cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עץ AVL
גלגול
כדי לבצע הכנסה ומחיקה מעץ AVL, משתמשים תחילה בפעולה הרצויה כאילו מדובר בעץ חיפוש בינארי פשוט.
הבעיה שנוצרת היא, שבעקבות ההכנסה או ההוצאה מהעץ, ייתכן שגורם האיזון יעלה ל-2 או ירד ל-2-. כדי לפתור את הבעיה, משתמשים בטכניקה הנקראת גלגול, בעזרתה משנים את מבנה העץ כדי לתקן איזון של תת-עץ המתחיל בצומת שבו יש חריגה בגורם האיזון, וזאת מבלי להפר את הסדר של העץ (המאפשר חיפוש בינארי עליו).
ישנם ארבעה סוגים של גלגולים: RR, LL, RL ו-LR, כאשר על ידי ארבעתם ניתן לטפל בכל צומת שגורם האיזון שלו הופר ושווה ל-2 או 2-, בהנחה שהוא תקין בשני עצי הבנים שלו. הבחירה באיזה גלגול להשתמש נעשית על פי הכללים הבאים: הגלגולים נעשים בדרך שמתוארת בציור שמופיע בצד. ניתן לממש את כל אחד מארבעת הגלגולים בעזרת שתי פעולות בסיסיות (R ו-L), כאשר הגלגול כולל פעולת R/L אחת שמבוצעת על אחד מהבנים של הצומת, ופעולת R/L שנייה על הצומת עצמו. כל סוגי הגלגולים הם בזמן קבוע של O(1)
פעולת הכנסה
פעולת ההכנסה מבוצעת בסיבוכיות זמן O(\log n) כי פעולת ההכנסה המקורית מבוצעת בסיבוכיות זמן O(\log n), יש לכל היותר \log n צמתים שצריך לעדכן את גורם האיזון שלהם, ולא יותר מגלגול אחד, שמשנה רק מספר קבוע של צמתים.
פעולת מחיקה
כאשר רוצים להוציא צומת מתוך עץ AVL, צריך לבצע שלושה תהליכים עיקריים - מציאת הצומת שצריך להוציא, הוצאת הצומת תוך שמירה על תכונת עץ החיפוש ואיזון העץ לאחר ההוצאה.
מציאת הצומת
מציאת הצומת נעשית באותה הדרך שנעשית פעולת החיפוש וניתן לדלג על מציאת הצומת במקרים שבהם נתון מראש הצומת שדורש מחיקה.
הוצאת הצומת
בהינתן צומת v שרוצים להוציא מתוך העץ אך להשאיר את העץ כעץ AVL, מבצעים את הפעולות הבאות:
איזון העץ לאחר ההוצאה
פעולת ההוצאה, כמו פעולת ההכנסה, מבוצעת בסיבוכיות זמן O(\log n).
סריקת העץ
לפעמים קיים צורך לעבור על כל הנתונים שנמצאים בעץ ולבצע פעולה, למשל עדכון בכל הנתונים, שמירה למבנה ליניארי (כמו קובץ) או חיפוש נתון שלא ידוע מה המפתח שלו. קיימות מספר דרכים לעבור על כל הנתונים, כאשר הכלל המנחה שלהם הוא שעבור כל צומת בעץ החל מהשורש צריך לבצע פעולה בנתון שלו ולסרוק גם את הצמתים הבנים. כדי לקבל את הנתונים לפי סדר יש לעבור על עץ החל מהשורש, בצורה רקורסיבית בשיטת סדר תּוֹכִי (in-order traversal). עבור הצומת הנוכחי המעבר מתבצע באופן הבא: סריקה כזו של העץ תעבור על כל הצמתים בעץ לפי סדר מהקטן לגדול, בזמן ריצה \Theta(n).
בית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג
בית הספר התיכון המקיף אורט ע"ש חיים גרינברג הוא תיכון שש-שנתי (ז'–י"ב) הנמצא בקריית טבעון ומשמש את תושבי המועצה והסביבה.
היסטוריה
בית הספר נוסד ב-1952 כתיכון משותף לקריית עמל וטבעון, ביוזמת ראש המועצה המקומית של קריית עמל, יהודה אורלי. מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל מוניו גיתאי-ויינרויב ממשרד ויינראוב–מנספלד בחיפה, ויהודית צוויק מונתה למנהלת בית הספר. ב-1965 נוסף אגף חדש לבית הספר ובו אולם התעמלות, מעבדות וחדרי לימוד. ב-1970 עם הרפורמה במערכת החינוך התווספה לבית הספר חטיבת ביניים וב-2000 עברה חטיבת הביניים למבנה חדש בפאתי קריית טבעון מצפון וצוות המורים פוצל בין שתי החטיבות. ב-2017 הוכר המוסד כבית ספר מצטיין.
פרשת פיטורי המורה אדם ורטה
בשנת 2014 לימד המורה למחשבת ישראל בבית הספר. תלמידה בבית הספר התלוננה לחבר הכנסת מיכאל בן ארי כי המורה ורטה טען בשיעור כי צה"ל הנו צבא לא מוסרי. בעקבות תלונתה זומן המורה לשימוע לפני פיטורין. לאחר השימוע הוחלט שלא לפטרו, אך בסוף השנה פוטר ורטה בטענה של קיצוצים בבית הספר. בעקבות המקרה משרד החינוך כינס ועדה לבחינת גבולות השיח הפוליטי בכיתה. הוועדה החליטה כי מורה יוכל לבטא את עמדותיו הפוליטית בכפוף למגבלות מסוימות.
כתובת בלעם
כתובת בלעם בן בְּעור היא כתובת עתיקה (המתוארכת ל־840–760 לפנה"ס) שנמצאה בתל דיר עלא שבירדן. יש המזהים אותו עם היישוב המקראי סוכות, מצפון-מזרח למפגש נחל יבוק עם נהר הירדן.
גילויה והרקע לכתיבתה
בשנת 1967 חשף צוות חפירות הולנדי מבנה של מקדש בתל דיר עלא שבירדן, כ־8 ק"מ מנהר הירדן, בקרבת נחל יבוק. על קירות המקדש נמצאו חרוטות על גבי סיד שטויח, כמה כתובות במצב השתמרות קשה ביותר. עד היום פיענוחן שרוי במחלוקת. למרות קשיי הפיענוח הצליחו החוקרים לפענח מספר שורות, והן זיכו את אסופּת הכתובות שנמצאו באתר בשם "כתובת בלעם".
החוקרים חלוקים באיזו שפה נכתבה הכתובת; חלקם טוענים כי היא נכתבה בענף של לשון כנענית עם ארמית וכי היא מספרת על החוזה בלעם בן בעור, על נבואותיו ועל קללותיו. אפשר לזהות בה קרבה לשונית לסיפור המקראי בפרשת בלק, ויש בה כדי לאשש את קיומו של הנביא המיתולוגי.
הכתובת משמשת מקור חשוב לחקר הבלשנות, המקרא והדתות. באמצעות פחמן-14 תוארכה הכתובת לטווח השנים 880–760 לפנה"ס, כלומר, לפני זמנם של נביאי ישראל, או לכל הפחות במקביל אליהם. לטענת ויפרט, גילוֹ של הקיר שעליו נמצאה הכתובת עשוי להיות צעיר בהרבה מגילה של המסורת שנכתבה עליו, והתגלית בתל דיר עלא עשויה לפתוח צוהר אל מסורת עתיקה ביותר, שמקדימה את הספרות המקראית המוכרת לנו כיום במאות שנים.
הכתובת
הכתובת ידועה בסימון KAI 312.
תוכנהּ
תמציתה של הכתובת היא נבואת פורענות וחורבן, במה שנראה כמשפט אחרית הימים. בכתובת מסופר על בלעם בן בעור, איש חוזה האלוהים ("איש חזה אלהן"). מסופר שם כי האלים פקדו אותו בלילה וסיפרו לו על פעולתו של בלע באחרית הימים. בתגובה צם בלעם ובכה בבוקר, וכאשר שאלו אותו בני עדתו למהות מעשיו, סיפר לשומעיו על החיזיון שראה.
בחזיונו של בלעם נתאחדו שדים על האלה שגר והורו לה לסגור ולתפור את השמים, דבר שגרם לחושך בעולם ולהשממתו. עופות השמים ידורו במקומות שהיו בהם בני אדם, ובני אדם יביאו מקוננות שיקוננו ויתאבלו על אשר נעשה, במקום לשתות יין. אף חירשים ישמעו מרחוק את מצוקת אלות הפִּריון שגר ועשתרת, לא יבואו אורחים ולא יתחתנו, הרימה תכה את הקבר בשל תאוות בני האדם, ואף תהיה כרית לראשו של המת; נשים רבות יאלצו לחלוק בגד אחד לכולן, והמוות יפקוד תינוקות צעירים "עולי רחם". בחלקה השני של הכתובת מסופר על מותו של בלעם ועל ירידתו שאולה ונמסר תיאור מפורט של הרפתקאותיו שם.
דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה)
דאגמאר, נסיכת דנמרק (Marie Sophie Frederikke Dagmar; 26 בנובמבר 1847 – 13 באוקטובר 1928), ידועה גם בשם מריה פיודורובנה, קיסרית רוסיה, הייתה בתו השנייה של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ואשתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה.
שנותיה הראשונות
הנסיכה מארי סופי פרדריקה דאגמאר, שנקראה על שם דודתה הגדולה מארי סופי פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל ומלכת דנמרק, נולדה בשנת 1847 בקופנהגן לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ואשתו לואיזה, נסיכת הסן-קאסל. אף על פי שהיא באה ממשפחת מלוכה ואבותיה כללו את המלכים ג'ורג' השני ופרדריק החמישי, משפחתה השתייכה לענף צעיר יחסית של בית אולדנבורג וחיה חיים נורמלים יחסית ללא עושר רב.
בשנת 1848, שנה לאחר היוולדה של הנסיכה דאגמאר, נפטר המלך הדני כריסטיאן השמיני, שהיה בן דודה של סבתה, ובנו היחיד, פרדריק השביעי, מלך דנמרק, עלה לשלטון. פרדריק, שעבר כבר שני נישואים כושלים ללא ילדים, נחשב לעקר, ואביה של דאגמאר, כריסטיאן, הפך למועמד העיקרי לתפקיד יורש העצר בשל העובדה שאשתו, לואיזה, הייתה אחייניתו של כריסטיאן השמיני.
בממלכה פרץ משבר ירושה, שכן מלך דנמרק מלך גם על מחוזות שלזוויג והולשטיין, בהם חוקי הירושה היו שונים. בהולשטיין היה קיים עדיין החוק הסאלי, שמנע ירושה דרך נשות המשפחה, אולם מניעה כזו לא הייתה בדנמרק. בעקבות המשבר מחוז הולשטיין, שהיה גרמני ברובו, הכריז על עצמאותו מדנמרק וקרא לעזרתה של פרוסיה. בשנת 1852 נפגשו נציגי המדינות האירופאיות הגדולות בלונדון על מנת לדון במשבר הירושה הדני. לבסוף הוחלט כי כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-סונדרבורג-גלוקסבורג יהפוך ליורשו של פרדריק בכל הממלכה. שאר הטוענים לכתר, שכללו את חמותו, גיסו ואשתו של כריסטיאן, ויתרו על תביעותיהם.
הנסיך כריסטיאן קיבל את התואר "נסיך דנמרק" והוא ומשפחתו עברו למעונם החדש, ארמון ברנסטורף. אף על פי שמעמדה של המשפחה עלה, לא הייתה עלייה בהכנסתם והם לא השתתפו בחיי החצר בקופנהגן, שכן הם סירבו להכיר באשתו השלישית של המלך פרדריק, לואיז רסמוסן, שהייתה פילגשו ולא באה ממשפחת אצולה.
כריסטיאן התשיעי היה ידוע בכינויו "חמיה של אירופה" בשל השידוכים המעולים שסידר לבנותיו, ורבים מחברי בתי המלוכה האירופאים כיום הם צאצאיו. אחיה הגדולים של דאגמאר, פרדריק וגאורג, הפכו למלכי דנמרק ויוון בהתאמה. אחותה הגדולה של דאגמאר, אלכסנדרה, נישאה לאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת והייתה אמו של המלך ג'ורג' החמישי. שתי האחיות היו מאוד קרובות אחת לשנייה, אולם דאגמאר לא נחשבה ליפה כמו אחותה. אחותה הצעירה תירה נישאה ליורש העצר לממלכת הנובר, ארנסט אוגוסט.
נישואים
הנסיכה דאגמאר התארסה בשנת 1864 ליורש העצר לכתר הרוסי, ניקולאי אלכסנדרוביץ'. הנסיך ניקולאי נחשב לנאה, עדין וחכם, אולם בריאותו הייתה רופפת והוא נפטר ב-22 באפריל 1865, מספר ימים לאחר הגעתה של דאגמאר לרוסיה. משאלתו האחרונה של ניקולאי הייתה שארוסתו תינשא לאחיו הצעיר, יורש העצר החדש אלכסנדר. דאגמאר, שנקשרה מאוד לרוסיה ולמשפחת המלוכה הרוסית, הסכימה לבקשתו של הצאר אלכסנדר השני וקיבלה את הצעת הנישואים של בנו הצעיר.
הזוג נישא ב-9 בנובמבר 1866 בארמון החורף בסנקט פטרבורג, לאחר שהנסיכה המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את שמה ותוארה הרוסיים החדשים, מריה פיודורובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. לאחר מסיבות החתונה הרבות הזוג התיישב בארמון אנצ'יקוב שם התגורר במהלך 15 השנים הבאות.
ילדים
למריה פיודורובנה ואלכסנדר השלישי נולדו שישה ילדים, מתוכם רק שתי בנותיהן שרדו את המהפכה הרוסית:
נסיכת הכתר וקיסרית
מריה פיודורובנה הייתה פופולרית מאוד בחצר המלוכה הרוסית. היא למדה את השפה הרוסית ואת התרבות הרוסית במהרה והקדישה את זמנה למשפחתה ולמוסדות צדקה. מכיוון שחמותה, מריה אלכסנדרובנה הייתה חולה היא הפכה לדמות הנשית החשובה ביותר בחצר. אף על פי שהנסיכה אהבה אירועים חברתיים ובעלה הצארביץ' היה אדם ביתי יותר, נישואיהם של נסיכי הכתר היו מוצלחים משום מזגם הנוח.
ב-13 במרץ 1881 הקיסר אלכסנדר השני נהרג מפצצה שהושלכה לעבר כרכרתו. הנסיך אלכסנדר הוכתר כצאר אלכסנדר השלישי ומריה פיודורובנה הוכתרה כקיסרית. הצאר החדש, שניסה למחוק את הישגיו הליברלים של אביו, לא היה קיסר פופולרי במיוחד אך העם אהב מאוד את רעייתו הקיסרית. בשל איומי התנקשות רבים כנגד אלכסנדר השלישי עברה המשפחה המלכותית להתגורר בארמון גצ'ינה, הממוקם כ-50 ק"מ מחוץ לסנקט פטרבורג. מריה, שכמו בעלה נשמרה כל הזמן על ידי שומרי ראש וחיילים, התגעגעה לחיי החברה הקלילים של סנקט פטרבורג אותם אהבה כל כך בתור נסיכת הכתר.
בשנת 1894 בריאותו של הצאר החלה להדרדר, ומריה החלה להקדיש את זמנה לחינוכו של יורש העצר ניקולאי לקראת עלייתו לשלטון. ניקולאי ביקש מזה זמן רב להנשא לבחירת לבו אלכסנדרה, נסיכת הסן, אותה הכיר מילדותו, אולם השידוך לא מצא חן בעיני מריה ואלכסנדר, שחשבו כי אליקס לא מתאימה לתפקיד הקיסרית. בנוסף לכך מריה פיודורובנה התנגדה לנישואי בנה לכלה גרמניה משום שכמו שאר משפחתה הדנית, היא הייתה מלאה ברגשות אנטי-גרמניים בשל הקרבות הרבים שנלחמו בין דנמרק לגרמניה במאה ה-19 על עתיד מחוזות שלזוויג והולשטיין. למרות זאת ניקולאי לא ויתר על אהובתו ולבסוף מריה ואלכסנדר הסכימו באי-רצון לנישואים.
אלמנותה
הצאר אלכסנדר השלישי נפטר ב-1 בנובמבר 1894 מדלקת כליות בגיל 49. הקיסרית מריה הייתה שבורת לב ולא היה ניתן לנחמה במשך זמן רב. מספר ימים לאחר מכן הגיעו לרוסיה אחותה של מריה, אלכסנדרה ובעלה אדוארד, נסיך ויילס. אדוארד עזר לתכנן את לווייתו של הצאר וכן את חתונתו של יורש העצר ניקולאי עם אחייניתו אליקס, שנערכה שבוע בלבד לאחר הלוייה.
הקיסרית האלמנה עברה להתגורר בארמון אניצ'קוב. היחסים בינה לבין הקיסרית החדשה, אלכסנדרה, היו רעועים: אלכסנדרה כעסה על קדימותה של מריה בחצר המלוכה לפי המסורת הרוסית ועל השפעתה הרבה על בעלה, בעוד שמריה חשבה כי אלכסנדרה הייתה השפעה רעה לניקולאי ולרוסיה כולה. מריה ניסתה לשכנע את בנה לסלק מחצר המלוכה את רספוטין, הנזיר שהשפיע רבות על הקיסרית ואף על הפוליטיקה הרוסית, אך ללא הצלחה. הקיסרית האלמנה הקדישה את זמנה למוסדות צדקה רבים ונהגה לבקר רבות את קרוביה בדנמרק, שם גם רכשה לעצמה וילה מחוץ לעיר קלאמפנבורג.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 מריה שהתה באנגליה אצל אחותה המלכה אך מיהרה לחזור לרוסיה דרך שוודיה ופינלנד. ב-15 במרץ 1917, לאחר מהפכת פברואר, ויתר ניקולאי השני על כס המלוכה. כאשר מריה שמעה זאת היא מיהרה לנסוע למוהילב כדי להיות עם בנה המודח. היא הייתה עם ניקולאי מספר ימים לאחר מכן כאשר מהפכנים הודיעו לו כי הוא ומשפחתו הולכים להיות עצורים בארמון צארסקויה סלו. ב-21 במרץ מריה אכלה ארוחת בוקר עם בנה ונפרדה ממנו לשלום בדמעות בעוד הוא מועלה על רכבת לסנקט פטרבורג.
גלות
מריה התגוררה במשך זמן מה בקייב, שם עבדה עם הצלב האדום, אולם כשהמצב נעשה מסוכן מדי בשבילה היא נסעה לחצי האי קרים יחד עם חברים אחרים של משפחת רומנוב, כולל בנותיה קסניה ואולגה. באוקטובר 1917 מריה ומשפחתה נעצרו על ידי בולשביקים והושמו במעצר ליד סבסטופול. במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את מריה ושאר חברי משפחת המלוכה. ביולי של אותה השנה הגיעו למריה הידיעות על רציחתו של בנה מיכאיל וכן על רציחתם של ניקולאי וכל משפחתו, אולם היא לא האמינה לכך וטענה כי זוהי רק שמועה.
בנובמבר 1918 גרמניה הפסידה במלחמה וכוחותיה עזבו את חצי האי קרים, אליו הגיע צי של מדינות ההסכמה. בעוד הכוחות הבולשביקים מתקרבים לחצי האי עלו מריה ומשפחתה על אוניית המלחמה הבריטית "מרלבורו" שהביאה אותם לחוף מבטחים במלטה ולאחר מכן ללונדון. לאחר זמן מה באנגליה מריה ובתה אולגה נסעו למולדתה דנמרק בעוד קסניה בחרה להתיישב בווינדזור. מלך אנגליה ג'ורג' החמישי ארגן את נסיעתה של מריה לביתה ליד קלאמפנבורג וכן העניק לה פנסיה שנתית של 10,000 ליש"ט. אף על פי שהקיסרית לשעבר הגיעה לדנמרק מרוששת כמעט, היא שמרה בקנאה על אוסף התכשיטים שלה שהוערך בכחצי מיליון ליש"ט, ממנו לא הסכימה למכור שום פרט. עבור הפליטים הרוסים הרבים שהתגוררו לאחר המהפכה בדנמרק, נשארה מריה פיודורובנה הקיסרית האמיתית, והם התייחסו אליה ביראת כבוד ובהערכה רבה.
מותה וקבורתה
מריה פיודורובנה מתה ב-13 באוקטובר 1928 בביתה בדנמרק. לאחר טקס לוייה אורתודוקסי בקופנהגן היא נקברה בקתדרלת רוסקילה, אתר הקבורה של מלכי דנמרק מאז המאה ה-15. בשנת 2005 מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ונשיא רוסיה דאז, ולדימיר פוטין הסכימו על העברת שרידיה של הקיסרית לשעבר לקבורה בסנקט פטרבורג, לפי בקשתה להקבר לצד בעלה האהוב. ארונה של מריה הוצא מקברו ב-23 בספטמבר 2006 בטקס מפואר, ונקבר שוב לצד קברו של הצאר אלכסנדר השלישי בקתדרלת פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג חמישה ימים לאחר מכן, 78 שנים לאחר מותה.
רפאל חיים משה בן נאים
הרב רפאל חיים משה בן נאים (מכונה הרחמ"ן; ז' בשבט ה'תר"ה, 15 בינואר 1845 - י"ג באב ה'תר"פ, 28 ביולי 1920) היה דיין, פוסק הלכה ומחבר ספרים. שימש כשד"ר בקהילות שונות. בהמשך כיהן כרבה של ג'יברטלר בשלהי המאה התשע עשרה ועד ראשית המאה העשרים.
קורות חייו
נולד בטיטואן לרבי ישעיה בן נאים. סמוך ללידתו עלו הוריו לארץ ישראל והשתכנו בחיפה. מחוסר מורים בעיר, וכן מחוסר אמצעים, נשלח לעבוד אצל חנווני במקום, ובמקביל אביו לימדו תורה זמן מה. לאחר מכן, בעת שביקר רבי דוד בן שמעון בחיפה, עמד על כישוריו של הנער, וביקש לשולחו ללמוד בטבריה, ואף מימן זאת מכספו. בשנת תרי"ח, עם הגיעו לגיל בר מצווה, החל ללמוד אצל רבי חיים שמואל הכהן קונורטי, שהיה רבו המובהק. בשנת תר"כ חלה במחלה קשה, ובעקבות זאת נוסף לו השם 'רפאל'. מספר ימים לאחר התייתם מאימו.
בשנת תרכ"א, בהיותו כבן 16, נשא את רחל בת הרב שמואל ישראל. לאחר נישואיהם התגוררו בטבריה.
בשנת ה'תרל"ד נשלח על ידי רבני טבריה כשד"ר לטורקיה, יוון ומצרים. לאחר ששאשתו נפטרה בשנת תרמ"ג, יצא שוב לשליחות לארצות המגרב: אלג'יריה, תוניסיה, ומרוקו. בשנת תרמ"ו הגיע לטיטואן עיר מולדתו. שם התחתן שנית עם בת דודו רבי משה בן נאים. בשנת ה'תר"ן הוצע לו לכהן כרבה של טבריה, אך סירב להצעה, ונענה במקומה להצעת הרבנות בגיברלטר.
בכ"א שבט ה'תרמ"ד שיכל את בנו שמואל בגיל 17. בן זה חיבר מספר חיבורים, רובם אבדו. כמו כן, שיכל בחייו את בנו ישעיה.
בסוף ימיו סבל ממחלה בעיניים. נפטר בי"ג אב ה'תר"פ, ונקבר בגיברלטר.
דרכו ההלכתית
בין פסקיו, מפורסמת התנגדותו לטחינת קמח למצות בריחיים המונעים על ידי קיטור. הרב רפאל חיים משה כתב על כך קונטרס 'קול טחנה - קול תחנה'. לאחר כשנתיים הוציא קונטרס נוסף בשם 'בשפל קול תחנה', כתגובה שנייה לתשובות המתירים שבראשם עמדו הרב חיים בלייח והרב אליהו בן גיגי. תשובות המתירים נאגדו על ידי הרב בן גיגי בקונטרס 'קול צעקת הרועים' (ירושלים תרע"ה).
כדרכם של חכמי מרוקו, התכתב עמהם בענייני הלכה ומשפט, בין הרבנים המכותבים, ניתן למנות את רבי רפאל אנקווה דיין בסלא (לימים רבה של מרוקו), רבי מרדכי בן ג'ו רבה של טנג'יר, רבי שמואל נהון רבה של טיטואן, רבי רפאל משה אלבאז רבה של צפרו, ועוד.
התנגדות לאנרגיה גרעינית
ההתנגדות לאנרגיה גרעינית נוגעת בעיקר לשימוש בביקוע גרעיני לצורך ייצור חשמל לשימושים אזרחיים.
המתנגדים לאנרגיה גרעינית טוענים כי מדובר במקור אנרגיה שהסכנה הפוטנציאלית שבו גבוהה, ומעלים ספקות בדבר היכולת של חידושים טכנולוגיים להפחית סכנות אלו. המבקרים טוענים כי כורים גרעיניים מועדים לתאונות, שכן לא מעט תאונות כאלו כבר אירעו בעבר, כמו גם מקור לזיהום רדיואקטיבי בשל תאונה או חבלה.
מאידך, התומכים באנרגיה גרעינית טוענים כי מדובר במקור להפקת אנרגיה בת קיימא אשר כמעט ואינו מזהם את הסביבה, עשוי לתרום להפחתת פליטות גזי החממה ומפחית את התלות בייבוא דלקים מחצביים ובראשם הנפט. כמו כן, המצדדים טוענים כי כורים גרעיניים המיוצרים בטכנולוגיות חדישות מפחיתים סכנות בשימוש באנרגיה כמו טיפול בפסולת רדיואקטיבית, וכי מספרן של התאונות הגרעיניות במדינות המפותחות נמוך באופן יחסי.
למעשה, אנרגיה גרעינית היא מבין השיטות הבטיחותיות ביותר ליצור חשמל, ועומדת על כ- 0.07 מתים לכל טרה-וואט-שעה (מספר דומה לזה של אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח), בהשוואה לנפט (18.43 מתים) ופחם (24.62 מתים).
השלכות סביבתיות
ניתן לחלק את הדיון בהשפעות הסביבתיות של אנרגיה גרעינית לשניים: זיהום ישיר (דוגמת פליטה של גזים רעילים וגזי חממה), פסולת גרעינית ופליטת מזהמים הקשורים למחזור החיים של תהליך הייצור.
מזהמים ישירים
מצדדי האנרגיה הגרעינית טוענים כי יתרונה העיקרי הוא כי תהליך ההפקה הישיר של אנרגיה כתוצאה מביקוע הגרעין אינו מלווה בפליטת מזהמים המאפיינים את השימוש בדלקים מחצביים (דוגמת תחמוצות חנקן, תחמוצות גופרית, חלקיקים וכספית) או בפליטת גזי חממה.
מחזור החיים של האורניום
למחזור החיים של הדלקים הדרושים להפקת אנרגיה גרעינית השפעות סביבתיות כבדות, בעיקר בכריית האורניום, הובלתו ואפסונו לאחר שהסתיים השימוש בו. עם זאת, ישנן חלופות כגון כורים אשר משתמשים בתוריום במקום באורניום.
מחזור החיים של הכור הגרעיני
כור גרעיני הוא מתקן מורכב, אשר מצריך שימוש בכמויות גדולות של משאבי טבע, בהן מתכות כבדות.
Hot Fuss
Hot Fuss הוא אלבום הבכורה של להקת האינדי-רוק האמריקאית "הקילרס". האלבום יצא לאור ב-7 ביוני 2004 בבריטניה, וב-15 ביוני 2004 בארצות הברית.
ספרות עם ישראל
המושג של ספרות עם ישראל נועד להחליף את תפיסת הספרות בלשון לאומית יחידה, בתפיסת ספרות לאומית רב-לשונית ורב-תרבותית. בכך ניתן מענה למורכבותה של הספרות היהודית, המאופיינת בריבוי לשוני ותרבותי, מצד אחד, ובתודעת עם היסטורית, דתית, חברתית ואישית אחידה, מצד שני. בגישה זו נבחנים בפרספקטיבה מאחדת יצירות סופרים ומסורות ספרותיות מתרבויות ומשפות שונות, וכן מפעלים אינדיבידואליים של סופרים שכתבו ביותר משפה יהודית אחת. המושג ספרות עם ישראל מתבסס על מחקרים של אותם מבקרי ספרות שרואים יצירות ספרות יהודית בלשונות שונות כמכלול אחד. דב סדן היה בין הראשונים שבהם.
Hot Fuss
רקע
האלבום הוקלט בין פברואר לנובמבר 2003 באולפני "Cornerstone" בברקלי קליפורניה עם מארק נדהם וג'ף זלצמן; ובלאס וגאס עם קורלין בירד. רבים מהשירים הוקלטו במקור כהדגמות, שהלהקה החליטה להשאיר באלבום.
"Hot Fuss" מושפע בעיקר מאמני גל חדש ופוסט-פאנק כגון ניו אורדר, הקיור, מוריסי, דוראן דוראן ו-The Cars, ומעוד אמנים כמו דייוויד בואי, U2, אואזיס, הסמאשינג פאמפקינס ולו ריד.
ספרות עם ישראל
גרעינה וחלקה הגדול של ספרות עם ישראל מהווה ספרות עברית – מכלול ספרות היהודים בשפה העברית מהמקרא ועד ימינו. מעמדה המרכזי של השפה העברית בספרות עם ישראל מתבסס על שני גורמים:
Hot Fuss
רקע
האלבום הוגדר כאחד מ-26 האלבומים הכי נמכרים של העשור בבריטניה, ובילה 173 שבועות בטבלת האלבומים בבריטניה, יותר מכל אלבום אחר.
ספרות עם ישראל
יחד עם זאת, במשך מאות שנים לא פסקה היצירה הספרותית היהודית בשפות אחרות באזורי-ישוב שונים: ספרות יידיש בשלוש תקופותיה (העתיקה, המשכילית והחסידית, והמודרנית) במזרח אירופה ובמרכזה; ספרות יהודית-ספרדית בספרד ובארצות בהן התיישבו מגורשי ספרד וצאצאיהם. רוב ספרות ההגות היהודית- ספרדית של היוצרים הבולטים ביהדות ספרד כגון הרמב"ם וספרו הפילוסופי מורה נבוכים, יהודה הלוי וספרו הפילוסופי הכוזרי, שלמה אבן גבירול וספרו הפילוסופי מקור חיים, רבנו בחיי אבן פקודה וספרו הפילוסופי חובת הלבבות ויוצרים נוספים נכתבה בערבית יהודית. שפה נוספת באמצעותה יצרו בספרות היהודית- ספרדית היא הלאדינו . היוצרים הבולטים והנודעים ביהדות ספרד לא יצרו בשפת הלאדינו. גם יהודי ארצות האסלאם לפני גירוש ספרד, קל וחומר לאחר הגעת המגורשים יצרו ספרות בערבית יהודית דוגמה בולטת לכך היא ספרו הפילוסופי של סעדיה גאון, אמונות ודעות.
Hot Fuss
רקע
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. ההערכה היא שמכר יותר מ-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, כולל יותר מ-3 מיליון עותקים בארצות הברית ויותר מ-2 מיליון עותקים בבריטניה, שם קיבל שש פעמים מעמד של אלבום פלטינה.
האלבום כולל את החלק השני והשלישי של 'טרילוגיית הרצח' של הקילרס, "Midnight Show" ו-"Jenny Was a Friend of Mine". החלק הראשון של הטרילוגיה, "Leave the Bourbon on the Shelf", נמצא באלבום האוסף של הלהקה, Sawdust.
סטניסלב נויהאוס
סטניסלב גרנריקוביץ' נויהאוס (ברוסית:  Станислав Генрихович Нейгауз 21 במרץ 1927 - 24 בינואר 1980) היה פסנתרן ומורה סובייטי.
ביוגרפיה
נויהאוס נולד במוסקבה, בנו השני של הפסנתרן היינריך נויהאוס, פרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של מוסקבה. הוא למד אצל אביו מ-1953 עד 1957 והיה אחד משלושת עוזריו של אביו (לצד לב נאומוב ויבגני מלינין). גם בנו של נויהאוס (הבן), סטניסלב בונין, היה לפסנתרן מפורסם. תחרות הפסנתר הבינלאומית סטניסלב נויהאוס נקראת על שמו. ראדו לופו ובריגיטה אנגרר (2012-1952) היו בין תלמידיו.
ארם חצ'טוריאן תיאר את נויהאוס כפסנתרן הטוב ביותר בקונסרבטוריון של מוסקבה, בעיתון"המוזיקאי הסובייטי".
סטניסלב נויהאוס מת בפרדלקינו, סמוך למוסקבה, ב-1980, בן 52.
וילם ואן מורבקה
וילם ואן מורבקה (בהולנדית: Willem van Moerbeke; בערך 1215 – 1286), מלומד פלמי שנודע בשל תרגומיו לכתבי אריסטו מיוונית ללטינית.
ביוגרפיה
הוא נולד כנראה במורבקה (כיום בפרובינציה פלנדריה המזרחית שבבלגיה). היה חבר המסדר הדומיניקני ושימש מטעמו בתפקידים שונים בניקיאה (כיום העיר איזניק שבטורקיה) ובתבאי בחבל בויאוטיה שביוון. ב-1260 פגש בחצר האפיפיור בוויטרבו (כיום במחוז לאציו שבאיטליה) את תומאס אקווינס, שביקש ממנו לתרגם את אריסטו ללטינית.
הסיבה לבקשה זו: תרגומים של אריסטו ללטינית היו קיימים בספרד בלבד ונעשו מערבית (ראו ג'רארדו דה קרמונה), והפירושים לכתבי אריסטו שנעשו בידי אבן סינא, בן המאה האחת עשרה, ובידי אבן רושד, בן המאה השתים עשרה, לא היו מקובלים על הכנסייה הקתולית.
ב-1260, כנראה בסיוע של מספר עוזרים, וילם ואן מורבקה החל לתרגם ישירות מן המקור היווני את כתבי אריסטו "היסטוריה של החיות", "פוליטיקה", ו"רטוריקה", והשלים או ערך מחדש תרגומים קודמים של "מטאפיזיקה", של "מטאורולוגיה" ושל "על הנפש". כמו כן תרגם מיוונית פירושים לכתביהם של אריסטו ושל אפלטון (מאוחר יותר השתמש תומאס אקווינס בתרגומים אלה כדי לכתוב את חיבורו "מכלול התאולוגיה").
וילם ואן מורבקה המשיך ותרגם גם את "יסודות התאולוגיה" של פרוקלוס (1268), חיבורים שונים במתמטיקה של ארכימדס (1269), "תסמינים רפואיים" של היפוקרטס, "על אודות המזון" של גאלנוס, וחיבורים בפיזיקה של הרון מאלכסנדריה.
ב-1274 השתתף בוועידת ליון השנייה של הכנסייה הקתולית. ב-1277 התמנה לבישוף הלטיני של העיר קורינתוס שביוון (משרה ששימש בה עד מותו), וב-1283 נשלח לפרוג'ה שבאיטליה על ידי האפיפיור מרינוס הרביעי.
הכפר היווני הקטן מרבקה שבין העיר ארגוס לבין חורבות מיקנה נושא את שמו של וילם ואן מורבקה.
התרגום של ארכימדס בכתב ידו של וילם ואן מורבקה נמצא כיום באוסף הספרים של קריית הוותיקן.
ארוטומניה
ארוטומניה (Erotomania) או תסמונת קלֶרַמבּוֹ (de Clérambault's syndrome) היא הפרעה דלוזיונלית שבה החולה מאמין שמישהו אחר מאוהב בו.
התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1921 על ידי הפסיכיאטר הצרפתי גטאן גטיאן דה קלרמבו, ומכאן שמה. האדם שלכאורה החולה מאוהב בו הוא בדרך כלל ממעמד חברתי גבוה או אדם בלתי מושג (כוכב קולנוע, פוליטיקאי מפורסם, ובתיאור המקרה הראשון - מלך אנגליה ג'ורג' החמישי).
החולה מאמין שהאחר מאוהב בו, והוא מרוצה ממצב עניינים זה. עוצמת הרגשות של החולה, כמו גם האמונה שהוא מושא אהבתו של האחר, אינה ניתנת לשינוי, וגם ביטויי דחייה מצד האחר יקבלו פירוש על ידי החולה שיצביע על כך שהאחר מאוהב בו. החולה מאמין שמושא אהבתו מתקשר איתו באמצעות קודים סודיים שרק הם יודעים את משמעותם, כמו פתיחת וילונות וסגירתם.
לא פעם נדרשת המשטרה להתערב כאשר החולה פולש שוב ושוב לחיי האחר. החולה נוטה להחפיץ את מושא האהבה; מתייחס אליו כאל חפץ שחייב להיות בחזקתו. הוא אינו מסוגל לראות במושא האהבה יצור אנוש עצמאי בעל רצונות משל עצמו.
החולה הארוטומני מתחיל בדרך כלל בגילויי חיבה עדינים ופשוטים, שהולכים ומקצינים, ולבסוף הופכים לגילויים של כעס, איבה, תסכול ואלימות. החולה מתעלם לחלוטין מחוסר העניין של מושא האהבה במערכת היחסים. כל תגובה מצד מושא האהבה מתפרשת מיד כאות, אישור וסימן לאהבה. בסופו של דבר מגיע החולה הארוטומני למצב פסיכוטי, שבו הוא מנותק לחלוטין מהמציאות.
מועצה אזורית הערבה התיכונה
מועצה אזורית הערבה התיכונה (או הערבה) היא מועצה אזורית במחוז הדרום, בעמק הערבה. בתחומי המועצה 8 יישובים, מתוכם 5 מושבים. ממוצע המרחקים בין יישובי המועצה הוא 18.3 ק"מ. במועצה ישנם חמישה מושבים (חצבה, עידן, עין יהב, פארן וצופר) ושלושה יישובים קהילתיים (ספיר, צוקים ועיר אובות). המרחק בין עידן, היישוב הצפוני ביותר ובין פארן, היישוב הדרומי ביותר, הוא 70 ק"מ.
במועצה שבעה חברים. מאז אפריל 2021 עומד בראשם מאיר צור. משרדי המועצה סמוכים למרכז ספיר. שטח השיפוט של המועצה הוא 1.5 מיליון דונם, מהם 800,000 דונם של שמורות טבע.
המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1976. למועצה האזורית הערבה התיכונה יש קשר עם יהדות אוסטרליה דרך שותפות ביחד של הסוכנות היהודית.
גאוגרפיה
הערבה התיכונה היא חלק מהשבר הסורי אפריקאי ורובו מתחת לפני הים. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 30 מ"מ. בקיץ הטמפרטורות עולות מעל 40 מעלות כל יום עם לחות נמוכה מאוד. האזור אינו מחובר לרשת המים הארצית. קיימים קידוחים מקומיים שמספקים את כל הצריכה.
גבולות המועצה
צפון: מועצה אזורית תמר
דרום: מועצה אזורית חבל אילות
מערב: מועצה אזורית רמת הנגב
כלכלה
תושבי האזור עוסקים בעיקר בחקלאות של ירקות ופרחים לייצוא וכן תיירות מדברית וכפרית. ישנם עובדי מועצה ועובדים במוסדות הציבוריים. 60% מיצוא הירקות הטריים מישראל מגיע מן הערבה התיכונה.
סדרת מחלקים
במתמטיקה, סדרות מחלקים הן סדרות מספרים, שהראשון שבהם הוא מספר טבעי כלשהו, הבא אחריו הוא סכום המחלקים של הקודם (כולל 1, לא כולל את המספר עצמו), השלישי הוא סכום מחלקי השני, וכך הלאה.
מועצה אזורית הערבה התיכונה
כלכלה
בשנת 2017 הורחב סל הגידולים החקלאיים בערבה התיכונה והחלו לגדל עצי אבוקדו לגידול ולמטרת מסחר.
סדרת מחלקים
נבחן לדוגמה את הסדרה עבור המספר 45:
מועצה אזורית הערבה התיכונה
כלכלה
תחום התיירות מהווה ענף כלכלי משמעותי וכיום באזור למעלה מ-350 חדרי אירוח לצד אטרקציות, מסעדות ושפע מסלולי טיול במדבר. דרך הבשמים הנבטית הוכרה בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
סדרת מחלקים
הסדרה מסתיימת ב-1, שאין לו מחלקים אמיתיים. אפשר לעצור את הסדרה במספר הראשוני הראשון שמגיעים אליו (בדוגמה לעיל: 3), משום שהצעד הבא יהיה ממילא ל-1.
דוגמה שונה היא, כאשר הסדרה מסתיימת לתוך "שרשרת" של מספרים חברותיים או מספרים ידידותיים או במספר משוכלל. במקרים כאלו ניתן לכאורה להמשיך את הסדרה עד אינסוף, אך אין לכך כל ערך כי אותם מספרים יחזרו על עצמם שוב ושוב. לכן נהוג לומר במקרים אלו, כי הסדרה מסתיימת בשרשרת של מספרים חברותיים או בזוג מספרים ידידותיים או במספר משוכלל.
הסדרה הקצרה הבאה מסתיימת במספר 6 שהוא מספר משוכלל:
עיקר העניין בסדרות מחלקים, מתרכז בשאלה הבאה: ראינו שסדרת מחלקים מקיימת אחת משתי אפשרויות. האחת, היא מסתיימת לתוך מספר ראשוני. השנייה, היא נקלעת לסיבוב בתוך שרשרת של מספרים חברותיים (כולל ידידותיים ומשוכללים). האם קיימות סדרות כאלו שבהן ככל שנוסיף מספרים לסדרה לא ניתקל במספרים ראשוניים וגם לא נגיע לתוך שרשראות מספרים חברותיים/ידידותיים/משוכללים?
המספרים הראשונים בסדרת המחלקים (האינסופית?) עבור 276:
עלם
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
VTB
VTB (ברוסית: ВТБ, בעבר: ונשטורגבנק) הוא בנק רוסי, השני בגודלו במשק הרוסי אחרי סברבנק. הבנק מדורג במקום ה-70 מבין אלף הבנקים הגדולים בעולם נכון לשנת 2008. הבנק נמצא ברובו בשליטה ממשלתית (60.9% מהמניות מצויים בידי ממשלת רוסיה באמצעות הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה) ושווי נכסיו מוערך בכ-119 מיליארד דולר. הבנק פועל באמצעות המגזרים הבאים: בנקאות השקעות בחברות, הלוואות ופיקדונות, בנקאות לעסקים, בנקאות בין-תאגידית, בנקאות קמעונאית וביטוח, מרכז תאגידי ועסקים אחרים, בניה ופיתוח ומגזרים אחרים.
היסטוריה
באוקטובר 2006 שונה שמו מוונשטורגבנק ל-VTB כחלק מהליך מיתוג מחדש. בשנת 2007 בוצעה הנפקה שהייתה בין הגדולות בעולם באותה שנה. החברה הציבורית נסחרת בבורסאות של לונדון ומוסקבה. כ-130 אלף משקיעים רוסיים רכשו את מניות הבנק. בשנת 2009 בוצע הנפקה נוספת ובעלות המדינה עלתה לכ-85% ממניות הבנק.
הבנק מממן את ליגת הכדורסל הליגה המאוחדת של VTB, דינמו מוסקבה ואת אצטדיון VTB ארנה (שימש תקופה מסוימת כספונסר של מועדון ספרטק סנקט פטרבורג).
ב-1 במרץ 2022, כחלק מהסנקציות נגד רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הבנק נותק ממערכת הסליקה SWIFT.
בית הכט
בית תרבות ואמנות ע"ש ראובן ואדית הכט (לשעבר "בית רוטשילד") הוא מבנה המשמש כמרכז תרבות ואמנות במרכז הכרמל שבעיר חיפה. הבית ממוקם בשדרות הנשיא 142, במתחם מרכז רפפורט, הכולל גם את אודיטוריום חיפה וסינמטק חיפה.
היסטוריה
הבניין נבנה בסגנון טמפלרי ב-1893 על ידי משפחת פרוס מגרמניה, בשכונת הטמפלרים כרמלהיים. הוא שימש תחילה כבית מלון שהיווה תוספת לבית המלון של פרוס במושבה הגרמנית בחיפה. ב-1904 נמכר הבניין לכומר מרטין שניידר, שהפך אותו לאכסניה למסיונרים. ב-1908 הוא נמכר למיסיונרית אנגליה מנצרת, פרנסיס ניוטון. ניוטון הסתכסכה עם שכניה היהודים, ולבסוף עזבה את הארץ ב-1938 והבריטים אסרו עליה לחזור בעקבות פרסום שכתבה נגד הציונות. ביולי 1920 התאכסן המלך פייסל לתקופה קצרה מאוד בבית, אחרי תבוסתו בקרב מייסלון. פייסל הגיע לשם עם עם תריסר עוזרים, 25 נשים, 175 שומרי ראש, שתי מכוניות, 25 סוסים ומטען במשקל 4 טונות.
ב-1948 נרכש הבית על ידי ג'יימס דה רוטשילד, והוא שיכן בו את משרדי חברת ההתיישבות היהודית שלו פיק"א. במהלך מלחמת העצמאות שוכנו בבית משפחות מקיבוץ אילון שפונו לחיפה במהלך הקרבות.
ב-1959 העבירה משפחת רוטשילד את הבית לרשות עיריית חיפה. מאז נודע הבית בשם "בית רוטשילד", ושימש כמרכז קהילתי לתושבי חיפה, בו הוצעו מגוון חוגי תרבות ואמנות. בשנות ה-60 הוספו לבניין אולם ודוכן קופות (ובכך נפגם, מעט, המבנה הטמפלרי). פרופ' יעקב מלכין היה המנהל הראשון של בית רוטשילד וסגנו היה מיכאל קשטן, המנהל השני היה שמעון גפן.
בשנות ה-90 עלה הצורך לשפץ את בית רוטשילד, ועיריית חיפה חיפשה מקורות מימון, לאחר שלא הוצע מימון ממשפחת רוטשילד. במקביל, הועבר לרשות העירייה "בית הכט" המקורי הממוקם ברחוב היובל 3 בשכונת הכרמל הצרפתי - ביתם של ראובן הכט ורעייתו אדית, שנפטרו בשנות ה-90. העירייה התקשתה לתחזק את הבית, והציעה לקרן הכט למכור את בית הכט לאדם פרטי, ובכספי המכירה לשפץ את בית רוטשילד במרכז הכרמל. בשנת 2001 החל פרויקט שיפוץ ושימור הבית, במימון קרן הכט, הקרן לחיפה ועיריית חיפה. ב-2002 נחנך הבניין, ובהסכמת משפחת רוטשילד, הוסב שמו ל"בית הכט", ע"ש ראובן ואדית הכט.
בשנת 2005 הוקם "תיאטרון הסטודיו" בקומה העליונה של הבית, ובו מתקיימות הצגות מוזמנות של יוצרים מכל הארץ, הצגות מקוריות של אמנים מקומיים שהקימו אותו, הצגות של תיאטרון הטכניון ועוד.
בעשור השני של המאה ה-21 משמש המבנה כמרכז תרבות ואמנות, ומתקיימים בו תערוכות, קונצרטים, הרצאות, חוגים וסדנאות.
מרתף 10
בתחילת שנות ה-70 יזם הרב ברנרד הוך, מנהלו של ארגון "בית הלל" ודיקן הסטודנטים באוניברסיטת חיפה, את הקמתו של מועדון סטודנטים בסגנון "בית תה" במרתף בית הכט.
המועדון (אם כי בשנת 2000 עבר לרחוב ירושלים בהדר עקב הפסקת התמיכה מצד בית הלל), הפך לאבן שואבת לסטודנטים, בייחוד בערבי שבת, בהם ניגן ד"ר אורי אייזנצוויג על הפסנתר גרסאות משלו לשירים מוכרים.
ליד המועדון, על המדשאה, פרחה בשנות ה-70 וה-80 קבוצת צעירים, אנשי שמאל ברובם, שהפכו את המקום למועדון ויכוחים, תוך התחמקות מתמדת מאנשי מפלג הסמים.
Taki Taki
השיר הגיע למקום הראשון בעשרות מצעדים, בהם המצעדים שבספרד, פרו, גואטמלה, בוליביה, וכולי.
נכון ליוני 2020, עומד השיר על מעל למיליארד השמעות בפלטפורמת הסטרימינג, ספוטיפיי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי די ג'יי סנייק, סלינה גומז, קארדי בי, אוזונה, ג'ורדן ת'ורפ, אווה בריגנול, ויסנטה סאבדרה וחואן ואסקז והופק על ידי די ג'יי סנייק. השיר הוא שיר לטיני, המשלב בתוכו את סגנון הרגאטון ואת סגנון המומבהטון.
בנוסף לכך, הפך השיר ללהיט בינלאומי ונמכר בכלמעלה מ-5.1 מיליון עותקים בסך הכול.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי קולין טילי והועלה לערוצו של די ג'יי סנייק ב-9 באוקטובר 2018. הקליפ זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר צבר 100 מיליון צפיות בשמונה ימים אחדים. הקליפ צולם במקום דמוי הר געש.
נכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליארד צפיות.
יהודה בן אליהו הדסי
החכם יהודה בן אליהו הדסי המכונה "האבל" בשל השתייכותו לאבלי ציון, היה פילוסוף, הוגה דעות, פרשן מקרא והיסטוריון יהודי קראי, אשר חי בקונסטנטינופול (כיום איסטנבול) במאה ה-12 לספה"נ. מקור כינויו "הדסי" הוא ככל הנראה בשל מקום מוצאו - העיר אדסה (Edessa).
ב-9 באוקטובר 1148 החל בכתיבת ספרו העיקרי שנקרא בשם "אשכֹל הכֹפר" או "ספר הפלס". שמו של הספר מובא בתחילת פרק כ"ד בספר: "שבתי וראה אני החוקק זה לשם ה' וקראתי שמו 'אשכול הכופר' וכינויו 'ספר הפלס': פלס ומאזני משפט לה'". ספר זה הוא ספר ביאור מצוות המהווה מעין אנציקלופדיה של האמונה. הספר מסודר לפי סדר עשרת הדיברות ולפי סדר האלף-בית וכתוב בסגנון של פרוזה חרוזה, כאשר החכם הדסי מבאר את המצוות באופן פילוסופי לפי סדר הנושאים. בספר זה הוא מביא מדברי החכמים הקראים שקדמו לו, והוא מהווה מקור מידע חשוב על תפיסותיהם.
יהודה הדסי התנגד באופן מובהק לגילויי עבודה זרה ביהדות זמנו. הוא תוקף את המאמינים בשדים וברוחות וכן את המאמינים באסטרולוגיה.
ספר נוסף שחיבר הוא ספר הדקדוק "תרין בתרין". ספר זה מבאר המשמעויות השונות של מילים דומות בתנ"ך והוא מהווה המשך לעבודתו של החכם אהרון בן אשר.
הדסי חיבר גם פיוטים שארבעה מהם מופיעים בסידור התפילות הקראי.
אחתה ואן דר מיין
אחתה ואן דר מיין (בהולנדית: Agatha van der Mijn; 13 במאי 1700 – 1776/1796) הייתה ציירת פרחים מהמאה ה-18. היא נולדה בצפון הולנד ופעלה בלונדון.
ביוגרפיה
אחתה ואן דר מיין הייתה אחותו הצעירה של הצייר הרמן ואן דר מיין, וכמו אחייניתה קורנליה היא למדה ממנו את אמנות ציור הפרחים. המשורר וילם ואן סוואננבורג (1678–1728) פרסם בשנת 1724 את ספר השירים "פרנאס" שכלל שיר לכבוד יום הולדתה ה־18, בשיר זה הוא מתוודה על אהבתו בת האלמוות כלפיה ומזכיר אותה כ"מכשפה מתוקה, אלה של פרחים מצוירים". שיר זה מעיד על כך שהיא הייתה ציירת פרחים פעילה לפני שנת 1718. ייתכן שהיא ליוותה את אחיה כאשר לקח את משפחתו ואת משפחת תלמידו יקובה מריה ואן ניקלן לדיסלדורפ במהלך השנים 1712–1713 כדי לעבוד אצל יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ. גם ציירת הפרחים רחל רויש, הייתה פעילה בדיסלדורפ בשנים 1712–1716, ויצירותיהן של אחתה ואן דר מיין, ניקלן ואחייניתה קורנליה ואן דר מיין, הן בעלות סגנון דומה. בשנת 1722 עבר הרמן ואן דר מיין ללונדון עם משפחתו ואחתה התלוותה אליהם. הרמן נפטר שנה לאחר מות בנו רוברט, אשר שקע בקרח במרילבון בעת החלקה על הקרח בשנת 1740.
בשנת 1808 אדוארד אדוארדס כתב את הדברים הבאים בקטע על אחיינה, בנו של הרמן, פרנק: "לצד פרנק, היו שני אמנים נוספים בעלי אותו שם, ר' וא' וונדרמיין, ושניהם קשורים למנוח. אחד מהם צייר בעבור חנויות, וישנן הרבה תמונות של גבר זקן לבוש במעיל רפוי וחבוש כובע, מחבק שק של כסף, ואלו צוירו על ידי אחד האמנים האלה. אשתו של אחד מהם השתייכה אף היא למקצוע: היא ציירה פירות ופרחים, והם הוצגו בחדרי בית האגודה ב-Strand, בשנים 1761 ו-1762.
ארץ אדוארד השביעי
ארץ אדוארד השביעי (באנגלית: King Edward VII Land) או חצי האי אדוארד השביעי הוא חצי אי גדול, מכוסה קרח, היוצר את הקצה הצפון-מערבי של ארץ מרי בירד באנטארקטיקה. חצי האי בולט אל תוך ים רוס בין מפרץ זולצברגר והפינה הצפון-מזרחית של מדף הקרח רוס, ומהווה חלק משטח חסות רוס. חצי האי אדוארד השביעי מתוחם במדף הקרח רוס מדרום-מערב, מפרץ אוקומה ממערב, וממזרח במפרץ זוצברגר וחוף זונדרס, כולם שוכנים בעיקר על ים רוס/האוקיינוס הדרומי באנטארקטיקה. הקצה הצפון-מערבי של חצי האי הוא כף קולבק. חצי האי אדוארד השביעי נמצא ב--77.66667°N, -155°W
החוף המערבי הוא חוף שירז. מצפון וממזרח נמצא מדף הקרח סווינברן.
חצי האי אדוארד השביעי התגלה ב-30 בינואר 1902 על ידי משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט, שכינה אותו ארץ אדוארד השביעי על שם המלך אדוארד השביעי. קו החוף נחקר עוד במסגרת משלחת נמרוד בהנהגת ארנסט שקלטון בשנים 1909-1908, והנחיתה הראשונה הייתה של המשלחת היפנית לאנטארקטיקה בהנהגת שיראז נובו בשנת 1912. שמו של חבל הארץ שונה ל"חצי האי אדוארד השביעי" אחרי שטבעו כחצי-אי נקבע במסע חקר שניהלה משלחת בירד לאנטארקטיקה (1935-1933) ומשלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית (1941-1939).
רוב חצי האי נמצא בשטח החסות רוס, שבחזקת ניו זילנד.
AC Petite
AC Petite היא מכונית מיקרו בתצורת תלת אופן, המוגדרת כמכונית קופה תוצרת יצרנית הרכב "AC Cars Group Ltd", הבריטית אשר יוצרה בין השנים 1953–1958.
11 במאי
11 במאי הוא היום ה-131 בשנה (132 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 234 ימים.
מיפוי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קרלוס
{{פירושונים|
שם משפחה:
ראו גם
}}
אוסילינקה (נהר)
נהר אוסילינקה (באנגלית: Osilinka River) הוא נהר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. הנהר ממוקם בהרים הפנימיים של קולומביה הבריטית מדרום לרכס אוסילינקה, וגובהו 777 מטרים מעל פני הים.
אזור גדות הנהר מיוער בעצי מחט, והאזור אינו מיישב.
אורכו של הנהר 80 ק"מ, שטח אגם הניקוז שלו 2,051 קמ"ר, וגובהו 777 מטרים מעל פני הים.
שמו של הנהר אומץ רשמית ב-31 במרץ 1917.
קשת (מקצוע)
קַשָת הוא חייל שנשקו העיקרי הוא הקֶשֶת. הקשתים חומשו בקשתות מסוגים שונים בהתאם לסוג הקשת שהיה נפוץ בארץ מוצאם. לעיתים, רוב הצבא הורכב מקשתים (דוגמת הצבא המונגולי) או שהקשתים היו אחת הזרועות החשובות בו (כמו בצבא האנגלי בימי הביניים).
בגלל השימוש בקשת, החייל היה יכול לשמור את אויבו במרחק ממנו ולכן רוב הקשתים לא היו מוגנים בשריון גוף. בדרך כלל גם לא השתמשו במגן אלא רק בצינה גדולה. לעיתים היו הקשתים חמושים גם בחרב כנשק לגיבוי והגנה עצמית.
הקשתים היו קיימים בצבאות אירופים עד המאה ה-18 ובמקומות נוספים אף עד המאה ה-19 ובתרבויות בעלות טכנולוגיה מפגרת משתמשים בקשתים עד היום.
פקודה (הוראה)
פקודה היא הוראה שניתנה בגוף היררכי כמו צבא או משטרה, על ידי אדם שהוסמך לכך, ושהפרתה כרוכה בדרך כלל בסנקציה.
גרשון קינגסלי
גרשון קינגסלי (באנגלית: Gershon Kingsley; 28 באוקטובר 1922 – 10 בדצמבר 2019) היה מלחין גרמני-אמריקאי יהודי. עיקר פרסומו הגיע בזכות הנעימה "פופקורן" שכתב, שזכתה לפופולריות עצומה.
פקודה (הוראה)
פקודות בצה"ל
בצבא, על כל חייל למלא פקודה של מפקד הגבוה ממנו בדרגתו, או של מי שהוסמך לתת לו פקודות מתוקף תפקידו.
גרשון קינגסלי
ביוגרפיה
קינגסלי נולד בשם גֶץ גוסטב קסינסקי, בבוכום בגרמניה, לאב יהודי ולאם קתולית (שהתגיירה), וגדל בברלין. היה חבר בתנועת נוער ציונית, ובשנת 1938, כשהוא בן 15, עלה לארץ ישראל בעקבות התחזקות הנאצים בשלטון, ימים ספורים לפני ליל הבדולח. גר בקיבוץ עין חרוד, לימד את עצמו נגינה בפסנתר, ואחר כך החל להופיע כנגן ג'אז בתל אביב וירושלים. שירת כגפיר במשטרה הבריטית בא"י ולמד בקונסרבטוריום למוזיקה בירושלים. בשנת 1946 עבר לארצות הברית.
פקודה (הוראה)
פקודות בצה"ל
חוק השיפוט הצבאי קובע עונש של 3 שנות מאסר לחייל שבמזיד לא קיים פקודה שניתנה לו מאת מפקד תוך מילוי תפקידו או שסירב לקיימה. העונש עולה ל-15 שנות מאסר, אם הדבר נעשה במהלך פעולה קרבית. חייל שלא קיים פקודה, מבלי שהוכח כי עשה זאת בכוונה, צפוי לעונש של שתי שנות מאסר, או 10 שנים אם אי הקיום היה במהלך פעולה קרבית. במקרים רבים, מסתפק צה"ל בהליך משמעתי, ואינו מגיש כתבי אישום.
גרשון קינגסלי
ביוגרפיה
בגיל 24 החל ללמוד בלוס אנג'לס בקונסרבטוריום למוזיקה לתואר ראשון במוזיקה, תוך שהוא משלים את לימודיו התיכוניים בערבים. בשנת 1955 עבר לניו יורק, שם החל לשמש כמפיק מוזיקלי בהצגה בברודוויי. בשנת 1958 היה מועמד לפרס טוני למפיק מוזיקלי בזכות מחזה מצליח אותו הפיק.
פקודה (הוראה)
פקודות בצה"ל
חריג לכלל המחייב חיילים למלא אחר פקודות מפקדיהם הוא אם ברור וגלוי שהפקודה שניתנה היא לא חוקית ("פקודה בלתי חוקית בעליל"). כפי שנקבע בפסק הדין העוסק בטבח בכפר קאסם, מדובר במקרים קיצוניים, של "הפרת חוק גלויה ומובהקת, אי חוקיות ודאית והכרחית המופיעה על פני הפקודה עצמה, אופי פלילי ברור של הפקודה או של המעשים שהפקודה מצווה לעשותם, אי חוקיות הדוקרת את העין ומקוממת את הלב, אם העין אינה עיוורת והלב אינו אטום או מושחת - זוהי מידת אי החוקיות הדרושה כדי לבטל את חובת הציות של חייל ולהטיל עליו את האחריות הפלילית למעשיו".
גרשון קינגסלי
ביוגרפיה
בשנת 1966 שיתף פעולה עם המלחין הצרפתי ז'אן ז'אק פרי ביצירת אלבום הפופ האלקטרוני החלוצי "The In Sound from Way Out".
פקודה (הוראה)
פקודות בצה"ל
במקרה שבו הפקודה אינה חוקית, אך אינן עומדות בתנאים אלה, על החייל לבצעה אף שאינה חוקית. בפני החייל עומדת האפשרות לפנות למפקדו של נותן ההוראה או להגיש קבילה לנציב קבילות חיילים.
במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר
חוק המשטרה ופקודת בתי הסוהר קובעים כי גם במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר, בהתאמה, אי מילוי הוראה או סירוב למלא הוראה מהווה עבירה משמעתית.
סרגוסטי
סרגוסטי הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודים-ספרדים שמקורו בעיר סרגוסה שבספרד.
גרשון קינגסלי
ביוגרפיה
בשנת 1969 הוציא אלבום "Music to Moog By" על טהרת השימוש בסינתיסייזר מוג, שזכה לביקורות נלהבות. קינגסלי הפך לאחד מהיוצרים המרכזיים המשלבים מוזיקה אלקטרונית ומוג והוציא עוד מספר אלבומים בנושא.
בשנת 1970 חיבר את המוזיקה לסרט התמהוני של דן וולמן.
בשנת 1972 הקליטה להקה בשם "Hot Butter", שהקליטה גרסאות כיסוי אינסטרומנטליות, את הקטע "Popcorn" מאלבומו משנת 1969, "Music to Moog By". השיר הפך ללהיט גדול ונעשו לו אין ספור גרסאות כיסוי. נעשה בו תכופות שימוש במשחקי מחשב, במיוחד מסוג ארקייד, תוכניות טלוויזיה וסרטים. שמועה עקשנית, שתאמה את חוסר הידיעה בקרב הציבור בנוגע למוזיקה אלקטרונית והקשר בין האמן למחשב, גורסת כי השיר נכתב בידי תוכנת מחשב ייעודית, עם זאת אין ויכוח כי השיר כולו הולחן על ידי קינגסלי.
בעקבות הצלחתו של הקטע "פופקורן" שב קינגסלי לגרמניה, שם פעל במינכן בעיקר בתור מלחין סרטים ופרסומות. הוא הלחין בין היתר מנגינות נושא להפקות של ערוץ הטלוויזיה הגרמני ZDF. החל מסוף שנות ה-90 ועד למותו, הוא התגורר בניו יורק.
שורשיו היהודיים של קינגסלי השפיעו על יצירתו המוזיקלית. לאחר שעבר לארצות הברית ניגן במספר בתי כנסת בקליפורניה וניו יורק, ואף שימש כמנהל המוזיקלי בכמה מהם. באותה תקופה שיתף פעולה עם המלחין היהודי הידוע מקס הלפמן. הוא כתב והלחין במהלך השנים יצירות רבות בנושאים יהודיים, שאחת מהבולטות בהן היא "Shabbat For Today", קבלת שבת בסגנון אופרת מוג-רוק.
קינגסלי נפטר ב-10 בדצמבר 2019 בגיל 97 בניו יורק.
סקפוגנתוס
סקפוגנתוס (שם מדעי: Scaphognathus; משמעות השם: "לסתות סירה"; עקב מבנה הלסת הרחב) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הרמפורינקוסיים שחי בתקופת היורה העליון של גרמניה. הוא היה קרוב משפחה של הרמפורינקוס שנמצא באותו אזור. בעבר הוא נחשב למין בסוג זה, אך הופרד. המאובנים נמצאו ב-1831 בתצורת אבן גיר זולנהופן (Solnhofener Kalkstein) בגרמניה, בהם נמצאו גם מאובני הארכאופטריקס.
מאפיינים
פטרוזאור זה היה בעלת מוטת כנפיים של 0.9 מטר והיה בעל מקור רחב בעל גידול מעל החרטום, כמו של קלאו. היו לו שיניים רבות חרוטיות בלסת העליונה בעוד הלסת התחתונה הייתה כמעט חסרת שיניים והיא גם נטתה מעל כלפי מטה. אולי מבנה זה עזר לו בדיג מעל פני המים. ככל הנראה השלדים שנמצאו היו של פרטים צעירים.
הוא חי בסוף היורה מעל הימים הקדומים וניזון מדגים ששלה מהמים.
בתרבות
יצור זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
טיי סימפקינס
טיי קיגן סימפקינס (באנגלית: Ty Keegan Simpkins; נולד ב-6 באוגוסט 2001) הוא שחקן אמריקאי.
חייו
סימפקינס נולד בניו יורק למוניק וסטיבן סימפקינס; הוא אחיה הקטן של השחקנית ראיין סימפקינס.
קריירה
הוא הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 3 שבועות, בסדרה "One Life to Live" ובסדרה "Guiding Light" בה שיחק בשנים 2001 - 2005 בתפקיד ג'וד קופר באואר. שיחק באחד מפרקי "חוק וסדר: כוונה פלילית" ב-2005 והמשיך להופיע בפרסומות ומודעות.
סרט הקולנוע הראשון בו השתתף היה "מלחמת העולמות" משנת 2005 בו שיחק ילד בן 3.
ב-2006 שיחק בסדרה "ילדים קטנים" את אהרון אדמסון.
ב-2008 שיחק בסרט "גאווה ותהילה" ביחד עם אחותו רייאן, כבניו של ג'ימי אגאן (קולין פארל), ובסרט "גני הלילה" בתור דילן ויטהד. באותה שנה הופיע בסרט "חלון פנורמי" יחד עם אחותו.
ב-2010 שיחק בסרט "שלושת הימים הבאים" מאת פאול האגיס בתור לוק ברנן.
בשנת 2011 שיחק בסרט האימה "הרוע שבפנים" בתור דמלטון למברט, תפקיד אליו שב ב-2013 בסרט "הרוע שבפנים 2".
ב-2015 שיחק ב"עולם היורה" את גריי מיטשל לצד ניק רובינסון (ששיחק את ז'אק מיטשל), כשני אחים המבקרים את דודתם קלייר (ברייס דאלאס הווארד) בפארק היורה. על תפקידו בסרט קיבל את פרס סאטורן על "ההופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר". באותה שנה שיחק במותחן "נעלם" בכיכובה של אוליביה ויילד.
ב-2016 שיחק בסרט "The Nice Guys" את בובי.
חנה גולדברג (ציירת)
חנה גולדברג (נולדה ב-1959) היא ציירת ישראלית, ומורה לציור במכללת אמונה לאמנות בירושלים.
ביוגרפיה
גולדברג היא מהאמניות הראשונות שנולדו בציבור הדתי, חיות ופועלות בתוכו. מתוך שיוך זה ניתן להבין חלק ניכר מעבודותיה.
גולדברג עוסקת בתחומים מגוונים אולם ניתן להתרשם ממספר תמות חוזרות. בתערוכה "אמהות" בגלריית בית הספר טיילור בפילדלפיה, ובתערוכה "שולחן ערוך" שהוצגה בבית מדרש אלול בירושלים, עוסקת גולדברג בקשייה של האשה הדתית המשועבדת לתחזוקת המשפחה.
בתערוכה שהוצגה בבית האמנים בירושלים ב-2002 נראו פורטרטים ענקיים (של האמנית עצמה) מכוסים בשקיות פלסטיק. הייתה זו זעקה ויזואלית על כיסוי הראש של האישה הדתית. התערוכה נקראה "תערוכה צנועה" בעקבות הביקורת החריפה שספגה גולדברג על תערוכה קודמת שהוגדרה "כלא צנועה" ( בעיקר על עבודה בשם "הסעודה האחרונה").
בתערוכה "ירושלים של מעלה" שהוצגה בגלריה דוויק בירושלים מתארת גולדברג את עליבותן של שכונות הקטמונים בירושלים כפי שבאה לידי ביטוי בגגות הבתים עטויי כבלי חשמל ואנטנות.
המשותף לתערוכות אלה, ולתערוכות שהוצגו בהמשך, הוא ניסיון חישוף של הסבטקסט החברתי והדתי. בעבודותיה מתמודדת גולדברג עם תוכן מודחק זה ומאפשרת את העלאתו לדיון.
דינמוחמד קונאייב
דינמוחמד קונאייב (בקזחית: Дінмұхаммед Ахметұлы Қонаев, ברוסית: Динмухаме́д Ахме́дович Куна́ев; 12 בינואר 1912 - 22 באוגוסט 1993) היה פוליטיקאי סובייטי, ובמשך יותר מ-20 שנים היה המנהיג של הקזחסטן הסובייטי.
חייו
קונאייב נולד באלמטי. לפי הביוגרפיה הרשמית הוא נולד למשפחה קזחית, אם כי קיימות עדויות שהוא נולד למשפחה טטרית ושינה את מוצאו במטרה לשפר את יכולתו להתקדם בקריירה המפלגתית. לאחר סיום בית הספר הוא עבד כסטטיסטיקאי. בתחילת שנות ה-30 נסע קונאייב למוסקבה, בה למד במכון למתכות וסיים את לימודיו בשנת 1936 עם תואר של מהנדס מכרות. קונאייב חזר לקזחסטן הסובייטי ועבד במפעלים שונים הקשורים עם ייצור מתכות.
בשנת 1942 מונה קונאייב לסגן ראש ממשלת הקזחסטן הסובייטי. במקביל לעבודה במפעלי התעשייה הכבדה, עסק קונאייב במדע, ובשנת 1948 סיים דוקטורט שעסק במחקר בתחום ארגון העבודה במכרות. בשנים 1952-1955 הוא היה נשיא האקדמיה למדעים של קזחסטן.
בשנת 1955 מונה קונאייב לראש ממשלת קזחסטן. בתקופה זו הוא הכיר את ליאוניד ברז'נייב שהגיע לקזחסטן ומונה לראש המפלגה הקומוניסטית ברפובליקה. הם התיידדו והיו חברים קרובים עד למותו של ברז'נייב. ב-19 בינואר 1960 קודם קונאייב לראש המפלגה ברפובליקה (התפקיד הבכיר ברפובליקה סובייטית). קונאייב כיהן בתפקיד כשנתיים וב-26 בדצמבר 1962 הועבר על ידי ניקיטה חרושצ'וב בחזרה לתפקיד ראש הממשלה. קיימת גרסה שהמעבר קשור לכך שחלק משטחי של הקזחסטן הסובייטית הועברו לרפובליקה הסובייטית השכנה - אוזבקיסטן, וקונאייב התנגד למהלך. עם הגעת ליאוניד ברז'נייב לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, חזר קונאייב להיות יו"ר המפלגה הקומוניסטית הקזחית. זמן קצר לאחר מכך השטחים שהועברו לפני שנתיים לאוזבקיסטן הוחזרו לשליטת קזחסטן. קונאייב כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1986. במקביל, רוב התקופה הוא היה חבר של פוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בתקופת שלטונו קידם קונאייב אנשים ממוצא קזחי לתפקידי מפתח רבים במנגנוני השלטון ובכלכלת הרפובליקה. קונאייב פעל רבות לפיתוח אלמטי שהייתה בירת הרפובליקה ועיר הולדתו.
במהלך כהונתו בראש הקזחסטן הסובייטי קונאייב קיבל 3 פעמים את עיטור גיבור העמל הסוציאליסטי (בשנים 1972, 1976 ו-1982).
ב-16 בדצמבר 1986 (בתקופת מיכאיל גורבצ'וב) הועבר קונאייב מתפקידו תוך האשמה בשחיתות שלטונית. במקומו מונה איש מנגנון מפלגתי ממוצא רוסי. כתוצאה מכך ברחבי הקזחסטן היו מהומות על רקע אתני. עד לעלייתו של נורסולטן נזרבייב לשלטון בקזחסטן, קונאייב היה תחת מעקב והיו מגבלות על תנועותיו.
בשנים האחרונות קונאייב היה גמלאי ולא חזר לפעילות פוליטית גם בקזחסטן העצמאית.
מספר רחובות בערי קזחסטן נקראו על שמו של קונאייב. בשנת 2012 נערכו בקזחסטן חגיגות נרחבות לציון 100 שנים להולדת קונאייב.
קליידוסקופ (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
קליידוסקופ (באנגלית: Kaleidoscope) היא סדרת דרמת-שודים אמריקאית שנוצרה על ידי אריק גרסיה עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
הסדרה עלתה לשירות ב-1 בינואר 2023, והיא כוללת שמונה פרקים שייחודם מתאפיין בכך שניתן לצפות בהם בכל סדר אפשרי.
פיתוח
ב-16 בספטמבר 2021, נמסר לראשונה כי "נטפליקס" הזמינה סדרה בת שמונה פרקים מהיוצר אריק גרסיה תחת השם הזמני "Jigsaw". עוד נמסר כי לצד גרסיה, שיופקד על כתיבתה והפקתה בפועל, על הפקת המיני-סדרה יופקדו בנוסף גם רידלי סקוט, דייוויד וו. צוקר, ג'ורדן שיהאן, פרד ברגר, בריאן קוואנו-ג'ונס, ג'סטין לוי וראסל פיין. בנוסף, נמסר כי על בימוי המיני-סדרה יופקדו אווררדו גאוט, מאירזי אלמאס ורוברט טאונסנד. מבנהו הייחודי של הסדרה מתאפיין במבנה עלילתי לא-ליניארי, כך שסדר הצפייה בפרקים נתון לבחירת הצופים, למעט פרקה האחרון של הסדרה.
ליהוק
לצד ההכרזה על הפקת הסדרה, נמסר על ליהוקם של ג'אנקרלו אספוזיטו, פאס וגה, רופוס סוול, טאטי גבריאל, פיטר מארק קנדל, רוזלין אלביי, ג'יי קורטני, ניושה נור וג'ורדן מנדוזה.
צילומים
צילומי הסדרה החלו באולפני נטפליקס בבושוויק שבברוקלין ב-1 בספטמבר 2021, והסתיימו ב-16 במרץ 2022. צילומים נוספים התקיימו גם ברובע הפיננסי של מנהטן.
הפצה
בנובמבר 2022, נמסר כי הסדרה תעלה לשירות ב-1 בינואר 2023.
אלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ
אלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ (בצ'כית: hraběnka Alžběta Dobřenská z Dobřenic; 7 בדצמבר 1875 - 11 ביוני 1951) הייתה אצילה בוהמית, ואשתו של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה.