cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ילדות רעות (סרט)
עלילה
בשלב מסוים מגלה רג'ינה על התרמית של קיידי לגבי חטיפי ה"בריאות" שנתנה לה כדי לרדת במשקל, וכנקמה היא מחליטה לפרסם את ספר השרופות אשר מצית מהומות רבות בקרב בנות השכבה עם פרסומו. זאת ועוד, היא מוצאת דרך ערמומית במיוחד כדי להסיר ממנה כל חשד ולהטיל את האשמה על שלוש הבנות היחידות שלא כתבו עליהן דבר בספר - הלוא הן קיידי, גרטשן וקארן. המהומות יוצאות מכלל שליטה, זאת עד שהמנהל רון דובאל (טים מדוז) מפסיק אותן ומכנס את כל בנות השכבה באולם הספורט. בכינוס המורה למתמטיקה שרון נורברי (טינה פיי) גורמת לבנות המוזכרות בספר להתוודות על השמועות שכתובות בו, ובהמשך מבקשת מהן להתנצל אחת בפני השנייה וגם בפני צוות המורים והמנהל. כשמגיעה ההתנצלות של ג'ניס היא שומעת הערה עוקצנית מצדה של רג'ינה, מה שגורם לה לסטות מההתנצלות המקורית ולהתוודות על תוכנית הנקמה שלה ברג'ינה על כל שלביה בפני כל בנות השכבה, זאת מבלי להחסיר את עזרתה הרבה של קיידי בהצלחת התוכנית. בזמן שג'ניס ובנות השכבה לועגות לה באופן מוחצן ביותר, רג'ינה יוצאת בסערה אל מחוץ לכותלי בית הספר בעקבות חשיפת התוכנית, כאשר קיידי אכולת רגשות האשמה בעקבותיה, והיא עד מהרה נדרסת על ידי אוטובוס בית ספר שגורם לעמוד השדרה שלה להישבר.
דחויה מצד ארון ומבודדת חברתית בשל אי היכולת של הסביבה לתת בה אמון מחדש, קיידי המנודה לוקחת את האשמה על כתיבת ספר השרופות. עקב כך המצפון של קיידי נותן לה מנוחה, והאישיות המקורית והצנועה שלה חוזרת אליה, אולם היא לא מצליחה לחמוק מעונשם של הוריה והמורה שלה למתמטיקה גברת נורברי; הוריה מרתקים אותה וגברת נורברי מסבירה לה שהיא סולחת על התקרית, אולם עדיין מטילה עליה "עונש" להצטרף לנבחרת המתמטיקה בתחרות הגמר של אילינוי, ושם, כשהיא מתמודדת אחד על אחד מול תלמידה לא מטופחת מהנבחרת היריבה בסיבוב האחרון - קיידי מגיעה להארה לפיה ללעוג למתחרה שלה או להשפיל אותה לא יעזור לה לנצח בתחרות, ושהדבר היחיד שהיא יכולה לעשות הוא "לנסות לפתור את הבעיה שמולך". קיידי לבסוף פותרת את הבעיה שמולה ומביאה את הניצחון לנבחרת המתמטיקה של בית הספר. באותו יום של תחרות המתמטיקה התקיים בנוסף נשף האביב של בית הספר, ואחרי שהנבחרת וגברת נורברי משכנעים את קיידי לבוא איתם לנשף אף על פי שרותקה על ידי הוריה, כולם מופיעים בנשף עם מעילי הניצחון שהכין קפטן הנבחרת מבעוד מועד. כולם מגיעים ברגע ההכרזה על מלך ומלכת הנשף, וקיידי מגלה שנבחרה למלכה. היא עולה על הבמה כדי לקבל את הכתר, ובטרם רדתה מהבמה היא נושאת נאום על השנה שעברה ומצהירה שכל בנות השכבה שלה יפות בדרכן המיוחדת תוך שהיא שוברת את כתר הפלסטיק לחתיכות ומחלקת אותן בין כולן. לאחר הדברים היא מצליחה לתקן את טיב יחסיה עם ג'ניס ודמיאן, מיישרת את ההדורים עם ארון ומחליטה לעשות הפוגה מקליקת הפלסטיקס.
בתחילת השנה החדשה נראה שדברים רבים השתנו; קליקת הפלסטיקס הספיקה להתפרק - רג'ינה מחלימה ועושה סובלימציה בעקבות המלצת הפיזיותרפיסט שלה כאשר היא מתעלת את כל הכעס שלה לספורט, קארן משתמשת בכישוריה המיוחדים בתפקידה ככתבת מזג האוויר, ואילו גרטשן מוצאת לעצמה קליקה חדשה ובכך מלכת דבורים חדשה לשרת - וג'ניס וקפטן הנבחרת במתמטיקה נמצאים במערכת יחסים. ארון לומד כעת באוניברסיטת נורת'ווסטרן ומתראה עם החברה שלו קיידי בסופי שבוע, וקיידי מצהירה על עצמה שלאחר כל התהפוכות בחייה היא כרגע בגדר בת אנוש רגילה כמו כל השאר. בחצר בית הספר רג'ינה עוברת על פניה של קיידי והן נראות מחייכות אחת לשנייה, מה שמצביע על כך שהן השלימו והשאירו את דרמות העבר מאחור, ואילו דמיאן מבחין בקליקת הפלסטיקס לעתיד מהשנה הראשונה (י') עוברת על פניהם. קיידי מסתכלת לעברן ומעבירה לצופים את חששותיה לגבי האיזון שהושג שיכול להיות מופר על ידן, ותוך זמן קצר הן נראות נדרסות על ידי אוטובוס בית ספר, אם כי זוהי רק מחשבה הומוריסטית בראשה של קיידי.
הפקה
הרעיון ליצירת היה לאחר שהכותבת והשחקנית טינה פיי קראה את ספרה של רוזלנד וייסמן ״Queen Bees and Wannabes״, לאחר הקריאה פיי חשבה שהספר די מצחיק נוכח הדברים שבנות עושות והדרך שבה הן מתנהגות אחת לשנייה באופן שבעיניה היה "די גאוני", היא הסתקרנה לכתוב על הנושא תוך שהיא חושבת לעצמה שיש הרבה מה לכתוב על העניין. טינה מספרת שחלק מהאלמנטים והדיאלוגים בסרט היו לקוחים מחוויותיה האישיות בתיכון (בניהם גם הקטע שבו רג'ינה מחמיאה לקיידי על יופייה וקיידי אומרת "תודה", ולאחר מכן רג'ינה שואלת "אז את מסכימה?"), ושאחרי צפייה בנתוני המשחק של לינדזי לוהן בסרטים "אבא מתארס" ו"שישי הפוך" היא השתוקקה ללהק אותה לסרט בשל הדמיון ההתנהגותי בין הדמויות שמתבטא בין היתר בהחלפה התכופה של אישיות הדמויות.
ביקורות
הסרט קיבל לזכותו ביקורות חיוביות ברובן, כאשר הן מציינות את הופעותיהן של לוהן ושל סייפריד כהופעות קולנועיות פורצות דרך עבורן, ובנובמבר 2012 הוא נכנס לרשימת "טופ 50 סרטי קומדיות נעורים" על ידי אתר הביקורות Rotten Tomatoes, שדירג אותו ב-83% מתוך 100% כשיצא למסכים. אתר הביקורות Metacritic נתן עבור ילדות רעות דירוג של 66 נקודות מתוך 100.
מדיה ביתית
הסרט זכה לביקורות חיוביות והכנסותיו הסתכמו בלמעלה ממאה עשרים מיליון דולר. הסרט יצא ב-DVD בצפון אמריקה במהדורת אספנים מיוחדת של מסך רחב ובמהדורת אספנים של מסך מלא, כאשר שתי המהדורות כוללות מספר סצנות שנחתכו בעריכה, שורת פספוסים, שלושה קטעים מתוסרטים בין הסצנות, הקדימון התיאטרלי, הצצות מקדימות לסרט וראיונות קצרים. המהדורות הופצו ב-21 בספטמבר 2004, חמישה חודשים לאחר הקרנת הבכורה, אז יצא בנוסף הפסקול הרשמי של הסרט. פורמט בלו ריי של הסרט הופץ ב-14 באפריל 2009.
פורד סקוויר
פורד סקוויר (באנגלית: Ford Squire) היא מכונית בתצורת סטיישן מתוצרת חברת Ford of Britain (פורד בריטניה), (שם רשמי: Ford Motor Company Limited), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1955–1959.
דגם פורד סקוויר בתצורת סטיישן, התבסס על דגם "פורד פרפקט דגם 100E."
סך הכול יוצרו 17,812 יחידות.
מחיר דגם "פורד סקוויר" בשנת 1955, עמד על 668 שטרלינג.
דגל ונקובר
בסמוך לניצב הדגל מצוי משולש (שברון) ירוק, ובמרכזו מגן בצבע זהב שעליו מצוירים כתר ובו גרזן ומשוט (הכתר ובו הגרזן והמשוט מהווים את "תג העיר").
הכתר מסמל את איחוד חלקיה השונים של ונקובר לעיר אחת. הגרזן והמשוט מזכירים את התומכים של סמל העיר ומסמלים את ענפי הכלכלה העיקריים עליהם התבססה בעבר כלכלת העיר - כריתת עצים ודיג.
פרפר לילה (תוכנית טלוויזיה)
פרפר לילה היא תוכנית בידור ישראלית בהנחיית טל ברמן ובהשתתפות רן תלם ששודרה בשנים 1997–2000 בערוץ 2 בזכיינית השידור "רשת".
פירוט כללי
התוכנית היא תוכנית לייט נייט שהורכבה ממספר פינות העוסקות במגוון נושאים קומיים בהן השתתפו גם סטנדאפיסטים שונים, ונערכו ראיונות עם ידוענים ישראלים שונים, בהם מוזיקאים רבים. התוכנית צולמה מול קהל חי.
התוכנית זכתה להצלחה רבה בזמן שידורה וירדה מהמסך לאחר שלוש עונות. בעקבות הצלחת התוכנית העלתה הזכיינית המתחרה "קשת" רצועת לייט-נייט שכללה את התוכניות "חלומות בהקיציס" ו"יחסים מסוכנים".
במת השחקנים
במת השחקנים או בימת השחקנים הייתה קבוצת תיאטרון שנוסדה ב-1965 על בסיס יוצרים צעירים ובהם: אמנון מסקין, עודד קוטלר, מיכאל כפיר, לאורה ריבלין, גדליה בסר, אילן תורן, אלכס אנסקי, הלל נאמן, לבנה פינקלשטיין ואסי דיין.
בנובמבר 1968, שלוש שנים לאחר היווסדה, חדלה בימת השחקנים לפעול כמסגרת עצמאית ושולבה בתיאטרון הקאמרי כחטיבה. עם זאת כעבור שנה עברו כמה מחבריה הבולטים, בהם מסקין וקוטלר להתגורר בחיפה ולפעול במסגרת תיאטרון חיפה.
היסטוריה
"במת השחקנים" החלה בסדנת תיאטרון שנהגו אמנון מסקין ועודד קוטלר לערוך פעם או פעמיים בשבוע לשחקנים צעירים. מטרתה הייתה לפתח את היכולות של השחקנים, לעבוד על תפקידים חדשים ולערוך ניסויים תיאטרוניים שלא יכלו לבצע במסגרת התיאטרון הרפרטוארי, מאחר שבמסגרת זו הבמאי מחליט מי ישחק ובאיזה תפקיד, ואין לשחקן מתחיל יכולת להשפיע על בחירה זו.
לאחר שלוש שנים החליטו להקים תיאטרון חדש, שהתבסס על הסדנה, ושחרת על דגלו להיות תיאטרון רפרטוארי צעיר, חדשני, יצירתי ופורץ דרך. התיאטרון החל לפעול בנובמבר 1965, שלמסקין וקוטלר הצטרפו, הלל נאמן ומיכאל כפיר כמייסדים. ההפקה הראשונה שהעלתה הקבוצה, במרץ 1966, הייתה עיבוד של מחזה אמריקאי בשם "מי יציל את הפלאח" מאת פרנק ד. גילרוי, בתרגום תרצה אתר. במקור המחזה, "?Who'll Save the Plowboy", עסק בחקלאי אמריקאי הפוגש לאחר חמש עשרה שנים בחבר שהציל אותו בזמן מלחמת העולם השנייה. בגרסה העברית השניים נפגשים חמש עשרה שנים לאחר מלחמת העצמאות. במחזה שיחקו: הלל נאמן, מיכאל כפיר, דפנה סלנט, רות גלר-אשכר ודן קדם. הוא עלה בחסות ומימון "הבימה" באולם הקטן שלו. הקבוצה עבדה במקביל על הפקה נוספת, מחזהו של יוסף בר-יוסף "תמר יולדת בן" בבימויים של נאמן ומסקין. אך לאחר חודשיים, מאחר שהמחזה "מי יציל את הפלאח" לא הצליח מסחרית, החליט "הבימה" לבטל את החסות על הקבוצה, והיא החליטה להמשיך להציג את המחזה בעצמה ברחבי הארץ ללא החסות.
בסוף 1966 העלתה הקבוצה את המחזה "אהבה מיוחדת במינה", שלושה מערכונים מאת טנסי ויליאמס בבימוי אמנון מסקין והצגה לפי מחזה מקורי בשם "הנזירים" מאת אלי קינן. בתחילת 1967 עלה המחזה "מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים", מאת המחזאי הבריטי דייוויד האליוול, בתרגום רבקה משולח, ובבימוי עודד קוטלר. במחזה השתתפו ליאורה ריבלין, אלכס אנסקי, קוטלר, מסקין ובן ציון מוניץ, והוא היה ההצלחה המסחרית והביקורתית הראשונה של הלהקה. הצגתה הבאה של הלהקה, "עלילות טלמאכוס קליי" מאת לואיס ג'ון קרלינו רשמה הצלחה נוספת. המחזה תורגם על ידי תרצה אתר ועלה באוגוסט 1967, בבימוי אמנון מסקין ובכיכובם של אסי דיין ולבנה פינקלשטיין, שלשניהם היה זה תפקיד ראשון על הבמה. בנובמבר 1967 החליף השחקן מוטי ברכאן את אסי דיין בתפקיד הראשי. מחזה נוסף שעלה בסוף אותה שנה היה "סיפור אוריה", מאת בנימין גלאי, בבימוי עודד קוטלר. מחזה שהוא מעין הקבלה בין אגדה אצטקית והסיפור התנ"כי, בהשתתפות אמנון מסקין, מיכאל כפיר, הלל נאמן, ולבנה פינקלשטיין.
באוקטובר 1967, אריה זקס, שמונה כמנהל האמנותי של תיאטרון החאן בירושלים, שהיה אז בשלבי הקמה, הזמין את "במת השחקנים" לעבור לירושלים ולפועל כחלק מצוות השחקנים של התיאטרון החדש. לאחר שהיו על סף חתימת הסכם, המהלך בוטל בעקבות התפטרותו של זקס מתפקיד המנהל האמנותי, לאחר שלא קיבל את החופש האמנותי שהובטח לו, וההנהלה הציבורית שמונתה לתיאטרון ביקשה לשלוט ברפרטואר. בנוסף היו חילוקי דעות בתוך קבוצת "במת השחקנים" לגבי המעבר לירושלים. בעקבות ההיכרות עם זקס, הוא הוזמן לביים בתל אביב עם צוות "במת השחקנים" את הקומדיה היוונית "השלום", שעלתה באפריל 1968, עם צוות שכלל בין היתר גם את לבנה פינקלשטיין וטוביה צפיר. את הכוראוגרפיה למחזה יצרה גליה גת, רקדנית להקת בת שבע, ואת התלבושות והמסכות יצרה עדה המאירית. המחזה זכה לביקורות נלהבות. לאחר שהוצג פעם אחת בירושלים, באולם "בית העם", פנו גורמים דתיים לעירייה ודרשו שלא יוצג יותר, מאחר שבסצנה אחת לקראת סיום המחזה מופיעה אחת השחקניות בחזה חשוף. עקב כך עבר המחזה מאולם "בית העם", שהיה בבעלות העירייה, לאולם "מיטשל" בירושלים שהיה שייך להסתדרות. באוגוסט 1968, עלה המחזה "כל יום אותו סיפור" מאת ג'יימס סונדרס, בבימוי בן ציון מוניץ, שהיה מעצב התאורה של הלהקה וגם שיחק במספר הפקות קודמות, וקיבל את ההזדמנות גם לביים.
במאי 1968 הושאל עודד קוטלר כבמאי לתיאטרון "המעגל" של פיליפ דיסקין בירושלים, בכדי לביים את "כך משתעשעת אמי המשוגעת", מאת אן ג'ליקו, שעלה באולם "החאן". בספטמבר החל משא ומתן על איחוד בין "המעגל" ו"במת השחקנים" בחסות עיריית ירושלים, במטרה להקים תיאטרון עירוני ירושלמי שיפעל באולם תיאטרון ירושלים, שהיה עתיד להחנך ב-1970, והאולם הקיים בהחאן הירושלמי. אך לבסוף חתמה הקבוצה על הסכם הצטרפות לתיאטרון הקאמרי כחטיבה נפרדת, תוך הבטחה שהלהקה תשמור על עצמאותה ועל האג'נדה האמנותית שלה. במסגרת הקאמרי המשיכה הקבוצה לעלות הפקות תחת הכותרת "בימת השחקנים". ההצגה הראשונה שהציגה הקבוצה בקאמרי הייתה "חדרים", שני מחזות קצרים של הרולד פינטר ("החדר" ו"האוסף"), בבימויו של עודד קוטלר, עם עדנה פלידל, אמנון מסקין, טוביה צפיר, אלכם פלג וליאורה ריבלין.
גם במסגרת הקאמרי פעלו זמן קצר יחסית, וכעבור שנה עברו חברי הקבוצה לפעול במסגרת תיאטרון חיפה, לאחר שעודד קוטלר מונה כמנהל אמנותי של התיאטרון, עובדה שנתנה דחיפה אמנותית משמעותית לתיאטרון החיפאי בשנות השבעים.
מרק אנטל
מרק אנטל (במקור עד 1898 קוֹהְְן (כהן), בהונגרית: Antal Márk; דווצ'ר, 18 באפריל 1880 – קלוז'-נאפוקה, 29 באוקטובר 1942) היה מורה, מתמטיקאי, פוליטיקאי של חינוך יהודי-הונגרי, אביהם של יאנוש אנטל ושל אישטוואן אנטל. הוא ארגן וניהל את "בית הספר התיכון היהודי תרבות" בקלוז'-נאפוקה.
ביוגרפיה
מרק אנטל נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) ושל מריה פרייס. ב-6 ביולי 1905, בבודפשט הוא התחתן עם סרן וינטרניץ, בתם של אנטל וינטרניץ ושל פני פרידמן. בשנת 1907 התקבל מרק לתא הבונים החופשיים רפורם (Reform) בבודפשט. לאחר סיום לימודיו בבודפשט, עבד שם ומשנת 1907 היה העורך המשותף של "דפי המתמטיקה של בתי הספר התיכוניים" ובשנת 1919 בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד בוועדה העממית לחינוך ציבורי. הוא ראה במתמטיקה כלי נשק חשוב במאבק נגד איתני הטבע והעבודות שלו הרחיבו את תורת הצמדות והבניות בגאומטריה.
העיקרון המנחה של מדיניות החינוך שלו היה להבטיח את המשכיות החינוך על ידי ארגון מוסדות מחוץ לבית הספר. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר תחילה לווינה, ואחר כך עבר לקלוז'-נאפוקה, ושימש כמנהל "אגודת בתי הספר הלאומיים היהודיים תרבות". הוא גייס אינטלקטואלים מתקדמים לצוות ההוראה של התיכון היהודי ללא הבחנה דתית.
הוא היה מרצה קבוע בבית הספר הפתוח (החינמי) של איגוד העובדים (1921–1925), אז ביחד עם ויקטור דזנאי (מקודם: דיטריכשטיין) ואחרים ערך כתב עת לנוער יהודי בשם "המזרח הצעיר" (1922). לאחר הפסקת פעילות בית הספר בשנת 1927 היה מתמטיקאי בחברת הביטוח מינרווה. הוא ארגן סמינרים של מדעי החברה המרקסיסטיים בדירתו.
כעובד המחלקה למדעי הטבע של איגוד המוזיאונים בטרנסילבניה (EME), הוא הציג את תורת היחסות של אלברט איינשטיין ושיבח את אנשי המתמטיקאי פרקש בויאי. בסתיו 1940 הוא נלחם להקמת גימנסיה יהודית בקלוז'-נאפוקה, שהוא היה מנהלה עד מותו. כתביו המתמטיים נותרו בכתב יד.
Melody
Melody (בעברית: מלודיה) הוא סינגל של המפיק המוזיקלי הבריטי, סיגלה, שיצא, על ידי חברות התקליטים מיניסטרי אוף סאונד ו-B1 רקורדינגס, ב-21 בינואר 2022. השיר כולל שירה של הזמרת-יוצרת הנורווגית, אידה מרטיניסן בוטן.
נכון לאוגוסט 2022, השיר הושמע למעלה מ-58 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הלירי פורסם בחשבון היוטיוב של סיגלה ב-21 בינואר 2022. נכון לאוגוסט 2022, הווידאו קליפ הלירי נצפעה למעלה מ-4 מיליון פעמים.
הווידאו קליפ, שצולם בטאוטיוואקאן דה אריסטה, מקסיקו, פורסם בחשבון היוטיוב של סיגלה ב-4 בפברואר 2022. נכון לאוגוסט 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5 מיליון פעמים.
תחנת הרכבת כפר חב"ד
תחנת הרכבת כפר חב"ד היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל שהוקמה בשנת 1952. התחנה שוכנת באזור התעשייה שבפאתי כפר חב"ד וסמוכה למושב צפריה, למושב אחיעזר וליישובים נוספים. ליד התחנה עובר נחל שפירים.
היסטוריה
ב-2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס. ב-2022 התחילה לעבור בתחנה רכבת חשמלית.
מבנה התחנה
מבנה התחנה הנוכחי הוא מבנה מודרני, הכולל שני רציפים ארוכים עם ספסלים לישיבה ומעבר תת-קרקעי המחבר את הרציפים. בתחנה אמצעי נגישות שונים וחניה חינם ל־40 מכוניות ולאופניים. בתחנה נעשים עבודות תשתית כך שבעתיד יהיו 150 מקומות חניה נוספים ומחלף בעל הפרדה מפלסית שיחליף את המפגש כביש-מסילה הצמוד לתחנה.
תכנון עתידי
מתוכנן להוסיף בתחנה עוד שתי מסילות, להאריך את התחנה בשני הכיוונים, ולשלב את הכניסה אליה במחלף חב"ד האמור להבנות במקום.
משה מאיר
משה מאיר (נולד ב-1961) הוא סופר, משורר, מחנך, חוקר מחשבת ישראל והוגה דעות ישראלי. מתגורר בירושלים.
פעילות
מאיר מפרסם מאמרים בנושאי הגות בעיתון "מקור ראשון" ובכתב העת "דעות". פרסם שלושה ספרי שירה, וב-2009 יצא ספר פרוזה שלו, "אבי אבי". עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בהגותו של הרמן כהן.
מאיר היה שותף ביצירת הסרט התיעודי 'סוקרטס על למברטה', המגולל את סיפור מסעו בניסיונו לגלות את האמת בדבר נסיבות נפילתו של אביו המחנך יעקב מאיר במלחמת ששת הימים.
השקפותיו
הגותו של מאיר עוסקת בזהות דתית בתקופה המודרנית, ביחסי דת ומדינה ובהגדרת הזהות הציונית-הדתית במדינת ישראל. בין היתר עסק בהגדרת ה"חילון כתופעה פנים דתית".
לפי מאיר, חילוניות איננה מושג הפכי ומנוגד לדתיות, ושתיהן יכולות לשכון באדם אחד - "היהודי הדתי-חילוני". בנושא זה עוסק ספרו "שניים יחדיו: פילוסופיה דתית-חילונית חדשה".
מאיר הגדיר את ערך החירות העומד בבסיס התפיסה השמרנית; הסתכלות הרואה ביחיד, האטום האנושי, את מי שגלומים גם החיבורים למשפחה, לקהילה ולעם. במקום ה'אטום' (הקיים בתפיסת ה"חירות" הליברלית) ניצבת ה'מולקולה'. בהתאם לכך, "הגדרת החירות היא חירות של אדם הרקום במעגלי הזהות".
נמל התעופה הבין-לאומי של פלרמו
נמל התעופה הבינלאומי פלרמו-פונטה רייסי (באיטלקית: Aeroporto di Palermo-Punta Raisi) הקרוי באופן רשמי נמל התעופה פלרמו-פלקונה ובורסילנו (Aeroporto di Palermo-Falcone e Borsellino) הוא נמל תעופה אזרחי הנמצא ליד העיירה פונטה רייסי, 35 ק"מ צפונית-מערבית לפלרמו, שבסיציליה. זהו נמל התעופה השני בגודלו בסיציליה אחרי נמל התעופה קטאניה-פונטנרוסה. בשנת 2011 עברו בו כ־5 מיליון אנשים.
חברות תעופה איטלקיות שנמל התעופה הזה משרת:
הנמל מחובר לפלרמו באמצעות כביש מהיר, מסילת רכבת ורכבת תחתית.
כלל יד ימין
במתמטיקה ובפיזיקה, כלל יד ימין הוא כלל מנמוני שימושי לקביעת המגמה של וקטורים המעורבים בתנועה סיבובית, בשדה מגנטי ובאופן כללי - וקטורים הנוצרים על ידי מכפלה וקטורית. מערכת צירים תלת־ממדית נקראת מערכת ימנית, אם מתקיים, לפי כלל היד הימנית,.
ניסוח הכלל
כיוון תוצאת המכפלה, מוגדר על ידי כלל יד ימין בצורה הבאה: אם האגודל מצביע לכיוון הווקטור הראשון במכפלה, \vec a, והאצבע המורה מצביעה לכיוון הווקטור השני במכפלה, \vec b, אז התוצאה,, תהיה בכיוון אליו מכוונת האמה (ראו איור 1).
החלפת סדר האצבעות
כל תמורה זוגית, בה הסדר של האצבעות מוחלף באופן מחזורי, גם היא יכולה להיות ניסוח של כלל יד ימין. למשל אם האצבע המורה תצביע לכיוון הווקטור הראשון, והאמה תהיה בכיוון הווקטור השני, האגודל יציע על כיוון התוצאה.
ניסוח נוסף
בהינתן המכפלה, נסובב את הווקטור \vec a לכיוון הווקטור \vec b דרך הזווית הקטנה הנוצרת ביניהם. אם נקפל את אצבעות יד ימין כך שכיוון הסיבוב שלהן הוא בכיוון סיבוב זה, האגודל יצביע לכיוון תוצאת המכפלה (ראו איור 2).
מכאן קל לראות ש-
שימושים
פרט למכפלה וקטורית, שימוש נפוץ בכלל היד הימנית מתבצע בגדלים הקשורים לסיבוב, כמו מהירות זוויתית, תאוצה זוויתית, ובדרך כלל גם מומנט כוח, ותנע זוויתי. גדלים אלה מיוצגים על ידי וקטורים שכיוונם הוא לאורך ציר הסיבוב. המגמה של וקטורים אלה, כלומר הכיוון על הציר שאליו הם מצביעים, היא שרירותית וחסרת משמעות פיזיקלית (לכן וקטורים אלה מכונים לעיתים פסאודו-וקטורים). עם זאת, חשוב לקבוע פעם אחת בצורה אחידה את הכיוון השרירותי הזה, והמוסכמה בעולם המדעי היא שהוא נקבע בעזרת כלל היד הימנית. כך, למחוגי שעון המסתובבים עם כיוון השעון יש מהירות זוויתית בכיוון הנכנס למישור השעון, ולמחוגים המסתובבים נגד כיוון השעון יש מהירות זוויתית בכיוון היוצא ממישור השעון.
כלל היד הימנית מופיע גם בכל הקשור לשדה מגנטי, שגם הוא למעשה פסאודו-וקטור שלמגמתו אין משמעות פיזיקלית. הוא בא לכדי ביטוי בחוק ביו סבר, ובחוקים אחרים הקשורים לשדה המגנטי.
כלל יד שמאל
בדומה לכלל יד ימין, ניתן להגדיר גם כלל יד שמאל, ומערכת צירים שמאלית. כרשום קודם, כדי להפחית את הבלבול, משתדלים להתייחס בעיקר למערכת ימנית. אך בשימושים מעשיים, גם למערכת שמאלית יש מקום. למשל, תבריג שמאלי הוא הכרחי במקום שהכוחות הפועלים יגרמו לבורג ימני להשתחרר. דוגמה נוספת היא מנוע חשמלי לעומת מחולל חשמל - גנרטור (generator). בגלל שבשני המקרים יש חילוף תפקידים בין הגורמים לתוצאה, במוסכמות המקובלות, כלל היד השמאלית מתאים למנוע החשמלי. וכלל היד הימנית יתאים למחולל חשמלי.
לואי דיאמר
לואי-ז'וזף דיאמר (בצרפתית: Louis-Joseph Diémer; 14 בפברואר 1843, פריז – 21 בדצמבר 1919, פריז) היה פסנתרן, מלחין ונגן עוגב צרפתי.
קורות חייו
תוך זמן קצר עשה לו שם כווירטואוז ויצא למסעות קונצרטים עם הכנר פבלו סרסטה. בקונסרבטואר לימד, בין השאר, את אדואר ריזלר, אלפרד קורטו, לאזאר לוי, אלפרדו קאזלה, איב נאט ורובר קאסאדסי.
דיאמר עשה רבות גם לקידום השימוש בכלים עתיקים כשהגיש סדרת הופעות בצ'מבלו במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1889) ותרם לייסוד "האגודה לכלי נגינה עתיקים".
תפוקתו של דיאמר כמלחין כללה קונצ'רטו לפסנתר ומספר רב של יצירות סלוניות, שכולן נשכחו פחות או יותר במשך השנים.
הקלטות
דיאמר היה בן הפסנתרנים הראשונים שהקליטו לגראמופון. על הקלטותיו נאמר, שהן מציגות את מיטב ההיבטים של אסכולת הפסנתר הצרפתית במאה ה-19 - צלילות, דגש ושליטה בתרוצות מהירות של צלילים נפרדים (detaché) וסולמות שקופים בפיאניסימו. הן מצדיקות בבירור את התואר שנתנה לדיאמר העיתונות הצרפתית, "מלך הסולם והטריל".." הן מאשרות גם את דברי תלמידו לאזאר לוי, שגם השפעתו הוא ניכרה בזירת המוזיקה הצרפתית. וכך כתב לוי, "הדייקנות המדהימה של נגינתו [של דיאמר], הטרילים האגדיים שלו, צלילות הדעת והמתינות השקולה של סגנונו, עשו אותו לפסנתרן המצוין שכולנו הערצנו."
מריו שנברג
מריו שנברג (בפורטוגזית: Mário Schenberg, גם Schönberg; 2 ביולי 1914, רסיפה – 10 בנובמבר 1990, סאו פאולו) היה פיזיקאי, מהנדס חשמל, מבקר אמנות וסופר יהודי-ברזילאי. ידוע בעיקר בזכות תרומותיו באסטרופיזיקה ובפרט מחקריו על תהליכים גרעיניים הקשורים בהתפוצצויות סופרנובה.
שנברג נחשב לאחד הפיזיקאים התאורטים החשובים בברזיל. הוא פרסם מחקרים בתרמודינמיקה, מכניקה קוונטית, מכניקה סטטיסטית, תורת היחסות, אסטרופיזיקה ומתמטיקה.
שנברג נודע גם כחבר במפלגה הקומוניסטית הברזילאית, ובשל כך נעצר מספר פעמים על ידי הדיקטטורה הצבאית ששלטה בברזיל באותן שנים. בנוסף היה פעיל מאוד פוליטית ונבחר פעמיים כחבר פרלמנט מטעם מדינת סאו פאולו.
באקדמיה
שנברג החל את לימודיו בפקולטה להנדסה ברסיפה. לאחר מכן, הוא עבר לסאו פאולו (לבית הספר הפוליטכני של אוניברסיטת סאו פאולו), שם גם סיים לימודים בפילוסופיה ובמתמטיקה.
ב-1939, נסע לאירופה, ועבד במכון לפיזיקה של אוניברסיטת רומא עם הפיזיקאי אנריקו פרמי. בהמשך, עבר לציריך, בה עבד עם הפיזיקאי וולפגנג פאולי. עם התקרבות המלחמה, נסע לפריז לעבוד עם פרדריק ז'וליו קירי.
ב-1944, חזר שנברג לברזיל, ועבד באוניברסיטת סאו פאולו (USP) עד 1948, עת נסע לאירופה, לשהות של 5 שנים בבריסל, בה עבד בתחומים קרינה קוסמית ומכניקה סטטיסטית. בתקופה זו עבד גם עם הכימאי, הפיזיקאי והמתמטיקאי הבלגי איליה פריגוז'ין ושיתף פעולה עם קבוצתו של ג'יוספה אוכיליאני.
בין השנים 1953 ו-1961, היה ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת סאו פאולו, בה הקים את המעבדה לפיזיקה של המצב המוצק וחנך את הקורסים הראשונים למחשוב באותה האוניברסיטה.
תהליך אורקה וגבול שנברג-צ'נדראסקאר
בהשראתו הכינוי לתהליך אורקה (Urca-process), תהליך מחזורי בו מתרחשות תגובות גרעיניות, בהן משחרר גרעין האטום אנרגיה תוך בליעה של אלקטרון ופליטת חלקיק בטא וזוג נויטרינו ואנטי-נויטרינו. התהליך עצמו גורם להקטנה של הלחץ הפנימי העומד כנגד כח הכבידה עד כדי חציית הסף הקריטי ומוביל לקריסת הכוכב פנימה לליבתו ולהתפוצצות סופרנובה. ג'ורג' גאמוב נתן לתהליך את שמו, על שם הקזינו הנודע בריו דה ז'ניירו, בעקבות הערה של שנברג - "האנרגיה בליבת כוכב המתפוצץ כסופרנובה חיש נעלמת כמו הכסף בשולחן רולטה".
ב-1942 גילו ופרסמו שנברג והפיזיקאי ההודי סוברהמניאן צ'נדראסקאר את גבול שנברג-צ'נדראסקאר, המבטא את המסה המקסימלית של ליבתו של כוכב היכולה למנוע את קריסתן הכבידתית של השכבות העליונות בכוכב לתוך הליבה, עם כילוי מאגרי המימן בה.
בפוליטיקה
במקביל לפעילותו האקדמית, השתתף שנברג באופן פעיל בשיח על בעיותיה הפוליטיות והכלכליות של ברזיל. הוא יזם בסאו פאולו את מסע התעמולה "הנפט הוא שלנו", נאבק על ההגנה על משאביה המינרליים הגרעיניים של ברזיל, והיה מעורב בדיונים על מתקנים למחקר גרעיני.
ב-1946, הוא נבחר לציר במועצה המחוקקת של מדינת סאו פאולו מטעם המפלגה הקומוניסטית הברזילאית (Partido Comunista Brasileiro, PCB). בהמשך, הודח ונעצר ממניעים פוליטיים. ב-1962 נבחר שוב כציר, הפעם מטעם מפלגת העבודה הברזילאית (Partido Trabalhista Brasileiro, PTB), אך מינויו נשלל, לאחר שהואשם בכך שהשתייך למפלגה הקומוניסטית.
ב-1969, עם ההכרזה על הצו הממסדי מס' 5 (Ato Institucional Número Cinco, AI-5), הוא הוצא לגמלאות בכפייה, ונאסר עליו להיכנס לתחומי הקמפוס האוניברסיטאי של אוניברסיטת סאו פאולו. צו זה בוטל רק ב-1978, כאשר החלה חזרתה ההדרגתית של ברזיל למשטר דמוקרטי. ב-1979, צורף שנברג שוב לסגל האקדמי באוניברסיטת סאו פאולו. באותה התקופה, סוף שנות השבעים, כאשר כבר נחשב שנברג לדמות לאומית ידועה, הגביר את פעילותו הפוליטית. שנברג גינה את הסכם הגרעין בין ברזיל וגרמניה ויצא נגד שימוש בלתי הולם באנרגיה גרעינית. ב-1979 חזר לאוניברסיטת סאו פאולו וב-1987 היה לפרופסור אמריטוס.
שנברג הלך לעולמו בשנת 1990 והותיר אחריו בת, פרופ' אנה קלרה גריני שנברג, גנטיקאית ומיקרוביולוגית באוניברסיטת סאו פאולו.
כריס דלוזיו
כריסטופר רפאל דלוזיו (באנגלית: Christopher Raphael Deluzio; נולד ב-13 ביולי 1984) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של קהיליית פנסילבניה. הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הימית, שירת דלוזיו בעיראק וכקצין בין 2006 ל-2012. לאחר תום שירותו הצבאי הוא עבד כעורך דין וכחוקר משפטי של אוניברסיטת פיטסבורג.
ב-2022 דלוזיו התמודד בבחירות האמצע לקונגרס לייצוג מחוז הקונגרס ה-17 של מדינת פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא ניצח בבחירות הכלליות לאחר שקיבל כ-53.2% ולאחר שהביס את מועמד המפלגה הרפובליקנית, ג'רמי שפר. בראשית ינואר 2023 החל את כהונתו בקונגרס.
חיים אישיים
דלוזיו מתוגרר בתורנבורג שבפנסילבניה.
ב-2015 הוא התחתן עם אלכסנדרה זואי באנל, אותה הכיר בזמן שלמד בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
גרטי דאוב
גרטי דאוב (בגרמנית: Gerti Daub; נולדה ב-1937) היא דוגמנית גרמנייה.
ביוגרפיה
דאוב נולדה באוטרכט וגדלה בהמבורג, ב-1957, כשהייתה בת תשע עשרה, הוכתרה למיס המבורג ובחודש לאחר מכן זכתה בתואר מיס גרמניה.
מספר ימים לאחר מכן היא גם הגיעה למקום השלישי בתחרות מיס אירופה, התקשורת במדינתה כינתה אותה "גרייס קלי" עקב הדמיון בין שתיהן.
היא ייצגה את גרמניה בתחרות מיס תבל, שנערכה בלונג ביץ'. בטקס פתיחת התחרות בה הוצגו המתמודדות לפי מדינתן היא נבחרה ל"מיס פוטוגניק" על ידי העיתונאים שסיקרו את התחרות. היא נהייתה למועמדת מועדפת בתחרות גם על ידי התקשורת וגם על ידי הציבור. בעיתון לוס אנג'לס טיימס היא תוארה כ"בלונדינית מושלמת ופייבוריטית לכתר מיס יוניברס" וכינו אותה גם "ונוס הבלונדינית של גרמניה". ביום בו כל אחת מחמש עשרה מתמודדות הגמר הגישו נאום היא קיבלה את הכי הרבה תשואות מן הקהל. בערב גמר התחרות היא לבסוף נבחרה לסגנית רביעית בלבד. עקב מיקומה הקהל באולם הפגין בוז על כך, ואף נראה בולט שהמנחה אד הנסי לא הסכים עם בחירה זו.
היא הופיעה בסרט גרמני "הלב של סט. פאולי". חברת ההפקות מטרו גולדווין מאייר הציעה לה 250,000 דולר על מנת שתשתתף בסרט ומספר כוכבי קולנוע, בהם מריה של, קורט יורגנס ויול ברינר, ניסו לשכנע אותה לעשות זאת, אך היא סירבה.
יחסי אסטוניה–סן מרינו
יחסי אסטוניה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין אסטוניה לסן מרינו כוננו ב-9 ביולי 2003. השגרירה הראשונה של סן מרינו באסטוניה, סילביה ברטי, העבירה את כתב האמנתה לנשיא טומאס הנדריק אילווס ב-21 בפברואר 2008. השגריר של אסטוניה בסן מרינו הוא תושב רומא.
...And Then There Were Three...
השיר Sences from a Night's Dream מבוסס על רצועת הקומיקס נימו הקטן. זהו השיר הראשון שאת מילותיו כתב קולינס לבדו. Say It's Alright Joe מדבר על שתיין שמגיע עד לאבדן חושים בעקבות שכרותו. האלבום הגיע עד למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי ושהה במצעד במשך 32 שבועות בזכות הצלחתו של הסינגל Follow You Follow Me. גם באלבום זה את רוב השירים כתב והלחין טוני בנקס קלידן הלהקה. לאחר עזיבתו של סטיב האקט החליף אותו בסיסט הלהקה, מייק ראת'רפורד. זהו גם האלבום האחרון שבו הלהקה השתמשה במלוטרון. עטיפת האלבום עוצבה על ידי היפנוסיס שהוקמה על ידי סטורם ת'ורג'רסון (אשר נודע בעבודתו עם פינק פלויד).
Down and Out
Down and Out הוא השיר הפותח את האלבום. אורך השיר 5 דקות, והוא נכתב על ידי כל חברי הלהקה: טוני בנקס, פיל קולינס ומייק ראת'רפורד. זהו שיר שבו התחיל להישמע הצליל הפופ אשר מחליף את צליל הרוק המתקדם הייחודי של הלהקה. השיר כמו השירים מהתקופה של הלהקה עם פיטר גבריאל, נפתח בשקט ומוביל לסיום דרמטי. במקור השיר נקרא בשם "The Man With The Big Cigar".
ביצוע:
Undertow
ביצוע:
Ballad of Big
Ballad of Big הוא השיר השלישי באלבום. השיר נכתב על ידי כל חברי הלהקה (טוני בנקס, פיל קולינס ומייק ראת'רפורד). זהו השיר הראשון באלבום שכלל שיתוף פעולה בין השלושה. השיר מספר על ענק בשם ג'ים אשר מפחד מכולם. אורך השיר 5 דקות. והשיר, כמו השירים בתקופה של הלהקה עם פיטר גבריאל, נפתח בשקט ומתפתח לשיר רוק קצבי ואגרסיבי. השם המקורי של השיר היה Ballad Of Big Jim.
Deep in the Motherlode
Deep in the Motherlode נכתב על ידי הבסיסט/גיטריסט הלהקה מייק ראת'רפורד. השיר יצא לאור כרצועה השישית באלבום.
השיר מספר סיפור בדיוני על מסעותיו של אדם בתקופת בהלת זהב בנבדה ומשפחתו, שהאיצה בו לקבל זהב רב ככל שהוא יכול.
המילים "Go West young man" ("לך למערב איש צעיר") הן התייחסות למשפט מפורסם של הוראס גרילי, אשר, ב-13 ביולי 1865 פרסם מאמר: "לך איש למערב איש צעיר, תיסע מערבה ותגדל עם המדינה".
השיר בוצע בהופעות הלהקה בהופעות לקידום האלבום ב-1978 ושימש תכופות כשיר הפתיחה בסיבוב ההופעות שלהם בשנת 1980, אבל השיר לא בוצע בהופעה חיה לאחר מכן. ביפן ובצפון אמריקה השיר הופץ כסינגל, אך שמו שונה ל- "לך איש צעיר מערב", כשורה זה החוזרת על עצמה לאורך כל השיר.
Many Too Many
Many Too Many הוא סינגל נוסף מהאלבום. הגיע למקום ה-43 במצעד הסינגלים הבריטי. לבי-סייד של הסינגל נוספו שני שירים שלא הופיעו בשום אלבום אולפן של הלהקה. "Vancouver" ו-"The Day the Light Went Out" שני שירים אלו לבסוף יצאו במארז התקליטורים של הלהקה Genesis Archive 2: 1976–1992. לשיר זה צולם וידאו קליפ.
השיר כולל את השימוש האחרון של הלהקה במלוטרון בכל ההקלטות של ג'נסיס. למרות זאת, קלידן הלהקה טוני בנקס השתמש במלוטרון באלבום הבכורה שלו A Curious Feeling שיצא שנה לאחר מכן.
השיר מעולם לא בוצע בהופעות החיות של הלהקה. אך השיר הושמע שוב בסיבוב ההופעות של הלהקה. גם בסיבוב ההופעות לאיחוד הלהקה בנקס הציע לנגן את השיר אך זה נדחה.
סיזר מילאן
מילאן כתב כמה ספרי ייעוץ לאימון כלבים ולשליטה בהם: "הדרך של סיזר" (Cesar's Way), "היה מנהיג הלהקה" (Be the Pack Leader) והספר "הלוחש לכלבים" (Dog Whisperer), שאף פורסם בישראל.
במרץ 2006 העניק האיגוד הבינלאומי למומחי הכלבים (International Association of Canine Professionals) למילאן ולאשתו, אילוסיון וילסון מילאן, חברוּת של כבוד באיגוד.
"שיקום כלבים" הוא תחום ההתמקצעות המרכזי של מילאן. דרך השיקום של מילאן מאופיינת בהתערבות בחיי היום-יום של בעל הכלב תוך הדגמה להשתלטות על הכלב במצבי אמת. מילאן אף פתח מרכז פסיכולוגי לכלבים באמצע שנות ה-90, בעקבות הצלחת התוכנית שלו בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. הרצון המרכזי של מילאן הוא לשקם כלבים אגרסיביים, והוא שומר חיבה מיוחדת לכלבים הנחשבים על ידי חלק מהציבור כבעלי הסתברות גבוהה יותר להפוך לכאלה, כמו כלבי פיטבול ורוטווילר.
סיזר מילאן נחשב בידי רבים ברחבי העולם כמאמן הכלבים הטוב ביותר, בזכות המקצועיות שלו בביצוע בפועל של שיטתו הייחודית, הכוללת בין השאר השראת אנרגיה רגועה ואסרטיבית, וגם בזכות הניסיון בשיקום אלפי כלבים בעייתיים.
ביקורת על הגישה והתכנית
למרות הצלחתה המסחרית של התכנית והפופולריות לה זכה סיזר מילאן, גישתו זכתה וזוכה לביקורת רבה בקרב אנשי אקדמיה ומאמני כלבים. לטענתם, השיטות אותן נוקט סיזר מילאן מבוססות על ענישה ומביאות את הכלבים למצב של חוסר אונים. מלבד הבעיות האתיות העולות כתוצאה מפרקטיקות מכאיבות ומאיימות, טוענים מבקריו כי נזקן רב מהתועלת.
נושא נוסף הזוכה לביקורת בכל הנוגע לגישת עבודתו הוא ההישענות על תאוריית "מבנה הלהקה" ושימת הדגש על דומיננטיות, ככלי מפתח לשינוי התנהגותי. למעשה, העולם האקדמי אינו מכיר במונח "דומיננטיות" כפי שמציג אותו סיזר מילאן.
ביוגרפיה
מילאן נולד בשנת 1969, לפליפה מילאן גיין (Felipe Millán Guillen) ומריה טרסה פבֶלה דה מילאן (Maria Teresa Favela de Millán), בעיר קוליאקאן שבמדינת סינלואה במקסיקו. לדברי מילאן, יותר מכל אדם אחר השפיע עליו סבו להיות מאמן כלבים. בספרו כתב מילאן כי בכל כלב הוא רואה את נשמת סבו.
מילאן בילה את רוב ילדותו בעבודה בחווה ליד קוליאקאן לצד סבו שעסק בחקלאות. אף על פי שהוא גר בבית העשוי מחימר וחסר מים זורמים, מילאן אמר שמעולם לא הרגיש עני, והגדיר את ילדותו "גן-עדן". הוא הוקסם בילדותו מהחיות בחווה, אך יותר מכל, נקשר לכלבים.
ההתבוננות בלהקות הכלבים בשטחים החקלאיים השפיעה רבות על הפילוסופיה ודרך החשיבה שלו מאוחר יותר. הוא נחשף לדרך החיים של הכלבים. מילאן טוען שכדי להיות מאמן טוב, "עליך להיות מנהיג הלהקה, זה שאחראי על הכלב ולא זה שהכלב אחראי עליך".
מסטלאן
כשהיה בן שש, עברה משפחתו למסטלאן, העיר השנייה בגודלה במדינת סינלואה. אביו החליט שהוא רוצה להעביר את ילדיו לבתי ספר טובים יותר. לדברי מילאן, החלק הרע ביותר בעזיבה לעיר היה היעדר בעלי החיים.
המסע לאמריקה
ב-23 בדצמבר 1990, בגיל 21, מילאן, שלא דיבר אנגלית כלל, חצה את הגבול לארצות הברית. למרות שהייתה לו משפחה באריזונה, פנה מילאן להוליווד בעקבות חלומו להיות מפורסם. משפחתו לא הייתה מרוצה מן העניין אך חסכה כסף, והוא קיבל 100 דולר ממשפחתו למסע. הוא חצה דרך טיחואנה, ללא ויזה לארצות הברית. מכיוון שלא רצה לשלם למבריח, שיבריח אותו דרך הגבול, בילה מילאן כמה ימים בטיחואנה, תוך שהוא לומד את הגבול. שלושת הניסיונות הראשונים שלו לחצות את הגבול נכשלו, ולבסוף נאלץ מילאן לשלם למבריח את 100 הדולרים שקבל ממשפחתו. יום למחרת חצו השניים את הגבול, במשך שעות לדברי מילאן. לאחר שחצה את הגבול, עלה על מונית לעבר סן דייגו. לאחר שחי ברחובות במשך חודש, הצליח להשיג עבודה כמטייל עם כלבים וכן במספרת כלבים. אט אט, החל מילאן לצבור ניסיון ומוניטין כאחד שכלבים מתנהגים לצידו אחרת מאשר ליד הבעלים המקוריים של הכלב.
לאחר מכן, עבד בשטיפת לימוזינות. זאת מכיוון שהמעביד שלו הציע לו מכונית משלו בתמורה לעבודתו. לאחר שהשיג מכונית, נסע ללוס אנג'לס. הוא החל לעבוד באקדמיית שיקום לכלבים, וגם שם צבר מוניטין רב. אט אט החל לצבור מספר רב של לקוחות, אף שלא למד לאמן כלבים מעולם. בין לקוחותיו היה השחקן ויל סמית' ואשתו. הקרבה לסמית' עזרה לו לצבור עוד לקוחות מפורסמים, שגם הם הוקסמו משיטת השיקום שלו. מילאן למד אנגלית בצורה מורחבת והרחיב את הידע שלו בנוגע לפסיכולוגיית כלבים והתנהגותם.
הפופולריות של מילאן גדלה רבות, והוא אף הצליח לפתוח ולממן בעצמו מרכז פסיכולוגיה לכלבים שהקים בדרום לוס אנג'לס.
בשנת 2002, לאחר שהתראיין לעיתון לוס אנג'לס טיימס, קיבל מילאן הצעות רבות ממפיקים בהוליווד. מילאן קיבל תוכנית משלו: "הלוחש לכלבים, עם סיזר מילאן" (Dog Whisperer with Cesar Millan), והיא שודרה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. לאור הצלחת התוכנית הוא כתב ספר, והוא פורסם עם עליית העונה השנייה של התוכנית. הספר זכה להצלחה עצומה, וכיכב במקומות הראשונים במצעדי ספרים בארצות הברית.
בין השנים 1994-2010 מילאן היה נשוי לאהובת נעוריו, אילוסיון וילסון מילאן (Ilusion Wilson Millan) ויש לו עמה 2 ילדים, ינדרֶה (Andre; נולד ב-1995) וקלווין (Calvin; נולד ב-2001). בשנת 2010 וילסון הגישה בקשת גרושין ובקשה למשמורת על ילדיהם המשותפים. על רקע הגירושים, קשיים כלכליים אליהם נקלע ומות כלבו האהוב (DADDYׂ) שליווה אותו ברוב שנות הסדרה, ביצע מילאן ניסיון התאבדות. באותה שנה הוא גם החל במערכת יחסים עם בת זוגו הנוכחית ג'הירה דר, ילידת הרפובליקה הדומיניקנית. באפריל 2016 בני הזוג הכריזו על אירוסיהם.
פרסום במדיה
בנוסף לתוכניתו המצליחה, "הלוחש לכלבים", המשודרת בכמה מדינות (כולל ישראל), השתתף מילאן בכמה תפקידי אורח ובתפקידים משניים בסדרות שונות, וגם התראיין למספר רב של תוכניות:
מילאן הופיע כשחקן אורח בעונה השנייה של סדרת הדרמה האמריקאית "הלוחשת לרוחות", בתוכנית של אופרה וינפרי פעמיים (במאי 2005 ובספטמבר 2005), השתתף בתוכנית הקומדי סנטרל ובתוכנית האנימציה סאות' פארק, בשנת 2006. מילאן גילם את עצמו ב-17 בספטמבר 2008, בסדרה "עצמות".
פרסים ומועמדויות
בשנת 2006 ובשנת 2007, תוכניתו של מילאן, "הלוחש לכלבים", שבערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, הייתה מועמדת לפרס אמי.
במרץ 2006 העניק האיגוד הבינלאומי למומחי הכלבים (International Association of Canine Professionals) למילאן ואשתו חברוּת של כבוד באיגוד.
בשנת 2007 הוענק למילאן פרס ה-Michael Landon, על השראה לצעירים דרך הטלוויזיה. בשנת 2008 הוּכר כ"אוצר של לוס אנג'לס" ("Treasure of Los Angeles"). בשנת 2008 זכתה תוכניתו, "הלוחש לכלבים", בטקס ה-Annual Imagen Awards.
שיטות אימון
מילאן טוען כי אינו "מאמן" כלבים לציית להוראות כמו "שב, התגלגל, בוא" וכדומה. במקום זאת, מילאן טוען כי הוא משקם כלבים לא מאוזנים, ועוזר "לאמן מחדש" את בעליהם.
מילאן לעיתים עובד עם קבוצה של כלבים, זאת על מנת שיהיו בתוך להקה.
מילאן נודע בכישוריו לאמן כלבים, הדבר הבולט בדרך שיקומו של מילאן הוא לדבריו להתחבר ולהקרין אנרגיה (חיובית, שלילית) אל הכלב; "עליך לחשוב כמו מנהיג הלהקה ולהיות כמו מנהיג הלהקה". מילאן טוען כי המפתח לשיקום כלב הוא קודם כל למידה על אופי והרגלי הכלב, וכדי שהכלב יהיה במצב רגוע, על הבעלים לשדר אנרגיה רגועה ואסרטיבית, כמו מנהיג להקה.
ביקורות
ב-6 בספטמבר 2006 קרא "הארגון ההומני האמריקאי" (American Humane Association) להפסקת התוכנית בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, תוך ביקורת על שיטות האימון של מילאן. בפברואר 2010 הכריז ארגון זה כי למרות חילוקי דעות ברורים בעבר וכמה תחומים של חוסר הסכמה בהווה, הארגון מחזיק באינטרסים משותפים רבים עם סיזר מילאן. הארגון הזמין את סיזר להשתתף בסימפוזיון בנושא אימון כלבים.
באוקטובר 2006 כתבו יועצים של "הארגון הבינלאומי להתנהגות חיות" (International Association of Animal Behavior) לערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, על חששם שהתוכנית "עלולה להוביל ילדים למעשים לא בטוחים"; הארגון קרא לשינוי המדרוג של התוכנית ל-TV-G (תוכנית לא לילדים).
מפיק טלוויזיה, פלוייד סוארז, הגיש תביעה משפטית כנגד סיזר מילאן והמרכז השיקומי שלו. לטענתו הוא הביא את כלבו למרכז השיקומי של מילאן, ועוד באותו יום הכלב הובהל לווטרינר והושם באוהל חמצן בשל מאמץ יתר ופציעות בגפיים מההליכון. התביעה הסתיימה בפשרה.
דוקטור ניקולאס דודמאן, מנהלת הקליניקה להתנהגות בעלי חיים בבית הספר הווטרינרי קמוניגס':
ג'אן דונאלסון, מנהלת האקדמיה לאילוף כלבים בארגון צער לבעלי חיים :
דוקטור איאן דאנבר, בעל שם עולמי בהתנהגות כלבים :
משה שפירא (עפרה)
הרב משה כהנא שפירא (שבט תרצ"ה, 5 בינואר 1935 – ח' באדר ב' תשע"ט, 15 במרץ 2019) היה מייסד מדרשת שובה, יחד עם רעייתו רבקה שפירא.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לדוד וגולדה שפירא. למד בת"ת "יבנה", ולאחר מכן עבר לבית הספר הממלכתי דתי "מוריה", שם גם פגש את חברו הרב עדין שטיינזלץ. בשנת תש"ט התחיל ללמוד בישיבת "תורה ומלאכה" בכפר אברהם.
בצעירותו סבל מצליעה קלה. ניתוח שעבר כדי להיטיב את מצבו נכשל, והחמיר את הצליעה אותה נשא עמו כל חייו.
בשנת תשי"א הקים יחד עם הרב עדין שטיינזלץ את "אחוות שלהבתי-ה" שכונתה גם "חבורת השלהבת". החבורה חשה שהיא נושאת בשורה חדשה, שהם הגדירו כ"שיבה אל יהדות ארצישראלית ברוח החסידות". העולם היהודי שראו סביבם נתפס בעיניהם כמיושן וארכאי, ותפקידו של הארגון שהקימו היה "לגלות לעולם את האמת".
בשנת תש"כ (1960) נישא לרבקה לבית שנור, אותה הכיר במסגרת חבורת השלהבת.
בשנים שלאחר נישואיהם התגוררו בשכונת קריית משה בירושלים ור' משה התקרב לחוגי מרכז הרב. לאחר מלחמת יום הכיפורים החל ללמד יחד עם רבקה במכון אורה לבנות. במכון זה לימדו הזוג שפירא שנים ארוכות, כאשר רבקה משמשת כמרכזת המכון. בשנים אלו הוקמה ההתנחלות הישראלית "עפרה" ומשפחת שפירא הצטרפה למתנחלים וקבעה במקום את ביתה.
בשנת תשמ"ד, ייסד הזוג שפירא את מכון "שובה" לבנות ביישוב החדש עפרה, המדרשה העל תיכונית הראשונה לבנות, מוסד שעצם מתכונתו היה פריצת דרך ותוכנית הלימודים שלו שאפה להעניק לבנות 'תורת חיים' שמקורותיה בחסידות ובלימוד עיוני בכתביו של הרב קוק.
במשך שנים רבות לימד במכללה ירושלים.
הקמת חבורת השלהבת ולאחר מכן מדרשת שובה נחשבת בעיני רבים כמבשרת הנאו-חסידות בציבור הדתי-לאומי.
נפטר ביום שישי ח' באדר ב תשע"ט, ונקבר בבית העלמין בעפרה למחרת במוצאי שבת. בלוויה השתתפו אלפים, וזו הייתה הלוויה הראשונה בה נישאו ההספדים בבית הכנסת של היישוב.
משפחתו
לרב משה שפירא נולדו שבעה ילדים, הבכור שבהם - אברהם, נפטר בגיל 8 מסרטן. בין בניו נמנים הרב יהושע שפירא ראש ישיבת ההסדר רמת גן, הרב יצחק שפירא ראש ישיבת עוד יוסף חי, ומתניה שפירא סמנכ"ל מועצת יש"ע. בתו נשואה לבנו של הרב משה גנץ (אחיו של הרב חיים גנץ).
טלוגו
טֶלוּגוּ (తెలుగు) היא שפה דראווידית שמדברים בה בעיקר תושבי מדינות אנדרה פרדש וטלנגאנה שבהודו. זו השפה ה-13 המדוברת ביותר בעולם כשפת אם. כאשר כוללים דוברים שזו אינה שפת האם, טלוגו היא השפה השלישית המדוברת ביותר בהודו.
טלוגו היא שפה קלאסית בת אלף שנים של ספרות ויצירה תרבותית רצופה. המסורת הספרותית בטלוגו ידועה פחות מזאת של הטמילית.
יעד סופי 4
יעד סופי 4 (באנגלית: The Final Destination; תורגם לעברית גם כהיעד הסופי) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2009, אשר נוצר בגרפיקת תלת-ממד. הסרט בוים על ידי דייוויד ר. אליס ונכתב על ידי אריק ברס, אשר עבדו יחדיו גם בסרט השני. הסרט יצא בישראל ב-10 בספטמבר 2009.
עלילה
בעודו צופה במירוץ מכוניות ב"אצטדיון מקינלי", לניק אובאנון יש חיזיון על תאונת מכוניות הגורמת לשליחת מכוניות בוערות אל עבר הקהל, מחיצת הצופים ולקריסת האצטדיון. מתוך פאניקה, ניק מצליח לשכנע את חברתו לורי מיליגאן, ואת חבריהם האנט ויינורסקי וג'נט קנינגהאם לעזוב. לצד הארבעה, עוד קבוצת אנשים יוצאת מהאצטדיון, כועסים על ניק על שהרס להם את הצפייה במירוץ. איש ביטחון בשם ג'ורג' לאנטר מנסה להפריד בין האנשים כאשר הם מתחילים לריב, בדיוק כאשר חזיונו של ניק מתממש. לאחר טקס אזכרה ב"אצטדיון מקינלי", שניים מהצופים שעקבו אחרי ניק וחבריו מחוץ לאצטדיון - קרטר דניאלס וסמנתה ליין, נהרגים באכזריות בתאונות משונות.
לאחר ששמעו על מותם של קרטר וסמנתה בחדשות, ניק ולורי מתחילים לחקור ומגלים על האסונות שהתרחשו בשלושת הסרטים הקודמים (הפיצוץ בטיסה 180, תאונת הדרכים בכביש מספר 23 ושימוט רכבת ההרים במקינלי, פנסילבניה) ומגלים שהניצולים (שניצלו על ידי החזיונות) החלו למות בשורה של תאונות לא סבירות כמה זמן לאחר מכן. בזמן שהאנט וג'נט מסרבים להאמין להם, ניק ולורי מצליחים לשכנע את ג'ורג' שהמוות בעקבותיהם והשלישייה מתחילה לנסות לשכנע את שאר הניצולים, למרות שלא הצליחו להציל אף אחד חוץ מג'נט, שכמעט טבעה במתקן לשטיפת מכוניות. הניצולים הבאים למות הם: אנדי קווזר, האנט וג'ונתן גרוב.
ג'ורג' נהרג כשלניק יש חיזיון נוסף המראה לו שלורי וג'נט ימותו בזמן שהן צופות בסרט בקולנוע שבקניון, לאחר פיצוץ בחדר שליד הקולנוע. ניק ממהר להגיע אליהן, בזמן שלורי מרגישה שהסכנה עוד לא עברה. ברגע שניק מגיע, הוא ולורי מנסים לשכנע את ג'נט לעזוב, אך אינם מצליחים, וג'נט נהרגת בפיצוץ בעוד לורי נמחצת מתחת לדרגנוע של הקניון. ניק לאחר מכן מגלה שהאירוע עוד לא קרה, והוא מצליח להציל את חברותיו על ידי כיבוי השריפה שתגרום לפיצוץ.
שבועיים לאחר מכן, השלישייה, במחשבה שהצליחו לסכל את תוכניותיו של המוות, חוגגים את ניצחונם בבית קפה. ניק מבחין שלפיגום שמחוץ לבית הקפה יש רגל רפויה, ואומר לעובד בנייה שיתקן זאת. ברגע שהוא בפנים, ניק מבחין בסימנים ואותות מסביבו, ומבין שהמוות עוד בעקבותיהם. ברגע שניק מבין זאת, הפיגום נופל, ובמטרה להתחמק מפגיעה, משאית סוטה מדרכה ומתנגשת בבית הקפה והורגת את ג'נט, לורי וניק.
עתיד הסדרה
קרייג פרי, המפיק של הסרט, הודיע שאין תוכניות לעשות סרט חמישי, ושסרט זה הוא האחרון שבסדרה.
ביקורות והכנסות
עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע. אתר הקולנוע האמריקאי "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 28%, בהתבסס על 100 ביקורות. אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון ממוצע של 30 מתוך 100, בהתבסס על ביקורות של 14 מבקרי קולנוע.
חרף הביקורות השליליות, הסרט זכה להצלחה מסחרית. בשבוע הראשון ליציאתו דורג במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-27.4 מיליון דולר, ובכך גבר על סרטו של רוב זומבי, "ליל המסכות 2", שיצא באותו תאריך.
סיוט
סיוט או סיוט לילה הוא חלום הגורם לתחושה שלילית חזקה של אי-נעימות אצל החולם, בדרך כלל פחד או אימה. החלום עשוי לכלול תכנים של סכנה ומצוקה, וליצור תחושות כגון נפילה, כאב, טביעה או מוות. החולם מתעורר לרוב עם תחושת מצוקה, זוכר את החלום או את התחושה השלילית שעורר, ומתקשה לחזור לישון למשך זמן מסוים.
מצבים קיצוניים של סיוטים מתמשכים המשפיעים גם על התפקוד היומיומי, נחשבים לפאראסומניה בשם "הפרעת סיוט". סיוטים נבדלים מחלום בלהות או ביעותי לילה, הנחשבים להפרעת שינה בה החולם נמצא במצב של חוסר מודעות המלווה בצעקות או בכי, והוא אינו זוכר את האירוע למחרת.
אטימולוגיה
המילה "סיוט" מקורה מארמית, ומופיעה מספר פעמים בגמרא בהקשר של ביעותי לילה אך לעיתים גם בהקשר כללי יותר עבור דבר מה מפחיד ומבעית, שאינו בהכרח חלום לילה (למשל ב).
המונחים המקבילים בשפות הגרמאניות (Nightmare באנגלית, Nachtmahr בגרמנית ו-Nachtmerrie בהולנדית) מתייחסים ליצור המיתולוגי הנקרא באנגלית עתיקה Mare (ובעברית "מרא"). יצור זה, שמקורו בפולקלור הגרמאני והסלאבי (ואף הגיע אל חסידי אשכנז ומוזכר בספר חסידים ), הוא שד הפעיל בלילות ומחפש קורבנות השקועים בשינה, על מנת להשרות עליהם חלומות מפחידים.
שכיחות
התופעה שכיחה יותר בשלב הילדות והנעורים, ונחשבת לחלק מההתפתחות הנורמלית. אנשים החווים קשיים רגשיים שונים, דחק וטראומה נפשית מדווחים על תכיפות רבה יותר של סיוטים. נשים מדווחות על יותר סיוטים מאשר גברים.
גורמים
סיוטים עלולים להיגרם בשל סיבות פיזיות כמו חום גבוה, או מסיבות פסיכולוגיות כמו טראומה נפשית או לחץ בחייו של החולם; אך לעיתים קרובות אין לכך סיבה ברורה. אנשים שחוו טראומה נפשית קשה בחייהם (כגון השואה, שבי, תאונת דרכים ועוד), מתארים לעיתים כי האירועים והתחושות הקשות שחוו שבים אליהם בסיוטים. אכילה לפני השינה, המגרה עלייה בחילוף החומרים בגוף ואת פעילות המוח, עלולה להגביר סיוטים במהלך השינה.
הפרעת סיוט
אנשים הסובלים מסיוטים חוזרים ונשנים, או אובחנו בהפרעת סיוט, עשויים לפנות לסיוע באמצעות טיפול פסיכולוגי או פסיכיאטרי. בטיפול פסיכולוגי ניתן לעסוק בדרכים להקל על תחושות הדחק לפני השינה, ובדרכים להתמודד עם התכנים המאיימים המופיעים בסיוטים. יש המנסים להתכונן לשינה כך שתעבור באווירה רגועה ונינוחה יותר, באמצעות טכניקות הרפיה, פעילות גופנית שגרתית, יוגה או מדיטציה.
הבדלים בין סיוט לחלום בלהות
חלום בלהות או ביעותי לילה נחשבים הפרעת שינה (Sleep Terror Disorder), והם נבדלים מסיוטי לילה במספר מאפיינים: הם מתרחשים לרוב במהלך השליש הראשון של הלילה, בשלבים פחות עמוקים של השינה - שלבים 3–4 של שנת NREM (ולא במהלך שלב שנת החלום, REM). במהלך ביעותי הלילה האדם לא מצוי במצב של מודעות, הוא עשוי להתיישב במיטתו עם מבט מפוחד ולהיראות מבולבל, והביעותים מלווים בצרחות, בכי וחרדה קיצונית; לרוב חוזר לישון מיד ולא זוכר את האירוע בבוקר. התופעה נפוצה אצל ילדים, כ-1-6% מהם סובלים מכך. לעיתים ביעותי הלילה משקפים בעיה נוירולוגית קלה באונה הטמפורלית במוח; אם התופעה מתחילה בגיל ההתבגרות, הדבר עלול להיות סימן ראשון לאפילפסיה טמפורלית.
התייחסות בתרבות
חוויית הסיוט מתוארת בספר איוב:
בימים קדומים יוחסו האימה והבעתה שיש בסיוטים לכוחות חיצוניים כמו שדים ורוחות, כגון סוקובוס, אינקובוס, ומארה (Mare), שלפי הפולקלור הגרמאני רוכב על חזהו של הנם וגורם לו לסיוטים (הנקראים על שמו באנגלית nightmare).
את'ה אנגומיס
אֶתָ'ה אֶנְגוֹמיס (ביוונית: Ε.Θ.Α. Έγκωμης) היא קבוצת כדורסל קפריסאית משכונת אנגומי בעיר ניקוסיה, המשחקת בליגת העל הקפריסאית.
קבוצת הכדורסל של את'ה אנגומיס הוקמה בשנת 1942, מאיחוד שני המועדונים שהיו קיימים בשכונת אגומיס (טיאלה ואנג'ניסיס). כאחד מקבוצת המועדונים שייסדו את ליגת הכדורסל הקפריסאית. בעונת 1979/80 החלה לשחק בליגה הבכירה. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה בדאבל (אליפות+גביע) היסטורי. בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה באליפות השנייה שלה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת קראבנוס 1-3. בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף, הפסידה בגמר הסופרקאפ לקבוצת קראבנוס 79-68, וזכתה בגביע הקפריסאי בפעם השנייה לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת קראבנוס 64-68.
בעונת 2004/05 השתתפה הקבוצה בגביע היורוקאפ (פיב"א). ובעונות 2011, 2012, 2013 השתתפה ביורוצ'לנג'.
פרשת גבריאל תירוש
פרשת גבריאל תירוש הוא רומן מאת הסופר והמשורר יצחק שלו, שיצא לאור בשנת 1964 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד".
עלילת הספר סובבת סביב המורה להיסטוריה גבריאל תירוש וחמישה מתלמידיו, ההופכים לכיתה צבאית מאומנת המבצעת פעולות גרילה בפורעים ערביים, בתקופת מאורעות תרצ"ו בירושלים.
עלילה
הספר נפתח עם הגעת מורה חדש להיסטוריה, גבריאל תירוש, לכיתה השביעית בגימנסיה. עד מהרה מגלים התלמידים כי דרכו החינוכית של תירוש הצעיר והנמרץ שונה מאוד מדרכם של שאר המורים המבוגרים במוסד, העוסקים במלאכת החינוך בחינת "מצוות אנשים מלומדה". תירוש מלמד היסטוריה, אך יותר מכך, הוא חי אותה. הוא גוזר גזרה שווה בין גורלם של הצלבנים, שלא הצליחו להיאחז בארץ וגורשו ממנה בידי המוסלמים, ובין גורל היישוב היהודי בארץ ישראל, אם לא יעמוד על נפשו מפני המתנכלים לו. גבריאל בז למדיניות ההבלגה שבחרו מנהיגי היישוב. הוא רואה בה "אחת מעויתות הנפש היהודית שעוד לא נשתחררה מן הגלות", וסבור כי בגללה סופם של היהודים בארץ ישראל יהיה כסופם של הצלבנים. עם זאת, ציין תירוש, "הנני נגד רצח עיור הפוגע באנשים מקריים, אבל לטירור מכוּון יפה, הפוגע בלב לבם של האשמים, יש ערך פוליטי עצום!"
כדי לממש את תוכניותיו האקטיביסטיות, מייסד תירוש את "החוג המצומצם ביותר", אלו חמישה מבכירי תלמידיו, שנועדו לשבור את חרפת ההבלגה ולהשיב מלחמה שערה לפורעים הערבים. חברי החוג המצומצם הולכים שבי אחרי דמותו הכריזמטית של גבריאל תירוש, ולאחר סדרה של תצפיות וסיורים באזור ירושלים הם מתחילים לעבור אימונים בנשק. מאוחר יותר נכנסים חברי "החוג המצומצם ביותר" למסגרת "ההגנה", ומגלים כי תירוש הוא מפקד הפלוגה שלהם.
תירוש, המתכנן להכשיר אותם כמפקדי כיתות, מגלה כי מפקדיו ב"הגנה" דוחים את רעיונותיו האקטיביסטיים ופורש מן הארגון. הוא מושך אחריו את חברי החוג המצומצם לפרוש גם הם, והם מתחילים בפעולות תקיפה של שכונות וכפרים ערביים, כאשר הם מכוונים לפגוע באנשי הכנופיות. לקראת סוף הרומן מתברר כי הארגון שהקימו הוא חלק מארגון האצ"ל שהולך ומתגבש באותה התקופה.
באחת הפעולות, ליד הכפר שייח' ג'ראח, נופלת איה, אחת מחברות החוג המצומצם. ימים מספר לאחר מותה, עוזב גבריאל את תפקידו ולא נראה שוב. המספר מעלה אפשרות כי גבריאל חש אשם, וכנקמה, ובניסיון לכפר על מותה של תלמידתו, יצא למבצע צבאי, ממנו לא שב.
פרשנות
בתקופת מאורעות תרצ"ו בירושלים שלו היה תלמיד הגימנסיה העברית, ואחר כך מורה בה. הוא שאב את הדמויות בעלילה מהיכרות אישית עם דמויות מקבילות שהכיר. כך למשל ד"ר רוזנבלום המנהל, הוא בן דמותו של ד"ר יוסף מוהליבר מנהל הגימנסיה בתקופת לימודיו.
ההיסטוריון יהודה סלוצקי מתח ביקורת על הספר, עקב "רקע מוּטעה ומטעה מבחינה היסטורית". סלוצקי הדגיש שאינו חולק על זכותו של הסופר לכלול בספרו פרטים בדיוניים, אלא כי "הרקע ההיסטורי, עליו מתחוללת עלילת הסיפור, תואר שלא כראוי ואינו תואם כלל למציאות ולאווירה של הימים ההם". שלו דחה ביקורת זו וציין: "אף-על-פי שהשתדלתי שלא לסטות מהעובדות עצמן, לא אתיימר שהמסופר עולה בקנה אחד עם ההיסטוריה הרשמית של ה"הגנה", אף לא עם זו של אצ"ל או לח"י; אני די לי שהוא עולה בקנה אחד עם רשמינו, שאיפותינו וחלומותינו באותה תקופה".
StumbleUpon
StumbleUpon היה מנוע גילוי (סוג של מנוע חיפוש אינטרנטי) שמוצא תוכן אינטרנטי וממליץ עליו למשתמשיו. תכונותיו של האתר מאפשרות למשתמשים בו לגלות ולדרג אתרי אינטרנט, תמונות, וסרטונים שמותאמים לטעמם האישי ולתחומי העניין שלהם, באמצעות שיתוף על בסיס עקרונות הרשתות החברתיות. השירות נסגר ביוני 2018.