cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אין פרפרים פה
יצירת הספר וגלגולי שמו
לאחר שחרור הגטו במאי 1945, נמצאה בו כמות גדולה של ציורים שציירו הילדים תושבי הגטו. כמו כן, ברשותה של הגברת אליזה (אלקה) פלאך, אמו של מיכאל פלאך (צ'כית, Michael Flack), מדריך בטרזיינשטט, נמצאו שירים שכתבו ילדי הגטו. ציורים ושירים אלו, הובאו מאוחר יותר לשמירה בארכיון המוזיאון היהודי הממלכתי של צ'כוסלובקיה, בפראג. בשנת 1959 נערכה בישראל תערוכה שבה הוצגו ציורים של ילדי הגטו מתוך אוסף זה של המוזיאון. מלבד הציורים שהוצגו בתערוכה, הוצגו בה גם כמה מן השירים בתרגום לעברית. "הפרפר" (בצ'כית: Motýl), שהיה אחד מן השירים שהוצגו, כלל לא נכלל באוסף המוזיאון, ואף לא היה שיר שכתב ילד, כי אם שירו של פאוול פרידמן, צעיר בן 21. תרגום השיר כפי שהוצג היה מאת חברו שלמה שמידט. בתרגום זה נחתם השיר בשורה "אין פרפרים פה בגטו". לאחר ארבע שנים, בשנת 1963, תיעדו אבא קובנר וחנה וולאווקובה (וולקוב) (Volavková) את התערוכות שנערכו בארץ. הם בחרו מספר יצירות מתוך המבחר שהוצג בתערוכות, ערכו אותן, והוציאו אותן לאור בצורת ספר בשתי גרסאות, צ'כית ועברית: אף ש"הפרפר" לא נכלל באוספו המקורי של המוזיאון, הוא הופיע בתערוכות, ומִשְׁכָּך הוא הופיע גם בספר שתיעד אותן.
בשנת 1968 החליטה המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית להוציא את הספר בשנית. עורכי ההוצאה העתיקו את הכתוב בעטיפת הנייר של ההוצאה הראשונה, וקראו לספר "אין פרפרים פה: לקט שירים וציורים של ילדי גיטו טרזינשטדט 1942–1944". עורכי מהדורה זו לא שמו לב לכך ששם הספר "אין פרפרים פה", אינו תואם את שמו של הספר העברי מן ההוצאה הראשונה, ואף אינו תואם אף ביטוי המופיע בו, שכן על פי תרגומה של לאה גולדברג שהובא בהוצאה זו, חתימת "הפרפר" לא הייתה עוד, "אין פרפרים פה בגטו", כבתרגומו של שלמה שמידט, אלא "כי פרפרים אינם חיים בגטו".
הספר זכה לביקוש רב עם יציאתו לאור.
מהדורות הספר
המהדורה המקורית:
תרגומים:
תרגום לאנגלית:
תרגום לגרמנית:
תרגום לצרפתית:
תרגום לעברית:
עיבודים מוזיקליים
בשנת 1980 פרסם בארצות הברית המוזיקאי ג'ואל הרדיק (Hardyk) עיבוד מוזיקלי לחמישה שירים מהקובץ (בהם "הפרפר").
בשנת 2003 פרסם גם המלחין הבריטי ג'וליאן דוז (Dawes ) עיבוד לשירים מהקובץ.
Amazing
קליפ
הקליפ לשיר צולם בקאואיי, הוואי, בבימויו של הייפ וויליאמס. ב-13 באפריל 2009, העלה וסט לבלוג הרשמי שלו תמונות סטילס מהקליפ והודיע כי הוא ישוחרר בקרוב. הקליפ הושק ב-23 באפריל 2009 בתוכנית 106 & Park של BET והוא דורג במקום ה-91 במצעד הספירה לאחר: 100 הקליפים של 2009.
T3 (תקן)
T3 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 44.736Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה. הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית ובקנדה. התקן המקביל באירופה נקרא E3 ומהירותו 34.368Mbps. T3 הוא קצב נפוץ מאוד בציוד תמסורת SONET (SDH, במקרה של E3).
הגדרתו המדויקת של T3 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא האות הדיגיטלי, ששמו DS3 (Digital Signal 3) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים.
T3 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה. הוא מסוגל להעביר עד 672 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 43.008 מגה-ביט בשנייה. כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור עסקים גדולים לרשת האינטרנט.
נבחרת סרביה בכדורגל
נבחרת סרביה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סרביה. הנבחרת שיחקה עד פברואר 2003 תחת השם נבחרת יוגוסלביה בכדורגל, ועד יוני 2006 תחת השם נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורגל.
בעקבות פירוק הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1992, והכרזתן של ארבע מתוך שש הרפובליקות שהיו חברות בפדרציה על עצמאותן, הקימו הרפובליקות הפורשות נבחרות כדורגל מקומיות. הרפובליקות של סרביה ומונטנגרו המשיכו להתקיים כפדרציה תחת השם "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה". נבחרת הכדורגל של הפדרציה המשיכה לשאת את השם "נבחרת יוגוסלביה בכדורגל" עד פברואר 2003, כששונה שם המדינה לסרביה ומונטנגרו. בעקבות כך שונה גם שם הנבחרת.
אף על פי שהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה הכריזה על עצמאותה ב-28 באפריל 1992, נמנע מהנבחרת להתמודד בזירה הבינלאומית, בעקבות העיצומים שהוטלו עליה לאחר מלחמת יוגוסלביה. הנבחרת שיחקה את משחקה הבינלאומי הראשון ב-23 בדצמבר 1994, שבו הפסידה לברזיל בתוצאה 2:0.
הנבחרת העפילה חמישה פעמים לטורניר גביע העולם בכדורגל, ב-1998, ב-2006, 2010, 2018 וב-2022 ופעם אחת לאליפות אירופה בכדורגל, ב-2000.
בעקבות הכרזתה של מונטנגרו על היפרדותה מסרביה ב-3 ביוני 2006, והקמת נבחרת לאומית עצמאית, שונה שם הנבחרת לשמה הנוכחי. ב-16 באוגוסט 2006 שיחקה נבחרת סרביה את משחקה הרשמי הראשון תחת שם זה נגד נבחרת צ'כיה וניצחה 1–3.
הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה הוחרמה ולא התמודדה במוקדמות מונדיאל 1994 ויורו 1996. הטורניר הראשון שבו השתתפה היה המוקדמות למונדיאל 1998. הנבחרת סיימה במקום השני בבית המוקדם אחרי ולפני, ,  ו עם מאזן של שבעה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד אחד. הנבחרת לא הפסידה במשחקי הבית שלה. במשחקי הפלייאוף על העלייה לגביע העולם הביסה הנבחרת את הונגריה 1–7 בחוץ ו-0–5 בבית, והעפילה למונדיאל לראשונה בתצורתה הנוכחית. בגביע העולם ניצחה יוגוסלביה בבית המוקדם את 0-1, סיימה בתיקו 2-2 עם  לאחר שכבר הובילה 0–2, וסיימה במקום השני בבית לאחר ניצחון 0–1 על.
יוגוסלביה העפילה לשמינית הגמר, אך בשלב זה הודחה על ידי כשהפסידה 1–2 משער שהובקע שתי דקות בתוך תוספת הזמן.
כעבור שנתיים העפילה יוגוסלביה ליורו 2000, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית המוקדם לפני, , ו. במהלך המוקדמות התמודדה יוגוסלביה מול קרואטיה, לראשונה מאז פירוקה של יוגוסלביה. שני המשחקים הטעונים הסתיימו בתוצאות תיקו, כאשר תוצאת התיקו השנייה, במשחק שנערך בזאגרב, הבטיח ליוגוסלביה העפלה ישירה לטורניר מהמקום הראשון בבית והדיח את קרואטיה.
בטורניר הגמר סיפקו משחקיה של יוגוסלביה דרמות גדולות וכן שערים רבים. 21 שערים הובקעו בארבעת משחקיה של יוגוסלביה בטורניר. במשחקה הראשון פיגרה יוגוסלביה 0–3 מול נבחרתה המפתיעה של, אולם יוגוסלביה הצליחה להשוות ל-3-3, כאשר היא מבקיעה את שלושת השערים בפרק זמן של שש דקות בלבד במהלך המחצית השנייה. במשחקה השני ניצחה יוגוסלביה את 0-1. במשחקה האחרון בשלב הבתים התמודדה יוגוסלביה מול ספרד באחד המשחקים המרתקים בטורניר. יוגוסלביה הובילה שלוש פעמים במהלך המשחק, אולם הספרדים השוו בדקה ה-90 וכבשו שער ניצחון דרמטי חמש דקות בתוך תוספת הזמן שקבע מהפך 3–4. למרות ההפסד העפילה יוגוסלביה לרבע הגמר מהמקום השני בבית, לאחר שסלובניה ונורווגיה סיימו את משחקן בתיקו 0-0. בשלב רבע הגמר הובסה יוגוסלביה 1–6 מול הולנד והודחה מהטורניר. חלוצה של יוגוסלביה סאבו מילושביץ' סיים כמלך השערים של הטורניר, יחד עם פטריק קלויברט ההולנדי, עם חמישה שערים, ואף נבחר לנבחרת הטורניר על ידי אופ"א.
מונדיאל 2002 היה גביע העולם האחרון שאליו ניסתה הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה להעפיל בשמה הנוכחי, אולם היא כשלה לעשות כן, כאשר סיימה במקום השלישי בבית המוקדם אחרי וסלובניה.
סרביה ומונטנגרו
נבחרת סרביה ומונטנגרו המשיכה להידרדר ביכולתה מטורניר לטורניר. הנבחרת לא העפילה ליורו 2004 לאחר קמפיין מוקדמות גרוע שאותו סיימה במקום השלישי אחרי ונבחרתה הבינונית של. במהלך המשחקים הובסה הנבחרת 0–3 בפינלנד ואף הפסידה בחוץ ל החלשה.
סרביה
סרביה לא העפילה ליורו 2008, לאחר שסיימה במקום השלישי בבית המוקדם אחרי ו. הנבחרת העפילה למונדיאל 2010, בפעם הראשונה כנבחרת סרביה, לאחר טורניר מוקדמות מוצלח שבו סיימה ראשונה בבית המוקדם לפני, , , ו. בטורניר הגמר ניצחה סרביה את נבחרת, אך הפסידה לנבחרות ו. הנבחרת סיימה במקום האחרון בשלב הבתים, ולא העפילה לשלב השני. סרביה לא העפילה ליורו 2012, מונדיאל 2014 ויורו 2016, אולם העפילה למונדיאל 2018. בטורניר הגמר ניצחה סרביה את קוסטה ריקה, אך הפסידה לשווייץ וברזיל וסיימה במקום השלישי בבית. סרביה לא הצליחה להעפיל ליורו 2020, אבל העפילה למונדיאל 2022. בטורניר הגמר הפסידה סרביה בשלב הבתים 2-0 לברזיל, סיימה בתיקו 3-3 עם קמרון והפסידה לשווייץ 3-2. סרביה סיימה אחרונה בבית והודחה.
סגל הנבחרת
להלן סגל נבחרת סרביה ב- מונדיאל 2022.
הנתונים מעודכנים ל-5 בדצמבר 2022.
ועדת תכנון, טיפול והערכה
ועדות תכנון, טיפול והערכה פועלות במחלקות לשירותים חברתיים של כל הרשויות המקומיות. תפקידן העיקרי הוא לבחון את מצבם של ילדים ובני נוער במצוקה או בסיכון, ולהתוות תוכנית טיפול.
נבחרת סרביה בכדורגל
סגל הנבחרת
(קפטן)
ועדת תכנון, טיפול והערכה
סדרי עבודת הוועדות מוגדרים בחוזרי מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים (תקנון העבודה הסוציאלית - תע"ס).
נבחרת סרביה בכדורגל
שיאי שחקנים
נכון ל-27 במרץ 2023.
ועדת תכנון, טיפול והערכה
הצורך בוועדות תכנון, טיפול והערכה
קיימות נסיבות שבהן יש הסוברים כי משפחה איננה מסוגלת לטפל כראוי בילד שלה, וטובת הילד מצדיקה, ולעיתים אף מחייבת, שיקול דעת בעניין הילד ותכנון דרכי טיפול שייטיבו עמו, יפחיתו את הסיכון שבו הוא נמצא, או יסייעו למשפחה בטיפול בו. לרוב, הטיפול בילד נשאר בקהילה ובמשפחה, בעזרת שירותי רווחה שונים המסייעים להורים, כדוגמת, מסגרת יומית אחר הצהריים, ליווי של חונך לילד, או הפניית ההורים למסגרת טיפולית בקהילה, שבה יקבלו סיוע והדרכה הורית. במקרים קיצוניים בלבד, ולאחר שנשקלו אפשרויות אחרות, נשקלת גם העברת הילד למסגרת אחרת. קיימים שני מצבים בהם נשקל סידור חוץ ביתית לילד. הראשון הוא: לבקשת ההורים עצמם. המצב השני הוא - כאשר קיים סיכון לילד במצבו בו הוא שוהה כיום, ולאחר שקילת חלופות בקהילה שלא התאימו. במקרים מסוימים, יש חילוקי דיעות בין ההורים לבין החלטת ועדת תכנון טיפול, וההורים מתנגדים להצעות הוועדה. במקרים נדירים אלו, בית משפט הוא הגורם המוסמך להכריע בגורל הילד. כמו במקרים אחרים, השופטים בבואם להחליט בנדון, מסתייעים בחוות דעת של מומחים, ושוקלים בכובד ראש את ההחלטה שהם מקבלים.
ועדות תכנון, טיפול והערכה, הוקמו על מנת לגבש תוכניות טיפול, על ידי סיעור מוחות בין אנשי המקצוע, חלקם מכירים אישית את הילד והמשפחה (לדוגמה, מחנכת ויועצת בית הספר, עו"ס המשפחה), וחלקם בעלי מיומנויות מקצועיות בתחומם (מנהלת, ראש צוות, עובד סוציאלי לחוק הנוער, אחות טיפת חלב, מפקחת מחוזית, וכו', לפי ההקשר).
ההסתייעות במומחים חשובה במיוחד כאשר מדובר בהערכת של מסוגלות הורית ומצבם הנפשי של ילדים. להמלצות הוועדות חשיבות גדולה מפני שבתי המשפט, פרט למקרים חריגים, בוחנים רק את חוקיות תהליך קבלת ההחלטה ונמנעים מלהתערב בהחלטות ("המלצות") המקצועיות של הוועדות. מוסדות דומים קיימים בארצות רבות.
לוועדות תכנון, טיפול והערכה אין מעמד רשמי כאשר בתי משפט נדרשים להחלטות על מינוי אפוטרופוס ולהחלטות של מסירה לאימוץ.
ועדת תכנון, טיפול והערכה, המוכרת גם בשמה הקודם ועדת החלטה, היא ועדה בין מקצועית המתכנסת, אחת לתקופה, במחלקה לשירותים חברתיים (לשכת הרווחה) של הרשות המקומית. הוועדה משמשת מסגרת לדיון מקצועי, לאבחון ולקבלת החלטה בעניינם של ילדים, שיש חשש כי מסיבות שונות הם עשויים להימצא בסיכון. הוועדה רשאית להחליט על המשך טיפול מעמיק בילד בחיק המשפחה במסגרת הקהילה, או על הוצאתו מהבית.
ביזור לרשויות מקומיות, חוק הסעד, הוראות תע"ס, חוק הנוער
על פי סעיף 2 בחוק שירותי הסעד, תשי"ח-1958 שירותי הרווחה ניתנים על ידי מחלקות הרווחה של הרשויות המקומיות. על פי אותו חוק, שר הרווחה והשירותים החברתיים רשאי להתקין תקנות בדבר דרכי הטיפול בנזקקים. תקנות כאלו לא הותקנו, ובמקומן עבודת ועדות תכנון, טיפול והערכה מוסדרת למעשה על ידי חוזרי מנכ"ל משרד הרווחה הידועות כהוראות תע"ס המפרסמים על ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים כתקנון עבודה סוציאלית. חוקרים שונים ביקרו את העובדה שעבודת הוועדות אינה מוסדרת בחקיקה ראשית או תקנות כי אם ברמת חוזרי מנכ"ל.
על פי חוק הנוער (טיפול והשגחה) מוקנות לעובד סוציאלי לחוק הנוער, סמכויות רבות לגבי הטיפול בילדים וביניהן גם הסמכות לפנות לבית משפט בבקשה שיורה להוציא קטין ממשמורתו של האחראי עליו, גם במקרים הנדירים בהם, לאחר שקילת כלל האפשרויות, המליצה על כך ועדת תכנון טיפול והערכה.
פסיקות בית המשפט העליון
בית המשפט העליון דן במספר מקרים של הוצאת ילד מחזקת הורה או הורים. פסקי הדין מציינים כי השיקול המרכזי הוא "טובת הילד". חוקרים מציינים כי עקרון "טובת הילד", המבקש להגן על מיטב האינטרסים של הילד, מגלם יסוד פטרנליסטי של שיקול דעת חיצוני, כי שופטים מפרשים את עקרון "טובת הילד", כמו עקרונות אחרים, בהתאם להשקפה הרווחת בחברה באותה עת והשקפתם האישית. כך, לדוגמה, בשנים הראשונות של המדינה במקרים רבים העברת ילד למוסד חינוכי שבו ייחשף לתרבות הישראלית (האשכנזית – מערבית) נחשבה כמיטיבה עם הילד – לעומת השארתו במשפחתו וקהילתו.
הרכב הוועדה
יושב ראש הוועדה הוא עובד סוציאלי שמונה על ידי מנהל המחלקה לשירותים חברתיים. חברים נוספים בוועדה הם העובד הסוציאלי או עובד סוציאלי לחוק הנוער המטפל בילד; נציגי שירותי החינוך המקומיים (מורה, יועץ חינוכי וקצין ביקור סדיר); נציגי השירותים הטיפוליים בקהילה (אחות התחנה לטיפול בילד, נציג התחנה לבריאות הנפש, נציג השירות הפסיכולוגי וכו'); נציגי שירותים רלוונטיים לדיון בעניינו של הילד (נציג השירות למען הילד, רופא מומחה וכו'). בנוסף משתתפים בוועדה הוריו של הקטין (או האפוטרופוס) וכל אדם אחר שברצונם להזמין לוועדה.
פנייה לוועדת תכנון, טיפול והערכה
אוכלוסיית היעד של הוועדה הם קטינים (בגילאי 0–18) שיש חשש כי הם נתונים בסיכון, לפי קריטריונים שונים הקבועים בתקנות, ותוך הסתמכות על דיווחים נוספים וחומר נילווה, המוגש לחברי הוועדה.
לוועדת ההחלטה יכולים לפנות:
תפקיד ועדת תכנון, טיפול והערכה
במקרים של סיכון לקטין בבית הוריו, תפקיד הוועדה הוא אבחון, הערכה, שקילת האפשרויות להוצאת קטינים מבית הוריהם בהסכמה, או בצו שהוציא פקיד סעד לחוק הנוער; ולחלופין - שקילת טיפול במסגרת הקהילה, כדוגמת שילוב של ילד או ילדה במעון יום במימון חלקי של שרותי הרווחה, שילוב במועדונית ביתית או טיפולית לשעות אחר הצהריים, מתן חונך לילד, וכו'.
ועדות ההחלטה הוקמו לצורך מתן פורום מקצועי, שיקבל החלטות בשיקול דעת בעניין זה. בהמשך נוספו לוועדות החלטה התפקידים הנוספים. הוועדה נדרשת לצורך שיקול דעת הן בצד הטיפולי, והן בצד של ניצול נכון של כספי הציבור :
פעולת הוועדות עד לשנת 2002, היו פעולות ועדות ההחלטה מבוססות על הוראות המצויות בחוזר מנכ"ל של משרד הרווחה.
וועדות ציבוריות בנושאי ועדות תכנון, טיפול והערכה
בהמשך יוצגו הוועדות הציבוריות אשר עסקו במישרין או בעקיפין במנגנונים של שרותי הרווחה בבואם להחליט על הטיפול בילדים ובני נוער בסיכון.
רקע להקמת ועדת גילת
בתחילת שנות ה-2000 שררה בישראל אווירה ציבורית של חוסר אמון מצד הציבור כלפי עובדים סוציאליים ופקידי סעד, וטענות על חוסר שקיפות ועל אטימות, שהתבטאו ב"לקיחת ילדים מבית הוריהם" ללא שיקול דעת מתאים.
בחודש ינואר 2002, מעט לאחר מינויו של שלמה בניזרי לתפקיד שר הרווחה, הוא הקים ועדה ציבורית, שתפקידה לייעץ לשר ולהמליץ על סמכויות "ועדות החלטה" ודרך התנהלותן מול פקידי הסעד. יושב ראש הוועדה היה ד"ר ישראל צבי גילת, והוועדה נקראה על שמו "ועדת גילת".
כתב המינוי של הוועדה מציין כי לכאורה "במקרים מסוימים, ולא מעטים, אין תהליך שימוע להורים החפצים בכך, לא נמסר להם מידע מלא ונשללת מהם האפשרות להגיש ערר. בנוסף, נטען כי פקידי הסעד אמורים להגיש תסקירים המכילים המלצות לבתי המשפט, פקידי הסעד אינם מהווים מקשה אחת וכל אחד פועל במסגרת הרשאתו, הוועדה (ועדת ההחלטה) מסמיכה פקיד סעד אחד בלבד להגיש את תסקירו ולהמליץ המלצותיו, דבר הפוגם בהליכי ההערכה של בתי המשפט..."
מסקנות והמלצות ועדת גילת
על פי המלצת ועדת גילת שונו תפקידי ועדות ההחלטה כך שהפכו טיפוליות בעיקרן. בהתאם שונה גם שם הוועדות מ"וועדות החלטה" ל"וועדות תכנון, טיפול והערכה".
רקע להקמת וועדת רוטלוי
הוועדה הוקמה בשנת 1997 כדי להבטיח עמידה של מדינת ישראל בהתחייבויותיה על פי אמנת זכויות הילד של האו"ם אותה אשררה ישראל בשנת 1991. הוועדה, בראשותה של השופטת סביונה רוטלוי, מיפתה את תחום עיסוקה והקימה שש ועדות משנה שנועדו לכסות את כל ההיבטים של מטלת ועדת רוטלוי. בנושאי ועדות תכנון, טיפול והערכה עסקה ועדת המשנה להשמה חוץ ביתית. בספטמבר 2003, ולאחר מכן במרץ 2004 הגישה הוועדה את הדו"חות שלה. על פעילות הוועדה פיקחו המועצה הלאומית לשלום הילד ומשרד המשפטים.
מסקנות והמלצות ועדת רוטלוי
הוועדה הצביעה על חוסרים הקיימים בעשייה ובחקיקה המתייחסת לילדים, הנעשות טלאים-טלאים שלא מתוך מחשבה מסודרת, מתואמת ואחידה. הוועדה הגיעה למסקנה כי יש צורך לחוקק חוק ילדים כולל שיכסה את כל ההיבטים העיקריים של היחסים שבין ילדים לבין הוריהם ומשפחתם והתערבות המדינה ביחסים אלו. בידי הוועדה לא עלה להשלים את חקיקתו של חוק הילדים אבל השלימה הצעות מפורטות למספר פרקים מתוך החוק העתידי.
דו"ח הוועדה שם דגש רב על זכויות הילד להשמיע את עמדתם בפני ועדות תכנון, טיפול והערכה. בנוסח מפורט של הצעת חוק נקבע, בין השאר: זכותו של כל ילד להביע רצונו, רגשותיו, דעותיו ועמדותיו ולהישמע בחופשיות בכל החלטה או פעולה בעניינו. בנוסף, מוטלת על רשויות המדינה "חובת עשה" - החובה להבטיח מימוש זכות זו. הצעת החוק מתייחסת גם זכות הילד לקבל מידע בנוגע לו - בכפוף לגיל הילד ולכישוריו.
ביקורת על דו"ח וועדת רוטלוי
החוקרים רונן וגילת מבקרים את דו"ח הוועדה בקבעם: "דו"ח חשוב זה הולך במתווה של הזנחת הגנת הילד כחלק ממשפחתו וכאיבר מקהילתו" וכן "הוועדה לא הקדישה מקום ראוי להיבט משמעותי ביותר של זכויות הילד הנגזר מן האמנה, מרוחה ומהוראותיה: הגנת הילד כאדם שלם הקשור בקשרי גומלין הראויים להגנה למשפחה ולקהילת מוצא.
ועדת שמיד
הוועדה לא עסקה ישירות בנושאים המתייחסים לוועדות תכנון, טיפול והערכה.
ועדת סילמן
שר הרווחה והשירותים החברתיים, ח"כ מאיר כהן, החליט על הקמת ועדה בנושא הוצאה של ילדים למסגרות חוץ-ביתיות והסדרי ראייה. לראש הוועדה מונה מנכ"ל משרד הרווחה דאז יוסי סילמן.
בשונה מוועדות קודמות, כתב המינוי של הוועדה התייחס במפורש לנושא הוצאת ילדים למסגרות חוץ-ביתיות. הוועדה הוקמה בשנת 2013 על רקע טענות חוזרות ונשנות מצד הורים וגורמים שונים בנוגע לסמכות היתר, לכאורה, הניתנת לעו"סים לפי חוק הנוער בכל הקשור להוצאת ילדים מביתם.
עיקרי הממצאים
הוועדה זיהתה מספר בעיות מבניות בהקשר של עבודת וועדות ה תכנון, הטיפול וההערכה.
1. טשטוש אמות המידה המבחינות בין קטינים נזקקים לבין ילדים ובני נוער בסיכון, דבר הגורם לעירוב יתר של עו"סים לפי חוק הנוער בתהליך שצריך להיות מנוהל על ידי עו"ס המשפחה.
3. הורים במעמד סוציו-אקונומי גבוה מגיעים לדיוני הוועדה עם עורכי-דין (לעומת משפחות קשות יום אשר לא זוכות לייצוג משפטי). נוכחות עורכי הדין מטשטשת את ייעוד הוועדה ואת מהותה.
4. לא נקבע הרכב אחיד לוועדה, ואין בה נציגים קבועים של אנשי מקצוע ושל משרדי ממשלה נוספים, כגון נציגי מערכת החינוך, הבריאות, הקליטה.
5. החוק קובע כי על כל רשות מקומית להקים ועדה סטטוטורית לקידום מעמד הילד שמתפקידה לגבש מדיניות ודרכי טיפול בילדים בסיכון ביישוב. במרבית הרשויות המקומיות לא הוקמה ועדה כזו או שהיא לא מתכנסת באופן סדיר. לוואקום הזה נמשכים לא אחת שירותי הרווחה והוועדות ל תכנון, טיפול והערכה.
עיקרי המלצות ועדת סילמן
1. הפרדה ברורה בין ועדות תכנון, טיפול והערכה לבין הוועדות להגנת הילד.
ועדות תכנון, טיפול והערכה תהיינה פורום היוועצות מקצועי בהשתתפות עו"ס המשפחה אך ללא השתתפות של עו"ס לפי חוק הנוער וללא ייצוג משפטי לבני המשפחה.
ועדות להגנת הילד יכונסו כאשר נשקלת האפשרות של שילוב קטין במסגרת חוץ-ביתית. בוועדה ישתתף עו"ס לפי חוק הנוער. הוועדה היא פורום מעין משפטי ויש חובה להבטיח ייצוג משפטי לבני המשפחה.
2. הסדרה בחקיקה של פעילות ועדות תכנון, טיפול והערכה וועדות הגנת הילד בכל הרשויות המקומיות והסדרה והבטחה של ייצוג משפטי על ידי המדינה למשפחות נזקקות (הורים וילדים) בדיוני הוועדות להגנת הילד.
3. הפעלה של ועדת ערר מחוזית אשר תדון בערעור מצד משפחות אשר לטענתן בהתנהלות הוועדה להגנת הילד בנוגע אליהן נפל פגם מנהלי.
הפעילויות לקידום חקיקה חדשה בנושא ועדות התכנון, טיפול והערכה
על הצורך בחקיקה בנושא הוועדות הצביעו הוועדות שדנו בנושא והמליצו גם חוקרים שונים.
משלא קודמה חקיקה בנושא, הגישה האגודה לזכויות האזרח בחודש מאי 2016 עתירה בנושא נגד משרד הרווחה והשירותים החברתיים. העתירה התמקדה בנוהלי העבודה של ועדת תכנון, טיפול והערכה וביקשה: יוגדרו נהלים אחידים לדיוני ועדות תכנון, טיפול והערכה; לפני הדיונים תיערך פגישת הכנה עם ההורים והילדים בפרק זמן סביר לפני הדיון ובמסגרת פגישת ההכנה יינתן להם מידע מלא לגבי ההליך, זכויותיהם בו, ובכלל זה זכותם לערור על ההחלטה; כלל החומרים המשמשים בסיס לדיון יועברו לידי ההורים ולכלל חברי הוועדה פרק זמן סביר מראש לפני הדיון; דיון יתקיים בנוכחות ההורים, וגם בנוכחות הילדים, ככל שגילם מאפשר זאת; יותר ייצוג משפטי להורים ו/או לילדים בפני הוועדה ולפני לדיון הם ייודעו בדבר זכותם זו; יערך פרוטוקול המתעד באופן מלא את הדיון בוועדה והעמדות שעלו בו, ובכללו החלטה מנומקת ומפורטת, הפרוטוקול יימסר לידי ההורים בתום הדיון או מיד בסמוך לו.
רק קרוב לשנתיים לאחר הגשת העתירה, על מנת למנוע פסיקה נגד משרד שרותי הרווחה והשירותים החברתיים, הודיעה פרקליטות המדינה בכוונתה ליזום חקיקה בנושא ועדות תכנון, טיפול והערכה. משכך, פסק בית הדין העליון כי למתן הסעד המבוקש יש להמתין להשלמת החקיקה.
לאחר פרסום תזכיר החוק, בפברואר 2018 הגישה האגודה לזכויות האזרח את הערותיה לתזכיר שעיקרן הצורך להוסיף לתזכיר: הזכות לייצוג משפטי בפני הוועדות ל תכנון, טיפול והערכה; השתתפות ילדים והורים ומעמדם; חובת מסירת מידע כתוב לאדם שבילדו דנה הוועדה; חובת תיעוד הדיונים בדרך של צילום והקלטה; צמצום ההסדרה בתע"ס - תקנון עבודה סוציאלית; הגדרה וקיצור מועדים בחוק; בקרה הולמת וחובת דיווח לציבור על פעולת הוועדות.
נכון לאוקטובר 2019 לא פורסמה הצעת החוק המובטחת בנושא ועדות תכנון, טיפול והערכה.
מים
מים הם תרכובת כימית המהווה בצורתה הנוזלית בסיס לכל צורות החיים המוכרות, כולל האדם, המים נחשבים לאחד מקבוצות אבות המזון החשובים ביותר לצריכה. מולקולת מים מורכבת משני אטומים של מימן ומאטום של חמצן. הנוסחה הכימית של המים היא H2O או בסימון (aq).
התכונות הכימיות של המים מאפשרות להם להיות ממס לתרכובות רבות בטבע, ובהתאם לכך המים בטבע הם תמיסה העשויה ממים טהורים שבהם מומסים מינרלים שונים. מים מזוקקים, (H2O), הם תרכובת כמעט טהורה של מים הקיימת בתנאי מעבדה.
המבנה המולקולרי של המים
מולקולת המים בנויה משני אטומי מימן ואטום אחד של חמצן. המרחק בין אטומי המימן לאטום החמצן הוא 0.957854 (אנגסטרום). ואטומי המימן מוסחים מאטום המימן בזווית של 104.45 מעלות (כפי שאפשר לראות בתמונה) המרחק מאטום מימן לענן האלקטרונים הוא בערך 1.2 אנגסטרום, והמרחק מאטום החמצן לענן האלקטרונים הוא בערך 1.4 אנגסטרום.
קשרי מימן חלשים במים
רוב השדה החשמלי השלילי, מיוצר על ידי אטום החמצן, ולכן האלקטרונים נמשכים יותר לאטום החמצן מאשר לאטומי המימן. על כן רוב הזמן (לפי הסבירות) האלקטרונים נמצאים בסמיכות לאטום החמצן, ומסביב לאטומי המימן האלקטרונים סובבים לעיתים רחוקות יחסית. כך נוצר שדה חשמלי שלילי מסביב לאטום החמצן, ושדה חשמלי חיובי מסביב לאטומי המימן. השדה שיוצרים האלקטרונים סביב אטומי H הם שווים בממוצע ל-3.3 חלקי עשר מיליארד משדה חשמלי של אלקטרון נורמלי. לכן שדה חשמלי חיובי (+) סביב אטומי H הוא גדול מאוד, בממוצע 99.999999967% משדה חשמלי של פרוטון רגיל. אפשר לומר, אם כן, שאטום O הוא יון שלילי 2- (כמעט) ואטומי H הם בעצם יונים של 1+ (כמעט). לפיכך, כשמולקולת מים תתקרב עם הפינה של אטום O (שבו יש מטען שלילי) לפינה של מולקולה אחרת לאטום H (שבו יש מטען חיובי), יימשכו שתיהן אחת לשנייה.
בגבישי קרח, כל מולקולת מים מושכת אליה 4 מולקולות שכנות (שני אטומי H של המולקולה נמשכים לשני אטומי O של המולקולות השכנות, ואטום O של המולקולה נמשך לשני אטומי H של שתי מולקולות שכנות).
המרחקים בין אטומי H לאטומי O במים בנוזל ובמוצק שונים מהמרחקים בגז. הסיבה לכך היא שבמוצק ובנוזל (בניגוד לגז) המולקולות נמשכות אחת לשנייה, ולכן "נמתחות", ובגז אין משיכה ולכן המרחקים מתקצרים מעט (המרחק בין אטום H לאטום O הוא 0.95718 אנגסטרום בגז, ו-0.95784 אנגסטרום במוצק ובנוזל).
תכונות פיזיקליות
למים מספר תכונות כימיות ופיזיקליות הנובעות בעיקר מהקיטוב של מולקולת המים:
לשון ואטימולוגיה
ביוונית, התחילית הידרו (ύδρο) מציינת מים, נוזלים או מימן.
תחילית זו משמשת במילים ובמושגים רבים:
חשיבות המים לחיים
המים הם חומר חיוני לקיומן של כל צורות החיים הידועות. בעלי החיים והצמחים זקוקים למים לצורך קיום מחזור החיים שלהם. עובדה זו מתקשרת באופן ישיר לכך שהמים נפוצים בכדור הארץ, שכן היותו של כדור הארץ מקורם של כל החיים הידועים, תואם את היותם של המים תנאי הכרחי לחיים אלו.
המים מהווים את רוב המסה של רוב היצורים החיים, וממלאים תפקידים רבים בגופם. התפקידים העיקריים הם שימוש כנוזל תוך-תאי (ציטופלזמה) וכמרכיבו העיקרי של הדם, אך המים נחוצים גם לתפקידים משניים רבים אחרים, כגון ניקוי הגוף, הזעה והלחתה. כל תא חי זקוק לכמות מסוימת של מים כדי להתקיים. יצורים מסוימים מפיקים את הגזים הנחוצים לנשימתם (חמצן או פחמן דו-חמצני) מתוך המים. זימי הדגים הם האיבר הידוע ביותר המשמש להפקת גזי נשימה מומסים במים.
מלבד השימושים הפנים-גופניים עושים יצורים שונים שימוש במים למטרות חוץ-גופניות שונות. הדוגמה העיקרית לשימוש זה היא משמעות המים כסביבת חיים עבור החיים הימיים: דגים, צמחי מים וכו'. דוגמאות אחרות הן השימוש במים כסביבה להטלת ביצים, כמקור מזון וכחיץ כנגד טורפים. את המים משיגים היצורים החיים באופנים שונים. בעלי החיים סופגים מים בגופם בעיקר באמצעות שתייה, בעוד הצמחים יונקים את רוב מימיהם בעזרת שורשיהם.
המים דרושים ליצורים חיים בכמויות מסוימות, ובאיכות מסוימת. איכות זו נקבעת על-פי החומרים המומסים במים: אמנם החיים דורשים כמויות משתנות של חומרים מומסים (כדוגמת מינרלים), אך מרבית החומרים המומסים במים (או חומרים רצויים בכמויות לא רצויות) הופכים את המים לבלתי שמישים או אפילו רעילים. שינוי באיכות המים שפוגע בשימוש מסוים שלהם (לדוגמה - שתייה), אינו פוגע בהכרח בשימושים אפשריים אחרים (לדוגמה - הטלת ביצים).
הדוגמה הבולטת ביותר למים שאינם שמישים ללא טיפול מיוחד, הם מי האוקיינוסים והימים המלוחים, אותם מסוגלים לשתות רק יצורי-מים מזנים מסוימים. סוגים אחרים של מים שאינם שמישים הם מים שזוהמו על ידי התעשייה.
אדי מים מהווים גז חממה.
המים עבור האדם
המים משמשים את האדם למגוון רחב של פעולות, ביניהן: שתייה, ניקיון, בישול, השקיה, קירור וחימום, המסה, שיט, הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, שחייה, רחצה, צלילה, דיג וכיבוי אש. פעולות אלו מחולקות לצריכה ביתית (ברובה שתייה, היגיינה ובישול), שימוש חקלאי (ברובו השקיה ומי שתייה עבור חיות מבויתות), שימוש תעשייתי (ניקוז, קירור, המסה ועוד), שימוש עירוני (ברובו ניקוז), שימוש למטרות תחבורה (שיִט), שימוש למטרות מחקר ושימוש למטרות פנאי (שיִט, שחייה ועוד).
האדם קולט את המים על ידי שתייה ומזון ופולט אותם על ידי זיעה, הפרשה ונשיפה. השימוש החשוב ביותר במים, אף על פי שלא הגדול ביותר מבחינה כמותית, הוא השתייה. האדם זקוק למים מתוקים (כלומר - ללא אחוזי המלח הגבוהים שבאוקיינוסים), ולכן היה תלוי במים שמקורם במשקעים, ולאחרונה אף בהתפלה. צריכת המים לנפש אינה זהה עבור כל בני האדם, ותלויה במאפיינים אנושיים רבים, בשיטות ייצור, ברמת חיים וכן הלאה.
בזכות השימושים הרבים למים, קיימת השפעה הדדית הדוקה בין המים לבין תחומי הדמוגרפיה והכלכלה. קיומם של מים מתוקים לשתייה ולהשקיה כמו סמיכות לאזורי דיג וגישה לנתיבי תחבורה ימיים, עשוי להשפיע על נטיות ההתיישבות האנושיות. לרוב מעדיפים בני אדם להתיישב בסמוך למקור מים מתוקים ובעל נגישות לשטחי מים מלוחים, אם כי התפתחויות טכנולוגיות שונות (לדוגמה: שיפורים חקלאיים, פיתוח טכנולוגיות תחבורה וכדומה) משנות נטיות אלו.
בעוד שבעולם המערבי אספקת המים היא לרוב מובנת מאליה, לא כך המצב בארצות העולם השלישי. למיליארדים של בני אדם - רוב אוכלוסיית העולם - אין גישה למים נקיים. המחסור החמור במים אינו מאפשר לתושבי אזורים אלו לשתות מספיק ולשמור על היגיינה, דבר שמגביר את התחלואה. אחרים משתמשים במקורות מים מזוהמים, דבר שאף הוא גורם לתחלואה; רוב מוחלט של המקרים של כמה מחלות הנפוצות בעולם השלישי, כגון מלריה ודיזנטריה, נגרם ממים מזוהמים. בדיונים על מצבן של מדינות העולם השלישי נדחק לעיתים קרובות נושא המים לשוליים אך בעיות רבות הפוקדות המדינות העניות יוכלו להיפתר רק לאחר התייחסות רצינית למשבר המים.
ב-22 במרץ חל יום המים הבינלאומי.
מים בישראל
בישראל נעדרת הנהרות, על גבול המדבר קיימת מצוקת מים מאז ומעולם. התפילה לגשם מובנית במסורת היהודית, והלכות רבות דנות בתעניות תחנונים לגשם. הרשות הממשלתית למים ולביוב אחראית על ניהול משק המים בישראל ומופקדת על כל הגופים המפיקים מים במדינה. חברת "מקורות", חברת המים הלאומית של ישראל, גורם הפקת המים הגדול ביותר בישראל, המפיקה כ-70% מהמים בישראל, וגם אחראית על הולכתם ברמה הארצית, בעיקר באמצעות המוביל הארצי.. תפקידי "מקורות" לפי החוק: "להקים את המפעל הארצי, לנהלו, לספק מים ממנו ולהחזיקו במצב תקין, לשפרו, להרחיבו ולעשות כל פעולה אחרת הדרושה להספקת מים ממנו". כבתחומים רבים, נקטה הממשלה מדיניות הפרטה במשק המים. ב"תזכיר ההתאגדות של חברה מוגבלת במניות", אשר הכריז על הקמתה של חברת מקורות, שהתפרסם ב-31.1.1937, הוגדר תפקידה של חברת המים שעתידה הייתה לקום: "להוציא לפועל ולעשות את כל הדברים הנחוצים, או המתאימים, להשגת מים, אגירתם, מכירתם, מסירתם, הפצתם או המצאתם". על התזכיר היו חתומים תשעת מנהלי החברה הראשונים מהסוכנות היהודית, קק"ל, חברת "ניר" ההסתדרותית, והמרכז החקלאי. בעקבות מצוקת משק המים בישראל הוטל בשנת 2009 היטל על צריכת מים - היטל בצורת.
אמצעים לשימוש במים
כחלק מהשפעות האדם על המים נוצר צורך של החברה האנושית להניע מים על מנת לשרת את מטרותיהם:
מלבד אלו יש לעיתים צורך בשינוי מצב המים בצורות שונות:
כמו כן, עשוי להיות שימוש במים שאינו עוסק בשינוי ישיר שלהם. לדוגמה, ציפה עשויה להועיל לאדם בתחומים רבים, ובעיקר בתחום התחבורה (ברכבים צפים המכונים כלי שיט ואף באופן ישיר, ללא כלי שיט, כגון שינוע של בולי עץ בנהרות). כמו כן, שיטת צלילה והשקעת עצמים במים (לאו דווקא של בני אדם), חיוניות למטרות שונות כגון מדידת נפח, דיג וכדומה.
מתקני מים
האפשרויות להשיג מים, לאגור אותם ולהוביל אותם ממקום למקום הן שקבעו את מיקומם של יישובים, את אופיים, את אורח החיים בהם ואת התפתחותם הכלכלית והתרבותית. עד התקופה הרומית, לפני כאלפיים שנה, היו מרבית היישובים סמוכים למקורות מים כמו מעיינות ונחלים. אספקת המים של יישובים אחרים הייתה תלויה בבורות ובבריכות אגירה של מי גשמים. הצורך במים הביא לפיתוח של מתקנים שונים להשגתם: מתקנים להעברת מים, מתקני אגירה ומתקנים לניצול מי תהום.
מתקנים להעברת מים
אחד המתקנים הקדומים ביותר להעברת מים ממקום למקום הוא התעלה. התעלה נחצבה בקרקע ודופנותיה חוזקו בעזרת אבנים. תעלות גדולות הגיעו לאורך כמה קילומטרים, לרוחב של כשני מטרים ולעומק של קרוב לשלושה מטרים. המים שנאספו לתעלות היו מי שיטפונות או מים ממקורות קבועים כמו מעיינות ונחלים. זרימת המים בתעלות הייתה בכוח הכבידה.
לעיתים קרובות היו מקורות המים של תושבי הערים המבוצרות מחוץ לחומות. כדי להבטיח אספקת מים לעיר גם בעת מלחמה ומצור נחצבו נקרות – דרכי מעבר תת-קרקעיות אל מקורות המים. אחת הנקרות המפורסמות בישראל היא נקבת השילוח, שסיפקה מים לתושבי ירושלים הקדומה.
מקור השם מתקופת המשנה, אז היה מקובל לחפור תעלות מים ברוחב ובעומק אמה (יחידת מידה קדומה בת 48 ס"מ, 60 ס"מ לפי דעה אחת), ומכאן שמם. אמות המים היו מורכבות מסדרה של תעלות בנויות, פתוחות או סגורות, המונחות על הקרקע או על גבי גשרים. מקור המים היה בגובה רב יותר מהיעד שלהם, כדי שיזרמו בכוח הכבידה. לעיתים חצתה האמה רכסי הרים בתוך מנהרות חצובות.
מתקנים לאגירת מים
חלק ממתקני האגירה בתקופות קדומות היו טבעיים, כמו גבים (בריכות הנוצרות בתוך שקעים בקרקע), אגמים ושטחי הצפה עונתיים. מתקני אגירה אחרים היו בנויים, כמו סכרים בריכות ובורות.
הבריכות נבנו בדרך כלל סמוך למעיין או בתוואי של זרימת מי שיטפונות. החיסרון העיקרי של אגירה בסכרים או בבריכות פתוחות היה התאדות חלק ניכר מכמות המים במאגר. היו גם בריכות תת-קרקעיות דמויות מנהרות, שהמים בהן נשמרו תקופות ארוכות יותר. אפשר למצוא בריכות כאלה לאורך מדרונות של ואדיות בנגב.
בורות מים היו המאגרים התת-קרקעיים הנפוצים ביותר בארץ. חלק מהם משמשים לאגירת מים גם כיום. הבורות נחפרו בקרקע או נחצבו בסלע בעומקים שונים. צורתם הייתה כשל פעמון – רחבים בקרקעית והולכים וצרים כלפי מעלה בכיוון הפתח. המבנה הזה צמצם את התאדות המים והקל על כיסוי הבור, שנועד למנוע את זיהום המים. מי הגשמים נאספו אל הבור באמצעות תעלות פתוחות מן הרחובות וגם מגגות הבתים. אגירת המים בבורות אפשרה הקמת יישובי קבע גם באזורים שאין בהם מעיינות או מקורות מים אחרים הזמינים כל השנה.
מתקנים לניצול מי התהום
החיפוש אחר דרכים לניצול מי תהום נבע מכך שבחלק מהאזורים לא היו מקורות מים עיליים (מעיינות, אגמים, נחלים) שהיו זמינים בכל ימות השנה. מי תהום מצויים גם באזורים מדבריים. המתקנים השונים נועדו להעלותם על פני השטח.
גבים מלאכותיים, המכונים בערבית "תמאיל", נחפרו בעומק לא רב באפיקי נחלים או בקרבת הים, במקומות שבהם מי התהום קרובים לפני הקרקע. מי התהום נקווים אל הגב, אך הם אוזלים במהירות בעקבות השימוש בהם. לאחר זמן מה מתמלא הגב מחדש. את הגבים יש לחדש מדי פעם, מכיוון שהם נסתמים על ידי הסחף המובא עם המים.
בארות הן המתקנים הנפוצים ביותר לניצול מי התהום. אלו הן חפירות אנכיות שהעמיקו עד למפלס מי התהום. קוטר הבארות היה גדול, כדי להקל על מלאכת החפירה ועל ניקוי המים. קירות הבאר היו מחוזקים בדרך כלל באבנים. כמות המים שהופקה מהבאר הייתה תלויה בהצלחת החופרים להגיע לעורק מרכזי של מי תהום.
כדי לנצל את מי התהום שבבארות היה צורך לשאוב אותם. חלק ממתקני השאיבה הופעלו בעזרת אנרגיית שרירי האדם או שריריהם של בעלי חיים. אחד ממתקני השאיבה הפשוטים והקדומים ביותר היה החבל והדלי. מתקני שאיבה משוכללים ויעילים יותר התבססו על גלגלת, בורג (כגון בורג ארכימדס) או מנוף.
זיהום המים
זיהום מים הוא מצב שבו ריכוזם של חומרים מסוימים (שעלולים גם להיות רעילים) במים עולה, והמים אינם ממלאים עוד את תפקידם הקודם.
כך למשל מי נחל, שהיו בית גידול לדגים, סופגים חומרים זרים הגורמים להכחדת הדגה. בישראל נפוצה יחסית בעיית זיהום המים בגלל חוסר אכפתיות וחוסר מודעות. ידועים בזיהומם נחל הירקון ונחל הקישון. באסון המכביה התמוטט גשר שעבר מעל נחל הירקון, ואנשים שהיו עליו, ואשר באו במגע עם מימי הנחל, חלו ומתו. צוללים צבאיים שצללו בנחל הקישון חלו בסרטן, ומשרד הביטחון הכיר בתביעתם לפיצויים מן המדינה.
קיים זיהום טבעי של מים, כתוצאה מהצטברות סחף, הפרשות בעלי חיים, אבק, חול, פיח ועוד, אך האחראי העיקרי לזיהום המים הוא האדם, אשר פעולות שונות שהוא מקיים עשויות לזהם את מקורות המים הקיימים.
המים בתרבויות ודתות
כבר בימי קדם ידע האדם שהמים נחוצים לחיים, שבלעדיהם אין חיים, ושעולמנו מיוחד בכך שיש בו מים נוזלים. כך ביהדות וכך גם אצל עמים אחרים ודתות אחרות.
כולם הכירו בחשיבות המים ובכוחם הרב, כוח שיכול לפעול לשני כיוונים מנוגדים: האחד - כיוון של יצירה והענקת חיים בדרך של צמיחה ושגשוג, והשני - כיוון של הרס וחורבן על ידי שיטפונות וגשמי זעף. בעולם העתיק היו קיימות אמונות שונות לגבי מי התהום, שגם יכלו לגרום לפי אמונות אלו, לצמיחה ותנובה חקלאית וגם יכלו לגרום לשיטפונות ואסונות.
ביהדות, מים הם מקור ברכה ונותנים חיים לאדם ולכל אשר לו, כאשר האדם נוהג כראוי. האל גומל להולכים בדרך הטובה - "והורדתי הגשם בעתו, גשמי ברכה יהיו". במיתולוגיה ההודית והבבלית יש אלים הממונים על המים ומעניקים אותם לאדם.
לעומת זאת, יש שהמים משמשים כעונש. סיפורי מבול מופיעים אצל עמים רבים, ביניהם הארמים, היהודים, היוונים וההודים. המבול הוא תיאור של מים עצומים הגורמים הרס וכיליון, ומקורו באמונה שהאדם נענש על חטאיו בידי כוח עליון. לא פלא אפוא שקיימת ביהדות וגם במסורות אחרות, למשל אצל שבטים אפריקאיים, "תפילת הגשם": בקשה מכוח עליון לכוון את המים לתועלת ולא לנזק.
נוסף להכרה בחשיבות המים לחיים בכלל, נפוצה האמונה בכוחם המטהר. כשם שרחיצת הגוף במים מנקה אותו מלכלוך פיזי, כך מטהרים המים גם את הנפש מטומאה ומחטא.
ביהדות מקובלים מנהגים רבים הקשורים בטיהור על ידי מים: נטילת ידיים, טבילה במקווה לשם טהרה ואף כחלק מהגיור, כטקס כניסה ליהדות, הדחת הבשר, הגעלת כלים, הזאת מים מיוחדים על אנשים וכלים הטמאים בטומאת מת ומנהג התשליך בראש השנה. השיא של חגיגות המים היהודיות קשור למצוות ניסוך המים בשמחת בית השואבה שהתקיים בחג הסוכות בבית המקדש. בנצרות ובדתות אחרות קיימת הטבלה של תינוקות והתזת מים מקודשים. ישנם מקורות מים מקודשים במיוחד שמצווה לטבול בהם, כמו נהר הירדן אצל הנוצרים ונהר הגנגס אצל ההינדואים.
עוד אמונות הקשורות במים: על פי התלמוד בכוח המים להחזיר לקדמותו דבר שנוצר על ידי כישוף, כך לדוגמה בול עץ שנהפך בכישוף לחמור, חזר להיות בול עץ כשנגע במים. אמונות נוספות הם כי למים יש סגולה להבחין בין אדם אשם לחף מפשע, והם גם מסייעים לחזות את העתיד. משום כך, אצל עמים רבים במזרח ובמערב, שימשו המים למשפט, לניבוי ולכשפים. כך בקביעת גזר דין אצל הבבלים בעת העתיקה, כך ביהדות במי סוטה, כך אצל היוונים בניחוש של האורקל, וכך במשפטי המכשפות באירופה בימי הביניים. השיטות היו שונות: השקעת החשוד בתוך מים, הטלת אבנים למים, שתיית מים והתזת מים.
האמונות והמנהגים הרבים סביב המים נפוצים בעולם כולו, הן בארצות שבהן יש מחסור במים והתושבים יודעים מניסיונם כי בלי מים אין חיים, והן בארצות שבהן יש מים בשפע רב מדי והאדם מתקשה לעמוד בפני כוח ההרס החזק שלהם. המים בכדור הארץ מתפלגים ל-97% מים מלוחים באוקיינוסים וימים, ורק 3% של מים מתוקים באגמים, נהרות וקרחונים.
נבלי הדור
נִבְלִי הָדוּר (שם מדעי: Menura novaehollandiae) הוא מין של ציפור שיר אוסטרלית בגודל פסיון ממשפחת הנבליים, החיה באזורים מיוערים וביערות לחים. הנבלי ניזון בעיקר מתולעים, חרקים, עכבישים, ולעיתים זרעים; את מזונו הוא מוצא על קרקע יער הגשם. הנבלי ההדור כמעט ולא עף, ורק "דואה" לעיתים מענפים נמוכים.
מאפיינים
אורכו של זכר נבלי כשמונים עד תשעים ושמונה ס"מ, ואורך הנקבה כ-74 עד 84 ס"מ; משקלו של הנבלי כ-1 ק"ג. זוהי אחת מציפורי השיר הגדולות ביותר. נבליים צעירים דומים במראם לנקבה. גופם של הזכר הנקבה חום-אפור, בעוד בטנם וראשם אפורים.
הזכר ידוע בזנבו המפואר (אורכו כ-50 ס"מ), אותו הוא מניף בתצוגת החיזור שלו. הזנב מכיל 16 נוצות, שתיים מהן כתומות-לבנות ומזכירות בצורתן לירה (מכאן שמו האנגלי והעברי של העוף: Lyrebird, נבלי) ותריסר נוצות אחרות דמויות תחרה. במהלך תצוגת החיזור המרהיבה שלו הוא מרים את זנבו הארוך בצורה אופקית, ומחקה באופן יוצא מן הכלל קולות של עופות יער וצלילים שונים. בסדרה "חיי הציפורים", דייוויד אטנבורו הציג תיעוד של זכר נבלי מחקה, מלבד קולות של כ-20 מינים של עופות-יער שונים, גם צלילים של צילום, מסור חשמלי ואזעקת מכונית. הנבלי גם תועד מחקה צלילים של ירייה במשחקי וידאו ובנייה על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק.
עונת החיזור והקינון מתחילה באמצע החורף. הזכר מתחיל לשיר כחצי שעה לפני הזריחה. הנקבה בונה לבדה את הקן ומטפלת בגוזלים. הקן נבנה בצורה של כיפה, ומוסווה לעיתים קרובות בעזרת שרכים וטחב. הנקבה מטילה ביצה אחת. כתשעה חודשים לאחר הבקיעה, הגוזל עוזב את הקן ונהיה עצמאי.
T1 (תקן)
T1 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 1.544 Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה. הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית וביפן. התקן המקביל באירופה נקרא תקן E1 ומהירותו 2.048 Mbps. T1 הוא הקצב הנמוך ביותר שבו מטפל ציוד תמסורת SONET (SDH, במקרה של E1).
הגדרתו המדויקת של T1 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא הסיגנל הדיגיטלי, ששמו DS1 (Digital Signal 1) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים.
T1 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה. הוא מסוגל להעביר עד 24 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 1.536 מגה-ביט בשנייה. כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור צרכני קצה לרשת האינטרנט. בשונה מטכנולוגיות כמו ADSL או כבלים שבהן המהירות מושפעת מגורמים רבים, ב-T1 מובטחת מהירות קבועה של 1.536 Mbps להעברת נתונים דו-כיוונית, אך הקצב הגבוה המובטח כרוך גם בעלות גבוהה בהרבה משל ADSL מכיוון שיש צורך לסלול גידים נפרדים בין התקני התקשורת ואין יכולת להשתמש בכבלים או גידים אשר כבר סלולים על מנת לספק טכנולוגיות אחרות כגון טלפון קווי או טלוויזיה בכבלים.
רימונים הוצאה לאור
רימונים הוצאה לאור (באנגלית: Rimonim Publishing) היא הוצאה לאור המתמקדת בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית ובספרות ילדים ונוער.
רקע
ההוצאה הוקמה בשנת 2004 על ידי יעל שכנאי, עורכת ספרות ולשון ומתרגמת.
רימונים הוצאה לאור החלה את דרכה כהוצאה לאור המתמחה בספרות מתורגמת מספרדית ומקָטָלָאנִית.
ההוצאה מתמחה כיום בספרי ילדים ונוער, בספרות קלאסית מתורגמת, בספרי עיון והדרכה ובשירה.
אחת מהמטרות המרכזיות של רימונים הוצאה לאור היא התמקדות בספרות ילדים ונוער. המטרה של ההוצאה היא להעשיר את המגוון בתחום ספרות ילדים ונוער בישראל ולהשפיע על קהל הקוראים הצעירים בעברית החל מהגיל הרך. בחירת הספרים עצמם היא מגוונת ונעשית על מנת להביא להרחבת הנושאים השונים בהם עוסקים הספרים על מנת לקדם חינוך לתרבות ולקריאה בעברית, לרכישת מיומנויות חיים דרך הקריאה בספרות מתורגמת ומקורית ועוד.
בנוסף להוצאה לאור, רימונים מעניקה שירותים פרטניים למבקשים להוציא לאור ספרים בהפקה עצמית, דוגמת ספרי משפחה או ספרי הנצחה, שירותי לקטורה, ליווי ספרותי והדרכה לסופרים במהלך הכתיבה.
גאוגרפיה של מדגסקר
מדגסקר הוא האי הרביעי בגודלו בעולם (587,040 קמ"ר) השוכן באוקיינוס ההודי, ליד חופה המזרחי של אפריקה הדרומית. הוא מופרד מאפריקה על ידי מצר מוזמביק (שרוחבו 460 ק"מ בנקודה הצרה, ועומקו המרבי 3,292 מ').
מדגסקר נפרדה מגונדוונה לפני 65 מיליון שנה, לפיכך היא מכילה אוכלוסייה מיוחדת של צמחים וחיות.
קו רוחב: 25–12 דרום. קו אורך: 50–44 מזרח.
במדגסקר 3 רכסי הרים מרכזיים: הרי צרטננה (Tsaratanana) בצפון, הרי אנקרטה (Ankaratra) שבמרכז, והרי אנדינגיטרה שבדרום. ההר הגבוה ביותר, מרומוקוטרו (2,876 מ'), נמצא ברכס צרטננה. חופה המזרחי של מדגסקר צר מאוד, ובתוך הארץ מתנשאת רמה שעליה מצויים רכסי ההרים.
בצפון האי זורם נהר הבטסיבוקה לאורך 525 ק"מ מעיר הבירה אנטננריבו אל מפרץ בומבטוקה שעל יד העיר מאהאז'אנגה בצפון מערב האי.
אקלים
קיים פער רב במשקעים השנתיים: בדרום האי ממוצע המשקעים הוא 500–250 מ"מ בשנה, ולעומת זאת בצפון מזרח האי ממוצע המשקעים עולה על 3,000 מ"מ בשנה.
דרזדן
דרזדן (בגרמנית: Dresden, ; בסורבית עילית: Drježdźany) היא עיר עצמאית והבירה של מדינת סקסוניה שבגרמניה, העיר השנייה בגודלה במדינה זו ונכון ל-2021, היא העיר ה-12 בגודלה בגרמניה. מקור שם העיר הוא במילה הסורבית העתיקה "דרזדני", שפירושה "אנשי היער הסמוך לנהר".
גאוגרפיה
דרזדן שוכנת לגדות נהר האלבה (Elbe), אשר נשפך אל הים הצפוני כמה מאות קילומטרים צפונה מדרזדן, בתחומי העיר המבורג.
דמוגרפיה
בסוף שנת 2015 אוכלוסיית דרזדן מנתה 543,825 איש. שיעור תושבי העיר בעלי אזרחות לא-גרמנית - 3.1% - הוא הנמוך ביותר מבין עריה הגדולות של גרמניה.
היסטוריה
דרזדן נוסדה בשנת 1206, ועד למלחמת העולם השנייה נבנתה בסגנון ארכיטקטוני מפואר והפכה למרכז תרבות ראשון במעלה באירופה. במשך תקופות ארוכות היא הייתה מקום מושבם של הנסיכים הבוחרים או מלכי סקסוניה. היא כונתה לעיתים קרובות "פירנצה על נהר האלבה".
בתחילת המאה השמונה עשרה נבנה ארמון הצווינגר על ידי פרידריך אוגוסט השני "החזק" שהיה נסיך בוחר (קורפירסט) של סקסוניה ומלך פולין. הבנייה נועדה להאדיר את שמו של אוגוסט ולחדש את דרזדן שניזוקה בשרפה בשנת 1685. הצווינגר נבנה במטרה לשמש כ"ארמון שעשועים" לאוגוסט ואציליו.
בין 1806 ל-1918 הייתה בירתה של ממלכת סקסוניה, שהצטרפה לקיסרות הגרמנית ב-1871. באותה תקופה הפכה למרכז תעשייתי ואוכלוסייתה גדלה. באותה התקופה בית האופרה הידוע של העיר בתכנונו של גוטפריד זמפר, שנקרא על שמו, הזמפר-אופרה. שם הועלו לראשונה אופרות של ריכרד וגנר, כגון "טנהויזר" ו"ההולנדי המעופף" ושל ריכרד שטראוס, כגון "אלקטרה" ו"אביר הוורד".
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, בין 13 ל-14 בפברואר 1945, הופצצה העיר על ידי בעלות הברית. 3900 טון של חומר נפץ הוטלו על העיר על ידי 722 מפציצים בריטיים, 25,000 אזרחים נהרגו והעיר נחרבה לחלוטין. הפצצת דרזדן שנויה במחלוקת, כיוון שהעיר הייתה נטולת תעשייה צבאית כבדה (אם כי הייתה מרכז תחבורה ותקשורת ואף חשובה לתעשיית האופטיקה) ויש הסבורים כי מטרת ההפצצה הייתה נקמה של צ'רצ'יל בעקבות הבליץ הגרמני על קובנטרי, אך לא נמצאה הוכחה לכך.
לאחר המלחמה הייתה דרזדן בחלק של גרמניה שנשלט על ידי הסובייטים והפך לגרמניה המזרחית. חלק מהמרכז העתיק של העיר שוקם בקפידה, אך עם זאת נבנו שכונות מגורים אפורות וענקיות על ידי המשטר הקומוניסטי.
ב-8 באוקטובר 1989 חלו מהומות בעיר כנגד השלטון וקבוצה של 20 נציגים של המפגינים דרשה לנהל משא ומתן עם השלטון המקומי בעד חופש נסיעה, חופש עיתונות, הנהגת שירות המדינה, לגליזציה של הפורום החדש, בחירות חופשיות, זכות להפגנות שלום, שחרור של אסירים פוליטיים ועוד. האירוע הונצח בספרות המחקרית ובסרט דקומנטרי של ריקה פלק ושלט המנציח את המחאה והאירועים הוצב באזור תחנת הרכבת המרכזית אלטשטדט.
ויליאם רמזי
סר ויליאם רמזי (באנגלית: William Ramsay; 2 באוקטובר 1852 – 23 ביולי 1916) היה כימאי בריטי. מוכר בעיקר עבור עבודתו בבידוד גזים מהאטמוספירה. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1904, "על גילוי היסודות הגזיים האינרטיים באוויר".
דרזדן
היסטוריה
בעיר ניתן למצוא כיום שילוב נדיר של חדש וישן. רק אחרי איחוד גרמניה ב-1990 נעשו מאמצי שחזור נוספים. דרזדן היא מהערים המתוירות ביותר באירופה, והיא נמצאת מרחק נסיעה קצרה מלייפציג ומפראג.
ויליאם רמזי
חייו
רמזי נולד בגלאזגו שבסקוטלנד. הוא למד באוניברסיטת גלאזגו. הוא היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת בריסטול מ-1880 עד 1887 ובאוניברסיטת לונדון מ-1887 עד 1913.
דרזדן
היסטוריה
בשנת 2002 עלה האלבה על גדותיו עקב גשמים כבדים, הציף את כל מרכז העיר וגרם לנזקים עצומים.
בשנת 2005, לקראת חגיגות ה-800 לעיר נפתחה מחדש הפראואנקירכה (כנסיית הנשים) בעיר שנהרסה ב-1945, שנה לאחר מכן הוצב בעיר פסל של הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שהעיר הייתה היעד המרכזי שלו בנסיעותיו מחוץ לרוסיה.
יהודים בדרזדן
קהילה יהודית מתקיימת בדרזדן מאז המאה ה-13 ועד ימינו. במשך הדורות עברה הקהילה טלטלות קשות, מעשי טבח וגירוש שהגיעו לשיאם הטרגי בימי השואה. אולם היהודים חזרו לעיר כל פעם מחדש. לאחר מלחמת העולם השנייה, יחד עם פליטים מעטים שחזרו מהמחנות, מנתה העיר כ-200 יהודים שמספרם ירד ל-60 עד לאיחוד גרמניה. אחרי נפילת מסך הברזל היגרו לעיר כמאות בודדות של יהודים מרוסיה והוקם בית כנסת חדש. ב-2019 הוקם בעיר מרכז יהודי בשם "היכל בעש"ט דרזדן" בראשות הרב עקיבא וינגרטן. בעיר יש בית חב"ד ברשות הרב שניאור זלמן הבלין, ובקהילת חב"ד בדרזדן יש 300 יהודים,
בחודש ספטמבר ב-2021 התקבלו תלונות של ישראלים רבים על גרמנים רבים שמגלים כלפיהם יחס מזלזל וקריאות אנטישמיות.
אתרים בעיר
בין האתרים החשובים בעיר:
פוליטיקה
בדרזדן ניתן למצוא מגוון פוליטי שאינו קיים במקומות אחרים בגרמניה. למפלגת השמאל ייצוג מכובד בעיר מחד, ומאידך גם לארגוני ימין קיצוני דריסת רגל בעיר. זוהי אחת הערים היחידות בגרמניה שבהן ייצוג למפלגת ימין הקיצוני במועצת העיר.
חינוך, מדע ותרבות
בעיר פועלת התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, שנוסדה ב-1548 והיא אחת התזמורות הוותיקות ביותר בעולם.
סכיפרקה
מראה
הסְכִיפֶּרְקה הוא לרוב שחור לחלוטין. למרות שניתן למצוא כלבים מזן זה אף בצבעים שונים (החל בזהוב ועד בחום שוקולד), בתחרויות כלבים משתתפים לרוב רק כלבי סכיפרקה בצבע שחור. הסכיפרקה הם בעלי אוזניים מחודדות וקטנות דמויות משולש הממוקמות גבוה בראשם. לסכיפרקה פרווה כפולה, הפרווה התחתונה נעימה ורכה ואילו השכבה העליונה מעט קשיחה ועמידה בפני שינויים במזג האוויר. את ראשיהם מקיפה פרווה ארוכה וקשיחה. לעיתים נולדים בני הזן כשהם קצוצי-זנב לחלוטין ולעיתים בעלי זנב מעוגל מעט עם פרווה מזדקרת. הכלב קטן יחסית ולרוב לא יעלה משקלו על עשרה קילוגרמים.
גובהו הממוצע של הסכיפרקה 28 עד 33 סנטימטרים ומשקלו הממוצע 5.4 עד 7.3 קילוגרמים.
היסטוריה
הסכיפרקה ידוע גם כ-"בלגי הסיפון", "רב חובל מיניאטורי", וכ-"שד קטן שחור", ומקורו בחלק הפלמי של בלגיה. הסכיפרקה בלט ביצירות הכתיבה של הנזיר ונסלסאס.
מלבד מהיותו כלב לוויה, נחשב הסכיפרקה ככלב שמירה על הסיפון. הוא תופס מזיקים ושומר על חפצי האנשים והספינה. כמו כן, ידוע הסכיפרקה גם בשמירה על סוסים שסחבו מסעות על גבם.
אופי הגזע
הסכיפרקה הוא כלב פעלתן, חי ומתריע, כל אלו מעידים על כלב המסוגל לציית, חכם ונאמן. כלבי הסכיפרקה נאמנים עד מאוד לאדם אחד בסביבת המשפחה, אך חביבים וסובלניים עם ילדים; עם זאת, הם מתריעים ומתגוננים מזרים.
התאמה לחיות אחרות
הסכיפרקה מסוגל לחיים משותפים עם חיות קטנות נוספות. כלב זה מצריך אילוף מגיל קטן כדי שבשלב מאוחר יותר בחייו ניתן יהיה להכניס חיות חדשות אל מרחב המחיה שלו; הסכיפרקה הוא כלב "אגואיסט" ובשל כך כלבים גדולים מסוגלים לפגוע בכלב הקטן בעקבות התנהגות זו. הסכיפרקה נהנים מחברתם של אנשי משפחתם ומעוד כלבים מבני גזעם.
בריאות
לסכיפרקה אין בעיות בריאותיות מיוחדות, הוא מגיע לעיתים לא רחוקות לגילאי ה-18. כל שנדרש לסכיפרקה הוא פעילות יומיומית במידה ותזונה מאוזנת, על מגדלי הזן להימנע במיוחד מבעיות של השמנת יתר אצל הסכיפרקה.
בישראל
כיום הגזע אינו מופיע במאגר הגידול הישראלי או בתערוכות הכלבים מלבד כלבה אחת המיובאת מבלגיה. לפני כ-12 שנה נראו זוג מהגזע, אך פיתוח הגזע בארץ טרם בוצע.
התזמורת האנדלוסית הישראלית
התזמורת האנדלוסית הישראלית היא תזמורת שמרכזה באשדוד, המתמקדת במוזיקה אנדלוסית שמקורה בספרד המוסלמית ("אנדלוסיה") של המאה ה-10 וה-11, ונשתמרה בקרב יהודי צפון אפריקה. התזמורת נוסדה באשדוד ב-1994 ובשנת 2006, זכתה בפרס ישראל למפעל חיים.
בשל גרעון כספי אליו נקלעה התזמורת, בסוף ינואר 2009 פוטרו כל עובדי התזמורת ונגניה וזאת לאחר כישלון משא ומתן בין הנהלת התזמורת לנציגות הנגנים והעובדים. פירוק התזמורת וסיום פעילותה במתכונתה המקורית הוביל למעשה לפיצולה ולהקמת תזמורת אנדלוסית נוספת. בחודש מרץ 2009 החלה התזמורת לפעול עם רוב הנגנים והעובדים תחת עמותת "קרן אהבת קדומים" ונקראה "התזמורת האנדלוסית החדשה אשקלון", ולאחר מכן שינתה את שמה ל"התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון". במקביל הוקמה באותה שנה תזמורת חדשה מטעם עיריית אשדוד בשם "התזמורת האנדלוסית הקלאסית אשדוד". בתחילת 2016, בשל סכסוך עם עיריית אשקלון בנושא תיקצוב התזמורת, עברה "התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון" לירושלים, ושינתה את שמה בהתאם ל"תזמורת האנדלוסית ירושלים". שם התזמורת שונה פעם נוספת והחל משנת 2017 היא נקראת "תזמורת ירושלים מזרח ומערב".
התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד
התזמורת נוסדה באשדוד בשנת 1994, על ידי מוטי מלכא וראש עיריית אשדוד יחיאל לסרי. מנצחה הראשון של התזמורת היה אברהם עילם-אמזלג. קודם לכן פעלה במתכונת שונה במסגרת המרכז לפיוט ולשירה שהוקם באשדוד בשנת 1988.
ד"ר יחיאל לסרי ומוטי מלכא הקימו את התזמורת האנדלוסית הישראלית בשני גלגולים. ב-1988 הקימו עם סמי אלמגריבי, אליהו בן חמו ואריה אזולאי את המרכז לפיוט ושירה באשדוד; זה שימש ועדיין משמש בית הכשרה לפייטנים ולנגנים בכלים המסורתיים. ב-1994 התפצל המרכז לפיוט ושירה, והתזמורת, בגרסתה החדשה, הוקמה כגוף נפרד ממנו, בשיתוף פעולה עם ד"ר אברהם עילם-אמזלג, אמיל זריהן וישועה אזולאי. התזמורת הוקמה כתזמורת קלאסית עתירת כלי קשת, היא מונה כ-30 נגנים ומורכבת משתי קבוצות. הקבוצה הראשונה מכונה בשפת השדה "האותנטים", וכל השאר הם "התזמורת". רוב חברי "האנסמבל האותנטי" הם עולים מצפון אפריקה וילידי הארץ ממוצא מזרחי. נגן הכינור הראשי בהרכב הוא ערבי ישראלי ממג'ד אל-כרום. רוב חברי "התזמורת" הם עולים ממדינות חבר העמים או ילידי הארץ. הנגנים האותנטים מנגנים משמיעה, ואילו התזמורת מנגנת מקריאה בתווים.