cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרנספוביה
פמיניזם וטרנספוביה
עמדות פמיניסטיות מסוימות נחשבות טרנספוביות. לקבוצת העמדות הזו ניתן השם TERF, ראשי תיבות של Trans Exclusionary Radical Feminism, פמיניזם רדיקלי מדיר טרנסים. חלק מהפמיניסטיות מערערות על הטענה כי בהתאמה מגדרית וניתוחים לשינוי מגדר הם בחירה אישית וטענות כי זוהי המצאה רפואית. וכן ערעור האם נשים טרנסיות הן נשים במובן המקובל של המילה, ועל כן מה מקומן במרחבים לנשים בלבד. בשנות השבעים של המאה הקודמת, היו מספר אירועים בארצות הברית בהן נשים טרנסיות לא התקבלו בברכה בכנסים לסביים ובכנסים פמיניסטיים. פמינסטיות רדיקליות, טענו כי השינוי הגופני אינו משנה את התפיסות החברתיות של גברים ונשים ושמגדר אינו חלק מהזהות אלא חלק ממעמד חברתי. כלומר, התפקידים החברתיים של נשים וגברים המוטבעים בנו לא משתנים בטיפול רפואי וגברים ימשיכו להיות מדכאים ונשים מדוכאות.
הסופרת האקטיביסטית הטרנססקסואלית, סנדי סטון, הגיבה לטענות של פמיניסטיות רדיקליות במניפסט (The Empire Strikes Back: A Posttranssexual Manifesto) שכתבה. שם היא טוענת שהן המערכת הרפואית והן הפמיניזם הרדיקלי השתמשו בכלים אינטלקטואלים שווים על מנת להסביר, להסדיר ולנרמל את המערכת של מין ומגדר ולנהל את הגוף הטרנססקסואלי.
בזמן מצעד הגאווה בלונדון ב-2018, קבוצה קטנה של לסביות שקראה לעצמה "להוציא את ה- ל" (Get the L Out) הפגינו בזמן המצעד. המפגינות טענו שהפוליטיקה של קהילת הלהטב"ק אינה מייצגת יותר נשים לסביות וגורמת למחיקת הזהות הלסבית בשעה שהקהילה כוללת בתוכה קבוצות שהן למעשה הטרוסקסואליות. הן קראו להוריד את הל' מראשי התיבות של הקהילה משום שהאות ל' אינה מייצגת לסביות, בשעה שהקהילה מאפשרת לגברים לקרוא לעצמם לסביות (אמרה שהייתה מכוונת לנשים טרנסיות לסביות).
אנדריאה דבורקין, סופרת פמיניסטית רדיקלית, כתבה בספרה משנת 1974, "שנאת נשים: הסתכלות רדיקלית על מיניות", שיש לתמוך בטרנסקסואלים ולכל טרנסקסואל יש את הזכות לקיום בתנאים שהם בוחרים. כלומר, כל טרנסקסואלית זכאית לניתוח להתאמה מגדרית, במימון הקהילה. עם זאת, דבורקין גם ציינה שתופעת הטרנסקסואליות עלולה להיעלם בחברה חופשית, שיהיו בה אופנים חדשים של זהות והתנהגות מינית.
תפיסות פמיניסטיות אחרות כמו טרנס-פמיניזם, הן פרספקטיבות טרנסג'נדריות על פמיניזם, או פרספקטיבות פמיניסטיות בסוגיות טרנסג'נדריות המצביעות על הקשר בין אפליית נשים למקומם של טרנסים בחברה המערבית. טרנס-פמיניזם טוען שיש צורות רבות של סקסיזם, שלעיתים קרובות קשורות זו לזו ולצורות אחרות של דיכוי.
הקהילה הגאה וטרנספוביה
קהילת הלהט"ב נתפסת לעיתים כמאוחדת במטרתה, כאילו לכל הקבוצות המיוצגות בראשי התיבות להט"ב יש סדר יום משותף ואינטרסים דומים. עם זאת, כמו רוב התופעות החברתיות המצב שונה. ראשי תיבות עצמם, מציגים מצג שווא, כאילו הומואים ולסביות וביסקסואלים וטרנסג'נדרים הן קטגוריות ברורות המופרדות בצורה ברורה זו מזו. ג'יליאן טוד וייס, טוענת כי הטרנספוביה של הומוסקסואלים ולסביות קשור, במקור, לרתיעה וחוסר הקבלה של פמיניסטית רדיקליות כלפי טרנסים וכן למאבק של הומואים ולסביות לקבלת הכרה תחת הטענה כי הם דומים לחברה ההטרוסקסואלית ("אנחנו כמוכם"), למעט ההיבט של הזוגיות בת אותו המין. טרנסג'נדרים וטרנסקסואלים פגעו לטענתה, ביכולת ההשתלבות של הומואים ולסביות בחברה הכללית. אמי סטון, טוענת על בסיס ראיונות עם הומואים ולסביות אקטיביסטים שהעידו כי יש בקרבם תחושה שטרנסים "נדחפו" לתוך הקהילה ופוגעים בהישגים שהושגו עד כה.
רק כלבים רצים חופשי
רק כלבים רצים חופשי הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ארנון צדוק, שיצא לאקרנים בשנת 2007. התסריט נכתב כ-25 שנים לפני יצירת הסרט בידי אסי דיין, ועובד על ידי ארנון צדוק.
המשפט "במקום בו אני חי, רק כלבים רצים חופשי" פותח את הסרט.
תקציר העלילה
אוּרי (ליאור אשכנזי) הוא עורך דין תל אביבי מצליח אשר נקרא במפתיע למילואים כקצין ביחידה מובחרת על מנת לקחת חלק בלחימה ביהודה ושומרון. במהלך הפעילות, לאחר שנהרגים שלושה מאנשי היחידה, יורה מפקדה היחידה וחברו הטוב, נדב (יפתח קליין), בשני מחבלים שנכנעו ובילד פלשתינאי. בעוד אורי נדרש להעיד במשפט כנגד חברו, אשתו של אורי, תלמה (איילת זורר), עובדת סוציאלית המנסה לסייע למשפחת סיטון (נטע גרטי ויגאל עדיקא), עוברת אונס אלים על ידי חבורת עבריינים, ומתאבדת. אורי מחליט לנקום את מותה.
צאי לון
צָאי לוּן (סינית: 蔡伦; 50–121) היה סריס סיני, נחשב לממציא הנייר כפי שהוא מוכר כיום (בניגוד לפפירוס הקדום יותר אשר הומצא במצרים אלפי שנים קודם לכן).
ביוגרפיה
צאי לון נולד בגְווֵייָאנְג, בירת מחוז גוויג'ואו בתקופת שושלת האן. שירת בחצר הקיסר כפקיד, ולצורך עבודות הרישום ניסה שיטות שונות להכנת נייר, עד להגעה לתהליך, אשר פרטיו אבדו עם הזמן, אשר איפשר הכנת נייר. בתמורה לעבודתו זו העניק לו הקיסר תואר אצולה וממון רב.
יוהאן אלרט בודה
יוהאן אלרט בודה (גרמנית: Johann Elert Bode; 19 בינואר 1747 – 23 בנובמבר 1826) היה אסטרונום גרמני שמוכר על כך שניסח מחדש ופרסם את חוק טיטיוס-בודה וכן על עבודתו לקביעת מסלולו של אורנוס, שאת שמו הוא הציע. כמו כן, נזקף לזכותו גם גילוי הגלקסיה M81, שנקראת על שמו.
ביוגרפיה
בודה נולד בהמבורג. כנער הוא סבל ממחלת עיניים שפגעה במיוחד בעינו הימנית, וגם בשאר חייו הוא המשיך לסבול מבעיות עיניים.
בודה היה מנהלו של מצפה הכוכבים של ברלין, שם הוא פרסם ב-1801 את ה'אוראנוגרפיה' – אטלס שמיים שמטרותיו היו הן נתונים מדויקים אודות מיקומי כוכבים ועצמים שמימיים אחרים והן פרשנות אומנותית של הדמויות השונות של קבוצות הכוכבים. החיבור היווה את שיא תקופת ההצגה האומנותית של קבוצות הכוכבים, כאשר אטלסים מאוחרים יותר הציגו איורים פחות ופחות מפורטים, עד שאיורים הפסיקו להיכלל בטבלאות ומפות שמיים.
כמו כן, בודה פרסם אלמנך כוכבים שנתי, שיועד לאסטרונומים חובבים (Vorstellung der Gestirne) וכן ספר מבוא לקבוצות הכוכבים והאגדות מאחוריהן, שהיה בעל פופולריות, מכיוון שהודפס מחדש יותר מ-10 פעמים. בודה נפטר בברלין, בגיל 79, בשנת 1826.
נבחרת ארובה בכדורגל
נבחרת ארובה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ארובה.
בסגל הנבחרת נכללים גם שחקנים בעלי שורשים מארובה שנולדו מחוץ לגבולות המדינה כגון גרגור בריינבורג.
ג'ו וולאקוט
ג'וזף לוק וולאקוט (באנגלית: Joseph Luke Wollacott; נולד ב-8 בספטמבר 1996 בבריסטול שבאנגליה) הוא כדורגלן גנאי יליד אנגליה המשחק בעמדת השוער בקבוצת צ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה ובנבחרת גאנה.
South Africa Tour 2013
South Africa Tour 2013 הוא סיבוב ההופעות החמישי והאחרון של הזמרת הולשית בוני טיילר. הסיור הורחב והתקיים בדרום אפריקה בלבד, ובסמוך לכך הופיעה טיילר גם באירוויזיון 2013, שהתקיים בעיר מאלמה שבשוודיה. סיבוב הופעות זה הוא הראשון והיחידי של טיילר בעשור השני של המאה ה-21.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה רבה, ובשני המופעים שהתקיימו ביוהנסבורג נמכרו כל הכרטיסים בפרק זמן קצר. באותם רגעים הודיעה טיילר כי האלבום החדש שלה עתיד לצאת בדרום אפריקה "בקרוב מאוד". לבסוף, הוציאה אותו טיילר ב-8 במרץ באותה שנה, תחת השם, Rocks and Honey.
ג'ו וולאקוט
קריירת מועדונים
ב-11 ביוני 2021 חתם על חוזה לעונה אחת בסווינדון טאון מהפוטבול ליג השנייה.
South Africa Tour 2013
רקע
לאחר המופע שלה בבלומפונטיין, טיילר והלהקה שלה ביקרו באתרי תיירות ליד קייפטאון, כגון: טבלאן, וחוות היין שמסביב לסטלנבוש.
ג'ו וולאקוט
קריירת מועדונים
ב-23 ביוני 2022 חתם על חוזה לשלוש עונות בצ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה.
קריירה בינלאומית
ב-9 באוקטובר 2021 ערך וולאקוט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בניצחון 3-1 על נבחרת זימבבואה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא היה חלק מסגל נבחרת גאנה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022.
זוראן פלאניניץ'
קריירת מועדונים
זוראן פלאניניץ' החל לשחק במחלקת הנוער של דוברבה זאגרב. בגיל 17 הוביל את הקבוצה הבוגרת לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הקרואטית בה הפסיד עם קבוצתו לציבונה זאגרב, הישג זה הוביל אותו להיבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ולשחקן הצעיר של השנה בליגה הקרואטית.
שנה לאחר מכן, ציבונה זאגרב חשקה בשירותיו והחתימה אותו לשלוש עונות בעקבות הישגיו בעונה אשתקד וכן עקב יכולתו כנגדה בשלב חצי הגמר של משחקי הפלייאוף בליגה הקרואטית.
פלאניניץ' השתלב היטב בציבונה זאגרב, והפך לאחד הרכזים והקלעים הטובים ביורוליג והציג יכולת טובה שהתבטאה פעמיים בזכייה באליפות קרואטיה ובגביע הקרואטי, ואף כן גם בזכייה בתואר השחקן המצטיין בליגה הקרואטית של עונת 2001/02.
בשנת 2003 פלאניניץ' נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-22 הכללי על ידי הניו ג'רזי נטס שבה שיחק במשך שלוש עונות שבהן השיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק. עקב מעמדו בקבוצה שהתבטא במיעוט דקות ובחוסר הזדמנויות לשחק החליט לסיים את דרכו בקבוצה וכן את קריירת ה-NBA שלו.
לאחר שבועות בודדים, פלאניניץ' חתם בקבוצה הספרדית טאו ויטוריה. הוא שותף באופן מלא במשחקיה, ונחשב לאחד משחקני המפתח של המועדון. הוא הוביל ביחד עם טיאגו ספליטר את טאו לפסגת הכדורסל הספרדי והאירופי כאשר זכה עימה באליפות ספרד, פעמיים בגביע הספרדי ובסופר קאפ הספרדי ולשתי העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג.
ב-25 ביוני 2008, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם צסק"א מוסקבה.
ב-17 ביוני 2010, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם אופציה לעונה נוספת עם חימקי מוסקבה.
נבחרת קרואטיה
פלאניניץ' חבר בסגל הנבחרת הלאומית של קרואטיה משנת 2001 מאז זומן לאליפות העולם לנבחרות צעירות, בה זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. מאז, פלאניניץ' לקח חלק עם נבחרתו באליפות אירופה של 2005 ושל 2007.
אבני יקר
אבני יקר הוא פיוט לחנוכה שחיבר רבי אברהם אבן עזרא. הפיוט התקבל במיוחד אצל יהודי תימן. תוכן הפיוט מתאר את השפל של יהודי ארץ ישראל והמקדש עד השלב בו התחזקו החשמונאים כנגד מלכות יון, כאשר ניצחו את ממלכת יון חנכו מחדש את בית המקדש, ונקבעו הימים להודאה לה'.
מבנה
שם המחבר "אברהם" רמוז באקרוסטיכון הפיוט. כל שורות השיר מסתיימות בחרוז קבוע (קוּ). הפיוט שקול במשקל ספרדי קפדני של יתדות ותנועות. כל שורה בנויה משלוש צלעות, ובכל צלע ישנן שתי תנועות ויתד (תנועה היא הברה רגילה, יתד הוא הברה שבראשה תנועה חטופה כשווא נע או חטף).
המכון לחקר המשפט העברי
המכון לחקר המשפט העברי ע"ש ישראל מץ הוא מרכז למחקר והוראה של המשפט העברי הפועל ליד הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, על פסגת הר הצופים.
המכון נוסד בשנת 1963, ביוזמת המשנה לנשיא בית המשפט העליון (בדימוס) פרופ' מנחם אלון, והוא פועל לשילוב דרכי המחקר במשפט העברי עם המחקר הקלאסי במדעי היהדות.
בהוצאת המכון פורסמו ספרים ומחקרים רבים, ביניהם מפעל מפתוח ספרות השו"ת בתקופת הראשונים ושנתון המשפט העברי המשמש במה למחקרים בנושא. בראש המכון עומד כיום פרופ' בני פורת.
דרום-מזרח סולאווסי
היסטוריה
מהמאה ה-17 עד לתחילת המאה ה-19, האזור נשלט על ידי הסולטנות של בטון.
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין של אינדונזיה בשנת 2000, אוכלוסיית המחוז מנתה 1,771,951 תושבים. רוב התושבים מתגוררים באיים בטון ומונה, ובסביבות עיר הבירה קנדרי. ארבע הנפות הגדולות ביותר במחוז הן קונווה סלטאן, קונווה, קולקה, ומונה (בהתאמה).
הערות שוליים
קט:סולאווסי קט:אינדונזיה: מחוזות קט:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1964
חוסה קאררס
קאררס הוא המייסד והנשיא של "הקרן הבין־לאומית חוסה קאררס למלחמה בלוקמיה" (La Fundació Internacional Josep Carreras per a la Lluita contra la Leucèmia), שייסד לאחר החלמתו הוא ממחלת הלוקמיה בשנת 1988.
ילדות ונעורים
בשנות ילדותו של קאררס בברצלונה, עבד אביו כשוטר תנועה. במקור היה מורה לצרפתית, אך כמי שלחם בצד הרפובליקאי במלחמת האזרחים בספרד, עליית פרנקו לשלטון שמה קץ לכך. אמו ניהלה סלון תסרוקות קטן, שם היה חוסה הילד שר לעיתים לפני הלקוחות בתמורה לדמי כיס. אמו של קאררס האמינה תמיד בגדולתו העתידה כזמר, ומותה במחלת הסרטן, כשחוסה היה בן 18, השפיע עליו מאוד. בספר "חוזה קאררס: סיפור חיים" אמר, כי "אפילו עכשיו, בכל פעם שאני יוצא לבמה, תמיד, תמיד אני מקדיש לה מחשבה מהירה."
קאררס גילה כישרון למוזיקה, ובעיקר לשירה. לאחר שראה את מריו לנצה בסרט "אנריקו קארוזו הגדול"החל לשיר את האריות שוב ושוב לפני משפחתו, בעיקר את "לה דונה א'מובילה". לעיתים קרובות הסתגר בחדר הרחצה כשבני המשפחה התרגזו על הקונצרטים המאולתרים שלו. הוריו גייסו כסף לשיעורי מוזיקה לילד בתמיכת סבו, סלבדור קולי, בריטון חובב. תחילה למד פסנתר ופיתוח קול אצל מגדה פרונרה, אמו של אחד מחברי הילדות שלו, ובגיל 8 החל ללמוד גם בקונסרבטוריון העירוני של ברצלונה.
בגיל 8 גם הופיע לראשונה בפומבי. הוא שר 'La donna è Mobile' בליווי מגדה פרונרה בפסנתר, בשידור ברדיו הלאומי של ספרד. הקלטה של שידור זה עודנה קיימת ואפשר לשמוע אותה בביוגרפיה על קלטת וידאו, "חוזה קאררס - סיפור חיים". ב-3 בינואר 1958, כשהיה בן 11, הופיע לראשונה בבית האופרה הגדול של ברצלונה, הגראן תיאטרה דל ליצאו, בשירת תפקיד הסופרן הנער של טרוחמאן ב-"הצגת הבובות של דון פדרו" של מנואל דה פאיה. כעבור כמה חודשים שר בפעם האחרונה כסופרן-נער בליצאו, במערכה השנייה של "לה בוהם".
בשנות נעוריו המשיך ללמוד מוזיקה. הוא התקדם ל-Conservatori Superior de Música del Liceu וקיבל שיעורים פרטיים בפיתוח קול, תחילה אצל פרנסיסקו פואיג ואחר אצל חואן רואח, שאותו תיאר כ"אב האמנותי" שלו. על פי עצת אביו ואחיו, שסברו כי נחוצה לו קריירת "גיבוי", נרשם גם לאוניברסיטה של ברצלונה ללמוד כימיה, אבל אחרי שנתיים עזב את האוניברסיטה כדי להתרכז בשירה.
בשנת 1971 נשא לאישה את מרסדס פרז, ולשניים נולדו שני ילדים, אלברט בשנת 1972 וחוליה בשנת 1978. השניים התגרשו ב-1992. בשנת 2006 התחתן קאררס עם יוטה יגר. אחיינו של קאררס, דוויד חימנס קאררס, הוא מנצח ומנהל מוזיקלי של אורקסטרה סימפוניקה דל ואלה. הוא ניצח על רבים מן הקונצרטים של קאררס בסוף שנות ה-90 ועל הופעותיו באופרה "סליי" בתיאטרון ליצאו ביוני 2000.
שנות ה־70 וה־80
חואן רואח עודד את קאררס להיבחן למה שהיה לתפקיד הטנור הראשון שלו בליצאו, פלאביו ב"נורמה" של בליני, שהצגתה נפתחה ב-8 בינואר 1970. התפקיד היה אמנם קטן, אבל הפסוקים הספורים ששר עוררו תשומת לב מצד הגברת הראשונה של ההפקה, הסופרן ידועת השם, קטלאנית כמוהו, מונסראט קאבאייה. היא הזמינה אותו לשיר עמה את ג'נארו ב"לוקרציה בורג'ה" של דוניצטי, שנפתחה ב-19 בדצמבר 1980. היה התפקיד הראשי הראשון שלו כבוגר ולדעתו, כניסתו האמיתית לקריירה של טנור אופראי. ב-1971 הייתה הופעתו הבין־לאומית הראשונה בביצוע קונצרטנטי של "מריה סטוארדה" ברויאל פסטיבל הול בלונדון, גם הפעם עם קאבאייה בתפקיד הראשי. לקאבאייה היה חלק חשוב בקידום ועידוד הקריירה שלו במשך שנים רבות. היא הופיעה עמו ביותר מ-15 אופרות שונות, ואחיה ומנהל עסקיה, קרלוס קאבאייה, שימש גם כמנהל של קאררס עד אמצע שנות ה-90.
במשך שנות ה-70 התקדמה הקריירה של קאררס במהירות. בסוף 1971 זכה בפרס ראשון בתחרות היוקרתית "ווצ'י ורדיאנה" בפארמה, שהביאה להופעתו הראשונה באיטליה ב"לה בוהם", בתיאטרון המחוזי של פרמה ב-12 בינואר 1972. בהמשך באו עוד הופעות ראשונות בבתי אופרה חשובים בעולם - האופרה של וינה ב-1974, בתפקיד הדוכס מננטואה ב"ריגולטו"; בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ב-1974, בתפקיד אלפרדו ב"לה טרוויאטה"; מטרופוליטן אופרה בניו יורק ב-1974, בתפקיד קאוואראדוסי ב"טוסקה" של פוצ'יני; ולה סקאלה, מילאנו ב-1975, בתפקיד ריקארדו ב"נשף המסיכות, של ורדי. עד גיל 28 הספיק כבר לשיר את תפקיד הטנור הראשי ב-24 אופרות שונות הן באירופה והן בצפון אמריקה, והחזיק בחוזה הקלטות בלעדי עם פיליפס, שהניב הקלטות רבות-ערך של כמה אופרות של ורדי, מאלה שאינן נהנות מהפקות תדירות, ביניהן Il Corsaro, I due Foscari, La battaglia di Legnano, Un giorno di regno, and Stiffelio.
בין הזמרות ששרו בתפקידים הראשיים מול קאררס בשנות ה-70 וה-80 היו כמה מזמרות הסופרן והמצו סופרן המפורסמות ביותר בשנים ההן: מונסראט קאבאייה, בירגיט נילסון, רנאטה סקוטו, אילינה קוטרובאס, סילביה סאס, טרזה סטראטאס, דיים קירי טה קאנאווה, פרדריקה פון שטאדה, אגנס באלטסה, טרזה ברגאנצה וקטיה ריצ'ארלי. שותפותו האמנותית עם ריצ'ארלי החלה כששניהם שרו בשנת 1972 ב"לה בוהם" בפרמה ונמשכה 13 שנים, הן באולפן ההקלטות והן על הבימה. בהמשך הקליטו את "לה בוהם" באולפן של "פיליפס קלסיקס" ואפשר לשמוע אותם שרים יחדיו ביותר מתריסר הקלטות מסחריים אחרות, הן של אופרות והן של רסיטלים, בעיקר בחברות פיליפס ודויטשה גרמופון.
מבין המנצחים הרבים שעמם עבד בתקופה זו, האחד שעמו יצר קשרים אמנותיים קרובים ביותר ושהשפיע על הקריירה שלו יותר מכל מנצח אחר היה הרברט פון קאראיין. לראשונה שר בניצוחו של קאראיין בביצוע הרקוויאם של ורדי בפסטיבל זלצבורג ב-10 באפריל 1976 ועבודתם המשותפת האחרונה הייתה בהפקה של כרמן משנת 1986, גם הפעם בזלצבורג. בעידודו של קאראיין, נטה קאררס יותר ויותר לשירת תפקידי ליריקו-ספינטו כבדים יותר, שכללו את "אאידה", "דון קרלוס" ו"כרמן". מבקרים מסוימים אמרו, שתפקידים אלה היו כבדים מדי לקולו הטבעי ואפשר שקיצרו את התקופה, שבה עמד במיטבו מבחינה ווקאלית. (ראו בפרק העוסק בקולו של קאררס.)
בזמן ההסרטה של "לה בוהם" בפריז אבחנו אצל קאררס לוקמיה לימפובלאסטית חריפה ונתנו לו סיכוי של 1 ל-10 לשרוד את המחלה. אף על פי כן, קאררס החלים ממחלתו אחרי טיפול קשה ומפרך, שכלל כימותרפיה, הקרנות והשתלת מח עצמות עצמית במרכז האצ'ינסון לחקר הסרטן בסיאטל. לאחר החלמתו חזר בהדרגה הן לבימת האופרה והן לבימת הקונצרטים. בשנים 1988 ו-1989 חידש את הופעותיו בסיורי רסיטלים ובשירה עם מונסראט קאבאייה ב"מדיאה" (מרידה, 1989) ובהצגת הבכורה העולמית של "כריסטובאל קולון" ("כריסטופר קולומבוס") של לאונרדו באלאדה (ברצלונה, 1989).
מ־1990
בשנות ה-90 המשיך קאררס להופיע על בימת האופרה בכרמן ו"פדורה" ושר לראשונה ב"שמשון ודלילה" של קאמי סן-סנס (פראלאדה, 1990), ב"סטיפליו" של ורדי (לונדון, 1993) ו"סליי" של ארמאנו וולף-פרארי (ציריך, 1998). עם זאת, בתדירות הופעותיו באופרה חלה ירידה ככל שהקדיש את זמנו ביתר שאת לקונצרטים ורסיטלים. הופעתו האחרונה באופרה בבימוי מלא הייתה ב-12 ביולי 2002 בטוקיו, שם חזר על התפקיד הראשי ב"סליי" ואילו הופעתיו האופראיות האחרונות התקיימו ב"תיאטרה דל ליצאו", בית האופרה שבו החל בקריירה שלו, בהצגות "שמשון ודלילה" (מרץ 2001).
בשנת 1990 התקיים הראשון בקונצרטים של "שלושת הטנורים", במרחצאות קאראקלה ברומא, לקראת גמר משחקי גביע העולם של פיפ"א. מטרתו המקורית של הקונצרט הייתה גיוס מימון לקרן הלוקמיה של קאררס וכדרך לעמיתיו, פלאסידו דומינגו ולוצ'אנו פבארוטי, לקדם את פני "האח הקטן" בשובו אל עולם האופרה. ואולם, קונצרט זה והבאים אחריו בסדרת "שלושת הטנורים" הביאו לקאררס תהילה הרבה מעבר לבית האופרה. האומדן הוא, שיותר ממיליארד בני אדם ברחבי תבל צפו ב-1994 בשידור הטלוויזיה של קונצרט "שלושת הטנורים" מלוס אנג'לס. ההערכה היא, שעד שנת 1999 נמכר התקליטור של הקונצרט הראשון בסדרת "שלושת הטנורים" ב-13 מיליון עותקים, מספר המציב אותו בראש מכירות התקליטים הקלאסיים בכל הזמנים. בראשית שנות ה-90 כיהן קאררס כמנהל המוזיקלי בטקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת ברצלונה ב-1992 ושר בסיור קונצרטים עולמי במחווה לגיבורו המזמר הראשון, מריו לנצה.
רפרטואר ההקלטות והקונצרטים של קאררס מתרכז כיום כמעט כולו בשירים נאפוליטניים, מוזיקה קלאסית קלה ו"האזנה נינוחה". הוא גם מופיע ומקליט יותר ויותר עם אמנים מחוץ לחוגי המוזיקה הקלאסית, כמו דיאנה רוס, שרה ברייטמן ועוד.
קולו
בשיאו, נחשב קולו של קאררס לאחד מקולות הטנור היפים ביותר בתקופתו. מבקר המוזיקה הספרדי, פרננדו פראגה, תיאר אותו כטנור לירי עם הנדיבות של ספינטו, בהיותו מחונן ב"גון קול אציל, עשיר בצבעו ומהדהד להפליא". תיאור זה נכון בעיקר לגבי המשלב האמצעי של קולו. פראגה מציין עוד, כמו קאררס עצמו, שהצלילים הגבוהים של מנעד הטנור היו בעייתיים אצלו אפילו בנעוריו והבעיה החמירה בד בבד עם התקדמות הקריירה שלו. בדומה לאלילו, ג'וזפה די סטפנו, נודע קאררס גם ביופי ובעושר ההבעה של סגנון שירתו ובהגשתו עתירת הרגש. תכונות אלה באות אולי לביטוי בדרך הטובה ביותר בהקלטת "טוסקה" שלו משנת 1976 עם מונסראט קאבאייה בתפקיד הראשי ובניצוחו של סר קולין דייוויס.
לדעת מבקרים אחדים, תפקידי הספינטו הכבדים יותר שלקח על עצמו, כמו "אנדראה שנייה", דון חוזה בכרמן, דון קרלו ואלווארו ב"כוחו של גורל" הכבידו על כלי הביצוע שלו, הלירי מטבעו, ואפשר שזו הסיבה לכך, שקולו התכהה ואיבד משהו מן הזוהר הקודם. אף על פי כן, קאררס נתן כמה מן הביצועים המעולים ביותר שלו בתפקידים אלה. ה"דיילי טלגרף" כתב על "אנדראה שנייה" שלו משנת 1984 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון: "המעבר נטול המאמץ מן המשורר הלירי רודולפו ב"לה בוהם", לפני שבועות ספורים, אל המשורר ההרואי שנייה, שהטנור הספרדי מחולל באמנותו הווקאלית, מהלך עלינו קסמים מראשית ועד אחרית." על שירתו בשנת 1985 בתפקיד אנדראה שנייה בלה סקאלה (השמור על DVD) כתב קרל באטאליה ב"חדשות האופרה", כי קאררס משל באופרה "בריכוז מפיל מורא ובהטעמה ווקאלית מעודנת בכישרון, המשווה לתפקיד ספינטו זה עוצמה, החסרה בטנור שלו, שהוא הלירי מעיקרו." עם זאת, הסקירה שקרל ה. הילר כתב ב"אופרה" על ההצגה בלה סקאלה מציינת עוד, כי בעוד שבפסוקי השירה השקטים של הפרטיטורה "יכול היה קאררס להציג במלואו את רכות הצליל שקול טנור זה, אולי היפה ביותר בימינו, מסוגל לה", הוא התקשה בצלילים הגבוהים הרמים, שהפקתם נשמעה מאומצת ובלתי נוחה.
פעילות הומניטרית
לאחר החלמתו הוא מלוקמיה, ביקש קאררס הן לשלם את חובו למדע הרפואה והן לשפר את איכות החיים והטיפול של חולי לוקמיה אחרים. ב-14 ביולי 1988 ייסד את קרן חוסה קאררס הבין־לאומית למלחמה בלוקמיה (Fundació Internacional Josep Carreras per a la Lluita contra la Leucèmia) בברצלונה. הקרן, המוציאה רבעון על פעולותיה, Amigos de la Fundación, מרכזת את מאמציה בארבעה תחומים עיקריים:
לקרן חוסה קאררס יש סניפים גם בארצות הברית, שווייץ וגרמניה. הסניף הגרמני הוא הפעיל ביותר בין השלושה. מאז 1995, קאררס מעלה מדי שנה בלייפציג מופע גאלה בשידור חי בטלוויזיה במטרה לגייס כספים לפעילות הקרן בגרמניה. מאז ראשיתו, גייס קונצרט הגאלה לבדו יותר מ-71 מיליון ארו. קאררס מופיע גם ב-20 קונצרטי צדקה לפחות מדי שנה לטובת הקרן שלו ומוסדות צדקה אחרים הקשורים ברפואה. הוא חבר כבוד באגודה האירופאית לרפואה ובעמותה ההמטולוגית, פטרון כבוד של החברה האירופאית לאונקולוגיה רפואית ושגריר רצון טוב לאונסק"ו.
פרסים ואותות כבוד
קאררס קיבל מספר רב של פרסים ואותות כבוד על פעילותו האמנותית וההומניטרית כאחת. ואלה הם:
ב-23 בפברואר 2004 הנפיק משרד הדואר האוסטרי בול בערך של ארו אחד להנציח את יום השנה להופעתו הראשונה באופרה של וינה.
חוסה קאררס קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בספרד, אנגליה, רוסיה, איטליה, ארצות הברית, פורטוגל, רומניה, גרמניה והונגריה.
הכיכר המרכזית בסאנט חואן ד'אלאקאנט נקראת על שמו וכך גם שני תיאטראות - אודיטוריום ז'וז'פ קאררס בווילה-סקה (סמוך לטאראגונה) ותיאטרון ז'וז'פ קאררס בפואנלאבראדה.
אהוד אלעד
אהוד אלעד (11 במאי 1936 – 5 ביוני 1967) היה מפקד גדוד טנקים בחטיבה 7 של צה"ל, אשר נהרג בעת שהנהיג את גדודו בקרב בסיני במלחמת ששת הימים. על פעולתו במלחמה זו הוא עוטר בעיטור העוז.
ראשית חייו
אהוד אלעד נולד בכפר סבא למשפחת איידלמן. הוא היה חבר בתנועת הנוער העובד וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם ברל כצנלסון בעיר. בשנת 1954 התגייס לצה"ל, ולאחר סיום שירותו הסדיר התגייס לצבא הקבע. כקצין שריון זוטר לחם אלעד בשנת 1960 בפעולת התגמול בתאופיק.
באמצע שנות ה-60 נמנה אלעד עם אנשי השריון הראשונים אשר יצאו לארצות הברית ללמוד את טנק המגח (פטון M48) לקראת ראשית קליטתו בחיל השריון. לדברי פקודיו, בלט אלעד כמפקד קשוח בעל ידע מקצועי רב. הוא נחשב כמומחה לטנק הפטון בשל תכונות אלו בחר מפקד גיסות השריון, האלוף ישראל טל באלעד, בעודו בדרגת רב-סרן, לפקד על אחד משני גדודי טנקי הפטון היחידים שהוקמו בצה"ל לפני מלחמת ששת הימים.
סולת נסקה
סולת נסקה (שם מדעי: Sula granti) היא מין של עוף טרופי ממשפחת הסולתיים, עופות ים בעלי מקור ארוך הצוללים למים על מנת לתפוס את טרפם. סולת נסקה חיה באיים מבודדים באוקיינוס השקט, בהם איי גלאפגוס, אטול קליפרטון וכמה איים וולקניים בחצי האי באחה קליפורניה.
סולה זו נחשבה בעבר לאחד מתת-המינים של סולת המסיכה, הדומה לה מאוד וחולקת איתה אזורי מחיה. בעקבות מחקרים גנטיים שנעשו בשנים האחרונות, החליטו לפצל בין שני המינים. עם זאת, באזורי המחיה המשותפים קיימות מושבות מעורבות וישנן עדויות על בני-כלאיים טבעיים.
אהוד אלעד
קרב צומת רפיח
בבוקר 5 ביוני 1967 תקפה אוגדה 84 בפיקודו של האלוף טל, ובה חטיבה 7, את המערכים המצריים המבוצרים בצפון סיני. אלעד פיקד על גדודו בהסתערות חטיבה 7 על המתחם המצרי בצומת רפיח, ובמהלך חלק מן הקרב נע הטנק שלו בראש הגדוד. בעת הקרב פגעו פגזי תותחים נגד טנקים בטנק שלו והוא נפצע בפניו, בגבו ובידו, אך הוסיף לפקד על הגדוד. בצוהרי אותו יום השתתף הגדוד בפיקודו בקרב לכיבוש המתחם המצרי בשיח' זוויד, ממערב לרפיח.
סולת נסקה
הסולה היא עוף גדול ולבן ברוב גופו למעט קצוות הכנפיים, הרגליים ו'מסיכת הפנים' השחורים וכן המקור הארוך הכתום. מוטת כנפיה מעל מטר והיא מסוגלת לכופף את כנפיה אחורה כאשר היא צוללת, על מנת להאיץ ולהוריד את החיתוך בכניסה למים.
אהוד אלעד
קרב הג'יראדי
ב-5 ביוני אחר הצהרים תקף גדוד 79 את המתחם המצרי המבוצר במיצר הג'יראדי שממזרח לעיר אל עריש. אלעד פיקד על גדודו בהתקפה והתייצב שוב בראשו, אך זמן קצר לאחר תחילתה נפגע הטנק שלו והוא נהרג. קצין המבצעים של הגדוד, סגן עמרם מצנע, שהיה עמו בטנק, לא רצה בתחילה להודיע לגדוד על מות המג"ד, שהיה נערץ על אנשיו. המח"ט גונן חשב כמוהו ופיקד על הגדוד במשך כמחצית השעה. לאחריה נמסר הפיקוד על הגדוד לידי סגנו של אלעד, רב-סרן חיים ארז, והגדוד הבקיע את המתחם והגיע לאל-עריש.
סולת נסקה
הסולות ניזונות מלהקות דגים בים. הן מעופפות בלהקות גדולות וכאשר מוצאות להקת דגים, הן צוללות יחדיו מטה מגובה רב ומגיעות עד עומק של מטר מתחת למים, שם הן תופסות את טרפן.
הסולות מקננות בזוגות במושבות גדולות. הנקבות מטילות שתי ביצים בהפרש של כמה ימים. בדרך כלל שתי הביצים בוקעות והאפרוח הבוגר ירחיק את אחיו מהקן, שם הוא ימות מחום, מצמא או מטורפים - תופעה המוכרת בשם קייניזם. ההורים לא מנסים כלל לעצור את האפרוח מלעשות זאת. הסיבה לתופעה זו היא ככל הנראה כדי להגביר את סיכויי השרידה של המין - אם הצאצא הראשון מת (בין אם קרה משהו בעודו בביצה או לאחר הבקיעה), הצאצא השני משמש כגיבוי. בנוסף, קיימת אצל מין זה תופעה לא ברורה בה המבוגרים עלולים לנהוג באגרסיביות עם צאצאיהם, לריב איתם, לצווח לעברם ואף לנסות להזדווג עימם.
אהוד אלעד
קרב הג'יראדי
לזכרו של אלעד מוקדש השיר "הלך אחי", שכתב אחיו, גדעון אלעד, והלחין יוחנן זראי. השיר, שנכתב לבקשתו של ישראל טל, הושר על ידי רן אלירן.
עיטור העוז
על לחימתו של אלעד בראש גדודו הוענק לו ציון לשבח, אשר הומר בשנת 1973 לעיטור העוז.
זה היה נוסח העיטור:
יומני החנונית
תקציר הספרים
בספרים, ניקי מתמודדת עם המבוכה שהיא קיבלה מלגה לתיכון מכיוון שאביה מדביר שם, עם בעיות שהאויבת המושבעת שלה מקנזי יוצרת לה, עם הצרות שאחותה הקטנה בריאנה עושה, ועם הקשיים שלה לספר לברנדון שהיא מחבבת אותו. אבל לא הכל אפל בחיים שלה, כי תמיד היא מוקפת בחברותיה הטובות קלואי וזואי.
תקציר ספר ראשון - סיפורים מהחיים הלא-ממש מדהימים
ניקי מפחדת שאביה יעזוב את עבודתו בבית הספר והיא תאבד את המלגה. למזלה היא מצאה פתרון: בבית הספר מתקיימת תחרות אומנות שהמנצח בה יזכה בחמש מאות דולר, בדרך היא חווה הרבה בעיות.
תקציר ספר שני - סיפורים מהחיים של ילדת מסיבות לא כל כך מקובלת
ניקי הולכת למסיבת יום ליל כל הקדושים של וק"ד ומנסה להיות בשלושה מקומות במקביל ו מאוהבת בברנדון
תקציר ספר שלישי - סיפורים מהחיים של כוכבת רוק לא ממש מוכשרת
ניקי וחבריה משתתפים בתחרות להקות, שהפרס אליה היא אודישן לתוכנית טלוויזיה אך בדרך נתקלים בבעיות עם מקנזי והלהקה שלה.
תקציר ספר רביעי - סיפורים של נסיכת קרח לא ממש מלכותית
בבית הספר יש תחרות החלקה על הקרח וניקי וחברותיה משתתפות בה. לתחרות צריך למצוא ארגון צדקה שאליו יוכלו לתרום את הכסף, הבנות מחליטות שיתרמו לכלבייה "גן גורים" של בטי ופיל-סבו וסבתו של ברנדון שעובדים בכלבייה, ואם לא יוכלו להשיג מספיק כסף הכלבייה תיסגר וברנדון לא יוכל להישאר בוק"ד וייאלץ לעבור לגור במדינה אחרת.
במהלך הסיפור ניקי וחברותיה קלואי וזואי נתקלות בבעיות אך מצליחות להתגבר עליהן בדרכים שונות.
תקציר הספר "סיפורו של יומן"
ניקי מאבדת את יומנה וחושדת במקנזי שאולי היא גנבה לה אותו. רייצ'ל מסבירה איך לכתוב יומן ומחלקת עצות במהלך הספר. ספר זה הוא סיפור וחלקי כתיבה שונים שבהם ניתן לכתוב בהם.
בסוף הספר ישנם עמודים לכתיבת יומן.
תקציר ספר חמישי - גברת - הכל יודעת - לא ממש חכמה
ניקי מצטרפת למערכת העיתון כדי לראות אם מקנזי מלכלכת עליה, וכותבת טור עצות בשם העט "גברת-הכול-יודעת".
תקציר ספר שישי - סיפורים מהחיים של שוברת לבבות לא ממש שמחה
ניקי הולכת לנשף יום האהבה. רוצה להזמין את ברנדון אך מקנזי אומרת לה שכבר הזמינה אותו. אך אינה יודעת אם אמר לה כן או לא.
העלילה מסתבכת כשניקי מקבלת הודעות מוזרות ומעליבות מברנדון.
תקציר ספר שביעי - סיפורים מהחיים של כוכבת טלוויזיה לא כל כך זוהרת
לאחר שבספר השלישי ניקי וחברי להקת (תיאדור, זואי, מרקוס, ברנדון, ניקי וקלואי) "האמת אנחנו עדיין לא יודעים" זכו בהקלטה עם טרוור צ'ייס (מפיק טלוויזיה מפורסם) של השיר "החנונים שולטים" ניקי מקבלת תוכנית טלוויזיה משלה. בהתחלה זה נראה כמו רעיון טוב עד שהבמאית והצוות שלה מתחילים לפלוש לחייה הפרטיים ולעקוב אחריה. בנוסף לכך מקנזי מנצלת את ההזדמנות ומלכלכת על מערכת היחסים של ניקי וברנדון בטלוויזיה. יש ערב שלם ללהקה להשקת דיסקים וברנדון מנצל את ההזדמנות לקשר עם ניקי ......
תקציר הספר "או מיי גאד זה בדיוק היומן שרציתי"
ניקי נותנת שאלות ועצות לקוראי הספר המספיקות לשנתיים כולל שאלות בונוס נוספות.
הספר נקרא גם ״OMG זה בדיוק היומן שרציתי".
תקציר ספר שמיני - סיפורים מהחיים עם סוף לא ממש מהאגדות
ניקי נפצעת במהלך משחק בשיעור ספורט ומוצאת את עצמה בארץ האגדות ומנסה למצוא את דרכה הביתה, תוך כדי שהיא מנסה להימלט מהמכשפה הרעה שעוקבת אחריה.
תקציר ספר תשיעי - סיפורים מהחיים של דרמה קווין לא ממש חנונית
ניקי מגלה שברנדון נישק אותה רק בגלל התערבות, ומאוחר יותר מקנזי גונבת את היומן של ניקי ומתחילה לכתוב בו בעצמה, ובמהלכו מתכוננת למעבר לבית ספר אחר יוקרתי יותר, וכותבת מכתבים מרושעים בתור "גברת הכל יודעת". כשהיומן חוזר אל ניקי היא מגלה שקלואי עשתה גשר בשיניים, ולא דיברה איתה על זה כי מקנזי שלחה לה מכתב מרושע והיא חשבה שניקי שלחה אותו.
תקציר ספר עשירי - סיפורים מהחיים של דוגיסיטר לא ממש מושלמת
ניקי וברנדון חוזרים מקונדיטוריה לאחר היתקלות במקנזי (שגנבה את הזהות של ניקי כדי להרשים את הילדים בנורת' המפטון הילס, התיכון החדש שעברה אליו) לגן גורים (החנות שברנדון עובד בה) ומגלים את הולי - כלבת גולדן רטריבר עם שבעה גורים שהבעלים שלה עברה לבית אבות. ברנדון אומר שהם לא יכולים להכניס אותה כיוון שאין להם מקום, ובכל מקום אחר עלולים להרוג אותם. ניקי מציעה שיחביאו אותם בתורות עד שיתפנה אצלם מקום, והגורים לא מפסיקים לעשות בלגן.
תקציר ספר אחד עשר - סיפורים מהחיים של חברה לא-ממש חברותית
המזל הרע שוב מכה בניקי מקסוול. מכל בתי הספר בסביבה היא נתקעה בתוכנית חילופי תלמידים בבית הספר נורת' המפטון הילס, שהוא בית הספר החדש של מקנזי.
תקציר ספר שנים עשר - סיפורים מהחיים על אסון קראש לא ממש סודי
לניקי יש המון תוכניות לקיץ, אבל יש לה סוד גדול שעלול לשבש את הכול עם ברנדון ועם החברות הטובות ביותר שלה. בנוסף, היא גם צריכה להתמודד עם דרמה לא צפויה עם הקראש שלה ועם מישהו חדש שגם לו יש קראש על ניקי. מקנזי נושפת בעורפה וממשיכה עם התעלולים המרושעים שלה.
יחסי איראן–מלזיה
יחסי איראן–מלזיה (בפרסית: روابط ایران و مالزی, במלאית: Hubungan Iran–Malaysia) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין פדרציית מלזיה.
יחסים כלכליים
שתי המדינות שיתפו פעולה במספר פרויקטים תעשייתיים גדולים, שרובם בתחום האנרגיה. באוקטובר 2007, איראן ומלזיה פעלו לקראת עסקת נפט רחבה עם ונצואלה וסוריה. בדצמבר 2007, שתי המדינות חתמו על עסקה בהיקף של 6 מיליארד דולר לפיתוח שטחי שדות הגז באיראן. בינואר 2017, שתי המדינות חתמו על הסכם סחר חופשי. נכון ל-2015, כ-5000 סטודנטים איראנים גרים במלזיה ואילו רק 15 סטודנטים מלזים גרים באיראן.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאיראן הגיעה לסך 500 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר שמן דקלים, שמן קוקוס, תה, גומי ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיראן למלזיה הגיעה לסך 33.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר פירות טרופים, אגוזים, ענבים, קוקס נפט ועוד.
פרסום סלולרי
פרסום סלולרי הוא פרסום בדחיפה או במשיכה המופנה אל משתמשי טלפון סלולרי בדרכים אחדות:
במאי 2008 אושר בכנסת תיקון לחוק התקשורת (בזק ושידורים), האוסר פרסום בדחיפה לטלפון סלולרי שבעליו לא הסכים מראש לכך.
היסטוריה
הפרסום בטלפון סלולרי החל בשנת 2006, המפעילה האמריקאית ספרינט הייתה בין הראשונות בתחום. בתחילת 2007 החלו גם וודאפון ווריזון לספק פרסום בסלולר במודל של שירותים מוזלים בתמורה לחשיפה לפרסומת.
חסרונות הפרסום הסלולרי
עם זאת מכשירי הסלולר החדישים (סמארטפונים) הפכו לאחרונה לפופולריים ביותר (כגון האייפון והגלקסי) והם תומכים במגוון רחב מאוד של אפשרויות פרסום.
בניית תוכנית פרסום בסלולר
תוכנית פרסומית בסלולרי מתייחסת למטרות הפרסומיות של הארגון ולמאפיינים הייחודיים של המכשיר הסלולרי ונמעניו.
תמנע נלסון-לוי
תמנע נלסון-לוי (נולדה ב-7 ביולי 1994) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, אלופת אירופה (סופיה 2022) וזוכת מדליית ארד אירופית (קאזאן 2016). נלסון-לוי מחזיקה במדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 כחלק מנבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.באוגוסט 2021 הייתה מדורגת במקום ה-7 בעולם. נכון ליולי 2022, הייתה מדורגת במקום הראשון בעולם.
ביוגרפיה
נלסון-לוי היא בת להורים אמריקאים ציוניים שב-1985 עלו לישראל, שמואל ולורה, והתגוררו בשכונת קריית היובל שבירושלים. את דרכה בספורט החלה בג'ו ג'יטסו ואמנויות לחימה משולבות, וכאשר הייתה בת 13 עברה לג'ודו והתאמנה במועדון מיטב ירושלים.
קריירה מקצועית
ב-10 באוקטובר 2015, נלסון-לוי זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בתחרות בינלאומית כאשר זכתה במדליית הארד בטורניר "European Open Lisbon".
ב-21 באפריל 2016, נלסון-לוי השתתפה לראשונה באליפות אירופה שנערכה בקאזאן שברוסיה. בערב התחרות היא הייתה מדורגת במקום ה-83 בעולם וזכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את אנה בורווסקה הפולנייה, בשמינית הגמר ניצחה את הדוויג קרקש ההונגרית וברבע הגמר הפסידה באיפון לנורה דג'קובה מקוסובו ונשרה לקרבות בית הניחומים שם היא גברה ביוקו על ויולה ווכטר הגרמנייה ועלתה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה נלסון-לוי פגשה את הלן רוסובו הצרפתייה, המדורגת שביעית בעולם. היא השיגה ניקוד וזארי מהיר ועברה לריתוק, ממנו הצליחה הצרפתייה להתחמק אחרי יוקו בלבד. בהתקפה שלאחר מכן נלסון-לוי השיגה וזארי נוסף ואיפון.
במרץ 2017, נלסון-לוי השתתפה בגראנד סלאם באקו וזכתה במדליית הארד לאחר שניצחה באיפון את סווארה נישנבייבה הקזחית בקרב על המדליה. פחות מחודש לאחר מכן היא התחרתה בגראנד פרי אנטליה וזכתה במדליית הכסף. ברבע הגמר התמודדה מול סאנובר סולטנובה האוזבקית וניצחה לאחר שביצעה נעילת בריח והכניעה את יריבתה. בחצי הגמר ניצחה את בקי לייבסי הבריטית לאחר שהשיגה יוקו בניקוד זהב. בגמר היא פגשה את נורה דג'קובה מקוסובו וכדקה לסיום הקרב ספגה ניקוד יוקו שהספיק ליריבתה לנצח.
באוקטובר 2017, היא התחרתה בגראנד פרי טשקנט וזכתה במדליית הכסף כאשר הגיעה עד לגמר בו הפסידה לאנה בורווסקה הפולנייה. ב-9 במרץ 2018 היא זכתה לראשונה בטורניר מהסבב העולמי כאשר השיגה את מדליית הזהב בגראנד פרי אגאדיר שבמרוקו לאחר שניצחה בגמר את קיה קייזר הסלובנית בניקוד יוקו. בסוף אותו חודש זכתה במדליית הארד בגראנד פרי טביליסי לאחר שניצחה את מרטינה לו ג'ודיצ'ה האיטלקייה בקרב על המדליה.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, נלסון-לוי התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג והודחה בסיבוב השני. בסיבוב הראשון היא ניצחה בווזארי את ג’ובאנה רוגיץ’ הסרבית ובסיבוב השני הפסידה לסברינה פילצמוזר האוסטרית לאחר ריתוק מוצלח של האוסטרית. באוקטובר 2018, היא השתתפה בגראנד פרי קנקון והפסידה בשלב שמינית הגמר לקורינה קפריוריו הרומנייה אך דרך בית הניחומים הגיעה לקרב על מדליית הארד, שם ניצחה באיפון כחמישים שניות לסיום את סגנית אלופת העולם המכהנת נקודה סמיית' דייוויס הבריטית. ב-27 באוקטובר, היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצחה בקרב על המדליה את ליאן צ'ן-לינג מטאיוואן.
בגראנד סלאם תל אביב 2021, נלסון-לוי זכתה במדליית הזהב. היא התחילה בשלב שמינית הגמר בו גברה בווזארי על אוזלם יילדיז הטורקייה בזמן ניקוד זהב. ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את קאיה קייזר הסלובנית 50 שניות מפתיחת הקרב ובחצי הגמר היא ניצחה את אטרי ליפרטליאני הגיאורגית בשניות האחרונות של הקרב בזכות ניקוד וזארי. בגמר נלסון-לוי פגשה את שרה ליאוני סיזיק הצרפתייה וניצחה באיפון 18 שניות מהפתיחה לאחר תרגיל מוצלח.
באולימפיאדת טוקיו 2020, נלסון-לוי זכתה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, נלסון-לוי סיימה במקום השביעי. היא הגיעה לתחרות האולימפית מדורגת שביעית מבין המתחרות והחלה את דרכה בסיבוב השני בו ניצחה בעונשים את מאריצה פרישיץ' הסרבית לאחר יותר מעשר דקות של קרב ללא ניקוד. ברבע הגמר היא הפסידה בווזארי לצוקאסה יושידה היפנית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה באיפון למדורגת 12, קאיה קייזר הסלובנית.
באליפות אירופה 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה נלסון-לוי בתואר האירופי כאשר ניצחה בכל ארבעת קרבותיה. היא החלה את התחרות בסיבוב השני, בו ניצחה באיפון את תיאה טופולובץ הקרואטית לאחר תרגיל בריח שגרם ליריבתה להיכנע. ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את ורה זמנובה הצ'כית לאחר 7 דקות של קרב ובחצי הגמר היא ניצחה בווזארי את פאולינה שטארקה הגרמנייה בתוך זמן ניקוד זהב. בגמר התמודדה נלסון-לוי מול סגנית האלופה האולימפית המכהנת, שרה-לאוני סיסיק הצרפתייה, וניצחה בווזארי לאחר תרגיל אוצ'י-מטה מוצלח שהטיל את יריבתה על צידה. בגרנד סלאם מונגוליה יוני 2022 זכתה במדליית ארד.
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכתה נלסון-לוי במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, סיימה במקום החמישי לאחר שהפסידה בקרב על מדליית הארד לג'סיקה קלימקייט הקנדית.
בגראנד סלאם תל אביב 2023 זכתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג במדליית הארד מבית הניחומים.
חיים אישיים
נלסון-לוי לומדת לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמחות בספורט ב.
פרסים
מקור:
קורייר ואייבס
קורייר ואייבס (באנגלית: Currier & Ives) הייתה החברה המצליחה ביותר להדפסי ליתוגרפיה בארצות הברית. החברה פעלה בין השנים 1834 עד 1907 וייצרה למעלה ממיליון הדפסים. ההדפסים, שהיו זולים יחסית לציורי שמן, היו תמונות מקובלות שנתלו על קירות בבתים רבים בארצות הברית ובבריטניה. ההדפסים כללו שכפול (רפרודוקציה) של ציורי שמן ויצירות מקוריות בשלל נושאים, בהם סצנות היסטוריות (הידועה בהן היא סדרת מלחמת האזרחים האמריקנית ותמונת רצח אברהם לינקולן), תמונות מחיי הכפר (מראות של עבודות חקלאיות, ציד, דיג וכו'), חיי הים והספנות (ציד לווייתנים, ספינות שונות), מראות מן המערב הישן של אמריקה (נהר מיסיסיפי, מסילות ברזל בערבה, כריית זהב), ניו יורק וסביבתה (חיים עירוניים, נופי נהר הדסון), תמונות קומיות (קריקטורות פוליטיות, בדיחות מצוירות), כרזות (כולל כרזות בחירות) ועוד. בתחילה היו ההדפסים בשחור-לבן ונצבעו ידנית, אך עם התקדמות הטכנולוגיה החלה החברה להפיק גם ליטוגרפיות צבעוניות.
תולדות החברה
נתנאל קורייר החל לעבוד כבר בגיל 15 כפועל בסדנת הדפסים בבוסטון. ב-1833 עבר לפילדלפיה ושנה לאחר מכן הצטרף לסדנה בשותפות עם מדפיס ניו יורקי בשם סטודרט (Stodart). השותפות, שנקראה Stodart & Currier, שרדה כשנה. בין השנים 1835–1856 ניהל קורייר את סדנת ההדפסים "N. Currier, Lithographer", שיצרה בעיקר ליטוגרפיות של אירועים חדשותיים ומן ההיסטוריה הקרובה. ההדפס "התבערה האיומה בספינת הקיטור לקסינגטון, 13 בינואר 1840" (Awful Conflagration of the Steam Boat Lexington) זיכה את קורייר בדף שבועי בעיתון הסאן הניו יורקי.
ב-1857 הזמין קורייר את מנהל החשבונות של החברה, ג'יימס מריט אייבס James Merritt Ives (1824–95), להיכנס עמו לשותפות ומינה אותו למנכ"ל החברה, תוך יצירת המותג Currier & Ives. אייבס היה בעל תפיסה עסקית והבנה של טעם הקהל. הוא הוביל מודרניזציה הן בתחום הניהול והן בתחום ההפקה המתועשת של ההדפסים, על ידי הכנסת טכנולוגיות ייצור המוני ומכונות הדפסה המופעלות בקיטור, ובכך הוזיל את המוצר והפך אותו למוצר צריכה. כך הפכה החברה ליצרנית ומשווקת הדפסים לציבור ושיווקה את עצמה תחת הסיסמה "המרכז להדפסים זולים ועממיים" (The Grand Central Depot for Cheap and Popular Prints).
החברה העסיקה אמנים, שעשו להם שם לאחר מכן. בשנת 1866 שכרו שלוש קומות בבנין בפילדלפיה. קורייר נפטר ב-1888 ואייבס שבע שנים אחריו, אך בניהם המשיכו להפעיל את החברה, עד שחוסלה ב-1907, עקב כניסת טכנולוגיית דפוס אופסט ועליית הפופולריות של הצילום.
Computer Murderers
Computer Murderers (בעברית: רוצחי מחשבים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ליל דורק. הוא יצא לאור ב-18 במרץ 2022, על ידי חברות התקליטים אונלי דה פאמילי, אלאמו וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, כסינגל חמישי מתוך האלבום 7220.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי, בבימוי של ג'רי הפקות, פורסם לראשונה ב-18 במרץ, לצד הוצאת השיר. הוא מציג את דורק על ערימה גדולה שעשויה ממוזמנים, בד בבד לחגיגותיו בפנטהאוז בניו יורק. נכון לאוגוסט 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-17 מיליון צפיות.
לנדו
לנדו (הידוע גם בשם לנדוס, בלטינית: Lando; מת במרץ 914) היה האפיפיור מספטמבר 913 עד מותו במרץ 914. כהונתו הקצרה כאפיפיור הייתה במהלך תקופה נשכחת בהיסטוריה האפיפיורית והרומית, המכונה "ססקולום אובסקורום" (904-644). הוא היה האפיפיור האחרון שהשתמש בשם אפיפיורי (במקרה שלו, שם הולדתו) שלא היה בשימוש קודם לכן עד לבחירתו של האפיפיור פרנציסקוס בשנת 2013.
ביוגרפיה
על פי הליבר פונטיפיקליס, לנדו נולד בסבינה, ואביו היה רוזן לומברדי עשיר בשם טאינו מפורנובו. בליבר נטען גם כי תקופת האפיפיורות שלו נמשכה רק ארבעה חודשים ועשרים ושניים יום. רשימה שונה של אפיפיורים, המצורפת בהמשך של הליבר פונטיפיקליס על מנזר פרפה, וציטוט של גרגורי מקטינו ב-Chronicon Farfense שנכתב במאה השתים עשרה, טוענים כי כהונתו של לנדו נמשכה שישה חודשים ועשרים ושישה ימים. זה קרוב יותר לתקופה שנרשמה על ידי פלודוארד מריימס, שנכתבה במאה העשירית, של שישה חודשים ועשרה ימים. שלטונו הסתיים בין 5 בפברואר 914, כאשר הוא מוזכר במסמך של רוונה, לבין סוף מרץ או בתחילת אפריל, כאשר יורשו, יוחנן העשירי, נבחר.
לנדו נחשב למועמד של תיאופילקט הראשון, רוזן טוסקולום, ואשתו תיאודורה, שהיו האנשים החזקים ביותר ברומא באותה העת. התיאופילקטים שלטו על כספי האפיפיור באמצעות המונופול שלהם על המשרד של וסטריוס, וגם שלטו על המיליציה הרומית והסנאט הרומי. במהלך שלטונו של לנדו, פושטים ערבים, שפעלו מהמעוז שלהם על נהר הגריליאנו, הרסו את הקתדרלה של סן סלווטורה בווסקוביו בבישופות מולדתו. שום מסמך מלשכתו של לנדו לא שרד. המעשה היחיד של שלטונו אשר נרשם הוא תרומה של הגאוגרפיה של סבינה המוזכרים במעשה שיפוטי של 1431. לנדו נתן מתנה אישית גדולה כדי לשחזר את הקתדרלה של סן סלוואטורה, כך שאנשי הדת שהיו אז בטופיה יוכלו לחזור אליה. לאחר מותו במרץ 914, נבחר יוחנן העשירי כמחליפו.
קלמנס מאלכסנדריה
כפי שמדגימים שלושת חיבוריו העיקריים, קלמנס הושפע מהפילוסופיה ההלניסטית יותר מכל הוגה נוצרי אחר בן-זמנו, ובפרט מאפלטון ומהאסכולה הסטואית. חיבורים שלו ששרדו רק למקוטעין מצביעים על כך שהוא הכיר גם תורות סוד וגנוסטיקה יהודיות קדם-נוצריות. באחד מחיבוריו הוא טען שהפילוסופיה היוונית מקורה בקרב לא-יוונים, ושאת אפלטון ופיתגורס לימדו מלומדים מצריים. בין תלמידיו היו אוריגנס ואלכסנדר מירושלים.
קלמנס נחשב בדרך כלל כאחד מאבות הכנסייה. הוא מוכר כקדוש בכנסייה הקופטית, בכנסייה האתיופית ובנצרות האנגליקנית. בעבר היה נערץ בכנסייה הקתולית, אולם שמו הוסר מרשימת המרטירים הקתוליים בשנת 1586 מאחר שרבות מדעותיו נחשבו בדיעבד לא-אורתודוקסיות.
ביוגרפיה
שנת הולדתו ומקום הולדתו של קלמנס אינם ידועים בוודאות. משערים כי הוא נולד בסביבות 150 לספירה. על פי אפיפאניוס המלומד, הוא נולד באתונה, אולם לפי מסורת אחרת נולד באלכסנדריה.
הוריו של קלמנס היו פגניים והוא עצמו המיר את דתו לנצרות. בפרוטרפטיקוס הוא מציג ידע נרחב במיתולוגיה היוונית ובדתות המסתורין היווניות-רומיות, שיכול היה לנבוע רק מרקע פגני. לאחר שדחה את הפגניות בנעוריו בשל מה שראה כשחיתות מוסרית, נסע ליוון, אסיה הקטנה, ארץ ישראל ומצרים. מסעותיו של קלמנס היו בראש ובראשונה משימה דתית. ביוון הוא פגש תאולוג מאיוניה, שזוהה כאתנגורס מאתונה ; ואילו במזרח, הוא למד אצל איש אשורי, שלפעמים זוהה עם טטיאנוס, ויהודי, שייתכן והיה תאופילוס, בישוף קיסריה.
בסביבות שנת 180, הגיע קלמנס לאלכסנדריה, שם פגש את פנטנוס. לדברי אוסביוס מקיסריה, פנטנוס היה ראש אסכולת אלכסנדריה, אולם ישנה מחלוקת אם מוסדותיה התקיימו לפני זמנו של אוריגנס. קלמנס למד אצל פנטנוס והוסמך לכמורה על ידי הבישוף יוליאנוס מאלכסנדריה לפני שנת 189. מלבד זאת, לא ידוע שום דבר על חייו באלכסנדריה. על פי כתביו, ייתכן והיה נשוי.
בזמן רדיפות הנוצרים בידי ספטימיוס סוורוס בשנים 202–203, עזב קלמנס את אלכסנדריה. בשנת 211 כתב אלכסנדר מירושלים מכתב שהמליץ עליו לכנסייה של אנטיוכיה, שייתכן ורומז על כך שקלמנס חי בקפדוקיה או בירושלים באותו הזמן. שנת מותו ומקום מותו אינם ידועים.
טרילוגיה
שלושה מחיבוריו העיקריים של קלמנס שרדו במלואם והם מכונים ביחד "הטרילוגיה":
פרוטרפטיקוס
קלמנס מבקר את הפגניות היוונית בפרוטרפטיקוס בהתבסס על כך שהאלוהויות שלה הן כוזבות ומהוות דוגמאות מוסריות רעות, והוא תוקף את דתות המסתורין על הבערות והטקסים הטריויאליים שלהן. בפרט, הוא מלגלג על עובדי פולחן דיוניסוס על השימוש שלהם בצעצועי ילדים. בכמה מקרים הוא טוען שהאלוהויות הפגניות מבוססות על בני אדם, אולם במקרים אחרים הוא טוען שהם שדים מיזנתרופיים, והוא מצטט מספר מקורות קלאסיים כדי לתמוך בהיפותזה השנייה. כמו אבות כנסייה טרום-ניקאיים רבים, קלמנס כותב באהדה על אוהמרוס ופילוסופים רציונליים אחרים, בהתבסס על כך שהם לפחות ראו את הפגמים בפגניות. עם זאת, שבחו הגדול ביותר שמור לאפלטון, שהשקפותיו האפופטיות (שלילת התארים) כלפי אלוהים הן תצורה מקדימה של הנצרות.
צורתו של אורפאוס בולטת לאורך התיאור, וקלמנס מנגיד את שירו, המציג את האמונה הטפלה הפגנית, עם הלוגוס שהתגשם בישו. על פי קלמנס, רק באמצעות המרת דת לנצרות יכול אדם להשתתף באופן מלא בלוגוס, שהוא האמת האוניברסלית.
פאידגוגוס
שמו של החיבור הזה, שניתן לתרגמו "מדריך", מתייחס לישו כמורה של כלל האנושות, ומציג את הנוצרים כילדים הלומדים. הספר לא בעל אופי הוראתי בלבד: המחבר מתכוון להראות כיצד הנוצרים צריכים להגיב לאהבת האל באופן אמיתי. בעקבות אפלטון (המדינה 4, 441), קלמנס מחלק את החיים לשלושה יסודות: אופי, פעולות ותשוקות. מאחר שביסוד הראשון הוא כבר עסק בחיבור פרוטרפטיקוס, הוא מקדיש את הפאידגוגוס להרהור על תפקידו של ישו בלימוד האדם לנהוג באופן מוסרי ולשלוט בתשוקותיו. למרות אופיו הנוצרי הבוטה, חיבורו של קלמנס מתבסס על הפילוסופיה הסטואית ועל ספרות פגנית. הומרוס בלבד מצוטט בחיבור מעל 60 פעם.
בספר השני מספק קלמנס חוקים מעשיים לחיים נוצריים. הוא טוען כנגד עינוג-יתר במאכלים ובעד נימוסי שולחן טובים. בזמן שהוא אוסר על שכרות, הוא מעודד שתיית אלכוהול במתינות, בעקבות האיגרת הראשונה אל טימותיוס ה' כ"ג. קלמנס טוען בדבר אורח חיים פשוט יותר בהתאם לפשטות הטבועה בנצרות המונותאיסטית. הוא מגנה ריהוט וביגוד רבים ויקרים, וטוען כנגד מוזיקה ובשמים מעוררי חשק. אולם קלמנס לא מאמין בנטישת הנאות החיים וטוען כי הנוצרי צריך להיות יכול לבטא את שמחתו בבריאה של האל באמצעות עליזות וחגיגות. הוא מתנגד לענידת זרי פרחים, משום שקטיפתם הורגת בסופו של דבר יצירה יפה של האל, והזר דומה לכתר הקוצים של ישו. קלמנס עוסק במין באריכות מה. הוא טוען שגם הפקרות מינית וגם הימנעות ממין הן בלתי-טבעיות, ושמטרתה העיקרית של המיניות האנושית היא הולדה. יש להימנע מהומוסקסואליות, זנות, פלגשות, ניאוף והזדווגות עם נשים בהריון, משום שהם לא יקדמו דור של צאצאים חוקיים.
הספר השלישי ממשיך בקו דומה, ומגנה קוסמטיקה מכיוון שזוהי הנשמה ולא הגוף שיש להשתדל לייפות. קלמנס מתנגד גם לצביעת שיער גברים ולהסרת שיער בקרב גברים, בהיותן מנהגים נשיים. הוא מייעץ שאדם יבחר את החברה בה הוא נמצא בקפידה, כדי להימנע מהשחתה על ידי בני אדם לא-מוסריים, ובזמן שהוא טוען שעושר חומרי הוא אינו חטא בפני עצמו, סביר ביותר שיסית את תשומת לבו של האדם מהעושר הרוחני החשוב יותר לאין ערוך, שנמצא אצל ישו. החיבור מסתיים במבחר של כתבים התומכים בטיעונו של קלמנס, ולאחר תפילה ישנן מילותיו של מזמור.
סטרומטה
תוכן החיבור, כפי ששמו מעיד עליו, עוסק בנושאים שונים. מקומו בטרילוגיה נתון במחלוקת - קלמנס התכוון במקור לכתוב את ה"דידסקולוס" (Didasculus), חיבור שהיה מהווה השלמה להדרכה המעשית של הפדגוגוס בעזרת לימוד אינטלקטואלי יותר בתאולוגיה. הסטרומטה פחות שיטתית ומסודרת מחיבוריו האחרים של קלמנס, ואנדרה מהאט (André Méhat) הציג תאוריה שהחיבור היה מיועד לקוראים יודעי דבר מעטים. למרות שאוסביוס מקיסריה כתב על שמונה ספרים שכולל החיבור, רק שבעה שרדו ללא ספק. פוטיוס (המאה ה-9) מצא כמה טקסטים שצורפו לכתבי היד של שבעת הספרים הקאנוניים, שהובילו את המלומד דניאל היינסיוס (המאה ה-16) להציע שהספר השמיני אבד, והוא זיהה את הטקסט שמקורו כביכול בספר השמיני כקטעים מתוך ה"היפופוטוסס" (Hypopotoses).
הספר הראשון נפתח בנושא הפילוסופיה היוונית. באופן תואם לשאר כתיבתו, קלמנס מצהיר שהפילוסופיה שימשה הכנה עבור היוונים, בדומה לתפקיד התורה עבור היהודים. אז הוא מתחיל דיון על מקורות התרבות והטכנולוגיה היוונית, בטענו שרוב הדמויות החשובות בעולם היווני היו אנשים זרים, ואף שהתרבות היהודית הייתה ההשפעה המשמעותית ביותר על יוון. בניסיון להפגין את עליונותו של משה, מספק קלמנס כרונולוגיה מפורטת של העולם, בה הוא מתארך את יום הולדתו של ישו ב-25 באפריל או מאי, בין השנים 4–2 לפנה"ס, ואת בריאת העולם לשנת 5592 לפנה"ס. הספרים מסתיימים בדיון על מוצאן של שפות ועל האפשרות של השפעה יהודית על אפלטון.
הספר השני מוקדש בחלקו הגדול לתפקידם של האמונה הנוצרית והוויכוח הפילוסופי. קלמנס טוען שאמנם שניהם חשובים, אולם יראת השם היא החשובה ביותר, מאחר שבאמצעות אמונה, מקבל אדם חוכמה אלוהית. עבור קלמנס, כתבי קודש הם בפני עצמם פילוסופיה פרמיטיבית אמיתית שמשלימה אותה התבונה האנושית באמצעות הלוגוס. אמונה היא רצונית, וההחלטה להאמין היא צעד יסודי חיוני כדי להתקרב אל אלוהים. היא לעולם לא בלתי-רציונלית, בהיותה מיוסדת על ידע האמת של הלוגוס, אולם כל ידע בא מאמונה, מאחר שעקרונות ראשונים בלתי ניתנים להוכחה מחוץ למבנה שיטתי.
הספר השלישי מכסה את נושא הסיגוף. קלמנס עוסק בנישואים, שגם הפדגוגוס עוסק בהם באופן דומה. קלמנס דוחה את ההתנגדות הגנוסטית לנישואים, בטענו שרק גברים שאינם מתעניינים בנשים צריכים להישאר רווקים, ושמין הוא דבר טוב וחיובי אם נעשה במסגרת הנישואים למטרת רבייה. אולם זה לא תמיד היה כך: נפילת האדם התרחשה מכיוון שאדם וחווה נכנעו לתשוקתם זה לזה והזדווגו לפני הזמן שנגזר להם. הוא טוען כנגד הרעיון שעל הנוצרים להתכחש למשפחותיהם לטובת חיים סגפניים, הנובע מהבשורה על-פי לוקאס 14, 25–27, בטענה שישו לא היה סותר את הציווי "כבד את אביך ואת אמך" (שמות 20, 12). קלמנס מסכם שסגפנות תזכה לתגמול רק במידה והמניע הוא נוצרי באופיו, ולכן סגפנותם של לא-נוצרים כמו הגימנוסופיסטים היא חסרת טעם.
קלמנס פותח את הספר הרביעי עם הסבר מאוחר לאופיו הבלתי-מאורגן של החיבור, ומספק תיאור קצר של מטרותיו בשלושה או ארבעה הספרים הבאים של החיבור. הספר הרביעי מתמקד במרטיריות. בזמן שכל הנוצרים הטובים צריכים להיות נטולי-פחד ממוות, קלמנס מגנה את אלה המחפשים באופן פעיל מות-קדושים, באומרו שאין להם מספיק כבוד למתנת החיים של אלוהים. הוא דו-משמעי לגבי זה שכל נוצרי מאמין יכול להפוך למרטיר מכוחו של אופן מותו, או שמרטיריות שמורה לאלה שחיו חיים יוצאי דופן. מרקיוניסטים אינם יכולים להפוך למרטירים, מאחר שאינם מאמינים באלוהותו של האל האב - סבלותיהם הם לשווא. אז ישנה סטייה לנושא תורת ההכרה התאולוגית. על פי קלמנס, אין דרך לבחון באופן אמפירי את קיומו של האל האב, מכיוון שללוגוס יש משמעות של התגלות שלא ניתנת לניתוח, למרות שישו היה אובייקט של החושים. לאלוהים לא הייתה התחלה, והוא העיקרון האוניברסלי הראשון.
הספר החמישי חוזר לנושא האמונה. קלמנס טוען שאמת, צדק וטוב לב יכולים להיראות רק על ידי השכל, לא על ידי העין; אמונה היא הדרך לגשת אל מה שאינו נראה. הוא מדגיש שידיעת האל ניתנת להשגה רק על ידי אמונה ברגע שפגמיו המוסריים של אדם תוקנו. הדבר מקביל לקביעתו המוקדמת יותר של קלמנס שמרטיריות ניתנת להשגה רק על ידי אלה שמקיימים את אמונתם בישו באמצעות מעשים טובים, ולא על ידי אלה שפשוט מכריזים על אמונתם. האל הוא לחלוטין מעבר לחומר, ולכן המטריאליסט לא יכול באמת להכיר את האל. למרות שישו היה התגלמותו של האל, זו ההבנה הרוחנית, לא הפיזית, את האל, שחשובה.