cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרית הילד
פנימיית קריית הילד היא פנימייה טיפולית לילדים ונערים בסיכון מהמגזר החרדי ומופעלת על ידי עמותת 'מעונות ילדים בישראל קריית הילד', בפיקוח ובאמצעות השירות לילד ונוער במשרד הרווחה. הפנימיה ממוקמת בשכונת רוממה בירושלים. הפנימייה מפעילה שני סניפים נוספים ברחבי ירושלים, בנוסף למערך של 80 גני ילדים, גני שפה ורשת צהרונים.
הפנימיה ורשת הגנים מנוהלים על ידי הרב דוד פרוש.
היסטוריה
קריית הילד הוקמה בשנת 1951 על יד הרב מנחם פרוש, חבר הכנסת במשך 35 שנה, החל מהכנסת הרביעית, ומגדולי עסקניה של היהדות החרדית.
ראשית דרכה של קריית הילד היה בהקמת מעונות וגני ילדים לרווחתם של משפחות ברוכות ילדים בשנת 1951. בשנת 1973 נוסדה ה'מתיבתא' - פנימייה עם מסגרת לימודית, במטרה לייצר מקום מיטיב ליתומים ולילדי הדור השני לשואה, ולהוות מקור לקירוב והפצת יהדות ואהבה. בשנת 1999 הייתה קריית הילד מהראשונים שעברו ממתכונת של פנימייה המונית למודל של משפחתונים שהפך במהלך השנים לסמל ולדגל בפנימיות הרווחה.
מבנה הפנימייה
כיום מבנה הפנימיה הוא משפחתוני, כך שכל קבוצת 10–12 חניכים מהווים קבוצה קטנה ומשפחתית הנקראת "משפחתון". על כל משפחתון מופקדים זוג הורי-בית המלווים מקצועית על ידי עו"ס קליני, אליהם מתלווה מדריך נוסף, שתפקידם להעניק לילדים בית חם ואוהב, והוואי משפחתי תקין. המודל מאפשר חיים ביתיים משפחתיים, לצד ובדגש על שילוב הלימודים בקהילה, כדי לתת להם כר נרחב להתפתחות נורמטיבית כמו כל ילד.
ילדי הפנימיה מחולקים ב-6 קבוצות.
מערך טיפולי חינוכי וחברתי
בפנימייה ישנו מערך טיפול נרחב הכולל: פסיכיאטר, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מטפלים באמצעות בעלי חיים, אומנות ונגינה, וכן קבוצות טיפוליות שונות. כל חניך מקבל טיפול פרטני על ידי הצוות המקצועי.
הפנימייה מפעילה מערך חינוך המשבץ ודואג לכל העניינים הלימודיים, ובכלל זה: תוכניות העשרה ולמידה, מערך חוגים רחב המסייע ועוזר במוטוריקה, פיתוח חשיבה, כושר גופני, כישורי חיים, העצמה אישית, הקניית ביטחון וחדוות יצירה.
מיור (גרמניה)
מיור (בגרמנית: Major) היא הדרגה הנמוכה ביותר של קציני המטה בצבא הגרמני ("הר"), ובחיל האוויר הגרמני (ה"לופטוואפה"). הדרגה היא שוות ערך לדרגת OF-3 בנאט"ו.
על מנת להתמנות לדרגת "מיור", קצין חייב לעבור קורס מטה בסיסי (Stabsoffizierlehrgang) שנערך במכללת סגל ופיקוד הכוחות המזוינים הגרמניים (Führungsakademie der Bundeswehr).
בצבא הגרמני ובשירות התמיכה המשותפת (Streitkräftebasis), תקופת ההמתנה בין עמידה בדרישות קידום לקידום בפועל לדרגת "מיור", לוקחת בממוצע 15 חודשים, עקב בעיות תקציב (עד יולי 2010).
סימני הדרגה
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש כוכב כסף בין שני עלי אלון.
היסטוריה
דרגת המיור בגרמניה תחילתה בימי הביניים, והיא שוות ערך למייג'ור בצבא הבריטי ובצבא ארצות הברית, והוא מדורג OF-3 בנאט"ו.
במהלך מלחמת העולם השנייה דרגת אס אס שטורמבאנפיהרר הייתה שוות ערך למיור.
ג'ון גריבלדי סרג'נט
ג'ון גריבלדי סרג'נט (באנגלית: John Garibaldi Sargent; ) היה עורך דין ופקיד ממשל אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא קלווין קולידג'.
ראשית חייו
ג'ון גריבלדי סרג'נט נולד בכפר לדלאו שבוורמונט לג'ון האנון סרג'נט ואן אלייזה האנלי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אקדמיית בלאק ריבר וב-1887 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת טאפטס. באוגוסט אותה שנה נשא סרג'נט לאישה את מרי לוריין גורדון. לזוג נולדה בת אחת בשם גלדיס גורדון סרג'נט.
סרג'נט למד משפטים בהדרכתו של עורך דין מקומי מלדלאו וב-1890 התקבל ללשכת עורכי הדין והיה לשותף במשרד עורכי הדין של ויליאם סטיקני, דודנו של קלווין קולידג' ולימים מושל ורמונט. בין עורכי הדין לעתיד שהוכשרו במשרד של סרג'נט וסטיקני נמנו ג'וליוס וילקוקס שכיהן לימים כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט וג'וזף רדיגן ששימש כתובע הפדרלי בוורמונט.
בנוסף לעיסוקו בעריכת דין, היה סרג'נט פעיל בעסקי ביטוח, ושימש כנשיא בנק החיסכון של לדלאו וכחבר במועצת המנהלים של כמה חברות רכבת ותאגידים.
קריירה פוליטית
כאיש המפלגה הרפובליקנית שירת סרג'נט כתובע המחוזי של מחוז וינדזור בשנים 1898–1900. במהלך כהונתו של סטיקני כמושל ורמונט בשנים 1900–1902 שימש סרג'נט כמזכירו לעניינים אזרחיים וצבאיים. בשנים 1908–1912 כיהן סרג'נט בתפקיד התובע הכללי של ורמונט.
ב-1925 נדחה מועמדו לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית של הנשיא קלווין קולידג', צ'ארלס ב. וורן, על ידי הסנאט של ארצות הברית. קולידג' הגיש במקומו את מועמדותו של סרג'נט, שאותו הוא הכיר מילדות. מינויו של סרג'נט אושר פה אחד, והוא כיהן בתפקיד עד תום נשיאותו של קולידג' במרץ 1929.
לאחר סיום כהונתו כתובע הכללי שב סרג'נט לעסוק בעריכת דין. הוא הכניס כשותף למשרדו את פול צ'ייס, ששימש כעוזרו המיוחד כאשר הוא כיהן כתובע הכללי. הוא גם היה יושב ראש הוועדה לאחידות החוקים של ורמונט וחבר בחבר הנאמנים של אקדמיית בלאק ריבר בה למד בנעוריו.
ג'ון גריבלדי סרג'נט נפטר בלודלאו ב-5 במרץ 1939 ונטמן בבית הקברות פלזנט ויו שבעיירה. במהלך חייו הוענקו לו תוארי כבוד מאוניברסיטת טאפטס, אוניברסיטת נוריץ', מידלברי קולג' ודארטמות' קולג'.
The Allegory
האלבום הגיע למקום ה-58 במצעד הבילבורד 200, ולמקום ה-6 במצעד האלבומים העצמאיים של הבילבורד. בנובמבר 2020, קיבל האלבום מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הראפ של השנה".
טגו (סוג)
קיימים בין 4 ל-7 מיני לטאות בסוג זה.
דירהם מרוקאי
שטרות שהוצאו מהמחזור
סדרת שטרות ומטבעות במרוקו הוצאה מהמחזור. החלטה זאת של משיכת שטרות ומטבעות מהמחזור כפופה להחלטה המתקבלת בצו, ובהתאם לדרישות צו מס' 2.97.965 מיום 8 בינואר 1998 וצו 2.03.547 מיום 8 באוגוסט 2003 הוצאו השטרות והמטבעות הבאים והוחלפו: חילופי השטרות הללו, שסיימו את תפוצתם החוקית ואיבדו את כוחם מאז ה-1 באפריל 1998, נמשכו ללא מגבלות במשרדי בנק אל מג'ריב עד ל-31 בדצמבר 2011.
כיום
כיום קיימות מטבעות של: חצי דירהם, דירהם, חמש דירהם, 10 דירהם. ושטרות של 20 דירהם, 50 דירהם, 100 דירהם ו-200 דירהם.
שערי חליפין
רפורמת משרד הכלכלה, האוצר והמינהל של מרוקו החליטה, לאחר התייעצות עם בנק אל-מע'רב, לאמץ מערכת שערי חליפין חדשה, החל מיום שני, 15 בינואר 2018, בהתבסס על קביעת שער החליפין של הדירהם בטווח תנודות של ± 2.5%, במקום הקודם ± 0.3%. המירו את שער הציר שנקבע על ידי בנק אל-מג'ריב על בסיס סל מטבעות המורכב מהיורו והדולר האמריקאי בשערים של 60% ו-40% בהתאמה.
על פי מערכת חדשה זו, בנק אל מג'ריב ימשיך בהתערבויותיו על מנת להבטיח את נזילות שוק החליפין. רפורמה זו התחילה בתנאים נוחים המאופיינים במגזר הפיננסי הלאומי האיתן וביסודות המקרו-כלכליים החזקים, במיוחד ברמה מספקת של עתודות מטבע קשות והמשך השליטה באינפלציה. הרפורמה במערכת שער החליפין נועדה לחזק את חסינות הכלכלה הלאומית מול זעזועים חיצוניים, לתמוך בתחרותיות שלה ולתרום להעלאת רמת הצמיחה. רפורמה זו אפשרה לה לעמוד בקצב השינויים המבניים שחלו בכלכלה הלאומית בשנים האחרונות, במיוחד בכל הקשור לפיזור מקורות הצמיחה, הפתיחות וההשתלבות שלה בכלכלה העולמית. הרפורמה במערכת שער החליפין, שקידשה את ההישגים שהושגו ברמת המסגרת המקרו-כלכלית והן ברפורמות המבניות והמגזריות, מייצגת את סדרת פתיחת כלכלת מרוקו. כלפי חוץ, צעד חדש בכיוון לחיזוק מעמדה של כלכלתה בשורות המדינות המתפתחות.
ארל ג'ונסון
ארל דאלם ג'ונסון (באנגלית: Earl Dallam Johnson; 14 בדצמבר 1905 - 11 בינואר 1990) היה תת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 1952–1954.
ראשית חייו
ארל ג'ונסון נולד בהמילטון, אוהיו. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם הוא סיים לימודי תואר ראשון ב-1928. שנה לאחר סיום לימודיו הוא התגייס לגיס האווירי של צבא ארצות הברית וב-1932 הוא הוסמך כטיס.
בין השנים 1933–1942 עבד ג'ונסון בחברת ניהול ההשקעות Loomis, Sayles & Company. במלחמת העולם השנייה הוא שירת שירות פעיל כסגן מפקד חטיבת העברת המטוסים בפיקוד התובלה האווירית. ב-1946 הוא השתחרר מחילות האוויר של צבא ארצות הברית בדרגת קולונל ושב לחברה בה עבד טרם פרוץ המלחמה.
בממשל הפדרלי
ב-1950 מינה הנשיא הארי טרומן את ג'ונסון כסגן מזכיר הצבא למחקר וציוד. במשרה זו הוא שימש עד 1952, אז מינה אותו הנשיא טרומן כתת-מזכיר הצבא. במשרה זו הוא החזיק מאוקטובר 1952 ועד ינואר 1954. ג'ונסון גם כיהן כמזכיר הצבא בפועל מה-20 בינואר ועד 4 בפברואר 1953, כאשר סיים פרנק פייס את התפקיד ועד לאישור מינויו של רוברט סטיבנס במינוי קבוע. הוא גם כיהן כיושב ראש חברת תעלת פנמה בין השנים 1953–1954.
שנותיו האחרונות
עם סיום שירותו בממשל, היה ג'ונסון למנהל בחברת American Transport Association and Air Cargo Inc. ב-1955 הוא עבר לג'נרל דיינמיקס. בחברה זו הוא עבד עד 1963 ובמשך שנה שימש כמנהל הכללי של דלתא איירליינס עד לפרישתו ב-1964. לאחר פרישתו שימש ג'ונסון כחבר בדירקטוריונים של כמה חברות ולעיתים סיפק שירותי ייעוץ אסטרטגי לכמה פוליטיקאים ותאגידים פרטיים. ג'ונסון היה חבר ב"מועדון החוקרים" (The Explorers Club) ובמסגרת זו הוא טס לאנטארקטיקה כמה פעמים יחד עם חבריו. הוא גם היה חבר במועדון הכפרי של גריניץ', קונטיקט, שם מתקיים עד היום טורניר שנתי לירי בצלחות חרס לזכרו.
ארל ג'ונסון נפטר בגריניץ', קונטיקט ב-11 בינואר 1990. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. משפחתו ייסדה קרן מלגות לזכרו באוניברסיטת ויסקונסין עבור סטודנטים נזקקים בעלי ממוצע ציוני GPA של 3.8 ומעלה.
כלב משטרה
כלב משטרה הוא כלב שהוכשר במיוחד לצרכים משטרתיים כמו חילוץ, רחרוח אחר חומר נפץ, תפיסה של פושעים ואכיפת חוק כלשהו. הכלבים מופעלים על ידי יחידות כלבנים שהוכשרו במיוחד לאמן ולהפעיל את הכלבים. יחידות אלו מכונות באנגלית "K9" מאחר שצירוף זה נהגה כמו Canine שפירושו "כלביים".
הזנים הנפוצים ביותר של כלבי המשטרה הם רועה גרמני ורועה בלגי, הנפוצים בעיקר בגלל זמינותם. גזעים מסוימים משמשים לאכיפת סדר חוק ציבורי על ידי איום על חשודים, רדיפה אחר חשודים וכדומה. גם בצבאות יש יחידות כלבנים, ואלו מבצעים תפקידים דומים. עם זאת כל כלב צריך אימון כדי שיהפוך לכלב משטרה פעיל ואינו נולד עם מודעות לביצוע יכולות אלה.
היסטוריית שילוב כלבים במשטרה
יש הסוברים, כי כלבים שימשו כבר בזורואסטריות לזיהוי זהותו של הנפטר במסגרת טקס ( "מבט כלב"). באירופה, לפחות מאז ימי הביניים, שלטונות השתמשו בכלבים במסגרת חיפוש אחרי אנשים שהסתתרו מהעונשים שהטילו עליהם אותם השלטונות.
שהשימוש הראשון בכלבים החל בבריטניה ב-1889 במסגרת חקירת רציחות שנעשו על ידי ג'ק המרטש. בהמשך התרחב השימוש הממוסד, תחילה בצירוף כלבים במשטרת העיר גנט שבבלגיה מאז 1899 אחרי שטרם לכך עזרו למשטרת פאריס להשתלט על כנופיות רחוב בעיר. בהמשך השימוש הממוסד התרחב לאוסטרו-הונגריה והאימפריה הגרמנית.
בארץ ישראל רעיון כלבי משטרה הגיע בתקופת המנדט הבריטי מרוי ספייסר, מפקד משטרת המנדט, ששמע עליו בזמן שירותו במושבת קניה משוטרים ששירתו באיחוד דרום אפריקה. עד להגעת משפחת מגדלי כלבים מאוסטריה מנצ'ן שהיה להם ניסיון בגידול כלבים למטרות שמירה. הפקודות שהכלבים לומדים עד אז הן באנגלית.
עם הקמת מדינת ישראל באוקטובר 1948 בתחנת משטרה קריית חיים מקימים בית ספר להכשרת כלבים ונוהגיהם. עקב שיתוף הפעולה עם משפחת מנצ'ין הפקודות לכלבים בתחילה היו בגרמנית. ב-1949 בית הספר עובר לבית דגן.
בישראל
בישראל נעשה שימוש צבאי וביטחוני בבעלי חיים לרבות בכלבים הן במשטרת ישראל ומשמר הגבול והן בצה"ל. במשטרה ובמג"ב יש יחידות כלבנים המפעילות כלבי משטרה לצורכי אכיפת חוק, איתור חשודים, רחרוח אחר חומרי נפץ וסמים ומשימות משטרה נוספות. בנוסף אליהן כוללת הימ"מ (היחידה הלאומית המיוחדת ללוחמה בטרור) לוחמים-כלבנים המפעילים כלבי משטרה לצורכי לוחמה בטרור, איתור חשודים ותקיפתם במקרה הצורך. הכלבנים מאומנים ומגודלים בתוך היחידה, ועוברים תהליך מיון, הכשרה ואימון ארוך. הכלבים נתפשים בימ"מ כ"לוחמים על ארבע" וכלבים שנהרגים במהלך פעילות מבצעית נקברים בבית הקברות שבבסיס הימ"מ. יחידת הכלבנים בצה"ל, הנקראת "עוקץ", מפעילה כלבים למשימות שונות בהן חילוץ, ביטחון שוטף ולוחמה בטרור.
מחקר עוקבה
מחקר עוקבה (קוהורט - Cohort study) הוא שיטה למחקר מדעי בשימוש בענפים כגון ברפואה, מדעי החברה, אקטואריה, סיעוד, אקולוגיה, ניתוח עסקי ועוד. זהו סוג של מחקר תצפיתי ולא מחקר התערבותי. במחקר מתרחש מעקב אחר קבוצת אנשים ותיעוד של מאפיינים או אירועים רלוונטיים למחקר. מחקרים אלו נחשבים ל״תקן הזהב״ (Gold standard) של המחקרים התצפיתיים בהם מחפשים יחסים אטיולוגיים, כמו למשל האם יש קשר בין חשיפה לגורם כלשהו למחלה או תופעת לוואי מסוימת והאם הקשר יכול להיות סיבתי (אם כי לא ניתן לקבוע סיבתיות על סמך מחקר עוקבה). פירוש המונח ״עוקבה״ הוא קבוצת אנשים בעלי אפיון סטטיסטי או דמוגרפי משותף, כגון שנת לידה, מצב משפחתי וכו׳, הנתונה למעקב ולמחקר. קבוצת העוקבה בהכרח תהיה קבוצת אנשים אשר לא חולים במחלה הנבדקת.
משמעות שמו בלעז (קוהורט) הוא "קבוצת אנשים", לרוב זו קבוצת האנשים שנבחרה למחקר.
לדוגמה ברפואה נפוץ ניתוח של גורמי סיכון למחלה כלשהי, כאשר ישנו מעקב לאורך זמן על קבוצת אנשים בריאה ללא המחלה בתחילת המחקר.
מחקרי עוקבה יכולים להיות פרוספקטיביים, רטרוספקטיביים או מעורבים. מחקר נקרא פרוספקטיבי אם הוא מתוכנן ומתחיל לפני תקופת ההתרחשות שנחקרת. מחקר יוגדר רטרוספקטיבי אם האירועים שהוא חוקר התרחשו עוד לפני שהחל לאסוף את הנתונים שלהם (מכונה גם ניתוח פוסט-הוק).
חשיפה
קיימות שתי תצורות חשיפה עיקריות: גורם החשיפה יכול להיות גורם סיכון או גורם מגן. אם גורם החשיפה הוא גורם סיכון- נצפה ששיעור המחלה בקרב החשופים יהיה גבוה יותר מאשר בקרב הלא-חשופים. מנגד, אם גורם החשיפה הוא גורם מגן- נצפה ששיעור המחלה בקרב החשופים יהיה נמוך יותר מאשר בקרב הלא-חשופים.
משך העוקבה
תקופת העוקבה יכולה להשתנות במידה ניכרת בהתאם לגורם החשיפה ולתוצא הנבדק (למשל מחלה אקוטית או כרונית). לדוגמה, משרדי בריאות נוטים לבצע מחקרי עוקבה קצרים (שבועות עד חודשים) כדי לנטר גורמים חשודים במקרי התפרצות מגפה למשל. מאידך, ארגוני מחקר וגופים אקדמיים נוטים לחקור חשיפות כרוניות העלולות להוביל לדוגמה למחלות קרדיווסקולריות וסרטן כך שהעוקבה יכולה להמשך תקופות ארוכות (שנים עד עשורים).
אוכלוסיות המחקר
אוכלוסיות המחקר מורכבות מקבוצה החשופה לגורם העניין הנבדק ומקבוצה שאינה חשופה לו. ישנה חשיבות רבה שהן החשיפה והן התוצאה בקבוצות אלו ימדדו ברמת דיוק גבוהה. נהוג להבדיל בין שתי דרכים עיקריות לבחירת קבוצות החשופים והלא-חשופים:
בחירת אוכלוסיית החשופים
קבוצת הפרטים שייבחרו להרכבת קבוצת החשופים במחקר עוקבה יכולים להגיע ממקורות מגוונים כך שבחירה בקבוצה מסוימת על-פני אחרת תלויה במגוון שיקולים הסתברותיים ומדעיים שונים, כולל תדירות החשיפה ושאלת המחקר הנבדקת. במרבית המקרים, קבוצת החשופים תבחר מתוך אוכלוסייה גדולה יותר תוך הקפדה על כך שקבוצה זו תייצג את הקבוצה ממנה היא נבחרה ככל הניתן. בחשיפות נפוצות או כאלו המתרחשות בתדירות גבוהה, כגון עישון או שתיית קפה, ניתן יהיה לבחור מדגם ממגוון אוכלוסיות, תרבויות ואזורים גאוגרפיים שונים. עם זאת בחשיפות נדירות, המקושרות בד״כ לעיסוקים מסוימים (כריית אורניום, עבודה במספנות וכו׳), גורמים סביבתיים ספציפיים (למשל מחייה ליד אזור להטמנת פסולת רעילה) או אירועים ייחודיים (הטלת פצצה גרעינית על הירושימה) ישנה התמקדות בקבוצה ספציפית על-פני אחרת בגלל הגורמים הייחודים שהחשיפה עלולה לגרום לקבוצה זו. תחת הקטגוריה האחרונה אפשר להכליל בנוסף חולים שנחשפו לטיפולים מסוימים (הקרנות, תרופות חדשות ועוד) או קבוצות המקפידות על דיאטה שהשלכותיה עדיין מצויות במחקר (טבעונות לדוגמה).
בחירת אוכלוסיית הלא-חשופים
בחירת אוכלוסיית הלא-חשופים היא שלב מרכזי במחקר עוקבה וחשיבותה אינה פוחתת מבחירת אוכלוסיית החשופים. השוני שימדד בין קבוצות אלו יהוו פאקטור מכריע במחקר הקובע האם ישנו קשר בין החשיפה לגורם הנבדק ולתוצא הנחשד. העיקרון המרכזי בבחירת משתתפים המרכיבים את קבוצה זו הוא שעליהם להיות זהים עד כמה שניתן לקבוצת החשופים בתכונות ובמאפיינים היכולים להיות קשורים לתוצא הנבדק מלבד גורם החשיפה כך שאם אין קשר בין גורם זה לתוצא הנחשד שיעורי התוצא בקרב החשופים והלא-חשופים יהיה זהה. עם זאת, מכיוון שהקבוצות לעולם לא יכולות להיות זהות לחלוטין, יש צורך בתיעוד מידע רב ככל האפשר על המשתתפים תוך התחשבות בערפלנים ובגורמי הטיה נוספים.
הטיות מחקר
במחקרי עוקבה, כמו בשאר סוגי המחקרים התצפיתיים, יכולות להתרחש טעויות אקראיות הנובעות משונות אקראית של אוכלוסיית המחקר מהאוכלוסייה הכללית וטעויות עקביות/סיסטמיות הנובעות מליקוי שיטתי במערך המחקר (בחירה לקויה של אוכלוסיית המחקר, איסוף או ניתוח נתונים שגוי ועוד). בנוסף, ישנו סיכון למספר סוגי הטיות, כגון הטיית עובד האופיינית במחקר עוקבה תעסוקתי פרוספקטיבי ונובעת מעצם העובדה שעובד אשר התקבל לעבודה מראש בריא יותר מאדם בן גילו שאיננו עובד והטיית היענות הנובעת מכך שהמשתתפים המסכימים להשתתף במחקר עוקבה שונים ממי שאינו משתתף במחקר. כמו כן, קיימות הטיות מידע כגון הטיית מרואיין בו הערכת התוצא מסתמכת על ראיון ולא ניתן לאמת אובייקטיבית את התוצא, הטיות של סיווג מוטעה של נתונים או ערפלנים (מצב בו קשר נסיבתי בין חשיפה לגורם הנבדק מתקיים כתוצאה מקיומו של גורם נוסף הקשור בשניהם). הטיות אלו עלולות להקשות על השוואה בין קבוצת החשופים והלא-חשופים ולהחליש בצורה משמעותית את המסקנות ממחקרים אלו. כמו כן, אם המחלה הנבדקת היא קצרת מועד או נדירה, יחסים זמניים בין חשיפה לתוצאה עלולים להיעלם מעיני החוקר או שייווצר צורך בקבוצת עוקבה גדולה ויקשה בצורה משמעותית את המחקר.
אובדן למעקב/קטימה
זהו מצב המתרחש כאשר כמות המשתתפים המסיימת את ניסוי העוקבה קטנה מכמות המשתתפים בתחילתו עקב נשירת משתתפים. אובדן למעקב נגרם כתוצאה ממכלול גורמים: שינוי מקום מגורים, מקום עבודה, סטטוס משפחתי ועוד. אובדן למעקב עלול לגרום להטייה באומדן הקשר. ישנן מספר דרכים מקובלות שהוכחו כיעילות בהקטנת קטימה במחקרים, כגון איסוף מידע חוץ-מחקרי (אינו קשור לגורם החשיפה הנבדק) רב ככל-הניתן על המשתתפים. רישום שמות חברים, קרובי משפחה, אמצעי תקשורת מעודכנים, כלי רכב בבעלות המשתתפים ואף עבר צבאי עוזרים לייחד כל פרט ולתחזק הקשר עמו.
הנחות יסוד למקרים בהם מתרחש אובדן למעקב: במקרים בהם הנחות אלו מתקיימות, נהוג לחשב את שיעור היארעות כיחס בין מספר אירועי התוצא שנצפו לגודל העוקבה ההתחלתי פחות חצי מאירועי הקטימה.
אם הנחות בסיס אלו לא מתקיימות, נוצרת הטיה דפרנציאלית בה לא ניתן יהיה לחשב את שיעורי היארעות בצורה זו וקיים חשש לשיבוש מדדי הקשר בין החשופים ללא-חשופים.
סוגי מחקרי עוקבה
מחקרי עוקבה יכולים להיות מחקרי עוקבה פרוספקטיביים, רטרוספקטיביים או מעורבים.
מחקרי עוקבה פרוספקטיביים
במחקרים מסוג זה מתבצע מעקב אחר קבוצת אנשים בעלי מאפיינים ותכונות זהות עד כמה שניתן מלבד גורם החשיפה הנבדק למשך פרק זמן מוגדר כדי לקבוע את השפעת החשיפה לגורם זה על מצב חולי מסוים. עיקר חשיבותם של מחקרים מסוג זה מתבטאת בחקר האטיולוגיה של מחלות והפרעות שונות.
שלב ראשון במחקרי עוקבה פרוספקטיביים הוא הגדרה מיהם האנשים שירכיבו את קבוצת ה״חשופים״ ואת קבוצת ה״לא חשופים״ אחריהם נרצה לבצע מעקב. לאחר מכן, ישנו צורך לאתר ולגייס אנשים המתאימים לקרטריונים הייחודיים של המחקר ולאסוף מידע התחלתי רב ככל האפשר (למשל מצב בריאותי עדכני, אורחות חיים וכו׳). בשלב השני מתבצע המעקב עצמו, שלב שיכול לקחת שנים עד עשורים, כדי לקבוע האם ומתי האנשים בעוקבה ייפתחו מחלה, האם ישנו קשר וכיצד רמות החשיפה משפיעות על התחלואה.
יתרון בולט של סוג מחקר זה נגזר ישירות מיכולת לעצב את מחקר העוקבה, תיעוד מדויק ובפרקי זמן קבועים תוך הקפדה על צמצום נשירת משתתפים. ניתן לומר איפוא שתוצאות ממחקר עוקבה פרוספקטיבי הן האמינות ביותר בקטגוריה של מחקרים תצפיתיים וחזקות משמעותית מתוצאות שיתקבלו ממחקרי חתך או ממחקרים רטרוספקטיביים. עם זאת, חשוב לשים לב שזהו עדיין מחקר תצפיתי בו החוקר אינו שולט על תנאי הניסוי ואף לא על רמות החשיפה אלא משמש כצופה בלבד. בנוסף, מעקב אחר קבוצת משתתפים גדולה למשך תקופת זמן של שנים יכול להוביל ליחס נשירת משתתפים גבוה, יקר ליישום ובסופו עלולה להצטבר מסת נתונים שפענוחם יכול לקחת זמן רב.
מחקרי עוקבה רטרוספקטיביים/היסטוריים
אלו הם סוגי מחקר בהם ישנו מבט לאחור לאירועים שהתרחשו בעבר. העיקרון הבסיסי של עוקבה בו נלקחות שתי קבוצות, חשופים ולא-חשופים, הזהות במרבית המאפיינים מלבד גורם החשיפה הנבדק נשמר גם בסוג מחקר זה.
השלב הראשוני של המחקר כולל איתור וגיוס מאגרי מידע של עוקבות מתאימות העונות על הקריטריונים אותם הגדיר החוקר. בתום שלב זה, ישנו צורך בקביעת פרק זמן מוגדר בו ייאספו נתונים שתועדו על קבוצות אלו. במילים אחרות, רק איסוף הנתונים מתרחש בהווה (לדוגמה, היארעות של מקרי שבץ בקרב טבעונים בין השנים 2000–2010) כך שניתן לומר כי פרק הזמן שלוקח ליישם מחקרים מסוג זה הוא פרק הזמן הלוקחים תהליכי ההחלטה על הקבוצות המשתתפות בניסוי ופענוח הנתונים. בשלב האחרון, לאחר בחינה מדוקדקת של הנתונים, יתקבלו מדדי קשר שיעזרו לחוקר לבסס הערכה לגבי עוצמת הקשר בין חשיפה לתוצאה.
בהתחשב בעובדות אלו, ניתן לציין כי למחקרים רטרוספקטיביים ישנם מספר יתרונות ביחס למחקרים פרוספקטיביים. במחקרי עוקבה רטרוספקטיביים יידרש זמן קצר ואמצעים כלכליים מועטים בצורה משמעותית ממחקרים פרוספקטיביים אף על פי שהם מכילים את יתרונותיו של מחקר עוקבה. עריכת מחקר רטרוספקטיבי טומן בחובו מספר חסרונות: מכיוון שהעוקבה נערכה בעבר והנתונים שתועדו הם הנתונים היחידים שעומדים לרשותו של החוקר, מאפיינים סטטיסטים שלא נמדדו לא יוכלו להיות משוחזרים. בנוסף, מחקר זה לא מעניק לחוקר שמסתכל על התוצאות במבט לאחור אפשרות לשלוט על מרווחי הזמן בהן נלקחו התוצאות ו/או דיוק התוצאות כך שהוא נאלץ להסתמך על עבודתם של חוקרים אחרים כך שהסיכון להטיות במחקר גוברות.
מחקר עוקבה מעורב
מחקר המשלב מידע שנאסף רטרוספקטיבית ומידע שיאסף בהווה ובעתיד בצורה פרוספקטיבית תחת אותה עוקבה. סוג מחקר זה מתאים למקרים בהם לחשיפה יש הן השפעה קצרת טווח והן השפעה ארוכת טווח, כמו למשל חשיפה לכימיקל המעלה את הסיכון למומים (למשל תרופות טרטוגניות) בטווח הקצר ולסרטן בטווח הארוך.
שילוב של מחקר עוקבה פרוספקטיבי יחד עם מחקר עוקבה רטרוספקטיבי מאחד איפוא גם את יתרונותיו וחסרונותיו של כל מחקר, כך שבעוד מחקר עוקבה כזה הוא יחסית קצר וזול ליישום הוא משתמש בנתונים ראשוניים שנאספו בעבר ולא בהכרח מתאימים לניסוי העכשווי ועלול לחול בהם שינויים בזמן שחלף עד תחילתה של העוקבה הפרוספקטיבית (למשל שינוי הגדרת החשיפה או התוצא עם השנים).
יישום
ברפואה, מחקר עוקבה משמש לעיתים קרובות כדי להשיג ראיות על מנת להפריך חשד (היפותזה) לקשר סיבתי אפשרי בין חשיפה מסוימת (לדוגמה סיגריות) לתוצאה מסוימת (לדוגמה סרטן). ככל שמצטברים יותר כישלונות בניסיון הפרכת ההיפותזה, הביטחון בכך שאכן מדובר על קשר סיבתי עולה. לדוגמה, במחקר על הקשר בין עישון סיגריות לסרטן ריאות, יאספו נתונים לגבי מינון העישון בקרב קבוצת אנשים ולאחר מכן יתבצע מעקב לאורך זמן ותיעוד של מקרי סרטן ריאות חדשים המתרחשים בקבוצת אנשים זו.
מחקר  פרמינגהם
מחקר פרמינגהם (The Framingham Heart Study; בקיצור FHS) הוא מחקר עוקבה מהפכני שנערך בחסות ״המכון הלאומי ללב ריאות ודם״ (National Heart, Lung, and Blood Institute; בקיצור NHLBI) האמריקאי, הגדיר את גורמי הסיכון למחלות קרדיווסקולריות (CVD) ועיצב בצורה משמעותית את קווי המניעה הבריאותיים ממחלות אלו לציבור הרחב.
עיר זו נבחרה למחקר עקב קרבתה לעיר המרכזית בוסטון בה ישנם קרדיולוגים רבים בפקולטה לרפואה השייכת לאוניברסיטת הרווארד שהביעו התלהבות רבה לקחת חלק במחקר כזה. קבוצות העוקבה במחקרי ה-FHS נבדקו כל תקופה קבועה (בד״כ כל 2–4 שנים) מתחילת המחקר. בבדיקות תקופתיות אלו החוקרים אספו מידע רפואי, וערכו בדיקות קרדיווסקולריות מדוקדקות הכוללות אק״ג, בדיקות דימות, בדיקות דם ושתן ועוד. המחקר שהחל בשנת 1948 עם 5,209 משתתפים עדיין מתקיים בהווה (נכון לשנת 2015) כאשר מרבית המשתתפים הם דור שני ושלישי (ילדים ונכדים) של המשתתפים המקוריים. טרם עריכת מחקר זה, כמעט שלא היה קיים מידע אפידמיולוגי על מחלות לב ככלל או על הקשר בין יתר לחץ דם וטרשת עורקים למחלות קרדיווסקולריות בפרט. מחקר זה הוביל לאיסוף מידע כמותי ואיכותי במשך השנים כך שחלק ניכר מהמידע העכשווי הנוגע למחלות לב, כמו למשל השפעת תזונה, פעילות גופנית ונטילת תרופות (אספירין לדוגמה) מבוסס על מחקר זה.
תרומה למחקר
המחקר הוביל לפרסום סולם פרמינגהם שמטרתו להעריך את דרגת הסיכון של אדם לפתח מחלה קרדיווסקולרית (תסמונת תעוקה, אוטם בשריר הלב או מחלה כלילית) בטווח של כ-10 שנים. סולם פרמינגהם הראשון שפורסם כלל הערכה ע״פ גיל, מין, רמת ה״כולסטרול הטוב״ וה״כוסטרול הרע״ (HDL ו-LDL, בהתאמה), לחץ דם והטיפול בו אם קיים, סוכרת ועישון. במהלך העוקבה, במיוחד בשנות ה-90 המאוחרות, התפתחות הרפואה ושיטות המחקר הובילו למציאת ממצאים פיזיולוגיים (כגון חדר שמאלי מוגדל בלב) וגנים חשובים העלולים לתרום להתפחות אירוע מוחי ולכשל לבבי. במהלך שנות ה-2000, כתוצאה מניתוח מעמיק מהנתונים שהצטברו, עודכנו הערכים המגדירים מהו לחץ דם גבוה וההורמון אלדוסטרון הוכר כגורם העלול לגרום להתפתחותו של לחץ דם גבוה. בשנים אלו הוכנסו מספר תיקונים לסולם פרמינגהם כך שכעת הסולם בגרסתו המעודכנת מכיל התייחסות גם לדיסליפידיה (רמה גבוהה של טריגליצרידים יחד עם רמה נמוכה של HDL), טווח גילאים, רמת כולסטרול כללית וכן הוצאה מחלת הסכרת מהמדד (קיבלה התייחסות נפרדת). סולם מעודכן זה מסוגל להעריך מהם סיכויו של אדם לפתח מחלה קרדיווסקולרית בטווח של כ-30 שנה (במקום טווח של 10 שנים בסולם המקורי).
המחקר הארצי להתפתחות ילדים
המחקר הארצי להתפתחות ילדים (National Child Development Study; בקיצור NCDS) הוא מחקר עוקבה מתמשך העוקב אחר 17,416 אנשים שנולדו בשבוע ספציפי בחודש מרץ של שנת 1958 בבריטניה. המחקר, שהיה אמור להיות במקור ממוקד בהריון והשלכותיו, הפך עד מהרה למחקר רב-תחומי הנוגע בנושאים כגון חינוך, בריאות והתפתחות חברתית של המשתתפים מילדות עד לבגרות. המעקב אחר קבוצת המשתתפים בניסוי מתנהל בצורה של ״סבבים״, כאשר בכל סבב ישנו איסוף נתונים ובדיקות מקיפות (הן בריאותיות והן חברתיות). עד כה, המחקר מכיל 10 סבבים - משאל ראשוני בשנת 1958 ולאחריו עוד 9 סבבים בין השנים 1965–2013. מתוכנן סבב נוסף כאשר המשתתפים יגיעו לגיל 60 בשנת 2018. בזכות מחקר מקיף זה חלה התקדמות רבה בהבנת נושאים אלו ומעל ל-2,000 מאמרים שהתפרסמו בכתבי עת מדעיים נחשבים (בעיקר בתחומי הבריאות ומדעי החברה) מבוססים על מחקר זה.
בימו פילד
בימו פילד (באנגלית: BMO Field) הוא אצטדיון כדורגל בעיר טורונטו בפרובינציית אונטריו שבקנדה, המשמש כאצטדיון הביתי של טורונטו מה-MLS, ושל טורונטו ארגונאוטס מליגת הפוטבול הקנדי. בימו פילד נבנה באתר אצטדיון התערוכה לשעבר, נפתח בשנת 2007, והוא בבעלות עיריית טורונטו, ומנוהל על ידי Maple Leaf Sports & Entertainment. הזכויות על שם האצטדיון מוחזקות על ידי בנק מונטריאול, שממותג בדרך כלל בראשי התיבות "BMO" (נהגה: "בימו").
בימו פילד הוקם במקור כאצטדיון ספציפי לכדורגל כדי לשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת ההרחבה טורונטו, ואירח משחקים במהלך גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2007 גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 2014. בשנת 2010 נערך משחק גביע ה-MLS, כשבזמנו היה נקבע למגרש נייטרלי, בבימו פילד. מאז, האצטדיון אירח את גמר גביע ה-MLS פעמיים נוספות בשנים 2016 ו-2017 כשטורונטו שיחקה בשניהם, תחת החוק הנוכחי של מתן יתרון ביתיות לקבוצה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה. האצטדיון אירח גם משחקי רוגבי יוניון, ביניהם משחקי נבחרת קנדה ברוגבי יוניון, ומשחקי רוגבי שביעיות במהלך המשחקים הפאן-אמריקאיים 2015.
אתאנו לחלות פניך
אָתָאנוּ לְחַלּוֹת פָּנֶיךָ הוא פיוט שנאמר בקהילות ספרדיות רבות כחלק מאמירת הסליחות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב. הפיוט נכלל גם בתפילות ראש השנה ויום הכיפורים. בתפילת יום הכיפורים ממוקם הפיוט לפני התפילה המרכזית ביותר של היום, חזרת העמידה של תפילת מוסף. בסליחות בא הפיוט מעט לפני סוף הסליחות. לא ידוע מיהו מחבר הפיוט.
הפיוט הוא פיוט מענה, כשהמשפט האחרון בכל בית הוא המענה של כלל הציבור לחזן, השר את שלושת המשפטים הראשונים. הפיוט מבקש כפרה, סליחה וישועה מהאל. לפני הפיוט נוהגים לבצע פיוט "ה' שמעתי שמעך".
השיר בוצע על ידי מבצעים שונים, וביניהם שלמה ארצי, אלי לוזון ואחרים.
מבנה הפיוט
בפיוט יש חריזה בסופי הבתים, המקשטת אותו: פניך-מלפניך-ממעונך, תבישנו-תשיבנו, כפרה-בצרה-נקרא, תחיינו-תחוננו, סלח לנו-שלח לנו, וכדומה.
שירת הפיוט
הרב שמעון ביטון מספר כי את הפיוט נהוג לשיר כפיוט מענה, כאשר החזן שר את שלושת המשפטים הראשונים בכל בית והקהל עונה במשפט האחרון:
שובל גוזלן
שובל גוזלן (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ בהפועל חיפה.
קריירה
גוזלן החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של עירוני טבריה, וכשהיה בן 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה. בעונת עלה לקבוצת הנוער והצטרף לאימוני הקבוצה הבוגרת. ב-14 בינואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר נכנס כמחליף בתיקו 0–0 נגד הפועל רמת השרון. את עונה זו סיים עם 12 שערים בקבוצת הנוער כשמקביל ערך חמש הופעות בקבוצה הבוגרת. בעונת היה שותף לדאבל של קבוצת הנוער כאשר כבש 28 שערים בליגה וחמישה נוספים בגביע. את עונת התחיל בקבוצת הנוער ולאחר שכבש חמישה שערים בארבעה משחקי העונה הראשונים, עלה לקבוצה הבוגרת. ב-2 בדצמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, שער הניצחון (2–1) נגד הפועל עכו. עד לסיום העונה כבש חמישה שערים נוספים. לקראת סיום העונה הוחזר לקבוצת הנוער על מנת לסייע לה לזכות בדאבל שני ברציפות לאחר ניצחון 4–0 על הפועל חיפה בגמר הגביע לנוער.
ב-14 ביולי 2014 הושאל גוזלן להפועל תל אביב. ב-17 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, וגם הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 2–0 נגד מכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. בליגה הוסיף עוד שלושה שערים במהלך חצי עונה בה שיחק בקבוצה, אך לא ענה על הציפיות ובינואר הושאל להפועל רעננה עד סוף העונה. ב-7 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו ברעננה, בהפסד 1–2 לקבוצתו הקודמת הפועל תל אביב, ועד תום עונת 2014/2015 הבקיע בהפועל רעננה שבעה שערים ב-15 משחקי ליגה.
לקראת עונת 2015/2016 שב גוזלן למכבי חיפה. בעונה זו שותף ב-16 משחקי ליגה אך לא כבש, ובסופה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון 0–1 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. בתחילת עונת 2016/2017 כבש שער אחד ב-11 הופעות ליגה, ובינואר 2017 הושאל לעירוני קריית שמונה, ועד תום העונה כבש במדיה שישה שערים ב-13 הופעות בליגה. ב-30 ביוני שוחרר ממכבי חיפה וחתם על חוזה חדש לשלוש שנים בעירוני קריית שמונה, ובעונת 2017/2018 כבש שבעה שערים ב-28 הופעות בליגה.
ב-4 ביוני 2018 חתם גוזלן לשנתיים במכבי נתניה. ב-1 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק מול בני סכנין שהסתיים בתיקו 1–1. ב-28 בינואר 2019 הושאל לפאראלימני מליגת העל הקפריסאית. בהופעת הבכורה שלו במועדון כבש שער בניצחון 2–1 על אלקי אורוקליני, ועד תום העונה כבש שלושה שערים ב-11 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
ב-26 ביוני 2019 חזר גוזלן לישראל והושאל למועדון ספורט אשדוד לעונה אחת. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה כבש צמד שערים בניצחון 3–2 על הפועל תל אביב בגביע הטוטו.
ב-14 ביוני 2020 חתם גוזלן לעונה אחת בהפועל חדרה.
ב-15 ביוני 2022 חתם בהפועל חיפה
קריירת נבחרות
גוזלן שיחק בכל נבחרות הנוער של ישראל. ב-23 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה בניצחון 3–2 על סרביה. ב-13 באוגוסט 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, בניצחון 3–0 נגד מקדוניה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות. בסך הכל לזכותו 13 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שישה שערים.
חיים אישיים
גוזלן יליד טבריה. אביו, בבר, הוא כדורגלן עבר ששיחק בהפועל טבריה ובהפועל בית שאן. אחותו, ירדן, נשואה לזמר משה פרץ. במרץ 2015 השתתף גוזלן בקליפ לשירו של פרץ "גם אם העולם יתהפך".
אנטילופת סוס כחולה
אנטילופת סוס כחולה (שם מדעי: Hippotragus leucophaeus), המכונה גם ראם כחול או בלובאק, היא מין אנטילופה גדולה בתת-משפחת הראמים שהייתה חיה בעבר באפריקה והוכחדה מן העולם. למרות שהיא היונק האפריקני הראשון שהוכחד על ידי האדם בתקופה המודרנית, היא אינה מוכרת כל כך כזברת הקואגה למשל. אנטילופה זאת התגלתה לראשונה ב-1719 וסווגה בתת-משפחת הראמים על ידי הזואולוג הגרמני פיטר סימון פאלאס בשנת 1766. היא דמתה במבנה גופה לקרובותיה אנטילופת סוס שחורה (סייבל), ואנטילופה סוסית קצרת קרן (רואן), אך הייתה קטנה יותר. מקור שמותיה הוא בצבע פרוותה, שעל פי תיאורים היה אפור-כחלחל עד כסוף. בשל כך, היא קרויה גם אנטילופה כחולה - שם שלעיתים משמש ככינוי לנילגאי.
תיאור
הקרניים היו מחורצות בכבדות עם 35-20 טבעות גדולות מתחילת הקרן ועד סופה, דומות מאוד לאלה של אנטילופת רואן (50-20 טבעות). הקרן הסתיימה בשפיץ חד חלק, שהפך את קרניה לקטלניות ביותר. לעומת הרואן והסייבל הקרניים של האנטילופה הכחולה היו דקות יותר. צבע הקרניים היה שחור, שחור כחלחל, ואפור או חום כהה. הן לזכרים והן לנקבות של האנטילופה הכחולה היו קרניים, אך כפי שצפוי אלו של הזכרים נטו להיות גדולות, כבדות וארוכות, ובעלות מבנה מעוגל יותר; הקרניים של הנקבות היו לעיתים באותו אורך פחות או יותר, אך דקות וקלות ב-20-10% משל הזכרים.
הפרווה הדלילה של האנטילופה הכחולה הייתה מורכבת משערות קצרות ומבריקות, כשעל פי התיאורים צבעה היה אפרפר כסוף או כחלחל בהיר\כהה - מה שנתן לה את שמה. לאחר המוות הפרווה הייתה מאבדת במקצת את צבעה ונטתה לצבע אפרפר בהיר. למרות שמרבית האנשים שצפו באנטילופות הכחולות דיווחו על צבע פרווה כחלחל ואף הציורים של האנטילופה באותה תקופה תיארו אותה עם גוון אפרפר או כחלחל, כל הפוחלצים שהשתמרו כיום אינם מראים זאת. עם זאת יש לקחת בחשבון שאצל בעלי חיים רבים השערות נוטות לנשור לאחר המוות, וזה עלול לקרות גם במקרים של פחלוץ גרוע כפי שהיה בתקופה ההיא לעומת היום.
ישנן שתי תאוריות בקשר לצבע הפרווה: העור הכהה של האנטילופה השתקף דרך השערות הדלילות אצל פרטים מבוגרים בדומה לאיילנד מצוי ויצר מראה כחלחל; או שהצבע נגרם מכיוון שהפרווה של האנטילופה הייתה מורכבת משערות שחורות וצהובות.
לאנטילופות הכחולות לא היו סימוני פנים בולטים כשל הרואן והסייבל, אך היה להן כתם גדול בצבע חום אדמדם כהה או בהיר, שהשתרע על פני המצח והחוטם והפך לחיוור יותר באזור השפתיים והלחיים. היו להם כתמים לבנים דהויים מעל העיניים בצורת גבות או משקפיים, ומכל אחת נמשך פס לבן דק שלא התחבר לשפתיים. אזור הצוואר היה בצבע אפרפר בהיר.
הבטן שלהם הייתה לבנה חיוורת, אך זה לא בלט כל כך כשל הסייבל ובכלל הצבעים די התמזגו. הזכרים דמו לנקבות עד גיל שלוש שנים, ולאחרי זה הפכו לחיוורים מאוד בניגוד לאנטילופות אחרות שמתכהות. לעגלים צעירים ולפרטים שמתבגרים הצבע הכללי של הפרווה היה חום בהיר, והסימונים בפנים כמעט ולא נראו.
האנטילופות הכחולות היו פרסתנים כבדים למדי, אבל קטנות יותר כאמור מקרוביהם הרואן והסייבל. על פי תיאורים הפרופורציות של הגוף שלה היו דומים מאוד לזה של צבי סוף מצוי. לאנטילופה זאת היה צוואר חזק וארוך יחסית שנועד לתמוך בקרניים הכבדות, ורעמה קצרה מאוד כמעט בלתי נראית, שצבעה זהה לשאר הגוף; לעיתים הרעמה הסתכמה רק במספר שערות זקופות. פרצופה של האנטילופה היה ארוך וצר ודומה למדי לאנטילופת רואן, אך מחודד יותר.
אוזניה של האנטילופה היו ארוכות וצרות - דמויות חמור, צבעם נטה לאדמדם, ולא היה להם קווצות שיער שחורות שנמצאות אצל הרואן. הרגליים היו ארוכות ועליהם פסים כהים בצבע חום, בעוד שהצבע של שאר הרגל היה לבן. הזנב היה ארוך ומגיע עד לקרסול, והסתיים בציצת שיער גדולה בצבע שחור כשל הסוסים.
המתיישבים באותה תקופה נתנו תיאורים סותרים של מין זה, כנראה בגלל שחלקם נטו להגזים ביופיה, ואילו אחרים לא צפו בה מעולם ופשוט חזרו על מה ששמעו מאנשים אחרים. לדוגמה, חוקר הטבע הגרמני פיטר קולב תיאר אותה באופן שגוי בשנת 1719 כבעלת זקן תיש ארוך וזנב קצר, קרניים ישרות לגמרי כמו ראם, ואוזניים קצרות. לעומת זאת יאן ואן ריבק קרא לאנטילופה הכחולה "סטינבוק" (כינוי של יעל), כיוון שמבנה קרניה הזכיר לו את קרני היעל מאירופה. לא ברור במשך כמה זמן היא נקראה כך עד שכינויה הוחלף על ידי המתיישבים ל"בלובאוק" או "בלאבוק". מידות הגוף של אנטילופת סוס כחולה: גובה הכתפיים: 120-102 ס"מ. אורך ראש וגוף הזכר: 300-250 ס"מ. אורך ראש וגוף הנקבה: 280-230 ס"מ. אורך הזנב: 61-50 ס"מ. אורך הקרניים: כ-60 ס"מ. משקל הגוף: עד 160 ק"ג.
תפוצה ובית גידול
כאשר האירופים הקימו את מושבת הכף באזור כף התקווה הטובה, בדרום אפריקה במאה ה-17, האנטילופה הכחולה הייתה מצויה רק במישורי החוף של פרובינציית הכף המערבי, ותפוצתה הסתיימה בהרי ההוטנטוטים במזרח, הרי לאנגבארג במרכז והרי קאדרבאג בצפון מערב. גם לפני שהאדם הגיע לאזור הכף האנטילופה לא הייתה נפוצה מאוד, וככל הנראה הייתה מוגבלת לאזור מרעה של פחות מ-4,000 קמ"ר, שמיקומו כיום הוא במשולש שבין הערים הדרום-אפריקניות: "סוולאנדאם" (Swellendam), "קאלדון" (Caledon) ו"ברדאסדורפ" (Bredasdorp). עם זאת הרבה אחרי שהאנטילופה הכחולה נעלמה לחלוטין מאזור הכף, סגן בריטי דיווח על אוכלוסייה של אנטילופת רואן "בצבע אפור כחלחל" במזרח פרובינציית המדינה החופשית בסביבות 28 ביולי 1853, ומשערים כיום כי הוא ראה את השרידים האחרונים של אוכלוסיית אנטילופה כחולה שלא הייתה ידועה לאירופאים.
מעדויות ארכאולוגיות עולה, כי בתקופה מוקדמת ביותר - 400 שנה לפני הספירה, לאנטילופות הכחולות הייתה הפצה רחבה יותר בכף המערבי; החל ממפרץ איילנד בצפון מערב הפרובינציה, עד לאזור העיר "יוניונדאל" (Uniondale) במזרחה. חוקרים של המוזיאון הלאומי בבלומפונטיין (המדינה החופשית), מצאו רישומים של אנטילופות כחולות בציורי מערות של בושמנים ליד העיר פיצבורג והפארק הלאומי הר גולדן גייט הסמוכים לגבול הצפוני של לסוטו, ואילו שרידי עצמות במערות מאשרים את קיומם גם ליד העיר "ליידיבראנד" (Ladybrand) הסמוכה לגבול המזרחי של לסוטו. משערים כי הם נעלמו מהאזורים האלו בשל השינוי שחל בבתי הגידול כתוצאה מהתחממות האקלים.
בית גידולם של האנטילופות הכחולות היה באזור האקלים ים-תיכוני של דרום אפריקה, וכלל בעיקר סוואנות, מרעה, עם ביצות נרחבות ומישורים פתוחים, ופסיפס של עשבים, שיחים רב שנתיים גבוהים וגבעות קטנות. הן היו מצויות גם בחורש ים-תיכוני דליל, ובכרי דשא הררים בגובה של 400 מטר מעל פני הים. האנטילופה הכחולה הייתה תלויה במקורות מים - שהשפיעו על בחירת בית הגידול, ועל כן היא הייתה רגישה מאוד לבצורות. היא נמנעה מאזורים עם דשא קצר או מיערות שיצרו חופה סגורה וסבך עבה. אובדן בית הגידול שנגרם בשל רעיית יתר של כבשים ובקר של המתיישבים, היה הגורם העיקרי להכחדתו של מין זה. הטמפרטורות בתחומי מחייתה נעו בין 20-10 מעלות בחורף, ל-30 בקיץ. כמות המשקעים הממוצעת בהם הייתה 600-250 מ"מ.
אקולוגיה
הנקבות והעגלים חיו בעדרים קטנים ובינוניים של 5 עד 20 פרטים, אך עדרים של 80-35 פרטים לא היו נדירים. הם בדרך כלל היו מצויים בצפיפות נמוכה של 4-2 אנטילופות לקמ"ר. מספר נקבות היו תופסות ביחד טריטוריה גדולה שחפפה לשטחים של כמה זכרים, והם היו מורישות אותם לצאצאים שלהם; כך יצא שאפילו לאחר 30 שנה השטח נשמר על ידי אותה קבוצה. בתקופות בצורת שבהם בית הגידול היה באיכות נמוכה, עדרי הנקבות היו נודדים על פני שטחים גדולים בחיפוש אחר מזון, כל עוד השטח לא היה תפוס על ידי קבוצה אחרת. עדרי הנקבות היו מלווים בדרך כלל על ידי זכר בוגר, אשר הגן על השטח מסביב מפני זכרים אחרים.
על פי דיווחים, הנקבות של האנטילופה הכחולה היו אגרסיביות יותר מנקבות של אנטילופות אחרות. ההיררכיה הדומיננטית בעדר שמבוססת על גילה וכוחה של האנטילופה, נשמרה בקפידה על ידי שני המינים. לרוב הנקבות שבעדר היה קרבה משפחתית ביניהם, ונקבות מבחוץ לא יכלו להצטרף לעדר. הן בעדרי הזכרים והן בעדרי הנקבות הפרטים נטו לשמור על מרחק אחד מהשני, כדי למנוע מריבות מיותרות. הרכב העדר היה משתנה לפי העונה, כאשר בעונת הגשמים הם התפצלו לקבוצות קטנות, ובעונה היבשה התרכזו בקבוצות גדולות יותר בשטחי המרעה העשירים בצמחייה וסמוכים למקורות מים. העגלים שבתוך העדר היו מלוכדים ביניהם בקבוצה, ופיגרו מעט אחרי שאר העדר. העגלים הזכרים יכלו להישאר בעדר עד גיל 18-15 חודשים, זמן שנחשב לארוך מהרגיל ביחס לאנטילופות אחרות. עד גיל זה, הדמיון שלהם לנקבות ריסן את התוקפנות של הזכר השליט. אך כאשר צבעם החל להשתנות לזה של הזכרים, הם גורשו מהעדר על ידי הזכר כפי שקורה אצל קובוס הנילוס. במקרים כאלה הזכרים הצעירים היו חייבים להימלט מיד, אחרת היו עלולים להיהרג מקרניו המסיביות של הזכר השליט. לאחר מכן הם הצטרפו לעדרי רווקים, שם שהו עד חמש או שש שנים - שאז היו חזקים מספיק כדי להחזיק טריטוריה משלהם.
הזכר השליט היה מפרסם את נוכחותו ומעמדו הגבוה על ידי עמידה או שכיבה לבד במקום בולט - רחוק בקצת מהעדר. זכר זה היה גם מהלך או עומד זקוף כדי להדגיש את גודלו. כאשר זכר אחר חדר לשטחו או ניגש לעדר הנקבות, הזכר הדומיננטי היה הולך לקראתו עם צוואר מקושת וראש כלפי מעלה, כשאוזניו פנו לצדדים. אם הזכר הזר לא הראה תנוחת כניעה על ידי הנמכת ראשו, הזכר הדומיננטי זקף את אוזניו ונפנף את זנבו או תחב אותו בין רגליו, כאשר זה היה סימן לתחילת הקרב. הלחימה בין הזכרים הייתה אכזרית למדי וכללה התנגשות חזקה עם הקרניים הכבדות וניסיון להתיש את היריב או לדוקרו כפי שקורה אצל הרואן והסייבל. בשלבים מתקדמים של הקרב הקרניים החדות כתער היו גורמות לפציעות חמורות, אך בדרך כלל הזכר החלש מהשניים היה נסוג מוקדם יותר - לפני שהקרב יהפוך לקטלני. כאמור כל טריטוריה של נקבות תחמה במפר טריטוריות של זכרים, כך שקרבות בין האחרונים היו דבר שבשגרה. האנטילופה הכחולה הייתה משמיעה קולות שדמו לנחירה.
בדומה לאנטילופות רואן וסייבל, גם האנטילופות הכחולות היו זקוקות לשתיית מים מדי יום. על פי התנהגות פרסתנים אחרים משערים כי בעונה הגשומה גם הן היו יכולות לשרוד תקופות ארוכות למדי ללא שתייה, כשאת מרבית המים הנחוצים להן הן קיבלו מהצמחים שעשירים בלחות באותה תקופה. תזונתה של האנטילופה הכחולה הייתה מורכבת מעשב בנוני עד ארוך, בעיקר עשבים שעירים רב שנתיים באיכות טובה כדוגמת עשב אדום (Themeda triandra), עשב חנית (Heteropogon contortus), ועשב בופלו (Panicum spp). בניגוד לרוב האנטילופות מין זה לא נמשך במיוחד לדשא טרי, מלבד בעונה היבשה שאז הם היו רועים לפרקי זמן קצרים לאורך קווי ניקוז ופיתולי הנהרות על עשבים חדשים שצמחו בעקבות השרפות. סביר להניח שבעונה היבשה תזונת האנטילופה הכחולה הייתה מבוססת בעיקר על שיחים, עלים ועשבי תיבול כקרובותיה.
עונת הרבייה לא הייתה מוגדרת ויכלה להתרחש בכל ימות השנה, אם כי השיא היה בסוף הקיץ. הנקבה המליטה עגל אחד, במשקל של 14-12 ק"ג, לאחר תקופת הריון של תשעה חודשים (כ-281-268 ימים). העגלים היו פגיעים מאוד להתקפות של אריות הכף, נמרים אפריקנים, צבועים מנוקדים וזאבים טלואים, ורבים מהם נטרפו בחודשים הראשונים לחייהם. הבוגרים שהיו מסוכנים ואימתניים בזכות קרניהם, היו נטרפים לעיתים רחוקות רק על ידי אריות, וגם אז הללו היו נזהרים מהם מאוד כדי לא להיפצע מקרניהם החדות. כאשר האנטילופות הכחולות היו מאוימות הן היו נמלטות בדרך כלל, אך כאשר הן נפצעו או הוצמדו לפינה הן היו נשכבות - רצוי באזור ביצתי - והגנו על עצמם עם קרניהם; המבנה המעוקל של קרניהם אפשר להן לתקוף אף בשכיבה, הן את אלו שבאו מלפנים והן את אלו שניסו לקפוץ על גבם.
תוחלת החיים של אנטילופת הסוס הכחולה הייתה סביבות 18 שנה.
הכחדה
החל מהגעת ההולנדים ברשות יאן ואן ריבק לכף התקווה הטובה, התחילה הצטמצמות דרסטית של האוכלוסיות שמעולם לא היו גדולות. הקמת מושבת הכף, יחד עם המרת שטחי מישור גדולים לחקלאות, הפצת מחלות על ידי הבקר והכבשים, והכנסת כלי נשק על ידי המתיישבים החדשים, כילו במהירות את העדרים הקטנים של האנטילופה הכחולה. הציידים והחקלאים האירופאים צדו את האנטילופה בעיקר בשביל עורה, או סתם לשם שעשוע. הבשר שלה לא ערב לחיכם של המתיישבים בשל חוסר השומן, ובאופן כללי נזרק למאכל הכלבים למרות שהיה טעים באותה מידה כמו בשר צבי. כיוון שבאותה תקופה לא הייתה מודעות לשמירה על ערכי הטבע, כאשר חוקרי הטבע והציידים שמו לב למה שקורה האנטילופה הכחולה הייתה כבר על סף הכחדה. החוקר השוודי קרל פיטר טונברג ציין בשנת 1774 שהאנטילופות הכחולות הופכות לנדירות יותר ויותר. לדברי הזואולוג הגרמני מרטין ליכטנשטיין, הפרט האחרון של האנטילופה הכחולה בפרובינציית הכף המערבי נורה בסביבות 1799\1800 סמוך לעיר "סוולאנדאם". עם זאת כאמור, סגן בריטי צפה באוכלוסייה בודדה שהייתה קיימת עדיין במדינה החופשית ולא הייתה ידועה לאירופאים ב-1853, כך שכנראה תאריך הכחדתה האמיתי הוא לפחות 50 שנה מאוחר יותר ממה שדווח על ידי ליכטנשטיין.
בהתחשב בתאריך ההכחדה המוקדם של האנטילופה הכחולה, זה היה כמעט בלתי אפשרי שיישארו ממנה פוחלצים. אך למרות זאת כיום ישנם ארבעה פוחלצים של האנטילופה הכחולה, אחד מהם מצוי במוזיאון הלאומי להיסטוריה של טבע בליידן (הולנד), והשלושה האחרים במוזיאוני הטבע של סטוקהולם (שוודיה), ווינה (אוסטריה) ופריז (צרפת). מלבד עצמות רבות שנמצאו בכל אזור התפוצה ההיסטורי שלהם, ישנם שתי גולגולות באמסטרדם (הולנד) ובגלאזגו (בריטניה), ושלושה זוגות של קרניים באופסלה (שוודיה), לונדון (בריטניה), וקייפטאון (דרום אפריקה).
תהילים ע"ה
תהילים ע"ה הוא המזמור השבעים וחמישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-74). המזמור עוסק בתודה לאל ובתקווה הרבה שיש למשורר בישועתו גם בעת צרה. זהו המזמור הרביעי הפותח במילים "אל תשחת" (בדומה לתהילים נ"ז, נ"ח ונ"ט).
תוכנו של המזמור
המזמור מכיל 11 פסוקים, והוא עוסק בלימוד לקח ומוסר לרשעים ובשבח לאל השופט. באופן חריג יחסית לשאר מזמורי תהלים, האל גם משמיע את דברו.
לאחר מכן המשורר מצטט את דברי האל עצמו: "בבוא העת "אֶקַּח מוֹעֵד" ואבוא לשפוט את הארץ וכל יושביה". ציטוט שנאמר כתגובה לבקשה המתוארת בסוף המזמור הקודם לנקום את נקמת האל מהרשעים "קומה אלוהים ריבה ריבך".
לאחר ציטוט זה המשורר חוזר לדבריו הוא ומזהיר את הרשעים לא להתגאות ולדבר בעזות וחוצפה כתוצאה מהצלחתם והישגיהם החומריים: "אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים אַל תָּהֹלּוּ וְלָרְשָׁעִים אַל תָּרִימוּ קָרֶן... תְּדַבְּרוּ בְצַוָּאר עָתָק (בגאווה)".
המשורר ממשיך ומנמק את אזהרתו: "כי לא ממוצא וממערב ולא ממדבר הרים" ההצלחה לא תלויה במסחר בארצות המזרח (מוצא) והמערב, והעושר לא מגיע מרעיית הצאן במקומות המרעה שבהרים. כלומר ההצלחה לא תלויה בכוח האדם אלא רק באלוהים: "כִּי אֱלֹהִים שֹׁפֵט זֶה יַשְׁפִּיל וְזֶה יָרִים".
המשורר מוסיף ומגדיל את אזהרתו בתיאור כוס התרעלה השמורה ביד ה' על מנת להשקות בה את הרשעים " כי כוס ביד ה'... אך שמריה ימצו ישתו כל רשעי ארץ".
וזאת בניגוד למצבם החיובי של הצדיקים שיזכו לתשועה עליה המשורר מבטיח לזמר: "ואֲנִי אַגִּיד לְעֹלָם אֲזַמְּרָה לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב".
המזמור נחתם בציטוט שני ואחרון מדברי האל להכרית את ממשלת הרשעים ולרומם את הצדיקים בישועה לעומתם: "וכל קרני רשעים אגדע תרוממנה קרנות צדיק".
הפרק בתרבות
הפסוק האחרון - "וְכָל-קַרְנֵי רְשָׁעִים אֲגַדֵּעַ תְּרוֹמַמְנָה קַרְנוֹת צַדִּיק" הוא חציו הראשון של ניגון חסידי, שהמשכו בפרק קל"ב בתהילים, פס' יח - "אוֹיְבָיו אַלְבִּישׁ בֹּשֶׁת וְעָלָיו יָצִיץ נִזְרוֹ". מקור הניגון בחסידות חב"ד והוא מופיע כניגון קס"א בספר הניגונים של חב"ד. השיר מופיע גם בפרויקט צמאה בביצועו של אריאל זילבר.
אפרת לביא
ביוגרפיה
לביא נולדה בחדרה למשפחה בת שתי בנות. בגיל הרך עברה עם משפחתה לתל אביב. אמה עבדה כמזכירה, ואביה ניהל מטעם "אגד" את סוכנות ג'נרל מוטורס בישראל. בילדותה התגוררה גם בברזיל ובניו יורק, שם שהה אביה בשליחות. למדה מחול אצל מיה ארבטובה. ההיא סיימה את לימודיה התיכוניים בעירוני ה'. היא בעלת תואר ראשון באמנות התיאטרון וספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בריפוי במחול ממכללת האנטר, ניו יורק.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז יחד עם ניצה שאול, שלמה בראבא ושלומית אהרון. זמן קצר לאחר שחרורה מהצבא, הופיעה בתיאטרון גודיק במחזמר שנכתב לפי הסרט "הדירה".
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה לשירות מילואים והופיעה עם אמנים אחרים בפני החיילים בסיני. לאחר המלחמה השתתפה בהפקה הבינלאומית "קורצ'ק והילדים", בבימויו של אלכסנדר פורד ובכיכובו של ליאו גאן.
בשנת 1977 זכתה במלגה מטעם קרן שרת ויצאה לניו יורק ללימודי משחק. היא שהתה שם חמש שנים ולמדה אצל אוטה האגן וסטלה אדלר. בעת שהותה בניו יורק הכירה את מי שיהפוך לבעלה, רופא במקצועו.
בשנת 1982 נולד בנה והמשפחה עברה ללוס אנג'לס. בתחילת שנות ה-90 אימצו לביא ובעלה בת.
בשנת 1985 השתתפה בסרטו הראשון של עודד קוטלר כבמאי, "רומן בהמשכים", לצד חיים טופול.
בשנת 2008 גילמה את פולה בן גוריון בסרט הטלוויזיה "אלטלנה" בבימויו של אלי כהן.
בשנת 2012 הופיעה בתיאטרון אנסמבל הרצליה במחזה "פימה" בבימויה של נולה צ'לטון, לצידו של דובל'ה גליקמן, עיבוד לספרו של עמוס עוז "המצב השלישי". באותה שנה גם שיחקה בסרט ד"ר פומרנץ, סרטו האחרון של אסי דיין.
לביא העלתה בלוס אנג'לס במסגרת הפקה עצמאית, את הצגת היחיד "היא לא הייתה כאן", מאת דן וולמן והשחקנית בלנקה מצנר.
בעשור השלישי של המאה ה-21 מתגוררת עם בעלה בלוס אנג'לס ומלמדת יוגה.
תעסוקת נשים בישראל
תעסוקת נשים בישראל היא סוגיה חברתית, הכוללת בתוכה שאלות מגדריות, סוציולוגיות וכלכליות, ונמצאת על סדר היום הפוליטי, הכלכלי והחברתי. כשלים וחסמים רבים הניצבים בפני נשים סביב סוגיה זו, מגדילים את הפערים הבין מגדריים. נושא זה של תעסוקת נשים מורכב ממספר התייחסויות ונקודת מבט שונות, אשר כוללות בין השאר גורמים מגוונים, וביניהם: שיעורי גובה תגמול ושכר, אחוזי תעסוקה, קידום לעמדות בכירות.
עדיין ניכר פער בין המגדרים, ונשים נתקלות פעמים רבות ב"תקרת זכוכית" המקשה עליהן להתקדם לתפקידי ניהול ולהתמקם בעמדות בכירות במשק. בישראל, חלה עלייה בשיעורי התעסוקה של נשים ונכון לשנת 2019 הם בין הגבוהים במדינות ה-OECD.
מגמות בתעסוקת נשים בישראל
מדינת ישראל בשנות החמישים הייתה נחשבת למתקדמת ונדיבה במדיניות הרווחה המשפחתית עבור נשים עובדות. הנסיבות ההיסטוריות, הפוליטיות והדמוגרפיות של מדינת ישראל בשנות החמישים שימשו את הקרקע לכך. למדינה הצעירה בראשיתה, הייתה תלות גבוהה בעבודתן של הנשים ובשיעורי ילודה גבוהים, ותלות זו גרמה למדינה להקצות משאבים רבים במציאת תמיכה לאימהות עובדות. איגודי עובדים בעלי עמדה חזקה לצד מודעות מפותחת לחקיקה בתחום העבודה, העניקו הטבות אשר אפשרו לנשים ואימהות לעבוד וקיבעו אותה כנורמה רצויה.
שינויים רבים, מהותיים ומהירים, עברו על החברה בישראל בתחום זה של תעסוקת נשים, מחד גיסא, ישראל היא בעלת שיעור תעסוקת נשים בכלל ואימהות בפרט מהגבוהים בעולם, אולם מאידך גיסא, השינויים שהתרחשו בעשורים האחרונים דחקו את ישראל בפער גדול לתחתית רשימת המדינות המפותחות מבחינת הקצאת משאבים לעידודן של נשים להשתלב בשוק התעסוקה ומבחינת השקעת משאבים בהסברה וקידום של שוויון הזדמנויות בתחום זה.
בין השינויים אשר התרחשו בישראל ניתן למנות את הליכי ההפרטה של חברות ממשלתיות, שינויים בכוחות השוק המתבטאים בהיחלשות האיגודים המקצועיים, חוסר אכיפה של חוקי התעסוקה, כניסתם של ארגונים בעלי אמות מידה בין-לאומיות השונות מהנהוג בישראל, אשר מחלישים את המסגרות וההגנות אשר היו נהוגות כלפי אימהות עובדות וכלפי התעסוקה בקרב משפחות.
הפער המגדרי בשוק העבודה הוא חוצה תרבויות ומדינות ובעל השפעה על הכלכלות המקומיות. בתעסוקה ובשכר פער זה נותר משמעותי על אף מאבק רב שנים לשוויון מגדרי. הפער המגדרי קשור בגורמים רבים, ביניהם היסטוריים, תרבותיים והשכלתיים. בשוק העבודה הפער בין גברים לנשים מופיע במדדי תעסוקה מגוונים: בשיעור התעסוקה, בכמות שעות העבודה, בהכנסה, בשכר השעתי ועוד. הפער המגדרי מופיע בהיבטים שונים של הקריירה, החל משיעור תעסוקה, דרך קידום לעמדות ניהוליות, היקפי משרה, סלקציה מקצועית, שכר שעתי, הכנסות ושביעות רצון מהעבודה.
שיעורי התעסוקה בקרב נשים
המדדים לבחינת שיעורי התעסוקה, הם באמצעות שיעור ההשתתפות בכוח העבודה (שנכללים בו גם מי שמחפש עבודה בפועל), שיעור התעסוקה, שיעור האבטלה. כאשר בוחנים את סוגיית השתתפות של נשים בכוח התעסוקה לאורך השנים, ניכר כי שיעור השתתפותם בכוח התעסוקה היה נמוך משמעותית משיעור השתתפותם של הגברים בכוח התעסוקה. הגורמים לכך היו בין השאר עמדות ישנות בדבר תפיסה מסורתית על חלוקה מגדרית של המטלות במרחב המשפחתי ובמרחב הציבורי, אפליית מעסיקים בלתי פורמלית ותפיסות תרבותיות.
חוקרי מגדר העוסקים בסוגיית התעסוקה, סבורים כי החסם העיקרי המעכב כיום את השתלבותן בצורה מלאה ושוויונית של נשים בשוק העבודה הוא חוסר היכולת והקושי לתווך בין הצרכים השונים של המשפחה ושוק התעסוקה, ולמצוא את האיזונים בין צורכי העבודה לצורכי המשפחה. הבדלים אלו נובעים בין השאר מתפיסות מסורתיות מושרשות שנשים הן הנושאות העיקריות בנטל עבודות הבית והטיפול בילדים. בדו"ח ה-OECD על נושא זה, נכתב כי בקרב הנשים חלה עליה ניכרת בשיעורי ההשתתפות בכוח העבודה במהלך השנים, אך עדיין ישנם היבטים שונים בתחום העבודה אשר קיימים בהם פערים מגדריים מהזוויות השונות של הסוגיה.
ניקולאיה מברוגני
ניקולאיה מברוגני (ביוונית: Νικόλαος Μαυρογένης ; ברומנית Nicolae Mavrogheni, ניקולאוס פטרו מברויֶניס, 1735 פארוס – 30 בספטמבר 1790 ביאלה, צפון בולגריה של היום) היה שליט פנריוטי של נסיכות ולאכיה בין 6 באפריל 1786 – ספטמבר 1790.
תעסוקת נשים בישראל
שיעורי התעסוקה בקרב נשים
לאורך שנים, אנו עדים לכך כי שיעורי העסקה של ציבור הנשים בשוק התעסוקה, היו נמוכים בהשוואה לשיעורי העסקה של ציבור הגברים. עם זאת, בעשורים האחרונים פחת הפער ביניהם. על פי מספר מחקרים שנכתבו בנושא נמצא כי פערים מגדריים בשיעורי ההשתתפות בכוח העבודה באוכלוסייה היהודית הולכים ומצטמצמים וכיום הפערים העיקריים מתמקדים בעיקר באופי, איכות ומרכיבי התעסוקה אשר מכילים בתוכם את מספר שעות העבודה השבועיות, גובה השכר ואפשרויות העומדות בפני הנשים לקידום עתידי.