cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאוריית ברונסטד–לאורי
השוואה עם תאוריית לואיס
- מתנהג כחומצת לואיס בתווך בסיסי, מכיוון שאין חילופי פרוטונים זה עם זה;
- מתנהג כבסיס ברונסטד-לאורי בתווך חומצי.
השוואה לתאוריית לוקס-פלד
בתאוריית לוקס-פלד, תגובות בין תחמוצות במצב נוזלי או מוצק מושוות לתגובות חומצה-בסיס, מה שלא נלקח בחשבון בתאוריית ברונסטד-לאורי. בתאוריה זאת, חומצה מוגדרת כקולטת תחמוצת, בעוד שבסיס יהיה התורם שלה. למשל, התגובה :
מיוצגת באופן כללי על ידי:
תגובה זו אינה עונה על ההגדרה של תאוריית ברונסטד-לאורי לחומצות ובסיסים. מצד שני, תחמוצת המגנזיום (MgO) פועלת כבסיס כאשר היא מגיבה עם תמיסה מימית של חומצה.
על פי ברונסטד-לאורי, צורן דו-חמצני (SiO2) המומס במים, אמור להיות חומצה חלשה.
לפי תאוריית לוקס-פלד, תרכובות כדוגמת MgO ו-SiO2 בפאזה מוצקה, עשויות להיות מסווגות כחומצות או בסיסים. לדוגמה, המינרל אוליבין עשוי להיחשב כתרכובת של תחמוצת בסיסית, MgO, עם תחמוצת חומצית, סיליקה, SiO2.
נקודת ניואל
נקודת ניואל ממוקמת 5.27 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מנקודת קתרינה;
נקודת ניואל ממוקמת 2.7 קילומטרים ממזרח לנקודת לברנוב;
נקודת ניואל ממוקמת 950 מטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהאי טאטול;
נקודת ניואל ממוקמת 1.07 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מסלעי ליאנטור;
נקודת ניואל ממוקמת 3.85 קילומטרים דרומית-מערבית מסלעי ליברטי;
נקודת ניואל ממוקמת 14.8 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מנקודת הרמוני שבאי נלסון;
נקודת ניואל ממוקמת 10.67 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת קיצ'ן;
ו-נקודת ניואל ממוקמת 4.22 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת אוגרצ'ין.
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה בשנת 1935 על ידי אנשי חקירות דיסקברי (Discovery Investigations), מהאונייה דיסקברי II (Discovery II). במפות אלה נקודת ניואל מופיעה כחלקו של האי טאטול הסמוך. באותה עת היה האי טאטול מקושר לאי רוברט במדף קרח, ורק לאחר נסיגתו, הפכו האיים לשני איים נפרדים.
הנקודה מופתה שוב בשנת 2009, על ידי סוקרים בולגרים.
גוטוקו סאקאי
קריירת מועדונים
סאקאי נולד בניו יורק לאב יפני ולאם גרמניה, כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לסאנג'ו ביפן. סאקאי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים המקומית. בגיל 15, הוא הצטרף למחלקת הנוער של אלבירקס נייגאטה ובמקביל שיחק בליגת התיכונים עבור תיכון קאישי גקואן. ב-15 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אלבירקס ניגאטה כאשר הוא רק בן 17 במסגרת גביע הקיסר נגד טוקיו. כעבור כמה חודשים חתם רשמית במועדון. ב-1 בינואר 2012, סאקאי הושאל לשטוטגרט עד לשנה וחצי עם אופציה לרכוש את השחקן בתום תקופת ההשאלה. ב-11 בפברואר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בניצחון 0-5 נגד הרטה ברלין. ב-22 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בגרמניה בניצחון 1-5 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-10 בינואר 2013, סאקאי חתם בשטוטגרט עד יוני 2016 ועבר רשמית עוד לפני שהסתיימה תקופת ההשאלה. ב-1 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בהמבורג. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בהפסד 3-2 לקרל צייס יינה בגביע הגרמני. ב-14 באוגוסט 2019 חתם בוויסל קובה היפנית.
קריירת נבחרות
בצעירותו סאקאי היה חלק מנבחרת יפן בכדורגל עד גיל 20. בשנת נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015, אך נאלץ לעזוב את הסגל עקב פציעה. ב-6 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד במסגרת גביע קירין. סאקאי נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. הוא השתתף במונדיאל 2018, ולאחר שנבחרתו הודחה, הודיע על פרישה מהנבחרת.
סטטיסטיקה
נכון ל-8 ביוני 2014
במברג
במברג (בגרמנית: Bamberg) היא עיר בדרום גרמניה, במדינת בוואריה. מניין תושביה עומד על כ-70,000 נפש, כעשירית מהם אינם גרמנים. בשנת 1993 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית.
במברג נמצאת באזור פרנקוניה עילית, על גדות נהר הרגניץ ובקרבת השתלבותו בנהר המיין. ב-1993 נחשבה העיר העתיקה לאתר מורשת עולמית; היא הייתה מושב בישופות חשוב וישנם בעיר יותר מ-2200 בניינים היסטוריים. במברג היא אחת הערים היחידות בגרמניה שלא נפגעו בהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במברג מוזכרת לראשונה במקורות משנת 902 כעיירה בשם Babenberg המצויה ליד טירה של משפחה בשם זה. הטירה עברה לידי הסקסונים לאחר מכן. נזירים בנדיקטינים מן העיר פולדה המירו את דתה של האוכלוסייה לנצרות. ב-1007 הפכה במברג לבירתו של המלך היינריך השני והוא קבע את מושבו שם, עם אשתו. ב-1014 הוא הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובמברג הפכה לעיר חשובה בתקופתו. במאה ה-19 אוחדה במברג לתוך מדינת בוואריה.
במברג ידועה בגרמניה בין היתר בשל מיני בירה מקומיים - הכוללים לתת מעושנת. תעשיית הבירה ממלאת תפקיד חשוב בכלכלת העיר, ולצד מבשלות קטנות, קיים גם מפעל לייצור חלקים למבשלות בירה ומכונות לייצור בירה תעשייתית. מבשלת של בירה "שלנקרלה" פועלת משנת 1405.
בקתדרלת במברג נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני. קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.
בעיר פועלת קבוצת הכדורסל ברוזה במברג, המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל ובליגת האלופות של פיב"א.
היסטוריה
במברג היא עיר בעלת היסטוריה מפוארת בחשיבות בינלאומית אשר ראשיתה החלה לפחות למאה השמינית, כאשר סביר להניח כי המוקד העתיק ביותר של העיר ממוקם באזור גבעת הקתדרלה. בראשית המאה העשירית הוזכר יישוב בשם באבנברג (Babenberg) שמקושר כיום לרוב לעיר במברג של ימנו. נוסף על כך, בשנת 973 אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק את הטירה של היישוב באבנברג לידיו של אחיינו היינריך השני, דוכס בוואריה (הידוע בכינויו "הנרגן"). בשנת 1002 הוכתר היינריך השני כמלך על האימפריה הרומית הקדושה (אך עם זאת עדיין לא כקיסר)-היינריך בחר כבמברג כמקום אשר עתיד לבוא אליו עתיד גדול. עתיד זה שחזה היינריך אופיין בקתדרלה ענקית במרכזו, אשר בבוא הימים נהפכה להיות גם במקום משכבו. היינריך הוריד חלקים מהדיוכסות הקרובות ובהן דיוכסת וירצבורג ואייכשטשט למרות ההתנגדות שלהן להקריב משטחיהן בשביל הקמת הבישופות החדשה של במברג. אותה התקופה במברג הגיעה לשחקים כל כך גבוהים, ולרמה בינלאומית בצורה כל כך יוצאת דופן עד שקרא לה הנזיר גרהרד מסאון (Gerhard von Seeon) כבירת העולם:
התואר 'בירת העולם' סובייקטיבי ויכול לעורר ספקות, אך אכן הייתה במברג לאחת הערים החשובות בעולם, הן מבחינה דתית עקב האוצרות ושרידי הקדושים הרבים שהביא היינריך השני אליה, והן מבחינה פוליטית כבירתה של האימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים.
קימי קפלן
קימי קפלן (Kimmy Caplan; נולד ב-20 בינואר 1965) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן ועומד בראש המחלקה. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה דתית בחברה היהודית במאות ה-19 וה-20, זרמים דתיים בחברה היהודית, יהדות ארצות הברית במאה העשרים והחברה החרדית בישראל.
ביוגרפיה
קימי קפלן נולד בהונג קונג ועלה לישראל בשנת 1972. הוא החל את לימודיו האקדמיים בשנת 1987 באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובחוג למחשבת ישראל. ב-1990 סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות והמשיך למסלול ישיר לתואר שלישי באוניברסיטה העברית. בשנת 1996 הגיש את עבודת הדוקטור בנושא: "'האין זה עולם הפוך?': פרקים בתולדות חייהם, דרשותיהם ותהליכי הרצף והשינוי בדרשותיהם של רבנים אמריקאים אורתודוקסים בתקופת ההגירה הגדולה (1924-1881)".
בין השנים 2011–2013 היה חבר בהנהלת המרכז ע"ש שלמה ארגוב לחקר העם היהודי ומדינת ישראל באוניברסיטת בר-אילן. באותן שנים היה חבר וסגן יו"ר ועדת כנסים ואירועים במרכז זלמן שזר לתולדות ישראל. בשנת 2012 מונה להיות חבר במערכת הפרסומים של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות.
קימי קפלן מרבה להרצות בכנסים שונים בישראל ומחוצה לה ושימש כעמית מחקר באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים. קפלן היה עמית מחקר במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן, שימש עמית מחקר במרכז יצחק רבין לחקר ישראל בתל אביב, במכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם ובמכון ון-ליר בירושלים.
קפלן אף זכה לפרסים ומענקי מחקר רבים עבור עבודותיו, ובהם ממרכז הדסה לחקר האישה ביהדות באוניברסיטת ברנדייס ומהמרכז לחקר האישה ביהדות באוניברסיטת בר-אילן. נוסף עליהם זכה למענק רב-שנתי ממכון ון-ליר, וכן למענקים עבור מחקרו הביבליוגרפי על עמרם בלוי מנהיג נטורי קרתא.
מתגורר בירושלים. נשוי לרחל ואב לארבעה ילדים.
מחקריו
קימי קפלן נודע בשל פרסומיו הרבים על החברה החרדית מהמאה ה-19 ועד ימינו, שהקנו לו הכרה אקדמית כחוקר בולט של החברה החרדית. הוא חיבר וערך ספרים ומאמרים רבים בעברית ובאנגלית בתחומי האורתודוקסיה היהודית לגווניה, זרמים בחברה היהודית, יהדות ארצות הברית, ספרות הדרוש.
בשנת 2002 יצא לאור ספרו הראשון: "אורתודוקסיה בעולם החדש: רבנים ודרשנות באמריקה (1924-1881)". ספר זה מתבסס על עבודת הדוקטורט שלו, ובו הוא מתחקה אחר קורות חייהם של רבנים אמריקאים אורתודוקסים בתקופת ההגירה הגדולה, ומבקש לעקוב אחר תהליכי הרצף והשינוי בדרשותיהם.
בשנת 2003 ערך יחד עם ההיסטוריון עמנואל סיוון קובץ מחקרים על החברה החרדית "חרדים ישראלים: השתלבות בלא טמיעה?". הספר שופך אור על תהליך הישראליזציה המאפיין את החברה החרדית הנודעת בבדלנותה ובהסתגרותה. המאמרים בספר זה הם פרי מאמץ משותף של חוקרים וחוקרות המתייחסים לממדים שונים של תהליך ההשתלבות של חרדים בחברה הישראלית. ההשתלבות החרדית, כפי שהיא מוצגת בספר, מתאפיינת במאמץ למנוע טמיעה בחברה הסובבת ובאה לעיתים מתוך עימות עם החברה הישראלית הכללית.
בשנת 2007 פרסם את ספרו "בסוד השיח החרדי" ובו ביקש להתמודד עם שאלות מגוונות העומדות על סדר היום החרדי וצומחות מתוך המפגש בין החברה החרדית לתהליכי המודרנה ולחברה הישראלית, ובהן: עליית מעמד האישה, היחס לשואה, מקומם של אמצעי התקשורת והשתלבותם של החוזרים בתשובה. הספר מנסה להתמודד עם סוגיות אלה דרך ארבע זירות חרדיות של השיח הפנימי העממי בחברה החרדית: תרבות שמיעת דרשות והרצאות מוקלטות; עלייה ניכרת במספר החוזרים בתשובה; יציאתן של נשים חרדיות רבות לעבודה מחוץ לחברה החרדית; וצמיחתם של דורות שלא חוו על בשרם את מאורעות השואה.
בשנת 2009 יצא לאור הספר "מנהיגות וסמכות בחברה החרדית בישראל" בהוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, יחד עם הפרופסור נורית שטדלר מהאוניברסיטה העברית. הספר מאגד מאמרים החושפים דפוסים מגוונים של מנהיגויות מִשנה וסמכויות חלופיות בחברה החרדית בת זמננו; ישנו פירוט על אופני צמיחת דפוסים אלו ועל מקומן של מנהיגויות אלו בחברה החרדית ובתודעתה. החוקרים בספר בוחנים את המפגש בינן לבין המנהיגות הממסדית של חברה זו, ואת המשמעויות הנגזרות ממנו.
בשנת 2012 ערך ספר נוסף עם פרופסור נורית שטדלר מהאוניברסיטה העברית קובץ מאמרים על אודות החברה החרדית, "מהישרדות להתבססות: תמורות בחברה החרדית בישראל ובחקרה". הספר, שיצא בהוצאת מכון ון-ליר והקיבוץ המאוחד, מכנס בתוכו מאמרים שונים פרי ידיהם של חוקרים וחוקרות מדיסציפלינות שונות. הספר מבקש להראות כי התבוננות בחברה החרדית מלמדת על מעבר מחברה הנאבקת על הישרדותה לחברה המקרינה חוסן פנימי וביטחון עצמי קולקטיבי. בניגוד לתודעת האיום הקיומי הרווחת ברטוריקה החרדית, מראה הספר כי החברה החרדית מתחזקת ומרחיבה את שורותיה. המעבר מהישרדות להתבססות מלווה בלבטים ובמתחים פנימיים רבים, ויש לו השלכות מכריעות על אופני ההתבוננות בחברה זו, על חִקרה, על הבנתה ועל כמה שיקולים שרלוונטיים לכל דיון במדיניות חברתית ארוכת טווח שנוגעת לחברה החרדית בפרט ולחברה בישראל בכל .
מלינובסקי
מַלִינוֹבְסְקִי (ברוסית: Малиновский) הוא שם משפחה סלאבי
בולטון (עיר)
בולטון (באנגלית: Bolton) היא עיר בצפון-מערב אנגליה השייכת למחוז המאוחד מנצ'סטר רבתי ומשמשת כבירת המטרופולין של בולטון המאגד בתוכו עיירות וכפרים קטנים. בעיר מתגוררים 139,000 תושבים ובמטרופולין מתגוררים כ-261,000 תושבים.
שמה של העיר מגיע מאנגלית עתיקה ומשמעותו הוא איחוד של שתי מילים, בולט-טון, שמשמעותן היא התיישבות ובית-קבע.
מדגרה
מַדְגֵּרָה, או בלועזית אִינְקוּבָּטוֹר, הוא מכשיר המשמש באורניתולוגיה ובחקלאות להאחיד את הטמפרטורה של ביצי עופות, זוחלים, דגים או דבורים עד בקיעת הצאצאים. הדבר נעשה בכמה מקרים:
בולטון (עיר)
מתחילת המהפכה התעשייתית ועד שנות ה-80 של המאה העשרים בלטה העיר בתעשיית הטקסטיל ומכרות הפחם, שיאה של העיר היה בסוף שנות השבעים, אך בהמשך בעקבות סגירת המפעלים וקריסת התעשייה בעיר עזבו רבים מתושבי בולטון את העיר אל ערים אחרות בבריטניה.
לעיר קבוצת כדורגל בולטון וונדררס אשר משתתפת בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ באנגליה.
קפה לאבנה
קפה לאבנה (באיטלקית: Caffé Lavena) הוא בית קפה הממוקם בכיכר סן מרקו בוונציה שבאיטליה. בית הקפה הוא אחד מבתי הקפה העתיקים בעולם, ומהידועים שבבתי הקפה שבוונציה.
היסטוריה
בית הקפה נוסד על ידי קארלו לאבנה בשנת 1750. משפחת לאבנה מנהלת את הקפה עד ימינו. בעת היווסדו נקרא בית הקפה "קפה אונגריה", מאחר שבאותה עת שלטה בוונציה האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים שונה שם בית הקפה ל"אורסו קורנאטו" (הדב שלראשו כתר) - בשל האיור המופיע בסמל שמעל בית הקפה - דב העומד על שתי רגליו האחוריות ולראשו כתר.
כבר במאה ה-18 זכה הקפה לפופולריות רבה, וישבו בו משכילים ואישי רוח רבים. הקפה זכה לפרסום בשל היותו הקפה האהוב על המלחין ריכרד וגנר בעת שהותו בוונציה. ואגנר נהג לשבת בבית הקפה מדי יום בין השעות חמש ושש אחרי הצוהריים.
אקסיומת האיחוד
בתורת הקבוצות האקסיומטית, אקסיומת האיחוד היא אקסיומה שמבטיחה שאיחוד האיברים של כל קבוצה הוא קבוצה.
באופן פורמלי: העובדה שקיים חיתוך של כל אוסף (לא ריק) של קבוצות נובע מאקסיומת ההפרדה - נבחר איבר E של אוסף הקבוצות A ונקבל: אקסיומת האיחוד היא אקסיומה מקובלת מאוד וכל מערכת אקסיומות סבירה של תורת הקבוצות מכילה אותה או גוררת את נכונותה.
דוגמאות לשימוש
אקסיומת האיחוד מאפשרת לאחד כל זוג קבוצות A,B. לפי אקסיומת הזוג הלא-סדור {A,B} היא קבוצה. הפעלת אקסיומת האיחוד על הקבוצה הזו תתן את A \cup B.
אם אנחנו משתמשים בקונבנציה של פון נוימן להגדרת הסודרים (סודרים הן קבוצה שסדורה קווית על ידי יחס השייכות), אז אקסיומת האיחוד, יחד עם האקסיומות שמבטיחות כי כל זוג סודרים ניתן להשוואה, מבטיחה לנו שלכל קבוצת סודרים יש חסם עליון מינימלי - שהוא האיחוד שלהם. מהסיבה הזו, אוסף כל הסודרים אינו קבוצה - אחרת היה סודר מקסימלי, בסתירה לכך שקיים לו עוקב.
קישורים חיצוניים
Zermelo-Fraenkel-Mengenlehre
אייבל ארצ'ר 83
אייבל ארצ'ר 83 (אנגלית: Able Archer 83) היה תרגיל צבאי בן 10 ימים שערך נאט"ו החל מה-2 בנובמבר 1983 שהשתרע על פני יבשת אירופה ודימה מתקפה גרעינית מתואמת. התרגיל כלל שימוש בפורמט חדש ויחודי לקידוד תקשורת, קיום דממת אלחוט, השתתפות של ראשי מדינות, ודימוי של דרגת הכוננות הגרעינית הגבוהה ביותר, DEFCON 1. טבעו הריאליסטי של התרגיל, והעובדה שהתבצע בתקופה של החרפת היחסים בין ארצות הברית וברית המועצות בעיצומה של "המלחמה הקרה השנייה" וההצבה הצפויה של טילי פרשינג 2 חמושים בראשי קרב גרעיניים באירופה, הובילו כמה אנשים בברית המועצות להאמין כי אייבל ארצ'ר 83 הוא מבצע אמיתי שנועד להנחית מכה גרעינית ראשונה על ברית המועצות. בתגובה, הסובייטים הכינו את כוחותיהם הגרעיניים והעלו את הכוננות של היחידות האוויריות שלהם במזרח גרמניה ופולין. אירוע זה נחשב בעיני היסטוריונים רבים לנקודה הקרובה ביותר שבה ניצב העולם בפני מלחמה גרעינית מאז משבר הטילים בקובה ב-1962. הסכנה לפריצת מלחמה גרעינית חלפה באחת עם סיום תרגיל אייבל ארצ'ר 83 ב-11 בנובמבר.
מבצע ריא"ן
הזרז המשמעותי ביותר לחשש כי אייבל ארצ'ר הוא מהלך מלחמתי אירע יותר משנתיים קודם לכן. במאי 1981 בישיבה סגורה בה השתתפו קציני ק.ג.ב. ומנהיגים סובייטיים בכירים, המזכיר הכללי ליאוניד ברז'נייב ויושב ראש הק.ג.ב. יורי אנדרופוב הודיעו כי ארצות הברית מתכוננת בחשאי למתקפה גרעינית נגד ברית המועצות. כדי להתמודד עם האיום, אנדרופוב הודיע כי הק.ג.ב. והגר"ו יפתחו במבצע ריא"ן. ריא"ן (РЯН) היו ראשי תיבות ברוסית ל"מתקפת טילים גרעיניים" (Ракетное Ядерное Нападение); מבצע ריא"ן היה מבצע איסוף המודיעין הגדול והמקיף ביותר שנערך בעת שלום בהיסטוריה הסובייטית. סוכני מודיעין נדרשו לעקוב אחר האנשים שבידם היכולת להחליט על ביצוע מתקפה גרעינית, השירותים והצוותים הטכניים שיוציאו לפועל את המתקפה, והמתקנים שמהן תצא המתקפה לפועל.
המניע להפעלת מבצע ריא"ן נותר לא ברור. אולג גורדיאבסקי, קצין הק.ג.ב. הבכיר ביותר שערק מעולם, סבר כי הוא נולד מתוך "פרנויה סובייטית" מוגברת במשולב עם "רטוריקה רייגנית". גורדיאבסקי שיער שברז'נייב ואנדרופוב, ש"היו מאוד, מאוד שמרנים ומושפעים בקלות... על ידי עקרונות קומוניסטיים", סברו באמת ובתמים שרייגן העוין ילחץ על הכפתור הגרעיני וישלח את ברית המועצות ל"ערימת האפר של ההיסטוריה". היסטוריון ה-CIA בנג'מין ב. פישר (Benjamin B. Fischer) מונה מספר מקרים קונקרטיים שכנראה הובילו למבצע ריא"ן. הראשון שבהם היה השימוש במבצעי לוחמה פסיכולוגית שהחלו זמן קצר לאחר מינויו של רונלד רייגן לנשיא.
מבצעי לוחמה פסיכולוגית
מבצעי לוחמה פסיכולוגית (PSYOP) החלו באמצע פברואר 1981 ונמשכו לסירוגין עד 1983. אלו כללו סדרה של מבצעים ימיים חשאיים בהם חדרו כלי שיט של נאט"ו למים שבקרבת רווח GIUK שבין גרינלנד, איסלנד והממלכה המאוחדת, וים ברנטס, הים הנורווגי, הים השחור והים הבלטי, וכך הפגינו את היכולת של ספינות נאט"ו להתקרב לבסיסים צבאיים סובייטיים קריטיים. מפציצים אמריקניים גם טסו ישירות לכיוון המרחב האווירי הסובייטי, כשהם סוטים מנתיב טיסתם ברגע האחרון, לעיתים מספר פעמים בשבוע. פעולות אלו נועדו לבחון את מגבלות מערכות המכ"ם הסובייטיות כמו גם להדגים את יכולותיה הצבאיות של ארצות הברית במלחמה גרעינית, אם זו תפרוץ.
טיסה 007 של קוריאן אייר
לעומת מבצעי הלוחמה הפסיכולוגית שנוהלו נגד ברית המועצות בסודיות גמורה, הרחק מעיני הציבור, הפלת המטוס האזרחי של קוריאן אייר בטיסה 007, ב-1 בספטמבר 1983, על ידי הסובייטים, הביאו את היחסים בין שתי מעצמות העל לשפל ציבורי חדש. התקרית, שהעידה על היחסים העוינים בין ארצות הברית וברית המועצות בשנות השמונים המוקדמות, גם תורמת מספר תובנות על אודות אייבל ארצ'ר 83. ברית המועצות, אולי עקב חדירות לצורכי לוחמה פסיכולוגית, שמרה מאוד על המרחב האווירי שלה. האסון המחיש את הלך הרוח "חמום המוח" של רבים בברית המועצות. רייגן העריך בזיכרונותיו, "אם, כפי שאחדים הרהרו, הטייסים הסובייטים טעו בזיהוי מטוס הנוסעים וחשבוהו למטוס צבאי, איזה דמיון דרוש כדי לחשוב כי איש צבא סובייטי שאצבעו קרובה לכפתור הלחיצה הגרעיני יעשה טעות טרגית אפילו יותר?"
בניין הכוח
ב-23 במרץ 1983, רייגן הציע את יוזמת ההגנה האסטרטגית, שזכתה לכינוי "מלחמת הכוכבים". בעוד שרייגן ראה ביוזמה רשת הגנה נגד מלחמה גרעינית, מנהיגים בברית המועצות ראו אותה כנטישה סופית של השוויון היחסי בנשק של ה"דטאנט" והסלמת מרוץ החימוש לתוך החלל. אנדרופוב - שנהפך למזכיר הכללי לאחר מותו של ברז'נייב בנובמבר 1982 - גינה את רייגן בשל "המצאת תוכניות חדשות לפתיחה במלחמה גרעינית בדרך הטובה ביותר, בתקווה לנצח בה".
חרף המחאה הסובייטית החריפה נגד תוכנית "מלחמת הכוכבים", התוכנית שגרמה לחששות הכבדים בקרב הנהגת ברית המועצות במהלך אייבל ארצ'ר 83 הייתה האישור של נאט"ו מ-1979, וההצבה שבאה בעקבותיו, של טילים בליסטיים מסוג פרשינג 2 במערב אירופה. טילים אלו, שהוצבו בתגובה להצבתם של טילי SS-20 סובייטיים, היוו איום משמעותי לסובייטים. טילי הפרשינג 2 יכלו להשמיד "מטרות קשיחות" כגון בונקרים תת-קרקעיים לאחסון טילים ומוצבי פיקוד ושליטה. בנוסף, ההערכה הייתה שהטילים, שהוצבו במערב גרמניה, יוכלו לפגוע במטרות במערב ברית המועצות בתוך ארבע עד שש דקות מרגע שיגורם. יכולות אלו הובילו את המנהיגים הסובייטיים להאמין כי הדרך היחידה לשרוד מתקפה של טילים אלו היא להקדים לה מכה מונעת. החשש של תקיפה באמצעות טילי פרשינג 2 שלא תתגלה, על-פי היסטוריון ה-CIA בנג'מין ב. פישר, קושר מפורשות למנדט של מבצע ריא"ן: לגלות החלטה של ארצות הברית לפתוח במתקפה גרעינית ולהקדים לה מכה (מוכרחים להאמין כי ניתן לעשות כן).
תרגיל אייבל ארצ'ר 83
כך, ב-2 בנובמבר 1983, בשעה ששירותי הביון הסובייטיים ניסו לגלות סימנים מעידים למתקפה גרעינית, נאט"ו החלה לדמות אחד כזה. התרגיל, ששם הקוד שניתן לו הוא אייבל ארצ'ר, עירב מספר בעלות ברית החברות בנאט"ו ודימה את נוהלי הפיקוד, השליטה והתקשורת של נאט"ו במהלך מלחמה גרעינית. סביר להניח שהתרגיל דימה את ה"תוכנית המבצעית המשולבת היחידה" (SIOP - Single Integrated Operational Plan) של הפנטגון, שבזמנו כללה 25,000 מטרות צבאיות, 15,000 מטרות תעשייתיות ו-500 מטרות הקשורות להנהגה הסובייטית. מספר אנשים בהנהגה הסובייטית, עקב האירועים שקדמו לתרגיל, וטבעו המציאותי במיוחד של התרגיל, סברו - בהתאם לדוקטרינה הצבאית של הסובייטים עצמם - כי התרגיל עלול להיות כיסוי למתקפה אמיתית. ואכן, מברק של הק.ג.ב. מ-17 בפברואר תיאר תרחיש אפשרי אחד כך:
המשימה המבצעית שהטיל הק.ג.ב. על סוכניו ב-17 בפברואר 1983 הייתה לחפש סימנים מעידים למתקפה גרעינית מתקרבת. אלו כללו "צוותים הקשורים להכנה ומימוש החלטות הקשורות בריא"ן, וכן צוותים, לרבות אנשי שירותים וצוותים טכניים... אלו העובדים בשירותי מפעילים של מתקנים הקשורים בהכנה ומימוש ההחלטה בקשר לריא"ן, וצוותי תקשורת המעורבים בפעולה ובאינטראקציה של מתקנים אלו."
היבט מבהיל נוסף שדווח על ידי סוכני הק.ג.ב. התייחס לתקשורת של נאט"ו במהלך התרגיל. על-פי מזכר של מרכזי מוסקבה מ-17 בפברואר 1983,
נראה כי המודיעין הסובייטי אישש חשדות אלו ודיווח כי נאט"ו אכן משתמשת בהליכים מיוחדים שטרם נראו כמותם בעבר, כמו-גם בפורמט מסרים מתוחכם יותר מששימש בתרגילים קודמים שאפשר שהצביע על קרבתה של מתקפה גרעינית.
לבסוף, במהלך אייבל ארצ'ר 83 דימתה נאט"ו מעבר בכל שלבי ההתראה, מ-DEFCON 5 עד DEFCON 1. למרות שהיה זה תרגול בלבד, סוכני ק.ג.ב. מבוהלים דיווחו כי הם אמיתיים. על-פי המודיעין הסובייטי, על-פי הדוקטרינה של נאט"ו, "מוכנות מבצעית מספר 1 מוכרזת כאשר קיימות אינדיקציות ברורות להכנה לקראת פעולות צבאיות. מלחמה נחשבת לבלתי נמנעת ועלולה לפרוץ בכל רגע."
לאחר שגילו כי הפעילות הגרעינית של ארצות הברית משקפת את מה שהניחו שהיא הפעילות של הנחתת מכה ראשונה, המרכז במוסקבה שלח לרזידנטים שלו מברק בהול ב-8 או ב-9 בנובמבר (אולג גורדיאבסקי לא זוכר את התאריך המדויק), ובו דיווח מוטעה על העלאת הכוננות בבסיסים האמריקניים ובקשה דחופה לקבלת מידע נוסף על המתקפה האמריקנית הממשמשת ובאה. העלאת הכוננות בבסיסים האמריקניים עלתה בקנה אחד עם ההערכה הסובייטית כי בין ההחלטה הראשונית של נאט"ו לביצוע מתקפה גרעינית עד למתקפה עצמה יחלפו שבעה עד עשרה ימים. מברק בהול זה מבטא את שיאו של החשש שקונן בליבה של ההנהגה הסובייטית, מפני מלחמה גרעינית העומדת לפרוץ.
חששות הסובייטים מן המתקפה באו אל קיצם באחת כאשר הסתיים תרגיל אייבל ארצ'ר ב-11 בנובמבר. לאחר שלמד על התגובה הסובייטית לאייבל ארצ'ר 83 באמצעות הסוכן הכפול אולג גורדיאבסקי, אמר הנשיא רייגן, "לא ברור לי כיצד הם חשבו כך - אך זוהי נקודה למחשבה".
התגובה הסובייטית
הסוכן הכפול אולג גורדיאבסקי, שדרגתו הגבוהה ביותר הייתה רזידנט של הק.ג.ב. בלונדון, הוא המקור הסובייטי היחיד שפרסם אי פעם את מה שאירע בעת אייבל ארצ'ר 83. אולג קלאוגין ויורי שבטס, שהיו קציני ק.ג.ב. ב-1983, פרסמו דיווחים המאשרים את קיומו של מבצע ריא"ן, אולם הם אינם מזכירים את אייבל ארצ'ר 83. גורדיבסקי וסוכני מודיעין אחרים בברית ורשה היו מאוד סקפטיים לגבי מכה ראשונה של נאט"ו, אולי עקב קרבתם למערב והבנתו. עם זאת, סוכנים דיווחו כי הורו להם להתבונן, לא להעריך את משמעות תצפיותיהם. פגם קריטי זה במערכת המודיעין הסובייטית - שגורדיבסקי כינה "מעגל המודיעין" - הזין את החרדה מפני מתקפה גרעינית אמריקנית.
התגובה האמריקנית
במאי 1984, פריץ ו. ארמרת', מומחה של ה-CIA לרוסיה, חיבר את "השלכות הפעילויות הסובייטיות הצבאיות-פוליטיות האחרונות" ("Implications of Recent Soviet Military-Political Activities"), שמסקנותיו: "אנו סבורים כי פעולות הסובייטים לא נבעו מסכנה לעימות ממשמש ובא עם ארצות הברית, ולתפיסתם של המנהיגים הסובייטיים לא הייתה סכנה כזו". רוברט גייטס, סגן המנהל למודיעין ב-CIA בזמן אייבל ארצ'ר 83, פרסם את מחשבותיו על התרגיל וחלק על מסקנותיו של פריץ:
דו"ח שמרביתו עודו מסווג שנכתב על ידי נינה סטוארט (Nina Stewart) עבור המועצה המייעצת לנשיא בענייני חוץ מסכים עם גייטס וחולק על דו"חות קודמים של ה-CIA בקובעו כי ניתוח נוסף מראה כי הסובייטים באמת חששו ממתקפה אמריקנית.
מספר היסטוריונים, לרבות בת' ב. פישר (Beth B. Fischer) בספרה "The Reagan Reversal", מצביעים על אייבל ארצ'ר 83 כאירוע שהשפיע עמוקות על הנשיא רייגן וגרם לו לנטוש את מדיניות העימות עם הסובייטים ולפנות למדיניות של התפייסות. מרבית ההיסטוריונים האחרים אומרים כי רייגן תמיד התכוון להגדיל את יכולת ההגנה של ארצות הברית ואז לשאת ולתת עם ברית המועצות מעמדת כוח. מחשבותיו של רייגן ואלו הסבבו אותו מספקים תובנה חשובה על החשש ממלחמה גרעינית והשלכותיה. ב-10 באוקטובר 1983, כחודש לפני אייבל ארצ'ר 83, הנשיא רייגן צפה בסרט טלוויזיוני בדיוני בשם "היום שאחרי" (The Day After) שתיאר את השמדתה של העיר לורנס שבקנזס על ידי מתקפה גרעינית. ביומנו כתב הנשיא שהסרט "הותיר אותו מדוכא".
מאוחר יותר באוקטובר, השתתף רייגן בתדרוך בפנטגון על מלחמה גרעינית. במהלך השנתיים הראשונות שלו בתפקיד, הוא סירב לקחת חלק בתדרוך שכזה, מאחר שחש כי אין זה ראוי לערוך חזרות לקראת אפוקליפסה גרעינית; לבסוף, הוא נעתר לבקשות אנשי הפנטגון. לדברי אנשי הפנטגון שנכחו בתדרוך, התדרוך "ייסר" ("chastened") את רייגן. ויינברגר אמר, רייגן תיאר את התידרוך במילותיו שלו:.
שתי הצצות אלו לתרחיש של מלחמה גרעינית הכינו את רייגן לאייבל ארצ'ר 83, ונתנו לו תיאור מאוד ספציפי למה היה קורה אילו המצב היה מתפתח. לאחר שקיבל דו"חות מודיעיניים ממקורות שונים, לרבות גורדיבסקי, היה ברור כי הסובייטיים לא היו רגועים. למרות שאנשי הממשל חששו מהפניקה הסובייטית, הם היססו להאמין כי מתקפה סובייטית קרבה. מזכיר המדינה ג'ורג' פ. שולץ (George P. Shultz) סבר כי "בלתי מתקבל על הדעת, לפחות בראייתנו" שהסובייטים יאמינו כי ארצות הברית תפתח במתקפה אמיתית. באופן כללי, רייגן לא היה שותף לאמונתו של המזכיר שקור הרוח יגבור, בכותבו:
ספיחי אייבל ארצ'ר 83
אייבל ארצ'ר 83 הייתה הבהלה האחרונה מפני מלחמה גרעינית במלחמה הקרה. עד 1983, ארצות הברית, תחת הנהגתו של הנשיא רונלד רייגן, הייתה בעיצומה של התחמשות מסיבית, שתמשך במשך אמצע והמחצית השנייה של שנות השמונים. תוכניות ארצות הברית של שנות השמונים, כגון צי 600 הספינות, שכנעו ברצון ארצות הברית להמשיך בהתנגדות לברית המועצות בכל האמצעים הנדרשים. בברית המועצות, ההידרדרות במצב בריאותו של המזכיר הכללי קונסטנטין צ'רניינקו הובילה לעלייתו של מיכאיל גורבצ'וב ב-1985. המדיניות והתוכניות של גורבצ'וב בברית המועצות, שנועדו לשמור על הברית - בייחוד ה"גלאסנוסט" וה"פרסטרויקה" - הניעו את האירועים שיובילו לבסוף, שלא בכוונה תחילה, לפירוק ברית המועצות ב-1991.
טיפו
טיפו (באנגלית: Tipo) היה פורטל אינטרנט ישראלי לילדים ולנוער שנוסד על ידי שי בלוך ועדי ברדנוין בנובמבר 2003 ונסגר בדצמבר 2014.
היסטוריה
האתר הוקם ב-11 בנובמבר 2003, ומשנת 2009 עד 2011 היה האתר בבעלות 012 סמייל, שקנתה כ-50% מהשליטה עליו מחברת הייפ אקטיב מדיה. במאי 2011 עברה החברה לבעלות וואלה!. ב-2 בדצמבר 2014 האתר נסגר.
האתר הציע מגוון אטרקציות לילדים, שהעיקרית בהן היא פתיחת אתר אישי. האתר הציע גם עולם משחקים מגוון, עמודי מעריצים, תחרויות ופרסים ושלל כתבות בנושאי סלבס, תרבות, פנאי ואינטרנט. האתר נחשב לפורטל הפופולרי ביותר בישראל לילדים ובני נוער בכל טווח הגילאים.
סגירת האתר
לקראת סוף שנת 2014 אילן ישועה מנכ"ל וואלה, החליט לסגור את אתר טיפו משיקולים כלכליים, וב-27 באוקטובר 2014 צוות האתר הודיע שב-1 בדצמבר 2014 האתר ייסגר לצמיתות. גולשים רבים הכינו עצומות על מנת להשאיר את טיפו באוויר, ולמרות הצלחתן, לא הצליחו לשנות את החלטת ההנהלה. האתר נסגר למחרת יום הסגירה המתוכנן, ב-2 בדצמבר 2014.
למרות סגירתו של האתר, עדיין היה אפשר להיכנס לכל תכניו דרך עיקוף הכתובת הראשית וכניסה ישירה דרך כתובת ה-IP של האתר. ב-8 בדצמבר 2014 האתר נותק מרשת האינטרנט ולא ניתן היה לגשת אל אף חלק באתר מלבד ערוץ "טיפו קטנטנים" וערוץ "טיפו גיימז" שנשארו פתוחים עד סוף חודש ינואר 2015.
ערוצי תוכן
מערכת פורומים פעילה שכללה למעלה מ-70 פורומים בנושאים שונים, כגון ספורט, טלוויזיה, משחקים, אמנות ועוד. לכל פורום מונה מנהל שגם הוא גולש צעיר, אך על מערכת הפורומים הכוללת ממונה נציג מטעם החברה. בנוסף, ניתנה דרגות שונות לגולשים על פי כמות ההודעות שלהם בפורום.
הערוץ היה הערוץ המרכזי באתר טיפו. טיפו ZONE היה אזור חינמי באתר המאפשר לבנות אתרים פשוטים ללא כל ידע בתכנות. נכון ל-2014 היו למעלה מ-100 אלף אתרים בנושאים שונים. האתרים בטיפו נמנים עם האזורים הנצפים והפעילים בו, עם למעלה מעשרת אלפים אתרים שנפתחו. באתרים של טיפו ישנן אפשרויות רבות לעריכתו ולשכלולו, כגון: פנאל ניהול רחב, הוספת קישורים, הוספת עדכוני חדשות, הוספת דפים ועריכתם, פורום לאתר, גלריה, סקרים ועוד. כל משתמש יכל לפתוח יותר מאתר אחד. ערוץ חדשות פעיל ומעודכן על בסיס יומי. חדשות סלבס, תרבות, סרטים, גאדג'טים ובעלי חיים. ב-27 באוקטובר 2014 פוסט החדשות האחרון פורסם. 'טיפו בלאגן' (מעוצב כ- Tipo בלאגן) היה ערוץ הצחוק והבידור של האתר. בערוץ המשתמשים יכלו למצוא וליצור מגוון רחב של בדיחות בנושאים שונים, תמונות מצחיקות וסרטונים. כפתור המודיע על הפתיחה של הערוץ עלה באפריל 2006 והערוץ נקרא "טיפו צחוק". ביוני 2006 הכפתור התחדש, עם השם שלבסוף נבחר ולוגו חדש. במהלך הפיתוח של הערוץ השתנה הלוגו כמה וכמה פעמים בין החודשים יוני עד אוגוסט. בספטמבר של אותה שנה עלה האתר רשמית אבל הלוגו שלו השתנה במהירות והוחלף חודש לאחר מכן.
"העיר שלנו" היה צ'אט ציבורי לקהל הגולשים שנרשמו לטיפו. שהיו בו 6 קטגוריות ובכל קטגוריה 3 חדרים ו-18 חדרי צ'אט סך הכל. בצ'אט ישנם משגיחים שהם כמו גולשים רגילים עם הרשאות מיוחדות. לצ'אט יש גם פורום ואפשר לעצב דמות ייחודית לכל גולש שאיתה הגולש יכול לשוחח עם ילדים ובני נוער מכל הארץ. העיצובים הקודמים של העיר הם: הכוכב של הוניגמן, האי של הוניגמן והעיר של הוניגמן. המשגיחים היו אחראים על הסדר ועל המשמעת בפאתי החדרים בעיר שלנו, ובנוסף לכך הם נוהגו להפעיל את הגולשים בעזרת הפעלות ומשחקים שונים. לאחר סגירתו של טיפו (ולמשך 5 ימים לאחר מכן) עדיין היה אפשר להיכנס לאתר על ידי שימוש במניפולציית DNS בעזרת עריכת קובץ הhosts. אחרי סגירת העיר, הוחזר הצ'אט בצורת כוכב (הכוכב שלנו) על ידי גולשי טיפו לשעבר. הוכנסו לשם חדרים, בגדים, תנועות וסמיילים חדשים. טיפו TV היה ערוץ ייחודי אשר שימש לטלוויזיה וירטואלית אליו הגולשים העלו סרטוני וידאו ממצלמת האינטרנט והועלו גם סרטוני אנימציה מקוריים. בתקופת בחירות 2006 הערוץ שיתף פעולה עם חדשות 10. הערוץ נפתח ב-2006, ונסגר ב-2009.
טיפו סינמה היה ערוץ בנושא סרטים שהופיעו בו חדשות בנושא, אולמות שונים עם צפייה ישירה של סרטים, פורום בנושא וסקרים. הערוץ נפתח באמצע שנת 2008. ב-2011 עם העיצוב החדש של טיפו, עלה האתר בגרסה חדשה להתאים לעיצוב.
טיפו טולס היה סרגל הכלים הרשמי של האתר שהופיעו בו קיצורי דרך למדורים שונים בתוך האתר עצמו.
טיפו ספיישל היה מדור עם חדשות על סלבריטאים ועל דברים מיוחדים שקרו בתקשורת. בנוסף, הערוץ שימש גם לפרסומות ומבצעים מיוחדים.
ברידג'טאון
ברידג'טאון (באנגלית: Bridgetown) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת האי ברבדוס שבים הקריבי, והיא נמצאת במחוז סנט מייקל. העיר הוקמה במיקומה הנוכחי ב־1628 על ידי מתיישבים אנגלים, ונכון לשנת 2006 מתגוררים בה כ־7,000 תושבים בעיר עצמה ו־96,578 תושבים בפרווריה. ב־25 ביוני 2011 הוספו החלק ההיסטורי של העיר ומחנה חיל המצב שבשטחה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
עד הגעתם של המתיישבים הבריטים לברידג'טאון ב-1628 האזור היה נטוש לחלוטין (למעט התיישבויות ספרדיות ופורטוגליות קצרות ימים), ואחת העדויות היחידות להתיישבות קדומה יותר הייתה גשר פרימיטיבי שנבנה מעל ביצת קארינייג' באזור שבו נמצא כיום מרכז העיר. ההשערה היא כי הגשר הוקם על ידי ילידי האיים הקריביים שנודעו בשם טאיינוס. כאשר גילו המתיישבים את הגשר הם החלו לקרוא לאזור שבו שוכנת כיום ברידג'טאון בשם "אינדיאן ברידג'" (הגשר ההודי). ככל הנראה הטאיינוס גורשו לאי הסמוך סנט לוסיה במהלך פלישת הקאלינאגוס (קבוצה נוספת מילידי האזור) לברבדוס. ב-1639 נערכה בברבדוס אספת הפרלמנט הראשונה של האי, ובכך הפך הפרלמנט המקומי ל-3 מבחינת הוותק בחבר העמים הבריטי. ב-1654 בנו הבריטים גשר חדש מעל הקארינייג' במקום הגשר הישן, והאזור נודע כעירו של סנט מייקל ולאחר מכן כברידג'טאון, שהוא השם ששרד מאז.
קבוצת המתיישבים הראשונה מנתה 64 חברים, והיא הוקמה על ידי סוחרים מלונדון שהעניקו להם שטח קרקע בגודל 10,000 אקר. כל אחד מחברי הקבוצה קיבל חלקת אדמה בגודל 100 אקרים באזור הצפוני לנהר קארינייג', וכל מתיישב הקים על חלקתו מטעים של גידולים מוכלאים, טבק וכותנה. על מנת לטפל במטעים המתיישבים ייבאו עבדים אינדיאנים, ולאחר מכן הביאו עבדים מאפריקה ומשרתים חוזיים מהאיים הבריטיים. באמצע המאה ה-17 החלו המתיישבים לגדל סוכר במקום טבק וכותנה, והתפתחות התעשייה הואצה בזכות קהילות יהודיות שהוגלו על ידי הפורטוגלים לבאהיה ולרסיפה שבחוף הצפון-מזרחי של האזור בו שוכנת כיום ברזיל. קהילות אלה התמחו בגידול סוכר והיו בעלות הון, ובמשך 30 השנים הבאות בוראו יערות רבים בברבדוס לטובת גידול סוכר.
הגבולות הראשונים של העיר הותוו באמצעות חוק שהועבר ב-4 באפריל 1660 וקרא "למנוע את הסכנה שעשויה להתרחש כתוצאה משרפה, שתתרחש בתוך או ליד אחת מעיירות הנמל של האי". הגבול הדרומי נקבע בנהר קארינייג', והגבול המערבי נקבע על קו הגבול המערבי של חצר כנסיית סנט מייקל (כיום סנט מרי), והוא נמשך בקו ישר עד לחוף האוקיינוס. גבולותיה האחרים של העיר נקבעו בשטחם של בעלי אדמות פרטיים, והמיקום המדויק אינו ידוע עוד.
טיפו
ערוצי תוכן
טיפו קטנטנים (מותג כ-Tipo קטנטנים) היה פורטל משל עצמו וכלל משחקים מסודרים בקטגוריות (כמו טיפו גיימז) וסרטונים מהאתר "פליי קידס" של החברה Play Records. ה"קמע" של האתר היה פינגווין שהופיע בדף הבית וב-4 משחקים: בד ציור קטנטנים, פאזל קטנטנים, בואו להלביש פינגווין ומירוץ הפינגווינים. כל המשחקים פותחו על ידי חברת "מעבר לרשת". במקור הפורטל נקרא start קטנטנים והוא נפתח בספטמבר 2007 על ידי סמייל מדיה בשיתוף אתר Vgames. בשנת 2010 שם האתר השתנה לטיפו קטנטנים ושולבו בו תכנים מטיפו. הפורטל נסגר בסוף ינואר 2015. ב-20 באוקטובר 2005 עלה הרדיו האינטרנטי לצעירים WFM, בהשקעה של 1.5 מיליון ש"ח, בשיתוף אתר טיפו. הרדיו נסגר בנובמבר 2006.
ברידג'טאון
היסטוריה
מבני האבן ספגו נזקים כבדים כתוצאה משרפות ומסופות הוריקן, ובשנות ה-60 של המאה ה-18 ננקטו מספר פעולות לצורך קביעת סגנון בנייה אחיד בעיר. ב-1766 העיר נחרבה כמעט לחלוטין כתוצאה משרפה, ולאחר כיבוי הלהבות הוקמה ועדה בעלת מנדט לקביעת הכללים הדרושים לשליטה על נושא הבנייה של העיר. במסגרת התקנות נקבע כי כל המבנים ייבנו מאבן או מלבנים, וגגותיהם יהיו עשויים מנחושת, צפחה, אריחים, אבנים מסותתות או קורות פח.
בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית (1642–1649) נוצרו התנאים שהובילו להצבתו של חיל מצב קבוע בעיר. המלך האנגלי הגולה צ'ארלס השני מינה את לורד וילובי למושל ברבדוס מטעם הסיעה המלוכנית במלחמה. וילובי הגיע לאי ב-1650 והחל מיד לבצר את המקום, בין היתר באמצעות הקמת מצודת נידהאם. ביצור האי הוחש בעקבות הברית שנכרתה בין צרפת ל-13 המושבות במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. ב-1779 החלו עבודות להקמת מצודה בשטח של 57 דונם בפורט ג'ורג', ולאחר שמספר איים בריטיים באזור נכבשו על ידי הצרפתים נשלח למקום כח ראשוני של חיילים בשנה שלאחר מכן. ב-1783 נבנו הקסרקטינים הראשונים, ועד למועד בנייתם הוצבו החיילים באזורים שונים של ברידג'טאון. לאחר תום מלחמת העצמאות האמריקנית הוסר איום הפלישה הימית, מספר החיילים צומצם ובניית פורט ג'ורג' נזנחה.
למרות סיום המלחמה הממשל הבריטי נותר מודאג ביחס לשלום האיים, וב-1785 התקבלה ההחלטה כי באזור פורט צ'ארלס וטירת סנט אן שבאי ברבדוס תוקם מפקדת הכוחות שיוצבו באופן קבוע באיי וינדווארד ואיי ליווארד. כעבור ארבע שנים הושלמו התוכניות להקמת מבצר בשטח של 80 דונם, שבהם ניצבו טירת סנט אן ומבנים חדשים רבים. בשנתיים הבאות (1789–1790) נרכשו בסך הכל 261 דונם על ידי הכתר הבריטי. במשך שלוש השנים הבאות התבצעו העבודות להקמת חיל המצב החדש. המלחמה משני צדיו של האוקיינוס האטלנטי אילצה את אנגליה למתוח את משאביה באיים הקריביים עד לקצה גבול יכולתה, והיא נאלצה להציב מספר גדול יותר של חיילים בגלל מקרי המוות הרבים כתוצאה מקדחת צהובה ומלריה. ב-1795 אישרה ממשלת בריטניה לגייס עבדים, ובברבדוס וג'מייקה הוקמו חלק מהבסיסים העיקריים של "הרגימנטים של הודו המערבית". שבעת הרגימנטים הראשונים גויסו ב-1795, ובשלוש השנים הבאות גויסו עוד חמישה. הצבא הבריטי הפך לסוחר העבדים הגדול ביותר באיי הודו המערבית לאחר שבמשך שמונה שנים בין 1798 ל-1806 גויסו לשורותיו 6,376 עבדים.
בין 1808 ל-1814 הוגדל שטחו של בסיס חיל המצב ל-655 דונם. שטח זה היה בעל קיבולת של 2,700 חיילים, ועם סיום המלחמות הנפוליאוניות ב-1815 התייצב המצב המדיני באזור. פיתוח בסיס חיל המצב נמשך בקצב איטי יותר לאחר העברת מפקדת הצי האזורית לאנטיגווה ב-1816. בתקופה זו היו בבסיס כ-130 מבנים. עד שנות ה-30 של המאה לא בוצעו הרחבות נוספות בבסיס, למעט שיפוצים שנערכו לאחר סופת הוריקן קשה בדרגה 4 בסולם ספיר-סימפסון, שפקדה את האזור ב-1831. ב-1854 פחת מספר החיילים ל-1,500, ואופי הפעילות במקום החל להשתנות. שנים רבות לפני כן ב-1805, החלו משחקי הקריקט בברבדוס, ובשנות ה-40 של המאה ה-19 החלו להיערך גם מרוצי סוסים. בית החולים של התותחנים הפך למתקן נופש עבור קציני הצבא. באמצע העשור האחרון של המאה הוחלט להסיג את הצבא מהמושבות, ונסיגת אחרוני החיילים מברידג'טאון הושלמה עם עזיבתו בינואר 1906 של אחד מגדודי רגימנט הודו המערבית ה-1. לאחר מכן החל הכתר הבריטי למכור את כל נכסיו בברידג'טאון, ורובם הועברו לממשלה. כיום קיימים כ-100 מבנים שהוקמו לפני 1906.
ב-1824 הפכה ברבדוס למקום המושב של "דיוקסיית ברבדוס ואיי ליווארד" של הכנסייה האנגליקנית. כתוצאה מכך הועלה מעמדה של כנסיית סנט מייקל הקהילתית לקתדרלה, ומשמעות הדבר הייתה שברידג'טאון תזכה למעמד של עיר. ב-1842 כתבה המלכה ויקטוריה מכתב הרשאה (Letters patent) שלפיו פוצלו ברבדוס, טרינידד, טובגו, גרנדה, סנט וינסנט וסנט לוסיה לדיוקסיות נפרדות, ובמסגרתו היא הורתה גם כי מעתה ואילך תיקרא העיירה ברידג'טאון בשם העיר ברידג'טאון.
בדצמבר 1925 הוגשה בקשה למלך ג'ורג' חמישי על מנת שהוא יעניק צ'ארטר מלכותי שיאפשר הקמת ממשלה מקומית בעיר. לפי התוכנית ברידג'טאון תנוהל על ידי ראש עיר, 8 אלדרמנים, 12 חברי מועצה מקרב פשוטי העם, פקיד עיירה, מפקד צבאי וכל קצין צבא שיהיה דרוש. הוצע גם כי בית האספה של ברבדוס יפעל על מנת לאגד את ברידג'טאון לכדי עיר במקום שימוש בצ'ארטר מלכותי.
רק ב-1958 הועבר בברבדוס חוק הממשל המקומי. חוק זה קרא לניהול נפרד עבור העיר, באמצעות ראש עיר, 6 אלדרמנים, ו-12 חברי מועצה שייצגו באופן שווה את כל אחד מ-3 חלקי העיר. ב-20 בספטמבר 1960 אושר לעיר סמל משלה על ידי מועצת הסמלים המלכותית (College of Arms) בלונדון. הסמל עוצב על ידי נוויל קונל, שבאותה עת ניהל את מוזיאון ברבדוס ואת האגודה ההיסטורית ביחד עם מזכיר הכבוד של האגודה ה.ו. אינס. הממשל המקומי אמנם הוקם בברבדוס, אך שרד למשך זמן קצר בלבד.
ב-30 בנובמבר 1966 הפכה ברבדוס למדינה עצמאית והצטרפה לחבר העמים הבריטי, וברידג'טאון הפכה לבירת המדינה. באפריל 1967 בוטלה מערכת המועצות המקומיות והוחלפה על ידי נציב זמני לממשל מקומי. איגודה של ברידג'טאון לעיר בטל באופן מעשי, ומסמכיה הופקדו בידי מחלקת הארכיונים הממשלתית והמוזיאון והאגודה ההיסטוריים של ברבדוס. כיום מנוהלים ברידג'טאון והיישובים שמסביבה על ידי חברי הפרלמנט של ברבדוס. בישיבה השנתית של אונסק"ו ב-2011, שנערכה בפריז, הוחלט להוסיף את ברידג'טאון לרשימת אתרי המורשת העולמית התרבותיים של הארגון בזכות עמידתה בקריטריונים 2 - 4.
גאוגרפיה ואקלים
אזור ברידג'טאון רבתי משתרע על פני רוב מחוז סנט מייקל, ובסך הכל על כ-40 קמ"ר. מרכז העיר נבנה על ביצה שנוקזה ומולאה על מנת לאפשר את התפתחות החלק הראשון של העיר. בלב העיר זורם נהר קונסטיטושן, הידוע גם כקארינייג', ודרכו ניתן להגיע ישירות אל העיר באמצעות כלי שיט קטנים. הנהר מחלק את העיר לשני חלקים והוא מתנקז אל מפרץ קארלייל בחוף הדרום-מערבי של ברבדוס. המפרץ הוא אחד מהחופים הפופולריים ביותר באי, ויש בו חופי רחצה מוסדרים, שונית אלמוגים ואתרי צלילה אל ספינות טרופות. המפרץ קרוי על שמו של ג'יימס הֵיי, הרוזן הראשון של קארלייל, שקיבל ב-1627 מידי מלך אנגליה את זכות השליטה באיים הקריביים.
ברידג'טאון מאופיינת באקלים טרופי לח ויבש, והטמפרטורות נשארות בערך באותו טווח לאורך השנה. עונת הגשמים נמשכת בין יוני לדצמבר, והעונה היבשה נמשכת על פני שאר חודשי השנה.
מחנה חיל המצב
בניית המחנה שבו שכן חיל המצב החלה ב-1789, לאחר שיקומו של מבצר צ'ארלס, ונמשכה כ-80 שנים. כתוצאה מכך הוקמה בהדרגה "ממשלה" שעשתה שימוש במתחם הצבאי המתגבש של חיל המצב על מנת לשלוט במערכת ניהול המטעים המסחרית שפעלה בברבדוס באותה עת. המחנה הוקם על שטח של 600 דונם מסביב לטירת סנט אן, השוכנת בקצה הדרומי של מפרץ קארלייל, והוא נחלק לשלושה חלקים עיקריים: קסרקטינים ומבנים שונים בצד המערבי של המחנה (במחנה קיימים למעלה כ-100 מבנים), מדשאות ששימשו למצעדים צבאיים וכיום משמשות למרוצי סוסים וידועות בכינוי "סוואנה", ואזור המצודה בקרבת החוף שבו נבנתה מספנת הצי. אחד מרחובותיה הראשיים של ברידג'טאון, רחוב ביי (Bay Street), מפריד בין המדשאות לבין הקסרקטינים והמבצר שמעבר להם, ונקודות הקצה שלו הן החוף הדרומי ולב העיר.
בעבר היה המחנה מוקף בחומות בכל צדדיו, למעט החוף. בצד המזרחי של המחנה קיימים שרידי חומות באורך של 2 קילומטרים בקירוב, הגבול הדרומי והגבול המערבי הם חוף האוקיינוס לאורך מפרץ קארלייל, וכן החוף הדרומי.
ב-1791 הוקם קסרקטין אבן דו-קומתי עבור קציני הצבא ששהו במקום, ומדובר במבנה הגדול ביותר במחנה. הקסרקטין ספג נזקים כבדים בסופת ההוריקן שפגעה באי ב-1831, במהלכה נחרבו גלריות העץ. אלו הוחלפו בקשתות אבן כפולות לאחר ההוריקן. ב-1906 הפך המבנה למשכנה של הממשלה המקומית, ובשלהי שנות ה-70 חזר לשמש כקסרקטין צבאי. אף על פי שקסרקטין האבן היה המבנה הגדול ביותר במחנה הוא לא הכיל מספיק מקום לחיילי חיל המצב, שלעיתים נאלצו לישון באהלים בשטח המחנה. ב-1804 נבנה מול הסוואנה בית המשמר הראשי, ועל הגמלון שלו נחקק שלט האצולה של המלך ג'ורג' השלישי. בית המשמר הראשי שימש לעיתים לעריכת משפטים צבאיים.
מאחורי קסרקטין הקצינים ובית המשמר הראשי נמצאים שני מבנים מלבנים אדומות - קסרקטין הודו המערבית (הוקם ב-1790) וקסרקטין הברזל (הוקם ב-1842). מבנים אלו וקסרקטין האבן הקיפו בעבר את רחבת המצעדים המקורית מהמאה ה-18 מכל צדדיה, למעט המערבי. כיום רחבת המצעדים אינה קיימת עוד, מאחר שבמשך השנים הוקמו עליה מספר מחסנים של הצבא שבהם רהיטים גדולי ממדים וציוד צבאי נוסף.
בין 1807 ל-1808 נבנו שלושה קסרקטינים נוספים בצד המזרחי של רחבת המצעדים, והם הכילו בסך הכל כ-1,200 חיילים. כיום הם משמשים את משרדי הממשלה של ברבדוס. ב-1790 נבנתה מפקדת חיל המצב, ב-1810 היא הפכה לנשקייה, ובשלהי קיומו של חיל המצב היא חזרה לשמש כמפקדה המקומית. קסרקטין הנשקייה המלכותית, שנבנה ב-1812, הפך במשך השנים לבית מגורים ובהמשך לאזור מסחרי.
בקצה הצפון-מזרחי של המחנה הצבאי נבנה בית הכלא, שחלקיו השונים הוקמו בין 1818 ל-1853. ב-1933 פסק השימוש במבנה כבית כלא, והוא הפך למקום משכנו של מוזיאון ברבדוס. בין 1803 ל-1806 הוקם במחנה בית חולים צבאי, ששוקם ב-1840 בעקבות ההוריקן שפקד את המקום תשע שנים קודם לכן, וב-1928 הפך למבנה מגורים.
ב-1805 הוקמה במחנה מספנת הצי, והיא נחרבה בהוריקן של 1831. בעקבות חורבן המספנה הועברה פעילות המספנה לאזור היישוב אינגליש הארבור ("הנמל האנגלי") שבאי אנטיגווה. לאחר פירוק חיל המצב הפך האתר של המספנה לבית זיקוק של חברת "מוביל" (כיום חלק מ"אקסון מוביל"). בית הזיקוק נסגר ב-1998, אך מתקניו השונים לא פורקו.
העיר העתיקה
העיר העתיקה של ברידג'טאון היא החלק שקיים מאז המאה ה-17 ומאופיין בתכנון לא-אחיד של רחובות צרים. המבנים המקוריים שנבנו מעץ ספגו נזקים כבדים כתוצאה מסופות ושריפות שפקדו את העיר ב-1675, 1780 ו-1831, ובשיפוצים שנערכו לאחר אירועים אלה נשמר המראה המקורי של הרחובות. ב-1765 אף נחקק חוק שקרא לשימוש בחומרים עמידים בפני נזקי הטבע, וכתוצאה מקבלת החוק התפתח בברידג'טאון סגנון אדריכלי ייחודי הידוע כקריבי-ג'ורג'יאני. סגנון זה מאופיין במבנים פשוטים וסימטריים שכוללים אלמנטים רבים מהאדריכלות הג'ורג'יאנית האנגלית המקורית, ובנוסף לכך גם אכסדראות בקומה הראשונה שנועדו להחזיר מהבניין חלק מהחום והלחות הגבוהים שמאפיינים את האקלים המקומי. עד ל-1807 נבנו המבנים מחצץ או מאבן מסותתת מקומית, ולאחר מכן באמצעות לבנים ששימשו כזבורית בספינות האנגליות שעגנו בנמל העיר. סופת ההוריקן שפקדה את העיר ב-1831 החריבה כמעט את כל המבנים שעוצבו בסגנון הג'ורג'יאני, ולאחר מכן הם שוקמו בסגנון דומה. במאה ה-19 ובמאה ה-20 החל להתפתח הסגנון האדריכלי הקריאולי כתוצאה מעבודתם של אומנים אפרו-קריביים מקומיים.
הנמל
נמל ברידג'טאון הוקם בקטע החוף שאליו מתנקז נהר קונסטיטושן, והוא ידוע בכינוי קארינייג'. אזור זה התאים להקמת נמל מאחר שהיה רחב מספיק על מנת שכלי שיט קטנים יוכלו לעגון בו, וכן כי ניתן היה לבנות בו רציפים נוספים שבהם יעגנו רפסודות שהביאו סחורות ואנשים מהספינות הגדולות שעגנון במפרץ קארלייל. חלק מאזור החוף הוכרז ב-1657 כשטח לתועלת הציבור. בשלהי המאה ה-17 נבנו מזחים פרטיים אחדים, והחלקים העתיקים ביותר של הנמל שוכנים באזור שנכלל בהכרזה של אונסק"ו כשהחלקים היותר חדשים נמצאים באזור החיץ המקיף את אתר המורשת העולמית.
חברה, חינוך, כלכלה ותרבות
ברידג'טאון משמשת כמרכז הראשי של פעילות מסחרית בברבדוס, וכן כמרכז מערכת התחבורה של האי. מרבית משרדי ומחלקות ממשלת ברבדוס שוכנים בברידג'טאון רבתי. בנייני הפרלמנט, הניצבים צפונית לכיכר גיבורי האומה, הם משכנו של הפרלמנט השלישי בוותיקותו בחבר העמים הבריטי. העיר היא גם מקום משכנם של מספר מוסדות לאומיים, ובהם חברה החשמל של ברבדוס, תאגיד הגז הלאומי, רשות המים של ברבדוס, וכן חברות תקשורת, תחנות טלוויזיה ותחנות רדיו.
בברידג'טאון רבתי נמצאים גם כמה ממוסדות הלימוד הידועים של ברבדוס. אלו כוללים את אחד מהקמפוסים של אוניברסיטת איי הודו המערבית, הניצב על צוק שממנו ניתן להשקיף על ברידג'טאון ועל הנמל שלה. הקולג' הקהילתי של ברבדוס נמצא במרחק 5 קילומטרים מזרחית לרובע העסקים המרכזי הידוע בכינוי "הקיסוס", בצמוד לגבול המזרחי של העיר, בפרבר הידוע בכינוי "דה פיין" (האורן), נמצא הקמפוס של בית הספר הפוליטכני על שם סמואל ג'קמן פרסקוד. מעבר לכך יש בעיר מספר בתי ספר תיכוניים ויסודיים.
העיר מהווה את אחד ממרכזי הכלכלה של ברבדוס. כלכלת העיר מתבססת על ייצוא של סוכר, רום ודבשה, וכן על תיירות. בנוסף נמצאים בה הבורסה לניירות ערך של ברבדוס, הפועלת מאז 1987 וכיום היא אחת מארבע הבורסות הפעילות באיים הקריביים, וכן סניפים של הבנק הלאומי של ברבדוס ובנקים בינלאומיים כגון הבנקים של נובה סקוטיה והבנק הלאומי של קנדה.
העיר שימשה גם לאירוח של אירועים בעלי אופי בינלאומי. ב-1994 נערכה בה ועידת האומות המאוחדות שעסקה בפיתוח בר-קיימא של מדינות איים קטנות. העיר עברה תנופת בנייה לקראת אירוח אליפות העולם בקריקט בקנסינגטון אובל ב-2007, והאצטדיון הוגדל לתכולה של כ-30,000 צופים.
תחבורה
ברידג'טאון מרוחקת כ-13 קילומטרים מנמל התעופה גרנטלי אדמס, הנמצא על הכביש המהיר ABC/7 ומשמש כנקודה הכניסה היחידה לאי באמצעות כלי טיס. ברידג'טאון וניו יורק שבארצות הברית היו היעדים היחידים בחצי הכדור המערבי שהיו יעדים קבועים לטיסות הקונקורד של בריטיש איירווייז, וגרנטלי אדמס נבחר לאחד ממקומות התצוגה של הקונקורד לאחר הוצאתו משירות.
כל שבעת הכבישים המהירים של ברבדוס מתחילים בקרבת ברידג'טאון, ונמשכים לכיוון צפון, דרום ומזרח לחלקים האחרים של ברבדוס. הנהיגה בברבדוס היא בצד שמאל של הכביש, והמהירות המותרת בשטחים בנויים היא 60 קמ"ש ובאזורים הלא בנויים שלאורך הכביש המהיר ABC היא 80 קמ"ש. התחבורה הימית מבוקרת על ידי רשות המים של ברבדוס.
אוטובוסים הנוסעים ליעדים צפוניים כגון היישובים הולטאון וספייטסטאון, ולמיקומים במחוז סנט מייקל כגון קמפוס קייב היל של אוניברסיטת איי הודו המערבית, יוצאים ממסוף האוטובוסים על שם הנסיכה אליס, הממוקם מערבית למרכז העיר. אוטובוסים ליעדים במזרח ובדרום יוצאים ממסוף האוטובוסים שברחוב פיירצ'יילד, הנמצא בקצה המזרחי של מרכז העיר בסמוך לבית החולים על שם המלכה אליזבת. מוניות השירות בברידג'טאון הן מיני ואנים בבעלות פרטית, והן נוסעות בקווים מוגדרים מסביב לאי.
וונבולניצה
וונבולניצה (בפולנית: Wąwolnica) הוא כפר במחוז פולווי שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
וונבולניצה נזכר לראשונה בראשית המאה ה-11, ובמאה ה-14 הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בשטחי פולין הקונגרסאית. בימי מרד ינואר היה היישוב אחד ממעוזי המורדים הפולנים, וזכויותיו העירוניות ניטלו ממנו בידי הרוסים.
יהודי וונבולניצה
יהודים החלו לשבת בוונבולניצה במאה ה-17, ובסוף המאה ה-18 הוטלו הגבלות על מגורי היהודים ביישוב. במחצית הראשונה של המאה ה-19 אסרו השלטונות הרוסיים על התיישבות יהודים חדשים ביישוב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה גדל מספר היהודים בכפר, אך הצטמצם בשנות השלושים, אז הורע מצבם הכלכלי של יהודי היישוב, ונערכו נגדם פרעות מצד האוכלוסייה הפולנית. בין מלחמות העולם נמנו בכפר 1,043 יהודים, למעלה משליש מתושביו. בתקופה זו פעלו בכפר חוגים ציוניים, לצד אגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים מיישובי הסביבה, ובאמצע ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, והוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה. בתחילת 1940 נמנו ביישוב כ-2,000 יהודים.
בפברואר 1942 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, וב-22 במרץ 1942 רצחו הגרמנים כ-120 מיהודי הגטו, ובהם חברי היודנרט. כמו כן, נרצחו יהודים שהסתתרו בבתי פולנים.
ב-31 במרץ 1942 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ, למעט קבוצת גברים שהועברה למחנות עבודה באוז'נדוב.
בית הקברות היהודי
כיום נותרו בבית הקברות היהודי רק מספר שברים בודדים מהמצבות.
בשנת 1993, שרה טרגרמן-ריטרסקי (1917-2011), שאביה ואחיה נרצחו בטבח של מרץ 1942, הקימה אנדרטה (51.2955°N, 22.1597°W) לזכר האירוע. על האנדרטה כיתוב בפולנית ובעברית. הכיתוב בפולנית הוא הקדשה לזכרם הנצחי של הקורבנות ולאחד הגברים שקם מבין הגופות, התחנן על חייו ובתמורה נורה למוות. הכיתוב בעברית הוא הקדשה לקורבנות משפחת טרגרמן, אותם היא נשאה לבית הקברות וקברה בידיה: האב דוד ואחיה אברהם הירש, רפאל מרדכי ופסח נח.
צי הכוכבים
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", צי הכוכבים (באנגלית: Starfleet) הוא כוח לשמירת שלום ולחקר החלל החיצון, הכפוף לפדרציה המאוחדת של כוכבי הלכת. זוהי הזרוע הביצועית של הפדרציה, שבאמצעותה היא מבצעת פעולות בתחומי חקר החלל, הגנה, דיפלומטיה ומחקר מדעי. בעוד שרוב חבריו הם בני אדם, והמטה שלו ממוקם על כדור הארץ, בעיר סן פרנסיסקו, צי הכוכבים מורכב ממאות מינים שונים.
משימה
משימתו של צי הכוכבים, כפי שהוגדרה בצ'רטר צי הכוכבים מסביבות שנת 2130, היא לחקור את החלל ולהגן על כדור הארץ, שהוחלף ב"פדרציית כוכבי הלכת" עם הקמת הפדרציה ב-2161. אחד הציטוטים המפורסמים מן הצ'רטר, שהופיע בפתיחה של מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית ומסע בין כוכבים: הדור הבא, וחרוט במקומות רבים על כלים ומתקנים של הצי, הוא: "לצעוד באומץ במקום שבו איש טרם צעד" ("to boldly go where no man has gone before...").
מבנה
צי הכוכבים בנוי כשילוב של זרועות ופיקודים מרחביים. על כל הצי מפקדת מפקדת צי הכוכבים (Starfleet Headquarters) הממוקמת בסן פרנסיסקו, והיא מקבלת את פקודותיה ישירות מנשיא הפדרציה. בראש כל זרוע של הצי עומד קצין בדרגת אדמירל.
זרועות הצי
כל זרוע בצי הכוכבים מופקדת על תחום מסוים בפעילותו של הצי, והיא מכשירה את אנשי הצוות על ספינות הצי העוסקים בתחום זה. הזרועות העיקריות הן:
מכיוון שמשימתו העיקרית של צי הכוכבים היא חקר החלל, חלק גדול מאנשי הצוות הם מדענים מתחומים שונים, העושים שימוש במערכי החיישנים של הספינות על מנת לחקור את המקומות שבהם הם עוברים, איש איש בתחומו. עם זאת, אף על פי שספינות הצי מבצעות משימות מחקר, ולמדענים בצי יש בבירור הכשרה מדעית מסודרת, מדים מיוחדים, מעבדות ושיוך אגפי, לא הוזכרה בזיכיון במפורש זרוע מוסדרת כלשהי המופקדת על חקר החלל.
הפיקודים המרחביים
במקביל לזרועות השונות, יש לפיקוד הצי פיקודים מרחביים האמונים על ניהול פעילות הצי בכל המישורים באזור מסוים. ע"פ רוב, מוקצים פיקודים מרחביים לאזורי גבול עם מעצמות אחרות, כשכל פיקוד מתאם ומנטר את כל הפעילות במרחק מסוים מהגבול. בכל מקרה של הפרה כלשהי של ריבונות או הסכם עם מעצמה אחרת בקנה מידה קטן, ללא עימות כולל, אמור הפיקוד המרחבי להשתלט על המצב ולטפל בו בכוחות עצמו. על כל פיקוד מפקד קצין בדרגת אדמירל. מן הזכורים: אדמירל נקמורה האחראי על פיקוד "האזור הנייטרלי" מול הרומולאנים, או אדמירל נצ'ייב ב"אזור המפורז" מול הקרדאסים, ובהמשך הדומיניון.