cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוני גולדפיין
ביוגרפיה
רוני גולדפיין נולדה וגדלה בתל אביב, לה אח בכור, דניאל, עורך וצלם. בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב (2007).
בצה"ל שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר ובאותה תקופה למדה בסדנא "תיאטרון חי" של רחל שור. בתום שירותה הצבאי עברה מכינה למשחק בסמינר הקיבוצים ולמדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (2014-2011). לומדת משחק אצל אורית שר.
באמצע השנה השלישית ללימודיה בסמינר שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "גאולה" מאת חנוך לוין, בבימויה של טל ברנר, היא גילמה את דמותה של הכבירה. עמרי ניצן צפה בהצגה ולקח את גולדפיין לקאמרי, בו שיחקה ב"תעלת בלאומילך" – מאת אפרים קישון, בבימויים של גורי אלפי ואלי ביז'אווי שרצה כ-150 הצגות. "גאולה" המשיכה והציגה בנחמני ואחר-כך בקאמרי. שיחקה בתיאטרון "חני הפקות" בהצגה "דברים שקרו באמת", עיבוד ובימוי של חגית רכבי ניקוליבסקי על פי ספר בשם זה.
שיחקה ב"ידע ואהבה", סרטו של אהרון לוין, לצידו של איצ'ו אביטל.
גולדפיין הייתה מועמדת לפרס פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2016 על תפקיד סאם בהצגה "בעלים ונשים" של תיאטרון חיפה.
ניפגש בסיבוב (סרט)
ניפגש בסיבוב הוא סרט ישראלי מסוגת סרט מתיחות קומי משנת 1986.
זה היה סרט המתיחות השלישי של יהודה בארקן. במהלך שנות ה-80 החל בארקן לביים, לשחק ולהפיק סרטי מתיחות. ב-1980 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "חייך, אכלת אותה". ב-1984 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "המתיחה הגדולה". ב-1986 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "ניפגש בסיבוב".
בסרט יש קטעי מתיחות שונים, הכוללות: חתן מתחת לחופה המגלה שכלתו הוחלפה, כלב עם שלפוחית לוחצת מוטרד מעץ שבורח לו, אשה עובדת בית החולים מבקשת עזרה להחלפת גלגל ברכבה כשבאמתחתה ארון מתים - מושון שבתוך הארון מתחיל לזוז, ואף מבקש סיגריה אחרונה... גבר אוכל נקניקיה ומגלה שהיא מפולפלת במיוחד, דנוטה כמלצרית מציעה חלב לאנשים בבית הקפה, ולמי שרוצה היא חולצת שד כדי להוסיף חלב לכוס, מושון נשלח מטעם העירייה לעורר מודעות לזרוק את כל הזבל לפח כשהוא בתוכו, ומפתיע את כולם כשהוא מגיח מהפח, ואף זורק על אנשים את מה שזרקו עליו.
הסרט נמצא במקום 11 במאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-750,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו.
מארק פויארסטין
מארק פויארסטין (באנגלית: Mark Feuerstein; נולד ב-8 ביוני 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, סופר, מפיק ובמאי אמריקאי יהודי. הוא התפרסם לראשונה בהופעת אורח בפרק של העונה השנייה של הסדרה "סקס והעיר הגדולה" והמשיך בהופעות בקולנוע ובסדרות בטלוויזיה, בין היתר "הבית הלבן" (2001–2005), ובתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "רופא להשכיר" (2009–2016) וב"נמלטים" (2017).
ביוגרפיה
פויארסטין נולד בעיר ניו יורק, בנם של אודרי, מורה בבית הספר, והרווי פויארסטין, עורך דין. הוא גדל במשפחה יהודית וחגג את בר המצווה שלו בבית כנסת אורתודוקסי. הוא היה מתאבק בתיכון וזכה באליפות המדינה. פויארסטין למד בבית הספר דלתון וסיים את לימודיו אוניברסיטת פרינסטון בשנת 1993. הוא זכה בתוכנית פולברייט ולמד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וב-École Philippe Gaulier בצרפת.
פוירסטין זכה לתשומת לב קהל הצופים כאשר הופיע בסדרה סקס והעיר הגדולה.
היה לו תפקיד חוזר בעונה השלישית של הסדרה "הבית הלבן" כעורך דין. הוא חזר לשחק בסדרה בעונה השישית.
הוא הופיע ברשימת חמישים האנשים היפים ביותר של פיפל מגזין בשנת 2003.
בינואר 2009 פוירסטין החל להופיע בסדרה "The Hustler". פויארסטין כיכב בתפקיד הראשי בתוכנית הטלוויזיה רופא להשכיר, בין השנים 2009 ל-2016. הוא הופיע בפרק בסדרה WWE RAW מ-14 ביוני 2010 כדי לקדם את הפרק "שמירה על האמונה" של הסדרה בכיכובו "רופא להשכיר".
פויארסטין יצר יחד עם אשתו, דיינה קליין, קומדיית מצבים "ההורים גרים ממול" בכיכובו שעלתה באוקטובר 2017. הביקורות לקומדיה היו שליליות (ציון של 19% ב-Rotten Tomatoes. ) ב-12 במאי 2018 הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
חיים אישיים
הוא התחתן עם תסריטאית הטלוויזיה דיינה קליין בשנת 2005. הם גרים בלוס אנג'לס ולהם שלושה ילדים: לילה, פריסקו ואדי.
Darzu ist erschienen der Sohn Gottes, רי"ב 40
Darzu ist erschienen der Sohn Gottes (בעברית: לזאת נגלה בן-האלהים), רי"ב 40, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השני של חג המולד שחל ב-26 בדצמבר 1723.
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
הוא ביצע את הקנטטות באותו יום בשתי הכנסיות הראשיות בעיר, כנסיית תומאס הקדוש וכנסיית ניקולאי הקדוש. באחת מהן במיסה הראשית ובאחרת, בתפילת הערב. ב-1746 או 1747 ביצע את הקנטטה שוב. בנוסף, השתמש במוזיקה של החלק הראשון בהלחנתה של רי"ב 233 - מיסה בפה מז'ור, ב-1738.
ב-1857 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 7 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
יומו השני של חג המולד הוא גם יום חגו של סטפנוס הקדוש וסדר הקריאה תואם לכך. הוא כולל את הפסוקים ממעשי השליחים המתארים את סטפנוס ואת הוצאתו להורג על ידי הסנהדרין ופסוקים מהבשורה על-פי מתי בהם מוכיח ישו את יושבי ירושלים על הריגת הנביאים. הלברית, שנכתבה על ידי מחבר לא ידוע, אינה עוסקת ישירות בנושא הקריאה, אלא מתייחסת לבואו של ישו לגאול את העולם מהחטא ומהשפעת השטן. החלק הראשון מצטט פסוק מאיגרת יוחנן הראשונה: "וּבַעֲבוּר זֹאת נִגְלָה בֶן־הָאֱלֹהִים לְהָפֵר אֶת־פְּעֻלּוֹת הַשָּׂטָן". החלק השני מתחיל בציטוט מהבשורה על-פי יוחנן: "הַדָּבָר נִהְיָה בָשָׂר וַיִּשְׁכֹּן בְּתוֹכֵנוּ". חלקים 4-6 קושרים בין בריאת העולם ולידתו של ישו באמצעות אזכור הנחש בגן העדן ונחש בריח. הרעיון הנסתר הוא תיקון החטא הקדמון והשפעת השטן מאז, על ידי ישו. החלק השביעי מאזכר בכל זאת פסוק מקריאת הבשורה בהמשילו את ישו לתרנגולת המגוננת בכנפיה על האפרוחים.
שלושה מהחלקים הם כורלים: החלק השלישי לקוח ממזמור של קספר פיגר (Kaspar Füger), כומר ומשורר לותרני מהמאה ה-16, החלק השישי לקוח ממזמור של פאול גרהארדט (Paul Gerhardt), גם הוא כומר ומשורר לותרני מהמאה ה-17, ואילו החלק האחרון לקוח ממזמור של כריסטיאן קיימן (Christian Keymann) מהמאה ה-17. שימוש כה מרובה בכורלים נדיר יחסית לשאר הקנטטות של באך. בדרך כלל הוא משתמש רק בכורל אחד, בחלק האחרון, ולעיתים רחוקות בכורל נוסף. ריבוי זה מופיע בשתי קנטטות נוספות של חג המולד הזה: רי"ב 64 ו-153. קיימת השערה בקרב החוקרים שהשימוש המרובה בכורלים היה מטעמים פרקטיים בעיקר: הכורל היה בדרך כלל בעל מנגינה פשוטה וידועה, ולמידתה לא דרשה מחברי המקהלה זמן רב בתקופה כה עמוסה. המנגינה לכורל בחלק השלישי שימשה מאוחר יותר את באך בשינויי סולם גם לכורל הסיום בקנטטה רי"ב 110 מחג המולד 1725 ולכורל הסיום של החלק השלישי באורטוריה לחג המולד.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, שתי קרנות, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה 8 חלקים:
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 17 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את גוסטב ליאונהארדט (ב-1974), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-2000) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
מורגן דייוויס
מורגן דייוויס (באנגלית: Morgan Davies; נולד ב-27 בנובמבר 2001) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
קריירה
דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן ילד בסרט האוסטרלי "העץ". "Calgary Herald" שיבח את הופעתו הנוגעת ללב בסרט
בשנת 2019 גילם את מדליין בסרט Storm Boy לצד ג'פרי ראש וג'יי קורטני.
בשנת 2020 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "The End", בה גילם נער טרנסג'נדר בתהליך של התאמה מגדרית.
בשנת 2023 הופיע בתפקיד משנה בסרט להעיר את השד, סרט אימה על טבעי אמריקאי שכתב וביים לי קרונין.
חיים אישיים
דייוויס יצא בפומבי כטרנסג'נדר בשנת 2020.
פרסי הבידור של ניגריה 2014
טקס פרסי הבידור של ניגריה 2014 התקיים ב-31 אוגוסט 2014, מרכז לאמנויות הבמה סקירבול בניו יורק. מנחת האירוע הייתה פאנקה אקינדלה. טיווה סאבאג' ודווידו קיבלו את המספר הרב ביותר של מועמדויות, עם 5 מועמדויות כל אחד.
צמד הפופ Skuki דחה את המועמדות לאמן החדש הטוב ביותר. שני האחים הוציאו את אלבום הבכורה שלהם B. A. N. G. E. R בחודש מאי 2010, וזכה בפרס Next Rated בטקס פרסי ה-  Headies ב-2010. הם כעסו שכעבור ארבע שנים עדיין רואים בהם "חדשים" בתעשייה.
בטקס, דווידו זכה בסך של 3 פרסים, כולל פרס אמן השנה. טיווה סאוואג' לקחה שני פרסים, עבור אמנית השנה, ואמן הפופ/R&B של השנה.
אווה אינגבורג שולץ
אווה אינגבורג שולץ (בגרמנית: Eva-Ingeborg Scholz; 16 בפברואר 1928 – 21 במרץ 2022) הייתה שחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה
שולץ נולדה בברלין, היא למדה בבית ספר למשחק בעיר וב-1947 החלה להופיע בתיאטרון.
ב-1948 ביצעה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בסרט "Kein Platz für Liebe" העוסק בחייל במלחמת העולם השנייה, ב-1948 גילמה לוליינית טרפז בסרט "1-2-3 Corona".
ב-1952 שיחקה בסרט הבלגי "The Smugglers' Banquet", ב-1958 שיחקה בסרט "The Merry Vineyard" המתבסס על מחזה של קרל צוקמאייר, ב-1958 שיחקה בסרט "Das Mädchen vom Moorhof" המבוסס על ספרה של סלמה לגרלף.
ב-1964 שיחקה את אמו של אמיל בעיבוד לספר אמיל והבלשים.
היא דיבבה את סינדרלה בדיבוב הגרמני של הסרט "סינדרלה: של דיסני, היא גם דיבבה את אחותה של אליס בסרט "אליס בארץ הפלאות".
היא הייתה נשואה פעמיים (בעלה הראשון וילפריד זייפרט נהרג בתאונת דרכים בשנת 1954) ולה שני ילדים מכל אחד מנישואיה.
נפטרה ב-21 במרץ 2022.
גמר ליגת האלופות 1995
גמר ליגת האלופות 1995 התקיים באצטדיון ארנסט האפל בווינה, אוסטריה ב-24 במאי 1995, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא אייאקס אמסטרדם ההולנדית, שניצחה במשחק את האלופה המכהנת מילאן האיטלקית בתוצאה 1–0.
הגמר היה שחזור של גמר 1969 בו ניצחה מילאן 4–1 את אייאקס. היה זה גמר שמיני עבור מילאן ושלישי ברציפות, הישג שטרם נשבר (בעידן ליגת האלופות) והושג פעמיים נוספות בלבד (יובנטוס 1996–1998, ריאל מדריד 2016–2018). כמו כן, היה זה גמר רביעי מתוך שבעה גמרים רצופים בו שיחקה קבוצה איטלקית. עבור אייאקס היה זה גמר חמישי, וראשון מזה 22 שנים. אייאקס העפילה לגמר לאחר שלא הפסידה אף לא פעם אחת בטורניר. בגמר עצמו, מילאן שאפה להשוות את שיא הזכיות של ריאל מדריד עם שש זכיות, אך לאחר 85 דקות נטולות שערים כבש פטריק קלויברט בן ה־19 שער לזכות אייאקס, שזכתה בגביע הרביעי בתולדותיה. קלויברט הוא השחקן הצעיר ביותר שכבש בגמר ליגת האלופות.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת 1993/1994. מילאן זכתה באליפות איטליה בפער של שלוש נקודות מיריבתה יובנטוס, בעוד אייאקס זכתה באליפות הולנד בפער של שלוש נקודות מיריבתה פיינורד. שתי הקבוצות הוגרלו יחדיו בשלב הבתים של ליגת האלופות, כך שנפגשו במהלך הטורניר פעמיים בטרם הגמר. בשני מפגשי שלב הבתים גברה אייאקס על מילאן בתוצאה זהה, 2–0.
הדרך אל הגמר
בהגרלת שלב הבתים, אליו הגיעה אייאקס לראשונה מאז הקמת ליגת האלופות, שובצו שתי הקבוצות יחדיו בבית ד', יחד עם קזינו זלצבורג וא.א.ק. אתונה.
המשחק הראשון בשלב הבתים הפגיש בין אייאקס למילאן באצטדיון האולימפי באמסטרדם, ואייאקס גברה על יריבתה בתוצאה 2–0, משערים של רונאלד דה בור ויארי ליטמאנן. בשלושת המשחקים הבאים שמרו הקבוצות על מאזן נקי מהפסדים, כשאייאקס מנצחת פעם אחת ומסיימת פעמיים נוספות בתיקו, ומילאן מסיימת משחק אחד בתיקו ומנצחת פעמיים. אמנם, במהלך ניצחונה של מילאן 3–0 על קזינו זלצבורג, הושלך בקבוק פלסטיק ופגע בשוערה של זלצבורג, שנזקק לטיפול רפואי. עקב כך, הורדו שתי נקודות ממאזנה, ונאסר עליה לארח משחקים בסן סירו בהמשך שלב הבתים, כך שהמשחק השני בין אייאקס למילאן נערך באצטדיון בטריאסטה. במשחק גברה אייאקס על מילאן בשנית, בתוצאה זהה של 2–0, משערים של ליטמאנן ופרנקו בארזי (עצמי). לאחר הניצחון הבטיחה אייאקס את המקום הראשון בבית ערב המחזור האחרון, בעוד מילאן נזקקה לניצחון במחזור הנעילה על קזינו זלצבורג על מנת להעפיל לשלב הבא. דניאלה מסארו כבש את השער היחיד באותו משחק, ומילאן העפילה מהמקום השני בבית.
* למילאן הורדו שתי נקודות בעקבות התנהגות הקהל במשחק מול קזינו זלצבורג במחזור השני
אייאקס
בשלב רבע הגמר פגשה אייאקס את היידוק ספליט הקרואטית. במשחק הראשון בספליט נפרדו הקבוצות בשוויון 0–0, וההכרעה עברה לאמסטרדם. משחק הגומלין היה פשוט יותר עבור ההולנדים, שעלו ליתרון כפול כבר במחצית הראשונה משערים של נוואנקוו קאנו ופרנק דה בור. האחרון אף השלים צמד במחצית השנייה בדרך לניצחון 3–0 והעפלה לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה אייאקס את באיירן מינכן מגרמניה. כמו בשלב הקודם, גם הפעם משחקה הראשון של אייאקס היה משחק חוץ, באצטדיון האולימפי במינכן, וגם הפעם הסתיים בשוויון 0–0. לאחר שעלתה ליתרון כבר ברבע השעה הראשונה, משער של יארי ליטמאנן, ספגה אייאקס שער שוויון, שהציב אותה בסכנת הדחה, אך בארבע הדקות האחרונות של המחצית הראשונה כבשה אייאקס פעמיים נוספות, מרגליהם של פינידי ג'ורג' ורונאלד דה בור, וירדה להפסקה ביתרון 3–1. עם פתיחת המחצית השנייה השלים ליטמאנן צמד, ולאחר שער מצמק בפנדל של באיירן, כבש מארק אוברמארס שתי דקות לסיום וקבע את תוצאת המשחק, 5–2 לאייאקס שהעפילה לגמר לראשונה מזה 22 שנים.
מילאן
ברבע הגמר פגשה מילאן את בנפיקה ליסבון מפורטוגל. המשחק הראשון, שהיה הראשון שלה בסן סירו לאחר שני משחקים בהם נאסר עליה לארח בביתה, הסתיים בניצחונה של מילאן 2–0 מצמד של מרקו סימונה במחצית השנייה. הגומלין בליסבון הסתיים בשוויון 0–0, ומילאן העפילה לשלב הבא.
סיכום
למרות שאייאקס ניצחה פעמיים במפגש בין הקבוצות בשלב הבתים, הגיעה מילאן אל הגמר כפייבוריטית, עם העפלה שלישית ברציפות לגמר וחמישית בשבע השנים האחרונות. בהרכבה הפותח של מילאן היו שמונה שחקנים שפתחו במשחק הגמר הקודם, בעוד אייאקס הגיעה עם סגל צעיר מאוד שממוצע גילו 23.
מחצית ראשונה
ההזדמנות הראשונה במשחק הייתה של אייאקס, לאחר שהגבהת כדור קרן של פינידי ג'ורג' מצאה את ראשו של פרנק דה בור ברחבה, אך האחרון נגח אל מעל השער של סבסטיאנו רוסי. מן העבר השני, מסירת עקב של מרקו סימונה באגף שמאל של התקפת מילאן מצאה את פאולו מלדיני. המגן הגביה לרחבה, הכדור הגיע עד לאגף הימני ממנו הגיעה מסירה למרכז הרחבה, שמצאה את כריסטיאן פאנוצ'י במצב נוח, אך הוא בעט אל מעל השער. מילאן הוסיפה לחפש את השער, ובעיטת יעף של סימונה מתוך הרחבה לאחר הגבהה של רוברטו דונאדוני נהדפה לקרן על ידי אדווין ואן דר סאר. המחצית הראשונה הסתיימה בתוצאת שוויון, 0–0.
מחצית שנייה
המחצית השנייה החלה ללא מצבים מסוכנים מצד שתי הקבוצות. בדקה ה־70 של המשחק ערך מאמנה של אייאקס, לואי ואן חאל, את החילוף השני בקבוצתו, כשהכניס את פטריק קלויברט הצעיר על חשבונו של יארי ליטמאנן. כמה דקות אחר כך, בעט סימונה תוך כדי סיבוב כדור חד מחוץ לרחבה, אך מצא את ואן דר סאר מוכן, והשוער קלט את הכדור. בדקה ה-85 התנהל קשרה של אייאקס, פרנק רייקארד עם הכדור מחוץ לרחבה, עד שמצא במסירה מדויקת את קלויברט. החלוץ פרץ לרחבה, התחמק מהשומר שלו ותוך כדי נפילה גלגל את הכדור ברגל שמאל אל הרשת, 1–0 לאייאקס. מילאן חיפשה שער שוויון, וכדור גבוה נשלח לתוך הרחבה של אייאקס, לכיוונו של סימונה. ואן דר סאר נכשל בהדיפת הכדור שעבר אותו ופגע בידו של פרנק דה בור, אך הנגיעה הייתה לא מכוונת והכדור הורחק על ידי דה בור מהרחבה. אייאקס כמעט והבקיעה את השער השני בהתקפה מתפרצת, כשהמחליף נוואנקוו קאנו השתלט על כדור באגף ימין ומסר מדויק לדני בלינד לתוך הרחבה. בלינד בעט מקרוב בעוצמה בנגיעה אחת, אך רוסי הגיב מצוין והדף את הכדור. התוצאה נשמרה עד לסיום, אייאקס ניצחה בתוצאה 1–0, והקפטן דני בלינד הניף את הגביע הרביעי בתולדותיה של אייאקס.
חיל ורעדה
חִיל ורעדה (בדנית: Frygt og Bæven) הוא מספריו החשובים ביותר של אבי הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית, סרן קירקגור. הספר נכתב בשנת 1843 תחת שם העט יוהנס דה סילנטיו ('יוהנס השותק'). הספר תורגם לעברית על ידי איל לוין ונערך בידי יעקב גולומב. שם הספר נלקח מהאיגרת אל הפיליפים, פרק ב' פסוק י"ב: "...כְּשֶׁאֲנִי רָחוֹק מִכֶּם תִּיגְעוּ לִתְשׁוּעַת נַפְשֹׁתֵיכֶם בְּיִרְאָה וּבִרְעָדָה", וככל הנראה מקורה בתהילים פרק נ"ה פסוק ו: "יִרְאָה וָרַעַד יָבֹא בִי וַתְּכַסֵּנִי פַּלָּצוּת".
מוקדו המרכזי של הספר הוא אברהם. הפרק הראשון, הוא "נאום הלל לאברהם" מתעסק באברהם ובסיפור עקדת יצחק באופן ספציפי, ולאורכו של הספר כולו שומר קירקגור אמונים לדמות זו, המייצגת את אבי האמונה. קירקגור תמה על בני האנוש הסבורים שפשוט יותר להבין את הלכי הרוח של הפילוסופיה של תקופתו (הכוונה בעיקר לפילוסופיה ההגלינית) ובכלל, מאשר לנסות ולהבין את אברהם אבינו ואת מעשה העקדה. הוא מבקר את הכנסייה על הדרשות שהיא מעבירה בנושא בימי א', וטוען כי כל השומע את סיפור העקדה - צריכה שנתו לנדוד, אולם "דורות אין ספור ידעו בעל פה, מילה במילה את סיפור אברהם, ומי בתוכם נדדה שנתו?". הספר מהווה ניסיון להעביר לקוראים ולגרום להם לחוש את חוויית האימה והסתירה במעשהו הגדול של אברהם, לגרום לשנתם לנדוד.
מבוא
במבוא שכתב לספר קורא קירקגור לקוראיו לחפש אחר משמעות ולא להסתפק בדיונים פילוסופים עקרים מתוכן ובלתי רציניים. קירקגור טוען כי לפילוסופיה אין כל סמכות לשלול או להעניק אמונה, ואל לה לחרוג מהתחומים שהוקצבו לה. קירקגור מדגיש כי איננו פילוסוף, וכי מטרתו של ספר זה איננה בנייה של מתודה פילוסופית סדירה כמו ה"שיטה" ("זו אינה השיטה, אין לזה ולשיטה ולא כלום"). לדבריו, קירקגור כותב למען העונג ההולך ומתעצם בו בשעת הכתיבה.
הקדמה
ההקדמה לספרו של קירקגור היא מעין נאום, מעין סיפור קצר בו מספר קירקגור את סיפורו של איש פשוט שלא היה הוגה, איש שכל רצונו היה לרכב לצידם של אברהם ויצחק במסעם בן שלושה הימים להר המוריה, איש שכל כמיהתו הייתה לעלות עם השניים להר ולחזות בעקדה, ללא ציפייה שבסוף הסיפור יתגלה מלאך ויעצור את אברהם מלבצע את המעשה. אותו איש העריך את אברהם על המבחן הבלתי אפשרי שנוסה ועמד בו. יום יום היה אותו איש עולה להר המוריה ומצפה לבוא אברהם ובנו. ההקדמה מצידה מתארת את סיפור העקדה בארבעה תרחישים שונים אך בכל זאת דומים, עליהם חשב האיש בכל פעם שירד מן ההר ולא ראה את אברהם ואת יצחק. בסיומו של כל תרחיש מובאת אנלוגיה לאם הגומלת את בנה מיניקה. לדידו של קירקגור, הניסיון בו עמד אברהם דומה מאוד לאותה הגמילה, אם כי, בניגוד לארבע הדרכים אותן מביא קירקגור לגמילת הבן, היה על אברהם ללכת בכל אותן הדרכים בעת ובעונה אחת.
נאום הלל לאברהם
קירקגור פותח את פרקו הראשון בנאום הלל לאברהם, בתיאורה של הכרת הנצח. הוא מחלק את בני האדם לזנים שונים ובהם הגיבור והמשורר. בעוד תכלית הגיבור (על פי השקפתו של קירקגור) היא ייצוג המידה הטובה, תכליתו של המשורר היא הערצת הגיבור והפצת אותה ההערצה בקרב בני האדם. כלומר, משימתו היא להאפיל על השכחה ועל הנצח כך שלא ישכח שמו של הגיבור, ובתוך כך להפוך לגיבור בעצמו, משום שהעברת הזיכרון לדורות הבאים, יש בו מן המידה הטובה. אך גיבור, לדידו של קירקגור, יש בו יותר מן המידה הטובה, יש בו גדלות. לפיכך, מונה קירקגור כשלושה סוגים שונים של גדלות - גדלות בפני עצמך (המעגל האסתטי), גדלות בפני אחרים (המעגל האתי) וגדלות בפני אלוהים (המעגל הדתי) - אפשרי, נצחי ובלתי אפשרי (בהתאמה). הייחוד שבמאבק כנגד אלוהים, כלומר, בגדלות בפני אלוהים, היא שזו טומנת בחובה חולשה וחוסר אונים. הדרך היחידה להיאבק באלוהים, לשרות בקרבתו של הבלתי האפשרי, היא הדגשת מהותו של האדם, כלומר הפגמים והחסכים המצויים בו. באמצעות הדגשה זו, טוען קירקגור, מתעלה המאמין על תכונותיו האנושיות, משום שהאמונה מנוגדת לשכל הישר, היא טומנת בחובה אבסורד, היא וויתור אינסופי על דבר מה שהוא סופי, כדי להפוך את אותו הסופי לאינסופי. היינו, האמונה היא וויתור על משאלות מתוך ידיעה וציפייה שייתגשמו בעתיד, תוך כדי ההבנה כי ההקרבה טומנת בחובה את אי-התממשותם. הוויתור הוא שמעניק למשאלה תוקף אינסופי, המאפשר לפרטי להפוך לכללי.
קירקגור מדגים תפישה זו באמצעות סיפורו של אברהם שייחל לבן והאמין שאלוהים יעניק לו בן, חרף העובדה כי הוא ושרה אשתו היו זקנים מכדי להביא ילד לעולם. כשקיבל את הבן היה נכון להקריב אותו למען אלוהים (היש המוחלט), מתוך אמונה כי אלוהים יעניק לו את בנו בחזרה וייסוג מן התביעה שתבע, אך בו בזמן אברהם וויתר על בנו לטובת האלוהים, ובכך העניק לו תוקף אינסופי. כלומר, הוביל ליצירתו של ייצוג רוחני לתביעתו לבן, והעולם הרוחני, וזאת בניגוד לעולם הגשמי - אינסופי. אברהם וויתר על בנו בכוחו של הוויתור האינסופי, אך באותו זמן ממש גם זכה בו מחדש בכוחו של האבסורד, והוא האמונה כי יזכה בבנו, תוך הידיעה כי אלוהים לא ייסוג מבקשתו והנכונות למלאה.
בעיה ראשונה - היש תכלית להשהיית האתי?
בפרק זה מנסה קירקגור לענות על השאלה האם מצויה מטרה מוגדרת לשימה זמנית של השיקול האתי בסוגריים. האם ניתן להתעלם לרגע מן המוסרי? על מנת לענות על שאלה זו מגדיר קירקגור את המוסריות וקובע כי היא אוניברסלית ותכליתה מקורה בעצמה ולא בכל תחום חיצוני. ייחודה שכל הדברים הנמצאים מחוצה לה – יש בכוחם להתאסף פנימה, אל קרבה, ולעלות במדרגה. הפרט, תכליתו למחוק את הפרטי (באמצעות הכללי) ולהפוך אוניברסלי. אין אפשרות לזנוח את האתי משום שכל יציאה מן הקווים המגדירים את תחומו משמעה חטא.
קירקגור טוען כי התכלית להשהיית האתי מצויה באותו וויתור אינסופי ובתוקף אותו מעניק זה לסופי. כלומר, לסיים נישואים לפני שהחלו משמעו מעשה מוסרי כיוון שהוויתור הופך את הנישואים לנצחיים, מעביר אותם מן המישור הסופי בו היו שרויים למישור אחר ומנותק. מישור אליו לאביר האמונה בלבד גישה, מישור בר מימוש בידי כוחו של האבסורד. הווי אומר השהיית האתי בידי הוויתור האינסופי היא מוסרית כיוון שהוויתור מעניק מימד כללי לפרטי ונצחי לזה אשר הוא בר מיצוי.
אוניברסליות זו היא שמאפשרת לאביר האמונה בתורו ליטול את הכללי מין המישור הנצחי, האינסופי ולהפכו לפרטי, לכללי. כלומר, השהיית האתי מאפשרת קיומו של הכללי המקורי בדרגה גבוה שהיא בו זמנית גם פרטית. האמונה מאפשרת ליקר מכל בעיניו של אדם, לקורבן האולטימטיבי, זה אשר נמצא במדרגה הגבוה ביותר – לעלות שלב נוסף בסולם הדרגות, להחליף מספר שטרות של כסף בעל גבול, במספר שטרות של כסף חסר גבולות, אינסופי.
בעיה שנייה – האם ישנה חובה מוחלטת כלפי אלוהים?
האתי הוא בהכרח הכללי, ולפיכך – האלוהי. כלומר, חובה באשר היא, בראש ובראשונה חובה היא כלפי האלוהים. כיוון שאלוהים הוא האתי, כלומר, הכללי המוחלט, פנייה ישירה ממנו, יש בכוחה לכופף את הכללי (של הפרטי) ולהפכו לפרטי. מעמדו של האתי פוחת לכדי יחסיות כיוון שהאתי, הוא-הוא האלוהים.
בעיה שלישית – האם מבחינה אתית נהג אברהם כהלכה כאשר לא הביא לא את שרה, לא את אליעזר ולא את יצחק בסוד מעשהו?
פרק זה עוסק בגיבורים. ראשית עוסק קירקגור בגיבור האסתטי, וטוען כי הוא זה אשר שותק ואף מקריב עצמו למענו של אדם אחר. כלומר, פרטי המוכן להקריב עצמו למען הפרטי. גבר המואשם ברצח ולא פוצה פיו או מביא הוכחות לזכותו, חרף העובדה כי יודע הוא שאשתו היא שעשתה את המעשה.
שנית כותב קירקגור אודות הגיבור האתי, הוא זה המקריב עצמו וכל היקר לו למען הכללי. הווי אומר גבר שאינו רק פוצה את פיו ומספר לחבר המושבעים כי אשתו היא הרוצחת, כי אם מתנדב להיות האוחז בחרב שתערוף את ראשה.
בעוד השני זוכה בדמעות, ניחומים והבנה, גם אם זו מהולה באי-הסכמה מצד הסובבים, גורלו של אביר האמונה (הוא הגיבור הדתי) – שונה. אביר האמונה מסתיר ומכסה מפאת הכרח. האחרים, הם הכללי, לא יבינו את המתרחש בתוכו משום שיחסו של אביר האמונה אל המוחלט הוא פרטי, מוחלט כאל מוחלט. וכאן טמונה גם מעלתו. אביר האמונה נאבק לבדו עם הספקות, אביר האמונה מוחה הדמעות בידו שלו, מילותיו האחרונות של האביר, יש להם מובן – עבורו, ורק עבורו. לפיכך, נהג אברהם כהלכה משום שגילוי לשם הגילוי, כלומר זה שאין בו תכלית מלבד הגילוי עצמו – איננו אתי (מוסרי).
פלייאין ה-NBA
טורניר הפלייאין של ה-NBA (באנגלית: NBA Play-In Tournament) הוא הטורניר המקדים של פלייאוף ה-NBA. הוא קובע את שני המקומות האחרונים בפלייאוף במזרח ובמערב, והוא משוחק מיד לפני פלייאוף ה-NBA, שהוא הטורניר הראשי של הליגה ונחשב על ידה כנפרד מטורניר הפלייאין. קבוצות שמסיימות את העונה הרגילה במקומות 7 עד 10 בדירוג של כל אזור מתחרות על המקומות 7 ו-8 המובילים לפלייאוף בכל אזור.
פורמט מקורי
ב-4 ביוני 2020 אישרה מועצת הנגידים של ה-NBA את משחק הפלייאין הראשון אי פעם בעונת. המשחק היה חלק מהתוכניות של ה-NBA כחלק מחזרתה לשחק במהלך מגפת הקורונה. אם המקומות 8 ו-9 בכל אחד מהאזורים היו במרחק של ארבעה משחקים זה מזה, שתי הקבוצות היו משחקות זו מול זו במשחק פלייאין. אם המדורגים 8 ינצחו את המשחק, הם היו עולים לפלייאוף. אם המדורגת 9 תנצח, ישוחק משחק שני. רק אם המדורגת 9 מנצחת במשחק השני היא עולה לפלייאוף.
פורמט נוכחי
ב-19 בנובמבר 2020 אישרה מועצת הנגידים של ה-NBA שבעונת יתקיים טורניר פלייאין בהשתתפות הקבוצות שדורגו 7 עד 10 בכל אזור. הקבוצה במקום ה-9 מארחת את הקבוצה במקום ה-10 במשחק נוקאאוט. המדורגת 7 מארחת את הקבוצה במקום ה-8 במשחק אחד, כשהמנצחת עולה בתור המקום ה-7. המפסידה במשחק זה מארחת את המנצחת במשחק ההדחה בין הקבוצות במקום ה-9 וה-10 כדי לקבוע את המדורגת 8. מתכונת הפלייאוף הרגילה של ה-NBA ממשיכה כרגיל.
מבנה הבראקט הנוכחי בכל אזור הוא כדלקמן:
האזור המערבי
מכיוון שבמקום התשיעי ממפיס גריזליס (34–39) סיימה את העונה חצי משחק אחרי פורטלנד טרייל בלייזרס שבמקום השמיני (35–39), נדרש פלייאין כדי לקבוע את המדורגת ה-8 באזור.
האזור המזרחי
מכיוון שבמקום התשיעי וושינגטון ויזארדס (25–47) סיימה 7.5 משחקים מאחורי אורלנדו מג'יק שבמקום השמיני (33–40), לא שוחק פלייאין.
2021 הייתה העונה הראשונה שבה שוחק הפורמט החדש.
האזור המערבי
מודגש - מנצחת
נטוי - מארחת
סיקור בטלוויזיה
בשנת 2020 שידרה ABC את משחק הפלייאין היחיד. מאז 2021 מחזיקות TNT ו-ESPN בזכויות השידור לטורניר. בשנת 2021 נקבעו זכויות אלו על ידי גמר האזור ששידרה הרשת. ב-2022 השתנו השידורים, כש-TNT שידרה את המשחקים בין המדורגות 7 ו-8 ו-ESPN שידרה את המשחקים בין המדורגות 9 ו-10. עם זאת, זכויות הטלוויזיה למשחק על המקום השמיני עדיין נקבעו לפי האזור שהגמר שלו ישודר ברשת.
פלורטה מק'קצ'ן
ביוגרפיה
מק'קצ'ן נולדה בשם פלורטה דוטי באוטומווה, איווה. בגיל 13, עברה עם הוריה לדנוור קולורדו. לאחר שסיימה את לימודי התיכון, נישאה לחובב כדורת, רוברט ג'ון מק'קצ'ין, ולשנים נולדה בת, ברברה. בעלה וחבריה עודדו אותה לשחק כדורת, אולם בתחילת המאה העשרים, משחק הכדורת נחשב למשחק גברי וסבל ממוניטין רע, ומק'קצ'ן העדיפה לשחק כדורעף בקבוצת הנשים של ימק"א. בשנת 1923, בעלה הקים ליגת כדורת וצרף אותה לקבוצה ללא ידיעתה. פעולה זו, גרמה למק'קצ'ן להתרצות, ובגיל 35 החלה לראשונה בחייה לשחק כדורת.
בתחילת דרכה לא קצרה הצלחה, ובסוף עונת המשחקים - פרשה עקב בעיות בריאות. לאחר שלוש שנים, חזרה לשחק כדורת ושגשגה במהרה. בשנת 1927, היממה את עולם הספורט לאחר שהביסה את אלוף העולם בכדורת, ג'ימי סמית', במסגרת משחק ראווה. לאחר שניצחה את סמית' בתוצאה 697–704, סמית' אמר כי זו שחקנית הכדורת הטובה ביותר שהוא ראה מעודו. ניצחונה על סמית' נתפס כהישג בלתי יאמן עד שזיכה אותה בסיקור בספר 'תאמינו או לא' מאת ריפלי. באותה השנה, יצאה למסע ברחבי ארצות הברית במסגרתו השתתפה במשחקי ראווה ב-66 ערים. מסעה היה כה מוצלח עד שבשנת 1930 החליטה לפתוח בית ספר לכדורת בניו יורק. בין השנים 1930–1938, הקימה בתי ספר לכדורת וליגות לכדורת והייתה למדריכת הכדורת היחידה בארצות הברית שלימדה נשים באופן ספציפי. בשנת 1939, פרשה מהתחרויות והקדישה את כל זמנה ללימוד כדורת בבית ספרה. בשנת 1944, עברה לשיקגו והמשיכה ללמד בה כדורת ולהתחרות במשך עשר שנים.
בשנת 1954, פרשה לחלוטין מהעיסוק בכדורת ועברה לקליפורניה. במהלך 26 שנות חייה כמאמנת כדורת, מק'קצ'ן לימדה כמעט 300,000 נשים לשחק כדורת.
יורי אננקוב
יורי פבלוביץ' אננקוב (ברוסית: Юрий Павлович Анненков, היה ידוע גם בשם ז'ורז' אננקוב; 23 ביולי 1889 – 12 ביולי 1974, על פי הלוח היוליאני נולד ב-11 ביולי) היה אמן רוסי שידוע בעיקר בשל האיורים שלו שהופיעו בספרים והפורטרטים שהוא צייר. הוא גם עסק בעבודות עיצוב בתיאטרון ובקולנוע והיה חבר במערכת המגזין הרוסי Мир иску́сства ("עולם האמנות").
במאמרו "על הסינתטיזם" משנת 1922, כתב יבגני זמיאטין ש"(אננקוב) היה מודע באופן נלהב לעומס ולדינמיות של התקופה שלנו. חוש העיתוי שלו התפתח תוך מאית שנייה. הייתה לו את היכולת לתת רק את המהות הסינתטית של הדברים".
ביוגרפיה
יורי אננקוב נולד למשפחה ידועה (בין בני משפחתו היה פבל אננקוב, שהיה המוציא לאור של אלכסנדר פושקין). אביו, שגם שמו היה פאבל אננקוב, היה מעורב בפעילות מהפכנית שבגללה הוא הוגלה לסיביר. משפחת אננקוב שבה לסנקט פטרבורג ב-1892.
ב-1908 התקבל אננקוב לאקדמיה לאמנות של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם למד יחד עם מארק שאגאל. ב-1909 הוא השתתף בסדנאות של יאן סיגלינסקי. בין השנים 1911 – 1912 שהה אננקוב בפריז ועבד בסדנאות של מוריס דני ופליקס ולוטון. ב-1913 עבד אננקוב בשווייץ. עם שובו לסנקט פטרבורג ב-1914 הוא עבד בעיקר כמאייר במגזינים ובתיאטראות.
בהזמנת הממשלה הבולשביקית עיצב אננקוב במאי 1920, יחד עם מסטיסלב דובוזינסקי, ס. מסלובסקי וא. קוגל, את התפאורה למחזה "המנון לפועל המשוחרר". מאוחר יותר באותה שנה, הוא עיצב את התפאורה למופע ענק נוסף, "ההסתערות על ארמון החורף", שהיה חלק מחגיגות יום השנה למהפכת אוקטובר בכיכר הארמון בסנקט פטרבורג. בין השנים 1919 – 1920, יצר אננקוב סדרה של מכלולים וקולאז'ים פיסוליים, שהושפעו מזרם הדאדא.
ב-1922 ראה אור ספרו "פורטריטים". הספר כלל 80 תמונות של דמויות מפתח באמנות הרוסית של התקופה (מקסים גורקי, יבגני זמיאטין, אלכסיי רמיזוב, אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה ואחרים), תמונות שצוירו בין השנים 1906 – 1921. הספר גם כלל מאמרים של יבגני זמיאטין ושל מיכאיל קוזמין.
ביולי 1924 עזב אננקוב את רוסיה. בתחילה הוא התגורר בגרמניה ולאחר מכן הוא התיישב בפריז. הוא המשיך את עבודתו האמנותית ועסק בעיצוב תלבושות לסרטי קולנוע. יחד עם רוזין דלמר הוא היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר על עיצוב התלבושות לסרט "העגילים של מאדאם דה..." שיצא לאקרנים בשנת 1953.
פלטון אנטונוביץ
פלטון אלכסנדרוביץ' אנטונוביץ (ברוסית: Платон Александрович Антонович; 25 בנובמבר 1811, פלך צ'רניגוב – 20 בדצמבר 1883, קרץ') היה איש צבא וממשל רוסי. לוטננט גנרל, מושל בסרביה וראש עיריות אודסה וקרץ'.
בין השנים 1867–1880 שימש אחראי על מחוז החינוך של קייב, הגוף האחראי על מוסדות החינוך במחוזות האימפריה הרוסית.
נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21
נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של גרמניה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית. הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, הנערכת מדי שנתיים.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
הרב יצחק יעקב רבינוביץ (ידוע גם בכינויו ר' איצל'ה מפוניבז'; ה'תרי"ד, 1854 – כ' באדר, ה'תרע"ט, 1919) היה ראש ישיבה ליטאי, ממתנגדי תנועת המוסר. רבה של פוניבז' וראש ישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה.
נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21
לפני איחודה מחדש של גרמניה, בקיץ 1991, שיחקו גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית כשתי ישויות נפרדות. בתחרויות עד גיל 23 אשר התקיימו בשנים 1972–1974 התחרו שתי הנבחרות, ובתחרות אשר התקיימה בשנת 1976 השתתפה רק נבחרת גרמניה המזרחית. אך באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 החלה נבחרת גרמניה המערבית להשתתף רק בשנת 1982.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
ביוגרפיה
נולד בשרשוב שבפלך גרודנא לשמואל לייב רבינוביץ'. תחילה למד אצל הרב בן ציון שטרנפלד אב"ד בילסק (מחבר שו"ת "שערי ציון"), וכן אצל הגדול ממינסק בסלץ. בגיל 17 נשא את ביתו של הנגיד רבי יעקב דב אייזנשטאט, חוכר אחוזות סביבות העיר בריסק. ואחר כך, בשנת תרל"ט, למד אצל רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (מחבר הספר "בית הלוי") בעיר בריסק. כששהה בבריסק למד כשנתיים בחברותא עם רבי חיים, בנו של רבי יוסף דב, עד להתמנותו של רבי חיים - בשנת תרמ"א - לר"מ בישיבת וולוז'ין.
בשנת ה'תרמ"ט, לאחר שלימד בישיבת ביאליסטוק, נקרא על ידי הסבא מסלובודקה - רבי נתן צבי פינקל - לכהן בראשות ישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה. בתפקיד זה שימש במשך חמש שנים, עד לשנת תרנ"ד. בשנה זו התגברו חילוקי הדעות בהנהלת הישיבה אודות שיטת המוסר, ולאור דעתו הנחרצת נגד תנועת המוסר הוא עבר לכהן ברבנות גורז'ד. הוא לקח איתו חלק מן הבחורים וייסד שם ישיבה, ואחר כך עבר לאלקסוט.
נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21
גרמניה המאוחדת
מיזוג גלויות
מיזוג גלויות היא מדיניות שהוביל ראש ממשלת ישראל הראשון, דוד בן-גוריון בימי העלייה ההמונית שלאחר הקמת מדינת ישראל במטרה לקיים את קיבוץ הגלויות, היעד הלאומי החשוב ביותר שמשמעותו קליטתם המלאה של העולים מבחינה חברתית, כלכלית ותרבותית ומיזוגם המלא עם האוכלוסייה היהודית הוותיקה לעם אחד ומלוכד. תפיסה זו קשורה לתפיסה משיחית של גאולה ומהפכה, ריבונות וחירות, אחדות והרמוניה, לעומת התפיסה הקוטבית של הגלות המנוכרת והשסועה. לפיכך, מיזוג הגלויות ושיבת ציון הם הצלה משפל חומרי ורוחני בו נמצא עם ישראל בגלות.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
ביוגרפיה
בתרנ"ה (1895) התמנה לרבה של פוניבז'. בתקופה זו הוא חתם יחד עם רבנים ליטאים נוספים על קול קורא שבו הביעו את התנגדותם לתנועת המוסר ולשיטתה.
מיזוג גלויות
דוקטרינת כור ההיתוך הייתה מאמץ קליטת המוני תלמידים מגלויות רבות ולעצבם על פי דפוסי חיים וחברה חדשים, ישראלים. מטרתה הייתה מיזוג העולים עם הישראלים הוותיקים על מנת וליצור תרבות ישראלית עברית חדשה לעם ישראל ששב לארצו. השלכות מגמה זו דרשה מן העולים להתנתק ממסורתם ולאמץ את התרבות הישראלית החדשה, דבר אשר פגע בעולים רבים אשר חשו כפייה וזלזול בערכיהם ובתרבותם.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
ביוגרפיה
בשנת תרס"ג, פנה אליו רבי אליעזר גורדון, ראש ישיבת טלז לבא ולכהן כראש ישיבה שם. רבי איצל'ה נעתר, אך בני העיר פוניבז' הפעילו עליו לחץ והוא חזר בו. הוא הועמד בראש "קיבוץ" של בחורים מוכשרים שהוקם בשנת תרס"ט בפוניבז' על ידי קרן שהוקדשה למטרה זו על ידי חתניו של קלונימוס זאב ויסוצקי ממוסקבה, בנדיט גברונסקי ורפאל שלמה גוץ. גם בהמשך קיומה של הישיבה נתרמו כל הוצאותיה בידי האלמנה ליבא גברונסקי, בתו של ויסוצקי. הרב רבינוביץ' פנה לרב נתן צבי פינקל בבקשה לשלוח אליו תלמידים מובחרים. בעת מלחמת העולם הראשונה עבר ללוצין ומשם למריופול ואחר כך להומל. עם תום המלחמה, שב לפוניבז'. זמן קצר לאחר מכן פרצה שם מגפת טיפוס, ורבי איצל'ה, שעסק במסירות נפש בטיפול בחולים, נדבק ונפטר ביום כ' אדר תרע"ט. הוא נקבר בפוניבז'. כעבור שנים, כאשר עיריית פוניבז' החליטה להשתמש בשטח בית הקברות לצרכים אחרים, הועבר על ידי יהודים יוצאי קהילת פוניבז' לבית הקברות בוילנא, שם נקבר בסמוך לקברו של רבי חיים עוזר גרודזינסקי.
מיזוג גלויות
תפיסתו של דוד בן-גוריון
קיבוץ גלויות על פי בן-גוריון היא אחת משתי המשימות הדחופות של ראשית המדינה יחד עם יישוב השממה, זהו טעם קיומה של מדינת ישראל ופשר הזיקה העמוקה של המדינה לעם ישראל כולו שכן כל מדינה עומדת על שלושה דברים: עם, ארץ וריבונות, אך בתקופה זו, טען, ישנה רק ריבונות. את החברה החדשה של העם היהודי במולדתו תיאר כבנויה על אחווה ושותפות אנושית שבהגשמתה "נהיה אור לגויים". קיבוץ גלויות הוא ייעודה וטעם קיומה של מדינת ישראל, אך גם החוליה בה תלויה כל השרשרת ההיסטורית של עם ישראל שכן זו גם ערובה להמשך קיומה של מדינת ישראל.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
ביוגרפיה
בין תלמידיו היו רבי נפתלי טרופ שהיה ראש ישיבה בראדין, וראה בו את רבו המובהק, ורבי ברוך הלוי הורביץ, רב באלקסוט וראש ישיבה בסלובודקה.
מיזוג גלויות
הדרך למיזוג גלויות
שני הכלים המרכזיים שיועדו למטרה זו היו צה"ל ומערכת החינוך.
בתהליך הדרגתי אימצה מערכת החינוך עמדה פלורליסטית ורב תרבותית אשר מכירה בייחודיות של כל קהילות וקבוצות מגוונות בחברה הישראלית.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
משנתו וחיבוריו
נודע כלמדן ועמקן, וסברותיו ו"חילוקיו" נפוצו בעולם הישיבות, בעיקר בזמנו. הוא חינך לחשיבה הגיונית ולהתרחקות מפלפול, בדומה לרבי חיים סולובייצ'יק מבריסק.
מיזוג גלויות
ביקורת על כור ההיתוך
יש הרואים ב"כור ההיתוך" כאמצעי שהיה הכרחי בשנותיה הראשונות של המדינה על מנת שניתן יהיה לבנות חברה משותפת. כיום הם טוענים כי אין צורך בזה יותר ויש לאפשר לחברה הישראלית לבטא את השוני ואת הייחודיות של כל פלג ומגזר. השקפה אחרת רואה את הצורך לשלב את הפלורליזם החברתי, בו כל עדה משלבת את תרבותה הייחודית, עם אלמנטים של "כור היתוך"', בעיקר בתחום החינוך, כדי שהחברה הישראלית תהיה מאוחדת ולא תתפורר לגמרי.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
משנתו וחיבוריו
נהג לקשור בציציותיו את פתיל התכלת, שהוצע בזמנו על ידי האדמו"ר מרדזין.
שרידי חידושי תורתו יצאו לאור בירושלים בשנת ה'תש"ט על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא תחת השם זכר יצחק, ובמהדורה מורחבת בשנת ה'תש"ן על ידי מכון ירושלים, בעריכת הרב שלמה זלמן שפירא. שוב נדפס בשנת ה'תשפ"ב על ידי מכון הרצי"ה.
מיזוג גלויות
ביקורת על כור ההיתוך
אחרים, בעיקר בקרב עדות המזרח ובקרב חלק מניצולי השואה מאירופה, ביקרו קשות את תהליך "כור ההיתוך" שנאלצו לעבור בשנותיה הראשונות של המדינה. לטענתם, הכריחו אותם לוותר או להצניע את המורשת והתרבות שהביאו עמם מארצות מולדתם ולאמץ תרבות חדשה, "צברית", שפעמים רבות התנכרה לתרבותם ולשורשיהם.
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
משנתו וחיבוריו
שיעוריו על המסכתות קידושין ובבא מציעא נרשמו על ידי תלמידו הרב דניאל זקש, ויצאו לאור בשנת ה'תשי"ב בירושלים תחת השם "חידושי הגריי"ר". כמו כן, יצאו לאור חידושיו על כמה מסכתות בשם חידושי הגרי"י מפוניבז'.
משפחתו
רוב בניו וצאצאיו נספו בשואה. בת אחת, לאה, עברה לפני מלחמת העולם השנייה להתגורר במוסקבה וכך שרדה. לאה נישאה לבן דודה יצחק אייזנשטט ונולדו להם שני בנים - יעקב (הקרוי על שם סבו) ולייב. יעקב היה עורך דין במוסקבה ובסוף ימיו עלה לארץ. בנו אלכסנדר למד בישיבת אור שמח והתקרב לרב משה סולובייצ'יק מציריך. אחרי התרופפות השלטון הקומוניסטי בברית המועצות ייסדו שניהם את ישיבת "תורת חיים" במוסקבה הפועלת שם עד היום.
מיזוג גלויות
ביקורת על כור ההיתוך
היחס למיזוג הגלויות מומחש בדבריו של גיורא יוספטל, ראש מחלקת הקליטה בסוכנות היהודית, בקונגרס הציוני ה-23 (ירושלים 1951):
יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז')
משפחתו
בת נוספת, דובה, הייתה מורה לעברית בריגה. דובה התחתנה עם דב לוין ,רוקח במקצועו ופעיל ציוני ידוע בלטויה. נולדו להם שלשה ילדים: ישראל, בודיה ושמואל (מולקה). הילדים התחנכו בבית הספר העברי "מפיצי השכלה" בריגה ובתנועת "החלוץ" .כל המשפחה עלתה ארצה בשנים 1935-1938.
מיזוג גלויות
ביקורת על כור ההיתוך
המהלך של מיזוג הגלויות עורר חששות ביישובים הוותיקים מפני שינוי באופי בחברה הישראלית ההולכת ונבנית. נוצרה תחושת אפליה וניכור בין העולים הוותיקים, שבאו ברובם מאירופה, לבין עולים חדשים שבאו בעיקר מארצות האסלאם (ראו במסמך "פרשת הידיים הצבועות").
המהלך, שהוביל בשלב מסוים לביטויי מחאה, הביא להבנה כי עלייה מחייבת סובלנות וסבלנות, אך בגלל קשיים בהשתלבותם של עולים חדשים רבים, החליטו ממשלת ישראל והסוכנות היהודית בשנת 1951 על מדיניות סלקטיבית, כך שהזכות לעלייה תיקבע על-פי מצב בריאותי וכספי. המצב הכלכלי הקשה בארץ הפחית גם הוא את מספר העולים, שברובם עלו מצפון אפריקה ואיראן. בעקבות הידרדרות המצב הפוליטי והביטחוני בצפון-אפריקה בשנת 1954, הוחלו הקלות במדיניות העלייה.
טרדו נאוואליס
טֶרֶדוֹ נָאוואלִיס (בשם מדעי: Teredo navalis) היא מין של רכיכת מים מלוחים. זוהי צדפה ימית ממשפחת הצדפות הקודחות (Teredinidae), המוכרות גם בשם "תולעי האוניות" (shipworms). מין זה משתייך לסוג הנקרא "טרדו" (Teredo).
מאפיינים
כמו מינים אחרים באותה משפחה, גם צדפת-דלתיים זו נקראת תולעת אוניות משום שהיא דומה במראה החיצוני לתולעת, אלא שבקצהַ הקדמי ישנה קונכייה קטנה בעלת שתי קַשְׂווֹת (valves), המתמחה בכרסום וקידוח בעץ. הגוף האדמדם והמאורך דמוי התולעת של הטרדו נאוואליס מצוי כל כולו במחילה שהיא עצמה קדחה.
מוצא הטרדו נאוואליס בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, ככל הנראה, משם התפשטה אל רחבי העולם כולו. היא גורמת נזקים כבדים עד כדי הרס מוחלט לגופי אוניות ולמבנים תת-ימיים עשויים עץ. גרמה לאובדן מאות אניות רומיות ויוניות בימי קדם. היא גם אימה על קיומה של הולנד, כאשר הרסה את החומות המונעות מגלי הים להציף את המדינה.
"מכשירי הקדיחה" של תולעת זו הם זוג לוחות מחוספסות. התולעת משעינה את רגלה העבה על העץ, מתנועעת 8-12 פעמים בדקה, וכך מבצעת הקדיחה. קשה להשתחרר ממזיקים אלה ויותר מכל קשה להפטר ממליוני הביצים שהם מטילים לתוך נקבוביות העץ ושמהם מתפתחים דורות "קודחים" חדשים. קודחת-ספינות אחת יכולה לקדוח חור בעומק 18 מ"מ במשך יום אחד וגדוד של קודחות יכול להפוך בול-עץ לכברה במשך שישה חדשים ולגל נסורת - בשנה.
סאו קייטנו (כדורגל)
סאו קייטנו הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר סאו קייטנו דו סול במדינת סאו פאולו שבברזיל. המועדון משחק בסרייה ג' שהיא הליגה השלישית בברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1989 ושיחק באליפות סאו פאולו ללא הצלחה יתרה. בשנת 2000 הוא הגיע למקום השני באליפות ברזיל בכדורגל 2000 שהתקיימה בהשתתפות 116 קבוצות. בעקבות כך, הוא העפיל לליגה הבכירה בעונת 2001. גם באליפות ברזיל בכדורגל 2001 הוא זכה למקום השני והעפיל לגביע ליברטדורס תוך העגת למקום השני בתחרות זו. בשנת 2004 הקבוצה לראשונה זכתה אליפות סאו פאולו. במהלך אותה עונה, אחד משחקני הקבוצה חש לא טוב במהלך המשחק והועבר לבית החולים בוא הוא מת. כתוצאה מכך, הנהלת הקבוצה הואשמה ברשלנות והורידו ממנו 24 נקודות ליגה. הקבוצה ירדה לליגה נמוכה ולא הצליחה להשתקם עד היום.
בסוף 2006 הם סיימו באזור הירידה, ושיחקו ב-2007 Brasileirão B. הם נשארו שם עד 2013, אז סיימה הקבוצה במקום ה-19 וירדה ל-Serie C לאחר 14 שנים בשתי המחלקות העליונות של ברזיל. . באותה שנה ירדה הקבוצה לאליפות מדינת סאו פאולו, ירדה לסרייה A2 של פאוליסטה. ב-2014, הקבוצה הייתה מתחילה את העונה עם ביצועים חסרי ברק בדרג ב' של אליפות המדינה, בה הקבוצה ניצלה מהדחה רק בסיבוב האחרון. לאחר עונה חסרת ברק, הקבוצה ירדה שוב מהסרייה C הלאומית, והתחרתב בסרייה D ב-2015
אבן ג'יקטילה
אבן ג'יקטילה או ג'יקטיליה הייתה משפחת חכמים יהודים בספרד.
קונבאייר X-6
קונבאייר X-6 היה מטוס ניסוי מוצע, כחלק ממיזם לפיתוח מטוס גרעיני. בפרויקט נעשה שימוש במפציץ קונבאייר B-36 פיסמייקר כבסיס לניסוי, ועל אף שהוא שונה והותאם (ושמו שונה ל-NB-36H) כבר בשלב מוקדם של הפרויקט, התוכנית בוטלה לפני שמטוס X-6 ומנועיו המופעלים באמצעות כור גרעיני הושלמו. ה-X-6 היה חלק מסדרה של תוכניות אשר התקיימו בין 1946 ל-1961, ועלו בסך הכל כ-7 מיליארד דולר. מכיוון שמטוס כזה לא נדרש לתדלוק הוא אינו מוגבל בטווח באופן תאורתי. התאוריה הייתה כי מפציצים אסטרטגיים יוכלו לשהות באוויר במשך שבועות ברציפות.
פיתוח ועיצוב
במאי 1946, חיל האוויר של ארצות הברית החל את פרויקט אנרגיה גרעינית להנעה של כלי טיס (NEPA). מחקרים בנושא נערכו עד מאי 1951 אז הוחלפה התוכנית בפרויקט הנעת מטוסים גרעיניים (ANP). פרויקט ה-ANP הכיל תוכניות להסבת שני מטוסי B-36 על ידי חברת קונבאייר. אחד מהם היה אמור לשמש לבחינת המיגון הנדרש למטוס הנושא כור גרעיני והשני היה אמור לשמש מטוס X-6.
מטוס ניסוי גרעיני
מטוס ה-B-36 הראשון נקרא מטוס ניסוי גרעיני (NTA), המטוס בו נעשה שימוש, נפגע בעת סופת טורנדו ב-1952 ולאחריה הועבר לטובת הפרויקט. שמו הוחלף ל-NB-36H ובוצעו בו שינויים על מנת שיוכל לשאת כור גרעיני בעוצמה של 3 מגה ואט. הכור היה מבצעי אך לא סיפק אנרגיה למטוס, מים שימשו לקרורו, והחום מהם נפלט באמצעות מפלטי חום מים-לאוויר. השימוש היחיד בכור היה במטרה לחקור את השפעת הקרינה על מערכות המטוס.
במטרה להגן על צוות האוויר, החלק הקדמי של המטוס שונה במטרה לכלול 12 טון של מגן עופרת וגומי. השמשה הקדמית הוחלפה בזכוכית אקרילית בעובי 15 ס"מ. כמות העופרת הייתה משתנה. לאחר מכן בוצעו מדידות של רמת הקרינה במטרה להגיע לעיצוב אופטימלי של המגן עם מינימום משקל. בין ה-17 בספטמבר 1955 ל-מרץ 1957, המטוס השלים 47 טיסות ניסוי ו-215 שעות טיסה (מתוכן ב-89 שעות הכור היה פעיל). זהו הניסוי היחיד הידוע של מטוס ניסיוני ועליו כור גרעיני פעיל שנעשה על ידי ארצות הברית. המטוס הושבת ב-1958 בפורט וורת' ועל סמך תוצאות הניסויים, בוטל כל פרויקט הנעת מטוסים גרעיניים בשנת 1961.
תוכניות פיתוח
במידה והתוכנית הייתה ממשיכה, מטוס ה-X-6 היה מונע באמצעות מנועי ג'נרל אלקטריק שהותאמו לשימוש באנרגיה גרעינית במקום דלק נוזלי, תוך שימוש בכור P-1. במטוס גרעיני, ליבת הכור שמשה כמקור חום לזרימת האוויר בטורבינה, במקום לשרוף דלק מטוסים. אחד החסרונות הם שמכיוון שזרימת האוויר דרך המנועים שימשה לקרור הכור, זרימת האוויר הייתה צריכה להישמר גם אחרי שהמטוס נחת וחנה. בג'נרל אלקטריק בנו שני מנועי אב טיפוס.
נבנה האנגר ברוחב 110 מטר נבנה באיידהו במטרה לאחסן בו את מטוס ה-X-6, אך הבניה בעקבות ביטול הפרויקט, ולפני שהושלם מסלול המראה של 4,600 מטר, אורך המסלול היה גדול עקב המשקל הצפוי של מטוס גרעיני.
התוכנית הסובייטית
בשנות ה-60, ברית המועצות ערכה ניסוי דומה באמצעות מטוס טופולב Tu-119, שהוסב מדגם של המפציץ טופולב Tu-95.
פריש
פריש הוא שם משפחה בשפה הגרמנית, הנפוץ גם אצל יהודים אשכנזים, שפירושו: "רענן".
אחר:
ראו גם
}}
המלחמה הפולנית-טווטונית (1431–1435)
המלחמה הפולנית-טווטונית (1431–1435) הייתה סכסוך מזוין בין ממלכת פולין לבין האבירים הטווטונים. המלחמה הסתיימה בשלום בז'שץ' קויאבסקי ונחשב לניצחון של פולין.
פעולות איבה
המלחמה פרצה לאחר שהמאסטר הגדול הטווטוני, פאול פון רוסדורף, חתם על הסכם כריסטממל, יצירת ברית עם שוויטריגאילה, שניהל מלחמת אזרחים נגד אחיו המלך הפולני יוגאילה (ולדיסלב יגיילו) על כס המלכות של הדוכסות הגדולה של ליטא. זיגיסמונד מלוקסמבורג התחייב למסדר הטווטוני במאמץ לשבור את האיחוד הפולני-ליטאי.
ב-1431, בזמן שהכוחות הפולניים העיקריים היו מעורבים בלוצק בווהלין, פלשו האבירים הטווטונים לפולין. כשהאבירים גילו מעט התנגדות, הרסו את ארץ דובז'ין, כבשו את העיירה נישאווה, וניסו להמשיך הלאה לאזורי קויאוויה וקריינה. עם זאת, הצבא הטבטוני הובס ב-13 בספטמבר 1431 בקרב דבקי, ליד נאקל (Nakło nad Notecią). בספטמבר נחתמה הפסקת אש לשנתיים בין פולין, ליטא והאבירים הטווטונים בסטארי צ'ורטוריסק.
הפלישה ההוסיטית לפרוסיה
ביוני 1433 התחברה פולין עם ההוסיטים הצ'כים כדי למנוע מהמסדר הטווטוני לשלוח תמיכה חשאית לשוויטריגילה דרך הסניף הליבוני שלהם. האבירים הטווטונים תמכו באפיפיור ובזיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד ההוסיטים הכופרים במהלך המלחמות ההוסיטיות. הכוחות הצ'כיים בפיקודו של יאן צ'אפק מסאני קיבלו מעבר בטוח דרך פולין לרכיבה האחרונה והגדולה שלהם. הכוחות הפולניים נתמכו גם על ידי הדוכס הפומרני בוגיסלב התשיעי מדוכסות שטולפ. בנוסף, המולדובים, ששליטם איליאש הוחלף בסטפן השני הפרו-פולני יותר, הצטרפו לברית הפולנית. במשך ארבעה חודשים הרס הצבא ההוסיטי, כולל כוחות בראשות פיודור אוסטרוגסקי, שטחים טווטונים בנוימרק, פומרניה ומערב פרוסיה. תחילה הם כיתרו ללא הצלחה את קוניץ (צ'וניצה) במשך שישה שבועות, ולאחר מכן עברו צפונה לשווץ (שווייצ'ה) ודנציג (גדנסק). הם כבשו כמה ערים וטירות, כולל דירשאו (טצ'ב) על נהר הוויסלה (29 באוגוסט 1433). למרות המצור הכושל שלהם על דנציג, הגיעו ההוסיטים בתחילת ספטמבר לים הבלטי ליד אוליווה וחגגו את "הנסיעה היפה" שלהם על ידי מילוי סמלי של בקבוקיהם במים מהים. בחזרה דרומה דרך סטארוגארד גדנסקי, המשלחת כבשה טירה ביישוב הגבול נובי יאסינייץ'.
משא ומתן וכריתת השלום
ב-13 בספטמבר 1433 נחתמה שביתת נשק ב- Jasiniec בתוקף עד חג המולד. המשא ומתן הפולני-טווטוני נמשך בבז'ש קויאבסקי, והמשא ומתן ההוסיטי-קתולי נמשך במועצת פירנצה ובדיאטה הצ'כית בפראג. הפלישה הפולנית לנוימרק ופומרניה הוכיחה את עצמה כמוצלחת, ניתקה את המסדר הטווטוני מתמיכת האימפריה הרומית הקדושה, ושכנעה את המסדר לחתום על הסכם עם הפולנים. בעוד שמנהיגי המסדר היו מוכנים להילחם, אזרחי פרוסיה דרשו סיום מיידי של המלחמה. הפולנים הציבו כמה תנאים: סיום פניות האבירים לקיסר, לאפיפיור או למועצת פירנצה ליישוב סכסוכים; כניעת נישאווה; וקץ לברית שלהם עם שוויטריגילה. האבירים דחו את התנאים הללו, והפולנים איימו בפלישה חדשה. לבסוף, ב-15 בדצמבר 1433, נחתמה שביתת הנשק של Łęczyca ל-12 שנים בין הפולנים והמסדר בלנצ'יצה (מה שהוביל כמה היסטוריונים פולנים לחלק את המלחמה הפולנית-טווטונית הזו לשתי מלחמות: בשנים 1431–1433; ובשנת 1435). האבירים הטווטונים הסכימו לדרישות פולניות אחרות, כולל שהמסדר יפסיק את תמיכתו בשוויטריגילה; יתרה מכך, כל צד ישלוט בשטחים שהוא כובש עד לחתימת שלום (uti possidetis), ואף צד לא יבקש תיווך על ידי מעצמות זרות כדי לשנות את הפסקת האש. זה סימן את סופה של המלחמה על אדמת פולין; המאבק על אדמות ליטא נמשך עוד שנתיים, כיוון שההפוגה עם פולין לא הגיעה למסדר הליבוני.
הברית של יוגאילה עם הכופרים פגעה במוניטין שלו. עם זאת, ב-1433, יוגאילה זכה שוב לאהדה של הכנסייה, במיוחד מאז ששוויטריגילה התחבר עם הטטרים האסלאמיים. יוגאילה קיבל מעשר מהכנסייה (שציפתה ממנו להילחם בטטרים ובהוסיטים), ונציגיו הוזמנו להישמע בפני המועצה האקומנית בפירנצה.
קרב מכריע
כשיוגאילה מת במאי 1434, חידש המסדר את הגיבוי לשוויטריגילה, שגייס את תומכיו, ביניהם אבירים מהמסדר הליבוני, הדוכסים האורתודוקסים ואחיינו זיגמונט קוריבוט, מפקד צבאי מובהק של ההוסיטים. קרב וילקומייז' האחרון נערך בספטמבר 1435 ליד אוקמרגה (וילקומיר, וילקומייז'), צפונית מערבית לווילנה. על פי ההערכות, היו מעורבים 30,000 גברים משני הצדדים. צבאו של שוויטריגאילה, בראשות זיגמונט קוריבוט, פוצל על ידי הצבא הליטאי-פולני התוקף, בראשות מיכאל ז'יגימנטאיטיס, והובס לחלוטין. המסדר הליבוני ספג תבוסה גדולה, אשר לעיתים מושווה לתבוסה שהונחתה לאבירים הטבטונים בגרונוולד ב-1410. ב-31 בדצמבר 1435 האבירים הטבטונים חתמו על הסכם שלום בבז'שץ' קויאבסקי. הם הסכימו להפסיק את תמיכתם בשוויטריגילה, ובעתיד לתמוך רק בדוכסים הגדולים שנבחרו כהלכה במשותף על ידי פולין וליטא. ההסכם לא שינה את הגבולות שנקבעו בחוזה מלנו ב-1422. המסדרים הטווטוניים והליבונים לא התערבו עוד בענייני פולין-ליטא; במקום זאת, פולין הייתה מעורבת במלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466), מלחמת האזרחים שקרעה את פרוסיה לשניים.
זוריטה
זוריטה (באנגלית: Zorita, נולדה קתרין בויד, 30 באוגוסט 1915 – 12 בנובמבר 2001) הייתה מופיעת בורלסק אמריקאית. היא הייתה ידועה במיוחד עבור ריקודי "הנחש הקדוש" ו"נישואים עם נחש" שהייתה מבצעת עם נחשי רב החנק שלה, 'אלמר ואוסקר', וכן עבור מופעי ג'נדרבנדינג שנקראו "חצי-חצי", בהם הייתה מתלבשת כגבר בצד ימין, וכאשה בצד שמאל, ומבצעת ריקוד או סטריפטיז בהם שתי הדמויות החצויות מקיימות אינטראקציות שונות.
תחילת דרכה
היא נולדה בשם קתרין בויד בינגסטאון, אוהיו בשנת 1915, ואומצה בגיל תשעה חודשים על ידי זוג מתודיסטי קפדני. אביה המאמץ מת כשהיא הייתה בת ארבע, ואמה המאמצת נישאה מחדש לגבר שהתעלל בקתרין מינית. קתרין ברחה מהבית ונישאה בגיל 15, אך נישואיה לא ארכו זמן רב, ועדיין בת 15, היא החלה לעבוד בתור חשפנית במסיבות רווקים ובאירועים נודיסטים בתערוכה העולמית בסן דייגו. היא עברה לניו יורק, שם עסקה בעבודות מזדמנות, ובעיקר כמניקוריסטית. ב-1935, כשעבדה בתור מוכרת סיגריות בתערוכת המדינה של ניו יורק, היא ראתה את מופע הבורלסק הראשון שלה, והוקסמה מהרקדנית הראשית. היא תפרה לעצמה תלבושת, ונכנסה למועדון מקומי בביטחון רב כאשר היא מצהירה שהיא-היא הרקדנית מהתערוכה, וקיבלה את המשרה הראשונה שלה כרקדנית בורלסק.
הקריירה
זוריטה נהייתה ידועה בשל המופעים הייחודיים ומעוררי המחלוקת שלה. כגון מופעי "חצי-חצי". אחד המפורסמים היה "החתן והכלה", כשהיא לבושה בחצי הגוף בתור חתן ובשני בתור כלה, וכאשר תמיד צד אחד מופנה לקהל כך שנוצרה אשליה של אינטראקציה בין הדמויות, החלו הדמויות להפשיט אחת את השנייה, כאשר הריקוד הסתיים ב"השתוללות ליל הכלולות". במופע אחר, היא יצרה קורי עכביש מקושטים באבנים נוצצות, ויצרה את הרושם שעכביש בלתי נראה מסיר מעליה את הבגדים. הריקוד האייקוני שלה נקרא "מימוש הנישואים עם נחש", שבו היא התפשטה בעוד היא מחזיקה בנחש באורך כמעט שלושה מטר.
ב-1941, זוריטה נעצרה על ידי החברה האמריקאית למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים בשל שימושה בנחשים במופע שלה. היא גם הייתה מטיילת ברחובות העיר עם הנחשים, כשמובילה אותם ברצועות. היא שוחררה בערבות של 1,500 דולר, אבל אחרי המופע האחרון שלה בניו יורק כל הנחשים בחזקתה הוחרמו.
חיים אישיים
זוריטה הייתה ביסקסואלית מוצהרת, וניהלה יחסים עם גברים ועם נשים, והייתה אומרת שהיא מעדיפה נשים, אך מקיימת יחסים עם גברים עבור מה שהייתה מקבלת מהם. היא הייתה מוטרדת מכך שבנות חסותה לא תמיד פעלו כמוה, מכיוון שמצאה את חלקן במרוצת הזמן חיות ללא פנסיה או מקור תמיכה לילדיהן.