטה עשויה גרניט, משתרעת לאורך של 50 מטרים ומתנשאת לגובה של 16 מטרים. האנדרטה מציגה את הבנדייראנטס ואת מוצאם האתני המגוון: באנדרטה מיוצגים הפורטוגלים בעלי הזקן, האפריקנים, האינדיאנים ובני התערובת בעודם מושכים אחריהם סירה, שבה נעשה שימוש במשלחות רבות. האתוס הברזילאי, ובעיקר בקרב בני סאו פאולו, רואה במשלחות החקר (הבנדיירס) שיצאו בעיקר מסאו פאולו לפנים הארץ כדי לתור אותה, לסחור, לתפוס אינדיאנים על מנת לשעבדם ולכבוש את האזור, גורם מתרבת ראשון במעלה שתרם רבות להתפשטותה של ברזיל.
הישרדות: אולסטארס
הישרדות: אולסטארס (באנגלית: Survivor: All-Stars) היא העונה השמינית של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה צולמה מ-3 בנובמבר עד 11 בדצמבר 2003, ושודרה לראשונה ב-1 בפברואר 2004 ברשת השידור האמריקאית CBS אחרי שידור הסופרבול XXXVIII. העונה צולמה באיי הפנינה, מול החופים של פנמה, אותו מקום של העונה הקודמת. העונה הונחתה על ידי ג'ף פרובסט, מורכבת מ-39 ימים של משחק, ובפעם הראשונה, 18 מתמודדים משבע העונות הקודמות חזרו למשחק במקום 16 מתמודדים חדשים כהרגל, ושלושה שבטים במקום שניים.
מאפייני העונה
המנצחת הייתה משתתפת "האאוטבק האסוטרלי" אמבר ברקיץ, שהוכתה לשורדת האחרונה לאחר שניצחה בגמר את רוב "בוסטון רוב" מריאנו, אשר השתתף ב"מרקיז", בהצבעה של 3–4 מחברי המושבעים. שניהם היו בני ברית הדוקים לאורך המשחק ובפגישת מחזור ששודרה בשידור חי לפני קריאת הקולות להכרזת הזוכה, ברקיץ הסכימה להצעת נישואים של מריאנו. בסוף פגישת המחזור, הוכרז על תפנית מועצת השבט של אמריקה. תפנית זאת כללה הצבעה פומבית להענקת מיליון דולר נוסף לאחד מהמתמודדים מהעונה. רופרט בונהאם זכה במיליון דולר על-פני מריאנו, טום ביוקאנן קוולבי דונלדסון שקיבלו את מרבית הקולות משאר המתמודדים.
ליהוק
מפיק הסדרה מארק ברנט ציין כי "הליהוק ממש מדעי באמת. קיבלתי פנקס משפטי צהוב ורשמתי 24 שמות, ואז נחתך ל-18. זה היה כל-כך מהיר". הוא אישר כי ששני מתמודדים לשעבר דחו את ההצעה להשתתף בעונה: אליזבת' פילרסקי האסלבק מ"האאוטבק האוסטרלי", אשר קיבלה עבודה כמנחה שותפה ב-המבט (באנגלית: The View), וקולין האסקל מעונת הבכורה של הישרדות, אשר "המשיכה הלאה בחייה" ו"פשוט באמת לא רצתה לעבור את זה שוב". אמבר ברקיץ וג'נה לואיס נבחרו להחליף את השניים. מתמודדים נוספים שנשקלו להחזיר לעונה אבל לבסוף לא עברו את הליהוק היו קלי גולדסמית' וטרזה קופר מ"הישרדות: אפריקה", נליה דניס ושון רקטור מ"מרקיז", וקליי ג'ורדן והלן גלובר מ"תאילנד". סנדרה דיאז-טוויין, הזוכה של "איי הפנינה", נשאלה להשתתף בעונה, אך סירבה לאחר שנדבקה בטפילים באיי הפנינה. בסופו של דבר ההיא תחזור ל"גיבורים נגד נבלים", "משני משחק" ו"מנצחים במלחמה". היידי סטרובל מ"האמזונס" גם קיבלה הצעה להשתתף בעונה, אבל דחתה את הצעה זאת.
הופעות עתידיות
רופרט בונהאם, קולבי דונלדסון, ג'רי מנת'י ורוב מריאנו חזרו ל"הישרדות" בעונה ה-20 של התכנית, "הישרדות: גיבורים נגד נבלים". מריאנו שיחק שוב ב"הישרדות: אי הגאולה" וחזר בעונה ה-39 כמנטור ב"הישרדות: אי האלילים". בנוהאם וטינה ווסון חזרו אל "הישרדות: דם נגד מים". בנוהאם חזר עם אשתו, לורה, אשר הופיעה בעונה כחלק מביקור המשפחות; בעוד שטינה חזרה עם בתה, קייטי קולינס. אמבר ברקיץ (כיום מריאנו), אית'ן זוהן ורוב מריאנו חזרו שוב אל "הישרדות: מנצחים במלחמה".
סיכום עונה
18 מתמודדים מעונות קודמות חולקו לשלושה שבטים המורכבים משישה מתמודדים: מוגו מוגו, סאבוגה וצ'אפירה. סאבוגה הפסידו בשני משימות החסינות הראשונות, ובמהלך משימת בניית מחסה, בנו מחסה שהוצף במהרה. התנאים הגרועים בסאבוגה השפיעו על חברי השבט, ולאחר הפסד במשימת פרס מכריעה, ארבעת חברי השבט הנותרים חולקו לשבטים האחרים. צ'אפירה קיבלה את חברי השבט החדשים: ג'נה ל. ורופרט, והשניים נכנסו לברית יציבה של רוב, עם מנהיג הברית רוב מ. ובת בריתו הכי קרובה שאתה נמצא בקשר רומנטי, אמבר. רוב ואמבר היו בברית נוספות עם חברי שבט נוספים, אך רצף ניצחונות הבטיח שהם לא היו צריכים לשבור שום ברית. מוגו מוגו נקלעו לקשיים לאחר שלקס החליט להדיח את חברי השבט הכי חזקים על מנת להבטיח שליטה במשחק, מה שהביא למוגו מוגו להמשיך להפסיד באתגרים ולהגיע לאיחוד כמיעוט.
שתי מתמודדות פרשו מרצון מהמשחק. ג'נה מורסקה, פוחדת על מצבה הבריאותי של אמה, החליטה לפרוש מהמשחק ביום ה-9 שלו וחזרה לצד אמה, אשר מתה שמונה ימים מאוחר יותר מסרטן. סו הוק גם פרשה, כועסת אחרי מקרה במשימת חסינות שבה ריצ'רד האץ' העירום היה אתה בקשר גופני קצר אך לא הולם.
עם עשרה שחקנים נותרים במשחק, חל חילוף שבטים עם מתמודדים מגרילים בנדנדה חדש משק. בתפנית גורל לא שגרתית, כל מתמודד פשוט הגריל בנדנדה של השבט היריב חוץ מאמבר, אשר נאלצה להיות עם חברי שבט מוגו מוגו לשעבר בשם צ'אפירה. לאחר שצ'אפירה הפסידה במשימת החסינות הבאה, רוב לחש עסקה ללקס בשביל להציל את אמבר, מבטיח שהוא יפצה אותו על כך במהלך המשחק. בקשר לידידות שלהם, לקס הצליח לשכנע את שאר חברי השבט שלו להדיח את ג'רי במקום. ביום שלמחרת, השחקנים הנותרים התאחדו לשבט צ'בוגה מוגו ורוב חזר בו מהבטחתו ללקס, שלדעתו היה יריבו הגדול ומנהיג ברית המיעוטים הרבה לשברון הלב של לקס על שבירת החברות.
רוב וחברי השבט שלו לשעבר המשיכו לשלוט במשחק, והדיחו באופן שיטתי את שאר הברית של לקס. אמבר ורוב כיבדו את העסקה שלהם עם ג'נה ל. ורופרט, והדיחו את שאחר חברי שבט צ'אפירה המקוריים. לאחר ששכנע את ג'נה להדיח את רופרט כדי להימנע מתיקו, רוב זכה במשימת החסינות האחרונה ולקח את אמבר איתו לגמר. המושבעים הכירו בכך שאמבר ורוב שיחקו כזוג, אך המשחק האסטרטגי של רוב נחשב כאכזרי יותר מהמשחק השקט של אמבר והיותר חברתי. חברי המושבעים החליטו כי רוב היה אגרסיבי מדי מולם, ובחרו באמבר כזוכה בהצבעה של 3–4.
מועצת השבט של אמריקה
הישרדות: מועצת השבט של אמריקה היה פרק מיוחד ששודר בשידור חי ב-CBS ב-13 במאי 2004, ארבעה ימים לאחר גמר אולסטארס. פרק זה הוכרז בגמר של אולסטארס במקום ההכרזה האופיינית של העונה הבאה, ונחשף בד בבד עם תוספת פרס בשווי מיליון דולר למתמודד מאולסטארס שקיבל את מירב הקולות מהציבור., פרס אשר הוענק בסוף הפרק המיוחד. במשך פרק זה, רופרט בונהאם, טום ביוקאנן, קולבי דונלדסון ורוב מריאנו התגלו כרביעייה המובילה בהצבעה, עם בונהאם שהוכרז לבסוף למנצח עם למעלה מ-26% מכ-38 מיליון הצבעות. בנוסף לפרס מילין הדולר, המבצעים הצביעו במספר קטגוריות של פרסים אחרים, התוצאות נחשפו במהלך הפרק.
תיקון ליל שבועות
תיקון ליל שבועות הוא סדר לימוד המיועד לליל חג השבועות, הכולל התחלות וסיומים של פרקי התורה ועל שמו נקרא גם לימוד התורה המסורתי בליל חג השבועות הנמשך כל הלילה. על פי המסורת, התורה ניתנה לעם ישראל בבוקר חג השבועות והלימוד הוא ההכנה ליום מתן התורה. מקור המנהג בספר הזוהר שהופץ לרבים במאה השלוש עשרה ומאז נפוץ המנהג ברוב קהילות ישראל.
מקור השם וטעמי המנהג
השם תיקון ליל שבועות הגיע מספר הזוהר, שם מופיעה המילה הארמית "תיקון", שפירושה בעברית הוא "קישוט". הכוונה היא שהאנשים שאומרים את ה"תיקון" הם השושבינים המקשטים את הכלה-התורה, במהלך הלילה, לקראת כניסתה לחופה למחרת בבוקר, בעת קריאת עשרת הדיברות.
טעם נוסף שניתן לכינוי 'תיקון' הוא שלימוד התורה בלילה שלפני מתן תורה מתקן את חטאם של בני ישראל אשר על פי האגדה במדרש שיר השירים רבה ישנו עד מאוחר ביום מתן תורה, במקום לצפות בכיליון עיניים והקב"ה נאלץ להעיר אותם בקולות וברקים.
תוכן הלימוד וגלגוליו
המקור הראשון לתיקון הוא ספר הזוהר. מקור דומה נמצא אצל רבי משה די לאון בכתב יד, והובא על ידי רבי משה כלץ בהגהותיו לספר המוסר. בתחילתו, תיקון ליל שבועות היה נפוץ במיוחד בחוגים שלמדו זוהר, ולאורך ימי הביניים ובתקופה שלאחריהם, הפך המנהג נפוץ והתקבע במסורת.
ע"פ סדר האריז"ל בפרי עץ חיים (יסודו בזוהר בראשית ח ע"א):
סדר לימוד זה מקורו בקהילות הספרדיות. יחד עם התפשטות הקבלה מבית מדרשו של האר"י הוא התפשט גם אל קהילות אשכנזיות, בעיקר החסידיות. כיום נהוג בקהילות אשכנזיות רבות (בעיקר ליטאיות או מחוגי הציונות הדתית) לימוד חופשי או שיעורים על ידי רבנים. בכמה קהילות ספרדיות נהוג שרבנים מוסרים שיעורים בנוסף לאמירת סדר תיקון ליל שבועות.
בשנים האחרונות צבר המנהג פופולריות רבה והחל להתפשט גם אל מחוץ לציבור הדתי כחלק ממגמת ההתחדשות היהודית, עד שנהפך לאחד מסימני ההיכר של החג לצד המנהג לאכול מאכלי חלב. כך ניתן למצוא ערבי תיקון ליל שבועות בבתי כנסת בהם מועברים הרצאות בנושאים מגוונים, לצד רשויות מקומיות ומוסדות תרבות המקיימים מפגשים ולימודים משותפים בליווי שירים והצגות תיאטרליות. כמו כן מתקיימים מפגשים חברתיים וערבי נגינה במהלך השבוע שלפני החג. בירושלים, שבה המספר הרב ביותר של ערבי תיקון, נוהרים משתתפים רבים בסיום הלימוד לתפילת ותיקין בכותל.
דינים ומנהגים
החיד"א נהג לומר התיקון בעמידה. יש הנוהגים לומר במניין (בעיקר בקהילות ספרד). יש להיזהר מלשוח שיחת חולין בלילה. מי שלא השלים את לימוד התיקון בלילה ישלים ביום חג השבועות.
יש נוהגים לומר תיקון גם בלילה השני (יום טוב שני של גלויות) - כף החיים תצ"ד, ס"ק י.
אצל הנוהגים לומר את התיקון עצמו - נשים אינן אומרות את התיקון.
יש נוהגים לטבול לפני עלות השחר.
בחסידות חב"ד נהוג לאחל "קבלת התורה בשמחה ובפנימיות".
מגפיראניה
מגפיראניה (שם מדעי: Megapiranha) הוא סוג דג קדום ממשפחת הפיראניים שחי באמריקה הדרומית בסוף תקופת המיוקן לפני 9–6.8 מיליון שנה.
מאובני הדג נמצאו בארגנטינה ומבנה השיניים שלו הזכיר את דגי הפיראניה התוקפניים. אורך גופו הגיע ל-71–128 ס"מ ומשקלו מעל 70 קילוגרם. ממבנה השיניים שאורכם הגיע ל-6.5 ס"מ, נראה שהוא היה שלב מעבר בין דגי פאקן כמו הטמבקוי לפיראניות התוקפניות. עוצמת הנשיכה של הדג עולה על 1,200–4,700 ניוטון.
יצור זה שחה במימי ארגנטינה הקדומים וייתכן שהיה טורף או אולי אוכל-כול בדומה לפיראניות החיות. לא ידוע אם הוא חי בלהקות או צד לבדו.
ישראל פרידמן (רוז'ין)
רבי ישראל פרידמן מרוז'ין (5 באוקטובר 1796, ג' בתשרי ה'תקנ"ז – 9 באוקטובר 1850, ג' בחשוון ה'תרי"א), המכונה "הרוז'ינר", "הרוז'ינאי", "האדמו"ר מרוז'ין" או "מלך ישראל מרוז'ין", היה מייסד חסידות רוז'ין שהיא חסידות אב למספר ענפי חסידות.
קורות חייו
נולד בעיירה פראהבישט שבאוקראינה פלך ויניצה, בג' בתשרי תקנ"ז, לרבי שלום שכנא בן רבי אברהם המלאך, ולחוה בת מלכה בת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל בעל ה"מאור עיניים". כשהיה בן שש נפטר אביו, והוא גודל וחונך על ידי אחיו, רבי אברהם מפראהביטש. בגיל שבע התארס עם שרה, בתו של רבי משה שהיה ראש ישיבה בברדיצ'ב ואחר כך היה רב בבוטושאן (בנו של רבי אליעזר ראש ישיבה בפינסק), ובגיל 13 התקיימה חתונתו בבוטושאן. בגיל 16 נפטר אחיו רבי אברהם, ורבי ישראל נתמנה כממלא מקומו.