cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איטליה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת רומא (1960)
האתלט ליביו ברוטי השווה את שיא העולם בריצת 200 מטר (20.5 שניות) כשזכה במדליית הזהב. שני אתלטים נוספים זכו במדליות ארד: אבדון פאמיץ' בהליכה ל-50 ק"מ וג'וזפינה לאונה בריצת 100 מטר.
אולימפיאדת טוקיו (1964)
171 ספורטאים איטלקים השתתפו באולימפיאדת טוקיו (1964), והם זכו ב-27 מדליות, מהן 10 מדליות זהב. בסיום המשחקים דורגה איטליה במקום החמישי, אחרי ארצות הברית, ברית המועצות, יפן והמשלחת הכלל-גרמנית.
רוכבי האופניים בלטו גם בטוקיו, כשזכו ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. ג'ובאני פטנלה זכה במדליית זהב במירוץ הספרינט ובמדליית כסף במירוץ נגד השעון. סרג'ו ביאנקטו זכה במדליית זהב במירוץ אופני טנדם (יחד עם אנג'לו דמיאנו) ובמדליית כסף במירוץ הספרינט. מריו צאנין זכה במדליית הזהב השלישית, במירוץ אופני כביש, ג'ורג'ו אורסי זכה במדליית כסף במרוץ מרדף, והנבחרות האיטלקיות במרוץ מרדף ובמרוץ נגד השעון זכו אף הן במדליות כסף.
המתאגרפים פרננדו אצורי וקוזימו פינטו זכו במדליות זהב, ושלושה מתאגרפים נוספים זכו במדליות ארד: סילביו ברטיני, פרנקו ואלה וג'וזפה רוס. הרוכב מאורו קקולי זכה בשתי מדליות זהב, אישית וקבוצתית, ובתחרות הקפיצות זכתה הנבחרת האיטלקית במדליית ארד. המתעמל פרנקו מניקלי זכה בשלוש מדליות: מדליית זהב בתרגיל הקרקע, מדליית כסף בטבעות ומדליית ארד במקבילים. בנוסף, סיים במקום החמישי בקרב-רב ובמקום השביעי במתח. ספורטאי נוסף שזכה במדליית זהב היה הקלע אניו מטרלי, בטראפ.
לראשונה מאז אולימפיאדת לונדון (1908), אף סייף איטלקי לא זכה במדליית זהב אולימפית. נבחרות הגברים בדקר ובחרב זכו במדליות כסף, ואנטונלה ראניו זכתה במדליית ארד ברומח. בחתירה, זכתה רביעיית החותרים עם הגאי במדליית כסף, ובמדליית כסף נוספת זכה קלאוס דיביאזי, בקפיצה למים מ-10 מטרים.
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
גם באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) השתתפו 171 ספורטאים איטלקים, אך הישגיהם ירדו ל-16 מדליות, מהן 3 מדליות זהב בלבד. הייתה זו התוצאה הנמוכה ביותר שהשיגה המשלחת האיטלקית מזה 56 שנה, והיא דורגה במקום ה-13 בטבלת המדליות.
רוכב האופניים פיירפרנקו ויאנלי זכה במדליית זהב במירוץ אופני כביש והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הארד במרוץ נגד השעון. רוכב אופניים נוסף, ג'ורדנו טוריני זכה במדליית כסף בספרינט, ובמרוץ מרדף זכתה הנבחרת האיטלקית במדליית ארד. הקופץ למים קלאוס דיביאזי זכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטרים ובמדליית כסף בקפיצה משלושה מטרים. במדליית הזהב השלישית זכו החותרים במקצה לצמד עם הגאי. רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה במדליית ארד. בסיף, זכתה נבחרת הגברים בחרב במדליית כסף, והסייף ג'נלואיג'י סקארו זכה במדליית ארד בדקר. הקלע רומאנו גרניאני זכה במדליית כסף בסקיט, המתאגרף ג'ורג'ו במביני זכה במדליית ארד וכך גם שייטי הסטאר פרנקו קוואלו וקמילו גרגאנו.
שני אתלטים איטלקים זכו במדליות ארד, אדי אוטוז בריצת 110 מטר משוכות וג'וזפה ג'נטילה בקפיצה משולשת. בשלב המוקדמות, קבע ג'נטילה שיא עולם חדש (17.10 מטר). הוא שיפר את תוצאתו בשלב הגמר (17.22 מטר), אך לאחר מכן עברו אותו הברזילאי נלסון פרודנסיו והסובייטי ויקטור סנייב. אתלטים נוספים שבלטו במקסיקו סיטי כללו את ויטוריו ויזיני (מקום שישי בהליכה ל-50 ק"מ), ג'אקומו קרוזה (מקום שישי בקפיצה לגובה), נבחרת השליחים ב-100X4 מטר (מקום שביעי), נבחרת השליחים ב-400X4 מטר (מקום שביעי) ורוברטו פרינולי (מקום שמיני בריצת 400 מטר משוכות).
נבחרת הכדורמים סיימה את בית המוקדמות במקום הראשון ללא הפסד, אך הפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברית המועצות ובמשחק על המקום השלישי לנבחרת הונגריה. נבחרת הכדורסל סיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת מינכן (1972)
מספר הספורטאים האיטלקים שהשתתפו באולימפיאדת מינכן (1972) עלה ל-224. הם זכו ב-18 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות.
הסייפים שבו לזכות בתארים אולימפיים: נבחרת הגברים זכתה במקום הראשון בתחרות החרב, ואנטונלה רניו-לונצי זכתה בתחרות הרומח. קלאוס דיביאזי שמר על תוארו בקפיצה למים מ-10 מטרים, וקופץ נוסף, ג'ורג'ו קניוטו, זכה במדליית כסף בקפיצה מ-3 ממטר ובמדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר. הקלע אנג'לו סקלצונה זכה במדליית זהב בטראפ, וסילבנו בזאני זכה במדליית ארד.
הרוכב גרציאנו מנצ'ינלי זכה במדליית זהב בתחרות הקפיצות ובמדליית ארד בתחרות הקפיצות הקבוצתית. בין שותפיו לזכייה היו גם האחים פיירו וריימונדו ד'אינצאו, שהייתה זו להם המדליה האולימפית השישית מאז 1956. רוכב נוסף, אלסנדרו ארג'נטון, זכה במדליית כסף.
שני אתלטים זכו במדליות ארד: פייטרו מנאה בריצת 200 מטר ופאולה פיני בריצת 1500 מטר. אתלטים איטלקים נוספים שבלטו במינכן: שרה סימיוני (מקום שישי בקפיצה לגובה), ויטוריו ויזיני (מקום שביעי בהליכה ל-50 ק"מ ומקום שמיני בהליכה ל-20 ק"מ), רוברטו פרינולי (מקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות) ונבחרת השליחים ב-100X4 מטר (מקום שמיני).
נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהובסה בחצי הגמר בידי נבחרת ארצות הברית בתוצאה 38–68, ונוצחה במשחק על המקום השלישי בידי נבחרת קובה בתוצאה 65–66. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השישי.
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
באולימפיאדת מונטריאול (1976) השתתפו 221 ספורטאים איטלקים. קלאוס דיביאזי זכה לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה. הישגיהם ירדו לעומת המשחקים הקודמים, והם סיימו עם 13 מדליות, מהן שתי מדליות זהב בלבד. בסיום המשחקים דורגו במקום ה-14.
הסייף פביו דל צוטו זכה במדליית זהב ברומח ובמדליית כסף עם הנבחרת ברומח. גם בחרב זכתה הנבחרת במדליית כסף, ומריה קולינו זכתה אף היא במדליית כסף ברומח. קלאוס דיביאזי זכה בתואר אולימפי שלישי ברציפות ובכך היה לקופץ המים הראשון והיחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה להישג זה. קופץ נוסף, ג'ורג'ו קניוטו, זכה במדליית כסף בקפיצה מ-3 מטרים.
רוכב האופניים ג'וזפה מרטינלי זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש, והקלעים רוברטו פראריס ואובלדסקו באלדי זכו במדליות ארד (באקדח אש מהירה ובטראפ, בהתאמה). בשני ענפים הושגו מדליות ראשונות: קשתות (ג'אנקרלו פרארי) וג'ודו (פליצ'ה מריאני). שניהם זכו במדליות ארד.
נבחרת הכדורמים זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני בבית הגמר, אחרי הונגריה. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי ונבחרת הכדורעף סיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת מוסקבה (1980)
בדומה למדינות מערביות רבות, לא הצטרפה איטליה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אלא הביעה את מחאתה בכך שספורטאיה לא התחרו תחת דגל הלאום אלא תחת הדגל האולימפי, וכשזכו במקומות הראשונים, לא נוגן ההמנון האיטלקי, אלא ההמנון האולימפי. 173 ספורטאים איטלקים השתתפו במשחקים. הם זכו ב-15 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, ודורגו במקום החמישי, אחרי ברית המועצות, גרמניה המזרחית, בולגריה וקובה.
הענף הבולט ביותר היה אתלטיקה (4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב). מאוריציו דמילנו קבע שיא אולימפי בהליכה ל-20 ק"מ (1:23:35.5 שעות), שרה סימיוני הגיעה להישג דומה בקפיצה לגובה (1.97 מ') ובמדליית הזהב השלישית זכה פייטרו מנאה, בריצת 200 מטר. במדליה הרביעית, מדליית ארד, זכתה נבחרת השליחים ל-400X4 מטר, שגם במסגרתה התחרה מנאה. אתלטים איטלקים נוספים שבלטו במוסקבה כללו את גבריאלה דוריו (מקום רביעי בריצת 1500 מטר ומקום שמיני בריצת 800 מטר), ויטוריו פונטנלה (מקום חמישי בריצת 1500 מטר), ג'וזפה ג'רבי (מקום שישי בריצת 3000 מטר מכשולים), ג'מפאולו אורלנדו (מקום שביעי ביידוי פטיש) ומאסימו מניאני (מקום שמיני במרתון).
חמש מדליות הזהב האחרות הושגו בחמישה ענפים שונים: המתאגרף פטריציו אוליבה, הקלע לוצ'אנו ג'ובאנטי (בטראפ), הג'ודוקא אציו גמבה (האלוף האולימפי האיטלקי הראשון בענף זה), המתאבק קלאודיו פוליו, והרוכב פדריקו רומן, שזכה גם במדליית כסף בתחרות הקבוצתית. נבחרת הסייפים זכתה במדליית כסף בחרב, הקשת ג'נקרלו פרארי זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, ג'ורג'ו קניוטו זכה במדליית ארד בקפיצה למים מ-3 מטרים ושייטי הסטאר ג'ורג'ו גורלה ואלפיו פראבוני זכו אף הם במדליית ארד.
נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחק דינו מנגין, זכתה במדליית הכסף לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת יוגוסלביה. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השמיני ונבחרת הכדורעף במקום התשיעי.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
מספר שיא של 289 ספורטאים ייצג את איטליה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). הם זכו ב-32 מדליות, מהן 14 מדליות זהב, ודורגו במקום החמישי, אחרי ארצות הברית, רומניה, גרמניה המערבית וסין.
שני הענפים הבולטים ביותר היו אתלטיקה וסיף, בכל אחד מהם זכו האיטלקים ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. האתלטים שזכו במדליות זהב היו אלברטו קובה בריצת 10000 מטר, אלסנדרו אנדריי בהדיפת כדור ברזל וגבריאלה דוריו בריצת 1500 מטר. דוריו גם סיימה במקום הרביעי בריצת 800 מטר. שרה סימיוני, שנשאה את הדגל האיטלקי בטקס הפתיחה של המשחקים, איבדה את תוארה והסתפקה במדליית כסף. שלושה אתלטים נוספים זכו במדליות ארד: מאוריציו דמילנו בהליכה ל-20 ק"מ, סנדרו בלוצ'י בהליכה ל-50 ק"מ וג'ובאני אוונג'ליסטי בקפיצה לרוחק. אתלטים בולטים נוספים כללו את סלבטורה אנטיבו (מקום רביעי בריצת 10000 מטר), אורלנדו ביאנקיני (מקום רביעי ביידוי פטיש), נבחרת השליחים ב-100X4 מטר (מקום רביעי), רפאלו דוקסקי (מקום חמישי בהליכה ל-50 ק"מ), קרלו מטיולי (מקום חמישי בהליכה ל-20 ק"מ), דונאטו סאביה (מקום חמישי בריצת 800 מטר), נבחרת השליחים ב-400X4 מטר (מקום חמישי), מרקו מונטלקיצ'י (מקום שישי בהדיפת כדור ברזל), נבחרת השליחות ב-400X4 מטר (מקום שישי), פייטרו מנאה (מקום שביעי בריצת 200 מטר), לוצ'אנו צרביני (מקום שביעי בזריקת דיסקוס) ומאורו בארלה (מקום שמיני בקפיצה במוט). ג'אמפאולו אורלנדו דורג תחילה במקום הרביעי ביידוי פטיש, אך לאחר מכן נפסל, משנמצא כי נטל חומרים אסורים.
הסייף מאורו נומה זכה בשתי מדליות זהב ברומח, בטורניר היחידים ובטורניר הקבוצתי. חברו לנבחרת, סטפנו צ'ריוני, זכה במדליית ארד בטורניר היחידים. סייף נוסף, מרקו מרין, זכה במדליית זהב עם נבחרת החרב, ובמדליית כסף בטורניר היחידים. נבחרת הדקר זכתה במדליית ארד, והסייפת דורינה וקארוני זכתה אף היא במדליית ארד, ברומח.
דניאלה מסאלה היה לאלוף האולימפי האיטלקי הראשון בקרב חמש מודרני. קרלו מסולו זכה במדליית הארד, והישגיהם הבטיחו לנבחרת האיטלקית את מדליית הזהב בדירוג הקבוצתי. חמישה מתאגרפים איטלקים זכו במדליות: מאוריציו סטקה זכה במדליית זהב, פרנצ'סקו דמיאני וסלבטורה טודיסקו זכו במדליות כסף ולוצ'אנו ברונו ואנג'לו מוזונה זכו במדליות ארד. בקליעה, שמר לוצ'אנו ג'ובאנטי על תוארו בטראפ. אדית גופלר זכתה במדליית כסף בירי ברובה אוויר ולוקה סקריבאני רוסי זכה במדליית ארד בסקיט. ארבע מדליות זהב נוספות הושגו על ידי מרים המשקולות נורברטו אוברבורגר, המתאבק וינצ'נצו מאנצה, צמד החותרים עם הגאי ונבחרת רוכבי האופניים במרוץ נגד השעון. הג'ודוקא אציו גמבה איבד את תוארו, אך זכה במדליית כסף, ושייטי הסטאר גוריה ופראבוני זכו במדליית ארד שנייה ברציפות.
נבחרת הכדורעף זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברזיל וגברה על נבחרת קנדה במשחק על מקום השלישי. נבחרת הכדורגל הוזמנה למשחקים במקום נבחרת צ'כוסלובקיה, מאחר שצ'כוסלובקיה החרימה את המשחקים. הנבחרת, בשורותיה כיכב פרנקו בארזי, סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה לנבחרת ברזיל בחצי הגמר, ולנבחרת יוגוסלביה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי, לאחר שהפסידה ברבע הגמר לנבחרת קנדה. נבחרת הכדורמים דורגה במקום השביעי, ושחקנהּ מריו פיורילו היה סגן מלך השערים של הטורניר, עם 19.
אולימפיאדת סיאול (1988)
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתפו 255 ספורטאים איטלקים. הם זכו ב-14 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות.
באתלטיקה, זכה ג'לינדו בורדין במדליית זהב בריצת מרתון, סלבטורה אנטיבו זכה במדליית כסף בריצת 10000 מטר ומאוריציו דמילנו זכה במדליית ארד בהליכה ל-20 ק"מ. אתלטים בולטים נוספים כללו את ג'ובאני אוונג'ליסטי (מקום רביעי בקפיצה לרוחק), אלסנדרו למברוסקיני (מקום רביעי בריצת 3000 מטר מכשולים), ג'ובאני דה בנדיקטיס (מקום שישי בהליכה ל-20 ק"מ), לאורה פולי (מקום שישי במרתון), אלסנדרו אנדריי (מקום שביעי בהדיפת כדור ברזל), רפאלו דוקסקי (מקום שמיני בהליכה ל-50 ק"מ) ומריה קוראטולו (מקום שמיני בהליכה ל-50 ק"מ).
הסייף סטפנו צ'ריוני זכה במדליית זהב ברומח וג'ובאני סקאלצו זכה בשתי מדליות ארד בחרב, בטורניר היחיד ובטורניר הנבחרות. נבחרת הנשים ברומח זכתה במדליית כסף. שני צוותי חותרים איטלקים זכו במדליות זהב, בתחרות לרביעיות, ובתחרות לצמד חותרים עם הגאי, שבו האחים ג'וזפה וקרמינה אבניאלה וההגאי ג'וזפה די קפואה שמרו על תוארם מלוס אנג'לס. המתאבק ויצ'נצו מאנצה שמר אף הוא על תוארו, ובמדליית זהב נוספת זכה המתאגרף ג'ובאני פריזי. קרלו מסולו זכה במדליית כסף בקרב חמש מודרני, כמו גם הנבחרת האיטלקית כולה.
השחיין סטפנו בטיסטלי זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. שחיין נוסף שהתחרה באותו משחה, לוקה סאקי, דורג שביעי. שחיינים איטלקים נוספים שבלטו בסיאול כללו את נבחרת השליחים ב-200X4 מטר חופשי (מקום חמישי), ג'אני מינרוויני (מקום שביעי ב-100 מטר חזה), נבחרת השליחים ב-100X4 מטר חופשי (מקום שביעי) ומנואלה דלה ואלה (מקום שמיני ב-200 מטר חזה) ונבחרת השליחות ב-100X4 מטר מעורב (מקום שמיני).
נבחרת הכדורגל, שבשלב הבתים ספגה תבוסה מפתיעה מנבחרת זמביה (4-0) סיימה בסופו של דבר במקום הרביעי, לאחר שנוצחה בחצי הגמר בידי נבחרת ברית המועצות לאחר הארכה, והובסה בידי נבחרת גרמניה המערבית 3-0 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי ונבחרת הכדורעף במקום התשיעי.
אולימפיאדת ברצלונה (1992)
מספר הספורטאים האיטלקים שהשתתפו באולימפיאדת ברצלונה (1992) עלה ל-318. הם זכו ב-19 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ודורגו במקום ה-12 בטבלת המדליות.
הסייפת ג'ובנה טריליני זכתה בשתי מדליות ברומח, אישית וקבוצתית. מרקו מרין זכה במדליית כסף בחרב. שני רוכבי אופניים איטלקים זכו במדליות זהב, ג'ובאני לומברדי במרוץ נקודות ופביו קזרטלי במרוץ אופני כביש. במרוץ נגד השעון זכתה נבחרת איטליה במדליית כסף. הקיאקיסט פיירפאולו פראצי זכה במדליית זהב בסלאלום וברונו דראוסי ואנטוניו רוסי זכו במדליית ארד במקצה ל-500 מטר.
במדליית הזהב השישית זכתה נבחרת הכדורמים, לאחר שגברה במשחק הגמר על המארחת, ספרד, 8-9 לאחר הארכה. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ספרד. נבחרת הכדורעף דורגה בראש הבית שלה בשלב המוקדמות, אך הודחה ברבע הגמר בידי הולנד, וסיימה לבסוף במקום החמישי. נבחרת הבייסבול דורגה במקום השביעי ונבחרת הנשים בכדורסל במקום השמיני.
האחים אבניאלה ודי קפואה איבדו את תוארם בחתירה, לאחר שתי זכיות רצופות, אך זכו במדליית כסף. רביעיית החותרים זכתה במדליית ארד. גם המתאבק וינצ'נצו מאנצה איבד את תוארו וזכה במדליית כסף, והג'ודאית עמנואלה פייראנטוצי זכתה אף היא במדליית כסף. שני שחיינים איטלקים זכו במדליות ארד: סטפנו בטיסטלי ב-200 מטר גב ולוקה סאקי ב-400 מטר מעורב אישי. בטיסטלי גם סיים במקום החמישי עם נבחרת השליחים במשחה ל-100X4 מטר מעורב. גם שני קלעים זכו במדליות ארד, מרקו ונטוריני בטראפ וברונו רוסטי בסקיט. נבחרת איטליה בקרב חמש מודרני זכתה אף היא במדליית ארד.
האתלט האיטלקי היחיד שזכה במדליה אולימפית בברצלונה היה ג'ובאני דה בנדיקטיס, שזכה במדליית ארד בהליכה ל-20 ק"מ. הלך נוסף, מאוריציו דמילנו, סיים רביעי. אתלטים איטלקים נוספים שבלטו בברצלונה כללו את סלבטורה בטיול (מקום חמישי במרתון), אנדראה בנוונוטי (מקום חמישי בריצת 800 מטר), נבחרת השליחים ב-400X4 מטר (מקום שישי) ואנאריטה סידוטי (מקום שביעי בהליכה ל-10 ק"מ).
אולימפיאדת אטלנטה (1996)
346 הספורטאים האיטלקים שהשתתפו באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו ב-35 מדליות, מהן 13 מדליות זהב, ודורגו במקום השישי בטבלת המדליות.
הסייפים האיטלקים זכו ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. ג'ובנה טריליני, שנשאה את הדגל האיטלקי בטקס הפתיחה של המשחקים, הייתה שותפה לזכייה שנייה ברציפות של נבחרת הנשים ברומח, אך לא שמרה על תוארה האישי, וסיימה במקום השלישי. חברתה לנבחרת, ולנטינה וצאלי, דורגה לפני וזכתה במדליית הכסף. נבחרת סייפות נוספת, בדקר, זכתה במדליית כסף. בתחרויות הגברים, זכה אלסנדרו פוצ'יני במדליית זהב ברומח, נבחרת הדקר זכתה אף היא במדליית זהב, ונבחרת החרב זכתה במדליית ארד.
רוכבי האופניים זכו ב-5 מדליות, ארבעה מהם זכו במדליות זהב: אנטונלה בלוטי במרוץ מרדף, סילביו מרטינלו במרוץ נקודות, פאולה פצו במרוץ אופני הרים ואנדראה קולינלי במרוץ מרדף. רוכבת נוספת, אימלדה קיאפה, זכתה במדליית כסף במרוץ אופני כביש.
חותרי הקיאקים זכו ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. אנטוניו רוסי זכה בשתי מדליות זהב: בתחרות היחידים ל-500 מטר, ובתחרות הזוגות ל-1,000 מטר, יחד עם דניאלה סקרפה. בנימינו בונומי זכה בשתי מדליות כסף: בתחרות היחידים ל-1,000 מטר, ובתחרות הזוגות ל-500 מטר, אף הוא יחד עם דניאלה סקרפה. יוזפה אידם זכתה במדליית ארד במקצה הנשים ל-500 מטר.
גם הקלעים זכו גם כן ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. רוברטו די דונה זכה במדליית זהב בירי מ-10 מטר באקדח אוויר ובמדליית ארד בירי מ-50 מטר באקדח. בסקיט, זכה אניו פלקו במדליית הזהב, ואנדראה בנלי במדליית הארד, וקלע נוסף, אלבנו פרה, זכה במדליית כסף בדאבל טראפ.
יורי קקי היה למתעמל האיטלקי הראשון שזוכה במדליה אולימפית מזה 32 שנים, לאחר שזכה במדליית זהב בתרגיל הטבעות. במדליית זהב נוספת זכו החותרים אגוסטינו אבניאלה ודווידה טיצאנו. הג'ודוקא ג'ירולמו ג'ובינאצו זכה במדליית כסף ואילניה סקאפין זכתה במדליית ארד. גולשת המיסטרל אלסנדרה סנסיני ונבחרת הקשתים זכו במדליות ארד.
שתי אתלטיות איטלקיות זכו במדליות כסף, פיונה מיי בקפיצה לרוחק ואליזבטה פרונה בהליכה ל-10 ק"מ. שני אתלטים נוספים זכו במדליות ארד, אלסנדרו לומברוסקיני בריצת 3000 מטר מכשולים ורוברטה ברונט בריצת 5000 מטר. אתלטים איטלקים נוספים שבלטו באטלנטה כללו את אנטונלה בווילאקווה (מקום רביעי בקפיצה לגובה), ארטורו די מצה (מקום רביעי בהליכה ל-50 ק"מ), פאולו דל סוליו (מקום רביעי בהדיפת כדור ברזל), רוסלה ג'ורדנו (מקום חמישי בהליכה ל-10 ק"מ) ופבריציו מורי (מקום שישי בריצת 400 מטר משוכות).
בענפי הכדור בלטה נבחרת הכדורעף, שזכתה במדליית הכסף לאחר שגברה על יוגוסלביה בחצי הגמר, והפסידה במשחק הגמר לנבחרת הולנד. נבחרת הכדורמים סיימה את שלב המוקדמות ללא הפסד, אך זכתה לבסוף רק במדליית הארד, לאחר שהפסידה לנבחרת קרואטיה בחצי הגמר, וגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורגל, בשורותיה שיחקו כדורגלנים כג'אנלואיג'י בופון, פאביו קנבארו, אלסנדרו נסטה וכריסטיאנו לוקרלי, אכזבה כשהודחה כבר בשלה הבתים, לאחר הפסדים לנבחרות מקסיקו וגאנה וניצחון בודד על נבחרת קוריאה הדרומית. נבחרת הבייסבול סיימה במקום השישי ונבחרת הנשים בכדורסל במקום השמיני.
אולימפיאדת סידני (2000)
באולימפיאדת סידני (2000) ייצגו את איטליה 361 ספורטאים. הם זכו ב-34 מדליות, מהן 13 מדליות זהב, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
הענף הבולט ביותר במשחקים אלה היה השחייה, עם 6 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. דומניקו פיורבנטי קבע שיא אולימפי במשחה ל-100 מטרים חזה (1:00.46 דקות), וזכה במדליית זהב נוספת במשחה למרחק הכפול. מסימיליאנו רוסולינו קבע אף הוא שיא אולימפי, במשחה ל-200 מטרים בסגנון מעורב אישי (1:58.98 דקות). הוא אף זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר באותו סגנון. שחיין איטלקי נוסף, דווידה רומולו, זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה. שחיינים איטלקים נוספים שבלטו בסידני כללו את אלסיו בוג'אטו (מקום רביעי ב-400 מטר מעורב אישי), אמיליאנו ברמבילה (מקום רביעי ב-400 מטר חופשי) לורנצו ויסמארה (מקום רביעי ב-50 מטר חופשי), עמנואלה מריזי (מקום חמישי ב-200 מטר גב). נבחרת השליחים ל-200X4 מטר, בה שחו גם רוסולינו וברמבילה, סיימה במקום הרביעי, ונבחרת השליחים ל-100X4 מטר, בה שחו גם ויסמארה ורוסולינו, סיימה במקום החמישי. בתחרויות המקבילות לנשים, סיימה הנבחרת האיטלקית במקומות השביעי והשמיני, בהתאמה.
הסייפים זכו ב-5 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. הנשים זכו בתחרות הקבוצתית ברומח בפעם השלישית ברציפות, ולנטינה וצאלי זכתה במדליית זהב בתחרות האישית וג'ובנה טריליני זכתה במדליית ארד. הגברים זכו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית בדקר, ובמדליית ארד בתחרות הקבוצתית ברומח.
רוכבות האופניים אנטונלה בלוטי ופאולה פצו שמרו על תואריהן במרוץ נקודות ובמרוץ אופני הרים, ומרקו וילה וסילביו מרטינלו זכו במדליית ארד במרוץ מדיסון. מרטינלו התחרה גם במרוץ נקודות, וסיים במקום השמיני. חותרי הקיאק אנטוניו רוסי ובנימינו בונומי שיתפו פעולה במשט ל-1,000 מטרים, וזכו במדליית זהב. במקצה ל-500 מטרים דורגו במקום השביעי. יוזפה אידם זכתה אף היא במדליית זהב, במקצה ל-500 מטר, ופיירפאולו פראצי איבד את תוארו בסלאלום וזכה במדליית ארד. בחתירה, זכו רביעיות איטלקיות במדליות זהב ובכסף, הצמד אליה לואיני ולאונרדו פטינארי זכה במדליית כסף, וניקולה סרטורי וג'ובאני קלאברזה זכו במדליית ארד. השייטת אלסנדרה סנסיני, שבשתי האולימפיאדות הקודמות זכתה במדליית ארד, ניצחה בתחרות בדגם מיסטרל. לוקה דווטי זכה במדליית כסף בדגם פין. הג'ודוקא ג'וזפה מדלוני זכה במדליית זהב, ושלושה ג'ודאים נוספים זכו במדליות ארד: ג'ירולמו ג'ובינאצו, אילניה סקאפין ועמנואלה פייראנטוצי.
פיונה מיי זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בקפיצה לרוחק. אתלט נוסף, ניקולה ויצוני, זכה אף הוא במדליית כסף, ביידוי פטיש. אתלטים איטלקים נוספים שבלטו בסידני כללו את אריקה אלפרידי (מקום רביעי בהליכה ל-20 ק"מ), ג'אקומו לאונה (מקום חמישי בריצת מרתון), לוריס פאולוצי (מקום שישי ביידוי פטיש), פבריציו מורי (מקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות), נבחרת השליחים ב-100X4 מטר (מקום שביעי) ופאולו קמוסי (מקום שמיני בקפיצה משולשת).
הקלעית דבורה גליזיו זכתה במדליית כסף בדאבל טראפ וג'ובאני פליילו זכה במדליית ארד בטראפ. נבחרת הקשתים זכתה במדליית כסף והמתאגרף פאולו וידוץ זכה במדליית ארד.
בענפי הכדור, רק נבחרת הכדורעף הגיעה להישגים, כשזכתה במדליית ארד, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת יוגוסלביה, וניצחון על נבחרת ארגנטינה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו ג'אנלוקה באזילה, גרגור פוצ'קה וקרלטון מאיירס, שאף נשא את הדגל האיטלקי בטקס הפתיחה של המשחקים, הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת אוסטרליה, וסיימה בסופו של דבר במקום החמישי, לאחר ניצחון על נבחרת יוגוסלביה. נבחרת הכדורגל, בשורותיה שיחקו שחקנים כג'נארו גאטוזו, ג'אנלוקה זמברוטה ואנדראה פירלו, הודחה אף היא ברבע הגמר, בידי נבחרת ספרד. נבחרות הכדורמים והסופטבול דורגו במקום החמישי, ונבחרת הבייסבול במקום השישי.
אולימפיאדת אתונה (2004)
המשלחת ששלחה איטליה לאולימפיאדת אתונה (2004) כללה 373 ספורטאים, והיא הייתה הגדולה בתולדותיה. המשלחת צברה 32 מדליות, מהן 10 מדליות זהב, ודורגה במקום השמיני בטבלת המדליות.
מבין 16 הענפים בהם זכו ספורטאים איטלקים במדליות, בלט הסיף במיוחד, עם 7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. אלדו מונטנו זכה במדליית זהב בחרב, והיה שותף לזכייתה של הנבחרת במדליית כסף בתחרות החרב הקבוצתית. סלבטורה סנצו זכה במדליית כסף ברומח, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב בתחרות הרומח הקבוצתית. חבר נוסף בנבחרת הרומח, אנדראה קסארה, זכה במדליית ארד בתחרות היחידים. בתחרויות הנשים, זכתה ולנטינה וצאלי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ברומח, וג'ובאנה טריליני זכתה במדליית הכסף.
שני אתלטים איטלקים זכו במדליות זהב, סטפנו בלדיני בריצת מרתון ואיוואנו ברונייטי בהליכה ל-20 ק"מ. אתלט נוסף, ג'וזפה ג'יבילסקו, זכה במדליית ארד בקפיצה במוט. אליזה ריגאודו סיימה במקום השישי בהליכה ל-20 ק"מ ומגדלין מרטינס סיימה במקום השביעי בקפיצה משולשת.
הקלע אנדראה בנלי זכה במדליית זהב בסקיט, ושני קלעים נוספים זכו במדליות כסף: ולנטינה טוריזיני בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים וג'ובאני פליילו בטראפ. המתעמל איגור קסינה זכה במדליית זהב בתרגיל המתח. חברו לנבחרת, יורי קקי, זכה במדליית ארד בתרגיל הטבעות, ומטאו מורנדי דורג חמישי בתרגיל זה. נבחרת ההתעמלות האומנותית זכתה במדליית כסף. מרקו גליאצי היה לקשת האיטלקי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ופאולו בטיני היה רוכב האופניים היחיד שזכה במדליה אולימפית, לאחר שניצח במרוץ אופני הכביש.
בענפי הכדור זכו הנבחרות האיטלקיות להישגים לא מעטים. נבחרת הנשים בכדורמים זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על המארחת, יוון. נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו ג'אנלוקה באזילה, ג'אקומו גלנדה ומאסימו בולרי, זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת ליטא, והפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה. נבחרת הכדורעף זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר הפסד לנבחרת ברזיל. נבחרת הכדורגל, בשורותיה שיחקו אנדראה פירלו, דניאלה דה רוסי ואלברטו ג'ילארדינו, זכתה במדליית ארד, לאחר שהובסה בחצי הגמר בידי נבחרת ארגנטינה בתוצאה 0–3, וגברה על נבחרת עיראק בתוצאה 0–1 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים בכדורעף הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת קובה, ונבחרות הבייסבול, הסופטבול ונבחרת הגברים בכדורמים דורגו במקום השמיני.
בשחייה, פחתו ההישגים לעומת סידני, אך השחיינית פדריקה פלגריני זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי, ונבחרת הגברים זכתה במדליית הארד במשחה ל-200X4 מטר חופשי. שחיינים בולטים אחרים כללו את אלסיו בוג'אטו (מקום רביעי ב-400 מטר מעורב אישי), פאולו בוסיני (מקום רביעי ב-200 מטר חזה), פיליפו מאניני (מקום חמישי ב-100 מטר חופשי), מאסימיליאנו רוסולינו (מקום חמישי ב-400 מטר חופשי), נבחרת השליחים ב-100X4 מטר חופשי (מקום חמישי), פאולה קוולינו (מקום שביעי ב-200 מטר פרפר) ואמיליאנו ברמבילה (מקום שמיני ב-200 מטר חופשי).
חותרי הקיאק רוסי ובונומי לא הצליחו להגן על תוארם, וזכו במדליית כסף במקצה ל-1,000 מטר, וכן דורגו במקום השמיני במקצה ל-500 מטר. גם יוזפה אידם זכתה במדליית כסף, במקצה ל-500 מטר. שלושה צוותי חותרים זכו במדליות ארד: הרביעייה, הרביעייה בסירה קלה והצמד רוסאנו גלטארוסה ואלסיו סרטורי. במדליות ארד נוספות זכו הג'ודאית לוצ'ה מוריקו, הגולשת אלסנדרה סנסיני והמתאגרף אלברטו קמארלה.
ספורטאים איטלקים נוספים שבלטו באתונה, אף שלא זכו במדליות, כללו את קלאודיה קורסיני (מקום רביעי בקרב חמש מודרני), הג'ודוקא פאולו ביאנקסי (מקום חמישי), הקלע מרקו דה ניקולו (מקום חמישי בירי מ-50 מטר בשכיבה), הטריאתלטית נדיה קורטסה (מקום חמישי), לוחמת הטאקוונדו כריסטיאנה קורסי ודניאלה קסטריניאנו (מקום חמישי כל אחת), רוכבת האופניים ורה קרארה (מקום חמישי באומניום), חותרי הקאנו אנדראה בנטי ואריק מזוארו (מקום שישי בסלאלום), שייטי הסטאר פרנצ'סקו ברוני וגידו ויניאר (מקום שביעי), לוחם הטאקוונדו קרלו מולפטה (מקום שביעי), המתאבק סלבטורה רינלה (מקום שביעי), נבחרת הרכיבה (מקום שביעי בתחרות הקפיצות), שמיניית החותרים (מקום שביעי), נבחרת השחייה הצורנית (מקום שביעי), הקופצות למים ולנטינה מרוקי וטניה קניוטו (מקום שמיני בקפיצות הסינכרוניות מ-3 ומ-10 מטרים), החותרות גבריאלה בשלי ואליזבטה סנקאסאני (מקום שמיני), החותרים ג'וזפה דה ויטה ודאריו לארי (מקום שמיני), השחייניות הצורניות באטריצ'ה ספציאני ולורנה צפאלון (מקום שמיני) חותרת הקיאק מריה כריסטינה ג'אי פרון (מקום שמיני בסלאלום), רוכב האופניים אנג'לו צ'יקונה (מקום שמיני באומניום), הטניסאית פרנצ'סקה סקביאונה (הודחה ברבע הגמר בידי הרוסייה אנסטסיה מיסקינה), כדורעפניות החופים דניאלה גטלי ולוצ'ילה פרוטה (הודחו ברבע הגמר) והמתאגרפים מיקלה די רוקו, דומניקו ולנטינו ואלפונסו פינטו (הודחו כולם ברבע הגמר).
אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ייצגו את איטליה 344 ספורטאים. הם זכו ב-27 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, ודורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות. 27 המדליות הושגו ב-13 ענפים שונים, וגם במשחקים אלה היה הסיף הבולט שבהם, עם 7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
הסייפת ולנטינה וצאלי זכתה בתואר אולימפי שלישי ברציפות ברומח. זוכת מדליית הארד בתחרות זו הייתה מרגריטה גראנבאסי, וג'ובאנה טריליני סיימה במקום הרביעי. שלושתן התחרו גם במסגרת הנבחרת, שזכתה במדליית ארד. מטיאו טליארול זכה במדליית הזהב בטורניר הדקר לגברים, ובמדליית ארד עם הנבחרת. סלבטורה סאנצו זכה במדליית ארד ברומח ונבחרת החרב זכתה אף היא במדליית ארד.
השחיינית פדריקה פלגריני שברה פעמיים את שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי, וזכתה במדליית הזהב בתוצאה 1:54.82 דקות. בנוסף, סיימה במקום החמישי במשחה ל-400 מטר חופשי. שחיינית נוספת, אלסיה פיליפי, זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי, ודורגה רביעית במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. השתיים גם שיתפו פעולה במשחה השליחות ל-200X4 מטר, בו סיימה הנבחרת האיטלקית במקום הרביעי. בתחרויות הגברים בלטו אלסיו בוג'אטי (מקום רביעי ב-400 מטר מעורב אישי), לוקה מארין (מקום חמישי ב-400 מטר מעורב אישי), לוריס פאצ'י (מקום שביעי ב-200 מטר חזה) ופאולו בוסיני (מקום שמיני ב-200 מטר חזה). במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי סיימו האיטלקים במקום הרביעי, ובמשחה ל-100X4 מטר חופשי דורגו במקום השמיני.
אלכס שווצר קבע שיא אולימפי בהליכה ל-50 ק"מ (3:37:09 שעות) ובתחרות ההליכה ל-20 ק"מ לנשים זכתה אליזה ריגאודו במדליית ארד. הלך נוסף, איוואנו ברונייטי, סיים במקום החמישי בהליכה ל-20 ק"מ. פרט להליכה, האתלטית היחידה שהתברגה בצמרת הייתה קלריסה קלרטי, שדורגה במקום השביעי ביידוי פטיש.
הקלעית קיארה קאינרו קבעה שיא אולימפי בסקיט (72 נקודות). שני קלעים נוספים זכו במדליות כסף, ג'ובאני פליילו בטראפ ופרנצ'סקו ד'אניילו בדאבל טראפ. המתאגרף רוברטו קמראלה שיפר את הישגו מאתונה וזכה במדליית זהב. קלמנטה רוסו זכה במדליית כסף ווינצ'נצו פיקרדי זכה במדליית ארד. שני ספורטאים נוספים שזכו במדליות זהב היו המתאבק אנדראה מינגוצי והג'ודאית ג'וליה קינטוואלה.
ספורטאים איטלקים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את החותרים אליה לואיני ומרצ'לו מיאני (מקום רביעי בסירה קלה), שייטי ה-49er ג'אנפרנקו ופייטרו סיבלו (מקום רביעי), המתעמל איגור קאסינה (מקום רביעי במתח), המתעמל אנדראה קופולינו (מקום רביעי בטבעות), נבחרת ההתעמלות האומנותית (מקום רביעי), רביעיית הקיאקיסטים (מקום רביעי במקצה ל-1,000 מטר), חותרי הקאנו אנדראה בנטי ואריק מזוארו (מקום חמישי בסלאלום), שייטות ה-470 ג'ובאנה מיקול וג'וליה קונטי (מקום חמישי), רוכב האופניים מרקו אאורליו פונטנה (מקום חמישי במרוץ אופני הרים), לוחמת הטאקוונדו ורוניקה קלאברזה (מקום חמישי), הקופצת למים טטיאנה קניוטו (מקום חמישי בקפיצה מ-3 מטר), הקופצות למים נאומי בטקי ופרנצ'סקה דלאפה (מקום שישי בקפיצה סינכרונית מ-3 מטר), המתעמלת קרלוטה ג'ובאניני (מקום שישי בקפיצות), שייטי ה-470 אנדראה טראני וגבריו צנדונה (מקום שישי), המתעמל מטאו מורנדי (מקום שישי בטבעות), הקלע אמיניו פראשה (מקום שישי בטראפ), נבחרת הרכיבה (מקום שישי), השחייניות הצורניות באטריצ'ה אדליצי וג'וליה לאפי (מקום שביעי), שייטי הטורנדו אדוארדו ביאנקיני ופרנצ'סקו מרקוליני (מקום שביעי), רביעיית החותרים בסירה קלה (מקום שביעי), החותרת גבריאלה בשלי (מקום שמיני), רביעיית הקיאקיסטיות (מקום שמיני במקצה ל-500 מטר), הטניסאיות פרנצ'סקה סקיאבונה ופלאביה פנטה הודחו ברבע הגמר ונבחרת הנשים בקשתות (הודחה ברבע הגמר).
בענפי הכדור לא הצליחה אף נבחרת לשחזר את הישגיה מאתונה. נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברזיל, ולנבחרת רוסיה במשחק על מדליית הארד. נבחרת הנשים הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסד לארצות הברית. נבחרת הנשים בכדורמים הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסד בהארכה לנבחרת הולנד, וסיימה בסופו של דבר במקום השישי. ג'וזפה רוסי היה אמנם מלך השערים של טורניר הכדורגל, אך נבחרתו הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר הפסד לנבחרת בלגיה.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באולימפיאדת לונדון (2012) ירד מספר הספורטאים האיטלקים ל-284. מספר המדליות היה דומה למספרן בבייג'ינג - 28 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. המשלחת דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות. המדליות הושגו ב-14 ענפים שונים.
הקלעים האיטלקים זכו בחמש מדליות. ניקולו קמפריאני קבע שיא אולימפי בירי מ-50 מטר ב-3 מצבים, זכה במדליית כסף בירי ברובה אוויר מ-10 מטר, וסיים במקום השמיני בירי מ-50 מטר בשכיבה. ג'סיקה רוסי קבעה שיא עולם בירי בצלחות חרס. שני קלעים נוספים זכו במדליות כסף: מאסימו פבריצי בירי בצלחות חרס ולוקה טסקוני בירי באקדח אוויר מ-10 מטר. שני לוחמי הטאקוונדו האיטלקים היחידים שהשתתפו בלונדון זכו שניהם במדליות, קרלו מולפטה במדליית זהב ומאורו סרמיינטו במדליית ארד. נבחרת הקשתים האיטלקית זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה על נבחרת ארצות הברית, ובמדליית הזהב השמינית זכה חותר הקיאק דניאלה מולמנטי, במקצה הסלאלום. חותרת קיאק נוספת, ג'וזפה אידם, לא הצליחה לשחזר את הישגיה מארבע האולימפיאדות הקודמות, וסיימה במקום החמישי במקצה ל-500 מטרים.
המתאגרפים האיטלקים זכו ב-3 מדליות. רוברטו קמארלה איבד את תוארו מבייג'ינג וזכה במדליית כסף, קלמנטה רוסו זכה במדליית כסף שנייה ברציפות ווינצ'נזו מניאקאפרה זכה במדליית ארד. החותר אלסיו סארטורי זכה במדליה אולימפית שלישית, מדליית כסף, יחד עם רומאנו באטיסטי. מרקו אאורליו פונטנה היה רוכב האופניים האיטלקי היחיד שזכה במדליה, מדליית ארד במרוץ אופני הרים. מרקו פינוטי וג'ורג'ה ברונזיני סיימו שניהם במקום החמישי במרוץ אופני כביש, ואווה ויוויאני סיימה במקום השישי באומניום. הג'ודוקא רוזאלבה פורצ'יניטי זכתה במדליית ארד, ושני ג'ודאים איטלקים סיימו במקום החמישי: ג'וליה קינטוואלה ואליו ורדה.
המתעמל מתיאו מוראנדי זכה במדליית ארד בתרגיל הטבעות וחברו לנבחרת אלברטו בוסנארי סיים במקום הרביעי בתרגיל על סוס הסמוכות. ונסה פרארי סיימה במקום הרביעי בתרגיל הקרקע ובמקום השמיני בקרב-רב, וכן סיימה במקום השביעי עם הנבחרת האיטלקית בקרב-רב הקבוצתי. נבחרת ההתעמלות האומנותית זכתה במדליית ארד. פבריציו דונאטו בן ה-36 זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת ודניאלה גרקו סיים במקום הרביעי באותה תחרות. אליזה ריגודו סיימה במקום השביעי בהליכה ל-20 ק"מ, ולריה סטרנאו סיימה במקום השמיני במרתון וניקולה ויצוני סיים במקום השמיני ביידוי פטיש.
גם בשחייה הסתפקו האיטלקים במדליית ארד אחת, בה זכתה מרטינה גרימאלדי, בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ. פדריקה פלגריני איבדה את תוארה במשחה ל-200 מטר חופשי וסיימה במקום החמישי הן בו והן במשחה למרחק הכפול. שחיינים איטלקים נוספים שהעפילו למשחי גמר בלונדון כללו את גרגוריו פלטריניירי (מקום חמישי ב-1500 מטר חופשי), אילאריה ביאנקי (מקום חמישי ב-100 מטר פרפר), פביו סקוצולי (מקום שביעי ב-100 מטר חזה) ולוקה מארין (מקום שמיני ב-400 מטר מעורב) נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים ונבחרת השליחות ל-200X4 מטרים סיימו שתיהן במקום השביעי.
במספר ענפים נוספים רשמו האיטלקים הישגים נאים אף שלא זכו בהם במדליות. הקופצת למים טניה קניוטו סיימה במקום הרביעי הן במקצה היחידות בקפיצה מ-3 מטרים, והן בקפיצה הסינכרונית מאותו הגובה, עם פרנצ'סקה דלאפה. השייטים גבריו זנדונה ופייטרו זוקטי סיימו במקום הרביעי בדגם 470, ובתחרות המקבילה לנשים סיימו ג'וליה קונטי וג'ובאנה מיקול במקום החמישי. בכדורעף חופים סיימו שני הצמדים במקום החמישי. צמד השחייניות הצורניות סיימו במקום השביעי ובטניס הזוגות לנשים הודחו שרה אראני ורוברטה וינצ'י רק בשלב רבע הגמר, בידי האחיות ויליאמס.
בענפי הכדור רשמה את ההישג הגבוה ביותר נבחרת הגברים בכדורמים, שזכתה במדליית הכסף לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת מונטנגרו והפסידה במשחק הגמר לנבחרת קרואטיה. נבחרת הנשים סיימה במקום השביעי. בכדורעף זכתה נבחרת הגברים במדליית הארד, לאחר שהפסידה לנבחרת ברזיל בחצי הגמר וגברה על נבחרת בולגריה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת קוריאה הדרומית.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) השתתפו 314 ספורטאים איטלקים, ובדומה ללונדון צברו 28 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. בסיום המשחקים דורגה המשלחת האיטלקית במקום התשיעי בטבלת המדליות.
הקליעה תפסה את מקומו של הסיף כענף הבולט, עם 7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. ניקולו קמפריאני שמר על תוארו בירי משלושה מצבים, ושוב קבע שיא אולימפי חדש, 458.8 נקודות. בנוסף, זכה במדליית הזהב גם בירי ברובה אוויר, גם כאן עם שיא אולימפי חדש, 206.1 נקודות. בירי בשכיבה הסתפק במקום השביעי. גבריאלה רוזטי זכה במדליית הזהב בסקיט, ובתחרות המקבילה לנשים דורגו שתי איטלקיות במקומות הראשונים, דיאנה בקוזי זכתה בזהב וקיארה קאינרו, האלופה האולימפית מבייג'ינג, זכתה בכסף. ג'ובאני פליילו זכה במדליית הכסף בטראפ, שהייתה המדליה האולימפית הרביעית שלו, ומרקו אינוצ'נטי זכה במדליית כסף בדאבל טראפ. קלעים איטלקים נוספים שבלטו בריו כללו את פטרה צובלסינג, שקבעה שיא אולימפי בירי בשלושה מצבים במוקדמות (589 נקודות), אך בגמר סיימה במקום הרביעי, מרקו דה ניקולו שסיים במקום השישי בירי מ-50 מטר בשכיבה, ג'וזפה ג'ורדאנו שסיים במקום השישי בירי באקדח אוויר וריקרדו מאצטי שסיים במקום השישי בירי באקדח אש מהירה.
הג'ודוקא פאביו בזילה זכה במדליית זהב, ואודטה ג'ופרידה זכתה במדליית כסף. ג'ודוקא נוסף, מתאו מרקונצ'יני, סיים במקום החמישי. גם רוכבי האופניים זכו בשתי מדליות. אליה ויויאני זכה במדליית זהב באומניום ואליזה לונגו בורגיני זכתה במדליית ארד במרוץ אופני הכביש, וכן סיימה במקום החמישי במרוץ נגד השעון. פאביו ארו סיים במקום השישי במרוץ אופני כביש, לוקה בראידוט סיים במקום השישי במרוץ אופני הרים, ונבחרות הגברים והנשים במרוץ המרדף סיימו שתיהן במקום השישי. הקופצת למים טניה קניוטו זכתה בשתי מדליות: מדליית כסף בקפיצה הסינכרונית מ-3 מטר (יחד עם פרנצ'סקה דלאפה) ומדליית ארד בקפיצות מ-3 מטר ליחידות. בקפיצה הסינכרונית מ-3 מטר לגברים, סיימו אנדראה קיאראביני וג'ובאני טוצ'י במקום השישי. החותרים האיטלקים זכו בשתי מדליות ארד: ג'ובאני אבניאלה ומרקו די קונסטנצו במקצה הזוגות, ורביעיית החותרים. רומאנו בטיסטי ופרנצ'סקו פוסי סיימו במקום הרביעי, וכך גם רביעיית החותרים בסירה קלה. ענף נוסף בו זכה ספורטאי איטלקי לעמוד על הפודיום היה ענף ההיאבקות, בו זכה המתאבק יליד קובה פרנק קאמיסו במדליית ארד.
ספורטאים איטלקים נוספים שבלטו בריו כללו את האתלטית אנטונלה פלמיזנו (מקום רביעי בהליכה ל-20 ק"מ), המתעמלת ונסה פרארי (מקום רביעי בתרגיל הקרקע), נבחרת ההתעמלות האמנותית (מקום רביעי), נבחרת הקשתיות (מקום רביעי), ריקרדו דה לה לוקה (מקום חמישי בקרב חמש מודרני), האתלטית אלסיה טרוסט (מקום חמישי בקפיצה לגובה), הקיאקיסט מנפרדי ריצה (מקום חמישי במקצה ל-200 מטר), השייטים ויטוריו ביסארו וסילביה סיקורי (מקום חמישי בנאקרה 17), השייטות פרנצ'סקה קלאפצ'יץ' וג'וליה קונטי (מקום חמישי ב-49er), נבחרת השחייה הצורנית (מקום חמישי), מרימת המשקולות ג'ורג'ה בורדיניון (מקום שישי), השייטת פלאביה טרטליני (מקום שישי ב-RS:X), המתעמלת אריקה פזאנה (מקום שישי בתרגיל הקרקע), הקיאקיסטים ג'וליו דרסינו וניקולה ריפמונטי (מקום שישי במקצה הזוגות ל-1000 מטר), השחייניות הצורניות לינדה צ'רוטי וקוסטנצה פרו (מקום שישי), נבחרת השליחות ל-400X4 מטר (מקום שישי), הקיאקיסט ג'ובאני דה ג'נארו (מקום שביעי בסלאלום), מרים המשקולות מירקו סקראנטינו (מקום שביעי), האתלט מטאו ג'ופוני (מקום שמיני בהליכה ל-20 ק"מ), האתלטית ליבניה גרנוט (מקום שמיני בריצת 400 מטר), הקיאקיסטית סטפני הורן (מקום שמיני בסלאלום), חותר הקאנו קרלו טאקיני (מקום שמיני במקצה ל-1000 מטר), אליצ'ה סוטרו (מקום שמיני בקרב חמש מודרני), הקשת מאורו נספולי (הודח ברבע הגמר), המתאגרף קלמנטה רוסו (הודח ברבע הגמר) ונבחרת הקשתים (הודחה ברבע הגמר).
אולימפיאדות החורף
איטליה השתתפה ברציפות בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת החורף הראשונה, אולימפיאדת שאמוני (1924).
בארבע אולימפיאדות החורף הראשונות לא זכו הספורטאים האיטלקים במדליות אולימפיות. את ההישג הגבוה ביותר בתקופה זו רשם אגוסטינו לנפרנקי, שדורג במקום הרביעי בסקלטון באולימפיאדת סנט מוריץ (1928). באולימפיאדת סנט מוריץ (1948) עמד ספורטאי איטלקי ראשון על הפודיום, גולש הסקלטון נינו ביביה, שזכה במדליית זהב. באולימפיאדת אוסלו (1952) זכה צנו קולו במדליית זהב בסקי אולימפי, ועמיתתו ג'וליאנה קנאל-מינוצו זכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת אינסברוק (1964) זכו האיטלקים בארבע מדליות, במזחלות ובלוג', אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. אחד מגולשי המזחלות, אאוג'ניו מונטי, היה לספורטאי השני בהיסטוריה, אחרי לוץ לונג, שזכה במדליית פייר דה קוברטן, המוענקת לספורטאים שגילו רוח ספורטיבית. מונטי השאיל לצמד הבריטי ברגים למזחלת לאחר ששלהם נשברו, ובכך סייע להם לזכות במקום הראשון, בעוד הוא עצמו זוכה במקום השלישי. בהמשך, סייע לרביעייה הקנדית לתקן תקלה במזחלתם. גם הקנדים זכו במדליית זהב.
אולימפיאדת גרנובל (1968) הייתה מוצלחת יותר מבחינת האיטלקים. הם זכו בארבע מדליות, כולן מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי נורווגיה, ברית המועצות וצרפת. אאוג'ניו מונטי ולוצ'אנו דה פאוליס זכו במדליית הזהב במזחלות הזוגות, והיו שותפים לזכייה בזהב בתחרות הרביעיות. פרנקו נונס זכה בסקי למרחקים ואריקה אאוסנדורפר-לכנר זכתה בלוג'.
באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכו האיטלקים בארבע מדליות, מהן מדליית זהב אחת, כולן בסקי אלפיני. פיירו גרוס זכה במדליית הזהב בסלאלום, וגוסטב תוני במדליית הכסף. קלאודיה ג'ורדני זכתה במדליית כסף בתחרות הסלאלום לנשים, והרברט פלאנק זכה במדליית ארד בגלישה במורד. באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) ירדו הישגיהם של האיטלקים לשתי מדליות כסף, שתיהן בלוג' (פאול הילדגרטנר במקצה היחידים ופטר גשינצר וקארל ברונר במקצה הזוגות). באולימפיאדת סרייבו (1984) זכו שני איטלקים במדליות זהב: פאול הילדגרטנר בלוג' ופאולטה מגוני בסקי אלפיני. באולימפיאדת קלגרי (1988) זכו האיטלקים ב-5 מדליות. בשתי מדליות הזהב זכה גולש הסקי האלפיני אלברטו טומבה (סלאלום וסלאלום ענק). מאוריליו דה צולט זכה במדליית כסף בסקי למרחקים (במקצה ל-50 ק"מ), ויוהאן פאסלר זכה בשתי מדליות ארד בביאתלון, במקצה ל-20 ק"מ, ועם הנבחרת השליחים במרוץ השליחים ל-7.5X4 ק"מ.
האולימפיאדה המוצלחת ביותר בתולדותיה של המשלחת האיטלקית הייתה אולימפיאדת לילהאמר (1994). הספורטאים האיטלקים זכו ב-20 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי רוסיה, נורווגיה וגרמניה. הענף הבולט ביותר היה סקי למרחקים, בו זכו האיטלקים ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. מנואלה די צ'נטה זכתה במדליות הזהב במרוצים ל-15 ול-30 ק"מ, במדליות הכסף במרוצים ל-5 ול-10 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ השליחות ל-5X4. סטפניה בלמונדו, שאף היא השתתפה במרוץ השליחות, זכתה גם במדליית ארד במרוץ ל-10 ק"מ. רביעיית הגברים במירוץ ל-10X4 ק"מ הקדימה את הרביעייה הנורווגית ב-4 עשיריות השנייה בדרך למדליית הזהב, ושניים מהחברים בה זכו גם במדליות ארד: מרקו אלברלו במרוץ ל-10 ק"מ וסילביו פאונר במרוץ ל-15 ק"מ. שני צמדים איטלקיים דורגו ראשונים בלוג' לזוגות, ובתחרויות היחידים זכתה גרדה וייסנשטיינר במדליית זהב וארמין צגלר זכה במדליית ארד. בסקי אלפיני, דבורה קומפניוני זכתה במדליית זהב בסלאלום ענק, איזולדה קוסטנר זכתה במדליות ארד בסופר G ובגלישה במורד, ואלברטו טומבה זכה במדליית כסף נוספת, בסלאלום. רביעיית השליחים במירוץ ל-1250X4 מטרים זכתה במדליית הזהב הראשונה של איטליה בהחלקה מהירה במסלול קצר, ואחד מחבריה, מרקו וילרמין, זכה במדליית כסף במרוץ ל-500 מטר. צמד גולשי המזחלות זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת נאגנו (1998) זכו האיטלקים ב-10 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. גולשת הסקי האלפיני דבורה קומפניוני זכתה במדליית זהב בסלאלום ענק ובמדליית כסף בסלאלום, וגולשי המזחלות גינתר הובר ואנטוניו טרטליה זכו אף הם במדליית זהב. בסקי למרחקים, זכתה סטפניה בלמונדו במדליית כסף במרוץ ל-30 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ. סילביו פאונר זכה במדליית ארד במרוץ ל-30 ק"מ ובמדליית כסף במרוץ השליחים ל-10X4 ק"מ. ארמין צגלר זכה במדליית כסף בלוג', ולהישג דומה הגיעו הביאתלט פייראלברטו קרארה וגולש השלג תומאס פרוגר.
באולימפיאדת החורף השנייה אותה אירחה, אולימפיאדת טורינו (2006) השתתפו 185 ספורטאים איטלקים. הם זכו ב-11 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות. גולש הסקי למרחקים ג'ורג'ו די צ'נטה זכה במדליית הזהב במירוץ ל-50 ק"מ, והיה שותף לזכייתה של הנבחרת האיטלקית במדליית הזהב במירוץ ל-10X4 ק"מ. חברו לנבחרת, פייטרו פילר קוטרר זכה במדליית ארד במרוץ ל-30 ק"מ, ונבחרת השליחות ל-5X4 ק"מ זכתה אף היא במדליית ארד. לראשונה, זכו איטלקים במדליות אולימפיות בהחלקה מהירה: אנריקו פבריס זכה במדליית זהב במרוץ ל-1500 מטרים ובמדליית ארד במרוץ ל-5000 מטרים, וכן היה שותף לזכייתה של הנבחרת האיטלקית במדליית הזהב במרוץ המרדף הקבוצתי. במדליית הזהב החמישית זכה ארמין צגלר, ששמר על תוארו בלוג', ובתחרות לזוגות זכה הצמד האיטלקי במדליית ארד. בשתי מדליות ארד נוספות זכו נבחרת השליחות במירוץ ל-3000 מטר במסלול קצר, וצמד הגולשות במזחלת.
הישגיהם של האיטלקים ירדו באולימפיאדת ונקובר (2010), בה זכו ב-5 מדליות, בהן מדליית זהב אחת בלבד, התוצאה הנמוכה ביותר מזה 30 שנה. זוכה מדליית הזהב היה גולש הסקי האלפיני ג'וליאנו רצוני, במקצה הסלאלום. פייטרו פילר קוטרר זכה במדליית כסף במירוץ ל-15 ק"מ בסקי למרחקים, וארמין צגלר איבד את תואר בלוג', והסתפק במדליית הארד. במדליות ארד נוספות זכו אלסנדרו פיטין בסקי נורדי משולב ואריאנה פונטנה בהחלקה מהירה ל-500 מטר במסלול קצר.
אולימפיאדת סוצ'י (2014) הייתה הראשונה מזה 34 שנים שבה אף ספורטאי איטלקי לא זכה במדליית זהב. המשלחת האיטלקית בת 113 הספורטאים צברה 8 מדליות, מהן שתיים מכסף ושש מארד. בהחלקה מהירה במסלול קצר, זכתה אריאנה פונטנה במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, במדליית ארד במקצה ל-1,500 מטר ובמדליית ארד נוספת במרוץ השליחות ל-3,000 מטר. גולש הסקי האלפיני כריסטוף אינרהופר זכה במדליית כסף בגלישה במורד ובמדליית ארד במסלול המשולב. ארמין צגלר זכה במדליית ארד בלוג', שהייתה המדליה האולימפית השישית ברציפות שלו. בכך, היה לספורטאי הראשון בהיסטוריה שזוכה בשש מדליות אולימפיות רצופות בתחרות ליחידים באותו מקצוע. במדליות ארד נוספות זכו המחליקה האומנותית קרולינה קוסטנר, ונבחרת הביאתלון במרוץ השליחים המעורב.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
סייסמולוגיה
סייסמולוגיה (מיוונית: סייסמוס (σεισμός) – "רעידת אדמה", לוגיה (λογία) – "תורה") הוא תחום מדעי החוקר רעידות אדמה והתפשטות של גלים אלסטיים (סייסמיים) בכדור הארץ ובכוכבי לכת אחרים. התחום כולל גם מחקרים על השפעות סביבתיות הנגרמות בעקבות רעידות אדמה כגון התפרצות גלי צונאמי, ואת המקורות של הרעשים, למשל גורמים געשיים, טקטוניים, אוקייניים, אטמוספיריים ומלאכותיים (כמו פיצוצים). רישום של רעשי אדמה במהלך זמן נקרא סייסמוגרמה והוא מבוצע באמצעות מכשיר הסייסמוגרף הממוקם בתחנה סייסמוגרפית. בתעשיית הנפט והגז משתמשים בסייסמולוגיה על מנת לזהות סוגי שכבות וסלעים בקרקעית כדור הארץ המעידים על הימצאות מאגרי פחמימנים.
גלי לחץ (P waves)
גלי לחץ (או: גלי דחיסה; באנגלית: Pressure waves) הם גלי אורך העוברים באמצעות דחיסה והרחבה בכיוון בו הגל נע כך שכיוון תנודת החלקיק זהה לכיוון התקדמות הגל. אלה הם הגלים הסייסמיים המהירים יותר, והם מסוגלים לנוע הן דרך תווך מוצק והן דרך תווך נוזלי ומהירותם בסלע משתנה בין 4 ק"מ לשנייה בפני השטח ל־15 ק"מ לשנייה במרכז כדור הארץ.
גלי גזירה (S waves)
גלי גזירה (באנגלית: Shear waves) נעים בגוף כדור הארץ במסלול דומה לזה של גלי P, אלא שכיוון תנודת החלקיקים ניצב לכיוון התקדמות הגל (גלי רוחב). החשיבות בכיוון התנודה נובע מהעובדה שנוזל אינו יכול להעביר גלי רוחב, ומהירות גלי הגזירה בנוזל מתאפסת. עיקר הנזק לבניינים נגרם מגלי גזירה. גלים אלה איטיים יותר מגלי לחץ לכן הם מופיעים מאוחר יותר בסייסמוגרפה.
גלי שטח (surface waves)
גלי שטח הם גלים סייסמיים המוגבלים בתנועתם בקרבה לפני השטח של כדור הארץ. גלים אלה נעים לאט יותר מגלי לחץ וגלי גזירה. עם זאת, העובדה שהם עוברים על פני השטח והאנרגיה שלהם נשארת על פני כדור הארץ הופכת אותם לגלים ההרסניים ביותר ברעידות אדמה.
אלגה
אלגה (בקזחית: Алға; ברוסית: Алга́) היא עיירה שנמצאת במחוז אקטובה, קזחסטן.
על שם העיירה, נקרא מכתש במאדים בשם אלגה.
גאוגרפיה
אלגה נמצאת כ-1,019 קילומטרים מעיר הבירה אסטנה וכ-45 קילומטרים מבירת המחוז אקטובה. העיירה נמצאת על גדות נהר האילק.
תנועה ותחבורה
העיירה ממוקמת ליד כביש A27. התחבורה הציבורית העיקרית של התושבים באלגה הם מיניבוסים קטנים.
היסטוריה
בתקופה הסובייטית, פעל בעיירה מפעל כימי שבו יצרו דשן. הוא נסגר ונהרס מאחר שגרם לנזק סביבתי חמור.
חינוך ותרבות
בעיירה ישנם בתי ספר, בית יתומים, בריכת שחייה, מכללה תעשייתית-טכנית ובית ספר לנוער שבו נלמד רק ספורט.
רפאל דלה-פרגולה
הרב ד"ר רפאל דלה-פרגולה (1877–1923) היה דוקטור לפילוסופיה ופעיל ציוני יהודי-איטלקי, רבה של גוריציה שבאיטליה ורבה של אלכסנדריה שבמצרים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה סייע להקמת גדוד נהגי הפרדות.
קורות חיים
נולד בפירנצה שבאיטליה ב-15 ביוני 1877 (ד' בתמוז ה'תרל"ז) לרחל אורביטו ולרב דוד דלה-פרגולה. בילדותו קיבל חינוך מסורתי בעיר מגוריו, וכשבגר החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בפירנצה שהיה תחת ניהולו של הרב שמואל צבי מרגוליס, ובמקביל למד גם באוניברסיטת פירנצה בפקולטה לפילוסופיה. בשנת 1905 סיים את לימודי הרבנות תוך קבלת התואר "החכם השלם", ובמקביל קיבל גם את התואר "דוקטור לפילוסופיה" מאוניברסיטת פירנצה.
לאחר פטירת הרב אליהו בכור חזן, בשנת 1910 נקרא לשמש כרבה של אלכסנדריה שבמצרים, ונענה בחיוב. עם כניסתו לתפקיד, החל לסייע ולפעול לשיפור החינוך היהודי ומוסדות הסעד והרווחה, בהם בית ספר יהודי חדש (שנחנך רק לאחר פטירתו ונקרא על שמו). כן פעל גם להפצת השפה העברית ורעיונות התקומה הלאומית היהודית בקרב בני הקהילה.
בשנות כהונתו כרב הקהילה באלכסנדריה, נהג להתפלל בבית הכנסת אליהו הנביא, וכדמות נערצת בקהילה, הצליח לאחד תחת מנהיגותו את כל שכבות העם.
פעילותו לטובת פליטים במלחמת העולם הראשונה
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה גורשו אלפי יהודים מארץ ישראל ומסוריה למצרים, והרב דלה-פרגולה נמנה עם הפעילים המרכזיים שדאגו לקליטת הפליטים באלכסנדריה. אשתו עליזה פעלה גם היא לסייע לפליטים, והייתה חברה ב"וועדת ההצלה" ובארגון טיפת חלב.
חלקו בהקמת גדוד נהגי הפרדות
לאחר פירוק גדוד נהגי הפרדות בשנת 1916, הלגיון העברי שהוקם במקומו כלל 120 לוחמים מהגדוד הקודם. בדרכו לארץ ישראל בשנת 1918, עצר מייסד הלגיון, ג'ון פטרסון עם לגיונו באלכסנדריה, שם ערך לו הרב דלה-פרגולה טקס כבוד בבית הכנסת המקומי.
בסיועו להקמת הגדוד, היווה הרב דלה-פרגולה גורם חשוב בהקמת כוח צבאי יהודי וישראלי סדיר, שבגלגוליו הבאים הפך למערכת הביטחון הישראלית.
הנחת אבן הפינה לבניין האוניברסיטה העברית
כתומך נלהב של חידוש היישוב היהודי והמפעל הציוני בארץ ישראל, הוזמן על ידי חיים ויצמן להשתתף בטקס הנחת 12 אבני הפינה לבניין האוניברסיטה העברית בירושלים שנערך בחודש יולי 1918. בטקס נמנה עם חותמי מגילת היסוד שהוכנסה לאבן הפינה של בניין האוניברסיטה והניח את אחת מ-12 האבנים כנציג התפוצות לצד זלמן דוד ליבונטין וזאב גלוסקין.
סוף ימיו ומשפחתו
בשנת 1923 שהה עם בני משפחתו בחופשה בפירנצה, ושם הלך לעולמו ב-24 באוגוסט (י"ב באלול ה'תרפ"ג) ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר.
על שמו רחוב בירושלים.
ילדיו: בנו הבכור סטינו נתפס על ידי הנאצים באיטליה בשנת 1944, ובחודש אפריל של אותה השנה נשלח לאושוויץ, שם נרצח ומקום קבורתו לא נודע; בנו מאסימו דלה-פרגולה היה עיתונאי ספורט, שבנו הוא פרופסור סרג'ו דלה-פרגולה.