cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארי אנגל פנינגטון
פעילות מחקרית
בשנות המחקר המוקדמות שלה ערכה פנינגטון ניתוחים כימיים ובקטריולוגים במוצרי חלב (במעבדה העצמאית שלה), ובהמשך כחלק מעבודתה במעבדה הבקטריולוגית בפילדפיה בחנה את הבעיות שבחלב לא בטוח וחקרה את הישמרות החלב בטמפרטורות נמוכות וכך יצרה סטנדרטים בסיסיים לתעשייה זו שאומצו בכל רחבי המדינה. בהמשך, לאחר כניסתה לתחום המקררים, בדקה את ההשפעה של קירור על התנהגות של מוצרי מזון המתקלקלים במהירות וכראש המעבדה למחקר מזון מחקרה התמקד בכל השלבים העוברים עופות המיועדים למאכל בדרך לצרכן. היא האמינה שעל-מנת שעוף המאוחסן בקירור יגיע בבטחה לשולחנו של הצרכן, כל שלב בתהליך חייב להיות מלווה בקירור מתאים וסביבה הגיינית. מחקרה הוביל אותה להבנה שעוף יכול להיות מאוחסן בבטחה ולהישאר באיכות גבוהה למשך תקופה של מעל לשנה בטמפרטורה של 0 מעלות פרנהייט, וכך, בתחום נוסף שבו לא היו נהלים הקבועים בחוק, הצליחה פנינגטון להציב תקנים בסיסיים. תגליתה העיקרית הייתה ההבנה שמזונות טריים נשארים בטוחים למאכל ולא מתקלקלים למשך זמן רב יותר בטמפרטורות נמוכות וקבועות. על ידי ביטול תנודות הטמפרטורה ספירת החיידקים נשארת נמוכה לאורך פרק זמן ארוך יותר. תגלית זו הייתה קריטית לטוהר ובטיחות המזון.
פרסים ותארים
-בשנת 1940 הוענקה לפנינגטון מדליית גרוון-אולין על עבודתה בתחום הכימיה.
-פנינגטון מונצחת בידי ארגון ASHRAE ובהיכל התהילה הלאומי לנשים ונבחרה להיכל התהילה של החברה ההיסטורית לעופות (באנגלית: American Poultry Historical Society).
שונית ברקר
המפרץ רדוד באזור השונית, ועומקו המינימלי של המפרץ באזור זה 20 מטרים.
גילוי ומיפוי השונית
השונית התגלתה ומופתה לראשונה מאוניית המחקר אנדורנס, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1981–1982.
מקור השם
שמה של השונית ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השונית נקראת על שמו של קפטן ניקולאס ג'יי. ברקר (Nicholas J. Barker), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה רב החובל של הספינה אנדורנס בין השנים 1980–1982, הן במהלך חקר אנטארקטיקה, והן במהלך מלחמת פוקלנד.
יצחק אלבאליה
רבי יצחק בן ברוך אלבאליה (ד'תשצ"ה, 1035 – ד'תתנ"ד, 1094) חכם ספרדי תלמודי במחצית השנייה של המאה ה-11 ויועץ למלך העבאדי אל-מעתמד.
קורות חייו
נולד לרבי ברוך, בקורדובה בחודש אייר שנת ד'תשצ"ה (1035). משפחת אביו היא מהוותיקות ביהדות ספרד, אשר לפי המסורת גלתה שם בימי חורבן בית שני, משום שאבי המשפחה יודע היה לרקום פרוכות לבית המקדש, ולבקשת מושל ספרד הגלה לשם טיטוס אותו ואת משפחתו. בתחילה למד אצל חכם בשם רבי פריגורס, ולאחריו למד תורה מספר שנים אצל רבי שמואל הנגיד עד לפטירתו בשנת ד'תתט"ו. ומאז היה לחברו הקרוב של בנו, רבי יהוסף הנגיד עד שנרצח בשנת ד'תתכ"ז.
שנתיים לאחר מכן, בשנת ד'תתכ"ט (1069), נקרא על ידי מלך הטאיפה של סביליה אל-מעתמד לשרתו כאיצטגנין החצר, ולאחר מכן אף עלה והיה ליועץ המלך, ומעמדה זו השפיע רבות לטובת עמו, עד שסמכוהו לרב ספרד הדרומית, אז עבר להתגורר בעיר סביליה, ושם אף לימד את תלמידו רבי יוסף אבן מיגאש.
בשנים האחרונות לחייו התגלעה מחלוקת קשה בינו ובין חברו רבי יצחק אלפסי, הרי"ף. אכן קודם פטירתו קרא לבנו, רבי ברוך בן יצחק אבן אלבאליה, שהיה בן 17 שנים, וציווה אותו שילך לפייס את הרי"ף, וילמד תורה מפיו, וכן עשה (ראה בערכו).
נפטר בגרנדה בחודש ניסן ד'תתנ"ד (1094) קודם היותו בן חמישים ותשע שנים, ונקבר בקורדובה.
חיבוריו
חיבר חיבור גדול לפרש את כל ההלכות הבלתי מבוארות שבתלמוד, וקראו בשם "קופת הרוכלים", אך נפטר קודם זקנותו ולא זכה לסיימו, חיבור זה אבד מאתנו. כמו כן כתב ספר בענייני קדוש החודש ונקרא "סוד העיבור" ושלחו לידידו רבי יהוסף הנגיד, אף ספר זה אבד ולא הגיע אלינו. כן חיבר מספר פיוטים ורבי יהודה אלחריזי משבח את פיוטיו.
מריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט
מריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט (גרמנית: Marie Auguste Prinzessin von Anhalt; 10 ביוני 1898 - 22 במאי 1983), הייתה בתו של אדוארד, דוכס אנהלט ואשתו של יואכים, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה
מריה אוגוסטה נולדה ב-10 ביוני 1898 בבאלנשטדט, לאדוארד, נסיך אנהלט ולואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן.
ב-16 במרץ 1916 התחתנה מריה אוגוסטה עם יואכים, נסיך פרוסיה, בנם של וילהלם השני, קיסר גרמניה ואוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, ממנו נולד לה בנה קרל פרנץ, נסיך פרוסיה. נישואי השניים לא היו מאושרים, והשניים התגרשו בשנת 1919. ב-18 ביולי 1920 התאבד יואכים, ואחיו אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה לקח את המשמורת על ילדם פרנץ קרל. מריה אוגוסטה התנגדה לכך בכל תוקף, ובשנת 1921 פסק בית המשפט לטובתה, על אף שמשרתיה העידו שאינה כשירה לכך.
ב-27 בספטמבר 1926 התחתנה מריה אוגוסטה עם יוהנס-מיכאל פרייהר פון להן, אולם הם התגרשו בשנת 1935.
לעת זקנותה הייתה מריה אוגוסטה במצוקה כלכלית, ולפיכך אימצה גברים עשירים, בתמורה לשמה ומעמדה, וב-22 במאי 1983 מתה מריה אוגוסטה באסן.
בלתי מנוצח (סדרת טלוויזיה)
בלתי מנוצח (באנגלית: Invincible) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת גיבורי-על מונפשת למבוגרים, שמבוססת על קומיקס באותו שם מאת רוברט קירקמן.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור בפריים וידאו ב-26 במרץ 2021. ב-29 באפריל 2021, דווח שפריים וידאו חידשה את הסדרה לשתי עונות נוספות; עונתה השנייה של הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-3 בנובמבר 2023.
תקציר העלילה
מארק גרייסון הוא נער רגיל, למעט העובדה שאביו, נולאן, הוא גיבור-העל החזק ביותר על פני כדור הארץ. זמן קצר לאחר יום הולדתו השבע עשרה, מארק מתחיל לפתח כוחות משלו ומתחיל לקבל את הדרכתו של אביו במטרה לשלוט ביכולותיו בצורה טובה יותר, אך בחלוף הזמן, מארק מתחיל להבין שמורשתו של אביו אינה הרואית כפי שחשב.
מגיני העולם
המקוריים: החדשים:
פיתוח
ב-19 ביוני 2018 הוכרז כי פריים וידאו הזמינה סדרת גיבורי-על מונפשת, שעונתה הראשונה תכלול שמונה פרקים. הסדרה, המבוססת על סדרת הקומיקס באותו שם מאת רוברט קירקמן, מופקת על ידי המפיק סיימון רסיופה, שמפיק אותה לצדם של קירקמן, דייוויד אלפרט וקתרין וינדר.
ליהוק
צוות מדבבי הסדרה כולל אנסמבל שחקנים רחב, ביניהם נמנים: סטיבן יאון, ג'יי קיי סימונס, סנדרה או, מארק המיל, סת' רוגן, גיליאן ג'ייקובס, אנדרו ראנלס, זאזי ביטס, וולטון גוגינס, ג'ייסון מאנזוקס, מיי ויטמן, כריס דיאמנטופולוס, מאלז ג'ו, קווין מייקל ריצ'רדסון, גריי גריפין, מקס בורקהולדר, מהרשלה עלי, קלנסי בראון, ג'ונתן גרוף, וג'ון האם. בצירוף מקרים מוחלט, הוכרז על כך שרוגן שוקד על עיבוד סרט לייב אקשן לסדרת הקומיקס, בנפרד מסדרת ההנפשה. ב-18 ביולי 2020, רוברט קירקמן אישר את חדשות הליהוק בסרטון לייב בחשבון הטוויטר שלו.
שידור
ב-8 באוקטובר 2020, במהלך הפאנל של הסדרה בכנס הקומיק-קון בניו יורק, הקדימון הראשון של הסדרה הופץ רשמית. ב-22 בינואר 2021, במהלך שידור לייב שחגג את יום השנה ה-18 ליציאת סדרת הקומיקס לשווקים, חשף קירקמן כי הסדרה תעלה לשידור ב-26 במרץ 2021, כאשר שלושת הפרקים הראשונים יהיו זמינים באופן מיידי והפרקים הבאים ישודרו על בסיס שבועי. ב-19 בפברואר 2021, הקדימון המלא הראשון של הסדרה הופץ ברשת.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 100% על בסיס 18 ביקורות שהעניקו לעונתה הראשונה של הסדרה ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 8.15/10.
דוד שמידל
הרב דוד מיכאל שמידל (נולד בי"ז בניסן תרצ"ד, 2 באפריל 1934) הוא יושב ראש אתרא קדישא. ראש כולל, עורך תורני ופעיל במאבקי היהדות החרדית בישראל בנושאי דת ומדינה.
ביוגרפיה
נישא לעליזה, שהייתה מורה למקצועות קודש בסמינר הרב וולף בבני ברק. לבני הזוג שמונה בנות ובן.
פעילות ציבורית
ב-1956 פעל בשליחות הרב יצחק זאב סולובייצ'יק במאבק נגד החפירות בקבר הרמב"ם בטבריה. בשנות ה-60 היה פעיל במאבק החרדי נגד מערכת הבריאות בפרשת ניתוחי המתים בישראל וחבר בוועדה הציבורית להגנת כבוד האדם שהקים הרב רפאל סולובייצ'יק.
החל מאמצע שנות ה-70 ולאחר פטירת העסקן הרב אברהם ברוך ארטן הוא עומד בראש ארגון אתרא קדישא הנאבק נגד חפירות בבתי קברות יהודים בישראל ובתפוצות ומארגן הפגנות סוערות נגד חפירות בשטחי קבורה. בשנת 1979 נעצר בשל מעורבותו בהפגנות במתחם מחנה צבאי שהוקם אז בהר שנאן בטענה לפגיעה בקברי אמוראים בראשית העשור השני של המאה ה-21 התנהל מאבק פנים-חרדי נגד הארגון, שבעקבותיו חתמו רבנים מחוג חזון איש על כרוז המוחה על הפגיעה בכבודו של הרב שמידל.
פעילות תורנית
במשך עשרות שנים עמד בראש כולל אברכים "מתיבתא דרבי יוחנן" בבית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה שחבריו למדו בו במשך כל ימות השבוע, וחזרו לביתם לשבת. בראשית העשור השני של המאה ה-21, לאחר שגדלה הקהילה החסידית בטבריה, נסגר הכולל והרב שמידל בשנת תשע"א עבר לקוממיות. הוא חבר המערכת של הוצאת שבתי פרנקל.
מייקל רובין
מייקל רובין (באנגלית: Michael Rubin; נולד בשנת 1971) הוא חוקר ב-AEI. בעבר עבד כפקיד בכיר בפנטגון, שם עסק בסוגיות הנוגעות למזרח התיכון וכיועץ פוליטי לרשות הזמנית לקואליציה.
ילדותו
רובין נולד בפילדלפיה בשנת 1971. רובין קיבל תואר ראשון בביולוגיה (1994) וגם תואר דוקטור בהיסטוריה (1999) מאוניברסיטת ייל. עבודת הדוקטורט שלו, The Making of Modern Iran, 1858–1909: Communications, Telegraph and Society זכתה בפרס ג'ון אדיסון פורטר של ייל.
קריירה
רובין מרצה להיסטוריה באוניברסיטת ייל, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ועבד כמרצה אורח באוניברסיטאות סולימניה, סלאחודין ודוהוק, באזור כורדיסטן העיראקית. משנת 2002 עד 2004 שימש רובין כיועץ מטה על איראן ועיראק במשרד שר ההגנה. בין השנים 2003–2004 עבד רובין כיועץ פוליטי של הרשות הזמנית לקואליציה בבגדאד.
בין השנים 2004–2009 היה העורך של Middle East Quarterly. הוא קיבל מלגות מהמועצה לקשרי חוץ, ומועצת קרנגי לאתיקה בנושאים בינלאומיים.
מאז 2007 הוא לימד בכירים בהנהגת צבא ארצות הברית, חיל הנחתים האמריקאי וצי ארצות הברית לפני פריסתם בעיראק, במפרץ הפרסי ובאפגניסטן כמרצה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
בדצמבר 2017 הציע אזרח טורקיה פרס בגובה 3 מיליון לירות טורקיות (כמעט 800,000 דולר) עבור עזרה בהעברת רובין לטורקיה כדי לענות על טענות הטרור הטורקיות בקשר לניסיון ההפיכה הטורקי ב-2016.
הבחירות הפרלמנטריות בעיראק (2018)
במאי 2018 נערכו בעיראק בחירות לפרלמנט, בהן התמודדו חמש רשימות שיעיות, שהתחלקו לשני גושים עיקריים. אחוז ההצבעה היה נמוך, ועמד על 44%, ובמספר המושבים הגדול ביותר זכתה רשימת סאירון. הרשימה קיבלה 14% מהקולות, שהקנו לה 54 מושבים. לבחירות קדמו תהליכים פוליטיים משמעותיים במדינה, בהובלתו של ראש הממשלה, חיידר אל-עבאדי. אל-עבאדי חיזק את הזהות הכלל-עיראקית, בלם התערבויות חיצוניות בענייני המדינה, ניסה למגר את השאיפות הבדלניות של התושבים הכורדים, וניצח את דאעש.
רקע
ב-12 במאי 2018 נערכו בעיראק בחירות פרלמנטריות, בהן נבחרו חברי הפרלמנט. ברקע מערכת הבחירות עמדו מספר התפתחויות חשובות בעיראק. בתהליך הבחירות בעיראק, נבחרים 329 נציגים, חברי הפרלמנט העיראקי, המכריעים מי יכהנו כנשיא וכראש ממשלה בעיראק. נציגי הפרלמנט לארבע שנים נבחרים על סמך מיקומם ברשימת המפלגה.
אל-עבאדי פנה לכלל האזרחים בשאיפה לחזק את תחושת האזרחות השוויונית, ואת היותם בעלי זהות עיראקית מובהקת בראש ובראשונה. הוא נלחם בתופעת העדתיוּת בעיראק, והדגיש את האלמנט הזה גם במצע הבחירות שלו בבחירות 2018. אל מול השאיפות הבדלניות של הכורדים, פעל אל-עבאדי ברוח דומה. הוא פעל להחלשת ההנהגה הפוליטית הכורדית, הדף בכוח את היוזמה למשאל עם בדלני, והשתלט בחזרה על שטחים השייכים לעיראק, שהיו תחת ריבונות כורדית דה-פקטו מ-2003, ובהם העיר כרכוכ (עיר נפט בעלת חשיבות כלכלית רבה), בנוסף להשתלטות על כרכוכ, סגר את שדה התעופה בארביל, וסגר את נקודות הגבול בין כורדיסטן למדינות השכנות. יחד עם הפעולות התקיפות, שמר אל-עבאדי מול האוכלוסייה הכורדית על רטוריקה מכלילה, ועל הפרדה בין הבדלנים לבין כלל האוכלוסייה, כאשר הוא מציין, לדוגמה, את חלקם בגיבוש החוקה ובצבא.
מעבר לניצחון על דאעש ב-2017 ולניסיון הכורדי לזכות בעצמאות, הבחירות הגיעו על רקע של מספר תהליכים פנימיים נוספים: מחירי הנפט הגולמי בעולם עלו ולכן חל שיפור בכלכלה העיראקית, אך לצד זאת הייתה לציבור העיראקי תחושה הולכת וגוברת של התנהלות מושחתת, של עדתיות מפלגת (על אף ניסיונותיו של אל-עבאדי להילחם בתופעה) ושל צורך לכונן מחדש אומה מפורקת לאחר המלחמה מול דאעש. בנוסף, טרם הבחירות ניכר חשש מההליך הדמוקרטי עצמו – שכן שתי מערכות הבחירות הקודמות לא הצליחו לייצר קואליציה והביאו למבוי סתום מבחינה פוליטית.
רשימות ובריתות קואליציוניות
בבחירות ב-2018 השתתפו 6990 נציגים מ-87 מפלגות שונות. מתוכם, התמודדו 2011 נציגות נשים, ששמורים עבורן 25 אחוזים ממושבי הפרלמנט. 9 מושבים שמורים למיעוטים. ההצבעה מתבצעת על פי גושים (בריתות) ולא על פי מפלגות בודדות, ולכן לחלוקה זו יש משמעות רבה בפועל. הרשימות מתחלקות לשלוש קבוצות עיקריות - שיעית, סונית וכורדית, כאשר השיעית היא הדומיננטית ביותר.
בבחירות 2018 התמודדו חמש רשימות שיעיות, שניתן לחלק לשני גושים עיקריים. הרשימות הן:
בקרב הסונים, קואליציית מותחידון, שנוצרה עוד ב-2012, והונהגה על-ידי אוסאמה אל-נוג'ייפי, התמודדה גם בבחירות ב-2018.
הרשימות התחלקו לשני גושים עיקריים: גוש "סאירון" ו"א-נסר" וגוש "אל-פתח" ו"דוולת אל-קאנון". לכל גוש מאפיינים שונים, כאשר הראשון מבוסס במידה מובהקת יותר על בסיס אידאולוגי משותף.
גוש סאירון וא-נסר
גוש סאירון א-נסר מתנגד נחרצות למעורבות איראנית בעיראק, וקורא לפירוק המיליציות השיעיות מנשקן ולהכפפתן למרות המדינה. כמו כן, מנהיגי גוש זה מתנגדים לפעילות של מיליציות עיראקיות מחוץ לגבולותיה של עיראק. ברמה הבינלאומית, מנהיגי המחנה מנסים להוביל מהלך של התקרבות למדינות הסוניות המתונות, ובראשן ערב הסעודית. שאיפה זו נובעת במידה רבה ממניעים כלכליים - עיראק זקוקה לכסף לשיקום האזור הסוני, וכן מעוניינת לפתוח מחדש את הצינור הסעודי לים סוף וכך לבזר את ייצור הנפט שלה. בנוסף, מנהיגי מחנה סאירון וא-נסר מעוניינים בשיתוף פעולה סביב הלחימה בטרור.
מוקתדא א-סדר, מנהיג מפלגת סאירון, ידוע בגישתו האנטי-אמריקנית. התקרבות עיראקית לערב הסעודית חשובה מספיק בעיניו כדי לעשות ויתורים בתחום זה. חיידר אל-עבאדי, מנהיג מפלגת א-נסר, נשען במידה רבה על המוניטין שזכה לו כראש הממשלה הקודם ועל ניצחון המדינה על דאעש (ומכאן גם שם מפלגתו – שפירושו המילולי הוא "הניצחון"). אל-עבאדי עמד לראשונה בבחירות אלו למבחן הבוחר – לאחר שב-2014 מונה לתפקיד ולא נבחר אליו.
מנהיגי שתי הרשימות חלקו חזון משותף בתחום הפנים-עיראקי: הם הצהירו על מחויבות לפעול לצמצום השחיתות, ותמכו בהקמת "ממשלת טכנוקרטים", שבה ימונו בעלי התפקידים על פי כישוריהם בלבד. כמו כן, הם תומכים בריכוזיות של עיראק, ואגב כך מתנגדים להרחבת האוטונומיה הכורדית ולהענקת מעמד אוטונומי למחוזות.
גוש אל-פתח ודוולת אל-קאנון
איחוד זה נשען בעיקר על תמיכה איראנית ועל הכוח שצברו המיליציות השיעיות במידה רבה במלחמה נגד דאעש. המיליציות מעסיקות צעירים רבים בשורותיהן, תומכות במשפחותיהם של המגויסים ושל החללים שנהרגו בקרבות ומחזקות את הגאווה העדתית של קהילת הרוב השיעית. השפעתן של המיליציות ברחוב עדיין רבה מאוד והן ביקשו למנף אותה להצלחה פוליטית. אלא שבניגוד לגוש סאירון וא-נסר, גוש זה לא התגבש על בסיס אידאולוגיה משותפת. המכנים המשותפים היחידים לשתי הרשימות הם התמיכה באיראן במאבק האזורי והזהות העדתית השיעית.
מעבר לשני הגושים הללו, ניתן לראות במערכת הבחירות ב-2018 היחלשות בקרב המחנה הסוני ובקרב המחנה הכורדי. מרבית הסונים הצביעו למפלגה חילונית ועל-עדתית (מפלגת "אל-ווטניה", שבראשה עומד איאד עלאווי, שיעי שסחף אחריו סונים רבים שמבקשים למסמס את ההגמוניה השיעית במנגנוני המדינה), וחלקם הצביעו למפלגות מבוססות מחוז. בקרב הכורדים, רוב הקולות הלכו לשתי מפלגות גדולות – "המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית" (KDP) ו"האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן" (PUK).
תוצאות הבחירות וגיבוש הממשלה
אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 44%, הנמוך ביותר מאז 2003. רשימת סאירון זכתה ב-%14 מהקולות, וב-54 מושבים בפרלמנט, אל-פתח ב-47 מושבים, א-נסר ב-42 ודוולת אל-קאנון ב-25 מושבים.
למרות הניסיונות לכונן ממשלה על-ידי המפלגות הגדולות הדבר לא צלח, מה גם שעלו טענות לאי-סדרים בבחירות, ודרישה לספירה חוזרת, וכן החלו מהומות בעיר בצרה ובערים דרומיות אחרות, בעקבות זיהום מים, ועלתה דרישה שלא ייבחר מישהו שכבר כיהן בממשלה. על רקע דרישה זו הכריז חיידר אל-עבאדי כי לא יתמודד לכהונה שנייה. במקביל נבחר על-ידי הפרלמנט נשיא חדש, ברהם צאלח, שבאוקטובר 2018 מינה כראש ממשלה בפועל את עאדל עבד אל-מהדי, שכיהן בעבר כסגן הנשיא ושר הנפט. בממשלה שהקים אל-מהדי, הוא כיהן במקביל כשר ההגנה ושר הפנים.
באוקטובר 2019 החלו מחאות אלימות ונרחבות נגד תפקוד ממשלתו, על רקע המבוי הסתום שאליו נקלעה המדינה בעקבות הבחירות ועל רקע המאבק בין איראן לארצות הברית על דמותה של עיראק ועצמאותה, מצב כלכלי קשה, שיעור אבטלה גבוה, הפסקות מים וחשמל. המפגינים ראו באיראן את אחת האשמות העיקריות במצב עקב מעורבותה בכלכלה העיראקית והשפעתה על אל-מהדי. בעקבות ההפגנות הודיע אל-מהדי על כוונתו להתפטר מראשות הממשלה. בעקבות התפטרותו של אל-מהדי נכנסה המדינה לסחרור פוליטי ובאפריל 2020 הוטלה מלאכת הרכבת הממשלה על מוסטפא אל-כאזמי.
בתחילה נדחתה מועמדותו של אל-כאזמי לראשות הממשלה, על אף שהוצע לכך. לאחר שתי מועמדויות אחרות שנכשלו הוא חזר בתור המועמד המוביל, ונתמך הן על-ידי גורמים שתמכו בו מלכתחילה והן על-ידי כמה מנהיגים בולטים מהמפלגות הגדולות. מפלגת "דוולת אל-קאנון" התנגדה למועמדותו בתכלית, אך למרות זאת הוא הצליח להקים ממשלה. לאורך כל התהליך כמעט ולא הייתה מעורבות חיצונית של איראן או של ארצות הברית, והתהליך היה פנים-עיראקי בכללותו.
רשימות סאירון גיבתה באופן מלא את אל-כאזמי, מה שהיה משמעותי בעיקר בשלב הסופי של הרכבת הממשלה. המעורבות הישירה של הרשימה עם אל-פתח סייעה להחזרתה של האחרונה לשולחן המשא ומתן אחרי שזו התנגדה למועמדותו של אל-כאזמי, ונוסף על כך גיבשה רשימת סאירון קווים מנחים להרכבת הממשלה שסייעו לטעת ביטחון בקרב רשימת "אל-פתח" ביחס לממשלה החדשה, ואל-כאזמי הסכים לכבד קווים אלו. בנוסף, סאירון הודיעה שאם אל-פתח לא תתמוך באל-כאזמי, היא תלך בעקבותיה.
משמעות פוליטית
ראש הממשלה הנבחר, מוסטפא אל-כאזמי, הוא למעשה ראש הממשלה הראשון שאינו מ"הדור הישן" של המנהיגים ואינו חבר באחת מהמפלגות הגדולות בעיראק – על אף שהועמד לתפקיד על ידיהן. בנוסף, הוא דמות ללא זיקה פוליטית חזקה, ואינו חבר בהנהגה של אחת המפלגות. גם השרים שנבחרו לכהן בממשלה הם בעלי שיוך מפלגתי רופף יחסית.
בעבר, היה אל-כאזמי, שהוא בעל ניסיון מודיעיני, מהכוחות המשמעותיים בהתמודדות ובהתנגדות לדאעש, ונתפש כמי שפועל יחד עם האמריקאים. בעקבות ההתמקדות של השנים האחרונות במלחמה בדאע"ש, והניצחון על הארגון, וכן בעקבות חיסולם של גורמים איראניים כמו קאסם סולימאני שהיה מפקד כוח קודס, ואבו מהדי אל-מוהנדס, סגן מפקד ארגון אל-חדש אל-שעבי, גברו הקולות להפסקת המעורבות האמריקאית בעיראק, ואכן ביולי האחרון, הסכימו אל-כאזמי ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, על סיום הפעילות המבצעית האמריקאית במדינה עד סוף 2021, כאשר הכוחות האמריקאים יישארו רק לצורכי הכשרה וייעוץ לצבא העיראקי.
בנק יורו טרייד
בנק יורו טרייד היה בנק ישראלי שהוקם בשנת 1951 על ידי משפחת ארגואטי בשם "בנק לבניה", ופעל בתחום המסחר במטבע חוץ. בשנת 2005 חדל הבנק לעסוק בפעילות בנקאית, והפך לבית השקעות. לאחר תהליך מסודר של צמצום פעילות האשראי והפקדונות, בוטל רישיון הבנק של החברה.
בשנת 2003, לאחר הפרשיות בבנק למסחר ובבנק לפיתוח התעשייה, ביקש בנק ישראל לצמצם את מספר הבנקים הקטנים, ובכללם את בנק יורו טרייד.
משפחת ארגואטי החזיקה בשליטה כמעט מלאה בבנק עד סיום פעילותו הבנקאית ומאז שנת 2005 ממשיכה להחזיק בשליטה בחברת ההשקעות יורוטרייד.
קורי היגינס
נעורים וקריירת מכללות
היגינס נולד בעיר דנוויל שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו. הסנדק שלו היה מייקל ג'ורדן, אשר התחבר עם אביו רוד בעת ששיחקו יחדיו בשיקגו בולס.
בין השנים 2007–2011 למד באוניברסיטת קולורדו, וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 15.2 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק. לאורך תקופתו בקבוצה קלע 2,001 נקודות בסך הכול, אשר השוו את שיאו של ריצ'רד רובי למספר הנקודות הרב ביותר של שחקן באוניברסיטת קולורדו.
השנים הראשונות
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2011 נרשם היגינס לדראפט של ליגת הפיתוח של ה-NBA, ונבחר על ידי אירי בייהוקס. בחמשת משחקיו בקבוצה קלע 12.6 נקודות למשחק, בטרם זכה לחוזה בשארלוט בובקאטס מה-NBA. באותה עונה רשמו הבובקאטס את מאזן הניצחונות הגרוע בתולדות הליגה, 7–59 (10.6%). לאחר 6 משחקים בעונת שוחרר היגינס מהקבוצה וחזר לשחק עבור הבייהוקס מליגת הפיתוח. ב-44 משחקיו ב-NBA קלע 3.7 נקודות בממוצע למשחק, וב-35 משחקיו בליגת הפיתוח קלע 18.5 נקודות למשחק.
צסק"א מוסקבה
לקראת עונת הצטרף לצסק"א מוסקבה, אשר השתתפה ביורוליג ובליגת ה-VTB. בעונתו הראשונה במוסקבה סייע לקבוצה לזכות באליפות היורוליג השביעית של המועדון, והראשונה מזה 8 שנים. במשחק הגמר מול פנרבחצ'ה קלע היגינס 12 נקודות, בניצחון קבוצתו בהארכה בתוצאה 101–96. בשתי העונות העוקבות הודחה צסק"א בחצי גמר היורוליג על ידי אולימפיאקוס (78–82) וריאל מדריד (83–92), בהתאמה. בעונת קלע 14.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את הקבוצה לצד ננדו דה קולו, ויל קלייבורן וסרחיו רודריגס לזכייה נוספת באליפות היורוליג. במשחק הגמר מול אנאדולו אפס הוליך את קלעי קבוצתו עם 20 נקודות (4 שלשות) בניצחון 91–83. כמו כן, בכל 4 עונותיו בצסק"א זכה עמה באליפות ליגת ה-VTB.
לאורך תקופתו במוסקבה רשם ממוצעים של 12.1 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק ביורוליג, וממוצעים של 10.6 נקודות, 1.7 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים בליגת ה-VTB.
ברצלונה
ביולי 2019 חתם היגינס על חוזה בקבוצת ברצלונה.
יחסי טאיוואן–סאו טומה ופרינסיפה
יחסי טאיוואן–סאו טומה ופרינסיפה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הסינית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1997 ונותקו בשנת 2016.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה העממית של סין כוננו ב-12 ביולי 1975, יום קבלת עצמאותה. ב-6 במאי 1997 הודיעה סאו טומה ופרינסיפה כי היא רואה בטאיוואן כממשלה הסינית הלגיטימית. ב-11 ביולי באותה השנה הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי היא משעה את היחסים עם סאו טומה ופרינסיפה עד להודעה חדשה וביטלה את כל ההסכמים שנחתמו בין שתי המדינות עד אותה העת.
בנובמבר 2013 התחממו היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לסאו טומה ופרינסיפה ונפתח משרד ייצוגי-כלכלי סיני בסאו טומה ופרינסיפה עד שב-20 בדצמבר 2016 ניתקה סאו טומה ופרינסיפה את יחסיה עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן). שישה ימים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2016 חתמו שר החוץ הסיני וואנג יי ושר החוץ של סאו טומה ופרינסיפה אורבינו בוטלו על הסכם חידוש היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות. כך נותקו כליל היחסים בין הרפובליקה הסינית לסאו טומה ופרינסיפה.
נציגויות דיפלומטיות
בעבר החזיקה סאו טומה ופרינסיפה שגרירות ברפובליקה הסינית והרפובליקה הסינית החזיקה גם היא שגרירות בסאו טומה ופרינסיפה, לאור ניתוק היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שהיו בין שתי המדינות נסגרו שתי הנציגויות.
בוץ' ואן ברדה קוף
וילם הנדריק "בוץ'" ואן ברדה קוף (באנגלית: Willem Hendrik "Butch" van Breda Kolff; 28 באוקטובר 1922 – 22 באוגוסט 2007) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי. שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1946–1950, ואימן את קבוצות ה-NBA לוס אנג'לס לייקרס, דטרויט פיסטונס, פיניקס סאנס וניו אורלינס ג'אז בין השנים 1967–1977. לאורך תשע עונותיו כמאמן ראשי ב-NBA, העמידו קבוצותיו מאזן כולל של 266 ניצחונות ו-253 הפסדים (51.3%). כמו כן אימן קבוצות כדורסל בליגת המכללות האמריקאית בין 1951–1967 ובין 1977–1994.
אביו, יאן ואן ברדה קוף, היה כדורגלן מקצועי בהולנד בין השנים 1910–1913, ובנו, בעל אותו השם, היה כדורסלן ששיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1974–1983.
קריירת משחק
ואן ברדה קוף נולד בגלן רידג' שבניו ג'רזי, וגדל בעיר מונקלייר הסמוכה. בין השנים 1940–1946 למד באוניברסיטת פרינסטון, עם הפסקה בת שנתיים במהלכן שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית.
בין השנים 1946–1950 שיחק בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, ב-4 העונות הראשונות לפעילותה (נקראה אז ליגת ה-BAA). לאורך התקופה קלע 4.7 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ו לאפצ'יק.
ליגת המכללות (1951–1967)
בשנת 1951 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לפאייט אשר בפנסילבניה, ולאחר 4 שנים עבר לאמן את אוניברסיטת הופסטרה שבמדינת ניו יורק. בין השנים 1962–1967 אימן את קבוצת אוניברסיטת פרינסטון, בה שיחק בעברו כסטודנט, וב-5 עונותיו בתפקיד הדריך אותה ל-4 העפלות לטורניר אליפות המכללות בכדורסל. בעונת 1964/1965 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לפיינל פור הטורניר, בהובלתו של חבר היכל התהילה לעתיד ביל בראדלי, אולם היא הפסידה במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת מישיגן. בשנת 1967 עזב את פרינסטון, ובמקומו מונה חבר היכל התהילה פיט קריל, אשר נותר מאמנה במשך 29 עונות.
ליגות ה-NBA וה-ABA (1967–1977)
בקיץ 1969 מונה למאמנה של דטרויט פיסטונס. בעונת השיגה תחתיו הקבוצה את מאזנה הטוב ביותר מזה 16 שנים – 45–37 – הודות ליכולת טובה של דייב בינג, בוב לניר וג'ימי ווקר. לאחר עשרה משחקים בעונת פוטר ואן ברדה קוף, והוחלף על ידי ארל לויד.
בתחילת עונת מונה למאמן פיניקס סאנס, אך כבר לאחר שבעה משחקים פוטר והוחלף על ידי הג'נרל מנג'ר ג'רי קולנג'לו.
בעונת 1973/1974 עבר לאמן את קבוצת ממפיס טאמס מליגת ה-ABA. בעונתו היחידה בתפקיד העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 21–63.
במהלך עונת הבכורה של קבוצת ניו אורלינס ג'אז ב-NBA, בנובמבר 1974, החליף את סקוטי רוברטסון כמאמן הראשי. לאורך השנתיים שלו בניו אורלינס רשמה הקבוצה מאזן שלילי 74–100, על אף יכולת מצוינת של כוכב הקבוצה פיט מרוויץ'. בדצמבר 1976 עזב את הג'אז, ובמקומו מונה אלג'ין ביילור.
החזרה לליגת המכללות (1977–1994)
בשנת 1977 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת ניו אורלינס, ולאחר שנתיים, בהן רשמה הקבוצה מאזן חיובי 32–22, עזב את התפקיד. בשנת 1984 חזר לאמן את אוניברסיטת לפאייט, אותה אימן בתחילת קריירת האימון שלו (1951–1955). בשנת 1988 עבר לאמן את קבוצת אוניברסיטת הופסטרה, אותה הדריך עד לשנת 1994. לקראת עונת 1994/1995 הוחלף על ידי המאמן ג'יי רייט, ולמעשה פרש מאימון, בגיל 71. לאורך 21 עונותיו כמאמן בליגת המכללות הבכירה, העמידו קבוצותיו מאזן כולל של 346 ניצחונות ו-229 הפסדים (60.2%).
ב-22 באוגוסט 2007 נפטר ואן ברדה קוף בספוקיין שבמדינת וושינגטון, בגיל 84.
הקאן פידאן
הקאן פידאן (בטורקית: Hakan Fidan; נולד ב-1968 באנקרה) הוא תת-מזכיר למודיעין ועמד בראש ארגון הביון הלאומי הטורקי בשנים 2010–2015.
באוקטובר 2013 חשף ה"וושינגטון פוסט" כי טורקיה מסרה לאיראן בתחילת 2012 מידע על רשת ריגול ישראלית שפעלה בשטחה וכללה כ-10 אזרחי איראן, וכי ישראל חושדת כי פידאן הוא שחשף את המידע בפני האיראנים.
ביוני 2013 דיווח העיתון הטורקי "הורייט" כי פידאן פגש באותו חודש בחשאי את ראש המוסד תמיר פרדו שביקר באנקרה, ודן עמו בענייני סוריה ואיראן.
טבע דלי
נכון לשנת 2021 מוצרי החברה משווקים ברחבי ישראל ברשתות מרכולים, המחזיקות מחלקות "טבע". נכון לשנת 2016 לחברה 60 עובדים ומחזור המכירות השנתי הממוצע שלה עומד על מיליוני שקלים אחדים.
הפעילות של "טבע דלי" הוא שיתוף פעולה של בן קוליה, שותף ומנהל המפעל, מקהילת העבריים מדימונה ודניאל אדם מירושלים.
היסטוריית החברה
המוצרים החדשים התבססו על חומרי גלם מבוססי גלוטן כגון סייטן, שמהם הוכנו תחליפי מנות פופולריות כמו שווארמה, בולונז וקבב וכן על חומרי גלם כגון קטניות מונבטות, פשתן ואורז מלא, מהם הוכנו המבורגרים.
בשנת 2010 נעשו שינויי עיצוב וקווי מוצרים והחברה הוציאה לקהל הלקוחות את קווים מעודכנים של מנות עיקריות.
בורגר ה-BBQ של החברה יצא בתחילת 2012 והתפרסם לראשונה באירוע יום העצמאות הראשון של עמותת ויגן פרנדלי.
עד לשלב זה מכירות החברה היו בהיקף קטן יחסית, אולם בשנים שלאחר מכן החלה לפעול בקנה מידה גדול יותר, לרבות הפצה קבועה ברשתות המזון, המחזיקות מחלקות מזון רלוונטיות דוגמת שופרסל גרין או עדן טבע מרקט.
בשנת 2013 החלה רשת דומינו'ס פיצה בישראל לשווק פיצה עם תחליף גבינה טבעוני עשוי סויה שמיוצר על ידי "טבע דלי". בשנת 2019 השיקה רשת בורגר ראנץ' המבורגר טבעוני שפותח בשילוב חברת "טבע דלי".
פארק השלום בנגסאקי
פארק השלום בנגסאקי (יפנית: 平和公園) הוא פארק זיכרון בנגסאקי, יפן, לציון הטלת פצצת האטום על העיר ב-9 באוגוסט 1945, בסוף מלחמת העולם השנייה. הפארק הוקם ב-1955, בסמוך למוקד הפיצוץ של הפצצה הגרעינית, והוא ממוקם בסמוך למוזיאון הפצצה האטומית והיכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום. מדי שנה ב-9 באוגוסט, יום השנה לפצצה, נערך טקס זיכרון מול הפסל, וראש עיריית נגסאקי נושא הכרזת שלום לעולם.
פסל השלום
בקצה הצפוני של הפארק ניצב פסל בגובה 9.7 מטרים, פרי עבודתו של הפסל סייבואו קיטמורה. ידו הימנית של הפסל, המצביעה מעלה, מסמלת את האיום הגרעיני, בעוד ידו השמאלית, המושטת קדימה, מסמלת את הרצון לשלום. הפנים השלוות מסמלות חסד עליון, והעיניים העצומות למחצה מסמלות תפילה עבור נשמות קורבנות הפצצה.
לוח זיכרון
בסמוך למוקד הפיצוץ ניצב לוח זיכרון עליו מתוארים נזקי הפצצה:
מזרקת השלום
בקצה הדרומי של הפארק נמצאת מזרקת השלום. המזרקה הוקמה באוגוסט 1969, כתפילה למנוחת נשמות הקורבנות שמתו בחיפוש אחר מים. לפני המזרקה עומד לוח זיכרון ובו חרוטות מספר שורות משיר שכתבה סאצ'יקו ימאגוצ'י, שהייתה בת תשע ביום ההפצצה. הכיתוב: "הייתי צמאה באופן בלתי נסבל. היה משהו שמנוני על פני המים, אך רציתי מים כל כך ששתיתי אותם."
אזור סמלי השלום
העיר נגסאקי חנכה את אזור סמלי השלום ב-1978, משני צדי הפארק, והזמינה את מדינות העולם להציב בו אנדרטאות לשלום. האנדרטאות המוצבות באזור הן:
בצר
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
מחלף עתלית
מחלף עתלית הוא מחלף המקשר בין כביש 2 לכביש 721 ולכביש 7110, סמוך ליישוב עתלית.
המחלף נפתח לתנועה בשנת 1969 עם סלילת כביש 2 בקטע שבין חדרה לחיפה. מבנה המחלף הוא בתצורת מחלף יהלום ובו גשר עילי החוצה את כביש 2 ממזרח למערב ובשני קצות הגשר צמתים למען הפונים לכביש 721 הפונה מזרחה אל יישובי רכס הכרמל או הפונים לכביש 7110 הפונה מערבה אל היישובים עתלית ונווה ים.
בסמוך לצדו המערבי של המחלף בצמוד לכביש 7110, נמצאת שמורת טבע חורבת קרתא.
יחסי טאיוואן–טובאלו
יחסי טאיוואן–טובאלו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסינית לבין טובאלו.
היסטוריה
טובאלו הייתה המדינה הראשונה מאיי האוקיינוס השקט לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה הסינית, היא אף מכונה באמצעי התקשורת של הרפובליקה הסינית "בעלת הברית הוותיקה ביותר". היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1979.
טובאלו תמכה בהצעתה של הרפובליקה הסינית להצטרף לארגון האומות המאוחדות, והיא תומכת על בסיס קבוע בהצעות בעניינה המועלות לפרקים. בתמורה עוזרת לה טאיוואן במגוון תחומים בראשם האקולוגיה של האיים, רפואה וחיבור לרשת האינטרנט.
ב-25 בדצמבר 1998 הוקמה בטובאלו השגרירות הטאיוואנית. זוהי השגרירות היחידה על האיים מתוך שלוש נציגויות דיפלומטיות - קונסוליה צרפתית ומשרד ייצוג אוסטרלי.
בשנת 2006 ניסתה הרפובליקה העממית של סין להפוך את טובאלו לבעלת בריתה, אולם טובאלו הגיבה לניסיון זה בעמידה מוחלטת לצדה של טאיוואן. היא אמרה ש"יחסיה עם הרפובליקה הסינית הם חזקים ביותר, שום גורם, וגם לא סין היבשתית (קרי, הרפובליקה העממית של סין), ימוטט אותם. יחסינו עם סין היבשתית הם חלשים עד זניחים".
ב-14 במרץ 2013 נפתחה שגרירותה של טובאלו בטאיפיי, כך הפכה הרפובליקה הסינית למדינה השלישית בעולם לארח שגרירות טובאלואנית.
יחסי טאיוואן–ספרד
יחסים היסטוריים
מכיוון שהאפיפיור אלכסנדר השישי העניק את האדמות שנותרו ממערב לאיים האזוריים לספרד ואת אלה של המזרח לפורטוגל, כפי שסוכם חוזה טורדסיאס (1494), פורטוגל הייתה הראשונה שיצרה קשרים עם סין.
הגישה הספרדית לסין הייתה דרך הפיליפינים (1565). הקולוניה במנילה, שהוקמה על ידי מיגל לופס דה לגאספי, שם הספרדים באו במגע עם הרשתות המסחריות שהגיעו מהחוף הסיני. שנים אחר כך, בשנת 1626, הספרדים כבשו את האי היפה (טאיוואן) ונשארו שם עד שבשנת 1642 הם גורשו על ידי ההולנדים.
יחסים דיפלומטיים
במרץ 1973 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הסינית (טאיוואן) לספרד, ובאוגוסט אותה שנה הקימה ממשלת ספרד את מרכז סון יאט-סן במדריד, כדי לקיים ולפתח יחסים מהותיים דו-צדדיים ששמו הוחלף למשרד הכלכלה והתרבות של טאיפיי בשנת 1991.
ספרד היא אחת המדינות שאינן מכירות ברפובליקה הסינית, אך מקיימת עמה יחסים לא רשמיים. ספרד הייתה אחת המדינות שהצביעו נגד בעצרת הכללית של האו"ם ביחס להחלטה 2758 (1971), אשר דרשה כי כל שינוי בייצוג סין באו"ם ייקבע ברוב של שני שלישים.
טוטו וולף
טורגר כריסטיאן "טוטו" וולף (בגרמנית: Torger Christian "Toto" Wolff; נולד ב-12 בינואר 1972 בווינה) הוא נהג מרוצים לשעבר מאוסטריה, וכיום משקיע המשמש מנכ"ל ובעלים שותף של קבוצת מרצדס AMG המתחרה בסבב הפורמולה 1, וכראש חטיבת המרוצים של מותג מרצדס-בנץ.
במהלך קריירת המרוצים שלו כנהג זכה וולף בשנת 1994 בניצחון קטגוריה במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג, והתחרה באליפות העולם למכוניות GT של ה-FIA.
מרוצי מכוניות
בשנת 1994 התחרה במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג וזכה בניצחון קטגוריית ה-2,500 סמ"ק במכונית הב.מ.וו M3, ובשנת 2001 סיים במקום השני בדירוג הכללי בסדרת המרוצים למכוניות טורינג של ה-FIA. בשנת 2002 החל להשתתף באליפות העולם למכוניות GT של ה-FIA וסיים את העונה יחד עם הנהג השותף פיליפ פטר במקום השישי בטבלה לאחר שהצמד ניצח במרוץ אחד בגרמניה. בשנת 2003 החל להתחרות באליפות איטליה למכוניות GT, ניצח במרוץ שנערך במונצה, וסיים במקום השני במרוצים שנערכו במסלולים בוללונגה, אימולה ובאוסטריה. בשנת 2004 סיים במקום השלישי במרוץ 1000 המיילים של אינטרלאגוס. בשנת 2006 סיים במקום השני באליפות אוסטריה בראלי, וניצח במרוץ 24 השעות של דובאי.
בשנת 2009 רשם טוטו וולף את שיא ההקפה המהירה ביותר בכל הזמנים למכונית עם מנוע אטמוספירי ללא מגדש טורבו במקטע הנורדשלייפה בנורבורגרינג, לאחר שהקיף את המסלול ב-7:03 דקות במכונית פורשה 911 RSR. ניסיון לשבור את השיא הלא רשמי של המסלול שעמד על 6:58 דקות, שיא שנקבע על ידי ניקי לאודה, הסתיים בתאונה במהירות 268 קמ"ש.
פורמולה 1
וולף הצטרף למועצת המנהלים של קבוצת ויליאמס F1 בשנת 2009 לאחר שרכש 15 אחוזים ממניות השליטה בקבוצה. בשנת 2012 מונה למנכ"ל קבוצת ויליאמס.
בינואר 2013 עזב וולף את קבוצת ויליאמס והצטרף לקבוצת מרצדס AMG בתפקיד מנכ"ל הקבוצה ומקביל להצטרפותו רכש כ-30 אחוזים ממניות השליטה בקבוצה. בסוף עונת 2013 קודם לראש חטיבת המרוצים של מרצדס-בנץ ובאחריותו כל פעילויות הספורט המוטורי של המותג. מאז הגיע בשנת 2013 החל באופן בולט שדרוגה המהיר של הקבוצה ובסוף עונת 2014 זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. לטוטו וולף תפקיד מפתח במרצדס-בנץ ורבות מן ההצלחות של הקבוצה בשנים האחרונות מיוחסות לו ולכישורי ניהולו. בשנת 2014 מכר 10 אחוזים ממניות קבוצת ויליאמס שברשותו ובשנת 2016 מכר את חמשת האחוזים הנותרים.
חיים פרטיים
טוטו וולף נשוי לסוזי וולף, מנכ"לית קבוצת המרוצים ונטורי המתחרה באליפות הפורמולה אי. בעבר הייתה נהגת מרוצים אשר התחרתה שבע עונות באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) ושימשה כנהגת פיתוח בקבוצת הפורמולה 1 של ויליאמס. לזוג יש ילד אחד משותף, בנוסף לטוטו יש שני ילדים מנישואים קודמים. המשפחה מתגוררת במונקו.
פדרו פאבלו פיצ'רדו
פדרו פאבלו פיצ'רדו (בספרדית: Pedro Pablo Pichardo; נולד ב-30 ביוני 1993) הוא אתלט קובני-פורטוגזי. הוא האלוף האולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם (יוג'ין 2022), פעמיים סגן אלוף העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015) בקפיצה משולשת ומדורג חמישי בכל הזמנים (18.08 מטר).
ביוגרפיה
פיצ'רדו נולד וגדל בסנטיאגו דה קובה.
אלוף עולם לנוער
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2012 זכה פיצ'רדו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.79 מטר.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכה פיצ'רדו במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.68 מטר, אחרי טדי טאמגו מצרפת (18.04 מטר) ולפני ויל קליי מארצות הברית (17.52 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכה פיצ'רדו במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.24 מטר, אחרי ליוקמן אדמס מרוסיה (17.37 מטר) וחברו לנבחרת ארנסטו רווה (17.33 מטר).
קפיצה מעל 18 מטר
בתחרות שנערכה בדוחא, קטר ב-15 במאי 2015 זכה פיצ'רדו במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי ושיא קובה חדש של 18.06 מטר, לפני כריסטיאן טיילור מארצות הברית שאף הוא קבע אישי חדש של 18.04 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהוואנה קובה ב-28 במאי, הוא שיפר את שיאו ב-2 ס"מ והעמידו על 18.08 מטר, תוך כדי שקבע את תוצאת השנה בעולם ואת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, באותה העת.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה פיצ'רדו שוב במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.60 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור שקבע את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (18.21 מטר) ולפני נלסון אבורה מפורטוגל (17.52 מטר).
באוגוסט 2017 קיבל אזרחות פורטוגזית, ומאוגוסט 2019 הורשה להתחרות תחת דגל פורטוגל. באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים רביעי בתוצאה של 17.62 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2021 זכה במדליית זהב בתוצאה של 17.30 מטר
נקודת אולה
נקודת אולה (באנגלית: Ula Point) היא לשון יבשה נמוכה, המכוסה קרח, בחוף מפרץ ארבוס וטרור, שבחוף הצפון-מזרחי של האי ג'יימס רוס, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
נקודת אולה ממוקמת 8 קילומטרים צפונית-מערבית לכף גייג'.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת האנטארקטית השוודית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
לשון היבשה מופתה לראשונה באופן גס באוקטובר 1903 על ידי המשלחת האנטארקטית השוודית.
הלשון נסקרה ומופתה מחדש על ידי סקר שטחי חסות התלות של איי פוקלנד (FIDS) בשנת 1945.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 282
מחסני כמעט חינם
מחסני כמעט חינם הייתה רשת מרכולים ישראלית שהוקמה ב-1999 על ידי האחים רני ועדי צים, ומאז 2012 היא בבעלות רשת יינות ביתן, הסניפים שונו לסניפי יינות ביתן לאחר שנרכשה.
היסטוריה
הרשת הוקמה על ידי האחים רני ועדי צים. עדי שנשר מלימודים כבר בגיל 15, פתח בשנת 1999, את החנות הראשונה שהייתה מכולת שכונתית ברחוב רמב"ם 23 בפתח תקווה. אחיו רני הצטרף אליו אחרי שסיים את שירותו הצבאי. מקור השם הוא בחנות תיקים וארנקים שהפעיל בשנות ה-60 סבם של האחים בשכונת התקווה שנקראה בעיראקית "יעני בלאש" - בתרגום מילולי "כמעט חינם". ברשת עבדו בני משפחה נוספים: האב עזרא צים שימש כמנהל האחזקה של הרשת, האם חסיה הייתה מנהלת משמרת ערב בסניף ירקונים, והאחות גלית שימשה כקניינית הנון-פוד ברשת.
הרשת הונפקה בבורסה בשנת 2010 והאחים משכו דיבידנד של 50 מיליון שקל מהחברה, ומכרו כ-15% מהמניות לציבור. במאי 2011 מכרו 10% נוספים מהמניות בידיהם למשקיעים מוסדיים תמורת 47 מיליון שקל. בשיאה צים שיווק הייתה בשווי של 650 מיליון שקל. לאחר חילוקי דעות מקצועיים באשר לניהול הרשת, החליטו האחים להיפרד עסקית והחלו להפריד את עסקיהם מחוץ לקמעונאות עוד ב-2010. בסוף 2010 הנפיקה הרשת מועדון לקוחות.
ב-2012 מכרו האחים את רשת "כמעט חינם" שהייתה באותה עת רשת עם 35 סניפים בעיקר באזור הצפון, לרשת "יינות ביתן" של נחום ביתן, תמורת כ-350 מיליון שקל. האחים שהחזיקו ב-75% מהחברה קיבלו 210 מיליון שקל והשאר הלך לבעלי המניות. בעת המכירה סוכם כי מניית "צים שיווק" תיסגר ממסחר בבורסה ועל כן נמחקה המנייה מהבורסה בתל אביב בפברואר 2013.
הפיגוע בכנסייה בנורמנדי
הפיגוע בכנסייה בצרפת התבצע בכנסייה בעיירה סנט-אטיין-דו-רוברה (Saint-Étienne-du-Rouvray) בנורמנדי שבצפון צרפת ב-26 ביולי 2016.
בבוקר 26 ביולי 2016, קצת אחרי השעה 9:30, נכנסו שני אנשים חמושים בסכינים ובאקדח לכנסייה, החזיקו בני ערובה ושיספו את גרונו של כומר הכנסייה, ז'אק המל בן ה-84. בנוסף המחבלים פצעו אנושות את אחד מבני הערובה ופצעו פציעה קלה עוד אחד מבני הערובה. נזירה בת ערובה שהצליחה לברוח מהכנסייה התקשרה למשטרה. השוטרים שהגיעו למקום חיסלו את שני התוקפים.
כמה שעות לאחר התקיפה פרסם ארגון המדינה האסלאמית סרטון בו נשבעו השניים אמונים לארגון.
קורט רמברג
קורט רודולף רמברג (בדנית: Kurt Rudolph Ramberg; 17 בנובמבר 1908 - 5 בנובמבר 1997) היה גנרל בחיל האוויר הדני, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1962–1972.
ביוגרפיה
רמברג נולד באלסינור ב-17 בנובמבר 1908. ב-1928 הוא התגייס לצי המלכותי הדני, ובהמשך עבר לחיל האוויר המלכותי הדני. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שרת בבריגדה הדנית. ב-30 בספטמבר 1962 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) במקום האדמירל ארהרד קביסטגארד. ב-30 בנובמבר 1972 הוא פרש מהצבא.
הוא נפטר ב-5 בנובמבר 1997.
רוז'י בן יוסף
רוז'י בן יוסף (1929 - 13 במאי 2008) הייתה מעצבת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה
בן יוסף נולדה בסופיה שבבולגריה, אמה אידה הייתה בעלת חנות לנז'רי בעיר ואביה שלמה היה יבואן בדים. בילדותה החלה לעסוק באומנות והיא ציירה ופסלה מקרמיקה.
ב-1951 הקים אביה מפעל רקמה להלבשה תחתונה והיא החלה לעבוד ביחד איתו במפעל, היא ניסתה תקופה לשווק דגמים של המפעל בצרפת אך לא זכתה להצלחה יתרה, לאחר מכן הכירה את יונתן מולר, בנו של אריך מולר, מייסד מפעל תעשיית הטקסטיל אתא, והם יזמו ביחד תוכנית לעיצוב וייצור בגדים אתניים, היא עיצבה בין היתר שמלות ארוכות והשתמשה בחומרים ואביזרים ייחודיים לישראל כמו חרוזי זכוכית חברון וחרוזי עץ.
היא הייתה מבין מקימי המכללה לעיצוב שנקר שבו גם נשמר אחרי מותה, האוסף שלה בארכיון האופנה.
ב-1972 הוצגו דגמים שעיצבה בתצוגת אופנה שנערכה בשגרירות ישראל בפריז כחלק מסדרת אירועי אופנה שהתקיימו בעיר.
ב-1973 עיצבה את שמלת האירוויזיון לאילנית, בפעם הראשונה בה ישראל השתתפה בתחרות הזמר האירופאית.
עיצוביה הוצגו פעמים רבות בשבוע האופנה הישראלי.
היא נודעה בתחום האופנה כפורצת דרך שהתרכזה בסגנון הישראלי האותנטי וגילתה את הפוטנציאל שבו ובעיצוביה לא ניכרו באופן בולט השפעות מאופנת המערב.
ב-2012 יצאה הפקת אופנה במחווה לבן יוסף.
ב-13 במאי 2008, הלכה בן יוסף לעולמה אחרי שסבלה ממחלה קשה.
נכדתה היא השחקנית שלי בן יוסף.
מרוץ החיים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בית הפרלמנט (מלטה)
בית הפרלמנט החדש של מלטה (במלטזית:  Il-Parlament il-Ġdid) ברחוב הרפובליקה בעיר ולטה, בתכנונו של האדריכל רנצו פיאנו, נחנך בשנת 2015. עד לחנוכתו התכנס הפרלמנט בארמון הגראנד מאסטר בעיר.
הקמת בית הפרלמנט
הקמת בית הפרלמנט הייתה חלק מפרויקט שער העיר של ולטה בתכנונו של האדריכל פיאנו, שכלל בנוסף גם הקמת שער עיר חדש ואת הסבת שרידי בית האופרה המלכותי לתיאטרון פתוח בשם כיכר התיאטרון המלכותי.
באתר בו הוקם בית הפרלמנט ניצבו בעבר בתים ולאחר מכן תחנת הרכבת של ולטה. האזור הופצץ במלחמת העולם השנייה. המבנים בו נהרסו בשנות השישים במסגרת תוכנית לפיתוח מחדש של הכניסה לוולטה. המגרש הומר לכיכר שסביבה אכסדרת חנויות, שנקראה "כיכר החירות". היא שימשה לחנייה של מכוניות.
במסגרת תוכנית שער העיר נהרסו אכסדרות החנויות ב-2010 ושנה אחר כך החלה חפירת יסודות בית הפרלמנט. הקמת המבנה הסתיימה בשנת 2015, למעלה משנתיים לאחר המועד המקורי שנקבע להשלמתו. עלות ההקמה הגיעה ליותר מ-90 מיליון אירו.
אדם סן
אדם סן (באנגלית: Adam Senn; נולד ב-10 באפריל 1984) הוא דוגמן ושחקן אמריקאי-צרפתי.
בית הפרלמנט (מלטה)
הקמת בית הפרלמנט
הקמת המבנה הייתה שנויה במחלוקת במדינה, בשל עלותה וכן בשל עיצובו של הבניין. כמו כן טענו המתנגדים כי במלטה כבר קיימים מבנים שניתן היה לשפצם בהוצאה מופחתת ולהסב אותם למושב קבע לפרלמנט.
המבנה
המבנה הוקם משלד פלדה שצופה באבן גיר מקומית, שעובדה באופן שתיראה כאילו נשחקה על ידי איתני הטבע (יש המצביעים על הדמיון בין החללים שבה לבין שובכי יונים). הוא כולל שני אגפים המחוברים ביניהם בגשרים, שהופרדו על מנת שלא להסתיר את מבצר סנט ג'יימס (Saint James Cavalier), הניצב בצדם. בכל אגף שלושה מפלסים. אולם הפרלמנט שוכן באגף הצפוני ואילו באגף האחר מצויות לשכות חברי הפרלמנט, ראש הממשלה וראש האופוזיציה.
אדם סן
ביוגרפיה
סן נולד בפריז וגדל בפרבר של יוסטון, בתיכון למד תיאטרון ולאחר סיום לימודיו עבר לניו יורק.
בית הפרלמנט (מלטה)
המבנה
המבנה מחומם ומקורר באמצעות טכניקה סביבתית חדישה של מצבור סלעים המצוי מתחתיו, ללא שימוש בדוודים או במזגנים.
אדם סן
ביוגרפיה
ב-2010 הוא היה בן זוגה של מדונה הוא שותף בבעלות על מסעדה בניו יורק.
בית הפרלמנט (מלטה)
המבנה
רוב חלקי המבנה אינם פתוחים לציבור, מטעמי אבטחה, למעט תצוגת קבע המוצגת בקומת הקרקע שלו.
המבנה נחנך ב-4 במאי 2015 במעמד נשיאת מלטה מארי לואיז קוליירו פרקה (Marie Louise Coleiro Preca).
אדם סן
קריירה
הוא גם דיגמן לחברת האופנה "Express, Inc."
מ-2008 ועד 2009 הופיע בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "דולצ'ה וגבאנה" ששודרה ב-MTV.
ב-2011 שיחק בפרק של חוק וסדר: מדור מיוחד ובאותה שנה שיחק בסרט "Magic City Memoirs".
הוא שיחק ברמן בסרט הקומדייה "While We're Young".
מ-2014 ועד 2016 גילם כדורסלן בסדרה "Hit the Floor" של VH1.
ב-2016 שיחק בסרט הטלוויזיה "Married by Christmas".
ב-2018 צעד על המסלול בשבוע האופנה של מילאנו.
איבון שוקה-ברואה
איבון שוקה-ברואה (בצרפתית: ;Yvonne Choquet-Bruhat ; נולדה ב-29 בדצמבר 1923) היא פיזיקאית צרפתייה, המתמחה בפיזיקה מתמטית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת פייר ומארי קירי. האישה הראשונה שנבחרה כחברה מלאה באקדמיה הצרפתית למדעים ובעלת דרגת 'הצלב הגדול' באות לגיון הכבוד.
ילדות ונעורים
איבון שוקה-ברואה נולדה ב-20 בדצמבר 1923 בעיר ליל שבצרפת. אביה, ז'ורז, היה פרופסור לפיזיקה, ואמה, ברטה, פרופסורית לפילוסופיה. בנוסף אחיה הצעיר ממנה ב-6 שנים, היה המתמטיקאי פרנסואה ברואה. בשנת 1927 הצטרף אביה לפקולטה למדע בפריז, ולכן היא והוריה עברו להתגורר בפריז, שם גדלה.
השכלה
בשנת 1949 הייתה תחילה שוקה-ברואה עוזרת מחקר במרכז הלאומי צרפתי למחקר מדעי, ולאחר מכן שימשה בו כעמיתת מחקר. כתוצאה מכך, עם סיום תפקידה, קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 על התזה שכתבה: "Théorème d'existence pour certains systèmes d'équations aux dérivées partielles non linéaires" (בעברית: משפט הקיום על מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות).
קריירה
איבון שוקה-ברואה עבדה במגוון תחומים בפיזיקה מתמטית, היא הסיקה תוצאות מניתוחן של משוואות דיפרנציאליות חלקיות וגאומטריה דיפרנציאלית כדי לקבוע בסיס יציב לפתרונות בפיזיקה. משנת 1951 היא עברה לארצות הברית, ושם עבדה במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון.
בהמשך השנים חזרה שוקה-ברואה עם בן זוגה לצרפת, ושניהם מונו לפקולטה למדעים בעיר מרסיי. היא למדה באוניברסיטת ריימס בין השנים 1958–1959, ומשנת 1960 הפכה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פייר ומארי קירי, שם היא נחשבה לפרופסור אמריטה עד פרישתה בשנת 1992. מאז המשיכה שוקה-ברואה לתרום רבות לפיזיקה המתמטית באוניברסיטת פייר ומארי קירי.
בשנת 1978 שוקה-ברואה נבחרה להיות כתבת של האקדמיה הצרפתית למדעים וב- 14 במאי 1979 היא הפכה לחברה מלאה בה, ובכך היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה. מאז 1965 היא הייתה חברה בוועד הבינלאומי של היחסות והכבידה הכללי (בצרפתית: Comité international de relativité générale et gravitation) ובין השנים 1980–1983 כיהנה כנשיאתו. בשנת 1985 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
חיים אישיים
לאיבון שוקה-ברואה שלושה ילדים. מישל פוארז, ביתה הבכורה מנישואיה הראשונים עם לאונס פוארז. מנישואיה השניים עם המתמטיקאי גוסטב שוקה, יש לה עוד בת ובן- ז'נבייב שוקה והנוירולוג דניאל שוקה.
משחק פתוח
משחק פתוח או סימטרי או בשמה הנוסף פתיחת חייל המלך הכפול היא פתיחת אב בשחמט שמאופיינת ברצף המהלכים הבאים: פתיחה זו המתחילה בחייל המלך הלבן ונענית בחייל המלך השחור מביאה לידי משחק פתוח. פתיחה בעלת מענה שונה לחייל המלך הלבן, נקראת משחק חצי פתוח.
המונח משחק פתוח מתייחס גם לכל עמדת שחמט שבה השורות, העמודות והאלכסונים פתוחים. בלוח פתוח, לרצים יש יתרון על פני הפרשים בשל יכולתם לכסות מרחקים ארוכים.
אנליזה
לבן פותח ומשחק '''1. ה4''' אשר נחשב למהלך הפתיחה הפופולרי ביותר בשל יתרונותיו: עם זאת יש מספר חסרונות לפתיחה זו:
וולף לאדז'ינסקי
וולף אייזק לאדז'ינסקי (באנגלית: Wolf Isaac Ladejinsky 15 במרץ 1899 – 3 ביולי 1975) היה כלכלן וחוקר חקלאי ג'ורג'יסט יהודי אמריקאי, שעבד תחילה במחלקת החקלאות של ארצות הברית, לאחר מכן בקרן פורד ולאחר מכן בבנק העולמי. הוא היה יועץ מרכזי לרפורמת קרקעות לממשלות של כמה מדינות אסיה, כולל יפן מ-1945 עד 1954 (במהלך הכיבוש ) וכן סין ומאוחר יותר טאיוואן תחת צ'יאנג קאי שק, דרום וייטנאם מ-1955 עד 1961 תחת נו דין דיים ומדינות בדרום מזרח אסיה ובתת היבשת ההודית. עבודתו ביפן ובטאיוואן זכתה להצלחה מסחררת, אך ניסיונות מאוחרים יותר סוכלו.
ביוגרפיה
נולד במשפחה יהודית בקטרינופול שבאימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1899, כשאביו היה בעל טחנת קמח ועסק במסחר. לאחר לימודיו בחדר הלך לגימנסיה רוסית בזבניגורודקה.
לדג'ינסקי נמלט מאוקראינה הסובייטית בשנת 1921 לרומניה כפליט מהמהפכה הרוסית. תחילה גם שם עבד בטחנת קמח ואפייה אך בהמשך הצטרף לחברה שעזרה להגירה היהודית. הגיע לארצות הברית ב-1922 כמלווה לילדים יתומים שנשלחו לשם וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה שש שנים מאוחר יותר. ב-1928 קיבל אזרחות ארצות הברית. ב-1933 אחד מהפרופסורים שלו בקולומביה, רקספורד טוגוול, עזר לו להשיג תפקיד במחלקת החקלאות. שנתיים לאחר מכן הצטרף לשירות החקלאות החוץ של המחלקה, והתמחה בבעיות אסיה. בשנת 1945 הוא הוצב לצוות ה-SCAP של גנרל דאגלס מקארתור ביפן הכבושה, שם הוא מילא תפקיד מרכזי בפיתוח והחדרת תוכנית רפורמת הקרקע שפירקה מבנה כוח שנשלט על ידי בעלי אדמות עשירים. עם זאת, לאדז'ינסקי הצהיר כי האדריכל האמיתי של הרפורמה היה הסוציאליסט חירו ואדה, שר החקלאות היפני לשעבר. השפעתו על צ'יאנג קאי שק בטייוואן זוכה לזכותו בסיוע לנס טאיוואן.
בדצמבר 1954, בתקופת המקארתיזם בארצות הברית, היה לדמות המרכזית בתקרית פומבית מאוד שעוררה זעם בקרב הליברלים בקונגרס ונפתרה בהתערבות של הבית הלבן. לאדז'ינסקי, גם בהיותו דמוקרט ניו דיל אנטי-קומוניסטי, הוכנס לרשימה השחורה של מספר קבוצות שמרניות. בעת שעבד כנספח חקלאי בטוקיו, תפקידו הועבר ממשרד החוץ לתחום האחריות של משרד החקלאות. זמן קצר לאחר מכן נשלל הסיווג הביטחוני שלו, והוא פוטר על ידי שר החקלאות עזרא טאפט בנסון, שראה בו "סיכון ביטחוני" למרות שהודה בחוסר ראיות מוצקות נגדו. בהצהרה פומבית נטען כי בעבר לאדז'ינסקי "נדרש לאישור מהמפלגה הקומוניסטית" כדי לעבוד בחברת Amtorg Trading Corporation, עבורה שימש לתקופה קצרה כמתרגם ב-1930. באותה תקופה היו לו גם שלוש אחיות שחיו ברוסיה הסובייטית, מה שצוטט כמי שהופך אותו ל"נתון לכפייה". האשמה האחרונה הייתה שהוא היה חבר בשני ארגוני החזית הקומוניסטית, כולל ועדת וושינגטון לפעולה דמוקרטית.
התוצאה הייתה סערה ציבורית. חברי העיתונות שאלו שוב ושוב את הנשיא אייזנהאואר בנוגע למקרה לאדז'ינסקי במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-12 בינואר 1955, במיוחד תוך התמקדות בעובדה שלדג'ינסקי נבחר כמעט מיד על ידי הרולד שטסן במינהל פעולות החוץ לנהל את תוכנית רפורמת הקרקעות בדרום וייטנאם, ניתן לו סיווג ביטחוני מלא על מנת למלא תפקיד רגיש אפילו יותר מהקודם שלו.
מ-1961 הוא עזב את השירות הממשלתי והצטרף לקרן פורד. שם במשך שנתיים הוא עסק בהמלצות לביצוע הרפורמה החקלאית בנפאל שכשלה.
מ-1964 הוא הועסק על ידי הבנק העולמי ששלח אותו תחילה להודו, ובהמשך למקסיקו ואירן. משם חזר לנהל את ענייני הבנק העולמי בהודו עד למותו ב-1975.
נפטר בוושינגטון. בעקבות צוואתו האוסף לאמנות המזרח שלו הועבר למוזיאון ישראל. ב-1977 הבנק העולמי פרסם אוסף העבודות המרוכז שלו.