cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגיוס ההמוני ברוסיה (2022)
רקע
מאז שהחלה הפלישה לאוקראינה, שלטונות רוסיה דחו את התרחיש של גיוס כוחות מילואים לצורך המלחמה באוקראינה 15 פעמים, לפי ה"מוסקבה טיימס". שלוש מההכחשות היו בשבוע שקדם להכרזת פוטין על גיוס המילואים החלקי ברוסיה. כך, לדוגמה, ב-8 במרץ, יום האישה הבינלאומי, פוטין הבטיח בפומבי שלא יזומנו חיילי מילואים להילחם באוקראינה.. הסיבה העיקרית לחוסר הרצון של חוגי השלטון ברוסיה להכריז על גיוס מילואים, הייתה חוסר הפופולריות של מהלך כזה בדעת הקהל ברוסיה, והחשש שההתנגדות הציבורית לגיוס מילואים המוני, עלולה לסכן את יציבות שלטונו של פוטין ברוסיה.
כבר ב-19 בפברואר 2022 – 5 ימים לפני הפלישה לאוקראינה – הוכרז על גיוס חובה כללי של התושבים ברפובליקות העממיות דונייצק ולוהנסק, שבאותה תקופה לא הוכרו על ידי אף מדינה ריבונית מוכרת בינלאומית, כולל רוסיה. עשרות אלפי תושבים מקומיים גויסו להצטרף לכוחות הצבאיים של שתי הרפובליקות (לפי הערכה אחת, עד אמצע יוני 2022, כ-140,000 איש גויסו במחוזות אלו).
מאז הכישלון הרוסי להכניע את אוקראינה בשלב הפתיחה של המלחמה, פוטין היה נתון ללחץ הולך וגובר מצד חוגים אולטרה-לאומנים רוסיים ופעילים תומכי מלחמה כמו איגור "סטרלקוב" גירקין ואלכסנדר קוטס, שקראו לגיוס מילואים כולל ולהכרזה רשמית של מלחמה נגד אוקראינה. גירקין אמר שגיוס כולל ברוסיה הוא "ההזדמנות האחרונה" לניצחון. לקראת סוף ספטמבר 2022, ההערכות לגבי מספר ההרוגים, שספג הצבא הרוסי במערכה באוקראינה, נעו בין כ-6,000 (לפי רוסיה) לכ-55,000 (לפי אוקראינה). למספר זה יש להוסיף לפחות כמה עשרות אלפי פצועים, שלא ניתן להחזיר לשירות בצבא הרוסי.
ביולי 2022 החלה קבוצת וגנר, חברת שכירי-חרב פרטית רוסית
נאום פוטין
ב-21 בספטמבר 2022 הכריז ולדימיר פוטין על "גיוס חלקי" ברוסיה בנאום ששודר בשעה 9:00 שעון מוסקבה, במסגרתו הכריז על גיוס חלקי ואיים באופן מרומז על שימוש בנשק גרעיני במסגרת המלחמה. פוטין ציין בנאומו כי יגויסו אזרחים בעלי רקע צבאי בלבד.
בנאום שנשא לקהל הרוסי, טען פוטין כי "מדיניות ההפחדה, הטרור והאלימות" נגד העם האוקראיני על ידי המשטר ה"נאצי" הפרו-מערבי "לבשה צורות ברבריות איומות מתמיד", כי האוקראינים הפכו ל"בשר תותחים", ובשל כך, לדברי פוטין, לרוסיה לא נותרה ברירה אלא להגן על "יקיריה" באוקראינה.
זמן קצר לאחר נאומו של פוטין, פורסם צו רשמי בעניין הגיוס, שסעיפיו בין היתר מבטיחים תנאים שווים בין המגויסים במסגרת הצו לבין אנשי הצבא ערב הגיוס.
גיוס אזרחים
לדברי שר ההגנה שויגו, על פי התכנון יגויסו 300,000 חיילי מילואים, שנקראו ממאגר של 30 מיליון "לוחמים פוטנציאליים". המתגייסים, לדבריו, יישלחו להכשרה או הסבה, ולאחר מכן ייצאו לאוקראינה להשתתף בלחימה, והוסיף כי ייתכן שייאסר על חיילי מילואים לצאת מרוסיה לאחר קבלת זימון. בניגוד למספר בו נקב שויגו, המכון האמריקני לחקר המלחמה (ISW) העריך כי בפועל, רוסיה גייסה למעלה משני מיליון אזרחים במסגרת "הגיוס החלקי".
ב-22 בספטמבר 2022 הודיע רמזן קדירוב, נשיא צ'צ'ניה, כי גיוס המילואים לא יתבצע ברפובליקה שלו, משום שצ'צ'ניה כבר שלחה הרבה מאוד "מתנדבים" וכן יחידות מיוחדות של משרד הפנים, להשתתף במערכה באוקראינה.
יישום
הקומיסרים הצבאיים של חלק ממחוזות רוסיה אסרו על אנשי מילואים, שאין בידיהם צווי גיוס ושלא קיבלו זימון, לצאת מהמחוזות או הערים בהם הם מתגוררים דרך קבע. בנוסף, נקבע כי מעסיקים של אזרחים שגויסו, מצווים לבצע הסדרים מלאים עם אזרחים ולשתף פעולה עם הצווים.
בנוסף, החוק הרוסי "עודכן" כך שהעונש על התחמקות מגיוס, כניעה מרצון ועריקות במהלך הגיוס או בימי מלחמה ינוע בין 10 ל-15 שנות מאסר.
בהקשר זה, ציין משרד ההגנה של בריטניה כי מתגייסים חדשים רבים כבר התפרסו בקווי החזית באוקראינה ללא כל הכשרה או ציוד מתאים. ברשתות החברתיות פורסמו תיעודים של מגויסים טריים שלא עברו כל הכשרה טרם נשלחו לחזית.
ברוסיה
ב-22 בספטמבר 2022 אמר סגן יו"ר מועצת הביטחון הרוסית דמיטרי מדבדב כי ניתן להשתמש ב"יכולות גיוס" כדי להגן על השטחים הרוסים שסופחו לאחרונה באוקראינה.
הרוסקומנדזור (המפקח על התקשורת ברוסיה) דרש כי ההתייחסות התקשורתית לגיוס תשתמש במונח "גיוס חלקי" ואיים על התקשורת בקנסות של עד 5 מיליון רובל.
פעיל האופוזיציה הרוסי הכלוא אלכסיי נבלני אמר במהלך דיון בבית המשפט כי: "אני לא מבין דבר אחד. בצבא יש מיליון איש, ברוסגווארדיה יש 350,000 איש, במשרד הפנים יש עוד מיליון וחצי או שני מיליון איש, ושירות הכליאה הפדרלי מלא באנשים. למה הם מגייסים אזרחים?".
בסקר של מרכז לבדה (ארגון המתמחה בסקרי דעת קהל ברוסיה), שנערך בין ה-22 ל-28 בספטמבר, 47% מאזרחי רוסיה שנסקרו, ציינו כי הם חשו "חרדה, פחד ואימה" בעקבות ההכרזה על הגיוס. 23% אמרו שהם חשו "הלם", בעוד 13% חשו "כעס והתמרמרות". רק 23% אמרו שהם חשו "גאווה לרוסיה".
שווקים
השווקים הרוסיים הגיבו להכרזה על הגיוס חלקי בקריסה מתונה. עד 10:43 שעון מוסקבה, מדד בורסת מוסקבה ירד ביותר מ-4%, ומדד RTS (מדד נוסף של מניות הנסחרות בבורסת מוסקבה) ירד ב-5%. לאחר פתיחת הבורסה, ערכו של הדולר האמריקאי עלה ל-62.61 רובל תוך פחות משעתיים.
במסגרת מתיחה, נעשתה שיחת טלפון כביכול מ״קציני גיוס״ לניקולאי פסקוב, בנו של דוברו של פוטין דמיטרי פסקוב, אשר אמר למותחים אותם חשב לקצינים, כי אין לו כוונה לצאת למלחמה והוא יפתור את הנושא "ברמה אחרת". הדבר נתפס כדוגמה לנפוטיזם בממשלת רוסיה.
עזיבה המונית של אזרחים רוסים
על פי הדיווחים, תושבים רבים ברוסיה רכשו כרטיסי נסיעה או טיסה למדינות שונות בשל הגיוס. עוד קודם לנאומו של פוטין, כאשר השמועות על כך שהגיוס הגדול מתקרב, נמכרו כל כרטיסי הטיסה לאיסטנבול ב-21 בספטמבר, כמו גם כמעט כל הכרטיסים לירוואן בירת ארמניה. ב-22 בספטמבר, מחירי כרטיסים למדינות השכנות לרוסיה הגיעו לאלפי דולרים. נתונים מ-Google Trends חשפו עלייה חדה (פי ארבעה) של החיפוש "Aviasales", פלטפורמת מכירת טיסות רוסית מרכזית. שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה הצהיר כי 261,000 רוסים כבר עזבו את רוסיה נכון ל-26 בספטמבר.
לאחר ההודעה על הגיוס, נוצרו פקקי תנועה באורך קילומטרים רבים בגבולות רוסיה עם קזחסטן, גאורגיה, בלארוס, פינלנד ומונגוליה, ואזרחים רבים אף נטשו את רכבם בפקק שנוצר על יד מעבר הגבול ונמלטו מהמדינה ברגל. פינלנד, פולין והמדינות הבלטיות הודיעו כי לא יציעו מקלט לרוסים הבורחים מהגיוס. יותר מ-200,000 גברים רוסים נמלטו לקזחסטן.
ב-27 בספטמבר 2022, מזכירת העיתונות של הבית הלבן, קארין ז'אן-פייר, עודדה גברים רוסים הנמלטים מאימת הגיוס, להגיש בקשה למקלט בארצות הברית, ואף דווח כי אזרחים הגיעו בסירה לאלסקה שבארצות הברית, וסמוכה לסיביר, וביקשו מקלט.
הפגנות
הפגנות נגד ההתגייסות למלחמה עם אוקראינה התרחשו ברחבי רוסיה. מפגינים במוסקבה קראו "פוטין לתעלות!". ביום ההכרזה, נעצרו יותר מ-1,233 בני אדם ב-38 ערים.
הפרקליטות במוסקבה הזהירה כי ארגון או ההשתתפות בהפגנות נגד המלחמה עלולים להוביל לעד 15 שנות מאסר.
הפגנות נוספות התרחשו בדגסטן, ריאזאן ומדינות נוספות, והסתיימו במעצרים המוניים ובמקרי ירי. בבירת צ'צ'ניה, גרוזני, ב-21 בספטמבר – היום בו הוכרזה ההתגייסות ברוסיה – ניסו עשרות נשים לקיים עצרת מחאה, אך נעצרו.
ב-5 באוקטובר, חיילים רוסים שהתגייסו במסגרת הגיוס ההמוני, הפגינו במחוז בלגורוד על תנאי החיים הירודים והמחסור בציוד.
באוקראינה
שלטונות אוקראינה הצהירו כי רוסים שגויסו בכוח ונשלחו לאוקראינה יכולים להיכנע. ב-24 בספטמבר, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי התווה הבטחה של שלוש נקודות לכל חייל רוסי שיבחר להיכנע:
תגובות בינלאומיות
נציגי מדינות באיחוד האירופאי ובארצות הברית תיארו את החלטת פוטין על גיוס כללי כסימן לכישלון רוסיה במלחמה עם אוקראינה, צעד לקראת הסלמה ואינדיקציה לפאניקה בהנהגה הרוסית.
בישראל, צה"ל פרסם צו המורה על חזרת חיילי צה"ל השוהים ברוסיה לישראל ואסר על יציאת חיילים ישראלים לרוסיה. בנוסף, משרד החוץ פרסם אזהרת מסע לרוסיה לישראלים בעלי אזרחות רוסית בשל הסכנה כי יגויסו.
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Georg Wilhelm, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen; 13 בנובמבר 1595 – 1 בדצמבר 1640), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג ודוכס פרוסיה בין 1619 ל-1640.
ילדותו
גאורג וילהלם נולד ב-13 בנובמבר 1595 בברלין ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולאנה מפרוסיה, בתו של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה.
שלטונו
בשנת 1619 עלה גאורג וילהלם לשלטון, לאחר מות אביו. מכיוון שהיה וסאל של מלך פולין, נשבע גאורג וילהלם בשנת 1621 אמונים לזיגמונט השלישי, מלך פולין, ובשנת 1633 נשבע שוב אמונים לולדיסלב הרביעי, מלך פולין.
במהלך מלחמת שלושים השנים, ניסה גאורג וילהלם לשמור על נייטרליות, אך לבסוף נאלץ על ידי גיסו גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה בשנת 1626 להצטרף לפרוטסטנטים. אזור ברנדנבורג סבל מאוד בעקבות המלחמה, ושני הצדדים בזזו ושדדו את האזרחים. לעומת זאת, פרוסיה נשארה שקטה, עקב היותה הרחק מאזורי הקרבות.
גאורג וילהלם שמר על בריתו עם השוודים, עד שהובסו בקרב נורדלינגן בשנת 1634. בשנת 1635 חתם גאורג וילהלם על שלום פראג עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1637 עבר לגור באחוזותיו בפרוסיה.
ב-1 בדצמבר 1640 מת גאורג וילהלם בקניגסברג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך וילהלם.
משפחתו
בשנת 1616 התחתן גאורג וילהלם עם אליזבת שרלוטה מפפאלץ, בתם של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, ונולדו להם 3 ילדים:
סבסטיאן לארסון
בנגט אולף סבסטיאן לארסון (בשוודית: Bengt Ulf Sebastian Larsson; נולד ב-6 ביוני 1985) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
לארסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסקילסטונה ובגיל 16 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של ארסנל. ב-27 באוקטובר 2004 לארסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת גביע הליגה האנגלי נגד מנצ'סטר סיטי. ב-1 בפברואר 2006 לארסון ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2–3 נגד ווסטהאם יונייטד.
באוגוסט לארסון הושאל לברמינגהאם סיטי עם אופציה לרכישה. בינואר לארסון חתם על חוזה בקבוצה תמורת מיליון פאונד. באפריל לארסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד שפילד ונסדיי.
עם עלייתה של ברמינגהאם לפרמייר ליג, לארסון נדחק מההרכב וזכה לחזור אליו אחרי מינויו של אלכס מקליש לאימון הקבוצה. בדצמבר הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בפרמייר ליג נגד טוטנהאם הוטספר, שהביא לקבוצתו ניצחון ראשון אחרי שלושה חודשים.
ב-22 ביוני 2011 חתם בסנדרלנד, אליה הגיע בהעברה חופשית. לארסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ליברפול, בו גם הביע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-9 באוגוסט 2017 לארסון חתם בהאל סיטי. 3 ימים לאחר מכן, לארסון ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–4 נגד בורטון אלביון. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד ברמינגהאם סיטי.
ב-11 ביוני 2018 לארסון חזר לשוודיה וחתם במאלמה.
קריירה בינלאומית
לארסון זומן לראשונה לסגל נבחרת שוודיה באוקטובר. בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. לארסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008.
ב-29 במרץ 2011 לארסון הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-9 ביוני 2018 לארסון ערך את הופעתו ה-100 במדי נבחרת שוודיה במשחק ידידות נגד.
דרך ארץ (מפלגה)
דרך ארץ היא מפלגת ימין ישראלית שהוקמה על ידי חברי הכנסת יועז הנדל וצבי האוזר, לאחר שהשניים פרשו ממפלגת תל"ם שברשימת יש עתיד – תל"ם, הסיעה של שניהם חתמה עם כחול לבן על הסכם ולפיו "יפעלו בכנסת ובממשלה כסיעה אחת לכל דבר ועניין, בהנהגתו של גנץ". בבחירות לכנסת ה-24 המפלגה רצה במסגרת רשימת תקווה חדשה. במשך הבחירות לכנסת ה-25 מנהיגי הרשימה התכוונו לרוץ יחד עם ימינה של איילת שקד אך בהמשך התחרטו והודיעו על פרישה.
אודות הסיעה
ב-2 במרץ 2020 התקיימו הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, במסגרתן נבחרו לכנסת האוזר והנדל, כחלק ממפלגת תל"ם, ברשימת "כחול לבן". בתגובה לפרסומים באמצעי התקשורת כי "כחול לבן" תפנה להקים ממשלת מיעוט בשיתוף עם הרשימה המשותפת, הודיעו האוזר והנדל כי יתנגדו לממשלה הנשענת על הרשימה המשותפת, "החותרת תחת יסודותיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית".
לאחר שכתוצאה מהתנגדותם הוסרה מהשולחן האפשרות להקמת ממשלת מיעוט, ראש הרשימה, בני גנץ, שקיבל מנדט מנשיא המדינה להרכבת ממשלה, ניהל משא ומתן להצטרפות לממשלת אחדות עם ראש הממשלה בנימין נתניהו. בתגובה הגישה מפלגת תל"ם בקשה להתפצל מ"כחול לבן". האוזר והנדל, שתמכו בכניסה לקואליציה, הגישו בעצמם בקשה להתפצל ממפלגת תל"ם. ב-29 במרץ 2020 אישרה הוועדה המסדרת את הפיצול של האוזר והנדל מתל"ם תחת שם הסיעה - "דרך ארץ", והם הצטרפו לממשלת ישראל השלושים וחמש. הסיעה חתמה עם כחול לבן על הסכם ולפיו "יפעלו בכנסת ובממשלה כסיעה אחת לכל דבר ועניין, בהנהגתו של גנץ".
לפי חבר הסיעה, יועז הנדל, הסיעה דוגלת בימין ממלכתי, אחדות עם ישראל, "יגאל אלוניות", בלי מונופול חרדי על דת ומדינה ושמירה על איזונים ובלמים בין הרשויות. הסיעה פעלה יחד עם סיעות העבודה וכחול לבן כמפלגה אחת ואף השתתפו איתן בישיבות סיעה וגם בהסכמים קואלציונים. הנדל והאוזר, מייסדי וחברי המפלגה לקחו חלק מהתפקידים של כחול לבן במסגרת ההסכמים הקואלציונים לממשלת ישראל ה-35 יחד עם סיעת העבודה שלקחה גם היא שני שרים. בממשלה זו, כיהן הנדל כשר התקשורת והאוזר כיו"ר ועדת חוץ וביטחון.
בספטמבר 2020 הצטרף למפלגה ראש מועצת שהם, איתן פטיגרו ובהמשך גם ראש המועצה המקומית אורנית ניר ברטל וראש מועצת רמת הנגב, ערן דורון. המפלגה הצטרפה אל ההסתדרות הציונית העולמית ונציגיה חברי בקונגרס הציוני הל"ח שהחל בפעילותו בנובמבר 2020.בין צירי המפלגה בקונגרס הציוני מכהנים גם ניר ברטל, וערן דורון.
בדצמבר 2020 הודיעו הנדל והאוזר כי בבחירות הקרובות סיעת "דרך ארץ" תצטרף למפלגת "תקווה חדשה" שהקים גדעון סער. יועז הנדל שוריין במקום 4 וצבי האוזר במקום 8.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש המפלגות תקווה חדשה וחוסן לישראל חתמו על הסכם ריצה משותפת ללא "דרך ארץ".
ב-27 ביולי 2022 התאחדו הימין החדש ודרך ארץ לרשימת הרוח הציונית. עם זאת בהמשך התפרקה הרשימה והנדל והאוזר הודיעו על פרישה מהפוליטיקה.
ביטחון
שמירה על גבולות ישראל תחילה. דרך ארץ מחויבת לביטחון תושבי הארץ ולשגרת חיים תקינה של תושבי הגבולות. חברי מפלגת דרך ארץ רואים כמטרה עליונה את ביסוס ההתיישבות בגליל ובנגב, ביהודה ושומרון, רמת הגולן ובבקעת הירדן, וחיבורם לתשתיות מתקדמות בתקשורת ובתחבורה. דרך ארץ רואה בחשיבות עליונה את פירוז רצועת עזה מטילים במערכה הבאה.
ציונות
דרך ארץ מכירה ומתגאה בזכותו של העם היהודי לחיות כלאום עצמאי בארץ ישראל, זאת תוך מתן שוויון זכויות אזרחיות מלא למיעוטים החיים בישראל. המפלגה מעודדת פעילות ציונית מעשית ועליית יהודים לארץ
התיישבות
דרך ארץ תומכת בשלמות העם והארץ, ומעודדת התיישבות ועבודה בכל חלקי הארץ. דרך ארץ רואה חשיבות בהתיישבות באזורי הגבולות ופיתוח החקלאות והתעשייה באזורים אלו, שאותם הם מחשיבים כאזורי המגן של מדינת ישראל.
גשר הידידות (ישראל)
שמאל|ממוזער|250px|מיקום הגשר גשר הידידות הוא הגשר העובר מעל נחל סער בכביש הגישה לעין קנייא מדרום. במלחמת ששת הימים נהרס הגשר על ידי הסורים כדי להקשות על הצבא הישראלי להתקדם לעברם.
לאחר המלחמה, הורה שר הביטחון דאז, משה דיין, לשקם את הגשר כמחווה של רצון טוב כלפי הדרוזים הגרים בגולן. על-שם מחווה זו ניתן לגשר שמו.
מחלף אשדוד צפון
מחלף אשדוד צפון (נקרא גם לעיתים מחלף יבנה דרום) הוא מחלף שמחבר בין כביש 4 ליבנה (דרך כביש 4102) ובעתיד יתחבר לנמל אשדוד וישמש אף את הנמל העתידי הסמוך, נמל הדרום.
החברה לפיתוח אשדוד (חפ"א) מבצעת עבודות לחיבור המחלף לנמל אשדוד. העבודות צפויות להסתיים עד סוף שנת 2022. עם זאת, ישנם חילוקי דעות בין משרד התחבורה, עיריית אשדוד וחברת נמלי ישראל לבין משרד הביטחון עקב קרבתו של תוואי הכביש המתוכנן לבסיס פלמחים. בעקבות זאת, לא ידוע מתי יתחדשו העבודות לחיבור המחלף עם הנמלים.
יהדות קרלסרוהה
הקהילה היהודית בעיר קרלסרוהה שבדרום-מערב גרמניה קיימת מתחילת המאה ה-18. בתחילת המאה ה-20 הייתה בקרלסרוהה קהילה יהודית גדולה, מפוארת ומבוססת, שמנתה ב-1925 למעלה מ-3,300 תושבים. רוב היהודים נרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם בתקופת השואה. לאחר המלחמה היהודים חזרו להתיישב בעיירה באיטיות, וכיום רשומים בקהילה כ-900 יהודים.
היסטוריה
היהודים הגיעו לקרלסרוהה כבר ב-1720, כאשר בשנה זו מנתה הקהילה היהודית 9 משפחות בלבד. ב-1722 העניק הרוזן של קרלסרוהה ליהודי העיר כתב חסות מיוחד למשך 30 שנה, שקבע בין היתר כי זכות ישיבתם של היהודים במקום מותנית בבעלות על רכוש ששוויו 500 גולדן לפחות.
מחלף אשדוד צפון
היסטוריה
עוד ב־2014 סירב ראש עיריית יבנה, צבי גוב-ארי לחתום על הסכם גג לעיר וטען כי הדבר נובע מהפרת ההבטחות של ממשלת ישראל להקים את מחלף אשדוד צפון שישמש את אזור התעשייה הצפוני של אשדוד, נמל אשדוד וכן שכונות דרום יבנה.
יהדות קרלסרוהה
היסטוריה
ב-1723 נפתח בית עלמין יהודי בעיר. בשנת 1725 כבר היה ברשות הקהילה בית כנסת עם מקווה ובניין נוסף, ששימש בית חולים ואכסניה לעניים. ב-1733 היוו היהודים 12% מהאוכלוסייה, כ-280 נפשות מתוך 2400. עם גידולו של היישוב היהודי התפרסמו הגבלות שנועדו לבלום ריבוי ניכר של ציבור יהודי. ב-1734 התנה השליט את זכותם של יהודים חדשים לבנות בית בקבלת היתר מפורש ממנו. זמן מה אחר כך התלוננו התושבים בפני השליט על ריבוי היהודים בעיר.
בתוך כמאה שנה, בשנת 1825, גדלה אוכלוסיית העיר הכללית ל-22 אלף איש, ובמקביל גדלה האוכלוסייה היהודית מ-280 ל-900 נפש. בשנת 1826 נסגר בית העלמין הישן ונפתח בית עלמין חדש. ב-1865 נפתח בית ספר יסודי פרטי לנערים חרדים, בשנת הלימודים הראשונה למדו בו 51 תלמידים.
בתחילת המאה ה-20 הייתה בקרלסרוהה קהילה יהודית גדולה, מפוארת ומבוססת, עם מעל 3,300 תושבים יהודים (נכון לשנת 1925).
מחלף אשדוד צפון
היסטוריה
במאי 2018 נפגש שר התחבורה, ישראל כ"ץ עם ראש עיריית אשדוד, יחיאל לסרי. בפגישה דובר על התקדמות פרויקטים בתחום התחבורה באזור העיר אשדוד, מלבד מחלף אשדוד צפון דובר כי יוקמו מספר מחלפים שישמשו את העיר, בהם מחלף צומת הנמל בסמוך לנמל אשדוד, מחלף אמונים וכן מחלף ניר גלים.
יהדות קרלסרוהה
היסטוריה
הנהגת הקהילה היהודית הייתה מורכבת מוועד הקהילה בן שבעה חברים. בתפקיד הרב הראשי של הקהילה שימש ד"ר הוגו שיף, ועוזרו היה הנס אנדורן.
מחלף אשדוד צפון
היסטוריה
בדצמבר 2018 החלו העבודות להקמת המחלף, על פי הערכות עלות הקמתו של המחלף היא כ־370 מיליון שקל.
ביולי 2019 התפרסם בתקשורת כי דרך הרצל ג’ שעתידה לחבר את העיר אשדוד למחלף אשדוד צפון עדיין לא אושרה ברמה תכנונית, מלבד הגישה למחלף לדרך הרצל יש חשיבות רבה למערך התחבורה של אשדוד, הכביש עתיד לחבר בין תשתיות רבות באזור התעשייה הצפוני של אשדוד ויעבור בסמוך למתקן ההתפלה בצפון העיר, בתי הזיקוק ועורף הנמלים ואף יוקמו בשבילו כ־2 מחלפונים חדשים, "מחלפון הסיפון" וכן "מחלפון הנפט" ואף ישמש את פארק נמלי ישראל שהוא פארק תעשייה ולוגיסטיקה שמשמש את 2 הנמלים של אשדוד ומשתרע על שטח של כ־680 דונם.
בפברואר 2020 פורסם על כך שהעבודות להקמת המחלף בשלבי סיום, עם זאת צוין כי בהתחלה המחלף יתחבר רק לשכונות יבנה דרום לאור שהכביש לכיוון נמל אשדוד עדיין לא נסלל וזאת לאחר חילוקי דעות בין משרד התחבורה, עיריית אשדוד וחברת נמלי ישראל לבין משרד הביטחון, משרד הביטחון דרש שתוואי הכביש יוסט מעט דרומה לאור קרובתו לבסיס פלמחים. דברים אלו גררו ביקורת רבה וזאת בעקבות העבודה שאשדוד מתפקדת כעיר שינה ומרבית תושביה הם יוֹמְמִים שמגבירים את העומס בכניסות והיציאות לעיר בשעות העומס ובכלל. נכון לשנת 2021, הגישה מהמחלף לכיוון אשדוד עדיין סגורה.
במרץ 2020 נפתח שלב א' של המחלף שכלל את הקמת כביש הגישה למחלף שישמש את תושבי שכונת נאות שמיר (שנקראת על שם ראש ממשלת ישראל לשעבר, יצחק שמיר) שנמצאת בשלבי הקמה מתקדמים.
באפריל 2020 נפתח שלב ב' של המחלף שכלל כניסה ליבנה מכיוון הדרומי של כביש 4.
יהדות קרלסרוהה
היסטוריה
ברשות הקהילה היו מבני ציבור ורכוש רבים: בית כנסת ראשי ומפואר, מבנה למקווה טהרה, שני בתי עלמין (ישן שהיה סגור, וחדש), ספרייה, בניין ובו בית ספר לדת, אולם תפילה, לשכת סעד ובית תמחוי, שני בתי אבות, בית חולים וקופ"ח לילדים, בית משרדי הקהילה ועוד כמה בניינים.
"יהודי המזרח", המהגרים ממזרח אירופה, היו מאורגנים כקהילה נפרדת בראשותו של פנחס גורדון. היה להם בית כנסת משלהם וכמה אגודות.
פרעות הפ-הפ
ערך מורחב- פרעות הפ-הפ
המהומות החלו ב-2 באוגוסט 1819 בעיר וירצבורג שבחבל פרנקוניה אשר במדינת בוואריה. המהומות החלו באוניברסיטה המקומית. פרופסור ישיש, שקרא לאחרונה להעניק שוויון זכויות ליהודים, הותקף על ידי המון של סטודנטים זועמים ונאלץ להימלט על נפשו. אל הסטודנטים הצטרפו בעלי עסקים קטנים, בעלי מלאכה ופועלים מובטלים. ההמון פרץ לחנויות ולבתים של יהודים, ובמשך יומיים או שלושה הרס, בזז והכה יהודים. הצבא התערב ודיכא את הפרעות, אולם יהודי העיר נאלצו להימלט מהעיר ולגור מספר ימים בכפרי הסביבה או באוהלים. לדברי ההיסטוריון צבי גרץ יהודים אף נרצחו.
המהומות התפשטו לערים ומדינות נוספות בגרמניה. במברג וערים נוספות בחבל פרנקוניה ובמדינת בוואריה היו הבאות בתור. בפרנקוניה גורשו היהודים בכח מבתיהם. לאחריהן הגיעו המהומות למרכז ודרום-מערב גרמניה: ביירוית, דרמשטאדט, קרלסרוהה, מנהיים, פרנקפורט, קובלנץ, קלן וערים נוספות לאורך הריין, וכן צפונה עד ברמן, המבורג וליבק. פרנקפורט הייתה מקום מושבו של הברון רוטשילד (אנשל מאיר רוטשילד), אשר בבנק שלו נשמרו כספי מועצת הקונפדרציה הגרמנית. האירועים בפרנקפורט הביאו יהודים רבים ובהם משפחת רוטשילד לעזוב את העיר. השלטונות מיהרו להביא גדודי צבא לדכא את המהומות. בהיידלברג נזעקו דווקא הסטודנטים ובראשם שני פרופסורים להגן על היהודים. מהמבורג נמלטו יהודים אל מעבר לגבול לדנמרק. אלא שגם לקופנהגן בירתה הגיעו הפרעות. גם בחבלים מסוימים של פולין פרצו פרעות באותה עת. בקרלסרוהה נשמעה במשך יומיים הקריאה: "הפ! הפ! הרס ומוות לכל יהודי! אם לא תברחו, זה יהיה סופכם!". ביום השלישי הוכנס חיל הרגלים לעיר ותותחים הוצבו ברחובותיה. הארכידוכס של באדן הפגין סולידריות עם היהודים, כאשר עזב את טירתו והשתכן בביתו של יהודי מקומי חשוב.
התגובות של היהודים היו מאופקות, בין אם מתוך בהלה או משום שסמכו על שלטון החוק. בכתב העת המשפחתי היהודי "שולמית" אין לפרעות זכר.
הקהילה היהודית בצל עליית הנאציזם
עוד לפני עליית הנאציזם עמדה הקהילה היהודית במקום בצל יחס עוין ואנטישמי מצד האוכלוסייה המקומית.
מוקד הפעילות האנטישמית היה בית הספר הטכני הגבוה. ב-1923 הופצו במקום כרוזים אנטישמיים, לרגל מינויים של שני מרצים יהודים. ביוני באותה שנה מחו הסטודנטים על מינויו של הפרופסור לכימיה מקס מאייר מברלין, בעקבות כך דחה מקס את המינוי. התושבים הגרמנים האשימו את היהודים גם במחסור באוכל, הם ציירו צלבי קרס על הכבישים, לכלכו את בתי הכנסת ואת מצבת הזיכרון. רוב עיתוני העיר גינו את המעשה. במרץ 1926 בזזו נאצים בעיר חנויות של יהודים וחללו את בית הכנסת.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בשנת 1933, ניהלו אישי מפלגה בכירים מסע הסתה מוגבר כנגד היהודים. ב-1934 נאם בקרלסרוהה יוליוס שטרייכר שקרא לחרם על עסקים יהודים, ולאלימות פיזית נגד היהודים. בספט' 1935 החריף מסע ההסתה והוחמרו הרדיפות. בפתחי עסקים של תושבים יהודים ניצבו המשמרות הנאציים, ש"הפגינו" ובפועל מנעו את כניסת הלקוחות. החרם האנטי יהודי, שתחילתו בפיטורי יהודים ממוסדות ציבור, הלך והחמיר. במהלך שנת 1935 נאלצו סוחרים יהודיים רבים במקום להודיע שלא יוכלו לעמוד בתשלום חובותיהם.
קהילת קרלסרוהה נערכה להתמודדות עם המצוקה החומרית הגוברת, עם החרם והרדיפות. הוגברה הפעילות לסיוע בהגירה לא"י, ונערכו ניסיונות מצד הקהילה להסבה מקצועית לתחומים שבהם ניתן היה עדיין לעסוק, כחינוך ותרבות.
לאחר המלחמה היהודים חזרו להתיישב בעיירה באיטיות, וכיום רשומים בה כ-900 יהודים, אך הקהילה היהודית המפוארת שהייתה במקום אינה קיימת עוד. רב העיר בין השנים 2010–2015 היה הרב אריה פולגר. בנוסף קיים בעיר גם בית חב"ד בניהולו של הרב מרדכי מנדלסון.
רבני העיר
בשנת 1750 (תק"י) התמנה רבי נתנאל וייל, ה"קרבן נתנאל", לרבנות העיר. לאחר פטירתו בשנת 1769 (תקכ"ט) מילא את מקומו בנו רבי ידידיה טיאה וייל שכיהן עד לפטירתו בשנת 1806 (תקס"ו). אחריו כיהן ברבנות הרב אשר ולרשטיין בן בעל השאגת אריה.
וולוו T6
וולוו T6 (באנגלית: Volvo T6) היא מכונית ספורטיבית, המוגדרת כמכונית קונספט בסגנון רטרו, אשר הוצגה על ידי יצרנית המכוניות השוודית וולוו בשנת 2005.
וילי גרסון
ויליאם גרסון פאסזמאנט (באנגלית: William Garson Paszamant; 20 בפברואר 1964 – 21 בספטמבר 2021) היה שחקן אמריקאי-יהודי. גרסון, ששיחק ביותר מ-75 סרטים ו-300 פרקים בסדרות טלוויזיה, היה מוכר בעיקר של תפקידו כסטנפורד בלאץ' בסדרה "סקס והעיר הגדולה" ברשת HBO ולאחר מכן בזכות תפקידו כמוֹזי בסדרת הטלוויזיה "צווארון לבן" של USA Network.
ביוגרפיה
גרסון נולד למשפחה יהודית בהיילנד פארק שבניו ג'רזי לדונלד ומוריאל פאסזמאנט. ב-1985 הוא קיבל תואר ראשון בתיאטרון ובאמנויות יפות מאוניברסיטת וסליין והמשיך לתואר שני באמנויות יפות מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
קריירה
בשנים 1986–1990 שיחק בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "מר בלוודיר".
בשנים 1996–1999 שיחק בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "NYPD Blue".
בשנת 1998 שיחק בתפקיד מרכזי בסיטקום "תשאל את הארייט", שבוטל לאחר עונה אחת בלבד.
בשנים 1998–2004 שיחק ב-27 פרקים של סדרת הטלוויזיה המצליחה "סקס והעיר הגדולה", בתפקיד סטנפורד בלאץ'. גרסון המשיך לגלם את הדמות גם בסרטי ההמשך, "סקס והעיר הגדולה" ו"סקס והעיר הגדולה 2".
בשנת 2007 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "ג'ון מסינסינטי", שארכה עשרה פרקים.
בשנים 2009–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "צווארון לבן" בתפקידו של "מוזי", והשתתף ב-80 מתוך 81 הפרקים בסדרה.
בשנים 2015–2020 גילם את דמותו של ג'רארד הירש בחידוש הסדרה "הוואי חמש-אפס".
הוא השתתף בתפקידים קצרים במספר סרטים, כגון "לקום אתמול בבוקר", "לב אוהב", "הפריצה לאלקטרז", "הפלישה ממאדים", "משתגעים על מרי", "להיות ג'ון מלקוביץ'", "שישי הפוך", "המחנה הקסום" ועוד.
הוא שיחק כאורח במספר רב של סדרות טלוויזיה, כגון "קשרי משפחה", "חופשי על הבר", "זינוק לאתמול", "טווין פיקס", "פרקליטי אל איי", "ילד פוגש עולם", "מחוץ לחוק", "מד טי.וי", "משתגעים מאהבה", "תיקים באפלה", "מגע של מלאכים", "הפרקליטים", "מלרוז פלייס", "אלי מקביל", "באפי ציידת הערפדים", "שולחן לחמישה", "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", "חברים", "תהרוג אותי וזהו", "מהדורה מוקדמת", "ספין סיטי", "CSI", "סטארגייט SG-1", "מונק", "CSI: מיאמי", "לאס וגאס", "המכשפים מווייברלי פלייס", "החיים על פי נד", "מדיום", "שני גברים וחצי", "העולם של ריילי", "פרנקלין ובאש", "סקנדל", "סופרגירל", "פה גדול" ,"מגנום, בלש פרטי" ועוד..
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", פשוט ככה בה חוזר גרסון על תפקידו כסטנפורד בלאץ'. הופעתו בסדרה שודרה לאחר מותו.
חיים אישיים
ב-21 בספטמבר 2021 מת בביתו לאחר מאבק ממושך בסרטן הלבלב, בגיל 57.
אנטרטיינמנט ויקלי
אנטרטיינמנט ויקלי (אנגלית: Entertainment Weekly; לעיתים מקוצר לראשי התיבות: EW) הוא מגזין אמריקאי, היוצא לאור על ידי "טיים" (חלק מתאגיד טיים וורנר), ואשר מסקר נושאי תרבות כגון טלוויזיה, מוזיקה, תיאטראות ברודוויי, ספרים ותרבות פופולרית.
המגזין פונה אל הקהל הרחב, ומתמקד בכתיבה ביקורתית על התקשורת ותעשיית הבידור, בניגוד למגזינים מקבילים, אשר פונים בעיקר אל "הברנז'ה" האמריקאית, או מתמקדים בסיקורם של סלבריטאים.
חוסיין אבן אחמד
אלחוסיין אבן אחמד בן עבדאללה בן מוחמד בן אסמאעיל (בערבית: ﺍلحسين بن أحمد بن عبد اللّه بن محمد بن إسماعيل), המוכר גם כעבדאללה א-ראדי, וכעבדאללה א-זאכּי. נולד בשנת 832 ומת בשנת 881 לספירה הנהוגה (השנים 219–268 על פי לוח השנה ההיג'רי). היה האימאם המוסלמי השיעי האסמאעילי ה-10. הוא ירש את ההנהגה בזרם האסמאעילי ממוחמד א-תקי (אחמד אבן עבדאללה), והיה אביו של עוביד אללה אל-מהדי בִּאללה, האימאם אשר הקים את הח'ליפות הפאטמית.
האמר (שנת 1900)
האמר (באנגלית: Hammer) היא מכונית בסגנון "Runabout (car)" שנבנתה על ידי מכונאי האופניים והנפח Bruno Hammer בשנת 1900 בעיר "Mount Torrens, South Australia"  באוסטרליה הדרומית באוסטרליה.
האמר מעולם לא ראה רכב, כאשר התבקש לבנות רכב זה.
האמר בנה עצמונית את כל חלקי הרכב שכלל: שלדה, מנוע, מאייד וגלגלים.
הדגם שרד כנראה עד מלחמת העולם הראשונה עד שנשרף בשרפת יער.
עונת 2000/2001 בפרמייר ליג
עונת 2000/2001 הייתה העונה התשיעית של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-19 באוגוסט 2000 והסתיימה ב-19 במאי 2001.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. צ'רלטון את'לטיק, מנצ'סטר סיטי ואיפסוויץ' טאון היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו מנצ'סטר סיטי, קובנטרי סיטי וברדפורד סיטי. במקומן לליגה הבכירה עלו פולהאם, בלקברן רוברס ובולטון וונדררס.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ימי פלויד האסלביינק מצ'לסי כבש 23 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
טדי שרינגהאם ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
אביש
אביש (או בשמו המלא: אביש: החיפוש אחרי היציאה) הוא שמו של משחק מחשב שפותח על ידי ארבעה תיכוניסטים מקרית-אונו והופץ על ידי חברת באג מולטיסיסטם הישראלית. הוא יצא לאור בשנת 1993.
חזון יוחנן
חזון יוחנן, הנקרא לעיתים גם ההתגלות של יוחנן או ספר ההתגלות, הוא הספר האחרון בברית החדשה. הוא מתאר את אירועי אחרית הימים שיתרחשו לפי האמונה הנוצרית לפני שישו ישוב לעולם וידון את כל החיים והמתים ביום הדין. משמו היווני של הספר, "אפוקליפסי טו יואני" (Αποκάλυψη του Ιωάννη, "חזון יוחנן" ביוונית), נגזרת המילה המודרנית "אפוקליפסה", המציינת את סוף העולם. לתוכנו של הספר ולצורת כתיבתו השפעה פרסית.
אביש
המשחק שייך לסוגת משחקי ההרפתקאה, ומהווה משחק פאזל פלטפורמי דו־ממדי, המצריך הפעלה של מחשבה, תכנון מראש, ומיומנות בתפעול דרך מקלדת מצד השחקן. מטרת המשחק היא להביא את גיבור המשחק, אביש, דרך כ- 70 מסכים, ליציאה של כל מסך, תוך כדי שימוש באביזרים המפוזרים ברחבי כל מסך.
עלילה
סיפור הרקע העומד מאחורי החידות השונות במשחק מספר על אביש, פרופסור מכובד מאוניברסיטת שירקאגו הדמיונית, אשר הוזמן להרצאה. בלילה שלפני ההרצאה, לן אביש במלון מפואר, ומצא עצמו, בבוקר המחרת, לכוד בטירה מלאה בחדרים אינסופיים ומלכודות מסוכנות. אביש הצליח לצאת מהמצודה, ובחר לספר על מסלולו בהרצאה. לרוע המזל, על אף שצילם במלואם את החדרים, שכח אביש כיצד ברח מכל אחד מהם, ובמהלך ההרצאה צריך השחקן לשחזר את בריחתו.
חזון יוחנן
מחבר הספר
לפי המסורת הנוצרית, מחבר הספר הוא יוחנן כותב הבשורה, המזוהה על פי המסורת הנוצרית עם יוחנן בן זבדי, אחד משנים-עשר השליחים, שכתב גם את הבשורה על-פי יוחנן ואת איגרות יוחנן שבברית החדשה. לפי המסורת, הוא חיבר את הספר בעת גלותו על האי פטמוס שבים האגאי, בימי הקיסר הרומי דומיטיאנוס, בשנת 95 לערך. בפרט תומך בגישה זו אירנאוס, מאבות הכנסייה הקדומים ביותר.
עם זאת, ביקורת המקרא, בהתבסס על ניתוח הכתובים של הבשורה על פי יוחנן מחד וההתגלות מאידך, שוללת את הגישה הנוצרית המסורתית ומבחינה בין מחבר הבשורה על פי יוחנן ובין מחבר חזון יוחנן, הנקרא בביקורת המקרא "יוחנן מפטמוס". המחבר, נציג כיתה נוצרית מוקדמת אפוקליפטית, כיוון את הניסוחים הקשים המופיעים בטקסט, כמו "הָאֹמְרִים יְהוּדִים אֲנַחְנוּ וְאֵינָם כִּי אִם־כְּנֵסֶת הַשָּׂטָן", כלפי כיתות נוצריות מוקדמות מתחרות. ככל הנראה התנגד לקבלת נוכרים שלא נימולו ולא קיבלו את שמירת המצוות על ידי הנוצרים הפאולינים כחברים בקהילתם: החיבור נכתב בשלביו המוקדמים ביותר של הפילוג היהודי-נוצרי, והכיתה היוחננית עדיין התקיימה בעולם מושגים יהודי.
תוכן
חזון יוחנן מתחיל בדבריו של ישו, שנגלה אל המחבר, המכוונים לשבע הכנסיות (קהילות) של אסיה הקטנה: אפסוס, סמירנה, פרגמון, תיאטירה, סרדיס, פילדלפיה ולאודיקה על הליקוס:
דברים אלה מופיעים בשלושת הפרקים הראשונים של הספר.
בשאר הספר מתוארים אירועי אחרית הימים, ארמגדון (הר מגידו), יום הדין ומלכות האל (מלכות שמיים) שתבוא אחריו, והוא רווי שפה ציורית, סמלים ומטאפורות, המקשים על פירושו. רבים מהסמלים המוזכרים בו מוכרים מאוד בתרבות הפופולרית, וכוללים את:
מחלוקת על הכללתו בקאנון
בשל אופיו המיסטי של חזון יוחנן, במרוצת השנים התנגדו רבים להכנסתו לקאנון הכתובים הנוצריים. עוד במאה ה-4 יוחנן כריסוסטומוס טען נגד הכללת הספר בברית החדשה, מחשש שמא לשונו הציורית תשמש קרקע פורייה לפירושים לא-נכונים של הנצרות וקביעותיה. גם הנוצרים שבסוריה שללו את אלוהיותו של חזון יוחנן, בעיקר משום שהמונטאניסטים הסתמכו עליו. מאוחר יותר, במאה ה-9, הוא נמנה עם ה"ספרים שבמחלוקת" ב"סטיכומטריה" של ניקיפורוס מקונסטנטינופוליס. גם כיום, אף שחזון יוחנן הוא חלק מהקאנון הנוצרי, הוא לא נקרא כחלק ממחזור הקריאה בכנסייה האורתודוקסית.
יחסי אוזבקיסטן–הפיליפינים
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 באפריל 1992. ב-20 בספטמבר 2021 קיימו משרדי החוץ של אוזבקיסטן והפיליפינים סבב שני של התייעצויות פוליטיות באמצעות שיחת ועידה. על פי שירות העיתונות של MFA, את משלחות הצדדים הובילו סגנית שר החוץ של אוזבקיסטן פורקט סידיקוב וסגנית שר החוץ של הפיליפינים מריה תרזה לזארו. במהלך המשא ומתן נדונו המצב הנוכחי של היחסים הבילטרליים והסיכויים לפיתוח שיתוף הפעולה. הובעה נכונות הדדית לקיים דיאלוג פוליטי קבוע וקשרים תרבותיים. בנוסף, הצדדים שקלו תחומים מבטיחים של שיתוף פעולה מסחרי, כלכלי והשקעות. הפיליפינים אישרו את התעניינותם בחיזוק היחסים בתחומי החקלאות, התרופות והתיירות.
11:11 (נומרולוגיה)
נומרולוגים טוענים שאירועים שקשורים לשעה 11:11 מופיעים לעיתים קרובות יותר ממה שניתן להסביר באופן אקראי או כצירוף מקרים ומהווים דוגמה לסינכרוניזם. לטענת אחרים הבטה בשעון בשעה 11:11 מראה אותות לנוכחות ישות רוחנית. עם זאת, ספקנים אומרים כי הדוגמאות לתופעות 11:11 באירועים עולמיים הן דוגמאות לכשל לוגי מסוג פוסט הוק (מתאם אקראי) והטיה לאישור.
חשיבות התיארוך
מסיבות שונות, אנשים מייחסים סוגים שונים של משמעות לתאריכים ולמספרים. לדוגמה, "השעה האחת עשרה של היום האחד עשר בחודש האחד עשר", 11:00 בבוקר (זמן פריז) 11 בנובמבר 1918, אז נכנסה לתוקף שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה, שעה שנבחרה על ידי המדינות הלוחמות לסיום המלחמה. בנוסף, ב-11 בנובמבר 2011, או "11/11/11", נרשמה עלייה במספר הזוגות המתחתנים באזורים שונים ברחבי העולם, כולל ארצות הברית וברחבי יבשת אסיה.
קומסומול
הקומסומול (ברוסית: Комсомол, ראשי תיבות של "קומוניסטיצ'סקיי סויוז מולודיוז'י" ברוסית: "Коммунистический союз молодёжи", איחוד הנוער הקומוניסטי) הייתה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
היסטוריה
הקומסומול נוסד ב-29 באוקטובר 1918 ומשנת 1922 שמו המלא והרשמי היה "וססויוזני לנינסקי קומוניסטיצ'סקי סויוז מולודיוז'י" (איחוד הנוער הקומוניסטי הלניניסטי של ברית המועצות, (Всесоюзный Ленинский Коммунистический Союз Молодёжи (ВЛКСМ) להאזנה לחצו כאן. בשנת 1977 היו בארגון מעל 36 מיליון חברים.
הקומסומול היה מסגרת הנוער של המפלגה הקומוניסטית ונועד לצעירים מגיל 14 ועד 28, כאשר לעיתים נדירות היו בכירים בארגון בגיל מבוגר יותר. ילדים צעירים יכלו להצטרף לפיונירים. כגוף פוליטי הייתה לקומסומול השפעה מועטה על המפלגה הקומוניסטית והמשטר בברית המועצות, אך הוא מילא חלק חשוב ביותר בלימוד ערכי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לנוער וכמסגרת ראשונית לשילובם בחיים הפוליטיים. עם זאת, היה הארגון מקור של כוח עבודה ומאגר פעילים נייד. חברי קומסומול פעילים במיוחד זכו להעדפה וקידום בשורות המפלגה, יורי אנדרופוב למשל, עלה לגדולה פוליטית גם בעקבות פעילותו הנמרצת בקומסומול באזור קרליה.
בשיא כוחו, בשנות השבעים, מנה הקומסומול עשרות מיליוני חברים. כשני שלישים מהרוסים הבוגרים כיום היו חברי קומסומול בעברם.
רפורמות הפרסטרויקה והגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב, ופירוק ברית המועצות. גרמו לכך שהקומסומול איבד את הרלוונטיות שלו לנוער בברית המועצות. מנהיגותו לא סחפה אחריה את הנוער והייתה נגועה בסיאוב ובירוקרטיה. בקונגרס העשרים של הקומסומול נעשו שינויים רדיקליים בו על מנת להתאימו לרוח התקופה, אך היה זה כבר מאוחר מדי, שכן פיצול, איבוד עניין וצורך ואי בהירות בקשר למטרות הארגון הביאו עליו את הקץ.
בתחילת הפרסטרויקה החלה הפרטה, ובמהלכה פעילי קומסומול נהנו לעיתים מהעדפה, על מנת לערב יותר את הצעירים בהנהגה העסקית. מנהיגי קומסומול רבים אוישו לתפקידים בוועדות אנטי-מונופול אזוריות ומדינתיות, ופעילי קומסומול זכו כתוצאה מכך לקפיצה בסולם העסקים. מיכאיל חודורקובסקי נחשב לדוגמה בולטת לאנשי עסקים אלו.
Adele Live in New York City
Adele: Live in New York City (בעברית: אדל: בהופעה חיה בניו יורק סיטי) הייתה הופעה מיוחדת של אדל שהתקיימה באולם המוזיקה רדיו סיטי, ב-17 בנובמבר 2015. על ההופעה הייתה אחראית בת' מקארתי-מילר והיא שודרה ב-NBC ב-14 בדצמבר 2015. ג'ימי פאלון שימש כמנחה, ואילו אדל, ג'ונתן דיקינס ולורן מייקלס שימשו כצוות המפיקים בפועל שלה.
האירוע הועמד לארבעה פרסי אמי לבידור בפריים טיים, כולל "הבימוי הטוב ביותר בסדרה מגוונת".
הצלחה
ב-Adele Live in New York City צפו בממוצע 11.3 מיליון צופים, עם דירוג של 3.0 בקרב מבוגרים בגילאי 18–49, המייצג את הדירוג הגבוה ביותר בקרב מבוגרים לספיישל הופעה בפריים טיים, מאז סיבוב ההופעות האחרון של האיגלס בשנת 2005. בהמשך, פורסם כי ממוצע הצפיות של ההופעה היה מהגבוהים בטלוויזיה באותה העת.
ההופעה קיבלה ארבע מועמדויות בטקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים ה-68: "הבימוי הטוב ביותר בסדרה מגוונת", "עיצוב/בימוי תאורה יוצא מן הכלל – ספיישל וראייטי", "ניהול טכני, עבודת מצלמה, בקרת וידאו יוצאים מן הכלל – מיני סדרה, סרט קולנוע או ספיישל" ו"ספיישל וראייטי, מוזיקה או קומדיה יוצא מן הכלל".
צלחית מכחילה
צלחית מכחילה (שם מדעי: Patella caerulea) היא מין חילזון ימי מהסוג צלחית, החי באזור הכרית שבחוף הסלעי, ברצועה הסטרילית הסמוכה לים.
אורך הצלחית נע בין 20-50 מ"מ, ראשה מעוגל ונושא זוג משושים וזוג עיניים בבסיס המשושים. יש לה רגל אחיזה שטוחה עגולה, קונכייה שטוחה, ו"גלימה" המרפדת את הקונכייה. שפת הקונכייה מותאמת לחספוסי הסלע שעליו יושבת הצלחית.
הצלחית היא קבועת מקום, כלומר, היא נצמדת לאותה נקודה בסלע לאורך כל חייה. בזמן גאות ובלילה, הצלחית יוצאת לחפש מזון, אך תמיד חוזרת לאותה נקודה בסלע, שם היא נצמדת אליו בצורה הטובה ביותר.
העובדה שהצלחית חיה מחוץ למים, מקשה על הישרדותה. הסכנה מפני טריפה, האוויר היבש, הטמפרטורות הקיצוניות והמחסור בחמצן ובמזון הן חלק מהבעיות העומדות בפני הצלחית בבית הגידול. כאשר הצלחית מקבלת נתזי מים מהים, היא מרפה את אחיזתה בסלע, ומאפשרת למי הים למלא את קונכייתה. לאחר מכן, היא שוב נצמדת בחוזקה לסלע, ושומרת על סביבה פנימית מימית יציבה. היא מקבלת חמצן מהמים בעזרת זימים, וניזונה מאצות זעירות.
רבייה
הרבייה מתבצעת מחוץ לקונכיית הצלחית, בעזרת מי הים. למרבית הצלחיות שני שלבים בחייהן: בשלב הראשון, ה'זכרי', מצוי בגופן אשך, המתנוון כעבור זמן ושחלה מתפתחת במקומו וזהו השלב ה'נקבי'. אצל חלק קטן מהצלחיות האשך אינו מתנוון והפרטים נשארים זכרים כל ימי חייהם.
משק החלב בישראל
משק החלב בישראל הוא שם כולל לייצור, ההפצה והצריכה של חלב בישראל.
ייצור החלב
ענף החלב מהווה את אחד מענפי המשק הוותיקים בישראל אשר עליו נשענו קיבוצים ומושבים רבים טרם הקמת מדינת ישראל ולאחריה. חלק ניכר מיישובים אלו נשען על הענף גם בהווה. אולם יישובים רבים סגרו את ענף הרפת שלהם והיום המגמה היא לעבור לרפתות גדולות יותר. גל אחד של סגירת רפתות התרחש בתחילת שנות ה-70.
כ-60% מתנובת החלב הארצית באים מלמעלה מ-180 משקים שיתופיים - קיבוצים ומושבים שיתופיים. לאלה יש עדרים גדולים, המונים כל אחד בממוצע 300 פרות חולבות. כ-38% מתנובת החלב הכללית מיוצרים בכ-1,400 משקים משפחתיים, המצויים בתוך כ-135 מושבים.
בניגוד למרבית הענפים במשק הישראלי, ענף החלב מאופיין על ידי תכנון מרכזי ופיקוח הדוק אשר ראשיתם עם קום המדינה. אמצעי התכנון והפיקוח כוללים קביעת מכסות ייצור, מחירים מפוקחים ושורת אמצעים נוספים. כל אלו מוסדרים במסגרת "חוק תכנון משק החלב, התשע"א – 2011" כאשר הגורם האמון על מדיניות התכנון והפיקוח והוצאתה לפועל הוא מועצת החלב (ראה פירוט להלן).
תנובת החלב הממוצעת של הפרה הישראלית היא הגבוהה בעולם - 11 אלף ליטר בשנה, כפול מתנובות החלב של המדינות המפותחות באירופה. בעקבות הסכם שנחתם ב-2006 עם גורמי ממשל סיניים, מועצת החלב הישראלית התחייבה לגלות לסינים סודות מקצועיים כדי להעלות ב-70% את תפוקת החלב, ולהגיע לתפוקה הישראלית.
מניעת ייבוא
על מנת לחזק את תעשיית ייצור החלב בישראל, מוטלים מכסים גבוהים על מוצרי חלב מיובאים. כך למשל המכס על חלב נוזלי ועל גבינות רכות הוא 100%, על שמנת מתוקה הוא 220% ועל חמאה הוא 140%. מכסים אלו מונעים מהצרכן הישראלי לפנות ליצרנים לא ישראליים, ומחסלים באופן מעשי כל אפשרות של תחרות מול יצרני חלב מחו"ל.
הנימוקים המרכזיים להטלת המכסים הגבוהים על מוצרי החלב הם הגנה על עובדי המגזר החקלאי העוסק בייצור החלב, תרומתם לערכי הציונות וייסוד הארץ, ומניעת תלות של ישראל במדינות אחרות בעת משבר ביטחוני או כזה הנגרם מנזקי טבע.
מחלבות
שוק מוצרי החלב בישראל נשלט ברובו המכריע על ידי 3 מחלבות עיקריות: תנובה עם נתח שוק של כ-49%, שטראוס עם נתח שוק של כ-23% וטרה עם נתח שוק של 11% (נכון ליולי 2019). כל שאר היצרנים הקטנים יותר מתמודדים על כ-17% מנתח השוק.
צריכה
הגידול בצריכת מוצרי חלב מייצור מקומי היה ב-2019 2.5%, בעוד הגידול באוכלוסייה נאמד ב-2.0%. כלומר, הצריכה לנפש של מוצרי חלב עלתה ב-0.5%. סך הצריכה השנתית לנפש בשנת 2019 נאמדת ב-177.3 ליטר, לעומת 177.5 ליטר בשנת 2018. התחום שרשם את הצמיחה הגדולה ביותר הוא קטגוריית המעדנים: 8% במעדני הפרי ו-7% במעדני הקרם. התחרות הרבה, המאפיינת את הקטגוריה, מסבירה את שיעור הצמיחה הזה. אף שהצריכה במונחי נוזלים עלתה ב-2.5%, הרי שהביקוש לחלב גולמי מייצור מקומי עלה ביותר מ-5%, זאת בשל הקטנת השימושים באבקות חלב מיובאות.
אריזה
בראשית ימי המדינה נמכר החלב בכדים ובפחים. בשנת 1956 החלה תנובה בשיווק חלב בבקבוקים.
מחיר
בראשית ימי המדינה, מחיר החלב נכלל בסל המוצרים הבסיסיים שקבע את מדד המחירים לצרכן ועל כן מחירו לצרכן היה בפיקוח ונקבע בשנת 1954 על 250 פרוטות לליטר. הממשלה העניקה ליצרנים סובסידיה של 41.6 פרוטות לליטר. אל מול תלונות של יצרני החלב שדרשו את העלאת המחיר או ביטול הפיקוח, ודרישת משרד האוצר לבטל את הסובסידיות שהטילו עול כבד על תקציב המדינה, הוקמה בשנת 1954 ועדה לבחינת מחיר החלב שקבעה ביוני 1955 שאין להעלות את מחיר החלב כדי לא לפגוע בצריכה ובמקום זאת יש לייעל את הייצור. בתחילת 1956 הוחלט על העלאת הסובסידיה בכ-27 פרוטות לליטר בגלל עליית מחיר המספוא. בדצמבר 1956 במהלך דיוני התקציב עלתה כוונה לקצץ את הסובסידיה לחלב. בפברואר 1957 החליטה הממשלה על העלאת מחיר החלב ב-50 פרוטות לליטר, תוך הורדת הסובסידיה ב-23 פרוטות לליטר. אולם בעקבות ירידה בצריכת החלב שיצרה עודפי ייצור, הועלתה הסובסידיה חזרה במאי 1957. באמצע 1958, אל מול גידול בייצור החלב, הוחל בדיונים לביטול הסובסידיה לחלב.
כחלק מהתכנון והפיקוח הכולל על משק החלב שמופעל על ידי הממשלה ומועצת החלב, מפקח משרד הכלכלה על מחירי חלק ממוצרי החלב, בהתאם לחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים. מחירי המוצרים המפוקחים נקבעים על ידי הממשלה, ומפורסמים בכל עת באתר משרד התמ"ת.
היסטוריה
ענף החלב מתוכנן מקום המדינה באמצעות מכסות ייצור, מחירים מפוקחים ושורת אמצעים נוספים. למרות זאת, לא זכה הענף להסדרה במסגרת מועצת ייצור סטטוטורית. ההסדרה הסטטוטורית, בדמות חוק תכנון משק החלב בישראל, תשנ"ב 1992 - עסקה רק בחלק מהדברים, קרי, בקביעת העיקרון ולפיו, אספקת החלב הגולמי תהיה מן הייצור המקומי, ותוך קביעת המכסה הארצית וחלוקתה למכסות אישיות, בצירוף הוראות הנוגעות לעניין. עיקר ההסדרה התבצעה על בסיס הסכמים במסגרת מועצת החלב. במסגרת הסכמית זו נקבעו והוסדרו מרבית העניינים הנוגעים לענף ובהם, דרכי ייצור ושיווק החלב, איכותו ובטיחותו, הבטחת התמורה ליצרנים, ויסות הכמויות בין קיץ לחורף, המימון הנדרש וכדומה.
חקיקה
ב-28 במרץ 2011 אושר בכנסת חוק תכנון משק החלב, התשע"א-2011.
מטרות החוק
עיקרי החוק
ב-2017 נטען על ידי משרד החקלאות כי מטרות משק החלב המתוכנן הן:
מועצת החלב
מועצת החלב או בשמה המלא "המועצה לענף החלב בישראל (ייצור ושיווק)" נרשמה כחברה בע"מ בנובמבר 1965. חברה זאת הוקמה על פי החלטת הממשלה דאז, בתור גוף שבמסגרתו יתקבלו ההסכמות לתפקודו של ענף החלב בישראל. לפיכך, משמשת המועצה מיום היווסדה ארגון גג, המשותף לכל הגורמים המעורבים בייצור חלב ומוצריו בישראל: ממשלת ישראל (העוסקת ברגולציה בתחום), ארגוני החקלאים ומגדלי הבקר והמחלבות. בפועל, עוסקת המועצה באופן שוטף בתכנון ובפיקוח של משק החלב בישראל.
מחאת הקוטג' 2011
בחודש יוני 2011 קמה מחאה ציבורית אשר שמה על דגלה בין השאר את מחירי הקוטג' שעלו ב-45% בתוך שלוש שנים עד לכ-8 ש"ח. בעקבות הזינוק נפתחה קבוצת מחאה בפייסבוק הקוראת להימנעות מקנייה של גבינת קוטג'. הקבוצה זכתה לפופולריות גדולה במיוחד ומספר חבריה עלה על 100,000. הדבר הוביל לדיון ציבורי בנושא עליית מחירי המזון. הדיון עורר שאלות נוקבות ביחס לאופן תפקודו הכולל של משק החלב בישראל ובפרט העלה בחינה מחדש של הנושאים הבאים:
בין חברי הכנסת התגלעו חילוקי דעות באשר לאופן הטיפול בכל אחד מן הנושאים הללו. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הביע תמיכה בפתיחת השוק לייבוא על ידי הקטנת מכסי הייבוא, וכך גם שר האוצר, יובל שטייניץ. טענתם היא שניסיון העבר מוכיח כי כל שוק שנפתח לייבוא הוזיל את המוצרים בשיעור ניכר. מנגד, טענה חברת הכנסת שלי יחימוביץ' ממפלגת העבודה כי ייבוא קוטג' יהווה "פתרון הרסני, שליפה מהמותן, והוא יביא באופן ודאי לסגירת מפעלים ולפיטורי עובדים שיועלו על המזבח האופנתי של סערת הקוטג'".
אברהם אביכזיר
הרב אברהם אביכזיר (1866, אוראן - כ"ח בתשרי ה'תש"ה, 15 באוקטובר 1944, ירושלים) היה רב באלכסנדריה ובארץ ישראל. כיהן כרב העדה המערבית בירושלים וכחבר מועצת הרבנות הראשית.
גנדי (סרט)
גנדי (באנגלית: Gandhi) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי-הודי משנת 1982, בבימוי ריצ'רד אטנבורו ובכיכובו של בן קינגסלי בתפקיד מהטמה גנדי. הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, ובחמישה פרסי גלובוס הזהב.
אברהם אביכזיר
קורות חיים
נולד באוראן שבאלג'יריה בשנת 1866 לאב שהגיע מתאפילאלת שבמרוקו. לאחר שהתייתם מאביו בגיל צעיר עלה עם אמו לירושלים בכסלו תרל"ב (1871), שם הם חיו בעוני רב בעזרת הנשים של בית כנסת. אמו עבדה בכביסה כדי שבנה יוכל ללמוד תורה. לאחר שלמד בחדר עבר לבית מדרש דורש ציון ואחר כך למד אצל הרב אלעזר בן טובו שהיה רב עדת המערבים בירושלים. בבגרותו הקים עם אחרים תלמוד תורה לילדי עדת המוגרבים וכן עסק בפעולות חסד. לאחר פטירת רבו הוציא לאור את ספרו פקודת אלעזר.
גנדי (סרט)
עלילה
הסרט מספר את סיפור חייו של מהטמה גנדי, מנהיג פוליטי ורוחני הודי, שהוביל את תנועת העצמאות ההודית במאבקה נגד שלטון האימפריה הבריטית. הסרט מתחיל במאבקו למען זכויות אזרח בדרום אפריקה, עובר דרך התפתחות הסאטיאגרהא, פילוסופיה שמתריסה להתנגדות לא אלימה. הסרט גם מציג את פעולות המחאה שלו נגד השלטון הבריטי, מאסריו התכופים, שיטת ההפגנות הלא-אלימות שבהן נהג, בהשתתפות מאות אלפי תושבים, על מנת לסלק את האנגלים מהודו, תהליך התמודדותו באמצעות צומות על מנת להרגיע את האלימות בין הפלגים והדתות השונות בהודו, ועד לרציחתו בינואר 1948.
אברהם אביכזיר
קורות חיים
באייר תרנ"ב יצא בשליחות עדת המוגרבים לצפון אפריקה ובעברו באלכסנדריה נתבקש להישאר בה וללמד בתלמוד תורה שם. בתלמוד תורה הוא הכשיר צוות של מלמדים והוציא ספרי לימוד. לאחר זמן הוזמן לשמש כסופר ומזכיר הרבנות באלכסנדריה. בשנת תרס"ח (1908), לאחר פטירתו של הרב אליהו בכור חזן, נתמנה לממלא מקום הרב של אלכסנדריה עד הגעתו של הרב רפאל דלה-פרגולה. בתקופה זו הפך לסגנו של הרב דלה-פרגולה, לאחר פטירתו של בתרפ"ג, הוא שוב נתמנה לממלא מקום הרב של אלכסנדריה, עד בואו של הרב דוד פראטו.
גנדי (סרט)
הפקה
הסרט הופק על ידי ריצ'רד אטנבורו, וצולם בהודו ובממלכה המאוחדת מ-26 בנובמבר 1980 עד 10 במאי 1981, בתקציב של 22 מיליון דולר. הסרט הופק במשותף על ידי חברות הפקה מהודו ומהממלכה המאוחדת.
אברהם אביכזיר
קורות חיים
הרב אביכזיר יצר קשרים עם משפחות עשירות במצרים ועסק בפעולות צדקה למען עניי אלכסנדריה וארץ ישראל. בין השאר הוא היה ממנהלי בית החולים המקומי. הוא תיקן תקנות שונות ובהם ביטול מנהג הבאת פרחים להלוויות. בשנות מלחמת העולם הראשונה הוא עסק בקליטת הפליטים היהודים שגורשו מארץ ישראל ובשליחת סיוע ליהודים בירושלים.
באייר תרפ"ח חזר לירושלים ונתמנה לראש רבני עדת המוגרבים ונשיא כבוד של העדה. הוא התיישב ברוממה בבית שנבנה עבורו וכלל בית כנסת. בית כנסת זה עדיין פעיל ונקרא בשם "זכור לאברהם" על שמו. החל משנת 1936 כיהן הרב אביכזיר כחבר מועצת הרבנות הראשית.
תחנת הכוח אשכול
תחנת הכוח אשכול היא תחנת הכוח של חברת החשמל לישראל באשדוד. נכון ל־2023, התחנה היא בעלת יכולת יצור של 1,693 מגה ואט (כ-15% מייצור החשמל בישראל).
אברהם אביכזיר
לקריאה נוספת
שו"ת זכור לאברהם - תשובות וכתבי הרב אברהם אביכזיר, הרב יוסף שלוש, תשפ"א
תחנת הכוח אשכול
התחנה קרויה על שמו של לוי אשכול, ראש ממשלת ישראל לשעבר. התחנה היא אחת מ־5 תחנות הכוח הקיטוריות הממוקמות לחוף הים התיכון. התחנה ממוקמת מצפון לנמל אשדוד. כושר הייצור של התחנה מהווה כ-7.3 אחוז מכושר הייצור של חברת החשמל.
התחנה כוללת מספר יחידות לייצור חשמל, קיטוריות ומחזור משולב.
היסטוריה
קשיים שונים עיכבו את הבנייה, לרבות בעיות ביטחון עקב פעולות פדאיון, מחסור בבעלי מקצוע ותנאי מיתון כלכלי ששרר אז. בניית התחנה הושלמה ב־1958, אז נחנכו שתי יחידות ייצור בהספק כולל של 100 מגה-ואט ('אשדוד א'). יחידות ייצור אלו פעלו בטכנולוגיה קיטורית באמצעות מזוט. כעבור 5 שנים נוספה יחידה נוספת של 50 מגה-ואט לאשדוד א', ונבנו שתי יחידות ייצור נוספות ('אשדוד ב') בהספק כולל של 150 מגה-ואט, מתוצרת AEG, כאשר המימון התקבל מכספי השילומים. לאחר פטירתו של לוי אשכול נקראה תחנת אשדוד על שמו. יחידות הייצור של אשדוד א' הושבתו ב־2003, ומאוחר יותר הושבתו גם יחידות הייצור של אשדוד ב'.
בראשית 2004 הוסבו יחידות הייצור של יחידות אשדוד ג' ו־ד' להפעלה עיקרית באמצעות גז טבעי, במקום המזוט ששימש כדלק לתחנה מאז הקמתה. יחידות אלו היו הראשונות בארץ שהופעלו באמצעות גז טבעי כדלק. עם זאת, נשמרה יכולת הייצור המשנית במצבי חירום באמצעות המזוט. תחנת אשדוד מנצלת את קרבתה לנקודת החיבור של הצינור התת-ימי המגיע מקידוחי גז טבעי בים התיכון.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הוקמו בתחנה שתי יחידות ייצור חדשות בטכנולוגיית טורבינת גז, ששודרגו בהדרגה ליחידות בטכנולוגיית מחזור משולב. שתי יחידות אלו הוסיפו 677 מגה-ואט ליכולת הייצור של התחנה.
יחידות אשדוד ג' ואשדוד ד' מיועדות לגריטה במהלך 2018.
בנובמבר 2021 הודיעה חברת החשמל על תחילת תהליך מכירה של תחנת הכוח. ביוני 2023 דווח בתקשורת כי תחנת הכוח צפויה להימכר לחברת דליה אנרגיה ולקבוצת תעבורה פרטית.
תחנות ניטור
במהלך הפעלת התחנה באמצעות מזוט, ולצורך צמצום פליטות גופרית דו-חמצנית, מפעילה התחנה מערכת בקרה לסירוגין (מב"ס), במשותף עם השירות המטאורולוגי ואיגוד ערים אשדוד-חבל יבנה. במצבים מטאורולוגיים "קשים" מבחינת פיזור המזהמים, מתקבלת התראה מהשירות המטאורולוגי והתחנה עוברת לשרוף דלק נקי יותר, דל גפרית.
צדרבוים
צדרבוים (ברוסית: Цедербаум) הוא שם משפחה.
קרל שטאופר-ברן
קרל שטאופר-ברן (בגרמנית: Karl Stauffer-Bern; 2 בספטמבר 1857 – 24 בינואר 1891) היה צייר, תחריט ופסל שווייצרי.
ביוגרפיה
אביו היה כומר בברן. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות, מינכן אצל פדרור דיץ ולודוויג פון לופץ. מאוחר יותר הוא עבד בברלין כצייר פורטרטים, שם היו לו לקוחות מהאנשים הבולטים בעיר. לאחר מכן, הוא למד חריטה אצל פיטר הלם. הוא היה גם מורה בבית הספר לאמניות נשים בברלין, שם כללו תלמידותיו את קתה קולוויץ, הדוויג וייס וקלרה זיוורט.