cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תריסית ירוקה
הצרעה הטפילית סקליון התריסית (Trisolcus basalis) מטילה את ביציה בתוך ביצי התריסית, וכשזחליה בוקעים הם אוכלים את ביצי התריסית.
תפוצה: באביב, בקיץ ובסתיו, בעיקר בצפון הארץ ומרכזה.
Happy hour
Happy hour (מבוטא: הֶפִּי אַוּאֶר; אנגלית: "שעה שמחה") הוא פרק זמן ביממה שבו מסעדות ובארים מסוימים מעניקים הנחות על משקאות, לרוב אלכוהוליים. הרעיון הוא מתן הנחות בשעות החלשות יותר של בית העסק. לרוב, מתקיים ה-"Happy hour" בשעות אחר הצהריים המאוחרות במהלך ימות השבוע.
מקור השם
מקור המונח הוא בחיל הים האמריקאי בשנות ה-20 של המאה ה-20, שם הייתה משמעות המונח הופעה על גבי הספינה.
היסטוריית ה-Happy hour
שורשי הרעיון של שתייה לפני ארוחת הערב מגיע מעידן איסור שתיית האלכוהול בארצות הברית, שם היו אירועי ה-"Happy hour" אירועים מחתרתיים אשר התרחשו לפני הסעידה במסעדות (שבהן הייתה השתייה אסורה). המונח נכנס לשימוש בעגה האזרחית בשנות ה-60 והפך למסורת עבור פועלים רבים, בזמן בין סיום עבודתם לחזרה לביתם לארוחת הערב.
כיום מקובל ה-"Happy hour" במסעדות ובבארים במקומות רבים בעולם המערבי, ובפרט בארצות הברית, באירופה וביפן.
נייר באקי
נייר באקי הוא צבר מקרוסקופי של ננו-צינורות פחמן (CNT), היוצרות יריעה דקה, חזקה וקלת משקל, אשר ניתן להקנות לה תכונות ייחודיות של הולכה תרמית וחשמלית.
השם נייר באקי, הוא על שמו של האדריכל באקמינסטר פולר, אשר בנה את הכיפה הגאודזית, שלימים נמצא גם זהה למבנה הפחמן C60. מבנה זה מהווה את אבן הבנייה הבסיסי של CNT ונייר הבאקי. נייר באקי הוא יריעה משטחית דקה, העשויה מצבר של ננו-צינוריות פחמן CNT בעובי של 1:50,000 משערה אנושית.
תכונות
בתחילה, שימושו של נייר הבאקי היה אמצעי לניוד CNT. כיום, נמצא נייר הבאקי במוקד הפיתוח של מספר תחומי מחקר ושימושים בשל תכונותיו:
תהליכי ייצור
שיטה ראשונה: מערבבים ננו צינוריות עם ממיסים כמו Sodium lauryl sulfate ומסננים בעזרת לחץ חיובי או שלילי עד לקבלת יריעה דקה. ננו צינוריות מתחברות אחת לשנייה בעזרת כוחות ואן-דר-ולס. הכוח שבאופן כללי חלש למדי בשל שטח פנים ענק הופך להיות משמעותי מאוד. ניתן לשלוט בעובי של הנייר בעזרת המסה של ננוצינוריות בתמיסה. בדרך זאת אפשר לקבל עוביים בין 120 ל – 650 מיקרון. נייר באקי בעובי יותר מ – 500 מיקרון נקראה דיסק באקי. בשיטה זו מקבלים אנטרופיה גבוהה אשר משפיעה על תכונות של נייר הבאקי כגון: מוליכות חום, חשמל ותכונות מכניות. שיטה שנייה נקראת שיטת "דומינו": בשלב ראשון מגדלים על מצע סיליקון "יער" של צינוריות פחמן מסוג- MWNT) Multi-Walled Nanotube ) בעלות שכבות רבות - צינורית בתוך צינורית, וכן הלאה, למספר שכבות. גובה של הננוצינוריות בדרך כלל כ – 100 מיקרון. בשלב שני מניחים ממברנה מלמעלה ובעזרת "מערוך" משטחים MWNT, כך שהם נופלים כקוביות דומינו ונדבקים לממברנה. בשלב שלישי מפרידים את הממברנה מנייר הבאקי על ידי המסתה במתאנול. בשיטה ה"דומינו" מקבלים ננוצינוריות מסודרות יחסית לכיוון אחד וכתוצאה מכך מקבלים תכונות תרמיות וחשמליות משופרות בכיוון ההשטחה.
בטי בופ
בטי בופ (באנגלית: Betty Boop) היא דמות מצוירת שהופיעה בסדרת סרטים שהופקו על ידי מקס פליישר והופצו על ידי סרטי פרמאונט.
בשל מיניותה המוחצנת הייתה בטי בופ להיט בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונותרה סמל מין עד ימינו.
שנים מוקדמות
בטי בופ הופיעה לראשונה על האקרנים ב-9 באוגוסט 1930 בסרט ההנפשה "הכלים המסוחררים" (Dizzy Dishes), השישי בסדרת "סרטי ההנפשה המדובבים" (Talkartoon) של פליישר.
דמותה נוצרה על ידי האנימטור גרים נטוויק (שעבד גם עבור אולפני וולט דיסני ואולפני אב אייוורקס), והייתה מבוססת על דמותה של הזמרת והשחקנית הלן קיין. אם כי יש המייחסים את ההשראה לדמותה לשחקנית קלרה בואו.
במקור הייתה הדמות כלב פודל, דמות שדובבה על ידי שחקניות רבות עד שבשנת 1931 מיי קווסטל קיבלה את התפקיד והמשיכה לדבב את הדמות במשך כל הסדרה.
בשנת 1932 השתנתה הדמות והפכה לאנושית בסרט ההנפשה "רותי סמרטוטי" (Any Rags), בהמרת אוזני הפודל בעגילים ארוכים, והפרווה בתסרוקת מתולתלת.
בסרטים היא נקראה "ננסי לי" (Nancy Lee) או נן מקגרו (Nan McGrew) – בתפקידי חברתו של גיבור הסרטים בימבו.
משנת 1931 הופיעה לראשונה בשם "בטי" בסרט "Betty Coed", אולם בשנת 1932 הופיע לראשונה השם המלא "בטי בופ" בסרט "Stopping the Show".
בטי כסמל מין
אחיו של מקס פליישר, דייב, המשיך לפתח את דמותה של בטי, אשר הגיעה לשיא פיתוחה בסרט "מיני דה מוצ'ר" משנת 1932.
דמותה של בטי הייתה חלוצית בהיותה דמות ההנפשה הראשונה המייצגת אישה מינית. דמויות נשים אחרות היו קיימות באותה תקופה, אולם לא ייצגו נשים כאובייקט כזה (ולרוב הופיעו כבעלי חיים, לדוגמה: מיני מאוס).
בטי בופ התגאתה במיניותה – בלובשה שמלה וביריות. החזה שלה היה מודגש, ולרוב הוצגה עם מחשוף עמוק. במהלך רבים מסרטיה ישנן סצנות בהן דמויות אחרות מנסות "להציץ לה" בעת שהחליפה בגדים. סרט ידוע אחר הוא "אי הבמבוק של בטי בופ" ("Betty Boop's Bamboo Isle") בו רוקדת בטי את ריקוד ההולה בלבוש ליי עשוי עשב.
יחד עם זאת, דאגו המנפישים לשמור על "תמימותה" בשל היות הדמות בת 16 בלבד, רשמית.
הסרטים היו ייחודיים בשל הפסקול שלהם שכלל מוזיקת ג'אז אשר נוגנה על ידי תזמורות, לואי ארמסטרונג, רודי ואלי ודון רדמן.
בשל ייחודה של הדמות הפכו הסרטים פופולריים ביותר. הזמרת הלן קיין, אשר היוותה השראה לדמות, תבעה את האולפנים בשל גנבת "דמותה", אולם הפסידה במשפט לאחר שפליישר הוכיח שהביטוי "בופ אופ או דופ" נאמר על ידי זמרות גם לפני הופעותיה של קיין.
אילופה של בטי הסוררת
מיניותה המודגשת של בטי היא שהביאה לנפילתה. הצנזורה העצמית שהפעילו אולפני השידור הפכו את שמלתה לארוכה והעלימו את מחשופה של בטי בשנת 1934. בסרטים המאוחרים הפכה בטי לעקרת בית עם כלב קטן בשם פאדג'י.
האנימטורים ניסו ליצור עניין בסדרה עקב הירידה בפופולריות שלה על ידי ציוות דמויות הנפשה נוספות לבטי. אחת מאותן דמויות, פופאי, זכתה בהמשך לסדרה משלה ולהצלחה רבה.
בשנת 1939 הופסקה סדרת הסרטים של בטי.
בטי בופ – החל מאמצע המאה ה-20
הסרטים הוצגו שוב בשנות ה-60 וזכו לפופולריות מטעמי נוסטלגיה. ניסיונות להוסיף צבע לסדרה (ששודרה במקור בשחור-לבן) זכו לביקורות רבות.
בשנת 1974 יצא לאקרנים סרט המקבץ את הידועים מבין סרטי הדמות ונקרא "The Betty Boop Scandals of 1974". אוסף נוסף יצא לאקרנים בשנת 1980 בשם "Hurray for Betty Boop", כשבאוסף זה הושם דגש על הסרטים המוקדמים של בטי, בצורתה המינית יותר.
בשנת 1988 הופיעה לראשונה הדמות בסרט חדש, "מי הפליל את רוג'ר רביט". שמועות רמזו על כך שבאחת הסצנות ישנה תמונה של בטי בעירום, אולם אין לשמועה ראיות, ובדיקה של גרסת הווידאו לא מצאה תמונה כזו.
בשנת 1994 נבחר הסרט משנת 1933, "שלגיה" (להבדיל מהסרט של אולפני וולט דיסני משנת 1937 שנקרא "שלגיה ושבעת הגמדים"), שבו כיכבה בטי בופ, להיכלל באוסף הסרטים השמור בספריית הקונגרס.
דמותה של בטי בופ משמשת השראה לדמות תות בראונסטיין מסדרת האנימציה דירת המצוירים. בראונסטיין היא גרסה מעוותת של בטי בופ, אשר סובלת מבעיות של עודף משקל, אלכוהוליזם ונטיות אובדניות.
הוכחה (סרט)
הוכחה (באנגלית: Proof) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בהשתתפות השחקנים אנתוני הופקינס, גווינת' פאלטרו, ג'ייק ג'ילנהול והופ דייוויס.
הסרט מבוסס על המחזה זוכה פרס הטוני ופרס הפוליצר "הוכחה" מאת דייוויד אובורן, שהוצג על במות ברודוויי בשנים שקדמו להפקת הסרט וגם לאחר הפקתו.
תקציר העלילה
הסרט מתאר יום בחייה של קתרין (השחקנית גווינת' פאלטרו), היום שבו מתקיימת הלוויית אביה. קתרין, צעירה מוכשרת הממוקמת על הרצף השברירי שבין גאונות לטירוף, היא בתו של מתמטיקאי גאון, שלא יצא מביתו בחמש השנים שלפני מותו עקב מחלת נפש. במשך חמש שנים שהתה עמו, וסעדה אותו כשמצבו החמיר, עד שנפטר.
בין כתביו נמצאת מחברת, ובה הוכחה מתמטית נדירה, שנכתבה לכאורה על ידי האב, הוכחה שיש ביכולתה לזעזע את עולם המדע.
הסרט מתאר את הקו העדין שבין "מוזרות", שלעיתים כרוכה עם גאונות ויצירתיות, לבין היעדר בריאות נפשית. קו גבול זה, שאינו תמיד ברור, נתון לעיתים קרובות לשיפוטיות שלילית מצד החברה, עקב בּוּרות וחוסר סובלנות. לקתרין, השרויה בהלם האובדן עם מות אביה, התנהגויות מוזרות, חולמנות, ולעיתים הזיות. היותה בתו של אדם שהיה מוכר כחולה נפש, ושהותה ארוכת השנים עמו לפני מותו, בצירוף להתנהגויותיה המוזרות, מביאות אותה אל הצורך להתמודד עם האשמות לא מילוליות מצד החֶברה על היותה בלתי שפויה. באופן בלתי הוגן אולי, היא נדונה על ידי החברה והדעות הקדומות מבלי יכולת להתגונן, וחובת ההוכחה - על שאיננה חולת נפש - היא עליה.
שמו של הסרט, "הוכחה", אינו מרמז רק על ההוכחה המתמטית שנכתבה לכאורה על ידי האב, אלא על ניסיונה הנואל של קתרין "להוכיח" את שפיותה, מול דעות קדומות מוצקות של חברה כופה. בסופו של דבר מתברר כי קתרין היא שכתבה את ההוכחה המתמטית הנדירה, אולם טענה זו מפיה נשמעת הזויה, לא הגיונית, ועשויה לכאורה להצביע על הזיות יותר מאשר על האמת. קתרין אינה יכולה לאמת את טענתה, ולצורך "הוכחת" שפיותה ועל מנת לחזור ולהתקבל לזרועות החברה נדרשת קתרין לחזור בה ולמעשה לוותר על היצירתיות והייחוד שבה.
הסרט "הוכחה", בעקבות המחזה באותו שם, קורא תיגר על הבורות וצרות המוחין של החברה, המושכת לבינוניות, ומתייגת כ"סוטה" את מי שאינו עומד בכללים.
אלון מזרחי
אלון מזרחי (נולד ב-1971) הוא כדורגלן עבר והווה ישראלי ששיחק בעמדת המצחצח נעליים כוכב נבחרת ישראל בשנות ה-90. כינויו הוא "האווירון" בהתאם לתנועת האווירון שנהג לעשות אחרי הבקעת כל שער.
קריירה כשחקן
מזרחי גדל בקבוצת הנוער של בני יהודה תל אביב ועלה לקבוצה הבוגרת כשזו זכתה באליפות בשנת 1990, אם כי לא היה לו חלק משמעותי בתואר. כשלא מצא את מקומו בהרכב הקבוצה, הושאל במהלך עונת 1990/1991 להפועל תל אביב שעלתה בעונה הקודמת בחזרה לליגה הבכירה, ושם עשה את צעדיו הראשונים בליגה. ב-20 באפריל 1991 כבש במדי הפועל תל אביב את שערו הראשון בליגה הישראלית הבכירה, במשחק מול הפועל צפרירים חולון. בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה ב-18 הופעות במדי הפועל תל אביב, בתום העונה חזר מזרחי לבני יהודה והפך לאחד החלוצים המובילים בליגה כשהוא כובש שערים רבים ומככב בקבוצה לצידם של ניקולאי קודריצקי וחיים רביבו. בעונת 1991/1992 ובעונת 1992/1993 הוכתר פעמיים ברציפות למלך שערי הליגה (עם 20 ו-26 שערים בהתאמה).
לקראת עונת 1993/1994 נרכש מזרחי על ידי יעקב שחר והוחתם במכבי חיפה, עמה זכה באליפות כבר בעונתו הראשונה במועדון, לצידם של אייל ברקוביץ' וראובן עטר. הקבוצה לא הפסידה אף משחק ומזרחי הוכתר למלך שערי הליגה בפעם השלישית ברציפות. מזרחי שבר שיא אישי כאשר כבש 28 שערים בליגה באותה עונה והתקרב לשיאו של ניסים אלמליח (30 שערים בעונה). בעונת 1994/1995 הושאל מזרחי למכבי תל אביב, אך לא הצליח להתאקלם שם והושאל בהמשך העונה לעירוני אשדוד.
מאוחר יותר חזר מזרחי לקדנציות נוספת בבני יהודה ובמכבי חיפה, לה עזר לזכות ב-1998 בגביע המדינה ולהעפיל לרבע גמר גביע המחזיקות בעונה הבאה. באמצע העונה קיבל מזרחי הצעה מקבוצת ניס מהליגה השנייה בצרפת והתעקש לעזוב, למורת רוחם של מכבי חיפה ואוהדיה, שהאשימו אותו בנטישה באמצע מאבק חשוב. בעקבות עזיבת מזרחי, איבדה חיפה את המחץ בהתקפה וסיימה את העונה ללא תארים. מזרחי לא זכה להצלחה בניס אך כבש בניצחון הגדול של נבחרת ישראל 0 - 5 על נבחרת אוסטריה בסוף אותה עונה (1999). בעונה הבאה נאלץ לעזוב את ניס עקב בעיות כלכליות של המועדון וסכסוך עם הבעלים.
במהלך עונת 1999/2000 חתם מזרחי בבית"ר ירושלים, ובמדיה שיחק עד תום עונת 2000/2001 והבקיע 21 שערים ב-50 משחקים בליגה. ב-10 בספטמבר 2000 היה שותף מזרחי בזכייתה של הקבוצה ב"גביע השלום", טורניר שנערך בסטדיו אולימפיקו ברומא. מזרחי הבקיע שני שערים מתוך שבעה שהבקיעה הקבוצה בניצחון 7–0 נגד אלוקאס מירדן במשחק שאורכו היה מחצית אחת, 45 דקות. מזרחי היה שותף גם לניצחון נגד רומא באותו טורניר. בהמשך העונה הואשם מזרחי על ידי המאמן אלי גוטמן בהדלפות מחדר ההלבשה של בית"ר ולא שותף במשחקיה מינואר 2001 ועד לעזיבתו של גוטמן, שהוחלף על ידי ניסים בכר.
לאחר שעזב את בית"ר ירושלים שיחק מזרחי במספר קבוצות נוספות, ועד שנת 2005 שיחק במדי הפועל באר שבע, שם שבר את שיא הבקעות השערים והפך למלך השערים של הליגה הישראלית בכל הזמנים. לפני תחילת עונת 2005/2006, בגיל 34, הודיע מזרחי על פרישה ממשחק פעיל. למרות זאת, הוא חתם בקבוצת מכבי עמישב פתח תקווה מליגה ב' ונימק את המהלך ממניעים התנדבותיים. במשחקו הראשון של מזרחי בקבוצה, מול בית"ר כפר סבא, הגיעו 1,500 צופים כדי לראותו. לאחר מספר משחקים במדי עמישב החליט מזרחי לפרוש בטענה שמיצה את הכוונה שלשמה בא מלכתחילה.
נבחרת ישראל
מזרחי הוא מלך השערים של הנבחרת הצעירה של ישראל בכל הזמנים, עם 15 שערים אשר כבש ב-13 הופעות. לזכותו של מזרחי 37 הופעות במדי נבחרת ישראל, בהן כבש 17 שערים.
ב-2 בדצמבר 1992 ערך את הופעות הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת בולגריה באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. ב-24 במרץ 1993 כבש לראשונה במדי נבחרת ישראל, צמד שערים במשחק ידידות מול נבחרת רוסיה בקריית אליעזר. במשחקי מוקדמות יורו 2000 היה מזרחי מלך השערים של הנבחרת, עם חמישה שערים בשבע הופעות, כולל צמד בניצחון 3–0 על. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך מזרחי ב-2 ביוני 2001, בניצחון 3–0 על במוקדמות מונדיאל 2002.
אלון היה למלך השערים הישראלי בכל המסגרות עם 334 שערים עד לתאריך 1 בספטמבר 2021, אז ערן זהבי כבש צמד במחצית הראשונה של משחק הנבחרת הלאומית מול איי פארו ובכך הגיע ל-336 שערים בכל המסגרות.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו, החל מזרחי לאמן ולשחק בליגה הישראלית בכדורגל חופים. בעונת חתם מזרחי בהפועל יהוד מליגה ג' והוא שימש כמאמנה עד לחודש מרץ של 2009.
בעונת 2009/2010 עבד אלון מזרחי עם שלומי ארבייטמן על שיפור ההתמצאות ברחבה ויכולת הסיום מול השער. באותה עונה כבש ארבייטמן 28 שערים במדי מכבי חיפה ובכך השווה את שיאו של מזרחי מעונת 1993/1994.
במאי 2010 מונה מזרחי למאמן החלוצים של מכבי פתח תקווה. במסגרת תפקידו עבד בעיקר עם הנוער, אך לעיתים גם עם חלוצי הקבוצה הבוגרת.
בפברואר 2011 מונה מזרחי למאמן החלוצים של קבוצת הפועל רמת השרון. במסגרת תפקידו עבד בעיקר עם הנוער, אך לעיתים גם עם חלוצי הקבוצה הבוגרת.
בנובמבר 2012 מונה מזרחי למנג'ר הפועל כפר סבא, ובדרך לאחר החלפת המאמן, גם אימן זמנית את הקבוצה הבוגרת, אך כעבור פחות מחודשיים עזב את תפקידו בשל קשיים בהעברת הבעלות בקבוצה.
בינואר 2013 מונה מזרחי למאמן הפועל פתח תקווה. מזרחי לא הצליח להוביל את הקבוצה בחזרה לליגת העל, ובתום העונה סיים את תפקידו.
ב-12 בדצמבר 2016 מונה לנציג הבעלים של בני יהודה, ברק אברמוב. מזרחי סיים את תפקידו לקראת סוף העונה.
קריירה טלוויזיונית
בשנת 2006 הנחה מזרחי תוכנית אירוח בטלוויזיה בשם "בסלון עם האווירון" בערוץ אגו ושיחק בטלנובלה "האלופה" בתור מאמן קבוצת הכדורגל הכוח ירושלים, ובסדרה "דני הוליווד" בתור תורם כליה אנונימי.
מזרחי שימש פרשן כדורגל בערוץ הספורט ובהמשך עבר ל-ONE שם הוא כותב טורי דעה באתר וחבר בצוות התוכנית "המנהלת" המשודרת בערוץ ONE.
בנובמבר 2018 השתתף בפרסומת לבזק, לצידם של גידי גוב ועומר אדם.
חיים אישיים
מזרחי למד בבית הספר היסודי משה הס בתל אביב, בחטיבת הביניים יוסף קלמן ברמת השרון ובתיכון עירוני י"א בתל אביב.
ב-1992 התחתן מזרחי עם ורד. הם התגוררו ברמת השרון ולהם שלושה ילדים. ב-2020 התגרש הזוג. בתם האמצעית, סאן, היא דוגמנית בינלאומית.
ב-22 בספטמבר 2008 מזרחי הצטרף למפלגת צדק חברתי ושובץ במקום החמישי ברשימת המפלגה למועצת עיריית תל אביב-יפו.
באפריל 2013 הגיש לבית המשפט בקשה להכריז עליו כפושט רגל.
מטוס ללוחמה בעצימות נמוכה
מטוס ללוחמה בעצימות נמוכה הוא מטוס קרב קל המותאם ללחימה בעצימות נמוכה, פעילות נגד-חבלה, לוחמה בטרור, סיור חמוש, ביון, תקיפה קלה, סיוע אווירי קרוב נגד כוחות לא סדירים של מחבלים, מחתרות, מורדים, קרטלי סמים וכדומה. המטוסים לרוב חמושים באמצעי חימוש קלים כגון רקטות טיפשות, פצצות בקוטר קטן, פוד תותחים וכדומה. אם כי המגמה לאחרונה היא לצייד מטוסים אלו במצלמות ויכולת להטלת חימוש חכם. מטוסים אלו יכולים גם לשמש כמוצבי בקרה אווירית קדמית.
מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה לעיתים לא מפותחים מראש לצרכים אלו אלא מותאמים מדגמים סדרתיים של מטוסי טורבו-פרופ, סילון, או בוכנה קלים לטובת הורדת מחירים, חלקם גם מוסבים לצרכים אלו לאחר יצורם.
מאפיינים
מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה מכונים באנגלית COIN זה ראשי תיבות של COunter INsurgency. המטוסים לרוב יהיו מותאמים מדגמים קיימים של מטוסי אימון או תקיפה קלה. לרוב מטוסים אלו נוטים להיות בעלי מנועי טורבו-פרופ בגלל ביצועי השיוט במהירויות וגבהים נמוכים, וכן בגלל הנצילות בדלק ומחיר המנועים הנמוך יחסית. המטוסים גם לרוב נושאים כמות חימוש מוגבלת וגודל חימוש קטן בגלל שלרוב המטרות להן החימוש מיועד הן אנשים, כלי רכב או בניינים לא ממוגנים ובאזורים מאוכלסים, וכן בגלל שזה מקטין את דרישות הסבה למטוסים אלו.
מאפיינים עיקריים של מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה:
גודרון שימן
גודרון שימן (בשוודית: Gudrun Schyman; נולדה ב-9 ביוני 1948, טאבי, אופלנד) היא פוליטיקאית שוודית. כיום משמשת כדוברת של מפלגת יוזמה פמיניסטית, שהייתה שותפה להקמתה בשנת 2005.
שימן הייתה מנהיגת מפלגת השמאל השוודית מ-1993 עד ינואר 2003 וחברה במפלגה עד 2004. שימן עזבה על מנת להתרכז בפעילותה הפוליטית פמיניסטית פוליטית ובעקבות שערוריית העלמת מס. היא נשארה חברת פרלמנט עצמאית בריקסדאג עד 2006.
מנהיגת מפלגת השמאל
ב-1993, נבחרה שימן כמנהיגת מפלגת השמאל השוודי והצליחה בזמן כהונתה להכפיל את מספר חברי הפרלמנט מטעם מפלגת השמאל. היא נחשבה למנהיגה פופולרית והייתה גלוית לב בנוגע ליוזמות שלה, למשל בתמיכתה במאבק באלכוהוליזם וביוזמה להפוך את הפרלמנט השוודי למקום עבודה ללא אלכוהול. כמנהיגת המפלגה היא הובילה לכך שפמיניזם הוא אחד הבסיסים האידאולוגיים של המפלגה. ב-2003, היא הואשמה ונמצאה אשמה על ידי רשויות המס בניסיון ליהנות מניכויי מס שלא הייתה זכאית להם.
ב-2002 נשאה נאום מעורר מחלוקת בו התייחסה לדיכוי נשים על ידי גברים: "אפליה ופגיעה בזכויות מופיעים בצורות שונות בכל מקום שבו אנחנו מוצאות את עצמנו. בכל מקום זאת אותה הנורמה, אותו המבנה, אותו הדפוס, שחוזר על עצמו גם באפגניסטן של הטליבאן וגם כאן בשוודיה".
באוקטובר 2004, הציגו שימן וחברי פרלמנט נוספים ממפלגת השמאל, בריקסדאג את המשמעויות הכלכליות של אלימות גברים כלפי נשים ודרשו מהמדינה, להקים קרן למקלטי נשים. ההצעה משכה תשומת לב רחבה, והתקשורת וכינה אותה "מס הגברים".
יוזמה פמיניסטית
שימן עזבה את מפלגת השמאל בשנת 2004, וב-2005 ייסדה את יוזמה פמיניסטית (Fi), שהתמודד כבר ב-2006 בבחירות לפרלמנט וקבלה רק כ-0.7% מהקולות, אחוז נמוך משמעותית ביחס לסף הנדרש בשוודיה לכניסה לפרלמנט (4%). ג'יין פונדה תמכה ביוזמה. בבחירות בפרלמנט האירופאי שהתקיימו ב- 2009 המפלגה קיבלה 2.22% מהקולות. לקראת הבחירות לפרלמנט שימן שרפה 100,000 כתר שוודי מחאה אי השוויון בשכר שוודיה. למרות תשומת הלב התקשורתית הרבה, בבחירות לפרלמנט המפלגה קיבלה רק 0.4% מהקולות. בבחירות לנציגות השוודית בפרלמנט האירופי, המפלגה זכתה ב-5.3% מהקולות. בבחירות הכלליות בשנת 2014 קיבלה המפלגה 3.1% מהקולות; אף על פי שעדיין לא הגיעו לסף מנדטים המאפשר כניסה לפרלמנט, כוחה של המפלגה גדל. בבחירות בספטמבר 2018 שימן מתמודדת שוב על מקום בפרלמנט השוודי מטעם מפלגת יוזמה פמיניסטית. מאז ספטמבר 2017, היא המנהיגה היחידה של המפלגה לאחר שוויקטוריה קאוסה ביקשה לסיים את תפקידה עקב התחייבויות נוספות.
ג'וי פייג'
ג'וי פייג' (באנגלית: Joy Page; 9 בנובמבר 1924 - 18 באפריל 2008) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית ממוצא יהודי. נודעה בעיקר בשל תפקידה כפליטה הבולגריה אנינה ברנדל בסרט הקולנוע "קזבלנקה" (1942).
חייה
פייג' הייתה בתו של שחקן הסרט האילם דון אלבארדו, אשר שמו האמיתי היה חוזה פייג'. לאחר גירושי הוריה התחתנה אמה עם איל הקולנוע ההוליוודי האגדי ג'ק וורנר, אשר עמד בראש אולפני האחים וורנר. נראה כי קשר משפחתי זה (בצירוף המראה הלטיני הנאה שירשה מאביה) הוא שהביא לליהוקה בתפקיד המהגרת הבולגריה בעודה בת פחות משמונה עשרה שנים, לאחר שזה עתה סיימה את בית הספר התיכון.
הופעה מרשימה זו לא שימשה כמנוף להופעות נוספות. היא מעולם לא שיחקה שוב בסרט של האחים וורנר, אם כי הופיעה בקומץ סרטים עבור אולפנים אחרים. היא נישאה לשחקן ויליאם אור, אשר קיבל תפקיד ניהולי בכיר בחברת וורנר, דבר שהוביל להאשמות בדבר נפוטיזם. לאחר שהופיעה בסדרות טלוויזיה בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, פרשה מעולם המשחק בשנת 1962.
פייג' ואור התגרשו בשנת 1970. בנם, גרגורי אור, הוא תסריטאי ומפיק.
פייג' הלכה לעולמה ב-18 באפריל 2008, כתוצאה מסיבוכים של שבץ מוחי ודלקת ריאות מהם סבלה.
רייטינג (שבועון)
רייטינג היה שבועון טלוויזיה ובידור בהוצאת "מעריב החזקות", שהתחרה בפנאי פלוס הוותיק ממנו. רייטינג נוסד על ידי יובל נתן ויצא לאור בפעם הראשונה ב-23 ביוני 1999, כשעל שער הגיליון הופיע רפי רשף. כעבור 12 שנים ו-3 חודשים, ב-23 בספטמבר 2011 יצא הגיליון האחרון.
הגישה השונה של השבועון הצמיחה ממנו במהלך השנים כותבים מוכרים רבים: אביעד קיסוס, יאיר רוה, איילת שני, ליסה פרץ, דבורית שרגל, יוסי אליאס, מושיקו כהן, דודו כהן, נוי אלוש, אבישי בן אלי, אורי סלעי, יהודה נוריאל, אורית נבון, נטע חוטר, רחלי רוטנר, שחר אורן ואחרים.
לאחר כ-6 שנים כמגזין עצמאי, נרכש השבועון על ידי מעריב החזקות. יובל נתן החליט לפרוש מעריכת השבועון בשנת 2005 בעקבות הרכישה של מעריב. לאחר פרישתו של נתן, מני אבירם ערך את השבועון במשך כ-3 שנים (2005–2008). אחריו מונה לתפקיד עורך השבועון ירון טן-ברינק, לשעבר מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות", אשר לפני כן כתב ב"רייטינג" טורים שונים וערך את אתר האינטרנט של המגזין. בשנת 2010 עזב גם טן-ברינק את התפקיד והעורך הרביעי והאחרון של השבועון היה אלון צרפתי.
מדי שבוע הופץ בנוסף לגיליון הרגיל גם גיליון מתומצת המחולק בחינם בבתי הקפה של ארומה. ביוני 2007 הוציא העיתון גיליון קיצי מיוחד בגרסה נוספת לזו הרשמית הנמכרת בחנויות, העוסק בנושאי מוזיקה וסלולרי. הגיליון המיוחד חולק בחינם על ידי חברת פלאפון.
בשנת 2011 נסגר מוסף התרבות שחולק מדי יום שישי לקוראי מעריב, ובמקומו צורף השבועון רייטינג כמוסף תוך צמצום משמעותי של כמות העמודים והוספת מדורים שפורסמו לפני כן במוסף תרבות, וכן המשיך להימכר בנפרד בדוכני העיתונים גם בגרסה זו. אולם כעבור מספר חודשים הוחלט לסגור לחלוטין את "רייטינג", והגיליון ה-639 והאחרון שלו יצא ב-23 בספטמבר 2011, 12 שנים ו-3 חודשים לאחר הגיליון הראשון. במקומו חולק המוסף ז'ורנל.
מקדש יופיטר הקפיטוליני
מקדש יופיטר אופטימוס מקסימוס או מקדש יופיטר הקפיטוליני (בלטינית: Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini) היה מקדש לאל יופיטר שניצב בראש גבעת הקפיטולין ברומא העתיקה.
היסטוריה
על פי המסורות הרומאיות (אשר אינן מגובות בממצאים ארכאולוגיים) נוסד המקדש הראשון באתר ב-13 בספטמבר, בשנה הראשונה של הרפובליקה הרומית (בשנת 509 לפנה"ס). המקדש הוקדש לשלשה הקפיטולינית (יופיטר, יונו ומינרווה). על פי מסורת זו, הוקם המקדש על ידי לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, לאחר שזה נשבע להקים מקדש במהלך הקרב מול הסבינים. פריסקוס הניח את אבן הפינה למקדש, אולם היה זה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שבנה את מרבית חלקיו והשלימו.
נערכה הגרלה בין אצילי רומא, בה נקבע כי מרקוס הורטיוס פולוילוס, אחד מקונסולי רומא, יחנוך את המקדש.
במקדש, שגודלו היה 60 על 60 מטרים, היה חדר מקודש נפרד לכל אחד מאלי השלשה הקפיטלונית - יונו משמאל, מינרווה מימין ויופיטר במרכז. המקדש עוטר בפסלי טרה קוטה רבים, שהידוע בהם הוא פסל המתאר את יופיטר רוכב על קוודריגה.
מקדש זה נהרס ב-6 ביולי 83 לפנה"ס במהלך המלחמה שהתרחשה בתקופת שלטונו של הדיקטטור לוקיוס קורנליוס סולה. בשריפה זו, על פי המסורת הרומית, נשרפו ספרי הסיבילות שנשמרו במקדש.
מקדש שני באתר נבנה על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס ושופץ על ידי הקיסר אוגוסטוס. מקדש זה נהרס בשנת 69 בעת שאספסיאנוס כבש את העיר. המקדש שוקם על ידי אספסיאנוס, ולימים על ידי טיטוס ודומיטיאנוס (אשר כיסה את גג המקדש בזהב). המקדש השלישי שבאתר שרד כ-400 שנים, ונהרס במהלך ביזות רומא במאה החמישית.
איימי שרמן-פלדינו
איימי שרמן-פּלדינו (באנגלית: Amy Sherman-Palladino; נולדה ב-17 בינואר 1966) היא תסריטאית, במאית ומפיקת קולנוע יהודייה-אמריקאית. היא ידועה בעיקר בתור היוצרת של הסדרות "בנות גילמור" ו"גברת מייזל המופלאה". שרמן-פלדינו זכתה בארבעה פרסי אמי עבור עבודתה, ביניהם סדרת הקומדיה הטובה ביותר, בימוי מצטיין לסדרה קומית, תסריט מצטיין לסדרה קומית והניהול המוזיקלי הטוב ביותר, כולם עבור "גברת מייזל המופלאה".
סימוסוכוס
סימוסוכוס (שם מדעי: Simosuchus; משמעות השם מיוונית: "תנין פחוס-אף") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בסוף הקרטיקון, לפני 66–70 מיליון שנה. המאובנים של זוחל זה התגלו בשנת 2000 במחוז מאהאז'אנגה, ליד העיר מאהאז'אנגה שבמדגסקר.
איימי שרמן-פלדינו
ילדותה
שרמן-פלדינו נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. אביה, דון שרמן, היה קומיקאי יהודי מהברונקס, ש"שרמן" היה שם הבמה שלו. אמה, מייבּין יוז (Maybin Hewes), הייתה רקדנית נוצרית-בפטיסטית מגולפורט שבמיסיסיפי. שרמן-פלדינו ציינה שהיא גדלה כיהודיה. היא למדה בלט קלאסי החל מגיל ארבע, ובנעוריה החלה ללמוד גם סגנונות ריקוד נוספים. היא עזבה את עולם הריקוד, לצערה של אמה, כשהיא קיבלה משרה בצוות הכותבים של הסדרה רוזאן.
סימוסוכוס
תנין זה הגיע לאורך 0.75 מטר ודמה במראהו לכלב מסוג פאג, עם הלסת הקצרה שפנתה מעט כלפי מעלה בקצוות. היו לו ראש קטן ורחב ובו שיניים קטנות בלסת העליונה בעוד הלסת התחתונה הייתה חשופה משיניים. ככל הנראה התאים מבנה הלסת לתזונה המבוססת על עלים אותם תלש עם לסתו. הוא היה ארבע-רגלי עם מפרקים שנעו בזווית 45 מעלות מהגוף וגופו כוסה בלוחיות צפופות של שריון עשוי אוסטאודרם לאורך הגב ופלג הגו העליון, והסתיים בזנב קצר ומשולש.
איימי שרמן-פלדינו
קריירה
שרמן-פלדינו הפכה לחברה בצוות הכותבים של רוזאן במהלך העונה השלישית של הסדרה, ב-1990. בין קווי העלילה והפרקים שהיא כתבה היה גם פרק אודות אמצעי מניעה שהיה מועמד לפרס אמי. היא עזבה את הסדרה לאחר עונתה השישית, ב-1994, ועבדה על פרויקטים אחרים כמו הסיטקום הכושל "אהבה ונישואין" ב-1996 והסיטקום Over The Top ב-1997. היא גם כתבה כמה תסריטים עבור הסיטקום "הארון של ורוניקה".
בנות גילמור
שרמן-פלדינו ידועה בעיקר בתור היוצרת והמפיקה של סדרת הדרמה הקומית "בנות גילמור". הסדרה רצה בין השנים 2000 ל-2007, בתחילה ברשת The WB ולבסוף ברשת שהחליפה אותה, The CW. סדרת המשך בת ארבעה פרקים עלתה לנטפליקס בשנת 2016. שרמן-פלדינו סיפרה שבפגישה בה היא מכרה את הסדרה, הרשת לא התלהבה מההצעות האחרות שלה לסדרות, והיא חשבה על הרעיון ל-"בנות גילמור" במקום, כמוצא אחרון. היא הציעה "סדרה על אם ובת, אבל הן יותר כמו חברות הכי טובות", והמנהלים ברשת התלהבו מיד. במהלך טיול לקונטיקט, היא ובעלה, דניאל פלדינו, קיבלו השראה למקם שם את הסדרה, במקום שיאפשר אווירה קהילתית של עיירה קטנה, ואת הפער לעומת החברה הואספית של הרטפורד, קונטיקט. בהפקת הסדרה החדשה, שרמן-פלדינו ובעלה לקחו על עצמם תפקידים רבים בתור הכוחות היוצרים של הסדרה. הם כתבו כמות גדולה מהפרקים, ותפקדו גם בתור במאים ומפיקים במשך שש מתוך שבע השנים של התוכנית.
סוף העבודה על בנות גילמור
ב-20 באפריל 2006 הוכרז ששרמן-פלדינו ובעלה דניאל פלדינו לא הצליחו להגיע להסכם עם רשת The CW לחידוש החוזה שלהם. כתוצאה מכך, הם הפסיקו לעבוד על בנות גילמור. בהצהרה הרשמית נכתב: "על אף מאמצינו לחזור ולהבטיח את עתידה של "בנות גילמור" בשנים הבאות, לא הצלחנו להגיע להסכם עם האולפן ועל כן נעזוב את הסדרה עם תום החוזה שלנו בסוף העונה הנוכחית. תודותינו הכנות יוצאות אל השחקנים המדהימים, הצוות החרוץ והמעריצים הנאמנים שלנו". הם הוחלפו בכותב והמפיק דייוויד ס. רוזנטל.
חזרתה של איזבל ג'יימס
ב-1 באוגוסט 2006, ההוליווד ריפורטר דיווח שרשת פוקס הזמינה פיילוט עבור סדרת קומדיה חדשה פרי עטה של שרמן-פלדינו. הסדרה עסקה בשתי אחיות שמתקרבות שוב אחרי הרבה זמן בנפרד כאשר אחת מהן מסכימה לשאת ברחמה את תינוקה של השנייה. שרמן-פלדינו כתבה, ביימה והפיקה את הפיילוט. הסדרה, שזכתה לשם "חזרתה של איזבל ג'יימס" עלתה לשידור ב-14 במרץ 2008, בכיכובה של פארקר פוזי. היא בוטלה ב-24 במרץ, לאחר ששודרו שלושה פרקים בלבד.
באנהדס
ב-11 ביוני 2012 עלתה לשידור ברשת ABC Family סדרה חדשה שיצרה שרמן-פלדינו: "באנהדס". בסדרה כיכבה סאטון פוסטר, בתפקיד נערת שעשועים מלאס-וגאס, שלאחר חתונה אימפולסיבית עוברת לגור בעיירת חוף קטנה, ומתחילה לעבוד בתור מורה לריקוד בסטודיו של חמותה. קלי בישופ, שגילמה את אמילי גילמור ב-"בנות גילמור", גילמה את החמות.
ב-22 ביולי 2013, חמישה חודשים לאחר תום העונה הראשונה, הוכרז כי באנהדס לא תחודש לעונה נוספת.
עונת ההמשך לבנות גילמור
באוקטובר 2015 דווח כי נטפליקס חתמה על חוזה עם רשת WB להפקת המשך לסדרה "בנות גילמור". הסדרה החדשה תורכב מארבעה פרקים, כל אחד באורך של 90 דקות. שרמן פלדינו ובעלה, שעזבו את הסדרה המקורית בעונתה האחרונה, חזרו לכתוב, לביים ולהפיק את סדרת ההמשך. הסדרה עלתה לשידור ב-25 בנובמבר 2016.
גברת מייזל המופלאה
ב-6 ביוני 2016 דווח כי אמזון הזמינה משרמן-פלדינו פיילוט באורך שעה בשם "גברת מייזל המופלאה", אודות עקרת בית בשנות החמישים שמחליטה להפוך לאחת מקומיקאיות הסטנד-אפ הראשונות. הסדרה עלתה לשירות פריים וידאו ב-17 במרץ 2017. כחלק מעונת הפיילוטים של הרשת, ולצופים ניתנה האפשרות להצביע האם הם מעוניינים שתוזמן סדרה שלמה על פי הפיילוט. ב-10 באפריל 2017 הוכרז ש"גברת מייזל המופלאה" זכתה להזמנת עונה שנייה "חסרת תקדים" מאמזון. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, כמו גם בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, ובפרס פיבודי בקטגוריית הבידור בטקס פרסי הפיבודי ה-77. שרמן-פלדינו זכתה בפרס אמי עבור הכתיבה הטובה ביותר לסדרה קומית, הבימוי הטוב ביותר לסדרה קומית ובסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האמי ה-70.
חיים אישיים
שרמן-פלדינו נשואה לדניאל פלדינו, שמשמש כמפיק שותף, כותב ובמאי בכל הפרויקטים שלה.
שפניים
שפניים (שם מדעי: Procaviidae) היא המשפחה היחידה ששרדה בסדרת השפנאים הכוללת מיני יונקים קטנים צמחוניים.
מקור השם
בעברית המודרנית קיים בלבול נפוץ בין שפניים ובין ארנביים, שהן משפחות מסדרה שונה של יונקים. פעמיים בתורה נזכרים השפן והארנבת כבע"ח מעלי גירה אך לא מפריסי פרסה.
בתהילים לעומת זאת מופיע תיאור מדויק לשפן :"סלעים מחסה לשפנים"
בעברית משמש בטעות הכינוי "שפן" על מנת לתאר בלעג אדם פחדן. גם הביטוי "שפן ניסיונות" מקורו בבלבול בין השפן לארנבון המשמש למטרה זו.
תפוצה
מין השפן היחיד החי בישראל הוא שפן הסלע.
אנטומיה והתנהגות
אורכם של השפניים עד 60 ס"מ, אוזניהם קטנות, ברגל הקדמית ארבע אצבעות ובאחורית שלוש אצבעות. הגדול בשפנים הוא שפן הסלע (Procavia capensis) שמגיע למשקל של 4.5 ק"ג. הקטן ביותר הוא שפן עצים מזרחי (Dendrohyrax arboreus) שמגיע למשקל של 2.27 ק"ג.
השפניים ניזונים מצמחים ומפותחים אצלם המעיים: מערכת העיכול שלהם מכילה זוג מעיים ואיברים נוספים המסייעים לעיכול נוסף של המזון הצמחי. ההיריון נמשך כ-7.5 חודשים ובסופו נולדים כשלושה ולדות. תוחלת חייהם 7–13 שנה (שונה בין הסוגים). אויביהם הטבעיים הם: נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים כמו נמרים, קרקלים, כלביים שונים ונמיות. ישנם גם שבטים הצדים אותם.
להלן כמה תכונות משותפות להם ולפילים:
שלימזל
שְלִימַזֶל הוא כינוי ביידיש לאדם חסר מזל. מקבילו הארמי הוא הביטוי "ביש-גדא" (בארמית: רע-מזל).
שפניים
אנטומיה והתנהגות
דמיון זה מוסבר כתורשה מאב קדמון משותף, שחי לפני 40–60 מיליון שנה והיה בגודל של היפופוטם. ממנו התפתחו הפיל והשפן לכיוונים שונים, כל אחד תוך כדי התאמה לשינויים בתנאי הסביבה.
שלימזל
אטימולוגיה
המילה "שלימזל" היא מילת הלחם, אך יש גרסאות אחדות באשר לאופן יצירתה:
שימוש רב לשוני
המילה "שלימזל" היא דוגמה מובהקת לשאילת מילים מיידיש: היא נמצאת בשימוש אצל דוברי שפות שונות, וגם בקרב לא יהודים – בתצורה Shlimazl או Shlimazel באנגלית (שבה היא נחשבת כמילה ביינגליש); Slemázli בהונגרית; Schlamassel בגרמנית ועוד.
הטיימס של לונדון הכתיר בשנת 2004 את הביטוי כשני מבין עשר המילים הנבחרות (שאינן מקור אנגלי) הקשות ביותר לתרגום ("Top ten non-English words voted hardest to translate") זאת בעקבות סקר בעל אופי מחקרי שנערך על ידי המכון הבריטי "Today Translations" (תרגומי היום), בקרב אלף בלשנים ומתורגמנים.
דוגמה מעניינת לקושי בתרגום המילה ניתן למצוא בספרו של חתן פרס נובל הסופר יצחק בשביס-זינגר, "דער מזל און דער שלימזל" (יידיש: "המזל והשלימזל"), אשר תורגם בשנת 1967 לאנגלית תחת השם "Mazel and Shlimazel". בגרסה העברית, תורגם השם באמצעות שימוש במקבילה הארמית של הביטוי: "גדא וביש-גדא".
הביטוי בשימוש בספרות ובשפה
גם בספרות התורנית מצא הביטוי מקום. ר' נחמן מברסלב מביא בספרו ליקוטי מוהר"ן את המשפט הבא: . הביטוי מופיע גם בספרים נוספים של ר' נחמן.
בדיחה עממית ממחישה את משמעות המונח:
או בגרסה מעט שונה: בנוסף נמצא הביטוי ביש-גדא בשירו של נתן אלתרמן - אליפלט, "כאשר עוד היה הוא רק ילד, כבר היה הוא ביש גדא גדול". לפי ההקשר גם שם התכוון אלתרמן לשלימזל.
רבי יהודה
רבי יהודה בר אלעאי (מוזכר בדרך כלל כרבי יהודה) היה תנא בדור הרביעי של תקופת התנאים, (המחצית השנייה של המאה השנייה לספירה). מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא. מאות מובאות מדבריו נזכרו בששה סדרי משנה, והוא התנא שפסקיו מוזכרים במשנה, במספר הגדול ביותר מבין התנאים האחרים.
חייו
התלמוד הבבלי מספר על ויכוח משולש בנושא היחס לרומאים שבו השתתף. רבי יהודה שיבח את מעשי הרומאים, רבי יוסי שתק ורבי שמעון בר יוחאי גינה את הרומאים. בעקבות זאת, קידמו הרומאים את רבי יהודה והוא כונה "ראש המדברים בכל מקום" - כלומר, ראש המדברים בכל כינוס. במסכת מנחות מצוין כי שימש כ"מוריינא דבי נשיאה", כלומר שהיה מורה ההלכה בבית הנשיא. מסיפור הוויכוח אפשר לראות שתפיסתו הפוליטית הייתה מתונה, והוא היה יכול לשבח את הרומאים על פיתוח חומרי של ארץ ישראל, על אף הגזרות שהטילו הרומאים על היהודים, ועל אף שבשתי המרידות הרגו מאות אלפי יהודים. יש שחלקו על הסקה היסטורית זו בדבר מתינות יחסו לרומאים. מסתבר שגמרא זו היא יצירה ספרותית מאוחרת שאינה משקפת את הלך הרוח הציבורי ומנוגדת למסורות אחרות המעידות על התנגדות עקרונית לרומי.
מסיפורים שונים ניתן להסיק שגם מבחינה אישית היה ענו וסובלן, והמשיך בכך את הקו האישיותי של הלל הזקן.
על אף מסירותו הרבה ללימוד תורה שהפכה לסמל אצל חז"ל, דגל בתפיסה של "לעולם תהא דעתו של האדם מעורבת עם הבריות" ויישם אותה בחייו. בניגוד לתפיסתו של רבי שמעון שיש להתמסר ללימוד תורה באופן בלבדי, היה באסכולה של החכמים שסברו שיש לשלב לימוד תורה עם מלאכה, ואף נזף במי שאינו מלמד את בנו מקצוע. ועוד מסופר עליו שהיה נושא על כתפו כד מחרס כאשר היה הולך לבית המדרש והיה אומר "גדולה מלאכה שמכבדת את בעליה".
עוד מסופר עליו בתלמוד שהיה עני מרוד, ולא ניצל את מעמדו הרם בעיני השלטון לטובות הנאה.
בתלמוד מבואר כי כל מקום בו מוזכר "מעשה בחסיד", הכוונה היא לרבי יהודה בר אילעאי או לרבי יהודה בן בבא.
רבי אלעזר כינה אותו יודן בריבי.
חכם לכשירצה
איסי בן יהודה כשמנה את שבחם של חכמי המשנה אמר על רבי יהודה שהוא "חכם לכשירצה". רש"י מסביר שהכוונה היא "כשהיה רוצה להיות מתון ומתיישב בדבריו היה חכם". המהרש"א הקשה על כך שאין זה שבח. בדברי תוספות מוסבר שאין כוונת איסי בן יהודה לומר שבמקרים אחרים רבי יהודה אינו חכם אלא שבמקרים אלה הוא חכם יותר מרבי מאיר. המהרש"א עצמו מסביר על פי הערוך שכשרבי יהודה פותח פיו הוא ראש המדברים.
הזיקה בינו לתנא איסי בר יהודה לא ברורה אבל ידוע שהייתה לאיסי בן יהודה התייחסות אישית אליו.
מקום קבורתו
על פי תיאור מאת מנחם החברוני (1215 לערך) רבי יהודה נקבר בטבריה. מעט מאוחר יותר בספר "תוצאות ארץ ישראל" (1270-1320 לערך) מתאר את קברי רבי יהודה ותלמידיו בדרך מעין זיתים לצפת. מסורות מאוחרות נוספות לקברו אנו מוצאים בכבול ובצפת (אברהם זכות, 1500 לערך. זכות מספר על קברו בכבול יחד עם רבי אברהם אבן עזרא ורבי יהודה הלוי ובמקום אחר מספר כי קברו מצוי בצפת סמוך לקברו של רבי יהודה הלוי) ושפרעם ("אגרת מספרת יחסותא דצדיקייא דארעא דישראל", 1626 לערך, אך כנראה טעה כי המחבר מזכיר גם את קברו בעין זיתים).
הקבר בדרך מעין זיתים, שימש במהלך הדורות כמקום תפילה. הידיעות הראשונות שבידינו על ציון קברו הן מהמחצית השנייה של המאה ה-13, כאלף שנים לאחר מותו. על פי העדויות שימש המקום לתפילה ולפולחן, היו בו נרות והקדש, ואילנות היו נטועים סביבו.
במאה ה-16 נהגו חכמי צפת ומקובליה לעלות על הקבר, כך אנו מוצאים את רבי שלמה אלקבץ והרמ"ק, האר"י וחבורתו ומקובלים נוספים מגיעים לציונו של רבי יהודה בר אלעאי כדי ללמוד שם תורה וכדי לעשות שם ייחודים ומעשיים קבליים שונים. רבי אלעזר אזכרי אף מספר על גילוי אליהו לו זכה רבי יוסף סרגוסי. גם בני חבורתו של רבי משה בן מכיר קיבלו על עצמם ללמוד ולהתפלל בקברו של התנא.
כיום, קיים מבנה גדול במקום ציון הקבר ורבים פוקדים אותו מתוך אמונה כי זו סגולה לפרנסה טובה. שנים רבות היה בחצר הקבר עץ, שלקיחת ענף מענפיו נחשבה כסגולה לפרנסה.
בנוסף, נהוג להקיף את ציון הקבר שבע פעמים בתור סגולה לפרנסה.
Brain Salad Surgery
Brain Salad Surgery הוא אלבום הרוק המתקדם החמישי במספר של להקת אמרסון, לייק ופאלמר. את עטיפת האלבום עיצב הצייר ה.ר. גיגר. בציור המקורי היה גם פין על העטיפה, אך חברת התקליטים הטילה וטו, ובלית ברירה גיגר והלהקה נאלצו לוותר עליו.
הפקה
האלבום נפתח בביצוע לשיר אנגלי פטריוטי שנקרא Jerusalem. השיר נכתב במקור על ידי ויליאם בלייק והולחן על ידי יוברט פרי. הלהקה עשתה לו עיבוד רוק שעמד כניגוד מול הביצוע המסורתי והרגוע של השיר.
הרצועה השלישית היא להיט של הלהקה, שנקרא Still...You Turn Me On. השיר נכתב על ידי גרג לייק.
היצירה Karn Evil 9, שנשמעת מיד אחרי מעין קטע מעבר (Benny the Bouncer), היא יצירה בת כ-30 דקות, הבנויה משלושה חלקים. החלק הראשון הוא קטע רוק קצבי וחי, החלק השני הוא חלק ג'אזי למדי שכולל רק פסנתר, גיטרה בס ותופים. החלק השלישי והאחרון הוא קטע רוק שעוסק למעשה במלחמה שבין האדם למחשב.
סופר-חומצה
סופר חומצה (superacid) היא חומצה עם חומציות גדולה מזו של חומצה גופרתית טהורה. במקרים רבים, הסופר-חומצה איננה תרכובת אחת אלא מספר תרכובות שיחדיו מייצרות תערובת עם חומציות גבוהה.
דוגמאות לסופר חומצות פשוטות הן: שתי החומצות הללו הן בערך פי אלף יותר חזקות מאשר החומצה הגופרתית.
הסופר-חומצה החזקה ביותר שידועה היא חומצה פלואורואנטימונית, שהיא תערובת של חומצה הידרופלואורית ושל אנטימון פנטאפלואוריד. בתערובת זו החומצה ההידרופלואורית משחררת פרוטון (H+), והבסיס הצמוד (F-) ממנו השתחרר הפרוטון נסתר במהירות על ידי יצירת קשר קואורדינטיבי חזק עם האנטימון הפנטאפלואורי. כך נשאר הפרוטון חופשי, דבר שיוצר את החומציות החזקה של התערובת. הקשר בין האנטימון הפנטאפלואורי והבסיס הצמוד של החומצה הידרופלואורית יוצרת אניון אוקטאהדרי גדול (SbF6-), שהוא בעצם נוקלאופיל חלש וגם בסיס חלש מאוד, אשר אינו מקהה את החומציות של הפרוטון החופשי. החומצה הפלואורואנטימונית היא חזקה פי 2x1019 מאשר 100% חומצה גופרתית.
המושג "סופר-חומצה" הומצא על ידי ג'יימס בריאנט קוננט בשנת 1927 כדי לסווג חומצות אשר היו חזקות יותר מחומצות מינרליות קונבנציונליות.
ג'ורג' אנדרו אולה זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1994 בעקבות מחקרו על סופר-חומצות ושימושן במחקר על תהליך הקרבוקציה.
סופר-חומצות מגיבות עם בסיסים ואף עם בסיסים חלשים בתגובת סתירה אלימה ואקסותרמית ביותר.
95472 555
95472 "5" 555 היא דמות קומיקס מן הסדרה פינאטס פרי עטו של צ'ארלס מ. שולץ.
הדמות הופיעה לראשונה בשנת 1963, והופיעה לסירוגין עד לשנת 1981. ל-5 יש שיער קוצני והוא הולך לעיתים עם חולצה שעליה מופיעה הספרה 5. "95472" זהו שם משפחתו של "5". במציאות זו קידומת הטלפון של סבאסטופול, קליפורניה, שבה התגורר שולץ באותה עת. 5 צריך להעיר למוריו כל הזמן, שבהגיית שמו ההטעמה היא בספרה 4.
5 פעם הסביר לצ'ארלי בראון כי אביו, מתוך תחושות ייאוש וקדרות לגבי החשיבות שאנשים מעניקים למספרים בחייהם, שינה את כל שמות בני משפחתו למספרים. כאשר נשאל 5 על ידי צ'ארלי בראון, אם זו הייתה דרכו של מר 95472 להביע מחאה, אמר לו 5 שזו הייתה בעצם כניעתו לתופעה.
ל-5 יש שתי אחיות: 3 ו-4 (לפי דעתו של צ'ארלי בראון אלה שמות נשיים יפים). ניתן להסיק כי הוריו של 5 נקראים 1 ו-2.
רמירו פונס מורי
חוסה רמירו פונס מורי (בספרדית: José Ramiro Funes Mori; נולד ב-5 במרץ 1991) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת הבלם בריבר פלייט.
קריירה
פונס מורי נולד במנדוסה שבארגנטינה ובגיל 10 היגר עם משפחתו לארצות הברית. אביו, מיגל, הוא כדורגלן עבר. בשנת הצטרף לקבוצת הנוער של דאלאס. כעבור חצי שנה, עבר פונס מורי, יחד עם אחיו רוחליו, למחלקת הנוער של ריבר פלייט, בה שיחק שלוש שנים. בקבוצה הבוגרת של ריבר, שיחק ארבע שנים וזכה עם הקבוצה בשישה תארים. בסך הכל, פונס מורי רשם 108 הופעות וכבש שערים בכל המסגרות, כולל שער ניצחון מול בוקה ג'וניורס בבונבוניירה במסגרת הליגה בטורניר פינאל 2014 ושער בגמר גביע ליברטדורס 2015, שני טורנירים בהן זכתה הקבוצה לבסוף.
ב-1 בספטמבר 2015 פונס מורי חתם באברטון מהפרמייר ליג תמורת 9.5 מיליון אירו. ב-12 בספטמבר, פונס מורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד צ'לסי. בנובמבר, פונס מורי כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 3-3 נגד בורנמות'. באפריל הורחק בעקבות עימות עם דיבוק אוריגי בהפסד 0–4 לליברפול, ובעקבות העימות הורחק לשלושה משחקים. במרץ פונס מורי קרע את המיניסקוס ועקב כך נעדר לתקופה ארוכה שנמשכה כשנה.
ב-21 ביוני 2018, פונס מורי חתם בוויאריאל מליגת העל הספרדית.
ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגת האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את מנצ'סטר יונייטד.
ב-22 ביולי 2021 חתם פונס מורי בא-נסר הסעודית.
ב-4 באוגוסט 2022 חתם פונס מורי בקרוס אסול המקסיקנית.
ביולי 2023 שב לקבוצת נעוריו, ריבר פלייט, בה חתם עד לסוף שנת 2026.
קריירה בינלאומית
במרץ, פונס מורי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה במשחק ידידות. ב-6 באוקטובר 2016, פונס מורי הבקיע את הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד.
נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן
נמל התעופה הבין-לאומי טוֹקוּמֵן (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Tocumen) הוא נמל התעופה הראשי של פנמה והגדול ביותר באמריקה המרכזית. הוא ממוקם במחוז טוקומן, כ-24 ק"מ מעיר הבירה פנמה סיטי. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של פנמה, סניף דרום אמריקה של DHL תעופה וכן של קופה איירליינס ושל חברת התעופה הקולומביאנית קופה איירליינס קולומביה.
נמל התעופה מקשר בין נוסעים ל-38 מדינות ו-89 יעדים בכל רחבי העולם. בשנת 2019 הוא הוכר כ"נמל התעופה הטוב ביותר" במרכז אמריקה ובקריביים על ידי פרסי Skytrax. כמו כן, שדה התעופה הבינלאומי טוקומן דורג במקום הראשון בקטגוריית ביצועים בזמן (OTP) מבין שדות התעופה הבינוניים. הוא אחד משדות התעופה הבודדים באזור שיש לו שני מסלולי נחיתה המסוגלים לשרת את המטוס המסחרי הגדול ביותר.
היסטוריה
נמל התעופה הראשון של טוקומן נפתח לשימוש ב-1 ביוני 1947 והוא החל לפעול אף על פי שהיה עדיין בבנייה, שהסתיימה לאחר 7 שנים. הוא משמש כמסוף מטענים. מסוף הנוסעים הנוכחי נחנך עוד בשנת 1978 ובשנת 2006 הורחב נמל התעופה בהשקעה של 21 מיליון דולר. השלב הראשון בשיפוץ היה הרחבת מסוף הנוסעים. זה לקח שלוש שנים ו-85 מיליון דולר ארצות הברית. השלב הבא הוא עדכון ציוד כגון עליית גשרים, מדרגות נעות, מערכות לעיבוד מזוודות, ומערכות בקרת טיסה. השלב האחרון יהיה שדרוג מסלולי ההמראה ובנייה מחדש של מסוף המטען.
בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 4,748,621 נוסעים.
שטרלזונד
שטרלזונד (בגרמנית: Stralsund) היא עיר בצפון-מזרח גרמניה. העיר נמצאת במדינה הפדרלית הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה, על חוף הים הבלטי כשמצר ים מפריד בינה לבין האי ריגן. כלכלתה של העיר מתבססת על ספנות ודיג. בנוסף, מתפתחת בה כלכלה המבוססת על תיירות.
בעיר נמצאים כנסיית מריה הקדושה שנשאה את תואר הבניין הגבוה בעולם במשך כ-22 שנה, ואתר המורשת העולמית '''המרכזים ההיסטוריים בשטרלזונד-ובוויסמר.
היסטוריה
ההתיישבות במקום החלה בימי הביניים ככפר דייגים ונמל. במאה ה-13 היגרו לכפר מתיישבים גרמנים, סוחרים ויורדי ים דנים והגדילו את מספר תושביה. לאחר שהוכרה כעיר, הייתה חלק מנסיכות רוגיה שהייתה כפופה לממלכת דנמרק. שמה ניתן לה בשנת 1240 על ידי הנסיך הבוחר לאחר שהגדיל את שטח השיפוט של העיר.
לאחר שהמשיכה לגדול משמעותית, הצטרפה בשנת 1293 לברית ערי הנזה. ב-1370 נחתם בה חוזה שטרלזונד שהסדיר את זכויות סוחרי הברית מול דנמרק.
במאה ה-17 התרחש בעיר המצור על שטרלזונד (1628) במסגרת מלחמת שלושים השנים. תושבי העיר, שנתמכו על ידי חיל מצב דני-שוודי, נאלצו להתגונן מפני צבאה של האימפריה הרומית הקדושה שנזקק לשליטה בנמל, ולבסוף הוסר מעליהם האיום. לאחר קרב שטטין (1630) הפכה שטרלזונד לאחד משני המבצרים השוודים החשובים בדוכסות פומרניה, בנוסף לשטטין (כיום שצ'צ'ין).
ב-1807 וב-1809 הותקפה העיר על ידי צבאו של נפוליאון במסגרת המלחמות הנפוליאוניות ונשלטה על ידי צרפת לתקופות קצרות. בקונגרס וינה הוחזרה העיר לשליטת דוכסות פומרניה, הפעם כחלק מפרוסיה.
משנת 1949 הייתה שטרלזונד בשטחי מזרח גרמניה. מאז איחוד גרמניה העיר היא חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שברפובליקה הפדרלית הגרמנית.
הישראלים (תוכנית טלוויזיה)
הישראלים היא תוכנית טלוויזיה קומית ישראלית בכיכובה של "שלישיית מה קשור" ובקריינותו של דן כנר, ששודרה לראשונה בערוץ 2 במסגרת הזכיינית "רשת" בשנת 2007, ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ הוט קומדי סנטרל.
הפקה ושידור
התוכנית מורכבת מסדרה של מערכונים בידוריים וסאטיריים, המציגים את האנשים הטיפוסיים שחיים בישראל, ואת המציאות הישראלית המיוחדת.
בתוכנית ניכרת השפעה מן הסרט "אמלי" של ז'אן פייר ז'נה, בנוסף משתמשת בפורמט שהוצג קודם לכן בסדרה הבריטית "הממלכה הקטנה".
התוכנית שודרה לראשונה ב-12 בפברואר 2007, פרק הבכורה רשם 30.3% מדרוג (רייטינג), גם שני הפרקים הבאים רשמו רייטינג של מעל 30%, אך בהמשך הרייטינג ירד בהדרגה עד כ-19%.
במאי 2007, "רשת" ביקשה להפיק עונה שנייה, אך "שלישיית מה קשור" כבר החלה לעבוד על התוכנית "מה קשור" בערוץ 3 של HOT.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ורדוהי ורדניאן
ורדוהי ורדניאן (בארמנית: Վարդուհի Վարդանյան; 26 ביוני 1976 – 15 באוקטובר 2006) הייתה זמרת ארמנית. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות רבות בהן זכתה בפרסים. היא זכתה בפרס הזמרת הטובה ביותר של ארמניה. היא נהרגה בתאונת דרכים ב-15 באוקטובר 2006. לאחר מותה, הוקדשו לה מספר תוכניות טלוויזיה.
תחילת דרכה
ורדניאן נולדה ב-26 ביוני 1976, בירוואן, ארמניה. היא הייתה אחת מתוך שלושה ילדים במשפחה.
היא גילתה את תשוקתה לשירה בגיל צעיר. כשהקימו מקהלה בבית ספרה, כשהייתה בת 8, היא התחילה ללמוד שירה באופן רשמי.
ב-1986 ורדיניאן החלה להופיע עם קבוצה ווקאלית, ואחר כך למדה בבית הספר למוזיקה על שם אלכסנדר ספנדריאן, וסיימה את לימודיה ב-1993.
קריירה
ב-1994, יחד עם ההרכב שלה "ג'אז-פופ", השתתפה ורדיניאן בתחרות בינלאומית שנערכה ביקטרינבורג וזכתה בגראן פרי. החל מ-1995 היא עבדה בתיאטרון המוזיקלי הלאומי. ב-1996 היא השתתפה בתחרות לזמרים צעירים "יאלטה - מוסקבה", בה זכתה בפרס עבור ההופעה הטובה ביותר.
ב-1999 זכתה ורדיניאן בתואר הזמרת הטובה ביותר של ארמניה.
בשנת 2000, היא השתתפה בתחרות "תגלית" שנערכה בבולגריה, ולקחה את פרס בחירת הקהל בנוסף לגראן פרי, ושוב זכתה בגראן פרי בתחרות במקדוניה באותה השנה. בפסטיבל הבינלאומי לאמנויות "סלאביאנסקי בזאר", היא זכתה במקום שני.
בשנת 2001 היא השתתפה בפסטיבל הבינלאומי "Море друзей" ביאלטה וזכתה במקום השני.
מותה
ורדיניאן נהרגה בתאונת דרכים שאירעה בכביש המהיר בסבאן-מרטוני, ב-15 באוקטובר 2006. היא נקברה בבית הקברות טוקמאח.
נמל התעופה של טומסק
נמל התעופה טומסק-בוגשבו (ברוסית: Аэропорт Богашёво) הוא נמל תעופה השוכן כ-20 ק"מ מדרום מזרח לעיר טומסק שבסיביר, רוסיה.
היסטוריה
נמל התעופה נפתח בנובמבר 1967 והחליף נמל תעופה נוסף ששכן בשכונת קאשטק בעיר טומסק. אזור קשטק נבנה מחדש עם בנייני דירות רב קומתיים והפך ליישוב פרוורי של טומסק.
בשנים 2004 ו-2005 שופץ טרמינל הנוסעים והשטח הפתוח מול שדה התעופה בעלות של 70 מיליון רובל. בניית מסלול ומתקנים חדשים לטיסות למרכז אסיה החלה בשנת 2006. תקציב הבנייה לשנת 2006 הסתכם ב-120 מיליון רובל.
בסתיו 2006 החלו בנייה בדרך חדשה המחברת בין בוגשבו לעיר המחקר המדעי אקדמגורודוק.
אירווין שו
אירווין שו (באנגלית: Irwin Shaw; 27 בפברואר 1913 – 16 במאי 1984) היה סופר ומחזאי יהודי-אמריקאי, הנחשב לאחד מטובי כותבי הסיפור הקצר בשפה האנגלית.
ביוגרפיה
שו הצטיין יותר כאתלט מאשר כתלמיד ונמשך לעולם התיאטרון האמריקאי - שהיה רדיקלי ותוסס מאוד בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם הופעת כוחות מהפכניים ויצירתם כ"קבוצת התיאטרון" של הרולד קלורמאן ואילייה קאזאן. מחזהו הראשון -"קבור את המתים" - שהועלה ב-1936 היה לסנסציה ומיצב את שו הצעיר כאחת ההבטחות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. הייתה זו הבטחה חד-פעמית, ללא מימוש. כל מחזותיו האחרים - "אנשים עדינים", "המתנקש", "השורדים" ועוד, נחלו כישלון חרוץ. שו עבר לכתיבת סיפורים קצרים (מרביתם הופיעו בכתב-העת היוקרתי "הניו-יורקר") ובהם נתגלה כאחד מרבי-האמן הגדולים של הסוגה. במהרה החל גם לפרסם רומנים - עם הפתיחה המזהירה של "כפירי אריות" שיצא ב-1948, הנחשב עד היום לאחד מספרי המלחמה הטובים ביותר. גם הרומנים שהתפרסמו לאחר מכן - "משהו רע באוויר", "קולות של יום קיץ", "לוסי קראון" ו-"שבועיים בעיר זרה", ביססו את מעמדו כסופר מוכשר ומבריק, שספריו נוחלים גם הצלחה מסחרית רבה. במקביל נשמעו קולות על כי שו "מכר עצמו" וכי כתיבתו החלה מאבדת מיופייה וחיוניותה. שו היה אף פעיל מאוד בכתיבת תסריטים בהוליווד ובכתיבת מאמרים בוטים וחריפים. עידן המקארתיזם באמריקה, ורדיפת השמאלנים למיניהם, בצד אנטישמיות הביא לבחירתו בחיי גלות בצרפת ובשווייץ. הוא שב לארצות הברית רק בשנים האחרונות לחייו.
באירופה המשיך שו לכתוב, בצד חיי הוללות, ואף שנחל הצלחות מסחריות כבירות - דוגמת "עני ועשיר", שהיה אבן-פינה בשידוך בין ספרות לסדרות טלוויזיה, סר חינו בעיני הביקורת שקרעה לגזרים את יצירותיו. גם ספרים בשלים ומרתקים כ-"אבדות סבירות" או "לחם על פני המים", לא חמקו מיחס זה. בשנת 1967, לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים, הגיע שו לישראל, בחברת הבמאי הנודע ז'יל דאסן (יהודי אף הוא), וסייע בצילום הסרט "המלחמה על השלום", שהוקרן בעולם כולו. שו היה נשוי לשחקנית מאריין אדוורדס ואב לבן - אדם. הנישואים היו סוערים, עם בגידות משל שני הצדדים. שו ומאריאן התגרשו (ובמשך קרוב לעשור חי עם בודיל נילסן) ולאחר מכן נישאו מחדש. אחיו הבכור, דייוויד, היה אף הוא סופר ותסריטאי.
הביוגרפיה של מייקל שניירסון חושפת איש תוסס ורב-פעלים ואהבות שהתקשה להתמודד בין שני הקטבים של אמנות רצינית והצלחה מסחרית.
רוב ספריו תורגמו לעברית.
טולידו (אוהיו)
טולידו (באנגלית: Toledo) היא עיר במחוז לוקאס במדינת אוהיו. העיר קרויה על שם העיר טולדו בספרד.
העיר ממוקמת בקצה המערבי של ימת אירי על הגבול עם מדינת מישיגן. טולידו היא העיר הגדולה ביותר במטרופולין של טולידו. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בעיר בשנת 2000 האוכלוסייה עמדה על 313,619 – היישוב הרביעי בגודלו במדינת אוהיו. טולידו ידועה בכינוי "עיר זכוכית" בשל החידושים הרבים אשר פותחו בה בתעשיית הזכוכית לאורך ההיסטוריה.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 העיר טולידו מכילה 313,619 אנשים, 128,925 משקי בית, ו-77,355 משפחות.
חמשת ארצות המוצא של תושבי העיר כוללות מוצא גרמני (23.4%), מוצא אירי (10.8%), מוצא פולני (10.1%), מוצא אנגלי (6.0%) ומוצא צרפתי (4.6%).
40.0% היו רווקים ללא משפחות. 32.8% מכלל משקי הבית היו מורכבים מבודדים ו- 11% היו מורכבים מאדם שחי לבד אשר מעל לגיל 65. גודל משק הבית הממוצע היה 2.38 וגודל המשפחה הממוצעת הייתה 3.04.
בסך הכל היו קיימות 139,871 יחידות דיור בעיר עצמה, מתוכן 10,946 (7.8%) היו פנויות.
גו-מיו
גו-מיו (בצרפתית: Gault-Millau) הוא מדריך מסעדות צרפתי, היחיד המתחרה ביוקרתו בצרפת במדריך מישלן.
היסטוריה
גו ומיו ייסדו בשנת 1969 מגזין גסטרונומי חודשי שנשא את שמם ומדריך שנתי תחת אותו שם. המגזין וגם המדריך הצליחו מאוד. בעוד שמדריך מישלן היה כתוב בקצרה ובצורת סמלים מועטים היו לגו-מיו שתי תכונות שנעדרו ממדריך מישלן: מידע פרטני הכתוב בצורה מעניינת וחוש הומור (בשנת 2004 מישלן הרחיבו מעט את הטקסט במדריכים). הדבר הפך אותם לפופולריים במיוחד בעיקר בקרבו של קהל צעיר יותר ופחות מסורתי של קוראים. בניגוד למישלן שבדק את המסעדות באופן אנונימי, כשכריסטיאן מיו היה בא לבקר מסעדה הוא הודיע מראש על בואו.