cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיולה
השטחים שבשליטתו
לפי דיולה קרישטו, השטח שבשליטתו הוקף על ידי הנהרות טימיש, מורש, קריש, טיסה ו"טוּטיס" - אולי הבגה. זהו שטח הארץ שנקראה "טורקיה" בכרוניקת הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, כשהשם טורקי משמש כינוי להונגרים. לפי ההיסטוריון הרומני פלורין קורטה ה"דיולה" ו"הארקה" שלטו באזור הדרומי של אגן הקרפטים. הוא התבסס על מצבורים של ממצאים ביזנטים מהמאה ה-10 שנמצאו במפגש הנהרות מורש וטיסה. לפי ההיסטוריון ההונגרי פטר ואצי, שבטו של דיולה הגיע לטרנסילבניה בעת שלטונו שלו. דיולה קבע את מושבו בעיר אלבה יוליה, בהונגרית דיולאפהרוואר, בשפה רומנית-סלבית ישנה "בליגרד".
התנצרותו
לפי דיווח הכרוניקון הביזנטי יואנס סקיליצס, בשנת 953 גיולה או Γύλας (גולאס) התנצר בקונסטנטינופול בנוכחות הקיסר קונסטנטינוס השביעי שהרים אותו בעצמו מאגן הטבילה. דיולה, הוטבל לנצרות תחת השם "סטפנוס" ובהונגרית - אישטוואן והתכבד בקונסטנטינופול עם התואר "פטריקיוס". בשובו לטרנסילבניה גיולה הביא איתו, לפי עדויות מסוימות, נזיר יווני בשם היירוטאוס שהתמנה לבישוף של אלבה יוליה על ידי הפטריארך תאופילקטוס. סיפור מעשיו והתנצרותו של דיולה השני מוזכר גם בכרוניקות רוסיות מהמאה ה-16.
צאצאיו
כמצוין לעיל, שתי בנותיו היו קארולד ושארולט, וככל הנראה בנו היה "דיולה השלישי".
גיולה השלישי
"דיולה השלישי" או "דיולה פרוקוי" (המאה ה-11, בהונגרית: Prokuj gyula), ככל הנראה בנו של גיולה זומבור או דיולה השני, ואחי אמו של אישטוואן הגדול, שארולט. הוא מצוין בין השאר בכרוניקה של תיטמר ממרסבורג (975–1018) תחת השם Procui senior. אנונימוס קורא לו "iunior Geula". הוא הראה מגמות בדלניות כלפי הממלכה ההונגרית שבמישור הפאנוני ונתן מקלט פוליטי למתנגדים פוליטיים ודתיים של המלך אישטוואן הראשון, אחיינו. משום כך בשנת 1003 המלך אישטוון, תקף אותו ולקח אותו בשבי יחד עם אשתו ושני בניו. לפי השנתון אלטאיטש: כעבור זמן מה לפי מקורות אחדים הצליח להימלט משבי ומצא מקלט בחצר המלך הפולני בולסלב האמיץ. בסופו של דבר הרשה אישטוואן הגדול לאשתו של דיולה להתאחד איתו בפולין. לדיולה השלישי היו שני בנים: בויה (Boja) או בואה (Bua) ובונהה (Bonyha). הם מרדו במלך פטר אורסאולו וגמרו את חייהם בעינויים על גרדום. הדחתו של דיולה פרוקוי והשתלטותו של המלך אישטוואן שמו קץ להשפעת הכנסייה האורתודוקסית בקרב ההונגרים.
קישורים חיצוניים
Benkő Loránd Észrevételek Erdély déli részeinekkorai Árpád-kori történetéhez - Viaskodás Romantikus Látomásokkala, Erdélyi Múzeum-Egyesület, Kolozsvár 2001
מקס ג'ייסון מאי
ביוגרפיה
מאי נולד בשם מירו סמאזדה בעיר קושיצה. ב-2004 החל את קריירת המוזיקה שלו כזמר ונגן גיטרה בלהקת "Skivers", לאחר מכן גם ניגן בלהקת ההבי מטאל "Blackened".
ב-2009 השתתף בתוכנית "צ'כוסלובק איידול" (Česko Slovenská SuperStar), הגרסה המשותפת של צ'כיה וסלובקיה לתוכנית אמריקן איידול, שם זכה להצלחה כשהעפיל למקום השני. ב-2010 ביצע סיבוב הופעות עם להקתו "Terrapie" ברחבי סלובקיה וצ'כיה, באותה שנה גם הוציא עמם אלבום.
ב-2012 נבחר לייצג את סלובקיה באירוויזיון עם השיר VRUE "Don't Close Your Eyes" (אל תעצמי את עינייך), אותו כתב והלחין.
מאי הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי החיים.
יוהאן בן עלואן
יוהאן בן עלואן (בערבית: يوهان بن علوان; נולד ב-28 במרץ 1987) הוא כדורגלן תוניסאי-צרפתי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
בן עלואן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סנט אטיין, ממנה עבר לקבוצת המילואים וממנה לקבוצה הבוגרת. בקיץ חתם בצ'זנה מהסרייה א'.
בקיץ חתם בפארמה לחמש עונות. בינואר חתם באטאלנטה.
ב-3 באוגוסט 2015 בן עלואן חתם בלסטר סיטי תמורת 8 מיליון אירו. ב-31 בינואר 2016 הושאל לפיורנטינה, אך נפצע עם הגעתו וסיים את העונה. ב-18 בינואר 2019 חתם בנוטינגהאם פורסט לעונה וחצי.
ב-5 באוקטובר 2020, בן עלואן חתם באריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
בקיץ הצטרף לנובארה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שיחק בן עלואן בנבחרת הצעירה של צרפת.
בשנת הצהיר כי הוא מעוניין לייצג את נבחרת תוניסיה. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד, אך לא נכלל בסגל הנבחרת לקראת המשחק כיוון שלא חוסן. באוקטובר של אותה שנה זומן לנבחרת, אך דחה את הזימון בטענה כי הוא מכוון לשחק בנבחרת צרפת. ב-23 במרץ 2018 בן עלואן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד. בן עלואן נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
ים (אל)
יָם הוא אל הים, הנהרות ומקוואות המים במיתולוגיה הכנענית. בנו של אל ואחיו של בעל. מקבילם של פוסידון היווני ונפטון הרומי. ביקש לשלוט על העולם והציף את האדמה במלחמתו עם בעל.
דמותו
בשירה האוגריתית נחשב לאל אימתני שאלי הפנתיאון הכנעני פוחדים ממנו ומעוזריו. כאשר ים שולח את עוזריו לאספת האלים, הם לא משתחווים בפני האלים, והאלים מורידים את בגדיהם עד לברכיהם בשל יראתם. ולמעשה אל ראש הפנתיאון, מצדד במלכותו של ים, וקורא לכל האלים לעבוד את ים ולהעלות לו מס.
בעלילות בעל וענת מסופר עליו שהצליח להדיח את עשתר מכס מלכות העולם, אך לא מצליח לבנות לו היכל בפסגת צפון. והוא נכנס למלחמה עם בעל על השליטה בארץ, כאשר שפש אלת השמש, ענת אלת המלחמה וכושר וחסיס אל האומנות עוזרים לבעל. ענת הורגת את מפלצות הים הנוראות, לווייתן פתן בריח, ופתן עקלתון בעל שבעה ראשים. שפש - אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע, שים הציף במי מלח והרס את היבולים. וכושר וחסיס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק מאגיים שיעזרו לו במלחמתו נגד ים - יגרוש ("מגרש") ואימור ("מניע"). בעזרת כלי הנשק הללו "האלות שמזנקות כמו נשר מידיו של בעל", ניצח בעל את ים, הפילו ארצה והרגו.
עוזריו הם מפלצות ים איומות ומפחידות:
בתנ"ך
בתנ"ך יש מספר התייחסויות לים ועוזריו, בהם מתואר אלוהים כמי שברא אותם וכמי שיכול בכוחו לנצח אותם. אחד הידועים שבהם הוא בספר ישעיהו: "בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל לִוְיָתָן נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל לִוְיָתָן, נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין, אֲשֶׁר בַּיָּם". ישות נוספת שמוזכרת בהקשר של ים מכונה "רהב", כפי שמופיע בפסוק: "עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי עֹז זְרוֹעַ ה', עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם דֹּרוֹת עוֹלָמִים, הֲלוֹא אַתְּ הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין". עוד שני פסוקים מופיעים בספר איוב "בְּכֹחוֹ, רָגַע הַיָּם; ובתובנתו (וּבִתְבוּנָתוֹ), מָחַץ רָהַב" (איוב כ"ו יב'), וכן אֱלוֹהַּ, לֹא-יָשִׁיב אַפּוֹ; תַּחְתָּו שָׁחֲחוּ, עֹזְרֵי רָהַב (איוב ט' יג'). כן יש בתהילים "אַתָּה דִכִּאתָ כֶחָלָל רָהַב; בִּזְרוֹעַ עֻזְּךָ, פִּזַּרְתָּ אוֹיְבֶיךָ." (תהילים פ"ט יא').
הפרשנים חלוקים האם רהב הוא דמות העומדת בפני עצמה או שם מקביל לים. בספרות חז"ל קיים הד לתפיסה הקדומה על רהב כשם מקביל לים בסיפור הבא:
חיים משה
חיים משה (נולד ב-20 בספטמבר 1955 ברמת השרון) הוא זמר ישראלי. הסגנון המוזיקלי שלו כולל זמר ים-תיכוני, מוזיקה ישראלית ומזרחית.
קורות חיים
משה נולד וגדל ברמת השרון בה הוא גר עד היום, למשפחה שעלתה מתימן. אביו רצה שיגדל להיות רב, כמו סבו, אולם משה נמשך לצלילי המוזיקה הים תיכונית. בנוסף למוזיקה דתית מסורתית, הוא החל להתוודע למוזיקה יוונית, טורקית, ערבית, והופיע בחתונות ובר מצוות. למד שנה אחת בתיכון החקלאי מקוה ישראל ולאחר מכן עבד בבית דפוס, ובשנות השבעים התגייס לצה"ל.
את דרכו המוזיקלית החל באמצע שנות השבעים, כשחבר לזמר דקלון ללהקת "צלילי הכרם". הצמד הופיעו בעיקר באירועים ובמועדונים עם שירי עם ישראלים, תוך שילוב פיוטים תימניים עם צלילים ערבים ומוזיקה פופולרית לתקופה. הצלחתה המידתית של הלהקה נמשכה מספר שנים, עד שבשנת 1982 התפרקה הלהקה והשניים פנו כל אחד לדרכו.
קריירת סולו – הפריצה הגדולה
עם פירוק "צלילי הכרם" בתחילת שנות השמונים החל בקריירה עצמאית וכבר בשנת 1979 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "שבח אשיר", בו שר שירי מסורת תימניים כגון "שלום לבוא שבת" לצד שירים שכתב לו אביהו מדינה כמו "שיר לדרך", "שבח אשיר" והלהיט הכי גדול בתקליט "אלייך" שבמשך השנים זכה לחידושים של אהרון ירימי ושימי תבורי.
בינואר 1981, שנה וחצי לאחר התקליט הראשון שהיה מקורי ברובו, החליט משה בעצה אחת עם להקת "צלילי הכרם" להקליט אלבום ובו חידושים לשירים ותיקים. מרבית השירים בתקליט הם שירים שהיו מושרים בחפלות בעיקר בשכונת "כרם התימנים", ובחירת השירים נעשתה ברובה על ידי דקלון ונגן הגיטרה משה בן-משה ("בן מוש"), שהיו הכוח המניע מאחורי האלבום. בין שירי האלבום בלטו "מטדור" ו"את נערה".
פריצתו הגדולה הגיעה בתחילת שנת 1983 עם הוצאת האלבום "אהבת חיי", אשר כלל, מלבד שיר הנושא של האלבום, בין היתר, את "לינדה", "אמא", "גיטרה", חידוש ל"צלילי הלילה" (שבוצע על ידי אריס סאן במקור) ו"סמדר" (השיר היחיד שמילותיו נכתבו על ידי משה עצמו). את השירים כתבו ציון שרעבי, אביהו מדינה, "בן מוש" ועוד.
בסוף 1984 יצא אלבומו החמישי, "תן לזמן ללכת". מרבית שירי האלבום נכתבו והולחנו בידי אביהו מדינה, יחד עם הכותבים ציון שרעבי ויורם הראל חיימוב, וגם ממנו התפרסמו להיטים – הגדול שבהם היה שיר הנושא, "תן לזמן ללכת", שהפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם משה. בנוסף אפשר לציין את "ממה אתה בורח", "לבד יושבת", "למה אל","ישבנו יחד חבריה", ו"ילדונת" (שבוצע במקביל גם על ידי הזמר ישי לוי).
בדצמבר 1984 השתתף חיים משה לראשונה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "לאהוב כמו גדול", עמו הגיע למקום השלישי. השיר חודש כחלק ממחרוזת על ידי ההרכב "הפרויקט של רביבו" ב-2012.
בתחילת 1985 הוציא חיים משה את אלבומו השישי, "צעד תימני – חפלה – שירי כיף ומצב רוח – חלק ד'", שבו שילב בין הקלאסיקות ששר אז לצד שירים שאהב בערבית. את שיר הנושא כתב עוזי חיטמן, הלחין הגיטריסט משה בן-משה ("בן-מוש") ועיבד נגן כלי הנשיפה אלברט פיאמנטה. שאר שירי האלבום עובדו על ידי חיים חדד.
באוגוסט 1985 יצא לאור האלבום "להיות זמר", ששיר הנושא שלו זכה להצלחה מרובה, כמו גם השירים "מה עם הילד", שעסק בנושא הכאוב של ילד הנקרע בין הוריו הגרושים, וכן השיר "עד כלות הנשימה", שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי. את מרבית השירים בו כתבו ציון שרעבי ואורי חיימוב. על כל עיבודי האלבום (מלבד השיר " עד כלות הנשימה", שעובד על ידי אורי קריב) הופקד ננסי ברנדס, שגם ניגן בקלידים וסינתיסייזר, ואיתו שלישיית להקת "ברוש", מאיר ישראל בכלי הקשה, דני מוסקו, אברהם פלדר, ופטר ורטהיימר בכלי נשיפה, "אריס" נחום בבוזוקי ופליקס מזרחי בכינור. בקולות ליווי השתתפו חברות להקת "סקסטה" איריס שמי, פנינה בריק, ורותי בן-אברהם.
באותה השנה גם השתתף חיים משה בסרט "כאסח", ובו שר שירים מאלבומיו הקודמים (ביניהם הלהיטים "לינדה" ו"למה אל").
בדצמבר 1985 השתתף משה בפעם השנייה בפסטיבל שירי הילדים מס' 16 עם השיר "אל תוותרו על החלומות" (מילים: מירית שם-אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: רוני וייס).
הכניסה למיינסטרים
אלבומו השמיני במספר, שנשא את השם "תודה", יצא ב-1986 והיה לאלבום הראשון שכל כולו התבסס על לחנים יווניים (מלבד השיר "בין חדרים מיותמים" ללחן טורקי), כאשר את כל מילות השירים כתב עוזי חיטמן. "תודה", שיר הנושא של האלבום, היה ללהיט ענק והפך לנכס צאן ברזל במוזיקה הישראלית. עוד בלטו באלבום: "תני לי", ו"הלאה הלאה". על כל עיבודי האלבום הופקד יגאל חרד שגם ניגן בגיטרה אקוסטית, ואיתו חברי להקת "ברוש", חיים רומנו בבוזוקי, פליקס מזרחי בכינור ונגנים נוספים.
עוד באותה שנה השתתף משה לראשונה בקדם-אירוויזיון 1986 עם השיר "לחיים" (מילים: לאה לופנפלד, לחן: אבי טולדנו, עיבוד: ננסי ברנדס) והגיע למקום השלישי.
בדצמבר 1986 השתתף משה בפעם השלישית בפסטיבל שירי הילדים מס' 17 עם השיר "ילדי שלי" (מילים: לאה לופנפלד, לחן: נורית הירש, עיבוד: רוני וייס)
בתחילת 1987 הוציא לאור חיים משה את אלבומו התשיעי - "כל נדריי", שרובו היה בסגנון שירי ארץ ישראל היפה והטובה. שיר הנושא שכתבה לאה לופנפלד והלחין יאיר קלינגר, הפך ללהיט גדול יחד עם שירים נוספים כמו: "בואו נשיר לארץ יפה", "לחיים", "זה סימן", וחידוש לשיר "ואולי" של המשוררת רחל. ננסי ברנדס הפיק מוזיקלית את שירי האלבום, מלבד השיר "זה סימן", שעובד על ידי יגאל חרד. היה זה האלבום הראשון בו משה סטה מהגוון המזרחי לכיוון שירי ארץ ישראל. בעקבות האלבום החלה ביקורת על משה בקרב קהלו על שכביכול נטש את הז'אנר המזרחי. עוד באותה שנה הוא השתתף בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "ארץ אהובה" (מילים: אילן גולדהירש, לחן: יאיר קלינגר, עיבוד: ננסי ברנדס) והגיע עימו למקום ה-12 מתוך 16 שירים.
באפריל 1988 יצא לאור האלבום ה-11 - "נשבע". שיר הנושא (מילים: שמוליק קלוסקי לחן: יאיר קלינגר) זוכה עד היום להצלחה רבה, כשהוא מושמע בטקסי סיום טירונות בצה"ל ואף מלווה זוגות רבים ברגעים המרגשים של כניסתם אל החופה (בנוסף השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, בהן של דורית ראובני, טל סונדק, דליה עמיהוד, לינט, שרי ברק ועוד). שיר הנושא אף שימש בסצנת הסיום של הסרט אבא גנוב 2. עוד בלטו באלבום "הולך ובא", "מה שיש לי זה מה יש", "לפני שנפרדים (מילים: נורית בת שחר צפריר, לחן: יאיר קלינגר). את כל עשרת שירי האלבום עיבד המוזיקאי שם טוב לוי. בהקלטות באולפני "סיגמא" השתתפו מיטב הנגנים באותה תקופה בפופ והרוק הישראלי: אלון הילל בתופים וכלי הקשה, מיכה מיכאלי ויוראי אורון בבס, אבי סינגולדה, יצחק קלפטר ושלמה יידוב בגיטרות, שם טוב לוי בקלידים וחלילים, איתמר ארגוב בחצוצרות, אמיר גבירצמן בסקסופון, ונגנים נוספים. לגרסת הדיסק של האלבום צורפו 4 שירים נוספים, שהבולט מבניהם היה "מישהו שר במדבר" (מילים: רחל רוזמן, לחן ועיבוד: יאיר רוזנבלום). השיר הוקלט יחד עם חבורת זמר מהעיר נס ציונה, ונכתב במיוחד לפסטיבל הזמר העברי בערד שהתקיים ביולי 1987. בסוף השנה השתתף משה בפסטיגל 1988 עם "שירים הם חברים" (מילים: לאה לופנפלד-וינקלר, לחן ועיבוד: נורית הירש).
לאחר פסק זמן של כשנתיים יצא באביב 1992 אלבומו הבא של משה - "איזו מין אישה", כששיר הנושא (מילים: ארלט ספדיה, לחן: ציון שרעבי) מחזיר את הצליל הערבי. עוד בלטו באלבום: גרסה עברית של ארלט ספדיה ללהיט Haoulou של זמר הראיי האלג'יראי שב מאמי (Cheb Mami), שנקראה "ברחובת העיר", "לשכוח" (מילים: לאה לופנפלד, לחן: כריסטוס ניקולופולוס) ו"את מכשפת אותי" (מילים: חמוטל בן-זאב, לחן: ציון שרעבי). אריה ברקוביץ' עיבד את כל שירי האלבום.
בינואר 1994 יצא האלבום "דברי אליי", כששיר הנושא, שמילותיו נכתבו על ידי אהוד מנור, הפך ללהיט, יחד עם לחנים יווניים נוספים כמו "את כבר לא איתי" ו"איך שבאת" (בשניהם למילים של אילן גולדהירש). בנוסף, נכלל הדואט "מילים של שלום" עם הזמרת סוהיר דלאל - למילים בעברית וערבית. גם באלבום עיבד זה אריה ברקוביץ' את כל השירים
בשנת 1994 ביצע משה את "ירוק בעיניים", שיר האליפות הרשמי של מועדון הכדורגל "מכבי חיפה" אשר נכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן, ועובד על ידי דוד קריבושי.
באמצע 1995 הוציא משה אלבום כפול בשם "אתמול". האלבום הכפול הכיל למעשה שירים חדשים וכן שירים ישנים מאלבומיו הקודמים. בין השירים החדשים בלטו שיר הנושא ללחן יווני ולמילים של אילן גולדהירש, "אל תשכח ילד" (מילים: ארלט ספדיה ואבשלום צוברה, לחן: אבשלום צוברה), ושיתוף פעולה ראשון עם חברי "אתניקס" זאב נחמה ותמיר קליסקי בשיר "ציפור הנפש".
ב-1998 הוציא משה את האלבום "התמונות שבאלבום", בו שיתף פעולה עם יוצרים דוגמת עוזי חיטמן, אהוד מנור וזאב נחמה. בין שירי האלבום בלטו: שיר הנושא ו"סניוריטה" (בשניהם - מילים: זאב נחמה, לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי), "אהבנו" (מילים: עוזי חיטמן, לחן: יווני), "עיישה" (גרסה עברית של אהוד מנור ללהיט של הזמר האלגיראי שאב חאלד), "סערת רגשות" (מילים: דורון דוידסקו, לחן: אבשלום צוברה), "אני עוזב" (מילים: דוד חלפון, לחן: אביחי מליחי), ו"את לי שיר" (מילים ולחן: אביחי מליחי) אריה ברקוביץ' עיבד את שירי האלבום (שניים מהם במשותף עם אבשלום צוברה), מלבד שיר אחד, שעובד על ידי אלי לוזון. אלבום זה נחשב בעיניי רבים למוצלח ביותר של משה מכל אלבומיו.
עוד באותה שנה לאלבום ולפרויקט "עבודה עברית", חידש את "הינני כאן" (עיבוד: אריה ברקוביץ'), שביצע במקור יהורם גאון, ולאלבום המחווה "חברים שרים זוהר" חידש את "כך עוברים חיי" (עיבוד: רובי בן-שמעון), שהתפרסם בביצועו של זוהר ארגוב.
בשנת 2000 חזרו חיים משה ודקלון לשתף פעולה, ויחד יצרו את האלבום הכפול "סוגרים מעגל", בו הם ביצעו את הקלאסיקות ששרו בתקופת "צלילי הכרם" בעיבודים מחודשים של רובי בן-שמעון.
ב-2004 הוציא דואט נוסף "אותך לצידי" ביחד עם ליאור נרקיס במסגרת האלבום "שניים סוכר 2".
באפריל 2005 הוציא משה את האלבום "נוגע בנשמה". בנוסף לשיר הנושא בלטו עוד הדואט הקצבי "בלאגנים" (עם בנו גדי משה), "ילד שלי" (גרסה עברית לשיר היווני "נייס בלאמו") ו"להתראות" (מילים: שוש מולא, לחן: יווני). האלבום הכיל שתי מחרוזות עם שירים מאלבומיו הקודמים של משה. רובי בן שמעון וג'קי אסולין עיבדו והפיקו. האלבום יצא בחברת התקליטים "אן אם סי", וזאת לאחר שמשה סיים את שיתוף הפעולה עם חברת ההפקות והתקליטים של "האחים ראובני" לאחר שני עשורים.
במהלך שנת 2007, לאחר הפסקה בת מספר שנים, יצא לאור האלבום "קרוב ללב" ובו שיתף פעולה עם הכותבים החדשים של אותה תקופה אשר יצרו להיטים כמו "אחד כמוני", "הכוכב שלי" וכן השיר האחרון שמשה הקליט למילותיו של חברו עוזי חיטמן "מהשנייה הראשונה"
בשנת 2008, יצא לאור אלבום אוסף, "הדואטים" ובו הדואטים הנבחרים שחיים משה הקליט במהלך הקריירה עם חברים כגון: דקלון את "כואב ושר לך", אבנר גדסי "מנגן ושר", שלומי שבת "שמרי על עצמך", יואב יצחק "עד סוף העולם", ליאור נרקיס "אותך לצידי", ליאור פרחי "כמו ילדה", רון שובל "סלחי לי", בנו, גדי משה, בשיר "בלגאנים" וכן ביצוע עם שלישיית "מה קשור" לשיר "נפרדנו כך" ועוד.
במרץ 2010 באלבום "עבודה עברית - שרים עוזי חיטמן" חידש חיים משה את "תסלחי לי" (מילים: עוזי חיטמן, לחן: יווני, עיבוד: אבי גוטמן) - שיר הנושא מתוך אלבומו השני של בר כהן. עוד באותה שנה, החל משה בסיבוב הופעות בשם "אהבנו".
ב-2011 לפרויקט ולאלבום "שני צדדים למטבע" חידש את "עיניים שלי" (עיבוד: נדב ביטון), שאת גרסתו העברית הראשונה ביצע יהודה פוליקר.
ב-2012 יצא אלבומו ה-43 של חיים משה "איך שבאת" בין שירי האלבום בלטו "איך שבאת" (מילים ולחן: סגיב כהן), "תסלחי לי" שבמקור בר כהן (מילים: עוזי חיטמן, לחן: יווני), "נלדק" (מילים: דורון דוידסקו, לחן: אריק זנתי), "למולדת" יחד עם אלדד פרי (מילים: אשר מזרחי, לחן: עממי תוניסאי) "רואים אלי" (מילים ולחן: אלגרבלי) ועוד להיטים.
ב-10 בדצמבר 2013 הוציא את הלהיט "מיליון של חלומות" שכתב אופיר כהן ללחן ועיבוד של רון כרמי.
ב-19 במרץ 2015 הוציא את השיר "לנצח" שכתב והלחין אופיר כהן לעיבוד והפקה מוזיקלית רפאל גריידי.
ב-18 בספטמבר 2016 הוציא את הלהיט "מול שמיים" שכתבה עינת הולנדר ללחן של רביב בן מנחם (דוד של חיים משה) לעיבוד והפקה מוזיקלית של רן כרמי.
בשנת 2021 הוציא את הדואט המצליח "מן זאמאן" למילותיו וללחנו של חגי אוזן ביחד עם אלירן אביטל השיר "מן זאמאן" הוא בעצם דואט עם הזמרת גאיידה הדואט משולב בין עברית לערבית.
דיסקוגרפיה
{{טורים
אוספים
}}
הר סיני
במקרא, הַר סִינָי הוא המקום שבו ניתנה התורה לעם ישראל, באירוע המכונה "מעמד הר סיני". במשך הדורות הוצעו כמה אפשרויות לזיהוי מקומו של הר סיני המקראי: ברחבי חצי האי סיני, גבול נגב-סיני, ערביה ועבר הירדן.
הר סיני במקרא
"הר סיני", המכונה גם "הר חורב", הוא שמו של אזור ההרים אליו הגיעו, על פי המסורת, שבטי ישראל ששה שבועות לאחר יציאת מצרים. בו הם הקימו מחנה למשך כשנה. המסע המפותל מים סוף לנקודה זו, נמשך באורך של כ-240 ק"מ. ספר שמות מפרק ועד לסוף הספר, יחד עם כל ספר ויקרא וספר במדבר פרקים -, כוללים את תיאור האירועים שקרו בזמן שבני ישראל שהו במקום. על פי המסופר שם, מרפידים הלכו בני ישראל לכיוון אתרים המזוהים כיום בשמות ואדי סולף, ואדי א-שייח', מישור א-רח'ה, "מדבר סיני", ושם חנו "נגד ההר".
לפי המסופר במקרא, הר סיני ממוקם בין מדבריות צין ופארן, וכן בין ארץ עמלק לארץ מדין. כאשר שהו בני ישראל בקדש, סוּפר במקרא, שקדש היא במדבר פארן, אך במקום אחר צוין כי היא שוכנת במדבר צין. מיקומם של שני מדבריות אלו והיחס ביניהם לא ידוע באופן שאפשר לקבוע את מקומם המדויק, אם כי גבולותיהם מוגדרים יותר בתנ"ך.
לפי הסיפור המקראי, במהלך חנייתם בהר עברו בני ישראל חוויה דתית עמוקה. במהלך מתן תורה, הם הפכו לעם שהתחייב לאלוהים. לפני מעמד הר סיני אלוהים אמר למשה שיזהיר את העם לא לגעת בהר במשך כל המאורע, ולאחר סיום המאורע מיד תוסר ממנו הקדושה ויהיה מותר לאנשים ולבהמות לעלות אליו. לאחר מכן אירעו במקום זה חטא העגל ובניית המשכן.
בחודש השני של השנה השנייה לאחר יציאת מצרים, המשיכו במסעם וצעדו קדימה בסדר מוגדר. לאחר מהלך שלושה ימים הגיעו ל"מדבר פארן", ושם קבעו את תחנתם הבאה. אז התאווה העם לבשר, ודרש ממשה לספק להם בשר. העם אכן קיבל את מבוקשו, אולם אלוהים כעס על מקרה זה והרג בהם. משה קרא למקום ההוא קברות התאווה. המסע מסיני לגבול הדרומי של ארץ ישראל לקדש (בערך 240 ק"מ נוספים) ארך מכ' באייר ועד כ"ט בסיון.
משמעות השם
משמעות שם ההר "סיני" נתון לוויכוח. יש הקושרים את שמו של ההר לסין, אל הירח של המזרח הקרוב הקדום. לפי המסופר במקרא הר סיני מצוי בגבולותיו של מדבר סיני.
יש לשים לב כי מדבר צין, מדבר סין ומדבר סיני מוזכרים במקרא כמקומות נפרדים: מדבר צין סמוך ביותר לארץ ישראל (שם התחיל תיור המרגלים, ועם ישראל הגיע לשם בשנתם השנייה ליציאתם ממצרים ושם קיבלו עוד 38 שנה ככפרה על זה ששמעו לעצת המרגלים). לעומת זאת, למדבר סין הגיעו חודש בדיוק לאחר יציאת מצרים: "וַיִּסְעוּ מֵאֵילִם, וַיָּבֹאוּ כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֶל מִדְבַּר סִין אֲשֶׁר בֵּין אֵילִם וּבֵין סִינָי, בַּחֲמִשָּׁה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי לְצֵאתָם מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם:". בפסוק זה מוזכר גם בפירוש שסיני הוא מקום אחר, וכך גם בסדר המסעות בפרשת מסעי.
הר סיני בתרבות יהודית
אמר רבי יהושע בן לוי: בכל יום ויום בת קול יוצאת מהר חורב ואומרת: "אוי להם לבריות מעלבונה של תורה". (איכה רבה, פתיחתא ב').
"ואמר רבה בר בר חנה: זימנא חדא הוה קא אזלינן במדברא ואיתלוי בהדן ההוא טייעא... אמר לי: תא אחוי לך הר סיני. אזלי, חזאי דהדרא ליה עקרבא וקיימא כי חמרי חוורתי. שמעתי בת קול שאומרת: אוי לי שנשבעתי, ועכשיו שנשבעתי מי מפר לי? כי אתאי לקמיה דרבנן, אמרו לי: כל אבא חמרא, כל בר בר חנה סיכסא; היה לך לומר: מופר לך! והוא סבר: דלמא שבועתא דמבול הוא. ורבנן - א"כ, 'אוי לי' למה?" (בבא בתרא דף עד עמוד א)
[תרגום: ואמר רבה בר בר חנה: פעם אחת הלכנו במדבר והתלווה אלינו סוחר אחד... אמר לי: בוא ואראך את הר סיני. הלכתי, ראיתי שמסתובבים סביבו עקרבים הגדולים כחמורים לבנים. שמעתי בת קול שאומרת: אוי לי שנשבעתי, ועכשיו שנשבעתי מי מפר לי? כשבאתי לפני חכמים (וסיפרתי להם מה שראיתי), אמרו לי: כל אבא (שוטה כמו) חמור, כל בר בר חנה שוטה; היה לך לומר: מופר לך (והגלות הייתה נגמרת)! והוא (רבה בר בר חנה בכוונה לא אמר כי) סבר: שמא השבועה המדוברת היא שבועת המבול (שלא יביא עוד מבול). וחכמים (סברו שזה לא ייתכן, כי) אם כך, למה אמרה הבת קול 'אוי לי'?]
אבנים מהר סיני
באזור של הר סיני מצויות אבנים עם איור של שיח. כבר בתקופות קדומות זוהה האיור עם הסנה הבוער וכן ניתן ההסבר לשם "הר סיני" על שם הסנה. ככל הידוע, המקור הקדום ביותר שמציין עובדה זו הוא הספר עג'אא'ב אלמחלוקאת של הגאוגרף הפרסי זכריא אל-קזוויני בן המאה ה-13. גם ההיסטוריון הערבי אבו אל-פידאא כותב על כך בתחילת המאה ה-14, וכך גם הנוסע הנוצרי גוצ'י מטוסקנה שביקר באזור בסוף המאה ה-14.
רבי משה נרבוני כותב בפירושו על מורה הנבוכים שחיבר באמצע המאה ה-14, כי הראו לו מאותם אבנים שהובאו מהר סיני, וראה את הסנה מצויר בהם ושמח בזה. גם רבי שמואל אבן צרצה אחריו, טרח לבדוק ולאמת את המידע הזה, וכן פרשנים נוספים של מורה הנבוכים כמו האפודי ורבי שם טוב אבן שם טוב כתבו על אותן אבנים מהר סיני. לעומתם, רבי יעקב עמדין תוקף בחריפות את הניסיון למצוא תופעות טבעיות שמאמתות את הידוע על פי המסורת.
התופעה קרויה אצל החוקרים "פרחי מנגן", והיא נוצרת כתוצאה מהתגבשות תחמוצת המנגן בתוך הסלע.
מסורת יהודית
יש אומרים שמקומו המדויק של הר סיני, מקום קבלת עשרת הדיברות מאלוהים, אינו ידוע באופן מכוון, על מנת למנוע את הפיכתו למקדש. זאת בדומה למיקומו של קבר משה בהר נבו שבמואב שעל פי המסורת לא נודע מסיבה דומה.
ג'בל מוסא
במסורת הנוצרית, ההר המכונה על פי רוב "הר סיני" הוא ג'בל מוסא ("הר משה") - הר בדרום חצי האי סיני במצרים. המסורת על היות ג'בל מוסא הר סיני היא מסורת נוצרית, המספרת כי המלכה הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, זיהתה את הר סיני בג'בל מוסא. בשנת 527 בנה הקיסר יוסטיניאנוס הראשון במקום כנסייה נוצרית בשם 'סנטה קתרינה'.
הר כרכום (נגב)
הר כרכום (בערבית: ג'בל עידיד) הוא הר בנגב הדרומי, בו התגלו ריכוזים יוצאי דופן של אתרים ארכאולוגיים ואמנות סלע. ההר מזוהה בידי הארכאולוג עמנואל ענתי כהר סיני המקראי. הר כרכום היה הר קדוש באלפים הרביעי והשלישי לפנה"ס, כאשר אנשים רבים בנו את מגוריהם למרגלות ההר ומעטים טיפסו על הרמה כדי לבצע את הפולחן הדתי. תיאור דומה מובא בספר שמות לגבי האיסור לאנשים לדרוך על ההר:. כמו כן צפיפותם של אתרי יישוב גבוהה יותר מאשר בכל אזור אחר שנסקר עד כה בנגב ובסיני, למרות דלילותם של מקורות המים באזור.
סרביט אל-ח'אדם
ד"ר צבי אילן הציע לזהות את סרביט אל-ח'אדם, שבחצי האי סיני, עם הר סיני.
ג'בל אל-לווז (ערביה)
תאוריה נוספת מציעה את ג'בל אל-לווז שבערב הסעודית, בארץ מדין הקדומה. על פי הצעה זו חצו בני ישראל את סיני עד נואיבה, או עד לשארם-א-שייח', שם חצו את ים סוף, והמשיכו אל ג'בל אל-לווז לא הרחק משם. הסופר הווארד בלום חיבר ספר בשם "בעקבות עגל הזהב" שהוא רומן סביב הרעיון הזה. תאוריה זו אינה מקובלת בקרב המחקר, לא הושמה תחת ביקורת מקצועית ואינה מגובה בעדויות מהימנות, ויש לציין שכל זיהוי של הר סיני באזור מדין אינו תואם לכתוב במקרא::
ג'בל סין בישר
השערה שהועלתה על ידי פרופ' מנשה הראל הציעה לזהות את ג'בל סִין בִּישָׁר הנמצא בחלקו המערבי של ואדי סודר במערב סיני, כהר סיני המקראי. זיהוי הר סיני, ואתרים נוספים במסלול יציאת בני ישראל ממצרים מתוארים על ידי הראל בהסתמך על הכתוב במקרא. השערה זו מפורטת בספרו של הראל, ״מסעי סיני״, שזכה בפרס יד יצחק בן-צבי. הראל מבסס את טענותיו על כך שההר נמצא במרחק של כ-75 ק״מ מהאזור המזוהה על ידו כארץ גושן, ולטענתו, מרחק זה מתאים לכתוב בספר "שמות" ״מהלך שלושת ימים״, כלומר הליכה של כ-25 ק״מ ביום. הוא מחזק את טענתו גם בהתבסס על שם ההר: סין-סונא (תורה בערבית), בישר - בשורה. כלומר מקום אשר בו ניתנה בשורת התורה. החוקר יוסף גינת חלק על השערתו של הראל וטען כי משמעות השם בלשון המקום היא "שן בוקעת".
ג'בל חלאל
מספר חוקרים הציעו לזהות את ג'בל חלאל כהר סיני המקראי. מיקום ההר מתאים לדעתם לתאוריות של "המסלול הצפוני" של יציאת מצרים. בחירתו נבעה מסמיכותו היחסית לעין קודיראת ולעין קדיס שחלק מהחוקרים זיהו עם קדש ברנע המקראית. מושל סיני הבריטי בשנות ה-30 של המאה ה-20, מייג'ור קלוד ג'רוויס (Claude Scudamore Jarvis) התבסס גם על שם ההר שפירושו בערבית: "מותר" ובהקשר של הקרבת קורבנות "קדוש וחוקי". גם יוחנן אהרוני הציע לזהות את הר סיני בג'בל חלאל. הביקורת על זיהויו כהר סיני טוענת כי הממצאים הארכאולוגיים שנתגלו באזור ההר הם מתקופת האבן ומהתקופה הרומית-ביזנטית ושתי תקופות אלו אינן תואמות את התיארוך המקובל ליציאת מצרים.
ג'בל חשם א-טריף
העיתונאי שמחה יעקובוביץ' טען בסרט "פענוח יציאת מצרים" כי ג'בל חשם א-טריף, המכונה גם "הר השם", הוא הר סיני המקראי.
אמי קוסי
החוקר יוסף אידלברג טען בספרו "במברה" כי הר הגעש אמי קוסי הנמצא בצפון צ'אד, הוא הר סיני המקראי. לפי התיאוריה שלו, בני ישראל יצאו ממצרים לכיוון מערב, והלכו (בשנים הראשונות) במדבר סהרה דהיום. הוא מגבה זאת, בין השאר, בשמות יישובים שנותרו עד היום דומים מאוד לשמות המקראיים, מתאר השטח הדומה למוזכר בתורה יותר מאשר חצי האי הנקרא היום סיני, ההתאמה הטובה יותר לזמן הרב שלקח המסע הזה, כמו גם אורך מסעו של אליהו הנביא, 40 יום ו-40 לילה - שהיה לאורך כל ההיסטוריה העולה לרגל היחיד אל ההר, ושפת הבמברה של בני מאלי המזכירה במידת מה את העברית הקדומה. הסופר אביגדור שחן המשיך והרחיב על עבודתו של יוסף בספרו זה סיני. בנוסף, שחר גפני סיפר בקצרה על התיאוריה אצל יובל מלחי בפודקאסט קטעים בהיסטוריה ובהרחבה בספרו 'יציאת מצרים התיאוריה האבודה'.
הנמל הגדול
הנמל הגדול (מלטית Il-Port il-Kbir; אנגלית Grand Harbour) הוא נמל טבעי, השוכן בצפון-מזרחה של מלטה, והוא אחד משני נמלים טבעיים השוכנים משני צדדיו של חצי האי שברס (Scebarras), שעליו הוקמה העיר ולטה, בירת המדינה. הנמל שוכן דרומית-מזרחית לוולטה, וחוצץ בינה לבין שלוש הערים שעל חופו הדרום-מזרחי. הנמל הטבעי האחר, נמל מרסמשט, שוכן מצידו המערבי של חצי האי שברס.
גאוגרפיה
הנמל הגדול הוא מפרץ הנשלח מהים התיכון לכיוון דרום-מערב, ואורכו כ-3.25 קילומטרים. קו החוף הצפון-מערבי שלו, שלאורכו שוכנות הערים ולטה ופלוריאנה, ישר, אך חופו הדרום-מזרחי מפורץ, ובו ארבעה מפרצים קטנים שביניהם חצאי איים: ערוץ רינלה (Rinella Creek) החוצץ בין כף ריקסולי (Ricasoli Point) לחצי האי עליו שוכנת העיר קלקארה (A), ערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) המפריד בין קלקארה לחצי האי עליו ממוקמת העיר בירגו (B), "ערוץ המספנה" (Dockyard Creek) שבין הערים בירגו וסנגלאה ובו מעגן ליאכטות (C), ו"הערוץ הצרפתי" (French Creek) מדרום לסנגלאה (D). בקצהו הדרום-מערבי של הנמל הגדול, שוכן מפרץ קטן נוסף המכונה "הנמל החדש" (Newport) או "ערוץ מרסה" (Marsa Creek - E). על חופיו של הנמל הגדול שוכנים אזורי מגורים צפופים, וחלק ניכר מאוכלוסיית המדינה מתגורר בטווח של שלושה קילומטרים מחופיו. מתקני הנמל מרוכזים לאורך חופו הדרומי, דרומית לסנגלאה ולפלוריאנה.
היסטוריה
נתוניו של הנמל הגדול הביאו לכך ששימש כמעגן כבר בזמנם של הפיניקים, והחל בהגעת ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם הקימו את מבצריהם ואת עריהם החשובות לחופיו. בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565 אירעו רוב הקרבות סביב הנמל הגדול, שכן עיקר הגנתם של ההוספיטלרים התבססה על שלושה מבצרים השוכנים לחופיו: מבצר סנט אלמו בוולטה (1), מבצר סנט אנג'לו בבירגו (2) ומבצר סנט מייקל בסנגלאה (3). המבצר הרביעי שלחופי הנמל הגדול, מבצר ריקסולי (4) הסמוך למוצאו אל הים, הוקם במאה ה-17.
לאחר ששלטונם של ההוספיטלרים באי הסתיים, שימש הנמל הגדול כבסיסם העיקרי של הבריטים במלטה, וספג הפצצות כבדות בתקופת המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה. מאז עצמאות מלטה ירדה חשיבותו הצבאית של הנמל, וכיום הוא משמש כנמל מסחרי משני לנמל החופשי של מלטה וכנמל נוסעים.
Interlude (שיר של ג'יי קול)
Interlude (מעוצב כ-"i n t e r l u d e") הוא סינגל של הראפר האמריקאי ג'יי קול, מתוך אלבום האולפן השישי שלו, The Off-Season. השיר יצא לאור ב-7 במאי 2021, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס, רוק ניישן ואינטרסקופ רקורדס. השיר הופק על ידי טי-מינוס, טומי פארקר וקול עצמו.
רקע והוצאה
ב-4 במאי 2021 הכריז קול ברשתות החברתיות על אלבומו השישי, The Off-Season, יחד עם תאריך צאתו ועטיפתו. יומיים לאחר מכן, מספר שעות לפני צאת השיר, הכריז על "Interlude" כסינגל המוביל מתוך האלבום, לאחר שתכנן במקור להוציא את כל האלבום בבת אחת. השיר הוא הסינגל הראשון מזה שמונה שנים שקול הוציא לפני צאת אלבום אולפן, מאז "Power Trip" מהאלבום Born Sinner.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, זכה השיר ל-8.5 מיליון השמעות בסטרימינג לפי דרישה ביום הראשון לצאתו. בנוסף, הגיע למקום הראשון במצעד האפל מיוזיק תוך פחות מיממה.
עבודה ברורה
מכון עבודה ברורה הוא מכון מחקר תורני ישראלי, העוסק בביאור דברי הגמרא ודברי הראשונים והאחרונים המפרשים אותה.
המכון ופעולותיו
המכון נוסד בשנת ה'תשס"ג (2003) על ידי הרב יצחק מיטניק. הספרים הראשונים נכתבו על מסכת עבודה זרה. בהמשך חוברו כרכים על מסכתות נוספות וכן נערכו "קובצי מפרשים", שהם אספת המפרשים על פי סדר הדף. הספרים מיועדים גם ללומדים מתחילים וגם למתקדמים.
מבין הספרים שפרסם המכון:
עבודה ברורה על מסכתות עבודה זרה (ד' כרכים, ב' מהדורות), ערכין (ב' מהדורות), הוריות, תמורה (ב' כרכים), ברכות פרק ראשון, סוכה פרקים ג' - ה' (ג' כרכים), ראש השנה (ג' כרכים), נידה פרק ראשון ושני (ג' כרכים), כריתות (ג' כרכים), מכות, נדרים (פרק ראשון שני ושלישי, ב’ כרכים).
כן יצאו ספרי קובץ מפרשים על מסכת שבת סוגיא דחנוכה, מסכת שבת סוגיא דמתן תורה, על יומא (ג' כרכים), ר"ה (ב' כרכים) וע"ז (ג' כרכים).
נבחרת יוגוסלביה בכדורגל
נבחרת יוגוסלביה בכדורגל הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של ממלכת יוגוסלביה ושל הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
הנבחרת השתתפה בשמונה גביעי עולם ובארבע אליפויות אירופה. כמו כן, זכתה הנבחרת במשחקים האולימפיים ב-1960 (בנוסף לכך, סיימה הנבחרת שלוש פעמים במקום השני, ופעם אחת במקום השלישי).
התאחדות הכדורגל של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים נוסדה ב-1919 בזאגרב, והצטרפה לפיפ"א. הנבחרת קיימה את משחקה הרשמי הראשון ב-28 באוגוסט באנטוורפן נגד נבחרת צ'כוסלובקיה, והובסה בתוצאה 7:0.
ב-1929 שינתה המדינה את שמה ליוגוסלביה ומטה ההתאחדות עבר לבלגרד.
הנבחרת השתתפה בטורניר גביע העולם בכדורגל ב-1930, וסיימה את הטורניר כשהיא חולקת יחד עם נבחרת ארצות הברית את המקום השלישי.
התאחדות ונבחרת הכדורגל הפסיקו את פעילותן בעקבות מלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה, הפכה יוגוסלביה לרפובליקה סוציאל פדרלית. התאחדות הכדורגל והנבחרת הוקמו מחדש והצטרפו מחדש לפיפ"א ואופ"א. המדינה אירחה את אליפות אירופה בכדורגל בשנת 1976, שהתקיימה בערים בלגרד וזאגרב.
נבחרת יוגוסלביה עד גיל 20, זכתה באליפות העולם בנוער שנערכה ב-1987 בצ'ילה. אותו דור היה ככל הנראה מצליח הרבה יותר, לולא מלחמת יוגוסלביה, שהובילה לפירוק המדינה בתחילת שנות ה-90. בעקבות מלחמת יוגוסלביה הוטלו על המדינה סנקציות רבות. במסגרת הסנקציות, הוחרמה נבחרת יוגוסלביה ולא אופשר לה להשתתף בטורניר יורו 1992, אף על פי שהעפילה אליו.
בעקבות פירוק יוגוסלביה, הכריזו 4 מתוך 6 הרפובליקות שהיו חברות בפדרציה על עצמאותן, והקימו נבחרות כדורגל מקומיות: בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, סלובניה, ומקדוניה. הרפובליקות של סרביה ומונטנגרו המשיכו להתקיים כפדרציה, ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, עד שנת 2003 בה שונה שם המדינה והנבחרת לסרביה ומונטנגרו. בשנת 2006 הכריזה מונטנגרו על היפרדותה מסרביה והקימה נבחרת כדורגל מקומית. בעקבות כך קמו שתי נבחרות חדשות: סרביה ומונטנגרו.
מונדיאל 1930
יוגוסלביה הוזמנה לגביע העולם הראשון ושובצה בשלב הבתים עם ברזיל ובוליביה. יוגוסלביה ניצחה את 1-2 ולאחר מכן הביסה את  0-4. בעקבות ניצחונותיה, יוגוסלביה סיימה ראשונה בבית והעפילה לחצי הגמר מול המארחת, במשחק בו הובסה 6-1.
יוגוסלביה השתתפה במוקדמות מונדיאל 1934 ובמוקדמות מונדיאל 1938, אך בשני המקרים לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר.
מונדיאל 1950
יוגוסלביה הצליחה להעפיל למונדיאל 1950, לראשונה דרך טורניר המוקדמות. במהלך המוקדמות הביסה יוגוסלביה פעמיים את ולאחר מכן ניצחה את  2-3 אחרי הארכה במשחק מכריע שנערך בפירנצה, איטליה, לאחר ששני המשחקים הקודמים ביניהן הסתיימו בתיקו 1-1. בטורניר הגמר, הביסה יוגוסלביה בשלב הבתים את 0-3 ואת  1-4. במשחק האחרון והמכריע בשלב הבתים התמודדה יוגוסלביה מול המארחת והמועמדת המרכזית לזכייה,, כאשר תוצאת תיקו הייתה מספיקה לה על מנת להעפיל לבית הגמר, בעוד הברזילאים היו חייבים ניצחון. ברזיל ניצחה במשחק 2-0 ויוגוסלביה סיימה במקום השני בבית והודחה.
מונדיאל 1954
יוגוסלביה העפילה בפעם השנייה ברציפות למונדיאל 1954, לאחר שבטורניר המוקדמות שובצה לבית עם יוון וישראל. יוגוסלביה העפילה לטורניר הגמר לאחר שניצחה בכל המשחקים בתוצאה זהה של 0-1 וסיימה במקום הראשון. בטורניר הגמר שוב שובצה יוגוסלביה בשלב הבתים עם ברזיל, בפעם השלישית ברציפות, ובנוסף שובצה עם צרפת ומקסיקו, מולה לא התמודדה עקב שיטת המשחקים בטורניר. יוגוסלביה ניצחה את צרפת 0-1 ולאחר מכן סיימה בתיקו 1-1 עם ברזיל. שתי הנבחרות סיימו במקום הראשון הודות למספר נקודות זהה ובהטלת מטבע הוכרע שברזיל תסיים ראשונה ויוגוסלביה שנייה. שתי הנבחרות העפילו לרבע הגמר. ברבע הגמר הפסידה יוגוסלביה לאלופת העולם שבדרך, מערב גרמניה.
מונדיאל 1958
יוגוסלביה העפילה בפעם השלישית ברציפות למונדיאל 1958, לאחר שבטורניר המוקדמות סיימה ראשונה בבית לפני רומניה ויוון. בטורניר הגמר בשלב הבתים שובצה יוגוסלביה עם סקוטלנד, צרפת ופרגוואי. יוגוסלביה סיימה בתיקו 1-1 עם ולאחר מכן ניצחה את צרפת 2-3. יוגוסלביה סיימה את משחקיה בשלב הבתים בתיקו 3-3 עם בעקבותיו סיימה במקום השני בבית, כאשר לזכותה אותו מספר נקודות כמו לצרפת הראשונה, אך יחס שערים פחות טוב. ברבע הגמר שוב פגשה יוגוסלביה במערב גרמניה ושוב הפסידה לה 1-0.
יורו 1960
יוגוסלביה השתתפה באליפות אירופה הראשונה, יורו 1960 והעפילה לטורניר הגמר לאחר שהדיחה את ו. בחצי הגמר התמודדה יוגוסלביה מול צרפת. יוגוסלביה עלתה ליתרון 0-1 מוקדם משערו של מילאן גאליץ', אולם צרפת השוותה תוך דקה והפכה בהמשך את התוצאה ל-3-1. אנטה זנטיץ' צמצם ל-3-2, אך הצרפתים עלו ל-4-2. יוגוסלביה הבקיעה בתגובה שלושה שערים בתוך ארבע דקות והפכה את התוצאה ל-4-5, משער של טומיסלב קנץ וצמד של דראז'ן ירקוביץ'. במשחק הגמר עלתה יוגוסלביה ליתרון 0-1 מול ברית המועצות משער של גאליץ', אך הסובייטים השוו וניצחו לאחר הארכה. יוגוסלביה סיימה במקום השני, כאשר גאליץ' וירקוביץ' מסיימים כמלכי השערים של הטורניר עם 2 שערים, בצוותא עם 3 שחקנם נוספים. גאליץ', דרגוסלאב סקולאראק, בורה קוסטיץ' וולדימיר דורקוביץ' נבחרו לנבחרת הטורניר על ידי אופ"א.
יורו 1968
יוגוסלביה לא העפילה ליורו 1964, לאחר שעברה במוקדמות את בלגיה והודחה לאחר מכן על ידי שוודיה. יוגוסלביה גם לא העפילה למונדיאל 1966 ובכך נקטע רצף ההשתתפות בטורנירי גמר גביע העולם, לאחר ארבע הופעות רצופות.
במוקדמות יורו 1968 שובצה יוגוסלביה לבית עם מערב גרמניה ואלבניה. יוגוסלביה ניצחה בביתה את מערב גרמניה 0-1 ולאחר מכן ניצחה באלבניה, הפסידה במערב גרמניה וניצחה בביתה שוב את אלבניה. במשחק הסיום של הבית התארחה מערב גרמניה באלבניה, כאשר ניצחון צפוי יעלה אותה לשלב הפלייאוף. אולם המשחק הסתיים בתיקו 0-0 מפתיע ששלח את יוגוסלביה לפלייאוף, כאשר היא מסיימת בראשות הבית עם נקודה אחת יותר ממערב גרמניה. בשלב הפלייאוף התמודדה יוגוסלביה מול צרפת. המשחק הראשון בצרפת הסתיים בתיקו 1-1 ובמשחק הגומלין הביסה יוגוסלביה את צרפת 1-5 והעפילה לטורניר הגמר. בחצי גמר היורו גברה יוגוסלביה על אנגליה 0-1 משער של דרגאן דז'אג'יץ' שלוש דקות לסיום המשחק. במשחק הגמר מול איטליה המארחת הובילה יוגוסלביה משער של דז'אג'יץ', אולם האיטלקים השוו עשר דקות לסיום המשחק. המשחק לא הוכרע גם בהארכה והסתיים בתיקו 1-1. בעקבות כך, נערך משחק חוזר יומיים לאחר מכן ובו ניצחה איטליה 2-0. דז'אג'יץ' סיים כמלך השערים של הטורניר עם שני שערים. הוא גם נבחר לנבחרת הטורניר של אופ"א יחד עם איביצ'ה אוסים ומיראד פזלאגיץ'.
מונדיאל 1974
יוגוסלביה לא העפילה למונדיאל 1970. במוקדמות יורו 1972 סיימה יוגוסלביה ראשונה בשלב הבתים אך הודחה על ידי ברית המועצות במשחקי הפלייאוף על העלייה לטורניר הגמר. במוקדמות מונדיאל 1974 שובצה יוגוסלביה בבית עם ספרד ויוון. ספרד ויוגוסלביה סיימו במקום הראשון עם אותו מספר נקודות והפרש שערים זהה (אם כי לספרד היו יותר שערי זכות). לכן נקבע משחק מכריע על ההעפלה למונדיאל בין שתי הנבחרות שנערך בפרנקפורט, מערב גרמניה. יוגוסלביה ניצחה 0-1 והעפילה לטורניר הגמר. בשלב הבתים בטורניר הגמר סיימה יוגוסלביה בתיקו 0-0 עם ברזיל ולאחר מכן הביסה את זאיר 0-9 ובכך השוותה את שיא הניצחון הגבוה ביותר בתולדות גביע העולם. במשחקה האחרון בשלב הבתים סיימה יוגוסלביה בתיקו 1-1 עם סקוטלנד. מכיוון שכל המשחקים בין יוגוסלביה, ברזיל וסקוטלנד הסתיימו בתיקו וכל הנבחרות ניצחו את זאיר, מיקום הקבוצות בבית נקבע לפי הפרש השערים שהושג מול זאיר. הודות לכך סיימה יוגוסלביה ראשונה בבית והעפילה לשלב הבתים השני. בשלב הבתים השני הפסידה יוגוסלביה למערב גרמניה המארחת, פולין ושוודיה וסיימה במקום האחרון בבית.
יורו 1976
יוגוסלביה העפילה ליורו 1976 לאחר שבטורניר המוקדמות סיימה ראשונה בשלב הבתים לפני צפון אירלנד, שוודיה ונורווגיה ועברה את וויילס במשחקי הפלייאוף על העלייה לטורניר הגמר. טורניר הגמר של יורו 1976 נערך ביוגוסלביה. בחצי הגמר הובילה יוגוסלביה 0-2 על מערב גרמניה, אך בסופו של דבר הפסידה 4-2 אחרי הארכה. יוגוסלביה הפסידה גם להולנד במשחק על המקום השלישי 3-2 שוב אחרי הארכה וסיימה רביעית למרות יתרון הביתיות. גם בטורניר זה נבחר דז'אג'יץ' לנבחרת הטורניר של אופ"א.
יורו 1984
יוגוסלביה העפילה ליורו 1984 אולם הפסידה בכל משחקיה לבלגיה, דנמרק וצרפת וסיימה במקום האחרון בבית בטורניר הגמר. יוגוסלביה לא העפילה למונדיאל 1986 וליורו 1988.
מונדיאל 1990
טורניר הגמר האחרון בו השתתפה יוגוסלביה כמייצגת של שש הרפובליקות היה מונדיאל 1990. יוגוסלביה העפילה לטורניר הגמר, לאחר שבטורניר המוקדמות סיימה ראשונה בבית לפני סקוטלנד, צרפת, נורווגיה וקפריסין. בשלב הבתים של טורניר הגמר הובסה יוגוסלביה על ידי מערב גרמניה האלופה שבדרך 4-1. בהמשך גברה יוגוסלביה על קולומביה 0-1 והביסה את איחוד האמירויות 1-4. יוגוסלביה סיימה במקום השני בבית והעפילה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר גברה יוגוסלביה על ספרד 1-2 אחרי הארכה מצמד שערים של דראגן סטויקוביץ'. ברבע הגמר סיימה יוגוסלביה בתיקו 0-0 עם אלופת העולם ארגנטינה והודחה לאחר שהפסידה 3-2 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. רוברט פרוסינצ'קי נבחר לשחקן הצעיר המצטיין בטורניר וסטויקוביץ' נבחר לנבחרת הטורניר.
קרסטין קוק
קרסטין קוק (Kerstin Cook; נולדה ב-15 באפריל 1989) היא דוגמנית אנגלייה-שווייצרית.
ביוגרפיה
קוק נולדה בקנטון לוצרן לזוג הורים אנגלים, בגיל ארבע עשרה החלה לעסוק בדוגמנות, היא למדה מדעי הסביבה וגם הייתה פעילה בארגון בעלי החיים "STS".
כשהשתתפה בתחרות מיס שווייץ 2010 לקחה את המקום הראשון, בנוסף גם קיבלה בתחרות את פרס הפוטוגניות, היא ייצגה את שווייץ במיס תבל 2011.
ב-2013 הופיעה ב-"Mercedes-Benz Fashion Days", אירוע אופנה הנערך מדי שנה בציריך, ב-2015 הופיעה בקמפיין פרסום לתכשיטים עבור "MUAU".
שליו-שיחים מיוער
שליו-שיחים מיוער (שם מדעי: Perdicula asiatica), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים (סוג: Perdicula) החי בדרום אסיה.
מאפיינים
שליו-שיחים מיוער חי בינות לשיחים והוא אוהב לספוג את קרני השמש. הוא ציפור חברותית, אך בעת החיזור הזכר הופך להיות תוקפני וטריטוריאלי. הזכר נוהג להגן על הנקבה ועל האפרוחים. שליו-שיחים מיוער ניזון ממגוון של זרעים, כן הוא אוכל חרקים ורימות.
ההטלה סביב חודש אפריל. הנקבה מטילה עד שבע ביצים הבוקעות לאחר כעשרים יום.
אנטון בלאז'יץ'
קורות חייו
אנטון בלאזיץ' נולד בכפר גלובוצ'ץ למשפחת חקלאים. הוא נמנה עם חוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1941 הפך לחבר המפלגה מן המניין. עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה הצטרף בלאז'יץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא השתתף בקרבות נגד כוחות האוסטאשה ועסק בארגון יחידות פרטיזנים באזור ואראז'דין. בלאז'יץ' נמנה עם חברי המועצה האנטי-פאשיסטית העליונה של הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר 1943 נקלעה יחידת הפרטיזנים שלו לקרב מול כוחות האוסטאשה. בלאז'יץ נפצע וכדי לא ליפול בשבי האוסטאשה, שם קץ לחייו ביריית אקדח עם הכדור האחרון שנותר לו.
ב-5 במאי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.
קראי מזרח אירופה
קראים (קראילאר) הוא השם המקובל בקרב צאצאי היהודים הקראים במזרח אירופה לכינוי ללאומיותם. לאומיות זו צמחה בעקבות התנועה הלאומית הקראית בתחילת המאה ה-19. חלק מתנועה זו דגלה בדעה שהקראים באירופה שייכים ללאום נפרד ולא ללאום היהודי. חלקם מודים שהם שייכים לעם ישראל.
שמה של לאומיות זו נגזר מהשפה הקראית בה דיברו הקראילאר. שפה זו הייתה שייכת למשפחת השפות הטורקיות, ובעקבות כך הופיעה בקרב הקראילאר ההשקפה שהם שייכים ללאום טורקי.
היסטוריה
ענן בן דוד הנשיא הפריד את הקראים מהרבנים עוד במאה ה-8 לספירה, ואסר להתחתן איתם.
במאות ה-13 וה-14 היגרו קראים לחצי האי קרים, והנסיך הליטאי ויטאוטס העביר מאות קראים מחצי האי קרים צפונה והושיבם בטרקאי, בלוצק ובהאליץ'.
בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי סבלו הקראים קשות במהלך מרד חמלניצקי של 1648 והמלחמות בין רוסיה לאיחוד בשנים 1654–1667. הערים הרבות שנבזזו ונשרפו כללו את דרז'נה וטרקאי, שם נותרו רק 30 משפחות בשנת 1680. הרס הקהילה הקראית בדרז'נה בשנת 1649 תואר בשיר (הן בעברית והן בקראימית) מאת מנהיג הקהילה, חזן יוסף בן ישוע המשביר. מיסיונרים קתולים פעלו להמיר את הקראים המקומיים לנצרות, אך ברובם לא הצליחו. ב-1688 התיישבו משפחות של קראים בעיירה קוקיזוב סמוך ללבוב.
מראשית המאה ה-19 ביקשו קראים בשטחי האימפריה הרוסית לקבל שוויון זכויות. מנהיג הקראים במזרח אירופה, אברהם פירקוביץ', על סמך ממצאים ארכאולוגיים חדשים, שבהמשך נטען שזויפו על ידו, הציג גרסה חדשה, שהקראים אינם חלק משבט ומלכות יהודה, אלא צאצאי עשרת השבטים השוכנים בקרים אלפי שנים. כתוצאה מפעילותו התפתחה הלאומיות הקראית, שראתה את הקראים כלאום נבדל ולא כתנועה דתית. מגמה זו התחזקה בתקופת כהונתו של שריה שאפשאל (Seraya Shapshal), שהיה חוקר שפות, כמנהיג הקהילה. שאפשאל הקדיש את חיו להוכחה הנחתו שקראילאר הם צאצאים של כוזרים השוכנים בקרים עוד לפני המרת דתם לדת הקראית.
מוסכם בקרב החוקרים שמוצא הקראילאר הוא אכן ביהודים, אולם למעשה כיום בניגוד לעבר הם רואים את עצמם כלאום נפרד.
בין שתי מלחמות העולם הם חיו בברית המועצות, רובם בקרים. במזרח הרפובליקה הפולנית השנייה היו קהילות קראיות בטראקאי, וילנה, לוצק, האליץ'. משפחות מעטות ישבו בפוניבז, בריגה, בוורשה וסביבתה, בברלין, בצרפת ובאיטליה.
בזמן השלטון הנאצי לפי בקשת שריה שאפשאל הוקמה ועדת בדיקה לעניין מעמדם הגזעי של הקראילאר. הנאצים פנו למספר אישים יהודים בשאלה אם הקראילאר הם ממוצא אתני יהודי. אלו שיקרו ביודעין והצהירו שאין שום קשר בין הקראים לעם היהודי, מתוך מטרה להציל את הקראילאר. קביעתם סייעה להצלת הקראילאר מהשמדה בשואה, אולם היו מקומות שבהם הצהירו הקראילאר על יהדותם ונספו בשל כך. היחס המיוחד לקראילאר קומם כמה אידאולוגים נאצים, שידעו שמדובר למעשה ביהודים, ורווחה דעה שיש לשמור בסוד את קיומה של קבוצה אתנית זו ואת הסלחנות כלפיה.
למרות מעמד הפטור, קבוצות של קראים נטבחו בשלבים הראשונים של המלחמה. חיילים גרמנים שנתקלו בקראים ברוסיה במהלך מבצע ברברוסה, שלא ידעו על המעמד שנקבע, תקפו אותם; 200 נהרגו בבאבי יאר. בעלות ברית גרמניות כמו משטר וישי הצרפתי החלו לדרוש מהקראים להירשם כיהודים, אך לבסוף העניקו להם מעמד של לא-יהודי לאחר שקיבלו פקודות מהשלטון בברלין.
בחקירות, אמרו יהודים רבניים בחצי האי קרים לגרמנים שהקראים אינם יהודים, במאמץ לחסוך מהקהילה הקראית את גורלם של שכניהם הרבניים. קראים רבים סיכנו את חייהם כדי להסתיר יהודים, ובחלק מהמקרים טענו שיהודים הם חברים בקהילתם. הנאצים רשמו קראים רבים לתוך גדודי עבודה.
קראילאר, כקבוצות אתניות אחרות באירופה הכבושה, גויסו לשרת בצבא הגרמני. על פי האנציקלופדיה של השואה:
אחרי המלחמה ירד מספר הקראים בברית המועצות. רובם גרו בקרים, ומיעוטם בליטא הסובייטית (טראקאי, וילנה) ובמערב אוקראינה הסובייטית (לוצק, האליץ'). בפולין ישבו כמה מאות בוורשה ובשטטין. כמה מאות ישבו בגרמניה, בצרפת ובאיטליה, וכמה מאות בארצות הברית.
השלטון הסובייטי מנע מהקראילאר המזרח-אירופיים בברית המועצות ללמוד את דתם ואת תרבותם. הטענה שהומצאה בימי פירקוביץ' בדבר אי-יהדותם התחזקה. רבים מן הקראילאר נטמעו ונראה שמעט נותר מהתרבות הקראית באזור זה של העולם.
הקראילאר המתגוררים בקרים ברובם דוברי רוסית המנותקים מהמורשת הדתית שלהם. התאחדויות שלהם התחילו לפעול לאחר התמוטטות ברית המועצות. חלקן הגדול ממומן על ידי קרן שהוקמה על ידי קראילאר מתנצר בשם מ. סאראץ' (1910-2000 Сарач, Михаил Семёнович). שהתגורר בצרפת. בדרך כלל הם מצדדים בדוקטרינה של החכם האחרון שריה שאפשאל (1873–1961) הדוגלת בהסרת כל סמני יהדות מההיסטוריה של הקראילאר ושיחזור מנהגים פאגאנים, מקוריים כביכול, כמו השתחוות לעצי אלון ולביצי יען.
הקראילאר הדתיים המתגוררים ברובם בישראל או בארצות הברית אינם מרוצים מהתנהגותם של הקראילאר בקרים. קהילות יהודיות חלוקות ביחסן אל הקראילאר.
הניב האוקראיני של הלשון הקראימית, שהיה מאוד דומה לטטרית של קרים, נכחד. הניב הליטאי-פולני מדובר כיום בידי עשרות בודדות בלבד, אך נעשים מאמצים להחיותו.
בליטא מתקיימת פעילות ספרותית רבה בשפה הקראימית ביחס לקוטנה של הקהילה, שמספר חבריה מונה כמה מאות בלבד.
מילת גוי
מילת גוי היא ביצוע מילה באדם שאינו יהודי לשם מילה יהודית אך לא לשם גירות. האחרונים נחלקו בשאלה אם מותר למול גויים, והחל מאמצע המאה ה-18 דנו גם האם מותר למול את בניהם של יהודים וגויות.
מקור הדין
בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא שבה נאמר:, והגמרא שם מבארת: .ראשונים רבים בארו שטעם הדבר הוא משום האיסור לרפא עובדי כוכבים בחינם, אך בשכר מותר כדי לא לעורר איבה.
הרמב"ם פוסק שאסור למול גוי לשם רפואה, אך מותר למול אותו "אם נתכוון למילה":
הכסף משנה על דברי הרמב"ם הללו מבאר שכוונת הרמב"ם "נתכוון הגוי למילה" היינו לשם גירות, וכן באר הרב משה פיינשטיין, ועוד. לעומת זאת, רבים בארו שהכוונה למילה לשם מצוות מילה, וחלקם התבססו על דברים שמופיעים בשו"ת הרמב"ם:
מחלוקת האחרונים אם מילת גויים לשם מצווה מותרת
האחרונים נחלקו האם מותר למול גוי כאשר הכוונה היא לא לשם גרות ולא לשם רפואה. לדעת העטרת זהב והטורי זהב הדבר אסור, משום שבכך מטשטשים את סימן ההיכר של עם ישראל, וכלשון ה'עטרת זהב': "". ולדעת הרב יונה לנדסופר בשו"ת מעיל צדקה הדבר אסור גם מטעם גזרת חכמים שלא למכור לגוי בגד עם ציצית כדי שלא יתחזה על ידו ליהודי. וכן פסקו הרב צבי פסח פרנק, הרב משה פיינשטיין, ועוד.
לעומתם, לדעת השפתי כהן כל עוד הגוי לא מל לשם רפואה - מותר למול אותו. וכן פסקו הרב יוסף מולכו, הגר"א, הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל, הרב עובדיה יוסף, ועוד.
מילת בני יהודים וגויות
לאחר שהחלה האמנציפציה, שבמסגרתה הותר ליהודים להתחתן עם גויים בנישואים אזרחיים, הועלתה בפני הרבנים בקהילות שבהן הדבר היה נפוץ, שאלה אודות מילת בניהם של יהודים שנשאו גויות, שלפי ההלכה בניהם נחשבים לגויים כמו אימותיהם. ראשון לדון בשאלה זו הוא הרב דוד טעבלי שיף, רבה של בריטניה, שסביב שנת 1765 נשאל על ידי הרב נתן מז מפרנקפורט האם ילד שנולד ליהודי וגויה, וגדל כיהודי, נחשב ליהודי אף שלא טבל. הרב שיף משיב שאין המילה לבדה מחשיבה אותו ליהודי. עמדה זו התקבלה פה אחד בקרב פוסקי ההלכה האורתודוקסיים מאז ועד היום.
קונטרס 'וכתורה יעשה'
כ-45 שנים לאחר מכתבם של הרבנים אדלר, וזמן קצר לאחר שהותרו בחוק נישואים אזרחיים של יהודים וגויים בהונגריה, פרסם הרב שלום קוטנא קונטרס בשם "וכתורה יעשה", שבו הוא יוצא כנגד היתרם של הרבנים אדלר, וסובר שאין להתיר את מילת בני היהודים והגויות, הן משום שהדבר עלול לגרום לתקלות שיסברו שהם יהודים, והן משום שהדבר מעודד נישואי תערובת:
פולמוס דער איזראליט
אחד השיבים לשאלה בעיתון דער איזראליט, הרב צבי הירש קלישר, מתאר את המקרה מנקודת מבט שונה:
ארבעה רבנים גרמנים השיבו לשאלה: הרב ד"ר מאיר להמן (עורך העיתון), הרב ד"ר זאב פיילכנפלד והרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר אסרו למול אותם, ואילו הרב צבי הירש קלישר סבר שמותר ואף מצווה למול. בעקבות המאמרים בעיתון, שלח הרב קלישר לרב הילדסהיימר מכתב בשושן פורים תרס"ה (1865) בו הוא פורס את משנתו בעניין, ובעקבות זאת התפתחה ביניהם חלופת מכתבים.
פולמוס 'וילקט יוסף'
בשו"ת המהר"ם שיק מובאת תשובת הרב משה שיק בה הוא מתייחס למכתבם של הרבנים אדלר, ומביע את עמדתו הן ביחס לגיור בני יהודים וגויות והן ביחס למילת בניהם ללא גיור. בעקבות זאת התעורר פולמוס בכתב העת ההונגרי-תורני וילקט יוסף כרך י' (משנת תרס"ח, 1908) סביב שאלת מילת בני הגויות, כאשר חלק מהרבנים מצדדים בפסק המהר"ם שיק וחלקם מסתייגים ממנו. בין המגיבים שם היו: הרב יהודה גרינפלד, הרב חיים יששכר גרוס, הרב משה אריה במברגר, הרב סיני שיפר והרב משה דוד גרוס.
פולמוס הרב יעקב מאיר
בכ"ח בסיוון תרפ"ו, 10 ביוני 1926, הגיע הרב יעקב מאיר, הרב הראשי והראשון לציון בארץ ישראל, לעיר הנמל קונסטנצה שעל גדות הים השחור בדרום מזרח רומניה. בעת ביקורו שם נשאל על ידי בני קהילת הספרדים בעיר האם מותר למול את בני הנוצריות הנשואות ליהודים, והרב מאיר הורה להם שכן, והעיד שכך המנהג בארץ ישראל. רב הקהילה האשכנזית בעיר, הרב יוסף חיים שכטר, תמה על כך ודן עימו בעניין, ושלושה ימים לאחר מכן, בא' בתמוז, שלח מכתב לרב חיים מרדכי רולר על מנת שייתן גיבוי הלכתי לעמדתו שאין למול את בני הנוצריות החיות עם יהודים.
הרב רולר שלח את השאלה לרב יוסף חיים זוננפלד, על מנת שיחווה דעתו אודות פסקו של הרב מאיר, ואודת עדותו בדבר מנהג ארץ ישראל בעניין. הרב זוננפלד כתב לו בחריפות :
.במקביל שלח הרב רולר את השאלה גם לרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה הרב הראשי האשכנזי בארץ ישראל באותה תקופה, ועמיתו של הרב יעקב מאיר. הרב קוק באר לרב רולר את פסיקתו של הרב יעקב מאיר :
ארנבת אלסקה
ארנבת אלסקה (שם מדעי: Lepus othus) המכונה גם ארנבת הטונדרה היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים החיה רק בחצי האי אלסקה ובמערב מדינת אלסקה, באזורי הטונדרה. זו הארנבת השנייה החיה באלסקה בטבע, לצד ארנבת השלג.