cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרס דה אורדאנטה
תחילת מסעותיו
דה אורדאנטה השתתף במשלחת לואאיסה והפליג בספינה בפיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו ללא תפקיד או אחריות מוגדרים. השכלתו וכישרון הכתיבה שלו אפשרו לו לשמש כעד ולחתום על מסמכים חשובים כגון צוואתו של אלקנו, והוא קיבל תפקידים נוספים והיה בין השורדים המעטים מאנשי המשלחת שהגיעו לאיי התבלינים ב-1526, שם הצליחו הספרדים לשרוד בזכות סיוע של בעלי ברית מקומיים באיים טידורה וג'ילולו (כיום הלמהרה), והגעת המשלחת בפיקודו של אלברו דה סאבדרה סרון במרץ 1528.
בליסבון החרימו הפורטוגזים את מפותיו ורישומיו. דה אורדאנטה נמלט לאחר מכן לספרד, שם הצליח לשחזר את מרבית כתביו ולהציגם בפני חצר המלך קרלוס הראשון. בקבלת הפנים של המלך לא זכה להתייחסות מיוחדת, ומותש ממסעותיו היגר לגואטמלה שבספרד החדשה ומשם עבר לנואבה גליסיה (אזור מערב מקסיקו) יחד עם פדרו דה אלוואראדו וקיבל תפקיד מנהלתי. ב-1542 דחה הצעה להצטרף כמפקד למשלחת בראשות רוי לופס דה וייאלובוס ועשר שנים מאוחר יותר עזב את תפקידו והפך לאח במסדר האוגוסטינים.
המסע לפיליפינים וגילוי נתיב החזרה
עם מותו של המשנה למלך, דון לואיס דה ולאסקו ב-1564, עבר ניהולה הזמני של מלכות המשנה של ספרד החדשה לידי מועצת האאודיינסיה (Audiencia), אשר אחת ממטרותיה הראשונות היו לגבש משלחת שתכבוש ותיישב את הפיליפינים, זאת על פי הוראת פליפה השני, מלך ספרד. לפני מותו, תכנן המשנה למלך למנות את דה אורדאנטה למפקד המשלחת, היות שנחשב לנווט מעולה המתמחה באזור איי הודו המזרחית. המלך פליפה כתב לדה אורדאנטה והאיץ בו לקבל את הפיקוד, והאחרון ניאות להצטרף למשלחת אך סירב לעמוד בראשה והאדלאנטאדו (Adelantado), דון מיגל לופס דה לגאספי מונה כמפקד. דה אורדאנטה הסכים להצטרף ולשמש כנווט מייעץ. המשלחת, המורכבת מהגליאונים סן פאבלו וסן פדרו וספינות העזר סן חואן וסן לוקאס, הפליגה ב-21 בנובמבר 1564 ונשאה עמה 380 איש, 200 מהם חיילים. יעדה של המשלחת נשמר בסוד, כדי להטעות את הפורטוגזים, ולכאורה הייתה מטרת ההפלגה הקמת מושבה בגינאה החדשה של ימינו ויצירת קשרים עם סין. מתכנני המשלחת שמו דגש על מציאת נתיב חזרה למקסיקו מהר ככל הניתן, כאשר דה אורדאנטה ייצא על הספינה הראשונה. בנוסף, הוחלט כי מכתבים יישלחו למלך ספרד רק לאחר שתקבל האאודיינסיה דיווח מלא על המסע בחזרה שנתיבו יישמר סודי ואמצעי זהירות יינקטו כדי למנוע דליפות מידע.
ב-30 בנובמבר אבד הקשר עם הסן לוקאס, ספינת העזר אשר נועדה לסיור קרוב לחופי האיים בשל השוקע הנמוך שלה. בין ה-9 ל-12 בינואר 1565 התגלו בסביבות קו הרוחב 10 צפון חמישה איים קטנים, חלק מאיי מרשל. ב-17 בחודש זה סברו הנווטים האחרים שהמשלחת חצתה כברת דרך שנתיבה יביא אותם אל האי מינדנאו ואל הרוחות הנושבות ממנו כפי שקרה למשלחתו של וייאלובוס. דה אורדאנטה חלק על דעתם ולאחר התייעצות הוסכם לעלות לסביבות קו הרוחב 13 צפון. חמישה ימים לאחר מכן התברר כי דה אורדאנטה העריך טוב יותר את המרחק שעברה המשלחת, כאשר הגיעו לחופי האי גואם. דה לגאספי הכריז על בעלות ספרד על איי מריאנה, צעד שחזר על עצמו במספר מקרים נוספים כאשר הגיעה המשלחת לאיי הפיליפינים מ-13 בפברואר ואילך. פעולות סיור הביאו את הספרדים למסקנה שהאי סבו ראוי להקמת המושבה הראשונה וב-27 באפריל עגן הצי במקום. ניסיונות למשא ומתן עם המנהיגות הילידית המקומית בסבו נכשלו ורק הפגזה קצרה מצד ספינות הצי אפשרה את נחיתת הספרדים. ב-8 במאי הניח דה לגאספי את אבן הפינה לעיירה סן מיגל (שהפכה מאוחר יותר לעיר סבו סיטי) והכריז בעלות על המקום בשם ספרד, אשר נמשכה 333 שנים.
עם נחיתת הספרדים באי סבו, ייסד דה אורדאנטה את הכנסייה הראשונה בפיליפינים, אשר הוקדשה לוויטאלה ממילאנו, ואת בזיליקת דל סנטו ניניו ושירת כאיש הכמורה הבכיר הראשון של האי. שלושה שבועות לאחר הקמתה של סן מיגל החליט דה לגאספי לשלוח את דה אורדאנטה בחזרה במטרה למצוא נתיב מזרחה למקסיקו ולהשיג עזרה עבור המושבה החדשה בפיליפינים. דה אורדאנטה עזב את סן מיגל על גבי הסן פדרו, הספינה המהירה ביותר, ב-1 ביוני 1565 והפליג צפונה עד לסביבות קו הרוחב 38 כדי למצוא רוחות מתאימות שייקחו אותו מזרחה. הספינה הגיעה לנמל אקפולקו ב-8 באוקטובר 1565 לאחר מסע של כ-20,000 ק"מ ב-130 יום. ארבעה-עשר אנשי צוות מתו במהלך המסע, ועם הגעתם לנמל, נותרו רק דה אורדאנטה ופליפה דה סלסדו (Felipe de Salcedo), אחיינו של דה לגאספי שמונה כמפקד הספינה, כשירים כדי להטיל את העוגנים.
עם הגיעו לאקפולקו נודע לדה אורדאנטה כי הסן לוקאס בפיקודו של אלונסו דה ארייאנו, עמה אבד הקשר במהלך המסע מערבה, הגיעה למעשה לפניו ועגנה בנמל בארה דה נבידאד ב-9 באוגוסט של אותה שנה. הרישום ותיעוד המסע שביצע דה ארייאנו לא היה מדויק או מקצועי לעומת התיעוד של דה אורדאנטה, והנתיב שהתווה האחרון הפך למפורסם והבטוח לשימוש.
סוף המסע ומורשת
לאחר הופעתו בפני האאודיינסיה, הפליג דה אורדאנטה ממקסיקו לספרד שם הופיע בפני פליפה השני והעלה את רשמיו מהמסע על הכתב ב-8 באוקטובר 1566. הוא שב לאחר מכן למקסיקו במטרה להמשיך משם לפיליפינים, אך שוכנע להישאר על ידי חבריו. דה אורדאנטה תיעד את מסעותיו בשני מסמכים: הראשון, המתאר את רשמיו ממשלחת לואאיסה, פורסם. כתב היד של המסמך השני, המתאר את המסע בחזרה מהפיליפינים למקסיקו, שמור בארכיון איי הודו.
במשך שארית המאה ה-16 ובמהלך כל המאה ה-17 הפליגו ספינות ספרדיות (ובמיוחד ספינות הגליאון של מנילה) בנתיב אותו התווה דה אורדאנטה.
אנדרס דה אורדאנטה נפטר במנזר אוגוסטיני במקסיקו סיטי ב-3 ביוני 1568.
אל ארך אפים
אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם הוא קטע הקדמה לאמירת שלש עשרה מידות של רחמים. הוא משמש בראש ובראשונה לפני ההזכרה הראשונה של י"ג מידות באמירת סליחות, ונהוג גם כאשר נאמרות י"ג מידות במסגרת התחנון. תוכנו העיקרי הוא היותו של ה' רחום וחנון, תיאור אמירתו של ה' למשה את שלש עשרה המידות, והזכרת הבטחתו למשה לסלוח לעם ישראל אם יזכירו את שלש עשרה המידות. לפי השערות אחדות, לפיוט זה תפקיד מכריע בהתפתחות סדר הסליחות.
לקטע זה ידועות שלוש נוסחאות שונות: נוסח קצר, נוסח ארוך יותר מחורז, ונוסח פיוטי ארוך בעל אקרוסטיכון אלפביתי. הנוסח הקצר מופיע בסידורי הספרדים לפני אמירת י"ג מידות במסגרת התחנון שבכל יום. הוא מצוי במנהגים מזרחיים בהקשרים נוספים: למשל, במחזור ארם צובה הוא מופיע בפתיחת הסליחות לשבעה עשר בתמוז. הנוסח המחורז מופיע בסידורי האשכנזים בכל פעם שנאמרות סליחות, כהקדמה לפעם הראשונה שבה נאמרות י"ג מידות של רחמים. במנהגי הספרדים הוא מצוי באותו המקום רק בסליחות לתעניות ציבור. בנוסף, קהילות האשכנזים שאימצו את המנהג לומר י"ג מידות כחלק מהתחנון וללא קשר לסליחות, משתמשות אף הן בנוסח המחורז. הנוסח האלפביתי נמצא בסידור רב סעדיה גאון כחלק מסדר הסליחות, ובניגוד לשני האחרים, הוא מוביל לשלש עשרה המידות רק בחלקו הראשון, והמשכו משמש הקדמה לקטעים נוספים בסליחות, כאמירת 'סלחתי כדברך', תפילות דניאל ועזרא והוידוי.
השתלשלות הנוסח
דניאל גולדשמידט שיער כי הנוסח המחורז הוא הנוסח המקורי, וכי הנוסח המקוצר הוא עריכה מקוצרת שלו. הנוסח האלפביתי הארוך, לדעתו, הוא נוסח נוסף שנוצר בעקבות הנוסח המחורז וכדוגמתו, ונועד להתייחס לחלקים נוספים בסליחות. לעומת זאת, שולמית אליצור הראתה כי סביר יותר שדווקא הפיוט האלפביתי הוא המקורי, הנוסח הקצר הוא התפתחות של המחרוזת הראשונה של הפיוט האלפביתי. ניתן לראות, למשל, את שרידי האקרוסטיכון שהיה במקור גם בנוסח הקצר. הנוסח המחורז, לשיטתה, הוא פיתוח של הנוסח הקצר, ובו לכל שורה מהנוסח הקצר הותאמה צלע נוספת, חורזת.
תפקידו בהיווצרות הסליחות
הנוסח האלפביתי משמש בסידור רב סעדיה גאון כ'פיוט מסגרת' לכל סדר הסליחות. לאחר רשימת הסליחות, מביא רס"ג תחת הכותרת "פתיחת הסליחות הנאמרת לפניהן" את הקטע 'כי על רחמיך הרבים', אחריו את פתיחת הפיוט 'אל ארך אפים', ולאחריו את האמירה הראשונה של י"ג מידות של רחמים. לאחר האמירה הראשונה הוא מציין לאמירת פיוטי הסליחות עצמן, שאחר כל אחד מהם אומרים הציבור י"ג מידות פעם נוספת. ההוראה הבאה בסידור היא "ואחרי כל הסליחות אומרים את הדברים האלה והם המשך האלפבית", וכאן מובא המשך הפיוט דלעיל. כל מחרוזת מהפיוט מעבירה לצרור פסוקים: הראשונה, כאמור לי"ג מידות של רחמים; השנייה לתפילת משה לאחר חטא המרגלים ולאמירת 'סלחתי כדברך'; השלישית לאמירת הווידוי; הרביעית לתפילת דניאל; החמישית לתפילת עזרא; והשישית לתפילת דוד. כל הקטעים הללו אכן נאמרים גם בסדרי הסליחות הנהוגים בימינו, ומרביתם, כאמירת הווידוי ותפילות דניאל עזרא ודוד, אכן נאמרים לאחר סיום הסליחות והחזרות הרבות על י"ג מידות. אם כן, הנוסח האלפביתי של 'אל ארך אפים', שחלקו הראשון מקביל לנוסח הקצר, למעשה מקיף את המסגרת הכללית של סדר הסליחות וכולל בתוכו את המרכיבים הקבועים שלו, כאשר הסליחות המתחלפות באות בתוכו ומפסיקות אותו.
על בסיס ניתוח זה הראתה אליצור כי הפיוט האלפביתי מדגים את דרך היווצרות מעמד הסליחות בכלל. על פי מיקומו בסידור, הפיוט נועד לאמירת הסליחות בתפילות יום הכיפורים. מבחינת צורתו ומבנהו, הוא דומה למדי לסוג פיוטי אחר ליום הכיפורים – סדרי הפסוקים המופיעים בקדושתאות ליום הכיפורים בברכת קדושת היום. סדרי הפסוקים כוללים גם הם קטעי פיוט המעבירים לפסוקים מן התנ"ך העוסקים בסליחה, וגם בהם הפסוקים הנפוצים ביותר הם פסוקי י"ג המידות, פסוקי 'סלחתי כדברך' ותפילת דניאל. הדמיון בין הפיוט 'אל ארך אפים' המשמש מסגרת לסליחות ובין סדרי הפסוקים מוביל להשערה שסדרי הסליחות נוצרו מלכתחילה כהתפתחות של סדרי הפסוקים. הפיוט 'אל ארך אפים', כולל בראשו התייחסות רק לאמירה אחת של י"ג המידות, אך לאחריו נאמרות הסליחות, ולאחר כל אחת מהן נאמרות המידות פעם נוספת. נראה, כי מתפללים שאמרו את סדרי הפסוקים, ובהם גם אזכור של י"ג המידות, בקשו לומר את המידות פעמים נוספות, ולשם כך הוסיפו פיוטי סליחות, שיאפשרו לומר י"ג מידות שוב ושוב, ורק לאחר תום הסליחות שבו וסיימו את סדר הספוקים על שאר פסוקיו, ממש כפי שמתואר בסידור רס"ג בנוגע ל'אל ארך אפים'.
עם זאת, הפיוט 'אל ארך אפים' עצמו אינו סדר פסוקים מקורי, אלא נכתב לאחר שסדר הסליחות כבר התבסס כסדר תפילה עצמאי, ומראש נועד לשמש מסגרת עבורו. דבר זה מוכח מכך שיש בו קטע המעביר לאמירת וידוי. אמירת וידוי נהוגה בסדרי סליחות, אך אינה שייכת כלל לסדרי פסוקים.
ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה
ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה (באנגלית: The Rescuers Down Under) הוא סרט הנפשה קלאסית, שהופק על ידי חברת וולט דיסני, ויצא לאקרנים ב־16 בנובמבר 1990. זהו סרט המשך לסרטם הקודם של חברת דיסני "הרפתקאות ברנרד וביאנקה", שיצא בשנת 1977. העלילה עוסקת בצמד עכברים אשר יוצאים להציל ילד ועיט נדיר מידי צייד. לפני הקרנתו, הוקרן באולם הקולנוע הסרט הקצר המונפש "בן המלך והעני".
הסרט נחשב כחלק מסדרת סרטי ההנפשה הקלאסיים של האולפנים, וכן גם לסרט הראשון של חברת וולט דיסני, מאז שנות הארבעים, שאיננו מבוסס על סיפור קיים. זהו סרט ההמשך השני שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני (אחרי "שלושת הקבלרוס"). זהו הסרט השני שנוצר בתקופת הרנסאנס של דיסני, שהייתה בין השנים 1989–1999, אף על פי כן, בשל הכנסותיו, הוא איננו נחשב כחלק מרשימת הסרטים הכלולים ברנסאנס. זהו היה הסרט השני של דיסני, אחרי "הקדירה השחורה" משנת 1985, שלא כלל בתוכו שירים, והיה הסרט הראשון שהשתמש באנימציית CAPS – אנימציית מחשב ידנית, כלומר, נצבעת באמצעות מחשב ולא באופן ידני עם דיו.
הסרט הופץ בבתי הקולנוע בארץ אך ורק בגרסה עברית, ולמעשה – עד השקתו של דיסני פלוס בישראל – הוא "סרט דיסני" היחיד שלא הופץ בתרגום, כיוון שגם בגרסת ה־DVD לא קיים תרגום עברי וגם לא בחנויות הדיגיטליות.
עלילה
קודי, ילד אוהב טבע, שומע ביער מחבריו בעלי החיים שבראש הצוק לכודה מאראהוטה, נקבת עיט זהוב, עיט נדיר וגדול ממדים. קודי מטפס על הצוק ומגיע לפסגה, שם הוא חותך את החבלים עם האולר שלו ומשחרר את מאראהוטה שנבהלה מאוד מהאולר ובשחרורה הפילה את קודי מהצוק. כמה עשרות מטרים לפני פגיעה בקרקע, מאראהוטה תופסת את קודי והם מתיידדים ועפים אל הקן שלה, שם קודי מקבל במתנה את אחת מנוצות הזהב שלה. כשהוא חוזר למטה ליער, בעודו מתקרב לעכבר, הוא נלכד במלכודת חיות של הצייד הלא חוקי פרסיבל ק. מק'ליץ', אשר מבוקש ביותר על ידי הריינג'רים האוסטרלים. מקליץ' רואה את נוצת הזהב בתיק של קודי ומנסה לשכנע אותו לגלות לו את מיקום הנקבה והקן, בין השאר על ידי נוצת זהב משלו, הוכחה שהרג את הזכר זמן מה לפני כן. כאשר קודי מסרב לגלות את מיקום הקן, מקליץ' חוטף אותו ומשליך את תיקו לתנינים כדי להטעות את שומרי היערות המקומיים.
העכבר שהיה הפיתיון במלכודת, ממהר לשלוח מסר חירום ולהודיע על החטיפה ל"חברת הסיוע וההצלה". המסר מגיע למפקדה הראשית בניו יורק וברנרד והגברת ביאנקה, שני סוכני השטח הטובים ביותר של הארגון, נשלחים למשימה. הם מחפשים את אורוויל, האלבטרוס עליו עפו בסרט הקודם, אך במקומו מוצאים את אחיו ווילבור ומשכנעים אותו להטיס אותם לאוסטרליה. באוסטרליה, לאחר נחיתה די קשה בה ווילבור מעקם את הגב, הם פוגשים את ג'ייק, עכבר קנגורו אוסטרלי שפועל בתור סוכן מקומי של החברה לסיוע והצלה וגם בתור אחראי מגדל הפיקוח בשפלת מאד וומף. ג'ייק, למגינת ליבו וקנאתו של ברנרד, מתאהב בגברת ביאנקה.
ווילבור עובר סדרת טיפולים מהם הוא מנסה כל הזמן לברוח ולבסוף מחלים בעוד לרופא הראשי מתעקם הגב ווילבור בורח משם. באותו זמן, מקליץ' כולא את קודי בניסיון להכריח אותו לגלות לו את מיקום הקן של מאראהוטה. כאשר זה לא עובד, מקליץ' מערים על קודי שכבר הרגו את מאראהוטה ועכשיו אין מי שידאג לביציה. העכברים מנסים להזהיר את קודי שמקליץ' עוקב אחריו ולהציל אותו. כשהם מגיעים למקום, מאראהוטה מנסה לתקוף על מנת להגן על ביציה ונלכדת על ידי מקליץ'. קודי מנסה לשחרר אותה ונתפס ביחד איתה. ברגע הבא, מקליץ' שולח את גואנת המחמד שלו, ג'ואנה, לטרוף את ביצי המאראהוטה. ג'ואנה מגיעה לקן ומנסה לטרוף את הביצים, אך היא מגלה כי אלה אבנים בצורת ביצה. מתוך פחד מכעסו של מקליץ', ג'ואנה זורקת את הביצים מהצוק והולכת משם. מעט אחרי זה, ברנרד יוצא ממחבואו הקרוב לקן עם הביצים האמיתיות ומשכנע את ווילבור לשבת ולדגור עליהן. מכאן העכברים מנהלים קרב עם מקליץ' וג'ואנה, במהלכו קודי ומקליץ' נופלים למים. מקליץ' מצליח ללחום בתנינים, אך הוא נסחף בזרם המפל השוצף ונופל אל מותו. למזל הגיבורים, מאראהוטה משתחררת ומצילה אותם בזמן והם עפים משם לכיוון ביתו של קודי. על מנת לא לבזבז עוד הזדמנות, ברנרד מציע לביאנקה נישואים, הצעה אשר נענית בחיוב וג'ייק רוכש כבוד חדש לברנרד. קצת לפני הקרדיטים, חוזרים אל ווילבור שדוגר על הביצים ולרוע מזלו ננשך על ידי הגוזלים שבקעו מן הביצים.
סמל המועצה המקומית קדימה-צורן
סמל המועצה המקומית קדימה-צורן, סמלה הרשמי של המועצה המקומית קדימה-צורן היה בעבר סמלה של המושבה קדימה ואומצה עם איחוד המועצות ב-2003.
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת כתומה, ושדה חצוי לשני חלקים, החצי הימני ירוק והחצי השמאלי לבן. הצד הימני הירוק מוטען בשם המועצה, הצד המשאלי הלבן מוטען באיור של עץ תפוז, שמסמל את הפרדסים הרבים שהיו מאפיינים את המושבה החקלאית. מתחת לעץ איורים בכתום של טרקטור וחקלאי חורשים את אדמת המועצה, כולם מסמלים את אופייה החקלאי של המועצה. בתחתית הסמל איור של שני ענפים. במרכז הסמל משולש הפוך ובו איור של יישוב חקלאי, שדות חרושים וגבעות, שנועד לסמל גם הוא את אופייה החקלאי של המושבה.
הצבעים המרכזיים בסמל הן ירוק וכתום, כסמל הן ליערות קדימה והשטחים הירוקים שמסביבו, והן את הפרדסים הרבים באזור.
היסטוריה
לפני איחוד היישובים ב-2003 גרסה של הסמל הנוכחי הייתה בשימוש על ידי המושבה קדימה, ועליו נכתב "בעמלך תצעד קדימה".
ישראל קולס
ישראל קולס (21 באוגוסט 1923 – 28 ביולי 1982) היה ראש המועצה הרביעי של המועצה המקומית נשר בין השנים 1978-1977.
חייו
קולס נולד ב-1923 בעיירה מקוב מזובייצקי שבפולין, למשפחה מרובת ילדים שנספתה בשואה. הוא ברח לרוסיה כאשר היה בן 16, וכך ניצלו חייו. בטשקנט הכיר את מרים לבית שפניר, ילידת קישינב, ונשא אותה לאישה. ב-1944 נולד לבני הזוג בנם אליעזר קולס (לימים חבר הכנסת), ובשנת 1946 נולדה אחותו רחל. ב-1948 עלו בני הזוג לישראל והתיישבו בתל חנן, ביישוב שהיה בו ריכוז מתחלף של עולים חדשים.
קולס החל לעבוד בבתי הזיקוק, ולאחר מכן פתח סנדלריה, שלימים הפכה לבית חרושת לנעליים. עם הזמן הוסיף לעסק גם הלבשה ומוצרי אלקטרוניקה. הפעילות הפוליטית והציבורית שלו החלה ב-10 בדצמבר 1959, כאשר התמודד בראש רשימת "הציונים הכלליים" למועצה המקומית נשר, ונבחר כנציגם במועצה. קולס היה פעיל, בין השאר, במאבק נגד פעילות המחצבה בתוך נשר. קולס עמד בראש רשימת גח"ל בבחירות בשנת 1969 ובראש רשימת הליכוד בבחירות בשנת 1973.
חוזה פריז (1802)
היחסים שבין האימפריה העות'מאנית לבין צרפת היו מתוחים עם הרכישה הצרפתית של האיים היוניים ב-1797, והתעמולה האנטי-עות'מאנית שהפיצו סוכנים צרפתים בבלקן. כאשר פלשו הצרפתים למצרים, ב-9 בספטמבר 1798, הכריזה האימפריה העות'מאנית על מלחמה עם צרפת. לאחר מכן, ב-23 בדצמבר 1798, האימפריה העות'מאנית חתמה על הסכם ברית עם רוסיה. זו הייתה תחילתה של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. במהלך המלחמה, איי יוון נכבשו מחדש על ידי האימפריה העות'מאנית עם עזרה מרוסיה.
האמנה השתמשה בשלושה לוחות שנה: לוח השנה המהפכני בצרפת, הלוח המוסלמי והלוח הגרגוריאני. מהצד הצרפתי, שארל-מוריס דה טליראן חתם על האמנה. מהצד העות'מאני, מחמד סייד גליפ פאשה חתם על האמנה. לאחר ההסכם, האימפריה העות'מאנית שמרה על יחסים טובים עם צרפת.
ישראל קולס
חייו
קולס ייסד והיה עד למותו יו"ר אגודת "מכבי" נשר ודאג למימון משכורתו של המאמן.
ב-4 בספטמבר 1977, לאחר שנים רבות שבהן כיהן כחבר המועצה המקומית וכסגן ראש המועצה, נבחר קולס לראשות מועצת נשר כנציג "הליכוד". אולם בבחירות שהתקיימו בשנת 1978, שכללו לראשונה בחירה ישירה של ראש הרשות, הוא הפסיד לשמואל ריניש מהמערך.
קולס נפטר ב-1982.
פיגוע הירי בכביש 60 (2015)
פיגוע הירי בכביש 60 היה פיגוע ירי שביצע מחבל פלסטיני כנגד כלי רכב שבו נסעו יהודים בכביש 60, סמוך ליישוב עתניאל בא' בכסלו ה'תשע"ו, 13 בנובמבר 2015. בפיגוע נרצחו יעקב ליטמן ובנו נתנאל, ושני בני משפחה נוספים נפצעו. הפיגוע זכה להד תקשורתי גבוה יחסית, בשל סמיכות האירועים בין הפיגוע לבין חתונת בת המשפחה, שרה תחיה ליטמן.
הפיגוע
בצהרי יום שישי, 13 בנובמבר 2015 (א' בכסלו ה'תשע"ו) יצאו שבעה מבני משפחת ליטמן מביתם שבקריית ארבע ברכבם לכיוון היישוב מיתר, לצורך שבת חתן לקראת חתונת בת המשפחה, שרה תחיה.
בסביבות השעה 15.00, דקות אחדות אחרי שעברו את היישוב עתניאל, נתקלו בני המשפחה במארב של שאדי מוטאווע, פלסטיני בן 27 תושב חברון, אשר חסם את נתיב הנסיעה באמצעות רכבו ופתח בירי לעבר הרכב. אבי המשפחה, הרב יעקב ליטמן (45) נפגע ונהרג במקום, ובנו נתנאל (18) שנהג ברכב, נפצע באורח קשה, אך הספיק להזעיק עזרה, בטרם נפטר מפצעיו. הרכב נעצר וסטה מהכביש, ומוטאווע פתח את דלתות הרכב כדי לפגוע ביושבים מאחור, אך מעצור בנשק מנע ממנו לעשות זאת, והוא נמלט מהמקום. לטענת גורמים ישראליים, אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני שנקלע למקום סירב להעניק סיוע רפואי לפצועים, טענה שגובתה בהקלטת השיחה שניהל בן המשפחה עם מוקד מד"א, אך הוכחשה על ידי הסהר האדום. כוחות ההצלה שהגיעו למקום נאלצו לקבוע במקום את מותם של יעקב ונתנאל, ופינו את יתר בני המשפחה שנפגעו קל ובינוני לטיפול רפואי.
לאחר הפיגוע
שאדי מוטעווא נמלט מהמקום מיד לאחר הירי. כוחות הביטחון ניהלו מצוד אחריו, שכלל הטלת כתר על העיירות יטא ובית עווא.
מוטעווא נלכד במהלך השבת בביתו בשכונת ג'בל רחמה שבחברון, לאחר שאביו הסגירו לידי צה"ל מחשש שביתו ייהרס. הוא נידון לשלושה מאסרי עולם.
הלוויתם של יעקב ונתנאל התקיימה במוצאי אותה השבת בהר המנוחות שבירושלים, והשתתפו בה המונים. בין המספידים היו נשיא המדינה ראובן ריבלין (שהספדו הופרע על ידי כמה ממשתתפי ההלוויה שהושתקו בידי בני המשפחה), שר החקלאות אורי אריאל כנציג הממשלה, והרבנים דב ליאור ושלמה משה עמאר, ונכחו בה גם ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, סגן השר אלי בן דהן ומפקד פיקוד המרכז רוני נומה
ראש הממשלה בנימין נתניהו הנחה את משרד החוץ להגיש תלונה לצלב האדום על התנהלות הסהר האדום בפיגוע.
חתונתה של הכלה שרה תחיה ליטמן, בתו של יעקב ואחותו של נתנאל, נדחתה בשל הפיגוע. לקראת החתונה, הזמינו בני הזוג את הציבור הרחב לשמוח איתם בשמחתם. בחתונה שהתקיימה ב-26 בנובמבר נכחו אלפי אנשים, בהם רעיית ראש הממשלה שרה נתניהו, שרים, חברי כנסת ורבנים.
מספר חודשים לאחר הפיגוע, זכה יעקב ליטמן באות "מורה המאה" מטעם מנהל החמ"ד.
הנצחה
בשנת 2018 בנו בני נוער מקריית ארבע בריכת אגירה לשחיה ורחצה סמוך ליישוב לזכרו של נתנאל ליטמן בשם "מעיין חי".
בשנת 2019 הורחב בית הכנסת במכון לרבני יישובים בקריית ארבע, שבו התפללו בני משפחת ליטמן, ונקרא על שמם "משכן יעקב חי". לבית הכנסת גם הוכנס ספר תורה שנכתב לזכרם.
היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין
היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Heinrich, von Mecklenburg-Schwerin; 19 באפריל 1876 - 3 ביולי 1934), היה בעלה של וילהלמינה, מלכת הולנד.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-19 באפריל 1876 בשוורין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לפרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ומריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.
ב-7 בפברואר 1901 התחתן היינריך בהאג עם וילהלמינה, מלכת הולנד, וקיבל את התואר "נסיך הולנד". הנישואים היו בשידוך, ונראה כי חיי הנישואים של הזוג לא היו מאושרים. וילהלמינה סבלה מהפלות חוזרות ונשנות, אך באפריל 1909 ילדה את בתם יוליאנה. יוליאנה הייתה בת יחידה, ווילהלמינה הפילה עוד פעמיים לאחר מכן.
בנוסף, היו להיינריך כמה ילדים לא חוקיים, שנולדו לו מפילגשיו השונות.
ב-3 ביולי 1934 מת היינריך, והוא בן 58 שנים בלבד.
בחלוף השנים
בחלוף השנים (באנגלית: As Time Goes By) היא קומדיית מצבים רומנטית ששודרה בערוץ BBC One בין השנים 1992 ל-2002, ופרק איחוד בשנת 2005. בסדרה מככבים ג'ודי דנץ' וג'פרי פאלמר, שמגלמים זוג אוהבים שהקשר ביניהם נותק, ואחרי 38 שנים הם נפגשים מחדש.
השם המקורי שניתן לסדרה היה "Winter with Flowers" (חורף עם פרחים), ושונה ביום הראשון לצילומים אחרי מחאת השחקנים. השם החדש נלקח מהשיר "As Time Goes By" משנת 1931 מאת הרמן הופפלד, שהיה שיר הנושא בסרט "קזבלנקה". השיר בביצוע של ג'ו פייגין מלווה את הכותרות בפתיחת כל פרק בסדרה.
הסדרה הופקה עבור רשת ה-BBC על ידי חברת "Theatre of Comedy Entertainment" בשיתוף עם "DLT Entertainment Ltd".
תקציר עלילה
בקיץ 1953 נפגשו ליטננט שני ליונל הארדקאסל (ג'פרי פאלמר) ואחות בבית החולים ג'ין פרג'טר (ג'ודי דנץ') והתאהבו זה בזו. אבל אז הוצב ליונל בקוריאה. הוא שלח לג'ין מכתב, שהלך לאיבוד ולא הגיע אליה. בגלל בלבול זה כל אחד מהם הניח שהשני איבד בו עניין. אחרי שירותו הצבאי היגר ליונל לקניה, והיה בעל מטעי קפה. הוא התחתן עם מרגרט שממנה התגרש בעילה של "שעמום הדדי". זמן מה אחרי הגירושים הוא חוזר לאנגליה. בינתיים, גם ג'ין התחתנה ונולדה לה בת, ג'ודית (מוירה ברוקר). אחרי שנפטר בעלה פתחה ג'ין סוכנות לשירותי מזכירות. בתה ג'ודית התחתנה והתגרשה פעמיים, והיא חיה ברוב פרקי הסדרה עם אמה, ועובדת איתה בסוכנות שלהם.
ליונל, שכותב את זכרונותיו, שוכר כתבנית מהסוכנות "Type for You". הוא אינו מודע לכך שג'ין היא בעלת הסוכנות. הם נפגשים שוב כשליונל לוקח את ג'ודית לארוחת ערב. בתחילת האיחוד ביניהם נוצרות תקלות ואי הבנות, אבל בהדרגה ניצתת מחדש האהבה ביניהם. בעונה השלישית עובר ליונל לגור בביתה של ג'ין בהולנד פארק שבלונדון. בעונה שאחר כך הם מתחתנים.
בעונה הראשונה ג'ודית מתאהבת בליונל, ואילו המו"ל שלו, אליסטר דיקון (פיליפ ברת'רטון), מתאהב בג'ין. אבל התאהבויות אלו נמשכות זמן קצר בלבד, ובסופו של דבר ג'ודית ואליסטר מתאהבים זה בזו. בעונה האחרונה של הסדרה הם מתחתנים. באחת מעלילות המשנה בסדרה ליונל מקבל הצעה מערוץ טלוויזיה אמריקאי לכתוב תסריט למיני-סדרה בשם "Just Two People" שמגולל את הרומן בינו לבין ג'ין. הסדרה נכשלת אחרי שהתסריט שונה ושוכתב על ידי תסריטאי הרשת. ג'ין פורשת מעבודתה בסוכנות המזכירות והיא מתחילה להתנדב בחנות צדקה.
המזכירה היעילה של ג'ין וחברתה הטובה ביותר של ג'ודית היא סנדי (ג'ני פאנל). גם היא מצטרפת לביתם של ג'ין וליונל אחרי שנפרדה מהחבר שלה ניק. כשג'ין פורשת מהעבודה ג'ודי וסנדי מנהלות יחד את הסוכנות. סנדי יוצאת עם הארי (דייוויד מייקלס שהוחלף בהמשך על ידי דניאל ראיין), שהוא שוטר ושחקן רוגבי. השניים מתחתנים לקראת סוף הסדרה.
דמויות בולטות נוספות בסדרה הן אביו של ליונל, רוקי (פרנק מידלמאס) שלו בית כפרי גדול בהמפשייר, שאותו הוא נותן מתנה לליונל; סוכנת הבית של רוקי, גברת בייל (ג'נט הנפריי), שלה עניין יוצא דופן בתחזית הספנות; והגנן לול פריס (טים וילטון). בעונות הראשונות של הסדרה נמסר לליונל שאביו גוסס ושיש לו עוד שנה לחיות. אבל קו עלילה זה נזנח ורוקי המשיך להופיע בעונות הבאות של הסדרה כולל בספיישל האיחוד, הפרק האחרון של הסדרה.
רוקי מתחתן עם מאדג' (ג'ואן סימס) שמתאימה לו באופייה. הוא בן 85 והיא בת 78. השניים מטיילים בעולם, ומבלים בפאב המקומי. בעונה התשיעית מזכירים את מאדג' ואומרים שהיא נמצאת בחפירות ארכאולוגיות במצרים. למעשה השחקנית ג'ואן סימס נפטרה לפני תחילת צילומי העונה. בסדרה גם מופיעים מדי פעם פני (מוירה פרייזר), גיסתה של ג'ין אחותו של בעלה הראשון, ובעלה רופא השיניים סטיבן (פול צ'פמן).
צוות השחקנים
במרץ 2011 בתוכנית "Behind the Britcoms: from Script to Screen", גילה היוצר/מפיק של הסדרה שהתפקיד של ג'ין נכתב עבור השחקנית ג'ין סימונס, אבל היא דחתה את ההצעה להופיע בסדרה. דנץ' לוהקה לתפקיד מאוחר יותר.
פרקים
הסדרה שודרה במשך תשע עונות החל מ-12 בינואר 1992 עד 4 באוגוסט 2002. כמעט כל הפרקים היו בני 30 דקות. הפרק האחרון בסדרה באורך שעה שודר ב-11 באוגוסט 2002. בדצמבר 2005 שודר פרק איחוד מיוחד בשני חלקים. ההופעה בפרק האיחוד הייתה ההופעה האחרונה של פרנק מידלמאס, שגילם את רוקי, לפני מותו ב-2006. השחקנית ג'ואן סימס נפטרה ב-2001 ואף שחקנית אחרת לא לוהקה לתפקיד של מאדג'.
רדיו
עיבוד לרדיו של הסדרה "בחלוף השנים" שודרה ברדיו 2 של ה-BBC בין השנים 1997 ל-1999. בתסכיתי הרדיו השתתפו כל השחקנים המקוריים פרט לברת'רטון, ששיחק את תפקיד אליסטר בעונה השנייה והשלישית. העונה הראשונה של הסדרה שודרה שוב ב-BBC Radio 4 Extra החל מדצמבר 2014 עד ינואר 2015.
יוהאן גוסטב רנאט
יוהאן גוסטב רנאט (בשוודית: Johan Gustaf Renat; 1682 – 1744) היה חייל וקרטוגרף יהודי-שוודי. הוא ידוע בעיקר בתפקידו בהבאת מפות מפורטות של מרכז אסיה לאירופה לאחר קרוב לשני עשורים בשבי הרוסי.
קריירה מוקדמת ושבי רוסי
רנאט היה בנם של מהגרים יהודים הולנדים לשוודיה, שזכו באזרחות שוודית בשנת 1681, שנה לפני לידתו.
בשנת 1716 השתתפו רנאט ושבויי מלחמה שוודים אחרים במסע של איוון בוחהולץ לחקור את מרבצי הזהב סביב אגם יאמיש על נהר אירטיש. המשלחת נפלה למטרה של כוח ג'ונגארי, ורנאט שהה בשבע עשרה השנים הבאות בשבי הג'ונגאר.
שבי ג'ונגארי וחזרה לשוודיה
בחאנות ג'ונגאר, רנאט עזר חאנים צוואנג רבטאן וגלדן צרן לארגן את המערכות שלהם נגד צ'ינג במרכז אסיה. בין היתר הוא ארגן גדוד ארטילרי ועזר בחימוש תותחים.
רנאט פגשה גם אישה שוודית שהייתה גם היא שבויה. זו היה בריגיטה שרזנפלדט, שמוצאה מסקונה. אלמנה פעמיים היא התחתנה עם אסיר גרמני שהצטרף לשירות רוסי ונשלח לסיביר. השיירה שלהם נתפסה על ידי שודדי ג'ונגאר בשנת 1716, שהרגו את בעלה. בהמשך התחתנה עם רנת.
בשנת 1733 הורשו רנאט ואשתו לעזוב. הם חזרו בשנה שלאחר מכן לסטוקהולם, בליווי ארבע משרתות מג'ונגאר, שהוטבלו כשהגיעו לשוודיה. משפחתו של רנאט קנתה בית בגמלה סטאן שם התיישבה. בשנת 1739 הועלה רנאט לדרגת קפטן בצבא השוודי. באותה שנה הוא נישא בשנית לתעשיינית אליזבט פריץ.
ג'וקסטה
ג'וקסטה (באנגלית: Jocasta) היא דמות בדיונית של גיבורת-על אנדרואידית המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #162 מאוגוסט 1977, ונוצרה בידי הכותב ג'ים שוטר והמאייר ג'ורג' פרז.
ג'וקסטה היא אחת מיצירותיו של האנדרואיד אולטרון - שנוצר בידי המדען האנק פים - על מנת ליצור בת-זוג בדומה ל"אביו". הוא והעביר את נשמתה של אשתו של פים ג'אנט ואן דיין/הצרעה לגופה האנדרואידי של ג'וקסטה, אך היא ברחה והזעיקה את האוונג'רס. לאחר הקרב, נשמתה של ואן דיין חזרה לגופה וג'וקסטה נכבתה. אולטרון הפעיל אותה באמצעות חלקי-נשמה בודדים שנותרו בגופה, ותוכנתה להיות נאמנה; היא בגדה בו, ועזרה לאוונג'רס להביס אותו. היא הצטרפה באופן לא רשמי לקבוצה, ועזבה מעט לפני שהצטרפה באופן רשמי. היא החלה לנדוד ברחבי ארצות הברית, ובנתה מחדש את אולטרון לפי פקודה. היא עזרה לדבר ולאיש המכונה להרוס אותו, והקריבה את עצמה לשם כך. היא נבנתה מחדש בידי סוכניו של הוד התפתחותו, עזרה לאוונג'רס והרסה את עצמה שוב כדי להרוס את בסיסו של הוד התפתחותו.
ראשה נמצא בידי איש המכונה, שהותקף בידי החייזר טרמינוס. מאדאם האימה מצאה את ראשה האבוד של ג'וקסטה, וגרמה לכך שאיירון מן יהפוך אותה לבסיס מערכות נשקה החדש. איירון מן הצליח לעורר את תודעתה של ג'וקסטה, שעזרה להביס את מאדאם האימה ונכנסה לשריונו של איירון מן. היא נהרסה לכאורה בעקבות קרב נגד כת "בני ינסן" של אולטרון, אך התגלתה בחיים בגוף רובוטי אחר. היא נראתה שוב בגופה הכסוף, נשלחה למשימה ביקום "הזומבים של מארוול" מטעם A.R.M.O.R, נלחמה בפלישת גזע הסקרול, הצטרפה לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים, ועוד.
היא הצטרפה לסגל אקדמיית האוונג'רס, ונהרסה לכאורה כתכסיס שבו הצטרפה לג'רמי בריגס. היא בגדה בו כשגילתה את תוכניתו לבטל את כוחותיהם של כל בעלי כוחות-העל בכדור הארץ, עזרה לאקדמיה נגדו והצטרפה מחדש כאשר האקדמיה נפתחה מחדש.
Filter (שיר)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טום ויקלונד, הילדה סטנמלם, "היטמן" באנג, לי סיו-ראן, לוטרה, danke, דא ג'ונג, אן בוק-ג'ין, פולין' דילד וניאון בוי, והופק על ידי הראשון. השיר עוקב אחר חקר האופי והזהות של ג'ימין בעולם שבו פריטים כמו בגדים, איפור וטכנולוגיה משנים את האופן שבו נתפס האדם.
בריאיון לספוטיפיי, הסביר ג'ימין על הרעיון מאחורי השיר:
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-235 מיליון השמעות.
הצלחה
על אף שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה ופופולריות רבה. בין היתר, הגיע השיר למקום בראשון במצעד שירי האייטונס ב-110 מדינות שונות, בהן ארצות הברית.
בארצות הברית, נמכרו למעלה מ-200,000 עותקים של השיר. במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, הגיע השיר למקום ה-87. בנוסף, הגיע השיר למקום הראשון במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד, והיה לשיר ה-23 של הלהקה שעשה זאת. במצעד הקנדה הוט 100, הגיע השיר למקום ה-88. במצעד הגאון צ'ארט הדרום קוריאני, הגיע השיר למקום ה-15. במצעד הניו זילנדי, הגיע השיר למקום העשירי.
בפלטפורמת הזרמת המדיה ספוטיפיי, צבר השיר למעלה מ-235 מיליון השמעות, מה שהופך אותו לשיר שאינו סינגל המושמע ביותר מתוך האלבום.
ביקורות
השיר זכה לשבחים וביקורות חיוביות. באתר רולינג סטון הודו, דורג השיר במקום ה-48 במצעד 100 השירים הטובים ביותר של הלהקה, תוך שצוין לחיוב ביצועו של ג'ימין בהופעה הווירטואלית "Map of The Soul ON:E", וכונה "בלתי נשכח".
רהיאן דאלי מ-NME דירגה את השיר במקום ה-72 מתוך 129 שיריה של הלהקה, וכתבה כי השיר הוא "ההתגלמות המושלמת של ג'ימין כפרפורמר".
הערות שוליים
undefined
רצח נוצרים על ידי המדינה האסלאמית
רצח נוצרים במזרח התיכון הוא רצח המוני שיטתי המבוצע על ידי המדינה האסלאמית (דאעש) כלפי נוצרים במזרח התיכון, אשר הוגדר על ידי האיחוד האירופי וארצות הברית כרצח עם. הרצח החל ב-2013, בתחילת מלחמת האזרחים בסוריה.
רקע
הבריחה ההמונית והגירוש של הכוחות הנוצריים מעיראק ומסוריה הם תהליכים, אשר החלו במהלך תחילת מלחמת עיראק בשנת 2003 עם התחלת ההתקפה של ארצות הברית והכוח הרב-לאומי, ולאחר מכן הוא החל במהלך תחילת מלחמת האזרחים בסוריה. מנהיגי הקהילה הנוצרית-אשורית בעיראק מעריכים שייתכן כי למעלה משני שלישים מהאוכלוסייה הנוצרית-אשורית העיראקית נמלטה מהמדינה או נעקרה מבית במהלך הפלישה בהובלת ארצות הברית, שנמשכה מ-2003 עד 2011. דיווחים מצביעים על כך ששכונות שלמות של אשור התנקו באזור ערים בגדאד ובצרה, וכי קבוצות ומיליציות מורדים סוניות איימו על נוצרים אשורים. בעקבות כך, שנתיים לאחר תום הסכסוך בעיראק, פרצה מלחמת האזרחים בסוריה אשר גרמה בין היתר לרדיפה דתית ותקיפה המונית אנטי נוצרית על ידי המדינה האסלאמית כלפי נוצרים במזרח התיכון.
תגובות
ב-2 וב-3 באוגוסט 2014, אלפי נוצרים-אשורים מהעולם המערבי מחו על רדיפת אחיהם הנוצרים-אשורים בעיראק ובסוריה, בדרישה ליצור מקלט בטוח למיעוטים במישורי נינווה בהנהגת האומות המאוחדות.
באוקטובר 2014, פעילת זכויות האדם הכורדית-דנית וידאד עקראווי הקדישה את פרס פפר הבינלאומי לשנת 2014 "לכל קורבנות הרדיפה, במיוחד היזידים, הנוצרים וכל תושבי אזור קובנה." האב הכלדי הקתולי דאגלס אל. - באזי התבטא בחריפות נגד רצח העם.
בדצמבר 2015, באירוע בעירייה, כינתה שרת החוץ ה-67 של ארצות הברית, הילרי קלינטון, את הרדיפה השיטתית כרצח עם.
בפברואר 2016 הודיע לארס אדאקטוסון, חבר שוודי באיחוד האירופי על כך שנעשתה הצבעה באיחוד והוחלט פה אחד להכיר ברדיפה כרצח עם; "זה נותן לקורבנות הזוועות הזדמנות להחזיר את כבודם האנושי. זה גם אישור היסטורי לכך שהפרלמנט האירופי הכיר במתרחש ושהם סובלים מהפשע הנתעב ביותר בעולם, רצח עם".
רצח העם גרם למספר רב של נוצרים לשנות את דתם לאסלאם. רבים בעולם המערבי טוענים כי רצח העם הזה הוא הסיבה שבגללה האסלאם צומח בקצב מהיר משמעותית יותר מקצב הצמיחה של הנצרות.
פלמינג לנטפר
פלמינג לנטפר (בדנית: Flemming Lentfer; נולד ב-1 במרץ 1964) הוא גנרל בחיל האוויר הדני, המשמש מאז 1 בדצמבר 2020 כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק.
ביוגרפיה
לנטפר נולד ב-1 במרץ 1964 בקופנהגן. הוא נכנס לאקדמיה הצבאית הדנית המלכותית בשנת 1983 וסיים את לימודיו בשנת 1985. לאחר מכן נכנס ללימודים באקדמיה המלכותית של חיל האוויר הדני וסיים את לימודיו בשנת 1988. בשנת 1991 הוא החל ללמוד בקורס קצינים מתקדם באקדמיה המלכותית של חיל האוויר שאותו סיים בשנת 1992. בשנת 1995 הוא חזר לאקדמיה המלכותית של חיל האוויר כדי לעבור את קורס הסגל הבכיר אותו סיים בשנת 1996.
האדס (משחק וידאו)
האדס (באנגלית: Hades) הוא משחק וידאו מסוגת Roguelike, פעולה וניווט מבוכים שפותח והופץ על ידי Supergiant Games, אשר יצא לאור ב-17 בספטמבר 2020 למערכות ההפעלה למחשבים אישיים Microsoft Windows ו-macOS ולקונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ' וב-13 באוגוסט 2021 לקונסולות המשחקים Xbox One, Xbox Series X/S, פלייסטיישן 4 ופלייסטיישן 5.
הדמות אותה משחקים היא זגראוס, בנו של האדס, שמנסה לברוח מהעולם התחתון הנשלט על ידי אביו על מנת להגיע להר האולימפוס. במהלך הבריחה שלו אלים אולימפיים שונים מסייעים לו בעזרת מתנות. בכל ניסיון בריחה המשחק נותן סדרה אקראית של חדרים המאוכלסים באויבים ותגמולים. כדי להביס את האויבים השונים יש להשתמש בשילוב של מתקפה מהנשק הראשי, התקפה מיוחדת, יכולת לזנק קדימה ויכולת קסומה תוך הימנעות מנזק ככל האפשר. בעוד שזגראוס מת לעיתים קרובות בסוף כל סיבוב ניתן לשפר את היכולות שלו.
משחקיות
השחקן, שלוקח את התפקיד של זגראוס, נסיך השאול, מנסה לברוח מהעולם התחתון ועובר בארבעה חלקים עיקריים שלו טרטרוס, אספודל, אליסיום ומקדש סטיקס בסדר זה, כאשר כל אזור חדש נפתח כשקודם הסתיים.
המשחק מורכב מחדרים הנשאבים ממאגר של פריסות חדרים הקבועות מראש, אך הסדר שלהם אינו קבוע והאויבים המופיעים בהם משתנים. לשחקן יש התקפה ראשית והתקפה "מיוחדת" התלויות בסוג הנשק שנקבע מראש (מתוך 6 שלכל אחד מהם 4 ווריאנטים שונים), "קאסט" קסום בו ניתן להשתמש מטווח ארוך, זינוק מהיר שיכול לגרום נזק (אם הוא קיבל את מתנות מסוימות מהאלים) והתקפת זימון שיכולה לקרוא לכוח אדיר מהאלים. לאורך הבריחה, האולימפיים מספקים אופציות לשדרוג המתקפות השונות כאשר האלים השונים מציעים אפקטים שונים, למשל זאוס מעניק השפעות הקשורות בברקים המחשמלים ופוסידון מספק אפקטים של גלי מים הדוחפים אויבים לאחור.
בנוסף למשחק גם יש אופציה של (god mode) שעוזרת לאנשים המתקשים עם המשחק להשלים אותו להנות מכל מה שיש שלו להציע.
עלילה
זגראוס, בנו של מלך העולם התחתון האדס, שואף לברוח מהממלכה של אביו. הוא נעזר באמו המאמצת ניקס, המעניקה לו מראה מיוחדת שמעצימה אותו באמצעות שימוש באופל (Darkness); באלים של אולימפוס, הנותנים לו מתנות שמימיות(Boons) שמשפרות את היכולות שלו במהלך בריחה, והמנטור שלו אכילס, המספק לו את נשקי התופת ( Infernal Arms) איתם הוא נלחם במטרה לברוח ואת הקודקס. זגראוס נעזר גם בכארון, שפותח חנות בה זגראוס יכול לקנות בנקודות מסוימות במסע הבריחה שלו. מספר תושבי שאול שהלכו לעולמם גם תומכים בו: סיזיפוס, אורידיקה ופטרוקלוס, שנותנים לזגראוס מתנות בדרך למעלה. ות'אנטוס, שמופיע לפעמים לעזור לזגראוס לסיים חדר מלא באויבים. האדס מעכב את התקדמותו של זגראוס בכך שהוא שולח אליו את תושבי העולם התחתון השונים, כולל שלושת האריניות בטרטרוס ; ההידרה עשוית העצמות לה זגראוס מעניק את השם לרני באספודל ; תזאוס האגדי לצד שותפו החדש אסטריוס באליסיום שדות אליסיום, ולבסוף האדס עצמו על פני השטח.
במהלך ניסיונות הבריחה מתגלה כי זגראוס רוצה לברוח מהעולם התחתון כדי למצוא את פרספונה, אמו המולידה. האדס מסרב אפילו להשמיע את שמה של פרספונה בביתו ושיקר לזגראוס שהיה צעיר ואמר לו שניקס היא אימו. ניקס, מבינה לליבו של זגראוס ומחליטה לעזור לו למצוא את פרספונה על ידי קריאה לקרוביו האולימפיים של זגראוס. לאחר שזגראוס מביס בפעם הראשונה את האדס הוא מוצא את פרספונה ביוון. לאחר מפגש מחודש, זגראוס מגלה שהקשר שלו לעולם התחתון לא מאפשר לו לשרוד על פני השטח להרבה זמן. למרות זאת, הוא מבטיח להמשיך ולנסות לברוח מהעולם התחתון כדי להגיע שוב לפרספונה וללמוד את האמת מאוחרי המשפחה שלו.
פרספונה מספרת לזגראוס שהיו לה נישואים אוהבים עם האדס (על אף שהאדס טוען כי היא "ניתנה" לו מזאוס בתור מתנה בצורה נוראית עליה הוא לא יכול לסלוח) עד שזגראוס נולד בלידה שקטה בעקבות ההחלטה של הגורלות שקבעה שלהאדס לעולם לא יהיה יורש. פרספונה, שהתקשתה להתמודד עם מותו של זגראוס ברחה מהעולם התחתון בעזרת ניקס אל פני השטח והסתתרות משאר האלים אותם לא אהבה. עם זאת, זגרוס הוחזר לחיים בעזרת קשריה של ניקס על הגורלות. פרספונה שחוששת מזעם האולימפוס כלפי אם יגלו את האמת על היעלמותה מסרבת לחזור לעולם התחתון. היא בעיקר חוששת מתגובתה של אמה דמטר, שכיסתה את עולם התמותה בשלג וחורף אינסופי בצער על בתה. זגראוס בסופו של דבר מצליח לשכנע אותה לחזור ולבסוף הם מפליגים מיוון לעבר בית האדס על נהר הסטיקס בסירתו כארון. פרספונה חוזרת לתפקידה כמלכת השאול והאדס, כעת עם כבוד מחודש לבנו, מאפשר לזגראוס להמשיך בניסיונות הבריחה שלו בניסיון למצוא פרצות אבטחה בעולם התחתון וממנה אותו למומחה האבטחה של הבית.
לאחר בריחות רבות אל פני השטח, זגראוס מתקרב לאנשים בעולם התחתון ומשפר והופך אותו למקום טוב יותר. הוא משחרר את סיזיפוס הכלוא בטרטרוס מהעונש שלו, מאחד את מוזיקאי החצר של האדס אורפיאוס עם אהובתו אורידיקה הכלואה באספודל, מאחד את אכילס המורה שלו ופטרוקלוס הגיבור ששוכן באליסיום, הוא מאחד את ניקס עם הוריה כאוס. הוא מתקרב למגארה האריניה, ת'אנטוס אל מוות ובנה של ניקס ודוסה, עוזרת הבית. הוא מתוודה על רגשות רומנטיים כלפיהם ויכול להיות במערכת יחסים עם מגארה, ת'אנטוס או שניהם (דוסה דוחה אותו ובוחרת להתיידד איתו במקום זאת). הוא גם מתיידד עם האלים האולימפיים ועוזר להם לממש את הרצונות שלהם. זגראוס והאדס מתחילים לתקן את מערכת היחסים השבורה שלהם על פי בקשתה של פרספונה. כל אחד מהאנשים שאיתם זגראוס מתיידד נותן לו מזכרת כתזכורת לקשרים היקרים שלהם וכתודה על מעשיו.
באפילוג, פרספונה עורכת משתה אליו היא מזמינה את האולימפיים לבית האדס ומספרת להם סיפור כיסוי הנועד להסביר להם את היעלמותה. היא חושפת כי זגראוס הוא בנה שלה ולא של ניקס, וכדי להסביר מדוע לא שבה לאולימפוס משקרת ואומרת שמפני שאכלה גרעיני מפרי הרימון של העולם התחתון, היא יכולה לעזוב את העולם התחתון רק כמה חודשים בשנה. האולימפיים מקבלים את ההסבר ומתפייסים עם האדס.
פרסים
האדס זכה במספר פרסים והצטיינות. בטקס פרסי המשחק השנתי העשירי של NYVGCC, הוא זכה בקטגוריות משחק השנה, המוזיקה הטובה ביותר, הכתיבה הטובה ביותר והמשחק הטוב ביותר. מספר אתרים ראו בו את אחד ממשחקי הווידאו הטובים ביותר של 2020, כולל Polygon, Giant Bomb, IGN, USGamer, Destructoid, Time, The Washington Post, מגזין Slant, ו-Entertainment Weekly. האדס היה גם המשחק הראשון שזכה בפרס הוגו כחלק מקטגוריית משחקי וידאו מיוחדת שהוצגה עבור פרסי הוגו לשנת 2021, וכן פרס Nebula על כתיבתו.
אוגוסטוס צ'ארלס ניומן
אוגוסטוס צ'ארלס ניומן (באנגלית: Augustus Charles Newman; 19 באוגוסט 1902 - 26 באפריל 1972) היה לוטננט קולונל בצבא הבריטי אשר שימש כמפקד גדוד "הקומנדו מספר 2" ועוטר בצלב ויקטוריה על חלקו בפשיטה על סן-נאזר במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
ניומן נולד וגדל במחוז אסקס. בשנת 1926 התגייס לצבא הטריטוריאלי, מערך המילואים של הצבא הבריטי, הוסמך כקצין חי"ר ושירת בגדוד ה-4 שברגימנט אסקס. בחייו האזרחיים עבד כקבלן בניין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בפלגות העצמאיות, שהיוו את גרעין היסוד לקומנדו הבריטי. ניומן פיקד על הפלגה העצמאית ה-3 בלחימה בנורווגיה בשנת 1940. ב-5 במרץ 1941 מונה למפקד גדוד "הקומנדו מספר 2". ניומן פיקד על כוח קומנדו בפשיטה על האי הנורווגי ואגזו בדצמבר אותה שנה. ב-28 במרץ 1942 הוביל ניומן את "הקומנדו מספר 2" וכוחות קומנדו נוספים בפשיטה על סן-נאזר, במהלכה נחתו כוחותיו מן הים בהפתעה בנמל סן-נאזר, וחיבלו במתקניו. הפשיטה הייתה מוצלחת אולם ניומן ורבים מחייליו נפלו בשבי הגרמני. ניומן נותר בשבי עד תום המלחמה. על האופן שבו פיקד על כוח הקומנדו בפשיטה הוענק לו צלב ויקטוריה. לאחר שובו מן השבי בתום המלחמה נשאר בצבא הקבע ושימש כמפקד גדוד השירות האווירי המיוחד ה-21.
אנדרניק אוזניאן
אַנְדֶּרְנִיק אוֹזָנְיָאן (בארמנית: Անդրանիկ Օզանյան; 25 בפברואר 1865 – 31 באוגוסט 1927) היה מצביא ולוחם עצמאות ארמני, אשר היה מגדולי המנהיגים הצבאיים של התנועה הארמנית לשחרור לאומי מהאימפריה העות'מאנית.
הוא היה חבר בפדרציה המהפכנית הארמנית ובתוך מלחמת העולם הראשונה השתתף במערכה בקווקז ובמערכה בפרס, כמו גם פעל עם חיל מתנדבים נגד רצח העם הארמני. עקב סכסוך עם הממשלה הארמנית לאחר עצמאותה, אנדרניק עזב את ארמניה בשנת 1919 והתיישב בקליפורניה בשנת 1922, שם הוא נפטר 5 שנים מאוחר יותר. בארמניה הוא מוכר כגיבור לאומי.
ביוגרפיה
אנדרניק נולד בסבינקארהיסר בשנת 1865. הוא הצטרף לפדרציה המהפכנית הארמנית, אשר דרשה עצמאות לעם הארמני כשהיה בן 20. הוא הרג טורקי שהתנכל אל אביו בשנת 1890. ואז הוא נמלט לקונסטנטינופול והצטרף לארגוני המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק שם.
לאחר שהרג שוטר טורקי בקטטה, הוא ברח לבתומי, האימפריה הרוסית. הוא היה אחד המגנים הנלהבים ביותר של רעיונות מהפכניים ארמנים במהלך שנותיו בבתומי.
מנהיג גרילה
בשנת 1895 הוא נסע לסאסון על גדות ימת ואן באימפריה העות'מאנית עם 40 איש תחת פיקודו. הוא הצטרף לקבוצת הגרילה של סרופ, אחת מקבוצות הגרילה הארמניות באזור, והחל בהוצאתן לפועל של פעולות גרילה נגד הסמכויות הטורקיות אשר התנכלו לאיכרים הארמנים. כשסרופ מת בקרב 1899 הוא נקם תחילה על מותו בפעולה צבאית נרחבת ואז לקח את הנהגת חזית הגרילה.
לאנדרניק היו כמה חילוקי דעות לגבי המהפכה הארמנית עם מנהיגים אחרים של קבוצות גרילה לאחר שהפך למנהיג אחת מהן. בעוד שרוב המנהיגים האמינו שהאסטרטגיה הנכונה תהיה במערך צבאי סדיר שיעמוד נגד הצבא הטורקי, אנדרניק האמין שההצלחה תושג בפעולות גרילה קטנות ומקומיות באמצעות חימוש תושבי הכפר. האירוע שהפך את שמו של אנדרניק למפורסם היה במאבק גרילה על מנזר של הכנסייה האפוסטולית הארמנית בשנת 1901. בזמן שהוא ברח מחיילים עות'מאניים עם חבריו, החזיק אנדרניק בשבויים טורקים אך היה עליו לשמור על תושבים ארמנים אשר היו במקום. בעוד שארבעה חיילים טורקים הקיפו את המנזר, אנדרניק רשם את תנאי הכניעה שלו ככאלה:
המטרה האמיתית של אנדרניק הייתה להפנות את תשומת לבם של אירופה ורוסיה לנושא הארמני. קונסול הרוסי בואן הגיע מיד אל המנזר ובעוד שהאחרון מנע את הפעולה הצבאית של הטורקים על המנזר, הצליח אנדרניק להימלט מהמנזר עם אנשיו.
לכן, תהילתו בקרב הארמנים גברה עוד יותר. לאחר תקרית זו אנדרניק לא השתתף בשום פעולה מרכזית במשך כמה שנים. הוא הכין את התשתית לקראת המרד הגדול שתכנן. הוא ארגן התקוממות בסאסון בשנת 1904. התקוממות זו של 1,000 איש נדחקה בקלות על ידי החיילים העות'מאניים ורוב הגרילה נהרגה. אנדרניק נסג על כן לעברי הגבול. ואפילו לא נענש בידי מנהיגי המהפכה על הפסדו. בסופו של דבר הוא נסע לעבר הקווקז בהגנה מצד מדינות אירופה. אנדרניק הבין עם האירוע הזה כי מהפכה אינה אפשרית ללא תמיכה זרה.
בשנת 1905 נסע אנדרניק לממלכת בולגריה, אחד המרכזים החשובים ביותר של קבוצות גרילה ארמניות. גרילות ארמניות למדו בבולגריה חינוך לייצור פצצות למען מאבקם. אנדרניק קיבל בברכה את מחויבות ארגון הארמנים החיים בבולגריה למען המהפכה. אנדרניק, שהקים במדינה בית ספר לחינוך מהפכנים, לא יכול היה למנוע את סגירת בית הספר מסיבות כלכליות בסופו של יום.
רצח העם הארמני
עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה הצטרף אנדרניק לצבא הרוסי בצפון פרס (דאז השושלת הקאג'ארית) ב-16 בנובמבר 1914. חובתו של אנדרניק הייתה לתת תמיכה לוגיסטית לרוסים ולהדריך אותם כמו קבוצות גרילה ארמניות אחרות ברחבי מזרח אסיה הקטנה.
אנדרניק נלחם נגד הצבא העות'מאני באפריל 1915. לאחר כיבוש האזור הסובב את ואן, הוא המשיך לביטליס. אנדרניק פגש את הנציג האמריקני וילובי סמית' בטביליסי בשנת 1917. הוא הציע שהבריטים ינחתו באיסקנדרון מקפריסין וידחקו את הטורקים מדרום. הצעה זו התקבלה על ידי מדינות ההסכמה.
כאשר הצבא הרוסי החל לסגת ממזרח אנטוליה לאחר ההפסד בקרב על ביטליס נגד מוסטפא כמאל והמהפכה הבולשביקית, נאלצו אנשי הגרילה הארמניים להילחם בכוחות עצמם נגד הצבא העות'מאני. אנדרניק הגיע לארזורום ב-2 במרץ 1918 וכבש את עמדת הפיקוד המרכזית. היה זה אחרון ההישגים הצבאיים של הארמנים בזמן המלחמה ומכאן הגעתם של כוחות טורקים מסיבים הביאה לנסיגה ארמנית קשה עד לנקודה שהיו בשטח הקווקז הרוסי.
אנדרניק התחיל שוב פעולות הגרילה בכך שנסע לגיומרי. הוא התכוון להגן על הגבולות וללחום נגד הטורקים על ידי ייסוד "האוגדה המיוחדת למתנדבים". לאחר שהסדיר את דרום ארמניה אנדרניק נחל תבוסה קשה בנחצ'יבאן לקראת סוף שנת 1918. הוא נסע לשושה בנובמבר של אותה שנה כדי לעזור לארמנים של נגורנו קרבאך שביקשו עזרה במסגרת מלחמת אזרבייג'ן-ארמניה. העות'מאנים שלחו כוחותיהם לתמיכה במאבק האזרי ובהבינו כי המצב בלתי אפשרי, כמו גם חילוקי דעות ממושכים עם הממשלה בירוואן, אנדרניק התפטר במאי 1919 ונסג אל עבר פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית. שנה לאחר נסיגתו, ארמניה סופחה לידי כוחות הבולשביקים במסגרת מלחמת האזרחים ברוסיה והפכה אל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית.
אנדרניק זכה במדליית לגיון הכבוד על ידי נשיא צרפת רמון פואנקרה על עזרתו למדינות ההסכמה במהלך המלחמה. הוא ביקש תמיכה בהקמת ארמניה הגדולה בשטחי מערב טורקיה על ידי נסיעתו ללונדון, פריז וניו יורק במהלך שנת 1919. הוא האשים את הטורקים במעשי טבח נוראיים של רצח העם הארמני. ארמנים שרצו להקים לעצמם מדינה באזורים שתחת הכיבוש הצרפתי ערכו פגישה עם אנדרניק בפריז בשנת 1920. בפגישה התקבלה ההחלטה לשלוח את אנדרניק לאזור אדנה ולארגן שם את הארמנים. הארמנים העבירו הצעה זו לקומיסר העליון הצרפתי, הגנרל גורו, בסוריה הצרפתית. אנדרניק נסע לביירות לפגוש את גורו. גורו לא רק דחה הצעה זו, אך גם לא נתן את אישור כניסת אנדרניק לאזור.
מורשת
אנדרניק נפטר בארצות הברית בשנת 1927. כאשר המשטר הסובייטי לא קיבל את העברת גופתו לירוואן, הוא נקבר בפריז. הוא איחל שיביאו את גופתו ל"מולדת", שהיא אנטוליה המזרחית. העברת קברו לירוואן בשנת 2000 לאחר התפרקות ברית המועצות התפרשה כגישת הזמן לקראת משאלה זו. עקב העובדה שידע כי לא יוכל לעמוד נגד הכוחות הטורקים הסדירים, אנדרניק נמנע מללחום עם החיילים הסדירים בקבוצות גדולות. לאחר מותו הפך אנדרניק לגיבור לאומי של מאבק העצמאות של ארמניה.
Preußens Gloria
Preußens Gloria מגרמנית (בעברית: תפארת פרוסיה) היא יצירה צבאית ידועה מהמאה ה-19, שהולחנה על ידי יוהאן גוטפריד פייפקה (1817–1884).
היסטוריה
Preußens Gloria נכתבה בשנת 1871 לאחר ניצחונה של ממלכת פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, מה שהוביל לאיחוד המדינות הגרמניות ולהקמתה של הקיסרות הגרמנית בהובלת פרוסיה. כחלק ממצעד הניצחון של הכוחות החוזרים, היצירה הושמעה לראשונה בפומבי בפרנקפורט על האודר, שם התגורר חיל המצב של פייפקה. מכיוון שפייפקה ניגן את היצירה רק באירועים חשובים, היצירה לא הייתה ידועה לציבור הרחב במשך זמן רב. בשנת 1909 הופיע כתב היד הרשמי של המנגינה הכמעט נשכחת ועובד מחדש על ידי המפקח הצבאי-מוזיקלי פרופ' גראוורט. זמן קצר לאחר מכן כתב היד החדש נכלל באוסף צעדות הצבא הפרוסי.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, היצירה המפורסמת הפכה למרכיב מרכזי של ניצחון לאומני שהונע על ידי תנועת התעמולה להחזרת תהילה לשעבר עבור האומה. הניצחונות הפרוסים נתפסו באותה תקופה כהשתקפות של עליונות אידאולוגית וגזעית גרמנית.
בתרבות
כיום זו אחד מיצירות הצבא הגרמני הידועות ביותר. לעיתים קרובות היא מנוגנת על ידי הבונדסוור בטקסים רשמיים ובביקורי מדינה. זוהי גם מנגינה סטנדרטית בהרכבים צבאיים בינלאומיים רבים. בגרמניה מנגנים אותה לעיתים קרובות להקות לא מקצועיות בשל הפופולריות שלה. היא אומצה גם על ידי יחידות בצבאות אחרים, למשל, השיר מנוגן לעיתים קרובות על ידי להקות מארש בצפון אירלנד. כמו כן, הוא מנוגן במצעדים הצבאיים של צ'ילה, בביצוע הצבא הצ'יליאני. הוא מנוגן גם על ידי להקת הצבא השוודית המלכותית.
בסוף פרק 3 של "עולם במלחמה", נפילת צרפת, היצירה מושמעת ברקע קטעי הסרטים החדשים של מצעד הניצחון הגרמני במורד שאנז אליזה.
תהילים קל"א
תהילים קל"א הוא המזמור המאה שלושים ואחד בספר תהילים ואחד ממזמורי קובץ שירי המעלות. הוא מהמזמורים הקצרים בספר תהילים ומכיל שלושה פסוקים בלבד. המזמור מביע את תלותו של הדובר ועם ישראל באלוהיו.
המזמור בליטורגיה
בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" (תהלים קד) ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי מנחה בשבת בשבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
המזמור בתרבות
מזמורי צ'יצ'סטר היא יצירה מאת ליאונרד ברנשטיין לנער סופרן או קונטרה-טנור, רביעיית סולנים, מקהלה ותזמורת (3 חצוצרות בסי במול, 3 טרומבונים, טימפני, כלי הקשה (5 נגנים), 2 נבלים וכלי קשת). בעיבוד מאת המלחין תפקיד התזמורת הופחת בגודלו לעוגב, 2 נבלים וכלי הקשה. את הטקסט ארגן ברנשטיין עצמו מתוך כתבי תהילים. בחלק הראשון תהילים ק' וק"ח, בחלק השני תהילים ב' וכ"ג, ובחלק השלישי תהילים קל"ג ומזמור זה.
עונת 1989/1990 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1989/1990 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-36 של הליגה. הליגה כללה 11 קבוצות מכיוון שאליצור נתניה לא יכלה להשתתף בתחרות. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף השתנה מהעונה הקודמת. ארבעה הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב מחמישה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות חצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב מ-5 כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות. משחק על המקום השלישי בוטל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל רמת השרון ומכבי קריית מוצקין.
העונה הסדירה החלה ב-21 בספטמבר 1989 הסתיימה ב-12 במרץ 1990. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-21 ברציפות.
בהתאם לתוצאות העונה מכבי קריית מוצקין ירדה ליגה. אליצור נתניה לא הופיעה למשחקים בעונה זו, התפרקה בשל חובות כלכליים כבדים, ולא נכנסה קבוצה במקומה.
מולי בראון הבלתי נלאית
מולי בראון הבלתי נלאית (באנגלית: The Unsinkable Molly Brown) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דבי ריינולדס והרווי פרסנל בתפקידים הראשיים.
דבי ריינולדס גילמה את מולי בראון והייתה מועמדת על כך לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
תקציר העלילה
תיבת עץ ובתוכה תינוקת נסחפת בזרם נהר קולורדו. התינוקת זוחלת לחוף ושם מוצא אותה שאמוס טובין (אד בגלי) ומאמץ אותה לבתו. מרגרט (מולי) טובין (דבי ריינולדס) גדלה כטומבוי עם שלושת ילדיו של שאמוס האלמן. היא עוסקת בעבודות הבית ואינה יודעת קרוא וכתוב. מולי רבה כל הזמן עם שלושת הבנים ורוצה לעזוב את המקום, להגיע לדנוור, ללמוד קרוא וכתוב ואז להתחתן עם אדם עשיר, היא שרה "I Ain't Down Yet".
היא נפרדת מאביה ואחיה בדרך לעיירה לינדוול, קולורדו בדרך היא פוגשת בחור נאה בשם ג'וני בראון (הרווי פרסנל) שגר בבית עץ ושר על קולורדו שהוא אוהב – "Colorado Is My Home". הוא מזמין אותה לאכול אך היא חושבת שהוא רוצה לנצל אותה ובורחת ממנו ללדוויל.
למקום מגיע ג'וני לאחר שבנה בית עץ מרוהט ומפואר ומכר את מניות מכרה הכסף שלו ב-300,000 דולר. הם שרים ביחד – "I'll Never Say No".
לחתונה שנערכת בבית המפואר מוזמנים כל לקוחות הבר וג'וני נותן למולי את כל שטרות הכסף במזומן. היא מחביאה אותם בקמין וג'וני ללא ידיעה מדליק אותו. מולי מזועזעת אך ג'וני לא כועס עליה. הוא זורק את המכוש שלו ופוגע בעורק זהב והם הופכים למליונרים ועוברים לגור בבית מפואר בשדרות פנסילבניה בדנוור.