cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט פיצרוי
מושל ניו זילנד
דרכו של פיצרוי לא צלחה. המשאבים שהיו ברשותו לא אפשרו לו לשלוט ולהשליט סדר. בתקופתו החלו קרבות ופיצרוי לא הצליח להביא לסיומם המהיר. פיצרוי הודח מתפקידו ב-1845.
חיזוי מזג אוויר
למרות ההדחה פיצרוי לא נכלם. הוא חזר לאנגליה ובספטמבר 1848 מונה למפקח של מספנות הצי בוולוויץ' (Woolwich) ובמרץ 1849 קיבל את תפקיד הפיקוד האחרון בחייו, פיקוד על הפריגאטה ארוגנט (Arrogant). ב-1851 הוא פרש עקב בריאותו ובחירתו לחברה המלכותית בתמיכתם של 13 חברים שביניהם דרווין.
הסערה האיומה ב-1859 שגרמה לטביעתה של הרויאל צ'ארטר נתנה לפיצרוי את ההשראה לשרטט מפות שיאפשרו לחזות את מזג האוויר. 15 תחנות הוקמו והן צוידו בטלגרף שהעביר דיווחי מזג אוויר שוטפים. התחזית החלה להתפרסם בעיתון The Times. בשנה שלאחר מכן (1860) הוקמו מערכות התרעה נגד סערות בנמלים החשובים. ב-1863 הוא פרסם את "ספר מזג האוויר" ("Weather Book") שהקדים את הדעות המדעיות של אותה התקופה.
ב-1863, פרש פיצרוי מתפקידו בדרגת סגן אדמירל.
סיום חייו
ב-1859, כאשר פורסם מוצא המינים שכתב צ'ארלס דרווין, פיצרוי חש נבגד ואשם על חלקו בהתפתחות התאוריה ה"כופרת". הוא התעמת מול דרווין בעניין זה.
פיצרוי סבל מדיכאון כרוני והתאבד ב-1865 בעזרת תער, כמעשה דודו.
הנצחת מורשתו
ההר פיץ רוי - נמצא בדרום יבשת דרום אמריקה בארגנטינה קרוב לגבול עם צ'ילה ליד כפר בשם אל צ'אלטן. נקרא על שמו בידי המדען והחוקר פרנצ'סקו מורנו. גובהו 3440 מ' והוא מהווה אטרקציה תיירותית.
נהר פיצרוי - נמצא בצפון מערב אוסטרליה. נקרא על שמו על ידי לואיט ג'ון לורט שהיה מפקדה של הביגל לאחר פיצרוי והיה תחת פיקודו של פיצרוי. כמו כן קיים עץ מחט דרום אמריקאי שקרוי על שמו.
ויליאם זבקה
ויליאם זבקה (באנגלית: William Zabka; נולד ב־20 באוקטובר 1965) הוא שחקן אמריקאי, אמן לחימה, במאי ומפיק, המפורסם בזכות תפקידיו בדרמות קראטה קיד, קראטה קיד 2 וקוברה קאי.
ביוגרפיה
זבקה נולד במדינת ניו יורק. הוא בנם של ננסי (היימרט) זבקה, מפיקה וסטנלי ויליאם זבקה, במאי, סופר ומלחין. יש לו אח ואחות. אביו היה עוזר במאי של תוכנית הלילה של ג'וני קרסון ועבד כמנהל הפקה במספר סרטי קולנוע.
במהלך שנות השמונים הופיע זבקה בסרטי הקומדיה Just One of the Guys וב"חזרה לנעורים" (1986). זבקה שיחק גם יחד בסדרת הטלוויזיה The Equalizer ברשת CBS. מאוחר יותר הוא ניסה להתרחק מתפקידי הדמות הבריונית. הוא הזכיר בראיון כיצד לפעמים הוטרד בציבור על ידי אנשים אקראיים בגלל הדמויות הנבזיות שהוא היה ידוע בהן.
במהלך שנות התשעים והאלפיים, שיחק בעיקר בסרטים עצמאיים בזמן שלמד להיות יוצר סרטים. בשנת 2003 כתב והפיק את הסרט הקצר Most שצולם במקום בצ'כיה ובפולין. Most (המכונה "הגשר") זכה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס (2003) וזכה בפרסים רבים בפסטיבלים קולנועיים נחשבים. בשנת 2004 הוא היה מועמד לפרס אוסקר.
בשנת 2007 ביים זבקה וכיכב בקליפ של להקת No More Kings. בקליפ מככב זבקה כקריקטורה של עצמו, חי בקרוואן במדבר ואובססיבי לתפקידו בסרט "קראטה קיד". הסרטון כולל תמונות של כמה מחברי השחקנים המקוריים של הסרט, ביניהם מרטין קוב וראלף מאצ'יו.
בשנת 2010 ביים זבקה מספר קליפי מוזיקה. באותה שנה הופיע בסרט הקומדיה מכונת זמן בג'קוזי.
בשנת 2013, השתתף זבקה יחד עם ראלף מאצ'יו בפרק בעונה ה-8 של הסיטקום "איך פגשתי את אמא", ואף השתתף בכמה פרקים בעונה ה-9 של הסיטקום.
ב־4 באוגוסט 2017 הוכרז כי זבקה ישחזר את תפקידו כג'וני לורנס בסדרת התחדשות של קראטה קיד בת עשרה פרקים בשם קוברה קאי ששודרה לראשונה בשנת 2018. זבקה מפיק שותף בהפקת הסדרה יחד עם ראלף מאצ'יו. הסדרה מתרחשת 34 שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, והיא סובבת סביב ג'וני לורנס המבוגר, המנסה לשקם את חייו על ידי פתיחה מחדש של הדוג'ו האלים של ג'ון קריס, מה ששם אותו על כוונתו של דניאל לארוסו שהפך בינתיים לאיש עסקים מצליח אך חסר דמות אב לאחר פטירתו של מר מיאגי.
קוריו
קורְיוּ (ביפנית: 古流; מילולית: הדרכים הישנות, האסכולות הישנות), או קוֹבוּדוֹ (ביפנית: 古武道; מילולית: שיטות הלחימה העתיקות), הם מונחים יפנים המשמשים לתיאור טכניקות לחימה יפניות מסורתיות שמקורן לפני ביטול מעמד הסמוראים עם רסטורציית מייג'י. המונח מוגדר למול הגנדאי בודו, אמנויות הלחימה המודרניות של יפן. הטכניקות כוללות שימוש בכלי נשק כגון חרבות, רובים קשתות ועוד, כמו גם טכניקות הקשורות ללחימה כמו שחייה ורכיבה על סוסים.
הבנק המרכזי של סוריה
הבנק המרכזי של סוריה (בערבית: مصرف سورية المركزي) ההוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של סוריה.
הבנק המרכזי של סוריה הוקם על פי חוק בשנת 1953, והחל לפעול ב-1 באוגוסט 1956. משרדי הבנק הראשיים שוכנים בדמשק, בירת סוריה, ולבנק 11 סניפים בערי הבירה של מחוזות המדינה.
Queen On Fire: Live at the Bowl
Queen on Fire: Live at the Bowl הוא אלבום הופעה כפול של להקת הרוק קווין. האלבום הוקלט בהופעה של הלהקה באולם הלאומי במילטון קינס בבריטניה, ב-5 ביוני 1982, כחלק ממסע ההופעות לקידום האלבום Hot Space.
האלבום הגיע בבריטניה למקום העשרים במצעדים, וה-DVD למקום הראשון במצעדי ה"DVDs". הן האלבום והן ה-DVD לא נכנסו למצעדים בארצות הברית.
סלבטורה סיריגו
סלבטורה סיריגו (באיטלקית: Salvatore Sirigu, נולד ב-12 בינואר 1987) הוא שוער כדורגל איטלקי שמשחק בקבוצת פיורנטינה.
קריירת מועדונים
סיריגו נולד בנואורו, סרדיניה, איטליה. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של ונציה. בגיל 18 הצטרף לפלרמו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בסוף במסגרת הגביע האיטלקי נגד סמפדוריה. ב-12 ביולי 2007 הושאל לקרמונזה על מנת שייצבור דקות משחק. בתחילת עונת הושאל לאנקונה. בקיץ חזר לפאלרמו. ב-27 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', מאז שיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה עד לסיום העונה. ב-21 באוקטובר 2009, האריך את חוזהו עד יוני.
ב-28 ביולי 2011, חתם סיריגו ל-4 שנים בפריז סן-ז'רמן תמורת 3.5 מיליון אירו. בעונתו הראשונה זכה עם המועדון במקום השני בליגה, והעפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות. בשתי העונות שלאחר מכן זכה עם הקבוצה באליפות. ב-27 בינואר 2013 סיריגו שבר את שיאו של ברנאר לאמה כאשר שמר על שער נקי 697 דקות רצופות, הגבוה ביותר בתולדות המועדון.
מאדאם דה סבלה
מאדאם דה סַבְּלֶֶה (1599 - 16 בינואר 1678), בשמה המלא מדלן דה סוּבְרֶה, המרקיזה מסַבְּלֶֶה (Madeleine de Souvré, marquise de Sablé) מחברת אמרות צרפתייה.
סלבטורה סיריגו
קריירת מועדונים
ב-11 באוגוסט 2022 חתם בנאפולי.
מאדאם דה סבלה
ביוגרפיה
היא נולדה בשם מדלן דה סוברה לאב שהיה איש החצר של אנרי השלישי, אנרי הרביעי ולואי השלושה עשר, מלכי צרפת, וקיבלה השכלה מעולה בחצר המלכות. ב-1614 נישאה למרקיז דה סבלה. החל בשנות השלושים של המאה ה-17 השתתפה בחוג הספרותי של מאדאם דה רמבוייה בפריז, שהיה ראשון מסוגו בצרפת. ב-1640, אחרי מות בעלה, הכירה בחוג הספרותי את מדליין דה סקודרי, שתיארה אותה בשם הבדוי "פרטני נסיכת סלמיס" בנובלה "ארטמן, או כורש הגדול", שהופיעה בהמשכים מ- 1649 עד 1653. באותן שנים התחולל בפריז מרד נגד בית המלוכה הצרפתי. רבים מאנשי החוג הספרותי של מאדאם דה רמבוייה נאסרו או נמלטו מן העיר, ומאדאם דה סבלה הקימה חוג ספרותי משלה, שבו השתתפו בין היתר מאדאם דה סבינייה, מאדאם דה לה פאייט, והחל מ-1659 גם פרנסואה דה לה רושפוקו. המשתתפים עשו זאת להרגל לשחק במשחק "האמרות". מישהו היה מעלה רעיון והמשתתפים דנו בו ונתחו אותו מכל צדדיו.
ביתה של מאדאם דה סבלה נמצא בסמוך לפור רויאל דה פריז, שהיה מנזר לנשים שצידדו בתורתו של התאולוג קורנליוס יאנסן. גם מאדאם דה סבלה ופרנסואה דה לה רושפוקו צידדו בתורה זו, שלפיה האדם מושחת מטבעו בגלל החטא הקדמון והחיים בעולם הזה הם הבל ושווא. הם כתבו אמרות בנושאי אופי האדם והמוסר החברתי, ועבדו במשותף על פיתוחן. מאדאם דה סבלה כתבה 81 אמרות, אך גם לקחה חלק נכבד בפיתוח אמרותיו של פרנסואה דה לה רושפוקו, שהתפרסמו ב-1665, זכו להצלחה רבה והופיעו בחמש הוצאות שבהן נוספו אמרות חדשות. מאדאם דה סבלה נפטרה במנזר פור רויאל דה פריז ב-1678, ובאותה שנה יצאו לאור אמרותיה.
סלבטורה סיריגו
קריירה בינלאומית
ב-21 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של איטליה נגד צרפת. ב-28 בפברואר 2010 זומן לסגל נבחרת איטליה לקראת משחק ידידות נגד באצטדיון לואי השני, מונקו, אך הוא לא שיחק. סיריגו אף נכלל בסגל המורחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 אך לא נכלל בסגל הסופי לקראת האליפות. ב-10 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 ל. סיריגו היה עם הנבחרת ביורו 2012, גביע הקונפדרציות 2013, מונדיאל 2014, ויורו 2016.
תארים
פאריז סן ז'רמן נאפולי
Who the Hell is Edgar?
"" (בעברית: "מי זה לכל הרוחות אדגר?") הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הזמרות האוסטריות טיה וסלינה. הוא יצא לאור ב-8 במרץ 2023, ונבחר לייצג את אוסטריה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
לפני האירוויזיון
ב-31 בינואר 2023 הודיעה ORF במהלך תוכנית הרדיו Ö3-Wecker כי טיה וסלינה נבחרו לייצג את המדינה באירוויזיון הקרוב עם שיר שכתבו בעצמן במחנה כתיבה ייעודי בצ'כיה.
ב-7 במרץ נחשפה כותרת השיר, "", מעין מחווה לסופר האמריקאי אדגר אלן פו.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. אוסטריה שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אוסטריה שובצה כמדינה ה-12, אחרי סן מרינו ולפני אלבניה. ב-11 במאי 2023 ביצע הצמד את "" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אוסטריה הופיעה ראשונה, לפני פורטוגל.
לאסינה סינאיוקו
לאסינה סינאיוקו (בצרפתית: Lassine Sinayoko; נולד ב-8 בדצמבר 1999 בבמקו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אוסר ובנבחרת מאלי.
קריירה בינלאומית
ב-16 באוגוסט 2021 זומן סינאיוקו לראשונה לסגל נבחרת מאלי. ב-6 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אוגנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
Vision of Love
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי, והראשון במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארי עצמה ובן מרגוליס והופק על ידי רט לורנס ונראדה מייקל וולדן. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר דאנס איטי וטמפו עם קולות רקע אותם עושה קארי בעצמה. השיר מתאר את הצפיות של קארי בין האהבה עליה היא חלמה ביחס למאהב הנוכחי שלה.
וידאו קליפ והופעה
הקליפ לשיר צולם באפריל 1990 ובו מראים את קארי בקתדרלה גדולה שם היא עושה מדיטציה ושרה ליד חלון גדול שהתמונות שלו מתחלפות.
השיר בוצע במספר טקסים ותוכניות טלוויזיה ביניהם תוכנית האירוח של אופרה וינפרי וטקס פרסי הגראמי. בנוסף במהלך השנים קארי נהגה לבצע את השיר כמעט בכל סיבוב הופעות ואף הכניסה אותו למספר אלבומים נוספים כמו אלבום ההופעות החיות שלה MTV Unplugged, אלבום אוסף להיטי מקום הראשון שלה Number 1's, אלבום אוסף הלהיטים שלה Greatest Hits, ואלבום אוסף הבלדות שלה, The Ballads.
ביקורת
השיר זכה לביקורות מתונות, בעוד ההפקה הייתה שייכת לשנות ה-80 המאוחרות השירה שלה לא הייתה שונה בהרבה מאמנים פופולרים אחרים באותה תקופה כמו פאולה עבדול ודבי גיבסון. אם כי השיר זכה לביקורות חיוביות רבות שכן הרבה מבקרי מוזיקה ציינו את יכולת ההשפעה של השיר.
לדוגמה, כתב ממגזין הניו יורקר ציין שלשיר יש השפעה רבה על הרבה זמרי הפופ והR&B ועל התוכנית "אמריקן איידול". גם מגזין רולינג סטון ציין את ההשפעה הרבה שיש לשיר על זמרי הפופ וה-R&B של שנות ה-90 לטוב ולרע. במשך השיר זכה לפופולריות ואהדה רבה בשל השימוש שלו במוזיקה עממית אשר היוותה השראה על אמנים רבים. זמרות מפורסמות כמו קלי קלרקסון, ביונסה, ריהאנה וכריסטינה אגילרה ציינו כי השיר השפיע עליהם מבחינה מוזיקלית ואף במשך שנים צוות מחקר גילה כי לשיר יש גם השפעה בריאותית בכך שהוא משפיע מבחינות פיזיולוגיות וביוכימיות על מתבגרים מדוכאים.
אלסטר (אונייה)
הספינה נבנתה ב"מספנות פלנסבורג", והושקה בשנת 1987. אורכה 83.5 מטרים ולה הדחק של 2,375 טון (3,200 טון במצב מלא). מהירותה המרבית 21 קשר, והטווח שלה הוא 5,000 מייל ימי. צוות האונייה כולל 36 ימאים ו-40 אנשי מודיעין.
ב-26 באוקטובר 2006, בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, הייתה האונייה מעורבת בתקרית עם חיל האוויר הישראלי. דובר צה"ל מסר כי מסוק המריא מהאונייה מול חופי ראש הנקרה, מבלי שהזדהה כמוסכם, ולכן הוזנקו לעברו שני מטוסי קרב. הדובר הכחיש ידיעות בתקשורת הגרמנית, לפיהן ירו המטוסים טילים לעבר האונייה, וכי המטוסים הטילו נורים בלבד.
פיג'ו 308
פיג'ו 308 (צרפתית: Peugeot 308) היא מכונית משפחתית המיוצרת על ידי חברת המכוניות הצרפתית פיג'ו החל מה-5 ביולי 2007 ונמכרת מאז ספטמבר 2007. פיג'ו 308 מיוצרת בערים סושו ומולהאוס בצרפת. במרץ 2011 עבר הדגם מתיחת פנים והוצג לאחר השינוי בתצוגת המכוניות בז'נבה.
זכייה בתואר מכונית השנה באירופה
במרץ 2014 זכתה פיג'ו 308 בתואר מכונית השנה באירופה בתערוכת הרכב בז'נבה. בנימוקים לזכייתה של פיג'ו 308, חבר השופטים ציין את המראה המסוגנן, השימוש בפלטפורמה המודולרית החדשה של הקונצרן - EMP2, ההפחתה במשקל המכונית, המרווח לנוסעים, יחידות ההנעה המגוונות עם שלל מנועי בנזין ודיזל בהספקים שבין 82 ל-180 כ"ס שמציגים בחלק מהדגמים נתוני זיהום אוויר נמוכים במיוחד וכן את תיבת ההילוכים האוטומטית החדשה. זוהי הזכייה הרביעית של פיג'ו לאחר שב-2002 הצליחה קודמתה לתפקיד, פיג'ו 307 להתייצב בצמרת, כשלפניה עשו זאת פיג'ו 504 ופיג'ו 405.
בטיחות
בהיבט הבטיחותי כוללת פיג'ו 308 מערכות בטיחות כגון: בקרת שיוט דינמית, בקרת סטייה מנתיב, בלימה אוטומטית במהירות עירונית, בקרת תאורה חכמה, אפשרות לביטול כרית אוויר לנוסע, ניטור שטחים מתים בשדה הראייה, בקרת יציבות משופרת ועוד. הדגם קיבל במדד של הארגון יורו NCAP ציון של 5 כוכבים.
מרדכי דיעי
הרב מרדכי דיעי (כ"ה בשבט ה'תשי"ג, פברואר 1953 – י"ד בסיון ה'תשפ"א, 24 במאי 2021) היה רבה של חצור הגלילית.
ביוגרפיה
מרדכי נולד לרב עזיזי דיעי רבה של חצור הגלילית, אשר עלה מתוניסיה שם היה מרבני ג'רבה. למד בבית ספר "חוני המעגל" בחצור הגלילית, בנעוריו למד בישיבת פורת יוסף אצל הרב יהודה צדקה והרב בן ציון אבא-שאול.
לאחר פטירת אביו בט"ו באדר תשנ"ט מונה לממלא מקומו ברבנות חצור הגלילית, והקים בה את מוסדות "שערי דעה" בהם ישיבה, כוללי אברכים בתי מדרש, ארגונים תורניים וארגוני חסד.
נפטר בי"ד בסיון ה'תשפ"א, מסרטן. הראשון לציון הרב יצחק יוסף השתתף בהלוויה, ונשא הספד.
בנו הרב עוזיאל דיעי מונה לממלא מקומו.
סאהר מיעארי
סאהר מיעארי (נולד ב-1974) הוא אמן פלסטיני ישראלי, העובד במדיה משולבת. הוא מגדיר את עצמו כ"אמן בנאי", וככזה, יצירתו מבוססת על חומרי בנייה ועל מושגים מעולם הבנייה. באופן זה הוא מעלה שאלות בנושא השייכות וההזדהות של הפרט עם המקום, ומבקר את המציאות הפוליטית במדינת ישראל.
ביוגרפיה
סאהר מיעארי נולד בכפר מכר, בו הוא חי ויוצר עד היום. הוא למד במכללת הגליל המערבי ולאחר מכן במדרשה לאמנות בבית ברל. בשנת 2018 סיים את לימודי התואר השני בבית הספר לאומנויות באוניברסיטת חיפה. מיעארי הוא חבר בקולקטיב האמנותי המפעיל את גלריה כברי – גלריה שיתופית יהודית-ערבית בגליל.
על עבודתו
מיעארי, שהיה פועל בניין לפני שהתחיל את לימודיו האקדמיים, מעלה סוגיות מקומיות דרך שימוש בקונסטרוקציות ובחומרי בנייה כגון בטון, עץ וברזל. הוא מוצא עניין בנושא "הבית הישראלי", המשקף לדעתו את המורכבות החברתית והפוליטית במדינה, ומבקש לעורר את הצופה להתבוננות מחודשת על המקום בו הוא נמצא. ברבות מעבודותיו של מיעארי, הוא עוסק במושגים 'בית', 'מקלט' ו'מרחב מוגן', ומייצר חסימה או שיבוש של שגרת החיים היומיומית, דרך אטימה של חללים, חיפוים, חסימת הפתחים שלהם, או מייצר חללים שלא ניתן להיכנס אליהם מלכתחילה.
בשנת 2018, במסגרת תערוכת הבוגרים של התואר השני בבית הספר לאומנויות באוניברסיטת חיפה, הציג מיעארי מיצב הבוחן את נוכחות המיגון בחיי היומיום בישראל, ואת הבניית תפיסת האיום עליה. המקלט שהוא מציג מנוטרל מתפקידו, נטול פונקציה ביטחונית, מייצג חולשה ומאבד את משמעותו.
גטו שאנגחאי
גטו שאנגחאי (בסינית: 上海隔都) היה, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה וכיבוש שטחים בסין בידי יפן, שטח בן כארבעה קמ"ר ברובע הונגקוֹאוּ (虹口区) של שאנגחאי, בו התגוררו כ-20,000 פליטים יהודים מארצות אירופה שנמלטו מן הנאצים. תושבי הגטו סבלו ממחסור וממצוקה, אך הצליחו להינצל מן השואה.
בעיית הפליטים היהודים במרכז אירופה בשנות השלושים
עד לסוף שנות ה-20 חיו רוב יהודי גרמניה חיי רווחה במדינתם. הם שירתו בצבא הגרמני ותרמו לעם הגרמני באמנות, במסחר, בתרבות ובמדע, הרבה מעבר למשקלם היחסי באוכלוסייה. לאחר עליית אדולף היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933 האנטישמיות הפכה למדיניות הרשמית של המדינה, והתקבלו חוקים כחוקי נירנברג שדחקו את היהודים מכל תחומי החיים. רבים ניסו להימלט מן המדינה, אך כפי שכתב חיים ויצמן ב-1936 - "העולם נראה כמחולק לשני חלקים. המקומות בהם לא יכולים יהודים לחיות, והמקומות אליהם אינם יכולים להיכנס". ועידת אוויאן הראתה כי בסוף שנות ה-30 היה זה בלתי אפשרי ליהודי שרצה להימלט מגרמניה הנאצית למצוא מדינה שתקבל אותו באופן חוקי. הבעיה החמירה אחרי ליל הבדולח וככל שהרחיבו הנאצים את תחומי שליטתם באירופה עם סיפוחה של אוסטריה, וכיבושה של צ'כוסלובקיה ולאחריה פולין. היהודים שהבינו את גודל הסכנות המאיימות עליהם באירופה חיפשו כל דרך להימלט ממנה והיו מוכנים להגיע לשאנגחאי הרחוקה, שעליה לא ידעו כמעט דבר, לפחות כאל מקלט זמני.
שאנגחאי אחרי 1937
בשנות ה-30 הייתה שאנגחאי מטרופולין של כארבעה או חמישה מיליון איש. העיר הייתה המרכז החשוב ביותר של הסחר הבינלאומי במזרח אסיה ושגשגה על אף אי היציבות הפוליטית ששררה בסין מאז שנות ה-1920. בשאנגחאי היו עסקים בינלאומיים רבים שהבטיחו את עושרה ואת מעמדה המיוחד למרות הפלישה היפאנית לסין ובעיקר תקרית שאנגחאי ב-1932 ו מלחמת סין - יפן השנייה שבהן הייתה מוקד לקרבות מרים, כל אלו הביאו לעיר מאות אלפי פליטים שהגדילו את הפער העמוק בין עושר ועוני.
מעמדה המיוחד של שאנגחאי הוסדר בשנת 1842 בחוזה נאנקינג שנחתם בין ממשלות בריטניה וסין לאחר מלחמת האופיום הראשונה והיה אחד מסדרת הסכמים בינלאומיים עליהם אולצה סין לחתום, שהסדירו מעמד מיוחד למעצמות זרות על אדמת סין. בעקבות הסכמים אלה העיר הייתה מחולקת לשלשה אזורים: הרובע הסיני שהיה לו מינהל עירוני משלו, הרובע הצרפתי (The French Concesssion) שנוהל על ידי הקונסול הכללי הצרפתי, והרובע הבינלאומי (The International Settlement) שנוהל על ידי המועצה העירונית של שאנגחאי. רובע הונגקיו, שחלק ממנו הפך ב-1943 ל"גטו", היה בתחומי הרובע הבינלאומי אך רוב תושביו היו סינים. עם גבור המעורבות היפנית בעיר התיישבו בו גם יפנים רבים ולאחר כיבוש שאנגחאי ב-1937 נוהל הרובע בעצם על ידי היפנים. רובע הונגקיו היה אזור עני במיוחד ונפגע קשה בהפצצות מהאוויר ב-1932 וגם ב-1937.
לפני הגעת הפליטים היו בעיר שתי קהילות יהודיות. קהילת יהודי בגדאד הקטנה והעשירה, שכללה משפחות כמשפחת כדורי ומשפחת ששון, ומנתה בין 500 ל-1000 נפש, וקהילה גדולה יותר של פליטים מרוסיה שרובם הגיעו לאחר המהפכה הרוסית, שמנתה בין 4500 ל־6000 איש.
שאנגחאי כעיר מקלט לפליטים היהודים
השלטון הנאצי עודד וכיוון הגירה כפויה של יהודים משטחי שלטונו מאז 1936 ועוד יותר לאחר האנשלוס. מכיוון שרוב המדינות סגרו את שעריהן בפני יהודים, בעיקר לאחר ועידת אוויאן ביולי 1938, הפכה שאנגחאי ליעד מרכזי לפליטים יהודיםהודות להסדר ההיתרים המיוחד שנוצר בה. מי שהיה בידו כרטיס הפלגה או אשרת כניסה כל שהיא יכול היה לקבל אישור ליציאה משטחי הרייך. שגרירויות וקונסוליות של ממשלת סין הלאומנית הנפיקו אשרות כניסה שהפליטים נדרשו להן כדי לרכוש כרטיסי הפלגה. הקונסול הכללי בקונסוליה הסינית בווינה, חה פנגשאן שהנפיק אשרות לפליטים רבים, בניגוד למדיניות הממונים עליו הוכר לימים כחסיד אומות העולם. אך פקידי הממשלה הסינים לא היו רשאים, בשל מעמדה המיוחד של שאנגחאי, למנוע את כניסתם של זרים לעיר, וכך לא הייתה סמכות לאיש, גם לא למועצה העירונית של שאנגחאי להנהיג ביקורת דרכונים. מכאן שחסרונה של מערכת בקרת דרכונים היא שאיפשרה לאלפי פליטים למצוא מקלט בעיר.
במהלך שנת 1941 הגיעה לעיר גם שלוחה מרכזית של ישיבת מיר. בעקבות השתדלותו ופעילותו של הרב זרח ורהפטיג, חילק הקונסול היפני בליטא, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, לתלמידי הישיבה אשרות כניסה ליפן. רבים מהתלמידים יצאו בזכותו מליטא ברכבת הטרנס-סיבירית, עם הרבנים חיים שמואלביץ ויחזקאל לוינשטיין, דרך סיביר. תחילה הגיעו לקובה שביפן ושהו שם כתשעה חדשים עד שהיפנים נוכחו לראות כי למרבית הפליטים וביניהם בני הישיבה אין סיכוי להמשיך למדינה אחרת, והם הגלו אותם לשאנגחאי הסינית, תחת כיבוש יפני. ביפן ובשנגחאי זכו הפליטים בהכנסת אורחים מצד הקהילות היהודיות הספרדיות האמידות שבמקום, ובשנגחאי אף העמידה להם הקהילה העיראקית כמחסה את בית הכנסת בית אהרן. לצד 300 או 400 רבני ותלמידי ישיבת מיר, הצטרפו אליהם גם מספר תלמידי ישיבה פליטים שהגיעו מישיבת חכמי לובלין, ישיבת טלז, ישיבת קלצק וישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה
כניסתה של יפן למערכה מול ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941 סימנה מפנה שלילי בגורלם של פליטי שאנגחאי. פליטים רבים שמצאו עבודה בחברות בריטיות ואמריקניות איבדו את מקום עבודתם בתוך שנה. הקשר עם מוסדות הרווחה בארצות הברית נותק. ארגון הג'וינט שמימן מזון ומגורים לאלפי פליטים נאלץ לצמצם את פעולותיו באופן דרסטי. היהודים הבגדאדים העשירים שסיפקו את שירותי הסעד הבסיסיים לפליטים, היו ברובם אזרחים בריטים, ונכלאו כאזרחי ארץ אויב. נציגת הג'וינט בשאנגחאי, לאורה מרגוליס, שקיבלה רשות מהשלטונות היפנים להמשיך ולהתרים כספים, פנתה אל מנהיגי הקהילה הרוסית בעיר שהיו חופשיים מהמגבלות שהוטלו על זרים שמדינותיהם היו במצב מלחמה עם יפן. אך המצב הלך והחמיר, ורבים מהפליטים הגיעו לסף רעב. כבר באמצע 1942 חויבו הפליטים לשאת תעודות תושב שהונפקו על ידי ה Juedische Gemeinde (ועד הקהילה היהודית של יוצאי גרמניה ומרכז אירופה) על פי דרישת השלטון היפני. בתעודות אלה הודפס פס צהוב ובו המלים "פליט גרמני" באנגלית וביפנית. תעודות של תושבים אחרים שאינם סינים סומנו בפס ירוק.
הקמת "האזור המוגבל"
ככל שהתקדמה המלחמה גברו הלחצים שהפעילו הנאצים על יפן ביחס ליהודים. הקונסוליה הגרמנית בשאנגחאי דרשה מהשלטונות היפנים בעיר לגרש את היהודים, בעיקר את הפליטים או להעביר אותם לאזור סגור, מאחר שהם אויבים של היטלר.
ב-18 בפברואר 1943 הוקם "אזור מיוחד המיועד לפליטים חסרי מדינה" וכל מי שהגיע לעיר לאחר 1937 צווה לעבור לגור בו בתוך שלושה חודשים. אף שהמקום לא נקרא בשם זה, היה זה בפועל גטו. באזור בן ארבעה קילומטרים רבועים שהוקף בגדר תיל, והיה במשטר של עוצר ובו סיירו חיילים יפנים, נדחסו כל אלפי הפליטים היהודים.
בשלב ראשון, הייתה חובה להעתיק את מקום המגורים לגטו. הגטו סומן במפות ולא הוקף בגדר. כדי לצאת מן הגטו בשעות הלילה היה צורך ברישיון מיוחד. תושבי הגטו חויבו לשאת על דש בגדיהם את סמל הגטו שהיה סיכת מתכת עגולה בצבע כחול, אך למעשה היו עונדים את סמל הגטו רק כשהיו יוצאים ברישיון מחוץ לגבולותיו. הכניסות והיציאות לגטו נשמרו על ידי משמר יפני חמוש או שומרים יהודים מ פאו-צ'יאה. הפאו-צ'יאה הייתה מעין משטרת עזר ששלטונות יפן הקימו בשנגחאי כבר בספטמבר 1942 כחלק מתוכנית להשתתפות האוכלוסייה בניהול העיר. כל הגברים מגיל 20 ועד 45 חויבו להשתתף בה למספר שעות שבועיות. הפאו-צ'יאה היהודית מנתה כ 3500 איש.
על פי ד"ר דייוויד קרנצלר - "כחצי מאוכלוסיית הפליטים שהתגברו על מכשולים רבים ומצאו אמצעי מחיה ומגורים ראויים מחוץ ל"אזור המיועד" הוכרחו להשאיר מחוץ לגטו את בתיהם ומקורות מחייתם, ולעקור בפעם השנייה לאזור צפוף, שבו חיו בתנאי מחסור 100,000 פליטים וסינים.
למרות שניתנו אישורים זמניים לעבוד מחוץ לגטו, אלו ניתנו בשרירות-לב, ולעיתים נלקחו לאחר שנה. אך העובדה שהאוכלוסייה הסינית המקורית עדיין גרה בתחומי הגטו פירושה היה כי היהודים לא בודדו. עם כל זאת תנאיהם החמירו, ההכרה הפסיכולוגית במציאות הגטו הייתה קשה, והרעב שרר בכל. בסוף דצמבר 1943 התאפשרה שוב קבלת חבילות סיוע מארצות הברית בעקבות החלטה של משרד החוץ ומשרד האוצר בארצות הברית. החלטה זו שיפרה את מצב יהודי הגטו, ואיפשרה את הישרדותם.
ב-1944 החלו הפצצות אוויריות על שאנגחאי. הגרועה ביותר אירעה ביולי 1945, כאשר בהפצצה על תחנת רדיו יפנית ברובע הונגקיו נהרגו 31 מהפליטים, וחמש מאות נפצעו. רבים נותרו ללא קורת גג.
חלק מן היהודים בגטו השתתפו בתנועת מחתרת שמטרתה להשיג מידע ולהשתתף בפעולות חבלה במתקנים יפניים, וכן לסייע לטייסים אמריקנים שהופלו להימלט לטריטוריה סינית.
לאחר השחרור
הגטו שוחרר רשמית ב-3 בספטמבר 1945, שכן נדרש זמן מה לצבאו של צ'יאנג קאי שק להגיע לעיר, והיה חשוב כי הוא שיקבל את כניעתה. רבים מן היהודים היגרו לארצות הברית מיד לאחר השחרור. רבים אחרים עלו למדינת ישראל עם הקמתה. עם נפילת משטרו של צ'יאנג קאי שק, והשתלטות הקומוניסטים בשנת 1949 נותרו יהודים מעטים בגטו. בשנת 1957 עדיין חיו בשאנגחאי 100 מן הפליטים.
בשנת 2001 העניקה ממשלת ישראל את תואר חסיד אומות העולם לצ'יאונה סוגיהארה ולחה פנגשאן.
בשנת 2002 יצא אל האקרנים בארצות הברית סרט תיעודי בשם "גטו שאנגחאי" מאת הבמאים דנה ינקלוביץ' מן ואמיר מן, שלווה בקריינותו של השחקן הנודע מרטין לנדאו.
לותאר צגרוסק
לותאר צגרוסק (בגרמנית: Lothar Zagrosek, נולד ב-13 בנובמבר 1942) הוא מנצח גרמני.
ביוגרפיה
צגרוסק למד בשנים 1962 עד 1967 ניצוח אצל הנס סווארובסקי, אישטוון קרטס, ברונו מאדרנה והרברט פון קאראיין. בין 1990 ל-1992 ניצח בקביעות באופרה של לייפציג. משנת 1997 עד 2006 היה המנצח הראשי בבית האופרה וירטמברג בשטוטגרט. בין השנים 2006 - 2011 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
בין הקלטותיו המסחריות של צגרוסק כמה תקליטים בסדרת "אנטארטטה מוזיק", בהם ביצירות הבאות:
צגרוסק הקליט את מחזור האופרות טבעת הניבלונגים של ריכרד וגנר עם האופרה של שטוטגרט. נוסף לכך, הקליט מוזיקה בת ימינו, כולל יצירות מאת מיכאל טורקה.
זהות כפולה (ספר מתח)
זהות כפולה (באנגלית: The Bourne Identity) הוא הספר הראשון בסדרת ספרים אודות הסוכן החשאי והמתנקש ג'ייסון בורן מאת הסופר רוברט לדלום. עלילת הספר עוסקת במלחמה הקרה במאבק הבין גושי ובמצוד אחר הטרוריסט קרלוס.
עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת בעת לילה סוער בים התיכון, קבוצה של דייגים מוצאת גופה של גבר שצף בים. כאשר הביאו אותו אל הספינה, הגבר מתעורר, וסובל מאמנזיה ופגיעת ראש קשה. הדייגים לקחו אותו לרופא מקומי. הרופא שמטפל בו מוצא מסר טמון בניתוח במפרק הירך שלו שנותן את הפרטים של חשבון בנק בציריך. האדם יוצא מהכפר באותה סירת דיג והולך לבקר את הבנק בתקווה למצוא את זהותו. בציריך, הוא לומד את שמו - ג'ייסון בורן, וכי הוא עבד עבור חברת "טרדסטון". הוא גם מגלה שיש לו 5,000,000 דולרים בחשבון הבנק שלו.
עם עזיבתו את הבנק נקלע בורן למארב והותקף בידי שלושה גברים. הוא נמלט על נפשו תוך שהוא חוטף בת ערובה, כלכלנית קנדית בשם מארי סנט ז'אק. לאחר שהוא מציל את חייה מחליטה סנט ז'אק לסייע לבורן במאמציו לגלות את זהותו. הם מגיעים לפריז ומגלים כי העומד בראש הרודפים את בורן הוא לא אחר מאשר קרלוס "התן". קרלוס נחשב למחבל המסוכן ביותר של זמנו. בפריז פוגש בורן אדם אשר מזהה אותו, וממנו הוא למד כי שירתו יחד ביחידה בשם "מדוזה" וששם הקוד שלו היה דלתא.
בהמשך מתברר כי שמו האמיתי של בורן הוא דייוויד וואב ובעברו שירת כדיפלומט במשרד החוץ האמריקני והיה מוצב באסיה בתקופת מלחמת וייטנאם. אשתו התאילנדית ושני ילדיהם נהרגו מפגיעת פצצה שהטיל מטוס לא מזוהה. מונע על ידי זעם התנדב וואב והתגייס ליחידת כוחות מיוחדים של האגף לפעולות מיוחדות ששם הצופן שלה "מדוזה". וואב עבר ההכשרה כלוחם קומנדו וביצע משימות מיוחדות בעומק האויב. במהלך המלחמה נודע תחת שם הקוד "דלתא", והפך ידוע לשמצה בטקטיקות הגרילה ומשימות ההתאבדות אותן הוביל.
באחת המשימות פיקד וואב כוח לוחמים מן היחידה שהוצנח בעורף קווי האויב במטרה לחלץ קצין מודיעין שנפל בשבי צבא צפון וייטנאם. הכוח נקלע למארב והיה מרותק לעמדותיו תחת אש עזה. במהלך המשימה חשף וואב שאחד מאנשיו היה סוכן כפול והוציא אותו להורג במקום. האיש היה פושע מאוסטרליה בשם ג'ייסון בורן.
לאחר המלחמה, וואב הפך להיות מורה בקולג' בניו המפשייר עד שגויס בשנית לסוכנות הביון המרכזית והוצב בפרויקט "טרדסטון". המטרה הייתה ליצור מתנקש מתחרה לקרלוס ובכך לגרום לו לצאת ממחבואו ולהרוג אותו. וואב לקח את שמו של בורן והפך לרוצח "קין", שלקח אחריות על הרג של אנשים אחרים כדרך לאתגר את קרלוס.
עיבודים לקולנוע
"זהות כפולה" עובד לסרט טלוויזיה ב-1988 בכיכובו של ריצ'רד צ'מברלין. "זהות כפולה" עובד גם לסרט קולנוע מצליח משנת 2002. את הסרט ביים דאג ליימן ומככבים בו מאט דיימון כג'ייסון בורן, פרנקה פוטנטה, קלייב אוון ואדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה בתפקידים הראשיים.
ג'ים סינקלייר
ג'ים סינקלייר (באנגלית: Jim Sinclair) הוא פעיל זכויות אוטיסטי, שיחד עם קתי ליסנר גראנט ודונה ויליאמס הקים את רשת האוטיסטים הבינלאומית בשנת 1992. בגלל שהיה היחיד מבין השלושה שהיה מחובר לאינטרנט באותה התקופה, הוא הפך להיות הרכז של רשת האוטיסטים הבינלאומית. סינקלייר ממשיך לרכז את הרשת גם כיום.
סינקלייר, אוטיסט שהתחיל לדבר רק כשהיה בן 12, פרסם בשנת 1993 את המאמר הנודע "אל תתאבלו עלינו" ובכך הפך לאחד האבות המייסדים של התרבות האוטיסטית. הוא מוזכר גם בספרה של דונה ויליאמס "מישהי במקום כלשהו", המספר גם על הקמת רשת האוטיסטים הבינלאומית.
עד אמצע שנות ה-90 של המאה העשרים, כנסים בנושא אוטיזם כמעט אף פעם לא כללו מרצים אוטיסטים; סינקלייר, שהיה אחד האוטיסטים הראשונים שהרצו בכנסים, מרבה להרצות בצפון אמריקה ובאירופה, והירצה גם בישראל. הוא מביא לידיעת הציבור את השקפותיהם של אנשי הקשת האוטיסטית.
סינקלייר מעיד שגידלו אותו כילדה, אבל לדבריו הוא בעל גוף אינטרסקסואלי.
בכוננות מתמדת
בכוננות מתמדת (באנגלית: The Last Boy Scout – "הצופה האחרון") הוא סרט אמריקאי משנת 1991 בבימויו של טוני סקוט, בכיכובם של ברוס ויליס ודיימן וייאנז. הסרט הוא סרט פעולה על חוקר פרטי שהיה בעברו איש השירות החשאי, ושחקן פוטבול לשעבר, שמסתבכים בעולם הימורי הפוטבול האמריקאי.
הסרט ביסס את מעמדו של ברוס ויליס ככוכב סרטי פעולה אחרי הצלחתו בסרט "מת לחיות". הוא נכתב על ידי כותב הסרט "נשק קטלני" שיין בלאק.
הסרט היה חלק ממתקפה תקשורתית ארוכה על ליגת הפוטבול המקצוענית האמריקאית (NFL), בעיקר על רקע טענות לשימוש נרחב שנעשה בה בסמים שונים.
שיר הפתיחה של הסרט בוצע על ידי ביל מדלי.
עלילה
במהלך הפסקת המחצית במשחק פוטבול, שחקן הפוטבול של קבוצת הלוס אנג'לס סטאליונס בילי קול (בילי בלנקס), מקבל שיחת טלפון מאדם מסתורי העונה לשם מיילו (טיילור נגרון), המזהיר אותו שאם לא יביא לניצחון במשחק הוא יירצח. קול לוקח מנה של הסם PCP, ובהשפעתו, במהלך המשחק, הוא שולף אקדח ויורה למוות בשלושה שחקנים יריבים בעודו רץ לקו הסופי, ואז כורע ברך ומתאבד בירייה. בינתיים, החוקר הפרטי ג'ו האלנבק (ברוס ויליס), לשעבר סוכן השירות החשאי שנחשב בעברו לגיבור לאומי לאחר שמנע בגופו ניסיון התנקשות בנשיא, מגלה שאשתו שרה (צ'לסי פילד) מנהלת רומן עם חברו הטוב ביותר ושותפו לעסקים מייק מת'יוז (ברוס מק'גיל). מייק נותן לג'ו משימה להיות שומר הראש של חשפנית בשם קורי (האלי ברי), ומיד לאחר מכן נהרג מול עיניו של ג'ו על ידי פצצה שהונחה במכוניתו.
במהלך עבודתו כשומר הראש של קורי, הוא נפגש עם בן זוגה, שחקן הפוטבול מקבוצת האל איי סטאליונס ג'ימי דיקס (דיימן וייאנז), שהושעה מהליגה בגלל האשמות בדבר הימורים וחשד לשימוש בסמים. לאחר ויכוח בין השניים, ג'ימי המרוגז מוריד את קורי מהבמה. ג'ו מחכה לשניים מחוץ למועדון, אבל קבוצה של רוצחים שכירים תוקפת ומנטרלת אותו. ג'ימי וקורי יוצאים מהמועדון בשתי מכוניות נפרדות בזמן שג'ו מוחזק כבן ערובה על ידי אחד מהרוצחים, אבל מצליח להתגבר עליו ולברוח. כאשר קורי נרצחת בכביש על ידי שאר הרוצחים השכירים, ג'ו מגיע בזמן כדי להציל את ג'ימי.
ג'ו מגלה לג'ימי שבהיותו איש השירות החשאי הוא היה עד לאונס שביינרד ביצע באישה בחדר בבית מלון, תקף אותו על מנת להפסיק את האונס וסירב לטייח את המקרה, וביינרד הביא לפיטוריו. ג'ימי מספר לו שהוא היה נשוי בעבר, אבל אשתו נהרגה בתאונת דרכים כשהייתה בהריון. בביתו של ג'ו, ג'ימי פוגש את בתו המנוכרת בת ה-13 דריאן (דניאל האריס). כשג'ו תופס את ג'ימי צורך משכי כאבים לא חוקיים בחדר השירותים שלו, הוא מעיף את ג'ימי מהבית. לפני שג'ימי עוזב, דריאן מבקשת ממנו לחתום על קלף פוטבול ומספרת לו שג'ו היה מעריץ שלו, ולאחר שהוא הודח מהליגה הוא הפסיק לחלוטין לצפות במשחקי פוטבול. הוא חותם לה על הכרטיס "לבתו של הצופה האחרון" ועוזב את הבית.
בלשי המשטרה בנג'מין בסאלו (ג'ו סנטוס) ומיק מק'קאסקי (קלארנס פלדר) לומדים על הרומן בין שרה למייק, ולכן מניחים שג'ו רצח את מייק. מק'קאסקי מגיע לביתו של ג'ו על מנת לעצור אותו, אבל מיילו, יד ימינו של מרקון, מקדים אותו, משתלט בעזרת אנשיו על ג'ו, וכשמק'קאסקי מגיע הוא יורה בו למוות באמצעות אקדחו של ג'ו. ג'ו נלקח לביתו של מרקון ושם מרקון מסביר לו שהוא שיחד סנאטורים על מנת להפוך את ההימורים בספורט לחוקיים, אבל ביינרד ניסה לסחוט אותו בעבור 6 מיליון דולר. מרקון, שהיה מודע לעבר של ג'ו וביינרד, החליט שיהיה יותר זול להרוג את ביינרד ולהפליל את ג'ו ברצח. ג'ו נלקח ליער סמוך ושם נאלץ באיומי אקדח להעניק לשומרי ראשו של ביינרד מזוודה שלכאורה מלאה בכסף אבל בפועל ממולכדת, והתמונות מצולמות על ידי אנשיו של מרקון על מנת להעביר אותן אחר כך למשטרה ולהפליל את ג'ו. לאחר מכן ג'ימי ודריאן, שמגיעים לאזור, מצילים את ג'ו שמשיג את שתי המזוודות ומעיף את מיילו מהכביש במרדף מכוניות. מיילו שורד וחוטף את דריאן בזמן שהיא מחכה למשטרה.
ג'ו וג'ימי נוסעים לאצטדיון הקבוצה על מנת להציל את דריאן, ואנשיו של מרקון תופסים אותם ומובילים אותם למשרדו. ג'ימי יוצר הסחת דעת ומאפשר לג'ו להרוג את אנשיו של מרקון. מרקון בורח מהאצטדיון ולוקח מהמכונית של ג'ו את מזוודת הכסף. השניים מבינים שמיילו ינסה להרוג בירייה את ביינרד, שאמור להגיע לצפות במשחק, ג'ו הולך בעקבות מיילו ומורה לג'ימי להזהיר את הסנאטור. ג'ימי מצליח לרוץ למגרש, לחטוף את כדור הפוטבול ולזרוק על פניו של ביינארד בדיוק כשמיילו יורה בו ובכך מציל את חייו. ג'ו מגיע ונאבק במיילו, בסופו של דבר מפיל אותו מעל למסוק של משטרת לוס אנג'לס וגורם לו להתרסק לתוך להבי הרוטור. בינתיים מרקון פותח את המזוודה בביתו, אשר מתגלה כמזוודה הממולכדת, וזו מתפוצצת והורגת אותו, בעוד שג'ו וג'ימי מחזירים את מזוודת הכסף למשטרה. למחרת, ג'ו ואשתו מתפייסים ביניהם וג'ו וג'ימי מחליטים להפוך לשותפים.
סבלה
{{פירושונים|
מלאכים ברשת
תג ההתנדבות מלאכים ברשת הוא ציון לשבח שהעניקו איגוד האינטרנט הישראלי והמועצה הלאומית להתנדבות בישראל לאתרי אינטרנט בהם מתבצעת פעילות התנדבותית לתועלת החברה בישראל, תוך שימוש בתכונות ההידודיות (אינטראקטיביות) של האינטרנט לצורך הפעילות. התג הוענק בשנים 2005–2009. סך הכל הוענקו תגים ל-47 אתרי אינטרנט ופורומים מקוונים ו-6 אתרים זכו בתג פעמיים.
אחת ממטרות המיזם הייתה להוכיח שברשת האינטרנט יש גם מיזמי התנדבות שאת רובם אי אפשר להפעיל באמצעים שאינם מרושתים.
אדומה אש
אדומה אש (באנגלית: Turning Red, בתרגום חופשי לעברית: מאדימה) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי מסוגת קומדיה, שהופק על ידי אולפני האנימציה פיקסאר ווולט דיסני. הסרט נכתב ובוים ​​על ידי דומי שי והופק על ידי לינדזי קולינס. הסרט יצא לשירות הסטרימינג דיסני+ בארצות הברית ב-11 במרץ 2022.
עלילה
הסרט עוקב אחר מיילין "מיי" לי (Meilin "Mei" Lee), נערה סינית-קנדית, בת 13, שנקרעת בין רצונה להישאר הבת הצייתנית של אמה, לבין הכאוס של גיל ההתבגרות. אמה מינג נשארת תמיד בסביבתה, מציאות לא נוחה לבת המתבגרת. בכל פעם שמיי מתרגזת או מתרגשת יותר מדי – היא הופכת לפנדה אדומה ענקית.
עלילת הסרט מתרחשת בטורונטו, קנדה בשנת 2002.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב, והופק על ידי עמי אופיר והדס מוזס באולפני אלרום.
הפקה
ב-8 במאי 2018 דווח כי הבמאית דומי שי, שכתבה וביימה את הסרט הקצר של פיקסאר "באו" באותה שנה, עומדת לכתוב ולביים סרט עלילתי באורך מלא, מה שהופך אותה לאישה הראשונה שתביים סרט של פיקסאר. ב-26 בנובמבר 2018, שי אישרה שהיא עובדת על סרט. שי גם אמרה כי הסרט נמצא בשלבי פיתוח מוקדמים, והיא עדיין עובדת על עלילת הסרט, וש"[היא] ממש מתרגשת לשחק בפורמט הסרט החדש הזה בן 90 הדקות". ב-1 בינואר 2019, שי אמרה כי היא מתכננת שהסרט יהיה "מבדר ורגשי". ב-9 בדצמבר 2020 הוכרז על סרטה של שי עם הכותרת "Turning Red" ("אדומה אש") יחד עם תקציר העלילה. אירועי הסרט אמורים להתרחש בטורונטו, קנדה, בתחילת שנות האלפיים, כפי שצוין באמצעות רמזים מושתלים בטריילר הראשוני, וכן על פי מידע שגילה אחד ממעצבי ההפקה כבר בפברואר 2021.
הפצה
"אדומה אש" יצאה לאקרנים בארצות הברית ב-11 במרץ 2022 בהפצת אולפני הקולנוע של וולט דיסני. ב-17 ביוני 2021, גורם בפיקסאר אישר שהסרט יקבל גם הפצה דיגיטלית, לאחר שגם "נשמה" (2020) ו"לוקה" (2021) קיבלו מהדורות דיגיטליות בדיסני+ בעקבות מגפת הקורונה. אולם ב-7 בינואר 2022, נחשף כי הסרט יקבל הפצה דיגיטלית בלבד עקב האומיקרון ויהפוך לסרט השלישי של פיקסאר שיופץ בלעדית בדיסני+. בישראל ובעוד מדינות שבהן דיסני+ לא זמין, הסרט יופץ בבתי הקולנוע.
מארי אל
רפובליקת מארי אל (ברוסית: Республика Марий Эл, במארי: Марий Эл Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית. שטחה 23,400 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 675,332 תושבים (נכון ל-2021). בירת הרפובליקה היא יושקר-אולה. שמה ניתן לה על שם תושבי המקום, המארי.
היסטוריה
ב-1918 התאחדו כל הרפובליקות בין הרי אורל לוולגה למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 כבשו הכוחות הקומוניסטיים את המדינה הצעירה, חילקו אותה לרפובליקות והפכו את מארי אל למחוז אוטונומי ב-1920. ב-1929 צורף המחוז האוטונומי של מארי אל מחוז ניז'ני נובגורוד. ב-1936 פורק המחוז, והמחוז האוטונומי הפך לרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית. בשנות השלושים חיסל השלטון הרוסי את האינטליגנציה המקומית והביא לאזור מתיישבים רוסיים, ומאז 1939 הם מהווים את הרוב באוכלוסייה. ב-1990 הפכה הרפובליקה האוטונומית לרפובליקה.
גאוגרפיה
הרפובליקה נמצאת במזרח החלק האירופי של הפדרציה הרוסית, והיא ה-60 בגודלה בפדרציה. היא גובלת מצפון וממזרח במחוז קירוב, מדרום - ברפובליקת טטרסטן ובצ'ובשיה, וממערב - במחוז ניז'ני נובגורוד.
הנהרות החשובים של הרפובליקה הם וולגה ויובליו האזוריים, שהארוך מביניהם הוא קוגשגה הגדולה.
דמוגרפיה
האוכלוסייה כוללת רוסים, המהווים 45.1% מהאוכלוסייה, בני עם המארי המהווים 41.8% מהאוכלוסייה, טטרים, המהווים 5.5% מהאוכלוסייה, ועמים נוספים, בהם צ'ובשים (1%) ואוקראינים.
אנטוניה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קחי אותי לגיהנום
קחי אותי לגיהינום (באנגלית: Drag Me to Hell) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2009, שבוים על ידי סם ריימי שכתב את התסריט יחד עם אחיו איוון ריימי. העלילה מתמקדת בפקידת הלוואות כריסטין בראון (אליסון לומן), המנסה להרשים את הבוס שלה על ידי סירוב להאריך הלוואה לאישה צוענייה בשם גברת גאנוש. בתגובה, גברת גאנוש שמה קללה על כריסטין, שלאחר שלושה ימים של ייסורים חריפים, היא תצלול אל מעמקי הגיהנום להישרף לנצח.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, וזכה לשבחי המבקרים. הסרט היה להצלחה גם בקופות, וגרף 90 מיליון דולר ברחבי העולם על תקציב של 30 מיליון דולר. בשנת 2010, "קחי אותי לגיהינום" זכה בפרס סאטורן לסרט האימה הטוב ביותר.
עלילה
בשנת 1969 ילד בשם חואן גונב שרשרת כסף מקבוצה של צוענים, ומאז הוא נרדף על ידי רוח רעה במשך שלושה ימים. הוריו של חואן לוקחים אותו לביתה של מדיום עשירה בשם שון סן דינה, והם מבקשים ממנה שהיא תעזור לו. סן דינה מנסה למנוע מהרוח הרעה להמשיך לרדוף אחרי חואן, אך לפתע הרוח הרעה תוקפת את סן דינה, חואן והוריו, ולאחר שנפתח פתח לגיהנום בביתה של סן דינה, הרוח הרעה לוקחת את נשמתו של חואן להישרף בגיהנום לנצח, ומאותו יום סן דינה שואפת לפגוש שוב את אותה רוח רעה כדי שהיא תוכל לגבור עליה אחת ולתמיד.
בשנת 2008 פקידת בנק בשם כריסטין בראון, שואפת לקבל קידום בעבודתה על ידי קבלת המשרה של "סגן המנהל", אך שותפה לעבודה סטו רובין חושק גם הוא באותה משרה. יום אחד צועניה זקנה בשם סילביה גאנוש מגיעה אל כריסטין, ומבקשת ממנה הארכה שלישית לתשלום המשכנתא שלה. כדי להוכיח את עצמה בפני המנהל שלה ג'ים ג'אקס, כריסטין דוחה את בקשתה של גאנוש. גאנוש משפילה את עצמה בפני כריסטין כדי שהיא תעזור לה, אך זו קוראת למאבטחים. גאנוש מנסה להתנפל על כריסטין, אך המאבטחים מוצאים אותה בכוח מהבנק, בעוד ג'אקס מחמיא לכריסטין על איך שהיא טיפלה במצב.
לאחר שכריסטין מסיימת את העבודה שלה ונכנסת למכונית שלה, גאנוש מתנפלת עליה ולאחר מאבק אלים בין השתיים, גאנוש מסירה כפתור מהז'קט של כריסטין, והיא משתמשת בו כדי להטיל קללה על כריסטין. לאחר מכן כריסטין עוברת ליד חנות של "יועץ רוחני" יחד עם בן זוגה קלייטון דלטון, וכאשר היא וקליי נכנסים לחנות הם פוגשים שם את ראהם ג'אס, אשר מספר לכריסטין שהיא נרדפת על ידי רוח רעה.
כאשר כריסטין נשארת לבד בביתה היא מותקפת על ידי רוח רעה. קליי חושב שגאנוש היא זו שתקפה את כריסטין, אך כריסטין מכחישה את זה מכיוון שהיא לא ראתה אף אחד בבית. באותו לילה כריסטין חולמת שגאנוש תוקפת אותה במיטתה. ביום שלמחרת כריסטין מגיעה לחפש את גאנוש בבית שבו מתגוררים קבוצה של צוענים, ולאחר שהיא מבקשת מנכדתה של גאנוש - אילנקה, לדבר עם גאנוש, היא פוגשת את גאנוש ומגלה שמצבה הבריאותי התדרדר ושבגלל זה היא מרותקת למיטתה. גאנוש מנסה שוב להתנפל על כריסטין, אך הצוענים שבמקום מצליחים להפריד ביניהן, בעוד אילנקה אומרת לכריסטין שמגיע לה כל מה שיקרה לה. לאחר מכן ג'אס מספר לכריסטין שהרוח הרעה שרודפת אותה היא שדה מרושעת בשם לאמיה אשר מזומנת בידי צוענים כנגד אנשים שעושים להם עוול בחיים, ובנוסף הוא גם מספר לה שהלאמיה נוהגת לענות את הקורבנות שלה במשך שלושה ימים, ולאחר מכן היא לוקחת את הנשמה של הקורבן להישרף בגיהנום לנצח. ג'אס מציע לכריסטין להקריב בעל חיים עבור הלאמיה ובכך לנסות לפייס אותו. כריסטין מהססת בהתחלה אך לאחר שהלאמיה תוקפת אותה שוב בביתה, היא הורגת את חתול המחמד שלה ושל קליי כדי להקריב אותו כקורבן עבור הלאמיה. במהלך ארוחה אצל הוריו של קליי, כריסטין עדיין נרדפת על ידי הלאמיה, מה שגורם להוריו של קליי לחשוב שכריסטין מעורערת בנפשה.
כריסטין מתלבטת למי לתת את הכפתור במתנה, והיא כמעט נותנת אותו לסטו אך לבסוף היא מתחרטת ברגע האחרון, וכאשר היא קוראת בעיתון על מותה של גאנוש, היא מחליטה לתת אותו לגאנוש. כריסטין נוסעת לבית הקברות שבו גאנוש קבורה ושם היא חופרת עד שהיא מגיעה לארון המתים שלה. היא פותחת את ארון המתים ודוחפת את המעטפה אל תוך פיה של גאנוש.
ביום שלמחרת כריסטין נוסעת לתחנת הרכבת של לוס אנג'לס כדי לפגוש שם את קליי שבינתיים מתכנן להציע לה נישואים. קליי נותן לכריסטין את המעטפה שבתוכה נמצא הכפתור המקולל, בטענה שהיא הפילה אותו יום לפני כן במכונית, ובנוסף הוא טוען שאצלה נמצאת המעטפה שבה נמצא המטבע שלו (יום לפני כן התפזרו כמה מעטפות במכונית, וכריסטין לקחה בטעות את המעטפה שבה נמצא המטבע במקום את המעטפה שבה נמצא הכפתור, כך שכריסטין נתנה לגאנוש את המעטפה שבה נמצא המטבע בעוד שהמעטפה שבה נמצא הכפתור נשארה במכונית). כריסטין המזועזעת נופלת על מסילת הרכבת בעוד הרכבת נוסעת לקראתה במהירות. בדיוק לפני שהרכבת פוגעת בה, נפתח פתח לגיהנום על מסילת הרכבת, והלאמיה לוקחת את נשמתה של כריסטין להישרף בגיהנום לנצח.
ביקורות והכנסות
רוב המבקרים שיבחו את הצלחתו של הסרט לשלב אימה עם מוטיבים של הומור וקאמפ. אוון גלייברמן מהמגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" נתן לסרט ציון "A" וציין כי "ריימי יצר את סרט האימה הכי מטורף, מצחיק ומפחיד שנעשה מזה שנים". בטסי שארקי מה"לוס אנג'לס טיימס" שיבחה את הסרט, וציינה כי "אין לטעות ולחשוב שמדובר על עוד סרט אימה שמיועד רק לבני נוער. יוצרי הסרט השכילו ליצור מותחן פסיכולוגי מורכב ומרתק"
חרף הביקורות הטובות, הסרט זכה להצלחה מסחרית בינונית בלבד. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 במאי 2009, ובשבוע הראשון ליציאתו דורג במקום הרביעי ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-15 מיליון דולר. עם תקציב של 30 מיליון דולר, הסרט גרף בסך הכל הכנסות של כ-42 מיליון דולר בארצות הברית, ועוד כ-48 מיליון דולר בשאר רחבי העולם.
באחה קליפורניה הדרומית
באחה קליפורניה הדרומית (בספרדית: Baja California Sur), היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. היא ממוקמת בצפון-מערב מקסיקו, בחלקו הדרומי של חצי האי באחה קליפורניה — מדרום לקו הרוחב 28. המדינה גובלת במדינת באחה קליפורניה בצפון, באוקיינוס השקט במערב ובמפרץ קליפורניה (ים קורטס) במזרח. בירתה היא לה פאס.
ריאד אגה
ריאד נעסאן אגה (בערבית: رياض نعسان اغا; נולד ב-1947) הוא איש ציבור סורי.
ביוגרפיה
אגה נולד בסוריה וסיים לימודי דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת דמשק. לאחר מכן הוא הורה בנושאי ספרות ערבית, שימש מנהל התוכניות והאחראי על הפקות הדרמה בטלוויזיה הסורית ולאחר מכן כיהן כסמנכ"ל הטלוויזיה הסורית.
בשנת 1990 נבחר אגה לבית הנבחרים. לאחר כניסתו לחיים הציבוריים הוא מונה ליועץ מדיני לנשיא חאפז אל-אסד. אגה כיהן כשגריר סוריה בעמאן ובאיחוד האמירויות הערביות. בשנת 2006 הוא מונה על ידי הנשיא בשאר אל-אסד לשר התרבות. בתפקיד זה כיהן אגה מ-21 בפברואר 2006 עד 3 באוקטובר 2010 כאשר הוחלף על ידי ריאד איסמט
אגה נשוי ואב לארבעה.
ריקה זראי
ריקה זראי (19 בפברואר 1938 – 23 בדצמבר 2020) הייתה זמרת ישראלית, שזכתה להצלחה גם בצרפת. פרסמה חמישה ספרים בתחום הרפואה הטבעית שהיו לרבי מכר.
ביוגרפיה
רבקה גוזמן נולדה בירושלים ולמדה חינוך בבית המדרש למורים בית הכרם, ופסנתר באקדמיה למוזיקה. בטרם מלאו לה 20, נישאה למלחין יוחנן זראי, יליד הונגריה שעלה לישראל מספר שנים לפני כן, ובתחילה עבדה כמורה לפסנתר בבתי ספר בירושלים. בשנת 1959 נולדה לשניים בת בשם יעל.
יוחנן זראי גילה את כישרונותיה. בתחילה הגיש עמה תוכניות בקול ישראל בשם "תו לכל מכתב" ו"צליל וצבע". בהמשך, לאחר שתיאטרון "האהל" הסכים להעלות את ההצגה "חמש חמש" שכתב זראי במקור עבור להקת פיקוד המרכז, התקבלה ריקה זראי לתפקיד הראשי, ופרצה לתודעת הקהל הרחב. זראי הייתה לכוכבת זמר במהלך שנות השישים, ובעלה הלחין לה להיטים רבים, מהם זכור במיוחד הוא "גן השקמים". בשנים אלו הופיעה במחזות זמר ובהצגות בתיאטרונים, בהם התיאטרון הקאמרי והבימה.
משנות ה-60 פיתחה קריירה בינלאומית. לאחר שהתגרשה מיוחנן זראי, ונישאה למוזיקאי הצרפתי, ז'אן-פייר מנייה, העתיקה את מרכז פעילותה לצרפת, שם שיתפה פעולה עם המלחין נחום היימן וזכתה להצלחה רבה. כן עבדה בשיתוף פעולה עם מלחינים מפורסמים, בהם שארל אזנבור וז'אק ברל. בנוסף ללהיטים מקוריים, הביאה זראי למאזין הצרפתי שירים ישראלים ויהודים כ"ירושלים של זהב" או "הבה נגילה". את השיר "צריף ישן" שהלחין בעלה לשעבר, יוחנן זראי, שרה בצרפתית תחת הכותרת Prague. להיטה הגדול ביותר היה "קאזאצ'וק", גרסה צרפתית לשיר הידוע בעברית כ"קטיושה", שיצא בשנת 1969. באותה שנה עברה זראי תאונת דרכים קשה, ממנה החלימה בכוחות עצמה, תוך שימוש ברפואה טבעית. חוויה זו הביאה אותה לגלות עניין רב ברפואה הטבעית, והיא אף כתבה מספר ספרים בנושא שזכו להצלחה.
הספר "הרפואה הטבעית שלי" בתרגום אביטל ענבר יצא לאור ב"הוצאת ידיעות אחרונות" בשנת 1986. ספר זה היה רב-מכר בצרפת, ונמכר בשניים וחצי מיליון עותקים, אך גם הפך את זראי לדמות שנויה במחלוקת, שכן העקרונות הטבעיים להם הטיפה עמדו בניגוד לדעת הממסד הרפואי. במהלך השנים כתבה כשישה ספרים בנושאי רפואה טבעית, רובם היו לרבי-מכר בצרפת.
גם במהלך שנות ה-2000 הוסיפה זראי להקליט ולהופיע והייתה זמרת אהובה ומקובלת בישראל ובצרפת.
בשנת 2006 פרסמה ביוגרפיה בשם "L'espérance a toujours raison" ("התקווה תמיד צודקת").
בתחילת יוני 2008 דווח כי זראי אושפזה בבית חולים בפריז לאחר אירוע מוחי אשר הביא לשיתוק בחצי גופה השמאלי. ביולי שוחררה לביתה בפריז והחלה תהליך שיקום.
זראי לא חזרה להופיע באופן סדיר במשך כשבע שנים בשל האירוע המוחי. הופעתה האחרונה, כשהיא ישובה על כיסא גלגלים, הייתה בפברואר 2020 בפריז, ובה היא ביצעה בצרפתית את שירה "פראג" שלחנו הוא ואריאציה ללחן של יוחנן זראי לשיר "צריף ישן".
זראי נפטרה ב-23 בדצמבר 2020 בפריז שבצרפת בגיל 82. בתה יעל גרה בלוס אנג'לס והיא אם לבן ולבת, נכדיה של ריקה זראי. נכדתה היא אם לתאומים. בראשית 2022 טען בועז אפלבאום, מי שהיה ראש לשכתו ועוזרו של שמעון פרס, כי זראי הייתה אחת ממאהבותיו.
מוכרים בלבד
במסחר בניירות ערך, מוכרים בלבד הוא מצב שבו אין ביקוש לנייר ערך מסוים, גם לא בירידה המרבית המותרת, לפי כללי המסחר, ביום אחד. במקרה זה נרשמת בשערו של נייר הערך הירידה המרבית המותרת, מבלי שמתקיים בו מסחר באותו יום. לפי כללי הבורסה לניירות ערך בתל אביב, לאחר שני ימי מסחר רצופים שבהם נרשם נייר ערך כמוכרים בלבד, מותר ביום השלישי מסחר ללא הגבלה על שערו של נייר הערך.
מצב של "מוכרים בלבד" הוא מצב קיצוני ביותר במסחר בניירות ערך, הנובע ממידע על הרעה משמעותית ביותר בפעילותה של החברה שזה נייר הערך שלה. בניירות ערך בעלי סחירות נמוכה, עלול להיווצר מצב כזה גם ללא כל הרעה בפעילותה של החברה.
דייגו דמה
דייגו דמה (בגרמנית: Diego Demme, נולד ב-21 בנובמבר 1991 בהרפורד שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני ממוצא איטלקי המשחק בנאפולי מהסרייה א' בעמדת הקשר אחורי.
קריירת מועדונים
דמה גדל בנוער של ארמיניה בילפלד, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונת הבכורה שלו, 2010/11, בה ערך 10 הופעות ליגה, נשר דמה עם הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית. את עונת 2011/12 פתח דמה בארמיניה בילפלד, והפך לשחקן הרכב קבוע. בפגרת החורף של העונה עבר לפאדרבורן 07, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. דמה השתלב בקבוצה במהרה, וסייע לה לסיים את העונה במקום החמישי. בעונת 2012/13 דמה ערך 29 הופעות ליגה וסיים עם פאדרבורן במקום ה-12 בבונדסליגה השנייה. בעונת 2013/14 דמה המשיך להציג יכולת גבוהה בפאדרבורן, אך עזב את הקבוצה במחצית העונה, על מנת להשתלב בר.ב. לייפציג, מועדון שנבנה באותם ימים עם שאיפות גבוהות להגיע לצמרת הכדורגל הגרמני. דמה השתלב היטב בלייפציג, והעפיל עם המועדון בתום עונת 2013/14 לבונדסליגה השנייה, וגם פאדרבורן זכתה להעפיל לבונדסליגה בסיום העונה, כך שדמה בעצם סייע לשתי קבוצות לעלות ליגה באותה עונה.
בעונת 2014/15 דמה ערך 30 הופעות ליגה במדי ר.ב. לייפציג, אך כשל להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. בעונת 2015/16 דמה השיג עם ר.ב. לייפציג העפלה היסטורית לבונדסליגה, כשהוא שיתף פעולה בקישור של הקבוצה עם אמיל פורסברג ודומיניק קייזר. בעונת 2016/17 היה דמה שותף לעונה טובה מאוד של ר.ב. לייפציג שסיימה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונת הבכורה שלה, כשהוא מציג יכולת יציבה בקישור ושיתוף פעולה עם פורסברג ונאבי קייטה.
קריירה בינלאומית
דמה זומן לסגל נבחרת גרמניה לגביע הקונפדרציות 2017 על ידי המאמן יואכים לב, בזכות יכולתו הטובה במדי ר.ב. לייפציג. את הופעת הבכורה במדים הלאומיים ערך דמה ביוני 2017, בניצחון 0–7 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. דמה נכנס כמחליף במשחק זה בדקה ה-75 במקום יוליאן דראקסלר. לאחר מכן נפצע דמה באימון, ונופה מהסגל לגביע הקונפדרציות.
מרקיוניזם
מרקיוניזם היה זרם נוצרי-גנוסטי קדום שנוסד על ידי מרקיון במאה השנייה לספירה.
המרקיוניזם, אמונה דואלית, טוען לקיומם של שני אלים, האל של התנ"ך, אל-פחוּת ורשע, רודף צדק, בורא העולם (דמיורגוס demiourgos) וירבו של האל העליון המופיע בברית החדשה, אל רחמן ואוהב, שכוחו רב מכוחו של האל האחר. המרקיוניזם דוחה את ציווי התנ"ך ומתבסס רק על חלק מהברית החדשה, החלק שלא מושפע מהיהדות. לפי המרקיוניזם ישו היה הגואל שפדה את נפשות בני האדם וביטל את אחיזת האל הקודם, בורא האדם ושאול התרסי היה ראש שליחיו. המרקיוניזם דוגל בסגפנות מוחלטת, הימנעות מנישואים ומהבאת ילדים לעולם. רק מעטים מבין חסידי המרקיוניזם קיבלו על עצמם את מלוא הציווים ומרביתם דחו זאת לגיל מבוגר יותר, כשכבר לא היו יכולים ליהנות ממנעמי החיים. הכנסייה הנוצרית הכריזה על המרקיוניזם ככפירה.
יעקב רבי
יעקב רַבִּי (יעקב שעיה רבינוביץ) (22 בפברואר 1921 – 29 בפברואר 1988) היה עיתונאי, פובליציסט, מסאי, לשונאי ומתרגם ישראלי, חבר מערכת העיתון "על המשמר". חתן פרס סוקולוב לעיתונאות (תשל"א).
קורות חיים
רבי נולד בשם יעקב ישעיה רבינוביץ בשנת 1921 ברומניה, בנם היחיד של מאלי לבית ואלדמן ומוטי רבינוביץ 1891–1963), שנישאו בשנת תרע"ח-1918. אביו, יליד יאשי, היה פעיל בתנועה הציונית והעברית ברומניה, כיהן בשנות ה-20 כמנהל המשרד הארצישראלי, אחר-כך כמזכ"ל ולבסוף כמנהל קרן היסוד ברומניה (לאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כמזכ"ל וכמנהל הוועד הארצי לקרן היסוד). היה איש ספר שהתעניין בעיקר במקרא ובלשון העברית, ופרסם שירים, מאמרים ופיליטונים בעיתונות היהודית ברומניה (בארץ השתתף בשנותיו האחרונות ב"על המשמר").
בתשרי תרצ"ג (אוקטובר 1932) עלתה המשפחה לארץ ישראל. רבי סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה (1939–1943), ולאחר מכן פנה לעסוק בעיתונות. במשך יותר מארבעים שנה עבד כעיתונאי ב"על המשמר". ייחודו היה במסות הפובליציסטיות, שבהן הקיף נושאים רבים בתחומי הלשון, מקרא, היסטוריה, חינוך ותרבות, בסגנון כתיבה מיוחד ואישי. במדורו "עברית שלא כהלכה" שקד על עקירת שיבושי לשון בציבור. במדורו "שיחות על עברית", שהופיע מסוף שנות ה-60, עסק בענייני לשון בנוסח של שיחה עם קוראים.