cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גריז (סרט)
עלילת הסרט
בערב השניים מנסים לשבת לבדם בבית הגלידה, אבל הם פוגשים את היתר, ודני שוב מתקשה להכריע בין התדמית בפני חבריו ובין רגשותיו לסנדי. היא מזמינה אותו לתה בבית הוריה, אבל הוא מסרב, והשניים עוזבים את המקום. החברים נעלמים גם הם, ולבסוף נותרים רק קניקי, ריזו ופרנצ'י. קניקי לועג לריזו, ומבקש ממנה שתשלם, אבל היא מסרבת ושופכת עליו את המילקשייק, ואז יוצאת מהמקום. קניקי רודף אחריה, ופרנצ'י נותרת לבדה עם החשבון. היא מספרת למלצרית על הקשיים שנתקלה בהם בבית הספר ליופי, ועל כך שנשרה, ומלאך נגלה אליה ואומר לה שאין לה עתיד במסלול שבו היא צועדת ועליה לחזור לתיכון אותו עזבה ("Beauty School Dropout").
באחד הערבים לאחר מכן, נערך נשף בית ספרי שישודר בטלוויזיה בהנחיית וינס פונטיין, מנחה מפורסם שמפלרטט עם מרטי. דני שואל שם את קניקי אם יש לו עם מי לצאת לנשף וקניקי עונה בחיוב אך אינו מגלה מי זו; במקביל, ריזו ומרטי מוטרדות מכך שאין להן עם מי לצאת לנשף החשוב. הנשף מתחיל ולדני מתלווה סנדי; ריזו, שמנסה להתגרות בקניקי, מגיעה עם ליאו. בהמשך מגיעים קניקי וצ'ה צ'ה, ודני ממהר להתרחק מצ'ה צ'ה. סנדי חושדת שהשניים מכירים ושהיה ביניהם משהו אבל דני מכחיש בתוקף. צ'ה צ'ה טוענת שהיא הרקדנית הטובה ביותר, ולכן קיבלה את הכינוי שלה, אבל כשנפתחת תחרות ריקוד ה-Hand Jive הכאוטית ("Born to Hand Jive") היא וקניקי נפסלים. דני וסנדי נשארים כמעט עד לסוף התחרות, וצ'ה-צ'ה מודאגת משמה הטוב. בעזרתו של סאני, שמושך את סנדי החוצה מרחבת הריקודים, צ'ה צ'ה תופסת את מקומה ורוקדת עם דני. הוא מצדו משתף פעולה, השניים מוכתרים כמנצחים וסנדי נפגעת מהיחס של דני.
דני מנסה לפצות את סנדי בנסיעה ל"דרייב אין", שם הוא מעניק לה את הטבעת שלו ("Alone at the Drive-in Movies") בשיחה אינטימית. עם זאת, מיד לאחר מכן הוא מנסה למזמז אותה. היא בורחת, ודני הבודד שאינו מצליח להביע את רגשותיו פותח בשיר אהבה אליה ("Sandy"). במקביל ריזו אומרת למרטי שהיא חושבת שנכנסה להריון, ועל אף בקשתה לשמור על הדבר בסוד מרטי מספרת לסאני, וכך השמועה מתגלגלת עד לקניקי, האב המסתמן, ששואל את ריזו - אבל היא מכחישה כדי לעורר את קנאתו. בבית הספר למחרת ריזו היא מושא ללעג, ולבסוף היא נשברת בגלל היחס שמופנה אליה ("There Are Worse Things I Could Do").
ביום התחרות, קניקי נפגע מדלת המכונית ואינו כשיר לנהוג. דני תופס את מקומו על ההגה. במהלך המרוץ המכונית של ליאו נתקעת בבוץ והוא עוזב את המקום, מובס. סנדי, הצופה מרחוק, מבינה שעל אף התנהגותו היא אוהבת את דני. היא מחליטה להשתנות בעבורו, ומבקשת סיוע מפרנצ'י בביצוע מהפך תדמיתי כדי להשתנות ולהרשים את דני ("Look at Me, I'm Sandra Dee (Reprise)"), תוך זניחת התדמית התמימה שהייתה לה קודם לכן.
ביום סיום הלימודים, המנהלת נפרדת מכל התלמידים. ריזו מגלה שאינה בהריון, ומשלימה עם קניקי. דני מגיע לבוש כספורטאי, אבל סנדי מפתיעה אותו כשהיא מגיעה לבושה בדומה לטי-בירדס - במכנסי עור שחורים וצמודים, ובשיער מקורזל (כניגוד לשיערה החלק וה"ילדותי" עד אז). היא מתייחסת אליו בזלזול, והדבר מושך אותו. השניים מתוודים זה בפני זה על אהבתם, ומתאחדים שוב ("You're the One That I Want"). תלמידי כל המחזור חוגגים יחד את סיום לימודיהם ומבטיחים להישאר בקשר ("We Go Together"), ודני וסנדי עוזבים במכונית מהמרוץ ("Grease").
פולקה ברנדוט
פולְקֶה בֶּרְנָדוֹט, הרוזן מוויסבורג (בשוודית: Folke Bernadotte; 2 בינואר 1895 – 17 בספטמבר 1948) היה דיפלומט בן משפחת המלוכה השוודית. בתקופת מלחמת העולם השנייה ניהל משא ומתן לשחרור כ-31,000 אסירים ממחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית, בהם 450 יהודים מדנמרק ששהו במחנה טרזיינשטט. האסירים שוחררו ב-14 באפריל 1945. לאחר מכן תיווך מטעם האו"ם בין מדינת ישראל למדינות ערב במלחמת העצמאות. נרצח בירושלים על ידי אנשי ארגון לח"י שהתנגדו לתוכניתו וטענו שהיא פרו-ערבית.
ראשית חייו
הרוזן פולקה ברנדוט נולד בסטוקהולם בשנת 1895, לנסיך אוסקר ברנדוט, שהיה צאצא של ז'אן-בטיסט ברנדוט, מרשל בצבא נפוליאון, שהוכתר למלך שוודיה בשם קרל הארבעה עשר בשנת 1818. פולקה ברנדוט היה אחיינו של המלך גוסטב החמישי.
ברנדוט קיבל חינוך צבאי. הוא שימש נציג שוודיה לתערוכה העולמית של שיקגו (1933). כמו כן שימש כנציג ארצו לתערוכה העולמית של ניו יורק (1939). בראשית מלחמת העולם השנייה עמד בראש תנועת הצופים בשוודיה ולאחר מכן כיהן בתפקיד יושב ראש הצלב האדום השוודי, והיה אחראי לחילופי שבויים בין גרמניה לבריטניה. בתפקידו זה ביקר פעמים רבות בלונדון ובברלין ונפגש עם בכירים בשלטון.
ברנדוט והצלת אסירים ממחנות הריכוז בגרמניה
בתערוכה "ויזות לחיים: הדיפלומטים הצדיקים", שהתארחה בירושלים, זכה ברנדוט להוקרה על שהציל 20,000 אסירים ממחנות ריכוז בגרמניה (חלקם יהודים) ועל שבמשא ומתן שניהל עם היינריך הימלר ומתוקף היותו בתפקיד נשיא הצלב האדום השוודי, הביא לשחרורם של כ-400 יהודים דנים שהיו אסירים במחנה גטו טרזיינשטט. לאחר מכן ארגן את שחרורן של אלפי נשים ממחנות הריכוז ראוונסבריק וברגן-בלזן ואת העברתן לשוודיה.
המידע על פעולות ההצלה של ברנדוט, שנעשו בימי המלחמה האחרונים, כאשר מפלת גרמניה הנאצית הייתה כבר ודאית, מתבסס על ספריו שיצאו לאור מיד אחרי המלחמה, על ספרי מחקר ותיעוד שפורסמו בשוודית אודות מבצע ההצלה, ועל עדויות ניצולים. חלק מהחוקרים טוענים כי ברנדוט התנגד למעשה להצלת יהודים ואף ניסה לשכנע את הימלר שלא לכלול יהודים בקרב המיועדים לשחרור. אולם לבסוף ניאות להציל יהודים בשל לחצו של הימלר, שנבע מאימת הדין הקרב עם תום המלחמה ומניסיונו לצבור נקודות זכות אצל בעלות הברית המערביות. לעומתם אחרים טוענים שברנדוט לא התייחס באופן שלילי ליהודים וכי נמנע מלהשתדל למען הצלתם מתוך שיקולים פרגמטיים בלבד, לאור השימוש של היטלר ביהודים כקלף למיקוח. ברנדוט האמין שדרישה לשחרר יהודים תיתקל בסירוב ותקשה את המשא ומתן לגבי אסירים אחרים. אותם החוקרים מוסיפים שברנדוט השתדל להציל יהודים בעלי אזרחות סקנדינבית. העובדה ששיירה בהשתתפותו נסעה תוך סיכון עצמי רב ובתנאים קשים עד גטו טרזיינשטט כדי לפנות משם כ-600 יהודים דנים, מצביעה לטענתם על יחסו ההומניטרי של ברנדוט לכל האסירים, ובהם יהודים.
ההיסטוריון יו טרבור-רופר כתב כי במהלך המגעים בין ברנדוט והימלר, כאשר האחרון הציע לברנדוט להעביר עשרת אלפים יהודים לשוודיה, ברנדוט סירב וב-13 במרץ 1945 שיגר מכתב להימלר ובו כתב בין היתר: "יחסי אל היהודים הוא כשלך". המכתב מופיע בספרו של טרבור-רופר.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, זומן ברנדוט לפגישה עם היינריך הימלר, ראש האס אס והגסטפו. הפגישה נערכה בעיר ליבק ב-24 באפריל 1945. הימלר מסר לו כי סופו של היטלר קרב וכי הוא עצמו, משהפך לבעל הסמכות העליונה בגרמניה, מציע את כניעת מדינתו גרמניה לבריטניה ולארצות הברית, בתנאי שיורשה למדינתו להמשיך ולהילחם בברית המועצות. משרד החוץ השוודי העביר את ההצעה לראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל ולנשיא ארצות הברית, והם דיווחו עליה לשליט ברית המועצות יוסיף סטלין, בהודיעם לו כי יקבלו כניעה גרמנית רק אם זו תהיה כניעה לשלושת צבאותיהם.
רקע
משממשו מדינות ערב איומיהן ופלשו לתחומי ארץ ישראל והמדינה היהודית עם הכרזתה, אפסו תקוות האו"ם "כי תיבת הפנדורה שנפתחה בהחלטת החלוקה תוגבל לסכסוך מקומי". האו"ם התאים עצמו למצב החדש: ועדת ארץ ישראל פורקה, ובמקומה מונה המתווך ברנדוט. יומרתו של האו"ם לפתור את בעיית ארץ ישראל פתרון כולל הוחלפה בניסיון לתווך במלחמה". החלטת החלוקה לא הופיעה בכתב הסמכות של ברנדוט אם כי לא בוטלה רשמית.
ברנדוט ראה במינוי למשימת התיווך שקיבל מהאו"ם מנדט לקביעת בסיס אחר ליישוב הסכסוך הישראלי-ערבי מאשר החלטת החלוקה - הסדר טריטוריאלי כפוי, בו תאבד ישראל את הישגיה במלחמת העצמאות ואף ייגרע חלקה של המדינה היהודית בהשוואה לשטח שהוקצה לה בהחלטת החלוקה.
תגובת הצדדים
בישראל נמתחה ביקורת ציבורית על התוכנית, רובה בנוגע להצעה למסור את ירושלים לערבים. ב-5 ביולי 1948 קראה הכותרת ביומון הלח"י "מברק", "לחסל את ברנדוט". שידורי הרדיו של הארגון איימו גם על ההנהגה הציונית הרשמית: "מי שימשיך לדון עם הרוזן מתחייב בנפשו". בכל תקופת ביקורו בירושלים באותו חודש, ליוותה אותו קבוצה קולנית של אנשי לח"י שקראו לעברו קריאות גנאי והניפו שלטים באנגלית שאמרו: "סטוקהולם – שלך, ירושלים – שלנו!". על אף שישב בלונדון, העריך קצין המודיעין הבריטי בדימוס, הקולונל ריצ'רד מיינרצהגן, ביומנו ב-2 בספטמבר, כי בהצעתו למסור את ירושלים לערבים, ברנדוט "חתם במו־ידיו על גזר מותו".
במהלך ההפוגה השנייה, ויתר ברנדוט על רעיון הקונפדרציה והציע תוכנית חדשה, הכוללת את בנאום ירושלים. את תוכנית השלום הגיש ב-16 בספטמבר. למחרת נרצח. לאחר מבצע יואב נזנחה התוכנית סופית.
ההתנקשות בברנדוט
ב-17 בספטמבר 1948, יום לאחר שהגיש את התוכנית החדשה לאו"ם ושעות ספורות לאחר שהגיע לירושלים, נרצח ברנדוט בירושלים על ידי ארגון הלח"י. חבר הלח"י סטנלי גולדפוט ("ירמיהו"), שהיה עיתונאי, הדליף לארגון את לוח הזמנים של ברנדוט, לאחר שזה נשלח מארמון הנציב ללשכת העיתונות הממשלתית. השיירה בת שלוש המכוניות, בה נסע ברנדוט מארמון הנציב לבניין ימק"א, נעצרה בפינת הרחובות הפלמ"ח והגדוד העברי דהיום על ידי ג'יפ שחסם את הדרך. מהרכב ירדו שלושה אנשי לח"י (אברהם שטיינברג, יצחק בן משה ומשולם מקובר) בפיקודו של יהושע כהן. כהן ניגש למכוניתו של ברנדוט, שהייתה האחרונה בשיירה, וירה לתוכה מתת-מקלע "שמייסר". הכדורים פגעו בברנדוט, אשר נפצע אנושות, ובמפקד כוח המשקיפים בירושלים, הקולונל הצרפתי אנדריי סארו, שנהרג במקום. תת-המקלע שבו השתמש כהן התפרק במהלך הירי, וחלק ממנו נותר מוטל על הקרקע (חלקי המקלע נמצאים כיום בבית מורשת משטרת ישראל ). המתנקשים עלו על הג'יפ ונמלטו מהמקום. השיירה נסעה במהירות לבית החולים הדסה ברחוב הנביאים, שם נקבע מותו של ברנדוט.
השלכות ההתנקשות ופירוק סופי של הלח"י והאצ"ל
עוצר הוטל בירושלים, אך מבצעי ההתנקשות לא נתפסו. ארגון לא ידוע שכינה עצמו בשם "חזית המולדת" קיבל עליו את האחריות למעשה, אך לא היה ספק בדעת הקהל כי הרצח היה מטעם לח"י, שהתנגד לתוכניתו של ברנדוט למסור את ירושלים לידי הערבים (הדבר הפך לוודאי בעקבות גילויים שנחשפו במרוצת עשרות השנים שחלפו מאז). מתכנן ההתנקשות היה יהושע זטלר, מפקד לח"י בירושלים. יצחק שמיר, שהיה בזמנו אחד משלושת ראשי הלח"י, כתב בספרו כי בזמנו אמר לחברי הלח"י: "יש לסלק את ברנדוט מהזירה, אין לי כל התנגדות להתנקשות". שמיר הודה כי ידע את שמותיהם של חברי החוליה שהתנקשה בברנדוט אך סירב למסור אותם לשירות הביטחון. דוד בן-גוריון כתב ביומנו ב-19 בספטמבר 1948 שאיסר הראל דיווח לו על שלושה חברי לח"י שהוא סבור שביצעו את הרצח וכינה אותם "הקבוצה המסוכנת". הסופר מיכאל בר-זוהר מספר בביוגרפיה שכתב על בן-גוריון, כי בעת כתיבת הספר בשנת 1965, הפנה את תשומת לבו של בן-גוריון לאחד משמות האנשים הללו, שבשנים האחרונות בן-גוריון התיידד עמו. בן-גוריון שאל אותו אם אכן ביצע את הרצח ולדבריו, האיש הודה בפניו. בן-גוריון שמר את זהותו בסוד וידידותם של השניים אף נתהדקה. בעת פרסום הספר בשנת 1976, ביקש בר-זוהר מאיש הלח"י לפרסם את שמו, אולם האיש טען כי עדיף שלא לפרסם את כל פרטי האירוע, "משיקולים ממלכתיים". מאוחר יותר פורסם כי האיש היה יהושע כהן.
אחרי רצח ברנדוט, פורק לח"י בירושלים, שעדיין לא הייתה אז בתחום מדינת ישראל (הלח"י בישראל התפרק עוד קודם). חלק מהעצורים נאסרו. אחרים "גורשו" מירושלים לתחומי מדינת ישראל.
בעקבות ההתנקשות חוקקה מועצת המדינה הזמנית את פקודת מניעת טרור, המטילה עונשים כבדים על מי שמשתתף בפועל בפעולות טרור ועל כל חבר בארגון טרור. לח"י וחזית המולדת הוכרזו ארגוני טרור, ונעצרו כ-200 איש, ובהם אחד משלושת ראשי הלח"י, נתן ילין-מור.
כמו כן החליטה הממשלה על תביעת אולטימטום מן האצ"ל בירושלים להתפרק. זאת לאחר ששאר יחידות האצ"ל העצמאיות בצה"ל פורקו על רקע פרשת אלטלנה בסוף יוני. ב-21 בספטמבר התייצבו חיילי ומפקדי הארגון בפני גופי הקבלה של צה"ל והצטרפו אל שורותיו.
דוח ברנדוט
שלושה ימים אחרי מותו של ברנדוט פורסם הדוח על מאמצי השלום שלו. להלן עיקר המלצותיו:
ממשלת ישראל דחתה את ההצעה.
חיים אישיים
הרוזן ברנדוט נישא ב-1928, עת שהה בארצות הברית, לאסטל מנוויל (Manville, נולדה ב-1904, הלכה לעולמה ב-1984), ולזוג נולדו ארבעה בנים, שניים מהם מתו בצעירותם.
לברנדוט נולדה ילדה אחת, ב-1921, מקשר שקדם לנישואיו, עם השחקנית לילי אריקסון (Ericson), וכשאריקסון נישאה, הבת אומצה על ידי בן הזוג.
דוכסות אנהלט-קתן
דוכסות אנהלט-קתן הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-דסאו ודוכסות אנהלט-ברנבורג ליצירת דוכסות אנהלט.
הקמה ראשונה
נסיכות אנהלט הוקמה בשנת 1218 על ידי היינריך הראשון, נסיך אנהלט, בנו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה, על שם טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה. לאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1382 מת יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשנת 1396 חולקה נחלתו בין בניו; זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1405 מת זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, ואלברכט הרביעי פעל כעוצר עבור בניו הקטנים של זיגיסמונד. הוא עצמו נפטר בשנת 1423 והוחלף על ידי בניו אדולף הראשון, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר החמישי, נסיך אנהלט-קתן. ולדמאר נפטר בשנת 1436, ואדולף נכנס למריבה ארוכת שנים עם בן דודו, גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, ולבסוף בשנת 1471, שניהם חתמו על חוזה ירושה שבו גאורג השתלט על חצי הנסיכות והפך לשליט שותף בקתן.
הנסיך וולפגנג נפגש עם מרטין לותר בשנת 1521 בדיאט באאוגסבורג, ויישם את הרפורמציה הפרוטסטנטית בשטחיו, והיה הנסיך השני של האימפריה הרומית הקדושה לעשות זאת לאחר פרידריך החכם מסקסוניה. הוא גם היה חבר מוביל של הליגה הפרוטסטנטית בברית טורגאו ובברית שמלקלדן נגד המדיניות של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המלחמה השמלקלדית איבד וולפגנג זמנית את נחלותיו, אולם קיבל אותן בחזרה בשלום פסאו. בשנת 1562 ויתר וולפגנג על אנהלט-קתן לבני דודיו יואכים ארנסט וברנהרד השביעי מאנהלט-צרבסט, ועם מותו של ברנהרד בשנת 1570, כל השטחים של אנהלט התאחדו רשמית תחת שלטונו של יואכים ארנסט.
הקמה שנייה
בשנת 1586 מת יואכים ארנסט, ובשנת 1603 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו, רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1704 עלה לשלטון לאופולד, נסיך אנהלט-קתן, אשר היה חובב אמנות מושבע, ואף העסיק בחצרו את יוהאן סבסטיאן באך. בשנת 1728 מת לאופולד ללא בנים, ואחיו אוגוסט לודוויג, נסיך אנהלט-קתן ירש אותו, ולאחר מותו בשנת 1755 ירש אותו בנו קרל גאורג, נסיך אנהלט-קתן, אשר חבר לפרוסיה, ולחם לצידה במהלך מלחמת שבע השנים. בשנת 1789 מת קרל גאורג במהלך המצור על בלגרד, ובנו אוגוסט כריסטיאן, נסיך אנהלט-קתן עלה לשלטון במקומו.
דוכסות אנהלט-קתן
לודוויג אוגוסט מת ב-18 בדצמבר 1818 בלייפציג, כשהיה רק בן שש עשרה שנים, והוחלף על ידי דודנו, פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן, מבית אנהלט-קתן-פלס. בשנת 1830 מת פרידריך פרדיננד, ואחיו היינריך, דוכס אנהלט-קתן ירש אותו, ולאחר מותו של היינריך בשנת 1847 אוחדה הדוכסות עם דוכסות אנהלט-דסאו. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
נסיכי אנהלט-קתן (1396–1562)
סופח לאנהלט-צרבסט בשנת 1562.
נסיכי אנהלט-קתן (1603–1807)
הועלה למעמד דוכסות.
פרס אמי לבידור בפריים טיים
פרס אמי לבידור בפריים טיים (באנגלית: Primetime Emmy Award) הוא תואר כבוד שהוענק על ידי "האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים" (ATAS) לשם הכרה במצוינות בתוכניות טלוויזיה בשעות פריים טיים בארצות הברית. הפרס הראשון ניתן בשנת 1949, ובמקור נקרא פשוט "פרס אמי", עד שטקס פרסי האמי לבידור בשעות היום התקיים לראשונה בשנות ה-70 והמילה "פריים-טיים" נוספה על מנת להבחין בין השתיים.
טקסי פרסי האמי לבידור בפריים טיים נערכים למטרת הכרה במצוינות תוכניות טלוויזיה בשעות פריים-טיים בארצות הברית. הטקסים מתקיימים בדרך כלל באמצע חודש ספטמבר, ביום ראשון לפני ההתחלה הרשמית של עונת הטלוויזיה בסתיו, ונכון לעכשיו משודרים ברוטציה בין הרשתות ABC ,NBC ,CBS ו-Fox. (בגלל הכיסוי של NBC של "כדורגל ביום ראשון בלילה" (שידור שבועי של ליגת הפוטבול הלאומית והמקצוענית של ארצות הברית) שמתחיל בספטמבר, כאשר הגיע תורה של NBC ברוטציה בשנים 2006, 2010 ו-2014, הועברו פרסי הפריים טיים לסוף חודש אוגוסט רק בשנים האלו).
פרס אמי נחשב לשווה ערך טלוויזיוני לפרס האוסקר (לקולנוע), פרס הטוני (לתיאטרון), ופרס גראמי (למוזיקה). הפרסים מחולקים לשלוש קטגוריות: פרסי האמי בפריים טיים לביצועי טלוויזיה, פרסי האמי בפריים טיים לאמנויות יצירתיות, ופרסי האמי בפריים טיים להנדסה.
קטגוריות
שחקן ראשי שחקנית ראשית שחקן משנה שחקנית משנה
שיאים
הכי הרבה זכיות לסדרה קומית מצטיינת הכי הרבה זכיות לסדרת אנימציה מצטיינת הכי הרבה זכיות לתוכנית מציאות-תחרות מצטיינת
הכי הרבה זכיות לתוכנית טלוויזיה מצטיינת
הכי הרבה זכיות לביצועים אישיים מצטיינים הכי הרבה זכיות לסדרה קומית בעונתה הראשונה
הכי הרבה זכיות לסדרה קומית בעונתה האחרונה
הכי הרבה זכיות לסדרת דרמה בעונתה הראשונה הכי הרבה זכיות לסדרת דרמה בעונתה האחרונה
הכי הרבה זכיות לאדם אחד
הכי הרבה זכיות לתסריטאי/מפיק
הכי הרבה זכיות לשחקן על ביצוע
הכי הרבה זכיות לרשת טלוויזיה
סך הכל זכיות
הכי הרבה זכיות לרשת טלוויזיה בשנה
הכי הרבה זכיות לסדרת טלוויזיה בשנה
הכי הרבה זכיות לתוכנית טלוויזיה
הכי הרבה זכיות לסדרה קומית
הכי הרבה זכיות לסדרת דרמה
הכי הרבה זכיות למיני-סדרה
הכי הרבה זכיות לסרט טלוויזיה
הכי הרבה זכיות לפרק אחד
הכי הרבה זכיות לסדרת אנימציה
הכי הרבה זכיות לתוכנית מציאות-תחרות
הכי הרבה זכיות למשחק בסדרה קומית הכי הרבה זכיות למשחק בסדרת דרמה
הכי הרבה זכיות למשחק במיני-סדרה
הכי הרבה זכיות למשחק בסרט טלוויזיה
הכי הרבה זכיות לסדרת אנימציה בשנה
הכי הרבה זכיות למשחק על אותו תפקיד
הכי הרבה זכיות למנחה מצטיין לתוכנית מציאות-תחרות
סך הכל מועמדויות
הכי הרבה מועמדויות לרשת טלוויזיה בשנה
הכי הרבה מועמדויות לתוכנית טלוויזיה
הכי הרבה מועמדויות לסדרת דרמה
הכי הרבה מועמדויות לסרט טלוויזיה
הכי הרבה מועמדויות למנחה מצטיין לתוכנית מציאות-תחרות
הכי הרבה מועמדויות לסדרה קומית בעונתה הראשונה
הכי הרבה מועמדויות לסדרת דרמה בעונתה הראשונה
הכי הרבה מועמדויות לסדרת דרמה בעונתה האחרונה
הכי הרבה מועמדויות לסדרת דרמה מצטיינת
הכי הרבה מועמדויות לסדרה קומית מצטיינת
הכי הרבה מועמדויות לסדרת סטרימינג אונליין
הכי הרבה מועמדויות לתוכנית מציאות-תחרות מצטיינת
הכי הרבה מועמדויות לתוכנית טלוויזיה מצטיינת
הכי הרבה מועמדויות לתוכנית מציאות-תחרות בשנה
הכי הרבה מועמדויות לסדרת דרמה בשנה
הכי הרבה מועמדויות לסדרה קומית בשנה
הכי הרבה מועמדויות לאדם
ראסאד 1
ראסאד 1 (בפרסית: رصد 1; תרגום לעברית: "תצפית") הוא שמו של לוויין מפיתוח איראני עצמאי. קיומו של הלוויין נחשף לכלי התקשורת באיראן ביולי 2010. על פי דוברים איראנים רשמיים, זהו לוויין תצפית שמטרותיו הן חישה מרחוק של כדור הארץ.
הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל בין 24 ל-30 באוגוסט 2010, שבוע שהוכרז באיראן כשבוע הישגי הממשלה, באמצעות משגר לוויינים מפיתוח איראני. ב -16 באוגוסט 2010 הודיע שר איראני רשמית כי השיגור נדחה, וחלון הזמן הוא עד סוף מרץ 2011. גם מועד זה חלף ללא ששוגר.
גבר (לא) מושלם
גבר (לא) מושלם (ברוסית: «(Не)идеальный мужчина») הוא שמו של סרט קולנוע רוסי סרט בבימויו של מריוס וייסברג. בסרט מככבים יוליה אלכסנדרובה ויגור קריד. הסרט יצא לאקרנים ב-16 בינואר 2020. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט שהופק בתקציב של 150 מיליון רובל, גרף 301.1 מיליון רובל וכבר החזיר את ההשקעה בו, כשבהמשך הוא גורף עוד 200 מיליון רובל נוספים.
עלילה
הסרט מספר על רובוט שלא רק באופן מפתיע נראה כמו אדם, אלא גם מסוגל להבין ולהתאים עצמו לצרכיה של הפילגש שלו. הבעיה היא שרצונות כאלה עלולים להוביל לתוצאות בלתי צפויות...
מכון ז'בוטינסקי
מכון ז'בוטינסקי בישראל הוא מכון העוסק בשימור מורשתה והסברתה של תנועת ז'בוטינסקי, אנשיה, מוסדותיה, ארגוניה ותולדותיה, ויוזם פעולות חינוכיות, מחקריות ותרבותיות להפצת המורשת הזאת. המכון שוכן במצודת זאב ברחוב המלך ג'ורג' 38, בתל אביב.
יושב ראש המכון הוא יוסי אחימאיר, והמנכ"ל הוא אלעד פופוביץ'. יו"ר הכבוד של המכון הוא עוזי לנדאו. קודמיו היו יצחק שמיר ומשה ארנס.
הארכיון נבחר להיות כאחד משמונה ארכיונים הנכללים בפרויקט "רשת ארכיוני ישראל" של תוכנית מורשת במשרד ראש הממשלה.
תולדותיו
המכון נוסד בשנת 1931 על ידי ד"ר יוסף פעמוני במטרה לאסוף תעודות, פרסומים ותצלומים הקשורים בזאב ז'בוטינסקי ובתנועה הרוויזיוניסטית. בשנת 1933 החליטו מוסדות התנועה הרוויזיוניסטית לאשרר את ההסכמה להקים מרכז ארכיוני של התנועה הרוויזיוניסטית. הוחלט אז ששמו יהיה "מוזיאון בית"ר". בפועל הוקם הארכיון על ידי יוסף פעמוני רק בשנת 1937.
בתחילה שכן המכון במבנה מעבדה של קופת חולים לאומית ברחוב נחלת בנימין 44 בתל אביב. ולאחר מכן עבר למרתף של בית "מצודת זאב" ברחוב המלך ג'ורג' 38 בתל אביב, ובהמשך לקומה הראשונה בבניין. ב-1947, זמן קצר לפני הוצאת תנועת הנוער בית"ר אל מחוץ לחוק בידי שלטונות המנדט הבריטי, שונה שמו של המוסד ל"מכון ז'בוטינסקי", וכך ניצל המכון מסגירה ומהחרמת כל רכושו. ב-1958 הוכר המכון על ידי ממשלת ישראל כארכיון ציבורי ונרשם כעמותה הנהנית מתמיכה ממשלתית ומתרומות ידידים. בשנת 1989 נפתחה תצוגת הקבע שבו לקהל הרחב, אשר הוחלפו כעבור שנים בשני מיצגים אור-קוליים. ב-2015 העמידה קרן תל חי את קומת "עצמאות", היא קומה 2 בבית ז'בוטינסקי, לרשות מכון ז'בוטינסקי, אשר החל לשפץ אותה ולהכשירה להקמת מוזיאון ז'בוטינסקי החדש ואולם כינוסים. למכון אתר אינטרנט המנגיש מאות אלפי מסמכים וצילומים, ומביא מידע על הפעילות השוטפת המתנהלת בין כתליו. יושבי הראש של מכון ז'בוטינסקי היו: יוסף פעמוני (1902–1966), משה הימלפרב (1952–1958), אלכסנדר גורביץ (1958–1963), יהודה בנארי (1964–1980), בן ציון קשת (1981–1984), אלי תבין (1984–1994), פלג תמיר (1994–2011) ומרדכי שריג (2011–2016). באפריל 2005 נתמנה למכון, לראשונה, מנכ"ל – יוסי אחימאיר, לשעבר ח"כ, מנהל לשכת ראש הממשלה ועיתונאי. בינואר 2017 הוא נבחר ליושב הראש התשיעי של המכון, ובמקומו כמנכ"ל נבחר גדעון מיטשניק, שכיהן בתפקיד עד יולי 2021.
אגפי המכון
במכון שלושה אגפים עיקריים: בשנת 2018 הגיע לידי הארכיון יומן של לב קוגן, חברו של זבוטינסקי לכיתה בגימנסיה של אודסה. היומן משקף את חייו של זבוטינסקי בעת היותו תלמיד בגימנסיה. בשנת 2020 הועבר למכון ארכיונו של משה ארנס ז"ל, ובשנת 2021 ארכיונו של ד"ר אריה אלטמן ז"ל. יצוין במיוחד ארכיונו של ד"ר ראובן הכט ז"ל, הנשמר במלואו בארכיון של מכון ז'בוטינסקי.
הוצאה לאור
המכון משמש כבית הוצאה לאור של מחקרים, זיכרונות ופרסומים הקשורים לזאב ז'בוטינסקי ולתנועה הלאומית, בעברית, אנגלית וצרפתית, ופועלת בשיתוף פעולה עם הוצאות לאור אחרות. נכון לשנת 2019 ראו אור, במסגרת המכון ובעידודו, כמאה כותרים על תולדות עם ישראל, תולדות היישוב, הציונות, ההעפלה וכוח המגן העברי במאה ה-20.
כתבי זאב ז'בוטינסקי ותולדותיו
גולת הכותרת של ההוצאה לאור היא הוצאתם לאור של כתבי ז'בוטינסקי. כתביו המקובצים לפי נושאים שונים ראו אור במסגרת המכון מאז הקמתו, כגון קובץ מאמריו בעיתון ראזסוויט, שראו אור בארבעה כרכים אור בעריכת פרופ' יוסף נדבה, בשנים 1984–1986, או הקובץ עולמו של ז'בוטינסקי בעריכת משה בלע, יחד עם הוצאת סטימצקי בשנת 2002.
חדשות המכון
מכון ז'בוטינסקי הוציא לאור עד 2017 את הביטאון "חדשות המכון" אחת לשלושה חודשים ובו מידע על הפעילות השוטפת במכון ועל חידושי המחקר ההיסטורי של תנועת ז'בוטינסקי. בעבר, הודפס הביטאון ונשלח לידידי המכון ולמתעניינים בו בישראל ומחוצה לה. לאחר סגירתו, מתמקדת עיקר הפצת המידע מטעם המכון ברשתות החברתיות, בדף הפייסבוק של המכון ובמידעון ששולח המנכ"ל לכל תפוצת המכון בדוא"ל.
אתר אינטרנט
למכון אתר אינטרנט, שבאמצעותו ניתן להגיע למאות אלפי מסמכים ותמונות ולקבל מידע על הפעילות בארכיון ובמוזיאון המכון. אתר נוסף שהמכון מפעיל, באנגלית, משנת 2009, מוקדש למלחמה באנטישמיות ובאנטישמיות החדשה, בשם: fighthatred.
הראיה (תחרות)
הֶרַאִיָה הייתה חגיגה אתלטית ודתית שנערכה בעיר היוונית אולימפיה בעת העתיקה. החגיגה נקראת על שם האלה הרה.
ההראיה הייתה תחרות מקבילה למשחקים האולימפיים. תחרות זו נערכה לנשים בלבד כחודש לאחר תום המשחקים, מכיוון שהן לא הורשו להשתתף במשחקים המרכזיים.
על פי המסורת, התחרות נוסדה במקביל למשחקים האולימפיים, גם סיפור ייסודה מקביל לסיפור ייסוד המשחקים האולימפיים. היפודאמיה, אשת המלך פלופס, לאחר חתונתה ייסדה משחקים לכבוד האלה הרה כדי להודות לה על עזרתה בשידוך המוצלח ועל תקופת השלום שבעלה הצליח להביא לפלופונסוס. היא בחרה 16 נשים שהשתתפו בתחרות, כשכל אחת מהן מייצגת את עירה או את משפחתה.
על בסיס המסורת הזאת נבחרו 16 נשים אצילות מן העיר אליס, שעליהן הוטל לארגן ולשפוט בתחרות. המשחקים נפתחו תמיד בטקס שנערך במקדש הרה שבאולימפיה, ששיאו היה הלבשת פסלה של הרה בבגד הפפלוס שהוכן במיוחד לכבוד המאורע על ידי נשות אליס.
התחרות היחידה שהתקיימה בהראיה הייתה ריצה למרחק של כ-160 מטר. היו שלושה מקצים שאליהן הרצות היו מחולקות בהתאם לקבוצת הגיל שלהן: ילדות, בנות עשרה, ובוגרות. בניגוד לתחרות הגברים, שנערכה בעירום מלא, הרצות התחרו לבושות בטוניקה בשיער פזור, כאשר הטוניקה חושפת את השד הימני, ככל הנראה כדי שהשופטות יוכלו לוודא שהמתחרות הן באמת נשים, אולם ייתכן שהיה במנהג גם פן סמלי של חיקוי אופן הלבוש של האמזונות. רק נשים רווקות יכלו להתחרות בהראיה.
לזוכות בתחרויות הוענק זר בצורת כתר, אולם בניגוד למקביליהם הגבריים, הן לא נהגו להקים פסל בדמותן ולא חוברו עליהן שירים המהללים את הישגיהן הספורטיביים. דברים אלו הביאו את החוקרים להניח שהן לא נהנו מאותה מידת יוקרה ופרסום כמו המנצחים הגברים במשחקים האולימפיים.
חשוון
בלוח הקבוע
אורכו של חודש חשוון משתנה. בשנה "חסרה" ובשנה "כסדרה" אורכו 29 יום, ואילו בשנה "שלמה", כלומר בפחות ממחצית השנים, אורכו 30 יום. א' בחשוון יכול לחול בימים שני, רביעי, חמישי ושבת.
שם החודש
שמו המקורי של החודש כפי שהוא נקרא בפי חז"ל הוא מרחשוון (וכך הוא משמש בהלכות שונות, למשל: דיני גט - בו' אחת), אך החל מהמאה ה-15 רבים נוהגים לקרוא לחודש בשם המקוצר, "חשוון". בכמה כתבי יד אשכנזיים מימי הביניים מופיעה הצורה "שוון".
מקור השם מרחשוון הוא בצירוף המילים האכדי "וַרְחֻ-שַׁמְנֻ", שפירושו, וַרְחֻ = יֶרַח, חודש; שַׁמְנֻ = שמיני. מכיוון שהאותיות ו' וּ-מ' הן עיצורים שפתיים, לעיתים קורה שהן מתחלפות זו בזו. וכך נוצרו שני חילופים ב"וורחשמן" שהפך ל"מרחשוון": האות ו במלה הראשונה הוחלפה בשלב כלשהו באות מ, וה-מ' במלה השנייה הוחלפה באות ו'. גם התלמוד מעיד ש"שמות חודשים עלו בידם מבבל".
יש חוקרים המטילים ספק בהסבר זה, בין השאר על סמך העובדה כי אף לא אחד מן החודשים האחרים קרוי על שם מספרו הסידורי אלא על שם אלילים. יש המזהים את השם עם מַרְכַּשַן, שם החודש השמיני בלוח הפרסי הקדום, שפירוש שמו אינו ידוע. בעבר היו חוקרים, כמו אברהם אפשטיין, שקישרו בין השם לאל הפיניקי המוזכר בכתובת אשמן מארח.
ככל הנראה, בעקבות קריאה מוטעית, נקרא החודש ברוב תפוצות ישראל מַר־חֵשְוָן, מה שהביא להתייחסות ל"מר" כאל קידומת, ובסוף הביא להשמטתה. ככל הנראה, חיתוך השם המקורי הוא מְרַח־שְׁוָן, וכך הוא נשתמר בהגיית יהודי תימן עד ימינו. בביתא ישראל החודש נקרא תשואן.
במהלך השנים נתנו הסברים שונים לתחילית "מר" של שם החודש. היו שהפנו לכך ש"מר" היא גם טיפת מים כמו שכתוב "הֵן גּוֹיִם כְּמַר מִדְּלִי". אחרים כתבו שחודש חשוון הוא בעל טעם מר כי אין בו שום חג או אירוע משמח ואף קרו בו, לפי המסורת, מאורעות מצערים. פרשנות נוספת היא כי הקידומת מר ניתנת כקידומת כבוד לחודש, שכן אין בו חגים כלל.
השם בול
בתנ"ך החודש נקרא ירח בול, בפסוק:.
רש"י מפרש שם זה: "הוא מרחשון שהעשב בלה בשדה ובוללין לבהמה מן הבית".
רד"ק מפרש "נקרא כן מפני הגשמים שמתחילין בו, עניין מבול". בילקוט שמעוני מובא מדרש המסביר את הורדת האות "מ" מהמילה מבול בכך שעם בניית בית המקדש פסקו גשמי הזעף שירדו עד אז.
סמלים ומאפיינים
החיתוך המוטעה מַר־חֵשְוָן הביא לסברות שונות לפירושה של הקידומת "מר":
בספר יצירה מצוין מזלו של חודש חשוון - מזל עקרב. בלוח השנה במגילות קומראן מזל חשוון הוא מזל קשת.
גאלאם קנאלאת', מלך הפיקטים
גאלאם קנאלאת' (באנגלית: Galam Cennalath; מת ב-580) היה מלך הפיקטים, משנת 576 לערך ועד מותו.
על פי "דברי ימי הפיקטים" מלך גאלאם בין שנתיים לארבע שנים, כאשר ככל הנראה מלך במשותף עם ברידיי הראשון.
על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" מת "קנאלאת' מלך הפיקטים" בשנת 580.
קישורים חיצוניים
Drest V dei Pitti
שכבה דמית
השכבה הדמית (Choroid) היא רקמה דקה ועשירה של כלי דם המכסה כחמש שישיות מחלקו הפנים-אחורי של גלגל העין. הדמית מספקת דם לרשתית משכבת outer plexiform layer והלאה לכיוון הדמית.
עוביה של שכבה זו כחצי מילימטר והיא מצויה בין לובן העין (Sclera) לבין הרשתית. היא אמונה על אספקת חמצן וחומרי מזון לשכבה החיצונית של הרשתית. תפקיד נוסף הוא הסעת חום הנוצר ברשתית. החום ברשתית נוצר עקב קצב מטאבוליטי גבוה הדרוש לפעילותה התקינה, ועקב ספיגת הפוטון היוצרת חום.
ביחד עם הקשתית והגוף הריסי, מהווה הדמית חלק משכבת הענביה (בלועזית: Uvea). בבני אדם ובפרימטים שכבה זו עשירה מאוד בצבען (פיגמנט) מלנין אשר תורם במניעת השתקפות והחזרת אור תוך-עינית. לבקנים, הסובלים ממחסור פתולוגי במלנין, סובלים מראייה ירודה כתוצאה מאותה החזרת אור ומהשתקפויות תוך-עיניות היוצרות עיוותים בראייה. לעומתם, השכבה הדמית של בעלי חיים רבים אחרים (לדוגמה, חתולים) מצופה בשכבה ייחודית מחזירת אור, התורמת לניצול מקסימלי של האור החודר לעין. שכבה זו מוכרת בשם "מרבד בוהק" (בלטינית: Tapetum lucidum). בניגוד לדעה הרווחת, גם בעלי חיים ליליים המשתמשים בחוש הראייה, זקוקים לכמות מינימלית של אור על-מנת לראות.
לחץ הדם בשכבה הדמית עומד על כ-15 - 20 מילימטר כספית. על-מנת לשמר את מחזוריות הדם (סירקולציה) בשכבה זו, דרוש לחץ תוך-ורידי ברמה של מעל 20 מילימטר כספית. לאפקט הקירור הנוצר כתוצאה מהסירקולציה הגבוהה השפעה רבת חשיבות על הרשתית.
אפקט העין האדומה המופיע כשמצלמים אנשים בעזרת מבזק, מתרחש כתוצאה מהחזרת אור שמקורו בשכבה הדמית. מקור הצבע האדום בכלי הדם הרבים שבשכבה זו.
שכבות
ניתן לחלק את הדמית לארבע שכבות:
עינב ג'קסון כהן
עינב "ג'קסון" כהן (נולדה ב-26 בינואר 1982) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מלחינה ומעבדת מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה
משנת 2007 משתתפת במופעי פסטיבל הפסנתר. משנת 2008 החלה להופיע סולו עם פסנתר, ולארח מוזיקאים בהופעותיה.
בשנת 2009 הוציאה לרשת האינטרנט אלבום דמו, שהקליטה עם עידו שטרנברג, בשם "אנדר קונסטרקשן".
בשנת 2011 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "עץ נופל ביער". את האלבום הפיק מוזיקלית ניר אוורבוך ועל הייעוץ האמנותי היה יהודה עדר. מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "ניתוח לב פתוח" ו"שיר הרס".
ב-2018 הוציאה את אלבומה השני "שני לבבות", שלצורך הוצאתו נעזרה באתר מימון המונים. בהפקה המוזיקלית של האלבום נטלו חלק דניאל שהם, דניאלה ספקטור, הילה רוח ואביב משולם. השיר "למזרח" מתוך האלבום הגיע למקום החמישי במצעד השירים האלטרנטיבים לשנת תשע"ח של תחנת הרדיו כאן 88, על פי בחירתו של צוות התחנה. גרסת וידאו קליפ שיצאה לאור ממנו כללה 32 מוזיקאים ומוזיקאיות ששרו וניגנו בו. באלבום ביצעה גרסת כיסוי לשיר "נשקי אותי" של סיון שביט.
בשנת 2020 השתתפה בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, זוהר גינזבורג ואחרים.
לאורך השנים כתבה גם שירים לאחרים: בשנת 2010 יצא שירה של רוני אלטר "עירומה", שאותו כתבה כהן, וב-2015 את השיר "טבעת" לאלבום "יקיצה" של נורית גלרון. כמו כן השתתפה בנגינה בפסנתר ובקלידים באלבומים של כל החתיכים אצלי, סיון טלמור, אליוט, מיכל גבע ואיה זהבי פייגלין וליוותה כנגנית את הופעותיהן של דאנה איבגי ושל דניאלה ספקטור. מתחילת 2020 מנגנת במחזה של חנוך לוין "מתאבל ללא קץ".
שיריה שביצעה הוקלטו באלבומים הבאים: ב-2010 הקליטה גרסה לשיר “כשאור דולק בחלונך” באלבום "מסע אספלט" משירי סשה ארגוב, ב-2014 ביצעה את השיר "בגלל הלילה" באלבום מחווה לשירי חוה אלברשטיין במסגרת פרויקט עבודה עברית, ב-2015 הלחינה וביצעה את שירו של חיים גורי "עקרתי אל עיר אחרת" לאלבום "עשוי מאותיות" שהוקדש לשיריו, ובשנת 2018 הקליטה גרסה מחודשת לשיר "את חכי לי ואחזור" של אריק לביא עבור פרויקט "מכונת הזמן" שהפיקה תחנת הרדיו כאן 88.
נמצאת בזוגיות עם הזמרת, היוצרת, השחקנית והמשוררת יעל איזנברג.
בובובו-בו בו-בובו
בובובו-בו בו-בובו (ביפנית: ボボボーボ・ボーボボ, נקראת גם: Bo x 7 או  Bo-bobo) היא סדרת מאנגה ואנימה יפנית סאטירית, שמתייחסת רבות לתרבות הפופולרית ביפן. הסדרה שודרה לראשונה ביפן בין השנים 2003 עד 2005. בישראל הסדרה שודרה בערוץ ג'טיקס בשנת 2007.
עלילה
עלילת הסדרה מתרחשת במאה ה-31 לספירה, בעולם שנמצא תחת שליטת אימפריית מרגריטה, ששליטה, הקיסר טסורו טסורינה הרביעי, מחליט להפוך את כל אזרחיה לקירחים. בחור אמיץ ותמהוני בשם בובובו-בו בו-בובו מחליט להילחם בצבא הקיסר, שנשלח לבצע משימה זו, ולמנוע מהם לגנוב את שיער בני האדם. בו-בובו משתמש במתקפת שיער האף המיוחדת שלו כדי להילחם בהם. בהמשך הסדרה מצטרפים אליו נער בשם הפוקו-מארי, נערה בשם ביוטי ואדם בשם דון פטש. ביחד החבורה עוברת הרפתקאות רבות.
הדמויות והמדבבים בגרסה העברית
ומדבבים נוספים: אמנון וולף, תום שוורצברג, אסתי ברעד-פורים, עדי וייס, מירון אהרונוביץ', נורית בנאי קורן, עידו דנקנר, בני אדלר, צביקה שוורצברג, דור סרוגו, מייקי אריאל, דנה שחר, נמרוד דדו, טליה ברקאי, ניר רון, יהויכין פרידלנדר, נדב טל, יזהר פינק, ויפה גבאי.
דיבובה של הסדרה בישראל נמשך עד פרק 26. החל מפרק 27 והלאה, הסדרה המשיכה בשפה האנגלית, בתוספת כתוביות בעברית.
גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג
גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג (בגרמנית: Georg Alexander Herzog zu Mecklenburg; 27 באוגוסט 1921 - 26 בינואר 1996) היה ראש בית מקלנבורג-שטרליץ משנת 1963 ועד מותו.
ביוגרפיה
גיאורג אלכסנדר נולד ב-27 באוגוסט 1921 בניס שבצרפת, והיה בנם הבכור של גאורג, רוזן קרלוב ואשתו הראשונה אירינה מיכאילובנה רייבסקיה. אביו קיבל את התואר "דוכס מקלנבורג", בעקבות אימוצו על ידי ראש בית מקלנבורג-שטרליץ ודודו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג. אימוץ התואר אושר על ידי ראש שושלת רומנוב, הדוכס הגדול קיריל ולדימירוביץ ב-18 ביולי 1929 והוכר ב-23 בדצמבר על ידי פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
עם מותו של הדוכס קרל מיכאל ב-6 בדצמבר 1934 ירש אביו את ראשות בית מקלנבורג-שטרליץ, וכך הפך גאורג אלכסנדר ליורשו. משפחת הדוכס התגוררה בטירת רמפלין שבמקלנבורג, עד שנחרבה בשריפה באפריל 1940. במהלך מלחמת העולם השנייה, גאורג אלכסנדר ואביו נכלאו בידי הגסטפו.
גאורג אלכסנדר למד משפטים בפרייבורג לפני שסיים את לימודיו בבנקאות. ב-18 בדצמבר 1950 אושר התואר שלו כראש הבית על ידי בית מקלנבורג-שוורין ולאחר מכן הוא גם קיבל את הסגנון של הוד מעלתו. באותו זמן התואר רוזן קרלוב בוטל. גאורג אלכסנדר חי זמן מה באירלנד, שם ניהל מספר נכסים, ובשובו לגרמניה עבד עשרים שנה בחברת פרסום.
ב-6 ביולי 1963 מת אביו, והוא ירש אותו כראש בית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1990 הוא עבר למקלנבורג, וקיבל את טירת מירוב מהשלטון המקומי, ואף היה מעורב בשיקומה. גאורג אלכסנדר מת ב-26 בינואר 1996 במירוב, ובנו בורווין, דוכס מקלנבורג ירש את תאריו.
משפחתו
ב-20 בפברואר 1946 התחתן גאורג אלכסנדר עם אילונה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ואנה, נסיכת סקסוניה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
דיני תעבורה
דיני תעבורה הוא התחום המשפטי אשר עוסק בכללי התחבורה היבשתית.
דיני התעבורה בישראל
פקודת התעבורה משנת 1929 (The Road Transport Ordinance), אשר הייתה החיקוק העיקרי בתחום דיני התעבורה למן הקמת מדינת ישראל, התקבלה בממשלת ישראל בירושה מממשלת ארץ ישראל המנדטורית.
הפקודה כללה:
מאז קבלת הפקודה מממשלת המנדט, היא עברה אינספור שינויים במרבית סעיפיה. לצד פקודת התעבורה, קיימות תקנות התעבורה שמקורן אף הוא מנדטורי. המטרה העיקרית של התיקונים בפקודה ובתקנות היא לשקף מדיניות של הסדרת התעבורה בישראל כמו גם הפחתת תאונות הדרכים בכבישי הארץ.
כחלק ממגמת ההחמרה, חלו לאורך השנים שינויים כמו הקלה באופן הבאת הראיות על –ידי התביעה במשפטי תעבורה, בהעברת נטל ההוכחה על הנוהג או בעל הרכב המחזיק בו וגם בענישה. בנוסף, השתנו סדרי הדין, באופן שבבית משפט הדן בעבירת תעבורה, ניתן, בתנאים מסוימים, להביא כראיה הודעה בכתב של שוטר או דו"ח בוחן של משטרת ישראל, חלף עדות עורכי המסמך בבית המשפט. פסיקת בית המשפט העליון לאורך השנים גם היא קבעה נטלי הוכחה וסדרי ראיות המחמירים עם נאשמים בעבירות תעבורה.
בנוסף, במהלך שנת 2005 חוקקה הוראה חדשה אשר מוסרת לשוטר סמכות להשבית ולמעשה להחרים לחודש ימים את רכבו של הנוהג בשכרות ואפילו אין הוא הבעלים של הרכב. בשנת 2010 חל שינוי משמעותי בהגדרת "שיכור" באופן שלגבי נהגים חדשים, נהגים צעירים מתחת לגיל 24 ונהגי רכב ציבורי, כמות האלכוהול אשר תכניסם תחת ההגדרה היא כמעט אפסית. כחלק ממגמת ההחמרה, תמורה אחרת בדיני התעבורה שחלה בשנת 2010 היא הגדרת הסמכות שניתנה לרשות הרישוי לפסול, בתנאים מסוימים, רישיון נהיגה של נהג אם בנהיגתו יש משום סכנה לעוברי דרך, או שהוא נהג פרוע או מופרע. שינוי אחר בדיני התעבורה משנת 2011 נוגע לעבירת ההפקרה לאחר פגיעה היידוע כמעשה "פגע וברח", לפיו הוחמר העונש שלצד העבירה ל־14 שנות מאסר לגבי מי שגרם חבלה חמורה והפקיר את הנפגע. כמו כן, נקבעה חובה חדשה לנוסע ברכב המעורב בתאונה להתקשר לגופי הצלה. בנוסף, נקבע כי מי שנפגע בתאונת "פגע וברח" ייכלל בחוק נפגעי עבירה ויהיה זכאי לזכויות שניתנות על פיו.
בית המשפט לתעבורה, שופטיו וסמכויותיו
בשל חשיבותם של דיני התעבורה במדינת ישראל והשפעתם המרובה על כלל התושבים, בחר המחוקק לייחד להן מערכת משפט נפרדת מבתי המשפט הכלליים. החוק אינו מגדיר ערכאות שיפוט ייחודית לתעבורה, אולם לימים לשם הנוחות נוצר השימוש הלשוני "בית המשפט לתעבורה", אשר שוכן בבית משפט השלום.
חשוב לציין שסדרי הדין בבתי המשפט לתעבורה הם נוקשים פחות מאשר בבתי המשפט הרגילים, משיקולים של הענקת הקלות למתדיינים. לבית משפט לתעבורה ממנים שופטים מיוחדים לתעבורה, על פי חוק יסוד: השפיטה ופקודת התעבורה. שופט תעבורה מתמנה במינוי זמני לשנה.
שופטי בית המשפט לתעבורה מוסמכים לשפוט מכוח, תקנות שר התחבורה, אמנות בינלאומיות, חוקי העזר של רשויות מקומיות וידיעתם בתחום התעבורה. מי שנתמנה שופט תעבורה לעניין פקודה זו מוסמך לדון בעבירות אלה:
עבירות תעבורה שעברו קטינים, יידונו בבית משפט לתעבורה, למעט נהיגה בשכרות, גרם מוות ברשלנות ונהיגה ללא רישיון.
מעשית, הרבה משופטי השלום וחלק משופטי התעבורה מוסמכים כשופטי נוער.
לעבירות תעבורה סדרי דין מיוחדים בערעור - דיון בפני דן יחיד בבית המשפט המחוזי, למעט עבירות גרם מוות ברשלנות ועבירות מסוג פשע.
היסוד הנפשי בעבירות תעבורה
רוב עבירות התעבורה הן עבירות של אחריות קפידה ולפיכך אין חובה להוכיח בהן את היסוד הנפשי כלל, אלא יש להוכיח שהתקיים היסוד העובדתי (שהנאשם ביצע באופן פיזי את העבירה). היסודות הנפשיים האפשריים הנדרשים בעבירות תעבורה הם:
תאונות דרכים
קיים קשר הדוק בין הנטייה לבצע עבירת תנועה לבין מעורבות בתאונות דרכים. ריבוי תאונות הדרכים מצביעה על מגמה מדאיגה וקשה למיגור. ככל הנראה, הבנה מוטעית של התופעה היא שגורמת לכך שהפתרונות המוצעים והמיושמים אינם מספקים את התוצאות המצופות מהם. הגורם העיקרי למרביתן הגדול של תאונות הדרכים ובכללן תאונות דרכים קטלניות הם עבירה של הנהג.
העבירות השכיחות שגורמות לתאונת דרכים קטלניות הן: הכלים המשמעותיים ביותר, אשר יש בהם כדי להשפיע על אופן התנהגות המשתמשים בדרך ועל מעורבותם בתאונות דרכים, הם אכיפת חוקי התעבורה והענישה שבצדם. כדי שהאכיפה תהיה אפקטיבית, עליה להיעשות בהיקף נרחב כך שנהגים יחושו כי סיכויים להיתפס בדבר עבירה הוא ממשי. בישראל, נמצא כי ככלל, רק להיקף האכיפה יש השפעה על תאונות הדרכים ואולם, באשר לתאונות דרכים קטלניות, לאכיפה עצמה אין כל השפעה. כלומר, סיכוי גבוה להיתפס מהווה גורם עיקרי לנהיגה בהתאם לחוק וזאת לעומת העונש שבצד העבירה והחמרה בו.
חובת מסירת פרטים לאחר תאונת דרכים
החוק מחייב כל נהג אשר מעורב בתאונת דרכים בה נגרם נזק לרכב אחר, למסור בו במקום לבעל הרכב שמו ומענו, את מספר רישיון הנהיגה שלו ואת מספר הרישום של הרכב שהוא נוהג בו ושם בעליו ומענו, וכן את מספר תעודת הביטוח ושם החברה המבטחת. בתאונה בה נגרמה פגיעה באדם, כל נהג מעורב חייב למסור את כל הפרטים לכל מעוניין.
בית המשפט קבע כי הימנעות של נהג המעורב בתאונה ממסירת פרטים בדבר חברת ביטוח, מהווה משקל ראייתי לכך שהוא האשם התאונה.
נהיגה בשכרות
קיימת מגמה מתמשכת של החמרה בענישה בעבירות שכרות. על פי סעיף 39 (א) לפקודת התעבורה העונש על נהיגה בשכרות הוא פסילת מינימום של שנתיים. בתיקון 72 שבוצע בשנת 2005 ניתנה האפשרות לקצין משטרה להחרים רכב ל־30 יום לנהג אשר נתפס נוהג בשכרות. עד תיקון 72 אופן הטיפול בעבירת הנהיגה בשכרות היה שונה. בדיקת השכרות נעשתה באמצעות בדיקת דם, אולם בית המשפט העליון קבע שהבדיקה אינה חוקית, ויש צורך בחקיקה ראשית כדי לאפשר זאת. בעקבות זאת שונה החוק והליך האכיפה עבר מבדיקת דם לבדיקת נשיפה.
השינוי בחוק קבע:
עונשי מינימום ועוגנים בפקודת התעבורה
הפרקים השישי והשביעי בפקודת התעבורה, שעניינם "פסילת רישיון ואיסור שימוש ברכב" ו"עבירות ועונשין", רווים הוראות בדבר עונשי מינימום אשר מתייחסים לחובה להטיל עונש פסילת רישיון נהיגה או עונש מאסר לתקופות מינימליות הקבועות בחוק. כך למשל, עבירה של נהיגה בשכרות, מחייבת הטלת עונש של פסילת רישיון נהיגה למשך שנתיים, ועבירה של גרם מוות ברשלנות, תוך שימוש ברכב, מחייבת הטלת עונש מאסר שלא יפחת משישה חודשים. למרות זאת, לגבי כל אחד מעונשי המינימום, לבית המשפט סמכות לחרוג מהם לאור נסיבות מיוחדות. במהלך השנים, הוגשו מספר הצעות חוק שנועדו לתקן את פקודת התעבורה כך שתכלול עונש מאסר מינימלי למי שביצע עבירת הריגה תוך שימוש ברכב, ואולם הצעות אלו טרם השתכללו לתיקון בפועל. מטרת מגמת עונשי המינימום הייתה להחמיר את רמת הענישה בעבירות תעבורה כך שעונש המינימום יושת במקרים מיוחדים. בפועל, בניגוד למטרת המחוקק, עונש המינימום נעשה למעין "עוגן" אשר התובעים מבקשים שיושת עונש גבוה ממנו ואילו הסנגורים מבקשים שיושת עונש נמוך ממנו מנסיבות מיוחדות.
דו"חות בעבירות תעבורה
עבירות תעבורה נחלקות לשני סוגים לעניין הסנקציה המופעלת: בחלק מעבירות התעבורה שוטר יכול להזמין אזרח לדין, זאת להבדיל מעבירות פליליות ועבירות תעבורה אחרות בהן רק תובע מוסמך מחליט על העמדה לדין. הזמנה לנאשם יכולה להימסר בכמה אופנים: מסירה ביד, המצאה בדרך הצמדה (על עבירות חניה) ושליחה בדואר. מי שמקבל קנס יכו לשלמו תוך 90 יום, או להגיש בקשה לביטול הדוח תוך 30 יום תוך פניה לאגף פניות ציבור במשטרת ישראל, או לשלוח בקשה להישפט תוך 90 יום.
סדרי דין מיוחדים בעבירות בהן נמסר לנהג דו"ח
בדיני תעבורה ישנם סדרי דין מיוחדים. ייחוד דיני התעבורה, מתבטא בהוראות המיוחדות הקבועות בו לעניין משלוח הודעות העבירה.
פסילה רישיון נהיגה לפני הרשעה
מי מוסמך לפסול רישיון נהיגה לפני פסק - דין?
סעיף 50 (א) לפקודה קובע גבול לתקופת הפסילה המנהלית, כוונת המחוקק הייתה, שפסילה לפני הרשעה לא תימשך עד אין קץ מבלי שיוגש כתב אישום. הסמכות אשר הוענקה על ידי המחוקק לקצין משטרה היא לקצין מדרגת מפקח ומעלה. פסילת רישיון מנהלית על ידי קצין משטרה תיעשה בהתאם לסעיף 47 לפקודת התעבורה. היקף הסמכות לפסול רישיון נקבע לשלוש תקופות כמפורט להלן:
בעבירות של גרם מוות ברשלנות או בעבירות אחרות במקרים מיוחדים כמו עבירת שכרות בפעם השנייה, תאונת דרכים חוזרת, עבירת מהירות גבוהה חוזרת ונשנית ועוד מקרים מיוחדים, לבית המשפט מסורה סמכות לפסול את רישיון הנהיגה עד תום ההליכים המשפטיים.
השבתת כלי רכב
בית המשפט יכול להורות על השבתת כלי הרכב לתקופה של עד 60 יום אם הוא מרשיע את הנהג בעבירה לפי התוספת השביעית. בפועל פסילה זו אינה שכיחה. ישנם אף נהגים המוכרים את רכביהם ברגע שמתברר להם כי ישנה סכנה שרכביהם יושבתו ולפני ההשבתה ממש.
מכשירים אלקטרוניים לאכיפת חוקי התעבורה
משטרת ישראל מסתייעת במכשירי אכיפה אלקטרוניים שונים לאכיפת חוקי התנועה. המשטרה אף שוקדת להמצאת מדריכי הפעלה מתאימים לכל מכשיר אלקטרוני שבשימוש. חשוב לציין שהמגמה היא הגדלת מספר המכשירים האלקטרוניים שישמשו לעזר באכיפת חוקי התנועה שמופרים על ידי הנהגים. לפני שנתאר את אופן הפעלת המכשירים האלקטרוניים. נסקור את התנאים הנדרשים להפעלת מכשיר אכיפה אלקטרונית. בפסק דין בראונשטיין נקבעו תנאים מיוחדים להפעלת מכשירי אכיפה אלקטרונית: המכשיר אמין, השוטר מיומן, המכשיר הופעל בהתאם לכללים.
מאגר מידע שיווקי
סקר TGI
"סקר TGI" (ראשי תיבות של "Target Group Index") הוא סקר המכיל בתוכו נתונים רחבים על סגנון חיים, צריכת שירותים ומותגים, נתוני קריאה לגבי העיתונים, השבועונים והמגזינים השונים, וכן נתוני האזנה לתחנות הרדיו השונות. סקרים מסוג זה נערכים בעשרות מדינות ברחבי העולם. בשונה ממדידת נתוני הצפייה בטלוויזיה בשיטת הפיפל-מיטר למשל, הסקר אינו מכיל נתוני קריאה והאזנה בפועל, אלא מסתמך על הצהרה בלבד של הנשאלים. על כן, מהימנותו מוטלת בספק מסוים.
בישראל נערך סקר TGI מאז 1998 והנתונים העולים ממנו מתפרסמים מידי חצי שנה. הסקר הישראלי מבוצע בידי חברת "קנטאר מדיה מחקרי TGI", מקבוצת "קנטאר מדיה" (בעבר, "TNS טלגאל"). זהו מקור המידע היחיד בישראל המלמד על נתוני קריאה בעיתונות והאזנה לרדיו. משום כך, הוא נחשב לכלי חשוב ביותר בתעשיית הפרסום ועל בסיסו מחושבת העלות/תועלת של פרסום מודעה בעיתון או שידור תשדיר ברדיו. לאור נתוני הסקר, לעיתים מו"ל יעדיף להוזיל את המחיר לקונים של עיתון שבבעלותו, עד כדי חלוקתו בחינם, ובלבד שזה יזכה לאחוזי חשיפה גבוהים ביחס לעיתונים המתחרים. באופן זה, יוכל לאחר מכן אותו מוציא לאור להעלות את מחירן של המודעות המפורסמות בעיתון.
הסקר מבוצע על ידי משלוח 10,000 חוברות-שאלונים בדואר ותשלום סמלי לכל משיב. הסקר מתפרסם פעמיים בשנה, בינואר וביולי. סקר נפרד למגזר החרדי מתפרסם בפברואר ובאוגוסט מדי שנה. סקר מקביל בקרב ערביי ישראל נערך על ידי "SMI" (Sector Media Index), חברה-בת של "קנטאר", ומתפרסם בחודשים מרץ וספטמבר.
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל היא עמותה הפועלת להצלה ולשימור של בתים ואתרים היסטוריים בארץ ישראל. המועצה פעלה במסגרת החברה להגנת הטבע אך ב-2008 נפרדה ממנה ונרשמה כגוף עצמאי.
הקמת המועצה
ביולי 1959 נהרס המבנה של גימנסיה הרצליה, בית הספר התיכון העברי הראשון בעולם, על מנת לבנות את מגדל שלום (גורד השחקים הראשון בישראל שהיה אז המגדל הגבוה באסיה). בנוסף נהרסו מבנים נוספים בעלי חשיבות היסטורית. ההרס המתמשך של מבנים בעלי חשיבות הוביל להתעוררות הציבורית לשימורם של מבנים אלה. בשנת 1978 חוקקה הכנסת את חוק העתיקות, שהיה המשך לחוק המנדטורי על שמירת העתיקות בארץ ישראל. אך החוק היה תקף לעתיקות ואתרים היסטוריים שנבנו עד לשנת 1700 בלבד, מבנים ואתרים שנבנו לאחר מכן לא זכו להגנה חוקתית בהם שנות ההתיישבות הציונית בארץ ישראל.
מפגשה הראשון של המועצה לשימור נערך בירושלים ב-17 בדצמבר 1984. במפגש זה גם השתתפו גם נשיא המדינה (חיים הרצוג) שר החינוך והתרבות (יצחק נבון) ושר הקליטה (אהרן אוזן). במגילת היסוד שחיבר אליהו הכהן לקראת הכנס נכתבו סוגי האתרים בהם תעסוק המועצה, ביניהם: מקומות בהן התרחשו פעולות חשובות בין 1700 ל-1948, בתים בהם התקיים טקס היסטורי חשוב או התגוררה אישיות חשובה, בתים בעלי ייחוד אדריכלי, שרידים של טכנולוגיה וסביבות בעלות מרקם ייחודי כבתי ספר וחוות.
בשנת 2021 מעמותה התפצלה עמותה "אבני מורשת" שפעלה במסגרת המועצה משנת 2009.
פעילות המועצה
במהלך שנות פעילותה שימרה והגנה המועצה על אתרי מורשת רבים בישראל. למרות שכרטסת השימור של המועצה מחייבת באופן חוקי, מתעלמים לא פעם קבלנים ויזמים מחובה זו והורסים מבנה זה או אחר, תוך ידיעה שייאלצו לשלם קנס גבוה. בדרך כלל משתלם ליזם לשלם את הקנס, ובלבד שהבית "המטריד" ייהרס ויפנה את מקומו ליוזמות חדשות. מהפך משמעותי בתחום זה התחולל במרץ 2009, כאשר בית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה פסק פסיקה תקדימית, על פיה אדם שהרס מבנה לשימור בבת גלים ייאלץ לשלם את הקנס הגבוה, ובמקביל לבנות את הבית מחדש בתוך שנה.
נשיא המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל היה שלמה הלל, יו"ר הכנסת לשעבר. משנת הקמתה ועד שנת 2010 כהן כמנכ"ל המועצה יוסי פלדמן, אז החליפו בתפקיד עומרי שלמון. יהודה דקל, שהיה בין מייסדי המועצה, שימש כיושב ראש הוועד המנהל שלה עד מותו בינואר 2008. יושב ראש המועצה הוא אלוף במיל אורי אור
סיסמת המועצה היא "לגעת בעבר ולשמרו למחר".
רית'ם אנד בלוז
רית'ם אנד בלוז (באנגלית: Rhythm and blues, ובראשי תיבות R&B; משמעות: קצב ובלוז, נקרא לפעמים גם "קצב ועצב") הוא סוגה מוזיקלית אשר פותחה על ידי מוזיקאים אפרו-אמריקאים ששילבו בין ג'אז לבלוז. את הרית'ם אנד בלוז מאפיין קצב החוזר על עצמו ומלודיות פשוטות.
הריתם אנד בלוז העמיד במרכז את הגיטרה החשמלית, הסקסופון והפסנתר לצד הרכב ג'אז מצומצם מסורתי.
אטימולוגיה
ג'רי וקסלר ממגזין בילבורד טבע את המונח "רית'ם אנד בלוז" לראשונה בשנת 1948 בארצות הברית. המונח החליף את המונח "מוזיקת גזעית" (Race Music), שבא במקור מתוך הקהילה השחורה, אך נחשב פוגעני בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה. דוגמאות לאומני רית'ם אנד בלוז מפורסמים הם ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, אוטיס רדינג ועוד.
היסטוריה
מוזיקאים שחורים בשנות הארבעים תרמו למעבר מסגנון הביג בנד לסגנון חדש, קרוב יותר לרית'ם אנד בלוז, "ג'אמפ בלוז" (Jump blues). הם שילבו בין הבלוז לג'אז, שילבו כלים חדשים בהרכב ויצרו מוזיקה בסגנון אורבני. בין הבולטים שבהם ניתן למנות את לרוי קאר, ביג ג'ו טרנר, אילינוי ג'אקט ולואיס ג'ורדן. אמנם חלוצי האר אנד בי הגיעו מחברות התקליטים העצמאיות, שנפתחו בשנות מלחמת העולם השנייה. רבות מהחברות היו ממוקמות במרכזי הבידור - ניו יורק ולוס אנג'לס, אך אחרות פעלו באופן מקומי. בין החברות הבולטות ניתן למנות את "Savoy", "קינג", "אימפריאל", "Specialty", "צ'ס" ו"אטלנטיק". הפריצה הגדולה של הרית'ם אנד בלוז הגיעה לאחר המלחמה.
הרית'ם אנד בלוז תרם להתפתחות של הרוק אנד רול. החל מאמצע שנות ה-50 המונח "אר אנד בי" מתייחס בעיקר למוזיקת נשמה, גוספל וסגנונות שהתפתחו מהבלוז החשמלי (אלקטריק בלוז). החל משנות ה-70 המונח מתייחס בעיקר למוזיקת נשמה ולפאנק.
רית'ם אנד בלוז עכשווי
החל משנות ה-80, לאחר דעיכת הדיסקו, התפתח סגנון מוזיקלי חדש - "רית'ם אנד בלוז עכשווי". המונח מתייחס בעיקר לסגנון מוזיקלי חדש, מוזיקת פופ שמושפעת ממוזיקת נשמה ופאנק.