cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמישלי
יהדות קמישלי
לאחר הכרזת האו"ם בכ"ט בנובמבר על תוכנית החלוקה הורע משמעותית מעמד היהודים בעיר, והם נתפסו בעיני השלטונות והמקומיים כציונים ובוגדים. בתחילה, פוטרו כל היהודים מעבודותם במשרדי הממשלה. לאחר מכן החלו פרעות ומקרי שוד רבים כנגד יהודי העיר והוטלו עליהם מגבלות ואיסורים רבים, כמו האיסור לבקר בגנים ציבוריים ובתי קולנוע. כמו כן, נשים יהודיות רבות נאסרו ולאחר מכן הובאו לבית הכנסת המקומי שם הוכו לעיני כל. מספר צעירות אף נחטפו ולא נודע מה עלה בגורלן. כל זאת בעידוד ותמיכת השלטונות. הקהילה היהודית של קמישלי שקעה בבעיות כלכליות, וסבלה מרעב ומחלות. (ראו גם פרעות חלב (1947))
בשנת 1963 ירד מספר היהודים בעיר ל-800 נפשות לאחר שרוב יהודי העיר בחרו לעלות לישראל, ולאחר מלחמת ששת הימים נשארו בה 150 איש בלבד. כיום נשארה בקמישלי קהילה יהודית קטנה, שנאסר עליה מגע עם גורמים חיצוניים וכל יום מוטל עליה עוצר עם השקיעה.
ספריית שטראשון
ספריית שְׂטרָאשוּן הייתה ספרייה בעיר וילנה, מרכז התרבות היהודית של צפון-מערב רוסיה, שהייתה ידועה בכל רחבי העולם היהודי. נוסדה מאוסף הספרים של מתתיהו שטראשון, חוקר ומשכיל עברי שהיה ביבליופיל, שהקדיש לספרייתו את מיטב כספו וכוחותיו. הוא הצליח לרכוש עבור ספרייתו עותקים נדירים של ספרים תורניים מימי ראשית הדפוס, ואף כמה אינקונבולות, ובהם "מבחר הפנינים" של שלמה אבן-גבירול, אחד הספרים העבריים הראשונים שנדפסו עם המצאת הדפוס.
היסטוריה
מתתיהו שטראשון (בנו של שמואל שטראשון בעל הגהות הרש"ש על הש"ס), שנפטר בשנת 1885, הוריש את ספרייתו, ובה 5,739 כרכים (מספר עצום לגבי אמצע המאה התשע עשרה), לקהילת וילנה. בשנת 1889 יצא בברלין לאור הספר "ליקוטי שושנים", שהוא קטלוג המפרט את כל הספרים שבאוסף. בשנת 1892 נפתחה הספרייה לציבור, בבית שבו התגורר מתתיהו שטראשון, על ידי המשכיל הלל נח מגיד שטיינשניידר.
בשנת 1901 עברה למבנה חדש בחצר בית הכנסת הגדול של וילנה. בשנת 1902 היא נפתחה לקהל, והייתה מהספריות הציבוריות היהודיות הגדולות והחשובות בעולם.
מנהל הספרייה היה שמואל שטראשון, ולאחריו יצחק שטראשון. הספרן הראשי היה חייקל לונסקי, שנשא במשרה זו עד לחיסול הספרייה בידי הנאצים.
אחד מאוצרותיה של "ספריית שטראשון" היה "ספר המבקרים" הייחודי שלה, שבו רשמו את רשמיהם גדולי הספרות היהודית והעברית, ובהם ח"נ ביאליק, שלום עליכם, דוד ברגלסון, תיאודור הרצל, ברל כצנלסון, מארק שאגאל, ורבים אחרים.
ספריית שטראשון וספרניה עמדו בקשר רצוף עם בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, שהוקם בירושלים.
בשנות השלושים היו בספרייה כ-35,000 כרכים. לאחר כיבוש וילנה בידי הנאצים, פעלה הספרייה בגטו וילנה. היא זכתה לפריחה עם מנויים רבים, למרות שרבים נשלחו באקציות למחנות ההשמדה. בנובמבר 1942 ערכה הספרייה אירוע חגיגי לכבוד השאלת הספר המאה אלף. קבוצת יהודים מהגטו, שכונתה "בריגדת הנייר", החלה במבצע להצלת הספרים והמסמכים היהודיים החשובים מהספרייה ומהארכיון בווילנה, בהסתירה אותם בסביבת הגטו. לקראת חיסול הגטו, חמסו הנאצים את האינקונבולות ושלחו את הספרנים, כמו את יתר תושבי הגטו, למוות בפונאר. אוצרות הספרייה הועברו בארגזים למחסן בפרנקפורט.
עם כיבוש גרמניה בשנת 1945, מצא הצבא האמריקאי את מחסן הספרים בפרנקפורט, ובו שלושה מיליון ספרים שנגזלו מיהודים, ובהם 25,000 ספרים שמקורם בספריית שטראשון. חלקם הועברו לייווא (YIVO) בניו יורק, וחלקם לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים. את הספרים התורניים הכפולים שהגיעו לייווא, חלקם כאמור מספריית שטראשון, מסר המכון לספרייה התורנית המרכזית שבהיכל שלמה, בהנהלת צבי הרכבי, מצאצאי שטראשון. חודשים לאחר מכן עלתה בישראל דרישה להעברת יתר שרידי הספרייה להיכל שלמה.
במהלך השנים נעלמו מהיכל שלמה ספרים יקרי-ערך, ואחרים נמכרו על ידי הנהלת הספרייה לגורמים שונים.
חום (פיזיקה)
חום הוא מושג בפיזיקה המתאר מעבר של אנרגיה מגוף אחד למשנהו. מעבר זה יכול להיגרם כתוצאה ממגע ביניהם, כגון בתנור חימום; כתוצאה מערבוב, כגון במיזוג אוויר; או כתוצאה מקרינה, כגון בחימום בעזרת לייזר (הולכה, הסעה וקרינה). ענף הפיזיקה העוסק בחום קרוי "תרמודינמיקה". החום קשור באופן הדוק לעובדה שהעולם בנוי ממספר אדיר של חלקיקים מיקרוסקופיים. כאשר אנרגיה עוברת בין מערכות בעזרת אינטראקציות רבות מאוד של מספר גדול של חלקיקים, מדובר במעבר חום.
בלשון הדיבור המילה "חם" מתייחסת לטמפרטורה של עצם, אולם מבחינה פיזיקלית חום הוא מושג שונה מטמפרטורה. טעות נפוצה נוספת קושרת את החום לאנרגיה הפנימית או לאנרגיה התרמית של גוף, אולם מדובר במושגים פיזיקליים שונים. חום אינו מתייחס לאנרגיה שמצויה בתוך גוף כלשהו אלא רק לאנרגיה העוברת מגוף אחד לאחר.
חום כמעבר אנרגיה
כאשר אנרגיה עוברת מגוף אחד לאחר, ישנם שני תרחישים אפשריים:
כאשר אנו מביטים בגופים מַקְרוֹסקופיים, איננו לוקחים בחשבון את העובדה שהם בנויים ממספר עצום של חלקיקים מיקרוסקופיים (אטומים). אנו מבחינים בתכונות המקרוסקופיות שלהם, כגון נפח, מסה וכדומה. נובע מכך שיש הרבה דרגות חופש "נסתרות" - דרגות חופש מיקרוסקופיות. כאשר אנרגיה עוברת בין גופים כתוצאה מאינטראקציות ברמה המיקרוסקופית, מדובר בתהליך של מעבר חום.
חום כצורת אנרגיה
ברגע שאנרגיה נמצאת במערכת מסוימת (למשל גז חלקיקים במכל), אין הבדל אם היא הגיעה לשם כתוצאה ממעבר חום או מעבודה פיזיקלית כלשהי. לדוגמה, ניתן להביא גז לטמפרטורה מסוימת על ידי דחיסתו עם בוכנה (עבודה מכנית), או לחלופין על ידי חימומו בעזרת מבער (מעבר חום). המצב הסופי של הגז זהה בשני המקרים. לפיכך אין אפשרות לחשוב על תהליך החימום כעל "אחסון" של כמות חום מסוימת בגז. במובן זה חום שונה מאנרגיות אחרות שניתנות לזיהוי, כגון אנרגיה אלקטרומגנטית או אנרגיה קינטית.
חום וטמפרטורה
חום וטמפרטורה אינם זהים: טמפרטורה היא מדד המדרג את הגופים על רצף הקובע את כיוון מעבר החום, בעוד שהחום הוא האנרגיה שעוברת מגוף בעל טמפרטורה גבוהה לגוף בעל טמפרטורה נמוכה. (לא מוגדר מושג של קור בפיזיקה - כאשר גוף אחד מחמם גוף אחר, קרי, מעביר אליו אנרגיה, אזי הוא עצמו מתקרר, קרי, מאבד אנרגיה). יכול להיות שאותה כמות של חום תביא חומרים שונים לטמפרטורה שונה. לכן מים, למשל, יצרכו יותר אנרגיה משמן כדי לעלות לאותה טמפרטורה. התוצאה היא ששמן יתחמם מהר יותר ממים, על אש בעוצמה זהה. ההבדל בין החומרים הוא בגודל הקרוי קיבול חום.
חום ותרמודינמיקה
העבודה מסומנת במינוס מכיוון שאם המערכת היא זו שביצעה את העבודה, היא תאבד אנרגיה פנימית. לעומת זאת, אם נעשתה עבודה על המערכת, היא תרוויח אנרגיה פנימית. עבור המערכת שעושה את העבודה, העבודה עצמה חיובית, ועל כן נצרך להוסיף את המינוס.
חום (Q) נמדד ביחידות מידה של אנרגיה (ג'אול, קלוריות, ארג וכדומה) ולא במעלות. מעלות צלזיוס, קלווין, ופרנהייט משמשות למדידת הטמפרטורה.
בלשון הדיבור מתייחסים לחום בתור מושג נרדף לאנרגיה תרמית, שהיא למעשה האנרגיה הפנימית של מערכת תרמודינמית.
המרה של עבודה מכנית לחום
פעמים רבות אומרים כי "אנרגיה מתבזבזת והופכת לחום" או כי "חיכוך יוצר חום". השימוש במילה "חום" במשפטים כגון אלה הוא שגוי חלקית. מדובר במעבר של אנרגיה מצורה ידועה (כגון אנרגיה מכנית) לתוך דרגות החופש המיקרוסקופיות. בהיעדר מושג טוב יותר (ייתכן ש"תרמליזציה" הוא המושג הנכון ביותר) אומרים כי "נוצר חום", או כי האנרגיה "הופכת לחום", אף על פי שהאנרגיה למעשה הפכה לסכום של אנרגיות מיקרוסקופיות רבות ממגוון סוגים (אנרגיה קינטית של החלקיקים, אנרגיה אלקטרומגנטית של האינטראקציות המיקרוסקופיות ביניהם וכדומה).
אירואל תעופה
אירואל נתיבי אוויר הייתה חברת תעופה ישראלית שהוקמה בשנת 1993 ופשטה רגל בשנת 2000.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1993 על ידי מיקי ויינשטיין. בשנת 1997 רכש מנכ"ל אל על לשעבר רפי הר-לב 25% מהמניות.
בתחילת דרכה נחכרו 3 מטוסי גראמן גאלפסטרים 1 ששימשו עבור טיסות בקווים קצרים ופנים ארציים. החברה גם הפעילה מטוס מנהלים מדגם וסטווינד מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. המטוס שימש לטיסות מנהלים ונשכר מספר פעמים לצורך הטסת ראשי הממשלה יצחק רבין ובנימין נתניהו.
בשנת 1997 החברה חכרה מטוסי בומברדיה דאש 8 מחברה קנדית, גם הם שימשו עבור קווים קצרים ופנים ארציים. בין השאר ביצעה אירואל במטוסי הדאש 8 טיסות עבור אל-על בין נמל התעופה חיפה ללרנקה.
במרץ 1998, התמודדה במכרז למפעיל קו טיסות שני לשדה התעופה ראש פינה ומנחת קריית שמונה, אך לא זכתה בו.
בקיץ 1998 הייתה אירואל חברת השכר הישראלית השנייה בגודלה לאחר סאן-דור, והטיסה 40 אלף נוסעים ליעדים קרובים (יוון וטורקיה). היא הפעילה גם את הקו בין תל אביב לניקוסיה עבור אל-על וסייפרוס-איירווייס הקפריסאית.
באפריל 1999, החלה להפעיל עבור אל-על את קו הטיסות הסדיר מתל אביב לעמאן שכלל 3 טיסות שבועיות. הקו פעל עד נובמבר 1999, לאחר שחברת אירואל הפסיקה את פעילותה.
ביול 1999, נחתמה גם עסקה עם אל על לרכישת שני מטוס בואינג 737-200, לאחר משא ומתן של מספר חודשים, תמורת כ-13 מיליון דולר, שכל אחד מהם מסוגל לשאת 120 נוסעים לטווחים בינוניים. העסקה כללה במקור שני מטוסים שהיו אמורים לשרת את החברה, אך רק מטוס אחד שירת את החברה. המטוס שימש לטיסות שכר להונגריה.
בנובמבר 1999, בקשה צו להקפאת הליכים עקב חובות של 4.5 מיליון דולר, זמן קצר אחר כך נסגרה.
צי המטוסים
צי המטוסים של אירואל נתיבי אוויר כלל את המטוסים הבאים:
מטוס הבואינג 737-200 של החברה התחיל את שירותו באל על בשנת 1982, בשנת 1988 הוא הוחכר לחברת Lan Chile ובאותה שנה חזר לשרת באל על. בשנת 1989 המטוס הוחכר לארקיע ובשנת 1999 הוא הוחכר לאירואל נתיבי אוויר, אך מכיוון שזו פשטה רגל הוא הוחזר למפעיל המקורי ונמכר לחברה דרום אפריקאית בשם Nationwide Air Charter והוצא משירות בשנת 2008 עקב פשיטת הרגל של החברה.
מטוסי הדאש 8 התחילו את שירותם בחברת TABA בשנת 1991, לאחר מכן בשנת 1996 שירתו בחברת DAC Air, בשנת 1998 חכרה אירואל נתיבי אוויר את המטוסים ובשנת 2000, בסמוך לפשיטת הרגל של החברה, הם הועברו לחברות תעופה אחרות. החל משנת 2007 הם שירתו בחברת LIAT עד שהוצאו משירות בשנת 2015.
מטוסי ה גראמן גאלפסטרים 1 היו חכורים מחברת תעופה צרפתית, המטוס שהושאר עם אות קריאה צרפתי (F-GFIB) התחיל לשרת בשנת 1988, המטוסים האחרים שהיו רשומים עם אות קריאה ישראלי (4X-ARG, 4X-ARV) התחילו לשרת בשנת 1964.
חוק רכישת מקרקעים (אישור פעולות ופיצויים)
חוק רכישת מקרקעים (אישור פעולות ופיצויים) התשי"ג-1953 (בקיצור: חר"ם) הוא חוק שהתיר למשך שנה ורטרואקטיבית הפקעת קרקעות בידי הממשלה, בעיקר של ערבים, שלאחר מלחמת העצמאות הוקצו ברובם לבסיסי צבא או ליישובים יהודיים.
תוכן החוק
החוק לא דרש שתינתן לבעלים הודעה על הצו, ולחלק מהבעלים נודע על ההפקעה, לטענתם, רק שנים רבות אחריה.
היסטוריה
החל מסוף 1950 החלו ערבים ישראלים להגיש תביעות לבתי משפט בישראל בדרישה להשיב להם קרקעות שהוחרמו מהם. באוגוסט 1951 הקים שר החוץ משה שרת ועדה לבחינת הבעיה והוועדה המליצה לחוקק חוק שתכשיר באופן רטרואקטיבי את החרמת הקרקעות ללא קשר לשאלה אם הבעלים היו נפקדים.
החוק אושר בכנסת ב-10 במרץ 1953 ברוב של 22 ח"כים מסיעות הקואליציה, נגד 5 ממק"י, סיעת שמאל של משה סנה וג'בר מועדי מהרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל. חברי חרות ואברהם כלפון ממפא"י נמנעו, ואילו חברי מפ"ם (שהייתה באופוזיציה) נעדרו מההצבעה. הוא פורסם ברשומות ב-20 במרץ 1953. במשך השנה שהחוק חל הוציא שר האוצר 465 צווים שנגעו לקרקעות בשטח שמוערך ב-1,200 קילומטר רבוע. על פי ההערכות, כ-325,000 דונם היו קרקעות בבכעלות ערבים והשאר היו אדמות מדינה (כולל נכסי נפקדים) וקרקעות בנגב שהיו בשימוש של בדואים. החוק שימש בין השאר להפקעת קרקעות כפרי איקרית ובירעם. ערביי ישראל קיימו אספות מחאה כנגד החוק ברחבי המדינה. רבים מהערבים לא פנו לקבלת פיצוי. הסבר אחד שניתן לכך היה שהם סירבו לבקש פיצוי מכיוון שראו בכך הכרה בהפקעה. הסבר אחר שניתן לגבי חלק מבעלי הקרקעות היה שלאור עליית מחירי הקרקעות קיוו הבעלים לפיצויים יותר גבוהים אם ימתינו.
החל משנת 1956 הפעילה הממשלה לחצים על ערבים כדי שיסכימו לקחת פיצוי על קרקעות שהופקעו. בין השאר הותנו החכרת קרקעות מהמדינה, מתן היתרי בנייה וסיוע בבניית בתים בהסכמה לקבל את הפיצויים.
הפיצוי שניתן בהתאם לערך הקרקע בתחילת 1950 היה נמוך משמעותית מהערך בעת מתן הפיצוי שכן בעת כניסת החוק לתוקפו כבר איבדה הלירה ישראלית 80% מערכה. על פי הערכות, ערך הקרקע ב-1953 היה פי 14-16 מערכו בשנת 1950, בין השאר בגלל ירידת ערך הלירה. בשנת 1959 הועלה הפיצוי על סמך מסקנות ועדת הערכה מיוחדת שרוב חבריה היו ערבים והפיצוי הגיע קרוב למחיר השוק בגליל, הגם שבמשולש הפיצוי עדיין היה נמוך משמעותית. בשנת 1961 הועלה הפיצוי בעוד 15%. במקרה ספציפי בסוף 1999, הוצע למערערים שהביאו הערכת שמאי שקרקע שווה 92,000 דולר אמריקאי, פיצוי בסך 32,406 ש"ח.
פולמוס
ההצדקה שניתנה לחוק הייתה שהוא פועל בהתאם לחוק המחלול הכלול בחוק הקרקעות העותמאני על פיו מי שקיבל קרקע מכוח חזקה ונטש אותה למשך שלוש שנים איבד את זכותו בקרקע. נטען שמכיוון שבעלי הקרקעות זכו בקרקע מכוח חזקה הרי שאם אינם משתמשים בה הם איבדו את זכותם, כמו שדייר מוגן מאבד את זכותו אם אינו גר בדירה.
אגודת "איחוד" שהייתה מעין המשך ל"ברית שלום" יצאה במכתב גלוי לועדת חוקה, חוק ומשפט נגד החוק בו נכתב: "לא על רכישת מקרקעין – כאילו מרצונם הטוב של כל הצדדים — מדובר בו אלא על הפקעת מקרקעין, אשר נתפסו באופן שרירותי ובלתי חוקי ... החוק הזה נותן גושפנקא חוקית למעשים פליליים". בנוסף טענה האגודה כנגד חקיקת חוק המפקיע רכוש במליונים בלי לתת לנפגעים זכות ערעור.
על חוק רכישת מקרקעים כתבה השופטת דורית ביניש את הדברים הבאים:
פסיקה
במספר פסקי דין דן בית המשפט העליון במשמעות של הביטוי צורכי פיתוח והתיישבות חיוניים ופירש אותם במובן רחב ככוללים "פעולות לרוב הצריכות לפיתוחה של המדינה בכלל" ובין השאר שמורת טבע, מגורים, תעשייה, חקלאות, מרעה, כבישים ויער.
בית המשפט העליון, בתביעה יונס נגד שר האוצר, קבע שחתימת שר האוצר על צו הפקעה מהווה ראיה לכך שתנאי החוק מולאו ושאין חובה על שר האוצר לתת לבעל הקרקע הזדמנות לטעון את טענותיו. בנוסף, קבע בית המשפט שהחוק חל על מי שלא יכל לעבד את האדמה בגלל צו שניתן על ידי המדינה. בית המשפט שב וקבע ש"ערכה ההוכחתי של התעודה שהוציא שר האוצר מכוח סמכותו שבחוק רכישת מקרקעים, הוא מוחלט, ולא ניתן לתקוף את האמור בה". עם זאת, בשנת 2010 פתח בג"ץ פתח לדיון לגופו של עניין בעתירה כנגד הפקעה על פי החוק, לאחר שנטען שבמשך 50 שנה לא נעשה דבר כדי לממש את ההפקעה.
הסמכות לדון בהשגות על הפקעה על פי החוק נתונה לבג"ץ. עם זאת, נקבע שבעת ביצוע הסדר מקרקעין בבית המשפט המחוזי, רשאי בית המשפט לדון גם בטענות נגד ההפקעה. עם זאת, נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, ציין:
אנדרטת הסובלנות
פסל הסובלנות הוא פסל הממוקם בטיילת ארמון הנציב, סמוך למטה האו"ם, בין שכונת ארמון הנציב לשכונת ג'בל מוכבר. הפסל נתרם על ידי איש העסקים הפולני אלכסנדר גודזובאטי (Gudzowaty), במטרה לקדם את השלום והסובלנות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
יצירה
את הפסל עיצב האמן הפולני צ'סלב דז'וויגאי (Dźwigaj), אשר לצורך כך ביקר כמה פעמים בירושלים. הוא תכנן פסל שצורתו כשל שני חצאי עמוד שבור, שבמרכזו עולה וצומח עץ זית. ענפי העץ ועליו המוזהבים נראים כמנסים לאחות את השבר לקרב את שני החצאים.
הפסל הוכן בפולין, הובא לישראל בחלקים והורכב בארץ על ידי אנשי מקצוע בפיקוחו הצמוד של האמן. גובהו של הפסל כ-17 מטרים והוא עשוי מברונזה. עלות הקמת הפסל והגן היא כמיליון וחצי דולר. סביב הפסל נבנתה גינה ציבורית בשם "גן הסובלנות", שתוכנן על ידי האדריכל שלמה אהרונסון. בגן מוצב "קיר הסובלנות" עליו חקוקים שמות עמים, ערים וגופים בעולם שהביעו הזדהות עם רעיון הסובלנות.
הפסל נחנך ב-15 בספטמבר 2008 במעמד נשיא פולין לשעבר, לך ואלנסה, שר המדע והספורט ראלב מג'אדלה וכ-50 ראשי ערים מכל העולם, אשר שהו בירושלים במסגרת כנס ראשי ערים בינלאומי. אחרי הטקס ייסדו ראשי העיר אורי לופוליאנסקי ולך ואלנסה את "פורום הסובלנות", שנועד לעודד סובלנות בשתי המדינות.
גרגוריוס האחד עשר
גרגוריוס האחד עשר (בלטינית: Gregorius XI), ששמו המקורי פייר רוז'ה דה בופורט, (בערך 1330 – 27 במרץ 1378) כיהן כאפיפיור, והיה אחד מאפיפיורי אביניון בין השנים 1370 ו-1378.
נולד למשפחת אצילים עשירה בטירה המשפחתית ברוזייה-ד'אגלטון בחבל לימוזן שבצרפת. היה אחיינו של האפיפיור קלמנס השישי שמינה אותו לקרדינל בגיל 18 בלבד. למד באוניברסיטה של העיר פרוג'ה שבאיטליה וקיבל תואר דוקטור לתאולוגיה. אחרי מות האפיפיור אורבנוס החמישי נבחר לאפיפיור ובחר לעצמו את השם גרגוריוס האחד עשר.
במהלך כהונתו ננקטו צעדים נמרצים נגד מעשים שהממסד הדתי ראה ככפירה, בגרמניה, אנגליה ומקומות אחרים באירופה. נעשה ניסיון לחולל רפורמציה במסדרים הנזיריים. תשע עשרה ההצעות של ג'ון ויקליף ושלושה עשר הסעיפים של ה"זאקסנשפיגל" גונו באופן רשמי על ידיו בשנת 1373.
קודמו של גרגוריוס האחד עשר, האפיפיור אורבנוס החמישי, מינה צרפתים רבים לשליחים ולמושלים בנחלות הכנסייה שבמרכז איטליה. צרפתים אלה שמצאו את עצמם בסביבה עוינת הקימו מבצרים לביטחונם. הם גבו מסים ללא אבחנה, התנהגו בעריצות ועוררו את זעמם של האיטלקים. ב-1375 פרץ מרד נגד הצרפתים באיטליה. קתרינה מסיינה דרשה מגרגוריוס האחד עשר לפטר את שליחי הכנסייה באיטליה. העיר פירנצה התייצבה בראש המרד. ב-1376 נראה היה כי האפיפיור איבד את שליטתו בנחלותיו שבמרכז איטליה. גרגוריוס האחד עשר האשים את אנשי פירנצה בהסתה למרד וציווה עליהם להישמע לשליחיו באיטליה. הוא הטיל עליהם חרם והכריז עליהם כפושעים. אנשי פירנצה הגיבו בהחרמת רכוש הכנסייה בעירם, עצרו ואף הוציאו להורג כמרים שהתנגדו להם, וביקשו מאנשי רומא להצטרף למרד. גרגוריוס האחד עשר הודיע לאנשי רומא שאם יישארו נאמנים לו, יחזיר את מושב האפיפיור מאביניון לרומא.
בינתיים שלח גרגוריוס האחד עשר שכירי חרב לאיטליה שביצעו שם מעשי אכזריות נוראים. בעיר ססאנה הם הרגו את כל התושבים: גברים, נשים וילדים. קתרינה מסיינה הביעה את הזדעזעותה באיגרת ששלחה לאפיפיור באביניון. פירנצה הזמינה את קתרינה להצטרף למשלחת אל גרגוריוס האחד עשר. קתרינה מסיינה הגיעה לאביניון, גינתה את השחיתות בחצר האפיפיור ודרשה ממנו להחזיר את מושבו לרומא. גרגוריוס האחד עשר הגיע לרומא ב-27 בינואר 1377, אך בגלל דאגה לביטחונו התיישב בעיירה אניאני שממזרח לעיר. שליחיו האיצו באוכלוסיית ערי איטליה להשלים עם הכנסייה. לבסוף הושגה פשרה והאפיפיור נכנס שוב לרומא ב-7 בנובמבר 1377.
אסיא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרס רמת גן לספרות
פרס רמת גן לספרות הוא פרס ספרותי המוענק מטעם עיריית רמת גן, בשש קטגוריות, במהלך שבוע הספר העברי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 הוענקו פרס רמת גן לספרות יפה, ופרס למדן לספרות ילדים, על שם יצחק למדן. בהמשך צורפו אליהם פרס למחשבת ישראל ופרס ליצירה בתחום הפולקלור על שם ש. אנ-סקי. הענקת הפרסים פסקה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
הפרס חודש במתכונתו הנוכחית בשנת 2010. בשנת 2014 עמד סכום הפרס בכל קטגוריה על 25,000 ש"ח. בשנת 2019 הוחלט על הקפאת הפרס, בגלל גירעון תקציבי. מאז לא חולק הפרס.
פרס לספרות יפה
במחצית הראשונה של שנות ה-40 של המאה ה-20 יזמה המועצה המקומית של רמת גן הענקת פרס ספרותי לסיפור ארץ-ישראלי שפורסם בכתב עת. הפרס הוענק במשך שנתיים בלבד. במאי 1951 הודיעה עיריית רמת גן על החלטתה להעניק פרסים ספרותיים מדי שנה. הפרס הראשון הוענק אז למשורר יצחק למדן.
בין הזוכים:
פרס לספרות תורנית
ב-1961 הוענק באותה מסגרת פרס רמת גן לספרות תורנית על שם הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
קטגוריות וזוכים
הפרס מוענק בשמונה קטגוריות:
אוספיסיו קבאניאס
אוספיסיו קבאניאס (ספרדית: Hospicio Cabañas), השוכן בגוודלחרה שבמקסיקו, הוא אחד ממתחמי בתי החולים (Hospicio) העתיקים והגדולים ביותר באמריקה הספרדית.
היסטוריה
ב-1791 הורה אנטוניו אלקאלדה, הבישוף של גוודלחרה, להקים בית חולים עבור האוכלוסייה הענייה של העיר, ובצמוד לו לבנות בית יתומים ומבנה למגורי הסגל. הפרויקט בוצע על ידי חואן רואיז דה קבאניאס שירש את תפקיד הבישוף, והגיע לגוודלחרה בשלהי 1796. קבאניאס ביקש מהשלטונות הספרדיים להתיר לו להקים מבנה עבור חסרי בית, קשישים ויתומי העיר. קבאניאס הציע למלך קרלוס הרביעי לבנות את המבנה באזור יוקרתי מחוץ לגוודלחרה, בין השאר כיוון שהיה קל להסדיר את אספקת המים אליו. קרלוס הרביעי נתן את אישורו ב-5 בספטמבר 1803. בכתב ההיתר נכלל אישור להקמת מבנה עבור בית יתומים, קשישים, נכים, חולים כרוניים ובני משפחותיהם, ילדים מתחת לגיל 10 שהוריהם לא מסוגלים לכלכלם, ועולים לרגל עניים.
בעת ששהה במקסיקו סיטי פגש קבאניאס באדריכל בן וולנסיה מנואל טולסה. קבאניאס הציע לטולסה לתכנן את האוספיסיו, אך האחרון הטיל את המשימה על תלמידו חוסה גוטיירז, שביצע את כל התכנונים (למעט הקפלה) בין 1805 ל-1810.
העבודות על האוספיסיו לא היו סדירות בשל מלחמת העצמאות של מקסיקו. עד תום המלחמה ב-1821 שימשו המבנים הבלתי גמורים כקסרקטין וכאורווה, תחילה על ידי המורדים ובהמשך על ידי הכוחות המלוכניים. קבאניאס מת ב-1823, ומושל המדינה הפעיל את השפעתו הפוליטית על הכנסייה, על מנת שזו תזדרז ותסיים את העבודות. הן התחדשו ב-1828, והאוספיסיו נחנך שנה אחת לאחר מכן. בשנות ה-30 של המאה ה-19 היה האוספיסיו בשימוש צבאי פעם נוספת, אך הפעם לזמן קצר בלבד. ב-1842 התחוללה באזור סופה קשה שפגעה בכיפת הקפלה והיא שופצה. לאחר כניסתו לתוקף של חוק נכסי החוץ של הכנסייה ב-1853, שמר האוספיסיו על מעמדו הודות לתרומתם של נדבנים עשירים.
ב-1858 הפך האוספיסיו לקסרקטין בשלישית, ולאחר שצבא מקסיקו עזב את המבנה החליט הבישוף של העיר להעביר את ניהול המקום לידי קהילת "אחיות הצדה". בעקבות שינוי זה הוחלט לקיים טקס חניכה נוסף, ובמהלכו התקבלה ההחלטה להעניק לכל היתומים העתידיים את שם המשפחה קבאניאס. אירוע זה סימל את תחילת שגשוגו של המקום. ב-1872 שימש האוספיסיו בית עבור למעלה מ-500 איש, אך כעבור עשרים שנים גורשו האחיות וצומצמה התמיכה הכלכלית. בשל כך פחת מספר השוהים לכדי 250 ב-1880, אך כעבור שלוש שנים תוקנו תקנות חדשות וב-1910 עלה מספר השוהים במקום ל-672.
בעשרים השנים הראשונות של המאה ה-20 חל שגשוג במעמדה של התנועה המינימליסטית במקסיקו. בשנות ה-30 הזמינה ממשלת מחוז חליסקו את האדריכל חוסה קלמנטה אורוזקו לבצע עבודות במספר מבני ציבור בגוודלחרה, בהם גם האוספיסיו, והוא ביצע אותן בין 1936 ל-1939. הוא יצר מספר ציורי קיר בקתדרלת המתחם, ואלה שיקפו, בין היתר, את המגוון האתני של תושבי מקסיקו. בשנות ה-80 החליטה ממשלת המחוז להקים באוספיסיו את המכון התרבותי על-שם קבאניאס, ולהופכו למקום משכנם של בתי ספר לאמנויות ואומנויות, גלריות לתערוכות, להקצות שטחים לתיאטרון, מופעים מוזיקליים, וריקודים. לאחר מכן נוספו למקום ארכיון והמטה הראשי של מזכירות התרבות של המדינה.
תיאור המבנה
גודל החצרות מגוון, ואורכן הוא בין תשעה לחמישים מטרים. ברוב החצרות יש ארקדות בשניים מצדדיה לפחות. הגישה האדריכלית שבה נקט טולסה בבואו לעצב את האוספיסיו הייתה שונה מהנהוג לגבי סוג זה של מבנים, והיא מבוססת על מתחמים כמו מנזר אל אסקוריאל בספרד והאינווליד בפריז.
למתחם מאפיינים מבניים אחדים שנועדו להקל על האוכלוסייה המיוחדת שעבורה הוא נבנה. בין המאפיינים הללו ניתן למנות את היות רוב המבנים בני קומה אחת, חללים רחבים לצורך תאורה ואוורור, ובנייתם של מעברים מקורים בין הבניינים ובסמוך לחצרות. צורת בנייה זו איפשרה להתאים את האוספיסיו למטרות הרבות שמילא מאז בנייתו.
המתחם ידוע גם בשל 53 ציורי הקיר של אורוזקו, הנמצאים על הקירות, הקמרונות וכיפת הקפלה. הם נועדו לייצג את הסמלים והמאפיינים של תרבות הילידים במקסיקו (אלים, הקרבת קורבנות ומקדשים) ואת המאפיינים של התרבות הספרדית (מלכים, נזירים, כנסיות). הציורים הללו עומדים בניגוד לציורים אחרים שבהם מתוארות סצנות אוונגליסטיות וסצנות של כיבוש. אחד הציורים המפורסמים ביותר בקפלה מכונה "The Man of Fire" (האיש בלהבות), ובו מתואר אדם אפוף להבות אש ולצידו ארבעה אנשים נוספים, המייצג ככל הנראה את שיעבוד האדם למכונות.
סינגפור פלייר
סינגפור פלייר (באנגלית Singapore flyer), הוא גלגל תצפית ענק בעיר סינגפור. עם פתיחתו בשנת 2008, נחשב לגבוה ביותר בעולם, שיא שנשבר בשנת 2014, עם הקמתו של היי רולר הממוקם בלאס וגאס, נבדה.
היסטוריה
התוכנית הוגשה לראשונה בתחילת שנות האלפיים על ידי פטריק מקמהון מניהול הפרויקטים של מלצ'רס, חברת בת של מלצ'רס הגרמנית. התכנון הרשמי החל בשנת 2002. חברה חדשה, Singapore Flyer Pte Ltd, הוקמה כמפתחת, כאשר ניהול הפרויקטים של מלצ'רס היה בעל אחזקה של 75%, והשאר מוחזק על ידי אוריינט ופאסיפיק מנג'מנט.
הפרויקט הוכרז רשמית ב־27 ביוני 2003 על ידי מועצת התיירות בסינגפור עם חתימתו על מזכר הבנות, המסמל את ההבנה בין היזם למועצת התיירות בכל הנוגע לתהליך רכישת הקרקעות. במסגרת הסכם זה אמורה הייתה מועצת התיירות לרכוש את חלקת האדמה במרינה סנטר מרשות מקרקעי סינגפור, ולהשכיר אותה ל- Flyer Pte Ltd למשך 30 שנים עם אפשרות להאריך את חוזה השכירות ב-15 שנים נוספות. הקרקע הייתה אמורה להיות ללא שכר דירה בשלבי הבנייה של הפרויקט. ביולי 2003 מונה ג'ונס לאנג לסאל כיועץ הנדל"ן. טקנאקה ומיצובישי נבחרו כקבלנים הראשיים, וארופ כמהנדס המבנה.
עיצובים מוקדמים הראו גלגל בגובה 169 מטרים, הדומה ללונדון איי, מה שעורר ביקורת על כך שהוא חסר מקוריות. היזמים ציינו כי העיצוב לא הושלם סופית והוא נועד אך ורק למטרות המחשה, אם כי פרויקט הגמר השתנה לא מעט מהעיצובים המוקדמים. בהמשך, הפרויקט אמור היה להיפסק כאשר היזם התמודד עם קשיים בגיוס כספים לבניית ההגה. התוכניות המקוריות להשלמת הגלגל בסוף 2005 נדחו אפוא ללא הגבלת זמן, והיו דיווחים (שנדחו על ידי מועצת התיירות בסינגפור) כי מועצת התיירות קבעה תאריך אולטימטום ליום 31 במרץ 2005 עבור היזם לסידור הסוגיות הכספיות שלו, ולהמשך הפיתוח.
בספטמבר 2005 התחדש הפרויקט כאשר הושקעו בהצלחה כספים משני בנקים גרמנים. קולין ויליאם פייג ', חברת בת של ABN AMRO, אמורה הייתה לספק הון עצמי של לכל היותר של 100 מיליון דולר, ו-140 מיליון דולר נוספים הגיעו מ- HypoVereinsbank. עם השקעה זו של 240 מיליון דולר, ההשקעה הזרה הגדולה ביותר בתעשיית הבידור הסינגפורית, הבנייה הייתה אמורה להתחיל בסוף החודש.
עיצוב
לפיתוח הוקצה שטח בנייה של כ־16,000 מ"ר ברוטו, והוא בנוי על שטח של 33,700 מ"ר לאורך טיילת המרינה. הסיבוב המתמיד של הגלגל עוצב על ידי ארופ ומיצובישי תעשיות כבדות עם קיבולת של עד 7.3 מיליון נוסעים בשנה. בדרך כלל, סיבוב של הגלגל, המהווה נסיעה שלם, נמשך כ-32 דקות.
כל אחת מ-28 הקפסולות הממוזגות יכולה לשאת 28 נוסעים.
28 הקפסולות הממוזגות של הנוסע מותקנות מחוץ לחישוק הגלגל, מה שמאפשר מבט ללא הפרעה וללא הפסקה. לכל קפסולה שטח רצפה של 26 מ"ר והיא מסוגלת להחזיק 28 נוסעים, או עד חמישה כיסאות גלגלים ו -15 מבקרים אחרים כאשר הוזמנה מראש בקשה לשימושם של אורחים בעלי מוגבלויות.
תחילה הסתובב הגלגל נגד כיוון השעון כשהוא צופה ממרכז המרינה, אך ב־4 באוגוסט 2008 הוחלף הכיוון.
כמו כן ניתנים רמפות ומעליות לכיסא גלגלים, שירותים לנכים וחניון ייעודי לנכים.
פתיחה
הגלגל נפתח בשנת 2008. במהלך השנה החדשה הסינית נערכו 'טיסות פתיחה' של החברות בין התאריכים 11-13 בפברואר, וכרטיסים שבהם נמכרו תמורת 8,888 דולר, מספר מזל בתרבות הסינית. ההופעות הציבוריות הראשונות היו ביום האהבה, 14 בפברואר, ההשקה הרכה ב-1 במרץ, והפתיחה הרשמית ב־15 באפריל, בה היה נוכח ראש הממשלה לי הסיין לונג כאורח הכבוד.
תקלות והפסקות
ביולי 2008 הופסק הסיבוב בגלל תקלה קלה במערכת הבלימה.
ב־4 בדצמבר 2008, הגלגל נתקע כמעט חמש שעות בגלל מזג אוויר קשה, מה שגרם לכ -70 איש להיתקע עליו.
ב־23 בדצמבר 2008, הגלגל נעצר כשהוא נושא עליו 173 נוסעים במשך כשש שעות. התקלה נגרמה כתוצאה מקצר ושרפה בחדר בקרת הגלגלים של הנוסע, אשר ניתקו את המזגן בגלגל. 11 נוסעים פונו באמצעות מכשיר דמוי קלע מכמה מהכמוסות, ואלה שהיו תקועים קיבלו אוכל ושתייה. הגלגל התחיל לפעול כמעט שבע שעות לאחר שהוא נעצר ושני אנשים אושפזו. הגלגל נסגר ללא הגבלת זמן והוחל בחקירת סיבת התקלה. הגלגל נפתח מחדש ב־26 בינואר 2009 לאחר שמשטרת סינגפור קיבלה את דו"ח הסמכת הבטיחות הסופית מהוועדה להערכת התאמה. לאחר מקרה זה הותקנו מערכות גיבוי נוספות בעלות של כשלושה מיליון דולר. אלה כללו גנרטור, כננות, שלוש מערכות נגד שרפה ועשן, ומכשירים לגילוי חום.
ב־18 ביולי 2010 נפסקה הנסיעה לאחר שאחד מכבלי החשמל המספקים כוח למערכות המזגן נפגע מברק, דבר שהשפיע על מערכת המזגן. נדרש לפנות כ-200 נוסעים. הוא נפתח מחדש ב־20 ביולי 2010 לאחר סיום עבודות התיקון.
ב־20 ביוני 2013 הופסקו הפעילות באופן זמני כדי להגן על עובדים מפני רמה גבוהה של זיהום בסינגפור, הפעם הראשונה שנסגר האתר בגלל אובך.
קשיים כלכליים ורכישה
האתר היה נתון במהלך השנים בקשיים כלכליים, שהביא לשינויי בעלות עליו.
גבינה כחולה
גבינה כחולה היא גבינה המתהדרת בעורקי עובש בצבע כחול-ירקרק. בתקופת ההבשלה של הגבינה, נבגי עובש מסוג פניציליום מוזרקים לתוך הגבינה, ואלו מעניקים לה את צבעה ואת הטעם הפיקנטי שלה. העובש לא ישרוד ללא חמצן, ולכן מנקבים את הגבינה בסיכות ומחדירים לתוכה אוויר. העובש המשגשג בתוך הגבינה גורם לה לפתח חומציות גבוהה ומרקם פירורי.
בדומה ליינות מסוימים, גבינות כחולות רבות כגון רוקפור, גורגונזולה וסטילטון זוכות להגנה משפטית של "תקנת המקוריות" (Protected designation of origin) מטעם האיחוד האירופי, המאפשרת שיווק של מוצרים בשמות המקומות מהם הגיעו רק אם אכן יוצרו בהם.
מגדל ישרוטל
מגדל ישרוטל הוא מבנה בתל אביב, המשמש כמלון של רשת מלונות "ישרוטל" וכבית דירות יוקרתי. הוא שוכן ברחוב הירקון 78, במקום בו שכן בעבר גן רינה. שמו הרשמי הוא "ישרוטל טאואר תל אביב", והוא מכונה גם מגדלות.
תושתי
תוּשֶתי (בגאורגית: თუშეთი) או טושתיה במקורות רוסיים ואירופאיים, הוא אזור היסטורי-גאוגרפי קטן במזרח גאורגיה. שטחו כולל את נפת אחמטה שבקצה הצפוני של מחוז קאחתי בגאורגיה.
מגדל ישרוטל
המגדל ואזור המשרדים שתחתיו, נבנו על קולנוע גן רינה. התוכנית לבניית המגדל, על ידי היזם אריה פילץ, כללה 3 קומות של משרדים ומסחר בשטח של 7 דונם, ומגדל של 27 קומות שבתוכו מלון. התוכנית כללה מנהרה באורך 100 מטרים להוביל מכוניות מרחוב הירקון אל החנייה של הבניין. לקראת סוף 1962 הוחל בחפירת היסודות והמשרדים אוישו בתחילת 1966.
בקיץ 1965 נוצקו היסודות למגדל, שתוכנן להיות המבנה העגול הראשון במזרח התיכון. אולם בעקבות המיתון נדחה בניית המגדל. בשנת 1980 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה להסב את המגדל למשרדים במקום מלון. הקמת המגדל הסתיימה בשנת 1997, ועלותו הסתכמה בכ-30 מיליון דולר.
תושתי
גאוגרפיה
תושתי ממוקם במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול וגובל בצ'צ'ניה מצפון ודאגסטן ממזרח השייכות לרוסיה. כמו כן, גובל תושתי במחוז ההיסטורי של קאחתי, פשאבי-חבסורתי מדרום וממערב. הוא כולל עשרה כפרים, ביניהם אומלו ודרתלו, כאשר אומלו הוא הגדול מביניהם.
מגדל ישרוטל
המגדל תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן. את התכנון הוביל האדריכל אהרון קניג.
תושתי
גאוגרפיה
האוכלוסייה האתנית של האזור היא ברובה של גאורגים המכונים "תושים" ("თუშები", תוּשֶבּי). היסטורית, תושתי כוללת ארבע קהילות הרריות המקיפות את עמק נהר האלזני:
מגדל ישרוטל
המבנה עגול וקוטרו 29 מטר. הוא כולל מרפסות שמש עגולות. גובהו של המבנה הוא 103.5 מטר ובו 29 קומות. חלקו העליון עוצב כחלק שנראה "מתקלף" ובראשו בריכת שחייה פתוחה, הגבוהה ביותר בישראל. עד השלמת הקמתו של לאונרדו סיטי טאוור ברמת גן היה מגדל ישרוטל המלון הגבוה בישראל. בבסיס המגדל חזית מסחרית ופסאז' ציבורי המחבר בין רחוב הירקון לרחוב בן-יהודה שבמרכזו חצר פנימית.
במגדל ישרוטל שמונים חדרים הפונים אל קו החוף או אל הנוף האורבני של העיר תל אביב, ארבעים סוויטות, הפונות גם הן אל קו החוף / הנוף האורבני, ו-62 דירות יוקרה בקומות העליונות.
תושתי
היסטוריה
הראשונים שאכלסו את הפרובינציה היו גאורגים פגנים מפחובי, שמצאו מפלט בהרים הלא מיושבים במהלך המרד שלהם כנגד ניצורם על ידי מיריאן השלישי מלך איבריה בתחילת שנות השלושים של המאה הרביעית. כתוצאה מכך המירו בכוח את דתם לנצרות מפחד המלכים הגאורגים. אחרי נפילת הממלכה הגאורגית המאוחדת, במאה ה-15, הייתה תושתי תחת שליטתם של מלכים קאחיים. במאה ה-16, הבאצבים (קרובי משפחה של הצ'צ'נים והאינגושטים), החלו להתיישב ברכס צובה של תושתי. המלך לבן מלך קאחתי (1520-1574) הבטיח להם את עמק האלוואני בתמורה לשירותים צבאיים. הם נקראו בידי גאורגים מקומיים "תושי-צובה" (התושים מצובה), ונטמעו במהירות בגאורגים המקומיים והשתמשו גם בשפה הגאורגית וגם בשפתם המקורית, באצב. כיום שפה זו מדוברת בכפר אלוואני עילית (זמו אלוואני).
במהלך הפלישה הגרמנית לברית המועצות, בשנים 1942-1943, מיעוט של מורדים אנטי סובייטים התמקמו באזור זה.
באופן מסורתי, התושים הם רועי צאן. הגאודה התושית והצמר התושתי האיכותי מפורסמים באיכותם ומיוצאים לרוסיה ולאירופה. גם כיום הצאן והבקר הם הענפים המובילים בכלכלה של הרמה התושית. הרועים המקומיים מעבירים את חודשי הקיץ באזורים הגבוהים של תושתי אבל חיים בכפרים שנמצאים נמוך יותר, "אלוואני עילית" ו"אלוואני תחתית" בחורף. המנהגים והמסורות שלהם דומים לגאורגים החיים באזורים ההרריים של מזרח גאורגיה (כמו החבסורים).
תושתי הוא אחד האזורים שלא השתנו אקולוגית בקווקז, ואזור פופולרי לטרקים בהרים.
ספרי הגר"א
תורתו של רבי אליהו מווילנה הידוע בכינויו הגאון מווילנה התפרסמה דרך כתביו. בימי חייו לא פורסם בכתב דבר מכתביו (זולת החרמות על החסידות). מקור כתביו הרבים הוא ברשימות סיכומים של דבריו שפורסמו על ידי תלמידיו לאחר מותו. מיוחסים לו יותר משבעים חיבורים. הספר עלית קיר הנדפס בסוף עליות אליהו מפרט חמישים וארבעה מספריו.
אדרת אליהו על התורה
פירוש לחלקים מהתורה. בחלק מהמהדורות של מקראות גדולות מודפס בסוף כל פרשה. הספר כולל פירושים בדרך הפשט הרמז והסוד. על חלקים שנכתבו בדרך הסוד נכתבו פירושים על ידי בנו רבי אברהם בן הגר"א ועל ידי רבי יצחק אייזיק חבר בשם באר יצחק.
קיצור מכילתא וקיצור תורת כהנים
קיצור מכילתא וקיצור תורת כהנים, בהם עיבד וקיצר הגר"א את המכילתא ותורת כהנים לפי סדר הפסוקים. נדפס בספר אדרת אליהו - על חלקים מחומש שמות וויקרא. קיצור תורת כהנים נדפס בשנת תקע"ט עם פירוש בשם ביאור מהרי"ל.
מהדורה חדשה בשם חומש הגר"א הכוללת את הספר אדרת אליהו וליקוטים מתורת הגר"א, יצאה לאור בשנים האחרונות על חמשת חומשי התורה.
אדרת אליהו על נביאים וכתובים
פירוש לחלקים מהנ"ך. בחלק מהמהדורות של מקראות גדולות מודפס בצמוד לפירוש רש"י ורד"ק. הספר כולל פירושים לספר יהושע, לתפילת חנה (שמואל א' ב'), לבנין הבית בספר מלכים, לחלקים מספרי ישעיהו ויחזקאל ועוד.
פירוש על מזמור ק"ד בתהלים על דרך הסוד
פירוש על תהילים ק"ד נדפס בסוף ספר ברית יצחק לרבי יצחק אייזיק חבר עם ביאור באר יצחק.
פירוש על ספר משלי
פירוש על ספר משלי חובר על ידי תלמידו של הגר"א רבי מנחם מנדל משקלוב, על פי שעורים ששמע מפיו. נחשב בין ספרי המוסר בעולם הישיבות. יצא לאור במהדורה מתוקנת על פי כתבי יד על ידי הרב משה פיליפ.
פירוש על ספר יונה
פירוש על ספר יונה על דרך רמז ומשל לגוף ונשמה. בדרך זו פירש הגר"א גם את מגילת אסתר, מלבד פירושו על דרך הפשט, וכן חלק ממגילת איכה.
פירוש על שיר השירים
פירוש מקיף על מגילת שיר השירים בדרך משל על הקב"ה ועם ישראל. מהדורה חדשה יצאה לאור על ידי מכון הגר"א, וכן חלק א' על ידי מוסד הרב קוק עם הערות מראש ישיבת חברון הרב דוד כהן. כמו כן יצאה מהדורה מבוארת ומורחבת בארבעה כרכים על ידי הרב שלמה ברעוודה.
פירוש על מגילת אסתר
הגר"א פירש את מגילת אסתר בשלשה פירושים אחד ארוך על דרך הפשט, השני על דרך הרמז, והשלישי על דרך הסוד. מהדורה חדשה של הפירושים יצאה לאור יחד עם פירוש יוסף לקח, ומהדורה נוספת על ידי מוסד הרב קוק.
פירוש על מגילת רות
פירוש מיוחס להגר"א על מגילת רות, אולם יצאו עוררין על יחוס הפירוש להגר"א, וכנראה משולבים בו גם פירושים מרבי חיים מוולוז'ין ובנו רבי יצחק מוולוז'ין. ליקוט מפירושי הגר"א ותלמידיו על מגילת רות כולל הפירוש המיוחס לו, יצא לאור על ידי מכון הגר"א.
פירוש על המשנה
חידושי הגר"א על המשניות - נעתק מכתב ידו של הגר"א. החיבור יצא לאור על ידי הרב אבא קליינרמן, ובשנת תשנ"ט על ידי הרב דוד סופר עם הוספות. כחלק מסדרת "אור אליהו" הוציא לאור הרב אוריאל שלמוני פירוש על ביאורי הגר"א למשנה: כרך ראשון על סדרים זרעים, מועד, נשים, נזיקין, קדשים (תשס"א; מהדורה חדשה על מסכת שקלים נדפסה בשנת ה'תשפ"א, לצד הגהותיו על התלמוד הירושלמי של מסכת זו). כעבור כעשור נדפס הכרך במהדורה חדשה ומורחבת בהוצאת מכון הר ברכה, בה נוסף חלק מן הביאור על סדר טהרות (תשע"ב). כרך שני נדפס על מסכתות פרה ומקוואות (תשס"ז).
סדר זרעים
שנות אליהו על סדר זרעים, נכתב על ידי תלמידיו. לחלק מהמסכתות יש שתי מהדורות.
מסכת שבת
שנות אליהו על מסכת שבת נדפס לראשונה על ידי רבי נפתלי הערץ הלוי בתוך סידור הגר"א שהוציא לאור.
מסכת אבות
פירוש הגר"א לפרקי אבות כולל מקורות מהתורה לדברי המשנה.
סדר קדשים
ביאור הגר"א על מסכתות תמיד, מידות וקינים.
סדר טהרות
ביאור הגר"א ו אליהו רבא על סדר טהרות. פירושים אלו נכתבו על ידי תלמידים. יש המייחסים את כתיבת החיבור לרבי יעקב כהנא.
כמו כן יצאו ספרי ליקוטים לביאור הגר"א על סדר הש"ס כשהבולט שבהם הוא הספר שדה אליהו מהרב שמואל דוד מובשביץ.
הגהות הגר"א על התלמוד הבבלי
הגהות הגר"א על התלמוד הבבלי שנדפסו בכל מהדורות הש"ס, בהן תיקוני נוסח וביאורי שיטות הראשונים. ההגהות נדפסו מחדש בסדרת "אור אליהו" בעריכת הרב אוריאל שלמוני, בתוספת פירוש, הערות ותיקונים. כרך ראשון - תחת השם "יד אליהו" - על מסכת ערכין (תשנ"ח). כרך שני - על מסכת בבא מציעא (תשע"ו). כרך שלישי - על מסכתות ראש השנה, ביצה, תענית, מגילה, מועד קטן וחגיגה (תשע"ז). כרך רביעי - על מסכתות ברכות, שבת, עירובין, פסחים, יומא וסוכה (תשע"ט). כרך חמישי - סדרי נשים (מלבד מסכת סוטה), נזיקין, קודשים (מלבד מנחות, חולין, מעילה ותמיד) וטהרות (תשפ"א). הפירוש על מסכת ערכין נדפס בשנית בכרך זה. החל מכרך השני יוצאת הסדרה לאור במכון הר ברכה.
אמרי נועם
פירוש על מסכת ברכות וחלקים נוספים מהתלמוד הבבלי.
ביאורי אגדות
ביאורי אגדות למסכת ברכות ובבא קמא ועוד.
יד אליהו
ביאור הגר"א על גמ' מסכת ערכין. נדפס בש"ס וילנא (בחלק מהמהדורות בסוף מסכת נדה ובמהדורות היותר מאוחרות אחרי המסכת). בשנת תשנ"ח יצא לאור במהדורה חדשה עם פירוש אור אליהו על ידי הרב אוריאל שלמוני.
פירוש על סדר זרעים
הגר"א כתב ביאור מקיף לסדר זרעים בתלמוד הירושלמי, ובו פירושים מקוריים המתאימים לפשט התלמוד, ומבוסס גם על הגהות ותיקונים בטקסט.
הגהות
הגר"א כתב הגהות על מסכתות ברכות, שביעית (בהוצאת רבי דוד לוריא) ושקלים. מהדורה חדשה, מוערת מוגהת ומפורשת על הגהותיו על מסכת שקלים מאת הרב אוריאל שלמוני, יצאה לאור בשנת ה'תשפ"א במסגרת סדרת "אור אליהו" של מכון הר ברכה.
בנוסף, בשנת ה'תשס"ז יצאו לאור לראשונה הגהותיו על מסכת ביכורים, בידי הרב ידידיה הלוי פרנקל וצוות תלמידי חכמים, מתוך טופס הירושלמי המקורי, דפוס אמשטרדם, שנחשף בידי הרב פרנקל, עליו רשם הגאון את הערותיו. הספר כולל, בין השאר, פקסימילים צבעוניים של המקור, מבוא והערות מאת המו"ל.
מטרתו
הגר"א כתב ביאור על כל ארבעת חלקי השולחן ערוך. באופן כללי, תפקיד הפירוש הוא למצוא את מקורות הדינים של השולחן ערוך, אולם בניגוד לבאר הגולה (שקדם לו) המציין לדברי הפוסקים הראשונים מהם שאב השולחן ערוך את דבריו, הגר"א בביאורו מציין להסבר סוגיית התלמוד לפירושים אלו, או למקורות נוספים (גמרא במקום אחר, תוספתא, תלמוד ירושלמי וכדומה). פעמים רבות רומז הגר"א לפרשנות חדשה בסוגיית הגמרא, לדעות אלו. הראי"ה קוק בהרצאת הרב הגדיר את פעולתו של הגר"א בחיבור זה - כפעולה לחיבור הלימוד התלמודי עם זה ההלכתי, בניגוד להיפרדות שחלה ביניהם במרוצת הדורות.
סגנונו והפירושים עליו
הביאור מתאפיין בקצרנות רבה ולפעמים הוא רק מציין מראה מקום. משום כך קשה לעיתים לפענח את כוונתו. ומפני כן נכתבו עליו פירושים רבים. בין הפירושים שנכתבו על ביאור הגר"א לשו"ע קיימים דמשק אליעזר על כל אורח חיים, מאת הרב אליעזר לנדא (וילנה תרכ"ח), באר אליהו על תחילת חושן משפט (שני כרכים) מאת הרב קוק, ברכת אליהו על אבן העזר, אורח חיים, וחלק מחושן משפט, מאת הרב ברוך רקובר, וכן עדות ביהוסף על הלכות עדות ונחפה בכסף על הלכות אבדה ומציאה, שניהם מאת הרב יונה פודור, ועוד.
על בעיה זו בלימוד ביאור הגר"א והצורך בפתרונה, עמד בהרחבה הראי"ה קוק בהרצאת הרב וקרא לעשות כן:
חיבורו של הראי"ה קוק עצמו - באר אליהו, כרוך הוא עם קריאתו זו. וכן גם החיבור "ברכת אליהו" שבא בעקבותיו והמשיך את מפעלו.
כמו כן יצא לאור ספר פסקי הגר"א להוציא את ההוראות למעשה מתוך ביאור הגר"א.
מעשה רב
חיבור שנכתב בידי רבי סעדיה תלמיד הגר"א, ונערך על ידי רבי יששכר בר בן תנחום, מגדולי המו"צים בווילנה, ובו הוא מספר את מנהגיו ההלכתיים של הגר"א בפועל. ספר זה נחשב, לצד הביאור על השולחן ערוך, כעדות האותנטית ביותר על דעתו ההלכתית של הגר"א, ופסקיו מצוטטים במשנה ברורה כדעת הגר"א הלכה למעשה. תלמידו המובהק של הגר"א ר' חיים מוולוז'ין מעיד בהסכמה לספר כי הרבה מן הנאמר בו הוא לא ראה, אולם מה שראה הוא מכוון (לבד שני דברים אשר ייתכן כי הגר"א שינה את דעתו).
השמטות מספר מעשה רב
נדפסו בסוף ספר זכר לחיים וכן בסוף ספר צוואת יחזקאל (לא אותם השמטות) השמטות מספר מעשה רב, מקורם הראשון ככל הנראה הוא מכ"י הנהגות וחידושים.
ליקוטים על הרמב"ם
ליקוט על משנה תורה לרמב"ם על הלכות שבת, נזקי ממון, גנבה ועוד, נדפס בסוף ספר הפרנס למהר"ם מרוטנבורג.
פירוש לספרא דצניעותא
ספרא דצניעותא הוא חיבור קטן הכלול בתוך ספר הזוהר, והזוהר נוהג להסתמך עליו במספר מקומות. ביאור הגר"א לספרא דצניעותא הוא פירוש ארוך וייחודי, שנחשב לאחת מאבני היסוד של שיטת הגר"א בקבלה, לצד הפירוש לתיקוני הזוהר. בתוך פירוש הספרא דצניעותא דן הגר"א במקום אחד בגילוי הקץ ומשביע את מי שיודע את הסוד שלא יגלהו. לספר נספח הקדמה מתלמיד הגר"א רבי חיים מוולוז'ין, ומרביתה עוסקת בסיפור שבחי הגר"א וגדלותו העצומה.
פירוש לספר יצירה
ספר יצירה - עם פירוש הגר"א
הגאון ר' חיים מולאוזין מספר בהקדמה, שכבר קודם לי"ג שנה הגר"א ידע את ספר היצירה והתחיל לברוא גולם, עיי"ש מדוע לא עשה בסוף.
פירוש תיקוני זוהר
ביאור ארוך על ספר "תיקוני הזוהר" ועל "תיקוני זוהר חדש".
יהל אור
פירוש על ספר הזוהר
ליקוטי הגר"א
חיבור בנושאים כלליים בקבלה, יש הסוברים כי חיבור זה הוא חלק מפירוש הגר"א לספר משנת חסידים.
ביאור על היכלות
פירוש על ההיכלות שבספר הזוהר מפרשת בראשית ופקודי.
הדרת קודש
על מדרש הנעלם למגילת רות.
ספר קול התור
צאצאי רבי הלל ריבלין משקלוב, טוענים שסבם חיבר ספר זה על פי תורת רבו הגר"א בנושא תהליכי הגאולה על פי הקבלה. פרסומו הראשון של הספר היה בשנות העשרים של המאה ה-20, אף על פי שרעיונות רבים בספר מופיעים כבר בפזמוניו של רבי יושעה ריבלין.
מסר מרכזי בספר הוא כי הגר"א ראה את עצמו ניצוץ משיח בן יוסף, שתפקידו לדאוג לבניין הארץ, ולצורך כך שלח את תלמידיו. מוטיב מרכזי נוסף הוא עניין שני משיחין ו"עוד יוסף חי", שעניינו הוא שישנם שני משיחים: משיח בן יוסף ומשיח בן דוד. משיח בן יוסף יפעל בימי עקבתא דמשיחא, וענינו הוא קירוב הגאולה על ידי מעשי ישראל בדרך טבעית שמעוררת הנהגה אלוקית ניסית נסתרת. לעומת זאת משיח בן דוד יפעל בימות המשיח, וענינו הוא הגאולה עצמה על ידי מעשים עם ניסים גלויים. נאמר שנגזר על משיח בן יוסף שימות על ידי ארמילוס הרשע (שר הערב רב) הגר"א הבטיח שהגזירה נתבטלה (על ידי אורך הגלות, ייסוריו שסובל, המעשים שנעשים על ארץ ישראל, חבלי משיח ותפילותינו בעד חייו).
סידורים
ישנם מספר סידורים בשם סידור הגר"א:
כמו כן יצא לאור סדרת מחזור הגר"א של הרב צבי יהושע לייטנר עם לקט פירושי הגר"א על המחזור.
דקדוק אליהו
על שיטת הגר"א בדקדוק, נקרא גם ספר דקדוק קטן.
דקדוק על התורה
פירוש על התורה על פי דיוקים לשוניים.
איל משולש
מתמטיקה, אסטרונומיה וגאומטריה - ספר זה מיוחד בכך שבעוד שכל הספרים האחרים נכתבו או כהגהות עד שהצטרפו כספר, או כסיכום שיעורים על ידי תלמידיו. אייל משולש הוא היחידי שנכתב כספר ממש על ידי הגר"א. הספר לא הודפס מחדש תקופה ארוכה ובשנת תשס"ד נדפס שוב עם פירוש בשני חלקים.
הגהות
הגר"א כתב הגהות על רוב התלמוד הבבלי, ירושלמי, משנה, תוספתות, מסכתות קטנות וספרי. מכיוון שספרי התוספתא והירושלמי היו לא מוגהים עד תקופתו חיזק למעשה הגר"א את הלימוד בספרים אלו על ידי הגהותיו.
קול אליהו
ליקוט מפירושיו השונים של הגר"א המפוזרים בכתבי תלמידיו על התנ"ך, הגמרא והגדה של פסח. הליקוט נכתב על ידי הרב חנוך העניך ארזהן בשנת תרס"ה. הרב חנוך הוסיף בספר זה גם את הגהותיו והערותיו על פירושי הגר"א. במהדורה הישנה של הספר נוסף חלק קטן של ליקוטים אשר הושמט מסיבה כלשהי במהדורות החדשות.
כללי הגר"א
נדפס בסוף מדרש תדשא.
ביאור סדר עולם רבא
ביאור על סדר עולם רבא.
פיניסטר
פיניסטר (בצרפתית: Finistère) הוא מחוז בצרפת. מספרו במחוזות צרפת הוא 29 והוא המחוז המערבי ביותר בצרפת וחלק מחבל ברטאן. מקור שמו הוא מהתקופה הרומית, והוא נובע מהביטוי הלטיני Finis Terrae (סוף העולם). השם הברטוני למחוז הוא "Penn ar Bedd" (תחילת/סוף העולם). המחוז מחולק מנהלית לצפון ודרום פיניסטר. הפריפקטורות (סמכות מנהלית) של המחוז הן קמפר (Quimper) בדרום ועיר הנמל ברסט בצפון.
המחוז הוא חלק מאזור התפוצה של השפה הברטונית, שפה ממשפחת השפות הקלטיות.
מקג'וב
מקג'וב (באנגלית: McJob) הוא מושג בכלכלה שפירושו עבודה בשכר נמוך ונעדרת יוקרה הדורשת מיומנות נמוכה והיא בעלת סיכוי נמוך לקידום מקצועי, ללא צורך בהכשרה קודמת, תחלופת עובדים מרובה ופעילותם של המועסקים מוגדרת בקפדנות על ידי מנהלים.
המושג מקג'וב שאול מרשת המזון המהיר מקדונלד'ס, אך משמש להגדרת עבודות ברמת התמקצעות נמוכה, מבלי קשר לשיוך המעסיק. רוב עבודות אלו הם בתעשיות ספקי השירותים, מזון מהיר, בתי קפה וקמעונאות.
היסטוריה
המונח מקג'וב נוצר על ידי מקדונלד'ס עצמה בשנת 1985 כשם לתוכנית הכשרה לבעלי מוגבלויות בעמק סן פרננדו. המושג נרשם כסימן סחר רשום על ידי מקדונלד'ס בשנת 1985 וחודש בשנת 2011.
המושג הוטבע בשנת 1986 על ידי אמיתי עציוני, פרופ' באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית במאמר "מפעלי המזון המהיר- מקג'ובים הם רעים לילדים" שפורסם בוושינגטון פוסט ב-24 באוגוסט 1986. טענתו העיקרית הייתה כי עבודות אלו, המופנות בעיקר לבני עשרה וצעירים, הן מובנות מאוד ולא מאפשרות פיתוח יזמות, משמעת עצמית וניהול עצמי. הצעירים מקבלים הוראות מדויקות מה עליהם לעשות ומתי. לטענת עציוני חוסר המקום ליוזמה ושינויים הם מקור לעבודה רובוטית המתאימה לזמני העבר ולא למשרות ההיי-טק של המחר.
טענה נוספת של עציוני היא על כך שבשל רצונן לחסוך רשתות המציעות עבודות מסוג זה לרוב ממנות צעירים לתפקידי פיקוח על צעירים אחרים ללא דמות מבוגר אחראי איתו יכול העובד הצעיר להזדהות והיכול לשמש כמודל לחיקוי.
בשנת 1991 יצא לאור ספרו של דאגלס קופלנד "דור ה-X" אשר חיזק את השימוש במונח "מקג'וב".
מקדונלד'ס יצאה כנגד השימוש במושג בטענה כי יש לה נתונים מצוינים בכל הקשור לקידום נשים ועובדים זוטרים למשרות הנהלה בכירות, בשנת 2007 80% מהמנהלים בזרוע הבריטית של מקדונלד'ס ו-50% מעובדי ההנהלה העולמית הצטרפו לחברה כעובדי שעה.
ב-24 במאי 2007 השיקה מקדונלד'ס עצומה במסעדות בבריטניה ובאינטרנט הקוראת לשינוי ההגדרה המילונית "מקג'וב". הקמפיין זכה לתמיכתם של אנשי עסקים מובילים בבריטניה. בקמפיין טענה מקדונלד'ס כי סקר מצא ש-69% מהציבור בבריטניה הסכים שיש לשנות את ההגדרה. כמו כן סקרי עובדים הראו כי 90% מהעובדים הסכימו כי הם מקבלים הכשרה רבת ערך לחיי העבודה וכי 82% ימליצו לחבריהם לעבוד בחברה.
בשנת 2011 יצאה מקדונלד'ס בקמפיין גיוס עובדים בפרינט ובמדיה החברתית אשר קידם את המושג מקג'וב כחיובי. מנהל המדיה החברתית של מקדונלד'ס דאז, ריק ויון, אמר כי "מקג'וב עומד להפוך לחלק מהשיחה. אנחנו לא נתחמק מהמושג הזה אלא נטמיע אותו".
מקג'ובים בישראל
בסקירת תעסוקה שפרסם בנק ישראל על תעסוקת צעירים בישראל נכתב: "לרבים אין הכשרה מתאימה לצורכי שוק העבודה".
88% מבני קבוצת הגיל 18–22 בישראל מועסקים במשרות המאופיינות במיומנות נמוכה. כ־49% מהצעירים העובדים בגילאים 18–24 בישראל עובדים במקצועות פקידות, מכירות ושירותים. אחוז גבוה יותר מן הצעירים הערביים בקבוצה זו עובדים כפועלים מקצועיים (33% לעומת 8% מהצעירים היהודים) נשים עובדות בעיקר במקצועות פקידות, מכירות ושירותים - 63%.
ההקשר הכלכלי
בקרב עובדים חסרי השכלה אקדמית חלה ירידה בשכר משנת 2002 עבור כל קבוצות הגיל. חלק מהירידה בשכר התרחשה בגלל כניסת שכבות חלשות לשוק העבודה שכבות אלו שברובן אינן בעלות השכלה מותאמת למקצועות יוקרתיים יותר השתלבו במקצועות בשכר נמוך. כמו כן חלה ירידה בשיעור המועסקים כעובדים מקצועיים ועלייה בשיעור המועסקים במשרות שירות, שהשכר הממוצע בהן נמוך יותר.
המלחמה המדומה
המלחמה המדומה הייתה תקופה בראשית מלחמת העולם השנייה, מיד לאחר כיבושה של פולין, שאופיינה בחוסר פעילות צבאית. אף על פי שהמדינות הגדולות והחזקות באירופה היו באותה עת במצב מלחמה זו כנגד זו, הלחימה הייתה מועטה.
בעוד רובו של הצבא הגרמני נלחם בפולין, נשארו כוחות גרמניים קטנים לאייש את קווי ההגנה לאורך הגבול עם צרפת (קו זיגפריד). בצדו השני של הגבול, בקו מאז'ינו, עמדו חיילים בריטים וצרפתים, אולם היו רק מספר תקריות מקומיות. בינתיים עסק חיל האוויר הבריטי בהצנחת כרזות תעמולה על גרמניה, והחיילים הקנדים הראשונים החלו להגיע לבריטניה. ארצות הברית, שעדיין הייתה מבחינה טכנית נייטרלית במלחמה, סייעה לארצות הדמוקרטיות באירופה (קרי צרפת ובריטניה) על ידי מתן הנחה ברכישת ציוד צבאי, או אף הענקתו ללא תמורה.
תקופת הרגיעה נוצרה עקב הצורך של הבריטים והצרפתים להתכונן למלחמה, והצורך הגרמני להעביר מפולין את כוחותיהם ולארגנם מחדש לאחר המערכה בפולין.
שמות המלחמה
המלחמה המדומה, שבפי וינסטון צ'רצ'יל כונתה "מלחמת הדמדומים", זכתה לשמות רבים בשפות האירופאיות השונות. בגרמנית: Sitzkrieg – "זִיצְקְרִיג" ("מלחמת ישיבה", משחק מילים עם המילה "בליצקריג"), בצרפתית: drôle de guerre – "דְרוֹל דֶה גֵר" ("המלחמה המצחיקה" או "המלחמה המוזרה"), בפולנית: dziwna wojna – "גִ'יוְונַה ווֹיְנַה" ("המלחמה המוזרה"), באנגלית: Bore War - "בּוֹר ווֹר" ("המלחמה המשעממת", משחק מילים עם "Boer War", "מלחמת הבורים").
תאריכים
קיימות הגדרות שונות באשר לתאריכים המדויקים בהם התחילה המלחמה המדומה. בצרפת התקופה בין הכרזת המלחמה הרשמית על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939 ועד לפלישה הגרמנית לארצות השפלה ולצרפת נקראת drôle de guerre ("המלחמה המוזרה"). מונח זה נטבע על ידי העיתונאי הצרפתי רולאן דורז'לה (Roland Dorgelès), שדיווח על חוסר הפעילות הצבאית בגבול צרפת עם גרמניה. בפולין, שחשה נבגדת כתוצאה מהבגידה של בעלות בריתה המערביות, משמש המונח dziwna wojna ("המלחמה המוזרה") לתיאור תקופת הזמן לאחר שכל המבצעים הצבאיים בחזית המערבית הופסקו ב-12 בספטמבר 1939. בבריטניה תקופת המלחמה המדומה מתחילה רק מ-6 באוקטובר, מאחר שבאותו יום חדלה כל ההתנגדות הפולנית המאורגנת, וכך נסתם הגולל על מאמצי ההתנגדות של פולין.
לרוב ישנה תמימות דעים שהמלחמה המדומה נמשכה עד 10 במאי 1940, היום שבו פלשה גרמניה לארצות השפלה – הולנד בלגיה ולוקסמבורג.
המתקפה על פינלנד
במהלך המלחמה הופנה עיקר תשומת הלב הציבורית כלפי מלחמת החורף, שהחלה לאחר שברית המועצות תקפה את פינלנד ב-30 בנובמבר 1939. דעת הקהל, במיוחד בצרפת ובבריטניה, נטתה לצד פינלנד הדמוקרטית, ודרשה מממשלות אלה פעולות תקיפות על מנת לסייע ל"פינים האמיצים" הנלחמים מול תוקפן גדול מהם בהרבה – ברית המועצות, במיוחד לאחר שהתברר שההגנות הפיניות (קו מנרהיים) הוכחו כהרבה יותר יעילות מאשר ההגנות הפולניות במהלך המערכה בפולין. כתוצאה מכך הוצאה ברית המועצות מחבר הלאומים, והועלתה הצעה לשלוח סיוע לצפון סקנדינביה. ב-20 במרץ 1940, ראש ממשלת צרפת אדואר דאלאדיה "התפטר" עקב כישלונו להושיט סיוע לפינלנד.
המתקפה על דנמרק ונורווגיה
הדיון הפתוח בנוגע למשלחת עזרה של בעלות הברית לצפון סקנדינביה, ללא התחשבות בנייטרליות של המדינות, כמו גם "תקרית אלטמרק" ב-16 בפברואר, כאשר הצי המלכותי הפגין חוסר כבוד חמור לנייטרליות של נורווגיה, גרמו לצי הגרמני לאבטח את חופי נורווגיה, וסיפקו טיעונים כבדים למצדדים בגישה זו. הכיבוש הגרמני של דנמרק ונורווגיה החל ב-9 באפריל. הצי המלכותי היה בקרבת מקום, וב-10 באפריל, בקרב הראשון של נרוויק, טבעו שתי משחתות בריטיות וחמש משחתות גרמניות. ב-15-16 באפריל הונחתו חיילים של בעלות הברית על אדמת נורווגיה, אך לאחר שבועיים רוב שטחה של נורווגיה היה בידיים גרמניות, וחיילי בעלות הברית התפנו מדרום נורווגיה.