cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאמי שווכת
הספר "אלו הן מטרותינו" והנאום "מלאכת המוות"
הנאום המרכזי ומותיר הרושם ביותר בספרו הוא זה העוסק ב"מלאכת המוות" (סנאעת אלמות). בנאום זה הדגיש שווכת את החשיבות של עוצמה וכוח צבאי בייעודה ובמטרותיה של האומה הערבית. הוא הדגים כיצד מדינות עשירות מבחינה כלכלית ותרבותית כמו מצרים והודו יכולות להיות חלשות ובלתי-עצמאיות פוליטית, בעוד מדינות עניות ו"פרימיטיביות" כמו סעודיה, אפגניסטן ותימן מצליחות לשמור על עצמאותן, בזכות הקִרְבה של אורח חיי תושביהן לאידיאל הערבי השבטי הקדמון. על כן, מה שחשוב הוא לא שגשוג כלכלי אלא כוח ועוצמה צבאית שאותם מכנה שווכת "מלאכת המוות". הוא אף הדגים כיצד מדינות מודרניות כמו טורקיה ואיראן הצליחו להשיג או לשמר את עצמאותן בזכות שכלול של "מלאכת המוות". שווכת השווה בין החזון הלאומי הגרמני והאיטלקי של איחוד האומה על בסיס שפה לבין השאיפה הפאן-ערבית בת-זמנו לאחד את האומה הערבית. בכך הוא ביקש להשוות בין עיראק לבין פרוסיה שאיחדה את האומה הגרמנית. הוא סיים את הנאום בקריאה להשגת עוצמה ולשכלול "מלאכת המוות" וזאת במסגרת שלטונו של פייסל הראשון, שאותו כינה צאצאו של הח'ליפה העבאסי הארון א-רשיד. שווכת טען כי רק בעזרת עוצמה צבאית יכולה אומה להשיג צדק, להתפתח ולעמוד לגורלה. מתוך נאום זה ניתן להבחין בחשיבות שמייחס שווכת לכוח ולצבאיוּת בהגדרת האומה הערבית.
תנועת הנוער אל-פותווה
תנועת הנוער אל-פותווה הייתה ארגון ממלכתי צבאי-למחצה שהוקם במהלך שנות ה-30. המושג "פותווה" מייצג את ערכי האצילות והגבורה המצופים מהנוער ושאול מארגוני צעירים דומים שפעלו במזרח התיכון האסלאמי בימי הביניים. ב-1935 הותקנו תקנות "חוק אל-פותווה" שקבע כי חיילים מהצבא העיראקי יהיו מעורבים בחינוך ובאימונים צבאיים בכל בתי הספר. תנועת אל-פותווה הצבאית למחצה שימשה תפקיד מרכזי בהכשרה צבאית של הנוער ובהגברת תהליך המיליטריזציה של החינוך. מטרת הקמת התנועה והפיכת החברות בה לחובה, היו הפיכת בני הנוער לחיילים ממושמעים וכשירים, המעמידים את האחדות הלאומית, ההיסטורית, הגאוגרפית והתרבותית של האומה הערבית בראש מעייניהם. התנועה ביקשה לחזק את החוסן, הסיבולת, רוח הלחימה והנאמנות של הנוער לאחדות האומה הערבית. תנועת אל-פותווה שימשה כזרוע לאינדוקטרינציה פוליטית ולעידוד רעיונות הלאומיות הפאן-ערבית. התנועה פעלה לעידוד גבריות בריאה וחיונית בקרב הנוער, כמו גם עידוד להקרבה עצמית, משמעת לסמכות, כושר פיזי, אומץ-לב והעדפת הקהילה על פני הפרט. חברי התנועה לקחו חלק בפרעות ה"פרהוד" שאירעו בשנת 1941 בצלו של תנועת המרד הפרו-נאצית של רשיד עאלי אלכילאני.
שווכת שימש כמנהל התנועה ו"מגן אל-פותווה" ובמסגרת תפקידו נשא נאומים רבים שנועדו לחזק את המורל של הנוער ולהחדיר את הגאווה לעבר ההיסטורי של האומה הערבית. בין נאומיו היה הנאום "התחשלו", שהציג את תפישׂותיו לגבי המודל האידיאלי אליו ראוי שהנוער העיראקי ישאף. מודל זה, מבוסס על גיבורים ערביים-אסלאמיים מהעבר כמו הח'ליפה העבאסי הארון א-רשיד ולוחמי האסלאם המוקדמים שפעלו להרחבת האומה האסלאמית-הערבית. שווכת ניסה להבהיר שיש לאמץ חיים סגפניים וצבאיים וללמוד מההיסטוריה ומההישגים המפוארים של הלוחמים הערבים מהעבר. בכך הוא ביקש לעצב דור לוחמים ומנהיגים ערביים חדשים שיאבקו למען האחדות הערבית. שווכת האמין כי על הנוער להיזהר מהשפעות מנוונות הבאות מהמערב ועליהם לאמץ אורח חיים מחושל וצייתני.
ב-1939 הפך ארגון אל-פותווה לגוף רשמי ותקנות חדשות קבעו את הדרגות וסמלים הצבאיים בתנועה. התקנות הורחבו כך שכל תלמיד של מוסד חינוך ממלכתי נדרש ללבוש מדים צבאיים (בתוך ומחוץ לכותלי בית הספר), כדי שהתלמידים "יהיו קלים לזיהוי [...] וכדי להחדיר בהם רוח של צבאיוּת". תנועת אל-פותווה חולקה לסניפים (שהיו למעשה כיתות הלימוד) שחבריהם כונו "פִתְיאן" (נערים) וגויסו מהחטיבות ובתי הספר התיכוניים. ראשי כל סניף כונו "ראיס אלפתיאן" (ראש הנערים). מורים גם חויבו ללבוש מדים צבאיים ולענוד דרגות לפי רמת שכרם.
פולמוס מחקרי על רעיונותיו של שווכת
בשיח המחקרי סביב פועלו של שווכת התפתחו שתי גישות בנוגע לאופי תפישׂותיו. מצד אחד, התפישׂה הקושרת את לאומניותו הרדיקלית ישירות להשפעה פשיסטית, נאצית ואף אנטישמית; ומצד שני, גישה המטילה ספק בקשר הישיר של פעולותיו ורעיונותיו לפשיזם ונאציזם, הטוענת כי הדחף העיקרי מאחוריהם, היה השאיפה להציב אתגר לשלטון האימפריאליסטי הבריטי. הגישה הראשונה מיוצגת על ידי עבודותיהן של סילביה ג. חיים וריבה ספקטור סימון, בעוד הגישה השנייה מתבטאת בעבודותיהם של אורית בשקין ופיטר וויין.
סילביה חיים מביאה כדוגמה התבטאויות מספרו "אלו הן מטרותינו", בהן הביע שווכת הערצה והערכה להיטלר ומוסולוני בהצלחתם להוקיע את האויב הפנימי מתוכם. אותו "אויב פנימי", טוענת חיים, הוא המיעוט היהודי שלטענתה שווכת ראה בו ציבור זר שאינו שותף בפרויקט הלאומי הערבי. שווכת ראה ביהודים במדינות ערב אויב פנימי שבגדו באחיהם לגזע, הערבים השמיים. לכן, לתפישׂתו, אין לראות ביהודים חלק מהותי מהגזע השמי אלא כזרים, גם אם חיו דורות על גבי דורות במולדת העיראקית. ריבה סימון מדגישה את האופי הפאשיסטי של פעילויותיו של שווכת, כמו אימוץ דפוסי ארגון פשיסטיים במערכת החינוך ובהנהגת תנועת הנוער "אל-פותווה", החדרת השפה הגרמנית כשפה שלישית בבתי הספר התיכוניים ושימוש במועדון אל-מות'נא להפצת תעמולה של מדינות הציר במלחמת העולם השנייה. התבטאויותיו של שווכת במסגרת נאום "מלאכת המוות", שבהן האדיר את מוסוליני כמנהיג חזק שהצליח לנצל את הכוח הצבאי של "החולצות השחורות" כדי להשיג עוצמה, כוח, ציות ופאר מחודש לאיטליה, מובאות על-ידי סימון כהוכחה להערצתו לפאשיזם.
מנגד, אורית בשקין מראה כיצד רבות מדעותיו נבעו מתוך נרטיבים בריטיים והשראה בריטית. שווכת וסאטע אלחוסרי דבקו בכך שהערבים דומים יותר לבריטים מאשר לגרמנים או איטלקים, בכך ששני העמים מאופיינים, לדעתם, באצילות, כבוד ושקדנות. המניע הבסיסי להערצה למודלים פשיסטיים היה המיאוס מהשלטון האימפריאליסטי הבריטי. שווכת אינו ברור בכתביו באשר למיהו ה"אויב הפנימי" ובעיקר מזהה את האויבים כזרים הזורעים חוסר יציבות ועדתיוּת בעיראק. דעותיו על יעודם של הלאום, של המדינה ושל הצבא אינן ייחודיות ומאפיינות את רוח התקופה. לכן, קשה לאפיין את שווכת באופן פשטני כפשיסט או אנטישמי בהכרח ויש לזהות את עירבוב ההשפעות שהשפיעו על גיבוש דעותיו. פיטר וויין, מדגיש כי הניסוח המדויק שממנו מוסקות דעות שווכת לגבי יהודים עוסק בתפישׂה כוללנית יותר של "אויבים פנימיים" ו"אויבים חיצוניים" ולא שנאה ישירה ליהודים. האויבים אינם מוגדרים באופן אתני ומתייחסים יותר להשפעות זרות כמו גורמים שונים שאינם שותפים לאידאולוגיה הפאן-ערבית. ההתבטאויות האטישמיות של שווכת מוסברים ככאלו הנובעים ממניעים אנטי-ציוניים יותר מאשר גזעניים. שווכת השווה בין אופי הבריטים לאופי הערבים וקבע שהערבים לא יכולים להסתפק בכוח צבאי ושגשוג כלכלי. בכך, פסל קשר ישיר בינם לבין הפשיזם האיטלקי והנאציזם הגרמני.
עמותת חום
עמותת חום (ע.ר) היא עמותה התנדבותית העוסקת בסיוע לילדים ממשפחות מעוטות יכולת בחינוך, מזון, ביגוד ורפואה.
היסטוריה
בשנת 2003 נחשף מנשה כהן, איש חינוך ומנהל בית ספר, למצוקת רעב בקרב ילדים בבית הספר בו לימד בפתח תקווה. בביקורים בבתי אותם התלמידים, מצאו מנשה וצוות המחנכים שהתלווה אליו מציאות קשה של עוני, הזנחה ורעב. הם גייסו תרומות של מזון מחברים ואזרחים ובנוסף החליטו למסד פעילות של סיוע לאותן המשפחות בתיקון מוצרי חשמל בבתיהם ועזרה במזון, ביגוד והנעלה. גיוס התרומות חייב הקמת גוף רשמי ומסודר, וב-10 בפברואר 2004 הוקמה עמותת חום.
דורבן מצוי
תיאור כללי
אורך הדורבן הוא כ-60–70 סנטימטרים, ובמקרים חריגים הוא יכול להגיע גם לאורך של מטר ויותר. משקלו של זכר בוגר הוא כ-17 קילוגרמים. זנבו קצר, ואורך קוצי גבו כ-30 סנטימטרים.
עמותת חום
היסטוריה
עיתונאית אמריקאית בשם איימי קורמן ששהתה בישראל הצטרפה ליוזמה, רקחה שיתופי פעולה עם מספר גופי תקשורת ואף גייסה לטובתה מספר אנשי תקשורת בכירים, דוגמת ג'ודי שלום ניר מוזס וניסים משעל. אלה סייעו בגיוס כספים להרחבת פעילות העמותה, ואף נטלו בעצמם חלק בפעילות שהתפשטה לבתי ספר בערים נוספות, בהן: תל אביב, עכו, נהריה, קריית שמונה, שדרות, אופקים, רחובות, קריית מלאכי וערים נוספות בפריפריה.
דורבן מצוי
תיאור כללי
בצידי גופו ועל גבו של הדורבן נמצאים שני סוגי קוצים, ארוכים גמישים וקהים, וקצרים קשיחים וחדים. על זנב הדורבן ישנם קוצים רחבים וחלולים. צבעו של הדורבן הוא חום עד שחור, וקוצי הגב שלו הם שחורים ולבנים. קוצי הזנב לבנים ומשמשים להרתעת אויב על ידי פריסתם ונענוע בהם ליצירת מראה גדול, רועש ומאיים. הקוצים שעל גוף הדורבן עשויים קרטין והם למעשה שערות שהתפתחו לקוצים (בדומה לקרן הקרנף). בתחתית גבו של הדורבן ישנו פס לבן המסתיים בקוצי הזנב הלבנים, ובצידי צווארו יש פס לבן רחב. החוש המפותח ביותר של הדורבן, חוש הריח, משמש לו להגנה. כשיריח אדם, גם ממרחק – ינוס בחזרה למאורתו. תוחלת החיים של הדורבן בטבע היא 12–14 שנים ועד 20 שנים בשבי.
עמותת חום
היסטוריה
כל פעילות העמותה, למעט שני בעלי תפקידים זוטרים, נעשית בהתנדבות מלאה ובשיתוף פעולה עם משרד הרווחה ולשכות הרווחה המוניציפליות ברחבי הארץ. בעמותת חום מתנדבים לסירוגין כ-3,000 איש המגיעים מכל קשת המקצועות במשק: עורכי דין, רואי חשבון, רופאים, פסיכולוגים, אנשי חינוך, אנשי תקשורת, יחידות צה"ל וקציני צבא בכירים בקבע ובמילואים. כמו כן, תלמידי בתי ספר תיכוניים ברחבי הארץ, מבצעים בעמותה פעילות התנדבותית במסגרת חובתם לתעודת הבגרות.
דורבן מצוי
תחום מחיה
הדורבן המצוי נפוץ באסיה: מטורקיה ומזרח הים התיכון דרך עיראק וחצי האי ערב ועד הודו. הדורבן נפוץ בכל רחבי ישראל, אם כי האוכלוסייה בדרום הנגב דלילה למדי. צפיפות האוכלוסייה עולה בקרבת אזורים חקלאיים. הדורבנים חיים בשטחים פתוחים, בחולות, ביישובי אדם, ביערות ובמדבריות. הם חיים לרוב בזוגות, ועם צאצאיהם שעוד לא בגרו. הדורבן חי במערכת מחילות שאורכן יכול להגיע עד ל-17 מטרים ולעומק של עד 2.5 מטרים. זוג הדורבנים חופר את מחילתו בהדרגה: תחילה את הפתח, ובהמשך, מדי לילה, עד שמתקבלת מחילה ארוכה. בקצה המחילה נמצא מעין "חדר" מורחב המשמש את ההורים ואת שני הצאצאים. קצה המחילה נמצא כמעט שני מטרים מתחת לפני האדמה ומשמש כמבודד מפני פגעי הסביבה (חום או קור, גשם ורוח). בדרך כלל, על כל קילומטר רבוע בממוצע (בין 0.5–2 קמ"ר, בהתאם לכמות המזון הזמינה, עונת השנה והמצב החברתי) חי זוג אחד של דורבנים עם צאצאיו, ולעיתים, גם דורבן רווק המחפש בת-זוג לחיים. הדורבן (בעיקר הזכר) טריטוריאלי, ואת נחלתו הוא מסמן על ידי שתן וגללים. שני בני הזוג מטילים גללים באתר קבוע המרוחק עד כ-300 מטרים מפתח המחילה.
עמותת חום
היסטוריה
אחת לשנה מפיקה תחנת הרדיו 103FM משדר התרמה מיוחד לגיוס חבילות מזון ותווי קניה עבור ילדים, תינוקות וחיילים הנמצאים במצוקה.
דורבן מצוי
פעילות
זמן הפעילות העיקרי של הדורבן הוא בלילה. בכל לילה, משעת השקיעה ועד עלות השחר, יוצא הזוג ממאורתו לחפש מזון. לרוב, הנקבה היא המובילה. אם יש גורים, הם מצטרפים לזוג הבוגרים והמשפחה כולה נעה ביחד כקבוצה. בקיץ, הלילה הקצר מנוצל כולו לאיסוף מזון, ואילו בחורף מסתפק הדורבן בכ-7 שעות ליליות. בלילות של ירח מלא היציאה מתאחרת וחיפוש המזון מסתיים מוקדם מהרגיל, כשהטמפרטורה עדיין נמוכה.
הדורבנים אוכלים עשבים, פקעות, שורשים ובצלים (כגון עירית וסתוונית), ואף צמחים כגון תפוח אדמה. לעיתים הדורבן אוכל גם מגידולי מטעים וגינות ירק, לכן הוא נמנה עם המזיקים לחקלאות. לדורבן חוש ריח מפותח, דחף חפירה גבוה וציפורניים עבות וארוכות (טפרים). אחרי שזיהה את המזון, חפר והגיע אליו (בעזרת שערות בין האצבעות המגרפות את הקרקע החוצה), רובץ הדורבן ליד החפירה ואוכל את מזונו בעזרת שיניו ולשונו המחוספסת.
מחקר אקולוגי על השפעת הדורבנים על הגאופיטים המשמשים להם למאכל העלה כי פעילות הדורבן עשויה דווקא להועיל לצמח שכן על אובדן הצמחים הבוגרים מפצה נביטה מוגברת של זרעים בבורות שהדורבנים כורים בפעילותם ונקווים בהם מי גשם.
באזורים שבהם הקרקע ענייה בסידן (כגון ברמת הגולן), הצמחים אינם מספקים את צורכי הסידן של הדורבנים והם נאלצים להשלים צורך זה באמצעות אכילת עצמות. מסיבה זו אוכלים הדורבנים באזורים אלו עצמות של בעלי חיים הפזורות בשטח, אך גם עצמות בני אדם הקבורות בעומק לא רב.
במחקר שערך פרופ' צבי סבר נמצא שהדורבנים שוכנים במשך היום במחסות הנמצאים מתחת לפני הקרקע (מחילה, מאורה, סבך צמחייה או מערה), ואחרי שקיעת השמש יוצאים לעבר האזור שבו יאכלו במשך הלילה. לפני הזריחה מקפידים הדורבנים לחזור אל מקום המחסה הקבוע, אלא אם התגלו על ידי טורף, שאז יברחו אל מחסה חלופי כדי שלא לגלות את מיקומו של המחסה הקבוע. זכר ללא בת זוג נוהג לשוטט בחופשיות, כשהוא מחפש נקבה להקים עמה משפחה.
רבייה וצאצאים
הקשר בין בני הזוג מתבטא, פרט להזדווגות, גם בתקשורת ריח ומגע. הדורבנים מרבים ללקק זה את זה בעורף (שם השיער רך), בפנים ובבטן, להתכרבל יחד ולרבוץ צמודים. הדורבן הוא אחד מבעלי החיים המעטים שמקיימים יחסי מין גם למטרות שמירת הקשר הזוגי (בקבוצה זו נמצא גם האדם, הבונובו ונראה שגם הדולפין).
נקבת הדורבן ממליטה פעם או פעמיים בשנה, בדרך כלל באביב ובסתיו. משך ההיריון של נקבת הדורבן הוא כשלושה חודשים. לרוב נולדים שני גורים בכל המלטה, אך לעיתים נולדים יותר. ההמלטות מתבצעות במחילות. נקבת הדורבן מיניקה את הגורים בעודה שוכבת על גחונה, באמצעות שתי הפטמות שעל כתפיה, אחת על כל כתף. במקרה של המלטת שלישייה, גורלו של השלישי, שהוא לרוב החלש יותר, נחרץ כמעט מראש: שני אחיו יהרגו אותו בנשיכות כחצי שעה לאחר ההמלטה, כיוון שאימם מסוגלת להיניק רק שניים. כל אחד מהגורים תופס צד אחד מגופה של הנקבה, ויונק רק ממנו במהלך שלושת חודשי היניקה.
הגורים נולדים מפותחים – בתחילה שערותיהם רכות, ואחר כך מתקשים הקוצים במהירות ומשמשים להגנה. כבר בגיל 20 דקות הגורים הם בעלי כושר תנועה, עיניים פקוחות ודחף לשוטט סביב אזור ההמלטה. הגור מגיע לבגרות מינית כשהוא בן פחות משנה ומשקלו כ-10 קילוגרמים. בימים הראשונים נותרים הגורים במאורה, כאשר הוריהם יוצאים עם שקיעה לאכול על פני השטח. בהמשך מצטרפים הגורים להוריהם בחיפוש אחר מזון. בין בני-הזוג מתקיים שוויון מלא בכל הנוגע לטיפול והגנה על הצאצאים. הזכר שותף פעיל בטיפול בצאצאים, והוא נמצא איתם מחצית מהזמן – תופעה יוצאת דופן אצל היונקים. כשאחד הגורים בוכה, הוא הראשון שירוץ אליו להרגיעו. כאשר זוגתו יוצאת ללקט מזון – הוא יישאר לשמור עליהם.
בהגיעו לגיל שמונה חודשים, עוזב הגור הזכר את הקן ויוצא לחפש לעצמו בת-זוג לחיים. כל לילה, יוצא הרווק הצעיר לצעדה של כשמונה קילומטרים, וכשהוא מוצא בת-זוג, הוא נשאר איתה בטריטוריה שלה. גורה נקבה עוזבת את בית ההורים כשהיא בת עשרה חודשים עד שנתיים, ובוחרת לעצמה תחום מחיה חדש, הקרוב לאזור בו גדלה. לתחום מחיה זה יחלו להיכנס דורבנים רווקים, שמהם תבחר לה בן-זוג לחיים. הדורבנית (ולא הדורבן הזכר) היא זו המחליטה מי יהיה בן-זוגה. מרגע תחילת החיים המשותפים, הזוג הצעיר אינו נפרד. הדורבן והדורבנית קובעים את ביתם במערה נטושה, או במחילה שחפרו.
אויבים
בארץ ישראל האויבים הטבעיים של הדורבנים הבוגרים הם הזאבים והנמרים. גורי דורבנים נטרפים לרוב על ידי שועלים וצבועים. באזורים אחרים בעולם חומדים את בשרם גם האריות והטיגריסים.
הטורפים הכלביים נושכים את הדורבן באפו, פעולה הגורמת לו זעזוע מוח. לעומתם, הטורפים החתוליים סוטרים לדורבן באפו. הגנתו של הדורבן היא קוציו הקשים והארוכים – הדורבנות, אולם כאשר הוא הפוך על גבו הוא אינו מוגן עוד כי בטנו נעדרת קוצים.
הדורבן הוא יצור חששן, ולמרות האגדה הוא לא משלח או יורה את דורבנותיו בשעת צורך. כשהוא חש בסכנה, זוקף הדורבן את קוציו הקדמיים וכך הוא נראה גדול יותר מממדיו האמתיים. במקרים קיצוניים יותר הוא מפתיע את רודפיו בהסתערות פתאומית עליהם, כדי לאיים עליהם או כדי לתקוף את אפם השלוח קדימה בקוציו האחוריים הקצרים והעבים. רוב הטורפים תלויים בחוש הריח שלהם ולא יסתכנו בפציעה העלולה להוביל גם לסיבוכים דלקתיים באפם. אז, מנצל הדורבן את ההלם הזמני של התוקף ונמלט למאורתו. ידועים מקרים שבהם נמרים וטיגריסים מתו כתוצאה מתקיפת דורבנים. על קוציו אין ארס. האויב העיקרי של הדורבן, זה שממיט עליו סכנת כליה, הוא האדם. הציידים פולשים בלילה לתחום המחיה של הדורבנים, ברכבי שטח, מצוידים בזרקורים ובכלבי ציד. הכלבים מאתרים את הדורבנים ואז, בעזרת מקלות, מבריחים הציידים את הדורבנים שיצאו לחפש מזון מבין השיחים, דולקים אחריהם (הדורבן הוא חיה איטית), ומרוצצים את גולגולתם במכות אלה. בחלק מהמקרים, יורים הציידים בדורבן בנשק חם. הדורבן הוא חיה גדולה וכאשר בשטח נעה משפחה שלמה, המונה ארבעה פרטים, קל לציידים לזהות אותם ולחסלם. ישנם ציידים החופרים לתוך המאורות, שולפים את הדורבנים החוצה ואז הורגים אותם.
הדורבן נצוד על ידי שבטים בדואים וערבים לבנונים המשתמשים בדם דורבנים טרי כתרופת אליל עממית נגד מחלת האסתמה או כתרופה לעקרות אצל נשים, וכן על ידי החקלאים, הרואים בדורבן בעל-חיים מזיק, ועושים מאמצים להיפטר ממנו. הדורבן מזיק לחקלאות מאחר שהוא מכרסם ירקות ופירות מתחת לפני הקרקע או מעליה, כמו גם צינורות פלסטיק. כיום, נשקפת לדורבנים החיים באזורים רבים בישראל סכנת הכחדה של ממש, ובאזורים מסוימים הם כבר הוכחדו. במישור החוף, לדוגמה, אזור המאופיין בבנייה אורבנית רצופה ובפעילות ציד אינטנסיבית, נותרו דורבנים רק בכיסים קטנים מאוד. כך גם בחבל צור ובכרמל. לעומת זאת, בשטחים טבעיים בגליל (אזור נחל קדש) ובהרי יהודה וירושלים מצבם עדיין טוב יחסית, ובנגב – בלאו הכי צפיפותם נמוכה (זוג על כל 1.2 עד 2 קמ"ר, לעומת זוג על כל שליש קמ"ר בשטחים חקלאיים) בגלל דלות אמצעי המחיה הטבעיים. יחסית ליונקים אחרים (בעיקר גדולים), הפיתוח האורבני בישראל לא הסב נזקים משמעותיים לדורבנים, משום שאלה גילו גמישות אקולוגית ולמדו להסתפק בתחומי מחיה מצומצמים, להתפרנס ממוצרי החקלאות בשולי השדות ואף לשכון בשולי הערים. לפיכך נראה כי אלמלא הציד המכוון, הייתה אוכלוסיית הדורבנים משגשגת בישראל.
משפט היין
ישנם מספר משפטים בגאומטריה המיוחסים למתמטיקאי האמריקאי לארי היין (Larry Hoehn).
המשפט הראשון: הכללה של משפט פיתגורס למשולש שווה-שוקיים
300px|שמאל ניסוח המשפט. בהינתן משולש שווה-שוקיים שאורך השוק שלו הוא c, נעביר ישר באורך a מזווית הראש אל הבסיס. הישר מחלק את הבסיס לשני קטעים שאורכיהם b, d, אזי:
במקרה הפרטי שבו הישר הפנימי הוא גובה (ולפי משפט ידוע בגאומטריה, גם תיכון), מתקיים ש b=d \, ומתקבל משפט פיתגורס. המשפט פורסם בשנת 2000, כאשר לארי היין בחן אחת מההוכחות הרבות למשפט פיתגורס. סביר להניח שהמשפט התגלה כבר בעבר, אך אין לכך תיעוד בספרות המתמטית.
הוכחת המשפט
יהי ABC משולש שווה-שוקיים שזווית הראש שלו היא C ובסיסו AB. הישר CD מחלק את הבסיס לקטעים שאורכיהם b,d. נעביר אנך CE מהקודקוד לבסיס.
אליהו רפפורט
אליהו (ארנסט) רפפורט (בגרמנית: Elijahu Ernst Rappeport, 19 בינואר 1889 - 28 במארס 1952), היה סופר ומשורר יהודי אוסטרי, פעיל ציוני, ממקימי קיבוץ בית אלפא.
חייו
אליהו רפפופרט נולד בניטרה, אז בהונגריה האוסטרית וכיום בסלובקיה, ללודוויג ורוזה רפפורט. המשפחה השתייכה לקהילה היהודית-ליברלית ובבעלותה היה מפעל שימורים. אליהו למד בתיכון בווינה והחל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטאות וינה וגטינגן. ב-1912 הוא נישא לשרה גלב והחל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת בזל. בקיץ 1914 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה במושג האתיקה של שפינוזה. הזוג היה מחברי החוג הספרותי של לו אנדריאס-סלומה ומיודד עם ארתור שטדלר וליאופולד קרקואר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת אליהו כחייל וקצין בצבא האוסטרי, עד לפציעתו ב-1916, בעוד אשתו וילדיו נותרו בווינה. לאחר שחרורו, החלו אליהו ושרה לארח בביתם קבוצות של פעילים ציונים מגליציה ששהו בעיר כפליטים, ובמיוחד את חברי 'השומר הצעיר'. בנוסף, היה אליהו מקורב בשנים אלו למרטין בובר וחוגי הציונות הרוחנית.
בספטמבר 1920 הצטרף אליהו לקבוצת 'השומר הצעיר' שעלתה לארץ והתארגנה במסגרת גדוד שומריה לסלילת כבישים באזור טבריה. אליהו היה מחברי ביתניה עילית והיה מעורכי קובץ 'קהליתנו' לצד נתן ביסטרצקי, שבו חלקו חברי הקבוצה מחוויות העלייה וחיי השיתוף. עם הקמת "קיבוץ א'", הוא בית אלפא, הצטרפו לאליהו שרה ושלושת ילדיהם. בקיבוץ היה אליהו סנדלר, וכן היה ממקימי חברת הילדים הראשונה בה|תנועה הקיבוצית.
בשנת 1930 עזב אליהו את בית אלפא, ולאחר השתלמות באירופה השתקע בתל אביב כבונה ומתקן כינורות. הוא נפטר בשנת 1952.
משפחתו
אשתו של אליהו, שרה לבית גלב, הייתה ממשפחה יהודית אורתודוקסית מפרסבורג, מה שעורר את התנגדות הורי שני הצדדים לשידוך. שרה הייתה סופרת בעצמה, אך כתביה לא פורסמו בחייה. לזוג נולדו חמישה ילדים: בגטינגן נולדו אלעזר (1911) ואסתר (1913). בעת שהותם בווינה נולדו התאומים רפאל וראובן (1917); ראובן נפטר לפני יום הולדתו השני. בנם האחרון, גבריאל 'גברוש' נולד בבית אלפא ב-1924 ולימים היה אלוף-משנה בצה"ל.
בקלה אטלנטית
בקלה אטלנטית או שיבוט אטלנטי (שם מדעי: Gadus morhua) הוא מין של דג ממשפחת השיבוטיים המצוי ברחבי צפון האוקיינוס האטלנטי ובאזור שסביב חופי גרינלנד והים הבלטי.
אליהו רפפורט
כתביו
אליהו רפפורט עסק בכתיבה לכל אורך חייו, במגוון נושאים: מתמטיקה, פילוסופיה, שירה, תרגום ועוד. חיבורו הבולט ביותר הוא "Das Jeschua Buch des Elijahu Ben Lasar" ("ספר ישוע מאת אליהו בן לזר"). הספר הוא בשורה פיקטיבית, ובה משלים וסיפורים אודות ישו, שמסופרים מנקודת המבט של תלמיד בשם אליהו. הספר יצא לאור בגרמנית בשנת 1920, בעוד חלק שני, שעסק בדמותו של שאול התרסי (Saulus), נותר ככתב יד.
בקלה אטלנטית
מאפיינים
אורכו של הבקלה הגדול ביותר הגיע ל-1.8 מטר ומשקלו ל-96 ק"ג ואולם האורך הממוצע הוא 61 ס"מ משקלו 40 ק"ג. אין הבדלים גדולים בין שני הזוויגים. זו דג בעל שפתיים גדולות, סנפירים גבוהים וזנב מוארך. הוא יכול לחיות 25 שנה בטבע.
אליהו רפפורט
כתביו
חיבור נוסף שלו הוא קובץ השירים "Lobelieder", שנכתב בעקבות חוויותיו במלחמות העולם הראשונה ועוסק בפנייה לאלוהים. הספר יצא לאור בשנת 1923, עם הקדמה מאת מרטין בובר. הקובץ תורגם לעברית על ידי יהודה עמיחי ובנו של אליהו רפאל, תחת השם 'תהליהו', אך התרגום לא פורסם.
בשנת העשרים כתב גם מאמרים עבור כתבי העת הציוניים Der Jude, ESRA, ואחרים. בתקופת בית אלפא תרם מכתביו גם עבור קובץ 'קהילתנו' ועסק בין השאר במושג המשפחה והארוס בעקבות פרויד, וכן בחווית העבודה בסלילה ובחציבה. כמו כן חיבר סיפורי ילדים עבור חברת הילדים שהוביל.
אליהו תרגם גם מחזות מאת ז'ורז' דנטון ורומן רולן ושירים מאת רילקה וכריסטיאן מורגנשטרן, כולם נותרו בכתב יד.
ביבליוגרפיה
* Elijahu Rappeport / Das Buch Jeschua des Elijahu Ben Lasar. Leipzig: E.P. Tal & co., 1920. * Elijahu Rappeport / LOBLIEDER. Köln: Marcen Block, 1923.
בקלה אטלנטית
מאפיינים
לבקלה מעט טורפים טבעיים הכוללים דגים טורפים אחרים, כרישים, כלבי ים ולווייתנים. כמו כן הוא דג מאכל חשוב.
ספריית יהודה דקל
ספריית יהודה דקל היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה על ידי בועז דקל והמועצה לשימור אתרים בשנת 2009. ייעודה של ההוצאה הוא הוצאת ספרי מורשת והיסטוריה. המו"ל של ההוצאה הוא בועז דקל.
בשנת 2009, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשפחת דקל חברו יחד והקימו את הספרייה כמפעל להנצחת שמו ומורשתו של יהודה דקל. ההוצאה מוציאה לאור גם את המגזין של המועצה לשימור אתרים.
אוסטלגיה
אוסטלגיה (גרמנית: Ostalgie) הוא מונח סוציו-תרבותי בגרמניה, אשר מתייחס להבעת כמיהה או געגועים לפנים מסוימים בתרבות המזרח גרמנית. המונח הוא למעשה הלחם של המילים Ost (מזרח) ונוסטלגיה.
אחרי נפילת חומת ברלין ב-1989 ואיחוד גרמניה שנה לאחר מכן, מרבית מאפייני המשטר המזרח גרמני נעלמו ותושבי מזרח גרמניה נחפזו לאמץ את אורח החיים המערבי. בשלב הראשוני, כל המותגים ממזרח גרמניה נעלמו מן המדפים לטובת מוצרים "מערביים", ללא קשר לאיכותם של המוצרים. ככל שעבר הזמן החלו חלק מתושבי מזרח-גרמניה לשעבר לחוש נוסטלגיה להיבטים מסוימים של חייהם במזרח גרמניה. אוסטלגיה מתייחסת בייחוד לנוסטלגיה לאספקטים מסוימים של חיי היום יום בגרמניה המזרחית לשעבר, שנעלמו בחופזה לאחר איחוד גרמניה.
לאוסטלגיה היבטים מסחריים ואישיים. גל האוסטלגיה נוצל בשנים האחרונות על ידי בעלי עסקים, אשר החלו לייצר מוצרי אוסטלגיה שונים; ביניהם כאלה המחקים מוצרים שנעלמו לאחר האיחוד. הופקו גם מסיבות "אוסטלגיה", בהם הופיעו כפילים של אריך הונקר, הושמעה מוזיקה מזרח גרמנית והוגשו מאכלים או מוצרים אופייניים למזרח גרמניה. למסיבות נכנסו בחינם אנשים שלבשו חולצות של תנועת הנוער של מזרח גרמניה, הנוער הגרמני החופשי (FDJ). סמל אחר הוא "איש החול", שהיה דמות ידועה בתוכניות הילדים של הטלוויזיה המזרח גרמנית.
החיים במזרח גרמניה גם זכו לתיאור נוסטלגי במספר סרטים שזכו לפופולריות בגרמניה, כמו סרטו של וולפגנג בקר, "להתראות לנין!" (העוסק בצעיר המנסה לשחזר את החיים בגרמניה המזרחית לטובת אימו החולה); "זוננאלה" ("שדרות השמש", Sonnenallee) של לאנדר האוסמן (העוסק בחייהם של מתבגרים במזרח ברלין ואף זכה לסרט המשך, NVA, העוסק בחייהם כטירונים ב"צבא העם הלאומי" של מזרח גרמניה); ו"קליינרופין לנצח" (Kleinruppin forever) של קרסטן פיבלר (העוסק במערב גרמני ש"נתקע" במזרח גרמניה). בסרטו "הכול אודות צוקר" עוסק הבמאי דני לוי באוסטלגיה עצמה בנימה אירונית, כשהוא מתאר את הקרע בין שני אחים יהודיים, האחד ממזרח והשני ממערב גרמניה.
לתופעת האוסטלגיה קמו מבקרים שטוענים שהעיסוק החיובי בגרמניה המזרחית נוטה להעלים את הפן השלילי שהתקיים בגרמניה המזרחית כגון השלטון האוטוקרטי, השטאזי שתפקד כמשטרה החשאית ופיקח על חיי האזרחים, ההגבלות על חופש התנועה וכך יוצר תדמית חיובית בלתי מציאותית לגרמניה המזרחית.
קרא לי בשמך (ספר)
קרא לי בשמך הוא רומן משנת 2007 מאת הסופר היהודי-אמריקאי, שמוקדו הוא מערכת היחסים הפורחת בין נער אמריקאי-איטלקי יהודי אינטלקטואל בשם אליו פרלמן וצעיר יהודי אמריקאי בן 24 בשם אוליבר. העלילה מתרחשת בשנות ה-80 באיטליה. הרומן מתעד את מערכת היחסים הקיצית הרומנטית שלהם ועשרים השנים שלאחריה. ספר המשך שנקרא "מצא אותי", יצא לאור באוקטובר 2019.
סיכום העלילה
המספר, אליו פרלמן, נזכר באירועי קיץ 1987, כאשר היה בן 17 והתגורר עם משפחתו באיטליה. כול קיץ, הוריו היו מזמינים סטודנט לביתם כאורח למשך 6 שבועות (חופשת הקיץ), אשר יעזור לכתוב ספר לאבא שלו ובניירת. אליו מתנגד למסורת מכיוון שהיא דורשת ממנו לפנות את חדרו כך שהאורח יוכל לשהות שם למשך אירוחו.
אוליבר, האורח של הקיץ הזה, הוא אדם חופשי ומשוחרר. אליו בחר באוליבר כאורח מכיוון שציפה יתפתח ביניהם קשר והוא ישמש לו כמדריך, ניסיונותיו של אליו להרשים את אוליבר בדרך כלל לא עבדו. כאשר אוליבר אוחז בידו של אליו לאחר משחק כדורעף, אליו מתנגד בפחד. אליו מכיר בנטייה הביסקסואלית שלו, ובמשיכה שלו לאוליבר - הוא מתרגש במיוחד כאשר הוא מגלה שאוליבר יהודי, הוא רואה את זה כמכנה משותף בינם - הוא מהרהר על כך שאוליבר מרגיש כמוהו.
יום אחד, אליו נכנס לחדרו של אוליבר, ומאונן במהלך שהוא לובש את בגד הים של אוליבר. מאוחר יותר, אליו מתוודה במשיכתו לאוליבר, והם מתנשקים במקום שבו קלוד מונה צייר כמה מהציורים שלו. כאשר אליו נוגע באיבר מינו של אוליבר דרך בגדיו, אוליבר דוחף אותו.
בבוקר למחרת, אוליבר לובש את בגד הים של אליו לארוחת הבוקר-- שיקוף של הפטיש של אליו-- ומאוחר יותר מקיים יחסי מין אוראליים עם אליו. אליו מבין שהמשיכה שלו לאוליבר רק מתגברת, ושהוא מעוניין להמשיך בקשר שלהם. אליו מבקר בביתה של מרציה, ושניהם מבצעים יחסי מין. בשעות אחר הצהריים הוא מאונן עם אפרסק חתוך, ומקבל אורגזמה לתוכו. אוליבר מאוחר יותר אוכל את האפרסק ואת תוכנו, ומקיים שוב יחסי מין איתו.
בחג המולד, אוליבר מבקר שוב את משפחת פרלמן, ומודיע שהוא מתכוון להתחתן בקיץ הבא. הקשר של אליו ואוליבר מתנתק, והם לא יוצרים קשר להרבה שנים לאחר מכן.
15 שנה לאחר מכן, אליו מבקר את אוליבר בארצות הברית, איפה שאוליבר עכשיו פרופסור. אליו לא מסכים לפגוש את אשתו וילדיו של אוליבר, ומתוודה שהוא עדיין נמשך אליו ולמשפחתו החדשה. אוליבר מתוודה שהוא עקב אחרי הקריירה האקדמאית של אליו, ומראה לו בול דואר שהוא הביא לו כאשר עזב את איטליה ושמר לאורך השנים. בפגישתם האחרונה, הם נפגשים בבר והם מבינים שמערכת היחסים שלהם הובילה לשני חיים מקבילים - אחת המציאות, ואחת פנטזיה שלא יכולה להתממש.
עשרים שנים לאחר פגישתם הראשונה ושנה לפני ההווה של המספר, אוליבר מבקר את משפחתו של אליו באיטליה. הם נזכרים בזמן שבילו יחדיו, אליו מיידע את אוליבר שאביו נפטר, ושהוא פיזר את האפר שלו ברחבי העולם. הרומן מסתיים עם אליו, כאשר המספר מדגיש לקורא שאם אוליבר זכר את כול חוויתם באמת כמו שהוא טען, הוא היה צריך "להסתכל עליי עוד פעם אחת, להחזיק בפניי ולקרוא לי בשמו".
עיבוד קולנועי
עיבוד קולנועי של הספר לסרט קולנוע באותו השם, בבימויו של לוקה גואדאגנינו ובכיכובם של טימותי שאלאמה (אליו), ארמי האמר (אוליבר), ומייקל סטוברג כאביו של אליו, יצא לאקרנים ב-24 בנובמבר 2017.
רצח מלך פורטוגל ויורשו ב-1908
באירוע רצח מלך פורטוגל ויורשו שבוצע ב-1 בפברואר 1908 נרצח מלך פורטוגל קרלוש הראשון בן ה-44 ונסיך הכתר לואיש פיליפה בן ה-20 על ידי מתנקשים רפובליקנים אשר לא היו מרוצים מהמדיניות של המלך ומהמצב הכללי בפורטוגל.
ההתנקשות
ב-1 בפברואר 1908 חזרה משפחת המלוכה לליסבון מחופשה בארמון וילה ויסוסה שבמרכז פורטוגל. לאחר שחצו את נהר הטאגו באמצעות ספינת קיטור, הם נסעו בכירכרה פתוחה לעבר הארמון בליסבון. על פי הנוהג הרגיל הייתה המרכבה מלווה באנשי המשמר המלכותי, אשר היו חמושים וקצין פרשים רכוב. כאשר הכירכרה המלכותית חצתה את כיכר Terreiro do Paço, החלו שני המתנקשים אלפרדו קוסטה ומנואל בויסה לירות לעבר משפחת המלוכה. בויסה, שהיה בעבר צלף בצבא, ירה באמצעות רובה קרבין, שהוסתר מתחת למעיל שלבש, ממרחק של כ-8 מטרים. הירייה פגעה בצווארו של קרלוס הראשון והוא מת באופן מיידי. המתנקש השני קפץ על מדרגת הכירכרה, וירה גם הוא על גופתו של המלך. המלכה אמליה שלא נפגעה, ניסתה להגן על ילדיה, תוך שהיא צורחת בקול רם, והודפת את המתנקש באמצעות זר פרחים.
בעקבות כן, הפנו המתנקשים את תשומת לבם אל נסיך הכתר לואיש פיליפה אשר עמד לירות על התוקפים באמצעות אקדח מוסתר, אך הם הספיקו גם לירות בו ופגעו בחזהו. הנסיך הצליח לירות ארבע יריות לעבר התוקף אשר נפל מן הכירכרה. עם זאת, כאשר לואיש פיליפה נעמד, הוא הפך גלוי יותר לתוקף שהחזיק ברובה הקרבין אשר פגע בראשו וגרם בעקבות כך למותו המיידי. הנסיך מנואל נפצע בזרועו. בויסה הספיק לירות עוד שתי יריות, ופצע קצין וחייל שהתקרבו אליו. שני המתנקשים נרצחו על ידי אנשי המשמר המלכותי שגם הרגו בהמולה עובר אורח חף מפשע.
המנון טנזניה
אלוהים ברך את אפריקה (בסווהילית: Mungu ibariki Afrika) הוא ההמנון הלאומי של טנזניה. הלחן מבוסס על נעימת "אלוהים ברך את אפריקה" בשפת קסוסה - "Nkosi Sikelel' iAfrika" שנכתב בשנת 1897 על ידי אינוק סונטונגה, לאחר שהותאם לה נוסח בסווהילית. הנעימה משמשת גם כהמנונה של זמביה וחלק מההמנון של דרום אפריקה, ובעבר שימשה גם כהמנון זימבבואה.
נחל באר חיל
נחל באר חיל הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל הבשור.
תוואי הנחל
מקורות הנחל הם ברכס רמת בוקר. ערוצי הנחל הרבים מתכנסים במורדותיו. שני ערוצי הנחל העיקריים מתכנסים צפונית-מזרחית לכביש 211 מתכנסים לנחל אחד, נחל באר חיל ושפכו זורם לנחל בשור בביר תמ'ילה.
היסטוריה
לפי ממצאים היסטוריים שנמצאו בקרבת הנחל התקיים במקום יישוב מהתקופה הפלאוליתית. במלחמת העצמאות המצרים נכחו במקום. צבאם נערך מחדש לאחר כיבושה של העיר באר שבע. באוקטובר 1948 האזור בוצר והוגן. כיבושם של המשלטים היה בידי חטיבת הנגב במה שידוע כמבצע חורב. חטיבת הנגב התקיפה בלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר ולאחר לילה של לחימה קשה נכבשו המשלטים בידי חטיבת הנגב.
צמחייה
באזור הנחל צומחת צמחייה מדברית אופיינית. באזור ניתן לראות עצי שיטה ולחזות בחלמוניות הפורחות בחורף.
באר חיל (ביר ת'מילה)
הבאר ממוקמת כ־3 קילומטר מצפון לנקודה הצפונית של מושב אשלים, בתוך ערוץ נחל הבשור ובסמוך להתנקזות נחל באר חיל אליו. הבאר ממוקמת למרגלות גבעות חיל, הן גבעות הת'מילה, שעליהן נחפרו במלחמת העצמאות חפירות הצבא המצרי שנקראו משלטי הת'מילה. הבאר מלאה באדמת סחף.
יישוב פרהיסטורי
ישוב פרהיסטורי של התרבות האשלית העליונה, מן התקופה הפלאוליתית הקדומה. במקום נחשפו ממצאים מבנה עגול, כלים ובגדים אופיינים לתקופה וטרסות חקלאיות שנבנו בעזרת אבני הנחל.
סטיבן ברחהאוס
סטיבן ברחהאוס (בהולנדית: Steven Berghuis; נולד ב-19 בדצמבר 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני באייאקס ובנבחרת הולנד.
קריירה בינלאומית
במאי 2015, ברחהאוס זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של הולנד. מנגד, הוא לא שיחק ולו דקה אחת.
שנה לאחר מכן במאי 2016, ברחהאוס זומן פעם נוספת לנבחרת. הזימון שלו ספג ביקורת נוקבת, משום שהוא שיחק רק 222 דקות במדי ווטפורד במהלך עונת 16–2015. ב-27 במאי, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בתיקו אחת נגד נבחרת אירלנד בכדורגל, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
סטיבן הוא הבן של כדורגלן העבר, פרנק ברחהאוס, ששיחק בשורות וולנדם, פנלו וקמבור, ואף שותף למשחק אחד בנבחרת ההולנדית. אחיו, טריסטאן ברחהאוס הוא גם כדורגלן.
אריק סאנצ'ס
אריק דניאל סאנצ'ס אוסגדה (בספרדית: Érick Daniel Sánchez Ocegueda; נולד ב-27 בספטמבר 1999 במקסיקו סיטי שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
קריירת מועדונים
סאנצ'ס גדל במחלקת הנוער של פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית. בין השנים 2018–2020 הושאל למינרוס דה סקטקס מליגת המשנה המקסיקנית.
קריירה בינלאומית
סאנצ'ס היה חלק מסגל נבחרת מקסיקו בטורניר גביע הזהב 2021. ב-14 ביולי 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על נבחרת גואטמלה בשלב הבתים של הטורניר. בסך הכל ערך שתי הופעות בטורניר. ב-11 ביוני 2022 הבקיע סאנצ'ס את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת סורינאם במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת.
קדרות יוון העתיקה
קדרות יוון העתיקה היו אחד האלמנטים המוחשיים והאיקוניים באמנות היוונית העתיקה. הכדים ושאר כלי־החרס הצבעוניים של היוונים הקדומים שרדו בכמויות גדולות, וכיום משמשים כפריט אספנים יקר.
שימושי הקדרות ביוון העתיקה
בתקופה העתיקה, ערים יווניות קטנות יחסית ייצרו זני קדרות מקומית. סוגי הקדרות האלו היו שונים אחד מהשני באופן משמעותי בסגנון ובסטנדרטים. קדרות מיוחדת שמעמדה הוא זה של אמנות יוצרה בחלק מאיי הים האגאי, כרתים ומושבות יוון במגנה גרקיה. לקראת תום התקופה הארכאית ותחילת התקופה הקלאסית הסתמנו שתי ערי־מסחר חשובות, אתונה וקורינתוס. תוצר הקדרות של השתיים הופץ ברחבי העולם היווני, והוציא את התוצרת המקומית משימוש. כדים מקורינתוס ואתונה נמצאו במקומות רחוקים כספרד ואוקראינה, והם כה שכיחים באיטליה, שבמאה ה-18 נאספו ככדים אטרוסקיים. רבים מהכדים הללו נוצרו ביצור המוני ובאיכות ירודה. למעשה, לקראת המאה ה-5 לפנה"ס, הקדרות הפכה לתעשייה ואיור הכדים איבד מחשיבותו כיסוד אמנותי.
היסטוריית הקדרות
את הכרונולוגיה של הקדרות היוונית נהוג לחלק לתקופות, לפי סגנון הקדרות :
קדרות הדמות האדומה שהומצאה בסמוך ל־530 לפנה"ס, שינתה מסורת זאת. בטכניקה זאת נצבעו הכדים בשחור והדמויות צוירו באדום. קדרות הדמות האדומה החליפה, באופן הדרגתי, את קדרות הדמות השחורה. לעיתים כלים גדולים יותר נחרתו, בנוסף לצביעה.
לאורך התקופה הפרוטוגאומטרת והגאומטרית, הקדרות עוטרה בעיצובים מופשטים. בתקופות מאוחרות יותר, לנוכח התקדמות טכניקת הקדרים וצמיחת האסתטיקה, העיטורים קיבלו צורת דמויות אנושיות. הדמויות יצגו לרוב את האלים או את גיבורי המיתולוגיה וההיסטוריה היוונית. בנוסף, סצינות קרב וצייד היו פופולריות, עקב דמות הסוס שהופיעה בהן, והוערצה על ידי היוונים הקדומים. בתקופות מאוחרות יותר מוטיבים ארוטיים, הטרוסקסואליים והומוסקסואליים, הפכו לשכיחים.
על הקדרות היוונית ניתן למצוא, במקרים רבים חתימות. החתימות הן לרוב של הקדר (למשל אצל הקדר אופרוניוס), אך לעיתים רחוקות של האמן. ברם, ניתן לזהות ולהפריד מאות אמנים לפי בחירתם האמנותית ואופי העיטור. לרוב הם מכונים לפי נושא העיטורים שלהם, כאלו הם "צייר אכילס" או "צייר קלאופרדס" שחיי בתקופה הארכאית המאוחרת, ולעיתים לפי מקום משכנם המודרני של יצירותיהם כ"צייר ברלין".
מומינאמא
מומינאמא (בשוודית: Muminmamman, בפינית: Muumimamma) היא דמות ספרותית בסדרת ספרי המומינים מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, ליליאן ברטו, חני נחמיאס, רותי הולצמן ורמה מסינגר דיבבו את קולה של מומינאמא.
מאפיינים
מומינאמא מתגוררת בעמק המומינים יחד עם בעלה (מומינאבא) ובנה (מומינטרול). מומינאמא היא רגועה, מתחשבת ומאורגנת, ולא מניחה לאיש להרגיזה. היא שומרת על בית המומינים כמקום בטוח וחם למשפחה ולמבקרים ומכניסת אורחים יוצאת מן הכלל.
מומינאמא מסוגלת לרקוח תרופות פלא מספר שהורישה לה אמה, מומינסבתא. היא אם נאמנה והבשלנית הטובה ביותר בעמק.
מומינאמא תמיד מוכנה לעזור ולנחם את בני המשפחה ואת כל מכריה. תושבי עמק המומינים בוטחים בה, כי היא לעולם לא מגלה את סודותיהם של אחרים.
מומינאמא נוהגת לבקש לדעת את מועד יום ההולדת של כל תושבי עמק המומינים. כל יצור צעיר בסביבה מגיע למומינאמא ביום הולדתו כדי לבחור דבר מתיקה.
הודות למומינאמא, כל יום בבית המומינים עובר בצורה שוטפת. היא מוצאת פתרונות אפילו לדילמות הקשות ביותר, ותמיד מסוגלת לראות את חצי הכוס המלאה. כשמומינאבא ישבור בטעות צלחת, מומינאמא תאמר: "מזל שהיא נשברה, היא הייתה כה מכוערת."
כשמומינאמא חפצה ברגע לעצמה היא יוצאת לאסוף צדפות ולהכין סירות מקליפת גזע עץ. מדי פעם היא יוצאת מהבית לפרק זמן קצר ועוברת הרפתקאות מעניינות. בצעירותה הייתה הרפתקנית כמו בנה ובעלה.
מומינאמא לובשת חלוק מפוספס ותמיד נושאת עמה תיק-יד. כשהיא מאבדת את תיקה חייה מתהפכים, כי בתוך התיק נמצאים כל מיני דברים חשובים למקרי חרום - כמו חוטי ברזל, סודה לשתייה וממתקים. כשהיא מוצאת את התיק, היא מארגנת מסיבה ענקית עם נאומים וזיקוקים.
מקור השם
שמה של מומינאמא בגרסה השוודית המקורית הוא "Muminmamman". פירוש המילה "mamman" בשוודית הוא "אמא של". מומינאמא היא אמא של מומין.
מקור השראה
דמותה של מומינאמא מושפעת מאמה של טובה ינסן, סיגנה האמרסטן-ינסן (Signe Hammarsten-Jansson). סיגנה הייתה בין השאר מעצבת גרפית ואמנית, ועיצבה 220 בולים פיניים בקירוב.
מסעוד מעארך
מסעוד מעארך (Maarek; ידוע גם בשם העט בן אמיתי; 1858–1941) היה מחלוצי העיתונות והספרות היפה בערבית יהודית בתוניסיה.
קורות חיים
בהשפעת רעיונות ההשכלה היה מעורב בפעילות עיתונאית וספרותית מגיל צעיר, ולאורך השנים היה לאחד הדמויות הבולטות בעולם הספרות והעיתונות בערבית יהודית בתוניסיה. לאורך חייו היה מעורב בהקמתם ועריכתם של מספר רב של עיתונים וכתבי עת: חדשותיים, פוליטיים וספרותיים. חלקם התפרסמו לזמן קצר, וחלקם נחלו הצלחה והופיעו במשך פרק זמן ממושך.
העיתון הראשון שהיה מעורב בהקמתו ועריכתו, ואחד המוצלחים שבהם, היה השבועון "אלבסתאן", שאותו ייסד בשנת 1888 ביחד עם יעקב שמלה וערך אותו קרוב לעשור. עיתון זה היה חדשותי-אינפורמטיבי באופיו, ובעל אוריינטציה ציונית; בכותרתו הצהיר העיתון על עצמו "גרידה ציונייה" – עיתון ציוני. בשנת 1889 הוציא מעארך לאור, במקביל לעיתון "אלבסתאן", את היומון "אלתיליגראף" (הטלגרף), שחידושו היה בכך שהכיל מברקים מתורגמים מצרפתית מסוכנות הידיעות הבס. מעל דפי עיתון זה פרסם מעארך גם ספרות יפה בהמשכים, כולל תרגומו לערבית יהודית של הרומן "מסתרי פריז" לאז'ן סי.
העיתונאי יעקב גולדמן, שביקר בתוניס בשנת 1890, כתב בשבחו של מעארך:. גולדמן ממשיך ומספר כי מעארך ניסה לשלב בעיתונו מאמרים בשפה העברית, אך לצערו הרב קוראים רבים לא הצליחו להבין את העברית והתלוננו על כך שתמורת כספם הם מקבלים עיתון שחלקו העברי הוא כספר חתום עבורם.
אהבתו של מעארך לעברית ורצונו להנחיל אותה לקוראיו כשפה מודרנית באה לידי ביטוי גם בהדגשתו את המרכיב העברי בערבית יהודית. הוא התנגד למגמתם של סופרים יהודים-תוניסאים אחרים כגון יעקב שמלה, שניסו לקרב בכתיבתם את הערבית-יהודית לערבית הספרותית (הכתובה באותיות עבריות), שאותה ראו כמתאימה יותר לעיתונות וספרות.
בשנת 1892 ייסד מעארך את "אלנחלה", כתב עת ספרותי שבועי, שממנו הופיעו 25 גיליונות. בשנת 1895 ייסד את העיתון "אלחקיקה" שיצא לאור שנתיים, ובו בין היתר פרסם בהמשכים רומן פרי עטו בשם "אלכסב אלמזרוב" (הבהלה אחר הממון), שבהמשך יצא לאור כספר. בשנת 1908 ערך מעארך גם את "אלאכבאר", שבועון "ספרותי מדעי והיסטורי" שהיה ידוע באיכותו. כמו כן כתב מאמרים וסיפורים לעיתונים "אלצבאח" (הבוקר, בעריכת יעקב הכהן) ו"אלזמאן" (הזמן).
לבד מפועלו העיתונאי הענף, מעארך פרסם למעלה מעשרה ספרים – חלקם תרגומים של ספרות עברית מודרנית ומספרות העולם, וחלקם ספרים מקוריים פרי עטו. תרגומו הנודע ביותר הוא "אלחב ואלוטן" (האהבה והמולדת) – תרגום לערבית יהודית של הרומן העברי הראשון, "אהבת ציון" לאברהם מאפו. תרגום זה יצא לאור לראשונה בשנת 1890, פורסם במספר מהדורות וזכה לפופולריות רבה. ספר פופולרי אחר שלו הוא "כצאיל ג'חא" – סיפורי ג'וחא, סיפורים שגיבורם הוא הדמות ההומוריסטית ג'וחא המוכרת מסיפורי עם במזרח התיכון. עם יצירותיו המקוריות נמנות "אמאן אלנסא וכיאנתהם" (נאמנות הנשים ובגידותיהן) ו"קצצת אסתר אלגמילה" (סיפור אסתר היפה).
בנו של מעארך היה העיתונאי והפעיל הציוני החשוב אנרי מעארך.
ערן סבאג
ערן סבאג (נולד ברמת אפעל ב-23 באוגוסט 1975) הוא שדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה
ב-1993 התגייס לגלי צה"ל ושירת במחלקת האומר. במסגרת תפקידו הכין ושידר תוכניות דוקומנטריות רבות. לאחר שחרורו מהצבא המשיך סבאג לעבוד בתחנה וערך והגיש בה את התוכנית "הפרשה" שעסקה בפרשת השבוע. לצדו הגיש את התוכנית מאיר אריאל, ומאוחר יותר בני בשן. תוכנית נוספת שהגיש סבאג בעבר היא "סיפורים מהקופסה" שעסקה בפרשיות עלומות מההיסטוריה של מדינת ישראל.
בשנת 2000 החל ערן סבאג להגיש את התוכנית היומית "תיאורית הקשר", יחד עם אור עזרתי. זו הייתה תוכנית אקספרימנטלית, בה כל אייטם בתוכנית היה קשור לאייטם הקודם בקשר נסתר, מתוך כוונה ליצור רצף של זרם תודעה רדיופוני. התוכנית שודרה עד שנת 2006.
במקביל לתאוריית הקשר, שידר בגלי צה"ל גם את התוכנית "הולך בחצות" מדי מוצאי-שבת, וכן השתתף כשנה כמגיש בתוכנית "שעה היסטורית" יחד עם ההיסטוריון מיכאל הרסגור.
סבאג הגיש סדרה תיעודית בערוץ 8 בשם "היהודים החדשים", בה בחן תהליכי התחדשות רוחניים בתוך הממסד הדתי. נוסף לכך, הגיש את הסדרה "עץ דעת" בערוץ 2, אותה ערך דני דותן, בה סבאג ראיין חוקרים ואנשי אקדמיה על אודות דמויות היסטוריות שונות. בערוץ התכלת הגיש תוכנית תרבות, יחד עם אורי אורבך, בשם "אורבך וסבאג".
החל משנת 2008 סבאג משדר בגלי צה"ל את תוכניתו "חיים של אחרים", בה מוצגות מדי יום ביוגרפיות של דמויות ופרשיות היסטוריות. רבות מן הדמויות נמנות עם מבקרי התרבות, מהפכנים, מתקני עולם, פילוסופים, אנשי תרבות הנגד, מוזיקאים (בעיקר אמני בלוז ומוזיקאי רגאיי ג'מייקנים) ואמנים מאסכולות שונות. כחלק מהתפיסה האידיאלוגית של השידור התוכן ההיסטורי משולב במוזיקה שורשית שחורה (Roots Music) - בלוז ורגאיי.
מחלקת האומר בגלי צה"ל, שהייתה אחראית להפקת התוכנית "חיים של אחרים", החליטה להתנער ממנה בשנת 2010, בעקבות תלונות על פגיעות מילוליות חוזרות והתעמרות בחיילות שהפיקו את התוכנית מצד סבאג. בשנים הבאות שולבו רק חיילים גברים בהפקת התוכנית, אך בהמשך שבה התחנה ושיבצה חיילות בהפקת "חיים של אחרים".
סבאג כותב עבודת דוקטורט בנושא התפיסה הקיומית שמאחורי מוזיקת הבלוז, בהנחיית פרופ' חביבה פדיה.
צ'אק איידסון
צ'אק איידסון (באנגלית: Chuck Eidson; נולד ב-10 באוקטובר 1980 בדרום קרוליינה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק לאחרונה בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת אוניקס קאזאן מליגת VTB. גובהו 2.02 מטרים.
קריירה
לאחר מכן, איידסון עבר לקבוצה הגרמנית, גיסן 46 ועזר לה להעפיל בסוף העונה הסדירה למשחקי ההצלבה בה קבוצתו לא נחלה הצלחה רבה והובסה על ידי במברג. איידסון המשיך עונה נוספת במדיה של גיסן וסיים עם ממוצעים של כ-11 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק. בעונת 2006/07 עבר לקבוצת ליגת העל הצרפתית, שטרסבורג ושיחק עימה במשך עונה אחת. בקיץ שלאחר העונה חתם במדיה של ריטאס וילנה.
בעונת 2008/09 צ'אק איידסון עזר למועדון הליטאי והצעיד אותו לזכייה בגביע היורוקאפ כשבגמר קלע 14 נקודות, מסר 4 אסיסטים והוריד 4 כדורים חוזרים בניצחון ריטאס על חימקי מוסקבה, 74-80. עוד קודם לכן, בהגרלת משחקי חצי הגמר, נבחר איידסון לשחקן המצטיין של עונת המשחקים הרגילה. בעקבות יכולתו מספר קבוצות יורוליג הביעו עניין בהחתמתו.
ב-22 במאי 2009, חתם איידסון בקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, בחוזה שהוערך בכמיליון דולרים עבור שנתיים. בעונת זכה איידסון בגביע הישראלי בלבד, אך בעונה הבאה הוא זכה בדאבל עם מכבי (אליפות וגביע). בנוסף הוא הגיע לגמר היורוליג שם הפסיד לקבוצה פנאתינייקוס.
בתום עונת, לאחר שתי עונות במכבי תל אביב, הודיע איידסון על עזיבתו את הקבוצה, וחתם על חוזה לשחק בברצלונה בשנתיים הבאות בחוזה המעורך כשני מיליון דולר לעונה. לאחר עונה אחת במועדון הקטלוני, שוחרר ועבר לשחק במועדון הרוסי אוניקס קאזאן. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לחמישייה השנייה של היורוקאפ. לאחר תום חוזהו בקאזאן פסק מפעילות מקצוענית ובאופן מעשי עבר לסטטוס של שחקן לא פעיל, בו הוא מחזיק עד היום (2017).
KH-11 KENNEN
KH-11 KENNEN היא סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה החל בשנת 1976. הלוויינים היו הראשונים שניצלו אות דיגיטלי ולכן היה ניתן להעביר את הצילום באופן מיידי דרך תקשורת. בכך שימוש ביחידת נחיתה כפי שהיה בלווייני צילום קודמים התבטל. הלוויינים הגיעו לרזולוציה של 0.06 מ'. הם נבנו בלוקהיד קורפוריישן.
הלוויינים פועלים במסלול מסונכרן-שמש. מערכת פעילה כוללת 4 יחידות. בסך הכול שוגרו 19 לוויינים, כולל לוויין ששוגר בשנת 2022. הלוויינים מהדור הראשון פעלו כ-3 שנים. פיתוח הלוויינים הגדיל בין היתר את זמן פעילותם. לוויינים של הדור הרביעי ששוגרו לפני יותר מעשור פעילים גם בשנת 2023.
לוויינים ראשונים היו במשקל כ-12,000 ק"ג. בהמשך משקלם גדל לכ-19,600 ק"ג. הגדלת המשקל חייבה לעבור למשגר מדגם דלתא 4.
עלות שיגור בשנת 1990 הייתה כ-2.8–3.9 מיליארד דולר (במחירי 2022).
אלגוריתם Lemke-Howson
אלגוריתם Lemke-Howson, שפותח על ידי C. E. Lemke ו J. T. Howson בשנת 1964 הוא האלגוריתם הקומבינטורי השימושי ביותר כיום למציאת שיווי משקל נאש במשחקי Nondegenerate Bitmatrix בשני שחקנים. האלגוריתם פותר בעיה המהווה מקרה פרטי של בעיית LPC.
הגדרות
נגדיר משחק Bitmatrix בשני שחקנים על ידי מטריצות התועלות A_{mxn} ו B_{mxn}.
יהיו {M = {1,...,m ו {N = {m+1,m+2,...,m+n ותהי M ∪ N קבוצת התוויות.
אלגוריתם
1 Define labeling 2 Choose K ∈ M ∪ N called the missing label 3 Let (x,y) = (0,0) ∈ P X Q. Drop label K from (x,y) (from x ∈ P if K ∈ M, from y ∈ Q if K ∈ N). 4 Let (x,y) be the current vertex. Let L be the label that is picked up by dropping label K.
If L = K finish and (x,y) is the Nash equilibrium. Else drop L in the other polytope and repeat this step.
תיאור
האלגוריתם מוצא שווי משקל נאש אחד ומהווה הוכחה לקיומו של שווי משקל זה.
האלגוריתם עוקב אחר מסלול של זוגות קודקודים ב P X Q עבור ה polytopes P,Q המתחיל בנקודה (0,0) הנקראת Artificial equilibrium ונגמר בנקודת שיווי משקל נאש.
המסלול עוקב אחר צלעות ב P ו Q לסירוגין תוך שמירה על הקודקוד ב polytope השני קבוע. מכיוון שהמשחק הוא Nondegenerate קודקוד של P נתון על ידי m - 1 תוויות. זריקת תווית L של קודקוד X ב P מוגדרת על ידי מעבר על הצלע הייחודית שיש לה את כל התוויות של X פרט ל L.
הבחירה הראשונית של האלגוריתם תהיה אסטרטגיה טהורה K של שחקן (כל תווית ב M ∪ N) הנקראת missing label.
תחילה (0,0) = (x,y) התווית K נזרקת. בסוף הצלע המתאימה הצלע החדשה שנבחרת היא שכפול שכן היא הייתה נוכחת ב polytope השני.
כעת הצלע המשוכפלת נזרקת ב polytope השני ונבחרת צלע חדשה. אם הצלע שנבחרה היא ה missing label האלגוריתם מסתיים והוא מצא את השיווי משקל נאש. אחרת חוזר על עצמו על ידי זריקת הצלע המשוכפלת ב polytope השני וכן הלאה...
זמן ריצה
האלגוריתם מסתיים ומוצא את שיווי משקל נאש מכיוון שב P X Q יש מספר סופי של זוגות קודקודים.
סקוט הארטמן
סקוט הארטמן (Scott Hartman) הוא פלאונטולוג ואמן פלאונטולוגי המתמחה באיורי שלדים של דינוזאורים ובפרט בשחזור האנטומיה וצורת השלד של הדינוזאור בתנוחתו הטבעית. איוריו משמשים כייחוס לשחזור שלדים מורכבים במוזיאוני טבע וכן ליצירת שחזורים של דינוזאורים כפי שהיו חיים (בפרט בגרפיקה ממוחשבת CGI). בנוסף לאיורי שלדים, פרסם הארטמן גם מספר מאמרים בפלאונטולוגיה, בייחוד על זאורופודים. אחד ממאמריו הבולטים הוא תיאור מדעי של "ג'ימבו", שלד במצב שלמות טוב יחסית של סופרזאורוס, שביסס את סיווגו של הסופרזאורוס כסוג טקסונומי נפרד וכאחד הדינוזאורים הארוכים ביותר שחיו אי-פעם.
אלגוריתם Lemke-Howson
זמן ריצה
זוג הקודקודים הבא במסלול תמיד ייחודי ולכן לא מבקרים באותו זוג קודקודים פעמיים שכן אז הייתה אפשרות נוספת להמשך מלכתחילה.
סקוט הארטמן
חלק מיצירותיו נוצרו למען סדרות טלוויזיה דוקומנטריות כמו "מהפכת הדינוזאורים" או "מועדון הקרב הג'ורסי".
אלגוריתם Lemke-Howson
שיפורים
קיימים מספר שיפורים של האלגוריתם המנצלים יוריסטיקות שונות על מנת לשפר את זמן הריצה בפועל:
BFS-Lemke-Howson
Porter, Nudelman and Shoham heuristic
Novel heuristics
בלגיה באירוויזיון 1958
בלגיה באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Ma petite chatte" שבוצע על ידי הזמר הבלגי, פוד לקלרק.
לפני האירוויזיון
בשנת 1958 רשות השידור הבלגית הקימה את הקדם הבלגי לאירוויזיון 1958, "Eurovision de la Chanson". הקדם מנה עשרה מתמודדים שמתוכם נבחר הזוכה. לקלרק זכה בקדם עם השיר "Ma petite chatte" ונבחר לייצג את ארצו באירוויזיון.
אירוויזיון
בלגיה שובצה שביעית בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי דנמרק. בלגיה זכתה במקום החמישי עם שמונה נקודות.
מכון גתה
מכון גתה (בגרמנית: Das Goethe-Institut, בראשי תיבות: GI), הוא ארגון הנועד להפיץ את השפה והתרבות הגרמנית ברחבי העולם. בגרמניה קיימים 13 סניפים, ובשאר העולם – בכ־97 מדינות – 147 נוספים. הסניף הראשי נמצא בעיר מינכן.
מטרות המכון הן קידום לימוד השפה הגרמנית ברחבי העולם, עידוד שיתוף פעולה בינלאומי ובין־תרבותי, וכן ייצוג גרמניה באמצעות הפצת מידע על התרבות והחברה הגרמנית. הוא ממומן בעיקר על ידי ממשלת גרמניה (שכר לימוד ודמי בחינה הם מקורות הכנסה נוספים).
המכון נקרא על־שם יוהאן וולפגנג פון גתה, אחד מסמלי המופת של התרבות הגרמנית ואיש רוח רב השפעה על התרבות המערבית בפרט והעולמית בכלל.
בחינות
במכוני גתה ברחבי העולם נערכות מגוון בחינות גרמנית כשפה זרה (Deutsch als Fremdsprache; DaF). הבחינות תואמות את המדד האירופי להערכת שפות (Common European Framework of Reference for Languages), ומוכרות לצורכי לימודים בגרמניה. במכון נערכת בחינה נוספת, ברמה גבוהה מהרמה העליונה של המדד הנ"ל.
להלן רשימת הבחינות, והתאמתן למדד האירופי:
היסטוריה
מכון גתה הוקם בשנת 1951, כממשיך דרכה של ה"דויטשה אקדמי", האקדמיה למחקר מדעי ולטיפוח הגרמניוּת" שנוסדה ב־1925. מטרתו הראשונית הייתה מתן הכשרה מתקדמת למורים זרים לגרמנית.
בשנת 1953 הועברו במכון קורסי השפה הראשונים.
בשנים 1959–1960 סופחו למכון כל נציגויות התרבות הגרמנית שמחוץ לגרמניה. בכך הפגינה גרמניה את כוונתה לארגן את מוסד ההסברה שלה, ולהעניק לרשת המכונים חשיבות עליונה בתחום זה.
בשנת 1976 הוענק למכון גתה מעמד של ארגון תרבות עצמאי.
בשנים 2001–2003 נקרא המכון Goethe-Institut Inter Nationes, בעקבות מיזוג עם Inter Nationes, מוסד דומה שהקים משרד החוץ הפדרלי של גרמניה. ביוני 2003 הושב השם "מכון גתה".
מכון גתה בישראל
בישראל פועלים שני סניפים של המכון: בירושלים (ברחוב סוקולוב) ובתל אביב (בית אסיה). גם ברמאללה קיים מכון. כמו בכל מדינה אחרת, גם בישראל מקדם המכון פרויקטים המשותפים לגרמניה ולמדינה המקומית. שנת 2005 עמדה בסימן ארבעים שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבין גרמניה.
יחסי הונגריה–ליכטנשטיין
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 בספטמבר 1993. ב-18 בספטמבר 2018 ביקר בוואדוץ שר המשפטים ההונגרי לסלו טרוצאני לרגל יום השנה ה-25 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין הונגריה וליכטנשטיין, שם ניהל שיחות עם אאורליה פריק, שרת החוץ, המשפטים והתרבות של ליכטנשטיין, ופגש את אלויס, יורש העצר של ליכטנשטיין כחלק מביקור נימוסין.
במסגרת ישיבת שרי המשפטים סקרו הצדדים את נושאי העדיפות שעל סדר היום של האיחוד האירופי, בפרט לנושא ההגירה. השר טרוצאני הודיע לשותפו על הרקע של העמדה ההונגרית ובהקשר זה, על נסיבות קבלת הדו"ח של סרג'נטיני ועל התגובה המתוכננת של ממשלת הונגריה. השרה של ליכטנשטיין הבינה את הטיעונים ההונגריים, אך במקביל הפנתה את תשומת הלב לחשיבות יצירת פשרה. אורליה פריק אמרה שהעדיפות העליונה של ליכטנשטיין היא שהשותף הכלכלי מספר אחת שלה, האיחוד האירופי, יהיה מאוחד. יש להימנע מכך שעימותים ופילוגים פנימיים מחלישים את הקהילה בטווח הארוך, ויש לשמר את הישגי האיחוד האירופי.
פורד פלקון XY
פורד פלקון XY (באנגלית: Ford Falcon XY, קרוי גם: Ford Futura (XY), קרוי גם: Ford Fairmont (XY)) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב פורד אוסטרליה, חברת בת של פורד אשר יוצרה בין השנים 1972–1970 באוסטרליה.
טייסת 110
טייסת 110, המכונה גם "טייסת אבירי הצפון", הייתה טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. בשנותיה האחרונות הפעילה מטוסי F-16C ("ברק 2020" חד-מושבי) מבסיס רמת דוד. הטייסת נסגרה ב-2017.
היסטוריה
הטייסת הוקמה בשנת 1953, והחלה להפעיל מטוסי מוסקיטו שנקנו מהבריטים. מפקדה הראשון היה סרן הוגו מרום. מטוסי המוסקיטו בטייסת שימשו כמפציצים עד להוצאתם מהשירות בשנת 1956. במלחמת סיני, ביצעה הטייסת עשרות גיחות מבצעיות, תחת פיקודו של יחזקאל סומך.