cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פילגש בגבעה
למחרת הבוקר, לאחר מות פילגשו בסוף ליל העינויים, הלוי מבתר את גופתה ושולח נתח אל כל אחד משבטי ישראל. מזועזעים, יוצאים השבטים בעצת ה' למלחמת נקם נגד שבט בנימין, שבסופה נותרים מבנימין רק שש מאות גברים שהצליחו להימלט. בני השבטים נשבעים שלא להשיא את בנותיהם לאנשי בנימין שנמלטו, אך כעבור זמן מתחרטים על השבועה בשל ההבנה כי מימושה יגרום להכחדת שבט מישראל.
כדי לעקוף את הנדר, שולחים השבטים אלפי לוחמים אל העיר יבש גלעד, שאיש מתושביה לא השתתף במלחמה או במעמד השבועה, והורגים את כל תושביה פרט ל-400 בתולות על מנת לתת אותן כנשים לבני בנימין. היות שנותרו בשבט עוד 200 גברים שנזקקו לנשים, הרשו להם יתר השבטים לחטוף בתולות המחוללות בכרמים בחג ה' בשילה.
הסיפור נפתח ונחתם בהזכרת היעדרו של מלך לבני ישראל באותם ימים, נושא שבו יעסקו הספרים הבאים בסדר ספרי התנ"ך. חוקרי מקרא רואים בסיפור כולו אלגוריה תעמולתית נגד שאול המלך, בן שבט בנימין, מטעם סופרים יהודאים שהזדהו עם בית דוד.
הלוי ופילגשו
איש משבט לוי הגר בהר אפרים, לקח פילגש מבית לחם יהודה. האישה מרדה בו וברחה אל בית אביה שבבית לחם, ושם שהתה במשך 4 חודשים. לאחר מכן, הגיע אליה האיש לשכנע אותה לחזור. לאחר שהות של כמה ימים בביתו של אביה, שניסה להשאיר אותם עוד ועוד שם (ייתכן שחשש מהסכנות שבדרך, חשש שאכן התאמת), יצאו האיש, פילגשו ונערו לעת ערב על דרך ההר צפונה לכיוון עירם. כאשר הגיעה שעת החשכה הם היו ליד ירושלים, שבאותה תקופה הייתה עיר יבוסית.
האיש סירב לעצת נערו ללון בירושלים, בנימוק ש"לא מבני ישראל הנה", והמשיך בדרכו במטרה ללון באחת מערי בנימין - גבעה או רמה.
אירוח בגבעה
הם המשיכו ברכיבתם, והשמש שקעה כאשר היו ליד גבעה, שם ישבו ברחוב וחיכו, לשווא, שיהיה מי שיאסוף אותם ללון בביתו. רק איש זקן שמוצאו מהר אפרים, שהגיע מהשדה הציע להכניסם לביתו, להאכילם ולהשקותם. בעודם בסעודה, הקיפו את הבית אנשי העיר ודרשו להוציא את האיש החוצה במטרה לאונסו או להתעלל בו. המארח התחנן לפניהם שלא יעשו זאת לאורחו, ויעץ שבמקום זאת הוא יוציא אליהם את בתו הבתולה ואת פילגשו של האורח. על אף סירובו של ההמון, הוציא האורח את פילגשו בכוח החוצה, ושם התעללו ואנסו אותה בני העיר כל אותו הלילה.
לפנות בוקר שילחו אותה והיא נפלה מתעלפת על פתח הבית. כאשר קם האיש הלוי בבוקר, פתח את דלתות הבית לצאת לדרכו וראה את פילגשו מוטלת על הסף. הלוי אמר לה לקום וכשראה שאינה מגיבה (ככל הנראה מתה כבר אם כי פרט זה נותר מעורפל), לקח אותה לביתו ושם ביתר את גופתה לשנים עשר נתחים ושילחם לכל חלקי הארץ.
מלחמה בשבט בנימין
העם, מזועזע קשות, נקהל כאיש אחד אל העיר מצפה, שם ביקשו מאנשי שבט בנימין להסגיר לידיהם את האנשים שעשו את המעשה כדי להענישם בעונש מוות. לאחר שאנשי בנימין סירבו, הם הכריזו מלחמה על שבט בנימין, בהכריזם שמי שלא יעלה למלחמה יומת, וגם נשבעו שלא לתת מבנותיהם לבני שבט בנימין לנשים.
המלחמה התנהלה בשלוש מערכות. בשתיים הראשונות הפסידו בני-ישראל למרות העדיפות המספרית הגדולה (400,000 לעומת 26,700 לוחמים), ולמרות עידוד של האורים ותומים ששאלו בהם האם לעלות למלחמה, ובכל אחד מהימים נהרגו עשרות אלפי לוחמים מישראל (22,000 ביום הראשון ו-18,000 ביום השני). רק במערכה האחרונה ניצחו ישראל את בני בנימין, על ידי הצבת מארב, בדומה לתכסיס ששימש את יהושע במלחמת העי. בניצחון זה הכו כמעט את כל בני בנימין, ושרפו באש את עריהם. רק שש מאות איש מבני בנימין נותרו בחיים.
לפי המסורת, הכרזת המלחמה על בנימין נערכה בכ"ג בשבט, ובתאריך זה נוהגת תענית צדיקים לרוצים להחמיר על עצמם.
הצלת שבט בנימין
לאחר הניצחון, הבין העם כי עומד להיכחד שבט שלם מישראל - שהרי נאסר על בני ישראל לתת מבנותיהם לנשים לבני בנימין. עקב כך החליטו לממש את השבועה להרוג את מי שלא השתתף במלחמה. לאחר מפקד התגלה שאיש מיושבי העיר יבש גלעד לא נמצא במקום, ולפיכך נשלחו 12,000 לוחמים לפשוט על העיר ולהרוג את כל תושביה פרט לארבע מאות בתולות, אותן הביאו כנשים בשביל אנשי בנימין.
אולם מכיוון שהיו שש מאות מבני בנימין, עדיין חסרו מאתיים בתולות עבור שאר הגברים. על כן ננקט צעד שני: הוחלט לנצל את החג בשילה, שבו מחוללות בנות העיר בכרמים (ט"ו באב, על פי המסורת), כאשר בני בנימין יחטפו להם נשים מהמחוללות. כך לא תופר השבועה, שהרי הן נחטפו ולא ניתנו מרצון.
בפרשנות המסורתית
לדעת רוב הפרשנים, הסיפור בא לבטא כי התקופה בה לא הייתה מלוכה בישראל הייתה רעה מאוד:. חלק מהפרשנים מסבירים שהסיפור שובץ בסוף ספר שופטים כדי ליצור הנגדה בין סיפורי 'אין מלך בישראל' לסיפור הראשון של תקופת 'יש מלך בישראל' - הלוא הוא סיפור מלחמת שאול בנחש העמוני. בסיפור ההוא נחלצו כל ישראל לסייע לאנשי יבש גלעד, לעומת סיפור פילגש בגבעה שם הלכו והשמידו את העיר ההיא. הרעיון המבוטא מפרשנות זו הוא השוואה בין המוסר שתקופת המלכים נותנת לחיים ולהיסטוריה לעומת השפל המוסרי והברבריות של תקופת השופטים, ואת הדעה כי ללא הנהגה מסודרת, עלולה אחדות העם להתפורר עד כדי מלחמת אזרחים.
מעטים מן הפרשנים המודרניים דווקא רואים בסיפור מעשה חיובי, המתאר את אחדות ישראל במלחמתו בעוול. לשיטתם, המילים "אין מלך בישראל" הושתלו בסיפור מאוחר יותר, ואין הן משקפות את כוונתו המקורית של הסיפור.
השוואה לסיפור סדום
סיפור זה זהה בפרטים רבים (אף סגנוניים) לסיפור סדום ומהווה סיפור ראי שלו. אורחים המגיעים ללון בבית מארח לאחר הזמנתו, המארח המתאזרח בעיר כאשר מוצאו ממקום אחר, אנשי העיר המנסים לתקוף את האורחים מינית, ניסיונו של בעל הבית להגן על אורחיו בהצעת בנותיו, דחיית ההצעה בידי התוקפים, ובסופו של דבר השמדתם של האנשים הרעים, אם בידי שמים ואם בידי אדם. הדמיון לסיפור סדום, מהווה תוכחה של הכותב.
טבלת השוואה בין שני הסיפורים:
למרות ההשוואה בין הסיפורים, כותב הרמב"ן על סיפור פילגש בגבעה כי ומבאר את ההבדלים המהותיים בין הסיפורים:
הרמב"ן מרחיב לבאר על פי דרכו את השתלשלות האירוע, את הנחיות האורים ותומים, ואת האבדות הרבות במלחמה שהגיעו בעקבותיהן, שהיו תוכניתו של אלוהים, להיפרע מכל המעורבים שלא נהגו כשורה.
קשיים כרונולוגיים
אף על פי שהסיפור מופיע בסוף ספר שופטים, מוזכר בו הכהן הגדול פינחס בן אלעזר כחי עדיין. ההסבר המקובל הוא שהסיפור אכן התרחש בראשית ימי השופטים, אך נכתב בסופו כי בתחילה מרוכזים סיפורי השופטים ומלחמות ישראל, ולקראת סוף הספר הובאו שני סיפורים פנים-ישראליים שהתרחשו בתקופת השופטים אך לא בהקשר של שופט מסוים, והמוטיב החוזר בהם הוא "בַּיָּמִים הָהֵם אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל אִישׁ הַיָּשָׁר בְּעֵינָיו יַעֲשֶׂה", סיפור פילגש בגבעה וסיפור פסל מיכה. הבאת שני סיפורים העוסקים בנושא אחד הביאה למסקנה כי מבחינה כרונולוגית לא התרחשו המעשים דווקא בסוף תקופת השופטים, וכי הסיפור מופיע בסוף הספר על פי סדר ענייני ולא סדר כרונולוגי.
במחקר האקדמי
נקודת השקה נוספת לשאר התנ"ך היא תיאורו של הלוי בעל הפילגש עצמו, המגיע מאפרים ושוקל לחנות ברמה, הדומה בפרטים אלו לאלקנה אבי שמואל.
מתקפה על בית שאול
לאור אפיון הסיפור כעוין לשבט בנימין בכלל ולשאול בפרט, ישנה הסכמה נרחבת על כך שמעשה פילגש בגבעה הוא תעמולה המכוונת נגד שאול ישירות או נגד שבט בנימין (שזכרו של המלך, או לפחות מסורת מיתולוגית בעניינו, היו מקור לגיטימציה שלטונית עבור השבט), שנכתבה או נערכה על ידי סופרים יהודאים שפעלו מטעם המלך דוד עצמו, ביתו, או לפחות בשם המסורת בעניינם שהקנתה לגיטימציה שלטונית ליהודה.
הדמיון בין הלוי לאלקנה הוצג על ידי שרה מילשטיין, יחד עם רכיבים אחרים בטקסט, כראיה לכך שהסיפור המקראי במעשה הפילגש ובשמואל א' פרק א' מעיד על הטיה ושכתוב הדרגתיים של נרטיבים ישנים אודות שאול המלך. סיפורים אלו הציגו אותו באור חיובי, והיו ידועים במרחב הישראלי הקדום מכדי שסופרי יהודה יוכלו למחקם סתם. תחת זאת, הם שינו אותם באיטיות. סיפור לידתו של שאול לאלקנה ולחנה (אֶל הַנַּעַר הַזֶּה הִתְפַּלָּלְתִּי... וְגַם אָנֹכִי הִשְׁאִלְתִּהוּ ליהוה כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר הָיָה הוּא שָׁאוּל לַיהוה) הפך לסיפור לידתו של שמואל, וכנגד סיפור המלחמה בנחש נוצר מעשה הפילגש כתעמולה כמעט-פארודית, הנוטלת את כל רכיביו (הלוי שקול לשאול ועוד) אך מציגה אותם באור שלילי.
גם פרופ' יאירה אמית, בהתבססה על הדמיון הרב בפרטים שבין פרשת פילגש בגבעה לחייו של שאול המלך, מציעה פרשנות לפיה הסיפור "הושתל" בספר שופטים על מנת להכין את הקורא למפלת בית שאול המובאת בספר הבא, ותפקידה לעצב דעה קדומה נגד שאול.
על פי פרשנים מסורתיים ההשוואה המודגשת לסיפור שאול (שמות הערים יבש גלעד וגבעה, ביתור גופה לשנים עשר חלקים והדגשת היציאה למלחמה "כאיש אחד") מכוונת כדי להדגיש את השינוי שנוצר מתקופת השופטים שבה יצאו כל העם מאוחדים למלחמה אך כנגד שבט אחר, לעומת המצב כאשר ישנו מלך שמאחד את כולם ומוביל אותם למאבק כנגד אויב חיצוני.
תיארוך הטקסט
חוקרי מקרא מעריכים כי בטקסט נעשו עריכות רבות, ושאלת מועד חיבורו או עריכתו הסופית היא מושא להשערות שונות. חוקרים רבים סוברים שסיפורי הבתולות בשילה וכיבוש יבש גלעד חוברו יחדיו ממקורות קדומים יותר. פרק י"ט נחשב לחלק הקדום של הסיפור.
אף שיש דעות המקדימות את מקור הסיפור לשאול ודוד ממש, ורואות בהם דמויות קונקרטיות, השערה אחרת היא שהסיפור משקף ניסיון למזג בין המסורות הספרותיות של יהודה ובנימין, לאחר הסיפוח של נחלת השבט לממלכה הדרומית בתקופת הכיבוש האשורי במאה השמינית לפנה"ס, או אולי בימי המלך מנשה. לפי השערה זו, בידי בנימין היה נרטיב ארכני שבו תואר כבעל מעמד מועדף בישראל, לא רק בהקשרו של שאול, והיהודאים ביקשו להבליע אותו אל תוך ההיסטוריה המקראית שלהם תוך המעטת חשיבותו של השבט.
השערות והפרכות
השערות והפרכות הוא ספר שנכתב על ידי הפילוסוף קרל פופר ופורסם לראשונה בשנת 1963 בהוצאת ראוטלדג'. הספר הוא אסופה של הרצאותיו ומאמריו של פופר המסכמים את רעיונותיו על הפילוסופיה של המדע. פופר טוען כי כל התאוריות המדעיות הן על פי טבען השערות ומיסודן עלולות להיות שגויות, ושהפרכתה של תאוריה ישנה הוא ערך עליון בתהליך התגליות המדעיות. ככל שתאוריה חדשה "תשרוד" יותר ניסיונות הפרכה כך היא תראה כנכונה יותר ולכן, הסיק פופר, קרובה יותר לאמת.
"השערות והפרכות" הוא אחד מהספרים היותר פופולריים של פופר, הידוע לא רק בתאוריות גדילת הידע, אלא גם ביישום אותן התאוריה על פוליטיקה והיסטוריה. ספר זה מראה את הרעיון המרכזי שמנחה את עבודתו של פופר בצורה צלולה ונגישה: לא רק הידע שלנו, אלא גם המטרות והסטנדרטים שלנו, גדלים באמצעות תהליך בלתי נגמר של ניסוי וטעייה. פופר מדגים איך ידע גדל על ידי ניחוש או השערה ופתרון זמני, שחייב להבדק במבחנים קריטיים. למרות שהם יוכלו לשרוד כל מספר של מבחנים אלו, ההשערות שלנו נשארות השערות, הן לעולם לא יוכלו להתבסס כאמת, אם כי הן מתקרבות לאמת.
פופר בספרו מיישם את התאוריה שלו על גדילת הידע על טווח מרתק של בעיות חשובות, כגון תפקידה של מסורת, המקור של השיטה המדעית, קריטריון התיחום בין מדע למטפיזיקה, בעיית גוף-נפש, הדרך בה אנו משתמשים בשפה, איך אנחנו מבינים היסטוריה והסכנות של דעת הקהל. בספרו מדגיש פופר את החשיבות של היכולת שלנו ללמוד מהטעיות שלנו.
9 במאי
9 במאי הוא היום ה-129 בשנה, (130 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 236 ימים.
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Directing) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע בגין בימוי של במאי בסרט קולנוע, והוא מייצג את ההכרה שבימויו של הבמאי יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע
במשך 82 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 83 פרסי אוסקר ל-62 במאים שונים. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון מוזהב המכונה "אוסקר". בטקס האוסקר הראשון הוענקו שני פרסי בימוי, אחד על בימוי לסרט קומדיה ואחד על בימוי לסרט דרמה. שנה אחר כך, פרס על בימוי לסרט קומדיה בוטל, ואכן מאז, ישנה העדפה מוחצת לסרטי דרמה. הזוכה הראשון בפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר לסרט דרמה, הוא פרנק בורזייגי על בימויו בסרט "הרקיע השביעי", והזוכה לסרט קומדיה הוא לואיס מיילסטון על בימויו בסרט "שני אבירים ערבים".
בשלוש השנים הראשונות לפרס אוסקר, שחקנים ובמאים היו מועמדים כ"טובים ביותר" לפי הקטגוריות שלהם, וכל עבודתם בתקופת הכשירות (בכמה מקרים אפילו שלושה סרטים) היו רשומים על הפרס. ובכן, בטקס האוסקר ה-3 (1930), רק אחד מן הסרטים האלו היה מצוין בפרס, אפילו אם למישהו מהבמאים הזוכים היו שני סרטים שזכו בהצבעות. בטקס האוסקר ה-4 (1931), המערכת המבלבלת והמסובכת הוחלפה במערכת הנוכחית, שבה במאי מועמד לפרס על בימוי בסרט אחד.
שיאים
מתוך 82 הבמאים שזכו בפרס הבמאי הטוב ביותר, אצל 61 מהם, זכה גם הסרט שלהם בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. רק ארבעה סרטים זכו בפרס מבלי שהבמאים שלהם היו מועמדים בקטגוריה זאת: "כנפיים" (1927/28)", "גרנד הוטל" (1931/32), "הנהג של מיס דייזי" (1989) ו"ארגו" (2012). שני במאים בלבד זכו בפרס, מבלי שהסרטים שלהם קיבלו מועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר גם כן, והם: לואיס מיילסטון (1927/28) ופרנק לויד (1928/1929).
ג'ון פורד הוא הבמאי היחיד שזכה בפרס ארבע פעמים. ואחריו, פרנק קפרה וויליאם ויילר שזכו בפרס 3 פעמים.
שמונה אנשים היו מועמדים גם לפרס הבמאי הטוב וגם לפרס השחקן הטוב, על אותו הסרט, והם: וורן בייטי (עשה זאת פעמיים, ב"השמיים יכולים לחכות" ו "אדומים"), קלינט איסטווד (עשה זאת פעמיים ב"בלתי נסלח" ו"מיליון דולר בייבי"), אורסון ולס ("האזרח קיין")" לורנס אוליבייה ("המלט"), וודי אלן ("הרומן שלי עם אנני"), קנת בראנה ("הנרי החמישי"), קווין קוסטנר ("רוקד עם זאבים") ורוברטו בניני ("החיים יפים"). אף אחד לא זכה בשני הפרסים.
יחזקאל (פירושונים)
{{פירושונים|
שם משפחה:
ראו גם
}}
דמיטרי אלניצ'ב
דמיטרי אנטולייביץ' אלניצ'ב (ברוסית: Дми́трий Анато́льевич Але́ничев; נולד ב-20 באוקטובר 1972 בוליקיה לוקי, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בקבוצות ספרטק מוסקבה, רומא ופורטו. לאחר פרישה ממשחק פעיל עבר אלניצ'ב לפוליטיקה. בשנת 2010 עזב את החיים הפוליטיים והחל לאמן קבוצות כדורגל.
דמיטרי אלניצ'ב החל את הקריירה בקבוצה הסובייטית לוקומוטיב מוסקבה. לאחר שלוש עונות עבר ליריבה העירונית ספרטק מוסקבה. במדי ספרטק זכה אלניצ'ב בשלוש אליפויות ופעמים זכה בגביע הרוסי. בשנת 1997 זכה אלניצ'ב בתואר "כדורגלן השנה ברוסיה" מטעם מגזין פוטבול וספורט אקספרס. שנה לאחר מכן הוא עבר לאיטליה, שם שיחק בקבוצות רומא ופרוג'ה.
בשנת 2000 חתם אלניצ'ב בקבוצה הפורטוגזית פורטו. בשתי עונות הראשונות שלו בפורטו הוא שותף במשחקים מעטים. בשנת 2002, עם התמנותו של ז'וזה מוריניו לתפקיד מאמן הקבוצה, השתנה מזלו של אלניצ'ב. הוא אומנם לא היה בהרכב הפותח של פורטו, אך כשחקן מחליף שותף במשחקים רבים. דווקא בגמר גביע אופ"א 2003 היה אלניצ'ב בהרכב הפותח של פורטו נגד סלטיק והבקיע שער בדקה ה-54. שנה לאחר מכן במשחק נגד מונקו בגמר ליגת האלופות הבקיע אלניצ'ב את השער השלישי. דמיטרי אלניצ'ב הוא אחד משלושת השחקנים שהבקיעו שער בשני גמרים רצופים של מפעלים ארופיים שונים (השניים האחרים הם רונאלד קומאן ורונלדו).
בשנת 2004 חזר אלניצ'ב לרוסיה והחל לשחק בקבוצת "ספרטק מוסקבה". ב-8 באפריל 2006 נתן אלניצ'ב ריאיון לעיתון ספורט רוסי, בו ביקר בחריפות את תפקודו של מאמן הקבוצה. בעקבות הראיון הוא נקנס, סולק מההרכב הראשון של הקבוצה וכרטיס השחקן שלו הועמד למכירה. כדי לסיים את הסכסוך החליט אלניצ'ב לעזוב את ספרטק מרצונו ובכך תמה הקריירה הספורטיבית שלו.
אלניצ'ב שיחק גם בנבחרת רוסיה והשתתף עמה במונדיאל 2002 ויורו 2004.
לאחר הפרישה מהכדורגל פנה אלניצ'ב לפוליטיקה. הוא התפקד למפלגת רוסיה המאוחדת וביוני 2007 נבחר מטעמה למועצת הפדרציה של רוסיה, כנציג של מחוז אומסק. היה חבר המועצה עד לשנת 2010, אז חזר לעולם הכדורגל.
מולנופיראוויר
מולנופיראוויר (בשם מסחר בארצות הברית: Molulife; בישראל: Lagevrio) היא תרופה אנטי-ויראלית אשר מעכבת את שכפולם של נגיפי RNA מסוימים. התרופה משמשת לטיפול בחולים במחלת הקורונה (COVID-19).
מולנופיראוויר היא קדם-תרופה, המיועדת ליצור טעויות בקוד הגנטי של וירוס SARS-CoV-2, ובכך למנוע את המשך שכפולו.
מולנופיראוויר לא צפויה להיות מושפעת בדרך כלשהי מווריאנטים של נגיף הקורונה, כגון דלתא או אומיקרון, ומסיבה זאת אפשר ליטול אותה בלי קשר לוריאנט הקורונה שבו המטופל נדבק.
במקור, פותחה מולנופיראוויר על מנת להילחם בשפעת באוניברסיטת אמורי ב"חברת חדשנות בתרופות" של האוניברסיטה (DRIVE), אך זמן קצר לאחר מכן, הופסק השימוש בכדור עקב חששות לכך שהוא מוטגן מדי. לאחר מכן נרכשה החברה על ידי Ridgeback Biotherapeutics, שהתאחדה לאחר מכן עם חברת התרופות מרק על מנת להמשיך ולפתח את התרופה.
בהתבסס על תוצאות חיוביות במחקרים קליניים ובמחקרי פלצבו, אושרה מולנופיראוויר לשימוש רפואי בבריטניה בנובמבר 2021. בדצמבר 2021, העניק מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) אישור חירום (EUA) לשימוש במולנופיראוויר באוכלוסיות מסוימות שבהן טיפולים אחרים אינם אפשריים. האישור לשימוש חירום בתרופה ניתן רק באופן מצומצם (10–13) עקב שאלות בנוגע ליעילותה, וחששות שההשפעות המוטגניות שלה עלולות ליצור גרסאות חדשות שמתחמקות מחסינות, ובכך להאריך את משך המגפה.
בתחילת ינואר 2022 העניק משרד הבריאות בישראל אישור חירום לשימוש בתרופה.
שימוש רפואי
מולנופיראוויר מיועד לטיפול במחלת נגיף קורונה (COVID-19) ברמה קלה עד בינונית במבוגרים עם תוצאות חיוביות של בדיקות נגיפיות ישירות של SARS-CoV-2, במטופלים שנמצאים בסיכון גבוה, ובאוכלוסייה מוחלשת, שעלולים לחלות במחלת קורונה חריפה.
תופעות לוואי
תופעות לוואי, שנצפו במחקר MOVE-OUT שלב III, כללו שלשולים (2%), בחילות (1%) וסחרחורת (1%), כולם היו קלים או בינוניים.
אינטראקציות בין תרופות
לא ידועות על השפעות שיכולות להיגרם מלקיחת תרופות אחרות, בשל הסיבה שעדיין אין מספיק נתונים על התרופה.
שריר הזרוע והחישור
שריר הזרוע והחישור (TA: Musculus brachioradialis) הוא שריר הממוקם במדור האחורי של האמה. השריר נמצא בחלק הצידי ביותר של האמה ואף מהווה את הגבול הצידי של גומץ המרפק (השקע בחלקו הקדמי של המרפק).
השריר פועל בעיקר כמכופף של המרפק ומספק תנועה חזקה ומהירה במיוחד כאשר האמה במנח נייטרלי בין סיבוב כלפי מעלה לסיבוב כלפי מטה. בהתאם למנח האמה במפרקי החישור והגומד, פועל השריר כמסובב כלפי מעלה של האמה (כאשר האמה מסובבת כלפי מטה) וכמסובב מטה של האמה (כאשר האמה מסובבת כלפי מעלה).
עצבוב
שריר הזרוע והחישור מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5,C6,C7) דרך עצב החישור (Nervus radialis).
סוורקר הזקן, מלך שוודיה
סוורקר הזקן או סוורקר הראשון (בשוודית עתיקה: Swærkir konongær gambli; מת ב-25 בדצמבר 1156) היה מלך שוודיה משנת 1130 ועד למותו.
חייו
סוורקר היה בעל אדמות חשוב באסטריֶטלנד. על פי המסמך "החוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) היה שמו של אביו קורנובה (Cornube), אך על פי "רשימת משוררי החצר" (Skáldatal) היה שמו של אביו קול (Kol). הוא הוכר כמלך בראשית שנות השלושים של המאה ה-12, כבש את וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד והביס את מגנוס הראשון ששלט בו. סוורקר מלך במשך כ-26 שנים, אך לא ידוע רבות אודותיו. בתקופתו נוסדו המנזרים אלווסטרה, נידלה וורנהם.
על פי כרוניקה רוסית, רפובליקת נובגורוד שנוסדה אז והעימות הצבאי הראשון שלה עם שוודיה ב-1142, במהלך תקופת מלכותו של סוורקר, פתחה תקופה ארוכה של כמאה שנים של שלום בין שתי המדינות שהובטחה על ידי נישואים בין שתי המשפחות השליטות.
סוורקר נרצח במרכבתו כשעשה את דרכו דרך גשר אלבק שליד מנזר אלווסטרה אל טקסי חג המולד של 1156. רצח זה נחשב לפשע מזעזע, גם במושגים של ימי הביניים. החשוד במעשה הרצח היה הטוען לכתר, מגנוס הנריקסון.
הכל לאדון הכל
הכל לאדון הכל הוא ספר של הסופרת והמחנכת רוחמה שיין על תולדותיו של אביה הרב יעקב יוסף הרמן. הספר יצא לאור בשנת 1984 באנגלית בשם All For The Boss. הספר בעברית בתרגומה של רות פלדהיים יצא לאור בשנת 1987 בהוצאת ספרים פלדהיים. והיה לרב-מכר ויצאו לו מהדורות נוספות. הספר תורגם לשפות נוספות, כמו כן יצא ספר מנוקד בשם "הכל מאדון הכל" המבוסס על ספר זה ומותאם לבני נוער.
אודות הספר
בספר ישנה הקדמה, מאת הרב אביגדור מילר, שהיה מתלמידיו של נשוא הספר. חלקו מועבר בצורה של מכתבים ששלחה הסופרת להוריה ממיר שם שהתה, המכתבים פותחים ב"אבא ואמא יקרים לי מכל" היא מספרת בהם על מאורעותיה היא, ועל הולדת בנה והתמודדותה עם החיים השונים בעיירה המעט פרימיטיבית.
מרכז החלל הלאומי בלסטר
מרכז החלל הלאומי (באנגלית: National Space Centre) הוא מוזיאון ומשאב חינוכי המכסה את תחומי מדעי החלל והאסטרונומיה, יחד עם תוכנית לחקר חלל בשיתוף עם אוניברסיטת לסטר. ממוקם בצד הצפוני של העיר לסטר, אנגליה, בסמוך לנהר סור. רבים מהתערוכות, כולל רקטות זקופות, שוכנים במגדל עם תומכי פלדה מינימליים וחיפוי שקוף למחצה שהפך לאחד מציוני הדרך המוכרים ביותר של לסטר.
הבניין תוכנן על ידי ניקולס גרימשו ונפתח לקהל ב-30 ביוני 2001. המגדל מתנשא לגובה 42 מטרים.
רוסטוב על הדון (צוללת)
רוסטוב על הדון (Б-237) (ברוסית: Б-237: "Ростов-на-Дону") הוא שמה של צוללת מתוצרת הפדרציה הרוסית מסדרת "ורשוויאנקה" (סדרת קילו, על פי קוד דיווח נאט"ו). מפקד הצוללת הוא אנדריי אדמסקי.
הצוללת משרתת את צי הצוללות של צי הים השחור של הצי הרוסי. הסדרה נקראת על שם העיר רוסטוב על הדון.
בניית הצוללת החלה בנובמבר 2011 במספנות סנט פטרבורג תחת המספר 01671.
שירות
בינואר 2015 הצוללת הועברה להכנות לקראת העברתה לשירות בצי הצפוני ובמאי 2015 הועברה לקרונשטדט ולבסוף הגיעה לבסיס הצי בפוליארני שבקוטב הצפוני.
באוקטובר 2015 נטלה חלק בתרגיל צבאי שבמסגרתו ביצעה ירי מוצלח של טילים בליסטיים ביניבשתיים בים ברנץ. באותו החודש הוחלט להשיב את הצוללת לשירות בצי הים השחור ונשלחה ליטול חלק במבצע הרוסי בסוריה.
בדצמבר 2015 הצוללת שיגרה מאזור הים התיכון טילי שיוט מדגם "קליבר" אל שתי מטרות של המדינה האסלאמית.
פונקציית ליוביל
במתמטיקה, פונקציית ליוביל, על שם ז'וזף ליוביל, היא פונקציה אריתמטית חשובה בתורת המספרים, אשר לכל n טבעי היא מוגדרת על ידי: כאשר \Omega(n) הוא מספר המספרים הראשוניים אשר מחלקים את n. ניתן לראות כי, אז. למספר 1 אין גורמים ראשוניים, אז ומכאן. ניתן לראות כי: ניתן לראות כי פונקציית ליוביל והערך המוחלט של פונקציית מביוס הם הופכי דיריכלה.
פונקציית ליוביל מופיע גם בטורים של פונקציות אחרות, לדוגמה כאשר  היא פונקציית תטא של יעקובי.
ריחוף (שיט)
כלי שיט דוחק מייצר לפני חרטומו גל הנובע מדחיקת המים (גל חרטום). על מנת להגיע לריחוף, יש לשנות את איזון כלי השיט כך שהחרטום יתרומם ובעזרת הרוח או המנוע להוסיף את מעט המהירות הנדרשת על מנת שהחרטום יטפס על גל החרטום. במצב זה יורדת משמעותית התנגדות המים לתנועת כלי השיט, ומהירותו עולה בשיעור ניכר.
ביהביורליזם
ביהביורליזם היא גישה ששלטה במדע המדינה באמצע המאה ה-20 (החל משנות ה-50 ועד שלהי שנות ה-70), ונתפסה כמהפכנית עקב מספר הבדלים מהותיים בינה לבין גישות קודמות במחקר הפוליטי, אשר התמקדו בחקר המוסדות הפורמליים.
שנית, הביהביורליזם גורס כי על מדעני המדינה להתמקד במישור האמפירי והפרקטי, ולא בפילוסופיה פוליטית. לכן, הביהביורליזם תופס עצמו כיישום האורתודוקסי של הגישה הפוזיטיביסטית. על פי גישה זו יש אמת אחת והיא ניתנת לחקירה - מטרת החוקר היא להגיע לאותה אמת מדעית. בהתאם לשיטה פוזיטיביסטית, הדרך להגיע אל הידע היא באמצעות אינדוקציה. ולכן, המחקר הוא מחקר כמותי. לפי גישה זו החוקר הוא נייטרלי, בלתי מעורב ואובייקטיבי. מטרת המחקר היא ניבוי, מציאת קשרים בין סיבה ותוצאה, אפשרות חיזוי ומציאת כללים.
ביקורת על הביהביורליזם
בשנות ה-70 התערער מעמדה ההגמוני של הביהביורליזם, והוא ספג ביקורת ממספר כיוונים:<BR> 1. חוקרים ביהביורליסטים זכו לביקורת על כך שהם חוקרים רק את מה שניתן לכמת. המתודולוגיה קבעה את נושאי המחקר, וקביעה כזו של נושאי המחקר יצרה בו הטיות.
2. התייחסות של הגישה הייתה רק ברמת המיקרו - למשל משום שהדגש היה גם על התנהגות שאפשר לפרק ליחידות – הדגש היה יותר על האינדיבידואל או מיקרו – יחידות קטנות. התעלמו ממערכות ורמת הקבוצה.
3 שימת דגש על תהליכים הניתנים לפירוק – תהליכים ולא תוצאה – דיון בשאלות - מהי רציונליות, מהי התנהגות רציונלית. זהו מושג בעייתי - בעבר בעידן הטרום ביהביורלי ניסו להגדיר הגדרה מהותנית. לכן המושג מדיניות רציונלית הפך למושג תהליכי פרוצדורלי – בודקים לא לפי המדיניות אלא על פי שאלות שניתנות למדידה. 4 אובייקטיביות - הביקורת אומרת שלא ניתן שמחקר במדעי המדינה יהיה אובייקטיבי וניטארלי. עצם השימוש במונחים מסוימים ולא אחרים המייחסים ערך שלילי או חיובי והם רווי קונוטציות ואסוציאציות ערכיות – הוא למעשה בחירה מסוימת. הביהביורליסטים ניסו להשתמש במילים נייטרליות כמו מגדר במקום מין או מערכת במקום מדינה.
5 שאלת הנייטרליות - תפקיד החוקרים לא להיות מנותקים מהחברה בה הם חיים. המחקר צריך לתרום לחברה, והנייטרליות עצמה היא נקיטת עמדה. 6 הביהביורליזם קידש את הקיים – הביהביורליזם בנוסח העקרוני ובייחוד האמריקאי – הוביל את החוקרים לכיוון של נייטרליות, ניתוק מערכים, אמיתות, נורמות או קודים התנהגותיים ראויים ובאמצעות קידוש הקיים הובילו רוח ממסדית, אנטי-מהפכנית, תפיסה שאופורטוניזם יותר טוב מאידאולוגיה, פשרה היא טובה בשל הימנעות מנקיטת עמדה.
7 כימות ללא הקשר - גם אם הביהביורלים יהיו אובייקטיביים חסר ההקשר. ברגע שיצאתי מיחידת בדיקה מדויקת והכנסתי הקשר זה נעשה פחות מהימן וזה לא מקובל על הביהביורליסטים.
משפחת קוריאל
קוריאל היא משפחת אנוסים מכובדת וענפה מספרד מהכפר קוריאל curiel שליד העיר טולדו, שהוגלתה לפורטוגל ב-1492. רוב בני המשפחה חזרו ליהדות לאחר שהצליחו לחמוק מצפורני האינקוויזיציה הפורטוגזית ועברו להתגורר באמסטרדם, הולנד, ובערים ונציה וטריסטה שבאיטליה. טורקיה, האיים הקריביים, מקסיקו וארצות הברית. הם היו מעמודי התווך של הקהילה היהודית ומילאו תפקידים כחברי המעמד ופרנסים. חלק מבני המשפחה קבורים בבית הקברות הפורטוגלי "בית חיים". יש הכותבים גם "כוריאל".
קאילש סאטיארת'י
קאילש סאטיארת'י (הינדית: कैलाश सत्यार्थी; נולד ב-11 בינואר 1954) הוא פעיל זכויות הילד הודי וחתן פרס נובל לשלום לשנת 2014. בשנת 1980 ייסד סאטיארת'י את "התנועה להצלת הילדות" ופעל להגנת זכויותיהם של כשמונים אלף ילדים. בשנת 2014 הוענק לו פרס נובל לשלום, יחד עם מלאלה יוסופזאי, "על מאבק נגד דיכוי ילדים וצעירים ולמען זכותם של כל הילדים לחינוך."
חייו ועבודתו
סאטיארת'י נולד במחוז וידישה במדינת מאדהיה פרדש. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי סמראט אשוק שבווידישה המשיך בלימודים מתקדמים בהנדסת מתח גבוה. עם סיום לימודיו לימד משך מספר שנים במכללה בבופאל.
משפחת קוריאל
ישראל די קוריאל
רבי ישראל די קוריאל מחכמי צפת במאה השש עשרה, היה מתלמידיו של רבי יעקב בירב (1474–1546), מגדולי חכמי ארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-16. מארגן ניסיון חידוש הסמיכה ב-1538. רבי ישראל די קוריאל היה אחד מארבעת החכמים שהוסמכו על ידי רבי יעקב בירב. וחברו של רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך.
דוזנבאים
דּוּזַנְבָאִים או דּוּ-זַנְבָאִים (שם מדעי: Diplura) היא סדרה בתת-מערכה שש-רגלים, לצד הסדרות חרקים, קפזנבאים וקדם-זנבאים. לעיתים מכונים גם זנבזיפים בעלי שני זיפים. בסדרה מתוארים סביבות 800 מינים, מתוכם כ-70 נפוצים בצפון אמריקה, 12 בריטניה הגדולה ושנים באוסטרליה.
קאילש סאטיארת'י
חייו ועבודתו
בעשרים השנים האחרונות זכתה עבודתו של סאטיארת'י להכרה בינלאומית והוענקו לו פרסי הוקרה רבים במדינות שונות באירופה ובארצות הברית.
משפחת קוריאל
ישראל די קוריאל
מתלמידיו רבי בצלאל אשכנזי (1520–1594), מן האחרונים. מגדולי חכמי התורה במצרים ובירושלים בתקופתו. ורבי מרדכי הכהן, מחבר הפירוש 'שפתי כהן' על התורה.
דוזנבאים
אקולוגיה
דו-זנבאים נפוצים בקרקעות לחות, תחת מצע עלים או הומוס, אך נראים רק לעיתים רחוקות מפאת גודלם ואורח חייהם התת-קרקעי. יש להם גפי פה נושכות-לועסות, והם ניזונים ממגוון רחב של טרף חי, מת וחומר אורגני. בני המשפחה Japygidae הם בעיקר טורפים ומשתמשים בגנובתנים שלהם כמלקחיים כדי ללכוד את הטרף, כולל קפזנבאים, שווה-רגלאים, מרבי-רגל קטנים, חרקים, זחלים ואפילו דו-זנבאים אחרים, בעוד חברי המשפחה Campodeidae ניזונים מפטריות אדמה, קרדית, קפזנבאים, וחסרי חוליות קטנים אחרים, כמו גם שאריות. מינים בעלי גנובתנים ארוכים הם אוכלי-צמחים.
משפחת קוריאל
ישראל די קוריאל
נכדו ר' ישראל נג'ארה היה רב קהילת יהודי עזה ומחשובי המשוררים היהודים בתקופתו.
פרנצ'יסקו דה-ויטוריה
פרנצ'יסקו דה-ויטוריה (Fray Francisco de Vitoria, Archbishop of Mexico; 1485-1546), בנם של פדרו דה-ויטוריה וקטלינה קומפלודו, אחיהם של יעקב ואברהם קוריאל. לא חזר ליהדות כאחיו. אח במסדר הדומיניקני, התקדם במעלות הכנסייה הקתולית, ב-1527 מילא תפקיד של אינקוויזיטור, ומונה כארכיבישוף הראשון של מקסיקו. בשנת 2004 הוקמה הקרן לצדק על שמו על ידי המסדר הדומיניקני.
יעקב קוריאל I
יעקב קוריאל הידוע בכינויו דייגו פרז ד'אקושטא, שודד ים יהודי בים הקריבי היה אחיו של האח פרנצ'יסקו דה-ויטוריה וגיסו של מנואל דה-פונסיקה, רופא פורטוגלי ידוע. בנו של מנואל – לופו דה-פונסיקה היה רופאה האישי של קתרין מלכת פורטוגל. ד'אקושטא היה. הוא היה כה מוצלח שנאמר עליו שהיו לו 3 אוניות-שוד. לאחר שמיצה את עצמו, חזר ליהדות ולשמו המקורי: יעקב קוריאל. עלה ארצה והצטרף לתלמידיו של האר"י הקדוש בצפת ללימודי קבלה. רבי חיים ויטאל מוסר שהוא נקבר למרגלותיו של האר"י.
אברהם קוריאל
אברהם קוריאל (ג'רונימו נוניס רמירז?) - היה אחיהם של יעקב קוריאל I והאח פרנצ'יסקו דה-ויטוריה. כל שידוע לנו שהוא נפטר בטריפולי.
יעקב קוריאל II
יעקב קוריאל הידוע בכינויו דוארטי נוניס ד'אקושטא,(Duarte Nunes da Costa) - בנם של ג'רונימו נוניס רמירז (אברהם קוריאל הנ"ל?) ושל מריה דה-פונסיקה ואחיינם של האח פרנצ'יסקו די-ויטוריה ויעקב קוריאל I, שהוזכרו למעלה. נולד בליסבון ב-1587. משם עקר לפיזה, איטליה, בשנת 1618 הגיע לאמשטרדם. בזכות קשריו עם דון דוארטי דה ברגנזה, אחיו של מלך פורטוגל, מונה למיופה הכח של מלך פורטוגל בהמבורג, גרמניה בשנת 1640. בעקבות זאת הוענק לו תואר אצולה.
דוד קוריאל
דוד קוריאל ידוע בכינויו לופו רמירז (Lopo Ramires (1594 - 4/10/1666 - נולד בליסבון, פורטוגל. התגורר ומת באמשטרדם, הולנד. אחיו של יעקב קוריאל II. מרישומי האוכלוסין באמשטרדם עולה שדוד העיד בשנת 1617 על רווקותו של משה מונטאלטו, בנם של רחל ואליהו מונטאלטו. דוד נישא לרחל דה-פינה בשנת 1617, שנפטרה בשנת 1622. נישא בשנית לרחל אבואב בשנת 1653 והיו להם 3 צאצאים: עמנואל (נולד ב-1654), יצחק (נולד ב-1662) ואסתר (נולדה ב-1666).
משה קוריאל
משה קוריאל (1619-1697), הידוע בכינוייו חרונימו נוניס ד'אקושטא (Jeronimo Nunes da Costa) וג'יולו בנטיוגליו. היה בנו הבכור של יעקב קוריאל II, משה היה מיופה הכח של מלך פורטוגל באמשטרדם במאה ה-17 וחבר ב"אקדמיה של המחוננים". ב-5 בנובמבר 1654 נשא לאשה את רבקה עבאס. נפטר בכ"ד שבט תנ"ז ונקבר בבית הקברות הספרדי-פורטוגלי "בית חיים" באדורקרק ליד אמשטרדם, הולנד.כתב האמנה של משה קוריאל נשמר עד היום על ידי צאצאו מוריס קוריאל בקורסאו שבאמריקה הדרומית. מסופר על משה קוריאל, שהוא תרם את עץ הג'קרנדה הברזילאי(סיגלון חד-עלים) ממנו גילפו את ארון הקודש (ההיכל) והבימה (התיבה), שהוצבו בבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
שלמה קוריאל
שלמה קוריאל הידוע בכינויו מנואל נוניס ד'אקושטא, בנו של יעקב קוריאל II. ירש את משרתו של אביו כמיופה הכח של מלך פורטוגל בהמבורג. נפטר בשנת 1679.
לימים, חלק מבני משפחת קוריאל עברו לסלוניקי, יוון, ולאחר מכן היגרו אל עבר ארצות צפון אפריקה. שהותם שם הייתה קצרה מאחר שנאלצו לברוח מבני האומות הערביות שבתוניס ולוב שאיימו על חייהם, והחרימו את כל רכושם. גם שם נחשבה משפחת קוריאל למשפחה מכובדת ועשירה. משם, עברה המשפחה להתגורר ברחבי אירופה. רובם בחרו בפריז, בירת צרפת על מנת להתחיל את חייהם מחדש.
עופר ינאי
עופר ינאי (נולד ב-2 בפברואר 1975) הוא יו"ר, מייסד ובעל השליטה של נופר אנרגיה, חברה ציבורית העוסקת בייזום, השקעה, הקמה והפעלה של מתקנים לייצור חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשת, בעיקר על גגות ומאגרי מים. נופר משתייכת למדד תל אביב 125.
ביוגרפיה
ינאי נולד וגדל ביבנה למשפחה דתית־לאומית, השני מבין שמונה ילדים. אביו עלה עם הוריו מתוניס למעברה ביבנאל, אמו עלתה מטריפולי שבלוב לחצור הגלילית, הוריו התחתנו והתיישבו ביבנה.
ינאי למד בתיכון בישיבת בני עקיבא נחלים, למד מספר חודשים בישיבת מרכז הרב והמשיך בישיבת ההסדר הר עציון אותה סיים ושירת בצה"ל בחיל השריון.
קריירה
בראשית דרכו ינאי עבד כמתכנת בחברת NDS שעסקה בקריפטוגרפיה לטלוויזיה, אחר-כך הקים חברה בשם גו4איט שעסקה בהזמנת אוכל דרך האינטרנט ונסגרה. ב-2010 עבד במשך שנה בשתי חברות היוזמות פרויקטים של פאנלים סולאריים - סופרגז וגדות, בה היה מנהל פיתוח עסקי לשוק האיטלקי.
נופר אנרגיה
ב-2011 ייסד את נופר אנרגיה. הפרויקט הראשון שיזם היה התקנת מערכות סולאריות במשקים פרטיים של מושבים. הפרויקט כשל מטעמים ביורוקרטיים וינאי הפסיד מאות אלפי שקלים שהשקיע מכיסו. הוא ניסה שנית ליישם את אותו רעיון והפעם בקיבוצים שהם מחלקי חשמל, תחום שהיה בראשיתו. ינאי נכנס לשותפות עם קיבוצים להנחת לוחות סולאריים על גגותיהם; הבעלות התחלקה 75% לקיבוצים ו-25% לנופר. בפרויקטים השונים נופר היא היזם, המפתח, הקבלן שבונה והחברה שמתפעלת. במהלך השנים נופר נכנסה ל-131 פרויקטים בקיבוצים ובהם כאלף גגות שמייצרים חשמל לקיבוצים ואת השאר מוכרים. ב-2014 הכנסות נופר הגיעו ל-30 מיליון שקל. ברבעון הראשון של שנת 2021 הכנסותיה הגיעו ל-78 מיליון שקל.
הוקרה
בשנת 2021 נבחר לאחד ממאה המשפיעים של העיתון כלכליסט.
חיים אישיים
ינאי זכה ב–70 אלף שקל בשעשועון הטלוויזיוני 1 נגד 100.
ב-2006 השתתף בסרטה התיעודי של חלי רוזנברג "המודרניים", על חייו כרווק דתי-לאומי בשכונת קטמון בירושלים.
לינאי בת בהורות משותפת עם העיתונאית טלי לאור, אותה הוא מגדל לבדו לאחר מות אימה. מתגורר ברעננה.
ספריו
ינאי כתב את הספר "נסיכה עם לב זהב", המבוסס על סיפור שסיפר לבתו וראה אור בהוצאת "סגול".
בינואר 2023 יצא לאור בהוצאת סלע מאיר ספרו "חדש תחת השמש: כך תהפוך ישראל למעצמת אנרגיה עולמית".
דוד חודק
דוד חוֹדַק (נולד ב-1953) הוא עורך דין העוסק במשפט מסחרי. בעל עיטור העוז על פועלו כקצין שריון במלחמת יום הכיפורים. כיהן כראש משרד עורכי הדין גרוס ושות' לשעבר, והחל מינואר 2023, לאחר המיזוג מכהן כיושב ראש הפירמה המאוחדת גולדפרב גרוס זליגמן ושות׳, משרד עורכי הדין הגדול בישראל.
ביוגרפיה
חודק נולד בישראל, בן לאב ניצול השואה שעבד בחברת החשמל, ואם עקרת בית. הוא גדל בשכונה בדרום תל אביב, למד בבית הספר רוגוזין-ביאליק ובפנימייה הצבאית לפיקוד ליד הגימנסיה העברית "הרצליה".
שירותו הצבאי
ב-1971 התגייס לצה"ל ושירת כתותחן טנק בחיל השריון. לאחר קורס קציני שריון שירת כמדריך בבית הספר לשריון.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, הופסק קורס קציני השריון בו הדריך. מפקדי בית הספר וחייליו הרכיבו את גדוד שריון 198, בפיקוד עמיר יפה, שנשלח לסיני. פלוגתו של חודק קיבלה את גזרת מעוז "מפרקת", סמוך לקנטרה. חודק נלחם בכוחות המצרים שהשתלטו על האזור. במהלך הקרבות נפגע הטנק שלו מטיל סאגר והושבת. חודק נשאר במעוז יחד עם חיילי המעוז ולוחמים נוספים מהשריון. תחת האש המצרית הכבדה, ארגן חודק את פינוי הלוחמים והנפגעים, ובהם שבעה פצועים, שני הלומי קרב ומספר הרוגים, עד לחילוצם על גבי שני טנקים, אליהם הצליחו לחבור. במהלך הפינוי נפגע מרסיסים ברגלו אך המשיך להילחם עד שהתמוטט ופונה לבית חולים. לאחר שבוע אשפוז, עזב את בית החולים, ללא הסכמת רופאיו, וחבר ליחידתו בקרב העיר סואץ. על אומץ הלב שהפגין, כושר המנהיגות והדבקות במשימה עוטר בעיטור העוז.
לאחר שחרורו מצה"ל
ב-1981 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב, ב-1983 חבר ליוסף גרוס וב-1986 הפך לשותפו. בשנים 1990–1992 עבד במשרד Weil Gotshal & Manges בניו יורק והתמחה בדיני ניירות ערך, מיזוגים ורכישות ועסקאות בינלאומיות. חודק מומחה בדיני תאגידים, בדיני מיסים ובשוק ההון. מכהן כיושב ראש ושותף בכיר במשרד גולדפרב גרוס זליגמן (נקרא בעבר משרד גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות'), משרד עורכי הדין הגדול בישראל, ב-2010 דורג על ידי צ'יימברס אנד פרטנרס בין ארבעת עורכי הדין בקבוצת האיכות הראשונה בישראל בתחום שוק ההון ובין תשעת עורכי הדין בדרגה זו בתחום המיזוגים והרכישות.
פעילות ציבורית
במהלך השנים שימש כחבר במספר ועדות ציבוריות:
ב-1994 היה חבר ועדת ורדי – ועדה מטעם רשות ניירות ערך לנושא עידוד הון סיכון בישראל.
ב-2009 עמד בראש ועדת חודק – ועדה ציבורית מטעם משרד האוצר לניהול והפחתת סיכוני אשראי על ידי גופים מוסדיים, ובפרט קביעת פרמטרים להתייחסות גופים כאלה להשקעה באיגרות חוב של חברות והלוואות להן. הוועדה פרסמה את המלצותיה בפברואר 2010 ואלה אומצו על ידי הממונה על שוק ההון, ביטוח וחסכון באוצר, עודד שריג.
בינואר 2023 הוכרז על מיזוג משרד עורכי הדין גרוס עם המשרד גולדפרב-זליגמן, ונוסדה הפירמה גולדפרב, גרוס, זליגמן ושות, משרד עורכי הדין הגדול בישראל, המונה 530 עורכי דין. עורך הדין חודק היה ליושב ראש הפירמה המאוחדת.
בפברואר 2023, במהלך כנס עורכי דין על רקע רפורמת לוין במערכת המשפט, אמר חודק שבהיסטוריה של ארץ ישראל היו מלחמות אחים, ואם ישראל תהפוך לדיקטטורה הוא יילחם: "אם צריך להילחם על זה – אלחם. אנשים מוכנים להילחם עם נשק... אם יגררו אותי לזה, זה מה שאני אעשה". דברים אלה עוררו סערה תקשורתית והוא אף זומן לחקירה משטרתית. בראיון בכאן 11 חזר בו והבהיר "אני מצטער על כך שדברי פורשו לא נכון, צריך להיאבק בתוכנית בכל דרך חוקית. החקירה נגדי – פוליטית לחלוטין". שותפיו במשרד עורכי הדין שבראשו עמד פרסמו מכתב שבו הם מגנים כל סוג של אלימות וכתבו שדבריו של חודק אינם מייצגים את עמדת המשרד. חודק שלח מייל לעובדי המשרד, בו כתב שהמכתב של שותפיו עורכי הדין איה יופה, אסתר קורן וד"ר איל שנהב היה בשבילו המכה הקשה מכל, הוא ראה בו בגידה, וכתגובה עבר ממשכנו במשרד עו"ד גרוס לשעבר, למשרדי שותפיו במשרד גולדפרב זליגמן הממוקמם במגדלי אלקטרה. הוא ממשיך לכהן בתפקידו כיושב ראש המשרד המאוחד.
חיים אישיים
חודק נשוי לפרופ' אמי חודק, מנהלת מחלקת העור במרכז הרפואי רבין. לזוג שני ילדים.
איטרבי
איטרבי (Ytterby) הוא כפר באי השוודי רסארה (Resarö) שבמחוז סטוקהולם. שם הכפר ניתן למכרות המפורסמים הנמצאים בקרבתו, שם התגלו רבים מיסודות נדירים שקיימים על פני כדור הארץ. לא פחות מארבעה יסודות קרויים על שם הכפר: איטריום, איטרביום, טרביום וארביום.
חסידות טמשוואר
חסידות טמשוואר היא חסידות רומנית, ענף מחסידות נדבורנה. למעשה שם החסידות ניתן רק בדור השלישי לחסידות ועד אז כונו האדמו"רים על שם מקום מגורם. אבי השושלת הוא רבי יוסף לייפר, בנו של רבי ישכר בער מנדבורנה.
איטרבי
שמות של ארבעה יסודות נוספים נקבעו עקב גילויים הראשוני במכרות ליד הכפר: גדוליניום, הקרוי על שם המינרל גדוליניט שהתגלה במכרות איטרבי על ידי יוהאן גדולין; הולמיום, שמה הלטיני של סטוקהולם, המחוז בו נמצאים המכרות; סקנדיום, על שם סקנדינביה ותוליום, הקרוי על שם "תולה", שמם הלטיני של המדינות הנורדיות.
חסידות טמשוואר
כינוי נוסף לחלק מהאדמו"רים מהמשפחה הזו: נדבורנה אראד.
נדבורנא אראד
רבי לוי יצחק, בנו של רבי יחיאל ממיהלוביץ, כיהן כאדמו"ר מנדבורנה-אראד בחיפה. נולד בג' בתשרי תרנ"ה. כיהן באראד ולאחר מכן בחיפה. נפטר בכ"א בתמוז תשכ"א ונטמן בירושלים. היה חתנו של הרב מאיר ויסבלום מנדבורנה. חתנו היה רבי ישכר בער מנדבורנה באניה ניו יורק.
אדמו"ר נוסף המכונה נדבורנא אראד ומתגורר בברוקלין הוא רבי יוסף מאיר לייפר.
עוצבת כידון
עוצבת כידון (אגד ארטילרי 209) היא אגד ארטילרי בצה"ל.
היסטוריה
האגד הוקם ב-1968 והוא האגד הארטילרי הראשון בחיל התותחנים. האגד נפרס בסיני וכלל שלושה גדודים סדירים ושני גדודי מילואים שהפעילו תומ"תים מדגם M-50. האגד פעל תחת פיקוד עוצבת סיני והשתתף בפעילות הארטילרית המסיבית במהלך מלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים נלחמו יחידות האגד תחת פיקודו של יעקב ארז, בחזית המצרית. כוחות האגד כללו את גדוד 402 המצויד בתותחי M-50 בפיקוד אברהם גרובר, גדוד 403 עם תומ"תי "רועם" בפיקוד רמי זיו, גדוד 404 מצויד בתותחי M-50 בפיקוד שמואל מאיר (במהלך המלחמה עבר לכוח נמר של ששון יצחקי), גדוד מילואים 485 המצויד במכמ"ת 160 מ"מ בפיקוד משה קרופ, גדוד מילואים 285 חמוש במכמ"ת 120 מ"מ בפיקוד יגאל גור. כמו כן הוקצו לאגד במהלך המלחמה גדוד מילואים 647 החמוש בתומ"תים M-107 בפיקוד אריה זינגר, גדוד מילואים 329 עם תומ"תים M-107 בפיקוד יוסי קימל וגדוד מוצנח 332 בפיקוד רן כהן.
במלחמת לבנון הראשונה כלל האגד גדוד סדיר ושלושה גדודי מילואים, האגד נלחם בגזרה המזרחית והשתתף בסיוע הארטילרי בקרב סולטאן יעקוב.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הפך האגד לאגד מילואים מלא הפועל תחת אוגדה 366. במלחמת לבנון השנייה השתתף האגד (מלבד גדוד 439) בלחימה כשגדודיו פרוסים במרחבים הצפוניים של עמק החולה ובמורדות המערביים של צפון רמת הגולן.
בשנת 2014 הוחלט על הקמת אוגדה 210 כאוגדה מרחבית ברמת הגולן והאגד הוכפף לאוגדה.
האגד כולל את גדודים התומ"תים: 7057, 8157, 439, 8140 וגדוד חמ"ם 8159.
גדוד 647
הגדוד הוקם בשנות ה-50 כגדוד 404. לגדוד היסטוריה ארוכה עם תותחי 25 ליטראות ותותחים מתנייעים M7 פריסט. עם הצטיידות צה"ל בתחילת שנות ה-70 בתומ"תים M-107, עבר הגדוד ארגון מחדש. שם הגדוד שונה ל-647 והוסב ללחימה בכלים אלה.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה הגדוד כוח מילואים בפיקוד סא"ל אריה זינגר, וסגן מפקד הגדוד היה רס"ן איתן מוטס.
הגדוד נשלח לחזית המצרית והצטרף לאגד ארטילרי 209 תחת פיקודו של יעקב ארז. האגד היה חלק מסד"כ אוגדת סיני – אוגדה 252. עם תחילת הלחימה הוקצו והועברו מפקדי הגדוד - המג"ד ומפקדי הסוללות לתפקידי סיוע בדרגים השונים ביחידות הלוחמות כמקובל. הפיקוד בפועל בלחימה היה של הסמג"ד והקע"תים.
הגדוד הצטייד במחנה צריפין, שם ניתן לחיילים ציוד מימ"ח של גדוד תותחים נגררים. החיילים הורדו באוטובוסים לרפידים וקיבלו את תותחי 175 של גדוד 55. (גדוד 55 קבל את הציוד של גדוד 647 בימ"ח פילון) מבסיס רפידים יצא הגדוד על שרשראות דרומה לאזור המיתלה.
מיום ראשון בלילה, ב-7 באוקטובר, התמקם הגדוד באזור מיצרי המיתלה. משימתו העיקרית של הגדוד הייתה מתן סיוע למוצב המזח שהותקף על ידי קומנדו מצרי. הירי היה מכוון על ידי מפקדי המעוזים לעבר כוחות מצריים שהתקרבו אל המעוזים. פעילות זו נמשכה מספר ימים וכללה ירי מסיבי של מאות פגזים.
ב-11 באוקטובר סייע הגדוד לפעולת שייטת 13 במעגן ע'רדקה שבאי גרין. סוללה ג' נעה עשרות קילומטרים דרומה כדי להגיע לטווח ירי אל האי. במשך לילה הנחיתו התותחים אש כבדה אל הכוחות המצריים שהיו באי.
במקביל ניתן מענה לבקשות סיוע בקרבות שריון, ובסיוע לקרב ההגנה שניהלו כוחות האוגדה מול הכוחות המצריים שניסו להמשיך ולהתקדם לכיוון מזרח. בקרב השריון ב-14 באוקטובר סייע הגדוד לכוחות השריון ותקף את הכוחות המצריים.
סוללות הגדוד החלו בירי מסיבי למטרות בעומק מצרים לשם שיבוש פעילות בסיסי השיגור של טילי SA-2, SA-3, ו-SA-6. במקביל היו כל העת התראות על חשש לפגיעת המצרים בסוללות הגדוד. בליל 19 באוקטובר הותקפה הסוללה בקטיושות אולם ללא פגיעה או נזקים.
בבוקר 20 באוקטובר נורה מטח נוסף של קטיושות אשר פגע בסוללה. זחליליות התחמושת נדלקו והתפוצצו. חמישה מחיילי הסוללה נהרגו, ביניהם דני ברנהיים ק"ס הסוללה, ו-40 נפצעו.
לאחר הפסקת האש נפרסו סוללות הגדוד בחולות איסמעיליה עד ל-21 בפברואר 1974. בתאריך זה פינה צה"ל את האזורים שממערב לתעלה. גדוד 647 היה גדוד התותחנים האחרון אשר עבר על הגשר חזרה לסיני. הגדוד השתחרר סופית במרץ 1974.
בוער בי השינוי
בוער בי השינוי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מארינה מקסימיליאן. השיר יצא לאור ב-15 בדצמבר 2019, כסינגל מתוך האלבום "ביחד", על ידי חברות התקליטים הישראלית אן אם סי יונייטד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי מארינה מקסימיליאן והופק על ידי תומר בירן. בשיר עצמו מקסימיליאן חושפת דברים המתרחשים בחייה האישים. השיר הוא מעין בלדת פופ אלקטרוני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מקסימיליאן לערוץ היוטיוב שלה את המלא של השיר. כמו כן, הקליפ מציג בתוכו את מקסימיליאן מטיילת בשדות ומבצעת את השיר.
אנדריי קולמוגורוב
אנדריי ניקולייביץ' קולמוגורוב (25 באפריל 1903 - 20 באוקטובר 1987) היה מתמטיקאי רוסי שקידם רבות את תורת ההסתברות ואת ענף הטופולוגיה. קולמוגורוב הוא מן המתמטיקאים הבולטים של המאה ה-20.
ביוגרפיה
קולמוגורוב קיבל את השכלתו המוקדמת בבית, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מוסקבה, שם למד מתמטיקה ופיזיקה. הוא פיתח במהירות תשוקה עזה למתמטיקה, והפך לאחד התלמידים המובילים בכיתתו. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה ב-1925, המשיך קולמוגורוב ללימודי תואר שני במתמטיקה והיה תלמידו של ניקולאי לוזין באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה. במהלך לימודיו לתואר שני, תרם קולמוגורוב מספר תרומות חשובות לתחום תורת ההסתברות. הוא פיתח תורת הסתברות שהשתמשה בתורת המידה כבסיס, שאפשרה הגדרה קפדנית של הסתברות במרחבים כלליים. תיאוריה זו, המכונה האקסיומות של קולמוגורוב, נמצאת בשימוש נרחב גם היום בחקר הסתברות וסטטיסטיקה.
הוא קיבל תואר דוקטור ב-1929
בנוסף לעבודתו בתורת ההסתברות, תרם קולמוגורוב תרומות משמעותיות לתחומי הטופולוגיה והניתוח המתמטי. הוא פיתח משפטים ומושגים חשובים המשמשים עד היום בתחומים אלה, כמו התיאוריה של מרחבי וקטורים טופולוגיים אינסופיים ממדיים ומושג המורכבות החישובית. קולמוגורוב זכה לשבחים רבים על פועלו, ביניהם מסדר לנין ומסדר הדגל האדום. הוא גם נבחר לאקדמיה הרוסית למדעים ולאקדמיה הסובייטית למדעים, וקיבל כמה תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם.
בשנת 1930 הוא נסע לצרפת וגרמניה, במהלך הנסיעה הוא נפגש עם מספר מתמטיקאים נודעים באוניברסיטת גטינגן. ב-1931 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטה. ב-1939 התקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים.
ב-1942 התחתן עם אנה דימטירייבנה יגורובה.
בתחילת שנות ה-60 הוא היה שותף לרפורמה של לימודי מתמטיקה בבתי הספר התיכוניים בברית המועצות. פעילות זו שלו זכתה לשבחים אך גם לביקורת רבה.
ב-1964 התקבל לחברה המלכותית הבריטית וב-1968 לאקדמיה הצרפתית.
לאורך הקריירה שלו, קולמוגורוב נשאר מחויב לקדם את תחום המתמטיקה ולהעניק השראה לדורות הבאים של מתמטיקאים. הוא שימש כמנטור לסטודנטים ועמיתים רבים, ונודע במוסר העבודה החזק שלו ובמסירותו למחקריו. הוא נפטר ב-20 באוקטובר 1987, אך תרומותיו למתמטיקה ממשיכות להיות מוכרות ונחגגות ברחבי העולם.
הישגים מדעיים
עיקר תהילתו של קולמוגורוב על שהעמיד את תורת ההסתברות על בסיס מוצק ואכסיומטי. הוא טען שאת תורת ההסתברות יש לפתח באופן מדויק, ממש כמו גאומטריה או אלגברה. ב-1933 יצא לאור ספרו על תורת ההסתברות, שהניח במידה רבה את יסודותיה.
עבודתו של קולמוגורוב התפרשה על פני תחומים רבים. נוסף על אקסיומות ההסתברות המוזכרות לעיל, הוא אף היה מי שהכניס לתורת ההסתברות את מושג האנטרופיה.
פרסים
קולמוגורוב זכה במספר רב של פרסים וכיבודים ברחבי העולם. בין השאר הוענק לו פרס לנין בשנת 1965 ופרס וולף במתמטיקה, ב-1980, יחד עם אנרי קרטן.
קבוצת מיקוד
קבוצת מיקוד היא כלי מחקרי איכותני (להבדיל מכמותי), במדעי החברה.
קבוצת מיקוד מכנסת אנשים אחדים, לצורך דיון קבוצתי מונחה. משך הדיון הקבוצתי כשעתיים ובאמצעותו מלבנים נושא אחד או יותר. קבוצת המיקוד היא כלי יעיל כיוון שהוא מסייע למשתתף הבודד 'לגלות' את דפוסי ההתנהגות שלו עצמו. הדיון הפתוח מאפשר למשתתף 'להציץ' על התנהגויות אחרות, באמצעות דיווח של 'אחרים'. קבוצת המיקוד יעילה בנוסף בזיהוי עמדות ותפיסות אך יתרונה הגדול והבולט נעוץ ביכולת להציף ממדים רגשיים בהתייחסות לנושא הנחקר. לדוגמה: מתי יהיה אדם מוכן לגולל את הפרטים הקטנים והטריוויאליים אודות התנהגותו, למשל, בנוגע לאכילת שוקולד. בקבוצת המיקוד בדרך כלל יהיה אותו אב או אם שיהיו מוכנים לספר כיצד הם 'גונבים' בסתר קוביית שוקולד שהם אוסרים על ילדיהם לקחת. בראיון קשה יותר יהיה להציף ממדים כאלה של התנהגות הקשורה לצריכת שוקולד. קבוצת המיקוד איננה כלי דיווחי, כלומר, ערוץ שבאמצעותו הנחקרים מדווחים על ידע שלהם בנושא זה או אחר. קבוצות 'דיווחיות' מחמיצות את העיקר, שהוא כאמור האפשרות 'לחלץ' מהנחקרים רגשות, התלבטויות, תיסכולים וכיוצא בזה. המנחה המיומן ידע כיצד לעודד כל משתתף להביע את דעתו. כלי מחקרי זה פותח על ידי פסיכולוג אמריקאי בשם רוברט מרטון, בשלהי מלחמת העולם השנייה. מרטון החל בראיונות קבוצתיים כאמצעי חסכוני לאיסוף מידע, והבין שהאינטראקציה הבין-אישית מספקת כר פורה להעלאת רגשות ומחשבות.
שימוש נוסף בקבוצות מיקוד נעשה כדי לרדת לעומקם של פרטים. במקרים רבים תוצאות של סקר לא נותנות לנו אפשרות לקבל אמירה ממשית, אין תוצאה חד משמעית שאותה ניתן להקיש מהנתונים, ולכן במקרים אלו, לאחר המחקר הכמותי משתמשים בקבוצת מיקוד כדי להבהיר וללבן סוגיות מעורפלות. במקרה זה, קבוצת המיקוד היא כלי מחקרי נוסף על הכלי המחקרי הקודם.
מגרב (פירושונים)
מגרב (תעתיק מדויק: מע'רב – בערבית: مغرب) היא מילה בערבית שפירושה: "מערב". {{פירושונים|
ראו גם
}}
קו סמוי
קו סמוי (בתאית: เกาะสมุย; בתעתיק לטיני: Ko Samui או Koh Samui) הוא אי מחוץ לחוף המזרחי של קרה איסתמוס שבתאילנד. גאוגרפית הוא נמצא בארכיפלג צ'ומפון, הוא חלק ממחוז סוראט טהאני. קו סמוי הוא האי השני בגודלו בתאילנד אחרי פוקט, עם שטח של 228.7 קמ"ר, אוכלוסייה של מעל 63,000 ותפוסה של כ-73% בבתי המלון. כמו כן, מספר המבקרים ממשיך לגדול משנה לשנה. שפע של משאבים תיירותיים, חופים חוליים, שוניות אלמוגים ועצי קוקוס נמצאים על האי.
היסטוריה
האי כנראה יושב לראשונה לפני כאלף וחמש מאות שנים, אז התיישבו שם דייגים מחצי האי המלאי ודרום סין. הוא מופיע על מפות סיניות משנת 1687, תחת השם פולו קורנאם. השם "סמוי" מסתורי לעצמו. ככל הנראה מדובר בהרחבת שמו של אחד מהעצים המקומיים, "מוי". יש אנשים הסבורים כי המילה "סמוי" נובעת מהמילה המלכותית "סבוי", או "מקלט בטוח", אם כי נראה כי אין כל הוכחה אמינה לכך. "קו" היא המילה התאילנדית עבור "אי".
עד סוף המאה ה-20, קו סמוי היה קהילה עצמאית מבודדת, שיש לה קשר מועט עם היבשת של תאילנד. האי היה ללא כבישים עד תחילת 1970, מסע של כ-15 ק"מ מצד אחד של האי לצד השני יכול היה להיות טיול שלם לאורך הג'ונגל המרכזי ההררי.
גאוגרפיה
קו סמוי ממוקם במפרץ תאילנד, כ-35 ק"מ צפונית מזרחית מהעיר סוראט טהאני. זהו האי המשמעותי ביותר בארכיפלג צ'ומפון. האי מתקן כ-25 ק"מ בנקודתו הרחבה ביותר. מצפון הם איי הנופש המאוכלסים של קו טאו, קו פה נגאן, וקו נאנג יואן. בכיוון דרום נמצאים האיים קו טאן וקו מאצום. לכל אחד מהם יש מתקני תיירות קטנים מאוד. במערב הרחוק יש 44 איים אחרים שמרכיבים יחד את הפארק הלאומי מו קו אנג טהונג שנגיש על ידי טיול יום סירה מקו סמוי.
על החוף המערבי של האי הוא ההון המקורי, נטהון, אשר עדיין מאכלס משרדי ממשלה רבים, וכן שני המזחים הגדולים מתוך חמשת המזחים של האי. לאחרונה, המעבר מהתלות בתעשיית הקוקוס המקומית יחד עם המשך הצמיחה והתפתחות של ענף התיירות, כמו גם המיקום הצפון-מזרחי של שדה התעופה, הביא לעלייה בפעילות המסחרית בצ'אוונג ובופוט.
כלכלה
מבחינה היסטורית, כלכלת האי התבססה על חקלאות ועל דיג, כאשר קוקוס הוא היבול העיקרי. משנות ה-80 ואילך, התיירות הפכה לגורם כלכלי והיא כיום התעשייה הדומיננטית. קישורי התחבורה של קו סמוי הפכו את האי ליעד לתיירים המבקשים לחקור את האיים האחרים באזור.
כלכלת קו סמוי מבוססת כיום בעיקר על ענף תיירותי מוצלח, כמו גם על ייצוא של קוקוס וגומי.
חלוקה מנהלית
במקור, המחוז כלל את כל האיים של מחוז סוראט טהאני. האיים קו פה נגאן וקו טאו היו מפוצלים כרובע קטין. בשנת 1980, הכפר המנהלי מספר 7 של אנג טהונג המכסה את האיים קו נוק פהאו, קו צ'ואק, וקו ריקאן הוקצה מחדש למחוז דון סאק, שם הוא עכשיו טופס הכפר מספר 11.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי של סמוי הוא נמל תעופה פרטי שנבנה ונמצא בבעלותו של בנגקוק איירווייז, שהיא עדיין המפעילה הראשית, והיא הייתה חברת התעופה היחידה עם שירותי קו סמוי מתאילנד מאז הקמת שדה התעופה בשנת 1989. בשל השימוש בעלים של דקל שיוצרו באופן טבעי במקום, מערכת קירור אוויר פתוח, מורכבות המסוף קיבל פרס איכות הסביבה פרס תחת הדרכתו של פראסרט פראסארטונג-אוס. נמל התעופה של קו סמוי בנוי בסגנון פתוח, ציור קישורי בינה לבין דיור תאילנדי מסורתי, וכתוצאה מכך מעניק יופי לאי. בשנת 2009 שירת נמל התעופה ב-1.3 מיליון נוסעים וב-17,707 מטוסים. נמל התעופה נגיש גם על ידי תאי איירווייז הבינלאומית לבנגקוק, פיירפליי איירליינס לקואלה לומפור ופנאנג, וסילק אייר לסינגפור.
טיסות מקו סמוי לפוקט ויעדים תאילנדים אחרים זמינים, ובשנת 2012, ממשלת תאילנד הודיעה על האפשרות של נמל התעופה השני קו סמוי בשל תלונות על עמלות גבוהות בנמל התעופה הראשון.
לאחר פתיחתו מחדש של נמל התעופה הבינלאומי דון מואנג בתחילת 2012, אייר אסיה הציעה טיסות מקואלה לומפור אל נמל התעופה הבינלאומי סוראט טהאני. הטיסות התחילו ב-6 בפברואר 2012.
מספר מעבורות מקשרות את האי עם היבשת, כולל שתי מעבורות רכב/נוסעים (מעבורות ראג'ה וסיטרן), ומחברות את דון סאק למזחים במערב האי, בליפה נוי ובנתון. אוטובוסים ציבוריים לכל חלקי היבשת פועלים מתחנת אוטובוס חדשה מצפון לנתון. סונגת'ווס המופעלת באופן פרטי מעגל את כביש הטבעת כמו שירות אוטובוסים עם עמלות קבועות בעיקר בשעות היום בלבד, ומוניות פרטיות שגבו עמלה קבועה, שטוחה, בהתאם ליעד. הופעתה של NaviGo סמוי, נותנת שירות מוניות, יישום סלולרי לתיירים ומקומיים וחלופה המוניות הרגילות יקרה יותר.
געשיות דו-אופנית
געשיות דו-אופנית היא תופעה געשית, בה נפלטות לבות מאפיות ופלסיות מהר געש אחד, ללא פליטה של לבות בהרכב בינוני. סוג זה של געשיות קשור לרוב לאזורים של מתיחה טקטונית, ובעיקר לבקעים.