cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל דיקמן
משפחתו
נכדו הוא המוזיקאי יואל דיקמן.
גיסיו הם: הרב ברוך מרדכי אזרחי ראש ישיבת עטרת ישראל, והרב יצחק אזרחי מראשי ישיבת מיר.
שלמה שפירא (משורר)
שלמה שפירא (נולד ב-1938) הוא משורר, מבקר ופובליציסט ישראלי.
שפירא עלה לישראל בשנת 1951 מעיראק. הוא עבד כביולוג באוניברסיטת תל אביב והחל לכתוב שירה ומאמרים בשנות ה-80. ספר השירים האחרון יצא לאור בסוף 2005. זהו ספר שירים אשר תורגם לערבית על ידי סמיר נקאש. יותר ממאה וחמישים כתבות פורסמו בעיתון "הצופה".
קישורים חיצוניים
--46.210.80.162 14:45, 31 במאי 2014 (IDT)
שפרה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בית הכנסת הספרדי (ונציה)
בית הכנסת הספרדי הוא בית כנסת הממוקם בגטו של ונציה באיטליה. במקור שימש בית הכנסת את הקהילה הספרדית בוונציה, וכיום, בית הכנסת משמש את הקהילה היהודית שבעיר בתקופה שבין פסח וסוכות.
היסטוריה
בית הכנסת נוסד בשנת 1580 על ידי הקהילה היהודית שהגיעה אל ונציה בעקבות גירוש ספרד (הקהילה עברה דרך אמסטרדם ופרארה ולבסוף הגיעה אל ונציה כ-60 שנה לאחר הגירוש).
המבנה תוכנן על ידי האדריכל הוונציאני באלדסארה לונגנה (גדול אדריכל ונציה באותה עת), אשר, ככל הנראה, תכנן גם את חזית השיש של ארון הקודש. המבנה שופץ בשנת 1635.
בדומה למבנים אחרים מאותה עת - המבנה מעוטר בעיטורי עץ צבוע ומצופה זהב. במבנה שלוש נברשות עשויות זכוכית מורנו.
טלאולוגיה
טלאולוגיה (מיוונית עתיקה: Τελεολογία; ביוונית Τέλος, "טלוס" = סוף, תוצאה; ו"לוגוס" = לימוד, הסבר) או תכליתנות היא החקר הפילוסופי של תכלית; תורה פילוסופית המסבירה את התופעות בעולם לאור המטרה או התכלית שהן משרתות ולאו דווקא לאור סיבותיהן.
טלאולוגיה היא אחת מארבעת סוגי הסיבות על-פי אריסטו. אחד הטיעונים הקלאסיים בדבר הוכחה לכאורה למציאותו של האלוהים הוא הטיעון הטלאולוגי, שלפיו כל היקום, ובעיקר הדברים החיים, נבנו באופן מוכוון מטרה ולא באופן כאוטי, ולכן הם ככל הנראה תוכננו על ידי ישות רציונלית.
נטורליזם פילוסופי, שעם מייצגיו נמנה וילארד ואן אורמאן קוויין, תומך בנימוקים של דייוויד יום ופוסל לחלוטין הסברים טלאולוגיים. נטורליזם טוען שלא קיים שום דבר מעבר לתופעות הנצפות, ולכן פוסל את טיעון כי ישות רציונלית לא ידועה או שלא ניתן לדעת אותה היא האחראית לתכלית. פילוסופים אחרים, כמו אלן סאנדגה ואלווין פלנטינגה, טוענים שטלאולוגיה וטיעונים נוספים הקרויים "טיעונים מהתכנון" - תקפים.
התאוריה מדעית של האבולוציה, שפותחה בראשונה על ידי צ'ארלס דרווין, טוענת שכל האורגניזמים של כל המינים התפתחו בתהליך של ברירה טבעית. מאז נוסחה לראשונה, קיבלה התאוריה אישושים בדמות הסינתזה האבולוציונית המודרנית וכן הצליחה לחזות ולהסביר תצפיות ותופעות רבות, כך שהיא נחשבת קונצנזוס מדעי. התאוריה הקטינה את השפעתם של טיעונים טלאולוגיים מסורתיים (למרות שהיו שטענו נגד דרווין שהוא טלאולוג בהשקפתו). טיעונים טלאולוגיים שבו למרכז הזירה, בעיקר בקרב אנשים שאינם מדענים, ולצורכי פסאודו-מדע עם עליית קרנה של הבריאתנות בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20.
עם זאת, תאוריית הברירה הטבעית של דרווין פתחה פתח להגדרה מחודשת של "תכלית" בהקשר של "הישרדות הכשירים ביותר". למשל, לנמר יש טפרים כדי לצוד ולהרוג את טרפו. למרות שטיעון זה נשמע כטיעון טלאולוגי, ניתן להסבירו גם במונחים אבולוציוניים: הטפרים סיפקו לנמר עדיפות בתהליך הברירה הטבעית, ולכן הוא שרד. ניסוח זה מתרץ את השימוש השגוי לכאורה במושג התכלית בתאוריית האבולוציה. השימוש בהסבר זה, שמספק הסבר מדעי לתכלית, קיבל את השם טלאונומיה לעומת טלאולוגיה, במקביל לאופן בו המושג אסטרונומיה עומד מול המושג אסטרולוגיה.
בשנים האחרונות קידמו מספר מדענים את רעיון "העיקרון האנתרופי" שמסביר את ערכיהם של מספר קבועים פיזיקליים ככאלו הנחוצים לקיומם של בני אדם שיוכלו לבצע את התצפיות שימדדו אותם. מבקרי השקפה זו טענו שבניסוחים מסוימים שלה יש בה קורטוב של טלאולוגיה.
"טלאולוגיה פסולה" מתרחשת כאשר מישהו טוען (ללא הוכחה) כי X גורם ל-Y.
דימוי השען
התמיכה בטיעון התכנוני ובטלאולוגיה מתואר לעיתים קרובות על ידי "דימוי השען" שבה השתמש ויליאם פיילי בספרו "תאולוגיה טבעית" משנת 1802. פיילי, שספרו יצא יותר מחמישים שנה לפני שצ'ארלס דרווין פרסם את "מוצא המינים", טען שמורכבותם של האורגניזמים החיים היא עדות לקיומו של בורא.
אם אנחנו מטיילים בדרך ופתאום נתקלים בשעון, המורכבות שלו מביאה אותנו למסקנה כי הוא לא נוצר בדרך המקרה, הדבר מביא אותנו למסקנה כי יש שען שיצר את השעון (גם אם לא ראינו את השען), וכן לרעיון כי השעון נוצר לשם השגת תכלית. היותו מורכב פוסלת את הרעיון כי השעון נוצר כך סתם במקרה - מישהו היה צריך ליצור בזהירות את כל חלקי השעון שיש להם עיצוב מוקפד ולהרכיבם זה לזה במיקום מדויק ובתאום מושלם בין החלקים. אחרת השעון לא היה עובד. השעון לא נוצר במקרה אלא כמערכת מורכבת שנועדה למלא מטרה - להורות על השעה ולציין זמן.
הסקת קיומו של שען מתוך המורכבות של השעון, גם אם לא ראינו את השען, ניתנת להרחבה לתחומים אחרים. לפי הרחבת הטיעון הזה, כל מערכת מורכבת מאד, נוצרה בהכרח ממערכת מורכבת יותר. לפי הטיעון הזה היצורים החיים, שהם דברים מורכבים מאד, הם עדות לקיומו של בורא מתכנן. טיעון זו ממשיך להתקיים בתנועות בנות זמננו שמתנגדות לאבולוציה מטעמי דת כמו בריאתנות ו"תכנון תבוני".
השען העיוור
ריצ'רד דוקינס מספק מענה לטיעון השען בספרו השען העיוור. הוא מסכים שיצורים ביולוגיים הם דברים מורכבים מאוד, ומסכים גם לכך שסדר מורכב כמו יצורים חיים לא נוצר ביד המקרה. אבל הוא מסביר ששני דברים אלה לא מביאים למסקנה שסדר חייב להיווצר עקב תכנון תבוני. המחשבה שמערכת מורכבת חייבת להיווצר או באופן מקרי או באופן מתוכנן על ידי מתכנן תבוני היא דיכוטומיה כוזבת, מכיוון שיש מנגנון נוסף של סדר והוא אבולוציה.
דוקינס מסכים כי אם אכן האבולוציה הייתה תהליך מקרי לגמרי, אכן היה בלתי סביר בעליל כי היא תסייע להופעתו של סדר. אבל אבולוציה מורכבת מתהליכים מקריים וכן מדברים שאינם מקריים - המוטציות בגנום ובחיידקים העברה גנטית אופקית נגרמים כתוצאה מתהליך מקרי. אולם התהליך של ברירה טבעית אינו מקרי כלל - הוא גורם לכך שרוב האורגניזמים מתים בלי להותיר צאצאים, ומינים רבים נכחדים בגלל שהם פחות התאימו לסביבה הטבעית או לא הייתה להם גומחה אקולוגית מתאימה שאפשרה להם לשרוד או להוליד צאצאים.
דוקינס מביא דוגמאות לתהליכים מקריים לגמרי, ומדגים כמה לא סביר כי תהליכים אלה יגרמו לתוצר מסודר או מערכת מורכבת. הוא גם מדגים כיצד הכנסת אלמנט לא מקרי בתהליך, משנה מאד את התוצאה וגורם להופעת סדר ספונטני.
תוכנת הסמור
דוגמה אחת היא "תהליך הסמור" שמנסה לבנות את המשפט METHINKS IT IS LIKE A WEASEL ("נדמה לי שהוא כמו סמוּר", מתוך שייקספיר) שיש בו 28 תווים. הקשה מקרית על מקלדת שיש בה 26 אותיות אנגלית ומקש רווח תוביל למספר גדול של תוצאות. מספר האפשרויות לטקסטים שונים הוא הוא 27 בחזקת 28 שהם בקירוב 10 בחזקת 40. אם קוף (או תוכנת מחשב) יקליד על מקלדת בצורה אקראית הסיכוי לקבלת משפט נכון הוא קטן מאד. באופן ממוצע ידרשו מאות מיליארדי שנים - זמן ארוך יותר מקיום היקום - כדי להגיע למשפט נכון בצורה זו. אף כי משפט זה פשוט הרבה יותר מכל יצור חי -ואף יותר מהסדר הנדרש לשם התפתחות נגיף- אין זה סביר כלל להגיע אליו מתוך תהליך מקרי.
לעומת זאת ניתן להיעזר בתוכנת מחשב פשוטה, "תוכנת הסמור", ששומרת על אותיות נכונות מתוך המשפט כאשר היא מאתרת אותן. מגרילים בבת אחת את כל האותיות, אם האות השלישית היא מ', התוכנה תשמור עליה ואז נמשיך להגריל את כל האותיות שלא נכתבו נכון. בעזרת תוכנה כזו ניתן להגיע מכל קלט תחילי של אותיות וניחוש מקרי של אותיות אחרות, למשפט המטרה, תוך כמה עשרות אינטראקציות של התוכנה, כלומר תוך כמה שניות במקרה של תוכנת מחשב וכמה דקות במקרה של קוף מתקתק. דבר זה מדגים את ההבדל העצום בין מקריות סתם לבין מקריות שיש בה גם סדרת שיפורים קטנים.
ביומורפים
דוקינס מייצר דוגמאות נוספות של תהליכים בעלי אלמנט לא מקרי - כמו ביומורפים - תוכנה שמייצרת ציורים של מעין "עצים" במחשב שמשתנים על פי מספר "גנים" ויכולים לעבור מוטציות מקריות וסלקציה. תוכנה זו דומה יותר לאבולוציה לעומת מתכנת הסמורי כי לא יודעים מה תהיה התוצאה הסופית. דוקינס משתמש ב-9 "גנים" שמשפיעים על תכונות העצים: כמו אורך של כל "ענף" של העץ בציור, או הזווית של ענף חדש יחסית לענפים קודמים. כל "עץ" שנוצר בשיטה זו מוקף על ידי 18 עצים אחרים, שבהם משתנה הביטוי של גן אחד, עם סימן של פלוס אחד או מינוס אחד.
בכל דור בוחרים אנשים ביומורף או "עץ" חדש. הסלקציה היא סלקציה מלאכותית ולא טבעית - העין האנושית בוחרת את אחד מ-18 העצים שיהיה יורש וממשיכים את התהליך הלאה. לעומת זאת בניגוד לתוכנת הסמור לא יודעים מה המטרה הסופית. בחירה מקרית מובילה לכמות עצומה של עצים אפשריים. לעומת זאת אם מבצעים סלקציה אפשר להגיע תוך זמן קצר (כ-40 דורות) לעצים שדומים לדברים שנראים כמו דברים מורכבים - חרקים, מטוסים, עכבישים, שושנים וכו'. בנוסף קשה לנחש מראש מה יהיו ההשלכות של סלקציות שמבוצעות בתחילה או באמצע של התהליך. וכן אם ידוע לכם מראש מה הצורה שאליה תרצו להגיע, קשה להגיע אליה מבחירה של שלבים בדרך.
מבנה העין
דוקינס מתאר בהמשך את אבולוציה של העין כדוגמה לתהליך אבולוצוני. הוא מתאר שלבים שונים בהתפתחות העין כשיפורים הדרגתיים שיכולים להתפתח אחד אחרי השני. כל שלב מייצג שיפור בתפקוד לעומת השלבים הקודמים ומעניק יתרונות אבולוצוניים.
דוקינס מזים טענות נפוצות (של בריאתנים) לפיהן רק ראייה "מושלמת" מועילה ליצורים חיים. לדוגמה טענה כי רשתית ללא עדשה היא חסרת תועלת. דוקינס מראה דרך דוגמאות מעולם החי ומעדויות של אנשים עם ראיה לקויה, כי רעיון זה שגוי. לדוגמה מין של חשופית שחיה בים שאין לה עדשה, או אשה שעברה ניתוח קטרקט ואיבדה את עדשות העיניים שלה. אשה כזו היא בעלת ראיה נמוכה מאוד ביחס לרוב האנשים אבל זה עדיין יכול למנוע ממנה ליפול מצוק או להתנגש בעץ. דוקינס טוען גם, שבעולם שמלא ביצורים חיים עיוורים, יצור עם 5% ראייה יהיה בעל יתרון אבולוציוני עצום.
אחת השאלות המרכזיות היא האם העין האנושית הייתה יכולה להתפתח מסדרה של שינויים אבולוציוניים קטנים, שראשיתם בעין פשוטה מאוד שמורכבת רק מתאים רגישים לאור. דוקינס טוען כי העין החלה את דרכה כאיבר פשוט מאוד שמסוגל רק להבחין בין אור לחושך באופן הגס ביותר. בהמשך דוקינס מתאר סדרה של שלבים בהתפתחות העין, שכל אחד מהם הוא שיפור קטן בתחכום של העין עד להגעה לאיבר המורכב והאלגנטי של עין כפי שאנו מכירים אותה בקרב יונקים. לדוגמה אם התאים הרגישים לאור הם בתוך גומה קטנה של תאים אחרים האורגניזם יכול להבין את מקור האור, תאים נוספים יכולים לשפר את המיקוד וכו'.
Hot Girl Bummer
Hot Girl Bummer הוא שיר של המוזיקאי האמריקאי בלאקבר, שיצא לאור כסינגל באמצעות ברטראפ ב-23 באוגוסט 2019, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Everything Means Nothing. השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100 והוסמך לפלטינה מרובעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
שם השיר
אף על פי ששם השיר נחשב למשחק על שירה של מייגן די סטליון, "Hot Girl Summer", בלאקבר טען כי אין לשם השיר קשר לשירה של סטליון, אלא לטרנד השימוש בהאשטאג "" ברשתות החברתיות.
וידאו קליפים
לשיר פורסמו שני וידאו קליפים. אחד בשם "Low Budget Video" ואחד בשם "Big Budget Music Video". בלאקבר הוציא את הקליפ הראשון ב-23 באוגוסט 2019, יום צאתו של השיר. בקליפ נראה בלאקבר מוקף באנשים במסיבה, כשהוא יושב על ספה לבנה, כמו גם מחובר לחוטים ומוזז כבובה על ידי גבר בחליפה, מה שתואר כ"תגובה לאנשים מזויפים במדיה החברתית".
הקליפ השני יצא ב-21 בנובמבר 2019, ובו נראה בלאקבר יושב על גורד שחקים, על ספה וריקוד בכלוב.
הצלחה מסחרית
השיר הוא שירו השני של בלאקבר שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100. הוא הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד, ובכך הפך לשירו המצליח ביותר של בלאקבר במצעד.
אנדרה פופס
אנדרה פופס (בשוודית: André Pops; נולד ב-7 באוקטובר 1972) הוא מגיש טלוויזיה שוודי.
ביוגרפיה
פופס נולד בעיר אסקילסטונה, מצד אביו הוא ממוצא אסטוני, ב-1997 עבר לסטוקהולם.
הוא למד עיתונאות במחלקה ללימודי מדיה של אוניברסיטת סטוקהולם, הוא ביצע את ההתמחות שלו בשידורי הספורט של SVT ולאחר מכן החל לשמש שם כמגיש מן המניין.
ב-2007 הופיע במלודיפסטיבלן והיה דובר הניקוד של שוודיה באירוויזיון.
הוא הגיש את התוכנית "Vinterstudion" המסקרת ספורט חורף במהלך עונת החורף, באותה שנה הנחה תוכנית במסגרת חגיגות חג המולד.
הוא ביצע שידור לטלוויזיה השוודית במהלך אולימפיאדת ונקובר (2010) בקנדה.
ב-2013 הוציא ספר ילדים בשם Vinterkampen.
הוא זכה מספר פעמים בפרס הקריסטאלן (Kristallen) וב-2013 הנחה את אירוע חלוקת הפרס.
הוא נשוי ולו ארבעה ילדים.
פיידי אל-עלמי
פיידי אל-עלמי (בערבית: فيضي العلمي, בתעתיק מדויק: פָיְצ'י אלעלמי; 1865 – מרץ 1924) היה ראש עיריית ירושלים בין השנים 1906–1909. בשנים 1914–1918 היה חבר מועצת הנציגים של הסנג'ק של ירושלים בפרלמנט העות'מאני.
אל-עלמי נולד למשפחה מיוחסת בירושלים. מוצאה של המשפחה בצפון אפריקה. היא הגיעה לארץ ישראל במאה ה-17 והתבססה בהדרגה בירושלים. אביו של פיידי, מוסא אל-עלמי, היה חבר מועצת העיר ולאחר שנפטר ב-1881, עמד פיידי בראש המשפחה (למרות שהיה רק בן 16). הוא התקדם בשירות הציבורי העות'מאני עד שמונה למשרת מושל בית לחם ב-1902. במקביל, פרסם גם חיבורים בנושאי החוק האסלאמי, בין היתר כספר - "فتح الرحمن لطالب آيات القرآن".
אל-עלמי נפטר מטרשת עורקים במרץ 1924.
בנו היה המנהיג הפלסטיני מוסא אל-עלמי ונכדתו היא שירין חסני-שהיד, פעילה חברתית-פוליטית. על שמו של פיידי אל-עלמי רחוב בשכונה הערבית בית חנינא בצפון ירושלים.
אור חדש על ספר ירמיהו
הראובני עוסק בספרו בקשר שבין הסביבה שבה חי ירמיהו הנביא לבין מונחים שונים החוזרים בספר ירמיהו. הוא מצטט את פרשני המקרא המנסים לפרש את משמעות המונחים, ולאחר מכן מציג פירוש משל עצמו, המבוסס על הכרת הסביבה הגאוגרפית של היישוב ענתות בהרי בנימין, שבו התגורר ירמיהו.
תוכן הספר
בפרק הראשון של הספר דן הראובני בשלושה מונחים נפוצים בספר ירמיהו, שנוצרו בהשפעת הסביבה: "השכם ודבר", "הלוך וקראת" ו"יושבת העמק". על סמך שכיחות הביטויים בספר טוען הראובני כי זו הייתה צורת הדיבור הרגילה של ירמיהו. לדברי הראובני המונח "יושבת העמק", המתייחס לירושלים שלמעשה אינה שוכנת בעמק, מקורו בכך שהאנשים שהגיעו לירושלים מכיוון צפון ראו אותה כאילו היא בעמק. את המונח "השכם ודבר" הוא מסביר בכך שהדבר תואם את ההתנהגות הרגילה של רועה צאן באזור מגוריו של ירמיהו. הקב"ה מצווה עליו להשכים בבוקר כרגיל, ובמקום לרעות את צאנו ללכת ולהתנבא בירושלים. לכן, לדעת הראובני, כאשר הוא נשלח למטרה נבואית נאמר לו "השכם" ולאחר מכן "דבר", וזאת בניגוד לנביאים אחרים שלהם נאמר "דבר אל בני ישראל".
הרקע החקלאי של ירמיהו משפיע על הדימויים והמשלים המופיעים בנבואותיו. כדוגמה לכך הוא מציין את הגשמים והתנאים החקלאיים. היישוב ענתות שכן באזור של מדבר צל גשם, בו יורדת כמות משקעים נמוכה, וכל תנודה בה משפיעה רבות על חיי התושבים. בפרק י"ד מתוארת בצורת, בפסוק א' : "אֲשֶׁ֨ר הָיָ֤ה דְבַר־יְהוָה֙ אֶֽל־יִרְמְיָ֔הוּ עַל־דִּבְרֵ֖י הַבַּצָּרֽוֹת" ופרשני ביקורת המקרא סוברים כי אין מדובר בטקסט מקורי אלא בציטוט ממקור אחר. לעומתם טוען הראובני שהתיאור בתחילת הפרק אכן מתאים למציאות, גם בתקופה המודרנית. הראובני טוען גם שתנאי המים והחקלאות באזור ענתות גרמו לנביא להדגיש רבות את המחסור בגשם ובמים, וכי ניתן להבין חלק מהפסוקים בספר לפי חיי השגרה של הרועים.
בפרק השלישי של הספר מסביר הראובני כי ירמיהו היה רועה צאן בצעירותו, וכי החוויות מתקופה זו היוו את הבסיס למשליו ולנבואותיו.
בפרק הרביעי והאחרון טוען הראובני כי האתר קַבּוּר בני אסרָאיל, הנמצא בראש נחל פרת ודרומית ליישוב גבע בנימין, הוא מקום קבורתה של רחל ולא האתר המכונה קבר רחל. במקום ניצבות חמש מצבות גדולות, השוכנות ליד "דרך אפרתה" המקראית, שהיא דרך האבות העוברת ליד עין פרת. המקום המשוער של מצבת הקבר הוא לדעתו בין העיר אפרת, ששכנה ככל הנראה ליד המעיין בעין פרת, לבין העיר המקראית גבע. החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו העלה את ההשערה הזו כבר במאה ה-19.
בשנת תשנ"א 1991, פרסם הראובני פרקי הרחבה בספר "מדבר ורועה במורשת ישראל", שיצא בהוצאת נאות קדומים. בהקדמה לספר כותב המחבר: "במשך השנים חזרה ונשנתה בקשה מאת חוגי מטיילים ומדריכים, סטודנטים ומורים לתנ"ך ולמולדת , להוציא לאור מהדורה מחודשת של 'אור חדש על ספר ירמיהו ', שאין למצאו עוד בשוק הספרים. בקשה זו נענית עכשיו בדרך של דיון - מקוצר או מורחב , לפי צורך העניין - ברוב הנושאים הנדונים בו , תוך שילוב בפרקי הספר שלפנינו".
ג'נדרסייד
ג'נדרסייד (מאנגלית: Gendercide) הוא השמדה שיטתית של בני מגדר מסוים, בעיקר סמוך להולדת תינוק ממגדר זה או קודם לכן, באמצעות הפלה מלאכותית בעקבות גילוי מין העובר. בתקופתנו רווחת גישה זו במדינות מסוימות כהשמדה שיטתית של בנות, בזמן ההיריון, בהפלה מלאכותית, או מיד לאחר הלידה, ברצח תינוקות בנות.. אזכור ראשון לרעיון מופיע בספר שמות, בציווי של פרעה:.
מקור המונח
את המונח ג'נדרסייד טבעה בשנת 1985 הפמיניסטית האמריקאית מארי אן וורן, בספרה "Gendercide: The Implications of Sex Selection":
ג'נדרסייד בהיסטוריה
האזכור הראשון לתופעה זו, הוא כאמור בספר שמות כאשר פרעה גזר על השמדת הזכרים של עם ישראל בתקופת השעבוד במצרים.
בקרב שבטי ערב, בתקופת הג'אהליה, היה מקובל מנהג "ואד אל-בנאת". כאשר הייתה תקופה קשה של רעב או בצורת, היו קוברים תינוקות נקבות מיד לאחר הלידה, מתוך העדפה להשקיע את מלאי המזון, בגבר שיוכל בעתיד להצטרף כלוחם בשבט, ולא באישה.
ג'נדרסייד כלפי נשים
היחס הנורמלי בלידה הוא 102 עד 106 זכרים לכל 100 נקבות. עם זאת, במדינות מסוימות באסיה נצפה יחס גבוה יותר, שמגיע עד ל-130 זכרים ל-100 נקבות. יחס חריג כזה מעיד על העדפה להולדת בנים, כתוצאה מגורמים חברתיים, תרבותיים וכלכליים שלהם יש שורשים עמוקים.
התפתחותה, בחצי השני של המאה העשרים, של בדיקת אולטרה סאונד להיריון, המאפשרת לזהות את מין העובר בשבוע ה-15 להיריון, יצרה אפשרות להפסיק היריון לאחר שנודע שהעובר הוא נקבה. התפתחות זו מומחשת בהשתנות היחס בין זכרים לנקבות בלידה בסין, שבה מדיניות הילד האחד מחזקת את התופעה:
בהודו הורים מעדיפים בנים על פני בנות, על מנת שאלה ידאגו להם בזקנתם, משום שהבת שנישאת מצטרפת למשפחת בעלה. בנוסף, המוהר הנדרש לנישואי בת גבוה מאוד.
בנוסף למדינות במזרח אסיה ובמרכזה, התופעה נצפתה גם בגאורגיה ובארמניה. קוריאה הדרומית, שבה הייתה התופעה נפוצה, נקטה צעדים אחדים למניעתה, והגיעה ליחס נורמלי בין זכרים לנקבות בלידה.
במדינות שבהן מקובל ג'נדרסייד נגד נשים נוצר מחסור בנשים כבנות זוג הגורם לרווקים בעל כורחם, וגורר בעיות נוספות, כגון סחר בנשים ותקיפה מינית של נשים.
רצח על חילול כבוד המשפחה, שקורבנותיו הם בדרך כלל נשים, הוא סוג נוסף של ג'נדרסייד. על פי הערכות הקרן לאוכלוסייה של האומות המאוחדות, עד כ-5,000 נשים נרצחות מדי שנה ברחבי העולם על רקע חילול כבוד המשפחה. אמדנים אחרים מדברים על מספרים גדולים בהרבה - למעלה מ-20,000 בשנה. התופעה מתרחשת בעיקר במדינות מוסלמיות במערב אסיה, בצפון אפריקה וגם בחלקים מדרום אסיה.
ג'נדרסייד כלפי גברים
במלחמות נצפית לעיתים השמדה שיטתית של גברים בוגרים. בשנים 1986–1989 ערך המשטר בעיראק את מבצע אל-אנפאל נגד האוכלוסייה הכורדית בצפון המדינה. המבצע הפך לרצח עם, שבו נרצחו גברים ונשים, אך ניתנה בו תשומת לב מיוחדת להשמדת גברים "בגיל לחימה" (15–50 שנים). בטבח סרברניצה, שהתרחש ביולי 1995 בסביבות העיר סרברניצה בבוסניה והרצגובינה, נרצחו בין 7,800 ל-8,000 גברים בוסנים.
זהרה וילבוש
תולדות חייה
זהרה נולדה ביפו למהנדס נחום וילבוש (ממייסדי בית החרושת "שמן") ולשושנה, אחותו של אבשלום פיינברג. היא נהגה להתהדר כי על תעודת הלידה שלה חתם הרב קוק בעצמו. בילדותה בילתה רבות בחדרה בקרב בני משפחת פיינברג, עקב נסיעותיהם התכופות של הוריה לחוץ לארץ, כדי להשתלם בנושאים תעשייתיים שונים ולצורך גיוס הון. בכלל זה בילתה זהרה הצעירה בקרב חברי מחתרת ניל"י, בימים הסוערים של פעולתה.
את לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר הריאלי בחיפה והייתה חברה בשבט הראשון של תנועת הצופים העבריים, "משוטטי בכרמל", שפעל בבית הספר. במסגרת חברותה בתנועה עלתה להכשרה בדגניה ב', אך חלתה בקדחת וחזרה לחיפה. ב-1926 יצאה לברלין כנציגת תנועת הצופים. בברלין למדה מלאכת יד ותולדות האומנות בבית הספר ריימן, שנחשב לטוב באירופה, כיוון שכבר מגיל צעיר נמשכה למעשי רקמה ותפירה.
ב-1946 התמקמה בירושלים והייתה לבוגרת הראשונה של המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. בשנות הארבעים לימדה עולים חדשים (בעיקר עולות חדשות) במוסדות עליית הנוער בפרדס חנה וחדרה. כתוצאה מעבודתה עם העולות החדשות נחשפה למעשי מלאכת יד ופריטי אומנות בעלי ערך פולקלוריסטי בטקסים ומנהגים של העדות השונות. ב-1948 חזרה לירושלים ושמשה כמורה ברובע היהודי ממנו יצאה ערב נפילתו בידי הלגיון הערבי.
בשנת 1950 סיירה עם רות דיין במעברות העולים והן התחילו לגבש את הרעיון להפוך את מלאכות היד היהודיות המסורתיות למקור פרנסה עבור העולות החדשות. על סמך עבודה זו הקימה רות דיין ב-1954 את חברת "משכית" לדברי רקמה והלבשה.
זהרה (ששינתה את שמה ל"זהר") הייתה נשואה לזמן קצר ליצחק זק, מנישואים אלה נולד בנה גרא.
בשנת 1989 קיבלה את עיטור יקירת ירושלים.
פיתוח תחום האתנוגרפיה והפולקלור
באופן רשמי עבדה זהרה כפקידה בחברת תה"ל בחיפה ולאחר מכן בירושלים, אך במסגרת תחביבה סייעה למחלקות לאתנוגרפיה במוזיאון חיפה ולאחר מכן במוזיאון ישראל בזיהוי אריגים ובדים שונים, סגנונות רקמה וכדומה ושיוכם לעדה ולפעמים אף לאזור גאוגרפי מדויק. בהיותה בת 60 הפכה רשמית לעובדת המוזיאון. הביוגרף אורי דרומי מביא את דברי הארכאולוגית רות הסטרין ומנהלת המחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ישראל במשך שנים רבות, אביבה מולר-לנצט. לדבריהן, הן נהגו לקרוא לה בחיבה "הסמרטוטאית". עם זאת הן הכירו בבקיאותה הרבה וביכולתה הנדירה לעמוד על טיבו ומקורו של כל אריג. בקיאותה הרבה זכתה להכרה רשמית כאשר נבחרה לכתוב את הערך "רקמה ותחרים" באנציקלופדיה העברית.
בזכות זכרונה החזותי, סייעה זהרה לשחזר את בית פיינברג במושבה חדרה, הבית בו גדלה כילדה, שנבנה בראשית המאה ה-20. שימור בית פיינברג התאפשר הודות לעיריית חדרה, משפחת פיינברג, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, הקרן הקיימת לישראל ומשרד התיירות. אוצרות וייעוץ היסטורי מוזיאון החאן חדרה.
חוקרות הפולקלור הגר סלמון וגלית חזן-רוקם כתבו עליה כי היא הייתה "האם המייסדת של שושלת המאורגנת בקבוצות של נשים רוקמות". בשכונת בית הכרם בירושלים, למשל, הוקמה קבוצת "בנות זהר", כחוג רקמה לנשות השכונה.
פנינה טורנה
קורות חיים
פנינה טורנה נולדה לשאול ורות עסיס בשנת 1962 והיא הבכורה מבין 4 בנות שנולדו לזוג. בלידתה ניתן לה השם פרלה, כשמה של סבתה, ובעברית פירושו פנינה. אביה הוא דיפלומט ישראלי שמוצאו מאלכסנדריה, מצרים ומוצא אמה מטנג'יר, מרוקו. היא השלימה את לימודי התיכון ואחר כך התגייסה לשירות חובה בצה"ל. בתום השירות הצבאי החליטה לפנות לקריירת המשחק ונרשמה לבית ספר למשחק בפריז, צרפת. שם נישאה ונולד לה בנה היחיד, דוד.
בנוסף להופעות אורח ולתוכניות מיוחדות במסגרת תוכנית הטלוויזיה "Say Yes to the Dress", טורנה מככבת בארצות הברית בסדרות טלוויזיה נוספות, כולל "Ten Years Younger". כן הופיעה בתוכנית החדשות "Good Morning America" של רשת ABC, בתוכנית "What Would You Do?" ובערוץ VH1.
בנוסף הופיעה בישראל בתוכנית הריאליטי "מאסטר שף VIP" בשנת 2015 והגיעה למקום השני בגמר. טורנה חובבת בידור ואירוח, גננית מסורה וכן אספנית של אופנת וינטג', תחביב שהתפתח אצלה במהלך העשור בו שהתה בפריז.
קריירה
בשנת 2005 הציגה טורנה לראשונה את עיצוביה בבית הכלבו הגדול (סלון) לכלות, "קליינפלד" (Kleinfeld Bridal Salon), במנהטן, ניו יורק, אך הללו נדחו בתחילה על ידי הסלון המפורסם בשל היותן סקסיות מדי. טורנה שינתה מעט את השמלות וחזרה שוב להציגן בסלון. אז תפסה אחת השמלות את עיני רבים ועד מהרה הפכה טורנה לאחת ממעצבות שמלות הכלה של סלון קליינפלד. עקב כך זכתה לפתיחת חנות בוטיק פנימית הנושאת את שמה בתוך הסלון, זכות השמורה לה בלבד. נשים מכל העולם מגיעות להיפגש עם טורנה בבוטיק שלה בסלון קליינפלד ניו יורק, שם היא מעצבת עבורן את שמלת הכלה.
טורנה מציגה גם במסגרת "שבוע הכלות" בניו יורק הנערך מדי שנה. היא נמצאת שבועיים בחודש בניו יורק ובשאר זמנה היא מבקרת בחנויות המציגות את עיצוביה ברחבי העולם, במדינות ארצות הברית, קנדה, איי בהאמה, ישראל, איטליה, יוון, גרמניה, קרואטיה, אנגולה, דרום אפריקה וסין.
היא כוללת את משפחתה בעסקיה; בעלה, דוד לבנשטיין, מנהל את עסקיה, אחותה כוכב היא אומנית האיפור שלה ובנה עובד במחלקת העיצוב הגרפי.
סגנון עיצובי
בסיום העיצוב, שמלות הכלה נתפרות ביד, תוך שימוש בבדים המיובאים מאירופה. בהם משובצות אבני קריסטל של סברובסקי ואבנים יקרות ערך. לפי עיתון הניו יורק טיימס, שמלותיה נחשבות לוהטות ומפתות. חיבתה לעיצוב קיבלה השראה מאמה המרוקאית ומאביה המצרי. כיום היא מייצרת שמלות כלה ייעודיות לכלות דתיות, יהודיות ומוסלמיות, המעוניינות בלבוש צנוע.
קו המוצרים של פנינה טורנה התרחב בשנת 2015 וכולל נעליים, אביזרים, כתרים לשיער, תכשיטים ובושם, התואמים לאסתטיקה הכוללת של המותג. כמו כן נוספו גם שמלות ערב לקולקציה שלה, וכן גלימות קפטאן.
אוספים
הקולקציות החדשות מוצגות בתצוגות אופנה, בשווקים בינלאומיים ובמגזינים לכלות. קולקציית השמלות של שנת 2016 צולמה בפארק תמנע.
לקוחות ומדיה תקשורתית
לקוחותיה של טורנה כוללים את אנשי החברה הגבוהה, ידוענים וכוכבי מוזיקה.
לצד הקריירה העיצובית, טורנה עצמה משתתפת בסדרות טלוויזיה שונות. בעבר הופיעה בישראל בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" ובסרט "חולה אהבה משיכון ג'". בשנת 2009 הופיעה בישראל בתוכנית הריאליטי הטלוויזיונית "האח הגדול VIP", יחד עם מנחם בן ושימי תבורי, השתתפה בעונה השנייה והשלישית של סדרת הטלוויזיה "פולישוק" וגילמה את מוניק, אשתו של השר. כן הופיעה בתוכנית המציאות הישראלית "מאסטר שף VIP" שהחלה את שידורה בתחילת 2015, והגיעה בגמר התוכנית למקום השני.
והיה אם...
והיה אם... (באנגלית: ....If) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1968 שהפיק וביים לינדזי אנדרסון המתרחש בפנימייה אנגלית לבנים. הסרט ידוע בשל התיאור של התקוממות אכזרית ואנרכיסטית בפנימייה. יש המקשרים זאת לאירועי מאי 1968 בצרפת שהתקיימו באותה שנה, מאחר שאנדרסון מזוהה עם תרבות הנגד של שנות ה-60.
בסרט מככב מלקלום מקדואל בתפקידו הקולנועי הראשון, בתור "מייק טרביס", דמות שמופיעה גם בשני הסרטים הבאים של אנדרסון. בעקבות הופעתו של מקדואל בסרט, פנה אליו הבמאי סטנלי קובריק וליהק אותו לסרט תפוז מכני.
בשנת 1969 הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. בשנת 1999 מכון הסרטים הבריטי כינה אותו הסרט הבריטי ה-12 הגדול ביותר של המאה ה-20. ובשנת 2004, מגזין Total Film כינה אותו הסרט הבריטי ה-16 הגדול ביותר בכל הזמנים. ב-2017, בסקר שנערך במגזין טיים אאוט, שבו השתתפו 150 שחקנים, במאים, כותבים, מפיקים ומבקרים, הסרט דורג כסרט הבריטי התשיעי הטוב ביותר אי פעם. באתר Rotten Tomatoes מדווח כי 97% מתוך 37 המבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית, עם ממוצע של 7.9/10. על פי הקונצנזוס הביקורתי של האתר, [הסרט הוא] "מסית, חתרני, ובעל הומור אפל, "והיה אם" הוא ציון דרך בתרבות הנגד בקולנוע הבריטי".
עלילה
יום אחד, מיק וג'וני מתגנבים מהקמפוס וגונבים אופנוע מאולם תצוגה. הם רוכבים לבית קפה המאויש על ידי נערה חסרת שם, ומייק מפנטז שהוא נאבק בה עירום. בינתיים, וולאס נתפס מעשן ומפלרטט עם צעיר הומוסקסואל בשם בובי פיליפס.
במהלך תרגיל צבאי בבית הספר, מייק רוכש תחמושת חיה, מייק, וולאס וג'וני משתמשים בה ויורים באש חיה על קבוצה של סטודנטים ואנשי סגל, בהם כומר בית הספר. כאשר האחרון מצווה על הבנים להשליך את נשקם, אך נכנע בפחד ומותקף על ידי מייק שלכאורה רוצח אותו.
כעונש על מעשיהם, המנהל מטיל על השלישייה לנקות מחסן גדול מתחת לאולם הראשי. ברצף סוריאליסטי, הם מגלים מטמון של כלי נשק, כולל נשק אוטומטי ומרגמות. יחד עם הנערה מבית הקפה ועם פיליפס, הם מחליטים להתקומם נגד הממסד.
ביום המייסדים, כשההורים מבקרים בבית הספר, במהלך נאומו של גנרל, הקבוצה מציתה אש מתחת לאולם. כולם בורחים החוצה ושם הקבוצה מתחילה לירות בהם מהגג. בהנהגתו של הגנרל אנשי צוות, סטודנטים והורים מנסים להשיב אש. המנהל מנסה לעצור את הקרב, מפציר בקבוצה לנהוג בתבונה, אך הוא נורה למוות על ידי הנערה. הקרב נמשך, והמצלמה ננעלת על פניו הנחושים של מייק כשהוא ממשיך לירות. יש קאט פתאומי, רקע שחור ועליו מתנוססת הכתובת "....If" באותיות אדומות.
מקורות והשפעה
הסיקוונסים הסוריאליסטיים בסרט הושוו לסרט הקלאסי הצרפתי של ז'אן ויגו, "אפס בהתנהגות" משנת 1933. אנדרסון הכיר בהשפעת הסרט עליו (ועל התסריטאי) ואמר כי "לראות את הסרט של ויגו נתן לנו את הרעיון וגם את הביטחון להמשיך עם סוג מבנה סצנה שרקמנו, במיוחד עבור החלק הראשון של הסרט".
הביצועים של מקדואל בסרט תפסו את תשומת לבו של סטנלי קובריק, ובעקבות זאת הוא ליהק אותו לסרטו המפורסם תפוז מכני.
המשכים
והיה אם ... הוא הסרט הראשון ב"טרילוגיית מייק טראביס", כולם בכיכובו של מלקולם מקדואל. הסרטים האחרים הם:
הסרטים אינם מהווים המשך עלילתי ישיר, ויש להם מעט מן המשותף, מלבד הדמות הראשית של מיק טראביס, וכמה דמויות בעלות שם זהה בתפקידים דומים.
ג'ון הולמס (שחקן פורנוגרפיה)
ג'ון קרטיס הולמס (באנגלית: John Curtis Holmes; ; התפרסם כג'וני וואד) היה שחקן שנודע כשחקן פורנוגרפיה בשנות השבעים והשמונים, ובמהלכן השתתף בלמעלה מ-2,500 סרטים וסרטוני פורנוגרפיה. הולמס הורשע בסחר בסמים, בזנות ובעבירות נוספות, ונודע במעורבותו בתקרית משנת 1981 שזכתה לשם "רציחות וונדרלנד". בנוסף היה אחד מהשחקנים הראשונים בענף הפורנוגרפיה שמת ממחלת האיידס.
על חייו ומותו נכתבו מספר רב של כתבות וביוגרפיות, בהן גם כתבה ארוכה במגזין רולינג סטון. אירועים מחייו שימשו השראה לשני סרטים הוליוודים, לילות בוגי ווונדרלנד, ולמספר רב של סרטים דוקומנטריים.
ראשית חייו
ג'ון הולמס נולד בשם ג'ון קרטיס אסטס, באשוויל, אוהיו, אביו עזב את הבית כשהיה בן שלוש, והוא כמעט שלא הכירו. אמו, מארי, באפטיסיטית דרומית אדוקה, נישאה להרולד הולמס כמה שנים מאוחר יותר, ושינתה את שם משפחתה. אביו החורג היה אלכוהוליסט אלים ונהג להגיע הביתה שיכור. מאוחר יותר התגרשה האם ועברה להתגורר בקולומבוס, אוהיו, שם חייתה מקצבת סעד. בעת שג'ון היה בן שמונה, נישאה בשלישית ועברה עם בעלה, הרולד באומן, לפאטאסקאלה, אוהיו. באומן היה מכה את ג'ון, הצעיר מבן ארבעת הילדים, לעיתים קרובות.
בגיל 16, לאחר שהותקף על ידי באומן, הכה אותו הולמס והפיל אותו במורד המדרגות. בעקבות זאת ברח מהבית, ולאחר ששהה מספר ימים ברחובות הודיע לאמו שאם יאלץ להמשיך להתגורר בבית הוא עלול להרוג את באומן. בהסכמת אמו התגייס לצבא ארצות הברית ושירת שלוש שנים בגרמניה. לאחר שחרורו עבר ללוס אנג'לס שם עבד במגוון עבודות בהן גם זנות הומוסקסואלית. במסגרת עבודתו כנהג אמבולנס פגש אחות בשם שרון ג'ביני ב-1964 ונישא לה שנה מאוחר יותר.
קריירת הפורנוגרפיה
לאחר שנתיים של שגרה, במהלכן עבד כנהג מלגזה, הובילו תנאי עבודתו הקשים במחסן למחלת ריאות קשה. בתקופת החלמתו נהג הולמס לבקר במועדון הימורים. ערב אחד הבחין בו צלם פורנוגרפיה בעת שהשתין בשירותי המועדון והציע לו להצטלם למגזינים ולסרטים פורנוגרפיים. בתחילה הצטלם הולמס בעיקר למגזינים (אם כי לעיתים גם לסרטים) כשהוא שומר זאת בסוד מאשתו. דבר זה עלה בידו על נקלה עקב התפוצה המוגבלת של סוגה זו באותה תקופה. למעשה, בתחילת הקריירה שלו לא צוין כל שם ליד תמונותיו, ומאוחר יותר היו אלו מגוון שמות בדויים. בחוברת אחת, למשל, פורסמו תמונותיו תחת חמישה שמות שונים, על אף שברור היה שמדובר באותו אדם.
עם הזמן רכש לעצמו מעמד של כוכב בתעשיית הסרטים הפורנוגרפים. הולמס כיכב בסדרת סרטים כבלש פרטי וב-1978 זכה לשכר של 3,000 דולר עבור השתתפותו בסרטים. בתקופתו, אישיות וכישרון משחק מינימלי היוו יתרון. זיהוי קולו כגבוה יותר ממה שניתן לצפות מדמות הבלש הקשוח שגילם, נוספה לביקורת שכישרון משחקו אינו מספיק אלא לפרודיה מוגבלת ובנאלית על דמותו של פיליפ מארלו. בתקופה זו החלה התמכרותו לקוקאין להשפיע על יכולתו לתפקד מינית.
הנשים בחייו
בעוד שבחייו המקצועיים קיים יחסי מין עם אלפי נשים (הולמס עצמו נטה להפריז וטען שקיים יחסי מין עם למעלה מ-14,000 נשים), נראה כי בחייו הפרטיים קשר עצמו עם ארבע או חמש נשים. נוסף לשרון לה היה נשוי עד 1983 (אף שבפועל בפועל השניים נפרדו בתחילת שנות ה-70), היה בקשר רציף גם עם ג'וליה סנט וינסנט (אותה הכיר דרך דודה שהפיק את אחד מלהיטיו) מ-1975 ועד לתקרית וונדרלנד ב-1981. ב-1976 פגש נערה בת שש עשרה בשם דון שילר שהייתה חברתו מ-1976 ועד לתקרית וונדרלנד. ב-1983 פגש הולמס את לורי רוז לה נישא ב-1987.
סמים ורציחות וונדרלנד
התמכרותו לסמים הפכה אותו ללא-רצוי בענף הפורנוגרפיה, והוא פנה לפשע. הולמס עסק בסחר בסמים, זנות, סרסרות (של חברתו בת השש עשרה, דון) הונאות אשראי וגנבות. הוא התיידד עם אדי נאש, סוחר סמים ובעל מועדון לילה, ממנו גם רכש סמים. באותו זמן, היה בקשר הדוק עם "כנופיית וונדרלנד", שנקראה על שם מחבואה, מחסן בשדרות וונדרלנד. הולמס פעל בשירות הכנופיה ומכר עבורה סמים לעיתים קרובות. לאחר שגנב כסף בכמה עסקאות סמים, חש הולמס במצוקה. בתמורה לחייו, דיווח, לכאורה, לכנופיה על מחבוא גדול של סמים, כסף ותכשיטים בביתו של נאש וסייע בארגון השוד שאירע ב-19 ביוני 1981. על אף שהולמס לא לקח חלק בשוד, נאש חשד במעורבותו, ולאחר שגרם לו להתוודות, יזם, לכאורה, פעולת נקם כנגד הכנופיה. יומיים לאחר השוד נמצאו ארבעה מחבריה מתים במחבואם. הולמס נכח במהלך הירצחם אך מידת מעורבותו לא הייתה ברורה. הוא קושר לרציחות ולבסוף השתחרר בשל חוסר ראיות. לאחר חצי שנה בה נמלט יחד עם חברתו דון, נעצר בפלורידה והוחזר ללוס אנג'לס. הרשויות שכעסו על סירובו לשתף פעולה, האשימו אותו בכל ארבעת מקרי הרצח שנעשו במהלך ניסיון שוד כושל.
התביעה הייתה פגומה מראשיתה בטענתה הבלתי אפשרית שאדם בודד יכול להלום למוות בארבעה ולפצוע קשה חמישי. הראיה העיקרית נגדו הייתה טביעת ידו שנמצאה סמוך לאחד הקורבנות, אך כיוון שהולמס ביקר בבית גם לפני כן, טביעות אצבעותיו נמצאו בכל מקום. הולמס זוכה מכל אשמה. המשך סירובו לשתף פעולה הוביל למאסרו בגין בזיון בית המשפט, אך הוא טען כי שיתוף פעולה מצדו יביא למות אחד מיקיריו.
עם שחרורו מהכלא ניסה לחזור לשרון אשתו, תוך הבטחה שיחזור למוטב, אך היא סירבה. ניסיונו להתאחד עם דון כשל גם הוא, כיוון שבתקופת מאסרו (וללא ידיעתו) נסעה עם אביה לתאילנד למשך שבע שנים, וחזרה רק סמוך למותו. שרון התגרשה מהולמס ב-1983, רק לאחר שתביעת מס הכנסה כנגד הולמס כמעט ורוששה אותה לגמרי.
כשהולמס חזר לפורנוגרפיה ב-1982 החל המעבר מצלולואיד לוידאו. הוא זכה להצעות עבודה רבות, אך שכרו פחת ומעמדו ככוכב הגדול ביותר חלף. התמכרותו נמשכה וכך גם חוסר תפקודו באולפן.
ימיו האחרונים
עם דעיכת הקריירה הופיע ב-1983 בסרט הפורנוגרפיה ההומוסקסואלי באורך מלא היחיד שלו. שם קיים יחסי מין עם ג'ואי ייל שמת מאיידס ב-1986. באותו זמן פגש את חברתו ואשתו לימים, לורי רוז, שחקנית פורנוגרפיה אף היא. ב-1986 אובחן כנשא איידס. על אף שהכחיש שימוש במחטים (הוא טען שהוא פוחד ממחטים, טענה שאושרה על ידי אשתו).
הולמס המשיך לקיים יחסי מין לא מוגנים עם זכרים בסרטיו מבלי לדווח לשותפיו על מצבו (בין היתר גם עם צ'יצ'ולינה), ועבד עד להתפרצות מחלתו ב-1987.
הוא נישא לרוז בינואר 1988. חודשיים לפני מותו, ביקרו אותו בבית החולים שני בלשים בניסיון עקר אחרון לחלץ ממנו מידע על רציחות וונדרלנד. ג'ון הולמס מת מאיידס ב-13 במרץ 1988 בגיל 43. גופתו נשרפה מיד ואפרו פוזר בחוף אוקסנארד שבקליפורניה.
הפדרציה הבין-לאומית לסקי
הפדרציה הבין־לאומית לסקי (בצרפתית: Fédération Internationale de Ski, בראשי תיבות: FIS) היא הגוף העליון המנהל את ענף הסקי בעולם. היא נוסדה ב-2 בפברואר 1924, במהלך אולימפיאדת החורף הראשונה שנערכה בשאמוני צרפת, ועם ייסודה היו חברות בה 24 מדינות. חברות בפדרציה 123 מדינות, לרבות ישראל.
נשיא הפדרציה הבין־לאומית לסקי הוא ג'אן פרנקו קספר, לשעבר המזכיר הכללי, והמזכירה הכללית הנוכחית היא שרה לואיס.
כיום מושבו של הארגון הוא בשווייץ.
הפדרציה הבין־לאומית לסקי מארגנת את אליפויות העולם לסקי, המתקיימות בדרך כלל פעם בשנתיים, ואת סבב הגביע העולמי בענפי הסקי השונים, וכמו כן אחראית על הארגון המקצועי של תחרויות הסקי באולימפיאדת החורף.
ליל העפרונות
ליל העפרונות (בספרדית: Noche de los Lápices) הוא כינוי לסדרת חטיפות והעלמויות שלוו בעינויים של מספר תלמידים בני עשרה בידי המשטרה הארגנטינאית בתקופת הדיקטטורה (הידועה בשמה הרשמי כתהליך לארגון לאומי מחדש ובשמה הלא רשמי "המלחמה המלוכלכת") בעיר לה פלאטה, ארגנטינה.
החטיפות בוצעו בידי משטרת פרובינציית בואנוס איירס בחודש ספטמבר 1976, ברובן בלילה שבין ה-16 ל-17 בספטמבר. הקורבנות היו 10 תלמידים, שהיו פעילים באותו הזמן, או קודם לכן, באיגוד תלמידי בתי הספר התיכוניים בעיר לה פלאטה, אשר דרשו סבסוד נסיעות באוטובוסים. דרישה זו נחשבה כחתרנית בידי הדיקטטורה. במחאה עצמה השתתפו תלמידים נוספים, חלקם נעצרו גם הם אולם שוחררו הודות לגילם הצעיר.
החטופים היו שישה בנים וארבע בנות שגילאיהם נעו בין 16 ל-18 שנים. התלמידים הוחזקו ועונו משך מספר חודשים במרכזי מעצר סודיים ובלתי חוקיים. שישה מבין העצורים נרצחו, וארבעת הנותרים, שני בנים ושתי בנות, שוחררו במועדים שונים בין 1978 ל-1980.
האירוע זכה לפרסום, תחילה בעיר לה פלאטה. לאחר מכן, הוועדה הלאומית אודות היעלמותם של אנשים (Comisión Nacional sobre la Desaparición de Personas), שחקרה את עומק הדיכוי במהלך המלחמה המלוכלכת ואת גורלם של הנעדרים, בחרה בסיפור זה על מנת להמחיש ולהדגים את גורלם של נערים ונערות בני עשרה. עם תרגום הדוח "לעולם לא עוד" (Nunca Más) לשפות נוספות, זכה המקרה לפרסום נרחב.
בשנת 1986 הופק סרט עלילתי בשם זה, המבוסס על האירועים כפי שתוארו על ידי אחרון המשוחררים, פאבלו דיאז. הסרט בוים על ידי הבמאי הארגנטינאי יליד 1931 הקטור אוליברה, והיה לאחד הסרטים הראשונים לאחר החזרה לדמוקרטיה שעסקו בשנות הדיקטטורה. הסרט הוקרן בישראל במספר סינמטקים.
בית הכנסת הספרדי (פראג)
בית הכנסת הספרדי (בצ'כית: Spanelska Synagoga) הוא בית כנסת ברובע היהודי יוספוב בפראג שבצ'כיה. הוא הוקם בשנת 1868 כבית כנסת מודרני ומפואר, אשר נבנה במקומו של "בית-הכנסת הישן" (Altschule), בית הכנסת הישן ביותר של פראג שנבנה במאה ה-12.
האלטשולה שימש מ-1835 את "האגודה לשיפור הפולחן היהודי" בראשות לאופולד צונץ ואחריו מיכאל זקש, שהנהיגה סדרי תפילה מתוקנים עם עוגב (שלא הופעל בשבת), ובשנות ה-60 החליטה הקהילה להרוס את המבנה הישן, שהוחלף בבניין החדש שהושלם ב-1868.
המבנה מעוטר בעיטורי זהב ובאריחים צבעוניים המחקים את סגנון האדריכלות המורי, סגנון אשר נתן למבנה את כינויו. למרות שמו של בית הכנסת, הקהילה שהתפללה בו לא הייתה קהילה מיוצאי ספרד אלא אשכנזית. בית הכנסת נודע גם בשם ה"טמפל" (Tempel). המבנה תוכנן על ידי האדריכל ווייצק איגנאץ אולמן.
EGNOS
EGNOS (ראשי תיבות באנגלית: European Geostationary Navigation Overlay Service) היא מערכת שמפעילות סוכנות החלל האירופית, הנציבות האירופית ו-EUROCONTROL לשיפור הדיוק של לווייני הניווט של המערכות GPS, GLONASS ו-Galileo. המערכת כוללת משיבים ייעודיים על שלושה לוויינים גיאוסינכרוניים ומרשת של תחנות ייחוס קרקעיות (RIMS), המשרתים את אירופה, והיא מסוגלת להעלות את דיוק המקלטים פי 10, לרמת דיוק של מטר וחצי.
מערכת EGNOS פתוחה לשימוש הציבור באופן חופשי וללא תשלום. נתוני התיקון משודרים על תדר ה-GPS ונדרש מקלט GPS שמאפשר שימוש ב-EGNOS. הבעלות על EGNOS הועברה לנציבות האירופית ב-1 באפריל 2009. חנוכת השירות הרשמית התקיימה ב-1 באוקטובר 2009. מערכת הסיוע לנחיתת מטוסים הפכה להיות זמינה ב-2 במרץ 2011.
ישראל הצטרפה לפרויקט בינואר 2016. עם הקמת תחנת יחוס ראשונה בקמפוס הטכניון.
המקטע החללי
המערכת עושה שימוש בשלושה לוויינים גיאוסטציונריים המכסים אזור נרחב באירופה, המזרח התיכון ואפריקה. בכל לוויין משיב (טרנספונדר) מיוחד המוקדש למערכת. מהלוויינים משודר המידע על תדר לווייני ה - GPS הנקלט במכשירים אזרחיים נפוצים, בלא צורך בחומרה נוספת לקליטתו.
המקטע הקרקעי
למערכת כ-40 תחנות קרקע המרכזות ומעבדות את נתוני הבקרה ומכינות אותן לשידור מיידי. המערכת מורכבת מתחנות קליטה וייחוס דיפרנציאלי המכונות RIMS (Reference & Integrity Monitoring Stations). תחנות הייחוס הקרקעיות מצוידות במקלטי GPS מיוחדים ושעונים אטומיים לביצוע ניטור רציף של שידורי ה-GPS וחישוב התיקונים הנדרשים לשם שיפור הדיוק. מערכות שידור משדרות את הנתונים אל לווייני התקשורת של המערכת והם בתורם משדרים את הנתונים למשתמשי הקצה.
דנב אל-אוקב אוסטרליס
תכונות
דנב אל-אוקב אוסטרליס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A0 Vn (לפעמים מסווג גם כתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A0 IVn) שנמצא במרחק של כ-83 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.3 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-9,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 35 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 40 ממנה בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול. לכוכב מהירות סיבוב עצמי גבוהה של למעלה מ-300 קילומטר בשנייה. כתוצאה מהמהירות הגבוהה נוצרת הרחבת דופלר של פסי הבליעה שבספקטרום הכוכב ולכן התוספת n לסיווג הספקטרלי שלו. גילו של הכוכב מוערך בכ-100 מיליון שנים בלבד, אבל נראה שהוא כבר נמצא לקראת סיום שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא צפוי להתחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.
כוכבים נלווים
בסמוך לדנב אל-אוקב אוסטרליס ניתן להבחין במספר כוכבים עמומים בהרבה. הקרוב מביניהם עם בהירות מדרגה 12, נמצא במרחק זוויתי של כ-7 שניות קשת. ככל הנראה מדובר בננס אדום עם מסה של כחצי מסת שמש שמקיף את דנב אל-אוקב אוסטרליס במרחק של כ-185 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של סביב 1,000 שנים. במרחק זוויתי סביב 3 דקות קשת מדנב אל-אוקב אוסטרליס, נמצאים שני כוכבים נוספים עם דרגות בהירות 12.2 ו-10.6, ואחד נוסף עם בהירות מדרגה 16 נמצא במרחק של כ-17 דקות קשת. לא ידוע אם אחד או יותר מהכוכבים האלה קשורים כבידתית אל דנב אל-אוקב אוסטרליס, אך אם כן, מדובר כנראה גם כן בננסים אדומים, שהקרובים מביניהם נמצאים במרחק של 5,000-4,000 יחידות אסטרונומיות ממנו, והרחוק יותר נמצא במרחק של לפחות 26,000 יחידות אסטרונומיות ממנו. במרחק זוויתי של כמעט חצי מעלה נמצא כוכב נוסף שנראה שהוא נע באותו הכיוון כמו דנב אל-אוקב אוסטרליס. אם הם קשורים זה לזה אז המרחק ביניהם הוא לפחות 38,000 יחידות אסטרונומיות (0.6 שנת אור).
מבצע ליידי
מבצע ליידי הוא פשיטה שביצעה שייטת 13 של חיל הים הישראלי על נמל פורט סעיד במהלך מלחמת יום הכיפורים בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973. בפעולה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצרים. שני לוחמים של שייטת 13 הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע בעקבות המבצע, עלי קמחי ועודד אמיר.
רקע
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים נחלו ספינות הטילים של חיל הים הישראלי הצלחות מול חיל הים המצרי והטביעו, במהלך קרב פורט סעיד וקרב דמייט ארבע ספינות טילים מצריות. בעקבות כך החל הצי המצרי בים התיכון להסתגר בנמליו. במטה חיל הים הישראלי הוחלט לתקוף את האויב בתוך בסיסו בפורט סעיד. מעגן זה, בכניסה הצפונית לתעלת סואץ, היה בסיס קדמי לצי המצרי בים התיכון. במעגן שהו שני סטי"לים מדגם אוסה, שני סט"רים, שני נט"קים (נחתות טנקים) וחמישה כלים אחרים.
הגנת הנמל כללה סוללות תותחים 130 מ"מ מכווני מכ"ם, תותחי 100 מ"מ, טילים נגד מטוסים, רשת פלדה נגד צוללים שהותקנה בפתחו, סיורים תכופים, ופצצות עומק.
מהלך המבצע
נחתת הטנקים אח"י "אשקלון" בפיקוד חיים רז ועליה מפקד שייטת 13 סא"ל שאול זיו שפיקד על המבצע, מלווה בשתי סירות דבור, שתי סירות משמר "יתוש" ושתי סירות "סנונית" נעו מערבה והגיעו לנקודת ההורדה בחוף רומני באזור ימת ברדוויל בשעה 19:27.
מהנחתת הורדו למים שתי סירות גומי, שאליהן נרתמו שני כלי שיט תת-ימיים מסוג "חזיר". גרירת החזירים לנמל החלה בשעה 22:00 לערך. בסמוך לנמל שוחררו החזירים והחלו בתנועה עצמאית לתוך הנמל בשעה 23:52 כשעליהם ארבעה לוחמי שייטת 13: מפקד כוח הפשיטה - סרן עודד אמיר ורב-סמל עלי קמחי על חזיר אחד; סרן בועז שקדי ורס"ל שי ברוש על החזיר השני.
הכוח חדר מבעד לרשת הפלדה שבפתח הנמל, והתפצל לכיוון שני מעגנים שונים. מרגע הכניסה לנמל התמודדו שתי החוליות עם פיצוצים תכופים של פצצות עומק.
החוליה של שקדי וברוש, שיועדה להטביע נט"קים מדגם "וידרה", גילתה שטעתה בניווט בתוך הנמל, חזרה לפתחו ומצאה את דרכה מחדש. משהגיעה אליהם גילתה כי המדחפים של הנט"קים פועלים וכתוצאה מכך הנט"קים נעו וקשה היה להצמיד אליהם את מוקשי העלוקה. לאחר מאמצים הצליחה החוליה להצמיד את שני מטעני העלוקה לנט"ק אחד ועשתה את דרכה בחזרה לנקודת האיסוף. בדרכה חזרה נתקלה בפצצות עומק שהתפוצצו.
החוליה של אמיר וקמחי הצמידה מוקשי עלוקה לסטי"ל אוסה לטרפדת דגם P-183 ולטרפדת נוספת נושאת מטולי רקטות. חוליה זו לא שבה לנקודת האיסוף ולא ידוע מה עלה בגורלה.
תוצאות המבצע
כתוצאה מפיצוץ מוקשי העלוקה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצריים: נחתת טנקים מדגם "וידרה", ספינת משמר נושאת משגר רקטות, טרפדת מדגם P-138, וספינת טילים מדגם "אוסה". שני לוחמים - סרן עודד אמיר ורב-סמל עלי קמחי, נפגעו (אולי מהשלכת מטעני העומק) בדרכם חזרה בתוך הנמל. הם לא הגיעו לנקודת החבירה והוכרזו כנעדרים. כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום והוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
עיטורים
ארבעת הלוחמים שחדרו לנמל עוטרו בעיטורי צה"ל:
פיודור צ'אלוב
פיודור ניקולאייביץ' צ'אלוב (ברוסית: Фёдор Николаевич Чалов; נולד ב-10 באפריל 1998, במוסקבה, רוסיה) הוא כדורגלן המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צסק"א מוסקבה ובנבחרת רוסיה.
קריירה
צ'אלוב, יליד מוסקבה, הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של צסק"א. ב-2015 שיחק בקבוצת הנוער של הקבוצה.
ב-2015, במשחק של קבוצת הנוער נגד ספרטק הבקיע 5 שערים. הוא הופיע במדי הקבוצה הבוגרת לראשונה ב-21 בספטמבר 2016 במשחק החוץ בשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי נגד "יניסיי" (1:2) — כשעלה כמחליף בדקה ה-76. ב-6 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במשחק נגד אמקר פרם. ב-18 בנובמבר 2016 הופיע לראשונה בהרכב הפותח במשחק האליפות נגד "ארסנל".
ב-22 נובמבר 2016 שיחק לראשונה בליגת האלופות במשחק נגד "באייר לברקוזן".
ב-12 במאי 2017 במחזור ה-28 במשחק נגד ארסנל טולה הבקיע שני שערים. ב-12 באפריל 2018 במשחק רבע הגמר של הליגה אירופית הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה, במשחק השויון נגד "ארסנל" הלונדונית (2:2). ב-6 במאי הבקיע את השלוש שער הראשון שלו בהרכב הקבוצה הבוגרת, בניצחון קבוצתו על ארסנל טולה, מחזור אחד לסיום העונה. את השלושער הראשון שלו הבקיע בניצחון קבוצתו על אורל במחזור הששי של ליגת העל הרוסית בכדורגל בתוצאה 4:0.
ב-1 בפברואר 2022 הושאל לפ.צ. בזל עד לתום העונה.
בנובמבר 2018 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת ועלה לראשונה במדי הנבחרת הלאומית במשחק מוקדמות יורו 2020 נגד בלגיה במרץ 2019. בנובמבר 2019 שיחק במדי נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21 וסייע לה יחד עם מגומד-שאפי סוליימאנוב להעפיל לאליפות אירופה 2021, לאחר שגברו על סרביה בתוצאה 2:0.
משפחתו
אחיו הבכור דניאל הוא גם כדורגלן, משחק בירוסלבל בשורות "שיניק". הוא למד במוסקבה בבית הספר "מרכז החינוך 1847" כיום בית הספר להנדסה על שם פופוביץ'.
סטטיסטיקה
נכון ל-25 ביוני 2019
מאלט (תספורת)
מאלט (באנגלית: Mullet, ידוע גם כ"חג'וג'" או "תסרוקת אלי אוחנה") היא תספורת שבה השיער באחורי הראש נותר ארוך (בדרך כלל עד לגובה הכתפיים), ואילו בקדמת הראש, בקודקודו ובצדדיו הוא מקוצץ.
היסטוריה
אגדות אורבניות מספרות כי במאה ה-19 דייגים לא קיצצו את אחורי ראשיהם על מנת לחמם את עורפיהם בחורף, ומכאן הכינוי "מאלט" (באנגלית: מולית, סוג של דג-ים).
התספורת צברה פופולריות בשנות השבעים. בארצות הברית ובקנדה היא הייתה מזוהה בעיקר עם פועלים או חקלאים עניים, אך רווחה גם בקרב קהילת ההבי מטאל ובקרב שחקני הוקי קרח. בבריטניה התספורת מקושרת כיום בעיקר לבריונים ואוהדי כדורגל פרועים, ומזוהה כמועדפת על תושבי מרכז ומזרח אירופה, במיוחד על כדורגלנים.
במאמר שכתב הראפר מייק די למגזין להקתו, הביסטי בויז, בשנת 1995, טען כי
בהמשך המאמר הרחיב הכותב את טענתו, בצירוף תמונות ידוענים לחיזוק טענתו. בעקבות פרסום המאמר, גבר הלעג שהפגינו מעריצי הלהקה כלפי התסרוקת.
ניקולאוס הרנונקור
יוהאן ניקולאוס גראף דה לה פונטיין וד'הארנונקור-אונפרצאגט (בגרמנית: Johannes Nicolaus Graf de la Fontaine und d’Harnoncourt-Unverzagt; 6 בדצמבר 1929 בברלין – 5 במרץ 2016) היה מנצח אוסטרי, נודע בביצועיו האותנטיים למוזיקה מן התקופה הקלאסית ולפניה.
חייו
הארנונקור נולד בברלין למשפחה מן האצולה, גדל בגראץ ולמד מוזיקה בווינה. הוא ייסד את "קונצנטוס מוזיקוס וין" עם אשתו, אליס הופלנר, בשנת 1953, בתקופה שהיה צ'לן בתזמורת הסימפונית של וינה. קבוצה זו התמקדה בביצוע אותנטי בכלים תקופתיים ובשנות ה-70' התפרסם מאוד בעבודתו עמה. בתקופה זו ניגן בויולה דה גמבה בנוסף לנגינתו בצ'לו. הארנונקור הקליט לחברת טלפונקן (טלדק) מגוון רחב של רפרטואר מתקופת הבארוק, החל במוזיקה לויול של הנרי פרסל והמשך ביצירות הכוללות את המנחה המוזיקלית של יוהאן סבסטיאן באך, "הכתרת פופיאה" של קלאודיו מונטוורדי ו"קאסטור ופולוקס" של ז'אן-פיליפ ראמו.
בהמשך הופיע עם תזמורות רבות אחרות, המנגנות בכלים מודרניים, אבל עדיין המשיך לפקוח עין על אותנטיות היסטורית במונחי קצב, דינמיקה וכדומה. הוא גם הרחיב את הרפרטואר שלו במידת מה, כשהמשיך לנצח על יצירות הבארוק שפרסמו את שמו, אבל עודד גם את רפרטואר האופרטה הוינאית. בשנים האחרונות הקליט את הסימפוניות של בטהובן עם התזמורת הקאמרית של אירופה וקבע רמת איכות חדשה לביצוען.
בשנת 1971 התחיל הארנונקור במיזם משותף עם המנצח גוסטב ליאונהארדט להקלטת כל הקנטטות של יוהאן סבסטיאן באך. המיזם הסתיים לבסוף בשנת 1990. בשנת 2001 יצא לשוק תקליטור של המתאוס פסיון של באך, שזכה הן לשבחי הביקורת והן בפרס גראמי. בתקליטור כלולה הפרטיטורה המלאה של היצירה, בכתב ידו של באך עצמו.
קסנופנס
קסנופנס (ביוונית: Ξενοφάνης), משורר ופילוסוף יווני, חי בסביבות השנים 570 לפנה"ס - 475 לפנה"ס.
חייו
קסנופנס נולד בקולופון שבאסיה הקטנה. כשהיה בן עשרים וחמש נכבשה עירו על ידי הפרסים, והוא הפך לפליט והחל בחיי נדודים ברחבי יוון. חיבר שירים רבים שמתוכם נשתמרו קטעים בודדים בלבד.
בשירתו הוא מותח ביקורת על האמונות הדתיות של בני דורו, ויוצא נגד התפיסה המקובלת של האלים כעשויים בצלמו ובדמותו של האדם. הוא טוען שכל עם מייחס לאלים את תכונותיו הגופניות: התראקים מתארים את האלים כאדומי-שיער ותכולי-עיניים, ואילו האתיופים רואים אותם ככהי-עור ופחוסי-אף.
הוא מוסיף ואומר, שאילו רק לסוסים ולשוורים היו ידיים לפסל בהם אלילים, היו יוצרים אלו את אליהם בדמות סוסים, ואלו- בדמות שוורים.
בעיקר הוא מפנה ביקורת כלפי הומרוס והסיודוס, המיחסים בשיריהם לאלים את אותן חולשות ותאוות הקיימות אצל בני-אנוש, במטרה להצדיק אותן בחברה האנושית. לביקורת מסוג זה יהיה שותף, מאוחר יותר, גם אפלטון.
האל האמיתי, לדעת קסנופנס, אינו ניתן לתפיסה והבנה. הוא אינו דומה בדבר לבני-אדם, חסר גוף וצורה, רואה כל, שומע כל ויודע כל, ובמחשבתו בלבד מניע את העולם. בשל כך היה למבשר ראשון של התפיסה המונותאיסטית בתרבות המערב (במקורות מאוחרים מובא שכאשר נדרש על ידי עצמו או אחרים לתאר את האל, תיאר אותו באמצעות כדור, אשר לפי התפיסה הגיאומטרית היוונית היה הצורה המושלמת).
תרגומים
(הספר מכיל כמעט את כל מה שנשאר מיצירתו של קסנופנס, בליווי הקדמה והערות לכל אחד מהשירים).
שמיטת קרקעות
ביהדות, שמיטת קרקעות היא מצווה מן המצוות התלויות בארץ שחלה בכל שנה שביעית, המכונה שנת שמיטה. המצווה כוללת את החובה, להימנע מעבודת האדמה, להפקיר את גידולי הקרקע ולנהוג בקדושה בפירות הגדלים בשנה זו. מצווה זו היא הענף העיקרי של מצוות השמיטה. פירות הגדלים בשנה זו מכונים "פירות שביעית", שלשימוש בהם ישנם דינים מיוחדים עקב קדושתם. ערך זה עוסק בשמיטת הקרקעות עצמן.
. undefined
מצווה זו היא מצווה התלויה בארץ, כלומר נוהגת רק בארץ ישראל. במהלך הדורות, בשל שינויים באזורים שהיו בשליטה יהודית או התיישבות יהודית, גבולות האזורים בהם חלה מצוות השמיטה השתנו.
המקורות בתורה
מצוות שמיטת הקרקעות נזכרת בקצרה בפרשת משפטים:
ובפירוט בפרשת בהר: הרמב"ם מונה כאן 6 מצוות (מתוך 613 המצוות שבתורה):
המצוות 1–3 מתייחסות להשבתת המלאכות החקלאיות שמטרתן להצמיח יבול; המצוות 4–6 מתייחסות להפקרת היבול החקלאי העולה מאליו.
מצוות 1, 6 הן מצוות עשה; מצוות 2, 3, 4, 5 הן מצוות לא תעשה.
השבתת המלאכות החקלאיות
מהתורה אסור בשנת השמיטה לזרוע ולזמור, שהן המלאכות הגורמות לצמחים לצמוח, וכן אסור לקצור ולבצור, שהן המלאכות בהן אוספים את היבול שגדל. אף על פי שהאיסור על זריעה וזמירה הוא מוחלט, האיסור על קצירה ובצירה היא רק כאשר הן נעשות "כדרך הקוצרים" - בכלים חקלאיים וכמות גדולה בבת אחת; מותר לאסוף מעט יבול לצורך תצרוכת עצמית.