cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגדת כרת
סיפור העלילה
לרגל המאורע מתכנסים האלים לאספה מיוחדת, ובעל מציע לאל לברך את כרת. ואל מברך את כרת שייולדו לו שמונה ילדים ובהם את יצב, הילד שיינק מאשרה וענת. לאחר שהוא נושא אותה לאישה היא יולדת לו שמונה בנים ובנות. הוא מייעד את המלוכה לשמנת, בתו הצעירה ביותר במקום לבכור והאלים מסכימים לכך ברצון. אך כרת שלא עמד בנדרו לאלה אשרה, נענש על ידה במחלה חשוכת מרפא. אשתו עושה סעודה מיוחדת לנכבדי העיר, כנראה במטרה לעוררם למצבו הרע של בעלה ולבקש עצה למחלתו.
בנו הצעיר של כרת, אילחאו (אִלְחַאֻ) תוהה לעצמו איך אביו בן אל יכול למות, ובוכה אצל אביו הגוסס. כרת מרגיע אותו ומבקש ממנו להתאפק ולהשאיר את האבלות והדמעות לאחותו שמנת. הוא מבקש ממנו שייקרא לאחותו, אבל יסתיר את דבר גסיסתו ויספר לה, כי הוא עורך זבח ומזמין אותה לבוא עם התוף שלה. אלחוא נוטל את הרומח שלו, יוצא אל שמנת ומגיע אליה בדיוק לכשיצאה לשאוב מים. אלחוא מניח את רומחו ושמנת נופלת לארץ מכיוון שהיא מבינה שאביה חולה, אך אלחוא מנסה לטעון שמדובר בזבח ועצרת. שמנת לא מקבלת את ההרגעה וחוקרת את אילחאו והוא מספר לה כי אביהם חולה כבר כמה חודשים, והיא בוכה וגם לא מבינה איך אביה בנו של אל ימות ככל בן תמותה, ונכנסת בוכיה לאביה.
בעקבות מחלתו של כרת, היבולים לא עולים יפה, ומאגרי המזון של העיר מידלדלים. אל, אבי האלים מחליט לרפא את כרת, אבל אף אחד מהאלים לא מוכן להרתם לעזרתו, אף שהוא מבקש שבע פעמים ולבסוף אל בורא בלחש מאגי אלה מיוחדת בשם שעתקת, שתפקידה לרפא את כרת, היא נכנסת לביתו ומכה את הסבל שאוחז בכרת בראשו וכך מסלקת את הסבל ופותחת את תיאבונו של כרת ולאחר שכרת מתרפא ואוכל ארוחה דשנה, הוא חוזר לאיתנו ולכס מלכותו.
מוטיבים מרכזיים בעלילה
התלות באלים ובמיוחד באל שמוצג כמרכזי. גם בעלילה זאת מתגלה תלות גדולה מאוד באלים. במיוחד אל - ראש האלים, שיועץ למלך, מתווה לו את דרכו, משנה את הנורמות של הירושה, ואף מרפא אותו. בניגוד לאגדות האחרות אל מאוד פעיל ואקטיבי. דוד אמיר מציין כי הסיבה לכך היא שמדובר במלך ואל אחראי שהסדרים בארץ יישמרו. מעמדו הבכיר של האל בעל, אף הוא בולט בעלילה זאת. גם כאשר אל מייעץ להקריב קורבנות לבעל, וגם כאשר באספת האלים, בעל פונה לאל ומבקש ממנו לברך את כרת ואשתו. הברכה אגב נעשית על כוס. אף שלא מסופר מה המשקה ניתן להניח בוודאות שמדובר ביין.
הכרת תודה. אי הכרת תודה והפרת נדרים לאלים, הוא דבר שאסור לעשותו. כרת שהפר נדרו לאלה אשרה - האלה הראשית של צור וצידון, כפי שמתואר באגדה, נענש במחלה חשוכת מרפא וכמעט שמת, לולי התערב במיוחד ראש האלים לרפאו. מעניין להשוות למקרא, "כי תדר נדר לה' אלהיך, לא תאחר לשלמו, כי דרש ידרשנו ה' אלהיך מעמך, והיה בך חטא" (דברים כ"ג כ"ב).
הקרבת הקורבן. ישנו פירוט רב של המעשה הפולחני. ניכר שהקרבת הקורבן לא נעשית סתם כך. ישנה טהרה במים לפני הקרבת הקורבן. כרת מתרחץ. רוחץ ידו עד אמתו ואצבעותיו עד שכמו. לוקח טלה וגדי, שתי לחם, קרבי ציפור, ויוצק בגביע כסף יין ובגביע זהב נופת. ועולה למגדל שם הוא מקיים את הפולחן, ומעליו הוא נושא את ידיו לשמים.
תפקיד המלך. מוטיב נוסף שחוזר כאן כמו באגדת אקהת, הוא תפקידו של המלך להיות שופט צדק, ולהגן על החלשים בחברה: אלמנות, יתומים ודומיהם. מוטיב שחוזר פעמים רבות במקרא.
נשות חתנים טריים שהתגייסו. כאשר צבא כרת יוצא למלחמה, החיילים שאך התחתנו, מעבירים את נשותיהן לחבריהם ואף לזרים, כנראה כדי שהן לא תשארנה ללא הגנה. מעניין להקביל את החוק המקראי שפוטר חתנים לצאת למלחמה.
מקבילות סיפוריות
איוב. המלך כרת בדומה לאיוב נופל לתוך טרגדיה נוראה. כל משפחתו נמחקת והוא נופל לדיכאון. אך בעוד שבסיפור איוב הדבר פותח פתח לחשבון נפש ולהתמודדות עם בעיית הרע בעולם, אצל כרת ששמו מעיד עליו על כריתה שמתרגשת עליו, הדבר ברור מאליו שיש בעולם רע, שמתרחש בשל שליטתם של הכוחות הרעים, והוא עוסק לא בהתמודדות עם העבר והשאלה מדוע הדבר קרה לו, אלא כיצד להשתקם מחדש, כאשר פניו לעתיד. אמנם באיוב, כאשר התפיסה היא אחדותית, שגם הטוב וגם הרע באים מאותו אל, סוגיה פילוסופית זאת דורשת ליבון מעמיק. מקבילה נוספת בין שתי דמויות אלה, שבסופו של דבר שניהם משתקמים בעזרתו של האל.
העדפת הצעיר. המלך כרת בעקבות דרישת האל, מעדיף דווקא את הבת הצעירה והשמינית על פני הבכור, בניגוד לנוהג המקובל, של העדפת הבכור, בדומה לסיפורי המקרא בספר בראשית והעדפתו של יעקב את בנו הצעיר יוסף על בני הבכור ראובן, וכמו בסיפור של המלכת דוד בידי שמואל, והעדפתו כבן השביעי (או השמיני) על פני הבכור (שמואל א', ט"ז ו'-י"ג, דה"י א', ב' ט"ו).
מרד הבן באביו. בדומה לסיפור התנ"כי אודות אבשלום בנו של דוד שמרד בו, הבן קורא תגר על מלכותו ומנסה להדיחו מהשלטון. אך בניגוד לסיפור התנ"כי, הוא רק מביע את רצונו במילים, ומבקש ממנו לרדת ממלכותו, בעוד שבסיפור התנ"כי אבשלום מורד באביו בפועל ואף מנסה להורגו.
היום השביעי. היחס ליום השביעי, כמו באגדות אחרות אף כאן הוא מיוחד. ההליכה לאודום נמשכת שישה ימים וביום השביעי הם מגיעים ליעדם. גם ההתקפה על הפרזות של העיר נמשכת שישה ימים וביום השביעי פבולי מלך אודום נכנע לפני המלך כרת.
מלחמה בשל אישה. העלילה מזכירה במקצת את סיפור מלחמת טרויה. מלחמה שנפתחת בשל רצון להשיג אישה יפה. גם באגדה זאת היופי הנשי מועלה על נס, כאשר הנסיכה המיועדת מתוארת בתוארי יופי רבים, ובהם שהיא יפה כמו האלה ענת, היפה שבאלות הכנעניות. גם אגדת ארתור ואבירי השולחן העגול, נפתחת ביציאה למלחמה של המלך אקטור, אביו של ארתור, נגד אחד האבירים שלו אנתר, משום שהוא חושק באשתו היפה, איגריין הדרואידית.
מות בשל אלה. באגדת אקהת הגיבור מת בשל התגרותו בענת, ואילו באגדת כרת הגיבור כמעט שנהרג בשל שלא מילא את נידרו כלפי אשרה, מה שכתוב בפירוש באגדה מספר פעמים "במלונתך לבכי נעזבך בידי אישה?" (אלים וגיבורים עמ' 90).
מספרים עוקבים. בשירה האוגרתית נהוג להשתמש במספרים עוקבים, כנראה לחיזוק הרושם וההתמשכות של הדבר. כך בתחילת האגדה מסופר על המלך כרת שמכין צידה לצבאו, "יאפה לחם לחמישה, מזונות לשישה ירחים" (אלים וגיבורים עמ' 83). לאחר מכן בזמן מחלתו עושים סעודת בשר גדולה לנכבדי העיר: "קראי לשבעים שוורי לשמונים צבאיי" (שם עמ' 87). גם מחלתו מתוארת באופן דומה "שלשה ירחים שהוא חולה, ארבעה דווה כרת" (שם עמ' 91). מוטיב זה חוזר למעשה בכל השירה האוגריתית פעמים רבות, והוא נמצא גם בתנ"ך: "וַיְהִי לִשְׁלֹמֹה שִׁבְעִים אֶלֶף נֹשֵׂא סַבָּל וּשְׁמֹנִים אֶלֶף חֹצֵב בָּהָר", וכן: "כֹּה, אָמַר יְהוָה, עַל-שְׁלֹשָׁה פִּשְׁעֵי דַמֶּשֶׂק, וְעַל-אַרְבָּעָה לֹא אֲשִׁיבֶנּוּ" (עמוס, א, ג).
לקריאה נוספת
לפרסומים ראשוניים של לוחות העלילה, ראו שירה אוגריתית.
ג'יימס גוד
ג'יימס ויליאם גוד (באנגלית: James William Good; 24 בספטמבר 1866 – 18 בנובמבר 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת איווה, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכמזכיר המלחמה בממשלו של נשיא ארצות הברית הרברט הובר.
ראשית חייו
ג'יימס ויליאם גוד נולד ליד סידר רפידס, איווה להנרי ומרגרט קומבס גוד. הוא למד בקולג' קו שבסידר רפידס וסיים את לימודיו שם ב-1892. בהמשך הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, שם הוא סיים את לימודיו ב-1893 ובאותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין באינדיאנפוליס. ב-4 באוקטובר 1894 הוא נשא לאישה את לוסי דיקון. לשניים נולדו שני בנים, ג'יימס ויליאם הבן ורוברט אדמונד.
ב-1896 שב גוד לסידר רפידס, שם הוא המשיך בעיסוקו בעריכת דין. בין השנים 1906 – 1908 הוא שימש כיועץ המשפטי של העיר.
קריירה פוליטית
בין השנים 1909 – 1921 כיהן גוד כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הבחירה החמישי של איווה. ב-1919 הוא נבחר כיושב ראש ועדת ההקצבות של הבית ובתפקיד זה הוא כיהן עד תום כהונתו בבית הנבחרים. הוא נבחר מחדש לבית הנבחרים שבע פעמים ומעולם לא הובס. זמן קצר לאחר שעמיתו למפלגה הרפובליקנית, וורן הרדינג נבחר לנשיאות בנובמבר 1920, הביע גוד את רצונו לוותר על מושבו בבית הנבחרים ולהצטרף למשרד עורכי דין בשיקגו, זאת לאחר שתוכניתו לארגון מחדש של התהליך התקציבי תאומץ. ב-10 ביוני 1921 הגיש גוד את התפטרותו. בבחירות מיוחדות שנערכו נבחר במקומו הרפובליקני סיירוס קול, גם הוא מסיידר רפידס והוא הושבע לתפקידו ב-1 באוגוסט אותה שנה.
ב-1928 היה גוד פעיל במערכת הבחירות לנשיאות של הרברט הובר, גם הוא מאיווה. עם כניסתו של הובר אל הבית הלבן הוא מינה את גוד לתפקיד מזכיר המלחמה של ארצות הברית ועד מהרה אושר מינוי זה על ידי הסנאט. גוד כיהן בתפקיד במשך שמונה חודשים עד לפטירתו הפתאומית.
ג'יימס גוד נפטר ב-18 בנובמבר 1929, זמן קצר לאחר יום חמישי השחור שהחל את השפל הגדול, בוושינגטון די. סי. כתוצאה מדלקת הצפק שנגרמה מקרע בתוספתן. במקומו התמנה פטריק הארלי שעד אז שימש כתת-מזכיר המלחמה.
אלן דלון
אלן דלון (בצרפתית: Alain Delon; נולד ב-8 בנובמבר 1935) הוא שחקן ואיש עסקים צרפתי-שווייצרי.
ילדותו ונעוריו
אלן דלון נולד בפרבר של פריז בצרפת ב-8 בנובמבר 1935. הוריו התגרשו כשהיה בן ארבע וכל אחד מהם התחתן בשנית. הוא התחנך בפנימיה קתולית, אולם לימודיו בה הופסקו בגלל התנהגותו והוא עבר מספר מסגרות חינוכיות. בגיל 14 עזב את לימודיו ועבד תקופה קצרה בקצביה אצל אביו החורג. בגיל 17 התגייס לצי הצרפתי ושירת במלחמת הודו-סין הראשונה. דלון סיפר כי מתוך ארבע שנות שרותו בצבא, שהה 11 חודשים בכלא בגלל בעיות משמעת. בשנת 1956 שוחרר מן הצבא על רקע התנהגותו ושב לצרפת. מיד לאחר שובו עבד בעבודות מזדמנות כמלצר, סבל, ואיש מכירות. באותה תקופה התיידד עם השחקנית בריז'יט אובר (Brigitte Auber) וליווה אותה לפסטיבל הקולנוע בקאן שם החל בדרכו כשחקן.
קריירה מקצועית
בעת ביקורו בקאן קיבל פנייה מצייד כישרונות של המפיק הידוע דייוויד או. סלזניק. הוא ניגש למבחן במה ולאחריו הציע לו סלזניק חוזה עבודה, בתנאי שילמד אנגלית. דלון חזר לפריז כדי ללמוד אנגלית, אולם לאחר פגישה עם הבמאי הצרפתי איב אלגרה (Yves Allégret), שכנע אותו האחרון להישאר ולעבוד בצרפת. לאחר שסלזניק הסכים לביטול חוזהו הציע לו אלגרה תפקיד בכורה בסרטו "Quand la femme s'en mêle". סרטו הבא, "Faibles femmes" (בישראל - "היום זו מחר אחרת"), הוקרן אף בארצות הברית, שם הפך להצלחה גדולה.
פריצת הדרך של דלון החלה בשנת 1960 עם הסרט "לעין השמש" ואחריו סרטים כמו "רוקו ואחיו", "הברדלס", "הטוליפ השחור", "הסמוראי", מר קליין ו"בורסלינו". בשנת 1961 הופיע לראשונה על במת התיאטרון במחזה "חבל שהיא זונה" ('Tis Pity She's a Whore) לצידה של רומי שניידר שהייתה מאורסת לו משנת 1959, לאחר שכיכבו יחד, שנה קודם לכן בסרט "קריסטין". ב־1965 הופיע בסרט הרולס רויס הצהובה לצידה של שירלי מקלין. ב-1970 הופיע בסרט הפשע המעגל האדום בבימויו של זאן פייר מלוויל. דלון נחשב באותה עת לאחד הכוכבים הצרפתיים הבולטים, אך מסוף שנות השבעים ובמהלך שנות השמונים החלה הקריירה הקולנועית שלו לשקוע. בשנת 1997 הכריז דלון על החלטתו לפרוש ממשחק קולנועי, אך מאז שיחק בחמישה סרטים נוספים והרחיב את הופעותיו על הבימה בהצגה המצליחה "Les montagnes russes".
בשיא הצלחתו נודע גם הודות לדואט "פארולה, פארולה" (Paroles, Paroles), אותו הקליט עם הזמרת דלידה בשנת 1973, שהייתה בת זוגו באותה תקופה. בשנת 1968 נקשר שמו של דלון לשערוריית כספים וסמים ושחיתות-בצמרת, לאחר שגופת שומר-ראשו נתגלתה במזבלה. לא הוגש נגדו כתב-אישום אך מעת לעת נתפרסמו שמועות על קשריו עם חוגי פשע בפריז.
דלון כמותג
דלון היה אחד מכוכבי הקולנוע הראשונים שניצל את שמו כמותג בבשמים, משקפיים, שעונים, בגדים, שמפניה ועוד. מותג המשקפיים של דלון הפך פופולרי מאוד בהונג קונג לאחר שכוכב הקולנוע צ'או יון-פאט הרכיב משקפיים אלה בסרט "אויב המחר" בו שיחק בשנת 1986.
סייקה מורטה
סָײָקָה מוּרָטָה (ביפנית: 村田 沙耶香, נולדה ב-14 באוגוסט 1979) היא סופרת יפנית. היא זכתה בפרס גונזו לסופרים חדשים, בפרס מישימה יוקיו, בפרס נומה ובפרס אקוטגאווה.
ביוגרפיה
מורטה נולדה באינזאי, במחוז צ'יבה שביפן, בשנת 1979. בילדותה היא קראה ספרי מדע בדיוני ורומני מסתורין שהושאלו מאחיה ואמה. לאחר שמוראטה השלימה את לימודיה בחטיבת הביניים באינזאי, עברה המשפחה לטוקיו, שם סיימה את לימודיה בתיכון קאשיווה (המצורף לאוניברסיטת נישוגקושה), ולאחר מכן למדה באוניברסיטת טמגאווה.
הרומן הראשון שלה, 授乳 (Junyū, "הנקה"), זכה בפרס גונזו לסופרים חדשים בשנת 2003. בשנת 2013 היא זכתה בפרס מישימה יוקיו, ובשנת 2016 זכה הרומן העשירי שלה, コンビニ人間 (Konbini Ningen, תורגם לעברית כ "בשולי הנוחות"), בפרס אקוטגאווה היוקרתי, והיא נבחרה לאחת מנשות השנה של ווג יפן. "בשולי הנוחות" נמכר בלמעלה מ-600,000 עותקים ביפן, ובשנת 2018 הוא הפך לספרה הראשון שתורגם לאנגלית, תחת הכותרת "Convenience Store Woman". בשנת 2020 תורגם לעברית בידי עינת קופר ויצא ב"סדרה הקטנה" של הוצאת כתר.
לאורך קריירת הכתיבה שלה, מורטה עבדה במישרה חלקית כמוכרת בחנויות נוחות בטוקיו.
הכפרים האבודים
הכפרים האבודים הוא כינוים של עשרה יישובים על גדת נהר סנט לורנס שבקנדה, אשר פונו והוצפו במים בשנת 1958 במסגרת הקמת נתיב המים סנט לורנס.
הפינוי וההצפה
עשרת היישובים שכנו על גדת הנהר בקרבת העיר קורנוול שבפרובינציית אונטריו. תושביהם הועברו ויושבו מחדש בעיירות שתוכננו לשם כך במרחק של מספר קילומטרים מבתיהם הקודמים. יישוב נוסף, אירוקיז (Iroquois), נועד להצפה, אך הועתק בשלמותו לאתר אחר במרחק של קילומטר וחצי ממקומו המקורי. חלק מיישוב נוסף, מוריסברג (Morrisburg), הוצף גם הוא, אך המבנים בחלק זה הועתקו לשטח גבוה יותר בשטח אותו יישוב.
בסך הכל נאלצו כ-6,500 אנשים לעקור ממקומות מגוריהם. פני השטח של היישובים פונו כליל. 530 מבנים הועברו ממקומם ונהרס מספר רב של מבנים - בתי מגורים, בתי ספר, בתי עסק ומתקנים חקלאיים. במסגרת התוכנית היה צורך לשנות ולסלול מחדש גם חלק מנתיבו של הכביש המהיר מס' 2 של אונטריו.
הפיצויים שניתנו למפונים היו שנויים במחלוקת ביניהם לבין הממשלה, שכן רבים מהתושבים סברו שהם היו נמוכים ולא ראויים לאור זאת ששווי השוק של רכושם כבר צנח משעה שהוכרז על התוכנית לבנות את נתיב המים סנט לורנס.
בבוקר ה-1 ביולי 1958 פוצץ סכר גדול בקרבת עשרת היישובים והצפתם החלה. ארבעה ימים אחר כך היו כולם שקועים תחת פני המים. המים הציפו גם חלקים מקו החוף של נהר סנט לורנס בעברו האמריקאי, אך שם לא היה צורך לפנות אף יישוב. השטח הכולל שהוצף הגיע ל-80 קילומטרים רבועים.
הנצחה
מוזיאון לזכר הכפרים האבודים נבנה בקרבת העיר קורנוול, ומוצגים בו בין השאר מבנים מקוריים שהועתקו מהכפרים.
בפארק המורשת Upper Canada Village שליד מוריסברג ניצבים מבנים נוספים שהועברו מהכפרים האבודים. בפארק ניצבת אנדרטה שהועברה מאתר חוות קרייזלר (Crysler's Farm) שהוצף אף הוא והמנציחה קרב שהתחולל שם במהלך מלחמת 1812. כמו כן ניצבת בו אנדרטה ובה קבועות 300 אבני מצבה, שהובאו משמונה בתי קברות שהתקיימו בעבר בכפרים האבודים.
במקומות אחדים נותרו שרידים של מדרכות ויסודות בניינים מהכפרים האבודים, אשר ניתן להבחין בהם מתחת לפני המים או אף בקו המים של הנהר בעת שמפלסו יורד.
שטחים גבוהים אחדים מהיישובים שהוצפו נותרו מעל פני המים ומהווים איים בנהר. מחבר ביניהם הכביש Long Sault Parkway.
פאזל
פאזל (בעברית: תַּצְרֵף) הוא משחק לוח חידה דו-ממדי או תלת-ממדי המורכב מחלקים קטנים אשר מתחברים אחד לשני. פאזלים דו-ממדיים יוצרים תמונה שהיא ציור או תצלום. רוב הפאזלים הם תמונות נוף, מבנים או ציורים של ציירים מפורסמים. פאזלים תלת־ממדיים עשויים מגוף גאומטרי המחולק לחלקים קטנים. הגוף עשוי להיות מבנה ארכיטקטוני, כלי רכב או כדור.
פאזל דו-ממדי
הפאזל מורכב מחלקים, מקרטון או מעץ, המכילים שקעים ורמות שנכנסים אחד לתוך השני ויוצרים את התמונה. השקעים והרמות של כל חלק שונים משל שאר החלקים ובכך יוצרים חלקים בעלי צורה ייחודית המאפשר פתרון אחד של הפאזל. בדרך כלל, צורת הפאזל היא ריבוע או מלבן אולם ניתן למצוא פאזלים בכל הצורות. רמת הקושי של הפאזל נקבעת בין השאר לפי מספר החלקים שבו. פאזלים בגודל רגיל הם בעלי 300, 500 ו-1,000 חלקים. קיימים פאזלים גדולים בעלי 3,000–18,000 חלקים
בספטמבר 2016 יצא למכירה הפאזל הגדול בעולם, לאותו זמן, המורכב מ-40,320 חלקים פותח והומצא על ידי חברת רבנסבורגר הגרמנית. הפאזל נקרא 'הבלתי נשכחים' עם מיטב הרגעים של סרטי דיסני. מידותיו הן 6.8 מטר אורך ו-1.92 רוחב. באותו החודש הגיע למכירה גם בישראל.
מאז יצאו פאזלים גדולים נוספים. נכון לסוף שנת 2019, הפאזל הגדול בעולם הוא פאזל של חברת MartinPuzzle שכולל 52,110 חלקים. הוא יצא ב־2018 ומציג קולאז' של חיות. זהו הפאזל הראשון שמכיל מעל ל־50 אלף חלקים ויצא בצורה מסחרית.
פאזל תלת-ממדי
כדי להתגבר על המימד השלישי אשר לא מאפשר לבנות את הפאזל כמו את הפאזל הדו-ממדי, קיימים שני סוגי פתרון: קיימים מספר צורות של פאזלים תלת־ממדיים:
היסטוריה
הרוב מסכימים כי הפאזל הראשון יוצר בסביבות 1760 על ידי החרט ויוצר המפות ג'ון ספילברי. ג'ון חיבר לעץ מפה שצייר קודם לכן וחתך אותה לחלקים כאשר כל חלק היה מדינה. התוצאה הייתה משחק לימודי אשר שימש ללימוד גאוגרפיה לתלמידים הבריטיים. עד לשנת 1820 הפאזל שימש בראש ובראשונה ככלי לימודי. בסוף המאה ה-19, יוצרו הפאזלים הראשונים מקרטון ושימשו לפאזלי הילדים. רק במאה ה-20 התחיל השימוש בחיתוך על ידי הטבעה (החיתוך התבצע על ידי לוח מתכת שחוברו אליו פסי מתכת חדים בתבנית הרצויה. לוח המתכת נלחץ לקרטון בכוח מלמעלה ועל ידי הלחץ הזה נוצר החיתוך). כך שבתחילת המאה ה-20 היו פאזלים מעץ ומקרטון.
בתחילת המאה ה-20, האחים פרקר, יצרני משחקים מפורסמים, התחילו לייצר פאזלים כמשחק מחשבה בידורי (בשונה ממשחק לימוד שהיה עד אז). פאזלים אלו הצליחו כל-כך, עד שבשנת 1909 האחים פרקר הפסיקו לייצר משחקים אחרים והמפעל שלהם התחיל לייצר רק פאזלים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הפאזלים מעץ החלו להיעלם. העלות הגבוהה של הייצור ומשך הזמן הגבוה שנדרש לחיתוך גרמו לעליית מחיריהם ומכירתם הופסקה. בד בבד, שיפור בליטוגרפיה ובשיטת החיתוך גרמה לפאזלי הקרטון להפוך ליותר נפוצים.
תור הזהב של הפאזלים הגיע בין 1920–1930 כאשר חברות בבריטניה ובארצות הברית יצרו מגוון רחב של פאזלים, שיטות ההובלה השתכללו ופותחו שיטות מכירה חדשות. אסטרטגיית מכירה אחת הייתה ייצור פאזלים יותר מסובכים וקשים שיתאימו גם למבוגרים. אסטרטגיה נוספת הייתה שימוש בפאזלים כהטבה. חברת אנסון-פרימן מלונג איילנד התחילו בשנת 1931 לייצר פאזלים שיינתנו בקניית מברשת שיניים. שיפור נוסף התחיל על ידי ייצור פאזל שבועי. הפאזל השבועי יצא בכל יום רביעי ונקנה על ידי קבוצות של אנשים שרצו להיות הראשונים בין חבריהם שיסיימו את הפאזל. ניסיון זה שהתחיל בארצות הברית בספטמבר 1932 (בתקופת השפל הכלכלי הגדול) התחיל בייצור של 12,000 פאזלים. מהר מאוד הכמות עלתה ל 100,000 ול-200,000 פאזלים. בשנת 1933 נמכרו 10 מיליון פאזלים בשבוע.
29 בינואר נבחר להיות יום הפאזל.
פאזלים מיוחדים
במשך השנים נוצרו מספר סוגי פאזלים ייחודיים:
אבל אל-קמח
אָבִּל אַל-קַמְח (בערבית: آبل القمح) היה כפר ערבי בגליל העליון, שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. מזוהה כ"תל אבל בית מעכה" מתקופת הברונזה הקדומה, העיר הכנענית הנזכרת במקרא.
משמעות השם, שמופיע לראשונה בכתבים גאוגרפיים מהמאה ה-13, היא "אחו החיטה". במפקד האוכלוסין בשנת 1596 מנו תושבי הכפר 143 נפשות.
היסטוריה
הכפר היה אחד משבעה כפרים מתואלים בגליל שאי הבהירות לגבי מעמדם ומעמד תושביהם לאחר סיום המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, משום המחלוקת על תיחום שטחי המנדט הבריטי והמנדט הצרפתי בצפונה של ארץ ישראל, הוסרה, עם אשרורו של הסכם ניוקומב-פולה האנגלו-צרפתי ב-1924 על ידי חבר הלאומים בו נקבע שהכפרים בשטח ארץ ישראל המנדטורית.
ב-1945 נמנו בכפר 330 תושבים, מהם 230 מוסלמים, חלקם שיעים-מתואלים, וכ-100 נוצרים, והייתה בו כנסייה. בשטח הכפר היו 4,615 דונמים, מתוכם כ-1327 דונם בעלות יהודית ו-3,116 בבעלות מוסלמים.
לפי ההיסטוריון בני מוריס, תושבי הכפר נמלטו ממנו במאי 1948 במהלך מלחמת העצמאות, לאחר כיבוש צפת הערבית על ידי כוחות "ההגנה". הכפר נכבש על ידי כוחות "ההגנה" במסגרת מבצע יפתח, ובתיו הנטושים נהרסו.
בשנת 1952 הוקם מושב יובל, כקילומטר וחצי ממרכז הכפר, על חלק מאדמותיו.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 אתר הכפר היה מכוסה בצמחייה ועשבים, קבוצת עצים נמצאה בפינה הצפון מזרחית של הכפר, אבנים מבתים הרוסים היו מפוזרים באתר, והסביבה שימשה למרעה.
STS-61-C
STS-61-C, היא המשימה ה-24 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והשביעית של מעבורת החלל קולומביה. צוות המשימה כלל שבעה אנשים. הטייס היה לראשונה טייס אפרו-אמריקני, צ'ארלס בולדן. הצוות כלל לראשונה גם אסטרונאוט מקוסטה ריקה, פרנקלין צ'נג-דיאז, ובפעם השנייה בהיסטוריה גם פוליטיקאי (ביל נלסון). הייתה זו המשימה האחרונה של מעבורת לפני אסון צ'לנג'ר, שאירע 10 ימים לאחר נחיתת משימה זו.
מטרתה העיקרית של משימת STS-61-C הייתה הצבתו במסלול של לוויין התקשורת Ku-1, הלוויין השני בסדרת לוויינים גאוסטציונריים בבעלות RCA Americom.
הצוות:
Waiting for Tonight
Waiting for Tonight (בעברית: מחכה ללילה) הוא שיר של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז, מתוך אלבום הבכורה שלה, On the 6. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 1999, כסינגל השלישי מתוך האלבום. במקור, השיר הוא חידוש לשירן של להקת הבנות 3rd Party.
בין היתר מכונה השיר כ"שיר המילניום", כיוון שיצא בסמוך התחלפותן של המאה ה-20 למאה ה-21, ונוגן ללא הרף באותן תקופות. השיר זכה להצלחה עולמית ואף הועמד בשנת 2000, בטקס פרס גראמי ה-42, בקטגוריית – "הקלטת הדאנס הטובה ביותר".
השיר הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100, החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב, והשני במצעד שבקנדה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה כריסטנסן, מייקל גארבין ופיל טאמפל, והופק על ידי ריק וייק וריצ'י ג'ונס. את השיר הוציאה לופז כסינגל שלישי לאחר שחלפו שלושה חודשים מצאתו של אלבום הבכורה שלה, On the 6. השיר הופק לראשונה על ידי ג'ניפר לופז עצמה, קורי רוני וריק וייק, אך ג'ניפר טענה כי את הגרסה הזו היא "שנאה", ואך הוסיפה כי "אני לעולם לא רוצה לשמוע את זה שוב, זה מחריד ונוראי". לאחר מכן הוחלט כי את השיר יפיקו מחדש, ורק לאחר מכן הוא יצא כסינגל.
מבקרי המוזיקה שבחו את לופז רבות על השיר, וחלקם אף טענו כי הוא הטוב ביותר שלה, עד היום. בנוסף לכך, גם את הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר שבחו מבקרי המוזיקה, ואף הזכירו את התייחסותה של לופז אל באג 2000.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה בוים וצולם על ידי פרנסיס לורנס, והוא צולם בלוס אנג'לס, בין היתר בארבורטום (הגן היערני) של לוס אנג'לס.
בקליפ נראית לופז כשהיא חוגגת לקראת בואה של שנת 2000 בבריכה, במעיינות ובמקורות מים נוספים. היא רוקדת במסיבה בג'ונגל על רקע מופע לייזר ירוק. ישנה סצנה בה לופז מכוסה בנצנצים, וכמו בכל הקליפ, אור ירוק מאיר עליה. לבסוף, כשהשניות מ-1999 ל-2000 עוברות, כל האורות בעולם כבים (התייחסות לבאג 2000), המוזיקה נעצרת, כולם עומדים דום, ולאחר כמה שניות הכל מתעדכן מחדש ולוח ענק מציג את שנת 2000. בשל כך, הייתה התייחסות נוספת לבאג 2000.
נכון ל-9 ביוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-65 מיליון צפיות, למרות שהועלה לערוץ ה-Vevo של לופז, 10 שנים לאחר צאתו המקורית.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה עולמית והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100.
דורותי פילדס
דורותי פילדס (אנגלית: Dorothy Fields; 15 ביולי 1905 - 28 במרץ 1974), פזמונאית. כתבה למעלה מ-400 שירים, בעיקר למחזות זמר בברודוויי ולסרטים ובכללם שירים הנכללים בספר השירים האמריקאי הגדול. אחת מהנשים היוצרות הבודדות בסמטת טין פאן והוליווד.
תולדות חייה
נולדה בניו ג'רזי וגדלה בניו יורק. בת למשפחת מהגרים מפולין. אביה היה אמן וודוויל. עד אמצע שנות השלושים כתבה לברודוויי ובין להיטיה מהתקופה, ללחנים של ג'ימי מקיו (Jimmy McHugh) ניתן למנות את Exactly Like You ואת On the Sunny Side of the Street.
ב-1935 עברה להוליווד והחלה את שיתוף הפעולה הפורה שלה עם המלחין ג'רום קרן. יחד כתבו את המוזיקה לסרטים Roberta ו-Swing Time עם פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס. שירם The Way You Look Tonight מסרט זה זכה לפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר לשנת 1936.
בשנות הארבעים חזרה לברודוויי כליבריתנית עבור מחזות בברודוויי, חלקם בשיתוף פעולה עם אחיה, הרברט פילדס. בין היתר כתבה את הליברית למחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות" (1946). המחזמר זכה להצלחה אדירה ו"רץ" בברודוויי במשך 1,147 הופעות. המחזמר המוצלח ביותר שכתבה היה Redhead ("ג'ינג'ית") מ-1959 שזכה לחמישה פרסי טוני בהם עבור המחזמר הטוב ביותר.
בנאום ההשבעה של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית ציטט הנשיא את שירה של פילדס מן הסרט Swing Time באמרו: "Starting today, we must pick ourselves up, dust ourselves off, and begin again the work of remaking America" (החל מהיום עלינו לאסוף את עצמנו, לנקות את האבק, ולהתחיל מחדש את מלאכת שיקום אמריקה).
חיים תדמור
חיים תדמור (18 בנובמבר 1923 – 11 בדצמבר 2005) היה פרופסור ומייסד החוג לאשורולוגיה ולימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
תדמור נולד בשם חיים פרומשטיין בחרבין שבסין, שם התיישב אביו כסוחר פרוות טרם מלחמת העולם הראשונה. מוצאו של האב מקרים.
ב-1935 לאחר שאביו נפטר עלה עם אמו לארץ ישראל וסיים את לימודיו בגמנסיה העברית בירושלים. ב-1943 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית. במלחמת השחרור שירת בירושלים. בשנת 1950 סיים את עבודת המוסמך ולאחר מכן יצא להתמחות באשורולוגיה באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת שיקגו, שם שהה מ-1954 עד 1957. עבודת הדוקטורט שלו שהגיש ב-1954 עסקה בכרונולוגיה של המזרח הקדום בתקופת המקרא תוך שילוב חקר המקרא ומקורות אשוריים.
ב-1958 החל להרצות באוניברסיטה העברית בחקר המקרא ובתולדות המזרח הקדום, וב-1965 ייסד את החוג לאשורולוגיה ועמד בראשו. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1993 יצא לגמלאות. במשך 35 השנים שעסק בתחום הפך את האוניברסיטה העברית למרכז בינלאומי לחקר מסופוטמיה ותולדות המזרח הקדום. החוג לאשורולגיה משך תלמידים מהארץ ומחו"ל.
כגולת הכותרת של מחקריו נחשבות עבודותיו על הכתובות של תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, שנחשבו קשות ביותר להבנה ופירושו לספר מלכים ב' בסדרת Anchor Bible, שכתב עם מרדכי כוגן. כן ערך את הכרכים האחרונים של האנציקלופדיה המקראית.
בשנת 1985 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וכיהן כסגן נשיא האקדמיה מ-1996 עד 2004. הוא נבחר לעמית כבוד של האקדמיה האמריקנית ללימודי היהדות ושל החברה האמריקנית למזרחנות, וכן זכה להוקרה מהאקדמיה הסינית של מחוז הולדתו. בשנת 2000 הוענק לו פרס רוטשילד על מפעל חייו.
זכה בחייו לשני קובצי כבוד של מאמרים (Festschrift), שהשני בהם הוקדש גם לאשתו הארכאולוגית, מרים תדמור. לבני הזוג תדמור שני ילדים: דוד ונעמי.
ארכיונו האישי הופקד בספרייה הלאומית על ידי אלמנתו בשנת 2008, הוא שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה.
מגלן (גשושית)
מגלן (באנגלית: Magellan, מבוטא "מג'לן") הייתה גשושית לחקר כוכב הלכת נוגה, ששוגרה על ידי נאס"א ב־4 במאי 1989 על גבי מעבורת החלל אטלנטיס במשימת STS-30 – ובכך הפכה לגשושית הראשונה לחקר מערכת השמש ששוגרה ממעבורת חלל, והראשונה להשתמש במערכת ה־IUS ששיגרה אותה מן המעבורת. מטרתה העיקרית של מגלן הייתה למפות את נוגה באמצעות מכ"ם. כמו כן בחנה מגלן את טכניקת הבלימה האטמוספירית (ההאטה באמצעות חיכוך עם אטמוספירת נוגה), זאת על מנת לעגל את מסלולה האליפטי. מגלן הייתה המשימה המוצלחת הרביעית של נאס"א לחקר נוגה, והביאה לסיומה של תקופה בת 11 שנים במהלכם לא שיגרה נאס"א אף משימה לחקר מערכת השמש (הקודמת הייתה פיוניר־ונוס ששוגרה ב־1978 גם כן לחקור את נוגה).
הגשושית נקראה על שמו של חוקר הארצות פרדיננד מגלן, שהיה הראשון לצאת להקיף את כדור הארץ בספינה ב־1519 (הוא לא סיים את המסע) והאירופאי הראשון ששט באוקיינוס השקט ונתן לו את שמו.
היסטוריה
החל מסוף שנות ה־70 מדענים עודדו שיגור משימה שתמפה את פני נוגה באמצעות מכ"ם. מיפוי נוגה באמצעות מצלמה הוא בלתי־אפשרי, זאת בגלל מעטה העננים העבה המכסה אל כל פני הכוכב. בתחילה, תוכננה להיבנות גשושית שכונתה "מקפת נוגה למיפוי באמצעות מכ"ם" ("Venus Orbiter Imaging Radar"), אך משהובן כי החללית לא תעמוד בתקציבים, התוכנית בוטלה ב־1982. ב־1983 המליצה וועדת חקר מערכת השמש של נאס"א להמשיך את התוכנית אך עם חללית קטנה שתכלול רק רכיב מדעי מרכזי אחד - המכ"ם. ב־1985 ניתן לחללית השם "מגלן".
מטרות המשימה היו:
הגשושית תוכננה ונבנתה על ידי מרטין מריאטה ויוז איירקראפט, והמשימה נוהלה עבור נאס"א על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL).
מבנה החללית
החללית יוצבה באמצעות שלושה גלגלי תגובה ו־24 מנועים שהונעו על ידי 132.5 ק"ג הידרזין שנשאה עימה הגשושית. מבין 24 המנועים 8 כוונו אחורה וסיפקו דחף של כ־445 ניוטון לתיקוני מסלול גדולים ולשליטה בחללית בעת הכניסה למסלול סביב נוגה. 4 מנועים נוספים מוקמו לאורך צידה של הגשושית וסיפקו כ־22 ניוטון דחף לשליטה בגלגול. 12 המנועים האחרונים היו הקטנים ביותר, וסיפקו כ־0.9 ניוטון לביצוע תיקוני גובה קלים וקיזוז פעולות גלגלי התגובה. לשם הכניסה למסלול צוידה הגשושית במאיץ מסוג סטאר 48 שהכיל 2,014 ק"ג דלק מוצק. מידע אודות מיקום וכיוון החללית התקבל מגירוסקופים וסורקי כוכבים שנשאה.
לתקשורת, נשאה מגלן אנטנת צלחת לטווח רחוק בקוטר 3.7 מטרים שנותרה מתוכנית וויאג'ר, ואנטנה לטווח בינוני שנותרה ממשימת מארינר 9. על האנטנה לטווח הרחוק הורכבה אנטנה לטווח קצר לביצוע מדידות שונות. בעודה מתקשרת עם רשת החלל העמוק יכלה הגשושית לקבל ולשדר מידע באותו זמן על תדרים שונים.
מערכת המחשבים שנשאה מגלן, שפותחה מהמערכת ששימשה את הגשושית גלילאו, כללה שני מחשבי ATAC-16 לבקרת הגישה, וארבעה מיקרו־מעבדים מסוג RCA 1802 לבקרת מערכת הפיקוד והנתונים (CDS). מערכת ה־CDS יכלה לשמור מידע במשך 3 ימים ולשלוט על הגשושית אם היו צצות בעיות בזמן שאין קשר עם כדור הארץ. לשמירת המידע והפקודות נשאה הגשושית שני מקלטים דיגיטליים בעלי קיבולת של עד 225 מגה־בייט.
המכ"ם
כיוון שאטמוספירת נוגה עבה ואטומה במיוחד, לא ניתן למפות אותה באמצעי מיפוי אופטיים רגילים, ולכן הוחלט למפות את נוגה באמצעות מכ"ם. רזולוציה של מכ"ם רגיל תלויה בגודל האנטנה שלו, דבר המגביל חלליות כיוון שישנן הגבלות עלות, שיגור ותמרון. לכן כדי להימנע מהצורך באנטנה גדולה, נעזרה מגלן בשיטת המפתח הסינתטי, בה אנטנה רגילה מדמה את פעילותה של אנטנה גדולה על ידי איסוף ואיחוד נתונים משידורים שונים לתמונה אחת, על ידי עיבוד נתונים מורכב שנעשה באמצעות מחשבים בכדור הארץ.
מערכת המכ"ם (RDRS) פעלה בשלושה מודים: מכ"ם מפתח סינתטי (SAR), מדידת גובה (ALT) ומד קרינה (RAD). המערכת סרקה את פני הקרקע של נוגה בעודה עוברת בין מוד למוד ובעודה מודדת את גאולוגיית, טופוגרפיית וטמפרטורת נוגה באמצעות האנטנות לטווח הרחוק והקצר. המידע שאספה המערכת שודר לכדור הארץ שם הורכב למפות על ידי שימוש במחשבים מתקדמים.
השיגור והמסע
במקור תוכנן שיגורה של מגלן ל־1988 למסע שהיה נמשך רק כשישה חודשים, אך בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ב־1986 נדחו מספר משימות, כולל שיגורן של הגשושיות גלילאו ומגלן, עד לחזרת צי המעבורות לפעילות בספטמבר 1988. כמו כן תוכננה מגלן להתאמה על גבי מאיץ מסוג קנטאור המונע בדלק נוזלי שהיה מותאם למעבורת, אך לאחר אסון הצ'לנג'ר בוטל מאיץ זה והיה צורך להתאים את הגשושית למאיץ ה־IUS שהונע בדלק מוצק והיה עוצמתי פחות. תאריך השיגור שתוכנן לגשושית היה אוקטובר 1989.
סיבוך נוסף שצץ היה הצורך בשיגור הגשושית גלילאו אל צדק, שבמשימתה נכלל ביצוע יעף על פני נוגה. גלילאו תוכננה לשיגור ב־1986, אך כאמור שיגורה נדחה, והופעלו לחצים לשגרה לפני סוף 1989. מכיוון שהיה חלון שיגור אל צדק באוקטובר, ומכיוון שנאס"א חששה מעומס היתר שהיה נובע משיגור שתי הגשושיות באותו חודש, הוקדם שיגורה של מגלן למאי, כך שמסלולה ארך שנה ושלושה חודשים.
כניסה למסלול
ב־1 באוגוסט 1990 הגיעה מגלן לקרבת נוגה והחלה בתמרון הכניסה למסלול סביבו, שמיקם אותה במסלול קוטבי אליפטי שהפריאפסיד היה בגובה של 295 ק"מ ובנטייה של כ־10° צפונה, והאפואפסיד היה בגובה של 7,762 ק"מ. במסלול זה השלימה מגלן הקפה מלאה של נוגה כל 3 שעות ו־9 דקות.
בכל הקפה הייתה הגשושית אוספת מידע עם המכ"ם בעודה מתקרבת אל הפריאפסיד, והייתה משדרת אותו לכדור הארץ עם התרחקותה מהכוכב לקראת הגעתה לאפואפסיד. צורת פעילות זו דרשה פעילות אינטנסיבית ממערכת גלגלי התגובה של החללית שסובבו את הגשושית בכל פעם שעברה ממצב איסוף מידע (שנמשך 37 דקות) למצב שידור מידע (שנמשך שעתיים). משימתה המרכזית של הגשושית הייתה למפות לפחות 70% מפני נוגה באמצעות המכ"ם במהלך "יום נוגה" אחד, השווה ל־243 ימי ארץ. כדי למנוע איסוף יתר של מידע בקווי הרוחב הצפוניים והדרומיים, מיפתה מגלן לסירוגין "רצועה צפונית" (מ־90° צפון ל־54° דרום) ו"רצועה דרומית" (מ־76° צפון ל־68° דרום). כמו כן, מכיוון שבפריאפסיד הייתה הגשושית בנטייה של כ־10° צפונה, מיפוי הקוטב הדרומי של נוגה היה בלתי אפשרי.
שלב מיפוי ראשון
משימתה המרכזית של מגלן החלה ב־15 בספטמבר 1990, ומטרתה הייתה להשיג מפה "במבט לשמאל" של כ־70% מפני נוגה ברזולוציה מינימלית של ק"מ אחד לפיקסל. במהלך שלב המיפוי הראשון גובה הגשושית נע בין 2,000 ק"מ מעל הקוטב הצפוני ל־290 ק"מ סמוך לפריאפסיד. עם סיום שלב המיפוי ב־15 במאי 1991, השלימה מגלן 1,792 הקפות סביב נוגה, ומיפתה כ־83.7% מפני הכוכב ברזולוציה של בין 101 ל־250 מטרים לפיקסל.
שלב מיפוי שני
שלב המיפוי השני החל מיד עם סיום שלב המיפוי הראשון, ומשימת הגשושית בשלב זה היה מיפוי האזורים שלא מופו בשלב המיפוי הראשון, כולל אזור נרחב בחצי הכדור הדרומי של נוגה. על מנת לבצע זאת היה צורך לכוון את מגלן מחדש ב־180°, כך שכעת המיפוי היה "במבט לימין". עם סיום שלב זה ב־14 בינואר 1992 מיפתה מגלן 54.5% מפני נוגה, אשר יחד עם האזורים שמופו בשלב הראשון, הרכיבו מפה שכיסתה 96% מפני נוגה.
שלב מיפוי שלישי
שלב המיפוי השלשי החל מיד עם סיום שלב המיפוי השני, ומשימת הגשושית בשלב זה היה לאסוף תצלומי סטריאו של נוגה על מנת שניתן יהיה להרכיב מפה תלת־ממדית של נוגה ולהשלים את מפת נוגה משני השלבים הראשונים. עם סיום שלב זה ב־13 בספטמבר 1993 צולמו 21.3% של נוגה בסטריאו, שהשלימו את כיסוי מפת נוגה ל־98% מפני השטח.
שלב מיפוי רביעי
עם סיום שלב המיפוי השלשי חדלה מגלן למפות את פני נוגה. במקום זאת, החל מאמצע ספטמבר 1992 שמרה מגלן על כיוונה כך שהאנטנה לטווח הרחוק שלה כוונה תמיד אל עבר כדור הארץ, ורשת החלל העמוק (DSN) של נאס"א החלה לאסוף מידע בלתי פוסק של טלמטריה. זרם שוטף זה איפשר ל־DSN לאסוף מידע אודות שדה הכבידה של נוגה על ידי ניטור מהירות הגשושית. באזורים בהם שדה הכבידה היה חזק יותר הגבירה החללית את מהירותה, ושינוי המהירות נמדד על ידי רישום האותות שהתקבלו מהגשושית בהתבסס על אפקט דופלר. עם סיום השלב ב־23 במאי 1993 השלימה מגלן 1,878 הקפות סביב נוגה. מידע שאבד בתחילת שלב זה אילץ את הארכתו ב־10 ימים נוספים.
שלב מיפוי חמישי
עם סיום שלב המיפוי הרביעי במאי 1993 שונה מסלולה של מגלן ממסלול אליפטי למסלול מעגלי על ידי טכניקה בשם בלימה אטמוספירית (האטה באמצעות חיכוך עם האטמוספירה) שטרם נוסתה עד אז. המסלול המעגלי אפשר ביצוע מדידות של שדה הכבידה ברזולוציה גבוהה משמעותית מאשר בשלב הקודם. בין ה־3 באוגוסט ל־29 באוגוסט 1993 (תקופת המיפוי של השלב החמישי) השלימה מגלן 2,885 הקפות סביב נוגה, והשיגה מידע כבידתי ברזולוציה גבוהה של 94% מנוגה.
בלימה אטמוספירית
טכניקת הבלימה האטמוספירית הייתה טכניקת האטה שנדונה עוד קודם, אך מעולם לא נוסתה. בתכנונים המוקדמים לביצוע האטה באמצעות חיכוך עם האטמוספירה הוצע השימוש במגיני חום, אך אלו סיבכו וייקרו את החלליות המתוכננות. לכן הוחלט לנסות גישה שונה לביצוע הבלימה האטמוספירית, זאת על ידי הכוונת מגלן לשכבותיה העליונות ביותר של אטמוספירת נוגה, שם היה חיכוך מועט שלא פגע בגשושית אך האט את מהירותה, כך שבתום חודשיים נכנסה מגלן למסלול כמעט מעגלי, כשגובה הפריאפסיד הועלה מ־180 ק"מ ל־540 ק"מ. טכניקת הבלימה האטמוספירית שימשה מאז גשושיות רבות שנשלחו לחקור כוכבי לכת שונים במערכת השמש, ובעיקר מאדים.
שלב מיפוי שישי
שלב המיפוי השישי והאחרון היה הרחבה לשני שלבי המיפוי שקדמו לו, וגם בו בוצעו מדידות כבידתיות ברזולוציה גבוהה. לקראת סוף השלב בוצע ניסוי אחרון שכונה "ניסוי טחנת הרוח", שמטרתו היה לאסוף מידע אודות הרכב האטמוספירה העליונה של נוגה. בשלב זה השלימה מגלן 1,783 הקפות עד לסיומו ב־13 באוקטובר 1994, אז חדרה לאטמוספירת נוגה והתפרקה.
ניסוי טחנת הרוח
בספטמבר 1994 הונמך מסלולה של מגלן על מנת לבצע את "ניסוי טחנת הרוח". במהלך הניסוי הגשושית מוקמה כך שהלוחות הסולאריים שלה פרושים במאונך לנתיב מסלולה, כך שהם יוכלו לשמש כ"דוושות" תחת השפעת החיכוך עם המולקולות שבאטמוספירה העליונה של נוגה. כדי למנוע את הסתובבות הגשושית בעקבות החיכוך שנוצר, הופעלו מנועי החללית ושמרו עליה יציבה. בצורה זו נאסף מידע בסיסי על האינטראקציה של הגזים באטמוספירה עם משטחי הלוחות הסולאריים. מידע זה סייע להבנת כוחות החיכוך בשכבות העליונות של האטמוספירה, ועל ידי כך סייע בתכנון לוויינים חדשים לכדור הארץ ולהעלאת שיטות חדשות לביצוע בלימה אטמוספירית בגשושיות עתידיות לחקר מערכת השמש.
גילויים
מגלן יצרה את המפה הראשונה (ועד כה הטובה ביותר) של נוגה באמצעות מכ"ם, הקרובה ביותר לאיכותה של מפה המורכבת מתצלומים באור נראה. משימות קודמות שחקרו את נוגה השיגו מפות מכ"ם באיכות נמוכה שהצביעו על מבנה של נוגה רק באופן כללי ביותר. מגלן לעומתם יצרה מפה ברזולוציה כזו שאיפשרה לנתח מכתשים, גבעות, רכסים ומבנים גאולוגיים וטופוגרפיים נוספים, בצורה המשתווה למפות של כוכבי לכת אחרים, שהורכבו מתצלומים באור נראה. המפה שיצרה מגלן היא כיום המפה המדויקת והמפורטת ביותר של נוגה. הגשושית הרוסית ונרה D, המתוכננת לשיגור ב־2024, עשויה להשיג מפה מדויקת יותר.
סיום המשימה
ב־9 בספטמבר 1994 פורסם כי משימתה של מגלן עתידה להסתיים באמצע אוקטובר, זאת בעקבות ירידה בכמות האנרגיה שהפיקו הלוחות הסולאריים ומכיוון שהמשימה השלימה את כל מטרותיה בהצלחה. בסוף אוגוסט 1994 החל תהליך סיום המשימה עם ביצוע מספר תמרונים שהנמיכו את מסלולה של מגלן אל תוך שכבותיה העליונות של אטמוספירת נוגה, על מנת להתחיל את "ניסוי טחנת הרוח" ב־6 בספטמבר 1994. הניסוי נמשך שבועיים ועם סיומו בוצעו מספר תמרונים נוספים שהנמיכו את מסלולה של מגלן עוד יותר לקראת סיום המשימה.
ב־11 באוקטובר 1994, בעת שמגלן נעה במהירות של כ־7 ק"מ לשנייה בוצע התמרון האחרון, שמיקם את החללית בגובה 139.7 ק"מ בפריאפסיד, עמוק בתוך האטמוספירה. בגובה זה נתקלה הגשושית בחיכוך עצום שחימם אותה לטמפרטורה של 126 מעלות צלזיוס.
ב־13 באוקטובר 1994, בשעה 10:05:00 UTC אבד הקשר עם הגשושית כשנעלמה מאחורי נוגה. צוות המשימה המשיך לחכות לקבלת שדרים נוספים עד לשעה 18:00 UTC, אז הוכרז על סיום המשימה. אף על פי שבתחילה הוערך כי מגלן תישרף באטמוספירת נוגה לחלוטין, לאחר סיום המשימה הוערך כי מספר חלקים ממנה פגעו בנוגה בסביבות השעה 20:00 UTC.
גאי גרדנר
דמותו של גאי גרדנר הופיעה בשני פרקים בסדרת האנימציה באטמן: האמיצים והנועזים - "יומו של האביר האפל" ו"העין של דספרו", וכן בסדרות האנימציה ליגת הצדק - הדור הבא וגרין לנטרן: סדרת האנימציה. וכן, גם בסרט הטלוויזיה של ליגת הצדק בגילומו של מת'יו סטל. ביוני 2023 דווח שהשחקן נייתן פיליון יגלם את דמותו של גרדנר בסרט הקולנוע "סופרמן: מורשת", העתיד לצאת לאקרנים בשנת 2025.
שנותיו הראשונות
גאי גדל בבולטימור לרולנד ופגי גרדנר. אביו היה אלכוהוליסט מתעלל שהרביץ לבנו ללא הרף. גאי ניסה את כוחו בלימודים כדי לרצות את אביו, שבמקום זאת העדיף להרעיף שבחים ומחמאות על בנו בכורו, מייס, אחיו של גאי. מקום המפלט היחיד של גאי היה בחוברות הקומיקס של "גנרל גלורי", מה שאף גרם לו למדל את תסרוקתו בתספורת קערה בדמותו של שותפו הצעיר ארני.
בהתבגרותו, גאי הפך לעבריין צעיר. הוא חזר לדרך הישר בידי אחיו, שהפך לשוטר, ובסופו של דבר הלך למכללה, תמך בעצמו וסיים עם תואר בחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, בה גם שיחק פוטבול עד אשר הסתיימה הקריירה שלו בעקבות פציעה.
לאחר המכללה, גאי עבד כעובד רווחה במקרים של אסירים ושיקומם. אולם, הוא עזב את עבודתו מתוך חשש שהדבר יעורר בו את טבעו האלים בשנית, והפך למורה לילדים בעלי מוגבלויות.
חיל הפקחים הירוקים
הגרין לנטרן החייזרי המוצב בסקטור 2814, אבין סור, התרסק בכדור הארץ לאחר שנפצע אנושות. כשהוא גוסס, טבעת הכוח שלו נשלחה לחפש מועמד מתאים להחליפו, ומצאה שניים: גאי גרדנר והאל ג'ורדן. ג'ורדן היה קרוב יותר למקום התאונה, ולכן נבחר. בסיפור מאוחר יותר של סדרת הקומיקס בוסטר גולד התברר, כי בוסטר הנוסע בזמן שכנע את גרדנר לבקר את אביו הגוסס, בכך הבטיח את בחירתו של ג'ורדן על פניו. בעקבות כך, גרדנר נבחר ככוח גיבוי לג'ורדן במידה ומשהו ישתבש. כשהתברר לג'ורדן הסטטוס הנוכחי של גרדנר כגיבוי אליו, הוא ביקש לארגן עמו פגישה אקראית ועד מהרה, השניים נהפכו לחברים. בתחילה, גרדנר היה אדיש לזהותו הסודית של ג'ורדן, אך עזר לו בהמשך בהרפתקאותיו.
במהלך רעידת אדמה, גרדנר נפגע מאוטובוס חולף בשעה שניסה לעזור לאחד מתלמידיו. במהלך תקופת התאוששותו, שומרי היקום גייסו את ג'ון סטוארט ככוח הגיבוי החדש של ג'ורדן.
מאוחר יותר, כאשר גרדנר ביצע את חובותיו כגיבוי לגרין לנטרן, הוא נתקל בסוללת הכוח של ג'ורדן, שהתפוצצה לו בפנים ולכדה אותו באזור הפנטום. ג'ורדן וקרי לימבו, חברתו של גרדנר באותם ימים, האמינו כי הוא מת ופיתחו מערכת יחסים רומנטית שהובילה להצעת נישואין. אולם, גרדנר הצליח להפריע למהלך טקס הנישואין ויצר קשר טלפתי עם לימבו. התברר כי רצף האירועים - תאונת האוטובוס, התפוצצות סוללת הכוח, כליאתו באזור הפנטום וכן עינויו בידי גנרל זוד באזור הפנטום - השפיע על מוחו. כאשר גרדנר שוחרר מאזור הפנטום, הוא לקה באירוע מוחי ושכב בתרדמת למשך מספר שנים.
במהלך המשבר בעולמות האינסופיים, שומרי היקום התפצלו לשתי סיעות לאחר שהתגלעו חילוקי דעות בניסיונם לפתור את המשבר. המפקחים, קבוצת מיעוט בת שישה שומרים, חיקתה את אחיהם בכך שגייסה פקח ירוק שיתקיף וישמיד את כוחותיו האפלים של יקום האנטי חומר. בשל סיבות שאינן ידועות, גרדנר הוחיה בידי קבוצת השומרים העריקה וניתנה לו טבעת כוח שאינה קשורה לסוללת הכוח הראשית שבאואה. ניתנה לו גם משימה - לגייס ולפקד על האויבים החזקים והקטלניים ביותר ביקום במטרה לפתוח במתקפה על עולם הבית של אנטי-מוניטור.
האירוע מוחי אותו עבר גרדנר יצר אישיות חדשה, שחצנית, אלימה ולא יציבה. גרדנר ראה את עצמו כפקח הירוק האחרון והאמיתי הנעלה מעל כולם, בעיקר מעל ג'ורדן. חמישה מהשומרים העריקים נשחטו בידי גל של אנטי-חומר, והשישי התפייס עם שומרי היקום הנותרים. גרדנר הצליח במשימתו לגייס אויבים למשימתו. ג'ורדן וסטוארט מנעו ממנו את השלמת המשימה, שתוצאותיה לבטח יביאו להשמדת היקום.
בעקבות המשבר, השומרים ובנות זוגם הזאמארונות עזבו את היקום כדי ליצור דור חדש של שומרים. גרדנר הוחזק בכוכב הלכת מאלטוס תחת השגחתו של השומר היחיד שנותר מאחור ושהפך לבן תמותה, אפא אלי אפסה (שנודע מאוחר יותר כשומר המטורף), כדי ללמוד את דרכי החיל - תהליך לו התנגד נמרצות. בסופו של דבר, גרדנר נמלט וחזר לכדור הארץ, אך נלכד מחדש בידי אפא אלי אפסה ושני חברים ממשמר הכבוד של החיל מתוך כוונה להחזיר לרשותם את טבעת הכוח. בבקשתה של קרי לימבו, ג'ורדן התחנן בשמו למתן חירותו, והדבר הוענק, אם כי ללא כל מילות תודה מצד גרדנר.
כתוצאה מגזירת דינו של סינסטרו בידי החיל, מרבית חברי החיל איבדו את טבעות הכוח שלהם וגרדנר היה מבין הפקחים הירוקים המעטים שנשארו. לאחר הבסתו ומותו של השומר המטורף, השומרים חזרו והציבו את גרדנר כגרין לנטרן הרשמי של סקטור 2814 בזמן שג'ורדן הוצב לגייס חברים חדשים.
ליגת הצדק בע"מ
מיד לאחר שהשיג את חירותו ממאלטוס, גרדנר הצטרף לליגת הצדק בע"מ כשליגת הצדק התפרקה במהלך אירוע הקרוסאובר Legends. במהלך שהותו בקבוצה, גרדנר התנגד למנהיגותו של באטמן ואף הזמין את האביר האפל לקרב אגרופים. באטמן הורידו במכה אחת. ימי חברותו בקבוצה היו מלאי עימותים ושינויי מצב רוח מצידו, בין היתר עם לובו, החיפושית הכחולה וסופרמן, מה שהוביל להתפטרותו מהקבוצה. גרדנר היה מעורב במערכת יחסים רומנטית עם חברתו לקבוצה טורה אולפסדוטר, הידועה בכינוי אייס, ואף למד מעט נורווגית. הרומן ביניהם נפסק בחטף כאשר מתה מידיו של אוברמאסטר, אך אירועים אחרונים גרמו להחייאתה מחדש.
גאי גרדנר: נולד מחדש
לאחר שהשלים את משימתו לגייס חברי חיל חדשים, ג'ורדן שב לכדור הארץ לתבוע מחדש את תפקידו כגרין לנטרן של סקטור 2814. תגובתו של גרדנר הייתה להזמין אותו לקרב, בו המפסיד יעזוב את החיל. גרדנר הפסיד וויתר על הטבעת שלו. מעט לאחר מכן הוא יצא למסע להשיב את כוחו ואת זהותו. לאחר שהיתל בלובו כדי לעזור לו, גרדנר פלש לכוכב הלכת קווארד ומצא את טבעת הכוח הצהובה של סינסטרו. סדרת הקומיקס של גרדנר החלה כשהוא משתמש בטבעת הכוח הצהובה ועוטה תלבושת הדומה לחליפת הפקחים הירוקים שלו, רק שעשויה מבגדי רחוב. טבעת הכוח הצהובה לא הזדקקה לסוללה כדי להיטען מחדש, אלא התמלאה מכוחן של טבעות הכוח הירוקות של הפקחים הירוקים עימם נלחם. עובדה זו הוא גילה כאשר חבר החיל נלחם בו בשעה שטבעת הכוח הצהובה שלו התרוקנה.
גרדנר שב לכדור הארץ במטרה להילחם בסופרמן, אך בסופו של דבר הצטרף מחדש לליגת הצדק במטרה להילחם נגד המפלצת דומסדיי. מאוחר יותר, גרדנר ניקה את שמו מאשמת רצח אותו ביצע שיבוט שלו, וגילה שאחיו מייס הפך לרוצח השכיר מיליציה. לאחר קרב בין השניים, גרדנר החליט לנטול את זהות "הלוחם". בסיפור מאוחר יותר, אשר סתר את אירועי גרין לנטרן: לידה מחדש, נודע כי גרדנר שמר על טבעת הכוח הצהובה שלו.
גאי גרדנר: לוחם
כאשר האל ג'ורדן השמיד את חיל הפקחים הירוקים תחת השפעתו של פאראלקס, שומר היקום גאנטת הגיע קודם לגרדנר והציע לו את טבעת הכוח האחרונה. כאשר גרדנר סירב, גאנטת העביר את טבעת הכוח לקייל ריינר.
גרדנר הוביל קבוצת גיבורי על לאואה כדי לברר מה קרה לחיל. הוא נלחם נגד פאראלקס, טבעת הכוח שלו הושמדה והוא נאלץ לחפש דרכים אחרות בחיפושו אחר כוח. במשלחת ליער האמזונאס, גרדנר מצא גביע עם מי הלוחם. הוא שתה מהם, והדבר הפעיל DNA חייזרי שהושתל במחזור הדם שלו לפני עידנים בידי גזע חייזרי בשם הוולדארים. הוא גילה בעצמו כוחות חדשים שאיפשרו לו לשוב לסטטוס גיבור-העל וניהל בר בשם "ווריורז" (בתרגום לעברית: "הלוחמים"), ששימש כמקור להכנסה וכבסיס מבצעים בין הרפתקאותיו. ימיו הראשונים כלוחם היו בהסתגלותו לכוחותיו החדשים. היו לו קשיים להפוך את גופו לכל כלי נשק אשר חפץ בו, ושינויי הצורה שלו הקנו לו סבל רב. לאחר התמוטטות שהובילה לעימות עם סופרמן וסופרגירל, בנוסף למסע חיפוש עצמי אל אבות אבותיו לכאורה, גרדנר יכל לבסוף להשתמש בכוחותיו כדי ליצור כלי נשק שאינם מבוססים על אנרגיה מתוך גופו, וכן ספיגת אנרגיה ושימושה בנשקיו. יכולת נוספת, אם כי השתמש בה לעיתים נדירות, הייתה להשתמש בידע לוחמים חייזריים מרחבי החלל והזמן. לגרדנר היו מספר אויבים בתקופה זו, ביניהם מייג'ור פורס, הנחש השחור, סלדג', ג'ו הכפיל, מרטיקה, טורמוקס ודמנטור.
במהלך מאבקו של גרדנר בדמנטור, הוא למד שגם אויבו היה תוצר פיתוח וולדארי, לאחר שאביו אנס אישה וולדארית. דמנטור נשלח לגיהנום, שם התגלה כי הוא זה שאחראי למצבי הרוח המשתנים של גרדנר לאורך השנים. בחוברת האחרונה של כותר זה, גרדנר התעמת עם "משפחתו" החדשה, וגילה גם כוח חדש - היכולת להחלים מפציעות אנושות.
לאחר שכותר הלוחם בוטל, גרדנר המשיך להופיע ביקום DC, במיוחד בהרצת החוברות הראשית של גרין לנטרן בהן הופיע ריינר, וכן ככוח רזרבי בליגת הצדק. הוא נחשב למת באירוע הקרוסאובר "עולמנו במלחמה", אך התגלה לבסוף לכוד בכיס הגיהנום, בארץ פוקוליסטן של גנרל זוד. לאחר ששיחרר את עצמו, כוחות הלוחם שלו התגברו, והוא הכריז שזהו תפקידו לבצע פעולות שאינן אתיות ואשר אותן גיבורי על לא עושים. אולם, דרך זו הייתה קצרת מועד.
שובו לחיל הפקחים הירוקים
במהלך המיני סדרה גרין לנטרן: לידה מחדש בשנת 2005, ה-DNA הוולדארי של גרדנר משוכתב בידי ה-DNA האנושי שלו באופן פתאומי בשעה שפאראלקס השתלט עליו ועל חברי חיל נוספים. טבעת הכוח של ג'ורדן משוכפלת, והטבעת של גרדנר חוזרת אליו. בסופו של דבר, פאראלקס מובס בעזרת כוחותיהם המשולבים של כל חמשת הגרין לנטרנים. לאחר מכן, שומרי היקום בוחרים בגרדנר כחבר בכיר בחיל הפקחים הירוקים.
במהלך המיני סדרה "חיל הפקחים הירוקים: היטענות מחדש" משנים 2005–2006, השומרים בוחרים בגרדנר להיות אחד משלושת המדריכים הראשיים של החיל, יחד עם קילווג וריינר. שלישייה זו אחראית לאימונו של חיל חדש שיבחר, שמספר חבריו יעמוד על 7,200 חברים, שניים לכל סקטור בחלל העצום. גרדנר אינו מרוצה ממעמדו החדש, וכשהוא מתלונן בפני השומרים נאמר לו כי הצלחה בתפקיד זה תוביל אותו למעמד חדש בקרב החיל.
גרדנר משחק תפקיד חשוב בהתקפת גילדת העכבישים על אואה. בלמדו כי החניכה סוראניק נאטו נעלמה בתוך מערכת הכוכבים וגה האסורה למעבר - לאחר עסקה שערכו שומרי היקום עם גילדת העכבישים האוסרת על חברי החיל לעבור במקום, גרדנר וריינר מובילים משימת הצלה תוך הפרה חמורה של חוקי החיל. במהלך שהותם במערכת הכוכבים, הם מגלים את קן הגילדה וקובעים כי מטרתם הבאה היא השמש של אואה. בשובם בדיוק כאשר ההתקפה מתחילה, גרדנר מקבץ את חניכי החיל המפוחדים ומגייס אותם בנאום שמרשים אף את יריבו משכבר ימים, האל ג'ורדן. ביצועיו של גרדנר בהדיפת המתקפה מביאים לקידומו כפקח מספר אחד של משמר הכבוד, עמדה של סמכות מעל שאר הפקחים הירוקים. בתפקיד חדש זה, מצופה מגרדנר "לחשוב מחוץ לקופסה" ולעשות את התפקידים שפקחים ירוקים אחרים אינם מסוגלים לעשות, דבר שמתאים ביותר לאישיותו חמומת המזג.
המשבר האינסופי ושנה לאחר מכן
בתפקידו החדש כפקח מספר 1, גרדנר מוביל את החיל בהגנת אואה מפני סופרבוי פריים. הוא יוצר חומת אנרגיה כדי להאט את קצב את התקדמותו של הנער הזועם ומורה על "קוד 54", המאשר שימוש בכוח קטלני. גרדנר מפקח על לכידתו וכליאתו של סופרבוי-פריים באוכל-שמשות אדום, שסופק בידי דונה טרוי, וכן מארגן כוח שמירה של חמישים פקחים ירוקים למניעת בריחתו.
גרדנר נראה במהלך השנה שלאחר אירועי המשבר האינסופי כשהוא מבצע משימות שונות מטעם החיל, ללא כל נטילת חופשה או היעדרות (אם כי הוא נראה בכדור הארץ לעיתים במיני סדרה "52", מה שהוביל למסקנה שגרדנר חמק מעיניהם המשגיחות של השומרים). כאשר מוענקת לו חופשה כעבור שנה, הוא מותקף בידי הנבל בולפונגה, שנטר לו טינה לאחר המתקפה על מערכת הכוכבים וגה. גרדנר עזר לג'ורדן במשימה סודית לכוכב הלכת של הציידים ממאדים, והודות להם שוחררו מספר פקחים ירוקים אבודים (ביניהם אריסיה, צ'סלון, ג'ק טי צ'אנס, גראף טורן, האנו, ק'האאן, ליירה ובודיקה), שנכלאו בידי סייבורג סופרמן. לאחר שובו, גרדנר נענש על ידי שומרי היקום לעבודת שמירה בת חודש ימים על כלאו של סופרבוי-פריים. חברי החיל אשר נמנו בין שורות משמר הכבוד, כמו גרדנר, הורשו לעבור על החוקים שלוש פעמים בטרם גורשו מהחיל.
הגווייה
גרדנר שויך לזמן מה ליחידת המבצעים המיוחדים "הגווייה" (The Corpse, על משקל The Corps - החיל), שבה חברי חיל ויתרו על טבעותיהם תמורת כוחות חמקניים יותר שניתנו להם בידי שומרי היקום למשימות חשאיות ומסוכנות ביותר. גרדנר לקח חלק במשימה למצוא את ואן דאגל, ראש החטיבה לשעבר, שלקח עליו שליטה והובילו לעולם ביתם של "השליטים", גזע של מדעני-על הנוטרים טינה לכדור הארץ. יחדיו, הם הביסו את דומינאטור, אם כי השימוש של החטיבה בכוח קטלני לא היה לראות עיניו של גרדנר. הוא הודיע לואן דאגל כי אין הוא מעוניין להיות חלק מצוותו, וכתגובה מחק ואן דאגל את זכרונו, בציינו כי "בני האדם לא קורצו מהחומר הנדרש".
מלחמת חיל סינסטרו
בסיפור "מלחמת חיל סינסטרו", סופרבוי-פריים וסייבורג סופרמן ברחו מכלאם כאשר חיל סינסטרו התקיף את אואה והרג את חברי החיל השומרים על אוכל השמשות האדום. גרדנר נלכד בידי פאראלקס יחד עם חבריו לחיל ג'ורדן וסטוארט ומובל למעצר בכוכב הלכת קווארד אשר ביקום האנטי חומר. הם מוחזקים כאסירים בידי ליסה דראק, שמאלצת אותם לחיות מחדש טרגדיות מעברם. ג'ורדן מצליח להביס את ליסה ולשחרר את גרדנר ואת סטוארט מסיוטיהם. במהלך התגרה לאחר בריחתם, פאראלקס כמעט ושובר את מפרקתו של גרדנר. הפקחים הירוקים משחררים את איון מאחיזתו של אנטי-מוניטור, ושבים ליקומם, רק כדי לגלות שכדור הארץ נמצא תחת מצור בידי חיל סינסטרו העצום בגודלו.
עם תחילת המתקפה על כדור הארץ, סייבורג סופרמן וסופרבוי-פריים מתקיפים את סופרמן, וג'ורדן מתעמת מול פאראלקס - שהשתלט על גופו של ריינר והעומד להרוג את משפחתו של האל. בניסיון לשבור את אחיזתו של פאראלקס בריינר, סטוארט מורה על גרדנר להשיב את הציור אותו הזכיר ריינר לפני חטיפתו. כאשר גרדנר עף מעל הר ראשמור בדרכו לאסוף את הציור, הוא נארב על ידי כוחותיו של סינסטרו. שניות לאחר מכן מופיעים חברי החיל, שנקראו לגבות את גרדנר. גרדנר חוזר עם הציור ומציג אותו בפניו של פאראלקס, וג'ורדן מצליח להשתמש בציור כדי לשלב את כוחותיהם ולעזור לריינר להתגבר על פחדיו ולהשתחרר מאחיזתו של פאראלקס. פאראלקס, כעת בצורתו האנרגטית כחרק, נכלא בידי שומרי היקום לשעבר גאנטת וסאיד בארבע סוללות הכוח של הפקחים הירוקים מסקטור הארץ. בסוף עלילת "מלחמת חיל סינסטרו", היה זה גרדנר שהשליך את ספינת המלחמה המאסיבית "עולם מלחמה" על אנטי-מוניטור בניסיון להביסו. לפני כן, גרדנר מודבק בוירוס החייזרי דספוטליס ונרפא בידיו של ליזל פון, וירוס אבעבועות שחורות תבונתי של חיל הפקחים הירוקים. כמו כן, גרדנר מאוחד בשנית עם אייס, חברתו לשעבר, כאשר זו הוחזרה לחיים. לאחר מספר ניסיונות לגור ביחד על כוכב אואה, השניים נפרדים והיא עוברת לגור בכדור הארץ.
הלילה האפל ביותר
באירועי "הלילה האפל ביותר", חברי חיל אלפא לנטרן מקבלים פקודה לגזור את דינם של חברי חיל סינסטרו ואסירים נוספים. גרדנר וריינר מתנגדים להחלטה זו מכיוון שדרך פעולה שכזו תוביל את החיל במשעול אפל, אולם השומרים מסרבים לשעות לעצתם. כתגובה לכך שפקפקו בהם, השניים מוצבים חזרה בכדור הארץ. לאחר שהשתתפו בטקס אשכבה לחברים שנפלו בקוסט סיטי, גרדנר וריינר שבים לאואה ונתקלים בשובל עצום של טבעות כוח שחורות. חרף נסיונותיהם להדוף אותם, טבעות הכוח מגיעות לקריפטה שבכוכב הלכת אואה ומחיות מחדש את כל חברי החיל המתים כפקחים שחורים.