cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היקום הקולנועי של DC
באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק (2016)
ביוני 2013 הוכרז כי סניידר וגויר ישובו לביים לכתוב את התסריט לסרט המשך ל"איש הפלדה", וכי נולאן יהיה מעורב כיועץ וכמפיק בפועל. כחודש לאחר מכן אולפני וורנר הכריזו כי סופרמן ובאטמן ייפגשו לראשונה בקולנוע בסרט זה, שיהווה אתחול נוסף של סרטי באטמן ותוכנן לעלות לאקרנים בשנת 2015. בשנת 2013 בן אפלק לוהק לתפקיד ברוס ויין/באטמן, גל גדות לוהקה לתפקיד דיאנה פרינס/וונדר וומן וכריס טריו נשכר לשכתב את התסריט של דייוויד ס. גויר. ג'סי אייזנברג וג'רמי איירונס לוהקו לגלם את דמויותיהם של לקס לות'ר ואלפרד פניוורת', בהתאמה. השחקנים ג'ייסון מומואה, עזרא מילר וריי פישר לוהקו לגלם את דמויותיהם של ארתור קורי/אקווהמן, בארי אלן/פלאש וויקטור סטון/סייבורג, בהתאמה, וחזרו לגלם את הדמויות בסרט המבוסס "ליגת הצדק".
קין והבל 90210
סגנון מוזיקלי והשפעות
באלבום השני החלה הלהקה לכתוב טקסטים בצורה ביקורתית וסאטירית יותר. בשירם "צביקה הדר" מותחת הלהקה ביקורת על תרבות הבידור, תוכניות הריאליטי (בעיקר על תוכניות כמו "כוכב נולד" ו"דה וויס"), ומנחיהן - דודו טופז, יאיר לפיד, צביקה הדר ויואב צפיר. בשירם "המכונה" נמתחת ביקורת על התלות של החברה האנושית בטכנולוגיה, גאדג'טים, תקשורת ופורנוגרפיה. כמו כן, בשיר עולות תהיות אקזיסטנציאליסטיות על עתיד האנושות. בשיר "אפרים המשובח" נמתחת ביקורת על החברה הישראלית המודרנית בדמות השחיתות הפוליטית ואלימות נגד נשים. השיר נפתח בסימפול מתוך השיר "טיטינה" המופיע ב"תל אביב הקטנה" מאת חיים חפר וכמו כן עושה שימוש בדמויות המופיעות בשיר, לשם השוואה בין ישראל בראשיתה לבין ישראל העכשווית.
חברי הלהקה מציינים את יוצרי "סאות' פארק" כמקור השראה קומי וסאטירי.
היקום הקולנועי של DC
באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק (2016)
הסרט עלה לאקרנים ב-25 במרץ 2016.
יחידת המתאבדים (2016)
סוכנות ממשלתית סודית משתמשת בנבלי-על כלואים לצורך משימות חשאיות עבור הממשל, בתמורה לקיצור עונשם.
קין והבל 90210
פעילות פוליטית
הלהקה מזדהה עם הצד השמאלי של המפה הפוליטית. בהופעותיה נוהג שאול לוריא לנאום לקהל ממשנתו הפוליטית, לרבות דברי ביקורת כנגד ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו ושרת התרבות לשעבר מירי רגב.
ב-5 בפברואר 2016 השתתפו חברי הלהקה במופע המחאה של ארגוני זכויות האדם, "הרשימה השחורה", לצד רבקה מיכאלי, עינת ויצמן, לאורה ריבלין, ניר ברעם, זהבה גלאון, רועי צ'יקי ארד, גל אוחובסקי, רננה רז, מירה עווד, סגול59 ועוד. במופע שיתפה הלהקה פעולה עם הראפר קוואמי.
היקום הקולנועי של DC
יחידת המתאבדים (2016)
הסרט עלה לאקרנים ב-5 באוגוסט 2016.
וונדר וומן (2017)
דיאנה מתמיסקירה, לוחמת אמזונה, חצי-אלה ובתם של היפוליטה וזאוס, משתמשת בכוחותיה ויכולותיה כדי לסייע למדינות ההסכמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
קין והבל 90210
פרויקטים נוספים
איתמר לוי ניגן בעבר בלהקת הבלקן-רוק הישראלית "בום פם" והקליט עימם את אלבומם השלישי.
היקום הקולנועי של DC
וונדר וומן (2017)
גל גדות שבה לגלם את דמותה של וונדר וומן, ובנובמבר 2014 נשכרו למלאכות הבימוי וכתיבת התסריט מישל מקלארן וג'ייסון פוקס, בהתאמה. מקלארן עזבה את הפרויקט והוחלפה בפאטי ג'נקינס, וביולי 2015 לוהק כריס פיין לתפקיד סטיב טרבור. בהמשך לוהקו קוני נילסן כהיפוליטה, רובין רייט כאנטיופה ולוסי דייוויס כאטה קנדי, כשבנוסף אליהם לוהקו דני יוסטון, דייוויד ת'יוליס, אלנה אניה, סעיד טגמאווי ואוון ברמר לתפקידים לא ידועים. שלב הצילומים החל בנובמבר 2015.
והסרט עלה לאקרנים ב-2 ביוני 2017.
קין והבל 90210
פרויקטים נוספים
שאול (זאב) לוריא הוא עורך גרפי במקצועו. לוריא הוא חלק מהצמד הקומי "הערוץ שלוקה בחסר" ביחד עם שותפו ירמי שיק בלום. השניים העלו סרטונים ויראליים ופרובוקטיבים כמו "הנסיך המדליק מבית-אל", שיר סאטירי המוחה נגד ההתנחלויות ומבוסס על שיר הנושא של הסדרה "הנסיך המדליק מבל אייר", וסרטונים מוקומנטרים בהם מגלם לוריא דמות פיקטיבית של מראיין העורך ראיונות גרועים עם מוזיקאים ישראלים מפורסמים, ביניהם נינט טייב ושלומי שבן. לוריא השתתף בתוכנית "נדחפים" ששודרה בערוץ הילדים, בה הגיש את "פינת הסלפי". שאול לוריא הוא בנו של המוזיקאי קובי לוריא והקליט עם שאר חברי הלהקה את אחד משיריו. משתתף בתוכנית המערכונים "טלוויזיה מהעתיד", החל מעונתה השנייה.
היקום הקולנועי של DC
ליגת הצדק (2017)
באטמן מרכיב בעזרת וונדר וומן צוות של אנשים בעלי כוחות-על כדי להגן על העולם מאיום חדש.
קאביל, אפלק, גדות, מילר, מומואה, פישר, אדמס, איירונס ואייזנברג שבו לגלם את דמויותיהם מהסרטים הקודמים, ואליהם הצטרפו ג'יי. קיי. סימונס כג'יימס גורדון, ואמבר הרד כמירה. זאק סניידר ביים את הסרט, כריס טריו כתב את התסריט, צ'ארלס רובן, דבורה סניידר, ג'ף ג'ונס וג'ון ברג הפיקו אותו.
הסרט עלה לאקרנים ב-17 בנובמבר 2017.
קין והבל 90210
פרויקטים נוספים
יונתן השילוני הוא אנימטור ושחקן. השילוני גילם את דמותו של "אלישע שמש" בסדרה הישראלית "תמרות עשן". בצעירותו דבב את דמותו של מומינטרול בעברית, בסדרת האנימה "המומינים" (פרקים 79–104). בשנת 2003 גילם את דמותו של עמי בסרט חלומו של הנרי בבימוי של איתן גרין לצד מנשה נוי.
היקום הקולנועי של DC
אקוומן (2018)
הפקת הסרט יצאה לדרך במהלך שנת 2016. שלב הצילומים החל במאי 2017 והסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2018, בכיכובם של ג'ייסון מומואה, אמבר הרד, פטריק וילסון, דולף לונדגרן, ניקול קידמן ווילם דפו. הסרט הפך לשובר קופות ולמצליח ביותר ביקום הקולנועי של DC עם הכנסות של 1.148 מיליארד דולר. נכון ל-2022 הסרט נמצא במקום ה-24 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר.
שהאזאם (2019)
באוגוסט 2014, דוויין ג'ונסון הודיע כי הוא מעורב בפרויקט סרט לייב אקשן אודות דמותו של גיבור-העל שהאזאם. בספטמבר, נודע כי ג'ונסון יגלם בסרט זה את דמותו של האנטי-גיבור אדם השחור כמעין אנטגוניסט, וכי התסריטאי דארן למקה נשכר לכתוב את טיוטה, בעוד ג'ונסון, יחד עם חירם גארסיה, ישמש כמפיק. באוקטובר, האחים וורנר הודיעה כי הסרט נמצא בלוח הזמנים שלה כחלק מתוכניותיה עבור סרטי DC. בפברואר 2017, התסריטאי הנרי גיידן נשכר לכתוב את התסריט, וביולי אושר כי דייוויד פ. סנדברג ישמש כבמאי. בנוסף, נודע כי לאחר דיונים ממושכים ושכתובים חוזרים ונשנים של התסריט, הוחלט כי דמותו של ג'ונסון לא תיכלל בסרט אם כי כן תזכה לסרט עצמאי. ב-27 באוקטובר 2017 אושר כי זאקרי לוי עתיד לגלם את הגיבור הראשי בילי בטסון/שהאזאם.
ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת (2020)
בנובמבר 2016, "ציפורי הטרף" המבוסס על הקומיקס ציפורי הטרף בתהליך הפקה עם כריסטינה האדסון בתור התסריטאית. צילומי הסרט יחלו בינואר 2019. בכיכובה ובהפקתה של מרגו רובי בתפקיד הארלי קווין, שחקניות נוספות הן: ג'ורני סמולט-בל בתפקיד הקנרית השחורה ומרי אליזבת' וינסטד בתפקיד הציידת. הסרט הוכרז כבר בשנת 2016 בעקבות הצלחתו היחסית של הסרט יחידת המתאבדים ומתחילה פורסם כי הסרט ייקרא "Gotham City Sirens". הסרט נקרא "Birds of Prey" ויצא לאקרנים ב-7 בפברואר 2020.
וונדר וומן 1984 (2020)
ביוני 2017, ג'ף ג'ונס ופאטי ג'נקינס החלו בכתיבת תסריט עבור סרט המשך ל"וונדר וומן". ביולי אותה שנה, אושר תחילת העבודה על התסריט לסרט. באותו החודש הוכרז רשמית על עבודת הסרט במסגרת פסטיבל קומיקון. באוגוסט ג'נקינס החלה בדיונים לבימוי הסרט, מאוחר יותר היא חתמה רשמית על חוזה בימוי בעוד גל גדות תשוב לגלם את דמותה של וונדר וומן. בספטמבר מונה דייוויד קולהאם לתסריטאי הסרט לצד ג'נקינס וג'ונס. על פי הדיווחים אירועי הסרט יתרחשו בתקופת המלחמה הקרה. לדברי ג'נקינס הסרט יספר סיפור אהבה חדש עם מושא אהבה חדש לוונדר וומן עם שחקן חדש שילוהק. קדם ההפקה החל כבר בדצמבר 2017, כשהצילומים יחלו בסוף מאי או בתחילת יוני 2018. הפקת הסרט תתמקם באולפני ליבסדן של האחים וורנר בבריטניה עם צילומים שיערכו גם במחוז קולומביה ובצפון וירג'יניה. במרץ 2018, קריסטן ויג לוהקה לגלם את נבלית הסרט, ברברה אן מינרווה / צ'יטה. ביוני 2018, נודע כי עלילת הסרט תתרחש בשנות ה-80 ושמו יהיה וונדר וומן 1984, והוא צפוי לצאת לאקרנים ב-1 בנובמבר 2019. באוקטובר 2018 נודע כי נדחה תאריך יציאת הסרט ל-5 ביוני 2020. בסופו של דבר נדחתה יציאת הסרט ל-2 באוקטובר 2020, בעקבות מגפת הקורונה ברחבי העולם, אך בהמשך נדחה שוב, לחג המולד, 25 בדצמבר 2020.
יחידת המתאבדים (2021)
במרץ 2015 נודע כי אולפני האחים וורנר שוקלים להפיק סרט המשך עם דייוויד אייר כבמאי ובכיכובו של ויל סמית'. במהלך חודש אוקטובר 2017 דווח כי הצילומים לסרט ההמשך אמורים להתחיל בחודש מרץ 2018, אך ההפקה התעכבה. באוקטובר 2017 נשכר גווין או'קונר לכתוב ולביים את הסרט יחד עם אנתוני טמבקאיס כתסריטאי. בינואר 2018 מייקל דה לוקה נשכר כמפיק הסרט ואושר ליהוקם של ג'ארד לטו, ויל סמית' ומרגו רובי לתפקידים הראשיים. במקור, הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2019.
בספטמבר 2018 נודע כי התסריט לסרט על הג'וקר והארלי קווין הושלם. ג'ארד לטו ומרגו רובי לוהקו לגלם את הדמויות. התסריט נכתב בהשראת קשת הסיפור Mad Love על ידי גלן פיקארה וג'ון רקה. באוקטובר 2018 נודע כי האחים וורנר שכרו את ג'יימס גאן כתסריטאי לסרט ההמשך, כשבסופו של דבר ג'יימס ג'אן גם ביים את הסרט. הסרט יצא לאקרנים ב-6 באוגוסט 2021.
שהאזאם! 2: זעם האלים (2023)
סרט המשך ל"שהאזאם". צילומי הסרט החלו במאי 2022. הסרט יעלה לאקרנים במרץ 2023.
הפלאש (2023)
באוקטובר 2014, אולפני האחים וורנר הכריזו על סרט לייב אקשן בכיכוב עזרא מילר כבארי אלן/הפלאש, אשר עתיד לעלות לאקרנים ב-16 במרץ 2018. סת' גרהאם-סמית' נשכר למלאכת הבימוי והצמד פיל לורד וכריסטופר מילר נשכרו לכתוב את התסריט. גרהאם-סמית' עזב את הפרויקט והוחלף בריק פאמוייווה, ונודע כי גרג ברלאנטי וצ'ארלס רובן יפיקו את הסרט. שלב הצילומים עתיד היה להתחיל בינואר 2017. בנובמבר 2016, נודע כי פאמוייווה עזב את הפרויקט, שמצבו לא ידוע. ביולי 2017 נודע כי הסרט עודנו בפיתוח וכי הוא ייקרא "פלאשפוינט" ויתבסס על קשת הסיפור פלאשפוינט. בינואר 2018 נשכרו ג'ון פרנסיס דיילי וג'ונתן גולדשטיין לביים את הסרט. בדצמבר 2019 נודע שאנדרס מוסקייטי יביים את הסרט. הסרט יעלה לאקרנים ב-23 ביוני 2023.
בלו ביטל (2023)
בסוף נובמבר 2018, אולפני האחים וורנר ואולפני די.סי פיתחו סרט המבוסס על חיימה רייס / החיפושית הכחולה, שלב הצילומים החל ב-25 במאי 2022, הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-18 באוגוסט 2023.
אקוומן והממלכה האבודה (2023)
בעקבות הצלחתו הקופתית והביקורתית של הסרט אקוומן אושרה הפקתו של סרט המשך. בפברואר 2019 דווח כי סרט ההמשך עתיד לצאת בדצמבר 2022, וג'יימס ואן יפיק אותו, אך לא בהכרח יביים. הסרט יעלה לאקרנים בדצמבר 2023.
סופרמן: מורשת (2025)
בינואר 2023 הוכרז על הפקת סרט לייב אקשן חדש על דמותו של סופרמן, הפעם ללא הנרי קאוויל, אשר יהווה הסרט הראשון באתחול של ג'יימס גאן במסגרת פרק 1 של היקום הקולנועי של DC, המכונה "אלים ומפלצות". גאן כתב את התסריט. הסרט, מתוכנן לעלות לאקרנים בקיץ 2025.
ביוני 2023, דייוויד קורנסווט לוהק לתפקידו של קלארק קנט/סופרמן, ביחד איתו לוהקה גם רייצ'ל ברוסנהאן לתפקידה של הכתבת לויס ליין.
חוברות קומיקס
במקביל לסרטים וסדרת הטלוויזיהמפרסמת חברת DC קומיקס חוברות קומיקס שמרחיבות ומשלימות את אירועי היקום הקולנועי. החוברות מספרות את סיפורי החיים של גיבורים שונים, מקשרות בין אירועים בסרטים שונים, מסבירות סצנות סתומות בסרטים ולא עוסקות בהצגת גיבורים חדשים.
רקמת עצם ספוגית
רקמת עצם ספוגית (TA: Substantia spongiosa; Substantia trabecularis, באנגלית: Spongy bone; Trabecular bone), או רקמת עצם טרבקולרית, היא אחד משני מרכיבים גרמיים הבונים את העצם כאיבר; המרכיב השני הוא רקמת עצם צפופה, הנקראת גם רקמת עצם קורטיקאלית ואשר בונה את המעטפת החיצונית הנראית לעין.
רקמת העצם הספוגית דחוסה הרבה פחות מרקמת עצם צפופה והיא מלאה בחללים המכילים את מח העצם, שומן, כלי דם ואוויר. בעצמות ארוכות כמו עצם הירך ועצם הזרוע רקמת העצם הספוגית מצויה בעיקר בקצות העצם, בסמוך למפרק, בעוד שבעצמות קצרות כמו החוליות או עצמות האצבע רקמת העצם הספוגית ממלאת את מרבית החלל הפנימי. בעצמות שטוחות כמו האגן או עצמות הגולגולת רקמת העצם הספוגית מהווה את ספוג הביניים (diploe), שכבת ביניים דקה מאוד בין שתי דפנות העצם.
מבנה
המרכיבים הגרמיים של רקמת העצם הספוגית זהים לאלו של רקמת העצם הצפופה, כאשר היחס בין המרכיבים העיקריים: המים, המינרל הידרוקסיאפטיט והקולגן, זהה, אך ההבדל בתכונות המכניות נובע מההבדל המשמעותי בכמות החללים – פחות מ-5% חללים ברקמה הצפופה מול 50-90% חללים ברקמה הספוגית.
רקמת העצם הספוגית נראית כעין שבכה גרמית תלת-ממדית של מוטות ולוחות (Rods and plates) הקרויים קוֹרִיות (Trabeculae) וביניהם חללים. מקובל להגדיר רקמת עצם ספוגית כרקמת עצם שבה אחוז החללים הוא בין 50 ל-90 אחוזים. הקוריות מחוברות זו לזו או למשטח הפנימי של מעטפת העצם (המורכבת מעצם צפופה). היחס בין הקוריות בצורת מוטות לקוריות בצורת לוחות משתנה כתלות בסוג העצם, בתפקידה, בכמות הפעילות הגופנית, בגיל ובגורמים נוספים; ירידה חדה של כמות הלוחות, או למעשה, הפיכתם למוטות בגלל פירוק עצם, יכולה להעיד על מצב של דלדול עצם (אוסטאופורוזיס).
אף על פי שהעצם הספוגית מהווה רק 20% מסך הרקמה הגרמית בגוף (שאר 80% הם רקמת עצם צפופה), שטח הפנים שלה גדול הרבה יותר בהשוואה לרקמת העצם הצפופה, וזאת בגלל כמות החללים הגדולה. בנוסף, למרות הגדרות ברורות לרקמת העצם הספוגית והצפופה, במציאות המעבר ביניהן הוא הדרגתי; כתוצאה מכך לא ניתן למעשה להגדיר לרוב במדויק את הנקודה בה רקמת עצם אחת מתחלפת בשנייה.
תפקיד
לרקמת העצם הספוגית יש במרבית המקרים תפקיד מכני. הרקמה הגרמית (עצמות השלד) היא הרקמה הכבדה בגוף ונדרשת אנרגיה רבה להניע אותה, לכן יש יתרון להפחית בכמות הרקמה הגרמית ככל שניתן – כל עוד שהפגיעה בחוזק וקשיות השלד היא מינימלית. רקמת העצם הספוגית עומדת במשימה זו. היא מספקת חוזק וקשיות לעצם וכל זאת במשקל ובמחיר אנרגטי נמוך יותר מרקמת העצם הצפופה.
כיכר קנדה 25
כיכר קנדה 25 או מרכז סיטיגרופ (באנגלית: Citigroup Centre) הוא גורד שחקים בקנרי וורף שבלונדון.
הבניין המשמש את הנהלת השלוחה הבריטית של התאגיד הבנקאי האמריקאי סיטיגרופ תוכנן על ידי משרד האדריכלים של סזאר פלי. הקמת הבניין החלה בשנת 1998 והסתיימה בשנת 2001. בבניין 45 קומות וגבהו 200 מטרים. בניין זה, יחד עם מגדל HSBC מדורגים שלישיים בגובהם בממלכה המאוחדת. הבניין נמצא בסמוך לכיכר קנדה 1 שהוא הבניין השני בגובהו בבריטניה.
שי רשף
שי רשף (נולד ב-11 בספטמבר 1955) הוא מנהל ויזם ישראלי. המייסד והנשיא של אוניברסיטת ההמונים (באנגלית: University of the People); אוניברסיטה שהתואר שניתן על ידה זכה להכרה בפברואר 2014 על ידי המועצה האמריקאית לחינוך והכשרה מרחוק (The Distance Education and Training Council). קודם לכן היה מנכ"ל של קבוצת "קידום" בישראל ושל חברה בת שלה בהולנד.
ביוגרפיה
רשף גדל ברמת גן. הוא בעל תואר שני בלימודי סין מאוניברסיטת מישיגן, בארצות הברית.
בין 2001 ל-2004, בתקופה שבה היה יו"ר של "קידום", רשף חי בהולנד, שם הקים וניהל את "קי"ט אילרנינג" (K.I.T. eLearning), חברת בת של קידום. החברה הוקמה בשותפות עם קבוצת אלרון, והייתה השותפה המקוונת של אוניברסיטת ליברפול, האוניברסיטה המקוונת הראשונה מחוץ לארצות הברית. K.I.T הציעה תוכניות לימוד לתואר שני בתחום מנהל עסקים וטכנולוגיית המידע. החברה פתחה גם שלוחה בסין ובהונג קונג. בשנת 2004, K.I.T נרכשה בידי "לוריאט אונליין אדיוקיישן" תמורת 9.4 מיליון דולר במזומן וסכום נוסף של עד 10 מיליון דולר על פי ביצועיה העתידיים.
אוניברסיטת ההמונים
בשנת 2009 השיק רשף את אוניברסיטת ההמונים (University of the People), אוניברסיטה מקוונת שלא למטרות רווח וללא שכר לימוד, שחותרת ליצור מהפכה בתחום ההשכלה הגבוהה, באמצעות מתן אפשרות לסטודנטים מכל העולם ליהנות מלימודים אקדמיים. בשנת 2011 חתמה האוניברסיטה על הסכם שיתוף פעולה עם אוניברסיטת ניו יורק לחילופי סטודנטים והתמחויות. בפברואר 2014 זכתה להכרה על ידי "המועצה האמריקאית לחינוך והכשרה מרחוק" (The Distance Education and Training Council).
פרסים והוקרה
רשף הוזמן להשתתף בוועידות ובכנסים בינלאומיים רבים, בהם די.אל.די (באנגלית: DLD: Digital, Life, Design) במינכן, גרמניה; הפורום על המזרח התיכון במסגרת הכנס הכלכלי הבינלאומי בעמאן, ירדן; הפורום הגלובלי של UNDESA-GAID במונטריי, מקסיקו; והסימפוזיון הרביעי של University Industry Council בכלכותה, הודו. הוא גם הרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
בשנת 2009 נבחר רשף כאחד מ-100 האנשים היצירתיים ביותר בעסקים של מגזין "פאסט קומפני" וכאחד מ"אנשי השנה 2009" של OneWorld. בספטמבר 2010 נבחר על ידי קוראי ה"האפינגטון פוסט" כאחד ממעצבי החינוך, זכה בתואר עמית של ארגון Ashoka והתקבל כיועץ בכיר של United Nations Global Alliance for Information and Communication Technologies and Development (GAID).
בקיץ של 2010 השתתף רשף ב- (Science Foo Camp (SciFoo, כינוס בלתי רשמי בהשתתפות למעלה מ-200 מדענים מובילים, סופרים והוגים והתקבל כחבר על ידי (Clinton Global Initiative (GCI. רשף גם התכבד בנעילת יום העסקים בנאסד"ק בניו יורק. ב-2012 נכלל רשף ברשימת "50 האנשים החכמים שישנו את העולם" של מגזין הטכנולוגיה Wired. עוד באותה שנה בחר בו כתב העת Foreign Policy לרשימת 100 ההוגים הבולטים בעולם.
יהודה פריהר
ביוגרפיה
פריהר, בן לאה וחיים אברהם פרידברג, נולד בפולין, עלה לארץ ישראל ב-1937 ולמד בטכניון. ב-1938 הצטרף לארגון "ההגנה" ועבר קורס מ"כים. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, עבר קורס קצינים במחנה סרפנד ב-1942. הוצב בגדוד השני של הרגימנט הארץ ישראלי, שלאחר מכן השתייך לבריגדה היהודית, ופיקד על מחלקת מרגמות. יחד עם הגדוד לחם בחזית האיטלקית וזכה לעיטור הצטיינות, השתחרר בדרגת מייג'ור. בתום המלחמה היה פעיל במוסד לעלייה ב', סייע לפליטים יהודים וברכש נשק ברחבי אירופה.
בשובו לארץ ישראל עבד בחברת הנפט העיראקית, התגייס למנגנון הקבע של "ההגנה" ושירת בלשכת ההדרכה. במלחמת העצמאות שירת כמפקד גדוד בחטיבת גבעתי. לאחר הגעת רכש המרגמות הכבדות 120 מ"מ מצרפת, במהלך ההפוגה השנייה, מונה להקים את יחידת המרגמות הכבדות (פעלה כחיל נפרד מחיל התותחנים, ונקראה גם חטיבה 18). היחידה בפיקודו השתתפה בין השאר בקרב לטרון ובמבצע חורב. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד חטיבת הראל. שימש שליש ראשי ולמד בבית ספר פיקוד ומטה באנגליה. ביולי 1956 מונה למפקד בית הספר לפיקוד ומטה. היה חבר בוועדת הפקת הלקחים של הצה"ל לאחר מלחמת סיני. ב-1960 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. ב-1963 השתחרר משירות הקבע. בשירות המילואים מונה בסמוך למלחמת ששת הימים לראש ענף קשר לעיתונות בדובר צה"ל, נטל חלק במאמצי ההונאה, ובמלחמה שימש כקצין קישור לתקשורת הזרה ומילא תפקיד זה גם במלחמת יום הכיפורים.
לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בתעשייה הישראלית, בהם המנהל האדמיניסטרטיבי של יצרנית הרכב ליילנד באשדוד, סמנכ"ל אוטוקרס ומנכ"ל מפעלי נייר מונטנה ("מולט") שבנהריה, בתקופת כהונתו יצאה החברה להנפקה ראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
לאחר מלחמת ששת הימים נמנה עם מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. היה חבר בוועד המנהל של מוזיאון תל אביב לאמנות ובבית הדין העליון של התאחדות הכדורגל הישראלית.
היה נשוי לשולמית (שולה) ואב לשתי בנות. נקבר בבית העלמין מורשה ברמת השרון.
ג'ים הגדורן
ג'יימס לי הגדורן (באנגלית: James Lee Hagedorn; 4 באוגוסט 1962 – 17 בפברואר 2022) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מינסוטה.
ביוגרפיה
הגדורן נולד בעיר בלו אֶרת' שבדרום מינסוטה ב-1952, בנם של טום הגדורן לשעבר חבר הקונגרס ורעייתו קת'לין (לבית מיטלסטאדט). הוא גדל בין חווה חקלאית משפחתית שבעיירה טרומן לבין וושינגטון הבירה, שם אביו עבד בגבעת הקפיטול. ב-1993 השלים הגדורן לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג' מייסון. לאחר לימודיו הגבוהים שימש הגדורן כעוזר פרלמנטרי עבור חבר בית הנבחרים ארלן סטנאגלנד.
בשנים 1991–1998 עבד הגדורן במחלקת האוצר של ארצות הברית כמנהל לענייני חקיקה ויחסי ציבור בשירות לניהול פיננסי של המחלקה, ובהמשך מונה למפקח לענייני קונגרס בלשכה לחריטה והדפסה (Bureau of Engraving and Printing).
בבחירות 2016 בארצות הברית התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון, אך הפסיד לטים וולז, גם בבחירות 2014 ניצב מול וולז והפסיד לו. לעומת זאת, כאשר וולז הודיע על פרישתו מהקונגרס לקראת בחירות 2018 לשם התמודדותו לתפקיד מושל מינסוטה, גבר הגדורן על דניאל פיהאן, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע הגדורן נגד שני הסעיפים בהם הואשם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במסגרת משפט ההדחה שלו.
בין השנים 2002–2012 פרסם הגדורן יומן רשת תחת הכותרת "Mr. Conservative" ("מר שמרן"), שם פורסמו שלל מאמרים והצהרות שנויות במחלוקת, שכללו פקפוק באזרחותו של ברק אובמה, עלבונות סקסיסטיים, כינוי גנאי כלפי יוצא צבא בכיסא גלגלים והתבדחות על מותו של יריב פוליטי. במהלך מסע הבחירות שלו ב-2014 פרסם הגדורן "התנצלות כנה ולבבית" על אמירותיו. במסע הבחירות של 2018, נציגי ועדת הקונגרס הרפובליקנית הלאומית גרסו כי לא ידעו על אמירותיו של הגדורן, ובהמשך אפיינו את יומן הרשת שלו כ"בלתי הולם".
אף על פי שמעולם לא הביע עוינות מפורשת כלפי יהודים, על הגדורן נמתחה ביקורת על שימוש בדימויים אנטישמיים. לראיה, ב-2008, כתב הגדורן בבלוג שלו כי הסנאטור הדמוקרטי ג'ו ליברמן תמך במלחמת עיראק בשל היותו יהודי. ב-2018 פרסמה ועדת הקונגרס הרפובליקנית הלאומית תעמולת בחירות בה תואר דניאל פיהאן, יריבו הדמוקרטי של הגדורן, כמו גם קולין קאפרניק, כ"כאספסוף שמאלני שקיבל תשלום עבור יצירת מהומות ברחובות" במימונו של הנדבן היהודי ג'ורג' סורוס.
ב-17 בפברואר 2022 נפטר הגדורן לאחר מאבק במחלת הסרטן.
The Jackson 5 in Japan
The Jackson 5 in Japan (ידוע גם כ-" In Japan!") הוא אלבום הופעה הכולל מבחר שירים מתוך מופע חי שקיימה "חמישיית הג'קסונים" באוסקה, יפן באפריל 1973. האלבום יצא בבריטניה בשנת 1986 תחת השם "Michael Jackson with the Jackson 5 Live". האלבום לא הופץ בארצות הברית עד לשנת 2004, זה יצא בגרסת מהדורה מוגבלת. מכירות האלבום ברחבי העולם הגיעו למיליון עותקים.
Pwd
pwd (באנגלית: Print Working Directory; "הדפס את תיקיית העבודה") היא פקודה במערכת הפעלה דמוית יוניקס המציגה את המיקום הנוכחי בו נמצא המשתמש במערכת הקבצים.
הפקודה המקבילה בסביבת Powershell, במערכת ההפעלה חלונות מבית מיקרוסופט, היא פקודת Get-Location.
שימוש
השימוש הסטנדרטי בפקודת, בסביבת יוניקס, יתבצע כדלקמן:
ניתן לשלב ערכים נוספים:
דניאלה טלמור
דניאלה טלמור (נולדה ב-3 באוקטובר 1948) היא אוצרת אמנות עצמאית. בשנים 1994–1997 שימשה כאוצרת מוזיאון חיפה לאמנות ובין השנים 1998–2006 כיהנה בו כאוצרת ראשית.
ביוגרפיה
דניאלה טלמור נולדה בחיפה לשמעון ושושנה זילבר. קיבלה את השכלתה היסודית והתיכונית בגימנסיה ביאליק בחיפה. בשנים 1976–1977 היא שהתה בניו יורק ונחשפה לפעילות המוזיאלית האמנותית שם. עם חזרתה נרשמה ללימודים גבוהים. היא בעלת תואר ראשון בתולדות האמנות וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה (1982), תואר ראשון באמנות יצירה מאוניברסיטת חיפה, וכן תואר שני בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1985). עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך נכתבה בנושא "האמצעים והחומרים של הצייר כנושא ביצירתו של ג'ספר ג'ונס", לצורך ביצוע העבודה טלמור עמדה בקשר ישיר עם ג'ונס עצמו.
טלמור שימשה כמרצה באוניברסיטה הפתוחה לחיפה והצפון (1989-1984) וכמו כן שימשה כמרצה בסדרות של הרצאות שבועיות למבוגרים בתולדות אמנות של המאה ה-20 במקומות שונים ובכללם בלימודי החוץ באוניברסיטת חיפה (1991-1988).
בשנת 1984 החלה לעבוד במוזיאון חיפה לאמנות, בתחילה כראש המחלקה לתערוכות ניידות (1990-1984) ולאחר מכן ניהלה את מחלקת ההפקות של חמשת מוזאוני חיפה (1991–1993). בשנת 1994 מונתה לאוצרת מוזיאון חיפה לאמנות והחל משנת 1998 כיהנה כאוצרת ראשית במוזיאון חיפה לאמנות עד לפרישתה בשנת 2006. משנת 2007 טלמור עובדת כאוצרת עצמאית בתל אביב, חיפה, ירושלים, עין הוד, ופריז ואצרה כ-200 תערוכות עד סוף 2020.
נשואה לישראל שלייפר ואם לשלושה.
כאוצרת
בשנת 2000 יזמה טלמור במוזיאון חיפה לאמנות את הטריאנלה הבינלאומית למיצב בחיפה שהתקיימה פעמיים בלבד. נושא הטריאנלה הראשונה למיצב בחיפה (2000) היה העיר חיפה עצמה ונושא הטריאנלה השנייה (2003) היה "אדם אדמה". הטריאנלות הבינלאומיות התפרשו על פני כל חללי המוזיאון פנימיים וחיצוניים. כמחצית מהאמנים שהשתתפו בתערוכות היו מישראל והשאר היו אמנים אורחים שהגיעו לישראל לשם הקמת מיצביהם.
טלמור שמה דגש על העשרת אוסף מוזיאון חיפה לאמנות והצגתו. לצד תערוכות נושא קבוצתיות כגון, האוונגרד הרוסי והקונסטרוקטיביזם (1998) בסימן ציור (2002) ומחווה לחנוך לוין (2004), אצרה טלמור תערוכות מאוסף המוזיאון ובתקופת ניהולה נוספו לו עשרות רבות של עבודות של אמנים ישראליים וביניהם דוד ריב, פיליפ רנצר, אבנר כץ, מיכל היימן, אמון יריב ועוד, שנתרמו למוזיאון.
כמו כן טלמור יזמה והקימה אוסף של עבודות עיצוב במוזיאון ואצרה מלבד תערוכות אמנות גם תערוכות עיצוב ואדריכלות ביניהן: ארכיטקטורה רעיונית / פרופ' מיכאל בורט (1998), חנן דה לנגה / יעקב קאופמן, מיצב עיצוב (2000) ואת התערוכה הקבוצתית הגדולה מיצב מצב (2005).
בשנים 1996–2004 אצרה טלמור תערוכות אמנות גם במוזיאון הימי הלאומי בחיפה, למשל, יאן ראוכוורגר ומיכאל קובנר / נמל (1996) ונהר סנט לורנס: אמנים קנדיים רב תחומיים (1999).
לאחר שסיימה את עבודתה במוזיאון חיפה לאמנות פנתה טלמור לדרך עצמאית. היא אצרה מספר תערוכות קבוצתיות כמו למשל פיסול בכיכר האקדמיה (2007) או נוף אנושי בצילום (2011), אולם מרבית התערוכות שאצרה הוקדשו לעבודתם של אמנים ואמניות ישראלים. לצד תערוכות ציור ומיצב אצרה טלמור גם תערוכות יחיד לצלמים-אמנים ביניהם מיכה קירשנר, פסי גירש, נוגה שטיינר, דוד גארי, ג'יי אל, רינת שיינה דוידוביץ, אביבית סגל, דבורה ספז וכן ייחסה טלמור חשיבות להצגתם של מעצבים ואדריכלים, כמו למשל, יעקב קאופמן ועזרי טרזי, כשם שעשתה במוזיאון חיפה לאמנות.
בין תערוכות היחיד שאצרה טלמור לאמנים בינלאומיים ניתן לציין את התערוכה שאצרה בשנת 2014 לצייר האיטלקי פאולו טרוילו במוזיאון פרסלר בתל אביב ושהייתה תערוכה ראשונה של אמן זה בישראל, וכן תערוכה לאמנית נוגה שטיינר, ישראלית המתגוררת בברלין, שהוצגה במרכז האקדמי, ויצו חיפה בשנת 2015. בשנת 2018 במסגרת תוכנית התרבות "איטליה, תרבויות, הים התיכון", מטעם משרד החוץ האיטלקי יזמה טלמור בשיתוף עם הגלריסט ארמנו טדסקי פרויקט משותף בבית שאגאל בחיפה. הוצגו שם שתי תערוכות יחיד שקיימו ביניהן דיאלוג, האחת לחוה גילון, אמנית חיפאית והשנייה לאמנית האיטלקייה ברברה נרוטי.
מבחר תערוכות
תערוכות במוזיאון חיפה לאמנות
מבחר תערוכות במוזיאון הימי הלאומי חיפה 2004-1996
אפנדי
אפנדי (טורקית: Efendi מיוונית αυθέντης) היה תואר טורקי שמשמעו "אדון" או "מורה", ואשר מביע כבוד או נימוס בשימוש מודרני. המילה חדרה למספר שפות נוספות, ובהן ערבית וסוואהילי. אפנדי היה הרביעי בחשיבותו בין התארים האזרחיים באימפריה העות'מאנית אחרי פאשה, ביי ואע'א. כמו שאר התארים הטורקיים, מקומו של התואר לאחר השם.
היסטוריה
לפי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה ולפי "אנציקלופדיה אוניברסליס", מקורה של המילה "אפנדי" בשיבושה של המילה יוונית "אפת'נטיס" - "αυθεντης" (הגייה ביוונית עתיקה: אָוּתֶנטֶס; כיום "αυεντης" - "אפנדיס"), שמשמעותה הייתה "אדון". מקור המילה מן הבסיסים autos ("של עצמו") ו-hentes ("עושה" או "מבצע"), כלומר "אדם העומד ברשות עצמו"; מאוחר יותר חדרה המילה ללשונות אירופה, דרך הלטינית, כמילה הנפוצה "אותנטי". מילה זו חדרה לאסיה הקטנה בתקופת הסלג'וקים. לפי גישה אחרת, מקורה של "אפנדי" ב"Apandi", ששימש כתואר אצולה בשפה האויגורית העתיקה. בתקופת האימפריה העות'מאנית רווח השימוש בתואר זה לצדו של אע'א והוא הוצמד כשם תואר לשמו הפרטי של אדם, או לבדו כדרך של פנייה. "אפנדי" הוצמד לשמותיהם של משכילים, אך גם לשמותיהם של נכבדים ובעלי מעמד ושררה אחרים.
מאז שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הצטמצם השימוש במושג "אפנדי" בחברה הערבית, וכמעט נעלם משימוש יומיומי. הסיבות לכך: ממדיה של שכבה זו התרחבו מאד בעקבות התפתחות מערכת החינוך במדינות ערב, וכך הפכה אבחנה זו ללא רלוונטית; שכבת האפנדיה הפכה לשכבה פסיבית מבחינה פוליטית, ללא יכולת להשתתף בפוליטיקה באופן אקטיבי, ונעשתה משרתם של משטרי הקצונה במדינות ערב. בטורקיה לעומת זאת, נשאר המושג "אפנדי" בשימוש, אך כפנייה מנומסת במשמעות "אדוני", "מר".
אפנדי בטורקית מודרנית
התואר "אפנדי" ("אדון" או "גברת") או "אפנדים" (Efendim - "אדוני" או "גבירתי") רווח מאוד בטורקית מודרנית כדרך פנייה רשמית לגברים ולנשים כאחד. לעיתים הוא מוצמד ל"ביי" (Bey) או ל"האנם" (Hanım) - "אדון" או "גברת" בהתאמה, ויוצר את המצרפים "בייאפנדי/ם" (Beyefendi/m) ו"האנֵמאפנדי/ם" (Hanımefendi/m). ממשמעות בסיסית זו נוצרו שלל ביטויים העושים שימוש במילה "אפנדי":
אפנדי בשפות אחרות
המילה חדרה מטורקית לערבית, ובה משמעה "אדם בעל מעמד חברתי גבוה או משכיל", וממנה לסוואהילי (Afendi), שם היא שמורה לשוטרים ולחיילים בלבד. בגדודים הקולוניאליים הבריטיים במזרח אפריקה (King's African Rifles), הייתה זו הדרגה הגבוהה ביותר אליה יכלו להגיע חיילים שחורים (דרגת נגד). בנוסף, נמצאת המילה בשימוש באינדונזית ובמלאית, שם היא עשויה להחליף את שמו של אדם.
גלאי פוטומוליך
גלאי פוטומוליך הוא גלאי אלקטרואופטי הבנוי על חומר מוליך למחצה. עקרון הפעולה של הגלאי הוא שבעקבות הארה על הגלאי נוצרים זוגות של אלקטרונים וחורים שבעקבות הפעלת מתח כל הגלאי נסחפים לקצות הגלאי וגורמים ליצירת זרם חשמלי.
כאשר פוטונים פוגעים בגלאי דרושה מהם מספיק אנרגיה כדי להעלות אלקטרונים לפס ההולכה. ולכן כאשר רוצים ליצור גלאי לאורכי גל ארוכים - אנו נדרשים לכך שגודל הפס האסור יהיה מספיק קטן כדי שגם פוטונים אלו יוכלו להעלות אלקטרונים. כתוצאה מכך נוצרת בעיה של רעש תרמי, כלומר בעקבות אנרגיה תרמית אלקטרונים יכולים לעלות לפס ההולכה גם לא כתוצאה מהארה, אלא כתוצאה מכך שיש לגלאי אנרגיה תרמית כלשהי. כדי לפתור את הבעיה הזאת ניתן לקרר את הגלאי - ובכך להקטין את הרעש התרמי.
קופה איטליה
קופה איטליה (באיטלקית La Coppa Italia; תרגום: הגביע האיטלקי) היא תחרות הגביע השנתית של הכדורגל האיטלקי. הטורניר הראשון נערך ב-1922, אך לאחר מכן הטורניר לא נערך עד שנת 1936.
יובנטוס היא הקבוצה שזכתה עד כה בהכי הרבה גביעים, עם 14 זכיות, אחריה רומא ואינטר עם 9 זכיות. יובנטוס היא הקבוצה בעלת מספר ההופעות הגבוה ביותר בגמר הטורניר עם 18 הופעות, ואחריה רומא עם 17 הופעות, ולאחר מכן אינטר, עם 15 הופעות.
מבנה הטורניר
הטורניר כולל שלבי המוקדמות שבו משתתפות כל הקבוצות מארבע הליגות הבכירות באיטליה, סה"כ 78 קבוצות. הטורניר כולל ארבעה סיבובי מוקדמות, סיבוב ראשון ושני, שלב חצי הגמר ושלב הגמר. הקבוצות מליגת המשנה, הליגה השלישית והרביעית מתחילות את דרכן במפעל משלב המוקדמות הראשון, ואילו הקבוצות מהסרייה א' מצטרפות בסיבוב הרשמי הראשון. כל שלבי הטורניר משוחקים בשיטת נוק אאוט. שלבי המוקדמות ושני השלבים המתקדמים משוחקים במשחק בודד בביתה של אחת משתי היריבות, שנקבע באקראי על ידי הגרלה, כאשר הקבוצה המנצחת מעפילה לשלב הבא. במקרה של שוויון בתוצאה, תתבצע הארכה ובמקרה הצורך דו-קרב בעיטות עונשין. שלב חצי הגמר משוחק בשיטת שני משחקי גומלין, והגמר במשחק בודד שמיקומו נקבע מראש. הקבוצה המנצחת במשחק הגמר זוכה בגביע.
ארווין קניג
ארווין קניג (בגרמנית: Erwin König) היה צלף גרמני וקצין בוורמאכט, אשר התפרסם בזכות דו-קרב שערך עם הצלף הסובייטי המפורסם וסילי זייצב במהלך קרב סטלינגרד. הדו-קרב הסתיים במותו של קניג.
הדו-קרב מוזכר בזכרונותיו של זייצב, אולם אין לו אזכור במקורות גרמניים. אי לכך, חוקרים רבים מפקפקים באמינות הסיפור, ומטילים ספק בכך שאכן היה אדם בשם ארווין קניג.
הדו-קרב
וסילי זייצב מספר באוטוביוגרפיה שלו "סיפורו של צלף" (Записки снайпера) כי בעקבות חיסולים של קצינים גרמנים רבים בסטלינגרד בידי צוות הצלפים של זייצב, החליט הוורמאכט לשלוח את ארווין קניג להתעמת עמו. לפי זייצב, קניג היה מפקד בית הספר לצלפים בצוסן ונחשב לצלף הטוב ביותר של הוורמאכט.
זייצב מתאר באריכות את הדו-קרב בינו לבין קניג, שנמשך, לטענתו, שלושה ימים. לטענת זייצב, הוא הצליח לחסל את קניג בעזרת חברו הטוב קוליקוב. שניהם גילו שקניג מסתתר מאחורי יריעת ברזל מוקפת בלבנים שבורות בשטח המת שבין העמדות הגרמניות לאלו הסובייטיות. קוליקוב הרים לאוויר קסדה סובייטית, וקניג ירה בה. קניג היה סבור שפגע בזייצב, ויצא מהמסתור שלו כדי לבדוק את הגופה, וברגע זה ירה בו זייצב למוות.
זייצב לקח את הכוונת הטלסקופית מרובה המאוזר K98 של קניג והיא מוצגת כיום במוזיאון הכוחות המזוינים במוסקבה.
למרות שחוקרים מוקדמים כגון ויליאם קרייג קיבלו את סיפורו של זייצב, חוקרים מודרניים מטילים ספק באמינות הסיפור, ובעצם קיומו של ארווין קניג. ההיסטוריון פרנק אליס בספרו "קלחת סטלינגרד" מצביע על העובדה שהמקרה אינו נזכר באף מקור גרמני או סובייטי פרט לזיכרונותיו של זייצב. כמו כן, אין שום רישומים או ראיות העשויים להעיד על כך שאי פעם שירת בצבא הגרמני קצין בשם ארווין קניג. יתירה מזאת, עד 1943 כלל לא היה בצוסן בית ספר לצלפים. אליס מצביע גם על חוסר עקביות בדיווח של זייצב. בעוד שבכל זיכרונותיו זייצב ספציפי ומדויק מאוד באשר לתאריכים שבהם אירעו המאורעות שהוא מתאר, הוא לא מציין באיזה תאריך התרחש הקרב בינו לבין קניג. לבסוף הוא מצביע על מספר בעיות עובדתיות בתיאור הדו-קרב.
חרף הבעיות העובדתיות שבו, הסיפור זכה לפרסום רב והפך לחלק בלתי נפרד מהמיתוס שנוצר סביב זייצב. הדו-קרב בין קניג לזייצב הוא מרכז העלילה של הסרט "אויב בשער". בסרט זה מגלם את קניג אד האריס.
If You Had My Love
If You Had My Love (בעברית: אם הייתה לך את אהבתי) הוא סינגל שהקליטה הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, On the 6, ב-4 במאי 1999. הוא נכתב על ידי רודני ג'רקינס, לה-שון דניאלס וקורי רוני והופק על ידי רודני ג'רקינס. גם מייקל ג'קסון גילה עניין בשיר אך הוא הרגיש שהוא מתאים יותר לאישה ולא לגבר. השיר הוא שיר מיד-טמפו פופ ו-R&B שמכיל השפעות ממוזיקה לטינית והיפ-הופ. מבחינה לירית השיר מדבר על תחילתה של מערכת יחסים בו לופז מתעמתת עם בן זוגה לגבי הכללים שבקשר שלהם. נכון להיום מכירות השיר עומדות על 5 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
עם יציאתו זכה השיר להצלחה עולמית, כאשר כבש את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100, ועשרות צמרות מצעדים נוספות. השיר זכה לביקורות חיוביות ונחשב עד היום לאחד משיריה הטובים ביותר. כבר עם יציאתו הוא זכה לתשומת לב רבה ולהצלחה רבה בעולם. בארצות הברית הצלחתו הייתה גדולה במיוחד כאשר שהה במשך 5 שבועות בראש מצעד הפזמונים שבארצות הברית. הוא הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר של 1999 כאשר מכר 1.2 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. בנוסף לכך, הוא זכה להצלחה רבה גם באוסטרליה, קנדה, דנמרק, פינלנד, ניו זילנד וספרד. הצלחתו הייתה להפתעת המבקרים שכן אף אחד לפניה לא הצליח לשלב קריירת משחק ושירה מצליחות בו זמנית. הצלחתה גם תרמה להצלחתם של אמנים לטינים אחרים בצפון אמריקה.
הקליפ לשיר בוים על ידי פול האנטר ובו רואים את לופז בתוך חדר ובו אנשים שונים מציצים עליה דרך המחשב ונותנים לה פקודות. הקליפ זכה להמון שידורים ב-MTV, ונחשב לפריצת דרך בתחום הקליפים, עד כדי כך, שהוא הושווה לקליפים של מדונה וג'נט ג'קסון. הקליפ היה מועמד ל-4 פרסי הווידאו קליפים של MTV, ו-5 פרסי המוזיקה של בילבורד. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו לופז בטקס VH1/Vogue Fashion, ובמשך הקריירה שלו ביצעה אותו בהופעות נוספות שלה.
רקע
בשנת 1997 לופז שיחקה בסרט אוטוביוגרפי, את הזמרת המקסיקנית סלינה והעבודה שלה על הסרט עוררה בה את הרצון לפנות גם לכיוון מוזיקלי בקריירה שלה. לופז טענה כי הייתה לה מאז ומתמיד תשוקה לרקוד ולשיר והסרט עורר בה את התשוקה הזו. הסרט גם דחף את לופז להתחבר חזרה לשורשים הלטיניים שלה מה שגרם לה להתחיל להקליט שירים בספרדית. המנהלת האישית שלה שלחה הקלטה שלה שרה לחברת התקליטים סוני מיוזיק, שם ראש החברה טומי מוטולה, הציע לה לשיר באנגלית ובכך היא החלה להקליט את אלבום הבכורה שלה On the 6. הקלטת האלבום הייתה כרוכה בסיכון עקב ניסיונות כושלים של שחקנים אחרים לשלב את קריירת המשחק שלהם עם מוזיקה, אך לבסוף המהלך יצא לפועל ולופז הוציאה את שיר הבכורה שלה "If You Had My Love". במקור, לופז רצתה כי השיר "Feelin' So Good" ייצא כסינגל הראשון אך מסיבות לא ידועות ההחלטה לא יצאה לפועל. השיר נכתב על ידי רודני ג'רקינס, לה-שון דניאלס וקורי רוני, הופק על ידי רודני ג'רקינס, הונדס על ידי פרנקלין גרנט ורוב ווילאמס, והוקלטו לו קולות רקע על ידי שאונית הארל וג'ניפר קאר.
במקור, השיר היה מיועד למייקל ג'קסון אך הוא דחה את ההצעה מכיוון שהוא הרגיש שהשיר מתאים יותר לאישה מאשר לגבר. קורי רוני שהיה אחד מהכותבים והמפיקים של אלבום הבכורה של לופז הציע את השיר לג'קסון אך הוא קיווה שהוא לא יסכים ודווקא שלופז תיקח אותו. לאחר מכן רוני ולה-שון דניאלס השיר השלימו את כתיבת השיר ונתנו אותו ללופז. אם כי עיתונאי בשם דמיאן שילדס טען שלופז התחילה להקליט את השיר עוד בשנת 1998 לפני שהוא הוצע לג'קסון, אך השיר הגיע גם לאוזניו של ג'קסון שרצה את השיר בעצמו וכותביי השיר לא רצו להתווכח עם ג'קסון אם הוא יקבל את השיר או לא והעדיפו לוותר לו אם ירצה את השיר, אך ג'קסון החליט לבסוף לוותר על השיר באמונה שהוא מתאים יותר לאישה מאשר לגבר.
עם יציאת השיר הוא עורר מחלוקת מכיוון שרודני ג'רקינס אחד מכותביי השיר כתב שיר כמעט זהה עבור הזמרת שנטה מור. מור טענה כי השיר שלה "If I Gave Love" נכתב מחדש עם אותו עיבוד לבקשתו של שון קומבס שהיה אחד ממפיקי אלבום הבכורה של לופז. לטענתה של מור קומבס שמע את השיר שלה ואמר שהוא רוצה אותו, ג'רקינס טען כי השיר כבר מיועד לה ושזה מאוחר מדי אך ג'רקינס הסכים לכתוב עבור קומבס שיר דומה.
הרכב מוזיקלי
מבחינה לירית, השיר בנוי בצורה של שיחה בה לופז מתעממת עם בן זוגה על מספר כללי יסוד לפני שהם יוכלו להיות ביחד. בספרה True Love, שיצא בשנת 2014, לופז הסבירה כי המילים של השיר מתייחסות להתחלה של מערכת יחסים ותיאום ציפיות בין בני הזוג שמלווה גם בחששות. הבתים בשיר עוסקים בניסיון לקבוע את הכללים של מערכת היחסים בעוד הפזמון מביע את החששות המלוות בכך.
הצלחה
עם יציאתו, השיר זכה לתשומת לב מיוחדת מהרדיו. השיר הגיע בבכורה למקום ה-72 בארצות הברית, ושבוע לאחר מכן השיר עלה למקום ה-64. בשבוע השלישי השיר מכר 66 אלף עותקים ובכך הגיע למקום החמישי במצעד המכירות והגיע גם לעשירייה הפותחת במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ. עם עלייה של 16.7 אחוז בהשמעות ברדיו הוא גם עלה למקום השמיני במצעד הרשמי של המדינה. בשבוע הרביעי הוא מכר 120 אלף עותקים (עלייה של 80% במכירות) ובכך הגיע למקום הראשון במצעד המכירות ולמקום השני במצעד הרשמי של המדינה ובכך הפך לשיר המצליח ביותר באותו שבוע בשקלול של מכירות והשמעות ברדיו.
ביוני באותה השנה, השיר הגיע למקום הראשון במדינה עם עלייה של 30% נוספים במכירות וקהל של 5.6 מיליון מאזינים ברדיו. השיר הדיח מהמקום הראשון את השיר "Livin' La Vida Loca" של ריקי מרטין ובכך זו הייתה הפעם הראשונה שאמן לטיני הדיח אמן לטיני אחר מהמקום הראשון במצעד מאז מרץ 1991, שם הדיחה גלוריה אסטפן את טימי ט מצמרת המצעד, עם שירה, "Coming Out of the Dark". בנוסף לכך, לופז הגיעה למקום הראשון עם סינגל הבכורה שלה הישג שבזמנו נחשב לא נפוץ. בשבוע השישי ליציאתו השיר מכר 170,500 עותקים נוספים ובכך השיר הפך לשיר השני בהיסטוריית המדינה אשר שהה במקום הראשון וזכה בתואר "Greatest Gainer", תואר אשר התייחס לשירים שזכו להצלחה גדולה במיוחד בתחום המכירות והרדיו בו זמנית. בנוסף הוא שבר שיא בכך שהגיע למקום הראשון בו זמנית גם במצעד הכללי של המדינה, גם במצעד המכירות וגם במצעד ה-R&B.
השיר שהה בסך הכל 5 שבועות במקום הראשון ובכך השווה עם השיר "Genie in a Bottle" של הזמרת כריסטינה אגילרה בתור השיר ששהה הכי הרבה שבועות במקום הראשון במהלך הקיץ של אותה שנה. ברדיו הוא זכה להצלחה ענקית בכך שהצליח לצבור 84.2 מיליון מאזינים. הוא נשאר בעשירייה הפותחת במצעד במשך כ-3 חודשים עד ספטמבר אותה שנה. בנוסף לכך, הוא גם הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד שירי הפופ, למקום השישי במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ ולמקום ה-5 במצעד שירי הדאנס. הוא מכר 1.2 מיליון עותקים במדינה ובכך הגיע למעמד פלטינה וגם דורג במקום ה-6 ברשימת השירים הנמכרים ביותר במדינה באותה שנה ואף דורג כלהיט הקיץ השני המצליח ביותר לאותה שנה, כשיר ה-12 המצליח ביותר באותה שנה וכהשיר ה-46 המצליח ביותר בשנות ה-90.
מחוץ לארצות הברית השיר גם זכה להצלחה רבה. בבריטניה הוא הגיע בשיאו למקום ה-4 שם גם הופיע בשבוע הראשון שלו במצעד עם מכירות של 77 אלף עותקים באותו שבוע. נכון לשנת 2016 השיר מכר במדינה 366 אלף עותקים במדינה. גם באוסטרליה השיר הצליח להגיע למקום הראשון ואף גם שם הגיע למעמד פלטינה עם מכירות של 70 אלף עותקים, ואף גם הצליח להגיע למקום הראשון בניו זילנד, קנדה, הולנד, ופינלנד. בצרפת השיר הצליח להגיע למקום ה-4 עם מכירות של 100 אלף עותקים (מעמד זהב). גם בשווייץ וניו זילנד השיר הצליח להגיע למעמד זהב ואילו בגרמניה ובבלגיה השיר הצליח להגיע גם כן לעמד פלטינה. נכון להיום מכירות השיר עומדות על 5 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
הפקה
הקליפ לשיר בוים על ידי פול האנטר והנושא שלו היה מציצנות באינטרנט כאשר מגוון של אנשים צופים בלופז דרך האינטרנט במהלך החיים האינטימיים שלה. הקליפ נחשף לראשונה בתוכנית TRL של MTV ב-17 במאי 1999 וכמה ימים לאחר מכן הועלה באתר האינטרנט הרשמי שלה ובשירותים אינטרנטיים אחרים. במאי הקליפ פול האנטר הוא זה שחשב על כך שהקליפ יעסוק בנושא המציצנות בעוד שון קומבס חשב על הרעיון של אתר האינטרנט בו הקהל מציץ על לופז ובכך התגבש הרעיון של הקליפ. לופז עצמה גם הייתה שותפה להכנת הקליפ ביחד עם המנהל האישי שלה. בקליפ הופיע השחקן אדם רודריגז חברה של לופז אשר לופז הציע לו להשתתף בקליפ. על כך אמר רודריגז: "היא הציעה לי להשתתף בקליפ בתור טובה כחבר שלה ואמרתי לעצמי למה לא ואז השיר זכה להצלחה ענקית ושמחתי שלקחתי חלק בדבר הזה." לצילומי הקליפ לבשה לופז בגדים לבנים, שרשרת זהב ושמלת מיני, באחת מהסצנות האחרות שבקליפ.
מהלך הקליפ
הקליפ מתחיל בחדר חשוך בו רודריגז מחפש במחשב את השם "ג'ניפר לופז" ומגיע לאתר שלה, שם הוא רואה אותה מתועדת על ידי מצלמות בביתה. מאוחר יותר מתגלה כי ניתן לראות אותה במקומות נוספים למשל במטבח שלה, בסלון וכולי. לופז מודעת היטב לצופים שמביטים בה בכך שהיא מנופפת למצלמה לפני שהשיר מתחיל. בהמשך הקליפ מתגלה שאותו איש שצפה בלופז לא לבד ועל לופז מסתכלים עוד אנשים מסוגים שונים בין היתר גם ילדה קטנה, וצופים בה גם דרך הטלוויזיה. הצופים יכולים לבחור בכל פעם איפה הם רוצים לראות את לופז, למשל באחת מן הסצנות, אחד מהצופים לוחץ על כפתור שרשום עליו אמבטיה והוא רואה את לופז משתקפת במראה של האמבטיה שלה.
בהמשך, מתגלה כי גם יש אופציה נוספת בה ניתן לראות את לופז רוקדת ריקודים בסגנונות מוזיקה שונים לבחירה. רודריגז אשר מתעניין בלופז מינית מתקרב עם המצלמה לכיוון הישבן שלה ולאחר מכן גם מציץ עליה במקלחת. לאחר מכן, ניתן לראות כי האנשים שצופים בלופז מרותקים אליה וכלל לא מעניין אותם מה קורה מסביבם, למשל זוג מכונאים אשר לא שם לב שהמכונית שלהם עולה באש. בגרסה המקורית של הקליפ היו אמורים לראות את רודריגז עם ידו השמאלית מתחת לחולצתו, בעוד הוא מוצץ את אצבעות ידו הימנית אך חלק זה ירד בעריכה.
ביקורות
לאחר שחרור הקליפ הוא נוגן רבות בערוץ MTV. בילבורד כינו אותו כ-"לוהט" ו-"מעורר פנטזיות", ומגזין "וויב" כינה אותו לימים כאחד מהקליפים הטובים ביותר שלה. ב-2015 BET כתבו כי: "אנחנו לא חושבים שמישהו יכול לשכוח את הריקוד השובב של ג'ניפר מקליפ הבכורה שלה". על פי נילסן באוגוסט 1999 הקליפ הפך לקליפ שנוגן הכי הרבה פעמים בערוץ VH1. באוגוסט אותה שנה כתב של בילבורד כתב כי הוא רואה בקליפ כבעל השפעה בין לאומית: "לופז לא נמצאת רחוק מדי מאחורי ריקי מרטין כמובילה של המוזיקה הלטינית באסיה, בעקבות הקליפ של השיר, לופז זינקה מנקודת האפס למעמד של כוכבת-על בשווקים מגוונים כמו הפיליפינים והודו". ג'ף סלאמוטו כתב של ערוץ V סבר כי לופז היוותה קרש קפיצה להצלחה של אמנים בין לאומיים, הוא טען כי: "עד עכשיו אלו היו רק ג'נט ג'קסון ומדונה". כתוצאה מכך ערוץ V הוביל קמפיין בן חודש מסביב לשחרור של אלבום הבכורה שלה בו השיר נוגן כל יום במשך 6 פעמים ביום, רעיון אשר נלקח משמו של אלבום הבכורה שלה, On the 6. בשנת 2014 הכתבת כריסטינה לי מאידולטור תיארה את הקליפ כ-"ג'ניפר הקלאסית" ואמרה "הדרך שבה ג'ניפר נעצה מבט במצלמה זה היה חסר מאמץ רגע אחד היא הייתה קשוחה, עם מבטה הקשה ועם המילים העקשניות שלה. אבל אז היא מחליקה את ירכיה ומגניבה חיוך מזדמן מעבר לכתפה, היא הייתה דיווה וגם עממית".
ניין קום או, כינו את הקליפ כ"מצמרר", המגזין "קומפלקס" כינה אותו "כאחד מהרגעים הגדולים ביותר בהיסטורית הטכנולוגיה של הקליפים". ליסה נאקאמורה ניתחה את הקליפ בספרה "Digitizing Race: Visual Cultures of the Internet" וציינה כי: "הוא מכניס ספין חדש על המיקום הנשי המסורתי כמושא המבט שבו לופז מציגה את עצמה כמטרה של אינטראקטיביות". היא הוסיפה לאחר מכן: "בסרטון זה יש לנו גישה אל הגוף של הכוכבת דרך המוח של הצופה, אנו רואים אותה כפי שהיא רואה אותה, באמצעות שימוש בממשק. פילוג זה מייצג דיכוטומיה פרדיגמטית בתאוריה מגדר: הגוף הוא של אישה לטינית, אישה בעלת צבע כהה, ואת הנפש שהיא של אדם לבן". הסופרים הנרי קיזור ת'ורסתן וובנה כתבו בספרם "Rewind, Play, Fast Forward: The Past, Present and Future of the Music Video" על הקליפ: "הרעיון של נוכחות מקוונת של כוכב מוזיקלי נברא ודומיין בקליפ הזה בו הזמרת הוצגה כסוג של "שבויה", נראה שהיא מוגבלת לסדרה של חדרים לבנים, קליניים, שבהם הכל נמצא תחת תצפית". המחברים ציינו גם כי הסרט הביע את "המציאות כפי שניתן לראות" באמצעות תופעת יוטיוב. ג'סטין מאיירס אחד המנהלים של מצעד השירים הבריטי הרשמי טען כי הקליפ שואב השראה מהמציאות הטלוויזיונית ואמר כי לקליפ הייתה השפעה על התוכנית האח הגדול.
הופעות חיות
לופז ביצעה את השיר בטקס פרסי הבלוקבסטר החמישי ב-26 ביוני 1999. בנוסף היא גם הופיעה עם גרסת רמיקס של השיר בטקס פרסי האופנה של ווג ו-VH1 בדצמבר אותה שנה, שם היא גם זכתה בפרס האמנית הנשית האופנתית ביותר. בספטמבר 2001 היא הופיעה שוב עם השיר בפוארטו ריקו במסגרת סדרת הופעות שלה שם.
ב-2007 ביצעה שוב את השיר במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם בעלה לשעבר מארק אנתוני. באוקטובר 2011, ביצעה את השיר שוב במסגרת הופעה שלה במלון מוהגאן סאן בגרסה אקוסטית. בשנת 2012, כאשר יצאה לופז לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה "Dance Again World Tour", שם שוב ביצעה את השיר בגרסה אקוסטית הופעה אותה תיארה כ"הרגע האינטימי האמיתי הראשון של המופע". במהלך הופעה שלה לרגל המונדיאל של 2014 בדובאי ביצעה מאשאפ של השיר ביחד עם השיר "Girls".
החל משנת 2016 יצאה לסדרה של הופעות במלון פלאנט הוליווד שבלאס וגאס, שם כללה ברשימת השירים את השיר כהשיר הראשון של המופע ושולב מאוחרי יותר בקטע סטרפטיז של המופע.
השפעה
ההצלחה של השיר סימנה את תחילתו של הצלחת האמנים הלטינים בארצות הברית, עם הצלחתו של ריקי מרטין. אם כי חלק טענו שלופז ניסתה לרכב על גל הפופולריות הגוברת של המוזיקה הלטינית בארצות הברית. גם בקנדה הצלחתם של לופז ומרטין העלתה את הפופולריות סביב המוזיקה הלטינית במדינה והיווה כתשתית לאמנים לטיניים אחרים כמו מארק אנתוני להצליח במדינה.
מאוחר יותר, בשנת 2017, סימפל דרייק את השיר, והוציא אותו מחדש בשם "Teenage Fever". השיר נכלל באלבומו, More Life.
פרסים
בטקס פרסי הבילבורד שהתקיים בשנת 1999, זכה הקליפ של השיר בפרס בקטגוריית - "קליפ הפופ הטוב ביותר". בנוסף לכך, באותה השנה הוא זכה ב-2 פרסים נוספים בטקס דומה של טקס פרסי הבילבורד, "Billboard Music Video Awards" בקטגוריות - "הקליפ הטוב ביותר לאמן חדש" וב-"פרס החזון המקסימלי".
בנוסף, בטקס פרסי הנוער השיר זכה בפרס "השיר הטוב ביותר של הקיץ". בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV, שהתקיים באותה השנהף הקליפ היה מועמד ל-4 פרסים: "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "קליפ הדאנס הטוב ביותר", "קליפ הפופ הטוב ביותר" וה-"הקליפ הטוב ביותר לאמן חדש" אך לא זכה באף אחד מהם. בשנה לאחר מכן הוא זכה בפרס ALAM "להופעה יוצאת מן הכלל בקליפ".
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה. NME ציינו כי "לופז באמת באה לתת את הקטע שלה". צ'אק טיילור מבילבורד דיבר בחיוב על הפקת השיר, וכינה אותו "עכשווי ועצבני, היישר לנתיב של פיית' אוונס אך ציין כי השיר דומה לשיר "The Boy Is Mine" של הזמרות ברנדי נורווד ומוניקה שאותו גם כתב רודני ג'רקינס. בנוסף כתב "נראה שללופז יש שליטה על האלמנט החשוב ביותר-קולה אם כי, המנגינה הקולית של השיר הזה מחזיקה בחוזקה בקצה צר מאוד... לופז אולי תזכיר את ונסה ויליאמס בצד הפאנקי שלה. בכל המקרה הסקרנות לבדה תניע את השיר על גל הפופ וה-R&B, ובנקודה זו, הפזמון, יחד עם הקליפ המשכנע ללא ספק, צריכים לקחת את השיר הזה רחוק הרבה יותר". הת'ר פארס מ-"Allmusic" אמרה כי "השיר עולה בקנה אחד עם אישיותה הציבורית של לופז". אהרון ביירל מ-"DVD Talk" שיבח את השיר וכינה אותו כ"קליט" וכתב שהוא "מציג את סגנון הזמרת היטב".
בת' ג'ונסון מ-"Entertainment Weekly" אמרה כי לשיר יש "גרוב סקסי". בנוסף היא ציינה בהקשר חיובי כי "לאור ההיסטוריה של כוכבי קולנוע עם מוזיקה מה כבר היה אפשר לצפות מהשחקנית הזאת?". אליזה גרנדר מ-"Los Angeles Times" תיארה את השיר כ"שיר היפ-הופ אקזוטי". כתב המגזין "Vibe" דרים המפטון כינה את השיר כ"מתוק" ו"אופטימי", אך העיר על שירה "חזקה" של לופז. בריאן מק'קולום מ"רומא ניוז" קרא לשיר אחד השירים "המדבקים" של השנה. איימי סקיארטו מ-PopCrush שיבחה את השיר וקראה לו "חלקלק" ו"בטוח" "ושהוא הגדיר אותה לא רק כשחקנית. קולה עשוי להיות דק אבל היא יודעת להתמודד עם המגבלות הקוליות שלה. שילוב של סינת'פופ, פופ, מיד-טמפו, R&B עכשווי... שילוב של כל אלה הופכים את השיר הזה ל-ללא רבב". כתב של ה-"International Business Times" כינה את השיר כ"ידידותי לרדיו".
סטייסי לאמבה מ-VH1 דירגה את השיר בתור הסינגל החמישי הטוב ביותר של לופז, כאשר כתבה: "שיר הבכורה של לופז צייר את כל מה שהיה פופולרי ב-1999. היא התמזגה יחד עם הסינטיזים שנעשו פופולריים על ידי TLC, והדגישה את ההתלקחות הלטינית שהרוויחה על ידי ריקי מרטין והגיעה לארוז עם ההוקרה של המיניות שלה. שיר הפופ הזה עשה את מה שהוא היה צריך לעשות, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 הוכיח שהיא כאן". ג'ורדן ליפסיץ ממגזין "Bustle" כינתה אותו "כאחד מהשירים שמגדירים את הקיץ" "והוסיפה כי השיר הוא מסוג השירים שנתרגל לשמוע הרבה ברוטינה שלנו". מגזין רולינג סטון אף כלל אותו ברשימת "20 שירי הקיץ הטובים ביותר של שנות ה-90". לואיס קורנר מ-"Digital Spy" תיאר את השיר "כשיר R&B קלאסי" ו"תזכורת מוצקה של הטבע הרומנטית העצמית שלה אבל חסרת התקווה, אשר נראה שמשקפים את החיים האישיים הצבעוניים שלה."
ג'רום ג'וזף מ- Los Angeles Times נתן ביקורת פחות חיובית לשיר וטען שהוא נשמע כמו שיר דחוי של ברנדי נורווד או מוניקה וכינה אותה כחיקוי של פאולה עבדול. רוג'ר קאטלין מ-Hartford Courant כתב ש"השיר הוא שיר R&B שנשמע כמו אחד או יותר משירים אחרים שכל אחד יכול לשיר אותם". אך ציין כי בכל זאת יש לו "קצת כישרון לטיני". סקוט איווסלד מ-"Deseret News" ציין כי השירה של לופז "מתחזה" אך "דקה" "ושהיא מוצאת את סגנון השירה המתאים לה".
ג'קלין ג'בלונסקי
ג'קלין ג'בלונסקי (נולדה ב-4 באפריל 1991) היא דוגמנית אמריקאית.
שנותיה הראשונות
ג'בלונסקי נולדה בניו ג'רזי, ארצות הברית, למשפחה ממוצא פולני, גרמני ואירי. בשנת 2008 סיימה את לימודיה בתיכון על שם רומסון-פייר הייבן. בגיל 15, החלה את קריירת הדוגמנות שלה כשחתמה חוזה בחברת "פורד מודלס". בספטמבר 2007 צעדה ג'בלונסקי בתצוגת האופנה הראשונה שלה בניו יורק. באותה השנה, השתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית, והגיעה למקום השני יחד עם אלכסינה גרהאם מ.
לג'בלונסקי שלושה אחים צעירים, אליסון, קתרין וטומי.
קריירה
ג'בלונסקי לא השתתפה במספר שבועות אופנה ב-2009 כדי להתמקד בלימודיה. במקום זאת, צעדה בתצוגת אופנת הסתיו של עמנואל אונגרו. בספטמבר הופיעה ב-58 תצוגות אופנה שונות שך הקיץ והאביב. באותה שנה הוזמנה להשתתף בקמפיין ענק של קלווין קליין. במהלך שבוע האופנה בניו יורק לשנת 2010 השתתפה ג'בלונסקי ב-31 תצוגות אופנה של חברות ענק שונות. במרוצת השנים השתתפה ג'בלונסקי במספר תצוגות אופנה של חברות שונות דוגמת פראדה, שאנל, טומי הילפיגר, ברברי, ז'בנשי, הרמס, מקס מארה, H&M, ארמני, דולצ'ה וגבאנה וויקטוריה'ס סיקרט. בעיתוני האופנה, הופיעה יבלונסקי במספר שערי מגזין דוגמת ווג, הרפס בזאר, פנדי וג'ון גליאנו.
ב-3 בדצמבר השתתפה ג'בלונסקי בפרק של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "הוואי חמש-אפס", לצד הדוגמניות ג'סמין טוקס וביהאטי פרינסלו.
ארוכה הדרך למטה (סרט)
ארוכה הדרך למטה (באנגלית: A Long Way Down) היא קומדיה שחורה בריטית משנת 2014 המבוססת באופן רופף על ספר בשם זה משנת 2005 מאת ניק הורנבי. ביים הבמאי הצרפתי פסקאל שומיי, ובתפקידים הראשיים משחקים פירס ברוסנן, טוני קולט, אימוג'ן פוטס וארון פול.
העלילה עוסקת בסיפור מפגשם הלא-צפוי של ארבעה אנשים זרים לחלוטין שמחליטים להתאבד באותו לילה ובאותו מקום בלונדון, ובתוך כך נחשפים סיפוריהם האישיים.
עלילה
ארבעה אנשים זרים מחליטים להתאבד בליל השנה החדשה בקפיצה מגג בניין בלונדון:
ארבעת הזרים עולים – כל אחד בנפרד – לגג בניין גבוה שנחשב למקום הפופולרי ביותר בלונדון להתאבדויות, נפגשים באופן לא-צפוי, נבוכים ומפריעים זה לזה בנוכחותם. מרטין הביא איתו סולם כדי לעבור את הגדר המקיפה את הגג ומונעת מאנשים לקפוץ. לאחר היכרות קצרה, ג'ס מנסה לקפוץ, אך מרטין עוצר בעדה ומפיל את הסולם מהגג, והארבעה מוותרים על רעיון ההתאבדות ויורדים מהבניין. מרטין מסיע אותם במכוניתו, וג'ס יורדת ליד מועדון לילה בתקווה לפגוש את צ'אז, ומאחלת לכולם הצלחה בניסיון ההתאבדות הבא.