cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהרן ברק
זכות העמידה ועילת הסבירות
ב-1988 נידון בג"ץ רס"ן יהודה רסלר נ' שר הביטחון, בקשר לגיוס בני ישיבות. בית המשפט קבע כי הסוגיה שפיטה והכיר במעמדם של העותרים, אך דחה את העתירה. בהמשך, התפתחה מחלוקת בין ברק לשמגר בשאלת תחומי השפיטות של בית המשפט. ברק סבר כי "מלוא הארץ שיפוט", כלומר כי כל סכסוך, גם סכסוף פוליטי במהותו, הוא שפיט. בעקבות התקדים שנוצר בעילת הסבירות, נדונו במהלך שנות ה-90 מספר עתירות שעוררו ויכוח פוליטי. בין היתר: עתירות בקשר למינויו של יוסי גנוסר לתפקיד בכיר למרות מעורבותו בפרשת קו 300, רפי פלד בעקבות טובת הנאה שקיבל. ברק, בהרכב עם השופטים אליהו מצא ואליעזר גולדברג, קבע כי יש להעמיד את רפי פלד לדין משמעתי ולא פלילי. רפאל פנחסי בעקבות העברת כספים שלא כדין ואריה דרעי בעקבות לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים.
בהלכת דרעי-פנחסי, נפסק שהגשת כתב אישום נגד שר או סגן שר עשויה לחייב, בחלק מהמקרים, את פיטוריהם על ידי ראש הממשלה. על אף העובדה ששמגר כתב את פסק הדין שפסל את כהונת דרעי בממשלה, רוב האשמה מצד גורמים פוליטיים הופנתה כלפי ברק. בנוגע למינוי של יוסי גנוסר למנכ"ל משרד השיכון, ברק פסל את המינוי. בפסק הדין כתב ברק: "מתן עדות שקר, הוא עבירה פלילית חמורה ומעשה בלתי חוקי, שעליו מתנוסס אותו דגל שחור האומר אסור ."
גירוש פעילי החמאס ללבנון
בדצמבר 1992, בעקבות חטיפת נסים טולדנו ורציחתו בידי אנשי גדודי עז א-דין אל-קסאם, החליטה ממשלת רבין השנייה לגרש פעילי חמאס מהשטחים ללבנון. למהלך קיבל רבין את תמיכתם של היועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש ושר המשפטים דוד ליבאי. המבצע נעשה בחשאיות בכדי למנוע עתירות לבג"ץ וכאשר לבסוף הגיע דבר הגירוש לידיעת פרקליטות המדינה, דורית ביניש ונילי ארד נחרדו . הפרקליטות פנתה לסגן הרשם של בג"ץ, וכאשר נודע לו מהפרקליטות הצבאית כי לא ניתן לדחות את צו הגירוש, הוא פנה לברק, השופט התורן, שהורה לו להביא את המסמכים על המתרחש לביתו.
כאשר הגיעו שתי עתירות לידי ברק, הוא הוציא צו ביניים שקבע דיון משפטי למחרת. הממשלה ניסתה לזרז את הדיון במספר שעות ושמגר קרא להרכב שיכלול אותו, את ברק ואת מנחם אלון. הרכב השופטים תשאל את היועץ המשפטי לממשלה, וברק לחץ בשאלותיו בעניין חוסר זכות הטיעון של המגורשים ודלות הראיות של הממשלה נגדם. שמגר נקט עמדה ביטחונית בעוד ברק סירב להסכים לגירוש בלי הענקת חופש הטיעון לכל אחד מהמגורשים. בעוד אלון היה לקול הקובע, החליט שמגר להרחיב את ההרכב לכדי 7 שופטים שכלל את זימונם של שושנה נתניהו, אליעזר גולדברג, תיאודור אור ואליהו מצא.
בעקבות הצעת הממשלה, זימן שמגר את הרמטכ"ל אהוד ברק להעיד בפני בג"ץ. במהלך עדותו של הרמטכ"ל בפני השופטים לא הותר לעורכת הדין לאה צמל לתשאל את הרמטכ"ל. בסיכום דבריו טען אהוד ברק כי השבת האוטובוסים עם המגורשים מהגבול תהיה הפסד של מדינת ישראל לחמאס. בחבר השופטים נוצר קרע חריף בין ברק, שהתנגד נחרצות לגירוש ההמוני, לבין הנשיא שמגר, שהעמיד את הביטחון הלאומי מעל לשיקולים נוספים. תיאודור אור ניצב לצד ברק ובהמשך התווסף למחנה שלהם גם השופט אליהו מצא.
מחנה שמגר, שכלל רוב של 4 מתוך 7 שופטים בהרכב, ביטל את צו הביניים שעצר בדרכו לשליחת המגורשים אל מעבר לגבול קודם פרסם נימוקים להחלטה. עם כתיבת דעת המיעוט ודעת הרוב, אך לפני פרסומן, שופט חיצוני החל לפעול לגשר בין ברק לשמגר והפגיש את השניים בכדי למנוע קרע בתוך בג"ץ על גבי פסק הדין המהותי שעמד מולו. שמגר שכנע את ברק לגנוז את דעת המיעוט ובפשרה ביניהם הוסכם כי שמגר יוותר על כתיבתו כי הגירוש חוקי וברק יוותר על השפיטה הערכית של הליך הגירוש.
מעמדם של חוקי יסוד
ב-1994 חוק יסוד: חופש העיסוק גרר משבר בין בג"ץ והכנסת. המשבר פרץ כאשר בג"ץ קבע כי האיסור לייבא בשר שאינו כשר סותר את חופש העיסוק ועל כן פסל את ההסדר, מהלך שהוביל להתקוממות מצד מפלגת ש"ס, חברת הממשלה . כאשר השר אמנון רובינשטיין פעל להגיע לפשרה שתרצה את ש"ס, השופט אור, שצידד בעמדותיו של ברק, מנע ממנו מלנסות ולבטל את תהליך ההפרטה של ייבוא הבשר. אור נימק כי מניעת הליך ההפרטה גם הוא סותר את חופש העיסוק. חוק היסוד שונה וחוק בשר ומוצריו נחקק (בשנת 1996 הרכב בראשות ברק כנשיא בית המשפט העליון דחה עתירות נגד החוק). תרעומת פוליטית חריפה עלתה נגד ברק מצד ש"ס, שדרשה מהממשלה לקדם חוק עוקף בג"ץ. ברק לא התנגד לסמכות הכנסת לחוקק חוקים שישנו הלכות של בית המשפט העליון, אלא על ההתחייבות מראש לחוקק חוקים שיבטלו פסקי דין של בית המשפט העליון הפוגעים בסטטוס קוו הדתי – כפי שעלה מההסכם הקואליציוני בין העבודה לש"ס . בהרכב של חמישה שופטים כל השופטים הסכימו לעמדתו העקרונית של ברק כי ההסכם הקואליציוני להגבלת סמכויות בג"ץ אינו חוקי, אך שמגר, גולדברג וחשין טענו כי אין בסמכותו של בית המשפט העליון לבטלו.
נשיא בית המשפט העליון
עם פרישתו לגמלאות של הנשיא מאיר שמגר, ב-13 באוגוסט 1995, מונה ברק לנשיא בית המשפט העליון. במהלך כהונתו הרחיב ברק את קשת הנושאים שבהם עסק בית המשפט העליון. הוא הרחיב את מבחן זכות העמידה שבו הרבה בג"ץ להשתמש עד אז כדי לבלום עתירות, והרחיב את מתחם השפיטות, ובכך פתח דלת לשורה של עתירות ציבוריות במגוון נושאים. ברק עצמו תיאר פעם את תחום אחריותו כך: "אני לא רופא, אבל יש לי כלים לדעת מתי רופא התרשל. אני לא טייס, אבל יש לי כלים לדעת מתי טייס התרשל. אני לא רמטכ"ל, אבל יש לי כלים לדעת מתי רמטכ"ל ביצע את תפקידו באופן לא ראוי. זה המקצוע שלי ." פרופ' דפנה ברק-ארז ציינה:
במקביל קידם שורה של סטנדרטים משפטיים – הן למנהל הציבורי (בעיקר סטנדרט סבירות ההחלטה המנהלית) והן במגזר הפרטי (סטנדרט תום הלב), תוך שהוא מטשטש את הגבולות בין השניים. מבקריו של ברק טוענים כי בכך פגע בית המשפט העליון שבהנהגתו ביציבות המשפטית, בעיקר במגזר הפרטי והעסקי (טענה שברק נוהג להשיב עליה במימרתו של קודמו בתפקיד משה זמורה: "אמת ויציב – אמת עדיף").
החל משנת 1992 התמקד בקידום ובעיצוב המהפכה החוקתית (מונח שהוא טבע במאמר אקדמי שפרסם), שיצרו לדעתו חוקי היסוד העוסקים בזכויות האדם. לפי שיטתו של ברק, שאותה אימץ בית המשפט העליון בפסיקותיו, המהפכה החוקתית הביאה זכויות כדוגמת הזכות לשוויון, חופש העיסוק וחופש הביטוי למעמד של עליונות נורמטיבית על פני חקיקה "רגילה". בית המשפט העליון פסק שהמהפכה החוקתית העניקה לבתי המשפט סמכות לפסול חוקים שפוגעים באופן לא מידתי בזכויות המוגנות בחוקי היסוד. בכך, קבע ברק, הפכה מדינת ישראל מדמוקרטיה פרלמנטרית לדמוקרטיה פרלמנטרית חוקתית.
אירועי אוקטובר 2000 סימנו את פרוץ האינתיפאדה השנייה, ובמהלכה קבע ברק כי "מאז סוף חודש ספטמבר 2000 מתנהלת באזורי יהודה והשומרון וחבל עזה לחימה קשה. אין זו פעילות משטרתית. זהו סכסוך מזוין ", ולפיכך ניתן ללוחמה במסגרת האינתיפאדה מעמד של מלחמה בפני גופים משפטיים.
בעת כהונתו כנשיא בית המשפט, יישם ברק את תפיסת האקטיביזם השיפוטי, לפיה בית המשפט אינו חייב להסתפק בפרשנות החוק, אלא עליו גם להשלים את החסר ב'חקיקה שיפוטית', כנהוג במשפט המקובל, דבר שהקים לו מתנגדים רבים, בהם משפטנים ופוליטיקאים. הפרשן המשפטי פרופ' זאב סגל כתב ב-2004: "ברק, רואה בבג"ץ מעצב חברתי, הרבה מעבר לתפקידו הראשוני של בית המשפט כמכריע בסכסוכים. בית המשפט העליון בהנהגתו ממלא תפקיד מרכזי בעיצוב המשפט שאינו נופל בהרבה מזה של הכנסת. ברק הוא הכוח מוביל בבית המשפט, כשופט מפתח בו זה כרבע מאה וכ"שופט מס' 1" זה כעשר שנים."
בעקבות פסיקות רבות שלו ובעקבות עמדותיו המשפטיות של ברק, התפתחה סלידה ואף התנגדות לו מקרב חוגים חרדים. ההתנגדות מקרב חוגים אלו לברק הגיעה לשיאה בפרשת סגירת כביש רחוב בר-אילן בירושלים לתחבורה בשבתות. כאשר הוגשה על כך עתירה לבג"ץ ב-1997 ובנוסף לכך גם בקשה לצו מנע לסגירת הכביש, החלו מחאות רחבות היקף נגד ברק אל מול לבית המשפט העליון . בפסק הדין כתב ברק כי הוא פועל בידיעה כי קביעתו השיפוטית בעד יושביו החילוניים של הרחוב תפורש באופן פוליטי בידי הציבור הרחב, אך טען כי מתוקף מחויבותו של בית המשפט העליון עליו "לפסוק את הדין על פי מיטב הבנתנו אותו." בתוך הרבנות הראשית היה ניסיון להביא למניעת ההפגנות קודם שהחלו ובעת ההפגנות התקיימו בתוך בג"ץ מספר דיונים של חבר שופטי העליון המורחב בניסיון להגיע להחלטה כיצד להגיב למאורע.
בהמשך לניסיונותיו הרבים של ברק לקדם את הפרשנות המשפטית בעבור חקיקה, קודמה בכנסת החמש עשרה הצעת חוק שעברה בקריאה טרומית להקמת בית משפט לחוקה שיפצל את סמכויותיו של בית המשפט העליון. הצעת החוק קודמה ביד חבר הכנסת אליעזר כהן ממפלגת ישראל ביתנו. ברק פנה נגד הצעת החוק, שהותאמה בעיקר בארצות שעברו משטרים רודניים בהם הוחלט עם הסדר הדמוקרטיה לגנוז מידי בית המשפט העליון את סמכות פרשנות החוקה ולהטיל סמכות זאת בידי ממסד משפטי מיוחד.
ב-2006, קבעה ועדת זמיר, בהמלצתו של ברק ובכירים אחרים במערכת המשפט, להשאיר את בית הדין לענייני עבודה עצמאי בפעילותו אך כפוף משפטית לבג"ץ. הקביעה הגיעה בין היתר לאחר התנגדות של ברק ובכירים אחרים במערכת להעברת סמכויות ביה"ד לענייני עבודה לידי בג"ץ . עוד באותה שנה, במהלך הבחירות לכנסת השבע עשרה, גיבה הרכב בג"ץ בראשות ברק את קביעת ועדת הבחירות המרכזית כי יש לפסול תשדיר תעמולה של מפלגת שינוי המציג את הציבור החרדי כ"עלוקות" לרגלי החילונים, "יש בתשדיר דמיון מעורר חלחלה לתעמולה אנטישמית, ההופך את היהודי החרדי ליצור חסר פנים", כתב ברק בפסק הדין.
פרישה מבית המשפט העליון
ב-16 בספטמבר 2006, במלאת לו 70, פרש מבית המשפט העליון. שלושה חודשים לאחר מכן פרסם את פסקי דינו האחרונים, בהם מספר תקדימים בנוגע לפיצויי נזיקין לתושבי השטחים, סיכולים ממוקדים, העדפת יוצאי צבא ובעלות בני זוג על דירתם. בבג"ץ הסיכולים הממוקדים ברק, בפסק דין שקיבל את תמיכת הרוב במוטב, דחה את טענת המדינה לפיה קיים סטטוס של "לוחמים בלתי חוקיים", אך קבע שאזרח המשתתף בלחימה אינו נהנה מחסינות שלה זכאים אזרחים, וניתן לפגוע בו. טרם פרסום פסק הדין הוא היה נושא למחלוקת, מתוך חשש של גורמים במערכת הפוליטית כי בג"ץ יגביל את תחום הפעילות של מערכות הביטחון שיפגע בביטחון שוטף. הפסיקה הסופית נחשבה למתונה, גם בידי מתנגדים לברק ולאקטיביזם השיפוטי שקידם.
במקביל לכהונתו בבית המשפט העליון היה ברק יושב ראש הוועדה שניסחה, במשך כעשרים שנה, את תזכיר חוק דיני ממונות (חוק הקודיפיקציה), שבא לאחד את עשרים וארבעה החוקים העיקריים במשפט האזרחי בישראל תחת חוק אחד, שאמור להיות הקודקס של המשפט האזרחי הישראלי.
לאחר פרישתו מבית המשפט העליון
לאחר פרישתו מבית המשפט העליון, הצטרף ברק לסגל האקדמי של המרכז הבינתחומי הרצליה, והוא מלמד בתוכנית לתואר שני במסלול למשפט מסחרי. בנוסף, לימד באוניברסיטת ייל האמריקנית.
בסוף 2007 הביע ברק התנגדות לשינויים שביקש שר המשפטים, דניאל פרידמן לחולל במערכת המשפט.
בעקבות קידומה של הצעת חוק יסוד: החקיקה בידי שרת המשפטים איילת שקד, שנועדה להסדיר בחוק את סמכותו של בית המשפט העליון לבטל חוקים של הכנסת ולהגביל את היכולת הזו במספר תנאים, אמר ברק בינואר 2018 כי גם אם הכנסת תקבע בחוק יסוד שאין בית המשפט העליון רשאי לבטל חוקים, יוכל בית המשפט העליון לבטל את חוקי הכנסת מכוח מגילת העצמאות.
בדצמבר 2010 נחנך בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית "מרכז אהרן ברק למשפט בינתחומי".
בדצמבר 2018 הביע דעתו בעניין חוק הלאום: "אני חושב שזה חוק חשוב אבל היה כדאי שיבוא בסוף תהליך כינון החוקה ולא באמצעו. ... נקודת המוצא שלי היא שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של עם היהודי. הסעיף הראשון בחוק הלאום מקובל עליי וגם בכמה פסקי דין כתבתי שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, תוך ציטוט של מגילת העצמאות. אבל עדיין קיימים היבטים של השוויון, שלא מטופלים מספיק בחוק." והוסיף: "אני מקבל שאין מקום להכניס התייחסות לשוויון בתוך חוק הלאום, משום שהשוויון נוגע לזכות האישית ומקומן של הזכויות האישיות הוא בחוקים אחרים. הבה נבטיח שזה יהיה חלק מהזכויות האישיות."
בראשית 2022 נענה ברק לבקשת ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו לתווך בינו לבין היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט במגעים להסדר טיעון, אך הבהיר כי הוא תומך בהטלת קלון על נתניהו. בראיון לתקשורת הסביר ברק כי הוא סבור שהאינטרס הציבורי להמיר את ההליך המשפטי בהסדר טיעון גובר על האינטרס הציבורי שהעובדות יתבררו בבית המשפט.
בתחילת 2023 יצא בחריפות נגד רפורמת לוין, שאותה תיאר כהפיכת ישראל לדיקטטורה.
הערכה וביקורת
ברק זוכה להערכה בקרב הקהילה המשפטית בישראל ושניים מספריו בדבר הפרשנות המשפטית תורגמו לאנגלית וזכו לשבחי הביקורת. עם תומכיו ומבקריו יש שתיארוהו במילים "עילוי" ו"מבריק".
פעולתו של ברק כנשיא בית המשפט העליון זכתה להערכה רבה כמו גם לביקורת לא מבוטלת. יש הסכמה רחבה שלברק הייתה השפעה רבה ביותר (שהיו שכינו אותה "מהפכה") על הכיוון של בית המשפט העליון, אך מתקיימת מחלוקת בשאלה האם מעשיו היו רצויים. בנושא זכות העמידה ומבחן הסבירות (ביטול מעשה שלטוני אם השופט משוכנע שהוא אינו "עומד במתחם הסבירות") כתב פרופ' אמנון רובינשטיין :
פרופסור אריאל בנדור ציין את החשיבות באקטיביזם של ברק, ביקר נקודות שבהן הגזים לדעתו, וציין נקודות שבהן היה מרוסן מדי.
בין המבקרים את האקטיביזם השיפוטי של ברק נמנו נשיאי בית המשפט העליון משה לנדוי ומאיר שמגר, המשנה לנשיא בית המשפט העליון השופט מנחם אלון ופרופסור רות גביזון, שטענו כי ברק נטל לעצמו סמכויות שלטוניות שאיש לא העניק לו. לעומת זאת ברק טען שהנשיא שמגר שיתף איתו פעולה במהפכה החוקתית. חלק מהמבקרים השתמשו במילים חריפות, למשל שהוא הנהיג "דיקטטורה שיפוטית". בלט בביקורתו על הגישה השיפוטית של ברק שר המשפטים, פרופסור דניאל פרידמן, חתן פרס ישראל וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. פרידמן ביקר בעיקר את תפיסת העולם השיפוטית שיוחסה לברק, שלפיה "הכל שפיט".
השופט ריצ'רד פוזנר, שופט בית משפט פדרלי לערעורים בארצות הברית, כתב בביקורת על ספרו של ברק, כי לוּ היה פרס נובל למשפטים, ברק היה עשוי להימנות עם ראשוני מקבליו. עם זאת כתב שכאשר העיר רוברט בורק.
פרופ' ברק מדינה שלל מכל וכל את ביקורתם של בורק ופוזנר על ברק.
פרופסור מנחם אלון ביקר את הגישתו שיוחסה לברק לפיה הכל שפיט:
ברק התנגד למינוי של פרופסור רות גביזון לבית המשפט העליון בנימוק "האג'נדה שלה לא טובה לבית המשפט העליון".
פסיקותיו של ברק בענייני ביטחון ספגו ביקורת רבה מימין ומשמאל המפה הפוליטית גם יחד.
פסיקותיו בנושא יחסי דת ומדינה הובילו לביקורת מצד הציבור הדתי. דתיים מכל המגזרים קיימו הפגנה המונית בכניסה לירושלים כנגד בית המשפט העליון בראשותו של ברק, לאחר הפסיקה ב בג"ץ בבלי שקבעה כי בתביעת גירושין, על בתי הדין הרבניים לדון בענייני חלוקת רכוש על פי חוקי הכנסת ולא על פי ההלכה. על תפיסת עולמו בסוגיה זו אמר ברק:
על פסיקתו של ברק בעניין איחוד משפחות עם פלסטיניים אמר השופט מישאל חשין: "הוא [ברק] מוכן שיתפוצצו שלושים, חמישים אנשים אבל יהיה זכויות אדם. אני לא מוכן. הוא חושב כך, אני חושב אחרת. לשמחתי הרבה אני ברוב". לאחר מכן, אמר חשין כי הוא מביע חרטה על הדברים. "זה היה בסערת נפש, אין לי שום ויכוח אישי עם הנשיא אהרון ברק. הנושא כל כך טעון וזה נפלט לי".
פרסים ותוארי כבוד
הוא קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת בולוניה. אוניברסיטת יורק בקנדה, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת רומא טור ורגאטה, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת הארטפורד, אוניברסיטת המדינה של ניו יורק באלבני והיברו יוניון קולג'. הוא חבר זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה האיטלקית למדעים. זכה בפרס גרובר לצדק לשנת 2006.
משפחתו
אהרן ברק נשוי לאלישבע ברק-אוסוסקין, אותה הכיר בעת לימודיהם בבית הספר התיכון. במהלך כהונתו בבית המשפט העליון התקדמה במשך 13 שנים מתפקיד של רשמת בבית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע לתפקיד סגנית נשיא בית הדין הארצי לעבודה (נציגי בית המשפט העליון בוועדה לבחירת שופטים לא השתתפו בדיון על מינויה). לזוג ברק ארבעה ילדים, כולם למדו משפטים ושניים מהם התמחו אצל שופטים בבית המשפט העליון, בתו היא אסתר ברק-לנדס. מתגורר בתל אביב.
ספריו ומאמריו
ספרים שכתב:
קישורים חיצוניים
מספריו
ממאמריו:
מאמרים אקדמיים על אהרן ברק כתבות על אהרן ברק מאמרים על אודותיו
חופשי מריבועים
בתורת החוגים, איבר r בתחום פריקות יחידה נקרא חופשי מריבועים או חסר ריבועים אם לא קיים ריבוע לא טריוויאלי המחלק את r. באופן פורמלי, r חופשי מריבועים אם כל s המקיים s^2\mid r הוא בהכרח איבר הפיך (ואז הריבוע מחלק כל איבר בחוג).
שלם חופשי מריבועים
בחוג השלמים, מספר חופשי מריבועים הוא מספר שבפירוק שלו לגורמים ראשוניים כל מספר ראשוני מופיע פעם אחת לכל היותר. לדוגמה, המספר 266 הוא חופשי מריבועים משום ש- ואילו 20 אינו חופשי מריבועים משום ש-4 (2^2) מחלק אותו. שלם חופשי מריבועים שווה לרדיקל שלו. לכל מספר שלם יש הצגה יחידה כמכפלה של שלם חופשי מריבועים ומספר ריבועי (כש-1 נחשב גם חופשי מריבועים וגם ריבוע).
בובה אמא
בובה אמא (באנגלית: Life-Size - בגודל טבעי) הוא סרט טלוויזיה של דיסני שיצא בשנת 2000 ושודר לראשונה בערוץ ABC, בכיכובן של לינדזי לוהן וטיירה בנקס. תחילה שודר הסרט כחלק מאוסף הסרטים של "עולמו המופלא של דיסני" ומ-2001 החל להיות משודר בערוץ דיסני.
בשנת 2018 יצא לסרט המשך בשם "בובה אמא 2", כאשר בפברואר 2020 הוכרז שיצא סרט המשך שלישי.
עלילה
קייסי היא מתבגרת בת 13 יתומה מאם שחיה בביתה עם אביה בן. בניגוד לשאר חברותיה אשר מתעניינות בקניות, רכילויות, חברים ובגדים, קייסי מתעניינת בבייסבול ובמיסטיקה. יום אחד כאשר היא מדפדפת בספר כשפים שברשותה היא מוצאת לחש שיכול להחזיר את אמה לחיים בעזרת חפץ השייך לאמה. בחג המולד, נותנת דרו, חברתו של בן, לקייסי ברבי כמתנה לחג. דרו מסרקת עם המסרק של אמה של קייסי את הברבי ללא ידיעתה ובכך מעירה אותה לחיים באמצעות הקסם. הברבי, ששמה איב קמה לתחייה. בן, אביה של קייסי מתאהב באיב - מה שמכעיס את קייסי, אך בסוף קייסי משלימה עם איב והן נעשות חברות. איב מלמדת את קייסי להיות נשית יותר ובוגרת יותר ועוזרת ומעודדת אותה לפני משחק הבייסבול בו היא משתתפת. קייסי מנצחת במשחק הבייסבול, בעיקר בזכות העידוד והתמיכה הרבה של איב. לאחר המשחק, ולאחר שהשתיים נעשו חברות טובות עומדת איב בפני החלטה קשה - האם להישאר אישה או לחזור להיות בובה? איב מחליטה, לאחר התלבטות קשה והתייעצות עם קייסי כי תחזור להיות ברבי. הסרט מסתיים בריקוד צבעוני של כל השחקנים לצלילי השיר "תהיה כוכב".
וירג'יניה המערבית
וירג'יניה המערבית (באנגלית: West Virginia ) היא מדינה באזורי האפלצ'ים ומזרח ארצות הברית. המדינה ידועה בכינויה "מדינת ההרים". בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא צ'ארלסטון.
בתחילה הייתה וירג'יניה המערבית חלק ממדינת וירג'יניה, אך בשל תמיכת המדינה בעבדות והצטרפותה לקונפדרציית המדינות של אמריקה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, החליטו המחוזות המערביים במדינה בוועידת וילינג, שנערכה ב-1861, להיפרד מהמדינה ולהישאר כחלק ממדינות האיחוד. המדינה החדשה הצטרפה רשמית לאיחוד ב-20 ביוני 1863.
המדינה נחשבת לחלק מדרום ארצות הברית. מיקומה וצורתה הייחודיים של המדינה גורם לכך שערים רבות הן למעשה חלק ממטרופולינים ממדינות אחרות, בהן אוהיו, פנסילבניה ווושינגטון הבירה. בנוסף ובעקבות כך, המדינה נחשבת פעמים רבות כחלק מאזורים גאוגרפיים שונים, בהם המרכז אטלנטי, הדרום העליון והמזרח דרומי.
המדינה מפורסמת בזכות ההרים שבה, גיוונה הטופוגרפי והתעשיות ההיסטוריות של חיטוב עצים ופחם. המדינה היא אחד המקומות הצפופים בעולם של קרסט, דבר שהופך אותה למוקד נבחר של חוקרי מערות ופעילות מדעית, כשבנוסף לכך אדמות הקרסט תורמות למי התהום הקרים במדינה. המדינה גם ידועה במגוון אתרי הבילוי בחיק הטבע שבה, שכוללים סקי, ציד, טיפוס הרים ודיג.
העידן הקולוניאלי
בשנת 1671, משלחת מטעם ויליאם ברקלי, מושל קולוניית וירג'יניה, נשלחה לחקור את האזור שהיה מכונה מפלי קנווה (על שם שבט הילידים באזור), סביבות האזור שכיום ידוע כגלן פריס בדרום-מרכז המדינה. בעשורים שלאחר מכן משלחות חוקרים מטעם קולוניית וירג'יניה הגיעו גם אל האזורים שהם כיום צפון מזרח המדינה. בנוסף להם, גם חוקרים גרמניים מהאזור שעתיד להיות מדינת פנסילבניה חקר את האזור הצפון מזרחי שקרוב לנהר הפוטומק.
עוד בשנת 1661, מלך אנגליה, צ'ארלס השני, הקצה את השטח שבין נהר הפוטומק לנהר הרפהנוק להקמת קולוניה חדשה. ההקצאה הפכה למעשית רק בשנת 1746, עם הגעת אנגלים לאזור שתחמו אותו. לרוע מזלם, הם גילו כי בסביבות האזור כבר נמצאים מתיישבים גרמנים. בין 1751 ל-1752 יצאה משלחת מטעם חברת אוהיו (חברה של תושבי וירג'יניה שיצאה ליישב את האזור שעתיד להיות מדינת אוהיו) לחקור את השטח צפונית לאזור המיושב, עד לנהר האוהיו, על מנת להקים קולוניה נוספת (14 במספרה) שתיקרא "ונדליה" ותכלול את השטח שעתיד להיות מערב וירג'יניה, יחד עם שטח קטן בדרום מערב פנסילבניה ומזרח קנטקי. התוכנית ירדה מהפרק בשל התנגדות קשה של שבטי הילידים המקומיים מלחמות הרצופות אליהן נקלע האזור (מלחמת הצרפתים והאינדיאנים ומלחמת העצמאות האמריקנית).
וירג'יניה המאוחדת
וירג'יניה הייתה מדינה ייחודית בנוף האמריקני, כשהיא מאופיינת בהבדלים רבים בין חלקיה. אוכלוסיית המדינה הייתה מאוד מגוונת, כשתושבי וירג'יניה הוותיקים יושבים בעיקר בדרום ומזרח המדינה, ובחלקה המערבי יושבים מהגרים גרמנים, סקוטים ואחרים ממדינות צפוניות יותר. בנוסף לכך, בשל הטופוגרפיה ההררית הייחודית של האזור המערבי לא התאפשרה עבודה חקלאית טיפוסית לשמה נדרשו עבדים, לכן העבדות הייתה פחות משתלמת לתושבי האזור. גם המעבר בין החלקים היה קשה בשל ההרים. עוד במהלך המהפכה האמריקנית קמה תנועה להקמת מדינה בשם "וסטסילבניה" במערב המדינה, תוכניות שלא יצאו לפועל.
הפיצול מווירג'יניה
בריצ'מונד, בירת וירג'יניה, ב-17 באפריל 1861, 49 צירים מהמקומות שעתידים להיכלל בווירג'יניה המערבית, הצביעו על ההחלטה להיפרד מארצות הברית, כחלק מבית הנבחרים של וירג'יניה, כש-30 הצביעו נגד, 17 בעד ו-2 נמנעו. כמעט מיד לאחר מכן, הוחלט באספה המונית בעיר קלרקסבורג, על כך שכל מחוז מצפון מערב המדינה ישלח נציגים לוועידה בווילינג ב-13 במאי אותה שנה. בוועידה נכחו 425 נציגים מ-25 מחוזות, כשיותר משליש מהם מצפון מערב המדינה. בוועידה הדעות היו חלוקות בדבר הפיצול מווירג'יניה - היו שגרסו כי עליהם להתפצל מיד מהמדינה, והיו שגרסו כי עליהם לחכות עד שהחלטת היפרדות וירג'יניה מארצות הברית תאושרר, אחרת הדבר ייחשב כמרד כנגד ארצות הברית. בסופו של דבר הוחלט שאם החלטת ההיפרדות מארצות הברית תאושרר, תכונס ועידה נוספת ביוני.
ב-23 במאי אושררה במשאל עם ההיפרדות מארצות הברית ברוב גדול, כשלעומת המדינה כולה רוב גדול מהתושבים במערב המדינה התנגדו למהלך. ועידת וילינג כונסה פעם נוספת ב-11 ביוני, ונפתחה בהכרזה שמאחר והאסיפה בה נקבעה ההיפרדות כונסה ללא הסכמת העם, כל פעולותיה "חלולות", ושכל תומכיה היו צריכים לעזוב את משרדיהם. עם זאת, ועידת וילינג עצמה, והנציגים שלקחו בה חלק, לא קיבלו את הסכמת הציבור לפעולותיהם. ב-19 ביוני קבעה חוקקה הוועדה את הארגון מחדש של הממשלה. הרשות המחוקקת של המדינה כללה כ-103 אנשים, כ-33 מתוכם נבחרו לפני כן לאספה הכללית של וירג'יניה. שאר האנשים נבחרו בדרכים לא-דרכים החל מפגישות המוניות למינויים עצמאיים. למחרת, הפוליטיקאי פרנסיס ה. פיירפונט הוסמך למושל המדינה, והוועידה ננעלה. בשל כך נוצר מצב שהמדינה וירג'יניה נשלטה על ידי שתי ממשלות ושני מושלים, כשממשלה אחת הושבעה לארצות הברית, והאחרת לקונפדרציית המדינות של אמריקה.
ב-20 באוגוסט התכנסה ועידת וילינג מחדש וקראה לעריכת משאל עם בעניין ההתפצלות והקמת וירג'יניה המערבית. ב-24 באוקטובר התקיים המשאל, בו כ-18 אלף איש הצביעו בעד הפיצול ורק 780 נגד. מהימנות המשאל מוטלת בספק בשל מספר סיבות: צבא האיחוד כבש את האזור (כחלק ממלחמת האזרחים האמריקנית) וחייליו היו מוצבים בו ומנעו מאנשים בעלי סימפתיה לקונפדרציה מלהצביע (כך קרה שרק רבע מהמצביעים המורשים במחוז אוהיו הצביעו בפועל), חיילים הצביעו פעמים רבות על אף שלא היו תושבי המדינה (כך נטען שבמחוז המפשייר רק 39 מתוך 195 מצביעים היו מצביעים מורשים), ואף בחלקים נרחבים לא התקיימו הצבעות כלל.
ב-13 במאי הממשלה החדשה אישרה סופית את הפיצול. המדינה החדשה ביקשה מהקונגרס להצטרף לאיחוד, וב-31 בדצמבר 1862 אישר נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן, את הצטרפות המדינה בחקיקה, בתנאי שהיא תוציא בהדרגתיות את העבדות מחוקתה. בזמן שרבים הרגישו שצירופה של וירג'יניה המערבית כמדינה אינו חוקי ואינו חוקתי. בתגובה טען לינקולן ש"הגוף שהסכים לצירופה של וירג'יניה המערבית הוא הרשות המחוקקת של וירג'יניה", ושצירופה היה הולם וחוקתי.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית עצמה המדינה סבלה פחות באופן יחסי. לאחר שבתחילת המלחמה, בקיץ 1861, פסגת המדינה נכבשה על ידי צבא האיחוד, שליטתו לא התערערה לכל אורכה, למעט ניסיון פריצה באותה שנה על ידי הגנרל רוברט א. לי. עם זאת, המחוזות במזרח המדינה סבלו יותר, כשהשליטה בהם מתחלפת בין צבאות האיחוד והקונפדרציה מספר פעמים.
לאחר מלחמת האזרחים
במהלך תקופת השיקום ומספר עשורים אחריה, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית התווכחו בעניין חלוקת החובות של וירג'יניה המאוחדת, ששימשו בעיקר לבניית תשתיות מהן נהנו שתי המדינות, בהן כבישים ותעלות. לאחר שוירג'יניה שילמה כשני שלישים מהחובות, הדבר הובא בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1915, שם נקבע הסכום הסופי שעל וירג'יניה המערבית לשלם, סכום אותו היא שילמה סופית בשנת 1939.
לאחר תקופת השיקום, וירג'יניה המערבית הייתה המדינה שהרוויחה הכי הרבה ממשאביה, בהם סוגי מינרלים שונים שאת חלקם מכרה לשימוש הממשל הפדרלי של ארצות הברית. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 רווחי המדינה אף גדלו עם מציאת האספלט ששימש את תעשיית ארצות הברית כולה ואת ציי העולם. בנוסף לכך, וירג'יניה המערבית הפכה לספקית פחם מרכזית.
ממשל ופוליטיקה
בית המחוקקים של וירג'יניה המערבית מורכב משני בתים:
נכון לשנת 2021, למפלגה הרפובליקנית יש רוב בשני הבתים.
המושל, הוא המושל וראש הרשות המבצעת של המדינה. עליו מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה והסמכות לאשר או להטיל וטו על הצעות חוק שהועברו בבית המחוקקים של וירג'יניה המערבית, לכנס את בית המחוקקים בכל עת. הוא נבחר אחת לארבע שנים ביום הבחירות לנשיאות ארצות הברית, הוא מושבע במהלך ינואר שלאחר מכן.
על המושל יש הגבלה של 2 קדנציות רצופות, אך יכול לשוב להיבחר כמה פעמים שרוצה, כל עוד חלה הגבלה זו.
עד בחירות 2022, המדינה שלחה 3 נציגים לבית הנבחרים של ארצות הברית. נכון ל-2019 שלושת נציגים אלו הם מהמפלגה הרפובליקנית.
החל מבחירות 2022, בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ושינוי גבולות המחוזות, פחת מספר מחוזות הבחירה הפדרליים במדינה מ-3 ל-2 והמדינה, מבחירות אלה ועד 2030, לכל הפחות, תשלח 2 נציגים לבית הנבחרים של ארצות הברית.
שני הסנאטורים מהמדינה הם הדמוקרט ג'ו מנצ'ין והרפובליקנית שלי מור קפיטו.
כלכלה
וירג'יניה המערבית נחשבת למדינה הענייה ביותר בארצות הברית, עם שיעור עוני של 19%, בהשוואה לשיעור העוני הלאומי של ארצות הברית העומד על כ-13%.
תעשיית הפחם, שעליה הסתמכה כלכלת המדינה בעבר, חוותה ירידה של כ-40% בייצוא בשנת 2013 לבדה. שיעור צמיחת השכר לאזרח ממוצע במערב וירג'יניה הוא הנמוך ביותר בארצות הברית ועומד על כ-1.5%.
דמוגרפיה
בחלוקה על פי מוצא אתני, קבוצת האוכלוסייה הגדולה ביותר בווירג'יניה המערבית היא צאצאי הגרמנים, המהווים 18.1% מכלל התושבים. הקבוצה השנייה היא האירים (14.4%), ולאחריהם אמריקאים (12.5%) ואנגלים (11.1%). אלו המציינים כי מוצאם הוא "אמריקאי" הם בעיקרם ממוצא אנגלי, אך שורשיהם נטועים בצפון אמריקה זמן רב, ובמקרים מסוימים עוד מן המאה ה-17 וראשית הקולוניות הבריטיות באמריקה.
תומאס הווארד (שודד ים)
תומאס הווארד (באנגלית: Thomas Howard) היה פיראט, שפעל בעיקר באוקיינוס ההודי ובים האדום בתור הזהב של הפיראטים. הוא שירת תחת פיקוד של שודדי ים אחרים באותה תקופה, כולל ג'ורג' בות' וג'ון בוואן. הוא פיקד גם על ספינה עם 36 תותחים. בהמשך פרש לרפג'ורה שבהודו, שם נישא לאישה מקומית. לאחר מכן הוא נרצח על ידי קרוביה.
ראשית חייו
לאחר שתקפה מספר ספינות מול החוף המזרחי של אמריקה הצפונית במהלך 1698, חצתה הספינה את האוקיינוס האטלנטי והחלה לפשוט על החוף המערבי של אפריקה בשנת 1699. הווארד והצוות שדדו רכוש גדול מ"אלכסנדר" - אוניית הפיראטים שפקד עליה ג'ון ג'יימס, שעלתה על שרטון ליד מדגסקר. זמן קצר לאחר מכן, הווארד ננטש על החוף על ידי הצוות בזמן מסע שוד, ולא חולץ עד שהגיע אליו השודד ג'ורג' בות' בתחילת 1701. כששירת לצד ג'ון בוואן על סיפונו של ה"ספיקר", הווארד נשאר עם הצוות בעקבות מותו של בות' ובחירת בוואן כרב החובל החדש של "הספיקר". בעקבות אובדן ה״ספיקר״ שנתקלה בשונית סנט אוגוסטין, התיישב הווארד באי הסמוך מאוריציוס.
כקברניט "פרוספרוס"
לאחר תקופה קצרה הוא גייס קבוצה של שודדי ים ותפס את האונייה "פרוספרוס" עם 36 תותחים. הווארד נבחר לקברניט שלה בחג המולד 1702 ונפגש שוב עם ג'ון בוואן, בנמל מיוטה. יחד תקפו השניים את האוניה "פמברוק" של החברה המזרח ההודית, במרץ 1703, סמוך לאי יוהנה באיי קומורו. הווארד עזב את בוואן לתקופה מסוימת בזמן שספינת בוואן, "ספידי רטארן", עברה שיפוצים ותיקונים. הווארד ואנשיו יצאו למדגסקר לביקור של הפיראט לשעבר ארט ואן טויל, שהיה בעל מטע עצים באי. שם הם שמעו כי ואן טויל תקף קודם לכן כמה פיראטים אחרים (אולי תומאס מוסטין), והם פתחו במאבק עם ואן טויל ובני בריתו. אנשיו של הווארד נהדפו מהחווה וברחו אך נאלצו להשאיר את דייוויד ויליאמס וטום קולינס מאחור. ואן טויל החזיק אותם כעבדים עד שהם ברחו כמה חודשים לאחר מכן. הווארד ובוואן שיתפו פעולה שוב באוגוסט 1703, כשתקפו ולקחו שתי אוניות הודיות בשווי כולל של 70,000 ליש"ט. שני הצוותים מוזגו על סיפונה של הספינה הגדולה מבין האוניות ההודיות - ספינה בת 56 תותחים ששמה שונה ל"דאפינט" - בפיקודו של בוואן. כשהוא חזר לראג'אפורה, חילק הצוות את השלל.
מזט סקופיה
מ.ז.ט סקופיה (במקדונית: КK МЗТ Скопје) היא קבוצת כדורסל מקדונית משכונת "ארודרום" בעיר סקופיה, המתמודדת בליגת העל המקדונית והליגה האדריאטית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1966 והשתתפה בליגה היוגוסלבית עד שנת 1991. והחלה לשחק בליגה המקדונית הבכירה בעונת 1991/92. מאז הקמת הליגה, נחשבת "מזט סקופיה" לקבוצת צמרת מובילה. בעונת 1995/96 זכתה הקבוצה לראשונה בגביע המקדוני.
בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה כשניצחה את קבוצת פני אינדוסטריס בסדרת הגמר 1-4. ובנוסף זכתה בגביע החמישי והשלימה דאבל היסטורי. בעונת 2012/13 ניצחה הקבוצה בגמר הפלייאוף 0-4 את קבוצת קוז'וב גבגליה ובגמר הגביע את קבוצת קומנובו 2009, בכך השלימה זכייה נוספת בדאבל. בעונת 2013/14 זכתה בדאבל השלישי ברציפות כאשר ניצחה בגמר הפלייאוף 3-1 את רבוטניצ'קי סקופיה, ובגמר הגביע את ליריה סקופיה.
במסגרת אירופאית
הקבוצה השתתפה בגביע קוראץ' בעונות 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2000/01. בעונות 1996/97 (שובצה בשלב הבתים עם הפועל גליל עליון, ריאל מדריד ורטיופארם אולם, והגיעה לשמינית הגמר ללא הפסד ביתי), 1997/98, 1998/99 השתתפה בגביע ספורטה. בעונת 2012/13 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת הליגה האדריאטית. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה גם במסגרת היורוקאפ.
אוהדים והיכל ביתי
הקבוצה ידועה כבעלת קהל אוהדים חם ורועש הממלא את ההיכל בכל משחק. ארגון האוהדים של הקבוצה נקרא "פאמילי ארודרום". בחודש נובמבר 2012, הוכרז כי ההיכל הביתי הישן יאן סנדנסקי, שהכיל 2,000 מקומות ישיבה ייהרס לחלוטין, ובמקומו יוקם היכל כדורסל חדש שיכיל 6,500 מקומות. בתאריך 14 בפברואר 2013, הקבוצה קיימה אימון אחרון ב"אולם סנדנסקי" בנוכחות יותר מאלף אוהדים. למחרת האולם נסגר באופן רשמי. בחודש אוגוסט 2014 חנכה הקבוצה באופן רשמי את מרכז הספורט סנדנסקי המכיל 6,500 מקומות ישיבה.
תארים והישגים
גלריית תמונות
צמצום (תורת החוגים)
בתורת החוגים, צמצום הוא התכונה המאפשרת לצמצם מודול, כלומר להסיק מאיזומורפיזם את האיזומורפיזם B \cong B'. צמצום עשוי להתקיים או שלא להתקיים בקטגוריה נתונה של מודולים.
צמצום ותכונות אחרות
שאלת הצמצום עשויה להתייחס לקטגוריה של מודולים, אבל גם למודול מסוים בתוכה. לצד הצמצום, אפשר ללמוד כמה תכונות אפשריות. התכונות המנויות לעיל מסודרות באופן היררכי: מתכונת ההצבה נובע צמצום; מצמצום נובע צמצום פנימי; ומצמצום פנימי נובעת סופיות-דדקינד.
תכונות הצמצום וההצבה עוברות למחוברים ישרים ולסכומים ישרים סופיים (כלומר, סכום ישר סופי הוא בעל תכונות אלה אם ורק אם כל המחוברים מקיימים אותן).
כתובות דריווש הראשון בסואץ
כתובות דריווש הראשון בסואץ נכתבו בפרסית עתיקה, בעילמית, בבבלית ובמצרית קדומה על חמש אנדרטות בוואדי טֻמילאת, המנציחים את פתיחת תעלת הפרעונים בין הנילוס לבין האגמים המרים.
האנדרטה שהשתמרה בצורה הטובה ביותר הייתה מצבת זיכרון מגרניט ורוד, שהתגלה על ידי שארל דה לספס, בנו של פרדיננד דה לספס, ב־1866, 130 קילומטרים מסואץ ליד כרבת במצרים. היא הוקמה על ידי דריווש הגדול, מלך של האימפריה הפרסית העתיקה, שמשל מ־522 לפנה"ס ועד 486 לפנה"ס. האנדרטה, הידועה גם כמצגת שאלוף, מתעדת את בניית תעלה הקודמת לתעלה סואץ המודרנית בידי הפרסים, תעלה דרך ואדי טמילאת, המחברת את ביבסטיס, ענף של הנילוס, עם אגם תמסח שהיה באותה תקופה ממחובר למפרץ סואץ בדרכים טבעיות. המטרה המצוינת של התעלה הייתה יצירת דרך משלוח סחורות דרך הנילוס ודרך הים האדום בין מצרים לבין פרס.
צמצום (תורת החוגים)
צמצום ותכונות אחרות
תכונות ההצבה והצמצום הפנימי, וכן סופיות-דדקינד, תלויות רק בחוג האנדומורפיזמים של המודול: מודול M מקיים את תכונת ההצבה אם ורק אם הטווח היציב של חוג האנדומורפיזמים הוא 1. מודול מקיים את תכונת הצמצום הפנימי אם ורק אם חוג האנדומורפיזם שלו מקיים אותה כמודול מעל עצמו. מודול הוא סופי-דדקינד אם ורק אם חוג האנדומורפיזמים שלו הוא סופי-דדקינד (אם ab=1 אז ba=1).
כתובות דריווש הראשון בסואץ
טקסט
מובא להלן תעתיק ותרגום חלקי של הטקסט:
צמצום (תורת החוגים)
צמצום ותכונות אחרות
ארבע התכונות מתלכדות עבור מודולים אינג'קטיביים (ואף לכל מודול קוואזי-אינג'קטיבי). שלוש התכונות הראשונות מתלכדות אם המודול מקיים את תכונת ההחלפה הסופית.
כתובות דריווש הראשון בסואץ
טקסט
xâmanišiya \ thâtiy \ Dârayavauš \ XŠ \ adam \ Pârsa \ amiy \ hacâ \ Pâ rsâ \ Mudrâyam \ agarbâyam \ adam \ niyaštâyam \ imâm \ yauviyâ m \ katanaiy \ hacâ \ Pirâva \ nâma \ rauta \ tya \ Mudrâyaiy \ danuvatiy \ ab iy \ draya \ tya \ hacâ \ Pârsâ \ aitiy \ pasâva \ iyam \ yauviyâ \ akaniya \ avathâ \ yathâ \ adam \ niyaštâyam \ utâ \ nâva \ âyatâ \ hacâ \ Mudrâ yâ \ tara \ imâm \ yauviyâm \ abiy \ Pârsam \ avathâ \ yathâ \ mâm \ kâma\ âha
״אומר המלך דריווש: אני פרסי; בצאתי מפרס כבשתי את מצרים. אני הזמנתי לחפור תעלה זו מהנהר שנקרא הנילוס וזורם במצרים, לים שמתחיל בפרס. לכן, כשתעלה זו נחפרה כפי שביקשתי, סירות יצאו ממצרים דרך תעלה זו לפרס, כפי שהתכוונתי.״
צמצום (תורת החוגים)
תכונת ההצבה
כל מודול פשוט (ולכן כל סכום ישר של מספר סופי של מודולים פשוטים) הוא בעל תכונת ההצבה. מודול M מקיים את תכונת ההצבה אם ורק אם הטווח היציב של חוג האנדומורפיזמים הוא 1. מכאן אפשר להסיק שמעל חוג בעל טווח יציב 1, כל מודול פרויקטיבי נוצר סופית הוא בעל תכונת ההצבה. מודול אי-פריד המקיים את תכונת ההחלפה הסופית מקיים גם את תכונת ההצבה.
אם R חוג קומוטטיבי נתרי מקומי למחצה, אז לכל מודול נוצר סופית מעליו יש תכונת ההצבה.
צמצום
לכל שני מודולים B,C, אם אז ; וכמובן אי-אפשר לצמצם את P. דוגמה זו (המכונה "הטריק של איילנברג") מראה שתכונת הצמצום, אם היא מתקיימת, מוגבלת למודולים נוצרים סופית.
מעל תחום דדקינד, כל מודול נוצר סופית אפשר לצמצם. מאידך, יש תחומים קומוטטיביים בעלי ממד קרול 2 עם מודולים פרויקטיביים נוצרים סופית שאינם ניתנים לצמצום.
בחוג אידיאלים חופשיים, החוג ניתן לצמצום (כמודול מעל עצמו).
צמצום פנימי
חוג R מקיים את תכונת הצמצום הפנימי כמודול מעל עצמו, אם ורק אם לכל שני אידפוטנטים e, e', אם Re\cong Re' (כמודולים) אז (תכונה זו סימטרית ביחס להחלפת ימין ושמאל). מודול M שחוג האנדומורפיזמים שלו רגולרי פון-נוימן מקיים את תכונת הצמצום הפנימי, אם ורק אם חוג האנדומורפיזמים רגולרי ליחידות (ע"ש).
מפרצון מולוק
מפרצון מולוק או מפרצון מאלוק (באנגלית: Mulock Inlet) הוא מפרצון היוצא ממדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה. רוחב פתחו של המפרצון 18 קילומטרים, והוא מצוי בין כף טיל וכף לנקסטר.
גילוי המפרצון
המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
המפרצון, כמו גם קרחון מולוק, נקראים על שמו של סגן ג'ורג' מולוק, מהצי המלכותי הניו זילנדי, שהיה מודד של משלחת המחקר הניו זילנדית שחקרה את אזור זה.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 208
OS/390
OS/390 היא מערכת הפעלה למחשבי מיינפריים של חברת IBM. מערכת הפעלה זו פותחה עבור מחשבים מסדרת System/390. מערכת הפעלה זו יועדה למערכות גדולות יחסית ומרובות עבודות. המערכת הוכרזה ב 1995 והחליפה את מערכת ההפעלה MVS. בסוף שנת 2001 החליפה אותה מערכת ההפעלה z/OS.
מאפייני המערכת
בסעיף זה יפורטו מאפיינים עיקריים של המערכת, שלא היו קיימים במערכות הפעלה ממשפחת MVS שקדמו לה. במערכת OS/390 הורחב השימוש בתקשורת ואינטגרציה עם מערכות העבודות תחת מערכות הפעלה אחרות, כחלק מתפיסה של Network Computing. ביטוי מעשי של תפיסה זו היה הרחבת שירותי ה Communication Server במערכת ההפעלה.
התמיכה במערכת ההפעלה UNIX על מחשבי המיינפריים, הוחלפה בשילוב UNIX בתוך מערכת ההפעלה OS/390. הרכיב החדש במערכת ההפעלה נקרא: UNIX System Services, בראשי תיבות USS.
אוניברסיטת קולומביה הבריטית
אוניברסיטת קולומביה הבריטית (באנגלית: The University of British Columbia; ר"ת UBC) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית שלה קמפוסים בקולומביה הבריטית, קנדה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1908 כחלק ממכללת אוניברסיטת מקגיל בקולומביה הבריטית. בשנת 1915 הפך המוסד לעצמאי ואימץ את שמו הנוכחי. זהו המוסד להשכלה גבוהה הוותיק ביותר בקולומביה הבריטית ובו למעלה מ-65,000 סטודנטים בשני קמפוסים: ונקובר, ועמק אוקנגן. אוניברסיטה התפתחה מאוד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה כאשר תוך שנים בודדות מספר הסטודנטים הוכפל. חלק מהלימודים התקיימו במחנות צבא שהתפנו. בהמשך נבנו בנייני קבע. בתחילת שנות ה-70 לסגל האוניברסיטה הצטרפה אנט קולודני והיא הקימה תוכנית לימודי נשים מהראשונות בקנדה. בשנת 1971 הוכרז על הקמת "מוזיאון אנתרופולוגיה" שבנייתו הסתיימה בשנת 1976.
רוב תלמידי האוניברסיטה לומדים בחמש פקולטות גדולות: אמנויות, מדעים, רפואה, מדע שימושי ובית הספר לעסקים על שם סאודר. שטחו של קמפוס האוניברסיטה בוונקובר הוא 4.02 קמ"ר. שטחו של הקמפוס בעמק אוקנגן הוא 2.09 קמ"ר ומהווה חלק מן העיר קלונה.
נתוני הקבלה לאוניברסיטת קולומביה הבריטית הם מבין הגבוהים בקנדה ובהתאם לדרוג מוסדות אקדמיים הנעשים בקנדה, האוניברסיטה מדורגת באופן עקבי בין שלושת המוסדות הטובים במדינה. תקציב המחקר השנתי באוניברסיטה הוא כ-600 מיליון דולר, נכון לשנת 2014 וממנו מומנו 8,442 פרויקטים של מחקר. בין חברי הסגל, הבוגרים והחוקרים באוניברסיטה נמנו שבעה זוכי פרס נובל, 69 מקבלי מלגת רודז, 65 מקבלי מדליה אולימפית, 8 חברים באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ו-208 חברים בחברה המלכותית הקנדית. באוניברסיטה למדו אף שלושה מראשי ממשלת קנדה, האחרון שבהם הוא ג'סטין טרודו. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, חברה בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 וחברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי. לאוניברסיטה תוכנית חזון ותוכנית אסטרטגית בינלאומית לשנים 2028-2018
באוניברסיטה אחת מספריות המחקר הגדולות בקנדה ובה למעלה משבעה מיליון כרכים ב-21 ספריות משנה.
קמפוסים
לאוניברסיטת ונקובר שני קמפוסים וארבע מרכזים נוספים:
ונקובר
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצא בפוינט גריי, מרחק 20 דקות נסיעה ממרכז העיר ונקובר. סמוך לקמפוס מספר חופים ונוף רכס הרי החוף הצפוני. בין הקמפוס לעיר קיימת רצועה ירוקה של פארק אזורי. שטח המבנים בקמפוס הוא מעל מיליון מטר רבוע והם תופסים 1.7 קמ"ר מתוך השטח הכולל של הקמפוס. רחובות הקמפוס רובם בנויים בתבנית רחובות שתי וערב. הקמפוס יושב על אדמות האומות הראשונות. שטח הקמפוס אינה נמצא בתחום הרשות המוניציפלית של ונקובר ולכן השיטור באזור הקמפוס הוא של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה ושל מחלקת הביטחון של האוניברסיטה ולא של משטרת העיר. לאוניברסיטה שני קמפוסי-לוויין בתחום העיר, האחד בבית החולים הכללי של ונקובר המשמש תלמידי מדעי הרפואה והשני במרכז העיר ומיועד לתוכניות שאינן לתואר אקדמי ולסטודנטים שאינם לומדים בתוכנית לימודים מלאה.
בתחום הקמפוס המרכזי גנים רבים, בהם הגן הבוטני של האוניברסיטה והמרכז לחקר הצומח. בקמפוס גם אולם קונצרטים, אולם תיאטרון ואולם קולנוע.
אוקנגן
בשטח הקמפוס באוקנגן שכנה בעבר מכללת אוניברסיטת אוקנגן. הקמפוס נמצא בסמוך לשדה התעופה של קלונה. לימודים בקמפוס החלו בשנת 2005. בקמפוס מתקיימים לימודים לתארים ראשונים בתחומי האמנויות, מדע, הנדסה, סיעוד, חינוך וניהול. בשנת 2010 הוכפל שטח הקמפוס. בשנת 2011 זכה הקמפוס לתקציב פיתוח של 400 מיליון דולר קנדי בעזרתו נבנו מספר מבנים המשמשים להוראה ולמחקר.
קמפוס ונקובר
רשימת הפקולטות ובתי הספר בקמפוס:
קמפוס אוקנגן
רשימת הפקולטות ובתי הספר בקמפוס:
קישורים חיצוניים
אתרים רשמיים
אברהם והצלמים
אַבְרָהָם וְהַצְּלָמִים הוא סיפור העוסק בראשית דרכו של אברהם ובמאבקו בחברה הפוליתאיסטית של זמנו. סיפור זה אינו מופיע בתנ"ך, והוא מוכר משני מקורות חשובים: ספר המדרשים היהודי "בראשית רבה", וספר הקוראן, שממנו הסיפור מוכר באסלאם.
הסיפור בנוסחיו המקוריים ובתרגום לעברית
כאמור, לסיפור זה יש שני מקורות: מדרש מספר "בראשית רבה", שנכתב בארמית גלילית בין המאה ה-4 ל-6, והקוראן, שנכתב במאה ה-7 בערבית.
להלן מובאת טבלה השוואתית המציגה את שתי הגרסאות, בנוסחיהן המקוריים ובתרגום לעברית. כפי שניתן לראות, שני הסיפורים בהחלט אינם זהים, אבל יש ביניהם הרבה נקודות דמיון.
הבסיס לאגדה
המדרש בבראשית רבה מסביר את מותו של הרן בסיפורו של אברהם, שעקב התנגדותו לעבודת האלילים הושלך לכבשן האש אך ניצל. ראה זאת הרן ואמר 'משל אברהם אני', ולכן הושלך גם הוא לכבשן, אך לא זכה להינצל.
מבנה האגדה
הפרשן יעקב צ. מאיר רואה באגדה מחזה בארבע מערכות:
קרחון באטיי
קרחון באטיי (באנגלית: Battye Glacier) הוא קרחון ברכס ארמיס, שבהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל אגם ראדוק.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר, שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1960.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הקרחון נקרא על שמו של א. סי. באטיי (A.C. Battye), חוקר קרחונים בתחנת וילקס בשנת 1962.
לקריאה נוספת
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma Wadham, Antarctic Lakes, P 53
• Bernd Wagner, Holger Cremer, Limnology and Sedimentary Record of Radok Lake, Amery Oasis, East Antarctica, Fütterer, D K, Damaske, D, Kleinschmidt, G, Miller, H & Tessensohn, F (eds.), Antarctica: contributions to global earth sciences, Springer, Berlin, Heidelberg, New York, 45-54 http://dx.doi.org/10.1007/3-540-32934-X
קרחון מקינון
קרחון מקינון (באנגלית: McKinnon Glacier) הוא קרחון בחלק המזרחי של רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר בשנת 1956.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הקרחון נקרא על שמו של גריימי וו. מקינון (Graeme W. McKinnon) ממלבורן, שהיה אחראי על משלחת סקר הרי הנסיך צ'ארלס מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית בשנת 1969.
שונית שיראזה
שונית שיראזה (באנגלית: Shirase Bank) נהגה גם "שונית שירייס" היא שונית הממוקמת בסמוך לחוף שיראזה בים רוס, שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמה של השונית ניתן לה ביוני 1988 על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית (ACUF 228).
המשלחת היפאנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1912, בפיקודו של סגן נובו שיראזה, הפליגו בספינה ״קינאן מארו״ סמוך לחוף שיראזה בינואר 1912.
השונית הסמוכה לחוף, כמו גם החוף, נקראים על שמו של שיראזה.
הונגריה (אסטרואיד)
הונגריה (שם מלא: 434 הונגריה; באנגלית: ) הוא שמו של האסטרואיד בחגורת האסטרואידים, שהתגלה ב-11 בספטמבר 1898 באוניברסיטת היידלברג שבהיידלברג, גרמניה על ידי האסטרונום הגרמני מקס וולף.
האסטרואיד נקרא כך על שמה של המדינה הונגריה בלטינית. והוא מקיף בחגורת האסטרואידים את השמש. קוטרו של האסטרואיד הוא 13-30 קילומטרים.
התצפית הראשונה על האסטרואיד התרחשה ב-11 בספטמבר 1898.
אסטרואיד הונגריה הוא מייצג ומעניק שמו למשפחת אסטרואידים מסוג הונגריה.
עונת 2008 בגביע ליברטדורס
עונת 2008 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-49 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-29 בינואר 2008 והתחרות הסתיימה ב-2 ביולי 2008. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו, וזאת בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 38 קבוצות:
במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, חוק שערי חוץ, בעיטות עונשין. בסדרת הגמר חוק שערי חוץ לא בתוקף. במקומו הייתה תוספת זמן ובעיטות עונשין במידת הצורך.
הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני.
טום וילסאק
תומאס ג'יימס "טום" וילסאק (באנגלית: Thomas James "Tom" Vilsack; נולד ב-13 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שמכהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית. קודם לכן כיהן כמזכיר החקלאות בממשל אובמה ולפני כן כמושל איווה.
ביוגרפיה
וילסאק נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא שהה בבית יתומים קתולי ואומץ בגיל חמישה חודשים על ידי בני הזוג וילסאק באפריל 1951. בילדותו סבל מהתעללות פיזית מצד אמו המאמצת האלכוהוליסטית והמכורה לתרופות, עד שעזבה את ביתם כשהיה בן 13. ב-1972 סיים תואר ראשון בהיסטוריה בהמילטון קולג' שבניו יורק וב-1975 סיים תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים באולבני. בתום הלימודים עבר עם רעייתו כריסטי לעיירת הולדתה מאונט פלזנט שבאיווה והחל לעסוק בעריכת דין במשרד של אבי רעייתו. הוא נבחר לנשיא רוטרי בעיירה וכיהן גם כנשיא לשכת המסחר המקומית וכנשיא אגודת הליטיגטורים.
בדצמבר 1986 נרצח ראש עיריית מאונט פלזנט בידי תושב ממורמר במהלך ישיבת המועצה. אביו של הנרצח ואחרים הפצירו בוילסאק להתמודד לכהונת ראש העיר, הוא נבחר לתפקיד בתחילת 1987 ולשתי תקופות כהונה נוספות בהמשך. ב-1992 נבחר לסנאט של מדינת איווה וכיהן במשך שתי קדנציות. ב-1998 נבחר למושל איווה והיה בכך למושל הראשון מהמפלגה הדמוקרטית מזה כ-30 שנה. ב-2002 נבחר לתקופת כהונה נוספת ושימש בתפקיד עד ינואר 2007.
בסוף 2006 הודיע על התמודדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. הוא פרש מהמירוץ בפברואר 2007, עוד בטרם החלו הפריימריז או העימותים באופן רשמי, והודיע על תמיכתו במועמדותה של הילרי קלינטון.
בדצמבר 2008 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על מינויו של וילסאק למזכיר מחלקת החקלאות, מינויו אושר פה אחד בסנאט והוא הושבע לתפקיד ב-21 בינואר 2009. הוא החבר היחיד שכיהן בקבינט ארצות הברית לאורך כל תקופת שלטונו של אובמה. לאחר סיום כהונתו כמזכיר החקלאות מונה וילסאק למנהל מועצת ייצוא החלב של ארצות הברית. בשנת 2015 דיווח העיתון "וושינגטון פוסט" כי וילסאק הודיע לנשיא אובמה כי הוא שוקל להתפטר מתפקידו. לפי הדיווח, אמר וילסאק לאובמה כי בשעה שהוא שוקל לעזוב את מחלקת החקלאות של ארצות הברית. אובמה מצדו דחק מווילסאק להישאר בתפקידו, וביקש ממנו לפקח על בעיית ההתמכרות לאופיואידים.
בדצמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית הנבחר כי וילסטק צפוי להיות מזכיר החקלאות בממשלו העתידי. ב-2 בפברואר 2021 ניצב בפני שימוע בועדת החקלאות של הסנאט, שבתומו הוא אושר על ידי חברי הוועדה להצבעה במליאת הסנאט. ב-23 בפברואר אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של וילסאק למזכיר החקלאות, ברוב של 92 תומכים מול 7 מתנגדים, בהם הסנאטור וחבר מפלגתו, ברני סנדרס.
חיים אישיים
וילסאק נשוי לכריסטי, בכירה בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, ואב לשני בנים.
מישיגן
מישיגן היא מדינה בארצות הברית. עיר הבירה שלה היא לאנסינג, אך העיר הגדולה והידועה ביותר במדינה היא דטרויט. המדינה קרויה על שם ימת מישיגן שהיא שוכנת לחופה. מקור השם מישיגן עצמו הוא בהגייה הצרפתית של המילה האינדיאנית מישיגמה אשר בשפת שבט אוֹגִ'יבְּוֶוה (הנקרא גם אַלְגוֹנְקִי), פרושה הוא "ים גדול".
מישיגן גובלת בארבע מתוך חמש הימות הגדולות והן ימת סופיריור, ימת מישיגן, ימת יורון, וימת אירי. (החמישית שאינה גובלת במישיגן היא ימת אונטריו).
המאה ה-17
לפני שסוחרים צרפתים חקרו את מישיגן ויישבו אותה במאה ה-17, יושבה מישיגן על ידי שבטים ילידים. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור שלימים ייקרא מישיגן היו במסע החקר של אתיאן ברולה ב-1622. ההתיישבות האירופאית הראשונה הוקמה ב-1641 באתר שיותר מאוחר יקים בה האב ז'אק מארקט את סולט סיינט-מרי ב-1668.
סיינט-איגנס נוסדה ב-1671 ומרקט ב-1675. יחד עם סולט סיינט-מרי, שלושת היישובים הללו הם היישובים הוותיקים ביותר במישיגן.
המאה ה-18
ב-1701 הסוחר ומגלה הארצות הצרפתי אנטואן דה לה מוט קאדיאק (Antoine de la Mothe Cadillac) ייסד את דטרויט. מ-1660 ועד סיום השליטה הצרפתית, היו מישיגן ומדינות רבות אחרות בסביבה חלק מהמחוז המלכותי של צרפת החדשה שבירתה בקוויבק. ב-1759, עקב תבוסתה של צרפת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, נפל האזור לידי הכוחות הבריטים. במסגרת הסכם פריז ב-1763 מישיגן ושאר צרפת החדשה עברה לידי הבריטים. בעקבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמסגרת הסכם ג'יי של 1794 בין ארצות הברית לבין בריטניה, נסוגו הכוחות הבריטים מדטרויט ב-1796.
המאה ה-19
במלחמת 1812 טריטוריית מישיגן (שלמעשה כללה את דטרויט וסביבתה) נכבשה על ידי הבריטים והוחזרה לקנדה העליונה עד הסכם גנט. ב-26 בינואר 1837 הצטרפה מישיגן לארצות הברית כמדינה ה-26. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הייתה מישיגן חלק מן האיחוד והעניקה לו תרומה מרכזית, ושלחה יותר מארבעים גדודים של מתנדבים לצבאות הפדרליים.
המאה ה-20 וה-21
מישיגן קיימה את הבחירות הראשונות הראשונות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1910. עם צמיחתה המהירה בתעשייה, היא הייתה מרכז חשוב להתארגנות איחוד ענפה, כמו עלייתם של עובדי הרכב המאוחדים.
מישיגן הסבה חלק גדול מייצור שלה כדי לספק את צורכי הצבא במלחמת העולם השנייה; היא ייצרה 10.9 אחוזים מחימוש הצבא של ארצות הברית שיוצרו במהלך המלחמה, במקום השני (אחרי ניו יורק) בין 48 המדינות.
בשנת 1927 התרחש טבח בבית הספר באת' במהלכו אנדרו קיהו הרג 44 ופצע 58 אנשים נוספים.
אזור המטרו דטרויט בדרום - מזרח מישיגן הוא המטרופולין הגדול ביותר במדינה (בערך 50% מהאוכלוסייה מתגוררת בו) והאחד-עשר בגודלו בארצות הברית. גרנד רפידס המטרופולין ב מערב מישיגן הוא באזור המטרו בעלי הצמיחה המהירה ביותר במדינה, עם יותר מ -1.3 מיליון תושבים נכונים ל 2006. מטרו דטרויט מקבלת יותר מ -15 מיליון מבקרים בכל שנה. במישיגן רבים מאתרי התיירות הפופולריים, כולל בתחומים כמו Frankenmuth ב בבוהן, ו Traverse City על מפרץ Traverse גרנד ב צפון מישיגן. תיירים מוציאים מדי שנה כ -17 מיליארד דולר במישיגן בתמיכת 193,000 משרות.
בשנת 2020 סבלה מדינת מישיגן באופן חמור ממגפת הקורונה, והפכה לאחת המדינות עם מניין המתים הגדול ביותר בארצות הברית. דטרויט נפגעה במיוחד, לאחר שספגה התפרצות משמעותית של הנגיף.
גאוגרפיה
מישיגן היא המדינה ה-11 בגודלה בארצות הברית, ושטחה הכולל הוא 253,793 קמ"ר, מהם 150,504 קמ"ר של יבשה, 99,909 קמ"ר של מים טריטוריאליים בימות הגדולות, ו-3,380 קמ"ר של מים בפנים היבשה.
השטח היבשתי מורכב משני חצאי איים עיקריים - עליון (Upper Peninsula) ותחתון (Lower Peninsula). בין דרום חצי האי העליון לצפון חצי האי התחתון, מפריד מצר מאקינו, כשמו של האי מאקינו שבימת יורון.
חצי האי העליון
נקרא גם מישיגן עילית (Upper Michigan).
גובל במערב בשטח היבשתי של ויסקונסין ובמזרח - בקנדה, בצפון - בימת סופיריור, ובדרום בימת מישיגן שממערב למצר מאקינו, וימת יורון שממזרח למצר.
חצי האי העליון מיוער בצפיפות, ובחלקו המערבי משתרע רכס הרי פורקיופיין (Porcupine Mountains) היוצר אגן היקוות בין שני נחלים הנשפכים אל ימת סופיריור וימת מישיגן. הרכס מסולע ברובו, גילו מוערך ב-2 מיליארד שנים, והוא נחשב לחלק מאחד הרכסים העתיקים בעולם. הר ארבון (Mount Arvon) שברכס יורון, צפונית-מזרחית לעיר מארקט, הוא הנקודה הגבוהה ביותר במישיגן, וגובהו 603 מטרים מעל פני הים. בחצי האי העליון יש יותר מ-300 מפלי מים בגבהים שונים.
חצי האי התחתון
נקרא גם מישיגן תחתית (Lower Michigan).