cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירגזי טאיוואני
בית גידול ותפוצה
הירגזי הטאיוואני אנדמי להרים של מרכז טאיוואן, בגבהים של 700–2,500 מעל פני הים. הוא חי ביערות ממוזגים. לרוב הוא חי ביערות של עצים בעלי פרחים, אבל לעיתים גם ביערות מחטניים. לירגזי הטאיוואני טווח תפוצה (16,800 קמ"ר) ואוכלוסייה קטנים יחסית לפי הערכות, והיא מצטמצמת, ככל הנראה בשל ציד לסחר בציפורים. עם זאת, חלקים נרחבים מתפוצת המין נמצאים בשטחים מוגנים. על כן הירגזי הטאיוואני מוגדר כמין קרוב לסיכון.
טקסונומיה
הירגזי הטאיוואני תואר לראשונה על ידי הנרי סיבום בשנת 1894. נחשב בעבר למין בסוג ירגזי, אך מחקר משנת 2013 הראה שהמינים המזרח-אסיתיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מכלולופוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ואיגוד האורניתולוגים הבינלאומי (IOU, לשעבר IOC). לעומתם, ITIS עדיין מציג את המין בסוג ירגזי.
העץ הפילוגנטי של הסוג מכלולופוס ע"פ יוהנסון ואחרים (2013):
מארק בלקה
ביוגרפיה
בלקה נולד בעיר לודז', שם גדל והתחנך, ברפובליקה העממית הפולנית בשנת 1952.
בלקה היה לבוגר המחלקה החברתית-כלכלית של אוניברסיטת לודז' בשנת 1972. לאחר מכן המשיך ללמוד לימודי מלגות באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת שיקגו ובבית הספר לכלכלה של לונדון. הוא מחזיק בתואר שני בכלכלת סחר חוץ ותואר דוקטור בכלכלה מהאוניברסיטה לודז'. הוא נתמנה לפרופסור בשנת 1994.
קריירה ציבורית
בין השנים 1996-1990 עבד בלקה כיועץ עבור משרד האוצר של פולין. הוא כיהן כסגן ראש ממשלת פולין ושר האוצר (2002-2001) וכיועץ כלכלי לנשיא פולין. בשנת 2003 הוא היה אחראי על המדיניות הכלכלית של קואליציית מדינות המערב במהלך מלחמת עיראק. בשנת 2005 היה מועמד לתפקיד מזכ"ל ה-OECD, אך הוא הפסיד בבחירות לתפקיד זה לאנחל גורייה.
ראש ממשלת פולין
הוא יועד לכהן כראש ממשלת פולין על ידי הנשיא אלכסנדר קוושנייבסקי ב-29 במרץ 2004. הוא הושבע לתפקיד ב-2 במאי אותה שנה אך לא הצליח לקבל את התמיכה הפרלמנטרית הנדרשת עד 14 במאי, אך ב-11 ביוני הוא יועד שוב לתפקיד. ב-24 ביוני הוא הצליח לקבל מספיק תמיכה בסיים, לאחר שנערכה הצבעת אמון שעברה ברוב של 235 קולות בעד מול 215 נגד 215.
נגיד הבנק הפולני
במאי 2010 מונה בלקה לכהן כנגיד הבנק הלאומי של פולין. במהלך כהונתו כנגיד הבנק אמר בנוגע לרכבת הזהב הנאצית כי "אין דבר כזה" וזאת "מתיחה".
בשנת 2014 חשף מגזין עיתון פולני הקלטת שיחה בין נגיד הבנק מארק בלקה, ושר הפנים בארטלומיי שנקייביץ'. במהלך השיחה דיברו השניים כיצד הבנק יכול לעזור למפלגת השלטון המצע האזרחי לזכות בבחירה מחדש בבחירות בשנה הבאה, הפרה לכאורה של עצמאות הבנק. בלקה אמר כי הוא לא יתפטר מתפקידו על אף השיחה השערורייתית.
מורטן יולמן
מורטן יולמן (בדנית: Morten Hjulmand; נולד ב-25 ביוני 1999 בקסטרופ שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים
יולמן גדל במחלקת הנוער של פ.צ. קופנהגן. ב-13 במאי 2018 חתם יולמן באדמירה ואקר מדלינג מהבונדסליגה האוסטרית. הוא ערך 68 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-16 בינואר 2021 חתם יולמן על חוזה לשלוש שנים וחצי בלצ'ה מהסרייה ב'. בתום עונת העפיל עם המועדון לסרייה א'. ב-13 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–2 לאינטר מילאנו במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023.
לה מרקיז (מכונית)
לה מרקיז  (בצרפתית: La Marquise) היא מכונית בעלת מנוע קיטור אשר יוצרה על ידי De Dion, Bouton et Trépardoux, בצרפת, פריז, בשנת 1884.
היסטוריה
הדגם יוצר על ידי המרקיז "Marquis Jules Félix Philippe Albert de Dion de Wandonne" והמהנדס "Georges Bouton".
יוצרה יחידה אחת בלבד.
בשנת 2007, נמכר הדגם "לה מרקיז" ב-3,520,000 דולר, ובשנת 2011, נמכרה "לה מרקיז" שהוגדרה "כמכונית העתיקה בעולם" ב-4,600,000 דולר.
שורנדי סמבו
שורנדי רוג'ריו סמבו (בהולנדית: Shurandy Ruggerio Sambo; נולד ב-19 באוגוסט 2001 בחלדרופ שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים
סמבו גדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-16 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אוטרכט במסגרת המחזור ה-34 בליגת העל ההולנדית לעונת 2020/2021.
קריירה בינלאומית
סמבו נכלל בסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
בורשסם ינקו
בּוֹרְשסֶם יַנְקוֹ שפירושו בהונגרית "ינקו גרגר פלפל" (בהונגרית: Borsszem Jankó); היה כתב עת היתולי, שיצא לאור בבודפשט בין 1868 לבין 1938. קהל היעד שלו היה בעיקר הבורגנות הגבוהה העירונית ובמיוחד יהדות פשט ולאחר האיחוד בין פשט לבין בודה, בודפשט. כתב העת, שבועון, היה המוביל במשך תקופת הופעתו בהצלחה הגדולה מבין שלושה - ארבעה מגזינים היתוליים ועם תפוצה של כ-2,000 עותקים בכל מהדורה, שלעיתים אף עבר את המספר הזה.
היסטוריה
כתב העת יצא לראשונה ב--5 בינואר 1868 בעריכתו של אדולף אגאי שהיה גם מייסד העיתון, ופרסם בו כתבות בשם הבדוי: צִ'יצֶ'רִי בוֹרְש (Csicseri Bors) משהו בדומה ל"גרגר חומוס".
כתב העת הוצא על ידי בית הדפוס והמו"ל אתניאום משנת 1873. בנוסף לאדולף אגאי הוא נערך במשך זמן קצר בשנת 1904 על ידי ינה הלטאי (מקודם:הרצל), בן דודו של בנימין זאב הרצל, מאוקטובר 1905 עד 1910 על ידי אדם ליפצ'אי (Lipcsey Ádám) ולאחר מותו של ליפצ'אי על ידי ינה מולנאר (מקודם:מילר) שערך את העיתון. הגיליונות הראשונים נכתבו על ידי גרבן ואש, פאל דיולאי, ולאיוש הבשי ועוד, אך גם המשורר יאנוש אראן עבד בעיתון. האיורים הראשונים היו של קולארץ וקצלר הווינאים ומאוחר יותר של קַרֵל קליץ', הצייר והמאייר הצ'כי בעל הכישרון יוצא הדופן, שהתגורר זמן רב בהונגריה. לאחר ניהולו האמנותי של קליץ', המשיך הצייר יאנוש ינקו, גם הוא וירטואוז ובעקבותיו יוז'ף פראגו (קודם:פרנקל) היו המאיירים הראשיים של העיתון. אחרי זמן מה דז'ה בר (קודם:בהר-Behr) הפך למנהל האמנותי ולצידו היה הנריק מאיור, שלימים עשה קריירה מוצלחת מחוץ להונגריה. לאחר מותו של דז'ה באר, אנטאל גאשפאר הפך למנהל האמנותי של השבועון. הבורשסם ינקו היה השבועון ההיתולי המוביל בתקופתו, והשני אחריו היה האישטקש (Üstükös - שפירושו בהונגרית שביט) ששנוסד על ידי הסופר מור יוקאי. יותר מאחת מהקריקטורות של קרל קליץ' בשבועון הפכו למפורסמות בעולם כולו, כמו הקריקטורה המצוירת שלו של קיסר פרוסיה.
עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-19 היה השבועון העיתון ההיתולי של האגודה שנקראה "קונסורציום הסופרים" של פאל דיולאי. חבריה התכנסו בעיקר בבית קפה בשם "מעיין הקפה" (Kávéforrás). הצוות הקבוע של השנים הראשונות, בעת הקמת העיתון, הורכב מאינטלקטואלים בורגנים צעירים מוכשרים ומלומדים בני עשרים. אך לא מומשו התקוות שתלו בהם. חלקם מתו צעירים והרוב התפזר וניהל קריירה לא כל כך מוצלחת כל אחד בכוחות עצמו. ביניהם היה גם ולאיוש דוצי (קודם:דוקס) שהיה יוצא דופן מהם בקריירה מוצלחת עד קבלת תואר אצולה ותואר ברון.
עם הזמן נעלמה מהשבועון הרוחניותה הרעננה, הצעירה, עם ההומור האלגנטי, אם כי השבועון הצליח לשמור על הרוח ההיתולית החלוצית שלו לאורך כל הדרך, מה שהפך אותו לעיתון ההיתולי הפופולרי ביותר במאה ה-19. לאחר מלחמת העולם הראשונה מספר העותקים של העיתון פחת משמעותית והוא התקיים אז בעיקר מעברו היוקרתי.
בנוסף לכתבים מתארי הדמויות והיחסים האופייניים בחברה, העיתון פרסם גם קריקטורות, והיה אחד ה"מוסדות המגדירים" בתקופתו. הוא נתן פרנסה קבועה ובטוחה לציירים ומאיירים רבים, לגרפיקאים או כפי שכונו בזמנו אמני רישום. הקריירה של אמנים הונגרים מצטיינים רבים התחילה במערכת של בורשסם ינקו, כמו יוז'ף ואנק או הנריק מאיור שכבר הוזכר, או לאו קובר, גם הוא ממוצא צ'כי יליד ברנו, אך גם אחרים כמו מיקלוש ואדאס, לאיוש לינק או מרסל ורטש, אך גם הקריירה של הצייר והמאייר ינה בלה ינאי, המשתייך לדור המבוגר, קשורה קשר הדוק לעיתון. הצייר לאיוש מארק גם הציג כמה קריקטורות שלו בגיליון יחיד. לעיתון היה כוח מניע בתחום הגרפיקה היישומית ההונגרית, הגרפיקה הפרסומית, מה שאיפשר לה להדביק את הפיגור של עשרות שנים מהטובים באירופה, לפחות מבחינת העיצוב האמנותי, הרעיון המקורי והנוסח האינטלקטואלי.
השבועון הופיע בפעם האחרונה בשנת 1938. הוא איבד חלק גדול מהפופולריות שלה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הדמויות הקבועות בכתב העת
להלן מודגשת בסוגריים מהות הדמות:
מחברים ומאיירים
ככותבים, בין היתר:
רונה (שיר)
רונה הוא פזמון שביצע סמיר שוקרי ויצא לאור בשנת 1989.
רקע
השיר מבוסס על לחן של השיר המצרי "זחמה" של אחמד עדוויה, ומילותיו בעברית נכתבו על ידי יפית אביטן. השיר שהיה ללהיט הוא המזוהה ביותר עם סמיר שוקרי. השיר נכלל באלבום שנושא את שמו. מרכיב בולט בשיר הוא הכינור החשמלי.
השיר עוסק בגעגועיו של שוקרי לבתו רונה לאחר גירושיו מאמה, ויצא כשהייתה בת שלוש. לימים סיפר שוקרי כי בבגרותה פסק הקשר שלו עם בתו.
בשנת 2015 הוציאו שוקרי והזמר רוניוס גרסת כיסוי לשיר. ליאור נרקיס ביצע אף הוא את השיר.
בריסטול 403
בריסטול 403 (באנגלית: Bristol 403) היא מכונית סלון-קופה יוקרתית, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1953–1955.
בסך הכל יוצרו 287 יחידות. בריסטול 403 הייתה המכונית השלישית בסדרה 400.
חברת "בריסטול אירופליין" - חברה לייצור מטוסים, החלה לבנות מכוניות יוקרה במהדורות מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
גריל ומנוע הבריסטול 403 היו מבוססים על דגם ה-ב.מ.וו 326. (גריל הבריסטול 403 דומה מאוד לגריל היוקרתי של דגם יגואר קופה מסוג: Jaguar XK120 Coupe, ודגם אסטון מרטין מסוג Aston Martin DB1/2).
אה"מ טאקו (N38)
אה"מ טאקו הייתה צוללת בריטית מסדרה T שנבנתה על ידי קאמל לירד, בבירקנהד. בנייתה החלה ב־18 בנובמבר 1937, הופעלה ב-3 באוקטובר 1940.
שירתה בתקופת מלחמת העולם השנייה במים הטריטוריאליים הבריטים, בים התיכון ובאזור סקנדינביה.
פעילות בים התיכון
הוצבה בים התיכון ב-1941, שם הטביעה מספר רב של אוניות, בהן: כמו כן הצוללת ניסתה לתקוף את ספינת הסוחר הגרמנית Menes והמכלית האיטלקית Cerere, אך לא פגעה בהן.
פעילות בסקנדינביה
הוצבה מול חופי סקנדינביה בשנת 1944.
אה"מ טאקו נפגעה ממוקש ימי באפריל 1944.
בנובמבר 1946 נמכרה לגריטה ופורקה בדרום ויילס.
פיאצה בולוניה
פיאצה בולוניה (באיטלקית: Piazza Bologna) היא כיכר הממוקמת בין הרחובות Via della Provincie ו-Viale Ventuno Aprile, ברובע החמישי (נומנטנו), ברומא.
הכיכר עצמה היא בעלת צורה מעגלית ותופסת מיקום מרכזי בתוך השכונה. בסמוך לכיכר ישנו סניף דואר מרכזי שנבנה בשנת 1935, וכן תחנת המטרו "בולוניה" ברומא (קו B).
אף על פי שפיאצה בולוניה היא שכונת מגורים, מחוץ למרכז העיר, מלבד משפחות מקומיות ישנו ציבור רחב של צעירים מכל רחבי איטליה וכן סטודנטים זרים, שמתגוררים בה לאור הקרבה לאוניברסיטת ספיאנצה ואוניברסיטת LUISS Guido Carli.
בקרבת הפיאצה יש רחובות מסחריים ובהם חנויות, עסקים, מסעדות ובתי קפה.
משה אלעזר אייזנשטדט
הרב ד"ר משה אלעזר אייזנשטדט (כ"ח באדר תרכ"ט - כ"ד בכסלו תש"ד; 11 במרץ 1869 - 21 בדצמבר 1943) היה רבה הרשמי של סנקט פטרבורג בשנים 1909 - 1918, פעיל חברתי וכותב בכתבי עת.
חייו
נולד בנישוויז (פלך מינסק) לאביו, ר' צבי, שהיה מורה לעברית. קיבל חינוך דתי, ובמקביל למד גם לימודי חול. בגיל 13 החל לכתוב בכתבי העת "המליץ" ו"הצפירה". בגיל 16 נסע לישיבת וולוז'ין, אך עקב מחלה נאלץ לחזור לביתו. בשנת תרמ"ח. עבר למינסק ולמד שם תקופה קצרה לימודים כללים כהכנה לאוניברסיטה. משם שלח מאמרים ל"מליץ" בשמו או בכינויים שם העט "בן צבי" ו"עיר הברזל". ממינסק יצא לברלין ולמד באוניברסיטת המקום פילוסופיה ולשונות המזרח, וכן בבית הספר הגבוה ללימודי יהדות. בתרנ"ה קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה. לאחר סיום לימודיו חזר לרוסיה ועבד כמורה בבית יתומים, ומורה ליהדות במספר גימנסיות. נתן גם שיעורים בבית הברון הוראצי גינצבורג.
בשנת תר"ע נתמנה לרבה של קהילת פטרבורג. בכהונתו פעל רבות בשדה הציבורי והחברתי. השתתף באופן פעיל וקבוע בחיים התרבותיים והחברתיים של הקהילה היהודית, והיה לנציג הקהילה היהודית בפני השלטונות. היה פעיל ביותר ב"חברה להפצת התרבות בין יהודי רוסיה", וארגן קורסים למדעי היהדות.
בשנות המהפכה ולאחריה נשאר על תפקידו, אך בשנת תרפ"ג השתקע בפריז. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה עבר לניו יורק, ושם נפטר בשנת 1943.
סלינה: הסדרה
סלינה: הסדרה (באנגלית: Selena: The Series, ובספרדית: Selena: la serie) היא תוכנית טלוויזיה ביוגרפית אמריקאית בבימויה של הירומי קמטה. התוכנית עוסקת בסיפור ההצלחה של זמרת הטחאנו סלינה ואת יחסיה עם משפחתה ושאר הסובבים שלה.
הסדרה עלתה לאקרנים בנטפליקס ב-4 בדצמבר 2020.
עלילה
תוכנית הטלוויזיה עוקבת אחר סיפורה של זמרת הטחאנו האמריקאית-מקסיקנית סלינה קינטנייה, מילדותה ועד פריצתה המוזיקלית. בתוכנית מוצגות הבחירות הקשות שהיא נאלצה לעשות, כתוצאה מהצלחתה הרבה בעולם המוזיקה. עם זאת, הסדרה אינה עוסקת ברצח שלה.
פיתוח
ב-11 בדצמבר 2018, "סלינה: הסדרה" נרכשה על ידי נטפליקס. היא הופקה על ידי החברה קמפנריו אנטרטיינמנט, ביחד עם אביה של סלינה (אברהם) ואחותה (סוזט) ונכתבה על מויזס זמורה עבור נטפליקס. תוכנית הטלוויזיה מבוססת על חייה של סלינה, והיא אושרה על ידי משפחתה של סלינה כתוכנית טלוויזיה מורשית, בניגוד ל-"הסוד של סלינה", מאת מריה סלסטה ארראס. החלק הראשון שלה עלה לאקרנים ב-4 בדצמבר 2020.
ליהוק
בתוכנית הטלוויזיה מככבת כריסטיאן סראטוס כדמות הראשית. ב-Deadline Hollywood פורסם כי "בין השחקנים האחרים ניתן למנות את נומי גונזלס ("צעירים חסרי מנוח") בתפקיד סוזט קינטנייה, אחותה של סלינה וחברתה הטובה ביותר, כמו גם היותה המתופפת בלהקת סלינה ולוס דינוס. כמו כן, ניתן למנות את סיידי לופז ("יום האימונים") שמגלמת את מרסלה קינטנייה, אמה של סלינה". ריקרדו חוואריה וגבריאל צ'אבריה מגלמים את אביה ואחיה של סלינה בהתאמה. מאוחר יותר, הוכרז כי בתוכנית ישתתפו את חוליו מאסיאס, ג'סי פוסי, האנטר ריס פנה, קרלוס אלפרדו ג'וניור, חואן מרטינז, דניאלה אסטרדה ופול רודריגס ג'וניור.
שלמה אורן
שלמה אורן (חבויניק) (נולד בשנת 1955) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שימש מפקד אוגדת איו"ש, מפקד עוצבת אדום ומפקד חטיבת ביסלמ"ח.
שירות צבאי
באוגוסט 1974 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב אורן לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד. בהמשך מונה למפקד פלוגה בצנחנים וכסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח. בהמשך מונה למפקד גדוד שקד. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת גבעתי. בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת ביסלמ"ח. בשנת 1998 שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום בין השנים 1998–2000. בשנת 2000 מונה למפקד אוגדת איו"ש.
ב-26 באוגוסט 2000 אירעה תקלה מבצעית של ירי דו-צדדי במבצע סימפוניית החיים של יחידת דובדבן. האירוע התרחש בעת ניסיון למעצרו של המחבל מחמוד אבו הנוד, מי שהיה מוגדר אז כמבוקש מספר 1 בגדה המערבית והשתייך לזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם. במהלך המבצע שהתקיים בכפר עסירה א-שמאלייה, סברו בטעות שלושה מצלפי היחידה שחבריהם ששכבו על גג באזור המבצע הם למעשה מחבלים וירו בהם למוות. בעקבות הכשל המבצעי הוחלט להשעות את היחידה זמנית מפעילות מבצעית ומפקדה מיקי אדלשטיין התפטר מתפקידו. אורן עצמו ביקש לסיים את תפקידו. הרמטכ"ל, שאול מופז מינה ועדת חקירה בראשות האלוף שי אביטל שקבעה כי מפקד פיקוד המרכז דאז, יצחק איתן היה צריך לגלות מעורבות רבה יותר בשלב תכנון המבצע והיה צריך לחנוך את מפקד האוגדה, אורן. עם זאת הפרקליט הצבאי הראשי, מנחם פינקלשטיין, החליט כי לא יועמדו לדין פלילי מפקדים וחיילים על מעורבותם בתאונה.
במאי 2001 מונה אורן לראש חטיבת כוח אדם בזרוע היבשה. ביוני 2002 עמד בראש וועדה שהמליצה שנשים ישרתו כלוחמות אך לא בחי"ר ובשריון. בהמשך שימש כנספח צה"ל במזרח הרחוק. לאחר מכן השתחרר מצה"ל.
קריירה אזרחית
בפברואר 2007 מונה למנכ"ל של התאחדות הקבלנים החדשה שפרשה מהתאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
בנובמבר 2009 מונה אורן לסמנכ"ל מינהל וארגון ברשות שדות התעופה. במאי 2012 התפטר מתפקידו.
רוז'ריו (כדורגלן)
רוז'ריו אוליביירה דה סילבה (בפורטוגזית: Rogério Oliveira da Silva; נולד ב-13 בינואר 1998 בנוברס שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים
רוז'ריו גדל במחלקות הנוער של מועדון ספורט אינטרנסיונל, ססואולו ויובנטוס. הוא הושאל מיובנטוס לססואולו במשך שתי עונות, ושיחק עם המועדון בסרייה א'. בתום תקופת ההשאלה חתם על חוזה קבוע במועדון.
מרגרט נסמית'
מרגרט נסמית' (באנגלית: Margaret Nasmyth; 11 באפריל 1791 – 3 בנובמבר 1869) הייתה ציירת נוף סקוטית.
ביוגרפיה
מרגרט נסמית נולדה ב-11 באפריל 1791 בקהילת סנט אנדרו, אדינבורו, למשפחת נסמית' המפורסמת של ציירים ומורים לאמנות. אביה אלכסנדר נסמית' ושישה מאחיה - ג'יין, ברברה, אליזבת, אן, שרלוט ופטריק - כולם היו אמנים בולטים.
מרגרט חיקתה את אביה בסגנון, אבל כמו ברברה נסמית' היא גם התאמנה על עבודת המכחול המפורטת והדקיקה יותר של אחיה פטריק נסמית'. מרגרט עזבה את בית אביה בשנת 1836 כדי להתגורר עם אחיה ג'יימס נסמית' וג'ורג' נסמית', בבית גרין ליין, פטריקרופט, מנצ'סטר. היא הציגה רק בשנת 1841 בגיל חמישים, עד אז הגיעה כל המשפחה לגור עם ג'יימס, כאשר יש להניח שהיה לה יותר זמן פנאי להקדיש לציור. היא נסעה רבות, וציירה נושאים מרחבי סקוטלנד, קמברלנד, לנקשייר, צפון ויילס, שרופשייר, ווסטמורלנד, צ'שייר, בלקפורד הית' וצ'יגוול, אסקס.
היא נפטרה ב-3 בנובמבר 1869.
יצירה
הטכניקה שלה עדינה ומפורטת, והיא השקיעה תשומת לב רבה בכל ההיבטים של ציוריה. דוגמאות יפות הן סצנת אגם ונוף של טירת קינפאונס פרתשייר. היא חתמה על עבודתה 'מרגרט נסמית' בפינה השמאלית התחתונה ביד גדולה וברורה; או לפעמים 'MN' עם התאריך, בפינה הימנית התחתונה.
אלש מאתיו
אלש מאתיו (בצ'כית: Aleš Matějů; נולד ב-3 ביוני 1996 בפריברם שבצכ'יה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת המגן הימני בנבחרת צ'כיה ובקבוצת פלרמו ההאיטלקית
ויקטוריה פלזן
בשנת 2015 חתם מאתיו בוויקטוריה פלזן מליגת העל הצ'כית. הוא ערך 17 הופעות ליגה בעונת, ועזר לקבוצתו לזכות באליפות צ'כיה ובסופר קאפ הצ'כי. בעונת ערך 18 הופעות ליגה נוספות.
ברייטון אנד הוב אלביון
ב-4 באוגוסט 2017 חתם מאתיו על חוזה לשלוש עונות בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ברשה
בעונת הושאל מאתיו לברשה מהסרייה ב', ועזר לה לסיים במקום הראשון בליגה ולהעפיל לסרייה א'. בתום העונה חתם על חוזה קבוע במועדון. ב-1 בינואר 2022 הסתיים חוזהו במועדון בהסכמה הדדית.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2020 ערך מאתיו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 2-1 על נבחרת קפריסין במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר יורו 2020 בשנת 2021.
גרג בורסון
גרגורי "גרג" לוויס בורסון (באנגלית: Gregory Lewis Burson; ) היה מדבב אמריקאי.
קריירה
בורסון נולד בסוף יוני 1949 באנהיים, קליפורניה והתחיל את הקריירה שלו בצמוד למדבבים גדולים כמו דאוס באטלר ומל בלאנק, אשר בשלבים מאוחרים החליף אותם בדיבובם.
הוא התפרסם בעיקר אחרי שדיבב את באגס באני בסרט הקצר "Carrotblanca" מ-1995, בו דיבב גם את פוגהורן לגהורן ואת פפה לה פיו ובסרט מ-1997 "From Hare to Eternity". כמו כן דיבב עוד דמויות בסרטי לוני טונס. הוא דיבב גם את יוגי דב בסרט "The New Yogi Bear Show", לאחר מותו של באטלר המדבב המקורי.
הוא דיבב בעוד מספר סרטים וסדרות ביניהם בסדרה "CatDog", באטמן - הסדרה המצוירת, העצבונים, ג'וני בראבו, סמוראי ג'ק, הדרדסים, "Super Friends", פליקס החתול, גארפילד, פארק היורה ובמספר משחקי מחשב של מלחמת הכוכבים כמו: "Star Wars Episode I: Jedi Power Battles", "Star Wars: Episode I – The Phantom Menace" ו-"r Wars Episode I: The Gungan Frontier". כמו כן דיבב במספר משחקי וידאו שונים.
חיים אישיים
ב-2004 התלוננו שלוש נשים שהיו איתו על אלימות והתקשרו למשטרה. לבלשי המשטרה לקח כשש שעות לפרוץ לביתו, כשהוא נשמע להם שיכור ופלט שטויות ללא הרף. אחד השוטרים אמר שהוא היה כל כך שיכור שלא היה ברור אם הוא מדבר אליהם או מדבב קולות. בנוסף הוא איים על אחת מבנות ביתו ועל רצפתו היו מפוזרים אקדחים רבים. למרות התקרית אף אחד מהמעורבים לא נפגע בצורה קשה, אך הקריירה של בורסון הסתיימה לאחר מכן.
הוא התחיל להיות אלכוהוליסט לאחר דיכאון מכך שאיבד את השימוש במיתרי קולו וכך גם את עבודתו. הוא מת ביולי 2008 בביתו בלוס אנג'לס, מסיבוכים שבין סוכרת לטרשת נפוצה בגיל 59 בלבד. הותיר אחריו שני ילדים ואח אחד.
פילמוגרפיה
סרטים:
טלוויזיה:
דיסקוגרפיה של מלאני מרטינז
מלאני מרטינז היא זמרת, שחקנית, במאית ופזמונאית אמריקאית. מרטינז מוכרת בזכות ריאליטי השירה "The Voice", ונבחרה לצוות המתמודדים של המנטור אדם לוין. במהלך הקריירה שלה הוציאה שני אלבומי אולפן, ארבעה מיני-אלבומים, עשרה סינגלים, עשרים וחמישה וידאו קליפים ושני סינגלים שיווקיים.
בין היתר, הוציאה להיטים כמו "Pity Party", "Soap", "Sippy Cup" ו-"Gingerbread Man". בשנת 2019, הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, K-12. מתוך האלבום, יצא הסינגל המצליח "Lunchbox Friends", אשר צבר למעלה מ-35 מיליון השמעות בספוטיפיי. כמו כן, הוציאה את השיר "Piggyback", שכתבה לבדה.
גאי המילטון
גאי המילטון (באנגלית: Guy Hamilton; 16 בספטמבר 1922 – 21 באפריל 2016) היה במאי קולנוע אנגלי.
ביוגרפיה
המילטון נולד בפריז, צרפת שם חיו הוריו, שהיו ממוצא אנגלי. הוא נותר בצרפת במהלך הכיבוש הנאצי והיה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית. בתום המלחמה, הוא עבד כעוזרו של קרול ריד על כמה סרטים בכללם The Fallen Idol (1948) וההאדם השלישי (1949), לפני שנהפך לבמאי בעצמו. הוא ביים את סרטו הראשון The Ringer בשנת 1952. הוא ביים 22 סרטים משנות החמישים ועד לשנות השמונים (כולל), בכללם ארבעה סרטי ג'יימס בונד, המבוססים על הרומנים של איאן פלמינג.
סופרמן ובאטמן
המילטון היה הבמאי המקורי שנבחר לביים את סופרמן ב-1978, אולם בגלל שהוא היה בגלות מס והותר לו להיות באנגליה רק שלושים יום, כשההפקה עברה ברגע האחרון לאולפני פיינווד. תפקיד הבמאי הועבר לבסוף לריצ'רד דונר, אבל המילטון דרש שישלמו לו שכר מלא.
ההפקה של באטמן נשאה ונתנה עם המילטון כדי להפיק את הסרט בראשית שנות השמונים, מגעים שלא נשאו לבסוף פרי.
ג'יימס בונד
המילטון היה אחד הבמאים שסירבו להצעה לביים את ד"ר נו, אבל נכנס לסדרה אחרי שהבמאי טרנס יאנג עזב את בימוי גולדפינגר. המילטון עזב את הסדרה במהלך טרום ההפקה של הסרט "המרגלת שאהבה אותי".
וילפריד מלרס
וילפריד מלרס (באנגלית: Wilfrid Mellers; 26 באפריל 1914 - 17 במאי 2008) היה מוזיקולוג, מבקר מוזיקה ומלחין בריטי. נודע כמי שניתח לראשונה באופן רציני מוזיקת רוק כמוזיקה אמנותית מודרנית ובפרט את המוזיקה של הביטלס ושל בוב דילן. את לנון-מקרטני כינה "כותבי השירים הטובים ביותר מאז שוברט".
תולדות חייו
ב-1964 היה מלרס הדיקן המייסד של המחלקה למוזיקה באוניברסיטת יורק. אף שפרש ב-1981 נותר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה עד מותו. המחלקה החדשה איפשרה לו חופש פעולה ליצירת תוכנית לימודים וגישה מוזיקולוגית חדשה לחלוטין. בתוכניות הקורסים באוניברסיטה שילב לימוד וניתוח של מוזיקת רוק ופולק יחד עם מוזיקה קלאסית "רצינית". גישתו זו זכתה לכותרת "From Bach to the Beatles and Back" (מבאך לביטלס וחזרה) וספגה גינויים הן מצד הממסד הקלאסי השמרני והן מצד חובבי מוזיקת הרוק. מלרס ביקש להראות כיצד מבנים, הרמוניות, מסורת מלודית ותזמור של שירי הביטלס בפרט ושירי רוק ופופ בכלל מוצאים את מקומם כחלק מהמסורת של מוזיקה אירופאית תזמורתית וקאמרית וטען שלא ניתן "לבודד" את מוזיקת הרוק והפופ מהמסורת המוזיקלית הכללית. מתוך אותה גישה חקר את המוזיקה של פרנסואה קופרן והקשריה למסורת הצרפתית, של ראלף ווהן ויליאמס והקשריה למסורת האנגלית ושל בוב דילן והקשריה למסורת האמריקאית. מלרס שילב הוראה אקדמית והרצאות פומביות (למשל סדרת הרצאות פומביות אודות Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band סמוך ליציאת האלבום) יחד עם כתיבה אקדמית ופרסומים רבים.
עבודה חשובה נוספת שפרסם הייתה Caliban Reborn: Renewal in Twentieth-Century Music משנת 1968. כותרת הספר מרמזת על קאליבן דמות הפרא במחזה הסערה של ויליאם שייקספיר בהקשר של חשיפתה של המוזיקה היצרית במאה ה-20 את "החיה שבאדם". מלרס מנתח בספר את המוזיקה של הייטור וילה לובוס הברזילאי, של דריוס מיו הצרפתי ששהה וכתב אף הוא בברזיל, של הארי פארץ' (Harry Partch), איש קליפורניה, של קולון ננקרו (Conlon Nancarrow) ממקסיקו, של דיוק אלינגטון ושל ג'ורג' גרשווין (בעיקר פורגי ובס).
באוקטובר 2004 התקיים ביורק פסטיבל מוזיקה מודרנית לכבוד יום הולדתו ה-90.
מלרס היה נשוי שלוש פעמים ולו שתי בנות מנישואיו השניים ובת נוספת מחוץ לנישואין.
אריה אברמזון
אריה אברמזון (1893–1941) היה מאנשי העלייה השנייה, חבר בארגון השומר וממקימי ארגון הרועה ואגודת השומרים.
ביוגרפיה
אברמזון נולד ב-1893 באוקראינה לאיתמר יהודה ולנחמה אברמזון, אח לרפאל ואברהם אברמזון. כבר מנעוריו היה פעיל בארגונים ציוניים וכן בקבוצות שמירה בפני פורעים. עלה בגפו ארצה ב-1909 במסגרת העלייה השנייה. ב-1913 הצטרף לארגון השומר והיה בקבוצת חברים בארגון ששאפה לשלב שמירה עם עבודת אדמה. במיוחד קסמה לאברמזון רעיית הצאן ובחורף 1913 מימש את חזונו ויחד עם עוד 2 חברי "השומר" (דוד צלביץ וגרשון פליישר) הצטרף לשבט בדואים (הטורקמנים) שחי באזור חדרה במטרה ללמוד מהם כיצד להיות רועים ועובדי אדמה. השלושה שהו כשנה עם הבדואים בתנאים קשים מאוד אך לא נשברה רוחם.
ב-1915 השלימו את הכשרתם ומאחר ולא יכלו לרכוש לעצמם עדרים הפכו לרועים שכירים של עדרי היישוב בית-גן.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שמר ורעה במושבות שרונה ומצפה והיה שותף לניסיון להקים כפר רועים בגליל העליון בקרבת כפר גלעדי שבסופו של דבר אוחד עם כפר גלעדי. עקב חברותו בארגון "השומר" נלכד על ידי השלטונות העות'מאנים ונשלח למאסר בדמשק אך הצליח לברוח בדרך ולהסתתר בחלב.
מייד לאחר המלחמה התגייס אברמזון למשטרת המנדט בגליל אולם פרש לאחר זמן מה מתוך שאיפה לחזור לתחום הרעייה.
ב-1921, לאחר מות אשתו הראשונה, ירד אברמזון למקסיקו דבר שהביא לפירוק קבוצת הרועים.
ב-1928 חזר ארצה וייסד קבוצת רועים חדשה בשיח אבריק שם היה בקשר עם אלכסנדר זייד. לאחר תקופת מה התפרקה גם קבוצה זו ואברמזון עבר לשמור בבאר טוביה.
ב-1933 היה שותף להקמת אגודת השומרים ועבר לשמור בכפר חסידים.
באוגוסט 1935 היה אברמזון חלק מקבוצת שומרים שאיבטחו את אנשי קיבוץ גניגר שיצאו לחרוש את אדמתם בקוסקוס טבעון (השומרים האחרים היו יצחק חנקין, יוסף דומאי ומרדכי מזרחי). קבוצה של בדואים התנפלה על החורשים, נורו יריות ונהרג אחד הבדואים. חנקין, שהיה הצעיר מביניהם והיחיד שלא היה נשוי באותה תקופה, לקח על עצמו את האחריות להריגה ונדון ל-10 שנות מאסר עם עבודת פרך ואיסור לשאת נשק במשך 15 שנה וכל השאר נדונו לשנתיים מאסר אותן ריצו בכלא עכו
ב-1937, לאחר שיחרורו של אברמזון מהכלא, עבר לגור בתל מונד שם ריכז את פעילות אגודת השומרים.
משפחתו
בסביבות שנת 1919 נישא אברמזון לבת העלייה השנייה נחמה אברונין (נולדה ב-1900, בתם של אברהם אברונין ושרה אברונין). לאחר הנישואין הצטרף הזוג לגדוד העברי ועבר לגור בעין חרוד שם נולדה בתם גלילה). אריה הרועה נדד עם עדריו הרחק מביתו ונחמה, שהרגישה בודדה, ניהלה רומן עם חלוץ בשם אהרון (אהרונצ'יק) רוזין והרתה ממנו. לאחר שאהרונצ'יק נטש אותה וגם אריה הפנה עורף למצוקותיה הזמינה את אהרונצ'יק לאוהלה. חברים בקיבוץ שמעו 3 יריות ומצאו אותו ואת נחמה מתבוססים בדמם. קיימות 3 סברות למה שאירע: נחמה ירתה במאהב הנוטש והתאבדה, שניהם החליטו להתאבד ושאברמזון רצח את שניהם כנקמה.
לאחר אירוע טרגי זה זה נסע אברמזון למקסיקו שם גר 7 שנים עד חזרתו ארצה. לאחר חזרתו ניהל אברמזון רומנים עם מספר נשים ומיחסים אלו נולדו לו 2 ילדים.
ב-1934 פגש את ליזה גולדשטיין (לבית שרתוק), אשת אומנות מתל אביב, בעת שביקרה בבאר טוביה והשניים התאהבו. אהבה זו גרמה לליזה להתגרש מבעלה יחיאל גולדשטיין ולהתחתן עם אברמזון ולנדוד איתו ברחבי הארץ. בעקבות קשר זה נולד הבן זימרי (בתקופה בה שהה בכלא) וכן בת. ציוריה של ליזה משמשים עדות לחיי הרועים של התקופה.
אברמזון נפטר ב-1941 כתוצאה מדלקת ריאות בה חלה במהלך שמירה לייד חיפה. הובא למנוחות בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון.
מצעד הגאווה במוסקבה
מצעד הגאווה במוסקבה (ברוסית: Московский Гей-Прайд; הידוע גם כ-"Moscow Pride") הוא מצעד גאווה והפגנת להט"ב למען שיפור מעמד זכויות להט"ב ברוסיה אשר התרחש במוסקבה, בירת רוסיה מדי שנה בין השנים 2006–2011 בחודש מאי. קיום המצעד נאסר בקביעות על ידי עיריית מוסקבה, בראשות ראש העיר יורי לוז'קוב (עד 2010) אשר היה ידוע כמתנגד חריף להומוסקסואליות אותה כינה כ-"שטנית" ואת משתתפי המצעד כ-"מתרוממים" (כינוי גנאי להומוסקסואלים). ההפגנות ב-2006, 2007 ו-2008 לוו כולן בהתקפות הומופוביות, שנמנעו ב-2009 על ידי הזזת מיקום ההפגנה ברגע האחרון. מארגני ההפגנות לאורך השנים היו הפעיל ניקולאי אלכסייב וחברי ארגון זכויות הלהט"ב הרוסי, "Gayrussia.ru".
באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני ההפגנות בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112. בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק לאורך השנים כי האיסורים על קיום המחאות מפרות את חופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם. במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה – עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי קהילת הלהט"ב הרוסית.
מצעד 2006
קיום מצעד הגאווה הראשון במוסקבה ב-27 במאי 2006 נאסר על ידי השלטונות. ראש הביטחון של ראש עיריית מוסקבה, ניקולאי קוליקוב, הצהיר בראיון בתחנת הרדיו "הד מוסקבה", כי כינוס ההפגנה תאסר בגלל הדעות השליליות של האוכלוסייה הרוסית כלפיה באומרו, "כל הביטויים הפומביים על ידי הומואים ולסביות חייבים להיות אסורים... הם מפרים את הזכויות שלנו. יש לנו את המסורות שלנו, המון קבוצות דתיות אמרו לנו שהם נגד התרת קיום המצעד הזה". המופתי הראשי של הממשל הרוחני המרכזי של רוסיה למוסלמים, טלגת תדז'ודין, דגל באלימות כלפי פעילי זכויות להט"ב: "אסור לאפשר את המצעד, ואם הם בכל זאת יוצאים לרחובות, אז צריך להרביץ להם. למיעוטים מיניים אין זכויות, הם חצו את הגבול. מיניות חלופית היא פשע נגד אלוהים". מנהיגים רוסים נוצרים אורתודוקסים הדהדו את דעותיו, והכריזו שהומוסקסואליות היא "חטא המשמיד בני אדם ודן אותם למוות רוחני".
ב-27 במאי, עשרות מפגיני להט"ב רוסים מלווים בתומכים וזרים, כולל חבר האיחוד האירופי, פולקר בק, חבר הפרלמנט הגרמני, ביקשו לקיים שתי עצרות מחאה עוקבות לאחר שבית משפט קיבל את אישור איסורו של ראש העיר, יורי לוז'קוב, על קיום המצעד אותו תכננו לציון יום השנה ה-13 להעברת אי-הפללה של הומוסקסואליות ברוסיה. המצעד התנהל כמתוכנן אך משתתפיו הותקפו על ידי מפגינים הומופובים ולבסוף התפרק על ידי המשטרה. במהלכו התרחשו שני עימותים עיקריים, הראשון שבהם התרחש כאשר פעילים התקרבו לקבר החייל האלמוני ליד הקרמלין, בניסיון להניח זר פרחים. לדברי ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch", בשני האירועים הכו מאות מפגינים הומופובים בהם גלוחי ראש ולאומנים את המשתתפים תוך השלכת חפצים וקריאת אמירות הומופוביות. המשטרה התערבה באיחור, ולא הצליחה להגן על המפגינים, ובכך החמירה את האלימות. לדברי הפעיל פיטר טאצ'ל אשר השתתף במצעד, "היו עלינו מיד כ-100 בריונים פשיסטים ופנאטים דתיים שהחלו לדחוף, להכות ולבעוט בנו". בין המשתתפים הפצועים היה חבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק ומרלין הולנד, נכדו של אוסקר ויילד. פרויקט זכויות האדם הרוסי, "Gayrussia.ru", נתן חסות לסרט התיעודי המציג את האירועים שהתרחשו סביב המצעד אשר הופק על ידי מארגן המצעד ניקולאי אלכסייב כעדות חיה למאבק למען חופש ההתאגדות ברוסיה תחת הכותרת, "Moscow Pride '06".
מצעד 2007
מצעד הגאווה של מוסקבה שנה לאחר מכן נערך גם כן ב-27 במאי 2007. במסיבת עיתונאים ומחאה מול בניין העירייה השתתפו מספר מפגינים ידועים בציבור בהם: חבר הפרלמנט האירופי, מרקו קפאטו, פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל, חברת הפרלמנט האיטלקי ולדימיר לוקסוריה, חבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק, צמד הפופ הרוסי ט.א.ט.ו. והזמר האמריקאי ריצ'רד פיירבראס מלהקת הפופ "Right Said Fred". המחאה הידרדרה לאחר מכן לעימותים אלימים עם מפגינים הומופובים בעוד כי בפעם השנייה המשטרה לא הצליחה להגן על משתתפי המחאה מפני אלימות. טאצ'ל ובק נצפו בעודם מותקפים באגרופים בפניהם על ידי מפגינים וחבר הפרלמנט האיטלקי מרקו קאפטו נבעט על ידי מפגין לאומני ולאחר מכן נעצר כשדרש הגנה מצד המשטרה. טאצ'ל ומארגן המצעד ניקולאי אלכסייב נעצרו גם כן. לדברי טאצ'ל: "המשטרה עמדה בקרבת המקום ולא עשתה דבר. בסופו של דבר כאשר נכנסה לעימותים נעצרתי בזמן שהתוקפים שלי הורשו לצאת לחופשי". בין שמונה לעשרה משתתפים נעצרו בגין השתתפות במחאה.
גינוי יחס הרשויות למשתתפי המצעד הגיע מכל רחבי אירופה והעולם המערבי. ראש עיריית רומא, וולטר ולטרוני, אמר כי "מה שקרה במוסקבה משאיר אותך פעור פה. להשתמש באלימות כלפי מי שמוחה באופן שליו להכרה בזכויות האדם והאזרח שלו הוא סימן עצוב". בדומה לברטראן דלאנו, ראש עיריית פריז, ברטרנד דלאנו, גינה אותן גם כן.
המצעד היה האירוע המרכזי בסרטו התיעודי של המפיק הגרמני יוכן היק משנת 2008, East/West - Sex & Politics, העוקב אחר ארגונו ודיכויו על ידי הרשויות.
מצעד 2008
במהלך תקופת קיום המצעד בשנת 2008 המארגנים ביקשו היתר לארגון חמש הפגנות במקומות שונים בחודש מאי, אם כי ראש עיריית מוסקבה אסר על כל 155 האירועים אשר תוכננו באומרו כי "הם יסכנו את הסדר הציבורי ויגרמו לתגובה שלילית של רוב האוכלוסייה". עם זאת, נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, התקשר למחוז המרכזי של מוסקבה בבקשה לאשר את היתר ההפגנות. עם זאת, ההיתר נדחה.
המארגנים הציגו את האיסור על היתר ההפגנות בבית הדין האירופי לזכויות אדם לאחר שנדחו בבתי משפט ברוסיה. אם כי בסופו של דבר התקיים אירוע ללא היתר כגון בשנים קודמות ב-1 ביוני בשני מקומות: ראשית, מחאת פלאש מוב שאספה כשלושים פעילי זכויות להט"ב בראשות ניקולאי אלכסייב מול פסלו של מלחין המוזיקה הרוסי צ'ייקובסקי, ושנית חשפו כרזה המצטטת "זכויות להומואים ולסביות. יש להעמיד לדין את ההומופוביה של ראש העיר לוז'קוב מהקומה השלישית בבניין מול עיריית מוסקבה". הפעולה המהירה של המשתתפים עבדה בעוד כי הצליחו לקיים את מחאתם מבלי התנגדות או מעצר במקום אחר כאשר קיימו את מחאתם באופן סמלי מול בניין העירייה ונמנעו מעימותים עם מפגינים אשר לא נכחו בשטח.
מצעד הגאווה הסלאבי 2009
מהדורת 2009 של מצעד מוסקבה התקיימה ב-16 במאי 2009, באותו יום בו נערך גמר תחרות הזמר של האירוויזיון 2009 בהנחיית מוסקבה, ובערב היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי) אשר כונה בשם "מצעד הגאווה הסלאבי" עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב מכל האזורים הסלאביים של אירופה. קבוצה של 15 פעילים בלארוסים בראשות סרגיי אנדרוזנקו, מנהיג ארגון הלהט"ב הבלארוסי, "GayBelarus". פיטר טאצ'ל ואנדי תאיר היו הזרים היחידים אשר השתתפו במהלכו בעוד כל שאר המשתתפים הגיעו מרוסיה ובלארוס. בסופו של דבר, אישור ארגון המצעד נדחה על ידי גורמים רשמיים במוסקבה, אם כי ניקולאי אלכסייב שיבח את ההחלטה בשל הגינויים אשר לווה כלפי רוסיה על איסורו בהתמקדות העולמית כלפי גמר האירוויזיון בעיר. גורמים רשמיים במוסקבה פרסמו הצהרות בעניין זה, וקבעו כי מפגינים אשק ישתתפו במצעד יזכו ליחס "קשוח" ויעמדו בפני "צעדים קשים" מצד מחלקת המשטרה. מוקד המחאה הוכרז במקור באזור נובושקינסקי במרכז מוסקבה, אם כי המארגנים שינו את המיקום ברגע האחרון לנקודת התצפית "Vorobyovy Gory" ליד אוניברסיטת מוסקבה.
המצעד היה תחת הסיסמה "זכויות להט"ב - ללא פשרות" בדגש על הכרה באיחוד אזרחי בין זוגות חד מיניים. המפגינים נעצרו תוך דקות, בזמן שצולמו על ידי צוותי טלוויזיה, כולל חברת "Russia Today" בבעלות ומימון הממשלה, ביניהם אלכסייב ופעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל, שקרא את המשפט "זה מראה שהעם הרוסי אינו חופשי" בעודו נלקח על ידי המשטרה. לדבריו, "שוטרי האומו"ן היו אלימים ללא צורך". בניגוד לחוק הרוסי, פעילים נעצרו בן לילה בעוד פעילים בלארוסים שוחררו בסביבות השעה 2 בלילה וניקולאי אלכסייב הוחזק במשך יממה בכלא ונחקר במשך שעות.
נציגת שוודיה בתחרות האירוויזון 2009, מאלנה ארנמן, תמכה בקיום המצעד והביעה את צערה מכך שהשלטון במוסקבה לא מאפשר את קיום אירוע "המחווה לאהבה" באומרה. הזוכה באותה שנה, אלכסנדר ריבאק, התייחס גם הוא למחלוקת בריאיון, ואמר כי האירוויזיון עצמו הוא "מצעד הגאווה הכי גדול". ההרכב ההולנדי "De Toppers" חולל רעש תקשורתי כשחבר ההרכב גורדון איים להחרים את גמר התחרות אם המצעד ידוכא באלימות. עם זאת, ההרכב כשל להעפיל לגמר.
סמואל זובוגר, שר החוץ של סלובניה ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה, הביע את דאגתו מהפעולה שננקטה נגד מארגני מצעד הגאווה הסלאבי במוסקבה באותו לילה באומרו:
מוקדם יותר כתב אלכסייב מכתב לראש ממשלת סלובניה, בורוט פאחור, באפריל 2009 בבקשה לקחת את הנושאים לתשומת ליבו מול הרשויות הרוסיות.
מצעד 2010
מסיבת עיתונאים התקיימה ב-27 במאי, בה הדוברים היו ניקולאי אלכסייב, ניקולאי בייב, פולקר בק, פיטר טאצ'ל, לואי-ז'ורז' טין (נשיא ועדת "IDAHO"), מריה אפרמנקובה (יו"ר הוועדה המארגנת של מצעד הגאווה בסנקט פטרבורג) ואנדי תאיר (חבר רשת השחרור הגאה בשיקגו).
מצעד הגאווה הסלאבי 2010
פעילים מרוסיה ובלארוס ארגנו באותה שנה את מצעד הגאווה הסלאבי השני במינסק, בירת בלארוס ב-15 במאי 2010.
מצעד 2011
מארגן המצעד, ניקולאי אלכסייב, ערך את האירוע כמתוכנן. המצעד נמשך דקות ספורות בלבד לפני שקבוצת מפגינים אורתודוקסית תקפה את משתתפיו. במהלכו משטרת מוסקבה עצרה למעלה מ-30 משתתפים, כולל שלושה פעילים בולטים לזכויות להט"ב בהם: דן צ'וי, אנדי תאיר ולואי-ז'ורז' טין. במצעד הפגינו בנוסף חברות הרכב הפאנק הרוסי, פוסי ריוט, אשר נעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה.
מצעד 2012
באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני עצרות הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה.
פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם
מארגני מצעד הגאווה במוסקבה תבעו את הרשויות הרוסיות בשנת 2008 על איסורן להתיר לקיים הפגנות שלוות על רקע הפרה של חופש ההתאגדות בדומה למצעד הגאווה בבירת פולין, וורשה, אשר כונה במקום כ-"צעדת השוויון", אשר נאסרה על ידי ראש העיר, לך קצ'ינסקי בשנים 2004–2005. מארגניה הציגו תביעה בנוגע לאיסור בבית הדין האירופי לזכויות אדם בשטרסבורג. פולין, המיוצגת על ידי לך קצ'ינסקי, נמצאה כאשמה על ידי בית הדין בהפרת זכויות אדם בסיסיות הקשורות לחופש ההתאגדות במעשי איסורו (ראו: פסק דין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין).
ב-17 בספטמבר, בית הדין האירופי לזכויות אדם נתן לרוסיה עד 20 בינואר 2010 לענות על סיבת האיסורים של ההפגנות ב-2006, 2007 ו-2008. מאוחר יותר, לבקשת השלטונות הרוסיים, הוארך מועד זה עד 20 בפברואר. מזכר השלטונות הרוסיים עומד על כך שכל הפעילויות הציבוריות של ההפגנות נאסרו תוך התאמה מלאה לדרישות האמנה האירופית לזכויות אדם וחירויות יסוד. התזכיר ציין כי "שלטונות מוסקבה לא היו מסוגלים להבטיח את שלומם של המשתתפים שהוכרזו על אירועים פומביים בקשר לעובדה שיש להם התנגדות של רוב האוכלוסייה". בפנייתם לבית הדין האירופי לזכויות אדם עמדו התובעים על כך שהאיסור על ההפגנות ב-27 ביוני 2007, ואישורו הנוסף בבתי המשפט ברוסיה, הפרו מספר סעיפים של האמנה האירופית, לרבות סעיף 11 (הזכות לחירות האספה) סעיף 14 (איסור על אפליה) בצירוף סעיף 11 וסעיף 13 (זכות להגנת בית המשפט).
ב-21 באוקטובר 2010 פרסם בית הדין האירופי לזכויות אדם את פסק דינו. ההחלטה הוגדרה כפה אחד אשר קבעה כי התרחשה הפרה של סעיפים 11, 13 ו-14 של אמנת זכויות האדם האירופית מצד הרשויות הרוסיות. בית המשפט הדגיש כי אם מימוש הזכות לאספה והתאגדות בדרכי שלום על ידי קבוצת מיעוט היה מותנה בקבלתה על ידי הרוב, הדבר לא יעלה בקנה אחד עם ערכי האמנה. בית המשפט קבע כי על רוסיה לשלם לניקולאי אלכסייב כ-12,000 אירו בגין נזק לא ממוני ו-17,510 אירו עבור הוצאות משפט.
נראות
מצעד הגאווה במוסקבה העניק לפעילים גישה רחבה לתקשורת המונים או לסיקור תקשורתי מסיבי. אנדי תאיר, מרשת השחרור הגאה בשיקגו, הצהיר לפני ואחרי אירוע הגאווה במוסקבה 2009 באומרו,
מהדורת המצעד הרביעית זכתה להצלחה בלתי מסויגת, כאשר הנקודות הפוליטיות של מארגניו שודרו ברחבי העולם. פיטר טאצ'ל דיבר כלפי מטרותיו בנראות התקשורתית,
2015 ברוסיה
2015 ברוסיה היא השנה ה-24 להקמת הפדרציה הרוסית לאחר פירוק ברית המועצות.
נפטרו
(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2015)
מחשמלת
מְחַשְׁמֶלֶת (באנגלית: Jolt) הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי, בבימויה של טניה וקסלר, לפי תסריט מאת סקוט ואשה. מככבים בו קייט בקינסייל, בובי קנאבלי, לברן קוקס, סטנלי טוצ'י וג'יי קורטני. הסרט יצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-23 ביולי 2021 בהפצת אולפני אמזון, ובישראל הוא יצא ב-18 בנובמבר באותה שנה.
עלילה
סדרנית הסובלת מהפרעת התפרצות לסירוגין מנסה לשלוט בכעסיה באמצעות אפוד נסיוני חדשני מרופד אלקטרודות, שבאמצעותן היא מחשמלת את עצמה כדי לשלוט בהתפרצויות הזעם שלה. לאחר שנרצח הבחור הראשון שאי פעם התאהבה בו, היא יוצאת למסע נקמה כדי למצוא את הרוצח, בזמן שהשוטרים רודפים אחריה ורואים בה חשודה מרכזית.
הפקה
הצילומים החל ביולי 2019.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביולי 2021 על ידי אולפני אמזון.
ידיעות ירושלים
ידיעות ירושלים היה עיתון יומי אשר הוצא לאור ביוזמה משותפת לכל עיתוני המדינה לטובת אוכלוסיית קוראי העברית של העיר ירושלים בימים של טרם הקמת המדינה. יוזמה זו שנמשכה כחודש וחצי בלבד תוארה על ידי עיתונאים שונים כימות המשיח, וכן כתופעה יוצאת דופן בנוף העיתונות הישראלית והעולמית.
היוזמה נולדה בחודש מרץ 1948, בעקבות המצור, ניתוקה של ירושלים משאר חלקי הארץ, וכישלון שיטת השיירות. העיתונים היומיים חדלו להגיע מתל אביב אל מנוייהם הירושלמים. כתוצאה מכך חששו מנהלי סניפי העיתונים בירושלים שהמנויים יתחילו לרכוש עיתונים מסחריים, ולא ישמרו אמונים לעיתונות האידאולוגית.
ביוזמה השתתפו העיתונים: דבר, הארץ, הבקר, המשקיף, הצפה, ועל המשמר. כעורך התמנה יצחק בן-דור מעיתון דבר וכעורך חדשות התמנה אביעזר גולדשטיין מעיתון המשקיף. ידיעות מהמערכה הצבאית הביא הכתב צבאי וקריין קול ישראל, עזריה רפופורט. הכתב העירוני שבאחריותו להביא ידיעות מהנעשה בעיר ירושלים, היה עיתונאי הצופה יונה כהן.
Greatest Hits: Straight Up!
הוא אלבום הלהיטים השני של הזמרת האמריקאית פאולה עבדול אשר יצא לאור ב-8 במאי 2007. בדומה לאלבומה הקודם, גם אלבום זה כולל אוסף של כל הסינגלים שהוציאה במהלך הקריירה שלה.
אלבום הלהיטים הגיע למקום ה-78 במצעד האלבומים שבמקסיקו.
רקע
הפעם, גם השיר "" הופיע באלבום זה אף על פי שלא הופיע באלבום האוסף הקודם אך השיר "Crazy Love" שהופיע רק במהדורה היפנית של אלבום הלהיטים הקודם לא הופיע הפעם בכלל באלבום.
בדומה לאלבום הלהיטים הקודם גם אלבום זה לא נחל הצלחה כאשר לא נכנס למצעד האמריקאי אך דורג במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ האמריקאי. בנוסף לסינגלים של האלבום, האלבום כולל גם את השירים "If I Were Your Girl" ו-"It's All About Feeling Good" אשר לא הוצאו כסינגלים.
אליה קפרילה
אליה קפרילה (באיטלקית: Elia Caprile; נולד ב-25 באוגוסט 2001 בוורונה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער בקבוצת בארי מהסרייה ב'.
קריירת מועדונים
קפרילה גדל במחלקות הנוער של קייבו ורונה ולידס יונייטד. בעונת הושאל מלידס יונייטד לפרו פטריה מהסרייה ג'. הוא ערך 38 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 ביולי 2022 חתם קפרילה על חוזה לשלוש שנים בבארי מהסרייה ב'. בעונתו הראשונה במועדון ערך 41 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
קפרילה נכלל בסגל נבחרת איטליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
פונסאקו
פּוֹנְסָאקוֹ (באיטלקית: Ponsacco) היא קומונה בנפת פיזה במחוז טוסקנה שבאיטליה, הממוקמת כ-50 ק"מ דרום-מערבית לפירנצה וכ-20 ק"מ דרום-מזרחית לפיזה. אוכלוסיית היישוב מונה 15,441 תושבים (בשנת 2009).
Ain't Nobody
Ain't Nobody הוא סינגל של להקת הפאנק האמריקאית רופוס, והזמרת האמריקאית צ'אקה קאן, שיצא לאור ב-4 בנובמבר 1983. השיר נכלל באלבום המוזיקה החי המשותף של רופוס וצ'אקה קאן, Stompin' at the Savoy – Live. הסינגל צבר פופולריות במהרה, והגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ האמריקאי, ולמקום ה-22 בבילבורד הוט 100.
הקלידן של רופוס, דייוויד "הוק" וולינסקי, כתב את השיר, תוך כדי שימוש בסינתיסייזר ובמערכת התופים Linn LM-1. עם זאת, מתופף הלהקה, ג'ון רובינסון, ניגן בתופים אמיתיים בהקלטה המקורית. לאחר הקלטת השיר, מנהלי וורנר רקורדס רצו להוציא שיר נוסף שיחליף אותו כסינגל המוביל של האלבום. וולינסקי איים לתת את השיר לזמר האמריקאי, מייקל ג'קסון, ולמפיק האמריקאי קווינסי ג'ונס, שיופיע באלבום Thriller של ג'קסון אם השיר לא יהיה הסינגל המוביל. חברת התקליטים חזרה בה, והשיר יצא כסינגל המוביל של האלבום.
השיר נכלל גם בפסקול של הסרט שיגעון הברייקדאנס.
קומפוזיציה
השיר מבוצע במפתח ♭E מינור עם מפעם של 104 פעימות לדקה. שירה של קאן נעה בין G♭3 ל-E♭5 בשיר.
גרסת ג'קי גרהאם
הזמרת-יוצרת הבריטית, ג'קי גרהאם, הוציאה גרסת כיסוי לסינגל ב-1994. גרסת הכיסוי יצא כסינגל הראשון והמוביל מתוך אלבומה הרביעי והאחרון, Real Life. גרסתה של גרהאם הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב האמריקאי של בילבורד, ועמד שם למשך חמישה שבועות. כמו כן, הווידאו קליפ של גרסת הכיסוי הייתה בחמשת הסרטונים האהובים במצעד ה-Black Entertainment Charts. גרסת הכיסוי הגיעה גם למקום ה-44 בבריטניה, למקום ה-11 באיסלנד ולמקום ה-17 באוסטרליה.
ביקורת
לארי פליק, מבילבורד, אמר כי השיר "מוחץ", וקבע שגרהאם "חוזרת עם קריאה גדולה של רופוס פופי / נשמתי. הרצועה הוא האחרון שנמצא בגרסאות התחרותיות לשיר של דיוות שונות. זאת, עם זאת, היא הדבר האמיתי, הודות לקסמה הניכר של גרהאם, כמו כן לשפע תערובות הנעים בין nrg מריר ועד להאוס שרירי. פגיעת מועדון בטוחה, אל תתפלאו אם הוא רדיו קרוסאובר קורץ." בעיתון האנגלי, Reading Evening Post, נכתב: "זהו אחד מגרסאות הכיסוי שלא ממש משתפרים במקור. אבל השיר של צ'אקה קאן הוא קלאסיקה של נשמה וג'אקי גרהאם נותנת לו זריקה טובה, גם אם קולה לא נראה מספיק חזק למלודרמה המרירה-מתוקה של השיר. קשה שלא לשיר איתה."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לגרסת הכיסוי, שבוים על ידי במאי הקולנוע והמפיק האמריקאי אנטואן פוקה, יצא ב-1994.
גרסת דיאנה קינג
הזמרת-יוצרת הג'מייקנית דיאנה קינג הוציאה גרסת כיסוי לסינגל ב-1995. גרסת הכיסוי יצאה כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, Tougher Than Love. גרסת הכיסוי הגיעה, בשיאה, למקום ה-95 בבילבורד הוט 100, למקום הרביעי במצעד שירי הדאנס קלאב, ולמקום ה-13 במצעד הסינגלים הבריטי.
ביקורת
לארי פליק, מבילבורד, תיאר את השיר כ-"פירוש היפ הופ סקסי "ו-"אי אפשר לעמוד בפניו", והחמיא ל-"ביצועיה המובטחים" של קינג. המגזין האירופאי, Music & Media, ציינו כי סינגל ההמשך של "Shy Guy" מראה את הזמרת הג'מייקנית "מאבדת כמה מקצוות הדאנסול המחוספסים שלה לטובת צליל R&B חלק יותר", והוסיפה כי המקהלה היא "נשמה מודרנית טהורה ומרוממת". המגזין הבריטי, Music Week, דירג את גרסת הכיסוי 3 מתוך 5 כוכבים, וכתב כי: "עטיפה סטנדרטית למדי לקלאסיקה של צ'אקה קאן, עם הפקה חזקה. אולי היא פשוט תסבה אליה עוד כמה מעריצים." ראלף טי, מ-Music Week, קבע כי: "'Shy Guy' התברר כלהיט בין-לאומי ולזה שאחריו יש הזדמנויות קרוסאובר דומות".
רמיקס אל אל קול ג'יי
הראפר האמריקאי, אל אל קול ג'יי, הוציא רמיקס לשיר. הרמיקס נמצא בפסקול של הסרט ביווס ובאטהד דו אמריקה. הרמיקס, שיצא כסינגל השני של פסקול הסרט, הגיע למקום ה-46 בבילבורד הוט 100, למקום הרביעי במצעד שירי הראפ, למקום ה-27 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
הווידאו קליפ של גרסה זו, בבימויו של מייקל מרטין, שהופק על ידי ג'ונתן האואר, וצולם על ידי מרטין קופן, צולם בחלקו בהר הוד, אורגון, ארצות הברית. בווידאו קליפ, ניתן לראות גם מסיבת בריכה מלאה באורחים, ביניהם מאיה קמפבל, בריאן מקנייט , אלפונסו ריביירו, Cedric the Entertainer , ג'ון סאלי וג'ון וויטרספון.
גרסת ריצ'רד איקס וליברטי איקס
להקת הפופ האנגלית-אירית, ליברטי איקס, בהפקתו של ריצ'רד איקס , גרסה מחודשת לשיר בשם "Being Nobody". הגרסה הופיעה באלבום האוסף של ריצ'רד איקס, Richard X Presents His X-Factor Vol. 1, ובאלבום האולפן הני של ליברטי איקס, Being Somebody. השיר הוא פסאודו-מאשאפ בין "Ain't Nobody" לבין "Being Boiled" של The Human League.
הלהקה ביצעה את הגרסה לראשונה ב-Ant & Dec's Saturday Night Takeaway ב-8 בפברואר 2003. הם גם ביצעו את הגרסה פעמיים בתוכנית הטלוויזיה הבריטית, טופ אוף דה פופס.
גרסת סקוטר
להקת הדאנס הגרמנית, סקוטר, הוציאה, ב-23 במרץ 2012, חידוש לשיר בשם "It's a Biz (Ain't Nobody)". הגרסה מופיעה כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן ה-15 שלהם, The Big Mash Up.
גרסת פליקס ין
ב-3 באוגוסט 2015, הוציא המפיק המוזיקלי והתקליטן הגרמני, פליקס ין, בשיתוף פעולה עם הזמרת הבריטית, ג'סמין תומפסון, גרסת רמיקס לשיר בשם "Ain't Nobody (Loves Me Better)". הסינגל, שמופיע במיני-אלבום הראשון של פליקס ין, Felix Jaehn, מתבסס על הוצאת גרסת כיסוי של תומפסון מ-2013, שהגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי. עם זאת, גרסת הרמיקס של פליקס ין הצליח במצעדי המוזיקה הבין-לאומיים.
משה יעקובוביץ
משה יעקובוביץ (כ"ט אדר תרפ"ו, פראג, 15 במרץ 1926 – כ"א טבת תשע"ט, חיפה, 29 בדצמבר 2018) היה מפקד משואות יצחק, שהיה קיבוץ בגוש עציון שנחרב במלחמת העצמאות, והיה המפקד האחרון של יישובי גוש עציון בזמן מלחמת העצמאות, לימים היה גובה המכס חיפה בשנים 1977–1987 וקונסול לענייני כלכלה ומסחר (מכס) באירופה בשנים 1987–1990. יעקובוביץ היה אחד משני בניו של הרב טוביאס יעקובוביץ, ההיסטוריון והספרן הצ'כי, היסטוריון של יהדות צ'כיה, מומחה לכתבים עבריים עתיקים, והיה בן דודו של הרב עמנואל יעקובוביץ, ברון יעקובוביץ שהיה הרב הראשי של איחוד הקהילות היהודיות של חבר העמים הבריטי. יעקובוביץ הוסיף לשם משפחתו את התוספת יעקובי (משה יעקובי-יעקובוביץ) בטרם יצא לשליחות מטעם המדינה.
ילדות
משה יעקובוביץ נולד בשנת 1926 בפראג, בירת צ'כוסלובקיה, בנם של ברטה (לבית פטוחובסקי מברלין) והרב טוביאס (טוביה) יעקובוביץ – ספרן הקהילה היהודית בפראג וחוקר מקורות יהודיים. כמי שנולד למשפחה דתית קיבל משה חינוך דתי בבית הספר היהודי בעיר הולדתו. בית הספר שכן בבניין בו התגוררה המשפחה ברחוב יחימובה 3, בו שוכנים כיום משרדי המוזיאון היהודי בפראג. במרס 1939, ימים ספורים אחרי כניסת הוורמכט לפראג, ציין משה יעקובוביץ את בר המצווה שלו בעלייה לתורה בבית הכנסת אלטנוישול בפראג. בההזמנות למסיבת בר המצווה נמחקה כתובת האירוע, כדי לשמור על ביטחון המוזמנים. אחרי בר המצווה הצטרף משה לתנועת הנוער בני עקיבא.
עליה
ב־21 באוקטובר 1939 נשלח משה יעקובוביץ לארץ ישראל במסגרת עליית הילדים והתגורר בתל אביב אצל דודו דר' מיכאל יעקובוביץ. אחרי עלייתו ארצה למד והתגורר בישיבת "היישוב החדש" של הרב עמיאל בתל אביב ומאוחר יותר בישיבת "קול תורה" בירושלים. בשנת הלימודים תש"א, בעקבות שיחה עם הנרייטה סאלד, עבר משה יעקובוביץ למושב כפר הר"אה שם הצטרף לקבוצת ילדים שעברה מכינה ללימודים בבית ספר חקלאי של עליית הנוער. בשנת הלימודים תש"ג החלה הקבוצה את לימודיה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בזמן לימודיו במקוה ישראל הצטרף משה יעקובוביץ לארגון ההגנה ועבר אימון ראשוני.
הצטרפות לגרעין "משואות"
בתום שנת הלימודים תש"ג סיים יעקובוביץ את לימודי התיכון במקוה ישראל והקים ביחד עם בוגרים נוספים של בית הספר את "הגרעין הצ'כי" שהחל את הכשרתו בקיבוץ טירת צבי בשנת 1943. בתקופת ההכשרה בטירת צבי התנדב לנוטרות במשטרת היישובים העבריים ושירת כנוטר בגדוד גלבוע בתחנת טירת צבי ובמקביל המשיך להיות פעיל בארגון ההגנה. בתקופה זו הכיר גם את מי שעתידה להיות רעייתו – שרה שוורץ.
בנובמבר 1944 הקים משה יעקובוביץ יחד עם חבריו לגרעין, שנקרא כבר "גרעין משואות", התיישבות קיבוצית זמנית בתחומי כפר הרא"ה במטרה לעלות להתיישבות קבע בהר חברון בסמוך לקיבוץ כפר עציון. באפריל 1945 עבר הגרעין לגת רימון הסמוכה לפתח תקווה. בתחילת נובמבר 1945 עלה הגרעין להתיישבות על אדמת חוּבֶּלָה ממערב לכפר עציון והחליט לקרוא לקיבוץ החדש "משואות יצחק" – על שמו של הרב הראשי לארץ-ישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בעודו בחייו.
מפקד משואות יצחק
משה יעקובוביץ המשיך לשרת כנוטר גם במשואות יצחק. הוא נשלח לקורס נוטרים בבית-הספר המרכזי לנוטרים בכפר ילדים ליד עפולה, וכשחזר מהקורס התמנה למפקד תחנת הנוטרים משואות יצחק. במקביל המשיך את פעילותו בארגון ההגנה, כפי שהיה מקובל באותה עת. במסגרת זו עבר קורס מ"כים של ההגנה במרחב ירושלים, שהתקיים בגוש עציון בקיץ 1946. באותה שנה, הוטל עליו לשמש כמא"ז של משואות יצחק – אף זה במסגרת ההגנה. בין אנשי הקיבוץ הצעיר לבין ערביי הסביבה פרץ סכסוך על חלק מקרקעות היישוב ובעיקר סביב חלקה שכונתה "600 הדונם". בקיץ 1947 תקפו הערבים קבוצה של חברי קיבוץ שעסקה בעבודה חקלאית בחלקת המריבה ולמקום הוזעקה כיתת הנוטרים של משואות יצחק בפיקודו של משה יעקובוביץ. בעקבות המהומה שפרצה הוזעקה המשטרה הבריטית והפרידה בין הניצים. כנגד משה יעקובוביץ החלה חקירה על שימוש בנשק והוא הושעה מתפקידו כמפקד תחנת הנוטרים עד לסיום החקירה. בתקופת ההשעיה (קיץ – סתיו 1947) שלחה אותו מפקדת מחוז ירושלים של ההגנה לקורס מ"מים (קורס מפקדי מחלקות, אז למעשה קורס קצינים).