cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוליבולוס
הפוליבולוס היה לצד הטנק הרומאי אחד מכלי הנשק המתקדמים ביותר שפותחו בעת העתיקה.
הוועדה למיזמים ציבוריים
הוועדה למיזמים ציבוריים היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות אשר הוקמה בתקופת הכנסת ה-25.
יאניס פינופס
יאניס פינופס (בלטגלית: Juoņs Pynups; 10 במאי 1925 – 15 ביוני 2007) היה חייל סובייטי לטבי שערק בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא חשש שבעקבות עריקתו ישפטו אותו הסובייטים בעוון בגידה וידונו אותו למוות, ולכן התחבא מעל ל-50 שנה. לאחר שהסובייטים עזבו את לטביה בשנת 1995 הוא יצא ממחבואו, בגיל 70.
חצי מאה במחבוא
פינופס גויס לצבא האדום באוגוסט 1944, נשלח לחזית והשתתף בשני קרבות. זעזוע מוח גרם לו לאבד הכרה בקרב השני. כשהתעורר ראה שאיש לא נשאר בשדה הקרב, וניצל את ההזדמנות לעזוב. לבסוף הצליח לחזור הביתה ב-7 באוקטובר 1944. ברית המועצות ראתה את המדינות הבלטיות שנכבשו בכפייה כשטח סובייטי ותושביהן – כאזרחים סובייטים. נטישה או עריקה נחשבו למעשה בגידה.
הוא יצא לחצר במהלך היום רק כששכניו לא יכלו לראות אותו. הוא עזר לאחיו בעבודות חקלאות, כמו גם בקטיף פטריות ופירות יער ביער – את כל זה עשה רק בחסות הלילה, לאחר שבנה מספר בונקרים ביער כדי לעזור לו להישאר מוסתר.
פעם אחת נקלע בטעות למרכז הקהילה ופגש אדם בתחנת האוטובוס שאמר שהוא מכיר אותו, אבל לא זוכר את שמו. פינופס נמלט מיד – התקרית גרמה לו להיות זהיר עוד יותר, כי לאחר רבע מאה, הוא היה משוכנע שאיש לא יזכור אותו. בשנות ה-80, כשפינופס נקע את קרסולו, הוא ביקש סיוע רפואי תחת שם בדוי.
הוא בילה את שני העשורים האחרונים לחייו במחבוא. ההישארות במחבוא נעשתה קשה יותר ויותר לאחר שאחיו מתו ורק אחותו ורוניקה נותרה בחיים. הוא גם לא היה מסוגל להמשיך להיפגש איתה, לאחר ששכניה שאלו מי זה שביקר אותה.
יציאה לחופשי
אף שהיה מודע לכך שלטביה השיגה שוב את עצמאותה ב-1991, בכל זאת נשאר במחבוא בגלל כוחות הכיבוש הסובייטיים לשעבר, כיום רוסיה, שעדיין נשארו בלטביה. רק שישה חודשים לאחר שהכוחות הרוסים התפנו משטח לטביה, יכול היה פינפס להרוס סוף סוף את בונקרי היער שלו, ובגיל 70, להופיע בתחנת המשטרה של כדי להודיע שהוא מסתתר מהממשלה ביערות שמסביב ב-50 השנים האחרונות.
אוסקר פורלונג
אוסקר אלברטו פורלונג צ'ריטיינאו (בספרדית: Oscar Alberto Furlong Chretienneau; 22 באוקטובר 1927 – 11 ביוני 2018) היה כדורסלן, טניסאי ומאמן טניס ארגנטינאי. ככדורסלן הוא זכה עם נבחרת ארגנטינה באליפות העולם הראשונה ב-1950 ובפרס ה-MVP של אליפות העולם בכדורסל הראשון בהיסטוריה. הוא התחרה גם בטורניר הכדורסל האולימפי בלונדון 1948 והלסינקי 1952, ונכנס להיכל התהילה של פיב"א בספטמבר 2007.
קריירה בנבחרת הלאומית
פורלונג הופיע במדי נבחרת ארגנטינה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון (1948), ולאחר הפסד צמוד 57–59 לאלופה בסופו של דבר, ארצות הברית, בו קלע 18 נקודות, כונה על ידי מאמן ארצות הברית, עומאר בראונינג, "אחד משחקני בכדורסל הטובים ביותר שראיתי". על אף שניצחה שלושה משחקים מתוך חמישה לא הצליחה הנבחרת להעפיל לרבע הגמר וסיימה במקום ה-15 מתוך 23 נבחרות. לאחר הטורניר קיבל פורלונג הצעות לשחק במדי קבוצות ה-NBA מיניאפוליס לייקרס ובולטימור בולטס ובקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת קנטקי, אך דחה את כולן.
פורלונג היה חבר בנבחרת ארגנטינה שזכתה באליפות העולם בכדורסל 1950, אליפות העולם הראשונה, סיים כסגן מלך הסלים ונבחר לחמישיית הטורניר ול-MVP של אליפות העולם בכדורסל. בגמר הטורניר נגד ארצות הברית הוא קלע 20 נקודות. ב עזר פורלונג לנבחרתו לזכות במדליית הכסף. בטורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוביל פורלונג את ארגנטינה למקום הרביעי לאחר שהפסידה בחצי הגמר לארצות הברית 76–85.
פרישה מכדורסל וקריירת טניס
בשנת 1957, בזמן ששיחק כדורסל במדי וילה דל פארקה, נאלץ פורלונג לפרוש מוקדם, בגיל 30, לאחר שהמשטר הצבאי החדש החליט שכל חברי נבחרת ארגנטינה באליפות העולם ייחשבו כמקצוענים, מכיוון שהפרו את "קוד החובבנות" של הוועד האולימפי הבין-לאומי לאחר שקיבלו מכוניות במתנה. ב-8 בינואר 1957 הושעו כל חברי הנבחרת מכדורסל לכל החיים.
מאוחר יותר שיחק פורלונג טניס, ודורג שביעי במדינה. ב-1966 הצטרף לוועדה של איגוד הטניס הארגנטינאי והפך לסגן נשיא, ולאחר מכן מונה למאמן נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה. בשנתו האחרונה כמאמן הנבחרת הוביל פורלונג את ארגנטינה לחצי גמר גביע דייוויס 1977.
יאהו! יפן
'''יאהו! יפן קורפוריישן (באנגלית: Yahoo! Japan Corporation; ביפנית: ヤフー株式会社; ברומאג'י: Yafū Kabushiki-gaisha''') היא חברת ענק יפנית שהוקמה במקור כמיזם משותף של חברת יאהו האמריקאית (היום חלק מחברת ווריזון) וחברת סופטבנק היפנית.
במהלך השנים החברה התבססה יותר ויותר ביפן וכיום היא מהחברות הגדולות ביותר במדינה, ואין לה כבר קשר עם החברה האמריקאית המקורית. פורטל האינטרנט שמפעילה חברת יאהו יפן הוא האתר הנצפה ביותר כיום ביפן, ושירותי האינטרנט שהוא מציע הם ברובם דומיננטיים במדינה.
היסטוריה
בינואר 1996 סופטבנק וחברת יאהו האמריקאית חתמו על הסכם להקמת פורטל אינטרנט בשפה היפנית. באפריל 1996 הוא הוקם בשם "יאהו יפן", והיה לפורטל האינטרנט הראשון ביפן.
באוקטובר 2003 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך שבטוקיו, ומשנת 2005 היא נכללת במדד "ניקיי 225" היפני.
נכון לשנת 2019 יאהו! יפן ממשיכה להשתמש בעיצוב הישן-נושן של פורטל יאהו המקורי, אשר היה בשימוש בין השנים 1996 – 2009.
משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בטוקיו שביפן.
הפיגוע ליד בנייני האומה
הפיגוע ליד בנייני האומה בוצע באמצעות מטען חבלה ב-23 במרץ 2011, ליד בנייני האומה שבירושלים, ובו נרצחו אישה ונערה ונפצעו 37 אנשים.
הפיגוע
הפיגוע אירע בבוקר 23 במרץ בתחנת האוטובוס ליד בנייני האומה, בזמן שהגיע למקום קו 74 של חברת אגד, מספר שניות לפני הפיצוץ, התקשר בעל חנות ליד התחנה למשטרה בדיווח על חפץ חשוד במשקל שני קילוגרמים שהיה מוצמד למכשיר הטלפון הקווי במקום; תוך כדי השיחה התפוצץ המטען.
בפיגוע נרצחה תיירת מבריטניה, ונפצעו 38 אנשים, מתוכם 3 אנוש. אחת מהפצועות, בת 14, נפטרה מפצעיה ב-22 בנובמבר 2017 לאחר ששכבה בבית החולים שערי צדק מחוסרת הכרה.
בספטמבר 2011 עצר השב"כ בסיוע צה"ל והמשטרה את אצחאק ערפה, בן 23 מראס אל-עמוד שהניח את מטען החבלה.
אודי מנור
אהוד (אודי) מנור (נולד ב-1960) הוא היסטוריון ישראלי המתמחה בהיסטוריה של העם היהודי בעת החדשה.
ביוגרפיה
מנור נולד וגדל בקיבוץ ניצנים. הוא בוגר האוניברסיטה הפתוחה (1994), ואת התואר השני קיבל מאוניברסיטת חיפה (1996). הוא קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת חיפה בשנת 2001. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "ה'פארווערטס' - עיתונות, סוציאליזם והפוליטיקה היהודית בניו יורק, 1897-1917" בהנחיית דני גוטווין. בין השנים 2015–2018 לימד באוניברסיטת אריאל במחלקה למורשת ישראל, וב-2018 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה. מנור משמש מאז 2002 כמרצה במכללת אורנים ומלמד בה היסטוריה ואזרחות. בשנים 2009–2013 כתב מנור מאמרי דעה בעיתון "מעריב". שימש לצידה של ההיסטוריונית דינה פורת כיועץ האקדמי של סדרת תוכניות הרדיו "בת 70" בהנחיית יואב קרקובסקי.
היה ממיסדי "יסו"ד" (ישראל סוציאל-דמוקרטית), התארגנות פעילי שמאל-חברתי אשר הוקמה בשנת 2000. ערך וכתב בכתב העת של התנועה 'חברה'.
חבר במועצה של מכון המחקר ממרי מאז 2004, ובמועצה של מכון משואה מאז 2017.
יחסי כווית–ספרד
יחסי כווית–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין כווית וספרד.
יחסים דיפלומטיים
ספרד וכווית כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר קבלת עצמאותה של כווית בשנת 1961, וב-29 באוקטובר, הוקמה שגרירות ספרד בכווית. ספרד הייתה אחת מ-35 מדינות שהשתתפו בקואליציה הבינלאומית, שתחת מנדט האומות המאוחדות תרמה לשחרור כווית בפברואר 1991 לאחר כיבושה על ידי עיראק בהנהגת סדאם חוסיין באוגוסט 1990.
על פי צו מלכותי 977/2011, מ-8 ביולי 2011, הוקם משרד כלכלה ומסחר של שגרירות ספרד בכווית. היחסים הדו-צדדיים מצוינים ומבוססים על ידידות איתנה בין שני בתי המלוכה.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים והמסחריים בין ספרד לכווית היו באופן מסורתי דיסקרטיים מאוד, אך מאז 2010 הם צומחים בקצב טוב. ביולי 2011 הוקם רשמית המשרד הכלכלי והמסחרי של שגרירות ספרד בכווית כדי לחזק את הנוכחות המסחרית הספרדית במדינה, במקביל לשיפור משמעותי בנתוני הייצוא ולחתימת חוזים על ידי כמה חברות ספרדיות.
בשנת 2014 הגיע הסחר הדו-צדדי לשיא, כאשר היצוא הספרדי לכווית עמד על יותר מ-380 מיליון אירו בשנה (בתחומים מגוונים, עם משקל גדול של אופנת טקסטיל, מוצרי קרמיקה ומכשירים מכניים), ויבוא של 111 מיליון אירו (נפט ותוצרי לוואי).
נוכחותן של חברות בתחום האופנה (זארה, Women's Secrets, Cortefiel, אדולפו דומינגס, רוזה קלארה, מקסימו דוטי, אוישו, מנגו, סטרדיוואריוס, בין רבים אחרים) או תחום ההפצה וחנויות דיוטי פרי בשדה התעופה בכווית.
חאריס בלקבלה
קריירה
בלקבלה נולד בלה קורנוב שבצרפת, ושיחק במחלקת הנוער של בולון בטרם הצטרף למחלקת הנוער של ואלנסיין.
בשנת 2014 הצטרף לטור, שדשדשה בליגה הצרפתית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ב-8 באוגוסט 2014, בהפסד 0–1 בחוץ לטרואה. מאותו משחק השתלב בלקבלה בקביעות בהרכב קבוצתו.
בקיץ 2018 עבר לברסט, וסייע לה לעלות בסוף העונה לליג 1.
קריירת נבחרות
בלקבלה שיחק בנבחרות הצעירות של אלג'יריה, וביוני 2019 קיבל זימון ראשון לסגל הנבחרת הבוגרת, אך סולק ממנה לאחר שחשף את ישבנו בשידור חי במהלך שידור ישיר באתר טוויץ' שבו שיחק חברו לנבחרת, אלכסנדר אוקידג'ה, פורטנייט.
ב-14 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, בניצחון 5–0 על, במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019.
יוסף מזרחי
יוסף מזרחי (נולד ב-19 בינואר 1940) הוא מדען ישראלי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקר בתחום הפיזיולוגיה של הצמח בהיבטים של עקה פיזיולוגית. מזרחי תרם רבות לאינטרודוקציה של עצי פרי אקזוטיים לגידול בארץ.
קורות חיים
יוסף נולד לאהרון ולבת שבע בשנת 1940, בתל אביב, כצאצא לעדה התימנית. האב, אהרון, עלה לארץ מתימן ב-1910, בגיל 17, כדי להימנע מ"גזירת היתומים". הוא התיישב בכרם התימנים שבתל אביב. גם אביה של אמו הגיע מתימן. הוא עלה מצנעא עם משפחתו בשנת 1881, בהיותו בן 4, במסגרת עליית אעלה בתמר. משפחת הסב התיישבה בירושלים ובבוא היום, הסב נשא לאשה נערה מעדת הס"ט, דור חמישי בארץ. נישואים אלה היוו, במידה מסוימת, ציון דרך, כי הם היו רק מקרה שני, בירושלים של אותם ימים, של נישואים בין עדתיים.
יוסף מזרחי למד בתיכון עירוני א בתל אביב, והיה חבר בתנועת הצופים. בשנת 1955 נכח בכנס שבו דוד בן-גוריון קרא בפני חניכי תנועות הנוער של תל אביב: "נוער הזהב, רד לנגב". בהשפעת קריאה זו, יוסף מזרחי היה שותף להקמת גרעין שהגיע לקיבוץ שדה בוקר, והתגייס לנח"ל. בגרעין הכיר את נילי לבית ח'מלניק, אותה נשא לאשה בשנת 1963. מנישואים אלו נולדו לזוג שלושה ילדים. מזרחי מתגורר בבאר שבע מאז 1968.
המסלול האקדמי
כהמשך לשרותו בגרעין הנח"ל בקיבוץ ובהיותו חבר בקיבוץ, פנה יוסף מזרחי ללימודים בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. את התואר הראשון סיים בשנת 1964. את תואר המוסמך סיים ב-1966. יוסף מזרחי המשיך את לימודיו לדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחית פרופסור יואש וועדיה ופרופסור עמוס ריצ'מונד. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. בשנים 1973–1975 שהה בארצות הברית, באוניברסיטת פרדו בלאפייט, אינדיאנה, שם שימש כעמית בתר-דוקטורי. נושא המחקר היה גנים מעכבי הבשלה בעגבניות.
בשנת 1968 הצטרף לקבוצת החוקרים של המכון לחקר הנגב. כמו חלק גדול מהחוקרים של המכון, גם יוסף מזרחי היה בין המורים הראשונים במחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון, עם הקמתה. בשנת 1978 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-1983 לפרופסור חבר ובשנת 1991 מונה לפרופסור מן המניין. מזרחי נבחר למרצה מצטיין בשנים 2004–2007. בין השנים 1978–1982 שירת בתפקיד לאומי, במסגרת השאלה מהאוניברסיטה למשרד החקלאות, כמנהל היחידות למחקר ופיתוח החקלאות בנגב.
במסגרת עבודתו באוניברסיטה, מילא מספר תפקידים, חלקם במקביל. בשנים 1992–2008 היה מופקד על הקתדרה של "ישראל וברנרד ניצ'ונסקי בחקלאות מדברית", ובשנים 1995–1998 היה ראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-2003–2006 כיהן כראש המכון לחקלאות ולביולוגיה שימושית באוניברסיטת בן-גוריון.
בנוסף לפעילותו המדעית בארץ, יוסף מזרחי ערך מחקרים בשיתוף עם מדענים מאוניברסיטאות אחרות בעולם, בין היתר עם אוניברסיטת המדינה של וושינגטון בפולמן שבוושינגטון, עם אוניברסיטת ייל שבקונטיקט, ועם אוניברסיטת סידני המערבית שבאוסטרליה.
בשנת השבתון האחרונה לפני פרישתו, בשנת 2007, עבד בשיתוף עם חוקרים מארבע אוניברסיטאות שונות, בהוואי, באוקינאווה שביפן, באוסטרליה ובספרד, על פיתוחים של אוניברסיטת בן-גוריון.
באוקטובר 2008 פרש כפרופסור אמריטוס. הוא ממשיך לעבוד כחוקר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כגמלאי.
תרומה לכלכלה
מזרחי פיתח גידולי פרי אקזוטיים, חדשים לחלוטין לשוק הישראלי והבינלאומי. בכך הוא איפשר לחקלאי ישראל להיות הראשונים לייצא את התוצרת המבוקשת, הן לשוק המקומי והן לשוק הבינלאומי. בנוסף, עצי הפרי שפותחו מסוגלים לעמוד בתנאים של מחסור במים וטמפרטורות קיצוניות ועם זאת לייצר פרי איכותי. ניתן לראות בהם גידולים מותאמים לשינוי האקלים המתהווה.
בשנים 1984–1990, פרופסור מזרחי עם צוותו הקימו בנק גנים של פיטאיה, כנראה הגדול מסוגו בעולם. נאספו דוגמאות של זנים מהטבע, בג'ונגלים של מרכז אמריקה ובנוסף גם מגנים בוטניים בעולם ומאוספי חובבים בארץ ובחו"ל.
הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה
הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה (בצ'כוסלובקית: Československá republika) הייתה מדינה שהוקמה ב-1918 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתקיימה עד ועידת מינכן באוקטובר 1938, שבה אולצה למסור את חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, חלקים מדרום סלובקיה לממלכת הונגריה וחלק משלזיה הצ'כית לפולין.
בין מלחמות העולם
לאחר הקמתה חתם תומאש מסריק על הסכם עם התנועה הלאומית הסלובקית ונבחר לראש הממשלה הזמנית של צ'כוסלובקיה. באותה שנה הוא התמנה לנשיא הראשון של צ'כוסלובקיה וחזר ונבחר מחדש עד להתפטרותו, מחמת זקנה, בשנת 1935. לאחר פרישתו של מסריק ב-1935 מונה לנשיא תלמידו, אדווארד בנש.
המדינה סבלה מבעיות דמוגרפיות עקב הרגשת הקיפוח של המיעוטים הגרמני והסלובקי שלא השלימו עם הדומיננטיות הצ'כית. הגרמנים וההונגרים אף לא הכירו בקיומה. צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם הייתה מדינה דמוקרטית ומפותחת. היהודים היו בעלי זכויות מלאות, ובמדינה פעלו אישים כסופר קארל צ'אפק, והצייר אלפונס מוכה. הייתה זו תקופה של פריחה ושגשוג.
הסכם מינכן
במרץ 1938 סיפחה גרמניה הנאצית את אוסטריה, ובספטמבר אותה שנה החל היטלר ללחוץ על בריטניה וצרפת על הצורך בסיפוח חבל הסודטים. בפגישה ביניהם ב-15 בספטמבר, הגיעו נוויל צ'מברלין והיטלר להסכמה שבריטניה לא תתנגד להחזרת חבל הסודטים לגרמניה, ואילו גרמניה תימנע מתביעות טריטוריאליות נוספות בעתיד. לחץ צרפתי-בריטי על צ'כוסלובקיה שתסכים להחזרת אזורים מיושבים ברוב גרמני, נענה בסירוב צ'כוסלובקי. הבריטים והצרפתים איימו שבריטניה וצרפת יימנעו מסיוע צבאי במקרה שצ'כוסלובקיה תותקף, אם זו לא תקבל את התכתיב. ברית המועצות מצידה הבהירה שהיא תעמוד לעזרת צ'כוסלובקיה, וכי במקרה של תקיפה גרמנית, היא תשלח כוחות צבא לצ'כוסלובקיה דרך פולין או רומניה. שר החוץ הרוסי, מקסים ליטבינוב, אף נשא נאום בגנף בו חזר על ההבטחה הסובייטית.
ב-22 בספטמבר נפגש צ'מברלין שנית עם היטלר בגודסברג כשבאמתחתו הסכמתה המאולצת של צ'כוסלובקיה לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה. אולם בשלב זה היטלר הקשיח עמדות ונקט ב-1 באוקטובר כתאריך היעד לפינוי השטחים המדוברים מנוכחות צ'כוסלובקית. היטלר הוסיף תנאים נוקשים נוספים ובמיוחד התנאי ש"הצ'כים שיימלטו מהאזורים המסופחים לגרמניה לא יורשו לקחת עימם מאומה, כולל חפצים אישיים". תנאים אלו נועדו להצדיק מראש כיבוש גרמני כולל של צ'כוסלובקיה. ב-24 בספטמבר שב צ'מברלין ללונדון, כשהמלחמה נראתה בלתי נמנעת. צבאות בריטניה, צרפת וצ'כוסלובקיה התכוננו למלחמה נגד גרמניה, אולם ב-27 בספטמבר לאחר שהיטלר שלח מסר מרגיע לצ'מברלין שבכוונתו לספח אך ורק את חבל הסודטים, הוחלט על כינוס ועידה במינכן בניסיון להרגיע את הרוחות. במהלך הוועידה, שאליה צ'כוסלובקיה כלל לא הוזמנה, נכנעו מנהיגי בריטניה וצרפת לחלוטין לדרישותיו של היטלר, והוחלט על סיפוח חבל הסודטים לגרמניה עד ה-10 באוקטובר. ב-30 בספטמבר, אחר הצהריים, הכריז ראש ממשלת צ'כוסלובקיה, הגנרל סירובי, שהכניעה נכפתה על ממשלת צ'כוסלובקיה, וליווה את הכרזתו במחאה חריפה נגד העולם החופשי. הוא אמר: "ידידותינו ובנות בריתנו נטשו אותנו, נשארנו לבד". ממשלת צ'כוסלובקיה הייתה מאוכזבת ממה שראתה כבגידה של צרפת ובריטניה. הצ'כוסלובקים לא נמנעו מלהזהיר את בריטניה וצרפת שישלמו בארצותיהן הן על עזיבת צ'כוסלובקיה.
לאחר מכן
בעקבות הסכם מינכן הוקמה הרפובליקה הצ'כוסלובקית השנייה, אשר עד מהרה נאלצה למסור חלק משטחיה להונגריה ופולין, ובמרץ 1939 נכבשה על ידי גרמניה הנאצית.
יחסי חוץ
ההסכמה הקטנה פעלה בתיאום עם ההסכמה הבלקנית. הברית החלה להתפורר בשנת 1936 והתפרקה סופית בשנת 1938 בעקבות הסכם מינכן כשהערבות הצרפתית לגבולות צ'כוסלובקיה לא יושמה.
דוד משולם
דוד משולם (25 במאי 1930 – 4 באוגוסט 1987) היה פסל וצייר ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בקיוסטנדיל, בולגריה, ועלה לישראל לבדו כמדריך בשומר הצעיר בשנת 1948. לחם ונפצע קשה בדרדרה, במלחמת העצמאות.
בתום שירותו הצבאי החל ללמוד פיסול במדרשה לאמנות בתל אביב, אצל הפסל משה שטרנשוס, מאנשי קבוצת האמנים "אופקים חדשים", ולאחר מכן המשיך ללימודי ציור במכון אבני, בין היתר אצל הציירים יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי.
בתחילת שנות ה-60 נסע לפריז והמשיך בלימודי האמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("הבוז-אר של פריז"), שם הציג במספר תערוכות, בין היתר בבינאלה של פריז ב-1961 וב-1963, בסלון הסתיו בשנת 1963 ובסלון הצייר הצעיר בשנת 1964.
במקביל, הציג בין השנים 1959–1964 שש תערוכות יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב וכן בתערוכה הכללית של אמני ישראל במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 1966 הציג תערוכת יחיד במוזיאון בית דיזנגוף, ובשנת 1970 שב להציג בפריז בגלריית Serret-Fauveau.
לאורך שנות ה-60 וה-70 לימד ציור ומלאכה בבית ספר היסודי "יוסף הגלילי" בתל אביב, וכן לימד ציור ופיסול במוזיאון תל אביב בחוגים לילדים. בשנות ה-80 לימד ציור במכון אבני ובחוגים פרטיים בביתו. עסק בהוראה וביצירה, וכן המשיך להוציא לאור ספרי אמנות, עד לפטירתו בשנת 1987.
ספריו
משולם פרסם שישה ספרים בנושא אמנות:
פרסים
משולם זכה על יצירותיו בפרס דיזנגוף לציור בשנת 1963, וכן בפרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1965.
איגור ג'וזלוב
איגור ג'וזלוב (במקדונית: Игор Ѓузелов; נולד ב-2 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר מקדוניה ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
ג'וזלוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של בלסיצה, אליה הצטרף בגיל 17. כעבור שנתיים חתם בסילקס, עמה זכה בשלוש אליפויות וגביע.
בקיץ ג'וזלוב חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית.
בקיץ ג'וזלוב חתם בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית. ב-7 ביולי 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 נגד זקארפטיה. ג'וזלוב שיחק בשחטאר עונה אחת, בה זכה עם הקבוצה בדאבל.
בקיץ ג'וזלוב הצטרף ליריבה העירונית מטאלורג. בינואר הושאל להפועל פתח תקווה מליגת העל.
בקיץ חתם בסרקל ברוז' מליגת העל הבלגית, בה שיחק עד לפרישתו בשנת.
ב-25 במרץ 1998 ג'וזלוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה הצפונית בניצחון 0-1 נגד. ב-18 באפריל 1998 הבקיע את שערו היחיד בנבחרת בתיקו 2-2 נגד.
הוליווד רקורדס
חברת התקליטים היא חברת בת של דיסני מיוזיק גרופ, זרוע של חברת וולט דיסני האחראית על כלל היצור המוזיקלי של הפקות דיסני. הוליווד רקורדס עוסקת בהפקת מוזיקה והפקת פסקולים לסרטי קולנוע. החברה מתמקדת בז'אנרים פופ, רוק, אלטרנטיב, היפ הופ וקאנטרי, ובין האמנים החתומים בשורותיה ניתן למצוא את הזמרות דמי לובאטו, סברינה קרפנטר, זנדאיה, לוסי הייל וביאטריס מילר, ואת הלהקות קווין וברייקינג בנג'מין.
1989-1998: הקמת החברה וקשיים בביסוסה
הוליווד רקורדס נוסדה לקראת סוף שנת 1989 על ידי מייקל אייזנר, מנכ"ל חברת וולט דיסני המפורסמת, כאמצעי להרחבת פעילותה של החברה בתחום המוזיקה. החברה חוותה את ההצלחה המסיבית הראשונה שלה מספר חודשים לאחר היווסדה בפברואר 1990, כאשר היא רכשה את זכויות ההפצה של קטלוג להקת הרוק קווין בצפון אמריקה בשווי של 10 מיליון דולר. התחזית על העסקה כהזדמנות כלכלית חשובה הושפעה מידית עם מותו בטרם עת של סולן הלהקה פרדי מרקיורי, אם כי מכירות הקטלוג הצליחו להניב הכנסה קרובה ל-94 מיליון דולר עבור דיסני בין השנים 1991–1995.
בשנת 1994 פיטר פאטרנו, עורך דין בתעשיית הבידור ונשיאה הראשון של החברה פוטר, והסגל ורשימת האמנים המוחתמים קוצצו, כאשר דיסני לא דאגה למנות נשיא אחר. בשנת 1995, לאחר שש שנים בהן הוליווד רקורדס לא הצליחה לייצר ולהתפאר אף לו בלהיט אחד, נפוצו שמועות על כך שהחברה מתפרקת, אולם אייזנר לעג להן והבטיח שלמרות הכישלונות, שהצטער שלא הפכו להצלחות, החברה טרם סיימה את תפקידה. עד כה, המוזיקה היחידה ממנה הצליחה החברה להוליד רווחים הייתה המוזיקה שהוקלטה בשנות ה-70 ושנות ה-80 המאוחרות על ידי להקת הגלאם רוק קווין, שלאחר מותו של מרקורי הצליחה להבליט את אחד מהשירים שהקליטה באותה תקופה, 'רפסודיה בוהמית', לו הייתה הופעה בולטת בסרט "עולמו של ויין". לאחר כישלונות וצעדים שגויים מרובים מצד הוליווד רקורדס, כמו דחיית אמנים ולהקות מובילות בתחום המוזיקה כגון נירוונה, The Smashing Pumpkins וד"ר דרה, כאשר כל אחד מהם הצליח לשבור קופות ברמה מסחרית עבור חברות אחרות, דיסני הפסידה בחישוב הכללי, על פי מקורות יודעי דבר, כ-70 מיליון דולר.
בוב פייפר, מוזיקאי לשעבר וצייד כישרונות, התמנה לנשיא חברת ההקלטות לאחר תקופה ארוכה ללא נשיא רשמי, אולם הוא מתפטר שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1997 באומרו "אני רוצה לחזור לצד היצירתי יותר של העסק", לאחר שחברת התקליטים לא הצליחה למצוא את מקומה בתעשיית מוזיקת הרוק. סגן הנשיא שלו, ריצ'רד לר התמנה לנשיא זמני. דיסני ניסתה לחלץ את מחלקת המוזיקה הנצורה שלה הוליווד רקורדס, שלפי הערכות הפסדיה מאז היווסדה הסתכמו בכלא פחות מ-150 מיליון דולר, ולכן, באותה השנה, רכשה דיסני את ממות' רקורדס כדי להחזיק בחברת תקליטים שכבר עמלה על ביסוסה ויכולה להביא להצלחות. בשנת 1998, חברת התקליטים החליטה לייסד את דיסני מיוזיק גרופ (בעבר נקראה בואנה ויסטה מיוזיק גרופ) ולאגד את כל הפעולות של כלל חברות התקליטים שהיו ברשותה באותה העת, וולט דיסני רקורדס, הוליווד רקורדס, לייריק סטריט רקורדס וממות' רקורדס, יחד עם חברת הפצת המוזיקה של וולט דיסני, ולמנות את בוב קאבאז'ו, מנהלן לשעבר של הלהקה Earth, Wind & Fire ושל הזמר פרינס, כיושב ראש החברה ונשיא הוליווד רקורדס.
2003-2012: הוליווד רקורדס תופסת תאוצה
רכישת חברת התקליטים ממות' רקורדס נחלה כישלון, ולאחר שש שנים נסגרה והשתלבה עם הוליווד רקורדס בשנת 2003. באותה שנה ולאחר שנים של התפתחות, הוליווד רקורדס חוותה את ההצלחה הגדולה השנייה במספר שלה, כאשר האלבום השני של הזמרת הילרי דאף הנקרא 'Metamorphosis' התפרסם והביא כבוד והצלחה לחברה כאשר נמכר בכמעט 4 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית. השקת הקריירה של דאף מהווה ציון דרך חשוב עבור החברה, שכן היא מציגה מודל עסקי חדש של חברת התקליטים, לפיו מתקיימת סינרגיה בין הוליווד רקורדס לבין חברות בת שונות של דיסני כגון ערוץ דיסני ורדיו דיסני; הסדרה "ליזי מקגוויר", ששודרה בערוץ דיסני בכיכובה של הזמרת טרם יציאת האלבום, בנתה בהדרגה את הפרסום והתהילה שלה. אותו מודל התברר כמוצלח כאשר שני אלבומיה הבאים של הזמרת הגיעו אף הם למעמד גבוה, כאשר מכרו מספיק עותקים כדי לזכות בתואר אלבום פלטינה, ומאותו הרגע החל המודל לצבור תאוצה והוליווד רקורדס התנסתה בו עם יותר ויותר אומנים עם השנים, ביניהן מיילי סיירוס, ונסה הדג'נס, דמי לובאטו וסלינה גומז, שהתחילו באותה הדרך של דאף דרך הטלוויזיה בערוץ דיסני, ואלבומיהן הגיעו עד מהרה למעמדים של אלבומי זהב ואפילו פלטינה. ההצלחות של כל אחת מהכוכבות הוכיחה שחברת התקליטים הוליווד רקורדס הפכה כעת להצלחה. במקביל למודל, החברה פיתחה את הקריירה של אמנים כמו ברייקינג בנג'מין ופליין וייט טיז תחת פרופיל יותר נמוך לבקשתם, אמנם עדיין נחלו הצלחה בתנאים שלהם.
באותה התקופה, הוליווד רקורדס ממשיכה להוציא לאור פסקולים של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, עצם היותה חלק מחברת האם שלה דיסני מיוזיק גרופ. בשנת 2010 נסגרה חברת התקליטים לייריק סטריט רקורדס, שאופיינה באומנים מז'אנר מוזיקת הקאנטרי, בין היתר להקת Rascal Flatts, והוליווד רקורדס ספגה על עצמה את הפעולות שהחברה לא הספיקה לבצע טרם סגירתה. כשנה לאחר מכן בשנת 2011, עזבה להקת קווין את חברת התקליטים הבריטית EMI לטובת חברת התקליטים האמריקאית איילנד רקורדס, הנמצאת בבעלותה של יוניברסל מיוזיק גרופ, כאשר הוליווד רקורדס ממשיכה להיות מפיצת המוזיקה הרשמית של הלהקה בצפון אמריקה. בשנת 2012, לאחר כהונה מוצלחת של 14 שנים, בוב קאבאז'ו מפנה את כיסא היושב ראש של מיוזיק דיסני גרופ, ובמקומו מתמנה קן באנט כנשיא החברה.
2013-עד היום
ב-20 במרץ 2013, חברת דיסני מיוזיק גרופ, יחד עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ, מודיעות על הרחבת הקשרים המתמשכים ביניהן כאשר הן מצהירות על הסכם מסחרי גלובלי ויצירתי שהתגבש בין שתי החברות, שכולל בין היתר שיתופי פעולה בין חברות התקליטים והאומנים המשתייכים לדיסני מיוזיק גרופ לבין מפיקים וכותבי שירים זוכי גראמי בינלאומיים הנמצאים בשורותיה של יוניברסל. זאת ועוד, העסקה הבלעדית התירה ליוניברסל קבלת גישה בלתי מוגבלת לכל הזכויות הנוגעות לקטלוג בן ה-85 שנים של דיסני, המכיל פסקולים ואלבומים. העסקה הובילה לכך שהוליווד רקורדס היא כעת משולבת כמחלקה בתוך יוניברסל, כאשר דיסני מיוזיק גרופ עדיין מחזיקה בבעלות על החברה. פליטת הריאליטי "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית, ביאטריס מילר הייתה לאומנית הראשונה שהוחתמה לאחר עסקה בין הוליווד רקורדס לסייקו מיוזיק.
באותה שנת 2013 נוסדה תת-חברת תקליטים בשם דמ"ג (דיסני מיוזיק גרופ) נאשוויל, שהחליפה את מקומה של לייריק סטריט רקורדס, אשר נסגרה שלוש שנים קודם לכן, כחברה המתמחה בז'אנר מוזיקת הקאנטרי. בנובמבר 2013 דמ"ג נאשוויל חברה לביגר פיקצ'ר מיוזיק גרופ, חברת תקליטים עצמאית המאופיינת גם היא בזמרים ולהקות קאנטרי, על מנת לנהל בבלעדיות את עניין רישוי המוזיקה של החברה. ביגר פיקצ'ר מיוזיק גרופ נסגרה במאי 2014, והאלבום של הזמרת לוסי הייל, שהיה אמור לצאת דרכה ודרך דיסני מיוזיק גרופ כתוצאה מהעסקה בנובמבר, הופץ לבסוף דרך דמ"ג נאשוויל והפך לאלבום האולפן הראשון של החברה שיצא לאור.
בחודש אוקטובר 2021 פורסם כי הזמרת הישראלית נטע ברזילי הוחתמה על חוזה הקלטות עם הוליווד רקורדס.
אומנים בולטים בהווה
על פי דף האמנים של החברה.
אשת הכשפים
אשת הכשפים (באנגלית: The Sorceress: The Secrets of the Immortal Nicholas Flamel) הוא רומן פנטזיה של הסופר האירי מייקל סקוט שראה אור בשנת 2009. הספר הוא השלישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, והוא מספר על עלילותיהם של ניקולס והתאומים בלונדון. הספר זכה לביקורות חיוביות, והפך לרב מכר לנוער ולילדים כמו קודמיו.
עלילה
ניקולס והתאומים בלונדון, מעוזו של די, בורחים מהג'יני קוקולטי ומהמפלצות ששלח די לתפוס אותם ולא יכולים להשתמש בהילותיהם כדי שהאשמנים הקדמונים החיים בלונדון לא יגלו אותם. סן זרמן שולח את חברו פלמדס האביר הסרקני לעזרתם של התאומים ופלמל. פלמדס לוקח אותם לביתו שבלונדון אשר נמצא בלב מגרש מכוניות ישן, מגרש המכוניות בנוי בצורת טירה עם חומות תעלה וכל אמצעי המיגון האפשריים. ג'וש שלפני כמה שעות נוערו כוחותיו על ידי מרס אולטר מקבל יכולת מתנה ממרס: מרס הפך את ג'וש לאסטרטג מלחמה.
אריופ אנאפ כמעט מתה ואז פרנל משתמשת בהילתה כדי לשלוח את הזבובים משם בעזרת ריח של מזבלה. אריופ אנאפ פצועה קשה ולכן היא עוטפת את עצמה בקורים ונכנסת לתרדמת כדי להחלים. בלונדון פלמל התאומים ופלמדס בורחים מקרנונוס, די מנסה לעצור אותם עם אקסקליבר חרב הקרח אך ג'וש מגיע עם קלרנט חרב האש ונלחם בו, ג'וש מנצח ובינתיים ששייקספיר מסיח את דעת הצבא של קרנונוס פלמדס, פלמל והתאומים נוסעים לפגוש את גילגמש. כשהם מוצאים את גילגמש הוא מסכים ללמד אותם את קסם המים אבל לאחר שהוא מלמד אותם די וקרנונוס מאתרים אותם וצבא של יצורים מבעיתים רודף אחריהם. ג'וש משתמש בקסם המים החדש שלמד ובקלרנט כדי להילחם אך בקרב הוא מאבד את קלרנט. הם מצליחים לברוח לסטונהנג' שם יש שער שיכול להעביר אותם בחזרה לסן פרנסיסקו, התאומים מפעילים את השער והם בורחים. באלקטרז מחליטה פרנל לדבר עם המוריגן אלת העורב שכלאה בכלא של אריופ אנאפ, באמצע השיחה המוריגן נרדמת ושתי ישויות אחרות משתלטות על גופה - אחיותיה המֵאכֵה והבֵייב, אחיותיה של המוריגן מגלות לפרנל שתמיד שלושתן התחלקו בגופה של אלת העורב עד שיום אחד המוריגן כישפה אותן ושלטה לבד וכעת הם הצליחו להשתחרר והשתלטו מחדש על גופן. פרנל משחררת את אלת העורב והמאכה והבייב מתחייבות לעזור לה בחזרה. כשמקיאבלי ובילי הנער מגיעים לאי כדי להרוג את פרנל, אלת העורב מטעה אות ולוקחת אותם עמוק לכלא ובינתיים פרנל גונבת את סירתם ובורחת מהאי לסן פרנסיסקו שם פוגשת את בעלה והתאומים.
בלונדון מתעורר די ומגלה שג'וש השאיר את קלרנט החרב שחיפש תמיד, הוא מאחד את קלרנט ואקסקליבר שהופכות לחרב אחת חזקה.
האיטים (קבוצה אתנית)
האיטים (בצרפתית: Haïtiens, בקריאולית האיטית: Ayisyen) הם אזרחי האיטי וצאצאים שלהם בפזורה באמצעות הורות ישירה. האיטים בדרך כלל מהווים את צאצאיהם המודרניים של עבדים אפריקנים משוחררים יושבי האיים הקאריביים, אשר התיישבו בשטח היסטורי המכונה סן דומנג. קבוצה זו כוללת את מיעוט המולאטים ממוצא אירופי, בעיקר אלו שמוצאם הוא ממתיישבים צרפתים. מכוח ההבחנה ההיסטורית, הרוב המכריע של ההאיטים מזהה עצמו עם מוצא אפריקני משותף, אם כי מספר קטן הם צאצאי מהגרים עכשוויים מן הלבנט שחיפשו מקלט במדינת אי במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
קורנליוס קול
קורנליוס קול (Cornelius Cole; 17 בספטמבר 1822 - 3 בנובמבר 1924) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן בבית הנבחרים ובסנאט של ארצות הברית. הוא הגיע לגיל המבוגר ביותר מבין הסנאטורים לשעבר של ארצות הברית.
ביוגרפיה
קורנליוס קול נולד בעיירה לודי (Lodi) שבמדינת ניו יורק. הוא למד משפטים באוניברסיטת וסליין (Wesleyan) שבקונטיקט וב-1848 התקבל כחבר בלשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק. ב-1849 העתיק את מקום מגוריו לקליפורניה ולאחר תקופת עבודה קצרה ככורה זהב עסק בעריכת דין שם, תחילה בסן פרנסיסקו ולאחר מכן בסקרמנטו.
ב-1856 ייסד קול את הסניף הקליפורני של המפלגה הרפובליקנית ושימש כמזכירו. באותה שנה ייסד את העיתון קצר הימים דיילי קליפורניה טיימס (Daily California Times). הוא התמודד מטעם מפלגתו בבחירות לתפקיד פקיד בית המשפט בסקרמנטו, אך לא נבחר. ב-1858 נבחר לתפקיד פרקליט מחוז סקרמנטו. ב-1862 עבר לגור בעיר סנטה קרוז שבמפרץ מונטריי.
בנובמבר 1862 נבחר קול לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן בו במשך תקופת כהונה אחת, מ-1863 ועד 1865. במהלך מלחמת האזרחים הוסמך לקצין בצבא האיחוד. בהמשך נבחר לכהן כסנאטור מטעם קליפורניה, גם כן לתקופת כהונה אחת (1867-1873) ושימש כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט. לאחר מכן שב לעבודתו כעורך דין בסן פרנסיסקו ואחר כך בלוס אנג'לס.
בשנת 1880, עם פרישתו מעריכת דין, עבר קול לגור בנחלה באזור לוס אנג'לס, באתר המוכר כיום כהוליווד. ב-1908 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו.
קול היה נשוי לאוליב קולגרוב (Olive Colegrove), שנפטרה בשנת 1918 בגיל 85. נולדו להם חמישה ילדים. אחיו ג'ורג' שירת בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים והגיע לדרגת מייג'ור גנרל.
קול מת בקליפורניה ב-3 בנובמבר 1924, בגיל 102 שנים ו-47 ימים.
מספר רחובות באזור מגוריו לשעבר של קול בהוליווד קרויים על שמו ושמות בני משפחתו. גם היישוב קולוויל שבמזרח קליפורניה נקרא על שמו.
גורדין
גורדין הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
דייוויד ברוונה
דייוויד ברוונה (באנגלית: David Browne; נולד ב-27 בדצמבר 1995) הוא כדורגלן מפפואה גינאה החדשה המשחק בה.י.ק. הלסינקי בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
בשנת בראוונה הרשים במבחנים באקדמיה לכדורגל של נייק שנתנה לו אפשרות להצטרף לאקדמיה של המותג או לחתום על חוזה בהולנד. בסופו של דבר בראוונה החליט להצטרף לאקדמיה לכדורגל של זוולה. ב-27 בפברואר 2016 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת למשחק הליגה נגד קמבור, אך לא רשם דקות משחק.
ביוני בראוונה חתם בחרונינגן והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון ששיחקה בליגה השלישית. ב-25 בפברואר 2017 בראוונה נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הראשונה לקראת משחק הליגה נגד אוטרכט.
בקיץ ברוונה חזר לאוקלנד סיטי.
בינואר חתם בה.י.ק. הלסינקי מליגת העל הפינית.
קריירה בינלאומית
בראוונה שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הנוער של פפואה גינאה החדשה, אך לא שיחק עבור הנבחרת האולימפית. ב-23 במרץ 2017 בראוונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–3 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 בו גם הורחק בדקה ה-22 של המשחק לאחר שנתן מרפק לטאומיאהו טיאטיה, שחקנה של טהיטי.
מאט ברדוק
מתיו ארתור ברדוק (באנגלית: Matthew Arthur Bardock; נולד ב-1969) הוא שחקן אנגלי. ברדוק מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'ף קולייר בסדרה "חדר מיון", סמל בילוש ברנרד בסדרה "A Touch of Frost", סמל בילוש דייווי היגינס בסדרה "חוקרת מקרי המוות", אלבי בסדרה "האגמים" ומארק קרייג בסדרה "New Blood".
ביוגרפיה
הוא זכה להכרה רחבה יותר כשהחל לשחק בתפקיד השוטר קלייב ברנרד בסדרת הטלוויזיה הבריטית "Touch of Frost". הדמות שגילם הייתה האחיין של מפקד המשטרה. בעוד שרבים האמינו שהוא קיבל את התפקיד בזכות קשריו המשפחתיים, פרוסט רואה מעבר לכך ולוקח אותו תחת חסותו. בהמשך קודם לדרגת סמל בילוש, אבל נהרג בשנת 1997 בפרק "No Other Love". ביולי ובאוגוסט 2000 שיחק ברדוק בתפקיד דני וייר בסדרה הקומית קצרת הימים "Pay and Display".
בפברואר 2007 הצטרף ברדוק שוב לצוות שחקני הסדרה "חדר מיון" בתפקיד הפרמדיק ג'ף קולייר, ושיחק בה שלושה חודשים. הוא שב להופיע בסדרה בספטמבר אותה שנה. ב-30 ביוני 2014 פורסם שברדוק עוזב את התפקיד של ג'ף - אחרי שגילם את הדמות במשך שבע שנים - הוא "הומת" באוקטובר אותה שנה.
ב-2008 הדליק ברדוק את אורות חג המולד בניוברי. ביום שישי, 28 בנובמבר בשעה 5:00 הדליק את המתג בכיכר השוק.
ב-2016 החל ברדוק לגלם את מארק קרייג בדרמה "דם חדש" של ה-BBC.
המאגוצ'י אוסאצ'י
המאגוצ'י אוסאצ'י (ביפנית: 濱口 雄幸; 1 באפריל 1870 - 26 באוגוסט 1931) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-27.
ראשית חייו
אינוקאי נולד בעיר קוצ'י שבמחוז קוצ'י, באי שיקוקו, בנו של פקיד ממשלתי במשרד היערנות. הוא סיים את לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת טוקיו, ופתח בקריירה בירוקרטית במשרד האוצר. הוא התמנה למנהל האגף למונופול במשרד ב-1907, לסגן השר לתקשורת ב-1912 ולסגן שר האוצר ב-1914.
קריירה פוליטית
המאגוצ'י נבחר לבית הנבחרים של יפן ב-1915, כחבר מפלגת קנסייקאי. הוא כיהן בתפקיד שר האוצר בכהונותיו הראשונה והשנייה של קאטו טקאקי, ובתפקיד שר הפנים בממשלתו של ואקצוקי רייג'ירו.
המאגוצ'י הפך לנשיא מפלגת ריקן מינסייטו, לאחר שקנסייקאי התאחדה עם מפלגת סייו הונטו ב-1927.
ראש הממשלה
לאחר התמוטטות ממשלתו של טנאקה גיאיצ'י ב-1929, החליפו המאגוצ'י בראשות הממשלה, והרכיב ממשלה שכלל בעיקר חברי מפלגת מינסייטו.
דעת הקהל הייתה בעד המאגוצ'י, ובראשית כהונתו הצליח לעמוד בפני הממסד הצבאי היפני, שבאותן שנים צבר כוח רב. עם זאת, הסכמתו לאמנת לונדון ב-1930, שהגבילה את מרוץ החימוש בין המעצמות, והותירה את יפן בעמדת נחיתות לעומת ארצות הברית ובריטניה, עוררה עליו גל ביקורת מצד חוגים שמרנים וגורמים צבאיים, שטענו שהוא מזלזל בביטחון המדינה. ביקורת זו גררה התעוררות לאומנית בקרב הציבור היפני, שהובילה בסופו של דבר להתפרקות ממשלתו.
במסגרת כהונתו ניסה המאגוצ'י לחזק את כלכלת יפן על ידי קיצוץ ההוצאות הממשלתיות. הוא הצמיד את הין לתקן הזהב ע מנת לעודד יצוא, אך הצעד התברר כטעות שרק החריפה את המצב הכלכלי במדינה, שהיה רעוע כתוצאה מהשפעות השפל הגדול. כישלונו הכלכלי של המאגוצ'י פעל לטובת מתנגדיו מהימין.
המאגוצ'י נפל קורבן להתנקשות בידי פעיל אולטרה-לאומני בתחנת הרכבת התחתית של טוקיו ב-14 בנובמבר 1930 (במקום בו נרצח ראש הממשלה הארה טקאשי תשע שנים לפני כן.) המאגוצ'י שרד את ניסיון ההתנקשות, אך פציעתו הרחיקה אותו מהחיים הפוליטיים למשך מספר חודשים. הוא חזר, ואף ניצח בבחירות הכלליות ב-1931, אך התפטר חודש לאחר כניסתו לתפקיד לטובת ואקצוקי. מספר חודשים לאחר מכן נפטר המאגוצ'י.
כולל חזון איש
כולל חזון איש הוא כולל אברכים בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק. הכולל נוסד על ידי הרב אברהם ישעיהו קרליץ, "החזון איש", וקרוי על שמו.
ויקטור ברנה
ויקטור ג'זה ברנה בראון (בהונגרית: Barna Viktor בשמו המקורי: ג'זה בראון; 24 באוגוסט 1911 – 27 בפברואר 1972) היה שחקן טניס שולחן יהודי-הונגרי ובריטי, בעל 22 מדליות זהב באליפויות עולם בטניס שולחן, 5 ביחידים, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה, 8 בזוגות גברים (7 עם מיקלוש סבדוש ו-1 עם ריצ'רד ברגמן) יותר מכל אחר בהיסטוריה ו-2 בזוגות מעורבים עם אנה שיפוש ובסך הכל זכה ב-41 מדליות מאליפויות העולם בטניס שולחן, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה.
ברנה נחשב לאחד משחקני טניס השולחן הגדולים היסטוריה.
כולל חזון איש
מבחינה היסטורית היו כוללים שפעלו לפני "כולל חזון איש", אולם הוא נחשב לאבטיפוס של מוסד ה'כולל' ביישוב החדש בארץ ישראל, המאפיין את חברת הלומדים החרדית-ליטאית. לדברי ד"ר בני בראון, מוסד זה היווה דגם ראשוני שבאמצעותו טיפח "החזון איש" את מהפכת חברת הלומדים החרדית-ליטאית, אולם יש שסבורים כי לא מדובר במוסד ראשוני מסוגו.
היסטוריה
בגלגולו הראשון הוקם הכולל בבני ברק בשנת תרצ"ו-1936. שמו המקורי היה "עטרת יוסף", על שם הרב יוסף יוזל הורוביץ, הסבא מנובהרדוק. המנהל הראשון היה הרב אברהם רפפורט, חניך ישיבת נובהרדוק. הכולל שכן בצריף שהוקם בשטח השייך ליעקב הלפרין, שאף מימן מלגות לאברכי הכולל. כעבור זמן יעץ החזון איש להעתיק את הכולל לתל אביב. כשעלה הרב שמואל וינטרוב לארץ ישראל, בשנת תש"א-1941, הוא הועמד בראשות הכולל, אך כעבור שנה נפטר. זמן קצר לאחר מכן, בשנת תש"ב-1942, הורה החזון איש לאחיינו, הרב שמריהו יוסף קרליץ, לייסד מחדש את הכולל בבני ברק במקום בו היה מתחילה לפני המעבר לתל אביב., במקביל לפעילות כולל עטרת יוסף בתל אביב. לימים נישא הרב שמריהו יוסף לבתו של הרב שמואל וינטרוב, ואף שימש כחבר הנהלת הכולל בתל אביב.
הרב שמריהו יוסף קרליץ עמד בראש הכולל בבני ברק, כשהחזון איש משמש כמנהיג הרוחני של הכולל וסייע לאחזקתו: הוא גייס תורמים ועודד בעלי הון לערוך הסכם יששכר וזבולון עם האברכים. גיסו, הרב שמואל גריינימן, סייע לו באחזקת הכולל. בשנים הראשונות נקרא הכולל "כולל זיכרון מאיר", על שם השכונה שבה שכן. הרב שמריהו יוסף שהה תקופה ארוכה בארצות הברית לצורך גיוס כספים. יעקב הלפרין תרם את השטח שעליו הוקם מבנה הכולל. בקומה הראשונה של המבנה נבנו דירות שיועדו לחברי הכולל. החזון איש הספיק להתפלל במבנה החדש בתפילות בימים הנוראים של שנת תשי"ד, מספר שבועות לפני פטירתו.
לאחר פטירת החזון איש הוסב שם הכולל על שמו - "כולל חזון איש". בשנת תשט"ו נפטר הרב מאיר קרליץ, אביו של הרב שמריהו יוסף. זמן קצר לאחר מכן החליט הרב שמריהו יוסף קרליץ לפרוש מתפקידו. תחתיו התמנה הרב נחום מאיר קרליץ, גיסו של החזון איש. לאחר פטירתו התמנה לתפקיד בנו, הרב נסים קרליץ. לצד הרב קרליץ נמנו בין ראשי הכולל הרב משה דויטש מחבר סדרת ספרי "זיו הים" והרב יהודה שפירא. לאחר פטירת האחרון היה שותף בניהול סדרי הלימוד חתנו הרב שמואל שיינלזון עד לפטירתו (2016). כיום משמשים בתפקיד הרב בנימין שקוביצקי, חתן הרב שמריהו גריינמן והרב שאול קרליץ, בנו של הרב נסים. האחרון אחראי על קבלת האברכים.
גיסו של החזון איש, הרב יעקב ישראל קניבסקי, היה מנשיאי הכולל. הוא נהג למסור מדי שנה, ביום השנה לפטירת החזון איש, שיעור לזכרו בפני חברי הכולל. לאחר פטירת הרב קניבסקי מסר את השיעור בנו, הרב חיים, בבית הכנסת לדרמן.
בשנות ה-80 שופץ והורחב מבנה הכולל, נוספה לו קומה, והלימודים הועברו לקומה החדשה. כיום אברכי הכולל גודשים בצפיפות הן את ההיכל הישן והן את החדש.
מנהל הכולל הוא נחום גליק. הרב נתן איינפלד, ראש ישיבת באר שבע לשעבר, שימש במשך שנים כמגייס הכספים העיקרי של הכולל.
אברכי הכולל ובוגריו
גרעין לומדי הכולל מנה בראשיתו תלמידים מקורבים ובני משפחה של החזון איש, ואברכים אחרים מתושבי בני ברק. חלק מן הלומדים כיהנו לאחר מכן במשרות רבניות ותורניות, ובהם הרב מאיר צבי ברגמן, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב גדליה נדל, הרב משה שמואל שפירא, והרב אליעזר דינר.
ויקטור ברנה
קורות חיים
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח ברנה עם אשתו לארצות הברית. במהלך המלחמה הוא חזר לאירופה, על מנת להילחם בנאצים תוך כדי שהצטרף לצבא בריטניה כצנחן. הוא לחם ביוגוסלביה. בתום המלחמה הוא עבר להתגורר בלונדון ביחד עם אשתו. בשנת 1952 קיבל את האזרחות הבריטית. בהמשך היה לנציגה של חברה בריטית למוצרי ספורט, דאנלופ, ונסע בחסותה ברחבי תבל. הוא נפטר ב-27 בפברואר 1972 בסיור שנערך, בלימה, פרו לאחר שחטף התקף לב.
כולל חזון איש
אברכי הכולל ובוגריו
במהלך השנים למדו בכולל גם אישים מחוגים אחרים, בהם רפאל פנחסי והאדמו"ר מסאטמר, רבי אהרן טייטלבוים.
קצפת (אלבום)
באלבום 14 שירים, ואת כולם כתב והלחין ארצי, למעט "גבעה אחת", שהלחין ארצי על פי מילים של נתן יונתן.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה מחומשת, על מכירת 170 אלף עותקים בתוך חודש מצאת האלבום.
יצא על גבי תקליט ויניל במהדורה מוגבלת.
סינגלים וקליפים
טרם יציאת האלבום הופצו שלושה סינגלים. ב-12 בדצמבר 2015 הפיץ ארצי את הסינגל הראשון מתוך האלבום. ארצי מבצע את השיר בשיתוף עם דיקלה. לשיר יצא וידאו קליפ באתר יוטיוב שזכה לקרוב ל-4 מיליון צפיות. והוא אחד הנצפים של ארצי ושל דיקלה. בקליפ ניתן לראות את ארצי ודיקלה שרים לתוך מיקרופון כשבין לבין ניתן לראות מין סרט על בני זוג שמתנהגים על פי השיר. הופץ ב-2 בפברואר 2016. הופץ ב-28 במרץ 2016 בסמוך ליציאת האלבום. ביצוע של ארצי לצד הזמר יובל בנאי. לאחר יציאת האלבום יצאו 2 סינגלים נוספים: הופץ ב-30 במאי 2016. הופץ ב-18 במאי 2016. ביצוע של ארצי לצד הזמר ישי ריבו.
וידאו קליפים יצאו לשירים "ואולי", "לנצח יחד", "איך מרגישים כשיש אהבה", "והאמת".
רשימת השירים
את השיר "גבעה אחת" הלחין ארצי במקור לאלבומם של הגבעטרון "גבעה אחת", שיצא בשנת 2008. בעבור האלבום "קצפת" הקליט אותו בביצוע משותף עם הגבעטרון והזמר אמיר דדון. בשלושה שירים באלבום השתתפו הצמד "ריו", זואי פולנסקי ואור אדרי.
מנסור (מתאבק)
מנסור אל-שייאיל (בערבית: منصور الشهيل; נולד ב-25 באוקטובר 1995) הידוע יותר בשם הבמה שלו, מנסור הוא מתאבק סעודי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון. הוא המתאבק הסעודי הראשון שהוחתם ב-WWE.
ארגונים עצמאיים (2015–2018)
אל-שייאיל החל להתאמן תחת הדרכתם של האחים סטונר ודורי פאנק ג'וניור בשנת 2015. בתחילת הקריירה שלו, הוא הופיע תחת שמות הבמה מני פברינו וביג מאני מני במספר ארגוני היאבקות עצמאיים כמו Hoodslam, All Pro Wrestling ועוד. במהלך תקופה זו, הוא זכה פעם אחת באליפות הראשית של ארגון ההיאבקות EBPW, שעליה נאלץ לוותר לפני שהוחתם ב-WWE.
WWE (2018–היום)
אל-שייאיל היה אחד משמונה אנשים אשר השתתפו במבחני הקבלה של ה-WWE אשר התקיימו בג'דה, ערב הסעודית לפני אירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שהיה אירוע השלם וצפה הראשון של ה-WWE בערב הסעודית. יתרה מכך, הוצע לו להמשיך לקבל אימונים נוספים במתחם ה-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה. במהלך האירוע בערב הסעודית, הוא היה שותף לקטע שבו היה מעורב בעימות פיזי עם שון דבארי וארייה דבארי.
אל-שייאיל הופיע לראשונה תחת שמו האמיתי ב-6 בספטמבר 2018 במהלך מופע של NXT, כשהפסיד ללוק מנזיס. את קרב הבכורה הטלוויזיוני שלו ערך ב-6 בפברואר 2019 בפרק של התוכנית NXT, כשנחל הפסד לג'קסון רייקר.
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-7 ביוני, מנסור ניצח בקרב באטל רויאל בן 51 משתתפים לאחר שהדיח אחרון את אליאס. הופעתו הטלוויזיונית הבאה שלו הייתה ב-1 במאי בפרק של התוכנית NXT UK, בהפסד לטראוויס בנקס.
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, הוא גבר על סזארו. ב-8 בנובמבר, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בתוכנית 205 לייב, ובו הוא ניצח את דה בריאן קנדריק. באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-27 בפברואר 2020, מנסור יצא עם ידו על העליונה כאשר הוא ניצח את דולף זיגלר.
ב-5 ביולי בפרק של התוכנית Raw, מנסור הפסיד למוסטפא עלי. שלושה שבועות לאחר מכן בתוכנית, השניים חברו זה לזה, כשביחד הם גברו על מייס וטי-באר. לעומת זאת, הם הפסידו לאותם יריבים שבוע לאחר מכן בתוכנית. ב-16 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, מנסור השיג ניצחון בקרב יחידים על מייס. ב-20 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, מנסור ומוסטפא עלי הפסידו לאנג'ל גרזה והומברטו קאריו. ב-18 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, מנסור ניצח את סדריק אלכסנדר. באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-21 באוקטובר, מנסור השיג ניצחון על פני מוסטפא עלי. מנסור השיג ניצחון נוסף על פני עלי גם בלילה שלאחר מכן בפרק העוקב של התוכנית סמאקדאון. ב-5 בנובמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, מנסור וסזארו הפסידו לאנג'ל גרזה והומברטו קאריו.
גינטר הרמן
גינטר הרמן (בגרמנית: Günter Hermann, נולד ב-5 בדצמבר 1960 ברהבורג-לוקום שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בוורדר ברמן, עמה זכה בשלושה תארים קבוצתיים. הרמן היה חלק מסגל נבחרת גרמניה המערבית שזכה במונדיאל 1990, אך לא שותף בטורניר. הרמן כיום הוא מנג'ר קבוצת פ.צ. אוברנוילנד מהליגה החמישית בגרמניה.
קריירת מועדונים
הרמן ערך את הופעת הבכורה בבוגרים של ורדר ברמן בדצמבר 1982, בניצחון 2-1 על בוכום, אך הייתה זו הופעתו היחידה בבונדסליגה באותה עונה, וגם בעונה העוקבת ערך הופעה אחת בלבד. עונת הפריצה של הרמן הייתה 1984/85, כאשר בעונה זו ערך הרמן 31 הופעות. בעונה זו סיימה ורדר ברמן במקום השני בבונדסליגה, מרחק ארבע נקודות מהאלופה באיירן מינכן. לאחר מכן, הרמן המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצה, ותופקד כקשר מרכזי לצידו של מירקו ווטאבה. בעונת 1987/88 זכה הרמן עם ורדר ברמן באליפות הבונדסליגה. בעונת 1988/89 ברמן סיימה במקום השלישי, והרמן לא החמיץ ולו משחק אחד. בתום עונה זו, הפסידה ברמן בגמר הגביע הגרמני בתוצאה 4-1 לבורוסיה דורטמונד. הרמן שיחק 90 דקות במשחק זה. גם בעונת 1989/90 הגיעו הרמן וברמן לגמר הגביע, שם הפסידו 3-2 לקייזרסלאוטרן. גם במשחק זה הרמן שיחק 90 דקות. בעונת 1990/91 הגיעו הרמן וברמן לגמר הגביע השלישי ברצף, והפעם ידם הייתה על העליונה, לאחר ניצחון בפנדלים על פ.צ. קלן. הרמן הוחלף במשחק זה בדקה ה-76 על ידי גונאר זאוור. בגין זכייה זו בגביע, ורדר ברמן השתתפה בעונת 1991/92 בגביע אירופה למחזיקות גביע, וזכתה במפעל לאחר ניצחון 2-0 בגמר על מונקו, אך הרמן לא שותף בגמר זה, על אף שערך שש הופעות בשלבים המוקדמים יותר. עונה זו הייתה מאכזבת עבור הרמן וברמן בבונדסליגה, מאחר שהקבוצה סיימה רק במקום התשיעי, להבדיל מהעונות הקודמות בהן הייתה חברה קבועה בצמרת הליגה.
את עונת 1992/93 החל הרמן בוורדר ברמן, אך לאחר שערך חמש הופעות בלבד במחצית הראשונה של העונה, עזב הרמן את ורדר ברמן לאחר עשר עונות, וחתם בוטנשייד 09, ששיחקה אז בבונדסליגה, שם שיתף פעולה עם טורסטן פינק וסולימאן סאנה. בתום עונה זו, הצליחו ווטנשייד והרמן לשרוד בבונדסליגה. במחצית הראשונה של עונת 1993/94 המשיך הרמן לשחק בווטנשייד, אך עזב את המועדון בפגרת החורף, וחתם בהנובר 96 מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות וחצי. בתום עונת 1995/96 פרש הרמן ממשחק פעיל, בגיל 36.
קריירה בינלאומית
להרמן שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. הראשונה בספטמבר 1988 בניצחון 1-0 על נבחרת ברית המועצות במשחק ידידות. ההופעה השנייה נערכה במאי 1990 במשחק הכנה למונדיאל 1990, בו שיחק תשע דקות כמחליף בניצחון 1-0 על נבחרת דנמרק. הרמן זומן לסגל גרמניה המערבית למונדיאל 1990, אך לא שיחק ולו דקה אחת. נבחרת גרמניה המערבית זכתה במונדיאל זה לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה.
קריירת אימון
לאחר פרישתו החל הרמן לאמן בקבוצות מליגות נמוכות. החל משנת 2000 אימן במשך 14 שנים רצופות את המועדון אוסטרהולץ-שארמבק, והחל משנת 2014 הוא המאמן של פ.צ. אוברנוילנד.
תארים
עם ורדר ברמן:
עם נבחרת גרמניה:
אלברטו גרסיה אספה
אלברטו גרסיה אספה מנה (בספרדית: Alberto García Aspe Mena; נולד ב-11 במאי 1967 במקסיקו סיטי) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת הקשר.
גרסיה אספה שיחק לאורך כל הקריירה בליגת העל המקסיקנית, בה זכה בשלוש אליפויות עם שתי קבוצות שונות, למעט קדנציה קצרה בריבר פלייט הארגנטינאית. הוא מהכדורגלנים הבולטים של נבחרת מקסיקו בשנות ה-90. הוא ערך במדיה מעל למאה הופעות בינלאומיות, ואף הוביל אותה כקפטן במונדיאל 1998, שהיה אחד מתוך שלושה טורנירי מונדיאל בהם השתתף.
קריירת משחק
גרסיה אספה החל את הקריירה במחלקת הנוער של אוניברסידד נסיונל. ב-1984, כשהיה בן 17 בלבד, החל גרסיה אספה לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, והשתלב במהרה בהרכב הקבוצה. לשיא הצלחתו במועדון הגיע תחת המאמן מיגל מחייה ברון, שהגיע לקבוצה ב-1988. יחד עם ברון, זכתה הקבוצה בגביע CONCACAF לאלופות 1989, ושנתיים אחר כך, בעונת, זכתה באליפות מקסיקו, לאחר ניצחון בגמר פלייאוף כפול מול קלוב אמריקה. עבור גרסיה אספה הייתה זו עונה אישית מוצלחת. הוא רשם ארבעים הופעות בליגה, וכבש 11 שערים בדרך לזכייה בתואר.
עונה זו הייתה האחרונה של גרסיה אספה במדי פומאס, וממנה עבר לשחק בנקקסה. גרסיה אספה השתלב במהרה בקישור הקבוצה והיה דומיננטי גם בחלק ההתקפי ובכיבוש השערים, כשהחל מעונת ובמשך שלוש עונות כבש מספר דו-ספרתי של שערים. בעונת, תחת המאמן מנואל לפואנטה, זכה גרסיה אספה באליפות השנייה בקריירה, שהייתה הראשונה בתולדות המועדון, לאחר שגברה בגמר הפלייאוף על קרוס אסול. באותה עונה השלימה נקקסה זכייה בדאבל, לאחר שגברה בגמר הגביע המקסיקני על וראקרוס.
בסיום העונה, לקראת טורניר אפרטורה 1995 בליגת העל הארגנטינאית, הושאל גרסיה אספה לריבר פלייט של המאמן רמון דיאס. מספר הופעות פושרות של גרסיה אספה במשחקי קדם העונה ועומס של שחקנים איכותיים בעמדה שלו, הובילה למיעוט משמעותי בדקות המשחק שלו. הוא שותף רק בחמישה משחקים במהלך הטורניר, ובאף אחד מהם לא השלים תשעים דקות, כך שהתקשה להפגין את יכולותיו במדי הקבוצה. את הטורניר סיימה ריבר במקום השביעי, ועם סיומו בחודש דצמבר של אותה שנה, לאחר כחצי שנה בלבד, חזר גרסיה אספה למקסיקו ולקבוצתו הקודמת נקקסה.
החזרה לנקקסה התבררה כמוצלחת עבור גרסיה אספה. על אף שהחמיץ את חודשי פתיחת העונה, חזר גרסיה אספה לשחק באופן קבוע בקישור הקבוצה, ובסיום העונה זכה עמה באליפות שנייה ברציפות, לאחר שהכניעה בגמר הפלייאוף את אתלטיקו סלאיה. בעונת התפצלה הליגה המקסיקנית לטורניר אינביירנו הפותח את העונה, וטורניר וראנו הסוגר אותה. באותה עונה גרסיה אספה העפיל עם הקבוצה לגמר הפלייאוף בטורניר האינביירנו, ולחצי גמר טורניר הווראנו, ובסך הכול כבש 16 שערי ליגה באותה עונה ב-35 הופעות - שיא קריירה אישי.
לאחר אותה עונה עבר גרסיה אספה לקלוב אמריקה, מהמעוטרים שבמועדוני מקסיקו, ועל אף שהשתלב היטב בקבוצה לא הצליח גרסיה אספה לזכות עמה בתארים. ב-1999 עבר לשחק בפואבלה, במדיה פרש ממשחק פעיל בשנת 2002, בגיל 35.
נבחרת מקסיקו
גרסיה אספה החל את דרכו הבינלאומית בנבחרות הצעירות של מקסיקו. הוא ייצג את מקסיקו בגביע העולם עד גיל 20 שנערך בברית המועצות ב-1985, ובו הודחה מקסיקו ברבע הגמר. גרסיה אספה היה המקסיקני היחיד מתוך משבעה שחקנים שונים שכבשו שלושה שערים באותו טורניר, וחלקו את תואר מלך השערים.
גרסיה אספה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו הבוגרת ב-26 באפריל 1988, בניצחון 4-1 על במשחק ידידות, תחת המאמן מריו ולארדה - אותו מאמן שהעלה אותו לבוגרים באוניברסידד נסיונל ארבע שנים קודם לכן. גרסיה אספה אף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת באותו משחק.
בעקבות סיום דרכו של ולארדה בנבחרת שנה אחר כך, נפסקה הקריירה הבינלאומית של גרסיה אספה לשנתיים, בהם לא הופיע כלל בשורות הנבחרת. הוא ערך שלוש הופעות בתוך חודשיים בשנת 1991, אך שוב לא זומן לנבחרת במשך כשנתיים, ולמעשה הפך לבורג מרכזי בנבחרת החל משנת 1993, עם הגיעו של המאמן מיגל מחייה ברון לתפקיד המאמן. הוא היה חלק משמעותי מטורניר מוקדמות מונדיאל 1994 שנערך באותה שנה, וכבש במהלכו שלושה שערים בחמישה משחקים.
בקיץ של אותה שנה זומן גרסיה אספה לסגל מקסיקו לקראת קופה אמריקה 1993 באקוודור. גרסיה אספה שיחק בכל ששת משחקיה של מקסיקו בטורניר. מקסיקו התקשתה בשלב הבתים ולא הצליחה להשיג ניצחון, אך העפילה לרבע הגמר מהמקום השלישי. בשלב זה מול כבש גרסיה אספה צמד שערים שסייע לנבחרתו להעפיל לחצי הגמר עם ניצחון 4-2. בחצי הגמר גברה מקסיקו על המארחת, אך סיימה את הטורניר במקום השני לאחר שנכנעה בגמר ל.
גרסיה אספה זומן על ידי מחייה ברון לסגל מקסיקו למונדיאל 1994 בארצות הברית. הוא לא שותף בהפסד ל 1-0 במשחק הראשון, אך חזר להרכב בניצחון 2-1 על במשחק השני, ובמשחק מול  שהסתיים בשוויון 1-1 והעניק למקסיקו את המקום הראשון בבית. בשלב שמינית הגמר פגשה מקסיקו את אחת מהפתעות הטורניר,. בדקה השישית העלה חריסטו סטויצ'קוב את הבולגרים ליתרון, אך גרסיה אספה כבש בפנדל את השוויון בדקה ה-18, תוצאה שנשמרה עד לסיום ושלחה את המשחק להארכה, ולאחר מכן לדו-קרב בעיטות עונשין. גרסיה אספה היה הבועט הראשון בדו-קרב, ובעט בעיטה דומה לפנדל שכבש במהלך המשחק בעיטה גבוהה למרכז השער - אך הכדור עלה מעל למשקוף. בסיום ניצחה בולגריה 3-1 בדו-קרב והעפילה לשלב הבא.