cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גווינת' פלטרו
קריירת משחק
פלטרו כיכבה בסרט הקומדיה "דיילת בעננים", לצד מארק ראפלו. לאחר מכן שיחקה דמות שונה בתכלית בסרט "סילביה", שבו הופיעה לצד אמהּ השחקנית בליית' דיינר - דמותה של סילביה פלאת'. ב-2004 יצא לאקרנים הסרט "סקיי קפטן ועולם המחר" בו כיכבה לצד אנג'לינה ג'ולי וג'וד לאו. בשנת 2005 שיחקה בסרט הדרמה "הוכחה", לצד ג'ייק ג'ילנהול ואנתוני הופקינס.
יחסי מונטנגרו–סרביה
ממשלת SNS בסרביה (2012 - הווה)
לאחר שנבחר לנשיא סרביה החדש במאי 2012, המועמד של SNS, טומיסלב ניקוליץ', נתן ריאיון לטלוויזיה קרנה גור, ובמהלכו הצהיר:
גווינת' פלטרו
קריירת משחק
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט שובר הקופות "איירון מן" לצד רוברט דאוני ג'וניור, בתור פפר פוטס; וכך גם בסרט ההמשך ובסרט השלישי.
בשנת 2010 שיחקה בתור תפקיד אורח בסדרה "glee" בתור מורה מחליפה, שם שרה את הלהיט של סי לו גרין "Forget You", וגם דואט עם מת'יו מוריסון, מאשאפ של "Singin' In The Rain" ושל השיר "Umbrella" של ריהאנה. ב-2011 זכתה פלטרו על הופעתה בסדרה בפרס אמי על הופעת האורח הטובה ביותר בסדרה קומית.
בנוסף ב-2011 שיחקה בסרט האסונות "התפשטות", בתור בת' אמהוף.
בשנת 2014 שיחקה במספר פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים, בכיכובה של ליסה קודרו.
ב-2017 שיחקה בסרט גיבורי-העל "ספיידרמן: השיבה הביתה" בתור פפר פוטס; ב-2018 וב-2019 גילמה את אותה דמות גם בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק".
אופנה
במאי 2005, מונתה פלטרו כפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה אסתי לאודר. במסגרת החוזה שנחתם בין הצדדים, ככבה פלטרו במסעות הפרסום העולמיים של החברה במשך מספר שנים תמורת 5 מיליון דולר. הקמפיין הראשון שבו השתתפה היה מסע פרסום לרגל חגיגות 10 השנים לבושם פלז'רס (pleasures). שבמרץ 2007 הושק מחדש בשם 'Pleasures Gwyneth Paltrow'.
בשנת 2006, היא הפכה לפרזנטורית של Bean Pole International, מותג אופנה קוריאני.
בשנת 2012, הובילה קמפיין עבור בושם חדש של בית האופנה הוגו בוס.
חברת Goop
בספטמבר 2008 השיקה פאלטרו את עלון הלייף סטייל השבועי Goop. Goop התרחבה לתחומים נוספים כולל: מסחר אלקטרוני, בשיתוף פעולה עם מותגי אופנה, השיקה חנויות פופ-אפ, השיקה מוצרי בריאות, מגזין, פודקאסט, וסדרת לייף סטייל תיעודית ששודרה בנטפליקס. שם החברה ואתר האינטרנט, Goop.com. נבחר לדברי פאלטרו, כי מישהו אמר לה שלחברות אינטרנט מצליחות יש O כפול בשמם, והוא הוסף לראשי התיבות של שמה GP. בשנת 2018 הגיעו הכנסות החברה ל-250 מיליון דולר.
כנגד החברה עלו טענות על קידום של טיפולים לא יעילים מבחינה רפואית ומדעית, שלרבים מהם יש אף השלכות מזיקות. המחלוקות כללו טיפול לאידוי הוואגינה, שימוש בביצי ירקן, מכשיר חוקן קפה מסוכן, מדבקות לבישות שלטענתה הן "מאזנות מחדש את האנרגיה והתדירות בגופנו" ואשר נטען באופן כוזב כי היו עשויים מחומר שפותח על ידי נאס"א. בספטמבר 2020 שילמה החברה 145 אלף דולר במסגרת הסכם פשרה, בתביעה שהוגשה נגד החברה בשל הביצים הוואגינליות שהיא מוכרת, העשויות מאבני ירקן. החברה טענה שהביצים יכולות לסייע באיזון הורמונים ולהסדיר את המחזור החודשי. החברה להגנת הצרכן תבעה אותה על שיווק מטעה.
בינואר 2020 אתר Goop החל לשווק נר בשם "מריח כמו הואגינה שלי" שסעה להצלחה רבה. במאי 2021 אחד הנרות התפוצץ בביתו של לקוח, שהוביל אותו לתבוע את החברה בכחמישה מיליון דולר.
ב-24 בינואר 2020 עלתה סדרה בנטפליקס בשם "The Goop Lab". הסדרה בת שישה פרקים, מקדמת את Goop ומכסה נושאים פסאודו-מדעיים דוגמת "ריפוי באנרגיה", שימוש בתרופות פסיכדליות, טיפול בקור, אנטי אייג'ינג ומיניות נשית. עם שחרורו של הטריילר הראשון, ושוב לאחר שהסדרה המלאה בת ששת הפרקים הפכה זמינה, עוררה הסדרה מחלוקת בנוגע למידע שגוי, רפואי ומדעי שהציגה.
ב-27 בינואר 2020 הגישה עמותת אמת בפרסום בקליפורניה (TINA.org), תלונה לתובע המחוזי בטענה כי Goop המשיכה לעסוק בשיווק מטעה. בתלונה נאמר כי החברה טוענת כי מוצריה "הוכחו קלינית" לטיפול בסימפטומים כמו חרדה, דיכאון, OCD ועוד.
אוכל וספרי מתכונים
באוקטובר 2007 החלה פלטרו לצלם סדרת הטלוויזיה עבור רשת PBS "ספרד ... על הדרך שוב", המציגה את האוכל והתרבות של ספרד. בשנת 2008 כתבה את הספר "ספרד ... טיול דרך קולינרי עם מריו בטאלי". בשנת 2011 היא כתבה ספר מתכונים שכותרתו "בת אבי: מתכונים טעימים וקלים שחוגגים משפחה וביחד". באותה שנה היא כתבה את הספר "הערות משולחן המטבח". שנתיים לאחר מכן פרסמה ספר שכותרתו "הכל טוב: מתכונים קלים טעימים שיגרמו לך להיראות טוב ולהרגיש נהדר", אשר קידם דיאטה אנטנסיבית, שאינה נתמכת על ידי עדויות רפואיות. בספר זה נכלל מתכון לטוסט אבוקדו, שהועתק באופן נרחב והותאם כחלק ממגמת המזון של התקופה. בשנת 2016 פרסמה ספר בישול בשם "הכל קל: מתכונים טעימים לימי חול לקוקמור הביתי סופר-עסוק".
חיים אישיים
פלטרו ניהלה מערכת יחסים עם שחקן בראד פיט. השניים התארסו בדצמבר 1996, אך נפרדו לבסוף ביוני 1997.
ב-5 בדצמבר 2003 נישאה למוזיקאי האנגלי כריס מרטין, סולן להקת הרוק קולדפליי. ב-14 במאי 2004 נולדה בתם אפל, וב-8 באפריל 2006 נולד בנם מוזס. במרץ 2014 הם הודיעו על פרידה, וב-2016 התגרשו.
מאז אוגוסט 2014 פלטרו במערכת יחסים עם המפיק והבמאי האמריקאי-יהודי בראד פלצ'וק. ב-2017 הם התארסו, וב-2018 הם נישאו. ביוני 2019 חשפה כי לבעלה ולילדיו יש בית בנפרד ממנה, בו הוא מתגורר שלושה לילות בשבוע.
יחסי מונטנגרו–סרביה
שיתוף פעולה בתחומי הפלילים
המאפיה המונטנגרית ידועה כפועלת באופן לא חוקי בסרביה, בעיקר בבלגרד. נהוג לחשוב שאלמנטים מונטנגרים גרמו להתנקשות בחייו של האדון הסרבי ז'לקו רזנטוביץ' ב-15 בינואר 2000. ב-9 באוקטובר 2009 נהרג איש העסקים המונטנגרי ברניסלב סרנוביץ', שהיה בעליו של הקזינו במלון סלאביה בבלגרד מירי נשק בשכונה היוקרתית בעיר דדינג'ה על ידי שני מתנקשים רעולי פנים. גל התנקשויות חדש על ידי פושעי העולם התחתון של מונטנגרו החל במכונית תופת שרצחה את איש העסקים השנוי במחלוקת בושקו רייצ'ביץ' בדורצ'ול ב-23 ביוני 2012. רק כשבועיים לאחר מכן, שחרר טאניוג דיווח בטענה כי אדון הסמים המונטנגרי, שנעלם מזמן, דארקו סאריץ' הציע חוזה של 10 מיליון אירו למתנקשים מקצועיים לחסל את בוריס טאדיץ', איוויצה דאצ'יץ', ופוליטיקאים ומפקדי משטרה סרבים אחרים.
גווינת' פלטרו
חיים אישיים
החל משנת 2015 החלה פלטרו לדגול באורח חיים בריא הכולל ניקוי רעלים דרך הזנה עיקרית משייקים ותזונה טבעית ובפרט ללא GMO.
רכס מגניס
רכס מגניס (באנגלית: Magnis Ridge) הוא רכס סלעי בין עמק מגניס ועמק מטאריס (הרכס מפריד בין שני עמקים אלה), ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם 3 קילומטרים מערבית לפסגת דריק.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי המשלחת הגאולוגית לחקר אנטארקטיקה של אוניברסיטת ואייקאטו מהמילטון שבניו זילנד, שחקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר 1979–1978, בראשותו של מייקל סלבי.
בדומה לאתרים אחרים ברכס בריטניה, גם לאתר זה ניתן שם הקשור לבריטניה - מגניס היה שמם של אתרים בבריטניה הרומית.
שני האתרים הם:
מרדכי שלו
מרדכי שלו (17 באוקטובר 1926 - 6 באוקטובר 2014) היה מסאי ומבקר ספרות ישראלי, מורה לספרות ואיש ספרות ומקרא.
ביוגרפיה
מרדכי שלו נולד לצפורה ומאיר שלו (בסלבסקי) בירושלים, היה בוגר הגמנסיה העברית, ואף התגורר בה באחרית ימיו ועד פטירתו.
בגיל 17, בעת טיול במדבר יהודה של אגודת המשוטטים, החליק במפולת עפר ופגע בעליזה גורביץ', אף היא בת 17, שהלכה בעקבותיו, וכך החלה ידידותם. בשנת 1945 הצטרף ללח"י, והיה פעיל במערכת היומון ושידורי הרדיו של הארגון. בעקבותיו הצטרפה גם עליזה ללח"י. בהוראת לח"י עבר לתל אביב, ובעקבות געגועיו לעליזה עברה גם היא לתל אביב, והשניים התגוררו בחדר שכור ברחוב המלך ג'ורג'. השניים נישאו בשלהי 1948, והתגרשו בהסכמה כעבור שנה. עליזה גורביץ' נישאה למשורר אורי צבי גרינברג, אותו פגשה בעת אחד מביקוריו של שלו אצלו, ולימים נודעה כמשוררת בשם העט "עין טור מלכא".
בהמשך לפעילותו בלח"י היה, אחרי קום המדינה, נואם מרכזי בוועידת "מפלגת הלוחמים" מיסודו של לח"י בה קידם פשרה: תמיכה במהפכה פרולטרית לפי קווים סוציאליסטיים אך עם ייחודיות עברית. נשא בשנית את הציירת ריקה שידלובסקי, בתם של עליזה ואהרון שידלובסקי, ממייסדי קבוצת כנרת. למרדכי וריקה שלו נולדו שני ילדים: המתמטיקאי והסופר ענר שלו, הנשוי לפרופסור דנה שלו מהחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית (בתה של הסופרת וחוקרת המקרא אריאלה דים-גולדברג), והסופרת צרויה שלו, הנשואה לסופר איל מגד. אחיו של מרדכי שלו היה הסופר והמשורר יצחק שלו, ואחיינו היה הסופר מאיר שלו. הוא לימד בתיכון בית ירח שבעמק הירדן. על השתלבותו שם סיפר מפיו בנו, ענר שלו: "כשנכנסתי לכיתה היה ציור גדול של שתים־עשרה גולגולות על הלוח. שאלתי מה זה. התלמידים פרצו בצחוק ולא ענו. בסוף אחד מהם אמר, אלה שנים־עשר המורים לתנ"ך שהיו לנו לפניך. ... שבועות אחדים אחר כך הייתי כבר המורה הנערץ ביותר בבית ירח."
הוא עבר ללמד בבית ברל, שם גם התגורר וגידל את ילדיו. בהמשך נמנה עם מייסדי "מכון כרם" להכשרת מורים, שנוסד ב-1975 כמכון הומניסטי יהודי המכשיר בעלי תואר ראשון להוראה בתחומי היהדות, מדעי הרוח, האמנויות והמוזיקה. בשנת 2000 קיבל את פרס עקביהו "לספר שירים עבריים או ספר עברי מתחום הביקורת הספרותית".
נפטר בביתו בירושלים, והובא לקבורה בבית הקברות כנרת.
בתו, צרויה שלו, מספרת כיצד עבד מרדכי שלו על מאמר אחד במשך שנים רבות, ועל כך שסירב להוציא לאור את כתביו בספרים, ושמעולם לא הסכים לעזוב את הארץ, ולו ליום אחד, "כי נסיעה לחו"ל זה עניין בורגני נהנתני, וארץ לא עוזבים".
הסופר והמחנך מוקי צור כתב, בתגובה לסדרת המאמרים של מרדכי שלו אודות פרנץ קפקא, כי:
יצירתו של מרדכי שלו
עיקר יצירתו הכתובה של מרדכי שלו היא בביקורות פרשניות על יצירות מפתח ביצירה העברית והעולמית. שיטתו התאפיינה בזיהוי היצירות אותן הוא מפרש כ"חידות" שהמפרש "פותר", כחלק מז'אנר ספרותי עתיק יומין. אליבא דשלו, האקספרסיוניזם "שינה לבלי הכר את טעמה של החידה עד שנעשתה מנוכרת לעצמה וכבר אינה יודעת שהיא חידה". פתרונותיו של שלו מצטיינים במקוריותם וברוחב היריעה שלהם, כך שהביקורת הספרותית הופכת לביקורת תרבות, ועם זאת הם מנומקים היטב. כך, למשל, אמר א. ב. יהושע על "פתרונו" של שלו ל"חידת" סיפורו הקצר של יהושע "שלושה ימים וילד", כי עם קריאת פתרונו של שלו היה.
לגבי יצירתו שבעל-פה כמורה ופדגוג, מעיר תלמידו של מרדכי שלו, איש החינוך ומי שכיהן בעבר כמנהלו האקדמי של מכון מנדל למנהיגות ד"ר דניאל מרום, שעולמו היצירתי של שלו היה רחב בהרבה ממה שהשתקף מפרסומיו, ושהשיטה הפרשנית הספרותית שלו היא יישום אחד בלבד של תפיסה הגותית ישראלית מקיפה שיושמה (בידי שלו עצמו ובידי אחרים, כולל ד"ר מרום) גם בתחומי החינוך והוראת דרך, הגות, מחקר, ועוד.
יונתן רטוש כתב על שלו כי
במשך חייו סירב שלו להוציא ספר שיכנס את יצירותיו, ורק סמוך למותו הביע את הסכמתו. בשנת 2018 הוצאת דביר פרסמה את הספר גונבים את הבשורה, בו נכללו יצירותיו הבולטות ביותר של שלו. מסה מרכזית בספר היא "גונבים את הבשורה", שפורסמה לראשונה בכתב העת אלפיים.
פרשנותו ל"מחכים לגודו" של סמואל בקט
במסתו "גונבים את הבשורה" ניגש מרדכי שלו לפרשנות "מחכים לגודו" של סמואל בקט. במסה מציג מרדכי שלו את שיטתו הגורסת "פתרון" ל"חידות" ספרותיות ותרבותיות מרכזיות, ומציב את בעיית היהודים אחרי אושוויץ במוקד התרבות האירופית.
עיקרי "פתרונו" של שלו הם שה"חידה" עוסקת בתגובת בני התרבות האירופאית להשתלטות היהדות (בדמות הנצרות) על עולמם האלילי, תגובה הנעה בין זעם רצחני לבין ניסיון לרשת את היהודים ולגנוב את הבשורה שנועדה להם (כפי שמרמז שם המאמר), שכן:
מאמר תגובה של דניאל שליט התפרסם בכתב העת "דימוי". התייחסות למסה מופיעה גם בנאומה של טובה אילן, "לחיות ביחד".
תגובתו ופרשנותו ליצירתו של נתן אלתרמן
בסוף שנות ה-40 פרסם שלו (תחת שם העט "בן בַּלְאֲדָן") טור מחורז בשם "טור מול טור" ביומון לח"י "מברק" ובכרוזי לח"י "המעש" ו"חזית הנוער" שהודבקו על הקירות, ובו התעמת עם "הטור השביעי" של אלתרמן ב"דבר" תוך שימוש בשפה וסגנון אלתרמניים וציטוט פסוקים וחרוזים מתוך שיריו של המשורר. שירי התגובה היו יצירות מרשימות, ומרדכי שלו אף שמע ש"שירות הידיעות" של "ההגנה" חשד כי אלתרמן עצמו הוא "בן בלאדן", שכן רק כך אפשר להסביר את רמתם הגבוהה של השירים. אלתרמן עצמו אמר למשורר יונתן רטוש שכתיבתו של "בן בלאדן" "חוצה את שירתי וכתובה נהדר", וביקש ממנו להסדיר לו פגישה עמו, אך שלו סירב. שיאו של העימות היה בבית הבא בו פונה שלו ישירות אל אלתרמן:
בשנת 1949 פרסם שלו, תחת שם-העט "ש. מרדכי" ביקורת על יצירתו של אלתרמן בשם "חרוזי נ. אלתרמן על ארץ הנגב" בכתב-העת "סולם".
יצירתו המרכזית של שלו על אלתרמן היא מסתו הגדולה, "מי מפחד משמחת עניים", שהופיעה לראשונה בכתב העת "אלפיים" חוברות 6-5, תשנ"ב 1992. המסה הופיעה שנית תוך קיצור ועיבוד (שכן המחבר השמיט חלק ניכר ממערכת ההנמקות הספרותיות והמסורתיות לתזות שלו) בכתב העת "עיונים בתקומת ישראל". נוסח "מתוקן ומשוכלל" הופיע, ביוזמתו של שלו, כחלק המרכזי במסכת בשם "נתן אלתרמן - שמחת עניים" בעריכת עלי אלון ויריב בן אהרון במסגרת "מחברת שדמות" (מספר 14) בהוצאת הקיבוץ המאוחד המדרשה באורנים, תשס"א 2001 (עם ציור שער של ריקה שלו).
תמצית "פתרונו" של שלו היא שמחזור השירים עוסק בעימות בין הציונות ליהדות:. וזאת על רקע אירועי התקופה - הצבא הגרמני שהתקרב אז לשערי הארץ ולידת בתו של המשורר, תרצה אתר.
התגובה הראשונה על המסה התפרסמה בד-בבד עם פרסום חלקה השני במאמר מאת עמוס עוז. התייחסויות נוספות ניתן למצוא בספרה של רות קרטון-בלום "בין הצל והלץ", ובמאמרו של עוזי שביט "אפוקליפסה, אסכטולוגיה וישועה ב'שמחת-עניים' של אלתרמן" (הופיע בספר היובל לגרשון שקד 2000). נסים קלדרון כתב מאמר ביקורת בשם "הבדלים - ימים אדומים ומחשבה ספרותית". אלישע פורת כתב ביקורת מקיפה על "שמחת עניים מסכת נתן אלתרמן". המסה נידונה במאמרו של דודו פלמה "בעד ההתנתקות (מהיהדות)".
בהמשך חזר שלו לאלתרמן ול"שמחת עניים" בסדרת מאמרים שפרסם ב"הארץ", בהם חזר אל היצירה במלאת 60 שנה לכתיבתה במסגרת ביקורתו על ישראל שאחרי תהליך אוסלו. הוא פרסם ארבעה מאמרים בנושא: "שנה למלחמת ראש השנה ושישים שנה ל'שמחת עניים'", "דור אוסלו ודור ה'כאילו'", "משטורם אונד דרנג לדרנג נאך אוסטן", ו"חג המולד הנוצרי וחג המולד הצברי".
פרשנותו ליצירותיו של פרנץ קפקא
מאמר ראשון של שלו על קפקא, "ביטול מושג הגורל ב'המשפט' לקפקא" התפרסם ב-1953, ובו טען שלו כי האירועים בספר אינם נובעים מכוח עליון שאין לשנותו, אלא דווקא מרצונו החופשי ובחירותיו של יוסף ק.
פרשנותו של שלו על "לפני החוק" של קפקא פורסמה כסדרת מאמרים ב"הארץ" בשלושת הרגלים תשנ"ח. בסדרה המקורית תוכננו ארבעה מאמרים, אך רק שלושה מהם פורסמו. בסוכות תשנ"ח פורסמו הטקסטים המקוריים עליהם מסתמכת סדרת המאמרים, "לפני החוק" של פרנץ קפקא בתרגום אילנה המרמן ומעשה ברב ובבן יחיד מאת רבי נחמן מברסלב, וכן המאמר הראשון "מעשה התאבדות הוא לא ללכת לבית-הכנסת". בפסח תשנ"ח פורסם המאמר השני "קפקא, ברגמן וסדר פסח", ובשבועות המאמר השלישי "ובשערו הפתוח אינך חפץ לבוא". מערכת "הארץ" הוסיפה אחר כך הערה סתומה (ומשובשת) לפיה "מאמר ההמשך בסדרת המאמרים של מרדכי שלו לא נדפסה מסיבות שאינן תלויות במחבר וב'תרבות וספרות'."
המאמר הרביעי החסר פורסם לבסוף במסגרת פרק מיוחד שהוקדש לביקורתו של שלו על קפקא בתוך "מעשה סיפור - מחקרים בסיפורת היהודית" כרך ג בעריכתם של אבידב ליפסקר-אלבק ורלה קושלבסקי, שפורסם בשנת 2013. אחרי פתח דבר מאת ליפסקר הופיעו שלושת המאמרים של שלו אודות "לפני החוק" מעיתון הארץ ואחריהם המאמר הרביעי החסר תחת השם "קפקא והספרות הישראלית החדשה".
פרשנותו ליצירתו של א. ב. יהושע
מרדכי שלו חזר אל יצירתו של א. ב. יהושע כמה פעמים במהלך השנים. בשנת 1968 פרסם ב"הארץ" שני מאמרים אודות "שלושה ימים וילד", שעוררו את תגובתו לעיל של יהושע. בשנת 1970 פרסם מאמר המשך ב"הארץ" בשם "הערבים כפתרון ספרותי", ובשנת 1972 פרסם שני מאמרים נוספים בשם "מסיפור אקטואלי לטקסט ריטואלי [על בתחילת קיץ 1970]". את מכלול פרשנותו על היצירות סיכם שלו במאמרו "חותם העקידה ב'שלושה ימים וילד', ב'תחילת קיץ 1970' ו'מר מאני'" שהתפרסם בקובץ "בכיוון הנגדי - קובץ מחקרים על מר מאני לא"ב יהושע".
על "מסיפור אקטואלי לטקסט ריטואלי" הגיב מרדכי שלגי במאמר "זה אני הנשחט, בני".
חנן חבר, במאמרו "עברית בעטו של ערבי : שישה פרקים על 'ערבסקות' מאת אנטון שמאס" משלב את מאמרו של שלו, "הערבים כפתרון ספרותי" במארג ספרותי ומטה-ספרותי מורכב במסגרת הרומן של שמאס "ערבסקות". לפי חבר, שמאס מתאר את בר-און, המקבילה הבדיונית של א. ב. יהושע, כמי שמנסה ברומן החדש שלו להתמודד (לשווא) עם הביקורת של שלו. חנן חבר גם בוחר לפתוח את מאמרו "רוב כמיעוט לאומי בסיפורת ישראלית מראשית שנות השישים" בציטוט נרחב ממאמרו זה של שלו, אליו הוא חוזר במהלך המאמר.
בשנת 2010 נדפס שוב המאמר "הערבים כפתרון ספרותי" במסגרת קובץ המאמרים "מבטים מצטלבים; עיונים ביצירת א"ב יהושע".
פרשנותו ליצירתו של עמוס עוז
בשנת 1968 פרסם שלו מאמר בשם "מיכאל שלי לעמוס עוז", בו הוא מדבר בין היתר על השתקפות יחסי יהודים-ערבים ביחסי הגיבורה חנה עם חבריה התאומים הערבים.
מרדכי שלו פרסם את ביקורתו על "סיפור על אהבה וחושך" של עמוס עוז ובאמצעותה על החילוניות הישראלית החדשה כסדרת מאמרים נוספת ב"הארץ". המאמרים הם: "'סיפור על אהבה וחושך' כסיפור ייעוד", "ההתאבדות כמשל", "תרבויות, התאבדויות וגילוי עריות", ו"מוקסם והוזה כולי" אליו צירף כ'הערה מאוחרת' הבהרה קצרה בשם "במישור הנסתר". הדברים התפרסמו גם במאמר "הולדת הטרגדיה מתוך רוח המוזיקה: מאוסלו עד ז'נבה דרך 'שמחת עניים', 'שיר לשלום' ו'סיפור על אהבה וחושך'" ב"דימוי" גיליון 23 בחורף תשס"ד (עמודים 10–34).
שלו רואה בספר השתקפות של משבר התרבות של הציונות שכשלה במשימה להנחיל תרבות ולהיעדרותו של. ואז,
בהמשך קושר שלו את הדברים לפוליטיקה עכשווית ולתהליך אוסלו. יצוין שגם כאן, כמו בכתיבתו אודות קפקא, הוא מבטיח בסוף המאמר האחרון כי, כלומר בספטמבר 2002, אך מאמר כזה לא פורסם.
בין הביקורות על המאמרים ניתן לציין את מאמרו של בעז ערפלי "מעשה התאבדות הוא (לא) ללכת לבית הכנסת" שהוא תגובה למאמר "תרבויות, התאבדויות וגילוי עריות", ואת מאמרו של יונתן כהן "שלוש הערות למאמרו של מרדכי שלו", תגובה למאמר ב'דימוי' שהתפרסמה אף היא ב"דימוי" (גיליון 24 חורף תשס"ה, עמ' 77). בהארץ התפרסמו שני מקבצים של תגובות, ביוני ובאוגוסט 2002.
ביקורתו על סופרי דור המדינה
מיד עם סיום מלחמת העצמאות פרסם מרדכי שלו ב"סולם" סדרה של ארבעה מאמרים על הספרות החדשה באותו זמן, תחת הכותרת "ספרות המלחמה של מדינת ישראל". המאמרים היו - חלק א: "בערבות הנגב" או: בלי חזון, חלק ב - דבר החיילים האפורים - או תחליף לחזון, חלק ג - נתן שחם או מעבר לחזון, וחלק ד - מבוכה וסדיזם. כדרכו, שילב שלו בדבריו ביקורת תרבות כוללת על עמדותיהם של הסופרים בני דורו.
בהמשך פרסם שלו ביקורת על ספרו של "ס. יזהר - חרבת חזעה. לפי אניטה שפירא, שלו מציג את דור הצברים כמנותקים מערכים יהודיים, ולכן גם לאומיים, נבוכים, ונגררים לסדיזם ילדותי במקום שנאה בוגרת - . הוא טוען שבחרבת חזעה יפי הנפש הופכים לגרועים מהנאצים, שכן.
ביקורתו כלפי האליטה האינטלקטואלית והספרותית של השמאל הציוני
בביקורתו שלו חושף את שטחיותה וריקנותה של "הדאגה לערבים" בשמם של ערכים הומניסטיים אוניברסליים ביצירות סופרי האליטה. "מה שהוגדר קודם לכן כ'פתרון ספרותי' קלוקל היה לסימפטום של הדחקה עמוקה ומטרידה: רגשות האשמה (של האליטות הישראליות הצעירות) על הכיבוש המשחית לא היו בעיקרם אלא תחליף זול ורדוד לרגשות האשמה האמיתיים, המקוריים והמודחקים שלהן על בגידתן במורשת הראשונית של תנועת העבודה וערכיה" ובעיקר על נטישת יעוד ההגשמה. לטענת שלו רק אחרי שנפתור את בעיותינו כלפי ערכינו ומורשתנו יבוא פתרונה של הבעיה היהודית-ערבית.
ביקורתו על ישעיהו ליבוביץ
מרדכי שלו פרסם ביקורות רבות על כתביו, אמירותיו ועקרונותיו של ישעיהו ליבוביץ, ואלה זכו גם לשלל תגובות ותגובות-נגד חריפות. ראשית הביקורת של שלו על ליבוביץ הייתה בסדרת מאמרים שהתפרסמו ב"הארץ" בשנת 1976 תחת הכותרת "הבשורה על פי ליבוביץ".
על המאמרים הללו הגיב לייבוביץ בשלושה מאמרים שהתפרסמו בהארץ תחת הכותרת "לשמה ושלא לשמה".
במשך התפרסמו הדברים במאמר "הבשורה על פי ליבוביץ" שהתפרסם בשנת 1983 בתוך "שלילה לשמה, כלפי ישעיהו לייבוביץ" והתפרסם בהמשך גם בסימן קריאה, מאמר שהתפרסם בשנת 1986 ב"דבר", ואת המאמר "על הצורך בבאבא ליבוביץ" שהתפרסם ב"כל העיר" בשנת 1994 בעקבות פטירתו של ליבוביץ. שלל תגובות על המאמר הזה פורסמו ב"כל העיר" ובספרו של מיכאל ששר "ליבוביץ, כופר או מאמין?" שיצא בהוצאת כתר 2002.
מאמר נוסף של שלו בנושא פורסם בשנת 1995 ב"האומה" בשם "ישעיהו ליבוביץ - ההיבט ה'נבואי'".
בשנת 2000 פרסם מרדכי שלו סדרה של ארבעה מאמרים אודות ליבוביץ ב"הארץ", שכללה את "באג אלפיים", "כיצד יכול האפס המוחלט לחיות על פי הציווי המוחלט?", "יהודי שאינו קיים", ו"שלו או ליבוביץ - מי צודק?". הוא חזר אל הנושא בשנת 2004 במאמר "נגד ליבוביץ'" שהתפרסם כחלק מקבוצת מאמרים במלאת עשור לפטירתו של ליבוביץ, ואלישע פורת סיכם את בקורתו של שלו על לייבוביץ.
ביקורתו של שלו על ליבוביץ התמקדה בפער שבין יכולותיו ופעולותיו.
פרשנותו לכתביו של ש"י עגנון
שלו פרסם את ביקורתו על יצירתו של עגנון "ספר המעשים" במאמר "דיוקנו של הגיבור כמחבר 'ספר המעשים'".
מאמר של שלו אודות עגנון, "חבלי משיח וייסורי גאולה בתלמוד ובסיפור 'המטפחת' לעגנון", נכלל בחוברות "גלות וגאולה" (ר' בהמשך).
עבודתו הפדגוגית
"גלות וגאולה" הוא שמם של קורסים שנתיים שנתן מרדכי שלו בשנים 1978-1985 בבית הספר לעובדי הוראה בכירים של משרד החינוך, במכון כרם וביד בן -צבי בירושלים. הקורסים נשענו על טקסטים מקוריים מתחומים מגוונים ומתקופות שונות, פרי מחקר רב-שנים של מרדכי שלו. טקסטים מקוריים אלה כונסו ב 32 חוברות שהיוו תשתית לשיעורי מרדכי שלו במסגרת הקורסים השנתיים. במהלך שיעוריו, ניהל מרדכי שלו משא ומתן עם הלומדים בעקבות קריאה, עיון ודיון במקורות רלוונטיים מתוך סדרת החוברות, בהתאם לנושא השיעור: המצווה והחטא, רשות, בר נפלי, חוצפה, ניכור ונבואה, הלכה חדשה, גורמי הניכור, שירה ונבואה ועוד. מרדכי שלו לא נהג להרצות. הוא דרבן את תלמידיו להתמודד באופן אקטיבי עם הרעיונות והערכים שעלו מן הקריאה בטקסטים. הוא נהג להעשיר בכל שנה את שיעוריו בטקסטים נוספים ולהציב בפני הלומדים אתגרים אינטלקטואליים חדשים.
"גלות וגאולה" הוא גם שמה של סדרה בת 3 חוברות המבוססות על השיעורים שניתנו בקורס השנתי בשנת 1984, בבית הספר לעובדי הוראה בכירים בירושלים. את השיעורים ב-1984 רשמה מפיו וערכה ענת שבו-פרלמוטר.
בספריית מכון כרם מצויים עותקים של 32 חוברות המקורות ושל 3 כרכי גלות וגאולה שתיעדו את הקורס של שנת 1984.
בסדרת החוברות, בנה מרדכי שלו תוכנית לימודים מקיפה לפדגוגיה החושפת ומתמודדת עם קונפליקטים בין מסורות הציונות, היהדות וההומניזם. שלו מנסח בבהירות ובעוצמה את הקונפליקטים בין שלוש המסורות ומציע פדגוגיה שתסייע ללומד להתמודד בהם באופן פורה. היחידה לטיפוח חזון במנהיגות חינוך מטעם מכון מנדל למנהיגות אמצה פרדיגמה זו כבסיס לאחד מתחומי הפיתוח שלה ואף הציגה את יסודות "גלות וגאולה" בפני עמיתי ובוגרי המכון כתפיסת חזון כולל לחינוך הישראלי.
"יהדות והומניזם" היא חוברת משנת תשנ"ה המבוססת על שיעוריו של מרדכי שלו בשנים תשמ"ז - תשנ"ה במכון כרם בתוספת חוברת עם מקורות שצירף אל ההרצאות. את ההרצאות רשמה מפיו וערכה יונינה פלורסהיים. בנוסף מצויות במכון כרם קלטות שמע המתעדות שיעורים של שלו תחת כותרת זו.
לפי תלמידו של מרדכי שלו, איש החינוך ומנהלו האקדמי של מכון מנדל למנהיגות דניאל מרום "" מרום מספר כי ניסה ללמד ולהכשיר אנשי חינוך אחרים ללמד את התוכניות הללו ואף לפתח יחידות חדשות בהשראתן וברוחן בהקשרים שונים, כולל לקהלים לא ישראלים ולא יהודים. מרום מוסיף שאנשי חינוך אחרים שרואים עצמם תלמידים של שלו ושניסו ליישם את שיטתו כוללים את ד"ר רוני מגידוב ואת שירה ברוייר, מנהלת תיכון פלך.
פרסומים ומאמרים אחרים
שלו פרסם (לפחות) עוד שני מאמרים בסולם בשנת 1952: "מעבר להומאניזם (ליום העשור למותו של אברהם שטרן-יאיר)" ו"שבירת כלים".
המאמר "פגישה על הירדן" התפרסם הן בתוך "בחבלי מסורת ותמורה; אסופת מאמרים לזכרו של אריה לנג" והן ב"דבר" ערה"ש תשמ"ז. לפי תמצית המאמר שברמב"י, המאמר עוסק בפירוש הסיפור התלמודי על פגישתם של ריש לקיש ורבה בר בר חנה על הירדן, בה מוכיח הראשון את האחרון על ישיבת היהודים בגלות בבל.
בשנת 1984 פרסם שלו את המאמר "עם ישראל איכה" ב"הארץ", בו התייחס למדיניות הנהגת היישוב בזכות העלייה הסלקטיבית בזמן המנדט. המאמר עורר הדים: יעקב שביט הגיב ב"עם ישראל איכה? - העולים והמשאבים" ושלו השיב ופירט עוד את עמדתו באותו הגיליון. ישראל מידד הגיב על "עלייה סלקטיבית נוסח ויצמן", פרופ' ישעיהו פרידמן הגיב "על ויצמן יצא הקצף", ומאוחר יותר פרסם דניאל דורון מאמר תגובה בשם "אוטופיה הרסנית".
בין שאר פרסומיו של מרדכי שלו ניתן לציין את המאמר "תורה ועוז" שהתפרסם בתוך "סגולה לאריאלה: מאסף לדברי מחקר וספרות לזכרה של אריאלה דים-גולדברג"; וכן המאמר "פרקי יומן" למאיר הר-ציון, שהתפרסם בהארץ.
אמירות קצרות של שלו התפרסמו כמה פעמים. בהארץ, במסגרת לקט זכרונות על המשורר הגרמני (והעברי) אריה לודוויג שטראוס, מצוטט מרדכי שלו המוגדר שם כ"מסאי" תחת הכותרת "ניתוחי תהילים":. שלו צוטט גם במעריב במסגרת מדור ציטוטים שנקרא "סוף פסוק", בו צוטט פעמיים: ו.
רשימת פרסומים
הערה: בהיעדר ביבליוגרפיה רשמית (באתר רמב"י מוזכרים רק כתריסר מאמרים), רשימת הפרסומים היא בהכרח חלקית ובתהליך השלמה מתמיד.
עמנואל גיל
עמנואל גיל (גליקמן) (14 בדצמבר 1906 – 28 בפברואר 1983) היה ספורטאי, מורה לחינוך גופני, עסקן וסופר ספורט ישראלי. ממתווי דרכו של הספורט הישראלי, במישור המקצועי, הארגוני והמוסרי-ציבורי, וממובילי התאגדות הפועל. בשנים 1938–1972 כיהן כרכז ספורט ארצי של הפועל. ממכונני הספורט העממי בישראל.
ביוגרפיה
גיל נולד בווילנה שבליטא, למויסיי (מוריץ – משה) סלומונוביץ' גליקמן (1876 – 1932) ולאולגה (גולדה) לבית הלפרן (1880 – 1916). למשפחתה של אמו הייתה קרבה לשאול ואהל, שהיה מלך פולין ליום אחד (1586-87). משפחתו של עמנואל גיל עברה לריגה שבלטביה כשהיה בן חודש וחצי. ב-1908 נולד אחיו ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פונו היהודים מתחום המושב, והמשפחה עברה לחרקוב, אוקראינה, שם מתה אמו. בתחילת 1921 חזרה המשפחה לריגה.
גיל למד בבית-ספר עממי בחרקוב וסיים גימנסיה (רוסית) בריגה. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת ריגה, אך לא הוסמך, כי דחה את הבחינות הממלכתיות מאחר שהחליט להתגייס לצבא כדי להתכונן לעלייה לארץ ישראל. בזמן לימודיו היה חבר באגודת הסטודנטים הציונית-סוציאליסטית "השחר", שם פגש את מי שהייתה עתידה להיות רעייתו, אסתר (אתיה – אטקה) לבית גמוש (6.3.1909 –22.4.2003), מוסמכת במדעי הטבע עם התמחות במינרלוגיה.
מ-1923 החל לעסוק בספורט באופן פעיל. ב-1929 סיים קורס למורי חינוך גופני, ובמקביל ללימודיו באוניברסיטה עבד בתור מורה לחינוך-גופני. שירת בפלוגת גלשים בצבא הלטבי בשנים 1932–1933, והיה מדריך טירונים בדרגת קורפורל. במהלך שירותו מת אביו.
לאחר שחרורו מהצבא עבד כמזכיר טכני של המפלגה הציונית-סוציאליסטית המאוחדת, והיה ממארגני מצעד 1 במאי 1934 של הארגונים הציונים-סוציאליסטיים.
ב-15 במאי 1934 התחוללה בלטביה הפיכה של ארגון "צלב הרעם" הלאומני בהנהגתו של קרליס אולמניס. לאחר שלושה ימים נאסר גיל והועבר למחנה הסגר בנמל הצבאי של לייפאיה. יחד איתו ישבו במחנה ההסגר כמה מאות אנשים – פעילי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עסקני ציבור פרוגרסיביים, סופרים, משוררים ומרצים; ביניהם: חברי הסיימה (פרלמנט) פרופסור מתתיהו לזרסון וד"ר נח מייזל, וכן חבר "השחר" ד"ר ישראל מהרי"ק. המשטר במחנה ההסגר לא היה קשה, אבל על ניסיון הברחת מכתב לארוסתו נדון גיל לחמישה ימי צינוק.
בדצמבר 1934 שוחרר גיל ממחנה ההסגר תמורת התחייבות לעזוב את לטביה. ב-13.1.1935 התחתן עם אסתר גמוש, וב-22.3.1935 עלו לארץ ישראל. בתחילה התיישבו בחיפה, משם עברו לעמק הירדן, וב-1938 עברו לתל אביב, שם נולדו שני ילדיהם. אסתר עבדה כמיקרוביולוגית בקופת חולים כללית, ולימים הייתה מנהלת המעבדות במחוז תל אביב וחברת הוועד המפקח של קופת-חולים. גיל היה חבר ארגון ההגנה והשתתף בשמירה על תל אביב. עם קום מדינת ישראל שינתה המשפחה את שמה מגליקמן לשם העברי גיל.
בחוץ לארץ
מ-1923 החל גיל לעסוק בספורט, בעיקר בתור אצן אך עסק גם במקצועות רבים אחרים. בתחילה היה חבר במכבי ריגה. ב-1927 פרשה קבוצת צעירים והקימה מועדון עצמאי בשם "יידישער ספורט קלוב". גיל היה מנהל הסקציה לאתלטיקה קלה וחבר בית-הדין, וב-1928 נבחר למזכיר המועדון.
ב-1929 התפרק המועדון, וגיל הצטרף למועדון הספורט של מועצת הסטודנטים של אוניברסיטת ריגה והיה חבר בנבחרת שלה. הוא הצטיין בעיקר במאוצי שליחים, וקבוצתו קבעה שיאים חדשים של לטביה. לקח חלק בארגון "אולימפיאדה של הקרן הקיימת" – חגיגת ספורט של ארגוני הנוער והתלמידים בבתי-הספר היהודיים בשפה העברית, שבראשה עמד ברוך בג (יושב-ראש "השחר"; עלה לארץ ישראל ב-1929 ולמד הנדסה בטכניון; רכז מקצועי של הפועל ולאחר מכן מזכיר המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי, מקים מכון וינגייט ליד נתניה).
גיל נרשם לקורס דו שנתי למורים לחינוך-גופני, הוסמך מטעם משרד החינוך ועבד כמורה לחינוך-גופני בגימנסיות. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בלטביה הקימה ב-1921 "ארגון לספורט ולהגנה של פועלים" (S.S.S.). חברי "נוער בורוכוב" – תנועת הנוער של "פועלי-ציון" הציונית-מרקסיסטית – הקימו בו סניף, וגיל הצטרף אליו ב-1930. במאי 1931 נבחר ליושב-ראש הסניף וכן שימש מאמן לאתלטיקה קלה ומעמל. בתור ראש הסניף נעשה לבן בית בהנהגה המרכזית של S.S.S.. באותה עת התחיל לכתוב בביטאון הארגון (בלטבית) ובעיתון היומי "פרימארגען" (ביידיש).
ב-1931 השתתף באולימפיאדה השנייה של הפועלים בווינה, אוסטריה. שם נפגש עם נציגי הפועל ארץ ישראל (ביניהם – ישראל שוחט, ראש ארגון השומר וממייסדי ההסתדרות). גיל הציע להקים פדרציה עולמית של ארגוני ספורט מהתנועות הקרובות לארץ ישראל העובדת.
ב-1932 הקים גיל, עם אחיו ישראל, את ארגון ספורט הפועלים הציוני הפועל לטביה, וכיהן בתור יושב-ראש המרכז. ניהל את הפעילות המעשית של הארגון, שימש בתור מדריך להתעמלות, מאמן ושופט באתלטיקה קלה, ניהל מחנות והשתתף בעצמו במאוצי שליחים.
בארץ ישראל
עם עלייתו לארץ ישראל התיישב גיל בחיפה, משם עבר לעמק הירדן, שם שימש בתור רכז מחוזי של הפועל ומורה להתעמלות בבית-הספר המשותף בדגניה א' ומדריך נודד בקיבוצי האזור (כאשר הועבר לתל אביב הציג הצייר אהרון גלעדי ארבע קריקטורות שלו).
בתור רכז מחוז הצפון החל גיל בהחדרת תודעת הריצה תחת הסיסמה: "רוצו בשדה"; ב-1 במאי 1938 נערך לראשונה "מרוץ האביב" – ראשון המפעלים ההמוניים, תחילה בצורה תחרותית ולאחר מכן בצורה עממית, כריצה לשמה.
גולת הכותרת בפעילותו של גיל, לדבריו שלו : האירוע החשוב ביותר בהיסטוריה של הפועל, שעשה את הפועל לארגון הספורט הגדול ביותר בארץ – היה התוכנית השנתית, שצמחה מתוך האידאולוגיה של תנועת ספורט הפועלים ומרעיונות היסוד של הציונות הסוציאליסטית: לא ספורט לשם ספורט אלא ספורט למען הכשרת האדם למילוי תפקידיו החברתיים, כלומר: לבניין הארץ ברוח תנועת העבודה ולהגנה עליה. הפעולה התוכניתית בהתאגדות הייתה מושתת על מחקר, הערכת המצוי והרצוי, בחירת ענפי הספורט המתאימים לתנאי הארץ ולאופי החברה המתקדמת. כך קמו הריכוז הספורטיבי המחוזי; הריכוז הארגוני; המשרד למיתקני ספורט (לפחות אולם מקורה ומואר אחד בכל מחוז, כדי להבטיח שפועלים רבים יעסקו בספורט אחרי יום העבודה; לפחות מסלול אחד בכל מחוז; התאמת בריכות השקיה, הקיימות ממילא, לשחייה, שהיא הספורט המתאים ביותר באקלימה החם של הארץ); מחסן מרכזי לציוד; מחלקת הדרכה.
אליפויות הפועל (משחקים, אתלטיקה קלה, "בכורת ההתעמלות", שחייה) נבעו מתוך רעיון פשוט, ששינה את פני ההתאגדות ואף את פני הספורט בארץ: תחילה נערכות תחרויות בתוך החטיבות בסניף, אחר כך בין הסניפים במסגרת מחוזית, אחריהן בין הקבוצות המנצחות במחוזות ותחרויות גמר.
הסיסמה "אלפים ואלופים" קיבלה דפוסים ארגוניים והתגשמה הלכה למעשה: בשלבים הראשונים – המונים, בשלבים האמצעיים – שיפור הרמה, ובגמר – הפסגה, האלוף. בעקבות כל אלה התארגנו בהפועל אלפים, ומהם התגלו וטופחו המצטיינים – האלופים. באופן זה יונק הספורט ברמה הייצוגית מהספורט ברמה העממית, אך ההשפעה היא דו-סטרית: זה האחרון מושפע מההילה האופפת את הראשון.
התוכנית השנתית הארצית הראשונה התחילה להתעצב ב-1938, והיא קבעה לכל הפעולות מסגרת של תכנון מחושב ומכוון מראש, ומ-1939 נעשתה ליסוד מסד של פעולת ההתאגדות.
בין הפועל ופלוגות הפועל לבין הפלמ"ח, הפלי"ם והמוסד לעלייה ב' היה קשר הדוק. כאשר יצחק שדה (מייסד הפלמ"ח ומפקדו, שהיה זמן מה חבר מזכירות מרכז הפועל) היה זקוק לתוכנית לחינוך-גופני של הפלמ"ח, הוא פנה אל גיל ואל שורה אושרוביץ מגבעת ברנר, והם הכינו את התוכנית, ששימשה ברבות הימים אב טיפוס לחינוך-גופני של צה"ל.
מאז המועצה התשיעית ב-1938 היה גיל חבר מזכירות מרכז הפועל (נבחר על בסיס אישי, ולא על פי מפתח מפלגתי, כמקובל במוסדות ההסתדרות). בין השנים 1946 ל-1950 אף ניהל את ענייני המזכירות.
גיל יזם את "בחינות היכולת" בהפועל, שנעשו לימים למפעל "אות הספורט" של המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי; שיוטי ערים, משחים, מרוצים וצעדות למיניהם ועוד מפעלים רבים.
ב-1942 שחתה עליזה וירץ, חברת הפועל ירושלים, מטבריה לעין גב. בעקבות זאת יזם גיל בקיץ 1943 משחה תחרותי בשם צליחת הכנרת – מבצע שפתח דף חדש בתולדות השחייה בארץ, ומאז הוא מתקיים בתדירות. ב-1954 נוספו למשחה התחרותי גם משחים עממיים.
ב-1946 השתתף גיל במפגש של ארגוני ספורט הפועלים בבריסל, בלגיה. הדיונים נקלעו למבוי סתום, ומשלחת ארץ ישראל הציעה להקים במקום האינטרנציונל הסוציאליסטי לספורט הפועלים (SASI), שחדל להתקיים בזמן מלחמת העולם השנייה, ועד בינלאומי לספורט הפועלים. הצעתה התקבלה, והוקם CSIT.
לאחר משא ומתן ממושך בין הפועל למכבי הוקמה ב-1951 ההתאחדות לספורט בישראל (אמנם על העיקרון של ייצוג שווה – "פיפטי-פיפטי" – הבלתי דמוקרטי ביסודו, שהספורט הישראלי סבל ממנו במשך שנים רבות; רק ב-1965 בוטלה השיטה הפריטטית). גיל נבחר לשמש בתור אחד משני מזכירי כבוד של ההתאחדות, ובתוקף תפקידו היה מראשי משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי, 1952.
ב-1952 יזם גיל מרוץ שדה גדול, קשה ובלתי שגרתי, מסביב להר תבור, בשם מרוץ הקפת התבור. בדומה לצליחת הכנרת, בתחילה התקיים מרוץ תחרותי בלבד, ולאחריו נוספו מרוצים עממיים.
ב-1959 עמד, יחד עם שמואל ביאליק, בראש משלחת הפועל למשחקי הפועלים בלינץ, אוסטריה.
הספורט העממי – ספורט לשמו, לשם ההשתתפות ולא לשם ההישג – הוא חידושו הגדול של הפועל, ומבחינות רבות יש לו זכות ראשונים ברחבי העולם. את העמדה הזאת ייצג גיל בקולוקוויום בינלאומי בפריז, צרפת. שנערך ב-1959. ב-1965 יזם גיל כינון אגף לספורט עממי במסגרת הפועל, שהתנהל בסיסמה "אתגר לרבים".
ב-1962 היה ראש משלחת ישראל לאליפות העולם בכדורעף שהתקיימה בברית המועצות, במוסקבה ובקייב.
ב-1967 מונה ליושב-ראש ההתאחדות לספורט, וכיהן בתפקיד זה במשך שלוש שנים. כן היה חבר בוועד האולימפי בישראל ובמועצה הלאומית לספורט הוגן.
בשלהי 1972 יצא לגמלאות. עם זאת היה חבר הוועדה המארגנת של כינוס הפועל העשירי ב-1975, ונשא את הרצאת הפתיחה של קונגרס CSIT בתום הכינוס, שהוחלט לראותה כמצע כללי של האינטרנציונל. באותה שנה זכה בעיטור הכבוד "לאיש כפועלו" של הפועל, שגיל היה מיוזמיו. ב-1982 קיבל את התואר "עמית כבוד לעד" של הפועל.
גיל כסופר ספורט
ב-1985 יצא לאור הספר "תרבות וגוף", קובץ ממאמריו של גיל. בסוף הכרך הובאה רשימה ביבליוגרפית של כתביו, וממנה עולה כי כתב 46 ספרים וחוברות ו-1154 מאמרים ורשימות.
מספריו:
גיל היה עורכם של כתבי-עת רבים: אחדים משנתוני "עוזנו"; "ספורט לעם"; "גורן כידון"; "ידיעות הפועל"; "ירחון ספורט"; "החינוך הגופני". כן ערך, תרגם וכתב הקדמות לספרים וחוברות רבים. לאחר פרישתו לגמלאות שימש עורך בהוצאה לאור של מכון וינגייט. כתב ערכים לאנציקלופדיה העברית, לאנציקלופדיה חינוכית, ל"לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799".
בנוסף כתב לעצמו גם חמישה כרכי שירים (רובם ברוסית), שמקצתם פורסמו בספר "מיומנו של מדריך נודד".
הנצחה
מרכז הפועל קרא על שמו של גיל את מרכז ההדרכה של המרכז לחינוך ולספורט ימי בקיסריה, כמו גם מפעלי ספורט שונים. כן יצאה חוברת "חברים מספרים על גיל" במלאת שלושים למותו. מכון וינגייט קרא על שמו את ההוצאה לאור שלו והוציא את הספר "תרבות וגוף".
אלומה – צעירים לשם שינוי
אלומה, צעירים לשם שינוי היא עמותה למוביליות חברתית המקדמת השתלבות מיטבית של צעירים בשלושה תחומים עיקריים - שירות משמעותי, השכלה גבוהה ותעסוקה ראשונה. בכל תחום מפעילה העמותה תוכניות שונות לקהלים מגוונים. העמותה הוקמה על ידי הקיבוץ הדתי ב-1983. העמותה מסייעת מדי שנה לכ-50,000 צעירים וצעירות מהפריפריה החברתית והגאוגרפית.
מנכ"לית העמותה היא ד"ר תמי חלמיש אייזנמן, יו"ר העמותה הוא אמיתי פורת.
הכנה לשירות ולחיים בוגרים
בתחום זה, התכנית הוותיקה והמרכזית של העמותה היא "משרתות באמונה". במסגרת תוכנית זו מלווה העמותה צעירות דתיות ומעניקה להן מידע, ייעוץ והדרכה לפני ותוך כדי השירות.
בעמותה צוות רכזות דתיות בוגרות שירות צבאי, המעבירות הסברות בנושא צו ראשון (לבנות כיתה י"א) ותהליך הגיוס (לבנות י"ב) בבתי הספר ובחוגי בית. כמו כן, מארגנת העמותה ימי עיון, שבתות ומפגשים נוספים לחיילות הדתיות במהלך השירות. במסגרת התכנית פועל מוקד אליו יכולות לפנות צעירות לפני גיוס ובמהלך שירותן, למענה על שאלות וקבלת עזרה בקשיים בהם הן נתקלות.
התכנית הוקמה מתוך ההכרה שישנן צעירות בוגרות החמ"ד הבוחרות להתגייס לצה"ל ללא היכרות מוקדמת, עובדה שמקשה עליהן להגיע לתפקידים משמעותיים. במענה לטענות של רבנים ואנשי ציבור כנגד עידוד בנות להתגייס - טענו בארגון שהם פועלים רק לסייע ולהכווין למי שממילא בחרה להתגייס. עובדה זו גרמה גם לרב שלמה אבינר הבולט בהתנגדותו לגיוס בנות, להשתתף בכנס של העמותה ולתמוך בפועלה. בהמשך נחשפו נתונים לפיהם הארגון אף מעודד בנות להתגייס בכוונה תחילה, ובשל כך חזר בו הרב אבינר מתמיכתו, והתבטא בחריפות כנגד הארגון באומרו שהוטעה על ידם.
אלומה פועלת בשיתוף פעולה עם צה"ל, כך לדוגמה מקיימת העמותה שבוע גדנ"ע מותאם במיוחד לבנות דתיות כדי לחשוף בפניהם את השגרה הצה"לית, כדי שהבחירה שלהן תתבסס על היכרות וידע. לדברי היוהל"ן לשעבר תא"ל רחל טבת ויזל אלומה היא שותפה מרכזית בפעילות לאפשר לצעירות דתיות להתגייס, בין השאר על ידי פועלה בבתי הספר לבנות של החינוך ממלכתי דתי אליהם לא מורשים גורמים צבאיים להיכנס ואלומה היא זו שמכניסה את המסרים המבוקשים. ראש אכ"א לשעבר, תא"ל אורנה ברביבאי, קבעה כי העשייה של אלומה מעוררת השראה בפועלה לגיוס נשים דתיות לצה"ל בהיקפים הולכים וגדלים.
בנוסף ל'משרתות באמונה' העמותה מפעילה תוכנית הכנה לשירות (לאומי וצבאי) בקבוצות מגדריות לנוער בכיתות י"א ו-י"ב הנקראת "תוכנית לקראתך", ואת תוכנית 'צהלה' הפועלת בקרב נוער בסיכון וזכתה ב 2019 באות המתנדב מהנשיא. כמו כן מפעילה אלומה עבור משרד החינוך את מרכז ההכשרה ליחידת מורות חיילות.
השכלה גבוהה
אלומה בשיתוף פעולה עם המועצה להשכלה גבוהה פועלת לעידוד צעירים להצטרף לאקדמיה, ומסייעת להם להתמיד ולשפר את הישגיהם. במסגרת זו היא מפעילה את התוכניות הלאומיות: הישגים, רואד, זרקור, טנא, הישגים להייטק ואת תוכנית אקדמיה פלוס.
בין תוכניות האקדמיה המתמקדות במתן ייעוץ להשכלה גבוהה נמצאת ’הישגים’, תוכנית לאומית שמטרתה להנגיש השכלה גבוהה לצעירי הפריפריה הגאוגרפית והחברתית באמצעות מרכזי הצעירים הפרושים ברחבי הארץ. תוכנית ’רואד’ פועלת בחברה הערבית, דרוזית, צ'רקסית ובדואית. ותוכנית ’זרקור’ פונה לבוגרי החינוך החרדי, מלווה סטודנטים בלימודיהם ומסייעת להם להשתלב בשוק העבודה.
כמו כן, אלומה מפעילה תוכניות המתמקדות בשיפור התמדה כמו תוכנית הישגים להייטק שמסייעת לצעירים וצעירות ללא נתוני קבלה מתאימים והמתקשים לעמוד בנטל הכלכלי של לימודיהם, להתקבל לתואר ראשון בהנדסה ובמדעים. משתתפי התוכנית מקבלים סיוע במימון שכר הלימוד, מלגות וליווי אקדמי ואישי. תוכנית אקדמיה פלוס שמה לה למטרה לצמצם נשירה במקצועות ה־STEM – מדעים, הנדסה, מתמטיקה וטכנולוגיה.
תוכניות ההתמחות
תוכניות ההתמחות של אלומה הן מיזם חברתי שמטרתו להוות גשר לעולם התעסוקה ושלב משמעותי בשיפור המוביליות החברתית עבור צעירים בישראל.
המיזם נותן מענה לקושי הגדול של צעירים בוגרי השכלה גבוהה למצוא תעסוקה ההולמת את המקצוע אותו למדו באמצעות שיבוצם באמצעות פרקטיקה של התמחות מעשית כחלק ממהלך הלימודים לתואר ראשון. התכנית מונגשת לסטודנטים עם מוגבלות.
בשנת 2012 הוקמה תוכנית 'הדבר הבא' על ידי קרן אדמונד דה רוטשילד ועמותת אלומה, כתוכנית ארצית לקידום תעסוקה ראשונה לבוגרי אקדמיה. עמותת אלומה מנהלת את התכנית מיומה הראשון ובשנת 2019 נבחרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה להוביל יחד איתה את מערכי הלמידה לקורסים משלבי התנסות בכ- 20 מוסדות לימוד אקדמיים. בנוסף להתמחות מעשית כוללת התכנית קורס עיוני. בחלק מהמוסדות האקדמיים מקנה התכנית נקודות זכות.
מן המחקר
15% מהסטודנטים אשר לקחו חלק בתוכנית ההתמחות המשיכו לעבוד במקום ההתמחות ובוגרי התכנית הרוויחו 5,000-20,0000 ש"ח יותר בשנה מבוגרי אקדמיה שלא לקחו חלק בתוכנית.
ארגונים חונכים -
הארגונים הלוקחים חלק בתוכנית מרוויחים מגוון תועלות, המרכזיות שבהן: תוצרים מקצועיים, חשיפה לעתודות כוח אדם, מיתוג מעסיק, אחריות חברתית, הזדמנות לפיתוח עובדים על ידי שימוש במתודולוגיות למידה מתוך עשייה- learning by doing.
בייב (אלה)
יחד עם אחיותיה, מאכה (Macha), ואנו (או אנה - Ana, Anu); לפעמים האחות השלישית היא נמאן (Nemain), באד'ב היא חלק משלישיית אלות המלחמה המוריגנה (Morrígna), או שלוש הפנים של האלה מורגן.
רקע
באד'ב היא אלה עתיקה מאוד, וככזו קיימת וריאציה גדולה בסיפורים אודותיה. היא הבת של דלבת (Delbáeth), המלך הגבוה המיתולוגי של אירלנד, וארנמס, אחת מהטוהא דיי דאנן (Tuatha de Danaan), גזע אלים. ארנמס (Ernmas) היא האלה האם של אירלנד, ועל שמה ושם בתה אייר נקרא האי וכן העם (Eire הוא השם ההיסטורי של אירלנד). דלבת שלט בטוהא דיי דאנן, ובפומוריאנים (Fomorians), גזע על-טבעי. בעלה היה נייט (Néit), אשר לפעמים מתואר כבעלה של נמאן, והיה אב גזע הטוהא דיי דנאן. הקדמוניות הזו ממקמת את משפחת אלים זו כפרוטו-קלטית.
האחיות של באד'ב הן אייר ופוטלה, או כשלישיית אלות המלחמה, מאכה ואנו. באד'ב, כאספקט של מורגן (שבמיתולוגיה הבריטית היא מורגן לה פיי), יכולה לשנות את צורתה, והייתה הופכת לעורבת, זאבה, דובה, או אפילו ענקית שחוצה נהר בצעד אחד.
הפומוריאנים ובני הטוהא דיי דנאן נלחמו ביניהם, ובמלחמה הגדולה, בקרב השני של מאג טורד, באד'ב ואחיותיה הביאו לתבוסת הפומוריאנים וגירשו אותם מאירלנד. רוב הדימויים של הפחדותיה נובעים מהסיפור על קרב זה, בו גם ניבאה את מותו של אחד המנהיגים. מסופר על באד'ב ואחיותיה שזרו פחד ובלבול בין חיילי האויב, העלו ערפל בו לא מצאו את עצמם, המטירו עליהם אש מעננים דחוסים. בחלק מהסיפורים באד'ב גורמת לחיילים ליפול על חרבם, והייתה צורחת עליהם מצורתה כעורבת. לפעמים מספרים ששומעים את קריאותיה בשדה הקרב כשהוא זרוע בגופות הנופלים. היא נחשבת כנוטלת חלק פעיל בקרבות.
גמר גביע
"גמר גביע" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ערן ריקליס ובכיכובו של משה איבגי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1991.
עם יציאתו השתתף הסרט בפסטיבל ברלין ובפסטיבל ולנסיה.
שוש עזרתי
שוש עזרתי היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה
עזרתי התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים.
1976
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוקטובר 1976 זכתה עזרתי ב-3 מדליות, זהב כסף וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, רות הרשקוביץ ואיריס קרפ בשיא ישראלי חדש של 5:00.8 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:12.8 דקות, אחרי עיבל לשם מהפועל מרחבים (1:12.1 דקות) ולפני מיכל וינברג ממכבי ברית מכבים עתיד (1:13.1 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.7 דקות, אחרי עיבל לשם (2:39.0 דקות) ובת אגודתה אסנת ארליך (2:39.2 דקות).
1979
בתחרות שנערכה בווינגייט ביוני 1979 שיפרה טובה אברמוב את שיאה של עזרתי במשחה ל-200 מטר פרפר והעמידה אותו על 2:33.29 דקות.
הקרב במעבר גלורייטה
הקרב במעבר גלורייטה (באנגלית: Battle of Glorieta Pass) התרחש בין 26 ל-27 במרץ 1862 בחלקה הצפוני של טריטוריית ניו מקסיקו (ניו מקסיקו לא הייתה עדיין מדינה של ארצות הברית בתקופה זו). זה היה הקרב המכריע בניסיון לכיבוש ניו מקסיקו על ידי הדרום במלחמת האזרחים. הקרב שכונה "הגטיסבורג של המערב" על ידי היסטוריונים היווה מכה מכרעת של כוחות האיחוד (הצפון) בעצירת פלישת צבא הקונפדרציה למערב לאורך הרי הרוקי.
המערכה לכיבוש ניו מקסיקו
מפקדי המערכה לכיבוש ניו מקסיקו היו בריגדיר הנרי הופקינס סיבלי בראש צבא הקונפדרציה וקולונל אדוארד קנבי מהאיחוד. סיבלי היטיב לתמרן מקנבי בקרב ואלוורדה בפברואר והדף אותו חזרה למבצרו, אך נכשל בניסיון לגרום לו להיכנע. לאחר מכן, המשיך להתקדם לאורך עמק ריו גראנדה וכבש את סנטה פה ב־10 במרץ. סיבלי הקים את מפקדת הדיוויזיה שלו במחסן חיל המשמר הנטוש של האיחוד באלבקרקי.
שוש עזרתי
1979
עזרתי קבעה שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:31.20 דקות. שיא זה נישבר באוגוסט אותה שנה על ידי טובה אברמוב (2:30.23 דקות).
הקרב במעבר גלורייטה
המערכה לכיבוש ניו מקסיקו
במרץ, שלח סיבלי כוח של 200–300 טקסנים תחת פיקודו של רב-סרן צ'ארלס ל. פיירון כחלוץ למעבר גלורייטה, אתר אסטרטגי בשביל סנטה פה בקצה הדרומי של הרי סנגרה דה קריסטו דרומית-מזרחית לסנטה פה. שליטה במעבר הייתה מאפשרת לכוחות הדרום להתקדם לכיוון רמה גבוהה ולהתקיף את מבצר יוניון, מעוז האיחוד לאורך קו הפלישה צפונה דרך מעבר רטון.
קרב
הטקסנים הונהגו על ידי צ'ארלס ל. פיירון וויליאם ר. סקורי. על כוחות האיחוד פיקד קולונל ג'ון פ. סלוף מהרגימנט הראשון של מתנדבי קולורדו, עם יחידות נוספות תחת פיקודו של רב-סרן ג'ון מ. צ'יבינגטון (John M. Chivington), שנודע לאחר מכן כגיבור הקרב.
כוחותיו של פיירון הקימו מחנה בחווה של ג'ונסון בקצה אחד של המעבר. הצפוניים שמנו כ-400 חיילים בראשותו של ג'ון צ'יבינגטון הגיעו למעבר, ובבוקר ה־26 במרץ יצאו להתקפה. אחר הצהרים אנשיו של צ'יבינגטון לקחו בשבי מספר חיילי משמר קדמי של הדרום ומצאו את הכוח הראשי מאחוריהם. צ'יבינגטון הורה להתקדם לעבר האויב, אך אש ארטילרית הדפה את הכוח בפיקודו אחורה. הצפוניים התארגנו מחדש, פיצלו את חייליהם לשני עברי המעבר ותפסו את המורדים באש צולבת. הדרומיים לא עמדו בעוצמת האש ונסוגו במהרה. פיירון ואנשיו נסוגו למרחק של כ-2 קילומטר באזור צר של המעבר ובנו שם קו הגנה לפני שאנשיו של צ'יבינגטון הגיעו. כוחות האיחוד שוב איגפו את אנשיו של פיירון והמטירו עליהם אש לאורך קו ההגנה. הדרומיים שוב לא הצליחו לעמוד בעוצמת האש הצפוני ונסוגו. פרשי האיחוד הסתערו על הנסוגים והצליחו לשבות כמה יחידות מהמשמר העורפי. בשלב זה צ'יבינגטון פרש למחנה בחוות קוזלאוסקי.
למחרת לא הייתה לחימה ושני הצדדים קיבלו תגבורת. חייליו של סגן-אלוף ויליאם ר. סקורי הגדילו את כוחות הדרום לכדי 1,100 חיילים, בזמן שקולונול ג'ון פ. סלוף הגיע עם כ־900 אנשי תגבורת לצפון. גם סלוף וגם סקורי החליטו לתקוף ויצאו בבוקר של 28 במרץ להתקפה. כשסקורי התקדם בקניון, הוא ראה את כוחות האיחוד מתקרבים וכונן קו הגנה, כולל פרשים שירדו מהסוסים. סלוף הורה על התקפה על הדרומיים ב-11:00 בצהריים, אך הדרומיים החזיקו מעמד. לאורך שעות הצהרים התבצעו התקפות והתקפות נגד בין שני הצבאות.
הלחימה נגמרה כאשר סלוף נסוג לחוות פיג'ן ואחר כך לחוות קוזלאוסקי. סקורי גם כן עזב במהרה את שדה הקרב בחושבו שניצח את הקרב. אולם, אנשיו של צ'יבינגטון, השמידו בינתיים את שיירת האספקה ואת בהמות המשא של סקורי בחוות ג'ונסון. איבוד בהמות המשא ושיירת ההספקה הכריח את הדרומיים לסגת לסנטה פה. כוחות האיחוד ניצחו, ובכך עצרו את הפלישות של הקונפדרציה לדרום-מערב ארצות הברית. הקרב במעבר גלורייטה היה נקודת המפנה במלחמה בטריטוריית ניו מקסיקו. קנבי קודם לדרגת בריגדיר שלושה ימים לאחר הניצחון.
חלקים משדה הקרב השתמרו בפארק הלאומי ההיסטורי פקוס.
קרל פון רוקווס
קרל פון רוקווס (בגרמנית: Karl von Roques; 7 במאי 1880 – 24 בדצמבר 1949) היה גנרל גרמני ופושע מלחמה נאצי בעת מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הועמד לדין במסגרת משפט הפיקוד העליון, נמצא אשם ונידון ל-20 שנות מאסר. הוא מת בכלא בשנת 1949.
ביוגרפיה
קרל פון רוקווס נולד למשפחת אצולה גרמנית ממוצא הוגנוטי. הוא החל את הקריירה הצבאית שלו בצבא הקיסרות הגרמנית בשנת 1899. בעת מלחמת העולם הראשונה שימש כקצין במספר פלוגות. עם תום מלחמה זו קודם לדרגה המקבילה לסרן. לאחר הפסקת האש, נשאר ברייכסווהר, מילא את תפקיד שר המלחמה, ולאחר מכן תפקידים בכירים אחרים בצבא. באוקטובר 1938 נקרא לשירות מילואים בלופטוואפה בדרגת לוטננט-גנרל. ביוני 1939 עזב את הלופטוואפה בדרגת גנרל.
במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בורמאכט. בדצמבר 1939 קיבל את הפיקוד על חטיבת חיל הרגלים 142. מה-15 במרץ 1941 עד אוקטובר 1941 פיקד על אחת מקבוצת ארמיות דרום. מה-1 ביולי 1941 קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים של גרמניה.
כמפקד ארמייה מקבוצת ארמיות דרום, רוקווס פעל לפי חוקי הגזע והמלחמה הנאציים וביצע השמדה של שבויי מלחמה סובייטים, עמים סלאבים ושל יהודים בשטחים בהם פעל. מאוקטובר 1941 נכנס למאגר ה"פיהררריזרב" (מאגר של קצינים בכירים בהמתנה לקידום ולאיוש דרגות רמות). ביוני 1942 חזר לפקד על קבוצתו מקובצת ארמיות דרום, ולאחר פיצולן לשתיים פיקד על קבוצת ארמיות B. ב-1 בינואר 1943 הוא שוב הוצא משירות ונכנס לרשימת הפיהררריזרב, וב-31 במרץ 1943 הוצא ממנה. באוגוסט 1943 נשלח לוורשה כנציג של הצלב האדום הגרמני.
העמדה לדין
לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-1945, נעצר רוקווס והועמד לדין במסגרת משפט הפיקוד העליון. הוא נמצא אשם ונידון לעשרים שנות מאסר. עקב בריאותו הלקויה הוא הועבר מכלא לנדסברג לבית חולים בנירנברג, ושם מת ב-24 בדצמבר 1949.
עולמות סטארגייט
עולמות סטארגייט (באנגלית: Stargate Worlds) היה משחק תפקידים מרובה משתתפים ברשת כחלק מזיכיון סטארגייט. את המשחק פיתחה חברת Cheyenne Mountain Entertainment בשיתוף עם מטרו גולדווין מאייר, והוא היה מיועד להפצה בידי חברת FireSky למערכת Microsoft Windows.
המשחק, כמו גם הזיכיון עצמו, מתייחסים לממצא עתיק יומין בשם "סטארגייט" ("שער הכוכבים"), המאפשר מסעות כמעט מיידיים לכוכבי לכת אחרים במערכת השמש (וכן בין-גלקטיים מגלקסיית שביל החלב לגלקסיית פגסוס, כפי שנראה בסדרת הספין אוף סטארגייט אטלנטיס).
נכון להיום, פיתוח המשחק בוטל מאחר שהחברה המפתחת, Cheyenne Mountain Entertainment, פשטה את הרגל.
פיתוח
חברת Cheyenne Mountain Entertainment ומטרו גולדווין מאייר הודיעו בפברואר 2006 על תחילת עבודה של משחק תפקידים מרובה משתתפים מקוון (MMORPG). עד לנובמבר 2006 שוחררו מספר עיצובים ותמונות מהמשחק, כמו גם העובדה שהמשחק יעבוד לפי מנוע Unreal בגרסה 3.0. יוצר הסדרה סטארגייט SG-1 בראד רייט שימש כיועץ למשחק. שלבי הפיתוח של המשחק הואטו מאז בצורה דרסטית עקב המשבר הפיננסי שפקד את ארצות הברית בשנים האחרונות. זאת ועוד, החברה המפתחת מתכננת להוציא לשוק בתחילת 2010 משחק יריות בגוף ראשון הנקרא "Stargate Resistance", בתקווה שמכירות המשחק יעלו באופן ניכר את המשך המימון ל"עולמות סטארגייט".
למשחק תוכננו לצאת חבילות הרחבה. אחת מהן היא כזו של הסדרה סטארגייט אטלנטיס.
בראיון שנערך עם אחד ממפתחי המשחק נאמר שיצירת משחק המבוסס על יקום סטארגייט הייתה קלה לנוכח התוכן העצום שמציע העולם הזה.
רקע עלילתי
"עולמות סטארגייט" מבוסס על סדרת המדע בדיוני הפופולרית סטארגייט SG-1. התכנונים המקוריים היו להריץ את המשחק במקביל לסדרת הטלוויזיה, אולם הסדרה עצמה בוטלה בשנת 2006. המשחק אמור להתרחש במהלך עונותיה הראשונות של הסדרה, כאשר מתרחש הקונפליקט בין הטאורי (בני כדור הארץ) לבין הגואולד, עוד לפני שהוצגה משלחת אטלנטיס ולפני עלילת האוריי. הגזעים שניתן לשחק בהם הם הטאורי, הגואולד, הג'אפה והאסגארד. מספר אלמנטים נלקחו ממשחקי היריות בגוף ראשון, כאשר ניתן יהיה להשתמש בכלי נשק ארציים וכן חייזריים. מערכת הקרבות תתבסס על טקטיקה, כאשר הבינה המלאכותית של השחקנים ושל האויבים תהיה מאתגרת במיוחד.
רמות הדמויות
במשחק יהיו שבע רמות למגוון הדמויות המוצע: