cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברך קופצים
אבחון
אבחנה של ברך קופצים נעשית בעיקר על בסיס ממצאים בבדיקה קלינית. הנבדקים מתלוננים על כאב בקדמת הברך המופיע לאחר מאמץ. בדרך כלל מאמצים כגון ריצה וקפיצה או עומסים גבוהים אחרים במהלך ספיגת אנרגיה על ידי השריר הארבע ראשי. עם הזמן הכאבים מתחילים להופיע בזמן המאמץ ולהפריע לפעילות. ייתכנו גם תלונות על כאב לאחר ישיבה ממושכת.
הממצא העיקרי בבדיקה פיזיקלית הוא רגישות במישוש אחז רצועת הפיקה בקצה התחתון של הפיקה. כאב מופק גם בהפעלת עומס מכני על הרקמה הפגועה. בנוסף לבדיקה הקלינית ניתן להיעזר בבדיקות דימות מסוג דימות תהודה מגנטית ובדיקה על-שמעית (US), כאשר בדיקה על-שמעית נחשבת לרגישה יותר.
טיפול
טיפול בברך קופצים נעשה בצורה שמרנית דרך תרגילים המכוונים לשיפור התפקוד של השריר הארבע ראשי והגיד שלו ותרגילים שתפקידם לנרמל את השרשרת הקינמטית של הגפה התחתונה, קרי לשפר את התפקוד של מפרקי הגפה התחתונה ואת ההדדיות ביניהם בנוסף לטיפול שמרני המבוסס על תרגילים, מטופלת ברך קופצים בעזרת תרופות או ניתוחים.
תרגילים אקסצנטריים של השריר הארבע ראשי
תרגילים אקסצנטרים של השריר הארבע ראשי נחשבים לטיפול יעיל בברך קופצים, המשפר את התפקוד והכאב ב 70-50 אחוזים מהמטופלים בתנאי שנערכים שינויים בתוכנית האימונים והפעילות הרגילה של הספורטאים. התרגילים מפחיתים את הכאב, משפרים את תפקוד השריר ומקדמים את החלמת הרקמה הפגועה.כאשר הושוו תוצאות טיפול בעזרת תרגילים אקסצנטריים לעומת תרגילים קונצנטרים, דיווחו הנבדקים לאחר שנים עשר שבועות תרגול על כאב מופחת יותר ושביעות רצון גבוהה יותר בעקבות טיפול בעזרת תרגילים אקסצנטריים.
נבדקו מספר תוכניות אימון של תרגילים אקסצנטריים הכוללות מעין תרגילי כריעה חלקית ("סקוואט"). התוכניות נבדלות זו מזו בנושאים כגון קיומם של תרגילי חימום לפני ואחרי התרגול האקסצנטרי, עצימות התרגילים ורמת הכאב שנדרש להפיק במהלכם ושימוש במשטח משופע לעמידה במהלך התרגילים. למרות שלא נמצאה עדיפות מוכחת לאי מתוכניות האימון, נראה שהתוכניות הטובות ביותר כוללות שימוש במשטח משופע (הגורם לעומס מוגבר על רצועת הפיקה) וכרוכות באי נוחות במהלך התרגילים.
ניתוחים
טיפולים בברך קופצים כוללים מספר סוגי ניתוחים. האפשרות לניתוח נשקלת לאחר שישה עד תשעה חודשים של טיפול שמרני ללא תוצאות רצויות. המחקרים הקיימים על יעילות ניתוחים של ברך קופצים סובלים מבעיות בשיטת המחקר המחלישות את חוזק הראיות שהם מציגים. התוצאות המוצגות משתנות ונעות בין מאה אחוזים של מנותחים המדווחים על תוצאות טובות או מעולות לבין ארבעים אחוזים המדווחים על תוצאות גרועות. נראה שעדיפים ניתוחים שלא כוללים התערבות במבנה עצמות הברך או קיבוע הברך לאחר הניתוח.
טיפולים נוספים
ברך קופצים מטופלת בדרכים שמרניות נוספות המשמשות לטיפול בטנדינופטיות, חלקן תרופתיות וחלקן פיזיולוגיות.
לנוגדי דלקת שאינם סטרואידים יש השפעה על עוצמת הכאב, אך לא ברור אם תרופות ממשפחה זו מועילות להחלמה מההפרעה. נוגדי דלקת אגרסיביים יותר כגון קורטיקוסטרואידים עלולים לפגוע בחוזק הרקמה. קיימים מספר טיפולים תרופתיים שלא נחקרו היטב וביניהם מסתמנים כבעלי פוטנציאל יעיל טיפול בעזרת אפרוטינין (Aprotinin), תרופה הפועלת כחסם של תהליכי פירוק חלבונים, וכן שימוש מקומי בניטרוגליצרין.
אין עדויות תומכות לשימוש בתרפיה בלייזר רך או במכשיר על-שמעי (US) טיפולי. עיסוי רוחבי עמוק (DTFM) עשוי להפחית כאב.
לקריאה נוספת
* Peter Brukner & Karim Khan, Clinical Sports Medicine, Chapter 24: Anterior Knee pain, McGraw-Hill Publishing Co. 2nd Revised edition ISBN 0074711083
מעון רשמי
מעון רשמי הוא בית המשמש למגורי ראש מדינה, ראש ממשלה, מושל, מנהיג דתי, מנהיג ארגונים בינלאומיים או אישיות בכירה הזקוקה לבית ייצוגי (כמו שגרירים). המעון עשוי להיות גם מקום העבודה של האישיות.
במעון מתגורר בעל התפקיד רק בעת כהונתו ובסיומה הוא חוזר לביתו הפרטי. רשטרפטי בהוון, בו מתגורר נשיא הודו, הוא הארמון הנשיאותי הגדול ביותר בעולם.
רקע
המעון ממוקם, כמעט תמיד, בעיר הבירה ובסמוך למוסדות השלטון האחרים (הרשות המחוקקת, בית המשפט העליון וכו').
בבית הלבן, בית הנשיא ובקרמלין, המשמשים גם כמקום העבודה של איש הציבור, הצוות הניהולי המקיף את מנהיג הציבור פועל במקום ולעיתים גם מוקצה חלק מהמעון ללינתם. מאבטחי נשיא ארצות הברית מתגוררים במבנים שהוקמו במיוחד לשם כך.
סוגים
שטח הארמון המלכותי של מדריד הוא עצום ולכן בחר מלך ספרד פליפה השישי להתגורר במעון זרזולה הקטן יותר.
בישראל, מתגוררים הנשיא וראש הממשלה בהתאמה בבית הנשיא ובבית אגיון בירושלים. בשנת 2014 אישרה הממשלה את הקמת פרויקט אלמוג שיאחד את מעון רה"מ ומקום עבודתו. מספר ראשי ממשלה ובהם אריאל שרון (שגר בחוות השקמים) מיעטו להשתמש במעון הרשמי והמשיכו להתגורר בביתם הפרטי תוך התאמת סידורי האבטחה.
בארצות הברית, מתגורר הנשיא שמשמש כראש המדינה וראש הרשות המבצעת ב שבו נמצאים גם משרדיו הרשמיים. סגן הנשיא גר במעגל מצפה הכוכבים מס' 1.
נשיא רוסיה מתגורר בארמון הקרמלין הגדול במוסקבה. עד לנפילת השלטון, התגוררו הצארים הרוסים בארמון אלכסנדר.
המונרך הבריטי מחזיק במספר ארמונות ובהם ארמון בקינגהאם, טירת וינדזור ובית קלרנס (משמש את יורש העצר, נסיך ויילס). גם בתי המושלים, המייצגים את המונרך, נחשבים כמעונות רשמיים (למשל בית הממשלה באי מאן ובניו זילנד).
אבטחה והוצאות
בהתאם לחוקי המדינה, הוצאות האבטחה והמגורים במעון ממומנות על ידי המדינה כחלק מתקציב המדינה. במדינות מסוימות כמו בגרמניה, משלם השליט דמי שכירות על השהייה במעון הרשמי. ביוון, רק לנשיא המדינה יש מעון רשמי באחוזה הנשיאותית. עד לשנת 1982 שימשה אחוזת מקסימוס כמעון לראש הממשלה אך הטבה זו בוטלה ובמקום מסובסדת שכירת דירה באתונה, בירת המדינה.
בישראל, מגיעות הוצאות המעון הרשמי למיליוני שקלים בשנה ובעקבות כך הושמעה ביקורת ציבורית. בעת המשא והמתן על חוק ממשלת חילופים, הוצע כי הוצאות המעון לראש הממשלה החלופי ימומנו בהתאם למעון הראשי אך סעיף זה בוטל בעקבות לחץ ציבורי.
מלון לנינגרדסקאיה
מלון לנינגרדסקאיה (שמו הרשמי: הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה) הוא בניין רב־קומות, שנבנה בקראסנוסלסקי, מוסקבה בכיכר קומסומולסקאיה בשנים 1949–1954.
המלון נפתח למבקרים ב-1 בנובמבר 1953 והוא הנמוך מבין שבעת גורדי השחקים הסטליניסטיים — הצריח שלו מגיע לגובה 139 מטרים. תכנון המבנה פותח על ידי האדריכלים לאוניד פוליאקוב ואלכסנדר בורצקי. בתחילה היו למלון 349 חדרים: מחדרי מיטה בודדת בשטח של 12 מ"ר ועד סוויטות עם שלושה חדרים.
מאז 2008 המלון פועל תחת רשת הילטון, בשם "הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה".
Happiness Begins
Happiness Begins הוא אלבום האולפן החמישי של הלהקה האחים ג'ונאס. האלבום יצא לאור ב-7 ביוני 2019 דרך חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. אלבום זה הוא אלבום האולפן הראשון שהוציאה הלהקה מאז אלבומה Lines, Vines and Trying Times משנת 2009.
האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר כ-414 אלף יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו. האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2019, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-86 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
רלה א שאטו
רלה א שאטו (בצרפתית: Relais & Chateaux) היא רשת מלונות ומסעדות יוקרה, שנוסדה בשנת 1954. ברשת חברים כחמש מאות אתרים, הפרוסים בחמש יבשות ומשתרעים על פני חמישים וארבע ארצות ברחבי תבל (נכון ל-2011), על פי רוב בסביבה פסטורלית בחיק הטבע. הרשת מוציאה לאור מדריך מלונות בוטיק יוקרתי תחת שם זה. חברות בה רבות מהמסעדות בנות השנים והשלושה כוכבים במדריך מישלן, השוכנות פעמים רבות באכסניית פאר. בכל מלון בממוצע עשרים ותשעה חדרים.
מקור המדריך הוא בצרפת ומרכזו הוא בפריז. בשביל להתקבל כחבר באגודת רלה א שאטו, צריך קודם כל לפנות ולבקש. אפשרות השנייה היא המלצה מבחוץ. בעקבות זאת נערכת בדיקה סמויה על פי קריטריונים שהאגודה מקדשת. למשל, מלון, עד 30 חדרים. רלה גורמאן רק מכוכב - פעם, לפחות שני כוכבים. היום הדבר אינו נדרש; אבל העיקר - רמת השירות, הנעימות, האדיבות, העידון וכן הלאה, התאמה ל"אספרי" של רלה א שאטו שהוא מובהק וברור: FINESSE, ללא סנוביזם. אם הבדיקה מוצלחת, המלון או המסעדה מצטרף ומשלם דמי חבר שנתיים; בשנה הראשונה התשלום גבוה מאוד ובשנים הבאות נמוך יותר. תלונות גוררות בדיקות סמויות ולא פעם מפסיקים חברות של מלון או מסעדה בגלל ירידה באיכות. אנשי המדריך ובעיקר הנשיא נוסעים כל השנה ברחבי העולם ויודעים איך מתפתח כל מקום.
היתרון הגדול של החבר באגודה הוא השימוש במותג המאוד יוקרתי רלה א שאטו, כולל שלט שיש בכניסה ושימוש בכל פרסומיו וכמובן, עמוד שלם במדריך השנתי שמופיע באנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ורואה אור ביותר ממיליון עותקים בשנה וכן הופעה באתר האגודה. החבר גם נכלל במערכת ההזמנות הממוחשבת של האגודה.
הרשת עורכת תחרויות בין חבריה על פרס האירוח המופתי, ארוחת הבוקר הטובה ביותר, פרס לספא, פרס לסביבה, פרס לאווירה, פרס לשירות המצטיין, פרס לטרקלין האירוח, פרס לבית הספר לבישול (ברבים מן הרלה א שאטו ניתנים קורסים ברזי הבישול).
במדריך הכתוב מוקדש עמוד לכל אחוזה ובו תמונות, כתובת, מספר טלפון, מפה, דרכי הגעה, ורשימת פעילויות מגוונות הנערכות במקום.
בישראל היו שני מלונות רלה א שאטו: "מצפה הימים" בראש פינה ו"אמריקן קולוני" בירושלים, שזכה בשנת 2005 בפרס שירות מטעם הרשת.
צ'רלי
ראו גם
}}
אנגון
אנגון צ'יפטה ססמי (באנגלית: Anggun Cipta Sasmi; נולדה ב-29 באפריל 1974) היא זמרת, כותבת שירים ומנחת טלוויזיה צרפתייה ילידת אינדונזיה.
קורות חיים
היא נולדה בג'קרטה, והחלה להופיע כשהייתה בת 7. שנתיים לאחר מכן הקליטה אלבום שירי ילדים. אלבומה הרציני הראשון, בהשפעת הרוק, יצא בשנת 1986 והיא בת 12. שירה "Mimpi" משנת 1989 היה ללהיט ענק. לאחר צאתו הוציאה סינגלים נוספים ושלושה אלבומי אולפן, שמיצבו אותה כאחת מכוכבות הרוק הגדולות של שנות ה-90 באינדונזיה.
עזבה את אינדונזיה בשנת 1994 בניסיון לקדם את הקריירה הבינלאומית שלה. לאחר שנתיים של ניסיונות כושלים, פגשה את המפיק אריק בנזי וחתמה בסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. אלבומה הבינלאומי הראשון, שיצא בשנת 1997 ונקרא "Snow on the Sahara", מכר עותקים רבים ב-33 המדינות שבו פורסם. מאז הוציאה שישה אלבומי אולפן נוספים ופסקול לסרטה של סוסנה בייר "אהבות פתוחות" (2002). סינגלים רבים שלה נכנסו לראשי מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובאירופה. בשנת 2012 ייצגה את צרפת באירוויזיון 2012 בבאקו שבאזרבייג'ן עם השיר "Echo (You and I)".
מלבד קריירת הזמר, הופיעה גם ב-"X Factor אינדונזיה" בשנת 2013 ובשנת 2015 ו-2017 שפטה ב-"Asia's Got Talent".
קאוס אוסטרליס
קאוס אוסטרליס או ε בקשת הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים קשת והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. למרות היותו הבהיר ביותר בקבוצה הוא קיבל את ציון באייר ε. מקור שמו הוא ערבוב של ערבית (قوس - קאווס - קשת) ולטינית (Australis - אוסטרליס - דרומי) ופרוש השם הוא החלק הדרומי של הקשת. כוכב זה יחד עם הכוכבים קאוס מדיה (δ בקשת - החלק המרכזי של הקשת) וקאוס בוראליס (λ בקשת - החלק הצפוני של הקשת) יוצרים את הקשת שמחזיק הקנטאור המיוצג בקבוצת כוכבים זו.
תכונות
קאוס אוסטרליס הוא ענק כחול - לבן מסוג ספקטרלי B9.5 III במרחק של כ-145 שנות אור ובהירות נראית נראית מדרגה 1.79. מסתו כ-5 מסות שמש ורדיוסו גדול פי 7 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא קצת יותר מפי 300 משל השמש בתחום הנראה ופי 375 בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול. ככל הנראה הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר כילה את המימן שבליבתו והוא מתיך מימן בשכבות חיצוניות יותר.
ניתוח ספקרוסקופי של אור הכוכב מראה על שכיחות נמוכה מהרגיל של יסודות כבדים מהליום. ככל הנראה הסיבה לכך היא מהירות הסיבוב הגבוהה של קאוס אוסטרליס סביב צירו שמעיפה מפניו יסודות קלים ויוצרת מסביבו ענן של מימן והליום שמסתיר את הרכבו הכימי האמיתי.
לקאוס אוסטרליס בן זוג עמום במרחק של 32 שניות קשת עם בהירות נראית מדרגה 14, שנקרא קאוס אוסטרליס B.
כרמון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אניאן
אניאן (בצרפתית: Aniane; באוקסיטנית: Aniana) היא קומונה במחוז ארו בחבל אוקסיטניה שבדרום צרפת.
אניאן נמצאת בצומת דרכים, בקצה קניון הנהר ארו ובהתחלת העמק בעל אותו שם, במרחק 35 ק"מ צפונית -מערבית ממונפלייה, בגובה של 36 מ' מעל פני הים.
בשנת 777 בחר בנדיקטוס מאניאן בחופו הפראי של נחל על מנת להקים על גדותיו מנזר. הוא קרא למקום "אניאן", כלומר אניו הקטן, על שם הנהר אניו באיטליה, שלידו בנה בנדיקטוס מנורסיה, מייסד המסדר הבנדיקטיני, את המנזר שלו.
ב-782 סייע קרל הגדול לבנות את המנזר שהוקדש למושיע הקדוש (סט. סובר).
מתולדות היישוב
היישוב עבר בתולדותיו מספר אסונות טבע - מגפת דבר בשנת 1503 וכפור קשה במיוחד בשנת 1721 שחיסל בזמנו את כל ענפי החקלאות. שרד אז רק ענף הבורסקאות שהתקיים עד המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20. בשנים 1545 ו-1562 הכפר סבל מאירועים אלימים שהתפשטו באזור והביאו להרס המנזר והכנסיות בו. המנזר המקומי הפסיק להתקיים החל משנת 1562.
בשנת 1845 הוקם על מקום המנזר הישן בית סוהר המיועד ל-500 אסירים. בית הסוהר היה מוקד לשתי מגיפות כולרה בשנים 1849 ו-1854 (בזו השנייה מתו מהמחלה 400 בני אדם). בהמשך בית הסוהר הפך למוסד חינוכי לנוער עבריין ונסגר סופית בשנת 1994. בשנת 1976 קם באניאן מצפה כוכבים.
כלכלה
בהיותם בשכנות עם שני מנזרים מפורסמים בעולם (ז'לון וסן-בנואה), תושבי אניאן מיצרים מגוון יינות באיכות גבוהה, לפי מסורת הקיימת באזור מזה אלף שנה. תושבי אניאן מגדלים עצי זית, יותר לשם יצור זיתים משומרים לאכילה ופחות לצורך ייצור שמן זית. בעקבות נזקי קרה שאירעו בסוף שנות ה-50 התחילו תושבי הכפר לייצר גם שימורים אחרים (מלפפונים חמוצים, בצלצלים כבושים, צלפים כבושים ותבלינים). לאחרונה נוצר שיתוף פעולה עם מגדלי זיתים ממרקש, המייצרים זיתים כבושים בקופסאות שימורים ובפחים כשהשיווק נעשה על ידי הצד הצרפתי.
ענף התיירות בקיץ מתבסס על שני אתרי קמפינג, אחד מהם לנודיסטים.
בק (מוזיקאי)
בק דייוויד הנסן (באנגלית: Beck David Hansen; נולד ב־8 ביולי 1970) הידוע יותר בשם הבמה שלו בק, הוא מוזיקאי, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי-יהודי.
קורות חיים
נולד בשם בק דייוויד קמפבל (Bek David Campbell) בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית לאב נוצרי ולאם יהודייה.
שני הוריו מוזיקאים. אמו, ביבה הנסן, עבדה כמנהלת מוזיקלית, זמרת ושחקנית. אביו, דייוויד קמפבל, מלחין, מעבד ומנצח. בק ציין שכשגדל "חגג חגים יהודיים", ושהוא מחשיב עצמו כיהודי. אביו עבד, בין השאר, עם אוונסנס, גרין דיי ואירוסמית' ואף שיתף פעולה עם בק בכמה משיריו. סבו של בק הוא אל הנסן, אמן קולאז ויז'ואלי (מזרם הפלוקסוס). לאחר שהוריו של בק התגרשו, הוא אימץ את שם משפחתה של אמו ומאז הוא ידוע כבק הנסן.
בק הושפע מאוד כנער מהמוזיקה שמסביבו והחל בגיל מוקדם מאוד לנגן בגיטרה אקוסטית. כשהיה בן 16, הוא נשר מבית הספר התיכון ונסע לניו יורק. שם, כשהיה בשנות העשרים המוקדמות שלו, החל להיות פעיל בזרם האנטי פולק, זרם אשר משלב בין הסאונד של הפולק האמריקאי של שנות ה-60 לאסתטיקת הפאנק.
קריירה
בתחילת שנות ה-90 החליט בק לחזור ללוס אנג'לס. בק עבד במגוון של עבודות זמניות תוך כדי שהוא מנסה להופיע במועדוני לוס אנג'לס, לפעמים היה מתגנב לבמה ומנגן כמה שירים בזמן שהלהקה שהייתה אמורה להופיע, הרכיבה את הציוד שלה על הבמה.
פריצת הדרך המסחרית של בק קרתה כאשר הוא הוציא לאור את הסינגל "Loser" ב־1993. הסינגל זכה להצלחה מפתיעה ברדיו בארצות הברית. בעקבות זאת, חברות התקליטים הגדולות החלו לרדוף אחרי בק. לבסוף החליט לחתום בחברת התקליטים "גפן". החוזה של בק עם גפן היה מיוחד בכך שהם הרשו לו להקליט ולהוציא אלבומים בחברות אחרות. האלבום שהוציא בחברת גפן ב־1994, "Mellow Gold", זכה להצלחה מפתיעה למרות סגנונו האנטי מסחרי יחסית. האלבום היה רק אחד משלושת האלבומים שהוציא באותה שנה (השניים האחרים נקראו "Stereopathetic Soulmanure" ו־"One Foot in the Grave" שיצאו בחברות תקליטים עצמאיות).
באותה שנה החל בק להקליט את אלבום ההמשך ל"Mellow Gold". השירים שהקליט היו קודרים ואקוסטיים בהשפעת אירועים טרגיים שחווה בק (ביניהם מותו של סבו, אל הנסן). לבסוף החליט בק לגנוז את ההקלטות, והחל לעבוד על אלבום חדש ביחד ה-Dust Brothers, שעבדו קודם לכן עם הביסטי בויז. האלבום יצא ב-1996 ונקרא "Odelay". הסינגלים שהוציא באלבום זה (ביניהם השירים "Where It’s At" ו־"Devils Haircut") זכו לפרסום ענק ברחבי העולם והאלבום זכה בפרסים רבים, ביניהם שני פרסי גראמי.
ב־1999 הוציא בק את האלבום "Midnite Vultures". הסינגל הראשון ממנו, "Sexx Laws" הושמע רבות בתחנות הרדיו והטלוויזיה באותה השנה. מבחינה מוזיקלית האלבום מכיל סגנונות מגוונים, כדוגמת Funk, סול, מוזיקה אלקטרונית וסינת'פופ. למרות דמיונו לאלבומיו הקודמים בו בק חקר סגנונות רבים, Midnite Vultures לא זכה להצלחה דומה שלה זכה אלבום פריצת הדרך שלו Odelay, למרות שמבחינה ביקורתית ומסחרית הוא התקבל היטב.
ב־2002 יצא אלבומו של בק "Sea Change",שהופק על ידי נייג'ל גודריץ'. רוב השירים שבאלבום נכתבו לאחר פרידה מחברתו וארוסתו במשך שנים רבות. האלבום כולל נושאים של שברון לב, הסתכלות פנימית ובדידות. באלבום זה לא ניתן למצוא הרבה מסימניו המסחריים של בק, מילים אירוניות הוחלפו במילים בעלות תוכן כנה ופשוט. הוא גם העדיף נגינה חיה על פני סימפולים רבים, דבר שאפיין את אלבומיו הקודמים. השירים "Lost Cause" ו-"Guess I'm Doing Fine" הופצו כסינגלים. האלבום קיבל ביקורות חיוביות באופן גורף מיד עם יציאתו לאור, כאשר כמה ביקורות מחשיבות אותו כמגנום אופוס של בק.
באוקטובר 2006 הוציא בק את האלבום "The Information", שהפקתו ארכה שלוש שנים ובו חזר לעבוד עם שותפו הוותיק נייג'ל גודריץ'. בשונה מעבודותיו הקודמות עם נייג'ל גודריץ', סגנון האלבום הוא יותר היפ הופי וקצבי. ההקלטות החלו ב-2003 במקביל להקלטות האלבום Guero, אבל האלבום לא הושלם עד ל-2006.
ביולי 2008 יצא אלבום האולפן השמיני של בק, "Modern Guilt", בהפקתו של דיינג'ר מאוס.
ב-2009 יצא אלבומה של שארלוט גינסבורג, "IRM", אותו בק הפיק וכתב בו את כל השירים. מתוך האלבום יצא הסינגל "heaven can wait" שהוא דואט משותף שלו ושל שרלוט.
ב-2012 הוציא בק ספר תווים מאויר בשם "Song Reader" עם שירים חדשים שכתב והלחין שלא הוקלטו.
בפברואר 2014 יצא אלבומו ה-12 של בק, Morning Phase, ובפברואר 2015 הוא זכה בתואר "אלבום השנה" ובפרס גראמי.
באוקטובר 2019, יצא אלבום האולפן ה-14 של בק "Hyperspace".
חיים אישיים
בק התגורר במזרח לוס אנג'לס .ב-2004 הוא נישא לשחקנית מריסה ריביסי (אחותו התאומה של ג'ובני ריביסי).בספטמבר 2021 הזוג התגרש.
חכלילית אדומת-גב
חַכְלִילִית אֲדֻמַּת-גַּב (שם מדעי: Phoenicurus erythronotus) היא מין של ציפור שיר מהסוג חכלילית, ששויכה בעבר למשפחת הקיכליים, אך כיום ממוקמת במשפחת החטפיתיים. היא מקננת בהרים גבוהים במרכז אסיה ובחורף נודדת דרומה, אך לרוב מבצעת נדידה אנכית באופן מקומי לגבהים נמוכים יותר.
בישראל מזדמנת נדירה ביותר עם תצפית בודדת בזכר, ב-23 בנובמבר 1988 ברמת הגולן ליד קיבוץ מרום גולן.
טקסונומיה ואטימולוגיה
היא תוארה על ידי הביולוג הגרמני אדוארד פרידריך אוורסמן, המונצח בשמה העממי האנגלי של החכלילית, Eversmann's redstart.
שם הסוג Phoenicurus מגיע מיוונית, מהמילה phoinix - ארגמן, אדום, סגול; ו-ouros - זנב. שם המין הספציפי מגיע גם הוא מיוונית, מ-eruthros - אדום; ו-notos - הגב (noton - גב).
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא מוכרים תת-מינים שונים.
תיאור
זוהי אחת מהחכליליות הגדולות ביותר, באורך של 15–16 ס"מ ומוטת-כנפיים של 25.5–27 ס"מ. המקור והרגליים שחורים. לזכר בלבוש קיץ יש מסכה שחורה וכיפה ועורף אפורים. הגב והשת אדומים, וגם הזנב אדום מלבד הנוצות המרכזיות הכהות יותר. הכנפיים כהות עם כתמים לבנים בשכמות ועל הסוככות הראשוניות. החלקים התחתונים הם בעיקר בצבע אדום עם לבן על הבטן ותחתית הזנב. זכרים בלבוש חורף ובשנה הראשונה דומים, אך צבעיהם עמומים וחומים בהרבה. הנקבות בצבע אפור-חום. גם אצל הנקבות והצעירים הזנב אדום עם מרכז כהה, טבעת-העין בהירה, קיים פס-כנף כפול בהיר וישנן קצוות שחורים לשלישוניות.
אקולוגיה
היא מקננת בהרי מרכז אסיה ודרום סיביר מרכס טיין שאן ועד הרי טרבגאטי ואלטאי וליד ימת באיקל. חלק מהחכליליות רק יורדות בגובה מההרים לחורף בעוד שאחרות, במיוחד בצפון-מזרח הטווח, נודדות למרחקים ארוכים יותר. טווח תפוצת החורף משתרע מדרום עיראק דרך איראן ופקיסטן ועד להימלאיה המערביים בקשמיר. פרטים מעטים מגיעים למזרח חצי האי ערב. היא הזדמנה פעמים בודדות לישראל ולטורקיה.
היא נפוצה כיציבה או נודדת למרחקים קצרים. היא שוכנת בחלקים העליונים של יערות וחגורות תת-אלפיניות, מיערות האשוח ועד שיחי הערער האחרונים באחו האלפיני, בגובה 2300–3500 מטר בטיין שאן, ו-1400–2000 מטר באלטאי; ולכל היותר עד לגובה של 5,400 מטר מעל פנים הים. באזורי הקינון היא מופיעה בתחילת מרץ עד תחילת אפריל ביחידים או בקבוצות קטנות, החלוקה לזוגות מסתיימת עד אמצע אפריל. היא מקננת במרחקים של 70–200 מטר בין זוג לזוג. הקן נבנה על ידי הנקבה על הקרקע מתחת לאבן, שיח או עשב, לעיתים נדירות בחללים במורדות בצידי דרכים או בבניינים. הקן בנוי מטחב, זרדים דקים, עשב יבש ושורשים; והוא מרופד בדרך כלל בטחב מעורב בשערות ונוצות. הקן נבנה במשך 5–12 (במחזור הראשון) או 3–5 ימים (השני). התטולה מכילה 3–6, לרוב 4–5 ביצים, המוטלות בסוף אפריל עד אמצע יולי. רק הנקבה דוגרת במשך 14–16 ימים, והזכר אף אינו מאכיל אותה. שני ההורים משתתפים בהאכלת הגוזלים, שפורחים בגילאי 16–18 ימים, באמצע יוני עד תחילת אוגוסט. לאחר הפריחה שני ההורים ממשיכים להאכיל את הפרחונים במשך כשבועיים, אך הנקבה מתחילה לבנות את הקן החדש לאחר מספר ימים, במרחק של 6–250 מטר מהקן הראשון. בדרך כלל יש שני מחוזרי קינון בעונה, אבל כמה זוגות נצפו מקננים שלוש פעמים. במקרה של אובדן הקן נצפו מחזורי קינון מחודשים. היא חורפת בבתי גידול יבשים יותר, הכוללים נוף סלעי עם צמחייה דלילה הרים הנמוכים ולמרגלות הגבעות. נדידת הסתיו בגבהים הנמוכים מתחילה בסוף ספטמבר עד אוקטובר.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה ויציבה (אם כי לא נערכו אומדנים מדויקים), ובשל כך המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
ניקולאה מילסקו
ניקולאֶה מילֶסקו ספטארול  (ברומנית: Nicolae Milescu Spătarul; ניקולאֶה מילסקו ספטארול; ברוסית:Николай Гаврилович Спафарий או Николае Гаврилович Милеску; ניקולאה גברילוביץ' ספאפארי  או ניקולאי גברילוביץ' מילסקו; 1636–1708) היה סופר, נוסע, גאוגרף ודיפלומט רומני ממולדובה, שהתיישב ברוסיה. מוכר כ"ניקולאה מילסקו ספטארול" בגלל היותו בעל התפקיד הבכיר של ספטאר בחצר שליטי מולדובה. קנה לעצמו שם במיוחד הודות למסעו לסין בשירות הצאר אלכסיי הראשון ובמיוחד לספר שבו תיאר אותו בשפה הרוסית, הגם ששליחותו הדיפלומטית למעשה נחלה כישלון. היה ממוצא יווני.
מוצאו ולימודיו
נולד באחוזת מילשט על יד וסלוי במולדובה כבן לבויאר ממוצא יווני בשם גבריל שמוצאו היה, כנראה, מפלופונסוס. למד בין השנים 1648–1653 בבית הספר הגדול של הפטריארכיה היוונית בקונסטנטינופול אצל מורים כמו גבריאיל ולאסיוס ויואניס קריופיליס, ובפדובה באיטליה. היה פוליגלוט - ידע היטב רומנית, יוונית עתיקה, יוונית מודרנית, טורקית, סלאבית כנסייתית עתיקה, לטינית ורוסית.
פעילותו בשרות נסיכי מולדובה ולאכיה
בחזרתו למולדובה נהיה בשנת 1653 מזכירו (grămătic) של הנסיך גאורגה שטפאן. בשנת 1655 בעת מסע עם הנסיך למנזר ניאמץ (Mănăstirea Neamţ) גילה שם מסמכים חשובים על אודות מלוכתו של הנסיך המולדבי אלכסנדרו הטוב מהמאה ה-15. משנת 1659 עבר לשירות הנסיך גאורגה גיקה ועבר יחד איתו ממולדובה לוולאכיה אחרי שהועלה על ידו לתפקיד של "ספטאר". התפרסם כל חייו כניקולאה מילסקו ספטארול (ה"ספטאר").ׁבוולאכיה אף מונה כספטאר גדול (mare spătar). בשנת 1660 חזר זמנית למולדובה בשרות הנסיך הצעיר שטפניצה לופו.
בשנים 1660 -1664 נשלח כקפוּקַחיה (שגריר) של ולאכיה בשער העות'מאני. מילא משימות דיפלומטיות גם בשוודיה ובגרמניה כשבשנים 1664–1667 ליווה את הנסיך לשעבר גאורגה שטפאן בגלות בסטוקהולם ובשטטין. אחרי שב 1666 נפגש בשוודיה עם דיפלומט צרפתי, ביקר בשנה הבאה 1667 גם בצרפת בחצרו של לואי ה-14 בניסיון לגבש ברית חדשה נגד הטורקים.
כריתת אפו
בשנת 1668 שוב במולדובה נחשף כקושר נגד הנסיך איליאש אלכסנדר, יש אומרים מתוך מניעים להתמנות הוא עצמו כנסיך. הקשר התגלה וניקולאה מילסקו נענש על ידי כריתת אפו. מאז קיבל את הכינוי Cârnul " אף סולד". (לפי הכרוניקה של יון נקולצ'ה מתחילת המאה ה-18, הקשר וכריתת האף התרחשו בזמנו של הנסיך שטפניצה לופו, אך על סמך מקורות אחרים ומפני שהדברים לא מסתדרים טוב כרונולוגית עם אירועי חייו, בערך על מילסקו באנציקלופדיה בריטניקה וגם בוויקיפדיה הרוסית האירועים ממוקמים בעת מלכותו של איליאש אלכסנדרו). אחרי כישלון הקשר ברח מילסקו לקונסטנטינופול.
בגלות פעילותו ברוסיה
אחרי שהיה בוולאכיה בחצרו של גריגורה גיקה שאותו הכיר בבירה העות'מאנית מגיע מילסקו לחצרו של פרידריך וילהלם, הנסיך הגדול של ברנדנבורג שם עובר ניתוח פלסטי מוצלח באף. בשנת 1671 ,לפי המלצת הפטריארך של ירושלים, דוסיתיי השני, שלפמלייתו הצטרף, ביקר ברוסיה והתקבל לשירותו הדיפלומטי של הצאר אלכסיי הראשון כמתורגמן לבסוף כראש צוות המתורגמנים. הזמנתו למוסקבה באה בזמנה ממי שהיה אחראי על מדיניות החוץ של הצאר, ארטימון מטבייב ( 1625 - 1666).
מילסקו הוערך מאוד על ידי פטר הגדול. לפי האנקדוטה המסופרת בכרוניקה של יון נקולצ'ה, כשבמסגרת תוכניות המודרניזציה, הצאר החליט על גילוח זקני הבויארים הרוסים, לניקולאה מילסקו נפל הכבוד להיות מגולח בידי הצאר עצמו.
מסעו בסין
ב-1675 יצא מילסקו למשימתו הדיפלומטית לסין עם פמליה של 150 אנשים, כולל תגבורת צבאית. התבקש לדון עם הסינים על תקריות בגבול הרוסי - סיני, להגיע איתם להסכמי סחר ולבקר באזורים שנכנסו לאחרונה לשליטה רוסית על יד האמור. משלחת קודמת בשנת 1656 בראשותו של פיודור באייקוב שלא כיבד את כללי החצר הקיסרי בבייג'ינג, לא השיגה יעדים אלה.
בהגיעו ליניסייסק מילסקו שלח אל הקיסר קנג הסי את אחד מאנשיו, איגנטי מילובנוב על מנת לידע את הסינים על מטרות הביקור. מילובנוב היה האירופי הראשון שחצה את נהר אמור לתחום סין והגיע לבייג'ינג בדרך הכי קצרה. מילסקו נסע בעקבותיו ולבסוף חנה על הנהר נוני (נן) במנצ'וריה שם חנה בהמתינו לחזרתו של מילובנוב. הלה המשיך בחזרה למוסקבה והביא לצאר דו"ח ראשון.
במאי 1675 חצה מילסקו את מנצ'וריה והגיע גם הוא לבייג'ינג. גם שליחותו הדיפלומטית נכשלה והוא חזר לסיביר באותו מסלול באביב 1677.
בעקבות המסע בסין
ביומן מסעו הנקרא "הספר שבו מתואר המסע דרך סיביר, מן העיר טובולסק עד לגבול סין מתאר מילסקו נכון את המסלול החלק האמצעי של הנהר אוב, של יובליו אירטיש וקט, כמו כן של אנגרה. הוא שיער כי מקור הנהר אוב הוא האגם טלצקויה בהרי אלטאי, הניזון ממימי הנהרות בּיָה וקטוּן.
מילסקו היה הראשון שתיאר את האגם באיקל על הנהרות הנשפכים אליו - סלנגה, ברגוזין, אנגרה עילית, ואת האי אולחון, והיה הראשון שציין גם את עומקו הקשה למדידה של האגם.
המלומד המולדבי השתמש באצטרולב לקביעת קואורדינטות של יישובים מסוימים. נתוניו שימשו מאוחר יותר את הישועים שחקרו את סין. בסין מילסקו ומלוויו פגשו שליחים קתולים ממערב אירופה בראש עם האסטרונום הישועי הפלמי פרדיננד פרביסט ( 1623-1688 Verbiest Ferdinand) שלימד את הקיסר קנסי אסטרונומיה ומתמטיקה. שתי המשלחות אף דנו ביחד סוגיות מדעיות אחדות. בחזרתו למוסקבה כתב ניקולאה מילסקו שלוש עבודות הנוגעות למסע: יומן המסע, דו"ח המשלחת ותאור של סין.
בכתביו סיכם מילסקו את הידע שנצטבר עד אז על אודות סיביר המזרחית. אף על פי שטעה כשהאמין שנהר האמור הוא הארוך בעולם מנה ללא שגיאות את יובליו ובראשם -סונגרי. כמו כן תיאר נכון היווצרות באמור מהמפגש בין ארגון ושילקה וזו האחרונה נוצרה משני נהרות : אינגודה ואונון.
מילסקו חשב בטעות שקיים גם רכס הרים גדול באזור בין הנהרות לנה ואמור, המחבר את האגם באיקל עם הים אוחוצק. ותאוריה זו הוחזקה על ידי גאוגרפים רבים עד לאמצע המאה ה-20. הוא תיאר גם את המזקקות שהיו קיימות בסיביר. מסר מידע גם על האי סחלין אותו חשב עוד יותר גדול ממה שהוא באמת, תוך "איחודו" השגוי עם האי הוקאידו השכן לו מדרום.
מאוחר יותר השתתף מילסקו בהכנות לשליחותו של פיודור גולובין לסין. נפטר במוסקבה בשנת 1708.
לקריאה נוספת
Dumbrava Daniela: Ripensando Nicolae Milescu Spathar Rethinking", Nicolae “Milescu” Spathar (1636 – 1708) – Short Historiographic Essay Publication: ARCHAEUS. Studies in History of Religions (VIII (1-4)/2004)
חיים מאור
חיים מאור (נולד ב-1951 ביפו, מתגורר במיתר) הוא אמן, אוצר ופרופסור אמריטוס במחלקה לאמנויות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בוגר המדרשה לאמנות, רמת השרון, 1976. שימש ככתב האמנות בעיתון ״על המשמר״ ובביטאון ״יחד״, ממייסדי כתב העת לאמנות ״סטודיו״, אותו ערך בין השנים 1989–1993.
ביוגרפיה
חיים מאור נולד ביפו בשנת 1951 בשם חיים בנימין מושקוביץ על שם סבו מצד אביו שנרצח באושוויץ. אביו, שהגיע לאושוויץ בשנת 1942, היה היחידי מבני משפחתו ששרד. הוא נמלט והצטרף לפרטיזנים, ולאחר מכן, עלה ארצה בשנת 1949 באניית מעפילים שם פגש את אמו של מאור, אף היא ניצולת מחנה ריכוז.
מאור למד ציור בין השנים 1961–1968 אצל הצייר אדוין סלומון. במהלך שירותו הצבאי שימש כחוקר צבאי במצ״ח. בין השנים 1973–1976 למד אמנות והוראת אמנות בבית המדרש למורים לציור ולאמנות ברמת השרון, ומאז 1979 הוא עוסק בהוראת אמנות במסגרות שונות במקביל לפעילותו כאמן וכאוצר.
מאור היה נציג ישראל בביאנלה ה-12 לאמנים צעירים שהתקיימה בפריז ב-1982. שנה לאחר מכן היה חבר במשלחת סופרים ואמנים לפולין במסגרת אירועי "40 שנה לציון מרד גטו ורשה". כעיתונאי כתב מאור במוסף "חותם" של העיתון "על המשמר" וב"דבר ראשון". היה ממייסדיו של כתב-העת לאמנות "סטודיו", וכיהן כעורכו הראשון בין השנים 1989–1993. כאוצר, מאור בחר לחקור ולגלות אמנים או נושאים שונים בחברה הישראלית, עולים, שואה, ערבים ועוד.
מאור שימש פרופסור מן המניין במחלקה לאמנויות באוניברסיטת בן-גוריון, שעל מייסדיה הוא נמנה, עד פרישתו לגמלאות. כאמן, בוחן מאור בעבודותיו את מרכיבי הזיכרון והזהות שלו על רקע הזיכרונות הטראומטיים של משפחתו בשואה ובישראל. גוף העבודות המרכזי ביצירתו האמנותית בוחן את מרכיבי הזהות שלו באופנים ובהקשרים שונים, במיצבים מרובי אמצעים, תוך דיאלוג עם 'אחרים'.
בנוסף, הוא משמש כיועץ לנשיאת האוניברסיטה בנושאי אמנות; כמנהל ואוצר הגלריות של האוניברסיטה וכמרכז חטיבת אמנות-יצירה. הוא מרצה על אמנות ישראלית ואמנות עכשווית ומרכז את קורס אוצרות וחטיבת אמנות-יצירה. תלמידיו השתלבו בעמדות מפתח בשדה האמנות כאוצרים במוזיאונים ובגלריות וכאמנים פעילים.
כאוצר עצמאי וכאוצר הגלריות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אצר מאור תערוכות רבות שחשפו אמנים ממגזרים שונים, בעיקר אמנים מן הפריפריה הגאוגרפית והתרבותית. הוא חקר נושאים שלא טופלו בתצוגות בסצנה המרכזית של האמנות בישראל. התערוכות והקטלוגים הנלווים שמשו ומשמשים כחומר לימודי משמעותי המרחיב את הידע אודות האמנות הישראלית.
פעילות אמנותית
מאור הציג בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה. בין השאר, הציג את תערוכות היחיד "אות קין" (1978) ו"עיוורון" (1979) בגלריית הקיבוץ בתל אביב; המיצב הנייד "מיתוסים מתמוססים" אותו הציג בשנים 1980-1983; המיצב "פני הגזע ופני הזיכרון" במוזיאון ישראל (1988); "פני הגזע והזיכרון סוזאנה - שושנת יעקב" במוזיאון היהודי הלאומי בוושינגטון, ארצות הברית (1998); "המשפחה" יחד עם האמן חאדר ושאח בגלריה "מרכז הקצה" (2009). "הם אני: חיים מאור" תערוכת יחיד במוזיאון הפתוח במגדל תפן ובמוזיאון הפתוח בפארק התעשייה בעומר (2011-2012). יצירותיו הוצגו גם במוזיאון היהודי בברלין, וכן בתערוכות בהולנד, ארצות הברית ועוד.
מאור זכה ב-1994 בפרס שר המדע והאמנויות, ב-1995 בפרס זוסמן מטעם יד ושם, ובשנת 2010 בפרס שרת התרבות והספורט. מנימוקי חבר השופטים בפרס שרת התרבות והספורט לשנת 2010:
פרסים
(הפרס מוענק מדי שנה על ידי משרד התרבות והספורט ליוצרים ותיקים אשר הטביעו חותמם ופעלו לקידום התרבות בישראל.
חבר השופטים בקטגוריית האמנות הפלסטית: תמר רבן, סעיד אבו שקרה ורפי ברביבאי נימקו את הבחירה במאור: "אמן פעיל, חוקר אמנות ישראל, מרצה ואוצר עצמאי. מאור בחר בפריפריה כמקור פעילות מרכזי במשך יותר מ־30 שנה. תרומתו לאמנות ולחברה הישראלית עצומה".
חיים אישיים
מאור נשוי ואב לחמישה. בין 1977 ל-2006 התגורר בקיבוץ גבעת חיים מאוחד בעמק חפר, כיום הוא גר ביישוב מיתר שבנגב.
רובר הראשון, רוזן ארטואה
רובר הראשון, רוזן ארטואה (בצרפתית: Robert Ier d'Artois; 25 בספטמבר 1216 – 8 בפברואר 1250), שכונה הטוב, היה הרוזן הראשון של ארטואה.
ביוגרפיה
רובר נולד ב-25 בספטמבר 1216, והיה בנם החמישי (והשני שנותר בחיים) של לואי השמיני, מלך צרפת ובלנקה, נסיכת קסטיליה. הוא קיבל את ארטואה כנחלה, בהתאם לרצונו של אביו (נפטר ב-1226) והשתלט על רובה ב-1237. בשנת 1240 הציע האפיפיור גרגוריוס התשיעי, בהתנגשות עם הקיסר פרידריך השני, להכתיר את רוברט כקיסר בניגוד לפרידריך, אך הרוזן הצרפתי סירב להעמיד פנים לתואר כזה.
בזמן שהשתתף במסע הצלב השביעי, רובר מת כאשר הוביל מתקפה פזיזה על אל-מנסורה, ללא ידיעת אחיו המלך לואי התשיעי. לאחר שחצה נהר, הוא וקבוצת אבירים טמפלרים הסתערו על מוצב ממלוכי, שבמהלכו נהרג המפקד הממלוכי, פכר-אד-דין יוסוף. מחוזקים מהצלחתו, רוברט, האבירים הטמפלרים וקבוצת חיילים אנגלים הסתערו על העיירה ונלכדו ברחובות הצרים. לפי ז'אן דה ז'ואנוויל, רובר הגן על עצמו במשך זמן מה בבית שם, אך לבסוף הוכרע ונהרג.
משפחתו
ב-14 ביוני 1237 התחתן רובר עם מטילדה מבראבנט, בתם של הנדריק השני, דוכס בראבנט ומריה משוואביה.
נולדו להם שני ילדים:
ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי
דום ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי (בפורטוגזית: João I, Duque de Bragança; 1543 – 22 בפברואר 1583) היה הדוכס השישי של ברגנסה והדוכס הראשון מברסלוש, בין היתר. הוא ידוע בדחיפת טענותיה של אשתו אינפנטה קתרינה מגימרייש לכס המלכות של פורטוגל.
ביוגרפיה
ז'ואאו נולד בשנת 1543 בווילה ויצ'וזה, לתאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה החמישי ולאיזבל דה לנקאסטרה, בתם של דיניש דה ברגנסה, רוזן למוש וביאטריש, רוזנת למוש השלישית.
ב-8 בדצמבר 1563 התחתן עם בת דודתו הראשונה אינפנטה קתרינה מגימרייש, בתם של הנסיך דוארטה, דוכס גימרייש הרביעי ואיזבלה מברגנסה, דוכסית גימרייש (דודתו של ז'ואאו).
לאחר אסון קרב אל-קסר אל-כביר, שם נהרג מלך פורטוגל סבסטיאן ללא יורשים, הפך הקרדינל הזקן אנריקה מפורטוגל למלך. מכיוון שאנריקה היה זקן ולא הורשה להביא ילדים לגיטימיים, התרחש משבר שושלתי עוד לפני מות הקרדינל. הדוכס מברגנסה תמך בתביעת אשתו לכס המלוכה (היא הייתה נכדתו של המלך מנואל הראשון). פליפה השני, מלך ספרד (נכד נוסף של מנואל הראשון וגם טוען לכס המלוכה), ניסה לשחד אותו לנטוש את יומרות אשתו, והציע לו את תפקיד המשנה למלך בברזיל, תפקיד רב-האדון של מסדר המשיח, רישיון לשלוח ספינה אישית להודו מדי שנה, ונישואי בנו הבכור תאודוסיו מברגנסה לאחת מבנותיו (איזבלה, נסיכת ספרד או קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד). הדוכס מברגנסה, בהשפעת אשתו, סירב להצעה.
משבר הירושה הפורטוגלי
כאשר המלך הקרדינל נפטר, ליווה הדוכס את מושלי הממלכה לליסבון וסטובל, בניסיון להבטיח הכרה בטענת אשתו, אך בסופו של דבר ויתר וקיבל את שלטונו של פליפה השני (פיליפה הראשון מפורטוגל). לאחר מלחמת האזרחים שבאה לאחר מכן הובס אנטוניו, אב המנזר של קראטו בקרב אלקנטרה, ופליפה השני נכנס לפורטוגל ואושר על ידי הקורטס של טומאר, שם תפס ז'ואאו את משרת הקונסטבל.
כאשר המלך פיליפה עזב לספרד, הוא נתן את משרת הקונסטבל של הממלכה ליורש של ז'ואאו תאודוסיו, ואת התואר מרקיז לבנו השני, דום דוארטה, וכן תארים רבים לבנו השלישי, דום אלכסנדרה, שהיה מיועד לשירות הכנסייה. הוא אישר את תואר הוד מעלתו ואת זכויות הקנצלריות של ז'ואאו.
ז'ואאו נפטר בווילה ויצ'וזה בשנת 1583.
משפחתו
בשנת 1563 התחתן ז'ואאו עם קתרינה, דוכסית ברגנסה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
בית החולים האוניברסיטאי על שם המלך עבדאללה
בית החולים האוניברסיטאי על שם המלך עבדאללה (בערבית: مُستشفى الملك المؤسس عبد الله الجامعي) הוא מרכז רפואי הממוקם ליד העיר א-רמת'א ובקרבת העיר אירביד שבצפון מערב ירדן. הוא בית החולים הגדול ביותר בצפון המדינה.
הקמת בית החולים החלה בשנת 1994 והוא החל לפעול בנובמבר 2002. הוא נקרא על שמו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן.
בית החולים שוכן בתוך הקמפוס של אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה והוא מסונף לפקולטה לרפואה של האוניברסיטה. סטודנטים לרפואה ולמקצועות הבריאות באוניברסיטה משתלמים בבית החולים.
מתחם בית החולים משתרע על פני שטח של 95.5 אלף מטר רבוע. הבניין המרכזי בו הוא בן 15 קומות ומכיל את מחלקות האשפוז. במוסד יש 683 מיטות אשפוז, שבשעת חירום ניתן להגדיל את מספרן ל-800.
בית החולים משמש כמרכז לרפואה שלישונית לתושבים בצפון ירדן. הוא מספק שירותים במרבית תחומי הרפואה לרבות כירורגיית לב-חזה ונוירוכירורגיה. פועלים בו גם מחלקת טראומה ומנחת מסוקים.
סלט אוליבייה
סלט אוליבייה (ברוסית: Салат Оливье) הוא סלט תפוחי אדמה רוסי אשר ידוע בעולם על שמו של הטבח לוסיאן אוליבייה, שהיה גם הבעלים והשף של מסעדת הרמיטאז', אחת המסעדות המפורסמות ביותר במוסקבה בשעתה.
לוסיאן הציג מנה זו לראשונה במהלך המאה ה-19 (1860-1861) כאשר הגרסה המקורית הכילה מלפפונים טריים, דגים, וחלקי סרטנים. הגרסאות הסובייטיות מכילות מיונז, תפוחי אדמה, אפונה, ביצים, גזר מבושל, מלפפונים חמוצים, עוף או נקניקיות מבושלות וחתוכות. הכל נחתך לקוביות ומעורבב היטב ומושאר במקרר למספר שעות בכלי סגור. המתכון המוקדם ביותר לסלט זה פורסם במגזין Наша пища (בתרגום לעברית: המזון שלנו) בשנת 1897.
סלט מיונז
סלט מיונז או סלט רוסי הוא סלט ישראלי שמקורו במטבח האשכנזי, והוא גרסה של סלט המוכר בעולם כסלט רוסי מסורתי, אוליבייה. מרכיביו הבסיסיים הם תפוחי אדמה, גזר ואפונה מבושלים, חתוכים לקוביות, שלאחר שהתקררו מעורבים עם מיונז. יש המוסיפים גם ביצה קשה קצוצה. אצל יהודי רומניה מוסיפים לו בשר עוף מבושל קצוץ ומלפפון חמוץ קצוץ, מחליקים את פני הסלט, מורחים שכבת מיונז עליונה ומקשטים מעליה בפלחי ביצה קשה ובגמבה. הסלט מוגש קר.
גרסה פשוטה שלו - סלט תפוחי אדמה - מכילה רק תפוחי אדמה, בצל יבש או ירוק (או שניהם) ומיונז.
לסלט רוסי המוגש במדינות אחרות מוסיפים לעיתים בשרים קרים נוספים, כגון לשון כבושה, שינקן, נקניקים שונים, לובסטר. מעטרים אותו לעיתים בצלפים ופילטים של אנשובי.
עובדות נוספות
בשנת 2009 החלו בעיתונות הרוסית להתייחס ל"מדד אוליבייה" שמכיל מרכיבי מזון בסיסי לתקופה הזאת המהווה מדד בלתי פורמלי לשווי כוח הקנייה של מטבעות, וגם מדד להערכת שערי חליפין ועלויות סחורה במדינה, בדומה למדד ביג מק.
ויביירו
ויביירו (בגליסית: Viveiro, בספרדית: Vivero) היא עיירת נופש ורשות מקומית (Municipio) במחוז לוגו בקהילה האוטונומית גליסיה שבספרד.
גאוגרפיה
ויביירו שוכנת על גדות נהר לנדרו ( Landro) במקום שהוא הופך ל"ריה" (מספרדית ría, עמק נהר ששקע) הנשפכת למפרץ ביסקאיה בקצה הצפוני מערבי של חצי האי האיברי. 117 ק"מ צפונית מזרחית לסנטיאגו דה קומפוסטלה ו-380 ק"מ מערבית לבילבאו.
היסטוריה
משך הכיבוש המוסלמי במקום היה קצר יחסית. כבר בשנת 722 הביס פלגיוס, מלך אסטוריה, את המוסלמים בקרב קובאדונגה והקים את ממלכת אסטוריאס שוויביירו נכללה בשטחה.
העיירה כפי שהיא מוכרת כיום החלה להתפתח החל מהמאות ה-12 וה-13, סביב הגשר על נהר הלנדרו ששרד מאז התקופה הרומית. תקופת הפריחה נמשכה במאות ה-14 וה-15. במהלך המאה ה-19 נוספו ענפי כלכלה חדשים: מפעלי המלח ומכרה ברזל.
רעידת האדמה בוואנגנואי (1843)
רעידת האדמה בוואנגנואי הייתה רעידת אדמה, שהתרחשה ב-8 ביולי 1843 בשעה 16:45 בעוצמה משוערת של 7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט. לפי ההערכות, מוקד הרעש היה כ-50 ק"מ צפון-מזרחה מוואנגנואי, ניו זילנד לכיוון טייהאפה . המכון הגאולוגי של ניו זילנד מיקם את מוקד הרעש 35 ק"מ מזרחית לטייהאפה, ליד מפרץ הוק. זו הייתה רעידת האדמה הראשונה בניו זילנד בעוצמה 7, שקיימים לגביה רישומים כתובים, והראשונה שנרשמו בה מקרי מוות.
מאפייני רעידת האדמה
ניו זילנד שוכנת לאורך הגבול בין הלוח האוסטרלי והפסיפי.
הרעד הורגש בחלק גדול מהאי הצפוני ודווח שהוא נמשך שלוש דקות ליד מוקויה. לפחות עשרה רעידות משנה דווחו באותו היום ורעידות נוספות דווחו עד ינואר 1845.
נזק
הנזק באזור וואנגנואי הגיע ל-IX-X בסולם מרקאלי. בתים רבים ניזוקו, וכנסיית לבנים בפוטיקי נהרסה. הייתה התפשטות נרחבת של שולי הטרסה לנהר וואנגנואי, וקטע ממצוק שייקספיר נפל לתוך הנהר. שני בני אדם נהרגו כשביתם נסחף באחת ממפולות האדמה שנגרמו ברעידה.
תוכניות וסדרות מקור ששודרו בערוץ 2
להלן רשימה חלקית של תוכניות וסדרות מקור ששודרו בערוץ 2 בשנים 1986–2017. בעמודה השמאלית מצוינות הזכייניות בהן שודרו התוכניות.
פיוטר לשצ'נקו
פיוטר קונסטנטינוביץ' לשצ'נקו (ברוסית: Пётр Константинович Лещенко; 14 ביוני 1898 – 16 ביולי 1954) היה זמר אסטרדה רוסי, מהבולטים ביותר בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה
קריירת הסולו של לשצ'נקו התחילה כשהיה בן 32. מאז שנת 1926, במשך שנתיים, מסייר לשצ'נקו באירופה ובמזרח התיכון. לאחר הסיור חזר לרומניה ועבד זמן מה בתיאטרון "תיאטרול נוסטרה", אך עד מהרה עזב למדינות הבלטיות, אחר כך לאוקראינה, שם הופיע במסעדות שונות.
בסוף שנת 1931 הכיר הזמר את המלחין הבולט אוסקר סטרוק, שכתב לחנים פופולריים בסגנון טנגו ופוקסטרוט, כמו גם שירי פופ ורומנטיקה רגשית. לפי הצעת סטרוק, לשצ'נקו מקליט את קולו לראשונה. תקליטים עם השירים "עיניים שחורות" (Чёрные глаза) של אוסקר סטרוק), "רפסודיה כחולה" (Синяя рапсодия), "ספר לי למה" (Скажите, почему), ובהמשך "טטיאנה" (Татьяна), "מירנדה" (Миранда) ו"נסטיה יגודקה" (Настя-ягодка) מתפרסמות.
ההצלחה של שירים אלה מובילה לכך שללשצ'נקו מציעים חוזה לסניף הרומני של חברת התקליטים הבריטית קולומביה, שאיתה הקליט מעל 80 תקליטים. כמו כן, יצירות פורסמו על ידי חברות תקליטים אחרות - פרלופון הגרמנית, Electrecord הרומנית, Bellaccord הלטבית.
הקלטת קול מעלה את תהילתו של לשצ'נקו, והוא מסייר הרבה לא רק בבסרביה, אלא גם מופיע באולמות הטובים ביותר של וינה, לונדון, ריגה, קישינב. ואז מתיישב הזמר ומשפחתו בבוקרשט, שם פתח מסעדה.
בסוף 1941 נתן הסולן מספר קונצרטים באודסה שנכבשו על ידי הכוחות הרומניים באולם המרכזי של מלון בריסטול. לשצ'נקו התעלם מצו צבאי ראשון, נכנס לקבוצה אמנותית ושוחח עם החיילים. אחרי הצו השני, לשצ'נקו ניגש לקו החזית בחצי האי קרים, שם שירת במטה הצבא הרומני והיה אחראי על הקנטינה.
עם כניסתו של הצבא הסובייטי, יחד עם אשתו ורה, הוא שר בבתי חולים, זרועות ומועדוני קצינים. מאז קיץ 1948 הזוג מופיע בבתי קפה ובתי קולנוע שונים בבוקרשט, ואז מוצאים עבודה בתיאטרון חדש.
מבצר הים בצידון
מבצר הים בצידון (בערבית: قلعة صيدا البحرية , בצרפתית: Château de la Mer a Sidon) הוא מבצר צלבני בעיר צידון בדרום לבנון. הוא שוכן על אי זעיר בכניסה הצפונית אל מעגן צידון, ומחובר אל היבשת שמדרום לו באמצעות גשר אבן באורך 80 מטר שבו תשע קשתות.
היסטוריה
המבצר הוקם בידי צלבנים מאנגליה ומצרפת על שרידיו של מקדש פיניקי שהוקדש לאל מלקרת. הקמת המבצר החלה ביום 11 בנובמבר 1227 והוא הושלם ב-2 במרץ 1228. הוקמו בו מגדל גדול בצידו המערבי של האי ומצודה מרובעת קטנה יתר בצידו המזרחי. ביצורים אלו הוקפו בחומה שצידה הפונה אל היבשה הוא החזק ביותר, ושולבו בה שרידי עמודים רומים שנועדו לחזקה. בין המבצר ליבשה הוקם גשר אבן ובו ארבע קשתות, אך זה הגיע באותה עת רק עד אמצע המיצר בין האי ליבשה. 40 המטרים הנותרים גושרו על ידי גשר עץ וניתן היה להורסו בקלות ולנתק את האי מהיבשה. הכניסה למבנה מעוטרת בתבליטי אריות.
ב-1253 הקים המלך לואי התשיעי אולם מרכזי במבצר. כאשר המוסלמים כבשו את צידון, הם הרסו את המבצר, והסולטאן הממלוכי אל אשראף חליל אשר שלט במחצית השנייה של המאה ה-13 בנה מסגד בצידו המזרחי של האי. בשנת 1447, בתקופת שלטונו של הסולטאן אלמלכ אלט'אהר סייף א-דין ג'קמק, חודש המבצר.
גנאיוס נאיוויוס
גנאיוס נאיוויוס (Gnaeus Naevius; 270–265 בערך – סביבות 201 או 199 לפנה"ס) היה משורר אפי ומחזאי רומי מהתקופת הלטינית הישנה.
הייתה לו קריירה ספרותית בולטת ברומא, עד שההערות הסאטיריות שלו שנמסרו בקומדיה הכעיסו את משפחת מטלוס, שאחד ממנה היה קונסול. לאחר שהות בכלא הוא חזר בו ושוחרר על ידי הטריבונים של הפלבס. לאחר שביצע עבירה שנייה הוא הוגלה לתוניסיה, שם כתב דברים לזכר עצמו והתאבד. הקומדיות שלו היו בז'אנר ה-Palliata Comoedia, עיבוד לקומדיה היוונית החדשה. בהיותו חייל במלחמות הפוניות, הוא היה פטריוטי מאוד, והמציא ז'אנר חדש בשם Praetextae Fabulae, הרחבה של טרגדיה לדמויות או אירועים רומיים לאומיים, שנקרא על שם הטוגה (Toga praetexta) שלובשים אנשי ממשל בכירים. מכתביו שרדו רק קטעים של כמה שירים שנשמרו בציטוטים של מדקדקים מהעת העתיקה המאוחרת (כאריסיוס, אייליוס דונאטוס, סקסטוס פומפיוס פסטוס , אולוס גליוס, איזידורוס היספלנסיס, מקרוביוס, נוניוס מרקלוס , פריסקיאנוס , מרקוס טרנטיוס וארו).
ביוגרפיה
חלק גדול מהמידע הנוגע לחייו של נאיוויוס אינו ודאי. אולוס גליוס מתאר את הדברים שנאיוויוס כתב על עצמו לצורך כתיבתם על מצבתו כמפגינים "יהירות קמפנית", ועל סמך זאת הוצע כי נאיוויוס היה יליד קמפניה באיטליה. עם זאת, נראה כי הביטוי "יהירות קמפנית" היה ביטוי המצביע על התרברבות. יתר על כן, העובדה כי היה ברומא שם בית אב פְּלֶבֵּי "נאיוויה", עושה זאת אפשרי ואפילו סביר, כי נאיוויוס היה אזרח רומאי מלידה. הוא שירת בצבא הרומי או בקרב ה-socii במלחמה הפונית הראשונה, ולפיכך כנראה הגיע לבגרות לפני שנת 241 לפנה"ס.
הקריירה שלו כמחבר דרמות החלה בהצגתה של דרמה בשנת 235 בערך, ונמשכה כשלושים שנה. לקראת הסוף הוא עורר עוינות של חלק מהאצולה, במיוחד, כך נאמר, של המטלים, על ידי ההתקפות שביצע עליהם על הבמה, ובעקבות התעקשותם הוא נאסר. לאחר שכתב שני מחזות במהלך מאסרו, בהם נאמר שהוא התנצל על גסות רוחו הקודמת, הוא שוחרר עקב התערבות הטריבונים של פשוטי העם; אך זמן קצר לאחר מכן נאלץ לפרוש מרומא לאוטיקה (בערך בשנת 204 לפנה"ס). ייתכן שהיה זה בזמן הגלות שלו, שנסוג מהקריירה הפעילה שלו כמחזאי, ושכתב או השלים את שירו על המלחמה הפונית הראשונה. ככל הנראה היצירה האחרונה שלו הייתה הדברים שכתב לזכרו שלו, עבור מצבתו, שנכתבו במשקל סאטורני :
אם שורות אלה הוכתבו על ידי קנאה בעלייתו הגוברת של קווינטוס אניוס, חייו של נאיוויוס חייבים היו להתארך משמעותית מעבר לשנת 204 לפנה"ס, השנה בה החל אניוס את דרכו כסופר ברומא. שלא כמו ליוויוס אנדרוניקוס , נאיוויוס היה יליד איטליה ולא יווני; הוא היה גם סופר מקורי, לא רק מעבד או מתרגם. אם זה בגלל ליוויוס, שצורות הספרות הלטינית היו מלכתחילה מעוצבות על פי אלו של הספרות היוונית, זה בגלל נאיוויוס שהרבה מרוחה ותוכנה היו מקומיות.
יצירותיו
מעט מאוד שרד מיצירותיו של נאיוויוס. ידועים מהן שלושים שמות ו-140 חרוזים. כמו ליוויוס, גם נאיוויוס עיבד טרגדיות וקומדיות יווניות לבמה הרומית. בין שמות הטרגדיות שלו: "אייגיסתוס" (Aegisthus), "ליקורגוס" (Lycurgus), "אנדרומאכה" או Hector Proficiscens, Equus Troianus. האחרונה הועלתה בפתיחת תיאטרון פומפיוס (55 לפנה"ס). דמותם הלאומית של גאונותו והלכי הנפש שלו באו לידי ביטוי בסטייתו מסיפורי המקור היווניים, והפקת לפחות שני מחזות לדוגמה של ה-fabula praetexta (דרמה לאומית על נושאים היסטוריים רומיים), אחד מבוססת על ילדותם של רמוס ורומולוס (Lupus או Alimonium Romuli et Remi), השני נקרא "קלאסטידיום" (Clastidium), שחגג את ניצחונו של מרקוס קלאודיוס מרקלוס על הקלטים (222 לפנה"ס).
אולם הוא היה המפורסם, הפורה והמקורי ביותר ככותב קומדיות. בעוד שהוא לעולם אינו מסווג ככותב טרגדיות עם אניוס, פקוויוס, או לוקיוס אקיוס , הוא ממוקם בקאנון של המדקדק וולקאטיוס סדיגיטוס , שלישי (מיד לאחר קאיקליוס סטאטיוס ופלאוטוס) בשורת מחברי הקומדיות הרומאים. הוא מאופיין שם כנלהב ופזיז באופי ובסגנון. הוא גם נזכר, יחד עם פלאוטוס ואניוס, כמומחה באמנותו באחד הפרולוגים של טרנטיוס. נראה כי הקומדיה של נאיוויוס, כמו זו של פלאוטוס, הייתה עיבוד חופשי למקורותיו יותר מאשר העתק גס שלהם, כפי שהיו כנראה אלו של ליוויוס, או העתק אמנותי כמו אלו של טרנטיוס. השמות של רובן, כמו אלו של פלוטוס, ובניגוד לאלו של קאיקיליוס וטרנטיוס, הם לטיניים, ולא יווניים. הוא שאב מכותבי הקומדיה הפוליטית הישנה של אתונה, כמו גם מהקומדיה היוונית החדשה של מנאנדרוס, והוא ניסה להפוך את הבמה ברומא, כפי שהייתה באתונה, לזירה של מלחמה פוליטית ואישית. ניתן להבחין ברוח חזקה של תמיכה ביותר מקטע אחד; ורוח זו עממית ומתנגדת לעלייה הסנאטוריאלית שהתקבלה יותר ויותר עם התקדמותה של המלחמה הפונית השנייה. מלבד ההתקפה שלו על המטליים ועל חברי אריסטוקרטיה אחרים, סקיפיו הגדול הוא מושא לביקורת מחפשת פגמים על רקע תעלול נעורים המיוחס לו. מבין השורות הבודדות שנותרו מהקומדיות האבודות שלו, נראה שאנחנו מבחינים בכוח האידיומאטי ומהירות התנועה האופייניים לסגנונו של פלאוטוס. נמצאת שם גם אותה אהבת אליטרציה, שהיא תכונה בולטת אצל כל המשוררים הלטיניים הישנים אפילו עד לוקרטיוס.
הוא לא היה רק מחבר הדרמות יליד איטליה העתיק ביותר, אלא גם המחבר הראשון של שיר אפי (Bellum Punicum, המלחמה הפונית), שעל ידי שילוב ייצוגה של היסטוריה בת זמנו עם רקע מיתי, ניתן לומר שהוא יצר את הסוג הרומי של שירה אפית. השיר היה יצירה אחת רציפה, אך חולק לשבעה ספרים על ידי מדקדק מתקופה מאוחרת יותר. החלק המוקדם שבו עסק בהרפתקאות המיתולוגיות של איניאס בסיציליה, קרתגו ואיטליה, ושאל מפגישתם של זאוס ותטיס בספר הראשון של האיליאדה את רעיון הפגישה בין יופיטר וונוס; שוורגיליוס עשה אותו לאחד הקטעים הראשיים ב"אינאיס". החלק המאוחר עסק באירועי המלחמה הפונית הראשונה בסגנון כרוניקה מטרית. השפעה חשובה בספרות והאמונה הרומיות, אשר מקורה היה בסיציליה, הופיעה לראשונה בשיר הזה: ההכרה בקשר המיתי של איניאס והטרויאנים שלו עם ייסודה של רומא. הקטעים שנותרו מייצרים רושם של נרטיב חי ומהיר, שאליו הותאמה באופן טבעי זרימת המשקל הסאטורני הילידי, בניגוד למבנה הכבד והמורכב של ההקסמטר.
הרושם שאנו מקבלים מהאיש, הוא שבין אם הוא נהנה באמת מהזכויות המלאות של האזרחות הרומית ובין אם לא, הוא היה נציג נמרץ של הרוח הלוחמת הנועזת של ההמונים הרומיים הקדומים. לביטויים שעדיין מצוטטים ממנו בלטינית אין שום צליל שנשמע עתיק, אם כי יש להם נימה אידיומאטית אמיתית. כדרמטיסט הוא עבד יותר ברוחו של פלאוטוס מאשר של אניוס, פקוויוס, אקסיוס או טרנטיוס; אך ההומוריסט האומברי הגדול מופרד מבן זמנו המבוגר יותר, לא רק ברוחב כוחו הקומי, אלא גם בגישה הכללית שלו של אדישות מוסרית ופוליטית. כוחו של נאיוויוס היה המתנה האיטלקית האמיתית יותר, כוחה של ביקורת סאטירית שהופעלה בהפיכת אנשים למגוחכים; לא, כמו זו של פלאוטוס, בחילוץ הנאה ממצבי הרוח, הטיפשויות והמוזרויות של החיים. אף על פי שהאמצעים שלנו לגיבוש הערכה הוגנת של נאיוויוס הם מעטים, כל מה שאנחנו יודעים עליו מוביל למסקנה שהוא היה רחוק מלהיות הפחות טוב בין יוצרי הספרות הרומית, וכי עם אובדן כתביו, אבד וריד של תחושה וגאונות לאומית שרק לעיתים נדירות מופיעות שוב.
המדקדק פריסיקיאנוס (Institutiones Grammaticae, VI, 11) מצטט שתי שורות מתוך קומדיה של נאיוויוס בשם "אפלה" (Appella או Apella), בהתייחסו להטייה של המלה caepe (בצל) בלטינית ולהופעתה הן בצורת נקבה והן בצורה הנייטרלית הנפוצה יותר. חלק מהחוקרים סברו כי השם "אפלה" מרמז למשמעות של "הנימול", כלומר היהודי, והם מבינים את השם כמשחק מילים: ללא pelle (עור), ללא עורלה. חלקם אף קושרים את השם מהקומדיה של נאיוויוס עם "אפלה היהודי" מאחת הסאטירות של הורטיוס, שם פורפיריוס מפרש את השם הזה באותו האופן. בהתחשב בשמותיהן של קומדיות אחרות מאת נאיוויוס, השם "אפלה" במשמעות "נימול" עשוי לעלות בקנה אחד עם הגישה הגסה שמציג המחבר. אך עם זאת, לא ניתן למצוא תמיכה להשקפה זו בשורות שנשתמרו, ואין הוכחה לכך שאכילת בצל הייתה מזוהה עם יהודים יותר מאשר עם תושבי איטליה ויוון. כמו כן, גם אם משמעות השם היא "נימול", אין סיבה לזהות את הכינוי עם יהודי במאה ה-3 לפנה"ס, מאחר שאין עדות לקיומם של יהודים באיטליה לפני שנת 139 לפנה"ס.
חסידות סטרוז'ניץ
חסידות סטרוז'ניץ היא חסידות רומנית מגזע נדבורנה, אשר נוסדה בשנות ה-20 של המאה ה-20. האדמו"ר הראשון היה רבי ישכר בער רוזנבוים, בנו השני של רבי איתמר רוזנבוים מנדבורנה.
הדור הראשון
רבי ישכר בער רוזנבוים נולד בכ"ב באלול תרס"ד (1904) בצ'רנוביץ לרבי איתמר רוזנבוים האדמו"ר מנדבורנה. היה חתנו של דודו זקנו רבי ישכר בער מסאטמר (בנו של רבי מרדכי לייפר מנדבורנה). בשנת תרפ"ה עבר לסטרוז'ניץ שבבוקובינה (אז ברומניה, כיום באוקראינה) והחל לכהן באדמו"רות. אחרי מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית שם התפרסם כאדמו"ר מסטרוז'ניץ. נפטר בכ"ח בטבת תשמ"א.
אייזיאה ריידר
אייזיאה ריידר הבן (באנגלית: .Isaiah Rider Jr; נולד ב-12 במרץ 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2001. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 16.7 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.