cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשר שניר
אשר שניר (שיינפלד) (12 בפברואר 1942 – 5 באוקטובר 1986) היה טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, בתפקידו האחרון כיהן כראש מטה חיל האוויר בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
שניר נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני ה במגמה הפיזיקלית. בשנת 1960 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס מספר 37. לאחר שסיים את הקורס בשנת 1962 הוצב כטייס קרב בטייסת מיסטר. בשנת 1965 נשלח לארצות הברית לבחון את מטוס הסקייהוק שאותו שקל חיל האוויר לרכוש. לאחר טיסות ניסיון המליץ שניר להצטייד בו. במלחמת ששת הימים היה שניר טייס שחק בטייסת העטלף, וביומה הראשון של המלחמה השתתף במבצע מוקד. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים.
כמה ימים לאחר המלחמה, ב-15 ביוני 1967, השתתף שניר בקרב אוויר המוני באזור תעלת סואץ בו הופלו ארבעה מטוסי מיג 21 ומטוס שחק ישראלי. במהלך הקרב הפיל שניר שני מטוסים. ב-1969 התמנה לסמ"ט א' בטייסת ובמלחמת ההתשה רשם שבע הפלות נוספות, שהפכו אותו לראשון הטייסים בחיל האוויר שלזכותו נזקף דו-ספרתי של הפלות. באחד מקרבות האוויר הללו, שהיה ממושך במיוחד, הפיל שניר מטוס סורי אותו הטיס פאיז מנסור, מפקד טייסת ומבכירי הטייסים בחיל האוויר הסורי מעל רמת הגולן. הפלתו האחרונה במלחמת ההתשה הייתה במהלך קרב אוויר נגד טייסים רוסיים בו הופל טייס סובייטי שהטיס מיג 21 מעל שטח מצרים.
באוקטובר 1970 עבר הסבה למטוסי קורנס. בשנת 1971 עבר לבית הספר לטיסה בבסיס חצרים ופיקד על טייסות הדרכה. במלחמת יום הכיפורים לחם בהצבת חירום כטייס F-4 פנטום והשתתף בקרבות אוויר ותקיפות רבות, בהם רשם לזכותו הפלה וחצי. את חצי ההפלה האחרונה שלו רשם ב-17 באוקטובר 1973.
שניר יצא ללימודי תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בכלכלה ומנהל עסקים. לאחר שחזר לישראל התמנה ב-1981 למפקד בסיס חצרים בדרגת תת-אלוף. ב-1983 מונה למפקד להק האוויר ובאוגוסט 1984 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל.
ב-5 באוקטובר 1986 נפטר ממחלת הסרטן ממנה סבל לאורך שירותו. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
תאוריית אלוורז
לפי תאוריית אלוורז ההכחדה ההמונית של דינוזאורים ועוד יצורים חיים רבים אחרים במהלך הכחדת קרטיקון-פלאוגן נגרמה על ידי אירוע ההתנגשות של אסטרואיד גדול בכדור הארץ. עד 2013 נטען שאירוע זה קרה לפני 65 מיליון שנה, אבל מחקר משנת 2013 סיפק אומדן משוער של 66 מיליון שנים לפני זמננו. הראיות מצביעות על כך שאסטרואיד נפל על חצי האי יוקטן במקסיקו ויצר את מכתש צ'יקשולוב. ההשערה קרויה על שם אב ובנו, צוות המדענים לואיס ווולטר אלוורז, שהעלו השערה זו ב-1980.
התנגדויות לתאוריה
תוצאות קידוח שנערך בחצי האי יוקטן בתחילת המאה ה-21 מעמידות בספק את הטענה כי המטאוריט שיצר את מכתש צ'יקשולוב אחראי להכחדה המונית. נמצא כי שכבת הכדוריות שנוצרה בעקבות נפילת המטאוריט קודמת לשכבת האירידיום בכ-300 אלף שנה וביניהן מצויים מאובנים מתקופה הקודמת להכחדת קרטיקון-שלישון, כך שמטאוריט זה קדם להכחדה ולא הכיל אירידיום. מכתש פגיעה של מטאוריט מאוחר המכיל אירידיום טרם נמצא.
תופעות העשויות לנבוע מהתנגשות המטאוריט יכולות להיגרם גם מסיבות אחרות: התנגדות נוספת לתאוריה נובעת מהעדרה של שכבת פחם באמריקה הצפונית בגבול קרטיקון-שלישון, האמורה לאשר שרפה בקנה מידה נרחב. מעדויות מאובנים עולה שהיעלמות מינים רבים חלה טרם פגיעת המטאוריט וכי התרחשות זו אירעה בשלבים. ייתכן ששלטון הדינוזאורים התקרב אל קצו טרם תקופת ההכחדה בשל שינויים אקלימיים, ועדיין התקיימו מינים אחדים של דינוזאורים בפלאוקן – בתוך השלישון.
מחקרים מעודכנים - 2010-2016
בחודש מרץ 2010 אישר צוות בינלאומי של מדענים את השערת האסטרואיד כגורם ההכחדה. צוות של 41 מדענים סקר 20 שנות ספרות מדעית וכך שלל תאוריות אחרות כגון געשיות מסיבית. הם טענו כי 10 עד 15 ק"מ של סלעי חלל פגעו בכדור הארץ בצ'יקשולוב. ההתנגשות שחררה אנרגיה השקולה לפיצוץ של כ-100 מיליון מגה-טון TNT (כ-100 טרה טון TNT), כלומר יותר ממיליארד פעמים האנרגיה של פצצות האטום שהוטלו על הירושימה ונגסאקי.
המירוץ למיליון (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
המירוץ למיליון (באנגלית: The Amazing Race - "המירוץ המדהים") היא תוכנית מציאות אמריקאית, בה מתחרים צוותים בצוותים אחרים במטרה להגיע לסוף המירוץ ולזכות בפרס הכספי - מיליון דולר.
במהלך המירוץ הצוותים עוברים בין מדינות שונות ומשתמשים במגוון אמצעי תובלה, כולל מטוסים, מוניות, מכוניות מושכרות, רכבות, אוניות ואף פילים. רבות מהמשימות המבוצעות על ידי הצוותים מציגות את הגאוגרפיה של האזור או את תרבות ומנהגי המקום. במרץ 2022, חודשה התוכנית לעונה ה-34 וצפויה לעלות לשידור בסוף ספטמבר 2022.
בישראל, התוכנית משודרת בערוץ הטיולים: ב-yes, וב-HOT.
הצוותים
כל אחד מהצוותים בתוכנית (עשרה עד שנים-עשר צוותים, בהתאם לגרסה) מורכב משני אנשים שיש בינם איזושהי מערכת-יחסים, מלבד עונה 8, שהייתה "מהדורת משפחה" בה השתתפו צוותים של ארבעה (גם ילדים צעירים).
הצוותים מייצגים קשת דמוגרפית של גילאים, גזעים, נטיות מיניות, ומערכות-יחסים שונות. מערכות-יחסים שיוצגו בתוכנית כללו זוגות נשואים לאורך זמן, אחים (כולל תאומים), הורה וילד, בני דודים, חברים (שותפים, אחוות אחים, ידידים, חברים מהתיכון, חברי ילדות ועוד), בני-זוג בעלי קשר רומנטי (גם הטרוסקסואלים וגם הומוסקסואלים) וזוגות שנפרדו ("אקסים"). לאף אחד מהצוותים אין מערכת-יחסים מקצועית - כמו מורה/תלמיד, רופא/פציינט או איש עסקים/לקוח.
היחסים בין בני הצוות תחת לחץ התחרות היא אחד מעיקרי התוכנית. חברי-הצוות חייבים להתחרות בכל התחרות ביחד: הם לא יכולים להיפרד (מלבד כאשר מונחים לעשות כך על ידי רמז, אף כי זמנית בלבד) או להמשיך לבד. אם חבר-צוות נפצע ואינו מסוגל להמשיך במירוץ, הצוות חייב לפרוש ביחד. עם זאת, עד כה קרה רק פעמיים שחבר-צוות מסוים נפצע והוא ובן זוגו החליטו להמשיך במירוץ (דייב וקונור בעונה 22 שפרשו מאוחר יותר ואלכסה ורז בעונה 4 של הגרסה הישראלית שהודחו בלי לפרוש, אף על פי שאלכסה נפצעה בפינלנד). שני חברי הצוות חייבים להגיע ביחד לנקודת סוף קטע המירוץ כדי לעשות צ'ק-אין. בתוכנית קיימת הזדמנות לראות כיצד מערכת-היחסים נבנית במהלך המירוץ. היבטים רבים של ההפקה כמו הצגת צילומים משלב הליהוק של הזוגות המשתתפים, הקדימונים לפרקי התוכנית והדיון של המנחה עם הצוותים המודחים, מדגישים את השפעת התחרות על מערכות-היחסים.
כסף
הסכום שמקבלים הצוותים משתנה מקטע לקטע. לעיתים, הסכום שמקבלים הצוותים הוא נמוך מאוד (בעונה 1, 10 ו-12, הצוותים תוקצבו באפס דולר למשך אחד מקטעי המירוץ, ובעונה 4 צוותים קיבלו רק דולר אחד לכל אחד משני קטעי-המירוץ האחרונים). לעיתים הצוותים צריכים להרוויח את כספם לקטע מרוץ כלשהו (לדוגמה, על ידי מכירת פרחים ב"מחסום" בקטע המירוץ השלישי (מונגוליה-וייטנאם) בעונה 10). לעיתים, צוותים שסיימו במקום האחרון ב"קטע מרוץ ללא הדחה" אולצו להחזיר את כל הכסף שאספו, ולא לקבל כלום בתחילת קטע המירוץ הבא.
צוות שנותר ללא כסף יכול לנסות לאסוף כסף בכל דרך שלא מפרה את החוקים המקומיים, לדוגמה ללוות כסף מצוות אחר או לקבץ נדבות אך אסור להם למכור את חפציהם האישים, הצוות מרק ומייקל מהעונה ה-14 בגרסה האמריקאית מכרו את חפציהם כדי לשלם לנהג המונית שלהם וכתוצאה מכך קיבלו עונש של שעתיים פעמיים [4 שעות] בנקודת הסיום אבל למזלם זה היה קטע מרוץ ללא הדחה. גם שי ועדי בעונה 4 של הגרסה הישראלית, מכרו את מעיליהם כדי לשלם לנהג המונית שלהם. עם זאת, שי ועדי לא קיבלו עונש אבל הודחו מהמירוץ בסוף אותו הקטע. המתחרים מספרים על קיומו של סכום כסף למצב חירום, כ-200 דולר, שיכול לשמשם במצבים קיצוניים, אבל לא כאמצעי לשלם איזושהי פעילות שקשורה למירוץ.
סָמַן דרך
סמני דרך (באנגלית: Route Markers) הם דגלים שמסמנים מקומות שהצוותים צריכים להגיע אליהם. רוב סמני הדרך מוצמדים לקופסאות שבתוכם מעטפות רמז, אבל חלקם מסמנים המקומות שהצוותים צריכים להגיע אליהם כדי להשלים משימה. לרוב, הצבעים של סמני דרך הם צהוב ואדום, אך יש מקרים יוצאי דופן (סמני הדרך בעונה 1 היו בצבעי צהוב ולבן ובעונה 8 בצבעי צהוב, לבן ושחור; בווייטנאם, שבה לדגל בצבעי צהוב ואדום יש משמעות לאומית, סמני הדרך היו בצבע צהוב בלבד).
מידע על הדרך
רמזי "מידע על הדרך" (סימן דרך בגרסה הישראלית) (באנגלית: Route Information clues) מנחים את הצוותים לאן ללכת. בדרך כלל, הרמז מספק לצוותים רק את שם היעד הבא; על הצוותים להסיק לבד איך להגיע לשם.
בעונה 1, קופסת הרמז הכילה מספר רמזים זהה למספר הצוותים המתחרים, כך שצוות יכול היה לשער כמה צוותים מאחוריו. בעונות הבאות, קופסת הרמז כללה מספר משתנה של רמזים כך שצוות בדרך-כלל לא יכול היה לקבוע את מיקומו הנוכחי על ידי ספירת הרמזים שנשארו.
צומת
צומת(באנגלית: Detour) מציג בפני הצוות החלטה בין שתי משימות. הצוותים מקבלים כמה פרטים על כל אחת מהמשימות. לרוב תדרוש אחת המשימות מיומנות מיוחדת (כוח פיזי, התמודדות עם פחד, יכולת מחשבתית) ואילו המשימה השנייה תדרוש זמן רב יותר או הסתמכות על מזל. ההחלטה באיזו משימה לבחור נעשית אך ורק על ידי הצוות. צוות יכול לבחור להחליף משימות כמה פעמים שירצה, אך הוא מפסיד בכך זמן.
סיבוב פרסה
הסמן סיבוב פרסה (באנגלית: U-Turn), שהופיע לראשונה בעונה 12, דומה לפורמט של "מעצור". סמן סיבוב פרסה ממוקם מיד אחרי צומת. צוות שמגיע לסמן פניית פרסה יכול לבחור להפעיל אותו על צוות אחר. הצוות שיקבל הפעלה של פניית פרסה יצטרך להשלים את משימת הצומת שאותה לא ביצע (כלומר, הצוות חייב להשלים את שתי משימות הצומת). כל סמן פניית פרסה יכול להיות מופעל רק פעם אחת וכל צוות יכול להפעיל פניית פרסה רק פעם אחת במירוץ כולו. צוות שהפעיל פניית פרסה נגד צוות שכבר עבר את סמן פניית פרסה, למעשה בזבז אותו, ולא יוכל להשתמש בו בהמשך המירוץ (איימי ומאיה מעונה 25, לדוגמה, הפעילו פרסה על אדם ובטאני. לעומת זאת, אדם ובטאני לקחו קיצור דרך בתחילת אותו היום ובעקבות כך, הפרסה לא הופעלה). מהעונה ה-17 הופיע גם סיבוב פרסה כפול שבו (בניגוד לסיבוב פרסה) יכולים 2 צוותים לסובב 2 צוותים כרצונם. צוות אחד אינו יכול לסובב שני צוותים אלא רק אחד. בעונה השנייה הישראלית כל הזוגות בחרו למי הם שמים סיבוב פרסה. הזוג שקיבל הכי הרבה קולות, נאלץ לבצע גם את משימת הצומת השנייה. "פרסה כפולה" הופיעה לראשונה בעונה השלישית (הישראלית). בפרסה כפולה, הזוג שקיבל פרסה, יכל לגרום לזוג אחר לקבל פרסה, לדוגמה: בעונה השלישית של המירוץ למיליון ישראל קיבלו פרסה כפולה הזוגות: מור וליאור וטליה וקובי, בשני המקרים מי שסובב אותם בפרסה כפולה היו דבי ודנה.
מחסום
מחסום (באנגלית: Roadblock) היא משימה שרק אחד מחברי הצוות יכול לבצע. לפני מחסום, הצוותים קוראים רמז מעורפל לגבי המשימה שתבוא, לדוגמה, "מי באמת רעב?" (לפני אתגר אכילת אוכל אקזוטי) או "מי רוצה לרדת ולהתלכלך?" (לפני משימה בוצית מאד). לעיתים קרובות, צוות מנסה לשער את המשימה המדויקת על ידי התבוננות בסביבתם, על ידי שימוש בשכל הישר או אפילו על ידי ראיית צוותים אחרים שכבר ביצעו את משימת המחסום. אז, הם צריכים להחליט איזה חבר צוות יהיה הכי מתאים כדי להשלים את המשימה. אחרי שהבחירה נעשית, חברי הצוות לא יכולים להחליף תפקיד.
אלא אם צוין אחרת ברמז, חבר הצוות האחר לא יכול לסייע במשימה, אף שהוא יכול להציע עצות ולעודד. בדרך כלל חבר הצוות שאיננו מבצע את המשימה ממתין לצד שטח המשימה אך לעיתים הוא נדרש להשתתף בביצוע המשימה. החל מעונה 6, במרבית העונות חברי הצוות נדרשים לחלק ביניהם באופן שווה את מספר המחסומים במירוץ.
קיצור דרך
קיצור דרך (באנגלית: Fast Forward) מאפשר לצוות שקיבל אותו, לדלג על כל המשימות שנותרו בקטע המירוץ הנוכחי ולהגיע ישירות לנקודת סוף קטע המירוץ. כדי לקבל את המעבר המהיר, הצוות חייב להיות הצוות הראשון שביצע והשלים את המשימה שמתוארת ברמז המעבר המהיר. הרמז נמצא ביחד עם רמז רגיל באחד מסמני הדרך. הצוות שמשלים ראשון את המשימה מקבל מעטפה עם מיקום נקודת הסיום.
רק צוות אחד יכול להשתמש ב"מעבר מהיר". כל צוות אחר שמנסה להשתמש בקיצור דרך מבזבז את זמנו וצריך לחזור למקום שממנו עזב את הנתיב הרגיל של קטע המירוץ. בכל העונות, צוות יכול להשתמש רק במעבר מהיר אחד במשך המירוץ כולו. בעונות הראשונות הוצע "קיצור דרך" בכל קטע מרוץ (אלא אם כן אף צוות לא יכול היה להשתמש בו), מלבד שני קטעי המירוץ האחרונים. החל מעונה 5, מספר מעברים מהירים הוקטן לשניים במירוץ כולו.
עצור
העצור (באנגלית: Yield), שהופיע לראשונה בעונה 5, מאפשר לכל צוות להכריח צוות אחר לעצור את המירוץ למשך זמן שנקבע מראש. כדי לעצור צוות, על הצוות העוצר למקם תמונה של הצוות המיועד לעצירה, על שלט צהוב (נמצא ליד אחד מסמני הדרך). כשהצוות הנעצר מגיע למעצור, הם צריכים להפוך את שעון החול שנמצא על שלט המעצור ולהמתין להתרוקנות השעון לפני שיוכלו להמשיך במירוץ. כל אחד מהצוותים מקבל מעטפה עם תמונה שלהם על מדבקה בתחילת המירוץ. מדבקה זו נדרשת לצורך הפעלת המעצור. צוות שמאבד את המדבקה מאבד את היכולת להפעיל מעצורים (כפי שקרה לצוותים כמו לינדה וקרן בעונה 5 וכן לג'וזף ומוניקה בעונה 9).
כמו סיבוב פרסה, כל אחד מהצוותים יכול להשתמש רק פעם אחת במעצור במשך על המירוץ, ורק צוות אחד יכול להשתמש במעצור, בכל אחד מהמעצורים. למרות זאת, צוות יכול להיעצר מספר רב של פעמים על ידי צוותים אחרים. מספרם הכולל של המעצורים משתנה מעונה לעונה ולפעמים גם אינו מופיע כלל. בעונה השנייה הישראלית, בכמה קטעי מרוץ ה"עצור" הופיע במקום "סיבוב פרסה" ועל הצוות שקיבל את רוב הקולות, היה נאלץ לקבל עונש המתנה של 20 או 30 דקות.
מסלול משותף
מסלול משותף (באנגלית: Intersection), שהופיע בתוכנית החל מעונה 10, דורש מכל אחד מהצוותים להתאחד עם צוות אחר, לבצע יחד את כל המשימות ולקבל החלטות ביחד, עד להודעה חדשה. כשצוות מגיע לסמן מסלול משותף הוא צריך לחכות לצוות הבא, כדי להתאחד. אם כבר יש צוות שם שממתין, הם מתאחדים וממשיכים. צוות חופשי לבחור צוות שותף אם יש יותר מצוות אחד שמחכה.
קבוצה אחת של שני צוותים שעובדים ביחד יכולה להשתמש יחד במעבר מהיר (כפי שעשו טיילר וג'יימס ורוב וקימברלי בעונה 10 וגם אוזוולד ודני ואוצ'נה וג'ויס בעונת האולסטארס הראשונה). יתר על כך, צוותים שהשתמשו במעבר מהיר במשך מסלול משותף, חופשיים להשתמש במעבר מהיר שלא במסלול משותף, אם אחד כזה זמין אחרי הנקודה הזאת (אוזוולד ודני בעונת האולסטארס הראשונה).
כאשר יש מחסום נציג אחד נבחר מכל צוות והם מבצעים את המשימה יחד.
עוד לא ידוע איך ישולב סיבוב פרסה במסלול משותף
כרטיס האקספרס
כרטיס האקספרס (באנגלית: Express Pass), שהופיע בתוכנית לראשונה בעונה ה-17. הצוות שמגיע במקום הראשון בקטע המירוץ הראשון מקבל אותו. הצוות יכול להשתמש בו כדי 'לדלג' על משימה במהלך המירוץ עד לקטע השמיני. צוותים משתמשים בו בדרך כלל כשהם בסכנת הדחה מן המירוץ, למשל, בעונה ה-17, ג'יל ותומאס היו במקום האחרון בקטע המירוץ ה-4 בשוודיה וכשהגיעו לצומת, בחרו 'לדלג' עליו והגיעו לתחנה במקום ה-5.
אם הצוות המחזיק בכרטיס האקספרס מודח לפני שעשה בו שימוש (כמו שהיה בעונה 22) הכרטיס לא עובר לצוות אחר.
המיקום של צוות מסוים בתחנה מסוימת שבה השתמש בכרטיס האקספרס, משתנה מדי פעם. הצוות שעשה זאת יכול להגיע אחרון (כמו שקרה בגרסה הסינית השנייה עונה 1, גרסת אמריקה הלטינית עונה 5 והגרסה הווייטנאמית עונה 1), הוא יכול להגיע בין הראשונים, אם כי לא ראשון (כפי שעשו ג'יל ותומאס בעונה 17, גארי ומאלורי בעונה 18, ארני וסינדי בעונה 19, רייצ'ל ודייב בעונה 20, נטלי ונדיה בעונה 21, קרוליין וג'ניפר וכן ג'ט וקורד בעונת האולסטארס השנייה, ג'לאני וג'ני בעונה 26 ועוד מספר צוותים מגרסאות אחרות), ובמקרים חריגים, הוא יכול להגיע אפילו ראשון (כפי שעשו דייב וקונור בעונה 22, טים ומארי וכן ניקול וטראויס בעונה 23 ואדם ובטאני בעונה 25).
פס האטה
פס האטה (באנגלית: Speed Bump) היא משימה נוספת שמקבל הזוג שהגיע אחרון בקטע מרוץ ללא הדחה הקודם לקטע המירוץ הנוכחי.
דו-קרב
הדו-קרב (באנגלית: Intersection, Duel, Double Battle) הוא פורמט שלא הגיע לגרסה של ארצות הברית, בדיוק כמו כרטיס ההצלה האוסטרלי. הצומת התחילה בעונה השנייה של אמריקה הלטינית והמשיכה לעונה השנייה הפיליפינית, העונה השנייה הנורווגית, העונה הראשונה הסינית וכן בעונות השנייה, השלישית והרביעית בגרסה הישראלית. משימה זו יכולה לעזור לכל אחד מהצוותים במירוץ לשנות את מיקומם ולפעמים, גם אפילו לעקוף את הצוותים הראשונים. בגרסה הישראלית, צוות שניצח בדו-קרב, רשאי להמשיך למשימה הבאה, צוות שהפסיד בדו-קרב רשאי לחכות לזוג הבא, ואילו הצוות שהפסיד בדו-קרב האחרון, רשאי להמתין 15 דקות לפני שיוכל להמשיך במירוץ. בדרך כלל, הצוות שהפסיד בדו-קרב הגיע לקטע הסיום אחרון או בין האחרונים, אך לא תמיד. לאורך ההיסטוריה של המירוץ למיליון בכל הגרסאות, זוג אחד בלבד הפסיד בדו-קרב האחרון, ואינו סיים כלל בין האחרונים, אם כי הוא לא סיים ראשונים (אוסנת וכרמית בדו הקרב הראשון של העונה השנייה הישראלית ויוכי ולינור בדו-קרב האחרון של העונה הרביעית הישראלית). היו גם 2 צוותים שלמרות שהפסידו בדו-קרב האחרון, הם הגיעו ראשונים באותו הקטע (אלון ואורן בנקודת הסיום ללא הפסקה של העונה השנייה הישראלית, רומי וקורל בדו-קרב האחרון של העונה השלישית הישראלית ונטע ועומר בדו-קרב האחרון של העונה השישית הישראלית). עדיין לא ידוע איך ישולב הדו-קרב עם מסלול משותף.
כרטיס ה"דייט נייט"
כרטיס הדייט נייט (באנגלית: Date Night) הוא פורמט מיוחד של הגרסה האמריקאית. הוא נוצר לכבוד עונה 26 של הגרסה האמריקאית. בכל קטע מרוץ באותה העונה, קבוצה אחת מבין כל ה-11, יוכל למצוא רמז שנקרא "כרטיס הדייט נייט". הרמז הזה כולל משימה שקשורה בנושא הרומנטיקה (מכיוון ועונה 26 היא עונת בני זוג). לאחר שצוות מסוים סיים את המשימה, הוא זוכה בפרס מסוים. הזוגות שקיבלו את כרטיס הדייט נייט הם הרלי וג'ונתן, ברגן וקורט (נתנו למאט ואשלי), לורה וטיילר שלוש פעמים, מייק וראשל וג'לני וג'ייני פעמיים.
מבנה קטע המירוץ
קטע מרוץ סטנדרטי מורכב מסמן דרך התחלתי, שבדרך כלל מנחה את הצוות להגיע למדינה שונה, ואז סדרה של 2 או יותר סמני דרך, הכוללים משימת צומת אחת ומחסום אחד, ולבסוף סמן דרך אחרון שמנחה את הצוותים להגיע לשטיח הצ'ק-אין בנקודת סוף קטע המירוץ. הצוותים נדרשים להשלים כל אחת מהמשימות לפי הסדר. קטע מרוץ עשוי להימשך יותר מיום אחד, בדרך כלל כשהצוותים נתקלים במשימה שפעילה רק בשעות מסוימות ביממה, ואז הצוותים בדרך כלל ישנים בחוץ, ליד אתר המשימה הבאה או במקום לינה סמוך.
שטיח הצ'ק-אין
כשצוותים מגיעים לנקודת סוף קטע המירוץ, כל חברי הצוות חייבים לדרוך על שטיח הצ'ק-אין (באנגלית: The Check-in Mat) - קו הסיום הרשמי לקטע המירוץ - לפני המנחה ואדם מקומי שמייצג את המדינה שבה הם נמצאים (מלבד בעונה 1, כשהמנחה עמד לבד). צורת השטיח השתנתה בין העונות (בעונה 1, שטיח הצ'ק-אין בנקודת סוף קטע המירוץ ייצג את התרבות המקומית. בעונה 2 ו-3, הם היו שחורים עם שוליים צהובים ואדומים. החל מעונה 4, הם היו מקושטים במפת העולם. בעונה 8 השטיח היה שחור עם שוליים לבנים וצהובים). אם הצוות הוענש במהלך קטע המירוץ או נכשל בהשלמת משימה כלשהי, המנחה יבקש מהצוות לרדת מהשטיח ולחכות את זמן העונש, או לחזור ולהשלים את המשימה שלא השלימו. צוות שהשלים את קטע המירוץ כנדרש יקבל מהמנחה הודעה לגבי מיקומו במירוץ בסיום הקטע הנוכחי. הצוות האחרון שמגיע לנקודת סוף קטע המירוץ מודח, למעט אם זהו אחד מקטעי המירוץ ללא הדחה שנקבעו מראש. בגרסה האמריקאית, הדחה זאת קיבלה את השם "Philimination" הלחם של שם מנחה התוכנית (Phil) והמילה "הדחה" (elimination). כינוי זה ניתן על ידי קהילת מעריצי המירוץ למיליון.
בכמה מקטעי המירוץ, הצוות הראשון שהגיע זכה בפרס. החל מעונה 6 ניתנים פרסים לראשונים בכל קטע מרוץ מסוים כגון פרס כספי מסוים, טיול במדינה מסוימת ואפילו כרטיס האקספרס וכרטיס ההצלה.
צוותים בדרך כלל משלימים את כל המשימות, ועושים צ'ק אין לפני שהם מודחים. לעיתים, בקטעי מרוץ עם הדחה, אם כל שאר הצוותים עשו צ'ק-אין, והצוות האחרון הרחק מאחור, סמני הדרך יכולים להפנות אותם ללכת ישר לנקודת סוף קטע המירוץ בלי להשלים את שאר המשימות (פגי וקלרי, מרי ופיץ' בעונה 2, מייקל וקת'י, אנדרה ודיימון בעונה 3, פיטר ושרה בעונה 10, יוצ'ינה וג'ויס בעונה 11, "פלייט טיים" ו"ביג איזי" בעונה 15). באופן הפוך, יכול המנחה ללכת למיקום הצוותים כדי להדיח אותם אם הם לא יכולים לסיים את המשימה (מרשל ולאנס בעונה 5, לינה וקריסטי בעונה 6, מריה וטיפאני בעונה 15, דנה ואדריאן, ג'ו והיידי בעונה 16, חנה ומרגלית בעונה 1 של הגרסה הישראלית, ברגן וקורט בעונה 26).
נקודת סוף קטע המירוץ
נקודת סוף קטע המירוץ (באנגלית: Pit Stops) היא היעד הסופי בכל אחד מקטעי המירוץ, אליו מגיעים הצוותים הלא מודחים אחרי שטיח הצ'ק אין. בנקודות הסיום יכולים המתמודדים לנוח, לאכול, לישון, ולהכיר את המתמודדים האחרים. בחלק מהעונות שודרו קטעים ממפגשים אלה. צוות ההפקה מספק לינה (מדירות פשוטות, אוהלים או מיטה מתקפלת ועד למלונות מפוארים) ואוכל ללא הגבלה למתמודדים (אוכל במשך קטעי המירוץ חייב להירכש עם הכסף שהמתמודדים מקבלים). במשך המנוחה, הצוותים מתראיינים כדי לספק פרשנות ותובנות על קטע המירוץ שסיימו. הצוותים חופשיים לנצל את הזמן שנותר לכל מטרה שהם רואים לנכון, תחת מגבלות מסוימות.
קטע מרוץ כפול
עונה 6 הציגה את קטע המירוץ הכפול (באנגלית: Double-length legs) הראשון ששודר במשך 2 פרקים. הפרק בטלוויזיה הסתיים עם "המשך יבוא" במקום נקודת סוף קטע המירוץ. בחצי השני של קטע המירוץ היו מעקף ומחסום בשנית. גם בעונות 7, 8, 9, 10, 14, 18 היה קטע מרוץ כפול. גם במירוץ למיליון אוסטרליה היה קטע מרוץ כפול.
קטע מרוץ ללא הדחה
בקטע מרוץ ללא הדחה (באנגלית: Non-elimination leg) הזוג האחרון שמגיע לנקודת הסיום איננו מודח. לרוב, הוא נענש בדרך כלשהי (אובדן כל הכסף, ויתור על החפצים שלהם חוץ מדרכון והבגדים שהם לובשים, להמתין חצי שעה ליד קו הסיום, משימה נוספת באמצע המרוץ, שרק הוא מבצע ושעלול לעכב אותם, כשהשאר ממשיכים במשימותיהם).
קטע מרוץ עם הדחה כפולה
קטע מרוץ עם הדחה כפולה (באנגלית: Double-elimination leg) התרחש בעונה 10 לראשונה, בהפתעה בהדחה, כשהצוות האחרון שהגיע לנקודה באמצע קטע-המירוץ, הודח. בסוף קטע-המירוץ הייתה הדחה רגילה בשטיחון, כך שבסך הכל שני צוותים הודחו באותו קטע מרוץ. בעונה ה-19 הופיע לראשונה קטע הדחה כפולה על ידי כך ששני הצוותים האחרונים שמגיעים לנקודת "הצ'ק אין" מודחים.
קטע המירוץ האחרון
קטע המירוץ האחרון (באנגלית: Final leg) מתרחש לרוב בארץ המקור שבה משודרת התוכנית. שלושת הצוותים האחרונים שנותרו במירוץ מבצעים משימות אחרונות ומסיימים לרוב באתר מפורסם. בקו הסיום השטיח מוחלף בשטיח ענק בצבע אדום שעליו מודפס לוגו התוכנית. כל הצוותים המודחים ממתינים ליד קו הסיום ומחכים לצוות הזוכה שמקבל את הפרס הגדול.
חוקים
אסור לאבד את הדרכונים; זה קרה לזב וג'סטין ולדאלאס וטוני וכמעט קרה לקנט וויקסון שגילו שאיבדו את הדרכונים ומצאו אותם במחלקת האבדות ומציאות שבתחנת הרכבל שנמצאת ליד המקום בו התרחש המשימה שאחריה גילו שהם איבדו את דרכוניהם.
אם הפקת התוכנית קבעה טיסה למתמודדים (דבר שקורה בדרך כלל בגלל מיעוט טיסות או בשביל שלא יהיו פערים בין הצוותים), והמתמודדים יפספסו אותה, הם יצטרכו לעלות על טיסה אחרת (דבר שיעכב אותם) וגם יקבלו עונש של 30 דקות.
עונשים
עבירה על חוק במרוץ גוררת בדרך כלל המתנה בסיום קטע המירוץ (חצי שעה עד ארבע שעות) ליד קו הסיום או הנחיה לחזור למשימה שבה נעברה העבירה ולהתחיל שוב. כשצוות בוחר לדלג על משימה בגרסה האמריקאית אם מדלגים על משימה רגילה מקבלים עונש של שעתיים בקו הסיום, אם מדלגים על צומת מקבלים עונש של שש שעות המתנה ליד קו הסיום ואם מדלגים על מחסום מקבלים ארבע שעות המתנה ליד קו הסיום. בגרסה הישראלית אם מדלגים על משימה רגילה מקבלים עונש של שעתיים בקו הסיום, ואם מדלגים על מחסום מקבלים עונש של שעה בקו הסיום.
הרי טינדל (פירושונים)
{{פירושונים|
אוסטרליה
}}
קומבינטוריקה
קוֹמְבִּינָטוֹרִיקָה היא ענף במתמטיקה בדידה, העוסק במנייה, גם בתור דרך וגם בתור תוצאה להשגת תוצאות, ובתכונות מסוימות של מבנים סופיים שונים. קומבינטוריקה קרובה מאוד לתחומים רבים במתמטיקה ויש לה שימושים רבים, ביניהם לוגיקה, פיזיקה סטטיסטית, ביולוגיה אבולוציונית, מדעי המחשב ועוד.
קומבינטוריקה היא תחום רחב מאוד במתמטיקה, כך שאין לה גבולות ברורים. בעיות קומבינטוריות עוסקות ב:
שאלות קומבינטוריות עולות בחקר של תחומים רבים, רובם במתמטיקה עיונית, בעיקר מאלגברה, תורת ההסתברות, טופולוגיה וגאומטריה.
תמורה
תמורה (פרמוטציה) - סידור כלשהו של עצמים שונים בשורה. באופן פורמלי, תמורה היא פונקציה הפיכה מקבוצה סופית לעצמה.
מספר התמורות השונות של n עצמים הוא n! (קרי: n עצרת). פונקציית העצרת מוגדרת בצורה רקורסיבית: בסיס הרקורסיה הוא 0!=1 וערך הפונקציה ב-(n+1) הוא. למשל:.
פונקציית העצרת גדלה בקצב מהיר מאוד. אי-שוויון הממוצעים ואינטגרל פשוט אומר כי. נוסחת סטרלינג נותנת פונקציה פשוטה יותר להבנה שהיא קירוב אסימפטוטי של העצרת.
חליפות
חליפוֹת (וריאציה) - מספר האפשרויות לבחור k עצמים מתוך n עצמים שונים, עם חשיבות לסדר הבחירה.
לדוגמה, מספר הדרכים לשים k כדורים שונים בתוך n תאים שונים, כשבכל תא מקום לכדור אחד בלבד (כאן בוחרים k תאים, עבור כל כדור, מתוך n תאים). הנוסחה היא או nPr כש-r מציין את k, ולפעמים (n)_k.
חליפות עם חזרות - מספר האפשרויות לבחור k עצמים מתוך n עצמים שונים, עם חשיבות לסדר וכשיש אפשרות לחזרות (ייתכן ש-k גדול מ-n).
למשל, מספר הדרכים לכתוב מילה בת 5 אותיות. יש לבחור 5 אותיות מתוך 22, אך אפשר לבחור שוב ושוב באותה אות. הנוסחה היא n^k.
צירופים
צירופים (קומבינציה) - מספר האפשרויות לבחור k עצמים מתוך n עצמים שונים בלי חזרות, כאשר אין חשיבות לסדר הבחירה. בחיי היום-יום בעיות של צירופים הן שכיחות למדי. הנוסחה היא (קרי n על k או k מתוך n), או nCk, כלומר.
חלוקה
ניתן לראות זאת כבעיה. מה מספר הדרכים להכניס מספרים שלמים אי שליליים ב-N משתנים, כך שחיבורם יתן תוצאה k? כדי לפתור בעיה זו, אפשר לדמיין שטיחת k כדורים בשורה והנחת מחיצות ב-n-1 מהמקומות שביניהם. ממילא ייווצרו n תאים הבאים זה אחר זה, בעלי גדלים משתנים, לפי מיקום המחיצות, שהמספר הכולל של כדורים בהם הוא k (שימו לב לאפשרות שתא אינו מכיל כדורים כלל). כלומר, מונחת לפנינו שורה ובה מקום ל-n-1 מחיצות ול-k כדורים, ויש לבחור היכן למקם את המחיצות. זו בעיית צירופים, והפתרון לה הוא  כלומר k+n-1 על k. עוד דוגמה לחלוקות היא יצירת רצף בן k צורות כאשר הצורות נבחרות מ-n אפשרויות שונות.
בעיות ושיטות נוספות
עם בעיות קומבינטוריקה מורכבות יותר מתמודד משפט פוליה, העושה שימוש בפונקציית אוילר. השאלה שעליה עונה משפט פוליה היא: "כיצד ניתן להכין מחרוזת בת n חרוזים מתוך מלאי חרוזים לא מוגבל ב-k צבעים שונים".
בעיית נסיגה מפורסמת אחרת היא מגדלי האנוי, משחק הדורש העברה של n טבעות בגודל שונה ממוט אחד לשני, תוך כדי הסתייעות במוט שלישי, ובהקפדה על כך שטבעת לא תונח על גבי קטנה ממנה. מספר הצעדים הנדרשים במשחק כדי להעביר n טבעות הוא המכפלה בשתיים של מספר הצעדים הנדרשים להעברת n-1 טבעות, בתוספת אחת.
עקרון ההכלה וההפרדה - מאפשר לחשב את האיחוד של כמה קבוצות, באמצעות הגודל של כל אחת מהן ושל החיתוך של כל משפחה של קבוצות מתוכן. אחת הדוגמאות המוכרות לשימוש בעיקרון זה היא ספירה של התמורות ללא נקודות שבת: דוור מבולבל מחלק באקראי n מכתבים ל-n תיבות. מהו הסיכוי שאף מכתב לא יגיע לתעודתו הנכונה? מתברר שסיכוי זה שואף ל-\frac{1}{e}, כאשר e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי. פתרון הבעיה נעשה באמצעות "עקרון ההכלה וההפרדה". יש להפחית מסך האפשרויות הכללי את מספר המקרים שבהם אחד מהנמענים מקבל את המכתב המיועד לו. אלא שהפחתה זו מקטינה מדי, שכן הופחתו כל האפשרויות שבהן נמען א' מקבל את מכתבו ובנוסף, כל האפשרויות שבהן נמען ב' מקבל את מכתבו, אולם אפשרויות אלו נחתכות. בחלק מהמקרים גם נמען א' מקבל את מכתבו וגם נמען ב' מקבל את המכתב שנשלח אליו, ואין סיבה לגרוע מקרים אלו פעמיים. על כן יש להוסיף את מספר המקרים שבהם נמען א' ונמען ב' שניהם מקבלים את מכתביהם, אך זו הוספה מופרזת, משום שכך מונים יתר על המידה את המקרים שבהם נמען א', נמען ב' ונמען ג' מקבלים יחדיו את מכתביהם. לפיכך צריך להוסיף ולהפחית לסירוגין.
בתורת ההסתברות ובתורת הגרפים נעשה שימוש נרחב בקומבינטוריקה. כמו כן, קיימת קומבינטוריקה גאומטרית החוקרת למשל את האפשרויות לסידור מיטבי של כדורים בתיבה.
ג'ייסון גנאו
ג'ייסון ג'נאו (באנגלית: Jason Genao נולד: 3 ביולי 1997) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות הופעתו בסדרת הטלוויזיה מבית היוצר של נטפליקס, בבלוק שלי.
ביוגרפיה
ג'ייסון ג'נאו מגיע ממשפחה דומיניקנית-אמריקאית בג'רזי סיטי ניו ג'רזי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ויליאם ל. דיקינסון.
Lulu
Lulu הוא אלבום אולפן משותף של להקת המטאל מטאליקה וגיטריסט הרוק לו ריד. האלבום יצא לאור ב-31 באוקטובר 2011 והיה אלבום האולפן האחרון בו השתתף ריד, ואלבום האולפן ה-10 של מטאליקה.
הרעיון לשיתוף הפעולה הגיע כשמטאליקה ולו ריד ניגנו יחד בטקס לציון 25 שנים להיכל התהילה של הרוק אנד רול. בפברואר 2011 פרסם גיטריסט הלהקה, קירק האמט, שהלהקה מתחילה לעבוד על פרויקט חדש, "שלא יהיה מאה אחוז אלבום של מטאליקה". ביוני 2011 פרסמה הלהקה שהיא הקליטה אלבום עם לו ריד.
ריד חיבר אוסף של שירים למחזה בשם "לולו", הפקה תיאטרלית של סיפורים שנכתבו במקור על ידי המחזאי הגרמני פרנק ודקינד. ריד שיתף את חברי מטאליקה ברעיונותיו, וביקש את עזרתם בקידום הנושא.
ב-27 בספטמבר יצא השיר "The View" בתור סינגל ראשון מהאלבום.
מבצעים
אורחים
הפקה ועיצוב
KM1500
KM1500 היא משאית נושאת 2 טילי קרקע אוויר מסוג "Hyunmoo-3" או מסוג "KM-SAM"  אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב "קיה" עבור הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה.
דגם "KM1502" משמש כמוביל טנקים מסוג "K1 88-Tank" בשרות משנת 2001.
AIR-2 ג'יני
הדאגלס AIR-2 ג'יני (Genie) היא רקטת אוויר-אוויר בלתי מונחית, בעלת ראש חץ גרעיני. היה זה נשק האוויר-אוויר הגרעיני הראשון בעולם וכן נשק האוויר-אוויר העוצמתי ביותר אשר נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקני. הג'יני נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקני (ה-USAF) בשנת 1957, וכן שימש את פיקוד האוויר הקנדי בין השנים 1965 ו-1984, במהלך המלחמה הקרה.
היסטוריה
היירוט של מפציצים סובייטים בדרכם לתקיפה גרעינית בארצות הברית היה עיסוק מרכזי של חיל האוויר האמריקני בשנות ה-40 וה-50 המאוחרות של המאה ה-20. השילוב של המפציץ הסובייטי טופולב Tu-4 (קוד דיווח נאט"ו "Bull"-שור), שהיה למעשה גרסה מהונדסת לאחור של הבואינג B-29 סופרפורטרס, אשר הוצג לראשונה בשנת 1947, ואשר היה יכול להגיע לשטח ארצות הברית (בטיסה לכיוון אחד), עם הפצצה הגרעינית הסובייטית (אשר פותחה ב-1949), היה מקור מרכזי לדאגה.
כלי הנשק של מטוסי הקרב של תקופת מלחמת העולם השנייה, שהורכבו ממקלעים ותותחים, לא סיפקו מענה מספק כנגד מבני ענק של מפציצים מהירים ומגביהי טוס, החמושים בכלי נשק גרעיניים. גם השימוש במטחים של רקטות אוויר-אוויר שנורו לעבר מבנים אלה היה לא מספק בעוד שטילי אוויר-אוויר מונחים היו עדיין בחיתוליהם. בשנת 1954 החלה חברת דאגלס לחקור את פוטנציאל השימוש בנשק גרעיני למטרות אוויר-אוויר. לשם הפשטות והאמינות נקבע כי הנשק יהיה בלתי מונחה ובעל רדיוס פיצוץ גדול אשר יהפוך את הדיוק בעת הירי ללא רלוונטי.
התוצאה הייתה נשק אוויר-אוויר בעל ראש חץ גרעיני בעל עוצמה נומינלית של 1.5 קילוטון (כלומר שווה ערך ל-1,500 טון של TNT) אשר צויד במנוע רקטי בעל דלק מוצק שהפיק כ-16,500 ק"ג דחף. לג'יני היה טווח של כמעט 10 ק"מ (6.2 מייל). טווח, חימוש וירי הנשק בוצע באמצעות מערכת בקרת האש במטוס המשגר. פיצוץ ראש החץ בוצע באמצעות מנגנון דריכה, אשר דרך את הנשק לאחר שהמנוע הרקטי סיים את פעולתו, ובאמצעות מרעום השהייה, וזאת במטרה לאפשר למטוס המשגר זמן מספיק להתרחק למרחק בטוח. רדיוס ההשמדה הוערך בכ-300 מטרים.
מתאר השימוש התבסס על ירי של טיל ג'יני (או מספר טילים) לתוך מבנה המפציצים המתקרב, במטרה שרדיוס ההשמדה הגדול ישמיד חלק ממטוסי המבנה, בעוד שגל ההדף שנוצר מהפיצוץ יגרום לשאר המפציצים לאובדן שליטה שיביא להתרסקותם או יגרום להם להנמיך גובה ולהאט את מהירותם, דבר שהיה אמור להשאירם חשופים למתקפות קונוונציונליות יותר דוגמת מטוסי ירוט או אש נ"מ.
ניסויי הירי הראשונים של יחידות אינרטיות של הנשק בוצעו בשנת 1956, והנשק נכנס לשימוש תחת הציון "MB-1" בשנת 1957. הכינוי הפופולרי לנשק היה ה"ג'יני" ("Genie") על שם שד המנורה מסיפורו של אלאדין ב"סיפורי אלף לילה ולילה". כ-3,150 טילי ג'יני יוצרו עד להפסקת הייצור בשנת 1963. בשנת 1962, במסגרת שינוי כולל לשיטת הציון לכלי נשק אשר הייתה נהוגה בארצות הברית, שונה ציונו ל-AIR-2A (מלשון "רקטה ליירוט אווירי" - "Air Interception Rocket") והשם ג'יני הפך לשם הרשמי. דגמים אינרטיים לאימונים צוינו MB-1-T, ובהמשך ATR-2. במשך השנים שודרגו יחידות רבות של הנשק באמצעות החלפת מנוע הרקטה במנוע בעל משך בערה ארוך יותר - יחידות אלה צוינו AIR-2B.
השימוש היחיד בג'יני "חי" נערך במסגרת סדרת ניסויים בירי של כלי נשק גרעיניים שנודעה בשם מבצע "פלאמבוב", ב-19 ביולי 1957. הנשק שוגר ממטוס F-89J סקורפיון של משמר האוויר הלאומי של מונטנה בגובה של 4,500 מטרים. קבוצה של חמישה קצינים של חיל האוויר התנדבו לעמוד מתחת לנקודת הפיצוץ, כאשר הם לבושים במדים קיציים ובלא כובעיהם, כדי להוכיח כי הנשק בטוח לשימוש מעל אזורים מאוכלסים. החמישה צולמו על ידי ג'ורג' יושיטקה, אשר עמד עימם. רמות קרינת הגמא והנייטרונים להם נחשפו המתנדבים היו זניחות. רמות הקרינה שנמדדו אצל צוות האוויר היו הגבוהות ביותר אצל הטייסים שטסו דרך ענן הפטרייה 10 דקות לאחר הפיצוץ.
הג'יני נכנס לשימוש במטוסי ירוט של חיל האוויר האמריקני מדגמי F-89 סקורפיון, F-101B וודו, ו-F-106 דלתא דארט. בהתאם לדרישת פיקוד ההגנה האווירית, פותחה גם עבור מטוס ה-F-104 סטארפייטר מערכת שתאפשר לו לשאת את הג'יני על התקן מיוחד דמוי טרפז שנועד להרחיק את הג'יני מגחונו של הסטארפייטר בעת הירי. המערכת פותחה בזמן שיא של 60 יום, אולם בסופו של דבר היא לא נכנסה לשירות והסטארפייטר מעולם לא נשא את הג'יני באופן מבצעי. השימוש המבצעי בג'יני נמשך ברציפות עד להוצאתם משירות של אחרוני מטוסי ה-F-106 משרות מבצעי בשנת 1988.
המפעילה הזרה היחידה של הג'יני הייתה קנדה. מטוסי הCF-101 וודו הקנדיים נשאו את הג'יני עד שנת 1984 תחת הסדר של "מפתח כפול" לפיו הטילים הוצבו בקנדה תחת בעלות אמריקאית, ושוחררו לשימוש רק בהתקיים נסיבות מתאימות. חיל האוויר המלכותי הבריטי שקל את השימוש בג'יני על מטוסי הלייטנינג שלו, אך באותו שלב התקדמו טילי האוויר-אוויר כברת דרך מספקת, והרעיון נזנח לטובת טילי האוויר-אוויר הקונוונציונליים (פיירסטריק ו-רד טופ).
מפעילים
- קנדה - ארצות הברית
חמדת
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גבעות דיילי
גבעות דיילי (באנגלית: Daley Hills) הם קבוצה של גבעות גבוהות ומכוסות קרח לאורך הגדה המערבית של קרחון אוויאייטור בהרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות בין שפכיהם של קרחון קוסמונט, ושלקרחון שומייקר, אל קרחון אוויאייטור.
גילוי ומיפוי הגבעות
הגבעות מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם
שמן של הגבעות ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעות נקראות על שמו של רוברט סי. דיילי (Robert C. Daley), מצי ארצות הברית, שהיה מהנדס טיסה במטוסי הרקולס במהלך מבצע הקפאה עמוקה (מבצע דיפ פריז) שבוצע על ידי צי ארצות הברית בשנים 1966, 1967 ו -1968.
אדוארד אלסברג
אדוארד אלסברג 21 בנובמבר 1891 – 24 בינואר 1983) היה קצין יהודי בצי ארצות הברית, שהתמחה בהנצלת כלי שיט והגיע לדרגת תת-אדמירל. כתב הרבה ספרים מעניינים והיה ידוע כ"קומנדר אלסברג".
שירות בצי ארצות הברית
אלסברג הוסמך לקצונה בצי ארצות הברית בשנת 1914 ושימש בתפקיד פעיל עד 1926. הוא הפך למומחה לנושאי הצלה והנצלה ימית. בשנת 1925, הוא הרים את הצוללת השקועה, צוללת USS S-51. על ההצלחה הזו הזו הוא הועלה לדרגת סא"ל על ידי חוק הקונגרס והוענק לו מדליית השירות המצטיין על ידי הצי, מאז ועד היום הוא ידוע בשם העממי "קומנדר אלסברג", ללא קשר לדרגתו. אלסברג תיאר את העלאת הצוללת בספרו משנת 1929, על התחתית.
ב-1 ביוני 1918 התחתן אלסברג עם לוסי באק. במכתבים אליה הוא חתם את שמו כ"נד". לוסי אלסברג ילדה את בתם מרי ב-29 באוגוסט 1921.
חזרה למעמד אזרחי
לאחר שעזב את השירות הפעיל, עבד אלסברג עבור Tide Water Oil Company, והחל לכתוב ספרים על מעלליו ועל אירועים היסטוריים.
בדצמבר 1927, אלסברג התנדב לתפקיד פעיל לחילוץ ניצולים שנלכדו בצוללת אמריקאית טובעת צוללת USS S-4. מאמצי החילוץ כשלו ואלסברג חזר לביתו בתחילת ינואר 1928.
ספרו של אלסברג משנת 1931, Pigboats, שימש השראה לסרט מ-1933, Hell Below, בכיכובו של רוברט מונטגומרי, רוברט יאנג, וולטר יוסטון, ומאדג' אוונס.
ספרו גיהנום על הקרח עובד לפרק של תיאטרון מרקורי בשידור של אורסון וולס ששודר ב-9 באוקטובר 1938 ברדיו. עיבוד הוצג גם בThe Mercury Summer Theatre of the Air של וולס, ששודר ב-9 באוגוסט 1946.
שירות ימי מלחמת העולם השנייה
אלסברג החזיר את הנמל לפעולה והספינות שניצלו נוספו לציי הסוחר של בעלות הברית. במהלך עבודתו במסאווה, דיווח אלסברג לרכז השאלה בקהיר, מצרים, הגנרל של צבא ארה”ב ראסל מקסוול. אלסברג שינה את שם ה-SS Liebenfels, ספינת משא גרמנית גדולה, שניצלה והוסבה מחדש במאסווה, לגנרל ראסל מקסוול. הוא תיאר את הצלת נמל מסאווה בספרו תחת שמש הים האדום. אלסברג הועלה לדרגת אל"ם על ידי צו נשיאותי ב-19 ביוני 1942. בשנה שלאחר מכן הוענק לו לגיון ההצטיינות על ידי ארצות הברית. הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לכבוד מאמצי ההצלה שלו במסווה.
בספרו מתחת לשמש הים האדום, התלונן אלסברג על כך שהקבלן האמריקני שהוקצה לו לתת לו תמיכה אדמיניסטרטיבית מאוד לא מועיל, אבל הוא לא ציין את שם החברה. החברה לעומת זה: ג'ונסון, דרייק ופייפר, טענה לעצמה קרדיט על פינוי הנמל בספר פרטי, ספר זה מכיל תצלומים וציורים המציגים פרויקטים בזמן מלחמה ברחבי המזרח התיכון.
ממסאווה נסע אלסברג לצפון אפריקה כדי להיות קצין הצלה ראשי בתיאטרון ההוא. הוא עבד תחת האדמירל אנדרו קנינגהם, הקצין הבריטי שפיקד על כוחות הצי באזור. פעילויותיו של אלסברג פורטו בספרו ללא דגלים, ללא תקלות.
אלסברג, שחוק מעבודה מתמדת, הורה הביתה בתחילת 1943 כדי להחלים.
לאחר זמן שבדק את פעילויות בניית הספינות, אלסברג נשלח לאנגליה בזמן להפלישה לנורמנדי, שם הוא סייע בהקמת נמל דוברות מול חוף נורמנדי. הוא גם הכין 89 ספינות שניזוקו או מוחלשות להפלגה כדי ליצור נמלים מלאכותיים. המבצע הזה זכה להערצה רבה בבריטניה, שם הוא קיבל תואר כבוד של "קצין מסדר האימפריה הבריטית", (OBE). אלסברג תיאר את חוויותיו בספרו החוף הרחוק.
פרישה
אלסברג הועלה לדרגת תת-אדמירל לפני שפרש מתפקידו הפעיל ב-1951 כדי ליהנות ממיין ופלורידה עם אשתו מזה 33 שנים. הוא המשיך לכתוב, להרצות ולייעץ בפרויקטים הנצלה והנדסיים. הוא מת ב-1983 בגיל 91, ונקבר בווילימנטי, קונטיקט.
אותות מערכה
סרגל האותות של תת-אדמירל אלסברג:
פרסומים שכתב
כתיבה הייתה התחביב העיקרי של אלסברג. הוא כתב מאמרים ודוחות רבים. ספריו כוללים את הכותרים הבאים:
ניקולאס גומברט
ניקולאס גומברט (בהולנדית: Nicolas Gombert; סביבות 1495 - סביבות 1560) היה מלחין פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס, מהמפורסמים ביותר ורבי ההשפעה בין ז'וסקן דה פרה לג'ובאני פלסטרינה, ומטובי המייצגים של הסגנון הפוליפוני המורכב, שהגיע לשיא התפתחותו בתקופה זו בתולדות המוזיקה.
חייו
אין פרטים של ממש על שנותיו הראשונות, אבל סביר להניח שנולד בסביבות 1495 בדרום פלנדריה, כנראה בין ליל לסנט אומר, אולי בעיירה לה גורג. לדברי הסופר ותאורטיקאי המוזיקה הגרמני הרמן פינק, גומברט למד אצל ז'וסקן, כנראה בתקופת פרישתו של המלחין הנודע בקונדה-סיר-ל'אסקו, בין השנים 1515 ו-1521.
גומברט שירת כזמר בקאפלה של חצר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואולי גם כמלחין, בשנת 1526. קרוב לוודאי, שגומברט נשכר לעבודה כשקרל עבר דרך פלנדריה, כי הקיסר הרבה במסעות ובדרכו סיפח חברים חדשים לפמליה שלו. מסמך משנת 1529 מזכיר את גומבר כ"ממונה על הנערים" ("magister puerorum ") בקאפלה המלכותית. הוא והזמרים שהדריך נלוו אל הקיסר במסעותיו בחבלי הארץ שבשליטתו, כפי שאפשר ללמוד מרשומות על הופעותיהם בערים שונות באימפריה לכל אורך התקופה. לביקורים האלה הייתה השפעה מוזיקלית, בחלקו הודות למעמדו של גומבר כמוזיקאי; כך שמסעותיו של קרל עם הקאפלה שלו, כמו אלה של קודמו בתפקיד, פליפה הראשון, מלך קסטיליה עם המלחין פייר דה לה רי, המשיכו את החדרת המסורת הפוליפונית של האסכולה הפרנקו-פלמית אל חצי האי האיברי. בזמן מן הזמנים בשנות ה-30' של המאה ה-16 היה גומברט ללבלר כנסייה וכנראה גם לכומר; הוא קיבל קצבאות כמורה בכמה קתדרלות, ביניהן קורטריי, לן, מץ ובתון. הוא נשאר בקאפלה הקיסרית כממונה על הילדים (maitre des enfants) עד למועד שבין 1537 ל-1540, כאשר החליף אותו במשרה תומא קרקיון ואחריו קורנליוס קאניס. אף כי החזיק בתפקיד ממונה על הילדים בקאפלה, לא קיבל מעולם באופן רשמי את התואר maitre de chapelle - מנהל מוזיקלי - שניתן הן לאדריאן טיבו והן לתומא קרקיון. במקביל למשרה זו, החזיק גם באופן בלתי רשמי במשרת מלחין החצר וחיבר מספר רב של יצירות המנציחות את האירועים החשובים בחיי קרל החמישי.
בשנת 1540, בשיא הקריירה שלו, נעלם גומברט מרשומות הקאפלה. לדברי הרופא והמתמטיקאי ז'רום קרדן, ב"תיאונוסטון" (1560), בשנת 1540 עמד גומברט למשפט באשמת ניצול מיני של נער שהיה בהשגחתו ונדון לעבודת פרך בספינת אסירים. אין ידיעות על תקופת שירותו המדויקת בספינת הכלא, אבל הייתה לו אפשרות להמשיך בהלחנה לפחות חלק מן הזמן. סביר להניח, שניתנה לו חנינה במהלך שנת 1547 או קודם, במועד שבו שלח מטורניי מכתב מצורף למגניפיקט אל איש אמונו של קרל, פראנטה אי גונזגה. לפי פרשנות אחת לדברי קרדן, המוזיקה למגניפיקט, שכתב היד שלה שמור במדריד, ריגשה את קרל עד שמצא לנכון לשחרר את מלחינה לפני המועד. השערה אחרת (לואיס 1994) היא, שקרדן התכוון לספר הראשון של מוטטים בארבעה קולות, הגדוש חרטה והכאה על חטא; כך או כך, בכל מקרה אין מענה ברור לתהייה, איך יכול היה גומברט לחבר מוזיקה בשעה שחתר במשוטיה של ספינת אסירים.
לא ידוע כמה שנים חי גומברט אחרי חנינתו או באילו משרות, אם בכלל, שירת; הקריירה שלו דעכה לאלמוניות יחסית אחרי שחרורו. ייתכן שפרש לטורניי ושם עשה את שנותיו האחרונות ככומר בכנסייה המקומית. מועד פטירתו המשוער הוא בין 1556 ל-1561; בשנת 1556 הזכיר הרמן פינק שגומברט עוד היה בחיים, ובשנת 1561 כתב קרדן שהוא מת, ללא פרטים.
מוזיקה וסגנון
גומברט הוא אולי המלחין המייצג ביותר את דורו בין ז'וסקן לפלסטרינה, בייחוד בתחום המוזיקה הכנסייתית. הוא שכלל את הסגנון הפוליפוני עד היותו מושלם בתכלית השלמות; אם אימיטציה היא תחבולה שכיחה אצל ז'וסקן, היא מחלחלת בכל אצל גומברט. תרוצות הומופוניות ממושכות נדירות ביצירות הקודש שלו, והוא נוטה ביותר לאימיטציה ברווחי זמן סמוכים מאוד, מעלל קשה מאוד מבחינה טכנית (אם כי לעיתים רחוקות מאוד כתב קאנון מחמיר). הוא העדיף את טווחי הקול הנמוכים ובמקום ארבעת הקולות שהיו מקובלים בזמנו, העדיף הקבצות גדולות יותר, כמו חלוקה לחמישה או שישה תפקידים קוליים. גומברט, שלא כקודמו ומורו, ז'וסקן דה פרה, השתמש במספרים לא סדירים של כניסות קוליות ונמנע מחלוקות מדויקות של פסוקים. סינקופות והטעמות מנוגדות מאפיינות את הניב הריתמי שלו ומבחינה הרמונית, יצירותיו של גומברט שמות דגש על המסגרת המודאלית המסורתית. "מוזיקה פיקטה", מונח המתייחס לשינויים כרומאטיים בגובהי צליל, בלט מאוד בסגנונות כתיבתו המוזיקלית. המוזיקה שלו נודעת בשימוש בדיסוננס מושהה ובהצגת מספר רב של יחסים מדומים. הוא משתמש בדיסוננסים להשגת רושם רגשי, למשל, כביטוי של יגון במוטט בן ששת הקולות שלו על מות ז'וסקן,Musae Jovis, הכולל חצאי טונים ומדי פעם, אקורדים משולשים יסודיים במרווחי טריטון ביניהם.
מתוך עשר המיסות שחיבר גומברט, תשע שרדו בשלמותן. מועדי כתיבתן של המיסות אינם מפורטים, אבל אפשר להסיק שהיו בין יצירותיו המוקדמות מן העובדה, שסגנונן ראשוני ובסיסי מאוד בהשוואה ליצירותיו המאוחרות יותר. שני מאפיינים מזיקליים, סקוונצה ואוסטינאטו, הנדירים ביצירותיו המאוחרות יותר של גומברט, נוכחים במיסות המוקדמות שלו,Quam pulchra es ו-Tempore paschali
גומברט ביכר את המוטט על צורות אחרת, וחיבוריו בסוגה זו לא זו בלבד שהיו בעלי ההשפעה הרבה ביותר במכלול יצירתו, אלא שניכר בהם הגיוון הרב ביותר בטכניקת הלחנה. המוטטים שלו, לצד אלה של אדריאן וילארט ויאקובוס קלמנס נון פאפה, הם משכמם ומעלה בהשוואה לאלה של שאר מלחיני המוטט הפלמיים. מאפיינים מוכרים של מוטטים מן הדור הקודם, כגון אוסטננאטו, קנון, קנטוס פירמוס וטקסטים כפולים, הם יוצאי דופן בסגנון של גומברט, פרט לאותם מקרים, שבהם השתמש בהיבטים סגנוניים של הדור הקודם כמנחת הוקרה, כמו במוטט על מות ז'וסקן דה פרה, Musae Jovis. השראה לטקסטים למוטטים שלו שאב גומברט מכתבי הקודש - מספר תהילים, למשל - בניגוד לליטורגיה של הכנסייה הקתולית. הוא ייחס חשיבות פחותה למיקום הטקסט ולבהירותו מאשר לכלל המצלול והרגשות המובעים בו.
שמונת המגניפיקטים שגומברט הלחין, אלה שאולי זיכו אותו בחנינה מעבודת פרך, הם בין יצירותיו המפורסמות ביותר. כל אחד מהם כתוב באחד המודוסים הכנסייתיים ובנוי ממחזור של מוטטים קצרים, כשהמוטטים הנפרדים מבוססים על בתים עוקבים בטקסט של המגניפיקט.
אחדות מיצירותיו של גומברט נכתבו להרכב ווקאלי גדול מן המקובל, הכולל 8, 9, 10 ואף 12 קולות. היצירות האלה אינן פוליכוראליות במובן הרגיל של המילה, או בדרכה של האסכולה הוונציאנית, של הפרדה מרחבית בין הקולות; אצל גומברט, הקבצות המשנה של הקולות משתנות במהלך היצירה. חיבורים אלה להרכבים גדולים כוללים קרדו לשמונה קולות, אגנוס מן ה-Missa Tempore paschali ומוזיקה ל-10 ול-12 קולות ל"מלכת השמיים" (Regina caeli). בהשוואה לסגנון ה-cori spezzati הצפון-איטלקי, יצירותיו מרובות הקולות של גומברט לא היו אנטיפונליות. במקום לפצל כוחות באופן עקבי, נהג גומברט לשנות את צירופי הקבוצות הקוליות. היצירות הקוליות האלה הכילו יותר חזרה ישירה, סקוונצה ואוסטינאטו מיתר יצירותיו, מחמת הדרישות הטכניות שהציגו.
יצירותיו החילוניות - בעיקר שאנסונים - מורכבות פחות מבחינה קונטרפונקטית מן המוטטים והמיסות שלו, אך בכל זאת מורכבות יותר מרוב היצירות החילוניות של תקופתו, בייחוד השאנסון ה"פריזאי". באמצע המאה ה-16 יוחסו לגומברט כמה מן השאנסונים הפריזאים, אבל מחקרים מאוחרים גילו, שהוא לא היה ה"ניקולאס" היחיד שכתב את הקטעים החילוניים האלה, שרבים מהם נכתבו למעשה על ידי ניקולא דה לה גרוט או גיום ניקולאס. מחברי הטקסטים ששימשו בשאנסונים רבים, וסוגה שגומברט הצטיין בה, היו אלמונים ברובם. הוא פנה לשירה עתיקה, במקרים רבים בעלת אופי עממי, שנסבה במקרים רבים על אהבה נכזבת, פרידות, ניתוקים, בוגדנות וכדומה. רבים מן השאנסונים הללו הופיעו בחוברות תווים ללאוטה ולוויגואלה (גיטרה פרימיטיבית), ותפוצתם הגאוגרפית הרחבה מעידה על הפופולריות העצומה שזכו לה.
מכלל יצירותיו שרדו 10 מיסות, כ-140 מוטטים, כ-70 שאנסונים, קאנסון (שנכתב כנראה בעת ביקור בספרד, מדריגל וקומץ יצירות אינסטרומנטליות.
השפעה
גומברט היה אחד המלחינים המהוללים ביותר באירופה אחרי מות ז'וסקן דה פרה, כפי שאפשר ללמוד מן התפוצה הרחבה של יצירותיו, השימוש במוזיקה שלו כחומר מקור ליצירותיהם של אחרים ותשומת הלב היחידה במינה שקיבל ממדפיסים (שהוציאו מהדורות של יצירותיו, בעוד שרוב המהדורות המודפסות באותם ימים היו אנתולוגיות של מוזיקה מאת מלחינים אחדים). גומברט, שנהנה מהערצת בני זמנו, היה בלעדית מלחין של מלחינים, אין ידיעה על תגובת הקהל הרחב למוזיקה של גומברט, אם לחיוב ואם לשלילה, אך ידוע כי מלחינים רבים כיבדו את יכולתו המוזיקלית וניסו להמשיך במורשתו בדורות הבאים, אך התקשו בכך, משום שעל אף פרסומו וזמינות יצירותיו, הדור הבא של מלחינים מן האסכולה הפרנקו-פלמית כתב בעיקר בסגנון מפושט יותר. בחלקו נבע הדבר מתגובה בלתי נמנעת לניב קונטרפונקטי שהגיע לקיצוניות, ובחלקו מתכתיבים מפורשים של מוועידת טרנטו, שדרשה, כי הטקסט יהיה ברור ומובן בתכלית במוזיקה דתית, בעיקר כזו המשמשת לעבודת הקודש - דרישה שכמעט אין לעמוד בה במרקם דחוס באימיטאציות.
בעוד שרוב מלחיני הדור הבא לא המשיכו לכתוב מוזיקה ווקאלית בשיטת האימיטאציה המתפשטת של גומברט, הם המשיכו להשתמש במרקם הקונטרפונקטי הזה ביצירות אינסטרומנטליות. צורות כמו בקנצונה והריצ'רקאר צמחו ישירות מן הסגנון הווקאלי של גומברט; צורות ותהליכים בארוקיים כדוגמת בפוגה הם צאצאים מאוחרים יותר של סגנונו. המוזיקה של גומברט מייצגת את אחת הדוגמאות הקיצוניות של מורכבות קונטרפונקטית שהושגה ביום מן הימים במוזיקה ווקאלית צרופה.
גאורגי השמיני, מלך גאורגיה
גאורגי השמיני (בגאורגית: გიორგი VIII) מבית בגרטיוני היה מלך ממלכת גאורגיה משנת 1446 ועד לשנת 1465, שהובס בידי יריביו ונותר כשליט המחוז המזרחי של גאורגיה, קאחתי, שם הוא שלט כגאורגי הראשון, מלך קאחתי משנת 1465 ועד למותו בשנת 1476, והוא ייסד ענף מלכותי מקומי לבית בגרטיוני.
חייו
גאורגי היה בנו השלישי של אלכסנדר הראשון הגדול מאשתו תמר. אף על פי שדמטרה, בנו השני של אלכסנדרה היה בעל הזכות לרשת את השלטון מאחיו הבכור, וחטנג הרביעי, השתלט גאורגי על השלטון עם מותו של אחיו הבכור בדצמבר 1446. בשלב זה כבר החל תהליך התפוררות הממלכה, והיה קרוב להגיע לשיאו. המדאיג מכולם היה מרד אצילי מערב גאורגיה ואטבאגות סאמצחה. האטבאגות אף ייסדה כנסייה נפרדת משלה לנסיכות שלה. אולם מהלך זה לא נשא פרי ומאמצי הפטריארך הקתולי, דוד הרביעי, מנע פיצול הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית-אפוסטלית.
תקופת שלטונו של גאורגי חפף לנקודת מפנה חשובה בהיסטוריה של המזרח הקרוב, כאשר בשנת 1453 כבשו העות'מאנים את קונסטנטינופול ושמו קץ לשלטונה של האימפריה הביזנטית. הקיסר שאליו הייתה מאורסת ביתו של גאורגי, קונסטנטינוס האחד עשר, נהרג בקרב. המדינאים הגאורגים שהיו שקועים במאבקי כוח משלהם, לא העריכו בצורה נכונה את ההתפתחויות שהובילו את הממלכה הגאורגית מבודדת מאירופה הנוצרית במשך שלוש המאות שבאו לאחר מכן.
עדיין, נחשבו הגאורגים כמשתתפים אפשריים למסע צלב אנטי-עות'מאני שתוכנן על ידי האפיפיור פיוס השני וכוחות מערב אירופאיים. מסיבה זו נשלח לודוביסוז בולוגנינוס לקיים שיחות בגאורגיה. גאורגי מצידו הסכים להפסקת אש מול אויביו הפנימיים. הגאורגים רצו לשלוח 120,000 חייל והציעו אף להמשיך את מסע הצלב עד לירושלים. בסופו של דבר לא התגבשה קואליציה והמלחמות הפנימיות חזרו במהרה לגאורגיה.
גאורגי נפטר בשנת 1476 וירש אותו בנו אלכסנדר הראשון.
חמדת (ספר)
חמדת (באנגלית: Beloved) הוא רומן זוכה פרס פוליצר לשנת 1987, פרי עטה של הסופרת האמריקאית טוני מוריסון. הספר דן בצורה נוקבת באהבת אם, ברצח ובדיכוי בתקופת העבדות בארצות הברית ולאחר שחרורם, והוא מבוסס במידה רבה של חירות ספרותית על חייה של השפחה מרגרט גרנר (Garner), שעל אודותיה כתבה מוריסון מאוחר יותר גם אופרה הנושאת את שמה.
בשנת 1998 עובד הרומן לסרט קולנוע באותו שם בכיכובה של אופרה וינפרי.
בסקר שערך הניו יורק טיימס בקרב סופרים ומבקרי ספרות, ואשר התפרסם במאי 2006, נבחר "חמדת" לרומן האמריקאי הטוב ביותר ב-25 השנים שקדמו לסקר.
הספר תורגם לעברית בידי ניצה בן-ארי, וראה אור בשנת 1994 בהוצאת הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה.
אשר (זמר)
אשר ריימונד הרביעי (באנגלית: Usher Raymond IV; נולד ב-14 באוקטובר 1978), המוכר בעיקר בשמו הפרטי בלבד אשר (Usher), הוא זמר, רקדן ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
אשר נולד בדאלאס, טקסס, שבארצות הברית. בהיותו בן שנה התגרשו הוריו עקב התמכרותו של אביו לסמים, ואשר עבר לגור עם אמו בטנסי. בגיל 9 הצטרף בעידוד אמו למקהלה הצעירה של כנסייה מקומית בצ'טנוגה. בשנת 1990, בעודו בחטיבת הביניים, זכה אשר בתחרות כישרונות מקומית. באמונה שהעיר תספק לו יותר אפשרויות לפיתוח כישרונו עברה משפחתו לאטלנטה, שם למד בתיכון נורת' ספרינג.
1992-1996: Usher
בגיל 11 הצטרף להרכב רית'ם אנד בלוז שאורגן על ידי דריל ווילר. אשר הקליט 10 שירים עם ההרכב אבל לא נעשה דבר עם ההקלטה. בגיל 13 השתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "Star Search". לאחר התוכנית הוא זכה לחוזה עם חברת הקלטות. אימו עזבה את עבודתה על מנת לנהל את הקריירה שלו, ועשתה זאת עד מאי 2007. שירו הראשון היה "Call Me a Mack", שיר שהקליט עבור פסקול הסרט משנת 1993 "לאהוב ולהתגבר" (Poetic Justice).
ב-30 באוגוסט 1994 הוציא את אלבום הבכורה שלו שנקרא על שמו "Usher". שון קומבס הפיק מספר רצועות באלבום. הסינגל הראשון שהופץ מהאלבום היה "Can U Get wit It". בתחילת 1995, הופץ "Think of You" ואחריו, "The Many Ways". האלבום הגיע למקום העשרים וחמישה במצעד הבילבורד 200 ומכר מעל 500,000 עותקים.