cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שימוש צבאי בילדים ובנערים
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
בשנת 1996, כשהוקם מכון מבט לתקשורת פלסטינית, חשף המכון בראשות איתמר מרכוס הקלטות של יאסר ערפאת, מחמוד עבאס בפגישה עם יחיא עיאש בהם נשמע עייאש מדווח על מספר פיגועים עתיידים שישלחו ילדים בני 3–4 למחסומים בעזה עם מטען חבלה, ונשמע ערפאת מאשר את הפעולה.
פרופסור ויליאם אוברייאן מאוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון כתב בנוגע להשתתפות ילדים ונערים פלסטינים באינתיפאדה הראשונה: "נראה כי מספר ניכר, אם לא הרוב, של חיילי האינתיפאדה הם צעירים, ביניהם תלמידי בית ספר יסודי. הם מעורבים בזריקת אבנים ובקבוקי תבערה וסוגים אחרים של אלימות".
על פי דוח של הקואליציה להפסקת שימוש בילדים חיילים (2004), תועדו לפחות תשעה מקרים של פיגועי התאבדות שבהם עורבו קטינים פלסטינים בין אוקטובר 2000 לבין מרץ 2004 - במהלך האינתיפאדה השנייה: "אין עדות לכך שקבוצות פלסטיניות חמושות גייסו ילדים באופן שיטתי. ברם, ילדים שימשו שליחים ורצים, ובמקרים מסוימים לוחמים ומחבלים מתאבדים בהתקפות על חיילים או אזרחים ישראלים. כל הקבוצות העיקריות ניצלו ילדים למטרות אלו, בהן הפת"ח, החמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחזית העממית לשחרור פלסטין."
העיתונאי הערבי חודה אל-חוסיין כתב בעיתון הלונדוני "אל-שארק אל-אווסט": "בעוד ארגוני האו"ם מצילים ילדים חיילים מפני שליטתם של מנהיגי מיליציות הדוחפים אותם לקרבות בין כנופיות, במיוחד באזור אפריקה, מספר מנהיגים פלסטינים... מחלקים פקודות ביודעין במטרה לסייע להם לסיים את גיל הילדות, גם במחיר חייהם."
בריאיון עם העיתון הכוויתי "עזאמן" ב-20 בינואר 2002, גינה מחמוד עבאס את המנהג באומרו כי הוא מתנגד לכך ש"ילדים קטנים הולכים למות". עוד ציין כי "זהו מעשה נוראי. לפחות 40 ילדי רפיח הפכו נכים לאחר שידיהם התפוצצו על ידי מטען צינור לאחר שקיבלו חמישה שקלים כדי לזרוק אותם." (צוטט בעיתון הירדני אלראי)
כך לדוגמה, ב-24 במרץ 2004 נתפס חוסאם עבדו, נער בן 14.5, שנשלח על ידי גדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח, במחסום חווארה ליד שכם, כשעל גופו חגורת נפץ. בתחקור אמר: "באתי להתפוצץ כי נתנו לי 100 שקלים והבטיחו לי שאקיים יחסי מין עם הבתולות".
ארגון זכויות האדם האמריקאי משמר זכויות האדם טען כי בקרב בג'נין בשנת 2002 השתמשו חיילי צה"ל בילדים פלסטינים כמגן אנושי. מרכז המידע למודיעין וטרור תרגם כתבות מהאינטרנט והעיתונות הערבית, בהם התגאו המחבלים הפלסטינים על השימוש שעשו בילדים לשם בלדרות, מודיעין, מגן אנושי, הטמנת מטעני חבלה ואף לחימה בפועל.
ב-23 במאי 2005 חזר ארגון אמנסטי אינטרנשיונל על בקשותיו לקבוצות פלסטיניות חמושות בבקשה לשים קץ לשימוש בילדים בפעולות מזוינות: "על קבוצות פלסטיניות חמושות חלה החובה למנוע שימוש בילדים למטרות התקפות מזוינות או למשלוח של כלי נשק או חומרים אחרים."
עד מרץ 2006 נעצרו עשרות ילדים ונערים פלסטינים לאחר שנתפסו מבריחים חגורות נפץ וכלי נשק במחסומים וגדרות הביטחון הישראליים. במספר מקרים הודו העצורים כי מעשיהם נובעים מרצון לזכות באהדת קרוביהם, לעיתים נדירות תוך הבעת חרטה על המעשה. במהלך שנת 2004 ובצורה גוברת ב-2005 נתפסו ילדים רבים במחסום חווארה הסמוך לשכם.
במבצע עופרת יצוקה עשה חמאס שימוש באזרחים, ובפרט בילדים, כמגן אנושי. דובר צה"ל פרסם סרט שצולם על ידי כטב"ם המתעד פעיל חמאס שיורה רקטה מגג בניין מגורים ואז בורח מהמקום כשהוא מוקף בילדים, כדי למנוע מכוחות צה"ל לפגוע בו. מאוחר יותר חיברו צה"ל ומשרד החוץ סרט וידאו הסברתי המאשים את חמאס בשימוש שיטתי באזרחים כמגן אנושי ובילדים לצורכי לחימה, הכולל סרטים ותמונות המתעדים לוחמי חמאס תופסים ילדים ומשתמשים בהם כמגן אנושי על מנת לברוח מאזור הקרב, תמונות של מחבלים היורים מאחורי ילדים וכן סרטונים המתעדים הסתה של ילדים ושימוש בהם לצורכי טרור.
ב-26 באוקטובר 2016 עצרו חיילי צה"ל שני מחבלים קטינים פלסטינים בני 8, חמושים בסכינים, שנשלחו על ידי מחבלים פלסטיניים לבצע פיגוע דקירה במגדל עוז. הקטינים הודו בחקירתם שנשלחו לבצע פיגוע נגד ישראלים.
ברית המועצות באפגניסטן
ילדים הפכו לעיתים נדירות למטרות צבאיות כדי להשיג מטרות שונות. כך לדוגמה, באפגניסטן, צבא ברית המועצות הפעיל מנגנוני נפץ מאולתרים ופצצות בצורת בובה או צעצוע. תחבולות אלו כוונו לילדים שיאספו ויפעילו אותם, תוך פציעתם באופן קשה מבלי להורגם, בדרך כלל תוך כריתת ידם או זרועם. המטרה הייתה לפגוע במורל הכפריים, לנצל משאבים רפואיים יקרים שיועדו לטיפול באויב, ולהגביל את תנועת האזרחים לאזור הכפר שם היו פגיעים יותר לשליטה ממשלתית או לפגיעה צבאית ישירה. פעולות דומות יושמו נגד הרוסים במהלך מצור לנינגרד בתקופת מלחמת העולם השנייה, שם ירה חיל התותחנים הגרמני צעצועים שפוחלצו בחומר נפץ לתוך העיר כדי לפגוע במורל האוכלוסייה.
איראן
במהלך השלבים המאוחרים של מלחמת איראן–עיראק הואשמו שני הצדדים בשימוש בנערים צעירים כדי למלא את שורותיהם שהתדלדלו בעקבות שנים של מלחמה. במהלך מלחמה זו הואשמה איראן בשימוש בילדים ובנערים לפינוי שדות מוקשים. לימים, אותם ילדים כונו "ילדי המפתחות" היות שבזמן הפינוי ענדו מפתחות פלסטיק שחולקו טרם ביצוע הפעולה, בטענה שאלו מפתחות לשערי גן עדן. עיתונאי מזרח-אירופאי טוען כי ראה "עשרות אלפי ילדים קשורים יחד בקבוצות של כ-20 כדי למנוע ממוגי הלב מלנטוש את עמדתם". רבים מנערים אלו השתייכו לבסיג' - ארגון המתנדבים של משמרות המהפכה האיסלאמית שעודנו קיים.
אפריקה
גיוס של ילדים ונערים לשימוש צבאי היה נפוץ ומצוי במספר מדינות באפריקה עד לאחרונה אך כיום הוא מצוי במדינות אחדות; אף שממשלת סיירה לאון עצמה אינה מגייסת ילדים ונערים לשימוש צבאי, קיימים מספר ארגונים שאפשרו ואף עודדו זאת על פי הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים. מספר אישים, ביניהם נשיא ליבריה לשעבר צ'ארלס טיילור ופודאי סנקו, הועמדו לדין במדינה זו בגין פשעי מלחמה, בהם גיוס של ילדים ונערים לקבוצות התנגדות מזוינות. זאת ועוד, עד שנת 2004 המשיכו כוחות הביטחון של ליבריה להעסיק ולגייס ילדים ונערים, בין אם בכפייה ובין אם בהתנדבות, לשורותיהם. גם במדינה זו נוהגים קבוצות מזוינות לגייס ילדים ונערים למטרות שונות, ביניהם ארגון LURD הנתמך כביכול על ידי גינאה, סיירה לאון וארצות הברית. על פי משמר זכויות האדם עוד בשנת 2003 גייס הארגון ילדים ונערים לשורותיו הצבאיים בשטחים הנשלטים בידי הממשלה ובמונרוביה.
על פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, נהגה ממשלת זאיר (בקונגו) וקבוצות צבאיות מזוינות לגייס ילדים ונערים עקב המחסור הגדול בחיילים. עוד טוען הארגון כי ילדים ונערים רבים מבתים הרוסים גויסו בהתנדבות או בניגוד לרצונם. גם מדינתם השכנה אוגנדה חשודה בשימוש צבאי בילדים ובנערים. משמר זכויות האדם צבר עדויות של גיוס מתמשך של ילדים ונערים. יחידות הגנה מקומיות שנועדו לספק ביטחון לכפרים המקומיים אולם לחמו לצד כוח ההגנה האוגנדי האזרחי (UPDF) וכנגד ה-LRA, קבוצת מורדים אוגנדית. קבוצת ה-LRA גייסה אף היא מספר רב של ילדים ונערים. כך לדוגמה, כ-8,400 ילדים ונערים נחטפו בידי הארגון בין יוני 2002 למאי 2003 בלבד על פי יוניצ"ף. תואר כי החטופים שימשו לביצוע פשיטות, לשריפת בתים, להכאה והריגה של אזרחים, לחטיפת ילדים ונערים נוספים ולהילחם נגד UPDF. בנות שנחטפו שימשו משרתות ולפעילויות מיניות.
מזרח אסיה
גיוס של ילדים ונערים הוא הליך רגיל במספר סכסוכים במדינות אסיה. בולטות בהן הן תנועות הגרילה, כגון הנמרים הטמילים בסרי לנקה, המואשמות בגיוס ואף בכפיית הגיוס למערכות צבאיות על ידי ארגונים הפועלים למיגור התופעה; ב-13 ביוני 2005 פנתה הקואליציה להפסקת שימוש בילדים חיילים לתנועה בבקשה להפסיק את הגיוס השיטתי של ילדים בכלל ובפסטיבלים הינדיים במזרח המדינה בפרט. מקורות שהגיעו לידי הקואליציה דיווחו על "גיוס מוגבר בפסטיבלים בשבועות האחרונים. מרבית הנערים כבני 15 או 16".
דוגמה נוספת היא הארגון המהפכני צבא העם החדש הפועל בפיליפינים. על פי עדויות שנאספו על ידי הקואליציה להפסקת שימוש בילדים חיילים נראה כי הארגון גייס בצורה שיטתית נערים בני 13 עד 17. ברם, דובר הארגון דחה את ההאשמות ואמר כי "לארגון מדיניות שאינה מתירה גיוס של ילדים לוחמים". כמו כן הוסיף כי "לילדים המעוניינים להצטרף לתנועה ניתנות משימות של משרת כגון שליחויות וכדומה".
הממלכה המאוחדת
בין המדינות המפותחות, נמתחה ביקורת על הממלכה המאוחדת כיוון שאפשרה לנערים בני 16 להצטרף לשירות הצבאי ולהילחם כבר בגיל 17. תועמלני זכויות האדם מגנים זאת ומצהירים כי מדובר בצביעות הואיל ובריטניה מתנגדת לכל סוג של פגיעה בזכויות אדם במקומות אחרים. כארבעים אחוז מכוח הצבא הבריטי הצטרף בעודם בני 16 או 17.
שירות הצבא הוא התנדבותי ועל כן יש ההופכים את כיוון הוויכוח, כך שנשאלת השאלה אם לנער יש רצון חופשי ודעה צלולה בעת הסכמתו להצטרף לצבא. חסידי זכויות האדם טוענים מנגד כי אין לחשוף נערים לסיכוני חיי הצבא אף אם נראה כי הם מוכנים לקחת סיכון זה.
ארצות הברית
ארצות הברית מגייסת (נכון למרץ 2006) נערים בני 17 לשורותיה הצבאיים, אולם לא למצבי קרב. כדי לשמר את היכולת להשתמש בקטינים בכוחותיה המזוינים, ארצות הברית התנגדה לאשרר את אמנת זכויות הילד, אמנה שאושררה על ידי כל ארצות העולם מלבדה ומלבד סומליה.
ישראל
עוד לפני הקמת מדינת ישראל, המחתרות העבריות שפעלו בימי המנדט הבריטי נגד ממשל המנדט גייסו באופן תדיר נערים. רובם הועסקו במשימות לא קרביות כמו הדבקות כרוזים, משלוח דואר מחתרתי, ארגון הפגנות וגם תצפיות ואיסוף מודיעין. גם פעולות אלו יכלו להיות כרוכות בסכנת מוות לפעילים וחלקם גם נפלו בפעולות אלה, כשהמפורסם מביניהם הוא אלכסנדר רובוביץ. עם זאת, חלק מהמחתרות הכשירו בני נוער להשתמש בנשק ולקחת חלק בפעולות המחתרות. גם באימונים אלה הייתה סכנת מוות כשהמקרה הידוע ביותר הוא רצח נערי לח"י ברעננה.
במהלך מלחמת העצמאות ולפניה גויסו מאות נערים בני 12 ומעלה לפעילות צבאית בארגון "ההגנה", במסגרת הגדנ"ע ובמסגרות אחרות. תפקידם של הצעירים היה בעיקר גנבת תחמושת מהחיילים הבריטים, ובביצורים. אך בעיקר בהגנה אזרחית, בקשר, בעזרה בבתי חולים ובריכוז ילדים (הבנות שימשו כגננות); בני ה-15 עסקו בשמירה על מוצבים יחד עם חיל המשמר; והבוגרים יותר, בני ה-17 ומעלה, הצטרפו אל חיל השדה של ארגון ההגנה. עם זאת, במקרים מסוימים וחריגים, ילדים בני 12 אף ירו בנשק ועסקו בצליפה. צעיר הנופלים במלחמה זו הוא נסים גיני בן ה-10, ששימש כתצפיתן וקשר בין העמדות של מגיני הרובע היהודי הנצור בידי הלגיון, ונורה על משמרתו. פלוגת יהונתן שלחמה בחזית ירושלים הורכבה כולה מבני נוער בגילים 16–17 אם כי סגל הפיקוד שלה הורכב מבוגרים יותר.
מדינת ישראל המודרנית אינה מתירה שימוש צבאי בילדים ובנערים בהתאם לאמנות בינלאומיות וחוקים מקומיים. בשנת 2004 תוקן חוק שירות ביטחון, כך שיגויס לצה"ל מי שמלאו לו 18 שנה. התיקון נועד להתאים את החוק הישראלי לשתי אמנות בינלאומיות: עם זאת, החוק מתיר גיוסו של מי שמלאו לו 17 שנה, כאשר הוא מבקש זאת ובהסכמת הוריו או אפוטרופסו.
בישראל ישנם בתי ספר תיכוניים צבאיים, שחלקם שייכים רשמית לצבא ואחרים שומרים על קשר רשמי-למחצה עמו. בתי ספר אלה שונים גם בפרמטרים אחרים - טווח הגילאים של תלמידיהם, סוג הפעילויות בעלי האופי הצבאי בהן התלמידים מחויבים להשתתף וכדומה. בחלק מבתי הספר הצבאיים אף מחויבים התלמידים ללבוש מדים צבאיים החל מגיל 13. הגיוס לבתי הספר הללו אינו מחויב או כפוי, אולם הוא מעניק הטבות כלכליות רבות לתלמידיו ומלווה בהבטחות לשירות צבאי משמעותי. הלכה למעשה, תלמידיו מיועדים מראש לשירות צבאי ואף עוברים אימונים צבאיים בעודם נערים. בשנות התשעים הופסקה הקצאת תלמידי מכללות צבאיות למשימות שמירה ביישובים.
Buttons (שיר של הפוסיקט דולז)
Buttons (בעברית: כפתורים) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז, מתוך אלבום הבכורה שלה, PCD. השיר יצא לאור ב-11 באפריל 2006, על ידי חברת התקליטים איי אנד אם רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. בשיר מתארח הראפר סנופ דוג.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקול שרזינגר, שון גארט, פולאו דה דון וג'ייסון פרי והופק על ידי שון גארט, פולאו דה דון, רון פייר, טל הרצברג ויאנג סמוק. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. בהמשך, נודע כי נמכר שם בלמעלה משני מיליון עותקים.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-150 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-600 מיליון צפיות.
קיה סטינגר
קיה סטינגר (באנגלית: Kia Stinger, בקוריאנית: 기아 스팅어) היא מכונית יוקרתית ספורטיבית במרכה קופה, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2017. היא הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2017 והגיע לישראל בספטמבר 2018. בספטמבר 2011 הציגה קיה דגם קונספט מקדים בשם קיה GT קונספט.
הסטינגר מתחרה באאודי A5.
מפרט טכני
הסטינגר כוללת שלושה מנועים (2 בנזין 1 דיזל).
מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-255 כוחות סוס ב-6,200 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 240 קילומטרים לשעה.
מנוע בנזין V6 צילנדרים בנפח 3.3 ליטר טורבו המספק כ-365 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.1 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 270 קילומטרים לשעה.
מנוע דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.2 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס ב-3,800 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 254 קילומטרים לשעה.
קיה סטינגר GTS
הסטינגר GTS היא גרסת ה"ביצועים הגבוהים" לסטינגר הבסיסי המיוצרת בייצור מוגבל (800 יחידות), הכוללת את המנוע הבכיר של הסטינגר (טורבו בנזין 3.3 ליטר, 365 כוחות סוס). מהדורה זו בצבע כתום אחיד בחוץ וצבע שחור אחיד בפנים. היא כוללת מערכת דריפט שמעבירה 100 אחוז מהמומנט לגלגלים האחוריים כדי לבצע דריפט ממש כמו במכונית ספורט. תיבת ההילוכים היא ידנית ולא אוטומטית כמו בסטינגר הבסיסי. ה-GTS הוצג בתערוכת הרכב של ניו יורק באפריל 2019.
מתיחת פנים שנת 2020
באוגוסט 2020 הציגה קיה בדרום קוריאה מתיחת פנים לסטינגר. מתיחת הפנים כוללת עדכון קליל לעיצוב החיצוני הכולל בעיקר כונסי אוויר, פגוש קדמי בעיצוב חדש, פנסים בעיצוב חדש, עיצובים חדשים לחישוקי הגלגלים ותאורת לד לאיתותים.
בתחום המנועים הוסיפה קיה מנוע בנזין חדש, מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.5 ליטרים המספק כ-304 כוחות סוס ב-5,800 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים ולא תיבה אוטומטית כמו במנועים האחרים. המנוע הבכיר (טורבו בנזין 3.3 ליטר, 365 כוחות סוס) שודרג ל-373 כוחות סוס במקום 365 כוחות סוס, למנוע זה הוסיפה קיה מערכת פליטה עם שסתום אלקטרוני המשנה את הסאונד של מערכת הפליטה בהתאם למצב הנהיגה הנבחר. (תוספת זו לא תשווק באירופה בשל מגבלות רעש).
יוהאן פון וורת
יוהאן גרף פון וורת (בגרמנית: Johann Graf von Werth 1591-1652) היה גנרל קתולי בצבא האימפריה הרומית הקדושה התפרסם בכך שבניגוד לשאר הקצינים הבכירים בצבא שהגיעו מן האצולה היה וורת בן איכרים פשוט שכלל לא ידע קרוא וכתוב.
וורת נולד ב-1591 להורים איכרים פשוטים. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. לאחר מותו של אביו השכיר עצמו וורת כמשרת בבתי אצילים.
ב-1610 התגייס לצבא הספרדי והפך לשכיר חרב בצבאו של המרקיז הגנואי אמברוסיו ספינולה עם פתיחת מלחמת שלושים השנים התגייס לצבא הליגה הקתולית אומץ ליבו בקרבות שונים מול המורדים הבוהמים קידמו אותו לדרגת קפטן.
השתתף בקרב ההר הלבן ולאחר מכן בכמה קרבות מול הדנים והשוודים. אולם תרומתו החשובה להתפתחות קרב נורדלינגן (1634) גרמה לקיסר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לתת לו את התואר ברון. לאחר שהצטרפו הצרפתים למלחמה ניצח אותם וורת בכמה קרבות שבאחד מהם פילח כדור את לחיו ונותר תקוע בגרונו. באחד הקרבות נפל בשבי ונכלא בפריז בהוראתו האישית של הקרדינל רישלייה כעבור ארבע שנים שוחרר יחד עם פרנץ פון מרסי שנפל בשבי בפרייבורג. כשחזר לגרמניה נטל שוב את הפיקוד על כמה גדודים וניצח בכמה קרבות את הצרפתים והשוודים.
ארן: אביר מסדר הטמפלרים
ארן: אביר מסדר הטמפלרים (בשוודית: Arn - Tempelriddaren) הוא סרט אפוס, המבוסס על הטרילוגיה מאת יאן גילו (Jan Guillou) אודות אביר מסדר הטמפלרים ארן מגנוסון, דמות שוודית מומצאת. הסרט הוקרן לראשונה בבתי קולנוע בשוודיה ב-17 בדצמבר 2007 וזכה לסרט המשך, "ארן: הממלכה האבודה" שיצא למסכים ב-22 באוגוסט 2008, אם כי שני הסרטים שולבו יחד לסרט אחד בגרסה האנגלית ב-DVD בשנת 2010. בעוד הסרט הוא בעיקר בשוודית ורוב ההפקה נעשתה בשוודיה, הסרט הוא הפקה משותפת בין שוודיה, דנמרק, נורווגיה, פינלנד וגרמניה. עם תקציב כולל של כ-210 מיליון SEK (כ-30 מיליון דולרים אמריקאים) לשני הסרטים, זו ההפקה היקרה ביותר בתולדות הקולנוע השוודי. הסרט הרוויח 22.5 מיליון דולר, על פי פורטל BoxOfficeMojo.
עלילה
ארן מגנוסון הוא בן לשושלת פולקונג החזקה באמצע המאה ה-12, שנולד ב-1150. הוא גדל במנזר של ציסטרציאנים ומאומן שם בחץ וקשת, חרבות וברכיבה על ידי אביר הטמפלרים לשעבר, האח גילברט. ארן גם מתגלה כשווה ידיים. יום אחד, בעודו משוטט ביער, הוא פוגש שלושה גברים המנסים להכריח נערה צעירה להינשא. כאשר הילדה מתחננת לארן לעזרה, שניים מהם תוקפים אותו והוא הורג אותם בהגנה עצמית. אף על פי שלנזירים מספרים שארן לא עשה שום דבר רע, הם מבקשים מגילברט להכשיר אותו להיות לוחם. גילברט משיב כי ארן לא נועד להיות נזיר, אלא נועד להיות חייל של האל.
כאשר ארן עוזב את המנזר וחוזר למשפחתו, הוא נמשך עד מהרה למאבק בין המשפחות החזקות הנלחמות על הכתר של וסטרה ייטלנד. הוא עוזר לחברו קנוט אריקסון להרוג את המלך הקודם קרל סוורקרסון, מה שמוביל למלחמה בין שני הפלגים. ארן וארוסתו, ססיליה אלגוטסוטטר, נדחים בשל יחסי טרום נישואין והם מואשמים בזלזול כי יש לו יחסים עם אחותה של ססיליה (למעשה, זו אינה אלא מזימה לפגוע בקנוט) וכופים על ססיליה עשרים שנות גלות למנזר וארן נשלח כאביר המסדר לארץ הקודש להילחם נגד הסרצנים. ססיליה יולדת את בנו של ארן, אבל הבן נלקח ממנה והיא שומעת רק על הישרדותו וכי שמו מגנוס, דרך אישה אחרת הנקראת גם ססיליה, מלכת שוודיה, ססיליה בלנקה.
בעודו רודף אחרי חבורה של גנבים, ארן פוגש את האויב של הנצרות כולה, צלאח א-דין ומציל את חייו. צלאח א-דין מודה לארן בכך שהוא מזהיר אותו מלהגיע לירושלים משום שהוא מוביל צבא עצום לעבר העיר. כאשר צלאח א-דין צועד על ירושלים, ארן מקבל את הפקודה ליירט את הסרצנים לפני שהם מגיעים לעיר והוא ואנשיו מטילים בהצלחה מארב על צבאו של צלאח א-דין במעבר הרים (המארב מתרחש במקום קרב גזר ההיסטורי). הסרט מסתיים עם ארן שמקבל מכתב הפוטר אותו משירותו בארץ הקודש מידי ראש הטמפלרים ארנולד דה טורויה וססיליה מודה לאל למשמע הידיעות על הישרדותו של ארן.
הנס פארני
הנס פארני (בגרמנית: Hans Fahrni) (1 באוקטובר 1874, פראג – 28 במאי 1939, אוסטרמונדיגן בקנטון ברן), היה שחמטאי שווייצרי.
בשנת 1902 הגיע פארני למקום ה-12 בתחרות הנובר, דרג ב' (ניצח: ולטר ג'ון). בשנת 1904 ניצח בתחרות קובורג, דרג ב'. בשנת 1905 חלק מקום 2–3 אחרי פאול לאונהרדט בתחרות המבורג. בשנת 1905 חלק מקום 4–6 בתחרות ברמן, דרג ב'. (ניצח: ליאו פליישמן). בתחרות זו ניצח פארני את רודולף שפילמן ואת אהרון נימצוביץ'.
בשנת 1906 הגיע למקום ה-15 בתחרות אוסטנדה (ניצח: קרל שלכטר). בתחרות זו ניצח פארני את אוסיפ ברנשטיין.
בשנת 1906 חלק מקום 14–15 בתחרות נירנברג (ניצח: פרנק מרשל). בתחרות זו ניצח פארני את זיגברט טאראש.
בשנת 1909 ניצח פארני בתחרות מינכן והקדים את סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, שמעון אלאפין ורודולף שפילמן. בשנת 1911 ניצח פארני בתחרות סן רמו שם ניצח את ריכרד רטי
ואת פאול יונר.
בשנת 1914 חלק פארני מקום 7–8 בתחרות באדן ליד וינה (ניצח: רודולף שפילמן). בתחרות זו ניצח פארני את פאול יונר. באותה שנה חלק מקום 13–14 בתחרות מנהיים (ניצח: אלכסנדר אלכין). בתחרות זו ניצח פארני את אולדריך דוראס.
בשנת 1916 חלק מקום 4–5 בתחרות טריברג (ניצח: איליה רבינוביץ).
פארני התמודד במספר דו-קרבות. בשנת 1907 הפסיד לרודולף שפילמן +3 -5 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) במינכן. בשנת 1908 סיים בתיקו מול אלוף העולם לעתיד אלכסנדר אלכין +1 -1 =1. באותה שנה ניצח את גרז סלווה +3 -1 =1 בפראג. בשנת 1910 הפסיד לרודולף שפילמן +3 -4 =4 במינכן. בשנת 1912 ניצח את קורט פון ברדלבן +3 -0 =1. בשנת 1914 סיים בתיקו עם פאול לאונהרדט +1 -1 =0. בשנת 1916 סיים בתיקו עם אלכסי סלזנייב +2 -2 =2 בטיברג. בשנת 1917 הפסיד לריצ'רד טייכמן +0 -2 =2 בציריך.
אטיודים
הלבן מתחיל וזוכה.
פתרון: 1'''. מד5 מג8 2. מד4 (ניתן להגיע לזכייה גם על ידי מג4) מד8 3. מג4 מג8 4. מד5 מג7 5. מג5''' לאחר מסע זה חזרנו לעמדה הבסיסית ממנה התחלנו, אלא שעכשיו תורו של השחור לנוע. כעת ההמשך פשוט. '''מג8 6. מב6 מב8 7. מ:א6 מג7 8. מב5 מג8 9. מב6 מב8 10. ג7+ מג8 11. א6 מד7 12. מב7'''
ולוצלאווק
וְלוֹצְלָאוֶוק (בפולנית:, IPA: ; ביידיש: װלאָצלאַװעק) היא עיר במרכז פולין, השוכנת על נהר הוויסלה, ואוכלוסייתה עומדת על 123,000 איש. היא ממוקמת בפרובינציית קויאוויה-פומרניה, ועד 1999 הייתה בירת חבל ולוצלאווק.
היסטוריה
ישנן מספר השערות לגבי תאריך ההקמה של העיר, שהוערכו על ידי מספר היסטוריונים במאה השש עשרה. הדיוקסיה של ולוצלאווק (בלטינית: Vladislaviensis) בישות ההיסטורית קויאוויה (Kuyavia) הוזכרה לראשונה בבולה שפרסם האפיפיור אאוגניוס השלישי ב-1148. שמו של הבישוף הראשון של ולוצלאווק היה וארנר (Warner), ושמו מופיע בבולה מ-1148, ואחריו בתפקיד היה אונולדיוס (Onoldius) האיטלקי. לפעמים הוזכרה הדיוקסיה כ-Vladislaviensis et Pomeraniae ("ולוצלאווק ופומרניה").
מקור השם Vladislaviensis יכול להיות בשמותיהם של ולדיסלב השני, הגולה, סבו ולדיסלב הראשון הרמן או ולדיסלאו השני מבוהמיה, כולם אצילים חשובים שחיו באותה תקופה באזור.
זכויות עיר הוענקו לוולוצלאווק בשנת 1250, והיא שימשה כמרכז מסחרי לסביבתה החקלאית. באמצע המאה ה-17 נפגעה העיר קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בשנת 1793 סופחה העיר לפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. שם העיר הגרמני הוא "לסלאו" (Leslau). תחת הכיבוש הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה הוחזר לעיר שמה הגרמני. לאחר סיום המלחמה חזרה העיר לידי פולין וכן הוחזר שמה הפולני, ולוצלאווק.
יהודי ולוצלאווק
קהילה יהודית החלה להתארגן בוולוצלאווק רק בשנת 1802, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים ביישוב. במהלך המאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית בעיר, ונפתחו בה מוסדות דת ותרבות יהודיים שונים ואף נוסד בה עיתון יהודי מקומי בשם וולאצלאווקער טאגבלאט. שלמה דוד פוזנר מרבני העיר היה נציג בקונגרס הציוני החמישי.
בשנת 1918 נערך ביהודי העיר פוגרום בן שלושה ימים בידי האוכלוסייה הפולנית המקומית, ואירועים דומים נשנו גם בשנים 1919 ו-1920 במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 10,209 יהודים, כחמישית מתושביה. בשנים אלה התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. במהלך שנות השלושים סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עורבות
עורבות (באנגלית: Jackdaws) הוא ספר מאת הסופר הבריטי קן פולט. הספר יצא לאור ב-2002. עלילת הספר עוסקת במבצעי המודיעין הבריטי, על רקע יום הפלישה המתקרב של בעלות הברית לנורמנדיה. בעוד שחלק מן הדמויות והאירועים המדויקים עשויים להיות דמיוניים, הספר מבוסס על אירועים אמיתיים.
עלילה
עלילת הספר מתרחשת באביב 1944. פליסיטי המכונה "פליק", סוכנת חשאית של ה-S.O.E ובעלה, מפקד מחתרת צרפתי, יודעים כי יכולתם של הגרמנים לסכל את מתקפתן של בעלות - הברית תלויה בקווי התקשורת שלהם, ובימים שלפני הפלישה אין מטרה בעלת חשיבות אסטרטגית רבה יותר ממרכזת הטלפונים הגדולה באירופה. הם וחבריהם לתא המחתרת הצרפתית נכשלים בניסיונם להשמיד מרכזת טלפונים גרמנית בנורמנדי, האמונה על העברת מידע בין המפקדות השונות של הצבא הגרמני הפרוס לאורך רצועת החוף, במתקפה חזיתית. לאחר שתא המחתרת חוסל, בעלה נעדר ומפקדיה אינם עוד בטוחים בכישוריה, עומדת בפני פליק הזדמנות אחת לביצוע המשימה. כשהיא נעזרת באיש המשרד לשירותים אסטרטגיים, רב-סרן פול צ'נסלור, היא מקימה צוות שכולו נשים, שאף אחת מהן אינה אשת מבצעים מיומנת, ומכשירה אותן בתוך ימים ספורים. הצוות, ששם הצופן שלו הוא "עורבות", עתיד לנסות ולהסתנן למרכזת מתחת לאפם של הגרמנים. אבל הגרמנים, ובראשם דיטר, קצין ביון נגדי מוכשר וחסר מעצורים, כבר מוכנים כעת, והיא אינה יודעת מה תוכניותיהם ועד כמה חשוף המבצע לנגד עיניהם.
מתקפת הצבא הלבן על פטרוגרד
מתקפת הצבא הלבן על פטרוגרד - מתקפה שבוצע על ידי הצבא הלבן במטרה לכבוש את העיר במהלך שנת 1919. המטרה לא הושגה והצבא נסוג בחזרה לשטח אסטוניה העצמאית.
רקע
לאחר הסכם ברסט-ליטובסק הצבא הגרמני התקדם עד לאזור פסקוב. בשטח שהיה בשליטה גרמנית מתנגדים למשטר הסובייטי החלו להתארגן למאבק מזוין. ב-10 באוקטובר 1918 הוכרז על הקמת "צבא המתנדבים הצפוני". הגרמנים התחייבו להעביר לצבא החדש נשק, תחמושת וציוד נדרש נוסף. בהיוודע על הקמת הצבא החדש לרשותו הועברו מספר יחידות של הצבא האדום. לקראת סוף אוקטובר 1918 היקף הצבא הגיע לכ-2000 לוחמים. אומנם בנובמבר 1918 עזרה גרמנית הופסקה. היחידות שכבר הוקמו לא יכלו להתמודד עם הצבא האדום התוקף ולכן סוכם על העברה לשטח אסטוניה והכפפת הצבא לממשל אסטוני.
אסטוניה
במהלך חורף 1918-1919 יחידות הצבא הלבן נסוגו לשטח אסטוניה. הממשלה האסטונית חששה מריכוז כוח צבאי משמעותי בחלק הצפון-מזרחי של המדינה הצעירה. אומנם הממשל האסטוני תמך בהתארגנות נגד המשטר הסובייטי. באפריל 1919 השלטון במדינה התחלף והשלטון החדש החל בלחץ על הצבא הרוסי במטרה להביא לכך שהוא תעזוב שטח המדינה. הדבר גדם לכך שמפקדי הצבא החליטו לבצע מתקפה לכיוון פטרוגרד.
בריטניה
עד למלחמת העולם הראשונה מרחב הים הבלטי לא היה בתחום האינטרסים של האימפריה הבריטית. בשלבים האחרונים של המלחמה לאזור נשלח הצי המלכותי הבריטי. במטרה להחליש את רוסיה, בריטניה החליטה לעזור ככל הניתן למדינות החדשות אסטוניה ולטביה. החל ממאי 1919 הודות למדיניות של וינסטון צ'רצ'יל עזרה של בריטניה החלה להיות ממשית יותר. עד לנובמבר 1919 בריטניה העבירה לאזור תחמושת, ציוד נוסף ונשק רב.
גרמניה
לגרמניה באופן מסורתי הייתה השפעה גדולה מאוד באזור. לאחר חוזה ברסט-ליטובסק כל השטח הועבר לשליטה גרמנית. בשטח לטביה ואסטוניה הייתה אוכלוסייה גרמנית משמעותית שעזרה להתבססות השלטון החדש. לאור מגבלות הסכם ורסאי, גרמניה לא יכלה להפגין נוכחות גלויה, אך היא עזרה להקמת צבא בעלת אוריינטציה פרו-גרמנית בפיקוד פאבל ברמונט-אבילוב. צבא זה ניסה להפיל את המשטר הלטבי וכתוצאה מכך, כוחות של הצבא הלבן שנתמכו במדינות ההסכמה במקום להתרכז במתקפה על פטרוגרד היו צריכים להעביר חלק מהכוחות ללחימה נגד היחידות הפרו-גרמניות.
מתקפת אביב
במהלך ינואר-אפריל 1919 הצבא הלבן פעל משטח אסטוניה והצליח להביס את הצבא האדום במספר מתקפות מתפרצות. כתוצאה מכך ולאור לחץ של הממשל האסטוני לעזוב את שטח המדינה הוחלט על תחילת מתקפה כוללת. יוזם המתקפה היה גנרל אלכסנדר רודזיאנקו. הוא החליט על המתקפה לכיוון פסקוב ונובגורוד שבשלב שני הייתה צריכה להגיע לפטרוגרד. המטרה הראשונה הייתה להעביר את הכוחות לשטח רוסיה ולהרחיב את היכולת המבצעית. בים הבלטי המתקפה נתמכה על ידי הצי של אסטוניה והצי המלכותי הבריטי. סכום על תחילת המתקפה ב-2 כיוונים: הצבא האסטוני תקף לכיוון פסקוב והצבא הלבן תקף לכיוון נרבה.
תוך זמן קצר מתחילת המתקפה החזית של הצבא האדום נפרץ. ב-25 במאי הצבא הלבן כבש פסקוב והגיעה לפרברי פטרוגרד. תוך 10 ימים נכבש שטח שהיקפו היה גדול יותר משטח אסטוניה עצמה. בהתאם לעדויות של קציני הצבא הלבן רק העדר אספקה וחשש מקרבות רחוב בעיר עצרו את המתקפה. במקביל החל מרד במוצבים סביב העיר פטרוגרד שלא קיבל עזרה מספקת מהצבא הלבן.
המתקפה היבשתית נתמכה במתקפות הצי המלכותי שניסה לתקוף את הצי הבלטי הסובייטי בקרונשטאדט. כמו כן בוצעו מתקפות מהאוויר על מתקני הבסיס הימי. במהלך פעולות הצי הבריטי הוטבעו מספר אוניות סובייטיות.
עצירת המתקפה של הצבא הלבן איפשרה לבולשביקים לדכא את המרד במוצבים סביב פטרוגרד, להעביר את הכוחות הנוספים לאזור תוך ריכוז של 23 לוחמים נגד כ-16 אלף בצבא הלבן. ב-21 ביוני 1919 החלה מתקפת נגד של הבולשביקים. כתוצאה מכך, הצבא הלבן החל את הנסיגה מפרברי פטרוגרד וב-26 באוגוסט הצבא האדום נכנס לפסקוב. היחידות שפלשו חזרו לשטח אסטוניה והחזית התייצבה.
מתקפת סתיו
המתקפה חדשה תוכננה לסתיו 1919. הצבא הלבן כלל כ-19 אלף לוחמים בתמיכת הצי הבריטי וכ-18 אלף חיילים אסטונים. הפיקוד הכולל על הכוחות הועבר לניקולאי יודניץ'.
המתקפה החלה ב-26 בספטמבר ובסוף אוקטובר הצבא הגיע לפרברי פטרוגרד כולל פושקין, אך מעבר לקו זה הוא לא הצליח להתקדם. לאון טרוצקי העביר לאזור כוחות נוספות והצבא האדום באזור הגיע לכ-40 אלף חיילים. בעקבות משא ומתן שהתנהל בין השלטון הסובייטי לבין אסטוניה, יחידות אסטוניות שהיו מוצבות בחלק השמאלי של החזית עזבו את אזור הלחימה. לאור עודף משמעותי בכוח הלחימה, הצבא האדום החל במתקפה ולקראת 14 בנובמבר 1919 יחידות הצבא הלבן נסוגו בחזרה לשטח אסטוניה. באסטוניה בלחץ השלטון הם פורקו מנשקם ובכך הסתיימה התנגדות מזוינת לשלטון הסובייטי באזור. האוניות של הצי המלכותי הבריטי עזבו את האזור.
ב-2 בפברואר 1920 נחתם הסכם בין אסטוניה לבין רוסיה הסובייטית שהעביר לאסטוניה שטחי גבול שהיו במחלוקת.
הצבא האדום
היקף הכוח היה כ-40 אלף לוחמים
Animal Collective
אנימל קולקטיב (באנגלית: Animal Collective) היא להקת פופ אקספרימנטלי שנוסדה בבולטימור, מרילנד בשנת 1999. הלהקה הוקמה על ידי דייוויד פורטנר (Avey Tare), נואה לנוקס (Panda Bear), ג'וש דיב (Deakin) ובריאן ווייץ (Geologist). באלבומים ששוחררו תחת השם אנימל קולקטיב משתתפים חלק או כל החברים הנ״ל; הליין-אפ אינו אחיד, אם כי פורטנר ולנוקס הופיעו בכל אלבום.
המוזיקה של הלהקה מאופיינת בהרמוניות קוליות ובחקירה של סגנונות מוזיקליים רבים כגון פריק פולק, נויז רוק, אמביינט ופסיכדליה. הלהקה מנהלת גם את חברת התקליטים Paw Tracks, דרכה הם הוציאו חומרים שלהם ושל אומנים אחרים גם כן. ב-2009, הלהקה הוציאה לאור את האלבום המצליח ביותר שלה, Merriweather Post Pavilion, אותו כינה המגזין Uncut כאחד מציוני הדרך האמריקאיים במוזיקה של המאה הזו.
נקודת ההתחלה והשפעות מוקדמות
אנימל קולקטיב גדלו כחברי ילדות במחוז בולטימור. נואה לנוקס וג'וש דיב הכירו בכיתה ב' ב-Waldorf School of Baltimore והפכו חברים טובים. לאחר כיתה ח', לנוקס עזב לתיכון של רשת Waldorf בפנסילבניה, כאשר דיב נרשם ל-The Park School of Baltimore, שם דייוויד פורטנר למד עוד מכיתה א'. ב-1993, בריאן ווייץ עבר מפילדלפיה למחוז בולטימור, נרשם ל-Park גם כן, והפך חבר של פורטנר. לפי לנוקס, החברים למדו בבתי ספר בעלי דגש על יצירתיות, דמיון וביטוי עצמי. ווייץ ופורטנר החלו לנגן מוזיקה ביחד בגיל 15 בגלל אהבתם המשותפת ללהקה Pavement ולסרטי אימה. הטווח המוזיקלי שלהם כלל גרסאות כיסוי לשירים של Pavement ושל The Cure כמו גם לשירים ״Poison״ של Bell Biv BeVoe ו-״Seasons In The Sun״ של Terry Jacks. כאשר השניים פגשו את דיב מאוחר יותר בתיכון, הם הקימו את להקת האינדי רוק Automine עם שני חבריהם ללימודים ברנדן פאולר (BARR) ועם דייוויד שפריץ. באותו הזמן לקבוצה לא היה כל קשר לסצנת המוזיקה של בולטימור והייתה בעיקר ״בספסלים האחוריים״.
בשנת 1995, Automine שחררו עצמאית את עבודתם הראשונה והיחידה, הסינגל Padington Band. בסביבות זמן זה הם עברו את החוויה הראשונה שלהם עם סמים פסיכדליים כמו LSD והחלו לאלתר בזמן שהם מנגנים מוזיקה. כשפורטנר היה בן 16, הוא כתב וביצע את השיר ״Penny Dreadfuls״ עם Automine שלאחר מכן הופיע באלבום הראשון של אנימל קולקטיב Spirit They're Gone, Spirit They've Vanished.
הארבעה החלו לגלות מוזיקה פסיכדלית ואקספרימנטלית כמו Noggin, כמו גם להקות קראוט רוק כגון Silver Apples ו-Can. במקביל, דיב הכיר את לנוקס לפורטנר ולווייץ, וארבעתם החלו לנגן מוזיקה; לעיתים כולם, לעיתים רק חלקם, ולעיתים כל אחד לבד. התקופה הזו הניבה מספר הקלטות ביתיות שהחברים החליפו ביניהם ושאפשרו להם לחלוק רעיונות. ווייץ ופורטנר, שהשתמשו במכונת תופים בפעם הראשונה, הקימו את הצמד Wendy Darling, שהסאונד שלו הושפע מפסקולים של סרטי אימה כמו המנסרים מטקסס ו-הניצוץ.
ב-1997, לנוקס ודיב עזבו לקולג' באזור בוסטון (Boston University ו-Brandeis University), בעוד וויץ ופורטנר נרשמו לאוניברסטאות בניו יורק (אוניברסיטת קולומביה ו-NYU). בזמן הזה לנוקס ודיב הכינו את אלבום הבכורה של לנוקס, Panda Bear, ממספר הקלטות שלנוקס ערך בשנים שעברו, ובנוסף הקימו את חברת התקליטים Soccer Star Records כדי לשחררו דרכה.
Spirit They're Gone, Spirit They've Vanished
ווייץ ופורטנר, שתעבו את חייהם החדשים כסטודנטים ב-NYU, חזרו למרילנד כל קיץ כדי לפגוש את לנוקס ודיב וכדי לנגן ביחד. באותו הזמן פורטנר עבד על אלבום שבסופו של דבר יהפוך ל-Spirit They're Gone, Spirit They've Vanished. פורטנר ביקש מלנוקס לנגן על התופים באלבום, והם הקליטו אותם לצד פסנתר וגיטרות אקוסטיות בקיץ 1999. עד לסוף השנה פורטנר חזר למרילנד בסופי השבוע כדי להקליט אובר-דאבינג וכדי לסיים למקסס את האלבום. הוא שוחרר לבסוף בקיץ העוקב תחת השם Avey Tare and Panda Bear.
במקביל ללימודי הביולוגיה הימית, ווייץ ארגן מופע נויז ב-WKCR, תחנת הרדיו של Columbia College. בסופי השבוע, הוא ופורטנר לוו תקליטי מוזיקת אוונגרד והאזינו להם לאורך הלילה בחדר המעונות של ווייץ, חוויה שהרחיבה את האופק המוזיקלי של השניים.
בקיץ של שנת 2000, ארבעת החברים בילו מספר חודשים בדירתו של פורטנר בניו יורק כשהם מנגנים באינטנסיביות ביחד תוך שימוש בסינתיסייזרים עתיקים, גיטרות אקוסטיות וכלי בית. לפי לנוקס, בקיץ זה נוצר הבסיס עבור כל המוזיקה העתידית של אנימל קולקטיב. עם זאת, כל ההקלטות של תקופה זו נגנבו כאשר פורטנר עבר דירה והעמיס את חפציו לרכבו בלילה שלפני המעבר.
לצד לימודיו, דייב פורטנר ארגן הופעות ב-New York University למשך תקופה מסוימת. משום שחלק קורס עם Eric Copeland, הוא ארגן מופע עבור להקתו Black Dice ולבסוף השניים הפכו לחברים. בשנת 2000, Spirit They're Gone, Spirit They've Vanished היה גמור, ולנוקס ודיב עזבו לניו יורק. כתוצאה, המוזיקה של הלהקה הפכה לשיתופית יותר בטבעה. אחרי שהכיר את לנוקס לקופלנד, פורטנר ולנקוס העלו את הופעתם הראשונה ביחד בניו יורק ב-The Cooler ביחד עם Dogg and Pony, Rapture ו-Black Dice. כל זה קרה בסוף קיץ 2000.
זו הייתה הפעם הראשונה שהם עטו מסכות ומרחו עצמם באיפור, דבר שמאוחר יותר נהפך למאפיין בולט של ההופעות החיות של הלהקה. מכאן ואילך, פורטנר הופיע עם מסכה בכל ההופעות של הלהקה בשנתיים הראשונות שלה. לנוקס חבש קפוצ'ון של דב פנדה על ראשו (כאמור, שם הבמה שלו הוא Panda Bear) ומאוחר יותר התקשט בצבעי פנים. במהלך סיבוב ההופעות האירופאי של תחילת 2004 הוא חבש פיאה לבנה. דיב הופיע כשלפרצופו מסכה במהלך סיבוב ההופעות של האלבום Here Comes the Indian. סיבוב ההופעות באוסטרליה בנובמבר 2006 היה הפעם האחרונה שהלהקה התקשטה במסכות.
לדברי פורטנר, הסיבה שחברי הלהקה נהגו להסוות עצמם הייתה כדי לעזור להם להיות משוחררים יותר וכדי להכניס את הקהל לאווירה שהם רצו להשרות בזמן ההופעה. מנהג זה נעצר לבסוף משום שהם חשו שהוא עלול להפוך לגימיק שיסיח את תשומת הלב מהמוזיקה. עם זאת, ווייץ עדיין מתהדר בפנס ראש בהופעות חיות, כפי שעשה מההתחלה.
Danse Manatee-Here Comes the Indian
לאחר שלנוקס ופורטנר הופיעו במועדונים ברחבי ניו יורק כצמד, ווייץ הצטרף בסוף שנת 2000 והחל להופיע עמם. חלק רב מהחומרים של אותן הופעות יהיה בסופו של דבר חלק מ-Danse Manatee, האלבום שיוציא בשנת 2001 תחת השם Avey Tare, Panda Bear and Geologist. התהליך של הכנת חומרים בזמן הופעות, הקלטתם לאחר מכן וזניחה של חלקם יהפוך לסימן היכר של אנימל קולקטיב.
לחברות הקרובה עם Black Dice הייתה השפעה עמוקה וארוכה על הלהקה. בקיץ 2001, Black Dice לקחו אותם לסיבוב הופעות שתועד דרך אלבום הלייב Hollinndagain משנת 2002. האלבום שוחרר דרך St. Ives, מעין סניף "בוטיק" שמנוהל על ידי חברת התקליטים Secretly Canadian ונוהג להוציא מהדורות תקליטי ויניל מוגבלות בלבד. Hollinndagain, מוגבל ל-300 עותקים כאשר כל אחד מהם מציג עטיפה ייחודית מעשה עבודת יד, הוא אחד מפריטי האספנים הנדירים ביותר של אנימל קולקטיב. הוא שוחרר מחדש, כ-CD וכתקליט ויניל, ב-31 באוקטובר 2006 דרך Paw Tracks.
בנקודה הזו, דיב החל להופיע עם הקבוצה. האלבום הבא שעתיד היה לצאת ללהקה היה Campfire Songs. הקונספט של האלבום וחלק מהחומרים שבו היו חלק מתקופת ההופעות בניו יורק של פורטנר ושל לנוקס. האלבום מורכב מחמישה שירים שהוקלטו בלייב וברצף ב-2001 במרפסת המקורה של דודתו של פורטנר במונקטון שבמרילנד. בניסיונם ליצור אלבום חמים ומזמין כמדורה (באנגלית: campfire), החברים הקליטו עצמם מנגנים כאשר אחד מהמיקרופונים ממוקם בחוץ כדי לקלוט את רעשי הסביבה. הקלטות שנעשו בשטח הפתוח שבקרבת הבית התווספו גם כן. האלבום המקורי כבר אינו מיוצר, אך Paw Tracks הוציאו אותו מחדש ב-26 בינואר 2010.
לאחר סשן הקלטות זה הם החלו לעבוד על חומרים חדשים ששוחררו לאחר מכן ב-Here Comes the Indian, וניצבו בפני בעיות קשות בתוך הקבוצה. בתחילת 2002 הם יצאו לסיבוב ההופעות הגדול הראשון שלהם שלקח אותם לדרום ארצות הברית; סיבוב הופעות שלדברי פורטנר התגלה כחוויה מטלטלת למדי. מיד לפני סיבוב ההופעות הבא שלהם בקיץ, ווייץ קיבל הודעה על כך שהתקבל ללימודי תואר שני באריזונה למסלול לימודים שחשק בו. לאחר שלושה ימים כאוטיים בדרכים שבהן הוואן של הלהקה שבק חיים, הציוד החל להינזק והכסף החל להיגמר, סיבוב ההופעות עמד על סף ביטול. ווייץ מתאר שבאותו הרגע היה ברור לכל החברים כי הם יסיימו את סיבוב ההופעות, יכנסו לאולפן כדי להקליט את השירים ואז יזדקקו לחופש זה מזה. כאשר הם הגיעו לסן פרנסיסקו, הוא החליט לבסוף לבחור בלימודיו ועזב את הלהקה לשנה אחת.
ב-2002, אנימל קולקטיב היו מושא לשמצה על הופעתם באלבום Invoke של Arto Lindsay.
משום שהקבוצה חששה ש-Avey Tare, Panda Bear, Deakin and Geologist יהיה שם ארוך מדי, ומשום שחברות התקליטים המליצו ששם אחיד יותר הוא הכרחי להצלחה בשוק, החליטו החברים לאמץ את שמם הנוכחי. הם השתמשו בשמה של חברת התקליטים הקודמת שלהם Animal כהשראה לשם שנבחר ״Animal Collective״. ההרכב הזה יועד להיות שונה מזה של להקה טיפוסית; הרכב שיעניק לחבריו את החופש לעבוד כזוג, כשלישייה או כרביעייה, כפי שיוכתב על ידי הפרויקט הרלוונטי או על ידי מצב רוחם. ההוצאה הראשונה שלהם תחת השם הזה הייתה Here Comes the Indian, ששוחרר בשנת 2003 על ידי חברת התקליטים החדשה שלהם, Paw Tracks, שנוצרה ביחד עם Todd Hyman מ-Carpark Records. אנימל קולקטיב מחליטים אילו חומרים ישוחררו דרך Paw Tracks, בעוד היימן מנהל את העסקים השוטפים. הקבוצה שמחה למצוא את היימן, אדם בעל ניסיון בניהול עסק שכזה שבנוסף היה מסור למוזיקה של הלהקה. מש-Paw Tracks נוצרה, Animal פחות או יותר נזנחה. Here Comes the Indian היה האלבום הראשון שבו כל ארבעת החברים באנימל קולקטיב השתתפו. המוזיקה של האלבום, טקסטורות סאונד עמוסות ונגינה אנרגטית, הרחיבה את החשיפה של הלהקה באופן משמעותי.
לאחר ששתי ההוצאות בשנת 2003 משכו תשומת לב רבה, Black Dice ערכו היכרות בין הקבוצה לבין Fat Cat Records; היכרות שהסתיימה כשהלהקה פותחת במערכת יחסים עם מעריציה החדשים ב-Fat Cat. ההוצאה הראשונה של אנימל קולקטיב תחת חברה זו היה אלבום כפול שכלל את Spirit ואת Danse Manatee, שקודם לכן היו זמינים ומוכרים רק באזור ניו יורק.
Sung Tongs-Strawberry Jam
אחרי שכבות הסאונד העמוסות של Here Comes The Indian, פורטנר ולנוקס מחליטים להתרכז ביצירת חומרים בסיסיים ומופשטים יותר. כל אחד מהם החל לכתוב ולהלחין והם הופיעו כצמד, לרוב רק עם גיטרות אקוסטיות, תוף בודד, כמה אפקטים וקולותיהם. הצמד הופיע בעולם רוב השנה עם החומרים החדשים, כשהוא משמש מופע חימום בין היתר ללהקה האיסלנדית múm ול-Four Tet, עד שהשניים חזרו ל-Lamar, קולורדו כדי להקליט את השירים עם Rusty Santos, מוזיקאי ניו יורקי וחבר. התוצאה הייתה Sung Tongs ששוחרר תחת Fat Cat Records ב-2004. Sung Tongs זכה לתשבחות מהמבקרים עבור ההרמוניות שבו, טקסטורות הסאונד האקזוטיות, המלודיות הקליטות וטבעו המשוחרר. באותו הזמן, בריאן ווייץ חזר מאריזונה והוא וג'וש דיב חברו לצמד חבריהם שוב. כל הארבעה החלו לכתוב שירים חדשים ביחד שבסופו של דבר הופיעו בהוצאה שלהם מ-2005 Feels. אנימל קולקטיב, בתור הצמד Panda Bear & Deakin (הידוע גם בשם Noah's Ark), הופיעו ביפן בפעם הראשונה בפברואר 2004 עם Greg Davis & Ogurusu Norihide, אומנים המוחתמים ב-Carpark Records. בזמן סיבוב ההופעות שלהם באירופה, Kieran Hebden (הידוע בשם הבמה Four Tet) הכיר את החברים ל-Vashti Bunyan באדינבורו, סקוטלנד. בהיותם מעריצים של אלבום הקאלט הפולקי של הזמרת משנת 1970, Just Another Diamond Day, הקבוצה סעדה לארוחת ערב עם Bunyan וביקשו לשתף עמה פעולה במספר הקלטות. הקבוצה עודדה אותה לשיר בשלושה שירים שנותרו עוד מתקופת Sung Tongs. השירים שוחררו ב-Prospect Hummer EP בתחילת 2005. ווייץ, שהתחיל לעבוד במשרה מסודרת בתחילת 2004, לא יכול היה להצטרף לסיבוב הופעות זה ולכן פספס את סשן ההקלטות עם Bunyan, אך הוא תרם שיר אינסטרומנטלי אחד ל-EP. ההוצאה הזו ב-2005 הובילה את Fat Cat Records להחתים את Vashti Bunyan, שסוף סוף כתבה, הקליטה ושחררה אלבום שני, ובכך סיימה פסק זמן יצירתי של 30 שנה. באוקטובר 2005, אנימל קולקטיב הוציאו לאור את אלבום האולפן השישי שלהם Feels, שהוקלט בסיאטל עם Scott Colburn, חבר הלהקה Climax Golden Twins הידוע בעבודתו עם ההרכב Sun City Girls. לאחר Feels, אנימל קולקטיב תכננו את סיבוב ההופעות המקיף ביותר שלה שנמשך לתוך סתיו 2006 וכלל ביקורים באוסטרליה ובניו זילנד בפעם הראשונה, לצד השתתפות בפסטיבלים באירופה, והופעות בצפון אמריקה.
הם הוציאו מספר שירים חדשים במהלך סיבוב הופעות זה של 2005–2006: ״Reverend Green״, ״Fireworks״, ״Chores״, ״#1״, ״Safer״, ״Peace Bone״, ״Cuckoo״ ו-״Street Flash״. בקיץ 2006, אביו של דיב נפטר, אירוע שהוביל לביטולו של מופע לאחר שני שירים בלבד בפסטיבל Rock Herk ב-15 ביולי.
בשלהי סתיו 2006, אנימל קולקטיב שחררו את People באוסטרליה כתקליט ״7 ובעולם כתקליט ״12 בתחילת 2007. ההוצאה כללה שלושה שירים ״People״, ״Tikwid״ ו-״My Favorite Colors״, כמו גם גרסת לייב ל-״People״.
בינואר 2007, חברת התקליטים Domino Recordings Company הכריזה שהיא תוציא לאור את האלבום החדש, אז עוד חסר השם, של אנימל קולקטיב. במהלך ההקלטות בתחילת 2007 ג'וש דיב הכריז שהוא לוקח פסק זמן עד הסתיו מהשתתפות בהופעות חיות בגלל סיבות אישיות שונות. אנימל קולקטיב הופיעו כשלישייה מאותו רגע ועד סוף 2009, כאשר Deakin חזר להופיע עמם ב-2011. ב-4 ביולי 2007, Strawberry Jam הודלף לרשת. האלבום יצא בארצות הברית ב-11 בספטמבר 2007 וזכה לתשבחות מיידיות, בחלקו בגלל התמקדות רבה בשירה. האלבום הוכרז כאלבום השנה של פיצ'פורק ושל Tiny Mix Tapes.
Merriweather Post Pavilion
ב-12 במרץ 2008, Water Curses EP דלף ושוחרר ב-5 במאי. ב-9 באפריל, השיר ״Water Curses״ שוחרר כשלעצמו בגרסה דיגיטלית. בתחילת 2008 בעודם שלישייה, הלהקה נכנסה לאולפן כדי להקליט שירים לאלבומם השמיני. האלבום, Merriweather Post Pavilion, נקרא אחר מתחם הופעות ופסטיבלים הממוקם ביערות מרילנד הנושא את אותו השם, ושוחרר ב-6 בינואר 2009. הסינגל הראשון מהאלבום היה ״My Girls״. עוד טרם ליציאת האלבום, מספר מגזיני מוזיקה כגון Fact Magazine החלו להתייחס אליו כאל ״האלבום הטוב ביותר של 2009״, בעוד Uncut Magazine כינה אותו כאחד מציוני הדרך האמריקאיים של המאה הנוכחית. הלהקה תכננה לצאת לסיבוב הופעות באירופה ובארצות הברית ב-2009, בעודם אחד מהמופעים המובילים בפסטיבל ATP New York בספטמבר, שם לנוקס הופיע במופע סולו תחת השם Panda Bear.
בהופעות הראשונות של תחילת 2009 הלהקה הציגה שיר חדש, ״What Would I Want? Sky״, לקהל. בהופעות של מאי 2009 החברים הציגו את השיר ״Bleed״. שירים אלו הופיעו מאוחר יותר ב-Fall Be Kind EP.
ב-7 במאי 2009 הלהקה הופיעה שנית בטלוויזיה בתוכנית הלילה של David Letterman, הפעם עם השיר ״Summertime Clothes מ-Merriweather Post Pavilion. בהופעה טלוויזיונית זו, כמו בהופעות של 2007–2009, הלהקה הופיעה כשלישייה, ללא ג'וש דיב. ארבעה רקדנים עטופים ביריעות הופיעו גם כן על הבמה מאחורי הלהקה, דבר שטרם קרה בהופעותיהם החיות.
בריאיון ל-Pitchfork, פורטנר הודיע שהסינגל האחרון מהאלבום יהיה ״Brother Sport״, ששוחרר ב-9 בנובמבר בגרסת ויניל עם גרסת לייב לשיר ״Bleed״ כבי-סייד.
Fall Be Kind EP יצא ב-8 בדצמבר שהכיל שאריות מ-Merriweather: ״Graze״, ״I Think I Can״, לצד ״What Would I Want? Sky״, שהכיל את הסימפול החוקי הראשון ללהקת Grateful Dead. בנוסף נכללו גם ״On A Highway״ ו-״Bleed״.
ODDSAC
במשך ארבע שנים, הלהקה עבדה על ODDSAC, אלבום ויזואלי, ביחד עם Danny Perez שביים את קליפ הווידאו לשירים ״Who Could Win a Rabbit״ ו-״Summertime Clothes״ של החבורה. הסרט כלל צילומים שפותחו ונערכו במקביל למוזיקה שהוקלטה עבורם. לנוקס הסביר שהם רצו ליצור סרט שיהיה דומה למה שרואה אדם כשהוא עוצם את עיניו בזמן שהוא מאזין למוזיקה של אנימל קולקטיב. ווייץ הוסיף ואמר שזוהי היצירה האקספרימנטלית ביותר של החברים.
בכורת הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים Sundance ב-26 בינואר 2010. ODDSAC הוקרן בבתי קולנוע בצפון אמריקה ובאירופה באביב 2010, ובאוגוסט שוחרר על גבי DVD.
לצד הופעות בניו זילנד ובאוסטרליה בדצמבר 2009, הלהקה תכננה לקחת פסק זמן מסיבובי ההופעות של השנתיים האחרונות כדי להתמקד יותר ביצירה ובכתיבה של מוזיקה. ב-12 בנובמבר, לנוקס הודיע על מספר הופעות שיערוך באירופה בתחילת 2010 כדי לקדם את החומרים העצמאיים שלו תחת השם Panda Bear.
ב-4 במרץ 2010, פורטנר, ווייץ ודיב שיתפו פעולה פעם נוספת עם Danny Perez בהופעה האור-קולית Transverse Temporal Gyrus ב-Solomon R. Guggenheim Museum שבניו יורק כדי לציין 50 שנה להקמתו. שנתיים מאוחר יותר הוכרז שאוסף של הקלטות אולפן והקלטות לייב מאותו פרויקט ישוחרר כתקליט ויניל "12 ב-21 באפריל לכבוד Record Store Day של שנת 2012.
Centipede Hz
במהלך מספר ראיונות במחצית השנייה של 2010, לנוקס ופורטנר הזכירו תכנונים עבור האלבום הבא של אנימל קולקטיב כגון כתיבה מרוכזת במקום אחד והקלטות השירים טרם לקיחתם לסיבוב הופעות, שני מאורעות שלא התרחשו זה זמן רב. פורטנר חשף באוקטובר שהלהקה תעבור בקרוב בחזרה לבולטימור כדי לכתוב את המוזיקה שם.
לקראת סוף אוקטובר 2010, הפסטיבל All Tomorrow's Parties הודיע שאנימל קולקטיב יאצרו ויופיעו בראש הפסטיבל הבריטי במאי 2011. בנובמבר 2010 אושר שדיב יצטרף לחבורה להופעה הזו כמו גם לשאר ההופעות בסיבוב זה. טרם לסיבוב ההופעות האירופאי של 2011, כל ארבעת חברי הלהקה ערכו מספר הופעות בקליפורניה כולל אחת ב-Coachella Music Festival. בהופעות, הלהקה ניגנה בעיקר את שיריהם החדשים שטרם הולקטו.
ב-18 באפריל הוכרז שאנימל קולקטיב יערכו מופע ב-9 ביולי 2011 ב-Merriweather Post Pavilion, המתחם שעל שמו נקרא אלבומם השמיני.
במהלך תקופה זו, החברים הוזמנו על ידי Maryland Film Festival לבחור סרט אהוב ולחלוק אותו עם הקהל. בערב של ה-6 במאי 2011, פורטנר, ווייץ ודיב הציגו צילום 35mm נדיר של הסרט The Boxer's Omen של Shaw Brothers משנת 1983. החברים ציינו שסרט אהוב נוסף עליהם הוא House, סרט אימה יפני משנת 1977.
ב-6 במאי 2012 הם הכריזו עם יציאתו של הסינגל Honeycomb / Gotham בפורמט "7 דרך Domino Records. שני השירים הפכו מיד זמינים לשמיעה דרך אתר האינטרנט של הלהקה. שבוע מאוחר יותר, אנימל קולקטיב שחררו סרטון לאתר האינטרנט שלהם שציין שהאלבום החדש, Centipede Hz, יצא בספטמבר 2012.
ב-1 בספטמבר 2015, הלהקה הכריזה על אלבום לייב משולש, Live at 9:30, שיצא במהדורה מוגבלת ב-4 בספטמבר 2015.
Painting With
ב-15 ביולי 2015, EastWest Studios הודיעו שלהקה סיימה את הקלטת אלבומה החדש באולפנים שלהם. ב-25 בנובמבר, האלבום Painting With הושמע ברמקולים של Baltimore-Washington International Airport, ברציפות עד הערב. פורטנר אישר שהסינגל ״FloriDada״ ישוחרר ב-30 בנובמבר.
שלמה אומברטו נכון
שלמה אוּמבֶּרטו נכון (Umberto Nahon; ו' בתשרי ה'תרס"ו, 4 באוקטובר 1905, ליבורנו, איטליה – ג' בשבט ה'תשל"ד, 15 בינואר 1974, ירושלים) היה ממנהיגי התנועה הציונית באיטליה בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל. הוא עלה לארץ בשנת 1939 ובמשך מספר שנים לאחר מכן שימש בשליחויות קרן היסוד והסוכנות בחו"ל. משנת 1947 היה בישראל וכיהן כיושב ראש ארגון יוצאי איטליה וחבר בוועד הפועל הציוני בין השנים 1951–1964. הוא עבד במחלקה לארגון ולהסברה של הסוכנות היהודית.
קורות חיים
שלמה אומברטו נכון נולד בליוורנו בשנת 1905 למשפחה ספרדית שומרת מסורת. לאחר לימודיו התיכוניים עקר למילאנו לצורך רכישת השכלה גבוהה. עוד מנעוריו גילה עניין בציונות, ובגיל 18 הקים מועדון תרבות יהודית. שנה לאחר מכן (בשנת 1924) היה בין מארגני כינוס ציוני בו השתתף קהל מגוון מהקהילות השונות ובהם דמויות מפתח כמו אלפונסו פצ'יפיצ'י, אנצו סרני ואחרים. הכינוס היה מוצלח והדים ממנו נשמעו למרחוק והוא הוזכר בעיתון הקהילות "ישראל" עוד שנים אחר כך. כך החלה פעילותו הציונית שנמשכה ברצף באיטליה ובארץ עד לכהונתו כמזכיר הקונגרסים הציוניים שהתקיימו בירושלים כארבעה עשורים לאחר מכן. לאחר סיום לימודיו, בגיל 23, התמנה לתפקיד המזכיר הכללי של הפדרציה הציונית האיטלקית ובהמשך התמנה גם לסגן נשיא הפדרציה. במקביל לכך עסק בפעילות פובליציסטית בשבועון שהוציאה הפדרציה, בשם "ישראל" ובמשך כמה שנים היה עורכו.
בשנת 1939 עם יישום חוקי הגזע באיטליה, עלה לארץ עם אשתו אניטה לבית לוי ובתו לאה. בתם השנייה, שמחה, נולדה בתל אביב.הוא קיבל על עצמו תפקידים מטעם קרן היסוד, של גיוס כספים ונסע לכמה ממדינות אירופה וכן לקונגו הבלגית. בתקופת שלטון הפשיזם באיטליה הוא היה המקשר בין ראשי הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית לבין ראשי הממשל האיטלקי של מוסוליני. הוא העביר בין הצדדים מסרים, מהם יכלו לעמוד על כוונות הצדדים. עוד לפני תום מלחמת העולם השנייה הוא נשלח לרומא להיות נציג הסוכנות שם, הקים שם משרד עליה אשר הסדיר את עלייתם ארצה של הפליטים אשר הגיעו לאיטליה. בשנת 1947 חזר לארץ ומאז ועד פטירתו היה עובד המחלקה לארגון והסברה של הסוכנות היהודית.
בשנת 1967 פעל להעברתה של מרכבת הסוסים של משה מונטיפיורי המוזנחת מחצר בית הספר לאמנות בצלאל בירושלים, לאתר הקבע שלה במשכנות שאננים, ליד טחנת הרוח. בעקבות כך זכה שהרחוב הגובל במשכנות שאננים ממזרח ייקרא על שמו. פועלו החשוב של נכון בארץ היה ארגון העברה של ארבעים ארונות קודש ותשמישי קדושה אחרים מבתי כנסת נטושים באיטליה לבתי כנסת בארץ.
לזכרו הוקם "מוזיאון יהדות איטליה ע"ש ש. א. נכון" בירושלים, ורחוב נקרא על שמו בשכונת ימין משה בירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים, מונה ד"ר נכון להיות חבר בוועדה לפיקוח על הכותל המערבי והמקומות הקדושים, על ידי הרבנים הראשיים הרב איסר יהודה אונטרמן והרב יצחק נסים.
העברת ארונות הקודש
בשנת 1952 בוצעה ההעברה הראשונה של ארון קודש, ריהוט ותשמישי קדושה מבית כנסת עזוב של הקהילה היהודית בקוניליאנו וֶנֶטו לישראל. תוכנו של בית הכנסת הזה הוצב בבית הכנסת בירושלים כמנהג בני רומא. בסך הכול הובאו לישראל כארבעים בתי כנסת, בין השאר מוצבים ארונות קודש מאיטליה במקומות הבאים: היכל שלמה, ישיבת פוניבז', מוזיאון ישראל, בבית הכנסת בקניון מלחה, בעיר כרמיאל, בקריית שמואל הדתית בקריות באזור חיפה, ברמת גן בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו ועוד. העברת ארונות הקודש פסקה כאשר רשויות השלטון באיטליה הגיעו למסקנה כי מקומן של שכיות החמדה של יהודי איטליה הוא בארצם.
תהליך העברת ארונות הקודש היה מורכב, דרש אמצעים כספיים, מומחיות, התמדה וניהול מרכזי. כל זה היה תחת השגחתו ופיקוחו של שלמה אומברטו נכון. ארונות הקודש שייכים ברובם עד היום לאוסף מוזיאון יהדות איטליה על שם ש.א. נכון.
ספריו
משה מונטיפיורי
לקריאה נוספת
הספר, שראה אור בהוצאת שני מוסדות העוסקים בהנצחת יהדות איטליה, כולל שני חלקים: חלק העברית, ובו שלושה-עשר מאמרים וחלק באיטלקית, ובו שנים-עשר מאמרים. עם הכותבים בספר נמנים חיים בינארט, שמואל ספראי, דוד קאסוטו, דניאל קארפי ואחרים.
סאפונין
סאפונין (Saponin) הוא גליקוזיד צמחי אמפיפילי פעיל שטח המקציף בבחישה במים.
הוא משמש בתעשייה וכמו כן נחשב לתוסף מזון (999 E). טעמו מריר. במינון גבוה הוא רעיל.