cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט נילסן-שרייר
הוכחה נוספת
נקרא למסלול בגרף "מסלול טוב" אם הוא מתחיל ונגמר ב-H, ואין בו מעבר פעמיים רצוף על אותה קשת בכיוונים הפוכים ("פניית פרסה"). נסמן את קבוצת המסלולים הטובים ב-P. ראשית נראה התאמה חח"ע ועל בין H ל-P: בכיוון אחד, לכל מילה w ב-H נתאים את המסלול שלה (בצורתה המצומצמת) שיוצא מ-H. הוא חוזר ל-H בסוף כי המילה ב-H, והוא גם לא כולל פניות פרסה כי מילים בצורה מצומצמת לא כוללות איבר ומייד לאחר מכן ההופכי שלו. בכיוון ההפוך, נתאים למסלול טוב את המילה שלו, והיא ב-H כי המסלול התחיל ונגמר ב-H.
כעת נראה התאמה חח"ע ועל בין P לחבורה החופשית הנוצרת על ידי E: בכיוון אחד, יהי מסלול טוב, אז נתאים לו את המילה מעל E שמורכבת מכל הקשתות ב-E שעברנו עליהן במהלך המסלול הזה (אם עברנו נגד הכיוון זה יהיה האיבר ההופכי). בכיוון ההפוך, בהינתן מילה מ-E, נבנה את המסלול הטוב בצורה הבאה: אם המילה היא, כצעד ראשון נלך מ-H להתחלה של הקשת e_1 (או לסוף אם היא e_1^{-1}) בלי לעבור בקשתות מ-E. קיימת דרך יחידה לעשות זאת, כי הגרף ללא E הוא עץ (בעץ יש מסלול יחיד בין כל שני קודקודים) לאחר מכן נלך מהסוף של e_1 להתחלה של e_2, שוב בלי לעבור ב-E (אפשרי מאותה סיבה) נעשה זאת על כל איברי המילה, ולבסוף נחזור מסוף e_n חזרה ל-H מבלי לעבור ב-E. יחד עם הקשתות עצמן, קיבלנו מסלול טוב שהקשתות מ-E שהוא עובר בהן הן בדיוק.
סה"כ הרכבת ההתאמות נותנת התאמה חח"ע ועל מ-H לחבורה החופשית הנוצרת מאיברי E. קל לראות שזה הומומורפיזם (הכפלת איברים מ-H עוברת לשרשור מסלולים טובים, שעובר לשרשור מילים מעל E) ולכן זה גם איזומורפיזם, ולכן H חופשית כרצוי.
ורסו ספרים
שינוי שם, מיתוג מחדש וסמליל
ורסו ספרים, אשר נוסדה במקור כ"ספרי השמאל החדש". השם "ורסו" מתייחס למושג הטכני לדף שמאלי של ספר. השם הוא גם משחר מילים הקשור למדיניות הפוליטית שלו, שמזכירה את המונח הלטיני "Vice Versa" בעברית - "היפוכו של דבר".
היסטוריה
ב-1970, ורסו ספרים התחילה כמהדורה. היא נוסדה כהוצאה של ספרי עיון בנושאי פוליטיקה בין־לאומית, בהתמקדות על סופרים כמו טארק עלי. עם זאת, ורסו ספרים הוציאה לאור גם כמה ספרי קריאה במשך השנים. ההוצאה צברה הכרה מוקדמת על ידי תרגומיה של ספרים על ידי הוגים אירופאיים, במיוחד כאלו מאסכולת פרנקפורט. הכותר הכי נמכר של ורסו ספרים הוא האוטוביוגרפיה של ריגוברטה מנצ'ו, שזכתה בפרס נובל ב-1992.
כותרי ורסו ספרים מפוזרים בארצות הברית על ידי בית ההוצאה לאור רנדום האוס.
עד 2020, ורסו ספרים הוציאה לאור יותר מ-1,800 כותרים.
לבדיה טאלין
מוטטולונד וסוינג ספורדיקלאבי פוטבול קלאב לבדיה טאלין, שנוסד בשנת 1998, הוא אחד ממועדוני הכדורגל הנחשבים ביותר באסטוניה. החל משנת 2004 המועדון הכדורגל ממוקמם בעיר טאלין, בירת אסטוניה.
קבוצת הכדורגל של המועדון זכתה ב-10 אליפויות, ב-9 גביעים אסטונים ו-7 פעמים בסופר-קאפ האסטוני.
לאחר עונה מהקמתה הקבוצה עלתה לליגת העל האסטונית. בשנת 2000 היא הייתה הקבוצה אסטונית הראשונה שבעונה בודדת זכתה באליפות הליגה, גביע וסופר-קאפ.
ויטלי לייטן היה בין כוכבי הקבוצה והוא שיאן המשחקים (351) ומלך השערים (133) של המועדון. אלכסנדר דמיטרייב ששיחק במועדון שנים רבות רשם מעל ל-100 הופעות בנבחרת אסטוניה בכדורגל.
הללי
הללי הוא שם משפחה יהודי.
ראו גם
}}
מגדל מילבנק
מגדל מילבנק (באנגלית: Millbank Tower) הוא גורד שחקים המצוי בשכונת מילבנק ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה, ברחוב מילבנק מס' 21 - 24.
היסטוריה
המבנה תוכנן על ידי האדריכלים רונלד וורטד ושות'. גובהו של המבנה 118 מטרים והוא הושלם בשנת 1963.
בשל מיקומו של המבנה, על גדת התמזה ומרחק קצר מארמון וסטמינסטר מהווה המבנה אתר ידוע בלונדון.
המבנה שימש את מפלגת הלייבור הבריטית במשך שנים רבות ונוהלו ממנו מספר מערכות בחירות של המפלגה (במערכת בחירות בהן הפסידה המפלגה - בשנת 1997 העבירה המפלגה משרדים רבים למבנה זה כ"ספין תקשורתי" בשל קרבתו לפרלמנט הבריטי). בשנת 2002, בשל עלויות השכירות הגבוהות (כמיליון לירה שטרלינג לשנה) נאלצה המפלגה לעזוב את המבנה, ומאז הוא בבעלותם של דוד וסימון ראובן.
יחסי ניו זילנד–ערב הסעודית
יחסי ניו זילנד–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד לערב הסעודית.
מגדל מילבנק
היסטוריה
עד שנת 2003 היו לארגון האומות המאוחדות משרדים במבנה, אולם גם הוא עזב את המבנה בשל דמי השכירות הגבוהים. שוכר נוסף שעזב את המבנה היה הרשות האחראית על הנתונים הסטטיסטיים (Central Statistical Office).
פגי ליפטון
מרגרט אן "פגי" ליפטון (באנגלית: Margaret Ann "Peggy" Lipton; 30 באוגוסט 1946 – 11 במאי 2019) הייתה שחקנית, זמרת ודוגמנית יהודייה-אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותיה בסדרת הטלוויזיה "כנופיה חוקית", שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב. ידועה גם בתפקידה ב"טווין פיקס" של דייוויד לינץ', בתור נורמה ג'נינגס.
ביוגרפיה
ליפטון נולדה בניו יורק, למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי מרוסיה ומלטביה. בתם של ריטה הטי והרולד ליפטון. גדלה בכפר לורנס שבלונג איילנד עם אחיה רוברט וקנת'. למדה בבית ספר המקצועי לילדים שבניו יורק סיטי.
קריירה
החלה בתור דוגמנית כשהתגלתה על ידי חברת הדוגמנות פורד. בגיל 18 עברה עם משפחתה להתגורר בלוס אנג'לס וחתמה חוזה עם חברת ההפקות הקולנועיות "סרטי יוניברסל". את הופעת הבכורה שלה ערכה בתוכנית הטלוויזיה הקומית "המופע של ג'ון פורסיית'".
ליפטון התפרסמה ברחבי ארצות הברית בשנת 1968 כשנבחרה לתפקיד ראשי בדרמת המשטרה "כנופיה חוקית", כשהופיעה במשך חמש שנים בסדרה בדמותה של ג'וליה בארנס, וזכתה על כך בפרס גלובוס הזהב ב-1970 ובארבע מועמדויות לפרס אמי.
שיחקה ב-1997 בסרטו של קווין קוסטנר "הדוור". בשנת 1999 שיחקה בתפקיד קטן בתור דודתה של הדמות הראשית בסרט "כנופיה חוקית"; אשר מבוססת על סדרת הטלוויזיה בה כיכבה ליפטון בשנות השישים והשבעים.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה "נשמה של כלב", בבימויו של לאסה הלסטרם, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "הנה… ג'וני!" שיצר פול רייזר לרשת הולו.
חיים אישיים
ניהלה זוגיות מתוקשרת עם הזמר אלביס פרסלי, אך מערכת היחסים לא צלחה והשניים נפרדו.
בצעירותה חקרה ליפטון את דתות העולם ובעיקרן את ההינדואיזם ואת הסיינטולוגיה.
בשנת 1974 נישאה ליפטון למוזיקאי קווינסי ג'ונס, לזוג נולדו שתי בנות, השחקנית ומעצבת האופנה קידאדה ג'ונס והשחקנית ראשידה ג'ונס. לאחר נישואיה החליטה לנטוש את תחום המשחק ולהתמקד יותר בחיי משפחתה. ליפטון וג'ונס התגרשו בשנת 1989, לאחר שנפרדו עוד ב-1986.
פטירתה
בשנת 2004 אובחנה ליפטון כחולת סרטן המעי הגס, לאחר תקופת טיפולים כימותרפיים ארוכה שנמשכה למעלה משנה החלימה זמנית מהמחלה.
נפטרה מסרטן המעי הגס בלוס אנג'לס ב-11 במאי 2019.
יום האופניים העולמי
באפריל 2018 הכריזה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על ה-3 ביוני כיום האופניים העולמי. בהחלטה ליום האופניים העולמי צוין ה"ייחודיות, אורך החיים והרבגוניות של האופניים, שנמצאים בשימוש כבר מאתיים שנה. וכי מדובר באמצעי תחבורה המעודד קיימות, פשוט, אמין, נקי ומתאים לסביבה".
זכויות מים
זכויות מים מתייחסות לזכות של משתמש לעשות שימוש במים ממקורות מים, כדוגמת נהר, נחל, פלג, מעיין, אגם או מי תהום. באזורים בהם יש שפע מים ומעט משתמשים מערכת החקיקה בנושא אינה מורכבת או שנויה במחלוקת. באזורים אחרים, בייחוד באזורים של אקלים צחיח שבו נהוג להשקות, זכות השימוש במים היא מקור לעימותים, הן משפטיים והן פיזיים. חלק ממערכות החקיקה מתייחסות למים הזורמים על פני השטח ולמי תהום באותה צורה, בעוד שמערכות אחרות מיישמות עקרונות שונים ביחס לשניהם.
סוגים של זכויות מים
קיימים הבדלים יסודיים בין אופי והמקור לזכויות מים בארצות שונות. בדרך כלל מבוססות זכויות המים על חוק המים המיושם באותה ארץ, ובצורה הבסיסית הן מסווגות כזכויות מבוססות קרקע או זכויות מבוססות שימוש.
חלק מהמדינות מרשות ליחידות מנהליות לקבוע חוקי מים עצמאיים. לדוגמה לכל מדינה וטריטוריה בארצות הברית יש מערך חוקי מים משל עצמן הקובע את זכויות המים שעשויות להיות מבוססות קרקע או מבוססות שימוש או שניהם.
זכויות המים בפינלנד
בפינלנד הבעלות על גופי המים היא בדרך כלל פרטית, מצב שונה מאשר במרבית מדינות האיחוד האירופי, אבל פינלנד גם מיישמת את העיקרון במשפט הרומי של aqua profluens (מים זורמים), שעל פיו אין זכות בעלות או קניין על מים הזורמים בחופשיות בגופי מים. משמעות עיקרון זה שעל פי הוראות חוק המים הפיני בעלים של גופי מים אינם יכולים למנוע הטיה של המים לחקלאות, לתעשייה, לשימושים עירוניים או לצריכה ביתית ואינם יכולים לאסור על שימוש בגופי מים למטרות נופש.
זכויות מבוססות קהילה
בכמה תחומי שיפוט מוענקות זכויות המים ישירות לקהילות והמים נשמרים על מנת להבטיח קיבולת מספקת לצמיחה עתידית של אותה קהילה. לדוגמה קליפורניה מעניקה לקהילות ומשתמשים אחרים במים בתחומי אגני ניקוז מעמד מועדף על פני זכויות מים לפי שימוש, רק משום שהם שוכנים היכן שהמים בוקעים וזורמים בטבעיות. דוגמה נוספת של זכויות מים מבוססות קהילה היא זכויות המים של פואבלו. כפי שמוכר בקליפורניה, מוענקות זכויות מים של פואבלו ליישובים בודדים (למשל פואבלו) לכל הנחלים והנהרות הזורמים דרך היישוב ולכל האקוויפרים של מי התהום השוכנים מתחת לאותו יישוב. זכותו של הפואבלו מתרחבת על פי צורכי היישוב ועשויה לספק את צורכיהם של יישובים המסופחים אחר-כך ליישוב. אף שקליפורניה מכירה בזכות המים של הפואבלו, הן שנויות במחלוקת. כמה מלומדים וערכאות שיפוטיות מודרניים טוענים כי דוקטרינת זכויות מי הפואבלו חסרת בסיס היסטורי בחוק המים הספרדי או המקסיקני.
זכויות מבוססות שימוש
זכויות מבוססות שימוש אינן קשורות לקרקע ובמקום זאת מסתמכות על השאלה האם למשתמש במים יש גישה חוקית למקור המים. ככלל, זכויות המבוססות על שימוש קשורות לזיקת הנאה, וניתנות להעברה לכל אחד. במשפט המקובל זכויות המבוססות שימוש חלות רק על נתיבי מים בני שיט שבהן יש זיקת הנאה משוערת, המתייחסים אליה לעיתים קרובות כאל שיט משועבד.
הקצבה
זכויות מים מוקצבות הן זכויות מים מבוססות שימוש הנפוצות ביותר בארצות הברית והנפוצות ביותר במדינות מערביות שבהם המים מצויים במשורה. "דוקטרינה ההקצבה מעניקה למי שבפועל הסיט את המים ומשתמש בהם לעשות זאת ובתנאי שהשימוש במים הוא הגיוני ולמטרות מועילות", בלא קשר לשאלה האם אותו אדם הוא בעלים של קרקע הצמודה לאפיק המים. "בין כמה משתמשים חוק התיעדוף קובע 'ראשון בזמן הוא בעל זכות ראשונים.'"
המערכת המודרנית של הקצבת זכויות מים מאופיינת על ידי חמישה עקרונות: שימוש מועיל מוגדר כשימוש עבור חקלאות, תעשייה או שימוש עירוני. שימוש לצורכי סביבה, כדוגמת שמירה על גוף המים ובעלי החיים המשתמשים בו, לא נחשבו בתחילה כשימוש מועיל בכמה מדינות, אבל התקבלו באזורים מסוימים. כל זכות במים מוגדרת על פי הקצאה שנתית ותאריך ההקצאה. כאשר זכות מים נמכרת היא כוללת גם את תאריך ההקצאה הראשוני.
המצעד (סדרת טלוויזיה)
המצעד היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המשודרת החל מ-8 בינואר 2017 בערוץ kidz התוכנית מדרגת כוכבים ומספרת על פריצתם בתור כוכבים אהובים בקרב בני הנוער. התוכנית מדרגת כוכבים וכוכבי רשת כמו: עלמה זק, נועה קירל, עדי ביטי, אדיר מילר, שני כהן, ליאת הר לב ועוד.
זכויות מים
היסטוריה של זכויות מים
בתקופת האימפריה הרומית החוק היה שאנשים יכולים לקבל זכויות זיקת הנאה זמניות למים זורמים. זכויות אלו היו תלויות בבעלות על הקרקע, ונמשכו כל עוד השימוש נמשך. תחת החוק הרומי קרקע לא הייתה בבעלות אזרחים, כולה הייתה שייכת ל"רפובליקה" ונשלטה על ידי פוליטיקאים.
זכויות המים בישראל
זכויות המים בישראל נקבעו על ידי חוק המים, תשי"ט–1959, ובו נקבע:
קובאל
קובאל (בפולנית: Kowal) היא עיירה במחוז ולוצלאווק שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קובאל נזכרת מהמאה ה-12, ובמשך השנים הייתה למרכז מסחר אזורי, תוך שנבנו בה מבצר וטירה. בשנת 1519 הוענקו לקובאל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
יהודי קובאל
יהודים ישבו בקובאל מראשית המאה ה-16, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הותר להם להקים בה בית מדרש ובית עלמין. לאחר נסיגת השוודים מהיישוב באמצע המאה ה-17, פרעו ביהודיו החיילים הפולנים שהגיעו אליו. במהלך המאה ה-18 הוטלו מגבלות על עיסוקי היהודים בעיירה, ועד שנת 1862 הוטלו הגבלות על אזור מגוריהם בה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,227 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה, בסיוע פולנים מקומיים, ובחטיפתם לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. כעבור מספר ימים הרסו אנשי ס"ס כמה עשרות בתים של יהודים בעיירה.
ב-11 בדצמבר 1940, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, החל גירושם של חלק מיהודי העיירה מזרחה, ורובם הגיעו לבסוף לגטו ורשה. ב-23 ביוני 1941 גורשו לוולוצלאבק כ-350 גברים יהודים שנותרו ביישוב. משם נלקחו למחנות עבודה, ואלו ששרדו בהם, שולחו בהמשך לאושוויץ. באמצע אוקטובר 1941 כלאו הגרמנים את כ-400 הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו 10 ימים ללא מזון. לאחר מכן, נלקחו השורדים לתחנת הרכבת, ושולחו לגטו לודז', ממנו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר השלמת הגירוש הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה.
באטמן: ליל כל הקדושים הארוך
באטמן: ליל כל הקדושים הארוך (באנגלית: Batman: The Long Halloween) היא מיני סדרה בת 13 חוברות בכתיבתו של ג'ף לוב ובאיורו של טים סייל אשר הופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ופורסמה בין דצמבר 1996 לדצמבר 1997 על ידי חברת DC קומיקס. המיני סדרה הושפעה על ידי שלוש חוברות ספיישל שפורסמו בכותרי "באטמן: אגדות האביר האפל". הצלחת המיני סדרה הובילה את לוב וסייל לפרסם את ההמשכים "באטמן: ניצחון אפל" ו"קאטוומן ברומא".
עלילת המיני סדרה מתרחשת במהלך שנותיו הראשונות של באטמן כלוחם בפשע, כאשר רוצח מסתורי בשם הולידיי ("יום חג") הורג אנשים בעת חגים, אחד בכל חודש. באטמן חוקר את המקרה יחד עם המפקח גורדון והתובע המחוזי הארווי דנט מתוך מטרה למצוא את הרוצח בטרם יגבה את קורבנו הבא. מאורעות הסיפור מקושרים גם לנסיבות הפיכתו של דנט לדו-פרצוף.
מבחינת המשכיות, העלילה ממשיכה את עלילת "באטמן: שנה ראשונה". במהלכה, גלריית הנבלים של באטמן הופכת מחבורת גנגסטרים פשוטה לקבוצת נבלי-על. כמו כן, היא מביאה את סיפור מקורו של דו-פרצוף.
"ליל כל הקדושים הארוך" היה לאחד משלושת הקומיקסים שהשפיעו על יצירת סרט הלייב אקשן "באטמן מתחיל" משנת 2005. בנוסף, סרט ההמשך "האביר האפל" לקח מספר אלמנטים מהסיפור, גם הוא שימש כהשראה עבור הסרט "באטמן" בבימויו של מאט ריבס שיצא לאקרנים בשנת 2022. כמו כן, עובד לסרט אנימציה דו-חלקי באותו השם, שיצאו במהלך קיץ 2021.
עלילה
העלילה מתחילה בחודש יוני, כאשר במהלך חתונה, ראש המאפיה קרמיין "הרומאי" פלקונה מנסה ללחוץ על ברוס ויין לעזור בהלבנת כספים, וברוס מסרב. הוא עוזב את המסיבה עם סלינה קייל, אך מוצא את התובע המחוזי הארווי דנט חבול ומוכה, לאחר שחברי כנופיית המאפיה של פלקונה הרביצו לו. הוא עוזר לו להתעשת ומחליט לעזוב לבדו.
בתור באטמן, ויין חוקר את הפנטהאוז של פלקונה. הוא נתקל בקאטוומן, שנמלטת ממנו. הוא יוצא בעקבותיה אך מסיים את המרדף בעקבות סמל העטלף, שמבליח את החשיכה. המפקח גורדון והארווי דנט קראו לו, והשלושה עורכים ביניהם הסכם לסיים את שלטונו של פלקונה אפילו במחיר כיפוף החוקים. לאחר מכן, ברוס מתנגד להצעת חבר המנהלים של בנק גות'אם סיטי לקבל את כספו של פלקונה. כאשר טענותיו לא מצליחות לשנות את דעתם, באטמן מבקר אצל מנהל הבנק, ריצ'רד דניאל, ומזהיר אותו שלא לקבל את כספו של פלקונה. בעקבות כך, דניאל מתפטר מתפקידו, וברוס ממלא את מקומו. כחודש לאחר מכן, פלקונה פוקד על אחיינו ג'וני ויטי לטפל בבעיה. בספטמבר, ג'וני מחסל את דניאל בצאתו מהתיאטרון.
בליל כל הקדושים, ג'וני ויטי נורה פעמיים בידי מתנקש לא ידוע בעת רחיצה באמבטיה. הפולש משאיר מאחוריו ג'ק-או-לנטרן ואת כלי הרצח, אקדח בקוטר 0.22 אינץ', כאשר פטמת בקבוק לתינוקות משמשת כמשתיק קול. באותו לילה, דנט, גורדון ובאטמן דנים ברצח, ודנט אומר שאינו מוטרד ממותו של מתנקש מטעם המאפיה. באטמן שם לב שקאטוומן מצותתת, והיא מציעה לו את עזרתה לפגוע ברומאי היכן שכואב לו - בכספו. המידע של קאטוומן מוביל את באטמן ואת דנט למחסן שבו פלקונה מחביא 20 מיליון דולר במזומנים. יחדיו, הם מציתים את המחסן ומשמידים את הכסף. דנט חוזר לביתו ופצצה מתפוצצת. הוא ואשתו גילדה שורדים את הפיצוץ. למשך חודשים לאחר מכן, בחגים מסוימים, "רוצח החגים" ממשיך לרצוח חברים ממשפחת הפשע פלקונה.
בערב השנה החדשה, באטמן נאלץ להשהות את המשך חקירתו כדי לעצור את הג'וקר מרציחתם של אנשים בכיכר גות'אם באמצעות גז הצחוק שלו. בינתיים, עוזרו החדש של דנט, ורנון פילדס, מחפש בארכיון המשטרתי ומגלה קשר בין קרמיין פלקונה לבין ברוס ויין. ביאכטה של פלקונה במפרץ גות'אם, בנו אלברטו נופל מהסיפון לאחר שנורה בידי רוצח החגים.
הרציחות ממשיכות, וחקירתו של דנט נפסקת בחטף כאשר ברוס ויין נעצר ביום האם. בעבר, תומאס ויין הציל את חייו של פלקונה כאשר הוא נורה, ודנט הסיק מכך שקיים קשר בין שני הבנים. אולם, המשפט שהתרחש לאחר מכן ביום האב הסתיים לטובתו של ברוס משום עדותו של אלפרד שלא קיים כל קשר בין שני הגברים ומשום חוסר ראיות במקרה של תומאס ויין עקב שחיתות משטרתית שהייתה קיימת באותה עת.
באטמן מאתר את איש החידות, שהולידיי חס על חייו באחד באפריל. איש החידות מסביר שהרומאי שכר אותו כדי לגלות מיהו הולידיי, אך בחר שלא להשתמש בשירותיו לאחר שפתרונותיו לא היו לשביעות רצונו. באטמן חושד שהרומאי השאיר את איש החידות בחיים כדי להפיץ את השמועה שהוא מחפש אחר הולידיי.
ביום הולדתו של פלקונה, שחל ב-2 באוגוסט, מארוני הולך להעיד במשפט נגדו. לפני שהוא עולה לדוכן העדים, פילדס נותן לו בקבוק חומצה שנראה כמו תרופה לצרבת. במהלך חקירתו, מארוני משליך את החומצה על הארווי דנט, דבר שמשחית חצי מפניו בצורה מחרידה. דנט מובהל לבית החולים, אך הוא דוקר רופא ונמלט. בינתיים, אמו של ויטי, קרלה, הופכת למטרתו הבאה של הולידיי לאחר שהיא בודקת את תיקי החקירה שלאחר המוות של קורבנותיו.
ביום העבודה, מתגלה שדנט התחבא בביבים של גות'אם למשך חודש. דרכו מצטלבת עם סולומון גרנדי, שתוקף אותו, אך דנט מצליח להדפו ולהרגיעו. בינתיים, גורדון מגיע למסקנה שדנט הוא הולידיי. באטמן מסרב להכיר בעובדה זו, אך גורדון דורש לשמוע את האמת מדנט בעצמו. באטמן חוקר את פלקונה אודות מקום מחבואו של דנט. הרומאי מאשים את באטמן בכך שידע שדנט הוא הולידיי אך עמד מנגד ולא עצר בעדו. לאחר מכן, באטמן מבקש לדעת מקאטוומן מדוע היא כל כך מתעניינת בפלקונה. היא מסרבת לענות ונמלטת מהמקום. או אז, באטמן מנסה לקבל תשובות מפיו של ג'וליאן דיי - איש לוח השנה - שכלוא בארקהם אסיילום. הוא אומר לו שהם יודעים את דבר זהותו של הולידיי אך לא את מקום הימצאו. איש לוח השנה מציע שבהתחשב בעובדה שמדובר ביום חג, הולידיי בדרכו להרוג את מארוני.
באותו לילה, גורדון מעביר את מארוני לתא חדש לבקשתו של באטמן. הולידיי מופיע ויורה במארוני ובשומר ראשו במהלך העברת האסירים. הולידיי מפנה את האקדח לעבר גורדון, שמזהה אותו כאלברטו פלקונה. שומר הראש, שמתגלה כבאטמן, מכה בפלקונה הצעיר בפראות וכמעט הורג אותו. גורדון עוצר אותו, ואלברטו נלקח תחת מעצר ונכלא.
בליל כל הקדושים, כל מטופלי ארקהם למעט איש לוח השנה משוחררים בידי דנט בהתבסס על הטלת מטבע. אותם נמלטים, יחד עם דנט (שכבר הפך לדו-פרצוף) וקאטוומן, אורבים לפלקונה ובתו סופיה בפנטהאוז שלהם. באטמן מתערב, אך אינו מצליח למנוע מדנט מלרצוח את פלקונה. במהלך המהומה, סופיה נופלת מהחלון. דנט נמלט והורג את עוזרו לשעבר ורנון פילדס משום שעזר למארוני לצלק את פניו. מאוחר יותר, דנט מוסר את עצמו לגורדון ולבאטמן. בעודו מובל למעצר, הוא אומר להם כי ישנם שני רוצחי חגים. גורדון ובאטמן דנים בפשר כוונתו לכך, היות שאלברטו כבר הודה ברציחות של הולידיי.
אלברטו מצליח להתחמק מתא הגזים לאחר שהוכרז כלא שפוי ונשלח לארקהם אסיילום, בו הוא חולק תא מקביל לאיש לוח השנה.
בערב חג המולד, גילדה אורזת קופסאות לקראת עזיבתה את גות'אם, אך לפני שהיא עושה זאת, היא לוקחת קופסה לכבשן שבקומת המרתף. היא מתארת לעצמה בקול רם כיצד קראה בתיקי חקירתו של דנט על הסרתם של מספרים סידוריים מאקדחים וכיצד פטמות בקבוקי תינוקות יכולות לשמש כמשתיקי קול. היא מוציאה מתוך הקופסה אקדח בעל קוטר 0.22 אינץ', כובע ומעיל, ומשליכה אותם לכבשן. היא מתוודה כי לקחה על עצמה להתחיל את רציחותיו של הולידיי מתוך מאמץ לסיים את שלטון האימים של הרומאי בגות'אם ולהקל על עבודתו של דנט. היא מאמינה כי דנט לקח על עצמו את האשם ברציחות ערב השנה החדשה וכי אלברטו משקר למשטרה בעדותו. היא גם אומרת שהיא יודעת שדנט יחלים בסופו של דבר והשניים יתפייסו, משום שהיא מאמינה בו.
ביקורת
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום ה-44 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
בישופות ורדן
הבישופות של ורדן הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה. היא הייתה ממוקמת בקצה המערבי של האימפריה וגבלה בממלכת צרפת, בדוכסות לוקסמבורג ובדוכסות באר. זמן מה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-10, השליטה של רוזנות ורדן עברה מהרמן מאנם מבית ארדן-ורדן לבישוף של ורדן.
היסטוריה
סיפור לפיו פטר (774–798), יורשו של מדלבאוס, קיבל לורדות חילונית של הדיוקסיה על ידי קרל הגדול, אך הדבר אינו מקובל עוד.
בגלל הרס הארכיון בשריפה, הזמין הבישוף דדון (880-923) את מברטריוס, נזיר בנדיקטיני. זה המשיך עד 1250 על ידי נזיר שני, לורנס, ומאוחר יותר על ידי סופר אנונימי.
בשנת 990 הורה הבישוף היימונט על בניית קתדרלה חדשה על פי התוכנית הרומנו-ריינית: ספינה, שני טרנספטים, שני אפסיסים מנוגדים, שלכל אחד מהם שני מגדלי פעמונים. הקיסר אוטו השלישי העניק את התואר רוזן לבישוף היימונט (990–1024) ולממשיכי דרכו ב-997. לבישופים הייתה הזכות למנות "רוזן לכל החיים" (comte viager) חילוני, בכפוף תאורטית לסמכותו של הבישוף. רוזנים אלו נבחרו ממשפחת האצילים של הארדנים. היה סכסוך תכוף בין הרוזן והבישוף.
עם נישואיו של פיליפ הרביעי עם ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, בתו של הרוזן משמפאן, לורן ובמיוחד ורדן הפכו למוקד תמיכה עיקרי לכתר צרפת. לאחר 1331, מינוי הבישופים נשלט על ידי מלך צרפת ולא על ידי הקיסר.
הבישופות סופחה לצרפת ב-1552; זה הוכר על ידי האימפריה הרומית הקדושה בשלום וסטפליה של 1648. היא הייתה אז חלק ממחוז שלושת הבישופויות.
אלוף בשחור (הרהורים)
אלוף בשחור (הרהורים) הוא אלבום האולפן השישי של הזמר והיוצר עמיר בניון אשר יצא בשנת 2007 כשנה לאחר אלבומו הקודם, "הכל עד לכאן".
האלבום מכיל 15 רצועות שהם בעצם חלק מיצירה אחת. האלבום מרפרף ומתקדם מבריאת האדם למצבו העכשווי, ויש בו ביקורת נוקבת על אלמנטים באופן החיים המודרניים. הוא בוחן את התנהגותו של האדם, התפתחותו ושאיפותיו. יש בו ניגוד בין הדמיון שמוצג כאשליה, ומגובה ומועצם על ידי המדיה המכתירה אלופים לרגע. כאשליה היא במרכז הביקורת, ומולה המציאות המגבילה הממשית. הוא מדבר על הפספוס, על התעוררות מאוחרת ועל היות לבד. מול אלו האלבום מציע אלמנטים דתיים, בין היתר מחסידות חב"ד, ושם את הרצון לקרבת אלוהים כביטוי הבסיסי והראשוני ביותר של רצון האדם. האלבום כולו לא זכה לפרסום רב, אך מתוכו התפרסם השיר "אלוף בשחור" וכן שלושה שירים נוספים ("יכול להיות", "תמיד ידעתי" ו"רוצה אליך") שצורפו לאלבום האוסף שעה של אור שיצא שנתיים לאחר מכן. כל השירים והלחנים באלבום הם של עמיר בניון והוא הוקלט בשיתוף סימפונט אשדוד ובניצוחו של שמואל אלבז.
בשיר "יכול להיות" מבצע בניון עיבוד לקטע מתוך הפרק הראשון של הסימפוניה החמישית של בטהובן. בשיר "תמיד ידעתי" הוא משלב הקלטה של הרבי מלובביץ' וחסידיו בשירת "צמאה לך נפשי" על פי לחן של ר' שניאור זלמן מלאדי. הקטע האחרון (15) הוא מעין סיכום ומוזכרים בו כל הנושאים שהוזכרו בשירים הקודמים.
אנדראס ריינקה
אנדראס ריינקה (בגרמנית: Andreas Reinke, נולד ב-10 בינואר 1969 בקרקוב אם זי שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער, וזוהה בעיקר עם קייזרסלאוטרן ועם ורדר ברמן, עם שתיהן זכה הן באליפות הבונדסליגה והן בגביע הגרמני.
קריירת מועדונים
ריינקה החל את בשנת 1987 את קריירת הבוגרים שלו בדינמו שוורין, ששיחקה אז בליגות נמוכות במזרח גרמניה. לאחר איחוד גרמניה, עבר ריינקה להמבורג מהבונדסליגה בשנת 1990, ושימש בה שוער משנה לריכרד גולץ. במקביל, שיחק ריינקה שלוש עונות בקבוצת המילואים, וערך הופעת ליגה אחת בלבד בקבוצה הבוגרת, בהפסד 3-0 לשטוטגרטר קיקרס באוגוסט 1991. בקיץ 1993 חתם ריינקה בפ.צ. סנט פאולי, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. ריינקה הציג יכולת טובה מאוד בשער הקבוצה, אך סיים עם הקבוצה רק במקום הרביעי, מרחק שתי נקודות מהמקום השלישי ממנו עולים לבונדסליגה.
בקיץ 1994 חתם ריינקה בקייזרסלאוטרן, ובעונת 1994/95 סיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה. בעונת 1995/96 ריינקה וקייזרסלאוטרן סיימו את העונה במקום ה-16 ונשרו לראשונה בהיסטוריית המועדון לבונדסליגה השנייה, על אף שריינקה ספג 37 שערים בלבד. למרות ירידת הליגה, באותה עונה זכו ריינקה וקייזרסלאוטרן בגביע הגרמני לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה. בעונת 1996/97, על אף הדחה מגביע אירופה למחזיקות גביע כבר בסיבוב הראשון, ריינקה וקייזרסלאוטרן חזרו תוך עונה אחת לבונדסליגה מהמקום הראשון, וכבר בעונת החזרה שלהם לבונדסליגה, 1997/98, זכו באליפות מפתיעה, והיו לקבוצה הראשונה בתולדות הבונדסליגה שזוכה באליפות עונה אחת אחרי שעלתה ליגה. למרבה האירוניה, ריינקה ספג בעונת האליפות 39 שערים, יותר ממה שספג בעונה בה קייזרסלאוטרן ירדה ליגה. בעונת 1998/99 ריינקה וקייזרסלאוטרן סיימו במקום החמישי בבונדסליגה, והגיעו בליגת האלופות עד לרבע הגמר, שם הודחו על ידי באיירן מינכן. בעונת 1999/00 סיימו ריינקה וקייזרסלאוטרן שוב במקום החמישי, והודחו בסיבוב השלישי של גביע אופ"א על ידי לאנס. בקיץ 2000 עזב ריינקה את קייזרסלאוטרן לאחר שש עונות, בהן ערך 161 הופעות ליגה.
עם עזיבתו את קייזרסלאוטרן, חתם ריינקה באירקליס סלוניקי, שם שיחק עונה אחת, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגת העל היוונית בכדורגל. בקיץ 2001 חתם ריינקה בריאל מורסיה מליגת המשנה הספרדית. בעונת 2001/02 סיימו ריינקה ומורסיה במרכז הטבלה. בעונתו השנייה במורסיה, 2002/03, סייע ריינקה למורסיה להעפיל ללה ליגה מהמקום הראשון, כשהוא סופג 21 שערי ליגה בלבד ב-40 הופעות. בזכות זאת, זכה ריינקה בפרס ריקרדו זאמורה, הניתן לשוער שספג הכי מעט שערים. באותה עונה אף הבקיע שער, כשבעט פנדל מוצלח לרשתה של נומנסיה בניצחון 2-1.
בקיץ 2003 חזר ריינקה לגרמניה, וחתם בורדר ברמן, כאשר היה כבר בן 34. ריינקה זכה בדאבל כבר בעונתו הראשונה בברמן, 2003/04, כאשר זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, ובגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-2 בגמר על אלמניה אאכן. בעונה זו, וגם בעונת 2004/05, לא החמיץ ריינקה אפילו שנייה אחת ושיחק את מלוא הדקות האפשרי במשחקיה של ורדר ברמן. בעונת 2004/05 ריינקה וברמן סיימו במקום השלישי בבונדסליגה, אך הודחו מליגת האלופות לאחר צמד תבוסות בשמינית הגמר למונקו, בתוצאות 7-2 ו-3-0. בעונת 2005/06 שיחק ריינקה בהרכב עד למחזור ה-20, והחל מהמחזור ה-21 החל לשבת על הספסל ולהיות שוער מחליף לטים ויזה, שנחשב אז לכישרון עולה צעיר. באותה עונה סיימה ורדר ברמן במקום השני בליגה, והודחה בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי יובנטוס, בצמד משחקים בהם ויזה עמד בשער. בעונת 2006/2007 בבונדסליגה ערך ריינקה שלוש הופעות, כשהאחרונה הייתה בהפסד 3-2 לארמיניה בילפלד במחזור ה-31. זו הייתה הופעתו האחרונה בקריירה של ריינקה, שבסיום עונה זו פרש ממשחק פעיל בגיל 38, והיה לשוער הראשון בהיסטוריית הבונדסליגה שזכה באליפויות בשני מועדונים שונים.
קריירת אימון
ריינקה התנסה באימון בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, שם היה מאמן שוערים, תפקיד אותו מילא גם בהאנזה רוסטוק. לאחר מכן היה ריינקה מאמן ראשי בקבוצת SV בולקובר מהליגות האזוריות.
תארים
עם קייזרסלאוטרן:
עם ורדר ברמן:
תארים אישיים:
זבדיה
זבדיה הוא שם פרטי עברי שמקורו בתנ"ך, ומשמעו מתנת ה'. בנוסף לכך, השם משמש גם כשם משפחה יהודי-אתיופי.
תמונתו של דוריאן גריי (סרט, 1913)
תמונתו של דוריאן גריי (באנגלית: The Picture of Dorian Gray) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1913, בבימויו של פיליפס סמולי. בסרט מככב וולאס ריד, בתור דוריאן גריי. את התסריט כתבה לויס ובר, והוא מבוסס על הרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד, שיצא לאור בשנת 1890.
זהרון
זַהֲרוֹן (שם מדעי: Pterois) הוא סוג של דג טורף במשפחת העקרבנוניים, שנפוץ בעיקר במימי האוקיינוס השקט, האטלנטי והאוקיינוס ההודי. כמו כן, הוא נפוץ בים האדום, במפרץ אילת ומתחיל להיראות גם באגן המזרחי של הים התיכון. רוב מיני הזהרון מאופיינים בפסים לרוחב הגוף בצבעים לבן, אדום וכתום. באנגלית, הזהרון מכונה לרוב Lionfish ולעיתים גם Zebrafish או Firefish.
תכונות
זהרון הדור הוא המין הגדול והמפואר בדגים מסוגו. אורך גופו עד, ראשו גדול ומגושם ופיו רחב. מעל לכל עין מזדקר זיז קרומי, שאורכו הולך וקטן עם הגיל. הקוצים בקדמת סנפיר הגב ארוכים מאוד ואינם מחוברים בקרום אחד, כבמינים אחרים, אלא כל קוץ עטוף באונה קרומית צרה משלו. גם הזיזים שבסנפירי החזה ארוכים מאוד, נפרדים זה מזה, כל אחד עטוף באונה קרומית משלו. על הגוף והראש פסים אדומים-חומים ולבנים.
קצב גידולו
קצב גידולו של הזהרון ההדור מהיר, הוא יכול להתרבות אחת לארבעה ימים ונקבת הזהרון יכולה להטיל עד כשני מיליון ביצים בשנה. לפיכך, אם הזהרון נמצא בסביבה ללא טורפים טבעיים הוא עלול להוות סכנה למערכת האקולוגית באזור ולהשפיע לרעה על אוכלוסיות דגים אחרות.
מזונו
הזהרון ניזון מדגים קטנים, אליהם הוא מתקרב בשחייה איטית, ובולע אותם תוך הסתערות ופתיחת פיו.
פעילותו
הזהרון פעיל בשעות אחר-הצהריים המאוחרות ובלילה, ובשעות היום מסתתר בשקעים מוצלים. פרטים בודדים או קבוצות קטנות שכיחים במים רדודים, אך נמצאים גם במים עד עומק של 30 מטרים.
דקירה מזיזי הזהרון גורמת לצריבה הנמשכת יותר מיממה, מלווה בקשיי נשימה וחום גבוה, ועשויה לגרום גם לבצקת מקומית. במקרה של פציעה יש לסור מיידית לבית-החולים.
מין פולש
על מנת להתמודד עם פלישת הזהרון ההדור למימי הים התיכון בכלל ולחופי ישראל בפרט, מנפיקה רשות הטבע והגנים אישורים מיוחדים לצוללנים לדוג את הזהרון כדי לשלוט בגודל האוכלוסייה שלו.
על פי קביעת רשות הטבע והגנים מ-2017, אסורים כל משפחת הזהרונים (עקרבנוניים) לייבוא וסחר בישראל.
מיון
הסוג זהרון מכיל 12 מינים. במפרץ אילת קיימים שני מינים: זהרון מקרין וזהרון הדור, שנמצא גם לחופי הים התיכון כמין פולש כתוצאה מהגירה לספסית.
דייב מת'יוס בנד
דייב מת'יוס בנד (באנגלית: Dave Mathews Band או בקיצור DMB) היא להקת רוק אמריקאית פופולרית. הלהקה הוקמה בעיר שרלוטסוויל שבמדינת וירג'יניה בשנת 1991. מקים הלהקה הוא דייב מת'יוס שהוא גם הנגן והמלחין של רבים משירי הלהקה. אל מתיוס חברו נגן הסקסופון לירוי מור, הבסיסט סטפאן לסרד, נגן הכינור החשמלי בויד טינסלי והמתופף קרטר ביופורד. מאז 1998 הופיע עם הלהקה גם הקלידן בוץ' טיילור אם כי הוא לא הצטרף ללהקה באופן רשמי. הלהקה מכרה בין 30 ל-40 מיליון אלבומים בכל העולם.
היסטוריה
מור וביופורד ניגנו שניהם בלהקות ג'אז בשרלוטסוויל, כששמעו קלטת דמו שהפיק מת'יוס והחליטו להסכים לשתף עמו פעולה. בשנת 1991 הוציאה הלהקה אלבום דמו שכלל את השירים: "Recently", "The Song That Jane likes" ו-"Tripping Billies". זמן קצר לאחר מכן הופיעה הלהקה בפסטיבל "יום כדור הארץ" בעיר שרלוטסוויל וזכתה להצלחה רבה שהביאה לה פרסום רב. אחת הסיבות להצלחתה של הלהקה בימיה הראשונים הייתה נכונותה לאפשר לקהל ששמע אותה להקליט את המופע אם כי הלהקה ביקשה שההקלטות לא תמכרנה למטרות רווח.
את הפריצה הגדולה שלה עשתה הלהקה בין השנים 1994 ו-1996 כאשר הוציאה את האלבום הראשון שלה: "Under The Table and Dreaming" שכלל בין היתר את השירים: "Satellite", "What Would You Say" ו- "Ants Marching". האלבום הוקדש לזכר אחותו של דייב מת'יוס, אן, שנרצחה בשנת 1994 על ידי בעלה.
בשנת 1996 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "Crash", שזכה להצלחה רבה ברדיו ובמכירות. הסינגל "So Much To Say" מהאלבום זכה בגראמי. ב-28 באוקטובר 1997 הוציאה את האלבום ההופעה הראשון שלה: "Live at Red Rocks 8.15.95". מאז הוציאה הלהקה עוד שלושה אלבומי אולפן ("Before These Crowded Streets" (1998), "Everyday" (2001), "Busted Stuff" (2002) ו-"Stand Up" (2005( ועשרות אלבומי הופעה.
ב-19 באוגוסט 2008 מת הסקסופוניסט לרוי מור בתאונה בחוותו, וג'ף קופין, סקסופוניסט להקת בלה פלק והפלקטונס, החליף אותו בסיבוב ההופעות של הלהקה ובהקלטת האלבום "Big Whiskey and the GrooGrux King" שיצא לאור ביוני 2009. מאז הוא מופיע באופן קבוע עם הלהקה ומשתתף בהקלטותיה באולפן.
לאחר 20 שנים רצופות של הקלטת אלבומים והופעות חיות רבות, הלהקה לקחה "שנת שבתון" ב-2011 עם הופעות בודדות בלבד (לרוב הופעות דו-יומיות ותלת-יומיות עם אורחים מוזיקליים שונים ולהקות פחות מפורסמות). ההופעות הללו נקראו בשם Caravan. בקיץ 2012, הלהקה חזרה לסיבוב הופעות מלא ואף תוציא לאור אלבום חדש בשם "Away From The World" שאמור לצאת לאור ב-11 בספטמבר 2012.
המועצה הארכיאולוגית
המועצה הארכיאולוגית היא גוף סטטוטורי הקיים מתוקף סעיפים 36-34 לחוק העתיקות. חברי המועצה ממונים על ידי שר החינוך והתרבות.
תפקיד המועצה
לייעץ לשר החינוך והתרבות, למנכ"ל רשות העתיקות ולמועצת רשות העתיקות בענייני ארכאולוגיה ועתיקות, שיובאו בפניה על ידיהם. כלומר, המועצה הארכאולוגית היא הגוף המקצועי העליון במדינת ישראל המייעץ לרשות העתיקות הממונה על אכיפת חוק העתיקות והסדרת כל הפעילות הנוגעת לעתיקות ולאתרי עתיקות בישראל.
ועדות משנה
המועצה רשאית לאצול מסמכויותיה לוועדות מבין חבריה. הוועדה העיקרית הקיימת מטעמה של המועצה הארכאולוגית היא הוועדה למתן רישיונות לחפירה ארכאולוגית, לפי סעיף 12 לחוק העתיקות.
ג'וליה בטרפליי היל
ג'וליה לוריין היל (באנגלית:Julia Butterfly Hill, המוכרת בשם ג'וליה בטרפליי היל, נולדה ב-18 בפברואר 1974, מאונט ורנון, מיזורי, ארצות הברית), היא פעילה סביבתית, המוכרת כמי שחיה על עץ סקויה במשך 738 ימים כדי למנוע את כריתתו לצרכים מסחריים.
המועצה הארכיאולוגית
היסטוריה
המועצה הארכאולוגית הראשונה הוקמה בידי פרופ' ג'ון גרסטנג שהקים את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי והיה למנהלה הראשון. המועצה הוקמה מתוקף פקודת העתיקות הראשונה שנוסחה בשנת 1920. המועצה כונתה "המועצה הארכאולוגית המייעצת" (Archaeological Advisory Board). הישיבה הראשונה של המועצה הארכאולוגית התקיימה ביום 20 בספטמבר 1920, במעמד הנציב העליון, הרברט סמואל.
ג'וליה בטרפליי היל
בשנת 1996 עברה ג'וליה בטרפליי היל תאונת דרכים קשה, שממנה היא ניצלה בנס. התאונה וזמן השיקום הארוך שנלווה לה הובילו את היל לצאת למסע במערב ארצות הברית, שם טיילה ביערות הסקויה של קליפורניה – ואלו הדהימו אותה והשפיעו עליה מאוד. ב-1997, כשנודע להיל על עץ סקויה בן כ־1,000 שנה בקליפורניה שיועד לכריתה, היא החליטה לעשות מעשה ומ-10 בדצמבר 1997 עד 18 בדצמבר 1999, היא חייתה בין ענפיו של עץ עתיק זה שזכה לשם "לונה". המחאה שלה זכתה לסיקור נרחב בתקשורת בארצות הברית, והעלתה לסדר היום את הסכנה שבה נתונים עצי הסקויה העתיקים.
המועצה הארכיאולוגית
היסטוריה
בישיבה הראשונה של המועצה השתתפו: ג'ון גרסטנג; ויליאם ג'ון פיתיאן-אדמס (W.J. Phythian-Adams) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים; האדריכל אנטוניו ברלוצי; האב לגראנז' מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים; הארכימנדריט קלאופס, הפטריארך האורתודוקסי של ירושלים; ד"ר ויליאם פוקסוול אולברייט, מנהל בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים. הנציג היהודי היה ד"ר ארתור רופין. בעקבות התערבות הנציב העליון, הוחלף רופין לאחר מכן בד"ר נחום סלושץ מטעם החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
ג'וליה בטרפליי היל
מאבקה של היל נשא פרי, והיא הצליחה להגן על "לונה" ועל שלושה דונמים נוספים של יער. היל נחשבת לאחת מאקטיביסטיות הסביבה המפורסמות בעולם, וב-1999 היא ייסדה עמותה ללא מטרות רווח בשם Circle of Life, ששמה לה למטרה ללמד בני אדם כיצד לחיות בכדור הארץ באופן שמתחשב יותר בטבע, באמצעות אירועים, סדנאות, תוכניות הכשרה ועוד.
המועצה הארכיאולוגית
היסטוריה
עם סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל הוקמה מחלקת העתיקות הישראלית, וגם מטעמה התמנתה מועצה ארכאולוגית שהמשיכה לפעול כל העת.
היינץ גינתר גודריאן
היינץ גינתר גודריאן (בגרמנית: Heinz Günther Guderian; 23 באוגוסט 1914 – 25 בספטמבר 2004) היה איש צבא גרמני, בנו של היינץ גודריאן. הוא היה אוברסט-לויטננט בוורמאכט ולאחר מכן גנרל-מיור בבונדסוור.
ביוגרפיה
גודריאן נולד ב-23 באוגוסט 1914 בעיר גוסלאר. אביו היה הגנרל הנודע היינץ גודריאן. הוא למד בתיכון בצלנדורף והתגייס לרייכסווהר ב-1 באפריל 1933. הוא שרת בחיל השריון וכעבור שנתיים הועלה לדרגת לויטננט. הוא שרת כמפקד מחלקה, ולאחד מכן כמפקד פלוגה וכמפקד גדוד ברגימנט הפאנצר ה-1 וה-35. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 הוא לחם ב והוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה. שנה לאחר מכן הוא לחם ב ונפצע פעמיים במהלכה. הוא למד במכללת המטכ"ל וסיים את לימודיו ב-1942. לאחר מכן הוצב ביחידות פאנצר שונות עד מאי 1944, עת הוצב במטה דיוויזיית הפאנצר ה-116, תפקיד אותו מילא עד תום המלחמה. ב-5 באוקטובר הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן לחם ב ובקרב יער הורטגן, לפני שנלכד בכיס הרוהר ונפל בשבי בעלות הברית באפריל 1945.
הוא הוחזק כשבוי מלחמה עד 1947, ולאחר שחרורו היה חבר בארגון גהלן. בעקבות הקמת הבונדסוור הוא חזר לצבא ומונה למפקד גדוד הפאנצר ה-3, ואחר כך הועבר לפקד על בריגדת הפאנצר ה-14. הוא הגיע לדרגת גנרל-מיור ומילא משימות מטה וניהול, ובהמשך מונה למפקח הכללי של כוחות הפאנצר - אותו תפקיד אותו מילא אביו בזמנו. ב-1972 הוא עוטר בצלב הגדול של עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית ופרש מהצבא שנתיים לאחר מכן. לאחר פרישתו פרסם ספרי היסטוריה על מלחמת העולם השנייה. הוא נפטר בבון ב-25 בספטמבר 2004.
Avant Browser
דפדפן אוונט (Avant Browser) הוא דפדפן חינמי, אשר משתמש במנוע פריסת תצוגה Trident בדומה ל-Internet Explorer. הדפדפן פועל על מערכת ההפעלה חלונות 98, ומעלה. האוונט נחשב לדפדפן קל יחסית, כזה שאינו צורך הרבה משאבי מערכת כדי לפעול, ולכן הוא גם מהיר מאוד. בגרסה 11 הוא מיישר קו מבחינה עיצובית וטכנולוגית עם השורה הראשונה של הדפדפנים הקיימים, כשיתרונו הגדול הוא העדכונים התכופים, אותם הוא עובר מדי מספר שבועות - יתרון שהיה ייחודי בזמנו, ובהמשך אומץ על ידי דפדפנים אחרים. עם זאת, בהמשך הואט קצב העדכונים לעדכונים ספורים בשנה.
באטמן: הקרב על הברדס
באטמן: הקרב על הברדס (באנגלית: Batman: Battle for the Cowl) היא קשת סיפור אשר פורסמה בין מרץ למאי 2009 בחוברות הקומיקס באטמן על ידי חברת DC קומיקס. היא נכתבה ואוירה בידי טוני ס. דניאל. הסיפור הראשי עוקב אחר המהומה המתרחשת בגות'אם סיטי לאחר אירועי "המשבר האחרון" ו"באטמן: נוח בשלום" לנוכח היעדרותו של באטמן, כאשר למעשה הדמות נהרגה לכאורה בידי דארקסייד. הדבר גורר אחריו סדרת עימותים בין בני בריתו של באטמן לנבלי-העל שלו, הנלחמים עבור הזכות להפוך לבאטמן החדש.
בשעה שסיפור הבסיס מתפרש על פני שלוש חוברות, מספר חוברות ספיישל נוספות מתארות את השינויים העוברים על גות'אם באותה עת, ביניהן על אורקל, עזראל, אדם-עטלף, המפקח גורדון, ארקהם אסיילום, "העולם התחתון", "המערכת" ו"גות'אם גאזט". הסדרות רובין, נייטווינג וציפורי הטרף בוטלו כתוצאה מרצף אירועים אלו.
עלילה ראשית
בעקבות מעורבותו בתוכניתו של הורט להרוג את באטמן, מייקל ליין מאמין שהוא אחראי לפשיעה שאוחזת בגות'אם. הוא מתוודה על כך לכומר שלו, שלוקח אותו למסדר הטוהרה כדי להפוך לעזראל הבא. בפעילות הראשונה כעזראל, ליין מגן על סודות חליפתו של עזראל פן יפלו לרשותה של טליה אל-גול, אשר תעניק זאת לבנה דמיאן. עזראל מצליח להביס את טליה אך מותקף בידי נייטווינג באשמת רצח של שוטר בכיר. הוא משכנע את נייטווינג בדבר חפותו.
נייטווינג הופך לקר רוח כמו ברוס, וחרף הפצרותיו של טים דרייק מסרב לנטול את זהותו של באטמן. הדבר מוביל לכך שמתחזה נוטל את זהותו של הצלבן בגלימה, בהבדל שמתחזה זה משתמש בכוח קיצוני ויורה בקורבנותיו למוות. המסיכה השחורה השני משתלט על מטופלי ארקהם אסיילום בעזרת שתלים שיהרגו אותם אם לא יצייתו לו. בין המגויסים נמנים הדחליל, פיירפליי, פויזן אייבי, קילר קרוק ו-ויקטור זאס.
לאחר שדמיאן מותקף על ידי קילר קרוק, נייטווינג מציל אותו אך בעצמו מותקף על ידי המתחזה לבאטמן, ג'ייסון טוד. כשדמיאן מנסה להוכיח את ערכו לגרייסון בכך שהוא תוקף את טוד, הוא נורה ונפצע אך ניצל בידיו הנאמנות של אלפרד. מאורע זה גורם לטים דרייק לנטול את זהות באטמן ולאתר את מקום הימצאו של טוד למערת עטלף מעוותת משלו. גם הוא מותקף ונפצע בידי טוד, שממתין לבואו של נייטווינג.
דמיאן נשלח בידי אלפרד למצוא את דרייק, וכדי למנוע את פציעתו בשנית הוא נשלח עם סקווייר, והשניים מצילים את דרייק. בינתיים, גרייסון נכנס לעימות חזיתי עם טוד במערכת הרכבל של העיר. הוא מצליח להביס אותו לבסוף, וטוד נופל לנהר באומרו שהשניים ייפגשו בהמשך. או אז, דיק חוזר למערת העטלף ונוטל את זהות באטמן.
נילס אולף
בריגדיר סר נילס אולף (בנורווגית: Brigadier Sir Nils Olav) הוא פינגווין קיסרי המתגורר בגן החיות אדינבורו שבסקוטלנד. הוא משמש כקמע הרשמי של המשמר המלכותי הנורווגי, אשר בו הוא חבר רשמי בדרגת בריגדיר. הוא אף משמש בתפקיד קולונל המטה של המשמר.
השם "נילס אולף" על התארים והתפקידים הנלווים לו, עובר בירושה בין פינגווינים קיסריים בגן החיות אדינבורו מאז 1972. מחזיק השם והדרגות הנוכחי הוא נילס אולף השלישי.
תפקיד צבאי
בשנת 1961 ביקר המשמר המלכותי הנורווגי במצעד צבאי רב-לאומי שנערך באדינבורו. לוטננט בשם נילס אגליאן ביקר בגן החיות שבעיר, וגילה התעניינות רבה במושבת הפינגווינים הקיסריים שלו. ב-1972 חזר המשמר המלכותי לאדינבורו, והפעם, שכנע אגליאן את חבריו ומפקדיו לאמץ פינגווין אחד שיהפוך לקמע המשמר. חיילי המשמר החליטו לקרוא לפינגווין נילס על שמו של אגליאן, ואולף על שם אולף החמישי, מלך נורווגיה. הפינגווין צורף באופן רשמי למשמר המלכותי וקיבל דרגת ויסקורופורל (רב-טוראי).
בכל פעם שבה המשמר חזר לאדינבורו, הלכו חייליו לגן החיות כדי לבקר את נילס אולף, ובכל פעם הוא הועלה בדרגה. ב-1987 מת הפינגווין הראשון, והמשמר אימץ פינגווין חדש וקרא לו "נילס אולף השני". הפינגווין החדש ירש את כל דרגותיו של הפינגווין הראשון. במהלך ביקור המשמר ב-2005, מונה נילס אולף לתפקיד קולונל המטה של המשמר. מדובר בתפקיד סמלי שבעבר היה מוענק בעיקר לבני אצולה. במהלך אותו ביקור, תרמו חיילי המשמר לגן החיות באדינבורו פסל ברונזה בגובה 4 מטרים של נילס אולף. פסל נוסף הוצב גם במחנה המשמר באוסלו.
ב-15 באוגוסט 2008 העניק האראלד החמישי, מלך נורווגיה תואר אבירות לנילס אולף, שהפך בכך לבעל החיים הראשון שקיבל תואר אצולה נורווגי. חיילי המשמר ערכו בגן החיות טקס מכובד במהלכו העניקו לנילס אולף את התואר והקריאו מכתב ברכה מהמלך. כמה מאות אנשים התאספו לצפות בטקס. נילס אולף השני מת זמן קצר לאחר מכן, והמשמר אימץ את "נילס אולף השלישי". במהלך הביקור האחרון של המשמר באדינבורו ב-2016 הוא הועלה לדרגת בריגדיר.
אבודים במעבדה
עונה ראשונה
בזמן שהם מנקים את אקווריום הצפרדעים שבכיתת המעבדה בבית ספרם, טובי ג'ונסון ואליזבת' הוק גורמים בטעות לפיצוץ שהופך אותם לגאונים. אליזבת' משתמשת בכוחה לרעה, כדי להשיג ציונים גבוהים, פופולריות ושליטה, ואילו טובי משתמש בכוחו בעיקר כדי למנוע מאליזבת' להשיג את מבוקשה ולעיתים כדי לעזור לחבריו, ראס ודינה. במקביל, מנסים השניים לא לחשוף את סודם, והיחידים שיודעים על כוחותיהם הם חבריהם הטובים. עם ההמצאות שאותם המציאו טובי ואליזבת' נמנות הינדוס דינוזאורים, יצירת חליפת ג'ודו שנשלטת בשלט רחוק, רקיחת איפור שמשתנה לפי מצב הרוח, תכנות כפפות שמנגנות בעצמן על גיטרה באמצעות שלט רחוק ובניית מתקן לייזר שמשגר אנשים ממקום למקום. בפרקים האחרונים של העונה טובי ואליזבת' מתחרים ביניהם על השגת הנוסחה שגרמה לפיצוץ שהפך אותם לגאונים. בעוד שניהם במעבדת בית הספר, טובי רוצה להשתמש בנוסחה כדי "למחוק" את גאונותם, ואילו אליזבת' לא מסכימה לכך ומנסה למנוע מטובי לעשות זאת. לבסוף טובי מצליח, ושניהם שוכחים כל מה שקרה מאז הפיצוץ וגאונותם נעלמת.
עונה שנייה
העונה השנייה נפתחת בחזרה ללימודים, כשאליזבת' משיגה מחדש את נוסחת הגאונות, הופכת שוב לגאונה, ומוחקת את הזיכרון של תלמידי בית הספר ושל המורים מהאירועים שקרו שנה שעברה. לרוע מזלה, טובי וראס לא שכחו את מה שאירע, וטובי הצליח להשיג בחזרה את גאונותו, ויחד עם בת דודתו של טובי, סאשה, שלושתם נלחמים שוב באליזבת', בעוד תלמיד חדש בשם ג'ק ביילי "מרחרח" סביבם כל הזמן, בטענה שהם גאונים. במהלך העונה, אליזבת' התאהבה בטובי, ומנסה לכבוש את ליבו, לעיתים על ידי איומים עליו ועל אהוביו, בעוד טובי מאוהב דווקא בבחורה אחרת מכיתתו - ניקי ביילי, אחותו של ג'ק. בסוף הסדרה, אליזבת' נחטפת על ידי קואלה ענקית שגדלה על ידי אקדח הגדילה שיצרה, אך ניצלת לבסוף על ידי טובי. לא ברור האם לאחר מקרה זה השניים הפכו לזוג, או שהמצב ביניהם נשאר כפי שהיה לפני כן.
נסים דוד עזראן
הרב נסים דוד עזראן (כ"ח בכסלו ה'תרע"א, 29 בדצמבר 1910 - ג' באדר ה'תשמ"ד, 6 בפברואר 1984) היה מייסד וראש ישיבת בית שמואל בירושלים ויקיר העיר ירושלים.
ביוגרפיה
נולד ביפו לרב שמואל עזראן, אב בית הדין של העדה המערבית בירושלים ולריקה בן יאיר. סבו מצד אביו הוא הרב מרדכי עזראן שעלה ארצה עם בנו, הרב שמואל, ממראכש שבמרוקו.
בשנת ה'תרפ"א עבר להתגורר עם אביו ומשפחתו בירושלים, שם החל ללמוד בישיבת פורת-יוסף בעיר העתיקה בירושלים רבותיו שם היו הרב יעקב עדס והרב עזרא עטייה.
בשנת ה'תרצ"ג נישא לאביגיל, בתו של הרב יוסף שלוש.
בשנת ה'תש"ד היה בין המועמדים לרבה הראשי הספרדי של חיפה לאחר פטירת הרב אליהו ריינה.
בשנת ה'תש"ז נשלח על ידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל לשמש כרב בראשון לציון, שם שימש כרב העדה הספרדית ובני עדות המזרח, כמו כן לימד כר"מ בתלמוד תורה "מקור חיים" בעיר.
בשנת ה'תש"י מונה מטעם הרבנות הראשית לרב העיר התחתית בחיפה ולימד בה בישיבות שונות.
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תשט"ז חזר לירושלים. לאחר פטירת הרב מרדכי מיוחס, ראש השוחטים בירושלים, נבחר לשמש תחתיו כחבר לשכת הרבנות בעיר.
עסק בהוראת איסור והיתר במשחטות, וערך סיורים קבועים בנושאי כשרות והשגחה בשחיטה.
נמנה עם פעילי העדה המערבית בירושלים.
נודע כדרשן, ובמשך שנים רבות שימש כשוחט וכמוהל.
בשנת ה'תשכ"ו ייסד את ישיבת "בית שמואל" בשכונת אוהל משה בירושלים על שם אביו, שמטרתה הייתה הכשרת רבנים ודיינים, בשיטת הלימוד שהנהיג החיד"א. בישיבה זו העמיד תלמידים רבים, רבני שכונות וראשי קהילות בתפוצות, ראשי ישיבות, שוחטים ומוהלים. לצד הישיבה ייסד כולל ערב לאברכים וכולל ליל שישי. בין השאר למדו שם הראשון לציון הרב יצחק יוסף, הרב דוד חי אבוחצירא, הרב אלעזר אבוחצירא, ועוד תלמידי חכמים ודיינים. בין התלמידים הרבים שהסמיך לרבנות נמנים: הרב שלמה שלוש, הרב שלום נגר, הרב שמעון גרשון רוזנברג ועוד.
הלך לעולמו בירושלים בג' באדר א' ה'תשמ"ד.
מחליפו כראש הישיבה הוא הרב יעקב ועקנין.
הנצחתו
על שמו רחוב הרב ניסים ד. עזראן בירושלים.
צאצאיו
לרב עזראן בן ושבע בנות. בנו, הרב שלום אליהו עזראן (נפטר ב-ה'תשפ"א, 2020), שימש כרב בקהילות הספרדים בסן פרנסיסקו שבארצות הברית.
בנותיו - הרבנית צביה אליהו, נישאה לרב מרדכי אליהו, עורכת הדין מלכה זקלר-עזראן, פרופסור דינה פלפל, אשת השופט יהושע פלפל, אורה איש רן, אשת הרב המחנך שלמה איש רן; אסתר רזיאל, המחנכת נאוה ועקנין והמחנכת רונית בן-ברוך, אשת הרב נחמיה בן ברוך רם ביב"ע נתניה. אחד מנכדיו הוא רבה הראשי של צפת, הרב שמואל אליהו.
פול זוקונפט
פול זוקונפט (באנגלית: Paul F. Zukunft; נולד ב-30 בינואר 1955) הוא אדמירל אמריקאי בדימוס שכיהן כמפקד משמר החופים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
זוקונפט נולד בנורת' ברנפורד שבקונטיקט. ב-1977 סיים תואר ראשון בממשל מאקדמיית משמר החופים. הוא בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי. בוגר תוכנית המנהיגות של אוניברסיטת הרווארד.
במהלך שירותו במשמר החופים פיקד על ספינות הסיור "Cape Upright", "Harriet Lane", ו-"Rush".
ב-2006 קודם לדרגת אדמירל משנה. שימש ראש מטה מחוז 14 של משמר החופים, קצין מבצעים של משמר החופים באזור אסיה-פסיפיק וקצין המבצעים של משמר החופים באזור האוקיינוס האטלנטי.
ב-2010 שימש מתאם הפעולות מטעם ממשלת ארצות הברית בתגובה לדליפת הנפט במפרץ מקסיקו, הגדולה בהיסטוריית המדינה.
ב-2011 קודם לדרגת תת-אדמירל ושימש ראש אגף בטיחות וביטחון במטה משמר החופים. פיקד על מחוז 11 של משמר החופים, שימש ראש הכוח המשותף המערבי של הסוכנויות הפדרליות השונות בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, והיה אחראי למלחמה בארגוני פשיעה בינלאומיים בגזרת הפיקוד.
במאי 2014 החל לכהן כמפקד משמר החופים, הוא שימש בתפקיד זה עד יוני 2018.
אצטדיון לואיסון
אצטדיון לואיסון (באנגלית: Lewisohn Stadium או CCNY Stadium) היה אצטדיון ששימש גם כאמפיתיאטרון להופעות מוזיקה בניו יורק. האצטדיון מוקם בשטח ה"סיטי קולג'" (CCNY) בין שדרת אמסטרדם ושדרת קונבנט, בין הרחובות 136 ו-138 בצפון מנהטן. הוא נחנך ב-1915, על שמו של התורם אדולף לואיסון, ונהרס ב-1973, על מנת לפנות מקום לקמפוס אקדמי.
האצטדיון נבנה בסגנון נאו-קלאסי, כאשר מבנה היציעים הוקף בעמודים בסגנון דורי.
האצטדיון, בתפוסה של כ-25,000 מושבים, היה, בנוסף לשימושו כמרכז תחרויות ספורט של האוניברסיטה גם מרכז תרבות קיצי. התקיימו בו למשל הופעות של המטרופוליטן אופרה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק תחת כיפת השמיים, עם מנצחים וסולנים כיוג'ין אורמנדי וג'ורג' גרשווין, יאשה חפץ ויהודי מנוחין כמו גם מופעי מוזיקה פופולרית מאת אמנים כפיט סיגר, וודי גאת'רי, הארי בלפונטה ואחרים.
הילדגרד קנף
הילדגרד פרידה אלברטינה קנף (בגרמנית: Hildegard Frieda Albertine Knef, 28 בדצמבר 1925 – 1 בפברואר 2002) הייתה שחקנית, זמרת וסופרת גרמניה.
קריירה
יש גורסים, שבין תפקידיה המשפיעים ביותר היה זה של סוזן ואלנר בסרטו של וולפגנג שטאודטה, Die Mörder sind unter uns ("הרוצחים הם בינינו") (הסרט הראשון שיצא במזרח גרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה בהפקת מפעל הפקת הסרטים הסובייטי DEFA-Studio für Spielfilme ) וכן תפקידה כמרינה ב- Die Sünderin ("החוטאת"), שבו ביצעה את סצנת העירום הראשונה בקולנוע הגרמני, בשנת 1950. התקרית בסרט זה הציתה את אחת השערוריות הגדולות ביותר בתולדות תעשיית הקולנוע הגרמנית ועוררה ביקורת מצד הכנסייה הקתולית, אך היא הגיבה על כך באמרה, כי איננה מבינה איך יכול מישהו לייחס חשיבות להופעה בעירום חמש שנים בלבד אחרי אושוויץ. קנף הייתה השחקנית הגרמניה הראשונה והיחידה שהופיעה בהצגה מצליחה בברודוויי ("גרבי משי" של קול פורטר, שהתפרסמה כסרט קולנוע בכיכובה של גרטה גרבו). היו שהשוו אותה לשחקנית גרמניה אחרת גדולה, מרלן דיטריך. שתיהן היו, או תוארו, כנשים משוחררות ובטוחות בעצמן. הילדגרד קנף הייתה אחת השחקניות החשובות ביותר בגרמניה שאחרי המלחמה. ב-1952 השתתפה בסרט שלגי הקילימנג'רו למולו של גרגורי פק.
בשנות ה-60 וה-70 נחלה הצלחה רבה כזמרת שאנסונים גרמניים, שבמקרים רבים הייתה שותפה לכתיבתם. השיר שבו היא זכורה ביותר הוא Für mich soll's rote Rosen regnen ("למעני יירד גשם של ורדים אדומים"). עוד נודעת היא בגרסה שלה לשיר Ich hab noch einen Koffer in Berlin ("יש לי עוד מזוודה אחת בברלין"), שכותרתו נזכרת עדיין במאמרים ובדיבורי שיגרה ברחבי גרמניה.
הילדגרד קנף פרסמה ספרים אחדים. האוטוביוגרפיה שלה Der geschenkte Gaul – Bericht aus einem Leben ("סוס המתנה – סיפור חיים") משנת 1970 הוא תיאור נאמן אך לא סנסציוני של חייה בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה. הספר היה רב המכר המצליח ביותר בגרמניה אחרי המלחמה. ספרה השני, Das Urteil ("גזר הדין") משנת 1975 נחל הצלחה בינונית. הוא עסק במאבקה עם סרטן השד.
קנף נישאה שלוש פעמים ובשנת 1968 ילדה בת לבעלה השני, דייוויד קאמרון פאלאסטאנגה.
החור הכחול
החור הכחול הוא אתר צלילה לנופש בחצי האי סיני, לחופי ים סוף, הנמצא שישה קילומטרים מצפון לעיירה דהב, ומהווה את אחד מאתרי הצלילה המפורסמים ביותר בעולם.
במשך שנים נחשב החור הכחול אתגר לצוללים המנסים לרדת בו עד עומק 56 מטר ומשם לעבור לים הפתוח. לטענת אלו שהצליחו בכך, זהו מראה מרהיב. צלילה מסוג זה היא מסוכנת ביותר. העומק המרבי המותר בצלילה ספורטיבית הוא 40 מטרים. עם השנים מצאו צוללים רבים את מותם בטביעה, בעת שניסו לעבור מתחת לקשת. בסמוך לאתר מצויות מספר מצבות לזכרם. מספר ההרוגים הרב היה אחד מהגורמים שבעקבותיהם מיסדו השלטונות המצרים את הצלילה, וכיום אפשר לצלול באזור רק בליווי מדריך צלילה מוסמך.
למרות הנגישות הקשה למקום, החור הכחול מושך אליו תיירים רבים שצוללים או משנרקלים בו. בעקבות התיירים הוקמו על החוף מספר מסעדות ומועדון צלילה. תנועת התיירים, הצוללים והפיתוח על החוף פגעו באלמוגים שאינם מרשימים כמו בעבר.
בסמוך לחור הכחול מצוי אתר צלילה נוסף בשם "הפעמונים" (The Bells). החור הכחול משמש גם כנקודת מוצא להגעה לאתר הצלילה ראס אבו גאלום הנמצא שישה קילומטר צפונה ממנו.
במדינת בליז שבאמריקה המרכזית קיים אתר צלילה בשם זהה.
אדי אלברט
אדוארד אלברד היימברגר (באנגלית: Edward Albert Heimberger; 22 באפריל 1906 – 26 במאי 2005) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי וקצין בצי האמריקאי. אלברט כשחקן היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אוסקר על הופעותיו בסרטים " חופשה ברומא" ו"אשת החלומות".
ביוגרפיה
אלברט נולד ברוק איילנד, אילינוי לג'וליה ולדניאל היימברגר, המבוגר מבין חמישה ילדים. גדל והתחנך במיניאפוליס, סבל כתלמיד מגינויים בגלל שם משפחתו הגרמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה. אלברט למד בחוג לדרמה בתיכון המרכזי בעיר ולאחר מכן עסקים ב"אוניברסיטת מינסוטה".