cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליס רוזוולט
שנים ראשונות
אליס נולדה בניו יורק, אמה נפטרה כעבור יומיים. אביה, שהיה שקוע ביגון, לא יכל לקרוא לה "אליס", כשם אמהּ, וקרא לה "בייבי לי". הוא אף לא יכול היה לשהות בעיר ונסע למשך שנתיים להתגורר בחווה בדקוטה הצפונית. את אליס הצעירה הפקיד בידי אחותו, אנה "באמי" רוזוולט (Anna "Bamie" Roosevelt), שכונתה "דודה בי" (Auntie Bye), אשה חזקה שגידלה את אליס בשנותיה הראשונות והיוותה עבורה דמות-אם במשך כל ימיה.
ב-1886 נסע רוזוולט ללונדון ונשא לאשה את אדית קרמיט קארו, רעיית הנשיא עד מותו, שהפכה לאם חורגת לאליס. אדית גידלה אותה כבתהּ, בנוסף לחמישה ילדים נוספים שילדה לרוזוולט. כאשר לקתה אליס בשיתוק ילדים, הצילה אותה אדית מנכות באמצעות טיפול מסור, אם כי מייסר, בעקבותיו נותרה אליס עם צליעה בלתי-מורגשת כמעט.
בעת כהונת אביה כנשיא
בשנת 1901, בגיל 17, הפך רוזוולט לנשיא לאחר הרצחו של ויליאם מקינלי ואליס הפכה בן-לילה לידוענית מוכרת ברחבי העולם כולו. עד מהרה קנתה לה שם של מנפצת מוסכמות. היא עישנה סיגריות בפומבי, שעה שהדבר לא היה נהוג לגבי נשים ובפרט נערות צעירות, בילתה במסיבות עד שעות הלילה המאוחרות, נסעה לבדה ברכב עם גברים מבוגרים ממנה, הימרה והחזיקה נחש כחיית מחמד בבית הלבן.
גם הממשל השתמש באליס לצרכיו, כפנים היפות והצעירות של אמריקה, למשל בעת אולימפיאדת סנט לואיס העניקה העלמה רוזוולט הצעירה את המדליות לאתלטים.
ב-1905 הובילה יחד עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, ויליאם הווארד טאפט, משלחת דיפלומטית גדולה, בת שבעה סנטורים ו-23 חברי קונגרס להוואי, הפיליפינים, יפן, סין וקוריאה. אחד מחברי הקונגרס במשלחת היה ניקולס לונגוורת' (Nicholas Longworth IV ;1869 – 1931). כידוענית בינלאומית משכה תשומת-לב רבה והצטלמה עם מוצוהיטו, קיסר יפן ועם צה שי, קיסרית סין. הפופולריות של אליס הגיעה לשיאה ב-1906 והשם אליס היה לאחד השמות הפופולריים ביותר לבנות באותה שנה.
עם שובה לארצות הברית, זכתה אליס לביקורת עיתונאית על התנהגותה החופשית מדי במהלך המסע ועל המותרות שהביאה עמה. אחת מכותרות העיתונים הייתה "Alice in Plunder Land" ("אליס בארץ הביזה"). היא נישאה לניקולס לונגוורת', פוליטיקאי רפובליקאי מאוהיו, שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנה ונודע כנער שעשועים, בפברואר 1906. החתונה, שהתקיימה בבית הלבן, הייתה אירוע ציבורי מסוקר עם יותר מאלף מוזמנים ואלפים נוספים שהתגודדו מחוץ לאירוע. לחתונה לבשה אליס שמלה בצבע תכלת בהיר, שנודע מאז באופן רשמי כ"תכלת אליס" (Alice Blue) והפך לאופנתי.
לאחר החתונה נסע הזוג למסע באירופה במסגרתו נפגש עם אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת; ז'ורז' קלמנסו, נשיא צרפת; וילהלם השני, קיסר גרמניה; לורד קרזון ואחרים. בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912, צידדה אליס באביה, לעומת בעלה שצידד בטאפט ואף, לטענתו, גרמה להפסדו. נישואיהם של בני הזוג היו מעורערים ובתהּ היחידה, פאולינה, נולדה ב-1925 לאחר רומן מחוץ לנישואין שניהלה אליס עם הסנטור ויליאם בורה. לונגוורת' נפטר ב-1931.
לאחר תקופת הנשיאות
לאחר תום כהונת אביה בבית הלבן הפכה אליס רוזוולט לונגוורת' לאשת חברה ומארחת בבירה וושינגטון די. סי., בה הייתה דמות ציבורית מרכזית וכונתה ""the other Washington Monument" ("אנדרטת וושינגטון השנייה"). היא אירחה סעודות ואירועים שונים לשמנה וסלתה של העיר במסגרתם ניהלה שדולות לנושאים ציבוריים שונים כגון התנגדות למדיניות החוץ של ממשל וודרו וילסון וכנגד כניסת ארצות הברית לחבר הלאומים. בעקבות לשונה החדה, שהופנתה בעיקר כנגד הגברות הראשונות נאסרה עליה הכניסה לקבלות פנים בבית הלבן בעת כהונתם של טאפט, וילסון והרדינג. בעת מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 התנגדה באופן פעיל להתמודדותו של שאר בשרה הרחוק, פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. "אני רפובליקאית", אמרה, "ואני אצביע בעד הובר גם אלמלא הייתי רפובליקאית הייתי מצביעה עבורו."
ב-1933 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה Crowded Hours. ב-1944 התחתנה בתה פאולינה עם אלכסנדר מקורמיק סטורם, שנה לאחר מכן נולדה בתם המשותפת ג'ואנה. מקורמיק סטורם נפטר ב-1951 ופאולינה נמצאה מתה שש שנים מאוחר יותר, כתוצאה משימוש יתר בגלולות שינה. בעקבות כך קיבלה אליס את ג'ואנה למשמורתה.
למרות היותה רפובליקאית מסורה ופעילה, קיימה אליס רוזוולט קשרים טובים עם ג'ון פיצג'רלד קנדי ובני ביתו (בעיקר עם אחיו, רוברט) והפכה שוב לרצויה בבית הלבן. כן קיימה יחסי ידידות עם ריצ'רד ניקסון, עוד כאשר היה סגן נשיא וסייעה לו בקמפיין הבחירות שלו.
אליס רוזוולט לונגוורת' נפטרה בביתה בגיל 96 מנפחת, שנגרמה לאחר שנים רבות של עישון כבד ולאחר שהחלימה מסרטן שד בשני שדיה עשור קודם לכן.
מארינו גרימאני
מארינו גרימאני (באיטלקית: Marino Grimani; 1 ביולי 1532 - 25 בדצמבר 1605) היה הדוכס ה-89 של ונציה. גרימאני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-26 באפריל 1595 ועד פטירתו.
כהונתו של גרימאני ידועה הן בשל חגיגות ההכתרה המפוארות שערך לאשתו, מורוסינה מורוסיני, והן בשל המחלוקת עם האפיפיור פאולוס החמישי אשר החלה בתקופתו והביאה לנידוי העיר ונציה כולה על ידי האפיפיור בתקופת כהונת יורשו של גרימאני, הדוג'ה לאונרדו דונאטו.
קורות חיים
לאחר מותו של פאסקואלה צ'יקוניה היה גרימאני מועמד לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו שוב ושוב, שבעים פעמים, לא קיבל אף אחד מהמועמדים די קולות על מנת להיבחר. גרימאני ניצל את עושרו והעניק מתנות לבעלי זכויות ההצבעה על מנת להבטיח את בחירתו ב-26 באפריל 1595.
בין השנים 1601–1604 התקבלו בוונציה, תחת הנהגתו של גרימאני, מספר רב של חוקים המגבילים את סמכויות הכמורה והאפיפיור ברפובליקה. המשבר בין ונציה לאפיפיור הגיע לשיא חדש בשנת 1605 עת נשפטו שני כמרים בגין פשעים שבוצעו - ובכך בוטל למעשה החיסיון שהיה לכמורה מפני בתי המשפט החילוניים. ב-10 בדצמבר 1605 שלח האפיפיור פאולוס החמישי מחאה רשמית לוונציה.
גרימאני נפטר ב-25 בדצמבר 1605, בשיאו של המשבר עם האפיפיור.
טוחן אשפה
טוחן אשפה (או גורס אשפה) הוא מכשיר שבדרך כלל מופעל באמצעות חשמל, המותקן מתחת לכיור מטבח אשר גורס פסולת מזון לחתיכות קטנות מספיק בדרך כלל פחות מ-2 מילימטרים בקוטר-לעבור דרך צנרת.
אימוץ טוחן האשפה
בשוודיה, חלק מהעיריות מעודדות התקנת חומרי ניקוי על מנת להגביר את ייצור הביוגז. חלק מהרשויות המקומיות בממלכה המאוחדת מסבסדות רכישת יחידות פינוי אשפה על מנת להפחית את כמות הפסולת המועברת להטמנה.
הגדרה
שאריות מזון נעות בין 10% ל-20% מהפסולת הביתית, והן מהוות מרכיב בעייתי בפסולת העירונית, היוצר בעיות בריאות הציבור, תברואה וסביבה בכל שלב, החל באחסון פנימי ולאחר מכן באיסוף על בסיס משאיות. נשרף במתקני הפקת אנרגיה מפסולת, תכולת המים הגבוהה של שאריות מזון פירושה שהחימום והשריפה שלהם צורכים יותר אנרגיה ממה שהיא מייצרת; קבורים במזבלות, שאריות מזון מתפרקות ויוצרות גז מתאן, גז חממה שתורם לשינויי האקלים.
ההנחה העומדת מאחורי השימוש הנכון לגריסת האשפה היא לראות ביעילות את שאריות המזון כנוזל (בממוצע 70% מים, כמו פסולת אנושית), ולהשתמש בתשתיות הקיימות (ביוב תת-קרקעי ומפעלי טיהור שפכים) לניהולו.
יחסי טג'יקיסטן–יוון
יחסי טג'יקיסטן–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הרפובליקה ההלנית. היחסים בין המדינות כוננו ב-1992. בין יוון לטג'יקיסטן מתקיים שיתוף פעולה בתחום הלוחמה המשותפת בטרור.
דרך
המילה 'דרך' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
מעמד משפטי בישראל
בפקודת התעבורה, ובתקנות שנקבעו, מוגדרת דרך כ"מקום פתוח שיש לציבור זכות לעבור בו".
המחוקק מציין מספר דוגמאות אפשריות:
ארבאדה
ארבאדה (אנגלית: Arvada) היא עיר במדינת קולורדו שבארצות הברית. העיר נמצאת 11 קילומטר צפונית-מערבית מבירת קולורדו, דנוור. על פי הערכת לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, מתגוררים בעיר 109,745 נכון ליולי 2012, מה שהופך את עיר זו לעיר השביעית בגודלה מבחינת אוכלוסייה במדינת קולורדו.
יחסי ברוניי–רוסיה
יחסי ברוניי–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסאלם לבין הפדרציה הרוסית.
ארבאדה
היסטוריה
ארבאדה גדלה במהירות במשך המחצית השנייה של המאה ה-20 כפרוור ליד דנוור. בסוף המילניום, אוכלוסיית ארבאדה גדלה ל-100,000 תושבים.
יחסי ברוניי–רוסיה
בתקופה הסובייטית
בשנת 1987 קרא מיכאיל גורבצ'וב לכינון יחסים דיפלומטיים עם ברוניי. אף שהשגריר הסובייטי היושב בסינגפור קרא לכונן יחסים דיפלומטיים עם ברוניי ב-1988, הסולטאן לא אישר כינון יחסים דיפלומטיים עם אף אחת ממדינות הגוש הקומוניסטי. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1 באוקטובר 1991 הכריזו שתי המדינות על כינון יחסים דיפלומטיים לאחר תהליך מתמשך של דמוקרטיזציה בברית המועצות.
ארבאדה
פיגוע הירי
ב-9 בדצמבר 2007, מת'יו מארי נכנס למרכז הנוצרי 'Youth With A Mission' בארבאדה, ולאחר שלא אפשרו לו להעביר את הלילה במעונות, פתח באש והרג שני אנשים ופצע שניים אחרים.
יחסי ברוניי–רוסיה
במאה העשרים ואחת
בשנת 2000 הנשיא ולדימיר פוטין הגיע לבנדר סרי בגוואן כדי להשתתף בפסגת APEC שהתקיימה בה באותה השנה. לאחר הפגישה נפגש הנשיא עם סולטאן ברוניי בארמון נורול אימאן.
ארבאדה
פיגוע הירי
ב-12 בדצמבר, שלושה ימים לאחר מכן, נערכה אזכרה, ובה מנהיגי 'Youth With a Mission' סלחו למשפחתו של מארי על האירוע.
יחסי ברוניי–רוסיה
במאה העשרים ואחת
ב-6 ביוני-10 ביוני 2005, חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי, ביקר בפעם הראשונה באופן רשמי ברוסיה. זהו היה הביקור הרשמי הראשון של ראש מדינה מברוניי ברוסיה. לדברי גנאדי צ'ופרין, חבר באקדמיה הרוסית למדעים, הביקור מהווה צעד רציני בהתפתחות היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות.
ארבאדה
גאוגרפיה ואוכלוסין
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, היו בעיר 106,433 תושבים, 42,701 משקי בית ו-28,927 משפחות. 89.08% מהתושבים הם לבנים, 0.9% אפרו אמריקאים, 0.8% אינדיאנים, 2.2% אסיאתים, 3.5% מגזע אחר ו-2.7% משני גזעים או יותר. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,207.6 נפש לקמ"ר. כמו כן היו בעיר 44,427 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 469.7 דירות לקמ"ר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $66,125 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $78,591 (כאשר ההכנסה החציונית לגברים הייתה $42,126, לעומת $30,802 לנשים). ההכנסה לנפש בעיר הייתה $24,679. כ-4.6% מהמשפחות ו-6.4% מהאוכלוסייה בעיר היו מתחת לקו העוני.
יחסי ברוניי–רוסיה
במאה העשרים ואחת
ב-1 בדצמבר 2008 חתם ראש הממשלה ולדימיר פוטין על צו להקמת שגרירות רוסית בבנדר סרי בגוואן. אנדריי נסטרנקו, דובר משרד החוץ הרוסי, אמר כי הקמת שגרירות רוסית בבירת ברוניי תעזור לפתח את היחסים הבילטרליים בין רוסיה לברוניי ולהגביר את שיתופי הפעולה בין שתי המדינות.
רב יחזקאל
רב יחזקאל היה אמורא בדור הראשון לאמוראי בבל, המוזכר לעיתים נדירות בתלמוד הבבלי. ידוע בעיקר בזכות בנו, רב יהודה.
רב יחזקאל היה חכם בתורה, אך גדלותו העיקרית הייתה במצוות ומעשים טובים שעשה, ולכן שמואל היה קם בפניו. היו לו שני בנים אמוראים, המפורסם ביניהם הוא רב יהודה שהיה גדול בתורה יותר מאביו, אך שמואל הורה לרב יהודה לקום בפניו כיוון שהיה גדול ממנו במעשים טובים. הבן השני הוא רמי בר יחזקאל. שני האחים למדו בנפרד אצל שמואל, ופעמים רבות הם סתרו זה את דבריו של זה. בפיו של רמי בר יחזקאל שגור היה המשפט "לא תצייתו להני כללי דכייל יהודה אחי משמיה דשמואל" - אל תשמעו לאותם הכללים שכולל יהודה אחי בשם שמואל.
בתלמוד הירושלמי מוזכרת הנהגה הלכתית שמסר רב יהודה בשם אביו:. בתלמוד הבבלי מוזכרת ברייתא שנמסרה על ידי רב יחזקאל.
נוסחת אוילר-מקלורן
נוסחת אוילר־מקלורן היא נוסחה, שמחשבת את ההפרש בין אינטגרל מסוים והטור שקשור אליו. ניתן להשתמש בה כדי לתת קירוב לאינטגרלים מסוימים על ידי סכומים סופיים, או להפך להעריך סכומים סופיים וסדרות אינסופיות באמצעות אינטגרלים ומכונות החשבון. לדוגמה, הרחבות אסימפטומטיות רבות נגזרות מהנוסחה, והנוסחה של ברנולי לסכום חזקות של מספרים עוקבים היא תוצאה מיידית.
רקע תאורטי
אינטגרל מסוים מחשב את השטח שמתחת לגרף של פונקציה f(x) כאשר f(x) היא פונקציה אינטגרבלית.
בשביל לקבל קירוב לשטח נחלק את השטח למלבנים קטנים שפאה אחת של כל מלבן תהיה תת־קטע של הקטע [a,b] והפאה האנכית לה תהיה הערך של הפונקציה באחד הערכים שנמצאים בתת־הקטע שבחרנו. ניקח כל מלבן שיצרנו נחשב את שטחו שזה פשוט אורך כפול רוחב ונסכום את השטחים.
בעזרת השיטה הזאת שנקראת סכומי דארבו אפשר להגדיר אינטגרל מסוים (להרחבה אינטגרל מסוים) אנחנו נתמקד רק בקירוב שיצרנו ובמקרה בו a וb הם שלמים.
במקרה הזה נבחר לחלק את הקטע [a,b] לתת קטעים כאשר לכל, [x,x+1] הוא תת־קטע שלנו.
אם נבחר את x להיות הערך עבורו נחשב את גובה המלבן אז יצא לנו שסכום דארבו שקיבלנו יהיה הסכום הבא: ואם נבחר בכל מלבן דווקא את הערך ב־x+1 נקבל את הסכום הבא:.
הנוסחה
אם m,n הם מספרים טבעיים ו־f(x) היא פונקציה ממשית או מורכבת רציפה לכל מספר ממשי הגדול מ־n וקטן מ־m אז האינטגרל:
יכול להיות מקורב לפי הטור (או הטור לפי האינטגרל): נוסחת אוילר־מקלורן נותנת בצורה מפורשת את ההפרש בין הטור S לאינטגרל בעזרת הנגזרות של f(x).
משמעות הנוסחה היא, שעבור p מספר שלם חיובי ופונקציה f(x) הניתנת לגזירה ברציפות p פעמים בקטע [m, n], מתקיים:
כאשר {B_k} הוא מספר ברנולי ה־k (כאשר B_1=0.5) f^{(k-1)}היא הנגזרת מסדר k-1 של f(x) ו־R_p הוא שארית השגיאה והוא תלוי ב־n,p,m.
מפני שמספרי ברנולי במקומות האי זוגיים שווים ל־0 (חוץ מ־B_1) אפשר לרשום את הנוסחה גם בצורות הבאות:
או
עבדוללה אוריפוב
עבדוללה ניגמטוביץ' אוריפוב (באוזבקית: Abdulla Nigʻmatovich Oripov, ברוסית: Абдулла Нигматович Арипов; 24 במאי 1961) הוא ראש ממשלת אוזבקיסטן.
ביוגרפיה
אוריפוב נולד בטשקנט, ברית המועצות.
ב-30 במאי 2002, מונה אוריפוב לתפקיד סגן ראש ממשלת אוזבקיסטן, ראש המטה לענייני טכנולוגיות מידע וטלקומוניקציה וכן מנכ"ל סוכנות התקשורת והמידע של אוזבקיסטן. החל מאוקטובר 2009 מונה אוריפוב לתפקיד האחראי על התחום החברתי, מדע, חינוך, בריאות, תרבות ואחראי על קשרים עם שותפי חבר העמים. באוגוסט 2012 עזב את תפקיד סגן ראש הממשלה ומונה שוב לראש המטה לענייני טכנולוגיות מידע וטלקומוניקציה. בספטמבר 2016 חזר אוריפוב לתפקיד סגן ראש הממשלה.
ב-12 בדצמבר 2016, הוא מונה כמועמדה של מפלגת השלטון להקים ממשלה. ב-14 בדצמבר, מונה לראש הממשלה על ידי הפרלמנט. חבר במפלגה הליברלית דמוקרטית.
נשוי ואב לחמש בנות.
מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה (24 באפריל 1777 - 15 בנובמבר 1801), הייתה בתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות.
ביוגרפיה
מריה קלמנטינה נולדה בפירנצה ב-24 באפריל 1777, לליאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, ולמריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה. בשנת 1790 הפך אביה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, והמשפחה עברה להתגורר בווינה. באותה שנה התארסה מריה קלמנטינה עם בן דודה פרנצ'סקו, נסיך הכתר של נאפולי, ובשנת 1792 מתו שני הוריה.
בשנת 1797 נסעה מריה קלמנטינה לנאפולי, וב-26 ביוני אותה שנה הנערכו הנישואים בטקס פשוט, משום שהייתה זו תקופת מלחמה. נישואי הזוג היו מאושרים, ונולדו להם שני ילדים. ב-15 בנובמבר 1801 מתה מריה קלמנטינה בנאפולי כתוצאה משחפת, ולאחר מותה התחתן בעלה פרנצ'סקו עם בת דודתה מריה איזבלה מספרד, ממנה היו לו 12 ילדים.
משפחתה
ב-26 ביוני 1797 התחתנה מריה קלמנטינה עם פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ממנו נולדו לה שני ילדים:
בית המקדש השני
לפי המחקר ההיסטורי, המקדש נחנך בשנת 516 לפנה"ס בימי דריווש הראשון ועמד על תלו כ-586 שנים. לפי חז"ל המקדש עמד על תלו (כולל שנות בנייתו) 420 שנים. הפער הגדול נובע מתארוך שונה של אורך שלטון הממלכה האחמנית על ממלכת פרס, הידוע בשם "השנים החסרות".
בסדר קדשים במשנה נמצאת מסכת מידות המתארת את בית המקדש השני והר הבית. יוסף בן מתתיהו תיאר את מבנהו לאחר ששופץ והורחב בימי הורדוס.
בניית בית המקדש השני
לאחר הכרזת כורש, בשנה הראשונה לכורש עלו לארץ ישראל שבי ציון, בראשותם של יהושע בן יהוצדק וזרובבל בן שאלתיאל. הם הקימו בהר הבית את המזבח, והתחילו להקריב עליו קרבנות ביום הראשון לחודש השביעי (שלאחר מכן נקרא תשרי), כאשר המקדש עדיין לא היה בנוי. בחודש השני (שלאחר מכן נקרא אייר) בשנה השנייה לעלייתם לארץ, הם החלו לבנות את הבית השני.
לאחר מריבה בין העמים מסביב (מכונים "צרי יהודה ובנימין") לבין מנהיגי העם אודות שיתוף העמים אחרים בבניית המקדש, החלו העמים לנסות להפריע לבניית המקדש. בשנה השנייה למלכות דריווש הגיע חגי הנביא, והוכיח את העם על כך שאינם בונים את המקדש. העם נענו לתוכחתו של חגי, ובכד בכסלו, בשנה השנייה לדריווש החלו לבנות מחדש את בית המקדש. בניית המקדש הסתיימה בשנה השישית לדריווש, בג' באדר.
מרד החשמונאים
בשנת 167 לפני הספירה, לאחר מאבקים פנימיים בין היהודים, וניסיון מרידה בשלטון היווני, הטיל המלך אנטיוכוס גזרות על היהודים בארץ ישראל, ובמסגרתן גם חילל את המקדש. ביום ט"ו בכסלו, שליחי המלך הקימו פסל על המזבח, ובכ"ה בכסלו הם הקריבו לפניו קרבנות על במה שבנו ליד המזבח. לאחר שלש שנים, במהלכם התחולל ביהודה מרד החשמונאים, הגיעו החשמונאים בראשות יהודה המכבי אל המקדש, טיהרו אותו, וחנכו אותו מחדש ביום כ"ה בכסלו שנת 164 לפנה"ס.
מקדש הורדוס
לעומת המקדש שנבנה בידי עולי בבל, שהיה פשוט יחסית, הורדוס שִכלל את המקדש, והפכו ליצירת פאר במטרה להאדיר את שמו ולמצוא חן בעיני נתיניו היהודים. שטח הר הבית הוכפל באמצעות חומר מילוי וההר הוקף בחומות אדירות ששימשו גם כקירות תמך, והיה למתחם המקודש הגדול בעולם. המקדש בוצר אף הוא והוקף בסטווים מפוארים, ותוכו רוּצף וחוּפה בשיש ובזהב. ההיכל נישא לגובה של כ-70 מטרים מעל רחבת הר הבית, שאף היא הייתה גבוהה בהרבה מהעיר התחתית. קיר ההיכל נבנה מאבני שיש ירוק ולבן, ויש שסוברים גם שיש כחול. מובא שהורדוס אף ביקש לצפותו בזהב, אך חכמים מנעוהו משום שצורת המבנה הנוכחית (שורת אבנים יוצאת ושורת אבנים נכנסת) יצרה מראה של גלים. בקצה המערבי של חומת הר-הבית הצפונית בנה הורדוס את מצודת אנטוניה, ובצלע הדרומי של ההר הקים את הסטיו המלכותי ששימש גם למטרות ציבוריות. מפעל הבנייה הכביר ושיפורו התקדם אף בימי ממשיכיו של הורדוס עשרות שנים אחר מותו, כמעט עד לחורבנו של הבית בידי טיטוס. על בית המקדש ששופץ על ידי הורדוס אמרו חז"ל:
המחקר הארכאולוגי מצא ממצאים רבים התומכים בעדויות כתובות מהתקופה, בהם כתבי יוסף בן מתתיהו המתארים את מבנה המקדש. הורדוס הרחיב את חצר בית המקדש לכיוון דרום, ובנה בדרומו את הסטיו המלכותי - בזיליקה ששימשה לסנהדרין קטנה ולצורכי מסחר, בדומה לפורומים אחרים בעולם העתיק, אך זו שבנה הורדוס בירושלים הייתה גדולה ומפוארת יותר מכל מה שנבנה עד אז בעולם העתיק.
מטרות בית המקדש השני
מטרתם של העולים הייתה שיקום בית ה' החרב, מאחר שכל ההתרחשויות הנכבדות בחיי האומה היו קשורות במקדש ובעבודת האלוהים שבו: בחצרות המקדש היו חכמים ומורים שהורו דברי תורה והגות. בלשכת הגזית שבעזרת המקדש ישבה הסנהדרין. בבית המקדש רוכזה הספרות הלאומית, זו שנכללה בתנ"ך והספרים החיצוניים, וכותבי ספרים ומגיהים ריכזו את הספרות שיועדה ליהודי הארץ והתפוצות. בידי הלוויים טופחה שירת תהלים והמנוני דת שונים. הבאים לבית המקדש היו זובחים קרבנות, שומעים דברי תורה, או עולים אליו לדין או למשפט.
מבנה בית המקדש השני
המקדש היה מורכב משלושה חלקים, זה לפנים מזה:
לצדיהן היו מוסדות המקדש ובתי מלאכה שעסקו בתחזוק המקדש. החצר החיצונית הייתה קרויה "עזרת נשים" מכיוון שסביב קירותיה היו בונים מרפסת ארעית בכל ערב סוכות, כדי שיוכלו הנשים לראות ממנה את שמחת בית השואבה המתקיימת בחג הסוכות. (בבית ראשון, בזמן שמחת בית השואבה, היו הנשים בהר הבית והגברים בחצר החיצונה, ובבית שני נוצר ממצב זה ערבוב ביניהם על כן בנו להם מרפסת בעזרת נשים. ) עזרת הנשים שימשה גם למעמד הקהל, בו המלך היה קורא בתורה לפני העם בכל מוצאי שנת שמיטה.
עבודת הקודש
את הקרבנות היו מקריבים בעזרה הפנימית שהקיפה את ההיכל, בהיכל היו שלושה כלים. מזבח הזהב, עליו הוקטרה קטורת. המנורה, שהודלקה בכל ערב, ושולחן לחם הפנים שעליו הונח בכל שבוע לחם לפני ה'. בקודש הקודשים - הדביר, לא נמצא כל חפץ פרט לאבן השתייה, עליה הקטיר הכוהן הגדול קטורת פעם אחת בשנה, ביום הכיפורים.
העם היה מביא למקדש קרבנות בוקר וערב, העבודה הייתה מלווה בשירת תהלים ובקריאה בתורה. את הקרבנות היו מקריבים הכהנים. אולם חובת עבודת המקדש הייתה בידי העם, ועל כן היה מחויב לכלכלו – על ידי תרומה שנתית בשם "מחצית השקל". אחד הביטויים הנכבדים ביותר לזיקת העם למקדש הייתה העלייה לרגל בעיקר בפסח, בסוכות ובשבועות.
בבית המקדש השני היו חסרים ארון הברית, צנצנת המן (לחם שמים שניתן לישראל במדבר), האורים והתומים ומטה אהרן, אבל היו בו המנורה וכלי פולחן נוספים.
חורבן בית המקדש
בית המקדש השני נחרב על ידי טיטוס, בנו של אספסיאנוס קיסר, במהלך דיכוי המרד הגדול, בט' באב ג'תת"ל - 5 באוגוסט 70, ולא הוקם מחדש. חז"ל תלו את הסיבה העיקרית לחורבנו בשנאת חינם.
דגמי בית המקדש השני
דגם בית המקדש השני (בנין הורדוס) נעשה מאבן גיר וסלעים נוספים. קנה המידה 1:200.
סוציומטריה
סוציומטריה או "הערכת עמיתים", היא שיטה כמותית למדידת יחסים חברתיים. השיטה פותחה על ידי הפסיכותרפיסט יעקב לוי מורנו, אשר הטביע את המונח ב-1934 בספרו “Who Shall Survive?”. במקור, הייתה הסוציומטריה כלי עזר למיפוי הרשת החברתית בקבוצות וכן לזיהוי גורמי המשיכה והדחייה אשר חשים חברי הקבוצה בינם לבין עצמם.
הסוציומטריה מאפשר לגלות יחסי משיכה ודחייה בין יחידים בתוך הקבוצה, את מבנה המנהיגות הבלתי פורמלית, את מידת הלכידות וגורמים נוספים המספקים מידע על התמונה הקבוצתית והדינמיקה המאפיינת אותה. כיום, שימושה העיקרי של הסוציומטריה הוא בהערכת עובדים. יתרונה הוא בקבלת הערכות מרובות על כל מוערך, להבדיל משיטות הערכה אחרות שבהן מתקבלת הערכה אחת ולכן נחשבת שיטה זו לאמינה.
לסוציומטריה תחת תחום הסוציולוגיה שני ענפים עיקריים: סוציומטריה מחקרית וסוציומטריה מעשית. סוציומטריה מחקרית היא מחקר פעיל של הרשתות הסוציו-רגשיות של מערכות יחסים תוך שימוש בממדים מוגדרים, למשל: ליד מי בקבוצה זו היית רוצה לשבת בעבודה? ממי בקבוצה היית מבקש עזרה בבעיה בעבודה? לדעתך, מי בקבוצה היה עונה על צפיותיך ממנהיג בפרויקט הקרוב?
סוציומטריה מחקרית, שנקראת גם "מחקר רשתות", עוסקת בתבניות יחסים באוכלוסיות קטנות וגדולות, כמו ארגונים או שכונות. סוציומטריה מעשית נעזרת במגוון שיטות על מנת לתמוך ולעזור לאנשים וקבוצות להרחיב ולפתח את רשתות היחסים הפסיכו-חברתיות הקיימות בקבוצה. בעזרת יישום שני ענפים אלו ניתן להפיק ספונטניות ויצירתיות טובה יותר של אנשים וקבוצות.
מבחן סוציומטרי ככלי להערכת עובדים
כאמור, כוחה העיקרי של השיטה היא מהימנותה, הנובעת מהעובדה שהציון שמקבל אדם מורכב משקלול מספר הערכות. שיטה זו מאפשרת הערכה לא רק בין עמיתים באותה רמה, אלא ניתנת לעובדים היכולת גם להעריך את הממונים עליהם, בניגוד לשיטות אחרות בהן הממונה הוא המעריך את העובד.
המבחן הסוציומטרי
קיימות שתי שיטות עקריות של הערכת עמיתים:
קיימת הבחנה בין ממד דיאגנוסטי, אשר מתקשר לדיווח על פעולות העבר, לבין ממד פעיל אשר מתקיים בהווה ובנוכחות הקבוצה בה מתקבלות ההחלטות. שאלות הממד הפעיל, הן בעלות ערך רב במיוחד אם הן בעלות חשיבות לחברי הקבוצה בזמן מבחן ההערכה.
ארבעה קווים מנחים להערכה סוציומטרית: רצוי להשתמש במבחן הסוציומטרי לצורך איבחון נוסף ולא ככלי האיבחון היחידי, על מנת למנוע הערכה לא אובייקטיבית של עובד על ידי עמיתיו.
אבחון ברמת הקבוצה
המערכת הסוציומטרית מאפשרת לאבחן אשכולות בתוך הקבוצה כאשר בקבוצה ישנם אשכולות מונחתים (ההנהלה מגדירה צוותי עבודה).
אבחון ברמת הפרט
תפקידים נפוצים בניתוח הסוציומטרי ברמת הפרט:
ניצה בן-ארי
ניצה בן-ארי (נולדה ב-11 באוקטובר 1946) היא מרצה בדימוס בחוג לצרפתית ובחוג לספרות, וראש התוכנית ללימודי תעודה בתרגום ובעריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב, תוכנית שאותה ייסדה כדי להכשיר מתרגמים עם רקע בתורת התרגום. היא חוקרת ספרות ותרגום ומתרגמת לעברית מאנגלית, מגרמנית, מצרפתית ומאיטלקית.
ביוגרפיה
ניצה בן ארי נולדה בקהיר ועלתה לארץ עם הוריה בגיל שנה. בשנים 1969 עד 1979 עבדה כמורה לאנגלית ומחנכת, בעיקר בבית-הספר התיכון ע"ש בליך ברמת-חן, רמת-גן. בשנת 1986 הצטרפה לסגל החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ומאז 1999 עמדה בראש התוכנית ללימודי תעודה בתרגום ובעריכת תרגום באוניברסיטה.
בשנים 1995 עד 2000 שמשה כעורכת פרוזה ראשית בהוצאת זמורה-ביתן-דביר. כמו כן הייתה במשך שש שנים יו"ר המפעל לתרגום ספרות מופת. היא עורכת, עם פרופ' רינה בן-שחר, את הסדרה העברית שפה חיה.
בן ארי נשואה לישראל סמילנסקי, בנו של ס. יזהר, ואם לשני בנים. מתגוררת ברמת-גן.
מחקר ועריכה
מחקריה של בן-ארי מרוכזים בעיקר בסוגיות של ספרות ותרגום, וחוקרים נורמות של תרגום בשפות שונות ותרגום אידאולוגי "מגויס" ומניפולטיבי. בן-ארי טבעה את המונח "תרגומית" – עברית של תרגומים.
בן-ארי ערכה את "רותי שלי: מכתבי משה דיין מכלא עכו 1941-1939", 2001.
בן ארי ערכה את ארבעת ספריו האחרונים של ס. יזהר. החל מ-2006 ערכה בן-ארי מחקר מקיף על חייו של ס. יזהר, וב-2013 ו-2017 פרסמה את סיפור חייו בשני כרכים. בנוסף, ערכה בן-ארי את ספר השי דברים ליזהר לס. יזהר בהגיעו לגיל 80.
תרגום
בן-ארי תרגמה שלושים ספרים מאנגלית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית, וערכה ספרים רבים, מקוריים ומתורגמים. ב-2008 זכתה בן-ארי בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת מטעם עיריית תל אביב-יפו על מכלול יצירתה בתחום התרגום. ב-2015 זכתה בפרס שרת התרבות הגרמנית ושרת התרבות הישראלית על תרגומי "פאוסט" ו"הרמן ודורותיאה" לגתה.
טל חרמוני
טל חרמוני (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת- אלוף שימש נספח זרוע היבשה בארצות הברית, מפקד חטיבת הערבה ומפקד החטיבה הדרומית של אוגדת עזה.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1988 שובץ חרמוני בחטיבת גבעתי בגדוד צבר. בגבעתי עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לגדוד ושירת כמפקד מחלקה, מפקד פלוגת מסלול ומפקד פלוגת חוד. בהמשך שירת כמפקד האימון המתקדם בבסיס האימונים של החטיבה. בשנים 2000-1998 פיקד על סיירת גבעתי והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בשנים 2003-2001 שימש כמפקד גדוד צבר, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בתקופה זו השתתף הגדוד תחת פיקודו בלחימה אינטנסיבית ברצועת עזה.
בשנת 2003 מונה למפקד גדוד גפן בבה"ד 1. בשנת 2005 מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי. לאחר תקופת לימודים במכללה לפיקוד ומטה בצבא ארצות הברית קודם ב-2007 לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הערבה, חטיבת מילואים. במקביל כיהן כמפקד מגמת מג"דים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. בדצמבר 2010 מונה למפקד החטיבה הדרומית של אוגדת עזה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2012. האירוע הבולט ביותר בתקופתו כמפקד החטיבה הייתה מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה, חרמוני פיקד על כוחות משולבים של החטיבה שהצליחו יחד עם חיל האוויר לבלום את המתקפה ללא נפגעים ישראלים. בתפקידו הבא מונה לנספח זרוע היבשה בארצות הברית.
חרמוני בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2016 מונה למנכ״ל חברת CAA.
בשנת 2019 מונה למנכ״ל חברת Mistral.
בספטמבר 2021 החליט הרמטכ"ל כוכבי לקדם את חרמוני לדרגת תא״ל במילואים ולמפקד עורף פיקוד דרום.
אבי בוחבוט
אבי בוחבוט (נולד ב-18 במאי 1969) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה
ב-28 באפריל 2010 סיים את קורס מאמני הפרו של ההתאחדות לכדורגל.
ב-30 בספטמבר 2012 מונה בוחבוט לעוזרו של שרון אביטן בהפועל אשקלון.
בקיץ 2016 מונה בוחבוט למאמנה של הפועל ירוחם מליגה ג', עמה עלה לליגה ב' בתום עונת. במרץ 2018 מונה למאמנה של מ.ס. דימונה מליגה א' מחוז דרום. כחודש לאחר מכן ירדה הקבוצה לליגה ב' ובוחבוט חזר לאמן את ירוחם.
ב-19 בפברואר 2019 מונה בוחבוט למאמן של מ.ס. אשדוד מליגת העל. תחתיו, ניצחה אשדוד, חמישה מתוך שישה משחקים בפלייאוף התחתון והצליחה להישאר במפתיע בליגת העל. בסוף העונה החליטה הקבוצה שלא להמשיך את החוזה לעונה הבאה, למרות מסע ההישרדות המוצלח שלה.
ב-26 בינואר 2020 מונה למאמן מכבי עירוני נתיבות מליגה ב'.
ב-7 בספטמבר 2020 מונה למאמן מ.ס. דימונה מליגה א'.
ב-6 בינואר 2022 מונה למאמן הפועל אשקלון אך לאחר כמה משחקים סיים את תפקידו.
לאורה צ'ינצ'ייה
לאורה צ'ינצ'ייה מירנדה (בספרדית: Laura Chinchilla Miranda; נולדה ב-28 במרץ 1959) היא פוליטיקאית והאישה הראשונה, והיחידה עד כה, שכיהנה כנשיאת קוסטה ריקה. הייתה אחת מסגניותיו של הנשיא אוסקר אריאס סאנצ'ז ושרת המשפטים בממשלתו. הייתה מועמדת מטעם "מפלגת החירות הלאומית" לנשיאות קוסטה ריקה בבחירות 2010 וזכתה ב-46.76% מהקולות. היא האישה הששית בדרום אמריקה המכהנת כנשיאה. כיהנה בתפקיד מ-8 במאי 2010 עד 8 במאי 2014.
חייה
צ'ינצ'ייה נולדה ב-1959 במחוז כרמן, סן חוסה. אביה הוא רפאל אנחל צ'ינצ'ייה פאיאס ואמה אמילצה מירנדה קסטיו. בינואר 1982 נישאה למריו אלברטו מדריגאל דיאז והתגרשה ממנו ב-1985. יש לה ממנו בן, חוסה מריה ריקו צ'ינצ'ייה. ב-1996 החלה לצאת עם עורך דין ספרדי המחזיק באזרחות קנדית בשם חוסה מריה ריקו קואטו. השניים נישאו בשנת 2000.
בצעירותה עסקה צ'ינצ'ייה בפעילות מטעם ארגונים לא ממשלתיים באמריקה הלטינית ובאפריקה, וסייעה בקידום רפורמות בתחום המשפט וביטחון הפנים. ב-1994 נכנסה לחיים הפוליטיים, כשמונתה לסגנית שר בממשלתו של חוסה מריה פיגרס. ב-1996 מינה אותה פיגרס לשרה לביטחון הציבור. בשנת 2002 נבחרה לאספה המחוקקת מטעם מחוז סן חוסה.
בשנת 2006 מינה אותה נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס לסגניתו, אך היא התפטרה מהתפקיד ב-2008, כדי להתכונן לבחירות לנשיאות בשנת 2010. ביוני 2009 בחרה בה מפלגתה, מפלגת החירות הלאומית (Partido Liberación Nacional) למועמדת מטעמה לנשיאות. בבחירות שנערכו ב-7 בפברואר גברה על שמונה יריבים וזכתה ב-46.76% מקולות הבוחרים (בקוסטה ריקה די ב-40% מקולות הבוחרים בסיבוב הראשון). בכך, הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד נשיא קוסטה ריקה. צ'ינצ'ייה נכנסה לתפקידה כנשיאת המדינה ב-8 במאי 2010. שני סגניה הם אלפיו פיווה ולואיס ליברמן.
עמדות פוליטיות
מפלגתה של צ'ינצ'ייה, ה-PLN, חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי. בשאלות של דת ומדינה עמדותיה של צ'ינצ'ייה שמרניות: היא התנגדה לתיקונים בחוקה שנועדו לאפשר את הפרדת הדת מהמדינה והביעה התנגדות לנישואים חד מיניים ולהפלות.
עבאס חלמי השני
עַבַּאס חִלְמִי הַשֵּׁנִי או עַבַּאס השני (בערבית: عباس حلمي الثاني; תעתיק מדויק: עַבַּאס חִלְמִי אֶלתַ'אנִי), מוכר גם בשם עַבַּאס חִלְמִי פאשא (عباس حلمي باشا), (14 ביולי 1874; קהיר, ח'ידווית מצרים – 19 בדצמבר 1944; ז'נבה, שווייצריה) היה הח'דיו (המשנה למלך) השלישי והאחרון של מצרים, שלט בין 1892–1914, תחת שלטון בריטי בפועל. הודח מהשלטון בידי הרשויות הבריטיות בפרוץ מעורבותה של האימפריה העות'מאנית לתוך מלחמת העולם הראשונה עקב חשד לתמיכתו באימפריה העות'מאנית נגד הרשויות הבריטיות.
ביוגרפיה
עבאס חלמי פאשא היה בן נינו של מוחמד עלי. הוא שלט אחרי אביו, תאופיק פאשא. כשהיה ילד ביקר בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, והיה לו מורה אנגלי בקהיר. לאחר מכן, במסגרת המדיניות של חינוך בני משפחת המלוכה במוסדות לחינוך גבוהה באירופה, עבאס חלמי נשלח ללמוד בלוזאן, ומשם עבר לווינה. בנוסף לשפה הטורקית, שהייתה שפת האם שלו (שושלת מוחמד עלי, שמקורה באלבניה, הותירה את הטורקית שפת הממשל גם לאחר העצמאות בפועל מהאימפריה העות'מאנית), הוא דיבר שוטף בערבית, ויכול היה לדבר גם באנגלית, צרפתית וגרמנית.
הוא עדיין למד במכללה בווינה, כאשר מותו הפתאומי של אביו, תאופיק, גרם לו לקבל את תואר הח'דיו; והוא היה בקושי בגיל המתאים לפי חוק הירושה השושלתי. במקור, אילו נפטר הח'דיו לפני מלוא 18 שנים ליורשו, יהיה על מועצת עוצרות למלא את סמכויות הח'דיו עד למלוא בגרותו של היורש. מכיוון שהיה בן 17 ושישה חודשים הותר לו לרשת ישירות את הכתר לאחר שלחץ על יועצים בחצר המלוכה. הוא החל את כהונתו ב-8 בינואר 1892. למשך זמן מסוים בתחילת שלטונו הוא נראה כנוטה להיות ריאקציונר כמו אח-סבו, עבאס חלמי הראשון. עבאס חלמי השני מתואר רבות בתור שחצן, יהיר, פעלתן ופוליטיקאי מיומן כבר מעת ירש את הכתר.
במהלך תקופת שלטונו המוקדם עמד עבאס חלמי השני נגד האינטרסים הבריטיים במצרים והתנגש פעמים רבות במריבות עם הנהגת הרשויות הבריטיות במצרים, שבפועל שלטו במדינה. הוא היה צעיר ולהוט להפעיל את סמכויותיו במטרה להביא בסופו של דבר למצרים עצמאית. הבריטים לא שמרו את הכיסא בשביל מנהיג כגון עבאס חלמי. חלמי העביר, מתחת לשולחן, כספים לארגונים לאומיים, לעיתים חבלנים, אשר פעלו נגד הסמכויות הבריטיות במצרים. אלו כללו, בין לבין, גם ארגונים לאומניים פרו-אסלאמים שעירבו את הדת בפוליטיקה. למרות זאת, הדבר לא מנע מעבאס חלמי להיות התומך הכלכלי הגדול ביותר של עורך עיתון "אַל-מוּאִיד", עלי יוסוף. יוסוף היה נוצרי שהיגר למצרים מסוריה העות'מאנית ובעיתונו הביע התמרמרות על היחס החברתי במצרים נגד אוכלוסיית הנוצרים הקופטים.
במטרה לערער את מעמדה של בריטניה על מצרים עבאס חלמי "פזל" לעבר האימפריה העות'מאנית והרפובליקה הצרפתית השלישית במטרה לחזק את ההשקעות ומכאן את המעמד הכלכלי שלהן במצרים ובתגובה גם לערער בו זמנית את מעמדה של בריטניה. עבאס פעל נגד הממשל הבריטי מבחינת מדיניות פנים בשלוש דרכים: 1 - הוא דחף לגיוס נרחב יותר של חיילים מצרים וסודאנים (סודאן הייתה דאז ישות מדינית מאוחדת עם מצרים) לתוך הצבא המצרי המצומצם שפוקד בידי ההנהגה הצבאית הבריטית במצרים. 2 - כאמור תמך עבאס חלמי השני במימונם של ארגונים לאומיים באשר הם אשר ערערו את התמיכה בבריטניה מצד החברה הכללית. 3 - עבאס ניסה להעביר החלטות ממשלתיות ללא התייעצות והסכמת הנציבות הבריטית במצרים.
שיא המאבק בין בריטניה לבין עבאס בנוגע למנהל במצרים הגיע כאשר מינה עבאס חלמי סגן שר מלחמה מטעמו נגד המלצתו של המפקד העליון ('סארדר') של הצבא המצרי, הוריישו קיצ'נר. ההחלטה הובילה להתנגשות בין עבאס חלמי השני לבין הקונסול הכללי הבריטי במצרים (הסמכות הבריטית העליונה במצרים), אוולין בארינג, הרוזן הראשון מקרומר. לבסוף הרוזן מקרומר הביא את עבאס לבטל את מינויו הקודם של סגן השר.
אף על פי שבשנת 1900, כאשר הוא ביקר בממלכה המאוחדת פעם נוספת והודה בכנות ובגילוי-לב לבריטים על עזרתם הרבה למצרים, עבאס חלמי המשיך לפעול נגד הרשויות הבריטיות מאחורי הגב עד לשנת 1904. באותה השנה הגיע מהפך ביחסי הרשויות הבריטיות עם הח'דיו המכהן, והאחרון החל לפעול יותר ויותר תחת החסות והדרישות של בריטניה. עבאס חלמי השני אף הכריז על עצמו שהוא מוכן לעקוב אחרי עצותיהם של הבריטים, ולשתף איתם פעולה. התמיכה של עבאס חלמי ברשויות הבריטיות הובילה בתגובה לקרע ביחסיו עם התנעות הלאומיות, שהביא לתחילת ההתנגדות למלוכה בקרב פלגים לאומיים, שהגיע לשיאו במצע של מפלגת אל-ופד, שהשיגה בהמשך חשיבות מרכזית על הפוליטיקה המצרית.
הקמת מערכת מבוססת של צדק, הפוגה גדולה במיסים, כיבוש מחדש של סודאן בסופה של המלחמה המהדית, בניית סכר אסואן, וגדילה של מערכת זולה וחזקה של חינוך: כל אלה קיבלו תמיכה מלאה מעבאס חלמי השני. במסגרת החלוקה הקולוניאלית של יבשת אפריקה בין המעצמות האירופאיות (ראו המרוץ לאפריקה), ההנהגה הבריטית במצרים חילקה את הסמכות השלטונית בין מצרים לסודאן (בין קהיר לח'רטום) ובמקביל סיפחה לתוך מצרים כמעט את כל מדבר לוב, דבר שהכפיל כמעט את שטחה של מצרים למחציתה הדרומית-מזרחית של כל לוב המודרנית. בשנת 1906, תקרית על הגבול המצרי-עות'מאני שימשה את בריטניה כתירוץ להטיל אולטימטום על הממשל העות'מאני שאפשר לבריטניה לספח את חצי האי סיני לתוך מצרים, ובכך לחזק את האבטחה על שתי גדותיה של תעלת סואץ, עורק התחבורה הראשי בין אירופה לאסיה, אשר היה אחראי על חלק מרכזי מכלכלת מצרים.
הוא הראה יותר עניין בחקלאות מאשר במדינאות. הוא התחתן עם הנסיכה איקבל חאנם והיו להם מספר ילדים. בנו, מוחמד עבד אל-מונעם, היה היורש העתידי, ונולד ב-20 בפברואר 1899. לנוכח היחלשותה של האימפריה העות'מאנית ועליית הלאומיות בקרב המיעוט הערבי בתוכה, החל עבאס חלמי השני להשתעשע ברעיון של הקמת פדרציה ערבית שבראשה יעמוד הוא עצמו וימונה להיות הח'ליפה החדש של כל העולם המוסלמי במקום את הסולטאן העות'מאני. משנת 1906, החל אלדון גורסט, הקונסול הכללי החדש של בריטניה במצרים, לפתח יחסים חמים עם חצר המלוכה המצרית והממשלה המצרית בכלל ועם עבאס חלמי השני בפרט. בהמשך תמך עבאס חלמי השני בהקמתו של מוסד חינוכי חילוני ברמה השווה לאוניברסיטאיות באירופה. האוניברסיטה הזאת הוקמה בסופו של דבר בשנת 1908 בתור אוניברסיטת קהיר. כאשר האימפריה העות'מאנית חברה למעצמות המרכז במהלך מלחמת העולם הראשונה, בריטניה הכריזה על מצרים כארץ-חסותה והדיחה את עבאס ב-1914 מחשש לנטיותיו הפרו-עות'מאניות והפרו-גרמניות ומינתה במקומו את דודו, חוסיין כאמל, סולטאן מצרים. עם זאת, מקורבו, ראש ממשלת מצרים חוסיין רושדי פאשא, נותר בתפקידו וכיהן בתור ראש הממשלה בחסות בריטית עד לסופה של המלחמה. עבאס חלמי השני סולק לשווייצריה, שם נפטר ב-1944. הדחתו מהשלטון הובילה רק לגדילת ההתמרמרות לשלטון הבריטי בקרב האוכלוסייה המצרית הכללית. ניסיונותיו של עבאס חלמי לעלות לשלטון לא נחלו הצלחה. עם הולדתו של פארוק, בכור בניו של פואד הראשון, סולטאן מצרים בשנת 1920, ההנהגה הבריטית הכירה באופן מיידי בפארוק בתור יורש העצר של כתר הסולטנות המצרית במטרה למנוע מעבאס חלמי לטעון לשלטון.
שנים עבריות ג'ש' - ג'שצ"ט
אירועים
מולך על ממלכת יהודה לשלושה חודשים
דניאלה קרוקובר
קורות חיים
קרוקובר נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה למשפחה יהודית. כאשר היא הייתה בת שבע משפחתה עלתה לישראל והתיישבה בכרמיאל, שם קרוקובר החלה להתאמן בג'ודו. היא למדה בתיכון אורט הורוביץ ובצבא שירתה כמדריכת קרב מגע. לאחר שירותה הצבאי היא חזרה להתאמן בג'ודו ובשנת 1999 חזרה לארגנטינה.
קריירה
בשנת 1998 היא זכתה במדליה הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה בארד בתחרות 'Moscow International Tournament' לאחר ניצחון על קטרינה וולטה הגרמנייה. קרוקובר רצתה לייצג את ישראל באולימפיאדת סידני 2000 בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, אך כל מדינה שהשיגה קריטריון אולימפי יכלה לשלוח נציג אחד בכל קטגוריית משקל. באותן שנים הג'ודוקא עינת ירון הייתה מדורגת מעל קרוקובר, וקרוקובר החליטה לעבור לייצג את מולדתה ארגנטינה כדי להשתתף במשחקים האולימפיים.
קרוקובר השיגה את הקריטריון האולימפי ובשנת 2000 ייצגה את ארגנטינה באולימפיאדת סידני. בסופו של דבר היא התחרתה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג וסיימה במקום התשיעי. בקרב הראשון היא ניצחה את מריאמה סונה בה מגינאה, בשמינית הגמר היא הפסידה לקייט הווי הבריטית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה לאדית בוש ההולנדית.
באליפות העולם בשנת 2003, קרוקובר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג וזכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את לוסי דקוס הצרפתייה וברבע הגמר גברה שוב באיפון על דאנוסה זדנקובה הצ'כית. בחצי הגמר היא ניצחה בווזארי את אילנייה סקאפין האיטלקייה ובגמר ניצחה באיפון את דריאוליס גונזאלס הקובנית דקה ו-47 שניות לסיום הקרב לאחר תרגיל טאני אוטושי מוצלח. באותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים ובמדליית זהב באליפות הפאן-אמריקאית.
באולימפיאדת אתונה 2004, קרוקובר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג וסיימה במקום החמישי לאחר שפרקה את המרפק בחצי הגמר ולא יכלה להמשיך. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה בניקוד זהב את אלופת אסיה לי בוק-הי הדרום-קוריאנית וברבע הגמר היא ניצחה שוב בניקוד זהב את לוסי דקוס הצרפתייה. בחצי הגמר היא התמודדה מול איומי טאנימוטו היפנית, וביתרון של יוקו, כדקה וחצי בתוך הקרב, הצליחה היפנית להוריד לריתוק את קרוקובר, שנפגעה במהלך התרגיל במרפק, ונאלצה להיכנע.
בשנת 2005 היא השתתפה במכביה השבע-עשרה וזכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה בגמר לאליס שלזינגר הישראלית, בשנת 2007 זכתה במדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו.
קרוקובר השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג 2008 וסיימה במקום התשיעי. בקרב הראשון היא ניצחה את קתרין ארלוב האוסטרלית אך בשמינית הגמר הפסידה לוון אוק-אים הצפון-קוריאנית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה לאליזבת' ווילבורדסה ההולנדית והודחה.
בשנת 2009 קרוקובר זכתה בפעם השנייה במדליית הזהב באליפות הפאן-אמריקאית. בסוף שנת 2009 החליטה לפרוש מג'ודו תחרותי.
פרסים
מקור:
אליפות רוסיה
ראו גם
}}
טירת הווארד
טירת הווארד (באנגלית: Castle Howard) היא אחוזה גדולה הנמצאת בצפון יורקשייר שבאנגליה, במרחק 24 קילומטרים צפונית ליורק. הטירה נחשבת לאחד מבתי המגורים הגדולים ביותר בממלכה המאוחדת, ורוב המבנה הנוכחי נבנה על ידי סר ג'ון ואנברו בין 1699 ל-1712 עבור צ'ארלס הווארד, הרוזן השלישי מקארליסל.
הבית הוא בניין רשום מדרגה I, וגם באדמות האחוזה יש מבנים רשומים רבים, מתוכם אחדים הנמצאים גם ברשימת המבנים בסיכון.
הבית
הרוזן השלישי מקארליסל פנה בתחילה לאדריכל הידוע ויליאם טאלמאן, אך לבסוף פנה אל ג'ון ואנברו שהיה חבר איתו במועדון הפוליטי קיט-קאט. טירת הווארד הייתה העבודה האדריכלית הראשונה שביצע ואנברו, שעבד בשיתוף פעולה עם ניקולס הוקסמור.
עיצובו של ואנברו היה מבנה בארוק עם שתי כנפיים סימטריות שהסתעפו מהחלק המרכזי, על ציר צפון-דרום. הכיפה המרכזית, שמעליה קופולה, נוספה לתוכנית הבנייה רק לאחר שהיא החלה בפועל. הבנייה החלה בקצה המזרחי, ובין 1701 ל-1703 נשלמה בניית הכנף המזרחית, הקצה המזרחי של חזית הגן בין 1701 ל-1706, החלק המרכזי כולל הכיפה בין 1703 ל-1706, והקצה המערבי של חזית הגן בין 1707 ל-1709. כל החלקים היו מקושטים בסגנון הבארוק עם קורונטים, כרובים, כדים יווניים, פילסטרים דוריים בחזית הצפונית וקורינתיים בדרומית. רוב החלק הפנימי של הבית קושט על ידי ג'ובאני אנטוניו פלגריני.
פנים הטירה נחשב למרשים ביותר כיוון שהאולם הראשי מתנשא לתוך הקופולה ולגובה של 24 מטרים. שכבת השיש דמוית סטוקו (Scagliola), שמסביבה עמודים קורינתיים, והגלריות המקושרות על ידי קשתות נתנו את הרושם של תפאורת אופרה. ההצלחה הגדולה של ואנברו בעיצוב הטירה הובילה לכך שקיבל את מה שהפך לעבודה הידועה ביותר שלו, ארמון בלנהיים של ג'ון צ'רצ'יל.
לאחר בניית הבית הפנה הרוזן את תשומת לבו להקמת הגנים ולטיפול באדמות האחוזה. למרות שהעיצוב המלא נמצא בוויטרוביוס בריטניקוס מאת קולן קמפבל, שיצא לאור ב-1725, בנייתו של האגף המערבי טרם הסתיימה כשוואנברו מת ב-1726, למרות ההתנגדות שהביע בפני הרוזן. הבית נותר בלתי שלם עם מותו של הרוזן השלישי ב-1738, והבנייה החלה רק לאחר שהנרי הווארד, הרוזן הרביעי מקארליסל, הורה על כך. למרות זאת עיצובו של ואנברו לא הושלם: האגף המערבי נבנה בסגנון פלדיאני לפי עיצוב חתנו של הרוזן השלישי, סר תומאס רובינסון. גם עם מותו של הרוזן הרביעי ב-1758 נותר האגף בלתי גמור, ללא קומה ראשונה או גג; למרות שלאחר מכן נבנה גג פנים המבנה לא קושט עד מותו של רובינסון ב-1777. בעשורים שלאחר מכן הושלמו החדרים בהדרגה, והבניה הסתיימה רק ב-1811.
חלק גדול מהבית נהרס בשרפה שפרצה ב-9 בנובמבר 1940, כולל הכיפה המרכזית. רוב החדרים שנהרסו שוקמו בשנים שלאחר מכן, ומאז 1952 הבית פתוח לציבור.
הגנים
לטירה יש גנים רחבים ומגוונים, כשהגן הרשמי והגדול ביותר נמצא בצמוד לבית. הבית עצמו בנוי בצורה בולטת על גבעה שנוצלה כדי שתיראה כמו נוף פארק אנגלי, הנפתח החוצה מהגן הרשמי ומתמזג עם הפארק.
בנוף האחוזה ניתן להבחין בשני מבני גן עיקריים: מקדש ארבע הרוחות בקצה, ומאוזוליאום הנמצא בפארק. בכל אחד מצידי הבית נבנה אגם מלאכותי קטן. באחוזה יש גם גן בוטני הנקרא ריי ווד, והגן המוקף חומה מכיל ורדים לצורך קישוט וגני פרחים. מבנים נוספים הנמצאים מחוץ לגנים המשומרים הם הפירמידה ההרוסה שנמצאת בתהליכי שיפוצים, אובליסק ומספר מבני שטות בצורת ביצורים שנועדו למשוך את העין, וכן עמוד מקושט לזכרו של ג'ון ואנברו.
בקרבת הבית והגן שלצידו נמצא גן בוטני נוסף בשם קיו אט קאסל האוורד, המשתרע על פני 127 אקרים, ולו סידורי כניסה נפרדים. השתילה בגן החלה ב-1975, מתוך כוונה ליצור את אחד מאוספי העצים החשובים ביותר בממלכה המאוחדת. הנוף פתוח יותר בהשוואה לריי ווד, והצמחייה טרם הגיע לבגרות מלאה נכון ל-2010. גן זה הוא מיזם משותף לטירת הווארד ולגני קיו, ומנוהל על ידי קרן צדקה בשם "קרן הגן הבוטני טירת הווארד" שהוקמה ב-1997. הגן נפתח לציבור לראשונה ב-1999, ובשנת 2006 נפתח בו מרכז מבקרים חדש.
פעמיים בשנה משמשות אדמות האחוזה כחלק משתי תחרויות ריצה למטרות צדקה.
נילסון אנחולו
נילסון דויד אנחולו רמירס (בספרדית: Nilson David Angulo Ramírez; נולד ב-19 ביוני 2003 בקיטו שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אנדרלכט מליגת העל הבלגית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
אנחולו גדל במחלקת הנוער של ליגה דה קיטו מליגת העל האקוודורית. הוא ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים, וכן זכה עם המועדון בסופר קאפ האקוודורי.
ב-21 ביוני 2022 חתם אנחולו על חוזה לחמש עונות באנדרלכט מליגת העל הבלגית. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לסרקל ברוז' במסגרת המחזור השני בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-27 באוקטובר 2021 ערך אנחולו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 3-2 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
כביש הטבעת המרכזי
כביש הטבעת המרכזי A-113 (בקיצור כביש הטבעת המרכזי; ברוסית: Центральная кольцевая автомобильная дорога А-113, בראשי תיבות: ЦКАД) הוא כביש טבעתי מהיר העובר בשטח מחוז מוסקבה ומוסקבה. מטרתו העיקרית של כביש הטבעת המרכזי היא להקטין עומס על הכבישים הפדרליים ואת כביש הטבעת של מוסקבה באמצעות חלוקה מחדש של זרם המעבר של כלי רכב העוקפים את מוסקבה.
פיתוח הפרויקט בוצע מתחילת שנות האלפיים. תחילת הבנייה תוכננה לשנים 2009–2010, אך נדחתה מספר פעמים, ולמעשה, עבודות הבנייה החלו רק בשנת 2016. במהלך יישום הפרויקט הוסבו התנאים שוב ושוב. בניית החלק המעגלי של כביש הטבעת המרכזי הושלמה לבסוף בשנת 2021. עלות הפרויקט השתנתה שוב ושוב והסתכמה לבסוף בסכום של 341.2 מיליארד רובל.
רכס בריטניה (קנדה)
רכס בריטניה (באנגלית: Britannia Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של הרי החוף הצפוניים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס נמצא ממערב מפרץ האו, צפונית לעיר ונקובר. הרכס גובל בהר הנובר שמצפון להר ברנזוויק.
שטחו של הרכס 270 קמ"ר.
מקור השם
שמו של הרכס הוענק לו על ידי קפטן ג'ורג' הנרי ריצ'רדס, והוא נקרא על שם האונייה אה"מ בריטניה אשר השתתפה בקרב סנט וינסנט בשנת 1797 ובקרב טרפלגר בשנת 1805.
שמות ההרים ברכס מתייחסים אף הם לבית המלוכה הבריטי כגון הר האנובר והר וינדזור.
שם הרכס אומץ רשמית ב-5 בפברואר 1924.
Remedy (שיר של אלסו)
Remedy (מסוגנן כ-REMEDY) הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי השוודי, אלסו, בשיתוף פעולה עם הזמר האנגלי, קונור מיינרד, שיצא לאור, על ידי חברת התקליטים 10:22PM, ב-31 באוגוסט 2018.
נכון ליוני 2023, השיר הושמע למעלה מ-178 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-315 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ארכיון 81
ארכיון 81 (באנגלית: Archive 81) היא סדרת אימה ומסתורין בהפקת "אטומיק מונסטר הפקות". הסדרה הופצה לצפייה על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 בינואר 2022. יוצרת הסדרה היא רבקה סוננשיין ששמשה כמפיקה אחראית, בצוותא עם המפיקים פול האריס בורדמן שגם כתב את התסריט, ג'יימס ואן, מייקל קליר, אנטואן דווייהי ורבקה תומאס. בתפקידים הראשיים משחקים מאמדו אצ'יי ודינה שיהאבי.
שם הסדרה שאול משמו של פודקאסט העוסק בסיפורת אימה, והיא מבוססת באופן רופף על תוכני העונה הראשונה של הפודקאסט המופק על ידי דניאל פאוול ומארק סולינג'ר. העלילה לא מצביעה על משמעות כלשהי, הסבר או הקשר של המספר 81. בצילומי הסדרה נעשה שילוב של צילום קולנועי קונבנציונלי (מצלמה אובייקטיבית) עם סגנון הפאונד פוטג' המבוסס על צילום מנקודת מבט סובייקטיבית (POV), תוך הבחנה מכוונת בין איכויות הצילום.
הסדרה כללה עונה אחת יחידה, ולא חודשה לעונה נוספת.
תקציר הסדרה
הארכיונאי דן טרנר (מאמדו אצ'יי) עוסק ברסטורציה ודיגיטציה של סרטי וידאו ישנים עבור המוזיאון האמריקאי לקולנוע. כילד, נספו בני משפחתו של דן בשרפה מסתורית בביתם ששכן במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק: אביו, ד"ר סטיבן טרנר שהיה פסיכולוג באוניברסיטת ניו יורק, אשתו, ובתם אמילי, אחותו הגדולה של דן, אשר ניצל מכיוון שיצא לטייל עם הכלב ה קליאו. עקב האסון, דן סבל מבעיות נפשיות, ולקה בהתמוטטות עצבים.
דן מקבל לידיו סרט צלולואיד ששלחה לטיפולו מלונדון אישה בשם איווי קרסט, בתו של הבמאי המנוח ויליאם קרסט אשר יצר בשנת 1958 סדרת אימה אנתולוגית בשם "המעגל". הסדרה לא שודרה מעולם מכיוון שסרטי הצילום נעלמו אחרי מותו של קרסט, ואיווי מצאה את הסרט בעזבונו, ולא יודעת מה יש בו. שנית, דן מקבל סדרת קלטות אנלוגיות Hi8 פגומות לשחזור, לבקשת וירג'יל דוונפורט, נשיא תאגיד "LMG" ומייסד חברת "ולספרינג" (באנגלית: Wellspring), שייצרה ערכות לבדיקת סמני DNA. את הקלטות צילמה במרץ 1994 מלודי פנדראס (דינה שיהאבי), אשר לצורך תזה לדוקטורט באנתרופולוגיה תרבותית, חקרה קהילה שהתגוררה בבית הדירות "ויסר" באיסט וילג', ולשם כך השתכנה בדירה בבניין וריאיינה דיירים. לאמיתו של דבר, מלודי באה לשם לחפש את אמא הביולוגית, ההיסטוריונית הנעדרת ג'וליה בנט, שזו הייתה כתובתה הידועה האחרונה. הקלטות חולצו פגומות משרפה שכילתה את הבניין ב-26 במרץ 1994, ובשל מצבן, לא ניתן להעביר את הקלטות ממקומן, ודוונפורט מציע לדן 100 אלף דולר כדי שיעבור לעבוד במתקן מחקר בהרי קטסקיל, ששימש בעבר את "ולספרינג". דן מסרב להצעה, אחרי שמתברר שדוונפורט יודע פרטים חסויים על נסיבות אובדן משפחת טרנר. אולם בקלטת הראשונה שצילמה מלודי, דן רואה תמונה שלה בחברת כלבה שהוא מזהה כקליאו, לפי הקולר שעל צווארה. התעלומה משכנעת את דן לקבל את העבודה.
את העלילה מניעה דמותו של "קָאֵלֵגוֹ", ישות על-טבעית שחציה אל וחציה שד. קאלגו שולט בעולם האחר המקביל לעולם הזה, שואף לאחד את שני העולמות ליקום אחד תחת שלטונו, ובוחר את מאמיניו שיפתחו עבורו את המעבר בבוא העת. פתיחת המעבר מתאפשרת רק פעם ב-70 שנה, כאשר כוכב השביט "כארון" נכנס למערכת השמש ונראה בשמי כדור הארץ. השביט "כארון" היה מחציתו של צמד גופים קוסמיים, והוא נקרא על שמו של כארון, עוזרו של אל השאול האדס ומשיט מעבורת המעבירה מתים מעולם החיים אל השאול על פני הנהר סטיקס, ולכן מכונה "משיט המעבורת". הגוף הקוסמי השני התרסק על כדור הארץ לפני מיליוני שנים, והשאיר על האדמה אבן חן שחורה נדירה, בשם "כארוניט". בכל מקום שבו מחזיקים חסידיו של קאלגו את האבן, מתפשט עובש שחור המבשר על נוכחותו, וגורם להזיות. המאמינים סבורים שקאלגו ייטיב עם האנושות, אולם מפגש מכשפות בשם "בָּלְדוּנְג" ראה בו את צדו ההרסני, ובמאה ה-14 כלאו מכשפות הבלדונג את רוחו של קאלגו בתוך פסל, וכדי למנוע את שחרורו, הן ויתרו על כוח הכישוף שלהן, וחיות על פני האדמה כבנות אדם רגילות. כדי לשחרר את רוחו של קאלגו מהפסל, יש צורך בדם של מכשפת בלדונג, ונוכחותה נדרשת לטקס פתיחת המעבר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקימה משפחת ווס (Vos) מניו יורק את "אגודת ווס", כת של חסידי קאלגו, שפעלה לזמן אותו לעבור מהעולם האחר לעולם הזה. לשם כך, גנבה אייריס ווס, מנהיגת הכת וממשיכת דרכו של אביה, את פסל קאלגו ואת ספר הפולחן הכולל את הלחש המזמן אותו. בשנת 1924, בלילה שבו נראה השביט "כארון", ביקשה אייריס לזמן את קאלגו לעבור מהעולם האחר, אך בית אחוזת ווס נשרף בשיאו של הטקס. הבית נחרב, והכת נכחדה. בניין "ויסר" הוקם על חורבות אחוזת ווס, על ידי אדריכל שזהותו לא ידועה. הבניין נשרף במרץ 1994 בנסיבות שלא התבררו, ו-13 מדייריו נחשבו מאז כנעדרים, בהם מלודי פנדראס.
ככל שהוא מתעמק בסיפורה של מלודי, דן משתכנע שהוא יכול להצילה מהסוף המבעית שאותו חוותה 25 שנים קודם לכן. תוך כדי מאמציו לגלות מה גרם לשרפה ב"ויסר" ומה עלה בגורלה של מלודי, דן חווה הזיות וחלומות שבהם הוא משוחח איתה. בנוסף, דן מתחקה אחר נסיבות האסון שבו נספתה משפחתו, ובסדרה שזורים קטעי פלשבק מילדותו.
שפת טקס הפולחן
השפה בה נאמר הלחש בטקסי הפולחן לזימון קאלגו, היא שפה מתוכננת שהומצאה במיוחד עבור הסדרה. מכיוון שמקורה של "אגודת ווס" הוא מצפון אירופה, השפה המלאכותית נוצרה כניב של סכסונית עתיקה, שהיא שפה גרמאנית.
פיתוח
ב-26 באוקטובר 2020 פורסם שרבקה סוננשיין תשמש מפיקה ראשית ומפיקה בפועל של סדרת אימה שתופק עבור "נטפליקס" על ידי "Atomic Mosters", בצוותא עם פול האריס בורדמן שגם יכתוב ויפיק, וג'יימס ואן שיפיק. עוד נמסר שהסדרה נוצרה בהשראת פודקאסט אימה בשם "ארכיון 81". ב-5 בינואר 2022 נודע על הצטרפותם של מייקל קליר, רבקה תומאס ואנטואן דווייהי, כמפיקים. במסגרת ההודעה על הפקת הסדרה, נמסר על ליהוקם של מאמדו אצ'יי ודינה שיהאבי לסדרה. שבועות ספורים אחר כך, ב-17 בנובמבר 2020, נמסר על צירופם של השחקנים מרטין דונובן, מאט מקגורי, ג'וליה צ'אן, אוואן ג'וניגקייט ואריאנה ניל.
צילומים
שלב הצילומים שהתקיים בפיטסבורג, פנסילבניה, החל ב-16 בנובמבר 2020, והסתיים ב-29 במרץ 2021. רבקה תומאס ביימה ארבעה פרקים מתוך שמונת פרקי העונה הראשונה.
הבניין אשר דימה את בניין "ויסר", נמצא בשדרה הראשונה מס' 436 באזור בנייני הלופטים במרכז פיטסבורג, שם נעשו צילומי החוץ. אך פנים הבניין הוא תפאורה שנבנתה בתוך אולפן. המוזיאון שבו עובד דן טרנר, The Moving Image Museum, הוא מוזיאון אמיתי השוכן ברובע קווינס בניו יורק, בכתובת: השדרה ה-35, מס' 36-01. בניין המשרדים המדמה את מטה תאגיד LMG, נמצא ברחוב סטנוויקס מס' 11 בפיטסבורג. לוגו התאגיד נוצר באמצעות גרפיקה ממוחשבת, והוא מכסה לוגו של בנק השוכן בבניין. הבית ששימש לצילומי "אחוזת ווס" בשנת 1924, הוא בית אחוזה שהוקם בשנת 1906 בשדרה החמישית בפרוור שיידיסייד שבעיבורי פיטסבורג, ומשמש כבית מלון.
הפצה
הסדרה הופצה לצפייה בהזרמת מדיה על ידי "נטפליקס", ב-14 בינואר 2022.