cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שגיא מוקי
קריירה
בשנת 2014, זכה מוקי במדליית זהב בגראנד סלאם באקו, ובעוד ארבע מדליות בטורנירי גראנד פרי בדיסלדורף (כסף), הוואנה (זהב), אסטנה (כסף) וצ'ג'ו (כסף). הישגים אלו העלו אותו למקום השני בדירוג העולמי. עם זאת, באליפויות העולם ואירופה שנערכו באותה שנה הצליח פחות - הוא הודח בסיבוב השני באליפות העולם שנערכה בצ'ליאבינסק, ובשמינית הגמר באליפות אירופה שנערכה במונפלייה. באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הודח במפתיע בסיבוב הראשון.
אלוף אירופה
באליפות אירופה בשנת 2015 שנערכה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו, זכה מוקי במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג. הוא ניצח את כל חמשת קרבותיו, כאשר 4 מתוכם ניצח בניקוד איפון. בקרב הראשון הוא ניצח לאחר כשלושים שניות את דאביט ניקוגוסיאן הארמני, בשמינית הגמר הוא ניצח תוך דקה ו-40 שניות את ז'ורז' פרננדס הפורטוגלי, וברבע הגמר הוא ניצח בעונשים את דקס אלמונט ההולנדי. בחצי הגמר מוקי ניצח בתוך פחות משתי דקות את דניס איארצב הרוסי. בגמר מוקי פגש את נוגזר טטאלשווילי הגיאורגי ולאחר שהוביל בעונשים, הצליח מוקי בשלושים השניות האחרונות לנצח באיפון כאשר הגיאורגי ניסה לבצע תרגיל אך מוקי ניצל זאת לטובתו עם תרגיל נגד, וזכה לראשונה באליפות אירופה.
באותה השנה, סיים מוקי במקום שביעי באליפות העולם שנערכה באסטנה, וזכה בארבע מדליות בתחרויות מהסבב העולמי כאשר זכה בשתי מדליות ארד בטורנירי גראנד פרי בדיסלדורף וזאגרב, ובשתי מדליות ארד בטורנירי גראנד סלאם בפריז ואבו דאבי. עוד באותה השנה הוא הוזמן לראשונה להתחרות בטורניר המאסטרס היוקרתי וסיים במקום השביעי.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
באותה שנה, סיים מוקי במקום חמישי בטורניר המאסטרס, וכמו כן זכה שוב במדליית ארד בגראנד סלאם פריז, לאחר שניצח באיפון את ריקי נקאיה היפני בקרב על המדליה.
אחרי ריו
לאחר המשחקים האולימפיים החליט מוקי לעבור לקטגוריית משקל עד 81 ק"ג ובאוקטובר 2017 זכה במדליה הראשונה שלו בקטגוריה החדשה, מדליית זהב בגרנד פרי בטשקנט.
באליפות אירופה 2018, שנערכה בתל אביב, זכה מוקי במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, והפך לישראלי הראשון שזוכה באליפות אירופה בשתי קטגוריות משקל שונות. בקרב הראשון ניצח את ג'ונתן אלרדון הצרפתי, כשכדקה מפתיחת הקרב השיג ניקוד ווזארי, וכמה שניות לאחר מכן השיג ווזארי שני המשתווה לאיפון ועלה לשמינית הגמר. בשמינית הוא ניצח בווזארי את מתיאס קאס הבלגי, ובשלב רבע הגמר גבר על לאסלו צ'וקנאי ההונגרי עם 2 ווזארי. בחצי הגמר, גבר מוקי על אסלן לאפינגוב הרוסי בעונשים, לאחר שהרוסי ספג את העונש השלישי והפסיד. בגמר, פגש מוקי את הבלגי סמי שושי, ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לניקוד זהב בו מוקי השיג ווזארי לאחר שתי דקות ו-19 שניות וניצח. באליפות העולם אותה השנה, מוקי הודח בשמינית הגמר לאחר שני ניצחונות והפסד. באוגוסט 2018, מוקי התחרה בגראנד פרי בודפשט וזכה במדליית ארד לאחר שגבר באיפון על סאמי שושי הבלגי בקרב על המדליה.
ב-28 באוקטובר 2018, זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי בעודו מתחרה תחת דגל ישראל, לאחר מספר שנים שג'ודוקא ישראלים התחרו בתחרות זו ללא כל סממן ישראלי. בתחרות הוא ניצח את ארבעת הקרבות הראשונים באיפון ועלה לגמר, בו ניצח את מתיאס קאסה הבלגי בווזארי 9 שניות לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. ההמנון הישראלי הושמע לראשונה בתחרות ספורט באיחוד האמירויות הערביות, ובטקס הענקת המדליות נכחו יו"ר איגוד הג'ודו העולמי מריוס ויזר ושרת התרבות והספורט מירי רגב.
ב-25 בינואר 2019, זכה מוקי במדליית זהב בגראנד פרי תל אביב 2019. מוקי התחיל בסיבוב השני וניצח באיפון תוך 17 שניות את אליין אפרחמיאן האורוגוואי. בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי את סרגיי קריבצ'אץ' האוקראיני לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב, וברבע הגמר ניצח באיפון את מוראד פטיאב האזרי. בחצי הגמר הוא ניצח באיפון את סמי שושי הבלגי 56 שניות לסיום הקרב, ובגמר גבר באיפון על איבאליו איבאנוב הבולגרי תוך דקה ו-5 שניות, לאחר תרגיל סודה-צוריקומי-גושי. ב-10 בפברואר, זכה מוקי במדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי. הוא הגיע עד שלב חצי הגמר וניצח באיפון את רוסלן מוסייב הקזחי תוך דקה ו-2 שניות אחרי תרגיל מורוטה-סיאו-נגי, ועלה לגמר בו הפסיד באיפון לדומיניק רסל הגרמני לאחר שכבר הוביל בניקוד ווזארי. ב-16 במרץ, הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם יקטרינבורג לאחר שניצח בגמר את טקאנורי נגאסה היפני, כשביצע תרגיל מוצלח וקיבל ניקוד ווזארי 5 שניות לסיום הקרב. ב-11 במאי הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח בגמר את איבליו איבאנוב הבולגרי באיפון.
מקאם (מבנה)
מקאם (מערבית: مقام) הוא מבנה שנבנה באתר הקשור לקדוש מוסלמי או דמות מקומית, לעיתים הקבר שלו, לעיתים המבנה הוא רק נקודת ציון (מבני המקאם מכונים גם "קבר שייח"). בדרך כלל המבנה הוא בית תפילה מרובע קטן ועליו כיפה, ולידו עץ עבות או חורשה קטנה ובור מים. מבני המקאם בארץ ישראל היו מוקד דתי, תרבותי וקהילתי מארגן במרחב הכפרי של ערבי ארץ ישראל. אל המקאם והחורשות שהקיפו אותו היו עולים לרגל בימי חג ומועד לתפילה, לטקסים ולפולחנים דתיים, וכן לחגיגות משפחתיות, כמו חתונות, תספורת ראשונה לבן ובילוי בחיק הטבע. קברי הקדושים המוסלמים מצויים ממורדות החרמון בצפון ועד לסיני בדרום, וממדבר יהודה ובקעת הירדן ממזרח ועד למישור החוף במערב. רובם בנויים במקום גבוה יחסית, ונראים למרחקים ומשמשים נקודת תצפית על סביבתם.
שגיא מוקי
אלוף העולם
בדצמבר 2019, הוא התחרה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בצ'ינגדאו, וזכה במדליית הכסף לאחר ארבעה ניצחונות מתוך ארבעה קרבות, כאשר נאלץ לוותר על קרב הגמר עקב פציעה.
מקאם (מבנה)
אטימולוגיה
בערבית משמעות המילה היא כפשוטו "מקום", אך בהקשר למבנה משמש לציון "מקום קודש", כגון מבנה להנצחה או קבר ממש. משמעותו יכולה להיות מוגבלת רק למבנים בנויים שניתן להיכנס אליהם. המשמעות המילולית של מקאם היא "המקום בו עומדים". שם זה לקבר קדוש משמש בעיקר בערבית פלסטינית ובערבית סורית.
שגיא מוקי
תקופת הקורונה
באפריל 2020, במהלך מגפת הקורונה, גייס מוקי כרבע מיליון שקלים באמצעות מכירת פריטים אישיים מהקריירה וביניהם את החליפה שאיתה זכה באליפות העולם, ותרם את הכסף לבית החולים לניאדו עבור רכישת מכונות הנשמה.
מקאם (מבנה)
אטימולוגיה
קברי הקדושים עצמם ידועים בשמות שונים "נבי", "סידנא", "ולי", "שייח'" בנוסף ל"מקאם". בשם "נבי" (נביא) משתמשים כשמדובר בציון דמויות היסטוריות רבות השפעה, על פי רוב מתקופות קדומות; "סידנא" (אדוננו) הוא כינוי לאבות קדומים או לקדושים מוסלמים חשובים, ה"וואלי" ("החביב", או "הקדוש") מתייחס בדרך כלל למבנה הקבר עצמו. שימוש במילה "שייח'" בתוספת שם הקדוש הוא הרווח ביותר, והוא מציין את מקום קבורתו של מנהיג רוחני או אישיות רמת יחס. שהמבנה אינו תמיד מקום קבורה, אלא ציון לנקבר.
שגיא מוקי
תקופת הקורונה
בינואר 2021, הוא חזר להתחרות לאחר 11 חודשי היעדרות עקב פציעה בגב והשבתת התחרויות במהלך מגפת הקורונה. הוא השתתף בטורניר המאסטרס שנערך בדוחה שבקטר, וזכה במדליית הארד. הוא הגיע עד שלב רבע הגמר, בו הפסיד בקרקע לפרנק דה וויט ההולנדי, ונשר לקרבות בית הניחומים, שם גבר בעונשים על שאמיל בורכשווילי האוסטרי. בקרב על הארד, ניצח בווזארי את לי סונג הו הדרום-קוריאני, 20 שניות בתוך זמן ניקוד זהב.
מקאם (מבנה)
אטימולוגיה
בכתבי הנוסעים האירופאים בארץ ישראל במאה ה-19, נעשה שימוש במילה מקאם אך גם במילים כמו "ולי" (ערבית: ويلي), מזאר (مزار; ), או משהד. בשל צורת הקוביה שלהם, לעיתים נעשה שימוש גם במילה קובה. במגרב קברים דומים מכונים מוראבט (مرابط; ), במדינות מוסלמיות דוברות טורקית בשם עזיז או תורבה ובמדינות דוברות פרסית דרגאה (درگاه; ).
שגיא מוקי
תקופת הקורונה
באליפות אירופה 2021 אשר נערכה בליסבון, זכה מוקי במדליית הארד. הוא החל את התחרות בסיבוב השני בו גבר באיפון על ארני לונד האיסלנדי 26 שניות מפתיחת הקרב. בשמינית הגמר, הוא גבר בווזארי על שאמיל בורכשווילי האוסטרי, וברבע הגמר הפסיד לאנרי אגוטידז הפורטוגלי לאחר שקיבל עונש שלישי שנוי במחלוקת. לאחר ניצחון בווזארי בשלבי בית הניחומים על אסלן לפינאגוב הרוסי בעזרת תרגיל סזאה צוריקומי אשי, עלה לקרב על מדליית הארד מול איביילו איבאנוב הבולגרי וניצח בווזארי כאשר ביצע תרגיל מוצלח 6 שניות מפתיחת הקרב. ניקוד זה הספיק לו עד לתום הקרב.
אולימפיאדת טוקיו 2020
באולימפיאדת טוקיו 2020, מוקי זכה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 81 ק"ג, מוקי הודח בשלב שמינית הגמר. הוא הגיע לתחרות מדורג במקום השני בעולם והחל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח באיפון את אדוארדו סנטוס הברזילאי כדקה וחצי מפתיחת הקרב. בשלב שמינית הגמר הוא התמודד מול שאמיל בורחשווילי האוסטרי המדורג 16 בתחרות, והפסיד בווזארי לאחר כשמונה וחצי דקות של קרב כאשר יריבו ביצע תרגיל אורה-נגה שהטיל את מוקי על צידו.
אחרי טוקיו
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכה מוקי במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, הוא הודח בקרב הראשון בהפסד ללי ג'ון-הוואן מדרום קוריאה.
בגראנד סלאם תל אביב 2023, זכה מוקי במדליית הזהב לאחר שניצח את כל חמשת קרבותיו באיפון. בגמר הוא ניצח את יריבו הטורקי, ודאט אלבאיראק לאחר שהטיל אותו באיפון 12 שניות מפתיחת הקרב בעזרת תרגיל או-גושי. מדליה זו הייתה המדליה האישית הראשונה של מוקי לאחר 11 תחרויות רצופות ותקופה של שנה ועשרה חודשים ללא מדליה. באליפות העולם באותה השנה סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לטקנורי נגסה היפני.
מקאם (מבנה)
מבנה
במקרים אחדים צמודים למבנה חדר או חדרים נוספים המשמשים כמטבח, מדאפה (אולם אירוח), ולעיתים רחוקות יותר ככיתת לימוד. באתרים מרכזיים, קבר הקדוש מוקף בשורה של חדרים, שנועדו לאכסון ולשהות עולי הרגל. הללו מבקרים במקום, בדרך כלל, רק אחת לשנה, ושוהים בו מספר ימים. במקרים רבים בניין מעין זה מתנשא לגובה שתי קומות או יותר. בקומה התחתונה מצויים מחסנים, מטבח, אורוות וכדומה, בעוד שהקומה העליונה משמשת לאירוח.
שגיא מוקי
חיים אישיים
מוקי מתגורר בנתניה וממאי 2023 משמש כפרזנטור של המכללה האקדמית נתניה.
מקאם (מבנה)
הקדושים והפולחן
קברי קדושים והפעילות הפולחנית שהתפתחה סביבם, הם ביטוי לדת עממית. בניגוד לריחוק בין האל למאמיניו במסגרת הדת הממוסדת באסלאם. הטקסים והפולחן במקאם באים לענות על ציפיות המאמין הפשוט המבקש את קרבת האל בדרך בלתי אמצעית, כדי שיעתיר עליו את ברכתו ויענה על מבוקשו, בחיי היומיום. כמעט בכל כפר מוסלמי ניתן למצוא מקאם של נביא או איש קדוש, המשמש מוקד לטקסים ולעליה לרגל. מקום הפתוח לביקורים בכל עת. הטקסים הקשורים בו נועדו למשוך את תשומת ליבו של הקדוש, שיעשה כדי להיענות לתחינותיו של המבקר.
שגיא מוקי
חיים אישיים
בשנת 2021 שיחק בעונה השלישית של סדרת הנוער "זיגי" בתפקיד ראשי וגילם את דרור אזולאי.
מקאם (מבנה)
הקדושים והפולחן
בנוסף לקדושים מקומיים, אישים רבים מהמקרא ומהברית החדשה גם זכו למבני מקאם, ולעיתים מספר מבנים ואתרים מיוחסים לאותה דמות. אישים אלו תופסים מקום חשוב גם במסורת המוסלמית וחלקים נרחבים בקוראן מוקדשים להם. ייתכן וחלק מהמסורות הללו השתמרו בידי אוכלוסייה יהודית שהתאסלמה תחת שלטון האסלאם. הנוסח המקראי של הסיפורים אודות חלק מהדמויות הללו, המובא בקוראן, מעורב עם אגדות יהודיות מאוחרות, מסורות נוצריות ומסורות מזרחיות ומקומיות. הם מתוארים בקוראן כמוסלמים לכל דבר, ומכונים בקוראן נביאים (נבי), אף שלא היו כאלה במקרא. לחלק מהקדושים קיימים זיהויים כפולים: כמה אתרים המתייחסים לאותה הדמות, ובהם יונה, יהודה, ודניאל (לו מוקדשים גם קברים באזור עיראק). לפעמים מיקום האתרים סותר את התיאור המקראי: קבריהן של דמויות מקראיות כמו משה, אהרן וראובן שנקברו לפי התיאור המקראי בעבר הירדן, זוהו עם אתרים שונים בארץ ישראל. בתורה נזכרת רק בת אחת של יעקב, דינה, אולם בארץ ישנם מספר אתרים בשם "בנות יעקב". לצד הנביאים המקראיים מציין הקוראן ארבעה נביאים ערבים, או כאלה שנשלחו במיוחד אל הערבים: ד'ו אלכפל, הוד, שועיב וצאלח.
שגיא מוקי
חיים אישיים
במרץ 2023 נישא לבת זוגו נטלי.
מקאם (מבנה)
הקדושים והפולחן
חלק מהמקאמים קדושים לכמה מקומות. קבר רחל ונבי סמואל, למשל, קדושים גם ביהדות וגם באסלאם. נשים נוצריות מבית ג'אלה נהגו לבקר את קבר שייח בדארייה בכפר המוסלמי שרפאת, למורת רוחם של הכמרים.
קין, הבל ושת
המסורת המוסלמית מצביעה על קברי קין, הבל ושת באזור חברון. דרומית מזרחית לחברון נמצא מקאם "נבי קין", שאגדות רבות נרקמו אודותיו. מסורת מאוחרת יותר מיחסת אותו לאברהם, במקום מראים סלע, שעליו כביכול התפלל אברהם, וסמוך לו סלע אחר עם סימני עקבותיו של לוט (במתחם "נבי לוט"). מוג'יר א-דין הזכיר בשנת 1495 את המקום בשם "מסג'יד אל יקיף", ואומר שפה עמד אברהם והביט על מהפכת סדום ועמורה וקרא: "הדה הוא אל חק אל יקיף" - זו היא האמת הנכונה. את קברו של שת מזהים במספר מקומות: בכפר ההרוס בשית בין גדרה לקיבוץ יבנה, בכפר א-נבי שית באזור הבקאע בלבנון ובקבר שת ליד טבריה. את קברו של הבל מזהים עם נבי הביל, שמצפון לחרמון, בשטח סוריה. בשלושה אתרים שונים בארץ ישראל וסביבתה מצביעים על קבר נח, ב"נבי נוח" בעיירה דורא, בכפר כרכ נוח בלבנון ובעיר כרכ שבירדן.
בני ובנות יעקב
קברי בני יעקב נערצים על המוסלמים, הנוהגים לעיתים להדגיש קדושתו של קבר המזוהה עם אחד מבניו של יעקב במילים: הדא מן ואלד סידנא יעקוב — זהו מילדי אדוננו יעקב. קברו של נבי רובין (ראובן), היה אחד המקומות הקדושים ביותר לערבים בארץ ישראל. מדי שנה בסוף הקיץ הייתה נערכת במקום חגיגה המונית, סביבת קבר נבי רובין נתקדשה במסורת המוסלמית, ומקומות רבים באזור נקראים בשמו. קבר זבולון מזוהה בשני מקומות בנבי סבלאן בגליל העליון וב"נבי צידה" ליד צידון. קבר דן מזוהה עם "מקאם א-נבי דאן" שהיה בכפר דאניאל ועם "נבי דניאל" שהיה בכפר בעל אותו שם ליד בית לחם. קבר גד בן יעקב, היה מזוהה עם מקאם "נבי גנדה" שהיה בכפר אל-קובייבה (היום כפר גבירול). לפי המסורת המוסלמית קברו של יהודה בן יעקב (נבי הודה אבן סידנא יעקוב) הוא בכפר יהודייה (עבאסייה), קבר אשר כ-3 ק"מ מצפון מזרח לו ב"נבי ת'ארי" (חורבת שארי) וקבר בנימין מצפון להם בנבי ימין.
לפי המסורת המוסלמית, היו ליעקב בנות רבות (בניגוד למסורת היהודית, המספרת על בת אחת, דינה). חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן מתאר בסמוך לגשר בנות יעקב, את "קבר בנות יעקב", בו ביקר ב-1870, הוא כתב:. קבר בנות יעקב מצוי גם בכפר ההרוס ספוריה בגליל התחתון, וכן סמוך לטול כרם, בכפר אירתאח, בו יש מבנה הידוע בשם "מקאם בנאת יעקוב". ליד כפר חנניה יש עץ הידוע בשם שג'רת בנאת אל יעקוב (העץ של בנות יעקב). חוקר הפולקלור ג'יימס ג'ורג' פרייזר כתב ש"רבים מחורשות העצים בגליל נחשבות כמקומות מושבן של רוחות הנקראות בשם בנות יעקב... נראה שזה שריד עבודה אלילית שהמוסלמים מנסים לעוקרו אך אי אפשר לשרש אותו מלב ההמונים".
אליהו - אל ח'אדר
אליהו (אליאס) תופס מקום חשוב במסורת האסלאם, לפי הקוראן (בסורת א-צאפאת) אליהו היה אחד השליחים שנשלחו אל בני עמם כדי לשדלם לחדול מלסגור לאל בעל ולעבוד את אללה. קורותיו של אליהו, הנושאים אופי דרמטי, היו נושא חביב לאגדות רבות במסורת המוסלמית ולרוב נקרא בערבית "אל ח'דר", הירוק, בן האלמוות. לאליהו אין מקום קבורה, שכן לפי המסורת הוא עלה השמימה, אך לזכרו יש בארץ ישראל מקומות שונים. על מורד הר הכרמל, מערת אליהו שהיא מקום קדוש ליהודים, מוסלמים ודרוזים. מדרום לבית לחם מצוי הכפר אל-ח'דר ובו כנסייה המוקדשת לגאורגיוס הקדוש (סנט ג'ורג') המזוהה אף הוא עם אל ח'דר. אל ח'אדר מזוהה לעיתים גם עם הנביא אדריס והוא הקדוש הפופולרי ביותר בארץ ישראל. תושבי לוד המוסלמים נוהגו לשאול בלעג: "כיצד הנוצרים מצביעים על קברו בכנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון בלוד, כאשר אלח'אדר הוא נצחי ולא מת מעולם". פולחנו של אל ח'אדר נפוץ בעיקר ליד מעיינות ומקורות מים, במקום שישנה צמחייה עשירה וחורשות מוריקות. עשרות מקומות בארץ ישראל, ירדן, סוריה ולבנון, מוקדשים לאל ח'אדר, מהם שמוקדשים לו בלבד ואחרים ביחד עם אליהו גאורגיוס. בין המקומות: הכפר נבי אליאס ליד קלקליה, מנזר מאר אליאס בדרום ירושלים, קתדרלת אליהו הנביא בחיפה, הכנסייה בכפר ג'יפנה, מקאם אל ח'אדר בכפר ההרוס אל-בסה, ארבעה אתרים שונים בהר הבית ושלוש כנסיות בירושלים.
נבי יונס
במקומות שונים מזהים את קברו של יונה (נבי יונס). נביא שזכה להערצה במסורת הערבית. מקום הולדתו מזוהה עם הכפר משהד הסמוך לנצרת, במקום גם מזהים את קברו. גם אב הכנסייה הירונימוס ונוסעים מימי הביניים מזכירים בכפר זה את קברו של יונה. בעיירה חלחול שמצפון לחברון, ישנו קבר אחר של נבי יונס. קבר יונה מזוהה גם שישה ק"מ מדרום ליפו ואף מצוין במפת מידבא. קבר בשם נבי יונס, שהיה קדוש לערביי הסביבה, מתנוסס על גבעת יונה שבסמוך לנמל באשדוד. מקום קבורתו מיוחס גם לקבר בעיר נינוה בעיראק, ולקבר בעיר צור בלבנון.
נבי צאלח
הנביא צַאלִח הוא אחד מנביאי האסלאם שקדמו למוחמד, על פי המסורת המוסלמית. הוא מקושר במסורת האסלאמית עם העיר הנבטית החצובה בסלע, מדאאן סאלח שבצפון-מערב חצי האי ערב (בשטחה של ערב הסעודית של ימינו). על פי הקוראן, הנביא צַאלִח הפך סלע לנאקה לבקשת אנשי מדאאן סאלח להוכחת האלוהות של אללה. בארץ ישראל מצויים תשעה מקומות הקשורים בשמו של נבי צאלח: בעכו, במעלול שליד נצרת, בא-שג'רה, באזור טול כרם, בנבי סאלח ליד רמאללה, ברמלה, בבית דראס ובבית עפא, שניהם בסביבות עזה, ובאידנא באזור חברון.
קבר נבי צאלח בעכו נמצא בבית הקברות המוסלמי מזרחית לחומות עכו, סמוך למגדל בשם "בורג' נבי צלאח" במרכזה של החומה המזרחית. במקום מבנה כיפתי המחולק לשני אגפים. החלק הצפוני שבו נמצא הקבר, מכוסה בבדים צבעוניים. בחלק הדרומי פרושים מחצלות ושטיחים שתרמו המבקרים במקום, ומשמשים את המאמינים הפוקדים את הקבר.
בכפר נבי סאלח נמצא מבנה קבר: "מאקם א-נבי סאלח", המיוחס לצאלח. אף כי מסורות אחרות מציינות את קברו גם ברמלה או בסיני. מתחם הקבר הוא אתר רב שכבות מתקופות היסטוריות שונות. המבנה הנוכחי הוקם בתקופה העות'מאנית; הוא שוכן על שרידיו של מבנה צלבני, אשר נבנה על גבי שרידי כנסייה ביזנטית; אשר נמצאים מאחורי מתחם הקבר. המתחם כולל ציון מקומו, חדר תפילה, בית בד, באר מים, חדר לימוד, אולם, חצר ושתי מרפסות.
חגיגות עממיות
כאמור מבני המקאם היו מוקד לחגיגות עממיות "מואסם" (או מוסם), חלקם מקומיות וחלקם רבות משתתפים, בעיקר חגיגות בתקופת האביב. החגיגות הגדולות והמפורסמות ביותר היו: חגיגות נבי מוסא במתחם נבי מוסא במדבר יהודה. חגיגות נבי רובין, וחגיגות נבי צאלח שנערכו במקאם נבי צאלח ליד המסגד הלבן ברמלה. עם זאת מוסלמים אדוקים התנגדו לחגיגות אלו, שלא היו חלק מהמסורת המוסלמית. רוב מסורות החגיגות נפסקו עם הקמת מדינת ישראל ועוד קודם. חגיגות נבי צאלח, חודשו לזמן מה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ראשית התופעה
החוקר הבריטי בן המאה ה-19 קלוד קונדר טען כי מקורם של מקאמים רבים במסורות יהודיות ונוצריות קדומות שהתפתחו עוד טרם הופעת האסלאם באזור. הוא זיהה שבעה סוגי מקאמים:
החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו, גם הוא בן המאה ה-19, הציע לקשר בין המקאמים לבין "המקומות" הנזכרים במקרא "אשר עבדו שם הגויים [...] על ההרים הרמים ועל הגבעות ותחת כל עץ רענן" (דברים י"ב, ב'). קלרמון גרס כי מוצאם של הפלאחים בארץ ישראל בכנענים ובעמים האחרים שפגשו בני ישראל בעת כיבוש הארץ, והציע כי כדי להסתיר את מקורם הפגני של המקאמים, העמידו אותם תחת השגחה של "האורתודוקסיה המוסלמית", בכך שהפכו אותם לקבריהם או מקדשיהם של שייח'ים, קדושים ונביאים. בה בעת, רכיבים מאופיים הפגני המקורי נשתמרו במסורות ובמנהגים סביבם.
לאחר עליית האסלאם
האסלאם הקדום הסתייג מהסגידה לאנשים קדושים ומקומות קבורתם, ורואה בכך סוג של עבודת אלילים. אך השיעים הם שהחלו לבנות קברים מפוארים עבור מנהיגיהם שנפטרו - אימאמים ושייחים, והפכו את הקברים לאובייקטים דתיים. עד מהרה סונים הלכו בעקבותיהם. המטיילים והגאוגרפים הערבים עלי אל-חרווי, יאקות אל-חמאווי ואחרים תיארו במאמריהם מקומות קדושים רבים לנוצרים ומוסלמים בסוריה, בפלסטין ובמצרים שידועים אך ורק בקרב האוכלוסייה המקומית. על-פי ההיסטוריון מיכאל ארליך, ייתכן שמסורות קברי הקדושים הקשורות בדמויות מן המקרא בגליל מקורם באוכלוסייה היהודית המקומית. אוכלוסייה זו התאסלמה בחלקה בתקופה המוסלמית הקדומה אך המשיכה לשמר את המסורות הללו גם לאחר שהמירה את דתה.
לאחר התקופה הצלבנית חלה בארץ התעוררות דתית בקרב המוסלמים, שהקימו ושיקמו מבני דת רבים. החשש מפלישה מחודשת של הצלבנים הניע את השליטים לרכז כוחות גדולים בתקופות החגים בכל השנה, ולהבטיח את הימצאותם ביישובים ובמקומות מרכזיים. מטרה זו הושגה בחלקה על ידי ייסוד מבני דת מוסלמיים שבמרכזם היו קברי קדושים נודעים, שאליהם עלו לרגל במועדים קבועים. שאלת האותנטיות של ה"מקומות הקדושים" החדשים לא הטרידה במיוחד את השליטים. ההמונים נקראו להביע את הערצתם לקברי הקדושים ולקחת חלק בחגיגות ובאירועים שהוקדשו להם. במשך השנים הן הפכו לחגיגות עממיות לכל דבר, והשתתפו בהן גם נשים וילדים. הקברים הקדושים הוקמו, בדרך כלל, במקומות אסטרטגיים חשובים. לא כולם הוקמו מן היסוד, אך קברים או אתרים רבים, שהיו חסרי חשיבות וזנוחים, זכו עתה לתחיה מחודשת. כך "נבנו" קבר נבי מוסא במדבר יהודה וברמלה, קבר נבי צאלח (שקברו זוהה במקומות נוספים). מאחר שתקופת השנה המתוחה ביותר הייתה בחג הפסחא הנוצרי, כאשר רבבות צליינים נוצרים נהרו לירושלים, נקבע מועד העלייה לרגל של המוסלמים שבוע קודם. כך נקבצו סביב ירושלים המוני מוסלמים, שעלו במספרם על הנוצרים.
בהתקופה הממלוכית בארץ ישראל נבנו קברים מונומנטליים לקודשים מוסלמים, מדענים ותאולוגים, חלק מהקברים הללו שרדו מאז והם נמצאים במצרים, בסוריה ובארץ ישראל. בתקופת האימפריה העות'מאנית נבנו מקאמים בכל מקום, ומבנים ישנים שוקמו. מבנים חדשים לא היו מונומנטליים ומפוארים כמו בעבר. המקאמים היו בעלי מבנה פשוט וכמעט ללא עיצוב אדריכלי.
התקופה העות'מאנית והמנדט הבריטי
מסגדים היו נדירים בכפרים הערביים בארץ ישראל עד סוף המאה ה-19, אך כמעט בכל כפר היה לפחות מקאם אחד ששימש כאתר פולחן עממי. נוצרים ויהודים גם ראו בחלק מהמקאמים כקדושים, דוגמת נבי סמואל. בתקופת השלטון העות'מאני, ברוב האתרים הללו ביקרו באופן קולקטיבי בני שלוש הדתות שלעיתים קרובות נסעו יחד עם אספקה למסע רב-ימים; בתקופת המנדט, פוליטיזציה הובילה להפרדה. מקאמים מסוימים, כמו נבי רובין ונבי מוסא, הפכו המוקד לפסטיבלים עונתיים (מווסים) אליהם יש אלפים להגיע מדי שנה.
לאחר קום המדינה
לאחר קום המדינה, הדרוזים אימצו כמה מהקברים בכפרים שתושביהם עזבו, כדוגמת נבי סבלאן, נבי שועייב, קוריקאני. קבוצות יהודיות גם כן אימצו מקאמים מוסלמים, כדוגמת נבי ימין.
בעשורים האחרונים נרשמת דעיכה של תופעת המקאמים. בעקבות תהליך המודרניזציה ושינויי הדורות, הדורות הצעירים יותר בקרב האוכלוסיה המוסלמית מחוברים פחות ופחות למסורת המקאמים, ובמקרים רבים הידע לגבי זיהוי האתר והמסורות סביבו מצוי רק בקרב זקני הכפרים. סביר שגם התחזקות התנועה האסלאמית תרמה לדעיכת המנהג. בשנות ה-80 של המאה ה-20 אירעו ניסיונות לחדש את העלייה לנבי מוסא, אך גורמים אסלאמיים פעלו נגד זאת.
שיטפון הבירה של לונדון
שיטפון הבירה התרחש ב-17 באוקטובר 1814, בלונדון, בריטניה. מקור השיטפון היה מבשלת הבירה "מו ושות'" (Meux and Company) ברחוב טוטנהם-קורט (Tottenham Court Road). מכל בירה ענק, שהכיל 610 אלף ליטרים, התפוצץ, וכתוצאה מכך נהרסו שאר המכלים שהיו באותו הבניין. כתוצאה מכך, 1,470,000 ליטרים של בירה געשו אל רחובות העיר.
גל הבירה הרס שני בתים וקיר בפאב טביסטוק ארמס, וכתוצאה מכך אחת העובדות הצעירות שם נלכדה מתחת להריסות. המבשלה פעלה באזור עני של לונדון, אזור שבו משפחות רבות התגוררו בקומות מרתף, שהתמלאו במהירות בבירה, ו-8 אנשים טבעו כתוצאה מהשיטפון. כמו כן, אנשים רבים שתו את הבירה. קיימות טענות אודות אדם אחד אשר מת כתוצאה מהרעלת אלכוהול, אך הדבר לא הוכח.
המבשלה נסגרה ונהרסה בשנת 1922. במקומה עומד כיום תיאטרון דומיניון.
דיר אבאן
דיר אבאן (בערבית: دير ابان) היה כפר ערבי ששכן במורדותיהם המערביים של הרי יהודה, כ-21 ק"מ מערבית לירושלים. הכפר שכן מעל אפיקו של נחל דולב, יובלו של נחל שורק, והיה שייך לנפת ירושלים. שרידיו נמצאים מזרחית לבית שמש ודרומית למושב מחסיה.
היסטוריה
לדעת פרופ' יהודה אליצור, זיהויו של אוסביוס מקיסריה ברשימת היישובים שכתב (האונומסטיקון) את אבן העזר המופיעה בספר שמואל באזור בית שמש מכוון לכפר דיר אבאן ששימר בשמו את המילה אבן, אולם הוא עצמו חולק על זיהוי זה. במפקד האוכלוסין העות'מאני שנערך בשנת 1596 מנה הכפר 127 תושבים.
לפי שמו, דיר ("מנזר" בערבית) אמור להימצא במקום שרידי מנזר ביזנטי, אולם מטיילים שביקרו במקום לא מצאו דבר. בתוך תחומי הכפר נמצא חותם עברי עתיק מהמאה השמינית לפני הספירה שעליו נכתב: "למעשיה (בן) משלם".
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-14 במאי 1883 וציין אודותיו כי:
לדבריו בתי הכפר היו בנויים בנייה גסה מחומרי בנייה מעורבים שכללו אבני גזית עתיקות. לפחות שליש מבתי הכפר היו הרוסים, ועם זאת מנה הכפר באותה עת כאלף תושבים. לדברי גרן, הכפרים האחרים בסביבה מנו מעט מאוד תושבים ביחס לדיר אבאן.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1931 מנו תושבי הכפר 1,531 נפש והיו בו 321 בתים. על-פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר תושבי הכפר הוערך ב-2,100, ושטחו הוערך ב-22,734 דונם עות'מאני, מהם 376 דונם בבעלות יהודית ו-789 דונם בבעלות ציבורית
הכפר היה בנוי בצורת מעגל, סביב נקודת מפגש של חמישה כבישים, ביניהם הכביש הראשי לבית ג'וברין. הבתים היו בנויים מאבן ובוץ ומכוסים בגגות מעץ ותבן. חלק מהבתים היו מחופים בגגות בצורת כיפה הבנויה מאבני גיר. במרכז הכפר עמד מסגד אל-עומארי, והיה בו גם בית ספר יסודי. עד לשנת 1940 השתמשו תושבי הכפר במי בארות ובורות. בשנה זאת, הונח צינור שהוביל לכפר מים מעֵין מרג'לין הנמצא כ-5 ק"מ ממזרח לכפר. התושבים התפרנסו בעיקר מחקלאות, כאשר החלקים ההרריים של הקרקע מנוצלים למטעים בעוד החלקים המישוריים מנוצלים לגידול דגנים.
במאורעות תרפ"ט יצאו מהכפר פורעים אשר תקפו את המושבה הר-טוב, שרפו אותה, בזזו את רכושה והביאו לנטישתה. בוואדי שממערב לדיר אבאן עבר מסלולם של לוחמי מחלקת הל"ה כשהיו בדרכם לגוש עציון, ובקרבת הכפר נקע אחד הלוחמים את רגלו והושב להר-טוב ביחד עם שניים מחבריו. במלחמת השחרור היו הכפר וסביבתו נתונים לשליטת הצבא המצרי. במהלך ההפוגה השנייה התבצרו בדיר אבאן ובכפרים הסמוכים לוחמים בפיקודו של שייח' יאסין אל בכרי. הכפר נכבש על ידי כוחות חטיבת הראל ב-19 - 20 באוקטובר 1948 במסגרת מבצע ההר, ורוב תושביו נמלטו לכיוון בית לחם והרי חברון.
פולידין
פולידין (פובידון-יוד PVP-I), הוא חומר חיטוי המשמש לחיטוי העור לפני ואחרי טיפול כירורגי. הוא משמש הן לחיטוי ידי המטפל והן לעור המטופל. החומר משמש גם עבור טיפול בפצעים קלים. ניתן למרוח אותו על העור כנוזל או כאבקה.
תופעות הלוואי כוללות גירוי בעור ולעיתים נפיחות. בשימוש על פצעים גדולים, עלולות להתרחש בעיות בכליות, נתרן גבוה בדם וחמצת מטבולית. זה לא מומלץ לנשים שנמצאות פחות משבוע 32 להריון. שימוש תכוף אינו מומלץ לאנשים עם בעיות בבלוטת התריס או הנוטלים ליתיום.
פולידין הוא קומפלקס כימי של פובידון, מימן יודי ויוד. הוא מכיל 10% פובידון, כאשר סך מיני היוד שווה ל-10,000 ppm או 1% סך יוד שניתן לטיטרציה. החומר פועל על ידי שחרור יוד שגורם למותם של מגוון מיקרואורגניזמים.
פולידין נכנס לשימוש מסחרי בשנת 1955. הוא נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. פולידין זמין ללא מרשם רופא. הוא נמכר תחת מספר מותגים כולל Betadine.
שימושים רפואיים
פולידין הוא חומר חיטוי לטיפול מקומי ומניעה של זיהום. הוא משמש כעזרה ראשונה לחתכים קלים, כוויות, שפשופים ושלפוחיות. פולידין משפיע לטווח ארוך יותר מאשר תמיסת יוד בשל הספיגה האיטית שלו דרך רקמות רכות, ולכן משמש לניתוחים ארוכים יותר. כלורהקסידין יעיל כמעט פי שניים במניעת זיהום לאחר ניתוח עם סיכון דומה, והשילוב של נתרן תת-כלורי וחומצה תת-כלורית בריכוז נמוך מאוד עדיפה משמעותית לריפוי פצעים.
כתוצאה מכך, פולידין משמש שימוש רחב ברפואה. לניקוי העור לפני ואחרי ניתוח כירוגי. לטיפול ומניעה של זיהומים בפצעים,, חתכים וכוויות. לטיפול בזיהומים בפצע לחץ ופצע כרוני. בגינקולוגיה עבור דלקת הנרתיק הקשורה לזיהומים קנדידאליים וטריכומונליים. למטרות אלה הפולידין מכיל ריכוזים של 7.5-10.0% בצורות תמיסה, תרסיס או משחה. עם זאת, שימוש ב-10% פולידין, המינון המומלץ, נעשה לעיתים רחוקות, מכיוון שהוא לא נוח לשימוש ומתייבש בצורה איטית.
עיניים
ניתן להשתמש בתמיסת פולידין בופר בריכוז של 2.5% למניעת דלקת הלחמית ביילודים. לא ברור אם פולידין יעיל יותר בהפחתת מספר המקרים של דלקת הלחמית בילודים בהשוואה לשיטות אחרות. נראה כי פולידין מתאים מאוד למטרה זו מכיוון שבניגוד לחומרים אחרים, הוא יעיל גם נגד פטריות ווירוסים (כולל HIV והרפס).
Pleurodesis
פולידין משמש ל-pleurodesis (איחוי של האדר בגלל תפליטים פלאורליים בלתי פוסקים). למטרה זו, פולידין יעיל ובטוח באותה מידה כמו טלק, ועדיף בגלל זמינות קלה ועלות נמוכה.
אלטרנטיבות
ישנן עדויות חזקות לכך שכלורהקסידין ואלכוהול דנטורטי  המשמשים לניקוי עור לפני הניתוח טובים יותר מפולידין.
התוויות נגד
פולידין אסור לשימוש באנשים עם יתר פעילות של בלוטת התריס ומחלות אחרות של בלוטת התריס, לאחר טיפול ברדיואיד, ובאנשים עם דרמטיטיס הרפטיפורמיס.
תופעות לוואי
שיעור הרגישות למוצר הוא 0.7%.
אינטראקציות
פולידין מגיב גרוע למימן על-חמצני, כסף, טאורולידין וחלבונים כמו אנזימים, מה שהופך אותם ללא יעילים. הוא גם מגיב רע לתרכובות כספית רבות, מה שהופך אותו לא מתאים לחיטוי פירסינג מתכת.
מבנה
פולידין הוא קומפלקס כימי של הפולימר פובידון וטרייודיד.
הוא מסיס במים קרים וחמים עדין, אתנול, איזופרופנול, פוליאתילן גליקול וגליצרול. היציבות שלו בתמיסה גדולה בהרבה מזו של תמיסת יוד או לוגול.
יוד חופשי, המשתחרר באיטיות מתסביך פולידין (PVP-I) בתמיסה, הורג תאים באמצעות יוד של שומנים וחמצון של תרכובות ציטופלזמה וממברנה. חומר זה פועל נגד חיידקים, פטריות, פרוטוזואה ווירוסים. שחרור איטי של יוד מקומפלקס PVP-I בתמיסה ממזער רעילות של היוד כלפי תאי יונקים.
ניתן לטעון PVP-I לתוך הידרוג'לים, שיכולים להיות מבוססים על תאית קרבוקסימטיל , אלכוהול פוליוויניל , וג'לטין, או על פוליאקרילאמיד. הידרוג'לים אלה יכולים לשמש לחבישת פצעים.
היסטוריה
לאחר גילוי היוד על ידי ברנרד קורטואה ב-1811, נעשה בו שימוש נרחב למניעה וטיפול בדלקות עור ובפצעים. יוד הוכר כקוטל חיידקים רחב טווח ויעיל גם נגד שמרים, עובשים, פטריות, וירוסים ופרוטוזואים. החסרונות לשימוש בו בצורה של תמיסות מימיות כוללים גירוי, רעילות וצביעה של רקמות מסביב. חוסרים אלו התגברו על ידי גילוי ושימוש ב-PVP-I, שבו היוד נישא בצורה מורכבת וריכוז היוד החופשי נמוך מאוד. לכן המוצר משמש כיודופור.
הפולידין התגלה בשנת 1955, במעבדות הטוקסיקולוגיה התעשייתית בפילדלפיה. הם ביצעו בדיקות במבחנה כדי להדגים פעילות אנטי-בקטריאלית, ומצאו שהקומפלקס היה פחות רעיל בעכברים מאשר תמיסת יוד. ניסויים קליניים בבני אדם הראו שהמוצר עדיף על תערובות אחרות של יוד.
מחקר
פולידין משמש בתחום הננו-חומרים. פותחה אפליקציה לריפוי פצעים שמשתמשת בננו-צינורית פחמן המצופה בשכבה של פולידין.
חואנס
חואן אסטבן אריסטיסאבל באסקס (בספרדית: Juan Esteban Aristizábal Vásquezׂ) הידוע יותר בכינויו המקוצר חואנֶס (בספרדית: Juanes, כינוי הנוצר מהלחם בסיסים של שני שמותיו הראשונים - Juan Esteban) הוא זמר קולומביאני.
קריירה
בראשית הקריירה שלו היה חואנס חבר בלהקת Ekhymosis. בשנת 1999 עזב את הלהקה והחל בקריירת סולו. בעוד שסגנון הלהקה היה הבי מטאל ות'ראש מטאל, בקריירת הסולו שלו התרכז חואנס בסגנונות אחרים, ובעיקר רוק ופופ רוק לטיניים.
חואנס זכה פעמיים בפרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה וכן זכה ב-20 פרסי גראמי לטיני, תשעה פרסי MTV, פרסי מגזין בילבורד ועשרות פרסים נוספים. על פי נתוני חברת התקליטים שלו, חואנס מכר יותר מ-15 מיליון אלבומים ברחבי העולם. שירו "Me enamora" הופיע עשרים שבועות רצופים במצעד הלטיני של מגזין בילבורד ובכך שבר את השיא, והחזיק בו במשך עשר שנים.
שיתופי פעולה
במהלך הקריירה שלו שיתף חואנס פעולה עם אמנים רבים. בין השאר שיתף חואנס פעולה, הקליט שירים או הופיע במשותף עם חואקין סבינה, לאורה פאוזיני, נלי פורטדו, קולבי קאליי, שאקירה, חואן לואיס גרה, חואן ויווס, הראפר טאבו מלהקת בלאק אייד פיז, פאולינה רוביו, טוני בנט, טגו קלדרון, סרז'יו מנדז, לילה דאונס, איווטי סנגלו, קרלוס סנטנה ולהקת סנטנה, מאלומה, חוסה בלוויין ועוד.
בישראל
בחודש מאי 2015 הודיע חואנס, לראשונה בקריירה שלו, שיופיע בישראל. ההופעה התקיימה בחודש יוני 2015 באמפיתיאטרון שבפארק רעננה.
ההפיכה בסרביה (1903)
בליל ה-28–29 במאי 1903 על פי הלוח היוליאני (11–10 ביוני על פי הלוח הגרגוריאני) נרצחו בארמונם בבלגרד, בירת ממלכת סרביה, אלכסנדר הראשון, מלך סרביה ורעייתו דראגה מאסין. ההפיכה אורגנה בידי קבוצת קצינים בצבא סרביה. בעקבות ההפיכה איבד בית אוברנוביץ' לעד את השליטה בסרביה, אשר עברה לידי יריבו בית קראג'ורג'ביץ'. השפעת ההפיכה חרגה בהרבה מעבר לגבולות סרביה; בית אוברנוביץ' היה קשור בעיקר לאימפריה האוסטרו-הונגרית, בעוד לבית קראג'ורג'ביץ' היו קשרים קרובים עם האימפריה הרוסית. חילופי השלטון גררו הרעה הדרגתית ביחסי אוסטריה-סרביה, והובילו בסופו של דבר למשבר בוסניה ולרצח פרנץ פרדיננד.
רקע היסטורי
האומה הסרבית זכתה בעצמאות מהאימפריה העות'מאנית בעקבות המרד הסרבי השני, והקימה את נסיכות סרביה. על השליטה בנסיכות לחמו ביניהן שתי שושלות אצולה: בית אוברנוביץ' ובית קראג'ורג'ביץ'. במאבק זה טמנו את ידיהן שתי המעצמות הגדולות באזור: האימפריה הרוסית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. האוברנוביצ'ים היו מזוהים בדרך כלל עם האוסטרו-הונגרים, בעוד הקראג'ורג'ביצ'ים זוהו עם הרוסים.
ב-29 במאי 1868 נרצח מיכאילו אוברנוביץ', ועל כס הנסיכות עלה בן-דודו מילאן אוברנוביץ'. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878, זכתה סרביה לעצמאות מלאה מהעות'מאנים. מכיוון שבחוזה סן סטפנו רוסיה תמכה יותר באינטרסים של בולגריה מאשר באלו של סרביה, הידק מילאן עוד יותר את יחסיו עם האוסטרים. בתמיכתם, ב-1882 מילאן שינה את שם המדינה ל"ממלכת סרביה", ואת תוארו ל"מילאן הראשון, מלך סרביה". הוא היה שליט אוטוקרטי ולא אהוב, והפופולריות שלו ירדה אף יותר בעקבות התבוסה במלחמה נגד בולגריה ומרד טימוק. במרץ 1889 הוא התפטר מהשלטון לטובת בנו אלכסנדר הראשון. אלכסנדר, וכן ראש ממשלתו ניקולה פאשיץ', החלו בצעדי התקרבות לרוסיה. ב-1891 ביקרו שניהם את הצאר אלכסנדר השלישי, וקיבלו ממנו הבטחות שרוסיה תתמוך באינטרסים הסרביים אף נגד האוסטרים.
המלך אלכסנדר
מכיוון שאלכסנדר היה עוד צעיר לימים, הוקמה מועצת עוצרים אשר כללה ארבעה חברים: אם המלך נטליה אוברנוביץ', הפוליטיקאי יובאן ריסטיץ', והגנרלים קוסטה פרוטיץ' ויובאן בלימרקוביץ'. ביוני 1892 מת פרוטיץ' במפתיע מהתקף לב. ראש הממשלה פאשיץ' השתוקק להיות זה שימלא את תפקידו במועצה, אולם מכיוון שהיה נציג המפלגה הרדיקלית, נתקל בהתנגדותו של ריסטיץ' שתמך במפלגה הליברלית. מתוקף תפקידו כעוצר, ריסטיץ' פיטר את פאשיץ' מתפקידו והרכיב ממשלה ליברלית בראשות יובאן אבקומוביץ'. צעד זה עורר זעם רב במדינה. באפריל 1893 הוביל המלך אלכסנדר הפיכה בתמיכת הצבא, ונעל בארמון את השרים והעוצרים. הוא יצר קשר עם המפלגה הרדיקלית, והרכיב ממשלה חדשה, אם כי פאשיץ' לא עמד בראשה.
מהר מאוד החליט אלכסנדר שגם הממשלה הרדיקלית אינה לטעמו. הוא הדיח ראשי ממשלה בזה אחר זה, וניסה להקים ממשלה נייטרלית. ניסיונות אלו כשלו, וב-1894 הוא ביצע הפיכה נוספת וביטל את החוקה הליברלית שכוננה ב-1888 והשיב את החוקה הישנה של 1869 אשר העניקה למלך כוח לא מוגבל. ב-1897 הוא החזיר לפוליטיקה את אביו ומינה אותו למפקד צבא סרביה. באותה שנה הזמינה אותו אמו נטליה לבקר באחוזת הנופש שלה בביאריץ. בביאריץ פגש אלכסנדר את אחת מנשות חצרה של אמו, דראגה מאסין. היא הייתה ממשפחה פשוטה, עקרה, אלמנה, ומבוגרת ממנו ב-12 שנים. למרות זאת, הוא התאהב בה והם החלו לנהל רומן. אמו של אלכסנדר ידעה על הרומן, אולם העלימה עין משום שסברה שמדובר באהבה חולפת. כמו כן ערך אלכסנדר ביקור בווינה, אשר התקבל בעין רעה בסרביה. באותה העת החלה דעת הקהל בסרביה להיות אנטי-אוסטרית, בין היתר בשל השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה אשר סרביה ראתה כאינטרס שלה.
המלכה דראגה
עד מהרה החל אביו של אלכסנדר, מילאן, לצבור כוח רב מדי. הוא החל על דעת עצמו לחפש כלה לבנו ממשפחת אצולה, בלי לדעת על הרומן שמנהל אלכסנדר עם דראגה. אלכסנדר ידע שכדי שיוכל להינשא לדראגה עליו להיפטר מאביו, כמו גם מראש הממשלה ולאדן דורדביץ'. לפיכך, ב-1900 הוא שלח את אביו לקרלסבאד כדי לבדוק אפשרות להשיא אותו לנסיכה אלכסנדרה משאומבורג-ליפה (נכדתו של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה). את דורדביץ' הוא שלח למרינבאד כדי לחתום על חוזה מסוים עם האוסטרים. כאשר שתי דמויות מפתח אלו סולקו מהבירה, הודיע אלכסנדר על אירוסיו לדראגה.
ההודעה התקבלה בתדהמה בסרביה, וגרמה לכך שהמלך נתפס כקל-דעת. כל הממשלה התפטרה במחאה. אביו סירב לחזור לסרביה ומת בווינה ב-1901. אמו שלחה לו מכתב ובו כל השמועות המכוערות על דראגה שהצליחה ללקט. שר הפנים גינה את האירוסין בפומבי ונשלח לכלא. היחיד שאלכסנדר היה יכול לשאוב תמיכה ממנו היה ניקולאי השני, קיסר רוסיה אשר הסכים אף להיות השושבין בחתונה. החתונה התקיימה ב-23 ביולי 1900. אלכסנדר ניסה לפייס את המערכת הפוליטית ויזם רפורמה במסגרתה מוסדה מערכת שלטון פרלמנטרית דו-ביתית ובה אספה לאומית וסנאט. הוא הרכיב ממשלה חדשה אשר העניקה מקום הן לרדיקלים והן לליברלים. ב-1901, כצעד של רצון טוב עקב הריון לכאורה של דראגה (אלכסנדר סירב להאמין שהיא אכן עקרה), שחרר אלכסנדר מהכלא את כל האסירים הפוליטיים.
הפגנה זו של רצון טוב לא נמשכה לאורך זמן. ב-6 בנובמבר 1902 פיזר אלכסנדר עוד פעם את הממשלה, והקים ממשלה חדשה בראשות דמיטרי מרקוביץ'. ב-23 במרץ 1903 התעמתו עובדים וסטודנטים נגד המשטרה והצבא, ושישה אנשים נהרגו. באותו יום הוביל המלך הפיכה נוספת, ביטל את החוקה שחידש ב-1894, ומינה חברים חדשים לסנאט, למועצת המדינה ולבתי המשפט. כעבור כמה שעות שינה אלכסנדר את דעתו והחזיר את החוקה. בבחירות שנערכו ב-18 במאי, זכתה הממשלה בראשות מרקוביץ'. היה זה ניצחון פוליטי עבור אלכסנדר. במקביל, אלכסנדר נעלב מכך שהצאר הרוסי סירב לארח אותו ואת אשתו בארמונו, ולפיכך החל לחמם את יחסיו עם האוסטרים. בינואר 1902 הוא שלח את מזכירו האישי לווינה עם הבטחה סודית על פיה יפתור את בעיית יורשו על ידי אימוץ של אחד מבני אוברנוביץ' המתגוררים באוסטריה או בהונגריה. עם זאת, דראגה לחצה עליו להכיר באחיה ניקולא לונייביץ' כיורשו.
תכנון הקשר
הצבא היה הגוף האחרון שעמד מאחורי המלך. עם זאת, קציני הצבא הסרבי, ובייחוד הצעירים שבהם, החלו למאוס במצב הקיים. הודעותיו של המלך על הריון של המלכה, אשר התבררו פעם אחר פעם כשקריות, שמו ללעג את סרביה ברחבי העולם, וקציני צבא פטריוטים ראו זאת כהשפלה בלתי נסבלת. כמו כן מדיניות החוץ של אלכסנדר נתפסה כפרו-אוסטרית מדי בצבא, אשר היה ברובו פרו-רוסי. גורם נוסף שתרם לחיכוך בין המלך לצבא היה אחיה של המלכה, ניקולא לונייביץ'. לונייביץ' היה קצין זוטר בצבא, ונודע בהתקפי הזעם שלו. הוא הרג פעם שוטר כאשר היה שיכור. לאחר שאחותו נישאה למלכה, הפכה התנהגותו למחוצפת וגאה במידה בלתי נסבלת. הוא דרש גם מקצינים בכירים ממנו לדווח לו ולהצדיע לו כשעבר.
באוגוסט 1901, נפגשו חמישה קצינים זוטרים: אנטונייה אנטיץ', ראדומיר ארנאלוביץ', מילאנו פטרוביץ', דרגוטין דימטרייביץ' ודרגוטין דוליץ', וגמרו אומר ביניהם לחסל את המלך והמלכה. על פי התוכנית המקורית, הזוג המלכותי היה אמור להירצח באמצעות סכינים משוחות ברעל, במהלך מסיבה ב-11 בספטמבר - יום הולדתה של דראגה. התוכנית נכשלה כיוון שהזוג לא הגיע למסיבה. בהדרגה גדל הקשר, והצטרפו אליו קצינים נוספים. עקב כך, החליטו הקושרים לעבוד יותר ביסודיות, ובחנו את דעת הקהל ואף יצרו קשר עם מספר פוליטיקאים. הבעיה שהעסיקה אותם בעיקר הייתה השאלה מי יומלך במקום אלכסנדר. הקושרים גילו שבמקרה שימות המלך בלא-יורשים, תכננה אוסטריה לשבת בחיבוק ידיים ולא להציג מועמד משלה, וזאת בשל חשש מתגובתה של רוסיה. רוסיה גם היא לא התכוונה לעשות דבר, כיוון שחששה מתגובתה של אוסטריה.
הקושרים שקלו לבחור כמלך את מירקו, נסיך מונטנגרו, אולם החליטו שהפתרון הטוב ביותר יהיה למנות את פטר קראג'ורג'ביץ', נכדו של קאראג'ורג'ה. קבוצת קושרים נשלחה אליו למקום גלותו בז'נבה שבשווייץ, והציעה לו את הכתר. פטר הסכים להצעה, אולם סלד מהרעיון של רצח המלך המכהן. על סמך דעתו, ניסו חלק מהמבוגרים יותר מבין הקושרים להציע לא לרצוח את המלך והמלכה אלא רק לאלץ אותם לוותר על שלטונם. ההצעה הושמה לאל בידי דימטרייביץ', אשר טען שם הזוג יישאר בחיים תפרוץ בסרביה מלחמת אזרחים. לאחר ניסיון כושל נוסף לבצע התנקשות, החליטו הקושרים להמיר את הרעיון של התנקשות להפיכה צבאית. הם גייסו לעזרתם את לוטננט קולונל מיכאילו נאומוביץ', אשר היה קצין במשמר הארמון. נאומוביץ' היה נכדו של שומר ראשו של קאראג'ורג'ה, אשר נרצח בהוראתו של מילוש אוברנוביץ'. בשל אהדתו המובנת לבית קראג'ורג'ביץ', הסכים נאומוביץ' להצטרף לקשר.
השמועות על הקשר דלפו לציבור הסרבי, ואף הגיעו לאזניו של אלכסנדר, אך הוא התייחס אליהן בביטול. מספר קושרים אכן נלקחו לחקירה, אולם זוכו מחוסר ראיות. הקושרים החליטו לבצע את ההפיכה בליל ה-28-29 במאי 1903 הלוח היוליאני (11-10 ביוני על פי הלוח הגרגוריאני).
ההפיכה
יום קודם לכן, הגיעו ראשי הקושרים לבלגרד בתירוצים שונים. הם בילו את תחילת הערב בשתייה בבתי מלון שונים. המלך והמלכה אכלו ארוחת ערב בחברת השרים ומשפחת המלכה, ולאחר שפרשו לחדרם שלח נאומוביץ' את אחד מאנשיו להביא לו דבר מה מביתו היה זה הסימן לקושרים שהזוג ישן. מעט אחרי חצות, אסף דימטרייביץ' את מרבית הקושרים והוביל אותם לכיוון הארמון. במקביל, קולונל אלכסנדר מאסין, גיסה של המלכה מבעלה הקודם אשר שיתף פעולה עם הקושרים, תפס פיקוד על רגימנט הרגלים ה-12 אשר חנה דרך קבע בבלגרד. קושר בכיר נוסף, פטר מישיץ', תפס פיקוד על רגימנט הרגלים ה-11.
חלק מהקושרים כיתרו את בתיהם של ראש הממשלה מרקוביץ' ושל קצינים בכירים נוספים הנאמנים למלך. שאר הקושרים צעדו לכיוון הארמון, אשר שעריו נפתחו לקראתם בשעה 2:00 לפנות בוקר. הקושרים מיהרו לכבות את התאורה החשמלית בכל רחבי הארמון. חלק מהשומרים הנאמנים למלך נכנסו לקרב עם הקושרים בחצר, אולם בתוך הארמון מרביתם לא יכלו להילחם בשל החושך וההפתעה. הקושרים התפרצו לחדר השינה של המלך והמלכה, וריסקו את מיטתם בדינמיט. אולם המלך והמלכה לא היו בחדר. דימטרייביץ' הבחין בגבר נמלט במורד המדרגות, ומתוך מחשבה שזה המלך מיהר לרדוף אחריו. כאשר הגיעו למרתף, הוא גילה שזה רק אחד מהשומרים, ובדו-קרב יריות שהתפתח ביניהם ספג דימטרייביץ' שלושה כדורים בחזהו ושרד רק בקושי (הכדורים לא הוצאו מגופו מעולם). הוא שכב פצוע במרתף, וחבריו סברו שנהרג.
עצבניים בגלל כישלון החיפושים והיעלמותו של דימטרייביץ', הקושרים הביאו את שלישו של המלך, גנרל לזאר פטרוביץ', אשר אותו לקחו בשבי מיד בפריצה לארמון, והקציבו לו עשר דקות להגיד להם אם יש מעבר נסתר או חדר סודי בארמון שיכל לאפשר למלך להימלט. הם איימו להוציאו להורג אם לא יספר. פטרוביץ' שתק והמתין בדריכות לסיומן של עשר הדקות. מהלך האירועים לאחר מכן לא ידוע בבירור. על פי גרסה אחת אחד הקושרים החליט להיכנס עוד פעם לחדר השינה שם הבחין בחור בקיר שנראה כמו חור מנעול של דלת סודית. על פי גרסה אחרת המלך והמלכה נמצאו מסתתרים מאחורי מראה בחדרון קטן אשר שימש כמלתחה של המלכה. כך או כך, ברור שהקושרים מצאו את מקום המסתור, אולם לא יכלו לפתוח אותו. הם קראו למלך לצאת, אולם הוא דרש מהם בתגובה לאשר את שבועת הנאמנות שלהם כלפיו. על פי גרסה אחת הם אכן נשבעו, בעוד על פי גרסה אחרת הם איימו לפוצץ את כל הארמון עם הזוג לא יצא. כך או כך, המלך והמלכה יצאו, כשהם לבושים רק חלקית. אחד הקושרים, קפטן מיכאילו ריסטיץ', ירה לכיוון המלך. המלכה קפצה וניסתה להגן עליו בגופה, אולם ריסטיץ' רוקן על שניהם את כל מחסנית האקדח שלו. קושרים נוספים הצטרפו לירי, ולאחר שווידאו שהזוג אכן מת, השחיתו את הגופות באמצעות כידוני רובים וחרבות. פטרוביץ' נרצח גם הוא מיד לאחר מכן, והגופות הושלכו מבעד החלון לערימת אשפה.
במקביל הוצאו להורג אחיה של דראגה, ראש הממשלה דימיטרי מרקוביץ' ושר הצבא מילובאן פבלוביץ'. שר הפנים הסרבי ולימיר טודורוביץ' נורה, נפצע קשה, אך שרד וחי עד 1922.
אחרית דבר
ממשלת מעבר כונסה במהירות, ונכחו בה רבים מהקושרים, אך גם פוליטיקאים רבים אחרים הוכנסו אליה בלי ידיעתם וחלקם אף לא נכחו בבלגרד באותו לילה. בראשות הממשלה עמד יובאן אבקומוביץ'. ב-4 ביוני נבחר רשמית פטר קראג'ורג'ביץ' כמלך סרביה, ומשלחת רשמית נשלחה לז'נבה להביא אותו. מאידך, רבים בסרביה התאכזבו מההפיכה, במיוחד לנוכח העובדה שראש הממשלה הנרצח, מרקוביץ', זכה בתפקיד בבחירות דמוקרטיות לחלוטין. יחידות מהצבא השתלטו על ניש ודרשו מהממשלה לשפוט את הרוצחים.
גם בעולם התעורר זעם על ההפיכה וסרביה כונתה "קן של בוגדים". רוסיה ואוסטרו-הונגריה גינו את ההפיכה רשמית, והולנד אף הוציאה את שגרירה מסרביה ובכך ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עמה. ראש ממשלת בריטניה ארתור בלפור נאם ארבעה ימים לאחר מכן בבית הנבחרים הבריטי, וגינה חריפות את הרצח. הוא טען ששגריר בריטניה בבלגרד, סר ג'ורג' בונהם, הוסמך בפני המלך אלכסנדר, כך שעם מותו פג תוקם של יחסי בריטניה-סרביה. בונהם עזב את בלגרד ב-21 ביוני, ובריטניה הטילה סנקציות על סרביה. ממשלת בריטניה דרשה מבלגרד להעניש את הרוצחים, אולם הם היו כה חזקים עד שדרישה זו הייתה לא-מציאותית. השגריר האוסטרו-הונגרי בבלגרד, קונסטנטין דאמבה פנה אל שר החוץ שלו אגנור גולוצ'ובסקי והציע לו לארגן חרם עולמי נגד סרביה עד שזו תסכים להעניש את הרוצחים. גולוצ'ובסקי נפגש עם מקבילו הרוסי ולדימיר לאמסדורף, אשר הסכים לתאם עמו את החרם. בינואר 1904 נותרו בבלגרד רק שגריריהן של יוון והאימפריה העות'מאנית.
בלית ברירה, סילקה ממשלת סרביה את מרבית הקושרים מתפקידיהם הפוליטיים, אולם כפיצוי העניקה להם תפקידים בכירים יותר בצבא. הפשרה ריצתה את רוסיה ואוסטרו-הונגריה, אשר ב-21 בספטמבר שלחו את נציגיהן לטקס הכתרתו של פטר קראג'ורג'ביץ' כ"פטר הראשון, מלך סרביה". בהדרגה ביטלו גם שאר המעצמות את החרם, פרט להולנד ובריטניה שסירבו להחזיר את שגריריהן עד שהקושרים יועמדו למשפט. ב-1905, הסכימה ממשלת סרביה, אז שוב בראשותו של פאשיץ', להעמיד למשפט את הבכירים שבקושרים, אם כי רבים מהם התחמקו ממנו, ודימטרייביץ' אף הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש המודיעין. בעקבות כך, בצו חתום של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, התחדשו היחסים הדיפלומטיים בין בריטניה לסרביה.
מכיוון שהמלך החדש היה בפועל מונרך חוקתי ומיעט להתערב בפוליטיקה, צברו הארגונים הלאומניים בסרביה יותר ויותר כוח. סרביה הפסיקה את יחסיה הקרובים עם אוסטריה לטובת יחסים עם רוסיה. ב-1906 פרץ בין השתיים בסכסוך אשר נודע כמלחמת החזיר, במסגרתו ניסתה אוסטריה לחנוק את הכלכלה הסרבית. מסכסוך זה יצאה סרביה כמנצחת. שנתיים לאחר מכן כבשה אוסטריה את בוסניה והרצגובינה, ובתגובה גייסה סרביה את צבאה ופתחה את משבר בוסניה, אשר הסתיים בניצחון אוסטרי. דימטרייביץ' הקים את ארגון הטרור "היד השחורה", אשר שם לו למטרה לאחד את כל העמים הסלאבים שחיו תחת שלטון האימפריה הוסטרו-הונגרית לאימפריה סלאבית אחת בהנהגת סרביה (יוגוסלביה). ב-1914, ביצע הארגון בעזרת ארגון נוסף בשם "בוסניה הצעירה" את רצח פרנץ פרדיננד אשר הוביל למשבר יולי ולמלחמת העולם הראשונה. ב-1917 החליטה ממשלת סרביה להיפטר מדימטרייביץ', והוציאה אותו להורג במסגרת משפט סלוניקי.
טינקרבל: תחרות אפייה
טינקרבל: תחרות אפייה (באנגלית: Pixie Hollow Bake Off, "בייק אוף עמק הפיות") הוא סרט קומדיה קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2013, אשר לוקח חלק בסדרת הסרטים "טינקרבל" שמבוססת על הזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני. עלילת הסרט עוקבת אחר טינקרבל וחברותיה שמתחרות בתחרות אפייה נגד ג'לטה וצוות הבישול שלה.
הסרט בוים על ידי אליוט מ' בור, נכתב על ידי קייט קונדל, הופק על ידי ז'אן הירוטה, נערך על ידי ליסה לינדר והולחן על ידי זאין אפנדי. אולפני דיסניטון הפיקו את הסרט, כאשר הוא הונפש על ידי Arc Productions. בשונה משאר הסרטים בסדרה, הסרט לא הולחן על ידי ג'ואל מקנילי ולא הונפש על ידי Prana Studios.
ג'לטה דובבה באנגלית אמריקנית על ידי ג'יאדה דה לורנטיס ובאנגלית בריטית על ידי ליסה פוקנר, כאשר שתיהן מתחום הבישול. פוקנר שיתפה שהעבודה בסרט הייתה "מקסימה" ושהיא הייתה רוצה שתהיה לג'לטה סדרת טלוויזיה שבה היא אופה.
עלילה
במשך 339 שנים, ג'לטה אלופת האפייה וצוות הבישול שלה מכינים את אותה עוגה לכבוד המסיבה של קלריון, מלכת עמק הפיות. כשטינקרבל מציעה להכין עוגה שונה, ג'לטה מסרבת להכין אותה, וכך מתחילה תחרות אפייה בין טינקרבל וחברותיה נגד ג'לטה וצוות הבישול שלה - תחרות של מי תכין את העוגה הטובה ביותר. בסיום התחרות, העוגה של טינקרבל וחברותיה נראית יותר מושכת, אך המלכה קלריון לא אהבה את הטעם שלה, לעומת העוגה של ג'לטה והצוות שלה שנראתה רגילה והמלכה קלריון אהבה את הטעם שלה. במהלך הסרט טינקרבל וג'לטה מדברות על המתרחש בתחרות כמו בתוכנית מציאות.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי הדס מוזס.
סאריק אנדראסיאן
סאריק גרניקוביץ' אנדראסיאן (ברוסית: Сарик Гарникович Андреасян, בארמנית: Սարիկ Գառնիկի Անդրեասյան; נולד ב-24 באוגוסט 1984) הוא במאי, מפיק ותסריטאי רוסי-ארמני. הוא ייסד את חברת ההפקות Enjoy Movies, אך במאי 2017 עזב את אולפן Enjoy Movies כדי להקים אולפן אחר בשם Bolshoe Kino.
סרטיו המוקדמים היו בעיקר קומדיות דלות תקציב. עם זאת, מאז 2015 החל סאריק להתקדם לעבר סוגת מדע בדיוני, פעולה ודרמות.
ביקורת
רוב סרטיו ספגו ביקורות שליליות בתקשורת הרוסית. יוצאי דופן בולטים הם סרטי הדרמה רעידת אדמה, אמהות ובלתי נסלח שקיבלו ביקורות חיוביות ביותר.
הקומדיות המוקדמות שלו, כמו גבר בהריון (שהרוויח 8.3 מיליון דולר ברוטו), אמהות (7.8 מיליון דולר ברוטו), מה גברים עושים! (11.3 מיליון דולר ברוטו), היו להיטים מסחריים. סרטיו האחרונים של אנדראסיאן נעשו בתקציב עתק, אך הפכו לכישלון קופתי, על פי כלי תקשורת רוסיים שונים. סרטים כאלה הם "שוד אמריקאי", מאפיה: משחק ההישרדות, והמגינים. הוא ניהל מגעים לבימוי הסרט "הנסיך", בכיכובו של ברוס ויליס, אך לא נשכר לבסוף.
סרט דרמת האסונות שביים, "רעידת האדמה" נבחר כנציג ארמניה לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-89, אך נפסל על ידי האקדמיה.
אשליות קטלניות
אשליות קטלניות (ברוסית: Смертельные иллюзии) הוא סרט מתח רוסי שביים הבמאי אולג אסדולין ומככבים בו אנדריי בורקובסקי, פאבל צ'ינאריוב, דנילה יאקושב, אגליה טראסובה, סמיון טרסקונוב ואלכסנדר גאליבין. במקור הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-11 ביוני 2020, אך בהמשך יציאתו נדחתה ל-19 בנובמבר 2020.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם האחים ספרונוב, קוסמי במה ידועים ממוסקבה ששימשו כמפיקים לסרט.
תקציר עלילת הסרט
הקוסמים המפורסמים, האחים רומנוב, מגישים לציבור את המופע הגרנדיוזי שלהם, ואחריו הם הולכים לסיים את הופעותיהם המשותפות בשל סכסוכים שהצטברו.
במערכה הראשונה, כאשר העוזרת נעלמת ממיכל מלא מים, משהו משתבש – היא לא מופיעה במקום הנכון. ממש שם, באוזניות הבמה של האחים, קולו של אלמוני אומר שהנערה איתו. הוא גם שינה את אופן הפעולה של מנגנוני הטריקים המורכבים. ועכשיו המופע מהווה איום על חיי האחים. אבל אם התוכנית לא תימשך, "הקול" יהרוג את העוזרת שהיא אהובתו של אחד האחים והאימרה 'המופע חייב להימשך' מקבלת משמעות מצמררת.
אינסטגרם
אינסטגרם (באנגלית: Instagram) הוא יישום חינמי אמריקאי ורשת חברתית עצמאית לשיתוף תמונות וסרטוני וידאו קצרים של עד דקה, כאשר כל שיתוף נקרא "רשומה" (Post), שמאז 2012 מפותחת על ידי הבעלים מטא. היישום מאפשר למשתמשים לצלם תמונות או סרטונים, ולאחר מכן לשתף אותם ברשתות החברתיות האחרות (פייסבוק, טוויטר, טאמבלר) או בדואר אלקטרוני. וכן לעקוב אחרי משתמשים אחרים באמצעות הרשת החברתית של אינסטגרם, שם ניתן לצפות ולהגיב על פוסטים של אנשים אחרים. עוד מאפשר היישום הוספה של מסננים גרפיים שונים המשדרגים את חזות הפוסטים ומעניקים להם מראה שונה. בשנים האחרונות נוספו כלים כגון: "סטורי"- סרטון/תמונה שניתן לצפות בהן למשך 24 שעות, "רילס"- סרטונים שמורכבים מכמה סרטונים או תמונות עד 30 שניות, ואופציה לרכוש פריטים בחנויות בתוך האפליקציה.
היסטוריה
אינסטגרם נוצרה בשנת 2010 בסן פרנסיסקו, קליפורניה, תוך כדי פיתוח יישום אחר לסלולר בשם burbn. מפתחיה, קווין סיסטרום ומייק קריגר, פיתחו תחילה יישום חדשני מבוסס HTML5 שתוכנן לספק מגוון שירותים מבוססי מיקום. בשלב מסוים במהלך הפיתוח החליטו השניים כי burbn כבד מדי ומסורבל וכי אם ברצונם להצליח, עליהם להתמקד בתחום אחד בלבד מתוך שלל האפשרויות שמציע היישום. הם החלו בפיתוח אבטיפוס המתמקד באפשרויות הצילום בלבד שהציעה burbn והחליטו לקרוא לה בשם "אינסטגרם" (Instagram) מלשון "מיידי" באנגלית (instant) ו־telegram - מברק. פיתוח היישום החדש, אינסטגרם, ארך 8 שבועות בלבד, זאת לאחר שהתשתית כבר הייתה קיימת.
היישום הושק באוקטובר 2010 למכשירי אייפון, אייפד ו-אייפוד טאץ' מתוצרת אפל. באפריל 2012 נוספה האפשרות להפעילה במכשירים מבוססי מערכת ההפעלה אנדרואיד.
בדצמבר 2010 דיווחה אינסטגרם על מיליון משתמשים רשומים לאינסטגרם. ביוני 2011 דווח על חמישה מיליון משתמשים, ובאותה שנה בחודש ספטמבר דיווחה החברה על עשרה מיליון משתמשים. במרץ 2012 מנתה הרשת החברתית 25 מיליון משתמשים רשומים. במרץ 2014 דיווחה החברה כי הגיעה ל-200 מיליון משתמשים רשומים.
באפריל 2012 הודיעה פייסבוק כי היא קונה את חברת אינסטגרם, שבה 13 עובדים בלבד, תמורת מיליארד דולר.
ביוני 2013 הודיעה פייסבוק על שדרוג האפליקציה שמעתה תוכל לתמוך ביצירת סרטונים קצרים בני 15 שניות.
באוגוסט 2016 הושק פיצ'ר "Instagram Stories" (סיפורי אינסטגרם) המאפשר למשתמשים לשתף "רגעים" שנמחקים בתוך 24 שעות. ובהמשך הורחבו האפשרויות בפיצ'ר זה.
בנובמבר 2017 נוספה לאפליקציה תמיכה מלאה לעברית.
בספטמבר 2018 הודיעו מייסדי אינסטגרם, קווין סיסטרום ומייק קריגר, על החלטתם לפרוש מהחברה. במקומם מונה אדם מוסרי לעמוד בראש פעילות אינסטגרם.
במרץ 2019 הושק פיצ'ר "Instagram Checkout" המאפשר למשתמשים לבצע רכישות הישר דרך האפליקציה.
בשנת 2021 השיקה פייסבוק גרסה "רזה" לאפליקציית אינסטגרם, בשם "אינסטגרם לייט", אשר מיועדת עבור שווקים מתפתחים ברחבי העולם. האפליקציה, פותחה במרכז המחקר והפיתוח של פייסבוק בישראל.
לאחר ביקורת, פייסבוק השהתה פיתוח גרסת אינסטגרם לילדים.
נכון לינואר 2022 הועלו לרשת למעלה מ-50 מיליארד תמונות וכ-1,074 תמונות חדשות מועלות לאתר כל שנייה.