cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלאכת קוצר
מְלֶאכֶת הַקּוֹצֵר (ידועה גם בשם מְלֶאכֶת תּוֹלֵש) היא אחת מל"ט אבות מלאכות האסורות בשבת. מהות המלאכה היא תלישת דבר צומח ממקום צמיחתו. מלאכה זו אינה דווקא בצומח, אלא כל המנתק ותולש דבר ממקום חיותו עובר על מלאכת קוצר. במלאכת המשכן ביצעו מלאכה זו בעת שקצרו את הזרעים המיועדים לעשיית הסממנים.
שיעורה
שיעורה, תלוי במטרת הקצירה; לצורך מאכל אדם – כגרוגרת; לצורך מאכל בהמה – כמלוא פי גדי; לצורך הסקה – כדי לבשל שיעור כגרוגרת מתוך ביצת תרנגולת.
תולדות ואיסורים דרבנן
מתולדותיה כל פעולה של איסוף פירות (קציר;בציר;קטיף), והפרדת דבר ממקום גידולו (כגון הרמת רגב עפר שצומחים בו עשבים והפרדתו מהקרקע).
מחלוקת התלמודים
נחלקו התלמודים האם מלאכת קוצר היא רק בגידולי קרקע או לא. לפי דעת התלמוד ירושלמי גם הדייג נחשב ל"קוצר", מכיוון שכל הפרשת דבר ממקום גידולו נחשב ל"קוצר", והפרשת הדג מהמים גם היא כזו. לעומת זאת, כותבים הראשונים שהתלמוד בבלי אינו סבור כך, ולכן המושיט ידו למעי בהמה ודלדלה את העובר במעיה (הפרידו ממקור חיותו) אינו חייב משום קוצר אלא משום נטילת נשמה.
תלישה של דבר שאינה ממקום חיותו, כגון הוצאת פרח תלוש מהמים, ענבים תלושים מאשכול ענבים, אינם נחשבים לתולש.
דוגמאות אקטואליות
איסור קצירה כולל איסור לתלוש עלים מעציץ שנקוב בתחתיתו, אם הוא נקוב כדי שורש קטן, שכן עציץ כזה יונק מהקרקע.
רדיית דבש מכוורת, שנויה במחלוקת. לפי דעתו של רבי אליעזר היא כרוכה באיסור מהתורה של מלאכת תולש. רבי אליעזר מביא ראיה לדבריו מפסוק בספר שמואל:. את המילים "ביערת הדבש", מפרש רבי אליעזר: "מה יער התולש ממנו בשבת חייב חטאת, אף דבש התולש ממנו בשבת חייב חטאת". כלומר, כשם שהתולש בשוגג מעצי היער, שהם מחוברים לקרקע, חייב קרבן חטאת, כך גם התולש בשוגג דבש מהכוורת, חייב חטאת, שכן נחשב הדבר לתולש דבר ממקום חיבורו.
שאר החכמים חלוקים על רבי אליעזר והם סבורים שאין בדבר איסור מהתורה, למרות זאת אסרו חז"ל לתלוש מכוורת, שכן הדבר דומה לתולש, שתולש דבר ממקום חיבורו, כי מקום גידול הדבש הוא בכוורת, והחשיבוהו חז"ל כמחובר.
ברדיית הדבש מהכוורת, ישנם שני שלבים: האחד הוא רדיית חלות הדבש מהכוורת, השלב השני הוא הפרדת הדבש מהשעווה, ושלב זה כלול באיסור מפרק.
מתעסק במלאכת תולש
ב משמשת המלאכה כדוגמה למתעסק. רבא מחדש, שלא רק אדם שאינו מתכוון למלאכה כלל נחשב מתעסק, אלא אדם שמתכוון למלאכה מסוימת המותרת בשבת, אך בטעות יצאה לו מלאכה אחרת האסורה בשבת, גם הוא נחשב על פי ההלכה למתעסק. דוגמה המובאת בגמרא הוא אדם שהתכוון לחתוך חלק מפרי מסוים שכבר היה תלוש מהעץ ובטעות חתך פרי אחר שהיה מחובר לארץ, אינו חייב קרבן חטאת על מלאכת קוצר, מכיוון שאין זו מלאכת מחשבת.
במקום פיקוח נפש
למרות שהותרה חילול שבת במקום פיקוח נפש, אין לגרום חילול שבת מיותר, ולמשל אם יש לתלוש מהעץ פרי לצורך רפואת חולה, עדיף לתלוש ענף שיש בו פירות מעטים יותר. אודות כך הובאה שאלה מעניינת בהלכה: אם נדרשו שני פירות בלבד לרפואת החולה, ומצאו שלושה ענפים: על שנים מהם יש רק פרי אחד, ועל השלישי יש פירות מרובים. האם עדיף לתלוש ענף שיש בו פירות מרובים - כך שמלאכת התלישה נעשית רק בפעם אחת, או שמא עדיף לתלוש את שני הענפים, מכיוון שעל ידם נתלשים פחות פירות מהעץ. ההלכה מכריעה כי עדיף לתלוש את הענף הבודד שעליו פירות מרובים, כי עיקר מלאכת תולש היא תלישת הענף ולא תלישת הפירות מהעץ, שהיא רק תוצאה עקיפה.
שלא לצורך התלוש
המלאכה היא תלישה לצורך מה שנתלש, ולכן תלישה כאשר לא זקוקים לו אלא לתלישה עצמה, זוהי מלאכה שאינה צריכה לגופה. כך לדוגמה, אם עוקרים שן, העקירה אינה לצורך השן עצמה, ועל כן זוהי מלאכה שאינה צריכה לגופה. הוצאת שן חולה הגורמת לצער גדול, אם הצער גורם לכך שחלה ממנו כל גופו מותר לומר לגוי להוציאו, אך לפי הדעה ש"מלאכה שאינה צריכה לגופה חייב עליה", מכיוון שאין הוא צריך להוצאת השן, מותר לעשות זאת גם אם לא חלה כל גופו.
שיאומי
שְׁיָאוּמִי (בסינית: 小米, פין-יין: Xiǎomǐ, הגייה:, תרגום: דוחן) היא חברת אלקטרוניקה סינית שממוקמת בעיר הבירה בייג'ינג.
שיאומי, אשר עקפה את אפל במכירת סמארטפונים במהלך שנת 2020, היא יצרנית הסמארטפונים השלישית בגודלה בעולם (אחרי וואווי וסמסונג) ואחת מחברות האלקטרוניקה הגדולות בסין. היא מתכננת, מפתחת ומשווקת טלפונים חכמים, אפליקציות ומוצרי אלקטרוניקה. בין מוצריה: טלוויזיות חכמות, סטרימרים, מצלמות אקסטרים, מטהר אוויר ביתי, מסנן מים, נעליים חכמות, צמיד כושר חכם, סוללת גיבוי ומטען נייד.
אחד הפיתוחים הבולטים של שיאומי היא מערכת ההפעלה מבוססת אנדרואיד MIUI.
בסוף דצמבר 2014 הפכה שיאומי לסטארטאפ היקר ביותר בעולם לאחר שקיבלה 1.1 מיליארד דולר ממשקיעים, מה שהופך את ערך השוק שלה ליותר מ-46 מיליארד דולר.
שיאומי הוכנסה ל"רשימה שחורה" של חברות שנאסר על אמריקאים להשקיע בהן בימים האחרונים של כהונתו של נשיא ארצות הברית דונלנד טראמפ, כשהסיבה היא קשריה עם הצבא הסיני. לצדה נוספו עוד חברות טכנולוגיות סיניות (וואווי, טיקטוק, בייטדאנס, Alipay מבית קבוצת עליבאבא, VMate, CamScanner) לרשימת החרם. חרף זאת, שיאומי הכחישה שיש לה קשר לצבא הסיני, הגישה תביעה נגד הממשל האמריקאי, וקיבלה צו מניעה זמני במרץ 2021.
קבוצת המילטון היא היבואנית הרשמית של מוצרי שיאומי בישראל. ב-22 באוגוסט 2018 נפתחה החנות הרשמית הראשונה בישראל בדיזנגוף סנטר, תל אביב. ב-מאי 2019 נפתחה חנות נוספת לשיאומי בקריון, קריית ביאליק.
סיקור בתקשורת
שיאומי הושוותה עם התאגיד האמריקני אפל, שכן סוקרים מצאו כי כמה מהטלפונים והטאבלטים של שיאומי דומים למראה של אפל. בנוסף, אסטרטגיית השיווק של שיאומי מתוארת לעיתים "כרכיבה על גבו" של הסגנון של אפל. על פי הדיווחים, לאחר קריאת ספר על סטיב ג'ובס בקולג', יו"ר ומנכ"ל שיאומי, ליי ג'ון, טיפח בקפידה את התדמית של סטיב ג'ובס, כולל ג'ינס, חולצות כהות וסגנון ההכרזה של ג'ובס בהכרזות המוצרים הקודמות של שיאומי.
סמארטפונים וטאבלטים
לחברה מספר סדרות סמארטפונים אשר כולן מריצות אנדרואיד, שעליו מולבש MIUI, הרום בפיתוחה של שיאומי. סדרת ה-Mi a מריצה אנדרואיד נקי ללא MIUI.
Mi A
סדרת סמארטפונים שהוכרזה ב-2017 ומריצה אנדרואיד One המפותחת על ידי גוגל, וכוללת את מערכת ההפעלה אנדרואיד ללא כל תוספת של היצרנית, דוגמת ה-MIUI.
Redmi
סדרת הסמארטפונים המוזלת. מכשירים בסדרה בעלי מסך גדול נקראים Redmi Note. המכשירים האחרונים שהושקו בסדרה זו היא סדרת רדמי נוט 12, לקראת סוף 2022.
Poco
סמארטפון Pocophone F1, הוא הסמארטפון הראשון מתוצרת POCO, הושק בישראל ב-29 באוגוסט 2018, עם מפרט של מכשיר דגל (סנפדראגון 845, זיהוי פנים, 6.18 אינץ', מצלמת 20 ו-12 מגה פיקסל) ומחיר של 1,500 שקלים.
Mi
סדרת מכשירי הדגל של החברה, המכשירים Mi2s ,Mi3 ,Mi4 ,Mi4c זכו להצלחה גדולה בסין ואף מחוצה לה. מכשירים אלה הם בעלי מפרטים של מכשירי דגל, ונמכרים במחירים הזולים משמעותית מאלה של מתחריהם. מכשיר ה-Mi 5 מתחרה ישירות בגלקסי 7 של סמסונג וב-G5 של LG.
בתמונות ניתן לראות את מכשיר הדגל ה-Mi5 עם ממשק ה-MIUI 7. המכשיר מגיע עם מעבד הסנאפדרגון 820 של חברת קוואלקום, מסך בגודל של 5.15 אינץ', זיכרון של 3/4 גיגה-בייט RAM ו-32/64/128 גיגה-בייט לאחסון.
במאי 2016 הכריזה החברה על מכשיר ה-Mi max בעל מסך ענק של 6.44 אינץ' ומפרט מתקדם. בחודש אוקטובר הכריזה החברה על ה-Mi mix, המכשיר עם 92% ניצול המסך משטח המכשיר, מהטובים בעולם. המכשיר כולל מפרט מתקדם וגרסה משודרגת הכוללת ציפוי זהב 18 קרט.
בפברואר 2017 הכריזה החברה על ה-Mi 5c שהכיל את המעבד הראשון פרי פיתוחה של שיאומי-Surge S1 והיה בעצם למכשיר הראשון של שיאומי לשנת 2017. ה-Mi5c מציע מבנה מתכתי מלא כמו ב-Mi5s על אף שהוא מהווה מכשיר קודם ל-Mi 5 שהציע מבנה זכוכית כמעט מלא.
Mi Note
סדרת מכשירי הפרימיום של החברה.
באוקטובר 2016 הכריזה שיאומי על ה-Mi Note 2, המכשיר בעל שוליים קמורים ועיצוב שמזכיר את הגלקסי נוט 7. המכשיר מגיע עם מעבד ה-Snapdragon 821 ומסך של 5.7'.
Mi Play
סדרת סמארטפונים המיועדת לשוק הצעיר, שהוכרזה בתאריך 24 בדצמבר 2018.
Mi Pad
סדרת טאבלטים שמגיעה בשתי גרסאות: גרסת אנדרואיד (שאליה מצורף ממשק ה-MIUI) וגרסה המריצה Windows 10.
מצלמות
לחברה שלושה סוגי מצלמות: מצלמות אבטחה, מצלמות אקסטרים, ומצלמות לרכב. כולן מיובאות לארץ תחת המותג XiaoYi (בעברית: שיוהיי) או בקיצור Yi.
צמידי כושר
Mi Band היא סדרת צמידי הכושר של החברה (טבלת השוואה בתחתית).
החיישן עצמו, אשר מהווה את הרכיב העיקרי במוצר, עוצב כקפסולה מוארכת, עם משטח מגע עשוי אלומיניום בגימור מט ועליו משולבות 3 נורות לד, נורות אלו משמשות בעיקר על מנת להציג את מידת ההתקדמות של המשתמש ביחס למטרה שהציב.
כמן כן, רכיב זה מכיל חיישן תנועות לספירת צעדים אשר משמש למעקב אחר הפעילות הגופנית ועוד. הצמיד מתממשק לטלפון החכם בפרוטוקול תקשורת אלחוטי מבוסס בלוטות' ומתריע על שיחות נכנסות, הודעות וכולי.
תכונות אלו משתנות בהתאם למערכת ההפעלה של הטלפון החכם.
לצמיד היו שני יתרונות בולטים. האחד הוא, זמן ההמתנה הארוך, עד כ-30 ימי שימוש, לעומת ממוצע של יום אחד שימוש בשעונים החכמים הקיימים כיום ועד למספר ימי שימוש לצמידי הכושר. יתרונו השני הוא המחיר, המוצר הראשון בסדרה הוצג בתג מחיר של פחות מ-20 דולרים.
בשנת 2015, השיקה החברה את דור ההמשך של צמיד הכושר תחת השם Mi Band 1S - Pulse, דגם זה הכיל את כל התכונות של הדגם הראשון, בנוסף להן כלל, מד דופק אשר הציג בעזרת יישומון נלווה לטלפונים החכמים נתוני דופק לב של המשתמש.
גם לצמיד זה נותר היתרון הבולט של זמן המתנה ארוך, של עד כ-30 ימי שימוש עד לצורך בהטענה של המכשיר, כמו גם תג מחיר אטרקטיבי של פחות מ-20 דולרים.
ביוני 2016 השיקה החברה את הדור השלישי המכונה Mi Band 2, בדגם זה חלו שינויים משמעותיים, החל מהוספת מסך OLED חסכוני בגודל 0.42 אינץ' וכלה בעיצוב מחדש של הרצועה אשר גם הורחבה.
זמן ההמתנה בדגם השלישי בסדרה התקצר ל-20 ימי שימוש, ואילו המחיר נותר עדיין אטרקטיבי והמוצר הוצג במחיר של פחות מ-30 דולרים בסין.
סדרת צמידי הכושר של החברה עמידים כולם למים ואבק בתקן אשר מאפשר למשתמש חשיפה למים (ללא צלילה לעומקים) כמו גם לאבק.
מוצרי בית חכם
לשיאומי שורה של מוצרי בית חכם, המיוצרים על ידי יצרנית צד-שלישי שחברה לשיאומי. המוצרים מתקשרים ומתממשקים אחד עם השני באמצעות יישומון Mi Home. בין המוצרים ניתן למצוא מוניטור לבדיקת לחץ דם, מטהר אוויר, משקל חכם, מטהר מים, שואבי אבק רובוטים, מנעול חכם ועוד.
MIUI
ה-MIUI הוא ממשק משתמש (בשפה המקצועית נקרא "רום") בפיתוחה של שיאומי המבוסס על אנדרואיד. ל-MIUI דמיון רב לממשק ה-iOS של אפל בין השאר מכיוון שאינו כולל מגירת יישומונים וכל היישומים מופיעים על מסכי הבית. החל מגרסה 12 של הממשק, ישנה אפשרות גם למגירת יישומונים, בדומה למערכות הפעלה מבוססות אנדרואיד. ה-MIUI כולל יישומונים רבים בפיתוחה של שיאומי, בין השאר יישומוני מוזיקה, מחשבון, סורק ברקוד, מערכת הרשאות ליישומונים (עוד לפני שהאופציה נוספה כברירת מחדל באנדרואיד 6), סורק וירוסים, מנקה הפלאפון, רדיו FM, גלריה, מצלמה, יישומון הערות, יישומון ענן (שניתן לגבות דרכו תמונות, הערות, הודעות וכדומה), מצפן, מקליט, מזג האוויר ועוד. ה-MIUI מגיעה כברירת מחדל בטלפונים חכמים בייצורה של שיאומי, היא ניתנת להתקנה על מספר גדול של מכשירים מחברות שונות וזמינה להורדה באתר הרשמי של החברה.
בתי את בוכה או צוחקת
"בתי את בוכה או צוחקת" הוא שיר שנכתב לאחר מלחמת ששת הימים. השיר מתאר את המצב ביישובי הצפון לאחר המלחמה ואת ההקלה שחשו התושבים עם הרחקת התותחים הסורים מישובי עמק החולה.
השיר נכתב על ידי יובב כץ מיד עם סיום הקרבות ברמת הגולן, והולחן על ידי דוד קריבושי. השיר זכה למספר ביצועים, ביניהם של חוה אלברשטיין, יפה ירקוני, וכן ביצוע משותף של דבורה דותן ועליזה רוזן.
רקע
החל מסיום מלחמת העצמאות ועד למלחמת ששת הימים ניצבו ישובי עמק החולה המזרחיים בקו הראשון מול הסורים. הצבא הסורי ישב על קו המצוקים ברמת הגולן, וממנו שלט על ישובי עמק החולה. לאורך השנים סבלו היישובים הישראלים מתקריות רבות שכללו הפגזות, ניסיונות חדירה, הטמנת מוקשים בשדות החקלאיים, צליפות וכדומה. במקרים רבים נפגעו תושבי העמק בתקריות.
קיבוץ גדות הוקם בשנת 1949 באחד מהשטחים המפורזים שנקבעו בהסכם שביתת הנשק עם סוריה לאחר מלחמת העצמאות. הקיבוץ שכן במרכז הגזרה באזור ציר גשר בנות יעקב. בדומה לשאר ישובי עמק החולה, ספג הקיבוץ הפגזות רבות מהמוצבים הסורים בצידו השני של הגבול, ובראשם מוצב המורתפע (כיום מצפה גדות).
חודשיים מאוחר יותר, במהלך מלחמת ששת הימים, כבשה ישראל את רמת הגולן, כשהיא מסירה את איום התותחים הסורים על ישובי עמק החולה. מנו שקד, מפקד החטיבה המרחבית 3 שכבשה את אזור בית המכס העליון, ניצב במוצב המורתפע וממנו שידר לחברי גדות בקשר את המילים: "מכאן אתם נראים גדולים שבעתיים".
השיר
יובב כץ נולד בשנת 1936 בקיבוץ נען. בשנת 1958 התגורר לזמן מה בקיבוץ גדות. במלחמת ששת הימים לחם בסיני כמפקד סיירת של גדוד שריון באוגדה 38. עם סיום הלחימה, שמע את הידיעות על כך שגם רמת הגולן נכבשה. כץ כתב את השיר מיד לאחר מכן תחת רושם הידיעות.
השיר הולחן על ידי דוד קריבושי, והתפרסם לראשונה בביצוע של עליזה רוזן ודבורה דותן. השיר בוצע מספר רב של פעמים על ידי מבצעות שונות (כמו יפה ירקוני, שלומית אהרון ומרגלית צנעני), אולם הביצוע המוכר ביותר של השיר הוקלט על ידי חוה אלברשטיין ויצא לאור בשנת 1968.
מחוזות סומליה
מבחינה מנהלית סומליה מחולקת ל-18 מחוזות (gobolka). המחוזות מחולקים לנפות. המדינה נמצאת בעיצומה של מלחמת האזרחים וחלק משמעותי שלה לא נמצא בשליטת הממשל המרכזי. חלק מהצדדים במלחמת האזרחים מצדדים בהפרדת השטח שבשליטתם מסומליה והכרזת עצמאות.
למרות שחלק משמעותי של המדינה אינו נמצא בשליטת הממשל המרכזי, בשנת 2016 המדינה חולקה ל-6 מדינות
קישורים חיצוניים
States and regions of Somalia 소말리아의 지방 Regiões da Somália Statele și regiunile Somaliei Somalia
פלאו במשחקים האולימפיים
פלאו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סידני (2000). לכל המשחקים בהם השתתפה, שלחה פלאו ארבעה או חמישה ספורטאים. איש מהם לא הגיע להישגים משמעותיים. פלאו מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הייקו הרליך
ככדורגלן, הרליך שיחק בבאייר לברקוזן, בורוסיה מנשנגלדבך ובורוסיה דורטמונד. הרליך היה ידוע כמבקיע שערים מחונן, והוא סיים את עונת 1994/1995 בבונדסליגה כמלך השערים. להרליך חמש הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה.
כמאמן, העפיל הרליך עם יאן רגנסבורג שתי ליגות ברצף, מהליגה הרביעית לבונדסליגה השנייה.
באייר לברקוזן ובורוסיה מנשנגלדבך
הרליך שיחק במועדון הנוער של פרייבורג ובשנת 1989 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן. הרליך שיחק בלברקוזן במשך ארבע עונות, ובעונת 1992/93 זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1:0 בגמר על קבוצת המילואים של הרטה ברלין בתוצאה 1:0 משער של אולף קירסטן. בתום עונה זו עבר הרליך לבורוסיה מנשנגלדבך, בה שיחק שתי עונות ושיתף פעולה עם מרטין דאלין ושטפן אפנברג. בתקופתו בקבוצה הפך הרליך לחלוץ מוביל, וסיים את עונת 1994/95 כמלך השערים של הבונדסליגה, עם 20 הבקעות, בצוותא עם מריו באסלר. באותה עונה הרליך זכה עם בורוסיה מנשנגלדבך בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3:0 בגמר על וולפסבורג, בו כבש הרליך את השער השלישי.
בורוסיה דורטמונד
לאחר הזכייה בגביע הגרמני עם בורוסיה מנשנגלדבך, חתם הרליך אצל האלופה הטרייה, בורוסיה דורטמונד, על מנת לחזק את הקבוצה לקראת ליגת האלופות. מטרה זו לא צלחה עבור הקבוצה, שנעצרה בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי אייאקס אמסטרדם, אך הקבוצה זכתה באליפות שנייה ברצף, כשהרליך מהווה חלק חשוב בסגל הקבוצה, שכלל גם שחקנים כמו מתיאס זאמר, סטפן שפויזאט, לארס ריקן ומיכאל צורק. בעונת 1996/97 בורוסיה דורטמונד סיימה את הליגה במקום השלישי בלבד, מרחק שמונה נקודות מהאלופה באיירן מינכן, אך זכתה בפעם היחידה בתולדותיה בליגת האלופות, לאחר ניצחון 3:1 במשחק הגמר על יובנטוס. בגמר זה הרליך החליף בדקה ה-67 את קרל-היינץ רידלה. זכייתה של דורטמונד בליגת האלופות הקנתה לה כרטיס לטורניר הגביע הביניבשתי, שם ניצחה 2:0 בגמר את קרוזיירו הברזילאית, כאשר הרליך הבקיע את השער השני. בהמשך, בורוסיה דורטמונד נחלשה מעט, והרליך הבקיע בכל עונה במספרים חד-ספרתיים. לאחר מספר שנים נטולות תארים, זכתה בורוסיה דורטמונד באליפות בעונת 2001/02, כאשר הרליך צבר עשר הופעות ולא הבקיע שערים. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה, שיחק הרליך בעיקר בקבוצת המילואים. בתום עונת 2003/04 פרש הרליך ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
להרליך חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה, כולן בשנת 1995, במסגרת מוקדמות יורו 1996. הרליך הבקיע שער אחד במדים הלאומיים, בתיקו 1:1 בדיסלדורף מול נבחרת ויילס. עם זאת, הרליך החמיץ את יורו 1996 בגין פציעה.
קריירת אימון
ביולי 2007 מונה הרליך למאמן נבחרת גרמניה עד גיל 17, וסיים עמה במקום השלישי באליפות העולם עד גיל 17 שנערכה בשנת 2007 בקוריאה הדרומית. בשנת 2008 מונה למאמן נבחרת גרמניה עד גיל 19, ושוחרר מהתפקיד בשנת 2009.
בעונת 2009/10 החל הרליך לאמן את בוכום ששיחקה אז בבונדסליגה, ופוטר באפריל 2010 בגין הישגים דלים, כשבמקומו מונה אחד מהסמלים הגדולים של בוכום, דריוש ווש. שינוי זה לא הביא את השינוי המיוחל, ובוכום נשרה מהבונדסליגה בתום העונה. בעונת 2011/12 אימן הרליך את אונטהראכינג, ועזב במאי 2012 בגין סיבות אישיות.
החל מינואר 2016 הרליך הוא המאמן של יאן רגנסבורג. כשהרליך החל לאמן את המועדון הוא שיחק בליגה האזורית הבווארית שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה. בעונת 2015/16 הרליך ויאן רגנסבורג העפילו אל הליגה הגרמנית השלישית. בתום עונת 2016/17 סיימו הרליך ויאן רגנסבורג במקום השלישי בליגה, וניצחו במבחני ההעפלה את מינכן 1860, וכך עלו אל הבונדסליגה השנייה והשלימו עליית ליגה שנייה ברצף.
ביוני 2017 מונה הרליך כמאמנה של באייר לברקוזן מהבונדסליגה. בדצמבר 2018 פוטר מתפקידו.
במרץ 2020 מונה הרליך כמאמן אאוגסבורג מהבונדסליגה לאחר פיטוריו של המאמן מרטין שמידט.
תארים
עם באייר לברקוזן:
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
עם בורוסיה דורטמונד:
תארים אישיים:
מוהאג'ר
מוהאג'ר (בפרסית: مهاجر שפירושו "נודד"), היא סדרת כטב"מים תוצרת משרד ההגנה האיראני. מוהאג'ר הוא כטב"ם מודיעין המסוגל להיות מונחה לייזר.
פיתוח
המוהאג'ר פותח במהלך מלחמת איראן–עיראק. בשנות ה-80 ניסה משה"מ לקבל מודיעין על המהלכים של הצבא העיראקי. ב-1981 הסתיים הפיתוח לאחר בניית ארבעה אבות-טיפוס. כבר במהלך הלחימה ביצע כ-619 גיחות והשיג תצלומי אוויר של קווי הכוחות העיראקים. ישנם דיווחים המעידים כי הוא נושא 6 משגרי רקטות מסוג RPG-7 לצורכי תקיפה, מה שייתכן מעמיד אותו לתואר ככטב"ם התקיפה הראשון בעולם שפעל במלחמה.
בהמשך לכך, איראן המשיכה בפיתוח של המערכת על מנת להגדיל את הטווח המקסימלי שלה, באמצעות יכולת טייס אוטומטי שאינו נדרש לתקשורת רדיו מתחנת שליטה ובקרה. כטב"ם זה יקרא מוהאג'ר 2. במהלך 2011 יוצרו יותר מ-200 כטב"מים מגרסת מוהאג'ר 2. מוהאג'ר 3 (המכונה "הודהוד") גרסה בעלת טווח גדול יותר. מוהאג'ר 4 פותח לאחר מכן על ידי הצבא האיראני ומשה"מ ובעל יכולות צילום טובות יותר ומוסגל להגיע לטווח גדול יותר.
פעילות מבצעית
במהלך מלחמת האזרחים באפגניסטן בשנות ה-90, כטב"מי המוהאג'ר סיפקו מודיעין על המתרחש בשטח. ב-2004 חזבאללה הטיס מוהאג'ר 4 מעל צפון ישראל למשך 5 דקות. הוא טס במהירות של 100 קשר ובגובה של 1,000 רגל ולאחר שחלף מעל העיר נהריה נפל בים. איראן מכרו 8 מוהאג'ר 4 לחזבאללה על פי פרסומים של העיתון א-שרק אל-אווסט.
ב-2010 ארצות הברית חשפה כי בוונצואלה מפעל לייצור כטב"מים אשר תואר כ"מפעל איראני". בהמשך וונצואלה פרסמה כטב"ם בשם SANT Arpía הזהה למוהאג'ר 2 למעט שהוא מכיל מגלשיים אשר שומרות על המצלמה, אמצעי בו נעשה שימוש במוהאג'ר 4. ישנם הטוענים כי וונצואלה חתמה על חוזה על סך 28 מיליון דולר לייצור מוהאג'ר 2 על אף סנקציות האוסרות על יצוא אמל"ח מאיראן.
במאי 2015, חיל האוויר הטורקי דיווח כי יירט כטב"ם מוהאג'ר שחדר לשטח האווירה של טורקיה.
The Fun Makers
ב-2006 יצא האלבום בצרפת תחת רוימיוזיק/דיסקוגרף (RoyMusic/Discograph), ובעקבות זאת, יצאה הלהקה לסיבובי הופעות תכופים שם.
ספטון דלמר
ספטון דלמר (באנגלית: Sefton Delmer; 24 במאי 1904 – 4 בספטמבר 1979) היה עיתונאי בריטי שהפעיל בימי מלחמת העולם השנייה שידורי "תעמולה שחורה" לגרמניה הנאצית.
עיתונאי
לאחר ליל הסכינים הארוכות, ב-30 ביוני 1934, כאשר היטלר חיסל את צמרת האס אה, וציווה לפרסם כי נהרגו 46 אנשים, דלמר פרסם בעיתונו כי מניין ההרוגים היה למעלה מכפליים מכך ומנה רשימה של 108 נרצחים. הדבר עורר את זעמו של היטלר, והוא ציווה לגרש את דלמר מגרמניה.
שליחותו הבאה של דלמר הייתה כראש הנציגות של הדיילי אקספרס בפריז. בפרוץ מלחמת האזרחים הספרדית יצא לספרד לסקרה. הוא הגיע לקו האש, פעם מצדו הרפובליקני ופעם מצדו הפשיסטי. דלמר הצליח להיחלץ ממדריד הנצורה ולהגיע להולנד כדי לסקר את טקס נישואיו של ידידו הנסיך ברנארד עם יוליאנה מלכת הולנד ב-7 בינואר 1937.
בשנות השלום האחרונות שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ערך דלמר מסעות באוסטריה, צ'כוסלובקיה, איטליה וברית המועצות. בפרוץ המלחמה שהה בוורשה והצליח לצאת מפולין יחד עם נציגי הסגל הדיפלומטי. לפני צאתו הצליח לחלץ מוורשה את ידידו העיתונאי היהודי נתן גורדוס בצרפו אותו לשיירה של עיתונאים בריטים שעזבו את פולין לעבר הגבול הרומני. משם הגיע גורדוס באותה שנה לארץ ישראל והפך לעיתונאי ולנציג סוכנות הידיעות הצרפתית בארץ.
שליחותו הבאה של דלמר הייתה כראש הנציגות של הדיילי אקספרס בפריז. בעת פריצת הגרמנים לצרפת ולארצות השפלה במאי 1940 היה דלמר בפריז. ביום נפילת פריז, ב-14 ביוני 1940, הצליח להתחמק מהעיר. לקראת השלמת כיבושה של צרפת, ב-19 ביולי 1940, פנה היטלר, בנאום ברייכסטאג, בקריאה לבריטניה לכונן עמו שלום. נאומו היה מלא בכזבים ובעלבונות אישיים לווינסטון צ'רצ'יל, והוא ניסה לתקוע טריז בין העם הבריטי להנהגתו. עיקרו היה במילים: באותו יום עצמו התקיים שידור הבכורה של דלמר כפרשן הבי בי סי בשפה הגרמנית. שעה אחת לאחר קריאתו של היטלר לבריטניה השיב דלמר בשידורו במענה תקיף ובשפה בוטה ושלל את הצעתו. שר החוץ האיטלקי, הרוזן גליאצו צ'אנו, והעיתונאי האמריקאי ויליאם שיירר שהיו באותו יום בברלין, סיפרו לימים על האכזבה הרבה שגרמה תשובה זו להיטלר ולהנהגה הנאצית. ברחבי העולם התקבלו דבריו של דלמר כתשובתה הרשמית של ממשלת בריטניה. בפרלמנט הבריטי הוגשה שאילתה על ידי אחד הצירים האומרת: "איך קרה הדבר כי איש נטול חשיבות הורשה להשיב להיטלר על פנייתו?". צ'רצ'יל הכריז, כעבור זמן, כי דחייה מידית וחפוזה זו של הצעת השלום של היטלר נעשתה "על ידי הבי בי סי, ללא כל עידוד מצד ממשלת הוד מלכותו, ברגע שנשמע נאומו של היטלר ברדיו".
לאחר שגישושי השלום שלו נדחו היה בכוונת היטלר לכבוש את בריטניה. המבצע שתוכנן לשם כך נקרא בשם הקוד מבצע ארי-הים. המבצע לא יצא אל הפועל בשל ההתנגדות הנחרצת של העם הבריטי בהנהגתו של וינסטון צ'רצ'יל ונדחה סופית לאחר הניצחון הבריטי בקרב על בריטניה. בשלבי התכנון של המבצע הכינו הנאצים רשימה שנקראה "רשימת החיפוש המיוחדת בריטניה הגדולה" (בגרמנית: Sonderfahndungsliste G.B). הרשימה נתגלתה לאחר המלחמה וניתן לה הכינוי "הספר השחור". הרשימה כללה את שמותיהם של 2,820 אישים בבריטניה שעל הגסטפו היה לכלוא אותם מיד עם כיבושה של בריטניה. ברשימה נכללו וינסטון צ'רצ'יל וחברי ממשלתו, מדינאים נודעים מכל המפלגות, המוציאים לאור של עיתוני בריטניה, עורכיהם וכתביהם, סופרים, מדענים ואישים זרים שהיו באותה עת בבריטניה ובהם חיים ויצמן. ספטון דלמר "זכה לכבוד" להיות האיש ה-33 ברשימה.
"גוסטב זיגפריד אחת"
באותה עת הצטרף דלמר לשירות החשאי הבריטי, במשכורת זעומה - כשליש משכרו בעיתונות. תפקידו בשירות היה לשדר שידורי "תעמולה שחורה" לגרמניה בשפה הגרמנית. "תעמולה שחורה" היא תעמולה המופנית בשידור או בכתב אל האויב או אל הצד שכנגד בסכסוך, המוגשת כאילו מקורה לכאורה הוא פנימי, מן הצד האחר עצמו, מכוחותיו המזוינים או ממתנגדי המשטר של אותו צד. לדעתו של דלמר החטיאו שידורי הבי בי סי בגרמנית את מטרתם. היו אלה שידורים שמתחו ביקורת עניינית על היטלר. דלמר ביסס את שידורי התעמולה השחורה שלו על יסוד פסוק ששמע מפי היטלר "בכל אדם טמון אי שם כלב מנוול". דלמר החליט לפנות אל הכלב המנוול הזה בשם הפטריוטיזם הגרמני, כדי לתת הצדקה לשומעיו בגרמניה להתנגד להיטלר, מתוך מניעים אנוכיים של רצון לחיות ולהישרד, כי מעשיו של היטלר מסכנים את העם הגרמני. לשם כך שידר דלמר את שידוריו לכאורה מתחנה שנקראה בשם "גוסטב זיגפריד אחת". בראש התחנה עמד לכאורה אדם שכונה בתואר "הבוס" ("Der Chef” - כינוי בו כונה היטלר עצמו על ידי אנשי חוג מקורביו הפנימי). השידורים נפתחו תמיד במילים "כאן מדבר הבוס". השידורים נשאו אופי של שידורים לא רשמיים, ונועדו לטעת בלב המאזינים את ההרגשה כי הם מאזינים לדברים שלא נועדו להם כלל, אלא כי עלו במקרה על גל בלתי רשמי. דברי התחנה שודרו בעגה צבאית, או בלשון הגידופים של הצי. למאזין הוקנה הרושם כאילו הוא טועם מן הפרי האסור ומאזין לידיעות פנימיות שמעביר קצין בכיר כלשהו לפיקודיו, כדי להזהירם כפטריוט גרמני מפני הנעשה במפלגה הנאצית ובצמרת השלטון. השידורים דיברו על השחיתות והשערוריות בצמרת הנאצית, תיאור הערים ההרוסות מהפצצות האוויר בעורף הגרמני. בסיום כל שידור ניתנה פרשנות על המצב הצבאי והמדיני.
שידור הבכורה של התחנה היה ב-23 במאי 1941 ובו דובר על טיסתו של רודולף הס לבריטניה. השידור הזהיר את שומעיו מפני מה שכינה "השקר שמפיצים מלחכי פנכה במטהו של הפיהרר", כאילו טס הס לבריטניה בשליחות מטעם היטלר עצמו. הוא שכנע את שומעיו כי הפיהרר לא היה מתיר את טיסתו של הס, המכיר את כל תוכניות הקרב וההתקפה של המטה הכללי, אל מחוץ לגבולות גרמניה. מטרת השידור הייתה להסיר מהיטלר, באוזני המאזינים, כל כוונה לעשיית שלום.
ידיעות שהפיץ דלמר על המתיחות הגוברת בין הצבא והמפלגה הנאצית, הדאיגו את משרד החוץ הבריטי, שחשש כי ידיעות אלה יחזקו את ידי הבדלנים האמריקאים בהתנגדותם לכניסת ארצות הברית למלחמה ויאפשר להם לטעון כי הצבא הגרמני עצמו ישליט סדר בגרמניה ויגבר על היטלר והמפלגה הנאצית. הוטל על דייוויד בואס ליון, אחיה של אליזבת, המלכה האם, שהיה הנציג של שירותי הביון הבריטים בארצות הברית, לגלות לנשיא רוזוולט מהו המקור האמיתי של הידיעות הללו.
בהמשך נקט דלמר באמצעים קיצוניים יותר והשתמש בפורנוגרפיה ככלי נשק. בעת שהיה כתב חוץ שסיקר את החזית בצרפת בסוף שנת 1939, נתקל דלמר בשימוש שעשו הגרמנים בתעמולה פורנוגרפית. הם הטילו אל עבר הצד הצרפתי של החזית עלונים ובהם ציורי יחסי מין בתנוחות בוטות, של חיילים בריטים עם נשים צרפתיות, כשהכיתוב כוון אל החיילים הצרפתים ואמר כי בזמן שהם נלחמים בחזית בני בריתם הבריטים הוללים עם נשותיהם. במאמר שפרסם דלמר לימים במוסף הספרותי של הטיימס, תחת הכותרת "הפורנוגרף של הוד מלכותו" (H.M.G.’s Secret Pornographer) סיפר דלמר כי במסגרת מסע התעמולה השחורה שלו, בימי המלחמה, החליט להשיב לגרמנים באותו מטבע. למרות לחץ מצד אנשי הצוות שלו לא הרבה דלמר לפעול בתחום זה. רק שני עלונים הוציאה מחלקתו. באחד מהם נראה פועל זר, מאלו שהובאו לעבודות כפייה בגרמניה, כהה שער וכהה עור מקיים יחסים עם גרמנייה בלונדינית. על השני הודפסו, על גבי תפריט של ארוחת פאר של פעילי המפלגה הנאצית, עיטורים של הפעילים מתהוללים באורגיה. העלון השלישי היה בהכנה אך לא הודפס בשל התנגדות של קולונל שראה את הסקיצות ודרש שלא להדפיסן.
בשידוריו שילב דלמר גם ידיעות בנושאי ההתנהגות המינית של פעילי המפלגה הנאצית. ידיעה אחת הייתה אודות פעיל של הנוער ההיטלראי שנתפס מנצל מינית את בתו בת ה-12 של חייל. ידיעה אחרת סיפרה על פעיל מפלגה שתפקידו היה לפנות ילדים מערי גרמניה המופצצות, שהועבר מתפקידו בשל 67 מקרים של ניצול ילדות. דיפלומטים אמריקאים ששירתו בברלין קודם להצטרפות ארצם למלחמה מסרו כי האופי המיני של השידורים הוא שמשך אליהם את המאזינים בגרמניה.
סדרה של שידורים עסקה בתועלת האישית שמפיקים ראשי המפלגה הנאצית מהמשק המלחמתי. בשידורים אחרים ניתנו למאזינים עצות איך לרכוש מוצרי הלבשה בזול, לספסר בהם ולהתעשר בקלות. מטרת שידורים אלה הייתה לפגוע בכלכלה הגרמנית.
כאשר נודע לדלמר כי שגריר איטליה בברלין, דינו אלפירי, Dino Alfieri נקרא להתייעצויות, הוא ניצל הודעה זו לצורכי התעמולה השחורה וסיפר למאזיניו כי הסיבה האמיתית לשובו של השגריר לארצו הייתה בשל אירוע מביך; קצין גרמני שהגיע במפתיע לביתו מן החזית מצא את אשתו בזרועותיו של השגריר, שלף את אקדחו ואיים להורגו. השגריר כרע על ברכיו וביקש רחמים והקצין הכה אותו מכות נמרצות והשליכו לרחוב.
בסתיו 1943 החליט דלמר, לאחר כ-700 שידורים של "גוסטב זיגפריד אחת", להעביר את שידוריו לתחנה אחרת כביכול. לצורך כך הוא חיסל את הבוס במה שאמור היה להישמע כתפיסתו בידי הגסטפו. בשידור האחרון של התחנה נשמעה יריית אקדח ולאחריה קריאה בגרון ניחר "סוף סוף תפסתי אותך, כלב מנוול". הבימוי היה מושלם, אך לדאבונו של דלמר ארעה תקלה והבוס נהרג פעמיים, כאשר טכנאי התחנה שגה ושידר פעם נוספת קטע זה, ובכך נתערער האימון של המאזינים באותנטיות של התחנה.
"שידור החיילים קאלה"
זמן לא רב לאחר הפסקת שידוריה של "גוסטב זיגפריד אחת" העלה דלמר על גלי האתר תחנה חדשה, "שידור החיילים קאלה" Soldatensender Calais, ששידרה כביכול מהעיר הצרפתית קאלה שבשטח הכיבוש הגרמני. הסגנון היה הפעם כשל תחנת רדיו גרמנית תקנית. התחנה שידרה חדשות, ידיעות ספורט, קטעי בידור, מוזיקה פופולרית והקלטות מנאומי היטלר. התעמולה הייתה בכך שהתחנה, בין יתר שידוריה שנשמעו כתקניים, שילבה ידיעות שנועדו לפגוע במוראל בגרמניה. אופי השידורים של התחנה היה דומה לזה של שידוריה של שושנת טוקיו.
ב-6 ביוני 1944, יום הנחיתה בנורמנדי, שידרה התחנה שידורים שנועדו לטעת במודיעין הגרמני את הרושם ששטח הנחיתה רחב יותר מזה שהיה בפועל. כאשר קאלה נכבשה על ידי בעלות הברית שינתה התחנה את שמה ל"שידור החיילים מערב" (Soldatensender West). שידורי התחנה הופצו בעלון בכתב שנקרא "חדשות לגייסות" (Nachrichten für die Truppe) שהושלכו ממטוסים מעבר לקווי הגרמנים.
התחנה שידרה ברציפות מ-24 באוקטובר 1943 עד ל-30 באפריל 1945, יום התאבדותו של היטלר. הפסקת השידורים, שלא היה כבר צורך בהם יותר, הייתה פתאומית ללא כל הכרזה רשמית.
לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה חזר דלמר לשמש כעיתונאי. הוא קיבל את משרת כתב החוץ הראשי של הדיילי אקספרס. במשך ארבע עשרה שנים, עד לשנת 1959, סיקר לעיתונו כל אירוע חוץ מרכזי בכל מוקד של משבר.
בשנת 1951 הלאים הפרלמנט של איראן, ביוזמת ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, את תעשיית הנפט הבריטית באיראן. נוצר משבר בינלאומי שנודע כמשבר אבדאן. חרף לחץ בריטי, כולל אמברגו כלכלי שגרם לקשיים כלכליים, ההלאמה נמשכה. בהמשך המשבר נאלץ מוסאדק ב-1952 לפנות את מקומו לזמן קצר, אך חזר תוך זמן קצר והכריח את השאה מוחמד רזא שאה פהלווי לברוח מאיראן, אך הוא שב ובעזרת ה-CIA חזר והדיח את מוסאדק. בשיאו של המשבר, ב-1951, הגיע דלמר לאיראן על מנת לסקרו. הדבר היה לצנינים בעיני השלטונות. סמוך לחצות באחד הלילות בראשית יוני 1951 הגיעו שני שוטרים למלון בטהראן שבו התאכסן דלמר ושאלו אותו האם הוא מר ספטון והוא השיב בשלילה. בזמן שהשוטרים יצאו לשם עריכת בירור על האיש שהם מחפשים, שלח דלמר מברק למערכת עיתונו בלונדון והודיע כי הגיעו שוטרים לעצרו. המערכת הצליחה להוסיף לעיתון שהיה בשלבי עריכה את הכותרת: "פרס מגרשת את דלמר". בינתיים חזרו השוטרים והמציאו לדלמר צו המורה לו לעזוב את איראן תוך 24 שעות ודלמר נאלץ להמריא לביירות.
בחודש יוני 1956 דיכאו שלטונות פולין הפגנת פועלים שובתים בפוזנן. מהומות פוזנן הגבירו את הדרישה לרפורמות בפולין ובעקבות זאת שוחרר מן הכלא הפולני ולדיסלב גומולקה. הראשון שדיווח על מהומות אלה למערב היה דלמר ששהה אז בפולין.
לאחר שחרור הונגריה מידי הנאצים על ידי הצבא האדום, בתום מלחמת העולם השנייה, הפכה הונגריה לדיקטטורה קומוניסטית ולחלק מן הגוש המזרחי שבהשפעת ברית המועצות. לאחר מותו של סטלין בשנת 1953 החלו שינויים בהנהגה ההונגרית, ולעמדת כוח הגיע הרפורמטור אימרה נאג'. בשנת 1956 התחולל המרד ההונגרי שהיה מרד עממי לשם שחרורה של הונגריה מן ההשפעה הסובייטית. נאג' הכריז על פרישת הונגריה מברית ורשה ועל רפורמות כלכליות וחברתיות. המרד דוכא באכזריות על ידי הצבא הסובייטי, עשרות אלפים נהרגו, ומאות אלפים נמלטו כפליטים. נאג' הוצא להורג. למשך שלושים השנים שלאחר מכן נשלטה הונגריה על ידי הקומוניסטים בחסות ברית המועצות. גם לכאן הגיע ספטון דלמר. ב-23 באוקטובר 1956 הוא הגיע לבודפשט, ותוך זמן קצר צעד בחוצות העיר בהפגנה של אלפי אזרחים. נודע לו כי באותו יום אחר הצהריים תיערך הפגנה ליד השגרירות הפולנית לאות הזדהות עם העם הפולני שהעלה לשלטון את ולדיסלב גומולקה. בהפגנה צעדו סטודנטים ופועלים ובין המפגינים הופצו כרוזים שקראו להוצאת הצבא הסובייטי מהונגריה. החיילים שהיו בסביבה לא פיזרו את ההפגנה, ואחדים מהם הצטרפו למפגינים. ההמון שאג "נאג' לשלטון - ראקושי לדנובה" (מתיאש ראקושי היה ראש הממשלה הסטליניסטי של הונגריה). בהמשך החלו יריות ומנהיגי הקומוניסטים פנו באין ברירה לנאג'. נאג' לא ידע כי מאחורי גבו הזעיקו הקומוניסטים את הצבא הסובייטי. למחרת החלו קרבות רחוב עם השריון הסובייטי. דלמר היה עד לקרבות כשהוא חוסה בצל קירות הבתים. הקרבות ארכו ימים אחדים ונפלו קורבנות רבים בשני הצדדים. ההמון קרא למפקד השריון ההונגרי פאל מאלאטר Pál Maléter לעמוד בראש המורדים ולהיות לשר ההגנה. דלמר הצליח לפלס דרכו אל מאלאטר ולהציג לו את השאלה כיצד הפך למנהיג המרד. מאלאטר השיב לו כי היה ממנהיגי הפרטיזנים ההונגרים שלחמו נגד הנאצים וקיבל הדרכתו במוסקבה, וכי ראה במורדים פטריוטים הונגרים הרוצים לחלץ את ארצם מידי הסובייטים, והצטרף אליהם. שפיכות הדמים נמשכה. מאלאטר ניהל משא ומתן עם הסובייטים באמצעות שיחות טלפון עם הקומוניסטים ההונגרים, ודרש את פינוי הצבא הסובייטי מבודפשט. דלמר ראה את השריון הסובייטי מפנה את העיר ופנה להיפגש עם נאג' עצמו. נאג' התחמק מלהשיב לשאלתו האם הוא רואה עצמו מנהיג של הונגריה נייטרליסטית, אך כשיצא למרפסת לשאת דבריו בפני ההמונים הכריז: "הונגריה היא מעתה ואילך מדינה נייטרלית". דלמר נפגש עם נאג' בפעם האחרונה ב-3 בנובמבר 1956. נאג' סיפר לו כי שלח מברק למזכ"ל האו"ם, דאג המרשלד, שבו ביקש את עזרת מועצת הביטחון. לאחר הפגישה יצא דלמר את הונגריה ובהיותו מחוץ למדינה נודע לו כי נאג' ומאלאטר הוצאו להורג.
לאחר הלאמת תעלת סואץ הגיע דלמר למצרים לסקר את המשבר שנוצר בעקבות ההלאמה. ב-1 באוגוסט 1956 ציווה משרד הפנים המצרי על גירושם של דלמר ועיתונאי נוסף ממצרים. דובר המשרד הודיע כי שני הכתבים מסרו לעיתוניהם מידע צבאי העלול לפגוע בביטחון המדינה. כן הואשמו כי ניסו לדלות מידע צבאי ומדיני מפי אזרחים מצרים. בהודעה נאמר כי דלמר גורש כבר ממדינות רבות בעבר. שניהם הובלו תחת משמר משטרתי לנמל התעופה והועלו על מטוס ללונדון. העורך הראשי של הדיילי אקספרס כתב על כך במאמרו בעיתון:
בין משבר עולמי למשנהו הצליח דלמר לראיין בפברואר 1956 את סעוד, מלך ערב הסעודית. הוא היה הבריטי הראשון שנכנס לממלכה לאחר ניתוק היחסים בין ערב הסעודית לבריטניה ב-1955 בעקבות הסכסוך על נוה המדבר בוריימי. המלך קיבלו בארמונו ואף נתן לו גלימה מפוארת במתנה.
דלמר וישראל
ספטון דלמר היה בארץ ישראל באוקטובר ובנובמבר 1938, בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. בביקורו בארץ נכרך שמו של דלמר במשפטו של ג'ון ויליאם פוקס, הפקיד הראשי במנהלת מחוז יפו, שהואשם בבית המשפט המחוזי בתל אביב כי הדליף לעיתונאים תמורת תשלום את תוכנו של דו"ח ועדת וודהד לפני פרסומו הרשמי של הדו"ח. נטען כי דלמר היה אחד מן העיתונאים האלה, אך הנאשם זוכה בינואר 1939. במאמר שכתב בעיתונו סיפר דלמר כי בביקורו בארץ הוא התרשם מהטרור שהטילו אנשי המופתי חאג' אמין אל-חוסייני על האוכלוסייה הערבית בארץ. דלמר ראיין את אחד מבני משפחת נשאשיבי, המתנגדת למופתי, שאמר לו כי לא ניתן להתנגד למופתי ולהישאר בחיים. באותו מאמר סיפר גם כי מארץ ישראל הגיע ללבנון. הוא מצא כי ביירות מלאה בפליטים ערבים מארץ ישראל, וציין כי הם נסו לא מפני היהודים או הבריטים, אלא מפני הערבים.
מערכת העצבים הסימפתטית
מערכת העצבים הסימפתטית היא תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית. היא פועלת לתגובות מיידיות באדם במצבי לחץ, חירום ומתח, ומכינה את הגוף למאבק או נסיגה בהתאם לתגובת הילחם או ברח. כמו כן, היא מעכבת את פעולות התת-מערכת המנוגדת לה - מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
ספטון דלמר
דלמר וישראל
שבוע ימים לאחר תחילת מלחמת העצמאות, ב-7 בדצמבר 1947, הגיע דלמר לארץ ישראל. אף על פי שלא היה עוין את היישוב היהודי ואת הציונות, ראה לנגד עיניו, ראשית לכול, את האינטרס הבריטי ואת המדיניות של רשת עיתוני ביברברוק, שטענו כי המדיניות של השלטונות הבריטים בארץ נוטה לטובת הצד היהודי. בכתבותיו התלונן כי השלטונות נגררו על כורחם לפעול ליישום החלטת החלוקה בשל הצורך לשמור על הסדר בארץ עד לחודש מאי 1948. הוא הצביע על היחס הקשה לערביי שייח' מוניס, שנכלל בהחלטת החלוקה בתחומי המדינה היהודית, מצד הרשויות היהודיות. כן טען כי על הבריטים לחוש לעזרת ערביי העיר העתיקה. בהמשך המלחמה היה דלמר בין החותמים על עצומות תמיכה בפליטים הערבים.
מערכת העצבים הסימפתטית
תפקידים ואופן פעולה
למערכת זו סיבי עצב שיוצאים ממערכת העצבים המרכזית, דרך שרשרת של גנגליונים קרוב לחוט השדרה באזורי החזה והמותניים. העצבים מגיעים אל כלי דם, בלוטות זיעה, בלוטות רוק, לב, ריאות, מעי ואיברי המין.
ספטון דלמר
דלמר וישראל
לאחר סיום המלחמה, ב-4 ביולי 1949, שב דלמר למדינת ישראל. הפעם הביע עמדה התומכת במדינה היהודית וגינה את משרד החוץ הבריטי על כי באמצעות שידורי הבי בי סי מקפריסין הוא רוצה להסית את הערבים נגד המדינה.
מערכת העצבים הסימפתטית
תפקידים ואופן פעולה
כאשר האדם נמצא במצב של סכנה או לחץ, המערכת מגבירה את קצב הלב ואת אספקת הדם לשרירים, ומעלה את לחץ הדם. משימתה של המערכת היא להבטיח "יכולת הישרדות", וככזו היא פועלת מיידית לפי הדרוש, אינה מתחשבת בטווח הארוך או הבינוני, וכן אינה מתחשבת בבעיות העלולות להיווצר כתוצאה מפעולותיה, דוגמת שימור ואגירת אנרגיה או מהיכן תבוא האנרגיה הדרושה לפעולותיה; תפקיד זה היא מותירה למערכת הפאראסימפתטית.
ספטון דלמר
דלמר וישראל
באוקטובר 1955 הגיע דלמר פעם נוספת לישראל. היה זה בתקופה של מתיחות רבה בגבולות המדינה. לאחר ביקורו בקיבוץ נחל עוז תיאר דלמר בעיתונו את עמידת הגבורה של חברי הקיבוץ ואת אורח חייהם השליו וכתב:
מערכת העצבים הסימפתטית
תפקידים ואופן פעולה
דוגמאות לפעולות המערכת הסימפתטית: כאשר האדם ניצב בפני סכנה מוחשית אישוניו מתרחבים, קצב הלב ולחץ הדם מתגברים, ושערותיו סומרות. כל אלה הן תוצאות של פעולות המערכת הסימפתטית האינסטינקטיבית.
ספטון דלמר
דלמר וישראל
בינואר 1956 ביקר דלמר בממלכת ירדן. בכתבותיו מירדן גילה כי שלטונות הממלכה חשפו תא פרו-מצרי בלגיון הערבי שנועד לבצע פעולות חבלה בישראל. דלמר אף דיווח לקוראיו כי הנספח הצבאי המצרי בירדן גורש מהממלכה לאחר שנודע כי הציע שוחד לקצינים מן הלגיון ולשרים בממשלת ירדן, בניסיון לגרום לסילוקו של גלב פאשה הבריטי מהפיקוד על הלגיון. לאחר ביקורו בירדן הגיע דלמר לביקור של שבוע ימים בישראל.
בראשית ינואר 1962 ערך ערוץ הטלוויזיה של ה-BBC תוכנית בסדרה "אלה הם חייך" (This is Your fife) על ספטון דלמר. מתכונת התוכנית, שגרסה ישראלית שלה בשם "חיים שכאלה" שודרה גם בקול ישראל ובהמשך בערוץ הראשון, היא הזמנתו של אדם ידוע לאולפן באמתלת שווא ואז להפתיעו בהבאתם לאולפן של חברים, ידידים ועמיתים מתחנות חייו השונות, ובאמצעותם לספר את סיפור חייו. לתוכנית הובאו במיוחד מישראל העיתונאי נתן גורדוס ורעייתו, אשר דלמר עזר להם להיחלץ מפולין לאחר פלישת הנאצים. הם סיפרו איך דלמר הצילם מהגסטפו, העבירם במכוניתו לאורך פולין והבריחם לרומניה, ממנה הגיעו לארץ ישראל.
באותו חודש פרסם דלמר כתבה בסאנדיי טלגרף על השירותים החשאיים של ישראל וקרא להם "השירות החשאי שנאצר ירא מפניו". בכתבה, שהשתרעה על פני עמוד שלם, סקר דלמר את הזרועות השונות של השירותים. סוד הצלחתם, לדבריו, הוא המידע שמעבירים להם יהודים ברחבי העולם, כולל מנאט"ו. לדבריו הדבר ידוע לאנשי השירותים החשאיים של מדינות המערב, אך הם מעלימים עין בכך בגלל חשיבות המידע שמעבירה להם ישראל השאוב ממקורותיה היהודיים בגוש המזרחי, ולא פחות מכך בשל ניתוחי מצב שעורכים מומחים ישראליים שמוצאם מארצות אלה. כתבת המשך בנושא זה הכתיר דלמר בכותרת "הבדווים של בן-גוריון". דלמר סיפר כי בעזרת סוכנים חשאיים ישראלים, הפועלים במדינות ערב, שולטים שליטה מוחלטת בשפה הערבית ונראים כבדווים לכל דבר, ידע בן-גוריון מראש את מה שנפל על נאצר כהפתעה, פירוק הרפובליקה הערבית המאוחדת, ופרישתה של סוריה מהברית עם מצרים.
אחרית ימיו
בשנת 1959 פיטר הלורד ביברברוק את דלמר ממשרת כתב בעיתוניו, עקב מחלוקת בשאלת גובה הוצאותיו. דלמר שהיה אז בן 55 פרש לביתו במחוז אסקס והתמסר לכתיבת ספריו הביוגרפיים, שראו אור בין השנים 1961 ל-1976. ספטון דלמר נפטר באסקס בשנת 1979 והוא בן 75 שנים במותו.
פרד פריידיי
אימוה פרד פריידיי (באנגלית: Imoh Fred Friday; נולד ב-22 במאי 1995) הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת החלוץ בבית"ר ירושלים מליגת העל.
קריירת מועדונים
פריידיי נולד בפורט הרקורט שבניגריה. החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת לילסטרום מליגת העל הנורווגית. הוא ערך 59 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 22 שערים.
ב-15 ביולי 2016 חתם פריידיי על חוזה לארבע שנים בא.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית. הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים. במהלך תקופתו במועדון הושאל לספרטה רוטרדם ולטוונטה. בחודש ינואר 2020 שוחרר מא.ז. אלקמאר.
ב-29 בינואר 2021, לאחר שהיה שחקן חופשי במשך כשנה, חתם פריידיי בסטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית. הוא ערך 56 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-1 בפברואר 2023 חתם פריידי בבית"ר ירושלים.
כריסטוף דאום
כריסטוף פאול דאום (בגרמנית: Christoph Paul Daum, נולד ב-24 באוקטובר 1953 באולסניץ שבגרמניה המזרחית) הוא מאמן כדורגל גרמני. לדאום הישגים רבים כמאמן בבונדסליגה, בליגת העל הטורקית ובבונדסליגה האוסטרית, אך שמו כמאמן נפגע במידה מסוימת לאחר שהודה בשנת 2000 בצריכת קוקאין, וכתוצאה מכך בוטל מינויו כמאמן נבחרת גרמניה. משרתו האחרונה של דאום הייתה כמאמן נבחרת רומניה, ממנה פוטר בספטמבר 2017 לאחר הכישלון להעפיל למונדיאל 2018.
קריירת אימון
דאום שיחק ככדורגלן במועדון איינטרכט דיסבורג ולאחר מכן בקבוצת המילואים של פ.צ. קלן, אך לא הגיע מעולם לשחק בבונדסליגה. לאחר פרישתו בשנת 1981, החל לעבוד בפ.צ. קלן כמאמן נוער לאחר שהוציא רישיון אימון. בשנת 1986 החל לשמש עוזר מאמן בפ.צ. קלן, ובאותה שנה כבר קודם לתפקיד המאמן הראשי של המועדון. פ.צ. קלן תחת כריסטוף דאום זכתה להצלחה גדולה, כאשר בעונת 1987/88 סיימה במקום השלישי בבונדסליגה, ובשתי העונות הבאות סיימה במקום השני. על אף ההצלחה, יחסיו של דאום עם נשיא המועדון של פ.צ. קלן, דיטמר ארטצינגר-בולטן עלו על שרטון, ודאום פוטר בקיץ 1990.
בנובמבר 1990 חתם דאום בשטוטגרט, ובעונת הבכורה שלו במועדון, 1990/91, סיים דאום עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה. בעונת 1991/92 זכה דאום עם שטוטגרט באליפות, לאחר שהקבוצה סיימה את העונה עם מספר נקודות זהה לבורוסיה דורטמונד, אך עם הפרש שערים טוב יותר. שטוטגרט הציגה תחת דאום את ההגנה הטובה ביותר בבונדסליגה באותה עונה. בעונת 1992/93 שטוטגרט ודאום הודחו כבר במוקדמות ליגת האלופות על ידי לידס יונייטד. שטוטגרט ניצחה 3-0 במשחק הראשון, והפסידה 4-1 בגומלין. שטוטגרט הייתה אמורה לעלות בזכות חוק שערי החוץ, אך דאום שיתף שחקן זר רביעי, כשבאותם ימים היה מותר לשתף רק שלושה, ולכן זכתה לידס יונייטד בניצחון טכני 3-0. מכיוון שהתוצאה בשני המשחקים הייתה זהה, נקבע כי ייערך משחק שלישי בקמפ נואו. במשחק זה ניצחה לידס 2-1 והעפילה לשלב הבא. הנושא עורר תרעומת רבה על דאום, שזכה אף ללעג רב בתקשורת. באותה עונה דאום ושטוטגרט סיימו רק במקום השביעי בבונדסליגה ולא השיגו כרטיס למפעלים האירופיים. בדצמבר 1993 פוטר דאום משטוטגרט לאחר פתיחת עונה חלשה.
בזכות הצלחתו בבאייר לברקוזן, הוצע דאום על ידי גורמים רבים בכדורגל הגרמני כמתאים ביותר לקבל את המשרה של מאמן נבחרת גרמניה, לאחר פיטוריו של אריך ריבק לאחר הכישלון ביורו 2000. נראה היה שהמינוי הזה עומד לצאת לפועל וכבר היה הסכם, אך באותו זמן החלו לצוץ שמועות כי דאום צורך קוקאין במסיבות עם נערות ליווי. דאום הכחיש את המיוחס לו ואף שלח דגימות לאמצעי התקשורת כדי להוכיח כי לא צרך סמים, ואף איים בתביעת דיבה. לאחר כשנה, בה התנהלה חקירה בעניין, וכאשר אף עמדה אופציה של מאסר על הפרק, הודה דאום בשימוש בקוקאין. את המינוי למשרת מאמן נבחרת גרמניה דאום כבר לא קיבל, ומונה במקומו רודי פלר. דאום גם איבד באותו זמן את המשרה כמאמן באייר לברקוזן.
כאשר התנהל עדיין המשפט נגד דאום בגרמניה, הוא נאלץ לחפש עבודה מחוץ לגרמניה, ובשנת 2001 חזר לבשיקטש, שם אימן החל ממרץ 2001 עד לסוף עונת 2001/02. בקיץ 2002 חתם דאום באוסטריה וינה, עמה זכה בעונת 2002/03 באליפות הבונדסליגה האוסטרית. על אף ההצלחה באוסטריה וינה, זו הייתה עונתו היחידה של דאום במועדון, ובקיץ 2003 הוא חזר לטורקיה, והפעם כדי לאמן את פנרבחצ'ה. דאום שיקם בתקופה זו את המוניטין שלו כמאמן במידה מסוימת, וזכה בשתי אליפויות רצופות עם פנרבחצ'ה, אך ספג ביקורות קשות מהתקשורת הטורקית על כך שהקבוצה לא הצליחה בתקופתו להעפיל לליגת האלופות על אף שזכתה באליפויות. במחזור האחרון של עונת 2005/06 איבדה פנרבחצ'ה את תואר האליפות ליריבה המושבעת גלאטסראיי, ודאום התפטר מתפקידו לאחר מכן. בנובמבר 2006 חזר דאום למועדון בו החל את קריירת האימון, פ.צ. קלן, ולראשונה שב לאמן בגרמניה לאחר פרשת הקוקאין. בעונת 2006/07 שיחקה קלן בליגת ההבונדסליגה השנייה, ודאום לא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה. בעונת 2007/08 דאום וקלן עמדו במשימה והעפילו לבונדסליגה מהמקום השלישי. בעונת 2008/09 דאום וקלן תקעו יתד בבונדסליגה כשסיימו במקום ה-12, רחוק מקרבות התחתית. עם זאת, דאום עזב את הקבוצה באותו קיץ, וחזר לפנרבחצ'ה, שם חתם על חוזה לארבע עונות. בעונת הבכורה המחודשת שלו במועדון, 2009/10, איבדו דאום ופנרבחצ'ה את תואר האליפות לבורסאספור והפסידו בגמר הגביע הטורקי לטרבזונספור, ולכן נפרדו דרכיהם של דאום ופנרבחצ'ה כבר לאחר עונה אחת.
במרץ 2011 מונה דאום כמאמן איינטרכט פרנקפורט, שנאבקה בתחתית הבונדסליגה. דאום היה המאמן הרביעי של איינטרכט פרנקפורט באותה עונה, והגיע במקומו של מיכאל סקיבה שפוטר. דאום לא עמד במשימה להשאיר את פרנקפורט, והקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה, כשדאום לא הצליח להשיג ולו ניצחון בודד בשבעת המשחקים בהם אימן בפרנקפורט. דאום עזב את המועדון בתום העונה. בנובמבר 2011 חתם דאום בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. דאום הצליח לייצב את ההגנה של קלאב ברוז' והשיג מספר ניצחונות חשובים בליגה, ואף השיג מהפך במסגרת הליגה האירופית מול מריבור, כשקבוצתו הפכה פיגור של 3-0 בדקה ה-73 לניצחון 4-3. דאום סיים את העונה עם ברוז' במקום השני בליגה, אך ביקש לעזוב בתום העונה מסיבות משפחתיות. באוגוסט 2013 חזר דאום לטורקיה וחתם בבורסאספור, אך פוטר במרץ 2014 בגין חוסר הצלחה.
ביולי 2016, לאחר שנתיים שלא אימן, מונה דאום כמאמן נבחרת רומניה. הנבחרת השתתפה ביורו 2016 ושאפה להגיע עם דאום גם למונדיאל 2018. זו הייתה הפעם הראשונה שדאום מאמן נבחרת לאומית. על פי חוזהו של דאום עם התאחדות הכדורגל הרומנית, נקבע כי דאום יאמן שנתיים, וחוזהו יוארך אוטומטית אם רומניה תצליח להעפיל למונדיאל. דאום פוטר מתפקידו בספטמבר 2017, לאחר שהנבחרת כשלה במוקדמות מונדיאל 2018. בעקבות הפיטורים קיבל דאום פיצוי של 135 אלף אירו.
תארים כמאמן
שטוטגרט
בשיקטש
אוסטריה וינה
פנרבחצ'ה
ג'יימס דין
ג'יימס ביירון דין (באנגלית: James Byron Dean; 8 בפברואר 1931 – 30 בספטמבר 1955) היה שחקן קולנוע אמריקאי. דין, עם חלוף הזמן, הפך לאייקון תרבותי של התפכחות בגיל ההתבגרות, כפי שבא לידי ביטוי בכותרת של הסרט המפורסם ביותר שלו: "מרד הנעורים". ג'יימס דין היה האדם הראשון שקיבל לאחר מותו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה
דין נולד במריון שבאינדיאנה. שישה חודשים לאחר שאביו עזב את החווה כדי להיות טכנאי שיניים, עברה המשפחה לסנטה מוניקה שבקליפורניה. ב-1940 נפטרה אמו מסרטן. לאחר מכן עבר לגור אצל דודתו בחווה בפיירמונט שבאינדיאנה. בתיכון היה דין בקבוצות הבייסבול והכדורסל, ולמד דרמה ואמנות הוויכוח. לאחר שסיים את לימודיו ב-1949, הוא חזר לקליפורניה כדי לגור עם אביו ואמו החורגת. הוא למד במכללת סנטה מוניקה, ובינואר 1951, נשר מהלימודים ועבר לניו יורק כדי לפתח קריירת משחק. שם למד בבית הספר למשחק "אולפן השחקנים".
דין התחיל את קריירת המשחק המקצועית שלו בסרטון פרסומת לפפסי.
הבמאי איליה קאזאן חיפש שחקן חדש וצעיר לתפקיד הסרט "קדמת עדן". דין ופול ניומן היו שני המועמדים הסופיים לתפקיד, ולאחר מבחן בד בניו יורק, נבחר דין. ב-8 במרץ 1954 עזב דין את ניו יורק ונסע ללוס אנג'לס כדי להתחיל את צילומי הסרט שהתבסס על ספרו הקלאסי של ג'ון סטיינבק. דין, בהופעתו העוצמתית והאמוציונלית, הצליח להציג את הסיפור של סטיינבק באופן הראוי ששמר על רוח הספר. על תפקיד זה קיבל פרס גלובוס הזהב על הישג מיוחד בקולנוע, והיה מועמד לפרס אוסקר.
סרטו השני, "מרד הנעורים", של הבמאי ניקולס ריי, היה לסרט הקולנוע הראשון שדיבר על הנוער ועל מצוקותיו. שם גילם דין שוב את תפקיד המורד הצעיר שובר המוסכמות שהוא כה מאופיין בו. סרט זה היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר ובהם לשני שחקני המשנה, אך לא לדין עצמו. רבים באקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה סברו שבעתיד יתפתח דין לשחקן גדול, בדומה לפול ניומן. סרט זה יצא לאקרנים בארצות הברית חודשיים לאחר מותו של דין, דבר שתרם להצלחת הסרט ולהפיכתו לסרט פולחן ואת ג'יימס דין לסמל מין ולמיתוס.
סרטו השלישי והאחרון היה "ענק", סרטו רחב היריעה של הבמאי זוכה האוסקר ג'ורג' סטיבנס. בסרט זה גילם דין דמות קאובוי, שמזכירה רק במעט את שני תפקידיו הקודמים בקולנוע. הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אוסקר, כשדין מועמד פעם נוספת. לקראת סיום צילומי הסרט נהרג דין, כך שהסצינות בהן הוא מככב הן, למעשה, החודשים האחרונים של חייו. על מנת להשלים את הסרט השתמשו האולפנים בכפילים ובחקיין שחיקה את קולו של דין. הסרט יצא לאקרנים ב-1956, לאחר מותו.
ג'יימס דין נהרג בגיל 24 מפגיעת רכב בתאונת דרכים.
חיים אישיים
בשנת 2006 פרסם התסריטאי ויליאם באסט ספר, ובו הודה שהיה לא רק שותפו לדירה של דין בלוס אנג'לס ובניו יורק אלא שבין השניים התנהל קשר רומנטי ומיני. בספר הזכיר באסט גם מערכות יחסים אחרות שניהל דין עם גברים, ביניהם שחקן הקולנוע המוערך ומושא הערצתו של דין מרלון ברנדו. אורח חייו והעדפותיו המיניות של דין נחשפו לציבור רק לאחר מותו. הוא לא גויס לצבא האמריקאי בטענה שהוא הומוסקסואל, אבל האולפנים שהעסיקו אותו פרסמו ידיעות על רומנים שניהל עם שחקניות צעירות שונות.
ספר-דתא
המטרה והאיסוף
מטרת המפעל היא איסוף נתונים של כל כתבי היד העבריים, כדוגמת נתונים על הדיו, קודקסים, מסורות העימוד של הטקסט, ממדי דף וטקסט והפרופורציות שביניהם, ניהול השורה (דהיינו תחבולות לגרום ליישור השורה בצידה השמאלית), סימנים גרפים הנלווים לכתב (סימני הבלטה, ר"ת ומספרים). סך הפרמטרים שנאספו מגיע לכ-900.
המאגר מכיל כ-5,000 כתבי יד עבריים המתוארכים או עם קולופון או עם שם הסופר, שנבחנו ב-250 ספריות ואוספים פרטיים, המהווים כ-95% מהקיים.
אתר האינטרנט
באתר ניתן לחפש גם בתוכן כל הקולופנים הקיימים בה.
האתר פועל בשפות עברית ואנגלית, ואינו מחייב כניסה דרך שם משתמש, אך אפשרי עבור חיפושים שמורים למשתמש.
בעתיד יתווספו קישורים בין הפריט באתר לפריט בקטלוג המכון לתצלומי כתבי יד עבריים.
אנדריי בלולי
ביוגרפיה
הוא למד אמנות באקדמיה די סן לוקה. במהלך המהפכות של 1848 הוא עזב את איטליה. ב-1850 הוא התיישב בסנקט פטרבורג ועבד בתחילה כצייר דקורטיבי בכנסיות ובארמונות; הוא צייר כמעט כל דבר, החל מקישוטי דלתות קטנות ועד לתקרות. מאוחר יותר החל לצייר פורטרטים בעיקר של נשים וילדים, בצבעי שמן ובעפרונות צבעוניים.
הוא השתתף באופן קבוע בתערוכות וב-1861 זכה בתואר "אקדמי" לציור דיוקנאות על ידי האקדמיה הקיסרית לאמנויות. בשנת 1869, הוא ארגן תערוכה ומכירה, כשההכנסות לטובת תלמידים עניים ואלמנות ויתומים של אמנים.
בשנת 1870, לרגל יום הולדתו החמישים, הוענק לו אות מסדר סטניסלאוס הקדוש. באותה שנה תרם את אחת מיצירותיו הידועות ביותר "אחרי האמבטיה" למוזיאון האקדמיה. הוא יצר כמה וריאציות על נושא זה, אחת מהן נרכשה על ידי הדוכס הגדול ניקולאי קונסטנטינוביץ'. הוא נמצא כעת במוזיאון לאמנויות של אוזבקיסטן בטשקנט, שם מת הדוכס הגדול.
למרות שציוריו היו פופולריים בקרב הציבור, הם זכו בדרך כלל בביקורות גרועות. בשנת 1877, הסופר והמבקר, וסבולוד גרשין השמיץ את דיוקנותיו - כ"גברות נחמדות ויפות" ללא תוכן רגשי.
במשך שנים רבות, הוא המשיך להיות מעורב בפעילויות שהועילו לאמנות ולאמנים רוסים, אך מסיבות לא ידועות הוא התאבד ב-1881.
נדב הנפלד
נדב הנפלד (נולד ב-19 ביוני 1968 ברמת השרון) הוא כדורסלן עבר ישראלי, קפטן מכבי תל אביב ונבחרת ישראל, שהצטיין בעיקר במשחק ההגנה שלו. הנפלד שיחק גם בהפועל גליל עליון ובאוניברסיטת קונטיקט, וזכה בתארים רבים בכדורסל הישראלי.
גובהו של הנפלד הוא 2.00 מטרים והוא תפקד על המגרש בעמדה מספר 4, עמדת הפאוור פורוורד. הוא נודע גם בכינויים: "היונה", על שום החרוז Nadav - The Dove מימיו בארצות הברית, "שר ההגנה" ו"הגנה אזורית של איש אחד". הוא היה שחקן קבוצתי שניחן בראיית משחק, הרבה לחטוף כדורים, לסחוט עבירות תוקף ולמסור אסיסטים. לזמן מה אף שיחק כרכז במכבי. על אף אחוזי הקליעה הגבוהים שלו מהשדה, העדיף לרוב את המסירה על פני ניסיון זריקה. בניגוד גמור לאותם אחוזי שדה גבוהים, אחוזי קליעת העונשין הנמוכים היו עקב אכילס במשחקו.
ביוגרפיה
הנפלד נולד וגדל ברמת השרון. את דרכו בכדורסל החל בא.ס. רמת השרון. ב-1979 זכה עם קבוצת הילדים של א"ס באליפות הקט-סל. ב-1985 הוביל את בית ספרו, תיכון רוטברג רמת השרון, לזכייה באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים. בעונת, בגיל 18, עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. באותה עת הצטיין הנפלד גם בכדוריד והיה מלך השערים של קבוצת התיכון שלו שסיימה שלישית באליפות בינלאומית לבתי ספר תיכוניים שנערכה בשוודיה.
לאחר עונה אחת בקבוצת נעוריו עזב בעונת 1987/1988 להפועל גליל עליון, עימה זכה בגביע המדינה בכדורסל. מקץ שתי עונות טובות בגליל, וסיוע לרמת השרון להעפיל מחדש לליגה הראשונה, החליט לנסות את כוחו בכדורסל מכללות באוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית.