cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון קרנקו
לונדון
בשביל עונת "פסטיבל בריטניה" של הלהקה בשנת 1951 יצר קרנקו את הכוריאוגרפיה ל"הרלקין באפריל", "פנטומימה עם דיברטימינטי" למוזיקה מאת ריצ'רד ארנל. וכן את הבלט הקומי "עמוד האננס", למוזיקה מאת ארתור סאליבן (שזכויות היוצרים עליה פגו זה לא כבר) בעיבוד המנצח צ'ארלס מקקראס. ב-1954 עבד קרנקו שוב עם מקקראס על "הליידי והשוטה", למוזיקה מאת ורדי. בינואר 1854 הודיע בלט סדלר'ס ולס שקרנקו עובד בשיתוף פעולה עם בנג'מין בריטן ליצירת בלט. קרנקו הכין טיוטת תסריט ליצירה, שלה קרא במקור "הנחש הירוק", שיש בה שילוב יסודות הלקוחים מן המלך ליר, היפה והחיה (סיפור שאת הכוריאוגרפיה בשבילו יצר לסדלר'ס ולס בשנת 1948) והסיפור האוריינטלי שמאדאם ד'אולנוי פרסמה בשם "נחש ירוק" בצרפתית. קרנקו כתב רשימת ריקודים, שבה תיאר בפשטות את הפעילות ואת משך הזמן הכולל לכל אחד מהם, ואז מסר אותה לבריטן להלחנת המוזיקה, שהייתה בסופו של דבר ל"נסיך הפגודות".
קרנקו כתב ופיתח רביו מוזיקלי בשם "קרנקס", שנפתח בלונדון בדצמבר 1955, עבר לתיאטרון וסט אנד במרץ של השנה הבאה, ונשאר על הבמה למשך 223 הצגות. את המוזיקה הלחין ג'ון אדיסון והמבצעים היו שלושה זמרים, אנתוני ניולי, אני רוז ויו בריאנט ורקדן אחד, ג'ילברט ורנטו; הרביו עבר לתיאטרון ביז'ו בתיאטראות ברודוויי במנהטן. קרנקו המשיך בתבנית של "קרנקס" ברביו חדש "קרנקס החדש", שנפתח בתיאטרון הלירי המרסמית' ב-26 באפריל 1960, עם מוזיקה מאת דייוויד לי וצוות שכלל את ג'יליאן לין, קרול שלי וברנרד קריבינס, אבל לא השיג אותו רושם כקודמו.
ב-1960 ביים קרנקו את ההפקה הראשונה של האופרה "חלום ליל קיץ" מאת בריטן, בפסטיבל אלדבורו. בבכורה של האופרה בקובנט גארדן בשנה שלאחריה לא הוזמן קרנקו לביים, וג'ון גילגוד הובא למשימה.
שטוטגרט
בעקבות תביעה שהוגשה נגדו באשמת פעילות הומוסקסואלית, יצא קרנקו מאנגליה אל שטוטגרט. הוא התמנה ב-1961 למנהל בלט שטוטגרט, ואסף קבוצה של רקדנים מוכשרים, בהם מרסיה היידי, אגון מדסן, ריצ'רד קראגון, בירגיט קייל וסוזן האנקה. בין הכוריאוגרפיות שיצר בהמשך היו רומיאו ויוליה מאת שייקספיר, למוזיקה מאת פרוקופייב ב-1962, "אונייגין" ב-1965, עיבוד של הנובלה בחרוזים יבגני אונייגין מאת אלכסנדר פושקין, למוזיקה מאת צ'ייקובסקי (בעיקר "העונות"), בתזמור קורט-היינץ שטולץ, אילוף הסוררת מאת שייקספיר ב-1969, "Brouillards" ב-1970, "כרמן" ב-1971 (למוזיקה מאת וולפגנג פורטנר ווילפריד שטיינברנר, ו"עקבות" ב-1973.
יצירותיו של קרנקו תרמו רבות להצלחה הבינלאומית הבלט הגרמני, החל בהופעת אורח במטרופוליטן אופרה בניו יורק ב-1969. בשטוטגרט, הזמין קרנקו את קנת מקמילן לעבוד עם הלהקה, ומקמילן יצר בשבילה ארבעה בלטים בתקופת חייו של קרנקו וחמישי, "רקוויאם" כמחווה לאחר מותו. ביוזמת קרנקו ייסדה הלהקה בית ספר לבלט משלה ב-1971; המוסד נקרא על שמו, "John Cranko Schule" ב-1974. העוזרת והכוריאולוגית שלו, ז'ורז'ט צינקירידס, שימרה את עבודותיו בכתב התנועה של בנש.
מוות ומורשת
בשנת 1973 נחנק קרנקו למוות עקב תגובה אלרגית לגלולת שינה, שנטל בטיסת שכר טרנסאטלנטית מפילדלפיה לשטוטגרט, יומיים אחרי שהלהקה השלימה סיור מוצלח בארצות הברית באקדמיה למוזיקה של פילדלפיה. המטוס נחת נחיתת חירום בדבלין, שם נקבע מותו של קרנקו בהגיעו לבית החולים.
התאחדות הכדורגל של אסטוניה
התאחדות הכדורגל של אסטוניה (באסטונית: Eesti Jalgpalli Liit, ר"ת: EJL) היא הגוף המנהל את כל פעילות הכדורגל הכולל את הליגות הסדירות, משחקי הגביע האסטוני ופעילות הנבחרת הלאומית. בנוסף, אחראית ההתאחדות על הפעילות בענפי הקטרגל וכדורגל החופים.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1921 ושנתיים לאחר מכן הצטרפה לפיפ"א. לאחר כיבוש המדינה על ידי ברית המועצות בשנת 1940 פורקה ההתאחדות. היא שבה ונוסדה מחדש בשנת 1992, לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות. באותה שנה הצטרפה לאופ"א.
הקונפליקט שיכול להימנע
הקונפליקט שיכול להימנע הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה ביוני 1950 ב-Astounding Science Fiction, הסיפור תורגם לעברית ב-1970 בספר "אני, רובוט".
בסיפור מופיע דמותו של סטיבן ביירלי מהסיפור "ראיה" שקדם לסיפור זה.
עלילה
בהמשך לסיפור ראיה, בשנת 2052, סטיבן ביירלי נבחר למתאם העולמי לכהונה שנייה. תפקידו הוא לייעץ לארבעת המתאמים האזוריים בנוגע לפעילות בשטח הגאוגרפי שלהם. בפרט, הוא עוסק במערכת היחסים שלהם עם "המכונות", מחשבים עוצמתיים במיוחד האחראים על הכלכלה העולמית, ועם התנועות המתנגדות לרובוטים. במהלך הסיפור הוא מבקש את עזרתה של סוזן קלווין משום שהוא שם לב שהמכונות מבצעות טעויות הנוגעות לאנשים המתנגדים להם. יחדיו הם מגיעים למסקנה שהמכונות הכלילו את החוק הראשון על כלל האנושות כך שעכשיו הוא מנוסח כך: "לא יפגע רובוט לרעה באנושות, ולא יניח, במחדל, שהאנושות תיפגע". (בדומה לחוק אפס שמופיע בסיפורים יותר מאוחרים של אסימוב).
במהלך תפקידו, ביירלי מגיע למסקנה שאנשים המתנגדים למכונות ולרובוטים מזיקים לאנושות, לכן, הוא מציע לעשות מעיין "צייד מכשפות", שבו יוציאו את כל התנועות המתנגדות למכונות מחוץ לחוק, ובפרט את "האגודה למען האנושות". סוזן מתנגדת להצעה. היא מגיע למסקנה שהתקלות הן פעולות מכוונות. המכונות מאפשרות לאנשים מסוימים להינזק כדי למנוע בעתיד נזק גדול יותר לאנושות.
למעשה, המכונות מגיעות למסקנה שהדרך היחידה למלא את החוק הראשון היא להשתלט על האנושות, דבר ששלושת החוקים אמורים למנוע.
אסימוב חוזר לרעיונות אלה ב"השמש העירומה" וב"רובוטים של שחר", בהם במקום קבוצה קטנה של מכונות נוצר מצב בו התרומה הקטנה של רובוטים רבים, אשר כל אחד פועל עצמאית למניעת נזקים.
עיבודים
בפברואר 2017 הסיפור עובד לרדיו כפרק האחרון של סדרה בת חמש פרקים בשם "אני רובוט" בתוכנית "15 דקות של דרמה" ("15 Minute Drama") העסקה ביצירתו של אסימוב.
בסרט "אני, רובוט" משנת 2004 נמצאים אלמנטים מרכזיים מהסיפור הקונפליקט שיכול להימנע, כאשר המחשב V.I.K.I. משחק את תפקידן של המכונות.
הר קומבז
הר קומבז (באנגלית: Mount Combs) הוא הר מבודד המתנשא מעל פני הקרח בבסיס חצי האי ריידברג, בארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון (Ronne Antarctic Research Expedition), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) (שבין השנים 1947–1948) בפיקודו של פין רון.
מקור השם
רון נתן להר את שמו.
רון קרא להר על שמו של נציג בית הנבחרים של ארצות הברית, מטקסס ג'יי. אם. קומבס (J.M. Co mbs), מבומונט, במדינת טקסס שעשה רבות כדי להשיג תמיכה במשלחת רון.
לקריאה נוספת
•Laudon, T.S., Lidke, D.J., Delevoryas, T. and Gee, C.T. (1987), Sedimentary Rocks of the English Coast, Eastern Ellsworth Land, Antarctica,In Gondwana Six: Structure, Tectonics, and Geophysics, G.D. Mckenzie (Ed.). https://doi.org/10.1029/GM040p0183
•J.L. Smellie, K.S. Panter, A. Geyer, Ed., Volcanism in Antarctica: 200 Million Years of Subduction, Rifting,P 318
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 444
הוכחה (סיפור קצר)
הוכחה (במקור: Evidence) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה בספטמבר 1946 ב-Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1970 בספר אני, רובוט בשם ראיה, ושוב בשנת 2011 בקובץ כתבי אייזק אסימוב חלק 3.
עלילה
סטיבן ביירלי הוא אדם אשר היה מעורב בתאונת דרכים קשה, בה מתה אשתו והוא נפצע קשה. לאחר התאוששות אטית, הוא שב לחיים הציבוריים. נכון לעכשיו הוא עורך דין בגיל העמידה, תובע מוצלח והומניטרי המתנגד לעונש מוות. כעת הוא רץ לראשות העיר, אבל מתחרו הפוליטי פרנסיס קווין משמיץ אותו. לפי טענתו של קווין, סטיבן ביירלי האמיתי נותר נכה לאחר התאונה, וביירלי המופיע בציבור הוא רובוט דמוי אדם, שנבנה על ידי ביירלי.
אם הטענה הזאת נכונה, עתידו הפוליטי של ביירלי ייהרס, מכיוון שרק לבני אדם מותר לרוץ למשרת ראשות העיר. קווין פונה ליו אס רובוטים ואנשים מכניים, החברה היחידה הבונה מוחות פוזיטרוניים, ומנסה לשכנע אותם שביירלי חייב להיות רובוט. לפי טענתו, ביירלי אף פעם לא נראה אוכל, שותה או ישן, מה שמוכיח שהוא רובוט.
כל הניסיונות להוכיח או להפריך את אנושיותו של ביירלי נכשלים. הוא מבקר אצל ארתור לנינג והרובופסיכולוגית סוזן קלווין המציעים לו תפוח. באדישות ביירלי נוגס בתפוח - מעשה שלא מוכיח שום דבר מפני שניתן לבנות רובוט המסוגל לאכול. קווין מנסה לעשות צילום רנטגן לביירלי בחשאי, אך ניסיון זה נכשל משום שביירלי לובש חליפת מגן נגד קרני רנטגן. בכל החקירות האלה, ביירלי נשאר חייכן ורגוע, ומציין כי הוא רק שומר את זכויות האזרח שלו, כפי שישמור על זכויותיהם של אזרחים אחרים אם יבחר לראשות העיר. מתנגדיו טוענים כי מכיוון שהוא רובוט, אין לו זכויות אזרח, אך ביירלי משיב להם שהם חייבים להוכיח שהוא רובוט לפני שזכויותיו יבוטלו - כולל הזכות למניעת בדיקה גופנית.
לאחר שכל הניסיונות הפיזיים להוכחה נכשלים, סוזן קלווין מציעה להם לעבור להוכחות מתחום הרובופסיכולוגיה. אם ביירלי הוא רובוט, הוא חייב לציית לשלושת חוקי הרובוטיקה. אם ביירלי יפר אחד מהם הפרת החוק תהווה הוכחה לכך שהוא לא רובוט. אך הוכחה זו לא עובדת בכיוון ההפוך משום שאם ביירלי מציית לשלושת החוקים הוא יכול להיות פשוט אדם טוב מאוד.
ביירלי לא מאשר ולא מכחיש את מעמדו כאדם לכל אורך הקמפיין שלו. בזמן שהוא נותן נאום, אחד ממתנגדיו רץ לבמה ומבקש מביירלי להכות אותו כדי להוכיח שהוא אדם. ביירלי מסרב בתחילה אך לאחר שנטען שזו הוכחה שהוא לא רובוט הוא מכה את המתלונן בפניו. האנשים משוכנעים שביירלי הוא אדם, ומסע ההכפשות של קווין נהרס. ביירלי זוכה בבחירות ללא קושי נוסף.
בסיום הסיפור, סוזן קלווין מתעמתת עם ביירלי, אשר מבלה שוב את הלילה ללא שינה. היא אומרת שבמידה מסוימת היא באמת מצטערת שהתגלה שביירלי הוא בן אדם, משום שבסופו של דבר רובוט הוא השליט האידיאלי, מאחר שאינו יכול לפעול באכזריות או בחוסר צדק. בנאום כמעט מתגרה, שלא כהרגלה, ד"ר קלווין מציינת שישנו מקרה אחד, שבו רובוט יכול להפר את החוק הראשון: במקרה שה"אדם" הנפגע הוא בעצם רובוט. משמעות הדבר היא שאם המתנגד שקיבל את המכה היה גם כן רובוט, ביירלי יכל להכות אותו וכך המכה לא מוכיחה את היותו אדם. בהערה בסוף הסיפור, ד"ר קלווין מציינת שאחרי מותו של ביירלי הוא ציווה לפרק את גופו לאטומים, ובכך לחסל את כל הראיות.
I Hope
I Hope (בעברית: אני מקווה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית גבי בארט, מתוך האלבום, Goldmine. השיר יצא לאור ב-25 בינואר 2019, על ידי חברת התקליטים וורנר מוזיק נשוויל, כסינגל ראשון מתוך האלבום.
ב-17 באפריל 2020, יצאה גרסת רמיקס הכוללת את הזמר צ'ארלי פות'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גבי בארט, זאכרי קייל, ג׳ון ניטה והופק על ידי רוס קופרמן, זאכרי קייל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-83 מיליון השמעות.
רשימות סוף שנה
"" עם הזמר האמריקאי צ'ארלי פות' נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2020. צוות הרולינג סטון דירגו את השיתופי הפעולה הפופ הטובים ביותר לשנת 2020, באומרם כי אחרי שנה שהייתה מסומנת בעיקר על ידי בידוד, הסגר עצמי ותחושות בדידות עקב מגפת הקורונה שהחלה בתחילת שנה שעברה, "מצאנו דרכים לשתף פעולה שהביאו לנו כמה ויברציות נהדרות ומצבי רוח לגיטימיים שיעבירו אותנו דרך 2020 ....  אבל הדבר הכי חשוב הוא שעל אף מגפת הקורונה והסגר המוזיקה הוכיחה שאנשים מכל מרחקי העולם יכולים למצוא שותפויות יצירתיות". השיר "" נכלל בדירוגם ונאמר כי "...זמר הפופ צ'ארלי פות' מציע בכישרון את נקודת המבט של הבחור ברמיקס הזה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-7 בפברואר 2019, הועלה לערוץ היוטיוב של בארט. בקליפ, ניתן לראות את בארט מתיישבת על כיסא במבנה נטוש ומתחילה לבצע את השיר במהלכו מציגים קטעים שונים שלה ושל בן זוגה לאחר מכן בן זוגה מאהב בבחורה אחרת ועוזב את בארט כעבור פרק זמן אותו בחורה מתאהבת בגבר אחר ועוזבת אותו כפי שעשה לבארט.
נכון למרץ 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-94 מיליון צפיות.
הרקולס (DC קומיקס)
הרקולס (באנגלית: Hercules) היה דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן של חברת DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה במלואה בחוברת All Star Comics #8 מדצמבר 1966, ונוצרה על ידי האמן גרדנר פוקס (אם כי גרסאות מוקדמות יותר של הדמות נוצרו ביד הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'. פיטר). דמותו מבוססת על הרקולס מהמיתולוגיה היוונית.
כבנו של זאוס מלך האלים ואחיה למחצה של וונדר וומן, הרקולס היה אל למחצה אולימפי שתרם את כוחו הרב לשהאזאם. לפני המשבר בעולמות האינסופיים, הרקולס הוזכר בסיפור מקורן של האמזונות כאשר היה עבד שלהן, והצליח להימלט מהשבי על ידי כך שהיתל בהיפוליטה לתת לו את אבנט הקסם שלה בשל היותו חלק מעזבונו של ארס, אשר שנא את האמזונות. דמותו הופיעה בפלאשבקים בלבד, וחזותו הייתה ארכיטיפית - מראה חסון ושרירי, העוטה על עצמו עור אריה.
הדמות הוצגה מחדש בהמשכיות לאחר פלאשפוינט בחוברות אקוומן, כאסיר אחוז טירוף לצד ילדים מפלצתיים אשר היו צאצאיהם של הטיטנים. במשך זמן מה הוא חי חיי שלווה כבן תמותה עד אשר נהרג בידי בתו של דארקסייד גרייל, ששאבה את כוח החיים שלו בשביל אביה.
סטריקלנד
סטריקלנד (באנגלית: Strickland) הוא שם משפחה.
הליך הדחה בארצות הברית
הליך הדחה בארצות הברית הוא הליך המאפשר לקונגרס של ארצות הברית להדיח פקידים בממשל הפדרלי ובכללם את נשיא ארצות הברית בעקבות פשעים או התנהגות פסולה שביצעו לכאורה (לרוב במהלך כהונתם). ההליך ידוע בתור אימפיצ'מנט (באנגלית: Impeachment), למרות שזה שמו של החלק הראשון של ההליך בלבד.
ההליך מקביל להליך הפלילי בארצות הברית ומורכב משני שלבים:
השלב הראשון, שהוא ההחלטה על "אימפיצ'מנט", מתנהל בבית הנבחרים, והוא מקביל לשלב של ההחלטה על הגשת האשמות (indictment) שבהליך הפלילי נעשה על ידי חבר מושבעים גדול. אם בית הנבחרים מקבל החלטה על אימפיצ'מנט, ההאשמות עולות למשפט בפני סנאט. בשלב זה הסנאט מתפקד במקביל לחבר מושבעים. על מנת להרשיע, נדרש רוב של שני שלישים מחברי הסנאט הנוכחים. על פי כללי הסנאט, גזר דין הדחה מתפקיד הוא אוטומטי במקרה של הרשעה. לאחר ההרשעה יכול הסנאט להצביע על עונש פסילה מכהונה במשרות ציבוריות בעתיד, ולשם כך דרוש רוב רגיל בהצבעה נפרדת.
מנגנון ההדחה הוקם בהתאם להמלצתו של בנג'מין פרנקלין, שבדיוני ועידת החוקה ציין כי היסטורית, הדחת מנהיג "מתועב" הושגה באמצעות התנקשות, ולכן המליץ להקים מנגנון חוקתי להדחה. הליך ההדחה בקונגרס והתפקיד של כל אחד מבתי המחוקקים מפורט בפרק הראשון לחוקת ארצות הברית. העילות שבגינן ניתן להדיח מפורטות בפרק השני של החוקה, בו נקבע כי "הנשיא, סגן הנשיא, וכל נושאי המשרות האזרחיות של ארצות הברית, יודחו מכהונתם אם יורשעו בבגידה, שוחד או פשעים ועוונות חמורים אחרים".
הליכי הדחה התנהלו נגד מספר נשיאים של ארצות הברית, אך רק שלושה מהם, אנדרו ג'ונסון, ביל קלינטון ודונלד טראמפ, הועמדו לדין על ידי בית הנבחרים, ושלושתם זוכו מאוחר יותר על ידי הסנאט. נגד ריצ'רד ניקסון נוהל בעקבות פרשת ווטרגייט הליך הדחה, שהופסק לאחר שהביא להתפטרותו של ניקסון. מאז הקונגרס הראשון החל בית הנבחרים ביותר מ-60 הליכי הדחה. רק ב-21 מהמקרים האשים בית הנבחרים את בעל התפקיד ורק ב-8 מקרים (כולם שופטים פדרליים) הרשיע הסנאט את הנאשם.
הליך הדחה יכול להתנהל גם ברמת המדינות. בתי המחוקקים בכל מדינה רשאים להדיח נושאי משרות ציבוריות ובכללם מושלים, בהתאם לחוקת המדינה.
בבית הנבחרים
הליכי הדחה עשויים להיפתח ביוזמת חבר בית הנבחרים עצמו, המאשים את נושא המשרה תחת שבועה, או בפנייה לוועדה המתאימה בקונגרס.
ההחלטה על פתיחת הליך הדחה תוגש לפתחה של אחת מוועדות המשנה של בית הנבחרים. ככלל, הדחת נושא משרה ציבורית תידון בוועדת המשפטים של הקונגרס.
הוועדה תדון בהאשמות, ובתום הדיון תתקיים הצבעה. במקרה שיש רוב לקיום הליך הדחה, יתקיים דיון והצבעה בבית הנבחרים. בית הנבחרים יהיה רשאי לאמץ חלק מהאשמות ולדחות אחרות.
ההחלטה על הליך הדחה דורשת רוב רגיל בבית הנבחרים.
לאחר השלמת ההצבעה בבית הנבחרים, נבחרים מנהלי המשפט מטעם בית הנבחרים ("House managers") שמציגים את הממצאים בפני הסנאט. מנהלים ממונים אלו משמשים כמקבילה של התביעה במשפט פלילי רגיל.
בסנאט
בסנאט לובשים הליכי ההדחה צורה של משפט. לכל צד הזכות לזמן עדים ולבצע חקירות נגדיות. "מנהלי המשפט" מטעם בית הנבחרים, מציגים את טיעוני התביעה, ולנאשם ישנה זכות להתגונן גם באמצעות עורכי דין. הסנטורים מחויבים להישבע או להצהיר כי יבצעו את תפקידם ביושר ובהגינות, ולאחר שמיעת ההאשמות דן הסנאט בפרטיות בטיעונים ומקיים הצבעה. על פי חוקת ארצות הברית הרשעה דורשת רוב מיוחס של שני שלישים.
במקרה של הרשעה מודח נושא המשרה באופן מיידי ובמקרים מסוימים אף נאסר עליו לכהן בתפקיד בעתיד. המורשע עשוי לעמוד בהמשך למשפט פלילי. בניגוד למורשע במשפט פלילי, אין באפשרות הנשיא לחון את המורשע בהליך ההדחה.
החל משנות השמונים של המאה העשרים הוקמו בסנאט "ועדות משפטי הדחה" המלקטות את הראיות לקראת המשפט, מופקדות על שמיעת הראיות, מפקחות על הבדיקה והחקירה הנגדית של העדים ומציגות את הראיות בפני הסנאט כשלכל סנטור ישנה אפשרות לבחון את הראיות לפני ההצבעה. מטרת הוועדות הייתה לייעל את משפטי ההדחה שעשויים לארוך זמן רב. נאשמים אחדים עִרערו על השימוש בוועדות בטענה כי הן מהוות הפרה של זכותם למשפט הוגן וכי אין להן מנדט חוקי, אך בתי המשפט שדנו בעתירות בחרו שלא לפסול את השימוש בוועדות.
היסטוריה
בממלכה המאוחדת של בריטניה, נהוג היה הליך הדחה לפיו חבר בית הנבחרים היה יכול להאשים אדם בפשע, ובמקרה של הרשעה בבית הנבחרים, ההליך היה עובר לבית הלורדים. בניגוד להרשעה פלילית רגילה, להרשעה בבית הלורדים לא נדרש אישור מלכותי ולמעשה הליך זה נועד לאפשר הדחת פקידי ממשל בניגוד לדעתו של המלך.
המלך עצמו, לעומת זאת, היה מעל החוק ולא היה ניתן לשפטו או להדיחו. כאשר המלך צ'ארלס הראשון הועמד לדין בפני הפרלמנט בשנת 1649, הוא שלל את סמכותו המשפטית של הפרלמנט לשפטו וטען שכמלך כוחו ניתן לו מאלוהים: "שום כוח ארצי אינו יכול להתייחס אליי (בתור מלך) כעבריין ... שום מלומד במשפטים לא יאשר הפניית הליך הדחה כנגד המלך".
כלקח מאירוע זה, בחרו חברי ועידת החוקה של ארצות הברית לכלול את הליך ההדחה במפורש בחוקה, כשהם מתייחסים במפורש להדחת נשיא, על מנת למנוע עמימות. עם זאת, הדעות חלוקות באשר לנסיבות בהן רשאי הקונגרס ליזום הליך הדחה. בטיוטה הראשונית של החוקה צוינו עבירות בגידה ושוחד בלבד, אך חבר הוועידה ג'ורג' מייסון העדיף להשתמש בביטוי "maladministration" שמובנו הוא ניהול כושל. לעומתו טען חבר הוועידה ג'יימס מדיסון שיש לאפשר הדחה רק על רקע פלילי, שאם לא כן יהיה הנשיא נתון תמיד ללחץ הסנאט. כפשרה התקבל בסופו של דבר הנוסח שכלל את הביטוי "treason, bribery and other high crimes and misdemeanors", ובתרגום חופשי: "בגידה, שוחד ופשעים ועוונות חמורים אחרים". ביטוי זה נתון לפרשנויות שונות. חוקרים אחדים, כגון קווין גוצמן, טוענים כי ביטוי זה יכול להתפרש גם כניצול לרעה של כוח שאינו פלילי, אך עם זאת, השתמש הקונגרס בהליך ההדחה רק במקרים קיצוניים.
מאז 1789 יזם בית הנבחרים הליכי הדחה רק 62 פעמים, כשבשניים מן המקרים הליכי ההדחה לא הושלמו מכיוון שהנאשמים התפטרו ממשרתם.
הליכי הדחה נפתחו מול תשעה עשר פקידי הממשל הפדרלי, בהם 15 שופטים פדרליים, שני נשיאים, שר בקבינט וסנטור. בנוסף אליהם התקיימו הליכי הדחה כנגד 13 שופטים מחוזיים, שופט אחד בבית המשפט לערעורים, ושופט אחד בבית המשפט העליון.
השופט אלסי הייסטינגס, שהודח מתפקידו, נבחר מאוחר יותר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הדחתו של הסנטור ויליאם בלאנט מטנסי, בשנת 1797, נעצרה לאחר שנטען כי אין בסמכות הסנאט לדון אותו מאחר שבלאנט כבר לא היה סנטור ומאחר שסנטורים אינם מוגדרים כפקידי הממשל הפדרלי.
חוקת ארצות הברית מאפשרת לשני בתי הקונגרס להדיח את אחד מחבריהם, אך למרות זאת מעולם לא השתמשו בתי הקונגרס בסמכות זו.
הדחת נשיא ארצות הברית
נכון לנובמבר 2019 החלו הליכי הדחה נגד חמישה מנשיאי ארצות הברית: ג'יימס ביוקנן ב-1860, אנדרו ג'ונסון ב-1868, ריצ'רד ניקסון ב-1974, ביל קלינטון ב-1998 ודונלד טראמפ ב-2019 וב-2021. ג'ונסון, קלינטון וטראמפ זוכו במשפט שנערך בפני הסנאט, אחרי שלא היה בסנאט רוב מספיק (שני שלישים) להדחתם (בעד הרשעת ג'ונסון תמכו 35 סנאטורים ו-19 בלבד תמכו בזיכוי, במקרה של קלינטון 45 תמכו בהרשעה ו-55 בזיכוי, ובמקרה של טראמפ 47-48 תמכו בהרשעה ו-52-53 תמכו בזיכוי). נגד הנשיא ריצ'רד ניקסון נפתח הליך הדחה על רקע פרשת ווטרגייט, אך במהלך הדיונים בוועדת המשפט של בית הנבחרים הוא התפטר מתפקידו. הוועדה שהקים בית הנבחרים לבחון את ההדחה של ביוקנן, החליטה שאין מספיק ראיות, והנושא לא עלה להצבעה במליאת בית הנבחרים. טראמפ היה הנשיא היחיד בהיסטוריה האמריקנית שהועמד פעמיים להדחה, וניסיון ההדחה השני שלו נעשה לאחר שסיים את נשיאותו בהיותו אזרח, דבר שהיווה תקדים משפטי.
כאשר מתנהל הליך הדחה נגד נשיא, המשפט בסנאט מנוהל על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. בהליכי הדחה אחרים מופקד על ניהול המשפט סגן הנשיא, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט. יש טענה כי פרצה בחוקה, מאפשרת לסגן הנשיא לפקח על הליך הדחה המתנהל נגדו.
הדחה ברמת המדינות
הדחת מושלים התרחשה מספר פעמים, בעיקר בעקבות האשמות בשחיתות. לפחות אחד עשר מושלי מדינות התמודדו עם הליכי הדחה; מושל אוקלהומה לי קרוס ניצל מהדחה בשנת 1912 על חודו של קול. מספר מושלים התפטרו מיד כשנפתח נגדם הליך הדחה.
ההדחה האחרונה של מושל אירעה ב-14 בינואר 2009, כשבית הנבחרים של אילינוי הדיח את המושל רוד בלאגוייביץ' ברוב של 117-1 בעקבות האשמות בשחיתות. ההליך הושלם ב-29 בינואר באותה שנה, כשהסנאט של אילינוי הדיחו ואסר עליו לכהן בתפקיד בעתיד. בסך הכל הוא המושל המודח השמיני בהיסטוריה של ארצות הברית.
Lost in the Fire
Lost in Fire הוא סינגל של הדי ג'יי הצרפתי גזאפלשטיין והזמר הקנדי דה ויקנד, מתוך אלבום האולפן השני של גזאפלשטיין, Hyperion. השיר יצא לאור ב-11 בינואר 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום. נייט דונמוייר סייע לשניים בכתיבה וההפקה של השיר, עם כתיבה נוספת של אחמד "בלי" בלשה וג'ייסון "דה-הילה" קווינוויל.
רקע והוצאה
כמה חודשים לאחר שני שיתופי הפעולה הקודמים שלו עם דה ויקנד בשירים "I Was Never There" ו-"Hurt You" מתוך המיני-אלבום של דה ויקנד, My Dear Melancholy, משנת 2018, גזאפלשטיין הוציא את הסינגל הראשי מתוך אלבום האולפן השני שלו, "Reset". לאחר צאתו של הסינגל בנובמבר 2018, שני האמנים החלו במקביל לרמוז למעריצים באופן עצמאי על הפרויקטים הקרובים שלהם, כאשר דה ויקנד שיתף צילומים שונים מעצמו עובד באולפן באמצעות המדיה החברתית וגזאפלשטיין שיתף תמונות של עטיפות אפשריות של אלבומו השני דרך שלטי חוצות. שבוע לאחר תחילת 2019, הן גזאפלשטיין והן דה ויקנד הכריזו על סינגל משותף, כששני האמנים פרסמו תמונות נוספות של הקליפ של השיר עד לצאתו.
מילים ומחלוקת
צ'ארלס הולמס מרולינג סטון תיאר את מילות השיר ככאלו של "השיר של דה ויקנד הישיר שלך, רכוב על הגבול בין אהבה אפית לתאווה נירוטית כפי שהוא נוטה לעשות". הוא גם מזכיר כיצד טספיי הוא אבל על אובדן של בן זוג בבית הראשון, ואילו בבית הבא הוא מבטיח לספק מינית את בת זוגו. על פי השערות רבות באינטרנט, אחת הנשים שהשיר מתייחס אליהן היא חברתו של דה ויקנד, הדוגמנית בלה חדיד. מילות השיר, "And I just want a baby with the right one/’Cause I could never be the one to hide one" נתפסו על ידי הולמס כהתייחסות לדרייק והחשיפה של בנו על ידי הראפר פושה טי בשיר דיס במסגרת היריבות ביניהם. מבקרים אחרים טענו כי המילים כוונו כנגד הראפר.
ביקורת
השיר דורג כשיר הדאנס הטוב ביותר במחצית הראשונה של 2019 על ידי מגזין הבילבורד.
וידאו קליפים
לאחר טיזר של 11 שניות שיצא ב-7 בינואר 2019, פורסמו לצד הסינגל שני וידאו קליפים נלווים ב-11 בינואר 2019, בסמוך לצאת הסינגל. הראשון מבין השניים היה קליפ אנכי בלעדי של ספוטיפיי, שהוצב בראש הפלייליסט "Today's Top Hits" של פלטפורמת הסטרימינג. השני מבין השניים היה הקליפ הרשמי לסינגל, שפורסם בערוץ היוטיוב של גזאפלשטיין, בדומה לטיזר של הקליפ. הקליפ מציג את דה ויקנד מבצע מהלכי ריקוד ותנוחות שונים לאורך כל הסצנות בליווי רקע כהה, כשלצידו עומד גזאפלשטיין בטל. הקליפ צוין על ידי המבקרים כ"כהה ואופנתי" ובוים על ידי מנו קוסו. מאוחר יותר, ב-11 בפברואר 2019, הועלה הקליפ האנכי של השיר לערוץ היוטיוב של גזאפלשטיין.
פינינפארינה סרג'ו
פינינפארינה סרג'ו (באיטלקית: Pininfarina Sergio; נקראת גם: פרארי 458 פינינפארינה סרג'ו) היא מכונית קונספט במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שהוצגה על ידי פינינפארינה ופרארי בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2013. היא הוצגה כמחווה ליו"ר פינינפארינה לשעבר, סרג'ו פינינפארינה שמת ב-3 ביולי 2012.
היא בנויה על שלדת פרארי 458 איטליה (גרסת הספיידר).
למרות העובדה כי מדובר במכונית קונספט ייצרה פרארי שישה יחידות מהסרג'ו ומכרה אותם ללקוחות שנבחרו בקפידה.
הייצור של הסרג'ו התקיים במפעלי פרארי באיטליה, בעוד שאת העיצוב עיצבה פינינפארינה.
עיצוב
העיצוב משלב אמנטיים עיצובים מודרניים אשר דומים לעיצוב של מכונית קונספט, המפואר אף על פי שאינו מיועד לייצור, מה שאין כן עם הסרג'ו, שיועדה לייצר מההתחלה. פנים המכונית נשאר כמו הפרארי 458. פינינפארינה התמקדה בעיקר בעיצוב החיצוני, חלק מהמכוניות יוצרו ללא שמשה קדמית (ברקטה) וחלק עם שמשה קדמית.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 570 כ"ס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.4 שניות והמהירות המרבית עומדת על 320 קמ"ש.
What You See Is What You Get
What You See Is What You Get (בעברית: מה שאתה רואה זה מה שאתה מקבל) הוא אלבום האולפן השני של זמר הקאנטרי האמריקאי לוק קומבס, שיצא תחת הוצאת ריבר האוס ארטיסטס וקולומביה נאשוויל ב-8 בנובמבר 2019. הוא כולל את כל חמשת השירים שנכללו בעבר במיני האלבום The Prequel משנת 2019, כולל הסינגלים "Beer Never Broke My Heart" ו-"Even While I'm Leaving" בנוסף לשיר "1, 2 Many" (שיתוף פעולה עם ברוקס ודאן), הסינגל "Does to Me", ומאוחר יותר הסינגל השיווקי "Six Feet Apart". קומבס ביצע סיבוב הופעות בצפון אמריקה לאורך שארית שנת 2019.
מיליון כוכבים
מיליון כוכבים הוא שיר שכתב והלחין יפתח קרזנר ("יפתי") בשנת 2006, לזכר חברו, הטייס סרן תום פרקש, שנהרג בהתרסקות מסוק מדגם AH-64D אפאצ'י לונגבאו ("שרף") של טייסת 113, במהלך מלחמת לבנון השנייה. את השיר שרה לראשונה אחותו של תם, עמית פרקש בהלווייתו, שיר אשר היווה את תחילת הקריירה שלה כזמרת. השיר הושמע בתחנות הרדיו, והפך להיות השיר המזוהה ביותר עם המלחמה. מאז השיר מושר בטקסים לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
השיר פונה אל תם המנוח, החל משורת הפתיחה "רצית לעוף, רצית כבר הלאה", ובמרכזו הבקשה, המופיעה בסוף הבית הראשון ובסוף השיר, "תן רק עוד שנייה אחת לומר לך שלום".
יחסי סומליה–תימן
לסומליה שגרירות בצנעא, ואילו לתימן שגרירות במוגדישו.
היסטוריה
ראשית היחסים בין שתי המדינות מצויה כבר בימי קדם. מסמכים שנמצאו מדווחים כי כבר במאה ה-1 לספירה התנהל סחר בין ערי המדינה ששכנו על חוף הים. חפצים רבים המתוארכים לתקופה זו נמצאו בסומליה, לדוגמה באתר "דאמו" שבפונטלנד.
בימי הביניים גייסו הסולטנים הסומליים לעיתים קרובות חיילים מאזור תימן. במהלך השנים היו גלי הגירה רצופים מתימן לסומליה, כאשר מהגרים מתימן סייעו לגיבוש הקהילה המוסלמית באזור החוף של בנאדיר.
במהלך התקופה הקולוניאלית, תימנים שהתייאשו מהמלחמות השונות בתימן, ביקשו וקיבלו מקלט בערים סומליות שונות.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסומליה בתחילת שנות ה-90 פתחה תימן את גבולותיה ללא הגבלה לאזרחים סומלים שנמלטו מהלחימה.
במהלך תקופת הביניים שלאחר מכן קיימו שלטונות תימן קשרים עם ממשלת המעבר החדשה של סומליה, שירשה את סמכויות הממשלה הפדרלית. בספטמבר 2012, בוועידת פסגה שעסקה בסומליה, שהתקיימה במושב ה-67 של העצרת הכללית של האו"ם, בירך שר החוץ התימני אבו בכר אל-קירבי, בשם נשיא תימן עבד רבו מנסור האדי, על השלמת הממשלה הסומלית לעבור מממשלת מעבר לממשלה קבועה וקרא לקהילה הבינלאומית להמשיך את תמיכתה במאמצי השיקום המתמשכים בסומליה לאחר סכסוך.
הממשלה הפדרלית של סומליה הוקמה ב-20 באוגוסט, בחודש שלאחר מכן נבחר חסן שיח' מוחמד לנשיא סומליה. הבחירות התקבלו בברכה על ידי השלטונות התימניים, שאימצו מחדש את תמיכתה המתמשכת של תימן בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה.
במהלך ההתקוממות החות'ית בשנת 2015 בתימן, שר החוץ של סומליה עבדאללה עומר, חזר על תמיכתו בלגיטימיות של ממשלת תימן בראשות הנשיא עבד רבו מנסור האדי.
סחר והסכמים
בחודש מאי 2014 נפגש שר החוץ הסומלי מוחמד חמאזה עם שגריר תימן בסומליה, פואד מוחמד אל-זורקה, ודן עמו בשיתוף הפעולה בין המדינות. השיחה התקיימה במתחם משרד החוץ במוגדישו ועסקה במספר נושאים, בהם פתיחת טיסה ישירה בין צנעא ומוגדישו. הקו מופעל על ידי אל סעידה איירליינס. זהו נתיב האוויר הראשון המקשר ישירות בין שתי הערים מאז קריסת ממשלת סומליה ב-1991.
משלחות דיפלומטיות
לסומליה שגרירות בתימן, שגריר סומליה בתימן הוא איסמעיל קאסם נג'י.
לתימן שגרירות במוגדישו, שגריר תימן בסומליה הוא אחמד עומאר.
במאי 2015 פתחה תימן קונסוליה בפונטלנד. פונטלנד עתידה לפתוח קונסוליה בצנעא.
לינדה בלינגהאם
ביוגרפיה
בלינגהאם נולדה במונטריאול לאם חד הורית, מרג'ורי יוז בונד (1917–2012), ונמסרה לאימוץ כשהייתה בת ארבעה חודשים כי נולדה מחוץ לנישואים. הוריה המאמצים היו דונלד ורות בלינגהאם שגרו באסטון אבוטס במחוז בקינגהאמשייר באנגליה. בלינגהאם למדה בבית הספר התיכון איילסברי, ואחר כך למדה משחק ב-"Central School of Speech and Drama".
קולנוע וטלוויזיה
הופעת הבכורה של בלינגהאם בטלוויזיה הייתה בתפקיד אחות ב-"General Hospital", אופרת הסבון של ITV משנות השבעים של המאה העשרים. בין תפקידיה הראשונים בקולנוע היו בסרט "Confessions of a Driving Instructor" (מ-1976), "סוויני!" (1977), "Stand Up, Virgin Soldiers" (מ-1977) ו-"Riding High" עם אדי קיד. עוד שיחקה בסרט הקומדיה הקצר "The Waterloo Bridge Handicap" (מ-1978) לצדו של לאונרד רוזיטר.
תפקידים בולטים נוספים שלה היו בדמות הלן הריוט בדרמה "כל היצורים גדולים כקטנים" מאת ג'יימס הריוט (היא החליפה את קרול דרינקווטר בתפקיד זה), ובקומדיית המצבים "Second Thoughts" וסדרת ההמשך שלה "Faith in the Future".
ב-1986 שיחקה בלינגהאם בתפקיד האינקוויזיטור במיני-סדרה "The Trial of a Time Lord" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". היא גילמה שוב את דמות האינקוויזיטור בדרמת האודיו "גאליפריי" של חברת Big Finish Productions ובתסכית דרמה בשם "Trial of the Valeyard". ב-1998 כיכבה בתפקיד אמילי מרלו בסרט "The Scarlet Tunic", ובשנה שלאחר מכן השתתפה בתפקיד אלכסנדרה, נסיכת הסן בסדרה "The Romanovs: An Imperial Family" מאת גלב פנפילוב.
בשנים 2000 עד 2003 שיחקה בלינגהאם בתפקיד פולין פרנל בסדרה "At Home with the Braithwaites" לצדה של אמנדה רדמן ולצדו של פיטר דייוויסון שהופיע יחד איתה בסדרה "כל היצורים גדולים כקטנים". ב-2004 הופיעה במשך חודשים אחדים בסדרה "The Bill" בתפקיד איירין רדפורד, וגם שיחקה בתפקיד מרלין בסרט "Devil's Gate". היא שיחקה בקומדיה "בונקרס" של רשת ITV בתפקיד גברת וודלו עקרת בית בפרברים המפתה את בן השכנים בן העשרה להיות הג'יגולו שלה. עוד באותה שנה השתתפה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "מרק אהבה" ובפרק בסדרה "רובין הוד".
פרסומות טלוויזיה
החל מ-1983 שיחקה בלינגהאם בתפקיד הדמות המרכזית בסדרה ארוכת שנים של פרסומות טלוויזיה בשם "משפחת אוקסו". היא גילמה את דמות האם המאחדת את המשפחה על ידי בישול ארוחות ממוצרים של חברת "Oxo". לרוב המשפחה נראתה יושבת מסביב לשולחן כשמגישים את הרוטב של Oxo. במהלך שנות השמונים והתשעים של המאה העשרים, התבגרו בני המשפחה. ב-1999 הסתיים קמפיין הפרסומות כשהמשפחה עזבה את הבית.
הנחיה בטלוויזיה
ב-17 בדצמבר 2010 הייתה בלינגהאם מנחה אורחת של התוכנית "לורן" ברשת ITV.
ב-2013 הגישה בלינגהאם תוכנית בישול משלה בשם "My Tasty Travels". ב-2013 הגישה את התוכנית "Country House Sunday".
Strictly Come Dancing
ב-2009 הייתה בלינגהאם אחת המתחרות בעונה השביעית של תוכנית הריקודים "Strictly Come Dancing". היא הייתה בת זוגו של הרקדן דארן בנט. בשבוע הרביעי היא הודחה מהתחרות על ידי השופטים.
הופעות נוספות
ב-1993 הופתעה בלינגהאם בסט הצילומים של הסדרה "Second Thoughts" על ידי מייקל אספל שארח אותה בתוכנית "אלה הם חייך".
ב-2011 שיחקה בלינגהאם בסרט קצר בשם "Too Close for Comfort" בו הופיעה בתפקיד האם של מייקל פלוסו, שהוא בנה. ב-2014 חזרו השניים ושיחקו באותם תפקידים בסדרת רשת באותו שם. כשיקוף של החיים האמיתיים גם הדמות שגילמה חלתה בסרטן.
בשנות השישים של המאה העשרים הופיעה בלינגהאם פעמיים בפסטיבל שייקספיר הפתוח בפנדלי.
באוקטובר 2007 שיחקה בלינגהאם במחזה "Vincent River" באולפני טרפלגר בלונדון, וזכתה לשבחי הביקורת על הופעתה.
בתקופת חג המולד והשנה החדשה של 2011 / 2012 שיחקה בלינגהאם בתפקיד הפיה הטובה במחזה "סינדרלה" בהיפודרום בברמינגהאם. היא הופיעה שוב באותו תפקיד בתיאטרון אלהמברה שבברדפורד בעונת חג המולד 2012 / 2013.
כתיבה
ב-2010 פרסמה בלינגהאם את ספרה "Lost and Found" סיפור חייה והקריירה שלה. היא קראה את הספר בערבי קריאה פרטיים ברחבי המדינה.
ב-2014, שבועות אחדים לפני מותה, הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה "There's Something I'm Dying to Tell You".
חיים אישיים
בלינגהאם הייתה נשואה שלוש פעמים. ב-1975 התחתנה עם המפיק גרג סמית'. מ-1981 עד 1996 הייתה נשואה לנוציו פלוזו איתו נולדו לה שני בנים, מייקל ורובי.
ב-31 במאי 2008, ביום הולדתה ה-60, התחתנה עם החבר שלה מייקל פאטמור בכנסיית סנט סטיבן ואלברוק.
ב-2014 הוענק לבלינגהאם תואר קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על פעילות התנדבותית.
ב-16 ביולי 2013 פורסם שבלינגהאם אובחנה כחולה בסרטן המעי הגס. בספטמבר 2014 אישרה בלינגהאם שגרורות הסרטן התפשטו לריאות ולכבד, ושנותרו לה חודשים ספורים לחיות. היא נפטרה בבית חולים בלונדון ב-19 באוקטובר 2014.
הלוויה שלה נערכה בכנסיית סט. ברתולומאו בקרוקרן בהשתתפות בני משפחה וחברים. היא נקברה בבית הקברות קרוקרן טאונסנד.
הפעמון המזמר
הפעמון המזמר (באנגלית: The Singing Bell) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון ינואר 1955 של The Magazine of Fantasy and Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1983 בגיליון 44 של פנטסיה 2000, ושוב ב-2014 בכתבי אייזק אסימוב 4. הפעמון המזמר היה הסיפור הראשון של אסימוב בו הופיע החוקר ונדל אורת', שהופיע גם בסיפורים האבן המדברת, הלילה הגווע והמפתח.
עלילה
העבריין הפלילי לואי פייטון מבלה כל אוגוסט באחוזה מבודדת לחלוטין בהרי רוקי מאחורי שדה כוח חזק. באחת השנים, הוא טס עם אדם בשם אלברט קורנוול לירח, כדי למצוא מטמון של "פעמוני ירח" (סלעי ירח שאחרי ליטוש משמיעים צליל יפה מאוד כשמכים עליהם) בעלי ערך רב, שקורנוול השיג את מיקומם על ידי הריגת המחביא שלהם. פייטון הורג את קורנוול ולוקח את הפעמונים.
המשטרה יוצרת קשר עם ונדל אורת', מדען אקסצנטרי, כדי שיעזור להם להוכיח שפייטון היה על הירח, וכך לקבל אישור להשתמש בחיישן-מוח עליו, כדי לקבל ראיות מספיקות להרשעה. עם זאת, מאחר שאפשר להשתמש עם חיישן-מוח על אדם רק פעם אחת, המשטרה רוצה להיות בטוחה שפייטון אכן היה על הירח.
אורת' נותן לפייטון את הפעמון הפגום שלו לבדיקה, ומבקש ממנו לזרוק אותו עליו. פייטון מטיל את הפעמון בצורה גרועה והפעמון נופל לרצפה ונשבר לרסיסים. אורת' מוכיח שפייטון היה על הירח לאחרונה, ולא הצליח להטיל את הפעמון מאחר שטרם הסתגל בחזרה לכוח המשיכה של כדור הארץ. בתמורה לעזרתו אורת' מבקש פעמון מזמר מלוטש.
מיסטר פורטר
דינאון פורטר (באנגלית: Denaun Porter; נולד ב-7 בדצמבר 1974), הידוע תחת שמות הבמה מיסטר פורטר (Mr. Porter) וקון ארטיס (Kon Artis), הוא ראפר ומפיק אמריקאי. פורטר היה חבר בהרכב ההיפ הופ D12, אך הוא החליט לעזוב את ההרכב כדי להתמקד בקריירת הסולו שלו. פורטר הפיק שירים לאומנים ידועים, כמו: אמינם, 50 סנט, באסטה ריימס וסנופ דוג. כמו כן, הוא הפיק שני שירים להרכב ההיפ הופ Slaughterhouse. ב-2011 פורטר הפיק את האלבום "Hell: The Sequel" של ההרכב Bad Meets Evil (הכולל את הראפרים: רויס דה ואמינם).
דוד צלביץ
דוד צלביץ (1892, חורושץ, פולין – 6 באוקטובר 1970, כפר גלעדי) היה חבר בארגון השומר ובארגון המגן, ממייסדי ארגון הרועה ושותף במחתרת ניל"י.
ביוגרפיה
דוד נולד ב-1892 בעיירה חורושץ שבפולין לשמואל ונחמה צלביץ'. היה הבן השישי משבעה אחים ואחיות. האב היה בעל מאפייה (אותה קיבל בירושה). לאחר שנאלץ לסגור את המאפייה עבר עם משפחתו לעיירה קנישין שם עבד כאופה שכיר. ב-1901 עברה המשפחה לביאליסטוק. דוד למד בחדר וכן בבית ספר יסודי ותיכון. ב-14 ביוני 1906 היה נוכח בפוגרום שפרץ בעיר נגד יהודי העיר ובו ונרצחו מעל 100 יהודים וביניהם גם אביו שמואל. אירוע זה הביא אותו להחלטה לעלות ארצה. דוד עלה ב-1907, במסגרת העלייה השנייה, והחל לעבוד במושבות השומרון.
ב-1910 צורף לארגון השומר ונשלח לשמירה במושבות יהודה והגליל.
ב-1913 היה דוד שותף ליסוד ארגון הרועה שדגל בכיבוש עבודת רעיית הצאן (יחד עם גרשון פליישר ואריה אברמזון). שלושת המייסדים נדדו, במשך שנה, יחד עם רועים בדואים ועדריהם כדי להכיר את העבודה. לאחר התמחותם זו שאפו להחזיק ולגדל עדר משלהם אולם בגלל מחסור במזומנים השכירו את שירותיהם לבעלי עדרים יהודיים. פעילות הארגון נפסקה ב-1915 מאחר שהטורקים גייסו לצבא רבים מחברי הארגון.
לישנסקי הפגיש את דוד עם אבשלום פיינברג וזה שכנעו להצטרף למחתרת ניל"י. לשם כך עבר לזכרון יעקב ותחת מסווה של שומר המושבה פעל עבור הרשת. ב-1917, עם נפילת הרשת, נאסר על ידי הטורקים אך שוחרר לאחר זמן מה וגורש לדמשק שם שהה עד סיום מלחמת העולם הראשונה.
עם חזרתו ארצה היה פעיל בארגון ההגנה והתיישב בבנימינה.
דוד נישא לרחל אברמוביץ שהייתה גם היא מחברות "השומר". לזוג נולדו 2 בנים ובת (שחר, פנחס ותמרה) נפטר ב-1970 והובא לקבורה בחלקת השומר שבבית הקברות כפר גלעדי. אשתו, רחל, נפטרה ב-1973 ונקברה אף היא בכפר גלעדי.
תהליך סטציונרי
במתמטיקה וסטטיסטיקה, תהליך סטציונרי (או תהליך סטציונרי במובן הצר או strict-sense stationary או SSS) הוא תהליך סטוכסטי אשר צפיפות הפילוג המשותפת אינה משתנה בהזזה בזמן. כתוצאה מכך, פרמטרים כגון התוחלת והשונות, אם הם קיימים, גם לא משתנים בזמן.
סטציונריות משמשת ככלי לניתוח סדרה עתית, שבה הדגימות לעיתים הופכות סטציונריות; לדוגמה, מידע כלכלי הוא לרוב עונתי ו/או תלוי ברמת מחירים אי-סטציונרית. סוג חשוב של חוסר סטציונריות (או אי-סטציונריות) שלא כולל צורה מגמתית מובהקת הוא התהליך הציקלוסטציונרי.
סטציונריות במובן הרחב
צורה חלשה יותר של סטציונריות שנמצאת בשימוש בעיבוד אותות ידועה כסטציונריות במובן הרחב (wide-sense stationary או WSS). סטציונריות במובן הרחב דורשת שרק המומנט הראשון והאוטקוואריאנס לא יהיו תלויים בזמן. כל תהליך סטציונרי במובן הצר הוא גם סטציונרי במובן הרחב.
אז, תהליך סטוכסטי בזמן רציף (x(t סטציונרי במובן הרחב מקיים את התכונה הבאה עבור התוחלת שלו: ועבור פונקציות האוטקוואריאנס שלו: התכונה הראשונה אומרת שהפונקציה (mx(t חייבת להיות קבועה. התכונה השנייה שפונקציית האוטוקוואריאנס תלויה רק בהבדל בין t_1 ו t_2, וצריך להיות פונקציה של משתנה אחד ולא שניים. לכן, במקום לכתוב, הכתיב המקוצר הוא זה גם אומר שהאוטוקורלציה  תלויה רק ב, כלומר:
עונת 1959/1960 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1959/1960 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה השלישית של התחרות האירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-18 בנובמבר 1959 ותחרות הסתיימה ב-15 במאי 1960. בתחרות השתתפו 22 קבוצות. התחרות הסתיימה בניצחון של סק"א ריגה, בפעם השלישית ברציפות. ק.ק ספליט הצליחה לחזור על הישג זה בשנות ה-80.
מהלך התחרות
בשלב המוקדם נקבעו 7 עולות לשלב שמינית הגמר בנוסף ל-7 קבוצות שהעפילו ישירות לשמינית הגמר. מנצחת התחרות בעונה הקודמת סק"א ריגה העפילה ישירות לרבע הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב הייתה צריכה לשחק בשלב המוקדם אך לא התייצבה למשחקים.
אב אייוורקס
אַבּ אַיְוֵרְקְס (באנגלית: Ub Iwerks; 24 במרץ 1901 – 7 ביולי 1971) היה אנימטור אמריקאי, יוצר הדמות של מיקי מאוס יחד עם וולט דיסני.
ביוגרפיה
אייוורקס נולד בשנת 1901 בעיירה קנזס סיטי. אביו היה מהגר מגרמניה. בשנת 1919 פגש בפעם הראשונה את וולט דיסני, ולאחר מספר חודשים הקים דיסני את האולפן הראשון שלו, ואייוורקס הצטרף אליו תוך זמן קצר. לדיסני היה המימון ולאייוורקס היו הכישורים האמנותיים, אבל דרכיהם נפרדו בשנת 1930 בעקבות חילוקי דעות ביניהם. בשנה זו הוא פתח את הסטודיו הראשון שלו, אשר נסגר ב-1936, ובשנת 1940 החל לעבוד עבור חברת הסרטים "סרטי קולומביה". לאחר מכן חזר לוולט דיסני, אך לא בתור מאייר, אלא כמנהל הראשי של המחלקה.
הוא נקרא האנימטור הכי מהיר בהוליווד, משום שיכול לצייר יותר מ-700 ציורים ביום. למשל, תוך שבועיים סיים לייצר את הדמות האייקונית של מיקי מאוס.
בשנת 1960 זכה אייוורקס בפרס אוסקר מיוחד על המצאת מצלמה מיוחדת שצילמה סרטים בצורה אטרקטיבית ומשוכללת.
בסוף חייו עבד עם במאים מפורסמים וגדולים, אחד מהם היה אלפרד היצ'קוק. בשנה השנייה לעבודתו עם היצ'קוק זכה בפעם השנייה באוסקר על יצירת האפקטים המיוחדים לסרט "הציפורים".
אייוורקס נפטר בגיל 70 בקליפורניה. ילדיו ונכדיו המשיכו את מורשתו ועבדו גם בחברת וולט דיסני.
משה סולובייצ'יק (רופא)
משה סולובייצ'יק (1910- 2001) היה כירורג וכירורג ילדים, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה כירורגית ב' וכירורגית ילדים בבית החולים איכילוב (1965-1980), ממלא-מקום מנהל בית החולים איכילוב (1975-1980).
קורות חיים
סולובייצ'יק נולד בוורשה שבפולין. אביו הד"ר אהרון סולובייצ'יק היה כירורג ומנהל בית חולים כירורגי פרטי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד סולובייצ'יק רפואה באוניברסיטת ורשה (1928-1935).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבד סולובייצ'יק במחלקה הכירורגית של בית החולים היהודי בוורשה.
בארץ-ישראל
בשנת 1941 עלו בני הזוג סולובייצ'יק לארץ ישראל. בשנת 1942 גויס סולובייצ'יק לצבא אנדרס, שירת בחזית איטליה והיה רופא ביחידה הכירורגית שיועדה לצבאות בעלות הברית.
עם שחרורו מצבא אנדרס עבד סולובייצ'יק במשך מספר חודשים במרפאה כירורגית בירושלים.
בשנת 1946 החל סולובייצ'יק לעבוד ככירורג בבית החולים הדסה תל אביב, תחילה אצל הפרופ' מכס מרכוס, ומשנת 1948 במחלקתו של הד"ר אריה אלוטין. באפריל 1958 מונה סולובייצ'יק לסגן מנהל מחלקת כירורגית ג'.
בשנת 1963 יצא סולובייצ'יק להשתלמות בלונדון בכירורגיה של ילדים.
בשנת 1965 התמנה סולובייצ'יק למנהל מחלקה כירורגית ב', בנוסף ייסד וניהל את מחלקת כירורגית ילדים, בבית החולים איכילוב.
שנים רבות עמד סולובייצ'יק בראש ארגון רופאי בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב.
פרוטוגנתוזאורוס
הממצאים המאובנים שלו התגלו בתצורות שקסימיאו (Shaximiao Formation) שבסצ'ואן, סין ואלה כללו רק שרידי לסת תחתונה חלקית ומספר שיניים שדומות במתאר לאלה של זאורופודים קדומים, אשר חלקם בעלי חילופי שיניים חדים. כיום מרבית החוקרים רואים בסוג זה טקסון מוטל בספק מחמת היעדר ממצאים מזהים.
הסוג תואר ב-1991 בידי החוקר גאורג אולשבסקי (George Olshevsky), כשבמקור נקרא בשם פרוגנתוס (Protognathus) ב-1988 בידי החוקר זנג ייהון (Zhang Yihun). ואולם שם זה ניתן כשם נרדף לסוג החיפושית Pseudognathaphanus ממשפחת הרצניתיים.
JumboMail
ג'מבומייל (JumboMail) הוא שירות חינמי מבוסס ענן לשליחה ואחסון של קבצים גדולים. השירות נועד לספק למשתמשים כלי פשוט וידידותי לניהול ושינוע קבצים גדולים ברשת, אשר אינם ניתנים להעברה באמצעות שירותי דואר אלקטרוני רגילים (כגון Gmail, Yahoo, Walla ואחרים). השירות מאפשר שיתוף קבצים מכל הסוגים באמצעות הדואר האלקטרוני, לרבות תמונות, סרטונים, קובצי מוזיקה, מסמכים, ועוד.
ג'מבומייל הוקם בשנת 2010 על ידי צמד האחים ערן ושחר רונן, וכיום הוא שירות שליחת הקבצים מהמובילים בישראל, עם מאות אלפי משתמשים מדי חודש, ועלייה הדרגתית בממוצע הכניסות החודשי. ג'מבומייל מצטרפים לשורת שירותי שיתוף קבצים כגון WeTransfer, HighTail ועוד.
בשנת 2016 ג'מבומייל עלתה לאוויר עם אתר חדש ומודל עסקי חדש הכולל יכולת לשליחת קבצים בחינם עד לנפח 5GB ובתשלום עד לנפח 20GB.החל משנת 2022 ג'מבו מייל מאפשרת למנויי ה PRO שלה לשלוח קבצים במשקל כולל של עד 250GB בפעולה אחת ולמנויי ה Business שליחת קבצים ללא הגבלת משקל. ג'מבומייל הוא השירות הראשון בישראל שמציע שיתוף קבצים של עד 5GB בחינם.
שימוש
שיתוף קבצים נעשה על ידי מילוי טופס שליחה הכולל אפשרות להוספת עד 50 נמענים (כתובות דואר אלקטרוני) או להעלאת הקבצים ישירות לשרת ללא הכנסת נמען ספציפי. לאחר מילוי הטופס המשתמש בוחר אילו קבצים להעלות על ידי גרירת הקבצים או לחיצה על כפתור "הוספת תיקייה" או "הוספת קבצים". לאחר העלאת הקבצים, מקבל השולח לינק לעמוד הורדה, בו ניתן לצפות בקבצים אונליין ולהורידם למחשב.
הקבצים המשותפים נשמרים למשך 7 ימים (אך ניתן לבצע שיתוף בפייסבוק על מנת לשמור את הקבצים לעוד 7 ימים) ולאחר מכן נמחקים. במסגרת השירות ניתן לרכוש מנוי המאפשר שמירה של הקבצים לטווח ארוך.
יהודה לייב מינוביץ'
רבי יהודה ליב שניאורי המכונה מהרי"ל מינוביץ' (בכתיב יידי: יאנאוויטש; נולד בין השנים ה'תק"ט-ה'תקי"ב, 1749-1752. נפטר בסוף שנת 1825) היה ה"מגיד מישרים" וה"מורה צדק" של העיירה ינוביץ', ואחיו של האדמו"ר הזקן מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי ושימש כיד ימינו, וחוזר שלו. בעל הספר שארית יהודה - ספר שו"ת בו כתב תשובות רבות בהלכה.
ביוגרפיה
נולד בעיירה ליוזנה שבמחוז ויטבסק שבבלארוס, שהייתה אז תחת שלטון האיחוד הפולני ליטאי, לרבי ישראל ברוך פוזנר, דור שמיני למהר"ל מפראג, ולרבקה. לדברי האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון, בשם אביו רבי שלום דובער, יהודה לייב היה צעיר מאחיו שניאור זלמן בארבע שנים , ולפי זה נולד בערך בשנת תק"ט (1749) לפי המסורת הרווחת בקרב החסידים.
על פי מסורת חב"ד, כשנסע אחיו הבכור, רבי שניאור זלמן מלאדי בפעם הראשונה לחצר המגיד ממזריטש הצטרף אליו גם המהרי"ל, אך בהיותם בדרך, ציווה עליו אחיו לחזור לביתו לאחר שהתברר לו שיצא לדרך בלי שהודיע על כך לאשתו.
ישנו מקור שכבר בשנת 1812 היה בינוביץ' ומונה למו"ץ בעיירה.
תפקידו בחצר אחיו רבי שניאור מלאדי
בחיי אחיו רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד, שימש רבי יהודה כיד ימינו ואיש סודו . הרב חיים מאיר הילמן מעיד בספרו "בית-רבי" כי . בנוסף, הוא שימש כאחד מראשי הישיבה בחצר אחיו.
אחיו מינה אותו לכותב מאמרי החסידות הראשי ואף היה משלם לו על כך . רבי שניאור זלמן היה עובר ומגיה שוב את רוב רשימותיו. על הדברים שכתב סמך אחיו יותר מאשר על שאר ה"כותבים" האחרים, בהיותם נאמנים למקור בלי תוספת, מגרעת ופרשנות אישית. רבי שניאור זלמן אמר: "אחי רבי יהודה ליב כותב את דברי החסידות בדיוק כפי שאני אומר אותם" . ב"תקנות דלאזניא" הוא אף ביקש מחסידיו למסור את כתביהם להגהתו של רבי יהודה ליב על מנת למנוע שיבושים בכתבי החסידות שלו . לכתיבת החלק הראשון של הספר "תורה אור" המכיל מאמרים של אדמו"ר הזקן על החומשים בראשית ושמות, בחר אחיינו, בעל ה"צמח צדק" דרושים בעיקר מרשימותיו של דודו, רבי יהודה ליב, שראה אותם כמדויקים. בשער הספר כתב הצמח צדק:
המהרי"ל היה ממעתיקי השמועה הנאמנים של תורת אחיו הגדול בהלכה וחסידות ומשמש מקור לעניינים רבים בתורתו. בספרו "שארית יהודה" וכן בשו"ת נכדו של אחיו, בעל ה"צמח צדק", מובאות שמועות, קבלות ומסורות רבות בענייני הלכה שקיבל מהרי"ל מאחיו, בהם פסקי הלכה שכתב בעל התניא בצעירותו בספר "שולחן ערוך הרב" וחזר בהם לעת זקנותו. לאחר פטירת אחיו, התמסר מהרי"ל לעריכת והגהת "שולחן ערוך הרב", ועיטרו במראי מקומות ובהגהות והוספות משלו.
שם משפחתו
במסמך פסק דין בו שימש מהרי"ל כאחד הדיינים חתם את שמו בתור "יהודא ליבא"א מו"ה ברוך זללה"ה שניאורי", על שם אחיו שניאור. פסק הדין תורגם לשפה הרוסית שם חתם מהרי"ל את שמו עם הפטרונים "ברוכאוויטש", כשם המשפחה שנשא אחיו שניאור, על שם אביהם "ברוך".
בהסכמה להוצאה של הספר הלכות רב אלפס במהדורה בקאפוסט משנת תקע"ח חתם את שמו תחת שם המשפחה שניאור.
יחסו לממשיך דרכו של אחיו
לאחר פטירת אחיו רבי שניאור זלמן, התרחש ויכוח על המשך הנהגת חסידות חב"ד בין המצדדים בבנו, רבי דובער שניאורי, לבין אלה שצידדו בגדול תלמידיו רבי אהרן מסטרשלה שהקים לאחר מכן חצר חסידית נפרדת. באותה עת, ניסח רבי יהודה לייב מכתב חריף בו הוא פונה לרבי אהרון וכותב:.
על דרכו של אדמו"ר האמצעי לומר לעיתים ריבוי מאמרי החסידות ביום אחד, התבטא: (בתרגום חופשי מארמית: לא כל אדם מסוגל להכיל ולקלוט את כל זה).
אדמו"ר האמצעי מצידו, כיבד את סמכותו ההלכתית של רבי יהודה ואף נשען עליו בתשובותיו.
על כתביו של רבי שניאור זלמן
לאחר פטירת רבי שניאור זלמן, עבר רבי יהודה על ספר שולחן ערוך הרב והגיה אותו.
בסידור הרב שנדפס בשנת 1822, על ידי המדפיס בקאפוסט הרב ישראל יפה, נתן רבי יהודה לייב את הסכמתו על דבר ההדפסה.
שארית יהודה
כתביו בהלכה נקבצו ויצאו לאור לראשונה בוילנה בשנת 1841, בספר "שארית יהודה". הספר כולל תשובות לשאלות בהלכה על כל חלקי השולחן ערוך. חלק מהשאלות שנשאל היו לברר את דעת אחיו אדמו"ר הזקן בהלכה, ובסידור שכתב, ואכן בתשובותיו מוסר המהרי"ל שמועות ששמע מאדמו"ר הזקן. בנוסף לתשובות מופיעים בספר גם חיבורי הלכה של רבי יהודה על כמה נושאים: הלכות מליחה. גוף הדף הוא שו"ע הבית יוסף עם הגהות הרמ"א ומבאר הגולה. תחתם בא חיבור המהרי"ל בצורת הערות וכולל פירוש, טעמי ההלכות וקיצור הלכות מנושאי כלי השו"ע. חידושים על הגמרא. הערות לכמה סימנים בשולחן ערוך הרב. שמועות והנהגות מאדמו"ר הצמח צדק ועוד.
כתב ידו
באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה מכתב ידו, מאוסף כתבי היד של הספרייה, של הספר שלו ושל מכתבים שלו וחלק מכתב היד המקורי של תשובתיו, וכן הנחה של דרוש שאמר אחיו.
משפחתו
למהרי"ל היו שלושה אחים ושתי אחיות: אדמו"ר הזקן, מייסד חסידות חב"ד, בעל ספר התניא ושולחן ערוך הרב. הרב מרדכי פוזנר, היה רב בעיר אורשה ברוסיה הלבנה. הרב משה, היה רב בערים באעייו מחוז מוגילוב, ליעפלי מחוז ויטבסק, ובסוף ימיו ברודניא הסמוכה ללובביץ'. אחותו לאה, נישאה לרבי ישראל קאזיק.
גומלוכיה
את המונח קבע הסוציולוג ופעיל זכויות האדם המצרי, ד"ר סעד אל-דין אבראהים, לשעבר איש האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, וממתנגדי המשטר במצרים.
רקע
במדינות שונות בעולם הערבי השלטון עובר מאב לבנו. במונרכיות הערביות יורש העצר הוא תפקיד רשמי וזהותו ידועה מראש. לעומת זאת ברפובליקות הערביות לא כך אמור להיות הדבר. אף על פי כן, בסוריה השלטון כן עבר מאב לבנו. חאפז אל-אסד שלט במשך 30 שנה ולאחריו השלטון עבר לבנו, בשאר-אל אסד, אשר שולט בה למעלה מ-20 שנה. מקרה זה בולט במיוחד כי בכורו של חאפז, באסל אל-אסד הוא זה שיועד לרשת את אביו. בשל מותו המוקדם בתאונת דרכים, דווקא בשאר מצא את דרכו לתפקיד. במצרים השפעתם של בניו של הנשיא חוסני מובארכ, עלאא וגמאל, הלכה ועלתה עם זקנתו. יומרותיהם לרשת אותו סתרו את המקובל במשטר המצרי, שם הנשיא מוחלף על ידי סגנו מאז מהפכת הקצינים החופשיים שהדיחה את פארוק, מלך מצרים. למובארכ לעומת זאת לא היה סגן, וסלילת הדרך לבניו, ובייחוד לגמאל, נתפסה כ"צעידה לאחור".
טביעת המונח
ביום שישי ה-30 ביוני 2001 הוציא ד"ר סעד אל-דין אבראהים מאמר פרי עטו בשם "גומלוכיה: תרומת העולם הערבי למדע המדינה" למגזין מג'אלה. את המאמר כתב לבקשת עבד אל-רחמן אל-ראשד, העורך הראשי של המגזין הלונדוני "אל-מג'אלה" . במאמרו זה טבע אבראהים את המונח גומלוכיה, שלטון רפובליקני-מלוכני. בערבית, גומלוכיה הוא הלחם בסיסים בין המילים רפובליקה (גוּמְהוּריָה; בערבית: جمهورية) עם מלוכה (מוּלוּכּיָה; בערבית: ملكية). במאמר התייחס סעד אל-דין אבראהים אל הגומלוכיה כהמצאה ערבית ייחודית. הוא תיאר את ה"דמוקרטיות" הערביות כצורת שלטון בה אבות מורישים לבניהם את השלטון. המונח נקבע באופן סרקסטי ומבקר את התפיסה הרודנית בעולם הערבי. לדבריו כך גם במצרים מתקיימת "דמוקרטיה" מעין זו, והעם חופשי לבחור מי משני בניו של מובארכ יהיה השליט הבא.