cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד באלפין
השירות בדרום אפריקה - מלחמות הבורים
בנובמבר 1898 מונה באלפין למזכירו הצבאי של לוטננט גנרל ויליאם באטלר (William Butler) ויצא איתו לשירות בדרום אפריקה. ב-1899, עם תחילת מלחמת הבורים מונה לראש מטה של הבריגדה ה-9 והשתתף במספר קרבות. ב-1900 קודם, זמנית, לדרגת מייג'ור אולם ב-12 בדצמבר 1901 הוחזר לשרת ברגימנט שלו בדרגת קפטן. באלפין המשיך לשרת בדרום אפריקה עד חזרתו לאנגליה ביוני 1902 לאחר סיום המלחמה.
מלחמת העולם הראשונה - החזית המערבית
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה יצא באלפין בראש הבריגדה ה-2 לחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה כחלק מחיל המשלוח הבריטי. במהלך קרב איפר הראשון הצליח לארגן כח של 6 בטליונים (נקרא גם "כח באלפין") ובעזרתו בלם את התקדמות הצבא הגרמני. פעולה זו הביאה לו את הערכת מפקד הקורפוס ה-1 פילדמרשל דאגלס הייג ושל מפקד חייל המשלוח הבריטי פילדמרשל ג'ון פרנץ'. בדצמבר 1914 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-28 ואיתה השתתף בקרב איפר השני שהתחולל באפריל-מאי 1915. במהלך הקרב סבלה הדיוויזיה מנפגעים רבים (חלקם מנשק כימי בו השתמשו הגרמנים לראשונה). בספטמבר ואוקטובר 1915 השתתף באלפין יחד עם הבריגדה ה-2 בקרב לוס (שהיה חלק מקרב ארטואה השלישי). באוקטובר 1915 חלה באלפין ונשלח לאנגליה להחלמה שנמשכה עד אמצע 1916. בתקופה זו נשלחה הבריגדה ה-2 לחזית הבלקן וכשחזר לחזית ביוני 1916 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-60 (הלונדונית) איתה השתתף מיולי עד נובמבר 1916 בקרב על הסום.
מלחמת העולם הראשונה - חזית סיני וארץ ישראל
בדצמבר 1916 הועברה הדיוויזיה ה-60 ובאלפין בראשה לחזית הבלקן ולאחר כ-6 חודשים (ביוני 1917) הועברה הדיוויזיה לחזית סיני וארץ ישראל והפכה לחלק מחיל המשלוח המצרי. תגבור זה התחולל לאחר קרב עזה השני. לאחר הגיעו מינה אותו אדמונד אלנבי למפקד הקורפוס ה-21. בתפקידו זה הוביל את יחידות הקורפוס לקרבות הבאים:
לאחר מלחמת העולם הראשונה
לאחר סיום המלחמה המשיך באלפין לשרת במצרים והיה שותף בהסדרת המרד המצרי ב-1919. החל מ-1920 מילא שורה של תפקידי מטה בפיקוד הצבא האנגלי וב-1925 קודם לדרגת גנרל. באלפין פרש מהצבא ב-1926.
משפחתו
באלפין נישא ב-1898 למרי פרנסיס לבית לונרגן (Mary Frances Lonergan) ולזוג נולדו 2 ילדים. נפטר ב-1939 בביתו בבורנמות' שבמחוז דורסט באנגליה. בנו, קפטן אדוארד פרנסיס ג'וזף באלפין, נפטר בתקופת מאורעות תרפ"ט ב-1929 בזמן שירותו הצבאי בפלשתינה והובא לקבורה בחיפה.
Metallica (אלבום)
Metallica הוא אלבום האולפן החמישי של להקת המטאל האמריקאית מטאליקה. האלבום יצא לאור ב-12 באוגוסט 1991. האלבום ידוע יותר בשם "האלבום השחור" ("The Black Album") בשל העטיפה שלו. האלבום הביא להצלחה המסחרית הגדולה ביותר בתולדותיה של הלהקה, והיה לראשון מבין אלבומי הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
אימתי קאתי מר
אימתי קאתי מר הוא פזמון חסידי מניגוני חב"ד. מילות השיר מבוססות על קטע מאגרת שכתב הבעש"ט לגיסו ר' אברהם גרשון מקיטוב.
Metallica (אלבום)
על אף שהאלבום זכה להצלחה מסחררת הן אצל המבקרים והן מבחינת נתוני מכירות, חלק ממעריציה הוותיקים של הלהקה ראו בו התמסחרות של הלהקה, שהתרחקה מסגנון הת'ראש מטאל שאפיין את אלבומיה הראשונים. אף על פי שמטאליקה הצהירו לא אחת כי לעולם לא יעשו וידאו קליפ, הם הוציאו חמישה קליפים לאלבום זה.
אימתי קאתי מר
משפט זה מדגיש את חובתה של תנועת החסידות בהפצת תורתה, והתקבל כמוטו בחב"ד להפצת תורתם. הניגון נחשב כמעין המנון ואחד הסממנים המזוהים עם פעילות חסידות חב"ד.
Metallica (אלבום)
ניתוח מוזיקלי
השינוי בסגנון אצל מטאליקה מורגש היטב בשיר הראשון, "Enter Sandman": שיר עם קצב יחסית איטי לקצב שהיה מזוהה עם מטאליקה עד כה, נחשב גם לפחות אגרסיבי וטכני לעומת השירים באלבומים הקודמים. לשיר יש פזמון קליט במיוחד שחוזר על עצמו הרבה פעמים. למעשה, Enter Sandman חורג באופן משמעותי מהסגנון של מטאליקה ואף מסגנון הת'רש מטאל בכלל. Enter Sandman היה לאחד הלהיטים האהובים ביותר של מטאליקה, והווידאו קליפ שמטאליקה הוציאו לשיר שודר לעיתים תכופות.
אימתי קאתי מר
אודות הניגון
מילות השיר הן דברי הבעל שם טוב שכתב אגרת לגיסו אברהם גרשון מקיטוב ובה הוא מספר על "עליית נשמה" שהייתה לו בראש השנה תק"ז, כשהגיע להיכל המלך המשיח ושאל אותו (הבעל שם טוב) "אימתי קאתי מר" (כלומר מתי יבוא אדוני) וענה המשיח לבעל שם טוב: "לכשיפוצו מעיינותיך חוצה" - "בעת שיתפרסם לימודך, ויתגלה בעולם ויפוצו מעינותיך".
Metallica (אלבום)
ניתוח מוזיקלי
שני השירים הבולטים והמיוחדים ביותר באלבום הם "The Unforgiven" ו"Nothing Else Matters". כמו השיר הראשון באלבום, שניהם מהווים מפנה חד ביחס לסגנונה של מטאליקה עד כה: שניהם שירים עצובים, שקטים, איטיים ומלודיים, כאשר הדגש הוא על הרגש והמלודיה ולא על הטכניקה והמהירות, כמו שהיה עד כה ביצירותיה של מטאליקה. הסולו הראשון בשיר The Unforgiven אף מנוגן כאשר שתי הגיטרות במצב “clean”, כלומר ללא אפקט הדיסטורשן (עיוות הצליל, היוצר את הגוון ה"מלוכלך"); ואילו Nothing Else Matters הוא אף אקוסטי ברובו, מלבד סולו הסיום. באופן פרדוקסלי, דווקא Nothing Else Matters, אשר לא מייצג כלל את הסגנון של מטאליקה, הוא אחד השירים האהובים ביותר של מטאליקה, ואף מזוהה עם הלהקה יותר מכל שיר אחר בקרב הקהל הרחב, אשר לא מכיר ברובו את הסגנון הישן של הלהקה.
שיר נוסף מ"האלבום השחור" אשר ראוי לציון הוא "The God that Failed" ("האל שנכשל"). מבחינה מוזיקלית, הוא מזכיר מאוד את הסגנון האיטי, השקט והקודר של "Sad But True". אך ייחודו של "The God that Failed" אינו במנגינה שלו, כי אם בתוכן: אם עד כה מטאליקה תקפה את הדת בעקיפין ("...And justice for all"), או את הממסד הדתי ("Leper Messiah"), הרי שבאלבום השחור יצאה מטאליקה נגד הדת ונגד האמונה באלוהים בצורה הגלויה והבוטה ביותר, ושמו של השיר לבדו מספיק על מנת להמחיש זאת (ראו גם: פוליטיקה במטאל). להלן הפזמון מתוך השיר:
השירים Holier Than Thou, The Struggle Within ו-Through the Never מהירים ולא מלודיים ומתקרבים יותר מכל שאר שירי האלבום לסגנון הת'ראש מטאל המוכר של מטאליקה, אם כי טכני פחות מהאלבומים הקודמים.
הוצאה מחדש
האלבום הוצא מחדש מספר פעמים לאורך השנים - בשנים 2008, 2010 ו-2014. ב-10 בספטמבר 2021 צפויה לצאת גרסת רימסטר חדשה לאלבום, לצד אלבום גרסאות כיסוי בשם The Metallica Blacklist, המכיל 53 גרסאות כיסוי שונות, המבוצעות על ידי אמנים שונים.
אימתי קאתי מר
אודות הניגון
מאז החל הרבי לשיר אותו בתדירות בפומבי במהלך ההתוועדויות במרכז חב"ד העולמי - 770, מאז נהפך הניגון למעשה להמנון של הפצת ומכירת ספרי חסידות חב"ד באירועים שונים ואחרים.
עיבודים מוזקליים וביצועים
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 2 של ניח"ח ובשנות ה-70 באלבום "ערב חב"ד 2" של ניח"ח ב־2011 הופיע באלבום משה לאופר מנגן חב"ד, באלבום "פורים בירושלים" של חיליק פרנק ובאלבום לחיים טיש חב"ד,ב־2019 באלבום צמאה 5 בביצוע של אברהם פריד ועוד.
אמוץ בכר
אמוץ בכר (נולד ב-19 באפריל 1965) הוא מהנדס תעשייה וניהול, מנכ"ל מכון וינגייט וטבע נאות לשעבר. כיום מכהן כמנכ"ל חברת "רושדי תעשיות מזון".
ביוגרפיה
את שירותו הצבאי עשה בין השנים 1984–1988 בחיל האוויר. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל עסקים.
קריירה
בכר החל את דרכו המקצועית בקוקה קולה ישראל בשנת 1992 כמהנדס תעשייה וניהול ועבד בה עד שנת 1999 כמנהל התפעול הארצי של החברה. בשנת 1999 מונה לתפקיד מנהל הלוגיסטיקה של עלית תעשיות בע"מ.
בשנת 2003 מוזגה חברת עלית לתוך שטראוס. בתהליך המיזוג נבחר בכר לנהל את המיזוג של שתי חברות הבת שפעלו בשוק המוסדי, "עלית שרותי קפה" ו"שטראוס כל רגע". היחידות מוזגו ליחידה אחת ובכר ניהל אותה עד לשנת 2006. לאחר המיזוג, בין השנים 2007–2011, כיהן בכר כמנהל יחידה עסקית "שטראוס מחוץ לבית" מקבוצת שטראוס גרופ ובין השנים 2011 ועד 2013 ניהל את רשת "מגה בול" מקבוצת מגה קמעונאות.
בפברואר 2014 נבחר לכהן כמנכ"ל מכון וינגייט, המכון הלאומי לספורט. בתוקף תפקידו הוביל את הבראתו של המכון לקראת הפיכתו למכון לאומי. ביוני 2018 הודיע בכר על פרישתו מניהול מכון וינגייט.
בדצמבר 2018 מונה למנכ"ל חברת "טבע נאות".
בפברואר 2022 מונה למנכ"ל חברת "רושדי תעשיות מזון".
גנובים על הקרח
גנובים על הקרח (באנגלית: Arctic Dogs, ידוע גם בשמות Arctic Justice, "צדק ארקטי" ו-Polar Squad, "חולית הקוטב", בבריטניה) הוא סרט הנפשה קומי משנת 2019, שנכתב ובוים על ידי אהרון וודלי, יחד עם ביומו של דימוס ורסלה. במקור האנגלי דיבבו ג'רמי רנר, היידי קלום, ג'יימס פרנקו, ג'ון קליז, עומאר סי, מייקל מדסן, לורי הולדן, אנג'ליקה יוסטון ואלק בולדווין.
הסרט הוקרן לראשונה ב-1 בנובמבר 2019 על ידי Entertainment Studios בקנדה ובארצות הברית.
עלילה
סיפורו של שועל ארקטי בלתי נראה חברתית ומחפש את הדרכים להיות נראה,מקובל,כמו הכלבים האסקיים בסרט.
הפצה
גנובים על הקרח יצא לאקרנים ב-1 בנובמבר 2019, בקנדה ובארצות הברית.
קופות
בארצות הברית ובקנדה יצא "גנובים על הקרח" לצד הסרטים "הרייט", "שליחות קטלנית: גורל אפל" ו"ועיר יתומה". הסרט הרוויח 700 אלף דולר ביום הראשון שלו, ובסופו של דבר הרוויח בסך 2.9 מיליון דולר (47 מיליון דולר הופסדו).
תגובה ביקורתית
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 14% על סמך 15 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 3.09 / 10. קהלים שנבדקו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B–" בסולם A + F, ואילו אלה ב-PostTrak העניקו לו ציון חיובי כולל של 64% ו-41% "המלצה מוגדרת".
מדיה ביתית
הסרט יצא ב-DVD ובלו-ריי ב-4 בפברואר 2020 על ידי חברת Lionsgate Home Entertainment.
מכון המים - הגלריה העירונית גבעתיים
"מכון המים - הגלריה העירונית גבעתיים ע"ש יוסף ויסמן" היא גלריה לאמנות, הממוקמת בגבעתיים.
הגלריה ממוקמת במבנה בשכונת בורוכוב בגבעתיים. המבנה ומשאבת המים שפעלה בו הוקמה סביב הבאר המים שנחפרה במקום בשנת 1927. משאבת המכון העבירה את המים למגדל מים בראש הגבעה, בתחומי בית הספר בורוכוב. פתרון זה סיפק את התושבים עד לחיבורם לרשת הארצית.
בשנת 1933 הקים ארגון "ההגנה" בקום בית מלאכה לייצור רימונים.
בשנת 2006 הוקמה במקום גלריה לאמנות, המציגה תערוכות מתחלפות.
עיט כתר אפריקני
עיט כתר (שם מדעי: Stephanoaetus coronatus) הוא מין עוף דורס גדול וחזק מהקבוצה עיטים טרופיים, החי ביערות וסוואנות באפריקה המשוונית. הוא העיט האפריקני השני בגודלו אחרי העיט הלוחם והוא משתדל לא להתעמת עם הראשון. מין זה הוא היחיד החי כיום מהסוג עיט כתר, לאחר הכחדתו של המין עיט כתר מלגשי מהאי מדגסקר, אשר היה מעט גדול יותר.
מצב השימור של עיט כתר זה מוגדר "קרוב לסיכון", בעיקר עקב כריתת יערות.
מאפיינים
אורך העיט 80-99 ס"מ. מוטת כנפיים מגיעה ל-1.5 - 1.8 מטר, אם כי נמצאו פריטים עם מוטת כנפיים מעל 2 מטר. המשקל: 2.55-4.7 ק"ג, כשהנקבות גדולות ב10-15% מהזכרים.
מזונו כולל בעיקר קופים קטנים ובינוניים כמו הגנון והקולובוס ואף בבונים ומנדרילים וגם צביונים, איילוני מים, שפניים, ארנביים, עזים, ומכרסמים. הוא מספיק חזק לצוד תן או צבי צעיר. יונקים מהווים 90% מתזונתו ומושלמים בעופות וזוחלים קטנים.
העיט חי ביערות טרופיים וגם בערבות עם שיחים באפריקה שמדרום לסהרה במדינות: אתיופיה, אוגנדה, קניה, טנזניה, סנגל, גמביה, סיירה לאון, קמרון, קונגו, אנגולה ודרום אפריקה.
העיט והאדם
עיט זה איננו חושש מהאדם והוא מבין הדורסים הבודדים שניסו לצוד ולטרוף אנשים, לרוב ילדים. בתקרית אחת עיט ניסה לחטוף ילד בן 7, תפס אותו בגרונו וחזהו ופצע אותו קשה אך נהרג מאשה שנשאה מעדר. ממצאים בקן עיט כתר גילו גולגולת של ילד ובמקרה אחר ילדה שנעדרה נמצאה על ענף גבוה, כשזרועה נכרתה, כנראה מפעילות העיטים. ממצאים ארכאולוגיים מדרום אפריקה מתעדים ילד של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס המכונה ילד טאונג מכיל עדויות לקטל בידי עיט גדול כמו עיט כתר.
עם זאת רוב הטרף שלו מורכב מיונקים אחרים קטנים יותר. מרבית המתקפות המתועדות של העיט נגרמים מפלישה לשטח הקן והקרבה לגוזלים, אז העיט יצלול וינחית מכות חמורות באמצעות טפריו.
בריאן פנטון
'''בריאן פ. פנטון (באנגלית: Bryan P. Fenton'''; נולד ב-25 ביולי 1965) הוא קצין בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית, המשרת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוגרפיה
פנטון נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה וגדל בסימור שבטנסי. ב-1987 סיים תואר ראשון בשיווק מאוניברסיטת נוטרדאם והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקות מרגמות, וסגן מפקד פלוגה בגדוד הרביעי של רגימנט החי"ר ה-502 בדיוויזיה המוטסת ה-101. עבר לשרת בכוחות המיוחדים ושירת כמפקד צוות וקצין אג"ם בגדוד הראשון של קבוצת הכוחות המיוחדים השביעית. שימש מדריך וחונך במרכז האימונים המשותפים.
הצטרף ליחידת התמיכה במודיעין למבצעים המיוחדים, מהיחידות המסווגות ביותר בארצות הברית, ושירת כמפקד מחלקה וקצין אג"ם. השתתף במשימות כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה, במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. שירת כמפקד גדוד אימונים והדרכה במרכז ובית הספר ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון פ. קנדי. לאחר מכן פיקד על גדוד של יחידת התמיכה במודיעין למבצעים המיוחדים ושימש מפקד היחידה. הוא הוביל אותה במבצעים באפגניסטן, אפריקה ועיראק. באוגוסט 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
במאי 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד האוקיינוס השקט ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2019. לאחר מכן מונה לעוזרו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית, מארק אספר. באוגוסט 2021 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במהלך פיקודו על פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים פשטו כוחות הפיקוד על יעד בסוריה והרגו את מנהיג אבו אבראהים אל-האשמי, הח'ליפה והמנהיג של המדינה האסלאמית.
באוגוסט 2022 מונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים והועלה לדרגת גנרל.
פנטון בעל תואר שני בלימודים צבאיים מהמכללה לפיקוד ומטה של הצבא, בוגר תוכנית מנהיגות ומשא ומתן באוניברסיטת הרווארד ובוגר תוכנית לימודי דיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון. הוא נשוי לדון והם הורים לשתי בנות.
גרשון לפידות
הרב גרשון לפידות (תרל"ח 1878 -י"ז באדר תשט"ז 29 בפברואר 1956) ירש את הרב שמשון אהרן פולונסקי ("הרב מטפליק") בכהונת רב שכונת בית ישראל בירושלים ודיין בביה"ד של אגודת ישראל.
חייו
נולד ביאסי שברומניה לרב חיים יצחק לפידות, מחסידי רבי אברהם מתתיהו פרידמן משטפנשט. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 3, למד אצל הרב בצלאל ישעיה ברנשטיין ולאחר מכן בישיבת תורת חיים בה למד במשך שנים רבות והיה מראשי הישיבה. במאמרי דברי תורה שכתב בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הזדהה: "מלומדי הישיבה הגדולה תורת חיים, ובסוף שנות ה-20 הזדהה: "גרשון לפידות רב בירושלים..." או "הרב גרשון לפידות מירושלים". נסע מספר פעמים לארצות הברית כשליח לאיסוף תרומות עבור ישיבת תורת חיים.
בשנת 1910 נבחר לאחד משבעת מנהלי כולל רומניה. היה מקורב לרבי דוד בידרמן מללוב. תמך בדרכו של הרב קוק, ששוחח רבות בדברי תורה עמו, והשתתף בחגיגות הקמת הרבנות הראשית ונאם בהן מטעם ישיבת תורת חיים. למרות זאת למד בחברותא עם הרב יצחק ירוחם דיסקין, ממנהיגי העדה החרדית בירושלים.
היה מעורכי הירחון התורני אהל תורה לצד הרב ישעיהו זאב וינוגרד, מראשי ישיבת עץ חיים, הרב שמשון אהרן פולונסקי והרב משה אריה לייב שפירא. הרבה להתכתב בדברי תורה עם עמיתיו, בהם הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב אברהם זיידה הלר והרב משה קליערס. הוא פרסם מאמרים רבים בדברי תורה בכתבי עת רבים.
בסוף ימיו, לאחר פטירת הרב שמשון אהרן פולונסקי ("הרב מטפליק") בתש"ח, כיהן בירושלים כרב שכונת בית ישראל, תפקיד בו כיהן עד פטירתו. כן מילא את מקומו של הרב מטפליק בבית הדין של אגודת ישראל.
התפרסם בהתמדתו בתורה ובכך ששקד ללמוד תורה למרות שחי בעניות רבה. מסופר עליו כי הוא היה מסיים את הש"ס כל תשעה חודשים.
חיים אישיים
נשא לאשה את מרת דבורה לפידות (בת רבי חיים צבי נפטרה י"ז בתמוז תשי"ג) וממנה היו לו כמה ילדים ואחד מהם היגר לארצות הברית. ילדיו;
קובזה
קובזה (ברומנית: Cobză) היא כלי מיתר שצובטים את מיתריו. הכלי הוא ממשפחת הלאוטה ונפוץ במזרח אירופה.
לקובזה יש תיבת תהודה נפוחה, ועל פניה פתחים צרים היוצרים צליל יבש אופייני. היא משמשת בעיקר ככלי ליווי ורק לעיתים רחוקות לניגון סולו. הקובזה מקובלת כאחד הכלים הקבועים בטאראף.
אלזה אהריך
אלזה לישן פרידה אהריך (בגרמנית: Else Lieschen Frida Ehrich; 8 במרץ 1914 – 26 באוקטובר 1948) הייתה שומרת אס אס במחנות הריכוז של הנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה. שירתה במחנה פלאשוב ובמחנה מיידנק. הועמדה לדין בעיר לובלין במסגרת משפטי מיידנק, ונידונה למוות בגין פשעי מלחמה. גזר דינה בוצע ב-26 באוקטובר 1948. היא הייתה בדרגת אס-אס אובר-אאופזהרין (בגרמנית, שומרת בכירה) במיידנק, ולקחה חלק פעיל בכל הסלקציות הגדולות לתאי הגזים ובהוצאות להורג. יד ימינה הנאמנה הייתה הרמינה בראונשטיינר.
ביוגרפיה
אלזה אהריך נולדה בעיירה ברדרייך בגרמניה, אחת משמונה בנותיו של אלברט שווייגר ופריידי אוונגליקה.
ב-15 באוגוסט 1940 היא התנדבה לשרת במחנה ראוונסבריק כשומרת אס אס. משנת 1941 ואילך, אהריך החזיקה בדרגה הזוטרה ביותר שניתנה לנשים שומרות במחנות הנאצים, דרגת אס-אס רפורט-פיהררין. באוקטובר 1942 היא שובצה במחנה מיידנק ושם קודמה לאחר זמן מה לדרגת אובר-אאופזהרין (שומרת בכירה). הייתה כפופה לאנשי אס אס אחרים במחנה. היא אחראית למותן של אלפי אסירות (כולל אלה שנשלחו לתאי הגזים) ממחנה הנשים במיידנק ולמות ילדיהן.
במהלך 34 חודשי פעילות המחנה, יותר מ-79,000 אסירים נרצחו במחנה הראשי של מיידנק (מהם 59,000 יהודים מפולין), וסך כולל שנע בין 95,000 עד 130,000 נרצחם מכלל מערכת המחנות של מיידנק. ב-3 בנובמבר 1943, קרוב ל-18,000 יהודים נרצחו במיידנק במהלך מבצע מיוחד שהתנהל ביום זה ורק במיידנק, וכונה "פסטיבל הקציר" (43,000 נפשות נרצחו ביום זה אם סופרים גם את מחנות המשנה של מיידנק).
בפברואר 1943 חלתה בטיפוס הבטן. ב-5 באפריל 1944 החלה לשרת במחנה פלאשוב, ומיוני 1944 עד אפריל 1945 שובצה במחנה נוינגמה.
לאחר המלחמה
בסיום המלחמה, במאי 1945, היא נעצרה בהמבורג על ידי כוחות בעלות הברית, ונלקחה למחנה מעצר בדכאו שם חלקה תא עם מריה מנדל. לאחר מכן נמסרה לרשויות פולין. בשנת 1948 ניצבה לפני בית המשפט בלובלין במהלך משפטי מיידנק, והואשמה בביצוע פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות. ב-10 ביוני היא הורשעה בכל סעיפי המשפט ונידונה למוות בתלייה. לאחר ההכרזה על פסק הדין בגינה, היא ביקשה מנשיא פולין בזמנו חנינה וציינה את העובדה שהיא אם לילד קטן, ושברצונה לכפר על מעשיה. הנשיא דחה את בקשתה, ואלזה אהריך הוצאה להורג ב-26 באוקטובר 1948 בכלא לובלין.
בוניטו מזרחי
בוניטו מזרחי או בוניטו מפוספס (שם מדעי: Sarda orientalis) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים שבסדרת הדקראים והוא קרוב רחוק של הטונה. הוא מצוי ברחבי מזרח האוקיינוס השקט ובאזור האינדו-פסיפי. הוא מצוי באזור העליון של האוקיינוס וצולל עד עומק 167 מ'.
אורכו של הבוניטו יכול להגיע לאורך 102 ס"מ אך לרוב הוא מגיע לאורך של 55 ס"מ. משקלו הממוצע 10 ק"ג. הבוניטו בעל פסים אפורים וסנפיר גב גדול בצורת מפרש העוזר לו לנוע במהירות במים. לשם כך הוא נעזר גם בזנבו הרחב והמחודד.
זהו דג טורף הניזון בחבורות מלהקות של דגים קטנים יותר. הבוניטו הוא דג מהיר מאוד והוא עט על הדגים ובולע אותם במהירות גבוהה, לעיתים בשיתוף פעולה עם דגים אחרים או חיות ים אחרות.
הבוניטו הוא גם דג מאכל.
אובסידיאן
אובסידיאן הוא סוג של זכוכית געשית – סלע געשי הנוצר בהתקררות מהירה של לבה פלסית. לרוב צבעו שחור, אך הוא מופיע בצבעים נוספים: ירוק, שקוף כמעט לגמרי וסגול חלק ובדוגמאות פסים ו"פתיתי שלג" ההופכים אותו לאבן חן. שימוש נוסף שנעשה באובסידיאן הוא הכנת כלים חדים למטרות שונות ומרובות – מציד ועד ניתוח.
אובסידיאן נמצא בזרמי לבה ובפקקים געשיים, בכיפות געשיות ובצינורות הזנה.
שם ומחקר
מקור השם "אובסידיאן" ביוונית: οψιανός = אופסיאנוס, או οψιδιανός = אופסידיאנוס, והוא שימש לאורך ההיסטוריה כשם נרדף לזכוכית געשית. השם מופיע לראשונה בכתבי פליניוס הזקן, בפרקים 36, ו-37 של Historia naturalis, בו הוא קושר אותה לסלע שנמצא באתיופיה:
אובסידיוס המוזכר כאן היה מפקד יחידת פרשים בצבא לביניוס בקרב נגד פירוס בשנת 280 לפנה"ס. ב"מילון לביוגרפיה ולמיתולוגיה היוונית והרומית" משנת 1849 כותב המילונאי ויליאם סמית כי שמו המלא היה כנראה "אובסידיוס רוּפוּס", וכי הסלע שגילה באתיופיה נקרא על שמו.
מקור אתיופי לאובסידיאן מוזכר גם בערך OBSIDIANUS ב-Lexicon Universale – אנציקלופדיה בשפה הלטינית שהתפרסמה ב-1698 בארבעה כרכים בעלי 1,000 דפים כל אחד. האנציקלופדיה נכתבה בבזל על ידי יוהאן יאקוב הופמן (Juhann Jacob Hofmann, 1635–1706).
ב-1746 פרסם הסופר האנגלי ג'ון היל (1716–1775) תרגום מלווה בהערות של כתבי תאופרסטוס, כולל "ההיסטוריה של האבנים", בו הוא מציין כי "לקדמונים היו שניים או שלושה מסוגי השיש הכהה הזה, בעל מרקם עדין, ששימש אותם רבות. הם עמדו בליטוש טוב, היו שקופים במידת-מה כאשר נחתכו ללוחות דקים, ושיקפו דמויות כפי שעושות המראות שלנו. הסוג הראשון נקרא οψιανός απο τηο οψεός, שביטא את תכונת ההשתקפות ונכתב מאוחר יותר בלטינית 'אופסידיאנוס' או 'אובסידיאנוס'".
מקורות אלה לשמו של הסלע תואמים את העובדה כי גם היוונים וגם הרומאים השתמשו באובסידיאן, בין היתר כאבן חן.
קאנטחו
קאנטחו (בוייטנאמית: Cần Thơ) היא העיר הרביעית בגודלה ב, והעיר הגדולה ביותר באזור נהר מקונג. באזור העיר, נמצאים מוזיאון קאנטחו ואוניברסיטת קאנטחו. ליד העיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי קאנטחו.
אובסידיאן
שם ומחקר
ב-1773 כתב המינרלוג הגרמני אורבן פרידריך בנדיקט ברוקמן (Urban Friedrich Benedict Brückmann) כי "אובסידיאן הוא כנראה לבה שחורה". הגאולוג והפלאונטולוג הגרמני לאופולד פון בוך (Christian Leopold von Buch, 1774–1853) ציין בשנת 1809 כי אובסידיאן זרם מתוך הר געש ולא הושלך מתוכו.
קאנטחו
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-1,217 ק"מ מבירת וייטנאם, האנוי.
אובסידיאן
מאפיינים
מאחר שאובסידיאן הוא סלע ולא מינרל, עשויות תכונותיו הפיזיקליות והכימיות להשתנות ולא להיות קבועות:
קאנטחו
אקלים
על פי שיטת קפן, בקאנטחו יש אקלים סוואנה טרופי. ממאי עד לנובמבר, האזור גשום, ומדצמבר עד לאפריל, האזור לח. הלחות השנתית הממוצעת היא כ-83%. כמות הגשמים הממוצעת היא 1,635 מ"מ. הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס.
אובסידיאן
גאוכימיה
הרכבו של אובסידיאן דומה לזה של גרניט וריוליט, ונובע מ-60%–70% סיליקה – צורן דו-חמצני, SiO2, והיתר: אלומינה, ברזל ומתכות אלקליות שונות.
תכולת המים באובסידיאן נמוכה מאוד – 0.1%–0.3%, אך גבוהה יותר מאשר בטקטיט או במולדביט – סוגים של זכוכית טבעית הנוצרים מהתכת סלעים בעקבות פגיעת מטאוריט והתמצקותם מחדש.
אובסידיאן נוטה למִיוּם (ספיחת מים), הגורם לבלייתו. עובדה זו אפשרה את פיתוחה של טכניקת תיארוך אובסידיאן באמצעות מיום, המתבססת על מיום מינרלי המתרחש בו.
מבנה
הגאולוג והפטרולוג הנורווגי יוהאן הרמן לאי ווגט (Johan Herman Lie Vogt, 1858-1932) – שנחשב לחלוץ במחקר פיזיקלי-כימי של סלעי יסוד – כתב ב-1923 כי הרכבים אוטקטיים או יחסים כמעט-אוטקטיים מקדמים את היווצרותה של זכוכית, מאחר שלהרכבים אלה נקודת התכה נמוכה. כתוצאה מכך, בטמפרטורה זו הנתך צמיג יותר מאשר בנקודה אחרת על העקומה, ונקודות סמוכות לאוטקטית נוטות להגיע לנקודת מוּצקיוּת בטרם הגיען לנקודת ההתגבשות. בהתקררות מהירה יחסית, ההתגבשות תתרסן במלואה או כמעט במלואה. לכן, טוען ווגט, אין זה מקרי כי במרבית המקרים הרכבו הכימי של אובסידיאן קרוב לנקודה האוטקטית של גרניט.
באובסידיאן עשויות להיווצר ליתופיזות – נקבוביות הנוצרות כאשר הלחץ החיצוני נמוך דיו לאפשר לגזים המומסים בלבה הנוזלית להתרחב וליצור חלל.
מראה
ב-1822 כתב הגאולוג והמינרלוג האמריקאי פרקר קליבלנד (Parker Cleaveland, 1780–1858):
פסי זרימה
באובסידיאן ניכרים לעיתים פסי זרימה, הנוצרים כאשר זרמי לבה חמים מתגבשים במהירות במפגש עם גוף קר – אוויר, מים או סלע אחר. הפסים נוצרים במהלך התקררות מהירה המאפיינת את היווצרות הסלע. הפסים נראים במקביל לחזית התגבשות, ועשויים לשקף לחצים שונים המופעלים על הזרם בעת התגבשותו, או מסדרה של תהליכי התגבשות, שבירה פריכה והלחמת השברים.
היווצרות
היווצרות אובסידיאן נדירה למדי במערכות געשיות ואופיינית לקשתות געשיות קאלק-אלקליניות. נדירות זו נובעת כנראה מהעובדה כי אובסידיאן הוא התוצר השיורי הסופי של מערכות מובדלות, ומהעובדה כי עובי הנתך מוגבל לכיפות וזרמי לבה בהיקפים מוגבלים – המזדקרים או נדחקים אל פני השטח בקושי רב.
אובסידיאן נוצר כאשר לבה פלסית – לבה עתירת פצלת השדה וסיליקה – מתקררת במהירות. בעת ההתקררות המהירה לא מספיקים לצמוח גבישים, והתוצאה היא זכוכית טבעית שאינה כוללת את המבנה הגבישי של המינרלים המרכיבים סלעים הדומים בהרכבם לאובסידיאן.
מאחר שאובסידיאן נוטה למיום הגורם לבלייתו, מרביתו הנמצא בימינו אִין סִיטוּ צעיר מ-10 מיליון שנים.
סוגים
אובסידיאן מופיע לרוב בצבע כהה ואחיד, ובמקרים נדירים עשוי להיות כמעט חסר צבע. הצבעים הכהים השונים נגרמים מנוכחות תכלילים וזיהומים כימיים, דוגמת ברזל ומגנזיום המעניקים לו גוונים ירוקים וחומים ומגנטיט האחראי לגוונים השחורים.
סוגי אובסידיאן:
תפוצה
אובסידיאן מצוי במקומות רבים בעולם, בהם אתיופיה, איטליה, טורקיה, הונגריה, סלובקיה, הרי אורל, הקווקז, מקסיקו, סקוטלנד, ניו זילנד וארצות הברית.
אתרים לדוגמה
אף שהוא נפוץ במקומות רבים בעולם, אובסידיאן אינו מצוי בישראל.
שימושים
אובסידיאן שימש בעבר – ומשמש גם בהווה – להכנת כלי אבן חדים: כלי נשק, כלי עבודה ואף לניתוחים. הסלע משמש גם ליצירת תכשיטים וחפצי אמנות, ונחשב לאבן חן חצי יקרה.
שימושים מעשיים ומסחר
לאובסידיאן חשיבות ארכאולוגית רבה, מאחר שהסלע – ששימש בימי קדם לקישוט וליצירת ראשי חץ, להבים ומגרדות – נסחר בהרחבה כחלק מהמהפכה הנאוליתית. הסלע זכה להערכה רבה בתרבויות מסוימות של תקופת האבן, משום שבדומה לצור אפשר היה לסתת אותו ליצירת להבים חדים ולעצבו לראשי חץ. כמו כל סוגי הזכוכית וכמה סוגים אחרים של סלעים טבעיים, אובסידיאן נשבר בקו שבר קונכייתי אופייני שקצהו חד. ייתכן גם שליטשו אותו ליצירת מראה קדומה. על פי תפוצת הממצאים ברחבי הסהר הפורה, מסתבר שאובסידיאן היה מראשוני המוצרים בהם נערך מסחר קבוע: גושים שלמים ומוצרים מעובדים מחומר זה נישאו על הגב – לפני ביות בהמות לתובלה – מרמת אנטוליה לארץ ישראל ולמפרץ הפרסי כבר בנאוליתית הקדם-קרמית, כ-8 אלפי שנים לפני הספירה.
תושבי מרכז אמריקה הפרה-קולומביאנית עשו שימוש רב ומתוחכם באובסידיאן חתוך ומעובד, ככלי עבודה וכחפצי נוי. תושביה הקדומים של אמריקה המרכזית גם התקינו מין חרב בעלת להבי אובסידיאן המורכבים על גוף עץ שנקראה מאקואהואיטל. נשק זה יכול היה לגרום פצעים קשים בשילובו של קצה להב חד מאוד עם חיתוך משונן של נשק מסורי. ידועים דיווחים של עדי ראייה לשימוש בנשק זה לקטיעת גפיים וכריתת ראשי אויבים בלהט הקרב, ואפילו לעריפת ראשו של סוס קרב ביש מזל.
כיום נעשה באובסידיאן שימוש בניתוחי לב, שכן להבים משוכללים מחומר זה מצוידים בחוד העולה עד פי חמישה בחדותו על זו של אזמלי פלדה משובחים. שקצה הלהב מגיע לדקיקות מולקולרית ממש מאחר שניתן לחדד אותו יותר מאשר פלדה. להב דק וחד כל כך משיג חתך נקי יותר ומפחית את החבלה לרקמות, וכך תורם להחלמה מהירה יותר והקטנה של הצלקות לאחר הניתוח.
אובסידיאן כאבן חן
השימוש הנפוץ באובסידיאן כאבן חן נעשה בתכשיטים, בחפצי נוי ובאדריכלות. אף שאובסידיאן נדיר באוסטרליה, נמצאו חפצי נוי שהוכנו ממנו בקווינסלנד. הסלע נכרה באי מלוס, בדרום הים האגאי, במשך 12,000 שנים על ידי היוונים והרומאים – שהשתמשו בו כאבן חן. גם האצטקים כרו אותו לצרכים דומים בשנים 1350–1520. אובסידיאן, הנחשב בעיני גמולוגים לאבן חן חצי יקרה, שימש את התכשיטן פטר קארל פברז'ה ליצירת קישוטים בדמות בעלי חיים.
כאבן חן לשיבוץ בתכשיטים, אובסידיאן מלוטש באופנים שונים. סוגים שקופים מלוטשים כפאסט – פאות ישרות, בעיקר בחיתוך יהלום. סוגים שקופים פחות מלוטשות כקבושון או כחיתוך שולחן – משטח עליון רחב וישר.
בתרבות
להב אובסידיאן מוזכר בסדרת ספרי שיר של אש ושל קרח של ג'ורג' ר. ר. מרטין כנשק נגד המהלכים הלבנים. השם הילידי לאובסידיאן בסדרה הוא "זכוכית-דרקון", ונטען שניתן להבעיר את החומר ולהשתמש בו כנר. בסדרת ספרי נפילת הממלכות של מורגן רודס האבן משמשת כאחד מקריסטלי הרביעייה, היא מסמלת את אלמנט האדמה.
ביקום של מסע בין כוכבים, ובעיקר בסדרת הטלוויזיה חלל עמוק 9, מוזכר רבות המסדר האובסידיאני ("The Obsidian Order") אשר מהווה ארגון ביון כוחני וחזק השייך לאיחוד הקרדסי.
במשחק הווידאו "Minecraft", אובסידיאן הוא בלוק קשה ביותר שנוצר ממפגש של מים ולבה ובאמצעותו ניתן לבנות שער לגיהנום.
בפרויקט דואולינגו ללימוד שפות ישנה ליגה בכירה המכונה "אובסידיאן". היא מיוצגת בצע שחור והנה שנייה לליגת היהלום בלבד, מתוך 10 ליגות.
טוראקו רוס
טוראקו רוס או טוראקו ליידי רוס (שם מדעי: Musophaga rossae) הוא מין של עוף טרופי אפריקני בינוני ממשפחת הטוראקיים.
משתמטים מעבודה (גרמניה הנאצית)
משתמטים מעבודה (בגרמנית: Arbeitsscheu, אָרְבַּייטְסְשוֹי) הוא מושג שתיאר בתקופת גרמניה הנאצית תת-קטגוריה של קטגוריית האסירים ה"א-סוציאלים" (A-Sozial) שהוספה בשנת 1938 למערכת המושגים של המפלגה הנאצית. אסירים שנכלאו במחנות הריכוז בהתאם לקטגוריה זו סומנו במשולש שחור. בתקופת שלטון המפלגה הנאצית נערכו קמפיינים רבים עבור התושבים הגרמנים ותושבי המדינות שנכבשו על ידי גרמניה שקראו להם להתייצב בלשכות התעסוקה ולקבל עבודה.
ב-26 בינואר 1938 קרא היינריך הימלר לגסטפו לערוך פעולות "לכליאה של כל הגברים הכשירים לעבודה שדחו שתי הצעות עבודה שהוצעו להם ללא הצגת סיבה הולמת, או כאלו שלקחו את הצעות העבודה אך לאחר זמן קצר ללא סיבה מבוססת נטשו את המשרה". בהגדרת הא-סוציאלים נכללו גם מפגרים, חולי נפש, אלכוהוליסטים, חסרי בית, קבצנים, זונות וחלק מן האנרכיסטים.
Soul (שיר)
Soul (בעברית: נֶפֶשׁ או נְשָׁמָה) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת הקנדית-צרפתייה סלין דיון, מתוך אלבום האולפן האחד העשר בשפה האנגלית, Courage. השיר יצא לאור ב-24 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל שיווקי רשמי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד השירים שבקוויבק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טינה פארול, ג'ייסון וייד, ג'יימס ג'י מוראלס, מאט מוראלס ודייב רודריגס והופק על ידי ה-Elev3n. ב-15 בנובמבר 2019, הוציאה דיון את אלבומה האחד עשר בשפה האנגלית Courage, ובהמשך הוציאה מהדורה יפנית של האלבום, בה נכלל השיר "Soul". השיר לא נכלל במהדורה הרגילה של האלבום.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סלין דיון ב-15 בנובמבר 2019 ובו ניתן לראות את עטיפת האלבום, Courage.
איי הודו המערבית הבריטיים
איי הודו המערבית הבריטיים (באנגלית: British West Indies) היה שמן של הקולוניות באיי הים הקריבי ובחופיו ביבשת שהשתייכו לאימפריה הבריטית. ב-1912 כללו איי הודו המערבית הבריטיים שמונה קולוניות: איי בהאמה, ברבדוס, גיאנה הבריטית, הונדורס הבריטית, ג'מייקה (עם מושבות החסות שלה איי טרקס וקייקוס ואיי קיימן), טרינידד וטובגו, איי וינדוורד ואיי ליוורד הבריטיים.
בין השנים 1958–1962 אוגדו כל האיים (מלבד איי הבתולה הבריטיים, איי בהאמה, הונדורס הבריטית וגיאנה הבריטית) בפדרציה של איי הודו המערבית. המחשבה הייתה, כי הפדרציה תהפוך לימים למדינה אחת עצמאית, אך בשל סמכויותיה המוגבלות, העדר תמיכה ציבורית ובעיות מעשיות רבות היא פורקה בסופו של דבר.
מרבית הטריטוריות, לרבות כל הגדולות שבהן, הן כיום מדינות עצמאיות נפרדות החברות בארגונים בינלאומיים שונים כגון האומות המאוחדות, ארגון מדינות אמריקה, איגוד מדינות הים הקריבי, ארגון הסחר העולמי, הקהילייה הקריבית, חבר העמים הבריטי, הבנק הקריבי לפיתוח ועוד. היתר הן טריטוריות בריטיות שמעבר לים.
פטרת
פטרת (Mycosis) היא מחלה הנגרמת על ידי פטרייה. ישנן כ-300,000 סוגי פטריות, מהן כ-150 ידועות כגורמות למחלות באדם.
הן יכולות לגרום ל:
פטרת עור (דרמטופיטוזיס)
פטרת עור (דרמטומיקוזה) נגרמת על ידי דרמטופיטים - פטריות הצומחות באזור הקרני של העור, והורסות את החומר הקרני. ידועים 41 זני דרמטופיטים עם מבנה בסיס בצורת הייפות (hyphae). הזן השכיח ביותר (98% מהפטריות הדרמטופיטיות בישראל) הוא Trichophyton rubrum. כאשר הפטרייה פוגעת באזור מסוים היא נקראת tinea.
ישנם כמה סוגי פטרות עור: הפטרייה מתבטאת בטריאדה המורכבת מ-1. שיער קצוץ 2. שיער אפור לא מבריק 3. קשקשת.
מכל הסוגים הנ"ל הפטרת שבין אצבעות כפות הרגליים היא השכיחה ביותר בישראל. החום והלחות הנוצרים בעיקר בין האצבעות הרביעית והחמישית של כפות הרגליים מהווים סביבה אידיאלית להתפתחות הפטריות. התרבותן גורמת לגרד, למסמוס של העור ובהמשך לסדקים כואבים המוכרים לרובינו. נעילה ממושכת של נעלי התעמלות בעלות סוליות גומי או נעלי צבא מגבירה את הסיכון ללקות בזיהום פטרייתי בכפות הרגליים. אם אין מטפלים בפטרת היא עלולה להתפשט לעור כף הרגל ולציפורני הרגליים.
פטרת עומק
פטרת מסוכנת יותר מפטרת העור, אך מוגבלת לאזורים הטרופיים. פטריות מסוג זה עלולות לפגוע בעור תחילה, ואחר כך הן חודרות לאיברים פנימיים וגורמות בהם זיהום. ישנם כמה סוגים של פטרות עומק:
סקארפ
סקארפ (בצרפתית: Scarpe) הוא נהר הזורם בחבל נור-פה דה קאלה שבצפון צרפת.
הנהר הוגדר כאתר מוגן (אתר רמסר) לפי אמנת רמסר בשנת 2020.
גאוגרפיה
מוצאו כ-25 ק"מ ממערב לעיר אראס והוא זורם לאורך 102 ק"מ. הוא נופל אל העיר מגובה של 55 מטר ומכאן ואילך עובר בתעלה שיש בה 19 סכרים במפלס של כ-40 מטר. התעלה עוברת דרך הערים דואה וסן-אמאן ונשפכת אל הנהר סכלדה ליד העיירה מונטאן דו נור שעל גבול בלגיה. התעלה משמשת לשיוט ספינות נהר ולניקוז מי עמק הסקארפ. לנהר יש מספר יובלים ובהם קרינשון המתאחד איתו באראס.
היסטוריה
הרומאים התיישבו בעמק הסקארפ (כיום בסביבות העיר סן-אמאן). בימי הביניים השתייך לאזור השפעתו של בישוף מאסטריכט ונודע בשל מנזר ובית תפילה קטן שהוקמו על ידי המלך דאגובר הראשון ב-639. לפני המהפכה הצרפתית נודע בשל מימיו שיוחסו להם סגולות רפואיות. עמק הנהר סקארפ היה שדה קרב במלחמת העולם הראשונה. כיום הוא משמש לנופש כפרי, לצייד ולדייג.
היסטוריה של הולנד
ההיסטוריה של המרחב הקרוי כיום בשם "הולנד" מתחילה אמנם לפני למעלה מ-100,000 שנה, אז ניכרו באזור סימניה הראשונים של פעילות אנושית, אך מקורות כתובים העוסקים בתושביה הופיעו לראשונה רק בתקופה הרומית.
חבל הארץ שדרומית לנהר הריין נכבש על ידי הרומאים והפך לחלק מגאליה בלגיקה, ומאוחר יותר לחלק מהפרובינקיה הרומית גרמניה אינפריור ("גרמניה התחתית"). הארץ הייתה מיושבת באותה עת על ידי שבטים גרמאניים שונים, ובחלק הדרומי ישבו קלטים, שהתמזגו עם השבטים הגרמאניים החדשים שהגיעו לאזור במסגרת נדידת העמים אחרי נפילת האימפריה הרומית.
בימי הביניים כללו ארצות השפלה (אזור הכולל, פחות או יותר, את הולנד ובלגיה של ימינו) רוזנויות, דוכסויות ודיוקסיות שונות, שהשתייכו לדוכסות בורגונדיה ולאימפריה הרומית הקדושה. כל אלה אוחדו והיו למדינה אחת תחת שלטון בית הבסבורג במאה ה-16. הצלחתו של הקלוויניזם בארצות השפלה והניסיון ליצור משטר ריכוזי ולדכא את חופש הדת הביאו למרד נגד פליפה השני, מלך ספרד. ב-26 ביולי 1581 הוכרזה עצמאות, שהוכרה לבסוף אחרי מלחמת שמונים השנה (1568–1648). שנות המלחמה מציינות גם את תחילתו של תור הזהב בהולנד, תקופה של שגשוג מסחרי ותרבותי שנמשכה, פחות או יותר, במשך כל המאה ה-17.
לאחר הכיבוש הצרפתי בתחילת המאה ה-19, החלה הולנד את דרכה כמונרכיה שבראשה עומד בית אורנז'. אך לאחר תקופה קצרה של שלטון שמרני, לא ניתן היה עוד להתעלם מרחשי הליברליזם בעם, והמדינה הפכה לדמוקרטיה פרלמנטרית שבראשה מונארך החל ב-1848, וכך נשארה עד היום, למעט בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הולנד כיום היא מדינה מודרנית ומתועשת, יצואנית חשובה של מוצרים חקלאיים. סחר בינלאומי היה מאז ומתמיד רכיב מרכזי בכלכלה ההולנדית, עם השפעה חזקה גם על התרבות, והיה בין הגורמים המרכזיים במאבק על העצמאות.
פרהיסטוריה
בארצות השפלה נתגלו סימני פעילות אנושית בני יותר מ-100,000 שנה, והאזור בו שוכנת הולנד של ימינו מיושב מאז עידן הקרח האחרון (לפני כ-16,000 שנה); באותה תקופה שרר בהולנד אקלים של טונדרה, והשטח היה נטול צמחייה כמעט. המתיישבים הראשונים התקיימו כציידים-לקטים. אחרי סוף עידן הקרח יישבו את האזור קבוצות פלאוליתיות שונות. קבוצה אחת בנתה סירות קאנו (באזור פֶּסֶה, בסביבות שנת 6500 לפני הספירה). בסביבות שנת 8000 לפני הספירה התגורר בפריזיה שבט מזוליתי.
חקלאות הגיעה להולנד בסביבות שנת 5000 לפני הספירה, עם תרבות הקדרות הקווית (כפי הנראה איכרים ממרכז אירופה), אך היא התקיימה רק בדרום (דרום לימבורג), שם יש רמה של אדמת לס. הידע שלהם לא נוצל כדי להקים חוות בשאר הולנד, כיוון שטרם אולפו שם בעלי חיים ולא היו כלים טובים.
החקלאים הראשונים עזבו את הולנד בסביבות שנת 4500 לפני הספירה ונותרו שוב רק ציידים-לקטים (מלבד יישוב קטן באזור סוויפטרבאנד בסביבות שנת 4300 לפני הספירה), כמו הציידים בתרבות פלארדינגן (Vlaardingen, בערך 2600 לפני הספירה).
מאוחר יותר הוקמו השרידים הפרהיסטוריים החשובים הראשונים בהולנד: הדולמנים, מצבות אבן ענקיות. הם נמצאים בפרובינציית דרנתה של ימינו, וכנראה נבנו על ידי חקלאים מתרבות הכד דמוי המשפך בין 4100 ל-3200 לפני הספירה.
מערבה משם, ייתכן שאותם השבטים הם שבנו מחנות זמניים לשם ציד חורפי, למשל ציד כלבי ים. יש אפילו סימנים של מקום יישוב קטן במערב.
העדויות הראשונות לשימוש בגלגל מתוארכות לסביבות שנת 2400 לפני הספירה. ייתכן שהמצאת הגלגל שם קשורה לתרבות הכד דמוי הפעמון. תרבות זו התנסתה גם בעיבוד נחושת, וכמה עדויות לכך (סכיני נחושת, ראש חנית מנחושת, סדן מאבן) נמצאו על נהר ולווה. כל ממצא מנחושת מעיד על סחר עם "מדינות" אחרות, כיוון שנחושת טבעית אינה נמצאת בשטח הולנד.
תקופת הברונזה החלה כנראה בסביבות שנת 2000 לפני הספירה ונמשכה עד בערך 800 לפני הספירה. בקבר "הנפח מוואחנינגן" נמצאו כלי ארד המעידים על ניסיון ללמוד את השימוש במתכת (ראו תמונות של ממצאים מתקופת הברונזה בהולנד). ממצאים מאוחרים יותר מופיעים במקומות אֶפֶּה ודְרָאוּוֶן. הממצאים הרבים של חפצים נדירים (ולפיכך יקרי ערך), כמו למשל חרוזי בדיל במחרוזת מאזור דרנתה, מרמזים על כך שדרנתה הייתה מרכז למסחר בתקופת הברונזה בהולנד.
מאגר של חפצי ברונזה שבורים שנועדו למיחזור (ליד פורסכוטן) מעיד על ערכו של הארד באותם ימים. חפצי ארד הולנדיים טיפוסיים הם סכינים, חרבות, גרזנים, אבזמים, צמידים וכו'. רוב החפצים נמצאו בדרנתה. פרט אחד מעיד על כך שהסוחרים הרחיקו לנסוע: דליי ארד גדולים שיוצרו במזרח צרפת או בשווייץ, ונועדו לעירוב יין במים - מנהג רומי/יווני.
עידן הברזל הביא עמו ברכה להולנד, כיוון שיש בה עפרת ברזל בשפע, בכל האזורים. כיוון שכך, חרשי ברזל עברו מיישוב ליישוב כשהם נושאים ברזל וארד, ומייצרים כלים לפי דרישה: גרזנים, סכינים, סיכות, ראשי-חץ, חרבות וכדומה. יש גם עדות לחישול ברזל בשיטת פלדת דמשק, שיטה מתקדמת שייצרה ברזל גמיש יותר וחזק כפלדה.
עושרה של הולנד בתקופת האבן בא לידי ביטוי בקבר המלך (סביבות 500 לפני הספירה) באזור העיירה אוֹס (Oss), שם נקבר מנהיג מקומי עם כמה חפצים מיוחדים במינם, כולל חרב מברזל עם דוגמה מוטבעת בזהב ואלמוגים. הוא נקבר בתל הקבורה הגדול ביותר במערב אירופה, 52 מטרים רוחבו.
בעת בואם של הרומאים הייתה הולנד מיושבת בשבטים גרמאניים, כמו הטובאנטים, הקאנינפאטים והפריזים, שהתיישבו באזור בסביבות שנת 600 לפני הספירה. שבטים קלטיים התיישבו בדרום, ביניהם האבורונים והמנאפּיים. כמה גרמאנים התיישבו דרומית לריין בתחילת האזור הרומי, ויצרו שם את השבט הבטאווי והשבט הטוקסאנדרי. הבטאווים נחשבו לחיילים טובים, ולחמו במלחמות חשובות רבות, ביניהן כיבוש דאקיה (רומניה של ימינו) על ידי הקיסר טראיאנוס. בעיני התנועה הלאומנית המאוחרת נחשבו הבטאווים לאבותיהם "האמיתיים" של ההולנדים המודרניים, כמשתקף בשמה של הרפובליקה הבטאווית מאוחר יותר.
התקופה הרומית
אחרי שיוליוס קיסר כבש את גאליה, הוא המשיך צפונה ובסביבות שנת 58 לפני הספירה כבש את כל אזור השפלה עד הריין (ובהולנד אף מעבר לריין). הולנד הדרומית ובלגיה של היום סופחו לאימפריה הרומית ובהמשך היו לחלק מפרובינקיית גאליה בלגיקה. בסביבות שנת 90 לספירה פוצלה פרובינקית בלגיקה והחלקים שבהולנד של היום שויכו לפרובינקית גרמניה תחתית, הצפונית ביותר באימפריה. הרומאים הקימו בהולנד את הערים הראשונות, שהחשובות שבהן היו אוטרכט, ניימכן ומאסטריכט וכן בנו את המבצרים הראשונים באזור; הם גם הביאו עמם את ידע הקריאה והכתיבה. חלקה הצפוני של הולנד, מקום מושבם של הפריזים (וכך הוא עד היום) נותר מחוץ לתחומי האימפריה אך הושפע גם הוא מן השכנה החזקה שמדרום.
היחסים בין הרומאים לתושבים המקוריים של הולנד היו על פי רוב טובים למדי; בטאווים רבים אף שירתו בחיל הפרשים הרומי. התרבות הבטאווית הושפעה מהתרבות הרומאית, ועדויות לכך ניתן לראות, בין השאר, במקדשים בסגנון רומאי כמו זה שבעיר אלסט המוקדש לאלים מקומיים. גם המסחר שגשג: המלח שיוצר ממי הים הצפוני היה פופולרי במיוחד, ושרידים ממנו זוהו בכל רחבי האימפריה הרומית. זה לא מנע את "המרד הבטאווי" בשנת 69 לספירה, שפרץ, בין השאר, מפני שהרומאים לקחו צעירים בטאווים לעבדים. המרידה, שזכתה להצלחה רבה, הונהגה על ידי הבטאווי גאיוס יוליוס קיוויליס. חיילים רומאים רבים (כולל חילות עזר בטאוויים וקאנינפאטיים מלגיונותיו של ויטליוס) הצטרפו למרד, שהצליח לפצל את האגף הצפוני של הצבא הרומי. במהלך המרד נשרפו ארבעים מבצרים רומאיים. באפריל שנת 70, במקביל להתמודדותו עם המרד הגדול בארץ ישראל, שלח אספסיאנוס כמה לגיונות כדי לדכא את המרד. מפקדם, פטיליוס קריאליס, הביס בסופו של דבר את הבטאווים והחל במשא ומתן עם יוליוס קיוויליס, במגרשו הביתי, במקום כלשהו בין המז ונהר ואל ליד נוֹבִיוֹגָאמוּס (ניימכן) או, כפי שכנראה קראו לה הבטאווים, בָּטָאווֹדוּרוּם.
הציוויליזציה הרומית הוכרעה על ידי הגירה המונית במסגרת נדידת העמים.
ארצות השפלה תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה
השבטים החדשים שהגיעו התערבו בתושבים הקודמים וכך יצרו את שלושת עמי ארצות השפלה: הפריזים לאורך החוף, הסקסונים במזרח והפרנקים במערב. הפרנקים התנצרו בעקבות מלכם כלוביס הראשון בשנת 496. הנצרות חדרה לצפון בעקבות כיבוש פריזיה על ידי הפרנקים. מיסיונרים אנגלו-סקסונים כמו ויליברורד, וולפרם איש סנס ובוניפציוס הקדוש היו פעילים בהמרתם של עמים אלה לנצרות. בוניפציוס נרצח על ידי הפריזים בדוקום (754) והיה לקדוש. הסקסונים במזרח התנצרו לפני כיבוש סקסוניה, והיו לבעלי בריתם של הפרנקים.
החלק הדרומי של הולנד המודרנית היה שייך לאימפריה הפרנקית של קרל הגדול. צפונה משם הייתה טריטוריה פריזית עד 734. בשנת 843 התחלקה האימפריה הפרנקית לשלושה חלקים, ורובה של הולנד השתייך לקיסרות האמצעית שבין צרפת לגרמניה. מאוחר יותר התפצלה הקיסרות האמצעית ורוב הארצות דוברות-ההולנדית של ימינו הפכו לחלק מגרמניה; פלנדריה הייתה לחלק מצרפת.
בין השנים 800 ו-1000 סבלו מאוד ארצות השפלה מפשיטות הוויקינגים (אחת מהן הרסה את העיר המשגשגת דורסטאד). רובה של הולנד היה בשלטון ויקינגי בין 850 ל-920. בערך באותה תקופה נאבקו גרמניה וצרפת על השליטה בקיסרות האמצעית. התנגדות לוויקינגים, אם הייתה כזו בכלל, באה בעיקר מצידם של אצילים מקומיים, שיוקרתם עלתה כתוצאה מכך. עליונותם של הוויקינגים באה אל קיצה ב-920, כשהיינריך הראשון מלך גרמניה שחרר את אוטרכט.
המלכים והקיסרים הגרמנים שלטו בהולנד במאות ה-10 וה-11. גרמניה נקראה האימפריה הרומית הקדושה אחרי הכתרתו של אוטו הראשון לקיסר. העיר ההולנדית ניימכן הייתה מקום שבו שהו קיסרים גרמניים; כמה מהם נולדו ומתו שם (ביניהם, למשל, הקיסרית הביזנטית תיאופנו, אשתו של אוטו השני). גם אוטרכט הייתה עיר חשובה ונמל מסחרי גדול באותה תקופה. נציגי השלטון הגרמני פקחו עין על רוזן מערב-פריזיה (כיום חבל הולנד) בדלתא של הריין - הוא מרד בשנת 1018. הרוזנות נועדה לאחר מכן להפוך לחלק מאוטרכט, אבל שמרה על עצמאותה בשל החיכוכים בין האפיפיור לבין הקיסר.
חלק גדול ממערב הולנד כמעט ולא היה מיושב בין סוף התקופה הרומית וסוף המאה ה-11. בסביבות שנת 1000 החלו איכרים מפלנדריה ואוטרכט לרכוש אדמות ביצה, לנקז אותן ולעבד אותן. תהליך זה התפתח במהירות והשטח הריק יושב בתוך כמה דורות. הם בנו חוות עצמאיות שלא היו חלק מכפרים קיימים, דבר שהיה ייחודי באירופה של אותם ימים. לפני תחילת התהליך הזה, השפה והתרבות של מעט האנשים שחיו באותו שטח הייתה פריזית - האזור נודע בשם "מערב פריזיה" (Westfriesland). ככל שהתקדם תהליך ההתיישבות, השפה המקובלת באזור הייתה הולנדית עתיקה. במאה ה-12 כבר היה האזור ידוע בשם הולנד. חבל צפון הולנד, הנמצא מצפון למפרץ האיי, עדיין ידוע בשפה המדוברת בשם "מערב פריזיה".
מסעי הצלב היו פופולריים בארצות השפלה, ורבים נמשכו להשתתף בהם ולהילחם על כיבוש המקומות הקדושים. באירופה עצמה, שרר שלום יחסי. פשיטות הוויקינגים נפסקו. מסעי הצלב והשלום באירופה תרמו שניהם למסחר ולצמיחה הכלכלית.
הערים עלו כפורחות, בעיקר בפלנדריה ובראבנט. כיוון שעושרן וכוחן של הערים עלה, הן החלו לקנות להן פריווילגיות מן השלטונות, שנקראו "זכויות עירוניות": הזכות לשלטון עצמי והזכות להעביר חוקים. התוצאה בפועל הייתה שהערים העשירות ביותר הפכו לרפובליקות כמו-עצמאיות בזכות עצמן. שתיים מהערים החשובות ביותר היו ברוז' ואנטוורפן, שעתידות להיות בין הערים והנמלים החשובים באירופה.
הקיסרות הרומית הקדושה לא הצליחה לשמור על אחדות מדינית. נוסף לעצמאותן הגוברת של הערים, שליטים מקומיים הפכו את הרוזנויות והדוכסויות שלהם לממלכות פרטיות, ולא חשו מחויבות רבה לקיסר, ששלטונו על חלקים רבים של האימפריה היה תאורטי בלבד. חלקים גדולים מן השטח שכיום הוא הולנד נשלטו בידי רוזן הולנד, דוכס חֶלְרֶה, דוכס בראבנט ובישוף אוטרכט. פריזיה וחרונינגן בצפון שמרו על עצמאות ושלטה בהם האצולה הזוטרה.
המדינות הפיאודליות השונות היו שרויות כמעט כל הזמן במלחמה זו עם זו. חלרה והולנד נלחמו ביניהן על השליטה באוטרכט. אוטרכט, שהבישוף שלה שלט בשנת 1000 על מחצית שטחה של הולנד של ימינו, נדחקה לשוליים כיוון שלעיתים קרובות התקשתה לבחור בישוף חדש. חרונינגן, דרנתה ורובה של חלרה, שהיו פעם חלק מאוטרכט, הפכו לעצמאיות. בראבנט ניסתה לכבוש את שכנותיה, אך ללא הצלחה. גם הולנד ניסתה להתבסס בזיילנד ופריזיה, אבל נכשלה בנסיונותיה.
פריזיה בצפון המשיכה לשמור על עצמאותה באותה תקופה. היו לה מוסדות שלטוניים משלה (שנקראו בשם הקיבוצי "החופש הפריזי") והיא התייחסה בעוינות למערכת הפיאודלית בערים אירופיות אחרות. הפריזים ראו בעצמם בעלי ברית של שווייץ, וקריאת הקרב הפריזית הייתה "המוות עדיף על העבדות". בסופו של דבר אבדה להם חירותם ב-1498, כשצבא הלנדסקנכט, שכירי החרב הגרמנים של אלברכט דוכס סקסוניה, הביס אותם.
התקופה הבורגונדית
רוב השטח שבו שוכנות כיום בלגיה והולנד התאחד בסופו של דבר בשלטון דוכס בורגונדיה ב-1433. עד האיחוד הבורגונדי הזדהו ההולנדים על פי רוב עם עיר הולדתם, הדוכסות או הרוזנות המקומית שבהם חיו, או כנתיני האימפריה הרומית הקדושה. התקופה הבורגונדית מציינת את תחילת דרכה של האומה ההולנדית כזהות לאומית נפרדת.
כיבוש רוזנות הולנד בידי פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה מעלה תמיהות מסוימות. כמה מבני האצולה החשובים ברוזנות למעשה הזמינו את הדוכס לכבוש את הולנד, אף על פי שמבחינה היסטורית לא הייתה לו כל חזקה עליה. כמה היסטוריונים טוענים שהמעמד השליט בהולנד קיווה שהולנד תשתלב בכלכלה הפלמית ותאמץ את המוסדות המשפטיים הפלמיים: בעוד שאירופה סבלה ממלחמות אזרחים רבות במאות ה-14 וה-15 פלנדריה התעשרה ונהנתה מפירות השלום.
א-נג'דאת
א-נג'דאת, או אלנג'דאת (בערבית: النجدات), היה תת-זרם בתוך זרם הח'וארג' שבאסלאם. חסידי הזרם הזה היו למעשה חסידיו של השייח' נג'דא אבן עמיר אלחנפי.
היסטוריה של הולנד
התקופה הבורגונדית
אחרי כמה שנות מלחמה הודחה רוזנת הולנד מכיסאה והוחלפה בדוכסים בורגונדים. המסחר ההולנדי התפתח במהירות, בעיקר בתחומי התעבורה והספנות. השליטים החדשים הגנו על האינטרסים המסחריים של ההולנדים. הצי ההולנדי הביס כמה פעמים את ציי ברית ערי ההנזה. אמסטרדם גדלה, ובמאה ה-15 הפכה לנמל הסחר הראשי באירופה לדגנים מן האזור הבלטי. אמסטרדם הפיצה דגנים לערים החשובות בפלנדריה, צפון-צרפת ואנגליה. סחר זה היה חשוב במיוחד להולנדים, כיוון שהולנד כבר לא הייתה מסוגלת לגדל מספיק דגן כדי להאכיל את האוכלוסייה המקומית: ניקוז הפולדרים גרם לירידה בכמות הכבול, מה שגרם לכך שאי-אפשר היה לנקז את האדמות החקלאיות במידה מספקת.
א-נג'דאת
א-נג'דאת בלטו במאה ה-7 לספירה, ולפרק זמן קצר הם אף שלטו במחוזות אל-ימאמה ובחריין שבמרכז ומזרח חצי האי ערב.
היסטוריה של הולנד
התקופה הבורגונדית
חבל חֶלְרֶה התנגד לשלטון הבורגונדי, וניסה להקים מדינה עצמאית בצפון-מזרח הולנד וצפון-מערב גרמניה של ימינו. במאה ה-16, בשל חוסר כסף, שלחה חלרה את חייליה לדאוג לעצמם בכך שיבזזו שטחי אויב. חיילים אלו היו מטרד גדול להולנד הבורגונדית. אירוע אחד שנודע לשמצה הייתה הפשיטה על האג. חלרה הייתה בעלת-בריתן של צרפת, אנגליה ודנמרק, שרצו לשים קץ לעושרן של פלנדריה ואנטוורפן, ולשלטון הבורגונדי בארצות השפלה.
מלחמת שמונים השנה
במאה ה-16 עבר כל שטח ארצות השפלה, באמצעות כיבושים וירושה, לשליטת שושלת הבסבורג תחת קרל החמישי, שאיחד את הישויות הפוליטיות השונות למדינה אחת. מזרח הולנד היה כבוש במשך כמה עשרות שנים בלבד לפני תחילת המאבק ההולנדי לעצמאות. על כל פנים, ב-1548, שמונה שנים לפני שוויתר על כיסאו, העניק הקיסר קרל החמישי לשבע עשרה הפרובינציות מעמד של ישות נבדלת גם מהקיסרות וגם מצרפת. צו קיסרי זה (הידוע בשם "הסנקציה הפרגמטית") לא הקנה לפרובינציות עצמאות מלאה, אך הוא העניק להן אוטונומיה רבה.
וילם הראשון מבית אורנז' (24 באפריל 1533 - 10 ביולי 1584), מייסד בית המלוכה ההולנדי, הנהיג את ההולנדים בחלק הראשון של המלחמה. בשנים הראשונות הייתה ידם של הספרדים על העליונה. אבל בשנים הבאות נתקלו המצור וההתקפות על ההולנדים בהתנגדות מוצקה. מלך ספרד איבד שליטה על הולנד אחרי ביזת אנטוורפן בידי חיילים ספרדיים שהתמרדו, שבה נהרגו כ-10,000 תושבי העיר. הקתולים השמרנים בדרום ובמערב תמכו בספרדים, שכבשו מחדש את אנטוורפן וערים הולנדיות ופלמיות אחרות. בסופו של דבר הצליחו המחוזות הצפוניים לשמור על עצמאות דה פקטו, ואילו המחוזות הדרומיים (פלנדריה, בראבנט, לוקסמבורג, פלנדריה הצרפתית, פלנדריה הוולונית - אזור ליל - ואחרים) נותרו בשלטון ספרדי, שהכביד עליהם את ידו. מספר רב של דרומיים נמלטו לצפון: מחצית מאוכלוסיית אנטוורפן, שלושת-רבעי אוכלוסיית ברוז' וגנט וכל תושבי דנקרק וערים קטנות אחרות. המלחמה נמשכה עוד 60 שנה נוספות אחרי שעיקר הלחימה הסתיים. שלום וסטפליה, שנחתם ב-30 בינואר 1648, אישר את עצמאותם של המחוזות המאוחדים מספרד ומגרמניה, והשאיר את ארצות השפלה הדרומיות בשלטון ספרד - מאותה עת התפצלו דרכי שני החבלים, והדרום הקתולי עתיד להפוך חלק מבלגיה, ואילו הולנד העצמאית תישאר פרוטסטנטית ברובה. מבין "שבעת המחוזות" החשוב ביותר היה מחוז הולנד, ולכן במקומות רבים קראו בשם "הולנד" למדינה כולה. המלחמה הפכה את המדינה החדשה לכוח חשוב במערב אירופה.
תור הזהב
במהלך מלחמת שמונים השנה הפכו המחוזות ההולנדיים למרכז הסחר החשוב בצפון אירופה, מעמד שעד אז היה שייך לפלנדריה; ספינות הולנדיות צדו לווייתנים בחופי סבאלברד, סחרו בתבלינים בהודו ואינדונזיה (באמצעות חברת הודו המזרחית ההולנדית) וייסדו מושבות בניו אמסטרדם (כיום ניו יורק), דרום אפריקה ואיי הודו המערביים. כמו כן הם כבשו כמה מושבות פורטוגליות בצפון-מזרח ברזיל, אנגולה, אינדונזיה וציילון, והיו המדינה האירופית היחידה שהותרה לה דריסת רגל ביפן, באי המלאכותי דג'ימה. המדינה החדשה שגשגה גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה תרבותית. ספקולציות בשוק הצבעונים הובילו להתמוטטות הראשונה של שוק המניות ב-1637 (שיגעון הצבעונים), אבל המשבר הכלכלי חלף עד מהרה. בשל כל ההתפתחויות האלו מכונה המאה ה-17 "תור הזהב של הולנד". כיוון שהולנד הייתה רפובליקה, היא נשלטה בעיקר בידי אליטה של סוחרים עירוניים שנקראו "רֶחֶנְטים" (regenten, מילולית "עוצרים"), ולא על ידי מלך. לכל עיר ומחוז היו ממשלה וחוקים משלהם, ומידה רבה של אוטונומיה. אחרי שנכשלו הניסיונות למצוא ריבון מוצלח, הוחלט שהריבונות תימסר לידי מועצות מחוזיות, שהיו הממשלות המקומיות בכל מחוז. גוף בשם "סטאטן-חנראל" (Staten-Generaal, גוף שממנו התפתח בסופו של דבר הפרלמנט ההולנדי המודרני), שיישבו בו נציגים מכל המחוזות, יחליט בעניינים הנוגעים לרפובליקה כולה. עם זאת, ה"סטאדהאודר" (Stadhouder, מילולית "מחזיק מקום") שעמד בראש כל מועצה מחוזית היה בן משפחת אוראנז'. בדרך כלל עמד סטאדהאודר אחד בראש כמה מחוזות. כמה מחוזות (למשל לימבורג ובראבנט) היו אוטונומיים רק באופן תאורטי, ולמעשה היו כפופים לשלטון המרכזי (ונקראו "ארצות הגנרליוּת", בגלל כפיפותן לסטאטן-חנראל). המדובר היה באזורים שלא היו חלק משבעת המחוזות המקוריים שחתמו על האיחוד, אלא שטח שנכבש מידי הספרדים. באותה תקופה הדת הקתולית דוכאה ביד קשה, אף כי באופן רשמי היה חופש דת.
בשנת 1651 חוקקה אנגליה (אז בשלטונו של אוליבר קרומוול) את חוק הסחר הימי הראשון, שהטיל מגבלות חמורות על כלי שיט זרים במסחר האנגלי וכך פגע באופן חמור באינטרסים של הולנד. בעקבות תקרית שבה סירבה אונייה הולנדית להנמיך את דגלה בפני אונייה אנגלית בתעלת למאנש פרצה מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה (1652 - 1654), שהסתיימה בחוזה וסטמינסטר; האמנה השאירה את חוק הסחר הימי על כנו. חלק מעושרם של ההולנדים נבע מסחר בעבדים. ב-1619 החלו ההולנדים לעסוק בסחר עבדים בין אפריקה ואמריקה, וב-1650 כבר הייתה הולנד סוחרת העבדים הגדולה ביותר באירופה, עד שבסביבות 1700 בריטניה לקחה לעצמה את התואר. עיר הנמל אמסטרדם הפכה לבירת העבדים האירופית וניהלה גם חלק מסחר העבדים במדינות שכנות; כ-10,000 ספינות עבדים היו קשורות לנמל באמסטרדם.