cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כרוב סיני
כרוב סיני הוא מושג קולינרי, המתייחס לשתי קבוצות שונות של זנים תרבותיים השייכים לאותו המין אליו גם משתייכת הלפת (Brassica rapa). הקבוצות שונות מאוד אחת מהשנייה ומהלפת, ולכן יש המעדיפים לא לכלול את שתיהן במושג כרוב סיני. הקבוצה הראשונה (Brassica rapa var pekinensis), הנקראת כרוב נאפה בשפת היום יום (ולעיתים פשוט כרוב סיני), דומה בטעם ובמראה לכרוב האירופי אף על פי שעליו עדינים יותר ומבנהו מוארך יותר, בעוד הקבוצה השנייה (Brassica rapa var Chinensis), הנקראת בּאק צ'וי בקנטונזית (סינית מפושטת: 白菜, יוטפנג: baak6 coi3, מילולית מקנטונזית: ירק לבן; אך מכונה לעיתים במערב גם פּאק צ'וי ובּוק צ'וי), עשויה פקעות המזכירות סלק עלים או עלי חרדל גדולים במיוחד ומזכירה בטעמה את הלפת והצנון.
היסטוריה
הכרוב הסיני מגודל בסין מזה ששת אלפים שנה. זרעי הצמח נמצאו בכלים שנחפרו מתקופת האבן החדשה בבאנפו. כבר במאה החמישית לספירה היה הכרוב הסיני חלק יומיומי מהתפריט הדרום-סיני.
הרוקח לי שיזן, בן תקופת שושלת מינג, חקר את הכרוב הסיני ותכונותיו המועילות בכתביו. באותה עת התפשטו שטחי גידול הצמח מדלתת היאנגצה לאזורי צפון סין, עד אשר היבולים בצפון היו כה גדולים שיוצאו בתעלה הגדולה לג'ג'יאנג ואף גואנגדונג.
הירק התפשט מסין לקוריאה, והפך בה לירק הבסיס במאכל הנפוץ קימצ'י. בתחילת המאה ה-20 הגיע הירק ליפן על ידי חיילים ששבו לאחר שנלחמו בשטחי סין במלחמת רוסיה–יפן.
כרוב נאפה
משפחת זנים זו מזכירה את כרוב הגינה, אך עלי הנאפה עדינים יותר וצורתו מוארכת. הוא משמש למגוון שימושים קולינרים, כגון סלטים, מליות לכיסונים, הקפצה ועוד. בקוריאה הוא משמש להכנת קימצ'י וביפן להכנת חמוצים יפניים. בגלל דמיונו הרב לכרוב, זן זה לרוב נקרא כרוב סיני בארץ.
פאק צ'וי
מין זה אינו יוצר "ראשים" אלא מאופיין בצרור עלים כהים המזכירים במידת מה את החרדל או הסלרי. זן זה נפוץ בדרום סין ובארצות דרום מזרח אסיה ובשנים האחרונות גם בישראל. עליו עדינים ועסיסיים וטעמם מזכיר את טעם הלפת. את הזן זה נהוג לאכול בעודו טרי או לחלוט לזמן קצר ולהוסיף למנות מרק או איטריות. ניתן גם להשתמש בו להכנת ציר. נפוץ במיוחד במטבח דרום מערב סין, לדוגמה בסצ'ואן ובווייטנאם.
ריי להוד
ביוגרפיה
בבית הנבחרים נחשב לאחד החברים המתונים ביותר במפלגה הרפובליקנית, הוא היה אחד היחידים שלא חתם על "החוזה עם אמריקה" שיזם מצליף המפלגה ניוט גינגריץ' לקראת הבחירות של 1994. היה אחד משלושת הרפובליקנים היחידים שהצביעו בהצבעה הראשונה נגד חוק הפטריוט נגד טרור, חוק שתמך בו כשהובא להצבעה נוספת. להוד כיהן בוועדת החקלאות ופעל למען תעשיית האתנול, כמו כן שימש כחבר בשדולה הערבית-אמריקאית בקונגרס, פעל למען הסרת החרם על הטיסות ללבנון, ומתח ביקורת על מדיניות משטרת הגבולות בנושא בדיקות בשדות התעופה.
בדצמבר 2008 הודיע ברק אובמה כי בחר בלהוד לשמש מזכיר מחלקת התחבורה בממשל שיקים, לפי המסורת שבכל קבינט יש לפחות מזכיר אחד מהמפלגה היריבה. להוד סיים את כהונתו ביולי 2013.
כשר התחבורה הפעיל את מבצע "מזומן תמורת טרנטה" ("Cash for Clunkers") שבמסגרתו העניק הממשל תמריצים כספיים לאזרחים ששלחו כלי רכב ישנים ומזהמים לגריטה וקנו במקומם כלי רכב חדשים ויעילים אנרגטית.
כווית במשחקים האולימפיים לנוער
כווית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014). ב-1 בינואר 2010 הוועד האולימפי הבינלאומי השעה את הוועד האולימפי של כווית לאור התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות. יחד עם זאת, מאוחר יותר הוועד האולימפי הבינלאומי אישר לספורטאי הנוער מכווית להשתתף באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) תחת הדגל האולימפי. באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג המשלחת חזרה להתחרות תחת הדגל של כווית לאור סיום ההשעייה. כווית מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. רשמית, עד כה, אף ספורטאי נוער לובי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. אולם באולימפיאדת הנוער סינגפור, זכה אחד מספורטאי הנוער מכווית שהתחרה תחת הדגל האולימפי במדליית ארד בענף השחייה.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער סינגפור התחרתה תחת הדגל האולימפי לאור ההשעייה של הוועד האולימפי של כווית לאור התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות. המשלחת כללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד אולם היא אינה נספרת במניין המדליות הרשמיות של כווית. המשלחת הגיעה להישגים בענפים שחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון שחיית גב לנערים והעפלה לגמר במשחה ל-100 מטר בסגנון שחיית גב, ובקליעה עם העפלה לגמר וסיום במקום השמיני בירי ל-10 מטר ברובה אוויר לנערות. המשלחת לא הגיעה להישגים בענף האתלטיקה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת הראשונה של כווית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג ומנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא זכתה במדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם העפלה לגמר ריצת 100 מטר לנערים וסיום במקום החמישי. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים קליעה ושחייה. המשלחת גם לא הגיעה להישג בענף הסיף.
Portland
בעולם
השיר הגיע ל-40 הראשונים באירלנד, ניו זילנד, שווייץ ובריטניה והופיע במצעדים של אוסטריה, צרפת, גרמניה, הולנד, פורטוגל, סלובקיה ושוודיה.
גשר ויליאמסבורג
גשר ויליאמסבורג (באנגלית: Williamsburg Bridge ) הוא גשר תלוי החוצה את איסט ריבר ומחבר בין לואר איסט סייד של רובע מנהטן ושכונת ויליאמסבורג שברובע ברוקלין בעיר ניו יורק.
הקמת הגשר
עבודות הקמת הגשר החלו בשנת 1896 והגשר נפתח לציבור ב-19 בדצמבר 1903. עלות הקמתו של הגשר הייתה 12 מיליון דולרים. בעת שנבנה היה הגשר - הגשר התלוי הגדול בעולם. הגשר נשא תואר זה עד לבניית גשר בר מאונטיין בשנת 1924. את תואר הגשר התלוי הארוך ביותר בצפון אמריקה הוא נשא עד פתיחת גשר בנג'מין פרנקלין בשנת 1926.
מבנה הגשר
בעת הקמתו היו על הגשר שני מסלולים לנסיעת כלי רכב, שני מעברי הולכי רגל, ארבע מסילות חשמלית ושתי מסילות רכבת תחתית.
הגשר הוא אחד משני גשרים באזור העיר ניו יורק הנושא הן תחבורת כלי רכב והן רכבות (השני הוא גשר מנהטן).
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שופץ הגשר מספר פעמים.
אוורגרין 747 סופרטנקר
אוורגרין סופר-טנקר (באנגלית: Evergreen Supertanker) היה מטוס הכיבוי הגדול בעולם עד 2013. המטוס מדגם בואינג 747 הוסב למטרות כיבוי אש, והיה בבעלות פרטית של חברת אוורגרין אינטרנשיונל האמריקאית. למטוס הייתה קיבולת של 94,850 ליטר, והיה מהיחידים המצוידים במערכת לראיית לילה, שאפשרה לו לפעול גם בשעות החשכה.
ב-1 בינואר 2014, הכריזה חברת אוורגרין אינטרנשיונל על הליך פירוק. נכון ל-2016 המטוס נמצא באחסנה.
פיתוח
פיתוח המטוס החל לאחר שתי תאונות בהן התרסקו שני מטוסי כיבוי כבדים, מטוס C-130 הרקולס ומטוס PB4Y-2 Privateer בשנת 2002, שאחת מסיבותיהם הייתה גילם המתקדם של המטוסים. מחלקת הפנים של ארצות הברית ביקשה ממספר חברות לפתח מטוס כיבוי כבד חדש, שיחליף את המטוסים הישנים שהיו בשירות.
חברת התעופה אוורגרין אינטרנשיונל איירליינס (Evergreen International Airlines), הציעה להסב עד ארבעה מטוסי בואינג 747 שברשותה למטוסי כיבוי. טיסת הבכורה של מטוס הסופרטנקר הראשון, מדגם בואינג 200–747, הייתה ב-19 בפברואר 2004. החליף אותו מטוס אחר, מדגם 100–747, שהיה מוצב בדרך קבע בנמל התעופה של סקרמנטו בקליפורניה.
בנוסף לקיבולת הגדולה היו למטוס מספר יכולות שהבדילו אותו משאר מטוסי הכיבוי, בהן: יכולת ניווט באמצעות מכשיר GPS, אמצעי ראיית לילה, שאפשרו למטוס לפעול גם בשעות החשיכה, מהירות טיסה של 970 קמ"ש, ויכולת טיסה בגבהים נמוכים במיוחד של כ-60 מטר.
פעילות מבצעית
המטוס הופעל לראשונה בשריפה גדולה שפרצה בשנת 2009 במחוז קואנקה בספרד. בדצמבר 2010 שכרה ישראל מטוס זה כדי להילחם בשרפה בכרמל.
הוצאה משירות
בשל קשיים כלכליים של חברת אוורגרין, המטוס מאוחסן מאז מאי 2013 בבית הקברות למטוסים Pinal Airpark מחוץ ל-Marana, אריזונה, ממתין לגריטה. לוח הבקרה של הפלת המים הוצע במכירה פומבית ב-eBay באפריל 2015.
ב-1 בינואר 2014 הכריזה חברת אוורגרין אינטרנשיונל על הליך פירוק. נכון ל-2016 המטוס נמצא באחסנה.
קישורים חיצוניים
Boeing 747
טום טוגנדהאט
ביוגרפיה
טוגנדהאט נולד בלונדון וגדל במחוז קנט. הוא בן למשפחה קתולית ולו שורשים יהודים. סבו מצד אביו, יהודי יליד וינה, היגר בשנות ה-20 ללונדון לצורך לימודיו, שם המיר דתו לנצרות קתולית במטרה להינשא.
ב-1995 סיים תואר ראשון בתאולוגיה באוניברסיטת בריסטול וב-1996 סיים תואר שני בלימודי האסלאם מאוניברסיטת קיימברידג'. במהלך לימודיו למד ערבית בתימן. בנוסף הוא דובר צרפתית, איטלקית, פשטו ודארי. לאחר הלימודים עבד כעיתונאי בביירות והקים חברת יחסי ציבור מקומית בלבנון. לאחר שובו לבריטניה עבד כאנליסט בתחום האנרגיה בחברת בלומברג.
ב-2003 התנדב לצבא המילואים הבריטי. הודות לידיעת השפה הערבית, הוצב עם פרוץ מלחמת המפרץ השנייה כקצין מודיעין בחיל הנחתים המלכותי והשתתף בפלישה לעיראק. לאחר המלחמה חזר ללונדון אך עד מהרה נקרא שוב לשירות וסייע במאמצי השיקום הכלכלי של עיראק. ב-2005 נשלח על ידי משרד החוץ הבריטי לאפגניסטן לסייע במאמצי כינון הממשל החדש. הוא שימש יועץ במועצת הביטחון הלאומי של אפגניסטן ושימש יועצו של מושל מחוז הלמנד. לאחר שנתיים שב לאנגליה וב-2007 חזר לשנתיים נוספות באפגניסטן כשיחידת חיל הנחתים בה שירת בעבר הוצבה שוב במדינה. על שירותו עוטר כחבר במסדר האימפריה הבריטית. בהמשך שירותו הצבאי שימש כיועץ אסטרטגי בצבא ויועצו של ראש מטה ההגנה, עד שחרורו ב-2013.
ב-2015 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז טונברידג'-מולינג וחבר מפלגת השמרנים. ביולי 2017 נבחר ליושב ראש ועדת החוץ של בית הנבחרים והיה בכך לצעיר ביותר הנושא בתפקיד זה.
ביולי 2022 הכריז על התמודדותו למנהיגות המפלגה השמרנית במקומו של בוריס ג'ונסון שהתפטר. הוא נהנה מתמיכה של 37 חברי פרלמנט בסיבוב הראשון של הבחירות במפלגה, אך הודח בסיבוב השלישי לאחר שקיבל תמיכה של 31 חברים בלבד. לאחר הבחירות מונה לשר לענייני ביטחון פנים במשרד הפנים בקבינט של ליז טראס.
נשוי לאניסיה ואב לשניים.
יום השחרור וההצלה
יום השחרור וההצלה מצוין מדי שנה בכ"ו באייר לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
יום הניצחון לציון כניעתה של גרמניה מצוין במדינות המערב ב-8 במאי (יום הניצחון באירופה) ואילו בגוש המזרחי, ב-9 במאי, כ"יום הניצחון בחבר המדינות". גם בישראל הוא מצוין ב-9 במאי, בהגדרה "יום הניצחון על גרמניה הנאצית".
בשנת ה'תשע"ד יזם גרמן (גבריאל) זכרייב, סגן-נשיא הקונגרס היהודי-רוסי את ציון יום הניצחון גם על פי התאריך העברי. היוזמה נתמכה על ידי ועידת רבני אירופה והרבנים הראשיים לישראל. יום השחרור וההצלה צוין לראשונה גם בתאריך העברי בשנת תשע"ד באירועים בכנסת, בכותל המערבי, במטה האומות המאוחדות שבניו יורק ובאירופה. באותה שנה החל פרויקט לחשיפת קבריהם של כרבע מיליון יהודים שנהרגו כחיילים בצבאות בעלות הברית והמחתרות.
בה'תשע"ה, לרגל שבעים שנה לכניעת גרמניה הנאצית הוכנסו שלושה ספרי תורה לכנסת, לכותל המערבי ולביתו של הרב חיים קנייבסקי. טקסים נוספים לציון יום השחרור וההצלה נערכו בטולוז, במוסקבה ובירושלים. באותה שנה גם החל לימוד 6,250,000 משניות לזכר נרצחי השואה והחיילים היהודים שנהרגו בצבאות בעלות הברית והמחתרות במלחמת העולם השנייה. הלימוד התקיים לקראת חידון משניות עולמי שנערך ביום השחרור וההצלה של שנת ה'תשע"ו.
ב-2018 אישרה הכנסת את "חוק יום השחרור וההצלה מגרמניה הנאצית".
יחסי סרביה–פינלנד
יחסי סרביה–פינלנד הם יחסי החוץ בין פינלנד לבין סרביה.
היסטוריה
פינלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת יוגוסלביה בשנת 1929. לאחר מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות חלק מארגון המדינות הבלתי מזדהות, ושיתפו פעולה במגוון תחומים. פינלנד שלחה כוחות לשמירת שלום במלחמות יוגוסלביה במהלך שנות ה-90. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה. כמו כן פינלנד חברה ב וסרביה מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי.
יהודה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ז'אן לואי ז'וזף לבו
ז'אן לואי ז'וזף לבו (בצרפתית: Jean Louis Joseph Lebeau; 3 בינואר 1794 – 19 במרץ 1865) היה מדינאי בלגי, שכיהן כראש הממשלה השני של בלגיה בשתי כהונות לא רציפות: בין מרץ 1831 ליולי 1831 ובין 1840 ל-1841.
ביוגרפיה
לבו נולד באואי, בישופות לייז' ב-3 בינואר 1794. גייס כספים כדי לרכוש השכלה אקדמית בתחום המשפט, אותו למד מאוחר יותר באוניברסיטת לייז'. הוא החל לעבוד בלשכת עורכי הדין ב-1819. בעת שהותו בלייז' התיידד עם צ'ארלס רוג'יאר ופול דבו, איתם ייסד את האלמנך "Mathieu Laensbergh" (מאוחר יותר "Le politique"), עיתון שעסק בקידום האחדות שבין המפלגה הקתולית לליברלים במאבקם כנגד הממשלה, זאת מבלי להפגין עוינות כלפי הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
לבו לא רצה בפיצולן של הולנד ובלגיה, אך המהפכה הבלגית ב-1830 אילצה אותו להתרגל למצב החדש. הוא נבחר לקונגרס הלאומי של בלגיה מטעם מחוז לידתו ומונה לשר החוץ במרץ 1831 תחת שלטונו של העוצר ארסם לואי סורלט דה צ'וקייר. בכך שהציע את מועמדותו של לאופולד הראשון לתפקיד מלך הבלגים זכה בתמיכתה של הממלכה המאוחדת (ששימשה מקום מושבו של ליאופולד טרם בחירתו). השבתם של דוכסות לימבורג ודוכסות לוקסמבורג להולנד במסגרת הסכם לונדון (1839), גררה כלפיו כעס גדול ואף האשמות בבגידה באינטרס של תושבי בלגיה. במרץ 1831 מונה לראש הממשלה השני של בלגיה במקומו של אטיין קונסטנטין דה ז'רלאש.
הוא פרש מתפקידו כשר החוץ בהסכמת המלך, אך כבר שנה לאחר מכן מונה לשר המשפטים. חילוקי דעות בינו לבין המלך לאופולד הובילו לפרישתו ב-1834. הוא נבחר כחבר בבית הנבחרים של בלגיה מטעם העיר בריסל ב-1833, תפקיד בו החזיק עד 1848. לאחר מכן כיהן כמושל פרובינציית נאמור (1838), שגריר באספה הלאומית של פרנקפורט (1839) ובאפריל 1840 מונה בשנית לתפקיד ראש הממשלה, אותו מילא עד לשנת 1841.
לבו נפטר באואי, בלגיה ב-19 במרץ 1865.
לויד לה ביץ'
לויד ברינגטון לה ביץ' (באנגלית: Lloyd Barrington La Beach; 28 ביוני 1924 - 17 בפברואר 1999) היה אתלט פנמי, בעל 2 מדליות ארד אולימפיות בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, ובכך היה לאתלט הראשון מפנמה שזכה במדליה אולימפית, מתוך שניים, אירווינג סלדינו האתלט השני שזכה במדליית אולימפית וכן שיאן עולם בריצות אלו.
ביוגרפיה
לה ביץ' נולד בפנמה סיטי להורים מהגרים מג'מייקה. בהיותו תלמיד בבית הספר משפחתו חזרה לג'מייקה. אחיו הצעיר, ביירון, אף הוא אתלט אולימפי בעבר. בהמשך הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה לה ביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-15 במאי 1948 השווה לה ביץ' בריצת 100 מטר את השיא העולמי של ג'סי אוונס בתוצאה של 10.2 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון, קליפורניה הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 200 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה לה ביץ' בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות, אחרי הריסון דילארד שקבע שיא אולימפי חדש של 10.30 שניות ובארני איוול (10.4 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.2 שניות, אחרי מל פטון שקבע שיא אולימפי חדש של 21.1 שניות ואיוול (21.1 שניות), שלושתם מארצות הברית.
בשנת 1957 פרש לה ביץ' מספורט תחרותי ובשנת 1999 נפטר בבית חולים בניו יורק.
Ms. G.O.A.T.
רקע
כחלק מהרצון שלה להיות עצמאית ולקחת שליטה מלאה על הקריירה שלה החליטה קים לעזוב את חברת התקליטים הקודמת שלה אטלנטיק רקורדס, מה שהוביל אותה להוציא מיקסטייפ זה. מיקסטייפ זה גם סימן את הקאמבק המוזיקלי שלה לאחר שחרורה מהכלא ביולי 2006.
פתחי דברים
פתחי דברים הוא קובץ של שלושה עשר סיפורים מאת ש"י עגנון, שיצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1977, הכרך השישי מתוך ספרי ש"י עגנון שיצאו לאחר מותו. ככל ספריו של עגנון שיצאו לאור לאחר פטירתו, גם ספר זה הובא לדפוס בידי בתו, אמונה ירון.
Ms. G.O.A.T.
רקע
בריאיון ל־MTV סיפרה הראפרית: "תמיד רציתי לעשות מיקסטייפ, נהגתי לראות איך 50 סנט עושה את זה והבנתי ש... לעזאזל, זה לא כזה קשה יהיה גם לבחורה לעשות זאת". אף על פי שמדובר במיקסטייפ השיר "Chillin' Tonight" מתוך המיקסטייפ קיבל השמעות בתחנות רדיו לפני יציאת המיקסטייפ. האלבום הכיל שירים חדשים לצד רמיקסים לשירים ישנים של קים. המיקסטייפ הכיל מספר שיתופי פעולה ביניהם עם 50 סנט, בריטני ספירס ומיסי אליוט.
פתחי דברים
הסיפורים מתארים דמויות שונות בארץ ישראל, אחדות מהדמויות הוזכרו גם בסיפורים אחרים של עגנון, בהם "תמול שלשום", "שירה ו"עידו ועינם". אחדים מהסיפורים או חלקים מהם פורסמו עוד בחיי עגנון בכתבי עת, ואחרים הובאו מכתב יד. רוב הסיפורים אינם גמורים ומהווים סקיצות ראשונות שעגנון לא הספיק להשלימן.
Ms. G.O.A.T.
רקע
על מנת לקדם את המיקסטייפ הציעה קים לחלק עותקים פיזיים חתומים של המיקסטייפ בתמורה למעריצים שיגידו לה עם מי היא צריכה לעבוד באלבומים הבאים שלה ולמה היא הזמרת הגדולה בכל הזמנים.
ביקורות
המיקסטייפ קיבל ביקורות חיוביות מרוב המבקרים אשר רבים כינו את האלבום כ"חזרתה של קים לרחובות". טיטו סאלינס מ-"All Hip Hop" כתב: "ליל קים הוכיחה שהזמן שלה מאחורי הסורגים לא החליד את היכולות המוזיקליות שלה". בביקורות הפחות טובות ארן גרשובר מ-"New York Mag" כתב: "החינוך המוטעה של ליל קים [אזכור לאלבומה של לורין היל] הוא לא רע אך היינו צריכים לקוות שהיא תעשה קאמבק במקום".
רוקאי (שפה)
רוקאי היא שפה פורמוזנית המדוברת על ידי אנשי הרוקאי בטאיוואן. השפה היא בת למשפחת השפות האוסטרונזיות. שפת הרוקאי כוללת שישה ניבים: בודאי, לבואן, מאגה, מנטאוראן, תנאן וטונה. מספר הדוברים של ששת הניבים הרוקאיים מוערך בכ-10,000, חלקם חד-לשוניים.
ניבים
שפת הרוקאי היא ייחודית בהיותה השפה הפורמוזנית היחידה ללא מערכת מיקוד אוסטרונזית.
יחסי ארצות הברית–קיריבטי
יחסי ארצות הברית–קיריבטי הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של קיריבטי.
היסטוריה
לאחר הכרזת עצמאותה ב-1979, חתמה קיריבטי על הסכם ידידות עם ארצות הברית. מחלקת המדינה של ארצות הברית מאפיינת את יחסי ארצות הברית-קיריבטי כ"מצוינים ", נכון לשנת 2009. היחסים הדיפלומטיים נערכים על ידי שגריר "איי-קירבטי" לארצות הברית. לארצות הברית אין מבנים קונסולריים או דיפלומטיים במדינה. קציני שגרירות ארצות הברית בסובה, פיג'י, מוסמכים במקביל לקיריבטי ומבקרים מדי פעם חיל השלום האמריקאי, סוכנות פדרלית עצמאית של ארצות הברית, מחזיקה בתוכנית בקיריבטי מאז 1967. עם זאת, חיל השלום הודיעה על כוונתה לנטוש את קיריבטי בנובמבר 2008 אחרי 35 שנים של עבודה בארץ. מייקל קופמן, מנהל חיל הים של קיריבטי, ציין כי שירות האוויר המבוטל והבלתי-שגרתי במדינה הוא הסיבה העיקרית לעזיבת חיל השלום את קיריבטי.
ייצוג
שגרירת ארצות הברית בקיריבטי היא ג'ודית' בת' קפקין. השגרירות האמריקאית האחראית על קיריבטי ממוקמת בסובה, הרפובליקה של איי פיג'י.
בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים
בג"ץ ארד-פנקס נגד הועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים הוא פסק דין שנתן בית המשפט הגבוה לצדק ב-3 באוגוסט 2017 ובו נקבע:
העתירה
בני הזוג איתי פנקס ארד ויואב פנקס ארד עתרו לבג"ץ, בשנת 2015, כנגד הוועדה לחוק נשיאת עוברים, הידועה בכינוי "ועדת חוק הפונדקאות", בשני טעמים.
ראשית, עתרו כנגד מה שנחווה לטענתם כאפליה בקבלת שירות. חוק הפונדקאות משנת 1996 התיר קבלת שירותים של נשיאת עוברים ("פונדקאות") לזוגות הטרוסקסואליים שאין ביכולתם ללדת, ומנע קבלת שירותים אלה מזוגות הומוסקסואליים שאף אצלם אין יכולת ללדת.
שנית, עתרו כנגד החיוב לקיום זיקה גנטית בין מבקשי הפונדקאות ובין היילוד (כלומר החיוב לכך שהזרע או הביצית שבתהליך הפונדקאות יילקחו מאחד מההורים המיועדים).
פסק הדין החלקי הראשון
ב-3 באוגוסט 2017 נתן בג"ץ פסק דין חלקי בשאלת קיום אפליה בחוק הקיים, והחלטה בשאלת חיוב הזיקה הגנטית.
שאלת קיום אפליה בחוק הקיים
בשאלת קיומה של אפליה כלפי זוגות הומוסקסואליים, כתב השופט ג'ובראן כי זה "הסדר הנחזה להיות מפלה, אשר קשה להלום אותו".
מאחר שהנושא נמצא באותו זמן בחקיקה במוסדות הכנסת, החליט בית המשפט להשעות את ההחלטה בנושא זה עד שיסתיימו הדיונים ותיקוני החקיקה בכנסת.
השעיית ההחלטה, לצורך מתן שהות למחוקק להשלים את הליכי תיקון חוק ההסכמי נשיאת העוברים (חוק הפונדקאות):
בהחלטות נוספות של בג"ץ ניתנה שהות למשיבות להגיש הודעה מעדכנת בדבר התקדמות הליך החקיקה לא יאוחר מ-15 ביולי 2018.
שאלת חיוב הזיקה הגנטית
לדיון בשאלה זו הציג בית המשפט "ארבע חוליות שונות להליך ההולדה, אשר הליכים רפואיים שונים יכולים לשפר או להחליף: הזרע, הביצית, הליך ההפריה, והליך נשיאת ההיריון על ידי האם הנושאת (המכוּנָה 'פונדקאית')", וציין כי "מבחינה רפואית קיימים פתרונות המעניקים מענה לאתגרים שונים בהליך ההולדה, ומאפשרים הבאה לעולם של ילד ללא זיקה גנטית להורה המיועד".
בג"ץ דחה פה אחד את טענת העותרים המבקשת לבטל את דרישת הזיקה הגנטית, בין הורים מיועדים לבין היילוד בהליך הפונדקאות. המשנה לנשיאה סלים ג'ובראן קבע כי דרישה זו אומנם פוגעת בזכות החוקתית להפוך להורה, אך כי פגיעה זו היא חוקתית לאור מבחני פסקת ההגבלה הקבועה בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.
השלכות פסק הדין
ביולי 2018 הושלמה החקיקה בנושא וההצעה לתיקון חוק נשיאת עוברים עלתה להצבעה ואושרה. הסתייגותו של חבר הכנסת אמיר אוחנה לשינוי הנוסח, כך שיאפשר מתן שירותי נשיאת עוברים (פונדקאות) גם לגברים, נדחתה.
SIG MCX
SIG MCX היא משפחה של כלי ירייה שתוכננו ויוצרו על ידי זיג זאואר, מיוצרים הן בדגמים סלקטיביים של אש והן בדגמים חצי אוטומטיים בלבד, וכוללים מערכת בוכנות גז קצרת מהלך, אשר עברה בירושה מתת-מקלע SIG MPX הקודם. ה-MCX זמין בתצורות רובה, קרבין, רובה קצר קנה ואקדח (התצורה האחרונה תואמת בדרך כלל את ההגדרה של קרבין קומפקטי אך בעלת סד אקדח ולא קת רגילה או מתקפלת).
הרובה פותח לכדי דגם ה-Spear אשר אומץ בקליבר .277 Fury (6.8x51 מ"מ) תחת השם XM7 על ידי צבא ארצות הברית ב-2022.
אמוץ דפני
אמוץ דפני (נולד ב-30 באפריל 1944) הוא בוטנאי ומשורר ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון לאבולוציה ובחוג לביולוגיה אבולוציונית וסביבתית באוניברסיטת חיפה.
קריירה
מחקריו של דפני מקיפים מגוון תחומים הקשורים לבוטניקה, אך בעיקר עוסקים באקולוגיה ואבולוציה של האבקה, ובאתנובוטניקה. מחקריו בתחום ההאבקה עוסקים בפענוח מנגנוני ההאבקה של צמחי בר מגוונים ובתהליכים האבולוציוניים שהביאו לכך, באקולוגיה ואבולוציה של האבקת רמייה, בניתוח רשתות האבקה וחשיבותן לצורך שימור מינים נדירים, בהשפעת שרפה על יחסי פרחים-מאביקים, באקולוגיה של חברות מאביקים והשפעת מינים פולשים ומתפרצים, בפרקטיקה ופיתוח שיטות לחקר מנגנוני האבקה, בכימות יעילויות האבקה, באפיון סינדרומי האבקה ומקרים שחורגים מהם, ובקשר בין המורפולוגיה והפיזיולוגיה של הפרח לאלו של המאביק ולאופי מנגנון ההאבקה. דפני פרסם שני ספרים על פרקטיקה של חקר האבקה, המהווים מדריך מקיף לחוקר ההאבקה וכוללים פירוט והשוואה של שיטות המחקר השונות בהאבקה על יתרונותיהן וחסרונותיהן. דפני השקיע שנים רבות בחקר מנגנוני ההאבקה של משפחת הסחלביים ונציגיה בישראל, וגילה בהם מספר מנגנונים ייחודיים של האבקת רמייה.
דפני חקר את מנגנוני האבקה של צמחי בר רבים בישראל, בכללם:
מחקריו בתחום האתנובוטניקה מהווים סקירה מקיפה של השימושים העממיים בצמחים והסגולות המיוחסות להם. מחקרים אלה מתבססים על מאות ראיונות עם אנשים מעדות וקבוצות אתניות שונות בישראל, וסקירה נרחבת של הספרות האתנובוטנית מרחבי העולם. בין הנושאים שנחקרו נכללים: עצים קדושים ומקודשים, צמחים הקשורים למוות ובתי קברות, תורת החותמות, צמחי מרפא, צמחי מאכל, ואגדות על צמחים.
לורה ברניגן
לורה אן ברניגן (באנגלית: Laura Ann Branigan; 3 ביולי 1952 – 26 באוגוסט 2004) הייתה זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית. הסינגל "Gloria" (מילים ולחן: אומברטו טוצי) משנת 1982, נשאר בבילבורד הוט 100 בארצות הברית במשך 36 שבועות, והגיע למקום השני הוא הגיע גם למקום הראשון באוסטרליה וקנדה. בשנת 1984 היא הגיעה למקום הראשון בקנדה ובגרמניה עם הלהיט "Self Control". היא גם הצליחה בבריטניה כאשר גם "Gloria" וגם "Self Control" הפכו לחלק מעשרת הסינגלים המובילים במדינה. אחד מלהיטיה הידועים היו "The Lucky One", וכן ביצעה גרסת כיסוי ללהיט "The Power fo Love" (כוחה של אהבה) שביצעה במקור הזמרת ג'ניפר ראש, וזכה להצלחה אדירה.
ביוגרפיה
לורה אן ברניגן נולדה ב-3 ביולי 1952 בברוסטר, ניו יורק, הרביעית מבין חמשת ילדיה של קתלין או'הייר ברניגן (1921–2006) וג'יימס ברניגן האב (1914–1984), מנהל חשבונות ומתווך קרנות נאמנות; מאוחר יותר הם נפרדו. סבה וסבתה מצד אמה של ברניגן היו ויליאם או'הייר הבן (בנם של ויליאם ג'ון או'הייר ואגנס בי או'קונור) ומרי קונוויי (בתם של פרנסיס ג'יי קונוויי ומרי טרזה מקגינס); כולם היו אירים.
ברניגן למדה בבית הספר התיכון ביירם הילס בשנים 1966–1970 ושיחקה במחזמר התיכון "משחק הפיג'מה" בשנה האחרונה ללימודיה.
אפרה פוזר על פני מפרץ לונג איילנד.
דיוקן הרמן שטרוק
"דיוקן הרמן שטרוק" הוא פורטרט של הצייר היהודי הרמן שטרוק, שנוצר על ידי אליעזר שטריך בשנת 1923.
פרידריך פאולוס
ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת
נולד ב-23 בספטמבר 1890 בכפר בריטנאו (Breitenau) שבאזור הסן. לעומת שאר הפלדמרשלים הגרמנים הוא לא היה בן למעמד האצילים ולא בא ממשפחה בעלת מסורת צבאית. אביו היה סוחר ספרים. נישואיו לבת אצולה רומניה פיצו אותו על כך.
לאחר סיום בית ספר תיכון ניסה פאולוס להתקבל לבית ספר לקצינים של חיל הים הגרמני, אך נכשל בבחינות הקבלה. לאחר מכן התקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מרבורג. בשנת 1910 עזב את האוניברסיטה והתנדב לצבא. בשנת 1911 סיים קורס קצינים והועלה לדרגת לויטננט (סגן משנה).
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה קצין מבצעים של גדוד חי"ר שלחם בצרפת ולאחר מכן היה קצין מטה של אוגדת קלעים הררים שלחמה בחזית האיטלקית. את המלחמה סיים כקצין מטה של אוגדת מילואים בדרגת האופטמן (סרן).
בין המלחמות
לאחר סיום המלחמה, התיר הסכם ורסאי לגרמניה להחזיק צבא בן 100,000 איש בלבד (צבא זה כונה "רייכסווהר"). בצבא זה נותר מספר מצומצם מאוד של קצינים (כ-4,000), שראו בשירות הצבאי את ייעודם, ופאולוס ביניהם. בשנים 1919–1920 שירת כקצין ביטחון שדה, ובין 1920 ל-1922 היה קצין מבצעים של רגימנט חי"ר. לאחר מכן עבר למשרד ההגנה של גרמניה, שם מילא שורה של תפקידים. במהלך שירותו במשרד ההגנה הצליח ליצור קשרים טובים עם הגנרלים אוסבלד לוטץ וולטר פון רייכנאו. שני הגנרלים האלו היו תומכים חשאיים של היטלר, מה שהביא להתקדמותם המהירה לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1931 הועלה פאולוס לדרגת מיור (רב-סרן).
לאחר עליית הנאצים לשלטון, הונהג גיוס כללי והצבא הגרמני החל להתרחב. התרחבות הצבא הביאה להתקדמותו המהירה של פאולוס בסולם הדרגות. בשנת 1934 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט (סגן-אלוף) ומונה לפקד על גדוד ממוכן, יחידה ניסיונית שהייתה לחיל החלוץ של חיל השריון הגרמני. את התפקיד הזה מילא פאולוס במשך כשנה. היה זה למעשה הניסיון הפיקודי היחיד שלו עד שמונה בשנת 1942 למפקד ארמייה. ישנם היסטוריונים שתולים בעובדה זו, את כישלונותיו של פאולוס בתפקיד מפקד ארמייה.
בשנת 1935 הועלה פאולוס לדרגת אוברסט (אלוף-משנה) ומונה לראש מטה מפקדת השריון, עליה פיקד חברו הטוב גנרל אוסבלד לוטץ. בשנת 1938 מונה לראש מטה של גיס בפיקודו של היינץ גודריאן. בשנת 1939 הועלה פאולוס לדרגת גנרל מיור ומונה לראש המטה של הארמייה ה-10, עליה פיקד גנרל ולטר פון רייכנאו.
פאולוס שלט שליטה טובה למדי בשפה הרומנית, לכן היטלר השתמש בו במגעיו עם יון אנטונסקו והשניים, אנטונסקו ופאולוס, התיידדו.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין היה פאולוס ראש מטה הארמייה העשירית, שהפכה לאחר מכן לארמייה השישית, והשתתף עימה במהלך המערכה על צרפת. בספטמבר 1940 הועלה פאולוס לדרגת גנרל לוטננט ומונה לתפקיד ראש אגף מבצעים במטה הכללי של חיל היבשה. במסגרת תפקידו היה אחד המתכננים הראשיים של מבצע ברברוסה - הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
בדצמבר 1941 הציע גנרל פלדמרשל פון רייכנאו לאדולף היטלר למנות את פאולוס לתפקיד מפקד הארמייה השישית. היטלר הסכים. גנרלים רבים הביעו תמיהה על המינוי, שכן פאולוס היה קצין מטה מובהק וחסר ניסיון פיקודי.
הארמייה השישית הובילה את ההתקפה של קבוצת ארמיות B בשלב השני מבצע וורונז'-וורושילובגרד בדרום רוסיה במטרה להגיע לים הכספי. בתחילת ספטמבר 1942 הגיעה הארמייה לפאתי העיר סטלינגרד, שעל אף שלא נכללה ביעד המקורי, חשק בה היטלר מאוד כי סבר, בין היתר, שהעיר חשובה אישית לסטלין ושנפילתה תהיה מכה מורלית קשה למנהיג הסובייטי. מכאן ניסה פאולוס במשך כחודשיים לכבוש את העיר, אך ללא הצלחה. בין היתר, הפצצות הלופטוואפה גרמו להריסות כבדות שהקשו על הכוחות הגרמנים להתקדם בעיר. כוחות הארמייה נקלעו לקרבות רחוב קשים מטווח קרוב עם הצבא האדום, שחייליו מצאו מסתור בהריסות. בניסיון להכריע את הקרב העביר פאולוס את כל היחידות הגרמניות לחזית ההתקפה על העיר והשאיר את הכוחות הרומנים, שלא היו חמושים מספיק, לשמור על האגפים של הארמייה שלו. מבחינה טקטית, המטרה הושגה, ועל אף לוחמה עיקשת מצד הסובייטים, שהופקדו על ידי סטלין לא לסגת מהעיר בשום פנים, הצליחו פאולוס ואנשיו להשתלט על בערך 90% מהעיר סטלינגרד.
הפיקוד הסובייטי הצליח לנצל את הטעות הזו של פאולוס. ב-19 בנובמבר פתח הצבא האדום בהתקפת נגד מפתיעה ומהירה שהגרמנים לא צפו לה. יחידות השריון, מגובים בארטילריה ומטוסים חדישים שהוכנו למתקפה, פרצו בקלות את קווי ההגנה של היחידות הרומניות וכעבור יומיים כותרה הארמייה השישית בתוך העיר. במצב החדש דרשו מרבית הגנרלים של הארמייה השישית מפאולוס לבצע פריצה מהכיתור, כל עוד טבעת הכיתור לא הייתה עבה מספיק ולמנוע את השמדת הארמייה, אך פאולוס נשאר נאמן לפקודתו של היטלר לא לסגת מסטלינגרד ולהילחם עד טיפת הדם האחרונה. פאולוס האמין להבטחותיו של היטלר, כי קבוצת הארמיות "דון" בפיקודו של אריך פון מאנשטיין תצליח לפרוץ את טבעת הכיתור מבחוץ.
בסופו של דבר לא הצליחו הכוחות בפיקודו של מאנשטיין לפרוץ את טבעת הכיתור. גורלה של הארמייה השישית נחרץ, טבעת הכיתור סביב הארמייה הלכה והתהדקה. ב-30 בינואר 1943, כאשר היה ברור כי סופה של הארמייה קרב, לאחר שעשרות אלפים מחייליו של פאלוס נפלו, קפאו למוות או מתו מרעב, שלח היטלר מברק, בו הודיע כי הוא מעלה את פאולוס לדרגת גנרל-פלדמרשל. באותו מברק כתב היטלר, כי עד אז אף גנרל פלדמרשל גרמני לא נפל בשבי האויב, ובכך ניסה לרמוז לפאולוס כי מוטב לו לשים קץ לחייו ולא להיכנע. יום למחרת נכנע פאולוס, שהתאבדות נגדה את אמונתו הנוצרית, עם כל אנשי מטהו, כמעט 100 אלף חיילים במספר.
בשבי הסובייטי
לאחר נפילתו בשבי הציעו הגרמנים לסובייטים להחליף את פאולוס תמורת בנו של סטלין, יאקוב, שנפל בשבי. אולם סטלין סירב להצעה זאת.
בשבי הסובייטי ניסו לגייס את פאולוס לליגת הקצינים הגרמנים, ארגון אנטי נאצי שהורכב מקצינים גרמנים שבויים. תחילה הוא סירב, אך לאחר שנודע לו על ניסיון ההתנקשות הכושל בחייו של היטלר ביולי 1944, החליט להצטרף לארגון. הסיבה לכך - בהתנקשות היו מעורבים שני פלדמרשלים, אותם פאולוס העריך מאוד - ארווין פון ויצלבן וגינתר פון קלוגה. ביום ההוצאה להורג של פון ויצלבן פנה פאולוס בשידורי רדיו לכוחות הגרמניים וקרא להם להפנות את נשקם כנגד היטלר. ב-21 באוגוסט 1944 חתמו פאולוס ועוד 29 גנרלים גרמנים שבויים על קריאה המופנית לקבוצת הארמיות הצפוניות והקוראת להם להיכנע.
בשנת 1946 שימש פאולוס כעד התביעה במשפטי נירנברג. למרות ששיתף פעולה עם שוביו הוחזק פאולוס בשבי הסובייטי עד למותו של סטלין בשנת 1953.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מהשבי חזר פאולוס לגרמניה. שלטונות מזרח גרמניה סידרו לו מגורים בעיר דרזדן ונתנו לו תפקיד ייצוגי - מפקח כללי של משטרת דרזדן. הוא חי בבדידות, חבריו משירותו הצבאי ראו בו בוגד. היחיד שקיים קשרים איתו היה גנרל ארנו פון לנסקי.
פרידריך פאולוס נפטר ב-1 בפברואר 1957.
משפחתו
פרידריך פאולוס היה נשוי לאלנה קונסטנס רוזטי-סולסקו, רומניה בת למשפחות אצולה, שהכירה את בעלה דרך שני אחיה, ששירתו באותה יחידה איתו. מנישואין אלו נולדו שלושה ילדים: בת ושני בנים תאומים. בתו של פאולוס התחתנה עם ברון אוסטרי, שני בניו בחרו בקריירה הצבאית והיו קצינים בוורמאכט. בתחילת 1944 נהרג אחד מבניו, פרידריך, בקרב באיטליה. באוגוסט 1944, כאשר הצטרף פאולוס לוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, נאסרה אשתו על ידי הגסטפו והוחזקה במחנה ריכוז עד תום המלחמה. היא נפטרה בשנת 1949 בעיר באדן-באדן שבמערב גרמניה. אלכסנדר, בנו השני של פאולוס שרד את המלחמה וחי במערב גרמניה. הוא היה יחיד מכל בני משפחת פאולוס שהורשה לבקרו במזרח גרמניה. אלכסנדר פאולוס התאבד בשנת 1970.
קאתלין נורד
קאתלין נורד (בגרמנית: Kathleen Nord; 26 בדצמבר 1965 - 24 בפברואר 2022) הייתה שחיינית ממזרח גרמניה. אלופה אולימפית ואלופת עולם. התמחתה בסגנון פרפר וסגנון מעורב אישי.
ביוגרפיה
קאתלין נורד נולדה במגדבורג, סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. נורד החלה לשחות בגיל 6. בגיל 9 היא אובחנה ככישרון ספורטיבי בשחייה על ידי משרד הספורט של מזרח גרמניה ונשלחה לפנימיה, שם התאמנה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982, בתחרות הבינלאומית הראשונה שלה זכתה נורד במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.51 דקות אחרי בת ארצה פטרה שניידר שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 4:36.10 דקות ולפני שיאנית העולם הקודמת טרייסי קולקינס מארצות הברית (4:44.64 דקות).
אלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה 1983 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.95 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.55 דקות.
נורד נכללה בנבחרת השחייה האולימפית של ארצה לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא הייתה מוכנה היטב גופנית ומנטלית למשחקים, אך בשל החרם הסובייטי היא לא השתתפה בהם.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכתה נורד בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.07 דקות ו-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:47.08 דקות.
אלופת העולם
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.85 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.09 דקות.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.51 לפני בת ארצה בריטה וויגאנג (2:09.91) והשיאנית העולמית מארצות הברית מרי טי מאהר (2:10.80 דקות). בנוסף סיימה נורד במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.64 דקות, ראשונה סיימה ג'נט אוונס מארצות הברית (4:37.76 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.33 דקות וכן במדליית ארד ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.81 דקות.
לאחר נפילת חומת ברלין בשנת 1990 היא ובעלה המאמן "ביגי" מיכאל לוברג עברו לארצות הברית. היא חזרה למדינתה על מנת להשלים את לימודי המשפטים שלה אך בשנת 1992 הם בוטלו לפי הסכם בין מערב ומזרח גרמניה, לכן היא שבה לארצות הברית.
נפטרה ב-24 בפברואר 2022.
רינה מור
רינה מור (גודר) (נולדה ב-16 בפברואר 1956) היא עורכת דין. הייתה מלכת היופי של ישראל ומיס תבל לשנת 1976.
ביוגרפיה
מור נולדה בשם רינה מסינגר במושב ציפורי לאב מכונאי ששירת בפלמ"ח והיה מראשוני הטייסים של חיל האוויר ולאם גננת. כשהייתה בת שנתיים עברה משפחתה לבית שערים ולאחר מכן לקריית טבעון, שם גדלה מור. היא שירתה כמדריכה לבניית טיסנים ואווירודינמיקה בגדנ"ע אוויר, בשעה שהתמודדה בתחרות מלכת היופי הישראלית. לאחר שזכתה במקום הראשון, במאי 1976, טסה להונג קונג כדי לייצג את ישראל בתחרות מיס תבל 1976. ב-11 ביולי 1976 זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה לישראלית הראשונה שזכתה בתואר זה. מיד לאחר הזכייה ביקרה מור בניו יורק ולאחר מכן שבה לישראל, בה התקבלה על ידי נשיא מדינת ישראל וחברי הכנסת. רומן פולנסקי שהשתתף כשופט בתחרות באותה שנה ציין לאחר מכן שלאחר שראיין את כל מתמודדות התחרות התרשם יותר מכולן ממיס ישראל.
לאחר הזכייה שהתה מור במשך שלוש שנים מחוץ לישראל, שנה במסגרת התחייבויותיה כמיס תבל ושנתיים נוספות במסגרת עבודה עבור המגבית היהודית המאוחדת. על חוויותיה מתקופה זאת הוציאה את הספר "מלכה לשנה אחת".
עם שובם לישראל הקימה משרד לעריכת דין והתמחתה בדיני משפחה, ובמקביל התנדבה בש.י.ל (שירות ייעוץ משפטי לאזרח) של עיריית הרצליה. כעורכת דין הייתה מור בעלת פינה קבועה בתוכנית האירוח אודטה. כן שימשה כשופטת בתחרויות מלכת היופי בשנים 1989 ו-2004.
במבט לאחור כתבה רינה מור בשנת 2002:
בטא בכן-ציור
β (בטא) בכן-ציור (בלועזית: β Pictoris) הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי A המרוחק 62.9 שנות אור מהשמש, והכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים כן ציור. זהו כוכב צעיר מאוד, בסביבות 8 עד 20 מיליון שנים.
β בכן-ציור מראה פליטה חריגה של קרינה בתחום התת-אדום, יחסית לכוכבים דומים. חריגה זו נובעת מענני אבק בסמוך לכוכב אשר זוהרים על ידי החזרת אור הכוכב. בצפיות מדוקדקות הסתבר כי דיסקה גדולה של אבק וגז מקיפה את הכוכב, עד לטווח של 500 יחידות אסטרונומיות ממנו, בערך פי 13 ממרחקו של פלוטו מהשמש. ייתכן והדיסקה היא שלב מוקדם בהיווצרות מערכת שמש סביב הכוכב. הדיסקה מכילה כמות גדולה ומפתיעה של פחמן וכרגע מוצעים לכך שני הסברים:
לדיסקה צורה מעוותת, והאזור הפנימי של הדיסקה מקיף במישור שונה את הכוכב מזה של האזור החיצוני. העיוות נובע ככל הנראה מעצם מסיבי, ננס חום או ענק גזים הסובב את הכוכב וגורם לשינוי הצורה של הדיסקה עקב כבידתו. נוכחותו של עצם זה לא הוכחה, אך אם אכן זה כוכב לכת, הרי שהוא מקיף את β בכן-ציור במסלול שנטייתו היא 3 מעלות ובמרחק שאינו עולה על 20 יחידות אסטרונומיות ממנו. מסתו של כוכב לכת משוער זה מוערכת בטווח של 0.05 עד 20 מסות צדק וקוטרו כקוטר צדק.
התיאטרון הרומי בטבריה
התיאטרון הרומי בטבריה הוא אתר ארכאולוגי השוכן בחלקה הדרומי של טבריה באזור הפארק הארכאולוגי של העיר לרגלי הר ברניקי. התיאטרון נבנה כחלק מבניית העיר טבריה שנבנתה על ידי הורדוס אנטיפס בשנת 20 לספירה והוא היה משולב במרקם החיים של העיר. כ-30 מטר ממזרח לתיאטרון שכן הקארדו רחובה הראשי של העיר שחצה אותה מצפון לדרום. מצפון־מערב במרחק 150 מטר שכן בית המרחץ, ובדרומו במרחק 200 מטר נמצא שער העיר. חשיבות האתר הוא בהיות טבריה עיר יהודית, דבר המצביע על הפתיחות התרבותית של יהודי העיר, שבנו בעירם תיאטרון רומי.
החפירות באתר
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נערך באתר סקר ארכאולוגי על ידי יוסי סטפנסקי מאגף העתיקות. במסגרת הסקר הוא זיהה בתוך אדמת הפסולת שלוש אבני כרכוב.
התיאטרון התגלה במסגרת משלחת חפירות של האוניברסיטה העברית בירושלים בראשות הארכאולוג יזהר הירשפלד בשנת 1990. כבר בראשית החפירה זוהה קיר מתעגל שהביא את החופרים למסקנה שהמבנה הנחפר הוא תיאטרון. גילוי התיאטרון היווה הפתעה לחופרים כי הוא לא הוזכר במקורות. בכתבי חז"ל הייתה התייחסות לקיום "איצטדין", ויוסף בן מתתיהו הזכיר בכתביו היפודרום.
הירשפלד חשף קטע מחלקו המזרחי של התיאטרון, קיר בגובה חמישה מטרים, קטע מהמעבר ההיקפי ותחילת שורת מושבים. בשנת 1994 הוחל בחפירה נוספת, אבל חפירות אלה הופסקו, והאזור כוסה בפסולת. לאחר מלחמת לבנון הוקצה על ידי הממשלה תקציב של 22 מיליון שקל לפרויקט הגן הארכאולוגי. בעקבות הקצאת המשאבים נערכו במקום בשנים 2010-2009 חפירות ארכאולוגיות נוספות על ידי וליד אטרש ואבנר הילמן מטעם רשות העתיקות כחלק מפרויקט פיתוח הפארק הארכאולוגי ע"ש ברקו בדרומה של העיר, הכולל את שער העיר ואתרים נוספים. פרויקט התיאטרון נקרא על שם אמיר דרורי, מייסד רשות העתיקות ומנהלהּ הראשון.
בחפירות שולבו עבודות שימור שנעשו על ידי מינהל השימור של רשות העתיקות, כשהמטרה בשלב הראשון הייתה לייצב את המבנים, והשלב הסופי הוא הכנת המבנה לשימוש כתיאטרון בהתאם לשימושו המקורי.
מבנה התיאטרון
החפירות העלו שהתיאטרון נבנה בשלושה שלבים:
התיאטרון היה בשימוש כנראה עד סוף המאה ה-5, ולאחר מכן ניטש. המבנה כוסה בסחף והוא נהרס ברעידת אדמה שארעה ב-18 בינואר שנת 749 שנקראה רעש שביעית.
השכונה העבאסית והפאטמימית
במאה ה-9 נבנתה על שרידי מבנה התיאטרון שכוסה שכונת מגורים שהייתה חלק מהעיר בתקופה זו שהשתרעה מחמי טבריה בדרום ועד לטבריה של ימינו בצפון. בשטח התיאטרון נבנו כעשרים יחידות מגורים גדולות מאבני בזלת. בשכונה היה רחוב שמתארו היה ממזרח למערב, ברוחב 4 מטר והוא רוצף באבני בזלת. הבתים היו בעלי חצרות מרכזיות. בחלק מהמבנים נמצאו מזרקות. ברוב הבתים נמצאו מתחת למרצפות בורות ספיגה עגולים. בנוסף נחשפו שני מאגרי מים גדולים שנבנו לתוך התיאטרון. משלב זה נמצאו באתר ממצא עשיר של כלי אחסון, בישול וכלי שולחן וכלים נוספים. כן נמצא מטמון מטבעות של 25 מטבעות זהב שתוארכו לתקופה העבאסית. ממצאים עשירים אלה מעידים על כך שבשכונה התגוררו תושבים אמידים. באתר נמצאו גם אבן מעוטרת בצלב ופריטים נוספים שהעידו שברובע התגוררה גם קהילה נוצרית. שכונה זו התקיימה עד ראשית המאה ה-11. במסגרת החפירות הארכאולוגיות הוסרה לחלוטין השכונה מתקופה זו כדי לאפשר את חשיפת מבנה התיאטרון שמתחתה.
הצופה מארץ הגר
מטרת כתב העת הייתה (דברים בפתח החוברת הראשונה של "הצופה לחכמת ישראל"). הוא פרסם מחקרים מקוריים והביא לראשונה בדפוס בעברית קטעי ספרים וכתבי יד יהודיים עתיקים מהגניזה הקהירית ועד מדרשים, פיוטים, חליפת מכתבים בין חכמים ודברי הגות שלא יצאו לפני כן בדפוס. כמו כן שימש כתב העת במה לפרסום וביקורת ספרים חדשים בתחום, שיצאו על ידי מלומדי חכמת ישראל ברחבי העולם, במדור שנקרא "לשכת ספרים").
העורך הראשי של כתב העת היה ד"ר יהודה אריה בלוי, אליו הצטרפו ד"ר הרב צדוק העוועשי (ברוב הגיליונות), ד"ר יחיאל מיכל הכהן גוטמן , ד"ר מאיר צבי וייס, ד"ר מרדכי קליין ואחרים, כולם מורים בבית המדרש לרבנים בבודפשט. צדוק העוועשי היה גם "רב ודרשן בק"ק [קהילת קודש] בודאפעשט".
כתב העת יצא במתכונת של רבעון, פעם בשלושה חודשים; בכל חודש יצאה "חוברת", שאיגדה שלושה-ארבעה "גליונות" בני 64 עמודים. כל ימיו נאבק כתב העת בקשיים כלכליים משום שיצא בהוצאה פרטית, על סמך כספם של המוציאים לאור וכספי המנויים הקבועים (הגיליון נוקב בתמחור עבור מנויים בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, צרפת והולנד).
סבנה לה מאר
סבנה לה מאר (Savanna-la-Mar, או בקיצור, סב לה מאר - Sav-la-Mar, או בפשטות סב – Sav) היא בירת מחוז ווסטמורלנד שבג'מייקה. זוהי עיר חוף ובה שוכן מבצר מהמאה ה-18 שנבנה לצורך הגנת המושבה מפני שודדי ים.
היסטוריה
ב-1780 נחרבה העיירה לחלוטין על ידי סופה טרופית ולאחריה היא נבנתה מחדש, שכן הנמל היה נקודה חשובה על קווי הסחר הטרנסאטלנטיים של הסוכר, עבדים וסחורות נוספות.
לאחר שבריטניה ביטלה את העבדות ב-1833 ולפני שהעבדות בוטלה בארצות הברית ב-1865, היו נציגי השלטונות של בריטניה בקריביים עוצרים את הספינות האמריקאיות ובודקים אם ברצונם של העבדים השחורים שהיו עליהן להישאר במושבות הבריטיות ולזכות בחרותם, או לשוב לארצות הברית ולהישאר שם כעבדים. בשני מקרים כאלה שאירעו ב-1835 בברמודה ובאיי בהאמה ב-1842, זכו יותר מ-200 עבדים בחירותם.
לפחות במקרה אחד שאירע בג'מייקה הייתה מעורבות של תושבים מקומיים בהשגת חירותם של העבדים. ב-20 ביולי 1855 עלו תושבי סבנה לה מאר על הספינה האמריקאית, "יאנג אמריקה" שעגנה בעיר. הם קיבלו את המידע שטבח האנייה, אדם בשם אנדרסון, היה עבד נמלט שעלה לאנייה עם ניירות מזויפים, והצליחו להורידו לחוף, שם הוא זכה בחירותו. הרשויות בג'מייקה לא התערבו במקרה, אך קונסול ארצות הברית התלונן על כך בפני ממשלת האי. כמו כן הוא פרסם כמה ימים לאחר מכן מכתב בניו יורק טיימס המזהיר את בעלי הספינות שלא יכללו שחורים בצוותי ספינותיהם המפליגות לג'מייקה, שכן בכך הם הסתכנו בלאבד אותם.
בתרבות הפופולרית
שמה של סבנה לה מאר מוזכר בשירו של בוב דילן "שרה".
דיולה באואר
דיולה באואר, (שמו בעברית יעקב בן צבי בהונגרית: Bauer Gyula; טאטה, 25 באוגוסט 1862 – בודפשט? 6 ביוני 1940) היה גנרל שני כוכבים (אלוף) יהודי-הונגרי בצבא ממלכת הונגריה, קודם קולונל אימפריאלי ומלכותי בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, אחד ממפקדי שדה הקרב המצטיינים במלחמת העולם הראשונה, שהועלה לדרגת גנרל שני כוכבים במשטר מיקלוש הורטי.
קורות חיים
דיולה באואר נולד במשפחה יהודית דתית בטאטה-טובארוש, במחוז קומרום. אביו, הרמן באואר הגיע להונגריה מדרום פולין כמה שנים לפני הולדתו, אך אחיו והוריו נשארו שם, ליד קרקוב. הוא נישא בהונגריה, אשתו הראשונה הייתה רוזליה בונהאדי. הדתיות של המשפחה בהחלט תרמה לכך שהגנרל מעולם לא עזב את אמונת אבותיו ונשאר יהודי עד מותו. לאחר לימודים פרטיים (חדר, תלמוד תורה), הוא סיים את בית ספר הריאלי בטאטה עם תוצאות טובות ואחר כך בין השנים 1880–1882 הפך לצוער בבית הספר לקצינים בבודפשט. בשנת 1886 סיים קורס רכיבה על סוסים, ובשנים 1895–1896 למד בבית הספר לקציני מטה בפוז'ון.
בפעם השנייה, ב-14 בספטמבר 1911, התחתן עם עם ארז'בט קיש בתם של המשורר היהודי-הונגרי המפורסם יוז'ף קיש ושל רוזה ברמן, באואר עצמו היה משורר חובב, כמה משיריו התפרסמו בכתבי עת ספרותיים. הוא יצר מערכת יחסים מצוינת עם חותנו לעתיד יוז'ף קיש, שהיה אז גם העורך הראשי של כתב העת "הט" (A Hét). מערכת היחסים ביניהם התבססה על התשוקה של באואר לכתיבת שירה, הוא שלח הרבה מעבודותיו לקיש, ועם השנים הקשר שלהם הלך רחוק עד שקצין ה-k. u. k. כלומר הקיסרי והמלכותי (בגרמנית: kaiserlich und königlich) התמיר והנאה הוזמן לקיש, שם הוצג בפני נשות המשפחה. הפגישה הראשונה התקיימה בינואר ובעקבותיה האירוסין במאי, אחריו נישואים וירח דבש באופטיה. בתם היחידה, שרה באואר, נולדה בשנת 1917. על פי ההתכתבויות המאוחרות יותר של שניהם, דיולה באואר היה אב אכפתי ודואג, אך יחסיו עם אשתו התדרדרו באופן דרמטי עד סוף המלחמה ובשנת 1919 התגרשו רשמית, הן ברשויות האזרחיות והן על ידי גט ברבנות של פשט. בזקנתו הוא נתמך על ידי אשתו השלישית, ד"ר סלסטין לוי (1876–1943).
קריירה צבאית
הקריירה של דיולה באואר החלה בשנת 1882, כאשר הגיע לגדוד הרגלים "פרמן" מס' 12 (לשעבר גדוד Archduke Wilhelm Franz of Austria) כסגן משנה. הוא שירת במשך 25 שנה בגדוד זה שהיה מורכב משני שלישים חיילים הונגרים ושליש סלובקים ממחוז קומרום, באואר פעל בגדוד גם כמורה לשפה ההונגרית עבור קצינים שההונגרית לא הייתה שפת אמם. סגן באואר הצעיר היה גם צלף ופרש מצוין שזכה בתחרויות ספורט צבאיות ואזרחיות רבות, שלגביהם קיבל מהממונים עליו שבחים בכתב. הוא הועלה לדרגת מייג'ור בשנת 1910 ומונה למפקד גדוד. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה כסגן מפקד חטיבה לצד הקולונל קארוי מיהאנוביץ', בתפקיד כבר כלוטננט קולונל.
הוא הועלה לקולונל (אלוף-משנה) בשנת 1915, ובמקביל מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-44. חייליו אהבו את באואר בהערצה, והוא היה גאה מאוד ב"נבלים" שלו, כפי שהוא התייחס במכתב ל"ממזרים" שלו משומוג'. קולונל באואר היה חייל בכל רמ"ח איבריו, נלחם עם חייליו בשוחות הקשות ביותר בים הבוץ של גליציה, ובמערות הקארסט. הוא גם הרוויח את "מדליית הצלב של קרל" עבור השירות בחזית ואת "מדליית הפצועים", עם שני פסים אמצעיים, על שתי פציעותיו, הראשון ב-14 בספטמבר 1914, ליד משאנה דולנה, בגליציה, והשני ביוני 1916.
בשנת 1921 הוענק לו תואר גנרל על ידי העוצר מיקלוש הורטי, מושל הונגריה. מלבד הקולונל מארטון זלד (גם הוא בעל תואר אצולה) משיאו-אגארד, הוא היה הקצין היהודי היחיד של הכוחות המזוינים ההונגרים, שזכה בתואר גנרל אחרי 1918 (עליה לשלטון של משטר ימני-לאומני-אנטישמי. אחרי שנת 1929 הוענקה לו עוד מדליית זיכרון מלחמה הונגרי עם חרב וקסדה ולאחר מכן גם מדליית הזיכרון של המלחמה האוסטרית-בולגרית. הגנרל דיולה באואר "האציל מקרופייץ" נפטר בגיל 78 ביום חמישי כ״ט באייר ה׳ת״ש. בתו, שרה באואר בעלת תואר האצולה איבדה את בעלה הצעיר, זולטאן הלמג'י, כבר באביב 1944 (עם כניסת הוורמכט להונגריה במבצע מרגרטה. היא שרדה את צעדות המוות בודפשט-הדיישהאלום (בסתיו 1944) וחזרה הביתה ממחנה הריכוז בליכטנוורט.
קברו של הגנרל דיולה באואר ממוקם בבית הקברות היהודי פרקשרט בבודפשט. בשנת 2014 שופץ וחודש קברו על ידי משרד ההגנה ההונגרי וארגון שומר מסורת צבאית בקנדה.
שאנדור אימרה
שאנדור אימרה (במקור שנפלד-Schönfeld, בהונגרית: Imre Sándor; נאג'ווארד, 26 בדצמבר 1891 – מקום לא ידוע, בסביבות 1944) היה מחזאי, מתרגם, סופר, היסטוריון תיאטרון יהודי-הונגרי שניספה בשואה.
ביוגרפיה
שאנדור שנפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט שנפלד, רואה חשבון, ושל רוזה שנברגר. הוא סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות בבודפשט. הוא התכונן לקריירת עורך דין ולמד משפטים, אך למד גם אסתטיקה במהלך שנותיו באוניברסיטה, ועסק בתיאוריה ובפרקטיקה של התיאטרון. מ-1923 הוא היה הבמאי-דרמטורג של התיאטרון ההונגרי של קלוז'. הוא נטל חלק חשוב בפיתוח ספרות הדרמה ההונגרית ברומניה ולחם למען פיתוח "שפת תיאטרון" מודרני ותקני.
כיהודי נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודי עבור הצבא ההונגרי) במלחמת העולם השנייה ומת במקום לא ידוע.
ארווין קרשנר
ארווין קרשנר (באנגלית: Irvin Kershner; 29 באפריל 1923 – 27 בנובמבר 2010) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי וידוע בעיקר כבמאי הסרטים "האימפריה מכה שנית", "רובוקופ 2" ו"לעולם אל תאמר לעולם לא".
רקע
קרשנר החל את דרכו בלימודי מוזיקה באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה ומאוחר יותר עבר לניו יורק, שם למד ציור אצל הצייר הנס הופמן. לאחר שסיים את לימודיו בניו יורק, נסע ללמוד צילום בלוס אנג'לס, שם החל גם את עיסוקו בקולנוע. קרשנר היה יהודי מלידה אך לא החזיק באמונה דתית ספציפית.
סרטיו
עבודתו הידועה ביותר כבמאי היא הסרט "האימפריה מכה שנית" משנת 1980. הסרט הוא המשך ישיר לסרט הראשון בסדרת מלחמת הכוכבים, "תקווה חדשה". לדברי קרשנר, שהיווה בחירה מפתיעה לתפקיד הבמאי משום שהיה מבוגר יחסית, כאשר שאל את מפיק הסרט ג'ורג' לוקאס מדוע בחר דווקא בו, ענה לו לוקאס: "אתה יודע כל מה שבמאי צריך לדעת על הוליווד, אבל אתה לא הוליווד בעצמך."
בנוסף לבימוי "האימפריה מכה שנית", ביים קרשנר גם את הסרטים "רובוקופ 2", "לעולם אל תאמר לעולם לא" וסרט טלוויזיה העוסק במבצע יונתן.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות עסק קרשנר בצילום. הוא לקה בסרטן ריאות ולאחר כשלוש וחצי שנים נפטר בביתו בלוס אנג'לס, ב-27 בנובמבר 2010.
תאמין לי (שיר)
תאמין לי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-12 במרץ 2016, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבומה השני תאמין לי, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד. השיר הוא שיר הנושא של האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-2 במדיה פורסט TV, וה-3 במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית בו שרה בן זקן לבן אדם קרוב ואהוב עבורה. יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת כאשר העניק לו שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-12 במרץ 2016. הקליפ בוים על ידי נדב אליהו וצולם בוילה הממוקמת בחבצלת השרון. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את בן זקן ואת בן זוגה (גולם על ידי הכדורגלן נבו מזרחי) מחזיקים את הידיים האחד של השני.
בהמשך, השניים מבלים בבריכת הוילה, תוך שהם מתיזים מים אחד על השני. באמצע הקליפ ניתן לראות כי בין השניים נוצר מעין ריחוק וזאת, תוך שבן זקן ממשיכה לשיר את השיר. לבסוף, השניים מתאחדים מחדש, והקליפ מסתיים בצילומם של השניים כשהם על מיטה יחד.
נכון למרץ 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-15 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מן הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב. קליפ השיר צבר 200 אלף צפיות ביומיים בלבד.
יוסוף בן אישק
יוסוף בן אישק (בערבית: يوسف بن إسحاق ; 12 באוגוסט 1910 – 23 בנובמבר 1970) היה פוליטיקאי ועיתונאי סינגפורי ממוצא מלזי שכיהן כנשיאה הראשון של רפובליקת סינגפור.
אישק היה עיתונאי והמייסד של העיתון Utusan Malaysia. בבחירות הראשונות שהתקיימו בסינגפור לאחר קבלת האוטונומיה מבריטניה בשנת 1959, ניצחה מפלגת הפעולה העממית בראשותו של לי קואן-יו. קואן-יו מונה לראש הממשלה ואישק מונה ב-3 בדצמבר 1959 לראש המדינה (Yang di-Pertuan Negara). כאשר קיבלה סינגפור את עצמאותה ב-9 באוגוסט 1965, מונה לנשיא הראשון של רפובליקת סינגפור ולי קואן-יו לראש הממשלה הראשון.
ביוגרפיה
יוסוף בן אישק נולד בטייפינג, פרק שבפדרציית המדינות המלאיות (כיום, מלזיה) ב-12 באוגוסט 1910, המבוגר מבין תשעה אחים. החל בלימודי האנגלית בשנת 1921 בבית הספר "King Edward VII" בטייפינג, עיר הולדתו. בשנת 1923 עבר אביו לעבוד בסינגפור ואישק התקבל לבית הספר "Victoria Bridge" בעיר בדוק במזרח סינגפור. בשנת 1924 נרשם לבית הספר הוותיק בסינגפור, "Raffles Institution" שבין בוגריו נמנים: ראש הממשלה הראשון של סינגפור האוטונומית, לי קואן-יו, השר הראשי הראשון של סינגפור, דייוויד מרשל, הנשיא השני של סינגפור, בנג'מין שיארס ועוד. אישק התגייס לחיל הצוערים הלאומי של סינגפור והיה הצוער הראשון בדרגת קצין. עבר בהצטיינות את הבחינות של קיימברידג' המשיך את לימודיו ב-"Raffles Institution" לשנתיים נוספות (עד 1929) במסגרת "מלגת המלכה" שקיבל.