cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיז, נסיכת בריטניה
מותה
המלכה לואיז מתה ב-19 בדצמבר 1751 בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן. המלכה הייתה בת 27 בלבד. לאחר מותה המלך פרדריק נישא בשנית ליוליאנה מריה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג.
אדם שיף
אדם בנט שיף (באנגלית: Adam Bennett Schiff; נולד ב-22 ביוני 1960) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ומייצג את המחוז ה-28 של קליפורניה. מחוזו מכסה את העיר ברבנק וחלקים ממרכז לוס אנג'לס, בהם הוליווד, גבעות הוליווד ומערב הוליווד. הוא מכהן כדמוקרט הבכיר (Ranking member) בוועידה המיוחדת למודיעין בבית הנבחרים, והוביל את חקירת טראמפ-רוסיה.
ביוגרפיה
שיף נולד בפרמינגהאם, מסצ'וסטס למשפחה יהודית, בנם של אדוארד ושריל אן (לבית גלובסקי) שיף. בעת לימודיו בתיכון עבר להתגורר באזור מפרץ סן פרנסיסקו בעיר דנוויל. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת סטנפורד ותואר JD במשפטים מאוניברסיטת הרווארד. הוא עורך דין במקצועו ולפני שנבחר לסנאט המדינתי של קליפורניה, הוא כיהן כתובע במשרד התובע של לוס אנג'לס במשך שש שנים ובלט במיוחד על הליכי התביעה שלו כנגד סוכן ה-FBI הראשון אי פעם שנתפס בריגול. לאחר מכן, כיהן במשך ארבע שנים בסנאט של קליפורניה, בין השנים 1996–2001, לפני היבחרו למשרה ברמה ארצית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שיף מתגורר בברבנק שבקליפורניה, עם אשתו איב ושני ילדיו, אלקסה ואלייג'ה.
הסנאט של קליפורניה
בנוסף לכך, שיף חיבר את הצעת חוק 1847, פרק 1021, שנחתם לחוק ב-1998 ויצר את רשות קו הרכבת הכחול של העיר פאסדנה (שבמחוז לוס אנג'לס) כשהקו ממשיך לעבוד תחת קו הרכבת, גולד ליין, של רשות הרכבות של מחוז לוס אנג'לס (LACMTA).
בקונגרס
שיף נבחר בנובמבר 2000, כשהוא מביס את הרפובליקני המכהן ג'ים רוגן, שזכה לתמיכה נרחבת לאורך מחוז לוס אנג'לס בקליפורניה ומשום שרוגן נפגע בשל משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
בבית הנבחרים של ארצות הברית עצמו הוא שם למטרה להתרכז במטרות של ביטחון לאומי, קידום קהילתי ומה שהוא מכנה "אג'נדת הילדים במקום ראשון", על ידי פעילות בקידום יוזמות לשיפור החינוך, הבטיחות וביטוח הבריאות לילדים.
הוא פעיל מאוד בנושאי גנבה של קניין רוחני וזכויות יוצרים. מלבד העובדה שהוא מכהן בעניין זה בוועדת המשנה לבתי משפט, האינטרנט והקניין הרוחני, הוא גם חבר בשדולת חברי הקונגרס למניעת פיראטיות, המורכבת מחברים משתי המפלגות ואשר שמה לה למטרה לעבוד עם השותפים הבינלאומיים של אמריקה בנושא סחר במטרה להבטיח העברת חוקים משפיעים בנושא זכויות יוצרים ושמירה על אכיפת חוקים אלו.
משנת 2017, שיף מכהן כדמוקרט הבכיר ביותר בוועידת המודיעין של בית הנבחרים (Ranking member). הוא מוביל את חקירת בית הנבחרים על התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 ותיאום אפשרי בין הקמפיין של טראמפ לממשלת רוסיה.
בית משפט למשפחה
בית משפט למשפחה הוא בית משפט שדן בדיני משפחה, כגון משמורת ילדים ואפוטרופסות.
אלכסנדר בדריצקי
אלכסנדר איוואנוביץ' בדריצקי (נולד ב-10 ביולי 1947, אנגרן, אוזבקיסטן) הוא יועצו של נשיא הפדרציה הרוסית בנושא שינויי אקלים (2009–2018). קודם לכן בשנים 1993–2009 שימש כראש השירות הפדרלי להידרומטאורולוגיה ופיקוח על הסביבה של רוסיה (Roshydromet).
דגל ערב הסעודית
דגל ערב הסעודית (בערבית: علم السعودية) הוא דגלה הלאומי של ערב הסעודית. עיצובו רקע ירוק, ועליו כתובת ה"שהאדה" בערבית וחרב המסמלת צדק, שניהם בצבע לבן.
היסטוריה
דגל ערב הסעודית מקורו בדגל התנועה הוואהבית, שהוקמה בתחילת המאה ה-18.
מספר מדינות סעודיות קדומות, בהם אמירות דיהרייה (1727-1818), אמירות נג'ד (1822-1891) ואמירות ריאד (1902-1921) החזיקו בדגל ירוק ששלישו הימני לבן, ועליו השהאדה.
ב-1912, לאחר כיבוש אל-אחסא והקמת אמירות ריאד ואל-אחסה, הוסיף אבן סעוד לדגלו שתי חרבות לבנות מוצלבות מעל השהאדה, לסמל את כיבושיו וחוזקו.
ב-1921, לאחר הקמת סולטנות נג'ד, הוסרה חרב אחת מהדגל, כיוון ששם המדינה כלל רק מילה אחת.
ב-1926, לאחר הקמת ממלכת נג'ד וחג'אז, הועברה החרב לתחתית הדגל ונוסף לו הכיתוב "نصر من الله وفتح قريب", הלקוח מסורת א-צף, ומתורגם בתרגום אורי רובין כ"ניצחון מעם אלוהים והכרעה קרבה ובאה".
עם הקמת ממלכת ערב הסעודית בשנת 1932 אימצה הממלכה דגל שכלל רק את השהאדה, כתובה בקליגרפיה, ותחתיה חרב. בשנים שלאחר המדינה הוצר הפס הלבן שמימין לדגל ב-1934, והוסר ב-1937.
בשנת 1978 קיבל הדגל את עיצובו הנוכחי, עם החלפת החרב שעל הדגל.
ב-2007 הוצע לקבל דגל אזרחי נוסף לערב הסעודית, שישמש את הממלכה לצורכי חול, בנוסף לדגל הרשמי עליו כתובה השהאדה.
עיצוב
על הדגל כתובות בקליגרפיה ערבית את ה"שהאדה" - הצהרת האמונה האיסלמית:
لا إله إلا الله محمد رسول الله
ובתעתוק לעברית:
לַא אִלַּהַה אִלַּא (א)לְלַה מֻחַמַּד רַסוּל (א)לְלַה
שפירושן:
אין אלוהים מלבדי אללה ומוחמד שליח אללה
הפסוק נחשב לקדוש ולפיכך נאסרת הדפסתו של הדגל על אביזרי לבוש יומיים או עצמים אחרים. ברוח זו מחתה ערב הסעודית כנגד כוונת התאחדות הכדורגל העולמית (פיפ"א) להטביע את דגלה על כדורי רגל הכוללים את כל דגלי המדינות שהשתתפו בגביע העולם בכדורגל בשנת 2002. בעיטה בכדור ועליו הפסוק המקודש נתפסה כבושה למוחמד ולאסלאם ולכן כבלתי נסבלת. בנוסף, כיוון שהדגל נושא את "דבר האל", לעולם אינו מורד אל חצי התורן כסימן אבל, מעשה שיתפס ככפירה בפסוק. בניגוד לרוב הדגלים, מודפס הדגל הסעודי משני צידיו כך שכאשר הוא מונף ניתן תמיד לקרוא את פסוק השאהדה מימין לשמאל וחודה של החרב פונה שמאלה.
דגלים ירוקים הנושאים טקסט זה או טקסטים אחרים בערבית נפוצים ברחבי עולם האסלאמי (השווה, למשל, את דגל תנועת החמאס), ואין לבלבל בינם לבין דגל ערב הסעודית. יצוין, כי דגלים אלו לרוב אינם נושאים את סמל החרב.
צבעו הירוק של הדגל הוא הצבע המסורתי שמזוהה עם האסלאם, ובדומה לדגלים אסלאמיים אחרים, הצבע נגזר, על פי המסורת, מהגלימה הירוקה שעטה הנביא מוחמד. בגרסותיו המוקדמות של הדגל סימלה החרב את כיבושיו הנרחבים של אִבְּן סָעוּד, אבי שושלת המלכה הסעודית, בתחילת המאה ה-20.
דגל זה מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של הצבע הירוק – 91.6% ממנו צבועים בירוק.
הגליה
הגליה (באנגלית: Penal transportation) היא צורת ענישה שבמסגרתה נשלח אדם לרצות את עונשו, לרוב אחרי משפט, במקום מרוחק, לעיתים קרובות במושבת עונשין לזמן מוגדר. גם במקרים בהם האסירים שוחררו לאחר ריצוי העונש, לעיתים קרובות האמצעים הדרושים על מנת לחזור לביתם היו חסרים.
מקור ויישום
גירוש או גלות כפויה היא עונש המוזכר כבר בתנ"ך, ושימש כעונש מימי רומא העתיקה ואתונה העתיקה ואולי קודם לכן. צורת ענישה זו הגיעה לשיאה בזמן האימפריה הבריטית ב וה-19.
צורת ענישה זו הוציאה את העבריין (פושע, חייב, אסיר צבאי ואסיר פוליטי) מהחברה, לתקופת זמן מסוימת או לצמיתות. צורת ענישה זו נתפסת יותר כחסד מאשר עונש מוות.
הגליה שימשה גם כשיטת התיישבות. לדוגמה, מתחילת הקולוניאליזם בזמן האימפריה הבריטית, מושבות חדשות מעבר לים נתפסו כדרך להקל על בעיות פנים-חברתיות של פושעים ועניים, כמו כן להגדלת כוח העבודה הקולוניאלי באימפריה לטובת הכלל.
גלות בתנ"ך
בתנ"ך, עונש גלות מוטל על רוצח בשוגג, כעונש על כך שהרג אדם בחוסר זהירות. במקרה כזה, הרוצח היה בורח מיד לאחר הרצח אל אחת מערי המקלט, כדי למנוע מגואל הדם לבוא ולנקום את נקמת קרובו ההרוג. אם גואל הדם הרג את הרוצח מחוץ לערי המקלט, הוא פטור מעונש. התורה קבעה כי חובה על הרוצח לברוח לעיר מקלט, גם אם לא נשקף לו איום מצד משפחת הנרצח.
על פי התלמוד, עונש הגלות חל רק על מי שנהג בזהירות סבירה ובכל זאת הרג בן אדם. אדם אשר נהג ברשלנות נקרא "שוגג קרוב למזיד", ואינו יכול למצוא מחסה בעיר המקלט. מצד שני, אדם אשר נקט בכל אמצעי הזהירות, ובכל זאת הרג בן אדם פטור מגלות, שכן הוא נקרא "אנוס" או שוגג קרוב לאנוס.
לאחר שמת הכהן הגדול, רשאי היה הרוצח לשוב לעירו. לפיכך מסופר בתלמוד שאמותיהם של הכהנים הגדולים, היו מחלקות מיני מזון לשוהים בערי המקלט, שלא יתפללו על מות בניהם. אם הרוצח יצא מעירו לפני תום הזמן, לגואל הדם מותר להורגו ללא משפט.
האימפריה הבריטית
בתחילה, צורת ענישה זו התבססה על הזכות המלכותית לחסד, ובהמשך על פי החוק האנגלי. בדרך כלל, היא הוטלה בגין עבירות אשר גזר דין מוות עליהן נחשב לחמור מדי. עד 1670, כפי שהוגדרו פשעים חדשים, הותרה גם האפשרות להגליית הנאשם. זיוף מסמכים, למשל, נחשבה כעבירת הון עד לשנות ה-20 של המאה ה-19, שבאותה תקופה הופחת העונש להגליית הנאשם. בהתאם לפשע, גזר הדין הוטל לכל החיים או לתקופה קבועה של מספר שנים. אם העונש הוטל למשך תקופה קבועה של מספר שנים, הנידון היה רשאי לחזור לביתו לאחר שריצה את עונשו, אך היה עליו לממן את החזרה בעצמו. נידונים רבים נשארו אפוא במושבה כאנשים חופשיים, ועשויים היו להשיג עבודה כסוהרים או כמשרתים אחרים במושבת העונשין.
בסקוטלנד לא היה שימוש בעונש ההגליה עד לחקיקת חוקי האיחוד של 1707. בעקבות חוקי האיחוד, חוק ההגליה 1717 החריג באופן ספציפי את השימוש בו בסקוטלנד. השימוש בצורת הענישה בסקוטלנד הורחבה על ידי הפרלמנט של בריטניה הגדולה בחוק ההגליה וכדומה 1785. עם זאת, שימוש בצורת ענישה זו בסקוטלנד היה בשימוש מועט, עד לתחילת המאה ה-19.
באוסטרליה, נידון ששירת חלק מזמנו עשוי לקבל כרטיס חופש, המתיר חלק מהחירויות שנקבעו על הכרטיס. כרטיס חופש זה איפשר לאנשים שהורשעו לחזור לחיים נורמטיביים יותר, להתחתן ולהקים משפחה ולתרום להתפתחות המושבה.
המגמה לעבר המתקת גזר הדין
"זכות הכמורה", אשר אפשרה לאנשי דת להישפט בבתי דין כנסייתיים ולא תחת המשפט האזרחי, התרחבה ואיפשרה גם לרבים מהעבריינים את הפריווילגיה הזאת, ובכך להימנע מגזר דין מוות. נידונים רבים זכו לחנינה מאחר שהרשויות הכירו בכך שאין הגיון בגזר דין מוות בגין עבירות קלות יחסית, ועם זאת, עדיין נדרש עונש כלשהו. עם התפתחות המושבות, הוחלה ההגליה כעונש חלופי, אם כי מבחינה חוקית היא נחשבה כאפשרות חנינה, ולא כעונש בפני עצמו. אסירים שנתפסו כמהווים סכנה לציבור, הוגלו לארצות רחוקות. מטרה משנית הייתה להרתיע מפשע מחשש להגליה. צורת ענישה זו המשיכה להיתפס כתצוגה פומבית של רחמי המלך, והייתה פתרון לבעיה אמיתית, או לאקונה, במערכת העונשין. הייתה גם התקווה שאסירים שהוגלו יוכלו להשתקם ולפתוח דף חדש וחיים חדשים במושבות. ב-1615, בתקופת שלטונו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, היה בסמכותה של עדת מועצת המלוכה לבחור מבין האסירים את אלה הראויים לחנינה, וכתוצאה מכך הגליה למושבות. על פי תקנות המועצה, ניתן לראות באסירים.
בתקופה שבה הייתה אנגליה רפובליקה, הצליח אוליבר קרומוול להוריד את ההתנגדות המסורתית של מכירת נוצרים לעבדות, ויזם הגליה קבוצתית של אסירים צבאיים ואזרחיים. אחריו, בתקופת הרסטורציה האנגלית, שיטת ההגליה הקשיחה עוד יותר, ומספר האנשים שהוגלו גדל בהתמדה. ב-1660–1720, הגליה החליפה את הענישה הפשוטה של עבריינים בצריבת האגודל. לחלופין, במסגרת החוק בנוגע לשודדי המוס בגבול הסקוטי, גם עבריינים אלה לא הורשו יותר להישפט תחת הדין הכנסייתי, אך לשופט הותר שיקול דעת אם להגלות אותם לאמריקה,. שני גורמים השפיעו על השינוי: סמכויות שיקול הדעת של השופטים השפיעו באופן משמעותי על החוק, אולם חוות הדעת של וועדת מועצת המלוכה הייתה נחרצת לטובת מתן חנינה מלכותית בהחלטות על הוצאה להורג.
שימוש בהגליה כעסק כלכלי
ההגליה נהפכה לעסק כלכלי: סוחרים בחרו מבין האסירים את המתאימים להם, הן בהתאם לביקוש לעובדים, והן בהתאם לרווחים הצפויים מהם. הם השיגו חוזה מהשריפים, ועם ההגעה למושבות מכרו את האסירים כעובדים חוזיים. התשלום שקיבלו כיסה גם את אגרות הכלא, את אגרות החנינה, את שכר הפקיד ואת כל הדרוש לאישור הגלייתם. הסדרים אלו נמשכו עד סוף המאה ה-17, אך הם התמעטו ב-1670 לאחר שמספר מושבות לא היו מוכנות לשתף פעולה בקבלת אסירים נוספים, שכן המורשעים היוו סכנה למושבה ולא היו רצויים בהן. מרילנד ווירג'יניה חוקקו חוקים לאיסור הגליית אנשים ב-1670, ובית המלוכה הבריטי כיבד את החלטתן.
גורם נוסף שהשפיע על ההגליה כעסק כלכלי היה הכלכלה: הרווחים שהושגו מעבודתם של אסירים הזניקו את כלכלת המושבות, וכתוצאה מכך גם את כלכלת אנגליה. אף על פי כן ניתן לטעון כי ההגליה הייתה מזיקה כלכלית מאחר שהמטרה הייתה להגדיל את האוכלוסייה במושבות. עוד ניתן לטעון כי אופיו של הנידון עשוי דווקא לפגוע בכלכלה. מלחמת המלך ויליאם (1688–1697), שהיוותה כחלק ממלחמת תשע השנים, ומלחמת הירושה הספרדית (1701–1714) השפיעו לרעה על משלוח הסוחרים ועל הגליית האסירים. בתקופה שלאחר המלחמות, הייתה עליה בכמות הפשיעה באנגליה. בתקופת המלכה אן (1702–1714) וג'ורג' הראשון (1714–1727) לא הוסדרו הגליות בקלות, אך כליאה לא נחשבה עונש מספיק לפושעים בעברות חמורות או עבירות הון, ובמקרים כאלה, הגליה כן הייתה העונש המועדף.
חוק ההגליה 1717
היו מספר מכשולים לשימוש בהגליה. ב-1706, בוטל מבחן הקריאה בטענה כי מבחן הקריאה היה לטובת הכמורה. ביטול זה איפשר לשופטים לשלוח עבריינים לבית עבודה או לבית תיקון. למרות זאת, העונשים שהופעלו אז לא היוו תמריץ לביצוע פשע, והיה צורך בפתרון אחר. חוק ההגליה 1717 חוקק בבית הנבחרים הבריטי ב-1717 תחת ממשלת וויג. חוק זה נתן לגיטימציה להגליה כגזר דין, ובכך פשט את תהליך העונשין.
לפני חקיקת החוק, נידונים אשר פגעו בכוח הכמורה, בדרך כלל נצרב אגודלם, ואילו נידונים שהואשמו בגנבות קטנות, בדרך כלל נצלפו בפומבי. לאחר שהחוק נחקק, הנידונים הוגלו למושבות העונשין למשך שבע שנים. עונש של ארבע עשרה שנים הוטל על נידונים שהואשמו בעבירות הון ושקיבלו חנינה. חזרה מהמושבות לפני התקופה שנקבעה, נחשבה כעבירת הון. הצעת החוק הוגשה על ידי עורך הדין הכללי הבריטי, ויליאם טומפסון, שנחשב באותה תקופה ל"האדריכל של מדיניות ההגליה". טומפסון, תומך המפלגה הוויגית, היה קצין משפט בלונדון, ולאחר מכן שופט ב-1729. הוא היה קצין גזר הדין בבית הדין הפלילי המרכזי, ומסר מידע חשוב על עברייני הון לקבינט הבריטי.
אחת מהסיבות להצלחתו של חוק זה הייתה שההגליה הייתה יקרה ערך מבחינה כלכלית. היה צורך בשיפור מערכת החסות של הסוחרים. בתחילה, דחתה הממשלה את הצעתו של טומפסון לשלם לסוחרים בשביל שהנידונים יוגלו. מאוחר יותר, כשלושה חודשים לאחר גזר דיני ההגלויות הראשונים בבית הדין הפלילי המרכזי, הצעתו הוצעה שוב, ומשרד האוצר הבריטי התקשר לסוחר הלונדוני, ג'ונתן פורוורד, לצורך טיפול בנידונים שהוחלט להגלות אל מושבות העונשין. העסק הופקד בידי פורוורד ב-1718: שילמו לו 3 ליש"ט (5 ליש"ט ב-1727) עבור כל נידון שהוגלה למושבת עונשין. משרד האוצר שילם גם עבור הגליה של אסירים ממחוזות הבית.
בשל מקרים ספורים שקרו לפני 1734, שינה בית המשפט את עונשי ההגליה לעונשים מקלים אחרים, כמו צריבת האגודל או צליפה. ההקלה בגזר הדין הופסקה מספר חודשים לאחר מכן. למעט אותן שנים, חוק ההגליה הובילה לירידה משמועתית בהצלפות, ובכך גם נמנעו ממצגים ציבוריים דלקתיים. עם זאת, עדיין המשיכו להשתמש בחוקי הכמורה, כאשר לא ניתן היה להגלות את הנאשם מסיבות של גיל או חולשה.
נשים וילדים
הגליה לא הייתה מוגבלת אך ורק לגברים או אפילו רק למבוגרים. יישום עונש ההגליה למושבות הוחל גם על נשים וילדים, אם כי יישומו של העונש השתנה לפי גילם ומגדרם של הנידונים. ב-1660–1670, שוד בכבישים, פריצה וגנבת סוסים היו העבירות הנפוצות ביותר של גברים שהוגלו למושבות עונשין. באותן שנים, חמש מתשע הנשים שהוגלו לאחר שנשפטו למוות היו אשמות בגנבות קטנות, עבירות שיישומן לנשים לא הייתה חקוקה בחוק עד 1692. כמו כן, סוחרים העדיפו גברים צעירים וחזקים, כי לגביהם היה ביקוש במושבות.
כל הגורמים הללו גרמו לכך שרוב הנשים והילדים פשוט הושארו בכלא. היו שופטים שתמכו בהצעה לשחרר נשים שלא ניתן היה להגלות, אם כי פתרון זה נחשב לאבסורדי, ולכן החוק גרם לשופטי הלורדים להורות כי לא יהיה הבדל בין גברים לנשים. נשים נשלחו לאיי ליווארד, המושבה היחידה שקיבלה אותם, והממשלה נאלצה לשלם כדי לשלוח אותן לגלות. ב-1696, סירבה ג'מייקה לקבל את פני הנידונים, מאחר שרובם היו נשים. ברבדוס קיבלה אסירים דומים באותה מידה, אך לא.
הודות לעונש ההגליה, מספר הגברים שהוצלפו ושוחררו פחת. למרות זאת, הנשים נבחרו, לעיתים קרובות יותר, לצליפה ולשחרור. כשנשים נידונו על עבירת הון, הן למעשה ריצו עונש נמוך יותר מאשר גברים בשל מניפולציה במערכת העונשין, בעיקר בגלל חוקי הכמורה. נשים עם ילדים צעירים זכו אף הן לתמיכה מאחר שהגלייתן למושבות הייתה מפרידה ביניהם באופן בלתי נמנע. העובדות והמספרים חשפו כיצד עונש ההגליה הוחל בתדירות נמוכה יותר על נשים וילדים מאחר שלרוב הם היו אשמים בפשעים קלים, והם היו נחשבים לאיום מינימלי על הקהילה.
סופה של ההגליה
מצב הצפיפות וחידוש ההגליה הוכרעו בתחילה על ידי הוראות דבר המלך במועצה ב-6 בדצמבר 1785, על ידי ההחלטה להקים מושבת עונשין בניו סאות' ויילס, על אדמות שנתבע בעבר כי השטח שייך לבריטניה ב-1770, אך עד כה לא הושבה על ידי אף מעצמה אירופית. המדיניות הבריטית כלפי אוסטרליה, במיוחד לשימוש כמושבת עונשין, במסגרת תוכניות הכוללות לאכלס את היבשת ולהתיישב בה, תבדיל אותה מהמושבות שהקימה באמריקה. ב-1787, כאשר התחדשה ההגליה למושבות באוסטרליה, המרחק היה גדול בהרבה, והוא גרם לעונש להיות חמור יותר משיטות הכליאה שהופעלו בעשור הקודם לו. חוק ההגליה 1790 חוקק רשמית את ההוראות הקודמות שבוצעו במושבות עונשין, ונקבע כי:. החוק גם נתן
בתחילת המאה ה-19, העונש המקסימלי עבור מספר עבירות הוחלף מעונש המוות לעונש ההגליה. בעקבות תלונות שהוגשו בשנות ה-30 של המאה ה-19, עונשי ההגליה נהיו פחות נפוצים ב-1840, בעיקר מאחר שהמערכת נתפסה ככישלון, בין היתר הימשכות הפשיעה ברמות גבוהות, ותנאי האסירים במושבות לא היו אנושיים. אף על פי שהייתה תוכנית מתוכננת לבניית בתי כלא, חוק העונשים הקצרים 1896 מנה שבעה חוקים נוספים הנוגעים להגליית נידונים במחצית הראשונה של המאה ה-19.
מערכת הענישה הפלילית בהגליית הנידונים, כפי שהתפתחה במשך קרוב ל-150 שנה, הסתיימה רשמית בבריטניה בשנות ה-50 של המאה ה-19, אז הוחלף עונש ההגליה בעבודת עונשין. חוק שעבוד העונשין 1853, שהיה , חוקק מתוך שיקול דעת שיפוטית כי ניתן יהיה לגזור עונשי עבודת עונשין לתקופת זמן מסוימת, על פשעים פחותים, הכפופים להגליה של פחות מ-14 שנה. כדי לספק מתקני כליאה, השינוי הכללי בגזר הדין הוחלף בשילוב עם חוק איסור הכליאה 1853, שהיה. חוק עבודת העונשין 1857 סיים את עונש ההגליה, ברוב המקרים, כאשר תנאי העונש בתחילה היו לאותו משך זמן של ההגליה.
בעוד שעונש ההגליה הצטמצם מאוד לאחר חוק שחוקק ב-1857, הנידונים האחרונים שנידונו להגליה הגיעו למערב אוסטרליה ב-1868. במהלך כ-80 השנים שבו שימשה אוסטרוליה למקום הגליה של נידונים, הוגלו אליה כ-162,000 גברים ונשים. עם הזמן, תנאי המאסר האלטרנטיביים הופחתו במידת מה מתנאי ההגליה שלהם.
ההגליה לאמריקה הצפונית
מתחילת המאה ה-17 ועד ל ב-1776, קיבלו המושבות הבריטיות באמריקה הצפונית פושעים בריטים, בעיקר במושבות שבאיי הודו המערבית ובשלוש עשרה המושבות (שכיום חלק מארצות הברית).
ב, ההגליה הייתה על חשבון הנידונים או על בעלי האונייה. חוק ההגליה 1717 איפשר לבתי משפט לגזור על אסירים הגליה לשבע שנים לאמריקה. ב-1720, הרחבה בחוק אישרה את תשלומי הכתר הבריטי לסוחרים שקיבלו אישור לקחת את האסירים לאמריקה. הרחבה זו גרמה לאלו שחזרו לפני שתם זמן ההגליה, לקבל גזר דין מוות. מספר הנידונים שהוגלו לאמריקה הצפונית אינו מאומת - ג'ון דנמור לאנג טוען כי כ-50,000 איש הוגלו למושבות באמריקה, ואילו תומאס קנילי  טוען כי כ-120,000 איש הוגלו למושבות באמריקה. בשל הגליית הנידונים לאמריקה, הייתה מגמת עלייה בביצוע פשעים במרילנד. נידונים רבים נלקחו בקרב מאירלנד או מסקוטלנד ונמכרו לשעבוד מבויש, בדרך כלל למשך מספר שנים. המהפכה האמריקאית סיימה את הגליית הנידונים לאמריקה. מושבות בריטניה הנותרות (במה שהיא כיום קנדה) נחשבו כלא מתאימות מסיבות שונות, כולל האפשרות שהגליה אליהן עלולה להגביר את חוסר שביעות הרצון מהשלטון הבריטי בקרב מתנחלים או את האפשרות לסיפוח מצד ארצות הברית, כמו כן את ההקלות שבהם נידונים יכלו לברוח מעבר לגבול.
לאחר סיום הגליית הנידונים לאמריקה הצפונית, בתי הכלא הבריטיים נהיו צפופים יותר, וספינות רעועות שנמצאו במעגן במספר נמלים שונים נחלצו לשירותן כאוניות כלא. בעקבות מספר ניסויים בין 1776 ל-1787, הרה אסון בהגליה של מספר נידונים למצודת קייפ קוסט (כיום גאנה) ולגורה (כיום סנגל) במערב אפריקה, הרשויות הבריטיות הפנו את תשומת לבם לניו סאות' ויילס (כיום אוסטרליה).
משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-60 של המאה ה-20, נשלחו אסירים לברמודה כדי לעבוד על בניית מסדרון הים המלכותי ועבודות אחרות, כולל אזור שעדיין ידוע בכינויו "מפרץ הנידונים", בעיר סנט ג'ורג'ס.
ההגליה לאוסטרליה
ב-1787, "הצי הראשון" של אוניות הנידונים שיצאו מאנגליה כדי להקים את המושבה הבריטית הראשונה באוסטרליה, בתור מושבת עונשין. הצי הראשון כלל אוניות שהכילו מזון ובעלי חיים מלונדון. הספינות והסירות של הצי היו חוקרות את חופי אוסטרליה על ידי שיט סביבו ומחפשות אחרי אדמות חקלאיות ומשאבים מתאימים. הצי הגיע למפרץ בוטאני ב-18 בינואר 1788, אך עבר למפרץ ג'קסון, ב-26 בינואר 1788, תאריך שנחגג כיום כיום אוסטרליה.
האי נורפוק שימש כמושבת עונשין ב-1788–1794, וב-1824–1847. ב-1803 נוסדה גם ארץ ואן דימן (כיום טסמניה) כמושבת עונשין, ואחריה נוסדה גם ביי מורטון (כיום בריזביין, קווינסלנד) ב-1824. רוב המושבות החופשיות לא איפשרו לקבל נידונים. בין המושבות החופשיות שקיבלו נידונים היו מלבורן ומושבת סוואן ריבר. עד לזרם העצום של המהגרים במהלך הבהלה לזהב באוסטרליה בשנות ה-50 של המאה ה-19, רוב המתיישבים היו הנידונים וצאצאיהם.
הגליה של אסירים מבריטניה ואירלנד הסתיימה רשמית ב-1868, אם כי זה היה נדיר מספר שנים קודם לכן, בעיקר בגלל התרופפות החוקים בבריטניה, ופעילותו של הארגון הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה.
ההגליה מהודו הבריטית
בהודו הבריטית, הוגלו מתנגדי השלטון הבריטי לאיי אנדמן. מושבת עונשין הוקמה במקום ב-1857 עם אסירים מהמרד ההודי הגדול (המכונה "ספוי מוטיני" על ידי הבריטים).
בית הסוהר סלולר, המכונה גם קאלה פאני או קאלאפאני (מים שחורים בהינדי), נבנה ב-1896–1906 כבית כלא לביטחון גבוה ובו 698 תאים בודדים לבידוד. אסירים ששרדו את בית הסוהר, הוחזרו לשם פעם נוספת ב-1937. ההתיישבות העונשית לבית הסוהר בוטלה סופית ב-1945. על פי הערכות, כ-80,000 אסירים פוליטיים הוגלו ל הזו
צרפת
צרפת הגלתה אסירים לאי השדים ולקלדוניה החדשה ב וה-20. אי השדים, מושבת עונשין צרפתית בגיאנה הצרפתית הייתה בשימוש ב-1852–1953. קלדוניה החדשה נהייתה למושבת עונשין צרפתית משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד ל-1897. כ-22,000 פושעים ואסירים פוליטיים (בעיקר הקומונארדים ) נשלחו לקלדוניה החדשה.
האסיר הצרפתי, שהוגלה והמפורסם ביותר הוא ככל הנראה הקצין היהודי בצבא הצרפתי, אלפרד דרייפוס, שהורשע בטעות בבגידה במשפט ב-1894, שנערך באווירה של אנטישמיות. הוא נשלח לאי השדים. המקרה התפרסם בשם "פרשת דרייפוס", ודרייפוס זוכה מכל אשמה ב-1906.
ברית המועצות
במהלך מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות הגלתה עד ל-1.9 מיליון איש מהרפובליקות המערביות לסיביר ולרפובליקות במרכז אסיה. רובם הואשמו בשיתוף פעולה בוגדני עם גרמניה הנאצית, או במרד אנטי-סובייטי. אוכלוסיות ממוקדות כללו את גרמני הוולגה, הצ'צ'נים והטורקים הקווקזים. להגליה זו הייתה מטרה כפולה - להסיר התחייבויות פוטנציאליות מהחזית, ולספק הון אנושי ליישוב ולתיעוש אזורי המזרח המאוכלסים ברובם. מדיניות זו נמשכה עד לנאום הסודי של המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב בפברואר 1956, שבו, בין היתר, גינה את השימוש בהגליות אלו, באומרו כי הן מפרות עקרונות לניניסטים. בעוד שהמדיניות עצמה בוטלה, האוכלוסיות שהוגלו לא זזו ממקומם עד לקריסת ברית המועצות, ב-1991.
באמנויות הבמה
הגליה היא מאפיין נפוץ בבלדות שנכתבו באנגליה ב. בין הבלדות שנכתבו, כללו את "Van Diemen's Land", "The Black Velvet Band" ו-"The Fields of Athenry".
הרקע במחזה Our Country's Good, שכתבה הסופרת הבריטית טימברלייק ורטנבייקר, הוא ב-1780 במושבת העונשין האוסטרלית הראשונה, ניו סאות' ויילס. במחזה זה, נידונים ונחתים מגיעים לאוסטרליה, דרך "הצי הראשון", ומיישבים אותה. הנידונים והנחתים מקיימים יחסי גומלין תוך כדי שהם עושים חזרות על מחזה, שאותו הציע המושל כצורת בידור חלופית במקום צפייה בתליות פומביות.
בספרות
סיפורו הקצר של פרנץ קפקא, "במושבת העונשין", שפורסם ב-1919, נכתב כי בהסדר עונשין לא מזוהה, הוצאו להורג אסירים על ידי מכונה אכזרית. היצירה עובדה לאחר מכן למספר מדיות אחרות, כולל לאופרה שנכתבה על ידי פיליפ גלאס.
הרומן פרפר מגולל את סיפורו של אנרי שרייר, עבריין צרפתי שהורשע ברצח ב-26 באוקטובר 1931, והוגלה לאי השדים. עיבוד קולנועי לספר נעשה ב-1973 בכיכובם של סטיב מקווין ודסטין הופמן.
הסופר הבריטי, סומרסט מוהם, כתב מספר סיפורים בעת שהיה באי השדים. ב-1935, מוהם שהה בסן-לורן-די-מרוני בגיאנה הצרפתית וכתב את הרומן Christmas Holiday ב-1939, ושני סיפורים קצרים, שמופיעים ב-The Mixture as Before, בשנות ה-40 של המאה ה-20. הרקע של הרומן ושני הסיפורים הקצרים הוגדרו שם, אף על פי שהוא "התעלם מהעונשים האכזריים וצייר תמונה נעימה של המושבה הידועה לשמצה."
הגליה, בדרך כלל לכוכבי לכת אחרים, מופיעה לעיתים ביצירות מדע בדיוני. דוגמה קלאסית היא "עריצה היא הלבנה" שנכתב על ידי רוברט היינליין ב-1966, במסגרתה מועברים אסירים ומתנגדים פוליטיים למושבות ירח בשביל לגדל מזון לכדור הארץ. בספרו של היינליין, משך ההגליה לירח הוא בהכרח קבוע, מאחר שההשפעות הפיזיולוגיות ארוכות הטווח של כוח הכבידה החלש של הירח (בערך שישית מזו של כדור הארץ) משאירות את "הנאמנים" על הירח כי הם לא יכולים לחזור בבטחה לכדור הארץ.
אריאנה גרנדה
אריאנה גרנדה-בוטרה (באנגלית: Ariana Grande-Butera; נולדה ב-26 ביוני 1993) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית.
הופיעה לראשונה ב-2008, כאשר שיחקה במחזמר "13" שהוצג בברודוויי. החלה להתפרסם ב-2010 כאשר שיחקה בסדרת הנוער המצליחה "ויקטוריוס". לאחר מכן קיבלה תפקיד ראשי בסדרת הבת שלה ושל "iCarly", "סאם וקאט". שלוש הסדרות שודרו בערוץ ניקלודיאון.
גרנדה נחשבת לאייקון פופ ואופנה ולאחת מהאמנים הפופולריים והמשפיעים ביותר של העשור השני של המאה ה-21. עם מכירות של למעלה מ-85 מיליון אלבומים וסינגלים היא אחת מהזמרות הנמכרות ביותר בכל הזמנים, ונכנסה לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנים 2016 ו-2019. בנוסף לכך זכתה גרנדה במספר פרסים נוספים, בהם שלושה פרסי המוזיקה האמריקאית, תשעה פרסי VMA, שלושה פרסי EMA, שני פרסי גראמי ואף מספר שיאי גינס. ב-2018 בחר ה"בילבורד" בגרנדה כאשת השנה של המגזין והכריז עליה כזמרת המצליחה ביותר אשר פרצה באותו עשור והזמרת ה-78 המצליחה ביותר של כל הזמנים ב-2023 בחר בה מגזין "Rolling Stone" במקום ה-43 ברשימתם של 200 הזמרות הטובות ביותר של כל הזמנים.
ביוגרפיה
נולדה בשם אריאנה גרנדה-בוטרה בעיירה בוקה ראטון, פלורידה שבארצות הברית. הוריה הם ג'ואן גרנדה, מנכ"לית בחברת תקשורת, ואדוארד בוטרה, מעצב גרפי. מקור ההשראה לשמה הפרטי בדמותה של הנסיכה אוריאנה מסדרת האנימציה "פליקס החתול" (1959). לגרנדה אח אחד למחצה - פרנקי גרנדה, שחקן ומפיק המבוגר ממנה ב-10 שנים, משפחתה של גרנדה עברה מניו יורק לפלורידה כאשר אמה הייתה בהיריון איתה. הוריה נפרדו כאשר הייתה בערך בת 9.
גרנדה למדה בבתי הספר Pine Crest, ו-North Broward. כשגדלה, לקחה חלק בתיאטרון קהילתי שם שחקה בתפקיד הראשון שלה בתור "אנני" ובעוד מחזות זמר דוגמת "הקוסם מארץ עוץ" ו"היפה והחיה".
כשהייתה בת 8, היא הייתה חלק מצוות הבידור של ספינת תענוגות, שם שרה עם תזמורות שונות דוגמת התזמורת הפילהרמונית והתזמורת הסימפונית של דרום פלורידה והופיעה בתוכנית הטלוויזיה: "Star-Spangled Banner". היא גם הופיעה על הבמה כאשר שרה את ההמנון הלאומי של ארצות הברית באחד מהטקסים החשובים של המדינה.
2006–2008: תחילת הקריירה
כשהגיעה גרנדה לגיל 13 היא החלה להתעניין במוזיקה בנוסף לקריירת התיאטרון שלה. היא הלכה להיבחן לחברות תקליטים שונות כדי להקליט אלבום R&B, אך קיבלה סירובים. לדבריה: "ממש רציתי לעשות אלבום R&B אך כשהלכתי להיבחן אמרו לי 'מי יקנה אלבום R&B של ילדה בת 14?'". אחת מהחברות זיהתה את הפוטנציאל שבה והיא נשלחה להיבחן למחזמר "13". היא התקבלה וגילמה את שארלוט. המחזמר זכה להצלחה רבה והוצג בברודוויי. על תפקידה במחזה גרנדה אף קיבלה פרס מאגודת תיאטרון הנוער. גרנדה עזבה את הלימודים כדי לקחת חלק גם בסיבוב ההופעות של המחזמר. באותה תקופה היא גם הופיעה במועדוני ג'אז בניו יורק למרות גילה הצעיר.
2009–2012: הפריצה עם ניקלודיאון
בשנת 2009, כאשר הייתה בת 15, לוהקה גרנדה לסדרת הטלוויזיה המצליחה של ערוץ ניקלודאון, "ויקטוריוס" ביחד עם חברתה למחזמר "13" אליזבת גיליס, היא התקבלה וגילמה שם את דמותה של קאט ולנטיין, בשביל התפקיד גרנדה הייתה צריכה לצבוע את שיערה לאדום כדי שתתאים לאישיות של הדמות, התוכנית צולמה באוקטובר 2009, ועלתה לשידור במרץ 2010 וזכתה להצלחה רבה לאחר שצפו בה למעלה מ-5.7 מיליון צופים, התוכנית הפכה את גרנדה למעמד של "אלילת נוער", אך למרות הפרסום וההצלחה שגרנדה זכתה בעקבות הסדרה היא אמרה שעדיין היא הייתה מעוניינת יותר בקריירה מוזיקלית מאשר קריירת משחק והוסיפה: "משחק זה כיף, אבל המוזיקה תמיד הייתה בראש ובראשונה אצלי", העונה השנייה צולמה באוקטובר 2010 ושודרה באפריל 2011, מספר הצופים באותה עונה עלה ל-6.2 מיליון צופים והיא זכתה בפרסים רבים, בנוסף לסדרה גרנדה שיחקה באותה שנה במחזמר המוזיקלי "קובה ליברה" שנכתב והופק על ידי כותבת השירים דזמונד צ'יילד.
לאחר שתי עונות של ויקטוריוס גרנדה רצתה להתמקד בקריירה המוזיקלית שלה והחלה לעבוד על פיתוח קול עם מאמנים מוזיקליים דוגמת אריק ורטו, והופיעה בפסקול של העונה הראשונה של ויקטוריוס, באותה תקופה גרנדה העלתה ליוטיוב קאברים לשירים של ויטני יוסטון, אדל ומריה קארי, חבר של מונטה ליפמן, מנכ"ל חברת התקליטים ריפבליק רקורדס צפה באחד הקאברים שלה ושלח לליפמן, ליפמן התרשם מהיכולות הווקליות של גרנדה והחתים אותה על חוזה מוזיקלי, במהלך שנת 2011, החלה גרנדה לעבוד על אלבום הבכורה שלה ואף הוציאה מתוך האלבום סינגל בשם "Put Your Hearts Up", אך לאחר זמן קצר ביטלה את החוזה להפקת האלבום מכיוון שהשירים באלבום לא היו לרוחה (הם היו בסגנון "פופ מסטיק" כשגרנדה רצתה לעשות אלבום בסגנון R&B), והיא אמרה על הסינגל שהוא אחד השירים השנואים עליה ועושה לה רושם ראשוני רע, גרנדה אף הוסיפה שהשיר יותר מייצג את דמותה של קאט ולנטיין מאשר אותה, כמו כן באותה שנה היא החלה לדבב את הנסיכה דיאספרו בסדרת הילדים "מועדון ווינX" במשך שש עונות.
בשנת 2012 גרנדה חזרה להופיע בעונה השלישית של "ויקטוריוס" ולאחר סיומה פורסם שלאחר העונה הרביעית של הסדרה היא לא תחודש ותצולם שוב, העונה הרביעית חולקה לשני חלקים ושודרה עד פברואר 2013, גרנדה הופיעה בשני הפסקולים של העונות האחרונות, לסדרה נוצר ספין אוף בשם "סאם וקאט" בשיתוף עם הסדרה "iCarly" (גם היא של ניקלודיאון), שם גרנדה מגלמת את אותה הדמות שגילמה בוויקטוריוס (בתפקיד ראשי), לצד השחקנית ג'נט מקארדי, שמגלמת את אותה הדמות שגילמה ב-"iCarly", סאם פאקט, התוכנית החלה לשדר ביוני 2013 וזכתה לאחוזי צפייה גבוהים אך לא חודשה לעונה שנייה עקב סכסוך בין שחקני הסדרה, הפרק האחרון שודר ביולי 2014.
בדצמבר 2012, אירח הזמר מיקה את גרנדה בסינגל "Popular Song" שהגיע למקום 87 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר אמנם לא זכה להצלחה רבה אך גרנדה זכתה לביקורות טובות על הביצוע שלה לשיר וחידשה את חוזה ההקלטות שלה עם חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
2013: Yours Truly
גרנדה הקליטה את אלבום הבכורה שלה, Yours Truly, במשך תקופה של שלוש שנים וב-2013 היא גמרה לעבוד עליו, הוא תוכנן להיקרא "Daydreamin" במקור, האלבום יצא לאור ב-30 באוגוסט 2013 והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי כאשר 138,000 עותקים נמכרו בשבוע הראשון ליציאתו ובכך הפכה גרנדה לזמרת ה-15 שמכרה למעלה מ-100,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו של אלבום בכורה והראשונה מאז קשה. האלבום מכר יותר ממיליון עותקים בארצות הברית, האלבום גם דורג בעשירייה הפותחת במספר מדינות אחרות, ביניהן אוסטרליה (שם הגיע למקום 6), בריטניה (שם הגיע למקום 7) אירלנד (שם הגיע למקום 6) והולנד (שם הגיע למספר 5). כמו כן האלבום גם הגיע למעמד של אלבום פלטינה בארצות הברית ובמדינות נוספות.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "The Way" בו היא משתפת פעולה עם הראפר מק מילר, זכה לביקורות טובות שמהללים את קולה והיכולות הווקליות של גרנדה, הגיע למקום עשירי במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע הראשון ליציאתו ומקום תשיעי בשיאו במצעד, אך למרות הצלחתו של השיר הוא הואשם בהעתקה של השיר של הזמר האמריקאי ג'ימי קסטור "(Troglodyte (Cave Man" כאשר בקטע הראפ של מילר הוא אומר את מילות השיר של קסטור, השיר אף דורג במקום הראשון של השירים הפופולריים ביותר של זמרים מתחת לגיל 21.
באותה שנה גרנדה גם שיחקה בסרט "התרמית" שמבוסס על ספר בעל אותו השם, לאחר מכן שיתפה פעולה עם הזמר ניית'ן סייקס מהלהקה הוונטד בשיר "Almost Is Never Enough" שהוא חלק מפסקול הסרט "בני הנפילים: עיר של עצמות", חיממה את ג'סטין ביבר בסיבוב ההופעות שלו "Believe Tour", יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי ארצות הברית; The Listening Sessions שמקדם את אלבום הבכורה שלה, ובדצמבר הוציאה גרנדה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Christmas Kisses", האלבום כולל ארבעה שירי חג מולד חלקם קלסיים בגרסה מחודשת וחלקם שירים מקוריים שגרנדה הייתה שותפה בכתיבתם, כל השירים מהאלבום יצאו כסינגלים כשהבולט מתוכם הוא "Last Christmas" שהגיע למקום 96 במצעד האמריקאי.
באותה שנה גרנדה זכתה בטקס פרסי ה-AMA בקטגוריית "האמן החדש הטוב של השנה" ובעוד שישה פרסים נוספים.
2015–2014: My Everything
בעקבות הצלחת אלבום הבכורה של גרנדה בספטמבר 2013 ציינה גרנדה בראיון כי החלה לכתוב ולעבוד על אלבום האולפן השני שלה, באותו חודש היא גם זכתה בטקס בחירת האנשים בתור האמן החדש המועדף ביותר והוזמנה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ואשתו מישל אובמה להופיע בבית הלבן ביחד עם עוד זמרות R&B לשיר בערב "נשים שרות מוזיקת נשמה". באוקטובר 2013 החלו מפגשי הקלטה בהם עבדה גרנדה עם מפיקים עימם שיתפה פעולה באלבום הבכורה שלה, ובהמשך עבדה גם עם מפיקים מוזיקליים חדשים, ביניהם ראיין טדר, בני בלנקו, קיי ויין, דייוויד גטה ומקס מרטין.
ב-24 במרץ 2014, אישרה גרנדה כי היא סיימה לעבוד על האלבום השני שלה והסינגל הראשון מהאלבום, "Problem" יצא לאור ב-28 באפריל 2014 וכולל שיתוף פעולה עם הראפרית האוסטרלית איגי אזליה והראפר ביג שון. השיר זכה להצלחה רבה, שבר את שיא ההורדות באתר iTunes בתור השיר שהגיע למקום הראשון בזמן המועט ביותר (עקף את השיא הקודם שהיה שייך לטיילור סוויפט על השיר "We Are Never Ever Getting Back Together"), הגיע למקום שני במצעד הבילבורד הוט 100, למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. והקליפ לשיר צבר למעלה ממיליארד צפיות ביוטיוב, ב-3 ביולי 2014, הוציאה גרנדה ל-iTunes את הסינגל השלי שלה מהאלבום, "Break Free" אותו הפיק זד. השיר שיחזר את הצלחת השיר הקודם, הגיע למקום רביעי במצעד הבילבורד הוט 100, לעשירייה הפותחת בעוד יותר מ-20 מצעדים בעולם ובמהלך השנים הפך לשיר המזוהה עם הקהילה הגאה. ב-29 ביולי, התארחה גרנדה יחד עם ניקי מינאז' בסינגל "Bang Bang" של ג'סי ג'יי. השיר זכה להצלחה עולמית עצומה והגיע למקום שישי בבילבורד הוט 100 עוד לפני שיצא לו וידאו קליפ (ולמקום שלישי בשיאו). בישראל, הסינגל הגיע למקום 36 במצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ לשנת 2014. באוגוסט 2014, הופיעה גרנדה בטקס ה-VMA של MTV לצד ניקי מינאז' וג'סי ג'יי ואף זכתה בפרס "קליפ הפופ של השנה" על "Problem", ועשתה היסטוריה כאשר 3 משיריה היו בעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 באותו שבוע ("Problem","Break Free" ו-"Bang Bang").
ב-25 באוגוסט, יצא אלבומה השני, My Everything, האלבום מכר כ-169,000 עותקים בשבוע הראשון והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד, האלבום מכר למעלה משני מיליון עותקים בארצות הברית וזכה למעמד של "אלבום פלטינה כפולה" בארצות הברית. ב-29 בספטמבר יצא הסינגל השלישי מהאלבום "Love Me Harder" בוא היא משתפת פעולה עם דה ויקנד. הסינגל גם זכה להצלחה והגיע למקום שביעי במצעד האמריקאי בזכות השמעות רבות ברדיו, זהו הסינגל החמישי של גרנדה שנכנס לעשירייה הפותחת והרביעי באותה שנה ובכך הייתה הזמרת עם הכי הרבה להיטים בעשירייה הפותחת של המצעד באותה שנה.
בנובמבר 2014 הופיעה עם הלהיטים של האלבום בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, שבו זכתה בפרס שיר השנה וזמרת השנה. באותה שנה גם הופיעה בתוכנית הבכורה של העונה ה-40 של "Saturday Night Live" לצד כריס פראט, הופיעה בשיר של ההרכב מייג'ור לזר "All My Love" אשר הופיע בפסקול הסרט "עורבני חקיין" שהוא חלק מסדרת הסרטים של משחקי הרעב, ב-23 בנובמבר הוציאה גרנדה סינגל לכבוד חג המולד: "Santa Tell Me", השיר הגיע למקום 42 במצעד האמריקאי ונכלל במהדורה המחודשת של המיני אלבום שלה "Christmas Kisses". בפברואר 2015 הוציאה לאור את הסינגל הרביעי מהאלבום: "One Last Time" שיצא כסינגל קידומי לפני כן ובעוד שזכה להצלחה פושרת בארצות הברית זכה להצלחה רבה באירופה והגיע לעשירייה הפותחת בלמעלה מ-10 מצעדים אירופיים בהם גם המצעד הבריטי, הסקוטי, האיטלקי והצרפתי, באותו חודש גרנדה התארחה בשיר "Adore" של המפיק קאשמיר קאט.
סיבוב ההופעות השני שלה והבינלאומי הראשון של גרנדה "The Honeymoon Tour" החל בפברואר 2015 ונמשך כתשעה חודשים, במהלך סיבוב ההופעות היא הופיעה באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אירופה ויפן, הוא הכניס 71 מיליון דולר.
יעקב זדה-דניאל
יעקב זדה-דניאל (נולד ב-25 בדצמבר 1979) הוא שחקן ישראלי. היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2014, על תפקידו בסרט "את לי לילה", ולשנת 2021, על תפקידו בסרט "יותר ממה שמגיע לי".
אריאנה גרנדה
2015–2017: Dangerous Woman
ב-30 באוקטובר הוציאה לאור את הסינגל "Focus". באותו היום יצא גם הקליפ של השיר שצבר למעלה מ-800 מיליון צפיות ב-YouTube, למרות הביקורות המעורבות על השיר הוא זכה להצלחה והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד האמריקאי, נכנס לעשירייה הפותחת ביותר מ-15 מצעדים בעולם ביניהם גם המצעד הבריטי, הקנדי והאוסטרלי והיה לאחד השירים המצליחים של אותה שנה.
יעקב זדה-דניאל
ביוגרפיה
זדה-דניאל נולד בחולון. משפחת אימו מאלכסנדריה, מצרים ומשפחת אביו מגאורגיה. כשהיה בן שנתיים, אמו נהרגה בתאונת דרכים, ואביו העביר אותו ואת שלוש אחיותיו ל"כפר נרדים", כפר ילדים בערד, שם גדלו כילדי פנימייה עם ילדים ממשפחות הרוסות. כשהיה בן 13 נפטר אביו.
אריאנה גרנדה
2015–2017: Dangerous Woman
ב-11 במרץ 2016, יצא באופן רשמי הסינגל הראשון מהאלבום השלישי שלה Dangerous Woman, שכך גם נקרא האלבום שיצא ב-20 במאי. השיר הגיע למקום ה-10 בבילבורד הוט 100 בשבוע הראשון ליציאתו (ומקום שמיני בשיאו) ובכך הפכה לזמרת הראשונה והיחידה בהיסטוריה ששלושת הסינגלים הראשונים משלושת אלבומיו הראשונים של זמר מגיעים לעשרת הגדולים של מצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאתם, האלבום Dangerous Woman מכר למעלה מ-175,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ואף על פי שהוא האלבום שמכר הכי הרבה בשבוע הראשון ליציאתו עד לאותה תקופה הוא הגיע למקום השני במצעד האלבומים בילבורד 200.
יעקב זדה-דניאל
ביוגרפיה
הוא בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. בין לבין עבד בעבודות מזדמנות לפרנסתו, ותקופה אף התגורר בתוך קרוואן באמצע מטע אבוקדו.
בטלוויזיה ובקולנוע
במהלך השנים שיחק זדה־דניאל במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2006 שיחק בסרטו של יובל שפרמן "הדברים שמאחורי השמש". בין השנים 2007–2008 שיחק בטלנובלה של הוט 3 "בובות". כמו כן, שיחק בסרט הקצר "אליקו", פרי עטו של מני יעיש.
בשנת 2009 שיחק תפקיד ראשי ב-2 סרטים חרדיים "נקמה יהודית 4" ו"נקמה יהודית 5" של הבמאי יהודה גרובייס, וכן בסרט קצר מאת אריאל בנבג'י "ימי התשובה של רחמים חנוכה". לאחר מכן שיחק בשני פרקים בעונה השנייה של הסדרה "החברים של נאור" בתפקיד ג'קי מלכה. כמו כן, בשנת 2010 שיחק בסרט קצר נוסף "נר הלילה". בשנת 2012 לוהק לסרטו של עידן הובל "מנתק המים", לצדם של משה איבגי וטום יפת. בשנת 2013 גילם את דמותו של יניב בסדרת הנעורים של חברת הלווין Yes וערוץ הילדים "אליפים". באותה שנה שיחק בסדרת הפשע של הוט 3 "הבורר", ובתפקיד אורח בסדרה בני ערובה.
בשנת 2014 שיחק בסרטים "שושנה חלוץ מרכזי" (של שי כנות), ובסרט "את לי לילה" (של אסף קורמן), על משחקו בסרט זה הוא היה מועמד לפרס אופיר 2014 בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2015 החל לשחק בסדרה המתח של Yes "פאודה" שיצרו ליאור רז ואבי יששכרוף.על כל 4 עונותיה עד שנת 2022
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של סדרת המתח המצליחה "בני ערובה" בערוץ 10 בתפקיד ראשי. באותה שנה החל לשחק בסדרה "מטומטמת" בהוט 3. בנוסף השתתף בסרט "אבינו" שיצא לאקרנים ב־16 ביוני ושיחק שם בתור אחד מהאחים של משפחת מכלוף, בסרט "נמל הבית" ובסרטו של איתן גרין "חדרי הבית". בהמשך, שיחק בסרט "אשת השגריר".
בשנת 2017 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של שבי גביזון "געגוע (סרט)". ב-2018 השתתף בסדרה "אוטונומיות" של HOT ובסדרת הרשת "לא הכל ורוד". כמו כן, השתתף בסדרת הטלוויזיה " אילת", בתפקיד פופאי, שוטר במחוז אילת, בתפקיד משנה בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל" לצד ליטל שוורץ ודובר קוסשווילי, וכן בסדרה "להעיר את הדב". בנוסף השתתף בסדרה מלכות.
ב-2019 השתתף בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל" וכן בסרטים "מראות שבורות" ו"המורה לאנגלית". ב 2020 השתתף בסדרה של כאן 11, הדבר הגדול המיוחד.
ב-2022 השתתף ב"הבאר", סדרת מתח לילדים בכאן חינוכית, שם שיחק את זורלא, שותף של מוריס וסשה בבית אידון. באותה שנה שיחק בעונה השנייה של מלכות וגם בעונה הרבעית של פאודה. בדצמבר 2022 עלתה הסדרה "קרתגו" בה שיחק את טורסו, אחד האסירים היהודים במחנה מעצר מבודד, מחנה קרתגו בסודאן אליו גורש בעקבות פעילותו המחתרתית בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 2023 שיחק זדה בסרט "ולריה מתחתנת". באותה שנה שיחק דמות בהשראת הנשיא משה קצב בסדרה "אלף" של YES. גילם גם סוכן מוסד בסדרה האמריקאית "רוחות ביירות" פרי יצירתם של ליאור רז ואבי יששכרוף עבור רשת שואוטיים.בנוסף שיחק בסדרה שמיים אדומים ברשת 13.
בתיאטרון
ב-2008 השתתף בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת ויליאם שייקספיר, ובתרגומו של מאיר ויזלטיר בתיאטרון תמונע. בשנת 2011 שיחק בתיאטרון דימונה במחזה "ילד הכרובית", על פי ספרו של יהונתן גפן. ב־2012 שיחק בתיאטרון דימונה במחזה "גרסת הבמאי", אותו כתב איליה ארנבורג וב-2015 שיחק ב"בקופסאות הבטון" באותו תיאטרון.
בשנת 2016 זכה בפרס "קיפוד הזהב" לשחקן משנה על תפקידו בהצגה "המתנחל" מאת נעם גיל ובבימויו של יגאל זקס, בהפקת אנסמבל "קבוצת עבודה"
ביולי 2016 החל לשחק בעיבוד למחזה "גלנגרי גלן רוס" שכתב דייוויד מאמט ועלה בתיאטרון חיפה. באוקטובר באותה שנה החל לשחק בהצגה "אהבת מוות" מאת ענת גוב ובבימוי גלעד קמחי בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2019, שיחק בהצגה "ליידי עמר" מאת נעם גיל ובבימויו של יגאל זקס, בהפקת אנסמבל "קבוצת עבודה". בשנת 2021 משחק בהצגה "קב"ן" בתיאטרון הבימה.
חיים אישיים
החל משנת 2017, זדה - דניאל נמצא בזוגיות עם השחקנית יוליה שניידר.
ב-2020 הצטרף לעמותת sos המנהלת בין השאר את כפר הנוער בו גדל.
אריאנה גרנדה
2015–2017: Dangerous Woman
ב-13 במרץ הייתה מנחה ואורחת-מוזיקלית בפעם השנייה בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב". חיקויים שביצעה אז לזמרות מצליחות (ביניהן, בריטני ספירס, ריהאנה וסלין דיון) הפכו לוויראלים.
הסינגל השני מהאלבום, "Into You", יצא ב-6 במאי כחודש לאחר שיצא כסינגל שיווקי, אף על פי שזכה להצלחה גדולה באירופה והגיע לעשירייה הפותחת בלמעלה מ-10 מצעדים אירופיים (גם בישראל) בארצות הברית זכה להצלחה בינונית והגיע למקום 13 במצעד האמריקאי, הקליפ לשיר קיבל ביקורות חיוביות והיה מועמד לארבע פרסי VMA אך לבסוף לא זכה.
הסינגל השלישי מהאלבום: "Side to Side" יצא ב-29 באוגוסט ובוא היא מארחת בפעם השנייה את ניקי מינאז', הופעת הבכורה של השתיים לשיר הייתה בטקס פרסי ה-MTV של אותה שנה, הופעה שקיבלה ביקורות שליליות על הפרובוקטיביות שלה בנוסף על המילים והמשמעות הפרובוקטיבית והנועזת של השיר, הקליפ לשיר יצא באותו הערב וזכה להצלחה ויראלית לאחר שהיה לשיר השני של גרנדה שצבר למעלה ממיליארד צפיות, בנוסף לכך השיר זכה להצלחה גדולה גם במצעדים ונכנס לעשירייה הפותחת של יותר מ-20 מצעדים בעולם בהם גם המצעד האמריקאי, הבריטי, האוסטרלי והקנדי, והיה לאחד השירים המושמעים והמצליחים ביותר באותה שנה (גם בישראל כאשר הגיע למקום 26 במצעד השנתי הבינלאומי של גלגלצ), באותו החודש התארחה גרנדה בשיר של מק מילר "My Favorite Part" והוציאה את הסינגל הרביעי שלה מהאלבום, שנקרא "Everyday".
אריאנה כתבה וביצעה את השיר "They Don't Know" בעבור סרט ההנפשה "טרולים" של חברת דרימוורקס.
בפברואר 2017 פתחה את סיבוב ההופעות השלישי והבינלאומי השני שלה שנקרא: "Dangerous Woman Tour" בפיניקס, אריזונה, סיבוב ההופעות עבר גם באירופה, אסיה ואמריקה הלטינית. ב-22 במאי 2017 התרחש הפיגוע במנצ'סטר ארנה לאחר סיום הופעתה באולם מנצ'סטר ארנה. מחבל מתאבד פוצץ מטען נפץ וגרם למותם של 22 ולפציעתם של 59 אנשים. בעקבות הפיגוע הודיעה הזמרת על דחייה של המשך מסע ההופעות ועקב כך בוטלו כ-5 הופעות באירופה שהיו כחלק ממסגרת סיבוב ההופעות, בהמשך הודיעה כי תקיים הופעה מיוחדת למען הקורבנות במנצ'סטר והיא אכן קיימה מופע התרמה שהתקיים במנצ'סטר בשם, "One Love Manchester". לצד גרנדה הופיעו אומנים מצליחים רבים בהם גם מיילי סיירוס, קייטי פרי, ג'סטין ביבר, וקולדפליי. המופע שודר בלמעלה מ-50 מדינות והיה למשדר הנצפה ביותר בבריטניה באותה שנה, בנוסף לכך גויס במופע כיותר מ-17 מיליון יורו ובעקבות כך עיריית מנצ'סטר הכריזה על גרנדה כ-"אזרחית של כבוד" בעיר, ואף ביצעה מחדש את השיר "Somewhere Over the Rainbow". לאחר מכן, גרנדה שבה להמשך סיבוב ההופעות. במהלך הטור גרנדה הכריזה על צאת הבושם "Moonlight". ב-20 בספטמבר 2017 הודיעה גרנדה על שיתוף פעולה עם מותג הספורט ריבוק שנקרא "Ariana x Reebok". ב-27 בספטמבר 2017, הוציאה גרנדה את אלבום הלהיטים הראשון שלה, The Best אשר יצא רק ביפן.
2018: Sweetener
ב-20 באפריל 2018 פרסמה גרנדה את הקליפ לשיר הראשון אותו היא הוציאה לאחר הפיגוע "No Tears Left to Cry" כסינגל הבכורה מאלבומה הרביעי, השיר זכה לביקורות חיוביות רבות אשר מהללות את המשמעות של השיר והפקתו, השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאתו ולעשירייה הפותחת בלמעלה מ-25 מצעדים ברחבי העולם, בהם המצעד הבריטי, הקנדי, האוסטרלי והישראלי.
במהלך תוכנית אירוח, אמרה כי האלבום הרביעי שלה ייקרא "Sweetener" והוא מתוכנן לצאת ב-20 באוגוסט, אך לאחר כחודשיים החליטה גרנדה להקדים את מועד ההוצאה ל-17 באוגוסט. ב-2 ביוני, בפסטיבל המוזיקה Wango Tango חשפה אריאנה חלק משירה החדש במסגרת האלבום עם ניקי מינאז' אשר נקרא "The Light Is Coming". ב-12 ביוני, גרנדה הודיעה על בושם שלישי בשם "Cloud", שיצא ב-23 בספטמבר.
האלבום יצא לאור למכירה מוקדמת ב-20 ביוני 2018 יחד עם הסינגל הקידום "The Light Is Coming", והסינגל השני מתוך האלבום אשר נקרא "God Is a Woman", הופץ ב-13 ביולי 2018, ושחזר את הצלחת הסינגל הראשון לאחר שהגיע לעשרת הגדולים במצעדי המוזיקה של אמריקה, בריטניה ואוסטרליה כאשר הוא מלווה בקליפ פרובוקטיבי אשר מתואר כפורץ דרך ו"פוסט פמיניסטי" על ידי המבקרים ואף דורג כקליפ הטוב ביותר של אותה שנה במגזין בילבורד. האלבום יצא באופן רשמי ב-17 באוגוסט 2018. האלבום זכה להצלחה רבה ברחבי העולם. הוא הגיע למקום ראשון בספוטיפיי, באייטיונס ובאפל מיוזיק בכמעט 100 מדינות ברחבי העולם. עוד דוגמה להצלחת האלבום הוא השיר "Breathin" הוא יצא יחד עם כל האלבום וזכה להצלחה גדולה ולתשבחות וכל זאת ללא כל קידום מצידה של גרנדה. לאחר מכן, כדי לקדם מעט את האלבום יצאה לסיבוב הופעות קטן שנקרא "Sweetener Sessions" רק באמריקה שכלל שלוש הופעות בלבד, בנוסף לכך האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום פופ הטוב ביותר ובכך העניק לגרנדה את גראמי הראשון שלה.
גרנדה השתתפה בשידור של רשת NBC, ששמו "A Very Wicked Halloween: Celebrating 15 Years On Broadway" ששודר ב-29 באוקטובר, בו היא שרה את השיר "The Wizard and I" מהמחזמר "מרשעת".
2019–הווה: Thank U, Next ו-Positions
אריאנה גרנדה הצהירה בשנת 2018, כי אלבומה החמישי עתיד לצאת בתחילת שנת 2019. בהמשך, פורסם כי תאריך צאתו מיועד ל-8 בפברואר 2019 וכי שמו יהיה, Thank U, Next. הסינגל הראשון מתוכו, "Thank U, Next" אשר מפרט על מערכות היחסים שלה הפך ללהיט בינלאומי שזכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לראשון של גרנדה שעשה זאת. בנוסף לכך, הגיע השיר למקום הראשון בעשרות מצעדים נוספים והקליפ לשיר אשר כולל מחוות לסרטי קאלט של תחילת שנות האלפיים (בהם "ילדות רעות" ו-"מעודדות צמודות") שבר שיאים והפך לשיר עם מספר הצפיות הגבוה ביותר ב-24 השעות הראשונות ליציאתו (55 מיליון צפיות). לאחר מכן, הודיעה גרנדה כי סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Sweetener World Tour", עתיד להתקיים בין מרץ 2019, לאוקטובר של אותה השנה.
ב-18 בינואר 2019, הוציאה את השיר "", בתור הסינגל השני מתוך האלבום, Thank U, Next. השיר אשר מספל את השיר "My Favorite Things" מהמחזמר "צלילי המוזיקה" הצליח לשחזר את הצלחת קודמו ואף העפיל עליו כאשר הגיע בשנית למקום הראשון של מצעד הבילבורד הוט 100, ושל מצעדים נוספים. בנוסף לכך, שבר השיר את כל שיאי הסטרימינג בשבוע בכורתו. בין היתר הוציאה גרנדה את הסינגל השיווקי "Imagine" שזכה להצלחה נאה והיה לסיגנל השיווקי המצליח ביותר שלה. ב-9 בפברואר, יחד עם יציאת האלבום, יצא הסינגל השלישי מתוכו, "Break Up With Your Girlfriend, I'm Bored".
ב-19 בפברואר 2019, שברה גרנדה שיא נוסף, שלא נשבר ב-55 שנים האחרונות (בפעם הקודמת, נשבר השיא על ידי הביטלס) בכך שלהיטיה "Thank U, Next" "Break Up With Your Girlfriend, I'm Bored" ו-"" הגיעו למקום השלישי, השני והראשון במצעד הבילבורד הוט 100, בהתאמה.
ב-18 במרץ, גרנדה החלה את סיבוב ההופעות הרביעי שלה, שנקרא "Sweetener World Tour", שמטרתו קידום שני האלבומים האחרונים שלה: Sweetener ו-Thank U, Next, במהלכו גרנדה הופיעה באמריקה הצפונית ובאירופה. ב-1 בספטמבר, הודיעה על צאת הבושם שלישי שלה "Thank U, Next".
באותה שנה השתתפה גרנדה בעוד מספר פרויקטים בהם שיר מחאה בו השתתפו עוד 30 זמרים שנקרא "Earth", השיר נועד להגביר את מודעות איכות הסביבה בעולם, השיר "Boyfriend" ביחד עם ההרכב סושיאל האוס שהיו שותפים לכתיבת שירים קודמים של גרנדה (בהם גם ""), השיר זכה להצלחה רבה, נכנס לעשירייה הפותחת במצעדים רבים בעולם בהם גם האמריקאי, הבריטי והאוסטרלי והוא זכה בפרס VMA ובמועמדות לגראמי לשיתוף הפעולה הטוב ביותר, גרנדה אף הייתה אחת ממפיקי הפסקול של הסרט "המלאכיות של צ'רלי" ביחד עם מקס מרטין ומפיקים נוספים, מאותו הפסקול היא הוציאה את הסינגל "Don't Call Me Angel" כאשר בו היא משתפת פעולה עם מיילי סיירוס ולנה דל ריי, למרות הבאז הגדול שהשיר השיג ביציאתו הוא קיבל ביקורות פושרות ולא זכה להצלחה רבה בהשוואה לסינגלים הקודמים שגרנדה הוציאה באותה שנה.
ב-23 בדצמבר, הוציאה את "K Bye for Now (SWT Live)", אלבום ההופעה הראשונה שלה מתוך סבב ההופעות "Sweetener World Tour".
בינואר 2020, הופיעה גרנדה בטקס הפרסי גראמי 2020 בו ביצעה את להיטיה "imagine", "My Favorite Things", "7 rings" ו-"thank u, next".
ב-8 במאי 2020, הוציאה גרנדה את הסינגל "Stuck with U", השיר, בשיתוף פעולה עם הזמר ג'סטין ביבר, יצא על מנת לגייס כספים לטובת טיפול במגפת הקורונה והוא הצליח להגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאתו. ב-22 במאי, התארחה גרנדה בסינגל "Rain on Me", של הזמרת ליידי גאגא, השיר זכה להצלחה מיידית עם יציאתו והיה לשיר השני של גרנדה באותה שנה (והרביעי סך הכל) אשר הגיע לראש מצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאתו.
ב-27 באוגוסט, יצא השיר "Ice Cream" של בלאקפינק בשיתוף פעולה עם סלינה גומז, שיר שגרנדה הייתה בין כותביו. באוקטובר, הוציאה את הסינגל הראשון מתוך אלבומה השישי, "Positions", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפכה גרנדה לאמנית עם המספר הרב ביותר של שירים שהגיעו היישר אל המקום הראשון במצעד. כעבור מספר ימים, הוציאה את הבושם הרביעי שלה "R.E.M".
ב-30 באוקטובר, יצא אלבומה השישי, הנושא את שם השיר. בדצמבר 2020, הוציאה עם מריה קארי וג'ניפר הדסון את השיר "".
ב-1 באפריל 2021, התארחה גרנדה בסינגל "Met Him Last Night" של הזמרת דמי לובאטו, מתוך אלבומה "Dancing with the Devil... the Art of Starting Over". באותו החודש, התארחה ברמיקס לסינגל "Save Your Tears" של הזמר דה ויקנד. הרמיקס עצמו הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. ביוני, התארחה גרנדה בשיר "I Don’t Do Drugs", של הזמרת דוג'ה קאט, אשר נכלל אלבומה "Planet Her".
ב-1 באוגוסט, הוציאה לאור את הבושם החמישי שלה "God Is a Woman".
גרנדה נבחרה להחליף את הזמר ניק ג'ונאס ולשמש כמנטורית בעונה ה-21 של תוכנית המציאות "The Voice" שתעלה ב-10 בספטמבר 2021. לצדה בפאנל השופטים יהיו בלייק שלטון, קלי קלרקסון וג'ון לג'נד.
חיים אישיים
משנת 2013 גרנדה היא טבעונית.
באוקטובר 2014 אישרה כי היא מנהלת מערכת יחסים עם ביג שון, ובאפריל 2015 נפרדו הזוג.