cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שולחן עבודה (מחשב)
מנגד, בהפצות לינוקס ישנו שימוש בסביבות שולחן עבודה (באנגלית: Desktop Environment) - ממשקים היוצרים שולחנות עבודה ממגוון צורות וסוגים. המערכת הגרפית X11 כוללת באופן מובנה רק את החלקים הבסיסיים ביותר: הצגת חלונות, טיפול בסמן, בפלט וכדומה. ישנן מספר סביבות עבודה שונות שרצות מעל X11 (לדוגמה: GNOME ו־KDE). סביבה כזו מכונה לעיתים "מנהל חלונות" (על שם אחד מרכיביהן) או "שולחן עבודה".
תכונות
לרוב, שולחן העבודה מכיל ממשק משתמש ראשי בתור הבסיס להגעה לתוכניות ולמקומות במחשב, וכן שורת משימות.
בנוסף, שולחן העבודה עשוי אף לכלול בתוכו ממשקי משתמש אחרים שמאפשרים לגשת לרכיבים כגון תיקיות, צלמיות, קיצורי דרך ותפריטים.
ברוב שולחנות העבודה קיימים אלמנטים ובקרים נוספים שעשויים לסייע למשתמש כגון, סרגל שפה, שעון, בקר קול, ועוד.
אמנון ענבר
ביוגרפיה
אמנון ענבר נולד כירחמיאל אלתר בורנשטיין ב-1926 בקיילצה שבפולין, בנם של שמעון דוד בורנשטיין (1893–1973) ופנינה (פרלה) לבית זילברשטיין (1896–1983). בשנת 1934 עלה עם משפחתו לישראל. גדל ולמד בתל אביב. הוא התחנך בבית הספר ביל"ו, בגימנסיה "מוריה" ובגימנסיה "גורדון", והיה חניך "צופי העדה" ובהמשך ב"הנוער הציוני". עוד בנעוריו המוקדמים סייע להוריו בפרנסת המשפחה.
בהגנה ובצה"ל
ענבר התגייס לשורות "ההגנה" ב-1941, כשהיה בן 14 וחצי, יחד עם חבריו לתנועת הנוער - תחילה לגדנ"ע ובהמשך לפלוגה ב' בחי"ש ת"א, בה שירת כלוחם ומפקד. הוא עבר קורס מפקדי כיתות בכפר מנחם וקורס מפקדי מחלקות (האחרון של ההגנה והראשון של צה"ל) בג'וערה. במסגרת פעילותו ב"הגנה", השתתף ענבר בפעולות שונות, כגון ההתקפה על מתקני המשטרה הבריטית בשרונה בליל המשטרות, אבטחת קו המים בנגב, "ליל וינגייט" ועוד.
במלחמת העצמאות צורפה פלוגתו לגדוד 54 בחטיבת גבעתי. השתתף כמ"מ ובהמשך כסמ"פ בקרבות לשחרור הנגב, בקרבות משטרת עיראק סואידן, קרבות חוליקאת, בליווי שיירות לירושלים במבצע מכבי, בקרבות לטרון ועוד.
לימים היה ענבר פעיל מאוד בארגון ותיקי ההגנה ואף כיהן כיו"ר ארגון "ההגנה" בת"א וגוש דן וחבר ההנהלה הארצית של הארגון. במסגרת פעילות זאת פעל ענבר נמרצות להנחלת מורשת דור תש"ח לנוער בישראל ולהנצחת ארגון "ההגנה" והמחתרות בכלל.
ענבר השתחרר מצה"ל ב-1952 בדרגת סרן והמשיך להתקדם ולבצע תפקידים רבים במסגרת מערך המילואים של צה"ל, אותו סייע להקים בתחילת שנות ה-50. ב-1956 מונה לסמג"ד וקודם לדרגת רס"ן. הוא השתתף בקרבות מלחמת סיני באזור עזה והנגב.
לאחר מלחמת ששת הימים התנדב לשרת במשך כשלושה חודשים בתפקיד מושל ג'נין לבקשת אלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס. במסגרת תפקידו כינן את השלטון הצבאי בערים אלו ודאג לאוכלוסייה המקומית. בתוך כך יזם והוביל ענבר את פתיחת הגשרים לירדן במעבר אום צוץ, מה שאפשר פיתוח חיי מסחר וכלכלה לאוכלוסייה המקומית.
ענבר שירת במילואים עד אחרי מלחמת יום כיפור.
פעילות ציבורית
לאחר ניסיון של מספר שנים בתחום היהלומים, תחילה כעצמאי ובהמשך כשותף במפעל, ב-1964 החל ענבר לעבוד בעיריית רמת גן, תחילה כמנהל אדמיניסטרטיבי במחלקת ההנדסה ובהמשך כמנהל מחלקת שרותי חירום והמוסך העירוני. בין עשייתו הרבה בלטו בתקופה זאת הקמת הנגריה העירונית וארגון תערוכת הפרחים הבינלאומית בפארק הלאומי ב-1974. כמו כן היה שותף פעיל בוועדה לאימוץ הצנחן יחד עם חברו חיים קונביץ.
ב-1971 נסע עם משפחתו למלאווי בראשות משלחת מטעם משרד החוץ ומשהב"ט ויועץ לנשיא בענייני נוער. ענבר סייע לממשל המקומי להקים את תנועת הנוער החלוצי המלאווי (Malawi Young Pioneers). ערב הנסיעה כנציג רשמי מטעם המדינה נאלץ ענבר להחליף את שמו מבורנשטיין לענבר, כנהוג באותה תקופה. עם שובו של ענבר לישראל העתיק את מקום מגוריו מתל אביב לרמת גן ושב לעבוד בעירייה.
ענבר החל את דרכו בתנועת מכבי כמזכיר מכבי והיה פעיל במסגרת ה"מכביות". החל מ-1977 שימש ענבר יו"ר ועדת הבטיחות של המכביה במשך חמש מכביות: המכביה העשירית (1977), המכביה האחת עשרה (1981), המכביה השתים עשרה (1985), המכביה השלוש עשרה (1989), המכביה הארבע עשרה (1993). עד לפטירתו בינואר 2016 שימש ענבר כיו"ר מסדר המכבים וחבר הנהלת מכבי ישראל.
בשנת 1978 מונה ענבר לפקד על תחנת כיבוי האש רמת גן והוענקה לו דרגת טפסר. ענבר כיהן בתפקיד בימיה הקשים של רמת גן במהלך מלחמת המפרץ, כאשר ספגה העיר מטחי סקאדים מעיראק וכוחות הכיבוי וההצלה בפיקודו עסקו בפינוי וחילוץ הנפגעים.
באוגוסט 1994 משה שכטר גייס את ענבר לצוות ההקמה של העיר מודיעין. בצוות ההקמה עבד כנציג שירותי כבאות והצלה, קצין הביטחון, קניין, קצין לתפקידים מיוחדים ועוזר ראש העיר עד שנת 2000, אז פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו
גם בערוב ימיו לקח על עצמו תפקידים משמעותיים והתנדב בגופים רבים, ביניהם:
בכ"ט בנובמבר 2015, בדרכו לטקס השנתי של "יום ההגנה" בתל אביב, אותו ארגן, מעד ענבר בעודו פוסע במדרכה ונפצע. על אף זאת המשיך לטקס ואף נאם בו. למחרת חלה הידרדרות בבריאותו, ולאחר כשישה שבועות נפטר בבית החולים שיבא, מעט לפני יום הולדתו ה-90, כשהוא מוקף במשפחתו.
ענבר הובא למנוחות ונטמן בחלקת ההגנה בבית העלמין ירקון.
בן דייוויס (1993)
בנג'מין תומאס "בן" דייוויס (באנגלית: Benjamin Thomas "Ben" Davies, נולד ב-24 באפריל 1993) הוא כדורגלן ולשי המשחק בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת ווילס בעמדת המגן שמאלי.
קריירת מועדונים
דייוויס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סוונסי סיטי. ב-25 באוגוסט 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–3 נגד וסטהאם יונייטד. כבר בעונתו הראשונה דייוויס הפך לשחקן הרכב חשוב במועדון, וב-23 בנובמבר 2012 הוא חתם על חוזה ל-3 וחצי שנים במועדון. בסיום עונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע הפוטבול ליג. ב-19 בינואר 2013, דייוויס הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 1–3 נגד סטוק סיטי ובכך הפך לכובש הצעיר בתולדות המועדון. ב-24 בדצמבר 2013, דייוויס האריך את חוזהו במועדון עד יוני.
קריירה בינלאומית
בספטמבר זומן דייוויס לסגל נבחרת ויילס, וערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בניצחון 1–2 נגד  ב-12 באוקטובר של אותה שנה.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
הרי האדמירליות
הרי האדמירליות (באנגלית: Admiralty Mountains או Admiralty Range) הוא רכס הרים גבוהים בארץ ויקטוריה, באנטארקטיקה.
הרי האדמירליות גובלים עם ים רוס, האוקיינוס הדרומי, קרחון דניסטון (Dennistoun Glacier), קרחון אבי וקרחון טאקר (Tucker Glacier). הם מתחלקים לרכס דנידין, רכס הומראן ורכס ליטלטון.
ההרים נתגלו על ידי ג'יימס קלארק רוס בינואר 1841 וזכו בשמם לכבוד מועצת האדמירליות הבריטית, הממונה על רוס.
הר אכילס
הר אכילס הוא הר פירמידלי בולט המתנשא מפרשת המים בין קרחון פיטץ' וקרחון הלוחם. משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (NZGSAE) מ-1958-1957 כינתה אותו על שם אוניית משמר ניו זילנדית משנים עברו.
הר אדם
הר אדם ממוקם 4 ק"מ מערבית-צפונית-מערבית להר מינטו. הוא התגלה בינואר 1841 על ידי קפטן רוס, שכינה אותו על שם סגן האדמירל צ'ארלס אדם, שר צי בכיר באדמירליות.
הר איאקס
הר איאקס מתנוסס במרחק 1.5 ק"מ מערבית-דרומית-מערבית להר רויאליסט. משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד כינתה אותו על שם אוניית הצי אג'קס. ההר הוא אחד מכמה הרים באזור זה הקרויים על שם אוניות ניו זילנדיות.
הר בווין
הר בווין הוא הר מחודד המזדקר בצדו המערבי של צוק החוף של קרחון מאריי. ההר נמצא במרחק 3.2 ק"מ מערבית-צפונית-מערבית להר סאבין. הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) כינתה אותו על שם אנתוני בווין, הסוקר הכללי של ניו זילנד ויו"ר המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, 2004-1996, אחראי לסקרים ולמתן שמות לאתרים באנטארקטיקה מטעם ניו זילנד.
הר בלק פרינס
הר בלק פרינס מורכב מסלע כהה, הנוטה ליצור מראה מרשים. ההר נמצא במרחק 6 ק"מ מערבית להר אג'קס. משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד כינתה אותו על פי מראיתו וכן על שם אוניית הצי הניו זילנדי "בלק פרינס".
הר גילרות'
הר גילרות' הוא הר מכוסה קרח ברובו (3,160 מ') במרחק 8.1 ק"מ מזרחית-צפונית-מזרחית להר אדם. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מיפה אותו על סקרים וצילומי אוויר של צי ארצות הברית, 1963-1960. הוועדה המייעצת לקריאת שמות באנטארקטיקה של ארצות הברית כינתה אותו על שם רוברט ר. גילרות' ממינהל התעופה והחלל הלאומי, שביקר בתחנת מקמרדו, 1967-1966.
הר מינטו
הר מינטו הוא הר נישא, נקי ברובו מקרח, במרחק 4 ק"מ מהר אדם בחלקו המרכזי של הרכס. הר מינטו התגלה בינואר 1841 על ידי קפטן ג'יימס רוס, שקרא לו על שם הרוזן ממינטו, שר האדמירליות הראשון. הראשונים לטפס על ההר בשנת 1988 היו אנשי משלחת יובל המאתיים האוסטרלית לאנטארקטיקה בראשות גרג מורטימר ובהשתתפות לינקולן הול.
הר פרקר
הר פרקר הוא הר דמוי שונית לאורך הצד המערבי של קרחון נאש. משלחת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) מיפתה את האזור על פי סקרים ומתצלומי אוויר של צי ארצות הברית, בשנים 1963-1960. את השם הר פרקר נתן קפטן ג'יימס רוס בשנת 1840 להר באותה סביבה באופן כללי, על שמו של סגן אדמירל סר ויליאם פרקר, שר ימיה בכיר באדמירליות בשנים 1841-1834. לשם הרצף ההיסטורי העניקה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים את השם להר זה.
הר רויאליסט
הר רויאליסט הוא הר בולט הניצב 3 ק"מ מערבית להר אדם. את שמו נתנה לו משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד, 1958-1957, על שום חזותו המרשימה וכן על שם אוניית הצי הניו זילנדי "רויאליסט". עוד כמה פסגות סמוכות נקראו על שם אוניות ניו זילנדיות, בהן הר איאקס והר בלק פרינס.
הר סאבין
הר סאבין הוא הר נישא, נקי יחסית משלג, המתנשא בין צוקי קרחון מאריי וקרחון ברנט. את ההר גילה ב-11 בינואר 1841 קפטן ג'יימס רוס מן הצי המלכותי, שכינה תוואי נוף זה על שם אלוף-משנה אדוארד סבין מחיל התותחנים המלכותי, הממונה על קשרי חוץ בחברה המלכותית, מתומכיה הפעילים ביותר של המשלחת.
שהיד
שהיד (בערבית: شهيد, בריבוי: شهداء, שֻהַדַאא) הוא מונח דתי-מוסלמי, שפירושו המילולי הוא "עֵד". זהו תואר שניתן למוסלמי לאחר מותו, אם מת תוך כדי קיום מצווה דתית, תוך כדי מלחמה או כל צורת מאבק אחרת (גם לא אלימה או פסיבית) למען הדת. לחלופין, אם מת תוך כדי הגנה על משפחתו, רכושו, או דמו. שהיד נחשב גם מוסלמי שמת ממגפה, מטביעה ושריפה, ועוד. בארצות ערב משתמשים במונח זה בין היתר כתואר לחיילים שנהרגו במילוי תפקידם (כך נהוג גם בקרב הדרוזים לגבי חללי צה"ל הדרוזים). בקרב הפלסטינים נעשה שימוש במונח זה בין היתר כתואר לפלסטינים שנהרגו במסגרת המאבק נגד הציונות ומדינת ישראל, למשל במלחמת לבנון הראשונה, באינתיפאדות ובמבצעי צה"ל השונים כגון עופרת יצוקה וצוק איתן.
שהיד נחשב כמי שמקומו בגן עדן מובטח. זאת על-פי הפסוק בקוראן: "...ואל תחשיבו את הנהרגים למען אללה מתים, אלא הם חיים אצל ריבונם ומקבלים את שכרם." (סורת "א'אל עמראן" - آل عمران, פסוק 169).
מקור המונח
אפשר שהמונח הוא תרגום של המילה היוונית "מרטיר" (Μάρτυς), שמשמעותה המילולית אף היא "עֵד", והיא משמשת כמונח מקביל בנצרות למשמעות הדתית של "שהיד". פרשנויות מוסלמיות למונח גורסות כי "שהיד" מעיד במותו על אמונתו, או ש"שהיד" מת כביכול תוך כדי אמירת ה"שהאדה" (الشهادة - המוטו של האסלאם). שורש מקביל - שׂה"ד (בשי"ן שמאלית) - קיים גם בארמית, וכמה מילים משורש זה מופיעות בתנ"ך (אלה, כנראה, מילים שאולות מארמית). למשל, נכתב כי לבן הארמי כינה את הגלעד שעליו אכל עם יעקב " יְגַר שָׂהֲדוּתָא" (בראשית, ל"א, מ"ז). בספר איוב נאמר: "הִנֵּה-בַשָּׁמַיִם עֵדִי וְשָׂהֲדִי בַּמְּרֹמִים" (איוב, ט"ז, י"ט). המונח מופיע אין ספור פעמים בתלמוד וברבים 'סהדי' עדים.
המשמעויות השונות של המונח
בתרבות המוסלמית המונח "שהיד" משמש גם במשמעות בלתי לוחמנית - כך למשל, עבדאללה הראשון, מלך ירדן נקרא שהיד, כיוון שנרצח בידי מתנקש בעת שהתפלל במסגד אל-אקצא. גם עולים לרגל למכה שנספו בשל תאונה בדרך זוכים לאחר מותם לתואר "שהיד". בתרבות הערבית האזרחית משמש המונח "שהיד" במשמעות "חלל מלחמה", וזוהי גם המקבילה למונח "חלל צה"ל" בקרב הדרוזים הישראלים המשרתים בצה"ל.
מסורות עממיות
הפרשנות העממית מספרת כי שהיד שעולה לגן עדן זוכה ב-72 בתולות כפרס על הקרבת חייו. פרשנות זו עומדת במחלוקת בין חכמי הדת המוסלמית, ולעיתים ההתייחסות הציבורית לשהידים כוללת רעיון זה או דומה לו. אמונות עממיות רבות נקשרו בגורלו של השהיד אחרי מותו, למשל: גופתו אינה מתקררת ואינה נרקבת, ואפילו יש אגדה האומרת כי הבתולות שעומדות כביכול לרשות השהיד לעולם אינן ב"מחזור" כך שהן תמיד זמינות לרשותו של השהיד (המוסלמים, כמו היהודים, רואים באישה נידה כשהיא במחזור). לגבי נשים, אם הן מתות רווקות, נאמר שהן זוכות לחתן בגן העדן.
דוכסות אולדנבורג
דוכסות אולדבורג (מגרמנית: Herzgtum Oldenburg) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הדוכסות הייתה העיר אולדנבורג.
רוזנות אולדנבורג
בשנת 1101 הקים אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג שהיה צאצא של וידוקינד, דוכס סקסוניה, את רוזנות אולדנבורג, שהייתה וסאלית של דוכסות סקסוניה. בשנת 1189 קיבלה הרוזנות מעמד עצמאי באימפריה הרומית הקדושה, לאחר שפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הדיח את היינריך הארי והקטין את נחלותיו. האזורים מצפון-מערב לאולדנבורג היו בשליטת הפריזיים, שהיו עובדי אלילים, ובמהלך חלקה הראשון של המאה ה-13 כבשו רוזני אולדנבורג את השטחים הללו. בנוסף לחמו רוזני אולדנבורג בבישופות מינסטר ובעיר החופשית ברמן.
בשנת 1440 מת דיטריך, רוזן אולדנבורג, ובנו כריסטיאן השביעי, רוזן אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1448 מת כריסטופר השלישי, מלך דנמרק, וכריסטיאן מונה במקומו למלך דנמרק, ומסר את השלטון ברוזנות לאחיו גרהרד השישי, רוזן אולדנבורג. בשנת 1483 אולץ גרהרד השישי להתפטר, ובנו אדולף, רוזן אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
בתחילת המאה ה-16 המיר אנטון הראשון, רוזן אולדנבורג את דתו לפרוטסטנטית, תוך שהוא מדכא את המנזרים, אולם אף על פי כן נשאר נאמן לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואף לחם עמו במהלך המלחמה השמלקלדית, ועל כך קיבל לאחר מכן את רוזנות דלמנהורסט. בשנת 1603 עלה לשלטון נכדו של אנטון - אנטון גינתר, רוזן אולדנבורג, שהיה שליט חזק ואיחד תחתיו את כל נחלות המשפחה. אנטון גינטר שמר על נייטרליות במהלך מלחמת שלושים השנים, והצליח לשמור על הרוזנות שלא תיפגע מתלאות המלחמה. כתוצאה מכך התחזקה הרוזנות והתעשרה, ואוכלוסייתה וכוחה התעצמו.
בשנת 1667 מת אנטון גינטר, רוזן אולדנבורג ללא יורשים, ובמקומו מונה פרדריק השלישי, מלך דנמרק לרוזן אולדנבורג, והרוזנות נשארה באוניה פרסונלית עם ממלכת דנמרק עד לשנת 1773.
הקמת הדוכסות
בשנת 1762 נרצח פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו כל נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג. בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט, בישוף ליבק, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ. פרידריך אוגוסט איחד תחתיו את כל נחלות בית אולדנבורג, ובשנת 1774 קיבל את התואר דוכס.
בשנת 1785 מת פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ובנו וילהלם, דוכס אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שווילהלם היה נכה ורפה שכל, משל בן דודו פטר, בישוף ליבק כעוצר בשמו.
המלחמות הנפוליאוניות ולאחריהן
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים. בשנת 1829 שודרגה הדוכסות לדוכסות גדולה ופטר הראשון, דוכס אולדנבורג קיבל תואר של דוכס גדול. כך הייתה דוכסות אולדנבורג לדוכסות הגדולה של אולדנבורג, שהתקיימה עד המהפכה הגרמנית ב-1918. כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, ואז מוזגה במדינת סקסוניה התחתית.
אברהם זליג
אברהם "אברמק" (לייב) זליג (6 באפריל 1927, ד' בניסן ה'תרפ"ז – 10 בנובמבר 2012, י"ח בניסן ה'תשע"ב) היה ניצול שואה. כיליד לודז' פעל להנצחת קהילת יהודי לודז', והיה יושב ראש ארגון יוצאי לודז' בישראל למעלה מ-30 שנה.
ביוגרפיה
נולד ב-1927 בעיר לודז' שבפולין למשפחה מחסידות גור, כבן הזקונים לאחר שלושה ילדים. הוריו, יצחק זליג, תלמיד חכם ושוחט, ואימו, מלכה קרעל, עקרת בית שעבדה גם במפעל המשפחתי לייצור פסטה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1939, בגיל 12, פרצה מלחמת העולם השנייה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, חלק מהעיר לודז' ביניהם השטח בו גר עם משפחתו, גודר והפך לגטו, שם עבר את תלאות המלחמה והשואה. במסגרת אירועי ה"שפרה" בשנת 1942, גורשו סבו וסבתו, אירוע אותו ציין פעמים רבות כטראומתי, וככזה שהשפיע עליו עד יומו האחרון.
מגיל 14 היה זליג פעיל כמדריך בתנועת 'גורדוניה'. באוגוסט 1944, במסגרת פינוי הגטו, המשפחה הופרדה - אחיו שמולק (צלף לשעבר בצבא הפולני), נשלח יחד עם אשתו ובתו לתאי הגזים מיד עם הגעתם לאושוויץ. אימו ואחותו נשלחו מאושוויץ לבית חרושת לנשק בעיירה היינכן, גרמניה, שם הועבדו בעבודות כפייה עד להעברתן לגטו טרזינשטט לקראת תום המלחמה.
זליג, אביו יצחק ואחיו דדק נשלחו למחנה כפיה בקרבת בראונשוויג, גרמניה, בו הועבדו במפעל לייצור נשק. בינואר 1945, הוכה אביו למוות, וכשלושה שבועות לפני תום המלחמה, האח דדק חלה ונפטר.
זליג השתחרר מהמחנה ב-2 במאי 1945 כשהוא במצב אנוש, אותו שרד בזכות שלושה מחבריו למחנה שסעדו אותו. לאחר החלמתו, יצא זליג לחפש את אימו ואחותו בטרזינשטט, שם הכיר את אשתו הראשונה, רנייה.
תום המלחמה והעלייה לארץ
עם חזרתו ללודז' הצטרף זליג לקבוצה של תנועת 'גורדוניה'. במקביל, היה פעיל בתנועת "הבריחה" ארגון שעסק בהצלה, הדרכה והעלאת ילדים ונערים יהודים לישראל. בשנים 1947–1948, שירת בהנהגת הארגון, ופעל במחנות המעבר לילדים ונער בגרמניה.
באוגוסט 1948, עלה לישראל עם קבוצה מחניכיו באוניית המעפילים 'פאן יורק', ועם הגעתו - גויס לצה"ל, בו שירת עד לשנת 1950. לאחר שחרורו מהצבא, החל לעבוד בתעשייה הצבאית כמנהל כוח אדם של אחד מהמפעלים בארגון ותרם רבות לעיצוב היחסים הבינאישיים בתע"ש וכן במפעלים וארגונים אחרים. במסגרת תפקידו יזם וארגן מפגשים של אנשי המפעל, בהשתתפות אישי ציבור שונים כגון שר הביטחון שמעון פרס, לוי אשכול, והרמטכ"ל חיים בר לב.
בין השנים 1971–1980 עבד כראש אגף משאבי אנוש בחברת 'רסקו לבניה ונדל"ן. ב-1980, פתח משרד עצמאי 'א. זליג בכירים לקריירה שנייה', שהיה הראשון מסוגו בארץ.
קריירה ציבורית
במקביל לעבודתו עסק גם בפעילות פוליטית והיה חבר מרכז מפא"י.
זליג היה פעיל בארגון יוצאי לודז' בישראל, ובאמצע שנות השבעים התמנה ליושב הראש של הארגון, תפקיד אותו מילא בהתנדבות עד לשנת 2004. במסגרת תפקידו, נפגש עם נשיאי ישראל באותן תקופות, חיים הרצוג, עזר ויצמן, אפרים קציר ואחרים.
פעולות נוספות כללו את ייסודה של הקרן לשימור מורשת יהודי לודז' בפולין בשיתוף עיריית לודז' והקהילה הפולנית בעיר. שיקום בית הקברות היהודי בעיר, פרסום של מסמכים וספרים המנציחים את הקהילה היהודית אז וכיום, ביחד עם טקסי הנצחה, פעילות עם מוסדות כגון 'יד ושם' (בה הוצגה תערוכה 'אודות החיים בגטו לודז' לצד המוות והתקווה לחיות' במשך כ-4.5 שנים), תרגום והוצאה לאור של 'הכרוניקה של גטו לודז '' , פרסום הספר 'ואלו השמות' בו נכללו כ-200 אלף יהודי הגטו, עריכת ימי עיון עבור מדריכי סיורים בפולין, ימי זיכרון ליושבי הגטו, וכן כינונה של האנדרטה לזכר יהודי לודז' הנמצאת בבית העלמין בחולון , בעיצובה של הפסלת אסתר איזן, תושבת לודז' לשעבר. ליד אנדרטה זו מתקיים טקס אזכרה שנתי ביום הזיכרון לשואה ולגבורה עבור חברי הקהילה שנספו בשואה.
מסורת נוספת לה היה אחראי היא מפגש שנתי בהשתתפות ניצולים ומשפחותיהם בו מוצגים קטעים דוקומנטריים אודות הקהילה ומורשתה, הרצאות ועוד. אירועים נוספים - הרצאות, הקרנות סרטים, הצגות, תערוכות וסיורים. בנוסף לפעילותו בארגון, זליג עצמו השתתף בטקסים ואירועים רבים בהם שיתף את סיפורו ואת סיפורם של יהודי העיר לודז'.
פרסים והוקרה
1994 - ביום השואה ה'תשנ"ד נבחר להדליק משואה ב"יד ושם"
2004- הוענקה לו מדליה ואות כבוד בשם נשיא פולין, על פועלו כמייצג הקהילה היהודית מלודז' בישראל, ועל תרומתו לקידום מורשת פולין. האות נמסר לידו על ידי ראש עיריית לודז' ושגריר פולין בישראל.
חיים אישיים
היה נשוי לרנייה קלוגמן, ונולדו להם שתי בנות. המשפחה התגוררה בתל אביב. הזוג היה נשוי משנת 1949 עד לפטירתה של רנייה בשנת 1965. בשנת 1968, נשא לאישה את שרה מרקוש לבית גרוס, ונולדו להם שתי בנות. המשפחה התגוררה בהרצליה ובירושלים, ובשנים האחרונות עד לפטירתו, בעיר מודיעין.
סוניה קולודני
סוניה קוֹלוֹדְנִי (1901 – 1999) הייתה הצלמת הראשונה בחדרה וסביבתה ונחשבת גם לאחת מהצלמות העבריות הראשונות. קולודני שייכת לדור הצלמים היהודי שרובו עלה מרוסיה בתחילת המאה העשרים. החלה לצלם עם עלייתה לארץ ישראל בשנת 1922 והייתה פעילה עד שנות השישים.
קורות חייה
סוניה קולודני נולדה ב-1901 בפינסק שבתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גורשה משפחתה לפולין. סוניה, נערה צעירה, עבדה במשך שנתיים כשוליה אצל צלם בוורשה ואף קיבלה ממנו דיפלומה. היא עלתה לארץ ישראל ב-1922 בעקבות אחיה, שמאי קולודני, אחד ממקימי חדרה שעלה שנתיים קודם ושלח לה רישיון עליה וכסף למסע. אמהּ וששת אחיה ואחיותיה גם הועלו לארץ על ידי שמאי קולודני אחרי שהאב נפטר ממחלת הטיפוס. סוניה הקימה סטודיו לצילום במרפסת בית אחיה שמאי בחדרה והשתתפה בפרנסת המשפחה.
סוניה נישאה למשה פיחוטקה, ולזוג לא היו ילדים.
סגנונה
בתקופה זו של ראשית הציונות, תחום הצילום נשלט ברובו המוחלט על ידי גברים שעבדו עבור מוסדות ציבור והציגו בצילומיהם נקודת מבט גברית-ציונית. בתמונותיה של קולודני ניתן למצוא יותר חופש ופחות פורמליות. היא תיעדה את מרחב המושבות מחוץ למשולש העירוני תל אביב-חיפה-ירושלים, ובצילומיה אפשר למצוא גם דמויות מחייכות שאינם ממורכזות, לעומת הפנים חמורות הסבר, המאפיינות את האסתטיקה הפדנטית של התקופה.
ביתה וסטודיו הצילום של קולודני היו בחדרה ולכן המושבה הצעירה היוותה את אזור פעילותה המרכזי אולם גם צילמה ביישובים קרובים כמו כרכור, פרדס חנה, כפר ויתקין, שפיה, שדות ים וגן שמואל. תיעדה בין השאר את ייבוש הביצות, העבודה החקלאית, הטקסים, פעילויות הספורט כמו כן צילמה גם דיוקנאות ומשפחות, טיולים, גני ילדים וגננות.
מורשת
מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הוצגו תצלומיה של סוניה קולודני מהשנים 1922-1948 במסגרות שונות. התערוכה הראשונה, "פוטו סוניה", הוצגה במוזאון ארץ ישראל בתל אביב בשיתוף מוזאון "החאן" חדרה ובאוצרתו של גיא רז מנובמבר 2006 עד אפריל 2007. מדצמבר 2010 עד פברואר 2011 בגלריית בית האומנות של מבשרת ציון הוצגו תצלומיה בשנית. אוצרת התערוכה הייתה סוניה אברמוביץ'. במהלך חודש ספטמבר 2012 הוצגו תצלומיה בשלישית בתערוכה ושמה "הצלמניה" בקניון לב חדרה במסגרת הפרויקט "מוזיאון יוצא לקהלו" - שיתוף פעולה בין מוזיאון החאן לקניון לב חדרה. אוצר התערוכה היה גיא רז.
בשנת 2013 אישרה ועדת השמות של עיריית חדרה כי רחוב שעתיד להיסלל בשכונת ויצמן במערב העיר ייקרא על שמה של הצלמת. רחוב סוניה קולודני עתיד להתחבר למתחם ההייטק והתעשייה שיקום על שטח מעברת אגרובנק.
נבחרת אוסטרליה בכדורגל נשים
נבחרת אוסטרליה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של אוסטרליה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוסטרלית, שהיא כיום חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה ובה היא משתייכת לפדרציית הכדורגל של דרום אסיה, לאחר שעד 2006 השתייכה לקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה. כינויה של הנבחרת - "המתילדות" נוצר בגלל השיר וולסינג מתילדה.
דירוג השיא שלה היה המקום השמיני.
נבחרת אוסטרליה זכתה שלוש פעמים באליפות אוקיאניה בכדורגל נשים ופעם אחת באליפות אסיה בכדורגל נשים. היא השתתפה שבע פעמים בגביע העולם בכדורגל נשים ושלוש פעמים במשחקים האולימפיים.
היסטוריה
התאחדות כדורגל הנשים האוסטרלית נוסדה ב-1974 וכבר בשנה שאחריה שלחה קבוצה שהשתתפה באליפות אסיה הראשונה. ב-1978 הורכבה נבחרת לאומית בעיקר משחקניות שהגיעו מניו סאות' ויילס ומאוסטרליה המערבית ונשלחה להשתתף בטורניר עולמי שאליו הוזמנו נבחרות שונות והתקיים בטאיפיי. המשחקים בשני הטורנירים לא נחשבות כהופעות רשמיות של הנבחרת. ההופעה הרשמית הראשונה הייתה במשחק נגד נבחרת ב-6 באוקטובר 1979 שנערך באוסטרליה ונגמר בתוצאה 2-2.
שנות ה-80
משחקה הראשון באליפות אוקיאניה בכדורגל נשים היה בפעם הראשונה בו הוא התקיים, ב-1983. בטורניר השתתפו ארבע נבחרות: אוסטרליה, ניו זילנד, ו ובמשחק הגמר הפסידה אוסטרליה לניו זילנד 3-2 בהארכה. בטורניר של 1986 שוב שיחקו ארבע נבחרות: אוסטרליה, ניו זילנד, וקבוצת המילואים של נבחרת ניו זילנד. אוסטרליה שוב הגיעה לגמר והפסידה בו 4-1 לטייואן. היא השתתפה בטורנירים למוזמנים ברחבי העולם גם ב-1987 וב-1988 ואירחה את אליפות אוקיאניה ב-1989, בו הגיעה למקום השלישי. במשחקי המוקדמות לגביע העולם בכדורגל נשים 1991 הגיעה למקום השני בבית האוקיאני אחרי ניו זילנד עם אותו מספר נקודות, אך בגלל הפרש שערים נמוך, לא העפילה.
שנות ה-90
ב-1991 וב-1994 שיחקה הנבחרת במספר טורנירים לא רשמיים. היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 1995 לאחר הפרש שערים גדול יותר משל נבחרת ניו זילנד, על אף שהן השיגו את אותו מספר נקודות. היא הוגרלה לבית יחד עם, ו והפסידה בכל משחקיה. מאזן השערים שלה בסיום שלב הבתים היה 3-13 לחובתה.
המשחקים באליפות אוקיאניה 1998 היו גם משחקי מוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים 1999 ואותם סיימה אוסטרליה במקום הראשון. בגביע העולם היא שובצה בבית עם סין, ו, הפסידה לסין ולשוודיה וסיימה בתיקו עם גאנה. היא לא העפילה לשלב הבא לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
העשור הראשון של המאה ה-21
הנבחרת השתתפה באולימפיאדת סידני (2000) כמארחת והיא הודחה בסיבוב הראשון לאחר שני הפסדים ותיקו. היא סיימה את אליפות אוקיאניה 2003 במקום הראשון ולכן העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2003, בו סיימה שוב במקום השלישי בבית. באולימפיאדת אתונה (2004) העפילה לשלב רבע הגמר.
ב-2006 עברה התאחדות הכדורגל האוסטרלית מקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה והנבחרת אירחה באותה שנה את אליפות אסיה. הנבחרת העפילה לגמר הטורניר, אך לאחר שהמשחק מול סין הסתיים בתיקו 2-2, הפסידה אוסטרליה בפנדלים 4-2. כתוצאה מכך שסיימה במקום השני, היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2007 בו שובצה בשלב הבתים עם, וגאנה. לאחר ניצחון אחד על גאנה ושתי תוצאות תיקו, היא העפילה לשלב רבע הגמר בו הפסידה 3-2 ל.
הנבחרת לא הצליחה להעפיל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) לאחר שהפסידה במשחקי המוקדמות לנבחרת. באליפות אסיה שהתקיימה באותה שנה היא העפילה מהמקום השני בבית והפסידה לקוריאה הצפונית בחצי הגמר. במשחק על המקום השלישי היא הפסידה ל וסיימה את הטורניר במקום הרביעי.
העשור השני של המאה ה-21
באליפות אסיה 2010 היא העפילה מהמקום השני בבית בשלב הבתים לאחר הפסד לסין וניצחונות על וייטנאם וקוריאה הדרומית. בחצי הגמר ניצחה 1-0 את יפן ובגמר סיימה בתיקו 1-1 מול קוריאה הצפונית. לאחר הארכה המשחק הוכרע בפנדלים ואוסטרליה ניצחה 5-4 וזכתה בטורניר. כזוכה היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2011 בו שובצה בבית ד' עם נורווגיה, ברזיל וגינאה המשוונית. לאחר הפסד לברזיל ושני ניצחונות היא העפילה לרבע הגמר בו הפסידה 1-3 לשוודיה.
באליפות אסיה 2014 היא העפילה מהמקום השני בבית בשלב הבתים לאחר שני ניצחונות ותיקו. בחצי הגמר ניצחה את קוריאה הדרומית 2-1 ובגמר הפסידה 0-1 ליפן. כתוצאה מטורניר זה היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2015.
במשחק הכנה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), עת שהייתה מדורגת 5 בעולם, הפסידה נבחרת הנשים האוסטרלית 7-0 לקבוצה של נערים בני 15.
עליית הגג - הסתרת אנה פרנק
עליית הגג - הסתרת אנה פרנק (באנגלית: The Attic: The Hiding of Anne Frank) הוא סרט אמריקאי-בריטי המבוסס על סיפור חייה של מיפ חיס, הולנדית שסייעה להסתיר את אנה פרנק ומשפחתה במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט מבוסס על ספרה של חיס "נזכור את אנה פרנק".
עלילה
בשנת 1940 פולשים הנאצים להולנד. מיפ חיס (מרי סטינבורגן) היא עובדת צעירה בסניף חברת אופקטה באמסטרדם. הסניף מנוהל בידי אוטו פרנק (פול סקופילד) היהודי. ביולי 1942 מתחיל פרנק לחשוש לגורל משפחתו, וביחד עם מיפ ועובדים נוספים במשרד, הוא בונה את "האגף הנסתר" בבניין בו הוא מסתתר עם אשתו אדית (אלינור ברון) ובנותיו מרגוט (גאורגיה סלוב) אנה (ליסה ג'ייקובס). אליהם מצטרפת גם משפחה נוספת - משפחת ואן-דאן ויהודי נוסף בשם אלברט דוסל (ג'פרי רוברט). לכל אורך המלחמה, מתאמצת מיפ להמשיך ולהסתיר את שמונת היהודים וכן לדאוג למחסורם. כל מאמציה נהרסים ב-4 באוגוסט 1944, עת חוליית שוטרים בפיקודו של קרל זילברבאואר (טום וילקינסון) מתפרצת לבניין ועוצרת את כל המסתתרים. זילברבאואר עוצר גם חלק מהמסתירים, אולם מרחם על מיפ ומשחרר אותה. מיפ מנסה לשחד את זילברבאואר כדי שישחרר את חבריה, אולם לשווא. היא חוזרת למחבוא ואוספת מהרצפה את דפי יומנה של אנה פרנק. היא מסתירה את הדפים במגירתה ולא מעזה לקרוא בהם. עם סיום המלחמה, חוזר אוטו פרנק לאמסטרדם, ומיפ מחכה לו ומבשרת לו שאשתו, וכן משפחת ואן-דאן ואלברט דוסל נהרגו במחנות השמדה. עם זאת, לא ידוע גורלן של אנה ומרגוט. אוטו מפתח ציפות לגביהן, אולם אז מגיע מכתב המודיע שגם אנה ומרגוט נספו. מיפ מוציאה מגירתה את דפי היומן שבו לא קראה ומעניקה אותם לאוטו. אוטו שוקע בקריאה, ומיפ חומקת בחשאי מהחדר ומתיישבת בכיסא שהיה שייך פעם לאנה פרנק. לאחר מכן היא מדוושת חזרה לביתה על אופניה.
פרנץ קארינתי
פרנץ קארינתי (בהונגרית: Karinthy Ferenc; בודפשט, 2 ביוני 1921 – בודפשט, 29 בפברואר 1992) היה סופר, מחזאי ודרמטורג יהודי-הונגרי זוכה בפרס קושוט. אביו היה פרידייש קארינתי ובנו במאי התיאטרון מארטון קארינתי.
ביוגרפיה
אביו היה כאמור הסופר פרידייש קארינתי ואמו הרופאה ארנקה בֶּהְם שנרצחה באושוויץ בשואה. אחיו למחצה, המשורר גאבור קארינתי נולד מנישואיו הקודמים של אביו. בין השנים 1941–1946 קארינתי למד באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, שם קיבל תואר דוקטור בבלשנות. בשנת 1947 למד כבעל מלגה בצרפת, בשווייץ ובאיטליה. בשנים 1949-50 עבד כדרמטורג בתיאטרון הלאומי של בודפשט. עבודותיו הופיעו לראשונה בשנות הארבעים. בין השנים 1951–1953 עבד בעיתונים סבד נפ (Szabad Nép) שפירושו "עם חופשי". בשנים 1953–1956 היה דרמטורג בתיאטרון מדאץ' בבודפשט. בין השנים 1957 - 1960 תרגם להונגרית את יצירותיהם של ניקולו מקיאוולי ומולייר וכן את יצירותיהם של סופרים יוונים, אנגלים, איטלקים וגרמנים.
בראשית שנות הארבעים הוא היה המגן האחורי של צוות הכדורמים של ה- FTC, ובשנים 1960 עד 1970 כיהן כנשיא מחלקת השחייה והכדורמים של ה- FTC. בשנים 1968-69 העביר הרצאות בארצות הברית כפרופסור אורח. בשנים 1972–1976 התארח באגודות כתיבה שונות בארצות הברית, באוסטרליה,ב ברית המועצות ובקובה. בשנת 1978 הוצג בסרט הטלוויזיה "כדור הארץ וסביבתו", שהיה עשוי מסצינות קטנות על חייו, נסיעותיו וחוויותיו.
מספר הצגות בכורה בתיאטרון שנרשמו על שמו במאגר התיאטרון ההונגרי: 148.
30 באוקטובר
30 באוקטובר הוא היום ה-303 בשנה (304 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 62 ימים.
קיפוד חולות
קיפוד חולות (שם מדעי: Hemiechinus) הוא סוג של קיפוד קטן הכולל שני מינים החיים בשטחי מדבר ובתה בדרום אסיה וחלק מצפון אפריקה. המין קיפוד חולות מצוי נפוץ גם בישראל מקיסריה עד הנגב.
קיפודים אלה קטנים מאוד באורך ממוצע של 15-20 ס"מ, בעלי פרווה בהירה ואוזניים גדולות כמו הרבה חיות מדבר (למשל פנק ובילבי אוזנן). הם אוכלי כל הפעילים בלילה ומחפשים מזון הכולל בעיקר חרקים בעזרת חוש ריחם החזק. בעת סכנה הם מתגלגלים לכדור קוצני אך יכולים גם למהר למסתור בין האבנים.
בילבורד
בִּילְבּוֹרְד (באנגלית: Billboard, בעברית מילולית: שלט חוצות) הוא מגזין אמריקאי העוסק בתעשיית המוזיקה. במגזין מוצגים מצעדי מוזיקה במגוון דירוגים וסגנונות מוזיקה, לדירוג מצעדי הבילבורד מיוחסת חשיבות רבה.
מצעדים
בילבורד מחלקת את מצעדיה לפי ז'אנרים ומקום. המפורסמים מבין המצעדים הם המצעדים הכלליים (all-genre) הכוללים את ההוט 100 והבילבורד 200, וכן גם מצעדים עונתיים, כגון מצעד שירי הקיץ הפופולריים. בנוסף, יש לבילבורד מצעדים בינלאומיים, ומצעדים לז'אנרים הבאים: מוזיקת פופ, רוק, קאנטרי, R&B והיפ-הופ, דאנס ומוזיקה אלקטרונית, ג'אז, מוזיקה לטינית, ומוזיקה נוצרית וגוספל. מצעדי מוזיקה עכשווית למבוגרים כוללים את מצעד השירים העכשוויים למבוגרים ואת מצעד 40 השירים למבוגרים. במצעדי האלבומים מוצגים ז'אנרים הכוללים מוזיקה קלאסית, קומדיה, אינדי ואלבומים לילדים. ב-2004 נוספה רשימת רינגטונים לטלפונים סלולריים, וב-2010 החל בילבורד למדוד פופולריות של אמנים גם באתרי מדיה חברתית ברשימת ה-Social 50 שמודדת לייקים, חברויות, שיתופים והאזנה לשירים בפייסבוק, מייספייס יוטיוב ואחרים.
המצעדים המובילים
ב-1958 פורסם מצעד הסינגלים הרשמי, הוט-100, המתבסס על מכירות סינגלים ושידורי רדיו של השבוע האחרון בארצות הברית. מצעד האלבומים של המגזין נקרא בילבורד 200 ומציג את 200 האלבומים הנמכרים ביותר בשבוע האחרון. מצעד זה מתבסס על מכירות כלליות בארצות הברית.
בילבורד הוט 100
למצעד קיימת גם גרסה המשקללת את הנתונים באירופה, בקנדה, בברזיל ובטורקיה.
בילבורד 200
בילבורד 200 הוא מצעד האלבומים של הבילבורד. המצעד מתבסס על נתוני מכירות בלבד. מלבד מצעד הבילבורד 200, עורך מגזין הבילבורד גם מצעדי אלבומים המחולקים לפי ז'אנרים.
פרסי המוזיקה של בילבורד
פרס המוזיקה של בילבורד הוא עיטור המוענק על ידי המגזין. תוכנית פרסי המוזיקה של בילבורד נערכה מדי שנה בחודש דצמבר, החל משנת 1989, עד שהושהתה בשנת 2007. התוכנית חזרה בשנת 2011, והיא נערכת מדי שנה בחודש מאי.
חבילה הגיעה
"חבילה הגיעה" הוא משחק קופסה שהגה אפרים קישון בשנות ה-60 של המאה ה-20. זהו משחק סאטירי המבקר את עודף הבירוקרטיה הנדרשת מהאזרח לצורך ביצוע פעולות פשוטות.
בדומה למשחקים כגון מונופול, המשחק כולל כרטיסי "הפתעה" וכן אפשרות המתנה ממושכת בבית הסוהר.
המשחק מיועד לשניים עד ארבעה משתתפים, אך למעשה לא קיימת במהלך המשחק כל השפעה שהיא בין המשתתפים, אלא תחרות בלבד בה כל משתתף לעצמו.
שליה
השִׁלְיָה (בלטינית: פְּלָצֶנְטָה, Placenta) היא איבר המתפתח לצד העובר במהלך ההיריון אצל נקבות יונקים שאינם חיות כיס או יונקי הביב (אינפרא-מחלקה הנקראת יונקי שליה או שִלייניים). תפקידה העיקרי לאפשר חילוף חומרים בין האם לעובר. תפקידים נוספים הם ייצור והפרשת הורמונים, והגנה על העובר מפני חבלות ומפני חדירת מיקרו-אורגניזמים.
שליה אנושית
השליה נושאת את החומר התורשתי של העובר, אולם היא אינה חלק מהעובר ואינה חלק מהאם. השליה ממוקמת בדופן הרחם וממנה יוצא חבל הטבור. כלי הדם של האם מעבירים חמצן ומזון לשליה ובה מתבצע חילוף חומרים בין דם האם לדם העובר בלי מגע ישיר ביניהם. העובר קולט את החומרים דרך חבל הטבור והפסולת שנאגרת בדמו עוברת בכיוון ההפוך כדי שהאם תפריש אותה. השליה מפרישה בעצמה פרוגסטרון לאחר כשלושה חודשים של היריון.
השליה יכולה להיות בכל דופן ברחם. למעט שליית פתח, כל המיקומים האפשריים של השליה תקינים לגמרי. שליה קדמית ממסכת את תנועות העובר. במצב כזה נשים ירגישו תנועות באיחור, וגם פחות תנועות, מנשים שהשליה שלהן במקום אחר. מיקום השליה עשוי להשפיע על נקודת החדרת מחט לרחם (למשל בביצוע דיקור מי שפיר או עירוי תוך-רחמי).
במהלך הלידה, זמן קצר לאחר יציאת הוולד (כ-15 דקות בבני אדם), הרחם מתכווץ ופולט החוצה את השליה ואת חבל הטבור. אם השליה לא יוצאת, ישנו סיכון מוגבר לדמם לאחר לידה, ולכן יש לנקוט פעולה כירורגית כדי להוציא את השליה בשלמותה.
ישנו מנהג סיני שהיולדת אוכלת את השליה לאחר הלידה, מתוך אמונה שאכילת השליה תורמת לבריאות, משפרת את מצב הרוח ומעלה את רמת האנרגיה בגוף אולם במחקר הרפואי לא נמצאו לכך ראיות.
ביהדות
בספרות הפוסקים דנו בכמה היבטים השייכם לשליה:
ברביקן
הברביקן (באנגלית: Barbican Estate) הוא מיזם מגורים רחב היקף המצוי בצפונה של הסיטי של לונדון.
היסטוריה
קומפלקס הברביקן נבנה באזור של הסיטי שנהרס לחלוטין במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. הקומפלקס תוכנן על ידי האדריכלים צ'מברלין, פאוול ובון, אשר תכננו קודם לכן את אחוזת גולדן ליין הסמוכה.
המבנה הוא בעל חשיבות אדריכלית בשל סגנונו הברוטליסטי הייחודי ובשל גודלו.
הפרויקט היה יוזמה של איגוד הסיטי של לונדון, אשר שאף להפוך את הסיטי לאזור מגורים. בעקבות מלחמת העולם השנייה וההרס האדיר שנגרם לסיטי, בשנת 1950 רק כ-5,000 תושבים התגוררו בסיטי מהם 50 בלבד באזור קריפלגייט. ב-19 בספטמבר 1957 הוחלט להקים בקריפלגייט שכונת מגורים.
הקומפלקס נחנך רשמית בשנת 1969 וכיום מתגוררים בו כ-4,000 דיירים ב-2,013 דירות. הקומפלקס בנוי בטון חשוף, ועורר ביקורות רבות בעת בנייתו.
תיאור הקומפלקס
כחלק מהקומפלקס נבנו שלושה מהבניינים הגבוהים בלונדון - מגדל קרומוול, מגדל שייקספיר ומגדל לודרדייל שגובהם 123 מטרים ובהם 42 קומות.
כמו כן כולל האתר את מרכז האמנויות ברביקן, ובסמוך אליו את מוזיאון העיר לונדון, בית הספר לבנות של לונדון, ובית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
אברו
אֶבְּרוֹ (בספרדית: Ebro) הוא הנהר השני באורכו בחצי האי האיברי והארוך ביותר בספרד (910 ק"מ). ראשיתו בהרי פיקוס דה אאורופה ליד העיירה ריינוסה שבקנטבריה. הוא זורם לכיוון דרום-מזרח, חוצה את הערים לוגרוניו, טודלה, סרגוסה וטורטוסה (ועוד מספר רב של מקומות יישוב), ונשפך לים התיכון ליד העיירה אמפוסטה (Amposta) בפרובינציית טרגונה. במקום השפך נוצרה דלתה בשטח 330 קמ"ר.
שטח אגן הניקוז שלו הוא 83,093 קמ"ר.
מקור השם "אברו" במילה העתיקה Iber שנתנה לאיברים את שמם. בלטינית הוא נקרא Iberus, ובקטלאנית Ebre.
בשפך הנהר נערך בקיץ 217 לפנה"ס קרב הנהר היברוס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, בין צי קרתגי לצי רומי.
נהר האברו היה זירת ההתרחשות של אחד הקרבות הגדולים במלחמת האזרחים הספרדית בסוף יולי 1938, כאשר ניסו הכוחות הרפובליקניים לבלום את התקדמותם של כוחותיו של פרנקו במתקפת נגד רחבה. כישלון מתקפת הנגד סלל את הדרך להשתלטות הלאומנים על קטלוניה.
בית האמנים תל אביב
בית האמנים תל אביב ע"ש יוסף זריצקי מכיל מספר אולמות וגלריות בהן מוצגות תערוכות מתחלפות. כן כולל המבנה סדנאות ציור והדפס, משרדי אגודת הציירים והפסלים לתל אביב והמרכז וחנות למכירת חומרי אמנות.
בית האמנים שוכן ברחוב אלחריזי 9 ופועל בחסות ובמימון חלקי של עיריית תל אביב-יפו. המנהל והאוצר הראשי הוא אריה ברקוביץ'.
היסטוריה
תחילתו של המבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20. המבנה שוקם ושופץ על ידי קומץ שחקנים שהקימו בו תיאטרון שוליים בשם תיאטרון אלחריזי. בראש הקבוצה עמדה השחקנית-זמרת בת-שבע צייזלר שניהלה את התיאטרון. הפסנתרן יונתן זק ניהל את התוכנית המוזיקלית. הבמה הגדולה שנשתמרה בין הגלריות של בית האמנים משמשת תזכורת לתקופה זו של המבנה..
בהמשך זכתה אגודת האמנים והפסלים בישראל להקים את מרכזה במבנה. לאחר מותו של יוסף זריצקי נקרא בית האמנים על שמו. ב-13 בינואר 1975 נחנך המבנה המחודש של בית האמנים, שכלל אולם תצוגה וסדנה להדפס.
משה אגוזי
ביוגרפיה
אגוזי נולד ב-1903 בוולושצ'ובה שבפולין כמשה זולונץ' (ZOLNOZ) ליהודה לייב וחיה אסתר (לבית ניימן). למד בבית ספר בעיר מגוריו ובהמשך למד במספר קורסים צבאיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא פולין ושירת באזור וילנה בשנים 1920–1923. ב-1923 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד עם עוד שותף בצביעת בתים. בתקופה זו החל כבר להיות פעיל בארגון ההגנה (שנוסד ב-1921) ועבר קורס מ"מ (1936) וקורס מ"פ (1942). ב-1927, עם פרוץ מאורעות תרפ"ט, נשלח לארגן את השמירה במושבה יסוד המעלה. ב-1929 חזר לתל אביב והקים פלוגה ניידת של 75 רוכבים להגנת מושבות השרון ובמקביל פתח חנות משקאות. ב-1933 החל ארגון ההגנה בפעילות מואצת של רכישת ואחסון נשק ואגוזי צורף לחטיבת קרייתי והיה בין ארבעת הפעילים שמונו לטפל בקבלתו ואחסונו במחוז דן. לשם כך הקימה הקבוצה כ-12 סליקים ברחבי תל אביב.
בנוסף לתפקידו כאחראי סליקים, מונה אגוזי למפקד הראשון של הש"ז (שירות הזהירות). בתפקידו זה היה אגוזי אחראי לשמירת הסודיות של ארגון ההגנה על ידי התקנת מערכות אזעקה והתראה בקרבת הסליקים וכן לתרגול פינוי תכולתם של סליקים שהיה חשש שיתגלו.
ב-1 באוגוסט 1948, בשלהי מלחמת העצמאות, הצטרף אגוזי למשטרת ישראל שם עסק בענייני נשק ושירת כקצין חימוש בדרגת סגן ניצב במטה הארצי של המשטרה. במסגרת עבודתו השאיל נשק למוזיאונים ולהצגות תיאטרון.
אגוזי נישא לראשונה לקליר (קלרה), ילידת לייפציג, ולזוג נולדו בן ובת. בנישואין שניים נישא לחיה. קליר נפטרה ב-1965. אגוזי נפטר ב-1983 והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול לצד רעייתו.
המסורת היהודית (ספר)
המסורת היהודית הוא ספר מאת הרב אליעזר מלמד, שיצא לאור בחודש אלול התש"ף (2020) במטרה לספר את סיפורה של "המסורת היהודית, על מכלול מצוותיה, הלכותיה ושאיפתה לתיקון עולם, בחיי היחיד, המשפחה, החברה והעם, במעגל החיים ובמעגל השנה, בימות החול בשבתות ובמועדים". נכון לחורף ה'תשפ"ב תורגם הספר לארבע שפות: אנגלית, רוסית, ספרדית וצרפתית. הספר נכתב בסגנון דומה לסגנון סדרת הספרים פניני הלכה, שכתב הרב מלמד.
שער ראשון - חזון ישראל
פרק זה סוקר את חזון תורת ישראל תיקון העולם והשפעת ברכה על כל העמים, והיסודות הערכיים הנלמדים מסיפורי התורה מבראשית ועד מתן תורה.
שער שני - בין אדם לחברו
פרק זה עוסק במצוות וערכים שונים הקשורים לפלג המצוות שבין אדם לחברו, כגון אמת ויושר, צדקה, איסור רצח וגזלה, ועוד.
שער שלישי - משפחה
פרק זה עוסק בנושאים הקשורים למשפחה: נישואין, טהרת המשפחה, כיבוד הורים, מצוות עונה, אבלות, ועוד.
שער רביעי - אמונה, העם והארץ
פרק זה עוסק באמונה ועבודה זרה, תורת ישראל, ארץ ישראל, גיור, בית המקדש, ועוד.
השער החמישי - בין אדם למקום
פרק זה עוסק במצוות שבין אדם למקום: תפילה, ברכות, כשרות ואיסורים שונים נוספים.
השער השישי - שבת ומועדים
פרק זה עוסק בשבת ובמועדי ישראל: השבת והלכותיה, פסח, ספירת העומר, שבועות, ראש השנה, יום הכיפורים, סוכות, חנוכה, פורים, ועוד.
טוני וודקוק
אנתוני סטיוארט "טוני" וודקוק (אנגלית: Anthony Stewart "Tony" Woodcock; נולד ב-6 בדצמבר 1955) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
וודקוק נולד בעיירה איסטווד שבאזור נוטינגהאמשייר, וב-1974 החל את הקריירה שלו כשחקן נוער בנוטינגהאם פורסט. בעונת 1976/1977 הוא הצליח להשתלב בהרכב הראשון של פורסט, לאחר תקופות השאלה קצרות בלינקולן סיטי ובדונקסטר רוברס, והיה חלק מהסגל שהוביל את המועדון להעפלה לליגה הראשונה. באותה עונה זכה עם המועדון בגביע האנגלו-סקוטי, לאחר ניצחון על לייטון אוריינט במשחק הגמר.
שחקני פורסט זכו באליפות הליגה ב-1978 (כאשר וודקוק זוכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית), במגן הצדקה. כמו כן, הוא הבקיע את שער הניצחון של פורסט על סאות'המפטון בגמר גביע הליגה. במקביל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה במשחק מול נבחרת צפון אירלנד; הוא השתתף בסך הכל ב-42 משחקים במדי נבחרתו (16 שערים), ואף שיחק במונדיאל 1982. שנה אחת לאחר מכן זכה וודקוק ביחד עם מועדונו בגביע אירופה.
בקיץ 1979 הוא חתם בפ.צ. קלן מגרמניה המערבית (ובכך החמיץ את זכיית פורסט בפעם השנייה ברציפות בגביע אירופה), ושיחק שם במשך שלוש עונות שבמהלכן זכה המועדון בסגנות הבונדסליגה ב-1982. הוא הבקיע 28 שערים ב-81 משחקים במדי קלן.
הוא חזר לאנגליה לאחר מונדיאל 1982, והצטרף לארסנל תמורת 500,000 לירות שטרלינג. וודקוק היה מלך השערים של ארסנל במשך ארבע העונות הראשונות שלו, שהטובה מביניהן הייתה 1983/1984 עם 21 שערים; הוא הבקיע חמישה שערים באחד המשחקים נגד אסטון וילה, מספר הנחשב לשיא מועדון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כמו כן, הוא הבקיע את השער האחרון בתולדות אליפות הבית הבריטית. אולם, במרץ 1985 הוא ספג פציעה קשה שהגבילה אותו במידה רבה. לאחר הגעתו של ג'ורג' גרהאם ב-1986, ששאף לבנות מחדש את הסגל של ארסנל, נאמר לוודקוק כי הוא לא עונה יותר על הדרישות של המועדון. בסך הכל הוא הבקיע 68 שערים ב-169 משחקים עבור ארסנל.
וודקוק חזר לפ.צ. קלן בפעם השנייה, שבה הבקיע 11 שערים ב-49 משחקים. הוא סיים את הקריירה בפורטונה קלן ב-1990, ועד לפרישתו הספיק להבקיע חמישה שערים ב-37 משחקים. לאחר פרישתו הוא עבד בגרמניה בתפקידי אימון, ואימן בלוקומוטיב לייפציג. לאחר מכן הוא עבד כמנהל ספורטיבי באיינטרכט פרנקפורט, אך לבסוף חזר לממלכה המאוחדת והחל לנהל עסק בתחום תקשורת ספורט ביחד עם ויו אנדרסון ששיחק גם בנוטינגהאם פורסט ובנבחרת אנגליה.
Traîtrise
Traîtrise' (בעברית: בוגדנות) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הקנדית־צרפתייה לה זארה. את האלבום הוציאה לאור ב-3 בדצמבר 2021 חברת התקליטים פולידור רקורדס. הוא הגיע למקום ה-82 במצעד האלבומים הצרפתי, והסינגל המוביל מתוכו, "Tu t'en iras", אף זכה לתואר פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי.
אקונולינגה
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-92 ק"מ מבירת המדינה ומבירת האזור יאונדה. בנוסף, היא נמצאת על גדות הנהר ניונג.
תנועה ותחבורה
אקונולינגה ממוקמת ליד הכביש האזורי P23 וכביש D33. יש בה תחנת עצירה למשאיות.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,653 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (345 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (14 מ"מ גשם).
בריאות, כלכלה ותיירות
באקונולינגה יש בית מרקחת, 2 בתי מלון, 2 ברים ומסעדה.
דיגיטציה
בתחום אחסון הנתונים, דִּיגִיטַצְיָה (או דִּיגִיטִיזַצְיָה, באנגלית: Digitizing או Digitization. על פי האקדמיה ללשון העברית: סִפְרוּת) היא יצירת עותק ממוחשב של תכנים שלא היו בפורמט ממוחשב קודם לכן. לרוב התהליך יוצר קובצי מחשב דיגיטליים ומכאן מגיע שמו של התהליך. לעיתים נחשבים כדיגיטציה גם תהליכי המרת פורמטים ממדיה דיגיטלית אחת לאחרת, כדוגמת תהליך ריפינג, או תהליכים של הכנסת המדיה לאינדקס מוסדר אשר הופך אותה ליותר נגישה לחיפוש ואיחזור.
רבים מארכיוני המדיה בעולם – ובהם ארכיון מדינת ישראל, ארכיון עיתונות יהודית היסטורית וארכיון רשות השידור – עוברים תהליך של דיגיטציה.
יצוג דיגיטלי של מידע
סיבית (ביט) היא ספרה בינארית. זוהי יחידת הנתונים הקטנה ביותר שבה משתמש המחשב. הדיגיטציה מאפשרת לייצג מידע בפורמטים שונים של סיביות. עם זאת, הדיגיטציה אינה מובילה בהכרח להעתק מדויק של המידע המיוצג באמצעותה. על פי רוב הייצוג הספרתי מאבד חלק מהמידע המקורי ולכן מהווה רק קירוב שלו (לדוגמה: תמונה מפוקסלת; להרחבה, ראו שגיאת קוונטיזציה).
שגיאת קירוב יכולות להתרחש בעקבות טעויות עיגול המצטברות לאורך שלבי החישוב.
שימושים
דוגמאות לשימוש בתהליך הדיגיטציה הן המרת תמונה, קול, מסמך או אות חשמלי כלשהו, לפורמט דיגיטלי - תפיסת מראה כלשהו על ידי צילום ושימורו בייצוג ספרתי כקובץ תמונה; הקלטת קול ושמירתו בקובצי אודיו, או המרה של ייצוג אות קולי השמור על אמצעי לאחסון נתונים כדוגמת סרט מגנטי, לייצוג ספרתי וממוחשב; ועוד.
המנון בורקינה פאסו
המנון הניצחון (בדגארה: Ditanyè, בצרפתית: L'Hymne de la victoire) הוא ההמנון הלאומי של בורקינה פאסו. השיר נכתב על ידי הנשיא תומא סנקרה ואומץ בשנת 1984, עת שינתה המדינה את שמה מוולטה עילית לבורקינה פאסו והחליפה את המנונה מ"ההמנון הלאומי הוולטאי". מעמדו של ההמנון מעוגן בחוקה בסעיף 34 המפרט את סמליה הלאומיים של המדינה.
מזון לחיות מחמד
מזון לחיות מחמד הוא אוכל לבעלי חיים, שמיועד לצריכה על ידי חיות מחמד. לרוב מזון מסוג זה נמכר בחנויות לחיות או בסופרמרקטים ובדרך כלל ספציפי לסוג החיה, כגון מזון לכלבים או מזון חתולים. רוב הבשר שנמצא בשימוש עבור החיות הוא תוצר לוואי מתעשיית המזון לבני-אדם, אבל לא מתאים לצריכה על-ידם.
בשנת 2019, שווי השוק העולמי של מזון לחיות מחמד הוערך ב-87.08 מיליארד דולר וצפוי להגיע ל-113.2 מיליארד בשנת 2024. נכון לשנת 2020, ישנן חמש חברות עיקריות בשוק המזון לחיות מחמד: מרס, פורינה, גיי.אם סמאקר, הילס (בבעלות קולגייט-פלמוליב) ובלו באפלו (בבעלות ג'נרל מילס).
תעשייה
בשנת 2016, מכירות המזון לחיות מחמד בארצות הברית הגיעו לשיא של כל הזמנים – 28.23 מיליארד דולר. מרס היא החברה המובילה בתעשיית המזון לחיות מחמד. גובה ההכנסות השנתיות שלה מגיע ל-17 מיליארד דולר בתחום מוצרי טיפול בחיות מחמד. מכירות אונליין של מזון לחיות מחמד מגדילות את הצמיחה ותומכות בה. בארצות הברית, עלו מכירות האונליין ב-15% ב-2015. ברחבי העולם, מזון שנרכש אונליין הוא חלק מהצמיחה השנתית והגיע ליותר מ-25% מכלל מכירות בתקופה 2013–2018. לפי שנת 2015, ארצות הברית היא המובילה בעולם בהוצאות על מזון לחיות מחמד.
השפעה
בהתחשב בהרגלים תזונתיים קרניבוריים של הרבה חיות מחמד (במיוחד כלבים וחתולים), שכוללים צריכה משוערת של חמישית מכמות הבשר והדגים העולמית, השפעת התעשייה על ההתחממות הגלובלית וטביעת הרגל הפחמנית עלולה לגרום לבעיה.
מזון דגים
מזון לדגים בדרך כלל מכיל מאקרונוטריאנטים בסיסיים, יסודות קורט וויטמינים הנדרשים לדגי אקווריום כדי לשמור על בריאותם. כ-80% מחובבי גידול דגי נוי מאכילים אותם במזונות ייחודיים שמיוצרים בצורת פתיתים, כדורים או טבליות. מזון בצורת כדורים, ששוקע במהירות, בדרך כלל משמש להאכלת דגים גדולים או זנים אחרים שניזונים משאריות האוכל בקרקעית, כמו שפמנונים. חלק מהמזונות כוללים תוספים, כמו בטא-קרוטן או הורמוני מין על מנת לחזק את הצבעים של דגי נוי באופן מלאכותי.
מזון ציפורים
מזון לציפורים משמש להאכלה ציפורי בר במתקנים יועדיים וגם להאכלה של ציפורים שמוחזקות כחיות מחמד. לרוב הוא כולל מגוון גרעינים. עם זאת, לא כל הציפורים אוכלות גרעינים. צוף (מי סוכר למעשה) מושך אליו קוליבריים.
מזון כלבים
ישנן המלצות שונות מה התזונה המתאימה ביותר לכלבים. יש טוענים שכלבים שגשגו במשך אלפי שנים על בסיס שאריות האוכל של בעליהם, ומזון מסחרי (שנוצר במאה האחרונה) כולל בשר באיכות נמוכה, תוספים ורכיבים אחרים הקשים לעיכול, ולכן המזון הזה לא מספק את הצרכים התזונתיים של הכלבים שלהם. הרבה חברות מסחריות משתמשות בתפריט שמתבסס על מחקרים במדעי התזונה.
האכלה טבעית
האכלה טבעית היא האכלת חיות בית כמו כלבים, חתולים ואחרים בתזונה שמורכבת בעיקר מבשר נא, עצמות אכילות ואיברים פנימיים. מרכיבי התפריט מגוונים. חלק מבעלי חיות המחמד מעדיפים להכין אוכל ביתי, אבל גם אפשרי להשתמש במזון מסחרי נא. ארגוני רופאים ווטרינריים בארצות הברית, אנגליה וקנדה הזהירו מפני סכנה לבריאות החיות ובריאות הציבור מהאכלה בבשר נא וטוענים שאין הוכחה מדעית ליתרונות האכלה טבעית.
פרקטיקה כזאת מעוררת חשש בשל סכנת הרעלת מזון, זואונוסיס וחוסר איזון תזונתי. אנשים שמאכילים את הכלבים שלהם במזון נא עושים כך ממגוון סיבות: תרבות, אמונה בתחום הבריאות, תזונה ומה שנתפס כטבעי ביותר עבור חיית המחמד שלהם. בעלים חושבים שהאכלה הטבעית מאפשרת לחיות להתחבר למוצא הפראי הקרניבורי שלהם. המגמה של אוכל נא לחיות מחמד התחילה במקביל לשינויי מוצרים לטבעיים ואורגניים יותר בהרגלי האכילה של בני אדם.
מודנה (נפה)
נפת מודנה (באיטלקית: Provincia di Modena) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,689 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 659,925 נפש. בירתה של הנפה, העיר מודנה.
פרופסור מוריארטי
פרופסור ג'יימס מוריארטי (באנגלית: Professor James Moriarty) הוא דמות בדיונית ספרותית משנית בסדרת סיפורי הבלשות שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. פרופסור מוריארטי הוא האויב הגדול והמפורסם ביותר של שרלוק הולמס.
יצירת הדמות
בין השנים 1891–1893, פרסם דויל עשרים וארבעה סיפורים קצרים בעיתון הסטרנד, המתארים תעלומות שונות שפתר שרלוק הולמס. הולמס נהפך במהרה לדמות אהובה ואהודה, אך כתיבת סיפורי הולמס הסיחה את דעתו של דויל מנושאים אחרים שהתעניין בהם. הוא עצמו קיווה להיהפך למפורסם מכתיבת רומנים היסטוריים, ולא מספרי בלשות. על כן, הוא החליט להרוג את הולמס באחד מסיפוריו, וכך יוכל להתפנות לדברים אחרים. לשם כך, בסיפור "הבעיה הסופית", יצר דויל את דמותו של מוריארטי, הפושע היחיד שתואר כשווה להולמס, ועל כן האויב הגדול ביותר שלו. בסוף הסיפור שתי הדמויות נלחמות זו בזו והולמס ומוריארטי גורמים זה למותו של זה. המטרה הייתה שהמוות ההרואי של הולמס יספק את קוראיו של דויל.
הופעה ראשונה
כפי שנאמר לעיל, מוריארטי הופיע לראשונה בסיפור "הבעיה הסופית". בסיפור זה, הולמס הסביר שמוריארטי הוא ראש ארגון פשע גדול, הקשור באופן כלשהו כמעט לכל פשע המתרחש באנגליה, ובתמורה לכסף או טובות אחרות, הארגון דואג לטובת הפושע או הפושעים, ומנקה אותם מכל פשע. בנוסף, הולמס סיפר שבמפגש שלו עם מוריארטי הוא ראה שלפרופסור יש יכולות היקש ומחשבה מעולים, מה שהופך אותו ליריב הראשון של הבלש שבאמת משתווה לו. למרות איומיו של מוריארטי, סירב הולמס לנטוש את החקירה כנגדו. אנשיו של מוריארטי ניסו להרוג את הולמס מספר פעמים מפני שהוא מצא די ראיות לחשיפת הארגון של מוריארטי. לאחר שהולמס הביא את כל הראיות לידי המשטרה, הוא נסע עם שותפו, דוקטור ווטסון, אל מפלי הרייכנבאך, אך מוריארטי עקב אחרי הולמס עד לשם והתעמת איתו. הולמס הלך לעבר המפלים, שם נאבק עם מוריארטי, עד שנפל יחד איתו במורד המפלים ושניהם מתו.