cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של הונגריה: המהפכה והמונרכיה הדואלית
הפשרה של 1867
בשנים אלו החל משא ומתן ארוך ואיטי לפשרה, כאשר דיאק מנהיג את עמו אל עבר פתרון, אשר החזיק מעמד חמישים שנה. הפשרה ("Ausgleich" בגרמנית "Kiegyezés" בהונגרית) אשר נתקבלה בסוף, הייתה הקמת ממלכה דואלית, כאשר הקיסר פרנץ יוזף מוכתר הן כמלכם של האוסטרים, והן כמלכם של ההונגרים. ההונגרים ראו בהכתרתו של הקיסר כמלכם, את השבת כל הזכויות שניטלו מהם. פרלמנט חדש הוקם בבודפשט, והיה בכוחו לקבוע את החוקים בשטחה של הונגריה ההיסטורית, אם כי על בסיס שיש בו כדי לשמר את הדומיננטיות האתנית של ההונגרים, דהיינו כי הזכויות הפוליטיות לא ניתנו למיעוטים האתניים בשטחה של הממלכה ההונגרית. ענייני החוץ, הביטחון והכלכלה נותרו בידי בית הבסבורג, אך מעתה, גדלה והלכה השפעת ההונגרים בחצר הקיסר האוסטרי, ובעתיד יהיו רבים מן השרים הבכירים בחצרו הונגרים.
פשרה זו, שהייתה בעיקרה מתן זכויות יתר להונגרים, על מנת לדכא את המיעוטים הלאומיים בכל יתר הממלכה, ולשלוט בעם הסלובקי, הרומני, הסרבי והקרואטי, הייתה הדבק שהחזיק את האימפריה אכולת המריבות הפנימיות, והקרועה בין ניגודים אתניים, מעמדיים ופוליטיים. במשך חמישים שנות קיומה תיקרע הממלכה ההונגרית בין הרוב הלא הונגרי (כ-52%) ובין המיעוט ההונגרי (כ-48%) המתיימר לשלוט בו, בין החפצים בהמשך הברית עם אוסטריה, ובין הדורשים עצמאות נוסח 1848, ובניגודים והוויכוחים שהסעירו את אירופה כולה באותה התקופה - סוציאליזם וליברליזם אל מול שמרנות כלכלית וחברתית.
ההסדר התחוקתי
האימפריה האוסטרו-הונגרית כפי שנקראה המדינה החדשה, נשלטה על ידי שלושה גופים שונים:
לאוסטריה ולהונגריה היו פרלמנטים נפרדים, כל אחד עם ראש ממשלה משלו. התיאום בין השנים היה באחריותו של הקיסר. כן היה באחריות הקיסר הטיפול בענייני הצבא, הצי, מדיניות החוץ, ומדיניות המכס.
באוסטריה ובהונגריה גופא נהנו מחוזות שונים כגון גליציה וקרואטיה מסטאטוס חוקי מיוחד, אשר איפשר להם מבנה ממשלתי ייחודי להם.
מועצת שרים משותפת הרכיבה את ממשלת האימפריה. היא כללה שרים לאוצר, לצבא ולחוץ, וכן את שני ראשי הממשלה, כמה מן הארכידוכסים, ואת המלך. שתי מועצות נציגים, אחת מהונגריה, ואחת מאוסטריה, התכנסו בנפרד, והצביעו על תקציב מועצת השרים המשותפת, וכך ניתנה לממשלות הנפרדות השפעה בעניינים המשותפים, אם כי השרים היו אחראים כלפי הקיסר בלבד.
תנופת הפיתוח והשגשוג
התקופה שלאחר הקמת הממלכה הדואלית הייתה תקופה של שינוי חברתי וכלכלי מקיף. שינויים טכנולוגיים האיצו את התיעוש והעיור. אופן הייצור הקפיטליסטי התפשט לאורכה של הממלכה, כשהוא דוחק מפניו את המבנה הפיאודלי הקיים. על אף שמרכז השינוי היה באוסטריה, והתיעוש ניכר בארץ זו, אל מול הונגריה הכפרית, הרי שבתהליך איטי אך בטוח זרמו השינויים החדשים אף אל הונגריה. עם זאת, חלק מן הקונפליקט בו הייתה נתונה הממלכה הדואלית היה נעוץ בקצב התקדמותה הכלכלי המהיר של אוסטריה, אל מול השינוי האיטי שחל בהונגריה, אף כי לקראת תחילת המאה ה-20 הגיעו השינויים לכל חלקי הממלכה. התוצר הלאומי הגולמי לנפש גדל בשיעור בן 1.45% לשנה בין 1870 ל-1913 בממלכה כולה, ושיעור צמיחה זה היה מעבר למעצמות אזוריות אחרות כבריטניה או צרפת. למרות זאת הכלכלה עדיין פיגרה מאחרי כלכלותיהן של מדינות המערב, שכן תהליך התיעוש החל מאוחר יחסית אליהן.
פסי הרכבת התפשטו במהירות לאורכה ולרוחבה של הממלכה. בית הבסבורג בנה תשתית רכבות, אשר מרכזה בווינה עוד בשנת 1841 אך משנתגלו השימושים הצבאיים של הרכבות, החלה הממלכה להשקיע בסלילת קווים, אשר הגיעו לברטיסלאבה, בודפשט, פראג, קרקוב, גראץ ליובליאנה וונציה. התפשטות זו של קווי הרכבות איפשרה להפיץ אף את השינוי הכלכלי, ולהטמיע את הכלכלות המקומיות בכלכלה הלאומית.
הממשלות ההונגריות בתקופת הממלכה הדואלית
ראש הממשלה הראשון של הונגריה בתקופת הממלכה הדואלית היה הרוזן דיולה אנדראשי (אשר כיהן לאחר מכן אף כשר החוץ של הקיסרות). ראש האופוזיציה, ואחד מן המתנגדים החריפים לפשרה היה קלמן טיסה. לאחר מכן חזר בו טיסה מהתנגדותו, ובשנת 1875 התמנה לראש הממשלה. הוא החזיק בתפקיד זה כחמש עשרה שנים, שהיו בין השנים שגיבשו את אופייה של הממלכה, למשך כל תקופת קיומה.
במדיניות החוץ היה טיסה תומך בברית המתגבשת בין האימפריה ובין המדינה הגרמנית החדשה, והיה בין המובילים לכריתת הברית בין שתי המדינות בשנת 1879.
מבחינת מדיניות הפנים היה טיסה שמרן, על אף היותו ליברל באופן מוצהר, והשלטון היה נתון למעשה בידי האצולה הגבוהה. טיסה פעל לתיקון המנהל הציבורי, ההליך הפרלמנטרי, והמערכת השיפוטית, אך היה ברור כי במדינה רבת מיעוטים כממלכה ההונגרית, הנהגת רפורמות מקיפות תוביל לאובדן הרסן, ולהענקת זכויות למיעוטים מעבר למה שראו הוגי ה"פשרה" בעיני רוחם. הממשלה ההונגרית החלה זמן קצר לאחר הקמת הממלכה הדואלית, וביתר שאת לאחר עליית קלמן טיסה, במדיניות של מדיאריזציה, שתכליתה דיכוי תרבותי, כלכלי ופוליטי של היסודות הלא-הונגריים (בעיקר סלובקים, רומנים, סרבים ורותנים) במדינה, ועידוד טמיעתם בתרבות ובשפה ההונגרית. בפרט, ראו ההונגרים ביהודים, כקבוצה שאינה שייכת לשום אומה אחרת, מאגר של הונגרים בפוטנציה, ועודדו התבוללות בקרבם.
לחצים פנימיים הובילו לפרישתו של טיסה בשנת 1890, וזאת על רקע סכסוכים בנוגע לליברליזציה, ובנוגע לקשרים ההדוקים עם אוסטריה.
בשנת 1892 מונה כראש הממשלה שנדור וקרלה. וקרלה היה ראש הממשלה הראשון של הממלכה ההונגרית שלא היה בן אצולה. הוא כיהן בכמה תקופות כהונה. הראשונה בין 17 בנובמבר 1892 עד ל-1 בינואר 1895, ולאחר מכן בין 8 באפריל 1906 עד ל-17 בינואר 1910. (הוא מונה שוב, לחודשים מעטים, בשנת 1917 רבת האירועים).
וקרלה היה ליברל ורפורמיסט. הוא הנהיג שינויים ליברליים, לרבות מתן זכויות אזרח ליהודי הונגריה. מלחמתו הגדולה הייתה להנהגת זכות בחירה כללית, בנוסח זו שהונהגה באוסטריה בשנת 1907. כאן נכשל, וזאת מכיוון שהנהגת זכות הבחירה הכללית הייתה מביאה למתן פתחון פה למיעוטים במדינה, שהיוו 52% מאוכלוסייתה. ניסיונו של וקרלה להקים בנק הונגרי נפרד נכשל, וגרם להתפטרותו בשנת 1910.
בתקופה זו נראה כי רבו הניגודים בממלכה. מפלגה סוציאל-דמוקרטית קמה, לצדן של המפלגות הקיימות. המיעוטים דרשו ללא הרף להשמיע את קולם. היחסים עם אוסטריה היו נושא לוויכוח תמידי. השאלות של התלות הכלכלית והפוליטית נפרטו לפרטים כגון עצמאותן של היחידות ההונגריות בצבא המשותף או שאלות בדבר כללי המכס שבין המדינות.
בשנת 1913 עלה לשלטון אישטוון טיסה בנו של קלמן טיסה. אישטוון טיסה (אשר כבר כיהן כראש ממשלה לתקופה קצרה בשנת 1904 בין שתי ממשלותיו של וקרלה) היה נתון כבר רובו וכולו להכנת המדינה אל המלחמה הממשמשת ובאה. ענני המלחמה הקדירו את האופק של הממלכה. מעבר לסכסוך האירופי הגדול, אליו נערכו צבאות אירופה מזה שנים, ואשר הביא לשפיכת דמם של אירופים בין חפירות ורדן, וביצות טננברג, הרי שהונגריה ישבה על פיה של חבית אבק השריפה הבלקנית. הסכסוך האתני בבלקנים היה עניינה הישיר. הייתה זו אך שאלה של זמן עד שסכסוך זה יבשיל לכדי מלחמה גלויה. בשנת 1914 אכן פרצה המלחמה, אשר תוך ארבע שנים תביא על הממלכה הדואלית את קיצה.
הסימפוניה השלישית של מאהלר
הסימפוניה השלישית ברה מינור של גוסטב מאהלר, נכתבה בין 1895 ל-1896 ובוצעה לראשונה ב-9 ביוני 1902, באולם קונצרטים בעיר קרפלד שבגרמניה, בניצוח מאהלר עצמו. הסימפוניה השלישית היא הסימפוניה הארוכה ביותר שמאהלר כתב, ובכלל זוהי היצירה הארוכה ביותר שכתב אי פעם. משך נגינתה נע בין 90 דקות ל 100 דקות, ואף יותר. בין השאר, הסימפוניה ידועה גם במספר פרקיה החריג מן המקובל (שישה פרקים) ובגודל התזמורת הענקית שנדרשת לנגן את הסימפוניה. כמו בסימפוניה השנייה של מאהלר (וגם בעוד סימפוניות אחרות, כמו הסימפוניה הרביעית והשמינית), גם בסימפוניה זו נעשה שימוש בקולות שירה: בסולו אלט ובשתי מקהלות: מקהלת ילדים ומקהלת נשים, בשני פרקים. הסימפוניה השלישית ידועה באופטימיות שלה, בניגוד לרובן של שאר יצירותיו של מאהלר (ובכללן 9 הסימפוניות שלו) אשר לרוב הן יצירות פסימיות, אשר מדברות הרבה על המוות. הסימפוניה השלישית מדברת על החיים, ועל התעוררותם של החיים והטבע.
ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום העשירי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
הלחנה
מאהלר החל לכתוב את הסימפוניה רק שנה לאחר שגמר את הסימפוניה הקודמת שלו, סימפוניית ה"תחייה", אך בין שתי היצירות ישנו ניגוד חריף באופי ובמשמעויות הנסתרות. סימפוניית התחייה (אשר מייצגת את המוות) מדברת כל כולה על המוות ועל החיים שלאחר המוות, אך בניגוד לפסימיות שבסימפוניה השנייה עומדת האופטימיות הזוהרת של הסימפוניה השלישית (אשר מייצגת את החיים). מאהלר חיבר את הסימפוניה בהשראת הטבע וכל אשר בו: הצמחים, האדמה, האנשים, ילדים, אמונות, תקוות ואכזבות. בניגוד לשתי הסימפוניות הראשונות של מאהלר, אשר להן נתן מאהלר כינוי מכליל ליצירה בשלמותה, בסימפוניה השלישית החליט מאהלר לתת כותרת לכל פרק בנפרד, וכותרות אלה נושאות אופי תיאורי. תיאורי הפרקים הם:
בסופו של דבר השמיט מאהלר את הכותרות כאשר הסימפוניה כולה יצאה לאור (בשנת 1899), משום שחשש כי הן עלולות להוליך שולל את המאזינים, ובמקום להתייחס אל המוזיקה הצרופה יראו ביצירה מעשה פיוט.
תזמור
כמו בסימפוניות הקודמות של מאהלר, וגם באלו שיבואו אחריהן, לביצוע הסימפוניה נדרשת תזמורת גדולה הרבה מעבר למקובל, וכמו בסימפוניית התחייה גם בסימפוניה השלישית נעשה שימוש בקול האדם (סולו אלט, מקהלת ילדים ומקהלת נשים), וכן באפקט של "נגינה ממרחק", כאשר מספר כלים נשלחים לנגן מאחורי הקלעים של במת הקונצרט. בסימפוניה השלישית מספר הכלים אשר נשלחים אל מאחורי הכלים הוא קטן יותר מבסימפוניות אחרות, וכמו כן קטן יותר גם מספר הקולות.
קולות
נהוג ששתי המקהלות, מקהלת הילדים ומקהלת הנשים, שרות על בימה גבוהה, ורק סולו האלט שרה על הבימה הרגילה.
צורה
לסימפוניה השלישית יש מספר חריג של פרקים, אפילו ביחס לסימפוניות של מאהלר, שאופייני להן מספר פרקים שונה מן המקובל. בחלקן מדובר בחמישה פרקים (כמו בסימפוניה השנייה, החמישית והשביעית) בשונה מן המספר המקובל, שהוא ארבעה פרקים (כפי שכתובות הסימפוניות הראשונה והשישית (המכונה הטראגית)). שישה פרקים, כמו בסימפוניה השלישית, הוא מספר יוצא דופן אף יחסית ליתר הסימפוניות של מאהלר. במקור היו אמורים להיות לסימפוניה השלישית שבעה פרקים, אך הפרק השביעי (אשר קיבל את התיאור: "מה סח לי הילד") נהפך לבסוף לפרק האחרון של הסימפוניה הרביעית של מאהלר. ייתכן שהפרק האחרון הושמט, משום שאלמלא כן הייתה נגינת הסימפוניה נמשכת קרוב לשעתיים, (כ-110 דקות), זמן בלתי סביר בעליל לנגינה בקונצרט חי, הן מצידם של המבצעים (נגני התזמורת), הן מצידו של המנצח והן מצידם של מאזיני הקונצרט. ששת פרקי הסימפוניה הם:
היצירה מחולקת לשני חלקים גדולים: החלק הראשון כולל את הפרק הראשון בלבד, והחלק השני כולל את חמשת הפרקים הבאים. נהוג לערוך הפסקה קצרה בין החלק הראשון לחלק השני. אורכו של הפרק הראשון (אשר ממלא את כל נפחו של החלק הראשון) גדול מאוד, ובביצוע רגיל הוא נמשך בין 30 ל-40 דקות. במקור הוא נכתב כיצירה בפני עצמה (כנראה פואמה סימפונית, כמו פרקה הראשון של סימפונית התחייה), אך בהמשך קבע אותו מאהלר כפרק הראשון של הסימפוניה השלישית. בפרק הראשון מתאר מאהלר את התעוררותו של האל המיתולוגי פאן (אל הרועים והטבע במיתולוגיה היוונית), התעוררות הטבע והחיים עצמם. מאהלר מדמה את התעוררות הטבע בתזמורו הייחודי, ומצליח לדמות את תחושת ההתעוררות של הטבע ושל היצורים החיים. מאהלר כתב על הפרק באחד ממכתביו: .
הפרק הראשון
הפרק הראשון כתוב בסולם רה מינור. הפרק בנוי פחות או יותר לפי העקרונות של צורת הסונאטה. בפרק הראשון, פאן מעיר לחיים את הטבע ומאהלר מעיר למעשה את הטבע בעזרת מוזיקה: כלי נגינה המחקים ציוצי ציפורים וחיות אחרות, תיאור חיי הכפר במוזיקה עממית, תיאור קרני השמש הראשונות לאחר החורף וכו'.
את הסימפוניה פותחות הקרנות עם נושא קצר ברה מינור. לאחריו מופיע הנושא הראשון (בסימון המקום 2 בפרטיטורה.), שהוא ארוך ובעל אופי מאוד רצ'טטיבי וחופשי, ברה מינור, אשר מנוגן בקרנות ובחצוצרות. לאחר מכן ישנו נושא שני (בסימון המקום 11), ברה מז'ור אשר מופיע תחילה בסולו הכינור. מייד לאחריו ישנה חזרה על האקספוזיציה (בסימון המקום 13), אשר מופיעה בצורה שונה ומורחבת יותר: הנושא הראשון מופיע בסולו טרומבון ונעשים בו שינויים קלים. לאחר מכן חוזר הנושא השני (בסימון המקום 17) אשר בהופעתו השנייה מורחב הרבה יותר מתצוגתו הראשונה, והוא עובר סולמות רבים ומוטיבים רבים אשר כולם יחדיו מהווים את הנושא השלם. לאחריו מופיעות קבוצות סיום (בסימון המקום 27) שלא הופיעו בתצוגה הראשונה, בסולם רה מזור.
לאחר סדרת אקורדים חזקים מתחיל הפיתוח (בסימון המקום 29), שפותח בחזרה על הנושא הראשון בסולם רה מינור, אשר מתפתח בהרחבה על ידי כלים שונים. לאחר מכן מתפתחים מוטיבים שונים אשר מרכיבים את הנושא השני (בסימון המקום 35). לאחר מכן מופיע נושא חדש (בסימון המקום 43) שמבוסס פחות או יותר על נושאים שכבר הוצגו. הנושא מוצג בקונטרבסים ובצ'לי, בסולם סי במול מינור. לאחריו מפותחים (בסימון המקום 44) פחות או יותר כל הנושאים שהוצגו בפרק, עם ליווי כפרי (צלילי דרון בטרומבונים ובטובה) שנותן למוזיקה תחושה של מוזיקה עממית. לאחר מכן ישנו קטע מעבר סוער בכלי הקשת (בסימון המקום 51) ובכלי הנשיפה מוצגים נושאים קצרים חדשים, עד אשר לאט לאט נרגעת המוזיקה.
לאחר מכן חוזרת בשלמותה ההקדמונת מתחילת הפרק (בסימון המקום 55), ולאחריה מופיעה הנושא הראשון, ישירות בסולו הטרומבון בקיצוצים נרחבים למדי (בסימון המקום 57). לאחר מכן חוזר הנושא השני (בסימון המקום 64) יחד עם כל המוטיבים השונים אשר מרכיבים אותו בסולם פה מז'ור, אשר מופיע בצורה פחות או יותר זהה לתצוגתו השנייה מהאקספוזיציה. לאחר מכן חוזר מוטיב קבוצות הסיום (בסימון המקום 72) והאקורדים החזקים (בסימון המקום 74), ובקודה קצרה נגמר הפרק הראשון בסולם פה מז'ור, הסולם המקביל לסולם הפרק רה מינור.
הפרק השני
הפרק השני כתוב בסולם לה מז'ור. הוא מתוזמר בדלילות הרבה יותר גדולה מאשר הפרק הראשון, ורוב הזמן מנגנים רק כלים מעטים בו זמנית. לפני שניתן לו תיאורו הנוכחי ("מה פרחי האחו מספרים לי") מאהלר נתן לו את התיאור: "מחזה הפרחים". הפרק ברובו הוא רגוע ושליו. זהו למעשה פרק המינואט הראשון שמאהלר משלב בסימפוניה, ובשתי הסימפוניות אשר קדמו לסימפוניה השלישית נהג מאהלר לשים במשבצת פרק הריקוד בסימפוניה לנדלר, ריקוד אוסטרי בעל אופי עממי, המזכיר ואלס. המינואט בסימפוניה השלישית כלל לא מזכיר מינואט "קלאסי" מן המאה ה-18, אך יש לו צורה כללית שמזכירה את מבנהו של המינואט ה"קלאסי": ישנו נושא ראשי אשר חוזר פעמיים (בשינויים) ולאחריו מעיין קטע פיתוח קצר (בסימון 1) על הנושא ולאחריו חזרה של הנושא (מעט לאחר סימון 2).
לאחר מכן מופיע נושא חדש ומהיר יותר במשקל שלוש שמיניות (סימון מקום 3), ולאחריו שוב משתנת המוזיקה בפיתאומיות עם נושא חדש במשקל שני רבעים (בסימון 4). לאחריו חוזר הנושא הקודם אך הפעם לא במשקל שלוש שמיניות אלא משקל תשע שמיניות (בסימון 4) ומתפתח מעט, עד אשר לפתע חוזר הנושא הראשי (בסימון 6) והפיתוח שלו, יחד עם שינויים והרחבות קלים. לאחר מכן חוזרים הנושאים של שלוש השמיניות (סימון 9) והשני רבעים (בסימון 10) ושנייהם מתפתחים לסירוגין. לבסוף חוזר הנושא הראשי (בסימון 14) עם הרחבות קלות, והפרק החינני מגיע אל סיומו. נגינת הפרק נמשכת כ- 10 דקות.
הפרק השלישי
הפרק השלישי של הסימפוניה בא לתאר את חיות היער (כפי שמתאר הכינוי שניתן לו על ידי מאהלר). הפרק כתוב בסולם דו מינור. בפרק השלישי מצוטטות שורות רבות משיר מתוך "קרן הפלא אשר לנער" שמאהלר הלחין שנים רבות לפני כן: "החלפת תפקידים בקיץ" ("Ablösung im Sommer") והוא שיווה לו מנגינה שמתארת את יצורי היער ובעיקר את חיי החיות המסתובבות על הארץ. הפרק הזה נגוע בלא מעט כלי נשיפה המחקים בעיקרון בתוך המלודיה והשבירות החרישיות והענוגות את רחשי היער, חיות הבר ועוד. הכינורות הראשונים והשניים מחולקים לשתי קבוצות. הפרק בנוי בצורת רונדו, כאשר בו יש נושא ראשי (רפרן) שחוזר ובכל פעם בין הופעותיו מפריד נושא חדש. נושא הפרק חינני ועדין. לאחר מכן מופיע נושא חדש (סימון 4) ומעט פראי יותר, במשקל שש שמיניות. לאחר מכן חוזר נושא הפרק (בסימון 6) עם מספר שינויים והרחבות, בעיקר בתזמור שנעשה "כבד" יותר ומגוון יותר. לאחר קטע מעבר עוצמתי מופיע נושא חדש (סימון 9) ועדין יותר. לאחריו חוזר הנושא הראשי (סימון 12), עוד הפעם עם שינויים והרחבות חדשים. לאחריו מנגן הפוסט הורן (קרן דואר) מאחורי הקלעים (סימון 14), בתרועה, שלאחריה מלודיה איטית ובעלת תחושת טבע חזקה. לאחר מכן חוזר הנושא הראשי (סימון 17) אשר מתפתח ומשתנה. לקראת הסוף נשמעים שוב קריאת קרן הדואר והנושא הראשי, ולאחריו נגמר הפרק בסולם דו מז'ור. נגינת הפרק אורכת בין 15 ל-20 דקות.
הפרקים הרביעי והחמישי
שני הפרקים, הרביעי והחמישי, הם הפרקים היחידים בסימפוניה אשר נעשה בהם שימוש בקול האדם. הטקסט של סולו האלט מהפרק הרביעי לקוח מתוך היצירה הגדולה של פרידריך ניטשה: "כה אמר זרתוסטרא". השיר נקרא: "בחצות הלילה" והוא מתאר המתאר את חיי הלילה, הרחשים והקולות שמתעוררים דווקא בחשכה, בחצות הלילה. הפרק מאוד שליו ורגוע, והוא מצליח להעביר את קולות הלילה המנומנמים בפרק רך ונוגה, בעל אופי רצ'טטיבי, כמעין הקדמה לפרק החמישי. בפרק משולבים בעורמה גם מספר מוטיבים מן הנושא הראשון של הפרק הראשון בסימפוניה. הפרק הרביעי כתוב אומנם בסולם רה מז'ור, אך הפרק נגמר בסולם לא ברור, ולמעשה נדמה כאילו כלל אין לו סיום ושהוא ממשיך ישירות אל הפרק החמישי, העליז ממנו לאין שיעור. נגינת הפרק הרביעי נמשכת כעשר דקות.
הפרק השישי
הפרק השישי והאחרון הוא גם, במפתיע, הפרק האיטי ביותר בסימפוניה (פרק סיום דומה בטמפו איטי חריג הוא פרק הסיום של הסימפוניה האחרונה של מאהלר, הסימפוניה התשיעית). הוא כתוב בסולם רה מז'ור. נושאו הראשי של הפרק השישי מזכיר במקצת את נושא ההקדמה הקצרה שנוגנה בקרנות היער, בתחילת הפרק הראשון של הסימפוניה. תחילה מופיע הנושא השקט והאמוציונאלי רק בתזמורת מיתרים מצומצמת. הפעם ישנה חלוקה לא רק בכינורות הראשונים והשניים, אלא גם בויולות ובצ'לים. עם התקדמותו של הפרק לאט לאט נוספים כלים חדשים ושונים, שמעצימים את מלודיית הפרק הלירי, עד אשר לבסוף מנוגן הנושא ברוב חגיגיות בכל התזמורת כולה, עד לסיום האופטימי באקורד רה מז'ור רם, על רקע נקישות עוצמתיות מהטימפאני.
נגינת הפרק אורכת בין 25 דקות לחצי שעה, ומכאן שהוא הפרק השני באורכו בסימפוניה.
מעשה העז
מעשה העז הוא מעשייה קצרה (מעט יותר משני עמודים) מאת ש"י עגנון. זהו עיבוד למעשייה עממית, העוסקת בעז שמצאה מערה המאפשרת קפיצת הדרך מפולין לארץ ישראל.
חוקרת הספרות זיוה שמיר אפיינה את המעשייה: "סיפורו הקצר של עגנון 'מעשה העז' הוא סיפור ש'פני יאנוס' לו: מצד אחד לפנינו סיפור למבוגרים, שמסריו הפוליטיים דקים ומורכבים, ומצד שני, לפנינו אגדה לילדים שאינם מסוגלים להבין את הרעיונות המופשטים הטמונים בה."
פרסום המעשייה
המעשייה פורסמה לראשונה בשנת ה'תרפ"ה (1925), בשם "מעשה העז או פי המערה" בכתב העת "הדים", ובהמשך אותה שנה כסיפור למבוגרים בקובץ "פולין: סיפורי אגדות" שיצא לאור בהוצאת "הדים", וכסיפור לילדים בהוצאת "הגינה" שבעריכת יחיאל היילפרין, בחוברת בשם "מעשה העז", בלוויית איוריו של זאב רבן, כחלק מסדרה בת חמש חוברות (רק אחת מהן מאת עגנון) שנקראה "ספורים ציורים לתינוקות". על מכירת הסיפור ליחיאל היילפרין סיפר עגנון במכתב לאשתו:
"מעשה העז" פורסם זמן קצר לאחר עלייתו השנייה של עגנון לארץ ישראל, כך שיש בו סמליות אוטוביוגרפית.
בשנת 2008 יצא לאור הספר קליפת תפוח זהב - שלושה סיפורים מאת ש"י עגנון. בספר, המיועד לילדים, נכללים הסיפורים "מאויב לאוהב", "מעשה העז" ו"קליפת תפוח זהב", והוא מלווה באיורים מאת לי קורצווייל ובהערות וביאורים מאת שי רודין.
תרגום לאנגלית של הסיפור, בשם "The Fable of the Goat", הופיע בגיליון דצמבר 1966 של כתב העת "קומנטרי".
בתחילת המאה ה-21 נוצר סרטון אנימציה ביידיש, בשם "די מעשה פון די ציג", המבוסס על הסיפור "מעשה העז".
הקריקטוריסט שי צ'רקה צייר את המעשייה כקומיקס בעיתון "אותיות" במסגרת סדרת הקומיקס שצייר, "שי ועגנון". הקומיקס יצא לאור גם כספר.
עלילה
מעשה בזקן חולה, הגר בפולין, שרשמו לו רופאיו שישתה חלב עיזים. קנה עז, וזו נהגה להיעלם מפעם לפעם, וכשחזרה "היו דדיה מלאים חלב מתוק מדבש וטעמו טעם גן עדן". גילה הזקן לבנו את רצונו לדעת לאן הולכת העז. קשר הבן משיחה (חבל דק) לזנבה של העז, וכאשר עמדה ללכת תפס את המשיחה בידיו והלך אחריה. נכנסה העז למערה, והבן אחריה, "וכך היו הולכים שעה או שתים, ואולי יום או יומים" ויצאו מהמערה במקום הרים וגבעות. שאל הבחור עוברי דרכים היכן הוא, ונענה שהוא סמוך לצפת. נח הבחור מעט והתכוון לחזור לביתו כדי להביא את הוריו לארץ ישראל, אך התברר לו שהזמן הוא ערב שבת, ולכן, בשל קדושת השבת, אין מספיק זמן כדי לחזור.
לקח הבחור פתק ובו כתב: "מכנף הארץ זמירות אשמיע כי הגעתי בשלום לארץ ישראל והנה אנכי יושב סמוך לצפת עיר הקדושה ומתבשם מקדושתה. ואל תשאלני איך הגעתי לכאן אלא אחוז במשיחה שקשורה בזנבה של העז וצא לך בעקבי העז אז תלך לבטח דרכך ותבוא לארץ ישראל". את הפתק שם הבחור באוזנה של העז, בהניחו שכאשר העז תחזור אל אביו ילטף האב את ראשה, העז תנענע את אוזניה וייפול הפתק, האב יקרא את תוכנו ויקיים את הכתוב בו.
כדרכן של מעשיות רבות, המעשייה מסתיימת במילים "ואותו בחור אם לא מת, עוד ינוב בשיבה דשן ורענן, בארצות החיים שקט ושאנן".
מקורות לעלילה
גרשם שלום ציין כי. דברים אלה יפים גם לסיפור שלפנינו.
הרעיון של חלב עיזים כמרפא למי שגונח מלבו מופיע בברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי:. פתיחת הסיפור "מעשה העז" נוטלת לא רק את הרעיון מהברייתא, אלא גם את המילים: "מעשה בזקן אחד שהיה גונח מלבו. באו ושאלו לרופאים".
הרעיון של בהמה המאפשרת את קפיצת הדרך מופיע בתלמוד הירושלמי, שם מסופר על רועה מארץ ישראל שרץ אחר שורו ומצא עצמו בבבל. המוטיב של מערה או מחילה המובילה מהגולה לארץ ישראל מופיע בסיפורי עם יהודיים רבים.
מקורות לטקסט
מכלול יצירתו של עגנון מתאפיין בקשרים אינטרטקסטואליים. מאפיין זה בולט במעשייה הקצרה שלפנינו.
מקורות מקראיים
על בחירתם של מקורות אלה מעירה פנינה שירב:
מירי ברוך מוצאת רמז אפי באזכור של קינת יעקב,.
הסיפור כמעשייה
ל"מעשה העז" מאפיינים מקובלים של מעשייה:
האב והבן
דבורה ברגמן רואה ב"מעשה העז" סיפור של שכר ועונש, ושואלת מדוע זכה הבן לנס שהביאו לארץ ישראל, ואילו האב לא זכה לכך. היא רואה את הסיבה לכך בעובדה. הבן תמים ואופטימי ופעולותיו ספונטניות ועל כן מאפשרות לו לנצל את שעת הכושר שהזדמנה לידו. האב, לעומתו, הוא אדם הגיוני וחקרן. , מסבירה ברגמן.
פנינה שירב, לעומתה, רואה את האב והבן כמשלימים זה את זה:
היא מוסיפה ומציינת:
את ההבדלים בין האב לבן היא מייחסת לעיצובם, ומבהירה:
הלל וייס מציג מסקנה מהסיפור:
יסוד מיסטי
דבורה ברגמן מוצאת בסיפור גם יסוד מיסטי, וכותבת:.
ברגמן מציגה במאמרה איתותים אחדים המבצבצים מהעלילה ונקשרים במיסטיקה היהודית. בין השאר היא מציגה זיקה הדוקה בין "מעשה העז" ובין אגדת רבי שמעון בר יוחאי שהסתתר במערה, כפי שהיא מופיעה בספר האגדה (סימן רכ"א).
המילה "משיחה", שפירושה חבל דק, מופיעה בסיפור קצר זה שמונה פעמים. פנינה שירב רואה בכך רמז למשיח. , מציינת שירב, ומוסיפה כי.
חוקר הקבלה משה חלמיש אף מוצא בסיפור מוטיבים קבליים שונים.
כיצד ישראל נגאלין?
ברגמן רואה ב"מעשה העז" התייחסות למחלוקת המתקיימת ביהדות עד היום (ראו אתחלתא דגאולה), האם שיבת ציון תבוא בדרך נס או בפעולה אנושית לא פלאית, וכותבת:
בסיפור אחר שלו, "בלבב ימים", מספר עגנון על חבורה של חסידים שקמה ועלתה לארץ ישראל, בלי להמתין לנס. עם זאת גם בסיפור זה לנס ולהשגחה האלוהית מקום מרכזי:
זיוה שמיר מציינת שבסיפור
והיא מסכמת שהסיפור הוא משל שנמשלו:
ההיסטוריה היהודית
פרשנות נוספת שניתנה למעשייה שלא בדרך הניתוח הביקורתית היא פרשנות אומנותית, באיורים המלווים את הסיפור ב'שי ועגנון', מאת שי צ'רקה. בשלב המעבר במנהרה, הקומיקס נפרד מן הטקסט ובסדרת איורים מתואר המעבר במנהרה כהיסטוריית עם ישראל מתחילתה ועד ימינו, בדגש על הגלויות שפקדו את העם.
האיורים כוללים את עקדת יצחק (עם האיל שנאחז בסבך בקרניו), שעבוד מצרים ויציאת מצרים (עם שה הנלקח כקרבן פסח), הגזירות ההלניסטיות (עם צפיר עיזים, המסמל לפי ספר דניאל את מלכות יוון), הרדיפות והגירושים באירופה של ימי הביניים (עם 'חד גדיא' מההגדה של פסח, והומאז' להגדת הציפורים מאותה התקופה), האינקוויזיציה הספרדית (עם דמות בפומט במגן דוד, שמציגה את פני היהדות בראייתו של אינקוויזיטור), והאנטישמיות הנאצית (בתחילת התיאור המאויר, שמסמל את רדיפות היהודים שקדמו לשואה, עם גזיזת זקנה של העז).
שני איורים התוחמים לפניה ואחריה את הסדרה ההיסטורית-סמלית של ציורים 'אילמים', ומלווים את מעט הטקסט של עגנון על ההליכה במנהרה, כוללים שני מוטיבים של ימים נוראים: שילוח השעיר לעזאזל (שבו העז עצמה היא המשולחת, והבחור עוקב אחריה כשהוא אוחז במשיחה. צ'רקה צובע את המשיחה באדום, רמז ללשון של זהורית שהיו קושרים את חציה לשעיר וחציה לדלתות העזרה בבית המקדש, כדי לראות אם תלבין כשלג), ושופר - שנכרת מאחת מקרני העז על ידי הצורר הנאצי.
הפרשנות הזו של יצירה אמנותית מילולית, באמצעות יצירה אמנותית חזותית, אינה מפורשת וספציפית כביאורים אחרים של המעשיה. בעקבות כך לפירוט שלה באופן מילולי תידרש פרשנות שניונית על טיבה.
טד קוסר
טֶד קוּסֶר (באנגלית: Ted Kooser, נולד ב-25 באפריל 1939) הוא משורר יהודי אמריקאי, מסאי ומרצה.
מעשה העז
המעשייה כסיפור לילדים
מרבית הפרשנים מתייחסים ל"מעשה העז" כאל סיפור למבוגרים, ומנתחים אותו בהתאם. כאמור לעיל, "מעשה העז" פורסם, באותו הנוסח אך בלוויית איורים, גם כמעשייה לילדים. מירי ברוך בחנה את הסיפור מנקודת מבטו של הקורא הצעיר, ומנקודת מבט זו היא רואה בו סיפור חניכה, מעשיית התבגרות, שבמסגרתו רוצה הבן להיות עצמאי וליזום דברים חדשים. היא מציינת:
טד קוסר
ביוגרפיה
טד קוסר למד באיווה, והשלים לימודיו בספרות אנגלית, באוניברסיטה של נברסקה. חיבר יותר מעשרה ספרי שירה שזכו להערכה רבה ולכיבודים ופרסים ספרותיים. במשך תקופה ארוכה עבד לפרנסתו בתחום הביטוח.
מעשה העז
עיבוד לתיאטרון
בשנת 2007 העלה "תיאטרון מראה" את ההצגה "מעשיות ומעשים", על פי שלושה סיפורים של עגנון: "הפרוטה", "מעשה העז" ו"מאויב לאוהב".
טד קוסר
ביוגרפיה
טד קוסר זכה, בין השאר, בפרס על שמו של סטנלי קוניץ, אף הוא משורר יהודי אמריקאי דגול. כן זכה בתפקיד החשוב של "משורר הקונגרס", השלושה עשר במספר, תפקיד מקביל למשורר החצר של בית המלוכה האנגלי. הוא שירת התפקיד זה משנת 2004 עד לשנת 2006.
לפרסום רב בארצות הברית, זוכה הפרויקט "החיים האמריקניים בשירה" שכותב המשורר הלאומי - משורר הקונגרס - האמריקאי, טד קוסר. זהו טור שבועי המתפרסם בעיתונים ברחבי ארצות הברית ומגיע ל-3.8 מיליון קוראים מדי שבוע. הפרויקט מתנהל כמה שנים, ובשנת 1996 זכה לתמיכה נדיבה מבעלי הון אמריקאים.
קישורים חיצוניים
לעברית תורגמו רק כמה שירים בודדים משלו.
השריף קאלי במערב הפרוע
השריף קאלי במערב הפרוע (באנגלית: Sheriff Callie's Wild West) היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית לילדים. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ב-13 בדצמבר 2013 בערוץ דיסני, ובישראל בשנת 2014 בערוץ דיסני ג'וניור. לסדרה יש 2 עונות המכילות 45 פרקים באורך 22 דקות.
עלילה
בכל פרק השריף קאלי, הסגן פק וטובי שומרים על העיר הקטנה שלהם במערב הפרוע ומלמדים את תושבי העיר איך להסתדר אחד עם השני.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היו תמי ברק (בין השנים 2014-2016) וליאור סול (בין השנים 2016-2017), ומפיקי הדיבוב היו אסנת סדן (משנת 2014), גלי נשר (בין השנים 2014-2015) ומעיין שניידר-משה (בין השנים 2016–2017).
דין
דין הוא כינוי לכלל הנורמות המשפטיות החלות במערכת משפטית מסוימת, או לגבי שאלה משפטית מסוימת. כך, למשל "הדין האנגלי" כולל את כלל הנורמות החוקיות החלות בתחום השיפוט של הממלכה המאוחדת, ו"הדין בשאלת הארנונה העירונית" כולל את החוקים, התקנות, הצווים פסקי הדין המהווים תקדים בנושא, והמנהג אם הוא קיים.
הגדרות מצומצמות יותר למונח "דין" בחוק הישראלי, ישנן בסעיף 1 לחוק הפרשנות שלפיו:
"דין" - כל אחד מאלה:
וכן בסעיף 1 לפקודת הפרשנות שלפיו:
"'דין' - לרבות כל אחד מאלה:
הגדרות אלה הן הגדרות טכניות ומצומצמות השונות במקצת מן השימוש הנרחב יותר המקובל במילה בתאוריה המשפטית, וייעודן לפרש חיקוקים המשתמשים במילה דין, כגון סעיף 57ב לפקודת הראיות לפיו "כל דין הוא מן המפורסמות שאינן צריכות ראייה", כאשר הכוונה היא שאת חוקי הכנסת, למשל, אין בעל דין צריך להוכיח.
אופוזיציה קומוניסטית ישראלית
אופוזיציה קומוניסטית ישראלית (אק"י) הייתה התארגנות פוליטית בראשותה של ח"כ לשעבר אסתר וילנסקה שפרשה ממק"י ב-1973, בטענה שמפלגה זו אינה שמאלית די הצורך ומגלה נטייה לציונות בהקשר לסכסוך הישראלי-הערבי. זאת לאחר שבפילוג קודם במק"י בשנת 1965, נותרה וילנסקה חברת המפלגה ונשארה בפלג בראשות ח"כ ד"ר משה סנה והמזכ"ל, שמואל מיקוניס.
חברי אק"י הקימו יחד עם חלק מיוצאי שי"ח את "חזית השמאל", שהתמודדה בבחירות לכנסת השמינית ברשימה משותפת עם מר"י, אולם לא עברה את אחוז החסימה.
ב-1975 הצטרף שמואל מיקוניס לאק"י בעקבות האיחוד בין מק"י לתכלת-אדום. ב-1977, לקראת הבחירות לכנסת ה-9, החליטה אק"י לחבור לרק"ח ולגופי שמאל נוספים בהקמת החזית הדמוקרטית לשמאל ולשוויון. אק"י שמרה על מזכירות ארגונית נפרדת ועל ביטאונה,"הדים", בעריכתו של צבי ברנשטיין בו ביטאה את עמדותיה הפוליטיות, אך שמרה על אמונים לקו של חד"ש במערכות הבחירות השונות. בעקבות צעד זה נטשו את אק"י חלק מחבריה שפעילותם הלכה ודעכה.
אקטינוליט
אקטינוליט הוא מינרל, חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים. האקטינוליט בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של מגנזיום, ברזל או סידן. נוסחת המבנה הכימי של האקטינוליט היא: Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2.
מינרלוגיה
האקטינוליט מצוי באמצעה של השורה האיזומורפית בין המינרל טרמוליט (Ca2Mg5Si8O22(OH)2) העשיר במגנזיום לפרו-אקטינוליט (אקטינוליט עשיר בברזל). כפי שניתן לראות מנוסחת האקטינוליט יונים של מגנזיום וברזל מתחלפים בצורה חופשית במבנה הגביש. הצבע הירוק השולט במינרל מקורו בברזל שבו. למרות שעל פי כללי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה צריכים להיות במינרל יותר מ-50% מיסוד מסוים על מנת לזכות אותו בסיווג ייחודי, בגלל השימוש בשם אקטינוליט בספרות הרפואית והמשפטית הוחלט לקבל את השם. בדומה לטרמוליט אחת מצורת הופעת המינרל (הצורה הסיבית) היא סוג של אזבסט.
מבחינת תכונותיו האופטיות האקטינוליט הוא דו-צירי, והוא ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בינוני. באבנים השקופות הוא נראה צהוב חיוור עד חסר צבע או ירוק בהיר מזווית אחת, ירוק צהבהב עד ירוק כחלחל ומזווית שלישית ירוק חיוור, ירוק, ירוק כהה או ירוק כחלחל.
המינרל קיבל את שמו ב-1794. ביוונית אקטינוס פירושו "קרן" והשם מתייחס למופע של המינרל בצורה הסיבית כשהוא נראה כמו מחטים קורנות. שמות נוספים למינרל הם בייסוליט (byssolite) תצורה של סיבים דחוסים, אחד מסוגי האזבסט ונפריט תצורה של אבן ירוקה קשה שהיא אחד משני סוגי אבן הירקן. סוג נוסף של אקטינוליט מכונה "עור הרים" (mountain leather) או "שעם הרים" והוא מתאפיין בצורה מיוחדת שבה סיבי האקטינוליט יוצרים מארג הדומה בצורה ובתחושה לפיסת בד.
מקור ותפוצה
האקטינוליט נוצר על ידי התמרה של מגע או התמרה אזורית בטמפרטורות נמוכות יחסית של אבן גיר עשירה במגנזיום. האקטינוליט מופיע גם בצפחות כחולות עשירות בגלאוקופן.
השם הקודם שניתן למינרל- "אוראליט" ניתן לפעמים לתוצר התמרה של פירוקסן, תערובת המורכבת בעיקר מאקטינוליט. אפידיוריט, גופי סלע של גברו או דיאבז (סלע מגמטי פלוטוני בינוני-גביש המקביל בהרכבו לגברו) שעברו התמרה מכילים כמות ניכרת של אוראליט.
תפוצת האקטינוליט נרחבת למדי. להלן כמה אתרים בהם ניתן למצוא אקטינוליט באיכות טובה. באזור ימת באיקל ברוסיה, בטירול באוסטריה, בהר סנט-אילר (Mont Saint Hilaire) בפרובינציית קוויבק שבקנדה; בהרי קונלון בסין במכרות ולארו ומונטה (Moonta and Wallaroo) באוסטרליה המערבית, ובבאהיה בברזיל.
בישראל ניתן למצוא אקטינוליט בסלעים המטמורפיים מגיל הפרקמבריון באזור אילת. בחצי האי סיני הדרומי מזרחי ניתן למצוא אקטינוליט בתוך אמפיבוליטים וצפחות בוואדי כיד התחתון ובעורקים הידרותרמיים יחד עם רוטיל, באזור ואדי סמרה.
גמולוגיה
כמה מהתצורות של אקטינוליט משמשת כאבני חן. הראשון קרוי נפריט, והוא אחד משני הסוגים של ירקן (השני, היקר והמוערך יותר, הוא ג'יידיט - סוג של פירוקסן). בתצורה זו נוהגים לחתוך את האקטינוליט בצורת קבושון, חרוזים ועגילים. מגוש ירקן אחד נוהגים לגלף טבעות, צמידים, ופסלונים.
סוג אבן חן נוספת הוא סוג שבו מתגלה תופעת עין החתול והקרוי "אקטינוליט עין החתול". אבן זה שקופה למחצה עד אטומה, וצבעה ירוק עד ירוק צהבהב. סוג זה מכונה בטעות גם "ירקן עין החתול". אקטינוליט שקוף הוא נדיר ונוהגים ללטשו בצורת פאות עבור אספנים של אבני חן. המקורות הראשיים לסוגים אלו של אקטינוליט הם טאיוואן וקנדה. מקורות נוספים הם מדגסקר, טנזניה וארצות הברית.
הקולוסוס מתעורר
הקולוסוס מתעורר (באנגלית: The Colossus Rises) הוא ספר פנטזיה מאת פיטר לרנג'יס, הראשון בסדרה "שבעת הפלאים". הספר יצא באנגלית בפברואר 2013 ותרגום שלו לעברית יצא בהוצאת ידיעות ספרים ב-2014. בשיאו העפיל למקום הרביעי ברשימה השבועית של רבי המכר בקטגוריית נוער של הניו יורק טיימס. במהלך 2013 נמכרו מעל 227 אלף עותקים מהספר בארצות הברית.
תקציר העלילה
העלילה מסופרת בגוף ראשון, ממבטו של ג'ק, נער בן 13. לאחר שג'ק נפגע מאוטו ליד בית ספרו הוא מתעורר במקום שנקרא מוסד קראי. הוא מגלה שיש לו גן מיוחד שנקרא G7W (ג'י 7 דבליו), ושהגן מקנה לו יכולות פיזיות ומוחיות מוגברות, אבל עם זאת, הגן יהרוג אותו בעוד חצי שנה. אלא אם הוא ועוד שלושה נערים כמוהו, מרקו, קאס ואלי, ימצאו ויאחדו את שבעת הלוקולי שאבדו עם טביעתה של אטלנטיס. הארבעה לומדים אודות משפחת המלוכה של אטלנטיס בכלל ועל שני הנסיכים, קראי ומסארים, בפרט. הם יוצאים למסע טיפוס באזור המוסד שם הם נאבקים עם יצור שמופיע בחלומותיהם באופן קבוע. מרקו מצליח להביס את היצור אך נופל ללוע הר הגעש ונעלם. לאחר כמה ימים שלושת הנערים הנותרים יוצאים למסע אל תוך הר הגעש בחיפוש אחר מידע, טורקין ושני שומרים נוספים נכלאים במלכודת בתוך ההר ושלושת הנערים ממשיכים בחיפוש. הם ניצלים ממלכודות ומגיעים פצועים קשה אל מפל ובריכה, הם מוצאים את מרקו שוכב ליד הבריכה אך בחיים, הם מגלים שהמים יכולים לרפא אנשים. הם מוצאים פתח אל העבר ומשחררים גריפון, לאחר שמבינים מה הן עשו הם חוזרים למוסד ושם מגלים שהגריפון תוקף את המוסד. לאחר שחטף את קאס, הם נוסעים בעקבות הגריפון ליוון יחד עם טורקין בחיפוש אחריו, ובניסיון למצוא את הלוקולוס הראשון שככל הנראה חבוי בקולוסוס מרודוס. ביוון הם נאלצים להילחם בכת שמקדשת את מסארים, האח השני באטלנטיס, ובגריפון. הם מצליחים להביס את הגריפון ואת הכת, הם חוזרים למוסד, אך חוזרים ללא מרקו והלוקולוס מסיבה מסתורית.
הווארד קוסל
הווארד ויליאם קוסל, שנולד בשם הווארד ויליאם כהן (באנגלית: Howard William Cosell; 25 במרץ 1918 – 23 באפריל 1995) היה עיתונאי ספורט יהודי-אמריקאי מוכר ומשפיע בטלוויזיה בארצות הברית.
קורות חיים
קוסל נולד בוינסטון-סיילם שבקרוליינה הצפונית. הוריו רצו שיהפוך לעורך דין. לאחר שקיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ניו יורק, הצטרף קוסל לפקולטה למשפטים של המוסד וקיבל תואר במשפטים. במהלך תקופה זו, בעקבות בקשתו של אביו שרצה לשחזר את שם המשפחה המקורי "קוזל", שינה הווארד את שם משפחתו באופן רשמי ל"קוסל" ב-1940.
קוסל התקבל למחלקת המשפטים של מדינת ניו יורק בשנת 1941, אך לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לחיל התובלה של צבא ארצות הברית, שם הגיע לדרגת מייג'ור (מקביל לרב-סרן). במהלך תקופת שירותו, התחתן קוסל עם מרי אברמס ב-1944.
לאחר המלחמה החל קוסל בעבודתו כעורך דין במנהטן. חלק מלקוחותיו היו שחקני במה וחלקם היו אתלטים, כולל וילי מייז. כוכב הספורט של קוסל היה שחקן הבייסבול, ג'קי רובינסון, שהיה לקוסל השראה אישית ומקצועית במהלך הקריירה.
קוסל ייצג גם את ליגת הילדים של ניו יורק, מוסד ללא כוונות רווח שמארגן תחרויות בייסבול לילדים, עד שבשנת 1953 פנה אליו מנהל תחנת הרדיו של ABC וביקש ממנו לשדר תוכנית רדיו בתחנה המפורסמת של הרשת, WABC, בהשתתפות שחקני הליגה הקטנה. קוסל שידר את התוכנית למשך שלוש שנים ללא תשלום, ולאחר מכן החליט לעזוב את תחום המשפטים כדי להפוך לשדר במשרה מלאה. התוכנית סימנה את תחילת העבודה של קוסל עם רשת ABC, בה שידר בכל הקריירה שלו.
בשנת 1986 הסבה האוניברסיטה העברית בירושלים את שמו של גוף ניהול מתקני-הספורט שלה ל"מרכז הווארד ומרי אדית קוסל לחינוך גופני, לתרבות הפנאי ולקידום הבריאות". שמו צוין ביד לאיש הספורט היהודי.
מסעוד חזן
הרב מסעוד חזן (1910–1962) היה רב וראש ישיבה באל-קלעה שבמרוקו, רב מושב נועם ורבה הראשון של העיירה שלומי.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1910 בכפר דגאנה. למד בישיבתו של רבי יעקב דהאן במרקש. לאחר גמר לימודיו התמנה למלמד תינוקות בכפר סמוך לאל-קלעה, ולפרנסתו עסק בתפירת כפתורים. לאחר פטירת הרב יהודה אלמליח, התמנה תחתיו כרבה של אל-קלעה, ועמד שם בראשות ישיבה גדולה. על תלמידיו נמנה הרב אברהם אלמליח.
בשנת 1955 עלה עם משפחתו לארץ, וב-1956 החל לכהן כרב מושב נועם שבחבל לכיש. הוא היה חבר בוועדה מיוחדת לענייני דת באזור חבל לכיש (שפעלה מטעם מועצה אזורית שפיר), והיה אחראי מטעמה לפקח על צורכי הדת במושבים זבדיאל, זרחיה, כרמון, מנוחה, רווחה ונועם
בשנת 1959 התמנה לרבה של שלומי. נהג להעביר שיעורים לרבני הגליל המערבי.
נפטר בפתאומיות בה' בתשרי ה'תשכ"ג, 3 באוקטובר 1962, ונקבר לבקשתו בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו התברר כי משרד הדתות לא שילם עבורו את תשלומי הביטוח הלאומי, ולכן אלמנתו לא קיבלה קצבאות כנהוג.
בנו דוד חזן כיהן כראש מועצת שלומי בין 1969 ל-1983.
שמו הונצח ברחוב בשלומי. יורשו בתפקיד, הרב מסעוד ריוח, ייסד ישיבה על שמו בשלומי.
קטלאו
קטלאו (בפורטוגזית: Catalão) היא עיר ורשות מקומית בדרום מדינת גויאס שבברזיל. היא ממוקמת באזור הידוע כיצרן גדול של דגנים, בקר וזרחה. נמצאים בעיר גם מפעלים של תאגיד ג'ון דיר וכן מפעל מיצובישי.
ההתיישבות בעיר החלה בסביבות שנת 1728, עם בנייתם של מספר צריפים אשר נועדו לתמוך בקבוצות שחדרו לאזור. בשנת 1859 הפכה קטלאו לעיר מוסמכת מבחינה חוקית.
סיפורו של ה"קוֹנגָדָס" (בפורטוגזית: Congadas), הפסטיבל הפופולרי של קטלאו, החל בשנת 1820, כאשר עבדים חופשיים-למחצה הגיעו לעיר על מנת לעבוד במטעי הקפה. העבדים הביאו עמם את המנהגים שלהם, ביניהם גם פולחן כלפי מריה אשר כלל תערובת של טקסים אפריקניים וקתוליים. כיום, הפסטיבל כולל ריקודים שהושפעו רבות מהתרבות של קונגו ומוזמביק.
טרנסקסואליות
נון קונפורמיות מגדרית או טרנסג'נדריות הם הרקע הזהותי והנפשי לרצון בביצוע החלפת מגדר פיזית. חלק מבין הטרנסג'נדרים חווים דיספוריה מגדרית, הרגשה עקבית של מצוקה או דיכאון מתמשך של אדם כתוצאה מחוסר הלימה בין הזהות המגדרית שלו לבין המין הפיזיולוגי, או כתוצאה מתגובות החברה לחוסר הלימה זה. רבים מהטרנסקסואלים הנמצאים בתחילתו או באמצע תהליך שינוי הגוף ואורח חייהם חווים מצוקה באופן תדיר, אשר נובעת בעיקר מהדיכוי החברתי ותפיסת הטרנסקסואל כבן המגדר הלא-נכון. כתוצאה מכך רבים שואפים לשנות את מינם כדי להתאים לתפקיד המגדרי התואם את זהותם. להלן, גבר טרנסקסואל הוא אדם שנולד במין נקבה ומזדהה כזכר, ואישה טרנסקסואלית היא אדם שנולד במין זכר ומזדהה כנקבה.
בעקבות המחקר המדעי והניסיון הקליני, ההמלצה של רוב אנשי המקצוע היא לקבל זהות מגדרית שונה מהמין הביולוגי, במיוחד כאשר זהות זו מובאת בצורה עקבית ולאורך זמן, ובמיוחד בקרב בני נוער או אנשים מבוגרים יותר. מלבד התמיכה של הסביבה הקרובה בבחירות האדם (לדוגמה שינוי המראה החיצוני באמצעות תסרוקת, בגדים או החלפת שם פרטי), ניתן לספק טיפולים רפואיים כמו טיפול הורמונלי או ניתוחים. לפי הניסיון המחקרי, אוסף הפתרונות האלה מפחיתים סיכונים בריאותיים ונפשיים, ומגדילים סיכוי לשילוב טוב יותר בחברה, ושמחת חיים רבה יותר.
חלק ממאבקם של הטרנסקסואלים הוא קבלה חברתית של המגדר בו הם מזדהים, במקום שידוכאו על פי גופם. קבלת הפרט על פי זהות מגדרית אישית, כלומר כזו שבה הפרט מזדהה, כוללת, בין היתר, התייחסות בשפה התואמת את מגדרו, הימנעות מאזכור חוויות מרות שעבר בעקבות התהליך, או מעיסוק פולשני לגבי איברו המוצנע. זאת מתוך ההבנה שהאיבר היחיד בו 'שוכנת' זהות המגדר (או לפחות, המידע הנוירונאלי בהקשרה), הוא המוח.
על מנת להתאים את הזהות הנפשית לזו הגופנית, טרנסקסואלים רבים מבצעים שינוי בהופעתם הפנוטיפית באופרציות רפואיות שונות (אנטומיות ופיזיולוגיות כאחד), המשמשות לשינוי מבנה ותפקוד הגוף כגון בצורה של טיפול הורמונאלי, ניתוח שינוי פנים וחלקם אף עוברים ניתוח לשינוי איבר המין (ראו וגינופלסטיקה ופאלופלסטיקה), וטיפולים קוסמטיים והיירולוגיים (כלומר הקשורים בהסרה\השתלה של שיער) בהתאם לזהות המגדר של הפרט.
אטימולוגיה
המונח הוא הלחם של שתי המילים; "טרנס" = "מעֵבר", ו"סקס" = זוויג. מכאן, שהמונח "טראנסקסואל" = "מחליף זוויג" (כאשר במילה "זוויג" הכוונה היא להגדרת המין המוּלדת).
בסלנג הישראלי, וגם בתעשיית המין, מכונות לעיתים נשים טרנסקסואליות בשם הפוגעני "קוקסינל" או "קוקסינלית". זאת, על-פי השם "קוקסינל", אשר היווה את שם הבמה של אמנית צרפתיה שעברה ניתוח להתאמה מגדרית במרוקו בשנת 1958. כינוי זה אינו נחשב כיום כתקין פוליטית. כינוי זה דומה למדי למקבילה האנגלית שלו: Shemale (מיזוג של "היא" ו"זכר").
התפתחות של זהות מגדרית
בסביבות גיל שנתיים ילדים מתחילים להיות מודעים להבדלים הפיזיים בין בנים לבנות. לפני גיל שלוש רוב הילדים יכולים לתייג את עצמם כבנים או בנות. עד גיל ארבע רוב הילדים הם בעלי תחושה יציבה של הזהות המגדרית שלהם. בתקופה זה ילדים לומדים על התנהגות מונחית מגדר כלומר מהם דברים ש"בנים עושים" ומה דברים ש"בנות עושות". הדעה המקובלת כיום בקרב אנשי מקצוע היא שהתנהגות ספציפית שמתאימה למגדר יכולה להיות מושפעת מהזדהות עם גברים ונשים בחייהם, אבל התחושה של זהות מגדרית אינה דבר שניתן לשינוי.
טרנסקסואליות ורפואה
הטיפול הרפואי בטרנסקסואלים מבוסס על כללי הטיפול שמפרסמת ה – Harry Benjamin International Gender Dysphoria Association (HBIGDA), אגודה בינלאומית שמקום מושבה בארצות הברית, אשר חברים בה מאות פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, רופאים כלליים ומנתחים מכל העולם. ה-HBIGDA מרכזת את המחקר בכל היבטי הטרנסקסואליות, וקובעת כללים לטיפול בהם.
כבר משנות השישים השתרשה ההבנה כי זהות מגדר אינה ניתנת לשינוי. לכן, הדרך היחידה לאפשר לטרנסקסואל לחיות חיים שלמים במגדר האמיתי אליו הוא משתייך, היא על ידי שינויים פיזיולוגיים.
כיוון שאין אפשרות להתאים את נפשו של הטרנסקסואל לגופו, הדבר היחיד שניתן לעשות במטרה לאפשר לו לחיות את חייו בצורה ההולמת את רגשותיו, זה לשנות את גופו כדי שיתאים לנפשו. בנוסף לכך, עוברים גברים ונשים טרנסקסואלים חיברות מגדרית מחדש, בהתאם למגדרם.
במקרה של אישה טרנסקסואלית, מדובר במתן הורמונים נשיים כדי לגרום לצמיחת שדיים, לריכוך העור ולהרחבת הירכיים. טיפולים נוספים כוללים הרחקת שיער מהפנים ומאזורים אחרים בגוף. לפעמים ייכללו גם טיפול ותרגול לשינוי הקול.
במקרה של גבר טרנסקסואל, נטילת הורמונים יוצרת את כל סימני המין המשניים הזכריים. בנוסף, רבים עוברים ניתוח להשטחת החזה ובניית חזה גברי, וחלק בוחרים לעבור גם ניתוח לשינוי איבר המין.
עם סיום התהליך לשינוי המגדר יש טרנסקסואלים הנטמעים בחברה הסיסג'נדרית (שאינה טרנסג'נדרית) כגברים או נשים לכל דבר ועניין. לעומת זאת, יש טרנסקסואלים הרואים בטרנסקסואליות שלהם זהות, ופעילים בקהילה הטרנסג'נדרית המתגבשת בשנים האחרונות בארץ ובעולם.
מחקר אחד ציין כי יש טרנסקסואליות ובמידה פחותה טרנסקסואלים אשר לאחר תקופת מה של טיפול חלופה הורמונלית דיווחו על שינוי בנטייתם המינית.
שכיחות
אין נתונים סטטיסטיים מובהקים ומוסכמים בנוגע לשכיחות של טרנסקסואליות בקרב האוכלוסייה, וגם מחקרים העוקבים אחר מספר הטרנסקסואלים אינם כוללים בהם את אלו שאינם פונים לגופים ורשויות שונות.
ספר האבחנות הפסיכיאטרי DSM IV (1994) מציין הערכה גסה של אחד מתוך 30,000 גברים ואחת מתוך 100,000 נשים המבקשים לעבור ניתוח להתאמה מגדרית בארצות הברית. הערכת שכיחות אחרת היא זו של "המרכז הרפואי לדיספוריה מגדרית באמסטרדם" (Amsterdam Gender Dysphoria Clinic), הפועלת מזה ארבעה עשורים במהלכם היא מטפלת בטרנסקסואלים בהולנד, לפיה אחד מתוך 10,000 גברים ואחת מתוך 30,000 נשים יבקשו לעבור את התהליך.
שכיחות גבוהה יותר הוצגה במאמר שבחן את הנושא ופורסם במגזין "International Journal of Transgenderism" בשנת 2007. הנתונים, שהוצגו בכנס של ההתאחדות המקצועית העולמית לבריאות טרנסג'נדרית (WPATH) והתבססו על מחקר עצמאי, הראו גבול מינימלי של טרנסקסואל אחד לכל 4,500 גברים, ואחת לכל 8,000 נשים בבחינה של כמה מדינות שונות. החוקרים מציינים כי מידע זה נכון עוד מתקופת שנות ה-80.
עוד מציינים החוקרים כי מספיק לבחון את כמות האנשים שעברו ניתוח להתאמה מגדרית אצל שלושת המנתחים המובילים בתחום בארצות הברית על מנת לבסס שכיחות של אוכלוסיית הטרנסקסואלים העומדת על יחס של 1:10,000. יחס זה, שאינו כולל ניתוחים שאינם נעשים במרפאות המובילות או נעשים בארצות אחרות כמו קנדה ותאילנד. לכן היחס הוודאי, לפי החוקרים, של 1:10,000 הוא נמוך מהנתון האמיתי.
תפיסת הטרנסקסואליות בעולם
בחברות מערביות רבות, הטרנסקסואלים מורשים לשנות את שמם ואת מינם בתעודת הזהות. במדינות אלה ניתן לראות לגיטימציה כלפי טיפולים להתאמה מגדרית ואלה נפוצים. לעומת זאת במדינות שאינן מערביות, ניתן לראות חוסר לגיטימציה מצד הממשלה לגבי שינויי המין והטרנסקסואליות. ברבות ממדינות אלה קיימת מגמה של שינוי ותחילתן של פעולת לפתיחות לנושא וקבלתו על ידי החברה.
רבים מחברי הקהילה הטרנסקסואלית בעולם ובישראל לוקחים חלק בסגנון חיים פעיל הכולל מסיבות, הופעות דראג, פורומים וצ'אטים באינטרנט וכן קבוצות תמיכה. בנוסף קבעו לעצמם דגל השונה מדגל הגאווה ומיוחד לקהילה הטרנסקסואלית.
מעמד חוקי והליכים
מצבם החוקי של הטרנסקסואלים בארץ שפיר ביחס למדינות אחרות, ומדינת ישראל אף מסייעת לטרנסקסואלים בתהליך שינוי המין שלהם, סיוע המתבטא במימון חלקי של הניתוח להתאמה מגדרית ושל טיפולים אחרים על ידי קופות החולים. מבחינת חקיקה, החוק נגד הסתה אוסר אמנם על כזו הנעשית על רקע נטייה מינית, אך אינו אוסר על אפליה על רקע זהות מגדרית. כמו כן ישראל חתומה על הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית.
נוהל התאמה מגדרית בישראל הקיים משנת 1986 וניתוחים להתאמה מגדרית יכולים להתבצע בית החולים תל-השומר בלבד, מעל גיל 21 ורק לאחר תקופת המתנה של שנתיים. על הנוהל נמתחה ביקורת חריפה מצד הארגון רופאים לזכויות אדם, ובשנת 2008 הוקמה וועדה לבחינה מחודשת שלו. טרנסקסואלים ישראלים מעל גיל 19 שמעוניינים לעבור תהליך התאמה מגדרית הכולל ניתוח לשינוי איבר המין נדרשים לעבור את 'הוועדה לשינוי מין' בתל השומר, שמטרתה מתן אישור לניתוח להתאמה מגדרית אצל טרנסקסואלים. אלה נדרשים לעבור מעקב רפואי ומעקב אבחוני במשך שנתיים, לחיות במגדר הנבחר ולעבור טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית.
שינוי שם פרטי הוא הליך פשוט ולפי נוהלי משרד הפנים ניתן לעשות זאת ללא קשר למגדר המקובל של השם או למגדר של הפונה: "בקשה לשינוי שם, משם גברי לשם נשי או להפך יש לאשר, אין לדרוש לשם כך הסבר ולא אישור בדבר ניתוח לשינוי מין". לפי נוהל מספר 2.6.0001 של משרד הפנים, שינוי סעיף רישום המין בתעודת הזהות ייעשה על סמך תעודה רפואית אשר אושרה בידי משרד הבריאות הישראלי. משרד הפנים מאפשר שינוי הרישום בסעיף המין בתעודת הזהות רק לטרנסקסואלים אשר עברו ניתוח להתאמה מגדרית, ואלה שלא עברו ניתוח להתאמה מגדרית או נמצאים באמצע ההליכים מנועים משינוי זה.
טרנסקסואלים מוכרים בישראל
הטרנסקסואלית הישראלית המפורסמת הראשונה היא רינה נתן (נולדה במין זכר בשם גרשון נתן). ב-1956 נאלצו הרופאים לכרות את הפין שלה, לאחר שחתכה בו חתך עמוק. קדם למהלך הקיצוני, מאבק בשלטונות להתיר לה לעבור סירוס כירורגי. המאבק הגיע עד ליועץ המשפטי לממשלה, חיים כהן, ונחל כישלון.
בעבר הדמות הטרנסקסואלית הסטראוטיפית בישראל הייתה זו של זלמן שושי (זלמן וינדר) אם כי וינדר מעולם לא עבר תהליך בלתי הפיך להתאמה מגדרית. שנים רבות שימש כנציג הקהילה ההומוסקסואלית, וזוהה עם זנות, אלימות ומופרעות נפשית. נשיותו לא נלקחה ברצינות והתקבלה כשאיפה מגוחכת. מאז ומתמיד התייחסו אליו באמצעי התקשורת ובכל זירה ציבורית כגבר בלבד.
דנה אינטרנשיונל שינתה את הייצוג בהופכה לזמרת מצליחה. את הקריירה שלה החלה בהופעות דראג ובחיקויים פרודיים של זמרות ידועות, ושיא הקריירה שלה היה בזכייה באירוויזיון 1998 בו ייצגה את ישראל בשירה דיווה. בשל פרסומה הרב וכשרונה, אופן קבלתה בחברה הישראלית היה פשוט יותר. עם זאת, הקהילה ההומו-לסבית ראתה באינטרנשיונל איום בתחילת דרכה, ורק לאחר מכן אמצה אותה כסמל. זמרות טרנסקסואליות ישראליות נוספות הן ניקה, המוּכרת משירי הנושא של הסדרות "טלנובלה בע"מ" ו"האלופה", אדרת, קים קונקשיין וג'ואל.
מי שנהגה לייצג במשך שנים רבות את הטרנסקסואלים והטרנסג'נדרים בישראל היא נורה גרינברג, שהייתה יו"ר אגודת הלהט"ב ופעילה בחוש"ן - חינוך ושינוי ופרשה מפעילות ציבורית נרחבת בשנת 2006. פעילותה של גרינברג הביאה את משרד הפנים לשנות בשנת 2004 המדיניות שאסרה על אזרחים לשנות את שמם לשם המזוהה עם מגדר השונה מזה שרשום בתעודת הזהות שלהם.
יובל טופר-ארז, טרנסקסואל FTM ופעיל בתנועת הלהט"ב, התפרסם בשנת 2011 בהיותו הטרנסקסואל הראשון בישראל שהרה וילד.
בקולנוע
טרנסקסואליות (כשינוי מזכר לנקבה) מופיעה בשלושה מסרטיו של פדרו אלמודובר: בשני מקרים (טינה בסרט "חוק התשוקה" מ-1987 ואגראדו בסרט "הכל אודות אמא" מ-1999) מוצגת הטרנסקסואליות באור חיובי, ובשלישי (לולה בסרט "הכל אודות אמא") - באור שלילי. בכל המקרים הללו, שינוי המין היה בחירתו של האדם שעבר שינוי זה. בסרט "העור בו אני חי" מ-2011, שינוי המין נעשה בכפייה, כנקמה של המנתח בצעיר שתקף מינית את בתו.
סרטו של ג'ואל שומאכר מ-1999, "אנשים מושלמים", ראסטי (פיליפ סימון הופמן), הוא טרנסקסואל העוסק בשירה ובהנחיית מופעי דראג. הוא מלכת דראג קולנית, בודדה, החיה בעולם של פנטזיה וחולמת לעבור ניתוח לשינוי מין.
"בנים אינם בוכים" הוא סרט דרמה אמריקאי עצמאי משנת 1999, המבוסס על סיפור חייו של ברנדון טינה, גבר טרנסג'נדר שנאנס ונרצח ב-31 בדצמבר 1993 על ידי חבריו, לאחר שנתגלה להם כי הוא סומן כנקבה בלידה. בסרט מככבת הילרי סוונק כברנדון טינה.
סרטו של סבסטיאן לליו מ-2017, "אישה פנטסטית", עוסק במרינה, אישה טרנסקסואלית, שעבור רוב בני המשפחה של בן זוגה, הזהות המגדרית שלה נתפסת כסטייה. מרינה נאבקת על הזכות להיות עצמה. היא יוצאת לקרב באותם כוחות בהם נאבקה כל ימי חייה רק על מנת להיות מה שהיא עכשיו - מורכבת, חזקת, ישירה ואישה פנטסטית. ההכרח של מרינה (השחקנית הטרנסג'נדרית דניאלה וגה) להתמודד עם יחס החברה אליה, גם ברובד הפרטי וגם בזה הממסדי, נוצר בעת משבר.
שיווה
שיווה (מסנסקריט: शिव, ) הוא אחד האלים המרכזיים בהינדואיזם. יחד עם ברהמא הבורא ווישנו המקיים, שיווה הוא האחראי על הרס ובריאתו מחדש של העולם.
על פי הפוראנות, באחרית הימים עתיד שיווה לרקוד ריקוד הרס אשר יכלה את היקום כולו. הוא בעל שש ידיים. שיווה הוא נאגוואל, כלומר מוליך, או מדריך, אדם שאין לו ברירה אלא לקחת אחריות על חייהם של אחרים. יחודו של כל נאגוואל הוא בכך שתשומת לבו יכולה להיות בשלושה מקומות במקביל. תפיסה תלת־ממדית של המציאות והתודעה.
שיווה מתואר במקומות מסוימים כמעין נקודת אמצע בין וישנו, אלוהים, לבין הנשמות שאינן אלוהים הכוללות הן את היצורים החיים והן את הדווים, היצורים השמימיים השולטים על הטבע בעולם החומרי. מקומו של שיווה נמצא בין העולם החומרי לבין הוויקונטהא, העולם הרוחני שהוא ממלכתו של וישנו. במובן הזה שיווה הוא מעין האצלה של וישנו לצורך העולם החומרי.
פרוואטי, בת זוגו של שיווה, היא המייצגת את האנרגיה החומרית ואת המאיה (אשליה). האיחוד בין שיווה לפרוואטי הכולל שלל תיאורים מיניים הוא המצב בו מתעברת הבריאה החומרית על ידי כוח אלוהי עליון. ילדיהם של שיווה ופרוואטי הם גנש וקרטיקאיה.