cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יגאל דילמוני
תולדות חייו
לאחר כמה שנים בהן עסק דילמוני בהוראה ובהגשת תלמידי תיכון לבגרות, עבר דילמוני לשדה הפעילות הציבורית: בשנת 1998 הקים וניהל את עמותת התיירות של המועצה האזורית שומרון, בהמשך היה עוזר ראש המועצה בנצי ליברמן ועמד בראש היחידה לתכנון אסטרטגי של המועצה. במסגרת התפקיד היה אחראי על פיתוח מיזמים תיירותיים ואתרי תיירות בשומרון ועל פיתוח עסקים קטנים בתחום המועצה, וסייע לעשרות מיזמים ובתי עסק בשומרון בתחומי החקלאות, התיירות והמסחר. בשנים 2004–2005 נאבקה מועצה אזורית שומרון בתוכנית ההתנתקות מגוש קטיף ומצפון השומרון, ובמהלך תקופה זו ריכז את מטה המאבק של המועצה ואת פעילות המחאה נגד התוכנית ברחבי הארץ ובצפון השומרון.
ב-9 בדצמבר 2014 הודיע דילמוני על התמודדות בבחירות לרשימת מפלגת הבית היהודי לכנסת, אך הגיע למקום ה-24 ולא נבחר כחבר הכנסת.
כמנהל תחום ההסברה שימש דילמוני כפנים התקשורתיות של מועצת יש"ע, נתן עשרות ראיונות לכלי התקשורת והשתתף בעימותים רבים מול ראשי ארגוני שמאל. דילמוני היה שותף להקמת רשת כפרי הסטודנטים "קדמה" ביהודה ושומרון והיה ממובילי הקמפיינים לעצירת ההקפאה וחידוש הבנייה ביו"ש, המאבק נגד שחרור מחבלים ונגד יוזמת ג'ון קרי, סיפוח יהודה ושומרון ופעילויות שטח נוספות. הוא חבר כעשור וחצי במו"פ שומרון ויהודה למחקרים הקשורים להתיישבות, ושותף בהנהלת מט"י - מרכז טיפוח יזמות עסקית ביהודה ושומרון והוביל מהלכים למען הפיתוח הכלכלי של העסקים הקטנים כחלק מפיתוח האזור והפריפריה.
עם פרישתו של שילה אדלר בשנת 2019, מונה דילמוני למנכ"ל מועצת יש"ע עד לפרישתו בספטמבר 2022 והוא אחראי על ניהול פעילות הארגון בהתאם ליעדים האסטרטגים, תיאום עם הנהלת העמותה וראשי הרשויות, ייצוג הארגון מול רשויות השלטון הכנסת והממשלה, תיאום שיתופי פעולה וקידום מהלכים לטובת ההתיישבות.
דילמוני, תושב אבני חפץ, נשוי ואב לחמישה.
מוסקוביט
מוסקוביט (Muscovite) – מינרל נפוץ מאוד מקבוצת הנציצים (Mica). כרוב מינרלי הקבוצה המוסקוביט הוא בעל פצילות מושלמת ויוצר לוחות דקים.
המינרל נמצא בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. בסלעי יסוד הוא מרכיב נפוץ של פגמטיט גרניטי, גרניט, גרנודיוריט, אפליט ושאר סלעים פלסיים (עשירים בפצלת השדה וקוורץ). בסלעי יסוד געשיים חמוצים הוא פחות נפוץ. מוסקוביט הוא רכיב אופייני של סלעים מותמרים שמקורם בתהליך התמרה של סלעי משקע נפוצים. למוסקוביט תפקיד משמעוי ביצירה של ההופעה הפצלית של סלעים מותמרים כצפחות. משקעים קלאסטיים שמקורם בסלע קריסטליני שלא עברו בליה או הסעה משמעותית בדרך כלל מכילים מוסקוביט, לכן מוסקוביט הוא מינרל נפוץ גם באבן החול ארקוזה ועוד.
מקור השם מוסקוביט בא מזכוכית מוסקבה, שם שהשתמשו בו בעבר לתיאור המינרל בגלל השימוש בו בתור חלונות בכנסיות ברוסיה (במאה ה-19).
בסלעים פגמטיטים גבישי מוסקוביט עשויים להגיע לגודל של סנטימטרים ואף עשרות סנטימטרים והם מופיעים פעמים רבות עם גבישים של אבני חן בעלות ערך כמו טורמלין, טופז, בריל או אלמנדין. בהופעה נדירה של מוסקוביט מברזיל גביש מתואם יוצר כוכבים מחומשים צהובים שנקראים "מוסקוביט מכוכב" ("star Muscovite"), גרסה ירוקה כהה נקראת פוקסיט והצביעה שלה היא כתוצאה מברום בסריג.
אחד השימושים המוקדמים של מוסקוביט הוא כתחליף לזכוכית בחלונות משום שמשטחים דקים של המינרל שקופים, הוא עדיין משמש באופן לא נפוץ בתור חלונות בכבשנים ותנורים תעשייתיים. כיום הוא משמש בעיקר בתעשיית האלקטרוניקה. משטחי מוסקוביט משמשים לייצור רכיבים מגוונים כגון קבלים, טרנזיסטורים מבודדים וחלונות של שפופרות במיקרוגל. יישומים תעשייתיים נוספים עושים שימוש בברק הכסוף של גבישי המוסקוביט וכוללים שימוש בצבעים ולציפוי קירות. ציפוי על טפט יוצר ברק משיי. בתעשיית הצמיגים לרכב הוא משמש לשחרור הצמיג מהתבנית. עוד שימוש הוא בתור רכיב של בוץ הקידוח בקידוחי נפט וגז. ברק המוסקוביט מנוצל גם בתעשיית הקוסמטיקה בייצור של לקה מנצנצת לציפורניים, שפתונים וצלליות לעיניים. מקור הברק העדין שנראה בהרבה קרמים קוסמטיים צבעוניים הוא נוכחותה של אבקת מוסקוביט.
תכונות נוספות
קונגרס וינה
קונגרס וינה (נקרא גם "הקונגרס הרוקד" ו"קונגרס השלום הבינלאומי") היה ועידה של דיפלומטים ומנהיגים מכל מדינות אירופה (למעט האימפריה העות'מאנית) שנערכה החל מה-1 באוקטובר 1814 ועד 9 ביוני 1815. את הקונגרס אירחה אוסטריה בווינה בירתה על מנת להשיב את הסדר הטריטוריאלי והפוליטי באירופה שלאחר המלחמות הנפוליאוניות. בראש הקונגרס עמד מי שהיה אז שר החוץ של אוסטריה קלמנס פון מטרניך השמרן, שמטרתו הייתה רסטורציה, כלומר החזרת המצב באירופה למה שהיה לפני המהפכה הצרפתית. בנוסף לכך ביקשו המדינות המתכנסות לחתום על הסכמים דיפלומטיים ובריתות בין מדינות אירופה, במטרה להגן על מאזן הכוחות בין המדינות ולסייע בשמירת היציבות והשלום.
את הדיונים ניהלו ארבע המעצמות המנצחות הגדולות של אירופה באותה תקופה: רוסיה, האימפריה האוסטרית, פרוסיה ובריטניה. נציגיהן של מעצמות אלה, כמו למשל לורד קסלרי הבריטי, היו המשפיעים בקונגרס, ולמעשה ניהלו אותו מאחורי הקלעים כשלנציגי המדינות הקטנות יותר הייתה מעט מאוד השפעה. יוצאת דופן מכלל זה הייתה צרפת, שאחרי תבוסתו והגלייתו של נפוליאון הוחזרה לשליטת בית בורבון. בזכות עורמתו וכישרונו הדיפלומטי של נציגה שארל-מוריס דה טליראן, הצליחה צרפת למלא חלק חשוב ומשפיע בקונגרס וינה חרף תבוסתה המשפילה וחולשתו של בית בורבון באותם ימים.
עיקר החלטת הקונגרס הייתה החזרת כל בתי האצולה שנושלו מהשלטון בתקופת המהפכה הצרפתית ומלחמותיו של נפוליאון אל כס מלכותם, ופיצוי אותם בתי האצולה שלא נתאפשר להחזירם לשלטון, באחוזות חדשות. הקונגרס סימל את הרסטורציה, השמרנות והשלטון המונרכי, ששלושתם נזדעזעו באירופה של ימי נפוליאון.
חלק ניכר מתקופת פעילותו של הקונגרס מולא על ידי אירועים חברתיים, מסיבות ונשפים שמשכו אליהם את כל נכבדי אירופה לווינה. ברם, לא היו אלה אירועים חברתיים בלבד: רבים מהם נוצלו לפגישות חשאיות בין הדיפלומטים מהמדינות השונות ולכריתת בריתות מדיניות והסכמים. ברית אחת כזאת, שנוסחה בחשאי, הייתה הברית בין נציגיהן של אוסטריה, צרפת ובריטניה, לבלימת התפשטותן הטריטוריאלית של המעצמות הצעירות, פרוסיה ורוסיה. ברית אחרת שנחתמה הייתה הברית הקדושה בין אוסטריה, פרוסיה ורוסיה.
מרקו דביץ'
מרקו דביץ (באוקראינית: Марко Девiч, בסרבית: Марко Девић; נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא סרבי ששיחק בעמדות קשר התקפי וחלוץ בקבוצות שונות בסרביה ובאוקראינה וכן, בנבחרת אוקראינה.
קריירה
דביץ' נולד בבלגרד (אז בירת יוגוסלביה וכיום בירת סרביה). החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת זווזדרה ששיחקה אז בליגת המשנה של סרביה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2001 קודם לקבוצה הבוגרת. הוא שיחק בעמדת קשר בקבוצה למשך שתי עונות. בשנת 2002 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים עקב מות הבעלים - כרטיס השחקן של דביץ' נמכר לקבוצה סרבית אחרת.
בשנת 2004 הגיע לאוקראינה וחתם בקבוצת ווהלין לוצק ששיחקה אז בליגת העל האוקראינית. הוא הוצב בעמדת קשר ימני של הקבוצה. בעונת 2005/2006 עמדה ווהלין לוצק לרדת ליגה ודביץ', שלא רצה לשחק בליגות נמוכות, עמד לעזוב את הקבוצה ולחזור לסרביה. אבל, באותה תקופה הוא קיבל במפתיע הצעה מקבוצה אחרת בליגת העל של אוקראינה - מטאליסט חרקוב. הוא חתם חוזה לעונה אחת במטאליסט. במהלך אותה עונה הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב וזכה עם הקבוצה במקום שלישי בליגה האוקראינית (ההישג הכי טוב של מטאליסט בליגה עד אז). בעונת 2007/2008 החליט מאמן מטאליסט להציב את דביץ' בעמדת קשר התקפי/חלוץ שני. בעמדה זו הצליח דביץ' לבטא את עצמו הכי טוב במגרש. הוא הבקיע 19 שערים בעונה, מה שהפך אותו למלך השערים של הליגה האוקראינית באותה עונה. בעקבות ההצלחה הוארך חוזה של דביץ' במטאליסט ב-4 שנים. במהלך משחקיו במדי מטאליסט הבקיע דביץ' בסך הכל 98 שערים בכל המסגרות (ליגה, גביע אוקראינה וגביע אופ"א). עד היום מרקו דביץ' הוא מלך השערים של קבוצת מטאליסט בכל הזמנים.
בשנת 2012 הציעה קבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק לדביץ' לעבור לשורותיה. דביץ' חתם על חוזה ל-4 שנים בשחטאר, אך נאלץ לעזוב את הקבוצה לאחר עונה אחת בשל ביצועים די פושרים על המגרש. הוא שב למטאליסט.
בשנת 2014 עבר לרוסיה לקבוצת רובין קאזאן. בעונה הראשונה שלו בקאזאן שיחק דביץ' בעיקר כשחקן מחליף ולקראת סוף העונה הושאל לקבוצה הקטרית א-ריאן. בעונת 2015/2016 שב לרובין ושיחק בהרכב הפותח של הקבוצה ברוב משחקי הליגה. בהמשך עבר לקבוצת רוסטוב. הוא שיחק משחקים בודדים במסגרת הקבוצה וכעבור כמה חודשים כרטיס השחקן שלו נמכר לקבוצת ואדוץ מליכטנשטיין. באוגוסט 2018 עבר לקבוצת סאבאח באקו מאזרבייג'ן. בהמשך שיחק בקבוצה הסרבית וז'דובאץ. ב-24 באפריל 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת
בשנת 2008, לאחר שהפך למלך השערים של הליגה האוקראינית בעת ששיחק במטאליסט, התחיל מאמן נבחרת אוקראינה להתעניין בצירוף דביץ' לנבחרת. דביץ' הגיש בקשה לקבלת אזרחות אוקראינית, אשר אושרה בהליך מזורז. בנובמבר 2008 שיחק את משחקו הראשון בנבחרת - משחק ידידות מול נבחרת נורווגיה. את שערו הראשון בנבחרת הוא הבקיע במהלך משחק ידידות מול שוודיה. במהלך המשחק הוא הוכשל ברחבת עונשין וביצע בעצמו את בעיטת עונשין שנפסקה.
דביץ' היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. במהלך הטורניר היה מעורב באירוע, אשר היה הגורם האחרון לאישור טכנולוגיית קו השער על ידי IFAB. במהלך משחק של נבחרת אוקראינה עם נבחרת אנגליה קיבל דביץ' מסירה מארטיום מילבסקי ובעט לשער. הכדור נכנס לשער והורחק משם על ידי ג'ון טרי. השופט הראשי של המשחק לא אישר את השער (למרות שהכדור עבר במלוא היקפו את קו השער לפני שנהדף). וזאת למרות שבצוות השיפוט שולב שופט חמישי שעמד לצד השער והיה אמור לזהות האם הכדור נכנס לשער או לא. זאת הייתה ההוכחה האחרונה לכך שאין אלטרנטיבה ל"טכנולוגיית קו השער".
מריה שרייבר
מריה אווינגס שרייבר (באנגלית: Maria Owings Shriver, נולדה ב-6 בנובמבר 1955) היא עיתונאית, מפיקת טלוויזיה וסופרת אמריקאית, זוכת פרסי אמי על סדרת התעודה לטלוויזיה "The Alzheimer's Project" שהפיקה בפועל לרשת HBO.
שרייבר היא בת למשפחת קנדי. אמה, יוניס קנדי, הייתה אחותם של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ושל הסנטורים רוברט קנדי ואדוארד קנדי.
ביוגרפיה
שרייבר נולדה בשיקגו שבארצות הברית למשפחה קתולית. אביה סרג'נט שרייבר אף הוא פוליטיקאי. היא הכירה את ארנולד שוורצנגר במשחק טניס לצורכי צדקה בשנת 1977, שנערך בבית אמה, ונישאה לו ב-26 באפריל 1986 במסצ'וסטס. לזוג יש ארבעה ילדים, שאחד מהם הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה פטריק שוורצנגר. במאי 2011 הודיעו השניים כי הם נפרדים לאחר 25 שנות נישואים. כעבור מספר ימים נודע כי העילה לפרידת השניים הייתה רומן שניהל שוורצנגר 10 שנים קודם לכן עם עוזרת הבית של הזוג, וילד מחוץ לנישואים שנולד מקשר זה. שוורצנגר תמך בילד כלכלית מלידתו. העוזרת עזבה את משרתה בביתם של בני הזוג שוורצנגר בינואר 2011.
בעקבות הסיקור התקשורתי המופרז של מותה של השחקנית אנה ניקול סמית', הודיעה שרייבר שלא תחזור יותר לסיקור החדשות.
רשימת מגלי ארצות
המניעים הדוחפים את מגלה הארצות למסעותיו הם רבים ומגוונים והם נעים בין סיבות רבות, כגון מציאת נתיבי מסחר חדשים, חיפוש אחר משאבים ואוצרות, השגת יוקרה לאומית ואישית, או ניסיון לספק את שאיפת האדם לחקר הלא נודע.
אף על פי שמגלי ארצות היו קיימים משחר ההיסטוריה האנושית ובקרב כל התרבויות, המושג מתייחס בעיקר בתרבות המערב לחוקרים האירופים בני המאות ה-15, ה-16 וה-17, שחשפו בפני ממלכות אירופה את ארצות אפריקה, אמריקה, אוסטרליה והמזרח הרחוק.
בנג'מין רובינס קרטיס
בנג'מין רובינס קרטיס (באנגלית: Benjamin Robbins Curtis; ) היה עורך דין אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. קרטיס היה השופט העליון הראשון והיחידי שבא משורות המפלגה הוויגית. הוא גם היה הראשון מבין שופטי בית המשפט העליון שהיה בעל השכלה משפטית פורמלית והיחידי שהתפטר על רקע עניין עקרוני. הוא בלט כראש צוות ההגנה במשפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון ובתור אחד משני השופטים שכתבו חוות דעת מיעוט בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
קורות חייו
בנג'מין קרטיס נולד בווטרטאון שבמסצ'וסטס, כבנם של לויס רובינס ובנג'מין קרטיס, רב-חובל של ספינת סוחר. קרטיס הצעיר למד בבית ספר ציבורי בניוטון וב-1825 הוא החל ללמוד בקולג' הרווארד, שם הוא ניצח בתחרות כתיבת מאמרים בשנת לימודיו הראשונה. בהרווארד הוא היה לחבר במועדון פורסליין. ב-1829 הוא סיים את לימודיו והיה חבר באחוות פי בטא קפא. ב-1832 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים ובהמשך אותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין.
קריירה משפטית ופוליטית במסצ'וסטס
ב-1834 עבר קרטיס לבוסטון, שם הוא הצטרף למשרד עורכי הדין של צ'ארלס קרטיס. עבודתו בעיר נמל כמו בוסטון אפשרה לו להתמחות במשפט ימי הוא גם נודע בשל בקיאותו בחוקי הפטנטים.
ב-1836 השתתף קרטיס ב"תביעת החירות" "הקהילה נגד אייויס"  כנציג ההגנה. הרקע למקרה החל עם ביקורה של מרי סלייטר אצל אביה, תומאס אייויס, בבוסטון. סלייטר הביאה עמה שפחה צעירה בת שש בערך בשם מד. בעת שהותה בבוסטון חלתה סלייטר וביקשה מאביה שידאג למד עד שהיא (סלייטר) תחלים. אגודת נשות בוסטון נגד העבדות ואחרים ביקשו הוצאת צו הביאס קורפוס נגד אייויס, בטענה שמד הפכה לחופשייה עקב הגעתה עם גבירתה למסצ'וסטס מרצונה החופשי של זו האחרונה. אייויס השיב לצו באומרו שמד היא שפחתה של בתו ושהוא החזיק בה כנציגה של בתו. קרטיס היה אחד מעורכי הדין שייצגו את אייויס.
בית המשפט העליון של מסצ'וסטס, בראשותו של למואל שאו, פסק שמד הייתה בת חורין והפך אותה לבת חסותו של בית המשפט. החלטה זו יצרה תקדים. בעוד שעל פי החלטות קודמות, נפסק שעבדים שהובאו מרצונם החופשי של אדוניהם למדינות חירות, והתגוררו בהן במשך שנים רבות, הפכו לבני חורין, פסק הדין "הקהילה נגד אייויס" היה הראשון שקבע שעבד שהובא מרצונו החופשי של אדוניו למדינת חירות, יחשב לחופשי מיד עם הגעתו למדינה זו. ההחלטה בתביעת חירות זו עוררה מחלוקת וגרמה לניכור מצד הדרום. הסיוע המשפטי שהעניק קרטיס למשפחת אייויס עמד בניגוד לחוות דעת המיעוט שכתב ב-1857 בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד, 21 שנים מאוחר יותר בעת כהונתו בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בפברואר 1846 היה קרטיס לחבר בתאגיד הרווארד (Harvard Corporation), אחד משתי מועצות המנהלים של אוניברסיטת הרווארד. ב-1849 הוא נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס. הוא התמנה כיושב ראש ועדה לרפורמה במערכת המשפט של המדינה, שהגישה ב-1851 הצעת חוק מתאימה. חוק זה היה דוגמה לרפורמה שיפוטית והוא אושר על ידי בית המחוקקים ללא תיקון כלשהו.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
בחוות דעתו בפסק הדין "קולי נגד מועצת המפקחים" הוא קבע שסמכות המסחר חלה על חוקים הקשורים לניתוב. חוקי המדינות שקשורים לסמכות המסחר יכלו להיות תקפים כל עוד לא הביע הקונגרס את דעתו בעניין. מצב זה פתר מחלוקת היסטורית בנוגע לסמכויות הפדרליות בנוגע לסחר הבין-מדינתי. עד היום מהווה חוות דעתו של קרטיס תקדים חשוב לפתרון מחלוקות כאמור. בתיק זה פירש בית המשפט את סעיף המסחר בחוקת ארצות הברית. השאלה שעמדה בתיק זה הייתה אם המדינות יכולות לפקח על הבטים של הסחר או שהקונגרס מחזיק באופן בלעדי את הסמכות לפקח על הסחר. קרטיס סיכם שלממשלה הפדרלית הסמכות הבלעדית לפקח על הסחר רק כאשר במקרים בהם נדרשת אחידות לאומית. בכל מקרה אחר יכולות המדינות לפקח על הסחר.
פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד
קרטיס נודע כאחד משני שופטי בית המשפט העליון שכתבו חוות דעת מיעוט בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד, שבה הוא חלק על פסק הדין של רוב השופטים בהרכב שדן בתיק. הוא טען נגד החלטת הרוב ששלל את חירותו של העבד דרד סקוט. קרטיס ציין שבשל העובדה שהיו אזרחים אפרו-אמריקאים, הן במדינות הדרום והן במדינות הצפון כאשר נוסחה חוקת ארצות הברית, נמנו השחורים באופן ברור על "אזרחי ארצות הברית" שתמכו במסמך היסוד. הוא גם הביע את דעתו שבשל העובדה שרוב השופטים קבעו שלסקוט לא הייתה זכות עמידה בתיק, לא יכול היה בית המשפט למשיך ולפסוק בנוגע לזכויותיו.
התפטרותו
אף על פי שקרטיס כיהן על כס השיפוט במשך שש שנים בלבד, הוא נחשב באופן כללי כשופט הבולט היחידי בתקופת נשיאותו של טוני בבית המשפט העליון, להוציא את טוני עצמו. הוא היה השופט העליון היחידי שהתפטר על רקע עניין עקרוני.
שובו למגזר הפרטי
לאחר התפטרותו שב קרטיס לבוסטון לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי והיה לאחד מעורכי הדין המובילים בארצות הברית. במשך 15 השנים הבאות הוא הופיע במספר תיקים בבית המשפט העליון.
לאחר זיכויו של ג'ונסון במשפט ההדחה, דחה קרטיס את הצעתו של הנשיא להתמנות למשרת התובע הכללי של ארצות הברית. לאחר מותו של נשיא בית המשפט העליון סלמון צ'ייס ב-1873, היה קרטיס מועמד בעל סיכויים גבוהים להתמנות במקומו, אך הוא לא מונה לתפקיד. ב-1874 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות למושב בסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס כנציג המפלגה הדמוקרטית. סך כך הכנסותיו של קרטיס מפרישתו מכס השיפוט ב-1857 ועד מותו ב-1874 הגיעו ל-650,000 דולר.
בנג'מין רובינס קרטיס נפטר ב-15 בספטמבר 1874 בניופורט שברוד איילנד. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוברן שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
קרל וינסון (CVN-70)
קרל וינסון (CVN-70) (באנגלית: USS Carl Vinson (CVN-70)) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים קרויה על שמו של קרל וינסון כהוקרה לתרומתו לצי האמריקאי. וינסון היה חבר קונגרס דמוקרטי מטעם מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. תקופת הכהונה שלו בקונגרס נמשכה יותר מ-50 שנה, מתוכם במשך 29 שנים, כיהן כיו"ר הוועדה לענייני הים של חיל הים והשירותים החמושים. וינסון היה החסות העיקרית של מה שמכונה "וינסון Acts" ("Two-Ocean Navy Act" ), שהגיעה לשיאה בחיל הים של שנת 1940, אשר סיפק את המאמץ המסיבי לבניית ספינות במלחמת העולם השנייה.
וינסון אף השתתף בטקס השקתה של הספינה ב-15 במרץ 1980, בהיותו בן 96.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ
אלו הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
"קרל וינסון (CVN-70)" היא נושאת המטוסים השלישית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
אייפון 8 פלוס
אייפון 8 פלוס (באנגלית: iPhone 8 Plus) הוא טלפון חכם מסוג פאבלט בעל מסך מגע והמכשיר האחד עשר בסדרת הטלפונים החכמים של אפל, אייפון. המכשיר הוכרז באירוע השנתי של אפל ב-7 בספטמבר 2017, יחד עם שעון ה-Apple Watch.
המכשיר כולל מסך 5.5 אינץ' Retina HD ברזולוציית 1920x1080, מעבד A10 4 ליבות, מעבד גרפי משופר, וארכיטקטורת 64 ביט, שתי מצלמות ברזולוציית 24 מגה פיקסל, חיישן טביעת אצבע (סדרה 2) תמיכה ב-תקשורת טווח אפס (NFC).
תכונות וחידושים
אייפון 8 פלוס מגיע ללא כפתור הבית הפיזי הישן, אלא ככפתור מגע עם משוב רטט למתן תחושת לחיצה. חיבור שקע האוזניות הוסר, והאוזניות החוטיות מתחברות לשקע הטעינה. כמו כן, המכשיר יכול להתחבר לאוזניות ה-AirPods האלחוטיות מתוצרת אפל. על מנת לאפשר חיבור אוזניות רגילות למכשיר, פיתחה החברה מתאם ייעודי לסטנדרט הישן. המסך בהיר ב-25% מאייפון 6S Plus ויכול לספק מגוון צבעים גדול יותר. הוא מצויד בשני רמקולים עוצמתיים פי 2 מאייפון 7, אחד בתחתית המכשיר ואחד בראשו לשמיעה סטראופונית. המכשיר עמיד למים ואבק בעומק 1 מטר עד 30 דקות, בתקן IP67. המעבד מורכב מ-4 ליבות, כאשר שניים מהם משתמשים בחמישית מעוצמתם, לצורך חיסכון באנרגיה לדברים יום-יומיים, ושניים עוצמתיים יותר, לגיימינג ולמתן ביצועים חזקים. חיישן המצלמה הוגדל והוכפל, ומכיל 2 מצלמות אחוריות ברזולוציה של 12MP כל אחת. מצלמה אחת מתמקדת במרחב, והמצלמה השנייה מתמקדת במרחק, כך שניתן להשתמש במצלמות כמו בזום פיזי. נוסף בקר המווסת את צריכת החשמל, פסי האנטנות מוקמו בקצוות המכשיר, נוספו 4 נורות לד בפלאש, והוא מגיע גם בצבעים בלאק ג'ק ו'שחור מט'.
ב-21 במרץ 2018 אפל הכריזה, ללא אירוע עיתונאים, על צבע חדש לסדרת האייפון 8 - 'אדום בוהק' כחלק משיתוף פעולה עם קרן (RED) למלחמה באיידס. במסגרת שיתוף הפעולה, חלק גדול מההכנסות ממכירת האייפונים האדומים יועברו לקרן למען המלחמה בנגיף האיידס. אפל ציינה כי האייפונים האדומים יימכרו כמהדורה מיוחדת ולא כצבע קבוע לסדרת האייפון.
הכרזה ושחרור
אייפון 8 פלוס הוכרז ב-7 בספטמבר 2017, הוא נמכר בארצות הברית החל מ-16 בספטמבר, והגיע לישראל ב-20 באוקטובר.
הר כביר
הר כביר (בערבית: جبل بلال, בתעתיק: "ג'בל בילאל") הוא גוש הררי גדול המתנשא מצפון מזרח לשכם ומעל (מדרום) לבקעה הגדולה שיוצר נחל תרצה. בפסגה הצפון-מערבית, בגובה 792 מטר מעל פני הים, נמצאת תצפית נוף רחבה המשקיפה אל הר חרמון בצפון, הר הגלבוע במזרח והרי גלעד. מסביב להר כביר נצפים הרי השומרון; בדרום - מקרוב הרי עיבל וגריזים ובאופק הרי בנימין. בפסגה 792 ניתן לצפות בשלושה ימים: ים המלח, ים כנרת והים התיכון. ההר מכונה גם הר אברהם, על פי המסורת בבוא אברהם אל שכם ואלון מורה קיבל את ההבטחה על ארץ ישראל:.
לאורך הרכס עוברת דרך נופית לאורך כארבעה קילומטר, בתוך שטח המוכרז שמורת טבע -.
בשיפולים הדרומיים של ההר נמצא היישוב אלון מורה - מראשוני היישובים היהודיים בשומרון. מזרחית יותר נמצאת חוות סקאלי, המכונה גם "גבעה 792", בהתאם לגובה מעל פני הים של הפיסגה מעליו.
על פסגתו המערבית של ההר מצוי "קבר שיח' בילאל אבן רבאח", 767 מטר מעל פני הים. בפסגה שלושה מצפורים המהווים אתר הנצחה לתא"ל יוסף לונץ, מושל שכם לשעבר.
קיימת סברה כי יש לזהות בהר כביר את הר גריזים המקראי.
בשיפולים הצפוניים של ההר נמצא והוגדר בשנת 1942 על ידי טוביה קושניר, מחללי מחלקת הל"ה, הפרח אירוס השומרון.
מיקום
רכס הר כביר הוא אחד מארבעה ההרים המקיפים את העיר שכם ואת עמק המכמתת - הבקעה הרחבה ממזרח לעיר. ההר נצפה במלוא גובהו, על שמונה פסגותיו ממבט מצפון - בפני הצופה העולה מבקעת הירדן אל הר השומרון דרך נחל תרצה.
מן הפסגה צונח הרכס בשיפוע תלול ביותר, ומאבד בבת אחת מאות מטרים של גובה, עד שהוא נבלע בחגורת הירק של עמק נחל תרצה, הזורם למרגלות הרכס מצפונו. יש כאן ניגוד מ"ההר הגדול" (ג'בל כביר) אל העמק הפורה והשופע מים שלמטה, המהווה ללא ספק גורם נכבד ביופיו ויחודו של האתר.
מצפה לונץ
במרומי הר כביר הוקם בסיוע קק"ל "מצפה לונץ", על שם יוסף לונץ שהיה מושל שכם, ידיד ההתיישבות וידיד גרעין אלון מורה. זוהי נקודת תצפית ייחודית המשקיפה על נוף מרהיב בהיקף של 360 מעלות. ממנה ניתן לצפות על המקומות הבאים:
בצפון: מלבד הרי חרמון והגלבוע על מעיינות "עין בידאן" - קבוצת נביעות שופעת, אתר קידוחי מים חשוב וממנו יורדת בקעה פורייה לבקעת-הירדן. דרומית מעין בידאן ניכר בשטח תל נמוך, הוא תל תרצה (תל אל-פרעה) - שרידיה של תרצה בירת ממלכת ישראל לפני בניית העיר שומרון. רחוק יותר העיר טובאס - עיירה ערבית המשמרת בשמה את תבץ, מקום מותו של אבימלך (שופטים ט'). עוד ניתן לראות חורבה עתיקה המזוהה כגלגל המקראית ולפניה את דרך מבוא השמש המוזכרת בתורה.
במזרח: רס רמלי, רס ג'דיר - רכסי-הרים בצפון-מזרח השומרון. במורדות הכפר טמון, מקום הולדתו של השודד האגדי "אבו ג'ילדה". בבקעת הירדן נראים היישובים היהודיים בקעות, רועי וחמרה - מצפון לכביש נחל תרצה. מעבר לבקעת הירדן בגלעד ניתן להבחין בנחל יבוק, אפיק הנחל הגדול החוצה את הרי-הגלעד.
בדרום: ארומה המקראית היום תל עורמה, חרבות עירו של אבימלך בן גדעון (שופטים ט', מא). ההתנחלות כפר תפוח, יישוב קהילתי במרכז השומרון וכביש 505 ("כביש חוצה שומרון"). קרוב יותר להר כביר נראים הכפרים הערבים: חווארה, מוצאו של סנבלט שהתנכל לעולים מבבל בראשות עזרא ונחמיה. , רוג'ייב - בו בוצע ניסיון ההתיישבות הראשון של מתנחלי אלון מורה בשנת 1980, לידו מחנה צבאי המשמש את החטיבה המרחבית של שכם וכפר קליל, בעבר - יישוב שומרוני. וכמובן נראה את הר גריזים (נ.ג. 880). למרגלות הר גריזים נצפה בשני מחנות פליטים גדולים: בלאטה ועסכר. ביניהם הייתה נראית כיפתו של קבר יוסף, אשר פונה על ידי צה"ל ונשרף עד היסוד. מעליו התל הקדום של שכם, "תל בלטה", ומאחריו העיר שכם, בבקעה שבין הר גריזים לבין הר עיבל.
במערב הר עיבל, וביום בהיר אפשר לצפות בהרי השומרון עד לשפלת החוף. במורדות הר כביר הכפרים עזמוט, דיר-אל-חטב, סלם.
שיח' בילאל
כקברי שיח' רבים גם קבר שיח' בילאל ממוקם על פסגה גבוהה. בבית התפילה הקטן, הצמוד לקבר, מלאים היו הקירות בכתובות שרידים ל"זיארה", עלייה לרגל, שהתקיימה למקום על ידי תושבי הסביבה.
זה למעשה אינו קבר אלא ציון. קברו של בילאל נמצא בבית הקברות העתיק באב א-צע'יר בדמשק.
מבנה גאולוגי
הרי השומרון הם בעלי "מבנה שבור", המאפיין את השומרון לכל ארכו, לעומת ה"מבנה במתי" של הרי יהודה. לכן, בהרי יהודה ניתן למצוא עיבוד שטחים חקלאיים על במת ההר ואילו בהרי השומרון השטחים החקלאיים הם רק בבקעות שבין ההרים.
יוצא ששני צידי החתך שונים זה מזה. הסיבה לכך היא שהסלעים בהר עיבל נוצרו בתקופות גאלוגיות אחרות מאשר הסלעים של הר כביר.
סיאנוס
לוקיוס איליוס סיאנוס (בלטינית: Lucius Aelius Seianus; 7 ביוני 20 לפנה"ס - 18 באוקטובר 31) היה פוליטיקאי רומאי ומפקד המשמר הפרטוריאני בימי הקיסר טיבריוס.
הר כביר
אירוס השומרון
אירוס השומרון, הייחודי להרי שומרון, מצוי במורדות הצפוניים של הר כביר. הוא התגלה על ידי בוטנאי אמריקאי ובשנת 1942 נחקר על ידי טוביה קושניר. הוא פורח בעונת האביב. האירוס מצטיין בפרחים גדולים ומפוארים בגוני סגלגל וורוד בהירים, הנשאים לגובה 30–40 ס"מ. הפרחים שונים מאוד זה מזה בדגם ובצבע, בעיקר בעלה העטיף החיצוני. המין קרוב לאירוס ההדור הגדל במזרח הגליל העליון.
סיאנוס
תולדות חייו
סיאנוס נולד בערך בשנת 20 לפנה"ס באטרוריה (טוסקנה שבאיטליה) למשפחת פרשים רומאית. בשנת 2 לפנה"ס סיאנוס היה חלק מפמלייתו של גאיוס קיסר כשזה שוגר לפרובינקיות המזרחיות של האימפריה כדי לטפל בסכסוך עם האימפריה הפרתית בנוגע למעמדה של ארמניה, עם שובו לרומא קשר קשרי ידידות עם טיבריוס, דבר שישתלם בעתיד הקריירה הפוליטית שלו.
עם עלייתו של טיבריוס לכס הקיסרות בשנת 14 הוא מינה את סיאנוס, יחד עם אביו לוקיוס ססיוס סטראבו, למפקד המשמר הפרטוריאני וכשאביו נפטר הוא הפך למפקדו היחיד של המשמר. כשפרץ מרד של הלגיונות המוצבים בפאנוניה עם עלייתו של טיבריוס לשלטון, סיאנוס התלווה אל דרוסוס יוליוס קיסר בן הקיסר וסייע לו בדיכוי המרד.
עם חזרתו הוא הפך לעמוד התווך של טיבריוס ברומא והוא אף כינהו "חברו לעמל". לסיאנוס ניתנה הזכות למנות את חבריו לשרי מאה וטריבונים ונהנה מזכות מלאה לשמור על קשרים עם חברי הסנאט. סיאנוס נפטר מאגריפינה אלמנת גרמניקוס ושני בניה נירון יוליוס קיסר ודרוסוס יוליוס קיסר על ידי תביעתם על פי חוק ביזיון המלכות.
סיאנוס הפך לאיש החזק ברומא עם פרישתו של טיבריוס לקאפרי בשנת 26 וטיבריוס ניהל את ענייני המדינה דרכו וכך סיאנוס הפך למעין משנה לקיסר. בשנת 31 סיאנוס התפטר מתפקידו כמפקד המשמר הפרטוריאני וכיהן כקונסול במשותף עם טיבריוס ואף נפוצו שמועות שיקבל בקרוב את הסמכות הטריבונית, דבר שיצביע עליו כיורשו של טיבריוס.
אולם יחסיו של סיאנוס עם טיבריוס התערערו, וב-17 באוקטובר 31 שלח טיבריוס את מאקרו, מפקדו החדש של המשמר הפרטוריאני, עם מכתב לסנאט שבו הוא מגנה את סיאנוס. עוד באותו היום הסנאטורים ציוו לשים אותו במעצר ולמחרת היום גזרו עליו דין מוות, והוא הוצא להורג על המדרגות הגמוניאניות. מותו היה הראשון בסדרה של טיהורים אכזריים של ידידיו ובני משפחתו, אף ילדיו הקטנים הוצאו להורג על המדרגות ובתו אף נאנסה.
על פי פילון האלכסנדרוני, בחיבוריו נגד פלאקוס והמשלחת לגאיוס, סיאנוס פעל נגד היהודים.
הערכה וביקורת
קיימת מחלוקת בין החוקרים בנושא מפלתו של סיאנוס. רוב המקורות העתיקים סבורים שהוא בנה את כוחו הפוליטי ברומא מתוך שאיפה לרשת את טיבריוס ובסופו של דבר אף רקח מזימה לרצח הקיסר ולהשתלטות על המדינה. כשנודע הדבר לטיבריוס הוא פעל במהרה וחיסל את סיאנוס וחבר נאמניו.
ראייה זאת בדרך נדחית על ידי המחקר המודרני. אן בודינגטון סבורה שחיסולו של סיאנוס היה כתוצאה מפעולתה של סיעה רבת השפעת מבין הסנאט אשר לא השלימה עם העובדה כי סיאנוס, שהיה ממוצא צנוע באופן יחסי, עלה לגדולה במדינה, ובסופו של דבר צברה השפעה פוליטית מספיקה כדי להכריח את טיבריוס להיפטר מסיאנוס.
את ההשקפה הזאת דוחה ההיסטוריון צבי יעבץ בתוקף. לדעתו הסנאטורים הממורמרים לא יכלו לעשות שום דבר בנושא סיאנוס מכיוון שכבר בימיו של אוגוסטוס הסנאט איבד את כוחו והשפעתו הפוליטית שעברה לידי הקיסר והצבא. הוא סבור שסיאנוס היה חסר כוח פוליטי עצמאי וכל פעולותיו היו כמשרת נאמן של אדונו טיבריוס. לשיטתו של יעבץ, מפלתו של סיאנוס באה מכיוון שעבר את הקווים בבקשתו את הסמכות הטריבונית, דבר שאדם שמרני כטיבריוס לא היה מוכן לתת לו. עובדה זו הגבירה את חשדנותו של טיבריוס שהורה על חיסולו.
חומר ניגוד
חומר ניגוד הוא חומר המשמש בדימות רפואי להדגשת הניגודיות בין מבנים אנטומיים בגוף. שימוש נפוץ בחומר ניגוד נעשה להדגשת כלי דם ולהדגשת צינור מערכת העיכול. מאחר שלאמצעי הדימות השונים אופן פעולה שונה, חומרי הניגוד מסווגים לפי שיטת הדימות שבה הם משמשים. רוב חומרי הניגוד מתבססים על ניחות של קרני רנטגן או על האדרת אות תהודה מגנטית.
חומר ניגוד רדיולוגי
יוד ובריום הם סוגי חומרי הניגוד הנפוצים ביותר להדגשת הניגוד בשיטות מבוססת קרני רנטגן, כגון צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת ואנגיוגרפיה. ישנם סוגים שונים של חומרי ניגוד מיודדים, המשתנים ברמת האוסמולריות, הצמיגות ותכולת היוד המוחלטת בהם. דימרים לא יוניים מועדפים בשל האוסמולריות הנמוכה שלהם ורעילותם הנמוכה, אולם מחירם גבוה יותר.
חומר ניגוד לתהודה מגנטית
גדוליניום משמש לניגוד בדימות תהודה מגנטית (MRI). במצב חמצון +3 של המתכת, יש למתכת 7 אלקטרונים מסוג f לא מצומדים. הדבר גורם למים סביב חומר הניגוד לדעוך מהר יותר, ובכך מוגברת איכות סריקת ה-MRI.
פיזור על-שמעי ושינוי תדירות
חומרי ניגוד המבוססים על בועות זעירות נמצאים בשימוש בבדיקות אולטרה סאונד, ובמיוחד באקוקרדיוגרפיה, לזיהוי דלף. בועות אלה עשויות מתמיסת מלח מעוררת, ומרביתן גדולות מכדי לעבור בנימי הריאה. לכן, הבועות היחידות שמגיעות למחזור הדם הסיסטמי (צדו השמאלי של הלב) הן אלה שעברו דרך מעבר לא תקין בין הצדדים.
בנוסף, ישנן בועות המכילות כמויות זעירות של חנקן או פלואורוקרבונים הנתמכים על ידי חלבון, ליפיד או מעטפת פולימר. בועות אלה קטנות דיין למעבר בנימי הריאה, והן משמשות להגדלת הניגוד בחדר השמאלי של הלב. הירידה בצפיפות בנקודת המנשק בין הגז בבועה לנוזל שמסביב, גורמת לפיזור והחזרה של גלי העל-שמע חזרה למתמר. תהליך זה נותן לנוזל עם בועות אלה אות חזק, הנראה באמצעות המתמר.
תופעות לוואי
חומרי ניגוד כיום הם בטוחים יחסית לשימוש, ועם זאת מתן חומר ניגוד יכול לגרום לתופעות לוואי נדירות, חלקן מסוכנות, עם תמותה של 0.9 ל-100,000 מקרי שימוש. גורמי סיכון לפיתוח תגובות קשות לחומרי ניגוד כוללים: אלרגיות חזקות, אסתמה, מחלת לב ונטילת חוסמי בטא.
ארתור צימרמן
ארתור צימרמן (בגרמנית: Arthur Zimmermann; 5 באוקטובר 1864 – 6 ביוני 1940), היה שר החוץ הגרמני בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, מ-22 בנובמבר 1916 עד התפטרותו ב-6 באוגוסט 1917.
זכור בעיקר בשל "מברק צימרמן" שאותו שלח ב-16 בינואר 1917 לשגריר גרמניה בארצות הברית, הרוזן יוהאן פון ברנשטורף. במברק הוסמך ברנשטורף להציע למקסיקו ברית עם גרמניה כנגד ארצות הברית, תמורת תמיכה כספית נדיבה והבנה מצד גרמניה שעל מקסיקו לכבוש מחדש, בדרום-מערב ארצות הברית, שטחים שהיו בעבר בריבונות מקסיקנית. יירוט המברק ופענוחו על ידי המודיעין הימי הבריטי הביאו להצטרפות ארצות הברית למדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. לאחר חשיפת המברק האמין הציבור האמריקאי שהמברק הוא זיוף שנועד לגרור את ארצות הברית למלחמה. במהלך מפתיע ביותר אישר צימרמן את אותנטיות המברק, יומיים לאחר שפורסם.
צימרמן היה מעורב גם בתוכניות לתמוך במרד האירי ולעזור לקומוניסטים לחתור תחת משטר הצאר ברוסיה.
1937 בברית המועצות
1937 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-20 למהפכת אוקטובר. תקופת 1937-1938 ידועה כתקופת הטיהורים הגדולים.
ישראל מרדכי צישינסקי
ישראל מרדכי צישינסקי (נולד 10 באוגוסט 1983 - א' באלול תשמ"ג) הוא יזם נדל"ן חרדי, ומנכ"ל קהילת פני מנחם, פלג מחסידות גור. מייסד ויו"ר רפואה ושמחה ופעיל במספר גופים התנדבותיים.
ביוגרפיה
נולד בבני ברק, למשפחה שורשית מחסידות גור. הוריו ניהלו מאפייה בעיר ("מאפיית צישינסקי"). למד בישיבת שפתי צדיק בחצור הגלילית ובישיבת שפת אמת בירושלים.
ב-2013 הקים את קבוצת הנדל"ן חמדת הארץ, ומשמש כמנכ"ל שלה.
ב-2019, עם הפיצול בחסידות גור, הצטרף לקהילת הרב שאול אלתר. ב-26 באפריל 2021 מינה אותו הרב אלתר, למנהל הקהילה ומוסדותיה.
ב-4 ביולי 2021, קיבל את אות הנשיא למתנדב מאת נשיא המדינה ראובן ריבלין על פועלו במסגרת רפואה ושמחה בתקופת מגפת הקורונה בישראל.
הקים בית כנסת חסידי על שם משפחתו, "בית המדרש צישינסקי", בשכונת רוממה בירושלים.
פרויקט המיפוי הבתימטרי הלאומי של ישראל
פרויקט המיפוי הבתימטרי הלאומי של ישראל היה מיזם משותף של המכון הגאולוגי לישראל, המכון לחקר הימים והאגמים והמרכז למיפוי ישראל (בסיוע רשות הספנות והנמלים וחיל הים), במהלכו בוצע בין השנים 2001–2016 מיפוי בתימטרי של האזור הכלכלי הבלעדי של ישראל. מטרת המיזם הייתה לייצר תשתית מידע למחקר פיזיקאלי, ביולוגי, גאולוגי ואקולוגי, שתהיה שמישה גם לצורכי חיפוש גז ונפט, העברת תשתיות ימיות ועוד.
רקע
בשנת 1998 הוקם אגף מיפוי ימי במרכז למיפוי ישראל כדי לתת מענה לצרכים של גופים כמו משרדי הממשלה, חיל הים, נמלים ומרינות, אוניברסיטאות וחברות מסחריות. בשנת 2001 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין המכון הגאולוגי לישראל, חיא"ל ומפ"י בנושא פרויקט מיפוי בתימטרי לאומי.
מיפוי
את תהליך המיפוי מהובילו ד"ר גדעון טיבור מחיא"ל וד"ר ג'ון ק. הול מהמכון הגאולוגי לישראל.
השלב הראשון
ב-2001 נרכש סונאר רב-אלומות (מולטיב) מסוג EM 1002 והותקן על הספינה "עציונה" של חיא"ל, באמצעותו בוצע שלב המיפוי הראשון. בין השנים 2001–2008 מופו חופי ישראל בעומקים בין 5-30 מטר ל-600 מטר. במסגרת שלב זה בוצעו 240 ימי הפלגה, ונסקר שטח בן 4,500 קמ"ר. רזולוציית הנתונים נעה בין 4-15 מטר לפיקסל.
השלב השני
בחודשים אוקטובר ונובמבר 2010 בוצע השלב השני, במסגרתו מופה השטח הימי של ישראל בעומקים בין 500 מטר ל-1,700 מטר באמצעות סונאר SeaBeam Elac 3050, שהותקן על ספינת המחקר "Mediterranean Explorer". נסקר שטח של כ-8,930 קמ"ר ברזולוציית נתונים של 50 מטר לפיקסל.
השלב השלישי
בחודשים יולי, אוגוסט וספטמבר 2016 בוצע השלב השלישי, במסגרתו מופה השטח הימי בעומקים בין 900 מטר ל-2,040 מטר באמצעות סונאר EM302, שהותקן על ספינת המחקר "בת גלים". במסגרת שלב זה בוצעו 30 ימי הפלגה, ונסקר שטח של כ-15,000 קמ"ר, החופף בחלקו לשטח שנסקר בשלב השני, ברזולוציה של 25 מטר לפיקסל. בנוסף, נסקרו נתוני הסייסמיקה הרדודה של חלק מהשטח, בעומק של כמה עשרות מטרים, באמצעות סונאר Knudsen Chirp 3260.
עיבוד הנתונים
את שלב עיבוד המידע הובילו ד"ר מור כנרי מחיא"ל וד"ר אורי שטנר מאוניברסיטת חיפה.
תהליך עיבוד הנתונים כלל תיקון שגיאות מדידה שנבעו מרפרקציה של גלי הקול במים, בקרת איכות והפרדת נתונים מיותרים וניקוי רעשים ומדידות חריגות.
תוצרי הפרויקט
באמצעות המידע שנאסף בפרויקט הוכנה מפה בתימטרית של האזור הכלכלי הבלעדי של ישראל, המכסה שטח של 25,950 קמ"ר, וקיימת בקנה מידה של 200 מטר לפיקסל (זמין לציבור) ושל 25 מטר לפיקסל (מוגבל מטעמי ביטחון מידע). בין התוצרים הנוספים שהופקו ניתן למנות מפת שיפועים, מפת עוצמת ההחזרה (Backscatter), מפה ראשונית של גודל הגרגיר (על בסיס ההחזר האקוסטי) ומפה מורפולוגית בה נראים העתקים, קמטים, ערוצים תת-ימיים וגלי-סדימנט.
פודינג
פּוּדִינְג, או רַפְרֶפֶת הוא קרם מתוק קרוש אך רך, שמוגש קר, ולרוב נאכל לקינוח. פודינג מבוסס לרוב על אבקת עמילן, ג'לטין או אורז, ונוזל כמו חלב או שמנת (לעיתים משתמשים בקצפת במקום שמנת), בתוספת חומרי טעם כגון שוקולד או וניל ולעיתים הפודינג מבוסס על ביצים. קיימת אבקת פודינג מוכנה המכילה חומרי טעם שונים (כמו וניל, שוקו ועוד) וחומר מקשה.
ניתן להכין פודינג במגוון טעמים. הטעמים המתוקים דומים לאלה של גלידה, וכוללים בננה, פירות יער, אגוזים ועוד. קיימים גם פודינג אורז, פודינג דגים ופודינג גזר.
פודינג משמש גם כחומר גלם בקינוחים שונים, למשל כמרכיב בתערובת העוגה או כחלק מקרם מורכב. דוגמאות לקינוחים שהם גרסאות של פודינג: קרם קרמל, קרם ברולה, פנקוטה, קרם בוואריה, זביונה, מלבי, לילות ביירות.
בישראל פודינג בטעמים שונים, כגון שוקולד ווניל, שנמכר באריזות אישיות, מכונה מעדן חלב.
במטבח הבריטי משמשת המילה "פודינג" לשני סוגי מאכלים. סוג אחד הוא זה המכונה "פודינג" גם בישראל - קרמים מתוקים. הסוג השני הוא מגוון מאכלים שונים המבוססים על תערובת מרכיבים שנאפתה, בושלה או אודתה. גם רוב המאכלים מהסוג השני הם קינוחים, כמו פודינג חג המולד, שהוא מעין עוגה מאודה, ונאכל כקינוח בארוחת חג המולד ופודינג לחם שהוא תערובת אפויה, אם כי לא כולם: למשל, פודינג יורקשייר (מאפה מלוח), פודינג שחור (נקניק דם). כמו כן, בלשון הדיבור בבריטניה, המילה "פודינג" פירושה פשוט "קינוח". פודינג נפוץ במטבח הבריטי הוא פודינג טפיוקה.
משינה Live 2003
משינה Live 2003 הוא אלבום הופעה שיצא לאחר סיבוב הופעות של להקת הרוק הישראלית משינה בשנת 2004 מיד לאחר איחודהּ מחדש לאחר שמונה שנים שבהן לא הופיעו חברי הלהקה יחדיו. האלבום יצא בפברואר 2004 על ידי חברת התקליטים הליקון.
האלבום הופץ בגרסת תקליטור אודיו או כ-DVD. התקליטור כולל 14 מלהיטי העבר של משינה ועוד שני שירי חדשים, "משהו קטן וטוב" ו"ואולי עכשיו", שכתבו והלחינו יובל בנאי ושלומי ברכה במשותף לרגל איחוד הלהקה. ב-DVD ישנם 17 להיטי עבר, השיר החדש "משהו קטן וטוב" ועוד קטעים נדירים של הלהקה מאחורי הקלעים של סיבוב ההופעות שלהם.
רשימת השירים בדיסק האודיו
עיבודים מאת חברי "משינה".
בבתא
בּבּתא בת שמעון (104–?) הייתה בעלת קרקעות אמידה בעין גדי לאחר חורבן בית שני. היא מתה במהלך מרד בר כוכבא במצור על מערת האיגרות. ארכיון המסמכים שהותירה אחריה במערה הוא מקור ראשון במעלה להבנת החיים היומיומיים, הכלכליים והמשפטיים בתקופתה. מתוכו מתגלה דמותה כדוגמה לעצמאות נשית בעולם היהודי העתיק. המחקר על מסמכיה של בבתא מהווה דוגמה למחקר במיקרו היסטוריה.
תולדות חייה
בבתא נישאה והתאלמנה פעמיים. בעלה הראשון היה ישוע בן יהוסף, לו ילדה בן שנקרא גם הוא ישוע. עם מותו של בעלה החלה בבתא לנהל מאבקים משפטיים ממושכים מול בני משפחתו בעניין חזקתה על ישוע בנה, הסדרי המזונות שלו וחלקה בירושה. בעלה השני היה יהודה בן אלעזר, המכונה כתושיון, ששימש כאפוטרופוס שלה. יהודה היה בעל מטעים אמיד מעין גדי, והיה נשוי לאשה נוספת בשם מרים בת בעיין שילדה לו בת בשם שלומציון. ככל הנראה עברה בבתא להתגורר בעין גדי.
יהודה חלה ומת בשנת 130 לספירה מבלי שבבתא הולידה לו ילדים. מטעי התמרים שלו בעין גדי עברו לרשות בבתא בתוקף הסכם הנישואין ביניהם כערובה כנגד חובותיו של יהודה.
גורלה במרד בר כוכבא
לקראת תום מרד בר כוכבא, בשנת 135, נשלחו יחידות רומיות להחריב את היישובים היהודיים בבקעת ים המלח. חלק מתושבי עין גדי ברחו למערות בצוקי קניון נחל חבר והתחבאו שם. בבתא נמלטה מעין גדי, ככל הנראה בלוויית ישוע בנה, מרים צרתה, שהייתה אחותו של יהונתן בן בעיה (בר בעין), מנהיג המורדים בעין גדי, ובתה של מרים, שלומציון. היא נטלה עמה את מסמכיה, מפתחות ביתה, ומספר חפצי ערך וצרכי איפור. הם הסתתרו במערה שנקראה ברבות הימים "מערת האיגרות", שכן נמצאו בה איגרות של שמעון בר כוכבא. את חפציה הטמינה בעומק המערה. חיילי הצבא הרומי הקימו מחנה מעל הצוק וצרו על המערה. ככל הנראה, כל יושבי המערה מתו ברעב ובצמא, ואיש לא שב לאסוף את המטמון במערה.
עצמותיה של בבתא היו כנראה בין עשרים השלדים שנמצאו במערת האיגרות. רוב השלדים טמונים עדיין בנקיק במערה, מספר קטן של עצמות שאוחסנו במחסני רשות העתיקות, נקברו על ידי הרב שלמה גורן בטקס ממלכתי במאי 1982 בקברות המורדים מעל נחל חבר.
ארכיון בבתא
הארכיון התגלה על ידי צוות בראשות הארכאולוג יגאל ידין בשנת 1960 במערת האיגרות בנחל חבר. הארכיון הכיל 35 מסמכים משפטיים: שלושה בארמית, שישה בנבטית, 17 ביוונית ותשעה נוספים ביוונית עם תוספות וחתימות בארמית או בנבטית. המסמכים היו ממוינים לנושאים וגלולים בתוך שקיק עור שהונח בסל נצרים. הסל הוחבא בנקיק עמוק במערה, שנאטם על ידי המחביא. בין המסמכים היו כתבי מכר, חוזי חכירה, כתובות נישואין של בבתא ושל שלומציון בת יהודה, הסכמי אפוטרופוסות ומזונות של ישוע בן בבתא, וזכויות שימוש במים לצורכי השקיה. חלק מן המסמכים מופיעים בשני העתקים או גם בתרגום ליוונית. מעמדה הכלכלי העצמאי של בבתא מתחוור מן העובדה שהלוותה לבעלה כספים.
הכתובה
בין התעודות שנמצאו בארכיון, הייתה גם הכתובה של בבתא, שנשמרה היטב ונעטפה בנפרד. כתובה זו היא אחת משלוש בלבד הידועות לנו מתקופת התנאים. על גב הכתובה כתוב: "כתבת בבתא ברת שמעון". תאריך הכתובה ניזוק ולכן קשה היה לדעת אם היא מנישואיה הראשונים או השניים, אולם סכום הכסף שניתן לה מידי בעלה היה "צורין מאה", שעל פי ההלכה הוא הסכום המגיע לאלמנה או גרושה. נוסחת הפתיחה של הכתובה אומרת שהנישואין נערכים "כדין מושה ויהודאי" (ולא "כדת משה וישראל"), כפי שנזכר גם במשנה ובתלמוד הירושלמי. מתוך אחד מסעיפי הכתובה, משתמע כי היא נרשמה בנוסח יהודה (שכלל את עין גדי) ולא בנוסח ירושלים והגליל, כפי הנאמר במשנה.
חפצי החן
בתוך הסל בו נטמן הארכיון נמצאו גם מפתחות, ראי נחושת מעוטר, סנדלים, קופסת תכשיטים ממתכת ממורטת ובקבוקון בושם אפרסמון. כמו כן נמצאו במערה צלחות וקערות רומיות יקרות מתוצרת אלכסנדריה שהשתייכו אולי לבבתא.
מקומה בתרבות
מחזה על חייה בשם "בבתא", נכתב על ידי מרים קיני והוצג בתיאטרון הבימה בכיכובה של יונה אליאן. המשוררת אסתר ראב כתבה פואמה על חייה.
הזואולוג גיורא אילני קרא למספר נמרים במדבר יהודה על שמה ועל שם בני משפחתה הקרובה - בבתא, שלומציון וכתושיון.
בירה מלכה
מיוצרת מאז שנת 2006 על ידי חברת בירה מלכה בע"מ, בשנותיה הראשונות פעלה המבשלה במושב עמקה, בשנת 2008 עברה המבשלה לפעול בקיבוץ יחיעם ובשנת 2018 עבר הייצור למבשלה משודרגת ומשוכללת באזור התעשייה תפן. המים המשמשים לייצור הבירה נשאבים ברובם ממעיינות נחל געתון הסמוכים. מייסד המבשלה והמנכ"ל הראשון הוא אסף לביא, תושב כליל בגליל המערבי. החברה מציעה סיורים מודרכים במבשלה החדשה אשר בתפן ומפעילה מרכז מבקרים ופאב המשקיף על פעילות המבשלה ונקרא "סלון מלכה".בנוסף למבשלה עצמה, בירה מלכה מפעילה גם חצר בירה בקיבוץ יחיעם בשם - "חצר מלכה".
בירה מלכה נמנית עם שתי מבשלות בירות הבוטיק הראשונות בישראל, והיא נחשבת גם אחד ממותגי בירת הבוטיק הבולטים בשוק.
בשנת 2011 נחתם הסכם להפצת הבירה, בין "בירה מלכה" ל"חברת הכרם - משקאות חריפים", במטרה להפיץ את הבירה במסעדות וברשתות השיווק, מעבר למכירה בחנויות האלכוהול ובברים. ב-2014 רכשה חברת הכרם 40% ממבשלת בירה מלכה. הכרם שילמה תמורת 40% מבירה מלכה 4.8 מיליון שקל המשקפים לבירה מלכה שווי של כ-12 מיליון שקל.
בשנת 2018, לאחר רכישת בירה נגב על ידי חברת הכרם, החלה מבשלת בירה מלכה לייצר גם את מותג זה. בשנת 2020 החלו במבשלה לייצר גם את מותג הבירה הישראלי "הרצל".
בירה במהדורה מוגבלת
כלל הבירות במבשלת מלכה אינן מפוסטרות, מסוננת או כוללת חומרים משמרים.
מלכה מזוקקת
באוגוסט 2020 הוציאה בירה מלכה מהדורה מוגבלת של תזקיק נקי ושקוף בעל חוזק של 44.4% אלכוהול המופק בתהליך זיקוק של "מלכה בהירה". לפי החברה, המלכה המזוקקת בעלת ארומה מתקתקה של פרחי הדרים, מקל וניל ונגיעה של מי ורדים.
חצר מלכה
חצר מלכה היא למעשה "חצר בירה" (ביר-גארדן) הנמצאת בקיבוץ יחיעם וקיימת מאז 2012. בעבר הייתה זו החצר של המבשלה עצמה אשר הייתה ממוקמת בקיבוץ עד שנת 2018, אך גם לאחר מעבר הייצור לתפן, ממשיכה החצר לפעול בסופי שבוע.
סלון מלכה
סלון מלכה הוא הפאב/מרכז המבקרים הרשמי של בירה מלכה אשר נמצא באזור התעשייה בתפן. הסלון, אשר נמצא בקומה השנייה של המבשלה - משקיף על הנעשה במבשלה והאורחים יכולים לראות את מיכלי התסיסה וקו הביקבוק של המבשלה. סלון מלכה נפתח באופן רשמי לקראת סוף שנת 2019 ובו גם החנות הרשמית של המבשלה.
אביב העמים
אביב העמים הוא שם כולל לגל של התקוממויות ומהפכות לאומיות באירופה בשנים 1848–1849.
הסיבות לאביב העמים היו שונות ממדינה למדינה, אך המכנה המשותף שבהן היה: רצון לאיחוד, התפתחות רגשות לאומיים ורצון להשתחרר משלטון של מעצמה.
רקע
לאחר תבוסת נפוליאון בתחילת המאה ה-19, ניסתה האליטה האירופית להשיב את הסדר הישן על כנו תחת הנהגתם של שליטי אירופה שלפני המהפכה. המהלך התנהל במסגרת כנסים ודיונים, שהעיקרי בהם היה קונגרס וינה, שבו החליטו המנהיגים על חלוקה מחדש של שטחי מדינות אירופה, על שלטון ריכוזי, ועל דיכוי מהומות ליברליות. באוסטריה שב לשלוט בית הבסבורג, ובצרפת שב לשלטון בית בורבון כחלק מ"הרסטורציה". כל זאת על מנת לשמור על "שיווי משקל" באירופה.
עניינים אלו עוררו מהומות רבות עוד לפני 1848, שאביב העמים היה שיאן. ב-1820 התחוללה מהפכה בספרד נגד כוונתו של המלך פרננדו השביעי להנהיג משטר אבסולוטי במדינה, שהסתיימה לבסוף בניצחון הליברלים שאילצו את פרננדו להישבע אמונים לחוקה; ב-1830 אירעה מהפכת יולי בצרפת, בה הודח המלך שארל העשירי ובמקומו מונה לואי פיליפ, "מלך הבורגנים"; בעקבות ההצלחה בצרפת כינה הסופר היהודי לודוויג ברנה את העתיד להתרחש באירופה בשם "אביב העמים" והתעוררו מהומות גם בפיימונטה ובנאפולי שבאיטליה, אך אלה דוכאו בידי אוסטריה; מהומות שפרצו בנובמבר 1830 בוורשה דוכאו ב-1831 בידי רוסיה; בגרמניה זכו הנובר, סקסוניה ובראונשוויג להרחבה של זכויות האזרח; בלגיה זכתה בעצמאות לאחר שמרדה בהולנד; אוסטריה דיכאה התקוממויות בצפון איטליה, וב-1846 דיכאה גם מרד בקרקוב וסיפחה אליה עיר זו. בשנת 1847 נאבקו בשווייץ הקנטונים הקתוליים השמרניים בקנטונים הפרוטסטנטיים הליברליים יותר. ניצחון הפרוטסטנטים נחשב לניצחון הראשון של כוחות ליברליים באביב העמים.
גרמניה
גרמניה הייתה מפוצלת לעשרות מדינות שונות ובהן אין-ספור מפלגות וכוחות פוליטיים. המשותף להם, במידה מסוימת, היה הרצון לאיחוד מדינות אלו לישות גרמנית אחת. אך גם כאן שרר פילוג בין תומכי "גרמניה הגדולה", שדרשו איחוד כל המדינות דוברות הגרמנית, כולל אלו שתחת שלטון אוסטרי, ותומכי "גרמניה הקטנה" שדרשו איחוד כל המדינות הגרמניות למעט אלו שתחת שלטון האימפריה האוסטרית. השמאל (שכלל גם את ברית הקומוניסטים של מרקס ואנגלס) קרא למהפכה סוציאליסטית בגרמניה ולברית בין המדינות המהפכניות באירופה שתצא למלחמה נגד רוסיה, שנחשבה למבצר הריאקציה. בהשפעת כל הכוחות האלו התקוממו המעמדות הנמוכים במדינות דוברות הגרמנית, כולל בקיסרות האוסטרית, מטרניך התפטר, הוקמו ממשלות ליברליות שהבטיחו חוקות מהפכניות והוקמה האספה הגרמנית הכללית בפרנקפורט. אך עד מהרה הפכו דיוני האספה לעקרים. התגלעו סכסוכים רבים בין נציגי המדינות הגרמניות השונות ובין תומכי ההגמוניה הפרוסית מול ההגמוניה האוסטרית בגרמניה. בברלין דוכא ניסיון של פועלים וסטודנטים לחזור לדרך המהפכה בכוח הנשק. בבאדן, באלזס ובאזורים כפריים בדרום גרמניה, לוו המהומות בגל של פרעות אנטישמיות. בווינה התקבלו מספר חוקים, כמו חוק ביטול החובות הפאודליים של האיכרים, ודוכאו באכזריות ניסיונות מרידה של סטודנטים ופועלים. בדצמבר 1848 פוזרה האספה הלאומית הפרוסית, ומספר חודשים לאחר מכן גם האספה הגרמנית הכללית של פרנקפורט, והתקבלה חוקה חדשה ריאקציונית. כך בא הקץ לאביב העמים הגרמני.
הונגריה
ההונגרים, ששאפו לעצמאות לאומית ולהיפרדות מהקיסרות האוסטרית הצליחו תחילה להקים ממשלה בראשותו של לאיוש קושוט שביטלה את שיעבוד האיכרים והעניקה חופש בחירה לכל בעלי הרכוש. מצד שני התנגד קושוט לשאיפות הלאומיות של מיעוטים שונים בהונגריה עצמה, כמו קרואטים וסרבים, ודיכא אותם ביד קשה. עקב כך עזרו אלו לכוחות הקיסרות האוסטרית ולצאר הרוסי (ששלח צבא לעזרת אוסטריה), ובסופו של דבר הוחזרה הונגריה בכוח לשלטון הקיסרות האוסטרית.
איטליה
גם באיטליה פעלו כוחות רבים שרצו להביא לאיחוד איטליה: כוחות קתוליים שרצו להקים מדינה תחת הנהגת האפיפיור פיוס התשיעי, האגף הדמוקרטי שרצה להקים רפובליקה דמוקרטית בהנהגתו של ג'וזפה מציני, ובית המלוכה סאבויה שרצה להקים מלוכה חוקתית תחת כתר בית סאבויה. מרידות פרצו ברוב איטליה, ובעקבותיהן ניתנו במדינות אלו חוקות ליברליות. כוחות צבא איטלקי התאחדו למלחמה באוסטריה ששלטה על חלק מצפון איטליה, אך ידם של האוסטרים הייתה על העליונה והאיטלקים הובסו. תומכי מציני הכריזו על רפובליקה ברומא ובוונציה, והאפיפיור נאלץ לצאת לגלות. למרות ניצחונות כוחות המהפכה בראשות הגיבור הלאומי האיטלקי ג'וזפה גריבלדי, גברו, בסופו של דבר, כוחות הריאקציה והצבא האוסטרי, המהפכות נכשלו והמצב חזר לקדמותו.
תוצאות אביב העמים
בטווח הקצר, נכשל לכאורה אביב העמים בכל מקום שבו פרץ (רק בממלכת סרדיניה-פיימונטה שבאיטליה נותרה על כנה החוקה הליברלית). הקנצלר מטרניך, שנגדו פרץ חלק גדול מהמהומות, חזר למשרתו תחת הקיסר, וכך גם המשטרים הריאקציוניים הקודמים. הסיבות לכישלון היו: הפירוד והפיצול הרב של הכוחות המהפכניים, שלעיתים אף לחמו אלו באלו, המטרות השונות (לאומיות, כלכליות, חברתיות ועוד) של הכוחות הפועלים והבורגנות הליברלית שלא השכילה לתפוס שרק בעזרת כוח הפועלים והאיכרים יכולה להגיע למטרותיה.
כריסטיאן ורז'ה
כריסטיאן ורז'ה או כריסטיאן ורז'ה בוברי מכונה גם Maud Lélih (מוד ללי) (בצרפתית: Christiane Verger,נשואה Boverie 24 במרץ 1903 קרון –9 במרץ 1974) היא מלחינה צרפתיה של מוזיקה קלה.
ביוגרפיה
כריסטיאן ורז'ה נולדה בשנת 1903 בעיירה קרון (Crosne), במחוז אסון באיל דה פראנס, לא רחוק מפריז. למדה מילדות פסנתר אצל מרגריט לונג. ב-20 באפריל 1910 בגיל 7 ביצעה באולם גאבו בפריז (לפי מקורות אחרים הייתה זו ז'אן ללה Leleu) יחד עם ז'נבייב דירוני (או עם ז'רמן דיראמי, תלמידה אחרת של לונג) את היצירה אמא אווזה ("Ma mère l'oye" ) (5 קטעים לילדים לפסנתר ב 4 ידיים) מאת מוריס ראוול. ידידת ילדות של המשורר ז'אק פרוור, הייתה הראשונה שהלחינה שאנסון על מילות שיר שלו, שנכתב בשנת 1928: Les animaux ont des ennuis. כתבה שנסונים רבים, חלקם על שירי משוררים כמו אותו ז'אק פרוור (Chanson de la lune, Quand tu dors), פיליפ סופו (Funèbre), רובר דנו (Le Pelican), פייר מק אורלאן (Les Saintes Maries de la mer, La Chanson de bagatelle), ועוד.
שנסונים שלה נכנסו לרפרטואר של זמרים כמו קורה ווקר (למילים של ז'אן פלרן - La grosse dame chante), קתרין סובאז', ברברה, ז'אק דואה (Triste Privilège, מילים:ז'אן רוז'ל), ז'רמן מונטרו, מריאן אוסוואלד (Évidemment bien sûr) ואחרים.
כריסטיאן ורז'ה הייתה נשואה לאדריכל והתפאורן אנרי בּוברי ואמה של שחקנית התיאטרון והקולנוע נדין אלארי (2016- 1927) (בשמה האמיתי ברנאדט פרקדריק ניקול בוברי).
לחנים
1950 - *Pas grand-chose (לא מי יודע מה)
אלון פנקס
אלון פנקס (נולד ב-6 באוגוסט 1961) הוא דיפלומט ויועץ פוליטי ישראלי. שירת כקונסול הכללי של ישראל בניו יורק בשנים 2000–2004.
ביוגרפיה
פנקס נולד בתל אביב וגדל ברחובות. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון. הוא סיים תואר ראשון במדע המדינה בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן השלים תואר שני בממשל ופוליטיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון.
הוא כיהן כראש מטה שר החוץ במהלך כהונתם של שלמה בן עמי ודוד לוי כשרי חוץ. לאחר מכן היה יועץ מדיניות חוץ לאהוד ברק ויועץ פוליטי לשמעון פרס. שירת כקונסול הכללי של ישראל בניו יורק בשנים 2004–2000. ב-2006 התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה, אך לא נבחר למקום ריאלי לכנסת.
בנובמבר 2009 אושרה מועמדותו לתפקיד שגריר ישראל באו"ם, אך לבסוף המינוי לא יצא אל הפועל בשל מחלוקת בעניין בין ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר החוץ אביגדור ליברמן.
פנקס גרוש, ואב לשתי בנות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
עסק חברתי
עסק חברתי הוא עסק שפעילותו מוכוונת למימוש מטרות חברתיות. עסק חברתי הוגדר על ידי זוכה פרס נובל, מוחמד יונס, בספריו כעסק שנועד לנסות ולפתור בעיה חברתית וכארגון המקיים את עצמו מבחינה כלכלית, כאשר הרווחים כולם חוזרים אל העסק עצמו ולא מחולקים לבעלי המניות, וזאת על מנת להגדיל את ההשפעה החברתית.
מהות הרעיון
עסק חברתי הוא התאגדות שנוסדה במטרה לטפל או לקדם אתגר חברתי או סביבתי תוך שימוש בכלים ושיטות ניהול עסקיות. עסק חברתי מכוון לשורת רווח כפולה - פיננסית וחברתית\סביבתית. מטרתו הראשונה היא קידום המטרה החברתית, ולאחריה השאת רווחים. עסק חברתי מנסה להשיג מטרות חברתיות באמצעות פעילות עסקית (יצור ומכירה) או הספקת שירותים, ומשתדל שהרווחים יהיו מקור המימון העיקרי אם לא היחיד שלו. הצלחתו של עסק חברתי תבוא לידי ביטוי בגידול ברווחים במקביל להגשמת המטרה החברתית.
צורת ההתאגדות של עסק חברתי אינה מוגבלת והיא מותאמת לצרכים וההגבלות המשפטיות הנהוגות במדינות שונות.
עסקים חברתיים, בהיותם ייצור כלאיים בין מלכ"רים, השייכים למגזר השלישי, לבין חברות עסקיות, השייכות למגזר העסקי, מכונים גם - המגזר הרביעי. עסק חברתי אינו:
אינדיקטורים לבחינת עסקים חברתיים
EMES) Europen Research network) בנה סט של שלושה אינדיקטורים לשלושה ממדים של ארגון חברתי:
היסטוריה
אחת הדמויות המוכרות יותר בעולם העסקים החברתיים, הוא חתן פרס נובל לשלום ד"ר מוחמד יונוס אשר הקים את בנק גרמין בשנת 1983 - עסק אשר הפך לאחד מהעסקים החברתיים הגדולים בעולם.
בספרו יצירת עולם ללא עוני - עסק חברתי ועתיד הקפיטליזם (Creating a World without Poverty - Social Business and the Future of Capitalism), ד"ר מוחמד יונוס מגדיר מהו עסק חברתי. יונס רואה את העסקים החברתיים כצורת התאגדות חדשה שתביא לשינוי מבני של הכלכלה הקפיטליסטית, באופן שיצמצם תופעות של עוני ומפגעים חברתיים וסביבתיים אחרים. מוחמד יונוס טוען כי הקפיטליזם מוגדר באופן צר מידי. הרעיון כי האדם הבודד ממוקד אך ורק במיקסום רווחים מתעלם מהיבטים אחרים בחייו, דתיים, רגשיים ופוליטיים. כישלונות המערכת לפנות לצרכים חיוניים, אשר מתוארים לרוב ככשלי שוק הם בעצם כשלים תפיסתיים, כלומר כשלים לתפוס את המהות האנושית בתאוריה כלכלית. על יסוד גישה זו יונס פיתח מודל המשלב הסדרים התומכים הן בהשאת רווחים והן בקידום חברתי. הוא מגדיר עסק מסוג זה כיוזמה עסקית חברתית (social business enterprise):