cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון מקיין
חייו האישיים
בעקבות נישואיו לסינדי עבר מקיין, שכבן למשפחה של אנשי צבא ואיש צבא בעצמו למעשה לא היה לו מקום מגורים קבוע, לאריזונה, שם התגורר עד מותו. בניגוד למשפחות רבות של חברי קונגרס הם לא השתקעו בוושינגטון לאורך זמן. סינדי עד מהרה החליטה לחזור לחיות באריזונה, וג'ון נהג לחזור כל סוף שבוע מוושינגטון. אחרי כמה הפלות שסינדי עברה, נולדו לבני הזוג בין 1984 ל-1988 שלושה ילדים. סינדי היא היורשת של אחת מחברות ההפצה הגדולות של אנהאוזר-בוש. בני הזוג ניהלו את עסקיהם הכספיים בנפרד, אך ג'ון מקיין השתמש לא פעם בהונה של אשתו לצורך מימון מסעות הבחירות שלו. במשך שנים רבות סינדי נמנעה מלהיכנס לעסקי החברה המשפחתית, והמשיכה לעסוק בתחום החינוך המיוחד שבו יש לה תואר שני. ב-1988 ייסדה ארגון התנדבותי שארגן משלחות סיוע רפואיות והקים בתי חולים שדה באזורי אסון במדינות העולם השלישי. ב-1991 כשהייתה במשלחת בבנגלדש בעקבות סופת ציקלון שפגעה במדינה, פגשה בבית היתומים של האם תרזה בשתי יתומות שנזקקו לסיוע רפואי בארצות הברית. היא הביאה אותן איתה, ובני הזוג מקיין אימצו אחת מהן (השנייה אומצה על ידי זוג חברים שלהם).
ביולי 2017 עבר מקיין פרוצדורה רפואית במאיו קליניק להוצאת קריש דם מעל עינו השמאלית, כשבוע לאחר מכן, הודיעו רופאיו כי לפי ממצאי המעבדה מדובר בסרטן מוח מסוג גליובלסטומה מולטיפורמה.
מקיין גדל כחבר בכנסייה האפיסקופלית. בהשפעת סינדי הוא זוהה כבפטיסט, אולם הוא לא הרבה לדבר בפומבי על אמונותיו הדתיות.
מקיין וישראל
מקיין היה בעל דעות חיוביות על ישראל ונחשב לסנאטור פרו-ישראלי. למקיין אף היו יחסים טובים עם יהודים בכלל ויהודי ארצות הברית בפרט, שהתבטאו בין היתר בידידות ארוכת השנים עם הסנאטור היהודי ג'ו ליברמן מהמפלגה הדמוקרטית, שאותו רצה כעמיתו למרוץ בבחירות 2008 לנשיאות.
בנאום שנשא בפני הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור ב-23 באפריל 2002 אמר מקיין כי "אף מנהיג אמריקאי אינו רשאי למכור שלום כוזב לבעלת בריתנו, ולהחשיב את זכותה של ישראל להגנה עצמית ללגיטימית פחות מזכותנו, או לעמוד על כך שישראל תנהל משא ומתן על הסדר מדיני בשעה שטרור נשאר כלי המיקוח המועדף על הפלסטינים". במלחמת לבנון השנייה ב-2006 התייחס מקיין לתפקידה של מדינת ישראל בסכסוך עם לבנון ועם חזבאללה במהלך גיוס קולות למועמדת הרפובליקנית לתפקיד מושל אילינוי, ג'ודי באר טופינקה. לאחר שישראל הפציצה את נמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי, גיבה מקיין את ישראל באומרו: "וודאי שמעתם את עמיתנו באירופה אומרים ש'הישראלים חייבים להפסיק'. מה נעשה אם מישהו יחצה את גבולותינו, יהרוג את החיילים שלנו וישבה אותם? אתם חושבים שהיינו נוהגים באיפוק מוחלט?".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, בריאיון לעיתונאי ג'פרי גולדברג ב"אטלנטיק" במאי אותה השנה, נשאל מקיין האם הרעיון הציוני צודק והאם הוא נחל הצלחה. מקיין השיב:. במהלך מערכת בחירות זו אמר כי אם ייבחר לבית הלבן יעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל אל ירושלים.
מקיין קרא במרץ 2011 לשחרורו המוקדם של המרגל הישראלי יונתן פולארד, אשר נידון למאסר בן 30 שנה על העברת סודות מדינה של ארצות הברית לישראל. בנובמבר אותה השנה, התבטאו נשיא צרפת ניקולא סרקוזי והנשיא אובמה נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בלעג, כאשר הסתודדו זה עם זה בפסגת G-20. מקיין הוקיע את דברי שני המנהיגים ואמר כי הוא "מעריץ גדול של ראש הממשלה נתניהו". הוא טען שממשל אובמה נכשל בכל הנוגע לענייני המזרח התיכון והאמירות של סרקוזי ואובמה לא מועילות ליחסי ארצות הברית–ישראל שנמצאים במילא בהתדרדרות. ב-18 ביולי 2014, בעיצומו של מבצע צוק איתן ברצועת עזה, גינה מקיין בריאיון לרשת הטלוויזיה ABC את הביקורות על הקטל ברצועה, ואמר: "מה אנו היינו עושים אם מאות טילים היו נורים עלינו ממקסיקו? אני חושב שהיינו מגיבים בדיוק כפי שישראל מגיבה".
ב-2015 הגיעו יחסי ארצות הברית–ישראל לשפל, הן עקב נאומו של נתניהו בפני הקונגרס והן עקב הסכמות לוזאן על תוכנית הגרעין האיראנית. מקיין הביע בפומבי את דאגותיו מהשפל, ואמר כי היחסים בין שתי המדינות גרועים מתמיד בעקבות ציפיותיו הבלתי-ריאליות של אובמה מישראל. בשלהי דצמבר 2016, אחרי שאובמה בחר שלא להטיל וטו על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם נגד מפעל ההתנחלויות בישראל, גינה מקיין את אי הטלת הווטו, ובהצהרה רשמית שפרסם כתב כי "העברת ההחלטה מציינת פרק מביש נוסף בהיסטוריה האנטי-ישראלית המשונה של האו"ם". על החלטתו של הנשיא דונלד טראמפ להעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב-יפו לירושלים בשלהי דצמבר 2017 אמר: "כבר מזמן האמנתי שירושלים היא בירת ישראל האמיתית. עם זאת, סוגיות הנוגעות למעמדה הסופי והקבוע של ירושלים חייבות להיפתר בסופו של דבר על ידי ישראלים ופלסטינים כחלק מתהליך שלום בינלאומי.
תדמית ציבורית ותרבותית
אופיו האישי של מקיין היה מאפיין דומיננטי בדימויו הציבורי. תדמיתו הציבורית עסקה בשירות הצבאי הקשה שעבר והשירות הצבאי של אבותיו, הנסיבות והמתחים שהובילו לסיום נישואיו הראשונים ולנישואיו השניים, דמות ה"רפובליקני-עצמאי", מזגו, וקשריו ההדוקים עם ילדיו משני נישואיו. הקסם הפוליטי של מקיין היה פחות מפלגתי ואידאולוגי בהשוואה לפוליטיקאים אחרים. המוניטין והמעמד שרכש לעצמו נבעו בחלקם משירותו במלחמת וייטנאם. תקופתו בשבי הווייטנאמי הותירה אותו נכה ומצולק, ועל מצבו הגופני הרעוע נוסף גם ניתוח לטיפול במלנומה. במהלך מסע הבחירות לנשיאות שניהל ב-2008, התלוצץ על מצבו הגופני ואמר: "יש לי צלקות רבות יותר מלפרנקנשטיין".
סופרים ומחברים נהגו לשבח את מקיין על אומץ לבו לא רק במלחמה אלא גם בפוליטיקה, וכתבו עליו באהדה. שינוי עמדותיו הפוליטיות של מקיין וסגנונו במהלך ואחרי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, וכן התנכרותו העצמית לתיוגו כ"רפובליקני עצמאי", גרמו לסופרים רבים להביע את מורת רוחם ולתהות מה קרה למקיין שאותו הכירו. להערכתו של מקיין, הוא, הסנאטור מאריזונה היה פשוט וישיר, אך חסר סבלנות. תכונותיו האחרות של מקיין היו חיבה לקמעות מזל, טיולים רגליים, וחוש הומור שלעיתים היה שחור וחסר גבולות. ב-1998 התבדח על כך שמשפחת קלינטון אינה ראויה להופיע על העיתונים: "אתה יודע למה צ'לסי קלינטון כל כך מכוערת? כי ג'אנט רינו היא אבא שלה". מקיין התנצל לאחר מכן על אמירה זו, ובבית הלבן של ביל קלינטון התקבלה התנצלותו. מקיין לא נרתע מלעסוק במגרעותיו. יחסיו עם עמיתיו בסנאט היו בעלי אופי עוקצני ורגזן, אם כי יחסיו עם אנשי הסגל שלו היו לבביים יותר, וחברי צוותו רחשו לו נאמנות. הוא ניהל קשר יציב עם שני סנאטורים, ג'ו ליברמן ולינדזי גרהאם, על מדיניות החוץ הנצית בה דגלו ועל נסיעותיהם המרובות מחוץ לארצות הברית, והם הפכו לכינוי "שלושת האמיגוסים".
מקיין הכיר בכך שבעברו התבטא באופן מוגזם וחסר מעצורים, אבל באותה נשימה אמר כי סיפורים רבים על התנהגותו מופרכים. השוואה פסיכואנליטית שפרסם הפרופסור סטנלי רנשון מראה שמקיין לא היה המועמד הנשיאותי הראשון שהיה בעל מזג חם, ומבקרת התרבות ג'וליה קלר טוענת שהבוחרים מעוניינים במנהיגים נלהבים, עסוקים, לוהטים ופזיזים. מדי פעם מקיין השתמש בניבולי פה וצעקות, אם כי מקרים כאלה פחתו במרוצת השנים. ג'ו ליברמן, מחבריו הקרובים ביותר, התייחס למזגו החם של מקיין: "זה לא סוג של כעס שנובע כתוצאה מאובדן שליטה, הוא אדם מבוקר מאוד". הסנאטור לשעבר ת'אד קוקרן ממיסיסיפי, שהכיר את מקיין במשך עשרות שנים ונלחם בו בתחום ה-Earmark, הביע דאגה לאפשרות שמקיין ייבחר לנשיאות: "הוא לא יציב, הוא מסוחרר, הוא מאבד שליטה מכעס והוא מדאיג אותי". למרות זאת, כשמקיין נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, הודיע קוקרן על תמיכתו בו. מערכת עיתון שיקגו טריביון כינתה את מקיין "פטריוט הראוי להיחשב בין הסנאטורים המעטים בהיסטוריה של ארצות הברית ששמותיהם מוכרים יותר מנשיאים אחדים".
כל בני משפחתו היו עמו בקשר טוב, והוא הגן עליהם מפני ההשלכות השליליות של הקריירה הפוליטית הלאומית שלו. המסורת הצבאית של משפחתו המשיכה גם לדור הבא: בנו, ג'ון סידני מקיין הרביעי ("ג'ק") סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-2009, והפך לדור הרביעי של משפחת מקיין שעשה זאת, והוא טייס מסוק; בנו ג'יימס לחם במלחמת עיראק עם חיל הנחתים של ארצות הברית בשני סבבים; ובנו דאג היה טייס בצי. במהלך מסע הבחירות הנשיאותי של מקיין ב-2008, בלטה בתו מייגן כאשר החלה לפרסם בלוגים במרשתת וציוצים בטוויטר, במסגרתם הציגה את עתידה של המפלגה הרפובליקנית בעיניה, והציגה מספר מנטיותיו הפוליטיות של מקיין כ"רפובליקני-עצמאי".
מקיין הופיע במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה בעת שהיה סנאטור מכהן. הוא הופיע בהופעות קמע אחדות ללא קרדיט בסדרה "24" ובסרט "לדפוק חתונה" ובסדרה "מחלקת גנים ונוף" אף הופיע פעמיים. מקיין גם אירח את סאטרדיי נייט לייב ב-2002 והופיעה בשני פרקים של התוכנית ב-2008.
אוזדה (מחוז משנה)
מחוז משנה אוזדה (בבלארוסית: Уздзенскі раён; ברוסית: Узденский район) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר אוזדה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה אוזדה 23,657 בני אדם. האוכלוסייה שמרה על גודלה (ירידה קלה) ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 23,481 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.24% בלארוסים, 4.34% רוסים, ו-2.4% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (88.12%) ורוסית (10.64%).
משמר הגבול המונגולי
משמר הגבול המונגולי, רשמית הרשות הכללית להגנת גבולות (Хил хамгаалах ерєнхий газар) היא סוכנות של ממשלת מונגוליה שפועלת ככוח מילואים ל. היא שומרת על גבולות המדינה בסמוך לרוסיה וסין וכן מונעת פעילויות לא חוקיות כמו הברחות וסחר בבני אדם. גוף זה גם אחראי על סיור גבולות ועל הסדרת ההגירה הבלתי חוקית. בסוכנות משרתים למעלה מ-3,000 אנשי צוות ו-300–350 יחידות של אומית למשטרה וסוכנויות ממשלתיות אחרות. מהווה יחידת סמך של משרד הפנים והמשפטים של מונגוליה.
היסטוריה
כוחות הגבול של צבא העם המונגולי הורכבו מ-15,000 חיילים במהלך המלחמה הקרה. הם היו מצוידים במסוקים, בציוד אותות לרכב מנועי וכן בציוד הנדסי. במקור, המשמר הוקם בשנת 1933 כדי לנהל את הגבולות המונגולים עם ברית המועצות ומנצ'וריה. במהלך קרבות חלקין גול, הגבול המערבי נשמר בכבדות על ידי אנשי הצבא שהגנו על המדינה מפני פלישה של הצבא היפני הקיסרי. בשנת 1959 הקים משרד ההגנה חטיבה לשירות הגבול.
בשנת 1993 אושר "חוק הגבול" והוקם מנהל משמר הגבול. הסוכנות להגנת הגבול הייתה סוכנות רגולטורית יותר תחת משרד ההגנה ומאז 1996 נמצאת תחת פיקודו הישיר של משרד המשפטים והמשטרה מאז שנת 2000 ומונתה לסוכנות הרגולטורית של הרשות לניהול כוחות הגבול.
מאז 2002 מכונה רשמית בשם הרשות הכללית להגנת הגבולות.
אלכסנדר ווצ'יץ'
אלכסנדר ווּצ'יץ' (בסרבית בכתב לטיני: Aleksandar Vučić, בכתב קירילי: Александар Вучић; נולד ב-5 במרץ 1970) הוא פוליטיקאי סרבי, נשיא סרביה משנת 2017 ועד היום. בשנים 2014–2017 כיהן כראש ממשלת סרביה.
ווצ'יץ מכהן כיושב ראש המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית SNS, ושימש בעבר כשר ההסברה (1998–2000) כשר ההגנה (2012–2013) וכסגן ראש הממשלה (2012–2014). בהכשרתו ווצ'יץ' הוא משפטן.
באפריל 2017 הוא נבחר לכהן כנשיא סרביה ברוב של 55%. ווצ'יץ' הפך לדמות מפתח לניסיונות דו-שיח ושיתוף פעולה בין ממשלות סרביה וקוסובו, בעקבות עמדת התמיכה שלו ביישום הסכם בריסל בנוגע לנורמליזציה בין שני הצדדים. פרשנים פוליטיים תיארו את שלטונו כנוטה לאוטוריטריות ולפגיעה בחופש התקשורת.
ביוגרפיה
אלכסנדר ווצ'יץ' נולד בבלגרד בשנת 1970, בימי השלטון הקומוניסטי היוגוסלבי, כבנם הבכור של אנדיילקו ווצ'יץ', כלכלן, ושל אנגלינה לבית מילובאנוב, עיתונאית. הוא גדל יחד עם אחיו אנדריי בשכונת "בלוק 45" של נובי בלגרד.
אחרי סיום הגימנסיה בזמון, למד משפטים באוניברסיטת בלגרד כאחד הסטודנטים המצטיינים במחזורו. משום כך זכה במלגות של "הקרן לקידום מדענים צעירים". בהמשך השתלם למך יותר משנה בשפה האנגלית בברייטון. בשנים 1992–1993 עבד כעיתונאי ושדר בתחנת הרדיו "קאנאל S".
בשנת 1993 הצטרף למפלגה הרדיקלית הסרבית שדגלה בהחזרת השטחים המאוכלסים בסרבים למולדת הסרבית רבתי ובאירדנטיזם הסרבים ברפובליקות שפרשו מן הפדרציה היוגוסלבית. באותה שנה נבחר לאספה הלאומית מטעם מפלגה זו. כעבור שנתיים, בגיל 25 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה הרדיקלית הסרבית.
בזמן מלחמות יוגוסלביה, בימי ההפצצות של נאט"ו על סרביה, איים באחד מנאומיו בהריגת 100 מוסלמים על כל הפצצה על ארצו. אחרי שמפלגתו זכתה בשנת 1996 בבחירות המקומיות בזמון התמנה למנהל היכל הספורת "פינקי". ווצ'יץ' רץ פעמיים, ב-2004 ו-2008, לבחירות לראשות העיר בלגרד, אך הובס על ידי מועמדים מן המפלגה הדמוקרטית DS.
שר ההסברה 1998 - 2000
כנציג בפרלמנט של סרביה נבחר ווצ'יץ' שלוש פעמים בפברואר 1998 ובמאי 2000, ובבחירות הפדרליות של יוגוסלביה הקטנה בספטמבר 2000. באספה הלאומית של הרפובליקה הסרבית מילא במהלך השנים תפקידים של סגן ראש הסיעה הפרלמנטרית של המפלגה הרדיקלית הסרבית שבראשות ווילב ששל, היה חבר בוועדה לעניינים חוקתיים וסגן יושב ראש הוועדה לענייני קוסובו ומטוחיה והוועדה לתרבות ותקשורת.
ב-24 במרץ 1998 בגיל 28 התמנה ווצ'יץ' לשר ההסברה בממשלת האחדות הלאומית של מירקו מאריאנוביץ' בימי שלטונו של סלובודן מילושביץ'. עקב העלייה בהתמרמרות הציבורית נגד מילושביץ', הנהיג ווצ'יץ' קנסות נגד אותם העיתונאים שמתחו בקורת על הממשלה ("חוק ווצ'יץ'") והטיל מגבלות על פעילותן של רשתות הטלוויזיה הזרות. מאוחר יותר, בשנת 2014 הוא הודה שטעה והצהיר שהשתנה ושאינו מתבייש להכיר בטעויותיו הפוליטיות בעבר. בעת כהונתו כשר ההסברה נרצח העיתונאי סלאבקו צ'ורוביה, ככל הנראה רצח פוליטי בחסות השלטון בגלל דיווחיו שלא נעמו למנהיגות. בשנת 1999 לפני הרצח של צ'ורוביה, בריאיון לטבלואיד "ארגומנט", טען ווצ'יץ' שעוד יתנקם בסלבקו צ'ורוביה על כל שהשקרים שהפיץ ב"דנבני טלגרף" (עיתונו של צ'ורוביה)". בשנת 2014 התנצל ווצ'יץ' בפני משפחת צ'ורוביה על כך שהבאת האשמים למשפט לקחה כל כך הרבה זמן, והודה לכל מי שעזר בפתרון מקרה הרצח.
שר ההגנה וסגן ראש הממשלה - 2012 - 2014
ווצ'יץ' כיהן כשר ההגנה של סרביה וכסגן ראש הממשלה בין יולי 2012 לאוגוסט 2013, כשהודח מן התפקיד בעקבות חילופי גברי. אף על פי שאיוויצה דאצ'יץ' הסוציאליסט החזיק באותה תקופה את ראשות הממשלה, פרשנים פוליטיים סברו שלווצ'יץ' הייתה האישיות המשפיעה ביותר בממשלה בתור ראש המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה ובפרלמנט.
ראש ממשלה
בעקבות הבחירות לפרלמנט בשנת 2014, בהן המפלגה הפרוגרסיבית של ווצ'יץ' זכתה ב-158 מתוך 250 המושבים בפרלמנט, והיווצרות קואליציה שלטונית עם המפלגה הסוציאליסטית של סרביה, ווצ'יץ' התמנה לראש הממשלה.
ב-2016 החליט ווצ'יץ' על בחירות מוקדמות על מנת להשיג משילות יציבה. במרץ, הנשיא ניקוליץ' פיזר את הפרלמנט ובמאי 2016 בבחירות מפלגתו של ווצ'יץ' השיגה 48.25% מהקולות ורוב בפרלמנט.
נשיא סרביה
באפריל 2017 נבחר לכהן כנשיא סרביה ברוב של 55%. הוא נכנס לתפקיד הנשיא ב-31 במאי 2017. לראש ממשלתו מינה את אנה ברנאביץ'.
חיים פרטיים
ווצ'יץ' דובר אנגלית שוטפת ושולט בצרפתית וברוסית. בשנים 2002–2013 היה נשוי לעיתונאית קסניה (לבית ינקוביץ') ממנה נולדו לו שני ילדים. בדצמבר 2013 נישא בשנית, לדיפלומטית תמרה ג'וקנוביץ'. בנובמבר 2019 פורסם כי אלכסנדר ווציץ' לקה בלבו.
פרשת מעצרם של החשודים בפשעי מלחמה
אחרי נפילתו של מילושביץ' והסגרתו העצמית ב-2003 של מנהיג מפלגתו, וויסלב ששל, לידי בית הדין הפלילי הבינלאומי הפועל בהאג לאחר שנחשד בפשעי מלחמה, היה ווצ'יץ' זמן מה מנהיג בפועל של המפלגה. הוא השתתף בהפגנות המחאה נגד מעצרו של המנהיג הסרבי-בוסני רדובאן קאראג'יץ' ויצא להגנתו של הגנרל רטקו מלאדיץ' שהיה מבוקש גם הוא על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי.
ב-2007, כשמלדיץ' עדיין הסתתר בסרביה, חילק ווצ'יץ' פוסטרים עם הכתובת "בית בטוח לגנרל מלדיץ'". גם בישיבה של הפרלמנט הסרבי טען שעל הפרלמנט הסרבי להגן תמיד על הגנרל ולהבטיח לו בית מוגן, וכל בית בסרביה הנושא את שם המשפחה ווצ'יץ' יגן על מלדיץ' ויגיש לו מקלט.
ווצ'יץ' ארגן באותם הימים מחאה המונית של סיעות הימין שבמהלכה הדביקו לרחוב שנשא את שם ראש הממשלה הפרו-מערבי הנרצח זוראן ג'ינג'יץ' את השם "רטקו מלאדיץ'".
המפנה בגישתו הפוליטית
ב-6 בספטמבר 2008 התפטר טומיסלב ניקוליץ', סגן יושב ראש המפלגה הרדיקלית ומנהיגה בפועל בהיעדרו של וויסלב ששל, מתפקידיו בגלל חילוקי דעות עם ששל בנוגע למועמדות סרביה לחברות באיחוד האירופי. יחד עם כמה חברים ידועים במפלגה, ניקוליץ' פרש משורות המפלגה הרדיקלית כדי להקים מועדון פרלמנטרי חדש בשם "סרביה קדימה" ("נאפרד סרביה!"). ב-12 בספטמבר 2008 גורשו ניקוליץ' וקבוצתו רשמית מן המפלגה הרדיקלית. ווצ'יץ' שהיה המזכיר הכללי של המפלגה ודמות פופולרית בקרב חבריה לא השתתף באותה ישיבה. ניקוליץ' קרא לווצ'יץ' להצטרף אליו. ב-14 בספטמבר התפטר ווצ'יץ' מן המפלגה והכריז שפורש זמנית מן החיים הפוליטיים. ב-6 באוקטובר 2008 אישר בראיון טלוויזיוני כי יצטרף למפלגה הפרוגרסיבית של ניקוליץ', המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית ושיהיה סגן יושב הראש שלה. באותה תקופה הצהיר ווצ'יץ': "חשבתי שעשיתי את המיטב בעד ארצי, רבים מאיתנו חשבו כך. אבל צריכים להודות שטעינו. חשבנו שיכולנו להציל את האזרחים הסרבים שנמצאו בסכנה בחלקים אחרים של יוגוסלביה וגם בכך לא הצלחנו. יש לי בני משפחה בבוסניה שנרצחו, אבל זאת, כמו את הרציחות הרבות האחרות שהתרחשו באותם הזמנים, צריכים לשים מאחורינו, איננו יכולים להישאר תקועים בעבר."
במהלך השנים האחרונות הוא שינה את עמדתו ה"ניצית", הודה שבסרברניצה בוצע "פשע מחריד" ושהוא מתבייש בסרבים שעשו זאת."אינני מסתיר שהשתניתי... אני גאה בכך" הצהיר בריאיון לסוכנות "פראנס פרס" בשנת 2012. יחד עם ניקוליץ' התחיל לדגול בעמדה "אירופניסטית", בעד הצטרפות סרביה לאיחוד האירופי. כשניקוליץ' נבחר לנשיא סרביה ופרש בשנת 2012 מתפקידו כמנהיג המפלגה, ווצ'יץ' הפך ליורשו. ב-29 בספטמבר 2012 הוא נבחר פה אחד כיושב ראש המפלגה, כשיורגובנקה טבקוביץ' נבחרה לסגניתו.
המאבק בשחיתות ובפשע המאורגן
ווצ'יץ' התחייב לטפל בשחיתות ובפשע המאורגן. הבטיח לחקור הלאמות שנויות במחלוקת ואת הקשרים בין טייקונים לחברי ממשלה לשעבר. הקו הפוליטי נגד השחיתות שנקט בו זיכה אותו ב-71% אהדה בסקר דעת הקהל במרץ 2013. בפועל ביותר משנתיים לא הושגו הרשעות כלשהן ובוצעו רק קומץ מעצרים.
החברות האיחוד האירופי ופרשת קוסובו
בשנת 2017 מתח בקורת על גישת האיפה ואיפה של האיחוד האירופי בסוגיית הפלגנות בקוסובו ובקטלוניה.
היחסים עם קרואטיה
בשנת 1995 ביקר ווצ'יץ' יחד עם וויסלב ששל בקנין, שהייתה תחת שליטת המורדים הסרבים של הרפובליקה הסרבית קראינה כדי למחות נגד התוכנית Z-4. בשנת 2007 תקף ווצ'יץ' את הליגה הדמוקרטית של הקרואטים בוויבודינה וכינה אותה סניף של המפלגה דמוקרטית הקרואטית, שהייתה אז מפלגת השלטון בקרואטיה. בשנת 2008 אחרי הקמת המפלגה הפרוגרסיבית החדשה, הצהיר שהשאיפה ל"סרביה גדולה" על חשבון קרואטיה אינה שוב מציאותית. באותה שנה עורר מחלוקת בגלל ביקורו אצל הסרבים בקרואטיה.
רצון לפיוס עם המוסלמים בבוסניה
לפי הזמנת ממשלת בוסניה הסכים ווצ'יץ' לבוא לטקס השנתי באתר הזיכרון לטבח ההמוני בסרברניצה. אחרי שהגיע לסרברניצה ב-11 ביולי 2015 על מנת לכבד את זיכרון הקרבנות, הותקף ווצ'יץ' באתר באבנים, בקבוקים וחפצים אחרים תוך קריאות "אללהו אכבר" ו"תמות, צ'טניק!" ונאלץ להימלט מהמקום.
החופש הגדול
החופש הגדול הוא השם בישראל לחופשת קיץ הנהוגה ברחבי העולם עם סיום שנת הלימודים במוסדות החינוך. החופש הגדול מתקיים במרבית מדינות העולם במהלך חודשי הקיץ יולי ואוגוסט. בתקופת החופש הגדול לא מתקיימים לימודים בבתי הספר אך ילדים רבים הולכים לקייטנות ומחנות קיץ בזמן החופשה.
היסטוריה
באירופה הייתה בתקופה זו של החופש תקופת הקציר, שהצריכה ידיים עובדות נוספות, ומשכך היו התלמידים מסייעים להוריהם בעבודות הקציר בשדות. במאה ה-18 הפך פרידריך השני, מלך פרוסיה את החופשה לרשמית, כחלק מהחינוך הלאומי שהנהיג בפרוסיה. עם ביסוס היישוב היהודי בארץ ישראל, שעליו נמנו בעיקר יהודים יוצאי אירופה, הונהגה החופשה גם בארץ ישראל, כחלק מהחינוך העברי בארץ ישראל. מטרת החופשה הייתה זהה למקורה באירופה, לעבודות הקציר. החופש הגדול מופיע בארץ ישראל כבר בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, כפי שמופיע בתעודה שנרשמה על ידי הגדעונים בראשית 1915. בה מופיע כי הייתה זו ברירת מחדל, מחמת שהאיכרים לא היו בנויים לכך מחמת גילם, ואילו להשתמש בערבים "אי אפשר מפני איסור חמור". בשנתה השנייה של הסתדרות המורים, בשנת 1904, נקבע כי החופשה תהיה למשך 65 יום. גיוס הילדים נמשך גם בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, והיה אף נחשב לכמעט אידאולוגיה, כפי שהעידה שולמית אלוני מזיכרונותיה מתקופת ילדותה. עם התפתחות ענף החקלאות בארץ ישראל, ועם ההתקדמות הטכנולוגית וצמצום עובדי החקלאות, ירד הצורך בגיוס הנוער לעבודות הקציר. שיקול מהותי להשארת החופש, היה בשל מזג האוויר הכבד שאפיין את חודשים אלו, שכן קשה היה לנהל לימודים בכיתות שבהן טמפרטורה של 35–40 מעלות צלזיוס. היו אף ניסיונות להמשיך את החופש הגדול עד לאחר חגי תשרי בגלל עומס החום של ימים אלו.
בהמשך הצורך בידיים עובדות ירד לגמרי, בשל כוח העבודה מהשטחים הפלסטיניים ושאר העובדים הזרים, וכן בשל הטמעת טכנולוגיות מתקדמות שייתרו את כוח האדם. גם אפשרות לקיום הלימודים בחודשים אלו הפכה לאפשרית ונוחה, עם השימוש השוטף במיזוג אוויר בבתי הספר. אך בשלב זה החופשה כבר הפכה לחלק מובנה במערכת החינוך, והיא משמשת להתרעננות עבור התלמידים והמורים, סיכום השנה והיערכות לשנת הלימודים הבאה. דיונים על קיצור ימי החופשה או הארכתם קיימים בארץ ישראל עוד מימי המנדט הבריטי, והם צצים ועולים גם בימינו, אך לרוב אין בהם השפעה מעשית.
החופש הגדול בישראל
בחינוך העל יסודי חופשת הקיץ מתחילה ב-21 ביוני ומסתיימת ב-31 באוגוסט. במהלך החופשה תלמידים שנכשלו באחת מבחינות הבגרות נדרשים לעבור סמסטר שלישי, כדי לאפשר את הצלחתם בבחינה. כמו כן, במהלך החופשה מתקיימים מועדי ב' בבחינות הבגרות במקצועות מתמטיקה ואנגלית. יש גם מבחני בגרות רגילים לאחר 21 ביוני. בתקופה זו נמצאים בחופשה גם אנשי החינוך כולל המורים והמנהלים, אם כי מוטלות עליהם משימות מסוימות הקשורות בהכנה לשנת הלימודים הבאה, בין היתר ימי היערכות לקראת תחילת שנת הלימודים.
בחינוך היסודי החופש הגדול בחינוך היסודי מתחיל ב-1 ביולי ומסתיים ב-31 באוגוסט. לפי התוכנית של משרד החינוך המכונה "בתי הספר של החופש הגדול", מוסדות החינוך הציבורי פועלים בשלושת השבועות הראשונים של החופש בימים ראשון-חמישי, מהשעה 8:00 עד השעה 13:00. הלימודים מתקיימים אז בקבוצות של 28 ילדים והצוות החינוכי כולל מורים ומדריכים מקצועיים. התכנים במהלך שלושת השבועות הללו עוסקים בנושאי תרבות, פנאי והעשרה של תכנים מתוכנית הלימודים. התוכנית יצאה לפועל לראשונה בקיץ 2014.
קיצור קולקטיבי של החופש הגדול
עד שנת 2011 חופשת הקיץ הייתה מסתיימת ב-31 באוגוסט. ביוני 2011 החליט שר החינוך דאז, גדעון סער, לקצר את החופש הגדול בחמישה ימים כך שסיומו יהיה ב-26 באוגוסט, במקביל להעברת חמשת הימים המבוטלים אל חופשי השנה - שלושה בין סוכות ליום כיפור, יום אחד לפני חנוכה ויום אחד לפני פסח. במקרה שאחד הימים המוחזרים הוא שבת - נוסף יום לחופשת ל"ג בעומר. עם זאת, כחלק מהרפורמה באורך החופש הגדול עליה הכריז שר החינוך שבא לאחריו, שי פירון, הוחלט להחזיר את סיומו של החופש הגדול ל-1 בספטמבר.
ביקורת שלילית על החופש הגדול
כנגד אורך החופש הגדול נשמעת ביקורת שלילית בעיקר מצד ההורים של התלמידים המתקשים להעסיק את ילדיהם במהלך תקופה ארוכה של חודשיים. הטענה המרכזית היא, שמספר ימי החופשות של הילדים אינו מסונכרן עם מספר ימי החופשה של ההורים מה שמקשה על ההורים. בשל קושי זה והצורך לשמור על הילדים בימי החופשה הארוכים הורים רבים נאלצים לשלם סכומי כסף גדולים עבור קייטנה ואחרים לוקחים את ילדיהם למקום העבודה. כמו כן, המתנגדים לאורך החופש הגדול טוענים כי העובדה שזמן קצר לאחר סיומו יוצאים לחופשות החגים מחייבת קיצור משמעותי וחזרה מוקדמת ללימודים.
לופטהנזה קרגו
לופטהנזה קרגו (בגרמנית: Lufthansa Cargo) היא חברת תעופה גרמנית המפעילה טיסות מטען ל-39 יעדים ב-23 מדינות.
החברה היא חברת בת של לופטהנזה, ובניגוד לרוב חברות המטען, ללופטהנזה קרגו קוד ICAO ואות קריאה שונים מחברת האם שלה.
תולדות החברה
החברה נוסדה ביולי 1994, לאחר החלטה שהתקבלה בהנהלת לופטהנזה, לפצל את חטיבת המטענים מחברת התעופה עצמה.
בשנת 1998 פתחה משרדים באטלנטה שבארצות הברית, שמשמשים גם את פעילותה בקנדה ומקסיקו.
בשנת 2004 הקימה החברה יחד עם חברת DHL חברת מטענים משותפת בשם AeroLogic, לחברה החדשה 8 מטוסי בואינג 777F.
בסוף שנת 2007 אסרה ממשלת רוסיה על החברה לעבור במרחב האווירי שלה, כתוצאה מכך העבירה החברה את פעילותה באזור לקזחסטן. החברה מפעילה 4 טיסות מטען שבועיות בין פרנקפורט לנמל התעופה בן-גוריון. שלוש מהטיסות עוברות דרך איסטנבול. הטיסות מבוצעות במטוסי MD11.
החברה הניבה הכנסות של יותר מ -2.7 מיליארד אירו ורווח של 268 מיליון יורו בשנת 2018, התוצאה השנייה בגובהה בתולדות לופטהאנזה, על רקע תוכנית הפחתת העלויות שלה, שיפורים בחברות בנות ו עליות בשיעורי הובלה אווירית. בהשוואה לשנת 2017, ההכנסות היו גבוהות ב -7%, בעוד שהתשואה לכל טון מטען הובלה עלתה ב -7%.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2021:
דגל ניופאונדלנד ולברדור
דגל פרובינציית ניופאונדלנד ולברדור הנוכחי עוצב בשנת 1980 על ידי האמן הניופאונדלנדי כריסטופר פראט. העיצוב אושר על ידי בית המחוקקים של ניופאונדלנד ב-28 במאי 1980 והוצג לראשונה ב-24 ביוני 1980.
הצבע הכחול מסמל את הים, הלבן את השלג והקרח, האדום מסמל את המאמץ והמאבק של תושבי ניופאונדלנד ולברדור, וצבע הזהב מסמל את הביטחון העצמי של תושבי הפרובינציה. המשולש הכחול נותן אזכור של כבוד לדגל בריטניה, ומזכיר את המסורת הבריטית של ניופאונדלנד ולברדור. שני המשולשים האדומים מסמלים את שני אזורי הפרובינציה - היבשה והאי, והחץ המוזהב מסמל עתיד טוב יותר.
הטריקולור של ניופאונדלנד
בין השנים 1840 ו-1931 דגל ניופאונדלנד היה טריקולור בצבעים ירוק, לבן וורוד. מקורו בעיר סיינט ג'ונס בשנת 1840 והוא עוצב על ידי הבישוף הקתולי של ניופאונדלנד - מיקל אנתוני פלמינג. הדגל מסמל את המסורות של הקהילות הקתולית והפרוטסטנטית להתחרות אחת לשנה במשיכת גזרי עצים - הפרוטסטנטים סימנו את העצים שלהם בצבע ורוד, בעוד שהאירים הקתולים סימנו את העצים שהם משכו בירוק.
על מנת למנוע חיכוכים בין הקהילות התערב הבישוף והציע שלפרובינציה יהיה דגל אחד משותף בו הוורוד והירוק מופרדים על ידי צבע לבן שמסמל את השלום. הוורוד מסמל את בית טיודור הבריטי, והירוק את פטריק הקדוש, הקדוש המגן על אירלנד. הלבן מסמל את אנדרו הקדוש - הקדוש המגן על סקוטלנד.
דגל הממלכה המאוחדת
בשנת 1931 אימצה פרובינציית ניופאונדלנד את דגל הממלכה המאוחדת.
דגל ניופאונדלנד הצרפתית (דגל טֶרְנֶב)
דגל הפדרציה של דוברי הצרפתית של ניופאונדלנד (טרנב - Terre-Neuve) מתבסס על דגל שלושת הצבעים של צרפת, ובו שלושה צבעים: כחול לבן ואדום. על הדגל שני מפרשים כאשר על העליון זרד ועל התחתון פרח המצוירים בשחור. המפרשים מייצגים את ארץ הבסקים ואת חבל ברטאן שבצרפת ואת הדייגים הצרפתיים שהגיעו לאזור זה בשנת 1504 והתיישבו בו. הצהוב לקוח מהכוכב של דגל אקדיה והזרד הוא סמל לברדור.
דגל לברדור
דגל זה אומץ בשנת 1949. הלבן מסמל את השלג, הכחול מסמל את הים, הנהרות והאוקיינוס, שהדייג בהם מהווה את עיקר כלכלתה של לברדור. הירוק מסמל את היבשה. הזרד מסמל את העבר והעתיק. הענפים הקצרים מסמלים את קשיי העבר והענפים הארוכים מסמלים את התקווה לעתיד. שלושת הענפים הנמצאים בקצה הזרד מסמלים את שלושת העמים שמתגוררים בלברדור: האינו, האינואיט והלבנים. שלושתם יוצאים מענף אחד - המסמל שכל בני האדם שווים.
טומי האס
תומאס מריו "טומי" האס (בגרמנית: Thomas Mario "Tommy" Haas) הוא טניסאי עבר גרמני אשר שיחק בסבב ה-ATP החל משנת 1996, והגיע להישג השיא שלו במאי 2002, כאשר דורג במקום ה-2 בעולם.
האס הגיע בשיאו פעם אחת לחצי גמר אליפות וימבלדון ועוד שלוש פעמיים לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה. במהלך הקריירה שלו זכה ב-15 תוארי ATP ליחידים מתוכם טורניר מאסטרס אחד.
במהלך הקריירה הארוכה שלו סבל מפציעות מרובות, שכללו גם חזרות לטופ העולמי.
באולימפיאדת סידני זכה במדליית הכסף בטורניר היחידים.
ב-15 במרץ 2018 הודיע על פרישה רשמית מטניס וסיים קריירה באורך של כ-22 שנים.
מאמט
מאמט (Mamet) הוא שם משפחה
רישאר גאסקה
רישאר גאסקה (בצרפתית: Richard Gasquet; נולד ב-18 ביוני 1986) הוא טניסאי צרפתי המתגורר בשווייץ. בשיאו דורג במקום השביעי בעולם (9 ביולי 2007) בדירוג סבב ה-ATP.
הישגי השיא של גאסקה הם זכייה בטורניר גרנד-סלאם, זוגות מעורבים באליפות צרפת הפתוחה (2004), עם בת ארצו טטיאנה גולובין, 3 פעמיים הגעה לשלב חצי הגמר, פעמיים באליפות וימבלדון (2007, 2015) ופעם אחת באליפות ארצות הברית הפתוחה (2013) וזכייה במדליית ארד מאולימפיאדת לונדון (2012) בטניס זוגות גברים ביחד עם ג'וליאן בנטו.
גאסקה זכה ב-13 טורנירים בסבב היחידים, וב-2 טורנירים בסבב הזוגות.
פרוטו-קלטית
פרוטו-קלטית או הקלטית הקדומה היא השפה הקדומה או הפרוטו-שפה שהייתה אם לכל השפות הקלטיות המוכרות וצאצאית לשפה הפרוטו-הודו-אירופית. אינה מתועדת בכתב ושוחזרה חלקית בעזרת שיטה השוואתית. החוקרים סבורים שהיא דוברה בדרך כלל בין השנים 1300 לפנה"ס - 800 לפהנ"ס ולאחר מכן התחילה להתפצל לשפות שונות. הפרוטו-קלטית קשור לעיתים קרובות לתרבות שדות כדי הקבורה ובמיוחד לתרבות האלשטאט. לשפות הקלטיות אפיונים משותפים עם השפות האיטליות שאינם נמצאים בענפים אחרים של קבוצת השפות ההודו-אירופית., מה שרומז על אפשרות של אחדות לשונית מוקדמת איטלו-קלטית.
השפה הפרוטו-קלטית משתחזרת בעזרת השיטה ההשוואתית על יסוד השפות הקלטיות המאוחרות. אף על פי שהקלטית היבשתית עשויה לתת כיוון בנוגע לפונולוגיה הפרוטו-קלטית ורמזים מסוימים לגבי המורפולוגיה שלה, החומר המוקלט הוא כה זעום שלא ניתן להשיג שחזור בטוח של התחביר. קיימים כמה משפטים שלמים שהוקלטו מהשפות הגאלית היבשתית וקלטאיברית. אולם המקורות הראשיים לשחזור הפרוטו-קלטית באים מהשפות הקלטיות של האיים עם הספרות הקדומה שנכתבה במאה השישית לספירה באירית הקדומה ובוולשית האמצעית. אוצר המלים יכול להשתחזר לפי שיטות הבלשנות ההשוואתית.
התיארוך
הפרוטו-קלטית מתוארכת בדרך כלל בתקופת הברוזנה המאוחרת (1200-900 לפנה"ס). מכיוון שניתן לשחזר את המילה הפרוטו-קלטית ל"ברזל" (באופן מסורתי משוחזרת כ isarnom "איסרנום") משערים שהפיצול לשפות קלטיות אינדיבידואליות לא התחיל לפני תקופת ברזל (המאה השמינית לפנה"ס עד המאה הראשונה לפנה"ס). אחרת, השפות הקלטיות החדשות היו יוצרות מלים שונות משלהם, עבור ה"ברזל". יחד עם זאת החוקרים סטפאן שומכר מאינסברוק, ופטר סכרייבר סבורים שהפרוטו-קלטית דוברה כבר במאה השלוש עשרה לפנה"ס בזמן תרבות קאנגראטה שבצפון-מערב איטליה ותרבות שדות כדי הקבורה במרכז אירופה. הם סבורים שהתפלגות השפות הקלטיות התרחשה כבר במאה השמינית לפנה"ס.
שלב מוקדם
(לא יודעים בוודאות אם שינוי זה התרחש לפני או אחרי קודמו, כלומר אם ה*gʷ החדש הזה נשאר כמו שהוא או עבר שפתות כמו הgʷ* הקודם)
שלב מאוחר
העיצור החוכך, דו שפתי, אטום  ɸ התרכך  בשפות הקלטויות ההיסטוריות, אבל שרד בצורת עיצור סדקי, חוכך, אטום (h)   בכמה שמות פרטיים עתיקים ממקור קלטי: הרקוניה, היברניה.
טוראי א' וטוראי ב' נגד התובע הצבאי הראשי
ע 130/56 טוראי א' וטוראי ב' נגד התובע הצבאי הראשי הוא פסק הדין הסופי במקרה משפטי בו הואשמו והורשעו שני חיילי צה"ל בקיום "משכב שלא כדרך הטבע", כלומר, יחסי מין חד מיניים. מקרה זה הוא המקרה היחיד בהיסטוריה המשפטית הישראלית בו אדם הורשע בגין עבירה זו בלבד. פסק הדין ניתן על ידי בית הדין הצבאי לערעורים ב-27 ביולי 1956.
רקע
עם הקמתה ירשה מדינת ישראל, באמצעות פקודת סדרי השלטון והמשפט, את חוקי המנדט הבריטי, שלפיהם נחשב קיום יחסי מין הומוסקסואליים לעבירה שדינה עשר שנות מאסר. צה"ל לא פעל באופן שונה ונמנע במהלך שנות ה-50 מלגייס לשורותיו הומוסקסואלים.
נסיבות המקרה
בין השנים 1955–1956 קיימו שני החיילים, טוראי א' וטוראי ב', יחסי מין בהסכמה ובפרטיות בשני מקרים נפרדים. טוראי ב' יזם את המעשה המיני ו"פיתה" את טוראי א'. המקרה הראשון אירע בתאריך לא ידוע בין אוקטובר לנובמבר 1955 והמקרה השני אירע במהלך חודש ינואר 1956.
במהלך 1956 הואשמו שני החיילים בעבירת "משכב שלא כדרך הטבע" מכוח פקודת החוק הפלילי 1936 שהייתה בתוקף באותן שנים. בהגשת כתב האישום הואשם טוראי א' על כך ששכב עם טוראי ב' "שלא כדרך הטבע" בעוד שטוראי ב' הואשם בכך שנתן לטוראי א' "לשכב עימו שלא כדרך הטבע".
הרשעת החיילים בבית המשפט המחוזי
החיילים נשפטו והורשעו על ידי בית הדין הצבאי במחוז שיפוט פיקוד הדרום, שם הודו באשמה, ונגזרה על כל אחד מהם שנת מאסר בפועל, כאשר העונש המקסימלי לעבירה כזו היה 10 שנות מאסר בפועל. לשני הנאשמים ניתנה הזדמנות להעיד להגנתם; טוראי א' בחר לשתוק, בעוד טוראי ב', שנטען כי יזם את המגע המיני, הביע תחושת חרטה ותקווה שלא יבצע מעשים כאלו בעתיד.
עמדת התביעה הצבאית הייתה כי יש לגזור על שני החיילים את גזר הדין המקסימלי בחוק, 10 שנות מאסר בפועל, וזאת משום ש"יש לראות בשני הנאשמים חיילים המהווים סכנה ביחידתם, יש צורך לעקר אותם מן היחידה". בנוסף קבעה התביעה כי משום שהחיילים לא נתנו הסבר למעשיהם נדרש למצות את הדין בכל חומרתו כדי להעניש את החיילים אך גם כדי להרתיע חיילים אחרים מלבצע מעשים כאלו.
בא כוחם של החיילים טען, בהתאם לדעות הרווחות באותה תקופה, כי הומוסקסואליות היא סטייה מינית, כלומר מחלה, ולא פשע. משמע, לא ניתן להרשיע ולהעניש אדם בכך שסובל ממחלה בעיקר משום שאין בעונש מידה של למנוע מהנאשם לחזור ולבצע אותן עבירות. בנוסף, נטען כי סוג העונש, מאסר בבית סוהר והסביבה השוררת בו, עלול "להעמיק את הסטייה המינית" וחיילים צעירים עוד יכולים "להירפא" מהומוסקסואליות.
פסיקה
בית המשפט המחוזי קבע כי אין מספיק מידע לגבי הנסיבות בהן התקיימו העבירות בהן הואשמו החיילים, וזאת בין היתר משום שהחיילים בחרו שלא להעיד או להוסיף מידע רלוונטי להגנתם. במהלך הערעור ציין טוראי ב' כי התבייש להעיד עוד בבית הדין המחוזי משום שהקלדנית בבית המשפט הייתה אישה.
בית המשפט הרשיע את שני החיילים וגזר עליהם שנת מאסר בפועל לכל אחד.
ערעור
שני החיילים הגישו ערעור על פסק הדין לבית הדין הצבאי לערעורים בטענה שבית הדין התעלם לחלוטין מההיבט הרפואי של הגנתם. ההגנה טענה שהחיילים אינם עבריינים, אלא "לוקים במחלה". עוד נטען שהעונש לא יסייע ל"שיקום העבריינים" ואף עשוי לגרום ל"העמקת והחמרת מצבם". בנוסף נטען ששני החיילים צעירים ויש ביכולתם "להירפא" מהומוסקסואליות.
המערערים ביקשו להיבדק על ידי רופא מומחה שיביע דעתו בנושא ונבדקו על ידי ד"ר אברהם סקלי, פסיכיאטר מבית החולים תל השומר, ב-29 במאי 1956. עמדתו של הרופא הוצגה בערעור כדו"ח בריאותי של החיילים:
בנוסף, זומן ד"ר סקלי לבית הדין לערעורים והעיד בעל פה, שם פירט בפני בית המשפט את הסוגים של הומוסקסואליות כפי שהובנה באותה תקופה. ד"ר סקלי טען כי הומוסקסואליות מחולקת לשלושה סוגים: הומוסקסואליות מוחלטת, כלומר אדם שהיה הומוסקסואל כל חייו; נטייה פסיכו-הרמופרודיטית, כלומר אדם שיכול להגיע לסיפוק מיני גם עם גבר וגם עם אישה; ואנשים שמקיימים יחסי מין הומוסקסואליים תחת לחץ של תנאים מיוחדים, כגון בית סוהר או אונייה בלב ים. שני המערערים, לטענת ד"ר סקלי, היו שייכים לקבוצה השלישית - כלומר, אינם הומוסקסואלים אלא רק קיימו יחסי מין חד מיניים תחת התנאים המיוחדים שהתקיימו במהלך שירותם הצבאי. עוד ציין בעדותו הרופא כי המאסר עשוי "להחמיר את מצב" של החיילים.
בית הדין הצבאי לערעורים קיבל את טענותיהם של המערערים אך לא ביטל את הרשעת החיילים, אלא הפחית את עונשם. בנוסף גרס בית המשפט כי אין צורך בעונש מרתיע מפני ביצוע מעשים כאלו משום שלא מדובר ב"מכת מדינה" בצבא. עונשו של טוראי ב', שהואשם כי יזם את המעשה המיני, הופחת משנת מאסר בפועל ל-70 ימי מאסר בפועל, כאשר יתר השנה יהיה בתנאי שלא יעבור על עבירת משכב זכר. עונשו של טוראי א' הופחת משנת מאסר בפועל ליום מאסר בפועל בלבד.
קאוסאר מוחמד
קאוסאר מוחמד (באנגלית: Kausar Mohammed) היא שחקנית, קומיקאית, סופרת ומדבבת אמריקאית. ידועה בעיקר ממשחקה בסרט "מה גברים רוצים", בסרט "בוסית בקטנה" ובדיבוב בסדרה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון".
ביוגרפיה
מוחמד נולדה בסן חוזה והתחנכה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה גם הצטרפה לקבוצה "UCLA Spring Sing". היא כתבה מספר פרויקטים דיגיטליים כמו "סמייל" או "נמסטה", אשר הופיעו באתרי החדשות הפינגטון פוסט וברשת NBC. כמו כן מונתה להיות השגרירה הדיגיטלית של קמפיין המפקד בקליפורניה.
היא החלה להופיע החל משנת 2016 בקומדיית המצבים "השייקריות" להופעה אחת. בשנת 2019 שיחקה בסרט "בוסית בקטנה" בתור גברת פארקר ושיחקה גם בסרט "מה גברים רוצים" בתור ג'נה אבידי. בנוסף היא דיבבה דמויות שונות, ביניהן יאז פדולה בסדרה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון".
צו נשיאותי 13769
צו נשיאותי 13769 – "הגנה על האומה מפני כניסת טרוריסטים זרים לתוך ארצות הברית" (באנגלית: Protecting the Nation from Foreign Terrorist Entry into the United States) היה צו נשיאותי עליו חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-27 בינואר 2017, שהגביל אזרחים משבע מדינות בעלות רוב מוסלמי (מתוך 50 מדינות מוסלמיות בעולם) באפריקה ובמזרח התיכון ומנע מהם מלהיכנס לארצות הברית או להגר אליה, עקב אזהרות טרור.
ב-3 בפברואר 2017 הוציא בית משפט פדרלי צו מניעה נגד יישום מרבית הוראות הצו. ב-6 במרץ 2017 זנח טראמפ את הצו וחתם על אחד חדש ומרוכך יותר, בו הוציא מהכלל בעלי גרין קארד, וכן את עיראק מרשימת המדינות האסורות, אך גם הוא נחסם זמנית על ידי שופט פדרלי מהוואי ב-16 במרץ באותו חודש; ולאחר מכן נחסם גם על ידי בית המשפט הפדרלי לערעורים בסיבוב הרביעי, מה שגרר הודעה ממחלקת המשפטים האמריקאית על ערעור לבית המשפט העליון. ב-4 בדצמבר 2017 אישר בית המשפט העליון, ברוב של שבעה מול שתיים, את תקפותו של הצו בגרסתו השלישית.
תוכן הצו
הצו המקורי משעה את תוכנית קבלת הפליטים של ארצות הברית למשך 120 יום ומונע כניסת אנשים למדינה מעיראק, מאיראן, מלוב, מסומליה, מסודאן ומתימן למשך 90 יום, ומסוריה לזמן בלתי מוגבל, ללא התחשבות בבעלי ויזה או גרין קארד, למעט חריגים שבמקריהם ידונו כל מקרה לגופו. החל ב-28 בינואר נעצרו בין 100 ל-200 מבקרים בנמלי תעופה ברחבי ארצות הברית בשל הצו, נמנעה עליית מאות נוסעים לטיסות נכנסות למדינה, והושעה תוקפן של כ-60 אלף ויזות כניסה לארצות הברית שכבר הונפקו.
תגובות לצו
הוצאת הצו עוררה ביקורת בינלאומית כלפיו, והפגנות התקיימו בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ובנמלי תעופה אחרים בארצות הברית. היו כאלה שציינו שאוכלוסיית שבע המדינות הן ברובן מוסלמיות, והצו מלווה בגזענות כלפיה. ממשל טראמפ דחה את הטענות בנימוק שהצו כוון כנגד מדינות "מועדות לטרור", ולאו דווקא כלפי מוסלמים.
בתוך זמן קצר לאחר הוצאת הצו הוגשו לבתי משפט פדרליים בארצות הברית כ-50 בקשות ותביעות נגד הצו, בטענה שהוא מפר את חוקת ארצות הברית, את חוקיה ואמנות בינלאומיות שארצות הברית היא צד להן.
התובעת הכללית בפועל סאלי ייטס הורתה ב-30 בינואר לעובדי מחלקת המשפטים של ארצות הברית שלא להגן על הצו בבתי המשפט. בעקבות זאת העביר אותה הנשיא טראמפ מתפקידה.
בית משפט פדרלי בניו יורק עצר באופן זמני חלקים מהצו ב-28 בינואר, אך לא נתן לאנשים המושפעים להיכנס לארצות הברית וגם לא פסק לגבי חוקתיותו של הצו עצמו. ב-29 בינואר, בית משפט פדרלי אחר בבוסטון אסר באופן זמני את מאסרם של אותם אנשים שבהיעדר הצו היו יכולים להיכנס חוקית לארצות הברית. צו בית משפט זה משחזר את היכולת של המהגרים החוקיים משבע המדינות להיכנס אל המדינה.
ב-3 בפברואר הוציא בית משפט פדרלי בסיאטל צו מניעה שהקפיא את תוקף מרבית הוראות הצו לכל שטח ארצות הברית. בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים דחה את ערעור הממשלה הפדרלית על הקפאת הצו הנשיאותי.
ב-4 בדצמבר 2017 אישר בית המשפט העליון, ברוב של שבעה מול שתיים, לבצע זמנית את הוראות הצו בגרסתו השלישית. ב-26 ביוני 2018, ברוב של חמישה מול ארבעה, פסק בית המשפט סופית שהצו חוקי ותקף.
ביטול הצו
עם כניסתו של ג'ו ביידן לתפקידו כנשיא ארצות הברית, בינואר 2021, הוא ביטל את הצו, וכן צווים נוספים הקשורים אליו. בצו הביטול כתב ביידן: "הפעולות הללו הן כתם על המצפון הלאומי שלנו ולא תואמות את ההיסטוריה הארוכה שלנו של קבלת אנשים מכל האמונות ואנשים ללא אמונות כלל."
דפניה
דפניה (שם מדעי: Daphnia) היא סוג של סרטן הנמנה עם משפחת הדפניים.
מאפיינים
הדפניה היא סרטן זעיר וגודלה כ-3 מילימטר. היא נעה במי השלולית בניתורים באמצעות מחושיה, ובעלת לב.
הדפניה ניזונה מיצורים זעירים עוד יותר, כאצות חד-תאיות וחיידקים, והן עצמן משמשות כמזון משובח לדגי נוי שמגדלי דגים מרבים לאסוף או לגדל כמזון חי לדגי אקווריום. תוחלת חייה של הדפניה איננה חורגת משנה, ולרוב מדובר בשבועות בודדים. אורך החיים תלוי בטמפרטורת המים בהם היא שוהה (ישנן עדויות לפריטים שחיו 108 ימים בטמפרטורה של 3°C ולעומת זאת פריטים שחיו 29 יום בטמפרטורה של 28°C מעלות). כאשר השלולית מלאה מים כל הדפניות הן נקבות, והן מתרבות ברביית בתולים (ללא תא זכרי). כאשר השלולית קרובה להתייבשות מתפתחים זכרים, ואז הם מתרבים ברבייה זוויגית (תא זכרי ונקבי). לקראת התייבשות השלולית מטילות הדפניות ביצי קיימא. לביצים אלו דופן עבה, והן אינן מתייבשות גם כאשר השלולית מתייבשת. בחורף שלאחר מכן, כאשר השלולית תתמלא שוב מים, יתפתחו הסרטנים מביצי הקיימא. מינים אחדים של דפניה מצויים בישראל.
ליל כוכבים
ליל כוכבים (בהולנדית: De sterrennacht) הוא ציור שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, משנת 1889. הציור, המוצג כיום במוזיאון לאמנות מודרנית שבניו יורק, הוא אחד הציורים הנודעים ביותר של ואן גוך, וזכה להתייחסויות רבות בתרבות המערבית.
תיאור
הציור "ליל כוכבים" מתאר את הנוף הנשקף מחלון חדרו של ואן גוך בסנטוריום הפסיכיאטרי שבו שהה בשל דיכאון, בעיירה הצרפתית סן רמי (Saint-Rémy) שבפרובאנס. במישור הקדמי מתוארת קבוצת עצים גבוהים דמויי ברוש, מאחוריהם משתרעת העיירה הקטנה כשבמרכזה בית עם צריח, ובאופק מופיעה שרשרת גבעות.
עיקר הציור הוא תיאור שמי הלילה, התופסים כשני שלישים משטח הבד. בשמים שיבץ ואן גוך מספר כוכבים וירח, כשכל אחד מהם מוקף בהילת אור מעגלית. ואן גוך תיאר את השמים בעזרת משיכות מכחול מלאות אימפסטו, היוצרות תחושה של תנועה. תיאור זה נסמך הן על סגנון הציור האימפרסיוניסטי - בבקשו להעניק ממשות חומרית לאור - והן על השפעת הציור הפוסט אימפרסיוניסטי - בכל הקשור לתיאור אקספרסיבי ומלא רגש.
היסטוריה
בספטמבר 1888 צייר ואן גוך את "ליל כוכבים מעל הרון". הציור מתאר את נהר הרון באזור ארל מצויר בטכניקה של משיכות מכחול מודגשות ובצבעים העתידים להופיע גם בציור "ליל כוכבים". הנושא של "ליל כוכבים" מופיע ברישום הכנה של ואן גוך הנמצא כיום ב"Kunsthalle Bremen" בברמן. את הציור יצר ואן גוך ביוני 1889. בספטמבר של אותה שנה שלח ואן גוך את רישום ההכנה אל תיאו, אחיו.
לאופולד השלישי, מלך הבלגים
לאופולד השלישי, מלך הבלגים (3 בנובמבר 1901 – 25 בספטמבר 1983) היה מלכם הרביעי של הבלגים, החל מה-23 בפברואר 1934 ועד לוויתורו על הכס לטובת בנו ב־16 ביולי 1951.
ביוגרפיה
לאופולד השלישי נולד ב-3 בנובמבר 1901 בבריסל, לאלברט הראשון מלך הבלגים ולאליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים, בתם של קרל תאודור, דוכס בבוואריה ומריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל.
בשנת 1926 פגש לאופולד בסטוקהולם את אסטריד, נסיכת שוודיה, בתו של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, ואחייניתו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה. הם התחתנו באותה השנה ונולדו להם שלושה ילדים.
אל מול האיום הגרמני, החליטה ממשלת בלגיה בשנת 1936 לשמור על נייטרליות, על אף היותה בת ברית של צרפת ובריטניה עד אז. למרות זאת, נכבשה בלגיה על ידי גרמניה ב-10 במאי 1940. לאופולד אשר שימש כמפקדו העליון של הצבא החליט על כניעה מוחלטת ללא תנאי למרות התנגדות הממשלה, בראשותו של איבר פיירלו. החלטה זו הייתה בין הסיבות ל"שאלת המלוכה", אשר הייתה הבסיס לוויתורו על כס המלכות מאוחר יותר.
הוא נישא שוב בנישואים מורגנטיים בשנת 1941 לליליאן באלז; ביקורת נמתחה על העובדה שהוא חוגג את נישואיו בעוד ארצו שרויה תחת כיבוש. נולדו להם שלושה ילדים. על אף היותם נסיכי בלגיה, ילדים אלו אינם יכולים להיות יורשי הכתר, מאחר שאמם היא מפשוטי העם.
בשנת 1950, נערכה בבלגיה "התייעצות עממית" (שכן החוקה הבלגית אוסרת – גם כיום – על ביצוע משאל עם) והוחלט ברוב קטן כי המלך ישוב לתפקידו, למרות התנגדות גדולה של הוולונים, שדוכאו תחת הנאצים (להבדיל מהפלמים, שנתפסו על ידי הנאצים כ"ארים" ולכן הופלו לטובה). משחזר לאופולד לבריסל הוא התקבל בגל של הפגנות ושביתות, שהידרדרו עד מהרה לאלימות. עימותים פרצו ברחבי המדינה, במיוחד בולוניה, בדרישה לבטל את מוסד המלוכה, ומספר מפגינים נהרגו; בשלב מסוים נראה היה כי בלגיה עומדת על סף מלחמת אזרחים. בסופו של דבר נאלץ לאופולד השלישי לתת את המושכות בידי בנו בודואן, על מנת לשמור על אחדות המדינה, ולוותר סופית על הכס לטובת בנו בשנת 1951. לאופולד השלישי השפיע על מלכותו של בנו עד לנישואיו של זה. לאחר מכן, פרש לאופולד לארמון המלכותי בארז'נטיי, והשקיע את מירב זמנו במחקר מדעי ובמסעות מחקר.
לאופולד השלישי נפטר ב-25 בספטמבר 1983.
משפחתו
ב-4 בנובמבר 1926 התחתן לאופולד עם אסטריד, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ב-6 בדצמבר 1941 התחתן לאופולד עם ליליאן באלז, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
עבד אל-עזיז בלח'אדם
עבד אל-עזיז בלח'אדם (בערבית: عبد العزيز بلخادم; נולד ב-8 בנובמבר 1945) הוא פוליטיקאי אלג'יראי שכיהן כראש ממשלת אלג'יריה בין השנים 2008-2006, וכיום הוא מזכיר החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה.
ביוגרפיה
עבד אל-עזיז בלח'אדם נולד באפלו, במחוז תיראת, אלג'יריה. כבוגר בספרות וכלכלה, החל בלח'אדם את חייו המקצועיים בשנת 1964 כפקח פיננסי, ובהמשך היה פרופסור לספרות ערבית. בשנת 1972 מונה על ידי נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין לסגן המנהל הכללי של המחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הנשיאות של אלג'יריה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1977.
קריירה פוליטית
בלח'אדם נבחר למועצה הלאומית העממית של אלג'יריה כנציג מחוז תיראת, מטעם החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה בשנת 1977. הוא נבחר מחדש למועצה הלאומית העממית של אלג'יריה בשנים 1982 ו-1987. הוא היה שר החוץ מיולי 2000 עד מאי 2005, ולאחר מכן שימש כנציגו האישי של הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה, עד 2006.
ראש ממשלת אלג'יריה
בלח'אדם מונה לתפקיד ראש ממשלת אלג'יריה בשנת 2006. במהלך כהונתו, בשנת 2007, בוצע פיגוע באלג'יר מול משרד ראש ממשלת אלג'יריה. לפחות 33 בני אדם נהרגו וכ-160 נפצעו. אחד מהפיגועים בוצע על ידי מכונית תופת, ובלח'אדם לא נפגע. לאחר הפיגועים, קיבל ארגון הטרור אל-קאעידה אחריות לביצועם. בלח'אדם גינה את הפיגוע וכינה אותו "מעשה פשע ומוג לב". ב-4 ביוני 2007 מינה הנשיא בותפליקה ממשלה חדשה בראשותו של בלח'אדם.
בלח'אדם החולף על ידי אחמד אויחיא ב-2008, ומונה בשנית לנציגו האישי של הנשיא בותפליקה.
נפתלן
נפתלֶן (באנגלית: Naphthalene, שם מקובל: נפטלין) הוא תרכובת אורגנית ארומטית. נפתלן מורכב משתי טבעות בנזן מאוחות ונוסחתו הכימית היא C10H8.
נפתלן מופיע בטמפרטורת החדר בצורת גבישים לבנים בעלי ריח חריף, החומר עובר המראה, מעבר ישיר ממוצק לגז בטמפרטורה של C°80, והוא מיוצר בעיקר על ידי זיקוק של זפת פחם.
יחסי מלזיה–רומניה
יחסי מלזיה–רומניה הם יחסי החוץ בין מלזיה לרומניה.
היסטוריה
לאחר כינון היחסים עם ברית המועצות, מלזיה הרחיבה אותם גם עם מדינות אחרות במזרח אירופה כמו פולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, גרמניה המזרחית, יוגוסלביה ובכלל זה רומניה. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-22 במרץ 1969.
יחסים כלכליים
בשנת 2011 עמד המסחר הכולל על 140 מיליון דולר, זינוק מ-103 מיליון דולר בשנת 2010. בשנת 2013 רשמו יחסי הסחר סך של 115.12 מיליון דולר עם היצוא הרומני המורכב מרהיטים, מתכות, כימיקלים, עץ, מוצרי עץ, מוצרי מתכת, מכונות וציוד חשמלי ואילו הייצוא המלזי כולל מוצרי גומי טבעי וגומי, פח, קקאו, ציוד מחשבים ואלקטרוניקה. שתי המדינות בתהליך הגברת היחסים הכלכליים וממשלת רומניה גילתה עניין לשתף פעולה עם מלזיה לפיתוח נמל כניסה לשמן דקלים בעיר השלישית בגודלה ברומניה, קונסטנצה. בין שתי המדינות נחתמו תשעה הסכמים בתחום הכלכלי.
נפתלן
היסטוריה
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 הופיעו שני דיווחים מדעיים על חומר מוצק בצבע לבן ובריח עז ודוחה, אשר הופקו מזיקוק זפת פחם. בשנת 1821 המדען הבריטי ג'ון קיד ציטט שני דיווחים אלה כאשר תיאר רבות מתכונותיו של החומר ודרכי הפקתו. הוא הציע לקרוא לחומר בשם נפטליין (naphthaline), כיוון שהופק מסוג של "נפטא" (מונח רחב אשר התייחס אותה עת לכל חומר נוזלי דליק מתערובת פחמימנית, כולל זפת פחם). הנוסחה הכימית של נפתלן תוארה לראשונה על ידי מייקל פאראדיי בשנת 1826. בשנת 1866 אמיל ארלנמאייר (Emil Erlenmeyer) היה הראשון שהציע תיאור למבנה התרכובת, ושלוש שנים מאוחר יותר אושש הכימאי הגרמני קארל גראבה את השערתו של ארלנמאייר.
יחסי מלזיה–רומניה
יחסי חינוך
בשנת 2013 נחתם הסכם מסגרת בין אוניברסיטת 1 בדצמבר 1918 לאוניברסיטה הלאומית במלזיה. נכון לשנת 2014, היו 120 סטודנטים מלזיים ברומניה, ורובם עסקו בקורסי רפואה.
נפתלן
מבנה ותגובתיות
ניתן לראות במולקולה של נפתלן היתוך של זוג טבעות בנזן. (בכימיה אורגנית טבעות מותכות כאשר קיימים שני אטומים, או יותר, המשותפים לשתי הטבעות.) נפתלן מסווג כחלק מתרכובות פחמימנים ארומטיים רב-טבעתיים. בתרכובת שתי סדרות של אטומי מימן שקולים: עמדות האלפא מסומנות 1, 4, 5, ו-8 (ראו תרשים קווי בראש העמוד משמאל) ואילו עמדות הבטא מסומנות 2, 3, 6, ו-7.
יחסי מלזיה–רומניה
רומנים במלזיה
כמאה רומנים מתגוררים במדינה, ורובם מתגוררים בשטח הפדרלי של קואלה לומפור ובמדינת סלנגור.
נפתלן
מבנה ותגובתיות
שלא כמו בנזן, קשרי פחמן-פחמן בנפתלן אינם בעלי אורך שווה. הקשרים C1-C2, C3-C4, C5-C6 ו-C7-C8 הם בערך באורך 1.37Å (137 פיקומטר pm), בעוד שקשרי פחמן-פחמן האחרים הם באורך Å1.42 (142pm). הבדל זה נקבע בעזרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. הפרש זה מתיישב עם תאוריית הקשר הערכי כשהיא מיושמת לנפתלן.
תגובתיות עם אלקטרופילים
בתגובות התמרה עם אלקטרופילים ארומטיים, נפתלן מגיב יותר בקלות לעומת בנזן. לדוגמה, כלורינציה וברומינציה של נפתלן מתקיימת ללא זרז ומניבה, בהתאמה, 1-כלורונפתלן ו-1-ברומונפתלן. באופן דומה, בעוד שבנזן ונפתלן יכולים לעבור אלקילציה בעזרת תגובות פרידל-קרפטס, ניתן לבצע אלקילציה של נפתלן בקלות בעזרת תגובה עם אלקן, או כוהל, על ידי שימוש בחומצה גופריתית או חומצה זרחתית כזרזים.
המשך סולפונציה יוצר התמרה כפולה, משולשת ומרובעת.
חיזור וחמצון
עם מתכות אלקליות נפתלן יוצר מלחים בצבעי כחול-ירוק כהה, כגון סודיום נפתלניד, NaC10H8. מלחי הנפתלניד הם גורמי חיזור חזקים. ניתן לבצע הידרוגנציה לנפתלן תחת לחץ גבוה בנוכחות זרזי מתכת לקבלת 1,2,3,4-tetrahydronaphthalene הידועה גם כטטרלין. הידרוגנציה נוספת מניבה decahydronaphthalene, הידוע גם כדקלין.
ייצור
נכון לשנת 2015, למעלה מ-90% מהנפתלן בעולם מופק מזפת פחם. בין שנות ה-60 לשנות ה-90 הופקו כמויות גדולות של נפתלן גם מנפט כבד בעת תהליך זיקוק נפט, אולם במאה ה-21 רק חלק קטן מן הנפתלן בעולם מופק בדרך זו.
נפתלן מהווה את המרכיב הבודד הגדול ביותר בזפת פחם. אף שהרכב זפת פחם משתנה בהתאם לסוג הפחם שממנו הוא מופק, בדרך כלל נפתלן מהווה כ-10% ממשקל זפת פחם. בתהליך ייצור תעשייתי של נפתלן, זיקוק זפת פחם יוצר שמן המכיל כ-50% נפתלן, לצד שתים-עשרה תרכובות ארומטיות אחרות. תערובת זו נשטפת בנתרן הידרוקסידי מומס במים כדי להסיר מרכיבים חומציים (בעיקר פנול, בחומצה גופרתית כדי להסיר מרכיבים בסיסיים ועוברת זִקּוּק-הַקְטָעָה . הנפתלן הגולמי המופק בתהליך זה מכיל כ-95% ממשקלו בנפתלן. האלחים (impurities) העיקריים בתערובת הם תרכובת אורגנית גופריתית של בנזותאופן (פחות מ-2%), אינדן  (0.2%), אינדין  (פחות מ-2%) ומתילנפתלן (0.2%). נפתלן המופק מנפט טהור יותר בדרך כלל מזה המופק מזפת פחם. ניתן לזקק נפתלן גולמי עוד יותר בתהליך גיבוש, בו ניתן להשיג דרגת טוהר של 99% נפתלן (אחוז משקלי). קשה לקבל הערכה מדויקת של כמויות הנפתלן המיוצרות מדי שנה בעולם, דו"ח ממשלת דנמרק העריך בשנת 2015 כי כמות הייצור השנתית העולמית היא כ-267,000 טון. ייצרניות הנפתלן העיקריות הן בסין, שם מיוצרת למעלה ממחצית תוצרת הנפתלן השנתית בעולם, ארצות הברית, קנדה ומספר מדינות באירופה.
השפעות בריאות
חשיפה לכמויות גדולות של נפתלן עלולה לגרום נזק לתאי דם אדומים, סיכון זה גדל אצל אנשים עם המחלה התורשתית חוסר G6PD, בה לוקים למעלה מ-400 מיליון איש בעולם. בני אדם ובאופן מיוחד ילדים, פיתחו אנמיה המוליטית לאחר שבלעו כדורי נפתלין, או דאודורנט המכיל נפתלן. תסמינים הפגיעה כוללים עייפות, אובדן תיאבון, עצבנות וחיוורון. חשיפה לכמויות גדולות של נפתלן עלולה לגרום לבלבול, בחילות, הקאות, שלשול, שתן דמי וצהבת (בגלל ירידה בתפקוד הכבד).
נגזרות נפתלן
זוהי רשימה חלקית של נגזרות נפתלן:
האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות
האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות (בלטינית: Academia Scientiarum et Artium Europaea, באנגלית: The European Academy of Sciences and Arts) היא רשת רב-לאומית ואינטרדיסציפלינרית של מדענים ואומנים ידועי שם, העוסקים בבעיות המעסיקות את אירופה והעולם, זאת במסגרת סמינרים ופרסומים של האקדמיה. האקדמיה ממומנת על ידי האיחוד האירופי, ממשלת אוסטריה, ותורמים פרטיים.
האקדמיה נוסדה ב-1990 על ידי כירורג הלב פליקס אונגר, יחד עם הקרדינל של וינה פרנץ קוניג והפרופסור ניקולאוס לובקוביץ.