cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי מקסיקו–צרפת
היסטוריה
במשך מספר שנים נלחמו המורדים המקסיקנים בראשות בניטו חוארס נגד הצרפתים ומשתפי הפעולה. באביב 1865, ארצות הברית הסכימה לתמוך בחוארס, אפשרה לו לרכוש נשק ותחמושת, והחלה גם להפעיל לחץ דיפלומטי על פריז. וושינגטון שלחה את הגנרל ויליאם שרמן ו-50,000 חיילים לגבול עם מקסיקו כדי להראות לצרפת כי התערבותה אינה רצויה. בשנת 1866 החליט נפוליאון השלישי להסיג את הכוחות הצרפתים ממקסיקו בגלל לחץ אמריקני והעובדה שכוחות המורדים התקדמו בהצלחה לעבר מקסיקו סיטי. בשנת 1867 הקיסר מקסימיליאן הראשון נלכד והוצא להורג בקרטרו, ובכך בא הקץ על האימפריה המקסיקנית השנייה. אירועי שנות ה-60 של המאה ה-19 נחגגים בצרפת ובמקסיקו עד היום. במקסיקו נחגג סינקו דה מאיו לכבוד ניצחון המקסיקנים על הכוחות הצרפתים בקרב פואבלה (5 במאי 1862). לגיון הזרים הצרפתי חוגג את יום קמרון כסימן לכבוד לגבורה של יחידה קטנה של חיילים צרפתים במהלך קרב קמרון, כאשר הצרפתים נלחמו בקבוצה גדולה בהרבה של חיילים מקסיקנים ב-30 באפריל 1863.
בשנת 1911 נשיא מקסיקו פורפיריו דיאס, אשר בדרגת גנרל נלחם נגד הצרפתים במהלך ההתערבות הצרפתית השנייה, עזב את מקסיקו לאחר הדחתו במהפכה המקסיקנית לטובת צרפת ונפטר בפריז בשנת 1915. בדצמבר 1926 קנתה ממשלת מקסיקו אחוזה לארח את השגרירות בפריז. במהלך מלחמת העולם השנייה, מקסיקו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם צרפת של וישי ושמרה על היחסים הדיפלומטיים עם ממשלת צרפת הגולה (הידועה גם בשם צרפת החופשית), בראשותו של הגנרל שארל דה גול בלונדון. בשנת 1944 הוחזרו היחסים הדיפלומטיים המלאים בין המדינות בעקבות שחרור צרפת על ידי כוחות בעלות הברית.
בדצמבר 2005 נעצרה במקסיקו האזרחית הצרפתית פלורנס קאזה באשמת חטיפה, מעורבות בכנופיה עבריינית והחזקת נשק חם. היא נמצאה אשמה על ידי בית משפט במקסיקו ונידונה ל-60 שנות מאסר. פלורנס קאזה הצהירה תמיד על חפותה, מה שהוביל בסופו של דבר לסכסוך דיפלומטי בין מקסיקו לצרפת. נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ביקש מממשלת מקסיקו לאפשר לפלורנס קאזה לרצות את עונשה בצרפת, אך בקשתו נדחתה.
בשנת 2009 ביטלה מקסיקו את השתתפותה בחגיגת "שנת מקסיקו בצרפת" שהייתה אמורה להתקיים ב-2011 (אשר תוכננו עבורה 350 אירועים, הקרנות סרטים וסימפוזיונים), שכן סרקוזי הודיע כי גורלה של קאזה יפורסם ברבים באירוע זה. בינואר 2013 בית המשפט העליון במקסיקו החליט לשחרר את קאזה והיא גורשה לצרפת. לאחר שחרורה התחייבה צרפת לסייע למקסיקו בהקמת ז'נדרמריה מקומית לבקשת הנשיא אנריקה פניה נייטו.
יחסי סחר
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם הסחר החופשי עם האיחוד האירופי (כולל צרפת). בשנת 2009 הסתכם הסחר בין מדינות ב-5.9 מיליארד דולר. בין 1999 ל-2008 השקיעו חברות צרפתיות יותר מ-1.7 מיליארד דולר בכלכלה המקסיקנית. באותה תקופה השקיעו חברות מקסיקניות 594 מיליון דולר בכלכלה הצרפתית. בשנת 2011, צרפת הייתה שותפת הסחר ה-16 בגודלה במקסיקו, ואילו מקסיקו הייתה שותפת הסחר ה-53 בגודלה בצרפת.
אף 5 (חברה)
F5, Inc. היא חברה גלובלית המתמחה בתחום אבטחת יישומים, העברתם בסביבות מחשוב ענן וביצוע איזון עומסים (Load Balancing). בסיס החברה הוא בסיאטל, וושינגטון והיא מחזיקה אתרי פיתוח. ב-2020 היא חלשה על נתח של למעלה מ-60% מהשוק.
כיום החברה עוסקת בהמרת קו מוצרי BIG-IP מחבילה אחת גדולה למערכת מודולרית מבוססת מיקרו שירותים.
פעילות בעולם
החברה פועלת בשיתוף פעולה עם סביבות מבוססות ענן כגון AWS של אמאזון, Azure של מיקרוסופט ו-Google cloud platform של גוגל.
פעילות בישראל
ב-2004 נרכשה חברת Magnifire אשר מפתחת מוצר מסוג WAF. ב-2011 נרכשה חברת קרשנדו שפורקה ועסקה בפיתוח חומרה לאיזון עומסים. ב-2012 נרכשתה חברת Traffix, וב-2013 חברת Versafe (מתעסקת ב-Anti fraud). בשנת 2014 אוחדו כל עובדי החברה לאתר אחד.
אתר החברה בישראל נמצא בעתידים ברמת החייל בתל אביב, והוא מונה כ-300 עובדים. ארן אראל עומד בראש הסניף.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-1996 בשם F5 Labs. שם החברה הוא בהשראת הסרט "טוויסטר", שבו הטורנדו המהיר והחזק ביותר בעולם בסולם פוג'יטה (סולם F) נקרא F5.
ב-1997 הושק מוצרה הראשון של החברה - בקר עומסים הנקרא BIG-IP. המוצר מחלק את התקשורת הנדרשת בין מספר שרתים ומחלק את העומס ביניהם, אם שרת עמוס/ נופל הוא יכול גם להפנות את התקשורת המיועדת אליו לשרתים אחרים המנוהלים תחתיו.
ביוני 1999, החברה עברה הנפקה ראשונה לציבור ונרשמה בנאסד"ק עם הסמל FFIV.
ב-2004 נכתבה TMOS - מערכת ההפעלה המרכזית של החברה. כך יצרה החברה את שוק הADC.
ב-2010 ו-2011, הופיעה החברה ברשימת 100 החברות בצמיחה בדירוג החברות של כתב העת פורצ'ן, החברה הייתה בין עשר החברות עם הביצועים הטובים ביותר במדד S&P 500 ב-2010.
ב-2015 ו-2016 אתר Glassdoor דירג את החברה כ"מקום הטוב ביותר לעבוד בו".
ב-3 באפריל 2017 החליף פרנסואה לוקו-דונו את ג'ון מ'קדם כנשיא ומנכ"ל החברה.
ב-3 במאי 2017 הכריזה החברה על הקמת גורד שחקים במרכז העיר סיאטל בשם מגדל F5 והוא אוכלס ב-2019.
BIG-IP
משפחה של מוצרים הכוללת חומרה, תוכנה מודולרית,
Silverline
שירות מבוסס ענן הכולל שירותי אבטחה כגון WAF והגנת DDoS.
השופטת ליטל
השופטת ליטל היא תוכנית טלוויזיה קומית ישראלית לילדים, שמשודרת בכאן חינוכית החל מדצמבר 2019 בהנחיית ליטל שוורץ בתפקיד השופטת. בכל תוכנית מוצגת תביעה כנגד הורים, אחים, מורים, חברים וכו'.
מבנה התכנית
מדי פרק בבית המשפט, ישנו מקרה אמיתי בו ילד או ילדה תובעים את ההורים שלהם או את אחיהם או את המורים שלהם או את החברים שלהם והשופטת ליטל מנסה לפענח את התיק באופן קומי בעזרת עורכי הדין הקומיקאים.
קרב צושימה
קרב צושימה הוא קרב ימי שניטש ב-27 וב-28 במאי 1905 והיה אחד הקרבות המכריעים במלחמת רוסיה–יפן. הוא היה גם הקרב הגדול ביותר עד אז שבו השתתפו אניות מערכה מדגם פרה-דרֶדנוט.
במהלך מלחמת רוסיה–יפן נלכדו רוב ספינות צי האוקיינוס השקט של רוסיה בנמל פורט ארתור, שהיפנים הטילו עליו מצור. לכן החליט הפיקוד הרוסי לשלוח לעזרה חלק גדול מאניות הצי הבלטי, בפיקודו של תת-אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי, כדי לסייע לצי הרוסי במזרח הרחוק. כוח התגבורת, שאורגן בשתי שייטות - השייטת השנייה של צי אוקיינוס השקט והשייטת השלישית של צי האוקיינוס השקט - הגיע לזירת האוקיינוס השקט לאחר מסע ימי ארוך (מסע הצי הבלטי) סביב כף התקווה הטובה. במצר צושימה שבין קוריאה ליפן נתקל הצי הרוסי בצי הקיסרי היפני המשולב בפיקודו של האדמירל היהאצ'ירו טוגו, ובקרב שפרץ הובסו הרוסים ואיבדו את השליטה הימית בזירה.
לקחי קרב צושימה השפיעו רבות על התפיסה החדשה של בניית הדור הבא של אניות המערכה, ובעקבותיו הופיעה בזירות הים אניית המערכה המהפכנית הבריטית "דרֶדנוט".
רקע
שני הצדדים האמינו כי הקרב הזה יקבע את כיוון המלחמה כולה. ניצחון רוסי יוביל לשליטה רוסית על הים ממערב לאיי יפן וכתוצאה מכך לשליטה על מעבר סחורות ואנשים ליבשת אסיה. דבר זה היה יכול לאפשר לצבא האימפריה הרוסית למחוץ את כוחות היבשה היפנים במנצ'וריה ולהכריע את המלחמה.
לכוחות הימיים הרוסים תחת פיקודו של זינובי רוז'סטבנסקי היה יתרון כמותי משמעותי במספר אוניות המלחמה ובתותחים בעלי קוטר גבוה, שני גורמים בעלי משמעות רבה בקרב ימי. היו לו 41 תותחים בקוטר 254 ו-305 מ"מ (10 ו-12 אינץ') בעוד שלאדמירל טוגו היו רק 17 תותחים בעלי קליבר זהה. לעומת זאת ליפנים היה יתרון משמעותי בכמות התותחים בקוטר בינוני וכן בכמות המשחתות (16 לעומת 8) וכמות ספינות הטורפדו (69 לעומת 9). יתרון משמעותי נוסף ליפנים היה המהירות: אוניות המערכה היפניות יכלו לנוע במהירות של 15 קשר לעומת 11 או פחות של הרוסים. כלי השייט היפנים היו באיכות בנייה גבוהה יותר והיפנים עצמם היו בעלי מוטיבציה ורוח לחימה גבוהה יותר משל הרוסים. האימונים היפניים היו אינטנסיביים יותר ומעל לכל היה להם ניסיון קרבי מקרב הים הצהוב, יתרון משמעותי שהיה קשה להעריך את תרומתו לפני שהקרב הסתיים.
אדמירל טוגו קיבל מידע סדיר ורציף על התקדמות הצי הרוסי ותכנן להתעמת איתו ברגע שיגיע לקרבת יפן. הוא העריך כי רוז'סטבנסקי יעבור דרך מצרי צושימה ולכן החליט למקם את הצי שלו באזור לפני הגעת הרוסים. רוז'סטבנסקי אכן החליט לעבור דרך מיצרי צושימה ולאחר ששלח את ספינות האספקה שלו לשאנגחאי, חילק את אוניותיו לשני טורים. בטור המזרחי מוקמו שבע אוניות המלחמה העיקריות כשבראש הטור הובילו ה"קניאז סובורוב", "אלכסנדר השלישי", "בורודינו", "אוריול" וסיירת נוספת, בעוד בטור השני שטו במקביל כל שאר כלי השייט כשבראשם אוניית המלחמה "אוסליאביה" תחת פיקודו של תת-אדמירל ניקולאי נבוגטוב.
הקרב
ערפל כבד כיסה את אזור המעבר המשוער של הצי הרוסי במשך יותר מ-10 ימים, בניגוד לכל התוכניות של טוגו, מה שגרם לו לאבד מביטחונו העצמי. אך ב–26 במאי 1905 הצליחה אחת מהספינות היפניות לזהות את הצי הרוסי ומיד קראה לתגבורת. במשך הבוקר כולו ליוו הספינות היפניות את השייטות הרוסיות החזקות אך המגושמות, בעוד אדמירל טוגו צובר כח ללא הפרעה.
הרוסים הבחינו בכוחות היפנים בערך בשעה 13:15 ב-27 במאי 1905, ובשלב זה טוגו ועיקר הכוח שלו כולל ארבע אוניות המערכה שלו, מיקאסה, שיקישימה, אשאי ופוג'י ובנוסף שתי סיירות משוריינות: קשוגה ונישהין, פנו דרומה. טור הספינות היפני נע בכיוון 90 מעלות לחרטום השיירה הרוסית ואז ביצע תמרון מסוכן הידוע בשם חציית ה-T: הצי היפני ביצע פניה מתוזמנת תוך שהוא משלים את המעבר הקלאסי לטור במיקום מושלם. הצי הרוסי בפיקוד רוז'סטבנסקי נכשל בריכוז אש לנקודה זו והחמיץ את נקודת המפנה האפשרית.
כשהוא נהנה מיתרון המהירות, טוגו החל שוב בחציית הטור הרוסי כשהוא שוב מנסה להגיע לתצורת ה -T הקלאסית מול הצי הרוסי בדיוק כפי שביצע בעבר בהצלחה חלקית בלבד בקרב הים הצהוב. לאחר הפנייה הצטרפו אליו השייטת השנייה תחת פיקודו של תת אדמירל קמימורה היקונוג'ו. הקו היפני המחוזק ריכז בתחילה אש לכיוון האונייה הרוסית הראשונה בכל טור הקניאז סובורוב והאוסליאביה. רוז'סטבנסקי הגיב בניסיון לשנות כיוון למזרח אולם ספינת הדגל שלו נפגעה קשות ויצאה מחוץ למעגל הלחימה. האוסליאביה טבעה בשעה 14:45. כתוצאה מכך, האונייה אלכסנדר השלישי קיבלה את הובלת הכוח הרוסי, וניסתה לחצות מאחורי הטור היפני במאמץ להגיע לולדיווסטוק.
טוגו הגיב בשינוי קורס למסלול חלופי שאילץ את הרוסים לפנות דרומה. המרחק בין הכוחות עמד כעת על בערך 1,500 מטר אולם הראות הייתה לקויה עקב הערפל שכיסה את הזירה. כתוצאה מכך, כאשר הרוסים פנו שוב צפונה בערך בשעה 17:00 איבדו היפנים באופן זמני מגע עם הרוסים. הצי הרוסי, ללא מפקדו, איבד עוד הזדמנות להחלץ מהקרב. לאחר שעה טוגו איתר שוב את ספינות הקרב הרוסיות ופתח שוב באש. הנפגעת הראשונה הייתה אלכסנדר השלישי שנפלה בשבי, בורודינו התפוצצה כאשר פגז פגע במחסני התחמושת שלה והקניאז סובורוב הוטבעה על ידי טורפדו.
רוד'סטבנסקי, שהיה פצוע קשה ומחוסר הכרה כבר משלב הלחימה המוקדם הועבר קודם לטביעת האוניה למשחתת "בואיני". עם ירידת החשיכה הורה טוגו ליחידות המשחתות וספינות הטורפדו לתקוף את אניות המלחמה הרוסיות הישנות באמצעות טורפדו. בשלב הזה הנברין טבעה והסיסוי ווליקי נפגעה קשות וחוררה מאוחר יותר. מגורל דומה סבלו הסיירת הוותיקה וולדימיר מונומך ואדמירל נחימוב שהוטבעו למחרת בבוקר.
במהלך הלילה, מספר ספינות רוסיות התנתקו מהכוח הכללי תחת פיקודו של ניקולאי נבוגטוב. נכון לסוף יום 28 במאי 1905, אלו היו היחידים מבין האוניות הרוסיות הכבדות ששרדו. למראה הכוח היפני שהופיע באופק בשעה 10:00, החליט ניקולאי נבוגטוב להיכנע. כתוצאה מכך גם רוז'סטבנסקי נפל לידי היפנים כאשר המשחתת בדובי, אליה הוא הועבר נכנעה באותו יום אחה"צ.
הוא היה חסר הכרה בכל מהלך התבוסה והכניעה הרוסית. רק מספר קטן של כלי שיט רוסיים כגון 3 סיירות קלות עליהם פיקד תת-אדמירל אוסקר אנקוויסט הצליחו להימלט למנילה. כל אניות המלחמה הרוסיות הושמדו: 8 הוטבעו ו-4 נלקחו בשבי. רק שתי משחתות והיכטה החמושה אלמז הצליחו להשלים את המסע ולהגיע לוולדיווסטוק ללא פגע.
אבידות הרוסים
במהלך הקרב נהרגו 4,380 חיילים רוסים ויותר מ-5,917 נשבו. רוב השבויים היו פצועים ונכללו בהם שני אדמירלים, ו-1,862 אנשי צוות שהוחזקו בהסגר בנמלים נייטרליים. כמעט כל כלי השייט הרוסיים שהשתייכו לצי הבלטי הוטבעו או נלקחו בשבי על ידי האויב. בעקבות ההפסד, איבדו הרוסים את כח הרצון להמשיך במלחמה והם פתחו במשא ומתן לשלום שהוביל להסכם פורטסמות' שנחתם שלושה חודשים מאוחר יותר.
אבידות היפנים
במהלך הקרב נהרגו 117 חיילים יפנים ו-587 נפצעו. היפנים איבדו 3 ספינות טורפדו בלבד, ואף לא אחת מאוניות המלחמה הכבדות, אף על פי שכמה מהן ספגו פגיעות קשות.
השפעות פוליטיות
יוקרתה של רוסיה בעיני העולם נפגעה קשות. כמעט כל הצי הרוסי אבד בקרב צושימה, רק שתי המשחתות, הגרוזני והבראווי, והיאכטה אלמז הצליחו להגיע לולדיווסטוק. ניתן לומר שההשפלה הפוליטית וההפסד במלחמה תרמו לקיום המהפכה הרוסית ב-1905.
לניצחון היו השפעות פוליטיות ותרבותיות ביפן, זו הייתה הפעם הראשונה בה מעצמה מערבית מובסת על ידי מדינה אסיאתית תוך שימוש בטכנולוגיות מודרניות. הניצחון הביא את הצי היפני למעמד של הכוח השישי בגודלו, בעוד שהצי הרוסי ירד מגדולתו. הניצחון עודד את חיזוק כוחה הפוליטי והצבאי של יפן.
השפעות טכנולוגיות
קרב צושימה סיפק את הניסיון המבצעי הנדרש להוכחת התפיסה החדשה של בניית הדור הבא של אוניות מערכה, הופעתה של אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט. בקרב זה הצי היפני שהיה מצויד באוניות מודרניות יותר, רובן מתכנון וייצור בריטי, הביס את הצי הרוסי. מסקנות הקרב הוכיחו, שהנשק העיקרי בקרב ימי כזה היה התותחים בעלי הקוטר הגדול. הנזק שגרמו תותחים אלה היה משמעותי בהרבה מהנזק שגרם החימוש המשני; מעבר לכך, הוכח שניתן לנהל קרב יעיל גם בטווחים גדולים, מעל 11 קילומטר, טווח גדול מדי לחימוש המשני. ארצות הברית, יפן ובריטניה למדו את לקחי הקרב והחלו בתכנון הדור הבא של אוניות המערכה.
אוניית הצי הקיסרי היפני סאטסומה הייתה האונייה הראשונה בעולם שתוכננה והוחל בבנייתה כאוניית מערכה מן הדגם החדש, בעלת חימוש עיקרי גדל קוטר בלבד. שדרית האונייה הונחה חמישה חודשים לפני הנחת זו של אה"מ דרדנוט, ואולם מחסור בתותחים הביא לכך שחימושה כלל רק ארבעה תותחי 12 אינץ' ולא שנים עשר, כפי שתוכנן.
גם בארצות הברית נעשתה עבודה בכיוון זה. ב-1904 הובאה לאישור הקונגרס הצעה לבניית שתי אוניות מערכה שתוכננו על פי העיקרון האמור, ואולם רק באביב 1905 אושרה ההצעה ורק בסתיו 1906 הונחו השדריות של שתי האוניות, כאשר אה"מ דרדנוט כבר הושקה. פריסת התותחים עליהן הייתה שונה מזו שעל דרדנוט, ומנועיהן לא היו משוכללים כשלה.
ציר הזמן
27 במאי 1905
28 במאי 1905
סרט
ב-1969 יצא סרט בשם הקרב של ימת יפן ( 日本海大海戦) אשר מתאר את הקרב. בסרט השחקן היפני טושירו מיפונה גילם את היהאצ'ירו טוגו. את האפקטים המיוחדים של הסרט ביצע אייג'י צובוראיה, אמן האפקטים המיוחדים של הסרט גודזילה.
שדה התעופה ביר תמדה
שדה התעופה ביר תמדה, או בח"א 7 (הגייה בערבית: ביר אל־ת'מדה, ביר ת'מדה, Bir al Thamada, بئر ثمادا) היה בסיס של חיל האוויר הישראלי בביר תמדה שבחצי האי סיני. הבסיס הופעל לאחר כיבוש סיני בידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
הבסיס הוקם על ידי מצרים אחרי נסיגת ישראל מסיני בעקבות מבצע קדש, כבסיס חיל האוויר המצרי בביר תמדה.
צפונית מערבית לצומת ביר תמדה, באמצע שנות ה-60, הוּקם על ידי המצרים שדה התעופה ביר תמדה ובאזור היו פרוסים בסיסי שריון מצריים.
לאחר שנכבש שדה התעופה על ידי ישראל, ניתן לו השם "בסיס חיל האוויר 7" (בח"א 7) והוא שימש בעיקר את טייסות התובלה והמסוקים של חיל האוויר. השדה גם שימש לטייסות קרב כשדה אימוני פריסה או לקראת מבצעים מיוחדים בשטח מצרים.
מפקד בח"א 7 במהלך מלחמת יום הכיפורים היה סא"ל חיים בן ישראל.
ולטר אולבריכט
שנותיו הראשונות
אולבריכט נולד בלייפציג כבנו של חייט. שני הוריו היו פעילים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. אחרי סיום בית ספר העממי, למד נגרות, והצטרף בשנת 1912 למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ונלחם בגליציה ובבלקן. בשנת 1917 הוא ערק מיחידתו משום שהתנגד למלחמה. הוא נתפס, נשלח לכלא, ושוחרר מכלאו בשנת 1918 במהלך מהפכת נובמבר.
קריירה פוליטית
אחרי הפילוג במפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעקבות המחלוקות בנוגע לתמיכה במלחמה אולבריכט שצידד במתנגדיה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה בשנת 1920. הוא למד בבית ספר של הקומינטרן במוסקבה בשנים 1924–1925. אחרי חזרתו לגרמניה בשנת 1926 הוא נבחר לפרלמנט של מדינת סקסוניה ובשנת 1928 הוא נבחר כחבר הרייכסטאג.
אולבריכט השתתף בארגון מיליציות קומוניסטיות והיה מעורב בכמה מקרי רצח של שוטרים גרמנים. כאשר המפלגה הנאצית עלתה לשלטון היא החלה ברדיפת המפלגה הקומוניסטית אחרי שריפת הרייכסטאג, רבים מהמנהיגים הקומוניסטים נעצרו, כולל מנהיג המפלגה ארנסט תלמאן. אולבריכט הצליח לברוח ויצא לגלות בברית המועצות.
בברית המועצות הוא הצליח להפוך למנהיג במפלגה הקומוניסטית, עם תחילת הפלישה הגרמנית הוא השתתף בארגון האופוזיציה הגרמנית לנאצים ותוך שיתוף פעולה עם קצינים ימנים-שמרנים הוא לקח חלק בהקמתו של הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית.
מנהיג גרמניה המזרחית
בתום מלחמת העולם השנייה אולבריכט חזר לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה הוקמה בשנת 1946 וביולי 1950 הוא הפך למזכיר הכללי שלה מה שבפועל הפך אותו למנהיג גרמניה המזרחית. בשנת 1960 עם מותו של הנשיא וילהלם פיק הוא מונה להיות יושב ראש מועצת המדינה של גרמניה המזרחית, הגוף שהחליף את מוסד הנשיאות. ב-1961 היה אולבריכט מעורב בהקמת חומת ברלין. התנגדותו לדטאנט הובילה להדחתו על ידי אריך הונקר ב-1971 בהפיכה בגיבוי סובייטי, הוא נשאר יושב ראש מועצת המדינה עד מותו משבץ בשנת 1973.
ולטר אולבריכט נקבר בחלקה לגיבורים הקומוניסטים שבבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה.
דינר בחרייני
דינר בחרייני הוא המטבע הרשמי של מדינת בחריין. סימנו של המטבע הוא BHD לפי תקן ISO 4217, ب.د בערבית, או BD באנגלית. השם דינר משמש כיחידת מטבע של מדינות רבות רובן דוברות ערבית, והוא מבוסס על שמו של המטבע הרומי העתיק דנאריוס. הדינר הבחרייני מתחלק ל-1000 פילס. הדינר הבחרייני שווה כ 8.44 ש"ח (נכון לשנת 2021 ) המטבע הונפק לראשונה ב-1965 והוא החליף את רופי המפרץ הפרסי כמטבע הרשמי של בחריין, בערך של 10 רופי לדינר.
נכון לשנת 2007, קיימים במחזור מטבעות של 5 פילס, 10 פילס, 25 פילס, 50 פילס, 100 פילס וחצי דינר. בעבר היה גם מטבע של פילס אחד, אך הוא הוצא משימוש. כמו כן קיימים שטרות של ½ דינר, 1 דינר, 5 דינר, 10 דינר ו-20 דינר.
שערי חליפין
הדינר הבחרייני הוא המטבע השני הכי יקר בעולם. שער המטבע לעומת מטבעות לדוגמה : בשקלים במחיר של 8.9 ש"ח, בדולרים ב-2.64 דולר אמריקני, באירו: 2.22, בדינר כוויתי, המטבע החזק בעולם 0.81 בריאל עומאני: 1.02 בריאל סעודי: 9.95.
המטבעות החזקים בעולם
1.דינר כוויתי 2. דינר בחרייני 5. לירה שטרלינג (פאונד בריטי) 6.דולר קיימני 7. אירו
אנדרו כהן
אנדרו כהן (נולד ב-1955) הוא מנהיג כת לשעבר, סופר ומוזיקאי יהודי-אמריקאי, אשר פיתח תורה להתפתחות רוחנית, שאותה הוא מכנה "הארה אבולוציונית". כהן ראה את עצמו כאחד המנהיג את סובביו ליצור שלב חדש באבולוציה של התודעה והתרבות הרוחנית והאנושית. כחלק מתוכנית זו, כהן הירבה להיפגש, לדון ולבקר מגוון מורים רוחניים, פילוסופים, פעילים חברתיים ואנשי תרבות. רבים ממפגשים אלו תועדו ופורסמו, לצד כתביו של כהן עצמו, בכתב העת שייסד מכספי חסידיו "EnlightenNext" (משחק מילים היוצר את הביטוי "ההארה הבאה").
לאחר מספר רב של ביקורות על ניצול כלכלי ונפשי של חסידיו, אשר פורסמו נגדו בספרים, מאמרים וראיונות מצולמים עם קורבנותיו, פרש כהן בשנת 2013 מהנהגת הכת ומהוראה בהודעה רשמית בבלוג הרשמי שלו בה הוא תיאר את הבנתו שאינו מואר, והתנצל בפני קורבנותיו על הסבל שגרם להם כל עוד התפאר בהיותו מואר.
ביוגרפיה
כהן נולד בניו יורק בשנת 1955. הוא התחנך כאתאיסט ומספר כי חייו קיבלו תפנית משמעותית בעקבות התגלות ספונטנית של "תודעה קוסמית" שחווה בהיותו בן שש-עשרה. זיכרון אותה חוויה לא הרפה ממנו והוא נטש את חלומו להיות למתופף מוזיקת ג'אז ובגיל 22 החל לחפש אחר ההארה. חיפושו, שהוביל אותו מאמנויות לחימה ליוגה ולבודהיזם, הגיע לסיומו בשנת 1986 כאשר פגש במאסטר ההודי לאָדוַואִיטָה וֶדָאנטַה, ה.ו.ל. פונג'ה, תלמידו של המורה הרוחני ראמנה מהרשי. לאחר שבועיים במחיצתו, בהם עבר חוויה אותה הוא מתאר כהתעוררות רוחנית עמוקה, החל כהן ללמד – תחילה בעידודו של פונג'ה, עד אשר נפרדו בעקבות מחלוקת.
בשנת 1988 ייסד כהן את EnlightenNext, ארגון בינלאומי שמטרתו "לעצב תודעה ותרבות אנושית חדשה ביחיד ובחברה". בנוסף לקבוצות קטנות של תלמידים ברחבי העולם (כולל ישראל), מפעיל ארגון זה מרכזים לקהל הרחב בניו-יורק, בבוסטון, בלונדון, באמסטרדם, בפריז, בציריך, בפרנקפורט, בקופנהגן וברישיקש שבהודו. המרכז הראשי של EnlightenNext נמצא במערב מדינת מסצ'וסטס ובו מתגוררת כיום קבוצת התלמידים הגדולה ביותר של כהן.
עם הזמן עבר כתב העת המרה לרבעון הפונה יותר אל המיינסטרים. הוא צמח מעבר לגבולות המדיה המודפסת והוליד סדרת מרצים בינלאומית, פורום מולטימדיה מקוון, ועד לאחרונה שותפות עם The Graduate Institute בקונטיקט שבאמצעותה ניהלו עורכי כתב העת תוכנית מוכּרת לתואר שני בתחום האבולוציה של התודעה. בשנת 2000 כהן החל לשמש כאחד מהחברים המייסדים של "המכון האינטגרלי" (Integral Institute) של הפילוסוף קן וילבר. הוא היה אחד מהדוברים המרכזיים ב"פרלמנט דתות העולם" בשנת 2004. ב-2006 הוענק לכהן פרס ה"קאשי" ההומניטארי. באותה שנה (2006) ושוב ב-2007 זכה האתר של מגזין EnlightenNext בפרס "Webby" בקטגוריית הדת והרוחניות שהוענק לו על ידי האקדמיה הבינלאומית למדעים ולאמנות דיגיטלית. כבר בשנת 2004 קם אתר אינטרנט המאגד את נפגעי הכת. הפופולריות העצומה שעורר כהן הביאה גם את אמו להפוך לתלמידתו, אך לאחר מספר שנים בכת פרשה ממנה בסערה וכתבה ספר בשם "אמא של אלוהים" בו היא מתארת מציאות קשה וניצול של חברי הכת על ידי כהן, בדומה לספר מוקדם יותר שנכתב על ידי תלמידו לשעבר וויליאם יינר.
באביב 2011 הודיע ארגון EnlightenNext כי הוא מפסיק להפיק את המגזין המודפס, מסיבות כלכליות. הארגון ממשיך להפיץ את רעיונתיו ותורתו של כהן באמצעות אתרי אינטרנט, ספרים ודיאלוגים שהוא ממשיך לקיים עם דמויות מובילות בעולם הרוחני. בספטמבר 2011 יצא לאור, באנגלית, ספרו של כהן, "Evolutionary Enlightenment" ("הארה אבולוציונית"), שאמור להיות סיכום מקיף של הגותו ומשנתו הרוחנית.
לאחר שנים רבות בהן סירב להגיב לטענות נגדו, בחודש יוני בשנת 2013 כתב כהן בבלוג הרשמי שלו רשומה בשם "התנצלות" בה הודיע שהוא פורש מתפקיד הגורו ויוצא לשנת שבתון שמטרתה תרפיה, חקירה עצמית ומדיטציה, על מנת לרפא ולשפר את מה שהוא מכנה "האגו" שלו - אך עודנו נשאר דבק באמיתות רעיונותיו בדבר ה"הארה האבולוציונית".
רעיונותיו
כהן אומר כי תורתו הרוחנית, "ההארה האבולוציונית", קושרת את ה"הארה" המסורתית לתהליך אבולוציוני-קוסמי. לדבריו, על ידי התעוררות ל"קרקע ההוויה" הנצחית, בני אדם יכולים להשתחרר ממניעיהם האנוכיים (האגו שלהם), וללמוד לבטא את "האני האותנטי". ה"אני" הזה, נטול האגו, מתואר על ידי כהן כיצירתי, אכפתי ומונע על ידי דחף התפתחותי "שאינו נפרד מהמפץ הגדול עצמו". לטענתו, כשבני אדם בוחרים לחיות מתוך האני האותנטי, הם יכולים להבין שאינם נפרדים מהיקום ולגלות תכלית חיים המתעלה מעבר לאגואיזם - מחויבות מוסרית להשתתף בלב שלם באבולוציה של התודעה עצמה, משהו שרק בני אדם מסוגלים לו.
יש לציין, כי השימוש שכהן עושה במונח "אגו" שונה מהשימוש במונח זה בהקשר פסיכולוגי. אצל כהן, אגו הוא "הצורך הכפייתי והמושרש עמוקות להיות נפרד מהזולת ונעלה עליו בכל זמן, בכל מקום ובכל תנאי". מהות הנתיב הרוחני, לשיטתו, היא להסיט את מרכז הכובד של הווייתנו כדי שחיינו יהוו ביטוי של האני האותנטי ולא של האגו.
כהן מבדיל את ההארה האבולוציונית מההארה האישית המסורתית. ההארה האבולוציונית אינה שייכת לאינדיבידואל, כפי שהיה מקובל לחשוב בעבר, אלא היא הופכת לבסיס של התפתחות בינאישית, ממנה נוצרת תרבות חדשה. כהן טוען כי ההישרדות של המין האנושי תלויה ביצירתן של התודעה והתרבות החדשות האלו. לדבריו, יצירתן תלויה בעיקר ביכולתם של אנשים הנמצאים בחוד החנית של התפתחות התרבות האנושית לחבור יחדיו מעבר לאגו.
כדי לסייע לאלה שמעוניינים ליישם את רעיונותיו בחייהם, פיתח כהן תורה מקיפה הכוללת חמישה עיקרים ושישה עקרונות של ההארה האבולוציונית, כמו גם שני מודלים המתמצתים בצורה גרפית את הפרספקטיבה של תורה זו.
ביקורת
לאורך שנותיו כמורה רוחני ומנהיג כת, הופיעו בתקשורת פרסומים רבים על כי השתמש בכריזמה שלו באופן מניפולטיבי ונצלני. אמו של כהן, לונה טארלו, כתבה בספרה את חוויותיה כאחת מתלמידיו ואת מאבקה להשתחרר משליטתו. היא האשימה את בנה באכזריות, האדרה עצמית וניצול שלה ושל שאר תלמידיו. ד"ר אנדרי ון-דר-בראאק כתב גם הוא ספר ובו תיאור שנות לימודיו אצל כהן. הוא טען שכהן דרש סכומי כסף גדולים מתלמידיו וכן מסירות קיצונית שלהם כלפיו. תלמידים נוספים לשעבר האשימוהו בניצול פסיכולוגי ופיזי. כהן עצמו השיב לטענות אלה במאמר שפרסם בבלוג שלו, בשם "הצהרת אינטגריטי", אך כאמור בשנת 2013 הודה, אם כי במרומז, באחריותו לפוגענות וניצול בשם מעמדו.
טיוקלינסק
טיוקלינסק (ברוסית: Тюкалинск) היא עיר ברוסיה במחוז אומסק. העיר ממוקמת על נהר טיוקלקה.
היסטוריה
היישוב טיוקלינסק הוקם בשנת 1763 על הדרך שחיברה את מוסקבה עם סיביר. בשנת 1823 היישוב קיבל מעמד של עיר.
בסוף המאה ה-19 היו כאן בערך 700 בתי אב, 2 כנסיות ומספר בתי ספר. תושביהמקום עסקו בחקלאות, התקיימו ירידים.
בראשית המאה ה-20 פעלו כאן 27 מפעלים, בשנת 1914 היו כאן 28 מפעלים. לאחר השלמת המסילה הטרנס-סיבירית טיוקלינסק איבדה את מעמדה המסחרי.
אוכלוסייה
אוכלוסיית טיוקלינסק לפי שנים:
מסחה (שומרון)
מסחה (ערבית: مسحة) הוא כפר פלסטיני, הממוקם במחוז סלפית, שבמרכז השומרון, כ-24 ק"מ מדרום-מערב לשכם וכ-24 ק"מ ממזרח לתל אביב. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,430 תושבים בשנת 2016. מסחה ממוקם 12.5 ק"מ צפונית מערבית לסלפית. הוא גובל בבידיה ממזרח, בזאוויה מדרום, באלקנה ממערב, ובעץ אפריים וסניריא מצפון.
היסטוריה
בכפר נמצאו חרסים מהתקופה הביזנטית, האומיית, הצלבנית/איובית והממלוכית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר בסנג'ק שכם (מחוז שכם). תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, כוורות לגידול דבורים ועצי פרי.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, במסחה הייתה אוכלוסייה של 80 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו בכפר 20 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 87 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 110 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 8,263 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,612 לחקלאות שלחין, ו-2,482 לגידולי דגנים.
בשנות ה-30 נסלל תוואי כביש 505 (כביש "חוצה שומרון") שעבר דרך הכפר וחיבר את מישור החוף עם אזור שכם. לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, מסחה עברה משליטה ירדנית לישראלית.
באוקטובר 1974, ביצע "גרעין מערב שומרון" של גוש אמונים, ניסיון התנחלות ראשון סמוך לכפר. שיירה של כ-30 רכבים עשתה את דרכה לכיוון הכפר, אך נעצרה במחסום של צה"ל, וחברי הגרעין שבו על דרכם. חברי הגרעין ביצעו עוד מספר ניסיונות התנחלות בבניין משטרת מסחה בשנים 1975 ו-1976. הם בחרו במקום מאחר שבניין המשטרה היה רכוש ממשלתי ירדני, ועבר לחזקת צה"ל לאחר מלחמת ששת הימים, אך נותר נטוש. גרעין של עולים מברית המועצות גם ביקש להקים התנחלות במקום. ב-27 בפברואר 1977, נכנסו שוב אנשי הגרעין לבניין משטרת מסחה, אך התפנו מהמקום תוך מספר שעות, לאחר שהשר ישראל גלילי הבטיח להם שהקמת התנחלות במקום תעלה לאישור בוועדת השרים להתיישבות בהקדם. אישור ועדת השרים התקבל כעבור יומיים, ב-1 במרץ 1977. לשם הקמת היישוב נתפסו כ-116 דונם של אדמות בבעלות פרטית של תושבי מסחה, בצו תפיסה לצרכים צבאיים. לכן תחילה עלו לשטח קבוצה של חיילי נח"ל, שעסקה בהכשרת השטח לקראת הקמת ההתנחלות. ב-10 במאי עלו 15 המשפחות הראשונות להתנחלות החדשה שקיבלה את השם אלקנה, הם נכנסו לבתים טרומיים שנבנו סביב תחנת המשטרה בקצה המערבי של הכפר מסחה. לאחר מכן הכריזה מדינת ישראל על מאות דונמים סביב אלקנה כ"אדמות מדינה" וההתנחלות החלה להתרחב לכיוונים שונים. שנים ספורות לאחר הקמתה של אלקנה, הוקמו בסמוך לה על אדמות מסחה וסניריא, עוד שלוש התנחלויות: עץ אפרים, שערי תקווה ואורנית.
בתחילת שנות ה -2000 היו כמה מחאות נגד התוכנית של בניית גדר ההפרדה בגדה המערבית, שהייתה אמורה לנתק את תושבי מסחה מאדמות רבות. המחאה נכשלה בסופו של דבר, והגדר נבנתה כמתוכנן.
יחסי אוסטריה–סלובניה
יחסי אוסטריה–סלובניה הם יחסי החוץ המתקיימים בין אוסטריה לסלובניה. שתי המדינות הן חברות באו"ם באיחוד האירופי וארגונים נוספים.
היסטוריה
במהלך המאה ה-14 נפלו שטחי סלובניה בשליטת בית הבסבורג, ובשנים שלאחר מכן הייתה בשליטת ממלכת הבסבורג, האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית עד לאחר תבוסת אוסטריה במלחמת העולם הראשונה. במאה ה-19 היו הסלובנים פזורים בין מספר מחוזות של האימפריה האוסטרו-הונגרית. במאורעות "אביב העמים" של 1848 הם פתחו במאבק למען איחוד פוליטי ולאומי במדינה סלובנית אחת. הסלובנים מימשו שאיפה זו רק ב-1918, בתום מלחמת העולם הראשונה, אך לא בישות מדינית נפרדת אלא במסגרת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שכונתה לימים "יוגוסלביה".
במלחמת העולם השנייה נכבשה סלובניה על ידי גרמניה הנאצית, אשר אוסטריה הייתה חלק ממנה בעקבות האנשלוס. בתקופת הכיבוש הנאצי פעלה בסלובניה תנועת התנגדות לאומית, שבראשה עמדו מנהיגים קומוניסטים. בתום המלחמה הפכה סלובניה למדינה חברה בפדרציה של יוגוסלביה הקומוניסטית, ובמסגרת זו נהנתה ממידה גדולה של אוטונומיה כלכלית ותרבותית.
ב-1989 החליט הפרלמנט של סלובניה על היפרדותה מיוגוסלביה, וב-1990 אושרה החלטה זו במשאל עם. ב-1991 הכריזה סלובניה על עצמאותה. הצבא העממי היוגוסלבי פלש ב-27 ביוני לשטחה, אולם בהתערבות האו"ם פסקה הלחימה כעבור עשרה ימים. המלחמה שהתנהלה במהלך הימים האלה נקראה מלחמת עשרת הימים, ובמהלכה התנהלו קרבות גם באזור הגבול עם אוסטריה, אשר מצידה תמכה בסלובניה. ב-15 בינואר 1992 הכירה אוסטריה בעצמאותה של סלובניה, וב-15 בנובמבר 1992 חתמו שתי המדינות על סדרת הסכמים דו-צדדיים, אשר נכנסו לתוקף ב-1 בנובמבר 1993.
יחסים דיפלומטיים
אוסטריה מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה וקונסוליה כללית במריבור. מאידך, סלובניה מחזיקה שגרירות באוסטריה בווינה וקונסוליות באייזנשטאדט, גראץ, אינסברוק, קלגנפורט, לינץ, זלצבורג וסנקט פלטן.
ונרה 2
ונרה 2 הייתה הגשושית השנייה בתוכנית החלל הסובייטית ונרה שעסקה במחקר כוכב-הלכת נוגה. כמו קודמתה היא הוגדרה ברוסית כתחנה אוטומטית בין-כוכבית. קודמתה, ונרה 1 הגיעה להישגים חסרי תקדים בחקר החלל ובחקר כוכבי לכת בפרט.
החללית תוכננה במשרד תכנון בראשות סרגיי קורוליוב. היא שוגרה ב-12 בנובמבר 1965 תוך שימוש במשגר לוויינים וחלליות מדגם מולניה. מסתה הייתה 963 ק"ג. היא נשאה מערכת טלוויזיה במעגל סגור ומכשירי מדידה מדעיים שונים.
ב-27 בפברואר 1966 הגשושית חלפה במרחק של 24,000 ק"מ מנוגה ונכנסה למסלול הקפה הליוצנטרי. מכשירי המדידה היו אמורים להתחיל לפעול ולאגור נתונים שהיו מתוכננים לעבור למרכז התקשרות לאחר חידוש הקשר עם החללית. הקשר לא חודש ככל הנראה בעקבות חימום יתר של הגשושית.
בדרכה לנוגה נוצר 26 פעמים קשר עם הגשושית. במהלך שידורים אלו נקלטו נתוני מדידות שונות. לפני שאפילו אחד מיעדי המשימה שקשורות עם חקר נוגה הושג או נאסף מידע כלשהו על סביבתה כשלו המערכות של הגשושית אחרי שבמהלך תעופתה נותק הקשר עם מערכות השליטה שלה.
רומלאוזאורוס
רומלאוזאורוס (שם מדעי: Rhomaleosaurus; משמעות השם: "לטאה חזקה") הוא סוג נכחד של זוחל ימי מקבוצת הפליואוזאורודים הנכחדת אשר חי במימי היורה.
מאפיינים
הרומלאוזאורוס היה קרובם של הליופלרודון והפליוזאורוס, וחי בים שלחופי אירופה לפני 183-175.6 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בבריטניה במצב כמעט שלם ומהם נקבעו ארבעה מינים מהסוג.
הוא הגיע לאורך שבעה מטרים והיה בעל צוואר קצר, ראש מסיבי בעל לסתות חזקות, שיניים חדות והיה חסר סנפירי גב או שת. ייתכן שהוא הריח את טרפו בצורה מדויקת במים, בדומה לכרישים. היצור היה טורף גדול שניזון מאיכתיוזאורים, אמוניטים, דגים, לרבות כרישים, ואף מפליוזאורים אחרים. את הטרף הוא קרע, בדומה לתנינים מודרניים, באמצעות טלטול רב עוצמה ונשיכה חזקה בעמוד השדרה של הקורבן.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע בסרט Sea Rex 3D ובסדרה פלאווורלד וכן במשחק עולם היורה: המשחק.
אבן רונות
אבן רוּנוֹת (באנגלית: Runestone) היא לרוב אבן גבוהה עם צד שטוח עליו יש כיתוב באלפבית הרוּני. המסורת של יצירת אבני רונות החלה במהלך המאה הרביעית לספירה ונמשכה עד המאה ה-12. מרבית אבני הרונות נוצרו במהלך תקופת ימי הביניים (תקופת הוויקינגים המאוחרת). רוב אבני הרונות נמצאים ברחבי סקנדינביה כאשר הריכוז הכי גדול שלהם נמצא בשוודיה. נמצאו גם מספר אבני רונות במקומות שונים בעולם בהם ביקרו/התיישבו הוויקינגים, בין היתר, באמריקה הצפונית.
אבני רונות הן לעיתים רבות למעשה אנדרטאות לאנשים שמתו - במקרים רבים מוות שנגרם על ידי אירועים פתאומיים ובלתי צפויים. ישנם גם אבני רונות שהוקמו כנקודות ציון. אבני רונות היו לרוב במקור בצבעים עזים, אם כי הדבר לא ניכר יותר משום שהצבע המקורי נשחק מהם לאורך השנים. ישנן לא מעט אבני רונות שמשלבות ציורים לצד הכיתובים, למשל דמויות של יצור דמוי נחש. לעיתים קרובות הכיתובים על אבני הרונות מעוצבים בצורה אמנותית. למשל, הכיתוב עשוי להיות מעוצב כאילו הוא מופיע על גבי סרטים עם לולאות.
משל החבר בלילה
משל החבר בלילה (או השכן התובעני) הוא אחד ממשלי ישו אשר מופיע בבשורת לוקס י"א 5-8. במשל זה מסכים החבר השכן לעזור בסופו של דבר לחברו בזכות עקשנותו ותובענותו של השכן בפיה אליו כיוון שהם ידידים, על אף השעה המאוחרת ואי הנוחות הכרוכה בכך.
משל זה ממחיש את הצורך של כל מאמין להעתיר ולהתפלל מבלי לוותר. המשל דומה למשל שופט העוולה והוא תואר על ידי מספר אמנים, כולל ויליאם הולמן האנט.
סיפור המשל
סיפור המשל הוא כדלקמן:" 5 וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם מִי בָכֶם אֲשֶׁר־לוֹ אֹהֵב וְהָלַךְ וּבָא אֵלָיו בַּחֲצוֹת הַלַּיְלָה וְאָמַר אֵלָיו יְדִידִי הַלְוֵנִי שְׁלשֶׁת כִּכְּרוֹת־לָחֶם׃ 6 כִּי־אֹהֲבִי בָּא אֵלַי מִן־הַדָּרֶךְ וְלִי אֵין־כֹּל לָשׂוֹּם לְפָנָיו׃ 7 וְהוּא מִבַּיִת יַעֲנֶה וְיֹאמַר אַל־תּוֹגִיעֵנִי כִּי־כְבָר נִסְגְּרָה הַדֶּלֶת וִילָדַי שׁוֹכְבִים עִמָּדִי בַּמִּטָּה לֹא־אוּכַל לָקוּם וְלָתֶת לָךְ׃ 8 אֹמֵר אֲנִי לָכֶם גַּם כִּי לֹא־יָקוּם לָתֶת־לוֹ עַל־הֱיוֹתוֹ אֹהֲבוֹ יָקוּם בַּעֲבוּר עַזּוּת פָּנָיו וְיִתֶּן־לוֹ כְּכָל־צָרְכּוֹ׃""- לוקס י'א 5-8, ברית חדשה, תרגום דליטש"המצג המתואר במשל זה מתאר בית איכר המתגורר בחדר יחיד, שבו ישנה יחד המשפחה כולה, על מזרן, על הרצפה ואדם אחר, חבר, הנוסע בלילה, להימנע מכובד חומו של היום. בקשת החבר היא מבוססת על נוהג הכנסת אורחים, שנחשבה בעולם העתיק במזרח התיכון כחובה קדושה, השכן מבקש מחברו שלושה ככרות לחם משום שאורחים הגיעו אליו, ואין לו לחם, והוא הרי חייב לארח את אורחיו ולהאכיל אותם.
יש לציין כי נראה שלנגד עיניו של ישו במשל זה עמד הפסוק ממשלי ג' 28-27: "27  אַל-תִּמְנַע-טוֹב מִבְּעָלָיו - בִּהְיוֹת לְאֵל יָדְךָ לַעֲשׂוֹת. 28  אַל-תֹּאמַר לְרֵעֲךָ, לֵךְ וָשׁוּב- וּמָחָר אֶתֵּן;  וְיֵשׁ אִתָּךְ."
פרשנות
המשל מופיע הבשורה על-פי לוקאס מיד לאחר שישו לימד את תלמידיו, על פי בקשתם, את תפילת האדון, ולכן יכול להיחשב כהמשך ישיר ללימוד שישו מלמד את תלמידיו כיצד להתפלל, ואילו פסוקי ההמשך מסייעים בהבנת משמעות המשל:" 9 וְגַם־אֲנִי אֹמֵר לָכֶם שַׁאֲלוּ וְיִנָּתֵן לָכֶם דִּרְשׁוּ וְתִמְצָאוּ דִּפְקוּ וְיִפָּתַח לָכֶם׃ 10 כִּי כָּל־הַשֹּׁאֵל יְקַבֵּל וְהַדֹּרֵשׁ יִמְצָא וְהַדֹּפֵק יִפָּתַח־לוֹ׃""לוקס י'א 10- 9, ברית חדשה, תרגום דליטש"
משמעותו של המשל היא שעל האדם המאמין לשקוד ולהתמיד בתפילה, ו"לדפוק בדלת" (דהיינו על דלת הכניסה לתפילות לפני הקדוש ברוך הוא) בעקשנות עד לקבלת תשובה/מענה לתפילתו. כל מי שמתעקש ומבקש באמונה יקבל מענה בסופו של דבר.
יש לציין שהשכן החבר שנענה לבקשה הלילית של חברו, מקיים מצוות "ואהבת לרעך כמוך" ובעצם מציית למאמר הפסוקים ממשלי ג' 28-27: "27  אַל-תִּמְנַע-טוֹב מִבְּעָלָיו--בִּהְיוֹת לְאֵל ידיך (יָדְךָ) לַעֲשׂוֹת. 28  אַל-תֹּאמַר לְרֵעֲךָ, לֵךְ וָשׁוּב--וּמָחָר אֶתֵּן; וְיֵשׁ אִתָּךְ."
יואל ב. גרין מעלה כי השאלה שפותחת את המשל ("מִי בָכֶם אֲשֶׁר־לוֹ אֹהֵב...?" ניתן לבטא גם כ"התוכל לתאר לעצמך...?") הוא מיועד להיות נענה באופן חד משמעי כ"לא!", שכן, לא יעלה על הדעת שבנסיבות כאלה חבר היה מסרב לעזור; (מילות הפתיחה למשל - מי בכם - כפי שהן כתובות במקור היווני מופיעות גם במקומות אחרים בבשורת לוקס, אך אין להן מקבילות בהווה, גם אי. הווארד מרשל מזהה אותן כביטויים אופייניים לישו עצמו). עם זאת, ישו מציין בהמשך כי גם אם החברות לא הייתה מניע מספיק חזק, עדיין יש לצפות לקבלת הסיוע - למעשה של צדקה וחסד. כמו בפסוקים בבשורה על שם לוקאס י"א 9-13. המשל הוא אפוא תמריץ לשאת תפילה. למשל שופט העוולה יש משמעות דומה.
תיאורים באמנות
ישנם מספר תיאורים אמנותיים של משל זה, המפורסם ביניהם הוא הציור "השכן התובעני" (1895) שצייר ויליאם הולמן האנט, המוחזק בגלריה הלאומית של ויקטוריה, אוסטרליה.
מנהל עסקים
מִנהל עסקים הוא תחום ידע בין-תחומי ורב-תחומי במדעי החברה ובמדעי הניהול, העוסק בתורת הניהול של ארגונים בעלי מטרות רווח. בתי הספר למנהל עסקים הם, על פי רוב, במעמד של פקולטה עצמאית במוסדות ההשכלה הגבוהה. בין הנושאים הנחקרים בתחום נמנים: שיווק, מימון, חשבונאות (ובתוכו שוק ההון), הנעת עובדים, ניהול משאבי אנוש, ניהול מערכות מידע, יזמות עסקית, חקר ביצועים ועוד. במסגרת התחום, נלמדות טכניקות לקבלת החלטות ברמה הכללית לארגון, כגון: קביעת ערכי ליבה לארגון, קביעת אסטרטגיה ויעדים, ויישומם באמצעות המחלקות השונות של הארגון.
ניהול המימון
קבלת החלטות בנוגע למימון הפעילות הכספית של הארגון, כלומר מציאת משאבים כספיים למימון התשומות כגון ייצור, שיווק, מנהל וכו', וכן לגבי תזרים המזומנים הנכנס לארגון. מושג המימון מכיל בתוכו נושאים כגון השקעות, חלוקת רווחים, וגיוס הון.
ניהול הייצור
קבלת החלטות בנוגע לדרכים הטכניות בייצור המוצר והתייעלות בתהליכי הייצור. במטרה לייצר במהירות מרבית ובמינימום עלות.
ניהול משאבי אנוש
קבלת החלטות בכל הקשור להנעת העובדים בארגון והחדרת מוטיבציה על מנת שיבצעו את תפקידם ביעילות מרבית תוך שמירה על נאמנות מקסימלית לארגון.
ניהול מערכות מידע
ניהול מערכת בארגון שתפקידה למחשב את המחלקות בארגון, ולאפשר בצורה יעילה ובטוחה למחלקות השונות לנהל את פעילותם באמצעות מחשבים. מערכות המידע כוללות במקרים רבים גם תוכנה לניהול קשרי לקוחות (CRM). בפרמטר זה יש לקבל החלטות לגבי עלות המחשוב, צרכים באבטחת מידע, מניעת תקלות וכו'.
חקר ביצועים
שימוש במודלים וכלים מתמטיים לשיפור הניהול ברמות השונות של הפירמה. ברמת המנהל הכללי, שימוש בכלים של תורת המשחקים וההחלטות מאפשר קבלת החלטות אסטרטגיות מושכלות בסביבות שונות של תחרותיות. ברמת מנהל התפעול, כלי אופטימיזציה מאפשרים פתרון בעיות הקצאה אופטימלית של משאבים מוגבלים למשל: שיטות לניהול מלאי, קביעת מספר עמדות שירות לפי התפלגות מופע צרכנים ועוד.
לימודי מנהל עסקים
קיימות אלפי תוכניות למנהל עסקים באוניברסיטאות בישראל ובעולם. שכר הלימוד בהן משתנה על פי היוקרה והשיוך הציבורי. בין המוסדות הבולטים בעולם בתחום זה ניתן למנות את אוניברסיטאות הרווארד, וורטון, סטנפורד ודיוק (פיוקווא) האמריקאיות, אינסיאד הצרפתית, בית הספר לעסקים של לונדון ועוד. ההבחנה באיכות ביניהן נקבעת בדרך כלל על פי תחומי הלימוד המודגשים, מידת ההשפעה ורמת השכר של הבוגרים שלהן.
בישראל
בישראל נפתח לראשונה מסלול ללימודים אקדמיים במנהל עסקים בסוף שנת 1957 באוניברסיטה העברית. כיום קיימות תוכניות רבות לתואר ראשון במנהל עסקים (או לתואר ראשון בניהול), אלה מתקיימות באוניברסיטאות ובמכללות האקדמיות.
מנהל עסקים הוא אחד המקצועות המבוקשים ביותר במכללות האקדמיות בישראל. בשנת תשע"ט מעל 18,700 סטודנטים בישראל למדו את מקצועות מנהל העסקים ומדעי הניהול . עם זאת, בשנים האחרונות ניתן גם לראות ירידה מסוימת בכמות הסטודנטים הבוחרים ללמוד את מקצוע מנהל העסקים באקדמיה בישראל, בין הסיבות לירידה זו בביקוש בקרב הסטודנטים ניתן למנות את רצונם של בני דור ה-Z במקצוע פרקטי המוביל לתעסוקה מהירה תוך ניצול יעיל של זמנם , את הביקוש המופחת בקרב מעסיקים לתואר זה או לדרישתו בנוסף לתואר עם אוריינטציה הנדסית או כלכלית , וכן את העובדה שמדובר בתואר "כללי" באופיו מה שעשוי לגרום לסטודנטים להעדיף תארים פרקטיים וממוקדים יותר באקדמיה.
סטודנטים במוסדות הלימוד יכולים לבחור בהתמחות במסגרת התואר הראשון, בין תחומי ההתמחות שמציעים המוסדות אפשר למנות מימון, שיווק, טכנולוגיות מידע, משאבי אנוש ויזמות. במסגרת ההתמחות לומדים הסטודנטים קורסים ייעודיים בתחום ההתמקדות ומבצעים את פרויקט הגמר. בחלק ממוסדות הלימוד מתקיימים גם מסלולים לתואר ראשון דו חוגי או תואר כפול שבו ניתן לשלב מנהל עסקים עם מקצוע נוסף כגון כלכלה, חשבונאות, משפטים ומזרח אסיה.
בוגרי התואר הראשון יכולים להמשיך את לימודיהם בתוכניות לתואר שני (M.B.A) במנהל עסקים. בדומה לתואר הראשון גם בתואר השני יכולים הסטודנטים לבחור התמחות מבין תחומים כגון ניהול פיננסי, יזמות וחדשנות, משאבי אנוש, ניהול טכנולוגי, שיווק, מימון, ניהול בריאות ותחומים נוספים. בחלק מן המוסדות מוצעת בחירה בין מסלול ללא תזה לבין מסלול מחקרי עם כתיבת תזה. מוסמכי התואר השני המחקרי יכולים להמשיך לתואר שלישי במנהל עסקים שמתקיים לרוב באוניברסיטאות.
בישראל קיימת אפשרות לבגרות במנהל עסקים הידועה בשם מגמת ניהול עסקי. מטרת המקצוע היא הקניית ידע בניהול ארגונים במשק תוך התמקדות בניהול תהליכים מסחריים ופיננסיים וניהול ההון האנושי. תלמידים במגמה זו יכולים לבחור בהתמחות חשבונאות, שיווק או ניהול משאבי אנוש. מקצוע זה ברמת 5 יחידות לימוד לתעודת הבגרות יכול לזכות את התלמיד בבונוס בחישוב ממוצע הבגרויות. בוגרי י"ב המעוניינים בכך יכולים להמשיך לכיתה י"ג להסמכה מקצועית בתחומי התמחות בחשבונאות, מנהל רפואי או חשבות שכר.
דוד ביטון
דוד ביטון הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד מחוז ש"י. קודם לכן עמד בראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה.
ביוגרפיה
ביטון התגייס לשורות משטרת ישראל ב-1980, שירת כבלש וחוקר בצח"מ מרחב יפו. בהמשך שירותו מילא שורה של תפקידי פיקוד במערכי המודיעין והחקירות במרחב ירקון דן ואיילון הבכירים בהם כראש מחלק פשעים וראש אגף חקירות מרחבי, בהמשך כיהן כמפקד תחנת גלילות, שימש מדריך ראשי במכללה לקצינים בכירים בדרגת ניצב משנה. בשנים 2007 עד אוגוסט 2010 פיקד על מרחב דן של מחוז תל אביב. בשנת 2010 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים בהצטיינות, בתום הלימודים מונה ב-2011 לסגן ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה) וב-2012 מונה לראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה (יאחב"ל) שעיקר עיסוקה הטיפול בארגוני הפשיעה והחיסולים במאבקים בין ארגוני הפשיעה ,בדרגת תת-ניצב. ב-2013 קודם לתפקיד סגן מפקד מחוז יהודה ושומרון (מחוז ש"י) ושימש בתפקיד עד 2016.
צבר ניסיון עשיר בניהול יחידות חקירה וניהול חקירות מורכבות ומסובכות, לזכותו נזקפו עשרות פענוחים של מקרי רצח, התמחה בתורת השיטור הקהילתי ובגישת ה "צדק מאחה" במשפט הפלילי היה חבר צוות במשרד המשפטים שבחן את יישומה של הגישה בהליך הפלילי בישראל.
ביטון בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדע המדינה, הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) בהצטיינות.
דובאי וורלד
דובאי וורלד (בערבית: دبي العالمية; באנגלית: Dubai World) היא חברת השקעות ממשלתית בדובאי, המתמחה בנדל"ן. החברה נוסדה בשנת 2006 על ידי האמיר מוחמד בן ראשד אאל מכתום. בבעלות החברה מספר פרויקטים שאפתניים כדוגמת איי התמרים המלאכותיים. בראש החברה עומד כיום דודו של האמיר, השייח' אחמד בן סעיד אאל מכתום.
משבר כלכלי
בנובמבר 2009 הודיעה ממשלת דובאי על משבר פיננסי מהגדולים בתולדותיה של החברה, ועל הקפאת החזר חובותיה. חברת דובאי וורלד צברה חובות בסך 59 מיליארד דולר, שהם כשלושה רבעים מסך חובות ממשלת דובאי המסתכמים ב-80 מיליארד דולר.
כלכלנים סבורים כי משבר זה הוא חלק מ"בועת הנדל"ן" העולמית שקרסה בשנת 2009, וקשיי החברה עלולים להשפיע על הכלכלה העולמית.
חומצה מאלית
חומצה מאלית היא חומצה דיקרבוקסילית המצויה בעיקר בפירות בלתי בשלים, לרבות תפוחים וענבי יין, ואחראית לחמיצותם. החומצה בודדה לראשונה ממיץ תפוחים בשנת 1785 על ידי קרל וילהלם שלה. בשנת 1787 הציע אנטואן לבואזיה לכנות את החומצה acide malique בעקבות המילה הלטינית mālum שמשמעה "תפוח".
כיום משמשת החומצה, בין היתר, כחומר מווסת חומציות בתעשיית המזון, וסימונה E296.
ראו גם
מטבוליזם של חומצת הטבוריתיים
חסם סינגלטון
בתורת הקודים, חסם סינגלטון הוא חסם בסיסי המתאר עבור קוד תיקון שגיאות \ C את הקשר בין מרחק הקוד (מרחק המינג בין שתי המילים הקרובות ביותר) ובין אורך מילות הקוד ומספרן. החסם קרוי על שם ריצ'רד סינגלטון שפרסם אותו ואת מושג הקודים מופרדים מקסימלית ב-1964.
הגדרת החסם והוכחתו
לכל קוד לתיקון שגיאות \ C המכיל \ M מילות קוד שונות באורך \ n מעל אלפבית \mathbb F בגודל \ q, ובעל מרחק קוד \ d מתקיים: .
עבור קוד ליניארי, ולכן לכל קוד ליניארי \ C=[n,k] מתקיים: d\le n-k+1.
הוכחת החסם
החסם נובע מכך שכדי לקודד \ M מילים שונות באורך \ n' מעל אלפבית \mathbb F נדרש כי. אם מביטים על אוסף כלל המילים בקוד \ C כאשר מכל מילה מתעלמים מ-\ d-1 האותיות הראשונות (כלומר, הסיפא של המילה באורך אותיות), עדיין יהיו כל \ M הסיפאות שונות זו מזו, כיוון שמרחק הקוד \ C הוא לפחות \ d. מתקבל כי.
קודי MDS
קוד בו מתקיים השוויון בחסם סינגלטון נקרא קוד מופרד מקסימלית (MDS - Maximum Distance Separable). דוגמאות לקודים מסוג זה:
משפט ריום
משפט ריום היה משפט ראווה שיזמו שלטונות צרפת של וישי במטרה להוכיח כי מנהיגי הרפובליקה הצרפתית השלישית אחראים לתבוסה במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה. המשפט נערך בשנת 1942 בעיר ריום.
המשפט לא התנהל כמתוכנן. הנאשמים הצליחו לרוב להדוף את ההאשמות נגדם, והכיסוי בעיתונות הבינלאומית היה כיסוי אוהד. במרץ 1942 הושעה המשפט, ובמאי 1943 הוכרז על הפסקתו הסופית.
הנאשמים במשפט ריום
הנאשמים במשפט היו:
מהלך המשפט
בכוונת התביעה היה להביא יותר מ-400 עדים, ביניהם חיילים שיעידו כי עם פתיחת המתקפה הגרמנית סבל הצבא מחוסר בציוד. כוונת התביעה הייתה להוכיח כי החקיקה הסוציאלית בה תמך בלום, שבוע העבודה בן 40 השעות שהנהיג, החופשות בתשלום וההלאמה של מפעלים מסוימים פגעו בחוסנה הכלכלי של צרפת וביכולתה להתכונן למלחמה, וכי הנאשמים לא פעלו מספיק "לדיכוי אלמנטים חתרניים ומהפכניים". כן הייתה למשפט מטרה נוספת - להוכיח כי האשמה בפרוץ המלחמה אינה על גרמניה, כי אם על שלטונות צרפת בשנים שקדמו למלחמה. הכנת המשפט נמשכה באיטיות מהיום בו הוציא פטן את הצו, ופתיחתו התמהמהה. שמונה תובעים שעסקו בהכנת המשפט התפטרו, מכיוון שלא רצו להיות קשורים במשפט זה.
בשל ההקשר הבינלאומי, והלחץ הגרמני שנבע בין היתר בעקבות מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ביוני 1941, ושחיקת מעמדו של משטר וישי בדעת הקהל, החליט פטן להאיץ את ההליכים. הוא הכריז ברדיו כי הוא עצמו יטען כנגד הנאשמים, לאחר שהתייעץ עם "מועצת הצדק הפוליטי" (Conseil de justice politique) שהקים. לאחר מכן החליט למחוק את האישומים כנגד מאנדל וריינו, ללא כל סיבה (השניים נותרו במאסר, ונמסרו לגרמנים. מנדל נרצח לאחר מכן על ידי אנשי המיליס). ב-19 בפברואר 1942 נפתח המשפט בעיר ריום. אב בית הדין, השופט פייר קאו, איפשר לנאשמים להגן על עצמם באופן הוגן. גמלאן, מפקדו של הצבא הצרפתי לשעבר, סירב להכיר בסמכות בית המשפט, ושתק. לה שאמבר וז'אקומט נתפסו כדמויות משניות, ועיקר נטל ההגנה הוטל על כתפיהם של דאלאדיה ובלום. בלום, שהיה עורך דין מיומן, ונואם מוכשר, חקר בעצמו את עדי ההגנה, וחשף את השקרים ואי הלגיטימיות שבאישומים. הוא הוכיח כי עיקר הקיצוצים בתקציב הביטחון נעשו בממשלות בהן ישבו ראשי וישי, פטן ולאוואל. כן הוכיח כי תחת שלטון "החזית העממית" נעשו ההכנות הנמרצות ביותר למלחמה משנת 1918. הנאשמים השכילו להרחיב את טווח העדויות מעבר לתקופה נשוא האישומים, והראו כי האחריות לכישלון הצבא הצרפתי הייתה בעיקרה כישלון כולל של המטה הכללי הצרפתי. כן הראו כי הסכם הכניעה עליו חתמה ממשלת וישי נחתם כאשר היה עוד הצבא הצרפתי בעל כוח לחימה. דאלאדיה אף העז להזכיר באולם המשפט את שמו של דה גול.
עיתונאים ממדינות נייטרליות הורשו לסקר את המשפט, וסיקור זה הביך את ממשלת וישי. הסיקור כפר בלגיטימיות של בית המשפט, ועורר סימפתיה כלפי הנאשמים בארצות רבות. העיתונות בצרפת סיקרה את תחילת המשפט בהתלהבות, אך ככל שהתקדם המשפט המעיטה בסיקור.
התפתחויות אלו עוררו את זעמו של היטלר. באמצעות נציגו בפריז, אוטו אבץ הורה ללאוואל להשהות את המשפט. ב-14 באפריל 1942 הושהה המשפט, כביכול על מנת "לאסוף מידע נוסף". ב-21 במאי 1943 הוכרז על ביטול המשפט. בלום ודאלאדיה הוגלו לגרמניה ונשלחו למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם נותרו עד לסיום המלחמה.
ביריאווזה
ביריאווזה (תעתיק Biryawaza; באכדית MBir5-ia-wa-za) בנו של שוטרנה (Šutarna), היה שליט דמשק בסביבות אמצע המאה ה-14 לפנה"ס. הוא היה מלך-ואסל נאמן למצרים ותקופת שלטונו החלה בסוף תקופתו של אמנחותפ השלישי והסתיימה בשנותיו הראשונות של אחנתון.
השם ביריאווזה הוא בשפה הודו-אירופאית וייתכן שהיה מקבוצת המריאנו (Maryannu) בדומה לעם ששלט במיתני ולחתים.
הוא מופיע מספר פעמים במכתבי אל-עמארנה: בא"ע 250 השליט המצרי מצווה עליו לנקוט בפעולה צבאית כנגד בניו של לבאיה, ובא"ע 151 מוזכרת מתקפה של אבי-מילכי שליט צור על ממלכתו ובמכתבים אחרים מצוינים התכתשויות נוספות עם איטקאמה, שליט קדש וכן עם אזורי, שליט האמורו.
ביריאווזה מופיע גם במכתב א"ע 197. במכתב זה הוא מואשם על ידי פרעה שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, וארץ תַּחְשׁ. הוא מופיע גם במכתבים 194, 195, ו-196.
דוקטור סטריינג'לאב
דוקטור סטריינג'לאב (באנגלית: Dr. Strangelove or: How I Learned to Stop Worrying and Love the Bomb, תרגום: דוקטור סטריינג'לאב או: איך למדתי להפסיק לדאוג ולאהוב את הפצצה), סרטו של סטנלי קובריק מ־1964, הוא קומדיה שחורה וסאטירה על המלחמה הקרה, על דוקטרינת ההשמדה ההדדית ומאזן האימה. הכוכב הראשי בסרט הוא פיטר סלרס, המגלם שלוש דמויות שונות. הסרט מבוסס במידת מה על הספר "Red Alert" מאת פיטר ג'ורג'.
עלילה
עלילת הסרט מספרת על גנרל מחיל האוויר האמריקני, ג'ק ד. ריפר, המחליט ליזום מלחמה גרעינית בחששו מפני קנוניה קומוניסטית לזהם את מי השתייה בפלואוריד ולאיים על "נוזלי הגוף היקרים" של בני העם האמריקני. חששו של ריפר מפלואוריד נובע כנראה מאין-אונות אותה ייחס לשתיית מים שהועשרו בחומר. ריפר פוקד על טייסיו לתקוף על פי תוכנית תקיפה R, בידיעה שמתווה התוכנית יקשה מאוד על יצירת קשר עם הטייסים ללא צופן בעל 3 אותיות Peace On Earth - POE המצוי רק בידיו, נועל עצמו בבסיס ומקווה שהמתקפה תצית מלחמה גרעינית כוללת.
שלושה אנשים יכולים למנוע את הקטסטרופה, ואת כולם מגלם פיטר סלרס. ד"ר סטריינג'לאב, מדען גרמני נאצי לשעבר (שמו הגרמני, לפני האנגלוז, היה מרקווירדיגליבה) שהוא עתה יועץ מדעי בכיר בבית הלבן, הסובל מתסמונת הגף הזרה ולכן אחת מידיו איננה נשמעת לו ומאיימת לחנקו; נשיא אמריקני חלש ואנמי, מרקין מפלי; ואלוף-משנה בריטי ליונל מנדרייק, היחיד היכול לתקשר עם ריפר.
אל חדר המלחמה בבית הלבן מובא השגריר הסובייטי, למורת רוחו של הגנרל "באק" טרג'ידסן. השגריר מספר כי ברית המועצות בנתה מכשיר אוטומטי שאינו ניתן לנטרול, "מכונת יום הדין", שתוכנת להגיב לכל תקיפה בהפעלת סדרה של פצצות ממולחות. דהיינו, פצצות אטום מועשרות ב"קובלט תוריום ג'י", חומר רדיואקטיבי חזק ומסוכן במיוחד. השפעות "מכונת יום הדין" יהרסו בתוך חודשיים את כל החי והצומח על שטח כדור הארץ ויהפכו אותו למקום שבלתי ראוי למחיה במשך כ-93 שנים. ד"ר סטריינג'לאב מתערב בשיחה וטוען כי "מכונת יום הדין" הייתה הרתעה מושלמת לו קיומה היה ידוע; השגריר הסובייטי עונה כי ראש ממשלת ברית המועצות תכנן להכריז עליה בשבוע שלאחר מכן. טרג'ידסון השש אלי קרב ממליץ לנשיא להורות על מכה גרעינית יזומה, משום שלא ניתן לעצור את המפציצים ו"ברגע שהם יפגעו במטרות, הרוסים ישתגעו לחלוטין ויירו את כל מה שיש להם" ולכן כדאי לפעול ראשונים. הוא מרגיע את מפלי בהבטיחו שאם צעד כזה יינקט, "נספוג אבדות אזרחיות סבירות לחלוטין של בין עשרה לעשרים מיליון." הנשיא מסרב בקור.
בבסיס הצבאי, מנדרייק מצליח לבסוף לשכנע את ריפר. הגנרל רושם על דף במשרדו את הקוד לצופן הסודי, ומתאבד. הקוד מועבר בהצלחה לכל המטוסים, מלבד אחד. מפציץ בי-52 זה מוטס על ידי רב-סרן "קינג" קונג, טקסני תמהוני ומסור לתפקידו. טיל קרקע-אוויר סובייטי הרס את מכשיר הקשר שלו, ולכן אי-אפשר להחזירו לאחור. על אף שספגו נזק רב, ולמרות שאנשי חדר המלחמה מסייעים לפיקוד ההגנה האווירית הסובייטית בניסיונות להפילו, אנשי הצוות מגיעים ליעדם. "קונג" מטיל את הפצצה ידנית בגלל הנזק למטוס ורוכב עליה בעצמו כשהוא מנופף בכובעו, והמטרה על הקרקע מושמדת בפיצוץ אטומי. "מכונת יום הדין" מופעלת.
במקביל לשיגור, סטריינג'לאב מציע לנשיא לאסוף כמה מאות אלפי אנשים שיחיו בתחתיות מכרות עמוקים אליהם לא תוכל הקרינה להגיע במאה הבאה. מפלי תוהה אם הניצולים הללו לא יהיו המומים וכואבים לנוכח השמדת כל קרוביהם וכדור הארץ עד שיסרבו להמשיך לחיות בפירים, אך טרג'ידסן מסיט את הדיון ותוהה כיצד להתכונן להמשך המלחמה הקרה ברגע בו אפשר יהיה שוב לאכלס את פני השטח ומה יש לעשות כדי למנוע מהסובייטים להשתלט על פירים נוספים שיאפשרו לקבוצות השורדים שלהם להתרבות בהיקף יותר ולנצח בעוד מאה שנה: "אדוני הנשיא, איננו יכולים להרשות פער פירי מכרה!" סטריינג'לאב מצליח לקום מהכיסא, להפתעתו, וצועק בשמחה: "מיין פיהרר, אני יכול ללכת!" באותו הרגע מופעל נשק יום הדין הסובייטי והסרט מסתיים במונטאז' של פיצוצים גרעיניים כשברקע מתנגן השיר "We'll Meet Again" בביצוע הזמרת ורה לין.