cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של האימפריה הרומית הקדושה
מסע הצלב השלישי
מסע הצלב השלישי שהונהג בידי פרידריך ברברוסה הכיל כמות קשה לעיכול לבני אותם הימים (כגדול מכל מסעי הצלב) מבחינת גודל והיקף הלוחמים אותם הוביל אל ארץ הקדוש (סך הכל כנראה כ-15,000 לוחמים שהם עצמם מתפלגים ל-3,000 אבירים). אל צבאו של ברברוסה הצטרפו גם שנים עשר בישופים בנוסף לעשרים ושישה רוזנים ואף שני מרקיזים- כל אלו הצטרפו אל המסע שהתחיל בשנת 1190. הגורם למסע הייתה תבוסת ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין. ההסבר האפיפיורי לתבוסה הנוצרית בקרב זה טען כי חטאי אנשי ממלכת ירושלים הביאו את זה על עצמם, בדיוק כמו באירועים נוספים ורבים מהתנ"ך הנוצרי. עם זאת הטיעון הזה לא צלח במיוחד בקרב האנשים הנותרים מחוץ לכנסייה עצמה באירופה. האסון באותה תקופה היה כל כך גדול עד שחמש שנים הוכרזו כשנות אבל, כאשר האפיפיור מפעיל רפורמה שמטרתה לטהר את אנשי אירופה מחטאיהם ולהחזיר אותם אל דרך המוטב. הרפורמה נראתה בשטח בצום מאורגן בכל יום שישי ושבת, כאשר נוסף על כל זאת ימנעו האנשים שלא תחת חסות הכנסייה מאכילת בשר ביום השביעי והרביעי בשבוע-כל זאת על מנת לא להרפות מתושבי אירופה את זיכרון האירוע ואת הרצון לשינוי. כך גם הרמות הגבוהות בהם הקרדינאלים ואף האפיפיור עצמו ימנעו בנוסף גם ביום השני בשבוע. העידוד למסע החדש התבצע בידי האפיפיור החדש והוא גרגוריוס השמיני שבדיוק החליף את קודמו (אורבנוס השלישי) בתפקיד. כהונתו הקצרה של גרגוריוס השמיני הובילה בסופו של דבר לבחירת קלמנס השלישי לתפקיד האפיפיור ולמוביל נוסף של מסע הצלב. הכסף למסע עצמו הוקצב מאוצר הכנסייה הקתולית. במסע עמדו ניגודים פוליטיים ברורים בין המדינות שהובילו אותו-האימפריה הרומית הקדושה בנוסף לממלכה הצרפתית של פיליפ השני ולממלכת אנגליה שהונהגה בידי ריצ'רד לב ארי. כך גם הצטרף אל ברברוסה בנו פרידריך השישי משוואביה. ברברוסה קודם לכן השתתף במסע הצלב השני כלוחם אך פרסומו העיקרי נובע מהיותו מוביל מסע הצלב השלישי. כשיצא ברברוסה אל מסע הצלב, היה הוא צריך לאפשר את דרכו של צבאו אל ארץ ישראל דרך מדינות שתחומיהן היו בדרך. הוא היה צריך לשאת ולתת עם איסאק אנגלוס, קיסר האימפריה הביזנטית כדי שיוכל להעביר את חיליו בשטחו ואף עם סולטן איקוניום אותה העת (סולטנות באזור טורקיה של היום). נוסף אל כל אלו הייתה השאיפה הקיסרית של ברברוסה להידמות ולהגיע לגדולה כמו של קרל הגדול (לא כמו הכנסייה הקתולית שיצאה למסע מתוך מניע דתי). הציפיות מברברוסה היו גדולות. אנשים מכל רחבי אירופה ראו בו, גם אם הוא לא נותן חסות עליהם, כמעין הקיסר שלהם עצמם, כל זאת מפני שהחליט להשתתף במסע הצלב השלישי לארץ הקודש. באותה העת הופיע מכתב מזויף באירופה שהפיץ שמועות על כיבושים שלמעשה היו בדיוניים שעל פיהם פרידריך כבש אזורים כגון סוריה, פרס, חלקים מחצי האי הערבי, אזורים מאתיופיה ומאוריטניה של היום ואף אזורים בארמניה. לאחר מות פרידריך ברברוסה בדרכו אל ארץ הקודש (מטביעה בנהר הסלף ב-10 ביוני 1190) המשיך בנו היינריך השישי לנהל את המסע כשהוא עצמו נמצא עמוק בתחומי האימפריה (הוא נמנע מלצאת למסע עקב היותו חולה אותו הזמן). היינריך החליט לגבות את חיליו של ברברוסה בתוספת שנייה של חיילים בשנת 1197. המטרה עיקרית והיא כיבוש ירושלים במסע צלב זה לא הושגה, אך הוא היה בעל חשיבות מכרעת לממלכת ירושלים ולממלכות הצלבניות השכנות כשחלק גדול מהאיום המוסלמי נגדם נפסק.
מאבק האינווסטיטורה
מאבק האינווסטיטורה (מילולית: מסירת המשרה), הייתה פרשיה ומאבק מתמשך בין הכנסייה הקתולית, בראשות הכס הקדוש לבין האימפריה הרומית הקדושה, שבראשותה הקיסר בעל התואר "אגוסטוס" שהוא גם המלך הגרמני. המאבק הגיע לשיאו בזמן מלכותו של הקיסר היינריך הרביעי בין גרגוריוס השביעי. הפרשיה דיברה על הקרע בין שני רצונות מנוגדים, כלומר של הכנסייה והקיסרות למנות בישופים משלה לכל חבל ארץ/דוכסות/רוזנות וכדומה באימפריה הרומית הקדושה. כל מדינה הייתה בחורת על פי התקנות בישוף משלה על רצון העם וחבר אנשי הדת אך בפועל הייתה הבחירה מבוצעת על ידי הקיסר, שמינה בישופים מטעמו שהיו במקביל גם בעלי אדמות (וסאלים). הכנסייה הקתולית הייתה עם רגשות פגועים מהמהלך מפני שגורם חיצוני וחילוני שאמור להיות תחתיה הוא זה שבוחר את חלק גדול מנציגיה בעולם המערבי. היינריך קיבל דרישה מגרגוריוס השביעי לרכז את כוח המינוי אך ורק לכנסייה והוא סירב קשות. הבישופים הקיימים בשטח ששמעו זאת בנוסף לכל החריפו את המאבק והצטרפו לצידוד בקיסר. הם התכנסו בזמן מוגדר והחליטו להרחיק לכת ואף להחרים את האפיפיור. מנגד עמדו הנסיכים הבוחרים, שליטי המדינות המרכיבות את האימפריה לצד גרגוריוס. הוא מצידו החרים את היינריך הרביעי, ובצעד מכונן שהוא מצדד בחסד האל הוא קרא להפרת שבועת האמונים של הנסיכים הבוחרים לקיסר. הנסיכים החליטו להתקומם, וכך באמת היה. להיינריך הרביעי לא נותרה ברירה והוא נאלץ להביע חנינה כלפי האפיפיור. בכך הגיע בשיירה אל איטליה דרך האלפים עד למקום בו השתכן האפיפיור באותו הזמן הספציפי בטוסקנה – טירת קנוסה. היינריך חיכה במשך כשלושה ימים בבגדי מאסר בפתח הטירה בתקווה כי שעריה יפתחו. בסופו של דבר הם נפתחו והאפיפיור סלח והשיג ניצחון מוחץ וחיזוק משמעותי במיוחד לכוחו באירופה. עם זאת המאבק לא תם והחרם חזר אחרי כשלוש שנים. היינריך הרביעי לא גמר בזאת והצליח לכבוש את רומא בשנת 1084. מעט זמן לאחר מכן הנורמנים מסיציליה הביסו אותו עקב תמיכתם בכס, והיינריך נסוג אחורה. פתרון מסוים התרחש רק עשרות שנים אחר כך, ונודע בשם קונקורדט וורמס. הוא נודע בוויתור הקיסרי על מינוי הבישופים. בכל מקרה לא נשללה חירותו לחלוטין, והוא עדיין היה יכול להיות נוכח ולנסות להטות ולהשפיע על דעת החברים בדיונים.
סייר רקורדס
סייר רקורדס (באנגלית: Sire Records) היא חברת תקליטים אמריקאית הנמצאת בבעלות וורנר מיוזיק גרופ ובהפצת האחים וורנר (לשעבר: האחים וורנר רקורדס).
התחלה
חברת התקליטים הוקמה בשנת 1966, בשם סייר פרודקשנס, על ידי סימור שטיין וריצ'רד גוטרר. כל אחד מהם השקיע עשרת אלפים דולר בהקמת החברה. התקליטים המוקדמים שיצאו על ידה בשנת 1968, הופצו על ידי לונדון רקורדס. מההתחלה, סייר רקורדס ייצגה בשוק האמריקאי להקות בריטיות מתקדמות. כמו כן, חברת התקליטים הייתה בהפצתה של פולידור רקורדס בשנים 1970 ו-1971. בשנות השבעים, יצאו על ידי סייר רקורדס מספר אלבומי אוסף, בהם סדרת שלושת הכרכים, "History of British Rock".
רכישה מאת וורנר
באמצע שנות השבעים הפכה סייר רקורדס לחברת תקליטים עצמאית מצליחה, והמשיכה להחתים אמנים מסוגת הפאנק-רוק המתפתח וסוגת הגל החדש. בין היתר, החתימה להקות ואמנים כדוגמת הראמונס, האנדרטונס וטוקינג הדס. בשנת 1977 קיימה הסדר חדש עם האחים וורנר. בשנה שלאחר מכן רכשו האחים וורנר את סייר רקורדס. במהלך ארבע השנים הבאות ביססה סייר רקורדס את מעמדה במוזיקת המיינסטרים, לאחר שהחתימה את הפרטנדרס ומדונה. בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, המשיכה חברת התקליטים לזכות להצלחה, כאשר החתימה אמנים ולהקות שזכו להצלחה רבה (הפריטנדרס, Soft Cell, הקיור, דפש מוד, פול לקאקיס).
בשנת 1994 החליפה סייר רקורדס את המפיץ שלה, וזאת תוך שעזבה את האחים וורנר. המפיצה החדשה שלה הייתה אלקטרה רקורדס. כמו כן, שטיין מונה לנשיא חברת התקליטים אלקטרה רקורדס, בעוד המנכ"לית החדשה הייתה סילביה רון. מאוחר יותר, עזבה סייר רקורדס את אלקטרה רקורדס, והפכה להיות חברת תקליטים עצמאית. בשנת 2000, אוחדו סייר רקורדס וחברת התקליטים האמריקאית לונדון רקורדס (לא לונדון קלאסיקס USA) והפכו להיות לונדון-סייר רקורדס. השותפות הזו הופסקה באפריל 2003, ובשלב זה חזרה החברה לשמה המקורי, סייר רקורדס והמפיצים שלה היו שוב האחים וורנר.
כחלק מהחוזה של עפרה חזה עם חברת וורנר בסוף שנות השמונים, נקבע שתקליטיה יופצו בארצות הברית דרך חברת "סייר רקורדס".
העולמות של קרסטומנסי
העולמות של קרסטומנסי, או קרסטומנסי, היא סדרת ספרי פנטזיה לילדים שנכתבה על ידי הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס, שפורסמו בין השנים 1977 ל-2006. בעולמות המקבילים בסדרה, המונח קרסטומנסי גם מתייחס לתפקיד בממשלה הבריטית שאחראי לפיקוח על קסם ולאחוזת קרסטומנסי שממנה הוא עושה את תפקידו.
העולמות בסדרה
המונח "העולמות של קרסטומנסי" מתייחס למיקום בו הספרים בסדרה מתרחשים, רב־יקום שנקרא "העולמות המקושרים". הם נקראים כך כי בכל העולמות דוברים את אותן שפות. העולמות הסתעפו מעולמות מקוריים משותפים באירועים חשובים בהיסטוריה כמו ניצחון אנגליה או צרפת בקרב אז'נקור, או ההצלחה או הכישלון של עלילת אבק השריפה. יש אנשים מסוימים שיכולים לנוע בין עולמות, לפחות ברוחם, ושתים עשרה סדרות של עולמות דומים שמסומנים באותיות. זה נפוץ שלאנשים יש מקבילה של עצמם בעולמות אחרים, שנראית אותו דבר כמוהם. רוב הסדרה מתרחשת בעולם 12א.
עולם 12א מזכיר את בריטניה בתקופה האדוארדית. ידוע שיש עולמות אחרים עם ממשלות בריטיות, ככל הנראה כל סדרה 12 וכמה אחרות; ליותר עולמות יש אנגליה באירופה או בקרבתה. לקרסטומנסי יש נציגים בכמה עולמות אחרים, אך הוא אינו מכיר את כל העולמות האחרים. ואכן, הספר שבוע המכשפות מתרחש בעולם אפילו קרוב יותר לשלנו, ובכל זאת קיומו הוא הפתעה עבור קרסטומנסי והוא לא מצליח לזהות אותו בקלות.
קסם בסדרה
בעולם 12א, קסם הוא די נפוץ, וייתכן שזו הנורמה ברוב העולמות. מצד שני, עולם שבו כמעט לכולם יש כוחות קסם שניתן לזהות הוא די נדיר וייתכן שייחודי לעולם של "שבוע המכשפות". הסדרה מבדילה בין סוגים שונים של בעלי כוחות קסם: ישנם קוסמים/ות, מכשפים/ות ורבי מג, והתואר שלהם מרמז על הכח של קסמם. רבי־מג בעלי תשע נשמות נחשבים לבעלי קסם רב יחסית, והם ייחודיים בעולמות המקושרים, כלומר אין להם מקבילות בעולמות אחרים.
ספרים
יש שבעה ספרים בסדרה, מתוכם שלושה תורגמו לעברית: שישה ספרים באורך מלא ואוסף של ארבעה סיפורים שאוגדו ביחד.
כריסטופר בן 12 רוב הספר הראשון, ובן 15 בשני.
ספר וסיפור קצר אחד לא ניתן לשייך לזמן ספציפי בסדרה. הם מתרחשים בעולמות אחרים ללא דמויות חופפות למעט הופעות של כריסטופר צ'אנט בהופעה בוגרת.
קרסטומנסי
לכל קרסטומנסי חייב להיות, או שהיו לו בעבר, תשע נשמות. ניתן לזמן את קרסטומנסי על ידי קריאה בשמו בעולם שלו לא משנה אם הוא רוצה בכך, וב"שבוע המכשפות" רואים שאפשר לזמן אותו על ידי קריאה בשמו שלושה פעמים ברצף. לאחר הקריאה קרסטומנסי לרוב ינסה לפתור כל בעיה קסומה, כי זו חובתו או הדבר הנכון לעשות.
כל קרסטומנסי הוא אחד מבעלי כוחות הקסם החזקים בעולמו, אולם לשניים מהקרסטומנסים שמופיעים בספרים יש חולשה קריטית: לכריסטופר צ'אנט יש חולשה לכסף, ומגע בו מונע ממנו להשתמש בקסם או לשקר. אריק צ'אנט ("חתול") יכול לעשות קסם רק עם ידו השמאלית.
קרסטומנסים ידועים
בספרים שונים בסדרה נראים אנשים שונים הנושאים בתפקיד קרסטומנסי, בשלבים שונים של חייהם.
סרט אונס ונקמה
הסבר לסוגי המשנה
בסרטו של גספר נואה משנת 2002 "בלתי הפיך", המבנה היה הפוך; המערכה הראשונה מתארת את הנקמה לפני האירועים שהובילו לאותה הנקודה. רוג'ר איברט טען כי באמצעות השימוש במבנה הזה, לא ניתן לקטלג את "בלתי הפיך" כסרט ניצול, מכיוון שלא מתבצע בו ניצול. תת-הז'אנר משך תשומת לב ביקורתית, הן חיובית והן שלילית.
תשומת לב ביקורתית כלפי תת-הז'אנר הגיעה בעיקר ממבקרים פמיניסטיים. בנוסף לסרטים אמריקאיים וצרפתיים, נעשו סרטי אונס ונקמה ביפן (למשל: "Freeze Me" של טאקאשי אישי), פינלנד, רוסיה ("Voroshilov Sharpshooter"), ארגנטינה (למשל: "I'll Never Die Alone"; במקור: "No Moriré Sola") ונורווגיה (למשל, "The Whore"; במקור: "Hora").
אנסטסיוס סינאיטה
אנסטסיוס סינאיטה (לטינית Anastasius Sinaita - או אנסטסיוס מסיני; ? - אחרי 700) היה איש דת וכומר שפעל במאה השביעית כאב המנזר של מנזר סנטה קתרינה שעל הר סיני. אנסטסיוס הוכרז קדוש נוצרי של הנצרות אורתודוקסית והכנסייה הקתולית, היה סופר פורה והוא ידוע בכתביו הרבים בנושאי תאולוגיה והיסטוריה.
מעט מאוד ידוע על חייו של אנסטסיוס סינאיטה וזאת אך ורק מליקוט עובדות אוטוביוגרפיות מתוך כתביו. נולד באלכסנדריה למשפחה אמידה. בגיל צעיר הוא הפך לנזיר, ולאחר שנסע לסוריה וירושלים הגיע למנזר סנטה קטרינה בסיני. הוא נשאר שם, ומאוחר יותר הפך לאב מנזר. בכתביו הוא נלחם נגד המונופזיטים ובזכות כך הוכר על ידי הכנסייה כקדוש. הכנסייה האורתודוקסית חוגגת את יומו ב -21 באפריל.
יש לעיתים בלבול בינו לבין אנסטסיוס הראשן מאנטיוכיה, שהיה אף הוא כומר וסופר כך שיש עבודות שאין ביטחון מלא מי מבין השניים כתב אותן.
ספריו מכסים מגוון רחב של נושאים וחלקם כתובים בסגנון שאלות ותשובות על הדוגמה הנוצרית, ענייני טקסים ודרך חיים הרצויה למאמין. הוא גילה עניין רב בשאלת אופיו של האלוהים ומהות קיומם בני האנוש, ובעיקר במהותו של ישו (כריסטולוגיה). כתביו היו לעיתים שנויים במחלוקת, ולצד פרשנות מקיפה, ייתכן והיו כפופים לצנזורה.
לקריאה נוספת
.
קישורים חיצוניים
Αναστάσιος Β΄ Σιναΐτης
Kashmir
Kashmir הוא שיר בסגנון רוק כבד של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא בשנת 1975 ונכלל באלבום הכפול "Physical Graffiti". זהו אחד משיריה הנודעים ביותר של הלהקה.
רקע
השיר שאורכו מעל שמונה דקות נחשב בדרך כלל על ידי עורכי הרדיו כארוך מדי, אך מאחר שהעורכים התנסו בעבר בהצלחה אדירה עם שיר אחר של הלהקה, "Stairway to Heaven", שאורכו דומה, לא הססו הפעם להשמיע את "Kashmir".
הרצועה כוללת דפוסים מוזיקליים ייחודיים והשפעות מהמזרח, בה משתתפים כלים רבים אשר אינם אופייניים ללהקה, כגון: כינורות, כלי נשיפה וכלי מיתר. זהו אחד מהשירים היחידים של הלהקה שבו השתתפו גם נגנים חיצוניים.
שמו הראשוני של השיר היה בתחילה "Driving to Kashmir" שמאוחר יותר קוצר. מילות השיר נכתבו מיד לאחר סיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית, בעת שחברי הלהקה היו בדרכם מגולימין בדרום מרוקו, לטנטאן שבדרום-מערב מרוקו, ומכאן ההשפעות המזרחיות שבשיר. פלאנט אמר בהקשר להשפעות שבשיר: "ההשראה של השיר נוצרה כתוצאה מהדרך הארוכה שנסענו ונראתה כי היא איננה עומדת להסתיים... זו הייתה דרך ייחודית, במסלול שחוצה את המדבר... השמש קפחה על פנינו..." מכאן גם המילים הפותחות את השיר: "Oh, let the sun beat down upon my face". פלאנט גם ציין כי השיר הוא "אהוב עליו במיוחד".
השיר מנוגן כמעט בכל הופעה של הלהקה, ונכלל באופן קבוע באלבומי האוסף וסרטי ההופעה שלה. פלאנט גם נוהג להפגין אלתורים רבים בעת ביצוע השיר על הבמה.
דירוגים וביקורות
מאז פרסומו, השיר זכה לתשבחות רבות מכל עבר.
השיר נחשב הן בקרב חברי הלהקה והן בקרב המעריצים והמבקרים כאחת מפסגות היצירה הגדולות ביותר של הלהקה והישג מוזיקלי נדיר. ג'ון פול ג'ונס קבע כי השיר מציג את כל האלמנטים שקיימים בלהקה. פלאנט אמר שהשיר הוא אחד האהובים עליו ביותר משום שחבויים בו "כל האנרגיה והכוח שמהם עשוי לד זפלין". פייג' אף הוא קבע שהשיר הוא "בהחלט אחת מהיצירות הטובות של הלהקה". מבקר המוזיקה דייב לואיס, שנחשב כ"מומחה" ל"לד זפלין", אמר:
לואיס אף הוסיף כי "השיר משקף את הכימיה המיוחדת שהייתה לחברי הלהקה ביניהם".
השיר מופיע בדירוגים של מגזיני מוזיקה רבים:
גרסאות כיסוי
במשך השנים זכה "קשמיר" לגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים מפורסמים, ביניהם: רוג'ר דלטרי, אנה וילסון, ג'ת'רו טאל, עפרה חזה, דייוויד גארט, אלטר ברידג', ואף על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ועוד רבים.
עד היום השיר פופולרי ביותר בקרב נגנים ובתוכניות שונות, ואף היה מטרה לתביעות משפטיות רבות בעקבות שימושים לא חוקיים בשיר, תביעות שבהן זכו חברי הלהקה.
רעידת האדמה בסיסתאן ובלוצ'סתאן (2013)
ב-16 באפריל 2013 פגעה רעידת אדמה בדרגה 7.8 בסולם ריכטר בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום-מזרח איראן, בסמוך לגבולה עם פקיסטן. הרעידה, שאירעה בעומק של כ-82 קילומטר, הורגשה היטב באזורים נרחבים של איראן ופקיסטן ובמדינות נוספת באזור. עוצמת הרעש הייתה הגבוהה ביותר שנמדדה באיראן 40 שנה, והיא באה מספר ימים בלבד לאחר רעידת האדמה במחוז בושהר ב-9 באפריל.
כתוצאה מהרעש דיווחו תחילה הרשויות באיראן על 40 הרוגים ועל עוד מאות שנפצעו, אולם לאחר כמה שעות חזרו בהם והודיעו כי יש רק הרוג אחד ו-12 פצועים. מצדו הפקיסטני של הגבול דווח על 34 הרוגים ו-105 פצועים.
נגרם נזק רב לרכוש. מבנים רבים באזור הרעש קרסו, וקווי תקשורת ותשתיות נוספות נפגעו קשות עד שנוצר חשש לשלמותם של בתי בוץ המצויים בכפרים בסביבה.
פטר פון הס
פטר הינריך למברט הס (בגרמנית: Peter Heinrich Lambert von Hess; 29 ביולי 1792 – 4 באפריל 1871) היה צייר קרבות וז'אנר גרמני.
ביוגרפיה
הס היה בנו של החרט קרל ארנסט כריסטוף הס. משנת 1782 אביו היה פרופסור לחריטת נחושת באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, בשנת 1783 עבר האב למינכן, מאוחר יותר חזר לדיסלדורף, שם נישא למארי למברטין, בשנת 1791. את שיעורי האמנות הראשונים הוא קיבל מאביו בדיסלדורף. משנת 1800 הס יצר את התחריטים הראשונים שלו, בעיקר העדיף תיאורים של בעלי חיים.
בשנת 1806 בגיל 14 התקבל הס לאקדמיה לאמנות במינכן. הוא הצליח לעשות את שירותו הצבאי במטכ"ל הכללי של הנסיך קרל פיליפ פון ורדה. הוא עשה זאת במהלך המלחמות בין השנים 1813–1815 וגם היה בקונגרס וינה. במהלך תקופה זו יצר הס מספר רב של רישומים, אשר היוו את הבסיס לציורי השמן שלו.
מאוחר יותר, הס נסע לצורכי לימוד דרך שווייץ, איטליה ואוסטריה. בעבודתו המוקדמת התמונות שיצר היו קטנות למדי, התמונה הראשונה בפורמט גדול מאת פטר הס הייתה תיאור הקרב בארקיס סור אובה במאי 1814.
בשנת 1833 ליווה את המלך אוטו הראשון ליוון. בשנת 1835 עשה עליו ציור בצבעי שמן עם דיוקנאות רבים. 1839 תמונה שנייה מציגה את קבלת הפנים של אוטו באתונה. בשנת 1839 הס קיבל את הזמנתו של הצאר ניקולאי הראשון לסנט פטרסבורג ומוסקבה והציג את המאורעות העיקריים של 1812 בשמונה תמונות קרב גדולות.
במינכן, הוא ועוזרו נילסון ביצעו 39 פרסקאות מההיסטוריה של היוונים ומלחמת עצמאותם.
בשנת 1861 הוענק לו צלב האביר של מסדר הכבוד של הכתר הבווארי וקיבל גם תואר אצולה.
בשנת 1853 קיבל אות של המסדר הבווארי למדע ואמנות. הוא זכה גם לכבוד ולמדליות זרות, כמו מליאופולד מלך בלגיה.
מרוץ מגנס
מרוץ מגנס הוא תחרות ריצה עממית (ותחרותית) ע"ש נשיאה הראשון של האוניברסיטה העברית, ד"ר יהודה לייב מאגנס ז"ל, זהו המרוץ הוותיק בישראל.
אחד ממארגני המרוץ המקורי הוא הספורטאי עדין טלבר אשר פעל לקידום פעילויות ואירועים ספורטיביים בקמפוס במקביל ללימודיו.
עם השנים התפתחו מקצים נוספים במירוץ ויחד הם נקראים "מרוצי האוניברסיטה העברית בירושלים".
המקצים הנוספים הם: מרוץ אמזלג ע"ש דוד אמזלג ז"ל ומרוץ פרנקל ע"ש וולטר פרנקל. במירץ משתתפים רצים רבים ביניהם אצנים מקצועיים, סטודנטים, אנשי ציבור ותלמידי בתי ספר באזור.
במרוץ ה-56 שהתקיים ב-4 במרץ 2008, השתתפו גם אצנים בכירים מירדן.
טורקמניסטן איירלינס
טורקמניסטן איירלינס (באנגלית: Turkmenistan Airlines; בטורקמנית: Türkmenhowaýollary/ Түркменховаёллары) היא חברת התעופה הלאומית של טורקמניסטן ובסיסה הראשי ממוקם בנמל התעופה הבינלאומי אשגבאט. החברה מפעילה טיסות מסחריות וטיסות תובלה ליעדים פנימיים ובינלאומיים.
מרוץ מגנס
מסלולים
כיום המירוץ מכיל 3 מסלולים:
טורקמניסטן איירלינס
תולדות החברה
החברה הוקמה ב-4 במאי 1992. ב-1992 הייתה חלוצת חברות התעופה הסובייטיות לשעבר שרכשו מטוס בואינג 737. באפריל 1993 הצטרפה ל-ICAO. טיסת התובלה הראשונה של החברה הושקה באפריל 1993, במטוס האיליושין Il-76, מאשגבט לברסט.
משנת 2001 החלה החברה להמיר את צי המטוסים שלה מהתקופה הסובייטית לצי מחודש יותר של מטוסי בואינג 717. אלה שימשו בעיקר לטיסות פנים, עד שיצאו משימוש. 7 מטוסי בואינג 717 נרכשו; הראשון הוצג בתערוכת הסלון האווירי במוסקבה ב-2001. בשנת 2009 הודיעה חברת בואינג כי טורקמניסטן איירלינס הזמינה ארבעה מטוסי בואינג 737 - 700 בשווי של 192 מיליון דולר אמריקאי. במאי 2013 נוסף מטוס בואינג 737 - 800 לצי.
בשנת 2012 נשאה החברה 57,500 נוסעים ל-15 יעדים בינלאומיים, ו-90,000 נוסעים בקירוב בחודש, ליעדים פנימיים.
יעדים
נכון לאפריל 2015 החברה מפעילה טיסות ל-23 יעדים בינלאומיים ופנימיים מבסיסה בנמל התעופה אשגבט, ומבסיסה המשני בנמל התעופה טורקמנבט.
שותפות קוד
החברה מקיימת שותפות קוד עם חברות התעופה בלאביה ו-S7 איירליינס.
צי המטוסים
צי המטוסים נכון לפברואר 2019:
גמפרינר זלה
גמפרינר זלה (בגרמנית: Gampriner Seele) הוא האגם היחיד בליכטנשטיין. הוא נוצר בשנת 1927 על ידי שיטפון של נהר הריין עם סחף עצום. האגם שוכן בגובה של 435 מטרים מעל פני הים בכפר בנדרן-גמפרין.
גמפרינר זלה מוקף ביער נשיר צפוף המורכב מצמחים כגון קני סוף, שיחים ועצים. בשנת 1961 האגם הוגדר על ידי הממשלה כשמורת טבע. לאחר ניקוי האגם מאשפה איכות המים התייצבה בדרגה ב'. צינור המוביל מים מערוץ נחל מספק לאגם מים צלולים וחמצן במידה מספקת מאז 1979. שנה לאחר שדגי נהרות התיישבו באגם. ברבורים החלו להתרבות ליד האגם משנות ה-70 ואילך. הם נראו לראשונה בנסיכות בשנת 1972 בסגאוויהר בננדלן ובשנים שלאחר מכן הם התחילו לאכלס גם את גמפרין.
מינים נדירים באגם ובסביבתו
צמחים
חיות
דניאל הלל
דניאל הלל (13 בספטמבר 1930 – מרץ 2021) היה אגרונום וחוקר ישראלי. מחקריו בנושא השקיה שיפרו באופן דרמטי את התפוקה החקלאית באזור הנגב, ובאזורים צחיחים אחרים ברחבי העולם. בשנותיו האחרונות עסק במחקר במטרה להתאים טכניקות חקלאיות להתמודדות עם מחסור במים הנובע מתהליכי מדבור. בשנת 2012 זכה בפרס המזון העולמי, והוא הישראלי היחיד שזכה בפרס זה.
ביוגרפיה
דניאל הלל נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית, בנם של שרה פרנסיס ומוריס יעקב בוגסלב. בהיותו בן שנה התאבד אביו, ואמו עם חמשת ילדיה עלו לארץ ישראל, בה חיו הוריה. בגיל 9 נשלח לחיות בקיבוץ, שבו צמחה אהבתו הגדולה לקרקע והבנתו את החשיבות של שימור מקורות מים. ב-1946 שב לארצות הברית ללמוד בבית-ספר תיכון בקרוליינה הדרומית. ב-1950 קיבל תואר ראשון בלימודי חקלאות באוניברסיטת ג'ורג'יה, וב-1951 קיבל תואר שני במדעי הקרקע מאוניברסיטת ראטגרס.
ב-1951 שב לישראל והחל לעבוד במשרד החקלאות, אך במהרה הצטרף לקבוצה חלוצית שהקימה את קיבוץ שדה בוקר ב-1952. דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, התאהב במקום בביקורו הראשון, ולימים הפך אותו לביתו.
בשנת 1957 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה של הקרקע ובאקולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1959–1961 עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה. ב-1972 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
החל מימי קדם שיטת ההשקיה המקובלת במזרח התיכון ובצפון אפריקה היא שיטת ההצפה, במטרה להרוות את הקרקע במים. שיטה זו הייתה בזבזנית במים וחונקת שורשים. בסוף שנות ה-50 פיתח צוות בראשות הלל שיטה המסתמכת על הכוונה מיטבית של תכיפות ההשקיה וכמויות המים הניתנות בכל השקיה. באמצעות שיטה זו נשמר בית השורשים בלחות מתמדת ברמה המיטבית. שיטת השקיה זו הביאה לעלייה ביבולים ולמיקסום ההכנסה ליחידת מים, שהייתה הגורם שבמחסור באזורים הצחיחים. שיטות אלו הסתמכו, בין היתר, על שימוש בטנסיומטרים ששימשו למדידת לחות הקרקע. שיטה זאת שינתה לחלוטין את החקלאות באזורים צחיחים ברחבי העולם, ותרמה לחיסכון במים באזורים אלה.
במחצית השנייה של המאה ה-20 הקדיש הלל את חייו לשליחויות לשם הקניית ידע חקלאי והידרולוגי בעשרות מדינות באפריקה, באסיה (כולל במדינות ערב שעוינות לישראל) ובאמריקה הלטינית, מטעם הבנק העולמי, הארגון לחקלאות ומזון של או"ם והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
הלל עסק גם במחקר באוניברסיטת קולומביה, במכון גודארד לחקר החלל ובמכוני מחקר נוספים. פרסם יותר מעשרים ספרים בתחומי מומחיותו, ואלה תורגמו ל-12 שפות.
ביוני 2012 היה לישראלי הראשון שזכה בפרס המזון העולמי, שהוא המקבילה לפרס נובל בתחום החקלאות, וכך נכתב בנימוקי הפרס:
משפחתו
הלל היה נשוי עד לפטירתו לפרופ' מיכל ארצי. התגורר בחיפה. נפטר במרץ 2021 ונקבר בבית הקברות בזכרון יעקב.
אחותו הייתה סופרת הילדים חנה הורן.
לנרד נימוי
לנרד סיימון נימוי (באנגלית: Leonard Simon Nimoy; 26 במרץ 1931 – 27 בפברואר 2015) היה שחקן, במאי קולנוע, משורר, זמר וצלם יהודי-אמריקאי, המפורסם בעיקר בגילום דמותו של ספוק בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשנים 1966–1969, ובתוכניות טלוויזיה נוספות, סרטי קולנוע ומשחקי מחשב.
נימוי החל את הקריירה שלו בשנות העשרים המוקדמות בחייו, לימד שיעורי משחק בהוליווד והופיע בתפקידים משניים בקולנוע ובטלוויזיה במהלך שנות ה-50, כמו גם הופיע בתפקיד הראשי בסרט "Kid Monk Baroni". בשנת 1952 גילם נימוי את דמותו של נאראב, חצי-חייזר, אחד משלושה פולשים ממאדים, בסדרת הסרטים "Zombies of the Stratosphere".
בשנת 1965 הופיע לראשונה במה שעתיד להיות חלק מזיכיון "מסע בין כוכבים" כאשר השתתף ב-"The Cage", הפיילוט של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". לאחר מכן, המשיך לגלם את דמותו של ספוק בסדרה עד לשנת 1969, ואחר כך בעוד שמונה סרטי קולנוע עלילתיים והופעות אורח בסדרות ספין אוף שונות של הזיכיון. לדמות שגילם יש השפעה תרבותית משמעותית, והיא זיכתה את נימוי בשלוש מועמדויות לפרס אמי; המגזין TV Guide ציין את ספוק כאחת מ-50 דמויות הטלוויזיה הגדולות ביותר. לאחר סדרת "מסע בין כוכבים", נימוי כיכב ב"משימה בלתי אפשרית" במשך שתי עונות, הנחה את הסדרה התיעודית "In Search of...", העניק את קולו ל-"Civilization IV", "רובוטריקים: הסרט" ו"רובוטריקים 3: אפלת הירח", וכן זכה לשבחים בגין הופעותיו במספר הפקות תיאטרון. כמו כן, היה לו תפקיד אורח בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'".
התהילה של נימוי כספוק הייתה כזאת, ששתי האוטוביוגרפיות שלו, "I Am Not Spock" (1975) ו-"I Am Spock" (1995), נכתבו מנקודת המבט של שיתוף קיומו עם הדמות.
בשנת 2016, בנו, אדם נימוי, הוציא סרט דוקומנטרי על חייו עם אביו המפורסם ועל ההיכרות עם תפקיד אביו במהלך חייו בתור הדמות המפורסמת ממסע בין כוכבים. הסרט נקרא בשם "למען ספוק" ("For the Love of Spock"), וצילומו החל עוד בשנת 2015, לפני מותו של לאונרד.
קורות חייו
לנרד סיימון נימוי נולד בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה יהודית-דתית-אורתודוקסית דוברת יידיש, של מהגרים מאוקראינה. את קריירת המשחק שלו החל בגיל שמונה. הוא החל לימודי צילום באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והשלים אותם בבוסטון קולג'. כמו כן למד לתואר שני בחינוך, והוא בעל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת אניטוק באוהיו. נימוי שירת כסמל בצבא ארצות הברית בשנים 1953–1955.
בשנת 1966 שיחק לראשונה את דמותו של ספוק בסדרה המקורית של "מסע בין כוכבים", דמות שאותה חזר אחר כך לגלם עוד בשבעה סרטי קולנוע, בשנים 1979–2009, ששניים מתוכם ("מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה") אף ביים בעצמו. כמו כן, דמותו של ספוק הופיעה גם בפרקי הסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא.
בשנת 1987 ביים את סרט הקולנוע שלושה גברים ותינוקת, בכיכובם של טום סלק, סטיב גוטנברג וטד דנסון. בשנת 1988 ביים את סרט הקולנוע "אם במבחן", שמבוסס על הספר של סו מילר, בהשתתפותם של ליאם ניסן, דיאן קיטון, ג'ייסון רוברדס ואחרים. בשנת 1991 ביים את הסרט "אהבות מצחיקות", קומדיה רומנטית בהשתתפותם של כריסטין לאטי, ג'ין ויילדר ומרי סטיוארט מסטרסון.
נימוי היה מועמד לפרס אמי עבור שחקן המשנה הטוב ביותר על סרט הטלוויזיה שצולם בחלקו בישראל, "אישה ושמה גולדה" (1982), על תפקידו כמוריס מאירסון, בעלה של גולדה מאיר, לצדה של אינגריד ברגמן כגולדה, בתפקידה האחרון.
במאי 2010 הודיע נימוי שהוא פורש מתעשיית הקולנוע, אחרי שהיה פעיל 60 שנה. ב-27 בפברואר 2015 נפטר ממחלת ריאות.
פילמוגרפיה
בנוסף הופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים. נימוי הופיע בסרט "לעולם נזכור" העוסק בתביעתו של ניצול השואה מל מרמלשטיין.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
יחיאל בורוכוף
יחיאל בורוכוף (נולד ב-17 באפריל 1945) הוא רואה חשבון. במשך 25 שנה שימש רואה חשבון ויועץ כלכלי של קבוצת האחים עופר וכן כיהן כיו"ר דירקטוריון בנק טפחות. משמש כיום בתפקיד מנהל אקדמי ומרצה בכיר בהכשרת דירקטורים בלימודי חוץ בטכניון בחיפה. התמנה ע"י בית המשפט המחוזי בחיפה כמומחה מטעמו בנושאי דיני חברות, ממשל תאגידי, תביעות ייצוגיות ועוד. חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
את הפעילות המקצועית שלו החל כשכיר באגף החשבונאות של חברת הדלק "פז" ולאחר מכן כרואה חשבון במשרד "הטיס-גרינבאום ושות' רואי חשבון". בשנת 1974 פתח משרד לראיית חשבון עצמאי. המשרד מוזג בשנת 1992 עם משרד שלמה זיו ושות', שלימים נקרא "זיו-האפט BDO" (אחד מ - 5 המשרדים הגדולים בישראל). מאז המיזוג ועד 1995 היה בורוכוף שותף בכיר במשרד שלמה זיו ושות' ומנהל השלוחה הצפונית של המשרד.
במשך 25 שנה (1974 - 2001) בורוכוף היה היועץ הכלכלי והפיננסי לקבוצת האחים עופר ורואה החשבון של הקבוצה (כ - 40 חברות). הוא ליווה את ההתנהלות הכלכלית של כל החברות בקבוצה, כולל רכישת חברות, מכירת חברות והנפקת חברות בבורסה. בין היתר, השתתף כנציג הקבוצה ברכישת בנק המזרחי, רכישת חברת סונול, רכישת החברה לכבלים ולחוטי חשמל, רכישת מרכזי קניות וקניונים, הקמת המרינה בהרצליה, מכירתן של חברות רבות והנפקת חברות בבורסה לצורך גיוס הון.
בורוכוף שימש כדירקטור בקבוצת בנק המזרחי, במזרחי חברה להשקעות בע"מ, בנק טפחות, חברת הדלק סונול, חברת סופרגז, גרנית הכרמל.
עם פרישתו משותפות במשרד רואי החשבון "זיו-האפט", מונה לחבר דירקטוריון בנק המזרחי, שם כיהן כנציג גרעין השליטה והשתתף כחבר בוועדות המשנה מטעם הדירקטוריון: ועדת אשראי, ועדת מינהל, ועדת השקעות ויו"ר ועדת מאזן של הבנק. כן שימש חבר דירקטוריון ב"מזרחי חברה להשקעות בע"מ" ובבנק טפחות. שימש יו"ר דירקטוריון פעיל בבנק טפחות (בין השנים 1998–2001). במסגרת תפקידו כיו"ר דירקטוריון פעיל בבנק טפחות ויו"ר ועדת אשראי דירקטורית של הבנק, עיצב יחד עם מנכ"ל הבנק תוכניות עבודה שנתיות ייחודיות, פיקוח על עבודת הביקורת הפנימית, ניהל משא ומתן עם ההסתדרות להשגת תוכנית פרישה מרצון והשגת הסכם עבודה ייחודי עם העובדים בענף הבנקאות, לתקופה של 3 שנים.
באוגוסט 2002 רשם האגודות השיתופיות מינה את בורוכוף לפקח על תהליך פידיון מניות החברים של קו-אופ צפון. ובמרץ 2003 מינה בית המשפט המחוזי בחיפה את בורוכוף גם כאחד מכונסי הנכסים של האגודה, במסגרת הליך הפירוק שלה. במסגרת תפקידו היה אחראי על מימוש נכסים בהיקף של כ-200 מיליון ש"ח ולחלוקת דיבידנדים ל-28 אלף בעלי המניות.
באוקטובר 2004 מונה לתפקיד למנכ"ל קבוצת "זאבי אחזקות" שבשליטת גד זאבי ויועץ כלכלי להנהלה . במסגרת תפקידו בקבוצת זאבי הוציא להנפקה בבורסה את חברת יפנאוטו, יבואנית מכוניות סובארו, ארגן מחדש את ההתחייבויות הכספיות של הקבוצה, ערך הסדרי מימון עם בנקים ומוסדות אשראי, כך שהקבוצה התאוששה מהותית ממצבה הפיננסי הקשה.
אחר כך עבד כיועץ לתאגידים בנושאי מימון, השקעות, בקרה פנימית, הערכות שווי ובדיקת נאותות. שימש כ־5 שנים בתפקיד ראש המגמה לפיננסים ולהכשרת מנכ"לים ודירקטורים באוניברסיטת חיפה, במסגרת לימודי המשך ולימודי חוץ.
משנת 2018 ועד היום משמש כיועץ אקדמי ומרצה בהכשרת מנכלים ודירקטורים בלימודי חוץ בטכניון בחיפה. מרצה בנושאי דיני תאגידים, שוק ההון, כלכלת ישראל, רגולציה וניתוח דוחות כספיים. משמש כמומחה בדיני חברות ובהערכות שווי. מתמנה כמומחה על ידי בתי משפט הנעזרים בניסיונו לצורך מתן חוות דעת של מומחה בנושאים מסחריים.
בשנת 2019 מונה כחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה.
חיבר את הספר המקצועי "הדירקטור והמנכ"ל בממשל התאגידי" הנמצא בספריות כל בתי המשפט בארץ, את הרומן "נקמת המלאך", ספר פרוזה ושירים "היא והוא והקורונה", המחזות "הצוואה",  "משפחת ברונו", "המעגל שלא נסגר", "הבית ברחוב צפרירים", ספר שירים "שירים שחוברו יחדיו" וספר הילדים "חכמת החמור והסוס".
אשר צבי מאוסטראה
רבי אשר צבי מאוסטראה (לפני ת"ק, 1740 - ט"ז בשבט תקע"ז, 1817) היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה השלישי, תלמיד המגיד ממזריטש. מחבר הספר מעין החכמה.
ביוגרפיה
בנו של רבי דוד ונכדו של רבי משה הרב מבוטשאטש. אביו היה מראשי הקהל באוסטרוה וראש ה"חברה קדישא" בעיר. לאחר נישואיו כיהן כרב בברזדוב.
בשנת תקס"ד נאלץ לעזוב את העיר עקב מחלוקת בתוך הקהילה כנגד חתנו שלא הצטרף לעתירת מספר יהודים נגד הדוכס המקומי. הוא התקבל לרב בקוריץ, על שמה הוא מכונה "ר' אשר קוריצער". על פי המסורת החסידית, קפידתו גרמה לשריפה גדולה באוסטרוה בשנת תקס"ט.
ספרו מעין החכמה נדפס בקוריץ בשנת תקע"ז. הרב מאפטא כתב בהסכמתו:"כי ידוע שכל דבריו נאמרו ברוח הקודש".
על קברו נבנה אוהל.
בנו רבי יואל הסכים לצידו ולצד רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לספר ילקוט ראובני. חתנו היה רבי מנחם מנדל שהדפיס את ספרו.
הפורום הדוקומנטרי בישראל
הפורום הדוקומנטרי בישראל (לשעבר "פורום היוצרים הדוקומנטריים") הוא עמותה ללא מטרת רווח המשמשת כארגון גג ליוצרות וליוצרים התיעודיים בישראל.
בניגוד לאיגודי יוצרים אחרים הפורום מתפקד הן כאיגוד יוצרים והן כגוף ששם לעצמו למטרה לקדם את הז'אנר התיעודי, לשכלל את איכות היצירה ולשמור על חופש אמנותי מול גופי השידור, קרנות הקולנוע וגופי הרגולציה השונים.
בפורום חברים יותר מ-300 יוצרות ויוצרים משלל תחומי העשייה התיעודית: במאים, מפיקים, עורכים ותחקירנים שעומדים מאחורי יצירתם של עשרות רבות של יצירות תיעודיות בשנה.
במרץ 2020 בעת מגפת הקורונה פתח הפורום סרטים רבים לצפייה חופשית ברשת.
חארמאנלי
חארמאנלי (בבולגרית: Харманли) היא עיר בדרום בולגריה, השלישית בגודלה במחוז חאסקובו ושוכנת 228 קילומטרים דרומית מזרחית מהבירה סופיה ו-27 קילומטרים מבירת המחוז חאסקובו.
היסטוריה
היישוב מתועד לראשונה ב-1510 בהקשר בנייתו של חאן על גדות נהר חארמאנלי. החאן שניצב על אם הדרך בין בלגרד לאיסטנבול קיבל בהדרגה גם חשיבות צבאית ובוצר על ידי העות'מאנים. בהדרגה החל להתפתח ישוב מסביב לחאן. ב-1585 נבנה גשר מעל הנהר חארמאנלי שנועד להקל על התעברוה אל החאן והיישוב. ב-1835, תקופת התחייה הלאומית הבולגרית נבנתה ביישוב כנסיית אנסטסיה הקדושה, שהפכה לאחד מסמליו. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית, אך בהמשך נכלל בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, באופן חד צדדי על איחוד בין מחוז רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה ומאז נכללת חארמאנלי בשטח בולגריה.
דמוגרפיה
בין 1985 ל-1998 חל גידול מתון בכמות האוכלוסין, בשיעור של 1.8 אחוזים. בעשור הראשון של המאה ה-21 חל קיטון בכמות האוכלוסין בשיעור של 7.33 אחוזים, שרובו נובע בשל הגירת עבודה מהאזור, אך גם בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה. 49.4 אחוזים מהאוכלוסייה הם גברים ו-50.6 אחוזים הן נשים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 85.68 אחוזים הם בולגרים, 7.42 אחוזים ממוצא טורקי ו-6.44 אחוזים הם צוענים.
כלכלה ותחבורה
בשטח הרשות המקומית קיימים שטחים חקלאיים ובהם מגדלים בעיקר דגנים וירקות. מרבית התוצר המקומי הגולמי מגיע מתעשייה קלה, בעיקר עיבוד מזון, טקסטיל וטבק. העיר סמוכה לנתיבם של שני כבישים מהירים. האחד הכביש המהיר סופיה – פלובדיב – איסטנבול, והשני הכביש הפנים בולגרי בין רוסה לחאסקובו. בסמוך לעיר עובר עורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים ובעתיד אמור לעבור בסמיכות אליה עורק מספר 9.
בנטלי ספיד 6
בנטלי ספיד 6 (באנגלית : Bentley Speed Six, קרויה גם : Bentley 6½ Litre ) היא סוג של מכונית סלון מהודרת שיוצרה במספר תצורות: קבריולה, ספורט, ומכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית בנטלי אשר יוצרה בין השנים 1930–1926 בבריטניה
דגמי "בנטלי ספיד 6" נבנו בתצורה של "שלדה מתגלגלת". משמעות המונח שלדה מתגלגלת היא המסגרת פלוס "ציוד ההפעלה" כמו מנוע, תיבת הילוכים, ציר ההינע, הדיפרנציאל והמתלים.
מרוצי מכוניות
בשנים 1929 ו-1930 ב "מרוץ 24 השעות של לה מאן" ("24 Heures du Mans 1929" ) זכתה "בנטלי ספיד 6" במקום הראשון. בנוסף זכה דגם "בנטלי ספיד 6" בשנת 1930 גם במקום השני.
בשנים 1930 ו-1929 זכתה "בנטלי ספיד 6" במקום הראשון במרוץ "Circuit de Brooklands". בנוסף זכה דגם "בנטלי ספיד 6" בשנת 1930 גם במקום השני.
ירון גינדי
ירון גינדי הוא יועץ מס ומשנת 2012 מכהן כנשיא לשכת יועצי המס בישראל. גינדי עומד בראש פירמת הייעוץ המס י. גינדי ושות'.
ביוגרפיה
ירון גינדי נולד וגדל בחולון כבן יחיד, למד בבית הספר היסודי שנקר ובתיכון קוגל ומקיף תל גיבורים. ירון הוא דור שני ליועצי מס: אביו היה מפקח מס הכנסה במשך 25 שנה, ובשנת 1976 פתח את פירמת ייעוץ המס "י. גינדי ושות'". אמו עבדה כתופרת וכעוזרת גננת.
בשנת 1984 התגייס לצבא כלוחם. במהלך שירותו הצבאי יצא גינדי לקורס מפקדי כיתות, קורס קציני חי"ר וקורס מפקדי פלוגות רב חיילי. לאחר 5 שנים, בשנת 1988 השתחרר מהצבא בדרגת סגן, ובתפקידו האחרון כיהן כמפקד פלוגה בקורס מפקדי כיתות. במהלך שירות המילואים מילא מספר תפקידים בגדודים הקרביים ביניהם מ"פ, קמב"ץ, סמג"ד ומג"ד. גינדי השתחרר בסיום שירות המילואים בדרגת סגן אלוף וכמג"ד לפרויקט חץ וקשת - תוכנית מיוחדת לנוער מחוץ לישראל, עליה פיקד כ-7 שנים.
לאחר השחרור נסע לטייל בעיקר למזרח הרחוק ולדרום אמריקה למשך שנתיים רצופות, במהלכן עשה קורס טיס פרטי בארצות הברית ועבד למימון הטיול באוסטרליה, יפן, תאילנד וארצות הברית.
בשובו מחוץ לישראל בסוף שנת 1990 התחיל לעבוד כמרכז שבט הצופים של רמת אפעל ובמקביל שקד על לימודי תואר ייעוץ המס.
לקראת תחילת שנת 1992 החל את דרכו כיועץ מס במשרד ייעוץ המס של אביו ובהמשך ניהולה עבר לידיו. הפירמה מייצגת מעל אלף עצמאים ועסקים קטנים ובינוניים בכל רחבי הארץ.
ירון גינדי ואשתו עידית מתגוררים ביישוב תלמי מנשה. הם הורים ל-3 בנות.
פעילות במסגרת לשכת יועצי המס
בשנת 2011 נבחר ליו"ר מחוז תל אביב בלשכת יועצי המס.
החל משנת 2012 גינדי ממלא את תפקיד נשיא הלשכה, ומתוקף תפקידו הוא משתתף בדרך קבע בדיוני ועדת הכספים ובדיונים השוטפים מול הנהלת רשות המיסים.
בשנת 2022 הכריז יו"ר ועדת הכספים, ח"כ אלכס קושניר, כי ירון יעמוד בכנציג המגזר העסקי בראש צוות לגיבוש מתווה הפיצויים בעקבות השלכות גל הקורונה החמישי( האומניקרון) על בעלי העסקים. במהלך המשא ומתן מונה גידני כיועץ הכלכלי וחבר בצוות הכלכלי המיוחד שייעץ לראש הממשלה, נפתלי בנט, בנושא הקורונה.
ג'יי הרינגטון
'''ג'יימס ה. הרינגטון השלישי, המכונה: ג'יי הרינגטון, (באנגלית: James H. Harrington III'''; נולד ב-15 בנובמבר 1971) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
הרינגטון נולד וגדל בוולזלי, מסצ'וסטס לג'ודי וטרי הרינגטון. יש לו שני אחים, השחקן אדם הרינגטון ומאט. הוא למד בתיכון וולסלי ותואר ראשון במגמת תיאטרון באוניברסיטת סירקיוז.
קריירה
הרינגטון שיחק בכמה סדרות טלוויזיה, סאמרלנד, המחלקה, המגן, סוכן מחוק ומרפאה פרטית.
בשנת 2006, הרינגטון החל להופיע כד"ר רון מקרידי בסדרה עקרות בית נואשות. הוא כיכב כטד קריספ בסדרה הקומית Better Off Ted ממרץ 2009 עד ינואר 2010. הוא שיחק בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "שוות בקליבלנד".
בשנת 2017 היה לו תפקיד אורח בסדרת הדרמה המשפטית Suits בתור מארק מדוז, החבר לשעבר של דונה (שרה רפרטי).
בשנת 2017 החל לגלם את סמל שני דייוויד "דייקון קיי" בסדרת הטלוויזיה S.W.A.T, המבוססת על סדרת הטלוויזיה משנת 1975 וסרט באותו שם ימ"מ יחידת פריצה. הסדרה חודשה לעונה שישית ששודרה באוקטובר 2022. את אשתו בסדרה מגלמת ברה בלייר.
הרינגטון הופיע בסרטים כמו אמריקן פאי: האיחוד וסרטים נוספים. הרינגטון הופיע על במת התיאטרון במחזה "חייו של בוי" ובהפקות אוף ברודוויי יחפים בפארק ובמחזה "חתונתם של טוני וטינה".
הרינגטון הוא חובב כדורסל ומשחק בליגת אנשי הבידור ובקבוצת הוקי קרח חובבנית.
ביני (זמרת)
סטלה רוז בנט (באנגלית: Stella Rose Bennett; נולדה ב-30 בינואר 2000), הידועה בשם ביני, היא זמרת וכותבת שירים ניו זילנדית מאוקלנד. בשנת 2019 זכתה ביני בארבעה פרסי המוזיקה של ניו זילנד - שיר השנה, אמן הסולו הטוב ביותר, פריצת השנה ואמן הפופ הטוב ביותר. בתחילת דרכה זכתה להצלחה בינלאומית עם הסינגלים "Glitter" ו-"Soaked" ובהמשך זכתה להצלחה מחודשת ב-2020 עם הסינגל "Supalonely", בעקבות פופולריותו בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק.
2017–2018: התחלת הקריירה
ביני החלה את קריירת המוזיקה שלה באמצעות פרסום גרסאות כיסוי ב-SoundCloud והחלה ליצור מוזיקה משלה בשנת הלימודים האחרונה שלה בתיכון. לאחר שנשרה מתואר התקשורת באוניברסיטת אוקלנד לטכנולוגיה לאחר שבועיים, במהלך מה שכינתה "משבר רבע החיים", היא החליטה להיכנס לעסקי המוזיקה באופן מקצועי. המוזיקה שלה תפסה את תשומת ליבו של ג'וש פאונטיין, מפיק וחבר בלהקת Leisure, איתו עבדה על סינגל הבכורה שלה, "Tough Guy", משנת 2017 וכן על סינגל אחר שלה, "Soaked" משנת 2018. ביני הרוויחה את הכניסה הראשונה למצעד בקריירה שלה בשנת 2018 במצעד הטריפל ג'יי הוטסט 100, עם "Soaked" במקום ה-58.
2018–2019: מיני-אלבומים
תחילה, פעלה ביני בשם "Bene". בפברואר 2019, הופיעה ביני כמופע חימום באוקלנד במהלך סיבוב ההופעות של לילי אלן, "No Shame Tour". ב-29 ביוני 2019, פרסמה את מיני-אלבום הבכורה שלה, Fire on Marzz ובהמשך הוסיפה e נוספת לשם הבמה (Benee), מטעמי הגייה, וענייני זכויות יוצרים. בתחילת 2019 הוחתמה בחברת התקליטים ריפבליק רקורדס, לפני פרסום אלבום הבכורה שלה. המיני-אלבום, שתואר על ידי ג'ורג' פניוויק מהניו זילנד הראלד כ"אלבום פאנקי וספוג שמש", הגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד האלבומים של ניו זילנד ולמקום ה-75 במצעד האלבומים האוסטרלי.
המיני-אלבום הבא של ביני, Stella & Steve, יצא ב-15 בנובמבר 2019, כאשר הסינגל הבולט שפורסם ממנו הוא "Supalonely", בהשתתפות גאס דפרטון. השיר זכה להצלחה בינלאומית במרץ 2020, כחלק מאתגר ריקודים ויראליים בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק. הוא הפך לשיר השני שלה שנהפך לוויראלי בטיקטוק, לאחר "Glitter", שהופץ כחלק מאתגר ריקוד דומה בדצמבר 2019. ביני ביצעה תשע הופעות חימום בסיבוב ההופעות של הזמר-יוצר האמריקאי קונאן גריי בצפון אמריקה במהלך דצמבר 2019. הסינגלים של ביני, "Glitter", "Find an Island" ו-"Evil Spider" הופיעו בטריפל ג'יי הוטסט 100 בשנת 2019 במקומות ה-19, 25 ו-51 בהתאמה.
2020–הווה: אלבום ראשון
סיבוב ההופעות הראשון של ביני בצפון אמריקה בשיתוף רמי וולף בוטל בגלל מגפת הקורונה. ביוני 2020, הגיע שירה "Supalonely" ל-250 מיליון השמעות בספוטיפיי. היא ביצעה את הופעה הבכורה שלו עמו במהלך תוכנית הלילה של ג'ימי פאלון, לצידו של גאס דפרטון. היא אף ביצעה את השיר ב-"מופע של אלן דג'נרס" חודש לאחר מכן. ביולי 2020, הוציאה ביני את הסינגל "Night Garden" בהשתתפות המפיק האמריקאי קני ביטס והמוזיקאי הבריטי בקר, כסינגל הראשי מאלבומה העתידי. זמן קצר לאחר מכן, הוכרזה כאמנית ה-Up Next של אפל מיוזיק לחודש יולי והפכה לאמנית הניו זילנדית הראשונה שזכתה בתואר זה.
סיבוב ההופעות המתוכנן של ביני בניו זילנד יחל באוקטובר 2020. היא אמרה כי תוציא את אלבום הבכורה שלה בשנת 2020, וציינה שהוא יהיה שונה מאוד מאלבומיה הקודמים.
חיים אישיים
בריאיון לניו זילנד הראלד, חשפה ביני כי יש לה דיסלקסיה. היא תיארה את חוויות ילדותה עם כתיבת שירים: "לאורך כל בית הספר נאבקתי בכתיבה... אהבתי כתיבה ויצירה, זה מה שאהבתי, אבל תמיד עשיתי טעויות והייתי מרותקת לאופן הזה שעליי לכתוב... כתיבת שירים עבורי הייתה המקום הזה שבו אני לא צריכה להיות נכונה דקדוקית. למדתי מלאכה זו עם [ג'וש פאונטיין], כשהוא חולק איתי את כל הידע שלו. זה פורקן רגשי נהדר עבורי; אני פשוט אוהבת להתיז את מה שאני מרגישה על הנייר."
צ'נגדו J-20
J-20 צֶ'נְגּדּוּ (במנדרינית: 歼-20, בפין-יין: Jiān-Èrlíng) הוא מטוס קרב של הדור החמישי מתוצרת חברת צ'נגדו הסינית. המטוס נועד להתחרות במטוסי הדור החמישי של ארצות הברית ורוסיה.
טיסת הבכורה של המטוס התקיימה ב-11 בינואר 2011 והוא נכנס לשירות חיל האוויר של צבא השחרור העממי ב-2017. ה-J 20 הוא מטוס דו-מנועי מתוצרת צ'נגדו המיועד לפעילות בריבוי מצבי אקלים. כמו כן, המטוס הוא חמקן ובעל יכולת לשייט במהירות על קולית. הוא מיועד, מבחינה רשמית, בתור מטוס עליונות אווירית. הפיתוח המקורי שלו החל עוד בשנות התשעים.
מומחים מערביים מעריכים, על סמך ניתוח תמונות קיימות שלו, כי במטוס מורכבים מנועים רוסיים או העתקים סיניים שלהם וכן בגלל הצורה הלא חמקנית של המבערים המטוס יהיה חמקן באופן חלקי רק מצדו הקדמי. בשל גודלו, גודל תאי החימוש וצורת המבנה שלו מוערך כי המטוס ישמש למשימות תקיפה וביון, ולא לעליונות אווירית, וכי המטוס לא יוכל להתחרות בקרבות אוויר עם מקביליו הרוסים (סוחוי Su-57) והאמריקאים (לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II ולוקהיד F-22 ראפטור). בפברואר 2018 נכנסה לשירות הטייסת הקרבית הראשונה של מטוסי J-20. נכון ל-2021 מוערך כי ישנן 150 יחידות של המטוס בשירות חיל האוויר הסיני. במהלך 2021 פותח דגם משופר של המטוס, הכולל צוות טייס של שני אנשים ומורכב מהנעה סילונית תוצרת סין.
רקע ופיתוח
מטוס J-20 צֶ'נְגּדּוּ, המכונה "דרקון אימתני", בוסס על תוכנית הפיתוח האווירית J-XX שפעלה בשנות התשעים המאוחרות. ב-2008, לאחר השוואת חברות במסגרת מכרז שפרסמה, ממשלת סין הורתה לקבוצת התעשייה האווירית צ'נגדו לפתח את המטוס המיועד. ב-2009, קצין בכיר בחיל האוויר של צבא השחרור העממי העריך שטיסת הבכורה של אבטיפוס המטוס תתרחש ב-2011 ושהמטוס יכנס לשירות מלא עד 2019. ב-22 בדצמבר 2010 התקיים ניסוי הסעה של המטוס. כעבור שלושה חודשים התקיימה טיסת הבכורה מעל שמי צֶ'נְגְדוּ, בירת מחוז סצְ'ואן.
עד 2014 עבר המטוס סדרת פיתוחים, שכללו הוספת טכנולוגיית חמקנות וחיישנים בספקטרום תת-אדום. באוקטובר 2017, הטלוויזיה הממלכתית הסינית הודיעה כי המטוס מוכן לשירות ולייצור המוני ובנוסף הוא מוכן לפעילות קרבית. בינואר 2019 החלו להתפרסם שמועות על פיתוח דגם חדש של המטוס המיועד לכלול סגולות ביצועיות בעבור הפצצה טקטית ולוחמה אלקטרונית. כמו כן הדגם החדש נועד לכלול צוות של שני אנשים והנעת סילון מתוצרת תאגיד התעופה שֶׁנְיָאנְג.
ביולי 2020 פורסם לציבור הפיתוח של דגם J-20B, שנרשם כי יכולתו המוספת היחידה היא הנעה וקטורית. לא פורסם הסוג המדויק של המנוע החדש. בינואר 2021 פורסם ב'מגזין הבוקר של דרום סין' (South China Morning Post), שמשרדיו יושבים בהונג קונג, כי סדגמים החדשים של המטוס הנמצאים בפיתוח, ההנעה הסילונית של המנוע סאטורן AL-31 (מתוצרת רוסית), יוחלף במנוע WS-10C (מתוצרת תאגיד התעופה שֶׁנְיָאנְג). הדגם הכולל של המנוע החדש פורסם לראשונה כמייצג ראווה אווירי בספטמבר 2021. עוד בינואר 2021 פורסם גם בידי תאגיד התעשייה האווירית של סין תרשים דגם של המטוס הכולל תא טייס לשני אנשים. בטיסת הבכורה של הדגם המשופר באוקטובר 2021 היה זה למטוס החמקן הראשון בעולם עם שני מושבים.
מאפיינים כלליים של המטוס
משטחי קנארד של המטוס נעים בזווית דו-מישורית בולטת ואחריהם הרחבות הקצוות של המטוס מתמזגות לתוך כנף דלתא. בחלק האחורי של המטוס ישנם סנפירים תאומים כלפי חוץ הנעים כל הזמן ומפלטי מנוע נמוכים. כשל עיצוב ניכר של המטוס הוא חוסר-יציבות גבוה. מכאן שיש צורך בהנעה וקטורית בזווית התקפה גבוהה, שבה זנב מטוס קונבנציונלי מאבד מההשפעה שלו. במקביל משטחי הקנארד יכולים להסיט את תנועת המטוס מול זווית ההתקפה, ובכך לשמור על שליטה. העיצוב של הקנארד ידוע גם כמספק ביצועים על-קוליים מיטביים, ביצועי פניות על-קוליים ומעברים בין מהירויות מצוינים וביצועי נחיתה קצרים משופרים בהשוואה לעיצוב כנפי הדלתא הרגיל.
הרחבות של קצוות המטוס ותומכים בהרמת גוף המטוס משולבים כדי לשפר את הביצועים בפריסת קנארד. לדברי המעצב הראשי של המטוס, השילוב מייצר פי 1.2 מתנופת ההתרוממות באוויר של כנף דלתא רגילה, ופי 1.8 יותר כוח עילוי מתצורת דלתא טהורה בגודל שווה ערך. המעצב טוען ששילוב כזה מאפשר שימוש בכנף קטנה יותר, ומפחית את הדרישות האווירודינמיות להגעה למהירות על-קולית מבלי להתפשר על מאפייני הגבהה בתנופת התרוממות לאוויר שהם חיוניים לביצועי הזוויות גוף של המטוס בעת סיבוב. השימוש בחופה חסינה לירי, משטחי בקרת טיסה נרחבים ותצורת קנארד לבקרת זווית תקיפה מצביעים כולם על מטרתו של המטוס לפעול במשימות עליונות אווירית ובאינטראקציות בטווח החזותי. למטוס יכולת תמרון דומה לזאת של הצ'נגדו J-10 תוך שביצועיו טובים משמעותית בתחום החמקנות ובטיסה בגובה נמוך. ה-J 20 הוא מטוס קרב המיועד לעליונות אווירית רב-משימתית, כאשר תפקידו הביצועי העיקרי, כמטוס יירוט הוא רק אחת מאפשרויות הפעולה שלו.
אוויוניקה וקוקפיט
האוויוניקה של J-20 שואפת להשיג מודעות למצב השטח הסובב את המטוס בהתמודדות מול חמקנים שונים באמצעות היתוך חיישנים מתקדם ושימוש בהתגנבות ולוחמה אלקטרונית. J-20 כולל חבילת אוויוניקה משולבת המורכבת מחיישנים רב-ספקטרליים המסוגלים לספק כיסוי כל-כיווני. מידע רשמי על סוג המכ"ם שמטוסי J-20 מסווג לציבור בידי הצנזורה של רשויות השלטון בסין. כמה אנליסטים העריכו שמטוסי J-20 השתמשו במכ"ם מסוג 1475 (KLJ-5) הפועל על בסיס מערך סריקה אלקטרוני (AESA) עם מודל שידור/קליטה 1856, אך מידע עדכני יותר חשף שמכ"ם זה תוכנן למעשה עבור גרסאות משודרגות של J-11D . אנליסטים אחרים מציינים כי בהתבסס על חתך האף של J-20 ונתונים ידועים על משטח של מודל שידור/קליטה יחיד במערכת המכ"ם AESA של ה-J-16, סביר להניח שמטוסי J-20 מתאימים למודולי שידור/קליטה מתקדמים יותר שנעים בין 2,000 ל-2,200.
אבות טיפוס לאחר יישום טיסת הבכורה ודגמי ייצור כוללים חתך אף מתוקן עם מערכת מיקוד אלקטרו-אופטית/תת-אדומה וחבילת תקשורת מתקדמת על גבי המטוס המאפשרת לו לקשר נתונים עם פלטפורמות ידידותיות אחרות בשירות, כגון אזהרה מוקדמת לתנועת מלט"ים. שישה חיישנים אלקטרו-אופטיים יכולים לספק כיסוי של 360 מעלות לטייס עם מערכת היתוך מידע מחיישנים המשלבת אות מכ"ם עם תמונת תת-אדום על מנת לספק מודעות מצב טובה יותר. שילוב חבילת התקשורת, החיישנים ותמונת המצב התת-אדומה דומה למערכת האוויוניקה שפיתחה חברת לוקהיד מרטין במטוס F-35 לייטנינג II. המטוס כולל תא טייס מזכוכית משוריינת, עם מסך מגע צבעוני אחד עם גביש נוזלי (LCD), שלושה צגי עזר קטנים יותר, ותצוגת עילית הולוגרפית (HUD) בעלת זווית רחבה. גודל מסך ה-LCD הראשי הוא 610 מ"מ על 230 מ"מ.
חימוש
מפרץ הנשק הראשי מסוגל להכיל טילי אוויר-אוויר קצרים וארוכים בעוד שני מפרצי הנשק הצדדיים הקטנים מאחור כניסות האוויר מיועדות לטילי אוויר-אוויר לטווח קצר (טיל PL-10 נמצא בשימוש עיקרי). מפרצים צדדיים אלו מאפשרים סגירה של דלתות המפרץ לפני ירי הטיל, ובכך מאפשרים את ירי הטיל בזמן הקצר ביותר וכמו כן תורמים ליכולת החמקנות. על פי דיווחים שונים, ה-J 20 לא כולל תותח אוטומטי פנימי או תותח סיבובי, מה שמצביע על כך שהמטוס לא נועד לשמש בהתערבויות של קרבות אוויר לטווח קצר עם מטוסים אחרים, אלא להתמקד עליהם מטווחים ארוכים עם טילים תואמים. לפי הערכות זרות מחוץ לסין, המטוס ישתמש ככל הנראה בטילי אוויר-אוויר ובטיל אוויר-קרקע כדי להשתתף בקרבות עליונות אווירית עם מטוסים אחרים, כמו גם להשמיד נכסים מוטסים בעלי ערך גבוה בעודם על הקרקע. משימות משלימות עשויות לכלול שיגור טילים נגד קרינה ותחמושת אוויר-קרקע למשימות תקיפה מדויקות.
בעוד שעיקר הנשק בדרך כלל נישא מתחת לגוף המטוס המרכזי, הכנפיים כוללות ארבע מתלי חימוש להרחבת טווח ההובלה ולנשיאת מכלי דלק עזר. עם זאת, בדומה ל-F-22 ראפטור האמריקאי, ה-J 20 לא צפוי לשאת מכלי דלק למשימות קרב בשל פגיעותו בתצורה כזו, ולכן תצורה זו נשארת בעלת ערך עבור פעולות בזמן שלום, כגון מעבר בין בסיסי אוויר. המטוס מסוגל לשאת ארבעה טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני/ארוך במפרץ ראשי וטיל אחד לטווח קצר בכל מפרץ נשק מהמתלים בכנפי המטוס.
הנעה
ה-J-20 נכנס לייצור מופעל על ידי גרסה של סאטורן AL-31, מנוע מייצור רוסי שהושק במקור לחיל האוויר הסובייטי. היה זה פתרון זמני טרם השלמת הפיתוח של מנוע סילון על-קולי מתוצרת סינית. בינתיים הדגם הראשון של המטוס הוטס עם ההנעה של ה-AL 31, והוא לא כלל יכולות של הנעה וקטורית, חמקנות או שיוט על-קולי. בסופו של דבר, AL-31 הוחלף ב-WS-10 הסינית מתוצרת חברת שֶׁנְיָאנְג בספטמבר 2019. ה-שניאנג WS-10 הניע גם מטוסים שונים טרם השקתו בדגם חדש של J-20. ההשקה של המנוע בפועל החלה כבר ב-2015.
טיסות עם אבטיפוסים המונעים על ידי דגם ה-WS-10C של המנוע יצאו לדרך בנובמבר 2020. דגם ה-WS-10C היה צפוי להחליף את הסאטורן AL-31 לחלוטין ב-2021. ביוני 2021, התקשורת הסינית הממלכתית אישרה שמנועי WS-10C משולבים בשירות פעיל עם מטוסי J-20. ישנם דיווחים סותרים בנוגע לסוג המנוע של דגם ה-J 20B המצויד בהנעה וקטורית. ידוע כי מנוע WS-10B-3 המצויד בהנעה וקטורית הוצג בתערוכת התעופה והחלל הבינלאומית של סין 2018. המבער האחורי המיועד ל-J 20 הוא ה'שִׂיאָן WS-15', הנושא כוח דחף של 180 קילו-ניוטון. ישנו בנוסף גם דגם של ה-J 20 הכולל את המנוע WS-15 בעבור שיוט על-קולי. המטוס מצויד בבדיקת תדלוק נשלפת המוטבעת בצד ימין של תא הטייס, כדי לעזור לטייס להיות מודע למצב המטוס ולשמור על התגנבות תוך טיסה למרחקים גדולים יותר.
ג'ימי רייני
ג'יימס אלברט רייני (20 באוגוסט 1927 – 9 במאי 1995) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי יליד לואיוויל, קנטאקי, הידוע בזכות נגינתו, בשנים 1951 עד 1952 ואחר כך משנת 1953 עד 1954 בשלישיית Red Norvo (במקומו של טל פארלו) ובאותה תקופה עם נגן הסקסופון סטן גץ. בשנת 1954 ו-1955 זכה 'בסקר' המבקרים על נגני גיטרה של כתב העת "דאון ביט". רייני ניגן במגוון סגנונות ג'אז, כולל קול ג'אז, ביבופ, פוסט-בופ, הארד-בופ וג'אז מיינסטרימי.
בשנת 1946 ניגן תקופה מסוימת כגיטריסט עם רביעיית מקס מילר בשיקגו, זו הייתה הופעתו הראשונה בתשלום. רייני ניגן גם בתזמורת של ארטי שו ושיתף פעולה עם וודי הרמן במשך תשעה חודשים בשנת 1948. הוא גם שיתף פעולה והקליט עם באדי פרנקו, אל הייג ובהמשך עם בוב ברוקמאייר.
אלכוהוליזם וקשיים מקצועיים אחרים אילצו אותו לעזוב, בשנת 1967, את העיר ניו יורק ולחזור למקום הולדתו. הוא הופיע מחדש בשנות השבעים וגם עבד עם בנו דאג, שהיה גם גיטריסט.
במשך שלושים שנה סבל רייני ממחלת Ménière, מחלה באוזן הפנימית המביאה למצב ניווני, שהוביל כמעט לחירשות בשתי האוזניים, אם כי זה לא הפריע לו לנגן. הוא מת מאי ספיקת לב בלואיוויל ב-10 במאי 1995. בהספד שנכתב עליו בניו יורק טיימס כינה אותו הכתב "אחד הגיטריסטים המחוננים והמשפיעים ביותר אחרי מלחמת העולם".
כמלווה
עם מני אלבאם
עם בוב ברוקמאייר
עם טדי צ'ארלס
עם סטן גץ
עם דייב פייק
עם קל צ'אדר
עם אחרים