cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שואת הקניבלים
מבקרי קולנוע
אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון חיובי של 65% מתוך סיכום של שבע עשרה ביקורות; עם זאת לא פורסם קונצנזוס כללי מטעם המבקרים כנהוג עם סרטים אחרים.
מחלוקות
מאז הקרנתו הראשונה היה הסרט נתון לביקורת וצנזורה מידי אקטיביסטים שונים בשל הבעיות המוסריות שהוא משקף. מלבד אופי הצילום הגרפי, קרי ההתמקדות בדם ובאיברים הפנימיים בכל פעם שדמות או חיה כלשהי נרצחת, מכיל הסרט גם סצנות המציגות הרג אמיתי של בעלי חיים, אלימות מינית ואונס, מה שיצר מחלוקות רבות שבמרכזן עומד הסרט עד לעצם היום הזה. אי לכך נאסרה הפצתו ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם. מגזין האנטרטיינמנט ויקלי הציב ב-2008 את שואת הקניבלים כסרט השישי השנוי במחלוקת בכל הזמנים.
האשמות
עשרה ימים לאחר הקרנת הבכורה במילאנו, איטליה, נאסרה הקרנת הסרט בידי שופט מקומי בשל תלונות אזרחיות רבות שהוגשו נגדו, והבמאי רוג'רו דאודטו הואשם בהתנהלות לא מוסרית. מאחר שכל העותקים היו אמורים להגיע לידי הרשויות, שוחרר הסרט במדינות אחרות בעולם, כגון בממלכה המאוחדת, בדרכים עקיפות ובאמצעים שלא בהכרח היו מעוגנים בחוק.
במהלך ההקרנה התיאטרלית של הסרט בצרפת ב-1981, הציע מגזין את הרעיון כי חלק ממקרי הרצח שהוצגו בסרט היו למעשה אמיתיים, דבר שהיה הופך את שואת הקניבלים לסרט סנאף. לאחר פרסום המאמר הורחבו ההאשמות כנגד דאודטו בכדי לכלול גם את סעיפי הרצח. בתי המשפט האמינו כי השחקנים של צוות ההפקה הנעדר, וכן הילידה אשר שופדה מאיבר מינה ועד לפיה, נרצחו כולם עבור הצילומים.
הבעיות שהתעוררו לאחר מכן נבעו מכך שהשחקנים שלכאורה נרצחו בסרט התבקשו לחתום על חוזים מול חברת ההפקה אשר מנעו מהם להופיע באמצעים תקשורתיים, פרסומות או סרטי קולנוע, לאורך שנה שלמה לאחר הפצת הסרט; צעד זה נעשה על מנת להבטיח כי קהל הצופים יאמין לכך שסלילי הצילום אשר הושבו מהג'ונגל בידי מונרו הרכיבו הלכה למעשה סרט תיעודי אמיתי.
על מנת להוכיח את חפותו ביקש דאודטו מלוקה ברברסקי ליצור קשר עם שלושת השחקנים האחרים, ויחד התראיינו ארבעתם לתוכנית טלוויזיה איטלקית. כמו כן הסביר בבית המשפט כיצד יצר את האפקטים מאחורי הסצנה בה נראתה הילידה המשופדת; מושב אופניים חובר לקצה של מוט ברזל, עליו ישבה השחקנית. לאחר מכן הכניסה חתיכת עץ לפיה והרימה את ראשה לכיוון השמיים, כך שמרחוק נראה הדבר כאילו המוט עובר דרך גופה. כמו כן סיפק דאודטו לבית המשפט תמונות בהן נראית השחקנית בחברת שאר אנשי הצוות לאחר שהסצנה צולמה. עם הצגת הראיות, הסיר בית המשפט את כל האישומים כנגד דאודטו.
צנזורה
אף על פי שסעיפי הרצח בוטלו, החליטו הרשויות האיטלקיות להחרים את הסרט בגין התאכזרות לבעלי חיים. רוג'רו דאודטו, פרנקו פאלאגי, פרנקו די נונזיו, ג'אנפרנקו קלריקי, אלדה פיה, ונציג חברת יונייטד ארטיסטס, סנדרו פרוטי, קיבלו עונש מאסר מושהה באורך ארבעה חודשים לאחר שהורשעו בהתנהלות לא מוסרית ואלימות. דאודטו נלחם בתיק המשפטי במשך שלוש שנים נוספות בטרם בוטל החרם על הסרט. בית המשפט פסק לטובתו ב-1984, והסרט קיבל סיווג של VM18, קרי הצפייה בו הותרה לבני שמונה עשרה ומעלה, עבור גרסתו הערוכה. הגרסה המלאה ונטולת הצנזורה הותרה לפרסום רק מאוחר יותר.
הסרט נתקל בבעיות צנזורה גם במדינות אחרות מרחבי העולם. גרסתו המלאה שוחררה בממלכה המאוחדת ב-1981 מאחר שבאותה תקופה לא נדרשו סרטים לעבור בפני הוועדה הבריטית לסיווג קולנועי קודם להפצתם, אולם ב-1983 פרסם התובע הציבורי רשימה בת שבעים ושניים סרטים, וביניהם שואת הקניבלים, אשר לא הובאו בפני הוועדה, והכריז עליהם כברי-תביעה באשמת הצגת תוכן לא מוסרי, ומאוחר יותר הסרט הוחרם.
שחרורו החוזר אושר רק בשנת 2001 לאחר שנחתכו ממנו כ-6 דקות, וב-2011 אישרה הוועדה את הפצת הגרסה המלאה למעט כ-15 שניות אשר הציגו הריגת חוטמן. נציגי הוועדה הודו כי הצנזורה הקודמת נעשתה לאו דווקא בשל הפרת הסטנדרטים שלה אלא בשל המוניטין הרע שהסרט צבר.
הפצת הסרט נאסרה גם באוסטרליה, ארצות הברית, נורווגיה, פינלנד, איסלנד, ניו זילנד, סינגפור, ומספר מדינות נוספות, קודם לשנת 1984. בארצות הברית שוחרר הסרט ללא צנזורה ב-1985 בידי מפיץ סרטי הניצול טראנס אמריקן פילמס, ומאוחר יותר גם בפורמט די וי די ובלוריי בידי חברת גריינדהאוס ריליסינג. באוסטרליה הוסר החרם על הסרט ב-2005, לאחר שהמשרד לסיווג קולנוע וספרות תייג את הסרט כ-R18, קרי לצפייה בידי בני שמונה עשרה ומעלה בלבד. בניו זילנד נאסר הסרט להפצה ב-2006, וההצעה לתייג אותו כ-R18 נדחתה.
התאכזרות לבעלי חיים
רבות מבעיות הצנזורה שנגרמו לסרט נבעו בתגובה להרג הגרפי של בעלי החיים המוצג בו. דאודטו הביע חרטה על ההוראות שנתן כבמאי באומרו, ; אף על פי שרק שישה מקרי הרג מופיעים בסרט, נהרגו בסך הכל שבע חיות, מאחר שהסצנה בה נחתך ראשו של קוף הסנאי צולמה פעמיים; שני הקופים נאכלו בידי ילידים שהשתתפו בהפקה הסרט, מאחר שבתרבותם נחשב מוח קופים למעדן. כלל בעלי החיים שנהרגו הם כדלהלן:
היסטוריון הקולנוע אנדרו דהווס טען כי מקרי ההרג נידונו בחומרה על לא עוול בכפם הודות לסיווג הסרט תחת סוגת הניצול, בזמן שהתאכזרות לבעלי חיים ביצירות קולנועיות הנתפשות כסרטי פולחן או אינה זוכה לדברי גנאי דומים. דהווס נקב במספר דוגמאות, ביניהן חוקי המשחק,, ואפוקליפסה עכשיו. הוועדה הבריטית לסיווג קולנועי הגיעה למסקנה דומה ביחס לצנזורה שהטילה על מספר סצנות בהן מתו בעלי החיים במהירות וללא כאב והוסיפה,.
השפעה
החדשנות של הסרט באה לידי ביטוי במבנה העלילתי שלו, ובייחוד רעיון הפאונד פוטאג', קרי צילומיו של צוות ההפקה אשר כביכול אבדו בג'ונגל והושבו חזרה לעולם בידי מונרו. ניתן למנות מספר סרטים הוליוודים בולטים אשר השתמשו בטכניקה דומה, כגון ופרויקט המכשפה מבלייר; כל אחד מהסרטים עוסק בצוות הפקה נעדר אשר צילומיו האבודים חושפים את שאירע לו; פרסומות הסרט פרויקט המכשפה מבלייר אף ניסו לקדם את הטענה כי הצילומים האבודים הם אמיתיים. דאודטו הכיר בדמיון שבין שני הסרטים, ואמר שאף על פי שאינו נוטר טינה כנגד המפיקים, הוא עדיין חש תסכול בשל הפרסום שצבר הסרט בתור הפקה מקורית. מפיקי השידור האחרון הכחישו את הטענות כי ההשראה לסרטם הגיעה משואת הקניבלים; עם זאת, במאי הסרט אמר שהשתמש בשיטת הפאונד פוטאג' עבור שני סרטים אחרים,  ו-.
הסרט נחשב בעיני רבים כשיאה של סוגת סרטי הקניבלים, והוא נושא נקודות דמיון רבות לסרטי קניבלים אחרים שנוצרו באותה תקופה. רוברט קרמן ופרי פירקנן הופיעו גם בסרט, בו אחד השחקנים האחרים, ג'ובאני לומברדו רדיס, אמר כי הוא נעשה על בסיס ההצלחה של שואת הקניבלים. בין שני הסרטים נעשתה השוואה בכדי להצביע על הדמיון האנטי-אימפריאליסטי המתעורר עם הצגת האלימות המערבית כלפי התרבויות הפרימיטיביות. בביקורת מעורבת, אמר היסטוריון הסרטים ג'יי סלייטר כי,.
מספר סרטי המשך לא רשמיים יצאו לאקרנים בשנים שלאחר הקרנת הבכורה של הסרט. לעיתים קרובות שונו שמותיהם זמן מה לאחר יציאתם בכדי שיזוהו עם שואת הקניבלים בשוקי הקולנוע השונים. הסרט בבימויו של  מ-1985 הופץ גם תחת השם שואת הקניבלים 2: סיפורה של קתרין מיילס. אנטוניו קלימטי, אשר הכיר את סוגת סרטי המונדו זה מכבר, ביים את הסרט ב-1988 שיצא לאקרנים גם תחת השם שואת הקניבלים 2 בממלכה המאוחדת.
טרייבון ברומל
ביוגרפיה
ברומל נולד בפלורידה, בנם של שירה סנדרס וקשמיר ברומל. אביו היה שחקן פוטבול בליגת הפוטבול הקנדית ואמו אצנית מצטיינת בתיכון. דודו של ברומל זיהה את כישרונו והפציר בו להירשם למועדון אתלטיקה. בנעוריו סבל משברים בשתי ברכיו, בידו ומסדק בירכו, מה שמנע ממנו אימונים לתקופה ממושכת.
בתקופת לימודיו בתיכון היה אתלט ושחקן פוטבול מצטיין, ב-2013 זכה בתואר אתלט השנה של גייטורייד. במהלך תחרות אליפות דרום-מערב ארצות הברית קבע תוצאה של 9.99 שניות בריצת 100 מטר, שיא תיכונים בארצות הברית. במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער שהתקיימו ב-2013 בקולומביה זכה במדליית זהב בריצת שליחים 100X4 ובמדליית ארד בריצת 100 מטר.
ב-2014 החל ללמוד באוניברסיטת ביילור בטקסס. במאי 2014 ניצח בגמר הריצה ל-100 מטר של תחרות ליגת הביג-12 של ה-NCAA, הוא קבע תוצאה של 9.77 שניות בריצת 100 מטר, אך עם רוח גבית מעל המותר. ב-13 יוני 2014 שבר את שיא העולם לנוער בריצת 100 מטר כשקבע תוצאה של 9.97 שניות במהלך תחרות ביוג'ין. באליפות העולם לנוער ב-2014 זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר לאחר קנדל ויליאמס ובמדליית זהב עם נבחרת השליחים של ארצות הברית בריצת 100X4 מטר. במבחנים האמריקאיים לקראת אליפות העולם באתלטיקה 2015 סיים שני לאחר טייסון גיי, במהלך המקצים המוקדמים שבר את שיאו האישי וקבע תוצאה של 9.84 שניות. הוא האמריקאי הצעיר ביותר אי פעם שהעפיל לאליפות העולם. באליפות העולם סיים שלישי בתוצאה של 9.92 שניות, תוצאה זהה לזו של אנדרה דה גראס ולאחר יוסיין בולט וג'סטין גטלין.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 שהתקיימה בפורטלנד זכה במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אישי של 6.47 שניות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סבל מפציעה במהלך המקצים המוקדמים וסיים שמיני בריצת הגמר בתוצאה של 10.06 שניות.
לאחר תקופה ארוכה של היעדרות בשל פציעה חזר ברומל להתחרות ב-2020.
ביוני 2021 קבע תוצאה של 9.77 שניות בתחרות בפלורידה. באולימפיאדת טוקיו לא הצליח להעפיל לגמר לאחר שקבע תוצאה של 10.00 שניות בחצי הגמר. בספטמבר קבע שיא אישי של 9.76 שניות המדרג אותו שישי בכל הזמנים (יחד עם כריסטיאן קולמן ופרד קרלי).
2022
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי 2022 זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.88 שניות, אחרי חבריו לנבחרת פרד קרלי (9.86 שניות) ומרווין ברייסי (9.88 שניות).
בית המשפט העליון של האיטי
בית המשפט העליון של האיטי הוא בית המשפט הגבוה ביותר במערכת המשפט של האיטי. בניין בית המשפט העליון ממוקם בפורט-או-פרנס.
בית המשפט חבר בארגון בתי המשפט העליונים במדינות דוברות צרפתית.
היסטוריה
בין השנים 1806–1817 שימש הסנאט של האיטי כבית המשפט העליון. בית המשפט העליון הוקם לראשונה כגוף נפרד בשנת 1817, והיו בו 9 שופטים, שהורכבו מנשיא בית המשפט, דקאן, שישה שופטים רגילים ופקיד מטעם הממשלה. השופטים כיהנו אז לכל חייהם. נשיא בית המשפט העליון היה אנדרה דומיניק סבורין, ששימש במקביל כשר המשפטים.
ב-16 ביולי 1954 הוספו לבית המשפט העליון שלושה שופטים.
הרכב
חוקת האיטי קובעת כי שופטי בית המשפט העליון מתמנים על ידי הנשיא מתוך רשימה שהגיש הסנאט. כל שלושה סנאטורים יכולים להציע שופט אחד.
מבחינה היסטורית, בית המשפט הפך לעיתים קרובות את דעותיו שלו ושופטיו הוחלפו לעיתים קרובות. כמעט בכל ממשלה, מתמנים שופטים חדשים.
במקרה ואין נשיא, או שהנשיא נעדר, נשיא בית המשפט העליון ישמש כנשיא זמני, אך אם גם הוא נעדר או אינו יכול, סגן נשיא בית המשפט העליון ישמש כנשיא. במקרה שסגן נשיא בית המשפט אינו יכול לשמש כנשיא, יכהן כנשיא השופט בעל הוותק הגדול ביותר.
תפקיד
בית המשפט העליון אחראי לבדוק ולהשגיח שכל הצווים והחוקים שנחקקו בבתי משפט מחוזיים תואמים את חוקי המדינה וחוקתה. ערעור על בית משפט מחוזי ניתן לבצע רק בבית המשפט העליון.
בית המשפט העליון אינו משמש למקרים פרטיים, ואם ישנו כזה הוא תקף על כלל הציבור.
הרכב בית המשפט
נכון לספטמבר 2021 הרכב בית המשפט העליון של האיטי הוא:
לוק אוונס
לוק ג'ורג' אוונס (באנגלית: Luke George Evans; נולד ב-15 באפריל 1979) הוא זמר ושחקן קולנוע וולשי, אשר ידוע בזכות תפקידיו בסרטים "התנגשות הטיטאנים", "שלושת המוסקטרים", "מהיר ועצבני 6", בטרילוגיית "ההוביט", "דרקולה: ההתחלה" ו"הקרב על מידווי".
ביוגרפיה
אוונס נולד וגדל בעיירה אָבֶּרְבָּרְגוֹיְד שבדרום ויילס, בנם היחיד של איבון ודייוויד אוונס. הוא עזב את ביתו בגיל צעיר כדי לנסוע ללמוד משחק בקארדיף ובלונדון. הוא צבר ניסיון לראשונה על בימות תיאטרון ברחבי אנגליה והתגלה בזכותו הופעה מפורסמת במחזמר "טאבו" בתפקיד בילי.
קריירה
אוונס הופיע לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 2010 בקומדיה של סטיבן פרירס "תמרה דרו" בתפקיד אנדי קוב לצידה של ג'מה ארטרטון ובשובר בקופות "התנגשות הטיטאנים".
בשנת 2013 התפרסם אוונס בתפקיד אואן שואו הנבל הראשי בסרט האקשן שובר הקופות "מהיר ועצבני 6" ובסרטו של פיטר ג'קסון "ההוביט: מפלתו של סמאוג" בתור ברד הקשת וכן בסרט "דרקולה: ההתחלה".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי במותחן "הבחורה על הרכבת" לצידם של אמילי בלאנט, אליסון ג'ני, אדגר רמירס ולורה פריפון. בשנת 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "היפה והחיה", לצד אמה ווטסון, דן סטיבנס ויואן מקגרגור. הסרט מבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "רצח אופי" בתפקיד ג'ון מור. הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת קיילב קאר.
בשנת 2019 שיחק בסרט "אנה" בתפקיד אלכס (סוכן ק.ג.ב.) לצידה של סשה לוס.
במרץ 2021 החלו הצילומים לסרט "פינוקיו" אשר צפוי לצאת בסוף שנת 2022, בו אוונס מגלם את דמותו של העגלון. באותה שנה נודע כי ישוב לגלם את גסטון בסדרת הטלוויזיה "עיירה קטנה" בשירות הזרמת המדיה דיסני+, ותשמש כפריקוול עבור עלילת הסרט "היפה והחיה" ותתמקד בדמויותיהם של גסטון ולה-פו.
חיים אישיים
אוונס הוא הומוסקסואל מוצהר.
בין השנים 2014 - 2016 היה בזוגיות עם השחקן והדוגמן הספרדי ג'ון קורטחרנה (אנ').
ערוץ הכלבים (סדרת טלוויזיה)
ערוץ הכלבים (באנגלית: TV Colosso, ידוע גם בשם The Hot Dog Channel) היא סדרת טלוויזיה שמקורה בברזיל, ששודרה ב-1997 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי.
טמנודונטוזאורוס
טמנודונטוזאורוס (שם מדעי: Temnodontosaurus; מילולית: "לטאה בעלת שיניים חותכות") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת האיכתיוזאורים שחי בתחילת היורה והמאובנים שלו נמצאו באירופה (כולל בגרמניה ואנגליה).
מאפיינים
זוחל זה היה אחד מהגדולים שבאיכתיוזאורים, באורך של 9 עד 12 מטר והוא אף מתחרה עם השוניזאורוס שנחשב בעבר לאיכתיוזאור הגדול ביותר. היו לו עיניים גדולות בקוטר 20 סנטימטר שהיו מהגדולות ביותר של בעל חיים אי-פעם. היו לו לסתות ארוכות ומלאות בשיניים חדות שמילאו את הלסת בשורות ישרות. הוא היה בעל סנפירים וזנב ארוכים וסנפיר גבי גדול.
יצור זה היה טורף-על ימי בראשית היורה שלחופי אירופה והיה ניזון גם ממיני איכתיוזאורים אחרים, נוסף על דגים, פליוזאורים ורכיכות. מאובן המצוי בשטוטגרט מציג פרט טמנודונטוזאורוס שבבטנו איכתיוזאור אחר, מסוג Stenopterygius שכנראה נטרף על ידו. הלסתות והשיניים שלו היו גדולות, אבל הוא השתמש בהם כדי לתפוס את הטרף ולא כדי ללעוס אותו, דבר שהוא עשה בבטנו. סוג זה הוא האיכתיוזאור היחיד שחי ביורה וניזון בעיקר מחולייתנים.
בשל זנבו הארוך והגבוה הוא היה יכול להגביר את שחייתו במהירות כדי לתפוס את טרפו. צורת שחייתו השתמשה גם בסנפיריו הגדולים כדי "לעוף" קדימה בדומה לצבי ים מודרניים. בשל גודלו ככל הנראה הוא חי רוב זמנו במצולות.
עונת 2015/2016 בליג 1
עונת 2015/2016 בליג 1 (בצרפתית: Ligue 1, או בשמה המלא: Championnat de France de football) היא העונה ה-78 של התחרות המאורגנת על ידי ההתאחדות הצרפתית לכדורגל (Ligue de Football Professionnel, ובקיצור: LFP). העונה החלה ב-7 באוגוסט 2015 והסתיימה ב-14 במאי 2016.
פריז סן-ז'רמן זכתה באליפות הרביעית שלה ברצף והשישית בתולדות המועדון.
בסיום העונה ירדו לליג 2 הקבוצות סטאד ריימס, גזלק אז'אקסיו וטרואה ובמקומן עלו מהליג 2 הקבוצות נאנסי, דיז'ון ומץ.
שחקנה השוודי של פריז סן ז'רמן זלאטן איברהימוביץ' זכה בתואר מלך השערים עם 38 כיבושים.
מאחר שפריז סן ז'רמן זכתה גם בגביע הצרפתי וגם בגביע הליגה, לשלב הבתים של הליגה האירופית העפילה ניס שסיימה במקום הרביעי. והקבוצות ליל וסנט אטיין שסיימו במקומות החמישי והשישי בהתאמה, העפילו לשלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית.
קבוצות
הקבוצות טרואה, גזלק אז'אקסיו ואנז'ה הן הקבוצות שעלו מהליג 2 הליגה הצרפתית השנייה בכדורגל, כשהחליפו את הקבוצות אוויאן, מץ ולאנס שירדו לליגת המשנה בסיום עונת 2014/2015.
טנק 500
טנק 500 (באנגלית: TANK 500; במנדרינית תקנית: 坦克500) הוא רכב שטח במרכב SUV, בעל שבעה מקומות ישיבה, שמיוצר על ידי טנק משנת 2021. הוא הוצג בסין ב-29 באוגוסט 2021.
הוא הדגם השני של מותג טנק לאחר טנק 300. נכון ל-2021 הוא משווק עם מנוע בנזין V6 בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 350 כ"ס. הוא כוללת לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ' ומסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 14.6 אינץ'. למכונית יכולות שטח גבוהות. היא המתחרה הישירה של טויוטה לנד קרוזר.
מערב בלארוס
מערב בלארוס או מערב ביילורוסיה (בבלארוסית: Заходняя Беларусь; בפולנית: Zachodnia Białoruś; ברוסית: Западная Белоруссия) הוא שמו של האזור ברפובליקה של בלארוס של ימינו שהיה נתון תחת ריבונות הרפובליקה הפולנית השנייה בשנים 1919–1939, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, בהתאם להסכמי שלום שונים שיצרו את הגבולות המזרחיים של פולין לאחר שקיבלה את עצמאותה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נמסר חבל הארץ לברית המועצות על ידי בעלות הברית, בעוד העיר ביאליסטוק וסביבותיה הוחזרו לפולין. עד התפרקות ברית המועצות היווה חבל מערב בלארוס חלק משמעותי משטחה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, וכיום החבל מהווה שטח משמעותי מהרפובליקה של בלארוס, אחת מ-16 מדינות ברית המועצות לשעבר.
הראדה של הרפובליקה הבלארוסית הדמוקרטית בגלות
מייד לאחר שנחתם הסכם השלום בין רוסיה הסובייטית וגרמניה, הראדה של הרפובליקה הבלארוסית הדמוקרטית שזה עתה נוסדה, הניחה את הדרישות הטריטוריאליות שצוינה בצ'רטר השלישי. אותו מסמך גם הכריז על הסכם ברסט-ליטובסק שנחתם במרץ 1918 ככזה ללא תוקף כיוון שנחתם על ידי ממשלות זרות, שחילקו שטחים שלא שייכים להן. בינתיים, עד 1919 הבולשביקים השתלטו על מזרח בלארוס וגרמו ליציאת חברי הראדה הבלארוס לגלות בגרמניה, בעוד שמערב בלארוס, כאמור, הייתה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. הגבול הפולני-סובייטי החדש, עבר כאמור באמצע בלארוס, קיבל הכרה בינלאומית ואף אושרר על ידי ליגת האומות. לאורך התקופה של בין שתי מלחמות העולם, נשאר חבל ארץ מערב בלארוס בשליטת הרפובליקה הפולנית השנייה, עד 17 בספטמבר 1939, עת התחילה הפלישה הסובייטית לפולין בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
הרפובליקה הפולנית השנייה
בשנים שלאחר כינון הרפובליקה הפולנית השנייה והחתימה על הסכם ריגה, התיישבו אלפי פולנים בחבל ארץ זה, כאשר רבים מהם (כולל וטרנים של מאבק העצמאות של פולין) קיבלו אדמות מהממשלה (אוסדניקים). במסגרת המשא ומתן שלו עם המנהיגים הבלארוסים הגולים בווילנה, יוסף פילסודסקי סירב לקריאות למתן עצמאות והקמת מדינה בלארוסית על שטחי מערב בלארוס. בדצמבר 1919 אף פוזרה הראדה הבלארוסית על ידי פולין, ובמקום זאת, בינואר 1920 גוף חדש בשם ראדה נאיוויז'שה (פולנית: Rada Najwyższa) הוקמה, ללא שאיפות לעצמאות, אלא לצורך תיאום בנושאי תרבות, חברה וחינוך. פילוסדקי ניהל משא ומתן עם המנהיגים הבלארוסים,, אך לבסוף נטש את רעיון האינטרמאריום, חזונו ליצירת מדינה שתורכב ממדינות סלאביות ובלטיות על שטחי מה שהיה פעם האיחוד הפולני-ליטאי, ובהם מערב בלארוס.
פולוניזציה
בינואר 1921, רשם רכוש (סטרוסטה) מהעיר וילייקה כתב כי מצב הרוח בקרב האיכרים במערב בלארוס הוא אפתיה, לאחר שהמזון שהם מייצרים נלקח על ידי הצבא הפולני או הסובייטי. הוא הדגיש כי על אף שקמים הרבה בתי ספר בלארוסים בכל מקום, הם מחנכים לסנטימנטים אנטי-פולניים. ב-1928 היו 69 בתי ספר שלימדו בשפה הבלארוסית, בחבל מערב בלארוס. אגיטטורים בלארוסים שהוגלו משטחים אילו לברית המועצות נשלחו לכלא על ידי ה.נ.ק.ו.ד תחת האמתלה שהם לאומניים בורגניים. רוב התושבים הפולניים חבל הארץ תמכו במדיניות של אסימילציה תרבותית של הבלארוסים כפי שהציע רומן דמובסקי שהיה מדינאי מן הימין הפוליטי בימי הרפובליקה הפולנית השנייה, אשר ייסד את "המפלגה הלאומית דמוקרטית" (אנדקים) אשר הייתה בעלת השפעה רבה בפולין בין שתי מלחמות העולם. המדיה הלאומנית הבלארוסים הייתה תחת לחץ גובר וצנזורה מצד השלטונות הפולניים. באותה עת, בלארוסים חולקו מבחינה דתית ביחס של כ-70% אורתודוקסים ו-30% קתולים. הייתה אפליה מצד השלטונות כלפי הבלארוסים האורתודוקסים (הפולנים הם קתולים ברובם), והנהגת הכנסייה הפולנית הקתולית עודדה שימוש בשפה הפולנית בעת תפילות בכנסיות האורתודוקסיות (במקום בסלאבית כנסייתית עתיקה כפי שנהוג בחלק מהכנסיות האורתודוקסיות במדינות סלאביות)
הפלישה הסובייטית לפולין, 1939
בשנת 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, פלשו הסובייטים לחבל מערב בלארוס וסיפחו אותו. השטח חולק בין הרפובליקה הבלארוסית ואוקראינה, והעיר וילנה נמסרה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא, שסופחה לברית המועצות אף היא. הסובייטים ביצעו קולקטיביזציה מיידית בשטחים החדשים, והחלו ברדיפות מידיות נגד פולנים, שחלק גדול מהם הוגלה לסיביר ולמרכז אסיה.
מבצע ברברוסה
במסגרת מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות על ידי גרמניה הנאצית, רוב מערב בלארוס היה לחלק מהנציבות הרייך אוסטלנד, בתור ה-Generalbezirk Weißruthenien האזור הכללי של רותניה הלבנה. עד סוף 1942 איוואן ירמצ'נקה הקים את הארגון הפרו-נאצי BNS עם כ-30,000 חברים. משטרת העזר הבלארוסית הוקמה. היה לה תפקיד משמעותי בהשמדת היהודים בבלארוס, במיוחד במסגרת הגל השני של חיסולי הגטו, החל מפברואר-מרץ 1942.
שנתיים מאוחר יותר, במסגרת התקפת הנגד של הצבא הסובייטי, יוסיף סטלין התעקש בועידת טהראן ב-1943 כי רוב מערב בלארוס תסופח לרפובליקה הסובייטית הבלארוסית לאחר סיום המלחמה. בספטמבר 1944 שוחרר באופן סופי כל אזור מערב בלארוס.
סובייטיזציה
לאחר הסיפוח לברית המועצות הולאמו המפעלים והחוות החקלאיות אורגנו בקולחוזים ובסובחוזים (חוות ממשלתיות).
פיצול האימפריה המונגולית
כבר בימי חייו של ג'ינגיס חאן הוא הקצה טריטוריות שנכבשו לאחרונה לארבעת בניו האהובים. ההקצאות נודעו כ־"אולוס" (Ulus) ופירושה "אומה" או "שבט" בטורקית, כשהכוונה בפועל לשטח שניתן למישהו כמתנה לשלוט עליו. ארבעת בניו היו: ג'וצ'י, אוגדיי חאן, טולוי, וצ'אגאטאי חאן. ג'וצ'י, הבן הבכור, קיבל את הטריטוריה בצפון-מערב האימפריה שמאוחר יותר תתפתח לאורדת הזהב; אוגדיי חאן הפך לשליט באזור צפון שינג'יאנג של היום ומערב מונגוליה; טולוי, הבן הצעיר, קיבל את החלק המזרחי של מונגוליה ועוד חלקים גובלים בצפון סין; וצ'גאטאי חאן קיבל את כל מרכז אסיה, מה שיתפתח מאוחר יותר לחאנות של צ'גאגטאי. שניים מבניו של טולוי לקחו חלק בהקמת שתיים ממדינות הירושה, אלו היו קובלאי חאן, שהקים את שושלת יואן בסין, והולאגו חאן, שהקים את המדינה האילח'אנית בפרס ודרום-מערב אסיה.
גם אחרי שנת 1294 קיסרי שושלת יואן הוכתרו כח'אנים גדולים על כל האימפריה, אך זה היה תואר סמלי בלבד, והאימפריה חולקה לארבע חאנויות שונות, שכל אחת עלתה ונפלה בזמנים שונים, רדפה אחרי האינטרסים האישיים שלה והתמודדה עם הבעיות שלה. כך, נוצרו מדינות הירושה של האימפריה המונגולית.
מלחמות אזרחים
בשנת 1259, מונגקה חאן נהרג במהלך קרב, בלי שמינה יורש לפני מותו. מותו עורר מחלוקת בין שני אחיו הצעירים, קובלאי חאן ואריק בוק על היורש הראוי לתפקיד הח'אן הגדול של האימפריה המונגולית. תוך שנה אחת ממותו של מונגקה, המחלוקת הפכה למלחמת אזרחים בין שני אחיו הצעירים, מלחמת האזרחים הטולויית. ב-5 במאי 1260, קובלאי חאן כינס קורילטאי (אספה מנהלית של האימפריה המונגולית) בעיר זאנאדו שבסין, בו הוא נבחר כח'אן גדול באופן חד-משמעי. ביולי 1260, אריק בוק כינס את הקורילטאי שלו בקארקורם, בו הוא גם כן נבחר כח'אן גדול. רוב האצילים המונגולים תמכו באריק בוק, אך קובלאי נהנה מיתרונות אסטרטגיים חשובים רבים. קובלאי שלט באדמות הפוריות של צפון סין, ושלט בחיל רגלים של אלפים על גבי אלפים של סיני האן. בנוסף, אריק בוק התבצר בעיר קארקורום שבצפון מונגוליה, ואותה עיר נשענה על עשרות משלוחי מזון בכל יום כדי להאכיל את תושביה. בסתיו 1260, קובלאי הצליח לחסום את כל קווי האספקה לקארקורום חוץ מעמק נהר היניסיי. קובלאי כבש את מונגוליה בהדרגה עד שבשנת 1261 נפלה העיר קארקורום לכוחותיו של קובלאי באופן סופי.
מלחמת האזרחים בין קובלאי חאן ואריק בוק התרחבה לאזורים אחרים ברחבי האימפריה המונגולית, למעט מונגוליה וסין. לאחר שהח'אן של ח'אנות צ'אגאטאי נפטר, קובלאי חאן שלח את אחד מהגנרלים שלו, אבישקה (Abishkha), להשתלט על ח'אנות צ'אגאטאי. אולם, כוחותיו של אריק בוק הצליחו לנטרל, לעכב ולבסוף להרוג את אבישקה. אריק בוק מינה את אחד מתומכיו העיקריים, אלגו (Alghu), כח'אן של ח'אנות צ'אגאטאי. ח'אנות צ'אגאטאי שבמרכז אסיה הייתה לקו אספקה חשוב בשביל אריק בוק, ממנה הוא ייבא תבואה ושאר סוגי אספקה שאליהם אריק בוק הזדקק נואשות. אריק בוק נתן לאלגו שליטה מלאה על הכנסות המיסים באזור של הח'אנות.
בדרום-מערב האימפריה המונגולית, הולאגו חאן, שליט האילח'אנאת בדרום-מערב אסיה, כבש את הקווקז מאורדת הזהב, המדינה המונגולית ברוסיה ובמזרח אירופה. כיבוש הקווקז על ידי הולאגו גרם לסכסוך בין הולאגו לשליט של אורדת הזהב באותו זמן,. ברקה והולאגו שניהם תבעו בעלות על השטח של אזרבייג'ן המודרנית. ברקה היה מונגולי שהתאסלם, וההרס שזרע הולאגו במזרח התיכון כנגד המוסלמים תרם מאוד לסכסוך ביניהם והיה אחד מגורמיו העיקריים. החרבת בגדאד על ידי הולאגו בשנת 1258 הכעיסה מאוד את ברקה המוסלמי. ברקה יצר ברית עם הממלוכים ששלטו במצרים כנגד הולאגו. הולאגו חאן תמך בקובלאי במהלך מלחמת האזרחים הטולויית כנגד אריק בוק, ובתגובה לכך, ברקה תמך ביריבם של קובלאי והואלגו, אריק בוק. לאחר מותו של מונגקה חאן, הולאגו נסע למונגוליה כדי להיות נוכח בקורילטאי, אך ההפסד של חלק מצבאו בקרב עין ג'אלות הכריח אותו לחזור למזרח התיכון. בנוסף, ברקה ניצל את היעדרותו של הולאגו ופשט על האילח'אנאת בשנת 1262, מה שפתח את באותה שנה. התוצאה של פשיטתו של ברקה הייתה קרב נהר הטרק של 1262, ובו צבא של אורדת הזהב הביס את כוחות האילח'אנאת. הפעולות הצבאיות בין ברקה והולאגו היו ההתנגשויות הצבאיות הראשונות בין שני כוחות מונגולים, ובכך סימנו את סופה של האימפריה המונגולית המאוחדת. היריבות בין הולאגו וברקה עצמם מנעה מהם להתערב במלחמה של קובלאי חאן ואריק בוק, וכל אחד תמך בצדדו במידת האפשר. ברקה, לדוגמה, טבע מטבעות בשמו של אריק בוק. אלגו, בן בריתו הגדול של אריק בוק במרכז אסיה, כבאופן טבעי רצה לשמור לעצמו את הסוסים, סחורות, ומתכות יקרות שהניבו המיסים באזור. ברגע שאלגו הבין כי אריק בוק פגיע, הוא קרא עליו תיגר וסירב לשתף איתו את ההכנסות של המיסים שהוא הטיל וגבה. כאשר שליחיו של אריק בוק הגיעו לאלגו וביקשו ממנו חלק מהשלל שהניבו המיסים, אלגו הוציא אותם להורג, מה שפתח מלחמה בינו לבין אריק בוק. אריק בוק הצעיד את כוחותיו כנגד אלגו, אך בהתנגשות ראשונה כוחותיו של אלגו הביסו את אריק בוק ומפקד כוחותיו של אריק, קארה בוקה, נהרג. אך תוך זמן קצר אריק בוק חזר, כבש את בסיסו של אלגו בעיר אלמליק והביס את כוחותיו, אחת ולתמיד. אולם, ניצחונו של אריק בוק נגד אלגו נראה כניצחון פירוס. הבסיס החדש של אריק בוק בעיר אלמליק שכן בסטפה, ולא היה לו מקור של תבואה ונשקים שאפשר לסמוך עליו. כוחותיו של אלגו חסמו את הגישה לאזורים הפוריים יותר דרומה, בשינג'יאנג. ככל הנראה, אריק בוק היה במצב גרוע משהיה לפני העימות עם אלגו.
החורף הקשה במיוחד של שנת 1263 פגע מאוד במצבו של אריק בוק. רבים מאנשיו וסוסיו מתו. באביב, אפילו חלק מתומכיו הגדולים ביותר נטשו אותו. אריק בוק היה מיואש, והבין כי האפשרות היחידה שנותרה לו היא להיכנע לקובלאי. אריק בוק נסע לבדו לעיר זאנאדו, בירתו של קובלאי, ושם ניכנע בפני קובלאי בשנת 1264, מה שסיים את מלחמת האזרחים הטולויית. לאחר כניעתו של אריק בוק, קובלאי הוציא להורג מספר מתומכיו, אך לא היה בטוח מה לעשות בנוגע לאריק בוק. קובלאי החליט לזמן קורילטאי שיקבע את גורלו של אריק בוק, אך הוא כשל והקורילטאי לא התקיים. בסופו של דבר, קובלאי כלא את אריק בוק והתעלם ממנו למשך שנה כעונש. כשנתיים מאז סיומה של מלחמת האזרחים הטולויית, בשנת 1266, אריק בוק נפטר בשבי של קובלאי כשהוא אחוז מחלה. סיבות המוות של אריק בוק אינן ידועות באופן ודאי, ורבים סוברים שמותו לא היה טבעי. יש מאמינים כי אריק בוק הורעל על ידי קובלאי.
אורדת הזהב
בשנת 1237, פתח באטו חאן במסע כיבוש מונגולי במזרח אירופה. צבא מונגולי בראשות באטו חאן זרע הרס נרחב במזרח אירופה והחריב ערים רבות. רק שתי ערים ראשיות בצפון שרדו ולא נכבשו, נובגורוד ופסקוב. בשנת 1240 נכבשה רוס של קייב על ידי המונגולים והפכה לווסאלית שלהם. באותה שנה העיר קייב, שהייתה בירתה, נפלה למונגולים. כמחצית מאוכלוסיית רוס של קייב נהרגה במהלך הכיבוש המונגולי. מאוחר יותר המונגולים התקדמו לעבר הונגריה ופולין, והמסע נמשך עד 1242, כשנגמר בניצחון מונגולי ונוסדה אורדת הזהב. באטו חאן מונה כאחראי על החלק הצפון מערבי של האימפריה המונגולית, וירש את האולוס של אביו ג'וצ'י בצפון מערב האימפריה, ובכך הקים את אורדת הזהב.
אף על פי שאורדת הזהב נוסדה כמדינה יורשת של האימפריה המונגולית, היא הורכבה מעמים רבים, וחיו בה מונגולים מעטים בלבד שהיוו את האצולה (אריסטוקרטיה).
אורדת הזהב הורכבה משני ענפים: ענף מערבי שנקרא ”האורדה הכחולה“, שנשלטה על ידי באטו חאן וצאצאיו; והענף המזרחי שנודע כ-"האורדה הלבנה", שנשלטה על ידי, שהיה אחיו של באטו חאן. לכל ענף היה חאן אחד ששלט בו, ולעיתים היו חאנים ששלטו בשני הענפים במקביל.
אורדת הזהב קיבלה את האסלאם, ועם השנים עברה תהליך אסלאמיזציה איטי. בשנת 1313 אוזבק חאן הפך את האסלאם רשמית לדת המדינה. הוא הפיץ את האסלאם ברחביהּ, ואסר על קיום דתות אחרות בתוך המדינה. אוזבק חאן היה החאן ששלט למשך הזמן הארוך ביותר באורדת הזהב, ותחתיו המדינה הגיעה לשיא כוחה. בירת אורדת הזהב הייתה העיר סראי. סראי תחת אורדת הזהב הייתה לעיר משגשגת מבחינה כלכלית. וכמו בשאר חלקי האימפריה המונגולית, המסחר המשגשג הביא איתו סובלנות דתית רבה בקרב הסוחרים אשר באו ממקומות שונים.
בשנת 1380, טוכטמיש תפס את השלטון באורדת הזהב בעזרתו של טימור לנג, בן בריתו. טוכטמיש איחד לתקופה קצרה בשנים 1380–1396 את האורדה הכחולה והאורדה הלבנה למדינה אחת ששלט בה. אך, השאיפות שלו להרחיב את החאנות שלו לתוך פרס (שהייתה בשליטת טימור), פירקו את הידידות בינו לבין טימור לנג. טוכטמיש וטימור לנג הפכו ליריבים ונאבקו אחד בשני במשך עשר שנים. בסופו של דבר טימור גבר על טוכטמיש, אחרי שניצח אותו ב בשנת 1395. באותה שנה הצבאות של טימור בזזו והחריבו את סראי, בירת אורדת הזהב, יחד עם עוד מספר ערים חשובות.
עד סוף שנת 1399 טימור לנג כבש את אורדת הזהב, הדיח את טוכטמיש ושם על הכס במקומו את, אחד מהגנרלים שלו. טוכטמיש, שנמלט לסיביר, נרצח בשנת 1406 בהוראתו של טימור לנג.
מתחילת המאה ה-15, אורדת הזהב החלה לרדת בכוחה. כוחם של החאנים ירד לאט לאט, וחאנויות שונות דוברות טורקית פרשו ממנה. משנת 1466 אורדת הזהב נקראה בפשטות "". המכה הסופית לאורדת הזהב הייתה התבוסה של החאן האחרון ל שהיה החאן של חאנות קרים. החאן האחרון של האורדה הגדולה הובס בשנת 1502. באותה שנה מנגלי הראשון גיראי החריב והשמיד את סראי הבירה, ובכך חדלה אורדת הזהב להתקיים לחלוטין. היא התפרקה לתוך מספר חאנויות קטנות יותר כשהיורשות הראשיות שלה היו: חאנות קרים, חאנות אסטרחן,, חאנות סיביר וחאנות קאזאן.
ח'אנות צ'אגאטאי
צ'אגאטאי חאן היה בנו השני של ג'ינגיס חאן. האולוס שקיבל צ'אגאטאי חאן מאביו היה מרכז אסיה, הוענקו לו השטחים הכבושים של והאימפריה הח'ווארזמית. הח'אנות של צ'אגאטאי הייתה דחוסה בין שלושת מדינות הירושה האחרות: האילח'אנאת במערבהּ, אורדת הזהב בצפונהּ ושושלת יואן ממזרחהּ.
כבר בתחילתהּ, הח'אנות של צ'אגאטאי הייתה אחת ממדינות המונגולים החלשות ביותר, ולעיתים קרובות הח'אנים ששלטו בה היו שליטי בובה לכובשים אזוריים חזקים יותר. כמו כן ההיסטוריה של הח'אנות נראית לעיתים מבלבלת ולא מובנת, זאת מאחר שישנם מעט מאוד מקורות אמינים. אפילו תאריכי שליטתם של מספר ח'אנים לא יכולים להיות מאומתים בקלות. למרות אלו, ח'אנות צ'אגאטאי הביאה מנהיגים גדולים כמו טימור לנג ונכדו באבור, שייסד את האימפריה המוגולית בהודו.
בדומה לאורדת הזהב, הח'אנות של צ'אגאטאי עברה תהליך של אסלאמיזציה וטורקיזציה. התפתחה בה שפה בשם טורקית צ'אגאטאי, היא הייתה שפה טורקית בעלת השפעה אדירה ברחבי הח'אנות, היא תפסה תאוצה בעיקר במאה ה-14. עד היום השפעתה של השפה ניכרת, בעיקר באופן ספרותי. אולם כיום השפה נחשבת לשפה נכחדת.
צ'אגאטאי חאן שלט במרכז אסיה למשך 14–15 שנים, משנת 1227 בה האולוס הוקצה לו, עד מותו בשנת 1242. אף על פי שלצ'אגאטאי חאן היה מספר רב של בנים, הוא מינה כיורש את נכדו,. אולם קארה הולגו היה קטין ולא היה יכול למלוך בח'אנות, לכן אחת מנשותיו של צ'אגאטאי חאן,, שימשה כעוצרת במקומו. קארה הולגו מלך שתי קדנציות בח'אנות של צ'אגאטאי, עם הפסקה של כמה שנים בין כל קדנציה. בשנת 1246 גויוק חאן, שהיה החאן הגדול הנוכחי, הדיח את קארה הולגו ושם במקומו את יסו מונגקה שהיה דודו, ובנו של צ'אגאטאי חאן. יסו מונגקה הוצא להורג בשנת 1252 וכתוצאה מכך קארה הולגו הוחזר לעמדתו הקודמת כחאן בח'אנות של צ'אגאטאי. אך קארה הולגו מת באותה שנה בה חזר לכס, ב-1252, ואותו ירש בנו,. מובארק שאה שלט גם כן לשתי קדנציות עם תקופת הפוגה של 6 שנים. בקדנציה הראשונה שלו, אמו שלטה כעוצרת. בשנת 1260 מינה אריק בוק את במקום מובארק שאה כחאן של צ'אגאטאי, הוא עשה זאת כמהלך שהיה חלק ממלחמת האזרחים הטולויית. אלגו מת בשנת 1266 ומובארק שאה חזר לתפקידו. מובארק שאה היה החאן הראשון של צ'אגאטאי שהתאסלם.
בשנים 1267–1301 הח'אנות של צ'אגאגטאי הייתה נתונה לשליטתו של. קאידו היה בנו של אוגדיי חאן ובכך השתייך ל. קאידו שלט באימפריה יחד עם בנו. הם שלטו בח'אנות דה פקטו בלבד, היו שלושה ח'אנים רשמיים בתקופת שלטונם, שלושתם היו שליטי בובה של קאידו ובנו. רק בשנת 1301, השנה בה מת קאידו, הח'אנים של צ'אגאטאי קיבלו את עצמאותם חזרה. הח'אן השלישי והאחרון שהיה שליט בובה של קאידו ובנו היה דואה. היה שליט בובה של קאידו משנת 1282, ובתחילת המאה ה-14, עם מותו של קאידו, הוא קיבל את השליטה דה פקטו על הח'אנות. דואה היה שליט מוצלח מאוד מהרגע שקיבל את עצמאותו על הח'אנות מקאידו. בירתהּ הרשמית של הח'אנות הייתה העיר אלמליק. בעודה יושבת על דרך המשי, הייתה לה חשיבות רבה וביקרו בה סוחרים רבים. העיר הייתה ממוקמת במערב מחוז שינג'יאנג של ימינו, בצפון-מזרח הח'אנות.
למרות התאסלמותם של מספר ח'אנים לפני כן, מעמד האסלאם בח'אנות נשאר עוין ולא בטוח. לאחר תקופה קצרה של יציבות פנימית בתוך הח'אנות, תקופה שנמשכה בערך בין השנים 1301–1325, הח'אן שוב אימץ את האסלאם ועורר אי יציבות. הוא היה אחד מהשליטים הבולטים ביותר של ח'אנות צ'אגאטאי שהתאסלמו. מקורות מוסלמיים מסכימים בפה אחד שההתאסלמות של טרמאשירין ח'אן סללה את הדרך להתאסלמות המוחלטת של הח'אנות של צ'אגאטאי והייתה אחד השלבים החשובים להתאסלמות המוחלטת של כלל מרכז אסיה. טראמאשירין ח'אן היה אחד מבניו של דואה שתיפקדו כח'אנים אחריו.
מתחילת העשור של שנת 1340, הח'אנות הפכה ליותר ויותר לא-יציבה עד שבשנת 1347 היא התפצלה לשני חלקים: החלק המערבי, שנודע כ"ח'אנות צ'אגאטאי המערבית" והחלק המזרחי שנודע כ"" מוגוליסטן נודעה גם כ"ח'אנות צ'אגאטאי המזרחית".
מוגוליסטן בעצמה התפצלה בשנת 1462 לשתי ישויות פוליטיות נפרדות, מוגוליסטן המערבית ומוגוליסטן המזרחית, שנשלטו על ידי שני ח'אנים שונים. בשנת 1370 הכובש טימור לנג השתלט על ח'אנות צ'אגאטאי המערבית ועל טרנסאוקסאניה. ובכך חדלה ח'אנות צ'אגאטאי המערבית מלהתקיים. אף על פי שהחלק המערבי של ח'אנות צ'אגאטאי אבד לטימור מוקדם, החלק המזרחי שלה (מוגוליסטן) נשאר תחת הח'אנים של צ'אגאטאי שלפעמים היו לבעלי ברית של יורשיו של טימור או שהיו במלחמה איתם. הח'אנות של צ'אגאטאי התקיימה בצורה כזו או אחרת מהעשור השני של המאה ה-13, בו ג'ינגיס חאן כבש את האזור, עד סוף המאה ה-17, אז היא נספגה ב האוזבקית.
מוגוליסטן היה החלק המזרחי והשורד של ח'אנות צ'אגאטאי, בניגוד לח'אנות צ'אגאטאי המערבית שאבדה לטימור. היורשות של מוגוליסטן היו:, ,ו-ח'אנות טורפאן. בשנת 1705 נכבשה על ידי, הח'אן האחרון של צ'אגאטאי הודח, ובכך הסתיימה השושלת של צ'אגאטאי.
שושלת יואן
שושלת יואן נוסדה בשנת 1271. השושלת עצמה לא ניתנה כאולוס לאחד מבניו של ג'ינגיס חאן, היא נוסדה זמן רב לאחר מותו וקצת לפני שהכיבוש המונגולי של סין הסתיים. אולם טולוי, הבן הצעיר מבין הארבעה, קיבל כאולוס את מזרח מונגוליה ועם זאת את החלקים הגובלים של צפון סין. בניו של טולוי היו כובשים גדולים, ולאחר שבנו קובלאי חאן ניצח אריק בוק במלחמת האזרחים הטולויית בשנת 1264, הוא נותר כח'אן הגדול הבלתי מעורער למשך 30 שנים עד מותו. קובלאי חאן נודע באהדתו והערצתו הרבה לתרבות הסינית, הוא אפילו בנה עיר בסגנון סיני בסין, העיר זאנאדו. זאנאדו היוותה את בירת הקיץ של קובלאי עד שהחליט להחליף בירה בשנת 1271. הכיבוש המונגולי של סין נמשך עשרות שנים, קובלאי המשיך את עבודתו של מונגקה חאן בכיבושה, ועד שנת 1279, השנה בה נפלה שושלת סונג הדרומית, כל חלקיה של סין נכבשו.
קובלאי הכריז על הקמתה של שושלת יואן באמצע מלכותו בשנת 1271, והיה לקיסר הראשון שלה. לאחר שסיים לכבוש את סין לחלוטין בשנת 1279, הוא הפך לקיסר הלא-סיני הראשון ששלט אי פעם בכל סין. הוא זכור כ"זר" ששלט בסין, אך שושלת יואן נחשבת לשושלת סינית בדומה לשושלות האחרות. קובלאי מלך בשושלת בשנים 1271–1294.בשנת 1271 הוא העביר את בירתו מזאנאדו, לעיר חאנאבליק. העברת הבירה לסין היה מעשה שנראה בעין רעה בעיני מונגולים שמרניים רבים שרצו לשמר את מורשתו של ג'ינגיס. עד נפילתה של שושלת יואן, קיסריהּ המשיכו להיות מוכתרים כ-ח'אנים גדולים, אך זה היה תואר סמלי בלבד הודות לפיצול האימפריה.
בשנת 1275, מרקו פולו הגיע לחצרו המלכותית של קובלאי. חוקר הארצות הוונציאני הצעיר הרשים מאוד את קובלאי ולכן קובלאי מינה אותו לכמה תפקידים דיפלומטיים ומנהליים. למשך 17 שנים מרקו פולו שירת את קובלאי חאן עד שחזר לוונציה עם משפחתו. מרקו פולו ידוע בשל ספרו "" שמתאר את מסעו וחוויותיו באסיה. כשחזר לאירופה, הציג את סין בפני האירופאים. סביבתה הדתית של שושלת יואן הייתה סובלנית מאוד. אף על פי שהבודהיזם הטיבטי הייתה הדת הראשית, אסלאם, נצרות, דאואיזם ויהדות, כולן התפתחו בסין באותה תקופה.
בשנים 1274 ו-1281 התרחשו הניסיונות של קובלאי לכבוש את יפן. אלו היו מאורעות בעלי חשיבות היסטורית רבה, ונחשבים למאורעות שמגדירים את האומה היפנית. הם גם נמצאים בין המאורעות המוכרים ביותר בהיטסטוריה היפנית אף על פי שנכשלו. הציים של שושלת יואן ניסו לכבוש את הארכיפלג היפני פעמיים, אך שתי הפלישות נכשלו הודות לסופות שונות שהרסו את הצי של קובלאי והקשו על המונגולים להמשיך את הקרב. גם בפלישה השנייה פרצה סופת טייפון שהרסה את רוב הצי הפולש. היפנים האמינו שהאלים שלהם שלחו את הסופות על מנת להציל את יפן מהכיבוש המונגולי. בספרות היפנית מתייחסים הרבה לשתי הסופות בשם "קמיקאזה" או בעברית, "רוח אלוהית". נראה שקובלאי חאן האמין שיפן הייתה מוגנת על ידי מעורבים על-טבעיים, ובסופו של דבר נטש את הרעיון של כיבוש יפן.
בשנת 1239, קובלאי נישא ל. צ'בי הייתה אשתו המועדפת על כל אישה או פילגש אחרת, והיא הולידה עם קובלאי את שהיה מיועד לרשת את קובלאי כקיסר יואן וכח'אן גדול. אולם, הנסיך ג'ינגים מת בשנת 1286, כ-8 שנים לפני קובלאי, ולכן לא ירש אותו. לאחר שהתאבל על מותו של ג'ינגים, קובלאי מינה כיורש את בנו של ג'ינגים,. ב-18 בפברואר 1294, קובלאי חאן, מייסד שושלת יואן, נפטר. לאחר מותו בשנת 1294, האימפריה המונגולית התפצלה רשמית וכל מדינות הירושה שלה היו לעצמאיות. טמור, נכדו של קובלאי ובנו של ג'ינגים ירש את קובלאי כקיסרהּ השני של שושלת יואן וכח'אן הגדול השישי עם השם טמור חאן. בתקופת שלטונם של קובלאי וטמור, שושלת יואן שגשגה. אך לאחר מותו של טמור, הח'אנים הבאים החלו לרדת בכוחם.
רעבים ואסונות טבע שונים גרמו לאי יציבות פוליטית. משנת 1330 והלאה, אסונות טבע כמו מגפות, בצורות ושיטפונות הביאו סבל רב ומוות לאיכרים ברחבי סין. בשנת 1341, מגפת דבר שידועה כמגפת המוות השחור הכתה קשות את שושלת יואן. מיליוני אנשים מתו במחוז חביי בלבד.
בניגוד לשלושת מדינות הירושה האחרות, שושלת יואן הייתה מדינת הירושה היחידה של האימפריה המונגולית שלא עברה תהליך אסלאמיזציה.
למרות הערצתו של קובלאי לסינים, לאחר מותו קיסרי יואן כוננו מבנה חברתי לא הוגן: בני שבטו של ג'ינגיס חאן היו הנעלים ביותר, אחריהם המונגולים, אחריהם מוסלמים וזרים אחרים שהיו בעלי תפקידים רשמיים, ובתחתית הסינים בני האן. הודות ליחס לא הוגן, מיסים כבדים, רעב, וטענה לחוסר הנכונות של שלטון שושלת יואן למנדט השמיים, פרץ בשנת 1351 מרד של הסינים, בני האן נגד השלטון של שושלת יואן המכונה מרד המצנפת האדומה. הוא פרץ בגלל רוב תושבי סיני ההאן המקופחים. המרד הוצת על ידי תנועת הלוטוס הלבן ואחד ממנהיגי המרד הראשונים היה שטען כי הוא צאצא לאחד מקיסרי שושלת סונג הקודמת. בשנים 1356–1368 הנהיג את המרד ג'וּ יְוֵּאנְגָ'אנְג תחת הלוטוס הלבן. הוא הביס את כל הצבאות היריבים עד שנת 1367, ובשנת 1368, הוא תקף את חאנאבליק, בירת שושלת יואן, וכבש אותה בהצלחה. לאחר כיבוש חאנבאליק, טוֹגּוֹן טִימוּר, שהיה הקיסר הנוכחי של יואן, יחד עם שאר האצולה המונגולית, נסו צפונה על נפשם לעבר מונגוליה והסתדרו שם מחדש. הם הקימו ברחבי הערבה האסייתית את וטוגון טימור היה לקיסר הראשון שלה. בשנת 1368, עם נפילת חאנאבליק לכוחות המורדים ונסיגת יואן צפונה, נפלה שושלת יואן. באותה שנה הוקמה שושלת מינג על ידי ג'וּ יְוֵּאנְגָ'אנְג שנודע כחונגוו, קיסר סין. שושלת מינג הסדירה את כוחה והחליפה את שושלת יואן כשליטת סין עם בירתה נאנג'ינג.
האילח'אנאת
בדומה לשושלת יואן המונגולית, השושלת האילח'אנית לא ניתנה כאולוס לאחד מבניו של ג'ינגיס חאן ונוסדה מספר עשורים לאחר מותו. היא נוסדה על ידי הולאגו חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן, בשנת 1256. הולאגו היה החאן הראשון שלה. המדינה האילח'אנית כיסתה את כל מה שהיום זו איראן, יחד עם עוד חלקים נרחבים מטורקיה, עיראק, סוריה, ארמניה, טורקמניסטן, פקיסטן ואפגניסטן המודרניות. השושלת האילח'אנית איחדה את אזור איראן תחת ישות פוליטית טריטוריאלית אחת לאחר כמה מאות של חוסר אחדות. הולאגו חאן מונה על ידי אחיו, מונגקה חאן, שהיה הח'אן הגדול הנוכחי, להרחיב כוח מונגולי באזורים האסלאמיים. תהליך הכיבוש המונגולי של מערב אסיה החל בשנת 1220, ובמהלכו הוקמה השושלת האילח'אנית.
הולאגו חאן היה גנרל צבאי מוכשר, בשנת 1253 הוא גייס את צבאו בהצלחה והחל להרחיב את שטחיו. בשנים 1253–1260 צבא מונגולי בראשות הולאגו פלש לאזור פרס והמזרח התיכון. עד שנת 1258, השנה בה נפלה בגדאד, כל איראן נכבשה על ידי המונגולים. עם החרבת בגדאד בשנת 1258, הולאגו הביא לסופה של הח'ליפות העבאסית. המונגולים בראשות הולאגו ראו ניצחונות בהתחלה, הם חצו את נהר הפרת והתקדמו לעבר סוריה. בדצמבר של שנת 1259 הולאגו הטיל מצור על העיר חלב, תוך שבוע בלבד העיר נפלה לצבא המונגולי. טבח בתושבי העיר שנמשך כ-6 ימים עקב מיד אחרי נפילתה. לאחר מכן, באמצע שנת 1260, החדשות על מותו של מונגקה הגיעו להולאגו והמסע במזרח התיכון הופסק בפתאומיות, הולאגו פתח במסע ארוך מזרחה כי היה צריך להשתתף בקורילטאי שהתנהל כדי לקבוע את היורש למונגקה. בעוד שהולאגו עזב מזרחה לקורילטאי, הוא השאיר כוח צבאי קטן בסוריה תחת גנרל בשם כתבגא. כוח שמנה בסביבות 10,000 חיילים. קוטוז, שהיה הסולטאן הנוכחי של הממלוכים, פתח בהתקפה כנגד המונגולים שנשארו בסוריה. צבאות הממלוכים והמונגולים נפגשו בקרב עין ג'אלות בשנת 1260. הצבא הממלוכי, שמנה כ-10,000 חיילים בדומה לצבא המונגולי, ניצח ניצחון מכריע את המונגולים. המפקד כתבגא נהרג באותו קרב. אף על פי שלקרב עין ג'אלות לא היו השלכות צבאיות או פוליטיות משמעותיות, הוא היה לניצחון ממלוכי שבישר לעולם שהמונגולים לא היו בלתי מנוצחים. הקרב גם עצר את ההתרחבות מערבה של המונגולים, לכיוון מצרים והסולטנות הממלוכית. הולאגו לאחר הקרב נסג מהמזרח התיכון והתמקד בהחזקת פרס.
בדומה לאורדת הזהב ולח'אנות צ'אגאטאי, האילח'אנאת עברה תהליך אסלאמיזציה. משנת 1295 והלאה, כל הח'אנים בה היו מוסלמים ואיתם הרוב המוחלט של התושבים.
הולאגו חאן היה מעורב במלחמת הולאגו-ברקה נגד אורדת הזהב. ברקה היה מפקד צבאי שהתאסלם בשנת 1252, ובשנת 1257 הפך לח'אן באורדת הזהב (בענף המערבי, הכחול.) ברקה התרגז ממעשיו של הולאגו כנגד המוסלמים בדרום-מערב אסיה, מחלוקת השלל של המוסלמים באופן לא שווה והטבח בהם, בעיקר כשהולאגו החריב את בגדאד בשנת 1258, זאת אף על פי שהיה מודע להתאסלמות ברקה. הולאגו תמך בקובלאי במהלך מלחמת האזרחים הטולויית ועל כן ברקה תמך באריק בוק (יריבו של קובלאי ). ברקה גם יצר ברית עם הממלוכים המצריים כנגד הולאגו. התנגשויות צבאיות בין כוחות אורדת הזהב והאילח'אנאת החלו בשנת 1262, באותה שנה האילח'אנאת הובסה על ידי צבא של אורדת הזהב בקרב נהר הטרק של (1262).
לאחר שתפקד במשך 9 שנים כח'אן של המדינה האילח'אנית, בחודש פברואר של שנת 1265 הולאגו חלה, ונפטר ב-8 בפברואר 1265. את הולאגו ירש בנו הבכור,. אבקא, מיד לאחר שעלה לכס, נאלץ להתמודד עם פלישה של ברקה מאורדת הזהב. אך הפלישה הסתיימה עם מותו של ברקה בשנת 1266 בטביליסי. בשנת 1270, הוא נאלץ להתמודד עם פלישה נוספת, הפעם פלישה של, שהיה הח'אן הנוכחי של הח'אנות של צ'אגאטאי במרכז אסיה. אבקא הביס בהצלחה את הצבא הפולש. הצלחה אפילו גדולה יותר עקבה כשאחיו של אבקא החריב את העיר בוכרה, שהייתה אז חלק מח'אנות צ'אגאטאי. הגבולות שלא האילח'אנאת השתנו ללא הרף, אבל, לפחות כעת, המדינה האילח'אנית השתרעה ממזרח אנטוליה דרך איראן עד למערב פקיסטן. למרות מתחים ממושכים בגבולות המדינה מכל גבולותיה, נהנה מתקופה של יציבות פנימית ושגשוג.
עקבות מותו של אבקא ח'אן בשנת 1282, החלה תקופה של אי יציבות במדינה האילח'אנית. אחיו של אבקא ובנו של הולאגו, ירש אותו. טקודר היה הח'אן הראשון של האילח'אנאת שהתאסלם, אך זה לא שינה את היחסים של האילח'אנים עם הממלוכים במצרים שכן המנהיגים המונגולים המשיכו להאמין שהם מחזיקים בזכות אלוהית לכבוש את כל העולם, לא משנה עם איזו דת. מלך כח'אן למשך שנתיים בלבד, הוא היה חלש ופזיז, ותקופת מלכותו הקצרה פגעה קשות ביציבות הפוליטית של האילח'אנאת. חסרונותיו הרבים של טקודר הבטיחו תמיכה לאחיינו. טקודר מת בשנת 1284 ואכן אחיינו ארגון ירש אותו. ארגון נפטר בשנת 1291 ואחיו, ירש אותו. תקופת אי היציבות התסתיימה בשנת 1295 עם עלייתו של כח'אן באילח'אנאת. עלייתו לכס מסמנת את תחילת גיל הזהב של המדינה האילח'אנית. כשירש את הכס, מתקופה של כאוס פוליטי, כלכלי וחברתי, ע'אזאן סוף סוף שם את הכתר על ראש חזק ותקיף. ע'אזאן קיבל את האסלאם (הסוני ), ובשנה הראשונה למלוכותו, ב-1295, הוא התאסלם, ואיתו רוב תושבי האילח'אנאת. למרות זאת, מונגולים רבים באילח'אנאת המירו את דתם לאסלאם הרבה לפני ההתאסלמות של ע'אזאן. מאז מלכותו של ע'אזאן, כל הח'אנים שמלכו אחריו באילח'אנאת היו מוסלמים. במהלך מלכותו של ע'אזאן המונגולים באיראן איבדו כל קשר עם ראשי השבטים המונגולים בסין, ותקופת מלכותו הייתה תקופת רנסאנס של תרבות איראנית, שבה מלומדים כמו רשיד א-דין פרחו ושגשגו תחת חסותו. ע'אזאן הכריז על עצמו השליט של איראן מאוחדת, המלך של הטג'יקים והטורקים, והשליט של כל ניתיניו בין אם הם מוסלמים, בודהיסטים, נוצרים או שמאניסטים. הוא הבין את החשיבות החיונית שהייתה בלסיים סכסוכים כלשהם שכמעט החריבו את האיחוד והרסו את יציבות המדינה.
בשנת 1304, מחמוד ע'אזאן נפטר ואחיו,, ירש אותו. בשנת 1295 הוא המיר את דתו יחד עם אחיו ע'אזאן לאסלאם הסוני. וכמו אחיו, הוא שינה את שמו הפרטי לשם האסלאמי "מוחמד". בשנת 1310 אולג'ייטו המיר את פלגו באסלאם לאסלאם השיעי והפך למוסלמי שיעי. המרת דתו של אולג'ייטו לאסלאם השיעי לא עברה בשקט ברחבי המדינה האילח'אנית, והייתה אות לתסיסה במדינה. בשנת 1316 אולג'ייטו מת ועם מותו, האילח'אנאת הייתה על סף מלחמת אזרחים. בנו של אולג'ייטו, ירש אותו. אולם אבו סעיד המיר את דתו לאסלאם הסוני ובכך מנע מלחמה. למרות זאת, במהלך מלכותו של אבו סעיד מחלוקות בין פלגים שונים והפרעות פנימיות המשיכו והפכו לפרועות. בשנת 1335 אבו סעיד מת, ככל הנראה מהרעלה על ידי אישה קנאית, או ממחלת המוות השחור שהכתה באילח'אנאת בשנת 1330.
אבו סעיד מת ללא יורש, ועם מותו בשנת 1335 אחדות השושלת נשברה. המדינה האילח'אנית נפלה באותה שנה והתפרקה למספר ח'אנויות זעירות שהתחרו אחת בשנייה. נפילת האילח'אנאת לא קרתה עקבות נפילה כלכלית או מהפכה פוליטית כלשהי, ולהפך, המדינה האילח'אנית נפלה בשיא כוחה. בשנת 1322, במהלך מלכותו של אבו סעיד, נחתם הסכם שלום עם הממלוכים והאילח'אנאת נראתה בריאה לגמרי, אך עם מותו של אבו סעיד החלה סדרת מריבות שושלתיות שהביאו לנפילת המדינה. בפשטות, ניתן לומר שהסיבה היחידה לנפילת האילח'אנאת הייתה שאבו סעיד מת ללא יורש זכר. לאחר נפילת המדינה האילח'אנית, היורשות הקטנות שלה היו חשופות בפני אורדת הזהב מצפון שעוד שגשגה. אך אורדת הזהב לא היא שכבשה את הנסיכויות היורשות של האילח'אנאת, אלא טימור לנג. משנת 1370 והלאה, הטריטוריות הקודמות של המדינה האילח'אנית נכבשו על ידי הכובש טימור לנג שייסד את האימפריה הטימורית והיה לכוח הדומיננטי החדש באזור.
אדם מת'יוס
אדם ג'יימס מת'יוס (בוולשית: Adam James Matthews; נולד ב-13 בינואר 1992) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת המגן הימני באומוניה ניקוסיה.
קריירת מועדונים
מת'יוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קארדיף סיטי אליה הצטרף בגיל 8. בינואר חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו במועדון. ב-21 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד צ'רלטון אתלטיק. בתחילת עונת פקדה מכת פציעות את המועדון ומת'יוס הפך לשחקן מפתח בהרכב של המועדון. ב-3 באוקטובר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-4 נגד ווטפורד. במהלך חלון העברות של ינואר מנצ'סטר יונייטד הביעה עניין בשחקן, אך קארדיף סירבה לשחרר את השחקן.
ב-25 בפברואר 2011, חתם בסלטיק ל-4 שנים והוא הצטרף אליה בסיום העונה. ב-7 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסלטיק בניצחון 0-1 נגד אברדין. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופאית בהפסד 2-0 לאתלטיקו מדריד. ב-12 בדצמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בסלטיק נגד ארבורת' במסגרת הגביע הסקוטי.
ב-5 ביולי 2015 חתם בסנדרלנד תמורת 2 מיליון פאונד. ב-8 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 4-2 ללסטר סיטי. כעבור שבועיים נפצע בקרסול ונעדר שלושה חודשים. מת'יוס חזר להתאמן אך נפצע שוב כעבור חודש ונעדר כחודשיים. ב-7 במרץ 2016 הושאל לבריסטול סיטי עד לסיום העונה. עם תום העונה הושאל לעונה נוספת בקבוצה.
בקיץ מת'יוס חתם בצ'רלטון את'לטיק.
ב-23 ביוני 2022 סיכם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
Forever (אלבום של אלסו)
Forever (בעברית: לנצח) הוא אלבום הבכורה של המפיק מוזיקלי השוודי אלסו. האלבום יצא לאור ב-25 במאי 2015 על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ווירג'ין רקורדס. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים.
מצביעי אובמה-טראמפ
המושג מצביעי אובמה-טראמפ הוא מושג בפוליטיקה האמריקאית אשר מתאר אנשים אשר הצביעו למועמד הדמוקרטי ברק אובמה בבחירות לנשיאות 2008 ובמערכת הבחירות של 2012 אך בבחירות לנשיאות ב-2016 הצביעו למועמד הרפובליקני, דונלד טראמפ. על פי נתונים הכינוי מתאר כ-9% ממצביעי אובמה וכ-13% ממצביעי טראמפ, על פי סקר שערכה קבוצת המחר של קרן הדמוקרטיה בהשוואה לקהל בוחרים אחרים, למצביעי אובמה-טראמפ יש השקפות כלכליות מתקדמות יותר והשקפות חברתיות שמרניות בהשוואה למצביעי המועמדים האחרים.
חלק מהאנליסטים טענו שלמצביעי אובמה-טראמפ הייתה השפעה גדולה על הבחירות שנערכו ב-2016 מכיוון שהקמפיינים המרכזים נערכו במדינות מתנדנדות שרובם במערב התיכון וכבר בתקופתו של אובמה הוגדרו כ"רפובליקנים של אובמה" (בדומה ל"דמוקרטים של רייגן") וכלל לא היו מצביעים למועמד דמוקרטי אחר.
במאמר מערכת שפורסם ב-2017 על ידי מגזין ניו יורק צוין כי על פי סקר כ-75% ממצביעי אובמה-טראמפ תומכים בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (חוק שנחשב הישג של אובמה ואף זכה לכינוי "אובמה-קר") והחלפתו בחוק שיהיה יותר יעיל ומשתלם.
Love on Top
Love on Top הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבום האולפן הרביעי שלה 4. השיר יצא כסינגל הרביעי מן האלבום ב-12 בספטמבר 2011. השיר נכתב על ידי ביונסה, נאש ושיאה טיילור, ואף הופק על ידי ביונסה וטיילור. זהו שיר מסוג R&B החוזר אל שנות השמונים. השיר נעשה בסגנון דומה לזה של סטיבי וונדר, ויטני יוסטון וג'קסון 5. השיר מתאר אישה אשר שרה על גבר שנאמן לה ושם את אהבתה בראש ובראשונה.
"Love on Top" קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. את השיר ביצעה ביונסה בטקס פרסי ה-VMA של MTV לשנת 2011, ובסוף הביצוע הודיעה על הריונה. מעשה זה גרם לשיר להופיע בכמה וכמה מצעדים ברחבי העולם. השיר הגיע לעשירייה הראשונה בהונגריה, קוריאה הדרומית, בלגיה, אוסטרליה, איטליה, ניו זילנד, ובריטניה. כמו כן, השיר הגיע למקום ה-20 המצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית, והפך להופעת הבכורה השנייה הגבוהה ביותר של ביונסה כאמן סולו במצעד. זאת ועוד, השיר הגיע למקום ה-1 במצעד ההיפ הופ וה-R&B של ארצות הברית ושהה במקום הראשון במשך שבעה שבועות רצופים. השיר הגיע למעמד פלטינום בארצות הברית עם מכירות של מעל למיליון עותקים. בטקס פרסי גראמי ה-55 זכתה ביונסה בפסלון על ביצוע ה-R&B המסורתי הטוב ביותר על "Love on Top".
לסינגל יצא וידאו קליפ הצולם בסטודיו של ביונסה בניו יורק שמשקיף על נהר ההדסון לכיוון ניו ג'רזי. בקליפ נראית ביונסה שרה את השיר, רוקדת ומחליפה תלבושות יחד עם חמישה רקדנים. מבקרי המוזיקה שיבחו את הקליפ בטענה שקליפ השיר פשוט, ואף שיבחו את התלהבות הנעורים של ביונסה במשך הקליפ.
שוראני
שוראני (בסלובקית: Šurany; בהונגרית: Nagysurány, נג'שוראן; בפי היהודים שוראן) היא עיירה בדרום מערב סלובקיה השוכנת ליד נהר ניטרה, כ-26 קילומטר מדרום-מזרח לעיר ניטרה, באזור חקלאי על צומת רכבות. עד שנת 1918 השתייך האזור לממלכת הונגריה ומאז ועד שנת 1993 לצ'כוסלובקיה.
יהודי שוראני
מועד יסוד הקהילה היהודית בעיר אינו ידוע, אך ידוע כי כבר בתחילת המאה ה-16 ישבו שם יהודים. הטורקים ששלטו במקום בין השנים 1526–1666, אסרו על היהודים להתגורר במקום, ולכן יהודי האזור חיו בעיירה הסמוכה ליפובה (Lipová). ובשנת 1686, כשהתאפשר ליהודים לחזור ולשבת בשוראני התארגנה קהילה יהודית גדולה שהכילה את יהודי העיירות הסמוכות טברדושובצה, (Tvrdošovce), קומיאטיצה, (Komjatice) ופלאריקובו (Palárikovo).