cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוליאנוס הכופר
יוליאנוס במחקר המודרני
מאז ראשית המחקר המודרני דמותו של יוליאנוס תלויה בהערכת אופיו על ידי החוקר תוך שימוש בכלי מחקר ביוגרפיים ולמעשה, מעט דמויות מהעת העתיקה נבחרו כנושאים למחקר ביוגרפי באותה תדירות כמו יוליאנוס. בשנת 1930 כתב החוקר הבלגי ז'וזף בידה את הביוגרפיה והמחקר ההיסטורי על יוליאנוס שמהווה עד היום מקור ראוי לציטוט ובסיס למחקרים מאוחרים יותר. בידה שזר את עדויותיו של יוליאנוס עצמו לתוך נרטיב המבוסס על כתבי ההיסטוריוגרף אמיאנוס מרקלינוס. בחקר זה מתואר יוליאנוס כדמות היסטורית בעלת חשיבות אך גם כמי שנוטה לעיסוק במיסטיקה ומתרחק מהנצרות כתוצאה מחוויות רגשיות שמעבר לניתוח רציונלי. בידה לא הסתיר את חסרונותיו של יוליאנוס והדגיש כי הקיסר ויתר במהירות על העיקרון של סובלנות שהיה אבן יסוד בתחילת דרכו ופתח במלחמה נגד הנצרות. עבור בידה, הניסיון לחדש את הפולחן הפגאני היה "התנשאות אוטופית" המבוססת על אי הבנה מוחלטת של מצב היסטורי. מחקרים נוספים שפורסמו במחצית הראשונה של המאה העשרים המשיכו בתהליך ההפרדה בין יוליאנוס ככופר בדוגמה של הכנסייה לבין יוליאנוס השליט שעסק בחקיקה, רפורמות שלטוניות וכלכליות. כך בספרו של ההיסטוריון הגרמני וילהלם אנסלין "הרפורמות החוקתיות של יוליאנוס והאדמיניסטרציה האימפריאלית" בו קובע החוקר כי שלושה מעשים הותירו את חותמם על שלטונו של יוליאנוס: הגנה על גבולות האימפריה, רפורמה של האדמיניסטרציה האימפריאלית והפיכתה לשקולה וצודקת ולבסוף, המדיניות הדתית שלו שבגלל ניצחון יריביו הייתה לכתם על שמו, והגדיר את שלטונו כנקודת שפל. החוקר קובע כי ניתוח שקול של הרפורמות של יוליאנוס מוכיחה כי ההפך הוא הנכון, וכי במבחן זה יוליאנוס הוא מהשליטים המוכשרים בהיסטוריה של האימפריה הרומית. ההיסטוריון הבריטי ארנולד יו מרטין ג'ונס שעבודתו על הקיסרות המאוחרת נחשבת לבסיס המחקר ההיסטורי של תקופה זו בכלל וכוללת גם את שלטונו של יוליאנוס, כתב כי יוליאנוס ניסה בכל כוחו לבצע רפורמות שיגלגלו לאחור את המהלכים של קונסטנטינוס הגדול. הוא ביצע "ניקוי אורוות" יסודי וביטל את הפאר הראוותני של חצר המלוכה, ביצע "גיזום" דרסטי של נותני השירות בארמון. הוא השתדל לצמצם את נטל המיסוי ולהחיות את הערים. מעל לכל הוא שאף לשחזר את פולחן האלים העתיקים. כישלונו היה בניסיון לבצע רפורמות דתיות ולהפריד בין הכנסייה לשלטון. בחצי השני של המאה העשרים פורסמו מספר מחקרים שהתמקדו בצדדים הפסיכולוגיים של אישיותו של יוליאנוס בשנות ה-70, יוליאנוס עבר הערכה מחדש שקיבעה מחדש את התדמית של שליט אידיאליסט בעל השקפת עולם מנותקת וכקנאי חסר מצפון. ההיסטוריון האמריקאי גלן באוורסוק כתב בביוגרפיה מודרנית על יוליאנוס:
מחקרים עדכניים אחרים מציגים את יוליאנוס והרפורמות שלו באור אחר, ביקורתי ונוקב. על פי מחקרים מודרניים על המבנה השלטוני של האימפריה הרומית המאוחרת, פעלו שליטי האימפריה להוציא צווים ומכתבים לפקידים הבכירים וזאת כתגובה לבעיות שעלו אד-הוק אך בדרך כלל נסמכו על מבנה מורכב של חוקים ותקנות שנבנה לאורך השנים על ידי קיסרים שונים. על פי מחקרים אלו, שלטונו של יוליאנוס מוצג באור שונה: הרפורמות הכלכליות-שלטוניות מוצגות כאלתור קצר והטענה היא שבמקרים רבים הגיב הקיסר בחקיקה שלו לבעיות שהוא עצמו יצר. הסיבה המתוארת למהלכים קצרי רואי היא רצונו של יוליאנוס לתת לגיטימציה לעובדת היותו מי שתפס את השלטון במהלך מרידה כנגד השלטון הלגיטימי.
יוליאנוס כמקור השראה ומודל לחיקוי
מישל דה מונטיין, הפילוסוף הצרפתי איש הרנסאנס מתח ביקורת מפורשת על הקביעה שיוליאנוס היה רודף הכנסייה הנוצרית. לפי טענתו הוא דבק בעבודת אלילים, אותה הוא מכנה "האמונה הטפלה", אך למרות התנגדותו לנצרות לא רדף את המאמינים ולא פעל נגדם באלימות. ליצירתו של מונטן הייתה השפעה על מחברים רבים ובהם רנה דקארט, בלז פסקל, ז'אן-ז'אק רוסו ופרידריך ניטשה והד לדבריו ניתן למצוא בעובדה שהוגי הדעות של תקופת הנאורות הצרפתית כתבו בשבחי יוליאנוס. מונטסקייה למשל תיאר אותו כשליט ומצביא דגול. דני דידרו סופר ופילוסוף צרפתי, ממבשרי עידן הנאורות בצרפת פרסם את חיבורו "הרהורים פילוסופיים" ובו ביקורת נוקבת על החברה ועל המשטר וקריאה לכונן חברה שאינה כפופה לכנסייה, הפועלת על פי ערכי הרציונליזם וציין את יוליאנוס כדוגמה לשליט סובלני שהקדים את עקרונות הנאורות. וולטייר השווה את יוליאנוס למרקוס אורליוס, השליט האידיאלי פר-אקסלנס, תרגם וערך את החוברת האנטי-נוצרית של יוליאנוס "נגד הגליליים" ויעץ לפרידריך השני, מלך פרוסיה מפרוסיה לראות ביוליאנוס מודל לחיקוי.
הפילוסוף והמדינאי הצרפתי ממוצא רוסי אלכסנדר קוז'ב ראה את כתביו ורעיונותיו של יוליאנוס כריאקציה לנצרות. על פי קוז'ב, יוליאנוס זיהה את הסכנה שהנצרות הציבה למערכת השלטון והמרקם החברתי של האימפריה ובחר בפולחן האלים לקדם את פני הרעה. יתר על כן, קוז'ב ראה בנאופלאטוניזם של יוליאנוס בסיס לפרשנות של הפילוסופיה היוונית של אפלטון ואריסטו. במאמר "Le Concept, le temps et le discours" מפרט קוז'ב את התפיסה ההגליאנית שחכמה הופכת אפשרית רק במלאת הזמן. את תגובתו של קוז'ב לליאו שטראוס שחלק על רעיון זה, ניתן למצוא במאמרו של קוז'ב "הקיסר יוליאנוס ואומנות הכתיבה שלו". להרצאותיו וכתביו הפילוסופיים של קוז'ב הייתה השפעה רבה על הפילוסופיה הצרפתית של המאה ה-20 בעיקר מאחר שהציג מחדש רעיונות הגליאניים לפילוסופיה הצרפתית
יוליאנוס היה מקור השראה למשוררים ולסופרים, כולל הסופר הרומנטי הפרוסי יוזף פון אייכנדורף (1788–1857), מהבולטים שביוצרי הרומנטיקה בספרות הגרמנית. המשורר הרומנטי הצרפתי אלפרד דה ויניי (1797–1863), המחזאי הנורווגי הנריק איבסן (1828–1906), משורר בן הקהילה היוונית של העיר אלכסנדריה, קונסטנדינוס קוואפיס (1863–1933), ששירתו הושפעה מהיסטוריה היוונית והנוצרית-מזרחית. הסופר הרוסי דימיטרי מרז'קובסקי (1866–1941) והסופר האמריקאי גור וידאל (1925–2012), החשיב עצמו "רפורמטור קיצוני", והעיד על עצמו כמי שרוצה להחזיר את הרפובליקניות הטהורה של אמריקה המוקדמת, כתב את הרומן יוליאנוס  (Julian) בשנת 1964. בהקדמה לספר כתב וידאל כי הספר עוסק בשינויים בנצרות שחוללו קונסטנטינוס וממשיכיו. השקפתו של וידאל היא שקידום הנצרות על ידי קונסטנטינוס, ויצירת אסכולות אורתודוקסיות סותרות, הונעו על ידי הצרכים הפוליטיים של קונסטנטינוס, ולא מאמונה עמוקה, וכי מדיניות זו נמשכה על ידי יורשיו. יוליאנוס נשאר דמות זוהרת אך שנויה במחלוקת, המייצגת בעיות שנמצאות תדיר על סדר היום הציבורי. כך בזמנים של אירועים קיצוניים "אומצו" יוליאנוס וכתביו על ידי דמויות שונות, בניטו מוסוליני ואדולף היטלר הצהירו במספר מקרים על הערצתם ליוליאנוס כמי שמרד ופעל לשנות את סדרי העולם. מצד שני הוגה הדעות הסוציאליסטי קרל מרקס כתב באופן חיובי ואוהד על יוליאנוס כדמות היסטורית.
השפעת מגפת הקורונה על הקהילה הגאה
מגפת הקורונה, שלה השפעות רבות על תחומי החיים במדינות רבות ברחבי העולם, הייתה בעלת השפעה משמעותית וייחודית על הקהילה הגאה בישראל וברחבי העולם.
מאפיינים ייחודיים לקהילה הגאה
מחקרים שונים מצאו כי קיים חשש לפגיעות מיוחדת להידבקות בנגיף הקורונה ולהתמודדות עמו בקרב אוכלוסיית הקהילה הגאה, מסיבות שונות:
מאפיינים בריאותיים
במהלך תחילת 2020, עם תחילת התפרצות הנגיף, עלה חשש ממספר מחקרים וגורמים כי הקהילה הגאה פגיעה יותר לנגיף בעקבות מאפיינים בריאותיים שונים וייחודיים. למשל, נמצא כי בקרב אוכלוסיית הקהילה הגאה מנהג העישון נפוץ יותר בשיעורים הגבוהים בכ-50% מיתר האוכלוסייה, ובכך עשויים להיות פגיעים יותר לנגיף התוקף את המערכת הנשימתית. בנוסף נמצא כי אוכלוסיית הקהילה הגאה המבוגרת יותר מעשנת בשיעורים גבוהים אף יותר, ועל כן פגיעה כפליים. מחלות שונות הפוגעות במערכת החיסונית, כגון סרטן ו-HIV, שקיימות בשיעורים גבוהים יותר בקרב הקהילה הגאה, עלולות להחמיר את הנזק הנגרם לגוף הנחשף לנגיף.
ארגוני בריאות רבים הזהירו כי חלק מחברי הקהילה הגאה צפויים להיות "פגיעים במיוחד" להשפעות המגפה בעיקר בגלל אי יכולת הטיפול במחלת ה-HIV בזמן המגפה, וכן כתוצאה מאפליה מטעם שירותי הבריאות באזורם. קיימים גם חששות בנוגע לחוסר תמיכה בחברי הקהילה הגאה, במיוחד בבני נוער חסרי בית וכאלו שחיים בסביבות משפחתיות לא בטוחות. במדינות רבות בהן הטיפול הרפואי מותנה בביטוח רפואי, כגון ארצות הברית, פער זה יכול להשפיע משמעותית על הסיכויים להידבק ולהחלים מהמחלה. במרץ 2020, יותר ממאה ארגונים הפועלים למען זכויות הקהילה הגאה חתמו על מכתב ובו ביקשו מהצוותים הרפואיים בארצות הברית להתייחס לנושא זה. החתומים כללו בין היתר את הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ואת הקמפיין לזכויות אדם.
מאפיינים חברתיים
עקב השיעור הגבוה יותר של בדידות בקרב אוכלוסיית הלהט"ב בגיל מבוגר (כתוצאה מהשפעות חברתיות בגילאים צעירים יותר, בהם נהוג להתחתן וכתוצאה ממגפת האיידס בשנות ה-80) הקשיים הנלווים לזִקנה, כגון בדידות, מגורים לבד, עריריות וקושי כלכלי נפוצים יותר בקרב הקהילה והתחדדו במהלך המגפה שכפתה על התבודדות לאוכלוסיות מבוגרות.
בקרב חברי הקהילת הלהט"ב קיים חשש גבוה יותר לפנייה לגורמי רווחה ובריאות, אשר במדינות מסוימות, בהם אין זכויות הלהט"ב, עשויים להסגיר את הפונה לרשויות ולהוביל לרדיפה. למשל, כ-44% מהאנשים על הקשת הטרנסית בישראל נמנעים מטיפול רפואי מחשש לטרנסופוביה.
קשיים חברתיים משפחתיים נוספים שהתקיימו לפני פרוץ הנגיף התחדדו עם פריצתו, בעיקר בכך שכפה על חברי הקהילה הגאה להישאר זמן רב בהסגר בביתם, אשר להם לעיתים מערכות יחסים מורכבות עם בני משפחתם הגרעינית, ובכך הקשה על התמודדות של המשפחה גם עם הנגיף וגם עם הנטייה המינית של בן משפחתם. להט"ב שעזבו את בית הוריהם ונאלצו לחזור אליו כתוצאה מהנגיף לא הצליחו לקיים את אורח חייהם כתוצאה מההתפרצות. אלו מקהילת הלהט"ב שהיו בנתק ממשפחתם עקב אפליה ודעות קדומות, מצאו עצמם ללא תמיכה משפחתית וקושי רב להתמודד עם הסגר, הבדידות והקשיים הכלכליים שנגרמו בעקבותיו. על פי מחקר שבוצע על ידי הרשת החברתית Hornet, 30% מ-3,500 גברים להט"בים שנשאלו ציינו כי הם לא מרגישים בטוחים פיזית או רגשית בבית האישי שלהם.
מאפיינים כלכליים
חברי הקהילה החשופים לאפליה והומופוביה בתעסוקה נקלעו למשבר הכלכלי שנגרם עקב הנגיף עם יכולת פחותה למצוא עבודה חדשה אם פוטרו, או עם רשת ביטחון כלכלית נמוכה יותר כתוצאה מניכור משפחתי.
השפעת המגפה על הקהילה הגאה בישראל
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והניסיון לשמור על ריחוק חברתי ומניעת התקהלויות פורסם כי ידחו מצעדי הגאווה ובפרט מצעד הגאווה בתל אביב ומצעד הגאווה והסובלנות בירושלים והצפי הוא לציין את חודש הגאווה בצורה מתאימה ובהתאם להנחיות.
במרץ 2020 פורסמו כי חלה עלייה חדה במקרי הדיווח על אלימות במשפחה על רקע הומופובי והשפעות פסיכולוגיות על חברי הקהילה. כמו כן הדבר מתלווה באמירות ומעשים בעלי אופי הומופובי בהתאם לרוח התקופה כמו או מקרה בו אב מאיים על בנו ההומו לבקש מרשם לתרופות מסכנות חיים וכיוצא בזה. כמו כן, לפי נתוני ארגון איגי, בתקופת הקורונה נרשמה עלייה חריגה ביחס לאוכלוסייה הכללית של 27% בדיווחים על אובדנות בקרב נוער בקהילת הלהט"ב. עופר נוימן, מנכ"ל הארגון, הסביר זאת בריאיון ליעל דן כי הסיבה היא המאפיינים הייחודיים שחלק מבני הנוער מהקהילה חווים בדינמיקה החברתית בביתם:.
במסגרת היערכות ארגוני הקהילה להתמודדות עם הנגיף הוקם מטה סיוע וחירום לטיפול בקהילה והקמת מערך סיוע שיעזור ברכישת מזון, קניית תרופות ומוצרי הגיינה על מנת לעזור לרשויות לשמור על הבידוד. בנוסף, הוקמה קרן ייחודית בסך כולל של 2.1 מיליון שקלים, שמטרתה לחלק מענקים של עד 42,700 שקלים לזוגות ויחידים להט"בים, לטובת פונדקאות בארצות הברית.
עקב המגבלות שהוטלו על השבים מחוץ לישראל לישראל במהלך ההתפרצות, זוגות להט"בים רבים מצאו עצמם תקועים במדינות זרות במסגרת ההמתנה להליך פונדקאות שנאלצו לעשות כתוצאה מהמגבלות על הורות גאה בישראל, חלקם עם תינוקות בני יומם ותחת מגבלות סגר ובידוד שהוטלו במדינות אלו. עתירה שהוגשה במיוחד למשרד הפנים ביקשה הוצאת נוהל חירום מיוחד להטסת הזוגות והפעוטות לארץ. חלקם הצליחו לחזור לארץ בטיסות מיוחדות למרות המגבלות כך באמצעות מימון המונים ותמיכה מגורמים רבים הובאו עשרות זוגות וילדיהם מגיאורגיה, בעוד שזוגות באוקראינה (ולהם 51 תינוקות מפונדקאות) וארצות הברית נותרו ללא מענה.
השפעה על הקהילה הגאה בעולם
להט"בים ממוצא אסייתי התמודדו כעת מלבד ההומופוביה גם עם שנאת זרים וגזענות, בנוסף לכך מבוגרים הם גם בעלי סיכוי גבוה יותר להיתקל בבידוד ולכן בעיות בריאות אחרות.
אירופה
ב, הוגבלו גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים פעילים מינית מתרומת פלזמה לצורך ניסוי המחקר של שירות הבריאות הלאומי ואף בוטלו ונדחו מצעדי גאווה בלידס, לונדון וניוקאסל.
בפולין, הייתה יוזמה של זוג הומוסקסואלים מקומי אשר מתגוררים באזור המכונה אזור חופשי מלהט"ב אשר תפרו כ-3000 מסכות קורונה בצבעי דגל הגאווה וחילקו אותם בערים שונות בפולין בניהם סופוט, גדנסק וגדיניה.
באוקראינה, הפטריארך הראשי של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית בקייב, פטריק פילארט , האשים את חברי הקהילה הגאה בהפצת הנגיף באוקראינה באמרו בערוץ 4 האוקראיני:.
אסיה
תוכנת הסטרימינג GagaOOLala, שתוארה על ידי האתר רויטרס כ"פלטפורמת הזרמת הווידאו הלהט"בית הראשונה ביבשת אסיה", פעלה רבות בתקווה להגיע לאנשים שמבודדים בעקבות המגפה.
בדרום קוריאה החל התפרצות של הנגיף במועדונים המזוהים עם הקהילה הגאה, בגלל השמרנות של החברה במדינה החולים שבילו במועדונים נרשמו בשם מזויף ובכך קטן הסיכויים לנטר אותם ולהודיע להם שהם נגועים בנגיף. גם אם כן נמצאו הדבר יכול לגרור אאוטינג בעקבות הידיעה שחלו במקום או יהיו צריכים להתייצב בלשכת הבריאות המקומית.
המזרח התיכון וארצות ערב
במרוקו, מאות גברים הוצאו מהארון בכפייה, לאחר שזוהו בעקבות שימוש באפליקציות היכרויות.
צפון אמריקה
המחלקה לבריאות הציבור בסן פרנסיסקו פרסמה כתבה בשם "טיפול טרנס במהלך התפשטות נגיף ה-COVID-19", בו צוין שיעורם הגבוה יותר של הטרנסג'נדרים הסובלים מ-HIV ואיידס. אחד מהמרכזים לבריאות הקהילה הגאה בניו יורק שקל להרחיב את אישור המרשמים של המטופלים לטיפול בתרופות נגד HIV על מנת להפחית בביקורים על מנת לשמור על הריחוק החברתי.
Stonewall Gives Back
Stonewall Gives Back היה לייב ביוטיוב בשיתוף עם סטונוול אין בו שודר אירוע התרמה ללהט"בים, בין המשתתפים באירוע היו: אלן קאמינג, טרוי סיון, דארן הייז, קריסטין צ'נוות', קים פטרס, רופוס ויינרייט ופאבלו ויטאאר.
דרום אמריקה
נשיא ברזיל, ז'איר בולסונארו, טען כי ארגון הבריאות העולמי שמעודד הומוסקסואליות ואוננות בקרב ילדים קטנים זה אותו ארגון שחלק רוצים שישמע לעצותיו בנוגע לנגיף הקורונה ואמר:. בברזיל, בגלל חוסר הקפדה על ההנחיות וחוסר השיתוף עם ארגון הבריאות העולמי, רמת התחלואה במדינה היא מהגבוהות בעולם.
ביטול אירועי גאווה
יותר מ־220 מאירועי גאווה ברחבי העולם בוטלו או נדחו, נכון ל-3 באפריל 2020. עם זאת, מתוכנן להתקיים אירוע ה-Global Pride, האירוע יהיה מקוון וישודר ללא קהל ועם מספר מארחים מצומצם, האירוע נקבע ל-27 ביוני 2020.
בקנדה, טורונטו ביטלה רשמית את אירועי הגאווה שלה לתקופה הקרובה וכך גם הערים קלגרי ומונטריאול. גם רבים מאירועי הגאווה האחרים בקנדה המתקיימים בדרך כלל בחודש אוגוסט בניהם מצעדי גאווה בבירה הקנדית אוטווה ובעיר ונקובר, צפויים להתקיים כשגרה, עם זאת כולם התריעו כי הם עוקבים אחר המצב ובמידת הצורך יבטלו את האירועים.
בארצות הברית בוטלו אירועי הגאווה המרכזיים בלוס אנג'לס, בוסטון, שיקגו, פיניקס, קולומבוס ובוושינגטון ואירועים רבים אחרים ברחבי המדינה.
כאמור, בישראל הוחלט לדחות את אירועי הגאווה במדינה, כולל מצעד הגאווה בתל אביב ומצעד הגאווה והסובלנות בירושלים והוחלט לציין את חודש הגאווה בצורה התואמת להנחיות משרד הבריאות. ב-28 ביוני 2020, נערכו בתל אביב, בירושלים, בבאר שבע ובחיפה עצרות גאווה במקום מצעד הגאווה המסורתי.
יעקב וייס
יעקב וייס (15 ביולי 1924 – 29 ביולי 1947) היה יהודי-הונגרי מעפיל מצ'כוסלובקיה (בחלק של סלובקיה) לוחם בתנועות בית"ר ואצ"ל. בתקופת השואה יזם תחבולות להצלת יהודים. במבצע הפריצה לכלא עכו, נשבה על ידי הבריטים, נשפט בבית דין צבאי והוצא להורג בתלייה. היה אחד משנים-עשר "הרוגי מלכות" (עולי הגרדום).
ילדות
יעקב וייס, נולד ב-15 ביולי 1924, י"ג בתמוז תרפ"ד, בנובה זמקי שבצ'כוסלובקיה, בן ליוסף (בן דודו של העיתונאי אלכסנדר זאובר) והלנה. למד ארבע שנים בבית הספר העממי היהודי המקומי ובגיל עשר נשלח ללימודים בגימנסיה העברית במונקאץ' (אז בצ'כוסלובקיה). באותה שנה גם הצטרף לבית"ר, שם עוצבה מחשבתו הלאומית. עדות לכך נתנה אחותו בספרה כי "..בגיל 11 שיחקו לעיתים הוא וחבריו ב"מלחמה" נגד הערבים. הם אף בנו אונייה קטנה לה קראו בית"ר, וגילפו מעץ חיילים עבריים וערבים.".
במחתרת תנועות הנוער
ב-1924 מת אביו ואז חזר יעקב לעיר הולדתו שבינתיים הוחזרה לרשות ממלכת הונגריה. ב-1943 נסע לבודפשט במטרה לעלות משם לארץ ישראל. בבודפשט התחיל לעבוד בבית-חרושת למכניקה עדינה, והצטרף לפעילות המחתרת של תנועות הנוער הציוניות בהונגריה.
בדרך לארץ ישראל
באמצע יולי 1944 צורף וייס לשיירת כ-1500 הציונים ופעילים אחרים, שבהשתדלות מוסדות יהודים בחו"ל ובאמצעות קשרי הד"ר ישראל קסטנר וועד ההצלה עם השלטונות, הורשו לצאת מהונגריה על מנת לעלות ארצה. השיירה הובלה תחילה למחנה מיוחד בברגן-בלזן ושם היה וייס מפעילי העבודה התרבותית הציונית. שישה חדשים שהו במחנה ווייס היה בקבוצת הכשרה חקלאית. במכתב לחבריו כתב כי הוא מעדיף להיות פועל כפיים בארץ ישראל מאשר סטודנט בנכר. לאחר מכן הרכבת המשיכה לשווייץ. כשנתקבלו בקושי 800 סרטיפיקטים שחולקו לבעלי משפחות - הצטרף וייס עם כמה מחבריו אל העולים בלי סרטיפיקט.
ארץ ישראל
ב-1945 עלה לארץ ישראל עם מספר מחבריו באוניית המעפילים וויל ד'אורן שעגנה בנמל חיפה ב-2 בספטמבר. הם הועברו כולם למחנה המעצר בעתלית. בעלי הרישיונות שוחררו אחרי ימים מספר וכ-200 מעפילים, ווייס בתוכם, הוחזקו כששה שבועות כלואים במחנה, עד שלוחמי ההגנה (ליתר דיוק הפלמ"ח) תקפו את המחנה שהיה שמור בידי חיילים בריטיים, ושחררו אותם. אז נודע לווייס ממכתבה של אחותו, שאמו נרצחה בתאי הגזים במחנה אושוויץ. בעזרת חבריו מחו"ל מצא את הקשר למחתרת אצ"ל, נתקבל לשורותיה והשתתף בפעולות-קרב רבות, ששיאם הייתה פריצת כלא עכו לשחרור אסירי אצ"ל ולח"י.
חייו בארץ ישראל
לאחר שחרורו עבר לנתניה וגר ברחוב העלייה, שם החל לעבוד למחייתו בעבודות כפיים ולמד ליטוש יהלומים תוך שהוא מצטרף לאצ"ל, בנוסף על פעילותו בבית"ר. את זמנו לפעילות בארגונים הציוניים הקדיש בערבים לאחר שעות העבודה.
הפעילות במחתרת באצ"ל
במסגרת פעילותו במחתרת האצ"ל, בה כונה "שמעון", השתתף בפעולות רבות - ביניהן שתי ההתקפות על מחנה הנופש הצבאי הבריטי בנתניה, פיצוץ הגשר בנתניה - בית-ליד, פגיעה במהלך הרכבות, וכן מיקוש כבישים בזמן שהבריטים הטילו מצב צבאי על היישוב היהודי. ב-4 במאי 1947 השתתף בפריצה לכלא עכו ובשחרור 27 הלוחמים הכלואים שם. בעמדת-חיפוי יחד עם אבשלום חביב ומאיר נקר, ובקרב שהתפתח אחר ביצוע הפעולה נתפסו השלושה. במבצע זה נתפסו עוד שני לוחמי אצ"ל נוספים, והחמישה הועמדו למשפט צבאי.
משפטו והוצאתו להורג
במשפטו נשא וייס נאום האשמה נגד השלטון הבריטי:
וייס ושני חבריו למבצע, מאיר נקר ואבשלום חביב, נידונו למיתה. בתא הנידונים למוות שרו השלושה משירי בית"ר. וייס חרט באותו התא את סמל האצ"ל, הנמצא שם עד היום כמוצג היסטורי.
בפראג, קיבלה אחותו אדית מברק אודות המשפט וגזר הדין, ומיד ביקשה ויזה לנסיעה לישראל. כאן נפגשה עם מפקד הצבא אך תחנוניה לא הועילו. האצ"ל ניסה להציל את השלושה, בין היתר על ידי חטיפת שני סרג'נטים (סמלים) בריטיים כבני ערובה, אך ללא הועיל. ב-י"ב באב תש"ז, 29 ביולי 1947, הועלו שלושתם לגרדום כשהם שרים את שירת "התקווה", קריאתו האחרונה הייתה טוב למות בעד ארצנו (המשקיף, 30.7,47). בתגובה, למחרת, האצ"ל תלה את שני הסרג'נטים הבריטיים בחורשה סמוכה לנתניה. יעקב וייס נטמן עם שני חבריו בצפת.
בארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל נשמרו שני מכתבים, שכתב וייס בזמן ששהה בבית הסוהר המרכזי בירושלים, כנראה בסוף מאי 1947. במלאת 73 שנים לפריצה לכלא עכו הוצגו המכתבים. באחד ממכתביו נפרד וייס מחבריו וממפקדיו והוא ביקש מהם להמשיך בדרכו כדי שמותו לא יהיה לשווא. הוא ציין שאיננו מפחד ושהשלים עם גורלו.
על שמו נקראו רחובות במספר מערי ישראל (תל אביב - יפו, באר שבע, ירושלים, נתניה ואשקלון). בשנת 1982 הנפיק דואר ישראל גליונית זיכרון ובה דיוקנו בין שאר הרוגי המלכות. בבית הקברות היהודי העתיק בצפת הוקמה אנדרטה לשבעה עולי הגרדום.
טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית
טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית (בצרפתית: Château de Montsoreau - Musée d'art contemporain) הוא מוזיאון פרטי לאמנות עכשווית בטירת מונסורו, מונסורו, צרפת. הפרויקט החל בנובמבר 2014 ונחנך ב־8 באפריל 2016. האוסף הקבוע, שנאסף במהלך 25 השנים האחרונות על ידי פיליפ מאיי (Philippe Méaille), מוצג בטירה ומושאל למוסדות אחרים. אוסף זה הוא האוסף הגדול בעולם של קבוצת האמנות הקונספטואלית, אמנות ושפה (Art & Language), אשר מילאה תפקיד חשוב בהמצאת האמנות המושגית. האוסף הושאל בין השנים 2010–2017 למוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה ומאז שני המוסדות משתפים פעולה באופן קבוע.
אוסף
אוסף פיליפ מאיי, המהווה את אוסף המוזיאון, מאכלס את שתי הקומות הראשונות של המוזיאון. האוסף מורכב אך ורק מיצירות של קבוצת האמנים אמנות ושפה. הסכם עם מוזיאון טייט מודרן (Tate Modern) מלונדון מאשר את הקרנתו של סרט, שהופק במשותף על ידי מוסד זה וקרן בלומברג ומוצג בטירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית. התנועה האמנותית אמנות ושפה, שנוסדה בשנת 1968, לקחה את שמה מעיתון המכונה אמנות-שפה (Art-Language) - הקבוצה מורכבת מבריטים, אמריקאים ואוסטרלים. ההתעסקות בשאלות המטרידות על מעמדו של האמן, יצירת האמנות או אפילו על הממסד עצמו, הציבה אותם כדמויות רדיקליות ביותר בתולדות האמנות במחצית השנייה של המאה העשרים. קבוצת אמנות ושפה, שמקורה באמנות המושגית, עדיין פעילה ומיוצגת כיום על ידי מייקל בולדווין ומל רמסדן.
בית יוסף (מושב)
בֵּית יוֹסֵף הוא מושב בעמק בית שאן השייך למועצה אזורית עמק המעיינות. המושב נמצא כ-200 מטר מתחת לפני הים.
המושב הוקם ביום שישי, כ"ח ניסן תרצ"ז, 9 באפריל 1937, בעצם מאורעות 1936-1939, כישוב חומה ומגדל ונקרא על שמו של יוסף אהרונוביץ'. המייסדים, ארגוני הצפון א', ב' יצאו יחד עם עוזריהם בשיירה מקיבוץ גשר אל קרקע שנרכשה על ידי הקרן הקיימת, באזור החיבור בין עמק בית שאן ויישובי עמק הירדן. בתקופה הראשונה לוו המתיישבים בנוטרים. במאי 1937 נורו יריות על אנשי בית יוסף שיצאו לשדות ובחילופי אש נהרג אחד התוקפים. בעקבות זאת נערכה סולחה בין אנשי בית יוסף לערביי הסביבה. בינואר 1938 נורו שוב יריות על בית יוסף.
בחגיגות חמש שנים ליישוב נחנך בית ציבורי בו שכן גן ילדים, בית ספר וספרייה.
לאחר הקמת מדינת ישראל הופגז המושב במשך שלושה ימים. לא היו נפגעים בנפש אולם מבנה הציבור נפגע ונותר על תילו נטוש ומוזנח. בנובמבר 1948 הופגז המושב שוב. ביוני 1949 נפגע שדות המושב בשריפה גדולה. במאי 1950 חגג המושב בר מצווה להווסדו. עוד לפני מלחמת העצמאות התחלפו התושבים במושב. לקראת המלחמה עצמה פונו המשפחות, חלק מהמשפחות עברו למושב בוסתן הגליל וחלקן לאגודה החקלאית נהריה, ורק מעטים חזרו אחרי המלחמה. בתחילת 1951 עמדו 32 צריפים ריקים בהמתנה למתיישבים חדשים. בסוף 1952 היו במושב בעיקר עולים מכורדיסטן ומעיראק. רוב הסובוטניקים עזבו אותה ורק מעטים מהם נותרו בה.
לקריאה נוספת
בית יוסף: סיפור שלא סופר: מאת דוד לבקוביץ, הוצאת צ'ריקובר, 2002
ניר וסט סייד (שיקגו)
ניר וסט סייד (באנגלית: Near West Side) הוא אחד מ-77 תתי-אזורים של העיר שיקגו אשר נמצא בחלק המערבי של העיר.
באזור זה ממוקמת בין היתר אוניברסיטת אילינוי בשיקגו, מכללת שיקגו-קנט למשפטים ומכללת מלקולם אקס. מבנים בולטים נוספים באזור זה כוללים את תחנת הרכבת שיקגו יוניון, מרכז התחבורה אוגילבי, והיכל הספורט יונייטד סנטר.
תקיפת זאב ערבות
תקיפת זאב ערבות או תקיפת קויוט נגרמת בידי זאבי ערבות באמריקה הצפונית במקרים די נדירים, אך בכמה מדינות כמו בקליפורניה הם הופכים לתכופים יותר ויותר. לאורך 30 השנים האחרונות דווח על מעל 160 תקיפות, רובם במחוז לוס אנג'לס. לפי מחלקת הדגה וחיות הבר של קליפורניה (California Department of Fish and Wildlife) ושאר מקורות מדווחים על 41 תקיפות בין 1988 עד 1997 ועוד 48 תקיפות בין 1998 עד 2003, מרביתם בדרום קליפורניה. ואולם בניגוד לזאבים הגדולים יותר, זאבי ערבות לא יהרגו אדם בקלות. למעשה מכל התקיפות הללו רק 2 תקיפות היו קטלניות, של ילד בן 3, קלי קין, שנטרף בלוס אנג'לס לאחר שנחטף, ובקנדה של הזמרת טיילור מיטשל שהותקפה על ידי זאבי ערבות מזרחיים בנובה סקוטיה ומתה מאובדן דם.
זאבי ערבות מזרחיים הם בני כלאיים עם זאבים, מה שהופך אותם לגדולים יותר ולנועזים יותר מזאבי ערבות אחרים, מה שמדרבן אותם לתקוף. כמה חוקרים סוברים שתקיפות של זאבי ערבות מצפון-מזרח אמריקה הצפונית לרבות מפנסילבניה, ניו יורק, ניו אינגלנד ומזרח קנדה היו של זאבי ערבות מזרחיים, בני כלאיים, בעוד שזאבי ערבות רגילים לא היו תוקפים אנשים.
תקיפות
זאבי הערבות הופכים לתוקפניים בעיקר עקב התרגלות לאדם ואובדן הפחד ממנו, נוסף לעובדה שחלק מזאבי הערבות מקבלים מזון מאנשים בגינות וברחובות, או כשהם מחפשים מזון באשפה עירונית. אט אט, זאבי הערבות הופכים לציידים שתוקפים עוברי אורח, מתעמתים עם בעלי כלבים ועוקבים אחרי ילדים קטנים או אנשים חלשים. במספר מקרים זאבי ערבות תקפו ילדים קטנים בניסיון לטרוף אותם, אך ברוב המקרים פצעו אותם בדרגות שונות והקורבנות שרדו. במקרים אחרים התקיפות היו לשם הגנה עצמית (למשל כשזאב ערבות מופתע מנוכחות האדם), או להגנה על טריטוריה. לפעמים זאבי הערבות חולים בכלבת, אז התקיפה מסוכנת יותר ועלולה להיות קטלנית. היו גם אנשים שהותקפו כשניסו להציל חיות מחמד מטריפה.
הגנה
כדי למנוע תקיפות, יש להיזהר שלא להאכיל זאבי ערבות, ולא להשאיר זבל אורגני או מזון לחתולים בקרבת הבתים. גם יש להימנע מהאכלת סנאיים שימשכו בתורם זאבי ערבות. לרוב פקחים הורגים זאבי ערבות נגועי כלבת שנשכו אנשים, אך לא את כלל האוכלוסייה.
במקרה שזאב ערבות מתקרב ומנסה לתקוף עדיף לאיים ולהרעיש כדי להפחיד אותו וומומלץ שלא לברוח, הואיל והבריחה תעורר את האינסטינקט של הטורף. שימוש באמצעי רעש ובתרסיסים יכול למנוע תקיפה ולעיתים כלבים יגוננו על בעליהם מתקיפה. עם זאת לרוב זאב הערבות קטן מכדי לגרום לפגיעה חמורה (למעט מחלות), כך שאדם בוגר יכול לפגוע בזאב ערבות תוקף ולהינצל.
אייל שוימר
אייל שוימר הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש כסגן מפקד אוגדת איו"ש. שימש מפקד חטיבת עציון, מפקד חטיבת הנגב, קצין אג"ם של עוצבת אדום ומפקד גדוד שקד.
ביוגרפיה
שוימר התגייס לצה"ל, ושובץ בגדוד שקד בחטיבת גבעתי. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד רותם. בספטמבר 2013 קיבל תעודת מצטיין שר הביטחון, משה יעלון.
בשנת 2014 מונה למפקד גדוד שקד, והוביל את הגדוד בלחימה בין היתר במבצע צוק איתן. בתפקיד זה שירת עד שנת 2016. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2016–2018. ב-2 ביולי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, במקביל כיהן כראש מטה אוגדת עזה, ושירת בתפקידיו עד יולי 2020. ב-18 באוגוסט 2020 מונה למפקד חטיבת עציון. הוא סיים את כהונתו בספטמבר 2022. ב-22 בנובמבר 2021 הוחלט על מינויו לסגן מפקד אוגדת איו"ש. ב- נובמבר 2022 הוחלט על מינויו לנספח יבשה בוושינגטון.
חיים אישיים
שוימר מתגורר בקיבוץ איילת השחר, נשוי לדנה ואב לשלושה.
דה יוזד
ביוגרפיה
ב-5 באוקטובר 1999, קווין אלמן, ג'ף האורד, ברנדן סטינקרט ואשטון ג'ונסון הקימו את להקת "Dumb Luck". זמן קצר לאחר צאת המיני-אלבום שלהם הלהקה שינתה את שמה ל"יוזד", ג'ף האורד הפך מסולן לבסיסט וברט מקרקן הצטרף כסולן הלהקה. הלהקה שלחה את שיריה למפיק ג'ון פלדמן מלהקת הפאנק "גולדפינגר". לאחר שהוא שמע את השיר "A Box Full of Sharp Objects", הוא הזמין את הלהקה להקלטת דמו. <BR>ב-2001, הלהקה סיימה את הקלטת הדמו ופלדמן החתים אותם בחברת התקליטים "Reprise Records", וכל זה התרחש כמה חודשים לאחר המפגש שלהם. הלהקה שינתה את שמה מ"יוזד" ל"דה יוזד" לאחר שהתגלה שקיימת כבר להקה עם שם זה בבוסטון.
דה יוזד הוציאו את אלבומם הראשון "דה יוזד" ב-2002, שהפך לאלבום פלטינה, והפכו ללהקה פופולרית עם צאתו. באלבום זה 4 סינגלים בולטים:
ב-22 במאי 2007, יצא אלבומם השלישי של הלהקה, "Lies for the Liars", הכולל רצועת DVD של הכנת הקליפ "Lies for the Liars".
בית הכנסת לעדת התרגום
בית הכנסת שמואל הנביא לעדת התרגום הוא בית כנסת ירושלמי שהוקם בשנות ה-60 של המאה ה-20 בידי יוצאי "עדת התרגום" הכורדים שמקורם בעיר נע'דה, בגבול שבין איראן, טורקיה ואזרבייג'ן.
היסטוריה
כיום מתקיימות בבית כנסת כלל תפילות ימי החול והשבת בידי בני העדה האחרונים שנשארו לגור בסביבתו, יחד עם מתפללים צעירים הגרים בסמוך, שאינם מבני העדה. בשנת 2012 השתכנה בקומה העליונה של בית הכנסת ישיבת "משכנות הלויים", ומקיימת בה סדרי לימוד קבועים. בשנת 2013 נערכו שיפוצים בחצר הכניסה לבית הכנסת, ובחודש מאי 2017 נהרסה תיבת האבן הגדולה שעמדה במרכז בית הכנסת, והוחלפה בתיבת עץ. בחודש ספטמבר 2018 שופצו החזית והמבוא, ובית הכנסת הורחב מעט.
מבנה
מבנה בית הכנסת כולל שתי קומות, ולא נראה מיוחד כלפי חוץ. הקומה הראשונה שימשה בעבר כאולם שמחות לבריתות ולאירועים קטנים של בני העדה, ולאחר מכן כבית הכנסת של חסידות זוויהל, עד לעזיבתה בחודש אוגוסט 2017. בקומה השנייה הגבוהה יותר, שוכן בית הכנסת, ובחציה העליון עזרת נשים מוגבהת. על קירות בית הכנסת מופיעים עיטורים מאוירים, ועל חלקם תלויות גם מצבות זיכרון והנצחת התורמים ובני העדה. חלונות בית הכנסת צרים וארוכים, וכוללים זכוכיות בצבעים שונים. בקיר הכניסה משמאל ישנן מצבות הנצחה לזכרם של לוחמי צה"ל מבני העדה שנהרגו במלחמות ישראל, ובתקרת בית הכנסת תלויות נברשות שונות ועתיקות, בחלקן, שהוקדשו על ידי תורמים שונים.
בחודש ספטמבר 2018 הסתיימה עבודת שיפוץ מבנה הקומה התחתונה, לאחר שנערכו בה שינויים.
אלכסנדרו קורטיאנו
אלכסנדרו קורטיאנו (במולדובית: Alexandru Curtianu, או Alexandru Kurteian; 11 בפברואר 1974, קישינב) הוא כדורגלן ומאמן מולדובאי. בשנים 2014—2015 אימן את נבחרת מולדובה. מיוני 2021 עד אוקטובר 2022, אימן את דינמו סנקט פטרבורג מהליגה הרוסית השנייה בכדורגל.
קריירת משחק
הוא זכה חמש פעמים באליפות מולדובה (1992, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 1995/96) עם זימברו. פעם אחת זכה באליפות פולין בעונת 1996/97 עם ווידזב. פעמיים — ב-1993 וב-1998 — הוכתר לכדורגלן השנה במולדובה.
באליפות רוסיה שיחק בזניט ובטורפדו מוסקבה. במדי זניט, זכה בגביע רוסיה 1998/99. בשנת 1998 הוא נכלל ברשימת 33 הכדורגלנים הטובים ביותר באליפות רוסיה (מספר 3).
קריירת אימון
מסוף 2003 עד 2007 עבד בזימברו בתפקידים שונים (כעוזר מאמן ראשי, מנהל ספורטיבי וממלא מקום המאמן). מאז 2007, בנוסף למולדובנית, יש לו אזרחות רוסית.
בשנת 2009 הוא היה עוזר מאמן במועדון סמנה-זניט (רוסיה). מסוף 2011 עד 2014 עבד כמאמן נבחרת הנוער של מולדובה. בסיבוב המוקדמות של אליפות אירופה לנוער 2015, קבוצתו הבקיעה 16 נקודות בעשרה משחקים וסיימה במקום השלישי והשאירה אחריה את פינלנד ואנגליה.
יונה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים: מקומות: ספרי התנ"ך
ראו גם
}}
אלכסנדרו קורטיאנו
קריירת אימון
ב-24 בספטמבר 2014, היה למאמן הנבחרת הלאומית של מולדובה. החוזה איתו חושב עד סוף טורניר המוקדמות ליורו 2016. עם זאת, שנה לאחר מכן, ב-21 בספטמבר 2015, הוא התפטר — הנבחרת לאחר שמונה משחקים תפסה את המקום האחרון והשישי עם שתי נקודות. בשנת 2017 הוא עמד בראש המועדון הלטבי "ילגבה". משנת 2018 עד 2020 הוא היה מאמן פוניבז' הליטאית.
ב-28 ביוני 2021 הוא מונה למאמן דינמו סנקט פטרבורג לקראת עונת 2021/2022 בליגה הרוסית השנייה. באוקטובר 2022 פוטר לאחר שלא הצליח להוליך את הקבוצה להעפלה לליגת המשנה הרוסית בכדורגל. שימש במשך חצי עונה כמאמן קבוצת יאדרו סנקט פטרבורג.
משה כרמיל
משה כרמיל (צ'רבינסקי, 1910–1992) היה מבכירי הנהלת המוסד לעליה ב'. לאחר קום המדינה עבד בנתיב ובמשרד החוץ.
ביוגרפיה
כרמיל נולד בקייב בן שביעי מתוך שמונה ילדים שנולדו לרבקה ויהודה צ'רבינסקי. משפחתו הייתה משפחה מסורתית ציונית שהתפרנסה בקייב משיווק בירה. כרמיל למד בתלמוד תורה עירוני. בדצמבר 1924 עלה עם משפחתו לארץ ישראל ובתחילה התגוררו אצל משפחה ערבית ביפו. לאחר מכן עברו לגור בשכונת מחלול ובהמשך במקומות אחרים בתל אביב. בתל אביב סייע משה כרמיל לאביו בעבודתו כמחלק חלב לפנות בוקר לפני שעות לימודיו בבית ספר תל נורדוי. תקופה קצרה עבד כעוזר למסריט בקולנוע. בלשונו: "נכנסתי כשוליה-מתלמד לראי-נוע "בית העם" על מנת ללמוד את עבודת המכונאות". בשנת 1930 עבר לעבוד בתנובה בתפקידים שונים.
השם כרמיל מופיע בכתובים (ספר דברי הימים ב', פרק ב', פסוקים ו' ו-יג') פירושו אדום, שני. את תרגום השם מצ'רבון שפירושו בשפה האוקראינית צבע אדום, מייחסת המשפחה למשה שרת.
משפחתו
באוגוסט 1936 נשא לאשה את חיה לבית רוזנברג אותה הכיר בתנועת הנוער העובד ובתנועת הבחרות הסוציאליסטית. נולדו להם 2 בנות: שולה (שולמית) וריבי (רבקה). בשנת 1950 עברו להתגורר בחולון ובשנת 1964 עברו לירושלים. חיה נפטרה בשנת 1994.
שנות ההעפלה
בשנת 1929 הצטרף לארגון ההגנה בעקבות הפעילות בנוער העובד. בשנת 1936, בהמלצת מדריכו ישראל גלילי הצטרף לקבוצה קטנה שהתחילה לפעול להבאת מעפילים מאירופה, בעיקר מפולין.
בשנת 1939 עם הקמת המוסד לעלייה ב' בראשות שאול אביגור, החל כרמיל לעבוד כמזכיר, מרכז הארגון והתאום ובהמשך היה ראש המטה במוסד לעלייה ב' במקביל לעבודתו בתנובה. בשנת 1942 עבר לפעילות כמעט מלאה בענייני ההעפלה. העבודה בתנובה, רשמית עד שנת 1946, אפשרה לו כיסוי לפעילות וחופש תנועה בימי העוצר. במוסד לעלייה ב' ניתן לו הכינוי "מיכאל", על שם סבו, ובהמשך כינוי נוסף "גד".
בתקופות בהן שהה שאול אביגור בחו"ל, ריכז כרמיל את פעולות המשרד של המוסד לעלייה ב' בתל אביב. בין השאר, ליוה כרמיל את גיוס צנחני היישוב, הכשרתם, שליחתם וקיום הקשר עם משפחותיהם והיה איש הקשר בין תחנת השידור קול ישראל של ההגנה שפעלה בתל אביב, לבין המפקדה והיה אחראי לארגון השידורים מבחינה אדמיניסטרטיבית. בשנת 1942 מונה משה כרמיל לנציג המוסד לעלייה ב' במפקדת הש"י, יחד עם זאב שרף וכתריאל כ"ץ.
בסוף אוקטובר 1944 הצטרפו כרמיל, מנחם קלר איש כפר גלעדי ויהושע גלוברמן, למשלחת שאורגנה על ידי ליגה V, שהובילה אמבולנסים וציוד רפואי מתקדם, מתל אביב לטהראן כסיוע לצבא האדום שנלחם בנאצים. מטרת כרמיל וחבריו הייתה להיפגש עם שליחים וחברי התנועה הציונית בעיראק ובאיראן, לחפש דרכי מילוט לארץ ישראל ליהודים, ולמצוא דרכי מגע ותקשורת עם יהודים בברית המועצות. הם הביאו איתם לבגדאד חוברות, ספרים וחלקי חילוף למכשיר האלחוט שכונה "גדעון" שעליו התבסס הקשר עם תל אביב. בנוסף, הם פקחו עין על חברי המשלחת "האדומים" שנודעו בנטיותיהם הפרו סובייטיות.
לאחר מלחמת העולם השנייה חידש המוסד לעלייה ב' את מבצעי ההעפלה מאירופה. כרמיל עבד בפאריס מספטמבר 1946 ועוד יוני 1947. אהוד אבריאל כתב: "משה כרמיל היה, כך הובהר לי, יד-ימינו של הבוס (שאול אביגור) ... כוחו היה בכך... שתמיד מצא מלה טובה, חיוך חם והערה מעודדת וליכד את צוות העובדים. אולי יותר מכל אישיות אחרת הוא אשר עשה אותנו חבורת ידידים היכולים לסמוך זה על זה".
בקיץ 1947 ארגן משה כרמיל עם דוד נמרי חבר קיבוץ אשדות יעקב וגרישא שיינקמן חבר קיבוץ כפר גלעדי מבצע ראשוני של הברחת יהודים בדרך האוויר מעיראק לארץ ישראל, מבצע הידוע בשם מבצע מייקלברג או "מבצע כנף". משה כרמיל גייס את שלמה הלל להיות מפקד המבצע.
לאחר קום המדינה
שאול אביגור ומשה כרמיל המשיכו גם אחרי קום המדינה בניהול עליית יהודים מארצות המצוקה ובין השאר ארגנו את מבצע עזרא ונחמיה.
מסוף שנת 1950, עם פירוק המוסד לעלייה ב' ועד למרץ 1953 היה משה כרמיל חבר מטה שירות הביטחון הכללי ושמש כסגן ראש השרות למינהל.
כרמיל היה בין הראשונים שגויסו לארגון נתיב שקיים את הקשר עם היהודים בארצות שמעבר למסך הברזל שאסרו על פעילות ציונית ודכאו תרבות יהודית. כרמיל ניהל את "המטה העורפי" של נתיב, השלוחה בישראל שפעלה בקריה בתל אביב. עבודתו כללה גיוס אנשים וטיפול במשפחות השליחים שנותרו בישראל. לקראת סיום מבצע סיני בשנת 1956 פיקדו שאול אביגור ומשה כרמיל על מבצע תושייה להעלאת יהודים ממצרים.
בשנים 1958–1961 יצא כרמיל עם משפחתו בשליחות נתיב לווינה. תפקידו הרשמי היה מזכיר ראשון בשגרירות ישראל. בפועל הוא מונה לאחראי על פעילות שליחי נתיב במזרח אירופה.
בשנת 1961 לבקשת משרד החוץ, סופח משה כרמיל כיועץ לתפקידים מיוחדים במחלקה לשיתוף פעולה בין לאומי עם אהרן רמז. בשנת 1965 בין מאי לאוגוסט יצא לשליחות בדרום אמריקה לגיוס תמיכה כספית ודעת קהל לטובת המאבק למען יהודי ברית המועצות. באוקטובר 1965 עבר למחלקת מזרח אירופה, כסגנו של יוחנן כהן. בשנת 1966 עזב כרמיל את נתיב ועבר באופן רשמי למשרד החוץ.
לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1975 סייע בעצה ובהדרכה לעולים מברית המועצות.
שלמה הלל כתב על כרמיל "אם תשאל את אלה שעבדו אתו ויצאו לשליחויות מסוכנות לפי בקשתו, מה היה תפקידו הפורמלי של משה'לה במוסד לעליה ב', לא רבים ידעו להשיב במדויק, אך כולם יגידו כי משה'לה היה המוסד לעליה ב'".
כריסטופר היברט
כריסטופר היברט (באנגלית: Christopher Hibbert; 5 במרץ 1924 – 21 בדצמבר 2008) היה סופר, היסטוריון וביוגרף אנגלי. הוא כונה "פנינת הביוגרפים" ב"ניו סטייטסמן" ו"כנראה ההיסטוריון הפופולרי הנקרא ביותר בתקופתנו, וללא ספק אחד הפורה ביותר" ב"טיימס". היברט היה עמית האגודה המלכותית לספרות ומחבר ספרים רבים, בהם ספר על ההיסטוריה של אנגליה, ביוגרפיות של בנג'מין דיזראלי, אדוארד השביעי, ג'ורג' הרביעי, משפחת בית מדיצ'י, וספר על מלחמת האזרחים האנגלית.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1924 בשם ארתור ריימונד היברט באנדרבי שבלסטרשייר, בנם של הכומר ה. ו. היברט ושל מוד. הוא למד באורייל קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני.
הוא עזב את מכללת אורייל כדי להתגייס לצבא, שם קרא להיברט קצין "כריסטופר רובין" (מספרי "פו הדב") על פי מראהו הצעיר, ומאז הוא מכונה "כריסטופר". במהלך מלחמת העולם השנייה שימש היברט קצין חי"ר ברגימנט המתנדבים הרובאים האירים של לונדון, נלחם באיטליה והגיע לדרגת קפטן. הוא נפצע פעמיים וקיבל את הצלב הצבאי בשנת 1945.
בשנים 1945–1959 היה שותף במשרד סוכני קרקעות וכרוזים במכירה פומבית. הוא החל את קריירת הכתיבה שלו בשנת 1957. היברט זכה בפרס היינמן לספרות בשנת 1962 על ספרו "The Destruction of Lord Raglan", ובמדליית מקולווין של אגודת הספריות בשנת 1989. כריסטופר היברט היה עמית החברה המלכותית לספרות והחברה הגאוגרפית המלכותית, וזכה בתואר דוקטור לשם כבוד בספרות מטעם אוניברסיטת לסטר.
חיים אישיים
היברט התגורר הנלי על התמזה שבאוקספורדשייר, היה נשוי לסוזן פיגפורד ולזוג נולדו שלושה ילדים: מנהלת עזבונו הספרותי קייט היברט, התסריטאי ג'ימי היברט  ועיתונאי המוזיקה טום היברט.
הוא נפטר ב-21 בדצמבר 2008 בהנלי מדלקת ריאות בגיל 84. הוא נשרף לאחר טקס "הומניסטי" באוקספורד ב-2 בינואר 2009.
בלאס ריברוס
בלאס מיגל ריברוס גלאנו (בספרדית: Blas Miguel Riveros Galeano; נולד ב-3 בפברואר 1998) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי בברונדבי.
קריירת מועדונים
ריברוס התחיל את הקריירה שלו בקלוב אולימפיה. בעונתו הראשונה במועדון זכה עמה באליפות הקלאסורה.
ב-4 במאי 2016 חתם לחמש שנים בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד צוג 94 במסגרת הגביע השווייצרי. ב-15 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד לוצרן. ב-27 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנועדון בניצחון 0-5 נגד בנפיקה ליסבון במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. ב-11 באפריל 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד פ.צ. ציריך.
קריירה בינלאומית
ב-28 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי במשחק ידידות נגד. נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016.
מחוז יאבלניצה
יאבלניצה (בסרבית: Јабланички округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם בדרום-מזרח המדינה. בירת המחוז היא לסקובאץ. במחוז ישנה עיר אחת, מספר עיירות, ומאות כפרים.
החיים במקפיא
החיים במקפיא (Life in the Freezer) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC במהלך נובמבר עד דצמבר 1993. הסדרה כוללת 6 פרקים בני חצי שעה והיא מקוריינת בידי דייוויד אטנבורו. סדרה זו היא חלק מסרטי הטבע של ה-BBC תחת הכותרת "החיים עלי אדמות", והיא קרובה לסדרות הטבע: מעגל החיים מ-1990 חייהם הסודיים של הצמחים מ-1995.
סדרה זו עוסקת בבעלי החיים והטבע באזורי הקטבים ביבשת הקפואה אנטארקטיקה ובדרכי ההישרדות הייחודיות שלהם.
נאז ריד
נאזרון הילטון "נאז" ריד (באנגלית: Nazreon Hilton "Naz" Reid; נולד ב-26 באוגוסט 1999) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר.
קריירת מכללות
ריד נולד וגדל בעיר אסברי פארק שבניו ג'רזי, ובשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ("LSU"). בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, רשם ריד ממוצעים של 13.6 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק מקצועית
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2019, חתם ריד על חוזה בקבוצת מינסוטה טימברוולבס. לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-30 משחקים עם הטימברוולבס וקלע 9.0 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת הפך לשחקן ספסל בכיר, כששיחק ב-70 משחקים ורשם ממוצעים של 11.2 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
מדיאה
מדיאה (יוונית: Mήδεια) היא דמות מן המיתולוגיה היוונית. לפי האגדה מדיאה היא בתו של אייטס מלך קולכיס ובת דודה של המכשפה קירקה מסיפור האודיסיאה. מדיאה מתוארת, ברוב הסיפורים, ככוהנת של האלה הקטה וכבעלת כוחות כישוף.
דמותה
מדיאה מופיעה בכמה מקורות יוונים ורומיים המתמקדים, בחלקם, בסיפור גיזת הזהב. אחד מן המקורות הללו הוא ספרו של אפולוניוס מרודוס, ארגונאוטיקה (Argonautica) מן המאה השלישית לפנה"ס. בספר, המבוסס כנראה על מיתוסים קדומים, מוצג מיתוס מסעו של יאסון, מנהיג הארגונאוטים בחיפושו אחר גיזת הזהב. בחיבור מבקשת הרה מאפרודיטה או מארוס לגרום למדיאה להתאהב ביאסון. מדיאה המאוהבת, מסיעת לו להשיג את גיזת הזהב על ידי בגידה באביה ועוזרת לו לברוח על ידי רציחת אחיה אבסיריטוס (Absyrtus).
בספר 'מטמורפוזות' מאת המשורר הרומי אובידיוס, מופיעה מדיאה כקוסמת העוזרת ליאסון להשיג את גיזת הזהב. לאחר שמדיאה ויאסון חוזרים לתסאליה, מדיאה מחדשת את נעוריו של איסון (אביו של יאסון) על ידי דקירתו בחרב הטבולה בשיקוי קסום. היא מבטיחה לפליאס, שגזל את כיסאו של איסון (והבטיח את המלכות למי שיביא את גיזת הזהב), כי תרקח בעבורו שיקוי דומה, אולם למעשה היא גורמת לבנותיו של פליאס להורגו כשהן דוקרות אותו בחרב הטבולה בשיקוי דמה.
במחזה "מדיאה" של אוריפידס, אשר הוצג לראשונה בשנת 431 לפנה"ס, נוטש יאסון את מדיאה לטובת נסיכת קורינתוס. מדיאה אחוזת הקנאה מחליטה לנקום ביאסון ושולחת לכלתו החדשה שמלה מורעלת הגורמת למותה ולמות אביה. לאחר מכן היא רוצחת את ילדיהם המשותפים ונמלטת באמצעות מרכבה מעופפת.
לפי סיפורים אחרים, מדיאה נודדת במקומות שונים עד שהיא מגיעה לאתונה, שם היא נישאת למלך אייגאוס ויולדת לו בן. כשמופיע תסאוס, בנו האבוד של אייגאוס והיורש החוקי לכתר, היא מנסה להרעילו, בטענה כי מדובר באדם הרוצה להרע למלך, אך אייגאוס מזהה אותו ומציל אותו מכוס התרעלה.
דנג ליצ'ון
דנג ליצ'ון (בסינית: 鄧力群; 27 בנובמבר 1915 – 10 בפברואר 2015) היה קומוניסט ופוליטיקאי סיני, מבכירי המשטר הקומוניסטי בשנות ה-80, אשר היה מעורב במיוחד בנושאי תעמולה.
ביוגרפיה
במהלך שנות ה-50, דנג סייע לוואנג ז'ן לדכא את ההתנגדות לשלטון המפלגה הקומוניסטית של סין בשינג'יאנג. דנג מילא תפקיד מרכזי בדיכוי המרידות המקומיות ובחקיקת רפורמות קרקעות באזור המערבי העצום. עם זאת, פקידי הלשכה הצפון-מערבית של המפלגה הקומוניסטית של סין נבהלו מהקצב המסחרר של הרפורמות ומהמידה שבה נעשה שימוש באלימות ובאמצעי כפייה אחרים כאמצעי לביסוס אחיזתה של המפלגה בשלטון. לאחר שראה את המצב מתפתח, הרחיק מאו גם את וואנג ג'ן וגם את דנג ליצ'ון מתפקידיהם בשינג'יאנג מחשש שהטקטיקות שלהם עלולות להרחיק מיעוטים אתניים, במיוחד מנהיגים דתיים טיבטים, שלא ששים לאמץ את שלטון המפלגה הקומוניסטית של סין.
מאוחר יותר, דנג חזר לבייג'ינג כדי לשמש כמזכירו של הנשיא ליו שאוצ'י, וסגן העורך הראשי של פרסום הביטאון של המפלגה, הדגל האדום. דנג טוהר במהלך מהפכת התרבות כ"רוכב קפיטליסטי" מכיוון שהיה מזכירו של ליו שאוצ'י. הוא עבר חקירה בשה-ג'יאג'וואנג. שמו הפוליטי נוקה ב-1974, כיהן במשרד המחקר הפוליטי של מועצת המדינה תחת דנג שיאופינג.
כשהמפלגה הקומוניסטית של סין בתקופה שלאחר מות מאו הפכה מעט יותר ליברלית ואימצה רפורמות כלכליות מוכוונות שוק חופשי, דנג הפך לאחד ממבקריה הבוטים ביותר. בעוד דנג ליצ'ון לא אהב קנאות פוליטית מתקופת מאו ומדיניות קולקטיביזציה כפרית והיה תומך של דנג שיאופינג בימים האחרונים של מהפכת התרבות, הוא האמין שהמפלגה תחת דנג שיאופינג התרחקה מדי מהאידיאלים המרקסיסטיים-לניסטיים האורתודוקסיים וניסה להדק את השליטה על האידאולוגיה.
בשנת 1975, דנג ליצ'ון הוצב כחבר בכיר במשרד לחקר המפלגה, ולאחר מכן משרד המחקר המדיני (קודמו של המשרד המרכזי לחקר מדיניות) במועצת המדינה, יחד עם הו צ'אומו, יו גואנגיואן , וו לנגשי, הו שנג , שיונג פו ולי שין. "כאשר דנג שיאופינג חזר לשלטון ב-1977, דנג ליצ'ון הצטרף אליו וניסח כמה מהנאומים של דנג שיאופינג." מאוחר יותר קיבל דנג על עצמו שורה של תפקידים אשר חיזקו את תפקידו כתאורטיקן מוביל של המפלגה הקומוניסטית של סין בעידן שאחרי מאו, כולל ראש המשרד לחקר המדיניות של המזכירות המרכזית משנת 1979. דנג ליצ'ון היה סגן נשיא האקדמיה הסינית למדעי החברה בין 1978 ל-1980. בתפקידים אלה, דנג "סיפק משאבים מכריעים להקמת הקבוצה לפיתוח הכפר."
דנג גייס התנגדות פנימית לרפורמות ליברליות בתחילת שנות ה-80 באמצעות תפקידו כראש התעמולה והאידאולוגיה. בתוך המעגל של האינטליגנציה מתקופת דנג, דנג מוכר לדובר השמאל השמרני, ביריבות עזה עם יו גואנגיואן בעל הנפש הליברלית יותר, שניסח את נאום המליאה השלישית של דנג שיאופינג בנושא רפורמה ופתיחה, ונציג בולט בעל בריתו של הו יאובנג. כתוצאה מההתערבויות של דנג ליצ'ון, בזמן חבלי הרגולציה והשליטה הממשלתית שוחררו והממשלה החלה לחזר אחרי השקעות זרות, מובילי הקו האידאולוגי השמרני במדינה המשיך לשמור על טון שמרני, במיוחד בזהירותו לאמץ רעיונות בסגנון מערבי.
הוא היה ראש מחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית הסינית מ-1982 עד 1985. דנג תואר כ"איש הגרזן העיקרי של השמרנים" במהלך הקמפיין נגד הזיהום הרוחני של 1983, על פי הדיווחים נובע מאנטיפתיה שלו למזכיר הכללי הו יאובאנג, הרפורמיסט המוביל של המפלגה באותה תקופה. כוחות שמרניים החלו להשתלט על המפלגה בסוף שנות ה-80, ובעקבות מה שאופיין כטיפול שגוי של הו יאובאנג במחאות הסטודנטים ב-1986, הו נאלץ להתפטר מתפקידו כמזכיר כללי. דנג ליצ'ון היה גורם מרכזי בהדחתו של הו ב-1987.
לאחר שהודח מהשלטון, דנג ליצ'ון הוכרז כיורש פוטנציאלי של הו לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית. מועמדותו של דנג נתמכה על ידי גורמים שמרנים כמו צ'ן יון ולי שייניין, כמו גם פטרונו לשעבר וואנג ג'ן. עם זאת, דנג שיאופינג, שהיה המנהיג העליון של סין באותה תקופה, חשש מהעמדה הבלתי מתפשרת של דנג ליצ'ון בנושאים אידאולוגיים. בן חסותו הראשי של דנג שיאופינג, ז'או זיאנג, שכיהן אז כראש הממשלה, התנגד בתוקף לכניסתו של דנג ליצ'ון לתפקיד העליון של המפלגה. ואכן, ג'או, שבהתחלה לא שש להיות מזכיר כללי, ציין מאוחר יותר כי החשש מאדם קשיח אידאולוגי כמו דנג ליצ'ון שיקבל את התפקיד גרם לו (ג'או) להיות נחוש יותר לקחת על עצמו את התפקיד. עם זאת, בעסקאות שנרקמו במסדרונות השלטון, דנג שיאופינג נעתר לתומכיו השמרנים של דנג ליצ'ון בכך שהציע לדנג הצעיר מושב בפוליטביורו כדי "לפתוח ערוץ שיאפשר לו להביע את דעותיו", כל עוד דנג ליצ'ון ויתר על השליטה בתחום האידאולוגי.
מסדה
מַסָּדָה הוא קיבוץ הנמצא בצפון בקעת הירדן, דרומית לכנרת, מערבית לאפיק הירמוך ולקיבוץ שער הגולן. הקיבוץ שייך למועצה אזורית עמק הירדן.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1937 על ידי חניכי תנועת הנוער הציונית "גורדוניה" מרומניה, כיישוב חומה ומגדל.
נושא את שמה של הפואמה "מסדה" של יצחק למדן, שאחד מנושאיה הוא האומץ והגבורה במצדה בתקופת המרד הגדול. הקיבוץ הוקם בשיתוף עם גרעין מפולין, והוקם ביום אחד יחד עם הקיבוץ השכן, שער הגולן.
במהלך מלחמת העצמאות נהרס היישוב בקרב עמק הירדן, לאחר שחלקו של עמק הירדן (לרבות שער הגולן) נכבש על ידי הצבא הסורי שנעצר בדגניה א'. הקיבוץ הוקם בשנית לאחר מלחמת העצמאות.
במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן סבל הקיבוץ ממיקושים, ירי והפגזות. בסוף מרץ 1968, נהרגו שלושה מחבריו וחבר גרעין מחיפה בעלותם על מוקש בשדות הקיבוץ.
נכון ל-2013, הקיבוץ נמצא לאחר הפרטה ושיוך הדירות לחברי הקיבוץ.
אילן אליה
אילן אליה (נולד ב-5 בנובמבר 1970) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. עד לתאריך 26 ביולי 2022 כיהן כקצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי (קטנא"ר).
ביוגרפיה
אילן אליה גדל והתחנך בעיר באר שבע ולמד בתיכון מקיף א' באר שבע.
לאחר שסיים לימודי טכנאי מכונות במקיף ד' באר שבע, התגייס אליה לצה"ל למסלול 'ייעודי לקצונה' בשנת 1999. מאז כיהן במספר נרחב של תפקידים, בין היתר, רמ"ח האחזקה וההפעלה, חניך במכללה לביטחון לאומי, מט"לפ דרום (מפקד טכנולוגיה ואחזקה פיקודי), ס' מטל"פ דרום (סגן מפקד טכנולוגיה ואחזקה פיקודי), קט"א (קצין טכנולוגיה ואחזקה) מל"י (מרכז לאומי ליבשה), רע"ן קד"צ (ראש ענף קדם צבאי), רמ"ד אחזקה, וכן תפקידים נוספים.
ב-18 באוגוסט 2019 הועלה לדרגת תת-אלוף והחל לכהן כקצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי של צה"ל.
אליה בעל תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב (סיים בהצטיינות), תואר שני בלימודי צבא וביטחון (במסגרת פו"ם ברק) מהאוניברסיטה העברית שבירושלים, ותואר שני נוסף בלימודי צבא וביטחון מאוניברסיטת חיפה (במסגרת המכללה לביטחון לאומי).
אליה מתגורר ביישוב עומר, נשוי ואב לשלושה ילדים.
מארטון קלטי
מארטון קלטי (בהונגרית: Keleti Márton; בודפשט, 26 באפריל 1905 – בודפשט, 20 ביוני 1973 ) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי זוכה שלוש פעמים בפרס קושוט, והן בפרס האמן המצטיין ובפרס האמן הדגול.
ביוגרפיה
מארטון קלטי נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של אדולף קלטי (1874–1957) מורה בבודפשט ושל ברטה גולדפינגר (1867–1955). בתחילת דרכו עבד כבמאי תיאטרון, נמשך בעיקר לז'אנר המוזיקלי. הוא התחיל לצלם בשנות ה-30 של המאה ה-20. סרטו הראשון בבימוי עצמי היה "הכלה מטורוצקו", ואחריו כמה קומדיות פופולריות. בשל מוצאו היהודי, הוא לא היה יכול להופיע בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך בסיום המלחמה הוא יצר את אחד הסרטים ההונגריים הראשונים ששמו היה "המורָה". הלאמת הפקת סרטי הקולנוע פתחה עבורו הזדמנויות גדולות וממועד זה הוא ביים לסירוגין קומדיות מצליחות ביותר (כמו מאגנאש מישקה) ועבד גם על נושאים רציניים יותר (כמו "המצור על ביסטריצה", "נישואים יוצאי דופן"). סרטו, אולי הידוע ביותר, "הרב-טוראי ואחרים", נוצר בשנת 1965 ונכלל בין שנים עשר הסרטים הטובים ביותר שיוצרו בהונגריה אחרי שנת 1945 (המכונים, "השנים-עשר של בודפשט"). הקומדיה שלו "סיפור טיפשותי" זכתה להצלחה גדולה, כולל שבחים בינלאומיים. יצירתו המשמעותית היא "חלומות אהבה" על חייו של המלחין פרנץ ליסט בשנת 1970. משנות ה-60 עבד גם בטלוויזיה ההונגרית וביים כמה סרטים עלילתיים. משנת 1950 קלטי היה ראש המחלקה לקולנוע באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
יפה בן ארי
יפה בן-ארי היא דיפלומטית ישראלית, שכיהנה כשגרירת ישראל ביפן ובסרביה ומונטנגרו.
ביוגרפיה
בן-ארי נולדה בישראל. סיימה לימודים לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. היא בעלת תואר שני מאוניברסיטת חיפה ותואר מוסמכת במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
בן-ארי משרתת במשרד החוץ משנת 1981 ומילאה בו שורה ארוכה של תפקידים. בין השאר הייתה דוברת משרד החוץ וראש מחלקת העיתונות שלו בשנים 2000–2002. הייתה סגנית הנציג הישראלי לתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי. על פעולתה בשני התפקידים קיבלה אותות הצטיינות של משרד החוץ. הייתה הנציגה הישראלית לתערוכת אקספו 2012 בדרום קוריאה.
שימשה כסגנית הקונסול הכללי בקונסוליה כללית של ישראל בסן פרנסיסקו שבארצות הברית והייתה סגנית שגריר ישראל בהולנד ובליבריה.
כיהנה כשגרירת ישראל בסרביה ומונטנגרו וכשגרירה לא תושבת במקדוניה. ממרץ 2014 כיהנה כסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף הכלכלה.
בשנת 2017 מונתה בן ארי לשגרירת ישראל ביפן. היא החלה בכהונתה שם בנובמבר 2017. סיימה את כהונתה ביפן בשנת 2021.
היא נשואה ואם לבת.
מריה, נסיכת יוון ודנמרק
מריה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Μαρία της Ελλάδας; 3 במרץ 1876 - 14 בדצמבר 1940), הייתה נסיכה יוונית, בתו של מלך יוון גאורגיוס הראשון, ונכדתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק (וצאצאית לשושלת האצולה הגרמנית-דנית בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג).