cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גילברט וסאליבן
השפעתם על התרבות
פרט ליצירות אשר הושפעו מגילברט וסאליבן, נעשו פארודיות וקטעי קומדיה על גילברט וסאליבן עצמם ועל האופרות שלהם, בין השאר על ידי הקומיקאית אנה ראסל ועל ידי טום לרר, ורבים נוספים. גילברט וסאליבן זוכים לאזכורים רבים מספור בסדרות טלוויזיה פופולריות באנגלית (למשל, ב"משפחת סימפסון", "נשואים פלוס", "הבית הלבן", "איש משפחה" ועוד). כמו כן צולמו סרטים על הצמד עצמו, ביניהם "סיפורם של גילברט וסאליבן" משנת 1958 וסרטו של מייק לי זוכה בפרסי האוסקר, "טופסי טרווי" משנת 2000. האופרות עצמן זכו לעיבודים שונים, הן מוזיקליים והן בליברית, ותורגמו לשפות רבות, ביניהן גם עברית ויידיש.
מאפיינים מוזיקליים
הלחנים שסאליבן סיפק לאופרות שכתב יחד עם גילברט אינם קשורים, ברובם המכריע, להתפתחות המוזיקלית של הסגנון הרומנטי אשר היה דומיננטי באירופה בסוף המאה ה-19. המוזיקה של סאליבן פשוטה הרבה יותר, וניתן לכנותה אף פשטנית, ובהשוואה לסגנון הרומנטי היא מוזיקה קלה. ניתן לייחס זאת לכך שז'אנר האופרטה אינו מייחס משמעות למורכבות המוזיקלית, וכן, האיזון בין מוזיקה לטקסט ולבימוי אינו דומה לזה שבאופרה. באופרה, נוטה הכף בבירור אל עבר הבעה מוזיקלית, בעוד שבז'אנר האופרטה, או האופרה הקומית, המוזיקה מלווה את המתרחש, בדומה למחזמר.
עם זאת, סאליבן אימץ את מיטב כישרונו לחיבור מוזיקה, שתהיה פשוטה אך מרתקת. הוא אינו מועל בתפקידו, ומשתדל למצוא לכל חלק באופרה את האופי המוזיקלי אשר יהלום אותו ביותר, ביודעו שהאופרטות אשר חיבר עם גילברט אינן תורמות לשמו כמלחין רציני. זאת על אף שמרבית יצירותיו, למעשה, אינן אופרטות.
המאפיינים המוזיקליים אם כן, הם טונאליות ברורה ומובהקת בכל חלק מחלקי האופרות (למעט קטעים אשר באופן מכוון נוטים לשפה מוזיקלית בסגנון הרנסאנס); צורות מוזיקליות פשוטות מאוד, לרוב בצורה של שיר בתים; תזמור סטנדרטי דומה לזה של תחילת המאה ה-19; מרקם הומופוני בולט, בעיקר בפרקים הסולניים (בהן התזמורת מספקת לרוב ליווי הרמוני במרקם פשוט מאוד, לעיתים עם תצורות נוספות, אך גם הן פשוטות למדיי). התזמורת שלה כתובות רוב האופרות כוללת שני חלילים (חליל שני גם בתפקיד פיקולו), אבוב, שני קלרינטים, בסון, שתי קרנות, שתי חצוצרות, שני טרומבונים, סקציית כלי קשת וכלי הקשה. האופרה "אנשי המשמר" מתוזמרת להרכב הגדול ביותר, ובהּ נוספים בסון שני וטרומבון שלישי.
סאליבן עושה לעיתים שימוש באמצעים מוזיקליים, שהיו נפוצים מאוד כבר באופרות מהמאה ה-19. למשל, באופרה הנחשבת למורכבת מבחינה מוזיקלית, "אנשי המשמר", ישנו שימוש מצומצם במוטיב מנחה (לייטמוטיב), המתקשר לדמויות שונות בעלילה. באופרה "המיקאדו" עושה סאליבן שימוש גם בציורי צלילים, כלומר שימוש בתצורות שונות בכלי הנגינה כאפקט, על מנת לתאר את הקורה על הבמה. האפקט הזה מתרחש כמה וכמה פעמים בטריו "The criminal cried".
אוברטורות
האוברטורות מן האופרות של גילברט וסאליבן נותרו פופולריות אף הן, וישנן גם הקלטות רבות שלהן. רובן בנויות כמחרוזת של מנגינות מתוך האופרה שבשבילה נכתבו. האוברטורות לרוב מתוזמרות היטב, אך לא כולן נכתבו על ידי סאליבן עצמו. עם זאת, גם האוברטורות שנכתבו על ידי האסיסטנטים של סאליבן, נכתבו לפי קווים שהוא התווה, ובהרבה מקרים הן כוללות הצעות ותיקונים משלו. סאליבן ניצח עליהן בקביעות (כמו על כל האופרה) בערבי הבכורה, והן כלולות בפרטיטורות אשר יצאו לאור, באישורו.
האוברטורות אשר כתב סאליבן בעצמו הן לאופרות "תספיס", "יולנתה", "הנסיכה איידה", "אנשי המשמר", "שייטי הגונדולות", ו"הדוכס הגדול". ייחוס האוברטורה של "אוטופיה בעירבון מוגבל" לסאליבן מוטל בספק, מאחר שכתב היד שלה אבד. אך היא נכתבה, ככל הנראה, על ידו. האוברטורה ל"תספיס" אבדה, כמו יתר האופרה, אך אין ספק בכך, שהאוברטורה שלה נכתבה על ידי סאליבן. ביצועים מוקדמים של האופרה "המכשף" נוגנו עם אוברטורה אשר כתב סאליבן למחזה של שייקספיר "הנרי השמיני", מאחר שלא היה לסאליבן די זמן על מנת לכתוב אוברטורה חדשה לאופרה. האוברטורה הזו הוחלפה אחר-כך באחת אחרת, אשר נכתבה במיוחד בעבור האופרה.
האוברטורות הנותרות נכתבו על ידי מלחינים אחרים; זו ל"פיישנס" על ידי יוג'ין ד'אלברט, והאוברטורות ל"אוניית הצי פינאפור" ו"הפיראטים מפנזנס" על ידי אלפרד סליר. ה"מיקאדו" ו"רודיגור" על ידי המילטון קלארק (האוברטורה שלו לרודיגור הוחלפה אחר כך באוברטורה של ג'פרי טוי). קלארק גם כתב את האוברטורה ל"מכשף" אשר הועלתה מחדש בשנת 1884, שהיא אותה אוברטורה המנוגנת גם כיום.
רוב האוברטורות הן בשלושה חלקים: הקדמה מהירה, חלק אמצעי איטי, וחלק מסכם בצורת סונאטה דו-נושאית, אם כי קצרה ולא מורכבת מאוד. סאליבן לא תמיד היה עקבי בכתיבת האוברטורות; האוברטורות ל"הנסיכה איידה" ול"שייטי הגונדולות" כוללות רק פתיחה מהירה וחלק איטי מסכם. "אוטופיה בעירבון מוגבל" פותחת בחלק מהיר קצר, אשר לא יופיע שוב באופרה, ולאחריו חלק איטי שהוא הדומיננטי בפרק. לאופרה המורכבת יותר מבחינה מוזיקלית, "אנשי המשמר", כתב סאליבן אוברטורה שלמה בצורת סונאטה, הכוללת מוטיבים מן האופרה.
אפיונים בעזרת הטקסט והמוזיקה
גילברט וסאליבן השתמשו בכלים האומנותיים העומדים לרשותם על מנת לאפיין כל אופרה בהתאם לתקופה ולמקום. באופרה "אנשי המשמר", המתרחשת בראשית תקופת הרנסאנס באנגליה, ניתן לשמוע שימוש באנגלית שייקספירית, וכן שימוש בכינויי גוף "רשמיים" Thy ,Thine ו-Thee, וגם להבחין בהלעגתם השנונה על ידי הטקסט, למשל בדוגמה הבאה:
There's snug love saving up in that middle-aged bosom for some one, and why not for thee – that's me – so take heart and tell her – that's thee – that thou – that's me – lovest her – thee – and – and -well, I'm a miserable old man, and I've done it – and that's me!'
שימוש במטבעות לשון דומים נעשה גם באופרות "פיישנס", "הפיראטים מפנזנס" ו-"רודיגור".
האמצעים המוזיקליים גם הם מתאימים עצמם לרוח המקום ולתקופה. הדבר בא לידי ביטוי בשימוש בתזמור במטרה לחקות כלים מסוימים, למשל שימוש בגונג ובתוף גדול באופרה "המיקאדו", שילוב של כלי הנשיפה הגבוהים באופרות "אנשי המשמר" ו"יולנתה" על מנת לחקות כלי נשיפה עתיקים. שלא כמנהגו באופרות הקומיות, חורג סאליבן מן השימוש המתמיד בטונאליות על מנת ליצור אפיונים אלה; מעבר למודוס לידי (מודוס אשר עוד היה נפוץ במוזיקת ימי הביניים) באופרה "אנשי המשמר", ומעבר לכתיבה בסולם פנטטוני (שימוש בפחות צלילים מצלילי הסולם המערבי, כפי שמקובל יותר במוזיקה יפנית) באופרה "המיקאדו", סולם שניתן לשמעו כבר בפתיחה, ולאחר מכן בעת כניסתו הראשונה של המיקאדו (הדמות).
גישות לביצוע
הגישה הנפוצה השנייה, עושה שימוש רב באמצעים משחקיים-קומיים ובבימוי תואם על מנת לשעשע את הקהל. הדבר בא לידי ביטוי בגישה הומוריסטית של השחקנים, גוזמאות קומיות, טון דיבור מוגזם עד גיחוך, שימוש בהומור "סלפ-סטיק" ואינטראקציה עם הקהל.
התאמה לרוח הזמן והמקום
הפקות מסוימות של האופרות נוהגות להתאים את הטקסט לזמן ולמקום שבו הן מוצגות. זאת מאחר שבטקסט המקורי של גילברט ישנן התייחסויות רבות לאנשים ולאירועים שונים, אשר היו אקטואליים בעת העלאת האופרה לראשונה. לפיכך, מוחלפים שמות ומקומות, ואף נוספים בתים חדשים. דוגמאות מן ההפקות בישראל אשר נוגעות למתרחש בה:
Pooh-Bah: Here are plenty of witnesses--the Lord Chief Justice, Lord High Admiral, Commander-in-Chief, Secretary of State for the Home Department, First Lord of the Treasury, and Chief Commissioner of Police, The Chief Rabbi of Titipu..."
תרגום: פו-בה: "... נוכחים כאן עדים רבים: נשיא בית המשפט העליון, מפקד צי, מפקד הרגלים, שר הפנים, נגיד האוצר, המפקח הכללי של המשטרה, הרב הראשי של טיטיפו..."
דוגמה נוספת:
Ko-Ko: If I should ever be called upon to act professionally...
Chorus: Has ve'shalom!
מקהלה: חס ושלום! [בהגייה אשכנזית].
מחוות נוספות מוכנסות אף הן כחלק מהעיקרון של התאמת הביצוע לאירועים אקטואליים.
גילברט וסאליבן בישראל
הצמד גילברט וסאליבן אינו פופולרי בישראל באותה מידה כמו באמריקה או בבריטניה. עם זאת, החל משנת 2002 והודות להתגבשותה של קהילת עולי בריטניה ואמריקה בישראל, מועלית מדי שנה אופרה ממכלול האופרות של גילברט וסאליבן על ידי תיאטרון "הדרן". נכון לשנת 2010, הועלו האופרות "המיקאדו", "שודדי הים מפנזאנס", "אוניית הצי פינאפור", "פיישנס", "יולנתה", "אנשי המשמר" ו"רודיגור". האופרות מועלות בבימוי מלא ובלוויית תזמורת קאמרית, ומלוות בקטעי בלט. משתתפי התיאטרון הם ברובם יוצאי מדינות דוברות אנגלית, והדבר נכון גם לגבי קהל היעד של אופרות אלו. בנוסף, קטעים נבחרים מן האופרות מועלים מדי שנה לביצוע על ידי חברי התיאטרון, ובשיתוף עם התזמורת הקאמרית הישראלית.
אלימלך אבנר
אלימלך אבנר (כונה גם זליג או זליק; 23 בספטמבר 1897 – 24 בפברואר 1957) היה מהמפקדים הראשונים של ארגון ההגנה, מדריך ראשי בארגון ומפקדה של העיר תל אביב, אלוף בצה"ל, עמד בראש הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
ביוגרפיה
נולד בשם אלימלך זליקוביץ' ליעקב מרדכי, סוחר, וללאה בת צבי ליפניק בלידא, פלך וילנה שבטריטוריית האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). למד ב"חדר" ובישיבת לידא. עלה בשנת 1913 לארץ ישראל והמשיך את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה". התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית ונשלח ללימודים צבאיים בקושטא, במלחמת העולם הראשונה שירת כמפקד פלוגה בקרבות בחזית מקדוניה ובקרבות בחזית עזה. לאחר תבוסת הטורקים נהיה לפועל חקלאי. ב-1918 התגייס לגדודים העבריים, שירת בגדוד הראשון ליהודה במשך שנתיים והשתחרר בדרגת סרג'נט. היה חבר בקבוצת באר טוביה, עבד בחוות הניסיונות החקלאית בסמוך לכפר הנוער בן שמן, והיה חבר בקבוצת גבע. ב-1928 נטל חלק בהתיישבות ברמתיים כחלק מ"קבוצת האוטהקר". בהמשך עבר להתגורר בתל אביב.
בעקבות פרעות תרפ"א (1921) הזמינו אליהו גולומב לעמוד בראש ועדה שתגבש את קווי ההדרכה והארגון של ההגנה, בוועדה שכונתה "ועידת קצינים וסמלים" והתכנסה בעין גנים היו חברים יוצאי הגדודים העבריים, צבאות האימפריה העות'מאנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית, לאחר בחינה של שיטות אימון והפעלת כלי נשק הוחלט לאמץ את תורת הקרב וההדרכה הבריטית. ועד הצירים גייס מימון לייסוד קורס הדרכה ראשון למפקדי הארגון ואבנר מונה למדריך הראשי. לימודי הקורס החלו בבניין גימנסיית הרצליה ואימונים נערכו בחולות תל אביב, קבוצת החניכים מנתה 30 בחורים ו-3 בחורות. בהמשך הועברו הלימודים לכפר גלעדי בו זכו החניכים לכינוי המזלזל "קומדיאנצ'יקים" שניתן להם על ידי ותיקי השומר. אבנר היה אחראי גם לקורס השני של מפקדי ההגנה שהתקיים ב-1925, הקורס התקיים על הר הכרמל וכונה "איטליה" משום שהחניכים נדרשו להשיב כי נסעו לאיטליה במידה וישאלו לפשר העדרם. לאחר מכן פיקד על קורסים שונים כולל קורס מפקדי המחלקות שהתקיים ב-1935 בגבת.
באוגוסט 1931 קיבל את המינוי של מפקד ראשי תל אביב בארגון ההגנה תפקיד בו כיהן עד 1941. אבנר ערך מחדש את התוכנית להגנת העיר שהייתה בצמיחה מתמדת, מנתה ומצבת הכוח שמנתה עם כניסתו לתפקיד כ-480 חברים גדלה תוך שנה לכאלף. בעקבות מסקנות ועדת פיל ב-1937, מונה אבנר לעמוד בראש מחלקת התכנון של המפקדה הארצית, על אבנר הוטל לגבש תוכנית להגנה על היישוב היהודי בארץ. התוכנית שכתב, המוכרת בשם תוכנית אבנר, הייתה התוכנית האסטרטגית הראשונה להגנת גבולות מדינה יהודית אפשרית ברמה הארצית. התוכנית נדחתה על ידי המטה הכללי של ארגון ההגנה ונגנזה. בשנים 1941 עד 1944 שימש מפקד אזור גליל דרום ואחר כך הועבר למטה הכללי של ההגנה.
בשנת 1944 החל לעבוד בעיריית תל אביב כמנהל מחלקת השיכון העירוני, במסגרת תפקידו יזם את הקמת שכונת יד אליהו עבור משוחררי הצבא הבריטי.
ביולי 1948, בעקבות הדיווחים על מעשי שוד וביזה שביצעו יהודים בערים ערביות שנכבשו על ידי צה"ל, נקרא על ידי דוד בן-גוריון להקים בהקדם ולעמוד בראש הממשל הצבאי כמחלקה במשרד הביטחון. אבנר מונה לדרגת אלוף ולחבר המטה הכללי של צה"ל. הוא נדרש לארגן את הממשל בכל הערים והכפרים שנכבשו, להקים את הכוח המזוין שיקיים בהם את הביטחון, השמירה על הסדר והבטחת השירותים. סמוך להקמת המדינה שינה את שם משפחתו, בעקבות בקשתו של בן-גוריון, לשמו המחתרתי "אבנר". בסוף 1949 עזב את צה"ל והוחלף בידי סגן אלוף עמנואל מור בתפקיד מפקד הממשל הצבאי. אבנר שב לתפקידו בעיריית תל אביב. בשנות החמישים נמנה אבנר על יוזמי בניית שכונת אפקה עבור מפקדי ההגנה לשעבר. אבנר היה נשוי פעמיים ואב לשני בנים. ב-1924 נישא לנחמה בת יעקב גוריון. נחמה נפטרה באפריל 1951.
אבנר נפטר בפברואר 1957 בביתו בתל אביב משבץ. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, לצד רעייתו הראשונה.
באפריל 1960 נערך טקס הנחת אבן פינה ל"יד אבנר"- בית ההגנה ע"ש האלוף אבנר. לצורך הקמת המבנה הוקמה מועצה הציבורית בראשותו של סעדיה שושני. כיום שוכן בו החוג לגאוגרפיה ולסביבת האדם של אוניברסיטת תל אביב. רחוב זליג בשכונת אפקה בתל אביב קרוי על שמו.
גיורשאג
בגיורשאג חיו מעט יהודים.
אטוליה-אקארנאניה
אֵטוֹליָה־אקארנאניה (ביוונית: Αιτωλοακαρνανία) היא יחידה אזורית של יוון, הממוקמת במערבה של יוון התיכונה, ושייכת למחוז מערב יוון. היחידה האזורית המודרנית מורכבת מחבלי הארץ של אטוליה ואקארנאניה העתיקות, חלק קטן משטח דרום אפירוס, וממזרחה של לוקריס ההיסטורית. היחידה גובלת באבריטניה בצפון מזרח, פוקיס במזרח, מפרץ פטרס בדרום, הים היוני במזרח, מפרץ ארטה בצפון מזרח, והיחידות האזוריות של קרדיצה וארטה בצפון.
אֵטוליה־אקארנאניה היא היחידה האזורית הגדולה ביותר בשטחה ביוון, כאשר השטח השיפוטי שלה עומד על 5,461 קמ"ר. אוכלוסייתה מונה, נכון ל־2011, 210,802 נפשות, כאשר בערך מחצית האוכלוסייה שוכנת בתחומי הרשות המוניציפלית של אגריניון, העיר הגדולה באזור, ומרכזה הכלכלי והמסחרי של אטוליה אקארנאינה.
אטוליה־אקארנאניה מחולקת לשבע רשויות מוניציפליות: מיסולונגי, המשמשת כבירה המנהלתית של היחידה, וממוקמת בדרום היחידה, על חוף מפרץ פטרס, אגריניון במרכז, אקיטו וניטסה ואמפילוביה בצפון, נפפקטוס ותרמו במזרח, וקסירומארו במערב.
גאוגרפיה
השטח המישורי העיקרי נמצא בחוף הצפוני של מפרץ פטרס, מישור שנוצר על ידי הדלתה של הנהר אכלוס, הנחל הארוך והמרכזי באטוליה־אקארנאניה. נהר אכלוס מרכז אליו את מימי הרי פינדוס הדרומיים, ומסתיים באזור הביצות והדלתה בים היוני.
באזור ישנם מספר אגמים וימות, שימת טריכוניס היא הגדולה בהם, וכן מאגר מים אחד.
אקלים
אקלים האזור נע בין קיץ חם לחורף מתון באזורי השפלות, חורף וקיץ קרים באזורי ההרים, ושלג ומזג אוויר קר בפסגות ההרים.
רכס ויסקונסין
רכס ויסקונסין (באנגלית: Wisconsin Range) הוא רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הרכס מורכב ממישור ויסקונסין ומספר קרחונים, רכסי הרים ופסגות.
ברכס גובלים קרחון רידי, נחל קרח שימיזו, נחל קרח הורליק ורמת הקרח הפנימית.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1964.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שם אוניברסיטת ויסקונסין – מדיסון, ששלחה חוקרים רבים לאנטארקטיקה; האוניברסיטה ממוקמת בעיר מדיסון, במדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
לקריאה נוספת
• Minshew VH, Stratigraphy of the wisconsin range, horlick mountains, antarctica, Science. 1966 Apr 29;152(3722):637-8. doi: 10.1126/science.152.3722.637.
• G. FAURE; K. S. TAYLOR; J. H. MERCER, Rb-Sr provenance dates of feldspar in glacial deposits of the Wisconsin Range, Transantarctic Mountains, GSA Bulletin (1983) 94 (11): 1275–1280. https://doi.org/10.1130/0016-7606(1983)94<1275:RPDOFI>2.0.CO;2
• Isbell, John & Koch, Zelenda & Szablewski, Gina & Lenaker, Paul. (2008), Permian glacigenic deposits in the Transantarctic Mountains, Antarctica, Special Paper of the Geological Society of America. 441. 59-70. 10.1130/2008.2441(04)
• John G Murtaugh (1969), Geology of the Wisconsin Range batholith, Transantarctic Mountains, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 12:2-3, 526-550, DOI: 10.1080/00288306.1969.10420297
• Velon Haywood Minshew, Jr. (1967), GEOLOGY OF THE SCOTT GLACIER AND WISCONSIN RANGE AREAS, CENTRAL TRANSANTARCTIC MOUNTAINS, ANTARCTICA, The Ohio State University
אמין פאשא
אֶמין פאשא (28 במרץ 1840 - 23 באוקטובר 1892), נולד כיצחק אדוארד שניצר, הוטבל (בסביבות 1847) כאדוארד קרל אוסקר תאודור שניצר, היה רופא, חוקר טבע ומושל אקווטוריה שבאפריקה, בדרום סודאן של ימינו.
שנותיו המוקדמות
נולד באופלן שבפרובינציית שלזיה, ממלכת פרוסיה, למשפחה יהודית-גרמנית מהמעמד הבינוני, אשר עברה לניסה (פולין) כאשר היה בן שנתיים. בהיותו בן חמש מת אביו, אמו נישאה לנוצרי והוא הוטבל לנצרות לותרנית. למד באוניברסיטאות בברסלאו, בקניגסברג ובברלין והוכשר כרופא ב-1864. עם זאת, הוא נפסל לעיסוק ברפואה ועזב את גרמניה לקושטא במטרה להצטרף לשירות העות'מאני.
באימפריה העות'מאנית
בטיולו דרך וינה וטריאסטה, עצר באנטיווארי שבאלבניה, שם התקבל בברכה על ידי הקהילה האירופאית ותוך זמן קצר החל בעיסוק רפואי. הוא שיפר את כישוריו הלשוניים ורכש יכולות בשפה הטורקית, האלבנית והיוונית. הוא היה לממונה על הקרנטינה בעיר ועזב אותה רק ב-1870 כדי להצטרף לצוותו של אסמאעיל האקי פאשא, מושל אלבניה הצפונית, בעבודתו הוא טייל באימפריה העות'מאנית, על אף שמעט פרטים ידועים על כך.
באפריקה
כאשר האקי פאשא מת ב-1873, שב אמין לניסה עם אלמנתו של האקי פאשא וילדיו, אליהם התייחס כאל משפחתו שלו, אך עזב במפתיע בספטמבר 1875, הופיע מחדש בקהיר ואז עזב לח'רטום לשם הגיע בדצמבר. בנקודה זו אימץ את השם "מהמט אמין" (בערבית: "מוחמד אל אמין"), והחל לעסוק ברפואה ובאיסוף צמחים, בעלי חיים, וציפורים, שרבים מהם הוא שלח למוזיאונים באירופה. למרות שיש הרואים בו מוסלמי, לא ברור אם אכן המיר את דתו.
מושל אקווטוריה
אחרי 1876, עשה אמין את לאדו כבסיסו למשלחות איסוף באזור. ב-1878 מינה החדיו של מצרים את אמין כיורשו של גורדון בתור מושל המחוז, והעניק לו את התואר ביי. על אף התואר המכובד, הייתה לאמין מעט מאוד יכולת לשלוט; כוחו הצבאי היה מורכב מכמה אלפי חיילים ששלטו על לא יותר מרדיוס של מייל סביב המוצבים שלהם, והממשלה בח'רטום הייתה אדישה להצעותיו לפיתוח.
המרד של מוחמד אחמד, המהדי, שהחל ב-1881 ניתק את אקווטוריה מהעולם החיצון ב-1883, ובשנה שבלאחריה צעד כראם אללה דרומה כדי לתפוס את אקווטוריה ואת אמין. ב-1885 אמין ומרבית כוחותיו נסוגו עוד דרומה לכפר ודאלי סמוך לאגם אדוארד. אף שנותקו מתקשורת לצפון, עדיין יכול היה להתכתב עם זנזיבר דרך בוגנדה. אמין פאשא היה נחוש בדעתו להישאר באקווטוריה, והשדרים שלו, שהועברו על ידי חברו וילהלם יונקר עוררו רגש ניכר באירופה ב-1886, במיוחד בשל מות גורדון בשנה שלפני כן.
המשלחת להצלתו
המשלחת להצלתו של אמין פאשא, אשר הובלה על ידי הנרי מורטון סטנלי, נטלה על עצמה לחלץ את אמין על ידי עלייה במעלה נהר הקונגו ואז דרך יער איטורי, דרך קשה במיוחד שעלתה במותם של שני שלישים מן המשלחת. פרטים מדויקים של מסע זה תועדו ביומני הקצינים הלא אפריקאיים במשלחת שפורסמו. סטנלי פגש את אמין באפריל 1888 ולאחר שנה של ויכוח והססנות, שבמהלכה אמין ואחד מקציני המשלחת, אי ג'י מאונטני ג'פסון, נכלאו במבצר דופיל על ידי כוחות שמרדו מאוגוסט עד נובמבר 1888, השתכנע אמין לעזוב לחוף. הם הגיעו לבגמויו שבטנזניה של ימינו ב-1890. במהלך חגיגות נפצע אמין מנפילה ממרפסת וסטנלי עזב את אפריקה בלעדיו.
אחרית ימיו
כאשר הוביל אמין פאשא בשנת 1892 משלחת גרמנית לחקר אגמים בפנים הארץ, הוא נתפס ונרצח על ידי סוחרי עבדים בקיננה.
ויבו ולנטיה (נפה)
נפת ויבו ולנטיה (באיטלקית: Provincia di Vibo Valentia) היא נפה במחוז קלבריה שבאיטליה.
נפת ויבו ולנטיה ממוקמת על החוף בדרום קלבריה שבאיטליה.
הנפה משתרעת על שטח של 1,139 קמ"ר, ובירתה היא העיר ויבו ולנטיה ובשנת 2005 התגוררו בה 168,894 תושבים. היא גובלת בנפת קטנזארו במחוז קלבריה בצפון-מזרח, בנפת רג'ו די קלבריה במחוז קלבריה בדרום-מזרח ובים הטירני במערב.
קנית קטנה
קנית קטנה (שם מדעי: Acrocephalus scirpaceus) היא ציפור שיר ממשפחת הסבכיים. היא הנפוצה ביותר מבין המינים של הסוג קנית.
מאפיינים
גודלה 12.5-14.00 ס"מ. הראש והגב בצבע חום זיתי אחיד. החלק התחתון בצבע צהבהב בהיר, מלבד צדי הבטן, בהם הצבע כהה במקצת. המקור דק, ארוך וחזק למראה. בעלת פס גבה בהיר, עדין וקצר. ראשה מחודד ומצחה שטוח. הזוויגים כמעט זהים במראה, בדומה לרוב הקניות. הצעירים בעלי צבעים כהים יותר בחלק התחתון. ניזונה בעיקר מחרקים, ולעיתים אוכלת גם גרגירים ופירות קטנים.
אזורי מחיה: הקנית הקטנה נמצאת בעיקר בחישות צפופות וגבוהות של קנים ושל עֲרַבְרַבָּה (שמה המדעי Epilobium), הגדלים בסמוך למקווי מים או בתוכם, ובשאר נופים לחים. צבעי גופה מותאמים לצבעי קנה בוגר (מהשנה שעברה): חום בחלק העליון וצהבהב בחלק התחתון.
תפוצה ונדידה
הקנית הקטנה מקננת ברחבי אירופה ועד לאזורים בעלי אקלים ממוזג של אסיה. חורפת באפריקה שמדרום לסהרה. בישראל היא חולפת נפוצה מאוד בכל הארץ. בחורף נצפים פרטים הדוגרים - בצפון הארץ, בעמקים וגם במרכז - ליד מקווי מים ובריכות דגים
פסוקי דזמרא
פסוקי דזמרא הם חלק מתפילת שחרית שתיקנו חז"ל הנפתחים בברכת "ברוך שאמר" ומסתיימים בברכת "ישתבח". התפילה במתכונתה כיום מורכבת מפסוקים הלקוחים מהתנ"ך - מספר שמות, משלי, דברי הימים ובעיקר מספר תהילים. אף שברכת ברוך שאמר הפותחת את פסוקי דזמרא וברכת ישתבח המסיימת אותם לא נזכרו בש"ס, מצאנו שהרי"ף כתב:" ותקינו רבנן למימר ברכה מקמייהו וברכה מבתרייהו, ומאי ניהו, ברוך שאמר וישתבח. הלכך מיבעי ליה לאיניש דלא לאישתעויי (שלא לשוחח) מכי מתחיל בברוך שאמר עד דמסיים לשמונה עשרה".(על ברכות, לב)
קנית קטנה
תפוצה ונדידה
קנית זו נודדת בלילה, בדומה לרוב ציפורי השיר הקטנות.
פסוקי דזמרא
על חשיבותם הגדולה של פסוקי דזמרא, ניתן ללמוד מתשובות הגאונים :. כן גם כותב הגאון מווילנה שאמירת פסוקי דזמרא היא דאורייתא מפסוק זה.
קנית קטנה
קינון
הזוג בונה קן דמוי סלסילה, המאגדת כמה גבעולי קנה סמוכים, בערך בחצי גובהם. הסלסילה העמוקה מגינה על הביצים מנפילה למים כשהקנים נעים ברוח. הנקבה מטילה 3–5 ביצים. הפרחונים עוזבים את הקן בגיל 10–11 ימים.
פסוקי דזמרא
מקור השם
השם פסוקי דזמרא מופיע לראשונה בתלמוד הבבלי:
קנית קטנה
קינון
לעיתים ניתן למצוא זוג דוגר בין צמחי קנה הגדלים בתעלות בצידי דרכים, המוצפות במים רק בחורף, ובקיץ הן יבשות.
פסוקי דזמרא
מקור השם
מקור השם הוא כנראה בכך שעיקר גופם של פסוקי דזמרא הוא (בלשון רש"י) "מזמורי הלולים".
יש מקובלים שפירשו, שהשם "פסוקי דזמרא" אינו נגזר מזִמְרָה (במובן של שיר), אלא מזְמִירָה (במובן של קיצוץ) משום שחלק זה של התפילה, הקודם לקריאת שמע ותפילת שמונה עשרה, תפקידו לסלק ו"לקצץ" את כל כוחות הסטרא אחרא הרוצים למנוע את קבלת התפילה.
קנית קטנה
קינון
מין זה הוא מונגמי בדרך כלל.
פסוקי דזמרא
מקור השם
אצל הספרדים והאיטלקים לא מקובל השם "פסוקי דזמרא" אלא "זמירות". לעיתים קרובות שם זה כולל את כל קטעי התפילה הנאמרים עד לברכת יוצר (כולל פרשיות הקרבנות).
קנית קטנה
קינון
מאפיין מיוחד: למרות ההבדל הרב בין גודל הקנית הזו לגודל הקוקייה אירופית היא נמצאת ברשימת המינים המארחים ומגדלים את גוזליה של קוקייה טפילה זו.
פסוקי דזמרא
מבנה "פסוקי דזמרא" בימי החול
הסדר המובא להלן הוא לפי נוסח אשכנז. לפי נוסח הספרדים (ובהשפעתו גם לפי נוסח ספרד) מקדימים את "הודו" לפני "מזמור שיר חנוכת הבית", ומוסיפים פסוקים מסוימים וכן את המזמור "למנצח בנגינות". לפי נוסח תימן הבלדי לפני "ברוך שאמר" מוסיפים קטע המכונה "המהולל" על שם תחילתו, כדלהלן.
מזמור שיר חנוכת הבית לדוד
פרק ל' מספר תהילים. מקור אמירתו כנראה בנוסח הספרדים, שאמרוהו תוך השמטת הפסוק הראשון של המזמור ("מזמור שיר חנוכת הבית לדוד") והתחלה מן הפסוק השני - "ארוממך ה' כי דיליתני". עם הזמן חדרה אמירת המזמור גם לנוסח ספרד, אלא שנתווספה אמירת הפסוק הראשון (שהושמט בנוסח עדות המזרח). בסידורי האשכנזים לא נמצא המזמור בדפוסים עד שנת תקמ"א, ולא ברור לחלוטין מתי מנהג זה חדר לנוסח אשכנז, וברוב קהילות אשכנז המערבי אין אומרים אותו. בנוסח איטליה ובתכלאל עד היום מזמור זה אינו נמצא, וגם לפי הגר"א לא אומרים אותו.
חלק מהספרדים, וכל קהילות גאורגיה נוהגים בחנוכה להוסיף את הפסוק הראשון, המושמט בשאר השנה, אך בקהילות אחרות לא נהוג כך.
המהולל
זהו קטע קצר שנמצא בסדורי התפילה של יהודי תימן (תכלאל) שמתאר את אחדותו רוממותו וגדולתו של אלוהים, ועוד על אמינותו של עם ישראל ואמונתו באל, "המהולל" נאמר בשחרית לפני "ברוך שאמר". "המהוּלל לעולם ולעולמי עולמים אנו עבדיך לך מודים יודעים ומעידים ומגּידים שאין אלוהּ בלתך ואין אלוהּ זולתך ואין אלוהּ כערכך ואין אלוהּ כיוצא בך ואין אלוהּ אלא אתה לבדך ככתוב בתורתך "אתה הראת לדעת כי ה' הוא האלוהים אין עוד מלבדו".
ברוך שאמר
ברכת "ברוך שאמר" פותחת את פסוקי דזמרא. הברכה נזכרת לראשונה אצל ר' משה גאון (שנת 825 בערך). חוקרי ליטורגיה (צונץ, אלבוגן) משערים שזמנה מתקופת הסבוראים. לפי מסורת שכתב רבי דוד בן יהודה החסיד, ברכה זו נתקנה על ידי אנשי כנסת הגדולה, שהעתיקו אותה מפתק בן שמונים ושבע מילים שנפל מהשמים.
בסידורי הגאונים וסידור הרמב"ם, וכן בתכלאל, מוסיפים בברכה: . בנוסח הספרדים הקדום (וכך עד היום בקהילות הספרדיות של מערב אירופה), ובנוסח פרס מובאים נוסחאות ארוכים ל'ברוך שאמר'. בנוסח פרס ובנוסח רומניא למשל נמצא נוסח ארוך במיוחד לפי סדר כל האלף-בית, ולאחר כל אות אומרים: ברוך הוא וברוך שמו.
בנוסח ארץ ישראל הברכה עצמה שונה, ולפני פסוקי דזמרא מברכים את הברכה הנוהגת לפני אמירת 'שירי דויד':
בעת אמירת ברוך שאמר נהוג לעמוד. יש הנוהגים לאחוז בפתילות הציצית הקדמיות, ובתום הברכה לנשקן.
הודו
תפילת "הודו" מורכבת משני חלקים, כאשר החלק הראשון לקוח מ, בתור תפילה שנאמרה על ידי דוד המלך בעת העלאת ארון הברית לירושלים. על פי סדר עולם רבה, תפילה זו המשיכה להאמר בכל יום, עד לבניית המקדש. החלק השני של "הודו" מורכב מלקט פסוקים מתהילים. בנוסח איטליה אומרים רק את החלק הראשון.
על פי ספר המנהיג ומחזור ויטרי היו אומרים "הודו" בבית המקדש בעת הקרבת קורבן התמיד של שחר, ולכן אומרים אותה בכל יום לעומת זאת, בסדר עמרם גאון ובאבודרהם, "הודו" מופיע בתור תוספת לשבת. בסידורי רס"ג, הרמב"ם ובשיבולי הלקט הוא אינו מוזכר כלל.
מזמור לתודה
בשיבולי הלקט מובאים שני מנהגים הפוכים לגבי אמירת מזמור לתודה -. מנהג אחד, המבוסס על המסורת שמזמור זה הושר בעת הקרבת קורבן התודה, ולכן יש לאומרו בכל יום חול, אך לא בשבת, בה אין מקריבים קורבן זה (על סמך דעה זו כותב הלבוש כי יש לשיר מזמור זה).
הדעה השנייה גורסת כי יש לומר את המזמור דווקא בשבת ולא בחול, משום שהשבת היא "יום הודאה" (כדוגמת הפסוק "מזמור שיר ליום השבת, טוב להודות ...").
דעה שלישית מובאת באבודרהם ולפיה אומרים מזמור לתודה בכל יום, בין בשבתות וחגים, ובין ביום חול, ומסתבר שכך נהגו בספרד בתקופתו.
למעשה נהוג ברוב הנוסחים (אשכנז, ספרד, ספרדים ותימן) לומר שיר זה ביום חול בלבד, ובשבת הוא מוחלף ב"מזמור שיר ליום השבת". לעומת זאת האיטלקים נוהגים לאומרו רק בשבתות ולא בימות החול.
יש שכתבו שאין לאומרו גם בערב פסח ובחול המועד פסח, משום שגם אז לא הוקרב קורבן תודה (משום שהוא מוקרב עם חמץ, ובאותו יום אסור להשהות חמץ מאמצע היום). כן יש הסוברים שאין אומרים מזמור זה בערב יום כיפור, מחמת שזמן אכילת קרבן תודה הוא יום ולילה, ואסור להקריב קרבן תודה בערב יום כיפור משום שממעט בזמן אכילתו. כפי דעה זו נוהגים האשכנזים וחלק מן הספרדים, אם כי רוב הספרדים נוהגים לאומרו גם בימים אלו.
בנוסח רומניא, אמרו פרק זה לפני ברוך שאמר, במקום לאחריו בשאר הנוסחאות.
יהי כבוד
"יהי כבוד ה' לעולם" - לקט של 21 פסוקים המופיע כבר בסדר רב עמרם גאון. יש שכתבו שהוא הקדמה למזמור "תהילה לדוד" (ובעצם הוא מסתיים בפסוקים "אשרי יושבי ביתך" וכו'). לעומת זאת היו שסברו שזהו הגרעין המקורי של פסוקי דזמרא, כנרמז משמם - פסוקים, ולא מזמורים.
בקבלה מובאת חשיבות עצומה למזמור זה כאשר כל פסוק מכוון לאחת מאותיות השם "ש-ד-י" (השם מופיע באופנים שונים שבע פעמים).
אשרי יושבי ביתך ומזמורי "הללויה"
החלק העיקרי של פסוקי דזמרא הם מזמורי התהילים, שהראשון הוא מזמור קמ"ה, "תהילה לדוד" (הידוע יותר בשם "אשרי יושבי ביתך", על שם שני הפסוקים שמקדימים לו) ולאחריו מזמורים -, הפותחים ומסיימים במילה "הללויה".
הסיבה לאמירת מזמורים אלו, היא משום שמזמורים אלו עוסקים בגדלות הבורא ועל ידי הכרת גדלותו, מפנים המתפלל לפני מי הוא עומד בתפילתו, וזאת כדי להדגיש שהמטרה העיקרית בתפילה איננה בקשר הצרכים האישיים, אלא ההתקרבות לקב"ה. בגמרא מבואר שמזמור המסודר בסדר הא-ב הוא מזמור חשוב יותר, וכן מזמור שיש בו משבחי הקב"ה על המזונות שהוא מספק לכל חי, ובמזמור תהילה לדוד יש את שניהם ועל כן אומרים אותו שלוש פעמים בכל יום.
בנוסף לכך, חז"ל לומדים שהסדר הנכון של התפילה הוא להקדים דברי שבח לבקשה, ולפיכך בתקנם את הליטורגיה, הם מיסדו זאת.
יש דעה שה"שבח" שבא לפני התפילה הוא פסוקי דזמרא (אולם לפי דעות אחרות, מדובר בברכות קריאת שמע או בשלושת הברכות הראשונות של תפילת שמונה עשרה ).
"ויברך דוד"
לאחר סיום מזמורי "הללויה" נהוג להוסיף פסוקי שבח, הפותחים בתפילתו של דוד המלך "ויברך דוד את ה' לעיני כל הקהל" עד "ומהללים לשם תפארתך". לאחר פסוקים אלו פותחים בסדרת פסוקים מספר נחמיה "אתה הוא ה' לבדך", המתארים את השתלשלות ההיסטוריה עד לקריעת ים סוף. פסוקים אלו נאמרים כהקדמה ל"שירת הים". חלק זה תוקן בתפילה על ידי הגאונים.
שירת הים
פסוקי דזמרא נחתמים בפסוקים מספר שמות ( - ) שכוללים את שירת הים, השירה שנאמרה על ידי "משה ובני ישראל" לאחר קריעת ים סוף. שני הפסוקים החותמים את סיפור קריעת ים סוף (הפותחים במילים "ויושע ה'") נאמרים תחילה, ולאחר מכן נאמרת "שירת הים", הפותחת במילים "אז ישיר משה ובני ישראל" ומסיימת במילים "ה' ימלוך לעולם ועד", ואת הפסוק האחרון כופלים, ואומרים אותו אף בלשון ארמית. נהוג להוסיף לאחר מכן את הפסוק "כי בא סוס פרעה ברכבו ובפרשיו בים וישב ה' עליהם את מי הים ובני ישראל הלכו ביבשה בתוך הים" שאף הוא מהתורה, אכן הגר"א הביא ממקורות ע"פ הקבלה, שצריך להיות עשרים ושמונה שמות הקודש בשירת הים, ועל כן השמיט תוספת זו.
זוהי תוספת מאוחרת, יחסית לשאר פסוקי דזמרא, ויוחסה על ידי הרוקח לר' משה הזקן בן המאה ה-10. הרמב"ם (הלכות תפילה ז, יג) כותב כך: "יש מקומות שנהגו בהן לקרות בכל יום אחר שמברכין ישתבח שירת הים". בימינו מנהג כל העדות לומר את שירת הים לפני ברכת ישתבח.
חלק זה הוא החלק היחיד של פסוקי דזמרא הלקוח מן התורה.
פסוקים נוספים נאמרים מיד עם סיום שירת הים ולפני אמירת ישתבח והם "כי לה' המלוכה ומושל בגויים". "ועלו מושיעים בהר ציון לשפוט את הר עשו והייתה לה' המלוכה". "והיה ה' למלך על כל הארץ ביום ההוא יהיה ה' אחד ושמו אחד". ובקצת קהלות נוהגים להוסיף גם "שמע ישראל ה' א-להינו ה' אחד".
במנהג האיטלקי נוהגים לדלג את שירת הים בתשעה באב.
שירת מרים
לפי נוסח תימן, לאחר שירת הים נאמרת שירת מרים והמשכה בפסוקים (פרשת מי מרה) ולאחר מכן קטע "רפאני", שהוא עוד רצף פסוקי שבח, בדומה ל"יהי כבוד".
יעידון יגידון
לפי נוסח איטליה, נוהגים לומר בכל יום אחרי שירת הים פיוט המתחיל "יעידון יגידון", וכן נהגו גם בנוסח פרובאנס ונוסח קטלוניה. הפיוט חתום שלמה, ומיוחס לר' שלמה אבן גבירול.
ברכת ישתבח
פסוקי דזמרא נחתמים בברכת ישתבח, שהיא ברכה החותמת את אמירת פסוקי דזמרא, אשר עניינה הוא האמירה שכל השבחים שבעולם ראויים להיות מופנים כלפי הקב"ה.
הברכה מוזכרת כבר במובאה בראשונים בשם התלמוד הירושלמי.
מנהג האשכנזים לעמוד בעת אמירת ברכה זו ואילו מנהג הספרדים והתימנים לשבת.
בסיומה נוהגים הספרדים להוסיף אמן ומוזכרת דעה זו בגמרא "כל העונה אמן אחר ברכותיו הרי זה משובח" וביארו כמה ראשונים בדברי הגמרא שהכוונה היא אחר סוף סדרת ברכות כגון ברכותיהם של פסוקי דזמרא, וכתבו התוספות שלא נהגו לענות אמן אחר עצמו אלא בברכת בונה ירושלים, וזהו מנהג האשכנזים.
פסוקי דזמרא בשבת וחג
את פסוקי דזמרא בשבת ובחג נוהגים לשיר במנגינה ייחודית לשבת או לחג.
מזמורי תהילים נוספים
בשבת ובחג נהוג להוסיף מזמורים שונים בפסוקי דזמרא, ברוב הנוסחים לפני אמירת "ברוך שאמר" (למעט "מזמור שיר ליום השבת" שנאמר מיד אחרי ברוך שאמר) ובנוסח אשכנז אחרי "ברוך שאמר" ו"הודו" ולפני "יהי כבוד". הסיבה לכך שברוב המנהגים התוספת היא לפני "ברוך שאמר" היא שהוספת המזמורים היא מנהג מאוחר יחסית, ולכן חששו להפסק בין ברכת "ברוך שאמר" ל"נשמת כל חי". ישנם מספר מנהגים באשר לאילו מזמורים נוהגים להוסיף. לפי נוסח ספרד בסיום מזמורים אלו, לפני "ברוך שאמר" מוסיפים את הפיוט "האדרת והאמונה" המושר בחזרת הש"ץ של שחרית של יום הכיפורים. הספרדים נוהגים גם כן להוסיף אותו בראש השנה.
נשמת כל חי
נשמת כל חי הוא פיוט הכלול בתפילת שחרית בשבתות וחגים. תפילת "נשמת כל חי" נאמרת גם בליל הסדר וכלולה בהגדה. תפילת נשמת כל חי נאמרת גם על ידי יחידים אשר ניצלו מצרה. במקורות רבים נאמר שההתחייבות לומר את נשמת כל חי בעת צרה היא סגולה להנצל מצרה.
ידועה גם בתור ברכת השיר (אם כי ישנן פרשנויות נוספות למונח זה, המופיעות במסכת פסחים).
סדר החשיבות
הפוסקים השונים תפסו חלקים שונים של פסוקי דזמרא כבעלי חשיבות רבה יותר, כמו שנובע מהנחיותיהם למאחר לבית הכנסת, אשר צריך לדלג על חלקים מפסוקי דזמרא כדי להספיק להתפלל בציבור קריאת שמע ושמונה עשרה (על פי הקבלה קיימת בעיה לדלג ויש הנוהגים בכל מקרה לומר את כל התפילה על הסדר):
לפי חלק מהפוסקים, ראוי שישלים האדם מזמורים אלו לאחר התפילה, אם כי לפי תשובות הגאונים - אין צורך בהשלמה זו. בשולחן ערוך נפסק שמי שמדלג פסוקי דזמרא לגמרי ישלימנו אחרי התפילה, אבל לא ברור אם מי שדילג בפסוקי דזמרא חייב לעשות כן.
אמירתם בנחת
השו"ע פסק, כי אין לומר הזמירות במרוצה אלא בנחת. לפי ביאור המשנה ברורה, הכוונה היא שיש לאמרם כמונה מעות.
רבי דוד שלמה משרקי (מזרחי) בספרו שתילי זיתים קרא תיגר על האומרים במרוצה את פסוקי דזמרא. מדבריו שם:
RSS
פרטים טכניים
הרעיון הבסיסי הוא לדמות רשימה של תכנים חדשים מתוכנת השרת לתוכנת הלקוח כדי לחסוך למשתמש זמן חיפוש ובדיקה האם מידע התעדכן ואם כן, איזה מידע התעדכן. בנוסף מאפשרת טכנולוגיה זו לרכז ולשלוט בכמות גדולה של תכנים המגיעים ממספר אתרים.
ויה ג'וליה
ויה ג'וליה (באיטלקית: Via Giulia, בתרגום מילולי: "דרך ג'וליה") היא רחוב במרכז רומא, בירת איטליה. הדרך עוברת ברובה ברבעים רגולה ופונטה של העיר.
RSS
פרטים טכניים
בקובץ RSS שני סוגים עיקריים של יחידות: ערוץ (channel) ופריט (item). הגדרות הערוץ מתארות בדרך כלל את מקור המידע. לכל ידיעה חדשותית, אירוע או פרט מידע מוקדש פריט הכולל מידע על תאריך היצור ותאריך התפוגה שלו.
יש גם כלים מוכנים המייבאים ומייצאים RSS. כדי להשתמש בהם, יש להוסיף את הקישור של קובץ ה־RSS שמספק האתר לרשימת ההזנות (feeds), וכך ניתן לקרוא את התוכן החדש. ישנן גם תוכנות עזר מקוונות, שמסייעות בקריאת תוכני RSS. דפדפן פיירפוקס בכל גרסאותיו ואינטרנט אקספלורר (מגרסה 7) תומכים בקריאת תוכני RSS באמצעות מערכת של סימניות.
קיימות חבילות ייעודיות בשפות רבות (כדוגמת perl) אשר תפקידן לתמוך בקריאה וכתיבה בתקנים שונים של RSD.
שימושים
השימוש העיקרי של ה-RSS הוא הצגה תמציתית ומסכמת של מידע שהתחדש באתר אינטרנט מבלי לבלבל את המשתמש עם התוכן הרב והקבוע שהוא כבר מכיר. תמציתיות זו מאפשרת למשתמש לעקוב בזמן קצר אחר המתחדש באתרי אינטרנט רבים.
בשל התמציתיות של קובצי ה-RSS, קל לעשות בהם גם את השימושים הבאים:
פודקאסטים
RSS מהווה בנוסף תשתית של "מאחורי הקלעים" של הפודקאסטים. כל אפליקציית פודקאסטים נגשת לכתובת שבה מאוחסן ומתעדכן קובץ הRSS. בקובץ הRSS מופיע המידע - שם הפודקאסט, תיאורו וכתובת תמונת הנושא שלו; כמו גם מיספור הפרקים, שמותיהם, תיאורם, כתובת תמונת הנושא של הפרק וכתובת קובץ האודיו או הווידאו ממנו שומעים את הפודקאסט.
היסטוריה
מהנדס כבן 34 ממוצא הודי בשם ראמאנתאן ו. גוהה (Ramanathan V. Guha), בהיותו עובד חברת נטסקייפ המציא קונספט לו קרא RDF Site Summary, לימים RSS 0.9, עבור הפורטל של נטסקייפ My.Netscape.Com. גוהה התכוון לבסס את הפרוטוקול החדש על בסיס RDF (Resource Description Framework) שהיא שפה אינטרנטית פשוטה להגדרת מקורות מידע.
בהמשך, מהנדס נוסף בנטסקייפ, דן ליבי, פיתח בתוך מספר חודשים את הפרוטוקול לגרסה 0.91, הוריד את התלות ב-RDF ושינה את פענוח ראשי התיבות ל-Rich Site Summary כדי להדגיש את העיקר בפרוטוקול המבוסס על שיתוף ו"הבנה" של מספר תגים בסיסיים.
ויה ג'וליה
היסטוריה
בניית הדרך הייתה אחד מפרויקטי הבנייה הגדולים הראשונים שנערכו ברומא בתקופת הרנסאנס. הדרך הוקמה על ידי האפיפיור יוליוס השני, בשנת 1508, כדי לקשר את מבני השלטון השונים שהיו באותה עת ברחבי רומא, וכן לקשר מבני שלטון נוספים שתוכננו. הדרך מומנה באמצעות כספים שהלוו על ידי הבנקאי העשיר אגוסטינו קיגי מסיינה.
RSS
היסטוריה
בסוף שנת 2000, הרעיון כבר יצא מנטסקייפ והגיע לקבוצת עבודה בשם RSS-DEV Working Group הכוללת את גוהה וחברים נוספים, בהם פעיל האינטרנט ארון סוורץ, וזו פרסמה את RSS 1.0 וחזרה לשם המקורי RDF Site Summary. בערך באותו זמן פרסם דייב ויינר (Dave Winer) תקן לגרסה 0.92. ויינר הקים קבוצה מתחרה לגואה וקבוצתו בהגדרת התקן החדש, וניסה לרשום את RSS כסימן מסחרי בבעלותו. בסוף שנת 2001 נדחתה תביעה של ויינר לזכויות יוצרים על RSS.
ויה ג'וליה
היסטוריה
הדרך החלה בגשר סיסטו ונמשכה בסמוך לכנסיית סן ג'ובאני דיי פיירנטיני, בסמוך לעיקול נהר הטיבר. מבני השלטון שהיו בסמוך לדרך היו הארמון הקנסלריה, המטבעה האפיפיורית והדרך הייתה אמורה לעבור בסמוך לארמון הטריבונלי, שבנייתו תוכננה על ידי יוליוס השני על מנת לשמש כאתר בתי המשפט של רומא.
RSS
היסטוריה
בספטמבר 2002 פרסם ויינר את תקן RSS 2.0 וכמיטב המסורת שינה שוב את משמעות ראשי התיבות ל-Really Simple Syndication.
ויה ג'וליה
היסטוריה
מתכנן הדרך והאחראי על בנייתה היה דונטו ברמנטה, שהיה אחראי גם על עבודות הבנייה של בזיליקת פטרוס הקדוש באותה עת.
כבר זמן קצר לאחר הקמתה (במאה ה-16) הפכה הדרך לרחוב קניות בורגני, ופעלו בה חנויות שמכרו מוצרים למעמד הגבוה של רומא.
דוכסית יורק
דוכסית יורק (באנגלית: Duchess of York) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לרעייתו של דוכס יורק. התואר מוענק לה בעת נישואיה, והדוכסית מאבדת את התואר בעת גירושין מבעלה, או בעת פטירת בעלה. ארבעה משנים עשר דוכסי יורק הוכתרו למלכי אנגליה בטרם נישאו, ולכן ויתרו על תוארם, ונשיהן לא זכו לתואר דוכסית יורק. אחת עשרה נשים נשאו בתואר זה:
ויה ג'וליה
היסטוריה
בשנות ה-40 של המאה ה-16 הקים מיכלאנג'לו גשר מעל הרחוב, כחלק ממערכת גשרים (שלא הושלמה) שיקשרו בין גני ארמון פארנזה לבין הווילה פארנזינה שבאזור טרסטוורה, על גדתו השנייה של נהר הטיבר.
דגל מזרח טימור
דגל מזרח טימור אומץ בשנת 2002, והוא זהה לדגל שהונף לראשונה בשנת 1975.
משמעות הדגל לפי חוקת מזרח טימור:
היסטוריה
הדגל הנוכחי הונף לראשונה ב-1975 כשמזרח טימור הכריזה על עצמאות מפורטוגל. עצמאות זו נמשכה תשעה ימים עד שכוחות אינדונזיים פלשו למזרח טימור וכבשו אותה. הדגל המשיך לייצג את התנגדות התושבים לשליטת אינדונזיה.
ב-1998, הוצע דגל אחר על ידי נציגי מפלגות וארגונים ממזרח טימור במהלך הכינוס הראשון של "הועידה הלאומית של מזרח טימור", שנערכה באפריל באותה שנה בפורטוגל. הדגל היה של "המועצה הלאומית של ההתנגדות במזרח טימור" (CRNT) והוא התקבל ברוב קולות כדגל זמני. עם קבלת העצמאות ב-2002, הדגל הוחלף לדגל הקודם.
רוקיה בנת מוחמד
רוקיה בנת מוחמד (בערבית: رُقيّة بنت محمد; 601 – 624) הייתה בתו של נביא האסלאם מוחמד מאשתו ח'דיג'ה.
חייה
היא נולדה במכה בשנת 601, אם כי סברה אחרת גורסת כי היא נולדה בשנת 602, והייתה הילדה השלישית של מוחמד וח'דיג'ה, השנייה מבין הבנות.
בשנת 610, התחתנה רוקיה עם בן דודה, עותבה בן אבו להב. לאחר שמוחמד דיבר על דודו אבו להב ואמר שגורלו עומד להיות באש הגיהנום, אבו להב אמר לבנו שהוא לעולם לא ידבר אתו אלא אם הוא יתגרש מרוקיה. עותבה לקח את האיום ברצינות, והתגרש ממנה.
בשנת 614, התחתנה רוקיה עם עות'מאן בן עפאן, ואף התלוותה אליו בהגירה לחבש.
בשנת 616, ילדה רוקיה את עבדאללה, אשר נפטר שש שנים לאחר מכן.
פטירה
רוקיה חלתה במחלה קשה במרץ 624, ומאוחר יותר במהלך אותו החודש היא נפטרה באל-מדינה.
שלום רובשקין
שלום מרדכי הלוי רובשקין (נולד בכ"ח בתשרי תש"כ, 30 באוקטובר 1959) הוא יהודי אמריקאי, חסיד חב"ד, שניהל מפעל לייצור בשר כשר בארצות הברית שהיה הגדול מסוגו בעולם. ב-2009 הורשע בהונאת בנק ונשפט ל-27 שנות מאסר, שוחרר מהכלא בדצמבר 2017, לאחר שנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, המתיק את עונשו.
ביוגרפיה
רובשקין נולד בניו יורק לאהרן ורבקה רובשקין. בשנת תשמ"א (1981) התחתן עם לאה לבית גולדמן. למד בכולל אברכים בשכונת קראון הייטס, לאחר כשנה התחיל לעבוד יחד עם אביו באטליז כשר בשכונת בורו פארק, בהמשך יצא לשליחות לאטלנטה. לרובשקין עשרה ילדים.
המעצר
ב-12 במאי 2008 פשטו מאות שוטרים בליווי מסוקים על המפעל בפוסטוויל בחיפוש אחר עובדים זרים שלא כחוק. בפשיטה נעצרו כארבע מאות עובדים שנחשדו כשוהים בארצות הברית בניגוד לחוק. קרוב ל-300 עובדים הועמדו לדין על זיוף מסמכי הגירה. בספטמבר 2008 הוגש כתב אישום נגד רובשקין על העסקה ביודעין של עובדים זרים. האישומים בפרשה נזנחו, לאחר שרובשקין נדון ל-27 שנות מאסר וקנס של 31 מיליון דולר על הונאה והלבנת הון.
משפט נוסף, שעסק בהעסקת קטינים בניגוד לחוק הסתיים בזיכויו של רובשקין. האישומים נגד המפעל, שהפסיק לפעול באוקטובר 2008 וכעבור ימים אחדים הגיש בקשה לפשיטת רגל, הסתיימו בהרשעה במסגרת הסדר טיעון.
הפשיטה נעשתה לאחר עבודת חקירה מאומצת ויסודית במשך שמונה חודשים, אך לאחר הפשיטה התווספו עוד ועוד סעיפי אישום בעניין הלבנת הון והונאת בנקים, בסופו של דבר החליטה התביעה להתמקד בעבירות הללו ולא לסבך את המשפט בסעיפי האישום בדבר העסקה שלא כחוק. בכתב האישום נטען שבהנחיית רובשקין מיליוני דולרים שנועדו לשמש ביטחונות להלוואה בנקאית שקיבלה חברת אגריפרוססורס הועברו במרמה לחשבון אחר, שבו שמשו להגדלת הכנסותיה של החברה, ושלאחר מכן הורה רובשקין למחוק את הרישומים של תנועות אלה.
בקשתו של רובשקין להשתחרר בערבות נדחתה על ידי בית המשפט, בנימוק שיש חשש שרובשקין ינסה להימלט לישראל. החשש התבסס על כך שבביתו של רובשקין נמצא תרמיל ובו 20,000 דולר במזומן ודרכונים, והשופט הביא בחשבון גם את חוק השבות הישראלי, המעניק אוטומטית אזרחות ישראלית ליהודי העולה לישראל. החלטה זו בוטלה על ידי השופטת לינדה ריד, ששחררה אותו בערבות של 500,000 דולר תוך הטלת הגבלות אחדות עליו.
בשנת 2009 נמכר המפעל לאיש העסקים הרשי פרידמן מקנדה ולחתנו דניאל הירש בסכום של 8.5 מיליון דולר. ומאז אין למשפחת רובשקין קשר עם המפעל.
מהלך המשפט
רובשקין הורשע בבית משפט פדרלי בנובמבר 2009 בשמונים וששה סעיפי אישום על הונאות כספיות, לאחר מכן התקיים משפט נפרד בעניין העסקת מסתנני עבודה, במשפט זה החליטה השופטת לפטור את רובשקין לאחר בקשת התביעה, זאת כדי לקצר את הליכי המשפט.
ב-21 ביוני 2010 גזרה שופטת בית המשפט המחוזי באיווה, לינדה ריד, עונש של עשרים ושבע שנות מאסר על רובשקין. השופטת פרסמה את החלטתה יממה קודם להקראת פסק הדין, זאת כדי למנוע את התגובה הקשה בהקראת פסק הדין בבית המשפט.
ב-30 בינואר 2014 הגישו עורכי דינו של רובשקין ערעור חדש לבית המשפט הפדרלי בניו יורק הטוען שהיו פגמים חמורים בהליך השיפוטי, ובעיקר, על כך שהשופטת ריד שחרצה את דינו, הייתה צריכה לפסול את עצמה מלדון בעניינו, לאחר שהייתה שותפה במשרד עורכי דין שטיפל בתביעה נגדו.
תמיכת הציבור
חרדים מכל החוגים בארצות הברית התלכדו סביב משפטו של רובשקין, בערים רבות נערכו עצרות תמיכה בו ונאסף כסף רב לכיסוי הוצאות המשפט. מלבד זאת החליטו להגיש בקשה לנשיא ברק אובמה לחקור את התנהגות בית המשפט בפרשה. בקשה שהגיעה ללמעלה מ-52 אלף חתימות. תגובת הבית הלבן הייתה כי עקב הפרדת הרשויות הוא אינו יכול לעשות כן.
גורמים חרדיים האשימו את המשטרה ואת השופטת באנטישמיות וברצון לפגוע בשמירת הכשרות בארצות הברית.
במהלך אותם ימים הוציאו קליפ תמיכה ברובשקין ומשפחתו תחת השם אחדות למען הצדק בו התארחו גדולי הזמרים החסיד, בהם מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי וליפא שמלצר.
שחרורו
ב-20 בדצמבר 2017, לאחר 8 שנים בכלא, המתיק הנשיא דונלד טראמפ את דינו של רובשקין וקצב את עונשו לשמונה שנות מאסר, אותן כבר ריצה, ובכך איפשר את שחרורו.
קציבת העונש לוותה בתמיכה חוצת מפלגות בקונגרס, בהם של מנהיג המפלגה הרפובליקנית בסנאט אורין האץ' ומנהיגת המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים ננסי פלוסי. שחרורו המוקדם של רובשקין היה פתאומי ועורר גלי שמחה וריקודים בקרב יהודים חרדים מכל החוגים. בסמוך לשחרורו הגיע למרכז חב"ד העולמי – 770, שם עלה לתורה וברך הגומל. רובשקין נפגש עם גדולי האדמו"רים בניו יורק, שבעת מאסרו תמכו בו והפעילו קשרים בקרב אנשי עסקים בארצות הברית עד לשחרורו.
לכבוד שחרורו, הוציאו הזמרים החסידיים יעקב שוואקי ובני פרידמן סינגלים הנקראים א ב ג, שהמילים בהם מסכמות את הערכים שהחזיקו אותו בשנות מאסרו.
באלול תשע"ח, 2018 ביקר לראשונה לישראל. הוא ביקר בבתי גדולי הרבנים ובמקומות הקדושים לדבריו "הגיע כדי להודות על הנס"..
ב-2019 יצא בהוצאת "אורות" ספר הקומיקס "רובשקין - נגד כל הסיכויים". הספר, פרי עטה של רעות חלילי, מגולל את סיפור חייו של רובשקין.
ספריו
בזמן מאסרו חיבר רובשקין כמה ספרים:
המומינים - דמויות
להלן פירוט של מרבית הדמויות בסדרת ספרי המומינים. בנוסף לשלוש הדמויות הראשיות בסדרה, הסדרה כוללת כמות גדולה יחסית של דמויות משנה. השמות המקוריים השוודיים של דמויות הסדרה רשומים בסוגריים.
על מנת לראות את רשימת הדמויות בסדרת האנימציה "המומינים" לחצו כאן.
רודי מקאיצ'ריין
רודריק ג'ון "רודי" מקאיצ'ריין (אנגלית: Roderick John "Roddy" McEachrane; 1878, אינברנס, סקוטלנד - 16 בנובמבר 1952) היה כדורגלן סקוטי.
קריירה
בגיל 20 מקאיצ'ריין עבר לאזור קאנינג טאון שבלונדון, על מנת לעבוד במפעלי חברת התמזה לבניית ספינות וביצוע עבודות ברזל, ולהצטרף לקבוצת הכדורגל של המפעיל, תמזה איירונוורקס. בתוך זמן קצר הוא הפך לקשר השמאלי הקבוע של הקבוצה ונודע בתיקוליו הקשוחים. הוא היה שחקן קבוע בקבוצה בעונת 1898/1899, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות הליגה השנייה הדרומית. גם בעונה שלאחר מכן הוא הרבה לשחק, והייתה זו העונה הראשונה שבה הקבוצה השתמשה בשם וסטהאם יונייטד, המשמש אותה מאז. מקאיצ'ריין היה אחד משחקני הקבוצה הראשונים שהפך למקצוען, ובמהלך התקופה שלו בקבוצה הוא השתתף ב-113 משחקים שבהם הבקיע 6 שערים.
המומינים - דמויות
ההבדלים בין הדמויות בסדרת הספרים לבין הדמויות בסדרת האנימציה
הדמויות הבאות, אשר נוצרו במיוחד עבור העיבוד הטלוויזיוני היפני לסדרת המומינים, אינן מופיעות בסדרת הספרים המקורית של טובה ינסון:
רודי מקאיצ'ריין
קריירה
במאי 1902 עבר מקאיצ'ריין לוולוויץ' ארסנל מהליגה השנייה, ומאוחר יותר הצטרפו אליו שחקני וסטהאם ג'יימס ביגדן וצ'ארלי סאטרווייט. משחקו הראשון בארסנל היה נגד פרסטון נורת' אנד ב-6 בספטמבר 1902, והוא הגיע בתקופה שבה המועדון זכה להצלחה כאשר סיים במקום השלישי בעונת 1902/1903, והעפיל לליגה העליונה לאחר שסיים במקום השני בעונת 1903/1904. מקאיצ'ריין היה שחקן הרכב קבוע גם בארסנל, ולמרות שהתותחנים סיימו בדרך כלל באמצע הטבלה בתקופה הראשונה שבה היו בליגה העליונה, הם הצליחו להעפיל למשחקי הגמר של גביע ה-FA בעונת 1905/1906 ועונת 1906/1907.
מקאיצ'ריין שיחק בארסנל במשך ארבע עונות נוספות, כולל עונת 1908/1909 שבה החמיץ שני משחקים בלבד כאשר המועדון מסיים במקום השישי. אולם, מקאיצ'ריין לא יכול היה להמשיך לשחק עוד זמן רב; ב-1911 הוא היה בן 33 והוחלף בהרכב על ידי הסקוטי אנגוס מקינון. הוא נותר בארסנל למשך שלוש עונות נוספות כמחליפו של מקינון, אך בתקופה זו המועדון לא שיחק היטב ובסוף עונת 1912/1913 ירד ליגה. משחקו האחרון במדי ארסנל היה ב-22 בנובמבר 1913.
משחקי הכדורגל הרשמיים באנגליה הושהו בעקבות פריצתה של מלחמת העולם הראשונה, ובכך הסתיימה הקריירה של מקאיצ'ריין. ב-11 השנים שלו בארסנל הוא השתתף ב-346 משחקים כקשר שמאלי, אך לא הצליח להבקיע ולו שער אחד. הוא השחקן שהופיע הכי הרבה פעמים במדי ארסנל מבלי לזכות בתואר כלשהו או לקבל זימון לנבחרת אנגליה.
ז'אק דובושה
ז'אק דובושה (בצרפתית: Jacques Dubochet; נולד ב-8 ביוני 1942 באגל שווייץ) הוא ביופיזיקאי שווייצרי. הוא חוקר לשעבר במעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית בהיידלברג, גרמניה ופרופסור לשם כבוד בביופיזיקה באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ.
בשנת 2017, הוענק לו פרס נובל לכימיה יחד עם יואכים פרנק וריצ'רד הנדרסון "על תרומתו בפיתוח מיקרוסקופיה אלקטרונית קריוגנית ברזולוציה גבוהה לבחינה של מערכות ביוכימיות בתמיסות".
קריירה
משנת 1978 עד 1987, ז'אק דובושה היה מנהיג צוות במעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית שבהיידלברג, אז חלק מגרמניה המערבית. משנת 1987 עד 2007, היה פרופסור באוניברסיטת לוזאן. בשנת 2007, בגיל 65, בחר להפסיק את עבודתו ולצאת לפנסיה, והפך לפרופסור לשם כבוד באוניברסיטת לוזאן.
במהלך הקריירה שלו, ז'אק דובושה פיתח טכנולוגיות במיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני ובטומוגרפיית אלקטרונים קריוגנית. טכנולוגיות אלה משמשות לדימות של מבנים ביולוגיים אינדיבידואלים כמו חלקיקי וירוס ועוד. בלוזאן הוא לקח חלק ביוזמות שונות כדי להפוך את המדענים מודעים יותר לבעיות חברתיות.
בשנת 2014, קיבל דובושה את 'פרס לנהארט פיליפסון' מהמעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית. בשנת 2015, פרופסור גארת' גריפית'ס, הקולגה של דובושה במעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית הסביר: "לז'אק היה חזון. הוא מצא דרך להקפיא שכבות דקות של מים כל כך מהר שלקריסטלים לא היה זמן לקבל צורה [שיכלה לפגוע בדגימות], עם הזמן הטכניקה הפכה לחשובה יותר ויותר עבור לימודי מדעי החיים וכיום ברור שזה שווה פרס נובל".
חיים אישיים
לצד הקריירה המדעית שלו, ז'אק דובושה היה קצין בצבא השווייצרי. דובושה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית השווייצרית וחבר בפרלמנט של העיר מורגס, שם הוא מחזיק במושב בוועדה המפקחת.
ז'אק דובושה נשוי לכריסטין והוא אב לשני ילדים. יש לו דיסלקסיה.
שמשון בן-יהושע
שמשון בן-יהושע (נולד בכ"ב בתשרי ה'תרצ"ד, 12 באוקטובר 1933) הוא פרופסור אמריטוס מהמחלקה לביוכימיה ומדעי המזון, הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית בירושלים. מדען בכיר במכון לחקר תוצרת חקלאית ומזון, המינהל המחקר החקלאי, מרכז וולקני. עסק בחקר טיפול בתוצרת חקלאית טרייה לאחר קטיף (Postharvest), במסגרת עבודתו במינהל המחקר החקלאי, מרכז וולקני.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1933 במושב באר טוביה, למשפחה חקלאית. בנם של צילה לבית כשר וחיים בן-יהושע (קובלנץ). אביו חיים בן-יהושע נולד בשנת 1900, ביבפטוריה, אשר בקרים, רוסיה. לימים היגר לאמריקה והתגורר עם אחיו. משם התגייס לגדודים העבריים, בגדוד יוצאי אמריקה, גדוד 39 של קלעי המלך, ונמנה עם לוחמי תל-חי. אמו צילה לבית כשר, נולדה בשנת 1895 ברוזישץ', אוקראינה. עלתה ארצה בשנת 1922.
אחיו יעקב בן-יהושע ופרץ בן-יהושע הם ממקימי הרפתות הגדולות בישראל.
סיים את חוק לימודיו היסודיים במושב באר-טוביה ולמד את שנות בית הספר העל-יסודי בבית ספר תיכון בית ירח בעמק הירדן. בין מוריו היו אליעזר שמואלי ומנהל בית הספר לימים חתן פרס ישראל לחקלאות שמואל סטולר.
במהלך שירות הצבאי, פיקד על היאחזות הנח"ל ליד עין-רדיאן, וליווה את אזרחותה והפיכתה לקיבוץ יטבתה.
במהלך שנים אלו היה מבין היוזמים להגברת נטיעות התמרים בערבה כשדה חקלאי. עם מינוי דב יוסף לשר הפיתוח של מדינת ישראל, פנה בן-יהושע אליו וביקש את עזרתו בפיתוח משק התמרים. למשימה הצטרף שמואל סטולר שהציג את בן-יהושע בפני בן-ציון ישראלי. השר דב יוסף העמיד תקציב למשימה, ובן-ציון ישראלי יצא בשנת 1954 לאיראן להביא חוטרים לערבה. עם מותו הטרגי של בן-ציון ישראלי, מונה למשימה יעקב אבידב (יאני אבידב), אשר נסע לאיראן ב-1955 והביא רבבות חוטרי תמר אשר נשתלו במטעי יטבתה ומטעים נוספים ברחבי היישוב.
בוגר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס UCLA, בארצות הברית, בה הוענק לו תואר B.Sc. בהצטיינות יתירה (Summa cum Laude) בתחום subtropical horticulture, 1956. למד במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת UCLA, אותו סיים בשנת 1960, בגיל 27. במסגרת פוסט-דוקטורט, הונחה על ידי פרופ' אריק קון באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, קליפורניה ארצות הברית.
לאחר ששב לישראל, ביצע פוסט-דוקטורט נוסף במכון ויצמן למדע והשתלב בהקמת המכון למחקר יישומי במכון ויצמן ב-1962. ובשנת 1965, עם סגירת המכון למחקר יישומי עבר לתחנה לחקר החקלאות, לימים מרכז וולקני.
אייל, בנו הבכור, נהרג ב-1984 בתאונת נשק במהלך שירותו הצבאי. המשפחה מנציחה את זכרו במסגרת פסטיבל כרמיאל בתחרות הכוריאוגרפיה המרכזית על-שם אייל בן יהושע ליצירה ללהקת מחול פולקלוריסטי.
מחקריו
בן-יהושע פרסם מעל 190 מאמרים בכתבי עת מדעיים ולמעלה מ-250 פרסומים מדעיים בעברית. מחקרו עסקו ביבולים שונים ביניהם: פירות הדר, אננס, אבוקדו, חסה, מלון, מלפפון, מנגו, סלרי, עגבניות, פאפאיה, פלפל, תאנים, תותי-שדה ותמרים.
פעילויות נוספות
בן-יהושע שימש כיועץ חקלאי בינלאומי, לארגונים בינלאומיים, ממשלות ומלכים. במסגרת זו ייעץ בנושאים של שימור פירות, ירקות ופרחים וביסוס מחקר חקלאי בתחום טיפול בתוצרת חקלאית טרייה לאחר קטיף (postharvest).