cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי הממלכה המאוחדת–פקיסטן
היסטוריה
בתחילה התקיימה המלוכה הפקיסטנית, אולם ב-23 במרץ 1956 היא הפכה לרפובליקה, אם כי היא נשארה חברה בחבר העמים הבריטי. במהלך מלחמת אפגניסטן השתתפה בריטניה בלחימה נגד הטליבאן, תוך שהיא מקבלת סיוע ואפשרות להחזקת בסיסים בפקיסטן.
יחסים דיפלומטיים
פקיסטן מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון, ו-4 קונסוליות בברמינגהאם, ברדפורד, גלאזגו ומנצ'סטר. מאידך, בריטניה מחזיקה בפקיסטן נציבות עליונה באסלאמאבאד ו-2 קונסוליות בקראצ'י ולאהור.
האגודה האמריקאית לייעוץ
מטרתה המוצהרת של האגודה היא "להגביר את איכות החיים בחברה באמצעות קידום התפתחותם של יועצים מקצועיים, קידום מקצוע הייעוץ, ושימוש במקצוע ובפרקטיקות של הייעוץ כדי לקדם כבוד כלפי יושרה וגיוון אנושי".
האגודה נוסדה בשנת 1952 בשם "American Personnel and Guidance Association" (APGA), כמיזוג של ארבע אגודות מקצועיות, שעסקו בהדרכה מקצועית, הדרכה וייעוץ, הדרכת מורים וסגל קולג'ים. ארבע אגודות עצמאיות כינסו ועידה משותפת בלוס אנג'לס, קליפורניה: האיגוד הלאומי להדרכה תעסוקתית (NVGA), האיגוד הלאומי למאמני הדרכה ומדריכים (NAGCT), איגוד כוח האדם לתלמידים לחינוך מורים (SPATE) ואגודת כוח האדם במכללה. הם הקימו את איגוד כוח האדם וההדרכה האמריקני (APGA), לימים החליפו שמות בשנת 1983 לאיגוד האמריקני לייעוץ ופיתוח. ב -1 ביולי 1992, האגודה שינתה את שמה לאיגוד הייעוץ האמריקני (ACA) כדי לשקף את הקשר המשותף בין חברי האגודה וכדי לחזק את אחדות המטרה שלהם. ב-1983 שונה שמה של האגודה ל-"American Association of Counseling and Development" (AACD), וב-1992 שונה שמה שוב, לשם הנוכחי.
הנהלת האגודה ממוקמת בעיר אלכסנדריה בווירג'יניה. בנוסף לאגודה קיימים 56 סניפים ברחבי ארצות הברית ומדינות נוספות בעולם. האגודה כוללת 19 מחלקות המתמחות בתחומי ייעוץ ספציפיים, כגון ייעוץ חינוכי, יצירתיות בייעוץ, ייעוץ בסוגיות להט"ב, סוגיות אתיות ודתיות בייעוץ, וכן ייעוץ בתחומי ממשל, בריאות הנפש, שיקום, עבריינות והתמכרות, עבודה קבוצתית, טיפול משפחתי וזוגי, התפתחות קריירה והכוונה לבחירת מקצוע, ועוד.
אמנון אשכול
אמנון אשכול (25 בפברואר 1934 – 27 במאי 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן בין היתר כמפקד פיקוד הנח"ל. קיבל את עיטור המופת.
ביוגרפיה
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד שריון 104, בחטיבת הראל, גדוד טנקי שוט קל. לחם בקרבות הבלימה בגזרה הדרומית של סיני, בחציית תעלת סואץ ובהתקדמות עד הק"מ ה-101. במהלך הקרבות החליף את סגן מפקד החטיבה שנפצע. לאחר המלחמה לחם במלחמת ההתשה ברמת הגולן. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על חטיבת קרייתי, חטיבת שריון במילואים ולחם עמה במבצע ליטני ושירת כסגן מפקד אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2013 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "בדרכי".
אשכול נפטר ב-27 במאי 2022 בגיל 88.
אופיר חמו
אופיר חמו (נולד ב-10 בדצמבר 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל לוד.
קריירה
חמו התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון. ב-13 באפריל 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 נגד עירוני קריית אתא בליגה הארצית, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בנובמבר חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הארצית, ובמדיה הבקיע שמונה שערים ב-23 משחקי ליגה והעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2009/2010 הבקיע שמונה שערים ב-35 הופעות בליגה הלאומית.
ב-30 במאי 2010 חתם חמו בעירוני קריית שמונה. ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–0 נגד בני סכנין, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל. בסך הכל כבש שלושה שערים ב-25 הופעות בעונת 2010/2011, ובסופה שוחרר מהמועדון.
ב-3 ביולי 2011 חזר חמו לליגה הלאומית וחתם בהפועל רמת גן. בעונת 2011/2012 היה שותף לחזרתה של הקבוצה לליגת העל, לאחר שכבש שישה שערי ליגה במהלך העונה, כולל שער הניצחון במשחק העלייה נגד הפועל בני לוד. בעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שעלה כמחליף אך הורחק בדקה ה-110 במשחק הגמר מול עירוני קריית שמונה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
ב-7 באוגוסט 2013 חתם חמו בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית, ובמדי הקבוצה כבש שלושה שערים בעונת 2013/2014, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה א'.
את עונת 2014/2015 התחיל ללא קבוצה, אך באוקטובר חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן.
לקראת עונת עונת 2015/2016 חתם חמו בהפועל ראשון לציון, במדיה כבש שער אחד בעשר הופעות ליגה, וב-4 בפברואר 2016 חתם בהפועל קטמון ירושלים עד לסיום העונה.
ב-17 ביולי 2016 חזר חמו לקדנציה שנייה בסקציה נס ציונה. בעונתו הראשונה עם הקבוצה בליגה א' כבש שער אחד, ובעונתו השנייה כבש שער אחד גם כן, ובסופה עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית ועונה לאחר מכן לליגת העל אחרי 51 שנות היעדרות של המועדון.
ב-30 ביוני 2019 חמו חתם בהפועל מרמורק.
ב-27 בינואר 2021, חמו חתם בשמשון כפר קאסם.
אנה קוגן
אנה קוגן (נולדה ב-1983) היא אמנית ציורי קיר וגרפיטי ישראלית.
ביוגרפיה
אנה קוגן נולדה בעיר קאזאן ברוסיה. בגיל 5 התחילה ללמוד אמנות וציור. בגיל 8 משפחתה עלתה לישראל מרוסיה.
אנה התקבלה לבית הספר תלמה ילין למגמת אמנות פלסטית. בתום הלימודים החלה את שירותה הצבאי כחיילת במשרד הביטחון. לאחר מכן התקבלה לאקדמיה לאמנויות בצלאל.
מגיל 16 אנה מציירת ברחובות תל אביב, וציירה ציורי קיר וגרפיטי. האזורים שהיא פעילה בהם הם בעיקר רחוב אלנבי וסביבתו, אזור התחנה המרכזית הישנה, שוק הפישפשים, תחנה מרכזית חדשה (תערוכת טרדיס רחוב), רחוב נחלת בנימין. כמו כן, ציירה מספר ציורי גרפיטי במושבים של רשות מקומית מטה יהודה כמושב צלפון, מסילת ציון וכו'. אנה גם ניהלה את הפרויקט של ציורי הקיר בשלוה – המרכז הלאומי לטיפול באנשים עם מוגבלויות.
קוגן מופיעה ברשימה של 10 ציירי קיר הטובים ביותר בישראל של שנת 2012 על ידי מגזין לעיצוב "נישה".
דב בר מלכין
דב בר מלכין (24 במאי 1901, מינסק – 12 בפברואר 1966, חיפה) היה סופר עברי ויידי, מבקר תיאטרון, עיתונאי ומסאי, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה
מלכין נולד בשנת 1901 בעיר מינסק שברוסיה הלבנה. התחנך חינוך מסורתי יהודי, למד בישיבות, אך הניח את העולם הדתי מאחוריו ויצא ללימודים חילוניים באוניברסיטאות חרקוב וסנט פטרבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שב למינסק ובסופה יצא לוורשה והיה פעיל בתנועות הנוער של צעירי ציון, פועלי ציון והבונד. הוא החל לכתוב בעיתונות היהודית היידית מגיל צעיר, וכתב בנושאי תרבות ספרות תיאטרון ואמנות. הוא גם החל את הכתיבה בעברית בעודו בפולין, ואף פרסם מדבריו ביומון "דבר" בארץ ישראל.
עוד בפולין יצא שמו כמרצה מעולה והוא היה יוצא למסעות הרצאות ממושכים. גם בארץ יצא לו שם של מרצה מאוד מבוקש והוא היה, בין השאר, מרצה נודד בקיבוצים ובמושבים במשך שנים רבות. עשה רבות לקירוב העברית אל היידיש ולקירוב היידיש אל העברית, בעיקר לאחר השואה.
בנו היה פרופ' יעקב מלכין ונכדו הוא פרופ' עירד מלכין.
עמוס לוצאטו
פרופ' עמוס לוּצָאטוֹ (באיטלקית: Amos Luzzatto; 3 ביוני 1928 – 9 בספטמבר 2020) היה רופא יהודי-איטלקי, סופר ומחבר מאמרים וחוקר עולמי נודע בנושא התרבות היהודית. כיהן כנשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
ביוגרפיה
בשנת 1939 עלה עם אימו וסביו לארץ ישראל והתגורר בירושלים, עד שנת 1946. בשנת 1953 סיים לימודי רפואה ברומא, ובמשך למעלה מארבעים שנה עבד כמנתח במספר בתי חולים באיטליה. הוא שימש מרצה באוניברסיטה וכן מנהל מחלקה, והתמקד במחקריו במיוחד ביישומן של שיטות מתמטיות לצורכי מחקר רפואיים ולצרכים טיפוליים.
הוא תרגם לאיטלקית, והוסיף הערות, לספרי איוב (במהדורה שיצאה ב-1991) ושיר השירים (במהדורה שיצאה ב-1997). כן חיבר את הספרים "כיצד לקרוא מדרש" (1999; Leggere il Midrash), "מקומם של היהודים" (2003; Il posto degli ebrei) ו"נתיבי חיי ביהדות, במדע ובפוליטיקה" (2003; Una vita tra ebraismo, scienza e politica).
כמו כן, בספרים הבאים מופיעים מאמרים שכתב: "השמאל והשאלה היהודית" (1989; Sinistra e questione ebraica), "יהודים מודרניים" (1989; Ebrei moderni), "בנוסף לגטו" (1992; Oltre il Ghetto) ו"דברי הימים של יהודי איטליה, כרך 2" (1997; Annali Einaudi - Storia degli ebrei d'Italia, vol. II).
הוא לימד בקורס על הספרות היהודית והמדרש באוניברסיטת ונציה, במחלקת תולדות הדתות. באוניברסיטת רומא הוא קיים קורס בנושא מדרש במחלקת תולדות הדתות, וכן סדנה על הדינמיקה של דעות קדומות, בפקולטה לחינוך.
כמו כן, שמש העורך הראשי של הירחון "Rassegna Mensile d’Israel" ("סקירה חודשית של ישראל").
בשנים 1998–2006 שימש נשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
עמוס לוצאטו נישא ב־29 ביוני 1956 ללאורה ווגרה (Laura Voghera; נולדה בוונציה ב־6 במאי 1938). לאורה מתגוררת כיום (2021) בוונציה, היא בוגרת לימודי עברית באוניברסיטת Cà Foscari בוונציה ושימשה כמורה עד לצאתה לפנסיה. לזוג נולדו בת ושני בנים, בנם גדי לוצאטו ווגרה הוא מנהל המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו במילאנו. עמוס לוצאטו נפטר בוונציה ב-9 בספטמבר 2020.
אמה לזרוס
אמה לזרוס (באנגלית: Emma Lazarus; 22 ביולי 1849, ניו יורק – 19 בנובמבר 1887, שם) הייתה משוררת יהודייה-אמריקאית, ששימשה מופת לנשים יהודיות שנתפסו להתעוררות יהודית. שירה המפורסם ביותר הוא הסונטה "הקולוסוס החדש" (1883), החקוק על פסל החירות בניו יורק.
קורות חיים
לזרוס נולדה בניו יורק, למשפחה יהודית ספרדית. אביה, מוזס לזרוס, היה צאצא ליהודים שהיגרו מגרמניה, סוחר סוכר מבוסס וחבר קהילת שארית ישראל. אימה, אסתר (לבית נתן), הייתה בת למשפחה יהודית ממוצא ספרדי שהגיעה לאמריקה לפני המהפכה האמריקאית. לזרוס הייתה הבת הרביעית מבין שבעה. מקום מגוריהם היה בסביבת היוניון סקוור. משפחתה השתייכה למעמד הביניים הגבוה מה שאפשר להם להחזיק בית משלהם בעיר ניו-יורק ולבלות את חודשי הקיץ בבית קיץ לצד משפחות עשירות נוספות ממוצא גרמני וספרדי. מעמדה הכלכלי של משפחתה אפשר לה להנות מחינוך פרטי-ביתי שכלל לימודי מוזיקה, שפות אירופאיות וספרות.
היא הפגינה כשרון טבעי לכתיבת שירה בגיל הנערות וכתבה מספר רב של שירים. כאשר הייתה בת שבע-עשרה אביה שהיה גאה בהישגיה הוציא לאור את שיריה באופן פרטי בספר שאורכו 200 עמודים. בדומה לשתיים מחמשת אחיותיה לזרוס מעולם לא נשאה למרות שכתבה רבות על אהבה. הייתה ידידתו של המשורר ראלף וולדו אמרסון והקדישה לו את ספרה השני. באותו גיל לא קיימה קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית ולא הבליטה את זהותה היהודית.
כתיבתה במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 לא התמקדה בנושאים יהודיים אלא עסקה בסוגיות אמריקאיות שונות. ב-1877 היא התבקשה על ידי הרב גוסטב גוטהיל מבית הכנסת עמנואל בניו-יורק, לתרגם לאנגלית מספר שירים וחיבורים של משוררים יהודים נודעים מתקופת ימי הביניים, מספרד ופורטוגול. הרב גוטהיל אף הציע שלזרוס תחבר בעצמה חיבורים מקוריים ברוח אותם טקסטים ישנים. לזרוס השיבה תחילה בשלילה באומרה שחסרה לה "ההתלהבות הנדרשת" לעבודה מסוג זה. יש לציין לצד זאת כי לזרוס גדלה בבית של משפחה יהודית מתבוללת שנטמעה בתרבות האמריקאית ופקדה את בית הכנסת רק בתקופת פסח ויום כיפור. על אף הסירוב הראשוני הסכימה לזרוס לאתגר הספרותי באומרה "שמחה אני להוכיח... שתחומי העניין שלי נאמנים לגזע שלנו למרות שאינני דתייה וכי נסיבות חיי הביאו אותי לכדי מרחק מסוים מעמנו".
בין השנים 1877-1881 לזרוס פרסמה כשני תריסר תרגומים של שירים פרי עטם של משוררים יהודים מתקופת ימי הביניים. עבודות אלו עוררו בה תחושות גאווה אודות זהותה היהודית ועוררו בה דעות בעד השיבה לציון ומציאת פתרון לבעיה היהודית. בתחילת שנות ה-80 כתיבתה שלה התמקדה במורשת העם היהודי ואתגריו.
ב-1881 החלה לסייע בקליטתם של מהגרים יהודים מרוסיה לאמריקה, במסגרת ארגון של יהודים עשירים וותיקים בארצות הברית, ממוצא גרמני ברובם, HEAS (להבדיל מ-HIAS). בהשראת עבודתה עם המהגרים היא כתבה את השיר על פסל החירות. לאחר מכן, בפרץ של אנרגיה יצירתית, היא החלה להופיע כמגינה נאמנה של זכויות היהודים, כמשוררת הלאומית של ההתעוררות היהודית וכתומכת ב"תנועה היהודית הלאומית". שירה המצוטט להלן, "הדגל היהודי", חובר באביב 1882. הוא פותח במילים "עורה ישראל, עור" ומסתיים בנימה לוחמנית:
באיגרת ליהודים היא קראה להם "להעמיק ולזרז את מקורות ההתלהבות היהודית" בתגובה לכך שהיהודים נמצאים עתה ב"עין הסערה של ההיסטוריה שלנו" בעקבות ביטויי האנטישמיות במזרח אירופה. בתוך זמן קצר קשרה אמה לזרוס קשרים הדוקים עם המוציא לאור של ה-American Hebrew, שבו הופיע חלק גדול מעבודתה, והחלה ללמוד עברית אצל המורה והעיתונאי לואיס שנאבל. עיקר העניין שלה היה בשימת הדגש על נאמנות לכלל ישראל ובהדגשת סגולות האחדות, המשמעת והארגון למען ההתחדשות היהודית הלאומית.
היות שהושפעה מסופרים כגון ג'ורג' אליוט, לורנס אוליפנט ולאון פינסקר, נטשה לזרוס את הספקנות הקודמת שלה לגבי רעיון ההתיישבות המחודשת בארץ ישראל, והפכה להיות תומכת שלו. היא דבקה בה כאילו הייתה דת בוגרת ובשלה, ובעשותה זאת הבינה שאינה לבד: "במו עיני ראיתי אנשים שעברו במהירות ובדבקות דומה לשלי לאותה אמונה, בנפשותיהם של אנשים בוגרים ומחושבים, אנשים זהירים ורציניים, שאינם נוטים להיגרר אחר התלהבות מקרית ותעמולה המונית, הכתה האמונה הזאת שורשים עמוקים, ובמקצת המקרים שינתה ללא הכר תאוריות והרגלי חשיבה של שנות נצח".
עם מותה בטרם עת, בגיל 38 מלימפומת הודג'קין, הפכה לזרוס למעין קדושה ליהודים שנתפסו להתעוררות של שלהי המאה ה-19. גיליון מיוחד של ה-American Hebrew הנציח את זכרה בדברי הוקרה של "אנשי הספר הבולטים ביותר בתקופה", וחיבורה "איגרת ליהודים", שפורסם כקונטרס ב-1900, המשיך להופיע בדפוס במשך שנים רבות על ידי הפדרציה הציונית של אמריקה. פטירתה הותירה את התנועה יתומה מ"החוזרת בתשובה" החשובה ביותר שלה, מהדמות המשפיעה ביותר, המשכילה ורחבת האופקים ביותר, וממליצת היושר החשובה ביותר (עד ימיה) של הזרם שבתוך זמן קצר יהיה לציונות האמריקנית.
מילות הסונטה "הקולוסוס החדש" (קולוסוס הוא פסל ענק), שנחקקה על בסיס פסל החרות, הן מעין קבלת פנים המקדמת בברכה את בואם של מהגרים ופליטים, עניים וחסרי בית, הבאים בשערי הזהב של אמריקה הגדולה.
אחותה הגדולה, ג'וזפין לזרוס, הייתה אף היא סופרת ועיתונאית.
על שמה שכונת נחליאל בחדרה (ר"ת: נחלת אמה לזרוס) ורחוב בחיפה.
הקולוסוס החדש
השיר נכתב במסגרת קמפיין גיוס תרומות להשלמת הבנייה של פסל החירות. מגייס התרומות ויליאם מקסוול אוורטס פנה אל לזרוס וביקש ממנה לכתוב יצירה מקורית לכבוד תערוכת אומנות שמטרתה לגייס כספים למטרה זו. תחילה לזרוס סירבה באומרה "אני אינני כותבת על פי פקודה או דרישה" אך לאחר שפנתה אליה ידידתה הסופרת קונסטנס קארי הריסון ושכנעה אותה כי תרומתה זו יכולה להגביר את העניין הציבורי בבעיותיהם של פליטים המגיעים לחופי ניו-יורק, לזרוס הסכימה להשתתף במאמץ הכללי. יומיים לאחר פנייה זו הגישה לזרוס את שירה "הקולוסוס החדש" לתצוגה בתערוכה לצד שירים נוספים, ציורים ופרטי אומנות אחרים. השיר הוצג בתערוכה ב-2 בנובמבר 1883. השיר פורסם בתפוצה מצומצמת בעיתונות בניו-יורק במהלך ינואר 1884 אך נשכח במהרה ולא נכלל בשום אופן בחניכת הפסל ב-1886.
באותה שנה לזרוס כבר הייתה חולה סופנית והתגוררה באנגליה. היא ניסתה לכתוב שירים חדשים אך לא הצליחה למצוא את האנרגיה והמוטיבציה לכך. במקום זאת, לזרוס ישבה באותה תקופה לארגן ולערוך את שיריה בכתב יד חדש. היא בחרה ב-"קולוסוס החדש" כשיר הפותח של אותו כתב יד. החוקרים סבורים כי היא הבינה באותה עת שזהו שירה הטוב ביותר המהווה את אבן היסוד של מורשתה הספרותית.
לאחר פטירתה, בשנת 1901, פעלה ידידתה ג'ורג'ינה סקיילר להנצחת לזרוס וכך הגתה את הרעיון של כתיבת חלק ממילות השיר על לוח ברונזה והצבתו על פסל החירות. מהלך זה נשא פרי ב-1903 עת הוצב לוח הברונזה בתוך החלל הפנימי של הפסל באזור הגלוי לעוברים והשבים.
כיום השיר מוכר ונלמד בבתי ספר יסודיים ובחטיבות הביניים ברחבי ארצות הברית והפך לנכס צאן ברזל בספרות האמריקאית של המאה ה-20 וביתר שאת בכל הקשור לשירי הגירה.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
סרוואל
בית גידול
בית הגידול האופייני לסרוואלים הוא הסוואנה האפריקנית, אם כי פרטים הלוקים במלניזם נוטים להימצא באזורים הרריים. הסרוואל זקוק למקור מים בטריטוריה שלו, ולכן אין הוא נפוץ באזורים מדבריים-למחצה או באזורי ערבה יבשה מאוד. הוא מסוגל לטפס על עצים ואף לשחות, אך הוא ממעט לעשות זאת. הסרוואל איננו נתון בסכנת הכחדה, אך קיימת מגמת ירידה באוכלוסייתו בשל אובדן בתי גידול וציידים ההורגים אותו עבור פרוותו היפה. במרבית המדינות שבהן הוא נפוץ, הסרוואל הוא מין מוגן וחל איסור לצוד אותו.
ציד
הסרוואל מתמחה בעיקר בציד מכרסמים קטנים, אולם הוא איננו בוחל גם בארנבות, שפניים, חרקים, זוחלים, עופות, דגים וצפרדעים. הסרוואל נצפה צד גם בעלי חיים גדולים יותר, דוגמת אנטילופות, אך כ-90% מטרפו שוקל פחות מ-200 גרם. היות שהסרוואל איננו גדול במיוחד, חתוליים אחרים דוגמת אריות או נמרים עלולים לגזול ממנו את טרפו, ולכן הוא אוכל אותו במהירות רבה.
מפרט גוף
כחלק מההסתגלות שלו לחיים בסוואנה, לסרוואל רגליים ארוכות (הארוכות ביותר מבין כל החתוליים, יחסית לממדי הגוף), צוואר ארוך ואוזניים גדולות ורגישות, שגם הן הגדולות ביותר יחסית לגופו מבין כל החתוליים. הרגליים והצוואר הארוכים מאפשרים לסרוואל לצפות מעבר לעשב הגבוה, ואוזניו המפותחות מאפשרות לו להבחין בטרף פוטנציאלי. הסרוואל מסתער בדרך-כלל על טרפו ממרחק קצר, תוך כדי זינוק למרחק ולגובה רב של עד 3 מטרים, שמאפשר לו גם לתפוס ציפורים במעופן. הסרוואל הוא צייד מוכשר במיוחד. כ-50% מניסיונות הציד שלו מסתיימים בהצלחה, שיעור גבוה מאוד יחסית למרבית החתוליים.
רבייה
היריון הנקבה אורך בין 66 ל-77 ימים. בדרך כלל, בכל המלטה נולדים שני גורים, אולם מספר זה משתנה: בהמלטות מסוימות נולד גור יחיד, ובחלק המספר יכול לעלות עד חמישה גורים. בגיל צעיר הגורים שוהים במקום מוגן, דוגמת מאורות שנבוב נטושות או שיחים, ולאחר זמן מה הם מתחילים להצטרף לאמם למסעות הציד ולומדים ממנה כיצד לצוד כהלכה. הסיכון הגדול ביותר לסרוואל הוא האדם שמשתלט על שטחי המחיה שלו, אולם לפעמים הוא גם ניצוד על ידי נמרים. בעבר, ניצוד הסרוואל בכמויות גדולות עבור פרוותו. כיום, ציד זה פחת אולם הוא עדיין מתקיים במדינות מסוימות, לרוב בצורה לא חוקית. הסרוואל עודנו נפוץ במזרח אפריקה ובמערבה, אולם בשל הציד הנרחב שנעשה בו הוא נכחד מרובה של דרום אפריקה ונעשה נדיר מאוד צפונית לסהרה.
Pictures at an Exhibition
Pictures at an Exhibition הוא אלבום רוק מתקדם של הלהקה אמרסון, לייק ופאלמר. זהו האלבום השלישי של הלהקה. העטיפה עוצבה על ידי ויליאם ניל, אותו צייר שעיצב את העטיפה של Tarkus, האלבום הקודם של הלהקה.
האלבום הוא תיעוד של הופעה חיה ב־Newcastle City Hall משנת 1971. בהופעה הם הציגו את ביצועם ליצירתו של מודסט מוסורגסקי: "תמונות בתערוכה", יצירה הבנויה לפסנתר. אמרסון עיבד אותה כך שתתאים לשלושה נגנים, ולייק הוסיף מילים לכמה מן הקטעים של היצירה.
בהופעה הלהקה הציגה ביצוע שלהם ליצירה מפצח האגוזים של צ'ייקובסקי.
ז' בניסן
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' ניסן היא ברוב השנים הפשוטות פרשת צו, אך בשנים פשוטות בהן פסח חל ביום ראשון (שנים מקביעות זחא או השא) היא פרשת ויקרא. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת אחרי מות.
נעמי לויצקי
נעמי לויצקי (נולדה בשנת 1947) היא עיתונאית ומחברת ספרי עיון ישראלית.
ביוגרפיה
בצעירותה, בתום תקופת נישואים קצרה, שימשה כשליחת המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית. בשנת 1985 החלה לעבוד כעיתונאית ב"כותרת ראשית", ב-1988 עברה ל"חדשות" וב-1991 עברה ל"ידיעות אחרונות", ובו עבדה עד 1998.
בשנת 2001 יצא לאור ספרה "כבודו - אהרן ברק, ביוגרפיה", ביוגרפיה על אהרן ברק, בתום שלוש שנות כתיבה.
לאחר מכן, החלה לויצקי להעביר הרצאות במסלול האקדמי המכללה למינהל על השפעות קורות החיים של השופטים על פסיקותיהם. תוכני הלימוד של הקורס היוו את הבסיס לכתיבת ספרה "העליונים: בתוככי בית המשפט העליון, "אשר יצא לאור ב-2006.
במהלך תקופת כהונתה של ממשלת ישראל העשרים וחמש העבירה מסרים מראש ממשלת ישראל יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס לנשיא סוריה חאפז אל-אסד, באמצעות העיתונאית הסורית ראנה קבני.
בשנת 2019 הופיע ספרה "ילדה רעה" המהווה אוטוביוגרפיה אותה מספרות שתיים שהן אחת: הילדה הקטנה, הנטושה בשכונה נידחת בירושלים, והאישה הבוגרת, שהייתה לעיתונאית וסופרת מצליחה.
תביעה נגד רשות השידור
במאי 2009 הגישה לויצקי תביעה על-סך כ-800 אלף ש"ח לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים נגד רשות השידור ויו"ר הרשות משה גביש, בטענה כי תוכנית חדשות ואקטואליה שהגישה בערוץ הראשון הופסקה והיא פוטרה מעבודתה מספר חודשים טרם סיום תקופת ההעסקה עליה סוכם בעל פה. מהתביעה עולה כי ללויצקי הייתה מערכת יחסים אישית ואינטימית עם משה גביש, שבזכותה קיבלה מלכתחילה את התוכנית. משה גביש הכחיש את ההאשמות נגדו. התביעה הסתיימה בהסכם גישור שקיבל תוקף של פסק דין, ובו נקבע ללויצקי פיצוי בסך 225 אלף ש"ח.
סמל גיאנה
הסמל הוא שלט אצולה. בחלקו העליון סמל של לבוש ראש האופייני לתושבי המדינה. שני יהלומים בשני צידי הכובע הייחודי מסמלים את חשיבות הכרייה בכלכלת המדינה. הציצה מסמלת את בית המלוכה, ושני התומכים של הסמל הם יגוארים, שכל אחד מהם מחזיק גרזן, קנה סוכר וענף אורז המסמלים את תעשיות הסוכר והאורז במדינה.
על שלט האצולה מופיעים פרח הוויקטוריה המלכותית - הפרח הלאומי של המדינה, שלושה קווים כחולים המסמלים את שלושת נהרות המדינה, והציפור הלאומית - הואצין.
סטיבן דורף
סטיבן הארטלי דורף ג'וניור (באנגלית: Stephen Hartley Dorff Jr.; נולד ב-29 ביולי 1973) הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי. מוכר בזכות תפקידים בסרטים "Backbeat", "בלייד", "ססיל בי. דימנטד", "אויבי הציבור" ו"אי שם".
קריירה
בשנת 1987, ביצע את הופעתו הקולנועית הראשונה כנער בסרט האימה הקנדי "השער".
בשנת 1989 ביצע מספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה מוכרות ביניהם "נשואים פלוס" ו-"רוזאן" וכן, כמה סדרות טלוויזיה פחות מוכרות "קן ריק" ו-"האב דאולינג חוקר".
בשנת 1992 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת האפרטהייד של ג'ון ג. אבילדסן "כוחו של אחד" בתור הנער האנגלי פי.קיי. בשנת 1993 השתתף בוידאו קליפ לשיר "'Cryin" של להקת אירוסמית', ובשנת 2000 השתתף בקליפ לשירם של לימפ ביזקיט "Rollin".
בשנת 1994 הופיע לצידה של ריס וית'רספון בתחילת דרכה בדרמה "לא דופק חשבון". עוד בשנה זו, שיחק דורף במיוזיקל ההיסטורי "Backbeat" המתעד את התנהלות להקת הביטלס בתחילת דרכה, בסרט גילם את גיטריסט הלהקה סטיוארט סאטקליף. ב-1996 שיחק במותחן הפשע "דם ויין" בתור בנה של סוזן (ג'ודי דייוויס) שבורחת איתו מפני אביו החורג סוחר היינות אלכס גייטס (ג'ק ניקולסון). ב-1998 הופיע דורף בתפקיד הערפד דיקן פרוסט, אויבו של צייד הערפדים בלייד (וסלי סנייפס) במותחן הפעולה "בלייד" וזכה בפרס נבל השנה. בשנת 1999 שיחק לצדן של סוזן סרנדון ואליזבת מוס בדרמה הרומנטית "הנחטפת" מבית HBO, אשר מבוסס על הספר באותו השם מאת אן טיילר משנת 1977.
בשנת 2000 גילם דורף את הבמאי המטורף ססיל ב. דה-מיל בקומדיית הפשע העצמאית של ג'ון ווטרס "ססיל בי. דימנטד". דורף שיחק בתפקידים ראשיים בסרטי האימה "פחד נקודה. קום" משנת 2002 בתור הבלש מייק ריילי שחוקר את מקרי המוות, "המפתח לפחד" משנת 2003 בתור דייל מייסי בעל הבית הקודם של ביתם החדש של ליאה (שרון סטון) וקופר טילסון (דניס קווייד) ו"לבד בחשיכה" משנת 2005 בתור ריצ'רד בורק המפקד של סוכנות המחקר 713. ב-2004 גילם דורף את בן זוגה של בריטני ספירס לקליפ לשירה "Everytime". ב-2006 השתתף דורף לצידם של ניקולס קייג' ומייקל פניה בדרמה היסטורית של אוליבר סטון " מגדלי התאומים" וגילם את השוטר סקוט סטראוס. ב-2008 שיחק דורף בדרמת בית הסוהר "לשרוד מעבר לסורגים" בתור האסיר המורשע בהריגה ווייד פורטר. ב-2009 שיחק בסרט הפשע הביוגרפי "אויבי הציבור" בתפקיד שודד הבנק הומר ואן מטר שותפו לפשע של ג'ון דילינג'ר (ג'וני דפ).
חדר מלחמה (סדרת טלוויזיה)
חדר מלחמה היא סדרת דרמה ישראלית.
הסדרה עוסקת בגוף שהוקם במשרד ראש הממשלה, שדרכו עוברות כל ההחלטות הביטחוניות של ישראל, ומאחד את הטובים ביותר באמ"ן, בשב"כ ובמוסד.
הסדרה, שהפקתה הייתה יקרה מאוד ומורכבת לדרמה ישראלית, שודרה בשנת 2005 ברשת של הערוץ השני. תוכנית הפתיחה זכתה ליחסי ציבור מרשימים ונתוני רייטינג נאים, אך אלה ירדו בהמשך והתייצבו. את הסדרה כתב ויצר העיתונאי יאיר לפיד. לפיד הסתייע בכתב הצבאי יעקב ארז שייעץ לו בנושאים ביטחוניים בעת כתיבת הסדרה.
תקציר העלילה
דרך תיאור גוף המודיעין, עוסקת הסדרה בשלל נושאים הקשורים להוויה הישראלית, בעיקר במתח שבין המשפחתי והאישי לביטחוני. חלק מנושאי הסדרה קשורים לפרשיות ביטחוניות מוכרות, אך חלקם עלילתיים בלבד, ולגבי חלק מהנושאים התגלה קשר כלשהו למציאות הישראלית רק לאחר שידור הסדרה.
פרק 1: אתה בחרתנו
יעל סיגלר מגיעה ליומה הראשון בחדר מלחמה. היא עורכת היכרות עם כמה מחברי היחידה ועוברת מבחן של מיכאל סורק (סגן מפקד היחידה) בו היא נשאלת כיצד הייתה ממליצה לנהוג במקרה שייוודע על תוכנית לחיסול שגריר ישראל בצרפת. ח'אדר, אחד מראשי המחבלים, שהיה אחראי לפיגוע בו נרצח אחיינו של פינטו, הופך את עורו ומבקש לכהן כשר הכלכלה הפלסטיני. היחידה ממליצה לחסל אותו אך רוה"מ מתנגד.
פרק 2: בגידה
אחיו של נאור שנחטף בניגריה מוצא להורג על ידי חוטפיו ונאור מגלה את תמונת גופתו באינטרנט. יעל מבוהלת ממותו של שגריר צרפת ומתלבטת האם להישאר ביחידה. יעקב חילבי מרגיע אותה ומספר לה את סיפור תל חי. חילבי ממשיך לבדוק את זיוף תוצאות הניסוי של טיל החץ. גלית מגלה שאמא שלה חולה מאוד ועומדת למות. היא הולכת לבקר אותה לאחר שנים רבות בהן לא דיברו. קבוצת מתפללים רוצה להתפלל בהר הבית ויעל ופינטו מנסים למנוע זאת.
פרק 4: קח את בנך יחידך אשר אהבת
בראיון לקול ישראל אמר מפקד חיל האוויר (אותו מגלם עפר שלח) כי ידע שבתקיפה אווירת לחיסול פעיל הטרור הבכיר מוחמוד עוואד ברצועת עזה יפגעו אזרחים בלתי מעורבים, והחליט שהפעולה שווה את זה. עוואד נהרג ואתו תשעה ילדים. אמהות חד הוריות מבקשות לבטל את ההחתמה שלהן על אישור שירות קרבי לבנים יחידים. רענן, מפקד החמ"ל, יושב עם אירית, המשנה ליועץ המשפטי. הם מתייעצים מה לעשות עם ההודעה של מפקד חיל האוויר. ענת מתערבת בבקשת האמהות החד הוריות ומדברת עם יואל היועץ המשפטי. לענת יש יום הולדת 40 וגלית מארגנת לה מסיבה במשרד. האמהות החד הוריות מגיעות לפגישה עם יואל במשרד. רענן נדרש לשכנע את מפקד חיל האוויר, שהדיח אותו בשעתו כאשר היה חניך בקורס טיס, להתנצל על הדברים שאמר. בפיגוע ירי נגד רכב של סיירת צנחנים נהרג חייל ושני לוחמים נפצעו, ביניהם אורן, בנו של חילבי.
פרק 5: יש דברים שרציתי לומר
יעל עוברת תחקיר ביטחוני ובדיקת פוליגרף שגרתית אצל פסיכולוג היחידה (אותו מגלם יאיר לפיד). נאור מספר לסורק שהתקבלה התרעה משכם על כוונה להתנקש בחייו של הרב הראשי. אירית ויואל מתווכחים על ההתבטאויות של רב המתנחלים מקריית ארבע בעד רצח הילדה של מוחמד ג'ראח. סורק מספר לנאור שהוא הציע לענת לצאת איתו והיא סירבה ונאור מספר לו שהיא יוצאת עם מישהו. אח של פינטו מגיע למשרד כדי להסביר את דברי הרבנים של המתנחלים בעניין "עין תחת עין" ברצח הילדה הקטנה.
פרק 6: והיו במקדשי משרתים אל שער הבית
פינטו ונאור רוצים להכין טוסט ומחברים את הכבל למחשבים. גלית מתווכחת עם פינטו שהם יעשו קצר בדיוק כשרענן מדפיס דו"ח לרוה"מ, פינטו מבטל את דבריה אך ברגע שהם מחברים את הטוסטר לחשמל נוצר קצר בכל המשרד וסורק מתעצבן. ענת בוחנת האם נכון יהיה למנות לדובר משרד הביטחון איש תקשורת ותיק שהיה בעברו חבר בחד"ש. עובד בכור הגרעיני בדימונה מבקש מיואל, היועץ המשפטי, לסייע לו ולחבריו לעבודה, החולים בסרטן, במאבקם המשפטי מול המדינה. במקביל מפקד בכיר בחזבאללה נפגש עם סגן הרמטכ"ל הסורי בסוריה. חילבי, נאור, סורק ורענן מתלבטים האם להמליץ לראש הממשלה לאשר למטוסי חיל האוויר לתקוף את מקום הפגישה ולהרגם. לבסוף החליט רענן, בעצת חילבי, לבטל את התקיפה. יעל בוחנת את חוקיותה של עמותה שפינטו סייע להקים.
פרק 7: עניינים שבלב
רענן וענת הולכים לגילוי המצבה של אמא של גלית. פינטו מספר ליעל שהציעו לו עסקת טיעון שמחייבת אותו להתפטר ממערכת הביטחון. נאור מגלה שמישהו מנסה לחדור להם למחשב, טכנאי מחשבים מגיע ומגלה שחדרה תולעת מהסימולטור "מיקי ומיקי". סיני מחכה לסורק במשרד, גלית מנסה להיות נחמדה אליו אך הוא לא משתף פעולה. ענת מספרת לרענן שיורם רצה שלהקה תנגן בהלוויה שלו שיר של לואי ארמסטרונג.
פרק 8: ביום של הפצצה
רענן נמצא בטיפול נמרץ אחרי התקף לב שעבר. סורק וענת מגיעים לבקרו ומתבשרים שהוא עבר צינתור ראשון ושהוא עדיין בחדר הניתוח. חילבי נערך לקראת האפשרות שרה"מ ירצה בתגובה צבאית נגד פיגוע הירי בחיפה. התקבלה התרעה על פיגוע שמתכנן ארגון אל-קאעידה ברכבת התחתית בקהיר וישנה דילמה האם לעדכן את שירותי הביטחון של מצרים. פינטו נשלח לבית חולים להביא את רענן. אירית וסורק בבית חולים מחכים שרענן יתאושש. אירית מספרת לסורק שמישהו מהח"כים הימניים מדליף למתנחלים פרטים על ההיערכות לפינוי ההתנחלויות.
פרק 9: ישראל ערבים זה לזה
פלוגת מילואים בצנחנים מסרבת לעלות להסעה לשמירה על ההתנחלויות. רענן חוזר למשרד ומספר לסורק על "פלוגת הסרבנים". פינטו מספר לענת שהנשיא לא מוכן לחתום על חנינה שתוביל להשלמת עסקת החזרת גופות חיילים. ענת נפגשת עם דובר בית הנשיא ומנסה להבין למה הנשיא לא מוכן לחתום על העסקה.
ביקורות ותגובות
מלבד ביקורת שקשורה לרמת התסריט והמשחק, חלק מתלונות העיתונות נגד הסדרה עסקו בסוג התפקידים שניתנו למזרחים מול אלה שניתנו לאשכנזים, ולשאלות אתיות לגבי שימוש בעיתונאי חדשות בדרמה בדיונית. עוד נטען כי הסדרה מחקה באופן לא מוצלח את סדרת הדרמה האמריקאית "הבית הלבן".
בית הכנסת העתיק במעוז חיים
בית הכנסת העתיק במעוז חיים הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בסמוך לקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, בו נחשף בית כנסת עתיק אשר נבנה וחרב שלוש פעמים, החל מהתקופה הרומית בארץ ישראל ועד לחורבנו במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
גילוי האתר
בראשית שנת 1974, גילה אבשלום יעקובי, חבר קיבוץ מעוז חיים, בגבעה שמדרום-מערב לקיבוץ, קטע פסיפס ועליו תיאור מנורת שבעת הקנים. היה זה עדות ליישוב יהודי לא-ידוע בבקעת בית שאן.
על הגבעה שעליה התגלו שרידי הפסיפס, היה בית קברות בדואי. הם נהגו לקרוא לה "אל-בלע" - על-שם עץ השיזף שגדל עליה. השם הוא גם שמו של ואדי, אשר אחד ממעיינותיו נובע למרגלות הגבעה.
בית הכנסת
בנובמבר 1974 החלו חפירות מסודרות באתר על ידי ד"ר וסיליוס צפיריס, ובהן התגלו שלושה בתי-כנסת, זה על גב זה:
צבי אילן, המתאר ממצאים אלה בספרו, מציין כי בית הכנסת במעוז חיים הוא "המקום היחיד בארץ, שאפשר לעקוב בו אחרי התפתחות בתי הכנסת לאורך תקופה כה ארוכה". בחפירות נמצאו חלקי סורגי במה: על אחד יש שברים של ציורי מנורה ועל השני האותיות העבריות "למ"
זיהוי המקום
נוסע נוצרי מהמאה ה-6 זיהה בסביבה יישוב בשם "באלה". בכתובת רחוב שנחשפה בתל רחוב רשומים שמות יישובים יהודיים בעמק בית שאן. אחד המקומות הנזכרים בכתובת ומתאימים למיקום בית הכנסת נקרא "דזבלייה" בצורת "פילי דזבלייה" (שער דזבלייה). צבי אילן משער שהכוונה היא למקום זה.
יוסף בן מתתיהו מספר על מפקד בני-ישראל על ידי שאול המלך בעיר בזק. הוא גורס כי המקום בו הוא פקד את בני-ישראל היה ב"באלה".
אחי! אחותי!
'''אחי! אחותי!''' היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המיועדת לילדים ונוער ועוסקת בבעיות המטרידות אותם. התכנית שודרה בערוץ ניקלודאון במקור בין השנים 2005 ל-2006 ובשידורים חוזרים לאחר מכן.
בעונה הראשונה - בהנחיית רוני דואני וג'ייסון דנינו-הולט - היו 14 פרקים. בעונה השנייה - בהנחיית דואני ואלון ליטבק - היו 15 פרקים.
תוכן
העונה הראשונה עסקה בעיקר בבעיות של ילדים בגילאי 10-12, והעונה השנייה בבעיות של בני הנוער, כגון אהבה, פער הדורות ובית ספר. פאנל מיוחד של 9-10 ילדים דן בקצרה בנושא התוכנית, ולאחר מכן מוצג משאל רחוב שנערך באותו עניין. בהמשך דנים משתתפי התוכנית בבעיה ובדרכים לפתרונה, ולפעמים גם מקבלים שיחת טלפון מאחד הצופים שמעוניין להיוועץ בפאנל. לעיתים קרובות מתארחים ידוענים שונים בתוכנית. כל פרק מסתיים בפינה הומוריסטית.
סיסטרום
סיסטרום (בלטינית: sistrum, ברבים: sistra) הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה, הנקשר בעיקר לעיראק ומצרים הקדומות. הכלי בנוי מידית ומסגרת מתכת בצורת פרסה, עשויה נחושת או ארד, שרוחבה נע בין 30 ל-76 ס"מ. בשעה שמטלטלים את הכלי, טבעות או לולאות קטנות ממתכת דקה, שנמצאות על שלבי הרוחב הניידים שלו מפיקות צלילים שבין נקישה חרישית לצלצול רם. מקור השם הוא בפועל היווני "סיו" ( σείω), לטלטל, ו-"סייסטרון", (σεῖστρον), המטולטל. במצרית עתיקה נקרא הכלי "סֶחֶם" (sḫm) או "סֶשֶשֶת" (sššt). סחם הוא הסיסטרום הפשוט יותר, בצורת לולאה, ואילו סששט (מילה אונומטופאית) הוא הכלי המעוצב כ"נאוס" - מקדש.
הסיסטרום המצרי
סיסטרה (רבים של סיסטרום) נמצאים עדיין בשימוש בטקסי התפילה בכנסיות הקופטיות והאתיופיות. לצד הנצחתו באמנות המצרית במחול וביטויי שמחה, מוזכר הסיסטרום גם בספרות המצרית העתיקה.
הסיסטרום המינואי
המינואים השתמשו גם הם בסיסטרום, ומספר רב של דוגמאות עשויות מן החומר המקומי נמצאו באי כרתים. חמישה מן הממצאים הללו מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של אגיה ניקולאוס. סיסטרום מתואר גם על "כד הקוצר", מוצג אמנות קדומה שנמצא באתר אגיה טריאדה.
כוכב הקופים: הממלכה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית בשנת 2024.
פיתוח
באוקטובר 2016, הצהיר במאי הסרטים "כוכב הקופים: השחר" (2014) ו"כוכב הקופים: המלחמה" (2017), מאט ריבס, על תוכניותיו לפיתוח סרט רביעי בסדרת האתחול של "כוכב הקופים". באמצע שנת 2017, לאחר הפצת הסרט "המלחמה", ריבס והתסריטאי מארק בומבק הביעו שוב את תקוותם להפיק סרטי המשך. ריבס אמר כי דמותו של סטיב זאן, "קוף רע" ("Bad Ape"), הקים עולם פרימטי "גדול בהרבה" מעבר לקהילת הקופים של סיזר, והוסיף כי ישנם קופים "שגדלו ללא יתרונות מנהיגותו של קיסר" וציין כי עימות יתעורר אם הקופים של סיזר יתקלו בקופים אאוטסיידרים אלו. בומבק ציין כי "כנראה נותר רק עוד פרק אחד גדול לספר", והסביר כיצד סיזר "הפך לבן-דמותו של משה רבנו בעולם הקופים". בומבק אף ציין את האפשרות כי האולפנים יבחרו להפקיד את פיתוחו של סרט ההמשך, שיוכל להתרחש מאות שנים לאחר "המלחמה", בידיהם של קולנענים אחרים. אף על פי כן, הבהיר בומבק כי טרם אושר פיתוחו של סרט ההמשך הפוטנציאלי, והביע את רצונו "לקחת אוויר ולתת לדברים לנוח קצת." באפריל 2019, לאחר רכישת אולפני המאה ה-20, הודיעו אולפני וולט דיסני על פיתוחם של סרטי "כוכב הקופים". באוגוסט 2019, אושר רשמית כי סרטים עתידיים כלשהם ישתלבו עם המשכיות סרטי הטרילוגיה המאותחלת. בדצמבר 2019, נמסר כי על בימוי וכתיבת הסרט יהיה אמון וס בול.
בפברואר 2020, אישר בול אישר כי הסרט לא יהיה אתחול מחודש, אלא תיעוד "מורשתו של סיזר". בנוסף, אושר כי על הפקת הסרט יהיו אמונים ג'ו הרטוויק ג'וניור, דייוויד סטארק ופיטר צ'רנין. במאי 2020, נחשף כי על כתיבת התסריט יופקד ג'וש פרידמן, אותו הוא יכתוב יחד עם בול, וכי לצוות ההפקה שבו המפיקים ריק ג'פה ואמנדה סילבר. בול ופרידמן דנו על כתיבת התסריט באמצעות שיחות וידאו בזום, שגרה שנמשכה עם התפרצות מגפת הקורונה. בול הצהיר כי במקום לשמש כסרט המשך ישיר ל"המלחמה", לסרט תהיה יותר תחושה של המשך לסרטים המקוריים, והעיר כי הפקת הסרט תוכל להתחיל באמצעים וירטואליים נוכח התפרצות המגפה, זאת בשל העובדה שחלק גדול מהסרט מופק באמצעות CGI. במרץ 2022, נשיא אולפני המאה ה-20, סטיב אסבל, הצהיר כי הוא מצפה לטיוטת התסריט בקרוב, בתקווה שצילומי הסרט יחלו עד סוף השנה. ביוני 2022, נמסר כי חברת "Shinbone Productions" תיקח חלק בהפקת הסרט, בעוד שהחיפושים אחר השחקן הראשי עודם נמצאים בעיצומם.
ליהוק
באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקו של אוון טיג לתפקיד הראשי. ב-29 בספטמבר 2022, נמסר על ליהוקם של פרייה אלן ופיטר מייקון לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט התעתדו להתחיל באוגוסט 2022, באוסטרליה. עם זאת, בספטמבר 2022, לצד ההכרזה על ליהוקם של אלן ומייקון, נמסר כי צילומי הסרט יחלו באוקטובר 2022.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית בשנת 2024.
עתיד
ביוני 2022, נמסר כי אולפני וולט דיסני ואולפני המאה ה-20 מקווים כי הסרט ישיק טרילוגיה חדשה בזיכיון "כוכב הקופים".
קאונן
קאונן היא הרונה ᚲ באלפבית הרונות פות'רק קדום, ᚴ באלפבית פות'רק מאוחר והרונה ᚳ באלפבית פות'ורק אנגלו סקסי. הרונה מתועתקת לאות "K".
ככל הנראה משמעות שמה של הרונה היא כיב קיבה או מחלה אף שיש סבורים שמקור שמה במילה "קנאז" שמשמעה "לפיד" באנגלית עתיקה.
צורת הרונה בפות'רק קדום התפתחה ישירות מהאות האטרוסקית. צורתה בפו'תרק מאוחר התפתחה מהאות האטרוסקית או ישירות מהאות הלטינית: "K".
אות זו מקבילה לאות הגותית "קוסמה".
אוסטין דה לוקס
אוסטין דה לוקס (באנגלית: Austin de Luxe) היא מכונית משפחתית, קומפקטית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי קונצרן המכוניות הבריטי "The British Motor Corporation Limited (BMC)", בין השנים 1974–1975.
בספרד יוצר דגם האוסטין דה לוקס (מנוע 998 סמ"ק) על ידי חברת הרכב "Authi" (בשיתוף פעולה עם קונצרן הרכב הבריטי "British Motor Corporation" וחברת המכוניות הספרדית "NMQ (Nueva Montaña Quijano)"). במאי 1965 נחתם חוזה שותפות בין קונצרן הרכב הבריטי "British Motor Corporation" לחברת "Nueva Montaña Quijano (NMQ)" על שותפות של 50% בחברת הרכב הספרדית "Authi (Automoviles de Turismo Hispano Ingleses)".
דגם האוסטין דה לוקס התבסס על דגם ה-אוסטין 1100 ותוכנן חיצונית, כהעתק כמעט מדויק של דגם ה-"אוסטין 1100".
ח' בניסן
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בח' ניסן היא תמיד בשנים פשוטות פרשת צו, בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע, אבל בשנים מקביעות (החא והשג) פרשת בר המצוה היא פרשת אחרי מות
טמוקסיפן
טמוקסיפן (Tamoxifen) הוא הורמון סינתטי אנטגוניסט לאסטרוגן המשמש כתרופה אנטי-סרטנית לחולות סרטן השד וסרטן השחלה. בחולות אלו טיפול אורלי בטמוקסיפן הוא הטיפול האנטי-סרטני הנפוץ ביותר, התרופה יעילה בכל שלבי המחלה ובחולות לפני ובזמן גיל הבלות המינית. התרופה משמשת גם למניעת סרטן בנשים הנמצאות בסיכון גבוה, כגון נשים עם נטייה גנטית לסרטן השד עקב מוטציות בגנים BRCA-1 או BRCA-2. התרופה יעילה רק בחולות שהגידולים הסרטניים שלהם מבטאים קולטנים לאסטרוגן או פרוגסטרון. ניתן לאבחן את הקולטנים הללו על ידי בדיקה אימיונוהיסטוכימית של ביופסיה מתוך הגידול.
יעילות הטמוקסיפן מוגבלת עקב נטייתם של תאי סרטן לפתח עמידות לתרופה.
טמוקסיפן הומצאה על ידי חברת ICI Pharmaceuticals (כיום AstraZeneca) ונימכרת בשמות המסחריים רבים בכללם Nolvadex, Istubal, או Valodex. בגלל השמות המסחריים הרבים התרופה מכונה כמעט תמיד בשמה הגנרי - טמוקסיפן.
ויטה פרי הגליל
ויטה פרי הגליל היא חברה פרטית העוסקת בתחום המזון, ובפרט בתחומי ירקות מעובדים, מוצרים מצוננים ומוצרי מכולת.
משרדי החברה ממוקמים ברמלה, והמפעל העיקרי של החברה נמצא בחצור הגלילית.
ויטה
חברת "ויטה" לייצור מזון, הוקמה בשנת 1937 ברמת גן על ידי ישראל פלוטקין, בתחילה כשותפות משפחתית בשם זה. החברה התמקדה בתחילה בייצור מוצרי מכולת, כמוצרים יבשים (מרקים, אבקות), אבקת גלידה, ריבות ורטבים. ב-1947 ביקשה החברה לרשום את סימן המסחר "ויטה קולה" על שמה לייצור תמציות למשקאות, ונתבעה לדין על ידי חברת קוקה-קולה העולמית. החברה נודעה בסיסמת הפרסום "לא טעית - זהו ויטה". המתחרה העיקרית שלה בשנים אלו הייתה חברת אסם.
עובדי בית החרושת היו מאוגדים על ידי הסתדרות העובדים הלאומית. בשנת 1956 החלה ההסתדרות הכללית בניסיונות להעביר את הפועלים אליה. העימות נמשך מספר שנים כאשר מצד הסתדרות העובדים הלאומית נטען שרב העובדים מעוניינים בה, בעוד מצד ההסתדרות הכללית נטען שבית החרושת מקפח את פועליו בחסות הסתדרות העובדים הלאומית. לבסוף, בהצבעה חשאית, בחרו עובדי המפעל בראשית 1960 בנציגי ההסתדרות הכללית.
ב-1986 מכרה משפחת פלוטקין את החזקתה בחברה לחברת טית-בית, חברה פרטית בתחום ייצור שמני המאכל בבעלות משפחות טורבוביץ' וברגר, אך מכירה זו לא כללה את קו השימורים. בבעלות החדשה התקשרה ויטה עם ריץ', חברה אמריקנית לייצור תחליפי חלב, וקיבלה זיכיון בלעדי לשיווק מוצרי ריצ' בישראל. ב-1990 החלה החברה לייבא פסטה מתוצרת החברה האיטלקית לה-מוליזנה. ב-1998 מכרה משפחת טורבוביץ את חלקה בטית-בית למשפחת ברגר.
ב-1999 איים ארגון יד לאחים על החברה בחרם צרכנים חרדי, אם לא יפוטר פעיל עדי יהוה אדוארדו קמפוס שהועסק כמנהל כח האדם במפעל באשדוד. חברת ויטה נכנעה לאיום ופיטרה את קמפוס, ובכך גררה חרם צרכנים נגדי ביוזמת עיתון הארץ וחבר הכנסת אילן גילאון. בעקבות החרם הנגדי הוחזר קמפוס לעבודה, אם כי בתנאים כאלה שהניעו אותו להגיע להסדר פרישה תמורת פיצויים. הזדרזות חברת "ויטה" להודיע על פרישת קמפוס לארגון "יד לאחים" עוררה זעם רב בקרב יוזמי החרם הנגדי.
בשנת 2001 נמכרה השליטה בויטה על ידי הבעלים, עזרא ויורם ברגר, לחברת "פרי הגליל" מקבוצת 3i, תמורת 90 מיליון שקלים, לאחר שתנובה, שהייתה מועמדת לרכישה, חזרה בה.
פרי הגליל
הממשלה ניסתה למכור את המפעל אך מכרז שהוצא בעניין הניב רק הצעה אחת, נמוכה ביותר, ובתחילת 1967 הוחלט לא למכרו. בתחילת 1971 נמכר המפעל לשותפות של "ייצור ופיתוח" ומפעל דקו מברור חיל. בשנת 1979 רכשה "כור אגרו" של קונצרן כור את המפעל והכניסה למפעל קו ייצור של ירקות מוקפאים.
בשנות התשעים הייתה החברה מעורבת בפרשת "קרטל הירקות הקפואים" והורשעה בדין. ב-1998 רכשה קבוצת 3i, חברה פרטית בבעלות משפחת דייוויס ואביב אלגור, מקונצרן כור את אחזקתו בפרי הגליל.
קדם כימיקלים
חברת קדם כימיקלים הוקמה בשנת 1969 כחברה פרטית לייצור, שיווק והפצת מוצרים בתחום הניקיון, ההדברה ואחרים. החברה החלה להיסחר בבורסה בתל אביב והפכה לציבורית בשנת 1983. בתחילת 1996 רכשה טמבור את השליטה ב"קדם כימיקלים", אולם לאחר הפסדים כבדים סגרה טמבור את הפעילות בתחום הניקיון ובשנת 2001 מכרה טמבור את קדם כימיקלים לחברת 3i.
החברה המאוחדת - ויטה פרי הגליל
ב-2002 רכשה ויטה פרי הגליל את "קפולסקי", המייצרת עוגות מצוננות, מדוד קפולסקי.
ב-2006 רכשה ריץ' העולמית נתח ממניות החברה, והגיעה עד לאחזקה של 9.5% בה.
החברה לא הצליחה להתמודד עם מתחריה, חברות המזון אסם (נסטלה) ותלמה (יוניליוור), שתיהן משופעות במשאבי שיווק ובבעלות ענקי מזון רב לאומיים, ועם השינויים בשוק המזון המקומי, ובהם עליית כוחן של רשתות השיווק ומעבר גדל והולך למותג פרטי, ואיבדה בהדרגה נתחי שוק. בתקופתו של בורג הופעלה בחברה תוכנית הבראה שכללה צמצום כוח אדם, ייעול תפעולי, סגירת אתרי ייצור ופריסת הלוואות. סיסמת החברה שונתה ל"ויטה - זה כל הטעם".
למרות תוכנית ההבראה, נכנסה החברה לקשיים ועמדה בתחילת 2009 על סף חדלות פרעון של חובותיה לבנקים ולספקים. בינואר 2009 מינה בית המשפט המחוזי בחיפה כונס נכסים זמני לחברה, על רקע חובות של 260 מיליון ש"ח כלפי בנק דיסקונט ובנק לאומי. מספר ימים לאחר מכן ובעקבות בקשת נציגי החברה, ביטל בית המשפט את מינוי כונס הנכסים על מנת לאפשר לחברה להגיע להסדר חוב.
בפברואר 2009 הודיעה ריץ', בעלת עניין וספקית של החברה, על ביטול ההסכם עמה עקב חוב כספי של כ-1.4 מיליון דולר.
במרץ 2009 זכתה רשת המרכולים חצי חינם בהתמחרות על החברה, ולאחר חודש נוסף של משא ומתן אושרה המכירה על ידי בית המשפט. על פי הסכם המכירה, חלק מכספי המכירה הועברו לכיסוי מלוא החוב לעובדים ולמגדלים עמם היה למפעל קשר, לאור איומם שאם לא יקבלו את חובם לא ימשיכו לספק סחורה למפעל, ושאר הכסף חולק בין שאר הנושים. בתחילת 2014 הורה בית המשפט העליון למגדלים להשיב את הכסף שקיבלו לקופת הכינוס לחלוקה בין כלל הנושים.
עקב חוסר הוודאות המשפטית לגבי מצבה של החברה, הושעה המסחר במניותיה בבורסה בתל אביב החל מ-4 במרץ 2009. ההשעיה חודשה פעם אחר פעם על ידי דירקטוריון הבורסה, עד שלבסוף נמחקה החברה ב-11 במרץ 2011 מהבורסה מכיוון שעברו 24 חודשים בהם לא נסחרה מניית החברה במסגרת הראשית.
בשנת 2010 רכשה החברה את מפעל מלרוז שהיה בסכנת סגירה.
בחודש נובמבר 2010 החליט בית המשפט המחוזי בחיפה למנות לחברה מפרק, זאת בעקבות בקשתו של מנכ"ל החברה לשעבר זאב בירנבוים עקב חוב של 1 מיליון ש"ח של החברה כלפיו. בפברואר 2011 הגיעה החברה להסדר פשרה עם בירנבוים, וצו הפירוק שניתן לחברה בוטל.
בשנת 2011 ביקשה החברה לפטר חלק מהעובדים במפעל פרי הגליל, אולם חזרה בה בעקבות שביתה של העובדים. במקום זאת הודיעה החברה שאם לא תקבל סיוע המפעל ייסגר. ב-24 בפברואר 2012 נסגר המפעל, אך ב-28 בפברואר 2012 הוא נפתח מחדש, לאחר שהממשלה הבטיחה סיוע למפעל. העברת הסיוע למפעל עומדת לדיון במסגרת עתירה לבג"ץ של חברת "זנלכל", הטוענת לאפליה בקריטריונים למתן הסיוע ותשובת המדינה לעתירה התעכבה במשך זמן רב. התקציב שזכתה החברה מהמדינה נפרש על פני כמה שנים, ובכך גם התחייבו בעלי החברה שלא לפטר עובדים, אלא גם לפתח ולקדם את המפעל החל מרמת התנאים ושכר העובדים, וכן בגיוס עובדים נוספים, וזאת בשל רווחיות החברה ביצוא ובשוק המקומי.
תחומי פעילות עיקריים
ויטה פרי הגליל מייצרת ומשווקת מוצרים בתחומים הבאים:
ברן סאאת
ברן סאאת (בטורקית: Beren Saat; נולדה ב-26 בפברואר 1984) היא שחקנית טורקייה. היא ידועה בזכות התפקידים הראשיים שלה בתור ביחטר יורגלו בסדרת הדרמה "אהבה אסורה" (2008-2010), פטמגול קטנצ'י בסדרה "פטמגול" (2010-2012), דרין/יאגמור בסדרת הדרמה "נקמה", גרסה טורקית של הסדרה האמריקאית בעלת שם זהה, וקסם סולטאן בסדרה ההיסטורית "המאה המפוארת - קסם".
היא זכתה בשני פרסי "פרפר הזהב" והיא אחת השחקניות המרוויחות ביותר בטורקיה. ב-2012, לוהקה סאאת לתפקיד הראשי בסרט "עונת הקרנף" יחד עם השחקנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י. הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ביוגרפיה וקריירה
היא נולדה ב-26 בפברואר 1984 באנקרה שבטורקיה, לאיילה סאאת וחוסיין אבני סאאת, כדורסלן מקצועי לשעבר. יש לה אח בשם צ'ם סאאת. היא גדלה והתחנכה באנקרה, ולמדה בעיקר בתיכון TED באנקרה, וזמן קצר באוניברסיטת Başkent בפקולטה למדעי כלכלה ומנהלית לפני קריירת המשחק שלה. עם התמיכה של חבריה במכללה, היא החליטה להשתתף בתחרות משחק בשם "Türkiye'nin Yıldızları" בה היא סיימה במקום השני. היא התגלתה על ידי הבמאית הידועה טומריס גיריטליוגו ושיחקה בסדרה הראשונה שלה "Aşkımızda Ölüm Var". סאאת קיבלה את התואר הראשון שלה בניהול.
ב-2004, היא לוהקה בתור נרמין בסדרה "Aşkımızda Ölüm Var" ב-2005, היא גילמה את זילן, הדמות הראשית בסדרה "Aşka Sürgün". ב-2006, היא לוהקה בתור יסמין בסדרה המצליחה "Hatırla Sevgili" ושיחקה בתפקיד ראשי לצד צ'נסל אלצ'ין ואוקאן ילביק.
מאוחר יותר ב-2008, היא החלה לגלם את ביחטר יורגלו זיאגיל בסדרת הדרמה "אהבה אסורה". בסדרה היא שיחקה בתפקיד ראשי לצד קיבנץ' טטליטוג ונבהאט צ'הרה. תפקיד זה זיכה אותה בשני פרסי "פרפר הזהב", היא המועמדת הראשונה והיחידה שזכתה בפרס זה פעמיים ברציפות.
"Güz Sancısı" הוא הסרט הראשון באורך מלא בו השתתפה סאאת, סרט תקופתי בבימויו של טומריס גיריטליוגו. בסרט משחקת סאאת לצד מוראט יילדירים, אוקאן ילביק ובלצ'ים בילגין. ב-2009, היא גם שיחקה בסרט "Gecenin Kanatları", שנכתב על ידי מאהסון קירמיזוגול. היא חלקה את התפקיד הראשי עם מוראט אונלמיס, ארקן פטקאיה ויאבוס בינגול.
ב-2010, היא שיחקה בסדרה "פטמגול" לצד אנגין אקיורק, שגם השתתף בתחרות המשחק "Türkiye'nin Yıldızları" וסיים במקום הראשון. דמותה פטמגול היא קורבן של אונס. היא הייתה מועמדת לשחקנית הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה באנטליה ובטקס פרסי הדרמה הבינלאומי עבור תפקיד זה. הסדרה הסתיימה ביוני 2012.
ב-2012, שיחקה סאאת בסרט השלישי שלה "Rhino Season" בבימויו של באהמן גובדי. היא לוהקה בתור בוסה, בתה של מוניקה בלוצ'י. הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
כמו כן שיחקה את דמותה של אלה בסרט "העולם שלי" (Benim Dünyam), שזכה להצלחה רבה.
חיים אישיים
ברן סאאת נמצאת במערכת יחסים עם הזמר הטורקי קנן דואולו מאז פברואר 2012. השניים התארסו ב-23 בפברואר 2014 באיסטנבול ונישאו ב-29 ביולי 2014 בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
רמינגטון M24
רמינגטון M24 הוא רובה צלפים אמריקאי צבאי תוצרת חברת נשקי רמינגטון. הרובה מבוסס על דגם קצר יותר של החברה, רמינגטון מודל 700 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, רובה בריחי פופולרי שנפוץ בקרב אזרחים בארצות הברית, ובקרב כוחות משטרה בארצות הברית ובעולם (הדגם רמינגטון 700P). בעוד שהרמינגטון 700 נחשב לזול (מחירו הוא בין 750–850 דולר לרובה בלבד) ה-M24 יקר יותר (למעלה מ-3,000 דולר לרובה בלבד) וזאת עקב רכיבים חזקים ואמינים יותר המתאימים למפרט הצבאי אך בעיקר עקב קנה ארוך ואיכותי יותר. כתוצאה מכך ה-M24 מדויק ועמיד יותר מאשר הרמינגטון מודל 700, ומתאים מאוד לצליפה צבאית.
רובה ה-M24 נחשב לרובה צלפים אמין ומדויק ביותר, המתאים לירי בטווחים ארוכים, עד כ-800 מטר. בעזרת התחמושת המתאימה (תחמושת צליפה באיכות Match Grade), צלף מיומן יוכל לקבץ בפיזור של חצי דקת קשת (, השקול לפיזור מרבי של 1.45 ס"מ בטווח 100 מטר ו-11.6 ס"מ בטווח 800 מטר), באופן עקבי ולעיתים אף לקבץ בפיזור של רבע דקת קשת, דיוק הנחשב למעולה ביותר. עם זאת, הדיוק הנפוץ יותר בירי מבצעי הוא בסביבות 1 עד 0.5 דקת קשת בטווחים של פחות מ-800 מטר, בעיקר עקב מגבלות התחמושת הצבאית. בטווחים של 1000 מטר ומעלה הדיוק יורד לפיזור זוויתי של למעלה מ-1 דקת קשת.
רובה ה-M24 שימש כנשק הצלפים הסטנדרטי של צבא ארצות הברית בשנים 1988–2014 ושם נקרא M24 SWS (SWS משמעותו Sniper Weapon System). רובה ה-M24 נמצא עד היום בשירות צבא ההגנה לישראל בו הוא נקרא רוב"צ M24. הרובה זכה להצלחה וחוות דעת חיוביות, הן בצבא ארצות הברית והן בצה"ל. הרובה נמצא בשימוש צבאות נוספים בעולם.
דיוק
ה-M24 נחשב לרובה מדויק מאוד בטווחים של עד כ-800 מטר, אך יכול לפגוע גם במטרות בטווח של כ-1,100 מטר. מעבר לטווחים אלה, האפקטיביות יורדת עקב מגבלות התחמושת: כדורי 7.62x51 מ"מ (0.308 אינץ') יעילים רק לטווחים של עד כ-800 מטר ואחרי זה מאבדים מהתנע שלהם, דבר שגורם לירידה בעוצמת הפגיעה וכן לירידה בהתנגדות לסטיות בליסטיות (כגון רוח) וכתוצאה מכך בדיוק.
ה-M24 נחשב לרובה עקבי. לפי המפרט הטכני, ה-M24 תוכנן כך שבירי תחמושת צליפה ברמת Match Grade ממכונת מבחן תקנית הדיוק שיושג יהיה 0.35 דקת קשת או טוב יותר, כלומר: הפיזור הזוויתי המקסימלי של מקבץ יריות לא יעלה על 0.35 דקת קשת = 0.35/60 המעלה = 102 מיקרו-רדיאן. זה שקול לכך שבירי לטווח 100 מטר המרחק המקסימלי בין הפגיעות יהיה לכל היותר כסנטימטר אחד (10.2 מ"מ). כמו כן, נדרש הרובה לכך שדיוק זה יישמר גם אחרי ירי של 10,000 כדורים. ה-M24 עמד בדרישות אלה בהצלחה ואף נמצא כי הדיוק השתפר לאחר 10,000 כדורים.
עם תחמושת סטנדרטית מדגם M118 הדיוק הוא 1 דקת קשת (MOA) ומטה (כלומר: הפיזור הזוויתי של הכדורים קטן יותר מ-1/60 מעלה). עם תחמושת M118 Special Ball (שנחשבת לאיכותית יותר מתחמושת 7.62 מ"מ רגילה אך איכותית הרבה פחות מתחמושת צלפים ברמת Match Grade) ומכונת מבחן תקנית של הממשל האמריקאי הושגו התוצאות הבאות:
כדי להתגבר על מגבלות התחמושת הרגילה פיתחו משרד ההגנה האמריקאי וצבא ארצות הברית תחמושת צליפה לטווח ארוך שציונה הוא M118LR (כאשר LR מציין "Long Range"). תחמושת זו עדיפה בהרבה על תחמושת ה-M118 הרגילה, אך עדיין אינה ברמה של תחמושת צליפה ייעודית באיכות Match Grade. עם תחמושת זו הדיוק של ה-M24 נע בין 0.6 ל-0.5 דקת קשת (MOA), דיוק הנחשב לטוב מאוד. עם תחמושת ייעודית לצליפה ברמת Match Grade הרובה מקבץ באופן עקבי בדיוק של 0.5 דקת קשת, דיוק הנחשב למצוין, ויכול אף לקבץ ולפגוע בדיוק של 0.25 דקת קשת בידי צלף מיומן, דיוק הנחשב למצוין ביותר.
עם תחמושת 7.62mm x 51mm Long Range, Match 175 Grain תוצרת התעשייה הצבאית צלפי צה"ל מסוגלים לקבץ בפיזור של 12 ס"מ בטווח של 800 מטר. יכולת קביצה זו שקולה לדיוק של חצי דקת קשת (0.5 MOA).
M24A2
חברת רמינגטון פיתחה דגם משופר של הרובה בשם M24A2. הדגם כולל מחסנית חיצונית נתיקה של 10 כדורים, מסילות פיקטיני למעלה ובצדדים (נקראת באופן רשמי בשם MARS שהוא ראשי תיבות של Modular Accessory Rail), שינויים בקנה שיאפשרו התקנת משתיק קול, קת משופרת עם כן מתכוונן ללחי ועקב מתכווננת. נשק מומחה יכול לשדרג רובי M24 לדגם M24A2, פעולה שמחייבת את החלפת הקנה.
M24E1
ה-M24E1 הוא רובה M-24 שעבר הסבה לקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום היעיל לטווחים ארוכים יותר (עד 1200 מטר) מתחמושת 7.62 מ"מ נאט"ו (0.308 אינץ'). בנוסף להחלפת הקנה, הרובה כולל גם מתפסים חדשים, מסילות להרכבת אמצעים טקטיים, בלם לוע חדש המאפשר התקנה מהירה של משתיק קול, הסבת מערכת הטעינה למחסנית חיצונית נתיקה בת 5 כדורים והחלפת הקת המסורתית לקת חדשה וידית אחיזה דמוית אקדח.
הרובה נבחן על ידי צבא ארצות הברית תחת השם XM2010 והוחלט לרכוש אותו לצד ה-M110 SASS. את הסבת הרובה מבצעת חברת הנשק נשקי רמינגטון, היצרנית של ה-M24 המקורי. הציון הרשמי של הרובה הוא M2010 ESR (ראשי תיבות של Enhanced Sniper Rifle).
M24R
רובים אלה הם רובים שנבנו מחדש מהחלקים המקוריים של רובי ה-M24 SWS, שנותרו אחרי הסבתם ל-M2010, בתוספת מכלול וקנה מעובה חדש. רובים אלה שופצו על ידי חברת נשקי רמינגטון ונקראים M24R (האות R מסמלת "Rebuild") והם מוצעים למכירה גם לאזרחים.