cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלריוס
גַּאיוּס גַּלֶרְיוּס וַלֶרְיוּס מַקְסִימִיָאנוּס אוֹגוּסְטוּס (לטינית: Gaius Galerius Valerius Maximianus Augustus; 260 לערך –311) היה קיסר רומי, שהשתתף בטטררכיה הראשונה והשנייה.
רקע
במהלך המאה השלישית לספירה חוו שליטי האימפריה הרומית קושי מתמשך בקיום מערכת שלטון ריכוזית אחת אחידה על כלל שטחי האימפריה, שהשתרעה בשלב זה משטחי הבריטניות וההיספניות (בריטניה ופורטוגל של ימינו, בהתאמה) במערב ועד מסופוטמיה (עיראק של ימינו) במזרח. גודלה של האימפריה סיפק אתגרים רבים לקיומה בהם מלחמות ופלישות רבות, ריבוי טוענים לכס הקיסרות ומשברים כלכליים שונים. גם לפיחות המתמשך בערך המטבע הרומי היה חלק ביצירת אי-יציבות באימפריה במהלך המאה השלישית לספירה. גורמים אלו בשילוב עם גורמים נוספים היוו יחד משבר מתמשך באימפריה הרומית שזכה לכינוי משבר המאה ה-3. משבר זה נמשך עד עלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה), שביקש לפתור את משברי האימפריה באמצעות רפורמות, כשהמרכזית שבהן הייתה כינון מבנה שלטוני חדש שזכה לשם 'טטררכיה' ("שלטון הארבעה"). לשם כך, בראשית שלטונו, בשנת 285, צירף דיוקלטיאנוס לשלטונו את איש הצבא מקסימיאנוס, אותו אימץ כאח, ויש לשער כי שמו המלא של מקסימיאנוס - מרקוס אורליוס ולריוס מקסימיאנוס (Marcus Aurelius Valerius Maximianus) אומץ כאשר ניאות להצטרף לשלטון דיוקלטיאנוס. בשנת 293 לספירה, נתמנו שני שליטים זוטרים ('קיסרים') תחת שני השליטים הבכירים המכהנים ('אוגוסטים'): קונסטנטיוס כלורוס תחת מקסימיאנוס בחלקים המערביים של האימפריה, וגלריוס תחת דיוקלטיאנוס בחלקים המזרחיים של האימפריה.
עלייתו לשלטון
גלריוס נולד בסרדיקה, אך מחקר חדש מעלה השערה כי האתר המלכותי בגמיזגראד, המכונה גם פליקס רומוליאנה (Felix Romuliana) במזרח סרביה הוא מקום לידתו וקבורתו. אביו היה רועה צאן ממוצא תרקי ואמו ככל הנראה פליטה ממוצא דאקי שנמלטה מארץ מולדתה; נודע כי בילדותו הוא עזר לאביו בעבודתו. בשלב לא ידוע, ככל הנראה בגיל צעיר, הצטרף לצבא הרומי והודות לכישוריו שרת כקצין בצבאות הקיסרים אורליאנוס ופרובוס. בשנת 293 הוא התמנה לתפקיד קיסר בטטררכיה הראשונה כשליט הכפוף לאוגוסטוס דיוקלטיאנוס. הוא התחתן עם גלריה ולריה (Galeria Valeria), בתו של דיוקלטיאנוס, וקיבל אחריות על הפרובינציות לאורך החלק המזרחי של הדנובה ולאחר סדרת תבוסות שהסב לשבטים גותיים וסרמטים, הוא קיבל פיקוד על הלגיונות לאורך הגבול המזרחי (limes) של האימפריה ויצא לדכא מרידות במצרים.
מלחמה מול האימפריה הסאסאנית
לאורך ההיסטוריה הייתה האימפריה הרומית מעורבת בבלימת ניסיונות התפשטות מזרחה של האימפריות הפרסיות; משבר המאה השלישית הביא עימותים אלו לשיא: שלמות הפרובינציות המזרח תיכוניות ועצם השלטון הרומאי בהן היו בסימן שאלה. במהלך תקופה זו הצליחו הסאסאנים בראשות השאה שאפור הראשון לשבות את הקיסר ולריאנוס, להדוף את הצבא הרומי תחת פיקודם של קיסרים אחרים ולזרוע הרס וחורבן במזרח הרומי ובפרובינציות הרומאיות. ב-294 בתום סדרת מאבקי כוח על השלטון באימפריה הסאסאנית, תפס השאה נארסה את כס השלטון, ומשהתבסס יצא לסדרת התקפות מחודשת כנגד הפרובינציות הרומיות. ההיסטוריה של תקופה זו מעורפלת ונראה שהתקפות ראשונות נכשלו ונהדפו. בהמשך תקפו הסאסאנים את ארמניה, ייתכן בסיוע שבטים סוריים נודדים, ותוך ניצול הצלחתם הראשונית המשיכו הסאסאנים למסופוטמיה שם הביסו את הלגיונות הרומיים בפיקודו של גלריוס, ולגיונות נוספים בפיקודו של דיוקלטיאנוס נשלחו לבלימת הסחף. בעימות בין גלריוס ודיוקלטיאנוס נאלץ גלריוס להודות לשאת באשמה - וכעונש על כישלונו, הוא צעד רגלית (ולא רכוב על סוס כנהוג) לבוש בגלימת הארגמן של הקיסר, לאורך כמייל לפני מרכבתו של האוגוסטוס; המסר היה שהכישלון והתבוסה רובצים על כתפי גלריוס בלבד ואינם אשמת החיילים שלחמו תחת פיקודו. עד לאביב שנת 298 תוגבר הצבא הרומי במזרח בלגיונות מפרובינציות שלאורך גבול הדנובה. הסאסאנים לא פעלו לנצל את הצלחת ההתקפה על ארמניה והותירו את היוזמה בידי הרומאים, גלריוס פעל במהירות והצעיד את הלגיונות מארמניה לצפון מסופוטמיה. בקרבות שנערכו בארמניה נתקלו הפרשים הסאסאנים בקשיים בגלל הטופוגרפיה ההררית שהעניקה יתרון טקטי ללגיונות חיל הרגלים הרומאי, וכן בגלל תמיכת האוכלוסייה הארמנית המקומית שעזרה להטות את הכף לטובת הרומאים. בקרב המכריע - קרב סטלה, שהתחולל באזור ארזורום במחוז מזרח אנטוליה שבמזרח אסיה הקטנה בטורקיה, הכו הרומאים את הצבא הסאסאני שוק על ירך, המחנה הסאסאני נכבש והרומאים לקחו שלל את אוצר השאה, את ההרמון ואת אשתו, שהועברה לאנטיוכיה והוחזקה כבת ערובה ותזכורת לסאסאנים שלא יתפתו לתקוף שוב את הפרובינציות הרומיות. גלריוס המשיך וכבש את נציבין מדי, וחדייב במהלך אוקטובר שנת 298. הלגיונות הרומיים המשיכו ככל הנראה לאורך הפרת עד הגיעם לבירה הסאסאנית קטסיפון, וייתכן שהעיר נכבשה ונבזזה.
שיחות על הסכם שלום ותנאים להפסקת הלחימה החלו בשלבים מוקדמים של הפלישה הרומית משנתברר לסאסאנים גודל המפולת. תחילה דחו הרומאים, בראשות גלריוס, את הבקשה למשא ומתן בתואנה כי הסאסאנים בפיקוד השאה שאפור הראשון השפילו את ולריאנוס, שנפל בשבי לידיהם. באביב של 299, כשל כוחם של הסאסאנים ועמדת המיקוח של הרומאים איפשרה להם להיכנס למשא ומתן מעמדת כוח; אז נפתח משא ומתן בו הכתיבו הרומאים את התנאים: נסיגה סאסאנית אל מעבר לנהר החידקל, הכרה בריבונות רומית בשטחים ממערב לנהר ומתן זכויות סחר בלעדיות לרומאים.
מינוי לאוגוסטוס ושלטון הטטררכיה השנייה
בשנת 303 נפגשו השליטים העליונים של האימפריה - האוגוסטי דיוקלטיאנוס ומקסימיאנוס - ברומא לרגל 20 שנות שלטון הטטררכיה, ונראה שבמועד זה שני השליטים דנו בהעברת שלטון מסודרת ובו-זמנית לידי הקיסרים שתחתיהם שישודרגו, ובמינוי קיסרים חדשים, בעוד מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס פורשים מרצונם; פרישה כזו לא הייתה לרצונו של מקסימיאנוס אך הוא נאלץ להכפיף את רצונו לתכתיב של דיוקלטיאנוס. כצפוי היו מקסנטיאנוס - בנו של מקסימיאנוס, וקונסטנטינוס - בנו של קונסטנטיוס כלורוס, אמורים לעלות לכס הקיסרות אך בגלל מהלכים של גלריוס, כנראה, הוחלט על מועמדים אחרים לטטררכיה השנייה.
ב-1 במאי שנת 305, בטקס שנערך בו זמנית במילאנו (במערב) ובניקומדיה (במזרח) פרשו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס מכס השלטון ומינו את קונסטנטיוס כלורוס כאוגוסטוס במקום מקסימיאנוס, ואת גלריוס כאוגוסטוס במקום דיוקלטיאנוס. את כס הקיסרים שתחתיהם תפסו דמויות חדשות: מקסימינוס דאיה כקיסר תחת גלריוס במזרח ופלביוס ולריוס סוורוס כקיסר במערב, שני קצינים ותיקים אלו היו למעשה מנאמניו של גלריוס וביססו את מעמדו כשליט עליון של האימפריה וסילקו את נאמני מקסימיאנוס מעמדות כוח. מהלך זה שנעשה בהסכמה כביכול של כל הצדדים, התעלם משאיפותיהם של מועמדים אחרים ומשאיפותיו של מקסימיאנוס להעביר את השלטון לבנו, ובכך נזרעו זרעי הפורענות ותקופת הטטררכיה השנייה עתידה הייתה להיות סוערת וקצרה.
האיום המשמעותי ביותר על הסדר הקיים התעורר באיטליה שם מרד מקסנטיוס בנצלו את חולשת השלטון המרכזי ואת התמרמרות תושבי רומא. מקסנטיוס הבין כי גלריוס וסוורוס לא יראו בעין יפה את טענתו לשלטון ואת האיום שהוא מציב כנגד שלטונם ברומא ובשטחי איטליה. לכן פנה מקסנטיוס לאביו מקסימיאנוס שישב באותה עת בלוקניה והציע לו להצטרף אליו לשלטון ברומא, מתוך הנחה שרבים מחייליו של סוורוס ששירתו קודם לכן תחת אביו יסרבו להילחם כנגד מפקדם הקודם. מקסימיאנוס קיבל את הצעת בנו והגיע לרומא, ומתוך כבוד למעמדו של אביו, מקסנטיוס שינה את תוארו לתואר הצנוע יותר פרינקיפס. נראה כי במהלך רוב שנתו הראשונה לשלטון, מקסנטיוס נשא את התואר פרינקיפס, ורק בחודש מאי שנת 307 החל להשתמש בתואר 'אוגוסטוס'.
גלריוס לא יכול היה להשלים עם מהלכי מקסנטיוס והעריך שהאיום העיקרי על מעמדו ועל הטטררכיה טמון במקסימיאנוס ובבנו. על מנת להסיר את האיום הוא שלח צבא בפיקודו של סוורוס לדכא את המרד ולהוריד את הצמד מקסימיאנוס ומקסנטיויס מכס השלטון. ברגע האמת בו ניצבו הלגיונות הר
ומאיים זה מול זה, העדיפו החיילים במחנה סוורוס לערוק לצבא האויב, חלקם מנאמנות למפקדם מקסימיאנוס וחלקם תמורת תשלום שהובטח על ידי מקסנטיוס. סוורוס נאלץ לסגת ומצא מחסה בעיר המבוצרת רוונה. מקסימיאנוס צר על העיר ולבסוף הגיע להסכם עם סוורוס לפיו העיר תימסר לידיו ללא קרב וסוורוס יצא מהעיר ללא פגע. הקיסר נלקח מרוונה לוילה ברומא ונותר שם כאסיר ובן ערובה. בסוף שנת 307 ערך גלריוס ניסיון נוסף להתעמת עם מקסימיאנוס ולדכא את המרד אך נכשל ונסוג מבלי להגיע לרומא.
משהוסר האיום הצבאי פנה מקסימיאנוס לבסס את מעמדו ולרכוש בני ברית מול גלריוס. הוא יצא לגאליה ונכנס למשא ומתן עם קונסטנטינוס במטרה לאחד כוחות ולזכות בתמיכתו בתביעות מקסימיאנוס ומקסנטיוס באיטליה, ולקבל הבטחה לנייטרליות במקרה של מלחמה עם גלריוס. הובטח לקונסטנטינוס כי הוא ימונה לאוגוסטוס ויורש של מקסנטיוס. כדי לחתום את העסקה התחתן קונסטנטינוס עם פאוסטה בתו הצעירה של מקסימיאנוס.
ועידת קרנונטום
ביום 11 בנובמבר 308 נפגשו גלריוס ומקסימיאנוס עם דיוקלטיאנוס בעיר קרנונטום שם כפו המשתתפים על מקסימיאנוס לוותר על תארו המחודש כאוגוסטוס וקונסטנטינוס הורד לדרגת קיסר ומקסימינוס דאיה לקיסר במזרח לִיקִינְיוּס (Licinius) נאמנו של גלריוס התמנה לתפקיד אוגוסטוס של המערב. בתחילת 309 חזר מקסימיאנוס לחצר של קונסטנטינוס בגאליה.
מוות
גלריוס מת ממחלה קשה (סרטן או מחלה זיהומית כלשהי) במהלך מאי 311. הוא נקבר באחוזת הקבר שבנה לעצמו בארמון המפואר בארמון גלריוס בגמיזגראד (רומוליאנה).
ארמון גלריוס
גלריוס בנה לעצמו ארמון מפואר כדוגמת ארמון דיוקלטיאנוס; את הבניה החל בתאריך הסמוך לניצחונו על המלך הסאסאני נרסה ב-297. לבניית ארמונו הוא בחר באתר שקרוב למקום הולדתו בדאקיה. הוא כינה את האתר על שם אימו רומולה, ובמקום נמצאה כתובת אבן הנושאת את השם "פליקס רומולה". את עבודות הבנייה ביצעו אנשי הלגיון החמישי אותו הנהיג גלריוס במלחמתו נגד הפרסים.
עם מותו של קונסטנטיוס כלורוס בשנת 306 היה גלריוס לאיש החזק באימפריה הרומית, ותוכניות האתר שונו כך שיהלמו את מעמדו הרם. בין היתר הוקם בדרום המתחם מקדש גדול ליופיטר ועבודה רבה הושקעה בעיטורים מפוארים של המבנה. כן בנה גלריוס מאוזוליאום בצורת תל לעצמו ולאימו על גבעה ממזרח לאתר. לאחר מות גלריוס בשנת 311 המשיך הארמון להתקיים, אך הוא איבד את אופיו המלכותי, וחלק מאגפיו הותאמו לשימושים חדשים: אולם הכס הוסב לבזיליקה נוצרית באמצע המאה ה-5, וחלק ממגדלי השמירה הפכו לבתי מלאכה. האתר היה לחלק מהכפר; במחצית המאה ה-5 נגרם למקום נזק והוא נשרף, ככל הנראה בידי ההונים.
מדיניות כלפי הנצרות
לפי המסורת הנוצרית גלריוס האמין באדיקות בדת הפגאנית של האימפריה הרומית וראה בפולחן חלק מהמורשת הרומית; סטיה ממורשת זאת הייתה בעיניו מעשה חתרנות שיש לדכא. על פי היסטוריוגרפיה זו גלריוס השפיע על דיוקלטיאנוס לנקוט בצעדים נחרצים, על ידי הצתת הארמון הקיסרי וניצול שריפת הארמון להפללת הנוצרים והאשמתם במעשי חתרנות. בתגובה יצא הצו הקיסרי של דיוקלטיאנוס, מהחמורים שנגזרו כנגד הנצרות.
צו הסובלנות של גלריוס
מדיניות רדיפת הנוצרים השתנתה לחלוטין כשפורסם צו הסובלנות של גלריוס באפריל 311. על פי ההיסטוריונים הנוצריים גלריוס הודה לכאורה בימיו האחרונים כי רדיפת הנוצרים הייתה טעות. צו הסובלנות סיים את תקופת רדיפת הנצרות ונתן לדת זו מעמד חוקי, שקיבל משנה תוקף בשנת 313 בצו מילאנו, או האדיקט של מילאנו, המכונה "צו הסובלנות של ליקיניוס וקונסטנטינוס". הצו קובע כי הדת הנוצרית הופכת מדת אסורה (Religio Illicita) לדת מותרת (Religio licita) ברחבי האימפריה, וכי יש לאפשר לנוצרים כמו לבני דתות אחרות חופש לקיים את פולחן דתם בגלוי, בלי כל התנכלות מצד מוסדות האימפריה הרשמיים, ובכך אסר על רדיפות על רקע דת.
"בין הדאגות החשובות, שהעסיקו את רוחנו לתועלת הרפובליקה ולשמירתה, הייתה גם המחשבה לתקן ולחדש את הכול בלי יוצא מהכלל על פי החוקים הישנים והסדר הציבורי של הרומאים. בייחוד הייתה שאיפתנו להחזיר אל דרך התבונה והטבע את הנוצרים הנפתים שוויתרו על הדת והפולחן של אבותיהם ובזו בחוצפה רבה למנהגי הקדמונים. בדו להם על פי רוח דמיונם חוקות ודעות פורעי מוסר, ויצרו חברה גדולה בנפות השונות של קהילתנו."
"מכיוון שהפקודות שפרסמנו, כדי להביא בהכרח לידי הערצת האלים, העמידו נוצרים רבים בסכנה ובמצוקה, ורבים מהם הומתו, ורבים עוד יותר, המוסיפים לעמוד באיוולתם המופקרת, משוללים כל אפשרות של שמירת הדת בגלוי, נוטים אנו להרחיב את פעולת מידת הרחמים, השגורה אצלנו, גם על אנשים אומללים אלה. לפיכך מרשים אנו להם להודות גלוי בדעותיהם הפרטית ולהתאסף בלי פחד ובלי קושי במקומות-המועד שלהם, רק בתנאי שישמרו על יראת-הכבוד הראויה כלפי החוקים הקיימים וכלפי הממשלה. על ידי פקודה אחרת נפרסם את כוונתנו לשופטים ולשלטונות, ומקווים אנו כי נדיבותנו תעורר את הנוצרים לשאת את תפילותיהם אל האלוהות אשר יעריצו, לבקש על שלומנו וישענו, כמו על שלומם ושלום הרפובליקה."
גונסלו גדש
גונסלו מנואל גנצ'יניו גדש (בפורטוגזית: Gonçalo Manuel Ganchinho Guedes; נולד ב-29 בנובמבר 1996 בבנבנטה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת וולברהמפטון וונדררס ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים
ב-15 בספטמבר 2015 ערך גדש את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על אסטנה במסגרת המחזור הראשון של שלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-26 בספטמבר הבקיע גדש את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-67 בניצחון 0–3 על פאסוס די פריירה במסגרת המחזור ה-6 בליגה. 4 ימים לאחר מכן הבקיע גדש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, שער בדקה ה-51 בניצחון 1–2 על אתלטיקו מדריד במסגרת המחזור השני בשלב הבתים. בעונת, עונה נוספת בה זכתה בנפיקה ליסבון בדאבל, ערך גדש 18 הופעות ליגה ו-7 הופעות בליגת האלופות.
ב-25 בינואר 2017 חתם גדש בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית בתמורה ל-30 מיליון יורו. ב-29 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מונקו.
ב-1 בספטמבר 2017 הושאל גדש לוולנסיה מליגת העל הספרדית. ב-9 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אתלטיקו מדריד. ב-15 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 3–6 על ריאל בטיס.
ב-27 באוגוסט 2018 חתם גדש בוולנסיה בתמורה ל-40 מיליון יורו.
ב-8 באוגוסט 2022 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג, תמורת 32 מיליון אירו. חמישה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בתיקו 0-0 עם פולהאם.
ב-20 בינואר 2023 חזר גדש בהשאלה לבנפיקה ליסבון.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2015 ערך גדש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 81 דקות בהפסד 0–1 לנבחרת רוסיה במשחק ידידות. 3 ימים לאחר מכן ערך הופעה נוספת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בניצחון 0–2 על נבחרת לוקסמבורג במשחק ידידות. ב-10 בנובמבר 2017 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0–3 על.
ב-9 ביוני 2019 כבש את השער היחיד בניצחון נבחרתו 1–0 על נבחרת הולנד בגמר ליגת האומות 2018/2019.
צופים בגלות
צופים בגלות, המכונה גם Scouts-in-Exteris, הם שבטים/קבוצות של צופים וצופות שהוקמו מחוץ למדינת המוצא שלהם כתוצאה ממלחמה ושינויי ממשל. אין לטעות בין המושג הזה לבין סניפים בחו"ל של צופים עבור בני-נוער שהוריהם מוצבים במדינות שונות בשל הצבה צבאית או עסקית, כגון צופי צבר של תנועת הצופים העבריים בישראל.
מעת לעת במשך קיומה, תנועת הצופים דוכאה על ידי שינויים בממשלה, בדרך כלל כאשר משטר אוטוריטרי עלה לשלטון, כמו בתקופה האחרונה במדינות קובה, לאוס, מיאנמר והרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה
בוויקטוריה, אוסטרליה קיים ארגון הצופים והצופות האתני של ויקטוריה (ESGAV), אשר כולל שבעה לאומים אירופאים והוא מפעיל מחנה שנתי חניכי הצופים באוסטרליה. במדינות רבות בעולם, כגון צופי ארצות הברית, קבוצות צופים בגלות מתפקדות כיחידות צופים בתוך ארגון הצופים המארח של אותה מדינה. יש קבוצות "צופים בגלות" אסטוניות בניו יורק וצופים ארמנים בקליפורניה, הפועלים תחת ההנהגה המקומית של תנועת הצופים של אמריקה.
בגרמניה ישנה האחווה הצופית אשר נוסדה על ידי צופים וצופות מאפגניסטן, בשם De Afghanistan Zarandoi Tolana-Afghanische Pfadfinder Organisation (אגודת צופי אפגניסטן), המזוהה עם Verband Deutscher Altpfadfindergilden e.V. (אחוות גילדות צופי גרמניה לשעבר), חברה באיגוד הבינלאומי של הצופים והצופות. יו"ר האחווה הצופית הוא סעיד חביב, סגן הנשיא לשעבר של ארגון צופי אפגניסטן.
לקבוצות הצופים בגלות, הפועלים רבות למען הקהילה מחוץ למולדתם, יש לפעמים כעס על כך שהם לא הוכרו על ידי הארגון העולמי של תנועת הצופים במהלך התקופות הטוטליטריות של מדינותיהן. לכן, קבוצות כאלה מחוזרות בגלוי להצטרפות לפדרציה העולמית של צופים עצמאיים (WFIS).
פאוור ריינג'רס דינו צ'ארג'
פרק הבכורה של הסדרה עלה לשידור בארצות הברית ב-7 בפברואר 2015 בערוץ ניקלודיאון. הסדרה עלתה לשידור בישראל ב-2016 בערוץ הילדים והחלק השני שנקרא "דינו סופר צ'ארג'" עלה לשידור בזום.
צוות הפאוור ריינג'רס
זורד אישי: טירנוזאורוס רקס זורד. זורד אישי: פרזאורולופוס זורד. זורד אישי: סטגוזאורוס זורד. זורד אישי: ולוצירפטור זורד. זורד אישי: טריצרטופס זורד. זורד אישי: פטרודקטיל זורד זורד אישי: אנקילוזאורוס זורד זורד אישי: פכיצפלוזאורוס זורד זורד אישי: פלזיוזאורוס זורד זורד אישי: טיטאנוזאורוס זורד
נבלים
חיילי הרגל
מצעד הסינגלים הבריטי (2020 ואילך)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו מאז שנת 2020.
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בבריטניה (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו הבריטיות.
דיסקורגפיה של אינפיניט
להלן הדיסקוגרפיה של שבעת חברי להקת הבנים הדרום קוריאנית, אינפיניט. הקבוצה עשתה את הופעת הבכורה שלה בקוריאה הדרומית ביוני 2010 עם אלבום המיני הראשון First Invasion, וביפן בנובמבר 2011 עם גרסה יפנית של השיר "Before the Dawn (BTD)".
וידן
וידן (בגרמנית: Wieden) הוא רובע בעיר וינה.
סטודנטים רבים גרים ברובע משום שאוניברסיטת וינה לטכנולוגיה ממוקמת ברובע וידן.
הרובע נוצר במקור בשנת 1850 כתוצאה ממיזוג של מספר רשויות פרבריות.
מריהילף
מריהילף (בגרמנית: Mariahilf) הוא רובע בעיר וינה.
הרובע ממוקם במרכז וינה ומשתרע על פני 1.48 קמ"ר. נכון לשנת 2020 הכיל הרובע 31,651 תושבים.
הרובע נוצר במקור בשנת 1850 כתוצאה ממיזוג של מספר רשויות פרבריות.
אתרים בולטים
מוקדי עניין בולטים בתחום הרובע:
מדלן ל'אנגל
ילדות
ל'אנגל כתבה את הסיפור הראשון שלה בגיל חמש והתחילה לכתוב יומן בגיל שמונה. הניסיונות הספרותיים המוקדמים שלה לא הביאו לה הצלחה אקדמית בבית הספר הפרטי בו למדה. היא הייתה ילדה ביישנית ומגושמת, וסומנה כחסרת אינטליגנציה על ידי חלק ממוריה. כשלא הצליחה לרַצות אותם, היא נסוגה אל תוך עולם משלה של ספרים וכתיבה. ההורים שלה לא תמיד הסכימו כיצד לגדל אותה, ולכן שלחו אותה ללמוד במספר פנימיות וכן עברה בטיפולן של הרבה אומנות.
ל'אנגל טיילה הרבה. בשלב מסוים, עברה המשפחה לבית שאטו סמוך ל שאמוני באלפים הצרפתיים, מתוך תקווה שהאוויר הנקי ייטיב עם ריאותיו החולות של אביה. משם, מדלן נשלחה לפנימייה בשווייץ. אך בשנת 1933, סבתה חלתה, אז המשפחה עקרה לג'קסונוויל, פלורידה, כדי להיות בקרבה אליה. שם היא נשלחה לפנימיה נוספת בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. כאשר אביה נפטר ב-1935, מדלן הגיעה הביתה מאוחר מדי מכדי להיפרד ממנו.
בגרות
לאחר שסיימה תואר ראשון בהצטיינות מסמית קולג', היא עברה לדירה בניו-יורק. בשנת 1942, היא פגשה את השחקן יו פרנקלין כשהשתתפה בהצגה "גן הדובדבנים" מאת אנטון צ'כוב. ל'אנגל ופרנקלין נישאו ב-26 בינואר 1946, שנה לאחר פרסום הרומן הראשון שלה, הגשם הקטן. בתם הבכורה, ג'וזפין, נולדה ב-1947.
ב-1952 עברה המשפחה לבית חווה בגושן, קונטיקט. כדי להשלים את הכנסתו האבודה של פרנקלין כשחקן, הם קנו חנות מכולת קטנה, ול'אנגל המשיכה בכתיבתה. בנם ביון נולד באותה שנה. ארבע שנים מאוחר יותר, בתם של חברים שמתו, מריה בת השבע, באה לחיות איתם, והם אימצו אותה כעבור זמן קצר. בתקופה זו ל'אנגל גם שימשה כמנהלת של המקהלה של הכנסייה המקומית.
קריירה
ל'אנגל החליטה לוותר על הכתיבה ביום הולדתה ה-40 (נובמבר 1958), כאשר קיבלה עוד מכתב דחייה בשורה של מכתבים כאלה. היא הייתה מתוסכלת שעל אף השקעתה הגדולה בכתיבה, אין היא מצליחה לתרום דרכה לכלכלת המשפחה. אך עד מהרה גילתה שאין ביכולתה לוותר, כי היא המשיכה לכתוב סיפורים בתת המודע שלה.
משנות השישים ועד שנות השמונים, ל'אנגל כתבה עשרות ספרים לילדים ולמבוגרים. ארבעה ספרים היו לסדרת "יומני קרוסוויק" (שם הייתה מבלה את חודשי הקיץ), ובהם זכרונותיה האוטוביוגרפיים. באחד הספרים, The Summer of the Great-grandmother (1974), ל'אנגל מספרת על חוויית הטיפול באמה לעת זקנתה; ובספר Two-Part Invention (1988), היא סיפרה על נישואיה. את הספר הזה היא סיימה לאחר מות בעלה מסרטן בספטמבר 1986.
שנותיה המאוחרות
ב-1991 ל'אנגל נפצעה קשות בתאונת דרכים, אך החלימה מספיק כדי לבקר באנטארקטיקה ב-1992. בנה, ביון פרנקלין, נפטר בדצמבר 1999 בגיל 47.
לקראת סוף חייה, ל'אנגל כבר לא יכלה ללמד או לטייל בגלל מצבה הבריאותי, בעיקר דלדול העצם ושטף דם מוחי בו לקתה ב-2002. היא גם הפסיקה את מסעות הנאומים שלה והסמינרים שהייתה עורכת. בתקופה זו, יצאו לאור מספר אוספים של כתבים מוקדמים שלה, חלקם בפעם הראשונה.
לא'נגל נפטרה במוסד סיעודי לא רחוק מביתה בקונטיקט, ב-6 בספטמבר 2007. היא נקברה בכנסיית הקתדרלה של סיינט ג'ון במנהטן.
אמונה דתית
ל'אנגל הייתה אפיסקופלית אדוקה אשר האמינה בגאולה אוניברסלית. היא כתבה "כולם יגאלו בזמנו של האל, לא רק החלק הקטן של האוכלוסייה שניתן לו החסד להכיר ולקבל את ישו. אלא כל הצאן האובד והגנוב. כל הקטנים האבודים". בגלל אמונתה, חנויות ספרים נוצריות רבות סירבו למכור את ספריה, שגם הוחרמו לעיתים קרובות מבתי ספר וספריות נוצריות. מנגד, חלק ממבקריה החילונים טענו שכתביה דתיים מדי.
פרסים, הוקרה, וארגונים
בנוסף למספר רב של פרסים, מדליות, ואותות אשר זכתה עבור ספריה, ל'אנגל עצמה גם זכתה בפרסים והוקרה רבים במהלך השנים. אלה כללו הסמכה כגבירת צדק במסדר ג'ון הקדוש (1972); קבלת תליון האוניברסיטה מאוניברסיטת דרום מיסיסיפי (1978); מדליה מסמית קולג', "עבור שירות לקהילה או למכללה אשר מדגימה את המטרות של מדעי הרוח" (1981); פרס סופיה להצטיינות בתחומה (1984); מדליית רג'ינה (1985); פרס ALAN לתרומה יוצאת דופן לספרות נוער, מאת המועצה הלאומית של מורים לאנגלית (1986); ואת פרס קרלן (1990).
ב-1985 היא הייתה מרצה אורחת בספריית הקונגרס, ונתנה נאום שכותרתו "העז להיות יצירתי!" באותה שנה היא החלה קדנציה של שנתיים כנשיאת גילדת הסופרים. בנוסף היא קיבלה יותר משנים עשר תוארי דוקטור לשם כבוד. ב-1995 היא הייתה סופרת הבית של "מגזין ויקטוריה". ב-1997 היא קיבלה הכרה למפעל חיים בפרסי עולם הפנטזיה.
ב-2012, בסקר של ז'ורנל ספריות בתי הספר, "קמט בזמן" נבחר כספר השני בפופולריות שלו בין כל הרומנים לילדים, מאחורי "חוות הקסמים".
ב-2013, מכתש על כוכב הלכת מרקורי נקרא על שמה של ל'אנגל.
אוסף מדלן ל'אנגל
מאז 1976, במכללת וויטון באילינוי, קיים אוסף מיוחד של מסמכים של ל'אנגל, ועוד מגוון של חומרים אחרים, מתאריכים החל מ-1919. אוסף ל'אנגל כולל כתבי-יד של רוב עבודותיה, אלה שראו אור ואלה שלא, כמו גם ראיונות, תמונות, אודיו, וידאו, מצגות, וכן מערך נרחב של התכתבות עם ילדים ומבוגרים, כולל יצירות אמנות שנשלחו לה על ידי ילדים.
סקירה ביבליוגרפית
בנוסף לרומנים ושירה, ל'אנגל כתבה הרבה עבודות עיוניות, כולל אוטוביוגרפיה (יומני קרוסוויק) וכן חקירות של נושאים של אמונה ואמנות. עבור ל'אנגל, ההבחנה בין כתיבה בדיונית וכתיבת זכרונות הייתה לעיתים מטושטשת. אירועים אמיתיים מהחיים שלה וההיסטוריה המשפחתית מצאו את דרכם לתוך ספריה, בעוד אלמנטים בדיוניים, כגון שמות בדויים של אנשים ומקומות, נמצאים ביומניה.
תמה שחוזרת על עצמה בעבודתה, לעיתים מרומזת ולעיתים מפורשת, היא שהתופעות שאנשים קוראים להן אמונה, מדע, וקסם הם רק היבטים שונים של המציאות.
קאירוס
דור ראשון (מארי)
המשטרה הפדרלית של ברזיל
המשטרה הפדרלית בברזיל (בפורטוגזית: Polícia Federal) היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית בברזיל שהוקמה בשנת 1944 בשם המחלקה הפדרלית לביטחון הציבור (Departamento Federal de Segurança Pública) ונושאת את שמה הנוכחי משנת 1967.
המשטרה אחראית על אכיפת הפשיעה בתחומי סחר בסמים, מלחמה בטרור, לוחמת סייבר, מאבק בפשע מאורגן, שחיתות ציבורית, מאבק בהלבנת הון ופשעי צווארון לבן, לוחמה בהגירה בלתי חוקית, פיקוח על גבולות המדינה ושיטור ימי. המשטרה כפופה למשרד המשפטים הברזילאי ומקבילה בתפקידה ל-FBI האמריקאי.
סימוכין חוקי
המשטרה הפדרלית בברזיל פועלת מכוח פסקה 1 בסעיף 144 של חוקת ברזיל שקבעה כי הארגון מופקד על: בנוסף המשטרה הפדרלית אחראית גם על:
היסטוריה
במרץ 1944 המשטרה הפדרלית המחוזית של ריו דה ז'ניירו הפכה למחלקה הפדרלית לביטחון הציבור. מטרת המהלך הזה הייתה ליצור גוף שיטור כללי אחד בברזיל שיהיה אחראי על אכיפת החוק הפדרלי בכל תחומי המדינה (עד אז כל במדינה בברזיל הפעילה גוף שיטור משלה שהיו לו סמכויות רק בתחומי המדינה בה פעל). חרף שמו, הגוף פעל תחילה רק בתחומי המחוז הפדרלי, אם כי הוא הפעיל את יחידת השיטור הימי בכל תחומי המדינה.
במחצית הראשונה של שנת 1946 הורחבו סמכויות המחלקה והיא הפכה לגוף לאומי במאבק בסחר לא חוקי בסמים ומלחמה בפשעים כלכליים. ב-18 בספטמבר של אותה שנה התקבלה חוקה חדשה שהגדילה את סמכויות האכיפה והניהול של המדינות בברזיל, על חשבון כוחה של הממשלה הפדרלית.
בשנת 1960 הוקמה עיר בירה חדשה בברזיל בשם ברזיליה ואליה גם עבר מטה המחלקה הפדרלית שעברה שינוי מבני בניהול והפכה לסוכנות שיטור לאומית בעלת סמכויות נרחבות. ב-16 בנובמבר 1964 הורחבו סמכויות המשטרה ובחוקה חדשה משנת 1967 המחלקה שינתה את שמה למחלקת המשטרה הפדרלית (Departamento de Policia Federal), על פי סעיף 210 בחוק מספר 200 מ-25 בפברואר 1967. ב, המשטרה הייתה מעורבת במבצע שטיפת רכב, מבצע המאבק בשחיתות הגדול ביותר בהיסטוריה של ברזיל.
כסוכנות חקירות פדרלית עוצבה המשטרה הפדרלית על פי המודל של ה-FBI האמריקאי.
מבנה
ראש המשטרה הוא המנהל הכללי האחראי לניהול כוחות המשטרה. למשטרה הפדרלית 27 סניפים אזוריים, 95 משרדי המשטרה הפדרלית (המכונים "משלחות"), 12 מעברי גבול, 12 בסיסי שיטור ימי ושני בסיסים במעברי מים פנימיים.
בשנת 1995 המשטרה הפדרלית רכשה 3 מטוסים, שני מטוסי Bell 412 ומטוס HB-350. שנה אחר כך, בשנת 1996, הוקמה יחידה בשם חטיבת המבצעים האוויריים. היחידה מורכבת משתי טייסות.
הצי האווירי כולל:
ציוד ורכבים
סוכני המשטרה הפדרלית מתאמנים באקדמיית המשטרה הלאומית ונושאים אקדחי גלוק 17, גלוק 19 או גלוק 26. הם גם מחזיקים ברובי קרבין M4, הקלר וקוך G36K ואחרים.
סוכנויות אכיפה נוספות בברזיל
לצד המשטרה הפדרלית בברזיל, פועלים במדינה גופים נוספים כדוגמת מחלקת בתי הסוהר הלאומית, המשטרה הצבאית של ברזיל, המשטרה האזרחית של ברזיל וגופים נוספים למאבק בפשיעה.
שלומי סנדק
שלומי סנדק (נולד בירושלים ב-5 באוקטובר 1959) הוא פעיל חברתי ישראלי, מראשוני המאבק לרישוי קנאביס רפואי במדינת ישראל וממייסדי מפלגת עלה ירוק לצד בועז וכטל.
ביוגרפיה
בעקבות התוכנית היה ממקימי העמותה לשינוי חוקי הסמים בישראל שפעלה למען לגליזציה של סמים קלים.
פרסום החוברת גרר הד תקשורתי. בין היתר רואיין שלומי סנדק על ידי אברי גלעד, שעתיד להיות אחד התומכים הבולטים במאבק לקנאביס רפואי, ושלי יחימוביץ'', לימים יו"ר מפלגת העבודה, שעתידה להתוודות על צריכת קנאביס. ההד התקשורתי הוביל לזימונו של סנדק להופיע בפני הוועדה למאבק בנגע הסמים של הכנסת בראשותו של חבר הכנסת רפאל איתן. בהמשך היה סנדק בכנסת פעמים רבות, במסגרת הופעותיו בפני הוועדות השונות. מדי פעם המשיך סנדק להשתמש בנשק בפרובוקציות, כשמצא זאת חיוני לקידום העניין.
בשנת 1999, נענה להצעתו של בועז וכטל אשר הקים את מפלגת עלה ירוק והצטרף למפלגה, אשר חרתה על דגלה את הלגליזציה של הסמים הקלים. סנדק היה מועמד מספר 2 של המפלגה בבחירות שנערכו באותה שנה. כ-8,000 קולות בלבד היו חסרים למפלגה כדי להיכנס לכנסת. סנדק היה שוב מועמד לכנסת מטעם המפלגה (במקום השני) בבחירות של 2006 ושל 2009, לאחריהן החליט לפרוש מהמפלגה ומפוליטיקה על מנת לאפשר לו לפעול באופן חופשי יותר, ללא הזהות הפוליטית. באותה שנה קיבל שלומי סנדק רישיון לשימוש בקנאביס רפואי עקב כאבי הגב מהם סבל מילדות, עקב כך הוא הקים את "המרכז הישראלי לקנאביס רפואי" במסגרתה סייע לאלפי חולים ישראלים לקבל רישיון שימוש בקנאביס רפואי.
בשנת 2013 גייס כסף באתר מימון המונים לצורך כתיבת ספרו "המסע לשחרור הקנאביס", אשר היווה למעשה מעין כתב אישום נגד מנכ"ל משרד הבריאות, הפרופ' רוני גמזו. בשל אחריותו, כך לדבריו של סנדק, למשבר החוקי סביב צמח הקנאביס וליחס השלילי המתמשך לו זוכים מטופלי הקנאביס הרפואי.
בשנת 2017 יצר הבמאי מוריס קנדיוטי את הסרט "עלה ירוק", ששודר בערוץ yes דוקו, העוקב אחרי סיפור חייו של סנדק, ומלחמתו מול הממסד למען לגליזציה של המריחואנה בישראל. ועל הטרגדיה שפקדה אותו, כשבנו נפל לסמים קשים, והתאבד.
יואכים זאואר
יואכים זאואר (בגרמנית: Joachim Sauer; נולד ב-19 באפריל 1949) הוא כימאי גרמני, פרופסור לכימיה קוונטית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת הומבולדט. זאואר ידוע בציבור הרחב בשל היותו בעלה של אנגלה מרקל.
ביוגרפיה
יואכים זאואר נולד ב-19 באפריל 1949 בעירייה הוסנה בגרמניה המזרחית.
קריירה מדעית
זאואר למד כימיה בין השנים 1972-1963 באוניברסיטת הומבולדט. ב-1972 הוא סיים ללמוד את לימודי הכימיה וקיבל לימודי תעודה בכימיה. בשנת 1974, לאחר שהשלים דוקטורט בכימיה, הוענק לו תואר דוקטור. הוא המשיך לעשות את מחקרו באוניברסיטה עד שבשנת 1977 עזב את האוניברסיטה לאקדמיה הלאומית למדעים של גרמניה המזרחית. אחרי איחוד גרמניה מחדש שימש לזמן קצר כסגן המנהל הטכני של האקדמיה הלאומית למדעים ואף יועץ של חברת Accelrys בסן דייגו.
קריירה ציבורית
לאחר שהפך לבעלה של קאנצלרית גרמניה, התפרסם זאואר עקב מעמדו. במספר הזדמנויות אמר כי אינו אוהב פרסום זה. במהלך מסע הבחירות של רעייתו בשנת 2005, שמר זאואר על פרופיל נמוך מאוד וסירב להתראיין לתקשורת על נושאים שאינם קשורים לקריירה המדעית שלו. הוא השתתף בפסטיבל ביירוית, פסטיבל אופרה ואירוע חברתי בולט מאוד בגרמניה עם אשתו. הוא גם ידוע כחובב גדול של יצירותיו של המלחין ריכרד וגנר.
במהלך השבעתה של רעייתו לתפקיד קאנצלרית גרמניה בבונדסטאג, זאואר לא היה נוכח, אך דווח כי הוא צפה בהשבעה בטלוויזיה מהמעבדה לכימיה באוניברסיטה.
עם זאת - כשמגיעים לארצו אורחים רמי מעלה מחו"ל, הוא ממלא את תפקידו לפי כל הכללים: זאואר נכח באירועים שנערכו לכבוד הנשיא אובמה במהלך ביקורו בגרמניה ב-2013, וכן בסעודה שהתקיימה לכבוד מלכת אנגליה ב-2015. כשמנהיגי מדינות הג'י-20 התכנסו בהמבורג ביולי האחרון, זאואר היה אחראי על אירוח בני הזוג של המנהיגים במכון לחקר ההתחממות הגלובלית. באותו אירוע נכחה חברה חדשה יחסית במועדון היוקרתי של בני-הזוג של - מלניה טראמפ, רעייתו של נשיא ארצות לשעבר, דונלד טראמפ.
חיים אישיים
מנישואיו הקודמים נולדו לו שני בנים, דניאל ואדריאן. ב-30 בדצמבר 1998 נישא לדוקטור לכימיה קוונטית, אנגלה מרקל. מרקל נבחרה בשנת 2005 לתפקיד קאנצלרית גרמניה, האשה הראשונה בתפקיד זה.
הבחירות המקדימות בליכוד (2022)
הבחירות המקדימות בליכוד בשנת 2022 הן הבחירות המקדימות במפלגת הליכוד בהן בחרו כלל מתפקדי הליכוד את הרכב רשימת הליכוד בבחירות לכנסת ה-25. הבחירות התקיימו ב-10 באוגוסט 2022 בהצבעה פיזית באחד מכ-110 אתרי הצבעה. בבחירות הייתה אמורה להיות גם התמודדות לראשות הליכוד, המועמד היחיד היה יו"ר הליכוד בנימין נתניהו ולכן הוא שובץ לתפקיד ללא בחירות. בבחירות השתתפו 79,750 איש שהם 58% מתוך 137,823 בעלי זכות הבחירה.
בבחירות חברי הליכוד שהם בעלי זכות ההצבעה בחרו 12 מועמדים ברשימה הארצית, ובנוסף, המצביע בחר את נציג המחוז שלו. בנוסף בחרו המצביעים למעטפה פתק 'בעד' או פתק 'נגד' בנושא הצעת היו"ר נתניהו, לתת לו לשריין חמישה מועמדים ברשימת הליכוד – ההצעה אושרה. שעות ההצבעה המקוריות היו בין השעות 09:00–21:00, אך הן הוארכו ביום הבחירות עד לשעה 22:00 ושוב עד ל-22:30.
סכום ההוצאה המקסימלי למועמד הוא 330,630 ש"ח בהתאם לחוק המפלגות, חברי כנסת מכהנים מקבלים החזר הוצאות עד לסכום זה מקופת המדינה ואינם יכולים לקבל תרומות. מועמדים אחרים יכולים לקבל סכום זה בהלוואה מהמדינה או מתורמים.
אופן הרכבת הרשימה
הרכב הרשימה מורכב מכמה מגבלות והצבעות שיוצרות רשימה אחת. בתחילה משובץ יו"ר המפלגה והמועמדים המשוריינים על ידו, לאחר מכן משובצים נבחרי הרשימה הארצית במקומות שהוקצו להם. בשלב זה לפי הצורך משבצים את המועמדים המתאימים כך שהבטחות הייצוג יתקיימו ובכך דוחקים לאחור את מועמדי הרשימה הארצית. לאחר מכן משבצים את מועמדי המחוזות (ויו"ר המפלגה בוחר מועמדי כבוד במקומות 118-120).
הרשימה הארצית
מרבית המתמודדים עושים זאת דרך הרשימה הארצית בה כלל בעלי זכות ההצבעה בוחרים. ההצבעה נעשית על דף בו מסמנים בדיוק 12 מועמדים נבחרים שמקבלים תמיכה זהה. ברשימה הארצית מתמודדים חברי הכנסת ומועמדים נוספים. התחרות ברשימה הארצית קשה ביחס לבחירה המחוזית.
חברי הכנסת שנבחרים במקומות נמוכים ברשימה הארצית מוצאים עצמם מחוץ לכנסת שכן תוספת מקומות למחוזות, למשוריינים ולהבטחות הייצוג דוחקים אותם לאחור גם כאשר הליכוד זוכה במספר מנדטים רב ממה שהיו לה בכנסת היוצאת.
הבטחות ייצוג ברשימה הארצית
מפלגת הליכוד דואגת לכך שיהיו ברשימתה נשים, עולים, לא יהודי וחרדי. לשם כך בתוך הרשימה הארצית ישנם מקומות שמורים למגזרים אלו. אם המועמדים הצליחו להגיע למיקום גבוה יותר מהמיקום השמור המקום מתפנה עבור הרשימה הארצית. לעומת זאת, אם אחד מבני המגזר לא הגיע למיקום המועמד הקרוב ביותר שעומד בהגדרות הייצוג מוקפץ אל המקום השמור והמועמד שהיה בה זז לאחור במקומות השמורים לרשימה הארצית. מועמד לא יכול להתמודד עם אפשרות להבטחת ייצוג כפולה ועליו לבחור מראש את הבטחת הייצוג הרצויה לו.
המחוזות
על מנת לחבר את הליכוד עם המחוזות השונים ולהכניס חברים חדשים הליכוד שומר מקומות ברשימתו עבור נציגי המחוזות. המחוז שבו מספר בעלי זכות הבחירה הרב ביותר מקבל את המקום הראשון השמור למחוזות, המחוז הבא במספר בעלי זכות ההצבעה מקבל את המקום הבא וכן הלאה. המקומות השמורים למחוזות פזורים לאורך הרשימה. בתחילה הבוחרים במחוזות היו צריכים להיות כלל חברי מרכז הליכוד, לאחר עתירה לבית הדין של הליכוד הכללים שונו והמצביעים למחוז הם חברי הליכוד בעלי זכות ההצבעה לרשימה הארצית. חברי המחוז יקבלו דף הצבעה של המחוז אליו הם משתייכים, בכל קלפי ברחבי הארץ שיבחרו, ובו יסמנו מועמד אחד.
לאחר פסק הדין חברי הליכוד עודכנו ומועד הבחירות נדחה. ייתכן ובערעור על הכרעת בית הדין לבית המשפט המחוזי כללי הבחירה ישתנו שוב ומועד הבחירות יידחה.
המקומות המשוריינים
מרכז הליכוד אישר בתקנון הבחירות לאפשר ליו"ר התנועה במקומות 14, 16, 28, 37, 43 על חשבון דחיקת הרשימה הארצית לאחור.
הצעת יושב הראש
בבחירות מתפקדי הליכוד הכריעו בשאלה האם הם בעד הצעת יו"ר הליכוד בנימין נתניהו.
נוסח עיקר ההצעה:
מסיבה לא ידועה המיקום המשוריין ה-28 הוחלף במיקום ה-27 בדף ההצעה שהוצגה לבוחרים בקלפיות. ועדת הבחירות של הליכוד אישרה את המיקומים כפי שהופיעו בדף ההצעה לבוחר עם המיקום המשוריין ה-27. לאור זאת, המקומות שנתניהו רשאי לשריין בהם הם המקומות 14, 16, 27, 37, 43.
המחלוקת סביב מועמדותו של דודו לניאדו
בשלב זה יו"ר התנועה בנימין נתניהו הפיץ ברשתות קריאה לבוחרי הליכוד שלא להצביע עבור לניאדו אלא לאחרים ש"בחירתם לא תגרום לליכוד נזק מיותר".
טפסי ההצבעה כבר הודפסו עם שמו של לניאדו ושמו נמחק בקו באופן ידני בחלק מהקלפיות, אך בכל זאת כמחאה הצביעו כמה עשרות בוחרים את שמו. פסילתו הביאה לדיון ציבורי ער וטענות על עבירה על חוק המרשם הפלילי ותקנות השבים.
בהמשך ערער לניאדו על החלטת בית המשפט המחוזי לבית המשפט העליון, שביטל את פסק דינו של בית המשפט המחוזי והכשיר את מועמדותו של לניאדו, אך מפאת קוצר הזמן עד להגשת הרשימות לכנסת, הוחלט בסיעת הליכוד כי לא יתקיימו בחירות חוזרות במחוז תל אביב.
דוד יעקובוביץ'
דוד יעקובוביץ' (דובצ'ק) (נולד ב-1948) הוא רץ מרתון פאראלימפי ישראלי.
ראשית חייו
נולד בצ'כיה וב-1964 עלה לישראל. בנעוריו היה שחקן הוקי קרח ואצן למרחקים קצרים.
בישראל התגייס לצה"ל ושירת במחלקת חבלנים. באוגוסט 1968 עסק בפעילות מבצעית לחימוש מוקשים בגבול ירדן ונפצע מפיצוץ. יעקובוביץ' נשרף בפלג גופו העליון ואיבד את יכולת הראייה.
קריירה
ב-1976 החל בשגרת אימוני ריצה. באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) זכה במדליית ארד בקרב חמש. נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 בריצת 1500 מטר, במקום 19 בריצת 60 מטר והשתתף בריצת 400 מטר בשלב המוקדמות.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) התחרה ללא הצלחה בארבעה מקצי ריצה.
סגן-אלוף פאראלימפי
באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) זכה במדליית כסף בריצת מרתון.
יעקובוביץ' בעל תואר שני בהיסטוריה, נשוי ואב לארבעה ילדים. הוא חבר מועדון רצי איילות וסיפורו מתועד בסרט הדוקומנטרי "דובצ'ק רץ למרחקים ארוכים" בבימויה של נעמי לבנטל. בנו אורן יעקובוביץ' היה אלוף ישראל בריצת 400 מטר משוכות.
מצעד הדאנס הבריטי (2020 ואילך)
מצעד הדאנס הבריטי מתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בבריטניה (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו הבריטיות.
דברה ג'ין
דֶבְּרה שְיוּ-לאן ג'ין (אנגלית: Deborah Shiu-lan Jin; 15 בנובמבר 1968 - 15 בספטמבר 2016) הייתה פיזיקאית אמריקאית, חברה במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST), מרצה חיצונית בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת קולורדו וחברה במכון המשותף לאסטרופיזיקה מעבדה (JILA).
אקדמיה
דברה ג'ין נולדה במחוז סנטה קלרה בקליפורניה. את תארה הראשון סיימה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1990 ואת תואר הדוקטורט השיגה בשנת 1995 באוניברסיטת שיקגו.
עבודת המחקר
בשנת 1997 קיבלה ג'ין משרה קבועה ב-JILA ולקחה על עצמה את אחד האתגרים הגדולים ביותר בפיזיקה אטומית של זמנה - יצירת גז של פרמיונים קרים.
האינטראקציות הטבעיות בין אטומי אשלגן-40 היו חלשים מדי, לכן לשם חיזוק האינטראקציות הבין אטומיות היא שתמשה בשדה מגנטי. בשנת 2004 היא הצליחה ויצרה את הגז הפרמיוני הראשון.
פרסים
דברה ג'ין נבחרה לחבר האקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2005 וחברה באיגוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2007.
במהלך עבודתה הוענקו לה מספר פרסים יוקרתיים:
איילת רון
איילת רון היא במאית ויוצרת תיאטרון, מחזאית, ויזמת תרבות ישראלית, המתמחה ביצירה בימתית עצמאית פרינג'.
ביוגרפיה
רון נולדה בבאר שבע, גדלה בבת ים ולמדה בתיכון חשמונאים בעיר, בצבא שירתה כמשקית ת"ש בחיל האוויר ולאחר השירות הצבאי למדה בימוי ויצירה בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
את דרכה המקצועית החלה איילת כבמאית ויוצרת ההצגה היידי בת זונה שעלתה לראשונה בפסטיבל עכו. ההצגה הייתה להיט פרינג' ראשון בישראל, ורצה במשך שנתיים בבית ציוני אמריקה.
רון עברה לניו יורק לאחר שהוזמנה ללמד משחק באוניברסיטת ניו יורק והקימה שם ארגון בינלאומי לנשים יוצרות בשם "I Yell At" (משחק מילים על שמה), בו שימשה כמנהלת אמנותית.
רון יצרה והופיעה בפסטיבל תיאטרון הפרינג' הבינלאומי ובאוף ברודוויי עם ההצגות מופע הג'ט לג , הוואלס האחרון בפריז, וזרות.
בנוסף, ניהלה אמנותית את פרויקט A woman being במסגרתו יוצרות מיפן, פולין, ספרד, צרפת, ישראל, מצרים ותרבויות אחרות יצרו ערב תיאטרלי חודשי ששילב תחומי יצירה שונים כגון סטנד אפ, מחול, אופרה ועוד, מנקודת מבט נשית. בין היתר לקחה חלק בפרויקט השחקנית תמי סטרונאך.
באוניברסיטת ניו יורק לימדה קורס בבניית דמות באמצעות טכניקה שפיתחה במהלך עבודתה בארץ, והעבירה סדנאות נוספות לשחקנים.
לאחר ששבה לישראל המשיכה ללמד את טכניקת בניית הדמות שיצרה בבית הספר לתיאטרון חזותי ברושלים, בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, בתיאטרון חולון, בבית הספר מנשר לאומנות, בבית הספר לתיאטרון עכשווי "מנוע חיפוש", בית הספר למשחק "אספקלריא" ובאקדמיה לאומנויות המופע.
לאחר מכן שימשה כמנהלת אומנותית לאירועים מיוחדים בפסטיבל אישה חולון בתחילת דרכו ושופטת בפסטיבל עכו,
ב-2007 יצרה את הפרויקט טראנס תיאטרוני במדבר – מעבדה משחקית בשיתוף מינהל תרבות ועיריית ערד שמפגיש יוצרים מהמרכז עם האוכלוסייה בדרום. לאחר שנתיים שבהן השתתפו בפרויקט בעיקר שחקנים וסטודנטים למשחק, התרחבה הפעילות גם לסדנאות המותאמות לקהל הרחב ומיועדות גם למי שאין להם רקע תיאטרוני.
בשנת 2018 הקימה את מגנטה -גוף יצירה נשי בניהולה האמנותי - פלטפורמה בינלאומית לנשים יוצרות שעוסקת בהרחבת הקול והמבט הנשי
אורי הרפז
אורי הרפז (נולד ב-15 ביוני 1952) הוא גיטריסט, זמר, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי. היה חבר בצמד "הפרברים" יחד עם יוסי חורי, משנת 1977 ועד לפרישתו מהצמד בחודש ספטמבר 2015.
ביוגרפיה
הרפז נולד בקיבוץ מרחביה. לאורי אח תאום זהה ששמו זוהר הרפז. אחיהם הוא המוזיקאי תמיר הרפז. בצעירותו התגורר הרפז בברזיל מספר שנים עקב שליחות של אביו, שם רכש את השפה ונחשף למוזיקה הברזילאית, שהשפעתה ניכרת לכל אורך הקריירה שלו.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד מרכז ובצוות הווי חטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל שימש כמלווה של נגן הקלרינט, גיורא פיידמן.
הרפז התחיל את דרכו בצמד "הפרברים" בשנת 1977, כאשר החליף את חבר הצמד ניסים מנחם שחזר בתשובה. במשך שנות פעילות "הפרברים", יצרו חברי הצמד קשר מוזיקלי עם חוה אלברשטיין (בשיר "אני אשתגע"), עם הדודאים (הדודאים והפרברים) ועם מתי כספי. זמן קצר אחרי מותו של בני אמדורסקי, חברו אל ישראל גוריון וחנן יובל להרכב "החברים של בני".
בשנת 1993 הלחין הרפז לזמרת דורית ראובני את השיר "בית בקצה הקשת", אותו ביצעה בתחרות קדם האירוויזיון. השיר גם היווה שיר הנושא באלבומה שיצא באותה שנה.
בשנת 1995 השתתף הרפז, בתור נגן וזמר ליווי, באלבום הברזילאי של הזמרת אילנית, שהתבסס על שירים ברזילאים שתורגמו לעברית על ידי אהוד מנור.
בשנת 1998, במקביל להופעותיו ב"פרברים", חבר הרפז אל דני רובס, דני ליטני ויואל לרנר להרכב שנשא את השם "4X4". ההרכב הופיע מעט והקליט אלבום אחד, לו הלחין הרפז את השיר "הציפור כבר לא מזמרת" למילותיו של נתן זך.
בשנת 2000 הוציא את האלבום "חסיד הגיטרה", בו ביצע נעימות חסידיות בגיטרה קלאסית.
בשנת 2007, לרגל הוצאת אוסף "המיטב" משיריהם, הקליטו "הפרברים" את השיר "ונאהב לתמיד" ללחן של הרפז.
הרפז התפרסם בנגינה על הגיטרה הקטנה REQUINTO בעלת הצלילים הגבוהים, עליה הוא מנגן בצמד "הפרברים". בנוסף, הוא אחד היחידים בישראל אשר מנגן בקווקיניו.
ב-20 בספטמבר 2015 הודיע על פרישתו מצמד הפרברים. בראשית 2016 הוציא אלבום סולו המתבסס על מנגינות מאת נחום היימן. במקביל החל להופיע עם ההרכב שלושתנו, בחברת דורית ראובני וחנן יובל, ברפרטואר הכולל משירי ארץ-ישראל.
בשנת 2018 הוציא עם חני ליבנה את האלבום "שיר למענכם" – 17 משיריו של המלחין נחום היימן, המבוסס על מופע מוזיקלי איתו הופיעו השניים באותה תקופה ברחבי הארץ.
אחרי שנים ארוכות של הופעות והקלטות בהרכבים שונים, בשנת 2020 יצא לאור לראשונה אלבום שירה סולו של אורי הרפז. האלבום "אהבה של אתמול ומחר", כולל 16 שירים ועוד קטע אינסטרומנטלי אחד בשם "צרור חיים", קטע לגיטרה אותו כתב ועיבד הרפז לבקשתה של האמנית - פסלת הישראלית המצליחה אורנה בן עמי, כליווי לסרטון וידאו שעסק באחת מהתערוכות שלה. באלבום החדש, ביצע הרפז שירים ישנים לצד חדשים, וביניהם השיר "ארבע עונות ושיר" למילותיה של עידית חכמוביץ', ושיר בשם "אהבה של אתמול ומחר" (שעל שמו נקרא האלבום כולו), שיר שכתבו שני חברים צעירים, מעריצי "צמד הפרברים" בשנות העשרים שלהם. את מילות השיר כתב אחאי קורן ואת הלחן ירדן סלובס.
בשנת 2022, אחרי ששותפו של אורי הרפז לצמד המקורי, יוסי חורי, הפסיק להופיע, החליט הרפז לקחת שותף חדש וצעיר בשם אלעד שטמר, מרקיד ריקודי עם ישראלי מוכר ומצליח, וגם גיטריסט וזמר מצוין, ולצאת במופע בשם "שרים הפרברים", בו הם מבצעים את מיטב הקלסיקות של "צמד הפרברים" בביצועים מרעננים אך צמודים למקור, במטרה לשמר את השירים הלאה לעוד שנים רבות.
הרפז נשוי לאלופת ישראל בטניס בעבר והטניסאית האולימפית, אילנה ברגר.
בילבורד הוט 100 (2020 ואילך)
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום שלישי במהדורה השבועית של מגזין המוזיקה של בילבורד ובאתר האינטרנט של המגזין. תאריך ההוצאה הרשמי של כל מצעד הוא תאריך המאוחר בשבועיים מהתאריך המקורי בו כל מצעד מתפרסם לראשונה.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100
♪ – הסינגל הנמכר ביותר בארצות הברית באותה השנה הערה - הסינגל הנמכר ביותר בארצות הברית בשנת 2021 היה "Levitating" של דואה ליפה, אך הוא הגיע בשיא רק למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, ולכן איננו מופיע ברשימה שלהלן.
האמנים עם השירים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
האמנים הבאים הגיעו לראש ההוט 100 עם המספר המצטבר הגבוה ביותר של שבועות במהלך שנות ה-2020. חלק מהסיכומים כוללים שבועות בהם הגיעו למקום הראשון כחלק משיתוף פעולה.
השירים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
השירים הבאים היו בראש ההוט 100 במשך מספר השבועות הגבוה ביותר במהלך שנות ה-2020.
2020
הסינגל "The Box" של הראפר האמריקאי רודי ריץ' שהה הכי הרבה שבועות בצמרת המצעד (11 שבועות).
הסינגל "Blinding Lights" של הזמר הקנדי דה ויקנד היה הנמכר ביותר במהלך השנה ושהה בצמרת המצעד 4 שבועות ו-90 שבועות במצעד בסך הכל.
27 אמנים והרכבים הגיעו לצמרת המצעד במהלך השנה, מתוכם 14 אמנים והרכבים הגיעו למקום הראשון בפעם הראשונה שלהם: רודי ריץ', ניקי מינאז', מייגן די סטליון, דוג'ה קאט, דה-בייבי, 6ix9ine, קיד קאדי, יאנג ת'אג, מ.י.ה, BTS, הארי סטיילס, ג'אוש 685, 24kGoldn ואיאן דיור.
2021
שני סינגלים שהו במשך הזמן הרב ביותר בצמרת המצעד: "Butter" של הלהקה הקוריאנית BTS ו-"Easy On Me" של הזמרת הבריטית אדל (10 שבועות כל אחד).
סינגלים מצליחים נוספים ששהו במקום הראשון במשך זמן רב היו "Drivers License" של הזמרת אוליביה רודריגו (8 שבועות) ו-"STAY" של דה קיד לארוי וג'סטין ביבר (7 שבועות).
20 אמנים והרכבים הגיעו לצמרת המצעד במהלך השנה, מתוכם 8 אמנים והרכבים חדשים הגיעו לצמרת המצעד בפעם הראשונה שלהם: אוליביה רודריגו, פולו ג'י, ג'ק הארלו, סליק סוניק, דה קיד לארוי, פיוצ'ר, דניאל סיזר וגיביון.
2022
הסינגל "As It Was" של הזמר הבריטי הארי סטיילס היה הפופולרי והמוביל במהלך השנה, ושהה הכי הרבה שבועות בצמרת המצעד במהלך השנה (15 שבועות).
16 אמנים והרכבים הגיעו לצמרת המצעד במהלך השנה, מתוכם 7 אמנים והרכבים הגיעו למקום הראשון בפעם הראשונה שלהם: שחקני הסרט "אנקאנטו", גלאס אנימלס, טמס, 21 סבאג', סטיב לייסי, סם סמית' וקים פטרס.
הראפר הקנדי דרייק הוא בעל המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד (2 שירים: "Wait For U" ו-"Jimmy Cooks").
2023
7 אמנים והרכבים הגיעו למקום הראשון במהלך השנה, מתוכם 3 הגיעו לצמרת המצעד בפעם הראשונה שלהם: מורגן וולן, ג'ימין וסיזה.
מטוס ריגול
מטוס ריגול או מטוס ביון (באנגלית: Surveillance aircraft; מטוס פיקוח, מעקב) הוא מטוס שמטרתו לבצע איסוף מודיעין צבאי.
מטוסי ריגול יכולים לאסוף שני סוגי מודיעין:
מטוסי ריגול הם לעיתים מטוסים שתוכננו מלכתחילה למשימה זו, כגון לוקהיד SR-71, ולעיתים מטוסי קרב-הפצצה שהותאמו למשימות ריגול באמצעות התקנת ציוד מתאים על המטוס בפודים ייעודיים או בניית גרסה של המטוס המיועדת באופן ספציפי לביון.
כדי לחמוק ממערך ההגנה של האויב, נעזר המטוס במספר תכונות:
דוגמאות למטוסי ריגול אמריקניים:
גם חיל האוויר הישראלי הפעיל מטוסי ריגול שונים. רובם היו גרסאות צילום של מטוסי קרב רגילים. כגון: מוסקיטו ומיראז'. כדי לאפשר את נשיאת ציוד הצילום, מוסרים מן המטוס חלקים שלא הכרחיים לביצוע המשימה (מכ"ם, במקרה של המיראז'). חיל האוויר המצרי הפעיל גם הוא טיסות צילום בעומק שטח ישראל. אחד המטוסים של חיל האוויר הסורי שהצליחו לחדור ולתעתע במערך ההגנה האווירית היה המיג 25 שנעזר במהירות גבוהה ובטיסה בגובה רב עד שהופל על ידי טיל הוק, ומאז, לא נצפו שוב גיחות ריגול של הסורים באמצעות מטוס זה.
קישורים חיצוניים
Reconhecimento aéreo
רדיוס אטומי
הרדיוס האטומי של יסוד כימי הוא ביטוי לגודל אופייני של האטום. הרדיוס נמדד כמרחק בין גרעין האטום לבין הגבול ברמת האנרגיה האחרונה של האלקטרונים המקיפים את הגרעין. משום שהגבול אינו יכול להיות מוגדר בצורה מדויקת מבחינה פיזית, ישנם מספר מדדים לרדיוסו של האטום.
בהתאם להגדרה, התנאים עשויים לחול על אטום בודד בלבד, או להתאים גם לאטומים באורביטל אלקטרונים ובקשרים קוולנטים במולקולות או ביינון. את הרדיוס האטומי ניתן לקבל דרך ניסויים או להעריך ממודל תאורטי.
את המושג עצמו קשה להגדיר מפני שלאלקטרונים אין מסלול הקפה מוגדר או טווח הקפה מדויק. בנוסף לכך, כאשר מדובר על ריכוז מולקולות (ולא על מולקולה בודדת) ענן האלקטרונים באטומים בדרך-כלל חופף בחלקים מסוימים, וחלק מהאלקטרונים עלולים לשוטט לאזור חופף בין שני אטומים או יותר.
למרות קשיים אלו, יודעים היום שרדיוס אטום מבודד נע בין 30 ל-300 פיקומטר, או בין 0.3 ל-3 אנגסטרום. לפי כן, רדיוסו של אטום יהיה יותר גדול מפי 10,000 רדיוס הגרעין שלו, ופחות מאלפית של אורך גל באור הנראה.
מודל של אטום יכול להיות מוצג ככדור למטרות רבות. זה אומנם רק אומדן גס אבל יכול לספק הסבר כמותי או הסבר לתופעה מסוימת כמו צפיפות בנוזלים ומוצקים, דיפוזיה בנוזלים, סידור האוטמים והיונים בגביש ועוד.
ההבדל ברדיוס האטומי מאטום אחד לאחר זו תופעה שניתן להסביר בעזרת הטבלה המחזורית. הרדיוס האטומי הולך וקטן ככל שמתקדמים בשורה, ממתכות אלקליות לכיוון גזים אצילים; אך הולך וגדל ככל שיורדים בטור. הרדיוס גדל בצורה חדה בין גז אציל בסוף השורה לבין מתכת אלקלית בראש השורה הקודמת. המגמה הזו בטבלה המחזורית (כמו אלמנטים כימים ופיזיקליים נוספים) יכולה לקבל הסבר דרך מודל VSEPR של האטום, שמהווה ראייה חשובה לפיתוח ולאמיתות מכניקת הקוונטים.
מס
מַס הוא תשלום הנגבה על פי חוק מתושבים ומאזרחים, למימון פעולות שונות של גופי ציבור. במובן הרחב המס במדינה הוא סך המשאבים שאותם נוטלת הממשלה מהציבור.
במדינת חוק הטלת מס נעשית באמצעות חוק וגבייתו נעשית באמצעות רשות ממשלתית (או עירונית) שהוסמכה לכך. קיימים סוגים שונים של מיסים ובאפשרות המחוקק לקבוע על מי להטיל מס ובאיזה שיעור כדי להגשים את מטרותיו.
יחידים ותאגידים רשאים לנקוט צעדים להקטנת נטל המס, באמצעות תכנון מס. השתמטות ממס (כלומר הקטנת נטל המס בדרכים לא חוקיות) גוררת הליכים אזרחיים ופליליים גם יחד.
מקור המיסוי
כאשר האדם עבר לחיות בקהילות וכפרים, הוקמו גופי שלטון מסודרים שתפקידם כלל, בין השאר, הגנה על הגבולות ושמירה על הרווחה והאינטרסים של תושביו. הקמת גוף שלטוני מרכזי דרשה מימון וכל תושב הקצה סכום כסף מדי תקופה לאוצר משותף כדי ליהנות מהשירותים שהשלטון מעניק. עם זאת, במקרים רבים הוטלו מיסים גם על עמים כבושים שלא נהנו משירותים, פרקטיקה שדומה יותר לביזה או גביית דמי חסות מאשר לתשלום על שירותים. עם הזמן התפתח המנגנון העתיק לכדי מערכת משוכללת שכללה חוקים ברורים שקבעו מי משלם מיסים, מתי משלמים אותם ועל מה הם משולמים. הדבר אומנם נעשה על פני אלפי שנים אך העיקרון היה זהה בכל כפר, בכל ממלכה ובכל אימפריה בהיסטוריה האנושית. התושבים שילמו מס מסוים כדי לקבל ביטחון וליהנות מזכויות ושירותים שהוענקו להם מהגוף השלטוני אליו הם היו כפופים. מערכת המיסוי הראשונה שידועה לנו היא מערכת המיסוי במצרים העתיקה סביב 3000 לפנה"ס - 2800 לפנה"ס בשושלת הראשונה של הממלכה הישנה. רשומות מהתקופה מעידות כי פרעה ערך מסעות דו-שנתיים בממלכה וגבה מס מהעם. גם בתנ"ך מוזכרים מיסים. חמישית (20%) מהיבול הוא מס ששימש את פרעה לקיום וממלכה, בהמשך הדריך יוסף את פרעה לאגור חלק מהיבול שנאסף בתקופת שבע שנות השובע כך שהמס ששולם על ידי העם שימש את העם בתקופת שבע שנות הרעב.
באימפריה הרומית היה נהוג מס קרקע (jugim) שהוטל על ההכנסה האפשרית מהקרקע, כלומר המס על שטח מטעים או כרם היה גבוה מהמס על שטח זהה שנזרע בחיטה.
קיימות רשימות היסטוריות בנושא המיסוי ביבשת אירופה מהמאה ה-17, אך לא ניתן להסיק מה היו שיעורי המס באותן התקופות מאחר שאין לנו נתונים אודות התוצר המקומי. הערכות מדברות על מיסוי בשיעור של 15%–20% במהלך המאה ה-17 במקומות כמו צרפת, הולנד וסקנדינביה. בתקופות מלחמה במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 שיעורי המס עלו בצורה משמעותית ככל שהמלחמות הפכו ליקרות יותר והממשלות הפכו לריכוזיות יותר. מספר מחקרים מראים כי בתקופה שלפני המהפכה התעשייתית, נטל המס באנגליה עלה ב-85%. שיעור המס הממוצע בבריטניה היה גבוה מבצרפת בתקופה שלפני המהפכה הצרפתית אך מרבית הנטל נפל על המסחר הבינלאומי, בצרפת שיעור המס היה נמוך יותר אך נטל המס העיקרי נפל על בעלי הקרקעות, יחידים ועל המסחר הבינלאומי.
מטרות המס
למיסוי מטרה אחת ויחידה: לממן את הגוף השלטוני. ידועה מימרתו של השופט הולמס כי המיסים הם מחירה של הציוויליזציה. הסקטור הציבורי ממומן באמצעות המס, והמסים מהווים מרכיב עיקרי בהכנסות המדינה, הרשויות המקומיות וגופים ציבוריים אחרים.