cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפחת הרצל
העלאת עצמות ילדיו ונכדו לישראל
ב-30 בנובמבר 2021 פורסם שנשיאת הרפובליקה הסרבית של בוסניה והרצגובינה, ז'לקה צוויאנוביץ', נענתה לבקשת יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית, ותסייע להעלאת עצמותיהם של סבו וסבתו של הרצל לישראל. רבקה ושמעון אריה לייב הרצל קבורים בחלקה היהודית בבית העלמין בעיר זמון.
דניס סוג N
דניס סוג N (באנגלית: Dennis N-Type) היא כבאית מתוצרת "Dennis Brothers of Guildford" אשר מאוחר יותר הפכה ליצרנית כבאיות ורכבים ייעודיים לשדות תעופה Dennis Specialist Vehicles הבריטית אשר יוצרה כנראה בין השנים 1908–1930.
מפעל החברה מוקם ב"Guildford" בבריטניה.
דגם ה"דניס סוג N" היה בסיס לכבאיות שפיתחה החברה במהלך השנים.
דניס סוג N
שלדת הרכב "N-Type" נבנתה מפלדה מגולגלת מסומנת ומכווצת בנקודות המתאימות. המארז כלל מסגרת משנה שעליה הונחו המנוע ותיבת ההילוכים.
באשר לדגמים מאוחרים יותר, משאבת המים הייתה משאבה צנטריפוגלית, ולא משאבת בוכנה שהייתה בשימוש על ידי יצרנים אחרים. במקום שבו המים סופקו בלחץ של ברז, במקום ביניקה מאגם, הועלה הלחץ הנוסף הזה באמצעות המשאבה הצנטריפוגלית, בעוד שמשאבת בוכנה הייתה מחניקה אותו.
חסרונה של המשאבה הצנטריפוגלית היה כוח ציר ניכר שנוצר על ידי אימפלר המשאבה (pump impeller), המחייב דחף. היצרן פתר את הבעיה על ידי אימפלר כפול-צדדי המאזן את הכוח הכללי.
קומיקאי
קומיקאי הוא אדם שמטרתו לבדר, לשעשע ולהצחיק קהל צופים או מאזינים, באמצעות בדיחות, משחק משעשע או סיטואציות מבדרות.
קומיקאים מופיעים על במה, בסרטי קולנוע, בתוכניות רדיו ובתוכניות טלוויזיה. אלו מביניהם המערבים את הקהל במופע ופונים אליו ישירות נקראים סטנדאפיסטים. המושג "קומיקאי" מתחלק לשתי קבוצות עיקריות: קומיקאי מילולי (ביניהם סטנדאפיסטים), וקומיקאי פיזי, כמו פנטומימאי.
קומיקאי מילולי
קומיקאי מילולי משעשע את הקהל באמצעות בדיחות ולעיתים קרובות גם בעזרת פרודיות על אירועים מחיי היומיום, ועל כן מזוהה עם המילים "מכירים את זה ש...". דוגמה טובה לקומיקאי מילולי הוא ג'רי סיינפלד. כמה מדרכי הצחקה בולטות אצל קומיקאי מילולי: שבירת ציפייה – הקהל מצפה לדבר אחד, והקומיקאי מסיים בדבר שונה מהצפוי (ולעיתים כמעט הפוך מהצפוי); אבסורד קומי – דבר שיש בו שמץ מהלא הגיוני באופן מצחיק; היפוך – אופניים רוכבים על ילד, חסה רודפת אחר אוגר וכו'; המרה – חשיבה על סיטואציה מעולם בני האדם והמרתה לעולם דמיוני של חפץ או חיה ושינוי פרט נוסף בהתאם לשינוי העולם. למשל: תיקן מגיע למסדר זיהוי שבו עליו להצביע על נעל הבית שדרכה עליו.
יש קומיקאים שמשתמשים בחיקוי דמויות ומדגישים מילים מסוימות שהם נוהגים להשתמש בהם כדי לעורר צחוק בקהל.
קומיקאי פיזי
מצחיק את הקהל באמצעות מראהו, מעשיו, ותוצאות מעשיו, ולא על ידי מילים שהוא אומר. מצחיק את הקהל באמצעות דברים שאינם נמצאים במקום בו הם אמורים להימצא, שאינם נראים כפי שהם אמורים להראות, בעזרת דברים שאינם נמצאים במקום בו הם אמורים להימצא, ולעיתים גם בעזרת גרימת נזק בכל אופן אפשרי. קומיקאים פיזיים בולטים הם רואן אטקינסון בשחקו את מיסטר בין, או צ'ארלי צ'פלין, בכל סרטיו האילמים. מובן שבתקופת הראינוע ההומור היה פיזי בלבד, שכן הומור מילולי מועבר על ידי מילים.
החלטה 16 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 16 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של האומות המאוחדות אשר התקבלה ב-10 בינואר 1947, הכירה בהקמת הטריטוריה החופשית של טריאסטה באזור טריאסטה שלחוף הים האדריאטי, ורשמה את אישורה של שלושת המסמכים שהוגשו.
רקע
"הטריטוריה החופשית של טריאסטה" (באיטלקית: " Territorio libero di Trieste", בסלובנית: "Svobodno tržaško ozemlje"; בקרואטית: "Slobodni teritorij Trsta") הוקמה ב-10 בפברואר 1947, בעקבות חוזה פריז, על שטח בן 738 קמ"ר, שנחלק ל"אזור A" בצפון, בשטח של 222.5 קמ"ר, כולל העיר טריאסטה, שהיה בשלטון צבאי של צבאות בריטים ואמריקאים; ול"אזור B" בדרום, בשטח של 515.5 קמ"ר, שנשלט על ידי הצבא היוגוסלבי. הטריטוריה הוקמה כפשרה בין הכוחות המחתרת האנטי-פשיסטית האיטלקית "התנועה לשחרור לאומי" (CLN - Comitato di Liberazione Nazionale) שכבשו את העיר טריאסטה ב-30 באפריל 1945 ושאפו להשאיר אותה בידיים איטלקיות, לבין כוחות צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, שהצטרפו אליהם ב-1 במאי, ושאפו לספח אותה לארצם, אך נסוגו מהעיר ב-12 ביוני 1945 נסוג הצבא היוגוסלבי בלחץ בעלות הברית.
נוסח ההחלטה
מועצת הביטחון,
לאחר שקיבלה ובדקה את הנספחים להסכם השלום המוצע עם איטליה בנוגע ליצירת הטריטוריה החופשית של טריאסטה ולממשלה (כולל הסדר לנמל החופשי), [1]
רושמת בזאת את אישורה לשלושה מסמכים הבאים: (1) המערכת למשטר הזמני של הטריטוריה החופשית של טריאסטה; (2) החוק הקבוע לטריטוריה החופשית של טריאסטה; (3) הכללים לנמל החופשי של טריאסטה; וקיבלה את האחריות המוטלת עליה במסגרתו.
הצבעה
ההחלטה התקבלה בתמיכת 10 קולות, בהימנעות מאוסטרליה.
השפעה
הטריטוריה לא תפקדה מעולם כגוף עצמאי, אך באופן רשמי נשמר מעמדה והיא הנפיקה כסף ובולים משלה. הדיווחים באשר לגודל האוכלוסייה ולשיוכה האתני היו סותרים. הממשל האנגלו-אמריקאי בצפון העריך את אוכלוסיית אזור A בכ-310,000 תושבים ב-1949, מהם 239,000 איטלקים ו-63,000 סלובנים, אך האיטלקים טענו כי מספר הסלובנים נמוך בהרבה. ברוח דומה קבע מפקד יוגוסלבי מ-1945, שאמינותו מוטלת בספק, כי באזור B התגוררו 67,461 תושבים, שמתוכם פחות מ-30,000 היו איטלקים. מקורות איטלקיים העריכו את מספר התושבים האיטלקים ב-36,000 עד 55,000 איש.
ב-1954 נחתם בלונדון הסכם הבנות שהעניק את הניהול האזרחי הזמני באזור A לאיטליה, ובאזור B - ליוגוסלביה ב-26 באוקטובר 1954. ב-10 בנובמבר 1975 חתמו הצדדים על אמנת אוזימו, שהנציחה את המצב הקיים והעניקה לשתי המדינות ריבונות מלאה בשטח שניהלו.
קישורים חיצוניים
ההחלטה באתר undocs.org
שירקאמי-סנצ'י
שירקאמי-סנצ'י (ביפנית: 白神山地 - "אזור ההר של האל הלבן") הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, הנמצא בצפון האי הונשו שביפן. האזור הררי וגובהו נע בין 100 ל-1,243 מטר. הוא מכוסה ביער בתולי ומשתרע על פני חלקים נרחבים ממחוזות אקיטה ואאומורי. מתוך השטח הכולל של 1,300 קמ"ר, נכלל שטח בגודל 101.39 קמ"ר וכן אזור חיץ בגודל של 68 קמ"ר ברשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1993.
רקע
שירקאמי-סנצ'י היה בין האתרים הראשונים ביפן שנכנסו לרשימת אתרי המורשת, ביחד עם טירת הימג'י, יקושימה ואזור האתרים הבודהיסטים בהוריו-ג'י ב-1993. אזורים מיוערים נרחבים בתוך השירקאמי-סנצ'י אינם נכללים ברשימה משום שרמת השימור בהם נמוכה מזו של האזור המרכזי. אתר המורשת מעולם לא נפתח למבקרים, מלבד מספר שבילים למטפסי הרים, והתכנון הוא להשאירו במצב זה. יש צורך באישור מיוחד מהנהלת היער על מנת להיכנס לאזור, וגם דיג במקום מצריך אישורים מהנהלת היער ומאיגוד הדיג. בצידו המזרחי נתחם היער בפארק הלאומי צוגארו (津軽国定公園).
יער האשור הקדמון
לרוב עצי אשור אינם מתאימים לגידול פטריות שיטאקה, לכן יערות האשור מעולם לא הופרעו על ידי חקלאים, ועל כן נשתמרו יערות אלה יותר מאשר יערות אחרים ביפן. מלבד האשור, גדלים ביער גם עצי קאצורה, האריגירי, אסאדה וזנים אחרים של עצים נשירים גבוהים.
אמונוטאקי
אנמונוטאקי (暗門の滝 - "מפלי שער הצל") הם שלושה מפלים הנמצאים בתוך אזור אתר המורשת וניתן להגיע אליהם בקלות. הם מהווים מוקד משיכה תיירותי.
בעלי חיים
שירקאמי-סנצ'י עשיר בבעלי חיים, וביניהם נקר שחור, יעל יפני, נץ הרים, עיט זהוב, קוף מקוק יפני, נמנמניים ודוב שחור אסייתי.
שירקאמידאקה
שירקאמידאקֶה (白神岳 - "פסגת האל הלבן") היא הפסגה הגבוהה ביותר בשירקאמי-סנצ'י, ממנה נשקף נוף לכל הסביבה. עם זאת, הפסגה אינה כלולה באתר המורשת העולמית, ולפיכך, אין צורך באישור על מנת לטפס אליה. בפסגה קיימים מתקני שירותים ומחסה.
שפות מאנדה
שפות מאנדה הן משפחת שפות גדולה, של שפות המדוברות במספר מדינות במערב אפריקה על ידי עמי מאנדה וכוללות את השפות מנינקה, מנדינקה, סונינקה, בממבר, קפל, דיולה, בוזו, מנדה, סוזו וואי. יש במשפחת שפות זו בין 60 ל-75 שפות, המדוברות על ידי 30 עד 40 מיליון איש, בעיקר בבורקינה פאסו, מאלי, סנגל, גמביה, גינאה, גינאה ביסאו, סיירה לאון, ליבריה וחוף השנהב. באופן מסורתי, שפות המאנדה נחשבו לסניף שונה של משפחת ניג'ר-קונגו, שגם שפות בנטו שייכות אליה, אולם סיווג זה הוא שנוי במחלוקת.
מקור שפות מאנדה
לפי הבלשן ולנטין וידרין, המולדת של שפות מאנדה היא במחצית השנייה של האלף הרביעי לפני הספירה הייתה בדרום סהרה, אי שם לצפון 16° או אפילו 18° של קו הרוחב הצפוני ובין 3° ל־12° אורך מערבי."
היסטוריה
ההכרה בקבוצת השפות כמשפחת שפות נעשתה לראשונה בשנת 1854 על ידי זיגיסמונד וילהלם קואל, במחקר השפתי המקיף שלו -. הוא הזכיר 13 שפות שלדעתו השתייכו למשפחה הסודאנית הצפון מערבית. בשנת 1901 הבחין מוריס דלפוס בין שתי קבוצות במשפחה זו. "מנדטאן" קבוצה צפונית, "מנד-פו" קבוצה דרומית. ההבחנה נעשתה בעיקרון רק מכיוון שהשפות בצפון משתמשות בצירוף tan, בעוד השפות הדרומיות משתמשות בצירוף fu. בשנת 1924, ציין הבלשן לואי טוקסייה ציין כי ההבחנה אינה מבוססת ויש לפחות תת-קבוצה שלישית שכינה "מנד-בו". רק ב-1950 תמך אנדרה פרוסט בגישה זו.
בשנת 1958 פרסם וולמרס מאמר בשם "שפות המאנדה", שם חילק את השפות לשלוש קבוצות משנה: צפון-מערב, דרום ומזרח. מסקנתו התבססה על מחקר לקסיקו-סטטיסטי. ג'וזף גרינברג עקב אחר ההבחנה הזו בשפות אפריקה (1963). Long (1971) ו-Gérard Galtier (1980) עוקבים אחר ההבחנה לשלוש קבוצות אך עם הבדלים בולטים.
ההיסטוריון הבלשני Dimmendaal, Gerrit סבור כי שפות המאנדה שייכות למשפחת שפות עצמאית (Dimmendaal 2011).
סיווג
מנדה אינו חולקת את המורפולוגיה המאפיינת את מרבית משפחת ניג'ר-קונגו, כמו דמיון במערכת שמות העצם.
מאפיינים
בשפות מנדה לא קיימת מערכת של שמות עצם או סיומות מילוליות של לשון מדבק שבהן שפות הבנטו כל כך מפורסמות, ובניגוד לכך יש בהן פועל עומד. השפות הן טוניות, עם חשיבות בסדר המילים במשפט: נושא - פועל עזר - מושא - פועל - תואר הפועל. בהיעדר סיומות או תחיליות, נעשה שימוש רב במילות יחס ובכינויי רמז.
סאנדסוואטן
אגם סנדסואטן (בפרואזית: Sandsvatn) הוא הגדול באגמי האי סאנדוי (האי השלישי בגודלו באיי פארו). שטח האגם 0.8 קמ"ר ועומקו המרבי 5 מטרים.
בגדתו הצפונית של האגם מצוי המרכז הלימודי של האי וכן חווה שניזוקה קשות בסופת הוריקן בשנת 1988.
באגם גדלים דגי טרוטה וסלמון רבים, והאגם מהווה אתר דיג פופולרי.
היפהפייה והיחפן
בשנת 2019 נעשה סרט לייב אקשן בעל שם זהה, המהווה רימייק לסרט זה.
עלילה
בבוקר חג המולד בשנת 1909, נותן ג'ים דיר במתנה לאשתו דרלינג גורת קוקר ספנייל המקבלת את השם ליידי. ליידי חיה חיים מאושרים עם בני הזוג ועם זוג כלבים מהשכונה, סקוטיש טרייר בשם ג'וק וכלב דם בשם טראסטי. בינתיים, בצד השני של העיר ליד מסילת הרכבת, כלב תועה, המכונה היחפן, חי את החיים מרגע לרגע, בין אם זה להסתפק בשאריות ממסעדה איטלקית מקומית או להגן על חבריו התועים פג (להאסה אפסו) ובול (בולדוג אנגלי) מלוכד הכלבים המקומי.
מאוחר יותר, ליידי עצובה אחרי שג'ים דיר ודרלינג מתחילים להתייחס אליה בקרירות. ג'וק וטראסטי מבקרים אותה, וקובעים כי השינוי בהתנהגות נובע מכך שדרלינג מצפה לתינוק. בעוד שג'וק וטראסטי מנסים להסביר מה זה תינוק, היחפן מציע את מחשבותיו בנושא. ג'וק וטראסטי מיד לא מחבבים את היחפן ומורים לו לצאת מהחצר. כשהיחפן עוזב, הוא מזכיר לליידי כי "כאשר התינוק נכנס, הכלב יוצא".
בסופו של דבר, התינוק מגיע וג'ים דיר ודרלינג מציגים את ליידי לתינוק, וליידי לומדת לאהוב אותו. זמן קצר לאחר מכן, השניים מחליטים לצאת לטיול יחד, ומשאירים את דודה שרה שלהם לטפל בתינוק ובבית. דודה שרה, לעומת זאת, לא אוהבת כלבים, מסרבת לתת לליידי להתקרב לתינוק. כאשר ליידי מתעמתת עם שני החתולים הסיאמים העושים צרות של דודה שרה, סי ואם, היא לוקחת את ליידי לחנות חיות המחמד כדי לקנות מחסום. ליידי נמלטת, אך היא נרדפת על ידי כמה כלבי רחוב. אחרי שהיחפן מציל את ליידי, השניים מבקרים בגן החיות המקומי, שם היחפן מרמה בונה להסיר את המחסום. הודות להם נפתרה במקרה בעיה שהטרידה את הבונה{ליצור סכר בעזרת גזע עץ כרות}.מאוחר יותר, היחפן מראה לליידי איך הוא חי "חופשי וללא קולר", ובסופו של דבר מגיעים לארוחה איטלקית לאור נרות. ליידי מתחילה להתאהב ביחפן, והשניים מבלים את הלילה ביחד על ראש גבעה בפארק. סצנה נודעת היא זו שבה השניים מתנשקים במקרה בעודם אוכלים את הספגטי שהזמינו.
רגעים לאחר מכן, מתחיל לרדת גשם, ליידי רואה חולדה מנסה להתגנב אל תוך הבית, מתוך כוונה ברורה לפגוע בתינוק. ליידי נובחת בטירוף, אבל דודה שרה אומרת לה להיות בשקט. היחפן שומע אותה ורץ חזרה לתוך הבית כדי לעזור. היחפן נאבק עם החולדה בחדר הילדים. תוך כדי שליידי משתחררת ורצה לחדר הילדים. היחפן מצליח להרוג את החולדה, אבל תוך כדי כך מפיל העריסה, ומעיר את התינוק. כאשר דודה שרה באה לעזרתו של התינוק, היא רואה את שני כלבים וחושבת שהם אשמים בכך. היא מכניסה את היחפן לארון ואת ליידי למרתף, ואז קוראת ללוכד הכלבים כדי לקחת את היחפן.
ג'ים דיר ודרלינג חוזרים כשלוכד הכלבים יוצא. הם משחררים את ליידי, אשר מובילה אותם ואת דודה שרה לחולדה המתה, ומנקה מאשמה את היחפן. ג'וק וטראסטי ורודפים אחרי העגלה של לוכד הכלבים, כדי להציל את היחפן.
ג'וק משוכנע שטראסטי כבר מזמן איבד את חוש הריח שלו, אבל זה מצליח למצוא את העגלה. הם נובחים על הסוסים, שנעמדים על רגליהם האחוריות ומפילים את העגלה על גבי עמוד חשמל. ג'ים דיר מגיע ברכב עם ליידי, וליידי מתאחדת עם היחפן. אך טראסטי נפגע במאבק וג'וק מיילל בצער.
זהו חג המולד, וליחפן, שעכשיו הוא חלק מהמשפחה של ליידי, יש קולר משלו ורישיון. דודה שרה השלימה גם עם ליידי ושלחה לה קופסה של עוגיות לכלבים. ליידי והיחפן מגדלים ארבעה גורים ביחד: שלושה הדומים לליידי (אנט, דניאל, וקולט) ואחד הדומה ליחפן (סקאמפ, שעליו מתמקד סרט ההמשך, "היפהפייה והיחפן 2"). ג'וק מגיע לראות את המשפחה יחד עם טראסטי, שהולך בזהירות על רגלו שעדיין מחלימה.
פיט דייווידסון
פיטר מייקל "פיט" דייווידסון (באנגלית: Peter Michael "Pete" Davidson; נולד ב-16 בנובמבר 1993) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי ממוצא יהודי. היה חבר בצוות שחקני "סאטרדיי נייט לייב".
קורות חיים
דייווידסון נולד בסטטן איילנד, ניו יורק, בנם של איימי (לבית ווטרס) וסקוט מת'יו דייווידסון. אביו היה ממוצא יהודי בעיקר, ואמו הייתה קתולית-אירית; דייווידסון גדל כקתולי. יש לו אחות צעירה בשם קייסי. אביו היה כבאי במחלקת הכבאות של העיר ניו יורק שמת בעת מילוי תפקידו בפיגועי 11 בספטמבר. הוא נראה לאחרונה במעלה המדרגות של מלון מריוט מרכז הסחר העולמי במרכז הסחר העולמי, ממש לפני קריסתו. בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס משנת 2015 סיפר דייווידסון, שהיה בן שבע בעת האירוע, כי הושפע עמוקות מאובדן אביו. באוקטובר 2016, חשף דייווידסון בתוכנית הרדיו The Breakfast Club, שהוא נאבק עם מחשבות אובדניות כשהיה צעיר יותר, וכי המוזיקה של אמן הראפ קיד קאדי הצילה את חייו.
דייווידסון החל להתנסות בסטנד-אפ בגיל 16, באולם באולינג בסטטן איילנד, שם קבוצה של חברים, שידעו על שאיפותיו להיות קומיקאי, דרבנו אותו לעלות על הבמה. הוא עשה זאת רק לאחר עישון מריחואנה. דייווידסון, שסובל ממחלת קרוהן מאז גיל 17 או 18, אמר אז כי הוא "לא יכול לתפקד" ללא מריחואנה, והוסיף כי הוא לא יוכל לעבוד על סאטרדיי נייט לייב, וכי ניסיונות שלו לתפקד ללא מריחואנה לא צלחו בעבר. הוא הסביר כי הוא "יכול לתפקיד כאשר הוא [לא] תחת השפעת סמים, אבל זה לא יהיה מהנה כל כך [עבורו]." הוא למד בבית הספר St. Joseph by-the-Sea High School, ולאחר מכן ב- Tottenville High School לפני שעבר ל-Xaverian High School בברוקלין שבו הוא סיים את לימודיו בשנת 2011. אמו עדיין עובדת בתפקיד אחות בבית ספר זה. אחרי התיכון, הוא נרשם ללימודים ב-St. Francis College in Brooklyn Heights, אך פרש לאחר זמן קצר.
קריירה
הופעתו המוקדמת ביותר של דייווידסון בטלוויזיה הייתה בפרק השלישי של הסדרה Failosophy של MTV ששודר ב-28 בפברואר 2013. כחודש לאחר מכן, הוא הופיע בפרק של תוכנית המציאות Guy Code, גם כן בערוץ MTV. ביוני 2013 הוא הופיע בקומדי סנטרל, כחלק מהתוכנית Gotham Comedy Live המציגה סטנד-אפיסטים המופיעים במועדון סטנד-אפ בניו יורק. בחודש שלאחר מכן, הוא שב והופיע ב-MTV, בתוכנית Wild 'n Out.
דייווידסון הצטרף לצוות השחקנים של סאטרדיי נייט לייב בפרק פתיחת העונה ה-40 של התוכנית, ששודר ב-27 בספטמבר 2014. בגיל 20 הוא היה חבר הצוות הראשון שנולד בשנות ה-90, ואחד מחברי הצוות הצעירים ביותר אי פעם. דייווידסון, שהיה השחקן החדש הראשון שהצטרף לצוות השחקנים בעונה זו, קיבל את ההזדמנות לעבור אודישן לתוכנית באמצעות חבר צוות אחר, ביל היידר, איתו נפגש במהלך צילומי תפקיד קטן בסרטו של ג'אד אפאטו משנת 2015 "Trainwreck". לאחר הצילומים, היידר המליץ על דייווידסון ללורן מייקלס. הופעת הבכורה שלו זכתה לתגובות חיוביות, כאשר המערכון הבולט שהופיע בו במהלך העונה היה פרודיה על אינדיאנה ג'ונס לצד דוויין ג'ונסון. במערכון אחר, דייווידסון נורה בחזהו עם חץ שנורה על ידי נורמן רידוס, כוכב הסדרה "המתים המהלכים".
בשנת 2016, דייווידסון נכלל ברשימת Forbes 30 Under 30 של פורבס. כמו כן, בשנת 2016, דייווידסון צילם את מופע הסטנד-אפ שלו בניו יורק עבור תוכנית ספשייל של קומדי סנטרל. באותה שנה הופיע גם בסיטקום The Jim Gaffigan Show.
בנובמבר 2018 ביקורת ציבורית נמתחה על דבריו של דייווידסון אודות לוחם אריות הים בעבר והמועמד לקונגרס דן קרנשו, העונד רטייה בעקבות פציעה ממלחמת אפגניסטן". במונולוג קומי בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" בה הוא מככב, דייווידסון השווה את מראהו של קרנשו ל"רוצח שכיר בסרט פורנו", ומיד אחר כך הוסיף:" אני מצטער, אני יודע שהוא איבד את העין שלו במלחמה, או מה שלא יהיה". מאוחר יותר, ביום הווטרנים, דייווידסון הזמין את קרנשו להופיע בתוכנית סאטרדיי נייט לייב והתנצל בפניו. קרנשו ואחרים העריכו כי ייתכן והדבר סייע לקרנשו להיבחר בסופו של דבר לקונגרס, בבחירות אמצע הכהונה.
ב-2019 כיכב בסרט קומדיית הנעורים "מבוגר אחראי", לצד גריפין גלוק.
ב־20 במאי 2022 פורסם כי דייווידסון יעזוב את התוכנית בסיום עונתה ה־47. באותה השנה נכלל ברשימת טיים 100.
חיים אישיים
נכון לאוקטובר 2015, דייווידסון מתגורר בברוקלין הייטס, ניו יורק.
אביו סקוט, היה כבאי, בין אנשי כוחות החילוץ הראשונים שהגיבו לפיגועי 11 בספטמבר, הוא נהרג במהלך ניסיונות החילוץ. מספר התג של אביו, 8418, מקועקע על זרועו השמאלית של דווידסון.
דייווידסון תמך בהילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016, וב-5 בדצמבר 2017 פרסם בחשבון האינסטגרם שלו כי עשה קעקוע בדמותה על רגלו, וכינה אותה "הגיבורה" שלו ו-"אחד האנשים החזקים ביותר ביקום". קלינטון עצמה הודתה לדיווידסון על המחמאה, וציינה: "זה עושה את זה קצת פחות מביך שיש לי קעקוע של פיט דייווידסון מזה שנים." בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 תמך בג'ו ביידן.
בגיל 17 לערך הוא אובחן עם מחלת קרוהן, עבורה הוא מקבל טיפול ומשתמש בקנאביס רפואי כמשכך כאבים. ב-6 במרץ 2017, דייווידסון פרסם בחשבון האינסטגרם שלו כי הוא הפסיק לצרוך סמים לראשונה מזה 8 שנים. במהלך ריאיון בפודקאסט של מארק מארון, דיווידסון הבהיר כי התרופה היחידה שבה הוא משתמש היא מריחואנה, ואף צמצם את השימוש בה במידה ניכרת. הוא ציין כי בתחילה הניח שהבעיות האישיות היו תוצאה של הרגליו לצרוך סמים על בסיס יומי, אך למעשה הן נבעו מהפרעת אישיות גבולית בה הוא לוקה, שעליה הוא מקבל טיפול.
דייווידסון יצא עם הקומיקאית קרלי אקווילינו בין 2014 ל-2015, ועם קייזי דייוויד מ-2016 ועד 2018. ב-20 ביוני 2018 דייווידסון אישר כי הוא והזמרת-שחקנית אריאנה גרנדה מאורסים זה לזה. ב-14 באוקטובר 2018 נמסר כי האירוסין מבוטלים. באלבומה של גרנדה משנת 2018 "Sweetener" מופיע שיר בשם "פיט דייווידסון". כמו כן, היא התייחסה אליו בשיר אחר שלה, "Thank U, Next", הכולל את המילים הבאות: "אפילו כמעט התחתנתי, ועל פיט אני כל כך אסירת תודה". בוידאו קליפ הרשמי של השיר מופיעה תמונה של בני הזוג, עם הכיתוב: "סליחה שנפרדתי מפיט, אוהב אותך תמיד", מה שנראה ככל הנראה כהתנצלות על הפרידה.
ב-15 בדצמבר 2018, דייווידסון פרסם פוסט באינסטגרם בו התוודה שהוא בעל נטיות אובדניות, וזמן קצר לאחר מכן מחק לחלוטין את חשבונותיו בפלטפורמות מדיה חברתית שונות. דאגתם של גרנדה, חבריו ועוקביו במדיה החברתית הובילו לכך שמשטרת העיר ניו יורק ערכו ביקור לדייוידסון, שבאותה העת היה באולפני סאטרדיי נייט לייב. דייווידסון הופיע פעם אחת בלבד בתוכנית SNL ששודרה באותו הערב, כאשר הציג את מיילי סיירוס, מארק רונסון ושון לנון.
ב-20 בינואר 2019, דייווידסון שב והופיע ב-SNL לצד הקומיקאי ג'ון מולייני, במערכון שכלל אזכור קצר לפוסט האינסטגרם שלו.
בנובמבר 2021 החל לצאת עם קים קרדשיאן. באוגוסט 2022 הם נפרדו.
ירוסלב באקו
ירוסלב באקו (בפולנית: Jarosław Bako; נולד ב-12 באוגוסט 1963) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
באקו גדל באולשטין שבפולין והחל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית בתחילת שנות השמונים. באקו עבר במספר קבוצות בפולין, ביניהן ל.ק.ס. לודז' ולגיה ורשה. בשנת 1989 עבר לקבוצת זגלביה לובלין ועמה זכה באליפות בעונתו השנייה במועדון. בעקבות הצלחתו בליגה הפולנית, מייד לאחר הזכייה באליפות הוחתם באקו בקבוצת הפאר הטורקית בשיקטש, עמה זכה באליפות בשנת 1992. לאחר שנתיים בטורקיה חזר באקו לפולין, וחתם באלופה דאז, לך פוזנן, שם שיחק עונה אחת.
בשנת 1997 חזר באקו לפולין, ושיחק שלוש שנים נוספות בקבוצת נעוריו מאולשטין. באקו פרש בשנת 2000, אך לאחר שלוש שנים שיחק עונה נוספת בקבוצת חובבים בפולין.
באקו הוא שחקנה לשעבר של נבחרת פולין. ב-1 ביוני 1988 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות. בסך הכל רשם במהלך הקריירה 35 הופעות במדי הנבחרת. ב-13 באוקטובר 1993 רשם את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת נורווגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994.
לאחר שפרש שימש באקו כמאמן שוערים בקבוצת פולוניה ורשה. בשנת 2012 מונה לעוזר המאמן בקבוצה.
בקרת מקביליות
במדעי המחשב, לרבות בתכנות, מערכות הפעלה, מסדי נתונים ומעבדים, בקרת מקביליות מבטיחה תוצאות נכונות לפעולות שנעשות במקביל תוך קבלת התוצאות במהירות האפשרית.
מנגנון בקרת המקביליות
מנגנוני בקרת המקביליות מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
קיימות שיטות רבות ומגוונות לבקרת מקביליות, בהן:
בקרת מקביליות במערכות הפעלה
מערכות הפעלה מודרניות עובדות בשיטת ריבוי משימות, ועל כן צריכות לאפשר למספר תהליכים לרוץ בהן בו זמנית (גם אם אין מדובר במקביליות אמיתית בזמן אלא בהחלפת הקשר מהירה בין תהליכים). ריבוי משימות הוא פשוט כאשר התהליכים בלתי תלויים זה בזה. עם זאת, כאשר מספר תהליכים או תהליכונים חולקים משאבים או מנסים לחלוק ביניהם מידע, עלול להיווצר מצב של חוסר עקביות במערכת. מטרת בקרת המקביליות היא למנוע מצבים כאלה. חלק מהפתרונות כוללים שימוש במנעולים, בעוד שפתרונות אחרים מציעים שימוש בפעולות אטומיות ובאלגוריתמים חסרי נעילות.
סער 5
סער 5 הוא דגם מתקדם של קורבטת טילים בחיל הים הישראלי, המשמשות כספינות חפ"ק של הצי. הספינות מתאפיינות בכושר שרידות גבוה, ומצוידות במסוק סיור מתקדם מדגם יורוקופטר AS-565 פנתר. מבחינת גודל ספינות סער 5 מוגדרות כקורבטה והן השניות בגודלן בצי הישראלי לאחר ספינות סער 6. שייטת הסטי"לים של החיל, שייטת 3, מפעילה שלוש ספינות מדגם זה. הספינות נבנו על ידי חברת נורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס (לשעבר ליטון-אינגלס שיפבילדינג) בפסקגולה, מיסיסיפי, ארצות הברית. מפקד הספינה הוא קצין ים בדרגת סגן-אלוף.
תכונות כלי השיט
ספינות סער 5 כוללות תכונות חמקנות מסוימות המקשות על כלי שיט אחרים ועל מטוסים לגלות אותן. בין התכונות ניתן למנות את מערכת השיבוש פריירי-מסקר (Prairie-Masker), מערכת הנעה הבנויה על משככים להפחתת רעשים ותנודות, מערכת לקירור גזי המפלט של הספינה וכן חומרים סופגי קרינת מכ"ם. משך השהייה של הספינה בים הוא 20 יום.
הנעת הספינה מבוססת על שני מנועי דיזל וטורבינת גז. לשיט חסכוני בדלק ניתן להשתמש במנועי הדיזל בלבד, ולהגיע למהירות של 17–20 קשר. לשיט מהיר ניתן להפעיל גם את טורבינת הגז, ולהגיע למהירות של 33 קשר.
בשנת 2014 הוחל בהתקנת מערכת מכ"ם חדישה, "ברק אדיר", על ספינות אלה. המכ"ם הוא מהסוג Active Phased Array Radar. כמו כן הותקנו על הספינות טילי ברק 8 - גרסה מתקדמת יותר של טילי ה"ברק".
המופע של אלן דג'נרס
המופע של אלן דג'נרס (באנגלית: The Ellen DeGeneres Show או בקיצור Ellen) הייתה תוכנית אירוח קומית המונחית על ידי הקומיקאית והשחקנית אלן דג'נרס. התוכנית החלה את שידוריה ב-8 בספטמבר 2003. במאי 2021 הוכרז כי התכנית תסתיים בסוף עונתה ה-19, בשנת 2022.
סער 5
חימוש
ספינות סער 5 חמושות ב-8 טילי הרפון מונחי מכ"ם, בעלי ראש נפץ במשקל 230 ק"ג וטווח של 140 ק"מ (75 מייל ימי), זה הנשק העיקרי של ספינות סער 5 נגד כלי שיט של האויב. להגנה מפני כלי טיס וטילים חמושה סער 5 בטילי ברק וברק 8, במערכת פלנקס עם תותח ימי M61A1 וולקן בקליבר 20 מ"מ וקצב אש של 3,000 פגזים בדקה. בנוסף חמושה הספינה בתותחי אורליקון 20 מ"מ. כמו כן היא מצוידת באמצעים נגד צוללות, סונאר קעור וטורפדו MK46.
המופע של אלן דג'נרס
הרעיון
התוכנית משלבת קטעי קומדיה, אירוח סלבריטאים וסיפורים אנושיים מרתקים. לעיתים קרובות התוכנית מבצעת משחקים בשיתוף עם הקהל המתארח באולפן. אלן גם מחלקת פרסים לקהל והחל מהעונה השלישית אף הפגישה בין היושבים בקהל לבין המפורסמים האהובים עליהם.
ריקוד
מאז עליית התוכנית דג'נרס פותחת את מונולוג תחילת התוכנית עם ריקוד ומאוחר יותר אף החלה להזמין את אורחיה ללמד אותה קטעי ריקוד שונים. פתיחת התוכנית עם ריקוד הפכה לפופולרית ואלן החלה לשלב גם את הקהל בריקוד.
הפקה
מ-2003 עד 2008 התוכנית צולמה בסטודיו 11 באולפני NBC בקליפורניה. מאז ועד היום היא מצולמת בסטודיו מספר 1 באולפנם של האחים וורנר.
רייטינג
התוכנית זוכה בממוצע לכ-3.9 מיליון צופים לפרק ועומדת על סטטיסטיקות טובות לתוכנית אירוח במהלך היום. נכון ל-2017 התוכנית היחידה שמובילה באחוזי הצפייה היא תוכניתו של ד"ר פיל.
פרסים
נכון ל-2017 זכתה התוכנית ב-59 פרסי אמי לתוכניות יום ועקפה את מספר הפרסים בהם זכתה התוכנית של אופרה וינפרי. דג'נרס עצמה זכתה בפרס המארחת בתוכנית אירוח ארבע פעמים. התוכנית אף זכתה ב-17 פרסי בחירת הקהל וערוץ היוטיוב של אלן שבו מועלים קטעים מהתוכניות נמנה בין 20 ערוצי היוטיוב עם הכי הרבה מנויים.
סביבת עבודה רעילה
בכל פרק הייתה חותמת דג'נרס את השידור במשפט: "היו אדיבים זה לזה". למרות זאת, היו שמועות רבות על התנהלותה הלא אדיבה כלפי עובדי ההפקה ובמציאות בכלל. בראיון שהעניקה בשנת 2018 הגיבה דג'נרס לשמועות בטענה כי הן כוזבות ואמרה: "רצוני היחיד הוא שכולם יהיו שמחים וגאים במקום עבודתם, ואם לא, שלא יעבדו פה".
במרץ 2020 פרסם הקומיקאי קווין פורטר ציוץ בחשבון הטוויטר שלו בו כינה את דג'נרס "אחת הנשים המרושעות ביותר בעולם", והזמין את עוקביו לפרסם סיפורים אמיתיים בהם אלן התנהגה ברשעות לאנשים. הציוץ צבר תאוצה ועשרות אלפי אנשים צייצו מחדש, לחצו "אהבתי" ושיתפו את סיפוריהם.
ביולי 2020 פרסם אתר החדשות BuzzFeed News מספר כתבות בהן עובדי הפקה לשעבר האשימו באופן אנונימי את התוכנית על היותה "סביבת עבודה רעילה". בין האשמות נכללו תלונות על הטרדות, ביניהן גם הטרדות מיניות, פיטורין שלא כדין, גזענות ואיומים. רוב ההאשמות יוחסו למפיקי התוכנית ולא לדג'נרס עצמה, אולם על פי העדויות בכתבות עלה מספר עובדים ספגו ממנה יחס משפיל, ושנאסר על העובדים לפנות לדג'נרס אם יפגשו בה במשרדים. בסוף אותו החודש פרסמה דג'נרס מכתב התנצלות לעובדי ההפקה. אולפני האחים וורנר פתחו בחקירה שבסופה פוטרו 3 מפיקים בכירים ושינויים נוספים נעשו בתוכנית.
בפרק פתיחת העונה ה-18 של התוכנית ששודר בספטמבר 2020, נשאה דג'נרס מונולוג בו לקחה אחריות והתנצלה בפני עובדי ההפקה על ההתרחשויות המדוברות. נתוני הרייטינג של פרק הפתיחה שברו שיא של 4 שנים, אולם לאורך העונה צנח הרייטינג ב-43%, נתון שמעיד על הפחתה של למעלה ממיליון צופים.
במאי 2021 הוכרז כי עונתה ה-19 של התכנית תהיה האחרונה.
וינט סרף
ביוגרפיה
וינט סרף נולד בניו-הייבן, קונטיקט, למיוריאל, עקרת בית ולווינטון ת'ורסטון סרף, מנהל בתחום החלל והתעופה. מקום עבודתו הראשון של סרף, לאחר שסיים תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת סטנפורד, היה חברת IBM, שם עבד קרוב לשנתיים כמהנדס מערכות וכמתכנת בשפת QUIKTRAN. הוא עזב את IBM כדי להמשיך את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), בה רכש את התואר השני שלו בשנת 1970 ואת התואר השלישי בשנת 1972, על עבודה שכותרתה "Multiprocessors, Semaphores, and a Graph Model of Computation" שנעשתה בהנחיית ג'רלד אסתרין. במהלך לימודיו, הוא עבד בקבוצתו של פרופ' ליאונרד קלינרוק, שהעבירה חבילות מידע לראשונה בין שני מחשבים בפרויקט "ARPANet". במסגרת פרויקט זה (1969), התקינה הסוכנות למחקר מתקדם של משרד ההגנה האמריקאי את הרשת הראשונה אשר קישרה בין המחשבים של ארבע אוניברסיטאות במערב ארצות הברית. המטרה הייתה שהמדענים בכל אחת מהן יוכלו להיכנס ולעבוד במחשבי האחרות על המחקר ההגנתי שעסקו בו במשותף (אז עדיין לא היו מחשבים אישיים וכל שעת מחשב הייתה יקרה ביותר וחושבה בחסכנות). הטכניקה שפתרה בעיה זו ידועה בשם packed switching והיא כוללת פניות לבקשת מידע המחולקות לחפיסות או חלקים קטנים (packets), שאותם ניתן לעבד במהירות מבלי לחסום את התקשורת בפני צדדים אחרים — עיקרון זה עדיין משמש להרצת האינטרנט כיום. מערכת זו הגיעה למהירות תקשורת של 50 קילוביט לשנייה).
בתקופה זו, הוא פגש את רוברט אליוט קאהן, שעבד על ארכיטקטורת החומרה של ARPANet. לאחר קבלת תואר דוקטור, סרף מונה למרצה באוניברסיטת סטנפורד בין השנים 1972–1976. במהלך שנים אלו הוא עבד יחד עם קאהן על פרוטוקול TCP/IP. השניים יצרו מערכת שכיסתה את הפערים בין פרוטוקולי רשתות על ידי שימוש בתקן חדש. בפרסום הטיוטה של מפרט הכללים בדצמבר 1974, הוא נקרא תוכנית השליטה בתעבורת האינטרנט (Internet Transmission Control Program). את התזה לתואר השלישי סרף עשה על "Snuper Computer" - מחשב שתוכנן כדי לבדוק סגירת תוכניות במחשב מרוחק. פרויקט זה גרם לו להתעניין בתחום רשתות מחשבים.
לאחר קבלת תואר דוקטור, סרף מונה למרצה באוניברסיטת סטנפורד בין השנים 1972–1976. במהלך שנים אלו הוא עבד יחד עם קאהן על פרוטוקול TCP/IP. זהו פרוטוקול של תקנים סטנדרטיים השולטים בשידור הנתונים בין הצמתים והתחנות ברשת. תקנים אלה תקפים עד היום ומהווים שפה אוניברסלית המאפשרת לכל מחשב, מכל סוג, להתקשר לכל מחשב אחר. כתוצאה מכך התחברו ל-ARPANET רשתות נוספות והחלה להיווצר התשתית למה שנקרא היום "אינטרנט".
בשנת 1976 עבר לעבוד בסוכנות למיזמי מחקר מתקדמים (DARPA) של מחלקת ההגנה, ועבד שם עד לשנת 1982. כסמנכ"ל של חברת MCI בין השנים 1982–1986, הוביל סרף את הפיתוח של דואר MCI, שירות הדואר האלקטרוני המסחרי הראשון שניתן באינטרנט. סרף חזר לחברת MCI בשנת 1994 ושימש כסמנכ"ל בכיר לאסטרטגיה טכנולוגית. בתפקיד זה, הוא הנחה פיתוח של אסטרטגיה שיתופית מנקודת מבט טכנית. לפני כן, שימש כסמנכ"ל בכיר בחברת MCI לארכיטקטורה וטכנולוגיה, והוביל צוות של ארכיטקטים ומהנדסים לתכנן רשתות תקשורת מתקדמות, הכוללות פתרונות מבוססי אינטרנט לצורך העברה של מידע משולב, טקסט, סאונד ושירותי וידאו לעסקים ולצרכנים פרטיים.
סרף הצטרף למועצת המנהלים של ICANN (הגוף המפקח על הרשת) בשנת 1999, ונותר בתפקיד עד לשנת 2007; הוא היה יו"ר מועצת המנהלים. היה חבר במועצה המייעצת של נשיא בולגריה לשעבר, גאורגי פרבאנוב, קבוצה שהוקמה ב-8 במרץ 2002. הוא גם חבר בגוף המייעץ של קבוצת Eurasia. סרף עובד גם במיזם האינטרנט הבין-כוכבי, ביחד עם מרכז המחקר של נאס"א, JPL, שמטרתו קביעת תקן לתקשורת מכוכב לכוכב, באמצעות אמצעי תקשורת המתבססים על רדיו/לייזר.
סרף עובד בחברת גוגל כסגן נשיא ו"מטיף טכנולוגי" מספטמבר 2005. במסגרת תפקידו הוא אחראי על זיהוי טכנולוגיות חדשות המאפשרות לתמוך בהתפתחות מוצרים ושירותים מתקדמים מבוססי אינטרנט מבית גוגל.
בפברואר 2006 השתתף בשימוע שנערך בפני ועדת הסנאט האמריקאית למסחר, מדע ותחבורה בנושא "נייטרליות הרשת". סרף האשים חברות כגון "COMCAST" ו"VERIZON" על כוונה לא תחרותיות ופרקטית בכל הנוגע לתלכיד של טכנולוגיה לתקשורת אלקטרונית למרחקים. סרף טוען שכמעט מחצית מהצרכנים ללא בחירה משמעותית של ספקי פס רחב.
בשנת 2008 הוביל שינוי שבא לקדם את קיומם של אתרים שאינם מכילים תווים לפי קוד ASCII (כגון אותיות בעברית), בכפיפות לכוח המשימה ההנדסי של האינטרנט (IETF). ב-1 ביולי 2012 החל לכהן כנשיא ה-ACM, בקדנציה של שנתיים.
סרף נשוי לסיגריד, מאז 1966, ולזוג שני בנים: דוד ובנט.
פרסים והוקרה
סרף זכה למספר תוארי כבוד, ביניהם תוארי דוקטור מהמכון הטכנולוגי של ציריך, קולג' הקפיטול, אוניברסיטת פיזה, אוניברסיטת גטיסבורג, פוליטכניק ברוקלין ועוד.
פרסים נוספים בהם זכה:
ואדי אל-חמאם
ואדי אל-חמאם (בערבית: وادي الحمام שמשמעותו נחל היונים; בקיצור: חמאם (حمام)) הוא כפר ערבי בבקעת גינוסר, מצפון לטבריה, השייך למועצה אזורית אל-בטוף (البطوف).
היישוב הוקם בשנת 1948 עבור הבדואים משבט ערב אל-ע'וארנה (الغوارنة), יושבי הכפרים הערביים ששכנו בצפון עמק החולה עד מלחמת העצמאות (אל-עבאסיה العباسية, חיסאס خصاص, ואל-מופתח'רה المفتخرة).
שמו של היישוב הוא כשמו הערבי של נחל ארבל, ואדי אל-חמאם.
בקרבת היישוב נמצא האתר הארכאולוגי ח'רבת ואדי חמאם שבו קיימים שרידי בית כנסת מהטיפוס הגלילי.
ציר הזמן של האבולוציה האנושית
ציר הזמן של האבולוציה האנושית הוא חלק מההיסטוריה של החיים, ומתאר את האירועים העיקריים בשושלת האבולוציונית של המין האנושי המודרני, החל מהתפתחות הפרימטים, דרך קופי האדם והאוסטרלופיתקים, ועד להתפתחותו של הומו סאפיינס - הוא האדם בן זמננו.
רקע אבולוציוני
ציר הזמן של ההיסטוריה האבולוציונית של החיים מתאר את האירועים העיקריים במהלך התפתחות החיים על פני כדור הארץ, ומבוסס על התאוריה המדעית הנוכחית. קביעת הזמנים של האירועים האבולוציוניים הן בגדר הערכות קונצנזוס המבוססות על, שביניהן: ראיות למוצא משותף; השוואה בין רצפים גנטיים, המעלה כי ליצורים קרובים יותר מבחינה פילוגנטית יש דמיון רב יותר ברצפים הגנטיים, מאובנים המאפשרים להעריך זמן פיצול של שושלות וביוגאוגרפיה, אשר בשילוב עם תאוריית טקטוניקת הלוחות ותאוריית המוצא המשותף נותנת הסבר אמין ועקבי לתפוצתם הגאוגרפית של מינים.
בביולוגיה מוגדר תהליך האבולוציה כשינוי מתמשך במאפיינים התורשתיים של אוכלוסיות. תהליכים אבולוציוניים יוצרים גיוון בכל רמה של ארגון ביולוגי, מממלכות, דרך מינים ואורגניזמים, ועד למולקולות בודדות, כגון DNA וחלבונים.
פרימטים
סדרה במחלקת היונקים, הכוללת למעלה מ-200 מיני קופים, קופיפים, קופי אדם ואת האדם הנבון.
פסטיבל הזמר המזרחי
פסטיבל הזמר המזרחי היה תחרות של שירים עבריים מסוגת הזמר המזרחי, שהתקיימה בין השנים 1971 – 1982 ותחרות נוספת בשנת 1985. בסך הכל התקיימו 13 פסטיבלים.
ציר הזמן של האבולוציה האנושית
פרימטים
ההיסטוריה האבולוציונית של הפרימטים מתחילה לפני כ-85 מיליון שנה.
פסטיבל הזמר המזרחי
הוגה ומפיק הפסטיבל בשנותיו הראשונות היה יוסף בן ישראל, מנהל מחלקת התרבות לשעבר של רשות השידור, שבחר וגילה יוצרים ומבצעים חדשים. הוא גם דאג לגיוס משאבים לקיום הפסטיבל. הפסטיבל הופק על ידי רשות השידור.
ציר הזמן של האבולוציה האנושית
הומינידיים
שם מדעי: Hominidae. משפחה בתוך על-משפחת ההומינואידים, מוכרת בשם הפופולרי 'קופי אדם' (Great Apes). כוללת את:
פסטיבל הזמר המזרחי
הפסטיבל נקרא בשמו הרשמי למנצח שיר מזמור – פסטיבל הזמר והפזמון הישראלי בסגנון עדות המזרח (המילים "למנצח שיר מזמור" נלקחו מפסוקי תהילים). ב-1982 נוסף לו שמה של דרורה בן אב"י שהייתה אחת ממייסדי פסטיבל הזמר המזרחי, ונפטרה מספר חודשים קודם לכן, והוא נקרא דרור – למנצח שיר מזמור. התחרות הראשונה התקיימה בערב ט"ו בשבט תשל"א, פברואר 1971, והשתתף בה אנריקו מסיאס כזמר אורח. תחרות זו, בניגוד לפסטיבלים אחרים באותה תקופה, התאפיינה בחבר שופטים, בראשות ד"ר ישעיהו שפירא, אשר בחרו מי יהיו השירים הראשונים. למקום הראשון נבחר השיר "המלאך הטוב יופיע" בביצוע לילית נגר. בחלק מהפסטיבלים, בעיקר באחרונים, הוא התקיים במתכונת של הופעות מוקדמות בכמה מבסיסי צה"ל, וקולות החיילים היו נרשמים ומתווספים לסיכום ההצבעה של המופע המרכזי שהיה נערך בדרך כלל בבנייני האומה בירושלים. קולות ההצבעה בערב המופע היו של הקהל היושב באולם, ושל קהל צופים בכמה נקודות שידור שהתקבצו במתנסים ובמרכזים קהילתיים בארץ. על פי דרישת מנהל הטלוויזיה הישראלית, הפסטיבל הראשון שודר בטלוויזיה לאחר מספר ימים במסגרת שעות השידור בערבית. דרישה זו עוררה מחאה, ובשנים הבאות שודר הפסטיבל במסגרת שעות השידור בעברית, בשעות צפיית השיא, וברוב השנים גם בשידור חי.
הפסטיבל לאורך כמעט כל שנותיו התקיים בחג החנוכה, מלבד הפסטיבל הראשון שהתקיים בערב ט"ו בשבט תשל"א - פברואר 1971, ופסטיבל נוסף שהתקיים בחג הפסח תשמ"ב – אפריל 1982.
הפסטיבל יצא לדרך על רקע הקולות שהחלו להישמע באותם ימים נגד מיעוט השמעת זמר מזרחי בקול ישראל, ומתוך התחושה כי פסטיבל הזמר והפזמון שהיה פסטיבל לאומי, כלל שירים בעלי גוון מערבי. במקביל, כבר התווספו שתי תחרויות זמר לסוגי קהל בעלי טעם מוגדר: פסטיבל הזמר החסידי שהביא שירים בעלי גוון דתי־אשכנזי. וכן פסטיבל שירי ילדים. לאורך שנות קיומו, מארגני הפסטיבל שילבו בין המשתתפים בתחרות, זמרים שלא היו מזוהים דווקא עם הזמר המזרחי, ולא היו ממוצא מזרחי. כך הודגשה המטרה של שילוב המוזיקה המזרחית בזמר העברי. בין הזמרים והשירים המפורסמים: ששי קשת ("האהבה גן נעול")  עדנה לב ("שתי אחיות"), הגשש החיוור ("לי לך"), שלישיית שוקולד מנטה מסטיק ("שיר היין"), יזהר כהן ("ירושלים האחרת"), יגאל בשן ותיקי דיין ( בדואט "בואי נעשה לנו חג"), מוטי פליישר ("שימי ענק", ו"האהבה גן נעול היא"  בדואט עם ששי קשת).
הביקורת על הפסטיבל באה דווקא מזמרים וחובבי זמר מזרחי, אשר ראו בו עוד "גטו מוזיקלי" כמו תוכניות רדיו וטלוויזיה שיוחדו לסגנון כזה של מוזיקה, וב-1985 התקיים הפסטיבל האחרון.
בין הזמרים שזכו בפסטיבל, בלט אורי שבח שזכה פעמיים במקום הראשון - פסטיבל מס' 3 (חנוכה תשל"ג) ופסטיבל מס' 5 (חנוכה תשל"ה), ושלוש פעמים במקום השלישי - פסטיבל מס' 4 (חנוכה תשל"ד), פסטיבל מס' 11 (חנוכה תשמ"א) ופסטיבל מס' 13 (ערב ט"ו בשבט תשמ"ה), ושירו "פזמון האגודה" שאותו כתב והלחין שבח, זכה במקום השני בפסטיבל מס' 7 (חנוכה תשל"ז). כמו כן בלט גם שימי תבורי שזכה פעמיים במקום הראשון - פסטיבל מס' 8 (חנוכה תשל"ח) ופסטיבל מס' 11 (חנוכה תשמ"א), ופעם אחת במקום השני - פסטיבל מס' 9 (חנוכה תשל"ט). וזוהר ארגוב שפרץ לתודעת הקהל הרחב בכל הארץ כשזכה במקום הראשון בפסטיבל מס' 12 (פסח תשמ"ב), עם שירו של אביהו מדינה הפרח בגני.
כל שירי הפסטיבלים
פסטיבל 1 - תשל"א
פסטיבל 2 - תשל"ב פסטיבל 3 - תשל"ג פסטיבל 4 - תשל"ד פסטיבל 5 - תשל"ה
פסטיבל 6 - תשל"ו פסטיבל 7 - תשל"ז
פסטיבל 8 - תשל"ח פסטיבל 9 - תשל"ט פסטיבל 10 - תש"מ
פסטיבל 11 - תשמ"א
פסטיבל 12 - תשמ"ב
פסטיבל 13 - תשמ"ה
השירים המסומנים הם אלו שהגיעו לשלושת המקומות הראשונים של כל פסטיבל.
הרדזץ
הרדזץ (בבלארוסית: Гарадзе́ц; בפולנית: Gorodets, גורודץ) הוא כפר במחוז הומל שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
הרדזץ נזכר לראשונה במאה ה-18 ככפר במחוז מינסק, ובשנת 1760 נבנתה בו כנסייה מעץ. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל הכפר במחוז מוהילב שבאימפריה הרוסית.
יהודי הרדזץ
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-600 יהודים, כשני שלישים מתושביו. רובם היו בעלי מלאכה, ומיעוטם עבדו בקולחוזים סמוכים.
באוגוסט 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את כל יהודיו בבניין אחד, בצפיפות רבה. אל הבניין, בו שררו תנאי רעב, נכנסו מעת לעת גרמנים ושוטרים בלארוסים, וביצעו מעשי שוד והתעללות, ובהמשך, הובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה. כעבור כחודש הועברו יהודי הכפר לגטו שהוקם ברהצ'וב הסמוכה, שם נרצחו.
היסטוריה של קמבודיה
קמבודיה היא מולדתו העתיקה של העם הקמרי, אשר הגיע לדרגות גבוהות של תרבות ואומנות בבירה העתיקה אנגקור. שיאן היה במאות ה-9 עד ה-13 באימפריה הקמרית, ששלטה על חלקים גדולים של דרום מזרח אסיה. לאחר תקופת שקיעה, שבה הפכה למדינת חסות של תאילנד ווייטנאם, הפכה קמבודיה למושבה צרפתית במאה ה-19. לאחר תקופת כיבוש של האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה שבה קמבודיה והייתה למושבה צרפתית, עד שקיבלה את עצמאותה בשנת 1954. בשנת 1976 גרם משטרם של פול פוט ואנשי הקמר רוז' לרצח של כחמישית עד שליש מן האוכלוסייה. כיום קמבודיה היא מונרכיה חוקתית.
הממלכות המוקדמות
עמה הקדום של קמבודיה, העם הקמרי, היה בין הראשונים בדרום מזרח אסיה אשר אימץ את הרעיונות והמוסדות הפוליטיים שהגיעו מהודו, והקים ממלכות אשר השתרעו על פני שטח נרחב. במאות האחרונות שלפני ספירת הנוצרים התיישבו מהגרים הודים בחופי קמבודיה, וגרמו להרחבת ההשפעה התרבותית, הדתית, והחשיבה הפוליטית ההודית על הקמרים.
מהמאה ה-1 עד תחילת המאה ה-7 הייתה קמבודיה חלק מממלכת פונאן, ממלכה גדולה בדרום מזרח אסיה שמוקדה בדלתא של המקונג. בממלכה הייתה השפעה הודית חזקה (לפי גרסאות מסוימות היא אף נוסדה בידי הודים) ושפתה הייתה סנסקריט. פונאן הייתה היחידה הכלכלית הגדולה הראשונה בדרום-מזרח אסיה. כלכלתה התבססה על נהר המקונג והתקיים בה סחר עבדים.
במאה השישית הצליח העם הקמרי לפרוק מעליו את עול פונאן, ולהקים את ממלכת צ'נלה. בתחילה הייתה זו מדינת חסות של פונאן, בהמשך ממלכה נפרדת, ולבסוף (802 לספירה) צמחה מתוכה האימפריה הקמרית שבלעה את ממלכת פונאן המקורית ושלטה באזורים נרחבים המשתרעים על פני קמבודיה, וייטנאם, לאוס, תאילנד ומיאנמר של היום. תור הזהב של התרבות הקמרית החל במאה התשיעית, ונמשך עד המאה השלוש עשרה. בערך בשנת 900 לספירה ייסד המלך יאסובארמו את העיר אנגקור תום, שהייתה בירת ממלכת קמבוג'ה אשר נתנה לקמבודיה (או קמפוצ'יאה) המודרנית את שמה. אנגקור תום היא אחד מפלאי העולם העתיק, עיר של מקדשים כבירים מעוטרים בפיתוחי קיר, הנחשבת לאחת היצירות הגרנדיוזיות שיצר האדם.
במאה העשירית קיבלה עליה הממלכה את הבודהיזם המהייני וזאת כתחליף לדת הברהמינית ההינדית, אשר הייתה דת המדינה עד לתקופה זו (שתי הדתות הגיעו מהודו). תחת שלטון המלך ג'איואראמן השביעי (בין 1181 ל-1218) הגיעה ממלכת קמבוג'ה לשיא השפעתה ולשיא היצירה התרבותית. לאחר מותו של מלך גדול זה החל תהליך של שקיעה הדרגתית. גורמיו העיקריים היו התוקפנות של העמים השכנים (במיוחד עמי תאילנד, או סיאם), סכסוכים שושלתיים, וההידרדרות ההדרגתית של מערכת ההשקיה המסובכת שהבטיחה את יבול האורז, אשר היה בסיסה הכלכלי של הממלכה. בנוסף, יש התולים את הפסקת בניין המקדשים באימוץ ענף הטהרוואדה הבודהסטי שאינו נוטה לבניית מונומנטים פולחניים.
הפלישות התאילנדיות החלו במאה השלוש עשרה, על ידי הממלכה שמרכזה באיוטהאיה. ב-1350 השתנה מצבה האסטרטגי של הממלכה הקמבודית לרעה, עת אוחדה תאילנד תחת שלטון מרכזי אחד, אך ממלכת אנגקור שרדה עד שנת 1431, כאשר התאילנדים כבשו את העיר אנגקור תום, והמלך הקמבודי נמלט לדרום המדינה. אז נהייתה פנום פן לראשונה לבירה.
תקופת השקיעה
בין המאה ה-15 והמאה ה-19 חוותה קמבודיה תקופה של שקיעה ממושכת ואובדן טריטוריה הדרגתי. קמבודיה נהנתה מתקופה קצרה של פריחה במאה ה-16, כאשר מלכיה, אשר בנו את בירותיהם באזור דרום מזרח הממלכה, שבו זורם נהר המקונג, קידמו את המסחר באזורים אחרים של אסיה. בשנת 1533 הגיעו לראשונה מיסיונרים פורטוגזים לארץ, והקימו בה מיסיון, ומאז זכתה קמבודיה לנוכחות פורטוגזית וספרדית קבועה על אדמתה.
בשנת 1594 כבשו התאים את ממלכת לובק כפי שנקראה עתה קמבודיה. הכיבוש סימן את שקיעתה של קמבודיה העצמאית, והפיכתה לכלי משחק במאבקי כוח באזור דרום מזרח אסיה בין סיאם (כפי שנקראה אז תאילנד) ווייטנאם. וייטנאם סיפחה את אזור הדלתא של נהר המקונג במאה ה-17, וקמבודיה איבדה בכך את נחלותיה העשירות ביותר ואת המוצא לים. ב-1786 ניתן היה לומר כי סיאם השתלטה על כל קמבודיה והפכה אותה לארץ חסות.
התקופה הקולוניאלית הצרפתית
בשנות החמישים של המאה ה-19 החלה נוכחות צרפתית גוברת בקמבודיה. בשנת 1863 חתם המלך נורודום על הסכם לסחר עם צרפת, ולמעשה קמבודיה הפכה לפרוטקטורט צרפתי. בהדרגה הפך השלטון הצרפתי לגלוי ומפורש יותר. בשנת 1918 הסתיימה מרידה כנגד השלטון הצרפתי בכך שהמלך סיסובאיט הורה למורדים להניח את נשקם. במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה צרפת של וישי לנהל את קמבודיה בהסכמתה של יפן, כאשר כוחות צבאיים יפנים חנו בטריטוריה הקרויה "הודו-סין הצרפתית" אשר קמבודיה הייתה חלק ממנה. בשנת 1941 עלה לשלטון המלך הצעיר נורודום סיהאנוק אשר תהיה לו השפעה מכרעת על גורלה של קמבודיה בשישים השנים הבאות. בשנת 1945 ידעה קמבודיה תקופה חולפת של עצמאות, כאשר כוחות יפן ווישי נסוגו מן הממלכה, וכוחות בעלות הברית טרם נכנסו אליה. לאחר ששבו הצרפתים לשלוט בקמבודיה, החל סיהאנוק במשא ומתן על עצמאותה של קמבודיה, וזאת על מנת לאזן קולות שמאליים ורפובליקנים בארצו. ב-6 במאי 1947 הוכרז על חוקה חדשה לקמבודיה, אשר הוכרזה כמלוכה קונסטיטוציונית, ובה אספה לאומית נבחרת וממשלה האחראית כלפיה, בנוסח הצרפתי. באוקטובר 1953, לאור המלחמה שנוהלה כנגד השלטון הצרפתי בדרום מזרח אסיה, הושג הסכם חלקי. סיהאנוק הכריז על עצמאות וחזר כמנצח לבירה פנום פן. בה בעת נוהלה לחימה על ידי הקמבודים והצרפתים כנגד כוחות וייטנאמים (כוחות הוייט מין) אשר ניסו לחדור לממלכה ולהקים בה בסיסים.
ממשלו הראשון של סיהאנוק
כתוצאה מן ההסכמה אליה הגיעו המדינות שהשתתפו בוועידת ז'נבה על עתידה של הודו סין, ב-20 ביולי 1954 נסוגו כוחות הווייט מין משטחה של קמבודיה, וקמבודיה נהנתה מתקופה בה לא הייתה התערבות חיצונית בענייניה.
מילי (אטול)
מילי (במרשלית: Mile) הוא אחד האטולים של איי מרשל שבאוקיינוס השקט. האטול שוכן כ-80 ק"מ דרומית מזרחית לאטול מג'ורו, בו ממוקמת בירת איי מרשל.
היסטוריה של קמבודיה
ממשלו הראשון של סיהאנוק
ב-2 במרץ 1955 התפטר סיהאנוק מן המלוכה לטובת אביו, נורודום סוראמאריט, אך הקים מפלגה פוליטית, אשר זכתה ברוב בבחירות לפרלמנט באותה השנה.
מילי (אטול)
האטול כולל 92 איי אלמוגים ששטחם היבשתי הוא 14.9 קמ"ר. שטח הלגונה הוא 760 קמ"ר. במילי מתגוררים 738 תושבים (נכון ל-2011).
תחבורה
בין חלק מהאיים של האטול קיים מעבר יבשתי בזמן שפל.
שדות תעופה נמצאים באיים מילי ואנג'יט. חברת התעופה של איי מרשל משרתת שדות אלו. באטול שני מנחתים למטוסים: את שני המנחתים משרתת חברת התעופה של איי מרשל.
היסטוריה
מעט מאוד ידוע על הפרה-היסטוריה של איי מרשל. ב-1529 הגיע לאיים מגלה הארצות הספרדי אלונסו דה סלסאר, וב-1799 חקר את האיים מגלה הארצות האנגלי ג'ון מרשל, על שמו הם נקראים.
אוניית הלווייתנים "גלוב" בה התחולל בה מרד, הושטה על ידי המורדים למילי, לשם הגיעו ב-14 בפברואר 1824. תושבי האי רצחו את רוב המורדים ורק שניים שרדו. הם חולצו כעבור כ-18 חודשים על ידי סקונר של הצי האמריקני. ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל, וב-1884 העבירה אותם לידי האימפריה הגרמנית, שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. הגרמנים הקימו על האטול תחנת סחר וכנסייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. היפנים הקימו באטול תחנה מטאורולוגית ומשואת רדיו ששימשה כעזר ניווט.
בתחילת מלחמת העולם השנייה ביצרו היפנים את האטול והקימו בו בסיס למטוסי ים ובהמשך גם תחנת מכ"ם ושדה תעופה בעל שלושה מסלולים באורכים של מעל קילומטר. משנת 1943 החל הצי האמריקאי להפציץ ולהפגיז את מילי, אולם חיל המצב היפני החזיק מעמד, תוך אבדות כבדות, עד לכניעתו ב-22 באוגוסט 1945, לאחר הודעת הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן.
לאחר המלחמה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
היסטוריה של קמבודיה
ממשלו הראשון של סיהאנוק
בשנים אלו החל קיטוב בפוליטיקה הפנימית הקמבודית. המעמד הבינוני החל להתנגד למשטרו של סיהאנוק, והשמאל החל להצמיח מנהיגים רדיקליים, אשר חונכו בפריז כדוגמת סאלוט סאר, אשר ייוודע לאחר מכן בכינוי מטיל האימה פול פוט, אשר החל להנהיג מהפכה קומוניסטית בחלקים הכפריים של קמבודיה, כראש המפלגה הקומוניסטית של קמפוצ'יאה CPK. סיהאנוק כינה מורדים אלו "הקמרים האדומים" (ובצרפתית: קמר רוז'). בשנת 1966 זכה הימין ברוב בבחירות לאספה הלאומית, ולראשות הממשלה נבחר לון נול, גנרל פרו אמריקני, אשר שימש בתפקיד עד שנת 1967. בשנים 1968 ו-1969 צברה המרידה הקומוניסטית תאוצה. בשנת 1970 יצא הנסיך סיהאנוק לחו"ל מסיבות רפואיות, בעוד המצב מסביבו גועש.
הרפובליקה הקמרית והמלחמה
במרץ 1970 בהיעדרו של סיהאנוק, הכריז לון נול על הדחתו, ולקח לידיו את השלטון במדינה. ב-9 באוקטובר הוכרז על סיום המונרכיה הקמבודית, והמדינה כונתה "הרפובליקה הקמרית".
ממשלת צפון וייטנאם סירבה לדרישתו של לון נול להסיג את חיילי צבאה משטח קמבודיה. ארצות הברית החלה לספק תמיכה לצבאה של קמבודיה, אשר נלחם עתה הן כנגד צבא צפון וייטנאם והן כנגד מורדי ה-CPK.
ב-25 באפריל 1970 הכריז נשיא ארצות הברית ניקסון כי כוחות אמריקניים ודרום וייטנאמיים נכנסו לקמבודיה על מנת להרוס את בסיסי צבא צפון וייטנאם בתחומה. בשלב זה נמשך מסע ההפצצות האמריקניות בקמבודיה באופן חשאי מזה למעלה משנה, הפצצות שהרגו מספר משוער של כחצי מיליון אזרחים. הסלמה זו במלחמה, אשר הביאה לגל מחאות בארצות הברית, ולמותם של ארבעה מפגינים בקולג' קנט סטייט, הייתה בין הסיבות שהביאו בסופו של דבר לתמיכה הציבורית בסיום המעורבות האמריקנית במלחמות בדרום מזרח אסיה.
המלחמה העמיקה לתוך קמבודיה, כאשר הצבא הקמבודי הולך ומאבד שטח ותמיכה לטובת מורדי ה-CPK. מנהיגות הרפובליקה הקמרית הייתה נגועה בפלגנות, וקרב על השליטה התרחש בין לון נול, לבין בן דודו של סיהאנוק, סיריק מטאק, ולבין מנהיג האספה הלאומית אין טאם. לון נול נותר כשליט בשל כך שאיש לא היה מוכן בשלב זה לקבל את מקומו. בשנת 1972 אימצה קמבודיה חוקה חדשה, ופרלמנט חדש נבחר, והכריז על לון נול כנשיא, אך הדבר לא הביא לסיומה של חוסר האחדות, והשחיתות הממארת אשר אפיינו את משטרו של לון נול.
ניסיונות למשא ומתן בין הממשלה למורדים נכשלו, ובשנת 1974 הצטמצם תחום שליטתו של לון נול למספר אזורים סמוכים לערים ולנתיבים המרכזיים שבין הערים. כשני מיליון פליטים אכלסו את הבירה פנום פן ושתי ערים מרכזיות נוספות.
בתחילת שנת 1975 החלו הקומוניסטים במתקפה, אשר תוך 117 ימים הביאה לסופה של הרפובליקה הקמרית. כאשר סירב הקונגרס האמריקני להקציב עזרה נוספת, לאחר שרכבת אווירית של אספקה ומזון החלה כבר לפעול, היה ברור כי ימי שלטונו של לון נול ספורים. פנום פן וערים נוספות החלו להיות מופגזות בארטילריה. ב-17 באפריל 1975 נכנעה ממשלתו של לון נול, והוא נמלט לארצות הברית, אשר פינתה את כל כוחותיה מקמבודיה.
משטרם של הקמר רוז'
מיד לאחר ניצחונה הורתה ה-CPK על פינוי כל הערים והעיירות, ושלחה את כל האוכלוסייה העירונית אל הכפרים לעבוד בחוות קולקטיביות כחקלאים. שתי סיבות ניתנו לכך - ראשית מחסור במזון בשל נהירת הכפריים אל הערים, על מנת להימלט מן המלחמה. שנית, החלטתו של פול פוט לעצב את החברה הקמבודית על פי מודל שהמציא. על פי האידאולוגיה שבה האמין פול פוט, שהייתה עיוות של עקרונות קומוניסטיים ומאואיסטיים, הייתה האינטליגנציה העירונית שורש כל רע. המצב אך החמיר, לדעתו, בתקופתו של לון נול, שכן כפריים רבים נמלטו מאימת ההפצצות האמריקניות אל הערים, וכך ננטשו אזורי הכפר, והערים הפכו לצפופות. אוכלוסיית פנום פן לבדה מנתה מעל למיליון נפש בעת שנכבשה העיר על ידי הקמר רוז'.
מנהיגות ה-CPK, אשר קיבלה את חינוכה בפריז - פול פוט, ינג סרי, נון צ'י וסון סן, השתלטה עתה על המדינה. בתחילה היה סיהאנוק (אשר בשלב זה שיתף פעולה עם אנשיו של פול פוט) ראש המדינה מבחינה פורמלית, אך הוא התפטר בסמוך לאחר עליית הקמר רוז' לשלטון, והושם במעצר בית. בינואר 1976 הוכרז על חוקה חדשה, אשר כללה הכרזה על המדינה החדשה "קמפוצ'יאה" - רפובליקה עממית דמוקרטית. פול פוט מונה לראש הממשלה במאי 1976.
רצח העם בקמבודיה
המנהיגות החדשה פתחה בניסיון "סוציאליסטי" ואגררי, אשר תוצאותיו היו אחד האסונות ההומניטריים הכבדים בתולדות העולם.
מיד לאחר ניצחון הקמר רוז', נוצרה בעיה הומניטרית, שכן אלפים כבר גוועו ברעב וממחלות בערים עוד בטרם ניצחון ה-CPK. אלה נדונו למעשה למוות בעת פינוי הערים, אשר בו לא יכלו לעמוד. אלה ששרדו את הפינוי "יושבו מחדש" בכפרים שהפכו לחוות קולקטיביות, ללא מזון, מתקנים חקלאיים או טיפול רפואי. לאנשים אלה, אוכלוסייה עירונית מזה דורות, לא היו את הכישורים המינימליים לשרוד בתנאי הכפר. עוד בטרם הקציר הראשון גוועו רבים ברעב. "טיהורים" שנעשו בה בעת, הוציאו להורג את כל מי שזוהה עם המשטר הישן.
כל הרכוש הפך לקולקטיבי, חינוך ניתן בבתי ספר של הקולקטיב. לא רק אנשים השייכים למשטר הישן, אלא גם אנשים שהביעו התמרמרות על התנאים החדשים, וכל מי שלא עמד בקצב העבודה המוכתב, הוצא להורג. בשטחים שמסביב לחוות פוזרו מוקשים רבים (פול פוט קרא למוקשים "חיילי המושלמים"). החוות הקולקטיביות עצמן לא הצליחו לספק את צורכי תושביהן, ורבים מתו ברעב. פול פוט ניתק את קמבודיה משאר העולם תוך איסור על דיבור בשפות זרות ותקיפת המדינות השכנות, ובהן לאוס, וייטנאם ותאילנד, במטרה להשיב למדינתו את ה"טריטוריה האבודה" ולהשיב את טהרתו של "הגזע הקמרי". הפולחן הדתי, ובמיוחד הבודהיזם והנצרות הקתולית נאסרו. בתקופה זו לא היו בקמבודיה מטבע, או מערכת בנקאית.