cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוויית משמעים
היסטוריה ומחקר
ליאון (יעקובוביץ') ג'יימס, פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת הוואי, טבע לראשונה את הביטוי "רוויית משמעים" בעבודת הדוקטורט שלו בשנת 1962  (אוניברסיטת מקגיל, מונטריאול, קנדה). לפני כן, שימש "רוויה מילולית" יחד עם ביטויים נוספים לתיאור עייפות מנטלית. בעבודתו, מפרט ג'יימס את רבים מהביטויים ששימשו לתיאור התופעה בעבר.
במסגרת המאמר של פרופ' ג'יימס מוצגים מספר ניסויים המדגימים את התופעה בכמה משימות קוגניטיביות, כגון סידור מילים ומספרים המוצגים שוב ושוב בפרק זמן קצר, חזרה בעל פה על מילים ולאחר מכן קיבוצן לפי משמעות, חיבור מספרים אחרי קריאתם בקול ותרגום מילים בין שפות לאחר אמירת המילה מספר פעמים באחת השפות. בכל אחד מהמקרים התבקשו הפרטים במחקר לחזור על מילה או מספר כמה פעמים לפני ביצוע המטלה. המחקר מדגים כי חזרה על המילה לפני ביצוע המשימה מקשה על הנבחן בהשלמתה.
ההסבר לתופעה נובע מכך שבקליפת המוח, חזרה מילולית מעוררת תבנית נוירונית התואמת למשמעות המילה. רפטיציה מהירה גורמת הן לפעילות סנסורית-מוטורית והן להפעלת מערכת העצבים המרכזית (ראה תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה) דבר הידוע כגורם המאט את מהירות התגובה, ומכאן הירידה במהירות עם כל חזרה. פרופ' ג'יימס (1962) מכנה מסקנה זאת כהתחלה של ה"נוירוסמנטיקה הניסיונית".
יישומים
פותחה אפליקציה להפחתת פחד קהל אצל סובלים מהפרעות דיבור (כגון גמגום) על ידי יצירת רוויה משמעית, וכך להפחית את הרגשות השליליים הנוצרים עקב דיבור.
חיים דותן
חיים צבי דותן (נולד ב-1954) הוא אדריכל ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
דותן נולד בשכונת מקור ברוך בירושלים בשנת 1954. אביו, חנינא דטינא, עלה לארץ ישראל מאוקראינה ואמו ניצחיה סיידוף נולדה בשאנגחאי אליה נמלטה משפחתה מבוכרה ב-1917. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שירות צבאי נסע לניו יורק שם היה רקדן ג'אז. לאחר שנה פרש מריקוד ועבד כפועל בניין ובמקביל החל ללמוד אדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. השלים לימודי תואר B.Arch באדריכלות ו M.Arch באדריכלות ועיצוב אורבני. לאחר קריירה ביפן ובארצות הברית, כולל משרד עצמאי לאדריכלות במנהטן, ייסד בשנת 1990 בתל אביב את משרד חיים דותן אדריכלים בע"מ ובשנת 2010 נוסד סניף בשאנגחאי שבסין. המשרד מתמקד במחקר ופיתוח, בבניה ובחשיבה ארכיטקטונית ומתכנן פרויקטים שונים ברחבי העולם.
אדריכלות
בשנות ה-90 תכנן פרויקטים רבים באשדוד, כחלק מתנופת הבנייה שהתרחשה בעיר באותן שנים, ואף זכה בעקבות זאת לכך שכתב העת "אדריכלות ישראלית" הקדיש גיליון שלם ליצירתו. בתום אותו עשור החל לשנות את אופי הבניינים שתכנן, המתבססים על הרמוניה עם הטבע והסביבה. המבנים שתכנן היו לייחודיים בנוף הבנייה הישראלי וחלוציים בחשיבה התכנונית ובשיטות הבניה החדשניות. על העבודות הבולטות שתכנן נמנות היכל התרבות באשדוד, קמפוס ובנייני המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון בבאר שבע (עם שבח אדריכלים), בית הספר האמריקאי הבינלאומי באבן יהודה (עם פלסנר אדריכלים), בנין אלון לטכנולוגיות עילית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע, מכון עזריאלי להעצמה חינוכית בבאר שבע ובנין סגו בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון (עם אד' פילצר). עבודותיו פורסמו באירופה, באסיה, בסין ובישראל.
ב-2016 נחנך בתכנונו גשר הזכוכית הראשון הארוך והגבוה בעולם ב-Zhangjiajie, Hunan Province שבסין. גשר הזכוכית הפך לאייקון סיני ולסמל בעולם כולו. בעקבות הקמת הגשר הוענקה לדותן בשנת 2017 אזרחות כבוד של העיר Zhangjiajie, בגין תרומתו לפיתוח הכלכלי והחברתי של העיר. הגשר עצמו זכה בפרס הסיני ל"פרויקט בניה איכותי לאומי" לשנת 2017.
פרסים והישגים
בשנת 1990 זכה יחד עם אדריכל פילצר בתחרות לתכנון קמפוס ובניני הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון שבחיפה. בהמשך לזכייה הוקם בנין עבור הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. כמו כן זכה בפרס למצוינות בבניה מטעם איגוד הקבלנים והבונים בישראל. בשנת 1998 זכה בפרס לרגל מלאות יובל למדינת ישראל על התרומה המקצועית בתחום האדריכלות מטעם לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים בישראל, הטכניון, בצלאל ואוניברסיטת תל אביב. זכה דותן באות הכבוד על חידוש השפה האדריכלית לשנת 2006 מטעם מרכז הבנייה הישראלי.
בשנת 2010 זכה בפרס יקיר עמותת האדריכלים בישראל. בשנת 2011 נבחר לאדריכל השנה לרגל יום העצמאות של מדינת ישראל מטעם העיתון כלכליסט. בשנת 2017 הוענק לדותן תואר דוקטור לשם כבוד לספרות על ידי ארגון משוררים האקדמיה לאמנויות ותרבות בארצות הברית. התואר הוענק לו במהלך הכנס העולמי ה-37 של משוררים שהתקיים באוגוסט 2017 באולן בטור שבמונגוליה. באותה שנה הוענקו לו פרס כבוד לספרות מטעם איגוד הסופרים המונגולים עבור תרומתו להפצה והגנה על השירה וכן תעודת הוקרה מאת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, הקרן למורשת מיכל ונחמה פוחצ'בסקי (ע"ר) על פועלו בתחומי היצירה החזותית והחדשנות.
אקדמיה
דותן מכהן כפרופסור ב-Shanghai Institute of Visual Arts ,FUDAN University וב-Master ב-DeTao Masters Academy בשנחאי וכפרופסור יועץ ב-East China Normal University בשנגחאי. בעבר היה מרצה בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב ובבצלאל בירושלים. הוא גם משמש כשופט בתחרויות אדריכלות ועיצוב רבות בישראל ובעולם.
שירה
חיים דותן פרסם ספר שירים ששמו "לאחר הגשם". בשיריו מהלל דותן את הטבע ואת גדולתו. בראיון שערך איתו מיכאל יעקובסון שהתפרסם באתר xnet אמר דותן "רציתי להעביר כאן בשורה לדור הצעיר, שיש לשמר את הטבע כמקור החיים שלנו". הספר הודפס ב-4 שפות - עברית, אנגלית, סינית והונגרית.
דותן הוא חבר באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל.
פטרה דומיטרסקו
פטרה דומיטרסקו (ברומנית: petre dumitresku; 18 בפברואר 1882 – 15 בינואר 1950) היה גנרל רומני במהלך מלחמת העולם השנייה שהוביל את הארמייה הרומנית השלישית במערכה נגד הצבא האדום בחזית המזרחית.
קריירה מוקדמת
דומיטרסקו נולד ב-18 בפברואר 1882 בדוברידור, דולז'. הוא החל את דרכו הצבאית בשנת 1901 בבית הספר הצבאי להנדסה וארטילריה, וסיים את לימודיו בשנת 1903 בדרגת סגן משנה. דומיטרסקו הועלה לדרגת סגן בשנת 1906 וחמש שנים לאחר מכן הועלה לדרגת קפטן. באותה שנה, הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית בבוקרשט, וסיים את לימודיו בשנת 1913.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה דומיטרסקו היה מיור, ולאחר המלחמה, הוא העפיל מעלה בסולם הדרגות, בשנת 1920 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, בשנת 1930 הוא הועלה לדרגת בריגדיר, ובשנת 1937 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. משנת 1937 עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא שימש כנספח צבאי בפריז ובבריסל. לאחר חזרתו לרומניה, הוא מונה למפקד הארמייה הראשונה.
הצלחות ראשוניות
אחרי שהיטלר שכנע את יון אנטונסקו להמשיך את המלחמה מעבר גבולותיה של רומניה משנת 1940, דומיטרסקו הוביל את הארמייה השלישית לחצי האי קרים, ונטל חלק בקרב על ים אזוב. עד ה-10 באוקטובר כוחות הארמייה השלישית צעדו למרחק 1,700 ק"מ מרומניה, נלחמו ב-4 קרבות גדולים וב-42 היתקלויות קטנות.
עד לזמן הזה, הארמייה השלישית גרמה לרוסים אבדות כבדות, מעל 20,000 הרוגים ו-40,000 פצועים, ובנוסף היא לכדה 15,565 שבויי מלחמה, 149 טנקים, 128 כלי ארטילריה, יותר מ-700 מקלעים, בעוד היא ספגה 10,541 נפגעים (2,555 הרוגים, 6,201 פצועים ו-1,785 נעדרים).
עבור פעולותיו במערכה הזו, הוענק לדומיטרסקו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והיה לרומני השני שקיבל את העיטור אחרי יון אנטונסקו. מאוחר יותר הוא קיבל גם תוספת עלי אלון לעיטור, ובאוקטובר הוא גם קיבל את עיטור מסדר מיכאי האמיץ, מדרגה שלישית.
ב-18 ביולי 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל, ובכך הפך לסגנו של אנטונסקו. זמן קצר לאחר הקידום שלו, דומיטרסקו התקדם לעבר חצי האי טאמאן, בין ים אזוב ואת הים השחור, לצורך הקמת גשר חיוני בין כוחות מדינות הציר באירופה, לבין אלה השוהים עמוק בתוך תחומי ברית המועצות.
נסיגה
בשל העובדה כי הכוחות הגרמנים בסטלינגרד היו זקוקים לעזרה, העביר הפיקוד הגרמני העליון רבים מחייליו של דומיטרסקו לסייע לכוחות הלוחמים בעיר, ובעקבות כך נותרו לארמייה השלישית פחות חיילים להגן בקווים הקדמיים. ב-19 בנובמבר 1942 עם שחר פתחה החזית הדרום-מערבית, בפיקודו של ניקולאי ואטוטין, במתקפה על עמדות הארמייה הרומנית השלישית על נהר הדון, כ-160 ק"מ מצפון-מערב לסטלינגרד. הארמייה הרומנית השלישית לא היוותה יריב של ממש לכוחות התוקפים; היא הייתה פרוסה בדלילות על פני חזית ארוכה, ומעט תותחי הנ"ט שעמדו לרשותה היו ברובם מדגמים מיושנים, שלא היו מסוגלים להבקיע את השריון של טנקי ה-T-34 הסובייטיים. חלק מהיחידות הרומניות גילו התנגדות עזה ובלמו את המתקפה הסובייטית במספר גזרות, אולם לאחר שקורפוסי הטנקים הוטלו למערכה, הובקעה החזית הרומנית והכוחות הניידים הסובייטיים החלו בהתקדמות מהירה בכיוון דרום-מזרח, במטרה לכתר את הכוחות הגרמניים בעורפם. עד מהרה נהדפו כוחותיו של דומיטרסקו, והסובייטים כיתרו את כוחות הארמייה הגרמנית השישית בסטלינגרד. במשך תקופה קצרה לחמה הארמייה השלישית ליד הנהר צ'יר, אולם הכוחות הסובייטים הדפה אותה בחזרה, ובדצמבר 1942 התקבלה החלטה אסטרטגית לסגת מערבה.
בין ה-26 במרץ ל-24 באוגוסט 1944, פיקד דומיטרסקו גם על הארמייה הגרמנית השישית, בנוסף על הארמייה הרומנית השלישית, ושתי הארמיות היוו את "קבוצת הארמיות דומיטרסקו". יחד, הם הצליחו לעצור את הסובייטים במהלך מבצע יאשי-קישינב הראשון, אולם ספגו מפלה במבצע יאשי-קישינב השני.
לאחר מבצע יאשי-קישינב השני, התוכנית של דומיטרסקו הייתה להגיע לבוקרשט, ולהימנע מכל היתקלויות עם הצבא האדום לאורך הדרך. עם זאת, כוחות הצבא האדום ארבו לכוחותיו של דומיטרסקו, וכאשר הגיעו שרידי הארמייה השלישית לבוקרשט, שבו הסובייטים יותר מ-130,000 חיילים רומנים. לאחר מעברה של רומניה למחנה בעלות הברית, לחמו כוחותיו של דומיטרסקו נגד כוחות גרמניה הנאצית, ושבו יותר מ-6,000 חיילים גרמנים.
אחרי המלחמה
דומיטרסקו הועמד למשפט על פשעי מלחמה על ידי הממשלה הקומוניסטית החדשה, אך בסופו של דבר זוכה בגלל חוסר ראיות, וב-15 בינואר 1950 מת באופן טבעי בביתו בבוקרשט.
סנטי אלדמה
סנטיאגו אלדמה טולדו (בספרדית: Santiago Aldama Toledo; נולד ב-10 בינואר 2001) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בממפיס גריזליס מה-NBA.
ראשית חייו וקריירה
אלדמה גדל בלאס פאלמאס, גראן קנריה, ספרד. הוא החל לשחק כדורסל בגיל שלוש מפני שאביו, סנטיאגו אלדמה, ודודו, , שיחקו באופן מקצועי. אלדמה גדל והעריץ את הכדורסלנים פאו גאסול, חואן קרלוס נבארו וקובי בראיינט.
אלדמה שיחק באקדמיית קנטרברי לכדורסל בלאס פאלמאס ומאוחר יותר בחר להישאר שם, אף על פי שקיבל הצעות ממועדונים גדולים יותר כמו ברצלונה, ריאל מדריד וגראן קנריה. באליפות ספרד עד גיל 16 2017 הוא העמיד ממוצעים של 18.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק. הוא עזר לקבוצתו להגיע למקום השלישי והמפתיע אחרי ברצלונה וריאל מדריד. בשנת 2018 שיחק אלדמה בהשאלה בברצלונה עד גיל 18 בטורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול.
גיוס למכללות
ב-5 באוגוסט 2019 התחייב אלדמה לשחק כדורסל מכללות בארצות הברית עבור אוניברסיטת לויולה במרילנד. החלטתו של אלדמה לשחק בקבוצה בינונית הפתיעה פרשמים רבים. אוון דניאלס מ-247Sports.com כינה אותו "אחת הגניבות הבין-לאומיות הגדולות ביותר במכללות מזה זמן רב".
קריירת מכללות
אלדמה החמיץ את שלושת החודשים הראשונים של עונתו הראשונה בשל פציעה בברך שדרשה ניתוח. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במכללות ב-1 בפברואר 2020, וקלע 11 נקודות ב-17 דקות בניצחון 79–73 על האקדמיה הימית של ארצות הברית. אלדמה זכה בתואר רוקי השבוע של הפטריוט ליג שלוש פעמים בתוך ארבעה שבועות. בתום העונה הסדירה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של הפטריוט ליג. ב-3 במרץ הוא קלע שיא עונתי של 23 נקודות בהפסד 78–75 לאוניברסיטת להיי בסיבוב הראשון של טורניר הפטריוט ליג. אלדמה רשם ממוצעים של 15.2 נקודות, 7.6 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.7 חסימות ב-10 משחקים כשחקן טרי.
ב-13 בפברואר 2021 רשם אלדמה רשם 30 נקודות ו-22 ריבאונדים בהפסד בהארכה משולשת 97–94 ללפאייט. הוא קבע את שיא האוניברסיטה והשווה את שיא הפטריוט ליג של אדונל פויל בריבאונדים במשחק. ב-10 במרץ 2021 קלע אלדמה שיא קריירה של 33 נקודות ו-12 ריבאונדים, כולל 13 מ-15 מהשדה, בניצחון 67–63 מול האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בחצי גמר טורניר הפטריוט ליג. הוא עזר ללויולה לעלות לגמר הפטריוט ליג הראשון אי פעם. כסופומור הוא העמיד ממוצעים של 21.2 נקודות, 10.1 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.7 חסימות למשחק, ובנחר לחמישיית העונה בפטריוט ליג. ב-14 באפריל 2021 הכריז אלדמה על מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2021 תוך שמירה על זכאותו לחזור למכללה. מאוחר יותר הוא החליט להישאר בדראפט.
ממפיס גריזליס (2021–הווה)
אלדמה נבחר בבחירה ה-30 בדראפט ה-NBA של 2021 על ידי יוטה ג'אז. זכויותיו הועברו מאוחר יותר לממפיס גריזליס. ב-8 באוגוסט 2021 הודיעו הגריזליס שהם חתמו עם אלדמה. ב-2 בדצמבר 2021 קלע אלדמה שיא קריירה של 18 נקודות יחד עם עשרה ריבאונדים, שלושה אסיסטים, חטיפה וחסימה בניצחון 152–79 על אוקלהומה סיטי ת'אנדר, הניצחון בהפרש הכי גדול בהיסטוריה של ה-NBA.
אלדמה הצטרף לסגל ליגת הקיץ של הגריזליס לשנת 2022. ב-18 ביולי 2022 נבחר אלדאמה לחמישייה השנייה של ליגת הקיץ.
קריירה בנבחרת הלאומית
אלדמה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד באליפות אירופה עד גיל 16 2017 בפודגוריצה, מונטנגרו, עם ממוצעים של תשע נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק. הוא הוביל את נבחרתו לזכייה באליפות אירופה עד גיל 18 2019 בוולוס, יוון, עם ממוצעים של 18 נקודות, 7.6 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים, 2.3 חסימות ו-1.9 חטיפות למשחק. אלדמה נבחר ל-MVP של הטורניר והצטרף לחברו לנבחרת עוסמן גרובה בחמישיית הטורניר.
חיים אישיים
אביו של אלדמה, סנטיאגו אלדמה, היה כדורסלן מקצעוני ואף שיחק בנבחרת ספרד בכדורסל באולימפיאדת ברצלונה 1992. דודו,, שיחק גם הוא באופן מקצועי בספרד, איטליה ופורטוגל.
מסוטליים
מסוטליים (שם מדעי: Mesothelae) היא תת-סדרה של עכבישאים פרימיטיביים בהם יש רק משפחה אחת קיימת - הליפיסטידיים החיים בדרום-מזרח אסיה, ביפן ובסין. כל שאר מיני העכבישים משתייכים לתת-סדרה אופיסתותלה, המפותחת יותר.
יצורים אלה בעלי שתי ריאות ובעלי שסע בשריונם באזור פטמות הטוויה (spinnerets) שלהם. יצורים אלה בעלי רגליים גדולות ושעירות והם מזכירים מעט טרנטולות אך אינם קרובים אליהם. קצות הגפיים בעלי טבעות צהובות. הם חיים על קרקע היער וטווים קורים על הרצפה במרכז חור שהם יוצרים. כשחרק או יצור אחר נוגע בקורים הם עטים עליו עם מצבטיהם הארסיים וגוררים אותו לחור.
בסרטים שונים רואים עכבישים פרהיסטוריים מהקבוצה בגדלים ענקיים אך אין הוכחות ממאובנים לדבר.
אוגוסטוס היל גרלנד
אוגוסטוס היל גרלנד (באנגלית: Augustus Hill Garland; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית מארקנסו, שבתחילה התנגד לפרישתה של מדינתו מהאיחוד, אך בהמשך כיהן בשני בתי הקונגרס של הקונפדרציה ולאחר מלחמת האזרחים היה חבר הסנאט של ארצות הברית, מושל ארקנסו והתובע הכללי של ארצות הברית.
ראשית חייו
אוגוסטוס גרלנד נולד בקובינגטון, טנסי לרופוס וברברה (לבית היל) קרלנד. שנה לאחר לידתו עברה המשפחה ללוסט פריירי שבארקנסו. ב-1830 היו בבעלותו של אביו 13 עבדים וחנות עד למותו כאשר בנו אוגוסטוס היה עדיין ילד. ב-1836 נישאה אמו בשנית לתומאס האברד. יחד עם האברד עברה המשפחה לוושינגטון שבארקנסו, שליד העיר הופ. במפקד האוכלוסין של 1850 נרשמו בבעלותם חמישה עבדים.
בשנים 1838–1843 למד גרלנד בבית הספר לבנים ספרינג היל. הוא המשיך את לימודיו בקולג' סנט מרי שבלבנון, קנטקי וסיים אותם בקולג' סנט ג'וזף שבברדסטאון, קנטקי ב-1849.
גרלנד עסק בהוראה בבית הספר בראונסטאון שבמיין קריק, מחוז סבייר שבארקנסו, אך שב לוושינגטון כדי ללמוד משפטים בהדרכתו של פקיד המחוז סיימון סנדרס. ב-1853 הוא נשא לאישה את בתו של סנדרס, שרה וירג'יניה סנדרס. לזוג נולדו תשעה ילדים, מתוכם ארבעה הגיעו לבגרות.
ראשית הקריירה המשפטית
ב-1853 התקבל גרלנד ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע אצל חמו. ביוני 1856 הוא עבר לליטל רוק והיה לשותף במשרד עורכי הדין של אבנעזר קמינס, שותף לשעבר של אלברט פייק. לאחר מותו של קמינס, עברה הבעלות על המשרד לגרלנד שהיה אז בן 25, וב-1860 הוא קיבל לעבודה במשרדו את עורך הדין הצעיר ויליאם רנדולף, שהתגורר בבית משפחת גרלנד. במפקד האוכלוסין של 1860 נרשמו בבעלותו שלוש שפחות ובבעלות אחיו רופוס נרשמו תשעה עבדים. בכל אופן, גרלנד ייצג את אבי גאי בשתי עתירות לבית המשפט העליון של ארקנסו ב-1857 וב-1861, ובסופו של דבר היא זכתה בחירותה. גרלנד היה לאחד מעורכי הדין הבולטים ביותר בארקנסו וב-1860 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
כניסתו לפוליטיקה
בשנות ה-50 של המאה ה-19 תמך גרלנד במפלגה הוויגית ובמפלגה האמריקאית. בבחירות לנשיאות של 1860 הוא היה אלקטור מטעם מפלגת האיחוד החוקתי בארקנסו שהצביעה בעד המועמדים ג'ון בל ואדוארד אברט.
מלחמת האזרחים
בחירתו של מועמד המפלגה הרפובליקנית אברהם לינקולן לנשיאות הובילה לפרישת מדינות הדרום מהאיחוד. גרלנד התנגד בעקביות לפרישה וקידם את המשך נאמנותה של ארקנסו לארצות הברית. אחיו הגדול רופוס גרלנד הקים פלוגת רגלים מטעם צבא הקונפדרציה ומונה כקפטן. אוגוסטוס גרלנד נבחר לייצג את מחוז פולאסקי בוועידת הפרישה שהתקיימה ב-1861 בליטל רוק, שם הוא הביע את התנגדותו. לאחר שהנשיא לינקולן קרא לגיוסם של 75,000 חיילים מארקנסו שיסייעו לדיכוי מדינות הקונפדרציה, נתן גרלנד באי-רצון את הסכמתו לפרישה.
גרלנד נבחר לקונגרס הזמני של הקונפדרציה ולאחר מכן לבית הנבחרים של הקונפדרציה, שם הוא היה חבר בוועדת הקרקעות הציבוריות, ועדת הסחר והעצמאות הפיננסית ובוועדת המשפט. ב-1863 הוא נבחר מחדש וב-1864 הוא מונה כחבר הסנאט של הקונפדרציה כדי לאייש את המושב שהתפנה עקב מותו של צ'ארלס מיטצ'ל. כחבר הקונגרס הוא עשה מאמצים להקים עבור הקונפדרציה בית משפט עליון ותמך במדיניותו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס, למעט צעדו של דייוויס להשעיה הזמנית לתקופת המלחמה של חוק הביאס קורפוס, כפי שעשה זאת לינקולן בצפון. בפברואר 1865 שב גרלנד לארקנסו, כאשר היה ברור שהקונפדרציה עומד על סף הפסד במלחמה, כדי שהוא יוכל לסייע לשובה של המדינה לחיק האיחוד.
אקס פארטה גרלנד
ב-15 ביולי 1865, זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים, העניק הנשיא אנדרו ג'ונסון לגרלנד חנינה. אף על פי כן, נאסר עליו לשוב לעיסוק בעריכת דין מבלי להישבע שבועת אמונים, שהקונגרס של ארצות הברית דרש מכל פקידי הממשל וקציני הצבא של הקונפדרציה על פי חוק שנחקק בינואר אותה שנה. בפסק הדין "אקס פארטה גרלנד" הוא טען שהחוק נוגד את חוקת ארצות הברית ושהוא חקיקה למפרע. ב-14 בינואר 1867, ברוב של חמישה מול ארבעה, הסכים לכך בית המשפט העליון. הפסיקה גרמה להמולה בצפון, אך אנשי הקונפדרציה לשעבר קיוו שניתן יהיה לעשות שימוש במערכת המשפט כדי למנוע את יישום תהליך השיקום. גרלנד דחף אז את בית המשפט העליון לשמוע את התיק "מיסיסיפי נגד ג'ונסון", שקרא תיגר על התאמתם לחוקה של חוקים אלו, אך בית המשפט דחה את הפנייה.
פעילות פוליטית בארקנסו
ב-1867 בחר בית המחוקקים של ארקנסו בגרלנד כחבר הסנאט של ארצות הברית, אך לא הותר לו לאייש את מושבו שכן ארקנסו טרם נכנסה מחדש לאיחוד. ב-1869 סייע גרלנד להקים את האגודה ההיסטורית הדרומית ואסף מסמכים של ותיקי הקונפדרציה מארקנסו. כאשר הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין, הוא צפה על המתרחש בפוליטיקה ממרחק. ב-1872, כאשר התפצלה המפלגה הרפובליקנית לשלוש סיעות, ביקשו ההדמוקרטים בארקנסו מגרלנד לסייע לבחירתם של דמוקרטיים לבית הנבחרים של המדינה ולשקול להתמודד על מושב המדינה בסנאט של ארצות הברית. במהלך העימות שנודע בשם מלחמת ברוקס-בקסטר, שימש גרלנד כאסטרטג הראשי עבור המושל אלישע בקסטר ולזמן קצר שימש כמזכיר המדינה של ארקנסו. הוא היה יועץ ומומחה לחוקה בוועידה החוקתית של ארקנסו ובתמיכתה הרחבה של המפלגה הדמוקרטית הוא נבחר כמושל ארקנסו.
מושל ארקנסו
לאחר כניסתו לתפקיד המושל ניצב גרלנד בפני מספר בעיות, כולל המהומה שהשתררה במדינה בשל האיום מקבוצות כמו הקו קלוקס קלאן, החקירה המתמשכת של הקונגרס בנוגע למלחמת ברוקס-בקסטר והחוב המדינתי שעמד על 17 מיליון דולר. בסיועה של המועצה הפיננסית קטן סכום החוב באופן משמעותי תוך שנתיים. גרלנד היה תומך נלהב בשיפור החינוך. הוא עודד את בית הנבחרים של המדינה להקים בתי ספר ללקויי ראייה ולקויי שמיעה, דחף בהצלחה לבחירתו של נשיא חדש לאוניברסיטה התעשייתית של ארקנסו (כיום אוניברסיטת ארקנסו) וסייע להקים את קולג' בראנץ' נורמל (כיום אוניברסיטת ארקנסו בפיין בלאף), שהפכה את ההשכלה לנגישה יותר עבור האפרו-אמריקאים. בתקופת כהונתו כמושל הוא גם דאג להקמת משרד הסטטיסטיקה של ארקנסו ושל משרד החקלאות, הכרייה והתעשייה.
סנאטור
ב-1876 התמודד גרלנד בהצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית והחליף את הסנאטור הרפובליקני פאוול קלייטון. ב-1883 הוא נבחר לכהונה נוספת. בעת כהונתו בסנאט הוא היה חבר בוועדת האדמות הציבוריות, ועדת הטריטוריות וועדת המשפט ושימש כיושב ראש ועדת הטריטוריות בשנים 1879–1881. כסנאטור הוא עשה מאמצים רבים לקדם רפורמה בתחום המיסים, בעבודות הציבוריות, בפיקוח על הסחר הבין-מדינתי, במערכת הכליאה הפדרלית, בסיוע הפדרלי לחינוך ובשירות הציבורי.
התובע הכללי של ארצות הברית
זמן קצר לאחר שהחל לכהן בתפקיד, נקלע גרלנד לשערורייה פוליטית. בעת שירותו בסנאט, הוא היה לבעל מניות והיועץ המשפטי של חברת הטלפונים פאן-אלקטריק שהתארגנה כדי ליצור את חברות הטלפונים שעשו שימוש בציוד שפותח על ידי ג' האריס רוג'רס. הגישה תביעה כנגד פאן-אלקטריק על הפרת פטנט לאחר שהתגלה שהציוד שלהם זהה לזה של חברת בל. גרלנד קיבל הוראה להגיש תביעה בשם ארצות הברית לביטול הפטנט של בל, ובכך לשבור את המונופול שלהם על טכנולוגיית הטלפונים, אך סירב לעשות כן. בכל אופן, כאשר שהה גרלנד בחופשת קיץ, הוגשה התביעה על ידי פרקליט המדינה ג'ון גוד.
חקירה של הקונגרס שנמשכה שנה ותשומת ציבורית השפיעו על עבודתו של גרלנד כתובע הכללי, אך אף על פי שהוא כיהן בתפקידו תחת ענן של חשדות, הוא תמך בנשיא קליבלנד. גרלנד גם היה חבר הקבינט הראשון והיחיד עד כה שהקונגרס גינה אותו, כאשר ב-1886 הוא לא הציג מסמכים בנוגע לפיטורים של אחד התובעים הפדרליים.
שנותיו האחרונות
ב-בחירות לנשיאות של 1888 הובס קליבלנד על ידי בנג'מין הריסון ועם סיום תקופת נשיאותו של קליבלנד ב-1889 סיים גרלנד את כהונתו כתובע הכללי. הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין בוושינגטון די. סי. ופרסם מספר ספרים.
אוגוסטוס היל גרלנד נפטר בקפיטול ב-26 בינואר 1899, לאחר שמוקדם יותר באותו יום הוא לקה בשבץ מוחי בעת דיון בבית המשפט העליון. הוא נטמן בבית הקברות מאונט הולי שבליטל רוק. על שמו נקראו מחוז בארקנסו והעיר גרלנד שבטקסס.
אפידורל (תוכנית טלוויזיה)
אפידורל היא תוכנית מערכונים נשית ישראלית ששודרה ברשת yes בשנת 2004.
יוצרות התוכנית הן שני מלמד ודריה שועלי, שגם כתבו את התסריט, ובמאי התוכנית היה שמואל חיימוביץ'. חברת ההפקה הייתה דנה הפקות. התוכנית הייתה סדרת מערכונים שבועית, והעלתה מערכוני נונסנס סביב נושאים "נשיים". צוות השחקנים כלל ארבע שחקניות - אפרת בוימולד, ריקי בליך, עינת ויצמן ואיריס אברמוביץ' - וגבר אחד, אוהד קנולר.
בראיון לאתר ynet, התייחסה בליך לחלוקת הדמויות בין צוות השחקניות ואמרה: "פחות או יותר כולן עושות הכל, אבל יש טייפ-קאסטים שקשורים למראה חיצוני בין היתר. לפעמים אנחנו מנסים ללכת נגד זה וזה מסתדר באופן די הרמוני."
El Amor
הקונספט של האלבום הוא חידושים של שירים לטיניים ידועים, בהופעה חיה, תוך שלאורכו עוברת טרווי תהליך של שינוי. כלומר, בתחילת האלבום האלטר אגו שלה "מיסטר טרווי", שר את השירים, כשהוא לבוש בחליפה עם מגבעת. ככל שהאלבום מתקדם, ניתן לראותה כשהיא פושטת את בגדי האלטר אגו שלה, עד שהיא נראית כפי שהיא באמת. בסוף השינוי, היא לבושה בשמלה כסופה וזאת כששיערה פזור. לאורך שנת 2015 ושנת 2016, העלתה טרווי לערוץ היוטיוב שלה את המופעים עם כל השירים מתוך האלבום, תוך שכל שיר בוצע במופע נפרד משלו. כבר בסמוך לצאתו של האלבום, הודיעה טרווי כי היא תצא לסיבוב הופעות עולמי על מנת לקדם את האלבום. בנוסף לכך, פרסמה ששמו יהיה, "El Amor World Tour". סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-99 מופעים ברחבי העולם, בעיקר ברחבי אמריקה הצפונית, דרום אמריקה ואמריקה הלטינית.
האלבום זכה להצלחה רבה במקסיקו כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים של המדינה, תוך שבחודשים ספורים מצאתו קיבל את תואר הזהב, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות המקסיקני (AMPROFON), על מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים במדינה. בהמשך, קיבל את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-60,000 עותקים במדינה. נכון למאי 2016, נמכר האלבום בלמעלה מ-90,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר במדינה בשנת 2015.
רקע והפקה
ביולי 2015, נודע כי האלבום הופק על ידי הומברטו גטיקה, אשר עבד עם אמנים כמו סלין דיון, שאקירה וטליה. עוד נודע כי באלבום יהיו ארבעה עשר שירים, שרובם הם חידושים לשירים ידועים כמו "Y Ahora Quien", "Te Quiero" ו-"Cama Y Mesa". לדבריה של טרווי, מחצית מהאלבום הוקלט על ידי האלטר אגו הגברי שלה הנקרא, "מיסטר טרווי". כמו כן, טענה כי האלטר אגו שלה הקליט את השירים המדברים על הנשים שרוצות להיות נאהבות, בעוד היא עצמה הקליטה את השירים המדברים על איך היא עצמה אוהבת. עוד היא הוסיפה כי האלבום "הוא מעין דיאלוג בין גבר לאישה שמתפתח ומתפתח".
במהלך מסיבת עיתונאים, הצהירה טרווי כי האלבום הוקדש לבעלה ארמנדו גומז, מכיוון שהיא האמינה שהאלבום הציל את נישואיה, לאחר משבר שגרם לה לחשוב על גירושים.
שלושת השירים "Como Si Fuera La Primera Vez Aka La Primera Vez", "Inmortal" ו-"Sin Miedo A Nada", הם שירים מקוריים של טרווי.
יציאה וקידום
האלבום היה זמין למכירה ב-21 באוגוסט 2015, בפורמט של הורדה דיגיטלית. תוך שעות ספורות הוצב האלבום על ידי Mixup בראש מצעד האלבומים הנמכרים ביותר במקסיקו. לפני שיצא האלבום, הוציאה הזמרת ארבעה סינגלים אשר נועדו לקדמו, ולאחר מכן יצאו הווידאו קליפים של כל השירים הנכללים בו.
סיבוב הופעות
לאחר שהוציאה מן האלבום ארבעה סינגלים, נודע כי ב-21 באוגוסט 2015, תצא טרווי לסיבוב הופעות עולמי על מנת לקדם את האלבום. סיבוב ההופעות התחיל באותו התאריך שצוין בלוס אנג'לס, ארצות הברית. לאחר מכן, הופיעה בלמעלה מעשרה יעדים נוספים באמריקה הצפונית. הלג השני כלל בתוכו שתי הופעות בלבד שהתקיימו בפרו וצ'ילה. הלג השלישי כלל בתוכו שלוש הופעות נוספות באמריקה הצפונית.
הלג הרביעי כלל בתוכו ארבע הופעות שהתקיימו באמריקה הלטינית, במדינות: פוארטו ריקו, הרפובליקה הדומיניקנית, ניקרגואה, וגואטמלה. החלק הראשון של הלג החמישי כלל בתוכו עשרות הופעות באמריקה הצפונית. החלק השני של הלג החמישי כלל בתוכו עשרות הופעות במקסיקו ובארצות הברית.
הצלחה מסחרית
בשבוע צאתו, כבש האלבום פסגת מצעד האלבומים של מקסיקו, תוך שבחודשים ספורים מצאתו קיבל את תואר הזהב, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות המקסיקני, על מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים במדינה. בהמשך, קיבל את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-60,000 עותקים במדינה. נכון למאי 2016, נמכר האלבום בלמעלה מ-90,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר במדינה בשנת 2015.
בארצות הברית נמכר האלבום בלמעלה מ-3,000 עותקים בשבוע צאתו ובעקבות כך כבש את פסגת מצעד האלבומים הלטיניים והיה לרביעי של טרווי שעשה זאת. בנוסף לכך, כבש האלבום את פסגת מצעד אלבומי הפופ הלטיניים והיה לרביעי של טרווי שעשה זאת גם כן וזאת, תוך שכבש את פסגת מצעד אלבומי הפופ הלטיניים המסחריים. במצעד האלבומים העכשוויים הגיע למקום ה-83, בעוד במצעד האלבומים המסחריים הגיע למקום ה-95.
בספרד זכה האלבום להצלחה מתונה, כאשר הגיע למקום ה-46 במצעד האלבומים של המדינה. האלבום שהה במצעד במשך שבועיים.
דוד טנירס הבן
דָוִד טֶנִירְס הבן (בהולנדית: David Teniers II; 15 בדצמבר 1610 – 25 באפריל 1690) היה צייר פלמי.
ביוגרפיה
דוד טנירס הבן נולד באנטוורפן לצייר הפלמי דוד טנירס, שהיה תלמידו של הצייר הנודע פטר פאול רובנס. ב-1632 התקבל טנירס כחבר באגודת האמנים על שם סנט לוקס באנטוורפן. ב-1637 נשא לאישה את אן ברויגל, נכדתו של הצייר הפלמי המפורסם פיטר ברויגל האב.
טנירס הושפע בעיקר מציוריו של הצייר ההולנדי אדריאן בראואר שנפטר ב-1638. ב-1644 נבחר על ידי מועצת העיר אנטוורפן לשמש כראש אגודת האמנים על שם סנט לוקס. ב-1648 עבר להתגורר בבריסל ושימש כצייר החצר של הארכידוכס ליאופולד וילהלם, שהיה מושל ארצות השפלה מטעם פליפה הרביעי מלך ספרד. הארכידוכס, שהיה חובב אמנות מושבע, העסיק את טנירס כממונה על אוסף התמונות שלו. בתפקידו זה רכש טנירס תמונות יקרות ערך עבור מעסיקו, ובהן תמונות של ציירים איטלקיים (בעיקר מוונציה של המאה ה-16). אחרי שליאופולד וילהלם חזר לווינה הפך טנירס לבן חסותו ולמורהו של המושל החדש דון חואן, שהיה בנו של פליפה הרביעי מלך ספרד.
ב-1656 נפטרה אשתו, וטנירס נשא לאישה את איזבלה מפרן, בתו של מזכיר מועצת דוכסות בראבנט (שכללה את אנטוורפן ואת בריסל). טנירס עשה כמיטב יכולתו לקבל תואר אבירות ממלך ספרד (כפי שקבלו לפניו פטר פאול רובנס ואנתוני ואן דייק). המלך פליפה הרביעי התנה זאת בכך שיחדל מלמכור תמונות, תנאי שבו טנירס לא היה מסוגל לעמוד.
טנירס ייסד את האקדמיה לאמנות באנטוורפן שזכתה למעמד של אקדמיה ממלכתית ב-1663. במרוצת הקריירה שלו צייר טנירס למעלה מ-900 תמונות. כ-200 מהן מוצגות כיום במוזאונים בכל רחבי אירופה. בעשר שנותיו האחרונות עסק בעיקר במסחר בתמונות. הוא נפטר בבריסל ב-1690.
סקוטוזאורוס
סקוטוזאורוס (שם מדעי: Scutosaurus; מילולית "לטאת מגן") הוא סוג זוחל קדום מסדרת הפרוקולופונומורפה. הוא חי בתקופת הפרם, לפני 252–254 מיליון שנה.
מאפיינים
יצור זה היה מאבותיהם של הצבים המודרניים, אך לא היה לו שריון. אורכו הגיע ל-2.5 מטרים, הוא הגיע בבגרות לגובה שלושה מטרים והיה בעל גוף כבד ומשוריין. הייתה לו גולגולת עבה ובעלת זיזים באורך 50 סנטימטרים שהייתה חסרת שיניים אך בעלת עצמות לחיים גדולות ובולטות ו"קסדה" מאחורי הראש. ליצור היה צוואר עבה מאוד וגוף בעל לוחיות חזקות שהגנו עליו מטורפים, אך הגבילו מאוד את מהירותו.
הסקוטוזאורוס חי בסוף תקופת הפרם בתקופה חמה מאוד באזור רוסיה של היום. לצידו חיו מגוון זוחלים תראפסידים שונים, ביניהם טורפים גדולים כגון האינוסטרנסביה.
הקרב על פראג
הקרב על פראג היה הקרב הגדול האחרון במלחמת העולם השנייה בחזית האירופאית. הקרב התנהל בין 5 במאי - 11 במאי 1945 והוא נמשך גם לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945.
במהלך הקרב שוחררה העיר פראג מידי הגרמנים וכל חיילי קבוצת ארמיות מרכז נהרגו או נשבו.
התפתחויות פוליטיות וצבאיות
עד תחילת מאי 1945, גרמניה הובסה באופן מכריע על ידי הקואליציה של בעלות הברית המערביות וברית המועצות. בירת גרמניה, ברלין, עמדה על סף כניעה נוכח מתקפה סובייטית מסיבית וחלקה הגדול של גרמניה נכבש.
המשטר הנאצי ראה בצ'כוסלובקיה ובאזורים השכנים את המעוז האחרון שלהם במקרה שברלין נפלה. לכן, ב-1945 הם ריכזו באזור יחידות צבאיות רבות עוצמה, כולל רכיבים של ארמיית הפאנצר אס אס השישית, ארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית, והארמיות ה-7, ה-8 וה-17. אלפרד יודל הורה למשטר הנאצי המקומי להכין מבנים מבוצרים רבים שיוכלו לשמש משרדים לממשלה הנאצית החדשה ולפיקוד העליון הגרמני.
מ-30 באפריל ל-1 במאי הודיע ברדיו בפראג קרל הרמן פרנק, גנרל הואפן אס אס וגנרל המשטרה, שאם יפרוץ מרד בעיר יהיה "מרחץ דמים". המצב בפראג היה לא יציב. פרנק ידע שמספר חזיתות של הצבא האדום מתקדמות לעבר פראג. מלבד זאת, הוא נאלץ להתמודד עם אוכלוסיית העיר שרצתה להשתחרר מעול הכיבוש.
במקביל, שתי דיוויזיות של צבא השחרור הרוסי (KONR) הגיעו לסביבת פראג. דיוויזיית KONR ה-1 חנתה מצפון לעיר בעוד שהדיוויזיה KONR ה-2 תפסה עמדות מדרום לעיר. לכאורה הן היו בעלות ברית עם הגרמנים, אך נאמנותם של כוחות KONR תתגלה כמשתנה בהתאם למצב שעמם הם התמודדו.
בצד בעלות הברית, גם וינסטון צ'רצ'יל וגם יוסיף סטלין ראו בפראג פרס משמעותי, שתפיסתו יכולה להשפיע באופן משמעותי על המבנה הפוליטי של צ'כוסלובקיה שלאחר המלחמה. ב-1 במאי 1945, לפני שברלין הוכנעה, הוציא סטלין צווים שהורו ל להקל על החזית האוקראינית הראשונה באזור ברלין, כך שהאחרונה תוכל להתאגד דרומה לאורך נהר המולדה ולעלות על פראג. החזית האוקראינית השנייה קיבלה גם פקודות ב-2 במאי לעלות על פראג מדרום מזרח. סטלין היה נחוש בדעתו שהצבא הסובייטי יהיה נוכח במערב צ'כוסלובקיה כאשר החיילים הגרמנים שם ייכנעו לבסוף.
פריסת הכוחות
עם כוחות סובייטים ואמריקאים שלחצו פנימה מכל עבר, הפריסה של קבוצת ארמיות מרכז דמתה לפרסה בין האזורים ההיסטוריים של בוהמיה ומוראביה. ממערב, הארמייה השביעית (לשעבר חלק מקבוצת ארמיות G) נדחקה מזרחה על ידי פעולות של קבוצת הארמיות השישית האמריקאית והוכפפה לקבוצת ארמיות מרכז. הארמייה השביעית נפרסה בערך לאורך ציר צפון-דרום במערב צ'כוסלובקיה. מלבד דיוויזיית פאנצר אחת ודיוויזיית פולקסגרנדיר אחת, לארמייה ה-7 היו רק עוד ארבע "דיוויזיות", ששתיים מהן נקראו קבוצות קרב (שולצה ובניקה) ואילו השתיים האחרות היו יחידות תחלופה שגויסו ללחימה וכללו צוותי בתי ספר צבאיים וחניכים.
מצפון מזרח לפראג ומצפון לדרזדן ולבאוצן, ארמיית הפאנצר הרביעית הגנה לאורך חזית שחלפה מעט לדרום מזרח. לארמיית הפאנצר הרביעית היו חמש דיוויזיות פאנצר או ממוכנות וכן 13 דיוויזיות או קבוצות קרב אחרות. יתר על כן, ארמיית הפאנצר הרביעית ניצחה זה עתה בקרב באוצן, וגרמה נזק לארמיות הסובייטית ה-52 והפולנית השנייה.
באגף הימני (המזרחי) של ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה הארמייה ה-17. הארמייה ה-17 מנתה 11 דיוויזיות, בהן דיוויזיית פאנצר אחת ודיוויזיה ממונעת אחת. הדיוויזיות אורגנו בשלושה קורפוסים ונפרסו בקשת שהחלה כ-40 קילומטרים מערבה מברסלאו והובילה לדרום מזרח בסביבת אוסטרבה.
מכאן התקדמה החזית לדרום מזרח לאולומואוץ, שם נפרסה ארמיית הפאנצר הראשונה, כולל מבלט שבלט מזרחה סביב אולומואוץ. ארמיית הפאנצר הראשונה הוגדלה עם שש דיוויזיות פאנצר או ממונעות בנוסף ל-19 אחרות שאורגנו בחמישה קורפוסים; חמש דיוויזיות היו בשליטה ישירה של מפקדת הארמייה.
מול חלק מהארמיות הגרמניות הפאנצר ה-1 וה-8 באזור ברנו, נפרסה החזית האוקראינית השנייה שמנתה 37 דיוויזיות רובאים, שש דיוויזיות פרשים וארבעה קורפוסי טנקים או קורפוסים ממוכנים. החזית האוקראינית השנייה הייתה צפויה להתקדם לצפון-מערב באזור הפחות הררי לפראג ותוביל את התקדמותה עם ארמיית המשמר המשוריינת השישית. כוחות בעלות ברית סובייטיות עם החזית האוקראינית השנייה היו הארמיות הרומניות ה-1 וה-4, בסך הכל 12 דיוויזיות חיל רגלים ושלוש דיוויזיות פרשים.
מהאזור שמצפון לדרזדן ולגרליץ על פני קשת גדולה לאזור ברסלאו, מנתה החזית האוקראינית הראשונה 71 דיוויזיות רובאים ושלוש דיוויזיות פרשים, וכן תשעה קורפוסי טנקים וקורפוסים ממוכנים. עיקר כוחות החזית האוקראינית הראשונה נאספו מצפון לדרזדן לצורך התקדמות ישירה לעבר פראג וכללו את ארמיות הטנקים ה-3 וה-4 של המשמר. הכוח המתנגד העיקרי להתקדמות זו הייתה ארמיית הפאנצר הרביעית. במזרח, חמש ארמיות סובייטיות והארמייה הפולנית השנייה היוו את האגף השמאלי (המזרחי) של החזית, שהתקדמותה לחצה בעיקר על הארמייה ה-17 הגרמנית. מול ההתקדמות הראשית של החזית האוקראינית הראשונה היו הרי האורה, כמו גם האזורים העירוניים של דרזדן ובאוצן.
הצירים העיקריים של המתקפה הסובייטית של סוף המלחמה סומנו מחד על ידי ארמיות טנקים ומאידך על ידי נוכחות של דיוויזיות ארטילריה של עתודת הפיקוד העליון. במאי 1945 מנתה החזית האוקראינית ה-1 שש דיוויזיות ארטילריה ודיוויזיית משגרי רקטות אחת (כמו גם דיוויזיית ארטילריה פולנית אחת), לחזית האוקראינית ה-4 היו שתי דיוויזיות ארטילריה, והחזית האוקראינית השנייה פיקדה על ארבע דיוויזיות ארטילריה ודיוויזיית משגרי רקטות אחת.
מול הארמייה השביעית הגרמנית במערב עמדו הקורפוסים ה-8 (מהארמייה התשיעית), ה-5 וה-12 (שניהם מהארמייה השלישית). הקורפוס ה-8 מנה דיוויזיית שריון אחת ושלוש דיוויזיות חי"ר ואילו הקורפוס ה-5 היה מורכב מדיוויזיית שריון אחת ושתי דיוויזיות חי"ר. דיוויזיית חי"ר נוספת בשליטת מפקדת הארמייה השלישית הייתה גם היא בגזרת הקורפוס ה-5, ואילו דיוויזיית שריון שנייה הוכפפה לקורפוס ה-5 לפני יום ה-VE. הקורפוס ה-12 פיקד על שתי דיוויזיות שריון ושתי דיוויזיות חי"ר. תוך הפעלת לחץ מסוים על הארמייה הגרמנית השביעית, הקורפוסים האמריקאים לא התקדמו לפראג אף על פי שנוכחותם במערב בוהמיה עוררה התנגדות צ'כית לכיבוש הגרמני, והשפיעה בעקיפין על מרד פראג. בהסכמה עם הסובייטים, כוחות האמריקאים לא התקדמו מזרחה לקו תיחום לא סדיר שנתחם בלייפציג, קרלובי וארי ופלזן.
כשהבין שהסובייטים יתקפו את קבוצת ארמיות מרכז בעקבות כניעת ברלין, ב-5 במאי הגה פילדמרשל שרנר תוכנית (מבצע בלומן) שבמסגרתה יחידות קבוצת ארמיות מרכז ינסו לבצע נסיגה תוך כדי קרב למערב שם הם ייכנעו לכוחות ארצות הברית ולא לכוחות ברית המועצות. שרנר חזה בקווי שלב הנסיגה והתכוון לכך שארמיית הפאנצר הרביעית תחזיק את החזית האוקראינית ה-1 מספיק זמן כדי ששאר הארמיות של קבוצת הארמיות ייסוגו מערבה.
מרד פראג
הפקודות מסטלין ב-1 במאי לשלוש החזיתות קראו להתחיל את המתקפה ב-7 במאי. ב-4 במאי סיפק מרשל קונייב פקודות מפורטות למפקדיו לשלושה מאמצים של החזית האוקראינית הראשונה. המאמץ העיקרי יתרחש באגף הימני (המערבי) עם שלוש ארמיות משולבות, שתי ארמיות טנקים (ארמיות המשמר המשוריינות השלישית והרביעית) וחמש דיוויזיות ארטילריה, בעמקים של נהרות האלבה והוולטאבה. מאמץ משני של הארמיות ה-28 וה-52 היה להתקדם בציר מזיטאו לפראג, ומאמץ אחרון של הארמייה השנייה הפולנית היה לנתק את הגישות הדרום-מזרחיות לדרזדן. דרזדן עצמה הייתה אמורה להילקח על ידי ארמיית המשמר החמישית כחלק מהמאמץ הראשי.
כשהציע הגנרל אייזנהאואר לגנרל אנטונוב שהתקדמות צבא ארצות הברית לפראג היא כעת אפשרית, הודיע לו אנטונוב שהסובייטים לא רוצים בכך. במהלך הפגישה עם המרשל איוואן קונייב ב-5 במאי, גם הגנרל עומר בראדלי הציע את אותה הצעה. עם זאת, המרשל קונייב – בעוד שהעריך את רצונו הטוב של המפקד האמריקני – סירב להצעה מכיוון שהצעתו של בראדלי הפרה את קו הגבול שנקבע בין הכוחות הסובייטיים והאנגלו-אמריקאים, ולכן לא הייתה לקונייב סמכות לקבלה. קונייב גם הבטיח שברית המועצות לבדה תשמיד את הכוחות הגרמניים המקומיים בהקדם האפשרי.
בשלב זה פרצו אירועים חיצוניים שהשפיעו על התוכניות הרשמיות. עד 5 במאי הגיעו היחידות המובילות של הקורפוס ה-5 האמריקאי לפלזן, כאשר השמועה על ההתקדמות האמריקנית הגיעה לתושבי פראג והשפיעה על החלטת אזרחי העיר הצ'כיים להתקומם נגד הכיבוש הגרמני.
המרד בפראג גרם לעימות מיידי עם כוחות הכיבוש הגרמניים. הצ'כים נלחמו בנסיבות נואשות, אולם הם השיגו שליטה על תחנת רדיו, ומלבד הקריאה לצ'כים להצטרף למרד, שידרו ב-5 במאי גם פנייה ברוסית ובאנגלית לסיוע אווירי להרחקת יחידות שריון גרמניות. התפתחויות אלו הניעו את סטלין לזרז את תחילתה של המתקפה הסובייטית והוחלט להתחיל אותה יום אחד קודם לכן, ב-6 במאי.
הוסיפה לבלבול בפראג אך סיפקה סיוע מועיל לצ'כים, הדיוויזיה הראשונה של צבא השחרור הרוסי (ROA) בפיקודו של הגנרל בוניאצ'נקו עברה לפראג והשתתפה בלחימה עם בעלת בריתם הגרמנית לשעבר. עד 7 במאי, הדיוויזיה הראשונה כבשה את שדה התעופה ואת תחנת הרדיו. המועצה הלאומית הצ'כית גינתה את ה-ROA. הממשלה הסובייטית תייגה את כל חיילי ה-ROA כבוגדים, וחבריהם נידונו למעצר במחנות הכלא.
בבוקר 9 במאי הגיעו לפראג הטנקים הסובייטיים הראשונים, הטנקים הראשונים של חטיבת הטנקים הצ'כוסלובקית ה-1 הגיעו לעיר ב-10 במאי, עד 11 במאי כבר טיהרו הכוחות את השטח משאר החיילים הגרמניים המסתתרים.
ברית המועצות ובעלות בריתה
סך הכל: כשני מיליון חיילים.
גרמניה ובעלות בריתה
סך הכל: כ-900,000 חיילים
הקרב
המתקפה הסובייטית החלה ב-6 במאי והסתיימה ב-11 במאי.
6 במאי
החזית האוקראינית הראשונה של קונייב פתחה את מתקפת פראג בהתקפה של ארמיות המשמר המשוריינות ה-3 וה-4, ה-13 וארמיות המשמר ה-3 וה-5. קבוצה זו של חמש ארמיות הייתה המתקפה העיקרית של קונייב ונדחקה דרומה מהאזור שסביב רייסה. מול כוחותיו של קונייב עמדו כוחות של ארמיית הפאנצר הרביעית. ההתקפה נפתחה בסיור אלים בבוקר, ולאחריה מטח ארטילרי קצר אך רב עוצמה. ארמיות המשמר ה-3, ה-13, ושתי ארמיות הטנקים (כמו גם שני קורפוסי טנקים נוספים) תקפו דרומה אחר הצהריים, כאשר הארמייה ה-13 וארמיית המשמר המשוריינת הרביעית דחפו קדימה כ-23 קילומטרים. עד הערב, ארמיית המשמר החמישית הצטרפה למתקפה במטרה לכבוש את דרזדן.
בסיום מבצע נפרד של החזית האוקראינית הראשונה, 40,000 חיילים גרמנים בברסלאו נכנעו לארמייה ה-6 הסובייטית לאחר מצור בן חודשיים. ב-6 במאי, החזית האוקראינית הרביעית תקפה מערבה, מתוך כוונה לכבוש את העיר אולומואוץ. הכוח שהגן מפני המתקפה הסובייטית מול אולומואוץ כלל את ארמיית הפאנצר הראשונה.
במערב תקפו הקורפוסים האמריקאים ה-5 וה-12 לתוך מערב צ'כוסלובקיה נגד ההגנות של הארמייה ה-7 הגרמנית. אלמנטים של דיוויזיית השריון ה-16 כבשו את פלזן בזמן שצוות הקרב של הדיוויזיה המשוריינת ה-4 כבשה את סטרקוניצה. בסך הכל התקדמו שני הקורפוסים לצ'כוסלובקיה בכוח של שבע דיוויזיות. מצפון, הקורפוס ה-8 הוכפף לארמייה התשיעית האמריקאית.
7 במאי
בהמשך להתקפה העיקרית של החזית האוקראינית הראשונה, ארמיית המשמר השלישית כבשה את מייסן, ביתה של החרסינה הגרמנית המפורסמת. הארמייה ה-13 וארמיית המשמר המשוריינת הרביעית התקדמו 45 קילומטרים נוספים דרומה והגיעו למדרון הצפוני של הרי האורה. ארמיית המשמר המשוריינת השלישית וארמיית המשמר החמישית החלו בקרב על כיבוש דרזדן. הארמייה הפולנית השנייה התקדמה לדרום מערב לתמיכה בפעולות נגד דרזדן. רחוק יותר מזרחה התפתחה המתקפה השנייה של החזית כאשר הארמיות ה-28 וה-52 תקפו דרומה.
לאחר מטח ארטילרי של 30 דקות, ארמיית המשמר השביעית וארמיית המשמר המשוריינת השישית הובילו מתקפה לצפון-מערב, ופתחו את המתקפה של החזית האוקראינית השנייה. בנוסף לקשיים של הארמייה ה-8 הגרמנית המגנה, ארמיית המשמר התשיעית הסובייטית והארמייה ה-46 חיזקו את המתקפה באגף השמאלי (הדרומי). עד סוף היום, החזית התקדמה 12 קילומטרים לתוך הקווים הגרמניים ברוחב 25 קילומטרים. בין החזית האוקראינית השנייה לראשונה המשיכה החזית האוקראינית הרביעית בהתקדמותה לעבר אולומואוץ.
בפראג הגיעו החיילים הגרמנים לכיכר העיר העתיקה, אחד ממרכזי המרד, אך מאוחר יותר נהדפו לאחור. בנייני בית העירייה, אף על פי שניזוקו קשות, נותרו בידי המורדים במשך כל המרד. הלחץ המוחץ על המרד והאוכלוסייה האזרחית נמשך.
8 במאי
ה-OKW שמע לאחרונה משרנר ב-2 במאי כאשר דיווח על כוונתו להילחם בדרכו מערבה ולהסגיר את קבוצת הארמיות שלו לאמריקאים. ב-8 במאי לווה אוברסט וילהלם מאייר-דטרינג, קצין קישור גרמני מה-OKW, דרך הקווים האמריקאיים כדי לראות את שרנר. מאייר-דטרינג אמר לשרנר שהכניעה הרשמית של גרמניה פירושה שכל נסיגה כהרכב גדול של כוחות קבוצת ארמיות מרכז אינה באה בחשבון, וכי על החיילים הגרמנים לנסות לעשות את דרכם מערבה ולהיכנע לכוחות האמריקאים. שרנר היה סקפטי שדבר כזה אפשרי. בשובו דיווח מאייר-דטרינג ששרנר הורה למטהו לבחון את הכניעה אך לא יכול היה להבטיח שיצייתו לו בכל מקום.
כשהיא דוחפת קדימה עוד 40 קילומטרים, המאמץ העיקרי של החזית האוקראינית הראשונה פרץ את ההתנגדות הגרמנית בהרי האורה והתקרב למרחק של 70–80 קילומטרים מפראג. התקדמותה של ארמיית המשמר המשוריינת הרביעית הגיעה למפקדת קבוצת ארמיות מרכז, לכדה או הרגה את אנשי המפקדה, אך לא את שרנר, שעזב את מפקדתו עשה את דרכו לפודבוראני, שם טס למחרת בלבוש אזרחי לבוואריה (תשעה ימים לאחר מכן הוא נעצר באוסטריה על ידי חיילים גרמנים שהעבירו אותו לידי האמריקאים).
בערב ה-8 במאי, דרזדן נפלה לארמיית המשמר המשוריינת השלישית וארמיית המשמר החמישית. באותו יום דחקה החזית האוקראינית הרביעית את הגרמנים מאולומואוץ. הסובייטים שידרו דרישה שהכוחות הגרמנים הנותרים בשטח אמורים להניח את נשקם עד השעה 23:00 באותו יום. לא התקבלה תשובה. ללא מפקדת קבוצת ארמיות מתפקדת וללא מפקדים, הארמיות המרכיבים את קבוצת הארמיות מרכז הושארו לנפשם. למרות תוכניותיו של שרנר לנסיגה מסודרת, עיקר החיילים של קבוצת ארמיות מרכז היו מיועדים להילכד על ידי הצבא הסובייטי.
המועצה הלאומית הצ'כית (ČNR), חסרת אספקה משמעותית לתמיכה במרד, עם חשש להרס רחב היקף של פראג, ובעקבות הכניעה הגרמנית הכוללת, הגיעה להסכם עם הגרמנים שבו יעזבו החיילים הגרמנים את פראג בתנאים של הפסקת אש. עם זאת, חלק מיחידות האס אס המשיכו בהתקפותיהן נגד המורדים הצ'כים בפראג. דיוויזיית KONR הראשונה, אשר יחסיה עם ה-ČNR נותקו והבינה שלא ניתן לצפות לרחמים מהכוחות הסובייטיים, הצטרפה לאס אס ולכוחות גרמנים אחרים בברית נוחות זהירה והחלה לנוע מערבה. הדיוויזיה השנייה של KONR כבר יצרה קשר עם האמריקאים והחלה בצעדה מערבה.
9 במאי
במהלך הלילה של 8/9 במאי, יחידות שריון של ארמיות המשמר המשוריינות ה-3 וה-4 דחפו דרומה כ-80 קילומטרים, ונכנסו לפראג עם עלות השחר. אחרי כוחות החלוץ המשוריינים הגיעו תוך זמן קצר גורמים מהארמייה ה-13 ומארמיית המשמר ה-3. בעזרת האוכלוסייה הצ'כית שוחררה פראג מכוחות גרמניה בסביבות השעה 10:00. לכוחות הצבא האדום היו רק עשרה הרוגים, במה שתואר כ"ניצחונם הקל ביותר" במלחמה. בכל מקרה, חיילים גרמנים בפראג וסביבתה היו להוטים לברוח מערבה, אם כי טורים סובייטים, פרטיזנים צ'כים ואוכלוסייה צ'כית זועמת הפכו את המסע לקווים האמריקאים למאוד לא בטוח.
10–11 במאי
עם יחידות סובייטיות בפראג והתקדמות נוספת מערבה ודרומה לתוך בוהמיה, הושגו המטרות הצבאיות הסובייטיות של המתקפה. עיקר החיילים הגרמנים בקבוצת ארמיות מרכז נלקחו בשבי על ידי הסובייטים ביומיים שלאחר שחרור פראג, בעוד גורמים בחזית האוקראינית הראשונה והשנייה דחפו מערבה לקו התיחום קמניץ-קרלובי וארי-פלזן עם הכוחות האמריקאים.
מחשש לטיפולם בידי המקומיים או כוחות הצבא הסובייטי, שרידי הרכבים של מרכז קבוצות הצבא המשיכו בהתנגדותם עד 10/11 במאי, ובמקרים של כמה יחידות קטנות, מאוחר יותר למאי 1945. האגף השמאלי של החזית האוקראינית השנייה נפגשה עם חיילים של הארמייה השלישית האמריקאית בפיקודו של ג'ורג' פטון באזורי צ'סקה בודייוביצה ופיסק. מאוחר יותר, החזית האוקראינית הראשונה והשנייה נפגשו עם אמריקאים באזורים של קרלובי וארי וקלטובי. עם תנועות יחידות אלו, מתקפת פראג הסתיימה שלושה ימים לאחר יום הניצחון באירופה.
היריות האחרונות נורו סמוך לכפר סלביצה, 4 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר Příbram.
תוצאות צבאיות ופוליטיות
מתקפת פראג השמידה את קבוצת ארמיות מרכז וחלקים מקבוצת ארמיות אוסטמארק. קבוצות ארמיות אלו היו היחידות הצבאיות הגדולות האחרונות של גרמניה, ובעקבות המתקפה, כל החיילים הגרמנים ששרדו הפכו לשבויי מלחמה או נמלטים.
מספר השבויים הגרמנים שנלקחו על ידי ברית המועצות הגיע לכמעט 900,000 וחיילי מדינות הציר האחרים, שמספרם מנה לפחות עשרות אלפים, נכנעו לכוחות ארצות הברית במערב צ'כוסלובקיה ובאוסטריה, אם כי רבים מהם הועברו מאוחר יותר לידי ברית המועצות.
צ'כוסלובקיה הייתה חופשית ממשטר הכיבוש הגרמני לראשונה מאז סוף 1938. עם זאת, גבולותיה של המדינה מלפני המלחמה לא שוחזרו לחלוטין מאחר שהסובייטים סיפחו את רותניה הקרפטית לברית המועצות ביולי 1945.
מערב צ'כוסלובקיה פוצלה על ידי גבול צבאי של המעצמות, שמצדו האחד היה הצבא הסובייטי ומצדו השני צבא ארצות הברית. אף על פי ששני הצבאות עזבו את צ'כוסלובקיה עד סוף 1945, סטלין השיג את מטרתו להבטיח נוכחות צבאית סובייטית חזקה בפראג בזמן כניעת הכוחות הגרמניים בצ'כוסלובקיה.
ההשפעה הקומוניסטית בצבא ובממשלה הצ'כוסלובקית לאחר המלחמה גברה. חיילים צ'כים שלחמו עם בעלות הברית המערביות מצאו את עצמם יותר ויותר בצד, והמדינה עצמה נאלצה להפוך למדינת לוויין סובייטית ב-1948 בהפיכה קומוניסטית.
גורלם של דמויות בולטות
לאחר הקרב נעצרו ראשי המשטר הנאצי בצ'כיה. אמיל האכה, נשיא הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, נעצר ונכלא ב-14 במאי ומת בכלאו ב-26 ביוני 1945. קרל הרמן פרנק נתלה בעוון פשעי מלחמה ב-22 במאי 1946. קורט דליגה, ששימש בפועל מנהיג הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, נשבה בידי האמריקאים במאי 1945, הוסגר לידי הצ'כים ואלו תלו אותו ב-24 באוקטובר 1946.
גרמניה
האבדות בלוחמים משתי קבוצות הארמיות שנפלו בשבי על ידי הסובייטים הסתכמו בכ-860,000 איש. הסובייטים טענו שלכדו 9,500 תותחים ומרגמות, 1,800 כלי רכב משוריינים ו-1,100 מטוסים במהלך המבצע.
דיאנה גורצקאייה
דיאנה גודאוונה גורצקאייה (ברוסית: Диана Гудаевна Гурцкая, בגאורגית: დიანა ღურწკაია דיאנה ר'וּרצְקאיָה; נולדה ב-2 ביולי 1978) היא זמרת רוסית-גאורגית עיוורת. ייצגה את גאורגיה באירוויזיון 2008 בבלגרד, סרביה, חברה בלשכה הציבורית של רוסיה ואמן העם של הפדרציה הרוסית לשנת 2007.
ביוגרפיה
גורצקאייה נולדה בסוחומי, במשפחה של מגרלים. אביה, גודא אדמורוביץ גורצקיה, עבד בכרייה, אמה, זאירה אמירנובנה גורצקיה, מורה במקצועה ונפטרה בשנת 2001. דיאנה היא עיוורת מלידה והיא הילדה הצעירה במשפחה, יש לה שני אחים ג'מבול ורוברט, ואחות, אליזו. היא בוגרת פנימייה לילדים עיוורים ולקויי ראייה בטביליסי.
קריירה
בגיל 10 הופיעה לראשונה בפילהרמונית של טביליסי כאשר שרה דואט עם הזמרת הגאורגית אירמה סוקהדזה.
בשנת 1995 היא הפכה לאחת הזוכות בתחרות המוזיקה "יאלטה - מוסקבה - טרנזיט". בשנת 1999 סיימה את לימודיה במחלקת הפופ של המכללה למוזיקה בגנסינס במוסקבה. בשנת 2003 סיימה את לימודיה במכון לאמנות עכשווית ונכנסה לקלחת הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת מדינת מוסקבה. M.V. Lomonosov.
בחודש מרץ 2000, סטודיו ARS פרסם את אלבום הבכורה של הזמרת, "אתה נמצא כאן", שכלל שירים של איגור ניקולייב וסרגיי חלבונוב. בשנת 2002 יצא לאור אלבומה השני של הזמרת "You Know Mom".
ב-1 במרץ 2008 נערך סיבוב מוקדמות בטביליסי לקראת אירוויזיון 2008, בסיומו הוחלט שדיאנה תייצג את גאורגיה באירווייזון אשר ייערך בחודש מאי בבלגרד, עם השיר "Peace will come" - השלום עוד יגיע.
ב-22 במאי הופיעה בחצי הגמר השני בתחרות, היא העפילה לגמר לאחר שסיימה במקום החמישי מתוך 19 מדינות. בגמר, אשר נערך ב-24 במאי הופיעה בשיר מספר 17 וסיימה במקום ה-11 מתוך 25 מדינות עם 83 נקודות.
לגורצקאייה מספר דואטים עם אמנים בינלאומיים דוגמת ריי צ'ארלס, טוטו קוטוניו ודמיס רוסוס.
פרסים
לזכותה של גורצקאייה מספר פרסים, הבולט ביותר הוא פרס אמן העם של הפדרציה הרוסית לשנת 2007 שהוענק לה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין, היא קיבלה גם מדליית כבוד שניתנה לה על ידי נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי, ופרס סנט ברברה באוקראינה.
בשנת 2009, העניקה הוועדה המארגנת את אולימפיאדת סוצ'י 2014 לדיאנה מעמד של שגריר סוצ'י 2014 כאדם המקדם את רעיונות התנועה האולימפית והפראלימפית ברוסיה ובעולם.
דעות פוליטיות
ב-2014 חתמה גורצקאייה על עצומה של אנשי תרבות התומכת בפעולותיו של פוטין באוקראינה ובחצי האי קרים.
דיאנה תמכה ברעיון של קיריל הראשון של מוסקבה האוסר לבצע הפלות ברוסיה.
בחודש ינואר 2018, היא נרשמה כאיש סוד של ולדימיר פוטין לקראת הבחירות לנשיאות ב-18 במרץ של אותה השנה והייתה מקורבת למועמד לראשות עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין.
בשנת 2019 היא שרה את השיר "אני לא רואה מועמדים אחרים" כתמיכה באנדריי מטלסקי אשר תמך ברוסיה מאוחדת.
חיים אישיים
ב-21 בספטמבר 2005 התחתנה עם פטר אלכסנדרוביץ' קוצ'רנקו, יליד 1974, פרופסור למחלקה למשפט חוקתי באוניברסיטת RUDN, עורך דין ומומחה למדעי המשפט. יחד הקימו השניים קרן לסיוע לילדים עיוורים בשם "בשיחת הלב". כחלק מהקרן מקיימים הזוג את פסטיבל הצדקה הבינלאומי "קני לבן", פרויקט יצירתי העוזר גם הוא לילדים עיוורים ולקויי ראייה. הפסטיבל נערך מדי שנה בחודש אוקטובר, מאז 2010.
ב-29 ביוני 2007 נולד לזוג בן.
מאז 2011 חברה דיאנה בלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית, יו"ר הוועדה לתמיכה במשפחה, ילדים ואמהות.
בשנת 2009, גורצקאייה קיבלה תשומת לב תקשורתית משמעותית לאחר שלא אושרה לה ויזה מהשגרירות הבריטית בשל היותה עיוורת, עם זאת, לאחר קמפיין מתוקשר, ניתנה לה הוויזה ושונו הכללים.
מקשר (תוכנה)
מקשר (באנגלית: Linker - לינקר) הוא תוכנית מחשב בסיסית, שמטרתה חיבור של תוכניות מחשב שעברו הידור לשפת מכונה לכדי תוכנית אחת שניתנת להרצה על ידי מערכת הפעלה מסוימת.
תוכנית מחשב מורכבת בדרך כלל מרכיבים אחדים, ולכך סיבות אחדות:
חיבור כל הרכיבים הללו לתוכנית אחת נעשה על ידי המקשר, בתהליך הקרוי קישור (linkage). כאשר משתנה אחד מהרכיבים המרכיבים את התוכנית השלמה, אין צורך להדר את כל רכיביה, אלא די בהידור הרכיב שהשתנה, ובקישורו מחדש עם כל יתר הרכיבים. בתוכנות גדולות שיטה זו חוסכת זמן רב בתהליכי בניית (הידור וקישור) התוכנה.
וולוו ויקינג
וולוו ויקינג (בשוודית: Volvo Viking) היא משאית כבדה מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1953–1973.
יוצרו 93,000 יחידות.
דגם "N86" יוצר עם הנעה כפולה 4x4.
דגם "וולוו ויקינג" שווק גם בישראל.
אנדרטת וושינגטון
אנדרטת וושינגטון (באנגלית: Washington Monument) היא אובליסק שיש לבן הנמצא ב"מול" במרכז העיר וושינגטון במחוז קולומביה בארצות הברית.
אנדרטה זו הוקמה לזכרו של הנשיא הראשון של ארצות הברית - ג'ורג' וושינגטון. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל רוברט מילס ב־1840. אבן הפינה הונחה ב-4 ביולי יום העצמאות האמריקאי בשנת 1848. ב-21 בפברואר 1885 העבודות הסתיימו והאנדרטה נחנכה. ב-9 באוקטובר 1888 נפתחה לציבור הרחב.
בעת בנייתה הייתה האנדרטה המבנה הגבוה ביותר בעולם. האנדרטה נסדקה במהלך רעידת האדמה שאירעה בוושינגטון ב-23 באוגוסט 2011 ונסגרה למבקרים לצורך שיפוצים עד 12 במאי 2014.
נתוני האנדרטה
עד לשנת 1889 בה נחנך מגדל אייפל נחשבה אנדרטת וושינגטון למבנה הגבוה בעולם.