cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרשניק
קרשניק (בפולנית: Kraśnik) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, על גדות נהר סטרוז'נקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
אוסון-אוסוגבו
היסטוריה
הסברה היא כי העיר אוסוגבו נוסדה לפני כ-400 שנים והייתה חלק מהתרבות הירובית שהתחלקה ל-16 ממלכות. עוד נראה כי תחילתו של היישוב הייתה בחורש וכללה שוק ומקדשים, אך כשהאוכלוסייה גדלה, עבר מוקד היישוב אל העיר אשר תוכננה בדמותו של תוואי החורש. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הייתה העיר למקום מקלטם של פליטים בני ירובה אשר הגיעו מצפון ניגריה בעקבות ג'יהאד שהוכרז נגדם על ידי הפולה. לאחר הדיפת הפולה הייתה אוסגבו לסמל לאומי לבני הירובה.
קרשניק
היסטוריה
לקרשניק הוענקו זכויות עיר בשנת 1377, ונקבעו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. משנת 1604 הייתה העיר בבעלות משפחת האצולה הפולנית זמויסקי, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה בידי הקוזקים.
אזור חופשי מלהט"ב
במאי 2019 אושרה במועצת העיר קרשניק, הנשלטת בידי מפלגת השלטון השמרנית "חוק וצדק", הצעה לסדר היום להכריז על העיר כאזור חופשי מלהט"ב, כדי להגן על עצמה מפני "קיצוניים ששואפים למהפכה תרבותית". בעקבות קרשניק שש ערים נוספות, ומאה רשויות מקומית בפולין, הנשלטות בידי חברי "חוק וצדק", הוכרזו "אזור חופשי מלהט"ב". במרץ 2021, הרשויות בפולין מנעו משר בממשלת צרפת, שהוא הומוסקסואל מוצהר, להגיע לאזור.
יהודי קרשניק
עם כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נמלטו ממנה רוב יהודיה, ואלו שבו אליה עם חזרת האוסטרים ליישוב, ומצאו כי בתיהם נבזזו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,200 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה
באוגוסט 1940 רוכזו כ-5,500 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, ורבים מיושבי הגטו מתו ממגיפות שפרצו בו. חלק מהיהודים הועברו לרדומישל על נהר סן.
בתרבות
בנובלה 'סיפורי אלף לילה ולילה' - שהיא בת 14 פרקים, כנגד 14 ימי הנסיעה של אונית מהגרים מקופנהגן לניו יורק, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, מספר יהודי בשם יענקל יונבר מקרושניק לשלום עליכם המסב עמו על הסיפון, את התופת שעברה על משפחתו והחורבן והכיליון של קהילתו שנקלעו בין הפטיש של האנטישמיות הפולנית לסדן הניסיונות של גרמניה ורוסיה לסגור ביניהן יריבויות על אדמת פולין והיהודים היו ל'כפרה' - "כל מי שלבו נדבו נקם בנו וטבל בדמנו", של כל הצדדים.
מגפת הקורונה בקנדה
דעיכת המגפה
בשלהי 2021, התמודדה קנדה עם זן אומיקרון שהוביל לגל תחלואה שאופיין בעליה וירידה חדה בתחלואה.
בדיקות
בדיקות הפכו במגפת הקורונה לכלי חשוב לניטור התפרצויות ולקביעת רמת ההגבלות הנדרשת. בקנדה רוב מכריע מבין הבדיקות מבוצע על ידי המחוזות והטריטוריות ולא באחריות הממשלה הפדרלית. ב-23 באפריל 2020 ציין טרודו כי הרחבת מערך הבדיקות היא מפתח להקלות ונקב ביעד של 60 אלף בדיקות ביום, אולם הזהיר כי ייתכן וקנדה תידרש לבצע כ-120 אלף בדיקות. באותה עת נערכו בקנדה בממוצע 20 אלף בדיקות ביממה.
אישור ורגולציה
במסגרת החוק הקנדי, רק ערכות בדיקה שעברו אישור של רשות הבריאות הקנדית יכולות היו להימכר במדינה. מכיוון שאישור רגולטורי אורך לרוב זמן ממושך, ב-18 במרץ 2020 הוציאה שרת הבריאות פטי היידו צו זמני על מנת לאפשר גישה מהירה למכשירים רפואיים הקשורים למגפת הקורונה, כולל ערכות בדיקה. באותו היום אושרו הערכות המסחריות הראשונות.
המעבדה הלאומית למיקרוביולוגיה
המעבדה הלאומית הקנדית למיקרוביולוגיה בוויניפג סייעה בפענוח בדיקות לאבחון קורונה. בתחילת ההתפרצות, חלק מהבדיקות שנערכו במחוזות השונים נשלחו למעבדה לבדיקה נוספת או יחידה. מאז המחוזות והטריטוריות הקימו יכולת בדיקה עצמאית, אם כי מדי פעם נשלחו דגימות גם למעבדה הלאומית לבדיקה נוספת.
סיוע פדרלי
בתחילת המגפה, מחוזות קנדה נאלצו להתמודד עם הצטברות בדיקות קורונה ללא יכולת לפענחן בשל מחסור בחומרים כמו הריאגנטים הנדרשים. בשל כך, בסוף אפריל 2020 הממשלה הפדרלית סייעה בארגון אספקה מסין שסיפקה משאבים לייצור חומרים קריטיים לבדיקות למשך 6–9 חודשים.
חיסונים
ב-14 בדצמבר 2020 החל בקנדה מבצע חיסונים נרחב לחיסון אזרחי המדינה נגד נגיף קורונה. למבצע זה קדמו הכנות קדחתניות ואישורים רגולטוריים.
היערכות
במרץ 2020, זמן קצר אחרי תחילת ההתפרצות בקנדה, ממשלת קנדה הכריזה על השקעה של 275 מיליון דולר קנדי עבור "חקר הקורונה ואמצעים נגד המחלה". ב-23 באפריל הוכרז על הרחבת התמיכה בסך מיליארד דולר קנדי עבור "אסטרטגיית מחקר רפואית לאומית למלחמה בקורונה", לרבות "פיתוח חיסון, טיפולים וניטור הווירוס".
בקיץ 2020, כחלק מההיערכות להפצת החיסון רכשה קנדה 75 מיליון מזרקים.
ב-2 בפברואר 2021 הודיעה ממשלת קנדה על עסקה עם חברת Novavax במסגרתה החברה תייצר חיסוני קורונה במרכז ייצור ביולוגי במדינה. עוד נקבע שקנדה תרכוש מהחברה 52 מיליון מנות.
אישור
ב-9 בדצמבר 2020 אישרה רשות הבריאות הקנדית את החיסון של חברת פייזר. עד אמצע אותו חודש נחתם הסכם עם החברה לאספקת 20 מיליון מנות חיסון לקנדה.
שבוע מאוחר יותר, ב-23 בדצמבר אישרה קנדה את החיסון של חברת מודרנה, ונקבע שהיא תקבל כ-168 אלף מנות חיסון עוד לפני סוף 2020.
ב-26 בפברואר 2021 אישרה רשות הבריאות הקנדית את החיסון של אוניברסיטת אוקספורד ואסטרהזניקה. האישור תקף לגבי שתי הגרסאות של החיסון, האחת מיוצרת בארצות הברית והשנייה בהודו. המשלוח הראשון של חצי מיליון מנות חיסון הגיע ב-3 במרץ.
ב-5 במרץ 2021 אושר החיסון של חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון.
הפצת החיסונים
ב-14 בדצמבר החל מבצע החיסונים בקנדה, כשבתחילה החיסונים מתוצרת פייזר נשלחו ל-14 אתרי הפצה במחוזות, כשהטריטוריות עדיין לא קיבלו מנות בשל הקושי באחסון. בשלב הראשון חוסנו צוותים רפואיים וקבוצות הסיכון בטרם התרחב המבצע לכלל האוכלוסייה.
החל מאמצע ינואר 2021 נפוצו דיווחים הנוגעים לעיכובים בייצור שני החיסונים שאושרו. ב-3 בפברואר אישרה הנציבות האירופית משלוח חיסונים לקנדה על אף מגבלות הייצור ביבשת. עוד באותו יום פרסם מיזם Covax להפצת חיסונים בינלאומית שקנדה צפויה לקבל כ-1.9 מיליון מנות חיסון עד אמצע 2021.
ב-18 בפברואר הוכרז על ידי מייג'ור גנרל דני פורטין, האחראי על החיסונים במדינה, כי התקופה שבה קנדה סבלה מקשיים בשילוח החיסונים הסתיימה, וכן שצפוי "שפע של חיסונים" באביב ובקיץ. הדבר יוביל ל"הרחבה משמעותית של תוכניות החיסון בפרובינציות".
מדיניות המנה השנייה
בתחילת מבצע החיסונים בקנדה התנהל הוויכוח האם לתת מנה שנייה ומתי. פייזר ומודרנה המליצו על מרווח זמן של 3–4 שבועות בין המנות. חברת אסטרהזניקה המליצה על 4–12 שבועות בין המנות. נתונים חדשים שפורסמו באותה עת העלו שניתן להאריך את ההמלצה, כשהתיאוריה גורסת שאפשר יהיה לחסן אנשים רבים יותר תוך שאספקת החיסונים מתגברת. בסוף דצמבר 2020 החליטה קוויבק על הארכת משך הזמן בין המנות, עד שלבסוף עברה לאסטרטגיית 90 הימים בין המנות. הוועדה הלאומית המייעצת לחיסונים (NACI) המליצה על 42 ימים בין המנות. בהמשך השתנתה המלצה זאת לארבעה חודשים או 112 ימים בין המנות. בקוויבק אף הפסיקו להמליץ על מתן מנה שנייה למחלימים.
שילוב חיסונים
באפריל החלה להיבדק בקנדה האפשרות לערבב חיסונים שונים. ככל שעתיד חיסוני אסטרהזניקה בקנדה הלך ונעשה בטוח פחות ופחות בשל עיכובים במשלוחים והחשש מקרישי דם, ועליית זמינות הנתונים בנושא, מידת העניין של ממשלות הפרובינציות בשילוב החיסונים הלכה והתעצמה. בתחילת מאי הפכה קוויבק לראשונה שאישרה שילוב בין מנה ראשונה של אסטרהזניקה עם מנה שנייה של פייזר או מודרנה; זאת רק בנסיבות מסוימות כשרק אנשים מתחת לגיל 45 שקיבלו מנה ראשונה מהחיסון שפותח באוקספורד יוכלו לקבל מנה שנייה שונה. כמה שבועות קודם לכן הותר לערבב בין חיסוני פייזר ומודרנה בבתי אבות סיעודיים עקב אספקה נמוכה של חיסוני מודרנה.
ב-20 במאי הוכרז שקנדה תערוך מחקר עצמאי בנוגע לערבוב מנות חיסון.
אוסון-אוסוגבו
היסטוריה
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 גדלה העיר והתפשטה, וחלו בה שינויים מפליגים עם חדירת האסלאם והנצרות. בתחילה המשיכו שלוש הדתות להתקיים זו לצד זו, אולם עם השנים נסוגה האמונה הירובית מפני שתי האחרות, ובשנות החמישים של המאה ה-20 נזנחו מקדשיה וכוהניה נעלמו. פסלים נגנבו מהמקדשים ונמכרו לסוחרי עתיקות, וחלק מהחורש באוסגבו נרכש על ידי הרשות לחקלאות ולייעור, ועציו נכרתו. צייד ודייג בתחומי החורש שהיו אסורים קודם לכן הופיעו במקום.
ביוזמתה של האוסטרית סוזן ונגר אשר עברה להתגורר באוסגבו ובתמיכתו של מנהיג הירובה בעיר, הוקמה תנועה לשימורו של החורש והוא החל להתאושש. אומנים שבו ופיסלו פסלים מסורתיים והקפידו שאלה יהיו גדולים וכבדים מהמקוריים, על מנת להבטיח את שימורם. לשם כך השתמשו האמנים בברזל, מלט ואבן בניגוד לפסלים המסורתיים שפוסלו מעץ ומבוץ. המקום שב וצבר חשיבות והיה לאתר עלייה לרגל במהלך פסטיבל בן 12 יום שמתקיים בו מדי שנה בסוף יולי ובתחילת אוגוסט. ב-1965 הוכרז חלק מהחורש כאתר לאומי, וב-1972 הורחב שטח ההכרזה וכיום הוא כולל את כל האתר.
האתר
בחורש 40 מקדשים לאלים, תשעה אתרי סגידה נוספים על גדות נהר אוסון עצמו ושני ארמונות. החורש מסמל את הברית בין לרוייה, מייסדה של העיר אוסוגבו לבין האלה אסון, ולפיה אם יסגדו לה התושבים היא תגן על עירם. הפסטיבל השנתי שמתקיים בחורש מדי שנה מסמל את חידושה של ברית זו. החורש הוא שריד ליער גשם טרופי שהיה נפוץ בעבר במערב אפריקה. שטחים שנכרתו בתקופת השלטון הקולוניאליסטי ניטעים מחדש, וכיום 70% מהשטח המוכרז מיוער:
מגפת הקורונה בקנדה
הפקת מנות נוספות
בינואר 2021 התגלה בפרובינציית ססקצ'ואן שניתן להפיק מנות חיסון נוספות מהבקבוקונים בהם מסופקים חיסוני פייזר, כשבמקור היו בהם 5 מנות.
בשעה שפייזר התמודדה עם האטה בקצב אספקת החיסונים בינואר ובפברואר 2021, הוציאה החברה הודעה לפיה הבקבוקונים אכן מכילים 6 מנות במקום 5. רשות הבריאות הקנדית אישרה את התיקון, מה שדרש רכישה של מיליוני מזרקים מיוחדים להוצאת החומר.
דרישות האחסון
בתחילה נדרש לאחסן את חיסון פייזר–BioNTech בהקפאה עמוקה (בין 80°- ל-60°-) עד להזרקה שצריכה להתבצע בתוך 6 שעות בלבד. ב-25 בפברואר המליצה רשות הבריאות הקנדית על הקפאה במקררים רגילים (בין 25°- ל-15°-) למשך שבועיים.
טווח הגילאים בחיסון אוקספורד–אסטרהזניקה
ב-1 במרץ 2021 הודיעה NACI שלא תמליץ על מתן החיסון לבני 65 ומעלה, עקב "היעדר ראיות מספיקות ליעילות בקבוצת גיל זו בשלב הזה". בקוויבק לא עקבו אחר ההמלצה הזו, אם כי נקבע שיש להעדיף מבוגרים בעת מתן חיסוני פייזר ומודרנה. ב-16 במרץ בוטלה ההמלצה אחרי שהתקבלו נתונים ממדינות אחרות.
ב-29 במרץ פרסמה NACI המלצה שלא להשתמש בחיסון בקרב אנשים צעירים יותר מ-55 עקב דיווחים על סיכון מוגבר לקריש דם ברמות נמוכות של טסיות דם. רוב המחוזות נענו להמלצה. באפריל, עקב עלייה נוספת בהדבקה והעלייה בהססנות להתחסן, מספר מחוזות ובהם אלברטה ואונטריו החלו להשתמש בחיסון עבור בני 40 ומעלה. ב-29 באפריל שונתה ההמלצה שוב, כך שבני 30 ומעלה יכולים להתחסן במידה והמתחסן לא מעוניין לחכות לחיסון אחר.
אלברטה
נכון ל-5 באוגוסט 2021 מספר הנדבקים במחוז עומד על 235,641 נדבקים, 230,786 מחלימים ו-2,329 נפטרים.
מחוז אלברטה היה הראשון בו התרחשה הדבקה מקומית ב-5 במרץ 2020. באמצע אותו חודש דווח כבר על תחלואה מפושטת ברחבי המחוז. מקרה המוות הראשון מהנגיף באלברטה היה ב-19 במרץ.
קולומביה הבריטית
נכון ל-5 באוגוסט 2021, דווחו 151,375 נדבקים במחוז, 147,510 מחלימים ו-1,772 נפטרים.
המקרה הראשון בקולומביה הבריטית דווח ב-28 בינואר. זהו אזרח שחזר מווהאן והחל לחוות תסמינים ב-26 בינואר.
מניטובה
נכון ל-5 באוגוסט 2021, דווח על 57,739 נדבקים במניטובה, 56,028 מחלימים ו-1,183 נפטרים.
שלושת המקרים הראשונים במניטובה דווחו ב-12 במרץ 2020, ואף שהמחוז הצליח לשמור על רמת נדבקים נמוכה עד אוקטובר 2020, בעת זאת החל גל הדבקה נרחב.
ניו ברונסוויק
נכון ל-5 באוגוסט 2021, דווח על 2,409 נדבקים במחוז, 2,311 מחלימים ו-46 נפטרים.
ראשון המקרים דווח ב-11 במרץ. ב-15 במרץ דיווח המחוז על ארבעה מקרים חמורים נוספים בחלק המרכזי של המחוז.
ניו פאונדלנד ולברדור
נכון ל-5 באוגוסט 2021 היו בניו פאונדלנד ולברדור 1,441 מקרי הדבקה, 1,420 מחלימים ו-7 נפטרים.
ב-24 במרץ נעצרה אישה קורנר ברוק בגין הפרת הוראות חירום לבריאות הציבור ובסירוב להישאר בבית לאחר שחזרה מטיול מחוץ לפרובינציה.
הטריטוריות הצפון-מערביות
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דווח על 129 נדבקים בקורונה בטריטוריות הצפון-מערביות, 129 מחלימים ו-0 נפטרים. זהו אחד משני המחוזות בקנדה בהם אפס נפטרים מקורונה.
ב-21 במרץ דיווחו הטריטוריות הצפון מערביות על מקרה הראשון ההדבקות בקורונה בילונייף.
נובה סקוטיה
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דווח על 5,899 מקרים מאומתים בנובה סקוטיה, 5,791 מחלימים ו-93 נפטרים.
נונאווט
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דווח בנונאווט על 657 נדבקים, 653 מחלימים ו-4 נפטרים.
אונטריו
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווחה אונטריו על 551,338 נדבקים, 540,258 מחלימים ו-9,374 נפטרים מקורונה. זהו המחוז עם כמות הנדבקים הגבוהה ביותר בקנדה.
ב-28 באפריל נשלחה משלחת רפואית על מנת לטפל בהתפרצות המגפה בעיירה הילידית גול ביי פירסט ניישן אשר ממוקמת כ-200 ק"מ צפונית לת'אנדר ביי. התפרצויות בקהילות ילידות מרוחקות מאוד מדאיגות את שלטונות אונטריו, מאחר שקיימת קירבה בתוך הקהילה והן מאוד מרוחקות משירותי רפואה.
אי הנסיך אדוארד
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווח אי הנסיך אדוארד על 212 נדבקים, 208 מחלימים ו-0 נפטרים. זהו אחד משני המחוזות בקנדה בהם אפס נפטרים מקורונה.
קוויבק
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווחה קוויבק על 378,462 נדבקים, 365,750 מחלימים ו-11,240 נפטרים מקורונה.
בתחילת המגפה סבל המחוז מההתפרצות החמורה ביותר של הקורונה, וכיום מספר הנפטרים בו הוא הגבוה ביותר במדינה ואובחן בו מספר הנדבקים השני בגודלו אחרי אונטריו.
ססקצ'ואן
נכון ל-5 באוגוסט 2021 אובחנו בססקצ'ואן 50,251 נדבקים, 49,167 מחלימים ו-581 נפטרים מקורונה.
יוקון
נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווחה יוקון על 623 נדבקים, 563 מחלימים ו-8 נפטרים.
אחוזת אל-מסרי
אחוזת אל-מסרי או בית פלסטין היא בית מגורים מפואר הניצב בראש הר גריזים, הנמצא בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני מוניב אל-מסרי. אחוזת אל-מסרי משתרעת על-פני שטח של כ-280 דונם, באזור בו לא מתגוררים פלסטינים, בסמוך ליישוב הר ברכה ולשכונת השומרונים קריית לוזה.
אחוזת אל-מסרי נבנתה בין השנים 1998–2000 וכמעט כל חומרי הבנייה יובאו מצרפת כולל החצץ והחול. הווילה הושלמה לאחר פרוץ האינתיפדה השנייה והבנייה נמשכה במקביל ללוחמה בשכם כאשר בשטח התפוצצו פגזי צה"ל, ובבנייה הועסקו כ-500 פועלים. המקום הוחזק משך זמן-מה בידי צה"ל.
המבנה
בחללי הבית הוצבו יצירות אמנות קלאסיות, מהמאות ה-17 וה-18. בין היתר נמצאים בו שידה של מארי אנטואנט, ספות של לואי ה-17, פסל של הרקולס מהמאה ה-16 שהוצב באולם הכניסה ועיטורי קיר מעשה ידיהם של פבלו פיקאסו ואמדאו מודיליאני. בחזית הבית בריכת נוי עגולה מחופה באבנים צרפתיות ובמרכזה מזרקה מסביב לברכה גן ובו עצי זית עתיקים; במרתף המבנה אתר ארכאולוגי מוכרז ובו שרידי מנזר עתיק מהמאה ה-17. השרידים התגלו באקראי בעת הבניה וזו נעצרה עד לחשיפת כל השרידים. עוד שוכנים באחוזה בריכת שחייה ולצידה ג'קוזי וסאונה. בבית משרתים עובדים שהובאו מסרי לנקה ועברו קורס בערבית.
לאיוש ברודי
לאיוש ברודי, (במקור מאיר לזר ברודי, בהונגרית: Bródy Lajos; מישקולץ, 26 בנובמבר 1858 – בודפשט, 5 ביוני 1939) היה עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי אחיו של ז'יגמונד ברודי.
ביוגרפיה
לאיוש ברודי נולד במשפחה יהודית כבנם של דניאל ברודי ושל רוזליה ברודי (1816–1887). הוא למד משפטים באוניברסיטאות בודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת לייפציג, ואחר כך פתח משרד עורכי דין בבודפשט. משנת 1885 הוא היה עמית ראשי בכתב העת בשפה הגרמנית Neues Pester Journal, אחר כך בעלים המו"ל והעורך הראשי עד לפירוק העיתון בשנת 1925. הוא תיאר את עיתונו כדלקמן: "מהרגע הראשון שלו ועד לרגע האחרון היה עיתון ליברלי לחלוטין עם תחושה הונגרית, מוח הונגרי, וככזה, כמובן, תמיד הקפיד עלשמירת האינטרסים של היהדות." תחילה נבחר לסגן נשיא ולאחר מכן לנשיא איגוד העיתונאים בבודפשט. הוא היה סגן נשיא מכון הפנסיה של העיתונאים ההונגרים. בשנת 1911 הוענק לו תואר "יועץ חצר מלכותי" בגין זכויותיו הציבוריות.
ברודי הובא למנוחות בקבר המשפחתי בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.
משפחתו
אשתו הייתה טרזיה מייבאום (1864–1958), איתה התחתן ב-22 במאי 1900 בבודפשט. עדי החתונה שלהם היו ז'יגמונד ברודי ולאיוש דוצי.
ילדיהם:
ג'ון קספר
ג'ון קספר (באנגלית: John Howard Casper; נולד ב-9 ביולי 1943, גרינוויל) היה טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קורות חיים
ג'ון קספר נולד בעיר גרינוויל שבמדינת ג'ורג'יה. הוא היה פעיל בתנועת הצופים בה הוענקה לו דרגה הגבוהה ביותר - Life Scout. בשנת 1966 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1967 הוא קיבל תואר שני באסטרונאוטיקה באוניברסיטת פרדו.
לאחר סיום הלימודים קספר סיים קורס טיס. הוא ביצע 229 טיסות מבצעיות במלחמת וייטנאם על מטוס מדגם "F-100 סופר סייבר". בהמשך הוא עבר הסבה ל"מקדונל דאגלס F-4 פנטום" ושירת בבריטניה. כאשר קספר חזר לארצות הברית הוא נשלח לקורס טיסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. הוא היה טייס ניסוי במספר פרויקטים. אחרי זה קספר שירת במטה חיל האוויר בפנטגון.
שירות בתחום החלל
בשנת 1984 קספר נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1990 הוא השתתף במשימת STS-36 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ג'ון קרייטון היה מפקד צוות). המשימה פעלה לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. במשימת STS-54 בשנת 1993 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל אנדוור. צוות שחרר למסלול לוויין תקשורת TDRS-F. בשנת 1994 הוא היה מפקד משימה STS-62 על סיפון מעבורת החלל קולומביה. בשנת 1999 הוא היה מפקד משימה STS-77 על סיפון מעבורת החלל אנדוור.
לאחר טיסה זו קספר עבר לתפקידים ניהוליים בנאס"א. לאחר אסון קולומביה הוא היה אחראי על יישום המלצות לשיפור המעבורות.
לאחר פרישה מנאס"א
בשנת 2022 קספר פרסם ספר אוטוביוגרפיה The Sky Above An Astronaut’s Memoir of Adventure, Persistence, and Faith
אלבטרוס אנטיפודי
אלבטרוס אנטיפודי (שם מדעי: Diomedea antipodensis) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים. ב-1992 הוא הובחן לראשונה כתת-מין של האלבטרוס הנודד, וב-1998 חלק מן החוקרים הכירו בו כמין נפרד. עם זאת, חלק מהחוקרים אינם מסכימים עם המיון החדש. מחקר שנערך ב-2004 ושבדק את הדנ"א המיטוכונדריאלי ואת המיקרוסטלייטים של אלבטרוסים נודדים, הגיע למסקנה כי פיצול האלבטרוס האנטיפודי מוצדק.
האלבטרוסים האנטיפודים קטנים יותר מהאלבטרוסים הנודדים, אך קשה להבדיל ביניהם בשטח. הם מקננים באיים הסמוכים לניו זילנד. המין מתחלק לשני תת-מינים: בים, האלבטרוסים האנטיפודים נפוצים ברחבי דרום האוקיינוס השקט, החל מאוסטרליה ועד צ'ילה. תזונתם מתבססת על דיונונים, ובמידה פחותה על דגים. שלא כמו רוב האלבטרוסים הם אינם ניזונים מסרטנים.
מצב השימור של האלבטרוס האנטיפודי הוא בסכנת הכחדה.
שלמה וידר (חוקר יהדות)
שלמה וידר (בהונגרית: Widder Salamon; ניטרה, 19 בפברואר 1880 – חיפה, 1951) היה מורה, חוקר יהדות, היסטוריון ספרות. אחיו של הסופר והמשורר יוחנן גוש חלב.
ביוגרפיה
שלמה וידר הוא בנם של סמי וידר ושל שרולטה רוזנצוויג. ונולד באימפריה האוסטרו-הונגרית בתחומי ממלכת הונגריה. הוא למד באוניברסיטת בודפשט (שמו משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר בהונגרית-גרמנית ותעודת הוראה. משנת 1908 לימד בחטיבת ביניים של בית היתומים היהודי לבנים בבודפשט ומשנת 1911 בחטיבת הביניים של הגימנסיה היהודית של הקהילה היהודית של פשט. בין השנים 1919–1947 הוא היה מורה להונגרית ולגרמנית בגימנסיה היהודית בבודפשט. שרד את השואה ובשנת 1950 עלה ארצה. את השנה האחרונה לחייו חי בישראל. הוא היה עמית וכותב ב"סקירת השבת והקהילה" בהונגריה ובכמה כתבי עת זרים. וידר היה מעורכי הלקסיקון יהודי הונגרי, ריכז את הקטלוג המדעי השלם של החומר הפיוטי של קטעי הגניזה באוסף דוד קאופמן שמהווה כיום חלק מהספרייה המזרחית של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1941 פרסם את הקומפוזיציות הלא ידועות של המשורר העברי הראשון יניי, ומצא בו את שירו של משה אבן עזרא, שנחשב לאבוד מזה 700 שנה.
נפטר ב-18 באוגוסט 1951 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
משפחתו
אשתו הייתה שרולטה רוזנבאום (1885–?), אותה נשא לאישה ב-27 ביוני 1912 בבודפשט. בתם היא אווה וידר (1914–?), שבעלה אלברט לווינגר היה סוחר.
פליקס השני
פליקס השני היה אנטי אפיפיור שנבחר כאפיפיור בשנת 355 לאחר שהקיסר הרומאי קונסטנטיוס השני גירש את האפיפיור המכהן ליבריוס לאחר שזה סירב לגנות את אתנסיוס מאלכסנדריה.
במאי 357 בעת ביקורו של הקיסר ברומא, תבעו ממנו פשוטי העם להשיב את ליבריוס. הקיסר הציע כי פליקס וליבריוס יעמדו יחד בראש הכנסייה, אולם עם שובו של ליבריוס, פליקס אולץ בכוח לפרוש לפורטו, הסמוכה לרומא. פליקס ניסה לשוב ולעמוד בראש הכנסייה אולם לא צלח, ומת זמן קצר לאחר מכן ב-22 בנובמבר 365.
לימים אירע בלבול בין פליקס השני, לבין קדוש נוצרי מהתקופה הרומית שנקרא בשם "פליקס" ולכן הופיע ברשימת האפיפיורים אפיפיור בשם "פליקס השני", דבר שהביא לכך שבשנת 483 נבחר לכהותו אפיפיור בשם זה שזכה לתואר "פליקס השלישי" ולימים נבחר אפיפיור נוסף שזכה לתואר "פליקס הרביעי", אף שבפועל פליקס השני נחשב לאנטי-אפיפיור, והוא אינו מופיע ברשימת האפיפיורים הרשמית כיום (כך שאין בה אפיפיור בשם "פליקס השני").
אברהם דיין
הרב אברהם דיין ( ? - י"ז בחשוון ה'תרל"ז, 4 בנובמבר 1876), היה רב, דיין ומחבר. מגדולי חכמי העיר חאלב שבסוריה במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד בחאלב, לרב ישעיה דיין שהיה מגדולי רבני ארם צובא ושימש שנים רבות כדיין, סופר, ומוהל. משפחתו הייתה משפחה חשובה והיו בה רבנים נוספים. הוא דור 84 לדוד המלך. שימש כראש קהל המוסתערבים וכדיין בעיר, וחכמי דורו כתבו עליו ״דיינא הוא ונחית לעומקא דדינא״.
נפטר בי"ז מרחשוון ה'תרל"ז (1876), ונטמן בעיר חאלב.
בניו
לרב אברהם היו שני בנים שהיו רבנים, הרב שאול והרב משה, הוא ראה בבניו את ממשיכי דרכו, והביא מתשובותיהם בהלכה בספרי השו"ת שלו. בנו הרב משה דיין כתב הקדמה לספר אביו "ויוסף אברהם", וכן חיבר את הספר "ישיר משה" (ירושלים ה'תשס"ד. מהדורא ראשונה בליבורנו ה'תרל"ט), ובו הוא מביא את סדר הייחוס של משפחתו עד לדוד המלך. הרב משה נפטר בב' ניסן ה'תרס״א, ועל מצבתו נכתב: ״מצבת הרב החסיד המדוכא ביסורין, הרב הכולל, כמה״ר משה דיין תנצב״ה. נלב״ע ב' ניסן התרס״א לב״ע״.
ספריו
הרב דיין חי בעוני גדול, וחסך כדי להוציא לאור את ספריו. בהקדמתו לספרו "שיר חדש" הוא מספר על מסעו לעיר צפת כדי למצוא בית דפוס זול יותר מבתי הדפוס של עירו, ללא הצלחה:
.
לבסוף הדפיס חלק מעשרת הספרים שחיבר בעיר ליבורנו שבאיטליה, בין היתר בבית הדפוס של הרב אליהו בן-אמוזג. חלק מספריו עדיין בכתבי יד.
ספרים בכתב יד
עוד ספרים שלו בכתב יד הם - בית הזוהר - פירוש לספר הזוהר, ויגש אברהם - שו״ת ודרושים, וישא אברהם - שו"ת, בית יעקב - על עין יעקב.
הסכם הפירנאים
הסכם הפירנאים (בצרפתית: Traité des Pyrénées; בספרדית: Tratado de los Pirineos; בקטלאנית: Tractat dels Pirineus) נחתם ב-7 בנובמבר 1659 באי הפסיון, וסיים את מלחמת צרפת–ספרד שהחלה ב-1635.
המשא ומתן התנהל באי הפסיון, השוכן באמצע נהר בידסואה על הגבול בין שתי המדינות, שנותר מאז קוֹנדוֹמִינִיוֹן צרפתי-ספרדי. הוא נחתם על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופליפה הרביעי, מלך ספרד, כמו גם השרים הראשיים שלהם, הקרדינל מאזארן ודון לואיס מנדז דה הרו.
רקע
צרפת נכנסה למלחמת שלושים השנים לאחר ניצחונות ספרד ההבסבורגית במרד ההולנדי בשנות ה-20 של המאה ה-17 ובקרב נורדלינגן נגד שוודיה בשנת 1634. ב-1640 החלה צרפת להתערב בפוליטיקה הספרדית, וסייעה למרד בקטלוניה, בעוד ספרד הגיבה על ידי סיוע למרד פרונד בצרפת בשנת 1648. במהלך המשא ומתן לשלום וסטפליה בשנת 1648, השיגה צרפת את השליטה על טריטוריית סאנדגאו (Sundgau ) וניתקה את הגישה הספרדית להולנד דרך אוסטריה, מה שהוביל ללוחמה גלויה בין הצרפתים לספרדים.
תוכן ההסכם
צרפת קיבלה את השליטה ברוסיון (כולל פרפיניאן) ובחצי הצפוני של סרדניה, מונטמדי וחלקים אחרים של לוקסמבורג, ארטואה וערים נוספות בפלנדריה, הכוללים את אראס, בת'ון , גראבלין  ותיונוויל , והגבול החדש עם ספרד נקבע בפירנאים. עם זאת, ההסכם קבע שכל ה"כפרים" (רק הכפרים) מצפון לפירנאים יהפכו לחלק מצרפת. מכיוון שבשטח זה שכנה העיירה לייביה, פעם בירת צ'רדניה, היא קיבלה פטור מלא, באופן לא מכוון, מההכם והפכה למובלעת ספרדית כחלק מהקומרק של Baixa Cerdanya, במחוז ז'ירונה הספרדי. גבול זה לא הוסדר כראוי עד שנחתם חוזה באיון ב-1856, וחוקיו האחרונים התקבלו 12 שנים מאוחר יותר. במערב הפירנאים נמשך קו גבול מובהק והתקבלו החלטות באשר להשתייכות הפוליטית-מנהלית של אזורים גובלים בחבל הבאסקים - בזטן, אלדוד, ולקרלוס.
ספרד נאלצה להכיר ולאשר את כל ההישגים הצרפתיים בשלום וסטפליה. בתמורה להפסדים הטריטוריאליים הספרדיים, התחייב המלך הצרפתי להפסיק את תמיכתו בפורטוגל וויתר על תביעתו לנפת ברצלונה, לה טען הכתר הצרפתי מאז המרד הקטלוני (המכונה גם מלחמת הקוצרים). המרד הפורטוגזי ב-1640, בראשות הדוכס מבראגנזה, נתמך כספית על ידי הקרדינל רישלייה הצרפתי. לאחר המרד הקטלוני, שלטה צרפת מינואר 1641 בנסיכות קטלוניה, כאשר כוח קטלאני וצרפתי משולב הביס את הצבא הספרדי בקרב מונז'ואיק, עד שהובס על ידי הצבא הספרדי בברצלונה ב-1652. אף על פי שהצבא הספרדי כבש מחדש את רוב קטלוניה, הצרפתים שמרו על השטח הקטלוני מצפון להרי הפירנאים.
ההסכם גם סידר נישואים בין לואי ה-14 מלך צרפת לבין מריה תרזה מספרד, בתו של פיליפה הרביעי מספרד. מריה תרסה נאלצה לוותר על תביעתה לכס המלכות הספרדי, בתמורה להסדר כספי כחלק מהנדוניה שלה. הסדר זה מעולם לא שולם, גורם שהוביל בסופו של דבר למלחמת האצלה בשנת 1667. בפגישה באי הפסיון ביוני 1660 נפגשו שני המלכים ושריהם, והנסיכה הגיעה לצרפת.
בנוסף, האנגלים קיבלו את דנקרק, למרות שבחרו למכור אותה לצרפת ב-1662.
השלכות
הסכם הפירנאים היה ההישג הדיפלומטי הגדול האחרון של הקרדינל מאזארן. בשילוב עם שלום וסטפאליה, הוא איפשר ללואי ה-14 יציבות שלטונית יוצאת דופן ויתרון דיפלומטי, באמצעות הנסיך לואי השני הבורבוני המוחלש וכתר ספרדי מוחלש, יחד עם הנדוניה המוסכמת, שהייתה מרכיב חשוב באסטרטגיית המלך הצרפתי.
בסך הכל, עד שנת 1660, כאשר הסתיים הכיבוש השוודי של פולין, שררה שלווה ברוב יבשת אירופה (אם כי מעט לאחר מכן החל השלב השלישי של מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי), והבורבונים הביאו לסיום השליטה של ההבסבורגים. בהרי הפירנאים הביא ההסכם לכינון מנהגי גבול והגבלת הזרימה החופשית חוצת הגבולות של אנשים וסחורות. ההסכם גם יישב את ההתדיינות הארוכה של מאה וחצי על ממלכת נווארה, בעוד שהמחלוקת על האלדודים נותרה בעינה לאורך המאה ה-18.
סיפוחים צרפתיים
בהקשר של השינויים הטריטוריאליים הכרוכים בהסכם, זכתה צרפת בשטחים, הן בגבולה הצפוני והן בגבולה הדרומי.
ליידי סוזן
ליידי סוזן (באנגלית: Lady Susan) הוא רומן מכתבים קצר מאת ג'יין אוסטן. הרומן נכתב כנראה ב-1794 אבל יצא לאור רק ב-1871. הספר, שהוא מיצירותיה המוקדמות של הסופרת שלא פורסמו בחייה, מתאר את תחבולתיה של הדמות הראשית, ליידי סוזן.
תקציר עלילה
ליידי סוזן ורנון, אלמנה צעירה ומקסימה, מודיעה לאחי בעלה ואשתו, צ'ארלס וקתרין ורנון, שהיא מגיעה לביקור באחוזתם הכפרית צ'רצ'יל. קתרין אינה מרוצה מהביקור הצפוי מכיוון שליידי סוזן ניסתה למנוע את נישואיה לצ'ארלס. בנוסף ליידי סוזן ידועה בהיותה הפלרטטנית הגדולה ביותר באנגליה. בין כיבושיה של ליידי סוזן נמנה מר מיינוורינג הנשוי.
אחיה של קתרין, רג'ינלד דה קורסי, מגיע אף הוא לאחר שבוע. על אף שהוזהר בקשר לאופייה של ליידי סוזן, עד מהרה הוא נכבש בקסמה. ליידי סוזן משתעשעת באיש הצעיר, בייחוד כשהיא גורמת לגיסתה להרגיש שלא בנוח. אשת אמונה, גברת ג'ונסון, שאליה כותבת ליידי סוזן לעיתים קרובות, ממליצה לה להתחתן עם רג'ינלד, שהוא מועמד ראוי ביותר לנישואים, אבל לדעתה הוא נחות בהרבה ממר מייוורינג.
פרדריקה, בתה בת ה-16 של ליידי סוזן, מנסה לברוח מבית הספר היוקרתי בו היא שוהה כשנודע לה שאמה רוצה להשיא אותה לאדם עשיר אבל אידיוט, אותו היא מתעבת. גם פרדריקה מגיעה להתארח בבית האחוזה צ'רצ'יל. קתרין מתחילה לחבב את פרדריקה - שאופיה שונה לחלוטין מזה של אמה - ובמשך הזמן היא מגלה שפרדריקה נמשכת לאחיה רג'ינלד.
בהמשך ללא הודעה מוקדמת מופיע בבית משפחת ורנון סר ג'יימס מרטין, המחזר הלא רצוי של פרדריקה, לצערה הרב של פרדריקה ולמורת רוחה של אמה. פרדריקה מתוך יאוש מתחננת בפני רג'ינלד שיעזור לה (לאחר שליידי סוזן אסרה עליה לפנות לצ'ארלס ולקתרין). מקרה זה גורם לקרע זמני בין רג'ינלד וליידי סוזן, אך עד מהרה שבים היחסים ביניהם לתיקונם.
ליידי סוזן מחליטה לחזור ללונדון ולהשיא את בתה לסר ג'יימס. רג'ינלד יוצא בעקבותיה, עדיין שבוי בקסמה ומתכוון לשאת אותה לאשה. אבל בלונדון הוא פוגש את גברת מיינוורינג בביתו של מר ג'ונסון, ובסופו של דבר מתגלה בפניו אופייה האמיתי של ליידי סוזן. בסיום מתחתנת ליידי סוזן בעצמה עם סר ג'יימס ומרשה לפרדריקה לחיות אצל צ'ארלס וקתרין באחוזת צ'רצ'יל, שם "אפשר לדבר אל רג'ינלד דה קורסי, להחמיא לו ולהערים עליו כך שתתעורר חיבתו אליה".
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
ב-2009 עובד הספר "ליידי סוזן" לסרט טלוויזיה על ידי המחזאית הבריטית לוסי פרבל Lucy Prebble.
ג'ים שרי כתב תסריט על פי הרומן. ב-2012 נערכו קריאות של הרומן ב-TheaterLab וב-Triangle Theater, תיאטראות בניו יורק.
עיבוד לקולנוע של ויט סטילמן יצא לאקרנים בשם "אהבה וידידות", ששמו נלקח מיצירות הנעורים של ג'יין אוסטן. בינואר 2015 הוקרן הסרט בפסטיבל סאנדנס. בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-13 במאי 2016. מככבים בו קייט בקינסייל בתפקיד ליידי סוזן, קלואי סביני, זאווייר סמואל וסטיבן פריי.
תרגום לעברית
יצירותיה המוקדמות של אוסטן יחד עם הרומן "ליידי סוזן" תורגמו לעברית ויצאו בקובץ בשם "אהבה וידידות" בשנת 2016 בהוצאת סנדיק ספרים. את "ליידי סוזן" תרגמה ענבל שגיב-נקדימון, ואת כתבי הנעורים תרגמה מאנגלית סטלה פנטופל.
הירוקי סאקאי
הירוקי סאקאי (ביפנית: 酒井 宏樹, באנגלית: Hiroki Sakai, נולד ב-12 באפריל 1990 בקאשיווה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת המגן הימני באוראווה רד דיימונדס ובנבחרת יפן.
קאשיווה רייסול
סאקאי למד כילד בבית ספר לכדורגל במשך 10 שנים, ותחילה תופקד כחלוץ, עד שעבר הסבה לעמדת הבלם. בשנת 2003, כשהיה בן 13, החל לשחק בנוער של קאשיווה רייסול, ונסע כנער להתאמן בברזיל במועדון הכדורגל מוז'י מירים, שם התבסס כמגן ימני. בשנת 2009 החל להשתייך לקבוצה הבוגרת של קאשיווה רייסול, והחל מעונת 2010 החל גם לשחק בה. בעונה זו ערך 9 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וקבוצתו סיימה במקום הראשון בליגת המשנה היפנית ועלתה ליגה. בעונת 2011 סאקאי הפך לשחקן הרכב קבוע, וזכה עם קאשיווה רייסול באליפות ליגת העל היפנית, כבר בעונת החזרה שלה לליגה. בשלהי 2011 השתף סאקאי עם קאשיווה רייסול בגביע העולם למועדונים 2011, והגיע עם הקבוצה לחצי הגמר, שם הפסידה 1–3 לסנטוס, כשסאקאי הבקיע את השער לקבוצתו. במשחק על המקום השלישי הפסידו סאקאי וקאשיווה לא-סד בפנדלים. בתום עונה זו נבחר סאקאי לרוקי השנה בליגת העל היפנית, ונכלל בנבחרת העונה. בעונת 2012 זכה סאקאי עם קאשיווה רייסול בסופר קאפ היפני, לאחר ניצחון 1–2 על מועדון ספורט טוקיו. את עונת 2012 החל סאקאי בקאשיווה רייסול והמשיך להציג יכולת טובה מאוד, שגררה התעניינות ממועדונים באירופה. ביוני 2012 ערך סאקאי את הופעתו האחרונה בקבוצה, בניצחון 2–6 על גמבה אוסקה. לאחר מכן חתם בהנובר 96 מהבונדסליגה, ששילמה עבורו מיליון אירו.
הנובר 96
סאקאי החמיץ חלק גדול מעונת הבכורה שלו בהנובר 96, 2012/13, בגין פציעות ובגין מחויבותו לנבחרת יפן. באוגוסט 2012 ערך סאקאי את הופעת הבכורה שלו בהאנובר, ובישל שער בניצחון 1–5 על שלונסק ורוצלב במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בספטמבר 2012 ערך סאקאי את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה כשנכנס כמחליף בהפסד 1–3 להופנהיים. עד לסיום העונה החל סאקאי להתאקלם ולקבל יותר הזדמנויות, וערך 17 הופעות בכל המסגרות, בעונה אותה האנובר סיימה במקום התשיעי בליגה והודחה בשלב הנוק אאוט הראשון בליגה האירופית על ידי אנז'י מחצ'קלה. בעונת 2013/14 סאקאי ביסס את עצמו כמגן הימני הקבוע של האנובר עם פציעתו של המגן הבכיר סטיב צ'רונדולו. בנובמבר 2013 הבקיע סאקאי את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 2–3 לורדר ברמן. סאקאי ערך באותה עונה 26 הופעות ליגה וקבוצתו סיימה במקום העשירי. בעונת 2014/15, לאחר פרישתו של צ'רונדולו ממשחק, סאקאי שוב תפס את מקומו בקביעות עם הגעתו של הפורטוגלי ז'ואאו פריירה, התחרה עמו סאקאי על המקום בהרכב. סך הכל ערך סאקאי 27 הופעות ליגה באותה עונה, אותה האנובר סיימה במקום ה-13. בקיץ 2015 זכה סאקאי להתעניינות ממספר מועדונים כמו נאפולי, אך נשאר לבסוף בהאנובר. בעונת 2015/16 סאקאי החמיץ מספר משחקים בגין פציעות, וערך בסך הכל 26 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. את העונה הזו סיימו סאקאי והאנובר במקום האחרון ונשרו לבונדסליגה השנייה. בעקבות ירידת הליגה, סאקאי הביע את רצונו לעזוב את הקבוצה.
אולימפיק מרסיי
בקיץ 2016, לאחר ירידת הליגה של הנובר 96, עבר סאקאי לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית בהעברה חופשית, בהמלצת מאמנו בנבחרת יפן, והיד חלילודז'יץ'. בהופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית בעונת 2016/17, בישל סאקאי שער לפלוריאן תובאן בניצחון 0–4 על טולוז. בעונת הבכורה שלו במרסיי ערך סאקאי 35 הופעות ליגה וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה. בעונת 2017/18 סאקאי המשיך להיות האופציה העדיפה בעמדת המגן הימני בהרכב מרסיי, על אף תחרות עם בואונה סאר. בתקופה מסוימת אף שיחק מספר פעמים כמגן שמאלי. באותה עונה הגיע סאקאי עם מרסיי עד לגמר הליגה האירופית, כשבדרך הבקיע שער בניצחון 2–5 על ר.ב. לייפציג. במשחק הגמר, בו הפסידה מרסיי 0–3 לאתלטיקו מדריד, סאקאי ישב על הספסל ולא שיחק. באותה עונה, סיימו סאקאי ומרסיי במקום הרביעי בליגה הצרפתית.
קריירה בינלאומית
סאקאי החל לשחק בנבחרת האולימפית של יפן בשנת 2011, והעפיל עמה לאולימפיאדת לונדון (2012) דרך הטורניר הקדם אולימפי. באולימפיאדה עצמה, הגיע סאקאי עם הנבחרת לחצי הגמר, שם הפסידה הנבחרת היפנית לנבחרת המקבילה של מקסיקו בתוצאה 1–3. יפן וסאקאי הפסידו בקרב על המדליית הארד בתוצאה 0–2 לנבחרת האולימפית של דרום קוריאה, וסיימו את האולימפיאדה ללא מדליה. סך הכל ערך סאקאי 17 הופעות והבקיע שני שערים במדי הנבחרת האולימפית של יפן.
במאי 2012 ערך סאקאי את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת יפן הבוגרת, בניצחון 0–2 על אזרבייג'ן במסגרת גביע קירין. בהמשך, התחרה סאקאי על המקום בהרכב נבחרת יפן עם אטסוטו אוצ'ידה. בשנת 2013 זומן סאקאי לסגל היפני לגביע הקונפדרציות 2013. סאקאי שיחק בשניים משלושת המשחקים של יפן, שסיימה את הטורניר עם שלושה הפסדים ואפס נקודות. בשנת 2014 זומן סאקאי לסגל היפני למונדיאל 2014, אותו סיימה יפן עם נקודה אחת והדחה בשלב הבתים. סאקאי לא שותף במונדיאל זה כלל. לגביע אסיה בכדורגל 2015 סאקאי לא זומן על ידי המאמן חאבייר אגירה.
בשנת 2018 זומן סאקאי לסגל היפני למונדיאל 2018. סאקאי שיחק את מלוא הדקות בכל ארבעת המשחקים של יפן, שהפתיעה כשעברה את שלב הבתים, והודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד 2–3 לנבחרת בלגיה.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
עם קאשיווה רייסול:
תארים אישיים:
מיניות בווידאו קליפים
מיניות החלה להופיע בווידאו קליפים מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.
שנות ה-80 של המאה ה-20
ב-1 באוגוסט 1981, החל לפעול לראשונה ערוץ ששידר וידאו קליפים 24 שעות ביממה, ה-MTV. הערוץ היה מכוון כלפי מתבגרים, והוא קידם מגמות חברתיות באמצעות תוכני וידאו ופרסומות. בין הסטריאוטיפים הנשיים שקודמו בעשור זה כללו: אישה כנועה, מבצעת מטלות ביתיות ורגשנית, ואילו הסטריאוטיפים הגבריים שקודמו בעשור זה כללו: דומיננטיות, עיסוקים מקצועיים ואגרסיביים. הערוץ היה לפופולרי והיווה "בידור בשעות הפנאי". בין המוזיקאים שהושמעו הכי הרבה ב-MTV היו הרולינג סטונז, AC/DC, מייקל ג'קסון ו-Guns N' Roses. הערוץ השפיע על קהל הצופים, והשפיע רבות על הדרכים שבהם ראו מתבגרים את תפקידם בחברה.
ווידאו קליפים שפורסמו בעשור זה תיארו בדרך כלל נשים כאובייקטים מושכים. מתוך התאמה לסטריאוטיפים נשיים, נשים הוצגו כמושכות, אך כנועות. אף על פי שחלק מהווידאו קליפים הציגו שלנשים יש כוח וכישרון, הן עדיין הוצגו כיותר חלשות ופחות כישרוניות לעומת הגברים. לדוגמה, הווידאו קליפ של AC/DC לשיר "Sink the Pink" קידם את הרעיון הזה.
במחקר על שלושים שעות תוכן ב-MTV שבוצע ב-1987 נמצא כי כ-57% מהווידאו קליפים הציגו נשים באובייקטיביות, כ-17% מהווידאו קליפים הציגו את כישרונותיהן של נשים, אך בהדגשה על תפקידן המיני, כ-14% מהווידאו קליפים לא הציגו סטריאוטיפים נשיים, וכ-12% מהווידאו קליפים הכירו בעצמאותן של נשים. בנוסף לתוצאות אלו, מגע באישה הוצג בכ-50% מהווידאו קליפים, וכן נשים הוצגו יותר בלבוש מפתה.
שנות ה-90 של המאה ה-20
המוזיקה הייתה חלק מהותי מההתפתחות התרבותית של שנות ה-90 של המאה ה-20. סצנות המוזיקה היו יותר בסאונד אפל ופרובקטיבי יותר. אף על פי שהאמנים והז'אנרים של העשור היו שונים מאלו של העשור הקודם לו, המסר בווידאו קליפים נשאר זהה לעומת העשור הקודם לו. MTV המשיך להיות ערוץ רלוונטי מבחינה חברתית. שידור ווידאו קליפים המשיך את החשיפה של תרבות הנוער לחוויות ויזואליות מגוונות. כאשר הופעתם של ווידאו קליפים בתרבות התרחבה, החלו להיערך מספר מחקרים בין תיאורים מגדריים לבין הווידאו קליפים.
משה רוזנשטיין
הרב משה רוזנשטיין (1881, אוז'וונטס, ליטא - פלונגיאן, 1941) היה דמות בולטת בתנועת המוסר, ומשגיח בישיבת לומז'ה.
ביוגרפיה
תלמידיו מתארים מצד אחד את נטייתו לסגפנות ולפרישות - הוא נהג לבלות כמעט את כל ימות השבוע בישיבה, ורק בסעודות השבת נמצא בביתו - אך מצד שני גם כאדם שמח, חם ולבבי.
נפטר בשנת תש"א, בגיל ששים.
מתלמידיו: הרב יעקב ניימן מייסד וראש ישיבת אור ישראל בפתח תקווה, והרב שמעון מורדכוביץ, חבר נשיאות ועד הרבנים של ניו יורק ומחבר הספר "שמן הקודש".
ספריו
בשנת תרצ"ה יצא לאור ספרו הראשון "יסודי הדעת". הספר גרם לשערורייה-זוטא לאחר שבקטע מסוים בספר חלק הרב רוזנשטיין על דברי הרמב"ם שבני ישראל האמינו במשה לא מכח האותות שנתן. בחלק הבא של הספר הוא מיהר לתקן את הדברים והבהיר כי בעצם בא רק לפרש את כוונתו האמיתית של הרמב"ם. ספרו השני, "אהבת מישרים", הוא לקט שיחות ומכתבים שהוציא לאור תלמידו, רבי שמעון מורדכוביץ. שיחות אלה, שהועתקו מדברים שבעל פה, הן לעיתים נוקבות וישירות יותר מן הדברים שב"יסודי הדעת". הרב רוזנשטיין הספיק לעבור על הספר ולברך על היוזמה לפרסמו, אך נפטר לפני שהספר ראה אור.
מיניות בווידאו קליפים
שנות ה-90 של המאה ה-20
בתחילת העשור, MTV יצרה כללים ותקנים לגבי הצגת ווידאו קליפים ותוכניות טלוויזיה בערוץ, בין היתר דחייה שלהם בשל הצגה תוכן גרפי ומפורש במיוחד. הערוץ אסר על כל סימן של עירום נשי ואלימות המופנית כלפי נשים. לדוגמה, הערוץ MTV דחה את הווידאו קליפ של מדונה לשיר "Justify My Love" בשל התוכן המיני המפורש שבו. לאחר הנחלת כללים אלו, ניתוח 100 ווידאו הקליפים הנצפים ביותר בערוץ מצא כי יש פער של חמישה לאחר בדמויות נשיות לעומת דמויות גבריות. כמו כן, באותו ניתוח, נראה כי רוב הנשים הוצגו כחשפניות (35%) או רקדניות (29%), לעומת הגברים שזכו לחלוקה שווה יותר בין הקטגוריות (אמן, חשפן, קומיקס, שחקן, על-אנשי, רקדן או חביב הקהל). הצגה כזו של נשים בווידאו קליפים מסמלת כי נשים לא זקוקות לכישרון מוזיקלי, אלא לכישרון פיזי עם דגש לכישרון מיני, ואילו הצגה כזו של גברים בווידאו קליפים מסמלת שגברים יכולים להפגין טוב יותר את הביצוע ואת הכישרון המוזיקלי שלהם.
מחקרים אחרים, שניתוח 123 ווידאו קליפים מז'אנרים שונים ששודרו בערוץ בקיץ 1995 מצאו כי כ-44.7% מהווידאו קליפים לא הציבו אישה בתפקיד מרכזי בווידאו קליפים, וכן כי כ-31.7% מהווידאו קליפים הציכו נשים כאובקייטים או אביזרים לתשוקה גברית רומנטית. עוד במחקרים נמצא כי כ-1.24% מהגברים, שהופיעו בווידאו קליפים, נגעו בשיערם, לעומת כ-38.35% מהנשים, שהופיעו בווידאו קליפים, נגעו בשיערן. בנוסף, כ-26.8% מהגברים, שהופיעו בווידאו קליפים, רקדו בצורה מינית מרומזת, לעומת כ-74% מהנשים, שהופיעו בווידאו קליפים, רקדו בצורה מינית מרומזת.
העשור הראשון של המאה ה-21
מוזיקה נשארה חלק בתלי נפרד מחיי התרבות בעשור זה.
מחקר משנת 2008 שנערך על ידי ג'ייקוב טרנר מצא כי ז'אנרים אפרו-אמריקאים מוזיקליים, כגון היפ הופ ו-R&B, יכללו יותר תוכן מיני מאשר ז'אנרים מוזיקליים אחרים, כגון קאנטרי ומוזיקת רוק. המחקר מצא כי כ-73% מכלל הווידאו קליפים שנבדקו הכילו תוכן מיני מסוים. המחקר מצא גם כי כ-90.09% מהווידאו קליפים של היפ הופ ו-R&B הכילו תוכן מיני, כ-79.7% מהווידאו קליפים של היפ הופ בלבד הכילו תוכן מיני, כ-76.9% מהווידאו קליפים של R&B בלבד הכילו תוכן מיני, כ-40% מהווידאו קליפים של מוזיקת הרוק הכילו תוכן מיני, וכן כ-37% מהווידאו קליפים של מוזיקת הקאנטרי הכילו תוכן מיני. כמו כן, אף על פי שיש חוסר בדמויות אפרו-אמריקאיות בווידאו קליפים, לדמויות אפרו-אמריקאיות הייתה סבירות של פי שלושה להתלבש בצורה פרובקטיבית, לעומת דמויות לבנות. בשנת 2004, קבוצות פוליטיות ופוליטיקאים רבים ניסו, ללא הצלחה, לצנזר את הווידאו קליפ של "Call on Me" של אריק פרידץ, על כך שהכיל נשים רוקדות בצורה מינית.
ב-2005, הווידאו קליפ של ג'סיקה סימפסון לשיר "", בדמותה של דייזי דיוק מהדיוקס קורעים את האזרד , היה כה שנוי במחלוקת עד שנאסר לצפייה במספר מדינות. הווידאו קליפ הכיל את סימפסון לבושה בתלבושות "חושפניות", וכן מנקה את המכונית ג'נרל לי כשהיא לבושה בביקיני.
מספר ווידאו קליפים שהיכלו מיניות הביאו לרמה של אי נוחות של מספר אנשים, שהובילו לאיסור לצפייה. בין הדוגמאות לכך ניתן למצוא את הווידאו קליפ של "What It Feels Like for a Girl" של מדונה נאסר לצפייה עקב סקסואליצזיה של נשים והצגתן של נשים כנשים אלימות ולא מסורתיות.
העשור השני של המאה ה-21
גם בעשור זה, אמנים המשיכו לצבור כותרות לתוכן פרובוקטיבי בסרטוני המוזיקה שלהם. לדוגמה, הווידאו קליפ של ריהאנה לשיר "S&M", שבו היא מדמה יחסי מין עם בובה בגודל טבעי, לבושה בציוד קשירה, עורר תשומת לב תקשורתית רבה ונאסר לצפייה ב-11 מדינות. יוטיוב דרשה ממשתמשיה לאמת שהם בני 18 ומעלה לפני שהם יוכלו לצפות בווידאו קליפים. במאית הווידאו קליפ, מלינה מצוקס, אמרה שהיא מרגישה שהווידאו קליפ היווה הצלחה מאחר שהדימויים הפרובוקטיביים יצרו דיאלוג סביב הווידאו קליפ. לעומת זאת, הווידאו שליפ של אריאנה גרנדה לשיר "Everyday", שתיאר מספר זוגות שמתחילים לקיים יחסי מין במקומות ציבוריים שונים, כגון באוטובוס, זכה לשבחים על המיניות שבווידאו קליפ, ועל הכללה של גזעים ונטיות מיניות שונות.
מחקר שנערך על סטודנטיות ב-2013 בחן את ההשפעות שיש לווידאו קליפים, שבהם נשים נתפסות כאובייקטיים מיניים, על דימוי הגוף של נשים. מחקר זה מצא כי נשים צעירות עם הערכה עצמית נמוכה נטו, לאחר חשיפה לווידאו קליפ כזה, לראות את גופן באור שלישי. באותו מחקר נמצא כי חשיפה לווידאו קליפים כאלו מפחיתים את דעתן של נשים צעירות לגבי משקל גוף אידיאלי. מחקר מ-2017 מצא כי ישנו קשר בין ווידאו קליפים בעלי ריקודים מיניים לבין עמדות שליליות כלפי מין ומיניות בקרב מבוגרים צעירים בארצות הברית ואוסטרליה.
מספר חוקרים מציינים שתוכן מיני לא הטרוסקסואלי בווידאו קליפים נראה לעיתים רחוקות. החוקר פרדריק דאיננס ציין שכאשר ווידאו קליפים עם תוכן גאה, כרוך לעיתים קרובות ב-"עיצוב ההטרונורמטיביות בזהויות הומוסקסואליות ולסביות". בין הווידאו קליפים שעושים זאת, ניתן לציין את הווידאו קליפ של מאקלמור וראיין לואיס בהשתתפות מרי למברט לשיר "Same Love", ואת הווידאו קליפ של קארלי ריי ג'פסן לשיר "Call Me Maybe". הווידאו קליפ של דיסקלוז'ר בהשתתפות סם סמית' לשיר "Latch"  והווידאו קליפ של   לשיר "True Romance" הציגו הומוסקסואליות בקנה מידה קטן.
אף על פי שהווידאו קליפ של מייגן טריינור לשיר "All About That Bass" מכיל תוכן מיני, אם כי בצורה מתונה יותר, הווידאו קליפ צבר, נכון לינואר 2023, למעלה מ-2.5 מיליאד צפיות.
גזע ומיניות בווידאו קליפים
מחקרים שונים הראו שווידאו קליפים, אשר מציגים דמויות אפרו-אמריקאיות, נוטים להציג הרבה יותר תיאורים של אקטים מיניים מאשר אלו של דמויות לבנות. לדוגמה, נשים אפרו-אמריקאיות נטו יותר להצטייר כנשים שמעורבות בהתנהגויות מיניות ולבושות בבגדים פרובקטיביים. מחקר ב-American Journal of Health Education ייחס את "המסרים המיניים הכנים, ההחפצה והדימויים המיניים הגלויים" של הווידאו קליפים לאדישות כלפי התנהגויות אלו אצל נשים אפרו-אמריקאיות. כמו כן, כתב העת שזה מסוכן לעשות זאת עקב הסיכון המוגבר של אפרו-אמריקאים ל-HIV/איידס. החוקר ג'ייקוב טרנר טען כי תאגידים בניהולו של האדם הלבן (כגון ויאקום) מוכנים לשלם יותר עבור ווידאו קליפים של אמנים אפרו-אמריקאים שמנציחים סטריאוטיפים גזעיים ומיניים. ההשלכות לכך כוללות את הרעיון שנשים אפרו-אמריקאיות עשויות להפנים מסרי וידאו על יופי ומיניות, ושגברים עלולים לחשוב כי נשים אפרו-אמריקאיות מבצעות כמו שהוצג בווידאו קליפים.
אף על פי שישנה עלייה בהשמעת מוזיקה בכלל הז'אנרים, התוכן בווידאו קליפים לא השתנה הרבה.
אמנים אסייתים, כגון בואה, הואשמו בהצגת סטריאוטיפים מערביים של מיניות נשית אסייתית בווידאו הקליפים שלהם בניסיון לצבור פופולריות בארצות הברית. הזמרת קומי קודה ולהקת הבנות AKB48 הציגו בווידאו קליפים שלהן מיניות. הווידאו קליפ של ריין לשיר "Rainism" יוחס כווידאו קליפ מיני המסייע להפריך סטריאוטיפים על גברים אסייתים.
במחקר שבוצע על ידי ג'ייקוב טרנר נמצא כי נשים אפרו-אמריקאיות נוטות יותר להציג תוכן מיני בווידאו קליפים שלהן מאשר נשים לבנות. העיתונאית אריקה ואן-דאייק טוענת שגברים מופעים לעיתים קרובות יותר מאשר נשים, וכן כי גברים מוצגים בדרך כלל כדמויות עוצמתיות ואגרסיביות. כתוצאה מכך, נשים תופסות תפקידים סטריאוטיפיים נשיים בווידאו הקליפים האלו, ובדרך כלל נתפסות כדמויות פאסיביות ומוחפצות.
אתחלתא דגאולה
אתחלתא דגאולה (מארמית: התחלת הגאולה) הוא מושג המופיע בתלמוד הבבלי ומתאר את התקופה המקדימה את הגאולה ומכינה את ביאת המשיח. משמעותה של התקופה, תחולתה בימינו והדרכים להגעה אליה הם נושאים מרכזיים במשנת תלמידי הגר"א ובמשנתה של הציונות הדתית.
שלבי הגאולה
המהר"ל כתב שיציאת מצרים הייתה ניסית ולכן הייתה בחיפזון, אך הגאולה האחרונה תתנהל בדרך הטבע ולכן היא לאט לאט. במקום אחר הוא מבאר: . הבני יששכר כתב שגאולת מצרים הייתה בחפזון מפני שבני ישראל היו במ"ט שערי טומאה ובוצעה על ידי אלוהים בלבד, אך הגאולה האחרונה תהיה בידי אדם, ולכן תהיה יותר איטית ובשלבים.
מאפיינים של שלבי הגאולה
במקורות היהודיים, החל מן הגמרא, מופיעים מאפיינים של שלבים שונים בגאולה. הבולטים בהם:
בתלמוד ובמקורות מאוחרים יותר מצוינים מאפיינים נוספים של אתחלתא דגאולה ועקבתא דמשיחא, בהם התמעטות ידיעת התורה, יוקר שערים והתנהגות בין-דורית המאופיינת בחוצפה. בספרים מאוחרים יותר היו שראו סימני גאולה בהתעוררות לעסוק בתכלת בציצית וביישוב הארץ.
מתי התחלת הגאולה
קיימות כמה דעות מתי תחילת תהליך הגאולה:
השלכות הלכתיות
לפי חלק מהדעות, לאתחלתא דגאולה יש השלכה על אחת משלוש השבועות שהשביע הקב"ה את עם ישראל הייתה שלא יעלו בחומה, כלומר שלא יעלו כל העם יחד ביד חזקה. רבים מהפוסקים סוברים, שאיסור זה פוקע בעת הגיע 'אתחלתא דגאולה'. מכיוון שהאיסור הוא "אם תעירו ואם תעוררו את האהבה עד שתחפץ". כאשר יש סימנים של תחילת הגאולה, הרי זה סימן שה' חפץ בחזרה של עם ישראל לארץ ישראל.
לפני הציונות
בנו של החפץ חיים הביא משמו: בשנת תר"ן כשהחלו לגרש את בני ישראל ממוסקבה, נתעוררה אז תנועה גדולה לארצנו הקדושה. באותו פרק קיבלתי מכתב מאבי ז"ל ובו הוא מעירני על ההתעוררות הגדולה בכל פינות עמנו לעלות לארצנו, ומשער כי הימים ימי עקבתא דמשיחא, וכי פקד ה' את עמו, ואפשר שהוא אתחלתא דקיבוץ גלויות, שהוא קודם ביאת המשיח (מכתבי החפץ חיים עמ' 44).
הרב יוסף חיים זוננפלד חתום על מכתב האומר:
גם רבים מתלמידי הגר"א כתבו כך בזמנם בשנת תקצ"ז, במכתב שכתבו לאחר שבנו את בית הכנסת מנחם ציון. כך גם כתב האדמו"ר ממודז'יץ, הגאון ר' יהושע מקוטנא.
הרב יהודה אלקלעי כתב שמשנת ה'תר"ף מתחילה האתחלתא דגאולה, כמו שאמרו בגמרא "ימות המשיח... ארבע מאות שנה", לפני האלף השביעי.
המשך חכמה ועוד מגדולי ישראל ראו בהצהרת בלפור אתחלתא דגאולה או פקידה, כשם שבזמן בית שני הייתה הכרזת כורש נחשבת פקידה, לעומת זאת, המנחת אלעזר קבע כי אין זו תחילת הגאולה, שכן איננה הצהרה של כל האומות, ובכלל הגאולה תיעשה על ידי הקב"ה בלבד. הוא אף כינה את הצהרת בלפור "צרת בעל פעור".
אישים בציונות הדתית הרואים בימינו אתחלתא דגאולה
במספר מקומות קורא הרב אברהם יצחק הכהן קוק לתקופתנו "אתחלתא דגאולה". במכתב משנת תרע"ח (1918) הוא כותב: הרב צבי יהודה הכהן קוק, בעקבות המהר"ל מפראג, רואה בספרו לנתיבות ישראל חיזוק לטענת "אתחלתא דגאולה" את ההצלחה החקלאית, ככתוב בגמרא:
בספרו לנתיבות ישראל, הקדיש לנושא מאמר בשם "המדינה כהתקימות חזון הגאולה", ובו מקורות החל מפרשיות התורה, דרך הנביאים וחז"ל, וכלה בראשונים ואחרונים, שבהם מתוארת התרקמות הגאולה בתהליך מדורג. בחתימת המאמר הוא מתייחס לאפשרות של סיבוכים ונסיגות בתהליך זה.
בספר שיחות הרב צבי יהודה (א"י 238) כתב: מדברים על אתחלתא דגאולה, אך אנו כבר באמצע הגאולה. אנו בטרקלין ולא בפרוזדור.
הספר הבולט ביותר בנושא זה הוא הספר אורות של הראי"ה קוק. כן עוסקים בכך הספרים התקופה הגדולה של הרב מנחם כשר, אתחלתא היא של הרב יצחק דדון והמדינה היהודית – האם מדינת ישראל יכולה להיות אתחלתא דגאולה של הרב יעקב משה ברגמן. הנושא נידון בעיקר בספרי רבנים מהציבור החרדי לאומי.
התנגדות להחלת המושג על המציאות בימינו
השקפה החרדית המתנגדת להשקפה הדתית-לאומית, מבחינה בין שני המושגים, "אתחלתא דגאולה" ועקבתא דמשיחא.
הרב אלחנן וסרמן, תלמידו המובהק של החפץ חיים, כתב בספרו "קובץ מאמרים" מאמר בשם "עקבתא דמשיחא", בו הוא דן במושג זה ובהשלכותיו. בין היתר, תוקף הרב וסרמן בספרו זה את שיטת המזרחי בהסברת מושג זה וההשלכות לגביו, וכותב כי עקבתא דמשיחא מורה על זמן שפלות רוחנית גדולה. המושג עקבתא דמשיחא מבוסס על הנאמר בסוף מסכת סוטה.
הרב מנחם מנדל שניאורסון (הרבי מליובאוויטש) התנגד להגדרת מדינת ישראל כאתחלתא דגאולה וראה בכך משיחיות שקר המביאה לאסונות. במקומות רבים הוא שולל את רעיון ראיית המדינה כאתחלתא דגאולה. במכתב שכתב לרב שלמה יוסף זוין, הוא כותב שהדבר גורם להתרופפות בקיום תורה ומצוות ולדחיית הקץ "הביאור היחידי שנופלים קורבנות בארץ ישראל הוא בגלל ההכרזה של אתחלתא דגאולה. פרופ' ישראל אלדד כתב במאמר ב"ידיעות אחרונות" על ביקורו בחצר הרבי מליובאוויטש: "כאשר ניסיתי להעלות את הנוסחה המקובלת בציונות הדתית שהציונות היא אתחלתא דגאולה... חל מפנה מפתיע בטון דיבורו, אף הלם באגרופו על השולחן והפטיר: הרב קוק טעה". אחד מרבני חב"ד, הרב שלום דב וולפא, כתב בנושא זה את הספר בין אור לחושך.
הרב אלעזר מנחם שך כתב כי "עם ישראל עדיין בגולה עד ביאת הגואל אף בזמן שהוא בא"י, ואין זו גאולה ולא אתחלתא דגאולה".
ישעיהו ליבוביץ מתח ביקורת, בשנת 1967, על גישת "אתחלתא דגאולה":
ביקורת דומה אך חריפה פחות נשמעת גם מפי חלק מהיונקים ממשנת הרב יוסף דב סולובייצ'יק, כגון הרב חיים נבון: הרב נבון מעדיף לתאר את מדינת ישראל כיום כ"אתחלתא דתקווה".
אנשי תנועת ציונות דתית ריאלית מביעים עמדה דומה: הרב אהרון ליכטנשטיין, חתנו של הרב סולובייצ'יק וראש ישיבת הר עציון נימק מדוע אינו תומך בקביעה שמדובר באתחלתא דגאולה: בגישה דומה החזיק מאז סוף שנות השבעים גם הרב יהודה עמיטל, ששימש גם הוא כראש ישיבת הר עציון. הוא טען שלאור כל ההתרחשויות במאה העשרים, ובייחוד השואה, לא ניתן לקבוע חד משמעית מה משמעותו של התהליך שעובר על עם ישראל.
וריאציה חדשה של גישה זו מבטא הרב מיכאל אברהם במאמר בכתב העת צהר. לדבריו, רבני הציונות הדתית ניסו לכונן מדינה יהודית, אך נכשלו בכך, שלא באשמתם. כיום, לשיטתו, נובעות הבעיות ביחס למדינה מהציפייה שזו תקדם את ערכי היהדות אף על פי שאינה עושה זאת. היא איננה מבטאת את "כלל ישראל" אלא מכשיר חברתי בלבד, הדרוש לקיומנו. עדיין ייתכן יחס של פטריוטיות למדינה ואפילו "ציונות" במובנה החילוני.