cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצועת חוף תל אביב-יפו
היסטוריה ותכנון
בשנות ה-30 הועלו ואף אושרו תוכניות לייבוש חלקים מהים ולבניית שכונות מגורים בשטחים אלה, אך בסופו של דבר העירייה הכירה בצורך לפתח את חופי העיר. בסוף שנות ה-30 הוחלט לבנות טיילת לאורך חופי העיר, כדי ליצור הפרדה פיזית בין החלק המיועד לרחצה והחלק המיועד להליכה ולטיולים. בשנת 1939 נהרס בניין הקזינו (שסבל מבלאי מואץ בשל הרוחות וגלי הים) ובתי המרחצאות. הטיילת הייתה משטח מוגבה מעל החוף, עם מעקה ברזל ומעט צמחייה. היא נמשכה מחוף בוגרשוב ועד לחוף גאולה של ימינו (מדרום לשם הייתה שכונת מנשייה הערבית, שהייתה שייכת לשטח השיפוט של יפו).
פתיחת הטיילת הייתה דווקא נקודת תפנית בהתייחסות לחופי העיר. במקביל, פרצה ב-1 בספטמבר 1939 מלחמת העולם השנייה, ושלטונות המנדט אסרו על הרחיצה בים. התוצאה הייתה שחופי העיר ננטשו והוזנחו.
נוסף לכך, העיר המתפתחת על התעשייה המזהמת שבה הזרימה את הביוב והשפכים ישירות לים והחופים זוהמו ונאסרו לרחצה גם מסיבות בריאותיות. במקביל, גם הטיילת נזנחה וכל אזור החופים החל מידרדר. בתי הקפה והמלונות שלצד הטיילת הפכו לבארים מפוקפקים ולמרכזי הימורים וזנות. הציבור הדיר רגליו מהאזור ומרכזי בילוי עברו לרחובות פנימיים, דוגמת רחוב דיזנגוף.
התפתחות אחרת בחופי העיר שמצפון לטיילת, הייתה בניית נמל תל אביב החל משנת 1936 בחצי האי הירקוני.
בשנת 1942 נחנכה כיכר לונדון בחלקה הצפוני של הטיילת. בשנות ה-30 וה-40 שימשו חופי העיר כזירות עימות עם שלטונות המנדט בעקבות הבאת ספינות מעפילים לחופי העיר.
במסגרת שיקום החופים הוכנה תוכנית לבניית בתי מלון מודרניים לאורך החופים הצפוניים (של רצועת החוף המרכזית). בתי מלון רבים הוקמו, אך הם גרמו לחסימת זרימת רוחות הים אל העיר. בנוסף לכך הוקמה מרינה מול בריכת גורדון. בניית המרינה גרמה להרחבת חוף גורדון שמדרום לה ולהרס החוף שמצפון לה בשל שיבוש תהליכי הסעת החולות על ידי גלי הים. נוסף לכך היא גרמה לקטיעת רצף חופי הים הפתוחים לציבור הרחב. במסגרת פרויקט הפיתוח הוחלט לבנות במקומה של שכונת מחלול (אשר תושביה החלו להתפנות בשנות ה-50) את פרויקט כיכר אתרים.
במקביל נהרסה שכונת מנשייה בחלק הדרומי של רצועת החוף המרכזית, והוקם פארק צ'ארלס קלור, שנחנך בשנת 1974. בשנת 1965 במקביל לפתיחת נמל אשדוד, נסגרו נמלי תל אביב ויפו. בשנות ה-70 הוקם השפד"ן, והביוב הוזרם אליו במקום לים. הדבר אפשר את ניקוי החופים והכשרתם מחדש לרחצה. בתקופה זו הוקמו שוברי גלים שיצרו מבנים של טומבלו לחופים (לשונות יבשה בתוך המים בניצב לחוף). פרויקט זה גרם להרחבה ניכרת של חופי הים, ואפשר להם לקלוט מספרים גדולים של מתרחצים. במסגרת הפרויקט חודשו שירותי החוף ושוקמו מבני השירות בחופים.
תחילה חשבו לשקם את הטיילת הצרה, שהתפוררה והחלידה. הטיילת נצבעה בשנות ה-70 ונעשה ניסיון לשקם את הצמחייה ומעקות הברזל המחלידים. כשהובהר שהטיילת אינה אטרקטיבית דייה, החליט ראש העירייה שלמה להט (צ'יץ') להרוס אותה ולבנות במקומה טיילת חדשה ורחבה. בבניית טיילת החדשה הופקו לקחים מכישלון הטיילת הישנה. כך למשל במקום מעקה ברזל הופרדה הטיילת מהחוף ברצועת צמחייה. הקטע הראשון של הטיילת החדשה נחנך באוגוסט 1982, מחוף גורדון ועד לחוף טרומפלדור. ביולי 1984 נחנך המקטע הדרומי, שמתחבר למתחם הדולפינריום. לאט לאט החלו תושבי העיר לחזור ולבלות בחופי הים ובטיילת. מול הטיילת נסגרו אט אט הבארים ובתי ההימורים, והוחלפו בבתי קפה ובבתי מלון חדשים. כן נבנו פרויקטים דוגמת מגדל האופרה, כיכר לונדון המחודש, וכיכר הכנסת המחודשת. יחד עם זאת נבנו גם פרויקטים כושלים דוגמת הדולפינריום שנחנך בשנת 1981 ופרויקט כיכר אתרים. עם זאת, הטיילת והחופים שבו והפכו למקום בילוי מרכזי בעיר.
בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לתל אביב, נחנכו בעיר שלושה מסלולי הליכה, ואחד מהם, המכונה "השביל הכחול", עובר לאורך חופי העיר.
בתחילת 2010 נחנך גשר הליכה באזור תחנת רדינג המקשר בין טיילת תל-ברוך לתל כודאדי וכן נחנך פארק מדרון יפו ובו טיילת מנמל יפו עד לחוף גבעת עלייה.
במאי 2018 נהרס מתחם הדולפינריום.
אתרים לאורך החוף
מצפון לדרום:
בתרבות
חופי הים בתל אביב שימשו מקור השראה ליוצרי קולנוע ישראלים, כגון אורי זוהר ("מציצים", "הצילו את המציל"), וחוני המעגל ("נערי החוף", "חוף מבטחים", "בין פרישמן וגורדון", "התקווה") שראו בחופים אלה את תמצית ההוויה התרבותית-ישראלית.
אריס (כוכב לכת ננסי)
אריס (שם מלא: 136199 אריס; באנגלית: 136199 Eris; סמל: ) הוא גוף טרנס-נפטוני באזור הדיסק המפוזר שנצפה על ידי אסטרונומים מקליפורניה במצפה הר פאלומר. במשך שנים נחשב כ"גדול בבירור" מכוכב הלכת הננסי פלוטו, עד למעבר הגשושית ניו הורייזונס ליד פלוטו ב־2015, אז התברר שגודל הגופים כמעט זהה.
קוטרו של העצם הוערך באפריל 2006 כ־2,400 ק"מ על סמך מידע מטלסקופ החלל האבל. כמות האור שעצם זה מחזיר (האלבדו שלו) היא גדולה למדי (כ־0.86), ותצפיות ראשוניות מראות שמתאן קפוא נמצא על פניו של העצם. תכונות אלו עושות אותו לדומה יותר לכוכב הלכת הננסי פלוטו מאשר כל עצם אחר שנתגלה לפניו במערכת השמש החיצונית. בשל כך כונה "כוכב הלכת העשירי" על ידי מגליו, נאס"א וכלי תקשורת שונים. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי אישר ב־24 באוגוסט 2006 לאריס את ההגדרה "כוכב לכת ננסי".
מקור השם
כוכב הלכת הננסי קרוי על שמה של האלה אריס מהמיתולוגיה היוונית, אלת אי־ההסכמה וחוסר ההרמוניה. גילוי אריס גרם למחלוקות ולוויכוחים רבים בעולם האסטרונומיה, והביא בסופו של דבר להורדת פלוטו ממעמדו ככוכב לכת רשמי ולהקטנת מערכת השמש לשמונה כוכבי לכת בלבד. עצם זה זכה לשם אריס רק ב־13 בספטמבר 2006, לאחר זמן ממושך שבו נודע בשמו הזמני 2003 UB313. במשך זמן רב לא קיבל גוף זה שם קבוע, בשל אי-בהירות באשר לשאלה אם הוא ייקרא על פי השמות המוסכמים לכוכבי לכת, או לפי השמות המוסכמים לאסטרואידים וגופים קטנים. הקבוצה שגילתה את העצם כינתה אותו בשם הזמני "זינה", על שם גיבורת תוכנית הטלוויזיה לצידו של הרקולס.
גילוי
136199 אריס נתגלה על ידי הקבוצה של מייקל בראון, צ'אד טרוחיו ודייוויד רבינוביץ ב־5 בינואר 2005 מתמונות שצולמו ב־21 באוקטובר 2003 והגילוי הוכרז ב־29 ביולי 2005, באותו היום כשני עצמים אחרים מחגורת קויפר: 2003 EL61 ו-2005 FY9.
הקבוצה תכננה לחכות עם ההודעה על הגילוי עד שייערכו תצפיות נוספות אשר יאפשרו הגדרות מדויקות יותר של גודל ומסת הגוף, אך נאלצו לכאורה להקדים את ההודעה כאשר גילו שהידיעה על הגילוי דלפה והייתה עלולה להתפרסם על ידי מישהו אחר.
גודל
ב־2 בפברואר 2006 פרסמה קבוצת אסטרונומים מגרמניה מאמר בכתב העת "נייצ'ר" ובה טענה כי אריס גדול מפלוטו. באמצעות מדידת פליטת החום שלו הצליחו המדענים לקבוע כי קוטרו הוא כ־3,000 ק"מ - כ־700 ק"מ גדול יותר מפלוטו. לפיכך זהו העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של נפטון בשנת 1846.
בשנת 2007 נערכה סדרה של תצפיות על העצמים הטרנס נפטוניים הגדולים ביותר באמצעות טלסקופ החלל שפיצר. תצפיות אלה נתנו אומדן קוטר של כ־2,600 קילומטר.
בשנת 2010 עבר אריס במסלולו על פני כוכב רחוק והסתיר אותו. ממשך זמן הליקוי של הכוכב הוסק כי קוטרו של אריס הוא 2,326 קילומטר, עם טווח טעות של 12 קילומטר.
ב־14 ביולי 2015 הגשושית ניו הורייזונס חלפה ליד פלוטו, וקבעה שקוטרו של פלוטו הוא 2,370 ק"מ, כלומר שפלוטו גדול יותר מאריס.
מסלול
אריס משלים את מסלולו ב-558.04 שנים והוא נמצא כעת כמעט במרחק האפשרי הגדול ביותר שלו מהשמש (אפהליון), מרחק כ־97 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ. בדומה לפלוטו מסלולו אקסצנטרי מאוד ומביא אותו לטווח של 35 יחידות אסטרונומיות מהשמש בפריהליון. בשונה מכוכבי הלכת הארציים ומענקי הגז, שמסלולם נמצא בערך באותו המישור כשל כדור הארץ, מסלולו של אריס נטוי בזווית של 44 מעלות ביחס למישור המילקה.
ירח
בשנת 2005 התגלה ירח של אריס על ידי מייקל בראון. הירח נקרא דיסנומיה על שם הבת של אריס במיתולוגיה היוונית. גילויו של דיסנומיה עזר לחשב את המסה של אריס (פי כ־1.27 משל פלוטו). רדיוס מסלולו של דיסנומיה סביב אריס הוא ±140 37,350 ק"מ. הוא מקיף את אריס כל 15.774±0.002 ימי ארץ.
Privilegium de non tolerandis Christianis
Privilegium de non tolerandis Christians (מלטינית: הזכות שלא לסבול נוצרים, קרי: פְּרִיבִילֵגְיוּם דֵה נוֹן טוֹלֵרַנְדִיס כְּרִיסְטִיאַנְס) הייתה פריווילגיה, כתב זכות שהעניקו השליטים המקומיים בפולין. במסגרת כתב הזכות הזה, לא התאפשר לנוצרים להתגורר ברובע היהודי. כתב הזכות נועד במקור להוות משקל נגד לכתב שפורסם נגד היהודים והגביל את מקומות מגוריהם לרובע היהודי העירוני גרידא. כתב הזכויות הזה הוחל בקז'ימייז' ובלובלין ב-1568, וכן בפוזנן ב-1633.
פטריית מאכל
פטריות האכילה גדלים מתחת לפני הקרקע (היפוגיים) או מעל הקרקע (אפיגיים).
פטריות אכילות מוגדרות על פי קריטריונים הכוללים היעדר השפעות רעילות על בני אדם ובעלי טעם וארומה רצויים. פטריות אכילה נצרכות בשל ערכן התזונתי והקולינרי.
פטריות אכילה כוללות מינים פטרייתיים רבים שגדלים בר, או גדלים בסביבות מבוקרות. תכשירים מסוימים עשויים להפוך פטריות רעילות מסוימות לכשירות לצריכה.
חלק מהפטריות הניתנות למאכל לרוב האנשים עלולות לגרום לתגובות אלרגיות אצל אנשים מסוימים. בנוסף, אחסון לתקופה ממשוכת או בתנאים שאינם מותאמים לפטרייה עלולים לגרום להרעלת מזון. במקרים רבים מיני פטריות אכילים עלולים להיות מסוכנים במקרה של גידול במקומות מזוהמים עלולות וצבירת מזהמים, כגון מתכות כבדות.
ישנן פטריות רעילות קטלניות הדומות לפטריות מאכל ואחראיות להרעלות קטלניות רבות ובתוכן כמה מינים מהסוג Amanita, ובמיוחד אמנית המוות, פטריית כובע המוות.
היסטוריה של שימוש בפטריות
פעולת צריכת הפטריות, מתוארכת לתקופות קדומות. מיני פטריות אכילות נמצאו באתרים ארכאולוגיים בני 13,000 שנה בצ'ילה. אצי, מומיה של אדם שחי בין 3400 ל-3100 לפני הספירה באירופה, נמצאה עם שני סוגי פטריות.
הרומאים והיוונים הקדומיםיוון העתיקה, במיוחד בני המעמד הגבוה, השתמשו בפטריות למטרות קולינריות. טועמי מזון הועסקו על ידי קיסרי רומא כדי להבטיח שהפטריות בטוחות לאכילה.
ייצור
בשנת 2019, הייצור העולמי של פטריות מסחריות ואיסוף כמהין מתועד שדווח לארגון המזון והחקלאות עמד על 11.9 מיליון טון, כשהשיא נמצא בסין עם 75% מהייצור:
אחסון
פטריות יחזיקו בדרך כלל כמה ימים, יותר בקירור. פטריות אפשר להקפיא, אבל ההמלצה היא לבשל אותם קודם. בנוסף, הם יכולים גם להיות מיובשים או כבושים.
בריאות ותזונה
צריכה גבוהה פטריות נקשרה בסיכון נמוך יותר לסרטן השד.
הפטרייה הנפוצה ביותר לאכילה היא הפטרייה הלבנה ( Agaricus bisporus ). היא מכילה רמות גבוהות של ריבופלבין, ניאצין וחומצה פנטותנית, ומעט זרחן. לפטריות לבנות גולמיות יש בדרך כלל כמויות נמוכות של חומרים מזינים חיוניים.
שימוש ברפואה מסורתית
פטריות מרפא הן פטריות או תמציות מפטריות שנחשבות לטיפול במחלות. רובן עדיין לא מאושרות במדע וברפואה המסורתית, ולכן אינן מאושרות כתרופות או כטיפולים רפואיים.
ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו
ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו (ברוסית: Владимир Иванович Немирович-Данченко; 11 בדצמבר (23 בדצמבר) 1858 – 25 באפריל 1943) היה במאי תיאטרון, מחזאי וסופר רוסי וסובייטי. הוא היה מייסד התיאטרון האמנותי, זכה פעמיים בפרס סטלין (1942, 1943) והוענק לו תואר אמן העם (1936). על פועלו בתחום התיאטרון הוענק לו עיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל.
חייו
ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו נולד באוזורגתי אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בגאורגיה למשפחת קצין בגמלאות יליד אוקראינה ואימו הייתה ממוצא ארמני. הוא למד בגימנסיה בטביליסי ולאחר סיומה למד באוניברסיטת מוסקבה בשנים 1876–1879.
בשנים 1891–1901 נמירוביץ'-דנצ'נקו לימד משחק בבית הספר למשחק ליד הפילרמוניה. בין תלמידיו היו איוואן מוסקבין, וסבולוד מיירהולד ואולגה קניפר (אשתו של אנטון צ'כוב) והוא לקח אותם לתיאטרון אמנותי שהוא יסד ביחד עם קונסטנטין סטניסלבסקי בשנת 1898. בתיאטרון זה נמירוביץ'-דנצ'נקו העלה על במה מספר הצגות ביחד עם סטניסלבסקי ושיתוף פעולה אדוק שה נמשך עד לשנת 1906. במקביל לניהול התיאטרון הם הקימו מספר סטודיות בהם ניסו דרכים לפיתוח תיאטרון.
בשנת 1919 נמירוביץ'-דנצ'נקו הקים סטודיו מוזיקלי שבשנת 1926 התפתח לתיאטרון מוזיקלי עצמאי. נמירוביץ'-דנצ'נקו ראה שתיאטרון האמנותי שהוקם עומד לפני משבר ובשנת 1924 פעל לקליטה מספר רב של שחקנים חדשים. בשנים 1925–1926 הוא שהה בארצות הברית וניסה לפתח בהוליווד את הקריירה אך בסופו של דבר חזר למוסקבה. עד יום מותו הוא היה מנהל אמנותי ובמאי ראשי של התיאטרון. במקביל הוא העלה על הבמה מספר הצגות בתיאטרון המוזיקלי.
הגנה אזורית
הגנה אזורית היא שיטת הגנה בספורט שמהווה חלופה להגנה אישית. בשיטה זו, שחקן הגנה שומר על אזור מסוים ולא על שחקן התקפה מסוים.
ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו
חייו
ב-25 באפריל 1943 הוא נפטר מהתקף לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
הגנה אזורית
הגנה אזורית בכדורסל
בהגנה אזורית בכדורסל כל שחקן הגנה מופקד על אזור כלשהו ולא על שחקן התקפה מסוים כמו בשמירה האישית. האזורים מוקצים לשחקני ההגנה לפי סוג ההגנה הספציפי ומאפייני השחקנים על המגרש. הגנה אזורית בכדורסל מסומנת על ידי קבוצת מספרים המציינים את מספר השומרים, כאשר הסדר הוא מהחוץ פנימה לכיוון הסל המוגן. למשל, הגנה אזורית 2-3 (ובמילים: "שתיים-שלוש") היא הגנה שבה שני מגנים מכסים את חזית האזור (מעל קו העונשין), בעוד ששלושה מגנים מכסים את האזור שקרוב יותר לסל. בארצות הברית, הגנה אזורית נעשתה חוקית לאחרונה ב-NBA, למרות שהיא נפוצה יותר בליגת המכללות. באירופה, ההגנה האזורית נפוצה מאוד.
סוגי ההגנות האזוריות בכדורסל
סוגי ההגנות הקיימות הן: 2.1.2, 3.2, 1.3.1, 2.2.1, 1.2.1.1, לחץ על כל המגרש, לחץ על חצי מגרש. כמו כן, נפוצים גם שילובים של הגנות, כגון: 1.3.1 כל המגרש לחץ, 1.2.2, חצי מגרש לחץ, 3.2 דבל-אפ הגנה אזורית מעורבת 1 אישית ו-4 אזורית.
גרייס קינסטלר
גרייס קינסטלר (באנגלית: Grace Kinstler; נולדה ב-4 באוגוסט 2001) היא זמרת, כותבת שירים ואישיות טלוויזיה אמריקאית. היא התפרסמה בעקבות הופעותיה בעונה ה-19 של אמריקן איידול בשנת 2020, בעונה שבו העפילה עד לגמר וסיימה במקום השלישי.
ביוגרפיה
גרייס נולדה ב-4 באוגוסט 2001 באילינוי, שיקגו, ארצות הברית. אמה היא שרי קינסטלר ואביה הוא מיטשל שהלך לעולמו בשנת 2019 בגיל 64 עקב דימום במערכת העיכול. יש לה גם שני אחים.
גרייס סיימה את לימודי התיכון בתיכון Crystal Lake Central. היא נרשמה למכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון והיא תסיים את לימודיה בשנת 2022.
אמריקן איידול
גרייס החלה את דרכה בהופעתה בעונה ה-19 של תוכנית הטלוויזיה אמריקן איידול. באודישן הראשון לתוכנית, הופעתה נשפטה על ידי לוק בריאן, קייטי פרי וליונל ריצ'י. לאודישנים שלה היא שרה שני שירים בשם Midnight Train to Georgia ו-A Natural Women שריגשו את לוק בריאן. הופעתה הייתה אהובה על השופטים וגם על הקהל. היא קיבלה שלוש תגובות חיוביות מהשופטים וזכתה בכרטיס זהב לשלב הבא של אמריקן איידול. היא גם נהגה להעלות סרטוני מוזיקה ברשתות החברתיות שלה ונהגה להשתתף בפעילויות בית הספר שלה. גרייס קינסטלר הגיעה כאחת מחביבות הקהל מאז תחילת התכנית והגיעה לגמר בו סיימה במקום השלישי.
חיים אישיים
גרייס נמצאת במערכת יחסים עם ג'וזף ויטלי. ג'וזף ידוע בכישורי ביטבוקס כשהוא מפרסם סרטונים ברשתות החברתיות. בני הזוג יוצאים מאז 2019. תומכת בתנועת הגוף החיובי.
זול (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מרסלו ברוזוביץ'
מרסלו ברוזוביץ' (בקרואטית: Marcelo Brozović; נולד ב-16 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן קרואטי בעמדת הקשר המשחק באל נאסר מהליגת העל הסעודית.
קריירת מועדונים
ברוזוביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הרוואטסקי דרגווליאץ. ב-24 ביולי 2010 ברוזוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לדינמו זאגרב. ב-18 במרץ 2011 ברוזוביץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קרלובץ.
ביולי ברוזוביץ' חתם בלוקומוטיבה זאגרב, לאחר ירידתה של הרוואטסקי לליגה השנייה.
באוגוסט ברוזוביץ' חתם בדינמו זאגרב, במקומו של מילאן באדלי שחתם בהמבורג. ב-14 בספטמבר, ברוזוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אוסייק. ארבעה ימים לאחר מכן, ברוזוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בהפסד 0–2 לפורטו. ב-14 באפריל 2013 ברוזוביץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד אינטר זאפרשיץ'.
ב-24 בינואר 2015 ברוזוביץ' הושאל לאינטר מילאנו מהסרייה א' לעונה וחצי, עם אופציה לרכישה בתום התקופה. ב-1 בפברואר 2015 ברווזביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו באינטר בניצחון 1–3 נגד סאסואולו, ובכך הפך לכדורגלן ה-900 שרושם דקות משחק במדי אינטר. ב-31 במאי, ברוזוביץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–4 נגד אמפולי.
בקיץ, אינטר רכשה את ברוזוביץ' תמורת 5 מיליון אירו. במהלך המשחק במסגרת הליגה האירופית נגד הפועל באר שבע, ברוזוביץ' שהיה אמור להיות מוחלף, סירב לרדת מהמגרש. כתגובה למקרה, מאמן אינטר פרנק דה בור, החליט להשהות את ברוזוביץ' לחודש. ב-20 באוקטובר, הורחק במשחק נגד סאות'המפטון. ב-7 בדצמבר 2016 ברוזוביץ' האריך את חוזהו באינטר עד 2021. ארבעה ימים לאחר מכן, הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד גנואה.
ב-23 במרץ 2022 האריך ברוזוביץ' את חוזהו בארבע שנים עד שנת 2026.
ב-3 ביוני 2023 חתם ברוזוביץ' באל נאסר תמורת 18 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית
ברוזוביץ' שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה.
ב-31 במאי 2014 ברוזוביץ' נכלל בסגל הסופי של נבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2014. ב-7 ביוני ברוזוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–1 נגד. לאחר המונדיאל, ברוזוביץ' הפך לשחקן הרכב פותח בנבחרת לצידם של לוקה מודריץ' ואיוואן רקיטיץ'. ב-13 באוקטובר 2014 ברווזביץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–4 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ברוזוביץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 ומונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
נבחרת קניה בכדורסל
נבחרת קניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קניה.
מאז הישג זה, לא השתתפה הנבחרת באליפות אפריקה או בכל טורניר משמעותי אחר.
הסוואה בעולם החי
הסוואה בעולם החי או הסוואה טבעית משמעותה היטמעות בעל חיים או צמח בסביבה הקרובה לו, כך שחושיהם של בעלי חיים אחרים מתקשים להבחין בו.
ההסוואה הטבעית נוצרת בעזרת עקרון הברירה הטבעית, לפיו ככל שבעל חיים מותאם יותר לסביבתו, כך גדלים סיכויי הישרדותו ואיתם סיכויי הרבייה שלו. ההסוואה היא צורת ההגנה פסיבית ואצל חלק מבעלי החיים גם גורם מסייע וחוסך סיכון ואנרגיה בהתקפה. זאת משום שהיא דורשת מנוחה מוחלטת של הגוף. הסוואה בעולם החי פועלת בשני כיוונים: אצל הטורף - כך שהטרף לא יבחין בו, ואצל הטרף – כדי להתחמק מהטורף. צורה מחוכמת של הסוואה היא התחפשות - התחזות לדבר מסוכן או חסר עניין. הניגוד להסוואה הוא אפוסמטיות, שנועדו להבליט את בעל-החיים ולהזהיר טורפים מפניו.
גורמים המשפיעים על צורת ההסוואה
ההסוואה היא בעצם רכישת פרמטרים חזותיים מהסביבה - צבעים, צורות, צללים והקרנתם על החלק החיצוני ביותר והנראה לעין אצל בעל החיים. הדבר מתאפשר בשתי דרכים:
הסוואה טבעית, כדי שתהיה אפקטיבית, משתנה עם הסביבה. בעלי חיים השוכנים בסביבה המשתנה בצורה קיצונית, אימצו לעצמם סוגים שונים של מופעים (אצל העופות ניצוי שונה), כדי שהתאמתם לסביבה תהייה מושלמת. זאת הם משיגים באמצעות שתי הדרכים המוזכרות למעלה.
אצל היונקים והעופות השכבה החיצונית ביותר, פרווה או נוצות, הם מבחינת "רקמה מתה" שעליהם להחליף לגמרי כדי לשנות את צבעה או צורתה, על כן יעדיפו את שיטת המנסרות. החלפת השכבה החיצונית נעשית במהלך חילופי העונות או בעת שינויים אקלימים קיצוניים ביותר.
אצל זוחלים, דו-חיים ודגים נראית ההעדפה לשיטת הביוכרומים, כי שכבתם החיצונית היא רקמה בעלת תאים חיים. החלפת השכבה החיצונית נעשית לעיתים קרובות ובתדירות גבוהה יותר. ההחלפה כמעט ואינה קשורה לשינויי האקלים (דם קר), אלא מונעת על ידי שינויי סביבה מינוריים, להתאמה מושלמת יותר. מינים אחדים משנים את עורם בהתאם לשינויים במצב רוחם, דוגמה לכך היא הזיקית, שפועלת כך על אף הדעה הרווחת. מינים אחדים משנים את עורם בהתאם לצבע מזונם, דוגמה לכך הם יצורי ים זעירים הניזונים מאלמוגים שצבעם מגוון ועלוקות שונות.
סוג נפוץ של הסוואה הוא הצללת נגד בה צבע חלקו הגבי של בעל החיים הוא כהה בעוד שצבע חלקו הגחוני הוא בהיר יותר. מטרת הצללת הנגד היא לשבור את קווי המתאר של בעל החיים ולסייע להסוותו בתנאי תאורה טבעיים באמצעות משחקי אור וצל.
טכניקות של התחפשות
ישנן מספר טכניקות של התחפשות, המשיגות תוצאות שונות:
שברולט אדוונס דיזיין
שברולט אדוונס דיזיין (באנגלית: Chevrolet Advance Design) היא סדרה של משאיות קלות וטנדרים מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1947–1955.
דגמים
{{טורים
דגמים שנת 1953
}}
סניקס
יוני בן-יהודה (נולד ב-1981), ידוע בשם הבמה סניקס (באנגלית: Sneakas) הוא ראפר ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה
יוני בן-יהודה נולד בתל אביב בשנת 1981. בגיל 11 ירד למנהטן.
בשנת 2000 השתתף באלבום האוסף של חברת מאד מאן, "מיקרופון למקסימום", בשיר "סגנון חופשי" עם כלא 6. ב-2001 השתתף באלבום השני, "מיקרופון למקסימום 2" בשיר "מכים שנית", גם הוא עם כלא 6.
בשנת 2002 התארח באלבום הבכורה של סאבלימינל והצל, "האור והצל", בשיר "נון סטופ". שנה לאחר מכן, ב-2003, יצא לסיבוב הופעות של שנה במזרח התיכון במאות מועדונים ופסטיבלים.
בשנת 2007 הוציא את המיני אלבום Rap Kicks and Politics שמכר למעלה מעשרת אלפים עותקים ברחבי העולם. במרץ 2008 יצא לאור אלבום הבכורה שלו, In It for the Change בחברת "בייבי סטפס", שכלל גם את השירים מתוך המיני-אלבום. באלבום השתתפו אמנים שונים, בהם סאבלימינל, שי 360, רון נשר, רועי אדרי והראפר האמריקאי קול ג'י ראפ. האלבום יצא בחברת הבת של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, רד מיוזיק, וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2012 התארח במיקסטייפ של הראפר האמריקאי בישופ לאמונט, The Layover, בשיר "That’s What She Said". באותה השנה הוציא את הסינגל "Gimme the Loot", מתוך מיקסטייפ הבכורה שלו, בהשתתפות הראפר האמריקאי בולדי ג'יימס. בדצמבר יצא המיקסטייפ, בשם There's a Rap for That.
ריקושט (מתאבק)
טרבור מאן (באנגלית: Trevor Mann; נולד ב-11 באוקטובר 1988), הידוע יותר בשם הבמה שלו, ריקושט הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
Lucha Underground (2014–2016)
בספטמבר 2014, דווח שמאן חתם בתוכנית הטלוויזיה Lucha Underground, השייכת לרשת El Rey. בתוכנית זו, הוא השתמש בדמות בעלת מסיכה בשם פרינס פומה. דמותו הייתה בעלת רקע לטיני בדיוני והמנג'ר שלו היה קונאן. ב-29 באוקטובר, פומה התאבק בקרב המרכזי של הערב נגד ג'וני מונדו והפסיד. ב-7 בינואר 2015, פומה גבר על 19 מתאבקים במהלך הבאטל רויאל של "הלחימה האצטקית" ובכך הפך לאלוף הראשון של Lucha Underground. פומה הגן לראשונה על התואר שבוע לאחר מכן נגד פיניקס ועשה זאת בהצלחה. לאחר מכן, פומה נקלע לפיוד עם בריאן קייג', במה שהוביל לקרב על התואר ב-25 במרץ, שבו פומה ניצח. בפרק סיום העונה הראשונה של התוכנית, שנערך ב-19 באפריל, פומה הפסיד את התואר למיל מוארטס. לאחר שכשל בניסיונו לזכות בתואר בקרב החוזר, פומה הקים קבוצה ביחד עם דרגון אצטקה ג'וניור וריי מיסטריו כשביחד השלושה נכנסו לטורניר על אליפות השלישיות. בגמר הטורניר הם ניצחו את פיניקס, PJ בלאק וג'ק אוואנס וביחד הם זכו באליפות השלישיות.
ב-26 ביוני 2016 במסגרת העונה השלישית של התוכנית, פרינס פומה איתגר את ג'וני מונדו לקרב על האליפות של התוכנית, כשעל הכף הייתה מונחת הקריירה שלו. בקרב זה פומה ניצח וזכה בתואר. לאחר מכן, פומה איתגר את אלוף "מתנת האלים", פנטגון דארק, כשגם הפעם הקריירה של אחד מהם עלולה להיגמר לאחר הפסד. בקרב זה פנטגון ניצח וגרם לפומה לסיים את הקריירה שלו בתוכנית.
חיים אישיים
מאן היה במערכת יחסים עם המתאבקת טסה בלנצ'רד. כיום, הוא מנהל מערכת יחסים עם המתאבקת קייסי קטנזארו.
פילמוגרפיה
ב-14 ביולי 2019, ה-WWE שחררו סרט תיעודי על ריקושט אשר עקב אחר חייו בתוך הזירה ומחוצה לה בין התאריכים 23 ביוני 2019 ל-8 ביולי 2019 כחלק מהסדרה Chronicle ששודרה בערוץ ה-WWE Network.
כוח 13 (ספר)
כוח 13 הוא ספר ישראלי שכתבו הסופרת והעיתונאית סמדר שיר, וראש מכון ש"י ללימודי היהדות באוניברסיטת בר-אילן אבי רט. הספר יצא לאור בשנת 2005.
עלילה
דניאל נער חילוני כבן 12 חולם לחגוג את בר המצווה שלו בטיסה ליורו דיסני בצרפת. כשמבין שמצפים ממנו שיניח תפילין בבר מצווה הוא מחליט לפרוש לחדרו במהלך חגיגות יום ההולדת ה-12 שלו. דניאל לא מצליח להירדם ולפתע איש מזוקן לבוש חבוש בקסדה נוחת על עץ התאנה הצומח מול חדרו, דניאל צובט את עצמו שהוא אינו חולם וביום המחרת מגלה בחדרו מזכרת, סרגל זמן זוהר.
חודש לאחר מכן בראש החודש מבקר אותו שוב האיש המזוקן ויחד איתו הם טסים לספרד של המאה ה-15 והם צופים ביהודי אנוס מניח תפילין, מאז הפגישה בכל ראש חודש טסים יחד דניאל והאיש המזוקן ליעד אחר בעבר הרחוק על יהודים שנלחמו על הזכות להניח תפילין, איש אינו יודע על הטיולים הסודיים של דניאל בחברת האיש המזוקן.
בסוף השנה דניאל מחליט לבסוף להניח תפילין.
שבע בקיר
שבע בקיר או שבע על הקיר הוא משחק ילדים המשוחק בשלבים, בעזרת כדור גומי פשוט. מטרת כל משתתף היא לבצע את כל השלבים בהצלחה בזה אחר זה. אם המשתתף נכשל בביצוע אחד השלבים, התור עובר אל משתתף אחר המנסה לעמוד במשימה. המשתתף הראשון שמבצע את כל השלבים ברצף הוא הזוכה.
סדר השלבים
7 עד 1, 6 עד 1, 5 עד 1 וכו', כאשר השלב 5 בשרשרת שמתחילה בשלב 7 נקרא: "5 של 7",השלב 3 בשרשרת שמתחילה בשלב 6 נקרא: "3 של 6" וכו'. לאחר מכן חוזרים על השלבים ב"דום" (בלי להזיז רגל אחת), ולאחר מכן בלי להזיז אף רגל, עם יד אחת, רגל אחת וכדומה.
כללים מיוחדים
כשהכדור פוגע בקיר, עליו לפגוע בנקודה הגבוהה מגובה הראש.
שואת יהודי רומניה
בתקופת מלחמת העולם השנייה שלטה רומניה על טריטוריה הנמצאת כעת בתחומי רפובליקת מולדובה ובתחומי אוקראינה, ועל כן התייחסות ליהדות מולדובה תהיה כאל חלק מיהדות רומניה. בסך הכול נרצחו באזורים שבשליטת רומניה דאז, תחת השליט הדיקטטור יון אנטונסקו, 380,000 עד 400,000 יהודים, כולל יהודי טרנסניסטריה.
נתונים סטטיסטיים על שואת יהודי רומניה
ועדת ההיסטוריונים, שהוקמה על ידי ממשלת רומניה, החליטה שאינה יכולה לנקוב במספר היהודים, שהומתו בשואת יהודי רומניה תחת שלטון רומני, אך ציינה שמספרם נע בין 280,000 ל-380,000. בדו"ח הסופי של הוועדה הנשיאותית לניתוח הדיקטטורה הקומוניסטית ברומניה נקטו במספר המשוער של שלוש מאות אלף יהודים שמותם רובץ על כתפי השלטון הרומני באותה תקופה, יהודי בסרביה, בוקובינה, שטחי כיבוש רומניים באוקראינה וגם יהודים מהרגאט, שהוגלו לטרנסניסטריה.
בשנת 1942 נשארו ברומניה (לא כולל צפון טרנסילבניה, שעברה לידי ההונגרים, והקדרילטר, שעבר לידי הבולגרים) 275,068 יהודים.
תוך כדי יישום התוכנית הרומנית של טיהור אתני של מחוזות אלה עשרות אלפי יהודים הוצאו להורג על ידי ז'נדרמים רומנים ויחידות צבא רומניות וגרמניות במהלך החודשים הראשונים של המלחמה. היהודים ששרדו את ההוצאות להורג הוגלו לטרנסניסטריה, הגליה שכללה, על פי דוחות של המפקח הכללי של הז'נדרמריה, 126,000 יהודים רומנים ו-51,000 מתוכם היו עדיין בחיים באחד בספטמבר 1943. לעומת נתונים אלה, על פי דוחות של השגרירות הגרמנית בבוקרשט, 160,000 עד 185,000 יהודים הוגלו לטרנסניסטריה.
בין המוגלים לטרנסניסטריה היו גם 12,000 יהודי דורוחוי והסביבה, שהיו חלק מהרגאט, ומתוכם שרדו את ההגליה רק 5,000. לטרנסניסטריה הוגלו גם יהודי דרום בוקובינה ועוד כ-2,000 מיהודי הרגאט ודרום טרנסילבניה.
בהסכמת השלטונות הרומנים העבירו השלטונות של גרמניה הנאצית למחנות השמדה כ-4,500 יהודים רומנים ששהו באוסטריה, בצרפת, בגרמניה ובבלגיה ובעוד ארצות אירופאיות, שנכבשו על ידי הגרמנים.
על פי הסטטיסטיקאי מרקו רוזן נרצחו ומתו במהלך ההגליות לכל הפחות 155,000 יהודים רומנים ו-115,000 יהודים אוקראינים שהיו תחת שלטון רומני.
מחקרו המקיף של אביגדור שחן אודות שואת יהודי טרנסניסטריה, שראה אור ב-1988, תחת הכותר "בכפור הלוהט: גיטאות טרנסניסטריה" הביא לראשונה להכרה מימסדית שמספר הנרצחים בטרנסניסטריה הגיע ל-400 אלף יהודים.
שואת יהודי צפון טרנסילבניה (בשלטון הונגרי)
השלטון ההונגרי הפשיסטי, שקיבל את השלטון על צפון טרנסילבניה בספטמבר 1940 בעקבות תכתיב וינה, השליט בהדרגה משטר של איסורים ומגבלות כנגד היהודים, בתחומי הכלכלה, החברה והתרבות, בהתאם לחקיקה ההונגרית. מיומו הראשון של השלטון ההונגרי נאסרה פעילותה של עיתונות יהודית בפרט ופעילות ציונית בכלל. היהודים פוטרו מהמשרות המשפטיות והציבוריות ומספר התלמידים היהודים הורד מתחת ל-4%. הארגונים היהודים נקטו באמצעים משלהם כדי להתמודד עם המצב החדש והקימו שני בתי ספר תיכוניים, אחד בקלוז' והשני באורדאה. הקהילות האורתודוקסיות והקהילות הנאולוגיות שיתפו פעולה במרכזי סיוע. בשנת 1942 גייסו שלטונות הונגריה 50,000 איש, 15,000 מהם מצפון טרנסילבניה, מבין הגברים היהודים הכשרים לעבודה (גילאי 18–52), ומרביתם נשלחו לעבודות כפייה בחזית המזרחית, באוקראינה. מבין המגויסים נשאר בחיים אחד משבעה והיתר מתו מרעב, קור, מכות, ירי ושריפה.
בשנת 1944 נשלחו למחנה אושוויץ כ־150,000 מיהודי צפון טרנסילבניה. כ־70 עד 75 אחוזים ולפעמים גם 80 אחוזים מהנשלחים הועברו מהקרונות ישירות למתקני ההריגה. הנותרים נשלחו למחנות ריכוז ועבודת כפייה.
על סמך מספרים אלה ההערכה היא שבתקופה זו הושמדו יותר מ־146,000 יהודים, שהגיעו לאושוויץ מצפון טרנסילבניה.
גורל יהודי דרום טרנסילבניה
יתרת חבל טרנסילבניה, שלא עברה לידי הונגריה במסגרת תכתיב וינה, נשארה בידי רומניה וזכתה לכינוי הלא רשמי "דרום טרנסילבניה". מעמד יהודי דרום טרנסילבניה, 40,937 לפי מפקד מ-1941, היה כמעמד יתר יהודי רומניה, אולם בגלל היותם דוברי הונגרית ומזדהים תרבותית עם ההונגרים, שלטונות רומניה לא ראו אותם בעין טובה. מסיבות אלה ומסיבות נוספות החליטו שלטונות רומניה בקיץ 1942 שיהודי דרום טרנסילבניה יהיו הראשונים מבין יהודי רומניה, שיגורשו למחנות ההשמדה.
תוכנית גירוש יהודי דרום טרנסילבניה התפרסמה ויהודי רומניה יצאו למאבק נגדה על ידי הפעלת קשריהם והזעקת ידידיהם. היהודי המומר, הברון פרנץ נוימן מארד תרם למשרד החימוש הרומני ארבע מאות מיליוני לאי, כדי לקנות רצון טוב. הגזירה נדחתה ולבסוף, אחרי המפלה בקרב סטלינגרד, בוטלה.
ביום 23 באוגוסט 1944 הודח השליט הרודן יון אנטונסקו, ורומניה, שהייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, החליפה צד ועברה למחנה בעלות הברית שלחמו נגד גרמניה. בתגובה, פלשו כוחות צבא גרמניים והונגריים לחלק הרומני של טרנסילבניה וכבשו חלק ממנו ובין היתר, ביום 5 בספטמבר, את אזור סרמאשו.
לאחר הכיבוש נעצרו כל 127 יהודי סרמאשו והסביבה והועברו לגטו מאולתר שם הוחזקו כלואים, בעוד רכושם ובתיהם נשדדו. ב-16 בספטמבר העביר קפטן לאסלו לאנץ' (Lancz Laszlo) הוראה טלפונית למחלקת הז'נדרמים המקומית, לעבור לחיסול היהודים. גויסו 20 יהודים מבין הכלואים ונלקחו לגבעת סוסקוט, שם הצטוו לחפור שני בורות גדולים. בלילה הועברו בכפייה ותוך שימוש רב בכוח כל היהודים לגבעה, ועל הגבעה נרצחו באכזריות, הוטלו לתוך הבורות ונקברו, חלקם בעודם עדיין בחיים. רק יהודי אחד ניצל. בנוסף לפשעיהם בסרמאשו, אותם אנשי צבא הונגרים היו מעורבים גם ברציחתם של 13 יהודים, מרביתם נשים שנאנסו לפני רציחתן, ביישוב לודוש (Luduş) בימים שבין 5 ל-13 בספטמבר.
האנטישמיות הרומנית
האנטישמיות הרומנית נבעה מסיבות מגוונות, סיבות דתיות, סיבות לאומיות, סיבות כלכליות, סיבות פוליטיות, סיבות גזעניות ואפילו מתוך רצון להתנהג בהתאם לאופנה שהכתיבה גרמניה הנאצית.
מטרות השלטון הרומני
מדיניות הרומניזציה, שהתחילה לפני מלחמת העולם השנייה, התעצמה עם עלייתו לשלטון של יון אנטונסקו והקמת המדינה הלאומית-לגיונרית. שלטון זה שם לו למטרה לסלק מרומניה את היהודים, מבלי לברור באמצעים, תוך כדי שדידת רכושם. אנטונסקו והלגיונרים שאפו לאותה מטרה, אך היו חילוקי דעות בין השותפים האלה, לגבי השיטה ובעיקר לגבי הנהנים מרכוש היהודים. שלטון זה מצא שפה משותפת עם בני הברית הנאצים, אך גם איתם היו חילוקי דעות לגבי הדרך המתאימה לסילוק/חיסול היהודים ושוב, לגבי חלוקת השלל, רכוש היהודים.
אנטונסקו והחקיקה הרומנית הבדילו בין יהודי הרגאט ובין יהודי המחוזות שצורפו לרומניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, האחרונים היו במצב הגרוע ביותר. ביום 8 ביולי 1941 אנטונסקו נאם לפני מועצת השרים של רומניה ואמר: "...אני בעד הגירה כפויה של היסוד היהודי מבוקובינה ומבסרביה, צריכים להשליך אותם מעבר לגבול. אני גם בעד הגירה כפויה של היסוד האוקראיני, אין להם מה לחפש כאן ברגע זה. לא אכפת לי אם בהיסטוריה יראו בנו ברברים. האימפריה הרומית ביצעה סדרה של מעשים ברבריים לפי קני המידה הנוכחיים ובכל זאת הייתה המבנה הפוליטי הדגול ביותר. אין בהיסטוריה שלנו רגע מתאים יותר. אם יהיה צורך, תירו במקלעים".
הטלאי הצהוב ברומניה
הטלאי הצהוב הוא צורת מגן דוד מבד צהוב, ידוע כסימן מזהה ואות קלון ליהודים בשטחי הכיבוש של גרמניה הנאצית ובחלק מהטריטוריות של בעלות הברית שלה בתקופת השואה. הטלאי הצהוב הונהג כסימן מזהה ליהודים על ידי שלטונות האסלאם והנצרות בימי הביניים, כחלק מחקיקה אנטי-יהודית והשפלה אנטישמית.
בימי השלטון אנטונסקו נקט מנהיג יהודי רומניה, וילהלם פילדרמן, בדרך של הצפת השלטונות בבקשות שנוסחו מתוך חוש דיפלומטי והכרה עמוקה של המנטליות והשקפת הנמענים. לדוגמה מובא כאן תרגום של בקשה, מיום 6 בספטמבר 1941, שהגיש פילדרמן, יחד עם הרב הראשי אלכסנדר שפרן, לראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הפטריארך ניקודים,(שנודע בהשקפות אנטישמיות מובהקות), בעניין ענידת הטלאי הצהוב:
רצח יהודי בסרביה ובוקובינה והגירושים לטרנסניסטריה
רצח יהודי בסרביה וצפון בוקובינה החל עוד לפני כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה. בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב ניתנה יד חופשית לברית המועצות בבסרביה וצפון בוקובינה; במועד שהתאים לסובייטים - לאחר נפילת צרפת, המעצמה הערבה לגבולות רומניה, הגישה ברית המועצות לרומניה אולטימטום בו תבעה יציאת הממשל והצבא הרומני ממחוזות אלה לאלתר. הרומנים, שכוחם נפל בהרבה מכוחה של ברית המועצות, נאלצו לסגת תחת האולטימטום וברית המועצות השתלטה על חבלים אלה. במהלך היציאה החפוזה של הרומנים, הממשל הרומני ציווה על הצבא הרומני להגיש סיוע לרומנים הנמלטים מערבה, אל שטח רומניה, אך לא ליהודים. היהודים בחבלים האלה, הבינו שהם מועברים לשלטון הסובייטי והיו ביניהם כאלה שניסו להתחיל תקופה זו ברגל ימין על ידי הקבלת נציגי השלטון הסובייטי בלחם, מלח ודגלים אדומים - התנהגות זו נתפסה על ידי הרומנים כבגידה והעיתונות הרומנית האשימה את היהודים באובדן החבלים האלה עבור רומניה. חלק מקציני וחיילי רומניה הנסוגים מחבלים אלה החלו לעשות שפטים ביהודים, כנקמה על אובדן החבלים ובלט ביניהם לרעה המיור ולריו קארפ. גם פרעות דורוחוי היו על רקע זה.
לפני כניסת הצבא הרומני לבסרביה ולבוקובינה במלחמת העולם השנייה כבר נקבעה מטרת "טיהור" המחוזות האלה מיהודים. הוראות רבות בנוגע ליהודים ניתנו בעל פה ובנוסף לכך, לפני נפילת המשטר של אנטונסקו הושמדו מסמכים רבים, לכן אין כיום תיעוד על המועד המדויקת ועל הפורום בו התקבלו ההחלטות לביצוע, אך התייחסויות מאוחרות יותר מאשרות שהיה כנראה סיכום בין אנטונסקו ובין היטלר בנוגע ליהודי המחוזות ה"חדשים".
אנטונסקו נתן את ההוראה הבאה: "את כל הרומנים והאוקראינים הפרו-קומוניסטים צריך לשלוח לגדה השנייה של הדניסטר (לכוון נהר הבוג), בעוד ש"כל בני המיעוטים מסוג זה" (כינוי ליהודים) יחוסלו".
רצח היהודים נעשה בשני שלבים: השלב הראשון היה בפרק הזמן שבין יציאת הצבא הסובייטי ועד כניסת הצבא הרומני; בשלב זה - מקומיים, בעיקר באזור" הכפרי, לקחו יוזמה (מסיתים רומנים נשלחו לפני שהגיע הצבא הרומני על ידי אנשי "המשרד השני" של המטכ"ל הרומני), התארגנו בכנופיות שתפסו יהודים, בזזו את רכושם, אנסו את הצעירות והרגו את כולם לבסוף. תועדו מקרים רבים, למשל - כנופייתו של איוון קודלו מבנילה, כנופייתו של המורה ולדימיר רוסו מסדיגורא ועוד. בשלב זה נרצחו עשרות אלפי יהודים.
השלב השני בוצע לאחר השתלטות הצבא הרומני על השטחים האלה. הייתה הוראה שלא בכתב, שהועברה בעל פה בין יחידות הצבא הרומני, להרוג ביהודים ולבזוז רכוש יהודי ללא חשבון ב-24 השעות הראשונות של הכיבוש (לפי השמועה שעברה בין היהודים, בשלושת הימים הראשונים). גם הצבאות הגרמניים שהשתתפו בכיבוש היו תחת פיקודו של אנטונסקו, לכן גם מעשיהם, כמו הפוגרום בבלץ, נופלים תחת אחריות ממשלת רומניה.
ההוראות המיוחדות, שהועברו בעל פה, יצרו בעיות, כי לא כולם היו מוכנים לבצען כלשונן. כדי להתגבר על כך נשלח ביום 29 ביוני מברק דחוף לכל הפרפקטים בבסרביה ובבוקובינה, שבו הצטוו "לירות, להעביד בפרך ולהרעיב את התושבים היהודים בכל שטחן של בסרביה ובוקובינה". בצ'טאטאה אלבה (המצודה הלבנה) קצין מקומי שלא הכיר את ההוראות-שבעל פה דרש הוראות בכתב - קולונל מרצ'ל פטלה נסע לשם במיוחד כדי להעביר את ההוראה, ולמחרת נרצחו שם 3,500 יהודים.
טראבנט
טראבנט (Trabant) הייתה מכונית מתוצרת חברת HQM Sachsenring GmbH בגרמניה המזרחית, שיוצרה החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, הייתה למכונית הנפוצה ביותר בגרמניה המזרחית, ואף יוצאה למדינות קומוניסטיות אחרות.
שואת יהודי רומניה
ההנהגה היהודית
עליית אנטונסקו והלגיונרים לשלטון ברומניה נעשתה בעת שהיהדות המקומית הייתה מאורגנת תחת "הפדרציה של איחוד הקהילות היהודיות ברומניה", מוסד שהונהג על ידי דוקטור וילהלם פילדרמן. בראש ההנהגה הדתית עמד הרב הראשי הצעיר אלכסנדר שפרן. לצד פילדרמן ושפרן כיהנו גם יוסף פינקס Josef M. Pincas, נשיא איחוד הקהילות הרומניות הספרדיות והרב הספרדי הראשי של יהודי רומניה, הרב שבתאי דז'אן Sabetay Y. Djaen. ביום 16 בדצמבר 1941 פורקה הפדרציה בכוח הצו המלכותי מס' 3415. פירוק הפדרציה נעשה לפי הצעתו של גוסטב ריכטר, היועץ הגרמני-נאצי לענייני יהודים שנשלח מגרמניה, כדי לסייע בידי אנטונסקו בטיפול ביהודי רומניה.
טראבנט
ביצועיה היו נחותים מדגמי מכוניות מקבילים בעולם המערבי, במיוחד בתחום ההנעה שהתבססה על מנוע שתי פעימות ופלט עשן רב. על אף זאת, נמכרו יחידות רבות של טראבנט בזכות זמינותה, מחירה הזול, יכולתה להסיע ארבעה נוסעים מבוגרים ומטען, וקלות האחזקה והנהיגה. מנועה בנפח 600 סמ"ק התבסס על אבטיפוס שתוכנן עבור אופנוע, וסיפק למכונית מהירות מרבית של 100 קילומטר לשעה ב-21 שניות. המרכב היה עשוי מדוראפלסט (שהתבסס על שרפי פלסטיק וסיבי כותנה), בדומה לסוסיתא ולמכוניות אחרות מאותה תקופה.
שואת יהודי רומניה
ההנהגה היהודית
לאחר פירוק כל מוסדות היהודים הוקם במקומם מרכז היהודים ובראשו הוצב כנשיא ח. סטריטמן (H. Streitman) וכמזכיר כללי דוקטור ננדור גינגולד, יהודי שהמיר את דתו והיה נשוי לנוצרייה, ובדצמבר 1942 החליף גינגולד את סטריטמן בתפקיד הנשיא. ראש מרכז היהודים קיבל את הוראותיו מראדו לקה, מיופה הכוח מטעם שלטונות אנטונסקו בנושא יהודי רומניה.
טראבנט
לאחר נפילת חומת ברלין בשנת 1989 קרס השוק של טראבנט, והמפעל נסגר ב־1991. מכוניות טראבנט, הידועות בגרמניה בשם החיבה שלהן, "טראבי", הן כיום פריט נוסטלגי לאספנים, ומועדוני טראבנט נפוצים באירופה, בעיקר בגרמניה.
שואת יהודי רומניה
ההנהגה היהודית
למרות פירוק הפדרציה, המשיכה ההנהגה הקודמת בראשות פילדרמן לפעול במחתרת במהלך כל תקופת המלחמה. גם אנטונסקו עצמו פנה לפילדרמן, לאחר הדחתו, כדי לנסות להשיג באמצעות השפעתו על היהודים, הישגים ש"היהודים מטעם" לא הצליחו להשיג. כשפילדרמן לא נענה לדרישותיו (גיוס מס נוסף מהיהודים, מס בסכום של 4,000,000,000 לאו) לא היסס אנטונסקו והיגלה את פילדרמן לטרנסניסטריה, למרות היכרותם הקודמת (למדו יחד בבית הספר התיכון) ורק השתדלותה של מלכת האם אלנה הביאה להשבתו של פילדרמן כעבור 3 חודשים.
כאמור פילדרמן עמד בראש הנהגה לא רשמית שזכתה לכינוי "מועצת היהודים" והשתתפו בה גם הרב שפרן, עו"ד מישו בנבנישטי, כנציג התנועה הציונית, פ. פרוימסקו, נציג היהודים הספרדיים ועו"ד ארנולד שוופלברג. בדרך כלל התכנסה המועצה בביתו של הרב שפרן. פילדרמן עודד חלק מהיהודים הקשורים איתו לקבל תפקידים במרכז היהודים, כדי שיוכל לקבל אינפורמציה מבפנים וגם כדי שיוכל להשפיע על מהלכים. לאברהם לייבה זיסו, הוצעה הנהגת מרכז היהודים והוא דחה אותה בבוז באומרו שמדובר ב"בור שופכין" של הנאצים. הוא ביקר בחריפות את העמדה של פילדרמן וראה בכך שחלק מאנשיו קיבלו תפקידים במרכז, שיתוף פעולה מסוים עם האויב.
הניסיון לפתרון הסופי של יהודי רומניה
בין ממשלת גרמניה הנאצית ובין ממשלת רומניה התנהל משא ומתן לגבי הכללת יהדות רומניה בפתרון הסופי הגרמני. הדיונים היו סודיים. מהצד הגרמני השתתפו 3–4 אנשים, כולל גוסטב ריכטר (המומחה הגרמני לבעיית היהודים שייעץ לרומנים) וקילינגר (הציר הגרמני ברומניה) ומהצד הרומני ידעו על כך רק יון אנטונסקו, מיכאי אנטונסקו וראדו לקה (הממונה הרומני על בעיית היהודים).
הגרמנים היו מעוניינים להעביר את יהודי רומניה למחנה ההשמדה בבלז'ץ, שם שופצו המתקנים ושוכללו כך שיכלו להמית 1000–1200 איש (מחצית של משלוח יומי מתוכנן) תוך 20–30 דקות. המחנה היה סמוך למסילת ברזל, אך יעילות התהליך הייתה תלויה בכך שהיהודים לא יידעו עד הרגע האחרון מה צפוי להם ויחשבו שהם נשלחים למחנות עבודה. מסיבה זו התנגדו הגרמנים לגירוש האלים של היהודים לטרנסניסטריה, כשמטרתם להרגיע לקראת הפעלת הפתרון הסופי לפי הנוסח שלהם.
גם הרומנים הפרו-נאצים היו מעוניינים לשמור על הסודיות, כדי שהיהודים המבוהלים לא יפנו לפוליטיקאים מהאופוזיציה, שעדיין נהנו מהשפעה מסוימת, וגם כדי למנוע לחצים אפשריים מכיוונן של מדינות זרות ואנשי דת נוצרים. הרומנים גם חיפשו דרכים להפיק רווחים, לכן ראדו לקה הכין תוכנית גירוש שונה במקצת, על פי התוכנית של לקה תותר הגירה לארץ ישראל של 3,000 יהודים בתמורה לתשלום שני מיליוני לאי. לקה הציג את תוכניתו לפני מיכאי אנטונסקו ב-11 בספטמבר 1942.
למרות האינטרס הקריטי לסודיות בשני הצדדים, הסוד דלף והשמועה פשטה על פני כל שטח טרנסילבניה. מקור השמועה היה במאמר שפרסם ריכטר, היועץ הגרמני, בו קרא ליהודים להתכונן לגירוש, שיתחיל בקרוב. ההסכמה, שהושגה בין הרומנים ובין הגרמנים, באה לידי ביטוי במכתב של היינריך מילר בו הודיע למרטין לותר, תת-מזכיר במשרד החוץ הגרמני, שגירוש יהודי רומניה ברכבות עומד להתחיל ב-10 בספטמבר 1942. הנהלת הרכבות ברומניה הצטוותה להכין קרונות למטרה זו וגובשה תוכנית הסעים, אך התעוררו בעיות - כנראה בגלל חבלות מכוונות. התוכנית הוכנה על ידי ראדו לקה, שהעביר למשרד התחבורה הוראות מתאימות ב-24 בספטמבר, ב-10 באוקטובר 1942 חתם יון אנטונסקו על צו להגלייתם של 40,000 יהודים מרומניה; סגנו, מיכאי אנטונסקו (שלא היה קרוב משפחתו), היה נחוש להתחיל בעיר טימישוארה, מחבל באנאט, ואולם ב-11 באוקטובר יון אנטונסקו החליט לדחות את הגירוש למועד שלא נקבע.
הפתרון הסופי לכל יהודי רומניה, על פי יוזמת הנאצים, לא יצא לפועל הודות להתערבותה של אם המלך הרומני המלכה אלנה וכן גורמים נוספים, שהוזעקו לפעול בנושא על ידי וילהלם פילדרמן, המנהיג הלא רשמי של יהדות רומניה ועל ידי הברון המומר והעשיר מאוד, פרנץ נוימן, ששמר על קשרים טובים עם הצמרת הרומנית. הללו לחצו על השלטון הרומני שלא להיענות לדרישות הנאצים ובכך הצילו את חיי שארית הפליטה ברומניה; עם זאת, יש גם הערכות שאי ביצוע התוכנית נבעה מהמפלה בקרב סטלינגרד ומנאום של ריבנטרופ בו הביע נכונות להיענות לתביעות ההונגריות (בניגוד לעמדת הרומנים) בנושא הסדר-הגבולות עם רומניה.
ריכטר המאוכזב כתב ב-11 באוקטובר 1942 מאמר בעיתון Bukarester Tageblatt תחת הכותרת "משרתי היהודים" ובו האשים את נוימן ואת פילדרמן בהכשלת תוכניתו. את המאמר שלח ריכטר לאדולף אייכמן ב-15 בנובמבר 1942, כהסבר לכישלונו בשילוח יהודי רומניה. ב-26 בנובמבר פנו השגריר הגרמני ברומניה, פון קילינגר וגוסטב ריכטר למיכאי אנטונסקו, כדי לקבל הסברים, מדוע אין שילוח של יהודי רומניה. מיכאי אנטונסקו השיב שהשליט, יון אנטונסקו, החליט רק לקחת בחשבון את פתרון גירוש יהודי רומניה לפי התוכנית המסוימת, אך בינתיים דחה את המימוש. לאחר קרב סטלינגרד השיב השלטון הרומני בצורה רשמית לגרמניה, שהפתרון ליהדות רומניה טמון רק בהגירה.
הפסקת גירוש היהודים לטרנסניסטריה
בין רומניה ובין גרמניה הנאצית ובנות הברית שלה האחרות היו יחסים מורכבים. רומניה תרמה למאמץ המלחמתי הרבה מאוד חיילים, אוצרות דגן, נפט ועוד ובתמורה הייתה אמורה לקבל השבה לגבולותיה של בסרביה ובוקובינה, חימוש צבאה בנשק מודרני ותקוות לשינוי עתידי בתכתיב וינה, כך שצפון טרנסילבניה תשוב לריבונותה. הדברים לא התנהלו לשביעות רצונה של רומניה, צבאה לא קיבל את החימוש המובטח ופיזורו ברחבי רוסיה הגדיל מאוד את החששות מפני התקפה הונגרית או בולגרית, כשהחיילים הרומנים הרחק ממולדתם. גרמניה הנאצית שמחה על היריבות בין רומניה ובין הונגריה וסחטה משתיהן ככל יכולתה. בפגישה בויניצה, בספטמבר 1942, בין מיכאי אנטונסקו, שהיה שליט רומניה בפועל (יון אנטונסקו היה חולה בתקופה זו) ובין היטלר, תבע הראשון שהכוחות הרומניים ירוכזו במקום אחד, נוח יותר מחזית סטלינגרד, תחת פיקוד רומני. מיכאי אנטונסקו דרש תמורת קורבנות רומניה "ערבויות פוליטיות" (ביטוי קוד להשבת צפון טרנסילבניה), השלמת חימוש היחידות הרומניות וערבויות לכך שהונגריה ובולגריה לא ינצלו את הימצאות הצבא הרומני מחוץ לארצו, כדי לתקוף את רומניה. כל דרישות רומניה נדחו והיטלר הסתפק באמירה שהוא ערב אישית לגבולות רומניה. פרט לכך ריבנטרופ תבע את מילוי התחייבות רומניה למסור לידי גרמניה את יהודיה.
הרומנים הגיעו למסקנה שלא קיבלו דבר תמורת מה שנתנו ולא נשאר להם מה לתת, פרט ליהודים, לכן החליטו לא למהר במסירתם לגרמנים. ב-13 באוקטובר 1942 ניתנה הוראה להפסיק את גירושי היהודים מרומניה לטרנסניסטריה. יהודים שכבר נאספו, כדי לשלוח אותם לטרנסניסטריה, לא נשלחו ובהמשך שוחררו.
העלייה
הגירת היהודים מרומניה הייתה, לפחות תאורטית, אפשרית ונעשתה בעידוד השלטונות, בתקופה שקדמה לקיץ 1941 ובתקופה שלאחר סתיו 1942 ועד אוגוסט 1944. פליטים יהודים שהגיעו ממדינות אירופיות אחרות הורשו לעבור הלאה דרך הנמלים הרומניים, בדרך כלל לכיוון ארץ ישראל. גם יהודי הרגאט, שהיו אזרחים רומנים לפני שנת 1918, הורשו להגר, להבדיל מיתר יהודי רומניה שנשלחו למחנות בטרנסניסטריה. החקיקה האנטישמית, הרומניזציה, הפוגרומים ביאשי, בדורוחוי ובבוקרשט, הגלייתם ורציחתם של יהודי בסרביה, בוקובינה, דרום טרנסילבניה והבאנאט, הכול הועבר כמסר שאינו משתמע לשתי פנים - היהודים אינם רצויים ברומניה ואין להם עתיד במדינה זו.
הספינה סטרומה יצאה מרומניה עם עולים במועד הרה אסון - ב-6 בדצמבר 1941 הכריזה בריטניה מלחמה נגד רומניה; נוסעי סטרומה יצאו ברכבת מבוקרשט אל קונסטנצה בבוקרו של 7 בדצמבר, המועד בו התקיפו היפנים את פרל הארבור; ב-12 בדצמבר הכריזה רומניה מלחמה על ארצות הברית, היפנים כבשו את האי גואם והצבא הגרמני, ששעט לתוך ברית המועצות, נעצר לראשונה מול מוסקבה. מצב הספינה היה גרוע, המנוע התקלקל ומספר הנוסעים עלה על המותר. בריטניה סירבה לאפשר לנוסעי האניה להגיע לארץ-ישראל וטורקיה לא איפשרה לנוסעי "סטרומה" (פרט לבודדים בעלי ויזה בריטית) לרדת לחוף. לאחר משא ומתן הסכימו הבריטים להתיר לילדים ונערים בספינה בגילאים 11–16 את הכניסה לארץ ישראל (ההנחה הייתה שילדים רכים יותר בשנים יתקשו להיפרד מהוריהם). אך חילוקי דעות על דרך מעברם לארץ עיכבו את ביצוע ההחלטה. בסופו של דבר החליטו הטורקים לגרור את הספינה אל המרחב הימי. כאשר שהתה "סטרומה" במימי הים השחור צוללת סובייטית שיגרה לעברה טורפדו והטביעה את האניה. מכל נוסעיה שרד רק ניצול אחד.
בשנת 1942 יצאו מנמלי רומניה, באישור שלטונות רומניה, עוד שמונה כלי שיט קטנים, שנשאו על סיפונם מספר קטן יותר של עולים. לפני סתיו 1942 היו השלטונות הרומניים מוכנים לאפשר הגירת 3,000 יהודים בלבד תמורת תשלום של שני מיליוני לאי. אחרי מועד זה הציעו שלטונות רומניה לאפשר הגירת 75,000 עד 80,000 יהודים תמורת כמה עשרות מיליארדי לאי. השלטונות הרומניים הטילו על היהודים מס נסיעה של 40,000 לאי לנפש, בנוסף לתשלום ההפלגה שגובהו היה כ-600 דולרים אמריקאיים.
בתקופה שבין מרץ 1941 ובין סתיו 1942 נאסרה ההגירה, משום ששליט רומניה, המרשל יון אנטונסקו, על פי סיכום עם גרמניה הנאצית, התכונן לשלוח את כל יהודי "הרגאט" להשמדה במחנה בלז'ץ בפולין, וכבר החלו בתיאומי לוחות זמנים של רכבות לשם כך. רק לאחר ששינה את טעמו בלחץ אנשי רוח והכנסייה הותרה שוב ההגירה. למרות כל האמור לעיל, בתקופה שבה הותרה העלייה, יצאו מרומניה רק 17 כלי שיט עם 4,500 יהודים. הרומנים לא סייעו, אלא רק נתנו את הסכמתם, תמורת שלמונים. על קציני הים הרומנים נאסר לעבוד עבור היהודים, כלי השיט שהיו ברשות היהודים הוחרמו במסגרת ה"רומניזציה", והוטל איסור על ארגונים יהודים להיות בעלים של כלי שיט. במצב זה, בתקופת מלחמה, הארגונים היהודים יכלו רק לשכור, במחירים מופקעים, כמה כלי שיט זרים במצב ירוד למדי. הספינה Darien II, שהפליגה בפברואר 1941 עם 522 נוסעים, הצליחה להגיע ליעדה. האוניה Milka יצאה מקונסטנצה ב-30 במרץ עם 243 מהגרים, Belacit יצאה ב-4 באפריל עם 120 ילדים יתומים משורדי טרנסניסטריה ו-30 משגיחים, קזבק שיצאה ביום 6 ביולי 1944 עם יותר מ-700 נוסעים. בלילה שבין 3 ובין 4 באוגוסט 1944 יצאו מקונסטנצה הספינות: בולבול, מורינה ומפקורה. הספינה מפקורה, שהובילה יותר משלוש מאות נוסעים, הוטבעה על ידי כלי שיט גרמניים, נוסעים שלא טבעו נקטלו ביריות מקלעים ורק 5 נוסעים ו-6 מלחים ניצלו ונמשו על ידי הספינה בולבול.
התנועה הציונית ברומניה, בהנהגת אברהם לייב זיסו, פעלה גם במהלך מלחמת העולם השנייה - בעקבות החלטה סודית של ממשלת בריטניה, עליה נודע לאנשי המוסד לעלייה ב', כי הכניסה לארץ ישראל תאושר לכל יהודי שיגיע לטורקיה. הסכמה נדרשה גם מהצד הרומני, שבו שלטה באותה העת ממשלתו הפשיסטית של המרשל יון אנטונסקו. בחודש מאי 1944, במסגרת גילוי עצמאות לאומית ולקראת סוף המלחמה, אישרה הממשלה הרומנית לסוכנות היהודית להקים משרד הגירה והצהירה כי מדיניות זו לא נועדה לסייע ליהדות רומניה בלבד, אלא גם ליהודים ממרכז אירופה ומדרומה. הקמת המשרד אושרה סופית בידי אנטונסקו עצמו ב-9 ביוני ובמכתב הסיכום של הפגישה ננקב בשמה של הספינה קזבק, יחד עם שלוש ספינות נוספות, ככאלו שיורשו להפליג תחת דגל זר מרומניה, ואשר ישאו על סיפונן "יתומים מטרנסניסטריה, פליטים יהודיים ממדינות אחרות שאינם יכולים להישאר עוד ברומניה, ופליטים אחרים".
גוסטב ריכטר, היועץ הגרמני לבעיית היהודים, שפעל ליד ממשלת רומניה, התנגד בתוקף לעלייה ותבע איסור של הגירת יהודים ואיסור פעילות ציונית - מטרתו הייתה שכל היהודים הרומנים יכללו בפתרון הסופי. חלק מהשלטונות ברומניה התנגדו לעלייה בטענה שהעוזבים הם הצעירים והעשירים והנשארים ברומניה הם הזקנים והעניים, שיזדקקו לתמיכת המדינה. בחודש אוגוסט 1944, זמן קצר לפני הפיכת 23 באוגוסט 1944, הציע ראדו לקה, הממונה מטעם הממשלה על מרכז היהודים (רומניה), לבטל את המוסד שעסק בארגון העלייה.
השיבה מטרנסניסטריה
בעקבות תבוסות חוזרות ונשנות של צבאות גרמניה הנאצית ורומניה נענו בסופו של דבר שלטונות רומניה להפצרות נציגי יהדות רומניה ואישרו את שיבתם לרומניה של שרידי המגורשים לטרנסניסטריה.
הצעד הראשון בכיוון זה נעשה בהחלטת "ועדת הסדר" מיום 30 בספטמבר 1943, שאישרה לאותם יהודים, שגורשו לטרנסניסטריה בגלל הפרת תקנות וסיימו לרצות את עונשם, לשוב לרומניה. למרות האישור, הם לא היו הראשונים ששבו, הראשונים היו יוצאי דורוחוי, שגורשו ב"טעות". דורוחוי הייתה חלק מהרגאט ויהודי הרגאט לא גורשו קבוצתית, אך שינוי המפה של רומניה לפני הגירושים הביא לצירוף דורוחוי לבוקובינה ויהודי בוקובינה נידונו לגירוש. הכרה ב"טעות" אפשרה את שובם של שרידי יהודי דורוחוי לרומניה.
שיבת היתומים מטרנסניסטריה היא פרק ייחודי בתולדות יהדות רומניה. לקראת תום המלחמה התברר כי ישנם מאות ילדים יהודים יתומים שנותרו בגיטאות טרנסניסטריה. הרב מסקולן, אליעזר זוסיא פורטוגל, שניצל בעצמו מהשואה בצ'רנוביץ, לקח על עצמו לאסוף את היתומים ולהביאם לבוקרשט, שם פתח עבורם בית יתומים שבו החלו לחזור לשיגרת חיים נורמלית. הודות לפועלו זכה לכינוי "אבי היתומים".