cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי
הסימפוניה הרביעית בפה מינור, אופוס 36 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי חוברה בשנת 1877. כתיבתה החלה בחודש מאי, חודשיים לפני נישואיו החפוזים והטראומטיים של צ'ייקובסקי. זו יצירה דרמטית, המבשרת את הסימפוניה השישית, "הפאתטית", בגישה האינטימית והרגשית, המאפיינת את שתי הסימפוניות האלה ונושאת רמזים ברורים לחייו של צ'ייקובסקי. ניכר בה עיסוק אובססיבי בנושא "הגורל, החיים והמוות", הבא לביטוי בתרועת הקרנות בפתיחת הסימפוניה, כעין מוטו ליצירה כולה. במכתב אותו כתב צ'ייקובסקי לנדז'דה פון מק, לה הקדיש את הסימפוניה, ניסה להסביר:
הלחנה
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקוסקי היא סימפוניה המדגימה בצורה הטובה ביותר את בסיס עקרונות של התקופה הרומנטית במוזיקה הקלאסית. בסימפוניה יש טווח רגשות עצום ורחב: מהעוז והדרמטיות של ההקדמה בפרק הראשון, למלנכוליות והעצב של הפרק השני ועד לדוחק והלחץ של הפרק הרביעי. בנוסף, בעצם העובדה שצ'ייקובסקי מצטט את המוטיב הראשי שהופיע בהקדמה לפרק הראשון בהמשך הסימפוניה הוא יוצר מעין מקשה סימפונית אחת ואחידה, שבה ארבעת הפרקים אינם עצמאיים ועומדים כל אחד לחוד, אלה הם כולם חלק מאותו הרעיון שעומד מאחורי הסימפוניה כולה, ומכאן שהם קשורים זה לזה באופיים.
אינסטרומנטציה
הרכב התזמורת הדרוש לביצוע הסימפוניה הוא:
מבנה היצירה
בסימפוניה זו פועל צ'ייקובסקי על פי הדגם הסימפוני הקלאסי. ליצירה ארבעה פרקים. הפרק הראשון הוא הארוך ביותר וכתוב כפרק בצורת סונאטה. פרק זה נפתח במוטו, אשר יחזור ויופיע לאורך כל הפרק וגם בפרק האחרון. הפרק השני נכתב כקנצונה (שיר). הפרק השלישי נכתב כסקרצו והפרק האחרון אף הוא כתוב בצורת סונאטה עם קודה. יחד עם זאת, אף שיצירה זו בנויה על פי המבנה הקלאסי, צ'ייקובסקי יוצר, בתהליכים הרמוניים פנימיים, חידושים מעניינים בכל אחד מהפרקים. הפרק הראשון נבנה על הרמוניות המשתנות על פי מודולציות היוצרות כעין סולם. הפרק נפתח בפה מינור. החלק השני נכתב בסולם לה במול מינור, טרצה קטנה מעל סולם הטוניקה. החלק השלישי כתוב בסולם סי מז'ור, טרצה קטנה למעלה (סולם לה במול מינור משתנה באנהרמוניה לסול דיאז מינור). הפיתוח של הסימפוניה, אף כי הוא נע בין סולמות שונים, עדיין שומר על הצליל סי כטוניקה. הרקאפיטולציה של הנושא הראשון מתבססת על הסולם רה מינור, טרצה קטנה מעלה. הקודה של הפרק כתובה בתחילה בסולם פה מז'ור, טרצה קטנה מעלה ולאחר מכן משנה צ'ייקובסקי את המז'ור למינור (פה מינור) כבתחילת היצירה.
הפרק השני כתוב בסולם סי במול מינור וכתוב בצורת שיר (א-ב-א עם קודה). הנושא השני של פרק זה כתוב בפה מז'ור (הדרגה החמישית בסולם סי במול מינור).
הפרק השלישי נכתב כסקרצו במבנה: א-ב-א עם קודה וכתוב בסולם פה מז'ור. בחלק הראשון צ'ייקובסקי כותב את המלודיה אך ורק לכלי הקשת בפיציקטו. בזמן בו כתב צ'ייקובסקי את היצירה היה זה מעשה נועז. נגינה בפיציקטו מעייפת ומתישה את נגני כלי המיתר. צ'ייקובסקי בכתיבתו איפשר בזמן הנגינה זמני מנוחה קצרים לחטיבות השונות בכלי המיתר (כנורות ראשונים, שניים, ויולות וכדומה) כך שהנגינה איננה מעייפת ומתישה. החלק המרכזי כתוב לכלי נשיפה מעץ וממתכת.
הפרק הרביעי והאחרון כתוב בסולם פה מז'ור. בפרק זה מוסיף צ'ייקובסקי לכלי הנגינה גם תוף גדול, מצלתיים ומשולש. לאחר תצוגת הנושא הראשון, השני, פיתוח קצר וחזרה על הנושא הראשון, הנושא השני וכו'. צ'ייקובסקי בונה מעבר על הפיסקה הראשונה מנושא ב' אל עבר תצוגת המוטו אשר נוגן בתחילת היצירה. לאחר התצוגה הקודה בפה מז'ור.
משה טוויל
הרב משה טוויל מעלי הכהן (4 בנובמבר 1895 – 1 בנובמבר 1976) היה רב, פוסק וראש ישיבה, כיהן כרבה הראשי של קהילת יהודי חלב, וכראש ישיבת 'דגל תורה'.
ביוגרפיה
נולד בעיר חלב שבסוריה, בי"ז בחשוון ה'תרנ"ו, לרבי יוסף ורחל למשפחת הכהנים טוויל מעלי הכהן, המיוחסת לעלי הכהן.
בבחרותו למד אצל רבו הרב עזרא עבאדי-שעיו ורבנים נוספים, לצד חברו הרב שאול מטלוב עבאדי שאותו הגדיר גם כרבו.
כאשר הוקמה ישיבת "דגל תורה", התמנה לראש הישיבה לצד חברו הקרוב הרב סלים זעפראני, על אף שעדיין היה רווק. הוא נישא לשרה, בתו של הרב אהרן טוויל, שבאה מארץ ישראל לחלב.
ישיבת דגל תורה מנתה כמאה ושבעים בחורים, אשר היו לומדים כשש עשרה שעות ביממה, החל מ-2 לפנות בוקר ועד כלות סדרי הלימוד בשעות הערב.
בהמשך התמנה גם לרבה הראשי של קהילת יהודי חלב.
במאורעות נגד היהודים בסוריה ב-1947, נשרפו בתי כנסיות וביניהם בית הכנסת בחלב בו שכן
כתר ארם צובא. הרב משה טוויל וסלים זעפרני הצילו את שארית הכתר שלא נשרף ושמרו עליו
עד שהוברח לישראל ב-1958
עלייתו לארץ ישראל
בשנת ה'תשי"ח (1958), אחר ששיחדו בני ביתו את שלטונות סוריה בסכומים גדולים, קיבלה משפחתו אישור לעלות לארץ ישראל. השמועה בארץ כי הרב טוויל עולה ארצה התפרסמה, ורבים מרבני ומתושבי ארץ ישראל התקבצו לקבל את פניו, ביניהם הרב עזרא עטייה, ראש ישיבת פורת יוסף.
סילביה שנקולבסקי-קרול
סילביה שנקולבסקי-קרול (באנגלית: Silvia Schenkolewski-Kroll, 1938, ארגנטינה) היא מרצה לארכיונאות באוניברסיטת בר-אילן.
משה טוויל
עלייתו לארץ ישראל
כאשר הגיע לארץ קבע את מושבו בתל אביב, והחל למסור שיעורי תורה בבתי הכנסת בעיר. כעבור תקופה קצרה הקים את ישיבת 'זיכרון משה' בתל אביב, שם למדו תלמידי חכמים מהעיר ומערים נוספות.
סילביה שנקולבסקי-קרול
ביוגרפיה
שנקולבסקי-קרול נולדה ב-1938 בארגנטינה ועלתה לישראל ב-1956. את לימודיה האקדמיים לתואר ראשון, שני ושלישי במדעי הרוח בתחומי ההיסטוריה והארכיונאות עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא מרצה בכירה במחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן ובעבר מנהלת הארכיונים של המכון לחקר הציונות הדתית באוניברסיטה זו. מ-1996 ועד סגירת בית הספר היא הרצתה בבית הספר לספרנות ובחוגים למידענות וללימודי ארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. היא מלמדת תאוריה של ארכיונאות, תיאור, יצירת אינדקסים, יצירת תקצירים ובניית תזאורוסים. כמו כן תחומי מחקרה הם היסטוריה חברתית ויהדות אמריקה הלטינית, תוך דגש על היבטים על זרמים פוליטיים וחינוכיים.
בין השנים 1975–2003 ניהלה שנקולבסקי-קרול את מחלקת התיעוד במוסד לביטוח לאומי בישראל. היא הייתה מדריכה, מרצה ומרצה בכירה במחלקה לספרנות ולימודים ביבליוגרפיים (במהלך השנים שונה שם המחלקה למחלקה למדעי המידע) באוניברסיטת בר-אילן, ובמגמה לארכיונאות בבית הספר לספרנות, ארכיונאות ומידע של האוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1993–2005 הייתה מנהלת הארכיון של המכון לחקר הציונות הדתית על שם זרח ורהפטיג באוניברסיטת בר-אילן. בין פעילויותיה האקדמיות והמקצועיות הייתה חברה מייסדת של AMILAT (אגודת מתמחי יהדות אמריקה הלטינית), חברה בוועד המנהל של האגודה ללימודי יהדות אמריקה הלטינית (LAJSA - Latin America Jewish Studies Association), מרכזת אקדמית של המדור לאמריקה הלטינית בקונגרסים העולמיים למדעי היהדות של האיגוד העולמי למדעי היהדות וחברת הנהלה של איגודים ארכיוניים בינלאומיים. בין השנים 2003–2012 הייתה חברה בוועדה המתמדת להערכת חומר ארכיוני של ארכיון המדינה ומ-2010 היא עמיתת מחקר של מרכז ליברנט לחקר אמריקה הלטינית, ספרד ופורטוגל וקהילותיהם היהודיות באוניברסיטה העברית בירושלים.
משה טוויל
עלייתו לארץ ישראל
הרב טוויל דחף ועודד את מינויו של הרב עובדיה יוסף לרב העיר תל אביב, והפעיל את כובד משקלו כדי להשפיע על הגורמים שהתנגדו למינוי.
סילביה שנקולבסקי-קרול
ביוגרפיה
שנקולבסקי-קרול היא יועצת אקדמית של ארכיון המדינה וחברה במועצת הארכיונים העליונה. בשנת 2013 הייתה עמיתת מחקר בצוות האירופי של הפרויקט לרשומות אלקטרוניות (InterPARES Trust).
גאליס
גאליס היא סדרת נעורים ישראלית בבימויו של עודד רז, ששודרה בערוץ הילדים למנויי HOT, החל מ-12 בפברואר 2012 ועד לסיומה ב-17 ביולי 2016 במשך 7 עונות ו-213 פרקים. הסדרה היא ספין אוף לסדרת הטלוויזיה "החולמים". העלילה עוסקת במחנה קיץ ששמו "גאליס" בו מתרחשות ההרפתקאות של חניכי המחנה. הסדרה זכתה להצלחה רבה בקרב ילדים ובני נוער ישראליים.
סילביה שנקולבסקי-קרול
ביוגרפיה
לסילביה שנקולבסקי-קרול שלושה בנים מבעלה הראשון, רפאל שנקולבסקי (שנפטר ב-1986). בעלה השני היה אריה קרול (נפטר ב-2008).
עריכה
שנקולבסקי-קרול ככתבה עשרות פרסומים אקדמיים בתחומי מחקרה.
משה טוויל
עלייתו לארץ ישראל
נפטר בח' בחשוון ה'תשל"ז, ונקבר בהר המנוחות, סמוך לציונם של חכמי ישיבת פורת יוסף.
גאליס
באוגוסט 2014, יצא לאקרנים הסרט "גאליס - המסע לאסטרה" ובאפריל 2016, הסרט "גאליס - קונקט", אשר מבוססים שניהם על עלילות הסדרה.
"גאליס" היא זוכת פרס סדרת השנה בטקס נבחרי הילדים בשנים 2012–2016. בעקבות הצלחתה, נמכרה הסדרה לערוץ Planet Kids האיטלקי ודובבה לאיטלקית. הסדרה נמכרה לדיבוב גם לאנגלית ולהינדית.
הסדרה עברה לשידור בבלעדיות ללקוחות פרטנר TV וסלקום tv בעקבות ירידת ערוץ הילדים מחברת HOT ב-1 בינואר 2018 אך נשארה זמינה ב-VOD של HOT עד ה-30 במאי 2019, וחזרה כחלק מספריית ערוצים חדשה ״FOMO”.
ב-26 בדצמבר 2019 הסדרה עלתה לראשונה ב-yesVOD KIDS.
נכון לשנת 2020 הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בערוץ הילדים שמשודר בשירות הסטרימינג BIGI, בסלקום tv ובפרטנר tv וזמינה לצפייה גם בשירותי ה-VOD של HOT ו-yes.
עונה 1
יונתן מיטרני מגיע עם חבריו דני וליעם מבית האומנה למחנה הקיץ "גאליס". תורם אלמוני עומד מאחורי שליחתם למחנה ובמהלך הסדרה מתגלה זהותו: סיימון - סבה של נינה. סיימון רוצה לקבל את לוחות הגורל לעצמו, ולשם כך הוא מגייס את יונתן בלי ידיעתו כדי שימצא בשבילו את לוחות הגורל. יולי סער מגיעה למחנה עם אחותה החורגת רונה אליה יולי מתנהגת כמשרתת. יולי רוצה להשיג קמפיין פרסומות ולשם כך מנצלת את דורי. לבסוף דורי מגלה את האמת ונפרד מיולי. בזמן שיולי בקמפיין דורי ורונה מתאהבים, יולי חוזרת למחנה וסוחטת את רונה: אם היא תמשיך להיות חברה של דורי - יולי תגלה את סוד מחלתו של דורי ותגרום לכך שהוא יעזוב את המחנה. לבסוף יולי מודה על שקריה ורונה ודורי הופכים לבני זוג. דני ויונתן נפרדים ויונתן נהיה בן הזוג של נינה. בסוף העונה מזימותיו של סיימון נחשפות, דני ויונתן חוזרים, ארי ויונתן משיגים את לוחות הגורל וארי מגלה מיהו - אביו של יונתן. תפקידו של בינמין נגמר והוא חוזר להיות ילד.
עונות 2–3
פרקים 61–116 (56 פרקים)
הקיץ השני במחנה נפתח, ויונתן מגלה על העיר האבודה - "גאליסיה". הוא מגלה שרק הוא יכול להציל את העיר ואנשיה משלטונה של זארדה ולהחזיר לחיים את כל האנשים שזארדה הקפיאה. כדי לא לאבד את שלטונה על העיר שולחת זרדה את בנה אדוארד ("אדי") להתחזות לחניך במחנה בשם ברק האניס, ושם לסכל את סיכויו של יונתן להגיע אל העיר האבודה. עם הזמן אדי מתאהב בדני והופך לבן זוגה, עד שהיא מגלה שהוא בעצם הנסיך אדוארד, ונפרדת ממנו. דורי, שרוצה להתקבל לקבוצת מכבי בכדורסל, צריך לקבל ציון טוב במבחן הקיץ בפיזיקה ולשם כך הוא עושה הסכם עם הוגו. הוגו יעשה את מבחן הקיץ בפיזיקה במקומו, ודורי יהיה בן זוגה של דפני, אחותה של עדי. עדי מסתירה את הקשר שלה עם הוגו כדי שדפני לא תרגיש לבד, והוגו חושב שאם גם דפני תהיה בקשר, עדי לא תסתיר יותר את הקשר שלהם. התוכנית מצליחה בהתחלה, ובהמשך דורי מתאהב בדפני ונהיה בן זוגה מרצון, אך לבסוף דפני ועדי מגלות על התוכנית בטעות ונפרדות מדורי והוגו. בסוף העונה השנייה מגלה יונתן את אימו קפואה בגאליסיה ומחליט לעשות הכל על מנת להציל אותה ולהחזיר אותה ואת שאר התושבים לחיים.
בעונה השלישית מגלה יונתן שאם הוא יפעיל את היהלום (שיכול להשיב את כל אזרחי גאליסיה הקפואים לחיים) ללא מגן גאליסיה, הוא יקפא בעיר האבודה. בנוסף מתגלה הסיבה שבגינה חיפש ארי את לוחות הגורל ואיבד את זיכרונו - מציאת דרך להציל את בנו מקיפאון לאחר הפעלת היהלום. גאיה ווולקן הם אחים מגאליסיה שהוריהם הוקפאו, והם מחפשים דרך להחזירם לחיים. זארדה מגלה על כוונתם ומקפיאה את וולקן. גאיה מגיעה למחנה ולאחר מכן היא ויונתן הופכים לבני זוג. זארדה מציעה לגאיה לבגוד ביונתן ובתמורה - היא תחזיר את וולקן לחיים. גאיה מסכימה אך לבסוף יונתן מגלה הכל ונפרד ממנה. דני הופכת לנסיכת גאליסיה, במטרה לבדוק אם יש משהו שיכול להציל את יונתן מהגורל שמחכה לו בעיר האבודה. דורי עושה את מבחן הבגרות שלו בפיזיקה. דפני רוצה להכשיל את דורי, כדי לנקום בו על מה שעשה לה, והיא נהיית בת זוגו כחלק מהתוכנית. לבסוף היא מוותרת על ההחלטה, אך כשדורי מגלה על תוכניתה הם נפרדים. רונה, שחוזרת לגאליס לתקופה קצרה, נהיית בת זוגו של דורי וגורמת לו להיכשל במבחן בכוונה כי היא רוצה שיטוס איתה חזרה ללונדון. בסוף העונה יונתן יוצא להציל את העיר האבודה, אך נתקל בבעיות. זארדה מאיימת שתהרוג את ארי, אם יונתן לא ייתן לה את המגן. יונתן נותן לה את המגן והיא הורסת אותו, ומקפיאה את ארי. יונתן נחוש להציל את העיר, גם במחיר של קפיאה, אך לפני כן הוא מדבר עם דני והם חוזרים להיות בני זוג. יונתן מפעיל את היהלום וקופא. כל הקפואים שבים לחיים, העיר ניצלת, וארי חוזר יחד עם רות, אימו של יונתן, למחנה. הם מגלים לדני שהוא קפא, והיא פורצת בבכי.
עונות 4–5
פרקים 117–166 (50 פרקים)
הקיץ השלישי נפתח, ולמחנה מצטרף צוות חדש, "טורינו". כבר בפרק הראשון מתגלה כי יונתן איבד את זכרונו, והוא חי עם רפאל ואנה - אב ובת שגרים בסמיכות לגאליס ומתחזים למשפחתו. דני ודורי יוצאים לחפש את יונתן, וכשהם מוצאים אותו, הם יוצאים לחפש את "מעיין הנשמות": מעיין שמימו יכולים להחזיר לחיים מתים. בהמשך העונה נינה חוזרת למחנה אך למעשה זאת אנה במסכה. במהלך העונה מראים את עברם של החניכים החדשים. ארז ואודי הם חברי ילדות, שדרסו בטעות את חברתם הטובה דנה. דנה נותרת נכה, אך הם מצליחים להעלים ראיות ולא מתגלה מי דרס אותה. אודי לא זוכר את פרטי התאונה, אך ארז אומר לו שהוא זה שנהג ושלמעשה גם דרס. במהלך העונה ארז, שכועס על אודי, סוחט אותו כדי לגרום למאיה לשנוא את אודי ולאהוב אותו. הוגו וגילי, חניכה חדשה מצוות טורינו, יוצאים לחפש את האמזונה כחולת החזה - ציפור שגילי שחררה. בסוף העונה מתגלה כי גילי חולה במחלה נדירה ושנשאר לה חצי שנה לחיות. מתגלה כי ארז שיקר לאודי, ושהוא זה שדרס את דנה ולא אודי. ליעם מגלה שרותם (חניכה מצוות טורינו) משקרת ושהיא ויולי מכירות מבית הספר ולא מהמחנה. יולי נהגה להתעלל ברותם, ורותם הגיעה למחנה כדי לנסות לנקום בה. טיראן הוא אדם שחי בקרוואן ביער גאליס יחד עם אשתו טולה והוא מציע לעזור ליונתן, דני ודורי בחיפושם אחר מעיין הנשמות. מסתבר שהוא למעשה רוצה להעיר את 400 הלוחמים האכזריים בהיסטוריה בעזרת מי המעיין.
העונה החמישית נפתחת בסצנה מלפני שבעה חודשים, מהרגע בו יונתן חוזר לחיים באמצעות בקבוק מים ממעיין הנשמות. בקבוק מים שני מעיר את טולה, שמתגלה שהיא לוחמת עתיקה. מיקה מחליטה לשבור את השגרה ומערבבת את הצוותים. יונתן יוצא לחיפוש יחד עם דני, דורי ואנה (שמצטרפת לאחר מות אביה) אחר מעיין הנשמות, כדי שייעודו של יונתן לא יתמלא כפי שאמרה לו סיגריט (נביאה שיונתן פוגש ביער). הוגו מארגן מאחורי גבה של גילי סרט המבוסס על חייה כדי לזכות בתרופה למחלתה. בהתחלה נראה שהוא מצליח, אבל בסוף מילי, מנהלת המפעל שמייצר את התרופה, לא נותנת לה את התרופה וחניכי המחנה יוצאים למבצע כדי להשיג אותה, ומצליחים בכך. באותו זמן מאיה מגויסת על ידי רשף (השוטר שחוקר את התאונה) להיות שוטרת סמויה, ואודי מתוודה בפניה על כך שהוא דרס את דנה. מאוחר יותר מנסה אודי, שנמצא כעת בכלא, יחד עם מאיה שמאמינה לו, למצוא הוכחות לכך שארז הוא זה שדרס את דנה. ליעם מצטרף לרותם שרוצה לנקום ביולי, אך הוא משקר לה כדי לגלות מה היא זוממת נגד יולי, במטרה להציל את יולי מהנקמה. בתצוגת האופנה שעורכות רותם ויולי רותם ודניאל חוזרים, רותם מבטלת את תוכנית נקמתה ויולי מתקבלת לבית ספר לאופנה של דורין פרייבורג. יונתן מצליח להשמיד את המעיין, ובגידתו של דורי, שרוצה את מי המעיין כדי להחזיר לחיים את אחיו, נחשפת. טיראן נורה ונהרג בידי רשף, ודורי לא מחזיר לחיים את אחיו כי כשטיראן ירה בו, מי המעיין מהבקבוק שלקח הצילו את חייו. ארז מודה לבסוף בנהיגה בתאונה ואודי משתחרר מהכלא. דני טסה לעבוד בבית הארחה במקסיקו כדי להתנתק מיונתן, אך הוא מגלה שהיא כוח הייעוד שלו. הוא בכל זאת מחפש אותה, מוצא אותה לאחר חצי שנה, והם חוזרים להיות ביחד.
עונות 6–7
פרקים 167–213 (47 פרקים)
העונה מתחילה כאשר ליעם כלוא בכלא במקסיקו בעוון ניסיון גניבה. ליעם מספר בחקירתו שהוא הופלל אך הרשויות לא מאמינות לדבריו והוא נשאר כלוא. כדי להשתחרר מהכלא הוא מחליט לתכנן תוכנית בריחה יחד עם דני ויונתן. התכנית יוצאת לפועל וליעם מצליח להשתחרר יחד עם עוד ישראלי שנכלא באותו כלא, ושמו דוד. במקביל, יולי שהפכה למדריכה מתכוננת לתחילת המחנה. השנה היא שנתם האחרונה של החניכים במחנה ולכן צוות אולימפוס המקורי מתאחד. הוחלט כי הקיץ, במקום לקיים את תחרויות המחנה בין שני צוותים, התחרויות יהיו בין מחנה גאליס לבין מחנה עתידים: מחנה קיץ מתחרה שנמצא ביער גאליס ושאותו הקים המדריך לשעבר בגאליס, רועי. דני ויונתן נלחמים בנבל חדש בשם ספקטור, שרוצה לשים את ידיו על ספר הבריאה: ספר שכל מה שנכתב בו מתקיים. שרון אומרת לליעם וליולי שרועי והיא נפרדו, ובהמשך העונה היא וליעם נהיים בני זוג. מתגלה כי שרון ורועי לא נפרדו וששניהם מנסים להרוס את מחנה גאליס ולגרום לכך שמחנה עתידים יישאר יחיד ביער גאליס. עדי רוצה לחזור להוגו אבל הוא לא מעוניין בקשר עמה. אדם, שרוצה להיות בן זוגה של עדי מנצל את ההזדמנות כדי להתקרב אליה. יונתן מתחבר עם ניקה, חברה בשבט הפראים ששם לו למטרה לשמור על ספר הבריאה מפני מי שמחפש אותו. ניקה נשלחת למחנה בתור חניכה, והיא ויונתן מגלים שיש שני מיועדים: אחד שיציל את העולם ואחד שיחריב אותו. יונתן בטוח שהוא המיועד ה"מואר" ושדני המיועדת ה"אפלה". הוא לא מוכן להודות בכך שדני היא המיועדת המוארת ולכן הוא נשאר לחפש את הספר לבדו. בסוף העונה יונתן מוצא את ספר הבריאה. מתגלה כי אחיו של מורטון, ראש שבט הפראים, הוא סרחיו, ראש כנופיית הדמעות בכלא במקסיקו, שהגיע לכלא כדי לשמור על הנוצה שרק באמצעותה ניתן לכתוב על ספר הבריאה. סרחיו מת לאחר שדוד מרעיל אותו וגונב ממנו את הנוצה. מתגלה כי דוד הוא המיועד האפל ויונתן הוא המיועד המואר. דוד לא באמת צלע כל הזמן הזה אלא העמיד פנים ולאחר שגנב את הנוצה מסרחיו החביא אותה בנעלו.
העונה השביעית נפתחת בסיפור הרקע של דוד והפיכתו למיועד האפל. שנתיים לפני אירועי ההווה, כאשר יונתן עוד היה קפוא בגאליסיה, העולם היה זקוק למיועד. דוד אשר היה נכה ברגלו ובעקבות זאת צלע, סבל מדחייה חברתית, מחרמות, מהעלבות ומחיקויים שבאו מבני כיתתו. דוד פגש לפתע את זרדה, שליטת גאליסיה לשעבר, שאיבדה אותה לאחר שיונתן הפעיל את יהלום גאליסיה ושאב ממנה את כל כוחה. בתום מפגשם, זרדה ריפאה את דוד מנכותו באמצעות מניפתה, והעניקה לו את כוח הייעוד. השניים יחד עם ארמונד (סגנו של ספקטור ואחיו הבכור של דוד), רקמו תוכנית שמטרתה לכסות את הארץ בכיפת זכוכית, וזאת כדי שיוכלו לבקש תשלום על אוויר לנשימה. כך הם יוכלו גם להתנקם בחברי כיתתו של דוד על שהציקו לו והתעללו בו, וגם להחזיר לזרדה את השלטון בגאליסיה. כשיונתן גילה על היות דוד המיועד האפל, הוא סיפר על כך לדני וליעם אך הם לא האמינו לו. כדי להשיב את אמונה של דני בו וכדי למנוע מדוד לממש את תוכניתו, הוא החליט לסלוח לניקה שבגדה בו והם שיתפו פעולה, כשבאמצע מצטרפים אליהם ליאון וספקטור, שהתחרטו על מעשיהם, וקיבלו את התנצלותה של ניקה. יחד הם מנסים למצוא דרכים לקחת מדוד את הספר. הם נפגשו עם סשה, אחיו של גרגורי ומדען גאון ומהולל, שהמציא מכונת זמן שיכולה לחזור בזמן 23 שנים, ושאותה מפעיל הגביש. בו בזמן דוד, ארמונד וזרדה חשבו אף הם על דרכים מתוחכמות שבאמצעותן דוד יוכל לשמור על מעמדו ועל ספר הבריאה. דוד, שנעלם מהמחנה והתחבא בבונקר של גרגורי למשך מספר ימים, החליט לחזור למחנה כדי לגרום לדני לחשוב שיונתן הוא המיועד האפל ובכך להרוס את אמונה בו. דני האמינה לו והבינה מדבריו שכל עוד יש שני מיועדים לאף אחד מהם לא תהיה אפשרות לכתוב בספר והיא חושבת שיונתן מנסה להרוג אותה ושעליה להקדים ולהרוג אותו לפני שהוא יספיק. היא גרמה ליונתן להאמין שהיא בצד שלו וניסתה לדחוף אותו ממצוק ולהרוג אותו אך ברגע האמת היא התחרטה, וכאשר מכונת הזמן של סשה התחילה לעבוד היא אישרה לדוד לחזור בזמן ולחבל בפגישה של ארי ורות, ובעצם להביא לכך שיונתן לא ייוולד. דוד הביא את רות מהעבר להווה וחטף אותה. דני הבינה לבסוף שדוד המיועד האפל, לאחר שרצה לרצוח אותה כי היא סירבה להיות בת זוגו. דני מוציאה את יונתן מהבור, מנשקת אותו, ושבה להיות בת הזוג של יונתן. דני אמרה ליונתן ולרות לחזור לעבר כדי להשלים את פגישת ההיכרות בינה לבין ארי והרעילה את דוד. ניקה ומורטון, שהשתחרר מהכלא בשבט וסלח לניקה על שהפלילה אותו, הרגו את ארמונד שירה במכונת הזמן. זרדה נכלאת בכלא "גאליסיה" ויונתן נתקע בעבר. בסוף הסדרה יונתן מצליח לחזור להווה בזכות המורה לארכאולוגיה של רות, שהיא בעצם גלגול קודם של דני שהשאירה לרות מתנה. יונתן מציע לדני נישואים והיא מסכימה.
עדי מתאהבת באדם לאחר שהוא כותב לה מכתב מרגש ושמערכונים שהוא כותב זוכים להצלחה רבה. האמת היא שאדם גנב את המערכונים מיומנו של הוגו. לאור הצלחת המערכונים, מציע דורון שראוזינגר (סוכנה של יולי) לעדי ולאדם ליצור מערכונים שיוצגו בתוכנית "הפרעת קשב" בערוץ הילדים, אך אדם, שלא יודע לכתוב מערכונים באמת, מסרב. עדי, שרוצה להתפרסם ולשנות תדמית, משכנעת את אדם להיענות בחיוב ולהשתתף בתוכנית. באמצע העונה עדי מגלה שהוגו הוא שכתב את המערכונים, והיא נפרדת מאדם, אך ממשיכה לשחק עמו במערכונים ולהעמיד פנים שהם בני זוג כדי להמשיך להצטייר בעיני המעריצים כמפורסמת. בספיישל סוף הקיץ, שאמור להכריע את עתידה בערוץ כמנחה, היא התנצלה בפני הוגו על מעשיה והביעה חרטה בפני כל הצופים. בסוף הסדרה, אדם מתוודה בפני החניכים ובפני הוגו על כל שקריו, והם סולחים לו. הוגו ועדי חוזרים להיות זוג.
יולי, שראתה את שרון ורועי מתנשקים, צילמה אותם וניסתה להראות לליעם כדי להוכיח לו ששרון בגדה בו, אך התמונה נמחקה. יולי ניסתה לגייס את רונה ודורי לצורך בירור התכנונים של שרון, אך היא נכשלה במשימתה לקנות את אמונם. קובי, אביו של ליעם, שתחילה חשב ששיקרה לאחר שהופלל על ידה בגנבת כסף וכמעט נכלא האמין לה לבסוף וסייע לה בחשיפת התוכנית של שרון ורועי. יולי וקובי הבינו כי מטרתם של רועי ושרון היא לסגור את מחנה "גאליס", אך שרון ורועי הבינו זאת, הפלילו את קובי בפריצה וגניבה וגרמו לכליאתו. כאשר דורי והוגו גילו כי שרון היא העומדת מאחורי הצילום וההפצה של תמונת העירום של רונה, הם הבינו כי יולי דיברה אמת והחליטו לשתף פעולה עמה בניסיון לחשוף את התכנית של שרון ורועי. ליעם ורונה גילו הוכחה לכך ששרון צילמה את רונה ללא חולצה, וחברו ליולי, דורי והוגו. הם מתכננים לגרום לשרון לחשוב שדורי פצוע ברגלו, אך במשימת הגמר שתקבע את עתיד המחנות, דורי יפתיע אותם ויגרום לכך שינצחו. התכנית עובדת - מחנה גאליס מנצח ואילו מחנה עתידים מפסיד ונסגר. ארי גילה על כך ששרון ורועי צילמו את רונה עירומה והפיצו את התמונה ועל כך שהם הפלילו את קובי ופעלו יחד כדי להביא לסגירת המחנה. בסוף הסדרה, יולי וליעם שבים להיות בני זוג וכך גם דורי ורונה. ארי מחליט למסור את רועי ושרון לטיפול המשטרה, ולאחר ששרון מבינה את רוע מעשיה היא מתנצלת ורועי נשפט על מעשיו ונכלא. ארי משחרר את קובי מהכלא לאחר גילוי הפללתו, ויולי נענית בחיוב להצעתו של ארי לשוב לתפקיד המדריכה. אל מסיבת סיום המחנה באים כל חניכי "גאליס" לדורותיהם - צוות אולימפוס, נינה ואלכס שהגיעו מאוסטרליה וצוות טורינו.
הצלחה מסחרית
הצלחת הסדרה לוותה בתהליך של מרצ'נדייזינג למגוון רחב של מוצרים שנשאו את לוגו הסדרה ודמויות השחקנים.
סמדר שיר פרסמה חמישה ספרים המבוססים על עלילות הסדרה. הספר הראשון, "גאליס - הקיץ של רונה ודורי", יצא לאור לאחר שידור העונה הראשונה. הספר השני יצא לאחר העונה השלישית ונקרא "גאליס - הכוכבים של יולי". הספר השלישי פורסם לקראת העונה הרביעית ושמו "גאליס - ליעם הולך בעקבות הלב". הספר הרביעי בסדרה, "גאליס - יונתן ודני במבצע מקסיקני", יצא לאור לאחר העונה החמישית. הספר החמישי והאחרון יצא בזמן שידור העונה השישית והוא נקרא: "גאליס - מתחילים מחדש".
באוגוסט 2013 הוצג "גאליס-המופע" - מופע המבוסס על תוכני הסדרה, שהועלה שלוש פעמים בהיכל נוקיה ופעם אחת בקריית מוצקין, ובו הופיעו תובל שפיר, אליאנה תדהר, ליאור כהן, דניאל גד, שירן סנדל, דניאל מורשת ודנה פרידר כאורחת. בחג הסוכות שלאחר מכן הוצג מופע נוסף, גם הפעם בהיכל נוקיה, "I Love Galis". באוגוסט 2014 יצא לאקרנים הסרט "גאליס - המסע לאסטרה". הסרט עוסק בגיבור הסדרה יונתן (תובל שפיר) והרפתקאותיו ב"אסטרה" לצידם של ארבעת חבריו מהסדרה ביקום המקביל: טיקה (אליאנה תדהר), טורסו (דניאל מורשת), זויה (שירן סנדל) והודור (נווה צור).
לקראת העונה החמישית, ב-15 בינואר 2015 נפתח ערוץ גאליס ב-HOT, בו משודרים כל הפרקים מכל העונות, ההופעות, ספיישלים, וכל מה שקשור לסדרה. הערוץ שודר באפיק 73 ב-HOT, והיה פתוח לחודש בלבד.
עם יציאתה של העונה החמישית, הושקה אפליקציית "OH MY גאליס!" שניתנת להורדה בחנויות האפליקציות.
באפריל 2016 יצא לאקרנים הסרט "גאליס - קונקט". את התסריט לסרט כתבה שירלי מושיוף ובמאי הסרט הוא אסף קורמן. בסרט השתתפו תובל שפיר, אליאנה תדהר, דניאל מורשת, שירן סנדל, נווה צור, דניאל גד, רותם סלע ועפר שכטר.
ב-20 וב-21 ביולי 2016 עלה מופע הפרידה של הסדרה, אשר נקרא "גאליס מופע סוף" והתקיים גם הוא בהיכל מנורה מבטחים (היכל נוקיה לשעבר) בהשתתפות של אליאנה תדהר, תובל שפיר, דניאל מורשת, שירן סנדל, נוה צור, דניאל גד ובפעם הראשונה גם בן אדם ומור פולונוהר.
מועמדויות ופרסים
מאז 2012, הסדרה מועמדת מדי שנה לפרס "סדרת השנה" בטקס נבחרי הילדים בערוץ הילדים, וזכתה בתואר זה חמש פעמים ברציפות. בשנת 2011 זכו תובל שפיר ואליאנה תדהר בפרס "זוג השנה" באותו הטקס. אליאנה תדהר קיבלה את התואר "שחקנית השנה" חמש פעמים ברציפות, כך גם תובל שפיר קיבל את התואר "שחקן השנה" חמש פעמים ברצף בטקס נבחרי הילדים. בשנת 2013 זכה הספר "גאליס - הקיץ של רונה ודורי" בתואר "ספר השנה" ובפרס "ספר הזהב" לשנת 2013.
בשנת 2014 הועמד הסרט "גאליס - המסע לאסטרה" לזכייה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה אך לא עלה לשלב הגמר. באותה שנה זכו תובל שפיר ואליאנה תדהר בפרסי שחקן השנה ושחקנית השנה, בהתאמה, וגאליס זכתה בפרס סדרת נוער השנה ב"נבחרי פרוגי 2014".
ב-23 באפריל 2015, זכה פתיח הסדרה בתחרות "מצעד השירים" בערוץ הראשון בהנחייתו של דניאל מורשת, כוכב הסדרה. חלק מאורחיה היו: תובל שפיר, רוני דלומי וסמדר שיר (כותבת ספרי הסדרה).
הסדרה הייתה מועמדת שלוש פעמים בתואר "סדרת דרמה לילדים ולנוער הטובה ביותר" בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה בשנים 2012–2014, אך לא זכתה.
איירספיד אוקספורד
האיירספיד AS.10 אוקספורד (באנגלית: Airspeed AS.10 Oxford) היה מטוס בריטי דו-מנועי, אשר שימש לאימון צוותי האוויר של חבר העמים הבריטי בטיסה, ניווט, רדיו, הפצצה ומקלענות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הציגה חברת איירספיד גרסה אזרחית בת שישה מושבים של האוקספורד שכונתה קונסוּל. גרסה זו נרכשה, החל מאמצע שנת 1949 ותחילת שנות ה-50, על ידי חיל האוויר הישראלי ושמשה לתובלה ולאימון. בשל הצורך להכשיר יותר טייסים ונווטים עבור מטוסי המוסקיטו שנקלטו בתחילת שנות ה-50, רכש חיל האוויר במקביל מטוסי אוקספורד נוספים.
רקע לפיתוח המטוס
כניסתו לשירות של האוורו אנסון במרץ 1936 היוותה אבן דרך בתולדות חיל האוויר המלכותי, היות שהיה זה המטוס החד-כנפי המודרני הראשון שהוזמן בכמויות גדולות, שהציג לראשונה אמצעים כמו מדפים וכן נסע מתקפל. האנסון והמטוסים שנבנו אחריו הציגו מאפייני טיסה לא מוכרים לטייסים הבריטיים, ומשרד האווירייה הבריטי החליט לפרסם שני מכרזים למטוסים לאימון מתקדם, על מנת להדביק את הפער הטכנולוגי בין המטוסים הדו-כנפיים שעוד היו בשירות לבין הצי המודרני של מטוסים חד-כנפיים ההולך ונבנה; מכרז מספר T.6\36 עבור מטוס אימון חד מנועי ומכרז מספר T.23\36 עבור מטוס אימון דו-מנועי. הזמנה לאב טיפוס על פי דרישות המכרז האחרון נשלחה לחברת איירספיד מפורטסמות'.
פיתוח
איירספיד הוזמנה להשתתף במכרז בשל שני שיקולים מרכזיים של משרד האווירייה: על אף שהחברה נוסדה רק חמש שנים קודם לכן, היא נחשבה כבעלת הניסיון הרב ביותר בבניית מטוסים בעלי כן נסע מתכנס. כמו כן, באותה תקופה הציגה איירספיד את ה-AS.6 אנווי (AS.6 Envoy), מטוס נוסעים דו-מנועי קטן, ממנו ניתן יהיה ליצור בסיס טוב לפיתוח המבוקש, עם מספר מצומצם של שינויים נדרשים.
בהתבססם על מטוס האנווי, החל צוות המתכננים בראשות האסל טילטמן (Hessell Tiltman) לפתח מטוס אימון רב-תכליתי אשר יתאים לדרישות המכרז. בשל הצורך במטוס אשר ישמש במגוון תפקידי אימון כגון טיסה, ניווט יום ולילה וטיסת מכשירים, כמו גם תפעול רדיו, הפצצה, מקלענות וצילום אווירי, דמה המטוס המוגמר לאנווי בצורה שטחית בלבד. איירספיד סימנה את המטוס כ-A.S.10 ומשרד האווירייה העניק לו את השם אוקספורד.
אב הטיפוס (מספר סדרתי L4534 של חיל האוויר המלכותי) המריא לראשונה מפורטסמות' ב-19 ביוני 1937 ולאחר שבוע של בדיקות על הקרקע נמשכו טיסות מבחן אינטנסיביות. המטוס הוצג לראשונה ב"פארק הדגמים החדשים" של חיל האוויר המלכותי בבסיס הנדון (Hendon Aerodrome) שליד לונדון כשהוא נושא על גבו צריח דמה.
לאחר הופעתו הפומבית נמשכו טיסות הניסוי באב הטיפוס אשר הושלמו בסוף ספטמבר 1937. אז תוכננו למטוס שתי גרסאות: האוקספורד סימן I, שנועד לשמש כמטוס אימון רב-תכליתי לכל אנשי צוות האוויר, צויד בצריח דורסאלי (על גב המטוס) בעל מקלע, כוונות הפצצה וציוד פנימי נוסף. האוקספורד סימן II נועד לשמש לאימון טייסים, וצויד באמצעי שליטה כפולים. בלבול רב התקיים במשך שנים רבות בזיהוי שתי הגרסאות מכיוון שבאוקספורד נעשה שימוש מועט בתפקידים שלא כללו אימון טייסים ומרבית האוקספורד סימן I טסו לרוב ללא צריחיהם. הייתה כוונה לצייד את המטוס במנוע מסוג ארמסטרונג-סידלי צ'יטה סימן X ובמדחפי מתכת כפולי-להב בעלי פסיעה קבועה תוצרת פיירי-ריד או בצ'יטה סימן IX עם מדחפי עץ, אם כי בפועל צוידו כל המטוסים שנבנו בהתקן האחרון.
עיצוב וייצור
האוקספורד דמה במבנהו החיצוני לאנווי וכללית נבנה ממעטפת עשוית עץ שחיבוריה הודקו באמצעות דבק. גוף המטוס הורכב משתי יחידות עשויות עץ לבנה בתצורה חצי-קונכית (Semi-monocoque), כאשר היחידה הקדמית כללה את תאי הטייס והנוסעים והאחורית את מייצב הכיוון שנבנה כיחידה אחת. יחידת הזנב נבנתה ממסגרת עץ שכוסתה בבד. כנפי המטוס היו תחתיות, כאשר חלקן האמצעי בנוי בנפרד מהגוף וחלקן החיצוני, בעל עובי מופחת לקראת קצה כל כנף, מחובר לחלק האמצעי בעזרת ארבעה ברגים ואומים, כאשר הברגים עוברים דרך זיזי פלדה בכל קצה. הכנף הייתה בנויה מ-3 שכבות של עץ אשוח ולבנה ובתהליך הרכבתה נעשה שימוש בשיטה מיוחדת של הצמדה בבניית חיזוקים אלכסוניים. כל הכנף כוסתה בעץ לבוד והמאזנות היו עשויות מתכת ומצופות בבד. המדפים היו גם הם ממתכת ומופעלים הידראולית. פנס עזר לנחיתה היה בנוי בשפת ההתקפה של כנף שמאל. כן הנסע התקפל הידראולית לתוך בתי המנוע, כאשר חלקם התחתון של הגלגלים נותר חשוף, בעוד הגלגל האחורי נשאר קבוע. בנוסף, צוידו כני הנסע בבולמי זעזועים ובצמיגים תוצרת חברת דאנלופ. זוג המנועים הכוכבייים מסוג ארמסטרונג-סידלי צ'יטה סימן X, בעלי 350 כוחות סוס כל אחד, מוקמו בתוך בתי מנוע אווירודינמיים מעוצבים. צריח המקלעים שעל גב המטוס הורכב בנפרד והיה ניתן להסרה. אנשי הצוות נכנסו דרך דלת שמוקמה בצידו השמאלי של המטוס.
תא הטייס, שצויד באמצעי שליטה כפולים ולוח מחוונים אשר נחשב כחדשני לתקופתו, כלל בדרך כלל מקום לצוות של שלושה - שני טייסים ונווט. באימוני ניווט הוזז כיסא הטייס הימני לאחור על מנת לפתוח שולחן מפות מתקפל עבור הנווט המתלמד. כאשר נעשה במטוס שימוש לאימוני הפצצה הוסר הכיסא הימני על מנת לספק מקום לכוונות עבור מטיל הפצצות אשר שכב פרקדן. מאחורי תא הטייס ולכיוון ירכתי המטוס הייתה עמדת מפעיל הרדיו, שישב ופניו כלפי חלקו הימני של גוף המטוס, ואחריו עמדת המקלען. לרוב לא הטיס האוקספורד יותר משלושה אנשי צוות בו זמנית.
עוד לפני שהושלמה סדרת הייצור הראשונה, החלו להגיע הזמנות לכמויות גדולות של האוקספורד. כדי להדביק את הביקוש, פתחה איירספיד "מפעל צללים" בקרייסטצ'רץ' (Christchurch) שבמחוז דורסט, בו נבנו 550 יחידות. בנוסף, הועסקו מפעלים אחרים ברחבי בריטניה כקבלני משנה לייצור האוקספורד: דה הבילנד בנתה 1,515 מטוסים במפעלה בהטפילד (Hatfield), פרסיבל איירקראפט בנתה 1,355 במפעלה בלוטון וסטנדרט מוטורוס בנתה 750 יחידות של האוקספורד במפעלה שבקובנטרי. 4,411 מטוסים נבנו במפעל הראשי של איירספיד בפורטסמות' והייצור, שהסתיים ביולי 1945, הסתכם ב-8,581 יחידות.
היסטוריה מבצעית
מסירת האוקספורד החלה בנובמבר 1937, כאשר נשלחו שלושה לבית הספר המרכזי לטיסה, כדי להעריך את ביצועי המטוס בידי המדריכים הבכירים של חיל האוויר המלכותי. איירספיד הסבה מטוס אחד לשימוש אזרחי עבור חברת בריטיש איירוויז, ומטוס נוסף נותר בחברה לבחינה ופיתוח של כן נסע תוצרת מקלארן-קסטורינג. אחריהם סופקו מטוסים נוספים לבתי ספר לטיסה ברחבי האי הבריטי.
על אף שהאוקספורד סימן I נבנה כמטוס אימון רב-תכליתי, היה צורך דחוף יותר לאמן טייסים חדשים במטוס דו-מנועי על מנת להתמודד עם הטסתם של הבלנהיים, הוולינגטון, ההאמפדן והוויטלי, ולכן נשלחו האוקספורד הראשונים לבתי הספר לטיסה. עד שנבנו מטוסי אוקספורד בכמות מספקת למשימות אחרות כבר היו מטוסי אנסון עודפים בשירות בתי הספר לניווט ובמקומות נוספים כתחליף, ובשל הסיבה הזו, אך גם בשל איכותו הגבוהה כמטוס לאימון טייסים, נותר המטוס בעיקר בתפקיד זה במהלך כל תקופת שירותו.
ב-1939 נכנסו האוקספורד סימן II הראשונים לשירות בחיל האוויר המלכותי והופעלו לצד האוקספורד סימן I כמטוסי הסבה לטייסים, בעוד האחרונים שימשו לשלבי האימון המתקדמים יותר. כשפרצה מלחמת העולם השנייה היו ארבעה בתי ספר לטיסה מצוידים באוקספורד ברחבי בריטניה. הצורך לפנות את שמי האי הבריטי מטיסות אימון לטובת טיסות מבצעיות, הוביל להקמת תוכנית אימוני האוויר האימפריאלית, במטרה לאמן את טייסי בעלות הברית בשמיים הבלתי מאוימים של קנדה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד. באוסטרליה וניו זילנד כבר שירתו האוקספורד במספרים קטנים בחילות האוויר המקומיים, ועם תחילתה של תוכנית האימון האווירית האימפריאלית נשלחו מטוסים ארוזים רבים לפיתוח התוכנית בארבעת הדומיניונים שלעיל. מתוך 819 המטוסים שהועברו לקנדה, 188 שנשלחו כשלדות בלבד קיבלו מנועים מסוג פראט אנד ויטני ואספ ג'וניור וסומנו כאוקספורד סימן V. דרום אפריקה קיבלה 700, ניו זילנד 299 ואוסטרליה 389 מטוסים. כמה מאות מטוסים שירתו בבתי הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי שהופעלו ברודזיה הדרומית. האוקספורד שנותרו בבריטניה, עם העברת בתי הספר לטיסה מעבר לים, שימשו לאימון קבוצות מיוחדות ולהכשרת מדריכי טיסה.
על מנת להרגיל את טייסי התוכנית לטיסה בתנאי מזג האוויר של בריטניה (עננים וערפל), נעשה שימוש באוקספורד כיחידת טיסה מתקדמת (Advanced Flying Unit או AFU) לטיסות מכשירים והותקנה בו מערכת הנחיה לנחיתה עיוורת (beam approach beacon system). כמאה מטוסים הוסבו לתפקיד זה וסופחו ליחידות של פיקוד המפציצים כדי לשמר את מיומנות הטייסים בנחיתות בתנאי מזג אוויר קשים.
תפקיד עזר נוסף בו נעשה שימוש באוקספורד היה כ"מטרות" עבור צוותי נ"מ וכיול מערכות מכ"ם, משימות בהן החליף את הוסטלנד לייסנדר החל מ-1943 ונותר בתפקידו עד לתחילת שנות ה-50.
בנוסף לתפקידו העיקרי כמטוס אימון, שימש האוקספורד גם כמטוס נגד צוללות, ובמזרח התיכון, כאמבולנס אווירי. הוא נחשב כקל להטסה, אך הנחתתו דרשה מיומנות.
27 מטוסי אוקספורד היוו חלק מסדר הכוחות בבית הספר לטיסה מס' 4 של חיל האוויר המלכותי בחבניה שבעיראק, ועברו הסבה מקומית למפציצים קלים כדי לסייע בהגנת הבסיס במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית ב-1941.
שירות לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוסבו 161 מטוסי אוקספורד (מעודפי המלחמה או מהסבות מטוסים שעדיין היו על פס הייצור) למטוסי נוסעים בעלי שישה מושבים, שכונו AS.65 קונסוּל (ראו להלן). עודפי אוקספורד אחרים נרכשו על ידי חיל האוויר ההלני ונעשה בהם שימוש במהלך מלחמת האזרחים ביוון. האוקספורד המשיך לשרת בחיל האוויר המלכותי כמטוס אימון ותובלה קל עד להוצאתו משירות ב-1956. מספר מטוסים נמכרו לחילות אוויר אחרים, כגון חיל האוויר המלכותי הבלגי וחיל האוויר המלכותי ההולנדי.
שירות
האוקספורד שירת במדינות הבאות:
איירספיד קונסול
גרסה אזרחית לאוקספורד תוכננה על ידי איירספיד כבר במהלך 1940, אך רק עם סיום מלחמת העולם השנייה החלה החברה לעבוד על גרסה מוסבת שתוכל לשמש כמטוס נוסעים וכמטוס מנהלים.
המטוס הראשון שהוסב לתפקיד זה נבנה על ידי חברת דה הבילנד, מגרסת אוקספורד סימן I. המטוס ביצע טיסות ניסוי, הוכשר לטיסה ב-15 במרץ 1946 ונשלח לחברת BATA SHOE CO.LTD כמטוס מנהלים תחת סימול חדש, AS.65 קונסוּל.
השינויים שנערכו בקונסול כללו התקנת מחיצה כפולה בעלת חלונות בין תא הטייס לתא הנוסעים והארכת החרטום תוך ביטול הצוהר ששימש לאימון מטיל הפצצות, זאת לצורך בניית תא מטען. בנוסף, הותקנו זוג חלונות מלבניים בתא הנוסעים. הסידור הפנימי של מושבי המטוס כלל זוג מושבים לטייס ולמפעיל הרדיו זה בצד זה, ובתא הנוסעים היו זוג מושבים מלפנים, מושב בודד בצד ימין ועוד זוג מושבים מאחור, עם אפשרות להוספת מושב נוסף בצד שמאל.
אדוארד וילייר ריפיל
אדוארד וילייר ריפיל (באנגלית: Edward Villiers Rippingille; בערך 1790 – 1859) היה צייר בצבעי שמן וצבעי מים אנגלי, שהיה חבר באסכולת בריסטול. היה מקורב במיוחד לאדוארד בירד ולפרנסיס דנבי.
איירספיד אוקספורד
איירספיד קונסול
הקונסול תוכנן להיות זול לרכישה ולתפעול ומחירו, שעמד על 5,500 לירות שטרלינג, נקבע מכיוון שאיירספיד הייתה יכולה לרכוש מטוסי אוקספורד כעודפי מלחמה במחיר נמוך מאוד. כל מטוסי הקונסול הוסבו ממטוסים אלה, או ממטוסי אוקספורד שנותרו על קווי הייצור. 166 מטוסי אוקספורד הוסבו לגרסת הקונסול, מתוכם נמכרו 69 לחברות תעופה ואחרים לחברות גדולות בבריטניה ובעולם וכן ללקוחות פרטיים. המטוס האזרחי הראשון שירת בחברת מאלאייאן איירווייז (Malayan Airways), קודמתן של סינגפור איירליינס ומלזיה איירליינס.
אדוארד וילייר ריפיל
ביוגרפיה
ריפיל נולד בקינגס לין, נורפוק, בנו של חקלאי. מאמינים כי שנת לידתו היא 1790 ולא 1798, כפי שחשבו בעבר. בשנת 1813 הציג באגודת האמנים נורויץ', והציג גם באקדמיה המלכותית לאמנויות.
איירספיד אוקספורד
שירות
האיירספיד קונסול שירת במדינות הבאות:
אדוארד וילייר ריפיל
אסכולת בריסטול
הוא עבר לבריסטול, שם השתתף בפעילות הקמה של אסכולת בריסטול. הציור "מסיבת הרישומים בליי וודס" של ריפיל (1828 לערך) מתארת ​​טיול רישומים של קבוצת האמנים, ביער ליי. הוא עבד באופן הדוק במיוחד עם אדוארד בירד, והושפע מציור הז'אנר שלו, שהיה נטורליסטי וצבעוני. בשנת 1814 שניהם הציגו עבודות באקדמיה המלכותית באותו נושא.
ריפיל היה גם חבר קרוב של פרנסיס דנבי, וסגנונו התפתח לצד הסגנון של דנבי בהשפעת בירד. בשנת 1819 זכה ריפיל בהצלחה באקדמיה המלכותית עם "משרד הדואר". בשנת 1822 הציג באקדמיה המלכותית הציור "הגיוס", יצירה בסגנון בירד, ואת "מסע ההלוויה של ויליאם קאנינג'". יצירות אלה היו בין הישגיו הטובים ביותר של ריפיל בתחומי הז'אנר והציור ההיסטורי.
איירספיד אוקספורד
האוקספורד והקונסול בחיל האוויר הישראלי
עם תום מלחמת העצמאות החל חיל האוויר הישראלי להיערך להקמת בית הספר לטיסה, ולצורך זאת נדרשו לו מטוסי אימון. נציגי הרכש מחוץ לישראל הונחו לנסות ולרכוש מטוסי קונסול ואוקספורד. החל ממרץ 1949 הגיעו לישראל 11 מטוסי קונסול, שעשרה מהם נרכשו בבריטניה ואחד נוסף בדרום אפריקה. עם רכישת מטוסי המוסקיטו בתחילת שנות ה-50 התעורר הצורך לתגבר את מערך הטייסים והנווטים להטסת מטוסים דו-מנועיים, ומסוף 1951 ועד יולי 1952 נרכשו ארבעה מטוסי אוקספורד שהיו בשירות חברת בריטאויה (BRITAVIA LTD) הבריטית. מטוס חמישי שנרכש לא הוטס בארץ ושימש לחלקי חילוף. אוקספורד אחד מבין הארבעה התרסק בדצמבר 1953.
אדוארד וילייר ריפיל
אסכולת בריסטול
בשנת 1824 היה אחד ממארגני התערוכה הראשונה בבריסטול של אמנים מקומיים. בשנת 1824 הציג את "ארוחת הבוקר" באקדמיה המלכותית. זהו הציור הידוע ביותר שלו. הוא מתאר כמה מהדמויות הספרותיות הקשורות לבריסטול: סמואל טיילור קולרידג', ויליאם וורדסוורת' ורוברט סותי.
איירספיד אוקספורד
האוקספורד והקונסול בחיל האוויר הישראלי
המטוסים הופעלו ממחנה סירקין, שבו שכנו אז חלק מטייסות בית הספר לטיסה: בי"ס לאימון ראשוני, על מטוסי בואינג-סטירמן; בי"ס לאימון מתקדם, על מטוסי הרווארד; בי"ס לאימון צוותי מטוסים אב מנועיים, על מטוסי אוורו אנסון; בי"ס לאימון מדריכי טיסה, על מטוסי הרוורד וסטירמן; ובי"ס לטיס על מטוסים דו מנועיים, על מטוסי קונסול, אוקספורד ואנסון. המטסים שימשו גם לאימון נווטים למטוסי תובלה ומאוחר יותר למטוסי המוסקיטו. החניכים תרגלו כ-30 שעות על מטוסי קונסול, כולל אימון בטיסת מכשירים.
אדוארד וילייר ריפיל
שנים מאוחרות יותר
בשנת 1830 עזב ריפיל את בריסטול ונסע לצרפת וגרמניה. הוא חזר ללונדון שם התחתן בשנת 1832, לפני שנסע שוב לצרפת, בחברת ג'יימס בייקר פיין.
איירספיד אוקספורד
האוקספורד והקונסול בחיל האוויר הישראלי
מטוסי הקונסול בשירות חיל האוויר הוסבו בחזרה לתצורה צבאית לאימון: החרטום צויד מחדש בצוהר על מנת להכשיר נווטים בניווט מגע, הוכנסו בו מכשירים ללימוד רדיו וקוד מורס, וציוד ניווט נוסף. לטיסות ההדרכה היו יוצאים חמישה חניכים, בנוסף לשניים שבתא הטייס.
אדוארד וילייר ריפיל
שנים מאוחרות יותר
בשנת 1835, כשחזר ללונדון, ערך תערוכה משלו ברחוב ריג'נט. משנת 1837 ערך שוב מסעות לאיטליה והתרכז בנושאים איטלקיים.
איירספיד אוקספורד
האוקספורד והקונסול בחיל האוויר הישראלי
במטוסי הקונסול והאוקספורד נעשה שימוש גם בטיסות מנהלתיות, תובלה בין בסיסים וטיסות אח"מים. ב-11 ביוני 1949 ביקר ראש הממשלה, דוד בן-גוריון באילת. במהלך הביקור טס ראש הממשלה במטוס קונסול מבסיס עקרון לסדום, ומשם הוסע בדרך היבשה לאילת. למחרת שב ראש הממשלה מאילת במטוס פייפר PA-18 סופר קאב עד לסדום, ומשם טס במטוס קונסול לעקרון.
אדוארד וילייר ריפיל
שנים מאוחרות יותר
הוא נפטר ב־22 באפריל 1859 בווסט מידלנדס.
איירספיד אוקספורד
האוקספורד והקונסול בחיל האוויר הישראלי
שמישות המטוסים הייתה נמוכה ולעיתים קרובות היו מטוסי קונסול נוחתים בבסיס כאשר אחד ממנועי הצ'יטה שלהם כבוי. תאונות רבות התרחשו בשל תקלות טכניות. שני מטוסים שהתרסקו נהרסו כליל בשל העובדה שהיו בנויים מעץ, מטוס נוסף ניזוק אך שוקם וחזר לטוס. בתחילת 1952 הוצא אחד ממטוסי הקונסול משירות, כנראה בשל מצבו הגרוע. בדצמבר 1953 התרסק אחד המטוסים, וביוני 1954 התרסק מטוס נוסף וצוותו נהרג. באפריל 1956 יצאו משירות בחיל האוויר אחרוני המטוסים מדגם זה.
אדוארד וילייר ריפיל
שנים מאוחרות יותר
לריפיל היה אח, אלכסנדר, שהיה גם צייר שעבד בבריסטול.
איירספיד אוקספורד
האוקספורד והקונסול בחיל האוויר הישראלי
שני מטוסי קונסול נוספים הופעלו בישראל באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20. אחד הופעל על ידי חברת אל על לאימון טייסים, והשני על ידי מחלקת התעופה האזרחית במשרד התחבורה לצורך רישוי טייסים. המטוס של אל על יצא משירות בפברואר 1957 והמטוס של משרד התחבורה יצא משירות באפריל 1963.
רינה בר-טל
ביוגרפיה
רינה בר-טל נולדה לרוזה ואהרון סובול. אִמָהּ הייתה עקרת בית, ואביה, שהיה מהנדס חשמל, עבד בחברת החשמל לישראל אולם סירב להיות חבר מפא"י ולהצטרף להסתדרות העובדים ועל כן, פוטר, וב-1961 המשפחה היגרה לארצות הברית.
ב-1969 נישאה לגדעון בר-טל, ויחד חזרו לישראל ב-1976.
פעילות פוליטית
ב-1985 התמודדה בר-טל לראשונה למועצת העיר ברעננה ברשימה עצמאית - "רעננה שלי" והייתה לאישה הראשונה שנבחרה למועצת העיר. לאחר קדנציה אחת, ב-1989, התמודדה בר-טל בבחירות על ראשות העיר מול זאב בילסקי מטעם מפלגת הליכוד ומול חיים בן-חיים ממפלגת העבודה. בר-טל העדיפה להתמודד מטעם מפלגת העבודה, אך המפלגה לא אפשרה זאת. בסיבוב השני של הבחירות זכה בילסקי בתפקיד ראש העיר, ובר-טל שתמכה בו קיבלה את תפקיד סגן ראש העיר בשכר. ב-1993 זכתה מפלגתה "רעננה שלי" במקום השני בבחירות ובר-טל המשיכה בתפקידה כסגנית ראש העיר. בבחירות המקומיות ב-1998 שבה בר-טל והתמודדה לראשות העיר, הפעם מטעם מפלגת העבודה, מול בילסקי והפסידה, וכהונתה כסגנית ראש העיר תמה. במהלך השנים בעיריית רעננה, פעלה בר-טל לקידום תחומי התרבות, ספורט והנוער בעיר. ב-1991 הקימה את מועצת הנשים העירונית. בר-טל שימשה השראה לנשים שהתמודדו בבחירות מקומיות. ב-2012 קיבלה את אות יקירת העיר רעננה.
פעילות חברתית
רינה בר-טל החלה את פעילותה החברתית ב-1983 כיושבת ראש נעמת רעננה. ב-1995 הצטרפה לשדולת הנשים בישראל והקימה את הפורום המוניצפלי בשדולה לקידום ותמיכה בנשים שהתמודדו בבחירות מקומיות בישראל. במסגרת הפורום נערכו כנסים למתמודדות, ניתן ליווי וייעוץ אישי ונערכו מפגשים קבועים לנבחרות ציבור.
בשנת 2000 נבחרה בר-טל ליושבת ראש שדולת הנשים וכיהנה בתפקיד עד שנת 2012. במהלך כהונתה כיושבת ראש השדולה, הארגון הרחיב את פעילותו להפעלת תוכניות ארציות לנערות (נמ"ש - נערות מובילות שינוי), תוכניות לשילוב נשים במעגל העבודה, תוכניות מנהיגות נשים ועוד. זאת לצד פעילות המשפטית ומרכז המחקר. בשנת 2004 הובילו בר-טל וציונה קניג-יאיר את המאבק בהוצאות טיפול בילדים כהוצאה מוכרת למס. בטענה שהטבת מס לטיפול בילדים תעלה את השתתפות אמהות בכוח העבודה ובשיעור המשרה. בשנת 2010 הגישה בר-טל דו"ח צללים שהכינה שדולת הנשים – כתמונת מראה לדו"ח שהציגה מדינת ישראל – לוועידה העולמית של האו"ם בנושא נשים בבייג'ינג. בר-טל טענה כי המדינה אינה מחויבת לקידום נשים.
בר-טל היא מבין המייסדים של התנועה לשלום ושיויון בין המינים שפעלה להובלת שיויון כפעולה משותפת של גברים ונשים. שימשה גם כיושבת ראש הוועד המנהל של התזמורת הקאמרית הישראלית בין השנים 2002–2004 ויושבת ראש עמותת הידידים של בית החולים שלוותה בין השנים 1995–2000. החל משנת 2012 היא חברת הוועד המנהל של התיאטרון הערבי-עברי ביפו, וב-2015 הצטרפה לוועד המנהל של ישראל חופשית.
חברה במועדון "גולד וינג" הישראלי ורוכבת על אופנוע כבד.
נשואה ואם לשלושה.
פרס האמן הדגול
פרס האמן הדגול של הונגריה (בהונגרית: Magyarország Kiváló Művésze díj) הוא עיטור ממשלתי הונגרי והזוכה בו רשאי להיקרא "אמן דגול של הונגריה" (או בקיצור, "אמן דגול"). הפרס הוא בדרגה מעל פרס האמן המצטיין והוא התאם לתואר אמן העם שבמדינות אחרות בגוש הקומוניסטי.
הענקת הפרס
הפרס מוענק כל שנה ב-15 במרץ על ידי ראש ממשלת הונגריה לאמנים "שהציגו הישגים בתחומי האמנות, החינוך, התעשייה, הצילום, הקולנוע ואמנויות הבמה. ניתן להמליץ על מועמדים לפרס עד 30 בנובמבר של השנה הקודמת להענקתו. הפרס מוענק רק למי שכבר זכה בפרס האמן המעוטר ומחזיק בו חמש שנים לפחות. לפרס מתלווה גם מענק כספי שערכו הוא מחצית מהמענק הכספי של פרס קושוט. הפרס כולל מדליית ברונזה בקוטר 3.5 ס"מ עם סרט וכיתוב "אמן דגול".
הפרס בתקופה הקומוניסטית
קודמו של הפרס היה "פרס האמן הדגול של הרפובליקה העממית ההונגרית", והוא הוענק לאמנים בעלי זכות יוצאת דופן בפיתוח התרבות הסוציאליסטית בין 1963 ל-1990. התגמול כלל תוספת פנסיה. הסכום החודשי של תוספת זו היה תוספת של 100% מהשכר הממוצע אז בהונגריה. במקרה של מות של האמן, האלמנה הייתה זכאית למחצית מתוספת מהקצבה הנ"ל אם הייתה:
שם הפרס בין 1991 ל-2011 היה פרס "האמן הדגול של רפובליקת הונגריה".
קינן טרייסי
קינן טרייסי (באנגלית: Keenan Tracey; נולד ב-22 ביולי 1991) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה
קינן טרייסי נולד בקנדה ביולי 1991 לשחקן איאן טרייסי. טרייסי הוא מוזיקאי ומנגן על גיטרה, תופים ופסנתר.
קריירה
טרייסי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בסרט הקולנוע "16 משאלות". לאחר מכן שיחק בתפקידי אורח בסדרות, בהן "אאוריקה" ו"פרינג'".
בין השנים 2013–2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בייטס מוטל".
בשנת 2013 יצא לאקרנים סרט הטלוויזיה "המרדף אחר האוצר המשפחתי" בו שיחק בתפקיד ראשי. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "Rogue". לאחר מכן, בשנת 2014, שיחק בתפקיד משנה בסדרת המדע הבדיוני "100".
בשנת 2021 שיחק בסדרת המדע בדיוני "דבריס". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת האימה "יום המתים". באוקטובר אותה שנה פורסם כי ישחק במיני סדרת הטלוויזיה העתידית של נטפליקס "השטן באוהיו".
חיים אישיים
טרייסי ניהל מערכת יחסים עם השחקנית אמנדה מישלקה.
הר קיניאטי
הר קיניאטי הוא ההר הגבוה ביותר בדרום סודאן והפסגה הגבוהה ביותר של הרי הימטונג. גובהו 3,187 מעל פני הים ונמצא בנפת איקוטוס שבמחוז אקווטוריה המזרחית, בסמוך הגבול הבינלאומי עם אוגנדה. רכס הרים זה נקרא גם לומריטי או הרי לולובאי.
הנקודה הנמוכה של רכס ההרים מכוסה ביער עבות ופסגתו סלעית. אחד האירופאים הראשונים שהגיעו להר היה הבוטנאי תומאס פורד ציפ שגילה את Coreopsis chippii הגדל קרוב לפסגת ההר.
שרה רטנר
קורות חייה
שרה רטנר נולדה בניו יורק ב-9 ביוני 1903. הוריה, אהרון וחנה לבית זלצר, היגרו לארצות הברית מרוסיה בעשור האחרון של המאה ה-19. אביה אהרון היה בעל מפעל. שרה הייתה בת יחידה והיו לה ארבעה אחים.
המאבק המיגדרי
מראשית דרכה נתקלה רטנר במחסומים שעמדו בפני נשים במדעים. קורנל הייתה, באותה תקופה, אחת מהאוניברסיטאות היחידות שאפשרו לימודי כימיה לנשים, לכן נאלצה לעבור לאיתקה שבצפון מדינת ניו יורק. רטנר הייתה בדרך כלל האישה היחידה בקורסים שבהם השתתפה.
לאחר קבלת הדוקטורט התקשתה לקבל משרה כחוקרת אקדמית. שכן באותה תקופה נשים התקבלו רק למשרות הוראה וגם זאת רק במכללות לנשים.
פעילותה המדעית
פעילותה המחקרית המוקדמת נתנה לה כלים למחקרה העיקרי. בסוף שנות השלושים הייתה שותפה למחקרי המטבוליזם הראשונים שנעשו בשיטות החדשות של "צביעת" המולקולות בדאוטריום או ב איזוטופ חנקן 15N. במחצית הראשונה של שנות הארבעים עסקה בחקר החימצון של החומצות האמיניות ובבידוד האנזימים הכרוכים בחימצון זה.
סייפוויי
סייפוויי (באנגלית: Safeway) היא חברה פרטית בבעלות חברת אלברטסונס. החברה מפעילה את רשת המרכולים השלישית בגודלה בצפון אמריקה, 1,743 חנויות בארצות הברית ובמערב קנדה. בין המוצרים שהחברה מוכרת ניתן למנות מאפים, מוצרי חלב, פירות וירקות, מאכלי ים, חטיפים, משקאות חריפים וסידורי פרחים. כמו כן מפעילה החברה שירותי ניקוי יבש, תחנות דלק ועמדות לוטו. החל משנת 2005 הוסיפה החברה מדפי מזון אורגני, דוכני זיתים וסושי ופינות למכירת קפה סטארבקס.
ג'סי אשר
'''ג'סי טי. אשר ג'וניור (באנגלית: Jessie T. Usher Jr.''' נולד ב-29 בפברואר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
אשר בנם של ג'סי טי וג'ודית אשר נולד בסילבר ספרינג, מרילנד. הוא גילה עניין במשחק לראשונה בגיל חמש לאחר שאחותו ג'סטיה לוהקה לפרסומת בטלוויזיה. עבודת המשחק הראשונה שלו הייתה פרסומת לחברת אוסקר מאייר. בשנת 2003, המשפחה עברה ללוס אנג'לס כדי לעזור לקדם את הקריירה של אשר. הוא סיים את בית הספר התיכון בגיל 15 ולמד קולינריה במכללה הקהילתית.
קריירה
הופעתו הראשונה של אשר בטלוויזיה הייתה בשנת 2005 בפרק של הסדרה ללא עקבות, ששודרה ברשת CBS. בשנת 2007, הוא הופיע בפרק של סדרת המקור של ערוץ דיסני, האנה מונטנה. בשנת 2011, אשר כיכב בסרט הטלוויזיה "Level Up". הסרט הוליד סדרת טלוויזיה שבה אשר גילם שוב את תפקידו בתור לייל האגינסון. הסדרה נמשכה שתי עונות. מאוחר יותר הוא דיבב בסרט התיעודי "Teenage" משנת 2013.
בשנת 2014 הופיע אשר בסרט "כשהמשחק עומד מלכת". במרץ אותה שנה לוהק אשר לתפקיד הראשי בסדרה הקומית "Survivor's Remorse". הסדרה עלתה לראשונה באוקטובר 2014.
ב-2016 הופיע אשר בסרט ההמשך לסרט היום השלישי: התחדשות משנת 1996 מול ביל פולמן, ליאם המסוורת' וג'ף גולדבלום. מאוחר יותר באותה שנה, שיחק אשר בדרמה הקומית "כמעט חג המולד" לצד דני גלובר וקימברלי אליס.
בשנת 2019, שיחק אשר בתפקיד הראשי בסרט המשך לסרט שאפט משנת 1971, בכיכובו של בנו של דמותו של סמואל ל. ג'קסון מהסרט משנת 2000, ונכדו של "שאפט" המקורי, בגילומו של ריצ'רד ראונדטרי.
בינואר 2018, פורסם כי אשר לוהק לתפקיד "איי-טריין" בסדרת הטלוויזיה הבנים של אולפני אמזון, המבוססת על חוברת קומיקס של גארת' אניס ודריק רוברטסון באותו שם.
באפריל 2020, הוא כיכב עם קמילה מנדס בסרט נטפליקס "שקרים מסוכנים".
Siren Song
רקע והפקה
במקור נבחרה מארוב לייצג את אוקראינה עם השיר באירוויזיון 2019. אולם, ב-27 בפברואר 2019, הודיעה רשות השידור האוקראינית UA:PBC על פרישתה מהתחרות בשל "פוליטיזציה" של תחרות הקדם אירוויזיון האוקראינית. מארוב נדרשה לבטל את סיבוב הופעותיה ברוסיה - אחרת לא תוכל לייצג את אוקראינה באירוויזיון. זאת בשל היחסים המתוחים בין המדינות. בהמשך, פרסמה הזמרת את התנצלותה על כך שלא תייצג את מדינתה באירוויזיון. היא הסבירה שפרט לביטול הופעותיה ברוסיה, נדרשה לשמש כ"דוברת" של מדיניות אוקראינה כלפי רוסיה, ושאם תסטה מהמסרים אותם תרצה הטלוויזיה האוקראינית להעביר לעולם, היא תיאלץ לספוג קנסות כבדים בהתאם לחוזה מול ה-UA:PBC. הטלוויזיה האוקראינית פנתה אל להקת Freedom Jazz ולהקת קזקה, אשר זכו במקום שני ושלישי בהתאמה, אך גם אלו סירבו לקבל את החוזה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מארוב ב-8 בפברואר 2019, מספר ימים לפני צאתו כסינגל. ביום הראשון לצאתו, צבר הקליפ למעלה ממיליון צפיות.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-37.5 מיליון צפיות.
צ'ארלס צ'או
צ'ארלס צ'או או צ'או גוּאוֹוֵי (בסינית מפושטת: 曹国伟, פיניין Cáo Guówěi) הוא איש עסקים סיני המכהן כנשיא ומנכ"ל Sina. Sina רשומה בנאסד"ק, ולה כ-12,900 עובדים ברחבי העולם.
צ'או עובד ב-Sina מאז 1999, שבה מונה לסגן נשיא כספים (VP Finance).
הונו האישי מוערך (2016) במעל 600 מיליון דולר.
השכלה
לצ'או תואר שני בניהול חשבונות מאוניברסיטת טקסס באוסטין, תואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת אוקלהומה ותואר ראשון בעיתונאות מאוניברסיטת פודאן שבשנחאי.
דאגלס גורדון
דאגלס גורדון (באנגלית: Douglas Gordon; נולד ב-20 בספטמבר 1966) הוא אמן היוצר במגוון סוגי אמנות: וידאו ארט, צילום, מוזיקה ופיסול.