cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרקלה
חקיקה
יוזמת החקיקה החשובה ביותר הייתה תקנת קונסטיטוטיו אנטוניניאנה שהוצאה ברומא בשנת 212 כהכרזה קיסרית (לטינית: Edictum) ולפיה הוענקה אזרחות רומית לכל התושבים החופשיים. התקנה מופיעה כהערת אגב בכתבי קסיוס דיו בדיון על מעשיו של קרקלה, שמטרתם הייתה להעשיר את האוצר המלכותי. על פי דיו, קרקלה העניק אזרחות רומית לכל תושבי האימפריה על מנת שיוכל לחייב אותם במיסי ירושה ומיסי שחרור עבדים, שהיו מוטלים קודם לכן על אזרחים רומאיים בלבד. שאר ההיסטוריונים הרומאיים מתעלמים לחלוטין מתקנה זו בפפירוס שזכה לשם פפירוס גיסן, על שם העיר בה הוא נשמר. הפפירוס התגלה במצרים בתחילת המאה העשרים, ובו מופיע קטע מהתקנה מתורגם מלטינית ליוונית ביחד עם תקנות אחרות. הטקסט פורסם בשנת 1910 במחקר מדעי ובו פרשנות והשלמות. מאז היה הפפירוס נושא למחקר מקיף ונכתבו עליו ועל תוכנו מספר רב של מאמרים אקדמיים. הקטע המרכזי המתייחס לתקנתו של קרקלה קובע:
המחקרים המודרניים השונים ניסו להשלים את החסר בקטע המחוק של הפפירוס על פי האותיות הבודדות שנותרו קריאות. פרופסור משה עמית מקבל את ההשלמה של החוקר ביקרמן ולפיה בקטע כתוב "מבלי לפגוע בכל זכות אזרחית אחרת". על פי מחקר זה הביטוי "העולם המיושב" מתייחס לגבולות האימפריה הרומית. עניין מיוחד עורר התואר דדיטיקיים שהוחרגו מהזכאים לקבל את האזרחות הרומית. הפשט של תואר זה היה שמור לעבדים שנתפסו כשבויי מלחמה. מעמד זה היה זמני ונתון לשיקול דעתו של מי שתפס את השבוי, ויכול היה להרגם, למכור אותם כעבדים או לשחרר אותם למשל בתמורה לתשלום כופר. פרופסור משה עמית מציע שתי פרשנויות אותן הוא מעריך כסבירות למונח "דדיטיקיים" בהקשר של התקנה. פרשנות אחת היא שהדדיטיקיים שהוחרגו מהזכות לאזרחות הם תושבי האימפריה ממעמדות נחותים ובהם עבדים ועבדים משוחררים, כאמור, ופרשנות אחרת היא שמדובר בשבטים "ברבריים" שהובאו על ידי האימפריה אל תוך פרובינקיות הגבול לשמש ביחידות חיל מצב מיוחדות בצבא הרומי.
עיקר הדיון וחילוקי הדעות בין החוקרים המודרניים מתמקדים בשאלות של פרשנות ושאלת ההשפעה המעשית של התקנה. האזרחות הרומית הייתה בתחילה הסך של כל זכויות היתר שהגדירו את תושבי רומא בהיותם האדונים של האימפריה והבדילה בינם לבין בני העמים הכבושים שזכו לקבל מהרומאים זכויות שונות לפי האינטרסים של רומא. בכך בנו ריבוד חברתי שונה בפרובינקיות שבראשו מי שהוכרו כבעלי ברית ומעמדם היה תלוי בשלטון הרומאי, בהם שליטים ומעמדות אצולה במדינות חסות, שזכו בתמורה לאזרחות רומאית. במהלך ההיסטוריה של האימפריה הרומית הוענקה האזרחות הרומאית לקבוצות שונות, תחילה לכל תושבי חצי האי האפניני שהפכו להיות חלק מהאדונים, שליטי האימפריה הגדלה, ולאחר מכן לעמים אחרים וקבוצות שונות. תהליך זה שינה את שיווי המשקל של איטליה ורומא מול הפרובינקיות. קונסטיטוטיו אנטוניניאנה היה השלב האחרון בתהליך הארוך של מערכת היחסים בין המרכז השלטוני של האימפריה לפרובינקיות ובסיכומו של דבר הביאה, לפחות לתקופה מסוימת, למערכת של שותפות בין חלקי האימפריה השונים.
פרשנויות מצמצמות מפרשות את התקנה כהזמנה לתושבי האימפריה להשתתף בפולחן הדת הרומאית. עיקר המחקרים מיחסים לתקנה משמעות רחבה יותר אם כי קיימים חילוקי דעות לגבי ההשפעה של התקנה על חיי האזרחים הרומאיים, ותיקים כחדשים. התקנה אכן לא הביאה לשוויון בין תושבי האימפריה ובסיכומו של דבר, ככל שעלה מספרם של אזרחי רומא ברחבי האימפריה, ירדה חשיבותה של האזרחות ככלי ליצירת מעמד חברתי או כלכלי.
יחסו ליהודים
בשנת 197 לערך נחקקה כתובת יוונית שנתגלתה בקציון שבגליל העליון: זוהי הכתובת היחידה של יהודי ארץ ישראל לכבוד קיסר רומי, והיא מעידה על אהדתם הרבה של יהודי הארץ לסוורוס ולבניו. לאחר ניצחונו של סוורוס במלחמתו השנייה נגד הפרתים וכיבוש מסופוטמיה בשנת 198, ביקר יחד עם שני בניו בארץ ישראל והם שהו בה מסוף 198 עד לאביב 199.
לדברי המשפטן אולפיאנוס, סוורוס ואנטונינוס קרקלה התירו ליהודים "להגיע למשרות נכבדות – אך הטילו עליהם גם חובות, שאינן פוגעות באמונה התפלה שלהם". הכוונה היא למשרות השלטון העירוני, ובייחוד למשרת הדקוריון, ואילו ב"חובות" הכוונה לליטורגיה.
בהיסטוריה אוגוסטה מסופר כי קרקלה "בעודו בן 7, כאשר שמע כי חברו למשחקים הולקה קשות בשל דתו היהודית, הוא לא הישיר מבט לא לעבר אביו ולא לעבר אבי הילד כמי שאחראים בעיניו למלקות הללו". מדובר בילד שלא היה יהודי מלידה, אלא בן למשפחה שהייתה מיודדת עם בית הקיסר, שקורב על ידי אחד מהוריו אל היהדות.
אנטונינוס ורבי יהודה הנשיא
בספרות חז"ל יש עדויות רבות המספרות על מערכת יחסים קרובה ועמוקה ששררה בין רבי יהודה הנשיא ובין אנטונינוס הקיסר הרומי. בשונה ממערכות יחסים בין חכמים יהודים לנכבדים רומאיים המתוארות בתלמוד וכוללות בעיקר שיחות ופולמוסים תאולוגים, מערכת היחסים בין רבי יהודה לאנטונינוס מתחילה עם לידתם וכללה חברות אישית, התייעצויות וקשרים עסקיים.
בזמן גזירות השמד הצילו הוריו של אנטונינוס את רבי יהודה והיחסים ביניהם נמשכו עד מותו של אנטונינוס, עת ספד רבי יהודה לאנטונינוס במילים "נתפרדה החבילה". לפי רש"י, הכוונה היא שרבי ואנטונינוס היו מחוברים וקשורים בנפשם, שרבי מתוך צערו אמר כי הוא חש שנתפרדה חבילה שהיה חלק ממנה. הגמרא מפרשת את הכתוב ב על רבקה, שברחמה "שני גוים", בצורה הבאה:, או במקום אחר: "ויאמר ה' לה: שני גיים (קרי: גויים) בבטנך. אל תקרי גויים אלא גאים. אמר רב יהודה, אמר רב: אלו אנטונינוס ורבי".
אנטונינוס ורבי היו חברים בלב ובנפש. התלמוד מספר על אירוח של רבי יהודה את אנטונינוס בביתו לסעודת שבת: בין ביתו של הקיסר לביתו של רבי הייתה חפורה מנהרה ובכל פעם שביקש להגיע לביתו של רבי ולבקרו היה הולך עם שני עבדים, אחד היה ממית בכניסה למנהרה ואת השני היה ממית בכניסה לביתו של רבי. בשל חשאיות הקשר, ביקש הקיסר מרבי שכאשר הוא מגיע לביתו לא יהיה בבית אף אחד מלבד רבי. רבי עמד בהבטחה זו, מלבד פעם אחת בה שהה בביתו רבי חנינא בר חמא. במסכת עבודה זרה, מתוארת מערכת היחסים בין שני המנהיגים. אנטונינוס התייעץ עם רבי במספר מקרים המתוארים שם: כל תשובותיו של רבי ניתנו לאנטונינוס בצורת רמזים, כך למשל עצתו לטיפול בשרי רומי, הייתה כאשר הזמין את אנטונינוס מדי יום לגינת הירק שלו ובכל יום היה עוקר ירק אחד, כך הבין הקיסר כי עליו להרוג שר אחר שר ולא את כולם ביחד.
אהבתו של אנטונינוס לרבי הייתה כה רבה, עד שהיה מאכילו, משקה אותו, שולח לו שקי זהב המוסווים כשקי חיטים ואף ביקש לשמש כהדום לרגלי רבי כאשר הוא עולה למיטתו. לבקשה זו סירב רבי, שלא רצה לזלזל במלכות עד לרמה כזו. לסירוב זה הגיב הקיסר בבקשה:. הקיסר היה טרוד בסוגיית העולם הבא. לשאלתו, ענה לו רבי כי הוא יזכה לו.
במקום אחר מסופר כי אותו אנטונינוס העניק לרבי שטחי אריסויות קרקעיות רבות, "תרין אלפין דשנין" במינוח התלמודי, היינו אלפיים יחידות קרקעיות דשנות ופוריות. במקורות אחרים מסופר שרבי יהודה היה רשאי לגדל את האפרסמון (עץ שהפיק שמן ארומטי שנחשב לבושם מעולה ויקר), זכות שהייתה שמורה בדרך כלל רק לקיסר. המדרש מספר גם על מנורת זהב ששלח אנטונינוס לרבי והיא מעוטרת בהקדשה יפה.
החוקרים חלוקים ביניהם באשר לזיהויו של "אנטונינוס" מכיוון שכל הקיסרים בימי חייו של רבי נשאו את השם אנטונינוס. רוב החוקרים גורסים שמדובר בקיסר קרקלה.חוקרים אחרים נוטים ליחס את השם אנטונינוס לאנטונינוס פיוס, ספטימיוס סוורוס, שנודעו ביחסם ההוגן ליהודים. על היחס הטוב של סוורוס ואנטונינוס (קרקלה) ליהודים, מעיד אף אב הכנסייה, הירונימוס. עקב כך, חלק מהחוקרים נוטים לזהות את קרקלה עם "אנטונינוס" הנזכר בתלמוד ובמדרשים בקשריו עם רבי יהודה הנשיא.ואולם, המחקר המודרני מתייחס במשנה זהירות לסיפורים החז"ליים אודות יחסי רבי ו"אנטונינוס". לחלק מסיפורים אלו מתייחסים במחקר כאגדות ותו לא, אולם יש הרואים בחלקם מקורות שניתן ללמוד מהם על מציאות היסטורית כלשהי.
מגדל ארמון
מגדל ארמון הוא מגדל משרדים בחיפה, בשכונת הדר, ברחוב הנביאים 18 פינת שבתאי לוי.
היסטוריה
במקום פעל בעבר בית הקולנוע ארמון, שהיה ידוע בשל גגו הנפתח והמבנה הארכיטקטוני בעל החזית העגולה. הקולנוע, שנפתח לציבור בשנות ה-30 של המאה ה-20, הכיל 1,800 מושבים ותאים יוקרתיים להשכרה. בשנות ה-80 הוצעה תוכנית להרוס את הקולנוע ולהקים במקומו בניין משרדים עם קולנוע חדיש.
התכנית תוכננה על ידי משרד אדריכלים י.י.גרנות.
ב-1995 נהרס הקולנוע והחלה בניית מגדל הארמון. הבנייה הסתיימה ב-1998. את המגדל מאפיינים שני פסים כחולים ודקים שחוצים אותו, אחד בצדו המערבי ואחד בצדו המזרחי, וארבעה פסים עבים בצבע כחול, שניים בצד הצפוני ושניים בצד הדרומי.
במגדל יש 20 קומות. הגובה של קומת הכניסה הוא 71 מטרים מעל פני הים, וגובה הגג הוא 142 מטרים מעל פני הים. בסיום בנייתו היה נחשב לאחד המגדלים הגבוהים בצפון ישראל. נכון ל-2019 הוא המגדל ה-18 בגובהו בחיפה.
במגדל כ-6 קומות חניה. בשלוש הקומות הראשונות של המגדל יש מספר חנויות, ושאר הקומות משמשות למשרדים. במגדל עשר מעליות, מהן ארבע מהירות. בקומה העליונה של המגדל יש תצפית, שממנה ניתן לצפות עד למרחק של כשישים קילומטרים.
ביולי 2011 נמכר המגדל לחברת מגדל, מקבוצת אלקטרה, ב-100 מיליון ש"ח, וב-2021 לקרן ריאלטי ב-105 מיליון ש"ח
טייסת 617 (חיל האוויר המלכותי)
היסטוריה
הטייסת הוקמה ב-21 במרץ 1943 כטייסת הפצצה מיוחדת על בסיס מטוסי אוורו לנקסטר, במטרה לעשות שימוש ב-"פצצה קופצת" בתקיפת סכרים ומטרות ימיות, זאת היא ביצעה בהצלחה במהלך מבצע נזיפה. בהמשך השתמשה הטייסת בפיתוחים וסוגי חימוש ייחודיים ומדויקים כמו פצצת "טולבוי" ו-"גרנד סלאם".
לאחר המלחמה עברה הטייסת מספר גלגולים; היא נסגרה בשנת 1955 ונפתחה מחדש ב-1958 עם קליטת מפציץ האוורו וולקן, נסגרה שוב בשנת 1981 עם הוצאת הוולקן משירות והוקמה מחדש ב-1983 עם קליטת הטורנדו. בינואר 2014 נסגרה הטייסת בפעם השלישית כחלק מההוצאה ההדרגתית של הטורנדו משירות חיל האוויר המלכותי, באפריל 2018 הוקמה הטייסת מחדש בגלגולה הרביעי עם קליטת מטוסי הF-35 לייטנינג II. לאורך ההיסטוריה המוקדמת של הטייסת היא הוצבה בבסיס חיל האוויר המלכותי לוסימות' שבמזרח סקוטלנד, בשנת 2018 עם הקמתה מחדש היא הועברה לבסיס חיל האוויר המלכותי מרהאם בנורפוק.
לקריאה נוספת
פול בריקהיל, פורצי הסכרים, תרגם מאנגלית: אריה חשביה. הוצאת דשא, 1960; בהוצאת זמורה ביתן, 1983.
קקה רוזברג
קאיו אריק "קקה" רוזברג (בפינית: Keijo Erik "Keke" Rosberg; נולד ב-6 בדצמבר 1948) הוא נהג מרוצים פיני, שזכה בתואר אליפות הפורמולה 1 בשנת 1982. קקה הוא אביו של ניקו רוזברג, אלוף הפורמולה 1 בשנת 2016.
ובמאסטר
וֶבְּמַאסְטֶר (באנגלית: Webmaster) הוא מקצוע אינטרנט הנוגע לבנייה ותחזוק (כולל ברמת קוד) של אתרי אינטרנט כמו גם של הקמה ותחזוק בסיסיים של סביבות שרת עליהם יושבים האתרים השונים.
קקה רוזברג
קריירת מרוצים
רוזברג החל להתחרות בפורמולה 1 בגיל 29, גיל מאוחר יחסית למקובל באליפות. לפני כן השתתף במגוון רחב של תחרויות פורמולה שונות, ביניהן פורמולה 2, פורמולה אטלנטיק ופורמולה פסיפיק. את הופעת הבכורה ערך נהג בגרנד פרי דרום אפריקה במהלך עונת 1978 כנהגה של קבוצת תאודור רייסינג (Theodore Racing). הרכבים של קבוצת תאודור לא היו תחרותיים וסבלו מבעיות אמינות קשות. בהמשך העונה חתם בקבוצת ATS והתחרה עבורה בשלושה מרוצים. בהמשך העונה החליפה קבוצת תאודור את רכביה לאחר ששאלה את השלדה מקבוצת וולף. בעקבות החלפת השלדה שב רוזברג להתחרות עבור הקבוצה, אך גם כלי הרכב החדשים לא היו תחרותיים מספיק ורוזברג שב להתחרות עבור ATS בשני המרוצים האחרונים של העונה.
ובמאסטר
ובמאסטר הוא בדרך כלל בעל ידע בסיסי לפחות בקוד מבנה ועיצוב (Markup-Stylesheet) ואף בעל בקיאות בסיסית לפחות בקוד תוכנה צד לקוח (כגון Javascript).
קקה רוזברג
קריירת מרוצים
בעונת 1979 עבר להתחרות בקבוצת וולף, אך התקשה לסיים מרוצים וסיים את העונה ללא נקודה. בעונת 1980 עבר להתחרות עבור קבוצת פיטיפלדי (Fittipaldi). במרוץ פתיחת העונה סיים במקום השלישי והשיג פודיום ראשון בקריירה, אך בהמשך העונה התקשה לסיים מרוצים וסיים את העונה עם 6 נקודות בלבד. בעונת 1981, עונתו השנייה בקבוצה, לא הצליח לצבור נקודות כלל.
למרות חוסר ההצלחה בחרה בו קבוצת ויליאמס להחליף את אלן ג'ונס, אלוף הפורמולה לשנת 1980, שפרש בסיום עונת 1981. במהלך עונת 1982 צבר נקודות במרבית המרוצים ובגרנד פרי השווייצרי רשם את ניצחון הבכורה. במהלך העונה אף אחד מהנהגים לא הצליח לנצח יותר משני מרוצים. אף על פי שהמכונית בה נהג הייתה מיושנת, ניצחון אחד וחמישה פודיומים הקנו לרוזברג את תואר האליפות.
בעונה שלאחר הזכייה בתואר הצליחו פרארי, רנו וב.מ.וו לשפר את אמינות מנועי הטורבו שלהם, כך שביצועי הרכבים תאמו את יכולות המנוע. רוזברג שהמשיך בנהיגה ברכבו המיושן התקשה להיאבק בכלי הרכב המהירים, אך למרות זאת רשם ניצחון בגרנד פרי של מונקו. במרוץ סיום העונה צויד הרכב שלו במנוע טורבו מתוצרת הונדה. בעזרת המנוע החדש סיים את המרוץ במקום החמישי, מקום בו סיים את העונה בדירוג הכולל.
ובמאסטר
אין לבלבל ובמאסטר עם מקצועות אחרים כגון מעצב אינטרנט (Web designer), משווק אתרים (Web marketer), או מנהל תוכן אינטרנטי (Web content manager); כך למשל, קיים הבדל רב בין ובמאסטר לבין מנהל תוכן אינטרנטי שכלל אינו עוסק עם בנייה ופתרון בעיות טכניות, אלא עם פיתוח ועריכת תוכן גרידא.
קקה רוזברג
קריירת מרוצים
מנועי הטורבו פעלו היטב, אך שלדות הרכב מתוצרת פורד התקשו להתמודד עם עוצמתם. רוזברג ניצח את הגרנד פרי האמריקאי שהתקיים בדאלאס, אך הגיע לפודיום רק פעם אחת נוספת במהלך כל העונה. בעשרה מרוצים נאלץ לפרוש וסיים את העונה במקום השמיני.
עונת 1985 הייתה טובה יותר עבור קבוצת ויליאמס ורוזברג. שלדת הרכב החדשה, העשויה מסיבי פחמן, אפשרה העברת כוח טובה יותר, חיסכון בדלק ואמינות. רוזברג ניצח בגרנד פרי בדטרויט וזינק מהפול פוזישן בשני המרוצים הבאים בצרפת ובריטניה. את הניצחון החמישי והאחרון בקריירה שלו השיג בגרנד פרי האוסטרלי, מרוץ סיום העונה.
למרות השיפור בכלי הרכב בחר לעזוב את קבוצת ויליאמס ולעבור לקבוצת מקלארן. בעת המעבר הבחירה נראתה מוצלחת, שכן מקלארן זכתה באליפות היצרנים בשתי העונות הקודמות, אך רכב המקלארן MP4/2C עוצב בהתאמה לאלן פרוסט וניקי לאודה. ג'ון ברנרד, מתכנן הרכב לא הסכים לבצע שינויים ברכב על מנת להתאימו לרוזברג. רק לאחר שברנרד עזב את הקבוצה לטובת פרארי התאפשר לרוזברג לבצע התאמות ברכב. התוצאות המאכזבות שהשיג במהלך העונה, יחד עם מותו של חברו אליו דה אנג'ליס, שנהרג במהלך נסיעת מבחן בצרפת בחודש מאי, הובילו את רוזברג להודיע על פרישה בסיום העונה.
לאחר הפרישה
בשנת 1989 התחרה רוזברג במרוץ 24 השעות של ספא, כשהוא נוהג בפרארי מונדיאל. בשנת 1990 הצטרף לקבוצת פז'ו והתחרה באליפות העולם למכוניות ספורט במשך שנתיים, בהם ניצח פעמיים. לאחר מכן עבר להתחרות באליפות גרמניה למכוניות טורינג (DTM) והתחרה בקבוצות מרצדס-בנץ ואופל. בשנת 1995 הקים קבוצה עצמאית, שנשאה את שמו. בסיום השנה פרש מתחרויות והתמקד בניהול הקבוצה.
הקבוצה התחרתה עונה נוספת ב-DTM, עד לסגירתו של הסבב. לאחר מכן עבר הקבוצה להתחרות בפורמולה ב.מ.וו, פורמולה 3 הגרמנית ואליפות הפורמולה 3 האירופאית. בשנת 2000 עם החזרה של סבב ה-DTM, חזרה הקבוצה להתחרות בו, כשנהגיה נוהגים בדגמי מרצדס. הקושי בהשגת נקודות הוביל את הקבוצה להפסיק את פעילותה בשנת 2004. שנתיים לאחר מכן שבה הקבוצה להתחרות, הפעם נהגיה עשו שימוש בדגמי אאודי.
טכנו
טֶכְנוֹ (באנגלית: Techno) הוא סגנון מוזיקה אלקטרונית ששורשיו בשנות השבעים המאוחרות במערב אירופה, והתפתח והתבסס כסגנון מוזיקלי בדטרויט שבמישיגן במהלך שנות השמונים. הטכנו הושפע רבות משיקגו האוס, אלקטרו, הגל החדש, פאנק וסגנונות פוטוריסטים שהתפתחו בסוף המלחמה הקרה בארצות הברית המתועשת של אותו הזמן. ההצלחה הראשונית של הטכנו אמנם הייתה אזורית, אך בשנות התשעים התפשט הסגנון בעולם והיה לזרם מרכזי במוזיקה האלקטרונית. במשך עשור זה הגיעה הפופולריות של הטכנו באירופה לשיאה, אך כיום פופולריות זאת דעכה. במזרח אירופה ובעיקר ברוסיה ופולין נחשב הטכנו לאחד הסגנונות הפופולריים ביותר.
היסטוריה
בתחילה נחשב ה"טכנו" לגרסה הדטרויטית למוזיקת ההאוס. ההשוואה הייתה נכונה בחלקה: הטכנו התבסס גם הוא על מקצב 4 רבעים, במפעם 130 BPM ומעלה, וליצירתו השתמשו היוצרים באותם כלים אלקטרונים בסיסיים. במקביל, גם יוצרי ההאוס הושפעו מגל הטכנו הדטרויטי והסאונד שלהם הפך בעקבותיו לקשה וכבד יותר.
בתחילת שנות ה-90 הפכה המוזיקה האלקטרונית לפופולרית ברחבי העולם בעקבות חשיפת הז'אנר במדיה, מסיבות ועוד, והטכנו השפיע על יצירתם של מספר סגנונות חדשים: IDM, דראם אנד בייס וברייקביט. מהבולטים ביוצרי הטכנו של שנות ה-90 המוקדמות הם ג'ף מילס, קרל קרייג ודרקסיה.
כיום הטכנו ידוע כז'אנר פופולרי בסצנת המועדונים ורחבי העולם, ובמקביל למייסדיו שעדיין נחשבים לפופולריים, עוד שמות ידועים הם ריצ'י הוטין (הידוע בתור פלסטיקמן), קרל קוקס, סוון ואת' ועוד.
מאפיינים מוזיקליים
הבסיס של הטכנו כולל תופים, סינתיסייזרים, אפקטים קוליים ובדרך כלל מקצב 4/4 בטמפו בסביבות ה-130 BPM ומעלה. לעיתים גם ניתן לשמוע מלודיות או בייסליינים דומיננטיים. הכלים הפופולריים ליצירת טכנו כוללים בין השאר את מכונות התופים והסמפלרים מבית חברת "רולנד" - TB-303 שאחראי על צליל האסיד המצפצף שאפיין את הטכנו המוקדם, ומכונות התופים TR808 ו-TR909. אמצעים מודרניים יותר הם תוכנות מחשב ליצירת מוזיקה. יוצר הטכנו ריצ'י הוטין פיתח את תוכנת הFinal Scratch שאיפשרה בשנים האחרונות לנגן קובצי מוזיקה ממוחשבים באמצעות פטיפונים מיוחדים.
ראוסון
ראוסון (בספרדית: Rawson, במקור בוולשית: Trerawson) היא בירת פרובינציית צ'ובוט בארגנטינה. גרים בה בערך 26,000 תושבים (לפי מפקד ב-2001). למרות שהיא הבירה הפרובינציאלית, אוכלוסייתה קטנה יותר מערים אחרות בצ'ובוט, בהן קומודורו ריבדביה, טרלאו, פוארטו מדרין ואסקל. נהר צ'ובוט חוצה אותה, והיא נמצאת במרחק של 1,360 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באזור יוסדה על ידי הנרי ליבנוס ג'ונס, מגלה ארצות וסוחר בקר ולשי שחי בבואנוס איירס מ-1810. ב-1854 הוא הקים מוצב באזור כבסיס למשלחות ציד ואיסוף בקר בר בגבול צ'ובוט.
המבנים הלא-יציבים ננטשו במהרה, אך נמצאו ונוצלו על ידי מתיישבים ולשים שירדו מהספינה "מימוסה" בפוארטו מדרין ב-1865.
ב-1955 הוכרזה הקמתה של פרובינציית צ'ובוט, עם ראוסון כבירתה.
במהלך שנות ה-70 הייתה בנייה מסיבית של בניינים בולטים ובהם בנייני ממשלה, מה שגרם לכך שהעיר כונתה "ברזיליה הקטנה של פטגוניה".
כלכלה
בעיר יש נמל דיג, שנקרא פוארטו ראוסון, על חוף האוקיינוס האטלנטי, כ-5 ק"מ במורד נהר הצ'ובוט. כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הנמל ועל השלטון הפרובינציאלי.
תחבורה
שדה התעופה אלמירנטה מרקו אנדרס סר ממוקם כ-20 ק"מ מראוסון באזור טרלאו ומשרת את שתי הערים.
עמנואל צבר
עמנואל צבר (נולד ב-30 ביוני 1948) הוא משורר ישראלי המתגורר בכפר יונה. הוא מוכר ביותר כמחבר השיר "ברית דמים".
ביוגרפיה
עמנואל צבר נולד בירושלים למשפחה יוצאת תימן, וכשמלאו לו שנתיים עברה משפחתו למושב בית זית. את שירו הראשון כתב בהיותו מוצב בעמדה קדמית ברמת-הגולן במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1978 יצא לאור בהוצאת ח"ש ספר שיריו הראשון "הייתי מלחמה", כשם שירו הראשון.
ספר השירה השלישי של צבר, "מין השתיקות", יצא לאור בשנת 1983. השירים סדורים וערוכים בשבעה שערי-חיים המייצגים הלכי-רוח אישיים מאוד. מוטיב השתיקה מהווה יסוד מרכזי בשירים, והוא נפרץ שוב ושוב בשערי החיים דרכם כולנו חולפים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, בתקופת שהותו של צבר בבריטניה כשליח הסוכנות היהודית, תרגם המשורר את שלושת ספריו לאנגלית, ועל כך זכה בפרס The George Webber Prize מטעם Oxford Centre for Postgraduate Hebrew Studies. בשנת 1984 חיבר צבר את שירו המוכר "ברית דמים". השיר נכתב בעקבות נפילתו של החייל יובל הראל אשר נפל בצידון. השמועה על מותו הגיעה לביתם של שכניו אשר גם בנם, אשר לחם בלבנון, נקרא יובל הראל. לאחר בירור נודע כי לא בבנם מדובר, אך עוד באותו יום דפקו גם על דלתם של חיה ויוסי והודיעו להם כי גם בנם נפל בלבנון.
יורי בשמט
יורי אברמוביץ׳ בשמט (ברוסית: Ю́рий Абра́мович Башме́т, נולד ב־24 בינואר 1953 ברוסטוב על הדון) הוא ויולן ומנצח רוסי־יהודי.
קורות חיים
יורי בשמט נולד בשנת 1953 ברוסטוב על נהר דון למשפחה יהודית, בנם השני של אברם בוריסוביץ׳ בשמט, מהנדס רכבות, ושל מאיה זינובייבנה לבית קריצ׳בר. סבתו מצד האב, ציליה אפימובנה, למדה בצעירותה פיתוח קול באקדמיה למוזיקה בעוד סבתו מצד האם, דריה אקסנטייבנה, הייתה ידועה כזמרת שירים הוצולים. זמן לא רב אחרי לידתו של יורי עברה משפחת בשמט ללבוב.
במרץ 2014 נמנה בשמט עם האמנים והאינטלקטואלים הרוסים שחתמו על עצומה בתמיכה בעמדת הנשיא ולדימיר פוטין בנוגע למצב באוקראינה ולקרים.
God Bless the Child (שיר של בילי הולידיי)
God Bless the Child הוא שיר שנכתב על ידי בילי הולידיי ו בשנת 1939. הוא הוקלט לראשונה ב-9 במאי 1941 על ידי בילי הולידיי ויצא על ידי ב-1942.
הגרסה של הולידיי לשיר זכתה בפרס היכל התהילה של הגראמי ב-1976. הוא נכלל גם ברשימת של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי והקרן הלאומית לאמנויות.
הקלטות בביצועה של בילי הולידיי
בילי הולידיי הקליטה את השיר שלוש פעמים.
הקלטה ראשונה (Session #44, באולפני קולומביה/Okeh): ניו יורק, 9 במאי 1941 - אדי הייווד והתזמורת שלו עם רוי אלדרידג' (חצוצרה), ולסטר בון (סקסופון אלט), ארני פאוול (חצוצרה),  (פסנתר), יוהאן רובינס (גיטרה), פול צ'פמן (גיטרה),  (בס),  (תופים), בילי הולידיי (שירה).
הקלטה שנייה (Session #65, הסשן האחרון שלה עם דקה רקורדס): לוס אנג'לס, 8 במרץ 1950.
הקלטה שלישית ואחרונה (Session #76, ורב רקורדס): ניו יורק, 7 ביוני 1956.
מקורות והשראה
באוטוביוגרפיה שלה, Lady Sings the Blues, הולידיי ציינה כי ויכוח עם אמה על כסף הוביל לשיר. היא הצהירה כי במהלך הוויכוח היא אמרה "God bless the child that's got his own". הכעס על התקרית הוביל אותה להשתמש בשורה הזו כנקודת מוצא לשיר, אותו גיבשה בשיתוף עם הרצוג.
בספרו Jazz Singing משנת 1990, מתאר את השיר כשילוב של "קודש וחול", כיוון שהוא מתייחס לתנ"ך תוך שהוא רומז שלדת אין השפעה על איך שאנשים יתייחסו זה לזה.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23 הולנד (בגרמנית: 23. SS-Freiwilligen-Panzergrenadier-Division Nederland) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הורכבה ממתנדבים הולנדים. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית במלחמה והשתתפה במצור על לנינגרד ובמבצע בגרטיון.
פעילות הדיוויזיה
באפריל 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממוכנת, ובספטמבר 1943 הועברה ליוגוסלביה, שם נלחמה בפרטיזנים. בדצמבר 1943 הוחזרה היחידה לחזית המזרחית.
ב-22 ביוני 1944 החלו הסובייטים במבצע ברגטיון. הדיוויזיה נסוגה לקו טננברג יחד עם שאר הצבא הגרמני, ספגה אבדות כבדות, והוצאה מן החזית. בהמשך 1944 הועברה היחידה ללטביה. מפקד הדיוויזיה, יורגן וגנר, הורה על הוצאה להורג של אזרחים בתגובה להתקפות של פרטיזנים על כוחות הדיוויזיה.
בתחילת 1945 הגיעה היחידה חזרה לגרמניה, שם הגנה על אזור הנהר אודר. באפריל 1945 עברה ההתקפה הסובייטית בין שני הרגימנטים של הדיוויזיה ופיצלה אותה. רגימנט אחד העדיף להיכנע לכוחות האמריקאים שנמצאו ממערב, ואילו השני הושמד לגמרי בקרבות. יורגן וגנר, מפקד הדיוויזיה, נמצא אשם בפשעי מלחמה והוצא להורג ביוגוסלביה בשנת 1947.
פלטירנצ'יים
פלטירנצ'יים (שם מדעי: Platyrinchidae) היא משפחת ציפורי שיר, קטנות מיערות החיים מדרום מקסיקו עד לארגנטינה. שלושת סוגי המשפחה נחשבים על פי חוקרים רבים למשפחת הטירניים אך על פי כמה חוקרים הועברו למשפחה נפרדת.
הם דומים לקרוביהם אך בעלי עיניים גדולות יותר ורגליים חזקות. לחלקם ישנו כתר קטן וצבוע.
הם חיים ברחבי יערות הגשם הטרופי וחיים רוב הזמן בין הענפים הנמוכים. הם חיים בחבורות קטנות ורודפים אחרי חרקים שונים ביער.
רובה נגד טנקים
רובה נגד טנקים (ראשי תיבות רנ"ט) הוא כלי נשק מסוג רובה, אשר מטרתו העיקרית לחדור רכב קרבי משוריין, בעיקר טנקים. לשם השגת מטרה זו, הוא יורה קליעים בעלי קליבר גדול מהרגיל העשויים מליבת פלדה. הרובה נגד טנקים, או רובה נ"ט בקיצור, פותח לראשונה על ידי הגרמנים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, כמענה נגד ההמצאה החדשה בשדה הקרב - הטנק. עם השתפרות המיגון של הטנקים במלחמת העולם השנייה, סר חינו של רובה הנ"ט עד שזה יצא בהדרגה משימוש.
היסטוריה
הטנק, אשר הופיע לראשונה בזירת הקרבות המערבית של מלחמת העולם הראשונה, היה חסין אל מול אש המקלעים והרובים של חיילי הרגלים. אומנם בראשית הדרך היה אפשר להפעיל נגד טנקים ארטילריה רגילה, תותחים ומרגמות, שכן השריון היה עדיין דק, אך חוסר באמצעי תקשורת יעילים ואי היכולת להציב תותח שדה בכל מחפורת הותירו פעמים רבות את חיילי הרגלים מחוסרי הגנה. בנוסף, מאחר שהמטה הגרמני העליון לא ראה ערך רב בייצור טנקים משלהם, הוביל הדבר את הגרמנים לפיתוח אמצעי-נגד זול הנישא על ידי חיילים המסוגל להתמודד עם האיום החדש בשדה הקרב.
רובה ה-Tank Abwehr Gewehr M1918 (רובה נגד טנקים, דגם 1918) או Mauser T-gewehr כפי שנודע, היה למעשה נשק הנ"ט הראשון, שפותח ככלי ייעודי קל וזול המסוגל לחדור את שריון הטנק. נשק זה היה בעצם רובה בריחי קונבנציונלי על חצובת תמיכה דו רגלית בעל קוטר גדול מהרגיל (13 מ"מ), שירה כדורים בעלי ליבת פלדה אשר בכוחם היה לחדור כ-20 מ"מ של שריון ממרחק מקסימלי של 100 מטרים; מספיק כדי להביס את מרבית הטנקים הבריטים במלחמה אשר מיגונם לא עלה על 12 מ"מ. נשק זה הוכח אפקטיבי, ויותר מ-15,000 יחידות יוצרו עד החתימה על שביתת הנשק. ה-Mauser T-gewehr הגדיר את הדפוס למרבית רובי הנ"ט העתידיים, שכמוהו היו ארוכים מאוד (בין 1.5 ל-2 מטרים), כבדים ומחוללים רתע גדול בגלל קוטר הכדור. מנגנון ההפעלה שלהם נע בין פעולה בודדת (טעינה מחדש לאחר ירי קליע בודד), חצי אוטומטי מוזן מחסנית או אוטומטי (דוגמת Type 97 היפני).
פיתוחם של רובי הנ"ט נמשך אחרי מלחמת העולם הראשונה, בעיקר בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי מספר מצומצם של מדינות. הקליבר הטיפוסי לרובים אלו נע בין 12.7 ל-15 מ"מ, אולם פה היו שתי אסכולות נוספות. האסכולה הראשונה העדיפה שימוש בקליעי רובה סטנדרטים, הנורים במהירות לוע גבוהה מאוד (1,100 עד 1,200 מטרים לשנייה). השימוש בקליעים קלים יחסית (בין 12 ל-14 גרם בהשוואה ל-50 עד 60 גרם בקליבר 15-13 מ"מ) אפשר לבנות רובים קלים יותר עם פחות רתע. מאידך, הנזק שנגרם לטנק או רכב משוריין מפגיעת קליע כה קטן הייתה מינימלית. רובים מטיפוס שכזה אומצו על ידי צבאות פולין וגרמניה אשר עשו בהם שימוש במהלך מלחמת העולם השנייה.
האסכולה השנייה העדיפה שימוש בקליעים גדולים וכבדים יותר בקליבר עד 20 מ"מ. קליבר כה גדול - בסטנדרטים של רובה - אומנם אפשר שימוש בתחמושת מגוונת, כגון חודר שריון, תבערה ונפיץ, אך זה בתורו העלה את משקלו של הרובה (בדרך כלל נע משקל של רובה בקוטר כזה בין 40 ל-60 קילוגרם) ואת התחמושת, והגביר הרתע. בסופו של דבר, כושר החדירה המרבי של רובים אלו עמד בסך הכל על 35-30 מ"מ של שריון.
מלחמת העולם השנייה
רובי הנ"ט היו בשימוש נרחב רק במספר קטן של צבאות בתחילת מלחמת העולם השנייה, ביניהם פולין, גרמניה, ברית המועצות, בריטניה, יפן, דנמרק, ופינלנד. צבא ארצות הברית לעומת זאת, הסתמך על מקלע הבראונינג "0.5, שהיה מסוגל לירות מספר סוגים של תחמושת, ביניהם תחמושת חודרת שריון. רובה הנ"ט היה אפקטיבי בשנים הראשונות של המלחמה בעיקר נגד הטנקים הקלים, אך ככל שעובי השריון בדגמים החדשים עלה, כך פחתה יעילותו. ב-1942 רובי הנ"ט הפכו ללא אפקטיביים כנגד הטנקים הבינונים והכבדים שתפסו את מקומו של הטנק הקל בשדה הקרב, אך המשיכו לשמש כנגד רכבים משוריינים, זחל"מים, מצדיות וכדומה.
עם כניסתו של המטען החלול (HEAT) לשימוש במחצית השנייה של המלחמה, התאפשר ציודם של אנשי חי"ר בנשק יעיל בהרבה מרובה הנ"ט. תחילה הופיעו רימוני יד בעלי מטען חלול, ובהמשך, התקנים המאפשרים שיגור רימון מטען חלול באמצעות רובה - רומה רימון נגד טנקים – ררנ"ט. לאחר מכן החלו להופיע סוגים שונים של מטולי רקטות נגד טנקים (מרנ"טים), דוגמת הבזוקה האמריקאית או הפאנצרפאוסט הגרמני. אלו הפכו את רובה הנ"ט למיושן, ומרבית המדינות חדלו משימוש בו ב-1942-1941, למעט ברית המועצות שהמשיכה לעשות בהם שימוש נרחב עד לסיומה של המלחמה. מספר שנים לאחר מכן, במלחמת קוריאה, השתמשו הצבא הצפון קוריאני והצבא הסיני ברובי נ"ט סובייטים.
מספר עשורים לאחר היעלמותו של רובה הנ"ט משדה הקרב הופיעו כלי נשק דומים שהושפעו מעיצובו - רובים נגד חומרים (רובים כבדים בעלי קליבר של 0.5 אינץ' ומעלה המיועדים לחדור דרך שריון ולגרום נזק למבנים, רכבים ומטעני נפץ) ורובי צלפים בעלי קליבר גדול.
מנהל תוכן (אינטרנט)
מנהל תוכן (אינטרנט) או בשפה שוטפת, מנהל תוכן אינטרנטי, הוא אדם העוסק בניהול תוכן באתר אינטרנט אחד או יותר וכולל גם פיתוח תוכן במערכת ניהול התוכן של האתר, הזנה ושכתוב תוכן קיים אל תוך האתר, עריכת תוכן קיים, הדרכה לביצוע פעולות אלה ופיקוח על התכנים הקיימים כולל צנזורה של תכנים הראויים לכך (כגון קללות).
מנהל תוכן יכול להיות גם מנהל אתר אינטרנט אך בכל מקרה שליטתו העיקרית היא על התוכן באתר.
מנהל תוכן יכול לעשות מלאכה זו לבדו או לפקח על צוות של עורכים וכותבי תוכן אינטרנט.
בומין ח'אן
קורות חיים
בומין ח'אן נולד בשנת 490 לשבט אשינה שהיה השבט השולט בשבטים הגטורקיים שחיו באזור מונגוליה של היום.
עד המאה השביעית לספירה, כל השבטים הפרוטו-טורקיים חיו באזור מונגוליה של היום. אלו והמונגולים האמינו באותה הדת האנימיסטית - הטנגריזם. במאה ה-6, שבטים פרוטו-טורקיים אלו היו קטנים דיים ולא כה חשובים פוליטית. הח'אנות הכי חזקה באזור הייתה ח'אנות רוראן, שבשטחה דמתה לאזור מונגוליה של היום. ח'אנות זו מעין ממלכה ששולט בה ח'אן (תואר טורקי ומונגולי למלך). השליטים שלה היו פרוטו-מונגולים. היו מספר שבטים טורקיים ופרוטו-מונגוליים שהיו כפופים לח'אנות הזו. אחד מהם היה השבט הגקטורקי (מטורקית עתיקה, הטורקיים השמימיים/הטורקיים הכחולים).
בשנת 542, התחולל מרד של כמה שבטים שמרדו בשלטון הרוראני, והח'אן של הגקטורקים - בומין ח'אן, דיכא את המרד, משום שהיה נאמן לשלטון. בומין דרש, בתרומה לנאמנותו ולסיועו, שח'אן האימפריה, אנגווי, ייתן לו את ביתו להתחתן עימה, אולם הוא קיבל בתגובה מכתב מאותו ח'אן האימפריה שמורה שבומין עבד, לא יותר מכך, ושאינו יכול לצפות להתחתן עם בת הח'אן הגדול, שליט האימפריה. בתגובה, בומין, יחד עם אחיו איסטמי, מרדו בשלטון הרוראני, אספו עוד ח'אנות של שבטים טורקיים ומונגולים, הפילו את השלטון, הביסו את ח'אן הרוראנים, שמאוחר יותר התאבד מבושה, והקימו את האימפריה הטורקית הראשונה בהיסטוריה - הח'אנות הגקטורקית. ובומין הפך לח'אן האימפריה. בשיא כוחה, האימפריה שהקים בומין השתרעה מאזור קוריאה עד לקווקז. גודלה העצום של האימפריה והשתלטותה על דרך המשי הוא שהביא גם לנדידות הטורקיים מערבה, ביניהם שבטי אוע'וז שלאחר מאות שנים כבשו את אנטוליה והפכו לטורקים, הטורקמנים והאזרים של היום. בשנת 581 פרצה מלחמת אזרחים באימפריה הגקטורקית, ולכן ב-587 הקומה ח'אנות טורקית מערבית וח'אנות מזרחית, אך רק בשנת 603 שתי האימפריות התפצלו לגמרי לחצי מערבי ולחצי מזרחי. שושלת טאנג הסינית כבשה את הח'אנות המזרחית בשנת 630, ובשנת 657 גם את הח'אנות המערבית, כאשר זו הפכה מעין וסאלית של טאנג.
השפעה ומורשת
האימפריה הסלג'וקית המוסלמית ששמה קץ לתור הזהב המוסלמי ושכבשה את אנטוליה מהאימפריה הרומית המזרחית על ידי הסולטן אלפ ארסלאן (קרב מנזיקרט), מקורה בשבט האוע'וז שהיה מהשבטים הטורקיים שמקורם בגקטורקים שנדדו מערבה. לאחר התמוטטותה, קמה סולטנות רום באנטוליה, שלאחר שזו התפרקה על ידי האימפריה המונגולית, קמה האימפריה העות'מאנית. זו הביאה לנפילתה הסופית של האימפריה הרומית המזרחית ולכיבוש קונסטנטינופול והפיכתה לאיסטנבול על ידי הסולטן מהמט השני.
יתר על כן, הטורקיים הקימו שושלות ואימפריות בתת היבשת ההודית, כמו סולטנות דלהי והשושלת העז'נווית שפלשה להודו והקימה את האימפריה המוגולית, והיוו אבן דרך משמעותית בהיסטוריה ההודית וגם בהפצת האסלאם בהודו ואף באינדונזיה.
ההשפעה הכי חשובה של הגירת העמים הטורקיים מערבה ברחבי האימפריה הגוקטורקית שהקים בומין ח'אן היא גילוי אמריקה. עד תקופת העות'מאנים, אפילו בתקופת האימפריה המונגולית, האירופאים ביצעו קשרי מסחר עם הודו וסין דרך יבשת אסיה, אולם לאחר נפילת האימפריה הרומית המזרחית על ידי האימפריה העות'מאנית, בשנת 1453, העות'מאנים חסמו את הדרך למזרח אירופה, להודו ולסין. האירופאים פחדו ולא יכלו לעבור דרכם, ונוצרה עוינות גדולה. לכן, היו חייבים האירופאים לחפש דרכי מסחר חדשות עם הודו וסין, דרכים ימיות - דבר שהוביל בסופו של דבר לגילוי של אמריקה.
ז'ראר דה וקולר
ז'ראר דה וקולר (25 באפריל 1918, פריז - 7 באוקטובר 1995, אוסטין) היה אסטרונום צרפתי, שפעל שנים רבות בארצות הברית. פיתח סיווג מורפולוגי של גלקסיות.
חייו
ז'ראר דה וקולר נולד בפריז ובשנת 1939 סיים את סורבון. בשנים 1945–1950 הוא עבד במכון האסטרופיזי בפריז. לאחר מכך הוא עבר באוסטרליה, מצפה הכוכבים לוול, מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד ומשנת 1960 באוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 1965 קודם לדרגת פרופסור.
בין המחקריו הראשונים היה חקר מאדים. בשנת 1959, אחרי ביצוע מספר תצפיות בלה הוגא, הוא העריך שטמפרטורת האטמוספירה של מאדים בחלקיו העליונים היא בין 210–300 מעלות קלווין.
הוא עבד על סיווג מורפולוגי של גלקסיות ופרסם את התוצאות בשנת 1959. בסך הכל הוא פרסם שלושה קטלוגים של גלקסיות.
על מחקריו הוענקו לו מספר פרסים בינלאומיים. הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
Wilder Shores
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הרביעי במצעד אלבומי העולם של בילבורד.
רקע
קרלייל אמרה שההשראה מאחורי האלבום היא קונדליני יוגה; "אני עוסקת בקונדליני יוגה למעלה מעשרים וחמש שנים, ובשנים עשר השנים האחרונות בניתי לעצמי שגרת תרגול רצינית בנוגע לכך. תמיד רציתי להוציא אלבום כזה, אך הרגשתי מוכנה לכך רק בתחילת שנת 2015".
תנועת FZY
תנועת FZY - הפדרציה של הנוער הציוני (The Federation of Zionist Youth - FZY) היא תנועת נוער יהודית ציונית הפועלת בבריטניה.
התנועה נוסדה בשנת 1910, נתון ההופך אותה לתנועת הנוער הציונית הוותיקה ביותר בממלכה המאוחדת ואחת מתנועות הנוער הציוניות הוותיקות בעולם שעדיין קיימת. תנועת ה-FZY שייכת ל"שותפות עתיד" המחברת אותה לתנועת "יהודה הצעיר" בארצות-הברית ולתנועת הצופים העבריים בישראל.
התנועה מפעילה פעילויות שבועיות ומחנות קיץ למאות בני-נוער יהודים, בנוסף לתוכניות קיץ ייחודיות בישראל לבני-נוער בגילאי 16, או תוכנית של שנת התנדבות בישראל לבוגרי התנועה בסיום התיכון.
אידאולוגית, תנועת ה-FZY מתבססת על ארבעה עמודים:
- צדקה - ערכי של תרומה וצדק
- מגן - הגנה על זכויות היהודים
היסטוריה
השם Federation of Zionist Youth - התאחדות הנוער הציוני הוחלט בשנת 1935 על מנת לתאר גוף חדש המשלב בין אגודות הנוער הציוני (Young Zionist Societies) לבין ההסתדרות הציונית באוניברסיטה (University Zionist Federation). כל 2,500 החברים בארגון היו מה שנחשב היום "בוגרים" ולמעשה בתחילת דרכה לא היו בתנועת הנוער נערים מתחת לגיל 18, בין חברי התנועה הוותיקים היה גם אבא אבן שלימים הפך לשר החוץ של מדינת ישראל. חברי תנועה רבים הלכו לשרת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה התנועה השקיעה אנרגיות רבות להקמת המדינה היהודית.
אלה שנשארו בתנועה לאחר הקמת מדינת ישראל ראו את הצורך בקשרים הדוקים בין ישראל לגולה, רבים עלו ארצה ובאמצע שנות החמישים התהדרה תנועת FZY ב-30 סניפים ברחבי בריטניה. אולם בתחילת שנות השישים הייתה תקופה של ירידה בכמות החברים בתנועה, אליה הגיבה התנועה בארגון מחדש משמעותי. בשנים 1964-1965 נוצרו לראשונה מפגשים שבועיים של התנועה שנקראים "הפינג'אן" ומהווים עד היום עמוד השדרה של התנועה.
הניצחון של ישראל במלחמת ששת הימים ב 1967 הביא לדחיפה של תנועת FZY, אז הוקם גם פרויקט 500 של סניף FZY בגלאזגו. התנועה מילאה את חלקה במלחמה בכך שמסרה את משרדיה לסוכנות היהודית ושלחה חברי תנועה רבים להתנדבות בישראל. גם מלחמת יום הכיפורים הביאה להתחדשות של התנועה, שהחלה להיות מובלת על-ידי חברים צעירים בתקופה בה הקהילה היהודית-אנגלית התגייסה כולה לתמיכה בישראל.
בסוף שנות השבעים החלה תנועת FZY לבנות קשרים עם תנועת יהודה הצעיר, תנועת אחות באמריקה. ובשנת 1978 הצטרפו שמונה חברי FZY לתוכנית ה- Year Course האמריקאית בישראל ולמעשה הקימו את שנת ה- Year Course של FZY. בתקופה זו חל שינוי דרמטי באסטרטגיה החינוכית של התנועה. ההרצאות המסורתיות הוחלפו בלמידה מבוססת פעילות בדומה לפעולות של היום ותוכניות ישראל הפכו למרכזיות בחינוך התנועה. האקטיביזם נשאר חלק חשוב בפעילות התנועה ומצא את מיקודו במערכה למען חופש יהדות ברית המועצות, תוך הקמת מערך הגנה על זכויות היהודים כמטרה תנועתית בולטת.
צמיחת התוכניות של FZY, במיוחד תוכנית ה Year Course המביאה צעירים מבריטניה לשנה בישראל, דחפה שינוי נוסף בתנועה. חברי התנועה שחזרו משנה בישראל הביאו עמם את זרעי התפיסה הפלורליסטית והיו הכוח המניע מאחורי הקמת מחנה הקיץ הראשון של FZY, מחנה קשר.
שנת המאה
שנת 2009/2010 הייתה שנת המאה של FZY והתנועה חגגה 100 שנים להקמתה. לציון השנה בחרה התנועה בלוגו חדש וארגנה מספר אירועים חגיגיים.
Israel Tour
FZY היא אחת הספקיות הגדולות בבריטניה של טיולי קיץ לישראל לבני נוער. לפני תקופה הקורונה היו מגיעים במסגרת תנועת FZY כ-500 בני נוער לישראל בתוכניות קיץ קצרות טווח. תוכנית הדגל של FZY היא ה- Israel Tour - תוכנית של חודש בישראל המיועדת לחניכי תנועת FZY ולבני נוער בריטים נוספים המעוניינים להגיע לישראל במסגרת התנועה. מאז שנת 2012 מצטרפים לכל אוטובוס של צעירים בריטים גם 2-4 חניכים מתנועת הצופים אשר מוסיפים לתוכנית את המפגש עם ישראל מנקודת מבטם האישית.
ריקרדו פרי
ריקרדו פרי (נולד ב-20 באוגוסט 1963 בקרמה) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
פרי שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת נעוריו אינטר מילאנו. הוא זכה עם הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א, וכן באליפות איטליה ובקופה איטליה. פרי ערך 45 הופעות במדי נבחרת איטליה, וייצג אותה בין היתר בטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990.
קריירה מקצועית
פרי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו. לקראת עונת עלה פרי לשחק בשורות הקבוצה הבוגרת, וב-11 באוקטובר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחונה הביתי של אינטר 3-2 על צ'זנה. פרי סיים את העונה עם שתי הופעות בלבד, ולא שותף בזכייתה של אינטר בקופה איטליה עם ניצחון על טורינו במשחק הגמר.
החל מעונת, תפס פרי מקום קבוע במרכז ההגנה של אינטר. הגעתו של המאמן ג'ובאני טרפטוני לקבוצה בעונת שדרגה את יכולתה של הקבוצה, ופרי היה מהבולטים בזכייתה של הקבוצה באליפות איטליה לעונת. הוא שותף ב-31 מתוך 34 משחקיה של הקבוצה בליגה, בעונה בה ספגה הקבוצה 19 שערים בלבד ברך לזכייה בפער של 11 נקודות מנאפולי. בעונת, בעונתו האחרונה של טרפטוני, השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א והשלימה זכייה ראשונה בתולדותיה במפעל. פרי ערך עשר הופעות במסגרת הטורניר באותה העונה, כולל בשני משחקי הגמר מול רומא שהסתיימו בניצחונה המצטבר של אינטר בתוצאה 2-1.
בעונת זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע אופ"א, לאחר צמד מפגשי גמר מול רד בול זלצבורג. במשחק הראשון, בו ניצחה אינטר 1-0 בחוץ את האוסטרים, עלה פרי מהספסל בדקה ה-75. אינטר ניצחה בתוצאה זהה גם בבית, במשחק בו עלה פרי שוב כמחליף, הפעם לאחר 67 דקות. בסך הכול ערך פרי שבע הופעות במסגרת הטורניר באותה העונה. בסיום אותה העונה סיים פרי את דרכו באינטר לאחר 13 עונות במדי הקבוצה הבוגרת. לזכותו 290 הופעות ליגה במדי אינטר, ובסך הכול 418 הופעות בהן כבש שמונה שערים.
עם פרישתו ממשחק חזר פרי לאינטר, הפעם על תקן מאמן נוער בקבוצה. המינוי לא החזיק מעמד עד לתום העונה, ופרי עזב לאחר מספר מחלוקות מול נשיא הקבוצה מאסימו מוראטי. לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן פאביה מהליגות הנמוכות, אך סיים את דרכו לאחר 14 מחזורים בלבד ולא שב עוד לתפקיד המאמן.
נבחרת איטליה
ב-6 בדצמבר 1986 החל פרי את דרכו בנבחרת איטליה הבוגרת, תחת המאמן אזליו ויצ'יני. הוא פתח בניצחון 2-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1988, ואף כבש את השער הראשון לזכות איטליה במשחק, לאחר 12 דקות בלבד.
פרי נטל חלק בשישה משחקים מתוך השמונה של נבחרתו במוקדמות היורו, וסייע לה להעפיל לטורניר הגמר מהמקום הראשון בבית. במשחקי ההכנה לטורניר כבש פרי את שערו השני בנבחרת, במשחק ידידות מול. הוא זומן לסגל איטליה ליורו 1988 בגרמניה המערבית על ידי ויצ'יני, ופתח בהרכב בכל משחקיה של איטליה בטורניר. בשלב הבתים פתחה איטליה בשוויון 1-1 עם המארחת, והמשיכה עם ניצחונות 1-0 על  ו-2-0 על. בחצי הגמר, עם פרי בהרכב, הפסידה איטליה 2-1 ל.
איטליה נבחרה לארח את מונדיאל 1990, ולכן לא נטלה חלק בטורניר המוקדמות. במהלך השנתיים בין טורניר היורו למונדיאל, שותף פרי ב-12 משחקי ידידות, בהם כבש פעמיים - לרשתן של ו. פרי זומן לסגל הנבחרת לקראת המונדיאל, ושותף בכל משחקיה של איטליה בטורניר. פרי פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים, אותו סיימה איטליה במקום הראשון בבית עם מאזן מושלם של שלושה ניצחונות ואפס שערי חובה (מול, ו). איטליה, עם פרי בהרכב, צלחה את שמינית הגמר עם 2-0 על ואת רבע הגמר עם 1-0 על, ובכך השלימה רצף של שישה ניצחונות רצופים ללא ספיגה. פרי שמר על מקומו בהרכב גם בהפסדה של איטליה בדו-קרב פנדלים לאחר 1-1 מול, בו לא לקח הבלם חלק. במשחק על מקום השלישי, בו גברה איטליה 2-1 על בסיומו של טורניר מוצלח, עלה פרי מהספסל בדקה האחרונה. פרי לא זכה להיכלל בנבחרת הטורניר, בה היה מקום לשלושה שחקני הגנה, אך צמד חבריו להגנה פאולו מלדיני ופרנקו בארזי כן נכללו בה.
לאחר טורניר המונדיאל פחתו דקות המשחק של פרי. הוא היה שותף לכישלונה של איטליה להעפיל ממוקדמות יורו 1992, וב-6 ביוני 1992 שיחק את משחקו הבינלאומי האחרון, שוויון 1-1 מול ארצות הברית בטורניר ידידות. בסך הכול ערך פרי 45 הופעות במדי איטליה, בהן כבש ארבעה שערים.
מיקי 17
מיקי 17 (באנגלית: Mickey 17) הוא סרט מדע בדיוני שנכתב, מבוים ומופק על ידי הקולנוען בונג ג'ון-הו, המבוסס על רומן מדע בדיוני משנת 2022 באותו השם מאת אדוארד אשטון. בסרט מככבים רוברט פטינסון, טוני קולט, מארק ראפלו, סטיבן יאון ונעמי אקי.
הסרט צפוי לצאת לבתי הקולנוע ב-29 במרץ 2024.
תקציר העלילה
מיקי בארנס הוא שיבוט העובד במשלחת אנושית שנשלחת ליישב את עולם הקרח ניפלהיים, וכשיש משימה שהיא יותר מדי מסוכנת – צוות העובדים האנושיים פונה אליו. לאחר שמיקי מסוים נהרג, נוצר גוף חדש בדמותו עם הזכרונות של קודמו. לאחר שישה מקרי מוות, מיקי מספר 7 מבין את תנאי ההעסקה שלו – ומדוע זו הייתה המשרה היחידה שלא אוישה כשהוא בחר בה. עם זאת, לאחר שנחשב לנעדר והוכרז כמת בעקבות משימה שגרתית, מיקי מספר 7 שב למושבת האם של המשלחת ומגלה כי הוחלף בשיבוט חדש.
פיתוח
בינואר 2022, נמסר לראשונה על פיתוחו של עיבוד קולנועי לרומן מדע הבדיוני "מיקי7" מאת אדוארד אשטון, אותו יכתוב, יביים ויפיק הקולנוען בונג ג'ון-הו עבור אולפני האחים וורנר. למועד ההכרזה על פיתוח הסרט, נמסר כי רוברט פטינסון נמצא במשא ומתן על השתתפות בסרט. במאי 2022, נמסר על ליהוקם של פטינסון, טוני קולט, מארק ראפלו ונעמי אקי. ביולי 2022, נמסר על ליהוקו של סטיבן יאון לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו באולפני ליבסדן שבממלכה המאוחדת ב-2 באוגוסט 2022, ועל פי דיווחים מסוימים, להסתיים בדצמבר 2022.
התזמורת הסימפונית ע"ש סימון בוליבר
התזמורת הסימפונית על שם סימון בוליבר (בספרדית: Orquesta Sinfónica Simón Bolívar) היא תזמורת נוער מוונצואלה הקרויה על שמו של הגיבור הלאומי הוונצואלי סימון בוליבר. התזמורת נוסדה בשנת 1975 על ידי הפסנתרן והכלכלן הוונצואלי חוסה אנטוניו אבראו. גוסטאבו דודאמל הוא המנהל האמנותי של התזמורת מאז 1999. התזמורת עבדה עם מנצחים מפורסמים רבים, דוגמת קלאודיו אבדו וסיימון ראטל.
קישורים חיצוניים
https://www.askonasholt.com/tours-and-projects/touring-partners/simon-bolivar-symphony-orchestra-of-venezuela/
הר איגנאטייב
הר איגנאטייב (באנגלית: Mount Ignatiev; בבולגרית: Игнатиев връх) הוא פסגה גבוהה, ברמת סרדנוגורי, בחצי האי טריניטי, שבקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,220 מטרים מעל פני הים.
הר איגנאטייב ממוקם 3.3 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מפסגת קורנר;
הר איגנאטייב ממוקם 8.96 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מגבעת הנסון;
הר איגנאטייב ממוקם 12.1 קילומטרים מצפון לגבעת סיריוס;
הר איגנאטייב ממוקם 7.17 קילומטרים דרומית - מערבית מפסגת קראון.
הר איגנאטייב מתנשא מעל שער טראייאן שממזרח להר איגנטייב;
הר איגנאטייב מתנשא מעל קרחון מאלוראד שמצפון להר איגנאטייב;
וכן הר איגנאטייב מתנשא מעל קרחון ראסל המערבי, שמדרום להר איגנאטייב.
מחיר למשתכן
מחיר למשתכן היא שיטת מכירה של קרקעות המיועדות לבנייה של דירות בישראל, ואשר על פיה מתחרים יזמים המעוניינים לזכות במכרז לפיתוח ובנייה במתחם הקרקע שעליו יבנו הדירות למגורים, על המחיר הסופי של הדירה שאותה ישלם הקונה הסופי - המשתכן. הזוכה במכרז הוא זה המציע את המחיר הסופי הנמוך ביותר לדירה על פי תנאים שנקבעו במכרז. לצורך פרסום המכרז, ניהול התהליך ובחירת הזוכה, הוקמה מִנְהֶלֶת פרויקט ייעודית, שמפקחת על עמידת הקבלן בהתחייבויותיו מול משרד השיכון ומול רוכשי הדירות, לרבות מחירי הדירות.
היסטוריה
בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים יועד מחיר למשתכן לשווק 10-15% מהדירות בפרויקטים גדולים לזכאים. בשנת 2001 דובר על ייעוד כ-15,000 דירות למחיר למשתכן. בשנים 2000–2007 נמכרו במסגרת התוכנית כ-3,500 דירות, מתוכן 1,957 דירות בעיר החרדית ביתר עילית. עסקנים חרדים ארגנו משפחות חרדיות שרכשו את הדירות כהשקעה ומספר שנים לאחר מכן מכרו אותן ברווח גבוה.
בשנים הראשונות הקריטריונים לזכאות למחיר למשתכן היו על פי מספר ילדים וותק בנישואין. בתקופת כהונתו של השר אריאל אטיאס ניתנה עדיפות ליוצאי צבא ובוטלה ההעדפה על פי מספר ילדים. בעקבות ביקורת הוספה דרישה למיצוי כושר השתכרות בחלק מהמכרזים. בשנים 2008–2012 נמכרו כ-4,000 דירות במסגרת מחיר למשתכן. בחלק מהמכרזים הגיעו מחירי הדירות לרמה גבוהה יותר ממחיר השוק ועלה קושי למכור את הדירות.
בשנת 2015 עם מינויו של משה כחלון לתפקיד שר האוצר, החליטה ממשלת ישראל להרחיב את התוכנית ולבנות במסגרתה אלפי יחידות דיור שיוצעו לזוגות נשואים או רווקים מעל גיל 35, שלא הייתה בבעלותם דירה ב-5 השנים האחרונות. אחת המטרות הייתה להוריד את מחירי הדיור בישראל.
עקב ביקוש שעולה במידה ניכרת על ההיצע, בחירת הרוכשים במסגרת "מחיר למשתכן" נעשית באמצעות הגרלה. בשנת 2016 הוחלט ליצור שתי סדרות של זכאים, על מנת להגדיל את סיכויי הזכייה של המקדימים להירשם. כך, הוחלט לשייך את הנרשמים עד אוגוסט 2016 לסדרה א', ואת כל הנרשמים לאחר מכן לסדרה ב'. רוב ההגרלות נכון למרץ 2017 מיועדות לזכאי סדרה א' בלבד, למעט הגרלות במסגרת מחיר מטרה המיועדות גם לזכאי סדרה ב', והגרלות שבאופן מיוחד פתוחות גם לזכאי סדרה ב'.
ביוני 2017 החלה ההרשמה להגרלה גדולה של כ-15 אלף דירות. להגרלה זו נרשמו כ-42,000 זכאים.
בספטמבר 2017 פורסם כי בסוף חודש זה תיסגר ההרשמה לסדרה ב', כך שכל הנרשמים עד לסיום הרישום ייכללו בסדרה ב', והנרשמים לאחר מכן לא יוכנסו לסדרה זו. בחודש זה פורסם כי מועצת מקרקעי ישראל החליטה להאריך את התוכנית עד לשנת 2019. כמו כן בסוף חודש ספטמבר נפתחו הגרלות ב-3 ערים, המיועדות גם למשפרי דיור ובהן מוצעות דירות שנותרו ללא דורש בהגרלות קודמות.
בשנת 2018 הוחלט כי גם רווקים מעל גיל 26 והורים גרושים מתחת לגיל 35 יוכלו להצטרף למעגל הזכאים.
משרד הבינוי הקים אתר ייעודי שבמסגרתו מוצגים פרויקטים במסגרת מחיר למשתכן. באתר מוצגים פרויקטים של מחיר למשתכן ביישובים שונים בישראל שאליהם ניתן להירשם להגרלה כאשר היא נפתחת. לאחר מכן מוצגות באתר תוצאותיה.
עד אוגוסט 2018 נרשמו לתוכנית יותר מ-128 אלף משקי בית, עלות התוכנית לקופת המדינה עד לספטמבר 2018 הייתה כ-5.9 מיליארד ש"ח. נכון לסוף 2018, 3,500 דירות אוכלסו, ו-25 אלף דירות קיבלו היתר בנייה מלא, כשרובן מצויות בשלבי בנייה שונים. עד סוף שנת 2018, נקבע מחיר הדירות יוצמדו למדד תשומות הבנייה.
בספטמבר 2019 קבע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שהגרלת "מחיר למשתכן", ככל הגרלה, חייבת בהיתר ממשרד האוצר, אך העובדה שלא ניתן היתר כזה, אינה פוגעת בתוקפן של ההגרלות שהתקיימו.
בסוף 2020, הוחלפה בתוכנית "דיור במחיר מופחת" של יעקב ליצמן.
ביקורת
התוכנית ספגה ביקורת לגבי מספר נושאים הכלולים בה. בחלק מהפרויקטים שהוצעו לזכאים, תמהיל הדירות שהוצע הוא של דירות גדולות, שאינן מתאימות למשפחות קטנות ולרווקים, ומחירן גבוה בהתאם. על פי דוח מבקר המדינה, כמעט 50% מהדירות הן של 5 חדרים ומעלה. ביקורת נוספות עסקה בעיקרון העדפת "בן המקום" היוצרת אפליה פסולה. על פי הערכות, חלק מהזוכים בהגרלות לא התכוונו לגור בדירות בהן זכו, הם מתכוונים להשכירן ולגור במקום אחר, ובכך לפי הטענות הם למעשה הופכים למשקיעים בנדל"ן.
עוד נמצא כי בחלק מהפרויקטים ויתרו רבים מהזוכים על רכישת דירה בשל אי התאמה בין צורכיהם לדירות המוצעות.
באופן כללי, ההנחות שהתקבלו על דירות במחיר למשתכן הגיעו ל-26-40% ממחירי דירות דומות שנמכרו בשוק החופשי, ואולם כשתרגמו את ההנחות הללו לכסף, השונות בין ההנחות הייתה גדולה מאוד, בהתאם לאזור הגאוגרפי שבו נמכרו הדירות המוזלות. התקיימה ביקורת על פערים גדולים בהנחות שבין אזורי הביקוש לאלה שאינם.
העתקה ליניארית
באלגברה ליניארית, העתקה ליניארית או טרנספורמציה ליניארית, היא העתקה (פונקציה) ממרחב וקטורי למרחב וקטורי, השומרת על החיבור והכפל בסקלר. באופן פורמלי יותר, העתקה ליניארית היא העתקה אדיטיבית והומוגנית בין שני מרחבים וקטוריים (מעל אותו שדה). מכיוון שהעתקה ליניארית שומרת על כל הפעולות, היא מהווה מורפיזם בקטגוריה של המרחבים מעל השדה.
העתקה בין מרחבים מממד סופי אפשר לתאר באמצעות מטריצה; כל מטריצה מתארת באופן חד-משמעי העתקה ליניארית, וכל העתקה ליניארית ניתנת לייצוג ככפל של מטריצה בוקטורי קואורדינטות (באופן פורמלי: מרחב ההעתקות ומרחב המטריצות איזומורפיים).
להעתקה ליניארית ממרחב V אל עצמו, כלומר, נהוג לעיתים לקרוא אופרטור ליניארי, אך המושג אופרטור ליניארי משמש גם לתיאור העתקה ליניארית כלשהי.
הגדרה
העתקה T ממרחב וקטורי V מעל שדה F אל מרחב וקטורי W (מסמנים ) תקרא העתקה ליניארית או טרנספורמציה ליניארית, אם מתקיימים התנאים הבאים: משמעות התנאים הללו היא שאין זה משנה אם מפעילים את ההעתקה T (אשר מניבה את תמונת הפונקציה) על כל וקטור בנפרד ואחר כך מחברים את התמונות, או שמחברים את הווקטורים v,u ולאחר מכן מפעילים על הסכום את העתקה - התוצאה תהיה זהה, דהיינו נשמר החיבור (אדיטיביות). באותו אופן, אין זה משנה אם מפעילים את ההעתקה T על התוצאה של כפל הווקטור v בסקלר \alpha, או שמפעילים את ההעתקה על הווקטור v ולאחר מכן כופלים את התמונה בסקלר \alpha - הכפל נשמר (הומוגניות). שתי תכונות אלו מרכיבות את תכונת הליניאריות.
מההגדרה נובעת התכונה הכללית, שבהינתן וקטורים וסקלרים  מתקיים:
מסקנה נוספת מכך היא קריטריון הכרחי לכך שפונקציה בין מרחבים וקטוריים היא העתקה ליניארית. אם היא העתקה ליניארית אז. מאחר שקל לבדוק תנאי זה הוא מהווה כלי יעיל כדי לשלול את היותה של פונקציה חשודה העתקה ליניארית: אם T לא מעבירה אפס לאפס אז היא לא העתקה ליניארית.
סוגי העתקות ליניאריות
מרחבים הם איזומורפיים אם קיימת ביניהם העתקה ליניארית הפיכה, ומתברר כי שני מרחבים וקטוריים איזומורפיים זה לזה אם ורק אם הם שווי-ממד. הממד מונוטוני תחת העתקות ליניאריות: אינו יורד תחת העתקה חח"ע, ואינו עולה תחת העתקה על. אם מתקיים שוויון בין ממדי המרחבים V ו-W, אזי שלוש התכונות לעיל (חח"ע, על, הפיכות) שקולות זו לזו. אומרים כי המרחב הווקטורי V הוא הופפיאני וקו-הופפיאני במובן זה שאינו איזומורפי לתמונה או לתת מרחב אמיתיים שלו.
מרחב ההעתקות הליניאריות
אוסף כל ההעתקות הליניאריות מ- ל- מהווה בעצמו מרחב וקטורי מממד m \cdot n. על מנת שמשפט זה יהיה מוגדר כהלכה, עלינו להגדיר חיבור של העתקות ליניאריות וכפל בסקלר. את זאת נעשה בדרך הטריוויאלית. אם T_1,T_2 הן העתקות ליניאריות מ- ל-, ו-\alpha הוא אבר בשדה אז נגדיר חיבור בין העתקות וכפל של העתקה בסקלר כך: וקטור האפס הוא טרנספורמציית האפס.
המרחב הווקטורי של כל ההעתקות ממרחב וקטורי V למרחב וקטורי W מסומן. אם אז כלומר: מרחב הווקטורי של כל ההעתקות הליניאריות איזומורפי למרחב המטריצות עם m שורות ו-n עמודות.
גרעין ותמונה של העתקה ליניארית
תהי טרנספורמציה ליניארית.
הגרעין של T, המסומן \ker(T) (מהמילה Kernel - גרעין), הוא קבוצת הווקטורים ב-V המועתקים על ידי T לווקטור האפס של W. כלומר:.
משימוש בתכונות הטרנספורמציה הליניארית קל לראות כי הגרעין הוא מרחב וקטורי חלקי (תת-מרחב) ל-V - משמע, הוא סגור לחיבור וכפל בסקלר. הגרעין טריוויאלי (דהיינו, שווה לתת-מרחב האפס) בדיוק כאשר T חח"ע.
התמונה של T, המסומנת (מהמילה Image - תמונה), היא קבוצת איברי W שקיים להם מקור ב-V, כלומר:
גם התמונה של טרנספורמציה ליניארית סגורה לחיבור וכפל בסקלר, ולכן מהווה תת-מרחב וקטורי של W.
משפט הדרגה
משפט הדרגה: לכל מרחב V מממד סופי ולכל טרנספורמציה ליניארית מתקיים: .
נשים לב כי בנוסחה אין תלות כלל בממד של הטווח W, אלא רק בממד של התחום V, הגרעין והתמונה. נובעים מן המשפט האי-שוויונות הבאים: ולכן
מטריצה מייצגת של העתקה ליניארית
יהיו V ו-W מרחבים וקטורים מממד סופי מעל שדה כלשהו F, ו- העתקה ליניארית מ-V ל-W. נקבע בסיס של V ו- בסיס של W. לכל וקטור ב-V ניתן להתאים את וקטור הקואורדינטות שלו לפי הבסיס B,  ובאופן דומה.