cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1924
תוצאות
ביחד, לה פולט ודייוויס השיגו 2,500,000 קולות פחות מקולידג'. אולם בשלוש-עשרה מדינות (ארבע מדינות גבול ותשע מערביות) קולידג' לא זכה לרוב מוחלט. אולם הוא כן ניצח ב-35 מדינות, ודייוויס הצליח לזכות רק ב-12. כל מדינות הקונפדרציה, וגם אוקלהומה, תמכו בדייוויס. כל מדינות האיחוד (פרט לוויסקונסין ולאוקלהומה) תמכו בקולידג'. הייתה זאת הפעם האחרונה בה מישהו נבחר לנשיאות ללא ניצחון במדינת קונפדרציה.
היו אלו הבחירות האחרונות עד 1952, בהן הרפובליקנים זכו במסצ'וסטס וברוד איילנד. הרפובליקנים אפילו ניצחו בניו יורק סיטי, הישג שלא חזר על עצמו מאז.
אנחנו לא ניפרד לעולם
אנחנו לא ניפרד לעולם הוא סרט תיעודי ישראלי בבימויו של אלון גור אריה אודות חייו של השחקן, המפיק והבמאי יהודה בארקן. הסרט נבחר להשתתף בתחרות התיעודית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2022, בפסטיבל קולנוע דרום ושודר בערוצים HOT8 וערוץ YES ישראלי בתאריך 12 בדצמבר באותה שנה והפך לנצפה ביותר באותו חודש בHOT8.
שם הסרט הוא ציטוט מפורסם מתוך הסרט "אבא גנוב".
עלילה
בפרסום המקדים לפסטיבל חיפה נכתב כי יהודה בארקן חוזר בפעם האחרונה לספר את סיפור עלייתו ונפילתו. איך הפך לאחד האנשים החזקים בתעשיית הקולנוע הישראלית, כשהפיק, שיחק, כתב והשקיע את כספו הפרטי בסרטיו.
לצד חומרי ארכיון שטרם נראו יסופר כיצד החליט ברקן לנצח את המערכת בדרך שלו. מתפקידים ראשונים ב"הוא הלך בשדות" ו"לופו", מצא את עצמו מחליף ז'אנרים כזיקית – סרטי הבורקס, סרטי המתיחות השנויים במחלוקת ומלודרמות כמו "אבא גנוב".
כשנכשל בחייו האישים (נישואין שהתפרקו, בת בברזיל שלא הכיר) דאג לכתוב "סוף הוליוודי" למשברים שפקדו אותו ולצלם אותם כסצנות בסרטיו. כשהיה בשיא כוחו, החליט שהוא חזק מספיק כדי "להמר על כל הקופה" ולמלא בעצמו את כל התפקידים ביצירת סרטי קולנוע, והתרסק.
קריינות בגוף ראשון
הסרט נפתח בלוויה, כשקולו של המנוח נשמע מנסה לברר אם מדובר במתיחה. כשמתחוור לו שמדובר בקבורתו שלו עצמו, הוא מציין שזו לא הפעם הראשונה, מבקרים תמיד ניסו לקבור אותו. קולו ממשיך להיות שזור בין קטעי ארכיון ומרואיינים מתעשיית הקולנוע, בני משפחה ואושיות מצמתים בחייו, חלקם מבקרים את החלטותיו ומוסריות מעשיו. בארקן מצדו מגיב לדבריהם ואף מתעמת עם המרואיינים ועם עצמו על השלכות מעשיו לאורך השנים.
בראיונות סירבו יוצרי הסרט ובני המשפחה לגלות איך נוצרה הקריינות של בארקן בגוף ראשון. הועלו השערות שקולו של בארקן שנפטר שנתיים לפני הקרנת הסרט נוצר על ידי בינה מלאכותית, אחרים העריכו כי מדובר חקיין, דיפ פייק או איסוף מילים מתוך ראיונות קודמים והרכבתן מחדש. גור אריה ציין במספר ראיונות שהוחלט לשמור על מסתורין סביב התשובה לשאלת הקריינות במשך שבוע ימים מבכורת הסרט כדי לייצר אווירת מתיחה בסגנון יהודה בארקן.
מבקר הטלוויזיה תומר קמרלינג התייחס לנושא באתר מאקו: "אני לא זוכר שראיתי שימוש כזה בקריינות (כלומר, בסרט תיעודי. מונולוג של מנוח זה משהו שבקולנוע העלילתי הולך אחורה עד "שדרות סאנסט" מ-1950).
בכתבת "אולפן שישי" בשידורי קשת, כשבוע אחרי שעלתה השאלה בתקשורת ציין גור אריה שההימורים לגבי מקור הקול נוטים לכיוון ה"AI" הופיע בנו של בארקן, עידו, ואמר: "אני ה-AI".
משתתפים
בין המרואיינים: יגאל שילון, ניצה שאול, ששי קשת, קרוליין לנגפורד, משה טימור, איילת מנחמי, אריה מוסקונה, אלי תבור, זאב רווח, ישראל גודסדינר, ננסי ברנדס, יעקב גולדווסר, עדנה לב, צחי נוי, אודי סופר, בני כרמלי, משה אדרי, פולי רשף, איילת קורץ, בן ציון, יוחנן חורחה וולר, שלמה אבידן, עידו ברקן, רועי ברקן, דנה ברקן, נילי ברקן גולן, רעיה לבנון, יהודית יגרמן, הרצל כהן, איצ'ה (קומיקאי), ג'ודי פאר, דורין כפיר, אפי עג'מי.
פיתוח
הבמאי אלון גור אריה שנהג לערוך הרצאות על ביוגרפיות של קולנוענים וקומיקאים, הגיע למשרדו של המפיק עופר נעים (איתו הפיק בעבר את סרטיו "מבצע ביצה" ו"המוסד") במטרה ליצור סרט תיעודי. נעים, שהיה חבר של בארקן ואף הפיק את הסרט האחרון בכיכובו "אהבה בשלייקס", חיפש שותף ליצירת סרט בנושא מאז פטירתו.
זו ההפקה הראשונה אי פעם המשותפת ל-YES ו-HOT וסרטו התיעודי הראשון של גור אריה.
הפקה
לצורך הפקת הסרט הומרו מחדש המאסטרים המקוריים של חלק מסרטיו בתהליך טלסינה וכך "חייך אכלת אותה", "לופו", "צ'רלי וחצי", "סנוקר" ואחרים זכו לתמונה וצבעים באיכות גבוהה במיוחד. משפט העלמות המס של בארקן צולם על ידי בנו עידו בזמן אמת בבית משפט השלום ברחובות.
ב-12 בדצמבר 2022 נערכה הקרנת הבכורה של הסרט באורך 90 דקות (YES) ובגרסת שני פרקים (HOT).
כרזה
בכרזת הסרט שלושה אנשים מחובקים, שלושתם הם בארקן בגלגולים שונים של חייו. משמאל דמותו של צ'רלי מתקופת סרטי הבורקס של תחילת שנות השבעים, במרכז צ'יקו בן דוד מסרטי אבא גנוב של שנות השמונים-תשעים, ומימין בארקן משנות האלפיים אחרי חזרתו בתשובה. מתחתם הכיתוב 'אנחנו לא נפרד לעולם'. זו מחווה למונטאז'ים של כוכבים הוליוודיים עם עצמם בצעירותם. את הכרזה עיצב שיין הורוביץ ע'פ רעיון של גור אריה.
ביקורות
הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2022 כחלק מהתחרות התיעודית.
למחרת הפסטיבל כתבה המבקרת נעמה רק באתר וואלה על הסרט "דיוקן מצחיק וגם עצוב שלא מתעלם מהמורכבות של בארקן כדמות ציבורית וכיוצר... זו ביוגרפיה מכובדת לאדם שראה בעצמו האאוטסיידר האולטימטיבי, אבל לא מכובדת מדי בשביל לדלג על נושא חשוב כמו הומור פלוצים ".
באתר ביקורות הקולנוע "עין הדג" כתב יהונתן צוריה "יוצרי הסרט הצליחו לעמוד באתגר של ליצור סרט מצחיק על אדם מצחיק, תוך כדי שהם מצליחים עדיין לכבד את מה שהוא עשה... מה שחותם את העסק ומעלה את הסרט להיותו אחד מהסרטים הכי טובים לסוגו... הוא לא מייפה את הדברים. בקיצור, הסרט לא נועד (רק) למעריצי בארקן, אלא אולי דווקא בעיקר למי שאינו נמנה עם אוהביו, שיכול לבחון מחדש את דמותו ואת המורכבות שלה באופן מצחיק וקורע מצחוק" "
ייצוג נשי
מבקרת הקולנוע מרלן וניג פרסמה מאמר שמנתח את הייצוג הנשי כפי שהוא משתקף בסרט במגזין פרוטפוליו "סגנון הבימוי של גור אריה, שאינו דוקומנטריסט, הוא שינוי מרענן שהופך את העלילה לקלילה, לא חפה מביקורת ויחד עם זאת שוזרת אותה ברוח טובה... זו הזדמנות טובה לרפלקסיה עבורנו הנשים כדי להבין את הדרך הארוכה שעבר הדימוי שלנו בקולנוע הישראלי, ובתוך כך להבין כיצד השתנתה התודעה שלנו כחברה ביחס למעמדן של נשים "
מבקר הטלוויזיה ניר וולף כתב ב"ישראל היום": לזכותו של הסרט ייאמר כי יוצריו הבינו שבארקן לבדו כבר לא ממש עומד במבחן הזמן. הוא חלק מדור שנכחד. לפיכך, "אנחנו לא ניפרד לעולם" משקיע לא מעט דקות ושיחות כדי לעמת את המציאות של ימינו עם הראייה הסקסיסטית ועם סוג ההומור שהובילו את סרטי המתיחות והקומדיות שיצר בארקן בשנות ה-80"
בתרבות הפופולרית
בתוכנית "זה לא אולפן שישי" ביצעו ארז טל וישראל קטורזה מערכון פרודי קצר על הקריינות של בארקן המת.
ארז טל עצמו מופיע בסרט בקטע ארכיון מתוך "העולם הערב" שצוחק על חוסר המוסריות והוולגאריות של בארקן בתקופת סרטי המתיחות שיצר.
אינגה ואנוש ארשאקיאן
אינגה ואנוש ארשאקיאן (בארמנית: Ինգա և Անուշ Արշակյաններ), הידועות כהאחיות ארשאקיאן (בארמנית: Արշակյան քույրեր), הן צמד זמרות עם ארמניות. האחיות ייצגו את ארמניה באירוויזיון 2009, והגיעו למקום העשירי בגמר.
תחילת דרכן
אנוש נולדה ב-24 בדצמבר 1980 בירוואן. היא סיימה את לימודיה בבית הספר למויקה אסלאמזאיאן, בפסנתר. ב-1994, היא הגיעה למקום ראשון, וזכתה בפרס הקהל בתחרות זמר "קולות מהדהדים" שהתקיימה באומסק. באותה תקופה היא החלה לפתח קריירה בתור כותבת/מלחינה. היא המשיכה את הכשרתה המוזיקלית באקדמיה למוזיקה א. באבאג'ניאן. הופעת הבכורה שלה כזמרת הייתה ב-1999, כסולנית יחד עם התזמורת הפילהרמונית הלאומית של ארמניה ומקהלתה. מ-2001 עד 2005, היא למדה בקונסרבטוריון הלאומי בירוואן וסיימה שם עם תואר בג'אז ווקאלי.
אינגה נולדה ב-18 במרץ 1982, בירוואן. היא גם למדה באותם בתי הספר, וסיימה בשנת 1997, בלימודי כינור. במקביל ללימודיה, היא ניגנה באנסמבל הכינורות ב. ג. אכמיאן. היא תיירה עם ההרכב ברחבי ארמניה. בשנת 1998, אינגה הצטרפה אל אחותה, והשתיים הרחיבו את הרפרטואר שלהן, לשירי עם ארמנים בדואטים, וכן אריות אופרטיות, בהן הכינור משחק תפקיד מרכזי. גם בלימודיה המתקדמים הלכה בעקבות אחותה ואחרי הכשרה נוספת בכלי מיתר, למדה בקונסרבטוריון בירוואן ג'אז ווקאלי, וסיימה את לימודיה בשנת 2005.
קריירה
בשנת 2000, אינגה ואנוש התחרו בתיאטרון המוזיקלי של ארמניה. שתיהן ביצעו שירים לאומיים ואתניים, שנכתבו על ידי א. גריגוריאן ואנוש. הן המשיכו והופיעו בערים רבות בארמניה כסולניות.
בספטמבר 2002, הן יצאו לסבב הופעות בארצות הברית בתיאטראות מוזיקליות, ולאחר מכן נסעו עם אותה ההופעה לטהראן.
בפסטיבל השירה הארמני "נבל הזהב" בשנת 2002, מונו האחיות כחביבות הקהל. בחודש פברואר 2003, הן הכינו מופע חדש, "עונות החיים", עם א. גריגוריאן כמפיק. גם מופע זה היה מבוסס שירה אתנית ולאומית, בשילוב עם מוזיקה מודרנית, בליווי כינור, פסנתר וגיטרה.
במרץ 2003, השתיים קיימו מופעים בתיאטרון "אלכס" בלוס אנג'לס, הצעה שקיבלו בעת סבב ההופעות הראשון שלהן שם. הן הוציאו באותה העת את האלבום הראשון שלה, "אנו וההרים שלנו". הזמנות להופיע בניו יורק, טורונטו, פריז, ובואנוס איירס לא איחרו לבוא.
בשנת 2004, הביצוע שלהן לשיר העם הארמני "טמזרה" הוכרז כשיר המנצח בפסטיבל "נבל הזהב". בנוסף, השיר זכה בפרס טיגראן נגהדאליאן בפרסי המוזיקה הלאומיים של ארמניה בדצמבר 2005. קליפ וידאו של השיר יצא באותה שנה, והשיר גם נכלל מאוחר יותר באלבום השני של הצמד, "טמזרה", אשר יצא בשנת 2006.
לאחר יציאת האלבום, השתיים יצאו לסבב הופעות בינלאומי שכלל את ארצות הברית, טהראן, לונדון, פריז, רוסיה וגרמניה.
אלבום האולפן השלישי של אינגה ואנוש, "פעימות לב ארצי"יצא בנובמבר 2009. הסינגל מהאלבום "מנק אנק מר סררה", נבחר להיכלל במרתון ההתרמה השנתי של הטלוויזיה הארמנית. ב-21 במאי, אינגה ואנוש יצאו לסבב הופעות לקידום האלבום. ההופעה הראשונה שלהן הייתה בירוואן, ומשם המשיכו להופעות בסוריה, ביירות ורוסיה.
אירוויזיון 2009
האחיות ארשאקיאן נבחרו על ידי הציבור הארמני ב-14 בפברואר 2009 לייצג את המדינה באירוויזיון 2009 שהתקיים במוסקבה, רוסיה, עם השיר "ג'אן ג'אן".
"השיר שלנו לאירוויזיון נכתב בז'אנר הפולק, עם אלמנטים מטרנדים של המוזיקה העכשווית", אמרה אנוש ארשאקיאן במסיבת העיתונאים לפני הנסיעה למוסקבה. השיר שילב מילים בארמנית ואנגלית ,המטרה של האחיות, לדבריהן, הייתה לייצג מוזיקה עממית ארמנית בדרך חדשה. "מדינות קטנות כמו ארמניה תמיד צריכות לקחת חלק בתחרויות כמו האירוויזיון, כדי להציג את התרבות שלהן לעולם," הוסיפה אנוש.
השיר הגיע לגמר, וסיים במקום ה-10 עם 92 נקודות. המיקום סגר רצף של עשר שנים בהן אמרניה הגיעה לעשירייה המובילה בתחרות.
בעקבות התחרות, התגלה שממשלת אזרבייג'ן זימנה לחקירה בלשכת שירותי הביטחון אזרחים אשר הצביעו בעד הצמד הארמני. שתי המדינות מצויות במלחמה ארוכת-שנים סביב מחוז נגורנו קרבאך, שבו רוב אתני ארמני. מארגני האירוויזיון, איגוד השידור האירופי (EBU), החליטו לא להעניש את אזרבייג'ן, אך גינו את הפלישה לפרטיות האזרחים, ושינו את חוקי התחרות למניעת תקריות עתידיות, ותטיל סנקציות על חברות תקשורת אשר משחררות מידע אודות מצביעים לרשויות.
אירוויזיון 2015
אינגה ייצגה את ארמניה באירוויזיון 2015 בפעם השנייה, הפעם כחברה בקבוצה Genealogy.
ונדלה הבה
ונדלה הבה (בשוודית: Wendela Hebbe; 9 בספטמבר 1808, ינשפינג – 27 באוגוסט 1899, סטוקהולם) הייתה עיתונאית, סופרת, ואינטלקטואלית שוודית. היא מוכרת כאישה הראשונה שהחזיקה במשרה קבועה כעיתונאית בעיתון שוודי. היה לה מקום משמעותי במעגלים ספרותיים רדיקליים של אמצע המאה ה-19, וגם הייתה פעילה מעוררת מחלוקת בתנועת שחרור נשים.
ראשית דרכה
ונדלה הייתה הבת הבכורה מתוך ארבע בנותיהם של כומר הקהילה אנדרס סמואל אסטרנד ומריה לונד. אחות אחת מתה בילדותה. אביה היה שוחר ספרות ותרבות וגידל את בנותיו באותו האופן. בתור ילדה, עודדו הוריה את ונדלה לקרוא ולחקור מוזיקה, אמנות וספרות. היא תוארה כמוכשרת מבחינה מוזיקלית וספרותית, למדה באנגלית, צרפתית וגרמנית בנוסף לשוודית, וזכתה לכינוי "Fröken Frågvis" ("גברת סקרנית"). המשורר אסיאס טגנר, שנחשב לאבי השירה המודרנית בשוודיה, היה אורח קבוע בבית משפחתה, וחיזר אחריה ללא הצלחה מגיל צעיר, גם לאחר נישואיה, והקדיש לה רבים משיריו. היא סירבה לו תמיד.
בשנת 1832, היא נישאה לעורך הדין קלמנס הבה (1804–1893), שהיה גם שופט מחוזי ובעל קרקעות. הזוג השתקע בחווה בנסביהולם, באגם הינדסן, קרוב לעיר ורנמו, ולהם נולדו שלוש בנות. בשנת 1839, קלמנס פשט את הרגל וברח מהמדינה: ראשית לאנגליה, ובסופו של דבר היגר לארצות הברית. התגלה לאחר בריחתו שקלמנס גם ביצע עברות מרמה, והשאיר אחריו חובות. הבה נותרה אחראית לפרנס את עצמה ואת בנותיה לבד. היא נאלצה למכור את החווה ואת כל תכולתה, למעט מספר ספרים שהצילה. היא חזרה עם בנותיה לעיר הולדתה יונקופינג, והתחילה לעבוד כמורה, העיסוק היחיד שנחשב למקובל עבור אישה משכילה באותה תקופה. היא העבירה שיעורים פרטיים במוזיקה, שירה וציור, ואך בקושי הצליחה לקיים את עצמה ומשפחתה.
מצב זה ארך כשנה וחצי. במהלך 1840, במהלך ביקור בסטוקהולם, פגשה הבה את גונאר אולף הילתן-קווליוס (1818-89), מנהל התיאטרון הלאומי, ולימים חוקר תרבות מוביל. דרכו היא הכירה את לארס יוהאן הירטה (1801-72), הבעלים של העיתון הגדול ביותר בשוודיה, אפטונבלודט.
קריירה עיתונאית
הירטה נתן להבה לכתוב מספר בקורות ספרים עבור העיתון, שהתקבלו יפה. בקיץ 1841 הבה הועסקה בעיתון באופן רשמי, בשכר של אלף ריקסדלר (המטבע השוודית דאז) בשנה - גם ההעסקה וגם השכר נחשבו לשוברי מוסכמות.
הבה עברה לסטוקהולם עם בנותיה ואחת מאחיותיה שתסייע בניהול משק הבית וגידול הילדות. היא כתבה כתבות תרבות עבור העיתון, וכן כמתרגמת, ואז גם פעלה כעורכת מדור התרבות.
בתפקידה זה, הייתה מסייעת לסופרים מתחילים בכך שהייתה מפרסמת את עבודותיהם כספרים בהמשכים.
אך התרומה המקצועית עבורה הבה זכורה ומוכרת ביותר היא כתיבתה בנושאים חברתיים. היא נחשבת העיתונאית הראשונה בשוודיה לסקור נושאים חברתיים בעיתון. הבה הייתה שותפה לגישה הליברלית וההומניטרית של אפטונבלודט, ובשל מגדרה נחשב למתאים שתכתוב בתחום זה, כי נושאים כגון עוני נחשבו ל"נושאים רכים" המתאימים לאישה, לעומת ענייני ממשל, יחסים בינלאומיים, וכלכלה. כבר מהכתבה הראשונה שלה היא עוררה הדים בציבור. הכתבה, בכותרת "ביקור ההגמון" (Biskopens besök) משנת 1843 עסק בהבדלים מעמדיים בשוודיה, ותרם לשיח הציבורי שהתחיל להתקיים בנושא דיכוי חברתי באותה תקופה. במספר מקרים, הסיקורים שלה הסבו תשומת לב ציבורית לעוולות שדורשות רפורמה, והובילו לסיוע לנזקקים. עצם העיסוק בנושאים כמו רעב ותת-תזונה, מחלות, ובטיחות ותאונות הפך את הבה לרדיקלית עבור התקופה, אך הבה עצמה לא ביקשה טיפול ממסדי בבעיות שסיקרה, וכיוונה יותר להעלאת מודעות וקריאה למתן צדקה.
קריירה ספרותית
הצלחתה הייתה גדולה יותר כמחברת סיפורי אגדות ושירים לילדים ונוער. שיריה הושפעו מן הילדות האידילית שלה בסמלנד הפסטורלית, ובהם היא מתארת משחקי ילדים וכוללת חרוזים מן הפולקלור הסקנדינבי. מספר משיריה וסיפוריה נהיו פופולריים מאוד.
תרומה היסטורית-ספרותית של הבה הייתה ההעלאה על הכתב של סיפורים עממיים מסורתיים ושירים מן הפולקלור שהיו כנראה אובדים אלמלא עשייתה זו.
חיים אישיים
הבה ניהלה מערכת יחסים רבת שנים עם בעל העיתון, לארס יוהאן הירטה. העיתון שיסד הירטה היה המשפיע והמצליח כלכלית בשוודיה, אך בשל עמדותיו הליברליות עורר התנגדות מצד הרשויות, והעיתון והירטה עצמו היו מטרות לרדיפה פוליטית רבה. בשל כך, הירטה נאלץ מדי פעם לשנות את שמם העיתון,
יחסיהם היו סוג גלוי, והנושא של קריקטורות בעיתונות ושמועות שהיא השיגה את מעמדה כתוצאה של נפוטיזם. הבה והירטה לא יכלו להינשא, מכיוון ששניהם היו כבר נשואים - הנישואים של הבה לקלמנס לא פורקו עד לשנת 1864, ולהירטה היו שישה ילדים עם אשתו. הם חיו ככל האפשר כזוג נשוי, כאשר הירטה נע בין בית משפחתו החוקית לביתה של הבה, שהייתה בקרבה אליו. לשניים נולד בן, אדוארד, ב-1852. הבה ילדה אותו בהיחבא, מחשש לסקנדל הציבורי, ונסעה לשם כך לצרפת. אדוארד מעולם לא הוכר כבנה, והוא נותר לחיות אצל משפחת רופא בשם פאוסטמן. במשך ילדותו, הוא היה חי תקופות כבן אומנה אצל הירטה והבה לחלופין, תחת שם בדוי. רק בבגרותו נאמר לו שהם הוריו הביולוגיים. הבה והירטה נותרו זוג עד מותו של הירטה ב-1872.
אדוארד פאוסטמן חי חיים הרפתקניים, כולל תקופה כאיש עסקים בלונדון, ותקופה כצייד באפריקה. הוא נפטר ב-1927, ובתו, מולי פאוסטמן (1883–1960), הייתה לאמנית ועיתונאית מוכרת בגרמניה.
הבה הייתה דמות מרכזית בחוגי העילית הרדיקלית בסטוקהולם, במיוחד במהלך שנות ה-1840 וה-1850, והיא אירחה סלון ספרותי ומוזיקלי סלון שהפך למרכז עבור העולם האמנותי הליברלי של התקופה. כל הסופרים, המוזיקאים והאמנים המובילים של התקופה היו מתאספים אצלה, ועלייה לרגל לביתה אף הפכה למנהג של סופרים שביקרו בשוודיה, כדוגמת לודוויג רונברג.
היא פיתחה חברות קרובה במיוחד עם המשורר והמלחין קארל יונאס לאו אלמקוויסט, שאת עבודתו העריצה ועמו חלקה עניין בנושאים סוציאליים. היא הייתה מייעצת לו, ואף השפיעה על מספר מיצירותיו. ב-1851 אלמקוויסט נמלט בשוודיה כאשר הוצא נגדו צו מעצר בחשד להונאה וניסיון לרצוח בהרעלה את המלווה בריבית יוהאן יעקוב פון שבן, לו היה חייב סכום גדול של כסף. הבה האמינה בחפותו, ותמכה בו במהלך השערורייה שהתעוררה.
אחרי שהירטה נפטר, הבה עזבה את ביתה המרווח במרכז העיר, ועברה לגור בדירת גג בקצה העיר. בריאותה התדרדרה מאוד, דלקת פרקים פגעה בניעותה, והיא אבדה כמעט כליל את ראייתה. גם בתקופה זו ביתה של הבה נותר מרכז תרבות, והיא הלחינה מספר שירים של משוררים שוודים ואנגלים. כל עוד יכלה, הייתה מלווה את בתה סינייה, שפיתחה קריירה מצליחה כזמרת אופרה. כשמצבה של הבה כבר לא אפשר זאת, סינייה פרשה כדי לטפל באמה, והתפרנסה ממתן שיעורים פרטיים בביתן.
הבה עצמה לא הצליחה כסופרת, אך בשילוב עם המרחב הספרותי שיצרה בביתה, היא שיחקה חלק משמעותי בעולם זה. היא גם מעולם לא הייתה מעורבת בתנועה לשחרור נשים, אך נחשבת למודל מוקדם לחיקוי בשל דרכה העצמאית ובחירותיה מאתגרות המוסכמות, ולדמות נשית מובילה בהיסטוריה המודרנית של שוודיה.
הבה נפטרה בשנת 1899 בגיל 91.
מורשת
בשנת 1983 נוסדה אגודת "החברים של ונדלה" (Wendelas Vänner) כדי לשמר את זכרונה. העמותה משמרת את בית הקיץ שלה בסודרטליה, אשר ניתן לה במתנה על ידי הירטה בשנת 1863, ואשר הפך למוזיאון. לכבוד שנת ה-200 להולדתה, האגודה חגגה בהעלאת מחזה אודותיה, וכן בהוצאת ספר על נשים בעיתונות בשם "Empati och engagemang" (אמפתיה ומסירות), בעריכתה של אמי לונרוך.
רפורמה במערכת המשפט
רפורמה במערכת המשפט היא רפורמה מלאה או חלקית במערכת המשפט של מדינה. רפורמה משפטית נעשית לעיתים קרובות כחלק מרפורמה רחבה יותר של המערכת הפוליטית במדינה.
תחומי הרפורמה השיפוטית כוללים לרוב: קודיפיקציה של החוק במקום המשפט המקובל, מעבר ממערכת אינקוויזיטורית למערכת יריבות, ביסוס עצמאות שיפוטית חזקה יותר עם מועצות שיפוטיות או שינויים בהליך המינוי, קביעת גיל פרישה חובה לשופטים או הגברת עצמאות התביעה.
הרפורמה המשפטית של אלכסנדר השני
הרפורמה השיפוטית של הצאר אלכסנדר השני נחשבת לאחת המוצלחות והעקביות מבין הרפורמות שביצע. הוקמו מערכת משפט וסדר הליכים משפטיים חדשים לחלוטין. התוצאות העיקריות היו הנהגת מערכת משפט מאוחדת במקום מערך עזבונות מסורבל של בתי המשפט הממלכתיים, ושינויים מהותיים במשפטים הפליליים. זה האחרון כלל את ביסוס עקרון השוויון של הצדדים המעורבים, הכנסת דיונים פומביים, משפט המושבעים, ועורך דין מקצועי. עם זאת, היו ברפורמה גם בעיות, שכן מוסדות מיושנים מסוימים לא כוסו על ידי הרפורמה.
גאורגיה
האיחוד האירופי ומועצת אירופה מימנו ב־1,220,000 אירו רפורמה משפטית בגאורגיה. מטרת הרפורמה להגביר את האפקטיביות, היעילות והשקיפות של הרשות השופטת ולשכת עורכי הדין, לשפר אמצעי הגנה חקיקתיים, לתמוך בפרקטיקות ממשל והזדמנויות הכשרה, ולשפר ניהול תיקים ברשות השופטת. הרפורמה כוללת הנמקת מינוי שופטים ויצירת מנגנון ערעור יעיל, הכשרות לצוות השיפוט ופיקוח על מערכת המשפט. מיחשוב המערכות, הסברה, מודעות ציבורית לנחיצותו של בית המשפט ותיקוני חקיקה. תחילת הרפורמה ב־1 בנובמבר 2019 וסופה ב־1 במרץ 2023.
הונגריה
ממשלת פידס השמרנית בראשות ויקטור אורבן הגדירה בתחילת העשור השני של המאה ה־21 את מטרתה להפוך את הונגריה לדמוקרטיה "לא ליברלית". מאז, בוצעו שורה של מהלכים ששינו את מערכת המשפט והיחס בין המדינה לחברה. באמצע 2011 כוננה חוקה חדשה להונגריה, ובסוף אותה שנה שורטטו מחדש מחוזות הבחירה במדינה, בחוק שמבקריו טענו שמהווה הטיה בקביעת מחוזות בחירה. בנובמבר 2012 חוקק חוק שדורש ממצביעים בבחירות להירשם 15 ימים לפני הבחירות; באותו חודש קבע בית המשפט של האיחוד האירופי שהרפורמות המשפטיות שנועדו להחליש את מעמד בית המשפט העליון לא תואמות את חוקת האיחוד. ב־2013 ביטל בית המשפט החוקתי של הונגריה את חוק הרישום לבחירות. חודשיים לאחר מכן הועברה קבוצת תיקונים לחוקה, שבין השאר הגבילה את כוחו של בית המשפט החוקתי, חלקם סעיפים שאותו בין משפט פסל בעבר. בין הסעיפים נמצא ביטול יכולתו של בית המשפט לבחון סעיפים שכבר עוגנו בחוקה, הורדת גיל הפרישה של השופטים, מתן העדפה לתאים משפחתיים "מסורתיים", ואף קביעה כי דרי רחוב עוברים עבירה פלילית בפועל. ב־2018 נחקק חוק להקמת ערכאה חדשה שכפופה ישירות לשר המשפטים, ותטפל בנושאים אדמיניסטרטיביים שלפני כן נדונו בבית המשפט העליון, כדוגמת בחירות ומיסוי. ב־2022 עצר האיחוד האירופה מענק של 7.5 מיליארד אירו להונגריה, כל עוד איננה מממשת 27 ציוני דרך שהוסכמו עם האיחוד להבראת המערכת המשפטית שלה.
כאמור, חלק מהחוקים שחוקקו לא נגעו למערכת המשפט אלא ליחסי המדינה והחברה. ב־2015 נחקק חוק נגד מסתננים שמאפשר לכלוא אותם במחנות, להאיץ את הליך בקשת המקלט שלהם ולהגביל להם את אפשרויות הערעור. ב־2018 הוקמה, אליה תרמו אוליגרכים המקורבים לשלטון מאות כלי תקשורת שקיבלו חסינות מבדיקות של רשות התחרות. בין 2017–2019, שינויי חקיקה, שהוגדרו בית הדין האירופי לצדק כמנוגדים למשפט האירופי, אילצו את האוניברסיטה המרכז-אירופית להעביר את מושבה מבודפשט לווינה. ב־2020 בוטלה ההכרה המשפטית בטרנסג'נדרים, וב־2021, במסגרת חוק נגד פדופיליה נכלל איסור על הפצת תכנים הומוסקסואלים ותכנים שנוגעים ל"התאמה מגדרית" לפני גיל 18.
החל משנת 2020 ארגון זכויות האדם Freedom House שינה את הגדרת הונגריה בדו"ח השנתי שלו מדמוקרטיה ל"משטר כלאיים". הביקורת באיחוד האירופי נמשכה והפרלמנט האירופי הצהיר כי הונגריה לא יכולה להיחשב כדמוקרטיה מלאה, אלא כאוטוקרטיה אלקטורלית.
ישראל
רפורמת לוין היא תוכנית של שר המשפטים יריב לוין לביצוע רפורמה במערכת המשפט בישראל. הרפורמה הוצגה על ידי השר לוין ב-4 בינואר 2023, שבוע לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושבע. ב-24 ב-יולי 2023 התקבל בקריאה שנייה ושלישית החוק הראשון במסגרת הרפורמה, חוק עילת הסבירות, שהגביל את עילת הסבירות בהחלטות המשפטיות.
גסטה רומנורום
גסטה רומנורום (מעשי הרומאים) הוא קובץ לטיני של מעשיות, שחובר בשלהי המאה ה-13 או לכל המאוחר, בראשית המאה ה-14. כפי הנראה, נועד הקובץ לשמש את הדרשנים. מחברו אינו ידוע בימינו, אם כי נוטים לייחסו למתרגם הצרפתי פייר ברשר (Pierre Bersuire). גם לא ברור איה נתחבר, ומלבד בצרפת נוטות ההשערות להוסיף גם את גרמניה ואנגליה כמקומות אפשריים.
מקורות הקובץ רבים. המחבר שאב הן ממסורת הסופרים הרומאים והיוונים והן ממסורות של ימי הביניים באירופה. בעקיפין הגיע אליו גם חומר מארצות המזרח. כל אחד מן הסיפורים פותח בהזכרת קיסר רומאי - לעיתים כזה שלא היה ולא נברא – וייתכן שמשום כך נקרא הספר "מעשי הרומאים". שם הסיפור מורה על איזו מידה טובה או רעה, והנספח לו כולל מוסר השכל, שלא תמיד הולם את המסופר.
סגנון הספר איננו נחשב קלאסי, אך דומה שהמחבר ידע היטב את אמנות הסיפור, וקובץ זה היה אחד הספרים הפופולריים ביותר בתקופתו. עלילותיו אף השפיעו רבות על הספרות האירופית - בין השאר על ג'פרי צ'וסר, ג'ובאני בוקאצ'ו, ויליאם שייקספיר ותומאס מאן - וכן על היצירה הספרותית של עמים שונים.
קצף
קצף הוא חומר שנוצר על ידי לכידת בועות גז רבות בנוזל או במוצק.
מובנים שונים של המונח
השם קצף לעיתים ניתן לתופעות דומות לזו שתוארה מעלה, כמו למשל קצף קוונטי. השימוש הנפוץ בשפה המדוברת הוא לקצף גומי, לפּוֹלִיסְטִירֶן או לקצף תעשייתי אחר.
שימושים תעשייתיים
למן תחילת המאה ה-20 החלו להשתמש בסוגים שונים של קצפים מוצקים המיוצרים באופן מיוחד. צפיפות החומר הנמוכה של קצפים אלו הפכה אותם למבדדי חום ולמכשירי ציפה מעולים, בנוסף לכך הקלות והדחיסות שלהם הפכו קצפים אלו לאידיאלים למטרות אריזת חומרים ולמטרות מילוי. ניתן למצוא מספר קצפים נוזליים גם בשימוש לכיבוי אש, במיוחד אש הנוצרת משמנים.
קצף כתוצר לוואי
במקרה זה משמעותו של המונח היא "נוזל תוסס", הנוצר כתוצר לוואי שבדרך כלל אינו רצוי בייצור מרכיבים שונים. לדוגמה, קצף הוא בעיה משמעותית בכימיה תעשייתית, במיוחד בתהליכים ביוכמיים. מרכיבים ביולוגיים רבים, לדוגמה חלבונים, מייצרים בקלות קצף בתסיסה. קצף יוצר בעיה משום שהוא משנה את זרימת הנוזל וחוסם את מעבר החמצן מן האוויר (לכן מונעים נשימה מיקרובית בתהליכי תסיסה). מסיבה זו, נהוג להוסיף תרכובות הגורמות אנטי-הקצפה, כמו שמני סיליקון, על מנת למנוע בעיות כאלו.
אם יש צורך בהקצפה, גורם הקצפה יכול לעזור.
קצף סביב הפה יכול להיות סימפטום לכלבת אצל בעלי חיים. בצירוף קצף ים משתמשים כדי לתאר את הקצף שנוצר על פני המים מפעולת הגלים. בדרך מסוימת, לחם מותפח הוא קצף, משום שהשמרים גורמים ללחם לתפוח על ידי ייצור בועות קטנות של אוויר בבצק.
מבנה הקצף
קצפים שאנו פוגשים בחיינו אינם מסודרים בדרך כלל והם מורכבים מבועות בגדלים שונים. המחקר העוסק בצורות אופטימליות של קצף קשור קשר הדוק לבעיות מתמטיות של ריצוף המרחב ושל בעיית מינימום שטח הפנים. תאוריות על מבנה האתר הביאו את לורד קלווין לשאול מהי הדרך לרצף את המרחב בתאים שווי נפח, באופן ששטח הפנים של כל תא יהיה הקטן ביותר האפשרי. בעיה זו ידועה היום בשם בעיית קלווין, וטרם נמצא לה פתרון שלם. קלווין הציע פתרון מסוים לבעיה, שבו כל התאים בעלי צורה אחידה, אלא שלא ידוע האם זהו אכן הסידור הטוב ביותר. מבנה וייר-פלן (שגילו הפיזיקאים Denis Weaire ו-Robert Phelan, ולו שטח פנים השווה ל-0.997 מזה של הסידור של קלווין) נחשב למבנה תא היחידה הטוב ביותר של קצף המסודר בצורה מושלמת, אם כי גם לטענה זו טרם נמצאה הוכחה. במבנה של ווייר ופלן משתתפים, לסירוגין, שני פאונים מעוגלים קמעא: אחד הוא דמוי תריסרון, ולשני שתי פאות מנוגדות בצורת משושה ו-12 פאות בצורת מחומש.
קצפים מוצקים יוצרים מחלקה של חומרים תאיים הנדסיים קלי משקל. ניתן לסווג את הקצפים לשני סוגים, בהתבסס על המבנה הנקבובי שלהם. הסוג הראשון של הקצף נקרא קצף בעל מבנה תא פתוח. קצף זה מכיל נקבוביות המחוברות אחת לשנייה ויוצרות יחדיו רשת מחוברת. סוג הקצף השני לא מורכב מנקבוביות מחוברות והוא נקרא קצף בעל מבנה תא סגור. באופן נורמלי, קצפי התא הסגור הם בעלי כוח דחיסה גבוה יותר הודות למבנה שלהם. מחלקה מסוימת של קצפים בעלי תאים סגורים ידועה כקצף סינתטי, המכיל חלקיקים חלולים המשובצים באריג מרושת.
קצפים בעלי מבנה התא הסגור הם בעלי יציבות ממדית גבוהה יותר, מקדם ספיגת לחות נמוך וחוזק גבוה יותר בהשוואה לקצפים בעלי מבנה תא פתוח. משתמשים בכל סוגי הקצפים במידה רבה כחומר מרכזי בתרכובות במבנה סנדוויץ'.
כאשר אור עובר בקצף, הוא נשבר פעמים רבות עקב מספר הדופנות הגבוה בין הבועות. וכאשר האור חוזר מגיעות הקרניים לעין והוא נראה לבן.
אילוף כלבים
אילוף כלבים, או אימון כלבים הוא תחום עיסוק בכלבים מההיבט ההתנהגותי, לרבות הקניית הרגלים, שיקום התנהגותי ורגשי של כלבים ולימוד/אימון התנהגויות למטרות שונות. העוסקים במקצוע נקראים: מאלפים, מאמנים, מטפלים התנהגותיים, פסיכולוגים של כלבים או נוֹהַגים (הנדלרים). מאלף כלבים יכול, אבל לא חייב להיות כלבן העוסק בגידול כלבים כמקצוע. חלק מהכלבנים עוסקים גם בטיפוח זני כלבים.
וטרינרים התנהגותיים מטפלים בבעיות רגשיות והתנהגותיות של כלבים וחיות מחמד אחרות, ומערבים בדרך כלל גם טיפול תרופתי. לרוב הם אינם עוסקים באימון המעשי אלא עובדים בשיתוף עם מאמן או מאמנת לפרקטיקה עם בעלי הכלבים.
תחום האילוף מתאפיין בשונות גדולה בין אסכולות שונות, הן בהנחות היסוד הנוגעות להתנהגות הכלב והן בטכניקות האימון הנגזרות מהנחות אלה.
באופן גס ניתן לחלק את האסכולות ל"מסורתית" ול"מודרנית" המכונה גם "גישה חיובית" ו "FORCE FREE".
האסכולה המסורתית מתמקדת בראיית הכלב כחיית להקה, שמה במרכז את נושא ה"מנהיגות" ו"מבנה הלהקה" ומתאפיינת בשימוש בטכניקות הכוללות גם ענישה ושימוש מוצהר בחיזוקים שליליים, המכונים בפי המאלפים המסורתיים "תיקונים". אסכולה זאת אינה שוללת שימוש באביזרים מבוססי הכאבה וגרימת אי נוחות מכוונת, כגון קולרי חנק, דוקרנים, קולרים חשמליים וכדומה.
האסכולה המודרנית נשענת הן על מחקר עדכני והן על עקרונות אתיים המערערים על נקודת המוצא שכל התנהגות הכלב מתבססת על הזדקקותו למבנה להקה יציב ומנהיגות חזקה, ועל נחיצות השימוש בכפייה לצורך אימון ושיקום התנהגותי. עקרון הבסיס של הגישה הוא התמקדות בהתנהגות הרצויה, הקשבה לבעל החיים הלומד, שימוש בטכניקות המבוססות על חיזוקים חיוביים ומיעוט ככל הניתן (עד כדי אי שימוש) בטכניקות לא נעימות, מכאיבות או מאיימות. באנגלית מכונה העיקרון בראשי התיבות LIMA - least intrusive minimally aversive.
ביות והרבעה
ראשית אילוף הכלבים הוא למעשה ביות הזאב. ישנן מספר תאוריות באשר לתהליך עצמו ולזמן בו החל, אך המשותף לכולן הוא יצירת יחסי גומלין בין האדם לכלב. התאוריה המקובלת כיום לתהליך האבולוציוני מזאב לכלב (PROTODOG) היא "תאוריית הנישה" אותה הגה ופיתח פרופסור ריימונד קופינג'ר Raymond Coppinger. התאוריה היא מהפכנית ומתייחסת להתפתחות הכלב מהזאב כתהליך מהיר ביותר במונחים אבולוציוניים, אשר ייתכן והתרחש במשך עשרות שנים ספורות וככל הנראה חזר על עצמו מספר פעמים לאורך ההיסטוריה, וזאת בניגוד לעמדה העקרונית של דרווין שתהליכים מסוג זה נמשכים על פני מאות אלפי שנים ואף מיליוני שנים. על פי פרופ' קופינג'ר, הזאב "ביית את עצמו" בתהליך שהחל לפני כ-15,000 שנים, בסוף עידן הקרח אחרון, בתקופה זאת החלו בני אדם מתיישבים בקהילות ויצרו את הכפרים הראשונים. התיישבות קטנה זו יצרה נישה חדשה - שאריות מזון שבני האדם השליכו בסמוך למקום מושבם. למעשה מדובר ב"מזבלות אורגניות" ראשונות. בתנאים החדשים הללו היה יתרון לזאבים בעלי מרחק הבריחה הקצר יותר. מרחק בריחה משלב בתוכו שני אספקטים עיקריים: המרחק המינימלי שזאב שומר מפני איום, וכן, כמה רחוק יברח כאשר הגורם המאיים חודר לתחום המדובר. בנישה החדשה כאמור היה יתרון לזאבים שנשארו קרובים למזבלה כאשר אדם השליך בה שאריות מזון. עם התרחקות האדם, הם אלה שהגיעו ראשונים לשאריות. פרופ' קופינג'ר משווה את התהליך לניסוי המפורסם של בלייב על ביות שועלים
תאוריה זו מסבירה גם את השינויים שחלו במראה הזאבים - בדומה לתהליך שנצפה בקרב שועלים שהורבעו באמצעות ברירה מלאכותית. בכלל זה ניתן למנות אוזניים שמוטות לעיתים, גודל קטן ביחס לזאבים (כ-2/3 מגודל זאב), לסת קטנה יותר, ניבים פחות ארוכים, מח קטן יותר, נטייתם לנבוח ובאופן כללי את שימור נטיותיהם הגוריות גם בבגרותם, ביחס למקביליהם הזאבים.
כלב הבית השתנה מאוד מאז אותם גזעים ראשונים ועד למגוון הגזעים העצום הקיים היום. השינוי המהיר והחד התרחש לקראת סוף המאה ה-19. מי שהובילו את המעבר משימוש בכלבים לצורכי עבודה לסמל סטטוס חברתי היה בית המלוכה הבריטי ובעקבותיו האצולה, ובהמשך מעמד הביניים ששאף לחקותם. המעבר המהיר לערים במאה השנים האחרונות הפחית עוד יותר את הצורך להיעזר בכלבים לעבודה, אך לא בכל הקשור להתרעה ולשמירה. החיים בצפיפות גדלה והולכת הכניסו את הכלב אל תוך הבית וגודל ומראה הפכו למאפיינים נחשבים ביותר. אלו הובילו ליצירת עשרות שילובים חדשים של גזעים שמרביתם משמשים כחיות מחמד.
תחום אחד, חדש יחסית, שבו נמצאה התאמה מלאה בין הצרכים האנושיים לבין תכונותיו של הכלב, הוא טיפול באמצעות כלבים, שכולל, טיפול בבני אדם בעלי צרכים מיוחדים, הן רגשיים והן פיזיולוגיים.
הבסיס הפסיכולוגי לאילוף
הבסיס לעבודת המאלף הוא הבנת הפסיכולוגיה של הכלב — מה מניע אותו ומה מונע ממנו לעשות דבר מה. ניתן לחלק זאת לשלושה עיקרים:
הקפת הראש
הקפת הראש היא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לגברים לגלח את שער פאות הראש באופנים מסוימים. איסור זה הוא הבסיס הראשוני למנהג היהודי הנפוץ לגדל פיאות בצידי הראש.
מקור האיסור
נאמר בספר ויקרא בפרשת קדושים בהתייחס "אֶל כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל":
על פי דברי חז"ל, "הקפת הראש" היא תספורת היוצרת כעין עיגול המקיף את הראש. בדרך הטבע השיער הצומח בצדעיים "שובר" את המעגל, והסרת השיער מן הצדעיים היא "הקפה".
טעם המצווה
הרמב"ם סובר שטעם האיסור הוא משום שכך היה מנהגם של עובדי עבודה זרה, והתורה, ברצותה להרחיק את בני ישראל מעבודה זרה, אסרה להדמות להם. נראה שהרמב"ם למד זאת מהקשר המצוות הסמוכות: איסור אכילה על הדם, ניחוש, וכתובת קעקע. בהתאם, הכליל הרמב"ם את איסור הקפת הראש בחטיבת "הלכות עבודה זרה" (פרק יב) שבמשנה תורה.
הטור הסתייג מטעמו של הרמב"ם, וכתב: "זה אינו מפורש, ואין אנו צריכין לבקש טעם למצוות, כי מצוות מלך הם עלינו, אף אם לא נדע טעמן".
גדרי האיסור
פאת הראש היא השיער שלפני האוזן (צדעיים, רקה) ומעליו: יש למתוח קו דמיוני מהקצה העליון של השיער במצח ועד לקצה האחורי של האוזן, ומה שמתחת מקום זה הוא פאת הראש. כלומר, "הקפת הראש" יוצרת שיער בקו ישר מהמצח ועד האוזן.
הקצה התחתון של פאת הראש שנוי במחלוקת:
התחום שלמטה מזה הוא "פאת הזקן" (שלה דינים שונים, לפחות לפי דעות מסוימות, ראו להלן), או שגם אינו כלול ב"פאת הזקן" ומותר לגלחו בתער.
יש אומרים שאיסור הקפת הראש הוא להסיר לגמרי את הפיאות, באופן שנוצר קו ישר בין אחורי האוזן לבין המצח ("משווה צדעיו"). לפיכך אם הושארו שערות כך שיש פיאה הניכרת - הרי זה מותר. זוהי דעת הרמב"ם, לפי דעה אחרת, בכל השטח שלפני האוזן אין לגלח כלל, אפילו אם משאיר את רוב השערות, ואם הסיר אפילו שתי שערות בלבד מן הפיאה - הרי זה עובר בלאו. מחמת הספק הכריע בשולחן ערוך: "כל רוחב מקום זה - לא תיגע בו יד".
מבחינת אורך השערות, איסור הגילוח אין פירושו שאסור לגזור כלל את שער הפיאות. גם לפי השיטה שבהקפת הראש אסור להשתמש ב"מספריים כעין תער" (ראו להלן), הרי זה דווקא כשגוזר את השערות סמוך לעור הפנים. יש מחמירים יותר, שצריך להשאיר שיער באורך כזה שניתן לקפל את השערה ("כדי לכוף ראשן לעיקרן"). המנהג הנפוץ להשאיר פיאות ארוכות איננו נדרש על פי ההלכה (ראו להלן).
צורת הגילוח האסורה
יש אומרים שאיסור הקפת הראש נאמר ללא כל הבחנה בין הכלים שבהם האדם משתמש, אם התספורת קוצצת את השיער עד סמוך לשורשו ("מספריים כעין תער"). ויש אומרים שגם בהם נאסרה רק השחתה בתער. בשולחן ערוך הביא את שתי הדעות, והכריע לחומרא מחמת הספק.
סירוק הפאות מותר, למרות החשש לתלישת שערות במהלך הסירוק. והרב עקיבא איגר אסר לסרק או לתלוש.
קרחת מלאה הכוללת את הסרת הפיאות
בתלמוד נחלקו הדעות האם קרחת מלאה, הכוללת את שיער הראש עם הפיאות, כלולה אף היא באיסור הקפת הראש ("הקפת כל הראש - שמה הקפה"), או שמא האיסור נאמר רק על גילוח הפאות והשארת שיער הראש. האמורא ריש לקיש סבר שאינה הקפה (אבל היא אסורה מדרבנן), ואילו שמואל סבר שאף זוהי הקפה האסורה (מדאורייתא).
לדיון זה השלכה חשובה לגבי הבנת ההלכה על נזיר ומצורע, שזקוקים בשלב מסוים לגילוח מוחלט של שערם, האם יש בכך דחייה של איסור מן התורה (עשה דוחה לא תעשה). ואם כך הוא - הרי שכאשר יש ספק לגבי חיובו של הנזיר והמצורע בגילוח - אין לגלח, כי ספק מצווה אינו דוחה איסור. בברייתא המובאת בתלמוד מוכח כדעה השנייה, וזוהי הדעה המקובלת בתלמוד ונקוטה להלכה.
האחראים לקיום המצווה
האיסור להקיף נאמר הן על הסַפָּר והן על המסתפר ("מקיף וניקף"). איסורו של המסתפר קל יותר, מפני שהוא פסיבי, ולפיכך אינו נענש אלא אם כן סייע לספר באופן פעיל, כגון שהוא מקרב את ראשו אל הספר.
אשה איננה מצווה באיסור זה, ובמקרה שצמחו לה שערות בפיאות - מותר לה להסירם.
לגבי האפשרות של האשה לגלח את פיאותיו של האיש, וכן המגלח את פיאותיו של ילד קטן שאינו חייב במצוות, נחלקו אמוראים: רב הונא סבר שהמגלח ילד קטן - חייב, אף על פי שהקטן עצמו פטור אם גילח. רב אדא בר אהבה סבר שמאחר שהמסתפר פטור - גם הספר פטור. עוד נחלקו אמוראים אלה לגבי היתרה של האשה לספר: רב הונא סבר שהדבר מותר, כי מי שמותר להסתפר - מותר לספר. ואילו רב אדא בר אהבה סבר שהדבר אסור, כי "לא תקיפו" פירושו: אל תספרו ואל תסתפרו, ונמצא שהאשה המספרת איש מכשילה אותו באיסור התספורת.
אילוף כלבים
מניעים של משפחת הכלביים - על פי האסכולה המסורתית
בין היצרים המרכזיים ניתן למנות: היצרים קיימים תמיד, וכאשר הם באים לידי ביטוי, הם נקראים '''דחפים. '''אלו ניתנים להשפעה באמצעות התניה, הטכניקה החשובה ביותר באמתחתו של המאלף, המאפשרת לעצב את הפרט ולהקנות לו מנהגים מתאימים במסגרת היצרים הבסיסיים.
הקפת הראש
האחראים לקיום המצווה
רב הונא, על פי שיטתו, התיר לאשתו (שמה: חובה) לגלח את פיאותיהם של ילדיו הקטנים. רב אדא סבר שעל פי שיטת רב הונא שאסור לאיש לגלח ילד קטן - גם לאשה אסור, כאמור. לפיכך הגיב בחריפות על מעשי אשת רב הונא, וקילל אותו שיקבור את ילדיו. ואכן, התלמוד מספר שבכל ימי חייו של רב אדא בר אהבה ילדיו של רב הונא לא האריכו ימים.
במחלוקתם על הקפת ילד קטן נפסק להלכה כדעה האוסרת. במחלוקת על היתרה של האשה להקיף דעות הראשונים חלוקות: יש פוסקים כרב הונא המתיר ויש פוסקים כרב אדא האוסר.
אילוף כלבים
שיטות הימנעותיות
למידת הימנעות עושה שימוש בחיזוק שלילי משולב עם גירוי מבחין. למעשה הכלב לומד להימנע מהגירוי המכאיב או הלא נעים, כמו משיכה בקולר, זרם חשמלי או מכה באמצעות לגירוי מקדים המכונה לרוב "פקודה".
הקפת הראש
מנהגים בעקבות המצווה
בעקבות האיסור לגלח את פיאות עד שורשן, רבים נוהגים להשאיר פיאות ארוכות ומסולסלות. מנהג זה רווח בעיקר בחוגי החסידים, בהשפעת הקבלה, וכן בין יוצאי תימן. גדולי הרבנים הספרדים לא נהגו כך, ויש עדויות שחלק מהמקובלים הקדומים קיצרו מדי פעם את פיאותיהם.
אילוף כלבים
השוואה בין השיטות והגישות
מאז ראשית המאה ה-21 החלה הגישה החיובית להתגבש ולאתגר את המוסכמות שהיו נהוגות בקרב קהל המאלפים המסורתי. חקר התנהגות הכלבים קיבל לגיטימציה ובעקבות התפתחויות טכנולוגיות ניתן כיום לבחון אספקטים שונים של התנהגות בעלי חיים ורגשותיהם. בין מהמאמנים המסורתיים, המשתמשים בשיטות הימנעותיות ומסבירים את התנהגות הכלב במונחים הלקוחים מעולם הלהקה לבין המאמנים הדבקים בגישה חיובית, המכונה גם FORCE FREE, ניטש לא פעם ויכוח במישור המקצועי/תועלתני וכן במישור האתי.
הקפת הראש
מנהגים בעקבות המצווה
רבים נוהגים להרגיל את ילדיהם הקטנים לאיסור הסרת הפיאות, על ידי השארתם ללא כל תספורת במשך שלוש שנים מיום לידתם. התספורת הראשונה נעשית בטקס מיוחד, המכונה חלאקה.
אילוף כלבים
השוואה בין השיטות והגישות
כך למשל עולות שאלות בנוגע ליעילות אימון כלבי עבודה למיניהם בטכניקות ובגישות שונות. בעוד המאלפים המסורתיים טוענים כי לא ניתן להגיע לרמת אימון גבוהה ללא כפייה, מאמנים מהגישה החיובית טוענים כי דבקות בגישה חיובית ואימון מבוסס חיזוקים חיוביים בלבד מביא לתוצאות עדיפות. קיימים מספר מרכזי אילוף והכשרת כלבי נחיה ברחבי העולם אשר אימצו את טכניקת האימון החיובית בשיטת ה"קליקר" אשר קיצרו את משך הכלבים במחצית כמעט בעקבות שינוי טכניקת האימון. אימון כלבי הרחה לזיהוי גידולים סרטניים ומחלות נוספות מתבצע אך ורק באמצעות גישה חיובית, אך השימוש בו עדיין בפיתוח ומחקר ולא מיושם באופן מסחרי.
בכל הנוגע לאימון, טיפול ואילוף כלבי בית, עולות שאלות אתיות באשר לסגנון האימון והשפעתו על מערכת היחסים בין בני המשפחה האנושיים לכלב, וכן השפעתו על מצבו הבריאותי והרגשי של הכלב.
מחקרים רבים נערכו בניסיון לבחון את השפעת השיטות על ביצועי הכלבים וכן על מצבם הרגשי והבריאותי. בשנה האחרונה (2021) פורסם מחקר חדש הבוחן את הסוגיה באמצעות מדדים אובייקטיביים. המחקר השווה את רמת הסטרס בקרב כלבי משפחה שאומנו באמצעות חיזוקים חיוביים וענישה שלילית (על בסיס הגישה החיובית) לעומת כלבי משפחה שאומנו באמצעים אוורסיביים של חיזוקים שליליים וענישה חיובית (על בסיס הגישה המסורתית). זהו המחקר הראשון שבחן את ההשפעה לא רק באמצעות תצפיות על התנהגות נגלית, כגון הלחתה, ליקוק שפתיים, פיהוקים ומגוון סימני לחץ המוכרים מהתקשורת הכלבית, אלא גם באמצעות מדדים פיזיולוגיים אובייקטיביים לחלוטין שהתבססו על רמת הקורטיזול ברוק הכלבים מקבוצות הניסוי השונות. מהממצאים עולה כי הכלבים בקבוצה שאומנה בטכניקות אווריסיביות הראו סימני מתח גבוהים לעומת רמת המתח הבסיסית שלהם בטרם האימון, בעוד בקרב הכלבים שאומנו בגישה חיובית לא נצפתה עליה ברמת המתח לאחר האימון בהשוואה לרמת הבסיס.
המחקר בחן גם את ההשפעה ארוכת הטווח של טכניקת האימון על מידת האופטימיות או הפסימיות של הכלבים בכל אחת מהקבוצות במצבים חסרי וודאות. מהמחקר עולה כי הכלבים שאומנו באמצעות חיזוקים חיוביים הפגינו אופטימיות רבה יותר במטלה קוגניטיבית לעומת הכלבים שאומנו בטכניקות אוורסיביות שכללו שימוש בחיזוקים חיוביים וענישה חיובית. כמו כן, הכלבים שאומנו באמצעות חיזוקים חיוביים למדו לפתור את המטלות הקוגניטיביות מהר יותר תוך עשיית פחות טעויות לעומת הקבוצה השנייה. זהו המחקר הראשון שהציג תוצאות המתייחסות להשפעה ארוכת הטווח של שיטות האימון על הבריאות הנפשית ותפקודם הקוגניטיבי של כלבים.
פסיכולוגיה של הלהקה
שיטת עבודה זו מבוססת על הנחת יסוד שנויה במחלוקת. על פיה, לצורך האילוף נעשה שימוש ביצרי הלהקה של הכלב ובצורך שלו להיות חלק מלהקה מתפקדת. גישה זו טוענת כי כל פרט בלהקה מוצא את המקום הראוי לו על סולם ערכי ושומר עליו בקנאות מפני אלו המדורגים מתחתיו. הגמול בשיטה זו הוא להקה יציבה ומנהיג יציב ותקיף (אין פירוש הדבר כוחניות), שלצורך האילוף חייב להיות אדם.
לטענת המשתמשים בגישת אילוף זאת, השיטה נעזרת בהתנהגויות הטבעיות של הכלב ואין תהליך אילוף שלא עושה בה שימוש, במיוחד באילוף כלבי מחמד שהלהקה שלהם היא המשפחה האנושית איתה הם חיים. אחד מבני המשפחה אמור להיות המנהיג והכלב ובני המשפחה האחרים ידורגו על סולם ערכי על ידי הכלב. מיקומם משתנה עם השינויים החלים במשפחה. אילוף בעזרת התנהגויות טבעיות לא יצלח בלי ללמוד מהו טבעו של הכלב ואיך ניתן להשפיע עליו, מחד; ומאידך, מאפשר אילוף בכל זמן ומקום על ידי כל אחד מבני המשפחה בלי להיזקק לעזרים מיוחדים ובלבד, שיקפידו על שפת אילוף שכולם בקיאים בה.
ביקורת על הגישה המוצגת לעיל
הגישה כפי שהיא מוצגת לעיל לוקה במספר היבטים, ועל כן שנויה במחלוקת קשה בין מאמנים מודרניים הדוגלים בגישה חיובית למאמנים מסורתיים.
מניעים לאילוף - הצגה מודרנית של הנושא
לדוגמה: אם המשפחה מתלוננת על כך שהכלב קופץ, יש לברר ראשית באילו תנאים ההתנהגות הלא רצויה מתרחשת. האם הוא קופץ על בני הבית כאשר הם מגיעים הביתה? האם הקפיצות מתרחשות כאשר הוא מנסה לחטוף משהו שהם מחזיקים בו? האם הוא קופץ על האורחים? האם הוא קופץ על השולחן? כל אחת מהדוגמאות תוביל למסקנה שונה באשר למוטיבציה של התנהגות זהה לכאורה, ולכן גם יכולה להוביל לטקטיקה שונה ביחס ל"הכחדתה".
בגישה זאת המאמנת תעזור לבני הבית להכחיד התנהגויות בלתי רצויות באמצעות חיזוק התנהגויות רצויות, מתן מענה לצרכיו המנטליים והפיזיולוגיים של הכלב, ניהול סביבתי נכון שימנע חיזוק התנהגויות בלתי רצויות ובמקרים של בעיות התנהגות המערבות קושי רגשי של הכלב כגון חרדות ותוקפנויות מסוגים שונים, היא תבנה תהליך שיאפשר לכלב להתמודד עם הקשיים באופן הדרגתי.
האימון בגישה המודרנית לעולם יתמקד ב"אילוף יוצר" (כפי שמנוסח על ידי הגישה המסורתית) גם על מנת להכחיד התנהגויות לא רצויות, ולא בהכחדה של התנהגות באמצעות ענישתה.
מניעים לאילוף - הצגה מסורתית של הנושא
ישנם מניעים רבים לאילוף כלבים וניתן להפרידם בצורה גסה לאילוף יוצר ואילוף מכחיד.
אילוף יוצר
אילוף יוצר הוא אילוף הבונה התנהגויות חדשות או מחזק התנהגויות קיימות. סוג זה משמש בצורה שכיחה למטרות עבודה, ספורט ובידור.
אילוף מכחיד
אילוף מכחיד נועד להעלים התנהגויות קיימות. השימוש הנפוץ הוא בפתרון בעיות התנהגות או טיפול בהתנהגויות נורמליות לא רצויות. סוג אילוף זה משמש בעיקר בכלבי בית ופחות בכלבי עבודה לסוגיהם.
עזרים וכלים
גישות האימון השונות מובילות לא אחת לבחירת כלים שונים בתכלית. כלים שנועדו ליצור שליטה באמצעות גרימת אי נוחות מכוונת או הכאבה לא יכללו בארגז הכלים של מאמן מהגישה החיובית. להלן חלוקת האיבזרים לפי שימושם באסכולות המרכזיות.
יחסי הודו–קוריאה הצפונית
יחסי הודו–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין הודו וקוריאה הצפונית.
מלחמת קוריאה
הודו כינתה את מדיניות ברית המועצות כתוקפנית במלחמת קוריאה, ותמכה בהחלטות מועצת הביטחון של האו"ם מס' 82 ומס' 83. עם זאת, הודו לא תמכה בהחלטה מס' 84, שסיפקה סיוע צבאי לקוריאה הדרומית. הודו, כמדינה בגוש המדינות הבלתי-מזדהות, לא עמדה במילוי התחייבותה הצבאית נגד ברית המועצות. במקום זאת, הודו סיפקה תמיכה מוסרית בפעולה של האו"ם והחליטה לשלוח רופאים לקוריאה כמחווה של רצון טוב. יחידת רפואת השדה ההודית ה-60, נבחרה למשלוח לקוריאה. יחידה זו כללה 346 אנשים, בהם 14 רופאים.
הודו הייתה יו"ר ועדת האו"ם שפיקחה על חלוקת קוריאה בשנת 1947. לאחר מלחמת קוריאה, הודו שוב מילאה תפקיד חשוב כיו"ר הוועדה העצמאית להחזרת העמים בחצי האי קוריאה. הודו כוננה יחסים קונסולריים עם קוריאה הצפונית בשנת 1962, ובשנת 1973 כוננה עימה יחסים דיפלומטיים. קשריה של הודו עם ברית המועצות התדרדרו לאחר שהאחרונה סייעה לפקיסטן בתוכנית הטילים הגרעיניים שלה. בשנת 1999 עצרה הודו ספינה צפון קוריאנית מול חופי קנדלה. בספינה נמצאו רישומים של רכיבים של מערכת טילים גרעיניים. קשריה של הודו עם קוריאה הדרומית עמוקים יותר, בעיקר במונחים כלכליים וטכנולוגיים. ההתעניינות של הודו בהשקעות וטכנולוגיה בקוריאה הדרומית החמירה את היחסים עם קוריאה הצפונית. הודו השמיעה בעקביות התנגדויות לתוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית.
סחר
הסחר בין המדינות צומח מדי שנה. נפח המסחר הממוצע באמצע שנת 2000 היה 100 מיליון דולר ואילו בשנת 2009 נפח המסחר בין המדינות עלה למיליארד דולר. סחר זה מועיל מאוד עבור הודו, שכן היצוא לקוריאה הצפונית מסתכם במיליארד דולר, בעוד היצוא של קוריאה הצפונית להודו מסתכם ב-57 מיליון דולר בלבד. הודו מספקת בעיקר מוצרי נפט לקוריאה הצפונית, ואילו כסף וחלקי רכב הם המוצרים העיקריים המיובאים להודו מקוריאה הצפונית. הודו השתתפה ביריד הסתיו הבינלאומי השישי בפיונגיאנג באוקטובר 2010, שם נעשו ניסיונות להרחיב את שיתוף הפעולה והסחר הכלכלי בין שתי המדינות. בשנים 2010–2011 הסחר בין הודו וקוריאה הצפונית עמדו על 572 מיליון דולרים, מתוכם 329 מיליון הם יצוא הודי. הודו סיפקה לאחרונה הכשרה לצפון קוריאנים בתחומים כמו מדע, טכנולוגיה ו-IT. הדבר התאפשר הודות להסכמי שיתוף פעולה בין הודו וקוריאה הצפונית, וכן התוכנית הבינלאומית ההודית לשיתוף פעולה טכנולוגי וכלכלי (IMTES).
סיוע במזון
בשנים 2002 ו-2004, תרמה הודו 2,000 טון תבואה כדי לסייע לרופאים הצפון קוריאניים להילחם ברעב. בשנת 2010, הודו נענתה לבקשה של קוריאה הצפונית וסיפקה לה 1,300 טון קטניות וחיטה בשווי מיליון דולר באמצעות תוכנית המזון העולמית.
סטיב אדלר
סטיבן (סטיב, ובשמו העברי ישראל אהרן) אדלר (באנגלית: Stephen Adler; נולד ב-17 בפברואר 1941, כ' בשבט ה'תש"א), הוא משפטן ומומחה בדיני עבודה. כיהן כנשיא בית הדין הארצי לעבודה בישראל בשנים 1997–2010, וכיום מגשר בסכסוכי עבודה בגופים גדולים.
ביוגרפיה
סטיב אדלר נולד בארצות הברית למשפחה מסורתית, וגדל עם אימו, לאחר גירושי הוריו. בשנת 1962 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל, ובשנת 1965 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1965–1968 היה ממונה על יחסי העבודה מטעם הממשל הפדרלי בארצות הברית. בשנת 1968 עלה לישראל ובשנת 1970 קיבל רישיון לעריכת דין בישראל. בשנים 1975-1970 פעל כעורך דין עצמאי.
בדצמבר 1975 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה, וב-1983 מונה לשופט ראשי בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. ביוני 1986 מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, ובאפריל 1990 מונה לסגן נשיא בית הדין הארצי לעבודה. ב-15 בספטמבר 1997 מונה לנשיא בית הדין הארצי לעבודה, עם פרישת מנחם גולדברג מתפקיד זה.
ב-2001 התפרסם כי החל לחתום פסקי דין בתואר דוקטור אף על פי שלא למד לתואר שלישי. תואר ה"יוריס דוקטור" (JD) שקיבל מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קולומביה לא הוכר כתואר דוקטור על ידי ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין בישראל ולבסוף חדל מלחתום את שמו כך.
ב-15 בנובמבר 2010, לאחר שלוש-עשרה שנים בתפקיד נשיא בית הדין הארצי לעבודה, פרש אדלר מתפקידו כנשיא (הוא הקדים מעט את פרישתו, כדי לאפשר את מינויה של סגניתו, נילי ארד, לנשיאת בית הדין הארצי לעבודה).
לאחר פרישתו שימש כמגשר בסכסוכי עבודה של גופים גדולים, מכהן כיו"ר האגודה הישראלית למשפט העבודה ולביטחון סוציאלי ומשמש כממלא מקום נשיא בית הדין של ההסתדרות הציונית.
בשנת 2016 יצא לאור לכבודו ספר יובל - "ספר סטיב אדלר", בעריכתם של יצחק אליאסוף, נילי ארד, אלישבע ברק-אוסוסקין, גיא דוידוב, סיגל דוידוב-מוטולה, אשר חלד וגיא מונדלק.
ציונות ומסורת יהודית
אדלר, רואה בתפקידו ובחוקי העבודה הישראליים, מימוש הציונות על פי המסורת וההלכה היהודית, הכוללת סובלנות לזר, הגנה על החלש ודאגה לזכויות נשים, מניעת שחיתות, מדיניות רווחה שלטונית, והגנה על עובדים באופן שמחזק את העסקים ואת החברה בו-זמנית, כולל שמירת השבת כיום מנוחה לאומי.
במאמר על הפגיעה המוסלמית בעתיקות על הר הבית והניסיון לטשטש ממצאים שנותרו בשטח, אדלר קורא למדינת ישראל לעמוד על זכויות היהודים במקום, ורואה בזה מחויבות של המדינה ואחריותה כלפי הדורות הבאים של מוסלמים, נוצרים ויהודים כאחד.
דיני עובדים ועבודה
אדלר נחשב למי שעיצב את אופן פעולתם הייחודית של בתי הדין לעבודה בייחוד בתחום לווי הסכסוכים הקיבוציים והגישור בחסות בית הדין. עד תקופתו נטה בית הדין לעבודה לדון ככל בית דין אחר בסוגיות ובטיעונים המשפטיים שהובאו בפניו בלבד. לשיטתו של אדלר, תפקיד בית הדין לעבודה אינו רק לפסוק בסכסוכי העבודה, אלא גם לסייע לצדדים לחזור לנתיב משא ומתן ולצמצם באמצעות כך את מספר השביתות במשק. לפיכך פיתח אדלר שיטה במסגרתה בית הדין לא רק מציע פשרות באולם בית המשפט - אלא לעיתים אף מזמן את הצדדים ללשכת השופט לצורך הידברות שמחוץ לפרוטוקול. במסגרת פרקטיקה זו, נהג אדלר לזמן בסכסוכי העבודה הגדולים במשק גם את ראשי ההסתדרות וארגוני המעסיקים, ואף שרי ממשלה ללשכתו לצורך פתרון סכסוכים ומניעת שביתות. כלל נשיאי בתי הדין שבאו אחריו אימצו אף הם מדיניות זו, במידות משתנות. בנובמבר 2011, קבע נציב התלונות על השופטים כי ישנה בעייתיות בכך שהשופט הדן בתיק ישמש גם כמגשר בו. בתגובה טען אדלר כי פעולת שופטי בתי הדין לעבודה אינה פעולת גישור כי אם פעולת עידוד הידברות, ואף טען כי הנציב אינו מוסמך לפרש את הוראות בית הדין לעבודה.
התבטא בבוטות כנגד התנהלות חברות כוח אדם:
דברים אלה עוררו תגובה חריפה מצד מנהלי חברות כוח אדם, ובפרט אוריאל לין, נשיא איגוד לשכות המסחר והבעלים של חברת כוח האדם לין-ביכלר. לאחר זאת מונה לין לנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה.
בדצמבר 2007 אישר בקשה לצווי מניעה כנגד שביתת ארגון המורים, בנימוק כי חלק מנושאי השביתה הם "מעין פוליטיים", ועל כן זו שביתה פסולה. בקשה בנימוק דומה, לצו מניעה נגד שביתת הסגל האקדמי הבכיר נפסלה על-ידו מכל וכל.
לאחר פרישתו התבטא ואמר כי על נציגי הציבור בהרכבים השיפוטיים בבתי הדין לעבודה להתריע בפני השופטים במקרים בהם דנים בפגיעה בהתארגנות עובדים חדשה מפני האפשרות של פירוק ההתארגנות, ולדחוף למתן מענים מהירים יותר במטרה להגן על זכות ההתאגדות.
מחשב אתנסוף ברי
מחשב אתנסוף ברי המכונה גם (ABC) היה התקן החישוב האלקטרוני הספרתי הראשון.
תכנון ובנייה
המחשב נהגה בפרץ פתאומי של תובנה מעמיקה במהלך נסיעה ארוכה בערב חורפי בשנת 1937-8. בין החידושים שהמחשב החדש הציע היו חישוב אלקטרוני, אריתמטיקה בינארית, עיבוד מקבילי, DRAM והפרדת הזיכרון מפונקציות החישוב. דוקטור אתנסוף שכלל את התכנון הלוגי והמכני של המחשב במהלך השנה הבאה. תקציב לבניית אבטיפוס התקבל בשנת 1939 ממחלקת האגרונומיה שגילתה עניין רב בהאצת חישובים בתחום הניתוח הכלכלי והמחקרי. בנוסף העניקה אגודת המחקר של העיר ניו יורק תקציב נוסף בסך $5,000 למטרת השלמת בניית המכונה.
ד"ר אתנסוף והסטודנט לתואר שני קליפורד ברי בנו את מחשב ה-ABC במחסן של בניין הפיזיקה בקולג' איווה סטייט בין השנים 1939-1942. התקציב הראשוני הגיע בספטמבר 1939, והאבטיפוס בעל 11 השפופרות הודגם לראשונה כבר באוקטובר אותה שנה. הדגמה שנערכה בדצמבר זירזה מענק לבניית מכונה שלמה. במהלך השנתיים הבאות נבנה ונבדק ה-ABC. המחשב שקל יותר מ-320 קילוגרם והיה בגודל של שולחן. המחשב הכיל חיווט חשמלי באורך המוערך ב-1.6 קילומטרים. הוא הכיל כ-280 שפופרות ואקום בעלות טריודה כפולה ו-31 שפופרות תיראטרון.
זו הייתה המכונה הראשונה שיישמה שלושה רעיונות מרכזיים אלו, שגם כיום מהווים נדבכים חשובים בכל מחשב מודרני:
בנוסף, המכונה הייתה חלוצית בשימוש בזיכרון קבלים מתחדש כמו הDRAM, שנמצא בשימוש נרחב גם כיום.