cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלברט וייסגרבר
אלברט וייסגרבר (בגרמנית: Albert Weisgerber; 21 באפריל 1878 – 10 במאי 1915) היה צייר גרמני, שעבודתו מהווה גשר בין האימפרסיוניזם לבין האקספרסיוניזם הראשוני.
ביוגרפיה
וייסגרבר נולד כבן של אופה ופונדקאי בזנקט אינגברט. לאחר שהשלים בהצלחה את לימודיו בין השנים 1891 עד 1894, החל ללמוד ציור דקורטיבי בפרנקפורט בשנת 1894. בשנים 1894 עד 1897 למד בבית הספר לאומנויות ומלאכה במינכן, ואז למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן בין השנים 1897–1901, תחילה אצל גבריאל פון האקל ואחר כך אצל פרנץ פון שטוק, שהפך למנחה שלו.
משנת 1897 עד 1913 עבד כמאייר עבור כתב העת "Die Jugend". במהלך לימודיו הכיר וייסגרבר את הנס פורמן, פאול קלה, וסילי קנדינסקי, וילי גייגר, הרמן הלר, מקס סלפוגט, גינו פון פינטי ופריץ בורגר-מילפלד, איתם היה בידידות לכל החיים. בשנת 1898 הוא וחבריו ייסדו את עמותת Sturmfackel, אליה השתייכו האמנים אלפרד קובין, רודולף לוי ואלפרד לרכר. בשנים 1901 ו-1902 הוא אייר שני כרכים לספריית הנוער של גרלאך בווינה.
בעת נסיעה לפריז ראה עבודות של אימפרסיוניסטים ואמנים חשובים אחרים ופגש בין השאר את אנרי מאטיס. שם הוא קיבל השראה מאנרי דה טולוז-לוטרק, פול סזאן, אדואר מאנה ואל גרקו, שהייתה מורגשת בבירור בסגנון הציור שלו. בנוסף לתמונות בית הקפה, האמן עבד על מספר דיוקנאות בעבודות מוזמנות.
בשנת 1904 הוא פגש את בתו של הבנקאי היהודי והציירת מרגרט פוהל בחבורת בתי הקפה במינכן, לה נישא בשנת 1907; באותה שנה הוא החליף את אנג'לו יאנק כמורה לציור באקדמיה לנשים במינכן.
בשנת 1906, וייסגרבר רכש הכרה בינלאומית ממוזיאון פינקוטק החדש (Neue Pinakothek) ומגלריית העיר פרנקפורט. במהלך נסיעה בפירנצה (1909), בו ליווה אותו פינטי, הוא בא במגע עם אנשי הקוואטרוצנט האיטלקיים והחל תקופה חדשה באמנותו הקודמת. מנסיעות אלו נוצרו תמונותיו הראשונות ממחזור סבסטיאן. בשנים שלאחר מכן וייסגרבר פנה לנושאים דתיים, כמו אבשלום, ירמיה, דוד וגוליית.
בשנת 1911 השתתף בתערוכות במינכן ובדרזדן. באותה שנה הוא גם יצר את אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, הציור "Im Münchener Hofgarten". שנה לאחר מכן הציג תערוכות בגלריית פאול קסירר (ברלין), בתערוכת זונדרבונד (קלן) ובקונסטהאוס ציריך.
בשנת 1913 ייסד וייסגרבר את אגודת אמני הזצסיון החדש של מינכן יחד עם אלכסיי פון יבלנסקי, אדולף ארבסלו, פאול קלה, אלכסנדר קנולדט ואחרים, והיה הנשיא הראשון של האגודה. האמן הצליח לחוות את התערוכה הראשונה בסתיו 1914 חצי שנה לפני מותו.
אלברט וייסגרבר נהרג במלחמת העולם הראשונה, בן 37, ב־10 במאי 1915 כסגן מפקד פלוגה של רגימנט חי"ר 16 המלכותי בבוואריה שממערב לליל.
טוראי אדולף היטלר שירת באותו גדוד.
סימון (סרט)
סימון (במקור: S1m0ne) הוא סרט קולנוע אמריקאי מז'אנר קומדיה מדע בדיוני שכתב, הפיק וביים אנדרו ניקול. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2002 ומככבים בו אל פצ'ינו, קתרין קינר, וינונה ריידר ואוון רייצ'ל ווד, והוא מספר על במאי קולנוע כושל שמצליח לייצר דמות וירטואלית שהופכת לכוכבת סרטו החדש. אף אחד לא יודע שלא מדובר בדמות אמיתית והכוכבת לא נגישה מן הסתם למסיבות עיתונאים, אירועים ומפגשי מעריצים. לאט לאט השקר שבנה מתחיל לעורר את חשדם של הסובבים אותו עד שהוא נכנע ומגלה את האמת.
תקציר העלילה
ויקטור טרנסקי (בגילומו של אל פצ'ינו) הוא במאי שבמהלך צילומי סרט שלו נגמר לו התקציב. כוכבת הסרט שלו, ניקולה אנדרס (וינונה ריידר) לא מוכנה להתמודד עם הקשיים החדשים ופורשת מהצילומים. טרנסקי מבין שבלעדיה הוא לא יוכל להשלים את הסרט בזמן ומקבל את הצעת חברו האנק אלאנו (אליאס קוטס) ליצור דמות וירטואלית שתחליף את הכוכבת שפרשה. על תוכנת Simulation One הם יוצרים דמות ומשם התוכנה גוזרים את שמה: "סימוֹן". סימון (רייצ'ל רוברטס) משולבת בסרט שהופך להצלחה אדירה וכולם מתחילים לחפש את הכוכבת החדשה.
טרנסקי מספר לעיתונאים ולמעריצים הנלהבים כי סימון בעלת אופי מתבודד ומבקשת את פרטיותה, מה שרק מעצים את רצון המדיה לראיין ולפגוש אותה. הוא מסכים בסופו של דבר לראיונות רק מול מסך מחשב כשהוא גם מדבב אותה באותה תוכנה שהופכת את קולו לקול של אישה.
סימון, ש"לא מוכנה להופיע עם שחקנים אחרים אלא רק לבדה" עולה לדרגת סופרסטאר ואף זוכה בשני פרסי אוסקר, אותם מקבל עבורה הסוכן שלה, טרנסקי עצמו. השמועות לפיהן טרנסקי מתעלל בכוכבת, סוגר אותה בביתה ולא מאפשר לה לצאת מתחילות להשפיע על הבמאי שמחליט למחוק את הדמות ולזרוק את קובצי המחשב בהם היא קיימת לים. הוא מספר שהיא חלתה בווירוס נדיר ומתה, אך המעריצים מתקשים לקבל את רוע הגזירה והמשטרה עוצרת אותו בחשד לרצח.
בתו וגרושתו מצליחות לחדור לחדר העבודה הסודי של טרנסקי, מוצאות את המחשב ומחזירות את סימון לחיים. סימון שוב מתראיינת לטלוויזיה, יחד עם טרנסקי והכיסוי שלהם לפרשה היא שהיא הייתה בהריון וטרנסקי "קנה" לה זמן במהלך הפרשה כדי שהיא תוכל להתבודד. לצידם "תינוק" דיגיטלי. בעקבות הדברים הוא משוחרר מתחנת המעצר וממשיך, יחד עם ביתו וגרושתו בהפעלת סימון וכנראה גם דמויות חדשות.
סמל ויניפג
סמל ויניפג (באנגלית: Coat of arms of Winnipeg) הוא סמלה הרשמי של העיר ויניפג, קנדה. הסמל הנוכחי החליף את קודמו ב-1972 לאחר שאושר על ידי המכללה להרלדיקה (College of Arms) שבאנגליה.
תיאור הסמל
צורת המגן היא אנגלית, ועליו מופיעים שלושה עשר כוכבי זהב בשדה כחול, המסמלים את שלוש עשרה המושבות שהתאחדו לעיר ויניפג על רקע שמיה הכחולים של העיר. תחתם מצויר פרח כרכום בשדה ירוק המסמל את מיקומה של ויניפג במרחבי הערבה.
הציצה כוללת את שער מבצר גארי (Fort Garry), מבצר של חברת מפרץ הדסון מ-1822, המסמל את ההיסטוריה של העיר.
הסרטים מעל ומתחת המגן, מסמלים את אחדות תושבי העיר. המוטו המופיע בתחתית הוא UNUM CUM VIRTUTE MULTORUM (מלטינית: אחד עם כוח של רבים).
פרארי 488
פרארי 488 היא מכונית ספורט מבית פרארי שהושקה בשנת 2015 על מנת להחליף את הפרארי 458 איטליה.
נתונים טכניים
ל-488 מנוע 3904 סמ"ק בתצורת V8 המספק 661 כוחות סוס ב-8,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 75.5 קג"מ ב-8,000 סל"ד. המנוע מוגדש על ידי 2 מגדשים מקביליים של חברת IHI/Honeywell ביחד עם 2 כונסי אוויר נפרדים. התוצאה היא מנוע המפיק 169.4 כ"ס לליטר ובעל מומנט של 19.9 קג"מ לליטר, שניהם שיאים עבור מכונית פרארי.
המכונית מגיעה עם תיבת הילוכים כפולת מצמד חצי אוטומטית בעלת 7 מהירויות המבוססת על תיבת ההילוכים של הפרארי 458 איטליה.
GTB 488
הגרסה הראשונה של ה-488 שהוצגה הייתה ה-488 GTB, היורשת של ה-458 איטליה. גרסה זו היא ברלינטה (קופה) בעלת 2 מושבים. הדגם הושק ב-3 בפברואר 2015.
פרארי טוענת שהביצועים של הדגם הזה הם: 0 ל-100 קמ"ש ב-3.0 שניות, 0 ל-200 קמ"ש ב-8.3 שניות ומהירות מרבית של 330 קמ"ש.
488 ספיידר
ה-488 ספיידר היא דגם קבריולה בעלת 2 מושבים עם גג קשיח מתקפל, בדומה ל-458 ספיידר אותה היא מחליפה. ההשקה של המכונית הייתה בתערוכת הרכב בפרנקפורט בספטמבר 2015.
הספיידר כבדה יותר ב-50 ק"ג מאחותה הסגורה (ה-GTB) וקלה יותר ב-10 ק"ג מה-458 ספיידר. למכונית אותו מנוע כמו של ה-GTB והיא בעלת ביצועים דומים לה: 0 ל-100 קמ"ש ב-3.0 שניות, 0 ל-200 קמ"ש ב-8.7 שניות ומהירות מרבית של 325 קמ"ש.
488 פיסטה
המחליפה של גרסת הספאצילה (458). בעלת מנוע V8 המפיק 711 כ"ס, משקלה קטן ב-90 ק"ג מה-488 המקורית.
488 GTE ו-GT3
גרסאות המירוץ של ה-488 הן המחליפות של ה-458 GTC ו-GT3 בהתאמה. השלדה שלהן יותר אגרסיבית ביחס ל-458 וזאת הודות לתקנות חדשות שנכנסו במרוצי ה-GTE ו-GT3 בשנת 2016. המנוע שלהן זהה לזה של ה-GTB, 3.9 ליטר בתצורת V8.
ראו גם
פרארי J50- מכוניות ספורט רודסטר המבוססת על הפרארי 488, יוצרה בסוף שנת 2016. הייצור הוגבל ל-10 יחידות.
אמורפאה
אמורפאה (עד 2012 נקראה באנגלית Unikonts על שם השוטון היחיד של המינים הנמצאים בה) היא אחת מעל-הקבוצות שמרכיבות על פי החלוקה המודרנית את האיקריוטים ומורכבת משלושה ענפים עיקריים, ענף ה-Amoebozoa (המכיל בעיקר את הריריות ואת האמבות), ענף ה-Opisthokonta אשר כולל את על-הקבוצות אשר מכילות את הפטריות ואת בעלי החיים, ושתי קבוצות קטנות עם ענפים משלהן בשם Apusomonadida ו-Breviatea. החלוקה בתוך קלייד זה הוצעה על ידי תומאס קלבייר-סמית ב-2002.
האגודה הבינלאומית לפרוטיסטים, המליצה בשנת 2012 לשנות את המונח Unikonta שהיה נהוג עד כה למונח החדש Amorphea. החלטה זאת באה מכיוון שהמונח "Unikont" היה מבוסס על ההשערה שלאב הקדום של קבוצה זאת היה רק שוטון אחד, השערה שנדחתה יותר מאוחר.
מאפיינים
הקבוצה מכילה שלוש קבוצות מורפולוגיות: חד-תאיים בעלי שוטון אחד, אמבות ללא שוטון וקבוצת ה-opisthokonta (המכילה את בעלי חיים הפטריות וקבוצות קרובות) בה השוטון מתבטא רק בתאי-המין, לדוגמה בתא זרע. לקבוצות האיקריוטיות הקרובות יש לרוב שני שוטונים ומעלה (אם כי יש רבים יוצאים מן הכלל) והן מכונות לעיתים Biknots, נציגים בולטים של קבוצה זאת הן על-קבוצת SAR וה-Archeapastida המכילה את הצמחים וקרוביהם.
מוטי לוגסי
מוטי לוגסי (נולד בשנת 1991) הוא ספורטאי טאקוונדו ישראלי, המתחרה במשקל של עד 58 ק"ג. בעל מדליית ארד מאליפות אירופה.
ביוגרפיה
לוגסי מתאמן במועדון "אחי יהודה" בירושלים.
בשנת 2009 זכה לוגסי במדליית ארד באליפות אנגליה ובמדליית זהב באליפות בלגיה.
באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה בסנקט פטרבורג, רוסיה במאי 2010 זכה לוגסי במדליית ארד לאחר שלושה ניצחונות רצופים. בשלב חצי הגמר הוא הפסיד לאלוף אירופה רמזי בשקבודי מטורקיה, 18:8.
אבנר לס
ראשית דרכו
נולד בשם ורנר לס בשנת 1916 ליוליוס יעקב והלנה לבית לוי בברלין בירת גרמניה. אביו התנדב לשירות בצבא גרמניה ולחם במלחמת העולם הראשונה. אבנר לס למד לימודי יערנות בגימנסיה בשרלוטנבורג. בשנת 1933 נפטרה אמו, ובעקבות עליית היטלר לשלטון הוא היגר לצרפת, שבה המשיך בהכשרה חקלאית. בצרפת פגש את ורה גונסיורסקי, ילידת המבורג, אף היא פליטה מגרמניה, ובשנת 1936 נשא אותה לאשה. בחודש ספטמבר 1938 עלו בני הזוג לארץ ישראל. אביו של לס, יוליוס, ורעייתו בטי, נספו ב.
נוטר ושוטר
בשנותיו הראשונות בארץ עבד לס בפרדסים. בשנת 1941 התגייס למשטרת היישובים העבריים, שבה שירת כנוטר. בהמשך שירת כקצין במשטרת המנדט בחיפה בתפקיד של פיקוח על המחירים, שהונהג על ידי שלטונות המנדט הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר הייבוא לארץ הצטמצם והייצור התעשייתי המקומי התעצם. הפיקוח היה על מחירי התוצרת התעשייתית המקומית ועל רמות השכר המשולמות בה. מאחר שחיפה הייתה המרכז התעשייתי העיקרי בארץ הייתה חשיבות רבה לתפקיד על שמירת מדיניות הפיקוח בה.
במדינת ישראל
לאחר הקמת מדינת ישראל החל לס למלא תפקידים בשירות המדינה. תחילה כאחראי על אגף הייצוא והייבוא במשרד המסחר והתעשייה ולאחר מכן כסגן הממונה לענייני משפט במחלקת הפיקוח על המחירים בחיפה. בשנת 1951 הצטרף לשורות משטרת ישראל כקצין בדרגת מפקח משנה במחלקה לפשיעה כלכלית. בהמשך נתמנה לקצין חקירות ראשי במחלקה. בין השנים 1954 ל-1968, בהיותו עדיין קצין במשטרת ישראל, הושאל לשירות החוץ ושימש לסירוגין כנספח וקונסול בניו יורק ובפריז. כמו כן שימש כנציג קבוע של ישראל בכינוסים השנתיים בז'נבה של ועדת האו"ם למלחמה בסמים ובאינטרפול. בשנת 1959, כאשר שירת באגף החקירות במטה הארצי של המשטרה, הועלה לדרגת פקד. המפנה הגדול בחייו חל בשנת 1960 כאשר אדולף אייכמן נלכד על ידי אנשי "המוסד" והובא לישראל כדי לעמוד לדין על חלקו המרכזי בביצוע הפתרון הסופי במהלך השואה.
ב-23 במאי 1960 הודיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון מעל בימת הכנסת כי אדולף אייכמן נמצא במעצר בישראל ויעמוד למשפט בהתאם לחוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. מיד עם שידור ההודעה החליט המפקח הכללי של משטרת ישראל משטרת ישראל, יוסף נחמיאס כי לצורך ניהול החקירה במשפט תוקם יחידה משטרתית מיוחדת. שמה של היחידה החדשה היה "לשכה 06". מיקומה של היחידה היה בבית המעצר בו הוחזק אייכמן, הממוקם בצומת ג'אלמה בקרבת הקיבוץ יגור (כיום בית מעצר קישון). במסגרת הלשכה כוננו שלושה ענפים:
לס נתמנה לעמוד בראש ענף 2 ולהיות חוקרו האישי של אייכמן. המינוי ניתן לו הן בשל היותו חוקר בכיר והן בשל היותו יליד גרמניה, ששפת אמו גרמנית. במשך תשעה חודשים נפגש לס מדי יום עם אייכמן וחקר אותו, כשהוא החוקר היחיד שהורשה לדבר עם אייכמן ולהיות במחיצתו הקרובה. בתחילה פנה לס לאייכמן בתואר "הר" (אדון בגרמנית). כשהחוקר מיכאל גולדמן עיין בפרוטוקול הוא התרעם על כך, ולפי הוראת מפקד לשכה 06, רמי זלינגר, חדל לס מלפנות לאייכמן בתואר זה.
פגישותיו של לס עם אייכמן הסתכמו ב-275 שעות חקירה שתועדו ב-76 סרטי הקלטה שתומללו ל-3,564 עמודי פרוטוקול מודפסים במכונת כתיבה, שהועברו אל התביעה הכללית בראשותו של גדעון האוזנר, היועץ המשפטי לממשלה.
בישיבת בית המשפט מיום 19 באפריל 1961 הוצג פרוטקול חקירתו של אייכמן. הפרוטוקול הודפס בשפה הגרמנית, שבה התנהלה החקירה. שאלותיו של אבנר לס בחקירה וכן תשובותיו של אייכמן הוקלטו ומסרטי ההקלטה נערך תעתיק בכתב. אבנר לס העיד כי אייכמן קרא את התעתיק ותיקן אותו כראות עיניו ולאחר מכן אישר בפניו את הכתוב. העדות כללה את קורות חייו של אייכמן וכן תיאור מפורט של פעולותיו בשואה. אייכמן טען בעדותו המוקלטת כי רק ציית לפקודות וכי פעל כקצין ההסעות בלבד. כמו כן הציג לס בפני בית המשפט תרשימים שנערכו על ידי לשכה 06 על מבנה מחלקתו של אייכמן, אשר שורטטו על פי תשובותיו לשאלות שנשאל.
בישיבה שנערכה ב-24 באפריל נחקר לס על ידי הסניגור סרווציוס בחקירה נגדית צולבת על אופן גביית עדותו של אייכמן, כשקו החקירה היה ניסיון להוכיח כי על אייכמן הופעל לחץ בעת גביית העדות. בתשובותיו עמד לס בתוקף על כך שלא היו לחץ או השפעה על דברי הנאשם בחקירתו וכי הם ניתנו מרצונו ואף ניתנה לו ההזדמנות לתקן את הפרוטוקול.
ב-15 בדצמבר 1961 נמצא אייכמן אשם ונידון למוות. ב-29 במאי 1962 דחה בית המשפט העליון את הערעור שהגיש אייכמן ואישר את גזר הדין. אייכמן הגיש בקשת חנינה שהובאה בפני נשיא המדינה יצחק בן-צבי. הנשיא דחה את הבקשה. בלילה שבין 31 במאי ל-1 ביוני הוצא אייכמן להורג בתלייה. גופתו נשרפה בחצר כלא רמלה ואפרו פוזר בים מחוץ למים הטריטוריאליים של מדינת ישראל.
מגוריו מחוץ לישראל
לאחר סיום המשפט יצא לס לצרפת ושימש קונסול ישראל בפריז. שם שמע על הוצאתו של אייכמן להורג. הוא הרצה על פרשת אייכמן ומשפטו בבתי ספר באירופה לרבות בגרמניה.
בשנת 1964 נערך בפרנקפורט משפט אושוויץ השני שבו נשפטו, בין השאר, קציני האס אס הרמן קרומיי ואוטו הונשה. לס הגיע מפריז בהזמנת התביעה הכללית הגרמנית לשמש עד מטעם התביעה ולמסור לבית המשפט את הדברים שאמר אייכמן בחקירתו על שני הנאשמים בדבר חלקם בהשמדת ארבע מאות אלף מיהודי הונגריה בשנת 1944. בהגיעו לגרמניה תבע העיתון הגרמני הלאומני "סולדאטנצייטונג" (עיתון החיילים) לאסור את לס כמעורב בחטיפתו של אייכמן. השלטונות לא התייחסו ברצינות לדרישת העיתון שהייתה הצהרתית בלבד.
ב-22 ביולי 1964 מסר לס את עדותו בבית המשפט. הוא העיד כי אייכמן אמר לו בחקירתו כי קרומיי והונשה הביעו בפניו את חוסר שביעות רצונם מן הקצב האיטי בו, לטענתם, התנהל גירוש יהודי הונגריה לאושוויץ. הסניגור הביע התנגדות לשמיעת עדותו של לס בטענה שזו עדות שמיעה. בתגובה לכך תיאר לס באוזני בית המשפט את דרך גביית עדותו של אייכמן במהלך חקירתו. הוא מסר כי דברי אייכמן הוקלטו ולאחר מכן תומללו ולאייכמן ניתנה הזדמנות להכניס בהם שינויים לפני שחתם על הפרוטוקול. לאור הסברו זה של לס דחה בית המשפט את טענת ההגנה ואיפשר ללס להמשיך בעדותו ולהציג לבית המשפט את הדפים הרלוונטיים מפרוטוקול החקירה. בית המשפט הרשיע את קרומיי וגזר עליו חמש שנות מאסר. התביעה הגישה ערעור לבית המשפט הפדרלי. בית המשפט קיבל את הערעור וגזר על קרומיי מאסר עולם. הונשה זוכה על ידי בית המשפט בערכאה הראשונה. התביעה ערערה על הזיכוי והורתה על עריכת משפט מחודש ובו נגזר גם על הונשה מאסר עולם.
לאחר סיום שליחותו בפריז לא חזר לס לישראל ונשאר באירופה. הוא השתקע בעיר ציריך שבשווייץ. בשווייץ הועסק לס מספר שנים בשירותו של איש העסקים טיבור רוזנבאום, שהיה פעיל ציוני אך היה מעורב בשערוריות פיננסיות בישראל ובחו"ל ושמו הוזכר כמי שהיה בקשרים עם המאפיה. לאחר ארבע שנים בשירותו של רוזנבאום הטיח לס בפניו כי הוא נוכל ופרש מעבודתו.
דירת מיטה
דירת מיטה (בסינית: 牀位寓所 או 籠屋) הוא סוג מגורים שנפוץ בהונג קונג, שגדול מספיק עבור מיטת קומתיים אחת מוקפת בכלוב מתכת. נכון ל-2007, כ-53,200 אנשים חיו בדירות מיטה בהונג קונג.
אבנר לס
מגוריו מחוץ לישראל
אבנר לס חזר לכותרות כאשר המחזאי הגרמני היינאר קיפהארד פרסם בשנת 1982 מחזה בשם "האח אייכמן" (Bruder Eichmann) המתבסס על פרוטוקול החקירה ולדמותו של לס ניתן תפקיד ראשי במחזה. המחזה הוצג בטלוויזיה הגרמנית. במחזה היו קטעים אנטי-ישראליים. טבח סברה ושתילה נזכר בו כ"אירוע אייכמני" ואריאל שרון נזכר בו כ"תופעה אייכמנית". כשנודע הדבר ללס הוא ביקש להוציא את שמו מן המחזה והדבר גרר ראיונות ופגישות רבות בגרמניה.
דירת מיטה
האנשים שחיים בדירות מיטה הם בדרך כלל בעלי הכנסה נמוכה, כולל קשישים, משתמשי סמים ועובדים בעלי כישורים נמוכים או לא מיומנים. על פי המועצה המחוקקת של הונג קונג, האנשים שחיו בדירות מיטה היו אלו שלא זכאים לרווחה סוציאלית, לדירה מסובסדת או לחשמל. רוב האנשים שחיים בדירות מיטה הם גברים. כמו כן, תנאי החיים ובטיחות דירות המיטה הם לרוב גרועים.
המונח דירת מיטה בהונג קונג מתייחס לבית המכיל 12 אנשים או יותר השוכרים חללי מיטה בנפרד. ממשלת הונג קונג מכירה בסוג מגורים זה, אך מחייבת את בעלי דירות המיטה להגיש בקשה לרישיון מיוחד.
אבנר לס
מגוריו מחוץ לישראל
בתקופה זאת נהג לס להשתתף מדי שנה בפגישת המחזור של בוגרי בית-ספרו, שכמעט כולם היו לימים חיילים וקצינים בוורמאכט.
דירת מיטה
היסטוריה
דירות המיטה היו פופולריות בהונג קונג במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, וזאת בעקבות הגירה של סינים כתוצאה ממלחמת האזרחים הסינית, וכן העלייה בשיעורי הילודה בהונג קונג. בניסיון להתמודד עם הביקוש לדיור, ממשלת הונג קונג החלה לבנות מבני דיור ציבורי. עם זאת, היא לא יכלה לטפל בנטל הנוסף של מהגרי עבודה סינים על שוק הדיור בהונג קונג. כמו כן, לא הייתה לממשלה מדיניות דיור או הגנה על עבודה באותה תקופה. לפיכך, דירות המיטה נהיו פופולריים בקרב מהגרי העבודה מאחר שדמי השכירות של דירות אלו היו נמוכים.
אבנר לס
מגוריו מחוץ לישראל
נקודת השיא בהתקרבותו של לס לגרמניה ולעם הגרמני הייתה במאי 1982, כאשר על פי בקשתו הוענקה לו אזרחות של גרמניה המערבית והוא הפך להיות בעל אזרחות כפולה ישראלית–גרמנית. במענה לעיתונאי ישראלי ששאל אותו על צעדו זה השיב: "אי אפשר לזהות את גרמניה עם המשטר הנאצי".
דירת מיטה
היסטוריה
כיום, אנשים עדיין גרים בדירות מיטה בהונג קונג וזאת בעקבות מערכת הניקוד לדיור ציבורי והורדת מכסות הדיור הציבורי בהונג קונג. כמו כן, על פי חוק יסוד הונג קונג, מהגרים להונג קונג חייבים להמתין שבע שנים עד שיהו תושבי קבע הונג קונג. כתוצאה מכך, מהגרים עניים נאלצים לעיתים קרובות לגור בדירות מיטה עד שהם מקבלים תושבות קבע.
אבנר לס
מגוריו מחוץ לישראל
אשתו של לס, ורה, נפטרה בשנת 1980 בשווייץ. גופתה נשרפה ואפרה נטמן בבית עלמין יהודי בהמבורג עיר מולדתה. אבנר לס המשיך לחיות את שארית חיי בציריך ונפטר בשנת 1987. גם גופתו נשרפה, אך בית העלמין בהמבורג סירב להטמין בו את אפרו והכד ובו האפר נטמן בבית העלמין היהודי בציריך. למעלה מעשרים ושש שנים לאחר מותו, ב-23 במאי 2014, הועברו אפרו ואפרה של אשתו ונטמנו בבית קברות ברובע ואנזה בברלין, לא הרחק מן המקום בו נערכה ועידת ואנזה, שבה התקבלה ההחלטה על אופן ביצוע הפתרון הסופי, ועידה אשר לאדולף אייכמן היה בה תפקיד מרכזי. באותו יום הונחו בסמוך לבית הוריו של לס בברלין, במסגרת מיזם שטולפרשטיין, ארבע אבני זיכרון לזכר קרוביו של לס שנספו בשואה.
הפולמוס הציבורי על השבת האזרחות הגרמנית
הניגוד שבין תפקידו ההיסטורי של אבנר לס כחוקרו של אדולף אייכמן לבין עזיבתו את ישראל, השתקעותו בשווייץ וקבלת האזרחות הגרמנית, גרם לפולמוס ציבורי בישראל. הפולמוס היה הן בהתייחסות אישית ללס ולצעדיו והן במישור האידאולוגי בדבר לקחי השואה והיחס של מדינת ישראל ואזרחיה לעם הגרמני ולגרמניה.
הראשון שפתח בכך היה הסופר יורם קניוק, שיצא במחצית השנייה של שנת 1983 לציריך וראיין את לס בביתו. הראיון הארוך והמפורט התפרסם בשני המשכים בעיתון "מעריב" ב-26 באוגוסט וב-2 בספטמבר 1983. קניוק כתב כי בא לחפש תשובה למועקה שהתעוררה בו כשקרא בעיתון כי חוקרו הראשי של איכמן הסביר כי קיבל את האזרחות הגרמנית מפני שביקש להוכיח כי לא כל הגרמנים אשמים.
בסיכום שתי כתבותיו כתב קניוק:
יורם קניוק שב ותיאר את פגישתו עם אבנר לס ואת תוכן שיחתם בספרו "הברלינאי האחרון", שיצא לאור בשנת 2004, והפעם בנימה הרבה יותר ביקורתית. הוא ציטט את לס כאומר שאייכמן היה גאון, והביא את הדו-שיח הבא: וקניוק סיכם: "ניסיתי לפצח את חידתו של לס ונכשלתי".
להגנתו של לס, שנים רבות לאחר מותו, קם שרגא עילם עיתונאי חוקר המתגורר בשווייץ, המתמחה בחקר פרשות כלכליות ושירותים חשאיים מאז תקופת השואה. בסיפור שפרסם אלישע פורת בשנת 2011 ב"אתר הקיבוצים" הוא תיאר סערה שהתחוללה באחד הקיבוצים בשנת 1965 כאשר אחד החברים, יליד גרמניה, ביקש לחדש את אזרחותו הגרמנית.
שרגא עילם הגיב באתר על הסיפור וכתב כי הסיפור מזכיר לו את כתבותיו של יורם קניוק על אבנר לס. לדברי עילם: "קניוק תקף בגסות ובבורות רבות את לס בין השאר מכיוון שהלה "העז" לקבל אזרחות גרמנית. לס היה לו ידע אישי שישנם גרמנים אחרים ולא רק נאצים ועוזריהם. הוא האמין שקבלת האזרחות הגרמנית על ידו תתמוך בתהליך הנורמליזציה וגם פעל בכיוון זה."
הפולמוס נמשך; ב-25 באוגוסט 2012, בתוכניתו של משה טימור "שישי אישי", המשודרת בכל יום שישי מחצות ועד שלוש לפנות בוקר ברשת ב' של קול ישראל, התראיין רב-פקד רמי ברוקשטיין, האחראי על בית מורשת משטרת ישראל. בראיון גינה הקצין את צעדיו של לס בירידתו מן הארץ ובקבלו את האזרחות הגרמנית. הוא אמר כי אבנר לס "התאהב" באייכמן וציין כי לס עבר להתגורר בגרמניה. באחת התוכניות הבאות התראיין שרגא עילם שבא לחלוק על הקצין. עילם הדגיש כי לס לא היגר לגרמניה אלא עבר להתגורר בשווייץ עקב מחלת אשתו. לדברי עילם חקר לס את אייכמן בשיטת "השוטר הטוב", התייחס אליו בהגינות וביחס קורקטי ולכן הצליח לדובב אותו. לדבריו מכאן עד התאהבות באייכמן הדרך ארוכה. לדעת עילם היה אבנר לס קשור לנוף מולדתו והאמין שיש גרמניה אחרת ושלא כל הגרמנים היו נאצים.
גרסת המשפחה
גרסתם והסברם של בני משפחתו של אבנר לס הובאו בכתבה נרחבת של העיתונאית ראומה זיסקינד, שהתפרסמה ב"מעריב" חודשיים לאחר פטירתו, ב-2 במרץ 1987. הכתבה התבססה על ראיון שערכה העיתונאית, עם פטירתו של לס, עם בתו המתגוררת בישראל. הבת פתחה בהצהרה כי אביה מת בתחושה שעשו לו עוול. לדבריה קיבל את המחווה הגרמנית להעניק לו את האזרחות מאחר שרצה להוכיח כי סלח לגרמנים שאשמתם רק בכך שהיו בניהם של רוצחים. תמלילי חקירתו של אייכמן יצאו לאור באנגלית צרפתית וגרמנית בשם "אייכמן נחקר" (Eichmann Interrogated). לדברי הבת סירבו הוצאות הספרים בישראל לפרסמם. לדבריה רצה אביה לחלוק את חויותיו מהחקירה בפני הדור הצעיר הישראלי והאירופי והירצה עליהן בבתי ספר באירופה ובגרמניה, אבל בישראל משום מה לא רצו לשמוע אותו. לדבריה גם ב"יד ושם" דחו אותו. הסיבה לדבריה לכך שבתום שליחותו בפריז נשאר לס בציריך הייתה כי השתקע בשווייץ כדי להעניק טיפול רפואי מעולה לאשתו שהייתה נפגעת שיתוק ילדים.
בראיון העלתה הבת קטעי זכרונות ורשמים ששמעה מפי אביה על חקירת אייכמן ומשפטו. בין היתר היא מצטטת את דברי האב על פגישתו הראשונה עם אייכמן:
לס סיפר לבתו כי התלבט האם לקבל את תפקיד חוקרו של אייכמן וכי הדחף הראשון שלו היה לסרב וכי נתקף אימה מהמחשבה שעליו לשמוע את עדויות הזוועה. אך לבסוף התגבר על הסלידה. לדברי הבת היו לאביה רגעים בהם הרגיש שאינו יכול לשמוע עוד את מעשי הזוועה. לס סיפר לבתו כי לא יכול היה לסבול את אטימותו הרגשית של אייכמן ותיאר מעמד אחד:
בקולנוע
חקירתו של אדולף אייכמן על ידי אבנר לס הועלתה פעמיים על מסך הקולנוע. הסרט הראשון "אייכמן" משנת 2007 הוא סרט העלילתי באורך מלא. הסרט שנוצר בהפקה משותפת בריטית-הונגרית, צולם בבודפשט והוא דובר אנגלית. עלילת הסרט מבוססת על פרוטוקול החקירה שבוצעה על ידי לס והוא מתאר את מאבק המוחות שבין הנחקר לחוקרו. את דמותו של לס מגלם השחקן האמריקאי טרוי גריטי.
הסרט השני, "לשכה 06", הוא סרט תעודה ישראלי שהופק בשנת 2013. הסרט באורך של 58 דקות בוים על ידי יואב הלוי. הסרט מתאר את סיפורם האישי והקבוצתי של צוות החוקרים, על סערת הנפש שעברו מול ממדי וזוועות השואה שנגלו להם בחקירתם. בסרט משולבות סצנות תיעודיות, חומרי ארכיון וסצנות משוחזרות. בסרט שהופק לאחר שאבנר לס כבר לא היה בין החיים מסופר סיפורו באמצעות קטעי ארכיון וכן מפיו של בנו, אלון לס. הסרט זכה בציון לשבח על מצוינות קולנועית בפסטיבל ירושלים לקולנוע 2013.
האספה המחוקקת של מחוז לנינגרד
האספה המחוקקת של מחוז לנינגרד היא הגוף המחוקק העליון והבכיר ביותר במחוז לנינגרד. האספה מורכבת מחמישים צירים שנבחרים על ידי תושבי המחוז על פי מערכת בחירות רובנית מעורבת-יחסית. תקופת כהונתה היא 5 שנים.
לאספה המחוקקת יש מעמד של ישות משפטית. בניין האספה המחוקקת ממוקם ביחידה טריטוריאלית אחרת: סנקט פטרבורג ברחוב סובורוב.
היסטוריה
ב-20 במרץ 1994 נערכו לראשונה הבחירות לאספה המחוקקת ונערכים מאז מדי 5 שנים. בנוסף צירי האספה שולחים נציגים לאספה הפדרלית.
ועדות
האספה המחוקקת מקימה את הוועדות הבאות:
יזהר קנה
יזהר קנה (נולד ב-9 בפברואר 1963) הוא רואה חשבון ישראלי, שותף ומנהל משותף בפאהן קנה ושות' ומרצה.
קנה כיהן כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל.
ביוגרפיה
יזהר קנה נולד בפתח תקווה, לעליזה ולמוריס קנה. אביו מוריס היה יליד עיראק שעלה ארצה במבצע עזרא ונחמיה. גם אביו היה רואה חשבון ונמנה עם מייסדי הפדרציה הבין־לאומית לרואי חשבון (IFAC) בישראל.
גדל בשיכון וותיקים ברמת גן והתחנך בבית הספר ניצנים. את לימודי התיכון סיים בשנת 1981 בגימנסיה אוהל שם.
ב־1982, התגייס לצה"ל ושירת כלוחם ומפקד ביחידת שקד 424 עד שנת 1983, אז יצא לקורס קצינים, ובסיומו שירת מפקד צוות במסלול הראשון בפלוגת העורב של חטיבת גבעתי. בהמשך היה קצין מבצעים של גדוד רותם בהקמה משנת 1985, ומ"פ מילואים בחטיבה. ב־2000 השתחרר משירות מילואים בדרגת סרן.
קנה בעל תואר ראשון (B.A) בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב (מצטיין מחזור) ותואר שני במנהל עסקים ומימון (M.B.A) – מאוניברסיטת בר-אילן. בתקופת לימודי התואר הראשון, בשנים 1986–1988, היה נשיא מועצת אגודת הסטודנטים.
ב־1987 החל לעבוד בפירמה "פאהן קנה ושות'" שנוסדה ב־1955 על ידי אביו מוריס קנה. ב־1990, הוסמך כרואה חשבון, ב־1992 התמנה לשותף וב־2001, מונה לשותף מנהל. בתקופה זו גדלה הפירמה מכ־30 עובדים לכ־300 עובדים. ב־1995, נבחר קנה על ידי הנהלת הפדרציה הבין־לאומית של רואי החשבון (IFAC) לשמש כחבר הוועדה הבינ״ל לתקינת ביקורת חשבונאות. ב־2015, נבחר קנה לשמש כנשיא לשכת רואי החשבון בישראל, במהלך תקופת כהונתו 2015–2018 היה קנה שותף לרפורמות וחקיקות רבות, ביניהן פרויקט "הקודיפיקציה בתקני הביקורת" אשר לפיהם פועלים רו״ח בעבודתם המקצועית. רפורמה זאת באה כהמשך לתקופת כהונתו בשנים 2009–2015 כיו״ר הוועדה לתקני ונוהלי ביקורת של לשכת רו״ח בישראל, ועדה בה הוא חבר משנת 1998. חוות דעתו המקצועיות בתחום "אחריותו החוקית של רו״ח" וב "תקינת הביקורת", שימשו כהגנה במספר תביעות ייצוגיות והליכי אכיפה מנהלית של הרשות לניירות ערך ואף שימשו כבסיס לפסיקה בתחום, ביניהם פסק הדין של אוברלנד משנת 2013 ופסק הדין של טאואר סמיקונדקטור משנת 2018. בשנים 2013–2015 קנה היה גזבר כבוד של לשכת רואי החשבון בישראל. הוא פעל כיו״ר וחבר בכ־80 ועדות בלשכת רואי החשבון בישראל.
אקדמיה
קנה נמנה בעבר כמרצה בכיר באקדמיה בנושא ביקורת וחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה, במכללה למנהל, באוניברסיטה העברית. הוא מרצה אורח במוסדות אקדמאיים נוספים ובלשכות מקצועיות (עו"ד, יועצי מס).
חיים אישיים
קנה נשוי לעו"ד גיל אייזנשטיין קנה ולהם ארבעה ילדים. הוא מתגורר עם משפחתו ברמת גן.
פעילות ציבורית
בשנים 1998–2019 הוא כיהן כחבר מועצת רו"ח של משרד המשפטים ומשנת 1998 משמש קנה כחבר הוועד המרכזי של לשכת רו"ח בישראל ובנשיאות לשכת הרו"ח.
קנה, שימש כיו"ר משותף דירקטוריון במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות וכיו"ר דירקטוריון המוסד לסקר עמיתים (אשר הוא נמנה עם מקימיו) ב־2004.
בשנים 1995–1997 קנה ייצג את ישראל בוועדה הבינ"ל של רואי חשבון לכתיבת גילויי דעת בינ"ל בביקורת חשבונאות.
ז'ירונה (כדורגל)
מועדון הכדורגל ז'ירונה (בקטלאנית: Girona Fútbol Club, ובקיצור Girona FC) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר ז'ירונה שבקטלוניה. הקבוצה נוסדה ב-23 ביולי 1930, ומשחקת בלה ליגה. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון מונטיליבי שבז'ירונה, המכיל 11,200 מושבים.
בסוף עונת הקבוצה עלתה מהליגה השלישית לליגה הספרדית השנייה, לאחר 49 שנות היעדרות. בסוף עונת 2016/17 עלתה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה.
לז'ירונה ישנה קבוצת מילואים, הנקראת ז'ירונה ב', המשחקת בליגה הקטלאנית הראשונה (חמישית ברמתה בספרד).
היסטוריה
ז'ירונה נוסדה בשנת 1930 בבית קפה בעיר, לאחר שקבוצת Unió Esportiva Girona פורקה עקב בעיות כלכליות. הקבוצה החלה את דרכה בליגה הקטלאנית, ובשנת 1933 העפילה לליגה השלישית בספרד. כבר בעונתה הראשונה העפילה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה, והתקבעה כקבוצת צמרת.
בעונתה השנייה, בשנת 1936, זכתה במקום הראשון בליגה השנייה, אך עקב היותה של הליגה מחולקת לבתים מקום זה הקנה לה רק מקום בבית הגמר, בו סיימה במקום החמישי בלבד ולא עלתה לליגה הבכירה.
בשנת 1943 ירדה ז'ירונה בחזרה לליגה השלישית, ועד סוף שנות ה-50 שיחקה בליגה השנייה במשך שש עונות בלבד. את העשורים הבאים בילתה הקבוצה לרב בליגה הרביעית, אך לא מעט גם בליגה השלישית. בשיא השפל ירדה אף לליגות המחוזיות, אך עלתה משם תוך זמן קצר.
בתום עונת עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השלישית ומיד בעונת החזרה סיימה במקום הראשון בבית שלה. בפלייאוף עברה את ברקאלדו ואת סאוטה ועלתה לליגה השנייה לראשונה מאז שנת 1959.
בארבע שנותיה הראשונות מאז העלייה נאבקה נגד ירידתה לליגה השלישית, אך שרדה. בתום עונת סיימה ז'ירונה לראשונה במקום הרביעי המוליך לפלייאוף העלייה לליגה הראשונה. בחצי הגמר עברה את קבוצת אלקורקון, אך בגמר הפסידה פעמיים לאלמריה וכשלה בעליית הליגה. בעונה שלאחר מכן שבה לקרבות התחתית ושרדה בליגה במחזור האחרון עת סיימה במקום ה16.
את עונת העבירה הקבוצה בצמרת הגבוהה, כשהיא מועמדת לעלות לליגה הבכירה. אך בסיום העונה הסדירה ספגה שער שוויון מאוחר מול לוגו, שער שהעלה את ספורטינג חיחון ישירות במקומה. ז'ירונה נשלחה במקום זאת לפלייאוף שוב, כאשר במשחק הראשון בחצי הגמר היא מביסה את ריאל סרגוסה במשחק החוץ 0–3, אך במשחק הגומלין מפסידה באצטדיונה הביתי 1–4 ומודחת ממשחקי הפלייאוף.
בעונתה הראשונה אי פעם בליגה הראשונה סיימה במרכז הטבלה, במקום העשירי, אך שתי עונות שלאחר מכן סיימה במקום ה-18 וירדה חזרה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2021/2022 העפילה דרך הפלייאוף בחזרה ללה ליגה לאחר ניצחון על טנריפה.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מניו יורק סיטי)
(בהשאלה מפולהאם)
(קפטן שני) (בהשאלה מלגנס) (בהשאלה מאתלטיקו מדריד) (בהשאלה מריאל מדריד) (בהשאלה ממנצ'סטר סיטי) (בהשאלה ממנצ'סטר סיטי)
דוד הכהן סקלי
ביוגרפיה
נולד בעיר דבדו שבמרוקו לרבי משה צאצא למשפחת כהן-סקלי ולרחל בת הרב אצבן בן שמואל. בגיל 13 החל ללמוד תורה אצל הרב אברהם בן סוסאן, ובהמשך אצל הרב אהרן הכהן והרב שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר). נשא לאשה את בת דודו, שמחה.
יונה צבר
יונה צבר (Yona Sabar; נולד ב-1938) הוא בלשן וחוקר יהדות כורדיסטן, מכהן כפרופסור לעברית באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס.
חייו
צבר נולד בזאכו שבכורדיסטן העיראקית כיונה ביי צבאע'א. בשנת 1951 עלה לישראל עם בני-משפחתו והתיישב בירושלים. לאחר עלייתו עִברת את שם משפחתו לצבר. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון בעברית ובערבית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה בין תלמידיהם של יעקב פולוצקי וחיים רוזן. במהלך לימודיו, היה צבר הסטודנט הראשון לקבל מלגת מחקר ממכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח. לאחר התואר הראשון, המשיך את לימודיו בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור בשנת 1970 מאוניברסיטת ייל.
דוד הכהן סקלי
ביוגרפיה
מלבד עיסוקו במשפט העברי ובפסיקת ההלכה, עסק גם בקבלה, ונהג במנהגי חסידות ופרישות. ניתן למצוא בכתביו אזכורים רבים מהזוהר, ומכתבי האר"י.
יונה צבר
חייו
צבר פרסם למעלה מ-90 מאמרים וספרים בנושא ארמית חדשה צפון-מזרחית, שאותה הוא דובר כשפת אם, ובנושא תרבות יהודי כורדיסטן. עבודת הדוקטור שלו הוקדשה לההדרה של כתבי-יד בארמית חדשה מן המאה ה-17 שמקורם בעיר נרווה שבעיראק (שבמחוז דהוכ). בין עבודותיו החשובות מילון לארמית-חדשה.
דוד הכהן סקלי
ביוגרפיה
עמד בקשרים הדוקים עם רבני ארץ ישראל ורבני צפון אפריקה אשר העריכו אותו מאוד. הרב יוסף משאש כינה אותו במכתביו "המלך דוד הכהן".
יונה צבר
חייו
בשנת 2008 פרסם בנו, העיתונאי אריאל צבר, ספר ביוגרפי עליו, שבו הוא מגולל את סיפור עלייתו ארצה והגירתו לארצות הברית. לפי הספר, יונה צבר היה הנער היהודי האחרון שחגג בר מצווה בזאכו.
דוד הכהן סקלי
ביוגרפיה
ראה בעין טובה את העליות לארץ וההתארגנות הלאומית וכך כתב:.
יונה צבר
חייו
צבר הוא אחיו של החוקר לפולקלור יהודי שלום צבר.
דוד הכהן סקלי
ביוגרפיה
בתאריך כ"ד באייר ה'תש"ט - 1949 כינס את כל בני קהילתו בביתו, וביקש מרעייתו ליטול לו את ידיו, עטף את עצמו בתכריכים ונשא נאום פרידה מכל הנוכחים. בתום דבריו נפטר, בגיל 87.
טנה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הוהם מלך חברון
על פי סיפורי התנ"ך, הוֹהָם היה מלך חברון הכנענית נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כשנחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון בני בריתו, כפי שכתוב: "וַיִּשְׁלַח אֲדֹנִי צֶדֶק מֶלֶךְ יְרוּשָׁלַ‍ִם אֶל הוֹהָם מֶלֶךְ חֶבְרוֹן וְאֶל פִּרְאָם מֶלֶךְ יַרְמוּת וְאֶל יָפִיעַ מֶלֶךְ לָכִישׁ וְאֶל דְּבִיר מֶלֶךְ עֶגְלוֹן לֵאמֹר. עֲלוּ אֵלַי וְעִזְרֻנִי וְנַכֶּה אֶת גִּבְעוֹן...".
בהוראת יהושע בני ישראל אטמו את המערה בעזרת גלילת אבנים על פתחה, והציבו על המשמר חיילים מבני ישראל לוודא שאין יוצא ממנה בזמן ששאר הצבא יצא למרדף אחר צבאות כנעניים שנמלטו לעריהם ובמטרה לכבוש ערים אלו. לאחר סיום המערכה הזו, חזרו הלוחמים אל המערה במקדה, יהושע ציווה להוציא את הוֹהָם ואת שאר המלכים האמורים אליו, הוא קרא לקצינים הבכירים שלו להניח את רגליהם על צוואר המלכים האמורים המובסים, ולאחר הוראה לבני ישראל כי כך ייעשו לכל אויב הנלחם בהם, חיסל יהושע את הוֹהָם ואת 4 עמיתיו המלכים והורה לבני ישראל לתלות את גופותיהם על עצים סמוכים עד הערב, טרם הזריחה ציווה יהושע להוריד את גופותיהם של המלכים המובסים (ובהם הוהם) ולזרוק אותם אל תוך המערה בה התחבאו, ולאטום אותה שוב באבנים גדולות שנשארו במקום "עד עצם היום הזה" - בעצם אמירה של סיפור אטיולוגי שמתאר את המצב בשטח בעת כתיבת הסיפור.
מוסכמה
מֻסְכָּמָה (בלועזית: קוֹנְבֶנְצְיָה, מלטינית: conventio, מלשון 'לבוא יחד') היא התנהגות שמקובלת ורווחת בקרב ההמון, אף שאין לה סימוכין בחוק או בדת. בסוציולוגיה קונסטרוקטיביזם חברתי מגדיר את מערכת המוסכמות החברתיות הנהוגות בקרב תרבויות, ויחד עם זאת יצירתן על ידי יחידים.
דוגמאות למוסכמות חברתיות הן הנוהג ללחיצת יד בקרב תרבויות מערביות, או לקוד קידה בקרב תרבויות במזרח הרחוק. במסגרות המקיימות מפגשים חוזרים עם אותם משתתפים, כגון בתי ספר, קבוצות, חוגים וקורסים, מתקיימת פעמים רבות מוסכמה לשמירה על "מקום קבוע".
מוסכמות תרבותיות עשויות להיות ייחודיות לקהילה מסוימת: גברי הקהילה החרדית לובשים בגדים בשחור-לבן, ובקרב היהדות הדתית לאומית הכיפה היא סרוגה.
שמלות כלה לבנות הן מוסכמה לגבי קוד לבוש לכלות, שהתקבע בתרבות המערב מאז נישואיה של המלכה ויקטוריה לנסיך אלברט בשנת 1840 בשמלת כלה לבנה. בחלק מתרבויות המזרח הרחוק המוסכמה מכתיבה שמלת כלה אדומה.
אכילה באמצעות מקלות אכילה היא מוסכמה סינית שאומצה על ידי תרבויות נוספות בשל דומיננטיות היסטורית של סין. אכילה באמצעות סכו"ם היא מוסכמה שהתפתחה בתרבות המערב.
Lost Boy
Lost Boy (בעברית: ילד אבוד) הוא סינגל הבכורה של הזמרת הקנדית, רות ב., שיצא, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-12 בפברואר 2015.
מוסכמה
גם באמנות קיימות מוסכמות. למשל, ציורים מצוירים על משטחים מרובעים או מלבניים, אך לא על משטחים בצורות גאומטריות שונות. מערבונים יסתיימו כשהגיבור רוכב אל האופק, וסיפורי אגדות יתחילו ב"היה היה" ויסתיימו ב"והם חיו באושר ועושר עד עצם היום הזה". בתיאטרון הקיר הרביעי הוא מוסכמה אודות קיר דמיוני שקוף בין הבמה לקהל, דרכו הקהל צופה במחזה ללא מודעותן של הדמויות שעל הבמה. בקומיקס בועת דיבור היא מוסכמה המייצגת דיבור או מחשבה של הדמויות.
Lost Boy
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימויו של מארק פלינגטון, יצא בערוץ היוטיוב של הזמרת ב-9 במאי 2016. נכון למרץ 2022, הווידאו קליפ צבר למעלה מ-162 מיליון צפיות.
ביקורת
מייק ואס, מ-Idolator, אמר כי השיר הוא "בלדה יפה" והמשיך ואמר כי השיר "הוא [שיר] נוסטלגי, יותר מקצת מריר ומתוק ומציג בצורה הולמת את השירה החלקה של רות".
פורט אייזיק
פורט אייזיק (באנגלית: Port Isaac) הוא כפר דייגים לחופו של האוקיינוס האטלנטי, בקורנוול, אנגליה. המזח של העיירה נבנה במהלך שלטונו של הנרי השמיני. הבתים אשר מסביב מתחם הכפר נבנו במהלך המאה השמונה עשרה ובמהלך המאה התשע עשרה. מאז פריחתו של המקום נקשרה הצמיחה לדיג ולהעברות משא של תושבי העיירה. בפורט אייזיק ישנה תחנת הצלה אשר נבנתה בשנת 1869 עם שתי ספינות הצלה הנקראות "ריצ'רד" ו"שרה". בית הסירות הישן שימש עד לאחרונה כבית הדואר.
לתושבי העיירה יש קבוצה מקומית של זמרי שאנטי ימיים הנקראים "חברי הדייגים" (Fisherman's Friends), השרים באופן קבוע בימי הקיץ על גדות הנמל החל מהשעה שמונה בערב.
מסלולי טיול מומלצים בכפר:
אהרן בק
אהרן טֶמקין בֶּק (באנגלית: Aaron Temkin Beck; 18 ביולי 1921 – 1 בנובמבר 2021) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי יהודי-אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת פנסילבניה, מייסד גישת הטיפול הקוגניטיבי. הגישה פותחה במקור לטיפול בדיכאון, והורחבה מאוחר יותר לטיפול בהפרעות חרדה, הפרעות אכילה, הפרעות התנהגות, הפרעות אישיות והפרעות שימוש בסמים.
בק פרסם מעל 550 מאמרים אקדמיים ו-18 ספרים. כמו כן, פיתח כלי הערכה רבים, בהם Beck Depression Inventory (BDI) לאבחון דיכאון.
ילדותו
בק נולד ברוד איילנד, ארצות הברית. הוא היה הצעיר מבין שלושה ילדים, בנם של הארי ואליזבת טמקין בק, יהודים שהיגרו לארצות הברית מרוסיה. שני אחים נוספים נפטרו כשהיו תינוקות, ופטירתה של הצעירה שבהן, ביאטריס, הביאה לדיכאון קשה של אמו, ממנו סבלה ברמות שונות לאורך כל חייה. בגיל 7 פיתח בק מחלה שכמעט הביאה למותו, כתוצאה מזיהום שנגרם בשל זרוע שבורה. כתוצאה מהמחלה סבל מפוביות וחרדות והחסיר ימי לימודים בבית הספר; לאור זאת החשיב עצמו כטיפש וחסר יכולות. בק נשאר שנה נוספת בכיתה א', עובדה שחיזקה מחשבות אלה. עם זאת, מאוחר יותר הוא הצטיין בלימודיו. בק תיאר את הוריו כבעלי מזג שונה - בעוד אביו היה רגוע, אמו הייתה הפכפכה ובלתי עקבית. בילדותו אביו עודד את התעניינותו במדע וטבע, ובק היה פעיל בתנועת הצופים. בבית הספר התיכון היה העורך של עיתון בית הספר, וסיים את לימודיו בהצטיינות.
השכלתו
בין השנים 1952–1954 שרת בצבא ארצות הברית, והתמנה לראש מדור פסיכיאטריה. בשנת 1954 התמנה לתפקיד מדריך בפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1958 השלים את ההכשרה האנליטית שלו, וכעבור שנה, כשכבר כיהן כפרופסור לפסיכיאטריה, קיבל את המענק הראשון שלו בחקר החלומות.
המעבר מפסיכואנליזה לתאוריה קוגניטיבית
מחקריו של בק אשר עסקו בחלומותיהם של אנשים הסובלים מדיכאון, הגבירו את הסקפטיות שלו לגבי הפסיכואנליזה, מאחר שההנחות של התאוריה הפסיכואנליטית לא תאמו את תוצאות מחקריו. בנוסף, הושפע מהסקפטיות של אשתו לגבי הפסיכואנליזה, ומעצם היותו נון-קונפורמיסט. הניסיון שצבר בקליניקה הפרטית שלו סייע לו לגבש תאוריה לגבי פסיכופתולוגיה. המפגש עם מטופלים עזר לו להמשיג רמות של קוגניציה ולהיות רגיש ל"מחשבות האוטומטיות" שלהם. בק למד שבתהליך האסוציאציות החופשיות, רבים מהמטופלים הדיכאוניים שלו מעלים בראשם מחשבות אוטומטיות שהם אינם שמים לב אליהן. רק אחרי שבק הפנה את תשומת לבם לכך, הם סיפרו לו עליהן, והוא גילה שרוב המחשבות הן בעלות הטיה שלילית לכיוונים של אשמה, ייאוש ובושה.
בגיבוש התאוריה הקוגניטיבית, בק הושפע מעבודתם של ג'ורג' קלי (1955), אלברט אליס, קארן הורני ואלפרד אדלר. הוא לא זנח לחלוטין את הפסיכואנליזה, אלא ראה עצמו כנאו-פסיכואנליסט על פי הגישות של אדלר, הורני והארי סטאק סאליבן. בק לא נתקל בהתנגדות לרעיונותיו מאחר שעבד בעיקר עם פסיכולוגים חוקרים, ומאחר ולא שיתף את חסידי הפסיכואנליזה ברעיונותיו בשלב זה.
התפתחות מקצועית
התקופה שבין השנים 1960–1963 הייתה החשובה ביותר עבור בק מבחינה מקצועית. תוך מספר שנים הוא גיבש את המסגרת התאורטית של כל התאוריה שלו. כאשר קיבל את מענק המחקר הראשון שלו באוניברסיטת פנסילבניה, הוא ייסד את יחידת המחקר לדיכאון בבית החולים הכללי בפילדלפיה וכן מרפאת דיכאון. בשנת 1961 פורסם כלי הערכה בשם BDI (Beck Depression Inventory) אשר מטרתו להעריך את חומרת התסמינים הדיכאוניים באמצעות דירוג עצמי (מבוצע על ידי המטופלים) של התסמינים בסולם ליקרט (Likert scale). הכלי נבדק ונמצא מהימן ותקף, ונעשה בו שימוש ביותר מ-200 מחקרים.
בשנת 1963 קרא הפסיכולוג אלברט אליס את המאמר בנושא חשיבה ודיכאון, זיהה את החפיפה בין התאוריות שלהם, יצר עמו קשר ושלח לו את עבודתו בנושא טיפול רציונלי-אמוטיבי. בהמשך שניהם שיתפו פעולה מבחינה מקצועית, בק הזמין את אליס להרצות באוניברסיטת פנסילבניה ואליס כלל את מאמרו של בק בנושא טיפול קוגניטיבי במאגר חומרי הלמידה של המכון לטיפול רציונלי-אמוטיבי. לאחר מכן, הם המשיכו לשתף זה את זה ברעיונותיהם בכתב ולהביע הערכה כלפי האיכויות האישיות האחד של השני.
בק המשיך במחקריו ובעבודתו כמרצה באוניברסיטת פנסילבניה, והפך לפרופסור מן המניין ב-1967. עם זאת, בק קיבל מענק מחקר של שנה אחת נוספת בלבד למחקרו בנושא דיכאון, ואיבד את משרדו בקמפוס. לפיכך, החליט לעבוד בביתו ולהמשיך לפתח את התאוריה שלו בנושא דיכאון, וכתב את ספרו "דיכאון: סיבות וטיפול" (Depression: Causes and Treatment). בק טען כי סבל מדיכאון קל בעת כתיבת הספר, וראה בכתיבה תהליך טיפולי.
בשנת 1970 פורסם מאמרו בנושא טיפול קוגניטיבי והקשר לטיפול התנהגותי בכתב העת "טיפול התנהגותי". מאמר זה מהווה ציון דרך במהפכה הקוגניטיבית בפסיכולוגיה, אשר היוותה שינוי פרדיגמה משמעותי בתחום. ב-1971 הפך לפרופסור לפסיכיאטריה ושילב בעבודתו הכשרה, מחקר ועבודה קלינית. ספרו "התאוריה הקוגניטיבית לדיכאון", פורסם ב-1979 והפך לספר קלאסי בתחום מחקר הדיכאון והטיפול בו.
בשנת 1985, פרסם את הספר "הפרעות חרדה ופוביות: פרספקטיבה קוגניטיבית", וב-1987 פורסם ספרו "אהבה לעולם אינה מספיקה", אשר עסק בטיפול קוגניטיבי זוגי. באותה תקופה נסע לבריטניה, שם עבד והעביר סדנאות באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1989 קיבל פרס הוקרה מאוניברסיטת בראון על הישגיו בתחומים של טיפול קוגניטיבי זוגי, דיכאון והפרעות חרדה. באותה שנה קיבל גם את פרס איגוד הפסיכולוגים האמריקאי על הישגיו המדעיים בתחום הפסיכולוגיה. בק הפך לפסיכיאטר היחיד אשר זכה בשני פרסים יוקרתיים, הן מאיגוד הפסיכיאטרים האמריקאי והן מאיגוד הפסיכולוגים האמריקאי. בשנת 1990 פרסם יחד עם כמה מתלמידיו לשעבר ספר בשם "התאוריה הקוגניטיבית להפרעות אישיות", אשר הרחיב את הטיפול הקוגניטיבי לטיפול ארוך טווח אשר עוסק אף יותר מבעבר בסכמות (מבנים קוגניטיביים של אמונות וחוקים אשר מארגנים ניסיון והתנהגות).
הוא כיהן כראש "המכון של אהרן בק למחקר וטיפול קוגניטיבי", ארגון ללא כוונות רווח באוניברסיטת פנסילבניה.
בק נפטר ב-1 בנובמבר 2021 בגיל 100.
המודל הקוגניטיבי לדיכאון
בק פיתח את אחת התאוריות הבולטות ביותר על הדיכאון. התסמינים הבולטים ביותר של הדיכאון נחשבו בדרך כלל לתסמינים רגשיים או לתסמיני מצב רוח, אך בק העלה השערה כי התסמינים הקוגניטיביים של הדיכאון לעיתים קרובות קודמים לתסמינים הרגשיים או לתסמיני מצב הרוח, ואף גורמים להם, ולא להפך.
המרכיב המרכזי בתאוריה שלו לדיכאון הוא מבנה הסכמה. בק הגדיר סכמות כגופי ידע אשר משפיעים על קידוד המידע, הבנתו ושליפתו. התוכן והארגון של סכמות משתנה אצל אנשים בהתאם להתנסויותיהם. כאשר הסכמות מופעלות, הסכמות הדיכאוניות מספקות גישה למערכת מורכבת של מחשבות שליליות אשר תורמות להפעלה של עיבוד מידע שלילי לנוכח גורמי דחק בהווה, אשר מאופיין בטעויות חשיבה. עיבוד קוגניטיבי שלילי זה מגביר את הסיכוי שאנשים יפתחו "משולש קוגניטיבי" שלילי. על פי התאוריה של בק, המשולש הקוגניטיבי השלילי מהווה סיבה מספקת לדיכאון.
המשולש הקוגניטיבי
המשולש הקוגניטיבי (הטריאדה הקוגניטיבית) מורכב משלושה דפוסים של מחשבות אוטומטיות שליליות:
על פי המודל הקוגניטיבי, סימנים ותסמינים אחרים של הדיכאון הם פועל יוצא של הדפוסים הקוגניטיביים השליליים. לדוגמה, כאשר האדם חושב באופן שגוי כי דוחים אותו, תגובותיו הרגשיות יהיו שליליות (כעס, עצב) באופן זהה לדחייה אמיתית.
הטיות חשיבה
מלבד התפיסות הבלתי-פונקציונליות, המלבות את המשולש הקוגניטיבי השלילי מרגע שהן מופעלות, בק טען כי משולש קוגניטיבי זה נוטה להשתמר בעזרת שורה של הטיות או עיוותים קוגניטיביים, בהם:
הטיפול בדיכאון
הטיפול בדיכאון על פי גישה זו הוא קצר טווח (10–20 פגישות) ומתמקד בבעיות בהווה ולא בסוגיות הסיבתיות המרוחקות יותר, העומדות בדרך כלל במוקד הטיפול הפסיכודינמי. הטכניקות הקוגניטיביות-התנהגותיות מורכבות מניסיונות מובנים ושיטתיים ללמד אנשים הסובלים מדיכאון כיצד לבדוק את תפיסותיהם ואת המחשבות האוטומטיות השליליות. כן מלמדים אותם לזהות ולתקן את הטיותיהם או את העיוותים בעיבוד המידע שלהם, לחשוף את הנחות היסוד הדיכאוניות שלהם ולערער עליהן. טיפול זה נשען במידה רבה על גישה אמפירית, שבה מלמדים את המטופלים להתייחס אל תפיסותיהם כאל השערות שניתן להעמידן במבחן.
חשיבות תרומתו המקצועית
התרומה התאורטית של בק היא במספר תחומים: המשגה של ההתנהגות האנושית בהתבסס על הפרספקטיבה הפנומנולוגית, גיבוש מודל לפסיכופתולוגיה המבוסס על עיבוד מידע ולא מודל מוטיבציוני, יצירת כלים על מנת להגביר את היעילות של תהליך השינוי הקוגניטיבי, ההתנהגותי והרגשי, וגישה לפסיכותרפיה שניתן לבדוק אותה. באמצעות הדגשת תהליכי עיבוד מידע על פני דחפים ומניעים נסתרים, בק הפנה את תשומת הלב לתפקוד הפסיכולוגי בזמן מצוקה והסיט את המוקד מהסיבה להתנהגות.
בהקשר הטיפולי בק התייחס למטופל כשותף וכחוקר יחד עם המטפל את התוכן של מחשבות וכיצד מחשבות אלה מופעלות. בנוסף, הוא ראה את ההתנהגות האנושית על פני רצף ולא הגדיר אותה כ"נורמלית" או "פתולוגית".
ביקורת על התאוריה
על אף יעילותו המוכחת, הטיפול הקוגניטיבי נתון לביקורת של מספר זרמים: פסיכיאטריה, פסיכולוגיה התנהגותית ופסיכואנליזה.
הביקורת על רקע פילוסופי נסובה סביב היותו של הטיפול שכלתני ורציונלי מדי, רחוק מדי מהמדע הבסיסי ומרוחק מדי מהידע של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. ברמה הפרקטית, הביקורת על הטיפול הקוגניטיבי התמקדה בהיותו של הטיפול שטחי ופשטני, אינו מייחס חשיבות ראויה לרגש ורואה בו תוצאה של קוגניציה, מזניח את הקשר הטיפולי בין המטפל למטופל, ומוסיף מעט או לא מוסיף כלל לאסטרטגיות ולשיטות של הטיפול ההתנהגותי.
הביקורת מצד הפרספקטיבה הפסיכודינמית על הטיפול הקוגניטיבי טוענת כי הטיפול יותר מדי ממוקד בטכניקות, יותר מדי ממוקד בהווה, ממוקד יתר על המידה בהפחתת התסמינים ואינו מתחשב בבעיות מורכבות או קונפליקטים בלתי מודעים וחוויות ילדות, אינו מתייחס לתהליכי העברה, העברה נגדית ותהליכי פרידה. כמו כן, יש המטילים ספק ביכולתו של המטפל להבחין בין מחשבות בלתי-פונקציונליות למחשבות מציאותיות ומסתגלות יותר.
ליקריץ פיצה
ליקריץ פיצה (באנגלית: Licorice pizza) הוא סרט מסוג דרמה-קומדיה אמריקאי, שיצא לאור בשנת 2021. הסרט בוים על ידי פול תומאס אנדרסון.
הסרט מתרחש בשנות ה-70 ומספר את סיפור התאהבותם של גארי ולנטיין - תלמיד תיכון בן 15 בעל קריירת משחק ואלנה קיין - אישה בת 25 המתגוררת עדיין בבית הוריה.
הסרט קיבל שלוש מועמדויות בטקס האוסקר ה - 94 : לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר, ולתסריט המקורי הטוב ביותר.
Despacito
Despacito (בתעתיק: דספסיטו; בתרגום מספרדית: באיטיות) הוא סינגל של הזמר לואיס פונסי בשיתוף דדי יאנקי, שיצא לאור ב-13 בינואר 2017, מתוך האלבום של פונסי שיצא לאור בשנת 2019, Vida, והפך ללהיט גדול. השיר הגיע לראש המצעדים הבינלאומיים. הווידאו קליפ של השיר הגיע למיליארד צפיות ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ב-YouTube בתוך 97 ימים, הסרטון השני במהירותו להגיע לאבן דרך זו אחרי השיר "Hello" של הזמרת אדל. הוא הגיע לשני מיליארד צפיות ב-16 ביוני, לאחר 154 ימים, מה שהופך אותו לסרטון המהיר ביותר באתר שהגיע לציון זה.
ב-4 באוגוסט, לאחר 204 ימים, עקף הקליפ של השיר את הקליפ הכי נצפה עד אז ביוטיוב, "See You Again" ובאותו היום הפך לסרטון הנצפה ביותר והשני שהצליח לעבור את רף 3 מיליארד הצפיות ביוטיוב. ב-12 באוקטובר (חודשיים בלבד לאחר שעבר את רף 3 מיליארד הצפיות) עבר השיר את רף 4.5 מיליארד הצפיות והפך לשיר הראשון. ב-10 ל אוקטובר 2020, עבר השיר את רף 7 מיליארד צפיות, ונכון לאפריל 2023, הסרטון עומד על מעל 8.1 מיליארד צפיות וקיבל מעל 51 מיליון לייקים.
השיר זכה ב-4 פרסים בתחרות טקס פרסי גראמי הלטיני ה-18.
ב-2018 נכנס השיר למהדורת 2019 של ספר השיאים של גינס, על שבעה הישגים שונים אליהם הגיע. השיר אף נכנס לרשימת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בגרמניה.
כמה רמיקסים של השיר יצאו לאחר הצלחתו הרבה של הסינגל. בין השאר יצאו לאור: גרסאות פופיות ובסגנון סלסה בשיתוף הזמר ויקטור מנואלה (17 במרץ 2017); וגרסה אלקטרונית בהפקת מייג'ור לייזר והקולומביאני דיג'יי מוסקה. השיר הוא השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים בספרד.
השיר
השיר נכתב על ידי לואיס פונסי, אריקה אנדר (Erika Ender) ודדי יאנקי בשנת 2015, והופק על ידי אנדרס טורס (Andrés Torres) ומאוריציו רנגיפו (Mauricio Rengifo), שעבד בעברו עם דויד ביסבל ועם ריקי מרטין. הם הקליטו את השיר במיאמי בשנת 2016.
הרמיקס עם ג'סטין ביבר
ב-17 באפריל 2017, הוכרז כי לשיר תצא גרסה בשפה האנגלית, שתארח בתוכה את זמר הפופ הקנדי, ג'סטין ביבר. את הרמיקס כתבו ג'סטין ביבר, לואיס רודריגז, אריקה אנדר ודדי יאנקי, והוא הופק על ידי אנדרס טורס, מאוריציו רנגיפו, וג'וש גודווין. גרסה זו זכתה להצלחה, ובעקבות זאת הצליחה להגיע בשיאה אל צמרת מצעד הבילבורד הוט 100. השיר הוא הראשון של פונסי ויאנקי שכבש את צמרת מצעד זה, והחמישי של ביבר שעשה זאת גם כן.
יום לפני שהוכרז השיר כרמיקס רשמי, העלה פונסי לערוץ ה-Vevo שלו תמונה שנותנת את האפשרות לשמוע אותו. בעטיפת הרמיקס ניתן לראות את ביבר כשאוזניות מוצמדות לראשו. עטיפת הרמיקס צולמה בשחור-לבן. ב-24 השעות הראשונות שהתמונה שהתה ביוטיוב, מונה הצפיות שלה עמד על למעלה מ-23 מיליון צפיות, ובכך הפכה לסרטון השישי המצליח ביותר בהיסטוריה בפלטפורמה זו.
נכון למרץ 2022, מונה הצפיות של גרסה זו עומד על כ-670 מיליון צפיות.
רשימות סוף שנה וכל הזמנים
בעקבות הצלחת הסינגל "Despacito" ברחבי העולם, השיר נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר של 2017.
מיקומי שיא
השיר הגיע למקום 1 במעל ל-45 מצעדים שונים, בהם ארצות הברית, בריטניה, ישראל, פורטוגל ניו זילנד ועוד רבים אחרים.
השיר שהה 16 שבועות רצופים במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר עם מספר השבועות הרב ביותר במקום הראשון עם השיר "One Sweet Day", של מריה קארי ובויז טו מן. שיא זה נשבר לאחר מכן על ידי הזמר האמריקאי ליל נאס X על להיטו "Old Town Road" אשר שהה במקום הראשון במשך 19 שבועות.
במצעד בילבורד הוט 100 שבארצות הברית, השיר "Despacito" הגיע למקומות השניים העליונים במצעד במשך 17 שבועות, ובכך ביבר שבר את השיא לאמן היחיד בהיסטורית המצעד אשר שני שיריו מככבים ברשימת מרבית השבועות בשניים העליונים; "Stay" שהה במשך 21 שבועות. השיר "As It Was" של הארי סטיילס, שבר את שיאו של ביבר אם 25 שבועות לאחר מכן. מריה קארי וג'סטין ביבר נהפכו לאמנים היחידים בהיסטוריה אשר שני שיריהם מככבים ברשימה זו, "We Belong Together", ו - "Heartbreaker". יתרה מזאת, השיר שהה במצעד בילבורד הוט 100 בעשירייה הפותחת במשך 44 שבועות, ושבר את השיא של כל הזמנים למרבית השבועות בשלושת המקומות במצעד זה עם 19 שבועות. השיר "As It Was" של הארי סטיילס, שבר את שיאו של ביבר אם 29 שבועות לאחר מכן. השיר נהפך לשיר השביעי בשפה הבינלאומית במצעד בילבורד הוט 100 אשר שוהה במקום הראשון.
שברולט מונזה
שברולט מונזה (באנגלית: Chevrolet Monza) היא מכונית סוב-קומפקטית, 4 נוסעים, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס שיוצרה ב-ארצות הברית ו-קנדה בין השנים 1974–1980.
סך הכול יוצרו 731,504 יחידות.
דגמי "שברולט מונזה" השתתפו במרוצי מכוניות בקטגוריית "IMSA GT Championship" בארצות הברית ובקטגוריית "National Sports Sedan Series"  באוסטרליה.
==דגמים==
בל 47
בל 47 הוא מסוק קל רב-תכליתי דו־להבי וחד־מנועי, מתוצרת חברת בל האמריקאית. המסוק טס לראשונה ב-8 בדצמבר 1945. בהתבססו על אב הטיפוס בל 30, שהיה המסוק הראשון של חברת בל שתוכנן על ידי ארתור יאנג, היה בל 47 למסוק הראשון שאושר לשימוש אזרחי ב-8 במרץ 1946. יותר מ-5,600 מסוקי בל 47 יוצרו, כולל כאלה שיוצרו ברישיון על ידי חברת אגוסטה באיטליה, ווסטלנד כלי טיס בבריטניה ותעשיות כבדות קווסאקי ביפן.
המסוק שימש חברות אזרחיות רבות לצרכים שונים כגון הטסת נוסעים וריסוס אווירי חקלאי, ועוד. בנוסף שירת המסוק בצבא ארצות הברית, בו סומל בל H-13 סו, ובצבאות שונים ברחבי העולם. משימותיו הצבאיות של המסוק היו סיור, תצפית, קישור וחילוץ. המסוק שימש לפעילות מבצעית צבאית כבר במהלך מלחמת קוריאה.