cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
על אישים מפורסמים
בתקופת הרנסאנס
הדוגמאות הספרותיות הללו קדמו לאלו החזותיות, המבוססות על מסמכים ספרותיים במקום סדרות רומיות ששרדו, כפי שכתב ההומניסט פוג'יו ברציוליני במאמרו על האצילים (De nobilitate liber), יש לחקות את הרומאים, "כי הם האמינו שדמויותיהם של גברים שהצטיינו במרדף אחר תהילה וחכמה, אם היו מונחים לנגד העיניים, היו עוזרים להאציל ולרומם את הנפש". סדרה לימודית של "גברים מהוללים" (uomini illustri) שצוירה עבור אזונה ויסקונטי במילאנו, שהוזכרה על ידי ג'ורג'ו וזארי, וסדרה בנאפולי אבודות שתיהן, אך סדרת דיוקנאות מוקדמת חשובה של גברים מפורסמים שרדה בפאלאצו פובליקו (סיינה) וב-Sala Virorum Illustrium, פדובה.
סדרת הדיוקנאות של ג'וביו, של דמויות ספרותיות, שליטים, מדינאים ונכבדים אחרים, שרבים מהם נעשו מהחיים, הורכבה על ידי היסטוריון וביוגרף הרנסאנס פאולו ג'וביו (1483–1552), אך לאחר מכן אבדה. היא מיוצגת היום על ידי סדרת עותקים שנעשו עבור קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, בגלריית אופיצי.
בעת החדשה
האמצעי האמנותי ממשיך כיום, לא כל כך במילונים ביוגרפיים אוניברסליים, הגובלים בפרוסופוגרפיה, אלא ספציפית באוספים מאלפים של ביוגרפיות מעוררות השראה, כמו "דיוקנאות באומץ" מאת הסנאטור ג'ון פיצג'רלד קנדי, והוא בא לידי ביטוי בכותרת האירונית לדיוקנאות של חקלאים בדרום ארצות הברית, "הבה נהלל אנשים מפורסמים", שנלקחה מתוך פסוק בספר בן סירא:.
הילה שי-וזאן
הילה שי-וזאן (נולדה ב-16 באפריל 1980, א' באייר ה'תש"ם) היא יועצת אסטרטגיה, תקשורת ורגולציה לארגונים וחברות. הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת חוסן לישראל בסיעת כחול לבן בכנסת ה־23 וחברת מועצת מודיעין-מכבים-רעות מטעם הבית היהודי. לקראת הכנסת ה-24 התמודדה מטעם רשימת תקווה חדשה. בעבר הייתה עיתונאית ואשת תקשורת.
ראשית חייה
נולדה בשנת 1980 בבת ים לילידי לוב האיטלקית - מלכה (ג'ינה) לבית בוארון, ילידת בנגאזי וניצולת מחנה ג'אדו, ואלכס שי (פדהצור אלפונסו שואשו), יליד טריפולי. הוריה עלו ארצה בצעירותם (בשנת 1950), ואמה עבדה כמבשלת בישיבת אדר"ת בעיר. הוריה היו מסורתיים וחזרו בתשובה כשהייתה בת חמש, בעוד ארבעת אחיה הגדולים נותרו מסורתיים.
שירתה במסגרת שירות לאומי בבית הילד אמי"ת לילדים ממשפחות במצוקה שבשכונת גילה שבירושלים, והמשיכה לשנת שליחות בקראקס שבוונצואלה, בה הייתה אחראית פעילות חינוכית בלתי פורמלית בתיכון הקהילה היהודית. בסיום שירותה, סיימה לימודי תואר ראשון ושני במדע המדינה ובתקשורת בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן. עבודת התזה שהגישה עסקה ב"גלי צה"ל: מיקומה של תחנה צבאית במדינה דמוקרטית". בשנת 2002 הקימה את עיתון אגודת הסטודנטים והוציאה אותו לאור. במהלך לימודיה האקדמיים הייתה עורכת ראשית של העיתון.
דלשינאים
דַּלְשִׁנָּאִים (שם מדעי: Xenarthra) היא על-סדרה ייחודית במחלקת היונקים שחבריה נפוצים ביבשת אמריקה (הצפונית והדרומית) בלבד. בקבוצה ישנם 2 סדרות: פילוסאים וארמדילאים.
הילה שי-וזאן
ראשית חייה
בנוסף, היא בוגרת תוכנית משרד החוץ האמריקאי הנקראת IVLP-international visitor leadership, תוכנית המאתרת מנהיגים פוטנציאלים במדינות בעלות ברית של ארצות הברית, והשתתפה במסע להכרת מערכות הממשל בארצות הברית.
דלשינאים
הדלשינאים החלו את דרכם כבר בשלישון המוקדם (כ-60 מיליון שנה קודם זמננו), זמן קצר אחרי סיום עידן המזוזואיקון, לאחר הכחדת הדינוזאורים. מיני דלשינאים רבים נכחדו.
בדלשינאים נכללים שלוש תת-קבוצות: דובי הנמלים, עצלנאים אמיתיים וארמדילאים. בעבר סווגו כולם יחד עם השנבוב והפנגולין בעל-סדרה שנקראה בלטינית Edentata (דל שיניים, בדומה לשם העברי כיום). לאחר מכן, התגלה שמדובר במיון מוטעה.
הילה שי-וזאן
פעילות ציבורית
בשנת 2012 ניהלה את המטה של נפתלי בנט לקראת בחירתו לראשות הבית היהודי. בשנת 2013 התמודדה בבחירות המקומיות בעירה מודיעין-מכבים-רעות והוצבה במקום השני ברשימת הבית היהודי. הרשימה זכתה בשני מנדטים ושי-וזאן נכנסה למועצת העיר, בה הייתה ממונה על קידום מעמד האישה וקשרי חוץ. במקביל לתפקידיה בעירייה, ניהלה את מחלקת דוברות ויחסי ציבור של המרכז האקדמי לב בירושלים, ובשנת 2016 מונתה לראש מנהל דוברות והסברה במרכז השלטון המקומי.
דלשינאים
מקור השם העברי "דל-שינאים" בלסת חסרת השיניים או בעלת שיניים מעטות בלבד. השם הלטיני הקודם היה כאמור "Edentata", ולו פירוש דומה: "דל-שיניים". אך בעקבות גילויים פילוגנטיים, ובעיקר מפני שחוסר השיניים לא היה מאפיין מרכזי בקבוצה זו, הוחלט לשנותו. מאפיין מרכזי ביותר מבחינת התפתחות אבולוציונית, הוא המפרקים הכפולים בצורתם (בלעז: xenarthrous processes ), המקנה להם מראה רגליים מגושם. בנוסף הם חסרים את עצם הארכוף באוזן התיכונה.
הילה שי-וזאן
פעילות ציבורית
בשנת 2017 הקימה את תנועת "שווים שונים – התנועה לשוויון הזדמנויות לנשים ולגברים".
דלשינאים
מאפיינים אלו גרמו לכך שיופרדו משאר היונקים מבחינה טקסונומית.
מיון הדלשינאים
גלריה:
הילה שי-וזאן
פעילות ציבורית
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצבה במקום ה-41 ברשימת כחול לבן מטעם מפלגת חוסן לישראל, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה במקום ה-40 באותה רשימה, ולקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום ה-39. בעקבות החוק הנורווגי נכנסה לכנסת ב־21 ביוני 2020. יושבת ראש שדולת "צרכנות הוגנת" בכנסת. ב-6 באוקטובר נפסקה כהונתה למשך כשבע שעות, בעקבות פער זמן בין התפטרותו של אסף זמיר מהממשלה להפסקת כהונתה של אורית פרקש-הכהן, במסגרת החוק הנורווגי.
בסוף ינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הצטרפה למפלגת תקווה חדשה בראשות גדעון סער והוצבה במקום העשירי ברשימתו והתפטרה מהכנסת. הרשימה קיבלה שישה מנדטים בלבד והיא לא נבחרה מחדש.
בסוף חודש יולי 2022, עם התפטרותה של חברת הכנסת מיכל שיר, הייתה אמורה שי וזאן להיכנס ולכהן כחברת כנסת, אך בחרה שלא לעשות זאת, לדבריה כיוון שהיא לא רואה טעם לכהן בתפקד לשלושה חודשים בלבד במסגרת ממשלת מעבר.
עמדות ציבוריות
בריאיון לידיעות אחרונות אמרה: "יש לי שליחות: להפוך את השיח המגדרי לנורמלי – נשים הן לא קורבנות, העולם לא גברי ואין דבר כזה תקרת זכוכית. זה מושג לא רלוונטי, נשים הן שוות בין שווים וככה צריך להתייחס אליהן. היום השיח השולט הוא רדיקלי, זה באופנה לדבר על נשים כקורבנות... שם נמצאת היום השיחה הפמיניסטית". עוד אמרה באותו ריאיון: "לצערי בחוק יש אפליה נגד גברים: בכל מדינה מתוקנת בעולם המערבי לא קיימת חזקת הגיל הרך – אין סיבה שעד גיל שש ילד ילך אוטומטית לאמא, ככה זה עובד היום. גם המזונות צריכים להתקיים לפי מבחן הכנסה ולפי זמני שהות. לשמחתי יש פה התקדמות של בתי המשפט.". תומכת בסיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל.
חיים אישיים
מגדירה עצמה כמסורתית.
עד שנת 2019, הייתה נשואה לעדי וזאן, שהיה סגן יו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן. להם ארבעה ילדים והיא מתגוררת במודיעין.
שדרות הציונות
שדרות הציונות הן עורק תחבורה ראשי בחיפה המחבר את העיר התחתית עם שכונת כרמל מרכזי. הרחוב מתחיל בצומת אלנבי בוואדי ניסנאס ונמשך עד צומת הכרמל הצרפתי. הוא עובר ברובו במדרונות דרך שכונת הדר הכרמל ומגיע עד מבואות הכרמל.
השדרות נסללו במאה ה-19, כנראה בשנת 1887 על ידי אנשי המושבה הגרמנית שלעשיריה היו וילות על הכרמל. השדרות נקראו תחילה "רחוב ההר" או "דרך ההר", ובערבית "אלג'בל" (الجبل), והן נועדו לחבר בין העיר התחתית והמושבה הגרמנית לבין השכונה הגרמנית כרמלהיים שבמרכז הכרמל. באותה עת שררה יריבות בין הגרמנים הטמפלרים ובין הנזירים הכרמליתים, ובין היתר נסבה המחלוקת בעניין השימוש בדרכים העולות להר.
ב-1939, כחלק ממאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, בוצע בדרך ההר פיגוע חבלה כשרימון יד הושלך לעבר אוטובוס נוסעים. כתוצאה מהפיצוץ נהרג אדם אחד ואחדים נוספים נפצעו.
לאחר הקמת מדינת ישראל, שונה שמה של הדרך ל"שדרות או"ם" כהוקרה לאומות המאוחדות על התמיכה בהקמת המדינה בכ"ט בנובמבר. אולם, ב-1975 קיבלה עצרת האו"ם את החלטה 3379 שהשוותה את הציונות לגזענות. לאחר קבלת ההחלטה התקיימו הפגנות, ובעקבותיהן שינתה עיריית חיפה שוב את שם השדרות, הפעם ל"שדרות הציונות", כהתרסה על החלטת האו"ם.
מרביתם של הבתים בחלקה התחתון של השדרה הם בתי אבן ישנים, ואילו במעלה השדרה הבנייה היא חדשה יחסית, מהמחצית השנייה של המאה ה-20. בחלקן המרכזי של השדרות, משני עבריהן, משתרעים הגנים הבהאיים, שהכניסה למרכז המבקרים התת-קרקעי שלהם נעשית משדרות הציונות.
ב-2001 חתמו מספר תושבים ערבים המתגוררים ברחוב על עצומה הדורשת מעיריית חיפה להשיב לרחוב את שמו המקורי, וזאת בטענה כי "הרחוב נקרא על שם תנועה גזענית, שהוקמה על גבו של העם הפלסטיני".
קרחון שיפלי
קרחון שיפלי (באנגלית: Shipley Glacier) הוא קרחון בצפון-מרכז הרי האדמירליות בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 40 קילומטרים.
הקרחון מנקז את מידרונותיו הצפוניים של הר אדם, וזורם לאורך צידו המזרחי של רכס דוברידג'.
זרוע אחת של הקרחון נשפכת למפרץ פרשר, וחלק אחר של הקרחון נשפך לים מערבית לאיי פלט.
גילוי הקרחון
שפך הקרחון שלחוף הים מופה לראשונה על ידי המשלחת הצפונית של משלחת טרה נובה, שחקרה את האזור בהנהגתו של ויקטור קמפבל.
הקרחון כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1960.
מקור השם
ויקטור קמפבל נתן לקרחון את שמו.
הקרחון נקרא על שם סר ארתור שיפלי (Arthur Shipley) המאסטר של מכללת קרייסט בקיימברידג', אנגליה.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 125
מקוק
מָקוֹק או מקאק (שם מדעי: Macaca) הוא סוג של קוף השייך לתת-משפחת הגנונים במשפחת הקופים בעלי הזנב.
מאפיינים
פרט לאדם, קופי המקוק הם הפרימטים בעלי שטח התפוצה הנרחב ביותר, מיפן דרך אפגניסטן ועד צפון אפריקה. עד היום הובחנו 22 מיני מקוק, ועל אף שכמה מהם הם חסרי זנב - הם שייכים למשפחת הקופים בעלי הזנב ולא לקופי האדם. כמה ממיני המקוק נמנים עם הקופים המוכרים ביותר בקרב הציבור, ביניהם קופי המקוק הברברי - המוכרים בשל הימצאותם בצוק גיברלטר.
אצל חלק ממיני המקוק קיימים קפלי עור בין האצבע השנייה לחמישית, המגיעים כמעט עד לעצם המסרק הראשונה.
המארג החברתי של קופי המקוק הוא מורכב והיררכי, ומעניק קדימות ועליונות לפרטים הנמצאים גבוה יותר בהיררכיה.
בשימוש האדם
מספר מיני מקוק משמשים באופן נרחב לניסויים בבעלי חיים, בעיקר לטובת חקר מערכת הראייה וחקר הראייה במסגרת מדעי המוח.
קופי המקוק אינם משמשים כחיות מחמד, כיוון שרבים מהם הם נשאים של וירוס הרפס B, אשר אינו מזיק לקופים אך במקרים נדירים עלול להיות קטלני עבור בני אדם. מחקר של אוניברסיטת טורונטו שפורסם בשנת 2005 הראה כי קופי מקוק בסביבה עירונית עשויים להיות נשאים של SFV (Simian Foamy Virus, "וירוס קופים מעלה-קצף"; וירוס הדומה לווירוס ה-HIV), וההשערה היא כי הם עלולים להיות מעורבים בהעברת רטרו-וירוסים לבני אדם.
מיון טקסונומי
בסוג מקוק 23 מינים, המחולקים לקבוצות הבאות:
דגל סוריה
דגל סוריה (בערבית: علم سوريا) הוא דגלה הלאומי של סוריה. הדגל הנוכחי אומץ על די המדינה בשנת 1980. דגל זה היה בשימוש גם על ידי הרפובליקה הערבית המאוחדת בשנים 1958–1961. את הדגל מעטרים שלושה פסים אופקיים בצבעי אדום לבן ושחור ובמרכזו שני כוכבים בצבע ירוק.
עיצוב הדגל
הדגל צבוע בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית - הצבע הירוק מסמל את האסלאם והראשידון, הצבע האדום מסמל את דם השהיד, הצבע הלבן מסמל את שושלת בית אומיה והצבע השחור מסמל את שושלת בית עבאס. שני הכוכבים שבמרכזו מייצגים את סוריה ומצרים, אשר היו חברות ברפובליקה הערבית המאוחדת.
היסטוריה
לאורך השנים השתנה הדגל הסורי מספר רב של פעמים. לראשונה עוצב הדגל הסורי בשנת 1920, כאשר ממלכת סוריה עמדה תחת שלטון ההאשמי. בדגם אשר אומץ מאוחר יותר על ידי ירדן. תחת שלטון המנדט הצרפתי השתנה עיצובו של הדגל בשנים 1925-1936 והוא נצבע בצבעי הרפובליקה הצרפתית - אדום, לבן וכחול. במקביל נעשה שימוש במספר דגלים נוספים למחוזות שונים במדינה. בשנת 1946, עם הכרזת העצמאות הרשמית של סוריה השתנה הדגל פעם נוספת. כאמור, בשנים 1958 - 1961, תחת שלטון הרפובליקה הערבית המאוחדת אומץ הדגל אשר נמצא בשימוש גם כיום. עם התפרקות הרפובליקה שונה הדגל מחדש. לאחר עליית מפלגת הבעת' לשלטון השתנה עיצובו של הדגל מספר פעמים ב-1963 וב-1972 (עקב אישור איחוד הרפובליקות הערביות). לבסוף אימצה סוריה את הדגם הנוכחי של הדגל ב-1980.
שארל פורייה
פרנסואה מארי שארל פורייה (בצרפתית: François Marie Charles Fourier; 7 באפריל 1772- 10 באוקטובר 1837) היה אדריכל והוגה דעות צרפתי, מאבות הסוציאליזם האוטופי.
חייו
פורייה נולד למשפחה של סוחרי בדים מבזנסון. כשהיה בן 9 אביו מת והותיר אחריו, מלבד פורייה, את אשתו ושלוש בנות. כבן זכר יחיד, פורייה נועד לרשת את העסק של אביו. הוא קיבל חינוך כללי וקתולי בעיירת הולדתו, וב-1789 נשלח להתמחות במסחר בליון. בעקבות החינוך הקתולי שקיבל, פורייה פיתח התנגדות לדת הנוצרית הממוסדת. חוויותיו כמתמחה וכבנו של סוחר הביאו אותו לפתח התנגדות ותיעוב גם כלפי עולם המסחר שאותו הוא למד לראות כמלא במעשי רמייה. פורייה עצמו היה קורבן של מעשה רמייה - דודו שניהל את העיזבון של אביו מאז מותו ב-1781, הותיר לו ב-1793 רק 84,000 ליברה צרפתית, מתוך ה-204,000 שאביו הוריש.
ב-1793 פורייה ניצל את מה שנותר מהעיזבון של אביו כדי להתחיל עסק מסחרי בליון. באותה שנה הפכה ליון למוקד של מאבק בין הכוחות המהפכניים לכוחות האנטי-מהפכניים בצרפת והושמה תחת מצור. בתוך האירועים פורייה ומשפחתו איבדו את מרבית הונם. הסחורות שפורייה רכש הוחרמו על ידי היעקובינים כשהעיר נפלה לידיהם. סוחרים רבים בעיר הוצאו להורג, אך פורייה חמק מגורל זה וברח חזרה לבזנסון. הוא נכלא לתקופה קצרה ואחר כך שירת תקופה קצרה כקצין בחיל הפרשים בצבא הריין. אחר כך עבד כסוכן נוסע, בעיקר באזור מרסיי, שהיה אזור עני ומוכה מחסור. על רקע זה פורייה החל לפתח תאוריה שביסודה התנגדות לתחרות החופשית.
ב-1808 פרסם את חיבורו 'תאוריה על ארבע התנועות ועל הגורלות הכלליים', שבו הציג את השקפתו על היקום, על האנושות ועל ההיסטוריה.
באפריל 1837 עבר פורייה לדירה בפריז, שם התגורר עד מותו באוקטובר של אותה שנה.
הגותו
פורייה הוא דחה לחלוטין את רעיון התיעוש וסבר שאין צורך להתמודד עם מוראות המהפכה התעשייתית משום שזו אינה אלא שגעון חולף. פורייה, שתעב את המסחר ומעמד הסוחרים ("מעמד טפילי, כזבן, מזיק... השודד ומנצל את הפועלים"), חלם גם הוא שהוא "ניוטון חדש" המגלה את חוק הכבידה במערכות החברתיות. הוא העריך כי ה'אנרכיה הקפיטליסטית' לדבריו, צפויה לכונן חברות מונופוליסטיות אשר ישעבדו את המעמד העובד תוך הקמת משטר 'פיאודליזם מסחרי', וסבר כי ההתנגדות לכך אפשרית רק מכוחן של התאגדויות אנושיות רצוניות אלטרנטיביות.
פורייה האמין בפשרה שבין עקרונות הקניין הפרטי לבין הצורך בתכנון כלכלי ובשיתוף בעבודה ובצריכה. הוא האמין כי הקניין הוא יצר יסודי באדם, אחד מתוך שורה רחבה של יצרים שהציוויליזציה הקיפיטליסטית מגבילה. באמצעות שיתוף אינטרסים של עבודה והון, סבר כי ניתן לשחרר יצרים אלו מצורות החיים המלאכותיות ברוח הגדרת ההנעה הבסיסית העונג שניסח הלווטיוס. לשם כך, נדרש לשיטתו לארגן את העבודה כך שתהא הולמת את טבעו ונטיותיו האינדיוודואליות של האדם - תוך החלפת יצר המסחר ביצר לעבודה ולהתחרות. לשיטתו, על אדם לא לעבוד בעבודה אחת יותר משעתיים ברצף, ולעבור ממלאכה למלאכה לפחות ארבע פעמם ביום - אחרת הופכת העבודה מונוטונית ומשעממת. לשם כך סבר כי החברה צריכה להתארגן במסגרת יחידות שיתופיות אוטרקיות אותן כינה 'פאלנגות' על שם היחידות הקרביות שהנהיג פיליפ מוקדון בכיבוש יוון - ובהשאלה, ראה בפלאנגות אלו את הכוח שיפרק את המשטר הקפיטליסטי. הפלנגה, אמורה הייתה להיות מבוססת על התאגדות של כ-1,600 איש לשם שיפור תנאי חייהם ומעלה על האינטרסים שלהם, ולהיות מחולקת לקבוצות עבודה קטנות יותר שיתחרו ביניהן, ואף בין החברים בתוך עצמן. חברי הפלנגה אמורים היו להתגורר בבתי מגורים ענקיים המכונים 'פלנסטרי' (Phalanstère) - ואמורים היו להידמות בתכנונם לארמונות המלוכניים, כסמל לכיבוש החברה על ידי המעמד העובד. הפלנסטרי אמור היה לספק למשפחות החברות בו את כל צורכיהם ובכללן מגורים, מזון, חינוך ותרבות, תוך חיסכון בעלויות התפעול הנובע משימוש בטכנולוגיות המתקדמות ביותר, שלהון המשותף תהיה גישה טובה יותר אליהן מאשר להון הפרטי.
פורייה התנגד לשוויון מלא בין חברי הקהילות, שיתארגנו על פי חזונו כחברות מניות. לא כל חבר בקהילה יהיה חייב להיות בעל מניה, ולא כל בעל מניה יהיה בהכרח חבר בקהילה. ההכנסה השנתית תתחלק בהתאם לשיטה תריסרית - חמש יחידות רווח משתים עשרה יינתנו עבור עבודה, ארבע עבור הון למחזיקי המניות, ושלוש יחידות יינתנו בגין כישרון יוצא דופן או אחריות רבה יותר בעבודה ובהנהלה. כך - גם חברים חסרי אמצעים שיצטרפו לפאלנגה יוכלו לרכוש עם הזמן מניה בחסכונותיהם. על פי תוכניתו חברים עניים יותר אמורים היו לקבל דיווידנדים רבים יותר מאלו העשירים. שיטה זו אמורה הייתה לשמור על הטוב שבבעלות הפרטית אך לסלק את הרע שבהתחרות חופשית בלתי מרוסנת. שיטה זו אמורה הייתה לקדם גם שוויון בין גברים לנשים, שכן נשים יוכלו אף הן להיות חברות ובעלות מניה, ולבחור את עבודתן.
הגשמת רעיונותיו
פורייה לא זכה לראות את הפלנסטרים שלו מוגשמים בחייו, כיוון שלא מצא תומך שיממן את הקמתן. לשיטתו לשם אחרי מותו הוקמו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19 עשרות קומונות שנבנו בהשראת הדגם שלו, שיובא לארצות הברית על ידי תלמידו אלברט בריסביין. על פי ההערכות התנועה הקומונאלית האמריקנית בהשראתו הקיפה כ-50 ניסיונות, והקיפה כ-200 אלף איש. עם זאת כמעט כולן התפרקו במהירות, רובן כבר בשנה הראשונה לקיומן ורק שלושה החזיקו מעמד יותר מחמש שנים - הפאלנגה של ויסקונסין ב'עין האגם' שהחזיקה 5 שנים, חוות ברוק שהחזיקה 6 שנים והפאלנגה בנפת מונמות שבניו ג'רזי שהחזיקה קרוב ל-14 שנים.
בניגוד לעצתו של פורייה, על פיה הקמת הקולקטיב תותנה בגיוס של לפחות מיליון פרנקים וגיוס כ-1,600-1800 מתיישבים לפחות - רוב הקומונות שהוקמו בהשראתו הצליחו לגייס רק כמה עשרות אלפי דולרים, וכללו בין עשרות בודדות למאות בודדות של מתיישבים. גורמים נוספים לכישלון הניסיונות היו חוסר התאמה של המתיישבים שבאו בחלקם הגדול מרקע עירוני והיו חסרים ידע חקלאי, מה שהוביל גם לרכישת אדמות לא מוצלחות לחקלאות - פעמים רבות בסכומים גדולים שהכניסו את הקומונות לחובות אותם לא היו מסוגלים לפרוע. בעיה נוספת הייתה קשיים חברתיים בגיבוש הקומונות, שהורכבו פעמים רבות מאנשים מרקעים מגוונים ושונים ביותר, ואף בעלי השקפות דתיות שונות שהגבירו את החיכוכים וכן נפוצה תופעה של עזיבות שהתלוו אליהן גנבות ציוד ונכסים.
אנטישמיות
פורייה, במסגרת חשיבתו הכלכלית, התנגד למתן שוויון זכויות ליהודים, תוך שהוא טוען כי היהודים הם אומה נחותה המתבססת על עולם כלכלי של טפילות וחמסנות. את היהדות הוא תוקף בהציגו אותה כמי ששומרת על המשטר הפטריארכלי שהוא מקור לתשוקות נקלות, לעומת הנצרות ששמרה לטעמו על "רוח החטיבה הקיבוצית" שהיא המקור לרגשות האצילות. וכנגד היהודים הוא טוען שמתוך התמכרותם למסחר, הפכו למרגלים עבור האומות השונות, ובעתות מלחמה הם המלשינים והתליינים כאחד. פורייה שראה במסחר בכלל אבי כל פשע ושורש כל דבר תועבה, והיה משוכנע במקביל כי היהודים הם התגלמותו של הסחר-מכר, ראה כמובן מאליו את היהודים כתגרנים נושכי נשך, טפילים בבשרה של הכלכלה הנוצרית, ומכאן גילויי השנאה כלפיהם. גישתו זו באה לידי ביטוי בספריו: "עולם חדש" (1829), ו"התעשייה המדומה" (1833). רבים מתלמידיו, כמו: אלפונס טוסנל (1803-1885) ופייר-ז'וזף פרודון, כרכו בעקבותיו את דרכם אל הסוציאליזם באנטישמיות.
פורייה האמין שמתן שוויון זכויות ליהודים בצרפת אינו הפתרון הנכון למצבם הנחות ולבעיות המוסריות של אומתם. למעשה, על מנת לרפא את היהודים מקלונם המוסרי יש להעבירם מסכת של שינוי בחייהם החומריים והרוחניים, שסופה היטמעות וביטול הקיום היהודי כאומה נפרדת. מבחינה חומרית, הוא סבר שיש לאסור על מסחר בקרב יהודים, ובמקום זאת לעודד אותם להתיישב בכפרים ובערי תעשייה, שם הם יוכלו להשתלב בחקלאות ובעבודה יצרנית שאינה מבוססת על ניצול וגזילה. מבחינה רוחנית, פורייה המליץ על תוכנית חינוכית שתהיה נתונה לפיקוח הדוק ותביא את היהודים לרפורמה ולדחייה של דוגמות נצלניות.
טור דה סוויס
הטור דה סוויס (בצרפתית: Tour de Suisse; מילולית: סובב שווייץ) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים, שנערך כל שנה בשווייץ למשך תשעה ימים או שמונה ימים ונחשב למרוץ הקטעים הכי יוקרתי במדינה זו ואחד ממרוצי הקטעים החשובים בכל העולם, הוא מתקיים לפני הטור דה פראנס ובגלל זה נחשב לאחד ממרוצי ההכנה הבולטים והחשובים לטור.
היסטוריה ומסלול
המרוץ התקיים לראשונה ב-1933, אז ניצח בו מקס בולא האוסטרי. שיאן הניצחונות במרוץ פסקוואלה פורנאנה האיטלקי שניצח ב-1952, 1954, 1957 ו-1958. מי שהיה קרוב לשחזר את הישגו של פורנאנה היה רוי קושטה הפורטוגלי, שניצח את המרוץ שלוש שנים ברציפות, 2012–2014.
מסלול המרוץ הוא מגוון ומזכיר באופיו גרנד טור, כאשר הוא כולל קטעים מישוריים שמתאימים לספרינטרים, קטעים הרריים באלפים השווייצרים שמתאימים למטפסים וגם לפחות קטע אחד של נגד השעון. המרוץ מתקיים לרוב כמה שבועות לפני תחילת הטור דה פראנס ובשל כך נחשב להכנה האחרונה לקראת הטור וגורר אליו הרבה מועמדים מהטור.
בשנת 1974 ניצח אדי מרקס במרוץ ולאחר מכן גם בטור דה פראנס. בשנת 2002 מנצח המרוץ היה לאנס ארמסטרונג, שלאחר מכן ניצח גם את הטור דה פראנס, אך שני הניצחונות האלו נפסלו ממנו כאמור. בשנת 2019 ניצח איגן ברנל את המרוץ והפך לקולומביאני הראשון שמנצח את המרוץ, לאחר מכן ניצח גם כן את הטור דה פראנס.
מירוץ הנשים
ב-2001 נערך לראשונה מרוץ לנשים שכלל ארבעה קטעים. במרוץ ניצחה האמריקאית, קימברלי בולדווין. מרוץ הנשים חזר להיערך רק ב-2021 ואז ניצחה בו ליזי דייגנן. ב-2022 ניצחה לוסינדה בראנד וב-2023 מרלן רויסר.
מנצחי קטגוריית הנקודות בשנים האחרונות
פרד רודריגז אריק צאבל אריק צאבל אלכסנדר וינוקורוב יאן אולרייך בראדלי מקגיי דניאלה בנאטי דניאלה בנאטי פביאן קנצ'לרה פביאן קנצ'לרה מרכוס בורגארט פטר סאגאן פטר סאגאן פטר סאגאן פטר סאגאן פטר סאגאן מקסימיליאנו ריצ'זה פטר סאגאן פטר סאגאן פטר סאגאן
הרוכבים עם מספר הניצחונות הגבוה ביותר בקטעים
- הוגו קובלט - פביאן קנצ'לרה - אורס פראולר - מייקל פולנטייר - פרנקו ביטוסי
אסקופטרה
אסקופטרה (בספרדית: escopetarra) היא גיטרה הבנויה על בסיס רובה ומשמשת כסמל לשלום. המילה "אסקופטרה" היא הלחם בספרדית של המילים "אסקופטה" (בספרדית: escopeta) שמשמעותה רובה ו"גיטרה" (guitarra).
האסקופטרה הומצאה על ידי פעיל השלום הקולומביאני סזאר לופז בשנת 2003. הרעיון לכלי המשולב עלה במוחו באספה לאחר פיגוע במועדון אל נוגל שבבוגוטה, שם הבחין בחייל האוחז ברובהו כפי שאוחזים בגיטרה.
האסקופטרה הראשונה שנבנתה בשנת 2003 הורכבה מרובה וינצ'סטר וגיטרה חשמלית מדגם פנדר סטראטוקסטר.
לופז יצר בתחילה חמש אסקופטרות, ארבע מתוכן נתן במתנה - למוזיקאי קולומביאני בשם חואנז, מוזיקאי ארגנטינאי בשם פיטו פאז, לתוכנית לפיתוח של האומות המאוחדות ולעיריית בוגוטה. את הגיטרה החמישית הותיר ברשותו ומכר אותה במכירה פומבית שנערכה בבוורלי הילס למען קורבנות מוקשים נגד אדם. הגיטרה שאותה תרם לאומות המאוחדות הוצגה בבניין האו"ם בחודש יוני 2006 בעת ועידת האומות המאוחדות על פירוק נשק.
בשנת 2006 קיבל לופז מנציב השלום הקולומביאני 12 רובים נוספים מסוג קלשניקוב אשר הוצאו משירות. אף רובים אלה יומרו לכלי אסקופטרה ובכוונת לופז לתיתם למוזיקאים בולטים בעולם, ביניהם שקירה, קרלוס סנטנה ופול מקרטני וכן לאישים פוליטיים בולטים.
פרים
פרים (שם מדעי: Bovinae) היא תת-משפחה במשפחת הפריים, בה כלולים מיני הפרות, הביזונים ועוד מכפילי פרסה גדולים בעלי קרניים עבות ובולטות.
בט"ר ניצנים
בט"ר ניצנים (מחנה יהושע) הוא בסיס טירונים צבאי השייך למערך מגל בצה"ל. בבט"ר מוכשרים טירונים לרמת רובאות 02 ורובאות 03.
הבסיס שוכן בשמורת הטבע חולות ניצנים במישור החוף הדרומי. בשמו הרשמי נקרא "מחנה יהושע" על שמו של האלוף יהושע גלוברמן. עד 1995 שימש הבסיס את חיל השריון. ב-1997 עבר הבסיס לאחריות מערך מגל, והוא משמש להכשרות כלל צה"ליות (עורפיות), בהן הכשרות שהתבצעו קודם לכן במחנה חורון מדרום לשכם (בה"ד 3).
בבסיס חמש פלוגות טירונים המוכשרים לרובאות 02 במשך ארבעה עד שבעה שבועות: מגן, גפן, אביב, דקל והראל. פלוגת אילן הייתה בעבר פלוגה נפרדת עבור חיילים בני ישיבות, וכיום מבצעת גם הכשרה מתקדמת (הכוללת רובאי 03) למאבטחי מתקנים. פלוגת טירונות נוספת, גולן, נועדה להכשרת רובאי 03 במשך 10 שבועות, ומיועדת להכשרת פרמדיקים, חניכי תוכנית חבצלות, קציני לוגיסטיקה, צוערי מסלול "צמרת", מאבטחי הקריה ועוד. מדי שנה מוכשרים בבסיס כ-6,500 טירונים. ברוב הפלוגות בבסיס, בפרט באלו המכשירות הכשרה קצרה לרובאות 02, משובצים חיילים או חיילות בנפרד, אך צוות המפקדים הוא מעורב.
המכללה לביטחון לאומי
כללי
המכללה הוקמה לראשונה בשנת 1962, מכוח החלטת ממשלה שקבעה: "... המכללה לביטחון לאומי...נועדה להקנות השכלה גבוהה למפקדים בצה"ל. הלומדים במכללה יעסקו בלימוד יסודות הביטחון הלאומי ברמה האקדמית, וכן בנושאים כלליים הדרושים להבנת הרקע המדיני, החברתי והטכנולוגי דל בעיות הביטחון במדינה..." (22 ביולי 1962).
בשנת 1967 נסגרה המכללה, ונפתחה מחדש ב-1976 מכוח החלטת ממשלה לפיה נועדה המכללה לביטחון לאומי להיות: "...המכללה לביטחון לאומי, היא המוסד הממלכתי הגבוה במדינה, המכשיר את הסגל הבכיר בצה"ל, במערכות הביטחון והממשל לתפקידי פיקוד וניהול בכירים..." (23.5.1976)
המכללה מיועדת לבכירי מערכת הביטחון הישראלית: צה"ל, שירות הביטחון הכללי (שב"כ), "המוסד", משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר (שב"ס), התעשייה הצבאית, רפא"ל וכן מבקר מערכת הביטחון, משרד החוץ, משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה. קציני צה"ל המגיעים ללימודים במכללה לביטחון לאומי מיועדים בדרך כלל לתפקידים בכירים כגון: מח"ט, מפקד אוגדה, קצין חיל ראשי ותפקידים בכירים אחרים. על פי החלטת הרמטכ"ל, החל ממחזור ל"ד (2005-2006), משולבים קצינים בכירים מצבאות זרים מכיתת המב"ל. מטרת שילובם של הקצינים הזרים, היא להשביח את הלימוד במב"ל, באמצעות חשיפה לתפיסות שונות הרווחות בצבאות העולם, ולאופן בו נתפסת מדינת ישראל בעיניים זרות.
ארגון
מפקד מב"ל הוא בעל דרגת אלוף - מפקד המכללות הצבאיות ומפקד פיקוד העומק. מתחתיו, בראש מערך הלימודים במב"ל עומד מד"ר (מדריך ראשי) בדרגת אלוף-משנה. המדריך הראשי במב"ל משנת 2022 הוא אל"ם סמואל בומנדיל. בין קודמיו בתפקיד: גב' מירב צפרי- אודיז, רפאל ורדי, שלמה גזית, יוסי בן-ארי, עפרה בן ישי, רות ירון, גיל שלו, ענאן ווהבי, איציק כהן ודרור שלום.
בנוסף, בסגל מב"ל ישנם: רע"ן הדרכה בדרגת סא"ל, פרופסור מאוניברסיטת חיפה - ראש תחום האקדמיה בקורס, 4 מדריכי צוותים (שלא בהכרח מצה"ל, אלא יכולים להיות ממשרדי הביטחון השונים), מפקדת מרכז ללמידת בכירים, רמ"ד קש"ח ומנהלת לומדים בינ"ל, ע.רמ"ד קש"ח, רמ"ד ארגון וקצין ניהול.
ציוני דרך
ב-22 ביולי 1962 קיבלה ממשלת ישראל החלטה עקרונית בדבר הקמת מכללה לביטחון לאומי בירושלים שמטרתה: בראש צוות ההקמה מונה עוזי נרקיס. ביוני 1963 החליטה ממשלת ישראל על הקמת המכללה בפועל, בתמיכתו של דוד בן-גוריון ובהתנגדותם של מספר שרים, בהם פנחס ספיר, יגאל אלון, לוי אשכול, ומשה דיין. המכללה נפתחה ב-15 באוקטובר 1963, מפקדה הראשון היה עוזי נרקיס וסגנו היה רפאל ורדי ממשרד החוץ ששימש גם כמדריך ראשי. לצדם כלל סגל המכללה שלושה מדריכים, שני אלופי משנה וסגן אלוף, ומספר אנשי מכללה. בית המכללה היה בבית הועד למען החייל ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ופעילות ספורט התקיים במתקני ימק"א ירושלים. מספר המשתלמים במחזור לימודים, שארך שנה אקדמאית אחת, עמד על 24, כאשר שליש מהם הם מצה"ל. המשתלמים נדרשו להיות בני 30-45, בעלי השכלה אוניברסיטאית או תיכונית, יודעי אנגלית.
ביולי 1967 לאחר ארבעה מחזורים בלבד, נסגרה המכללה בהמלצת ועדה בראשות יגאל ידין. כחלק מיישום לקחי מלחמת יום הכיפורים, הוחלט בשנת 1974 להקים את המכללה מחדש, אולם היישום נדחה בגלל מגבלות תקציביות. בסוף 1975 נשלח מנחם מרון לחוץ לארץ ללימודים ונקבע שהוא יקים מחדש את המכללה שתפתח ב-1977. המכללה נפתחה ב-1 בספטמבר 1977.
בשנת 2006 נפתחו שערי המכללה לביטחון לאומי במחזור ל"ד גם ללומדים מצבאות זרים, במהלך שיזם והוביל מפקד המכללות, איל בן ראובן. החל ממחזור (2006–2007) החלו ללמוד לפחות חמישה קצינים מצבאות זרים במכללה.
המבל"ל
המבל"ל (המכללה לביטחון לאומי לנוער), היא תוכנית בת מוכרת של המב"ל. המבל"ל הוקמה ופעלה ב-10 בתי ספר בתחילת המאה ה-21.
במבל"ל השתתפו תלמידים נבחרים, שנשארו לאחר שעות הלימודים, במטרה לעסוק בנושאים מגוונים הקשורים לביטחון, לאומיות ונוער.
את המבל"ל מנהלים מורים אשר השתתפו בתוכנית בהתנדבות. והם אשר הכינו את המערכת השנתית, ודאגו לקיומה של התוכנית, במטרה להוסיף לתלמידים ידע, יכולות מנהיגות ומוטיבציה לפעול למען המדינה ואזרחיה.
עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי
יו"ר העמותה הוא האלוף (מיל) איל בן ראובן (2010- 2015, 2021 - ). קודמו בתפקיד היו"ר היה תא"ל (מיל) אפרים לפיד (2015 - 2020).
את הקשרים בין מב"ל לבין עמותת בוגרי מב"ל, מגדירה האמנה אשר נחתמה בכנס העמותה שנערך בדצמבר 2010, בידיהם של האלוף גרשון הכהן, מפקד מב"ל והאלוף (מיל.) איל בן ראובן, יו"ר עמותת בוגרי מב"ל באותה השנה.
פעילות העמותה בשנים האחרונות הייתה בארגון סיורים וימי עיון לחברי העמותה יחד עם המכללה לביטחון לאומי. בשנת 2022 החלו חברי העמותה לפעול למען קהילת נכי צה"ל. במסגרת זו מתקיימים אחת לחודש הרצאות של בוגרי המכללה לביטחון לאומי, בבתי הלוחם בארץ, בנושאים שונים של חברה, מדיניות וביטחון לאומי.
ראו גם
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
מלגה (חינוך)
מלגה (סטיפנדיה) היא מענק כספי לצורך מזערי לפיתוח מיומנות כדי שמקבל המלגה לא יצטרך לדאוג לדמי קיום (או לשם הקלת נטל הקיום) בזמן רכישת המיומנות, הלמידה או החונכות. מלגות ניתנות על בסיס קריטריונים שונים אשר משקפים בדרך כלל את מטרותיהם וערכיהם של נותני המלגה.
קריטריונים לקבלת מלגה
מלגות מוענקות על ידי מוסד הלימוד שבו לומד מקבל המלגה, לפי קריטריונים של מוסד זה, או על ידי גופים חיצוניים, לשם קידום תחומים החשובים להם. קריטריונים נפוצים לקבלת מלגה:
חלק מהמלגות כוללות תנאי. למשל, הזוכים במלגה נדרשים לעבוד אצל מעסיק מסוים למשך פרק זמן, או לבצע שירות למען הקהילה. כך לדוגמה, סטודנטים רבים בישראל חונכים תלמידים ומקבלים מלגה במסגרת פר"ח.
ישנם גם מלגות המוענקות על ידי הצבא במסגרת שירות בעתודה.
מיסוי בישראל
סעיף 9(29), שנוסף לפקודת מס הכנסה בשנת 2010, מעניק פטור ממס הכנסה למלגה שניתנת לסטודנט או לחוקר בתקופת לימודיו במוסד לימוד ומחקר, ובלבד שלא ניתנת בעדה כל תמורה מצד הסטודנט או החוקר. חוזר מס' 7/2011 מבאר סעיף זה ומפרט אותו.
נקודת הצטברות
בטופולוגיה ובאנליזה מתמטית, x היא נקודת הצטברות של קבוצה A אם בכל סביבה של x קיימת לפחות נקודה אחת פרט ל-x השייכת ל-A. לדוגמה, נקודות ההצטברות של קטע הן נקודות הקטע וכן הקצוות שלו.
במרחבים מטריים, אם נקודה כלשהי היא נקודת הצטברות של קבוצה, נובע מכך שבכל סביבה שלה קיימים אינסוף איברים מהקבוצה, והנקודה היא גם נקודת גבול של הקבוצה. תכונה זו מתקיימת במרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת המנייה הראשונה, אבל לא בכל מרחב טופולוגי.
הגדרה
תהי A קבוצה במרחב טופולוגי X. נקודה x \in X היא נקודת הצטברות של A, אם היא שייכת לסגור של הקבוצה A-\{x\}.
פירושו של דבר הוא שבכל קבוצה פתוחה U המכילה את x מצויה נקודה נוספת אחת לפחות של A.
את אוסף נקודות ההצטברות של A מסמנים ב-A'; בשל סימון זה, אוסף נקודות ההצטברות נקרא לפעמים הקבוצה הנגזרת של A.
אפיון קבוצה סגורה
נקודות הצטברות מופיעות כאפיון נוח לקבוצות סגורות: קבוצה A היא סגורה אם ורק אם היא כוללת את כל נקודות ההצטברות שלה.
הוכחה: כיוון אחד: תהי A קבוצה המכילה את כל נקודות ההצטברות שלה. יש להוכיח שהמשלים הוא קבוצה פתוחה. תהי x נקודה במשלים, אז x איננה נקודת הצטברות של A, ולכן יש לה סביבה שאינה מכילה אף נקודה של A. סביבה זו מוכלת במשלים, ולכן הנקודה x שייכת לפנים של המשלים. הוכחנו שכל הנקודות במשלים שייכות לפנים שלו, ולכן המשלים הוא קבוצה פתוחה.
בכיוון ההפוך, נניח ש-A סגורה, ותהי x נקודת הצטברות של A; נניח בשלילה שאינה שייכת ל-A. מכיוון שהקבוצה המשלימה של A היא קבוצה פתוחה, זוהי סביבה של x, ולכן החיתוך בין A לבין הקבוצה המשלימה אינו ריק - אבל זו סתירה להגדרה של קבוצה משלימה. מכאן שנקודת ההצטברות שייכת ל-A.
אפיון הסגור
עבור כל קבוצה, הסגור שלה ניתן לייצוג על ידי. נוכיח זאת תוך שימוש בתכונה שהראינו לעיל:
כיוון ראשון: תהי F קבוצה סגורה שמכילה את A. נראה ש-F מכילה גם את A'. ברור כי כל נקודת הצטברות של A היא גם נקודת הצטברות של F (כי A מוכלת ב-F) ומכיוון ש-F סגורה היא מכילה את כל נקודות ההצטברות שלה, לכן. מכיוון שהסגור היא חיתוך כל הקבוצות הסגורות שמכילות את A, נקבל.
כיוון שני: ברור כי A \cup A' קבוצה סגורה (כי היא מכילה את כל נקודות ההצטברות שלה), והרי הסגור של A מוכל בכל קבוצה סגורה שמכילה את A. קיבלנו כי:.
משתי ההכללות נובע השוויון המבוקש.
גרוג'בנד
גרוג'בנד (באנגלית : Grojband) היא סדרת אנימציה קנדית לילדים המשודרת בישראל בערוץ זום. בכל פרק, להקת ילדים מתחילה מתאמנים לקראת פרסומם העתידי, ובעת בעיות שונות משתמשים בזעמה של טרינה לכתיבת שיר חדש.
את שיר הפתיחה בעברית ביצע עידו רוזנברג.
נוצרים ידידי ישראל
נוצרים ידידי ישראל (באנגלית: Christian Friends of Israel, CFI) הוא ארגון נוצרי-אוונגלי שמרכזו בירושלים ולו נציגויות ב-24 מדינות ברחבי העולם. הארגון מגייס תרומות ומפעיל מתנדבים במגוון פרויקטים חברתיים לרווחת תושבי ישראל מתוך אידאולוגיה נוצרית-ציונית המתבטאת באהבת ישראל ובתמיכה בה.
פעילות
בראש הארגון עומדים איש הדת האמריקאי ריי סאנדרס ורעייתו שרון, אשר ייסדו את הארגון בדצמבר 1985. הארגון מפעיל בישראל פרויקטים של תמיכה וסיוע לעולים חדשים, ניצולי השואה, מעוטי יכולת, חיילי צה"ל, נפגעי טרור, קהילת יוצאי אתיופיה ונוצרים מקומיים. הארגון רשום בישראל כעמותה.
אחת לשנה, בסמוך לחג השבועות, מארגן מטה הידידים הנוצרים בירושלים כנס בינלאומי בהשתתפות מאות מאמינים וצליינים נוצרים-אוונגליים מרחבי העולם, להבעת תמיכה בישראל ולתפילה לשלום ירושלים.
כארגונים נוצרים-ציוניים אחרים, לארגון זה הזדהות חזקה עם עמדות הימין הפוליטי הישראלי. יש בין אנשי הציונות הדתית המברכים על פעילותו ומשתפים עמו פעולה, אך גופים יהודיים-דתיים אחרים רואים בארגון זה גוף מיסיונרי שמטרתו הסופית המרת יהודים לנצרות. בין היתר נטען כי התמקדותו של הארגון בסיוע לאוכלוסיות חלשות נובעת מכך שאוכלוסיות אלו מהוות כר פעולה נוח להשפעה דתית מיסיונרית. בעקבות הביקורת מיתן הארגון את ניסוח כמה ממסריו האידאולוגיים באתר האינטרנט שלו, תוך הדגשה כי פעילותו בסיוע ליהודים נובעת מאהבה שאינה מותנית בדבר.
המהפכה האשכנזית (ספר)
המהפכה האשכנזית הוא ספר עיון שנכתב על ידי העיתונאי והסופר הרוויזיוניסטי קלמן כצנלסון ויצא לאור בשנת 1964 בהוצאת "אנך", שהייתה הוצאתו הפרטית שהוציאה לאור רק את ספריו. בספר הביע כצנלסון בגלוי גזענות עדתית, שהיוותה דעה חריגה וקיצונית ועמדה בסתירה לאתוס של מיזוג הגלויות של שנות המדינה הראשונות. התזה של כצנלסון בספר זה הייתה כי בישראל שוכנים שני עמים נפרדים, "האשכנזים" ו"הספרדים", כאשר האשכנזים הם העליונים והספרדים נחותים. לדבריו, האשכנזים הם העם הנבחר האמיתי, והשפה שהמדינה צריכה לאמץ היא שפתם, היידיש, שעל הספרדים ללמוד אותה כדי להתעלות.
כצנלסון בחר בספר בלשון משתלחת ובדימויים פוגעניים:
תגובות לספר
הספר ספג גינויים והסתייגויות מכל קצות הקשת הפוליטית והציבורית. העיתונים התמלאו במאמרי גינוי לספר והוצפו במכתבי מחאה של הקוראים. הדבר הביא לפרסומו של הספר ושל המחבר, שלא היה זוכה להם ככל הנראה על כל ספר אחר. בהמשך עבר הנושא לדיון ציבורי. ראשי הערים, מרדכי איש שלום מירושלים ומרדכי נמיר מתל אביב, גינו את הספר. אף בזירה הפוליטת רבו הגינויים, מזכיר מפא"י ראובן ברקת כינה את הספר חסר חשיבות ומבולבל וסיעת אחדות העבודה ביקשה להעלות את העניין לדיון במליאת הכנסת, אך הנהלת הקואליציה החליטה כי אין זה מכבודה של הכנסת לעסוק בספר כזה, אך החליטה במקום זאת לקיים דיון על מיזוג העדות בישראל. נציגי האופוזיציה הסכימו לכך.
השר בכור-שלום שטרית פנה במכתב אודות הספר לדוד בן-גוריון, שבאותה עת פרש מהפוליטיקה והתגורר בשדה בוקר, אך היה עדיין בעל השפעה מוסרית גדולה בעיני העם. בן-גוריון השיב לו במכתב שבו כתב:
הנושא הגיע גם אל היועץ המשפטי לממשלה משה בן זאב, שהחליט בדצמבר 1964 לא להעמיד את כצנלסון לדין, אם כי מבחינה משפטית ראה כי יש יסוד להאשימו בעבירה על-פי הדין שחל אז, פקודת החוק הפלילי, 1936. על החלטת היועץ המשפטי הודיע לכנסת שר המשפטים ד"ר דב יוסף, שאמר כי הספר נתקבל על ידי כל החוגים בישראל "תוך יחס של בוז גלוי ודחיה מוחלטת של הרעיונות המובעים בו. דבר זה בא לידי ביטוי בהצהרותיהם של ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת ובמאמרים שפורסמו בעיתונים. לפיכך... מצא היועץ המשפטי, כי מוטב להימנע מהעמדתו של ק. כצנלסון לדין, מאחר ש"הבירור המשפטי היה גורם לליבוי יצרים ולחיטוט מחדש בעניין נואל זה".
ספרי המשך
הסערה שחולל לא גרמה לכצנלסון לחזור בו או להתנצל. 25 שנים לאחר מכן, זמן רב לאחר שהסערה שככה, המשיך לפרסם את משנתו בספר המשך בשם "החשבון האשכנזי: 1880–1990" שיצא לאור בשנת 1989, בו קרא להחייאת התרבות האשכנזית כתרבות של אומה העומדת בפני עצמה ודוברת בלשון משלה – היידיש, ולשחרורה ממה שקרא לו "הדיכוי המזרחי". שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1992 יצא לאור ספרו "אשכנזי זקן מסכם" בו חזר על תורתו.
משפחת בונייר
משפחת בונייר (Bonnier) היא שושלת שוודית-יהודית ממוצא אשכנזי, שבניה הקימו אימפריית תקשורת והוצאה לאור מהגדולות בסקנדינביה כיום.
אבות המשפחה הגיעו לדרזדן מבוהמיה במאה ה-18. במפנה המאה ה-19 היגר גרהרד בונייר לדנמרק ושם החל לעסוק במסחר בספרים. שלושת בניו הצפינו לשוודיה.
העסק המשפחתי, קבוצת בונייר בע"מ, שבסיסו בסטוקהולם, נוסד בקופנהגן ב-1804 ומצוי היום בבעלותם ובניהולם של ילדיהם של האחים תור ואוֹקֶה בונייר, שהם דור חמישי לצאצאי גרהרד בונייר.
הדמות המוקדמת ביותר הידועה מבין אבות השושלת היא סוחר הבדים יעקב שי (Schye; נ' 1674) מהעיירה היהודית זובורטן שבגבול צ'כיה-גרמניה. בנו, התכשיטן לבל שי (Schie; 1790-1718), הוליד ב-1745 את לבל סלומון הירשל (Hirschel), שהיה סוחר מטבעות. בנו, גוטקינד, נולד בשנת 1778, ובהיותו בן 23 התיישב בקופנהגן ושינה את שמו לגרהרד בונייר – שם משפחה שאפשר שהוא גרסה צרפתית של השם הגרמני גוטקינד ("אדם טוב") או לחלופין הושאל משמו של אציל צרפתי מתקופת המהפכה, הדיפלומט אנטואן בונייה ד'אלקו (Bonnier d'Alco), שנרצח בידי הוסרים. בבירת דנמרק פתח בונייר ספריית השאלה וחנות, ואף הוצאת ספרים קטנה; וכמו כן פרסם את ספרו הראשון, שעסק בסיפורי פשיעה. בנו הבכור, אדולף (1867-1806), הגיע לגטבורג ב-1827 במטרה לנסות ולהרחיב את החברה המשפחתית, ובחלוף שנה פתח ספרייה בעיר. כמה שנים מאוחר יותר הוקם גם עסק דומה בסטוקהולם. ב-1834 ייסד אדולף בונייר הוצאה לאור ושני אחיו הצעירים, דויד-פליקס (1881-1822) ואלברט (1900-1820), עברו לסטוקהולם כדי לסייע שם.
גרהרד בונייר מת בדנמרק ב-1862.
מספר רב של נכסים במזרח האמיד של סטוקהולם שייכים או נקשרים עם בני המשפחה השונים. מהם ניתן למנות את וילה בונייר, בתכנון ראגנאר אסטברג (בית העירייה; המוזיאון היהודי) ששימשה כביתם של אוקה ואווה בונייר וכיום משמשת את הממשל ומהווה אחד משורה של בתים ייצוגיים, "הפונדק הצרפתי" ו"מנילה תחתית" (מִשכן אוסף האמנות המשפחתי), וכן "בית בונייר" במרכז העיר שאותו מאכלסים אחדים מהמגזינים של הקונגלומרט המשפחתי ולצדו חלל גדול לתצוגות אמנות עכשווית.
M61
M61 (מ-Messier 61) או NGC 4303 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-53 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. בדומה לגלקסיות האחרות בצביר, שנכללות גם בקטלוג מסיה, היא בין הגלקסיות הבהירות והגדולות ביותר מבין חברות הצביר.
היסטוריה
M61 התגלתה על ידי האסטרונום האיטלקי בארנבוס אורייאני בתאריך 5 במאי 1779, בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך, וציין שהיא עמומה ונראית כמו השביט. באותו לילה וכן בלילה שאחריו עקב גם שארל מסיה אחרי אותו שביט, אך למעשה צפה ב-M61, אותה חשב בטעות לשביט שאחריו עקב. רק ב-11 במאי הבין מסיה שטעה ומדובר בגרם שמים שאינו זז וצירף את M61 לקטלוג מסיה. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1785 ותיאר אותה כערפילית בהירה שבהירותה גדולה יותר במרכזה. בניגוד לרוב עצמי מסיה שנצפו על ידיו, נתן הרשל ל-M61 ציון משלו – I.139.
תצפית
M61 נמצאת בשוליו הדרומיים של צביר הבתולה, מעט פחות מ-5 מעלות צפונית לכוכב η (אטא) בבתולה וכ-8.5 מעלות מערבית לכוכב δ (דלתא) בבתולה. כ-2.9 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4365 שגם היא גלקסיה השייכת לצביר הבתולה. נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין במרכז הבהיר של הגלקסיה, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין במבנה הספירלי של הגלקסיה ובגודלה המלא – כ-6.5 דקות קשת. גודל זוויתי זה ממרחק של 53 מיליון שנות אור שקול לרדיוס של כ-100,000 שנות אור, דומה לקוטר של שביל החלב.
ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M61 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,500 קילומטר בשנייה.
טובה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טאמטה
טאמטה גודואדזה (, תַאמתָה גוֹדוּאדזֶה;, נולדה ב-10 בינואר 1981) ידועה בשמה הפרטי בלבד - טאמטה, היא זמרת גאורגית-יווניה, היא נעשתה פופולרית ביוון ובקפריסין כאשר הופיעה בשנת 2004 בתוכנית "סופר איידול יוון", בה זכתה להצלחה והגיעה למקום השני. היא הוציאה לאור מספר אלבומים וסינגלים ביוון ובקפריסין. גודואדזה הפכה למנטורית בשנת 2014 בתוכנית X Factor גאורגיה, וב-2016 ב-X Factor יוון.
גודואדזה ייצגה את קפריסין באירוויזיון בשנת 2019 עם השיר "Replay", והגיעה למקום ה-13 בגמר עם 109 נקודות.
ראשית חייה
טאמטה גודואדזה נולדה וגדלה בטביליסי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה ב-10 בינואר 1981. היא התחילה לשיר בגיל חמש. כאשר הייתה גודואדזה בת ארבע עשרה בלבד היא נישאה לחברה בן השש עשרה ומיד לאחר מכן נולדה בתם, אנני. כאשר היא מגדלת את ילדתה, סיימה גודואדזה את בית הספר התיכון והלכה ללמוד באוניברסיטה הלאומית בטביליסי. גודואדזה התגרשה מבעלה לאחר שש שנים של נישואין, היא וילדתה הקטנה עזבו את גאורגיה והיגרו ליוון. אימה של גודוואדזה ואחיה הקטן היגרו ליוון לפני שהיא עצמה עשתה זאת. היא התיישבה באתונה יחד עם אחיה ואימה והשתכרה מעזרה לאימה בעבודתה בלבד.
קריירה
טאמטה החלה את קריירתה בשנת 2004 כאשר היא התחרתה בתוכנית Super Idol יוון. לאחר התוכנית היא הצליחה להשיג מגורים עצמאיים. היא הוציאה שירים ואלבומים רבים, בהם הבולט ביותר הוא "With Love" שכבש את המצעד היווני והגיע למקום השני והפכה לזמרת מוערכת ביוון ובקפריסין. ב-21 בדצמבר 2018 הודיעה רשות השידור הקפריסאית כי טאמטה תייצג את קפריסין באירוויזיון 2019 עם השיר Replay שנכתב על ידי אלכס פי, שכתב גם את Fuego שבוצע באירוויזיון 2018.
Pinscreen
Pinscreen (בתרגום חופשי לעברית: מסך סיכות) היא צעצוע משרדי פופולרי. קופסת ה-Pinscreen מורכבת ממערך של סיכות צפופות אשר נעות בקלות יחסית פנימה והחוצה מהמסך החיצוני של הקופסה. על ידי הצמדת אובייקטים שונים בחלקה האחורי של הקופסה ניתן ליצור צורות תלת־ממדיות שונות באופן מיידי.
את הצעצוע המציא האמריקני וורד פלמינג (Ward Fleming).
לאורך השנים נעשה גם שימוש בטכניקת ה-Pinscreen ליצירת סרטוני אנימציה (Pinscreen Animation).
קופסאות Pinscreen קיימות במגוון גדלים. כמו כן, על אף שבמקור הסיכות שבקופסאות ה-Pinscreen היו עשויות במקור ממתכת, משום שסיכות המתכת כבדות יחסית ונוטות להתעקם ביתר בקלות, כיום מיוצרות מרבית קופסאות ה-Pinscreen עם סיכות העשויות מפלסטיק.
בעקבות הפופולריות הרבה שצבר הצעצוע ברחבי העולם לאורך השנים נוצרו בתחילת המאה ה-21 מספר קופסאות Pinscreen בעלות ממדים גדולים במיוחד אשר מוצבות במוזיאונים ובמקומות ציבוריים שונים.
גאורגי מרקוב
גאורגי איבנוב מרקוב (Georgi Ivanov Markov, 1 במרץ 1929 - 11 בספטמבר 1978) היה מתנגד שלטון בולגרי, אשר נרצח בלונדון על ידי סוכני הק.ג.ב.. ב-7 בספטמבר 1978, הוא חצה את גשר ווטרלו והמתין בתחנת אוטובוס, כשנדקר ברגלו על ידי אדם שהחזיק מטרייה. האיש התנצל והלך לדרכו. מרקוב סיפר מאוחר יותר שהאיש דיבר במבטא זר.
מרקוב זכר את כאב העקיצה שהופיע עם הדקירה. כאשר הגיע לעבודתו במשרדי ה-BBC, הבחין בפצעון אדום שהופיע במקום. הכאב במקום שבו נדקר על ידי המטרייה המשיך, בערב התפתח אצלו חום גבוה, והוא מת בייסורים שלושה ימים לאחר מכן.
לאחר מותו, מצאו הרופאים בגופו קליע פלטינה קטן, כ-1.52 מ"מ אורכו, נעוץ בשוק. בדיקה מאוחרת יותר מצאה שנקדחו בו שני חורים, בהם נמצאו עקבות לרעל הריצין.
מרקוב עבד כשדרן וכעיתונאי עבור ה-BBC מאז עריקתו מבולגריה, אז מדינה קומוניסטית תחת הנהגתו של הנשיא טודור ז'יבקוב. הוא ביקר את המשטר ברדיו פעמים רבות, ועלו השערות כי הייתה זו הממשלה הבולגרית שיזמה את חיסולו בסיוע הק.ג.ב.
מספר עריקים של הק.ג.ב. אישרו שהארגון עמד מאחורי ההתנקשות. הם ציינו שנשקלו כמה דרכים להתנקש במרקוב, ביניהן במריחת ג'לי רעיל על עורו. עד עתה לא הועמד איש לדין על רצח מרקוב, בעיקר משום שרוב המסמכים בעניין הושמדו.
מאור קנדיל
מאור קנדיל (נולד ב-27 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי חיפה.
קריירה
קנדיל החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של שמשון תל אביב, ממנה עבר בגיל 12 למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, בה שיחק שנה וחצי ולאחריה חזר לשמשון. ב-6 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בית"ר שמשון תל אביב, בניצחון 3–1 על מכבי עירוני בת ים במסגרת גביע הטוטו, ובמשחק זה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, אך לא שותף במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית. במקביל בתקופה זו שיחק קטרגל בקבוצת מכבי נחלת יצחק תל אביב. בינואר 2011 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וכעבור חצי שנה חזר לקבוצת הנוער של בני יהודה, בה שיחק שנתיים.
בקיץ 2013 הושאל למכבי יפו מליגה א'. ב-11 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 4–1 על הפועל מחנה יהודה, ובמשחק זה גם כבש את שערו הראשון במועדון. ב-14 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת הפועל רמת השרון. למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא. ב-22 בספטמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 6–0 על הכח עמידר רמת גן, ואת עונת 2014/2015 סיים עם שני שערים ותשעה בישולים ב-26 הופעות בליגה הלאומית.
ב-13 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בתיקו 1–1 של בני יהודה מול טרנצ'ין הסלובקית. במשחק זה הורחק לאחר ספיגת כרטיס צהוב שני, ולאחר מכן היה שותף לניצחונה של הקבוצה 1–0 על זניט סנקט פטרבורג הרוסית באצטדיון פטרובסקי, אך הקבוצה הודחה בעקבות הפסד 0–2 במשחק הראשון באצטדיון בלומפילד. בתחילת עונת 2017/2018 כבש בהפסד 2–4 להפועל באר שבע במשחק אלוף האלופים, ובליגה כבש שער אחד והוסיף שישה בישולים ב-32 הופעות בליגת העל.
ב-29 ביולי 2018 חתם לשלוש שנים במכבי תל אביב. ב-19 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 4–1 בדרבי מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. הוא זכה עם מכבי בשתי אליפויות רצופות, וכן בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על הפועל תל אביב בו לא שותף עקב פציעה.
ב-14 ביוני 2023 חתם לשנתיים במכבי חיפה זאת לאחר שהיה על סף חתימה בביתר ירושלים.
נבחרת ישראל
במרץ 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת משחק הידידות מול רומניה. ב-14 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת כשגם פתח בהרכב מול סלובקיה במשחק שהסתיים בניצחון חוץ 2–3 לטובת ישראל, במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
תארים
מכבי חיפה
חיים אישיים
נשוי להדס ולהם בן.
אלחנן ישי
אלחנן ישי (28 בדצמבר 1917 - 9 במאי 2001) היה מפקד הגדנ"ע והנח"ל, עוזרו האישי של דוד בן-גוריון, מנהל אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון ועוזר שר הביטחון (שמעון פרס) לענייני התיישבות. היה מעוזריו הבולטים ומאנשי אמונו של שמעון פרס לאורך חלק גדול מהקריירה הפוליטית של פרס.
ביוגרפיה
נולד בשם אלחנן ונחוצקר בפולטבה שברוסיה (במאה ה-21, באוקראינה) למשפחה פולנית שגורשה לרוסיה. ב-1932 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והתחנך בכפר הנוער בן-שמן בו שימש אחיו, עקיבא ישי, כמדריך ראשי. ב-1937 הצטרף ל"הגנה" ויצא עם הגרעין הראשון של הנוער העובד בחבר הקבוצות לכיבוש העבודה בזכרון יעקב.
ב-1940 עבר להתגורר בביתניה עילית במסגרת גרעין להתיישבות קיבוצית, שהפך לאחר מכן לקיבוץ אלומות. בקיבוץ שימש כמזכיר וגזבר הקיבוץ.
ב-1947 נשלח לצרפת עם האונייה "יציאת אירופה" ("אקסודוס"), מוסווה כרופא, ופעל בקרב שארית הפליטה. ב-1948 שב לישראל והשתתף בקורס הקצינים הראשון של צה"ל ולאחריו מונה (1949) למפקד הגדנ"ע, במסגרתו קמו הפלוגה הראשונה והגדוד הראשון של הנח"ל.
ב הוצב במקום ה-63 ברשימת מפא"י, אך לא נבחר.
ב-1951 חזר לקיבוצו ויצא לשליחויות ממלכתיות מעבר לים.
בסוף מרץ 1952, מספר ימים לפני שנפתח המשא ומתן עם גרמניה על הסכם השילומים, הזעיק בן-גוריון את ישי וביקש ממנו לארגן אזרחים שימנעו ממשתתפי עצרת המונים שארגנה תנועת החרות בכיכר מוגרבי בתל אביב נגד המשא ומתן, לפתוח במהומות ולתקוף את בנייני ההסתדרות וסולל בונה. ישי עודכן במידע שוטף אודות העצרת מפי הרמטכ"ל, מפכ"ל המשטרה וראש שירות הביטחון. הוא גייס בדרכים לא צבאיות חטיבת מילואים של חברי קיבוצים, הביא אותם לתל אביב וחילק להם אלות. ביום ההפגנה, ה-25 במרץ, הם התערבו בתוך ההמון, לבושים בבגדים אזרחיים, בהם הסתירו את האלות. בזמן ההפגנה העביר ישי לבגין ידיעה אלמונית: "יש כאן, בתוך הקהל, אלף בחורים שבאו מהעמקים עם נשק ביד – והם מוכנים בהזדמנות הראשונה לעשות פרובוקציה ולהתנפל עליכם". לדברי ישי, בגין התייחס לאיום ברצינות וביקש מהנאספים להפגין בשקט.
ב-1953 נקרא ישי לבקשת בן-גוריון לעבור לשדה בוקר ולשמש כעוזרו האישי. ב-1955 היה פעיל מרכזי בהקמת חבל לכיש.
בשנים 1960–1964 שימש כראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. ב-1967 מונה כמנהל מפעל ב' בתעשייה האווירית. ב-1971 - התמנה לסגן יושב ראש התאחדות לכדורגל בישראל. ב-1973 - עוזר שר הביטחון לענייני תיעוש ופיתוח של הספר. ב-1977 - שב לתעשייה האווירית, יצא לשליחות במקסיקו, הקים משלחות של התעשייה האווירית ב-14 ארצות במרכז אמריקה ואת המשרד הראשי למכירות של מוצרי התעשייה האווירית במקסיקו. בספטמבר 1977 נבחר כיושב ראש מרכז יד לבנים. ב-1979 מונה למנהל המחלקה לשילוב ושיתוף פעולה אזורי באגף לארגון של הוועד הפועל של ההסתדרות. ב-1984 החל לעבוד כעוזר ראש הממשלה (שמעון פרס) לאזורי פיתוח.
חתן פרס בן-גוריון לשנת תשס"א – 2000. על שמו נקראת "מכינת הנגב" הנמצאת במדרשת שדה בוקר.
נישא לחנה לבית רדושיצקי. בנם,, נפל במלחמת יום הכיפורים בסיני בגזרת הארמייה השנייה.
ישי נפטר ב-2001, ונקבר בבית העלמין ביהוד-מונוסון.
מעבד צליל
מעבד צליל (או מכשיר אפקטים) הוא מהכלים החשובים והמרכזיים שיש לטכנאי קול.
קיימים סוגים רבים של מעבדי צליל אשר כל אחד מהם נועד למטרות אחרות, בהן: שינוי צבע הצליל על ידי הגברה או החלשה של תדרים מסוימים מתוכו (אקוולייזר), שינוי העוצמה של הצליל באופן אוטומטי (קומפרסור), הוספת תהודה מלאכותית לצליל (רוורב) ועוד. מעבדי צליל מקבלים לתוכם את הצליל הגולמי, מבצעים בו שינויים לפי הגדרת המשתמש ומוציאים אותו כשהוא מעובד. ניתן להשתמש במעבדי צליל בשתי שיטות: הראשונה שבהן היא שיטת העיבוד הטורי, ששמו נגזר מהמילה "טור". בשיטה זו, המעבדים מחוברים בטור זה אחר זה והצליל המעובד נשמע במקום הצליל המקורי. השיטה השנייה היא עיבוד מקבילי, בה הצליל המעובד מתווסף לצליל המקורי.
עיבוד צליל טורי
בעיבוד צליל טורי, הצליל נכנס לתוך המעבד, משתנה לפי הגדרות המשתמש ויוצא כשהוא מעובד. בקונפיגורציה זו הצליל המעובד יחליף את הצליל המקורי וישמע במקומו. דוגמה קלאסית לעיבוד טורי היא מכשירי אקולייזר, שמשנים את הצבע או הגוון של הצליל. דוגמה נוספת היא פיץ' שיפט, אפקט שמשנה את גובה הצליל.
ניתן לחבר באופן טורי גם מעבדים שמוסיפים צלילים לצליל המקורי, כמו רוורב או דיליי, גם אם הדרך הנכונה לחבר אותם היא באופן מקבילי. כאשר מחברים מעבד מסוג זה באופן טורי, משתמשים בכפתור "מיקס" שעל המעבד כדי לקבוע את היחס בין עוצמת הצליל המקורי לעוצמת האפקט שנוסף עליו.
עיבוד צליל מקבילי
במצבים מסוימים יש צורך לשמוע את הצליל המקורי ולהוסיף עליו את הצליל המעובד. במצבים כאלה מחברים את הכניסה של מעבד הצליל לשולחן בקרה ושולחים אליו את הסיגנל דרך היציאות הנוספות (Auxilliary) של השולחן. את הסיגנל המעובד שיוצא מהמכשיר מחזירים לערוצים פנויים על השולחן, כך שניתן לשמוע במקביל את הצליל המקורי והמעובד, ולשלוט על העוצמה של כל אחד מהם באופן עצמאי.
מכשירים שנפוץ לחבר באופן מקבילי הם: ריוורב, דיליי, פייזר, פלנג'ר, קורוס ועוד.
קיימת גם טכניקה בשם parallel compression, בה מחברים באופן מקבילי מעבדי דינמיקה (שבדרך כלל נהוג לחבר באופן טורי).
סוגים נפוצים של מעבדי צליל
קיים מספר עצום של מעבדי צליל שונים שנהוג לחלק לקטגוריות לפי השפעתם על הצליל. קטגוריות נפוצות הן:
עיבוד צליל היום
כיום קיימות גרסאות תוכנה של רוב מעבדי הצליל, המשתלבות בדרך כלל כתוספים (פלאגינס) לתוכנת ההפקה המרכזית שמשמשת את האולפן. חלק מתוכנות אלה מדמות את הפעולה ואת העיצוב של מעבדי צליל פיזיים (חומרה) שהיו נפוצים בעבר באולפנים, וחלקן משתמשות בשיטות עיבוד חדשניות ומעוצבים כתוכנה מודרנית. יש חברות שמייצרות פלאגינס משני הסוגים - לדוגמה, חברת Waves הישראלית מייצרת מגוון רחב של תוספי תוכנה לעיבוד צליל, אשר חלקם מעוצבים כסימולציות של חומרה קלאסית וחלקם כתוכנה מקורית ומודרנית.
שמואל פסברג
שמואל (סטיב) פסברג (נולד ב-1956) הוא פרופסור בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית. זוכה פרס לנדאו לשנת 2022.
נולד בבת'סדה שליד וושינגטון די. סי..
למד באוניברסיטת הרווארד, השלים תואר בוגר ב-1978 ואת הדוקטורט ב-1984.