cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסתי רידר אינדורסקי
ספרה
לאחר השלמת כתיבת התיזה ביקשה רידר אינדורסקי להנגיש את עבודת המחקר שלה ועיבדה אותה לספר אקדמי שאופן כתיבתו פונה גם לקהל הרחב. הספר "ושאינן נראות" מסקר את התהוותו של הפמיניזם החרדי, מלווה את תהליך צמיחתו חובק את צעדיו הראשוניים וממשיג אותו לראשונה תאורטית באמצעות מקרה הבוחן של קמפיין "לא נבחרות לא בוחרות" ותנועת "נבחרות" שנולדה לאחריו. דרך המפגש עם נשים אלה, שהן מיעוט כפול – נשים חרדיות אקטיביסטיות, ופעילות למען אג'נדה פוליטית – מציע הספר הזדמנות לבחינה לראשונה של המונח "פמיניזם חרדי". הספר מתעד את הדומיננטיות של נשים בחברה החרדית החדשה והמשתנה ומאיר את המורכבות שמעורר אצלן המונח "פמיניזם" בכלל ו"פמיניזם חרדי" בפרט. הספר כתוב כסוגה אוטו אתנוגרפית וככזה הוא מהווה מחקר פמיניסטי במיטבו המבוסס על כתיבה המעמידה במרכז את קולה של החוקרת והכותבת כסוכנת אקטיבית, את קולן של הנשים, ואופני השתקתם של קולות אלה וכן את אופני ההתמודדות עם הדרה והשתקה זו.
הספר זיכה את ההוצאה בפרס מפעל הפיס למפעלים ספרותיים.
פרסים
2018 - פרס מפעל הפיס ליוצרת ספרות מבטיחה על ספרה “ושאינן נראות” (הוצאת פרדס)
2020 - פרס דן דוד בתחום שוויון מגדרי
חיים אישיים
נשואה בשנית לאברהם אינדורסקי, עורך דין וטוען רבני. אמא לבן יחיד, מתגוררת ברמת גן.
יצחק גולדמן
יצחק גולדמן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: גאָלדמאן, גם גאָלדמאנן; ברוסית: Гольдман; בפולנית: Izaak (Icchak) Goldman; י"ד באייר תקע"ג, מאי 1813, יאשינובקה – כ"ט בטבת תרמ"ח, 13 בינואר 1888, ורשה) היה מחנך, מתרגם, מדפיס, מו"ל וצנזור עברי, מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בוורשה. פעל לקירוב לבבות בין יהודים ופולנים.
קורות חיים
יצחק בן יעקב גולדמן נולד בשנת 1813 בעיירה היהודית יאשינובקה שליד ביאליסטוק, בצפון-מערב האימפריה הרוסית .בבגרותו נסע לעיר ורשה שבפולין הקונגרסאית, והיה למורה לתלמוד, עברית וארמית בבית המדרש לרבנים (מוסד חינוכי יהודי רפורמטורי, שבו נלמדו לימודי חול בפולנית לצד לימודי קודש בעברית).
בשנת תרכ"ב ייסד בית דפוס עברי. בתחילת ראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 עמד בראש מפעל מחתרתי להפצת כרוזי תעמולה מהפכניים (כנגד שלטונות האימפריה הרוסית) בפולנית, יידיש ועברית. כרוזים אלה בניסוחו של גולדמן, שהופצו ברחבי פולין, קראו להשתתפות במחאה הפולנית ולהקרבה למען המטרה הלאומית הפולנית, המשותפת ליהודים ופולנים.
בפרוץ מרד ינואר 1863 נעצרו בניו יֶז'י (Jerzy; 1833/34–1904) וברנהרד (1841/42–1901) והוגלו לסיביר. לאחר ששוחרר ברנהרד השתקע בלבוב שבגליציה (בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית), ושם היה חבר מועצת הקהילה היהודית ונציג לבוב בפרלמנט של גליציה. הוא היה ממנהיגי המתבוללים, וכאביו, פעל אף הוא לקרב את היהודים בגליציה לפולנים. הוכתר כחבר מסדר פרנץ יוזף. ליז'י הותר לשוב לוורשה, אך נאסר עליו לצמיתות לעבוד כרופא, על אף שסיים הכשרתו במקצוע. בוורשה עבד בעיתון הכלכלי Gazeta Handlowa.
בשנים תר"ל עד תרל"ו (1875) ‬הוציא לאור לוח שנה עברי. במשך כמה שנים הדפיס את היומון העברי "הצפירה". תקופה מסוימת שימש כצנזור עברי.
לזכותו של גולדמן נזקף אחד הניסיונות הראשונים להוציא אנציקלופדיה כללית בעברית בנוסח אנציקלופדיית ברוקהאוס הגרמנית: "הַאֶשכּוֹל: אללגעמיינע ענציקלאפעדיע" (=אנציקלופדיה כללית). עורך האנציקלופדיה היה אברהם שלום פרידברג. גולדמן לא זכה לראות בצאת האנציקלופדיה, שכן הכרך הראשון שלה הופיע רק כחודש וחצי לאחר פטירתו, על ידי בניו, שהמשיכו במשימה. הכוונה הייתה לפרסם חוברת מדי שבועיים ולשלוח אותה למנויים, אך בסופו של דבר יצאו לאור שש חוברות בלבד.
יצחק גולדמן נפטר בינואר 1888 (על פי הלוח הגריגוריאני), בשנה ה-75 לחייו. קהל גדול ליווה אותו לקבורתו בבית הקברות היהודי בוורשה.
אייזיאה קאזינס
אייזיאה דבונטה קאזינס (נולד ב-13 במרץ 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז והקלע בהפועל חיפה מליגת העל.
קריירת תיכונים ומכללות
קאזינס החל את דרכו בתיכון מאונט ורנון. בעונתו האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 15.8 נקודות, 4.4 ריבאונדים, 4.2 אסיסטים ו-3.0 חטיפות למשחק, מה שהוביל את התיכון למאזן 3–23 ולאליפות שנייה ברציפות. בתום לימודיו, הוא דורג בשלושה כוכבים על פי יכולתו בתיכונים.
קאזינס שיחק ארבע עונות באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, כשתפקד בעיקר כקלע אך לעיתים גם כרכז. בעונתו האחרונה, קאזינס הוביל את המכללה יחד עם באדי הילד לפיינל פור, כשהעמיד ממוצעים של 12.6 נקודות, 4.5 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק. בתום העונה נבחר קאזינס לקבוצה השלישית של העונה.
קריירה מקצועית
ב-23 ביוני 2016, קאזינס נבחר על ידי סקרמנטו קינגס בבחירה ה-59 בדראפט ה-NBA, ושיחק במדיהם בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-6 בספטמבר הוא חתם בקבוצה, אך ב-24 באוקטובר הוא שוחרר לאחר ששותף בשני משחקי קדם עונה. שבעה ימים לאחר מכן, הוא חתם בקבוצת הבת של סקרמנטו מליגת הפיתוח של ה-NBA, סטוקטון קינגס.
ב-19 באוקטובר 2017, סולט לייק סיטי סטארס רכשה את זכויות השחקן של קאזינס והוא חתם בקבוצה.
ב-11 באפריל 2018, חתם קאזינס בשולה באסקט מהליגה הצרפתית.
ב-3 באוקטובר 2018, חתם קאזינס ביוטה ג'אז, אך ב-14 באוקטובר הוא שוחרר מהקבוצה לאחר ששותף בשלושה משחקי קדם עונה. לאחר מכן, חזר קאזינס לסולט לייק סיטי סטארס.
ב-24 ביולי 2019, חתם קאזינס לעונה בהפועל ירושלים מהליגה הישראלית, והצטרף לחברו לשעבר במכללות, טיישון תומאס. ב-1 בינואר 2020, שוחרר קאזינס מירושלים לאחר ששותף בתשעה משחקי ליגת האלופות.
מיד לאחר שחרורו מירושלים, חתם קאזינס בפריסטרי אתונה מהליגה היוונית.
ב-31 ביולי 2020, חזר קאזינס לישראל וחתם בהפועל גלבוע גליל.
בנובמבר 2021 חתם באריס סלוניקי היוונית אך נפצע בתחילת העונה ושוחרר.
בינואר 2022 חתם בקאלב/קראמו האסטונית ושיחק בVTB ובליגה האסטונית-לטבית כחודשים ובמרץ 2022 עבר לשחק במיין סלטיקס מליגת הפיתוח.
לקראת עונת 2022/2023 חתם במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית
ב-1 במרץ 2023 חתם בהפועל חיפה מליגת העל.
קרל פרידריך הקר
קרל פרידריך הקר (בגרמנית: Karl-Friedrich Höcker; אנגרהאוזן, 11 בדצמבר 1911 – ליבקה, 30 בינואר 2000), היה פושע מלחמה אובר-שטורמפיהרר באס אס (סגן), השליש של ריכרד בר מפקד מחנה הריכוז אושוויץ ממאי 1944 ועד לשחרור המחנה בינואר 1945. אלבום תמונות שצולם על ידי הקר ובו 116 תמונות מתקופתו באושוויץ, נמסר למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, מה שעורר עניין חדש בפעילותו כאדמיניסטרטור במחנה הריכוז.
ביוגרפיה
הקר היה הצעיר מבין ששת אחיו ונולד כאמור באנגרהאוזן, גרמניה. אביו עבד כפועל בניין ומאוחר יותר נהרג במלחמת העולם הראשונה. לאחר שנות התמחות כקופאי בבנק (טלר), הוא עבד בבנק בליבקה עד שפוטר. לאחר שנתיים וחצי של אבטלה, הצטרף לאס אס באוקטובר 1933 ולמפלגה הנאצית במאי 1937.
שרות באס אס
הקר הצטרף לדיוויזיית הרגלים ה-9 של האס אס בגדנסק ב-16 בנובמבר 1939 וב-1940 הפך לעוזרו של מרטין גוטפריד וייס, מפקד מחנה הריכוז נוינגמה. ב-1942 מונה וייס גם למפקד מחנה הריכוז ארבייטסדורף יחד עם עוזרו הקר. בטרם נשלח למיידנק במאי 1943 כשלישו של וייס, נשלח להכשרה צבאית של האס אס (Junkerschule) בבראונשווייג.
ב-1943 עבד במיידנק במהלך הגירושים ההמוניים של מה שנקרא מבצע ריינהרד. לאחר מכן הפך לשלישו של ריכרד בר ב-1944 במחנה הריכוז אושוויץ. בטרם נשלח לאושוויץ הוא היה תקופה קצרה בברלין במשרד הראשי למשק ומנהל בפיקודו של אוסוולד פוהל. הקר נשאר באושוויץ עד לפינויו בינואר 1945, אז הועבר למחנה דורה-מיטלבאו יחד עם בר. שני אנשים אלה ניהלו את המחנה עד שהגיעו כוחות בעלות הברית. הקר נמלט עם ניירות מזויפים, וניירות אלה איפשרו את אי זיהויו כאשר נתפס על ידי כוחות צבא בריטיים.
מנישואיו לפני המלחמה נולדו לו במהלך המלחמה בן ובת, אותם פגש לראשונה ב-1946 לאחר שחרורו ממחנה שבויים. בתחילת שנות ה-60 נעצר על ידי הרשויות גרמניה המערבית בעיר הולדתו, שם עבד שוב כפקיד בנק.
משפטו בפרנקפורט
במהלך משפטו בפרנקפורט הכחיש הקר שיש לו קשר לסלקציות היהודים על הרמפה היהודית של בירקנאו או שיש לו מעורבות אישית ברצח הקורבנות. הוכח כי ככל הנראה היה מודע למעשי הטבח במחנות, אך לא ניתן היה להוכיח שהיה לו תפקיד ישיר בכך. למרות שניצולים וקציני אס אס אחרים טענו חד משמעית שהוא היה אמור להיות שם, הדבר לא הוכח בסופו של דבר בפני בית המשפט.
עם זאת, הוא נמצא אשם בסיוע ליותר מ-1,000 מקרי רצח ונידון לשבע שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר ב-1970 לאחר חמש שנים בלבד. הוא הצליח לחזור לתפקידו כקופאי ראשי של הבנק בליבקה.
לאחר מותו
בשנת 2006 הוצג במוזיאון השואה בוושינגטון די. סי. אלבום התמונות שלו מלא בתצלומים נדירים המציגים את חיי המחנה של הקצינים הגרמנים באושוויץ-בירקנאו. בחלק מהתמונות נראים גם יוזף מנגלה עצמו, שעד אז סברו שלא צולמו תמונות ממנו במהלך שהותו במחנה.
הוקר מת בשנת 2000, בגיל 88 וניסה להוכיח עד מותו שלא היה לו שום קשר למה שקרה באושוויץ. במהלך משפטו בפרנקפורט ב-1965 הוא אמר כ"זכות המילה האחרונה" שלו טען:
"גיליתי מה שקרה בבירקנאו רק שם. לא היה לי שום קשר לזה ולא הייתה לי הזדמנות להשפיע על האירועים. לא פגעתי באף אחד ולא גרמתי למותו של לאף אחד".
הקר הוכיח שמעולם לא דרכה רגלו על הרמפה כשהסלקציות התקיימו שם, למרות שעד ראייה זכר מישהו שם בשם הקר, אבל במקביל, היה במחנה גם אובר-שטורמפיהרר בעל אותו שם, קרל אוסוולד הקר, מה שעלול היה לגרום לאי ההבנה.
בסתיו 2007, מומחים השוו תמונות של הקר שצולמו לכאורה על הרמפה והשוו עם גובהו האמיתי. מטרתם הייתה לגלות האם האיש על הרמפה הוא אכן הקר. התמונות הראו דמיון רב בסוף המחקר; גובהו, גודל ראשו, אורך אמות זרועותיו ורגליו, קו המותניים שלו, רוחב כתפיו וגובה ברכיו כולם הראו דמיון מושלם לאדם שעמד על הרמפה. מומחים קבעו שקרל הקר עמד על הרמפה, אך באותו הזמן האיש בתמונה לבש מדי SS-Oberscharführer (מפקד כיתה בכיר) בזמן שהקר שירת בדרגת אובר-שטורמפיהרר לאורך כל שהותו באושוויץ. בשים לב להיררכיה הקפדנית ששררה אז באס אס, לא סביר שהוא יכול היה ללבוש מדים שלא בדרגתו.
קן בלנצ'רד
קן בלנצ'רד (באנגלית: Ken Blanchard; 6 במאי 1939, אורנג', ניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא סופר, מאמן אישי, ויועץ ארגוני אמריקאי, אשר נחשב מומחה לניהול וכתב 12 רבי-מכר בתחום אשר תורגמו ל-25 שפות.
בלנצ'רד נולד בניו ג'רזי וב-1967 רכש תואר דוקטור לחינוך מאוניברסיטת קורנל. הוא ייסד ועומד בראש חברה להכשרת סגל ניהולי ולייעוץ ארגוני. יותר מ 60 ספרים, 12 מהם הפכו לרבי-מכר. ספרו "מנהל ברגע" מכר יותר מ-15 מיליון עותקים והפך לרב המכר הנמכר ביותר שלו. בלנצ'רד נחשב לאחד מהאישים המשפיעים על עולם הניהול.
Half-Life 2: Lost Coast
Half-Life 2: Lost Coast הוא תוספת קטנה למשחק Half-Life 2 אשר פותחה על ידי חברת Valve. המשחק פורסם לראשונה להורדה ללא תשלום ב-27 באוקטובר 2005 עבור כל מי שרכש את המשחק Half Life 2. התוספת היא למעשה מיני משחק אשר מטרתה העיקרית הייתה להמחיש את יכולת העיבוד הגבוהה בזמן אמת של הסביבות הווירטואליות במשחק (טכנולוגיית HDRR) אשר בהן נעשה שימוש במנוע התלת־ממד של המשחק. השלב נוצר עם מגוון רחב של סביבות וירטואליות על מנת להדגיש את האפקטים השונים שמנוע התלת־ממד מסוגל להפיק בזמן אמת.
במשחק זה גיבור המשחק גורדון פרימן נע במעלה צוק גבוה על מנת לסכל שיגור טילים ממשגר טילים על העיר הסמוכה. שלב זה נוצר במקור עבור המשחק Half-Life 2, אבל בסופו של דבר הוסר מהמשחק.
עלילה
עלילת המשחק מתרחשת במזרח אירופה, באחת ממדינות ברית המועצות לשעבר. בתחילת המשחק הגיבור, גורדון פרימן, מצא את עצמו ליד מזח רקוב ומתפורר, בקרבת מנזר הממוקם על צוק אשר משקיף על עיירה קטנה בשם סנט אולגה. בהמשך, דייג זקן מזהה את פרימן ומפנה אותו למנזר אשר ממנו הקומביין נוהגים לשגר טילים על העיירה.
בהמשך גורדון מטפס לעבר המנזר, נתקל בהתנגדות כבדה מצד החיילים ששומרים עליו ומנסים לעצור אותו. בהמשך גורדון מצליח להגיע למנזר ולהשבית את משגר הטילים. בעקבות כך קבוצת חיילים נוספת תוקפת את המנזר בעת שמסוק תקיפה של הקומביין מגבה את החיילים. לאחר שפרימן מביס את החיילים, הוא משמיד את המסוק באמצעות רקטה נגד טנקים. המסוק מתרסק על פיגומים ויוצר עבור פרימן נתיב המוביל את פרימן בחזרה אל המזח. הדייג מברך את פרימן על ההצלחה שלו ומזמין אותו לסעודה בסנט אולגה.
פקאנבארו
פקאנבארו (באינדונזית: Pekanbaru, מילולית: "שוק חדש") היא בירת מחוז ריאו באינדונזיה ומרכז כלכלי משמעותי בחלקו המזרחי של האי סומטרה. במקום קיים יישוב מאז המאה ה-17. בסוף המאה ה-19, ההתיישבות פותחה על מנת לשרת את תעשיות הקפה והפחם המקומיות. תקופה זו השלטון ההולנדי בנה כבישים אל עבר סינגפור ומלאקה, בצד השני של המצרים. את העיר משרתים, ונמל הממוקם ליד נהר סיאק.
גאוגרפיה
העיר משתרעת על פני כ-630 קמ"ר על גדות, הזורם למצר מלאקה, במרחק של כ-460 ק"מ מדרום-מזרח לעיר מדן.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 983,356 תושבים, מה שהופך אותה לעיר הרביעית בגודלה על האי סומטרה, אחרי מדן, פלמבאנג ובנדר למפונג. במטרופולין שלה, המכונה פקאנסיקאוואן, התגוררו באותה עת כ-2.67 מיליון תושבים. כ-84.8% מתושבי העיר הם מוסלמים, לעומת 9.6% נוצרים ו-3.5% בודהיסטים.
פסיכואנליטיקאי
פסיכואנליטיקאי הוא פסיכיאטר, פסיכולוג קליני, מטפל באמנויות, או עובד סוציאלי שרכש הכשרה בפסיכואנליזה - טכניקה טיפולית המנסה להתחקות אחרי מבנה האישיות ושורשי התסמינים שמבטא המטופל, הנוצרים על פי התאוריה בעקבות חסימות רגשיות ונפשיות.
בישראל ניתן לקבל טיפול פסיכואנליטי אצל אנשי מקצוע מורשים בלבד (פסיכולוגים קליניים מומחים, מטפלים באומנויות, עובדים סוציאליים ופסיכיאטרים) אשר עברו הכשרה פסיכואנליטית מוסדרת. ניתן לקבל טיפול פסיכואנליטי גם אצל מתמחים הנמצאים במהלך הכשרתם. כדי שאיש מקצוע טיפולי יוכל לקרוא לעצמו פסיכואנליטיקאי, עליו לסיים הכשרה פסיכואנליטית הכוללת לימודים תאורטיים, הדרכות ואנליזה לימודית ארוכה.
בישראל קיימים מסלולי הכשרה בפסיכותרפיה פסיכואנליטית באוניברסיטאות, וכן שני מכונים להכשרה פסיכואנליטית. האחד הוא "המכון הישראלי לפסיכואנליזה" של "החברה הפסיכואנליטית בישראל", שהוקם ב-1933 על ידי מקס אייטינגון (שהיה אחד מתלמידיו של פרויד) ומשכנו בירושלים. מכון זה קיבל הכרה של החברה הפסיכואנליטית הבינלאומית. מכון נוסף הוא "מכון תל אביב לפסיכואנליזה בת זמננו", שפועל בתל אביב. בנוסף, בשנות ה-80 החלה לפעול בארץ קבוצה של אנשי מקצוע בתחום הפסיכואנליזה, המכשירה פסיכואנליטיקאים על יסודות משנתו של הפסיכואנליטיקאי והפסיכיאטר ז'אק לאקן.
יחסי ישראל–ניגריה
בין מדינת ישראל והרפובליקה הפדרלית של ניגריה קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים וכן שיתוף פעולה בנושאים שונים. לישראל יש שגרירות רשמית בעיר הבירה הניגרית אבוג'ה, בעוד שלניגריה יש שגרירות רשמית בעיר תל אביב בלבד.
שגריר ניגריה בישראל (מ-2021) הוא נארט אוגוסטין קולו. Nart Augustine Kolo
היסטוריה
עם זאת, בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, ניגריה, בדומה למדינות רבות באפריקה, הודיעה על ניתוק הקשרים עם מדינת ישראל, בלחצן של מדינות ערב ובהשפעתו של חרם הנפט. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות שוקמו רק במהלך חודש ספטמבר 1992. בעקבות חידוש היחסים, ישראל הקימה מחדש את שגרירותה באבוג'ה בחודש אפריל 1993, ובעקבותיה ניגריה פתחה מחדש את שגרירותה בישראל.
במהלך נובמבר 2003, הושקה בלאגוס "אגודת הידידות ניגריה–ישראל", וזאת בהשתתפותם של כ-2,000 אורחים מקומיים. האגודה נועדה לתרום לקידום היחסים בין שתי המדינות, ובעיקר בתחום הדתי, הבא לידי ביטוי בביקורם מדי שנה של אלפי אזרחים ניגרים בישראל במסגרת מסע צליינות בארץ הקודש.
במהלך אוקטובר 2013 קיים נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, ביקור רשמי בישראל, אשר במהלכו נפגש עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וזאת מספר שנים לאחר ביקורו הקודם של הנשיא בישראל, בשנת 2007. במהלך הפגישה, הביע נשיא ניגריה את הוקרת תודתו לסיוע הישראלי אשר הוענק לניגריה לאורך השנים, וביקש להמשיך ולקדם את היחסים הפוליטיים והכלכליים שבין שתי המדינות. במסגרת הדיונים גם נחתם הסכם טיסה דו-צדדי בין ניגריה וישראל, אשר מאפשר לראשונה לקיים טיסות ישירות בין שתי המדינות. ההסכם, אשר נחתם בין סגן שר החוץ הישראלי, זאב אלקין, לשרת החוץ הניגרית, פרופ' ויאולה אונוולירי, צפוי להקל על הגעתם לישראל של כ-30 אלף צליינים מדי שנה, וזאת מכל רחבי אפריקה שמדרום לסהרה. באפריל 2023 החלה חברת אייר פיס להפעיל טיסות ישירות מנמל התעופה בן-גוריון אל אבוג'ה.
בדצמבר 2015 נמנעה ניגריה (יחד עם רואנדה) בהצבעת מועצת הביטחון על הצעה להכיר במדינה פלסטינית. ההימנעות הובילה להכשלת היוזמה.
יחסים כלכליים
מאז חידוש היחסים בין שתי המדינות בשנת 1992, למעלה מ-50 חברות ישראליות פועלות בניגריה בתחומים שונים, לרבות תחומי הבנייה, התשתיות, ההיי-טק, התקשורת, החקלאות וניהול המים. כמו כן, שתי המדינות מקיימות יחסי מסחר שוטפים בתחומים מגוונים.
בשנת 2002 הגיע שר התעשייה והמסחר הניגרי, מוסטפא בללו, לביקור רשמי בישראל, במהלכו קיים פגישה עם שרת התעשייה והמסחר הישראלית דליה איציק. במהלך הפגישה בין השרים נדונו יחסי הסחר בין המדינות, וכן אפשרויות השתלבותן של חברות ישראליות בפרויקטי תקשורת וחקלאות בניגריה.
בשנת 2006, נחנך פורום העסקים ניגריה–ישראל, אשר נועד לסייע בהרחבתם של קשרי המסחר המתפתחים שבין שתי המדינות, באבוג'ה. עוד באותה השנה, שתי המדינות חתמו על מזכר ההבנה הדדי, אשר במסגרתו התחייבו שתי המדינות לקיים מגעים שוטפים בנושאים פוליטיים וכלכליים אשר לשתי המדינות יש בהם עניין משותף. הסיבוב הראשון של ההתייעצויות התקיים בירושלים במהלך חודש נובמבר 2006.
ב-2014 סיכלה ארצות הברית עסקת נשק במסגרתה התכוונה ישראל למכור לניגריה מסוקי קוברה שיצאו משירות.
ההיסטוריה הכללית של הפירטים
היסטוריה כללית של מעשי השוד והרציחות של הפיראטים הידועים ביותר לשמצה (באנגלית: A General History of the Robberies and Murders of the most notorious Pyrates) הוא ספר משנת 1724, שפורסם בבריטניה ובו ביוגרפיות של שודדי ים באותה העת. שהיה בעל השפעה על עיצוב תפיסות פופולריות של שודדי ים. מחברו השתמש בשם קפטן צ'ארלס ג'ונסון, הנחשב כשם ספרותי בדוי של אחד מהסופרים בלונדון. הספר הוא המקור העיקרי לביוגרפיות של שודדי ים רבים ידועים, ומעניק מעמד כמעט מיתי לדמויות הצבעוניות יותר, וסביר להניח שהסופר השתמש במקורות רשמיים בכתיבתו על הפיראטים. הספר מכיל גם את קורות דגל הפיראטים "רוג'ר העליז" ומציג את עיצוב הגולגולת והעצמות.
מצעד קונפטי
מצעד קונפטי (באנגלית: Ticker tape parade) הוא מצעד או תהלוכה ברכב או ברגל, הנערך ברחובה של עיר, שבמהלכו נזרקות לעבר משתתפיו מחלונות בתים כמויות גדולות של קונפטי. המצעד נערך כאירוע ניצחון לכבוד מאורע או אישיות בולטים. הנייר הנזרק שמראהו כסופת שלג משווה לאירוע מראה שמח וחגיגי.
ההיסטוריה הכללית של הפירטים
הספר הופיע לראשונה בהוצאתו של צ'ארלס ריווינגטון בלונדון, ונמכר היטב. עד 1726 הופיעה מהדורה רביעית מורחבת. הספר קלע לטעמו של הציבור הבריטי לאקזוטיקה, והתענג על סיפורי גבורה ימיים. ההיסטוריון הימי האנגלי דייוויד קורדלי כתב: "נאמר ונראה כי אין סיבה לפקפק בכך, שקפטן ג'ונסון יצר את התפיסה המודרנית של שודדי ים". הסופרים הסקוטיים רוברט לואיס סטיבנסון (מחבר "אי המטמון") וג'יימס מתיו ברי (מחבר "פיטר פן" המציג את קפטן הוק) שניהם הצביעו על הספר "ההיסטוריה הכללית של הפיראטים" כאחת המשפיעים ביותר עליהם, וסטיבנסון אפילו לווה את שמה של דמות אחת (ישראל הנדס) מרשימת אנשי הצוות של "שחור הזקן" שהופיעה בספרו של ג'ונסון.
מצעד קונפטי
המצעדים
מצעדי קונפטי מזוהים בעיקר עם ארצות הברית ובפרט העיר ניו יורק. מקור שמם באנגלית הוא העובדה שבעבר, פיסות הנייר שנזרקו במהלך המצעדים היו סרטי נייר צרים וארוכים שהכילו ציטוטי מחירים עדכניים של ניירות ערך במהלך יום המסחר, והופקו ממכונות פסנוע (באנגלית: Ticker tape).
מצעד הקונפטי הראשון בניו יורק נערך ב-28 באוקטובר 1886 במסגרת חגיגה ספונטנית שנערכה לרגל חנוכת פסל החירות. מאז אומץ המצעד כמנהג ונערך מאות פעמים לכבוד פוליטיקאים, אנשי צבא, ספורטאים ואסטרונאוטים. חלקה הדרומי של דרך ברודוויי ברובע מנהטן בניו יורק הפך לנתיב המסורתי של המצעד. בקטע זה נמצאים משני צידיו בנייני משרדים גבוהים רבים, שחלונותיהם סיפקו עמדות תצפית לצופים על המצעד והנייר היה נזרק מהם. קטע הרחוב זכה בעקבות המצעדים שנערכו בו לכינוי קניון הגיבורים (Canyon of Heroes). במדרכותיו נקבעו יותר מ-200 אבני גרניט המציינות את האישים שהמצעדים נערכו לכבודם. לרוב נזרק במצעדים נייר במשקל של כ-50 טון, אך עיריית ניו יורק מצאה שבמהלך המצעד לכבוד הניצחון על יפן (אוגוסט 1945) נזרק נייר במשקל גדול פי יותר ממאה.
ההיסטוריה הכללית של הפירטים
תעלומת המחבר
המחבר נותר לא ידוע למרות ניסיונות רבים של היסטוריונים לגלות את זהותו. לא נמצא שום תיעוד של אדם עם השם צ'ארלס ג'ונסון ששימש כקפטן בשום תפקיד, אלא ארבעים ושתיים שנים לפני פרסום הספר. בתחילת המאה השמונה-עשרה הייה מחזאי בשם זה, אך עבודותיו לא קשורות לפיראטיות. יש שהציעו כי "הקפטן" היה למעשה פיראט נפוץ, אך שוב, אין תיעוד על האיש הזה.
מצעד קונפטי
המצעדים
עם השנים התמעטו מצעדי הקונפטי הנערכים בניו יורק והם מתקיימים בעיקר לכבוד קבוצות ספורט שזכו להישגים. מאז שנות ה-60 פסק השימוש במכונות פסנוע והנייר הנזרק נלקח ממקורות אחרים, כולל נייר המחולק על ידי העירייה.
ההיסטוריה הכללית של הפירטים
תעלומת המחבר
בשנת 1932 הציע חוקר ספרות בשם ג'ון רוברט מור כי דניאל דפו הוא מחבר הספר הנ"ל. לאחר שנים של מחקר של אוסף יצירותיו של דפו, מור פרסם מחקר על ממצאיו, ובו פירוט את הטיעון שלו לגבי ההשערה שדפו הוא המחבר של יצירה זו ויצירות אחרות. מור הצהיר ש"היסטוריה כללית" היא ללא ספק "יצירה של דפו, בהתבסס על ניתוח סגנון הכתיבה ותכנים הדומים בקטעים אחרים שיוחסו לדפו. מור טען כי התעניינותו של דפו בנושאים כמו מאורעות ימיים ופושעים ימיים מראה כי "היסטוריה הכללית" נכנסת לתחום רפרטואר הכתיבה שלו. מור טען שלא ניתן להשתמש רק ביצירות אחרות כדי לאשר שדפו כתב את "היסטוריה כללית", אלא שניתן להשתמש ב"היסטוריה הכללית" כדי לאשר את מחברם של אותן יצירות. נקודה נוספת שעליה מור הסתמך כדי לאמת את טענותיו הייתה שסופרים רבים, כולל היסטוריונים, השתמשו ב"היסטוריה הכללית של הפיראטים" כמקור מידע לכתבים שלהם בעצמם. עם זאת קיימות מחלוקות בין ביוגרפים שונים של דפו על גוף עבודתו. בהתבסס על דיווחים של ביוגרפים אחרים, הקאנון המיוחס לדפו עבר מ־101 יצירות שונות ל -570 בין השנים 1790 - 1970. רוב התוספות הללו נעשו על סמך עדויות פנימיות, "סגנוניות". פרסום של מור ורשימתו לגבי כתביו של דניאל דפו הוסיף כמעט 200 יצירות נוספות. רבים הטילו ספק לא רק ביחסו ל"היסטוריה כללית" לדניאל דיפו, אלא גם למגמה הכללית של ביוגרפים להוסיף ללא הרף לקאנון הספרים שלו. מבקר אחד אף הציע, בהתבסס על מגמה זו, כי כל היצירות האנונימיות מראשית המאה השמונה-עשרה ייקראו כיצירות של דפו.
טיעוניהם של פיליפ פורבנק וו. ר. אוונס נגד מחבריו של דפו ל"היסטוריה הכללית" עוסקים בהקבלות ליצירות אחרות באותה תקופה (לרוב מיוחסות גם הן לדפו) והפגמים ההגיוניים הנחוצים כדי לאשר קטלוג כה גדול ומגוון של יצירות לאמן אחד. רבים מהרעיונות והביטויים עליהם הצביע מור כמקבילות, והוכחה לשיוכן ליצירתו של דפו, היו למעשה בשימוש שיגרתי במאה השמונה עשרה. על פי פורבנק ואוונס, ייחוסו של מור את "ההיסטוריה הכללית" לדיפו מבוסס על הוכחות חיצוניות ורק על מעט מקבילות נסיבתיות בודדות.
מצעד קונפטי
המצעדים
דוד בן-גוריון זכה למצעד קונפטי בניו יורק ב-1951.
דוגמאות למצעדים בולטים בניו יורק
מספר אישים וקבוצות זכו ליותר ממצעד אחד שנערך לכבודם. בין השאר זכתה קבוצת הבייסבול ניו יורק יאנקיז לתשעה מצעדים, אדמירל ריצ'רד בירד זכה לשלושה, אמליה ארהארט וגנרל שארל דה גול זכו לשני מצעדים.
ההיסטוריה הכללית של הפירטים
תעלומת המחבר
חוקרים אחרים הציעו את רונלד קוואטרוצ'ה כסופר האמיתי של ההיסטוריה הכללית. קולין ווארד כתב בספרו "רפובליקת הפיראטים":
ארנה ביאלושבסקי מאוניברסיטת קיל בגרמניה זיהה מועמד סביר בהרבה: נתנאל מיסט, ספן לשעבר, עיתונאי, ומוציא לאור של כתב עת שבועי. מו"ל ההוצאה הראשונה של הספר, צ'ארלס ריווינגטון, הדפיס ספרים רבים עבור מיסט, שגר סמוך למשרדו. חשוב מכך, "ההיסטוריה הכללית" נרשמה במשרד הכתיבה של הוד מלכותה על שם מיסט. בתור ימאי לשעבר שהפליג באיי הודו המערבית, מיסט, מכל הסופרים האחרים בלונדון, היה כשיר באופן מיוחד לכתוב את הספר, כשהוא מכיר היטב את העולם הימי והסביבה שהפיראטים פעלו בה. הוא היה גם יעקוביט מחויב ובסופו של דבר יצא לגלות בצרפת, ושימש כשליח בין לונדון לחצר סטיוארט ברומא, מה שיכול היה להסביר את התאוריה הלא היסטורית של "ההיסטוריה הכללית" על חוקי הים. בשנים 1722–1723 הייתה למיסט גם המוטיבציה לנסות לכתוב רב מכר: הרווחים של השבועון ירדו במשך השנים בגלל התחרות הגוברת בעיתונים המתחרים.
תוכן הספר
הספר "ההיסטוריה הכללית" מציג תכונות רבות שהפכו לימים נפוצות בספרות הפיראטית, כמו פיראטים קטועי גפיים רגליים וידיים או פגועי עיניים. הרעיון שהפיראטים קוברים אוצר, וכן הופעת דגל הפיראטים "הג'ולי רוג'ר" בסיפורים. המחבר מצטט באופן ספציפי שני פיראטים כמי שקראו לדגלם ג'ולי רוג'ר (נקרא על שם הפיראט הראשון וצוותו): הפיראט הוולשי ברתולומיאו רוברטס ביוני 1721, והפיראט האנגלי פרנסיס ספריגס בדצמבר 1723. הספר מעניק מעמד כמעט מיתי לדמויות הצבעוניות יותר, כמו הפיראטים האנגלים הידועים לשמצה "שחור הזקן" וקליקו ג'ק. מה שמסביר את הדימוי הסטנדרטי על חייהם של הפירטים, כפי שאנשים רבים עדיין אמינים בהם במאה ה-21. דימויים אלה השפיעו גם על ספרות הפיראטים של הסופרים הסקוטיים הידועים רוברט לואיס סטיבנסון וג'יי מ. בארי.
הספר יצא בשני כרכים. הראשון עוסק בעיקר בפיראטים של המאה ה-18, בעוד שכרך ב' מתעד את עלילות קודמיהם כמה עשורים קודם לכן. בכרך הראשון המחבר נדבק קרוב למדי למקורות הזמינים, אם כי הוא מרחיב מעט את הסיפורים. הוא דבק יותר באמת בכרך השני וכולל ביוגרפיות של שלושה אנשים שעלולים להיות בדיוניים לחלוטין. הספר השפיע רבות על עיצוב מושגי הפיראטיות העממיים.
הדמויות בכרך השני
וכן ביוגרפיות של רב החובל הבדיוני ככל הנראה ג'יימס מיסון, ויליאם לואיס (פיראט) וג'ון קורנליוס.
אורה להב-שאלתיאל
ביוגרפיה
באותה שנה (1957) הצטרפה להב-שלתיאל כחברה באגודת הציירים והפסלים בישראל.
זמן קצר לאחר נישואיהם, נסעו בני הזוג לאיטליה על מנת ללמוד באקדמיה לאומנויות יפות בוונציה (Accademia di Belle Arti di Venezia).
בשנת 1963 נסעה להב-שלתיאל ללמוד באקדמיה לאמנות על שם אוליביה דה סר בפריז.
משנת 1967 ועד מותה ניהלה להב-שאלתיאל סדנת ליתוגרפיה בעין הוד. בנוסף לכך הקימה להב שלתיאל, בשנת 1972, את מגמת האמנות בכפר הנוער ימין אורד, שם לימדה עד לשנת 1986. בשנת 1985 השלימה להב שאלתיאל את התואר השלישי באמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאומנויות יפות (Ecole Nationale Supérieure des Beaux-Arts) בפריז, ובשנת 1986 הקימה את המגמה לאמנות פלסטית בבית הספר לאמנות "רעות" בחיפה, שם לימדה עד לשנת 1996.
עיקר עבודתה
לאורך כל חייה היו החינוך לאמנות וההוראה ציר מרכזי בחייה של להב-שלתיאל ורבים מתלמידיה הפכו גם הם לאומנים. עיקר יצירתה של להב-שאלתיאל הוא בתחום ההדפס, אך היא יצרה בטכניקות רבות ומגוונות: החל ברישום, ציור בצבעי שמן, וכלה בטכניקות של הדפס תחריט נחושת וחיתוך עץ ובעיקר הדפס האבן - ליתוגרפיה. עבודותיה הן בעלות אופי פיגורטיבי, המבליטות את נקודת המבט הנשית-פמיניסטית. ברוב הדפסיה השתמשה להב-שאלתיאל בנייר ממוחזר, או בנייר עשוי בצורה ידנית שהיה תחום נוסף בו עסקה. להב-שלתיאל הייתה חברה בעמותה הבינלאומית בתחום זה, כמו גם חברה בעמותה הבינלאומית למחנכים.
להב-שלתיאל חיברה את ספרי השירה "היונה המתמהמהת" (1974) ו-"משזר: תחריטים ומלות שירה" (1986). כמו כן חיברה ספר ותוכנית לימודים בנושא "הנייר וההדפס במהלך ההיסטוריה" (1998) עבור משרד החינוך והתרבות. בין השנים 2014-1986 הייתה גם שותפה בארגון תערוכות של אמני נייר בישראל. בין השאר איירה להב-שלתיאל גם את הספר 'מכתב למר שאגאל' של פיצובסקי יזי בתרגום של יעקב בסר, והצליחה גם לאצור תערוכה בשם "והיה כעץ שתול על פלגי מים" בגלריה של מושב מגדים.
את ספרה האחרון "בדרכי עברתי פה", שעליו טרחה בימיה האחרונים, לא הספיקה לראות כשייצא לאור.
לאורך כל שנות פעילותה זכתה אורה להב-שאלתיאל במספר רב של פרסים, ביניהם: פרס "יד ושם" לשנת 1973, פרס קרן תרבות חיפה לשנת 1986, פרס קרן עמו"ס מטעם נשיא המדינה לשנת 1988, פרס הרמן שטרוק (Hermann Struck) מטעם עיריית חיפה לשנת 1997 ועוד. כן, החל משנת 1968 ועד שנת 2016, הציגה להב-שלתיאל במספר תערוכות קבוצתיות ובתערוכות יחיד ברחבי ישראל.
אורה להב-שאלתיאל נפטרה בעין הוד בשנת 2017.
יאקוב יאנצ'ר
יאקוב יאנצ'ר (בגרמנית: Jakob Jantscher, נולד ב-8 בינואר 1989 בגראץ שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק כחלוץ בקבוצת שטורם גראץ ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים
יאנצ'ר החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות הילדים של מועדוני SC אונטרפרמשטאטן וLUV גראץ מליגת הכדורגל של שטיריה. ב-2003, בגיל 14, עבר לקבוצת הנוער של שטורם גראץ. ב-20 באוקטובר 2007, יאנצ'ר ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הראשון ככדורגלן מקצועני, לאחר שנכנס במקומו של תומאס קראמר, במשחק מול רד בול זלצבורג. את שערו הראשון ככדורגלן, כבש ב-24 בנובמבר 2007, במשחק מול ריינדורף אלטאך לאחר שלוש עונות בגראץ, חתם ב-3 ביוני 2010, בקבוצת רד בול זלצבורג, על חוזה לארבע שנים. ב-6 בספטמבר 2012, יאנצ'ר הושאל למועדון הרוסי דינמו מוסקבה למשך עונה. בסיום העונה, דינמו לא מימשה את אפשרות רכישתו, ובכך התאפשר מעברו של יאנצ'ר ב-1 בספטמבר 2013 למועדון ההולנדי ניימכן. אחרי עונה אחת בהולנד, בה ירד עם קבוצתו לליגת המשנה ההולנדית, יאנצ'ר חתם ב-24 ביוני 2014, על חוזה במועדון השווייצרי לוצרן.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם לארבע שנים בריזספור מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית
יאנצ'ר צבר מספר הופעות בנבחרות אוסטריה הצעירות, עד אשר ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אוסטריה ב-6 ביוני 2009, במשחק מוקדמות מונדיאל 2010 מול סרביה. את שערו הראשון עבור מולדתו, הבקיע ב-18 בנובמבר 2009, במשחק ידידות מול ספרד, כאשר נבחרתו הובסה בתוצאה 1–5.
חורבת ראש זית
חורבת ראש זית היא אתר ארכאולוגי במערב הגליל. האתר שוכן על שלוחה המשתפלת מהרי הגליל התחתון שבמזרח ועד עמק עכו שבמערב, בתחום שבין הגליל ומישור החוף הצפוני. האתר נמצא כ־15 קילומטרים מזרח לעכו וכ־6 קילומטרים צפון־מערב לתל כיסאן. הארכאולוג צבי גל, שניהל באתר מספר עונות חפירה, מזהה אותו עם כבול המקראית, ששמה נשתמר בכפר הערבי כאבול, הנמצא כקילומטר וחצי דרומית לאתר.
כבול – היסטוריה מקראית
כבול המקראית הוזכרה לראשונה בספר יהושע כעיר בנחלת שבט אשר. כבול הוזכרה שוב בספר מלכים, בו מסופר שלאחר שלאחר שחירם מלך צור הפיניקית מילא את הבטחתו בנוגע לעצי ארז וברוש ולזהב ונשלמה בניית מקדש שלמה וארמון המלך, שלמה המלך בן בריתו נתן לו עשרים ערים בגליל; חירם, שלא היה מרוצה מהערים, קרא לאזור שניתן לו "ארץ כבול", שם שלפי יוסף בן מתתיהו משמעו בפיניקית "דבר לא נעים". היישוב באתר התקיים מתחילת תקופת הברזל במאה ה־10 לפנה"ס ועד כיבושי אשור במאה ה־8 לפנה"ס וניכרים בו שיוניים דמוגרפיים שמקורם ככל הנראה בסיפור המקראי.
המחקר הארכאולוגי
על אף שהאתר הוזכר במפות הוא נסקר לראשונה רק בשנת 1981 במסגרת סקר הגליל העליון אותו ערך צבי גל. אחת הסיבות לחוסר תשומת הלב שקיבל האתר היא מיקמו בתוך יער שגב של קרן קיימת לישראל.
בראש הגבעה מצוי מבנה ריבועי גדול מתקופת הברזל שאורך צלעותיו 15 מטרים. המבנה מוקף חומה בעובי 2.3 מטרים ושטח המתחם הכולל הוא 25 על 25 מטר. בעת חפירת האתר המתחם היה קבור תחת תלולית בגובה 3 מטרים. למבנה שני מגדלים בפינות המערביות. את המבנה בנו הפיניקים לאור הכלים הפיניקיים הרבים שנמצאו בו. רוחב קירות המבנה מעל מטר אחד ובעוד הוא עשוי אבני גוויל, פינותיו עשויות אבני גזית המסודרות בשיטת ראש ופתין. המבנה חרב פעמיים בשריפה ושרידי הקומה השנייה מילאו אותו. הממצאים רבים והם מעידים על כך שמדובר במצודה או אחוזה ממלכתית שלה שימוש מסחרי, מנהלי וכלכלי. הממצאים כוללים פקקים חתומים עשויים טין, קנקנים בהם נשמרו היטב גרעיני חיטה ועדשים, שרידים של יין ושמן זית וטבעות חותם אשר חתמו ככל הנראה משלוחים בשקים. בנוסף נמצאו מספר רב של כלי ברזל חקלאיים, בהם חלקי מחרשות, מגלים וגרזנים. על חלק מהחרסים זוהו כתובות. אחת מהן אומרת "יין חמר". באתר התקיים גם מסחר של כלים חקלאיים. על פי הממצאים, הוקמה המצודה באמצע המאה ה־10 לפנה"ס ונחרבה ברבע הראשון של המאה ה־9 לפנה"ס. נראה כי במהלך התקפת המצודה חסמו יושביה את הכניסה באמצעות אבנים. כמו כן, נמצאו מספר ראשי חיצים באתר. המצודה דומה מאוד בממצאיה לאתר שבתל כיסאן, הוא אתר פיניקי מובהק. נראה כי המצודה הייתה ללא ספק חלק מהעולם הפיניקי.
על גבי שאר האתר ומסביב למבנה המרכזי מצוי שרידים של כפר. מסביב לכפר נמצאה טרסה שייתכן כי היא שריד של קיר שהקיף את הכפר בשטח של 25 דונם. באתר לא נמצאו מקורות מים ונמצאו רק כמה בורות חצובים. באתר נמצאו 12 גלי אבנים אשר מהווים שרידים של בתי הכפר. המבנים של הכפר הם מבינים מלבניים פשוטים וניכרים בהם מבנים בעלי ארבעה מרחבים ושלושה מרחבים. הבתים עשויים אבנים שמקור חלקן מחורבות המצודה. מספר בתים, שחלקם נשתמרו כגלי אבנים, נחפרו ונראה כי הכפר התקיים, לפחות בתקופה המאוחרת שלו, כאשר המצודה כבר הייתה חרבה. באחד הבתים נמצאו מכלול של בית בד, דבר המעיד על כך כי תושבי הכפר עסקו ביצירת שמן זית. מכלול הכלים שנמצאו בו שונים במהותם מאלה שנמצאו במבנה הפיניקי ומשקפים את התרבות הישראלית באזור. זמנו של הכפר, או ימיו האחרונים נקבעו לסוף המאה ה־8 לפנה"ס.
התמונה העולה מהמחקר היא שבחורבת בית זית הוקם יישוב כפרי קטן במחצית הראשונה של המאה ה־10 לפנה"ס אותו ניתן לזהות עם כבול המופיעה בספר יהושע, שם נכללת בנחלת שבט אשר. במחצית השנייה של המאה, הוקמה באתר המצודה הפיניקית שהייתה מרכז מנהלי, מסחרי וכלכלי פיניקי באזור. הרקע להקמת המצודה יכול להיות מסירת האזור לצור הפיניקית בידי שלמה כמתואר בספר מלכים. המצודה חרבה בסוף המאה ה־10 או בתחילת המאה ה־9 לפנה"ס מסיבה לא ברורה. באתר הוקם כפר חדש שניכר על פי הממצאים שבו שהוא שונה מהותית מהאתרים הפיניקיים באזור וייתכן שמדובר בישראלים שבנו מחדש את כבול. עדות נוספת התומכת בגרסה זאת היא שבתל כיסאן הסמוך, לא נראה שינוי שכזה, מה שמעיד על כך שמדובר בשינוי דמוגרפי בלעדי לאזור כבול.
היישוב בחורבת ראש זית חרב כאמור בסוף המאה ה־8 לפנה"ס יחד עם שאר יישובי צפון הארץ כחלק ממסעו של תגלת־פלאסר השלישי, מלך אשור, בשנת 732 לפנה"ס ועם זאת הסתיימו תולדות היישוב באתר.
חותם(?) ברונזה פיניקי
הפריט, אותו זיהה חוקר האתר צבי גל כחותם, נמצא בשנת 1990 במבנה סמוך למצודה. המבנה, שקיבל את המספר 307, נמצא 15 מטר מערבה למצודה הפיניקית וניכר כי הוא התקיים באותו הזמן עם המצודה. החפץ הוא למעשה לוח ברונזה שטוח. אורכו כ־7 ס"מ ורוחבו כ־4. עוביו פחות מס"מ אחד. על פניו של הלוח מעוצב כרטוש מצרי. בגבו של הלוח ידית המעוצבת כמו רגליים של חיה ואליה מחוברת חתיכת ברזל אשר הייתה אולי חלק משרשרת. ייתכן שמקור אותו החפץ במצודה והוא התגלגל לידי התושבים החדשים ונשמר בגלל ערכו. הכרטוש מחולק לשלושה חלקים. בחלקו העליון מצויות עינו של הורוס, אל המלחמה המצרי. בחלק האמצעי נמצאת שמש עם כנפיים ובחלק התחתון שני בזים שהם גם סמל של הורוס, ובינם הסמל המצרי ענח', שהוא סמל של חיי נצח. מתחת לכרטוש מופיעים הירוגליפים שלא פוענחה משמעותם. מעל הכרטוש מצוי דגם של כותרת מהגנון הנפוץ בפיניקיה וסוריה של תקופת הברזל. חוקרי תל מגידו מצאו לוח הדומה במקצת ללוח מחורבת ראש זית, אך גרסו כי לא מדובר בחותם. לעומת זאת, חוקר האתר השווה בין הלוח לחותם בעל מאפיינים דומים שנמצא בכרכמיש שבגבול סוריה וטורקיה. על אף שהחותם מכרכמיש הוא מהמאה ה־6 לפנה"ס, מאמין גל כי הדמיון בין השניים הוא עדות לכך שהלוח מחורבת ראש זית הוא גם חותם. ואם לא, אז היה הפריט כנראה תכשיט או סמל כלשהו. המוטיבים שעל הלוח, ובהם הכותרת והסמלים המצריים מבטאים את התרבות הפיניקית־סורית של המאות ה־10 וה־9 לפנה"ס, ימי השלטון הפיניקי בחורבת ראש זית. הסמלים המצריים מבטאים את ההשפעה המצרית על האזור בעקבות השלטון המצרי מתקופת הברונזה המאוחרת, בעוד הסמלים המקומיים מבטאים את התרבות מתחילת תקופת הברזל.
קרנוס
הקרנוס עשוי טבעת חרס חלולה שעוביה החיצוני 25 ס"מ ועובייה הפנימי 17 ס"מ. לטבעת מחוברים ארבעה כלים המשמשים כזרבוביות. בחזית הטבעת ממוקמת צלמית של פר שפיו חלול ומחובר לטבעת. משני צידו של הפר נמצאים שני רימונים. מאחוריו נמצא כד שמחובר לחלל הטבעת באמצעות נקב. נראה כי הטבעת והזרבוביות נעשו בנפרד וחוברו לפני צריפת החרס. קרוני כאלה נפוצים בצפון הארץ בתחילת תקופת הברזל ורובם המוחלט ממקור לא־ישראלי. הקרונוס מחורבת ראש זית ייחודי משום שהוא שייך לתקופה מאוחרת יותר, בה קרוני היו פחות נפוצים. עם הזמן הפיניקים אימצו את הקרוני לתרבותם והפיצו אותם בכל אגן הים התיכון.
מגדל נח'יל (ערב הסעודית)
מגדל נח'יל (בערבית: برج النخيل) או מגדל אל-נח'יל הוא מגדל רב שימושי הממוקם בריאד שבערב הסעודית. זהו הבניין החמישי בגובהו בריאד עם גובה של 200 מטרים. יש בו 26 קומות מעל הקרקע וארבע קומות תת-קרקעיות. הבנייה החלה בשנת 2008 והסתיימה בשנת 2011.
מוטציה נקודתית
מוטציה נקודתית (בעברית: תשנית נקודתית) או החלפה היא מוטציה גנטית, שבה נוקליאוטיד בודד מוחלף, מתווסף או מוסר מרצף DNA או RNA בגנום של אורגניזם. למוטציות נקודתיות יכולות להיות השפעות שונות על התוצר החלבוני, ולעיתים ניתן לחזות השלכות של מוטציות ספציפיות. ייתכן שלהחלפה לא תהיה השפעה כלל על התוצר החלבוני, והדבר מכונה החלפה נרדפת, אך ייתכנו השלכות עם פוטנציאל הרסני, כגון מוטציית פסק ומוטציית סלף. מוטציות נקודתיות הן הסוג הדומיננטי של SNP בגנום.
גורמים
מקורן של המוטציות הנקודתיות הוא לרוב בתהליך שכפול ה-DNA. שכפול קורה כאשר DNA דו-גדילי נפרד לשני גדילים, שכל אחד מהם משמש תבנית ליצירת גדיל משלים, ולפיכך הכנסה של מוטציה נקודתית תשוכפל הלאה. ההכנסה יכולה לקרות בצורה ספונטנית. קצב יצירת המוטציות עולה בחשיפה למוטגנים. מוטגנים יכולים להיות פיזיקליים, כגון קרינת UV, קרני X, חשיפה לחום קיצוני או לכימיקלים מסוימים שפוגעים ב-DNA.
ישנם מנגנונים שונים שמובילים ליצירת מוטציה נקודתית. קרינת UV ואור בתדירות גבוהה מסוגלים ליינן אלקטרונים, ובכך להשפיע על הבסיסים המרכיבים את ה-DNA או ה-RNA. מולקולות חמצן פעילות בעלות רדיקלים חופשיים, שהן תוצר לוואי של מטבוליזם תאי עלולות אף הן להזיק. תוצרי היינון והרדיקלים החופשיים יכולים לגרום לשבר חד- או דו- גדילי. שלמות ה-DNA יכולה להיפגע כתוצאה מדגרדציה של הקשרים הכימיים בין המולקולות שמרכיבות אותו. בנוסף, טעויות של אנזימים המשתתפים בתהליך יכולות להוביל להחלפה, החסרה או הכנסה של מוטציות.
החלפים בדומה ובשונה
בשנת 1959 ארנסט פריס טבע את המונחים הֶחְלֵף בְּדוֹמֶה (transition) והֶחְלֵף בְּשׁוֹנֶה (transversion) כדי לסווג מוטציות נקודתיות שונות. החלף בדומה הוא מצב שבו פורין מוחלף בפורין אחר, או החלפה של פירימידין בפירימידין. החלף בשונה הוא מצב שבו פורין מוחלף בפירמידין, או הפוך – החלפה של פירימידין בפורין. מצב של החלף בדומה נפוץ פי עשרה מאשר החלף בשונה.
סיווג תפקודי
מוטציות פֶּסֶק כוללות מצבים בהם המוטציה מובילה ליצירת קודון סיום מוקדם מהמצב הרגיל (stop-gain), ובהם נוצר חלבון קצר מהרגיל, וכן מצבים בהם המוטציה קורית בבסיסים השייכים לקודון הסיום עצמו ומובילים לביטולו (stop-loss) כך שנוצר חלבון ארוך מהרגיל. מוטציה נקודתית עלולה גם להוביל ליצירה של קודון התחלה (AUG) מוקדם מהרגיל, באזור הלא מתורגם של רצף ה-RNA, ובכך להשפיע על תהליך השעתוק כולו (start-gain). המוטציה עלולה גם לפגוע בקודון ההתחלה ולשנות אותו, ובכך ייתכן שה-RNA כלל לא יתורגם (start-loss).
מוטציות סֶלֶף גורמות לקידוד של חומצה אמינית אחרת מהרגיל, באמצעות שינוי בסיס היוצר קודון לא תקין. עם זאת, ייתכן שהחומצה האמינית החריגה דומה בתכונותיה לחומצה האמינית המקורית או שמיקום המוטציה הוא באזור פחות חשוב בחלבון, ולכן רוב החלבונים יכולים לשאת מספר נמוך של מוטציות סלף בלי פגיעה משמעותית בתפקוד החלבון. במקרים אחרים, מספיקה מוטציה נקודתית אחת כדי להוביל למחלה, כגון באנמיה חרמשית, שבה מוטציה נקודתית משנה חומצה גלוטמית אחת לוולין בחלבון בטא המוגלובין ובכך פוגעת בתפקודו. ייתכן גם מצב שבו מוטציה תגביר פעילות של חלבון, וזהו המצב האופייני במוטציות שונות המעורבות במחלות סרטן שונות, כגון החלפה של ולין בחומצה גלוטמית בחלבון BRAF, שמובילה לשגשוג תאים.
מוטציה שקטה היא מוטציה נקודתית שלא מובילה לשינוי של חומצה אמינית (החלפה נרדפת). סוג זה של מוטציה אינו מוביל לפגיעה בתפקוד החלבון, מכיוון שהקודון אינו משתנה ולכן החלבון שנוצר זהה לזה שנוצר במצב תקין. על אף שלהחלפה נרדפת אין השפעה על רצף החלבון, היא יכולה להשפיע על רמות הביטוי של החלבון.
הכנסה או הוצאה של נוקליאוטיד בודד
מוטציה נקודתית שבה בסיס אחד מתווסף לרצף או מוּסָר ממנו עלולה להוביל למוטציית הסט, ובכך ליצור חלבון לא תקין. מכיוון שהקודונים נקראים בשלשות, הוצאה או הכנסה של בסיס אחד יכולה לשנות את מסגרת הקריאה של השלשות, ובכך להפוך את החלבון לשונה לחלוטין מהחלבון המקורי – מאותה נקודה והלאה.
השלכות כלליות
למוטציות נקודתיות באזורים שאינם מקודדים אין השלכות, אך יש יוצאים מן הכלל. לא כל ה-DNA של יצור משמש ליצירת חלבונים. אחוז ה-DNA הלא-מקודד מתוך הגנום משתנה מאוד בין יצורים שונים. אצל פרוקריוטים לרוב האחוז שלו נמוך, בעוד שבאיקריוטים הוא גבוה, אך משתנה מאוד בין טקסונים שונים ולעיתים אפילו בין מינים קרובים. באדם הוא מהווה כ-98% עד 99% מן הגנום. עם זאת, יש מחלוקת מדעית לגבי אחוז ה-DNA הלא-מקודד שיש לו תפקוד בהשוואה לאחוז ה-DNA הלא-תפקודי, וההערכות נעות בין 8%–80% מהגנום. אם המוטציה הנקודתית מתרחשת באזור תפקודי כזה, כגון בקַדָּם או במַעֲצֵם, עלולה להיות השפעה על רמת הביטוי של החלבון. לאזורים אלו נקשרים גורמי שעתוק, שחלקם מזהים רצף DNA ספציפי, ולכן למוטציה נקודתית באתר הקישור עלולה להיות השלכה על יעילות תהליך השעתוק, דבר שישפיע על רמות ה-mRNA וייתכן שאף על רמות החלבון. דוגמה נוספת היא פגיעה באתר שחבור של אינטרון, כך שכעת תהליך השחבור לא יתבצע והאינטרון ייכלל בתעתיק ה-mRNA הבשל. כ-15% מהמוטציות הנקודתיות שגורמות למחלות באדם נגרמות כתוצאה משיבושים בתהליך השחבור.
למוטציות נקודתיות בתאי המין יש השלכות לא רק על היצור שבו אירעה המוטציה, אלא גם על הדורות הבאים. המוטציה לא בהכרח הרסנית – ייתכן שהשינוי ברצף יעניק ליצור התאמה יותר טובה לסביבתו, ודבר זה יוביל להתפשטות המוטציה באוכלוסייה. תאוריית האבולוציה נשענת על קיומן של מוטציות כאלו. התאוריה מסבירה את המגוון וההיסטוריה של היצורים החיים, וטוענת שמוטציה נקודתית המעניקה יתרון ליצור תסייע לו לשרוד ולהתרבות, ובכך הוא מעביר את המוטציות בעלות היתרון לדורות הבאים. מצד שני, מוטציות מזיקות הפוגעות ביצור יפגעו בהתאמתו לסביבה, מה שיוריד את סיכויי הרבייה שלו ויפחית את העברת המוטציות הללו הלאה, ותהליך זה מכונה ברירה טבעית.
למוטציה נקודתית יכולות להיות השלכות קצרות-טווח וארוכות-טווח. לדוגמה, מוטציות שונות עלולות לעצור את מחזור התא בנקודות שונות. ייתכנו בעיות בתהליכי השעתוק, השכפול והמיוזה. לעיתים בעיות אלו יובילו למות התא. השלכות ארוכות-טווח יקרו כאשר מוטציה תוטמע בגנום ותשרוד תהליך חלוקה תאית.
מוטציה שתוביל לשינוי באזור המקודד וברצף חומצות האמינו של חלבון, יכולה להביא לשינוי בפעילות החלבון, במבנהו התלת-ממדי, במיקומו, ביציבותו ובאפשרותו ליצור קשרים עם חלבונים אחרים. שיטות רבות מנסות לחזות את ההשלכות של מוטציות כאלו על החלבון. חוקרים נעזרים באלגוריתמים של למידת מכונה, שבהם המכונה מקבלת רשימה של מוטציות ידועות שאין להן השלכה רפואית ומוטציות שמובילות למצבים רפואיים שונים. מודלים שונים משלבים רמות נוספות של ידע, כגון רמת השמירות האבולציונית של הנקודה הספציפית בגנום של יצורים שונים.
סרטן
מוטציות נקודתיות בחלבונים מדכאי גידולים גורמות לסרטן. לדוגמה, מוטציות נקודתיות שונות בחלבון Adenomatous Polyposis Coli המשועתק מהגן APC מעודדות יצירת גידולים. באונקוגנים ממקור אנושי, רוב המוטציות שמובילות לגידולים סרטניים הן מוטציות שגורמות להחלפה של חומצת אמינו בודדת בתוך רצף החלבון. מוטציות נקודתיות נפוצות מאוד במשפחת חלבוני ras, וההערכה היא כי 25% מכלל גידולי הסרטן האנושיים כוללים לפחות מוטציה אחת בחלבון ממשפחת ras.
נוירופיברומטוזיס
נוירופיברומטוזיס יכולה להיגרם ממוטציה נקודתית בגן NF1 או בגן NF2.
אנמיה חרמשית
באנמיה חרמשית, נוקליאוטיד מספר 20 בגן של שרשרת בטא של החלבון המוגלובין משתנה עקב החלפה של אדנוזין בתריאונין, כך שרצף ה-DNA משתנה מ-GAG לרצף GTG, ולכן התרגום לחומצה אמינית משתנה מחומצה גלוטמית, ובעמדה מספר 6 יופיע ולין.
טאי זקס
בטאי זקס, מוטציה נקודתיות בחלבון β-הקסוזאמינידאז-A המשועתק מהגן HEXA מובילה לפגיעה בפעילותו התקינה כליזוזום, דבר המונע פירוק של גנגליוזידים ולהצטברותם בגוף.
עיוורון צבעים
אחדים מהגנים האחראים על ראיית הצבעים עוברים מוטציה בקלות, ולכן מוטציות שונות בגנים אלו עלולות להוביל לפגיעה ביכולות ההבחנה בין צבעים שונים, ולפיכך לעיוורון צבעים.
מרחב מחיה (סיפור)
מרחב מחיה (באנגלית: Living Space) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון מאי 1956 של Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1976 בספר גדול ורחב הוא העולם, ושוב בשנת 2009 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 1.
עלילה
קלארנס רימברו הוא הבעלים של כדור הארץ כולו, אך זהו אינו הישג גדול. בעוד כאלף שנה בעתיד, כל אחד יכול לחיות בעולם משלו. ישנו מספר אין סופי של כדור הארץ, כאשר כל אחד מהם מתקיים ביקום מקביל משלו. כדי לפתור את בעיית פיצוץ האוכלוסין בכדור הארץ, אנשים עוברים לגור ביקומים מקבילים בהם כדור הארץ שומם מחיים, שם הם חיים בבתי ענק המכוסים בשדות כוח מגנים. קלארנס נהנה מעצמאות מוחלטת למשפחתו, וממרחב מחיה של כוכב לכת שלם. כמו כן מאחר שיש אין סוף יקומים מקבילים, תמיד יהיה מקום לעוד ועוד בני אדם.
קלראנס מגלה שיש לו בעיה. רעשים ותזוזות מפרים את השקט במרחב המחיה שלו, והוא מתלונן על כך לרשויות. התלונה מגיעה אל עובדי רשות השיכון ביל צ'ינג ואלק מישנוף, שאינו בוטח ביוזמת היקומים המקבילים. שניהם מסכימים ללכת לבקר את כדור הארץ של קלראנס ולבדוק את הקולות המסתוריים. בעזרת סייסמוגרף מצליחים השניים לקבוע כי מקור הרעש הוא בפעילות על פני השטח, ולא ברעידות אדמה. אולם כדי למצוא את המיקום המדויק של מקור הרעש מישהו צריך לעזוב את שדה הכח ולהציב סייסמוגרף שני.
מישנוף יוצא בחליפת מגן מחוץ לשדה הכוח, אך לפני שהוא מספיק להפעיל את הסייסמוגרף מגלה מישנוף כי מישהו בונה מבנה על כוכב הלכת מחוץ לשדה הכוח, דבר שאמור להיות בגדר הבלתי אפשרי. בזמן שמישנוף מתקרב לאתר הבנייה הוא פוגש באדם המדבר בשפה הגרמנית - שפה מתה בעולם המדבר כולו בשפה גלובלית.
לאחר שיחה מבלבלת מבין מישנוף כי האיש איתו הוא מדבר מגיע מיקום מקביל בו גרמניה הנאצית ניצחה במלחמת העולם השנייה וכבשה את כל העולם כולו. מישנוף וצ'ינג שבים לכדור הארץ המקורי, שם הם מסבירים לבוס שלהם, שחייב להיות מספר אינסופי של יקומים מקבילים בהם בני אנוש משתמשים ביקומים מקבילים, כדי להרחיב את מרחב המחיה שלהם, ושמתחייב מכך שמדי פעם הם ישתמשו ביקום מקביל אותו ניצלו כבר בני היקום שלהם. לכן יש כנראה עולמות רבים עם דיירים מיקומים שונים, אך ברוב המקרים, ההתיישבויות היו מרוחקות זו מזו כך שהם לא השפיעו אחת על השנייה - עד עכשיו. ברג מבין שעל אנשי היקום שלו לנהל משא ומתן עם בני היקומים המקבילים כדי לקבוע הסכמי התפשטות ברחבי היקומים ולמנוע מלחמות.
לאחר שצ'ינג עוזב, מישנוף מספר לברג כי הוא מודאג לגבי ההסתברות שיהיה יקום מקביל בו התפתחו חיים חייזריים, וכי הם ימצאו התיישבות אנושית ביקום שלהם ודרכו ימצאו את כדור הארץ המקורי ויפלשו אליו. הסיכויים אמנם נמוכים, אך גדלים עם כל התיישבות שמקימים. ברגע זה ממהר צ'ינג בחזרה אל החדר עם תלונה של לקוח אחר - לקוח המודאג בגלל יצורים בצבע ארגמן עם עורקים גדולים אדומים, שלוש עיניים ורצועות מוזרות במקום שערות אשר מציצים לתוך אזור המחיה שלו.
Half-Life 2: Episode One
Half-Life 2: Episode One הוא משחק מחשב בסדרת משחקי "Half-Life". המשחק ממשיך עלילתית את קורותיו של גורדון פרימן גיבור המשחקים הקודמים בסדרה. המשחק מוסיף בין ארבע לשש שעות משחק. במקור המשחק נקרא Half-Life 2: Aftermath, אך שינו את שמו ל-Half-Life 2: Episode One כאשר Valve הודיעה על המשך.
המשחק משתמש גם במנוע Source עם מספר שיפורים אשר נותנים יותר הנאה מאשר הגרסה המיושנת שעליו עובד ה-Half-Life 2.
המשחק נכנס לחבילת ה-The Orange Box בתור בונוס.
עלילה
עלילת המשחק נתפתח מיד לאחר השמדת כור האנרגיה האפלה שבמצבר הקומביין, ולמעשה מהווה שחזור של רגעיו האחרונים של Half Life 2. לאחר הפיצוץ ועצירת הזמן, הג'י מאן מנסה להכניס את גורדון למצב קיפאון, אך קבוצת וורטיגונים מונעת ממנו לעשות זאת ואף מצילה את אלכס ממוות. לאחר מכן גורדון מתעורר קבור תחת הריסות, בתחתית המבצר. דוג, הכלב הרובוטי של אלכס, מוצא את גורדון ומוציא ואתו מההריסות. לאחר שאלכס מבחינה גורדון היא רצה לחבק אותו, מה שרומז על כך שיש התפתחות במערכת היחסים בין אלכס לגורדון. השניים יוצרים קשר עם איליי ואנס ואייזק קליינר, הנמצאים מחוץ לעיר. קליינר מודיע לגורדון כי ליבת האנרגיה האפלה נמצאת במצב לא יציב שנגרם על ידי הפיצוץ בראש המצודה, ושהיא עשויה להתפוצץ בכל רגע, ועל ידי כך לגרום להשמדה מוחלטת של עיר 17 וסביבתה.
גורדון ואלכס נאלצים לחזור לתוך המצודה, שניזוקה קשות לאחר הפיצוץ והלחימה בה. בתוך המצודה, אלכס וגורדון חוזים בהוצאתו של מתקן רחף המכיל חייזר מסוג כלשהו מהמצודה (שמתגלה במשחק הבא כיצור בשם "אדבייזור" ושמו של מתקן הרחף הוא "אדוויזור-פוד"). הם מגיעים אל הכור, וגורדון מצליח לייצב את הכור. בעודה נמצאת בחדר הבקרה של המצודה, אלכס מגלה שהקומביין מחישים את פיצוץ הכור בכוונה, משום שהשמדת הכור תיצור שער בין ממדי לעולמם, דרכו הם יוכלו לשלוח צבא ישירות מכוכב הבית שלהם לכדור הארץ. בנוסף, אלכס מגלה הודעה שנשלחה על ידי ג'ודית מוסמן, שנמצאת בקוטב הצפוני. בהודעה ג'ודית מודיעה שהיא הצליחה לאתר פרויקט כלשהו, אך הקומביין מתקיפים את המקום ממנו היא משדרת לפני שהמידע אודות אופיו של הפרויקט נמסר.
לאחר ייצוב הכור והעתקת ההודעה למתקן נישא, אלכס וגורדון מנסים להימלט מעיר 17 ברכבת. מנוסתם נקטעת באיבה, כשהרכבת מתהפכת. אלכס וגורדון פונים לכיוון היציאה מהעיר ברגל. כשהם נמצאים בקומת הרכבת התחתית, הם מוצאים סוג זומבי חדש – הזומביין (הלחם של המילים "זומבי" ו"קומביין" שהמציאה אלכס בתור בדיחה), אשר מסוגל לפוצץ את עצמו באמצעות רימון ולגרום נזק לסובבים אותו. הם גם מגלים שמשום שמערכת ההגנה של הקומביין קרסה, יצורים בשם אנטליונס (חייזרים מהכוכב Xen אשר דומים לעכביש) פלשו לעיר. בדרכם ליציאה מהעיר, השניים מגלים עיר חרבה מלאת בזומבים, ושהלחימה בין חיילי הקומביין לבין המורדים עדיין נמשכת. מסכי התעמולה שדוקטור ברין השתמש בהם בעבר כדי להפיץ תעמולה כעת נשלטים על ידי דוקטור קליינר, שמוסר לאזרחי העיר מידע על המתרחש בעולם לאחר המכה שהונחתה על הקומביין, ומזהיר אותם כי עליהם להתפנות מהעיר לפני הריסתה.
בסופו של דבר פרימן וואנס מגיעים לתחנת הרכבת בקצה העיר, שם הם פוגשים את בארני, המארגן פינוי אזרחים מהעיר על רכבות. הם הודפים את כוחות הקומביין בפעם האחרונה, ומסייעים לבארני ולמספר רב של אזרחים להימלט. לאחר קרב ממושך, גורדון ואלכס עולים על הרכבת האחרונה (כדי שהקומביין לא יעקבו אחרי הרכבת עם האזרחים). הרכבת יוצאת מהעיר, אך לא מגיעה ליעדה. במהלך הנסיעה, כור האנרגיה האפלה שבמצודה הופך ללא יציב, ומשמיד את העיר. הפיצוץ לא הורס את הרכבת, שנמצאת כבר הרחק מהעיר, אך גורם לה להתהפך. הדבר האחרון ששומע השחקן לפני סוף המשחק הוא רעש של פלדה נשברת ואת אלכס לוחשת את שמו של גורדון. גורלם נותר לא ברור עד לתחילת הפרק הבא.
משחקיות
משחקיותו של Episode One זהה באופיה לזו של החלקים הקודמים בסדרה, כאשר התוספות העיקריות הן ההתמקדות במשחק לצד בעל ברית (אלכס ואנס) וחידות פיזיקליות מורכבות יותר. הבינה המלאכותית של אלכס שונתה במיוחד, ואלכס מתפקדת כדמות תומכת ומסייעת בצורה יותר אפקטיבית מאשר במשחק הקודם.
שלביו השונים של המשחק הותאמו למשחק עם בעל ברית, ובהם השחקן אמנם מתקדם לרוב לבדו, אך עזרתה של ואנס היא לעיתים חיונית להישרדותו של השחקן ברמות הקושי הגבוהות. כמו כן, כאשר אלכס סופגת נזק רב מדי, המשחק טוען את השמירה אחרונה, לכן, השחקן צריך להגן עליה. סביבת המשחק נותרה דומה לסביבת המשחק הקודם, אך מציגה יותר שלבים סגורים. רוב הסביבות במשחק הרוסות, כדי לשקף את השינויים העוברים על העולם בעקבות פעולותיו של השחקן בחלק הקודם.
שינויים טכניים
מנוע ה-Source עליו בנוי המשחק עבר מספר שיפורים משמעותיים. בין השאר, שולבה במנוע תמיכה בטכנולוגיית טווח דינמי רחב. כמו כן, מערכת ה-NPC של אלכס שונתה: המערכת מגיבה לפעולות השחקן. דוגמה: כאשר השחקן מפנה את אור הפנס שלו לפניה של אלכס במקום חשוך, היא שמה את ידה על הפניה, או כאשר השחקן מתרחק ממנה במקום חשוך, היא אומרת "Don't leave me here!" ("אל תעזוב אותי פה!").
ביקורת
המשחק זכה לציונים חיובים בעיתונות המשחקים, בעיקר בשל המשחקיות ה"מהודקת" שלו, והאינטראקטיביות הגדולה בו. עיתון המשחקים IGN הכתיר את Episode One כמשחק היריות מגוף הראשון הטוב ביותר של 2006, וממוצע הציונים של המשחק לפי אתר הסטטיסטיקה Metacritic עומד על 87 מתוך 100. הביקורת שהופנתה אל המשחק עסקה בעיקר בחוסר התכנים החדשים בו ובמחירו הגבוה יחסית לאורכו הקצר.
איג'יפטסאט A
איג'יפטסאט A הוא לוויין חישה מרחוק, שתוכנן על ידי רוסיה עבור מצרים, כלוויין חלופי לאחר כישלון משימת איג'יפטסאט 2. הלוויין אמור להיבנות במשותף על ידי מצרים ורוסיה, ולהיות בעל ביצועים משופרים לעומת הלוויין איג'יפטסאט 2.