cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החצר (מלחמת יום הכיפורים)
היסטוריה
כוחות צה"ל הראשונים, שפעלו במסגרת מבצע צליחת התעלה, הגיעו לחצר בלילה בין ה-15 ל-16 באוקטובר 1973 ומאז ואילך שימשה החצר כבסיס לכוחות הצולחים. זמן קצר לאחר מכן יצאו ממנה צנחני חטיבה 247 לצליחת התעלה והקימו את ראש הגשר הישראלי בגדה המערבית. באותו יום הצטרפו אליהם טנקים (של חטיבה 421) שהושטו מן החצר על גבי תמסחים, וציוד הגישור של חיל ההנדסה החל להתרכז בה.
ב-17 באוקטובר נמתח על פני התעלה הגשר הראשון וקצהו נשק לגדת התעלה מול פרצה בחלקה הדרומי של סוללת העפר של החצר. גשר נוסף נמתח מול פרצה בסוללה כ-250 מטר צפונה משם. גשר שלישי – גשר הגלילים – נמתח על פני התעלה כ-900 מטר מצפון-מערב לחצר.
מפקד אוגדה 143, האלוף אריאל שרון, הטיל על סגנו, תת-אלוף יעקב אבן, את הפיקוד על מתחם ראש הגשר, שכלל את החצר ואת השטח המקביל לה בגדה המערבית של התעלה, שבו התפרסו להגנה צנחני חטיבה 247. לידו עזרו מספר קצינים – מחטיבה 247, מחיל ההנדסה, מחיל הים ומחיל האוויר, שהיו אחראים על בניית הגשרים על התעלה, על אבטחתם הקרקעית והתת-ימית (מפני צוללני אויב) ועל הגנת נ"מ על המתחם כולו.
נקודות פיקוח תנועה הוקמו לצד צירי התנועה שהובילו אל תוך החצר. בתוכה התרכזו חיילי הנדסה ואמצעי הנדסה וכן הכוחות המשוריינים והרגליים של פיקוד הדרום, שהגיעו אליה ממזרח כדי לצלוח את התעלה. כן הגיעו אליה שיירות של יחידות אספקה ושירותים בדרכן לגדה המערבית. בחצר נמצאה נקודת הפיקוד של תת-אלוף אבן, ומוקמו בה שתי תחנות רפואיות לטיפול בפצועים. סביב החצר ובגדה מולה נפרסו תותחים נ"מ של צה"ל.
החל מבוקר ה-17 באוקטובר החל הצבא המצרי להפגיז את החצר ואת שטח הגדה המערבית שמולה בארטילריה ובקטיושות על מנת לשבש את הפעילות בהם. גם כלי טיס מצריים החלו לתקוף את המתחם. ההפגזה נמשכה בעוצמה רבה עד להפסקת האש בחזית הדרום, וגרמה לנזקים לציוד הצבאי ולמאות נפגעים בקרב חיילי צה"ל שבחצר, אשר למעלה ממאה מהם נהרגו. בין הנפגעים היו רבים מאנשי חיל ההנדסה שעסקו בבניית ותחזוקת הגשרים על גבי התעלה. בדקות שלפני מועד הפסקת האש הראשונה, בערב ה-22 באוקטובר, הנחיתו המצרים הפגזה עזה במיוחד על החצר. חיילים חילצו בימי ההפגזות את חבריהם הנפגעים תחת אש תוך גילוי מעשי גבורה. עקב האבדות הכבדות העניקו חיילי צה"ל למקום גם את הכינוי "חצר מוות".
צה"ל פינה את החצר במסגרת ביצוע הסכם הפרדת הכוחות בחזית הדרום.
ככל הנראה, החצר נהרסה על ידי המצרים במסגרת עבודות חפירה להרחבת תעלת סואץ במוצאה אל האגם המר הגדול, והמקום בו עמדה הוא כיום חלק מאפיק התעלה.
חוות מרדכי
חוות מרדכי הייתה חוות ניסיונות חקלאית, שהייתה חלק ממכון וולקני והוקמה ב-1935 מדרום לכפר הנוער עיינות שבמישור החוף הדרומי לצורך עריכת ניסיונות חקלאיים. החווה נקראה על שם מרדכי וילקנסקי (אחיהם של יצחק וולקני-אלעזרי ומאיר וילקנסקי) שהקים וניהל אותה בראשית דרכה. החווה הפסיקה לפעול ב-1963 אך מבני החווה עדיין קיימים.
רקע
ההתיישבות היהודית בארץ ישראל החל מהעלייה הראשונה הייתה חקלאית ברובה וכבר מתחילתה עשו החקלאים ניסיונות חקלאיים לשיפור הגידולים. בתחילה היו אלו ניסיונות פרטיים של כל חקלאי וחקלאי אולם במהרה חלחלה ההבנה שדרוש מאמץ לאומי לעריכת ניסיונות שיביאו לשיפור בחקלאות. דרישה זו הועלתה כבר בהקונגרס הציוני העולמי השישי ובעקבותיה החלו מספר מנהיגים ציוניים לקדם רעיון זה במטרה להקים בארץ ישראל חווה משולבת של ניסיונות והכשרה. מנהיגים אלו גם הציעו להקים מגוון חוות לפי האזורים השונים בארץ ישראל.
החווה הראשונה הוקמה ב-1910 בעתלית ובעקבותיה הוקמו חוות להכשרה וניסיונות חקלאיים גם בבן שמן, חולדה וחוות כנרת. בשלוש החוות האלו היה מעורב יצחק וולקני-אלעזרי והוא שהתווה תוכנית כוללנית להקמת תחנת ניסיונות ארצית מרכזית הקשורה לתחנות ניסוי הפזורות ברחבי הארץ. התחנה המרכזית, שהוקמה תחילה בחצר של גמנסיה הרצליה בתל אביב (ב-1921) הועברה ב-1932 לקרבת רחובות.
חוות מרדכי
חוות מרדכי הוקמה ב-1935 ביוזמת מרדכי וילקנסקי (אלעזרי-וולקני) על כ-1,000 דונם של אדמות קק"ל שהיו חלק מגוש של כ-5,600 דונם שרכש הארגון לייד הכפר קובייבה. החווה הוקמה כשלוחה של תחנת הניסיונות המרכזית ברחובות.
מקומה של החווה שירת את מטרות מקימיה מבחינת מגוון הקרקעות שנכללו בתחום החווה (שאיפשרו ניסויים במגוון גידולים) ומבחינת האוכלוסייה הכפרית אותה היה צורך להדריך ולהכשיר.
עם הקמתה שימשה החווה לביצוע ניסיונות לשיפור תהליכי הגידול והתוצרת החקלאית בתחומים של גידול בקר, פלחה, ירקות ומטעים.
בשטח החווה נבנו 3 רפתות לעריכת ניסיונות בבקר ו-2 מבנים למעבדות. בנוסף נחפרה בחווה באר ונבנה מגדל מים וכן נבנו מגורים שנועדו לעובדי החווה הקבועים כמו גם גם לעובדים זמניים ולחקלאים שבאו לחווה לרכוש ידע מקצועי.
ב-1951, לאחר הקמת המדינה, הועברה האחריות על מנהל המחקר החקלאי מהסוכנות היהודית למשרד החקלאות שם החליטו לצמצם את פיזור החוות החקלאיות ולאחד יחידות. במסגרת הוחלט לסגור את הוות מרדכי ולהעביר את פעילות המחקר בה לבית דגן. תהליך סגירת החווה והעברת הפעילות בה התנהל באיטיות ונמשך עד 1963. במהלך התקופה של סגירת החווה נוהלו דיונים על גורל אדמותיה שחולקו, בסופן של דבר בין היישובים הקרובים ובין מוסד "עיינות".
ב-1961 הוחלט במשרד החקלאות לקרוא את החווה של שמו של מרדכי וילקנסקי אך זה היה כבר בשלהי סגירת החווה. הכרזה זו לא לוותה במאמץ לשמר את מבני החווה שנותרו שוממים במרכז השטחים החקלאיים שהיו שייכים פעם לחווה.
מרדכי וילקנסקי
מרדכי וילקנסקי נולד ב-1885 בעיירה איישישוק שבליטא (אז בפלך וילנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). אביו ר' לייזר (אליעזר) יהושע וילקנסקי, היה דיין ואמו בתיה לבית אלטשולר הייתה ממשפחת רבנים מפורסמים בליטא. מרדכי היה אח ליצחק וולקני-אלעזרי ומאיר וילקנסקי.
בעיירת הולדתו, שהייתה בעלת רוב יהודי, הייתה תנועת ההשכלה היהודית מקובלת ונעשה שימוש נרחב יחסית בשפה העברית. אחותו, שרה (לימים גננת בנהלל ובראשון לציון) ייסדה בה את אגודת "רק עברית", שחרתה על דגלה דיבור בעברית בלבד. מרדכי עלה ארצה ב-1908 עם אחיו יצחק. במהלך מלחמת העולם הראשונה נסע לארצות הברית וצרפת ללימודי חקלאות ועם חזרתו, ב-1921, מונה לנהל את היחידה לגידולי שדה והחל לעבוד בחוות הניסיונות השונות בארץ. בין השאר פעל בחוות כנרת, בבן שמן ובגבת. החל מ-1932 קידם תוכנית להקמת חוות ניסיונות על אדמות שנרכשו בקרבת הכפר קובייבה.
מרדכי נפטר ב-7 ביולי 1935, לאחר שננשך על ידי חולדה, והובא למנוחות בבית הקברות ברחובות.
ספרברה
ספרברה היו חיילים שהיו בשימוש בממלכת פרס האחמנית. משמעות השם ספרברה בפרסית הוא "נושאי מגן".
תיאור
הספרברה היו כמעט תמיד פרסים אתניים. לרוב במצב של שלום הם שוחררו לבתיהם וגויסו אד הוק בזמן מלחמה. לפיכך הם לא היו מאומנים היטב ואיכותם הייתה ירודה.
אושטורוש
אושטורוש (בהונגרית: Ostoros) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כבשו הכוחות הסובייטים את הכפר ובמהלך שליטתם בכפר אנסו נשים וגברים. במלחמה מתו 55 מתושבי אוסטור שהיוו כמעט 3% מכלל אוכלוסיית הכפר באותה תקופה. ההרוגים משתי מלחמות העולם מונצחים בשני לוחות שיש ליד משרד ראש העיר, בכיכר הגיבורים.
יהודי אושטורוש
בכפר חיו שתי משפחות יהודיות שניהלו חנות וקצבייה. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
רק אישה צעירה ממשפחה אחת חזרה מאושוויץ, היא התחתנה ועזבה למזקבשד ומשם היגרה לארצות הברית.
בירגיטה, דוכסית גלוסטר
ביוגרפיה
בירגיטה אווה הנריקסן נולדה באודנסה כבת הצעירה במשפחה לאב עורך דין, בתחילה התחנכה בעיירה ולאחר מכן השלימה את לימודיה התיכוניים בלוזאן ובקיימברידג', ב-1966 כשהוריה נפרדו היא אימצה את שם הנעורים של אמה ואן דאורס, היא למדה שלוש שנים בקופנהגן וב-1971 חזרה לאנגליה על מנת לעבוד בשגרירות דנמרק בלונדון.
היא פגשה את הנסיך ריצ'רד, בנו של הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר לראשונה בקיימברידג' בשנות ה-60, בפברואר 1972 הם התארסו, הנסיך עיצב עבורה טבעת נישואים העשויה מכסף ואלמוגים, ביולי אותה שנה הם נישאו, שישה חודשים לאחר חתונתם נהיה הנסיך לדוכס גלוסטר והיא לדוכסית, בהמשך גם נולדו לזוג שלושה ילדים.
משנת 1997 היא משמשת כנשיאת האקדמיה המלכותית למוזיקה, היא התלוותה לבעלה במהלך ביקוריו הרשמיים במדינות שונות, בין היתר נכחה בחגיגות השבעים של אולף החמישי, מלך נורווגיה, בני הזוג מתגוררים בארמון קנזינגטון.
הבחירות לכנסת העשרים ושתיים
ממוזער|תוצאות הבחירות לכנסת ה-22: הבחירות לכנסת העשרים ושתיים התקיימו ב-[[17 בספטמבר 2019, י"ז באלול ה'תשע"ט, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת העשרים ושתיים. הבחירות הוקדמו מאחר שהכנסת העשרים ואחת העבירה חוק על התפזרותה כחודש לאחר שהתכנסה, בשל אי הצלחתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו להרכיב את ממשלת ישראל השלושים וחמש. בוועדת הבחירות המרכזית לכנסת נרשמו להתמודדות בבחירות 32 רשימות מטעם 44 מפלגות, אך בהמשך נותרו 29 רשימות בלבד.
רקע
הבחירות לכנסת התקיימו יותר מ-4 שנים לפני מועדן המקורי (ט"ז בחשוון ה'תשפ"ד, 31 באוקטובר 2023). זוהי הפעם הראשונה בתולדות המדינה שכישלון בהקמת ממשלה מייד לאחר הבחירות הקודמות מוביל לבחירות חדשות. בהתאם לכך, שנת ה'תשע"ט (ובהתאמה – 2019) היא השנה הראשונה שבה התקיימו שתי מערכות בחירות לכנסת בישראל.
ועדת הבחירות
מערכת הבחירות נוהלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית לכנסת. עד לכינוסה של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה־22, ועדת הבחירות לכנסת ה־21 המשיכה בתפקידה במשך כחודש ימים. הוועדה הורכבה מנציגי הסיעות של הכנסת העשרים ואחת בראשות שופט בית המשפט העליון חנן מלצר. ב-10 ביוני בחרו שופטי בית המשפט העליון את השופט חנן מלצר לתפקיד יו"ר ועדת הבחירות המרכזית גם בבחירות לכנסת ה־22. ובתור ממלא מקומו את השופט ניל הנדל.
להסדרת הבחירות לכנסת ה-22 חוקקה הכנסת ה-21 את חוק הבחירות לכנסת העשרים ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות).
הסכמי עודפים
חוק הבחירות לכנסת מאפשר חתימה על הסכם עודפים בין שתי רשימות. המועד האחרון להגשת הודעה בדבר התקשרות בין רשימות היה 6 בספטמבר.
מבין הרשימות שעברו את אחוז החסימה הרשימה המשותפת הייתה היחידה שלא חתמה על הסכם עודפים עם אף מפלגה.
הליכוד
מפלגת הליכוד בראשות בנימין נתניהו רצה ברשימה מאוחדת עם מפלגת כולנו, לאחר שבשתי מערכות הבחירות שלפני כן המפלגות התמודדו בנפרד. עתירה בנוגע לחוקיות המיזוג שהוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב על ידי חברי הכנסת מיכל שיר ואריאל קלנר, נדחתה. במסגרת הסכם הריצה המשותפת, פורסם בתחילה כי נציגי כולנו ישובצו במקומות 5, 15, 29 ו-35, אלא שבסופו של דבר התפקדו לליכוד נציגי כולנו מלבד שאשא-ביטון, שנותרה כסיעת יחיד במקום ה-29 ברשימה על מנת לזכות במימון מפלגות. בהתאם לכך שאר הרשימה מהבחירות לכנסת העשרים ואחת תוקפא, פרט לשריונים במקומות 28 ו-41 (אלי בן דהן וארז תדמור, בהתאמה), שבוטלו.
ב-29 באוגוסט נחתם הסכם בין מפלגת זהות למפלגת הליכוד במסגרתו, בכפוף למשאל מתפקדי המפלגה, תפרוש המפלגה מההתמודדות בבחירות בתמורה לתפקיד שר לפייגלין, "לגליזציה לחולים" – פתיחת שוק הקנאביס הרפואי לייבוא והקלה על חולים ברכישתו. בנוסף, קיזוז הוצאות ממיסים לעסקים קטנים שנתיים מפתיחתם עד היקף של 2 מיליון ש"ח. ב-1 בספטמבר אישרו המתפקדים את ההסכם, וב-3 בספטמבר פרשו כל מועמדי רשימת מפלגת זהות מהרשימה.
ב-11 בספטמבר ניסה הליכוד לחוקק בחקיקת בזק את "חוק המצלמות בקלפיות", תיקון לחוק הבחירות לכנסת שיאפשר לנציגי מפלגות ורשימות מועמדים בבחירות להציב מצלמות בקלפיות, אך הצעת החוק נפלה במליאת הכנסת בעת שהוגשה לקריאה ראשונה, לאחר שלא הושג הרוב הדרוש.
כחול לבן
ב-30 במאי 2019 אישרו בכחול לבן כי הרשימה תתמודד במתכונתה הנוכחית גם בבחירות אלו, כלומר איחוד בין מפלגות יש עתיד, תל"ם וחוסן לישראל כשבראש הרשימה ממשיך לכהן יו"ר חוסן לישראל בני גנץ כמועמד לראשות הממשלה ברוטציה עם יו"ר יש עתיד יאיר לפיד.
במהלך מערכת הבחירות הכריז גנץ על כוונתו להקים "ממשלת אחדות חילונית".
ש"ס
בראשות ש"ס עומד השר אריה דרעי, על פי החלטת מועצת חכמי התורה נשאר הרכב הרשימה זהה לבחירות האחרונות. קמפיין ש"ס התמקד בנושא הכלכלי-חברתי עם הסיסמה "הכוח החברתי בממשלה".
יהדות התורה
בראש רשימת יהדות התורה עומדים יעקב ליצמן יו"ר אגודת ישראל ומשה גפני יו"ר דגל התורה. לפי החלטת מועצת גדולי התורה, נשאר הרכב הרשימה זהה לבחירות האחרונות.
הרשימה המשותפת
ב-20 ביוני הודיעו ארבע המפלגות שהיו שותפות לסיעת הרשימה המשותפת בכנסת העשרים על חבירה מחדש בבחירות אלו, אחרי שבבחירות הקודמות רצו בשתי רשימות נפרדות: חד"ש-תע"ל ורע"ם-בל"ד.
לאחר חילוקי דעות רבים בנוגע להרכב הרשימה, ב-27 ביולי הודיעו המפלגות כי סוכמו מרכיבי הסכם הריצה המשותפת. בל"ד הצטרפה יומיים לאחר מכן. לפי ההסכם ראש הרשימה הוא יו"ר חד"ש איימן עודה, במקום השני ראש מפלגת בל"ד מטאנס שחאדה, במקום השלישי יו"ר תע"ל אחמד טיבי שיהיה גם יו"ר הסיעה ובמקום הרביעי יו"ר רע"ם מנסור עבאס.
רשימתן של מפלגות חד"ש ותע"ל נותרו ללא שינוי מהבחירות הקודמות, בעוד ברע"ם קיימו בחירות פנימיות חדשות לקביעת הרכב הרשימה שבמסגרתן נבחרה בפעם הראשונה אישה בדואית לאחד מ-4 המקומות הראשונים (אימאן ח'טיב יאסין), ובמפלגת בל"ד החליף תושב יפו וחבר מועצת עיריית ת"א-יפו לשעבר סאמי אבו שחאדה את ראש עיריית סכנין לשעבר מאזן גנאים שבחר לפרוש מהמירוץ לכנסת.
גשר
ח"כ עמיר פרץ יו"ר מפלגת העבודה הנבחר ואורלי לוי-אבקסיס יו"ר מפלגת גשר הכריזו ב-18 ביולי על ריצה משותפת של המפלגות במסגרת רשימת העבודה-גשר. לפי הסכם הריצה המשותפת לוי-אבקסיס הוצבה במקום השני ברשימה ומפלגת גשר קיבלה שלושה שריונים בכל עשירייה. לאור האיחוד, במסגרת הריצה המשותפת, הרשימה שלהם תתמקד בנושאים הכלכליים והחברתיים.
העבודה
לאחר דיונים הוחלט שרשימת המפלגה לכנסת תישאר כמו שהיא, ויתקיימו בחירות רק לתפקיד יו"ר המפלגה. הבחירות התקיימו ב-2 ביולי. לתפקיד היו"ר התמודדו חברי הכנסת עמיר פרץ, איציק שמולי, סתיו שפיר וכן דוד לנדסמן. בבחירות ניצח פרץ עם 47% מהקולות. לאחר בחירתו של פרץ, מונה עמר בר-לב למנהל המגעים עם המפלגות האחרות.
ב-25 ביולי, לאחר סירובו של פרץ לעשות חיבורים עם מפלגות נוספות בשמאל, עברה סתיו שפיר למפלגת התנועה הירוקה ומונתה לעמוד בראשה. המפלגה התמודדה במסגרת רשימת המחנה הדמוקרטי. איציק שמולי קרא לפרץ להצטרף גם לרשימה, ואמר כי הוא לא מתחייב להישאר במפלגה. בסופו של דבר נשאר שמולי במקום השלישי ברשימת המפלגה.
ישראל ביתנו
בראשות ישראל ביתנו עומד אביגדור ליברמן, ועדה מסדרת קבעה את הרכב רשימתה לכנסת. המפלגה הודיעה שתרוץ באותו הרכב רשימה שהיה בבחירות הקודמות. יו"ר המפלגה הצהיר שינסה להקים ממשלת אחדות עם הליכוד וכחול לבן, וללא המפלגות החרדיות.
ימינה
מפלגת ימינה מורכבת מאיחוד מפלגות הימין החדש בראשות איילת שקד ונפתלי בנט שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת ה-21, הבית היהודי בראשות רפי פרץ והאיחוד הלאומי – תקומה בראשות בצלאל סמוטריץ', שהתמודדו בבחירות הקודמות יחד עם עוצמה יהודית.
ההסכם בין המפלגות נחתם ב-29 ביולי. על פי ההסכם, כינוי הרשימה יהיה "הימין המאוחד" ובראשה תעמוד שקד, ולאחריה פרץ, סמוטריץ' ובנט. עוד סוכם כי מקומות 7 ו-9 יהיו שייכים לימין החדש, מקומות 5 ו-8 לבית היהודי ומקומות 6 ו-10 לאיחוד הלאומי. ב-12 באוגוסט הושק מסע הבחירות של הרשימה וכינוי הרשימה שונה ל"ימינה".
הבית היהודי-האיחוד הלאומי
ב-9 ביולי סיכמו רפי פרץ ובצלאל סמוטריץ' על המשך שיתוף פעולה בין הבית היהודי לאיחוד הלאומי במתכונת איחוד מפלגות הימין כמו בבחירות הקודמות (כאשר רשימות שתי המפלגות נשארות זהות), וקראו למפלגות הימין החדש ועוצמה יהודית לבוא לשולחן המשא ומתן למטרת ריצה משותפת.
מפלגת עוצמה יהודית בראשות איתמר בן-גביר הודיעה כי לא תחבור לאיחוד כבמתכונת הקודמת.
הימין החדש
לקראת הבחירות לכנסת נקבע כי איילת שקד תהיה יו"ר הימין החדש. נפתלי בנט מונה לנהל את המשא ומתן לריצה משותפת עם מפלגות הימין.
המחנה הדמוקרטי
ב-25 ביולי 2019 הוחלט על ריצה משותפת בבחירות של מפלגת מרצ, מפלגת ישראל דמוקרטית בראשות ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ואליהם הצטרפה ח"כ סתיו שפיר מהעבודה שהוצבה בה כיו"ר התנועה הירוקה. הרשימה המאוחדת נקראה המחנה הדמוקרטי ובראשה הועמד יו"ר מרצ ניצן הורוביץ. במקום השני הוצבה ח"כ סתיו שפיר ואילו יו"ר ישראל דמוקרטית אהוד ברק הוצב רק במקום העשירי.
מרצ
ב-27 ביוני 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים נערכו בחירות לראשות מרצ, וחבר הכנסת לשעבר ניצן הורוביץ גבר על היו"ר הקודמת ח"כ תמר זנדברג ברוב של 54% מהקולות. ב-11 ביולי נערכו בוועידה בחירות לרשימת המפלגה, בהן ח"כ תמר זנדברג היו"ר היוצאת של המפלגה הגיעה למקום הראשון שמשמעותו ברשימה מקום אחד אחרי היו"ר הנבחר הורוביץ, אחריה הגיעו בבחירות אלו ח"כ אילן גילאון, ח"כ עיסאווי פריג', חבר הכנסת לשעבר מוסי רז וח"כ מיכל רוזין שנדחקה אחורה ברשימה.
ישראל דמוקרטית
לקראת הבחירות ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק הקים את ישראל דמוקרטית, לאחר שהודיע ביוני כי בכוונתו להקים מפלגה לצורך חזרתו לפוליטיקה והתמודדותו לבחירות לכנסת. בהודעתו על הקמת המפלגה לא פסל ברק אפשרות לאיחוד עם מפלגת העבודה, על מנת לפעול יחד "לסיום משטר נתניהו". ב-26 ביוני הכריז ברק על הקמת המפלגה ויצא בקמפיין שסיסמתו: "מדינת בנימין נתניהו או מדינת ישראל".
התנועה הירוקה
יו"ר התנועה הירוקה יעל כהן-פארן, הודיעה על פרישתה מרשימת מפלגת העבודה, לאחר שלא שוריינה ברשימה לכנסת ה-22. במסגרת הסכם האיחוד של המחנה הדמוקרטי הוחלט שח"כ סתיו שפיר, שפרשה גם היא ממפלגת העבודה, תוצב במקום השני כיו"ר התנועה הירוקה, וכהן-פארן תוצב במקום השמיני ברשימה. מקומות 11, 16 ו־17 ברשימה שמורים לנציגי המפלגה.
עוצמה יהודית
לקראת הבחירות הודיע איתמר בן-גביר כי מפלגת עוצמה יהודית לא תתמודד במסגרת איחוד מפלגות הימין במתכונת הבחירות ה-21. המשא ומתן עם רשימת ימינה נכשל, והמפלגה התמודדה ברשימה עצמאית לראשונה מאז הבחירות לכנסת ה-17.
ב-25 באוגוסט פסל בית המשפט העליון את מועמדותם של ברוך מרזל ובנצי גופשטיין, שהוצבו במקומות השני והחמישי בהתאמה ברשימה.
מערכת הבחירות
מיד עם ההכרעה על הבחירות פיטר ראש הממשלה בנימין נתניהו את השרים נפתלי בנט ואיילת שקד מהממשלה, לאחר שלא נבחרו לכנסת העשרים ואחת. נתניהו מינה מספר שרים בממשלת המעבר, בתקופת הבחירות: אמיר אוחנה מהליכוד מונה לשר המשפטים, רפי פרץ ובצלאל סמוטריץ' מאיחוד מפלגות הימין מונו לשרי החינוך והתחבורה. באוגוסט 2019 התפטר השר חיים כץ, ממועמדי הליכוד, מתפקידו כשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, בעקבות החלטה של היועץ המשפטי לממשלה על הגשת כתב אישום נגדו.
מערכת הבחירות התאפיינה בפחות התעניינות על ידי הציבור יחסית למערכות בחירות קודמות, זאת לאור העובדה שהתקיימו בחירות באפריל, ובנוסף המערכת התקיימה בחודשי הקיץ והחופש שבהם רבים יוצאים לחופשות ובילויים.
מערכת הבחירות התאפיינה בעיסוק מוגבר בענייני דת ומדינה. אביגדור ליברמן, ראש מפלגת ישראל ביתנו, הכריז כי יפעל להקמת ממשלה לאומית רחבה, המורכבת מהליכוד, כחול לבן וישראל ביתנו. הוא טען כי נתניהו רוצה להקים "ממשלת הלכה" עם "החרדים והמשיחיים", וגם גנץ יהיה מוכן לתת הכל לחרדים עבור תמיכתם בו. ב-5 בספטמבר הצטרף גנץ למגמה והודיע אף הוא כי יפעל להקים "ממשלת אחדות חילונית". במפלגות החרדיות האשימו את ליברמן בהסתה נגד הציבור החרדי; יעקב ליצמן, ראש יהדות התורה אמר כי זו "מחלה מידבקת", וגנץ וליברמן "נדבקו" מיאיר לפיד ב"שנאת חרדים".
שאלת השתתפותן של מפלגות ערביות בקואליציה אפשרית עם "כחול-לבן" עלתה בתעמולה של מפלגות אחדות. רשימת "הליכוד" הציגה אפשרות זו כדי להרתיע מצביעים מהצבעה ל"כחול-לבן", בהודעת נתניהו שנשלחה דרך פייסבוק נאמר: "אסור שתקום בעוד שבוע ממשלת שמאל מסוכנת עם לפיד, עודה, גנץ וליברמן. ממשלת שמאל חילונית, חלשה, שסומכת על הערבים שרוצים להשמיד את כולנו – נשים, ילדים וגברים – ותאפשר איראן גרעינית שתחסל אותנו." לעומת זאת הדגיש רם בן ברק מרשימת "כחול-לבן" שהערבים הם אזרחי המדינה, ו"הם לא גנבים ולא שקרנים ולא בוגדים". איימן עודה מ"הרשימה המשותפת" התייחס לשתי המפלגות הגדולות ואמר: "אני רואה שנתניהו לא רוצה ערבים בכנסת וגנץ לא רוצה ערבים בקואליציה". הוא אף קרא לציבור היהודי לבחור ב"רשימה המשותפת".
במערכת הבחירות הדגישו מפלגות המרכז והשמאל את זימונו של ראש הליכוד, בנימין נתניהו, לשימוע בחשד לעברות של לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים (בתיקי 1000, 2000 ו-4000). לכך הצטרפו במהדורות החדשות הדלפות מעדויות בחקירת ההאשמות נגד נתניהו. שני מועמדים נוספים שהתמודדו בצל עמדת המשטרה שנמצאו ראיות להעמדתם לדין הם דוד ביטן מהליכוד ואריה דרעי מש"ס.
לאורך מערכת הבחירות נמשכה המערכה שבין המערכות - פעולות התקפיות שיוחסו לצה"ל בסוריה, בלבנון ובעיראק, שעל חלק מהן נטלה ישראל אחריות. כמו כן נמשכה, בהיקף מצומצם הלחימה בגבול רצועת עזה, שב-10 בספטמבר הביאה להפסקת נאומו של בנימין נתניהו בעצרת בחירות באשדוד, עקב ירי רקטות אל העיר במהלך הנאום. אירועים אלה זכו להתייחסות במערכת הבחירות, בדמות תמיכה בניהול המערכה על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון, בנימין נתניהו, לצד ביקורת על התנהלותו בתחום זה.
הפעילות ברשתות החברתיות
הרשתות החברתיות שימשו כר פורה לפעילות של המפלגות, לעיתים באופן העובר על חוק התעמולה. מפלגת הליכוד השתמשה בצ'אט בוט בפייסבוק באופן החורג מהוראות החוק, פעם באמצעות איסוף מספרי טלפון ופעם באמצעות פרסום סקרים בתקופה בה אסור לעשות כן. באופן תקדימי פייסבוק חסמה פעמיים את הצ'אט בוט לאור דרישת יו"ר ועדת הבחירות מלצר, אך הוא שוחרר לאור התחייבות חבר הכנסת דוד ביטן כי הליכוד ימשיך לפעול על פי החוק.
נגישות
משדר הבחירות תורגם לשפת הסימנים הישראלית בכאן 11 על ידי לי דן ומתורגמנים נוספים.
תוצאות
נתונים עיקריים:
ערעורים על תוצאות הבחירות
ב-10 באוקטובר 2019 הגישה סיעת יהדות התורה ערעור על תוצאות הבחירות, בטענה שהמנדט ה-32 שניתן לליכוד צריך לעבור לה.
העשור האבוד (יפן)
העשור האבוד (ביפנית: 失われた10年) הוא מונח המתאר את התקופה שלאחר קריסת בועת הנדל"ן ביפן שגרמה לקריסת כלכלת יפן לאורך זמן. המונח התייחס במקור לשנים 1991 עד 2000, אך לעיתים שימוש בו כולל גם את העשור שבין 2001 ל-2010, כך שכל התקופה בין שנות ה-90 של המאה העשרים והעשור הראשון של המאה ה-21 נכללת ב"עשור האבוד", המכונה לעיתים גם "השנים האבודות" (ביפנית: 失われた20年).
על פני התקופה שבין 1995 ל-2007, ירד התוצר היפני מ-5.33 טריליון דולרים ל-4.66 טריליון דולרים במונחים נומינליים, השכר הריאלי ירד בכ-5%, בזמן שהמדינה חוותה סטגנציה ברמת מחירים. ברם, קיים ויכוח על היקף הבעיות שניצבות בפני יפן ודרכי מדידתן, אך ההשפעה השלילית של העשור האבוד מורגשת היטב במדינה, וקובעי המדיניות היפנית ממשיכים להתמודד עם השלכותיה עד היום.
גורמים
הצמיחה הכלכלית החזקה ביפן במחצית השנייה של המאה ה-20 נעצרה בפתאומיות בתחילת שנות התשעים. בסוף שנות השמונים, חריגות במערכת הכלכלית היפנית הניבו בועת מחירים ספקולטיבית בהיקף עצום. הבועה נוצרה כתוצאה מההפחתה המופרזת בהגבלות על ההלוואות שהכתיב הבנק המרכזי של יפן על שאר הבנקים במדינה, באמצעות מנגנון מדיניות בשם "הנחיית החלון" ("window guidance"). לטענת הכלכלן פול קרוגמן, "הבנקים של יפן הלוו עוד ועוד, עם פחות תשומת לב לאיכות הלווה, ובכך הם עזרו לנפח את הבועה לממדים גרוטסקיים".
בניסיון להפיג את הספקולציות ולשמור על האינפלציה, הבנק המרכזי של יפן העלה את הריבית בין הבנקים בסוף 1989. מדיניות חדה זו גרמה להתפוצצות הבועה, ושוק המניות היפני התרסק. מחירי המניות והנכסים ירדו, והותירו את הבנקים היפניים הממונפים ואת חברות הביטוח עם חובות גדולים.
על מנת לפתור את המצב, הממשלה חילצה את המוסדות הפיננסיים באמצעות הזרמת הון, הלוואות, אשראי זול מהבנק המרכזי, דחיית מועד הפירעון, מה שבסופו של דבר הפך את אותם מוסדות לבנקים זומבים (בנקים שהשווי הנטו שלהם קטן מאפס, אך הם עדיין ממשיכים לפעול ולתפקד). העיתונאי הפיננסי יאלמן אונראן ממגזין בלומברג, כתב כי הבנקים הזומביים היו אחת הסיבות לסטגנציה הארוכה הבאה שעתידה לבוא על יפן. נוסף על כך, מייקל שומאן מה-Time Magazine ציין כי בנקים אלו המשיכו להזרים כספים חדשים לחברות זומביות לא רווחיות, בטענה שהן "גדולות" מדי כדי להיכשל. עם זאת, לרוב החברות הללו היה פשוט יותר מדי חוב. שומאן האמין כי כלכלת יפן לא תצליח להתאושש עד שפרקטיקה זו תסתיים.
בסופו של דבר, רבות מחברות אלו הפכו לבלתי מתפקדות, ועל כן הוחלט על קונסולידציה (מיזוג) בין הבנקים. כתוצאה מכך קמו ארבעה בנקים "לאומיים" ביפן. חברות יפניות רבות היו שקועות בחובות כבדים, והתקשו מאוד להשיג אשראי.
החל משנת 2012 הריבית הרשמית ביפן היא 0.1%, והיא נותרה מתחת לאחוז בודד מאז שנת 1994.
השפעה
למרות ההתאוששות הכלכלית בשנות ה-2000, רמת הצריכה של שנות ה-80 לא חזרה לרמות שלפני ההתרסקות. הזמנים הקשים בשנות התשעים גרמו לאנשים להזעיף פנים כשפגשו תצוגות עושר ראוותניות, בעוד שחברות יפניות כמו טויוטה וסוני, ששלטו בתעשייה בשנות ה-80, נאלצו להתמודד עם תחרות קשה מצד חברות יריבות ממדינות אחרות במזרח אסיה, בעיקר בדרום קוריאה.
חברות יפניות רבות החליפו חלק גדול מכוח העבודה שלהן בעובדים זמניים, שזכו להטבות מועטות יותר והיו בעלי ביטחון תעסוקתי נמוך יותר. בשנת 2009, עובדים אלו היו יותר משליש מכוח העבודה הכולל. עבור שאר כוח העבודה היפני השכר נותר קפוא. מאז שיא תקופת השכר בשנת 1997, השכר הריאלי ירד בכ-13%.
הכלכלה של יפן עדיין מתאוששת מהמשבר של 1991 ומעשרות השנים שאבדו בעקבותיו. לתמ"ג לקחו 12 שנים כדי להתאושש ולחזור לרמות של 1995. אינדיקציה רחבה יותר לחולי הכלכלי היפני באותה תקופה הייתה הצניחה בתוצר לנפש; בשנת 1991, התוצר הריאלי לנפש ביפן היה גבוה בכ-14% מזה של אוסטרליה, אך בשנת 2011 התוצר הריאלי ירד בכ-14% בהשוואה לאוסטרליה. בטווח של 20 שנה, הכלכלה היפנית נחלשה לא רק במדדי התפוקה והתוצר הגולמיים, אלא אף ביעילות העבודה, שני פרמטרים שבעבר היא הייתה המובילה העולמית בתחומם.
בתגובה לדפלציה כרונית ולצמיחה נמוכה, יפן ניסתה לבצע תמריצים כלכליים ובכך גרמה לגירעון פיסקלי מאז 1991. לתמריצים אלו היו, לכל היותר, השפעות מעורפלות על הכלכלה היפנית, ותרמו עוד לנטל החוב העצום של ממשלת יפן. ליפן היה את יחס החוב-תוצר הגבוה ביותר באותה תקופה, 240%.
בעוד יפן היא מקרה מיוחד שבו רוב החוב הציבורי מוחזק בשוק המקומי ועל ידי הבנק המרכזי היפני, הגודל העצום של החוב היה סימן מדאיג לבריאות הפיננסית של המדינה.
קרוגמן
הקשר החמים בין התאגידים והבנקים, ההבטחה של החילוץ פיקדונות משלם המיסים - יצרו בעיה מוסרית משמעותית, המובילה לאווירה של שחיתות ו"כרוני-קפיטליזם" ולהורדה של הסטנדרטים להלוואות. הבנק המרכזי של יפן החל להעלות את הריבית בשנת 1990, בין השאר בגלל אותו חשש מהבועה, ובמקביל שנה לאחר מכן חלה ירידה חדה במחירי הקרקעות והמניות; תוך מספר שנים הם הגיעו לשווי של 60% מתחת לשיא שלהם.
ריצ'רד קו
הכלכלן ריצ'רד קו תיאר את "המיתון הגדול" של יפן כ"Balance sheet recession". לדעתו הוא נגרם על ידי קריסה במחירי הקרקעות והמניות, מה שגרם לחברות יפניות להפוך חדלות פירעון, כלומר הנכסים שלהן היו שווים פחות מאשר ההתחייבויות שלהן. למרות אפס שיעורי הריבית והרחבת היצע הכסף כדי לעודד הלוואות, תאגידים יפניים במצטבר בחרו לשלם את החובות שלהם מהרווחים העסקיים שלהם ולא ללוות כדי להשקיע מחדש, כמו שחברות מערביות נוהגות לעשות. ההשקעה של חברות, שהיא רכיב ביקוש מרכזי בתמ"ג, ירדה במידה ניכרת (22% מהתמ"ג) בין 1990 לנקודת השפל ב-2003.
קו מוסיף כי נדרש תמרוץ פיסקלי מסיבי (גיוס ההון וההוצאות על ידי הממשלה) כדי לקזז את הירידה של יפן ולאפשר לה לשמור על רמת התמ"ג שלה. לדעתו, היפנים הצליחו להימנע בזכות זה ממיתון 1929 בארצות הברית, שבו התמ"ג האמריקאי ירד ב-46%. הוא טוען שהמדיניות המוניטרית אינה יעילה משום שיש ביקוש מוגבל לקרנות, בעוד שהחברות שילמו את התחייבויותיהן. במיתון מסוג זה, התוצר המקומי הגולמי יורד לפי כמות החזר החוב וחסכונות אישיים שלא נלקחו כהלוואה, מה שהשאיר את התמריצים הממשלתיים כתרופה העיקרית למיתון.
הכלכלן סקוט סאמנר טוען כי המדיניות המוניטרית של יפן הייתה הדוקה מדי במהלך העשור האבוד, ובכך האריכה את הכאב שהרגישה הכלכלה היפנית.
פומיו הייאשי ואדוארד פרסקוט
כלכלנים אלו טוענים כי הביצועים האנמיים של הכלכלה היפנית מאז תחילת 1990 נבעו בעיקר בשל קצב הצמיחה הנמוך של התפוקה המצרפית. ההשערה שלהם עומדת בניגוד ישיר להסברים פופולריים אחרים המבוססים על מחנק אשראי ממושך שהתפתח בעקבות "בועה" של נכסים מתנפחים. הם בוחנים את ההשלכות של ההשערה שלהם על סמך עדויות המצביעות על כך כי על אף הקשיים המתמשכים במגזר הבנקאות היפני, הוצאות ההון הרצויות היו ברובן ממומנות במלואן. הם מצביעים על כך שפעילותה האיטית של יפן צפויה להיות מובנת בצורה טובה יותר במונחים של "רמות נמוכות של הוצאות הון רצויות", ולא במונחים של מגבלות אשראי האוסרות על חברות לממן פרויקטים בעלי ערך נוכחי חיובי נטו (NPV). המדיניות המוניטרית או הפיסקלית אומנם עשויה להגדיל את הצריכה בטווח הקצר, אך אם צמיחת הפריון לא תגדל, קיים חשש לגיטימי שמדיניות כזו עלולה להפוך את יפן ממשק של צמיחה נמוכה-אינפלציה נמוכה למשק של צמיחה נמוכה-אינפלציה גבוהה.
ג'ניפר אן-אמיק
הכלכלנית הפוליטית ג'ניפר אן-אמיק מנתחת את העלייה והנפילה של הכלכלה היפנית ומציינת כי מומחים יפניים לא היו מודעים לסיבות האפשריות לירידה הכלכלית של המדינה. במקום זאת, כדי להחזיר את כלכלת יפן לשגשוג כלכלי, קובעי המדיניות היו צריכים לנקוט במדיניות שתגרום תחילה לנזק בטווח קצר לעם ולממשל היפני.
מורשת
לאחר המיתון הגדול בשנים 2007–2009, ממשלות והפרשנים המערביים רבים התייחסו לעשור האבוד של יפן כאל אפשרות כלכלית ל"הקפאת" מדינות מפותחות. ב-9 בפברואר 2009, בנאומו על ההשלכות הקשות שעומדות בפני הכלכלה האמריקנית לאחר בועת הדיור, נשיא ארצות הברית ברק אובמה ציין את "העשור האבוד" היפני כדוגמה לה המשק האמריקאי עלול להתמודד. בשנת 2010, נשיא הבנק הפדרלי של סנט לואיס, ג'יימס בולארד, הזהיר כי ארצות הברית נמצאת בסכנת "שקיעה בתוצאות דפלציוניות בסגנון היפני למשך השנים הקרובות".
מעל ל-25 שנה לאחר ההתרסקות הראשונית בשוק, יפן עדיין מרגישה את ההשפעות של העשור האבוד. עם זאת, מספר קובעי מדיניות יפנית ניסו להציע רפורמות כדי להתמודד עם החולי בכלכלה המקומית. לאחר שנבחר לראשות הממשלה בדצמבר 2012, הציג שינזו אבה את תוכנית הרפורמה המכונה "אבנומיקס", שביקשה להתמודד עם רבות מהסוגיות והתוצאות של העשור האבוד. "שלושת החצים" של הרפורמה עתידים להתייחס לאינפלציה הכרונית הנמוכה ביפן, לקיטון בתפוקת העובדים ביחס למדינות מפותחות אחרות, ואת הסוגיות הדמוגרפיות של האוכלוסייה המזדקנת.
הערות שוליים
Década perdida
ורנייה
היסטוריה
ורנייה שוכנת על הדרך הרומית העתיקה שחיברה את ז'נבה וליון. שרידים ארכאולוגיים מהתקופה ומן המאות הראשונות לספירה, כולל קברים, נמצאו באתרים שונים בשטח העיר.
בימי הביניים החזיקו אצילים שונים מהסביבה קרקעות במקום, ונבנו מספר ארמונות ואחוזות, חלקם נותרו עד היום. השטח החליף ידיים מספר פעמים עד שהגיע לידיה של צרפת. בעקבות נפילת שלטון נפוליאון בשנת 1815 עבר היישוב, יחד עם חמש ערים נוספות, ממחוז אן שבצרפת לקנטון ז'נבה.
עד שנות החמישים של המאה ה-20 נותר היישוב קטן ושמר על גידול קטן אך יציב באוכלוסייתו. משנת 1960 החלו להיבנות שיכונים גדולים בשטחים שסביב הכפר הישן, והאוכלוסייה צמחה במהירות. שיכונים אלו מהווים עד היום דוגמה לאדריכלות שנות השישים.
גאוגרפיה
העיר שוכנת על שטח של 7.68 קמ"ר. כ-72% מהשטח מיועד לבינוי ותשתיות - בעיקר פרוורי וילות, אך גם שיכונים, בנייה רוויה ותעשייה, כ-13% שטחים חקלאיים, כ-10% שטחי יער וכ-5% שטח לא מנוצל. העיר מחולקת לשמונה רבעים שונים. מאז 2009 עובר בעיר ציר ירוק המקשר אותה לז'נבה.
גבולה הדרומי של העיר הוא נהר הרון, אליו נשפכים כמה נחלים קטנים בשטח העיר. ממזרח נמצאת ז'נבה, ממערב נמצאת העיר מרן ומצפון לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2015 גרים בעיר כ-35,298 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בקנטון ז'נבה, לחמישית בחלק דובר הצרפתית של שווייץ ולעשרים בשווייץ כולה במספר תושביה. צפיפות האוכלוסין היא 4,596 נפש לקמ"ר. להלן גרף המתאר את הגידול באוכלוסיית העיר. ניתן לשים לב לגידול החד החל משנות ה-60.
קרלוס צ'קאנה
קרלוס אלברטו צ'קאנה (נולד ב-23 ביוני 1976) הוא כדורגלן ארגנטינאי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר באגודת כדורגל המכתש גבעתיים ובנוסף עוזר מאמן בקבוצת נערים ב' במכבי תל אביב.
קריירה
צ'קאנה נולד, גדל והתחנך בטוקומאן על ידי אמו וסבו לאחר שאביו עזב אותם בגיל צעיר. בגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של סן מרטין דה טוקומאן, ובשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בשנת הצטרף לריבר פלייט, אך לא זכה לדקות משחק ובסיום העונה עזב לקילמס. כעבור שנה הצטרף למועדון הכוויתי אל ערבי, אך נאלץ לעזוב בשל מלחמת עיראק.
בשנת הגיע צ'קאנה לישראל והצטרף למ.כ. נצרת עילית ששיחקה אז בליגה הלאומית. בתחילת הקדנציה שלו במועדון, התגלה כי אשתו יהודייה והוא זכאי לקבל אזרחות ישראלית, דבר אותו מימש עם הזמן ובכך לא נחשב כזר. בסיום העונה עלתה העפילה הקבוצה לליגת העל, אך צ'קאנה שוחרר וחתם בהפועל אשקלון ששיחקה אז בליגה הארצית. בקבוצה זו הוא שיחק לצד חברו יונתן טננבאום. צ'קאנה זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו והיה שותף להעפלה של הקבוצה לליגה הלאומית ולחצי גמר גביע המדינה. בסיום העונה חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל, אך לא זכה לדקות משחק ועבר לעירוני קריית שמונה ומשם להפועל באר שבע.
בקיץ חתם צ'קאנה בהפועל רמת גן. בקיץ עבר לצליה הסלובנית. בינואר חזר להפועל רמת גן על מנת להיות עם משפחתו שנשארה בארץ בעת שבנו עבר טיפולים בבית החולים שיבא. ב-8 במאי 2009 הבקיע צמד בניצחון 3–1 נגד הפועל רמת השרון, במשחק בו העפילה קבוצתו לליגת העל לאחר 20 שנה בליגות הנמוכות. לאחר שנתיים בליגת העל ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, וב-11 במאי 2012 הבקיע צ'קאנה את שער הניצחון נגד הפועל רעננה, שתרם להעפלתה של הקבוצה שוב לליגת העל. בעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ובסופה חזר להפועל אשקלון. בסיום עונת 2013/2014 ירד עם הקבוצה לליגה א'.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם צ'קאנה במ.כ אור יהודה מליגה ב'.
כיום צ'קאנה עוזר מאמן בקבוצת נערים ב' במכבי תל אביב.
צ'קאנה התמודד בבחירות למועצת העיר רמת גן מהמקום השביעי ברשימה של המועמד לראשות העיר, ליעד אילני.
בעונת, חתם באגודת כדורגל המכתש גבעתיים מליגה ג', קבוצה שחלק נכבד מהסגל שלה שיחק בעבר בהפועל רמת גן. ב-18 בדצמבר 2021 צ'קאנה הבקיע שמונה שערים במשחק אחד, בו גברה קבוצתו על מכבי פרדס כץ 2-11.
חיים אישיים
צ'קאנה נשוי לפריסילה רדוסקי, ארגנטינאית ממוצא יהודי, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בנו הצעיר, איגור, הלך לעולמו בנובמבר 2011, לאחר מאבק במחלה קשה.
רויאל
רויאל (Royal) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו מלכותי.
יהודה בריה דרבי חייא
רבי יהודה בן רבי חייא היה אמורא בתקופת המעבר בין תנאים לאמוראים, בנם של רבי חייא ויהודית, ותאומו של חזקיה.
בהגיעו לפרקו נשא את בתו של רבי ינאי. לאחר נישואיו הלך ללמוד בבית המדרש כל השבוע, ובשבת היה מגיע הביתה, כשלפניו הולך עמוד של אש. באחת מהפעמים, היה שקוע בסוגיה תלמודית ולא שם לב שכבר הגיע הזמן שבו נהג לבוא לביתו, לקיים את מצוות עונה שזמנה לתלמידי חכמים הוא פעם בשבוע. כאשר שמע על כך חותנו רבי ינאי, אמר: כנראה שיהודה נפטר, שכן לוּ היה בחיים, ודאי לא היה מבטל את מצוות העונה. לפי הסבר חכמי התלמוד, דבריו של רבי ינאי היו כלומר - דבריו של צדיק מוכרחים להתקיים גם אם לא התכוון לקיומם, ויהודה חתנו נפטר.
עיצום כספי
עיצום כספי הוא עונש כספי המוטל על ידי רשות מנהלית ללא שימוש בהליך הפלילי. העיצום הכספי משמש כלי רך יותר לכפיית ציות לרגולטור, מאשר הקנס המהווה חלק מההליך הפלילי.
השימוש בעיצום כספי מיועד כלפי גופים מפוקחים אשר בהתאם לרישיון שקבלו אמורים להיות מודעים לחובות החלות עליהם ועל כן אין צורך בהליך פלילי לבירור מודעות לחובות אלו.
ישראל
במדינת ישראל הוחל בשימוש בעיצום כספי בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. מאז, הוכנסו עיצומים כספיים למעל 40 חוקים, למשל לחוק להסדרת הטיפול באריזות. גובה העיצום הכספי נקבע בחוק המסמיך את הטלתו, ומגיע לפעמים למיליוני ש"ח. במקביל לסמכות להטיל עיצום כספי מתקיימת הסמכות לפתוח בהליך פלילי, וההחלטה על מסלול הענישה נתונה לגוף המפקח.
ערעור
בתחילה נהגה הכנסת לקבוע בחוק שערעור על עיצום כספי יוגש לבית משפט השלום וכי ערעור על פסק הדין דורש בקשת רשות מבית המשפט המחוזי. בשנת 2007 תוקן חוק בית המשפט לעניינים מנהליים ונקבע בו שערעורים על עיצום כספי לפי חוק התקשורת יוגשו לבית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים, וערעור על החלטת בית המשפט המחוזי יוגש בזכות לבית המשפט העליון. הנימוק לקביעה שהערעור יוגש לבית המשפט המחוזי היה שסכומי העיצום הכספי על פי חוק התקשורת גבוהים מאוד והסוגיות מסובכות. בהמשך, הוספו עיצומים כספיים אחרים לרשימת העיצומים הכספיים שערעור עליהם יוגש לבית המשפט לעניינים מנהליים, ללא שהנימוק של סיבוך או סכום גבוה חל עליהם. במקביל, בחוקים נוספים נקבעו עיצומים כספיים שערעור עליהם יוגש לבית משפט השלום, ללא שנקבע בחוק הליך הערעור על החלטת בית המשפט השלום. בית המשפט העליון קבע שעל פסקי דין לגבי עיצומים כספיים אלו יש זכות ערעור לבית המשפט המחוזי.
טבלוס
טבלוס (המאה ה-6 לפנה"ס) היה הסטרפ הראשון של לידיה. מעט מאוד ידוע עליו.
ביוגרפיה
לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש את טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי אדם בשם פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. מכאן ואילך לא ידוע על טבלוס דבר.
שינת הסוס
שְׁנַת הַסוּס היא דפוס התנהגותו של הסוס בתחום השינה, והיא מאופיינת בשינה "עראית" ולרוב בעמידה, במשך זמן מועט ביממה, ובפרקי זמן רבים וקצרים. הסוס ישן גם בשכיבה, אם כי בתדירות פחותה משינה בעמידה. שינה זו מוזכרת בתלמוד בבלי, ואף משמשת במדד לכמה הלכות. הביטוי "שנת הסוס" (או "שינת הסוס") מופיע בעיקר בהקשרו ההלכתי, ובא לציין משך שינה קצרה.
שינה בעמידה
הסוס יכול לישון שינה קלה (=נמנום) בעמידה לזמן קצר, על ידי "מנגנון הישארות" - תכונה פיזיולוגית ייחודית בגפי הסוס  המאפשרת לו "לנעול" את ברכיו באופן שבו עצמות הרגל הופכות לעצם אחת ללא מפרק ומרפות את הלחץ בשרירים. נעילה זו מתרחשת באופן אוטומטי ברגליים הקדמיות, עם התרפות השרירים, וברגליים האחוריות מניעת התכופפות הרגל מתבצעת באמצעות שינוי מיקום הירך, באופן שנועל את עצם הפיקה במקומה. בכל פעם שרגל אחת מקובעת, שאר הרגליים נחות; מדי פעם מחליף הסוס את הרגל המקובעת באחרת, וכך מווסת את מנוחת כל הרגליים במהלך הנמנום.
מצב שינה זה מאפשר לסוס הגנה מסוימת מפני טריפה בעת שנתו, שכן לא נדרשת ממנו קימה ממצב שכיבה בעת פתיחת מנוסתו והימלטותו.
בעת הנמנום עיני הסוס עצומות למחצה. הסוסים מנמנמים בעמידה פעמים רבות במהלך היום, והדבר משתנה לפי רמת השעמום שלהם; סוס חופשי בטבע, שעסוק שעות רבות בשיטוט אחר מזון, עשוי לנמנם פחות מסוס בשירות האדם.
חלוקת השינה במהלך היום
הסוסים מסתפקים בפרקי זמן קצרים ורבים של מנוחה, וככלל ישנים ביממה משך זמן מועט, החל מכמה דקות ועד כשעתיים או שלוש. באופן רגיל, משך שנת הסוס במהלך היממה היא כשעתיים וחצי, שמתוכן הנמנומים מהווים את מרבית משך השינה (בערך פי שניים משינה בשכיבה). משך כל נמנום עשוי להיות כ-15 דקות, וגם הרבה פחות. את שנת החלום יכולים הסוסים לבצע אחת לכמה ימים, במשך של שעה או שעתיים. מניעת שנת חלום מסוס במשך כמה ימים עשויה לגרום לו לחוסר שינה, ובמקרים נדירים הוא אף עשוי באופן פתאומי לישון אותה בעמידה. מצב זה שונה הוא מנרקולפסיה, למרות שאף סוסים עשויים לסבול מנרקולפסיה.
השינה בחורף
באופן כללי הסוסים ישנים בחורף פחות מאשר בקיץ. כאשר נושבות רוחות חזקות, יעדיפו הסוסים יותר שינה בשכיבה, כדי שלא לחשוף את הגוף לרוחות, ובכך לשמור על הטמפרטורה שלו.
שנת הסוס ביהדות
לשנת הסוס קיימת התייחסות בתלמוד בבלי, ואף היא משמשת כמידה בהלכה ל"שנת עראי".
שנת דוד המלך
בתלמוד בבלי מובאת סתירה בין שני פסוקים המספרים על שעת יקיצתו של דוד, שניהם במזמור קי"ט שבספר תהילים. האחד:, והשני: . בתלמוד מובאים שלושה תירוצים שונים לסתירה זו, מפי אמוראים שונים. לדעת רבי זירא סתירה זו מתורצת בציון דפוס שינה ייחודי שהיה לדוד וכן על פעילותו במהלך הלילה, באופן זה:
במקום אחר בתלמוד בבלי מובא בשם האמורא רב:, ואחר שמבאר התלמוד בדעתו: , מובאים דברים אביי בעניין:
ברמ"א מבואר כי דברי התלמוד השניים (שבמסכת סוכה) חולקים על דברי התלמוד הראשונים (שבמסכת ברכות), ולפיהם רק ביום הוגבלה שנתו של דוד לשישים נשימות. ויש אחרונים שביארו כי דברי התלמוד השניים הם לפי דעתו של אמורא אחר בסוגיה הראשונה, ולפיהם דוד לא ישן כלל בלילה, ורק במשך היום ישן שישים נשימות.
שנת עראי בהלכה
אורך שינה זו הוא "שיתין נשמין" (60 נשימות), וקיימות בפוסקים מספר דעות לשיעורו בשיעור זמן מודרני. בין הדעות קיימת גם מחלוקת למי מתייחסים אותן 60 נשימות: אם ל-60 נשימות של אדם, ובהתאם לכך "שיתין נשמין" עשוי להיות שלוש דקות ושליש; או ש-60 נשימות אלו מתייחסות לסוס, ובהתאם לכך "שיתין נשמין" עשוי להיות יותר ממחצית השעה.
Arcade Fire (EP)
Arcade Fire (שנודע גם בשם הלא-רשמי Us Kids Know) הוא המיני-אלבום (EP) של להקת האינדי-רוק הנושאת את אותו השם, ארקייד פייר. האלבום הוצא עצמאית על ידי הלהקה ב-2003 ונמכר בהופעותיהם וכן היה זמין באתר שלהם.
ה-EP עבר מאסטרינג מחדש ונארז בצורה מחודשת לקראת ההוצאה לאור המחודשת שלו על ידי Merge Records לאחר שהמעריצים נהרו אחרי האלבום המלא הראשון של הלהקה (Funeral) וחיפשו להאזין לעוד חומרים מאת הלהקה. המיני-אלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, עם זאת, חלקם ציינו שהוא נחות לעומת אלבום הבכורה ולאורו מודגשת מאוד הבוסריות שלו. הנושאים בהם עוסקת יצירה זו כוללים: הורים, חיים בפרברים, אהבה חדשה, פחדים ועוד.
השיר השלישי באי פי, "No Cars Go", הוקלט מחדש לאלבום המלא השני של הלהקה, Neon Bible.
רקע והקלטה
בקיץ 2002, נסעו ארקייד פייר לתקופה קצרה למיין להקליט את המיני-אלבום. הסיבה שנסעו לשם היא שהוריו של וין עברו לשם באותה תקופה, לאחר שאביו של וין קיבל שם עבודה.
בשנה שלאחר מכן הלהקה הוציאה לאור את האי פי והחלה מוכרת אותו באתר שלהם וכן בהופעותיהם (שכן לא היו חתומים בשום לייבל שיפיץ אותם). ארקייד פייר נפגשו עם מספר לייבלים על מנת להוציא את אלבום הבכורה שלהם וחתמה לבסוף עם Merge Records משום שהסולן [וין באטלר] אהב להקות כמו המגנטיק פילדס (Magnetic Fields)] ו-ניוטרל מילק הוטל שכבר היו חתומות עם הלייבל. ב 2004 הוציא לאור הלייבל את האי פי דרך האתר שלהם, לאחר ההצלחה של Funeral. בשנה לאחר מכן, הלייבל דאג שהמיני-אלבום יעבור מאסטרינג מחדש ויארז מחדש והחל משווק את האלבום לראשונה לחנויות המוזיקה.
מן הביקורת
ה־EP קיבל ביקורות חיוביות פושרות יחסית בשל הבוסריות שלו, שיוחסה לכך שהלהקה עדיין לא הייתה מספיק בטוחה ביכולות ובצליל שלה כשהקליטה. מבקר AllMusic, ג'יימס כריסטופר מונגר, העניק לו ציון של שלושה כוכבים וחצי מתוך חמישה והסביר, שבעוד שכל שבעת השירים הכלולים ב־EP מאוד מפוכחים וברורים, הם לא ממוקדים דיים באותה מידה שהם יפים, דבר שמביא לאווירה חלומית וקצת לא מציאותית, אווירה זו מצליחה להפוך כל חתך, עמוק ככל שיהיה להרגיש כמו שריטה. בעיני מונגר, שיאי האלבום הם "Old Flame", "No Cars Go" ו-"Vampire/Forset fire". המגזין Stylus שנתן את הציון +B לאי פי, כתב שהוא מהווה מאמץ חזק והוא בין האלבומים הטובים שהקהל פסח עליהם לשנת 2003 אבל עדיין האי פי לא קרוב להשוואה להופעה החיה של הלהקה. פיצ'פורק נתנו ציון 6.8 מתוך 10, והרחיבו שהיצירה הזו באה בתקופה שהלהקה עדיין אינה בטוחה ביכולותיה מספיק. עוד ציין מבקרם, כי המהלכים המוזיקליים פחות עשויים והשינויים שלהם לא מספיק מעודנים, בעוד שבFuneral מהלכים דומים שעשויים טוב יותר ומבוימים מוצלח יותר מתגמלים את המאזין הרבה יותר. לעומת זאת, הוסיף סטפן דאוזנר (המבקר המדובר מפיצ'פורק), יש רגעים במיני-אלבום שלא רק רומזים לגבהים אליהם יגיע Funeral אלא מתרוממים לשיאים כאלו בעצמם.
רשימת השירים
כל השירים באלבום נכתבו על ידי וין באטלר ורז'ין שאסיין, למעט "Headlights look like diamonds" שנכתב על ידי וין, רז'ין וג'וש דאו.
טקברה
טקברה היו חיילים שהיו בשימוש בממלכת פרס האחמנית.
תיאור
הטקברה היו לרוב שכירי חרב, שבאו מהאזורים השונים שבשליטת האימפריה הפרסית. הם היו ככל הנראה סוג של פלטסטים, אולם נלחמו במערך המוכר האופייני לאזור שממנו גויסו הלוחמים, עם ציוד שהכירו זה מכבר ובשיטות המקומיות שלהם, ללא ניסיון ליצור אינטגרציה בינם לבין הלוחמים ממוצא פרסי.
בדרך כלל חימושם היה קל, וגם הם התקשו להתמודד עם הפלנקס היווני הכבד. הם שימשו לרוב כחיל מצב ופחות נשלחו לחזית.
הטקברה גויסו מאזורים שנמצאים באזורי עיראק ואיראן של היום.
ריצ'רד שיף
ריצ'רד שיף (באנגלית: Richard Schiff; נולד ב-27 במאי 1955) הוא שחקן, קומיקאי ובמאי יהודי-אמריקאי. גילם את טובי זיגלר בסדרת הדרמה "הבית הלבן" ששודרה בין השנים 1999–2006 ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC, וזכה בפרס אמי על תפקידו. שיף עבד לראשונה כבמאי כשביים את פרק 107 באותה סדרה.
ביוגרפיה
שיף נולד בבת'סדה שבמרילנד למשפחה יהודית. לשיף שלושה אחים, אחד מהם הוא המפיק פול שיף. אמו שרלוט עבדה בתחום הפרסום והטלוויזיה. אביו אדוארד היה עורך דין מקרקעין. שיף נשר מבית הספר התיכון. בשנת 1973 למד זמן קצר בסיטי קולג' של ניו יורק (CCNY), אבל לא סיים את לימודיו. הוא עבר לקולורדו שם מצא תעסוקה בחיתוך עצי הסקה. כשחזר לניו יורק ב-1975 הוא החל ללמוד משחק בסיטי קולג' של ניו יורק והתקבל למסגרת תוכנית התיאטרון שלהם.
קריירה
שיף למד בימוי. הוא ביים מספר מחזאות אוף ברודוויי, כולל "אנטיגונה" בשנת 1983 עם אנג'לה באסט שרק סיימה אז את לימודיה. באמצע שנות השמונים החליט לנסות את מזלו במשחק וקיבל מספר תפקידי טלוויזיה. סטיבן ספילברג הבחין בו כששיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "תקריות גבוהות" ולוהק לסרט "פארק היורה: העולם האבוד", שיצא בשנת 1997. הקריירה שלו החלה לטפס למעלה והובילה אותו לתפקיד בסדרה זוכת הפרסים של אהרן סורקין "הבית הלבן", כששיחק את דמותו של טובי זיגלר. שיף נודע בגישתו המופנמת והאינטנסיבית שלו למלאכה שלו ובסגנונו המאופק.
בשנת 1995 שיחק כעורך הדין של ג'ון דו (קווין ספייסי) במותחן הפשע "שבעה חטאים". ב-1996 שיחק כקצין מבחן מושחת בסרט "סיטי הול", לצד אל פצ'ינו וג'ון קיוזק, ושיחק בסרט "מייקל" בבימויה של נורה אפרון.
ב-1998 שיחק כדוקטור בסרט הקומדיה "ד"ר דוליטל" לצד השחקן אדי מרפי. באותה שנה שיחק כרוברט לורל סמית בסרט הטלוויזיה של HBO "מלחמות הפנטגון", המבוסס על הפיתוח האמיתי של הרכב הקרבי המשוריין בראדלי וגם בסרט האסונות "פגיעה קטלנית", בו גילם את דמותו של דון בידרמן. ובמותחן הפשע "אישה משמיים" בכיכובה של ג'ואנה גוינג.
בשנת 2001 שיחק בסרט הקומדיה "מה כבר יכול להיות" בכיכובם של מרטין לורנס ודני דה ויטו. הוא שיחק את תפקידו של מר טורנר הקשוח בסרט הדרמה "קוראים לי סם" עם שון פן ומישל פייפר. בנוסף שיחק שוב לצד אל פצ'ינו בסרט "יחצ"ן במילכוד", משנת 2002.
שיף שיחק כעצמו בתפקיד אורח בסיום העונה השנייה של הסדרה "הפמליה". בשנת 2006 שיף חזר לשורשי הבמה שלו כשכיכב במחזה "מתחת למשקוף" בניו ג'רזי, בפברואר 2007 הוא הופיע באותו מחזה והפעם בלונדון. באותה שנה הופיע כפיליפ קואן בסיום העונה של סדרת הדרמה "סוכן מחוק". בשנת 2008 הוא הופיע בסרט הרומנטי "הזדמנות אחרונה לאהבה", עם דסטין הופמן ואמה תומפסון ובסרט "Another Harvest Moon", עם ארנסט בורגניין. כמו כן, הופיע בסיום העונה של סדרת הדרמה "אלי סטון".
שיף שיחק כצ'ארלס פישר בסדרת המדע הבדיוני "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור". הוא שיחק כרב אורתודוקסי בסדרת הדרמה "In Plain Sight", עם מרי מקורמק. בשנת 2009 הוא שיחק בסרטים "בואו נדמיין את זה", עם אדי מרפי, ו"גבר מבוקש", עם מייקל דאגלס וסוזן סרנדון. מאוחר יותר באותה שנה הוא חזר ללונדון לצלם שני סרטים, "הכופר", שבו כיכב עם אומיד ג'לילי ו"איזה מין שוויון", עם סאלי הוקינס ובוב הוסקינס. בשנת 2010 שיף כיכב בדרמת הפשע הקצרה של רשת פוקס, "Past Life". הוא שיחק גם בתפקיד חוזר כמנהל ה-FBI ג'ק פיקלר בסדרה "מחשבות פליליות: התנהגות חשודה" של רשת CBS האמריקאית. לשיף היה גם תפקיד חוזר בסדרה "הגלימה" של רשת NBC.
באפריל 2011 חזר שיף לווסט אנד כדי לשחק במחזה "Smash!". באותה שנה שיחק בתפקיד מרגל לשעבר בסרט "ג'וני אינגליש חוזר". בשנת 2012 כיכב לצד רוב לאו במותחן הפוליטי "קרב סכינים" של הבמאי ביל גאטנטאג, ושיחק לצד השחקנים ג'וש דוהאמל, רוזריו דוסון וברוס ויליס בסרט "לשחק באש".
בשנת 2016 שיחק בשני פרקים בסיטקום "הכריש" של רשת FOX, בכיכובו של רוב לאו. ב-2017 השתתף בסרט "הסערה", והחל לשחק בסדרה הדרמה הרפואית של ABC "הרופא הטוב" כד"ר אהרון גלסמן, מנהל בית החולים של סן חוזה.
ב-2018 שיחק בסרטו של רוב ריינר, "השתלטות מהירה", והתארח בסדרה "מקביל".
חייו האישיים
שיף הכיר את אשתו שילה קלי במהלך האודישנים למחזה "אנטיגונה" בשנת 1993, נולד להם בן בשנת 1994, הם התחתנו בשנת 1996 ונולדה להם בת בשנת 2000.
שיף תומך במפלגה הדמוקרטית. הוא תמך בברק אובמה בבחירות לנשיאות ב-2008. בבחירות המקדימות תמך בסנאטור ג'ו ביידן.
מונה סהלין
מונה אינגבורג סהלין (בשוודית: Mona Ingeborg Sahlin; נולדה ב-9 במרץ 1957) היא פוליטיקאית שוודית אשר הייתה יו"ר האופוזיציה ומנהיגת מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה מ-2007 עד 2011. סהלין הייתה חברה בריקסדאג מ-1982 עד 1996 ושוב מ-2007 עד 2011 כי ייצגה את מחוז הבחירה של מחוז סטוקהולם והייתה שרת התעסוקה השוודית מ-1990 עד 1991, השרה השוודית לשיווין מגדרי מ-1994 עד 1995, ב-1998 מונתה לשרה ללא תיק והייתה שרת העסוקה והתקשורת עד 2002, ב-2002 במסגרת משרד המשפטים הייתה השרה לדמוקרטיה ושילוב עד 2004, ב-2003 שבה להיות השרה לשיווין מגדרי עד 2004 וב-2006 נהייתה השרה השוודית לפיתוח בר-קיימא מ-2004 עד 2006.
ב-14 בנובמבר 2010, בעקבות התבוסה של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות, היא הודיעה שהיא מתכוונת לפרוש מתפקידה כיו"ר המפלגה, וכך עשתה ב-2011.
קריירה פוליטית
הקריירה הפוליטית שלה התחילה בליגת הנוער הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בנקה, במחוז סטוקהולם בגיל 16 בשנת 1973, במהלך מלחמת וייטנאם, וכבר בגיל 13 הצטרפה לוייטקונג. בבחירות בשוודיה ב-1982, סהלין נבחרה לריקסדאג, ובאותה תקופה הייתה חברת הפרלמנט הצעירה בכל הזמנים בריקסדאג. ב-1990 היא מונתה להיות שרת התעסוקה השוודית, אבל לאחר תבוסת מפלגתה בבחירות ב-1991, החליטה להיות יו"ר ועדת שוק העבודה בריקסדאג וכמו כן כדוברת של הסוציאל-דמוקרטים בנושאי בעיות שוק בעבודה. מ-1992 עד 1994 הייתה מזכירת המפלגה, עד 1994, שבה הסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון, ומ-1994 עד 1995 כיהנה כשרה לשיווין מגדרי.
חיים אישיים
ב-1982 נישאה ונולדו לה שלושה ילדים.
דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-15
דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-15 היא דיוויזיית כוחות מיוחדים בצבא הסורי, המשתייכת לקורפוס הראשון ושוכנת באזור הר הדרוזים בדרום-מערב סוריה. למרות השיוך של הדיוויזיה ככוחות מיוחדים, היא למעשה מורכבת משני רגימנטים של כוחות מיוחדים ורגימנט משוריין אחד, מה שהופך את הרכבה לדומה יותר לדיוויזיה ממוכנת.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1994 עם הארגון מחדש של פיקוד הכוחות המיוחדים, דבר קיומה של הדיוויזיה נגלה לציבור העולם המערבי רק עם תחילת מלחמת האזרחים בשנת 2011. יעודה של הדיוויזיה הוא לאבטח את האזור דרומית לדמשק, לאורך הגבול עם ירדן, אימונם של לוחמי הכוחות המיוחדים בלוחמה הררית נותן להם יתרון בהגנה על האזור ההררי של הר הדרוזים.
מלחמת האזרחים בסוריה
במהלך הלחימה במלחמת האזרחים, הצבא הסורי העביר יחידות של כוחות מיוחדים להשתתף בקרבות לצד יחידות צבא רגילות, במטרה למנוע עריקות ביחידות הרגילות. כחלק מתפיסה זו, כוחות הדיוויזיה התפרסו במוקדי הלחימה השונים. בתחילת 2011, הועבר הרגימנט ה-35 לאזור דרעא יחד עם הרגימנטים ה-41 וה-47. ישנם דיווחים על כך שלרגימנטים אלו סופחו גדודים רגילים שנלחמו תחת פיקודם. ישנם דיווחים על כך שככל הנראה לוחמי הרגימנט ה-35 הרגו מפגינים בלתי חמושים באזור דרעא באפריל 2011.
באוקטובר 2012 הגיעו דיווחים כי הרגימנט ה-35 בפיקודו של לִואא' רמדאן מחמוד רמדאן, למעשה הושמד בקרבות באזור אידליב בצפון המדינה כאשר הבסיס בו הוא שכן נכבש על ידי צבא סוריה החופשית. כחודש לאחר מכן נכבש 'בסיס 46' של הרגימנט ה-46, מהמעוזים החשובים של השלטון הסורי באזור חלב, הרגימנט ככל הנראה פעל יחד עם כוחות הדיוויזיה.
שני הרגימנטים האחרים של הדיוויזיה, ה-127 וה-404, נשלחו ללחימה באזור חומס בפברואר 2012.
הבחירות הכלליות בגרמניה 2017
הבחירות הכלליות בגרמניה הן הבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-24 בספטמבר 2017.
המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית נותרה המפלגה הגדולה ביותר חרף צמצום בכוחה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ספגה את השפל הגדול ביותר בתולדותיה מאז 1945, בעוד מפלגת הימין "אלטרנטיבה לגרמניה" נכנסה לראשונה לפרלמנט של הרפובליקה הפדרלית עם 95 מושבים.