cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט שלמה
בכתבי יוסף בן מתתיהו
פרפרזה של סיפור משפט שלמה מופיעה בספר "קדמוניות היהודים" ליוסף בן מתתיהו. בן מתתיהו מציב את הסיפור באותו הקשר שבו הוא מוצב במקרא, לאחר התגלות ה' לשלמה בגבעון. הוא מקדים לסיפור הסבר שבו הוא מצדיק את הצגתו בספרו, בנימוק שמדובר במקרה משפטי מורכב, ושהדרך שבה התמודד עמו שלמה יכולה לשמש מופת לשופטים בכל הדורות.
תיאורו של בן מתתיהו שונה בפרטים אחדים מהתיאור המקראי. לפי תיאורו של בן מתתיהו, שתי הנשים גרו באותו חדר, ושתי הלידות התרחשו באותו זמן ולא בהפרש של שלשה ימים. המילים "ביום השלישי" מוסבות אצלו אל זמן מותו של התינוק, שאיננו מפורש במקרא, ולא ללידתו.
מחפש שמיים
"מחפש שמיים" הוא האלבום השישי של המוזיקאי והזמר-יוצר הישראלי גבע אלון (והשני שהקליט בשפה העברית), שיצא במרץ 2018. על עיבודי השירים היו אחראים גבע עצמו וכן עמיר ג'נגו רוסיאנו, אסף רייז ואורי וינוקור.
משפט שלמה
בכתבי יוסף בן מתתיהו
מהשוואה בין תיאורו של בן מתתיהו לגרסאות של נוסחים שונים של תרגום השבעים, מסיק כריסטופר בג כי בן מתתיהו הסתמך על מספר נוסחים שונים של הסיפור המקראי.
מחפש שמיים
גבע אלון הלחין וכתב את כל שירי האלבום, כשבחלקם השתתף בכתיבה עמיר לב.
משפט שלמה
בכתבי יוסף בן מתתיהו
לאחר תיאור המקרה שהובא בפני שלמה מוסיף בן מתתיהו הערה שאינה מופיעה במקרא:. לואיס פלדמן מציין שתיאור זה דומה לתיאור התמודדותו של אדיפוס עם חידת הספינקס במחזהו של סופוקלס "אדיפוס המלך". הוא מצביע על כך שאצל שני האישים פתרון החידה הוא המבחן העליון לתבונתם, אך תבונה זו שבה הם תולים את מבטחם היא גם זרע חורבנם.
ביקורת על שלמה
בין חז"ל היו שביקרו את שלמה על כך שחרץ משפט בלא עדים והתראה אלא על פי אומדנא, בניגוד לדיני התורה.
רבי יהודה בר אלעאי, תלמידו של רבי עקיבא, מגנה בחריפות את שלמה על הצעתו לגזור את הילד. לדעתו שלמה התכוון באמת להמית את הילד, ורק התנגדותה של האם הצילה אותו.
לפי המדרש, רוח הקודש התערבה בפסק הדין והיא זו שהכריזה על זהות האם האמיתית. לפי התלמוד הבבלי, התערבותה של רוח הקודש נדרשה כדי להסיר ספק שמא הערימה האם שחמלה כביכול על הילד על שלמה כדי שיפסוק לטובתה. לדעת גלעד ששון, כוונתו המקורית של המדרש היא ששלמה התכוון לפסוק לטובת האם הלא נכונה, ונדרשה התערבות של רוח הקודש כדי לתקן אותו.
וכך נאמר במדרש קהלת רבה:.
כנגד זאת, במשנת רבי אליעזר (מדרש אגור) מסופר כי חכמים, בהתייחסם למשפט ששפט שלמה בלא עדים,.
באגדה שבמדרש תהילים נתפס משפט זה כמילוי בקשתו של דוד אבי שלמה מאלוהים,, כלומר, ששלמה יוכל לשפוט כאלוהים, בלי עדים והתראה:
הפטרת פרשת מקץ
יש זיקה ספרותית ועניינית בין ההפטרה לפרשת מקץ. ההפטרה פותחת בפסוק האחרון של הסיפור הקודם למשפט שלמה, חלום שלמה בגבעון. הפתיחה במילים: "וַיִּקַץ שְׁלֹמֹה וְהִנֵּה חֲלוֹם..." מזכירה את הכתוב בפרשה: "וַיִּיקַץ פַּרְעֹה וְהִנֵּה חֲלוֹם". יש דמיון בין הפרשיות גם בתיאור חוכמתם של שלמה ויוסף. בחלום בגבעון אומר ה' לשלמה: "הנה נתתי לך לב חכם ונבון..." (אמנם, פסוק זה איננו נכלל בהפטרה), ובסיום משפט שלמה מדווח: "וישמעו כל ישראל את המשפט אשר שפט המלך ויראו מפני המלך כי ראו כי חכמת אלהים בקרבו לעשות משפט" (שם כח); בדומה לכך, לאחר שיוסף פותר את חלומו של פרעה מתוארת תגובתו: "ויאמר פרעה אל עבדיו הנמצא כזה איש אשר רוח אלהים בו. ויאמר פרעה אל יוסף אחרי הודיע אלהים אותך את כל זאת אין נבון וחכם כמוך" (בראשית מא, לח-לט). שאול זלבסקי מציין שבעלי ההפטרה ביקשו לרמוז לקשר בין עלייתם לגדולה של שלמה ויוסף: שניהם החלו בחלום, לאחר מכן הפגינו חוכמה בהשראה אלוהית, ולבסוף זכו למעמד נישא.
אלגוריה בין דתית
אברהם אבן עזרא השתמש במשפט שלמה כמוטיב אלגורי בפיוט "צמאה נפשי", המרמז לפולמוס היהודי-אסלאמי. בבית העשירי נאמר: הכינוי "גברת אמת" רומז לשרה, שהיא ובנה יצחק מסמלים את העם היהודי ואת דתו; ואילו ה"שפחה" היא הגר, שפחתה של שרה, שיחד עם בנה ישמעאל מסמלת את העם הערבי ואת האסלאם. באנלוגיה למשפט שלמה, הפייטן מציב את שתי הנשים בעימות זו מול זו, ושם בפי השפחה את הטענה שבנה של גברתה, כלומר יצחק, הוא הבן המת, ואילו ישמעאל בנה שלה הוא החי; רוצה לומר, אין עוד לעם היהודי המשכיות ותקומה והעם הערבי עתיד לרשת את מקומו. בכנותו את שרה "גברת אמת" רומז הפייטן כי ההפך הוא הנכון, ושרה היא האם האמיתית.
מאוחר הרבה יותר (במאה הי"ט), העביר וורדר קרסון (קונסול ארצות הברית בארץ ישראל שהתגייר), את האלגוריה הזו של משפט שלמה אל תחום הפולמוס היהודי-נוצרי, הרחיב אותה והפכה למוקד חיבורו "מפתח דוד" (The Key of David, 1852). קרסון רואה ביהדות את האם האמיתית, בניגוד לנצרות, הדת השקרית המתיימרת לרשת את גדולתה ואת בנה. טענת הנצרות כי בנה הוא החי רומזת לאמונה הנוצרית בזהותו של ישו כבן האלוהים ולאמונתם בתחייתו לאחר צליבתו. במקביל נרמזת כאן הטענה הנוצרית לפיה זנח האלוהים את ישראל, בנו-בחירו מן הברית הישנה, והחליפו במאמיניו של ישו. על רקע אלגוריה תנ"כית זו ביקש קרסון לתאר את השיקולים והנסיבות ששכנעו אותו בצדקתה של היהדות על פני הנצרות ואת החלטתו להתגייר.
בספרות המודרנית
בספרו של מארק טוויין "הרפתקאותיו של האקלברי פין" מובא דו-שיח בין הנער האק לעבד השחור הנמלט ג'ים, המתייחס לפקודתו של שלמה לחצות את הילד. לדעת ג'ים, הפקודה איננה מבטאת חוכמה כלל וכלל. הוא מדגים בפני האק את הדילמה שעמדה בפני שלמה ואת האבסורד שבהכרעתו, תוך שימוש בשטר של דולר כהמחשה לילד:. בתגובה טוען האק שג'ים החמיץ לחלוטין את משמעות הסיפור. ג'ים מסביר לו שהמשמעות העמוקה יותר של הסיפור, והמפתח להבנת התנהגותו של שלמה, מצויים בתנאי חייו (לשלמה היו אלף נשים, ומן הסתם בנים רבים):.
לדברי מבקר הספרות סטיוארט לואיס, עמדותיהם השונות של האק ושל ג'ים משקפות את תנאי חייהם השונים. עבור האק, האיום בחציית הילד הוא אבסורדי ואין הוא יכול להתייחס אליו ברצינות. ג'ים לעומתו, שכבר חזה באלימות מזעזעת מצד בעלי עבדים או לפחות שמע על כך, תופס זאת כאפשרות מציאותית לחלוטין. גם השימוש של ג'ים בשטר כדימוי לילד רומז למציאות שבה בעלי העבדים תופסים את עבדיהם כרכוש ותו לא, וההערה של ג'ים על אופיו האכזרי של שלמה כפועל יוצא של תנאי גידולו רומזת לסיבת אכזריותם של בעלי העבדים. ג'ים מתגלה כמי שיכול ללמד את האק שיעור בטבע האדם.
באמנות
אם נכונה הסברה שהפרסקו מפומפיי (ראו לעיל) מייצג את סיפור משפט שלמה, הרי שמדובר בייצוג האמנותי הקדום ביותר של סצנה מקראית. הפרסקו מוצג כיום במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי.
בתורת המשחקים
הדילמה שעמדה בפני שלמה בבואו להכריע מי האם האמיתית משכה גם את תשומת לבם של מתמטיקאים, שהתייחסו אליה מנקודת הראות של תורת המשחקים והציעו בהשראתה מגוון מודלים תאורטיים. סטיבן בראמס מנתח את הדילמה המוצגת בסיפור המקראי לאור עקרונות התאוריה. המקרה מיוצג באמצעות משחק מטריצה, שבו שתי השחקניות (האם האמיתית והמתחזה) צריכות לבחור בין הסכמה עם פסק הדין, לבין מחאה. בראמס בונה מטריצה שהתגמולים בה מבוססים על ההנחה שהמניע העיקרי של האם האמיתית הוא טובת הילד, ושל האם המתחזה - ריצוי המלך בכך שמסכימים עם פסק הדין שלו. לפי הקריטריון הזה הוא מדרג את ארבע התוצאות האפשריות. לפי הניתוח של בראמס, האסטרטגיה של האם האמיתית צריכה להיות מחאה על פסק הדין, בלי להתחשב בתגובתה של המתחזה. התוצאות האפשריות מסוכמות בטבלה הבאה, כאשר 4 היא התוצאה המועדפת ו-1 הגרועה ביותר:
משפט שלמה מודרני
בשנת 1926, נטל השופט האמריקני את ההשראה ממשפט שלמה, כשהכריע במחלוקת בין אם ביולוגית לאם מאמצת בעניין משמורת על פעוטה. הילדה, שנולדה מחוץ לנישואין, גודלה בידי דודתה, אחות אביה, כמעט מיום שנולדה. כעבור שלוש שנים שבה האם הביולוגית - שבינתיים עזבה את אבי הילדה והתחתנה עם אחר - ודרשה לקבל את הילדה בחזרה לידיה, אך האם המאמצת סירבה.
לאחר ששמע את טענות הנשים, נהג השופט ברנאן בדומה לשלמה, והודיע על פסק דין מדומה: הילדה תילקח מאמה המאמצת ותימסר לבית יתומים. מצלמות קולנוע הושתלו באולם מראש והוסוו, ותגובותיהן של שתי האמהות לפסק הדין המדומה צולמו בחשאי, ולאחר מכן נותחו על ידי ברנאן בסיוע פסיכולוגים מומחים. את הילדה החליט ברנאן למסור לידי האם המאמצת, שהפגינה לדבריו תגובה רגשית עזה לאין שיעור מהאם הביולוגית. התכסיס שנקט ברנאן לא סייע למעמדו הציבורי ולכבודו של בית המשפט, והשופט גונה כמי שעשה שימוש בפעלול זול ממניעים של תאוות פרסום. יתרה מזאת, התכסיס לא עלה יפה: בסופו של דבר נאלץ ברנאן לשנות את החלטתו, כשהתברר שהאם הביולוגית לוקה בשמיעתה ולא הבינה את ההכרזה על פסק הדין המדומה. כפשרה הוחלט על משמורת משותפת.
יחסי אוקראינה–מונקו
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין אוקראינה לבין נסיכות מונקו כוננו לראשונה ב-26 ביולי 2007, בעת חתימת הסכם ומזכר הבנות. ב-9 בנובמבר 2009 נחתם מזכר הבנות בין נסיכות מונקו לאוקראינה בנושא שיתוף פעולה בלחימה בטרור ובפשע.
אוקראינה תמכה במועמדותה של מונקו לאונסק"ו בשנת 2013, ובין שתי המדינות הסכמות בנושאים רבים בפורומים בינלאומיים כדוגמת האו"ם.
החל משנת 2005 מתאפשרת כניסה הדדית של אזרחי מונקו לאוקראינה, ואזרחי אוקראינה למונקו ללא דרישה של אשרת כניסה למדינה.
מוסלמית העולם
מוסלמית העולם, ידוע גם כמיס העולם המוסלמית היא תחרות יופי בינלאומית עבור נשים מוסלמיות. המתחרות נדרשות גם להפגין מסירות לערכים אסלאמיים ופיתוח קהילתי. התחרות נערכת כאירוע צדקה בינלאומי על ידי הקרן המוסלמית העולמית (WMF), למען תרומה לנשים מוסלמיות במשברי מזון, מלחמות, קונפליקטים ואסונות טבע. האירוע נערך לראשונה ב-2011.
על התחרות
התחרות התקיימה לראשונה בשנת 2011, אז הייתה פתוחה רק עבור נשים אינדונזיות. אולם מאוחר יותר נפתחה התחרות גם למתחרים בינלאומיים. לפני התחרות הסופית צריכות 20 המועמדות הסופיות להגיע לג'קרטה, אינדונזיה, על מנת להשתתף בסדנה העוסקת בשני נושאים:
במהלך התחרות נדרשות המתמודדות לדקלם את הקוראן, להתפלל שתי תפילות חובה ולצבור ידע על האסלאם.
געל בן עבד
געל בן עבד ואחיו היו כנראה קבוצה של שכירי חרב, חיילי צבא פרטי שהשכיר את שירותיו למי שנזקק לשירותי לוחמים. בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל קמו קבוצות רבות של ח'בירו, שנודעו בשל כך שהם משכירים עצמם לכל דורש. רש"י טוען: "געל בן עבד - מאומה אחרת היה".
געל ואחיו (כוונת הכתוב לאנשיו) התיישבו בעיר שכם. בעת ישיבתם בעיר הם עסקו בבציר. געל טוען כי מוצא אבימלך מישראל ולכן לא מן הראוי שבעלי שכם יקבלו את שלטונו. הוא רומז בדבריו כי אבימלך לא התגורר בעיר ואימו ששכם מקום הולדתה והם המליכו אותו למלך עליהם, רק מינה פקיד, את זבול שישלוט עליהם. געל מציע כי שלטון העיר יוחזר למשפחת חמור אשר שלטו בעיר עוד בימי האבות ואבימלך הוא זה ששלט במקומם.
געל מקבל עזרה מבעלי שכם בדמות קבוצת אנשים המתגייסת לשירותיו. הוא מזמין את אבימלך לדו-קרב. לדעת שמריהו טלמון אין לדעת אם התבנית "וַיֹּאמֶר" המתייחסת לאמירתו של געל לאבימלך, היא מטבע לשון או אם געל שלח את אנשיו למסור את דבריו.
המלחמה בין געל לבין אבימלך וזבול פקידו, הסתיימה בכך שאבימלך הכה את בעלי שכם בקרב בשדה פתוח, במצור על העיר ואף בהשמדת אלה, שנמלטו אל "מגדל שכם" או "בית אל ברית".
מדרש שמו
הכתוב אינו מוסר מידע על אביו של געל, עבד. ייתכן כי שם משפחתו מרמז כי מעמדו נמוך כשל מעמד העבדים או ששם משפחתו הוא השם תאופורי, עבדיאל. משה גרסיאל טוען כי מדובר בכינוי למעמדו, שהיה עבד לאדון. מדרש שם סמוי מעמיד את בן העבד, געל מול בן האמה, אבימלך: לדעת גרסיאל הכתוב רואה בשכם סמל לשיתוף פעולה ישראלי - כנעני. געל מציע שלא לעבוד את השניים אשר מסמלים נישואים ושיתוף בין העמים אליה הוא מתנגד. געל מבקש לבוא תחת עול חמור אבי שכם שמייצג לדידו כנעני טהור. פעמים מספר חוזרת המילה "עבד" וזאת כדי להדגיש את אי הסכמתו של געל לעבוד את אבימלך. הקריאה למרד המצוטטת מפי זבול פקידו של אבימלך אשר מפנה את דבריו לגעל :. המילה 'נעבדנו' מקבילה לשם עבד והמילה "מאסתה" מקבילה לתחושת מיאוס וגועל, המשתמעים מדבריו של פקידו של אבימלך.
מושל רומי
מושל רומי היה כינוי של הנציב שהיה ממונה על הממשל בפרובינקיה הרומית, היחידות המנהליות של האימפריה הרומית מחוץ לחצי האי האפניני (איטליה של ימינו).
תפקידי המושלים
בימיה של השושלת הסוורית, מספר הפרובינקיות, שעליהן שלטו המושלים, האמיר לכדי 45. הפרובינקיות הרומיות נחלקו לשניים: פרובינקיות סנטוריות ופרובינקיות קיסריות, שנבדלו ביניהן בדרך שבה בחרו את המושל שלהם. בפרונביקיות הסנטוריות, המושל הרומי נבחר, בדרך כלל, בהגרלה, וכיהן במשך תקופה של שנה אחת. כחלק מתפקידם נאסר על המושלים ללבוש מדים צבאיים. לעומת זאת, בפרובינקיות הקיסריות. לעומת זאת, בפרובינקיות הקיסריות, המושל מונה על ידי קיסר רומא עצמו. בשונה מהמושלים בפרובינקיות הסנטוריות, המושלים בפרובינקיות הקיסריות כיהנו ללא הגבלת זמן, כל עוד הקיסר רצה בכך, הותר להם ללבוש מדים, והם אף שימשו כמפקדי הצבא בפרובינקיות שלהם. בפרובינקיית מצרים, למשל, המושל הגיע בדרך כלל מהפרשים בצבא האימפרייה.
בפרובינקיות הסנטוריות לצד המושל הרומי שירת קוואיסטור, שתפקידו היה ניהול האוצר ופיקוח על גביית המיסים, בנוסף היה כפוף לסמכותו של המושל ומילא תפקידים שהטיל עליו. לעומת זאת, בפרובינקיות הקיסריות שירת לצד המושל הפרוקרטור, שהיה בעל תפקיד מקביל לשל הקוואיסטור אך מונה ישירות בידי הקיסר. במרבית הפרובינקיות היה פרוקרטור שהיה אחראי על האוצר והנכסים של הקיסר בפרובינקיה. בין המאה ה-1 וה-3 צברו הקיסרים הרומיים רכוש ולפיכך תפקידם של הפרוקרטורים התעצם וצוות עובדים גדול, שרובו ככולו מנה עבדים משוחררים. היה כפוף להם.
דין סטוקוול
רוברט דין סטוקוול (באנגלית: Robert Dean Stockwell; נולד ב-5 במרץ 1936 – 7 בנובמבר 2021) היה שחקן קולנוע אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה "זינוק לאתמול". היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "נשואה למאפיה".
ביוגרפיה
סטוקוול נולד בשכונת צפון הוליווד בלוס אנג'לס, בנם של השחקנים אליזבת והארי סטוקוול. אחיו של שחקן הקולנוע גיא סטוקוול.
שחקן
סטוקוול החל להשתתף בסרטים הוליוודיים כבר מגיל קטן, סרטו הראשון היה "עמק החרוץ" בו שיחק את פולי, בנו הקטן של פול סקוט (גרגורי פק). באותה שנה שיחק בקומדיה המוזיקלית "הרימו עוגן" שם גילם את הילד דונלד מרטין. שיחק בהיותו ילד גם בדרמות "השנים הירוקות", "מים עמוקים", זכה ב-1947, בפרס גלובוס הזהב במועמדות מיוחדת לשחקן-ילד הטוב ביותר על תפקידו בסרטו של איליה קאזאן "הסכם ג'נטלמני" וגילם את הילד פיטר בעל השיער הירוק בסרט "הנער בעל השיער הירוק". סטוקוול חלק ב-1959 את זכייתו בפרס השחקן הטוב ביותר של "פסטיבל קאן" עם עמיתיו לסרט "כפייה" אורסון ולס וברדפורד דילמן, את ההישג שיחזר סטוקוול בשנת 1962, על הופעתו בסרטו של סידני לומט "מסע ארוך אל תוך הלילה" את הפרס חלק הפעם עם רלף ריצ'רדסון וג'ייסון רוברדס.
ב-1960, הופיע סטוקוול בתור פול מורל בדרמה הספרותית הבריטית "בנים ואוהבים" והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד דרמטי. ב-1984, גילם סטוקוול את הרופא ד"ר וולינגטון יואה ביצירה הבדיונית בבימויו של דייוויד לינץ', "חולית". באותה שנה שיחק בתור וולט הנדרסון בדרמת המסע של וים ונדרס "פריז, טקסס". את תפקידו הביזארי ביותר בקריירה שלו, עשה ביצירת מופת נוספת ואלימה במיוחד של דייוויד לינץ' "קטיפה כחולה" בדמותו של בן, סוחר הסמים המתוחכם ושותפו לפשע של המאפיונר הסאדיסט פרנק בות' (דניס הופר). ב-1987, השתתף בסרט השני בסדרת סרטי "השוטר מבברלי הילס" בתור צ'ארלס קיין עוזרו של מקסוול דנט ובדרמה הפוליטית של פרנסיס פורד קופולה "גן השיש" בתור קפטן הומר תומאס.
ב-1988, היה סטוקוול מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור ראש המאפיה טוני "הנמר" רוסו בקומדיית הפשע של ג'ונתן דמי "נשואה למאפייה". ב-1989 זכה להצלחה בזכות התפקיד הראשי שקיבל בסדרת הדרמה הבדיונית "זינוק לאתמול", בסדרה גילם את האדמירל אל קאלאויצ'י במשך חמש עונות וזכה בפרס גלובוס הזהב ובארבע מועמדויות לפרס אמי. ב-1992 שיחק את אנדי סיבלה בקומדיה השחורה של רוברט אלטמן "שחקן", ב-1997 את מזכיר ההגנה של ארצות הברית וולטר דין במותחן האסונות "אייר פורס 1" ואת השופט הרווי הייל בעיבוד של פרנסיס פורד קופולה לספרו של ג'ון גרישם "מוריד הגשם". בשנים האחרונות השתתף בסאטירה הצבאית "חייל מצטיין" בתור גנרל לאנקאסטר ובתור מארק בסרט "המועמד ממנצ'וריה" המבוסס על ספר המתח "השליח ממנצ'וריה". בין השנים 2003–2009 גילם סטוקוול את דמות האח קאביל / מספר 1 בסדרת המדע הבדיוני בטלסטאר גלקטיקה.
פרישה
ב-2015, בתום 70 שנות קריירה, פרש סטוקוול מעולם המשחק.
חיים אישיים
סטוקוול התחתן ב-1960 עם שחקנית הקולנוע מילי פרקינס, הזוג התגרש לאחר שנתיים. ב-1981 התחתן עם ג'וי מארצ'נקו איתה גידל את שני ילדיהם, עד שהתגרשו בשנת 2004.
נפטר ב-7 בנובמבר 2021.
פרסים והוקרה
סטוקוול היה מועמד מספר פעמים לפרסים בתחום הקולנוע, ואף זכה, מתוכם:
אדריאן סקרבורו
אדריאן פיליפ סקרבורו (באנגלית: Adrian Philip Scarborough; נולד ב-10 במאי 1968) הוא שחקן אנגלי. תפקידיו הידועים הם בסרט "נאום המלך", בקומדיית המצבים "גאווין וסטייסי" ובתפקיד הבאטלר בגרסה מ-2010 לסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים". סקרבורו הוא שחקן תיאטרון מוכשר וב-2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן.
ביוגרפיה
סקרבורו נולד במלטון מאובריי שבלסטרשייר ולמד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק תיאטר סקול". עוד לפני שסיים את לימודיו זכה בפרס צ'סטרטון.
הופעת הבכורה של סקרבורו בקולנוע הייתה בסרט "טירופו של המלך ג'ורג'". תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרטים "תרגילים בנקמה", "פארק גוספורד", "וירה דרייק", "רמז לסקנדל", "נערי ההיסטוריה", "אליזבת: תור הזהב", "נאום המלך" והסרט "עלובי החיים".
אחד מתפקידיו הראשונים בטלוויזיה היה ב-1997 בעיבוד לספר "A Dance to the Music of Time". עוד השתתף בסדרה "שיאכלו עוגות" בכיכובן של דון פרנץ' וג'ניפר סונדרס, בה שיחק בתפקיד "Bouffant", מעצב אופנה הומו / משרת / איש סודה של "קונטס דה ואש" בגילומה של סונדרס. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד", בסרט הטלוויזיה "Into the Storm", בסדרת המתח "Psychoville" ובסדרה הקומית "מירנדה" בכיכובה של מירנדה הארט. פעמיים השתתף בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר" פעם בעונה החמישית ופעם בעונה העשירית. בתוכנית הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "אבני וטיל" דיבב את דמותו של אבני.
סקרבורו מוכר בעיקר מהופעתו בסדרה הקומית של ה-BBC "גאווין וסטייסי", יחד עם ג'וליה דייוויס הם מגלמים זוג נשוי (פיט ודון סאטקליף) שהם שכנים וידידים של הוריו של הגיבור הראשי, גאווין שיפמן (מתיו הורן). הוא גם מזוהה עם תפקידו כבאטלר, מר פריטצ'רד, בסדרת הדרמה של ה-BBC "על אדונים ומשרתים" משנת 2010.
ב-2012 הופיע סקרבורו בסדרה "גברת ביגס" של ITV, כשהוא מגלם את אביה של גברת ביגס (בגילומה של שרידן סמית' ששיחקה לצדו ב"גאווין וסטייסי"). בעונה השביעית של הסדרה "דוקטור הו" גילם סקרבורו חייזר בשם קאהלר-ג'קס בפרק בשם "עיר ושמה מרסי", שעלה לשידור ב-15 בספטמבר 2012.
סקרבורו הרבה להופיע בתיאטראות "דונמאר ורהאוס", תיאטרון אלמיידה, ובתיאטראות וסט אנד. הוא שיחק בעשרים הפקות של התיאטרון המלכותי הלאומי. ב-19 ביוני 2011 השתתף ב- עם השחקן אליוט בראון בתיאטרון בארן שבעיר ולווין גרדן סיטי. עוד הופיע במחזה "הדה גאבלר" בתיאטרון אולד ויק, שוב לצדה של שרידן סמית'. ב-2013 שיחק בדרמה הרדיופונית של טום סטופארד "Darkside" המבוססת על האלבום "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד.
ב-2015 הופיע סקרבורו בתפקיד קלייב טרומן בפרק "The Owl of Minerva" בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "האב בראון", וכן השתתף בתפקיד משנה בסיטקום "Blunt Talk" של רשת "Starz" האמריקאית.
בשנת 2018 שיחק בסרט "על חוף צ'זיל" בכיכובה של סירשה רונן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן מקיואן. באותה שנה שיחק במיני-סדרת הדרמה של רשת BBC, "סקנדל אנגלי מאוד" לצד יו גרנט ובן וישו, וכמו כן בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים". בשנת 2019 השתתף בסרט המלחמה האפי "1917", שביים וכתב סם מנדס, וגילם את דמותו של ד"ר פוקס למשך 3 פרקים בסדרת הדרמה ההיסטורית "סנדיטון". בשנת 2020 יצא הסרט האמריקאי "ורמיר האחרון" בהשתתפותו, וכן, שיחק בסרט הפנטזיה של קנת בראנה "ארטמיס פאול" שמבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר האירי אואן קולפר.
חיים אישיים
סקרבורו חי בברקהמסטד שבמחוז הרטפורדשייר. הוא נשוי לרוז (שם נעורים בלקשו) ולבני הזוג יש בן (ג'ייק) ובת (אזמה).
הטיית ייחוס כוונות זדון
הטיית ייחוס כוונות זדון היא הנטייה לראות בהתנהגותם של אחרים כוונת זדון גם כאשר ההתנהגות היא לא ברורה או עמומה ואין בה משום כוונות זדון. לדוגמה, ילד שמתעקש שילד אחר נתקל בו במגרש המשחקים בכוונה, שהפעולה למעשה הייתה מקרית, או לדוגמה אדם שטוען שעמית לעבודה לא נתן לו קרדיט על עבודתו, מתוך כוונה עוינת כלפיו ורצון לחבל בהצלחותיו. המונח נטבע לראשונה על ידי קבוצת חוקרים בשנת 1980, שבחנה קבוצה של ילדים שנטו לייחס יותר כוונות זדון לסיטואציות חברתיות עמומות, בהשוואה לילדים אחרים. מאז, הטיה זאת מוכרת כהטייה של עיבוד מידע חברתי (בדומה להטיות ייחוס אחרות), והיא מתארת את האופן שבו אנשים תופסים, מפרשים, ומקבלים החלטות באשר לסיטואציות מסוימות. אף על פי שהטיה זאת נחשבת מדי פעם לנורמטיבית בקרב ילדים צעירים, חוקרים מצאו כי אנשים שמפגינים את ההטיה בעקביות נוטים להגיב באלימות כלפי אחרים.
מודל עיבוד מידע חברתי
על פי המודל של קנת דודג' הילד מגיע למשימה בהקשר חברתי עם יכולות ביולוגיות מסוימות ועם מאגר מידע של התנסויות מן העבר: זיכרונות, כללים שרכש וכן ידע וסכמות חברתיים-תרבותיים. הפרט הנמצא באינטראקציה מגיב לאופן שבו הוא מפרש את הרמזים החברתיים המספקים לו מידע על עמדות, אמונות ורגשות של הזולת. לפי מודל עיבוד המידע שהוצע על ידי דודג', ההתנהגות החברתית היא תוצר של שישה צעדים הקשורים זה לזה:
במהלך שני השלבים הראשונים ילדים מקודדים באופן סלקטיבי רמזים חיצוניים ופנימיים ומפרשים אותם בהתאם לייצוגים מנטליים של הרמזים המצביים המאוחסנים בזיכרון לטווח ארוך במבנים מנטליים כגון: סכמות ותסריטים, המכוננים את הידע החברתי. תהליכים מנטליים אלו יכולים לכלול ייחוס סיבתיות, ייחוס כוונה, הערכות של מטרות, של ביצועים, של יעילות עצמית והערכות של האחרים, על סמך חוויות קודמות. בשלב השלישי ילדים בוחרים מטרה המכוונת לתוצאה רצויה (תוך-אישית/בין-אישית/אינסטרומנטלית), ובשלב הרביעי ילדים מעלים מהזיכרון תגובות נגישות אפשריות או מבנים תגובה התנהגותית חדשה בהתאם למטרה ולרמזים החברתיים. בשלב החמישי ילדים בוחרים מתוך מגוון התגובות הנגישות או מובנו להם את זו המוערכת כטובה ביותר. ממדי ההערכה כוללים קודים חברתיים (מוסריות, התנהגות מקובלת), ציפיות מתוצאת התגובה, והערכת יעילות עצמית של ביצוע התגובה. בשלב השישי התגובה הנבחרת מגולמת באמצעות התנהגות.
התנהגות חברתית שלילית או התנהגות אנטי-חברתית מיוחסת לכשל או חסך באחד השלבים האלה או ביותר. לדוגמה, קושי בשלב הראשון או השני יתבטא בא-הבנה של כוונת האחר במצבים נייטרליים או רב-משמעיים, והדבר עלול לגרור תגובה תוקפנית. לילדים המתקשים בהנגשה או בהערכה של תגובות (שלבים 4 ו-5 בהתאמה) יש מלאי מצומצם יותר של אפשרויות התנהגות לבחור ממנו וחוסר הבנה לגבי השלכותיה של כל תגובה.
גורמים
דודג' משער כי הטיית הייחוס נובעת מסכמות עוינות שהאדם רכש באמצעות אינטראקציה בין גורמים ביולוגיים לבין חשיפותיו המוקדמות לחוויות עוינות. חשיפות אלו עשויות לכלול התקשרות לא בטוחה עם דמויות ההתקשרות הראשוניות, התעללות, אלימות במשפחה, דחייה חברתית, קורבנות, ומעמד חברתי-כלכלי נמוך.
מדידה
במסגרות מחקר הטיה זאת נמדדת בדרך כלל במשימות מעבדה, בה מוצגים בפני המשתתפים אינטראקציות מבוימות באמצעות שחקנים, וידאו, תמונה, קול או מצגות כתובות של סיטואציות חברתיות דו-משמעיות. לדוגמה:
לאחר הצגת הגירוי, המשתתפים מתבקשים לייחס כוונה להתנהגות של השחקנים (כוונה עוינת או בלתי מזיקה) על סולם מדידה תקף. ניסויים מרובים מנוהלים עם תרחישים לא ברורים, וכלים אלה משמשים את החוקרים כדי לקבוע את רמת ההטיה של הנבדק. בכדי למזער את אפקט הרציה של הנבדקים, בדרך כלל נעשה שימוש במספר גירויים שונים והשוואה ביניהם. גודל האפקט הגדול ביותר קשור לבימוי בפועל של האינטראקציות, לאחר מכן לשמיעת אודיו ולבסוף הצגת וידאו ותמונה.
אלימות
כאמור, גוף מחקר גדול מצביע על קשר כבד משקל בין אלימות להטיה זאת. הטיית ייחוס זאת קשורה בעיקר לתוקפנות פיזית גלויה (למשל, סטירת לחי, מכות), כך שרמות גבוהות יותר של הטיית ייחוס כוונות זדון מנבאת התנהגות אגרסיבית יותר. ראיות רבות מצביעות על כך שההטיה קשורה במיוחד לתוקפנות תגובתית, כלומר, אלימות שהיא תגובה מיידית לאירועים שהפרט תופס כניסיון התגרות ופרובוקציה או כאיום ממשי על הנפש – ומתקשה להכיל את התסכול שהם מעוררים בו. התגובה לתנאים מוקדמים אלה היא בדרך כלל ביטויים שונים של כעס, המופנים כלפי הדמות שעוררה את האיום, במטרה להפחית את האיום או להעלימו כליל. זוהי תגובה אימפולסיבית, שמקורה בתחושת המתח והאיום שנוצרת בעקבות אינטראקציה עם הדמות המאיימת.
מבוגרים
הטיית ייחוס כוונות זדון נמצאה גם בקרב אוכלוסיות בוגרות, ומבוגרים עם רמות גבוהות של הטיה זאת נמצאים בסיכון תמותה מוגבר פי 4 למות בגיל 50. בחיים הבוגרים, ההטייה קשורה בעיקר לבעיות בין-אישיות, לביצועים ירודים בעבודה, כולל אלימות במשפחה. לבסוף, להורים עם הטיה זאת יש סיכוי מוגבר להשתמש בשיטות חינוך שכוללות משמעת חריפה ואגרסיביות, מה שעשוי לתרום להעברה בין-דורית של ההטיה לאורך זמן.
No Line on the Horizon
U2 החלה את העבודה על האלבום ב-2006 עם מפיק האלבומים ריק רובין, אבל גנזה את רוב החומרים מהסשנים האלו. במאי 2007, הלהקה התחילה סשנים חדשים עם אינו ולנואה בפאס, מרוקו. הלהקה הקליטה במשך שבועיים בריאד מרוקאי ושיתפה את המפיקים בכתיבת השירים. הסולן בונו, שמאס בכתיבה בגוף הראשון, כתב מילים מנקודות מבט של דמויות שונות. ההקלטות המשיכו בכמה אולפנים בארצות הברית, בריטניה ואירלנד במשך דצמבר 2008. הלהקה תכננה להוציא את "No Line on the Horizon" בנובמבר, אבל אחרי שהם חיברו בין 50 ל-60 שירים, הם דחו את הוצאת האלבום כדי להמשיך לכתוב.
לפני צאת האלבום, U2 טענו שהזמן שלהם בפאס, כמו גם המעורבות של אינו ולנואה, גרמו לכך שהאלבום יהיה יותר ניסיוני משני האלבומים הקודמים שלהם. הלהקה השוותה את השינוי בסגנון לזה שבין "The Joshua Tree" ו-"Achtung Baby". אחרי יציאתו, "No Line on the Horizon" קיבל בעיקר ביקורות חיוביות, אף על פי שמבקרים רבים טענו שהוא לא ניסיוני כפי שהלהקה הציעה קודם. האלבום התחיל במקום הראשון ב-30 מדינות אבל לא מכר כצפוי. הלהקה הביעה אכזבה מהמכירות הנמוכות יחסית של חמישה מיליון עותקים, בהשוואה לאלבומים קודמים. בניגוד לכך, סיבוב ההופעות 360° לקידום האלבום בין 2009 ל-2011 שבר את השיא של סיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים עם הכנסות עד ל-2019 של מעל ל-736 מיליון דולר.
סשנים שבוטלו עם ריק רובין
ב-2006, U2 החלה לעבוד על אלבום בשיתוף פעולה עם המפיק ריק רובין. לאחר שהגיטריסט של U2, דה אדג', עבד באופן אישי עם רובין בלוס אנג'לס, הלהקה בילתה שבועיים בספטמבר 2006 בהשלמת השירים עם המפיק באולפני אבי רוד בלונדון. מאוחר יותר באותה השנה, הלהקה שחררה שני שירים מהסשנים האלה באלבום האוסף "U218 Singles": גרסת כיסוי לשיר של סקידס "The Saints Are Coming" עם גרין דיי ו-"Window in the Skies". בינואר 2007, בונו אמר ש-U2 החליטה לקחת את האלבום הבא שלה בכיוון מוזיקלי שונה מהכמה אלבומים הקודמים.
רובין עודד גישה של "חזרה ליסודות" ורצה שלהקה תביא שירים גמורים לאולפן. הגישה הזו התנגשה עם צורת ההקלטה הספונטנית של U2, שבה הם אלתרו חומרים באולפן. דה אדג' אמר: "לא בדיוק סיימנו את השירים. זה אופייני לנו כי אנחנו באמת כותבים את השירים שלנו במהלך ההקלטות." הבסיסט אדם קלייטון אמר: "ברגע שיש לנו שיר, אנחנו מתעניינים באווירה ובטונים ובאובר-דאבינג ובדברים שונים שאפשר לעשות איתו... דברים שלא עניינו את רובין בכלל. הוא היה רצה להביא את זה מהמצב העוברי לשיר שאפשר למקסס ולשים באלבום." בסופו של דבר הם החליטו לגנוז את החומרים שהם הקליטו עם רובין, אבל הביעו רצון לחזור אליהם בעתיד. רובין אמר: "אני לא יודע מה הייתה נקודת המבט שלהם. אני חושבת שנהנינו.
סשנים עם בריאן אינו, דניאל לנואה וסטיב ליליווייט
U2 החלה לעבוד עם בריאן אינו ודניאל לנואה במאי 2007. בונו, שקיבל הזמנה לפסטיבל המוזיקה הקדושה העולמי בפאס, מרוקו, הזמין את חברי הלהקה להשתתף בו. בונו הזמין גם את אינו ולנואה בתקווה שהם יוכלו לשתף פעולה עם הלהקה ככותבי שירים מלאים בהקלטת אלבום "רוחני עתידני" או בהקלטת "מזמורים עתידניים". במשך שבועיים, U2, אינו ולנואה שכרו את הריאד המרוקאי במלון ריאד אל יאקוט בפאס והפכו אותו לאולפן הקלטות מאולתר. מדי פעם הם הקליטו עם נגן עוד ונגני כלי הקשה מקומיים.
ההקלטות במהלך הפסטיבל חשפו את הלהקה למוזיקה הינדית ויהודית, שירה סופית ותופים מג'אג'וקה. ההשפעות האקזוטיות נתנו השראה ללהקה לעסוק בסאונד ניסיוני יותר. אינו התעקש שהמתופף לארי מולן ג'וניור ישתמש בתופים אלקטרוניים. הלהקה תיארה הרבה מהשירים שנוצרו בסשנים האלה כשירים שלא מתאימים לרדיו או להופעה חיה. הריאד המרוקאי הפתוח אפשר ללהקה לשמוע ציוץ ציפורים, כפי שמופיע בפתיחה של השיר "Unknown Caller". השירים "Moment of Surrender", "White as Snow", "No Line on the Horizon" ו-"Unknown Caller" נכתבו באותו הזמן. כל אחד מהשירים האלה הוקלט בטייק אחד. כשהנושא של מי יפיק את האלבום עלה, לאונה הציע: "[האלבום] די מפיק את עצמו, אז בואו נלך על האנשים שיש לנו, ובכך ביסס אותו ואת אינו בתפקידים.
אחרי שחברי הלהקה עזבו את פאס, הם הקליטו באולפני האנובר קוויי בדבלין, באולפני פלטינום סאונד רקורדינג בניו יורק ובאולפני אולימפיק בלונדון. סטיב ליליווייט הפיק כמה שירים בסשנים האלה.
קלייטון צילם את תהליך הלהקה במהלך הפקת האלבום. הסרטונים האלה הוספו לחלק של המנויים באתר של U2. ב-16 באוגוסט 2008, מישהו הקליט כמה שירים מבית החוף של בונו באז, צרפת. הוא העלאה אותם ליוטיוב אבל הם הורדו. בריאיון למגזין Q, הלהקה חשפה שהראפר ויל.איי.אם עבד איתם על השיר "I'll Go Crazy If I Don't Go Crazy Tonight".
בדצמבר 2008, U2 הקליטה באולפני אולימפיק בלונדון והוסיפה את הנגיעות האחרונות לאלבום. הלהקה תכננה להוציא את החומר כשני מיני-אלבומים בשם "Daylight" ו-"Darkness", אבל במהלך הסשנים האלה היא החליטה להוציא אלבום אחד. U2 הורידה את "Winter" ואת "Every Breaking Wave" מהאלבום. "Winter" מופיע בסרט של אנטון קורביין, "Linear", ובפסקול של הסרט אחים ו-"Every Breaking Wave" הופיע באלבום "Songs of Innocence".
"No Line on the Horizon" מוקדש לרוב פרטרידג' אשר החתים את הלהקה על חוזה ההקלטות הראשון שלה ב-1980 ואשר נפטר מסרטן בסוף 2008.
הוצאה
"No Line on the Horizon" יצא ב-27 בפברואר 2009 באירלנד, ב-2 במרץ בבריטניה וב-3 במרץ באמריקה הצפונית. הרווח בין האלבום "How to Dismantle an Atomic Bomb" ו-"No Line on the Horizon" היה הרווח הגדול ביותר בין אלבומי אולפן בקריירה של U2 עד לאותה התקופה.
Linear
"Linear" הוא סרט שבוים על ידי אנטון קורביין. הרעיון של הסרט הגיע מצילומי וידאו של U2 ביוני 2007, בהם קורביין ביקש מהלהקה לא לזוז בזמן שהוא צילם אותם כדי ליצור "תמונה על סרט". חברי הלהקה לא זזו אבל האובייקטים סביבם זזו. הלהקה התרשמה מהסרט והיא האמינה שחווית ההקשבה באינטרנט לאלבום תוכל להתגבר עם דימויים נעים. במאי 2008, הם ביקשו מקורביין ליצור את הסרט. קורביין טען ש-"Linear" הוא לא וידאו קליפ אלא "דרך חדשה להקשיב לאלבום" ו-"דרך חדשה להשתמש בסרט כדי להתחבר למוזיקה".
הסרט מבוסס על רעיון של קורביין ושל בונו שכולל כמה דמויות שבונו יצר בשביל האלבום. העלילה מתמקדת בשוטר אופנוען פריזאי בגילומו של סעיד טמאורי. הוא מתפכח מחייו ומהקונפליקט בין מהגרים למשטרה בעיר, מה שגורם לו לעזוב כדי לפגוש את חברה שלו בטריפולי. סדר השירים בסרט מייצג את סדר השירים ב-"No Line on the Horizon" בהתאם למאי 2008.
קידום וסינגלים
כדי לקדם את "No Line on the Horizon", הלהקה הופיעה עם "Get On Your Boots" בטקס פרסי הגראמי ה-51, בטקס פרסי המוזיקה הבריטית ובטקס פרסי אקו. הלהקה הופיעה בטלוויזיה וברדיו בצרפת ב-23 בפברואר 2009, וב-26 בפברואר היא הקליטה קטע בשישי בלילה עם ג'ונתן רוס, ששודר למחרת. ב-27 בפברואר, U2 הופיעה ב-BBC Radio 1 ולאחר מכן הופיעה על הגג של בית השידור. ב-2 במרץ 2009, הלהקה הופיעה בלייט שואו עם דייוויד לטרמן במשך חמישה ערבים ברציפות. ב-3 במרץ, ראש עריית ניו יורק מייקל בלומברג הוסיף שלט רחוב שהיה כתוב עליו "U2 Way" ברחוב 53 במנהטן במהלך השבוע שבו U2 הופיעה בלייט שואו עם דייוויד לטרמן. U2 גם הופיעה באוניברסיטת פורדהאם ב-6 במרץ 2009 בבוקר טוב אמריקה. מה-9 עד 11 במרץ, הלהקה השתתפה ב-"U2 3 Nights Live", סדרה של ראיונות רדיו והפעות ששודרו בחרבי אמריקה הצפונית ובאתר של U2.
שלשוה סינגלים יצאו מהאלבום. "Get On Your Boots" יצא ב-19 בינואר 2009. "Magnificent" יצא ב-4 במאי. "I'll Go Crazy If I Don't Go Crazy Tonight" יצא ב-7 בספטמבר.
קבלה
"No Line on the Horizon" קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. ב-Metacritic, האלבום קיבל ציון של 72 בהתבסס על 30 ביקורות. מגזין הרולינג סטון העניק לאלבום חמישה כוכבים. אנטרטיינמנט ויקלי העניק לאלבום -A.
"No Line on the Horizon" היה מועמד לפרס אלבום הרוק הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי ה-52 ב-2010. השיר "I'll Go Crazy If I Don't Go Crazy Tonight" היה מועמד לשיר הרוק הטוב ביותר של צמד או להקה ולשיר הרוק הטוב ביותר. השיר "Winter", שלא נכלל באלבום אבל נכלל בפסקול של הסרט אחים, היה מועמד לפרס השיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-67. מגזין הרולינג סטון דירג את "No Line on the Horizon" במקום הראשון ברשימת האלבומים הטובים ביותר של השנה ובמקום ה-36 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של העשור, ואת השיר "Moment of Surrender" במקום הראשון ברשימת השירים הטובים ביותר של השנה ובמקום ה-36 ברשימת השירים הטובים ביותר של העשור. עיתון ה-"Irish Independent" דירג את האלבום במקום הרביעי ברשימת האלבומים האירים הטובים ביותר של השנה ומגזין טיים דירג את השיר "No Line on the Horizon" במקום השלישי ברשימת השירים הטובים ביותר של 2009.
"No Line on the Horizon" התחיל במקום הראשון ב-30 מדינות כולל אוסטרליה, בלגיה, קנדה, צרפת, יפן, הולנד, פורטוגל, בריטניה וארצות הברית. בתוך שבוע מיציאת האלבום, הוא קיבל פלטינה בברזיל, שיא במדינה. בארצות הברית, זה היה האלבום השביעי של U2 שהגיע למקום הראשון. בבריטניה, זה היה האלבום העשירי של U2 שהגיע למקום הראשון. עד ליוני 2009, מעל לחמישה מיליון עותקים נמכרו ברחבי העולם. הוא היה האלבום השביעי הנמכר ביותר בעולם ב-2009.
מכירות האלבום האטו באמצע 2009. עד אוקטובר, רק מעל למיליון עותקים נמכרו בארצות הברית, המספר הנמוך ביותר של U2 מעל לעשור. בבריטניה, האלבום מכר פחות משליש מ-"How to Dismantle an Atomic Bomb" ורבע מ-"All That You Can't Leave Behind'". האלבום לא ייצר להיט. ABC טענה שהמכירות של "How to Dismantle an Atomic Bomb" נדחפו בגלל השיר "Vertigo", אף על פי שהוא לא הצליח במצעדים, הפך למוכר מאוד בציבור בגלל השימוש שלו בפרסומות של אייפוד.
סיבוב ההופעות 360° U2
לאחר יציאת "No Line on the Horizon" יצאה U2 לסיבוב הופעות עולמי באצטדיונים בשם סיבוב ההופעות 360° U2. סיבוב ההופעות החל בברצלונה ב-20 ביוני 2009 וכלל 110 הופעות מ-2009 עד 2011. ההופעות כללו במה של 360 מעלות שהוקפה על ידי הקהל. כדי לאפשר את זה, מבנה גדול בעל ארבע רגלים שכונה "The Claw" נבנה מעל לבמה. בגובה של 50 מטר, הבמה הייתה הבמה הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם להופעה, פי שניים מהבמה הכי גדולה לפניה בסיבוב ההופעות "A Bigger Bang" של הרולינג סטונז. מעצב התפאורה וילי ויליאמס הציע ללהקה את הרעיון לעיצוב הזה בסוף סיבוב ההופעות ורטיגו ב-2006. אף על פי שהלהקה הכניסה יותר מ-311 מיליון דולר מ-44 הופעות בשני סבבי ההופעות הראשונים, סיבוב ההופעות בקושי הצליח להשתוות לרמת ההוצאות של הלהקה שהייתה בערך 750,000 דולר ליום. סיבוב ההופעות היה סיבוב ההופעות המכניס ביותר אי פעם עד ל-2019 עם הכנסות בשווי של 736 מיליון דולר ממכירות כרטיסים. 7.3 מיליון כרטיסים נמכרו לסיבוב ההופעות, הכי הרבה כרטיסים לסיבוב הופעות אי פעם. השיא נשבר על ידי אד שירן עם סיבוב ההופעות +.
ב-25 באוקטובר 2009, הופעה של הלהקה ברוז בול בפסדינה, קליפורניה צולמה ושודרה בשידור חי ביוטיוב. ההופעה הזו יצאה בדי-וי-די ובבלו ריי ב-2 ביוני 2010.
שמונה חודשים לאחר צאת "No Line on the Horizon", בונו אמר שהוא מאוכזב ממכירות האלבום. הלהקה ניגנה פחות שירים מ-"No Line on the Horizon" בזמן שסיבוב ההופעות התקדם.
שירת למך
שירת למך, היא השירה הראשונה במקרא ומן השירות העתיקות ביותר בשפה העברית. השירה מופיעה ב, כחלק מהרשימה הגניאולוגית של קין המופיעה ב. בשירה זו, סיפר למך לשתי נשותיו, עדה וצלה, כי רצח אדם מבוגר וילד.
למך בן מתושאל הוא אביהם של שלושה ממניחי יסודות התרבות הראשונים במקרא, יבל:, יובל: אשר ילדה לו עדה, ותובל קין:. אימו של תובל קין היא צילה, שילדה לו גם את נעמה אך עיסוקה אינו נזכר במקרא.
פרשנות
רש"י מפרש את השירה כשירת התנצלות של למך כלפי נשיו. לפי רש"י, שהלך בדרכו של הילקוט שמעוני, למך היה עיוור, ובהוראתו של בנו תובל-קין, רצח בשגגה את זקנו קין. מתוך צער ספק את כפיו והרג בשגגה גם את בנו. לאחר מעשה זה נשיו רצו לברוח ממנו, ובניסיון להחזירם שר את השירה. משמעות השירה לפי רש"י היא בתמיהה - "וכי במזיד הרגתי שאקבל על כך פצע?! והרי אפילו קין שרצח במזיד נסלח לו עד שבעה דורות, וכל שכן אני שהרגתי בשוגג".
הפירוש השני של רש"י, בדומה לפירושו של אבן עזרא, מפרש את השירה כעידוד לנשיו. לפי פירוש זה, נשיו של למך פחדו להוליד ילדים ללמך, אם משום חשש שהם יהיו דור שביעי לקין ויספגו את העונש, או חשש כללי מהמבול שעתיד לבוא. בשירה זו עודד למך את נשיו שיבקש רחמים, וה' ירחם עליו שלא הוא יספוג את העונש, כיוון שלא הוא חטא. גם רמב"ן פירש בדומה, שנשיו של למך חששו ממנו כיוון שלימד את בנו תובל-קין ליצור חרבות וכלי מלחמה, ונראה שלמך ממשיך את דרכו של קין זקנו ברצח. למך עודד אותם שהוא אינו רוצח, ואפשר לרצוח גם על ידי פצע ללא חרב, ולפיכך ייצור החרב אינו חטא.
לפי פרשנות אחרת, למך התגאה בפני נשותיו עדה וצילה על רצח אלים שביצע, ולא הסתיר את פשעו. הוא היה מודע אף לרצח הבל בידי אחיו, קין, וידע כי גם עונשו שלו יבוא. סיפור אבותיו של למך אשר התחיל ברצח, הסתיים ברצח כפול.
משה דוד קאסוטו כותב בפירושו לספר בראשית כך: "על יד ההתקדמות החומרית לא הייתה מורגשת התקדמות מוסרית. לא רק זה בלבד, שהחמס היה שורר בעולם, אלא שדווקא במעשי החמס היו אותם הדורות מתפארים". זהו עוד שלב בהידרדרות האנושות. בסיפור גן עדן מפרים אדם וחוה את הצו האלוהי שלא לאכול מפרי עץ הדעת. שלב נוסף בהידרדרות קורה כאשר בנם קין רוצח את אחיו ואינו לוקח אחריות על מעשיו, ובשירה זו מסופר על רצח כפול. למך מספר לשתי נשותיו שרצח אדם מבוגר וילד כלאחר יד ואף מתגאה בכך. זהו עוד שלב בהידרדרות האנושות מימי הבריאה. בדומה לכך פירש המלבי"ם, אלא שהסביר את השירה כאזהרה לנשים שיתנהגו לפי רצונו כי לא ימנע מלהורגן כמו שלא נמנע מלהרוג איש שפצע אותו, ואת בנו של אותו איש.
טקס פרסי אוסקר ה-60
טקס פרסי אוסקר ה-60 (באנגלית: 60th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1987 נערך בשריין אודיטוריום שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-11 באפריל 1988. הייתה זו הפעם הראשונה מאז טקס פרסי אוסקר ה-20 (1948) בה נערך הטקס ב"שריין אודיטוריום", והפעם הראשונה מאז טקס פרסי אוסקר ה-40 (1968) בה הוא נערך מחוץ ל"דורותי צ'נדלר פביליון". השחקן והקומיקאי צ'בי צ'ייס הנחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות.
סרטו של ברנרדו ברטולוצ'י, "הקיסר האחרון", זכה בכל תשעת פרסי האוסקר להם היה מועמד, ביניהם פרסי הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והפסקול המקורי הטוב ביותר. לראשונה בתולדות טקסי האוסקר אף אחד מחמשת המועמדים לפרס הבמאי הטוב ביותר לא היה אמריקאי.
במהלך הטקס הוענק פרס לזכר לבמאי ולמפיק בילי ויילדר, וכן הוענק פרס אוסקר להישגים מיוחדים לסרט "רובוקופ" בשל עריכת אפקטי הקול יוצאי הדופן.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
RBG - רות ביידר גינסבורג
RBG - רות ביידר גינסבורג (באנגלית: RBG) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2018, בהפקה ובימוי של בטסי ווסט וג'ולי כהן, המתמקד בחייה ובקריירה של רות ביידר גינסבורג - השופטת השנייה של בית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר הצגת הבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס לשנת 2018, הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-4 במאי 2018.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים והכניס 14 מיליון דולר ברחבי העולם. הוא נבחר על ידי המועצה הלאומית לביקורת כסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2018, והיה מועמד למספר פרסים אחרים, לרבות פרס באפט"א לקולנוע עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר. בטקס פרסי אוסקר ה-91 הסרט היה מועמד בשתי קטגוריות: הסרט התיעודי הטוב ביותר (אך הפסיד לסרט "סולו חופשי") והשיר המקורי הטוב ביותר (השיר "I'll Fight" של דיאן וורן הפסיד לשיר "Shallow" בביצוע ליידי גאגא מהסרט "כוכב נולד").
תקציר העלילה
הסרט מתאר את הקריירה של שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית רות ביידר גינסבורג, המשתרעת על פני כמה עשורים, וכיצד פיתחה מורשת משפטית תוך שהיא הופכת לאייקון תרבות הפופ. הסרט הוא תיאור ביוגרפי של גינסבורג מאז לידתה בברוקלין, ניו יורק, השכלתה בקורנל, הרווארד וקולומביה ובעקבותיה - עבודתה כפרופסור למשפטים, מינויה לבית המשפט הפדרלי לערעורים על ידי הנשיא ג'ימי קרטר, ומינויה בסופו של דבר לבית המשפט העליון על ידי הנשיא ביל קלינטון.
רות ביידר נולדה בברוקלין למשפחה יהודית אמריקאית מהדור הראשון. היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל, שם הכירה את בעלה, מרטין גינזבורג; הם נשארו נשואים עד מותו בשנת 2010. רות נרשמה ללימודי משפטים בהרווארד לפני שעברה לבית הספר למשפטים בקולומביה, בזמן שבעלה החל קריירה מצליחה כעורך דין לענייני מיסים בעיר ניו יורק. לאחר שסיימה את לימודיה בקולומביה, הפכה לפרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים ראטגרס ובבית הספר למשפטים קולומביה.
כעורכת דין, רות ביידר גינסבורג הופיעה בפני בית המשפט העליון שש פעמים בתביעות העוסקות באפליה מגדרית, מתוכם זכתה בחמישה. היא טענה הן למען גברים והן למען נשים שנתקלו במקרים של הטיה מגדרית: בין התובעים שייצגה הייתה שרון פרונטירו, אישה שסבלה מאפליה בתחום הדיור מצד חיל האוויר של ארצות הברית, והיה גבר אלמן, אב חד-הורי, שנשללו ממנו קצבאות ביטוח לאומי המשולמות בדרך כלל רק לאמהות חד הוריות. גינסבורג טענה בתיקים אלה בשנות השבעים, כאשר האפליה המגדרית השתוללה בחברה האמריקאית ובבית המשפט העליון כיהנו גברים בלבד, שהטילו ספק בטענות אודות אפליה כלפי נשים.
לאחר שנבחרה על ידי הנשיא ג'ימי קרטר, אושר מינויה של גינסבורג לבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה ב-18 ביוני 1980. כהונתה זו הסתיימה ב-9 באוגוסט 1993, עקב השבעתה לבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-10 באוגוסט 1993 - השופטת השנייה אי פעם. לאחר שענתה בכנות על שאלות בנושא הפלות ואפליה בסנאט, אושר מינויה ברוב של 96 נגד 3, שלדברי הנשיא ביל קלינטון זו הייתה תוצאה מדהימה בהתחשב בסביבה הפוליטית המפלגתית של שנות ה-80, שלא לדבר על עכשיו (מועד צילומי הסרט).
הסרט כולל ראיונות עם הפעילה הפמיניסטית גלוריה סטיינם ועם עיתונאית NPR נינה טוטנברג, שמתארות את הקריירה המהוללת של גינסבורג שהתמקדה בזכויות נשים. הסרט מציג בהרחבה את ההחלטה משנת 1996 בארצות הברית נגד וירג'יניה - אחד מפסקי הדין התקדימיים הבולטים שהובאו בפני בית המשפט העליון, שאיפשר לצוערות להירשם למכון הצבאי וירג'יניה (VMI). כמה מבוגרות VMI מסבירות מדוע ההחלטה הייתה חשובה - הן עבורן באופן אישי, והן במאבק הכללי יותר למען זכויות נשים.
הסרט מתאר גם את מעמדה הציבורי של גינזבורג והפיכתה לאייקון של תרבות הפופ, החל מפרסומו של הספר הביוגרפי "Notorious R.B.G.: The Life and Times of Ruth Bader Ginsburg" שנכתב על ידי שאנה קניז'ניק ואיירין קרמון. קניז'ניק וקרמון הקימו יחד טאמבלר בשם "", שזכה לעוקבים רבים והוביל ליצירה של מרצ'נדייזינג בדמותה של גינזבורג, כגון חולצות טריקו וספלי קפה. הכינוי נוצר בהשראת שמו של הראפר הנוטוריוס בי. איי. ג'י.. בסרט, גינזבורג מאמצת בחיבה את הכינוי הזה, ומתלוצצת על כך שיש לה ולראפר הרבה מהמשותף: שניהם נולדו בברוקלין.
נכדתו של גינסבורג, המופיעה בסרט, היא בוגרת בית הספר למשפטים בהרווארד. היא מציינת שבמחזור שלה - בדיוק 50% מהסטודנטים הן נשים; כאשר רות למדה בבית הספר למשפטים בהרווארד, היא הייתה אחת מתוך תשע סטודנטיות בלבד, בכיתה של כ-560 סטודנטים סה"כ.
הסרט מבליט את הניגודיות שבין האישיות המאופקת של גינזבורג לבין זאת של בעלה, מרטין, שהוא אדם חברותי ופתוח. ילדיה של רות מציינים כי אף על פי שאמם עורכת דין מבריקה, היא טבחית נוראית. מרטין אומר שהוא נמנע מלהביע את דעתו בעניינים משפטיים בפני אשתו, והיא נמנעת מבישול לאחר שילדיהם התלוננו על חוסר מיומנותה הקולינרית.
הסרט מראה גם צד שובב של גינזבורג, אשר בדרך כלל שומרת על איפוק. היא נראית בסרט מחליפה "עקיצות" עם עמיתה, השופט השמרן אנטונין סקאליה, איתו היא מיודדת, ומכירה בכך שאהבתם לאופרה היא אחד הדברים המעטים שיש להם מן המשותף. בשנת 2016 גינזבורג השתתפה בהופעת קמאו באופרה "בת הגדוד" מאת גאטנו דוניצטי, בתפקיד הדוכסית.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, התבטאה גינזבורג בצורה מזלזלת נגד מועמדותו של דונלד טראמפ, וספגה ביקורת מצד מספר פרשנים, שטענו כי התבטאויות אלו הפכו אותה לחשופה לטענות על הטיה שיפוטית בתיקים שידונו בהם בבית המשפט העליון אשר קשורים לממשלו של טראמפ. גינזבורג התנצלה על דבריה, והסנטור הרפובליקני אורין האץ' טען להגנתה כי גם משפטנית דגולה כמוהה עשויה ורשאית לעשות מדי פעם טעויות. הסרט מציין את השינוי במיקומה היחסי של גינזבורג, ביחס לכלל שופטי בית המשפט העליון, על פי עמדותיהם, ומציג כיצד ככל שבית המשפט העליון נטה יותר לכיוון השמרני, עמדותיה הליברליות של גינזבורג מיצבו אותה בדעת המיעוט בפסיקות רבות בתדירות גבוהה יותר, והיא ביטאה אותן בתקיפות רבה יותר.
למרות היותה בשנות השמונים לחייה, ואף על פי שחלתה ושרדה את מחלות הסרטן המעי הגס וסרטן הלבלב, גינזבורג המשיכה לעבוד ללא הפסקה, עד לשעות המאוחרות של הלילה, והסתפקה בשעות שינה ספורות בלבד. היא נראית בסרט עוסקת בפעילות גופנית בחדר כושר יחד עם מאמן אישי. כשנשאלה כמה זמן היא מתכננת להישאר בבית המשפט העליון (זאת מאחר שמינויה לבית המשפט העליון הוא לכל החיים), גינסבורג השיבה שהיא תישאר כל עוד היא מסוגלת לטפל בתיקים שהונחו בפניה במלוא היכולת והיושרה של כל שנות הניסיון שלה בעיסוק בעריכת דין.
השיר המקורי "I'll Fight", שנכתב על ידי דיאן וורן ומבוצע על ידי ג'ניפר הדסון, נשמע על רקע כתוביות הסיום של הסרט.
הפקה
הבמאיות ג'ולי כהן ובטסי ווסט עבדו בעבר על פרויקטים אחרים הקשורים לרות ביידר גינסבורג, ובשנת 2015 החליטו לעשות סרט דוקומנטרי המתמקד רק בה. בשנת 2016 עקבו השתיים אחרי גינסבורג לפגישות ונאומים שונים, כולל בשיקגו ובוושינגטון די. סי., במשך 20 שעות בסך הכל, וערכו עימה ראיון פנים אל פנים בשנת 2017.
ביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 95% בהתבסס על 166 ביקורות, וציון ממוצע של 7.43 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב באתר כי הסרט "אולי מטיף למקהלת הצופים שמעריצים את שופטת בית המשפט העליון רות ביידר גינזבורג, אבל עושה זאת ביעילות." באתר Metacritic, לסרט ציון ממוצע משוקלל של 71 מתוך 100, בהתבסס על 32 מבקרים, ציון המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
מבקר הניו יורק טיימס איי.או. סקוט כתב כי "הסרט קליל באופן בלתי צפוי, אך אין לטעות ברצינותו או בתשוקתו. תכונות אלה מהדהדות בעוצמה בהתנגדות שעשויה להתגלות כמורשת המתמשכת ביותר של השופט גינזבורג, והסרט הוא, מעל לכל, מחווה לקולה". בסקירה עבור הוליווד ריפורטר, כתבה לסלי פלפרין כי "... יש משהו מרגיע מאוד בסרט זה, סרט תיעודי אודות שופטת בית המשפט העליון רות ביידר גינזבורג ... מפוכחת, מנומסת, אינטליגנטית מאוד, קפדנית וטיפ-טיפה משעממת".
יהדות בוכרה
יהדות בוכרה הוא כינויה המקובל של עדה יהודית שמקורה במרכז אסיה, בעיקר בשטחי אוזבקיסטן וטג'יקיסטן המודרניות. מקור השם הוא בעיר בוכרה שבאוזבקיסטן, בירתה לשעבר של אמירות בוכרה, בה התקיימה קהילה גדולה.
היסטוריה
לפי עדויות ערביות הייתה קהילה יהודית בבוכרה כבר ב-1240. עדותו של ההיסטוריון הערבי אבן אלפוטי (מן המאה ה-13) מלמדת על קוסם מוסלמי קנאי, שאיים ב-1240 על יהודי בוכרה. עדויות יהודיות מצביעות על נוכחות עוד במאה ה-17, בעוד שעדויות לשוניות ותרבותיות מצביעות על קשר בין יהדות בוכרה ליהדות פרס. ישנן עדויות נוספות, לפיהן יהודי בוכרה הגיעו במקור מחלב שבסוריה ואף מאפגניסטן.
יש המקדימים את הימצאותם של בני ישראל באזור עוד בראשית המאה השמינית לפנה"ס, בגלות ממלכת ישראל, והגליית בני ישראל לח'וראסאן בידי סנחריב. כורש מלך פרס נתן את ההרשאה לשובם של היהודים מבבל לארץ ישראל ולמעשה פתח את תהליך הקמתה המחודשת של הממלכה היהודית בימי בית שני.
בשנת ה'תקנ"ג (1793) הגיע לבוכרה מצפת השד"ר רבי יוסף ממן, אשר השתקע בתוכה ונעשה למנהיגה הרוחני למשך 61 שנה. עד בואו הם היו מתפללים בנוסח פרס (נוסח קדום הקרוב לנוסחו של סידור רב סעדיה גאון), וקבלה הייתה בידם שהם מצאצאי עשרת השבטים, אולם הרב ממן אמר להם שהם מצאצאי גולי ספרד והנהיג ביניהם את נוסח תפילת הספרדים. בכך התכוון להוציאם מבדידותם ולקשרם לאחיהם שבשאר התפוצות. הרב זכריה מצליח מתימן סבר שעל יהודי בוכרה לדבוק במסורתם הקדומה והוא התנגד לשינויים שהנהיג הרב ממן; כתוצאה מכך נוצרה בינו לבין האחרון מחלוקת בעניין נוסח התפילה. כמו כן, הרב ממן הקים בעיר בוכרה ישיבה ובית ספר לשוחטים. הוא הביא לעיר סידורי תפילה מקושטא וממרכזי תורה אחרים, ולימד את היהודים המקומיים גם קבלה. בהשפעתו התחילו לעלות יהודים מבוכרה לארץ ישראל החל מה'תקפ"ז (1827).
שליחים נוספים מארץ ישראל פקדו ובאו את קהילת בוכרה. בשנת ה'תרמ"א (1881), הגיע מטבריה השליח רבי רפאל אוחנה. בשנת ה'תרמ"ב (1882) שימש מי שהיה לימים הראשון לציון, רבי יעקב מאיר, כשד"ר בשליחות כוללות ירושלים. יהודי בוכרה קיבלוהו בכבוד רב וקראו בשמו לכל ילדיהם שנולדו בימי שהותו אצלם. הוא עודד את עלייתם לארץ ישראל. השפעתו על יהודי בוכרה הייתה גדולה גם לאחר שחזר משליחותו, ומשהחלו האחרונים לעלות לירושלים בהמוניהם בסוף המאה ה-19, היה הרב מאיר מעורה בהתיישבותם בעיר.
ארגון חיי הקהילה
עד מהפכת פברואר ב-1917, אורגנה הקהילה היהודית בעיר בוכרה בצורה מסורתית. 12 יהודים - קולונתארי-ג'יזיה - שהיו גובים את המיסים מהקהילה, נבחרו כל שלושה חודשים. מעל שנים-עשר הגובים עמד ראש העדה - קולונתאר ראשי - שהיה נבחר על ידי בעלי הבתים. מלבד זה היו בוחרים רב ועוד שני סגנים, אחד לכל שכונה. כדוגמה משה קלנטר (קלנטרוב) שהיה הקולונתאר הראשון בעיר סמרקנד ועזר ליהודים להשתקם בעיר, והצליח להסדיר בית עלמין מסודר ליהודים בכך שגייס כספים וקנה את השטח ובכך הקים באופן רשמי את בית העלמין היהודי בעיר סמרקנד.
מצב היהודים בבוכרה ככלל היה קשה. הם חיו במעמד של "דמי" ("בלתי מוסלמים"). בהיותם אזרחים מדרגה שנייה חלו עליהם גזרות משפילות. הם לא גויסו לצבא, חויבו במס גולגולת (ג'יזיה) שהמוסלמים היו פטורים ממנו, הוטל עליהם להניף סמרטוט על בתיהם כדי להבדילם מבתי המוסלמים, בתיהם חויבו להיות נמוכים יותר מבתיהם של המוסלמים, נאסרה עליהם הכניסה העירה לאחר שקיעת החמה, נאסר עליהם לחבוש מצנפת אלא כובע בעל צורה מיוחדת ועשוי חומר מיוחד, ועל אלה נוסף אי-שוויון בפני החוק - קולו של מוסלמי היה עדיף על קולו של יהודי. חרף נטל המיסים והגזרות הגנו השלטונות על חייהם, על ביטחונם ועל רכושם של האזרחים היהודים.
מבחינה כלכלית, בעבר עבדו יהודי בוכרה במסחר בדים, בענפים חקלאיים ככותנה, משי, צמר, פירות ומאוחר יותר גם במכונות חקלאיות, בכימיקלים ובתעשיות המתכת.
שכונת הבוכרים
שכונת הבוכרים בירושלים הוקמה ב-1894 והיא מהשכונות הוותיקות שמחוץ לחומות. היא נחשבה לשכונה היהודית המפוארת ביותר בעיר. כוונתם של מייסדיה הייתה להקים עיר במתכונת אירופית עם רחובות רחבים בצורת שתי וערב. שוכנים בה בתי כנסת מהמפוארים בארץ, ויש בה פעילות דתית רבה.
רבני העדה היום
רבנים בעדה הבוכרית הם:
בין בני התורה בעדה בישראל ראשי כוללים ומחברי ספרים.
תרבות יהדות בוכרה
בכפר ורדים שבגליל נמצא "מוזיאון מורשת יהדות בוכרה" המכונה: "פליאה".
החל משנת 1999 יוצא לאור שבועון של העדה מנורה של קונגרס יהדות בוכרה.
בשנת 2020 יוצא לאור ביטאון "מורשת" שע"י מרכז מורשת יהדות בוכרה העולמי.
בשנת 2020 הוקם קו ההלכה לבני הקהילה הבוכרית "בכורי ישראל" בראשות הרה"ג ראובן יוספי שליט"א.
בשנת 2018 יצא מקבץ מעוטר של "קל"ז פתגמי חכמה מבוכרה היפה".
מצב היהודים כיום
יהודי בוכרה עזבו את המדינה בהתמדה מתחילת שנות ה-70, אחרי שברית המועצות ביטלה את האיסור על יציאת יהודים. עזיבתם הואצה בשנות ה-90, כאשר אוזבקיסטן הפכה למדינה עצמאית. נכון לשנת 2018 בעיר בוכרה נשארו כמה משפחות בודדות המתפעלות שני בתי כנסת ובית ספר ללימוד עברית.
ברניקי השנייה
ברניקי (ברניקה) השנייה (ביוונית: Βερενίκη; 267 או 266 לפנה"ס -221 לפנה"ס), הייתה מלכה במצרים העתיקה, אשתו של תלמי השלישי השליט השלישי מבית תלמי. היא הייתה בתו של המלך מגאס מקירנה (לוב של היום) ואשתו אפאמה השנייה.