cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירות הביון הלאומי (עיראק)
שירות הביון הלאומי העיראקי (בערבית: جهاز المخابرات الوطني العراقي) היא סוכנות מודיעין של ממשלת עיראק, שנוסדה באפריל 2004 בסמכות הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק, שהוקמה על ידי צבא ארצות הברית, כממשל זמני בעיראק.
רקע כללי
לאחר הפלישה לעיראק באפריל 2003, פירק ראש הרשות הזמנית פול ברמר את שירותי הצבא והביטחון של עיראק. ככל שהמצב הביטחוני בעיראק התדרדר וההתנגדות העיראקית לכיבוש התחזקה והפכה לאלימה יותר, הצורך בשירות חשאי היה לחוץ יותר.
בדצמבר 2003 דווח בוושינגטון פוסט כי איאד עלאווי ונורי בדראן, חברי מועצת הממשל הבינלאומי בעיראק, הסכימו לטוס לארצות הברית כדי לדון בפרטי הקמת שירות חשאי חדש, בסיוע ה-CIA. בראש הסוכנות יעמוד בדראן ויגייס סוכנים רבים ששירתו עד אז בשירות הביון העיראקי תחת שלטון סדאם חוסיין. המטרה העיקרית של הארגון החדש הייתה להתמודד עם ההתקוממות. תהליך ההעסקה הסתייע בפוליגרף של סוכנות הביון המרכזית.
בינואר 2004 דיווח הניו יורק טיימס כי הקמת הסוכנות החדשה בעיצומה. הסוכנות נועדה להעסיק בין 500 ל-2,000 עובדים ובמימון ממשלת ארצות הברית. אבראהים אל-ג'נאבי הוזכר כמועמד עיקרי לעמוד בראש סוכנות הריגול. מאמצים אלה עוררו ביקורת מצד אחמד צ'לבי, פוליטיקאי עיראקי גולה לשעבר שעמד בקשרים טובים עם ה-CIA והביע דאגה כי הסוכנות החדשה עשויה לשמש לשיקום מכשיר הביטחון הישן של הבעת' ולהפוך לכלי לדיכוי ממשלתי.
הקמה
באפריל 2004 חתם פול ברמר על צו הרשות מספר 69, שהסמיך הקמת שירות ביון לאומי ואישר למועצת הממשל העיראקית להקים סוכנות כזו. המנהל הראשון שלה היה מוחמד עבדאללה א-שהוואני והוא מומן מכספים סודיים שהוקצבו במסגרת תקציבים לעיראק שאושרו על ידי הקונגרס האמריקני. קרנות חשאיות אלה, בהיקף של כשלושה מיליארד דולר במשך שלוש שנים, אמורות היו להיות מיועדות לפעולות סמויות ומבצעים חשאיים של ה-CIA בעיראק (כמו גם, במידה מועטה, באפגניסטן). א-שהוואני שירת בצבא העיראקי משנת 1955 עד 1984, נמלט לבריטניה בשנת 1990 ואיבד את שלושת בניו בהפיכה הכושלת של 1996 שארגן ה-CIA.
באמצע 2004 נהרגו 18 סוכני שירות הביון הלאומי – עשרה על ידי ארגון בדר ושמונה על ידי אל-קאעדה של אבו מוסעב א-זרקאווי בעיראק, לדברי א-שהוואני. הוא האשים גם את השגרירות האיראנית בבגדאד בביצוע ההתנקשויות של ארגון בדר.
משימה
על פי הממשל הזמני בעיראק, שהקים את השירות, מוטל עליו לאסוף מודיעין ולבצע פעולות מודיעיניות בנוגע ל:
דלינג
דלינג ("עלות השחר" או "הזוהר" בנורדית עתיקה) הוא אחד מאלי האסיר מהמיתולוגיה הנורדית המוזכר באדה הפואטית, באדה הפרוזאית ובסאגה של הרבור והדיידריק (Hervarar saga ok Heiðreks). דלינג הוא ההאנשה של השחר.
אדה פואטית
דלינג מוזכר במספר פואמות באדה הפואטית. בסטנזה 24 ב"בלדה של ואפת'רודניר" האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר, שואל את הענק Vafþrúðnir מאין הגיע היום, הלילה והמחזוריות שלהם. הענק משיב שדלינג הוא אביו של היום. ב"בלדה של הווי" (Hávamál), הגמד Þjóðrœrir מטיל לחש שנועד להביא כוח לאלי האסיר, שגשוג לאלפים ותבונה לאודין לפני דלתו של דלינג. ב"בלדה של פיולסוויד", פיולסוויד מפרט את שמות האלים שיצרו את האולם האדיר שהוא נמצא בו וכולל ביניהם את דלינג. כמו כן, כשדוגר, האל המייצג את היום במיתולוגיה הנורדית, מופיע רכוב על כרכרה ב"פזמון העורב של אודין" נכתב שהוא בנו של דלינג.
אדה פרוזאית
בפרק העשירי ב"הטעיה של גילבי", "הנעלה" מגולל את שושלת היוחסין של משפחתו של דלינג. לפי פרק זה, הענק נרפי מיוטנהיים הוא אביה של נאט, הלילה. בעלה השלישי של נאט הוא דלינג, מגזע האסיר. בנם של דלינג ולילה הוא דוגר, יום, והוא יפה וקורן כמו אביו. "הנעלה" מספר שאודין נתן לדוגר ונאט - היום והליל - שני סוסים ושתי כרכרות ושלח אותם לשמים, שם הם רוכבים במעגלים סביב הארץ.
הדגש ששם הסופר, סנורי סטורלוסון, בפרק על כך שדוגר הוא אסירי, אף על פי שרק אביו ממוצא זה, מדגים את החשיבות שנתן סטורלוסון לאבהות אל מול אמהות.
הסאגה של הרבור והיידריק
המינוח "דלתותיו של דלינג" מופיע בארבע חידות שמציג גסטומבלינדי, אודין בתחפושת, בסאגה.
מחקר
פירוש המונח "דלתותיו של דלינג" אינו חד משמעי. הפירוש הטריוויאלי ביותר למונח הוא כמטפורה לזריחה, עם זאת, השימוש במונח בסאגה, בבלדה של הווי ובאחרית הדבר של האדה הפרוזאית עשוי לרמוז כי מדובר בשמו של גמד ולכן "דלתותיו של דלינג" הן פשוט הדלתות למעונו של הגמד המדובר.
על פי תאוריה נוספת דלינג היה שם נוסף להיימדייל. גרסה זו מתייחסת לאטימולוגיה של שני השמות ומראה שסביר שהם הגיעו מאותו המקור.
A Tori Kelly Christmas
האלבום קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה אלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר.
מצוק גולש
מצוק גולש (באנגלית: Golesh Bluff; בבולגרית: рид Голеш) הוא מצוק מכוסה קרח, בצידה הצפוני של רמת דטרויט בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהו של המצוק 1,426 מטרים מעל פני הים.
מצוק גולש ממוקם 13.27 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מגבעת פוינטר;
מצוק גולש ממוקם 6.37 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מגבעות אוראול;
מצוק גולש ממוקם 11.77 קילומטרים דרום-מערבית ממצוק סקופארקניק;
מדרונותיו המערביים התלולים של מצוק גולש, מתנשאים על הקרחון היובלי הזורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל קרחון פטוס.
המצוק נקרא על שם הכפר גולש שבצפון מזרח בולגריה.
גילוי ומיפוי המצוק
המצוק מופה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מטעם המכון לגאודזיה יישומית (Institut für Angewandte Geodäsie) וסוקרים בריטיים מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם
המצוק נקרא על שם הכפר גולש שבצפון מזרח בולגריה.
פרסקוביה אולייניצ'נקו
פרסקוביה אולייניצ'נקו (ברוסית: Прасковья Олейниченко; 5 בנובמבר 1912 – ?) הייתה חסידת אומות העולם, ילידת אודסה, אשר במשך כשנתיים וחצי הסתירה בביתה את אחייניתה של חברתה הקרובה וטיפלה בה בזמן מחלתה.
קורות חיים
אולייניצ'נקו, ילידת אודסה, הייתה בשנות ה-30 לחייה וגידלה שני ילדים קטנים, כאשר פלשו הגרמנים לברית המועצות. בעלה היה בחזית. בעבר היא עבדה בבית ספר צבאי והתיידדה שם עם אישה יהודייה בשם גניה קוסאיה. בשנת 1939, הגיעה אחייניתה של גניה, מניה שטיבלמן, לאודסה ללמוד רפואה ונשארה בביתה של אולייניצ'נקו.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
לאחר הכיבוש הגרמני של העיר ב-16 באוקטובר 1941 גורשו גניה ומשפחתה מביתם ונכלאו בכלא העירוני. אולייניצ'נקו ביקרה אותם, הביאה להם אוכל והבטיחה שתחזור שוב. אך, לפני ביקורה הבא נודע לה שרוב העצורים, כולל גניה, נשרפו במחסני אבק שרפה מחוץ לאודסה. מניה, אחייניתה של גניה, וצעירים אחרים המתינו לגירוש למחנה עבודה מחוץ לעיר. אולייניצ'נקו דאגה לה לחבילת אוכל, שהביאה מהבית וקיוותה שגורלה של מניה יהיה פחות מר.
כעבור חודשיים, הופיעה ערב אחד מניה בביתה של אולייניצ'נקו לאחר שנמלטה ממחנה העבודה, וזו הכניסה אותה לביתה. למחרת סבלה מניה מחום גבוה. אולייניצ'נקו הייתה צריכה להמציא סיפור לילדיה הקטנים, כדי להסביר מדוע אישה חולה שוהה אצלם בבית לתקופת זמן לא מוגבלת. לאחר שמניה התאוששה ממחלתה, היא ואולייניצ'נקו חפרו חור ברצפת הבית, כיסו אותו עם לוח והניחו מכונת תפירה מעליו. במקום המסתור הזה שכבה מניה במשך שעות כאשר היו זרים בבית, או כאשר היא חשה בסכנה. אולייניצ'נקו לימדה את ילדיה לקרוא למניה "סבתא" בנוכחות זרים, כך שזה לא יהווה סכנה. בדרך זו נשארה מניה בביתה של המצילה עד לשחרור אודסה ב-10 באפריל 1944.
לאחר המלחמה
אולייניצ'נקו זכתה לראות את בעלה חוזר בחיים מהחזית וראתה בכך פרס על מעשה ההצלה. מניה הקימה משפחה משלה והיגרה לארצות הברית. החברות בין שתי הנשים נמשכה עוד עשרות שנים.
הכרה והנצחה
ב-24 בינואר 2000 הכיר יד ושם באולייניצ'נקו כחסידת אומות העולם. טקס ההכרה התקיים בקייב.
זיהום ולדי
זיהום ולדי (באנגלית: Neonatal infection) הוא זיהום של הילוד שנרכש במהלך ההתפתחות הטרום לידתית (הדבקה ברחם) או בארבעת השבועות הראשונים של החיים (התקופה הניאונטלית). לעיתים זיהומים ביילודים ניכרים מיד לאחר הלידה, בעוד שאחרים עשויים להתפתח בתקופה שלאחר מכן. זיהומים מהווים סיבה נפוצה לתמותה ולתחלואה ביילוד, ומתקיימים בשכיחות של בין 1–8 על כל 1,000 לידות חי. קיים סיכון גבוה יותר לזיהום אצל פגים וילודים במשקל נמוך. שיעור התמותה מזיהומים אלו עומד על 20% עד 50%. במדינות מתועשות, הטיפול בזיהומים ביילודים מתרחש ביחידה לטיפול נמרץ ביילודים.
גורמי תחלואה
מקור הזיהום הוא לעיתים קרובות וגינלי או במערכת העיכול של האם, ופעמים רבות הזיהומים הם אסימפטומטיים אצל האם. מאחר שיכולתה של מערכת החיסון הלא מפותחת של הילוד מוגבלת, היא אף עשויה ליצור בעיות המסבכות את הטיפול, כגון שחרור כימיקלים דלקתיים.
איידס (HIV)
נגיף ה-HIV יכול לעבור לעובר דרך רחם האם או לאחר לידה על ידי הנקה. לרוב ההדבקה מתרחשת במהלך הלידה. ניתן להפחית את סיכון ההעברה על ידי:
ציטומגלו (cytomegalovirus)
שישים אחוז מאמהות של פגים נגועות בנגיף CMV. הזיהום הוא אסימפטומטי ברוב המקרים, אך ב-9% עד 12% מהמקרים הולד נדבק בנגיף. זיהום CMV בתינוקות מובילה לתגובה חיסונית מופחתת שמתבטאת בין היתר בדלקת ריאות פיברוטית.
הרפס
ולד יכול להידבק בנגיף הרפס סימפלקס (HSV) בזמן הלידה. אימהות שמטופלות בתרופות אנטי-ויראליות מניעתיות נמצאו בעלות סיכוי נמוך יותר לדרוש ניתוח קיסרי ולשילוק ויראלי בזמן הלידה.
זיקה
נגיף זיקה (Zika) הגורם לקדחת הזיקה יכול לעבור מאם לתינוק ברחם. ההידבקות עלולה לגרום למיקרוצפליה-היקף ראש קטן.
רובלה
רובלה נפוץ בעיקר בקרב נשים מהגרות ממדינות ללא תוכניות חיסון נאותות.
אחר
זיהומים נגיפיים אחרים כגון נגיף סינציאלי נשימתי, מטא-פנאומוניה, רינו-וירוס, נגיפי פרא-אינפלואנזה כחצבת, חזרת ונגיפי קורונה.
פטריות
בתינוקות במשקל לידה נמוך מאוד (VLBWI), נפוץ זיהום פטרייתי שנרכש בבית החולים עם השלכות חמורות. בין הגורמים הנפוצים קנדידה אלביקן (Candida albicans). אחוז קטן של זיהומים פטרייתיים נגרמים על ידי Aspergirls, Zygomycota, Malassezia, ו-Trichosporon. עד 9% מהוולדים במשקל נמוך אלו עלולים לפתח אלח דם או דלקת קרום המוח וכשליש מהם עלולים למות. הסיכון להידבקות עולה במקרים של טרומבוציטופניה, נוכחות של דרמטיטיס כרוני, שימוש בסטרואידים מערכתיים, משקל לידה הנמוך מקילוגרם, נוכחות של קטטר מרכזי, דחייה בהזנה אנטרלית, אספקה נרתיקית.
מלריה
הידבקות ולד במלריה לרוב נפוצה במדינות עולם שלישי בהן המלריה שכיחה. במהלך ההיריון נוגדנים שמייצרת האם מספקים הגנה לעובר, והסימפטומים באים לידי ביטוי לאחר הלידה.
מלריה היא הסיבה השכיחה ביותר לזיהומים בחלק האחורי של העין ועלולה לגרום לאובדן ראייה בעין אחת, הסתיידות תוך-גולגולתית (hydrocephalus) או הפרעות במערכת העצבים המרכזית.
גורמי סיכון
גורמי סיכון הם תנאים המגבירים את הסבירות לכך שעובר ייוולד עם זיהום או יפתח זיהום.
גורמי סיכון עבור זיהום ולדי בשבוע הראשון
גורמי סיכון עבור הופעת זיהום ולדי מאוחר - אחרי השבוע הראשון שלאחר הלידה
הסיכון לפתח זיהומים הקשורים להכנסת צינור העירוי מקוזז על ידי הסיכוי ההשרדותי המוגבר אצל ילודים פגים הלוקים באלח דם בשלב מוקדם. החדרה של נוגדן תוך ורידי מגבירה את החסינות של הפג ומשמשת לטיפול.
פתולוגיה
הזיהוי האחרון של נוכחות מיקרואורגניזמים בנוזלי גוף של אם-עובר, שנחשבו בעבר סטריליים, מספק הסבר להופעת התגובה הדלקתית גם באם וגם בעובר. שישים ואחת אחוזים מהנשים ההרות שלקו בזיהום מי שפיר או בדלקת של מי השפיר, נמצאו נגועות במיקרואורגניזמים. בדרך כלל, נמצא יותר מפתוגן אחד. בחמישה עשר אחוזים מהנשים ההרות הדלקת עדיין הייתה קיימת, אף על פי שלא נראתה המצאות של פתוגנים. מכך ניתן לשער שישנם גורמים אחרים. אחוז גבוה של נשים הרות שלקו בזיהום מי שפיר, בין 51%–62%, לקו גם בדלקת של השליה.
אבחנה
אבחנת הזיהום מתבססת על התאוששות הפתוגן או הפתוגנים מהאזורים שלרוב סטריליים באם או בתינוק. כמחצית מהנשים ההרות הן אסימפטומטיות בהקשר של זיבה (באנגלית: Gonorrhea) ומחלות מין אחרות. דגימות נלקחות משתן, דם או מנוזל המוח (באנגלית: CSF). לצורך אבחנת הזיהום ניתן להסתייע גם בבדיקות פחות ספציפיות כמו ספירת תאי דם לבנים, רמת חלבון ציטוקין (באנגלית: Cytokines) בדם ובדיקות דם נוספות.
סימנים העלולים להעיד על הזיהום:
זיהום ויראלי
זיהוי של נוכחות סימפטומים ובידוד הנגיף מהחלק העליון של מערכת הנשימה (מעל הסטרנום) מהווים אבחנה. זיהוי נגיף מתבצע בשיטות אימונולוגיות ספציפיות ושימוש במכשיר ה-PCR. ניתן לאשש את נוכחות הנגיף במהירות בעזרת זיהוי של האנטיגן של הנגיף. לשיטות ולחומרים בהן משתמשים לצורך זיהוי הנגיף הנשימתי הסינציאלי (באנגלית: RSV) יש אחוזי ספציפיות ורגישות גבוהים של 85%–95%. לא כל המחקרים תומכים באחוז זה של רגישות. לזיהוי של האנטיגן של הנגיף יש אחוז נמוך יותר של רגישות שמשוער כ־65%–75%.
זיהום פרוטוזואה (באנגלית: Protozoa)
סימנים מעידים:
אלח דם ולדי (באנגלית: Neonatal sepsis)
אלח דם ביילוד הוא זיהום שמתפשט בכל הגוף. התגובה הדלקתית לזיהום יכולה להיות חמורה כמו הזיהום עצמו. בפעוטות השוקלים פחות מ-1,500 גרם, אלח דם הוא הגורם השכיח ביותר למוות. בין שלושה לארבעה אחוזים של פעוטות מתוך 1000 לידות לוקים באלח דם. שיעור התמותה מאלח דם קרוב ל-25%. ניתן לזהות את הזיהום על ידי לקיחת דגימות מהדם ומהנוזל השדרתי. אם יש חשד, ניתנת אנטיביוטיקה בעירוי ורידי. ניקור מותני לצורך דגימת הנוזל השדרתי הוא פרוצדורה השנויה במחלוקת, משום שבמקרים מסוימים הוא נמצא לא הכרחי, אך במקביל ההערכות הן שללא ניקור מותני היו הרופאים מחמיצים את אבחונם של כשליש מהפעוטות הלוקים בדלקת קרום המוח.
מניעה
טיפול על ידי שטיפה ואגינלית אנטיביוטית טרם הלידה אינו מונע זיהום על ידי סטרפטקוקוס B. טיפול ואגינלי עם כלורוהקסידין (chlorhexidine) לפני הלידה, גם הוא אינו מונע זיהומים ולדיים.
אמהות עם הרפס ואגינלי הסובלות מסימפטומים של הנגיף, ומטופלות עם תרופות אנטי-ויראליות מניעתיות, הן בעלות סיכוי נמוך יותר להופעתם של הסימפטומים במהלך הלידה. כך, ייתכן שהסיכוי להעברת הנגיף לתינוק במהלך הלידה יפחת. גם ניתוח קיסרי מפחית את הסיכוי להדבקת התינוק.
הנקה הוכחה כמגנה על התינוק מפני זיהומים מסוימים. חלב אם מגן מפני דלקת מעי נמקית (באנגלית: necrotizing enterocolitis).
טיפול
בדרך כלל, הטיפול בזיהום ולדי מתחיל לפני שהסיבה לזיהום מאובחנת. ניתן לטפל בזיהום ולדי אמצעות אנטיביוטיקה, מה שמתאים בראש ובראשונה לטיפול בסטרפטקוקוס מסוג B.
בנשים עם היסטוריה של הרפס וגינלי, ניתן לטפל באמצעות תרופות אנטי-ויראליות סיסטמיות על מנת למנוע נגעים סימפטומטיים ושפיכה ויראלית (Viral Shedding) שעלולה לפגוע בולד במהלך הלידה. התרופות השכיחות לטיפול מסוג זה, הן: אנציקלוביר (אנגלית: Acyclovir), פנליפס (אנגלית: Penciclovir), ולטרקס: (אנגלית: Valacyclovir), ופאמציקלוביר (אנגלית: Famciclovir). על פי המידע הקיים, כמויות מזעריות בלבד מהתרופות מגיעות לעובר עצמו. הטיפול באנציקלובר לא מעלה את אחוז המומים המיידיים בוולדים. עם זאת, לא בוצעה בדיקה על השפעת התרופות אנטי -ויראליות על התפתחות הילד בטווח הארוך. אחד מהסיבוכים לטיפול בהרפס באמצעות אנציקלובר הוא לנויטרופניה בולדים, אך לרוב הוא חולף לאחר זמן מה. באשר לטיפול בנויטרופניה, לא הוכח כי החדרת נוגדן תוך ורידי יעילה.
אפידמיולוגיה
עד 3.3 מיליון ולדים נפטרים כל שנה, כאשר 23.4% מתוכם מתים מזיהום ולדי. בערך מחצית מהמיתות הנגרמות מאלח דם או מדלקת ריאות מתרחשות בשבוע הראשון שלאחר הלידה. במדינות המתועשות, אחוז זה נמוך יותר, בזכות טיפול אנטיביוטי באמהות שזוהו כחולות בסטרפטקוקוס מסוג B, זיהוי מוקדם של הרפס בוולד, ומתן אנטיביוטיקה לוולד. בצפון אמריקה, הרפס ולדי מוערך להימצא ב-5–80 מתוך 100,000 לידות חיות. במדינות שאינן ארצות הברית, יש שכיחות נמוכה יותר של הרפס באמהות. בבריטניה לדוגמה, האחוז נמוך משמעות ועומד על 1.6 לכל 100,000 לידות חיות. בערך 70%–80% מהתינוקות החולים נולדים לאמהות ללא היסטוריה מדווחת של הרפס.
אחוזי תמותת ולדים נמוכים נמצאים בעיקר באירופה, באזור המדינות המערב-פסיפיות, וביבשת אמריקה, אשר בהן, אחוזי התמותה מהרפס ולדי עומדים על 9.1%–15.3% מסך מיתות הוולדים העולמיות. זאת, בניגוד לאחוזי מיתה הגבוהים משמעותית במדינות דלות משאבים כמו ניגריה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הודו, פקיסטן וסין, שם אחוזי התמותה בלידה מהרפס עומדים על 22.5%-27.2% מכלל המיתות הוולדיות.
בבריטניה, אחוזי הנשים ההרות שמתגלות כחולות בצהבת מסוג B, עגבת, או איידס נשארו קבועים מאז שנת 2010 (באחוזים של כ־0.4%, 0.14%, ו-0.15% בהתאמה). אחוזי השכיחות המוערכות למחלות צהבת B ואיידס בנשים הרות, כולל הנשים שאובחנו כחולות טרם ההריון, גבוהים יותר, ועומדים על 0.67% ו-0.27% בהתאמה. אחוז הנשים ההרות שקיים חשד שהן חולות באדמת עקב רמות נוגדנים נמוכות בגוף, עלה ב-60%, כך שכרגע עומד על 7.2%. אף על פי כן, העלייה יכולה להיות מוסברת בעקבות שינוי בשיטת הדגימה וההערכה של כמות הנוגדנים.
באמריקה הצפונית של לפני שנות ה-50, תחלואה בסטרפטוקוקוס β-היילוד (אנגלית: β-hemolytic streptococcus) הייתה הגורם הכי נפוץ לאלח דם בוולדים. לעומת זאת, בשני העשורים האחרונים, הפטוגן הכי נפוץ שגורם אלח דם בוולדים הוא חיידק הסטפילוקוקוס מסוג קואגולאז-שלילי (אנגלית: coagulase-negative staphylococci) אשר מתקיים כביופילם בצנתרים עורקיים מזוהמים או בוורידים מזוהמים. זיהומים יכולים להיות קטלניים ולתרום לתחלואה לטווח ארוך ונכות בקרב תינוקות ששרדו לתוך הילדות. אלח דם מתקיים בכל 128 מקרים מתוך 1,000 לידות חי. אלח הדם עלול לגרום לדלקת קרום המוח אצל הולד החולה. לאמהות לעתיד אשר חולות בהרפס יש סיכוי של 75% להתפרצות מחלה אחת לפחות במהלך ההיריון. במחקרים מוגבלים נמצא כי תינוקות באפריקה שנולדו לאמהות עם מלריה יש סיכוי של 7% לרכישת מלריה מולדת.
אלח דם בשלבי ההתפתחות המוקדמים
אלח דם בשלבי ההתפתחות המוקדמים הוא אלח דם שקורה בשבוע הראשון לחיים. ניתן להבחין בו ביום הראשון לאחר הלידה. סוג זה של זיהום נרכש בדרך כלל לפני לידתו של התינוק, והסיכוי שיתרחש עשוי לגדול בעקבות פקיעת מי שפיר או סיבוכי לידה אחרים, כדוגמת: לידה מוקדמת, משקל לידה נמוך, זיהום מי שפיר, דלקת בדרכי השתן האימהית ו / או קדחת האם. אם קרום הבטן נקרע יותר מ 18 שעות לפני זמן הלידה, התינוק עלול להיות בסיכון גבוה יותר לסיבוך זה. ניתן לאבחן אלח דם בשלבי ההתפתחות המוקדמים באמצעות תסמינים נשימתיים חמורים, כדוגמת: מדלקת ריאות, היפותרמיה, או הלם. שיעור התמותה הוא 30% עד 50%.
אלח דם בשלבי ההתפתחות המאוחרים
אלחי דם המתרחשים לאחר השבוע הראשון של החיים אבל לפני הגעת התינוק לגיל 30 ימים נחשבים לאלחי דם של התקופה המאוחרת. סיבוכים של הלידה לרוב לא משפיעים על זיהומים מסוג זה. הזיהומים נרכשים בדרך כלל על ידי התינוק ביחידה לטיפול נמרץ בבית החולים, שעשויה להוות קרקע פורייה לחיידקים עמידי אנטיביוטיקה עקב השימוש הרב של אנטיביוטיקה שנעשה בה. אחת הדוגמאות הבולטות לזיהום בשלבי ההתפתחות המאוחרים היא תסמונת שאיפת מקוניום, והלוקים בה הם בעלי שיעור תמותה של כ־4%. שיעור זה מהווה 2% מכלל מקרי המוות ביילודים.
מחקר
בעוד הסיכון בחשיפה לזיהומים ומחלות אוטואימוניות מהווים תחומי מחקר פעילים, קיימים מעט מחקרים על השפעתם של נגיפים ביילוד. המחקר ממשיך גם לתפקיד ולהשפעה המגנה של מעיים, עור ומיקרוביומים אנושיים אחרים במהלך התקופה הניאונטלית. הפערים בין מדינות עשירות במשאבים לבין מדינות עניות במשאבים מקשה על בחינת השפעת האבחנה, שכן באזורים מתועשים ניתן לאשר את האבחנה ואת נוכחותם של פתוגנים במעבדה הקלינית. מאחר שבדיקות קליניות לא תמיד זמינות, על רופאים לזהות תסמינים אצל הילוד. נתוני המחקר מאפריקה ומדרום מזרח אסיה הם נדירים.
אחת מתוצאות המחקרים הייתה זיהוי של כלי אבחון ונהלים קלים וזולים שיאפשרו זיהוי אמהות עם זיהום סטרפטוקוקוס קבוצה B באזורי עניים משאבים, ולקבל טיפול מונע בטרם לידת התינוק.
חיסון נגד חיידק ה-GBS נחקר כרגע אך אינו זמין כעת. מוערך כי החיסון יוכל למנוע 4% מהזיהומים בלידה מוקדמת ו-60%–70% מהזיהומים מ-GBS בארצות הברית. היתרונות הצפויים של החיסון האימהי הוא מניעת 899 מקרים ו-35 מקרי תמותה בקרב תינוקות. החיסכון בעלויות במניעת GBS עשוי להיות מעל 43 מיליון דולר. החיסון עשוי להיות מועיל במיוחד במדינות בעלות הכנסה נמוכה עד בינונית, שבה לא ניתן לבצע בדיקות סקר וטיפול מונע.
פרחיה בן ניסים
ביוגרפיה
בשנת ה'מ"ו (1286) חתם רבינו פרחיה יחד עם אחיינו רבי דוד הנגיד ועוד חכמים על החרם שהכריז ראש הגולה ישי בן חזקיה על רבי שלמה פטיט מעכו שהתנגד לכתביו של הרמב"ם.
רבינו פרחיה כתב פירושים להלכות הרי"ף כמו חותנו רבי חננאל בן שמואל. בפירושיו לרי"ף מביא רבינו פרחיה פעמים רבות את פירושי הרמב"ם לש"ס שהיו בידו. בגניזה הקהירית שרדו חלקים מפירושיו על הלכות הריף למסכתות שבת, יבמות ועבודה זרה בכתב ידו של רבינו פרחיה עצמו. בנוסף לפירושים ששרדו בכתב ידו שרד גם פירוש על כל מסכת שבת שבסופו כתוב "סליקא מסכת שבת שליקטתי פירושה מפירוש רבינו פרחיה" שהוא כנראה ליקוט שנעשה מתוך כתב יד שלם של פירוש רבינו פרחיה על שבת שהיה בידיו של המעתיק ברכות בן שר שלום הכהן.
חלקים מפירושו של רבינו פרחיה נדפסו על ידי רבי מסעוד חי רקח בתוך ספרו מעשה רקח, במקום אחד הוא מציין (כנראה על פי קולופון שהיה בכתב היד שברשותו) שרבינו פרחיה כתב את פירושו על מסכת שבת בשנת ה'ז' (1247).
קרול יאגר
משקלה
יאגר מחזיקה בשיא הסרת המשקל העודף הגבוהה ביותר בהיסטוריה בפרק הזמן הקצר ביותר, וזאת רק באמצעים טבעיים, ללא ניתוחים או עזרים כימיים כלשהם. היא הצליחה להסיר ממשקלה כ-236 ק"ג בתקופה של שלושה חודשים. אנשים אחרים הסירו ממשקלם העודף מסה גדולה יותר, אך הם עשו זאת בעזרת ניתוחים בריאטריים או פלסטיים ובפרק זמן ארוך יותר.
חייה
יאגר הצהירה שהפרעות אכילה שלה התפתחו בילדותה עקב התעללות מינית על ידי "בן משפחה קרוב". בראיונות אחרים טענה שהיו גורמים נוספים להשמנת היתר החריפה שלה, במה שתיארה כ"שלדים בארון". למרות אלה, היא הכחישה שהיא אוכלת כמויות גדולות של אוכל.
את רוב חייה העבירה בעיר ביצ'ר שבמישיגן, ובשנותיה האחרונות סעדו אותה אנשי שירותי הבריאות, חברים, בתה הת'ר ובנה סטפן וקרובי משפחה אחרים, רובם על בסיס יומי. לבסוף העבירו אותה למוסד סיעודי. היא הופיעה בתוכנית של ג'רי ספרינגר, ומשכה את תשומת לבם של מומחים להרזיה ולתזונה נכונה.
בעיות בריאות
בחודש ינואר 1993 היא נשלחה לבית חולים במשקל של 539 ק"ג. היא סבלה מצלוליטיס (העור שלה התפרק בעקבות זיהום בקטריאלי) ומכשל חיסוני. היא אושפזה בבית החולים במשך שלושה חודשים, שם הוקצבה לה דיאטה יומית של 1,200 קלוריות. במהלך האשפוז השילה ממשקלה 236 ק"ג, אם כי רוב משקל זה היה בעיקרו נוזלים; אנשים בעלי השמנת יתר חריפה לרוב סובלים מבצקת ולכן משקלם יכול להשתנות במהירות גבוהה בשל שינוי בכמות הנוזלים בגופם. יאגר סבלה גם מבעיות רפואיות אחרות שקשורות להשמנה כגון קשיי נשימה, כמות גבוהה של סוכר בדם ולחץ על ליבה ועל יתר איברי גופה.
בתעודת הפטירה שלה נרשם שסיבת המוות הייתה כשל של הכליות, וכן שהשמנת יתר וקריסת איברים מרובה תרמו לכך.
נינג'ה ישראל ילדים
התוכנית משודרת מ-11 בנובמבר 2019 בערוץ הילדים, יומיים לאחר הבכורה המוקדמת בקשת 12, הערוץ המשדר את התוכנית המקורית. את התוכנית מנחים עודד פז ואליאנה תדהר, אשר משמשים גם כשדרנים בניגוד לתוכנית הרגילה, ובנוסף אליהם גם קווין רובין כמנחה הקווים.
קרול יאגר
בעיות בריאות
היא נקברה בטקס פרטי. כתשעים קרובי משפחה וחברים נכחו בהלווייתה.
נינג'ה ישראל ילדים
לגמר עלו נרי זאבי אלדר, תומר שרעבי, גבע לוין (אחיו של רם לוין מנינג'ה ישראל מבוגרים), ענבר סלע, אלון ברנשטוק ותומר יעקובוביץ'.
בגמר שהתקיים ב-29 בינואר 2020 זכה המתמודד גבע לוין, שהיה היחיד שהצליח ללחוץ על הבאזר. למקום השני הגיע אלון ברנשטוק ולמקום השלישי תומר שרעבי. בתואר "חביב הקהל" זכתה עדן ורה, שלא עלתה לחצי גמר ונפלה במקצה האטרף.
פורמט
בין תוכנית זו ל"נינג'ה ישראל" הבדלים ניכרים: לקיר, שגובהו 4.25 מטרים, התווספו שני מאחזי טיפוס, אשר מאפשרים למתמודדים שגובהם מתחת ל-1.60 מטרים לטפס על הקיר וללחוץ על הבאזר. חלק מהמכשולים הנבחרים הם פשוטים יותר מאלה שבתוכנית המקורית, בהם הסטפר, הגשרים למיניהם (הלהבים, המטבעות וכו') וכמובן הקיר. ההבדל המשמעותי בתוכנית לעומת הגרסה הרגילה הוא הגמר. בניגוד לגמר "נינג'ה ישראל", בו יש 17 מכשולים (9 מכשולים בשלב הראשון, 3 בשלב השני, 4 בשלב השלישי והר המידוריאמה), גמר הילדים כולל את המכשולים מחצי הגמר של "נינג'ה", המשמשים גם כאלה של חצי הגמר של הילדים. המכשול האחרון של הגמר הגדול, פיר המעלית, מכונה בתוכנית "ארובת הגמר", כאשר המתמודד שיגיע אליה בזמן הקצר ביותר מבין ששת המתמודדים בגמר - יזכה בתואר נינג'ה הילדים הישראלי וב-10,000 שקלים חדשים.
מכשולים
שלב המוקדמות מחולק לשלושה מקצים: "מקצה הסחרחורות", "מקצה התעתועים" ו"מקצה האטרף". בכל שלושת המקצים מופיעים המכשולים הראשון, השלישי והאחרון: הסטפר, גשר הלב השבור והקיר.
בשלב חצי הגמר, מתווספים חמישה מכשולים קשים יותר:
בשלב הגמר, בו בניגוד לגרסה הרגילה כולל רק שישה מתמודדים לעומת 28 בכל אחת מהעונות של "נינג'ה", כל חמשת מכשולי חצי הגמר נכללים (אבל המכשולים שודרגו, לדוגמה המרחק בין המדפים גדל), והפעם צריך לגמור אותם בפחות מ-2:15. לאחר מכן (ללא הגבלת זמן), יצטרכו לעבור את מכשול הלוחות הקשוחים מבוסס על המכשול עם אותו השם
מעונת 2019 ואת המכשול האחרון: ארובת הגמר, הידועה בתור "פיר המעלית" המופיע בסוף מסלול חצי הגמר של "נינג'ה", אבל הפעם במקום לטפס על המעלית מטפסים על חבל ארוך באורך 7 מטרים עד הבאזר.
ולדימיר יאקובלביץ פרופ
ולדימיר יאקובלביץ' פרופּ (ברוסית: Владимир Яковлевич Пропп; 29 באפריל 1895 – 22 באוגוסט 1970) היה חוקר אגדות עם, חוקר נוסחים ובלשן (פולקלוריסט, פילולוג ולינגוויסט).
ביוגרפיה
ספרו, חקר הצורה הלשונית ומעשיות עם (מורפולוגיה ופולקלור), יצא לאור בשנת 1928. על אף שהשפיע על קלוד לוי-שטראוס, ממייסדי התפישה המבנית בחקר התרבות והחברה (סטרוקטורליזם באנתרופולוגיה ועל רולאן בארת ממייסדי מדע הסמיוטיקה - חקר הסמלים, עבודתו זו לא נודעה ברבים עד תרגומה בשנת 1958.
החל משנת 1932 היה לחבר סגל ההוראה באוניברסיטת לנינגרד, ועמד בראש החוג לפולקלור, שהפך לחוג לספרות רוסית משנת 1938 ועד סמוך למותו בשנת 1970.
במחקרו זיהה באופן סינטגמטי, כלומר דרך יסודות לשוניים, את מבנה הסיפור (סטרוקטורה נאראטיבית) ובו 31 תפקידים ופעולות (פונקציות) אפשריות על פי הסדר:
הצורנים וצורות הלשון הייחודיות לספרות שזיהה משמשים במגוון תחומים, החל בתחום ההסרטה התסריטאות וההמחזה, עבור בספרות
Random Access Memories
Random Access Memories (בעברית: זכרונות גישה אקראיים) הוא אלבום האולפן הרביעי והאחרון של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק. האלבום יצא לאור ב-17 במאי 2013 על ידי חברות התקליטים Daft Life וקולומביה רקורדס. האלבום הוא מחווה למוזיקה אמריקאית של שנות ה-70 המאוחרות ושנות ה-80 המוקדמות, בפרט מלוס אנג'לס. דבר זה משתקף בנוסף באריזה של האלבום, וגם בקמפיין הפרסומי שלו, שכלל סדרה אינטרנטית, פרסומות בטלוויזיה ושלטים. הקלטת האלבום התבצעה באולפנים "Henson Recording Studio","Conway Recording Studios" וב-"Capitol Studios" בקליפורניה, באלופני "Electric Lady Studios" בניו יורק סיטי, ובאולפני "Gang Recordings Studio" בפריז.
בעקבות ההפקה המינימלית של אלבום האולפן הקודם של הצמד, Human After All, גייסו דאפט פאנק מוזיקאים אורחים לביצוע נגינה חיה והגבילו את השימוש בכלים אלקטרוניים למכונות תופים, סינתיסייזר מודולרי בהתאמה אישית וווקודרי וינטג'. האלבום צוין על ידי מבקרי המוזיקה כאלבום דיסקו, תוך שהוא שואב השפעה מרוק ופופ פרוגרסיבי. האלבום כולל שיתופי פעולה עם ג'ורג'ו מורודר, פנדה בר, ג'וליאן קזבלנקס, טוד אדוארדס, דיג'יי פאלקון, צ'ילי גונזלס, נייל רוג'רס, פול ויליאמס, נייתן איסט ופארל ויליאמס. זהו אלבומו הראשון של דאפט פאנק שיצא לאור על ידי קולומביה רקורדס.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של העשור השני. בשנת 2020, מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום 295 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים". כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-12 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-112. בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-55.
מגזין The Sydney Morning Herald ערך את רשימת "10 האלבומים הטובים ביותר של העשור", ומיקם את האלבום במקום הראשון בשנת 2013.
ביקורות
Random Access Memories קיבל שבחים נרחבים מצד המבקרים. באתר Metacritic, אשר מקצה דירוג משוקלל מתוך 100 לביקורות ממבקרים מובחרים ושונים, האלבום זכה לציון ממוצע של 87, בהתבסס על 47 ביקורות. האלבום זכה לציון הגבוה ביותר מבין כל שאר אלבומי הצמד שדורגו.
מגזין Q התייחס לאלבום כ"בהפרש כלשהו האלבום הטוב ביותר של דאפט פאנק בקריירה שכבר הגדיר מחדש את מוזיקת הדאנס לפחות פעמיים. הוא, בקיצור, מהמם".
האינדפנדנט ציין, "Random Access Memories מפיח רוח חיים במוזיקה הבטוחה ששולטת במצעדים של ימינו, עם השאיפה הטהורה שלה... זהו מסע מרגש, ומסע שלמרות כל פיתוליו המוזיקליים, רגליו נטועות על רחבת הריקודים."
הצלחה מסחרית
Random Access Memories הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הצרפתיים עם מכירות בשבוע הראשון של 195,013 עותקים (127,361 מכירות פיזיות ו-67,652 מכירות דיגיטליות), וזיכה את דאפט פאנק בפעם הראשונה כאלבום הראשון שלהם שהוא מספר אחת בצרפת. שבוע לאחר מכן, האלבום מכר 49,600 עותקים על מנת שיתמקם במקום הראשון עם ירידה של 75% במכירות.
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מההערות בחוברת האלבום.
עפרה עמית
עפרה עמית (נולדה ב-1967) היא אמנית ומאיירת ספרים ישראלית, זוכת עיטור אנדרסן, פרס מוזיאון ישראל לאיור ספרי ילדים, מדליית הכסף מטעם איגוד המאיירים האמריקאי ופרסים נוספים. כיום מנחה עמית עבודות גמר באיור באקדמיה לעיצוב ויצו בחיפה, ומרצה על עבודותיה במוסדות אמנות שונים.
ביוגרפיה
עמית נהגה לצייר מאז ילדותה. למדה עיצוב גרפי ב, והיא בוגרת המחלקה לשנת 1995. ברבע השלישי ללימודיה החלה לעבוד בחברת אנימציה ממוחשבת, שבה פעלה במשך ארבע שנים. היא החלה את הקריירה שלה כמאיירת רק לאחר שחזרה מניו יורק, שם התגוררה במשך שנתיים עם משפחתה, ונחשפה לתחום האיור. מאז שנת 2004 איוריה זיכו אותה בשלל פרסים בתחום. במהלך חייה איירה ספרים שונים, מספרי שירה וסיפורים למבוגרים ועד ספרי ילדים, ביניהם "כנפיים" מאת מאיה חנוך, שזיכה אותה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספרי ילדים בשנת 2010. עמית נבחרה מבין למעלה ממאה מאיירים. בנימוקי השופטים לבחירה בעמית כזוכה נכתבה עליה שהיא "מפליאה ליצור עולם סוריאליסטי, פיוטי, אוורירי וחולמני (...) אף שדמות הילדה כמעט מופשטת ומסוגננת בצורה מינימליסטית, היא אנושית ואפשר להזדהות איתה".
בעבודותיה, עמית חוקרת את יחסי הגומלין של המלל והאיור - השקפת העולם החזותית לצד המילולית. היא יוצרת מציאות המתמקדת ברגשות, באווירה ובסובייקט על-זמניים. היא משתמשת בצבעי אקריליק על נייר או לוח עץ, ולעיתים משלבת בהם הֶדְבֵּקים, שמוסיפים רבדים פיזיים למתבונן בעבודה ומאפשרים לו לחקור ולחשוף אותם.
בין האמנים המשפיעים עליה נמנים פבלו אולדל, גבריאל פאצ'קו, גלנדה סבורלין, וניקולטה סקולי. עמית איירה ספרים של דפנה בן צבי, נירה הראל, מיריק שניר ועוד.
מרים קרולי
מרים קרולי (3 במאי 1925 - 17 בפברואר 1994) הייתה מעצבת גרפית, פסלת וציירת. היא עיצבה כרזות, בולים ישראליים רבים, מדליות ומטבעות.
קורות חייה
מרים רחל קלוגר נולדה ללאו אריה קלוגר, מהנדס מטלורגי ואויגניה לבית נויברגר בווינה שבאוסטריה. היא למדה בילדותה ריקוד ורצתה להפוך לרקדנית. עלתה ארצה עם משפחתה לחיפה בשנת 1939. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים למדה במשך ארבע שנים גרפיקה, רישום ועיצוב בסטודיו של אהרן מייזלמן. בשנת 1944 נישאה בחיפה לאריק ולטר קרולי, מהנדס במקצועו ולימים בעל בית יציקה.
את הקריירה האמנותית החלה כגרפיקאית. בשנת 1950 נבחר עיצובה לסמל העיר עכו. סמל נמל חיפה (המופיע על בול ישראלי משנת 1969) גם הוא פרי עיצובה. היא עיצבה כ-30 בולים עבור השירות הבולאי, בהם סדרת עליית הנוער, בולי מועדים לשמחה תשט"ז, תשי"ז ותשי"ח, וכן מספר בולים לגאנה ולקפריסין. כמו כן עיצבה כרזות לימי העצמאות ולתערוכות פרחים וספורט בינלאומיות.
תחומים נוספים בהם עסקה בעיצוב היו חרסינה שימושית עבור חברת "נעמן", אריזות, וכריכות ספרים.
במהלך פעילותה כפסלת ערכה 13 תערוכות יחיד והשתתפה ביותר מ-40 תערוכות קבוצתיות בישראל, בגרמניה, ביפן ובארצות הברית. בשנים 1982–1983 יצרה סדרת כריות עשויות שיש, שעקבות אדם מוטבעים בהן. כריות השיש הוצבו בשנת 1998 בתערוכת "פיסול ישראלי 1948 – 1998: סימני דרך" בגן הפסלים במוזיאון הפתוח בתפן.
בשנת 1965 החלה לעסוק בפיסול. בעבודות הפיסול השתמשה בחומרי גלם מגוונים כגון זכוכית אקרילית, פלדת אל-חלד, שיש ובזלת. ב-1975 הוצב תבליט שלה בתחנת הרכבת חיפה בת גלים. תבליט נוסף נמצא על הקיר החיצוני בממגורות דגון.
בשנת 1980 הוענק על ידי עיריית חיפה לקרולי פרס הרמן שטרוק על פסלה עשוי הברונזה "צדף".
חיים אישיים
קרולי התגוררה בחיפה עד מותה. בשנת 1994, בשל העובדה שבעלה סבל ממחלה סופנית, התאבדו בני הזוג בביתם בבליעת כדורי שינה. בני הזוג היו חברים בעמותת ליל"ך. הם הותירו אחריהם בת ובן משותפים.
קורטני לי
קורטני לי (באנגלית: Courtney Lee; נולד ב-3 באוקטובר 1985) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
ראשית הקריירה
בשנת 2004 החל לי לשחק באוניברסיטת מערב קנטאקי, ובשנתו הראשונה קבע את שיא המכללה ל"" כאשר קלע 461 נקודות ב-31 משחקים. בשנותיו במכללה, נבחר שלוש שנים לחמישיית השנה בליגה, כשבשנתו האחרונה נבחר לי לשחקן המצטיין של הליגה. לי גם עזר לקנטאקי להגיע לשלב שמינית גמר פלייאוף ה-NCAA, עם של 20.4 נקודות, כולל שיא קריירה של 33 נקודות מול אוניברסיטת ארקנסו.
לי סיים את קריירת המכללות שלו כשהוא משווה את שיאו של ג'ים מקדניאלס כקלעי המצטיין של המכללה בכל הזמנים עם 2,238 נקודות. ללי יש קעקוע שכתוב בו "R.I.P. Danny Rumph" (בתרגום חופשי: דני ראמף ז"ל) לזכרו של חברו הטוב לקבוצה במכללה, אשר התמוטט ומת תוך כדי משחק.
קריירת NBA
לי נבחר על ידי קבוצת אורלנדו מג'יק במקום ה-22 בדראפט ה-NBA של שנת 2008. ב-23 במרץ 2009 קבע את שיא הקריירה שלו בעונה הסדירה כאשר קלע 22 נקודות במדיסון סקוור גארדן נגד ניו יורק ניקס.
במהלך הסיבוב הראשון של הפלייאוף של עונת 2008 מול פילדלפיה 76', קלע לי 18 נקודות במשחק הראשון ו-24 נקודות במשחק השני בסדרה. במשחק החמישי בסדרה, נפגע לי בפניו בעקבות התקלות עם דווייט הווארד, שבר את אפו והחמיץ את המשחק השישי בסדרה. הוא חזר לשחק בסיבוב השני של הפלייאוף, בסדרה נגד בוסטון סלטיקס, אך נאלץ לשחק עם מסכה על פניו לשארית העונה.
בסיום עונת הרוקי שלו עבר לי לניו ג'רזי ביחד עם רייפר אלסטון וטוני באטי בעסקת חליפין תמורת וינס קרטר וריאן אנדרסון. במהלך עונת הוביל לי את ניו ג'רזי עם 93 חטיפות בעונה ושיא קריירה של 30 נקודות בהפסד קבוצתו 107-101 לממפיס גריזליס.
ב-11 באוגוסט 2010, עבר לי ליוסטון רוקטס בעסקת חליפין אשר כללה חמישה שחקנים וארבע קבוצות.
ב-20 ביולי 2012 הוא הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס בתמורה לג'ג'ואן ג'ונסון, איטואן מור, שון ויליאמס ובחירת דראפט מהסיבוב השני ב-2013.
במהלך עונת הועבר לממפיס גריזליס בטרייד משולש עם אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-17 בפברואר 2016 נשלח לשארלוט הורנטס בטרייד משולש בו נשלחו כריס אנדרסן (ממיאמי) ופי ג'יי היירסטון (משארלוט) לממפיס גריזליס, ובריאן רוברטס (משארלוט) הועבר למיאמי היט. בסיום העונה הפך לשחקן חופשי וחתם בניו יורק ניקס, בה שיחק במשך שתי עונות וחצי.
באמצע עונת הועבר בטרייד יחד עם קריסטפס פורזינגיס, טריי ברק וטים הארדוויי הבן לדאלאס מאבריקס, תמורת דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן, ווסלי מת'יוס ושתי בחירות דראפט עתידיות. ביוני 2020 נפצע ברגלו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת.
פארקר פוזי
פארקר כריסטיאן פוזי (באנגלית: Parker Christian Posey; נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
פוזי נולדה בבולטימור, מרילנד ללינדה (לבית פאטון) וכריס פוזי. לפוזי אח תאום בשם כריסטופר. פוזי נקראה על שמה של הדוגמנית סוזי פארקר. לאחר לידת התאומים, עברה משפחתה למונרו, לואיזיאנה שם גרו במשך 11 שנים ולאחר מכן עברו ללורל, מיסיסיפי, שם אמה עבדה כשפית ואביה פתח סוכנות רכב. פוזי גדלה כנוצרייה קתולית.
במהלך שנות ה-90 שיחקה בסרטים עצמאיים רבים ואף כונתה "מלכת הסרטים העצמאיים" (Queen of The Indies).
קריירה
בשנת 1991 קיבלה את תפקידה הראשון כאשר היא גילמה את טס שלבי באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב". התפקיד המשמעותי הראשון בו שיחקה היה בסרטו של ריצ'רד לינקלייטר "טריפ נעורים" בשנת 1993 לצד בן אפלק, מתיו מקונוהיי וג'ייסון לונדון. בשנת 2000 שיחקה בסרט הקומדיה "הכי טוב בשלג" לצד יוג'ין לוי. ב-2003 הופיעה בסרט הקצר "אופרה 1" של האל הארטלי לצד השחקנית אדריאן שלי. בעקבות תפקיד זה שיחקה בטרילוגיה של הארטלי: "הנרי פול", "פיי גרים" ו-"נד רייפל".
בשנת 2002 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר למיני-סדרה או סרט עבור תפקידה בסרט "גיהנום על עקבים: מלחמתה של מרי קיי" של רשת הטלוויזיה CBS.
קריירת מוזיקה
כהכנה לתפקידה בסרט משב רוח מוזיקלי, למדה פוזי לנגן במנדולינה. היא ביצעה קולות רקע במספר שירים של בן זוגה לשעבר ריאן אדמס. היא ניגנה במנדולינה בשיר I Am Sound של להקת The Dandy Warhols.
אריק גוטיירס
אריק גבריאל גוטיירס גלאביס (בספרדית: Érick Gabriel Gutiérrez Galaviz; נולד ב-15 ביוני 1995) הוא כדורגלן מקסיקני, המשחק בעמדת הקשר בגוודלחארה.
קריירת מועדונים
גוטיירס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פצ'וקה, בה הוא משחק בגיל 14. ב-26 באוקטובר 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד קרוס אסול. ב-7 בפברואר 2015, גוטיירס כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 ביתי נגד דפורטיבו טולוקה. בסוף עונת הקלאסורה, נבחר לשחקן העונה.
ב-2 ביולי 2023 חזר גוטיירס למקסיקו וחתם בגוודלחרה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, גוטיירס שיחק בנבחרות הצעירות של מקסיקו ואף שימש כקפטן ואף השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), בו כבש רביעייה בניצחון 1–5 נגד.
גוטיירס נכלל לראשונה בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע הזהב 2015. ב-11 באוקטובר 2016, גוטיירס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד. ב-6 בספטמבר 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד.
Sd.Kfz. 250
'''Sd.Kfz. 250 (בגרמנית: Sonderkraftfahrzeug 250''', בתרגום: 'כלי רכב בעל תכלית מיוחדת 250') הוא זחל"ם שפותח על ידי הוורמאכט הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. הזחל"ם פותח בשנת 1941 ושירת במגוון תפקידים במשך המלחמה.
פיתוח
זחל"ם ה-Sd.Kfz. 250 פותח כמענה לצורך של הצבא הגרמני ברכב בעל עבירות טובה אשר ישמש כוחות לוחמים בתפקידי סיוע להתקפות שריון ותפקידי סיור. לצבא הגרמני היה ניסיון עם זחל"מים בשנת 1939 עם זחל"מי הסיוע, שהיו בעצם משאיות זחליות למחצה כמו ה-Sd.Kfz. 10. פיתוח ה-Sd.Kfz. 250 נעשה על ידי חברת Demag והתבסס על ה-Sd.Kfz. 10, שפותח גם הוא על ידי החברה, הוא קוצר מעט והורכב עליו שריון לאורך הכלי כאשר תא הלוחמים פתוח כלפי מעלה.
לזחל"ם ה-Sd.Kfz. 250 היו מספר חסרונות, תא הלוחמים היה פתוח, מה שהשאיר את צוות הכלי בסכנה מפני הפגזות ותקיפות אוויריות. חיסרון נוסף היה בעיית ניידות הכלי, בעיה משותפת לרוב הזחל"מים הגרמניים לעומת הזחל"מים של בעלות הברית, אף על פי שהזחלים הבטיחו עבירות גבוהה בתנאי שטח קשים, העובדה שהגלגלים שימשו להיגוי בלבד ולא היה בהם כוח הקשתה מאוד על ניידות הכלי.
Sd.Kfz. 252
ה-Sd.Kfz. 252 פותח כזחל"ם לנשיאת תחמושת לסיוע תותחי סער. הזחל"ם התבסס על ה-Sd.Kfz. 10 ועיצובו היה דומה מאוד ל-Sd.Kfz. 250 רק שהכלי היה בעל גג, חלק אחורי בשיפוע עם פתח נוסף וצוות של שניים בלבד. זחל"ם התחמושת שירת החל מפיתוחו ב-1940 עד סוף המלחמה. סך הכל יוצרו 413 כלים.
Sd.Kfz. 253
ה-Sd.Kfz. 253 הוא זחל"ם תצפית וטיווח לכוחות ארטילריה, הוא התבסס גם הוא על ה-Sd.Kfz. 10 וגם הוא היה סגור מכל הכיוונים. הזחל"ם אכלס צוות של 4 ציוד קשר רדיו וציוד תצפית, כאשר התצפית הארטילרית הייתה נעשית דרך פתח בגג. ה-Sd.Kfz. 253 שירת החל מ-1940 עד סוף המלחמה. סך הכל כ-285 כלים יוצרו.
שירות קרבי
מיקומם העיקרי של זחל"מי הסיור היו בגדודי סיור בדיוויזיות השריון, אך גם פעלו כזחל"מי סיוע וסיור לכוחות חי"ר ממוכנות. תפקידו של ה-Sd.Kfz. 250/1 היה במשימות סיור, כאשר יתרונו הגדול היינו הצללית הנמוכה של הכלי והעבירות הטובה שמעניקים לו הזחלים. הגרסאות השונות של הכלי פעלו בשטח על פי היעוד שלהם, בין משימות סיוע ארטילרי או קשר, אך רוב סוגי הכלים פעלו ביחידות הקלות בתפקידיהם השונים, כאשר הנבדל העיקרי הוא ה-Sd.Kfz. 250/4 שפעל בסיוע ליחידות תותחי סער.
כלי שזכה בפרסום היה מסוג Sd.Kfz. 250/3 בשם "GREIF" (גריפון בגרמנית) אשר שימש את ארווין רומל בפיקוד הקורפוס אפריקה.
דגמים
לזחל"ם ה-Sd.Kfz. 250 היו שני דגמים, הדגם הישן (Alt) והדגם החדש (Neu). הדגם החדש פותח באוקטובר 1943 והיווה עיצוב שהפך את ייצור ותחזוק הכלי לפשוט הרבה יותר ובעל פחות זוויות מיגון, מה שהוליד כלי בעל צורה אחידה יותר עם תאי אחסון תמידיים בצידי הכלי. הגרסאות השונות שפותחו ליעודים שונים של הכלי פותחו על שני הדגמים לאורך המלחמה.
אמיליה בנדטי
אמיליה בנדטי (באיטלקית: Emilia Benedetti; 30 במאי 1902 – ?) הייתה עוזרת לאם המנזר של "האחיות של גבירתנו מציון", אשר פעלה למען יהודים נרדפים בתקופת מלחמת העולם השנייה והחביאה רבים מהם במנזר.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ברומא, במנזר של האחיות של גבירתנו מציון (The Sisters of Our Lady of Sion), ברחוב גריבלדי ניתן מקלט ליהודים נרדפים רבים. האם מריה אגוסטינה, שנקראה בעבר וירג'יניה בדטי, ילידת קונסטנטינופול, ממוצא צרפתי, הייתה אם המנזרה ממאי 1942 ועד אוקטובר 1945. באותה תקופה מריה אגנז, שנקראה בעבר אמיליה בנדטי, ילידת רומא, הייתה עוזרת למריה בניהול יחסי החוץ של המנזר. שתיהן פעלו למען היהודים הנרדפים שנמצאו בסכנה גדולה.
במנזר מצאו מקלט יותר ממאה איש. חלקם זרים והשאר יהודי איטליה, אשר נשארו שם עד לשחרור רומא ב-4 ביוני 1944. בין היהודים שהתחבאו במנזר היה פרוצ'יו סונינו, מגנואה, אשר הסתתר שם בין תאריכים 15 באפריל 1944 למאי 1944. בעדותו, הוא נזכר שבמסתור היו גם עריקים מהצבא האיטלקי, קצינים וחיילים, וגם פרטיזנים, אנטי-פשיסטים ופליטים אחרים מהשטחים האיטלקים לשעבר באפריקה. משפחתו של רוברטו מודיליאני מצאה מקלט במנזר כבר באוקטובר 1943. המשפחה כללה את רוברטו, אמו ולנטינה, סבתו ג'ודיטה טליאקוצו, ודודתו אמה אסקארלי. כעבור כמה חודשים, בינואר 1944, הצטרף למשפחה במנזר גם אחיו של רוברטו, אדוארדו. לפני כן הוא הסתתר בכפר דרומית לרומא.
הכרה והנצחה
ב-19 במאי 1998 הכיר יד ושם באמיליה בנדטי כחסידות אומות העולם. הטקס נערך ברומא ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
מחמוד עבדול-ראוף
מחמוד עבדול־ראוף (באנגלית: Mahmoud Abdul-Rauf; נולד בשם כריס ויין ג'קסון ב־9 במרץ 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקאי שהיה פעיל בין השנים 1990–2011. מוכר כאחד מקלעי העונשין הטובים בתולדות ליגת ה־NBA; לאורך הקריירה קלע עבדול־ראוף 90.5% מזריקות העונשין שזרק, שזהו אחוז הקליעה הגבוה אי פעם לשחקן שקלע מעל 1,000 זריקות עונשין. בעונות ו־ הוביל את שחקני ה־NBA באחוזי קליעה מהעונשין, עם 95.6% ו־93.0%, בהתאמה. ממוצעיו הכוללים בתשע עונותיו ב־NBA הם 14.6 נקודות ו־3.5 אסיסטים למשחק.
בשנת 1991 המיר את דתו לאסלאם, ובשנת 1993 שינה את שמו משם הולדתו, כריס ג'קסון, לשמו הנוכחי. בשנת 1996 עורר מחלוקת ברחבי ארצות הברית כאשר סירב לעמוד בעת שירת ההמנון הלאומי, ובהתייחסותו לדגל ארצות הברית כ"סמל של דיכוי".
נעורים ומכללות
עבדול־ראוף נולד בעיר גוֹלְפפּוֹרט שבמיסיסיפי למשפחה חד־הורית, וגדל בתנאי עוני ורעב. בגיל 17 אובחן כסובל מתסמונת טורט, אשר עבדול־ראוף המשיך לסבול מתסמיניה כל חייו. בשנתו האחרונה כשחקן בנבחרת "תיכון גולפפורט" הצטיין כשקלע 29.9 נקודות למשחק, וזכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של מדינת מיסיסיפי ("Mississippi Mr. Basketball"). כמו כן זומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול־אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 1988 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזינה (LSU), וכבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה היה הקלע השני בטיבו בכל ליגת המכללות עם ממוצע של 30.2 נקודות למשחק. בכך קבע עבדול־ראוף שיא חדש בליגת המכללות לממוצע נקודות של לאורך עונה שלמה. בסיום אותה עונה נבחר עבדול-ראוף לשחקן העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC), וכן לחמישיית העונה של ליגת המכללות. בעונתו השנייה בלואיזיאנה הצטרף לקבוצה הסנטר המבטיח שאקיל אוניל, אך עבדול־ראוף המשיך להיות שחקנה המוביל כשקלע 27.8 נקודות בממוצע למשחק. גם בעונה זו, שהייתה האחרונה שלו בלואיזיאנה, נבחר הרכז לשחקן העונה של המחוז ולחמישיית העונה של ליגת המכללות.
דנוור נאגטס
עבדול־ראוף נבחר על ידי דנוור נאגטס בבחירה השלישית של דראפט ה־NBA לשנת 1990, אחרי דריק קולמן וגארי פייטון. בעונת הרוקי שלו קלע 14.1 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של מייקל אדמס, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, אך הנאגטס סיימו את העונה במקום האחרון בליגה עם מאזן ניצחונות 20–62. בעונתו השנייה בליגה הציג יכולת פושרת עם 10.3 נקודות למשחק, ובעונתו השלישית פרץ תחת המאמן הנכנס דן איסל כשהוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 19.2 נקודות למשחק. במהלך אותה עונה השתתף בתחרות ההטבעות, ובסיומה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה. בעונת העפילו הנאגטס לפלייאוף מהמקום השמיני במערב, בהובלתו של עבדול־ראוף (18.0 נקודות), והדיחו את המדורגת ראשונה סיאטל סופרסוניקס בתוצאה 3–2; הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות פלייאוף ה-NBA שבה קבוצה המדורגת שמינית מדיחה את המדורגת ראשונה. בסיבוב הפלייאוף השני הפסידה דנוור ליוטה ג'אז בתוצאה 3–4. בשתי העונות הבאות המשיך עבדול־ראוף להוביל את קלעי קבוצתו עם כ־17.4 נקודות למשחק, אך הנאגטס דעכו כקבוצה ולא הצליחו לשחזר את הצלחת עונת 1993/1994. בנובמבר 1995 מסר עבדול־ראוף שיא קריירה של 20 אסיסטים במשחק מול פיניקס סאנס, וכחודש לאחר מכן קלע שיא קריירה של 51 נקודות במשחק מול יוטה ג'אז.
סקרמנטו קינגס
לקראת עונת הועבר עבדול־ראוף בטרייד לסקרמנטו קינגס, בתמורה לשארונאס מרצ'ולוניס. בתקופתו בסקרמנטו הובלה הקבוצה על ידי הקלע מיץ' ריצ'מונד, ובשתי העונות סיימו הקינגס במקום התשיעי במערב, ולא העפילו לפלייאוף. עבדול־ראוף עצמו קלע 13.7 ו־7.3 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה.
שלהי הקריירה
בעונת 1998/1999 עבר עבדול־ראוף לשחק בקבוצת פנרבחצ'ה אולקר הטורקית, אשר השתתפה בליגת היורוליג. באותה עונה שיתף פעולה בקבוצה עם ז'אן טבק ואיברהים קוטלואי, אך עזב את הקבוצה לאחר כחודשיים כשהודיע על פרישה ממשחק, בגיל 30.
שנה אחת לאחר מכן חזר בו מפרישתו כשחתם על חוזה לעונה אחת בוונקובר גריזליס, במדיה קלע 6.5 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של מייק ביבי.
בשנים 2003–2011 שיחק בקבוצות אורל גרייט (רוסיה), רוסטו שארקס (איטליה), אריס סלוניקי (יוון), אל־איטיהד ג'דה (ערב הסעודית) וקיוטו הנארי (יפן).
מאז עונת 2017 עבדול-ראוף משתתף בליגת ה־BIG3 החצי-מקצוענית, כשחקן קבוצת "Headed Monsters 3".
תקרית ההמנון הלאומי
במהלך עונת עורר עבדול־ראוף מחלוקת כאשר סירב לעמוד בעת שירת המנון ארצות הברית במשחקי קבוצתו. כשנשאל לגבי הנושא, הסביר כי אין הוא מחויב לאף אידאולוגיה לאומית אלא אך ורק לבוראו, והדגל האמריקאי מייצג מבחינתו דיכוי ועריצות. ב־12 במרץ 1996 השעתה הליגה את עבדול־ראוף בגין מחאתו, ויומיים לאחר מכן הוא הגיע להסכם עם הליגה לפיו הוא יעמוד במהלך השמעת ההמנון, אך יוכל לעצום את עיניו ולהרכין את ראשו.
קאלוסט גולבנקיאן
קאלוסט סרקיס גולבנקיאן (בארמנית: Գալուստ Սարգիս Կիւլպէնկեան, באנגלית וצרפתית: Calouste Sarkis Gulbenkian, 23 במרץ 1869 אושקודר - 20 ביולי 1955) היה איש עסקים, יזם ומומחה פיננסי, אספן אמנות, מצנט ונדבן בריטי, בן למשפחה ארמנית מטורקיה, בהכשרתו מהנדס. אזרח בריטי החל משנת 1902, אחר כך גם אזרח של פרס ופורטוגל, גולבנקיאן שיחק תפקיד חלוצי בפיתוח ההפקה התעשייתית של הנפט במזרח התיכון. ראה את עצמו "אדריכל של עסקים" בינלאומיים שבנה שותפויות פיננסיות חוצות גבולות. בשלהי חייו היה אחד האנשים העשירים בעולם ובעל אחד מאוספי האמנות הגדולים בעולם. בשנת 1955 הקים את הקרן גולבנקיאן שנועדה למטרות צדקה, חינוך, בריאות, מדע ואמנות בכל העולם. הקרן הקימה בשנת 1969 את מוזיאון האמנות על שם גולבנקיאן בליסבון. גולבנקיאן הצטיין גם כפעיל ונדבן בקרב בני העם הארמני, מייסד מרכזי התרבות הארמנית בלונדון ובירושלים (ספריית גולבנקיאן ברובע הארמני, 1929) ותרם לשיפוץ מתחם הקודש של הכנסייה האפוסטולית הארמנית באצ'מיאדזין בארמניה.
רקע משפחתי
קאלוסט גולבנקיאן (או בהיגוי הארמני המזרחי גאלוסט) נולד בשנת 1869 במחוז אושקודר או סקוטרי, פרבר מזרחי, בימינו מחוז, של איסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית כבנם של זוג ארמנים, סרקיס גולבנקיאן ואשתו דירוהי, גם היא בת למשפחת גולבנקיאן, דודנית רחוקה של בעלה, מהענף ה"פרסי" של המשפחה. שני ההורים היו צאצאים של משפחות ארמניות הידועות עוד מן המאה ה-4. אבותיו הרחוקים היו נסיכים ממשפחת רשדוני (או רשטוני), ששלטו באזור ואספוראקאן, שמדרומה של ימת ואן, הנחשב לעריסת העם הארמני. תחת חסות הביזנטית במאה ה-11, בימים של השליט סנקרים אובאנס, עברה החצר המלכותית ובני רשדוני יחד איתה, לסיוואס בקפדוקיה. בני רשדוני אימצו את שם המשפחה וארט באדריק, "באדריק" מלשון התואר הרומי-ביזנטי פטריקיוס. בימי שלטון הטורקים העות'מאנים בני וארט באדריק החליפו את התואר "בדריק" בתואר הטורקי ביי או בק, ואז שם משפחתם הפך לווארט-בקיאן, אחר כך דרך תרגום המילה הארמנית "וארט" (ורד) לטורקית ("גול" או "גיל" - gül) השתנה השם לגול ביי או גולבנקיאן. ענף של המשפחה מפרס היגר בסביבות שנת 1725, אחרי מלחמה בין פרס לאימפריה העות'מאנית והתיישב גם הוא בקפדוקיה בעיר סיווס. בתחילת המאה ה-19 בני גולבנקיאן התיישבו בטאלאס, על יד קייסרי, הידועה בשטיחים ובתעשיית הטקסטיל שלה, והקימו בה בתי ספר וכנסייה (סורט אסטוואצאצין,"מרים הקדושה", בימינו מסגד) בשביל הקהילה הארמנית. בכך התחילו מסורת ארוכת שנים של פעילות נדבנית שנמשכה במאה ה-20. האב סרקיס והדוד צברו את הונם בתחילת דרכם מעיסוק בגביית מסים עבור אוצר הסולטן בשטחי מסופוטמיה (עיראק של ימינו). אחרי מלחמת קרים עברה המשפחה לסמירנה ואחר כך לאיסטנבול והקימה בה את בית החולים פירגיצ' הקדוש. בשנת 1881 מדריך לעסקים מקומי ציין כי היה בבעלותם בית יבוא-יצוא ובנק הקרוי "ס&ס. גולבנקיאן". החברה שבבעלות האחים גולבנקיאן סחרה בשטיחים, צמר, וסחורות אחרות, ובנוסף ייבאה קרוסין מקווקז. אחרי שנת 1892 הקימו האחים גולבנקיאן רשת שותפויות עסקיות משפחתיות עם שלוחות בלונדון, מרסיי, ורנה בבולגריה ובערים שונות ברחבי האימפריה העות'מאנית. סרקיס גולבנקיאן התמנה על ידי הסולטן בתפקיד בכיר בעיר טרבזון, שם ניהל את ייבוא הקרוסן מבאקו ובתומי. בני גולבנקיאן היו מעורבים במעשי צדקה בירושלים החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-19. בין היתר תרמו להרחבת בניינים לרווחת עולי הרגל הארמנים בשנים 1821, 1831 ו-1846.
שנות הילדות והלימודים. פעילותו באימפריה העות'מאנית
קאלוסט גולבנקיאן נולד כשני מבין 4 ילדים. אחיו הצעירים נקראו קארניג (קארניק) סרקיס וואהן.
גולבנקיאן למד תחילה בבית הספר אראמיאן-אומג'ויאן בקדיקוי באיסטנבול. בגיל 14 נשלח על ידי אביו לרכוש ידע בשפה והתרבות הצרפתית בבית ספר למסחר בעיר מרסיי שבה ניהלה המשפחה עסקים. אחר כך בקינגס קולג' לונדון, בו קיבל חינוך מדעי בעיקר בתחום ההנדסה האזרחית והפיזיקה. סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1887. הבוגר הצעיר התקבל לחברה לפיזיקה של לונדון וכמדריך בקולג'. לורד קלווין ביקש לעניין אותו בקריירה של מחקר, והציע לו לעשות עבודת דוקטורט, אך אביו התנגד ודרש ממנו להצטרף לעסקי המשפחה.
בשנת 1891 ערך גולבנקיאן מסע בעבר הקווקז וביקר את שדות הנפט בבאקו. בעקבות מסע זה פרסם את רשמיו תחת הכותרת "עבר הקווקז וחצי האי אפשרון - זכרונות מסע", ובסיומם פרק על שדות הנפט המרשימים של באקו. קטעים ארוכים מרשמיו אלה הופיעו בכתב העת "Revue des Deux Mondes" בפריז תחת הכותרת "הנפט - מקור אנרגיה". פרסום זה עורר את תשומת לבו של שר "הרשימה האזרחית" בממשלה העות'מאנית, הארמני אגופ פאשה קזריאן, שהטיל עליו לערוך דו"ח מפורט על משאבי הנפט בעיראק. גולבנקיאן הפך ליועץ של הסולטן והצליח להשיג את המידע הדרוש מבלי לדרוך אף פעם אחת על אדמת עיראק. הודות לעצותיו רכש הסולטן עבדול חמיד השני שטחים רחבים עתירי נפט בעיראק.
בשנת 1896, בעקבות אירוע לקיחת בני ערובה בבנק עותומן באיסטנבול על ידי פעילים ארמנים של ה"דשנאק" ומעשי הטבח בארמנים במהלך אותה שנה, נאלץ גולבנקיאן להימלט על סיפון אונייה אל אלכסנדריה במצרים יחד עם משפחתו. חשש לא רק מהעות'מאנים אלא גם מקנאים מקרב בני עמו.
מצרים, באקו, לונדון
בהגיעו למצרים פגש את אלכסנדר מאנטאשב (מאנטשיאנץ), טייקון ונדבן ארמני-רוסי שהתמחה בסחר בנפט וקיבל אותו לעבודה כמזכיר אישי. הודות למאנטאשב ולקשרי משפחה, הכיר גולבנקיאן במצרים אישים נוספים כמו אוולין בארינג ואת נובאר פאשה, ראש ממשלת מצרים לשעבר, ארמני, בן דוד של אשתו, ודרכם עוד אנשי עסקים שהיו מעורבים בתעשיית הנפט. אסיר תודה לנובאר פאשה על עזרתו, קרא גולבנקיאן לבנו בשם נובאר. העבודה במחיצת מנטאשב איפשרה לגולבנקיאן לרכוש ניסיון נוסף בעסקי הנפט הרוסיים.