cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משקה מוגז
משקאות אורגניים
החל משנת 2017 החלו להופיע מיצים אורגניים בעולם. שוק המוצרים האורגניים בעולם מתבסס בעיקרו על ייצור מקומי. כך, המשקאות האורגניים בעולם תפסו נכון ל-2017 כ-2% מכלל צריכת המשקאות. ברוב העולם מתבסס השוק על חברות מקומיות. בשנת 2019 החלו לייצר גם בישראל משקאות מוגזים אורגניים על בסיס פירות אורגניים, ללא תוספת סוכר ותחליפים מלאכותיים וללא חומרים משמרים, צבעי מאכל וחומרי טעם.
ז'אן-לואי פלנדרן
ז'אן-לואי פְלַנְדְרָן (Jean-Louis Flandrin; 4 ביולי 1931 – 8 באוגוסט 2001) היסטוריון צרפתי. חקר את ההיסטוריה של המשפחה, המיניות והאוכל.
נולד באלג'יריה ועבר לפריז לאחר מלחמת העולם השנייה, שם החל ללמוד לימודים גבוהים. כתב דוקטורט על אהבה בימי הביניים המאוחרים. בעבודתו, שהתבססה על טקסטים ספרותיים בני התקופה, ניסה למצוא מה הפך נשים לאטרקטיביות עבור גברים. היה מהראשונים שחקרו את הנושא בעולם בהתייחס לתקופת ימי הביניים.
מאוחר יותר, החל פלנדרן לחקור את ההיסטוריה של המזון. היה עורכו של כתב עת מדעי בשם Food and Fodways ותרם מספר פרקים לסדרת הספרים History de la Vie Privee, שתורגמה לאנגלית בשם History of Private Life.
פלנדרן כתב על המטבח הצרפתי בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת ונהג לבשל תבשילים מימי הביניים עם תלמידיו.
לימד באקול פראטיק דה אוטז אטוד והיה ממקימי המרכז האוניברסיטאי בונסן (אוניברסיטת פריז שמונה) לאחר מרד הסטודנטים בפריז ב-1968.
ישראל טל
ישראל טל ("טַליק"), (13 בספטמבר 1924 – 8 בספטמבר 2010) היה אלוף בצה"ל וסגן הרמטכ"ל. נחשב בין מעצבי תורת השריון של צה"ל, אבי מיזם טנק המרכבה (ביחד עם המהנדס ישראל טילן) וגשר הגלילים (ביחד עם המהנדס תא"ל דוד לסקוב). חתן פרס ישראל (1997) וזוכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל (1961, 1973).
ילדותו
ישראל טל נולד במחניים. אמו, פנינה לבית סגל, הייתה נצר לחסידים שהגיעו לטבריה ולצפת ב-1777, ואביו עלה ארצה מביאליסטוק בסוף העלייה השנייה. בגיל חמש, כאשר גר בצפת, ניצל מטבח שערכו ערביי צפת בתושבים היהודים במהלך מאורעות תרפ"ט (1929): פורעים ערבים חסמו את דלתות הבית שבו שהה עם אמו ואחותו, ואז הציתו את הבית. בעקבות המאורעות עברה משפחתו לבאר טוביה, ושם התחנך.
ראשית דרכו הביטחונית
טל הצטרף לארגון "ההגנה". במאורעות תרצ"ו היה האתת (איש קשר באיתות אורות) של באר טוביה.
בפברואר 1942, עת היה בן 17, התגייס טל כמתנדב לצבא הבריטי. תחילה הוצב ברגימנט הבאפס ושירת במצרים ובמדבר המערבי; מאוחר יותר, ב-1945, נטל חלק במסגרת הגדוד השני בבריגדה במערכה על נהר סניו באיטליה. לאחר המלחמה הצטרף למאמץ של אנשי הבריגדה היהודית באירופה בנושאי העפלה ורכֶש, וכמו כן פעל במסגרת קבוצת "הנוקמים".
זמן קצר לפני מלחמת העצמאות סיים טל קורס מ"מים של ההגנה ומונה למפקד מחלקת נשק כבד במטכ"ל. כמומחה למכונות ירייה כבדות שימש טל במלחמת העצמאות מדריך נשק כבד וכמפקד יחידות מקלעים שצורפו לחטיבות השונות. החשובה בהן הייתה בצירופו כמפקד יחידת נשק מסייע לפעולת פיצוץ מתחם בית החרושת לקרח ביאזור (אזור של היום), בו התבצרה יחידת לוחמי חסן סלאמה, אשר באה בתגובה להרג שבעת הנוטרים במקום. בפעולה זו של אנשי הגדוד החמישי של הפלמ"ח, בפיקודו של נחום אריאלי, עשתה ההגנה פעם ראשונה שימוש בנשק זה. בין היתר, נטל טל חלק במבצע נחשון כמפקד מחלקה בגבעתי, בחטיבת עודד כמפקד פלוגה מסייעת, בחטיבה 7 בקרבות עשרת הימים ובמבצעי חורב ועובדה.
בשנים 1949 עד 1951 שירת כמפקד גדוד 54 בחטיבת גבעתי, אחר כך כיהן כמפקד בית הספר ללוחמת חי"ר (בה"ד 3). ב-1952 התמנה לראש מטה פיקוד ההדרכה במטכ"ל, ואחר כך שירת כראש מחלקת אימונים באגף ההדרכה. לאחר שובו מלימודים בבית ספר לקצינים בכירים באנגליה, מונה בינואר 1955 למפקד בית הספר לקצינים, ובמקביל מונה למפקד חטיבה 6 חי"ר במילואים (שב 1958 הפכה לחטיבה 14). במלחמת סיני החליף את מפקד חטיבה 10, שמואל גודר, שהודח. לאחר המלחמה עבר הסבה לשריון, והתמנה לסגן מפקד גייסות השריון. ניסיונו משירותו בבריגדה על נושא ברן, שכלל טכניקות ותרגולות, והתמחותו בנושאי נשק ובליסטיקה סייעו לו בהשתלבות מהירה בחיל החדש. באפריל 1959 מונה למפקד חטיבה 7, שהייתה חטיבת השריון הסדירה היחידה וכל הניסיונות בגיבוש תורת הלחימה של השריון נעשו בה. בשנים 1957–1961, תחת פיקודו של חיים בר-לב כמפקד הגיס ושל חיים לסקוב (מפקד גייסות השריון לשעבר) כרמטכ"ל, ניתנה עדיפות לקידום השריון בצה"ל וגובשה תורת השריון הצה"לית, לאחר שהופקו לקחי "מבצע קדש".
בראשית 1961 מונה לעוזר ראש אג"ם (תחת יצחק רבין), והיה מועמד יחד עם דוד אלעזר למפקד גייסות השריון. השניים היו ידידים, אך גם התמודדו זה מול זה לאורך כל הקריירה הצבאית שלהם על תפקידים. העדפתו של אלעזר לתפקיד הביאה את טל ליציאה ללימודים. טל למד באוניברסיטה העברית והשלים תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה. בתום לימודיו נתמנה לראש מטה פיקוד הצפון וחזר לתפקיד סגן מפקד גייסות השריון.
מפקד גיסות השריון
לפי דעה אחרת, לא הושג דיוק כזה בירי לטווחים ארוכים בקרב על מקורות הירדן: "העבודות התנהלו הפעם במרחק 6 ק"מ מהגבול... במשך פחות מ-10 דקות ירה טל 40 פגזים והשמיד שניים משלושת הטרקטורים".
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים פיקד טל על אוגדה 84, שעליה הוטל המאמץ העיקרי של צה"ל בגזרת פיקוד הדרום. כמִפקדת האוגדה שימשה מפקדת גייסות השריון, והכוח כלל את חטיבות השריון 7 ו-60 (בפיקוד שמואל גונן ומנחם אבירם בהתאמה), חטיבת הצנחנים (בפיקוד רפאל איתן), כוח סיור אוגדתי (בפיקוד ישראל גרנית), אגד ארטילרי (בפיקוד צבי נשר), אגד תחזוקה (בפיקוד יעקב בר) וגדוד הנדסה. לרשות האוגדה עמדו 300 טנקים, מהחדישים שהיו ברשות צה"ל. מטרת האוגדה הייתה השתלטות על חלקה הדרומי של רצועת עזה וכיבוש פתחת רפיח ואל עריש. על הגישה שהנחתה את מפקדת האוגדה בזמן הלחימה אמר טל לאחר הקרבות:
לאחר שהבקיעה את המערך המצרי באזור רפיח, התפצלה האוגדה לציר הצפוני (אל עריש–קנטרה) ולציר המרכזי (ג'בל ליבני–אסמאעיליה), ותוך שלושה ימים נוספים, שכללו קרבות שריון עם יחידות מצריות, הגיעה לגדות תעלת סואץ.
לאחר המלחמה יצא לאור ספרו של שבתי טבת, "חשופים בצריח", שעסק בחלקו המרכזי בלחימתה של אוגדה 84 ברפיח ובסיני, תוך התמקדות בלחימתה של חטיבה 7. ספר זה, יחד עם ספרים אחרים ואלבומי ניצחון שיצאו לאור אחרי מלחמת ששת הימים, תרמו רבות ליצירת מיתוס "השריון הבלתי מנוצח" ולהעלאתם של מפקדי צה"ל במלחמה, וישראל טל ביניהם, לדרגת גיבורים לאומיים ששמם שגור בפי כל, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בשיר "קרב רפיח" ובדיאלוג מהסרט גבעת חלפון אינה עונה.
ב-21 במרץ 1968, נערך מבצע תופת כנגד הכפר הירדני כראמה שבדרום בקעת הירדן. היעד היה מפקדת הפת"ח והעומד בראשה, יאסר ערפאת. המבצע הסתבך ואלוף טל נקרא להחליף את מפקד הפעולה, אלוף נרקיס, ולחלץ הישג מן ההסתבכות הקשה.
פיתוח אמצעי לחימה
ב-1969, לאחר שסיים את כהונתו כמפקד גייסות השריון, עבר טל לתפקיד במערכת הביטחון, והחל לקדם את פרויקט טנק המרכבה. בשנים שלאחר מכן היו מי שמתחו על טל ביקורת כי בתפקידיו הבאים בצבא ראה בקידום מערכות נשק מייצור עצמי, ובפרט טנק המרכבה, כחזות הכול, והעדיף להקצות משאבים כספיים שהיו במחסור לכיוון זה, במקום להצטיידות במערכות נשק ובחלפים חלופיים. אילולא הקצאת הכספים לפרויקט המרכבה, היו עומדים לרשות צה"ל טנקים רבים יותר בעת מלחמת יום כיפור: "במסגרת הצמצומים הללו נדחתה בשנת 1972 הצעה של אלוף עמוס חורב, ראש אגף האפסנאות (אג"א), לרכוש עוד מאות טנקים משומשים צנטוריון במחיר נמוך, כדי להגדיל את צי הטנקים של צה"ל וכדי שישמשו לחלפים. במקום זאת, נקבע להגביר את המאמץ לפיתוח הטנק מרכבה... מגבלות התקציב לא היו המניע הבלעדי לקיצוץ. שיקולים של תורת לחימה ושל הערכות מודיעין הביאו לנכונות לוותר, לפחות זמנית, על אמצעי-לחימה מסוימים."
טנקי המרכבה הראשונים נכנסו לשירות בחיל השריון במחצית 1979, והשתתפו ב-1982 במבצע שלום הגליל. בעקבות המבצע הוחלט על המשך פיתוח סדרת המרכבה.
ביחד עם אריאל שרון היה טל מהמתנגדים לקו בר-לב.
גשר הגלילים, שפיתחו טל ודוד לסקוב ושעבורו קיבלו את פרס ביטחון ישראל, היה אמור להיות אמצעי צליחה עיקרי של תעלת סואץ במלחמה עתידית עם מצרים, באפשרו צליחת סער של התעלה. קרב החווה הסינית, שהתחולל במשך שלושה ימים בגִזרה המרכזית של חזית תעלת סואץ, ושבו נהרגו למעלה מ-200 לוחמים ישראלים, נועד לפתוח את "ציר טרטור" להובלת הגשר. בסופו של דבר הגיע הגשר לתעלה רק ב-19 באוקטובר, חמישה ימים אחרי שאוגדת אריאל שרון צלחה את תעלת סואץ.
במקביל שימש במינוי חירום מפקד עוצבת עמוד האש.
מלחמת יום הכיפורים
ב-1972, בעקבות מינויו של אלעזר לרמטכ"ל, שב טל לשירות פעיל ומונה לראש אג"ם. במאי 1973, בעת שצה"ל עמד ב"כוננות כחול לבן" לקראת מתקפה מצרית שלא התממשה (והתממשה חמישה חודשים אחרי כן במלחמת יום הכיפורים), התנגד טל למכה מקדימה ולכניסה למלחמה כוללת, וטען כי אלו פוגעות במטרה הלאומית העליונה, שהיא, לטענתו, "המאבק על גבולות המדינה". גם במקרה של מלחמה כוללת, המליץ לצמצם את הפעילות ההתקפית. באוגוסט 1973, כדי למנוע את פרישתו, הוצע לטל לקבל את תפקיד סגן הרמטכ"ל; ובתפקיד זה כיהן במלחמת יום הכיפורים. לטענת טל, הוא התנגד לעמדת הרמטכ"ל אלעזר בדיון מכריע שהתקיים ב-30 בספטמבר 1973, נוכח ההכנות הסוריות למתקפה. לטענתו, הוא דרש לגייס אוגדות ולהעלותן לרמת הגולן, ולאחר שעמדתו נדחתה הוא אף נפגש עם ראש אמ"ן אלי זעירא ודרש ממנו לבטל את גישת "הסבירות הנמוכה", שבעקבותיה, כך סבר, קיבל אלעזר החלטה שגויה. במהלך המלחמה נפצע פעמיים בנו יאיר ששירת כשריונאי ועוטר בעיטור המופת.
לאחר מלחמת יום הכיפורים
בתום המלחמה, התמנה טל למפקד פיקוד הדרום במקום שמואל גונן. בשבועות הראשונים שלאחר מינויו התקיימו השיחות ב"קילומטר ה-101" בנוגע להפרדת הכוחות עם מצרים, כשבמקביל התרחשו בחזית המצרית תקריות אש עם צה"ל. טל סירב למלא אחר הוראת הרמטכ"ל דוד אלעזר ושר הביטחון משה דיין לחדש את הלחימה בקו הפסקת-האש עם מצרים. הסיבה לכך הייתה תביעתו לקבל אישור להוראה מראשת הממשלה גולדה מאיר ומבית-המשפט העליון. דיין ויתר לבסוף על מימוש ההוראה לאחר ויכוח, אך בכך אפסו סיכוייו של טל להתמנות לרמטכ"ל לאחר התפטרות אלעזר, לפי המלצת ועדת אגרנט, באפריל 1974. הוא פרש מהשירות הצבאי ב-21.3.1974.
עם פרישתו מצה"ל הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב. ביולי 1974 מונה על ידי שר הביטחון, שמעון פרס, לאחראי לפיתוח וייצור פרויקטים קרביים במשרד הביטחון.
טל תמך בארגון מחדש של צה"ל והקמת המפח"ש, בניגוד לעמדתו של הרמטכ"ל, מוטה גור. ב-1977, אחרי המהפך, מונה טל על ידי שר הביטחון, עזר ויצמן שתמך בהקמת המפח"ש, לחקור את תפקוד וארגון כוחות היבשה בצה"ל, ובמסגרת זו המליץ על הקמת המפח"ש (שהפכה במרוצת השנים לזרוע היבשה). מסקנותיו נגנזו על ידי הרמטכ"ל גור שהתנגד להן, ולבסוף נדחו על ידי רפול שהחליף את גור כרמטכ"ל. ב-29 בנובמבר 1979 החליט המטכ"ל, בעקבות לחץ של עזר ויצמן, להקים את המפח"ש ולהחזיר את טל לשירות כדי להקים את המפח"ש ולעמוד בראשו. טל חזר לשירות קבע למרות מחאות של מוטה גור אולם כשלבסוף הוקם המפח"ש ב-1983, לא היה זה על פי מתווהו של טל.
עד פרישתו במאי 1989, המשיך טל לכהן כעוזר שר הביטחון לעניינים מיוחדים ולפיתוח וייצור טנק המרכבה וכלי רק"ם.
בשנת 1999 נפגע טל מאירוע מוחי, לאחר ויכוח על מלחמת יום-הכיפורים עם האלוף דורון אלמוג. לאחר תהליך שיקום חזר במידה חלקית לאיתנו.
טל נפטר ב-8 בספטמבר 2010, ערב ראש השנה ה'תשע"א, לאחר מאבק במחלה ממושכת, זמן קצר לפני יום הולדתו ה-86. היה נשוי לחגית לבית קיפניס ואב ליאיר ופנינה.
באוקטובר 2019 יצא הספר ״פרקים למלחמת יום הכיפורים״ מאת טל ובנו יאיר. הספר מבוסס על טיוטה שנמצאה אחרי מותו של טל ועוסקת בניהול המלחמה מנקודת מבטו כסגן הרמטכ״ל.
קישורים חיצוניים
מאמרים עם מותו של ישראל טל:
קירית אונגול
קירית אונגול הוא מקום בלגנדריום של טולקין שבו פרודו מורעל על ידי העכבישה שילוב וסם לוקח ממנו את הטבעת.
שר הטבעות
בדרכם אל מורדור, פרודו בגינס, סם גמג'י וסמיאגול (גולום) נתקלים במעבר קירית אונגול. שם, לפני הרבה זמן סמיאגול, וחברתו העכבישה שילוב, רקמו תוכנית: שילוב תהרוג את פרודו, וסמיאגול את סם. כשהם מגיעים למאורת שילוב, אז גולום בחשכה עוזבם והולך אל שילוב. כשהם שומעים לחשושים, פרודו מוציא את צלוחית גלדריאל ששמור בה כוכב אארנדיל, ורואה לראשונה את שילוב. אז היא רודפת אחריו וסם מנסה להדביקו. אך סמיאגול עוצר בעדו. הם מתגוששים בזמן שפרודו ושילוב מנהלים קרב. שילוב מרעילה את פרודו, והוא פוגע בה קשה. פגיעה כזאת לא ראתה מאז ברן. סם, לאחר שסמיאגול ברח, רץ אל פרודו ורואה אותו מוטל כמעט כמו מת. עכשיו הבין: המראה שראה במראת גלדריאל לא פרודו ישן, אלא פרודו מת. הוא לוקח את עוקץ, צלוחית גלדריאל, והטבעת והולך. אך אורקים בשם גורבג ושגרט מגיעים, ורואים שפרודו לא מת ותופסים אותו. הם מביאו לצריח קירית אונגול, שם מפשיטים אותו, ושגרט וגורבג רבים על שריון המיתריל של פרודו. סם מנצל את ההזדמנות ומציל את פרודו.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
החזית לשחרור בעלי חיים (The Animal Liberation Front, בראשי תיבות: ALF) הוא ארגון בינלאומי אידאולוגי פרו-טבעוני התומך בזכויות בעלי חיים ובפעולה ישירה לשחרור בעלי חיים מתעשיות הבשר, הביצים ומוצרי החלב, תעשיית הפרוות, מעבדות המחקר העושות ניסויים בבעלי חיים ותעשיות אחרות הכרוכות באכזריות כלפי בעלי חיים. הארגון תומך בפעולה ישירה כולל השחתת רכוש וחטיפת בעלי חיים, אך ללא פגיעה בגוף בני אדם.
האידאולוגיה
המטרות המוצהרות של החזית לשחרור בעלי חיים הן:
בראיון מתאריך לא ידוע למגזין שחרור בעלי החיים "ללא פשרות", אמר רובין ווב שכל מי שהוא צמחוני או טבעוני, ומבצע פעולה המתיישבת עם המטרות הנ"ל, יכול לטעון שהפעולה נעשתה בשם החזית לשחרור בעלי חיים. הוא אמר: "זו הסיבה שאי אפשר לשבור את החזית לשחרור בעלי חיים, אי אפשר לחדור אליה באופן יעיל, אי אפשר לעצור אותה. אתם, כל אחד ואחת מכם: אתם החזית לשחרור בעלי חיים."
בנוסף, החזית מספקת תמיכה כלכלית ומוסרית לפעילי זכויות בעלי חיים אשר נכלאים בגין פעילותם, בין אם בתור פעילים בחזית ובין אם לאו.
תאי החזית לשחרור בעלי החיים קשורים גם לארגון PETA, ולעיתים מעבירים את החיות שהם משחררים לבתי מחסה שבבעלות ארגון זה.
הקמת החזית
החזית לשחרור בעלי חיים צמחה מתוך קבוצה קטנה שנאבקה בציידי איילים באנגליה בשנות ה-60. "איגוד מחבלי הציד" אשר הניח ריחות מזויפים, והשמיע צופרי צייד על מנת לשלוח את השועלים בכיוון המנוגד למיקום הציידים. ב-1972 הם הקימו את "להקת הרחמים", קבוצה מיליטנטית יותר, אשר תקפה כלי רכב של ציידים על ידי דקירת צמיגי המכוניות וניפוץ שמשות. משם הם התקדמו לתקיפת אוניות של ציד שחפים. לאחר ששני חברי "להקת הרחמים" נאסרו ב-1975 לאחר פשיטה שביצעו על מעבדות ניסויים באוניברסיטת אוקספורד, המונים הפגינו למענם; כך נולדה החזית לשחרור בעלי חיים.
פעולות
פעולות מוקדמות של החזית נטו להתמקד בשחרור בעלי חיים ממעבדות לניסויים. אחת הפעולות הראשונות של ALF בארצות הברית התרחשה ב-22 בספטמבר 1981, כשפעילים חטפו 17 קופים ששימשו לניסויים במעבדה של אוניברסיטת הרווארד והעבירו אותם למקלט בטוח. אחד הקופים ששוחרר כונה דומישן (Domitian), תמונתו שצולמה בסתר על ידי פעיל של ארגון PETA בתוך המעבדה הפכה לאייקון נגד ניסויים בבעלי חיים.
שתי פעולות נוספות של ALF בארצות הברית הביאו לסגירת מחקרים אוניברסיטאיים. ב-28 במאי 1984, פשטו פעילי החזית על מעבדת פציעות הראש באוניברסיטת פנסיביליה, גרמו נזק כספי של 60,000 דולר, וגנבו מהמעבדה 60 שעות של סרטים, בהם נראים החוקרים צוחקים תוך כדי שהם משתמשים במכשיר הידראולי כדי לגרום נזק מוחי לבבונים. ההקלטות נמסרו לארגון זכויות בעלי החיים PETA, שערכה סרט של 26 דקות שנקרא Unnecessary Fuss.
גלן הודל
גלן הודל (נולד ב-27 באוקטובר 1957 בהייז, לונדון) הוא מאמן כדורגל אנגלי וכדורגלן לשעבר בקבוצות טוטנהאם הוטספר, מונקו, צ'לסי וסווינדון טאון. בנוסף, הודל היה גם שחקן בסגל הנבחרת האנגלית. הוא החל את הקריירה שלו דווקא במחלקת הנוער של ווטפורד, שבה שיחקו באותה תקופה גם ג'ון בארנס וסטיב ארמסטרונג, עד שנקרעה לו רצועה בברך.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעולות
האוניברסיטה השיבה שהניסויים הם נורמטיביים ובהתאם להוראות משרד הבריאות. עם זאת, עקב הפרסום נסגרה מעבדת פציעות הראש, הווטרינר הראשי של האוניברסיטה פוטר, והאוניברסיטה הושמה בתקופת מבחן.
אייל שני
אייל טוביה מרדכי שני (נולד ב-6 בינואר 1959 בירושלים) הוא שף ישראלי. הקים את המסעדות "מזנון", "הסלון", "צפון אברקסס", "פורט סעיד", "רומנו", "תדר" ו"מלכה". החל מ-2010, משתתף כשופט במאסטר שף הישראלית של קשת 12.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעולות
ב-20 באפריל 1985, בעקבות הלשנה מסטודנט, פשטו פעילי ALF על מעבדה באוניברסיטת קליפורניה, גרמו נזק של 700,000 דולר, וחטפו 468 בעלי חיים. אחד מהם היה בריצ'ס, קוף מקאק בן חמישה שבועות, שנלקח מאמו עם לידתו, עפעפיו נתפרו ומכשיר סונר הוצמד לראשו, כחלק ממחקר על חסך חושי. הפשיטה צולמה על ידי פעילי ALF. בעקבות הפעולה והפרסום נסגרו 8 מתוך 17 המחקרים שהתנהלו במעבדה זו. מנהל האגף המחקרי של משרד הבריאות בארצות הברית אמר בעקבות המקרה שיש לראות בפעולות שחרור אלה פעולות טרור.
גלן הודל
בשנת 2007, הוא נבחר להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי, שבו הוא מוגדר ככדורגלן האנגלי המוכשר ביותר בתקופתו שהציג כושר משחק מעולה, בעל יכולת מסירה מצוינת ויכולת בעיטה יוצאת מן הכלל.
אייל שני
הוא ידוע באהבתו לחמרי גלם טריים ומקומיים ונחשב כאחד השפים המובילים בישראל. גישתו לאוכל, תוך כבוד רב לחמרי הגלם היוותה השראה לשפים רבים.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעולות
אחת הפעולות המפורסמות ביותר, עליה לקחה אחריות "מיליציית זכויות בעלי חיים", התרחשה בשנת 1984 בבריטניה, ונקראה "מארס בר קמפיין". פעילים של המיליציה הכריזו שחטיף ה"מארס בר" בחנויות זוהם בחומר מלבין, כמחאה נגד המימון של תאגיד "מארס" למחקר דנטלי שנעשה על קופים. לבסוף התברר שההכרזות לא היו אלא מתיחה, אך הפעולה הובילה לביקורת נרחבת על החזית, וגרמה לפיצול מהמגזין הפציפיסטי "חדשות שלום", שעד אותה תקרית, הרשה לחזית להשתמש במשרדיו בנוטינגהאם ככתובת לקבלת דואר. בשנת 1998, החזית לקחה אחריות על שחרור לטבע של 6,000 מינקים מחוות מינקים בבריטניה. הפעולה תוארה על ידי דובר "החברה המלכותית להגנת ציפורים" כ"פעולה של טמטום מונומנטלי", עקב חשש שהמינקים יגרמו לנזק אקולוגי. החזית טענה שהיא תמשיך בקמפיין שלה עד שהממשלה הבריטית תציג חקיקה חדשה לרווחת בעלי חיים שבשימוש תעשיית הפרוות. על פי דיווח של ה-BBC, בשנת 1999 התרחשו 1,200 הצתות, מקרים של ונדליזם והתקפות פיזיות הקשורות לפעילות למען זכויות בעלי חיים בבריטניה.
גלן הודל
כמאמן, הוא שימש כמאמנה של סווינדון טאון (עימה העפיל לפרמייר ליג), צ'לסי (הגיע עימה לגמר גביע ה-FA), סאות'המפטון, טוטנהאם הוטספר (הגיע עימה לגמר גביע הפוטבול ליג) וכהונתו האחרונה נכון להיום כמאמן, הייתה בוולבס. כמו כן, הוא שימש כמאמנה של הנבחרת האנגלית, עימה העפיל לסיבוב השני של מונדיאל 1998, בו הפסידה אנגליה בדו-קרב פנדלים לארגנטינה.
אייל שני
קריירה מקצועית
שני החל את דרכו המקצועית במסעדת "הקנקן" בקניון איילון.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעולות
החזית לשחרור בעלי חיים חטפו עיתונאי שצילם סרט דוקומנטרי על הפעילות שלהם, וצרבו את האותיות ALF על גבו. הוא שוחרר לאחר 12 שעות, תחת אזהרה שלא להתקשר למשטרה.
גלן הודל
עבודתו הנוכחית כיום, היא ניהול אקדמיית גלן הודל, אקדמיית כדורגל שהקים על שמו, הממוקמת בחרס דה לה פרונטרה, אנדלוסיה, ספרד.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעולות
ארגון ALF לקח אחריות על המתקפה נגד חוקרת מהפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה לין פירבנקס: פעילי הארגון הטמינו מטען חבלה בכניסה לביתה של שכנתה בת ה-70. ה-FBI דיווח כי המטען לא התפוצץ עקב תקלה. המטען היה חזק מספיק בשביל להרוג את כל דיירי הבית.
אייל שני
קריירה מקצועית
ב-1989 קנה את פרסומו כששימש כשף וכשותף יחד עם זוגתו דאז, רחל סלם וראובן גרוס במסעדת היוקרה "אוקיינוס" בירושלים, ובמשך הזמן הפך שני לבעלים העיקרי בה. המסעדה נסגרה בעקבות האינתיפאדה בירושלים, בשנת 1999, לאחר עשור של פעילות.
גלן הודל
טוטנהאם הוטספר
הודל הצטרף למועדון הלונדוני כנער, באפריל 1974, בעקבות המלצתו של שחקן העבר הנודע של טוטנהאם, מרטין שיברס. בטוטנהאם, הודל התגבר בהצלחה על פציעה ברצועות הברך שממנה סבל בקבוצתו הקודמת ווטפורד, ועד מהרה הפך להיות שחקן בסגלן של נבחרות אנגליה הצעירות. הוא ערך את בכורתו עבור נבחרת בטוטנהאם כבר בגיל 17, לאחר שנכנס למשחק נגד נוריץ' סיטי כמחליף, באוגוסט 1975. המשחק הסתיים בתוצאה 2-2, והודל נאלץ לחכות עד לפברואר 1976, על מנת לפתוח בהרכב הקבוצה במשחק ליגה, בו במהרה הצליח להראות את כישוריו לאחר שכבש שער מבעיטה בעוצמה אדירה שעקף את שוער סטוק סיטי והנבחרת האנגלית, פיטר שילטון.
אייל שני
קריירה מקצועית
בשנת 2004 הגיש ביחד עם הבמאי שחר סגל את התוכנית "אוכל למחשבה", ששודרה בערוץ 8, שנסובה סביב נושאים כמו משפחה, זוגיות, נטייה מינית, ילדים ועוד. שני נהג לבשל בה בהשראת אנשים שפגש במהלך התוכנית ולתאר לסגל את הקשר הפילוסופי שמצא בין המנות לנושא התוכנית.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעילות בישראל
גם בישראל נעשו מספר פעולות בשם החזית לשחרור בעלי חיים.
גלן הודל
טוטנהאם הוטספר
בתור שחקן עושה משחק, הודל פרח תחת הדרכתו של קית' ברקינשאו, ולמרות שהמועדון ירד לליגת המשנה בעונת 1976/1977, אחרי 27 עונות רצופות בליגה הבכירה. לאחר עונה אחת בלבד, הודל סייע לטוטנהאם להעפיל חזרה לליגה האנגלית הבכירה. למרות שטוטנהאם הייתה באותה התקופה קבוצה מאוד לא יציבה, הודל זומן לסגל הנבחרת האנגלית הצעירה לראשונה, למשחק נגד נבחרת ויילס עד גיל 21, בדצמבר 1976. הוא שיחק 7 משחקים נוספים במדי הנבחרת הצעירה של אנגליה, ופעמיים שיחק עבור נבחרת אנגליה ב', לפני שכבש את שער הבכורה שלו עבור הנבחרת הלאומית הבוגרת, כבר במשחק הבכורה שלו נגד בולגריה, בנובמבר 1979.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעילות בישראל
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פשטו פעילי החזית לשחרור בעלי חיים על בית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ושחררו בעלי חיים.
אייל שני
קריירה מקצועית
בפברואר 2008 פתח את מסעדת "סלון" בתל אביב.
גלן הודל
טוטנהאם הוטספר
עונת 1979/1980 ביססה את הודל כשחקן מהרמה הבכירה בכדורגל, כאשר הקשר בן ה-22 כבש 19 שערים ב-41 משחקי ליגה, ובסיומה של העונה זכה בנוסף הודל בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית. בשנת 1981, הוא כיכב כאשר טוטנהאם זכתה בגביע האנגלי השישי בתולדותיה, אחרי ניצחון על מנצ'סטר סיטי במשחק החוזר וזכתה בגביע גם בעונה שלאחריה (כאשר הודל כובש שער בכל אחד משני משחקי הגמר), וסיימה את העונה במקום הרביעי בליגה, הדירוג הטוב ביותר של המועדון מאז שנת 1971. הודל כבש שערים חשובים שסייעו לטוטנהאם להעפיל גם לגמר גביע הפוטבול ליג, בו הפסידה לליברפול 3-1, וגם לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. במהלך קיץ 1982, הודל שיחק בשני משחקים של הנבחרת האנגלית במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 1982 באיטליה. הוא נכנס כמחליף בניצחון 2-0 על נבחרת צ'כוסלובקיה, ופתח את המשחק לאחר מכן נגד נבחרת כווית.
אייל שני
קריירה מקצועית
עד 2009 היה בעל טור קולינרי בעיתון "הארץ" יחד עם בת-זוגו מירי חנוך וב-2009 החל להופיע לצידה בסדרה הדוקומנטרית מחוברות שהופקה עבור HOT (עונה 1). באותה שנה פתח מסעדה נוספת בשם "צפון אברקסס", ביחד עם שחר סגל.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעילות בישראל
בשנת 1991 פשטו פעילי החזית למעבדות החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, והשמידו ציוד שנועד לניסויים בבעלי-חיים בחקר הכאב.
גלן הודל
טוטנהאם הוטספר
טוטנהאם התקרבה לזכייה בתארים שונים במהלך 3 העונות שלאחר מכן, לאחר שסיימה במקום השלישי בליגה האנגלית הבכירה והגיעה לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 1984/1985, ושוב העפילה לגמר גביע ה-FA בשנת 1987, בו הפסידה 3-2 לקובנטרי סיטי. ההפסד המפתיע בגמר הגביע, שהיה הפסד היחיד של הקבוצה הלונדונית במשחקי גמר הגביע, היה משחקו האחרון של הודל בקבוצה. מאמנה החדש של מונקו, ארסן ונגר, רכש את הודל מטוטנהאם תמורת 750,000 לירות שטרלינג. בין השנים 1975 - 1987, הודל הבקיע 110 שערים ב-490 משחקים עבור הקבוצה הבכירה של טוטנהאם בכל המסגרות, כאשר רק ארבעה שחקנים אחרים (סטיב פרימן, פט ג'נינגס, גארי מאבוט וסיריל נואלס) הופיעו ביותר משחקים ממנו עבור טוטנהאם. ברמה הבינלאומית, הודל שיחק 44 משחקים עבור אנגליה בתור שחקנה של טוטנהאם.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעילות בישראל
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 פוצצה חנות הפרוות, האחים קינרייך בשכונת הדר בחיפה (מעולם לא הוכח שהפעולה בוצעה על ידי ALF) וב-1 במאי בשנת 2000 נזרק ראש של פרה אל תוך סניף של מקדונלד'ס בתל אביב. בנוסף לכך, מדי פעם נצפו כתובות גרפיטי בישראל עם הכיתוב של החזית לשחרור בעלי החיים או ה-ALF.
אייל שני
קריירה מקצועית
בשנת 2010 עלתה בערוץ 8 הסדרה הדוקומנטרית "איפה האוכל?" בהגשתו של שני. כל אחד מפרקי הסדרה מוקדש למרכיב אוכל אחר, אשר שני חוקר את מקורו, אופן הכנתו ועוד.
גלן הודל
טוטנהאם הוטספר
בשנת 1987, הודל מצא את עצמו מוביל ברשימת שירי הפופ הטובים באנגליה, כאשר השיר "אורות יהלומים" שאותו שר בצוותא עם שותפו לקבוצה ולנבחרת כריס וואדל, נכנס לרשימת 20 הלהיטים הטובים בבריטניה.
אייל שני
קריירה מקצועית
מאוחר יותר באותה שנה הופיע כאחד השופטים בגרסה הישראלית של תוכנית הריאליטי "מאסטר שף" בערוץ 2. "איפה האוכל?" המשיכה לעונה נוספת אשר עלתה ב-2012 ו"מאסטר שף" הפכה להצלחה טלוויזיונית והמשיכה גם היא לעונות נוספות.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעילות בישראל
בשנת 2014 - במהלך חודש מרץ חברי התנועה הגיעו ללול תרנגולות שסמוך לתל מונד בשרון, חתכו את רשתות הלול ופיזרו אוכל מחוצה לו. שתי תרנגולות נמצאו מתות בבוקר, לא נגרם נזק נוסף.
אייל שני
קריירה מקצועית
בינואר 2011 פתח ביחד עם שותפו שחר סגל את הסניף הראשון של "מזנון" באבן גבירול בתל אביב, בה מכינים מנות מתפריטי מסעדותיו האחרות בתוך פיתה. מאז פתחו השניים מזנונים רבים ברחבי העולם - מלבורן, ניו יורק, בוסטון, וינה ופריז.
גלן הודל
מונקו, סווינדון טאון וצ'לסי
הודל הצטרף למועדון הצרפתי יחד עם הכדורגלן הליברי ג'ורג' ואה, ויחד סייעו למועדון הצרפתי לזכות בתואר אליפות ליגת העל הצרפתית כבר בעונתם הראשונה בקבוצה בשנת 1988, לאחר 6 עונות ללא תואר. הודל זכה בתואר הכדורגלן הזר הטוב ביותר בליגה הצרפתית באותה העונה, והעפיל עם קבוצתו גם לרבע הגמר של ליגת האלופות בעונת 1988/1989. באופן אירוני, מאוחר יותר בקריירה, כאשר הודל נהפך למאמנה של טוטנהאם הוא נאלץ לשחק מול מאמנו במונקו ארסן ונגר, במסגרת הדרבי של צפון לונדון נגד ארסנל. בדצמבר 1990, הודל נפצע באופן חמור בברכו, דבר שמנע ממנו לשחק תקופה ארוכה בשיא הקריירה שלו, ולכן נאלץ לעזוב את המועדון הצרפתי, אחרי ששיפר את המוניטין של הכדורגלנים האנגלים במדינות זרות.
החזית לשחרור בעלי חיים (בין-לאומי)
פעילות בישראל
בשנת 2013 הקימה טל גלבוע, טבעונית אקטיביסטית, את "החזית לשחרור בעלי החיים בישראל". ב-2014 זכתה גלבוע בעונה השישית של "האח הגדול" (ערוץ 2). התוכנית שודרה מה-14 במאי ועד 30 באוגוסט, ובמהלכה עסקה גלבוע בהסברה טבעונית וחשיפת העוולות הנעשות לבעלי החיים בפני אחוזי רייטינג גבוהים ביותר: משדר הגמר הציב ממוצע של 38.7% רייטינג, ו-42.5% ברגעי ההכרזה, כאשר מעל ל-1.7 מיליון צופים צפו בגמר.
ב-31 במרץ 2015 פרצו טל גלבוע ופעילי חזית נוספים למדגרה של קיבוץ רמת הכובש, וניתקו את החשמל ממכונת גריסת האפרוחים. כמו כן נעשה ניסיון ללקיחת אפרוחים מהמדגרה והוצאתם לחופשי. משטרת ישראל שהגיעה למקום פינתה את הפעילים, והמגרסה שבה לפעול. פעולה זו גרפה סקירה תקשורתית רחבה בימים שלאחר מכן, בין היתר עקב השתתפותה של גלבוע בפעולה.
ביקורת
יש הטוענים ש"מיליציית זכויות בעלי החיים" ו"משרד הצדק", הפועלים באמצעים אלימים כנגד בני אדם המואשמים בפגיעה בבעלי חיים, למשל על ידי משלוח מעטפות נפץ ומעטפות המכילות סכינים הטבולים ברעל עכברים, מופעלים על ידי אותה קבוצת פעילים המפעילה את החזית לשחרור בעלי חיים.
בשנת 2005 החזית לשחרור בעלי החיים נכנסה לרשימת ארגוני הטרור-מבית של ארצות הברית, ביחד עם קבוצות קיצוניות אחרות כמו ה-KKK והפעילים שמתנגדים להפלות. באנגליה נפתחה יחידה משטרתית מיוחדת אשר מטרתה לעקוב אחר ארגונים רדיקלים כמו ה-ALF.
Big Boy
Big Boy (בעברית: ילד גדול) הוא מיני-אלבום של הזמרת-יוצרת הקנדית שרלוט קארדין. המיני-אלבום יצא לאור ב-15 ביולי 2016, על ידי חברת התקליטים "Cult Nation Records".
גלן הודל
מונקו, סווינדון טאון וצ'לסי
במהלך שלושה וחצי השנים ששיחק בצרפת, הודל שיחק עבור הנבחרת האנגלית 9 פעמים, ביניהן משחקו האחרון בנבחרת, נגד נבחרת ברית המועצות ביוני 1988. הוא חזר לשחק באנגליה, וחתם בצ'לסי על חוזה זמני, ובמהרה עזב את סטמפורד ברידג' מבלי ששיחק אפילו משחק אחד עבור צ'לסי, לטובת התמנותו להיות שחקן-מאמן בסווינדון טאון. אחרי שנתיים בסווינדון טאון, שב הודל לצ'לסי, בה שיחק את שתי עונותיו האחרונות בקריירה ככדורגלן.
הנבחרת האנגלית
במהלך הקריירה הודל ייצג את אנגליה ב-53 משחקים, בהם כבש 8 שערים בסך הכל. הוא היה חלק מסגל הנבחרת האנגלית למונדיאל 1982 ולמונדיאל 1986, בו שיחק תפקיד חשוב עבור אנגליה שהעפילה עד לרבע הגמר של הטורניר, בו הודחה על ידי ארגנטינה. הודל ייצג את אנגליה גם במהלך טורנירי יורו 1980 ויורו 1988, בו הופיע את הופעתו האחרונה בנבחרת.
סווינדון טאון
הודל הגיע לסווינדון כאשר המועדון היה בצרות, הקבוצה סבלה ממשבר כלכלי חמור שמנע ממנה לעלות לליגה הבכירה למרות שהעפילה אליה בראשית עונת 1989/1990. הודל מנע במסגרת תפקידו, מהקבוצה לרדת לליגה השלישית ושיפר את מעמדה של המועדון מווילטשייר בליגה, כאשר סווינדון סיימה את עונת 1991/1992 במקום התשיעי, מקום אחד מן המקום שמקנה כניסה למשחקי ההצלבה לקראת העפלה לליגה הבכירה. סווינדון העפילה למשחקי ההצלבה על עלייה בליגת המשנה האנגלית המחודשת בשנת 1993, כאשר במשחק הגמר של הטורניר ניצחה את 4-3 את לסטר סיטי באצטדיון ומבלי, והעפילה בכך לפרמייר ליג. בתור מאמן המועדון, ורק בגיל 36, הודל נחשב לאחד המאמנים האנגלים הצעירים המוכשרים ביותר, ורבים חשבו שעליו לעבור לאמן במועדון בעל סדר גודל גדול יותר. לבסוף עבר לאמן בצ'לסי, ואת מקומו בסווינדון ירש עמיתו לשעבר בטוטנהאם, ג'ון גורמן.
צ'לסי
ביוני 1993, הודל התמנה להיות שחקן-מאמן בצ'לסי (הוא פרש ממשחק פעיל ב-1995). עוזרו בצ'לסי, היה מאמן טוטנהאם לשעבר פיטר שריבס, ויחד הם הובילו את הקבוצה להגמר גביע ה-FA כבר בעונתם הראשונה, בו הפסידו למנצ'סטר יונייטד 4-0, שזכתה באותה העונה בדאבל וגביע אירופה למחזיקות גביע. צ'לסי, בהדרכתו של הודל הגיעה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת, בו הם הפסידו בגלל שער אחד בלבד לריאל סרגוסה הספרדית, אשר גם זכתה בתואר לאחר ניצחון על ארסנל בגמר. הודל הוביל את צ'לסי לחצי גמר הגביע בעונה שלאחר מכן, אבל סיים את הליגה רק במקום ה-11, בפעם השלישית בארבע העונות שלפני כן, שהיא מסיימת במקום הזה. למרות המצב בליגה, הודל ייצב את צ'לסי כקבוצה חזקה בתחרויות הגביע השונות, והצליח למשוך אל הקבוצה שחקנים מהדרגה הבכירה של הכדורגל, כמו למשל רוד חוליט ההולנדי.
נבחרת אנגליה
הקדנציה בת שלוש השנים של הודל בצ'לסי הסתיימה בשנת 1996, לאחר שהוא קיבל את משרת המאמן בנבחרת האנגלית. הוא הדריך את אנגליה להעפלה למונדיאל 1998, כאשר הבטיח את העלייה לאחר משחק תיקו 0-0 בלתי נשכח עם נבחרת איטליה ברומא. למרות זאת, הוא עורר מחלוקת רבה כאשר הדיח את פול גאסקוין מסגל הנבחרת ומינה לסגל האימון הלאומי "מטפל באמון", דבר שהקנה לסגל הנבחרת את הכינוי "הסגל של הוד". במונדיאל 1998, אנגליה העפילה לסיבוב השני בו הודחה על ידי ארגנטינה. הודל ספג ביקורת רבה אחרי התחלה מאכזבת בשלב המוקדמות לטורניר יורו 2000.
ב-30 בינואר 1999, הודל התראיין לעיתון האנגלי הטיימס, בשלבי ההכנות לקראת יורו 2000, במהלכו נטען שאמר מספר הערות מעוררות מחלוקת בקשר לאנשים בעלי מוגבליות מולדות. הודל כך נטען, אמר שאנשים אלו מוענשים על חטאיהם בחייהם הקודמים. גינויים רבים להתבטאותו של הודל נאמרו בתקשורת האנגלית, בין היתר על ידי ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, ושר הספורט הבריטי, טוני באנקס. בסקר שנערך בעקבות הראיון, הצביעו 90% מהנשאלים, שעל הודל להתפטר ממשרת האימון הלאומית בגין הצהרותיו. לעומת זאת, סקר שנערך מטעם ערוץ הטלוויזיה הבריטית, ה-BBC, הוסק שאף על פי שרבים חושבים שעליו להתפטר, ישנם לא מעט מאמינים שאין הצדקה לפטרו מהמשרה בשל דעותיו האישיות בטענה שזה נחשב לאפליה דתית. הודל הצהיר שאינו מתכוון להתפטר מתפקידו, וטען שדבריו הוצאו מהקשרם. בסופו של דבר, התאחדות הכדורגל האנגלית, החליטה על פיטוריו של הודל ב-2 בפברואר 1999. למרות שטען שלא אמר זאת, הודל בכל זאת התנצל בפומבי בפני אלו שנפגעו מדבריו.
סאות'המפטון
הודל חזר למגרשי הכדורגל בתוך פחות משנה לאחר שחתם על חוזה אימון בסאות'המפטון, בעקבות פיטוריו של דייב ג'ונס, שהושעה בעקבות שהואשם בהתעללות בילדים. הודל הצליח להשאיר את סאות'המפטון בפרמייר ליג ולמנוע ממנה לרדת ליגה, כנגד כל הסיכויים, ובמרץ 2001, חזר לטוטנהאם הפעם כמאמנה.
טוטנהאם הוטספר
מיקומיה של טוטנהאם בליגה במהלך העשור שלפני מינויו של הודל היו מאכזבים מאוד. הודל היה נחוש להשיבה לצמרת הליגה, ובמהלך עונתו הראשונה כמאמן הקבוצה ניתנו לו מספר הזדמנויות להשיג זאת. טוטנהאם העפילה לגמר גביע הפוטבול ליג בו הפסידו 2-1 לבלקברן רוברס. הכושר הטוב של הקבוצה בתחילת העונה נחלש לקראת סופה, וטוטנהאם סיימה את העונה במקום ה-9 בפרמייר ליג. תחת אימונו של הודל, הקבוצה התחילה את עונת שוב פעם בכושר טוב מאוד, והודל זכה בתואר מאמן חודש אוגוסט 2002 בפרמייר ליג, כאשר טוטנהאם סיימה את החודש במקום הראשון בליגה. היא סיימה את העונה במקום ה-10, שנחשב בידי רבים להצלחה רבה עבורה. הלחץ על הודל החל להתעצם, והוא פוטר מן הקבוצה בספטמבר 2003, אחרי פתיחת עונה רעה, בה הקבוצה צברה רק 4 נקודות ליגה לאחר 6 משחקים.
וולבס
שמו של הודל נקשר בתקשורת הבריטית כחוזר לאמן בסאות'המפטון בתחילת שנת 2004, אבל הדבר לא התרחש לבסוף. במקום זאת, הוא התמנה בדצמבר 2004 למאמנה של וולבס, שוב פעם במקומו של דייב ג'ונס. תחת הדרכתו, וולבס הפסידה רק משחק 1 מתוך ה-25 המשחקים האחרונים של העונה, אבל לא הצליחה להעפיל לפלייאוף ההעפלה לפרמייר ליג, כיוון שמתוך 25 המשחקים הללו, 15 נסתיימו בתיקו. התחזיות לעונת, ציפו שוולבס תסיים את העונה באחד מששת המקומות הראשונים, אבל גם בעונה הזו הקבוצה סיימה בתיקו מספר רב של משחקים, 19 מתוך 46 משחקי העונה. היא גם הייתה לאחת מהקבוצות בעלות המאזן הנמוך ביותר של כיבושים, לאחר שכבשה בסך הכל 50 שערי ליגה, ב-46 משחקים. היא סיימה את העונה במקום ה-7, 8 נקודות מהמיקום למשחקי הפלייאוף. אוהדי המועדון האשימו את הודל בתפקוד הקבוצה, ולמרות זאת הנהלת הקבוצה הצהירה שהיא מאמינה ביכולתו. למרות הגיבוי, הודל סיים את התפקיד בקבוצה ב-1 ביולי 2006, עקב ניגוד ציפיות בינו למועדון. כמאמן וולבס, הקבוצה סיימה 34 משחקים בתוצאת תיקו, מסך 76 המשחקים ששיחקה.
אקדמיית הכדורגל
נכון לינואר 2008, הודל מנסה לגייס מימון כלכלי למען אקדמיית גלן הודל, הממוקמת בספרד. מטרת האקדמיה היא לתת הזדמנות נוספת לכדורגלנים צעירים, ששוחררו ממועדונים אנגלים.
כשחקן
טוטנהאם הוטספר:
מונקו:
אייל שני
קריירה מקצועית
בנובמבר 2012 פתח ביחד עם "קבוצת התדר" ועם שחר סגל את "פורט סעיד", בר-מסעדה ברחוב הר סיני בתל אביב. בתחילת 2012 צילם שני ביחד עם שחר סגל סדרת רשת. בכל פרק מבשל הזוג משהו שונה, מחביתה ועד ל"עלי תרד נמסים אל תוך עצמם". הפרקים צולמו ונערכו על ידי החברים של השניים ושודרו רק ביוטיוב.
באוקטובר 2013 פתח את הסניף הראשון של "מזנון" בפריז.
ב-2014 פתח את מסעדת "רומנו", בבית רומנו שבדרום תל אביב, ביחד עם שותפיו מבית ה״תדר״. במקום פועלת בנוסף למסעדה גם תחנת רדיו אינטרנטית, חנות תקליטים, מועדון הופעות, בית קפה בשם מיראז׳, פיצרייה ונערכות בו הופעות, מסיבות, תערוכות וירידים. במרוצת השנים הפך בית רומנו למרכז תרבות משמעותי בתל אביב.
בשנת 2017 זכה בתואר "השף הטוב ביותר" מ-Time Out ישראל.
בשנת 2018 נפתחה מסעדתו הכשרה, "מלכה", בתל אביב. המסעדה מפעילה תוכנית הכשרה לבני נוער בסיכון.
בשנת 2019 נבחרה אחת מהמנות המזוהות ביותר עם שני ״כרובית תינוקת נמסה בין עליה״ כאחת המנות המשפיעות בעולם ב-300 השנים האחרונות בספר בהוצאות Phaidon press.
בשנת 2022 השיק בתל אביב מסעדה כשרה נוספת בשם ״דבורה״.
תביעות כלכליות ופשיטת רגל
תחילת הסתבכותו הכלכלית של שני החלה ב-1999, עם סגירת שני סניפי מסעדת "אוקיינוס", בירושלים ולאחר מכן בהרצליה.
בשנת 2003, בעקבות סגירת המסעדות, ביקשה זוגתו ושותפתו לעסקים לשעבר של שני, רחל סלם, מבית המשפט להכיר בה כפושטת רגל עקב התחייבויות כלכליות בסך של 6.64 מיליון ש"ח. בהמשך אותה שנה, ניתן צו לכינוס נכסיו של שני לטובת בנק הפועלים.
בשנת 2004 ביקש בנק הפועלים למנות מנהל מיוחד לתיק שני.
בשנת 2011 הוכרז שני כפושט רגל, ונקבע הסדר לפיו יחזיר לנושיו סכום של 1.45 מיליון ש"ח, המהווים כ-35% מסך חובותיו. בנוסף קבעה השופטת ורדה אלשיך בעניינו כי שני ייאלץ לוותר על מחצית מהכנסותיו מתחום המדיה בשנתיים שלאחר המשפט. שני ערער על פסיקה זו לבית המשפט העליון. בינתיים קבעה השופטת כי עליו לשלם לקופת הנושים תשלום חודשי של 25,000 ש״ח, זאת מעבר להכנסותיו מהשתתפותו במדיה, אשר הועברו במלואן לקופת הנושים.
בדצמבר 2012, בעקבות עיכובים בתשלומים החודשיים שנקבעו לשני, קבעה השופטת ורדה אלשיך שעל שני לשלם מיידית 189,000 ש"ח לקופת פשיטת הרגל, אחרת ייכלא ל-45 ימים. חבריו של שני עזרו לו לגייס את הכסף, ובסופו של דבר הוא לא נכלא. בתחילת 2013 החליט בית המשפט העליון כי עליו להחזיר את מלוא החוב בסך 4 מיליון שקל. ואכן כך היה: בחודש אפריל 2013 סיים שני לשלם את חובותיו לנושים במלואם על ידי הלוואה שקיבל מחבר, ובכך סיים את פרשת פשיטת הרגל.
רבי אבין (השני)
גם אביו של רבי אבין היה אמורא, אך הוא מוזכר על שם בנו,. ביום שנפטר רבי אבין נולד רבי הושעיא איש טריא.
יחזקאל אברמסקי
הרב יחזקאל אברמסקי (ו' באדר א' ה'תרמ"ו, 11 בפברואר 1886 – כ"ד באלול ה'תשל"ו, 19 בספטמבר 1976) היה ראש בית דין בלונדון, פרשן התוספתא, מראשי ישיבת סלבודקה בבני ברק וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. חתן פרס ישראל ופרס הרב קוק לספרות תורנית.
חייו
נולד לרב מרדכי זלמן בכפר דשקאוצי שבפלך וילנה (היום בלארוס). למד בישיבת נובהרדוק שם התקרב אל "הסבא מנובהרדוק" ולבקשתו אף למד עם בניו. בגיל 17 נסמך לרבנות על ידי רבה של נבהרדק, הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל ערוך השולחן. למד גם בישיבת טלז, בישיבת רמיילס וב"קיבוץ" של הרב חיים עוזר גרודזנסקי בווילנה. נישא לבתו של הרב ישראל יהונתן ירושלימסקי, חתנו של הרידב"ז. היה סמוך על שולחן חותנו ולמד גם ממנו דרכי פסיקה. נסע ללמוד גם אצל הרב חיים מבריסק.
משנת תרע"ב (1912) היה רבה של סמאליאן. בשנת תרע"ד (1914) עבר לכהן כרב בסמולביצ'י. בשנת תרפ"ג (1923) החליף בסלוצק את הרב איסר זלמן מלצר, שנמלט מחמת רדיפות השלטון הקומוניסטי. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא לאור את החלק הראשון של פירושו על התוספתא. חידש את הופעת כתב העת הרבני יגדיל תורה ושימש כעורך הגיליון הראשון, שהיה אחד הפרסומים ההלכתיים האחרונים שפורסמו בברית המועצות.
במרץ 1928 (תרפ"ח) היה בין הרבנים שהוחתמו על ידי הג.פ.או. על איגרת שטענה שאין רדיפות של היהדות ברוסיה. בסוף 1928 (תרפ"ט) חתם על איגרת נוספת שהכחישה שהחתימה הקודמת ניתנה מתוך לחץ.
באותה שנה הזמינו אותו חברי המושבה פתח תקווה לכהן כרבה, אך שלטונות ברית המועצות סירבו לתת לו לצאת משם והוא נאלץ לוותר על המינוי. בהמשך נאסר והואשם ב"פעילות אנטי-סובייטית", בגלל רצונו לעלות לארץ ישראל. הוא נעצר על ידי הג.פ.או. באלול ה'תר"ץ (1930), נידון לחמש שנות עבודת פרך ונשלח לחצי שנה למחנה בסיביר.
הודות למאמצים של רבים, בהם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יוסף צבי הרץ (רבה הראשי של אנגליה), החפץ חיים ואף חיים נחמן ביאליק - שוחרר לאחר כשנה, בערב יום הכיפורים ה'תרצ"ב (אוקטובר 1931), בתנאי שיעזוב את ברית המועצות לצמיתות. הוא גורש ללטביה, משם לפולין ואז ללונדון. הרוסים השאירו את אשתו וילדיו ברוסיה כדי שישמשו כערבון ליציאתו מהמדינה לצמיתות. כעבור כמה חודשים הורשו אשתו ושניים מבניו לצאת מהמדינה, ושני הבנים הגדולים הורשו לעשות זאת רק מספר שנים מאוחר יותר, בהשתדלות אנתוני אידן, שר החוץ של בריטניה.
בחורף תרצ"ב (דצמבר 1931) השתקע הרב אברמסקי בלונדון והחל לכהן כרב קהילת מחזיקי הדת בעיר, שפעלה אף היא למען שחרורו. בשנת 1935 החליף את הרב שמואל יצחק הילמן כדיין ואב בית דין בבית הדין הרבני בלונדון. בשנים אלו המשיך במפעלו - חיבור הפירוש לתוספתא, "חזון יחזקאל", וב-1945 הוציא את ספרו "ארץ ישראל - נחלת עם ישראל". בשנת 1950 קיבל את "פרס הרב קוק לספרות תורנית", מטעם עיריית תל אביב.
בשנת ה'תשי"א (1951), עם פרישתו לגמלאות, עלה לישראל עם משפחתו והתיישב בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 1956 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית. היה מראשי ישיבת סלבודקה (בני ברק) ומסר בה שיעור כללי אחת לשבוע, אולם לא היה מעורב בניהולה החינוכי. ב-1963 מונה לכהן כנשיא "ועד הישיבות". כן פעל למען החינוך העצמאי, היה מנשיאי ארגון אתרא קדישא בעת הקמתו, וכן נשיאו של המרכז הארצי לטהרת המשפחה.
נפטר בירושלים בשלהי ה'תשל"ו (1976), במוצאי שבת אור ליום א' של סליחות האשכנזים. נקבר בהר המנוחות.
חיבוריו
מלבד חיבורו הגדול חזון יחזקאל חיבר ספרים נוספים, וכן נדפסו ספרים נוספים של מאמריו וחידושיו:
יוסף באב"ד
רבי יוסף באב"ד (לעיתים: באבאט; כ"ד באלול ה'תקס"א, 2 בספטמבר 1801 – כ"ד באלול תרל"ד, 6 בספטמבר 1874) היה רב ופוסק בגליציה. נודע בעיקר בזכות ספרו המונומנטלי "מנחת חינוך".
ביוגרפיה
כיהן ברבנות בערים הוסקוב (הסמוכה לפשמישל), זברז', סניאטין והורודנקה, ובשנת 1857 (ה'תרי"ז) התמנה לרב בטרנופול, העיר בה כיהן סבו רבי יהושע העשיל - בה כיהן עד סוף ימיו.
חיבוריו
התפרסם בעיקר בזכות ספרו החשוב "מנחת חינוך", שהוא ביאור על "ספר החינוך". "מנחת חינוך" אינו רק פירוש על ספר החינוך, אלא בעיקר הרחבה למדנית של הנושאים הנידונים בו והבאת מקורותיהם. הספר נדפס פעמים רבות בצירוף לספר החינוך ובפני עצמו.
במהדורת הרמב"ם שבהוצאת שבתי פרנקל פורסמו הערותיו על הרמב"ם. כמו כן נדפסו מכתב יד שני חיבורים קצרים שלו: משפט שלום על שולחן ערוך חושן משפט (עד סימן כ"ח), וחידושים על הרי"ף למסכת ברכות.
צץ וצצה
"צץ וצצה" היה מופע מוזיקלי שנכתב על ידי נתן אלתרמן ועלה על הבמה בשנת 1969 בהפקת אברהם דשא (פשנל). המופע מבוסס על מחזה שכתב אלתרמן בשנת 1969, שנת חייו האחרונה, לבקשת הבמאי שמואל בונים. המחזה המקורי נגנז. במקומו ליקטו בונים ואלתרמן שירים שכתב למחזה, הוסיפו שירים ותיקים שכתב אלתרמן ויצרו מופע שנקרא תחילה "ערב פזמוני אלתרמן". אך מאחר שגיבור המחזה הוא ספרן בשם דפדפת, המדפדף בספרים שדמויות שונות צצות מהן, שמו של המחזה שונה ל"צץ וצצה". השחקן בומבה צור השמיע דברי קישור בין השירים, והופיע בדמות פועל במה המתאווה להיות שחקן.
מלבד בומבה צור השתתפו במופע גם השחקנים והזמרים: רבקה זהר, טליה שפירא, מנחם זילברמן ועזרא דגן.
המופע התקיים על במות הבידור בארץ, שיריו יצאו על גבי תקליט. אחדים מהם היו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי: "אוריאנה", "זמר שלוש התשובות" ו"גדליה רבע איש" שהושרו בפי רבקה זהר.
גביע העולם בכדורגל נשים 1991
גביע העולם בכדורגל נשים 1991 (באנגלית: 1991 FIFA Women's World Cup) הוא גביע העולם בכדורגל נשים הראשון שארגנה פיפ"א. הטורניר נערך ברפובליקה העממית של סין, החל ב-16 בנובמבר והסתיים ב-30 בנובמבר 1991. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו בפברואר 1991, שבהם שיחקו 48 נבחרות לאומיות.
סין נבחרה לארח את הטורניר, לאחר שאירחה בהצלחה את טורניר ההזמנה ב-1988, ששימש כאב טיפוס לגביע העולם. כל 26 משחקי הטורניר נערכו במחוז גואנגדונג, כאשר משחק הגמר נערך בבירת המחוז גואנגג'ואו. חברת מרס נתנה את חסותה לטורניר, ששמו הרשמי היה אליפות העולם הראשונה בכדורגל נשים של גביע M&M's.
משחק הפתיחה של הטורניר, בין נבחרת סין לנבחרת נורווגיה, הסתיים בניצחון 0-4 של המארחת. שחקנית ההגנה הסינית, מה לי, הייתה לכובשת הראשונה בתולדות המפעל, לאחר שכבשה את השער הראשון בדקה ה-22. למרות ההפסד, העפילה נורווגיה עד למשחק הגמר, שם פגשה את נבחרת ארצות הברית. בסיום משחק מותח, ניצחו האמריקאיות 1-2 מצמד שערים של מישל אקרס וזכו בטורניר. אקרס, ביחד עם חברותיה לחוליית ההתקפה, אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, זכו לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים", והיו אחראיות ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר.
אצטדיונים
שישה אצטדיונים, בארבע ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי גביע העולם. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים הקטנים של גואנגג'ואו ומשחק הגמר נערך באצטדיון המרכזי של העיר - אצטדיון טיאנחה.
כובשות השערים
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 99 שערים על ידי 45 שחקניות שונות, בעוד שניים מתוכם היו שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו ארבעה שערים ומעלה במהלך הטורניר: 10 שערים 7 שערים 6 שערים 5 שערים 4 שערים
דינש ד'סוזה
דינֶשׁ ד'סוּזָה (Dinesh D'Souza, נולד ב-25 באפריל 1961) הוא הוגה שמרני אמריקאי ממוצא הודי ומחברם של מספר ספרים העוסקים בחברה, דת, ובפוליטיקה. מנציגיה הבולטים של הנצרות האוונגלית בארצות הברית.
חייו
ד'סוזה נולד במומבי שבהודו להורים קתולים. שם משפחתו הפורטוגזי הוא שריד מתקופת הקולוניאליזם. בשנת 1978 עבר לבית ספר תיכון באריזונה שבארצות הברית במסגרת תוכנית חילופי תלמידים ובהמשך למד במכללת דרטמות'. כבר במכללה הצטיין בכישורי הכתיבה והעריכה שלו, ולאחר לימודיו הוסיף לעסוק בעריכה של כתבי עת שמרנים.
בשנת 1988 החל לשמש כיועץ מדיניות לנשיא רונלד רייגן. ד'סוזה היה עמית מחקר במכון הובר שבאוניברסיטת סטנפורד והחל מאוגוסט 2010 שימש כנשיאו של קינגס קולג' בניו יורק. ב-18 אוקטובר 2012 התפטר מתפקידו עם פרסום טענות לפיהן קיים יחסים מחוץ לנישואים. ד'סוזה טען שהיה בהליכי גירושים מאשתו עמה חי בנפרד מזה שנתיים, ולא ידע שהדבר אינו מקובל בקרב נוצרים אוונגליסטים.. ברעיון שהו אנתן בשנת 2007 הוא מתח ביקורת על מטיפי דת אך גם על אתאיסטים לוחמניים דוגמת פט קונדל
ד'סוזה חיבר מספר ספרים רבי מכר זוכי שבחים ומעוררי מחלוקת וביניהם "קץ הגזענות" בו טען כי גזענות היא תופעה מערבית ייחודית; "חינוך לא-הומני" בו תלה את משבר החינוך באמנויות הליברליות בעליית אופנת התקינות הפוליטית, וביוגרפיה של רונלד רייגן בה עמד על הסיבה מדוע אדם "שידע כה מעט, השיג כה הרבה".
ד'סוזה עורר מחלוקת במאמר העוסק בשורשיו התרבותיים של הנשיא ברק אובמה, שפרסם כהקדמה לספר "שורשי זעמו של אובמה" שהתפרסם ב-2010. בספר גורס ד'סוזה כי האידאולוגיה האנטי-קולוניאלית שכביכול ירש מאביו ומאבותיו הרוחניים היא הכוח המניע את הנשיא אובמה, המבקש להביא לצמצום משמעותי של ההשפעה האמריקנית בעולם.
בשנת 2012 עיבד את ספרו לסרט בשם "2016: אמריקה של אובמה" לצד המפיק ג'רי מולן, שהיה לסרט הרווחי ביותר מבין הסרטים השמרניים-פוליטיים שיוצרו בארצות הברית.
בשנת 2014 הואשם ד'סוזה בתרומות לא חוקיות לסנאטורים. במהלך המשפט הודה והורשע במימון קמפיינים פוליטיים תחת שם בדוי. הוא ריצה 8 חודשים במרכז כליאה קהילתי, קיבל 5 שנים על תנאי ושילם קנס של $30,000‏.
בשנת 2018 העניק לו נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, חנינה מלאה.
אף מלה למורגנשטיין
אף מלה למורגנשטיין הוא מחזמר של אפרים קישון שהועלה על ידי להקת "בצל ירוק" ב-1959, בבימויו של שמואל בונים. את המוזיקה חיברו משה וילנסקי ואלכסנדר ארגוב, הפזמונים מאת דן אלמגור ואת ההדרכה הבימתית ערכה נעמי פולני. היה זה המחזמר הראשון שהפיק אברהם דשא (פשנל). השיר המפורסם ביותר מתוכו הוא "ונצואלה" (מילים: דן אלמגור, לחן: משה וילנסקי).
ההפקה הקולנועית, מ-1963, התבססה תחילה על המחזמר, אולם עברה תלאות רבות, לרבות ארבע גרסאות לתסריט (בהשתתפות גבריאל דגן, אפרים קישון ואריקה עוזרמן), שנה וחצי של הסרטה, שלושה במאים (בסופו של דבר הקרדיט ניתן לבנימין קורצקי, לצד אריה אליאס ובן עוזרמן), תביעות משפטיות, פשיטת רגל ועוד. בסרט מסופר על שלושה סטודנטים המנסים לגנוב את שאלון הבחינה מהפרופסור המפוזר שלהם. הם מנסים להגיע אל התיק הנחפץ באמצעות הנשים בחייו של איש האקדמיה. את המצב מציל בסופו של דבר טכנאי טלפון המתאהב בבת הפרופסור. משתתפים: אברהם בן-יוסף, גילה אלמגור, יוסי בנאי, יעקב בודו ואילן דר.
דייוויד אלמונד
דייוויד אלמונד (באנגלית - David Almond; נולד ב-15 במאי 1951) הוא סופר בריטי לילדים ונוער, שספריו, אשר הידוע מהם הוא "סקליג" (1998) זכו להצלחה מסחרית וביקורתית, וזיכו את מחברם בפרסים בינלאומיים, ביניהם מדליית קרנגי ופרס אנדרסן.
נעוריו
אלמונד נולד למשפחה קתולית בניוקאסל, אביו היה מנהל משרד במפעל, ואמו כתבנית, שהפכה לעקרת בית עם לידת ילדיה. בילדותו של אלמונד גרה המשפחה במספר מקומות באזור התעשייתי של פלינג בצפון מזרח אנגליה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד ספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת מזרח אנגליה. הוא החל לעבוד כמורה, ולימד חמש שנים בבית ספר יסודי בגייטסהד.
בתקופה זו כתב סיפור קצר שהיה מבוסס על מות אחותו בילדותו. הסיפור עובד, ועבר מספר גלגולים, הפך לתסכית רדיו, ולאחר מכן לספר על יצור מכונף ומסתורי המסייע לילד. הספר, "סקליג" פורסם על ידי בית ההוצאה "הודר" (Hodder) בשנת 1998 זכה להצלחה רבה והביא לגילויו של אלמונד כסופר.
הקריירה הספרותית של אלמונד
"סקליג" גילה את אלמונד כסופר, ואיפשר לו להמשיך בכתיבה ולהתרכז בכתיבה לילדים ובני נוער. המדובר בסיפור הנע בין המציאות לפנטסיה על זוג ילדים, מייקל ומינה, המוצאים במחסן יצור מסתורי ומכונף, והקשר המתפתח עמו מסייע להם בשעת מצוקה. הספר זכה בפרס וייטברד ובמדליית קרנגי, ואף עובד למחזה ולסרט טלוויזיה בכיכובו של טים רות'. הספר נחשב כיום לקלאסיקה של ספרות הילדים, בדומה ליצירותיהם של ק. ס. לואיס או מיכאל אנדה. הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של דורית דליות-רובנוביץ', בהוצאת כנרת, זמורה ביתן דביר, בשנת 2001.
לאחר הצלחת "סקליג" המשיך אלמונד לכתוב ספרים ומחזות לבני הנוער, וביניהם "Kit's Wilderness" (1999), "Heaven Eyes" (2000) "Secret Heart" (2001) "The Fire Eaters" (2003) אשר הביא לזכייה בפרס וייטברד נוסף, "Clay" (2005) "The Savage" (2008) ו-"My Name is Mina"  (2010), שהוא פריקוול (ספר המתרחש לפני עלילת ספר קודם שפורסם לפניו) לספר "סקליג". בשנת 2010 זכה בפרס אנדרסן על מפעל חייו בספרות הילדים.
ספריו כתובים בנימה עצובה ופילוסופית ושומרים על כוח משיכתם לילדים ולמבוגרים. הם עוסקים ביחסים מורכבים בין ניגודים כחיים ומוות, מציאות ובדיון, עתיד ועבר, בחינוך, בהעצמה אישית והסתגלות לשינוי. הם מתרחשים בדרך כלל בנוף הפוסט-תעשייתי העגמומי של צפון מזרח אנגליה ואזור נהר טיין בו גדל אלמונד.
בעברית ראה אור גם ספרו "אבא שלי איש ציפור" (תרגום מיכאל דק, הוצאת כנרת, 2010), המספר את סיפורה של ילדה שאמה מתה, ואביה משתתף בתחרות "איש הציפור" בה מוענק פרס של אלף סטרלינג לאיש שיצליח לעופף באמצעות מכשיר שיבנה מעבר לנהר הטיין.
הוא מכהן כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת באת' ספא.
גליקל מהמלין
מרת גליקל בת ר' יהודה לייב, הידועה כגליקל האמיל (בלועזית Glickl או Glückel, בעברית מודרנית: גליקל מהמלין; ה'ת"ה, 1645 – ב' דראש השנה תפ"ה, 19 בספטמבר 1724) הייתה אשת עסקים וכותבת זיכרונות יהודייה אשכנזייה.
גליקל זכתה לפרסום רק שנים רבות לאחר מותה, בזכות זכרונותיה, שאותם חיברה ביידיש.
חייה
אבי אמה של גליקל, נתן מעלרייך, היה עשיר וישב בעיר דטמולד, עד שקיבל צו גירוש ועבר עם אשתו ובניו לעיר אלטונה. אביה של גליקל, סוחר אבני החן לייב פינקֶרְלֶה שטאדה, היה נשוי במשך 15 שנה לרייצא, והייתה להם בת יחידה, מנישואיה הקודמים של רייצא, שנפטרה מאוחר יותר בזמן לידתה הראשונה. לאחר מותה של רייצא ללא ילדים משותפים, נשא אביה של גליקל את בילה, אם גליקל, שילדה לו שישה ילדים (5 בנות ובן אחד), בעיר המבורג באימפריה הרומית הקדושה. בסוף מלחמת שלושים השנה, בשנת 1648, כשהייתה גליקל בת פחות משלוש, גורשה משפחתה מהמבורג יחד עם כל היהודים מהעיר אלטונה שהתיישבו בה בשני העשורים הקודמים, והם עברו לאלטונה הקרובה (כיום חלק מהמבורג) שהייתה בשלטון דני. במהלך חורף 1657–1658 פלשו השוודים לאלטונה, ויהודי העיר ברחו להמבורג המוגנת יותר. הם הורשו להישאר בעיר, והיו בעלי מעמד של יהודי חסות דנים. לטענת גליקל, אביה היה היהודי הראשון שהורשה לחזור ולהתיישב בהמבורג. סבתה מצד אמה התגוררה בביתם במשך 17 שנים ונפטרה בגיל 74.