cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולטון גוגינס
קריירה
בשנת 2011 שיחק במערבון המדע בדיוני "חייזרים וקאובויים" בתפקיד השודד האנט חברו של הפושע ג'ק לונרגן (דניאל קרייג). ב-2011 הועמד גוגינס לפרס אמי לתפקיד המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסדרת הדרמה "צדק פרטי", בתפקיד בויד קרוודר. גוגינס גילם תפקיד של זונה טראנסג'נדרית בסדרה "ילדי האנרכיה" בעונות החמישית והשישית.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרת האקשן "קומנדו 6" אשר שודרה בערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הקומדיה שחורה של רשת HBO, "משפחת ג'מסטון", בתפקיד של בילי הינוקא, לצד ג'ון גודמן, דני מקברייד ואדם דווין.
חיים אישיים
בשנת 2001 גוגינס התחתן עם ליאן קון, שהייתה בעלת עסק לטיולי כלבים בלורל קניון, קליפורניה, עד התאבדותה ב-12 בנובמבר 2004.
גוגינס נישא בשנית לקולנוענית נדיה קונרס באוגוסט 2011; ובאותה שנה נולד בנם, אוגוסטוס.
פראנס סאמוט
פראנס סאמוט (Frans Sammut; 19 בינואר 1945 - 4 במאי 2011) היה סופר מלטזי.
חייו
סאמוט נולד בעיר זבוג' (Żebbuġ) שבמלטה. סאמוט למד בבית ספר יסודי זבוג', וכן, במכללה על שם אלואיז הקדוש, במכללה פדגוגית על שם מיכאל הקדוש, באוניברסיטת מלטה כמו כן באוניברסיטאות רומא ופרוג'ה שבאיטליה.
בשנות השישים המוקדמות יצא לאור סיפורו הקצר L-Istqarrija אשר זכה במקום הראשון בתחרות ספרותית של Għaqda Kittieba Żgħażagħ ושני סיפורים קצרים אחרים אשר זכו במקום השני והרביעי באותה תחרות.
בסוף שנות השישים השתתף בייסוד "התנועה להתחדשות ספרותית" (Moviment Qawmien Letterarju ). לאחר מכן עבד בתור מזכיר באקדמיית השפה המלטזית (Akkademja tal-Malti). סאמוט סיים את הקריירה שלו בתחום החינוך בתור מנהל בית ספר. בשנים 1996 – 1998 כיהן סאמוט כיועץ לענייני תרבות של ראש ממשלת מלטה. סאמוט היה נשוי לקטרין קאקיה (Catherine Cachia) ואב לשני בנים - מארק (Mark) וז'אן-פייר (Jean-Pierre).
יצירותיו
סאמוט פרסם מקבץ סיפורים קצרים : " מבוך " (Labirint) "עונות השנה" (Newbiet ) "סיפורי זמננו" (Ħrejjef Żminijietna) כתביו האחרים כוללים "מהפכה צרפתית: תולדותיה ופירושה" (Ir-Rivoluzzjoni Franċiża : il-Ġrajja u t-Tifsira)
"בונפרטה במלטה" Bonaparti f'Malta)) (התרגום הצרפתיBonaparte a Malte פורסם ב 2008 ) כמו כן "On The Da Vinci Code " (2006) - פירוש דו-לשוני על רב-המכר הבינלאומי.
סאמוט היה עורכו של "הלקסיקון" של מיקיאל אנטון ווסאלי, הנחשב לאבי השפה המלטזית.
ב-2006 ראה אור ספרו של ואסאלי "Motti, Aforismi e Proverbi Maltesi " בתרגומו למלטזית של סאמוט "Għajdun il-Għaqal, Killem il-Għerf u Qwiel Maltin".
ב-2007 תרגומו של "החלום המלטזי" של סאמוט לאספרנטו בשם " La Malta Revo" ייצג את הספרות המלטזית באוסף יצירות קלאסיות באספרנטו.
ב-2008 הרומן של סאמוט "הכלוב" ראה אור בפעם החמישית.
ב-2009 נתן סאמוט פירוש מהפכני לשירו של פיטרו קאשרו (Pietru Caxaro) "Xidew il-qada " (הידוע גם כ "Il Cantilena "), שהוא המסמך הישן ביותר בשפה המלטזית.
סאמוט תרגם יצירות דרמטיות חשובות כגון "פדרה" של ראסין (1978) ו"בשפל" של מקסים גורקי. שניהם הוצגו בתיאטרון מנואל שבוולטה.].
מילותיו האחרונות
מילותיו האחרונות של פראנס סאמוט היו: "אשתי ואני היינו אמורים לטוס לירושלים, אך נראה שהתוכניות השתנו, אני הולך לירושלים של מעלה". פרופסור פטר סראצ'ינו אינגלוט ( Peter Serracino Inglott), הרקטור של אוניברסיטת מלטה לשעבר הגיב כך למילים אלה : "הבנתי אז שלעיתים צחוק ודמע מתחלפים"..
טום סלק
תומאס ויליאם "טום" סלק (באנגלית: Thomas William "Tom" Selleck; נולד ב-29 בינואר 1945) הוא שחקן ובמאי אמריקאי.
ביוגרפיה
סלק נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית, למשפחה יהודית. בנם של מרת'ה סלק (ג'אגר) ורוברט דין סלק. אימו ממוצא אנגלי ואביו ממוצא אנגלי וגרמני. בילדותו עברה משפחתו ללוס אנג'לס. סלק למד באוניברסיטת דרום קליפורניה על מלגת כדורסל, במקביל לעבודה בדוגמנות.
קריירה
סלק לוהק לתפקיד הראשי בסדרה "מגנום, בלש פרטי", בשנת 1980. על תפקידו זה זכה בשנת 1984 בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה. מאז שנות השמונים כיכב בכחמישים סרטי טלוויזיה וסרטי קולנוע שונים, בהם "Mr. Baseball", "אקדח, אשה ו...נשיקה", "נוכל בצמרת", בקומדיה "שלושה גברים ותינוקת" שזכתה להצלחה קופתית וסרט ההמשך "שלושה גברים וליידי קטנה" "אין ואאוט".
סלק הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כגון בסדרת קומדיית המצבים "חברים" (עונות 2-6) בתפקיד ריצ'רד ברק, חברה המבוגר של מוניקה גלר (קורטני קוקס). כמו כן הופיע בסדרה "לאס וגאס" (עונה 5) בתפקיד מנהל המונסיטו בשם אי.גי. קופר בוקר מליירדר, המחליף את הבעלים הקודמים (אד דליין). בשנת 2006 שיחק בסרט הטלוויזיה "ג'סי סטון: מעבר לילי" בתפקיד של ג'סי סטון, שמבוסס על ספרו של רוברט ב. פארקר. באותה שנה שיחק בהמשכו "ג'סי סטון: מוות בגן עדן".
בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים".
החל משנת 2010 מופיע בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" בתפקיד הראשי בדמותו של פרנק ריגן, נציב משטרת ניו יורק.
חיים אישיים
בשנים 1971-1982 היה נשוי לדוגמנית ג'קלין ריי, הוא אימץ את בנה מנישואיה הקודמים קווין שפרד.
בשנת 1987 התחתן עם ג'ילי ג'ואן מק ולשניים בת בשם האנה (נולדה 1988).
כיום מתגורר עם משפחתו בחווה בקליפורניה.
לורקה (עיר)
לוֹרקה (ספרדית: Lorca) היא עיר בדרום-מזרח ספרד, בקהילה האוטונומית של מורסיה, כ-70 קילומטר דרומית-מערבית לעיר מורסיה. בשנת 2007 היו בה כ-89,000 תושבים. היא העיר השלישית בגודלה במחוז, לאחר מורסיה וקרטחנה.
היה במקום יישוב איברי, ומאוחר יותר רומאי (Luarca או Eliocroca) ומוסלמי (לוּרקה). אלפונסו, בנו של פרננדו השלישי ("הקדוש"), שמאוחר יותר נקרא אלפונסו העשירי ("החכם"), כבש את העיר בשנת 1243.
בעיר עובר נהר גוודלנטין (Guadalentín).
בעיר יש מספר כנסיות בסגנון הבארוק ומצודה מהתקופה המוסלמית. כן נערכות בה תהלוכות מפורסמות בזמן השבוע הקדוש (Semana Santa).
ב-11 במאי 2011 הוכתה העיר ברעידת אדמה בגודל של 5.2 בסולם ריכטר. 50 אנשים נפצעו, לפחות 10 אנשים נהרגו, ואלפים נותרו ללא קורת גג ברעידה .
הקהילה היהודית
בעיר העתיקה הנמצאת על גבעה גבוהה שצופה על העיר המודרנית התקיימה התיישבות יהודית שהתחילה כ- 100 שנה לפני גירוש ספרד. במקום בית כנסת משוחזר אשר נשמר בצורה מרשימה. בית הכנסת מפורסם בכך שהשקיעו בו רבות באהילי זכוכית שהוכנו ביישוב עצמו. בבית הכנסת קיימת בימה באתרה, כיסא של אליהו באתרו, כיור לטהרה, ארון הקודש ועוד. בסמוך נמצא מוזיאון בו ניתן לראות במקום את הממצאים שנמצאו בחפירות. בין הממצאים נמצאו גם שני נרות שהיו כנראה חלק מחנוכיה. החפירות בוצעו לפני כ- 15 שנה בעקבות בניית בית מלון על הגבעה, בשל כך בניית המלון התעכבה.
במאה ה-15 היה שיא הפאר של הקהילה היהודית שהתאפיינה במגוון בתים גדולים על גבי שטחים נרחבים: סלון, מטבח, מחסנים ושטחים נוספים עם ספסלים בקירות, כדי חרס, ארונות ועוד. נרות חנוכה והחנוכיות הם דברי הערך המשמעותיים ויוצאי הדופן שנמצאו.
בית הכנסת הוא הבניין הכי מייצג והכי שמור ברובע היהודי של לורקה. במאה ה-15 המרכז התרבותי ברובע היהודי היה מואר במנורות זכוכית תלויות לאורך חדר התפילה.
החלק הפנימי, המקום בו שמו את ספרי התורה (היכל) נשמר אף הוא. ההיכל היה מעוצב מגבס בסגנון גותי ועמודים מיוחדים - שם גם הייתה ה'בימה' שעליה קראו בתורה בשעת תפילה.
שיקום המקום לצד שאר הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו בחפירות גורם למבקר בלורקה להרגיש איך חיו היהודים בעיר ואיך עזבו אותה כשנאלצו. הסיבה שהממצאים כל כך מדויקים ושמורים היא שבית הכנסת הזה מעולם לא הומר למקדש נוצרי. למעשה, זהו בית הכנסת היחיד בספרד כולה שנשמר כפי שהוא ולא נעשה בו שימוש לדת אחרת כפי שידוע שנעשה בבתי כנסת אחרים בספרד לאחר גירוש יהודי ספרד מהמדינה.
כלכלה
הכלכלה בלורקה מתבססת על חקלאות וגידול חזירים, וכן על כריית מחצבים, כגון מלח. כמו כן משמשת לורקה כמרכז מסחרי ותעשייתי של הסביבה.
חזקת ממון
חזקת ממון הוא כלל במשפט העברי המעניק עדיפות לצד המחזיק בזמן הווה בנכס או ברכוש, כאשר מתגלע ספק בקשר לבעלות על הדבר בין שני צדדים. הכלל מורכב מדין החזקה, בנוסף לדין המוציא מחברו עליו הראיה, לעיתים משמש האחיזה בחפץ מסוים ראיה על הבעלות כמו חזקה כל מה שתחת יד אדם שלו.
מהות הכלל
הכלל "חזקת ממון", מקביל לכלל המוציא מחבירו עליו הראיה המשמש גם הוא כעזר משפטי לאדם שרוצים להוציא ממנו ממון במשפט.
אם כי, הדין "חזקת ממון", חזק יותר מהכלל המוציא מחברו עליו הראיה. לעומת דין המע"ה המורכב על הסברא "דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא" והיא סברא פשוטה, שברור שזה שרוצה להוציא מחברו כסף, הוא צריך להביא ראיה, למרות שהמצב עצמו הוא ספק במציאות - וממילא אינה יכולה להילחם עם חזקת הגוף, מכיוון שזו האחרונה מכריעה את הספק ואומרת שאין כאן ספק - חזקת ממון היא חזקה רגילה ככל החזקות, היא נלחמת עם חזקת הגוף, בסברא אחרת האומרת שמה לך לומר "אל תוציא גוף מחזקתו" ההפך, "אל תוציא ממון מחזקתו".
מסיבה זו, המושג המוציא מחבירו עליו הראיה, הנפוץ יותר בתלמוד, אינו מוזכר כאשר מדובר במקום שכנגד המוחזק קיימת חזקה, שלפי הכללים כוחה המשפטי אלים יותר מהכלל הפשוט "דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא" שמשמעותו היא עדיפות למי שמחזיק בממון ואמירת "לך וטרח" למי שרוצה להביא ראיה, שהרי כדי להעדיף את כוחו של המוציא מהמוחזק, די בחזקה. כך למשל במסכת כתובות (עו, ב) מזכיר התלמוד את "חזקת ממון" מול חזקת הגוף, ובמסכת קידושין (עט, ב) מוזכר "העמד ממון על חזקתו" מול חזקת הגוף.
כאשר אדם תובע מחברו ממון, מלבד הכלל "דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא" האומר כי מהסברא אין לאדם להוציא מחברו כסף ללא ראיה ברורה, ישנו כלל נוסף המסתעף מדין החזקה הידוע, ואומר כי מכיוון שהנתבע הוא המוחזק בממון שרוצים להוציא ממנו, לא ניתן להוציא ממנו ללא ראיה ברורה. דין זה מבוסס על דין החזקה הידוע האומר "אל תוציא דבר מחזקתו", כלומר כל עוד לא ידוע אחרת, יש לנהוג כמו במצב הקודם והוודאי.
בעוד שהכלל "דכאיב ליה כאיבא" לעצמו אינו תקף נגד חזקת הגוף, אז הכלל השני הנקרא "חזקת ממון" תקף נגד חזקת הגוף, זאת לפי דעתו של התנא רבי יהושע בן חנניה ב. לעומת זאת רבן גמליאל דיבנה חלוק עליו וסבור כי גם במקרה כזה תגבר חזקת הגוף ותכריע את הספק, וכך נפסק להלכה.
המקור בתלמוד
מקרה כזה נידון במסכת כתובות, כאשר אדם קידש אשה, ולאחר נישואיה התגלו בגופה מומים, שברור כי לא הייתה מגיעה עובדה זו לידיעתו של הבעל לא היה מקדשה, אלא שלא ידוע אם המומים היו קיימים כבר בשעת הקידושין וממילא הקידושין היו בטעות, או שמא נולדו בגופה לאחר הקידושין. במקרה כזה קובע רבן גמליאל (במשנה), כי על פי הכלל של חזקת הגוף, כל עוד לא ידוע אחרת יש לומר כי כשם שנולדה בלא מומים, כך הייתה בשעת הקידושין ללא מומים, ורק לאחר מכן הם נולדו. לעומת זאת, רבי יהושע סבור כי כל עוד לא ידוע אחרת יש לנו לומר כי היא המומין היו בשעת הקידושין, שכן חזקת הממון של הבעל אומרת כי אין להוציא ממנו את דמי הכתובה הנדרשים ממנו ללא כל הוכחה חד משמעית, ולכן כל עוד לא הוכח שהמומין נולדו בגופה לאחר הקידושין, יש לנו לומר שהם כבר היו קיימים בעבר. את דבריו מסייג רבי יהושע בכך שהמומין לא ימצאו לראשונה ברשות הבעל, שכן במקרה כזה יש לומר כי כאן נמצאו וכאן היו, ובטל כוחה של חזקת הממון, ואז תכריע חזקת הגוף את הספק.
לפי שיטה זו של השיטה מקובצת המסבירה את הגמרא במסכת כתובות, נמצא כי בדין "חזקת ממון" יש גם את הדין "חזקה קמייתא", האומר כי מכיוון שהממון היה אצל המוחזק, יש לנו לדון כי גם עתה שלו הוא, עד שיתברר אחרת.
חזקת מרא קמא בחזקת ממון
לפי הגדרת הר"ן, הרמב"ן המהרש"א והמהר"ם שיף חזקה זו שווה למעשה לחזקת מרא קמא, ולפי שיטתם כאשר אדם נתבע ממון מחבירו, יש לנתבע חזקת מרא קמא. לעומת זאת סבור החתם סופר, כי אין לנתבע כל חזקה שבעולם מלבד הדין "תפוס", האומר ש"מאן דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא".
הר"ן והרמב"ן משוים זאת לחזקת איסורים, ואומרים שכשם שבתרי ותרי לא מוקמינן אחזקתייהו - באיסורים, כך גם בחזקת ממון אין מוקמינן אחזקת מרא קמא. ובקונטרס הספיקות מוכיח כי לכאורה מכאן מוכח שמדובר בחזקה קמייתא, כמו חזקה קמייתא דאיסורים.
חזקת מרא קמא
חזקה נוספת במשפט העברי, היא הבעלות הראשונית על החפץ. דוגמה כזו היא במקרה שאדם החליף עם חברו שתי בהמות, אך לאחר המכירה התברר כי אחת מהבהמות אינה בחיים, ולא ידוע אם היא מתה כבר לפני ההחלפה וממילא ההחלפה הייתה בטעות, או שהיא מתה לאחריה, במקרה כזה כל עוד לא יתברר הספק, בעל הבהמה החיה הוא זה שיקבל לרשותו את הבהמה החיה, ועל בעל הבהמה המתה להביא ראיה שבהמתו הייתה בחיים בשעת ההחלפה.
חזקה זו היא מהחזקות החשובות ביותר במשפט העברי והיא מכריעה את חזקה דמעיקרא ולפי שיטת המהרש"ל אף את "חזקת ממון" הרגילה. לעומת זאת, המהרש"א וכן משמע בתוספות משמע ש"חזקת ממון" אלימה יותר מחזקת מרא קמא, כלומר כאשר אדם מוחזק בחפץ, לא תכריע חזקת מרא קמא.
תפיסת רכוש כראיה
אחד מהאופנים בהם החזקה מהווה עדיפות במקרה של ספק, הוא כאשר הספק הוא על חפץ מסוים, במקרה כזה מהווה אחיזתו של התופס בממון ראיה כי הממון הוא שלו, מכיוון שאדם שאינו מוחזק לגנב אין עלינו לחשוד אותו שגנב את החפץ, ומן הסתם החפץ הגיע לידו בהיתר, כל זמן שלא הוברר אחרת. כלל זה תקף רק בחפץ שאין כל הסתברות הגיונית אחרת להגעת החפץ לידו, אך חפץ שהדרך היא להשאיל אותו או להשכיר אותו, אין החזקתו מורה על בעלות, ולכן חפץ כזה אינו מקנה עדיפות למי שזה בחזקתו. גם בהמות וחיות שדרכן להסתובב בעיר בחופשיות ונכנסות מעצמן למקומות שאינן שלהם, החזקתן אינו מהווה הוכחה כי החפץ הוא של המחזיק, ולכן אין לו כל עדיפות.
תפיסת רכוש כעדיפות משפטית
כלל זה תקף כאשר הספק קיים על בעלות החפץ עצמו, ולא כאשר הדיון הוא על נושא צדדי, שכן אז אין החזקת החפץ מהווה כל ראיה. מקרה כזה נידון בגמרא, במי שמכר את שפחתו ובמהלך המכירה ילדה השפחה, ולא ידוע אם השפחה ילדה עוד ברשותו ובבעלותו של המוכר והוולד שייך למוכר, או שהלידה התרחשה כבר לאחר המכירה כאשר היא כבר הייתה בבעלות הקונה, והוולד שייך לקונה. במקרה כזה, מי שמחזיק בוולד שעליו הספק, הוא זה שיזכה בו.
כלל זה מוסבר ב בסברא ידועה "דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא" (תרגום: מי שסובל מכאב הולך לבית רפואה), כלל המוסבר על ידי רבינו יהונתן במשל לאדם שנכנס לרופא כדי להתרפא ללא כל הוכחה מצידו שהוא חולה. כך גם, אין לאדם לתבוע בבית המשפט שיפצו אותו, אם כלל לא ברור שהוא צודק, ולכן אדם המחזיק בחפץ לא ניתן להוציא ממנו את החפץ בבית הדין ללא ראיה ברורה.
שברולט אקספרס
שברולט אקספרס (באנגלית: Chevrolet Express, שם נוסף: GMC Savana, בישראל הדגם קרוי "שברולט סוואנה") היא מסחרית גדולה, אשר מיוצרת במגוון תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן ג'נרל מוטורס, אשר מיוצרת משנת 1995 ועד היום.
תמונות
דור ראשון
עבדאללה עזאם
עבדאללה יוסף עזאם (בערבית: عبدالله يوسف عزام, 14 בנובמבר 1941 – 24 בנובמבר 1989), המכונה "שייח' עזאם" או "אבי הג'יהאד", היה טרוריסט פלסטיני ואחד ממייסדי והוגי האידאולוגיה של הטרור האסלאמיסטי הסוני הבינלאומי במאה ה-20, מבכירי ארגון האחים המוסלמים ומייסד ארגון הטרור אל-קאעידה.
הגותו ורעיונותיו האידאולוגיים השפיעו רבות גם על החמאס.
ביוגרפיה
עבדאללה עזאם נולד בכפר סילת אל-חארית'יה באזור ג'נין בצפון השומרון בתאריך 14 בנובמבר 1941.
ג'ורג' סטוקס
סר ג'ורג' גבריאל סטוקס (אנגלית: Sir George Gabriel Stokes; 13 באוגוסט 1819 – 1 בפברואר 1903) היה פיזיקאי ומתמטיקאי בריטי, אשר הניח תרומות מרכזיות לתחומים רבים הכוללים את מכניקת הזורמים, אופטיקה וחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי. היה אחת הדמויות הדומיננטיות במדע הבריטי במאה ה-19, ובין היתר שימש כסגן ולאחר מכן כנשיא החברה המלכותית 1885–1890.
עבדאללה עזאם
ביוגרפיה
הוא סיים את לימודיו במדרסה בג'נין, ולמד לימודי חקלאות במכון כדורי בטולכרם. בהיותו בן 20, התחתן עם אום מחמד, שהייתה אז בת 12.
עזאם עבד זמן מה כמורה, בהתחלה בכפר שליד העיר כרכ ואחר כך בבירקין. ב-1963 נסע לסוריה שם הוא למד בפקולטה לשריעה באוניברסיטת דמשק, תחת "המפקח הכללי" הראשון של תנועת האחים המוסלמים בסוריה מוסטפא אל-סבאעי, ששימש דיקן הפקולטה באותה עת וקיבל תואר ראשון בלימודי אסלאם בשנת 1966. בחופשותיו היה חוזר לכפרו, מטיף ומלמד במסגד המקומי וכך עשה גם לאחר סיום לימודיו. זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, עקר עם משפחתו לירדן.
ב-1969 הוא הצטרף ל"אחים המוסלמים" ונטל חלק ב"מלחמת המרדפים" שהתנהלה באזור בקעת הירדן. הוא שימש כמפקד "בסיס הנכבדים" ("קואעד אלשיוח'"), אחד משני בסיסיהם בזרקא שבירדן, שם התאמנו לוחמי "האחים המוסלמים", שפעלו אמנם באופן עצמאי, אך תחת דגל ה"פת"ח" - נגד כוחות צה"ל. עזאם התאכזב מהיחס המזלזל לטענתו של הלוחמים הפלסטינים לאסלאם ומהגישה שהוא ראה כמרקסיסטית-לאומנית של הפת"ח שסתרה את האידאולוגיה הפאן-אסלאמית בה דגל ועבר ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר שבקהיר, שם קיבל תואר שני בלימודי אסלאם (שריעה). הוא הושפע מדעותיהם של האימאם חסן אל-בנא, מייסד תנועת האחים המוסלמים, ושל סייד קוטב בנושא המאבק המתמיד בין אומת האסלאם לבין הג'אהליה ואף כתב ספר על סייד קוטב והגותו. במקביל הייתה מחלוקת בינו לבין יוסוף אל-קרדאווי בנושא חייהם של מוסלמים במדינות לא מוסלמיות (למשל באירופה).
עזאם חזר לירדן ולימד באוניברסיטת ירדן אולם נאלץ לעזוב אותה בשנת 1970, כאשר כחלק מאירועי ספטמבר השחור גירש המלך חוסיין את כל פעילי אש"ף. עזאם חזר למצרים וקיבל בשנת 1973 תואר דוקטור בלימודי האסלאם מאוניברסיטת אל אזהר. לאחר קבלת התואר הוא חזר לעמאן כדי ללמד באוניברסיטת ירדן והיה גם האחראי לחלוקת קרנות הצדקה של הוואקף דרכו קשר קשרים ולימד מסרים מהפכניים במסגדים הרבים של הפליטים הפלסטינים בירדן. אך פוטר עקב השתייכותו לאחים המוסלמים. עזאם עבר לערב הסעודית ללמד באוניברסיטת המלך עבד אל-עזיז שמומנה מכספי הנפט שקיבלה סעודיה ושם הפך למורהו הרוחני של אוסאמה בן לאדן שהיה סטודנט בה, באוניברסיטה זו נשאר עד 1979.
עזאם פירש את רעיונותיו של קוטב לגבי הפרדיה (فرض,, תוך הסתמכות על הפיקה. ועל החלוקה המקובלת ל"פרד אל עין" (الفرض العين) שהיא חובתו האישית של המאמין ול"פרד כיפאיה" (الفرض الكفاية) שהיא חובה שמספיק שחלק מהציבור מקיים על מנת לזכות את כל הציבור במצווה או על מנת לפטור את האחרים מהחובה לעסוק בה. על פי הגותו של עזאם, אם ארץ מוסלמית מותקפת, על כל המוסלמים (האוממה) באופן אישי (פרד אל-עין) לצאת להגנתה. כדוגמאות הוא נתן את אפגניסטן, פלסטין ואנדלוסיה.
עזאם ובן לאדן נסעו לפקיסטן ב-1980 במטרה להילחם בכוחות הסובייטיים שפלשו לאפגניסטן. הוא לימד תחילה כמושאל מטעם האוניברסיטה הסעודית על שם עבד אל-עזיז באוניברסיטה האסלאמית באסלאמאבאד אך ב-1984 עזב את האוניברסיטה באסלאמאבאד לאחר שהסעודים סירבו לחדש את חוזהו, כיוון שהשלטונות המקומיים (הפקיסטניים) לא שבעו נחת מכך שהשתתפותו בג'יהאד באפגניסטן נעשתה על חשבון שעות ההוראה שלו באוניברסיטה. לפיכך, הוא עבר לפשאוור (עיר גבול פקיסטנית סמוכה לאפגניסטן), והחל ללמד ב"מכללת (לימים אוניברסיטה) ההטפה והג'יהאד" שהוציאה מתוכה "מוג'אהדין" (לוחמי מלחמת קודש) רבים שהשתתפו בלחימה באפגניסטן. במקביל הוא ניהל את משרדי "אגודת העולם המוסלמי" וה"אחים המוסלמים" בפשאוור, והיה ממונה על שליחת מורים לבתי ספר שהטיפו לג'יהאד. אשתו עסקה באותו זמן בפעילות הומניטרית בקרב הפליטים האפגניים. שם הוא גם הקים את "מכתב ח'ידמאת אל-מוג'אהדין" - "המשרד למתן שירותים למוג'אהדין". במימון שהשיג בן לאדן, שהיה מקורב אז לבית המלוכה הסעודי. יחד הם הקימו שם ארגון מתנדבים שמנה למעלה מ־40,000 לוחמים.
לפי טענת תומכיו הוא גם השתתף פיזית בקרבות, ממלא אחר ההלכה כי "שעה אחת של לחימה למען דרכו של אלוהים טובה יותר משבעים שנות תפילה". האגדה מספרת עליו כי למרות היותו בשנות הארבעים לחייו, הוא חצה את אפגניסטן לרוחבה ולאורכה על חמורים וברגל, במעברי הרים צרים ובמסעות ארוכים שעייפו רבים משותפיו הצעירים אך לא אותו.
כחלק נכבד מעיסוקו השוטף, קיים עזאם נסיעות רבות מחוץ לאפגניסטן, שנועדו בעיקר לגייס מתנדבים ל"ג'יהאד". הוא ביקר, בין השאר, גם בארצות הברית. ב-1986 פתח עזאם את הסניף הראשון של הארגון שלו לגיוס מתנדבים אסלאמיים בעיר טוסון שבמדינת אריזונה; השתתף בכינוס אסלאמי שהתקיים ב-1988 באוקלהומה סיטי; קיים ביקור במוסד לגיוס מתנדבים לג'יהאד, שהוקם בברוקלין שבעיר ניו יורק, ביוזמת פעילים אסלאמיים מקומיים. מוסד זה פעל במשך כעשור.
עם הנסיגה הסובייטית וניצחון הג'יהאד באמצע שנת 1989, החלו מאבקי כוח קשים בין פלגים שונים של המוג'אהדין על השאלה מי ישלוט בארגון. בראש שתי הקואליציות הגדולות עמדו אחמד שאה מסעוד מצד אחד וגולבדין חכּמתיאר מצד שני. עזאם ניסה להשכין שלום ביניהם ואף הוציא פתווה (פסק הלכה מוסלמי) שאוסרת על הלוחמים הערבים ליטול צד במאבק הכוחות על השליטה. תלמידו ושותפו, בין לאדן, צידד יותר ויותר בחכמתיאר. הקשר של בן לאדן לתכנון ההתנקשות במסעוד, העכיר מאוד את היחסים בין עזאם לבין בן לאדן.
עזאם נהרג ב-24 בנובמבר 1989 בפשאוור כשהמכונית בה נסע עם שני בניו התפוצצה. ספקולציות שונות הועלו בקשר למותו. יש הטוענים שהיה זה המודיעין הסובייטי שהתנקש בחייו. ויש הטוענים כי האמריקנים עשו זאת, מנגד, חוקרים רבים מאמינים כי איימן א-זוואהירי, ממנהיגי אל-קאעידה, הוא העומד מאחורי ההתנקשות בפקודתו של אוסאמה בן לאדן, וזאת לאור חילוקי הדעות בין השניים בנושאים רבים, בהם: מידת המעורבות של לוחמים ערביים בקרבות השליטה הפנימיים באפגניסטן, שאלת השימוש בכספים ובתחמושת למטרות אחרות מחוץ לאפגניסטן והמשך דרכה של תנועת הג'יהאד בכלל. ויש חוקרים הטוענים כי בן לאדן עמד מאחורי ההתנקשות והמניע היה חילוקי דעות יחסים עכורים והרצון לרשת אותו. בן לאדן עצמו טען שזאת הייתה מלאכת ידיו של המוסד הישראלי. אחרים טוענים שהיו אלה שליחיו של שירות המודיעין הפקיסטני, ה-CIA או מפקדים אפגניים יריבים. בפיצוץ נהרגו גם שניים מבניו. לאחר מותו הפך בן לאדן לראש תנועת אל-קאעידה.
ארגון הטרור הקרוי על שמו - גדודי עבדאללה עזאם בסוריה ובמצרים ביצע בשארם א-שייח' סדרת פיגועי טרור ב־23 ביולי 2005.
ג'ורג' סטוקס
כפיזיקאי, סטוקס הרים תרומות אדירות למכניקת הזורמים, שכוללות את הניסוח של משוואות נאוויה-סטוקס ושפע של יישומים ופתרונות למקרים פרטיים שסטוקס מצא עבורן, ואת מחקרו המעמיק מאוד על התאוריה של גלי מים. כמו כן, הרים סטוקס תרומות יסודיות רבות לאופטיקה פיזיקלית עם מאמרים רבים על התאוריה הגלית של האור (ביניהם אחדים על הרחבת התאוריה של קשת בענן), קיטוב ופלואורסצנציה. כמתמטיקאי, הוא תרם לחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (הוא ניסח את הגרסה ראשונית של המשפט הידוע כיום כמשפט סטוקס באנליזה וקטורית), ותרם לתאוריה של פיתוחים אסימפטוטיים. סטוקס, יחד פליקס הוף-סיילר, הדגים לראשונה את תפקיד הובלת החמצן בדם של ההמוגלובין והראה את שינוי הצבע הנגרמים על ידי חמצון של תמיסות המוגלובין.
הוא נולד בדבלין, אירלנד ובשנת 1837 החל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. עם סיום הלימודים החל ללמד באוניברסיטה ובשנת 1849 קיבל משרת פרופסור למתמטיקה.
מכניקת הזורמים
עבודותיו המפורסמות הראשונות, שהופיעו בשנים 1842 ו-1843, עסקו בתנועה היציבה של זורמים אי-דחיסים ובכמה מקרים של תנועת זורמים. לאחר מכן הופיעו מאמרו מ-1845 על החיכוך של זורמים בתנועה ושיווי המשקל והתנועה של מוצקים אלסטיים, ומאמרו מ-1850 על ההשפעה של החיכוך הפנימי של הזורמים על תנועת מטוטלות. לתאוריה של הקול הוא עשה מספר תרומות, כולל מחקר חשוב על ההשפעה של הרוח על אינטנסיביות (עוצמת) הקול והסבר כיצד היא מושפעת מהטבע של הגז בו נוצר גל הקול. התרומות האלו הציבו את מדע הדינמיקה של זורמים על בסיס חדש, וסיפקו את המפתח לא רק להסבר תופעות טבע רבות, כמו ההיתלות של עננים באוויר, אלא גם לפתרון בעיות מעשיות רבות, כמו הזרימה של מים בתעלות ונהרות, וגרר העור (skin resistance) של ספינות.
זרימה זוחלת
עבודתו על תנועת זורמים וצמיגות הובילה לחישוב שלו את המהירות הטרמינלית של כדור קטן הנופל בתווך צמיג. התוצאה שלו בתחום נודעה כחוק סטוקס. הוא גזר ביטוי לכוח החיכוך (הנקרא גם כוח גרר) המופעל על ידי התווך על כדורים עם מספרי ריינולדס נמוכים מאוד.
עבודתו היא הבסיס לבניית הויסקומטר (מד צמיגות), בו הזורם נייח בשפופרת זכוכית אנכית. כדור בגודל וצפיפות ידועים מושם בקצה העליון של השפופרת, כך שהוא צונח באיטיות בשפופרת. אם הפרמטרים נבחרים בקפידה, הכדור מגיע תוך זמן קצר למהירות הטרמינלית שלו, שניתנת למדידה לפי הזמן שלוקח לו לעבור שני קווי סימון על השפופרת. ניתן גם לשפר את דיוק המדידות של הזמן באמצעות חישה אלקטרונית. כשיודעים את המהירות הסופית, הגודל וצפיפות הכדור, וצפיפות הזורם, חוק סטוקס מאפשר לחשב את צמיגות הזורם.
אותה תאוריה מסבירה גם כיצד טיפות מים זעירות (או גבישי קרח) יכולות להישאר תלויות באוויר (כמו בעננים) עד שהן גדלות לרדיוס קריטי ומתחילות ליפול כגשם.
אור
מחקריו הידועים ביותר של סטוקס עסקו בתאוריה הגלית של האור. העבודה שלו באופטיקה החלה בשלב מוקדם בקריירה המדעית שלו. מאמריו הראשונים על האברציה של האור הופיעו ב-1845 ו-1846, ואחריו הופיע מאמר העוסק בפסים מסוימים הנראים בספקטרום.
סטוקס חקר גם את התיאור המתמטי של קשתות בענן כפי שנוסח על ידי ג'ורג' איירי. ממצאיו של איירי היו כרוכים בחישוב אינטגרל שהיה מסובך מאוד להעריך. סטוקס הביע את האינטגרל כטור מסוים, אשר אותו העריך בשיטות חדשות אשר הניבו קירוב לאינטגרל שהיה קל בהרבה לחשב מאשר האינטגרל עצמו. מחקרו של סטוקס על טורים אסימפטוטיים הוביל לתובנות יסודיות על טורים כאלה.
פלואורסצנציה
ב-1852, במאמרו המפורסם של שינוי אורך הגל של אור, הוא תיאר את התופעה של פלואורסצנציה, כפי שהודגמה על ידי מעבר אור בחומרים כגון פלואוריט ו-Uranium glass, חומרים אשר הוא ראה כבעלי יכולת להמיר קרינה אולטרה-סגולה בלתי נראית לקרינה בעלת אורכי גל ארוכים יותר שניתן לראות. היסח סטוקס (Stokes shift), שמתאר את ההמרה הזאת, נקרא על שמו. במאמרו, מודל מכני, המדגים את העיקרון הדינמי של הסברו של סטוקס, הוצג. התוצא של מאמר זה, קו סטוקס, הוא הבסיס למודל של פיזור ראמאן. ב-1883, במהלך הרצאה מסוימת, לורד קלווין אמר שהוא שמע דיווח על האפקט הזה מסטוקס שנים רבות קודם לכן, וניסה בכל כוחו לשכנעו לפרסם את התוצאות שלו.
קיטוב
באותה שנה, 1852, הופיע מאמר על ההרכבה והרזולוציה של זרמים של אור מקוטב ממקורות שונים, וב-1853 הופיעה מחקר על תכונת ההחזרה המתכתית שחומרים לא-מתכתיים מסוימים מפגינים. המחקר הזה עמד על ייחודה של תופעת הקיטוב של אור. ב-1860 הוא היה מעורב בחקירה על העוצמה של אור המוחזר, או המועבר דרך, מערימה של פלטות; וב-1862 הוא הכין דוח רב ערך על שבירה כפולה, תופעה בה גבישים מסוימים מראים מקדמי שבירה שונים לאורך צירים שונים. אולי הצורה הידועה ביותר של גבישים כאלה היא גביש איסלנד (iceland spar), גביש קלציט שקוף.
מאמר על הספקטרום הארוך של אור חשמלי גם הופיע באותה תקופה, ואחריו הופיעה חקירה על ספקטרום הבליעה של דם.
אנליזה כימית
הסיווג הכימי של גופים אורגניים לפי תכונותיהם האופטיות נעשה ב-1864; בין היתר הרים סטוקס תרומה חשובה לביאור המבנה הכימי של הפיגמנט כלורופיל (המרכזי בתהליך הפוטוסינתזה אצל צמחים) בתקופה בה מדע זה עדיין היה בחיתוליו. מאוחר יותר, בצמוד לחקירותיו של ויליאם ורנון הרקורט, הוא חקר את הקשר בין ההרכב הכימי והתכונות האופטיות של מגוון זכוכיות, מחקר שהיה קשור גם בעבודתו על התנאים לשקיפות והשיפור של טלסקופים אכרומטיים. מאמר מאוחר יותר שעסק בבנייה של מכשירים אופטיים דן בגבולות התאורטיים על הגודל של המפתח של אובייקטיב של מיקרוסקופ.
מחקרים בתחומים אחרים
עבודותיו בתחומים פיזיקליים אחרים כוללות את המאמר שלו על הולכה של חום בגבישים (1851), ואת החקירות שלו בקשר לרדיומטר של Crookes, וחקירות נוספות בנוגע לאפקטים אופטיים מסוימים הנוצרים בעת צילום תמונות ובנוגע לקרני גמא. שני מאמרים ארוכים שפורסמו ב-1849 - אחד על כוחות משיכה ומשפט קלרו, והאחר על הווריאציה של הכבידה על פני כדור הארץ (1849), גם ראויים לציון, כמו גם עבודותיו המתמטיות על הערכים הקריטיים של טורים מחזוריים (1847) ועל החישוב הנומרי של מחלקה מסוימת של אינטגרלים מסוימים וטורים אינסופיים (1849). גילה את המשוואה הדיפרנציאלית השלטת בשבירה של גשרי רכבות (1849).
מחקרים לא מפורסמים
סטוקס היה הראשון להציע את הרעיון שאנליזה ספקטרלית של אור יכולה לסייע בפענוח ההרכב הכימי של השמש וכוכבים אחרים, רעיון שנתמך בהשערה שלו שהחלקים הספקטרליים החסרים באור שמגיע מהשמש נבלעו במסעו של האור בשכבות החיצוניות של השמש. אף על פי כן, מספר שנים מאוחר יותר, כשקירכהוף פרסם לראשונה את ההסבר הזה, סטוקס לא טען לשום זכות קדימות על התגלית.
הוא תרם גם למדע הסובייקטיבי יותר של ראיית צבעים, כלומר למדע העוסק בכימות ההיבטים הפסיכולוגיים של הראייה. הוא היה בעל ידע נרחב בכימיה ובוטניקה, ותרומתו לביאור ההרכב הכימי של הכלורופיל כבר הוזכרה מקודם.
תרומתו של סטוקס למדע לא התמצתה בתרומות שלו בלבד, אלא גם בכך שהציע בעיות חשובות רבות ועודד אחרים לנסות והתמודד איתם. התכתובת המדעית שלו הייתה ענפה מאוד, והוא התכתב עם מדענים דגולים רבים אחרים מהתקופה, כגון לורד קלווין.
קרויים על שמו
מכניקת הזורמים:
אופטיקה:
מתמטיקה:
עונת 2004/2005 בליגת כדורגל נשים
עונת 2004/2005 בליגת כדורגל נשים הייתה העונה ה-7 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל.
הליגה נפתחה ב-26 בינואר 2005 לאחר שקבוצות הנשים עתרו לבג"ץ כנגד הטוטו, ההתאחדות לכדורגל, שרת התרבות והספורט, שר האוצר ואחרים בדרישה לבטל האפליה הקיימת במדינה כלפיהן. בעקבות העתירה, הורה בג"ץ לשרת הספורט, לימור לבנת, להשיב תוך 45 יום כיצד היא מתכננת להתמודד עם האפליה הקיימת. בפועל, לא התקבלה תשובת השרה במהלך השנה הזו.
אס"א תל אביב סיימה כאלופת המחוז הצפוני. מכבי חולון סיימה כאלופת המחוז הדרומי. עירוני בת ים זכתה באליפות הפלייאוף התחתון.
כלורוקווין
כלורוקווין (Chloroquine) היא תרופה, המשמשת למניעה ולטיפול במלריה, באזורים שהתברר שהיא יעילה. סוגים מסוימים של מלריה, כגון זנים עמידים ומקרים מסובכים, דורשים בדרך כלל תרופות שונות, או תוספות לכלורוקווין. לעיתים משתמשים בה לטיפול באמביאזיס, בדלקת מפרקים שגרונית ובזאבת. התרופה נלקחת דרך הפה. החל משנת 2020, התרופה משמשת באופן ניסויי גם לטיפול במחלת הקורונה.
היסטוריה
בשנת 1934 התגלה באופן דומה הכלורוקווין, על ידי האנס אנדרסג ועמיתיו לעבודה במעבדות באייר, שכינו את התרופה "ראסוצ'ין". במשך כעשור התרופה זכתה להתעלמות, בגלל החשש שהיא רעילה לבני אדם. במהלך מלחמת העולם השנייה, ניסויים קליניים בחסות ממשלת ארצות הברית לפיתוח תרופות נגד מלריה הראו באופן מובהק כי לכלורוקווין יש ערך טיפולי משמעותי. בשנת 1947 החלה התרופה לשמש לטיפול במלריה.
מלריה
כלורוקווין משמשת מזה זמן רב לטיפול או למניעה של מלריה שנגרמת מהפתוגן, והטפילים ו. התרופה לא משמשת בדרך כלל לטיפול בטפיל, שהחל לפתח עמידות אליה.
בגלל שימוש נרחב בכלורוקווין, שגרם לעמידות לתרופה, הומלץ לבדוק אם היא עדיין יעילה באזור הספציפי, לפני השימוש בה. באזורים שבהם קיימת עמידות לתרופה, ניתן להשתמש בתרופות חלופיות, כגון מפלוקין או. המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן ממליצים שלא לטפל במלריה בכלורוקווין בלבד, בגלל שילובים יעילים יותר כנגד המחלה.
התרופה פועלת נגד הצורה הלא-מינית של מלריה בתוך כדוריות הדם האדומות.
אמביאזיס
בטיפול במורסת-כבד אמבית, ניתן להשתמש בכלורוקווין (במקום או בנוסף לתרופות אחרות), במקרה שהטיפול במטרונידאזול או בניטרו-מימידאזול  נכשל בתוך 5 ימים.
מחלות אוטואימוניות
מכיוון שהתרופה מדכאת מעט את מערכת החיסון, היא משמשת כנגד מספר מחלות אוטואימוניות, כמו דלקת מפרקים שיגרונית, וזאבת.
תופעות לוואי
תופעות לוואי שכיחות כוללות: בעיות בשרירים, אובדן תיאבון, שלשול, ופריחה בעור. תופעות לוואי חמורות ונדירות יותר כוללות: בעיות בראייה, נזק לשרירים, התקפים, ורמות נמוכות של תאי דם. נראה שהתרופה בטוחה לשימוש במהלך ההיריון.
סטטוס
התרופה מופיעה ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. התרופה זמינה גם כתרופה גנרית. העלות הסיטונאית היא כ-0.04 דולר, והמחיר הקמעונאי בארצות הברית הוא כ-5.30 דולר למנה.
אין מספיק ראיות כדי לקבוע אם ניתן לתת כלורוקווין לבני 65 ומעלה. עם זאת, התרופה מנוקה על ידי הכליות ויש לעקוב היטב אחר רעילות אצל אנשים עם תפקודי כליות לקויים.
המחקר לריפוי COVID-19
בסוף ינואר 2020, חוקרים סינים הצהירו כי במחקר ראשוני על כלורוקווין ועל תרופות אנטי-ויראליות אחרות: רמדסיביר ו-לופניביר/ריטונביר, נראה כי יש "השפעות מעכבות טובות למדי" על הנגיף החדש. הוגשו בקשות להתחיל בבדיקות קליניות. כלורוקווין-פוספט הוצע גם כטיפול בסארס, כאשר בדיקות חוץ גופיות עיכבו את הנגיף בהצלחה.
כלורוקווין הומלץ על ידי רשויות הבריאות הסיניות, קוריאה הדרומית ואיטליה לטיפול בנגיף, אולם הם ציינו את התוויות החשובות לאנשים עם רקע של מחלות לב, סוכרת ועוד. בפברואר 2020 הוכח כי שתי התרופות מעכבות את הנגיף ביעילות במעבדה, אולם מחקר נוסף הגיע למסקנה כי ההידרוקסיכלורוקווין יעיל יותר מאשר כלורוקווין, עם פרופיל בטיחות נסבל יותר. תוצאות ראשוניות ממחקר מקיף, שהוכרזו במסיבת עיתונאים, הצביעו על כך שכלורוקווין יעיל ובטוח בטיפול בדלקת ריאות הקשורה למחלת הקורונה, עם "שיפור ממצאי הדמיית ריאות, קידום המרה שלילית בנגיף וקיצור מהלך המחלה".
ב-16 במרץ 2020 הודיע חבר הוועדה המייעצת עבור ממשלת צרפת למחלת הקורונה, פרופסור דידייה ראול , כי מחקר בקבוצה שכללה 24 חולים מדרום מזרח צרפת, תומך בטענה כי כלורוקווין הוא טיפול יעיל. כ-600 מ"ג של הידרוקסיכלורוקווין ניתנו לחולים אלה בכל יום במשך 10 ימים. נראה כי התרופה אחראית ל"זירוז מהיר ויעיל של תהליך הריפוי, ולירידה חדה בזמן שהמחלה מידבקת." המחקר גם הציע כי נטילת הידרוקסיכלורוקווין בשילוב עם האזיטרומיצין האנטיביוטי, הידוע כיעיל כנגד סיבוכים ממחלת ריאות חיידקית, הביא לתוצאות טובות עוד יותר. ראול אמר שהתוצאות הראו כי הייתה "ירידה משמעותית במספר הנדבקים" בטיפול המשולב. לאחר 6 ימים, בקרב מטופלים שקיבלו טיפול משולב, נשארו פחות מ-5% מהמקרים.
ביום חמישי, 19 במרץ, נחשף בערוץ הרדיו הצרפתי RTL, כי הטיפול ניתן לחולים בבית החולים לה פיטי סלפטייר בפריס ובבתי חולים אחרים, במסגרת "טיפולי חמלה". הטיפולים החלו ביום שישי, ה-13 במרץ. שבעה ימי טיפול נדרשים, לפני שניתן יהיה להעריך את ההשפעות.
ב-1 באפריל 2020 משרד הבריאות בישראל אישר לראשונה טיפול בהידרוקסיכלורוקווין כדי לברר אם היא אכן יעילה כנגד נגיף הקורונה.
נכון ל-19 במאי, התרופה לא מאושרת לטיפול בקורונה והאפקטיביות שלה במניעת המחלה לא הוכחה.
רפואה משפטית
רפואה משפטית היא יישום מדע הרפואה ותחומים מדעיים נוספים כדי להשיב לשאלות בתחום המשפט הפלילי או האזרחי. רוב העוסקים בתחום הרפואה המשפטית הם רופאים בעלי התמחות בפתולוגיה ולעיתים נוטלים חלק בעבודה גם רופאי שיניים ומומחים מתחומים אחרים.
היסטוריה
במאה השש עשרה באירופה רופאים באוניברסיטאות ובצבא החלו לאסוף מידע על גורמי מוות. אמברואז פרה, רופא מנתח צרפתי, חקר באופן שיטתי את השפעותיו של מוות כתוצאה ממעשה אלימות על האיברים הפנימיים בגוף. שני מנתחים איטלקיים, פורטונטו פיסליס ופאולו זכייה, הם שהניחו את היסודות לתורת הפתולוגיה המודרנית כאשר חקרו את השינויים הנוצרים בגוף כתוצאה ממחלות. בסוף המאה השמונה עשרה החלו להתפרסם ספרים בנושאים אלה. ספרים אלה כללו: "מסה על רפואה משפטית ובריאות הציבור" מאת הרופא הצרפתי פודרה והספר "השיטה המלאה של רפואה משטרתית" מאת המומחה הרפואי הגרמני יוהאן פטר פרנק.
בשנת 1775 מצא הכימאי השוודי קארל וילהלם שלה שיטה לזיהוי כמויות גדולות של החומר הרעיל ארסן בגופות. בשנת 1806 המשיך במחקר זה הכימאי הגרמני ולנטין רוס ומצא שיטה לזהות את הארסן על דפנות הקיבה של גופות, והכימאי האנגלי ג'יימס מרשל פיתח תהליכים כימיים כדי לוודא הימצאות ארסן כגורם למוות בעת משפט רצח, בשנת 1836.
שתי דוגמאות מוקדמות של עבודת הרפואה המשפטית האנגלית מדגימות את השילוב שבין השימוש בתורת ההיגיון לבין ההליך בחקירות פליליות. בעיר לנקסטר באנגליה, בשנת 1784, עמד לדין ג'ון טום והורשע באשמת רציחתו של אדוארד קולשו באמצעות אקדח. כאשר נבדקה גופתו של קולשו נמצאה בפצע שבראשו חתיכת נייר עיתון מעוכה (באותם ימים השתמשו בחתיכת נייר מעוכה כדי להחזיק את אבק השרפה והכדור במקומם בתוך הקנה לפני הירייה). חתיכת הנייר התאימה בדייקנות לחתיכת נייר עיתון אחרת שנמצאה בכיסו של טום. בעיר וורוויק באנגליה, בשנת 1816, עמד לדין עובד חווה והורשע ברצח משרתת צעירה. היא הוטבעה בבריכה רדודה ועל גופתה נמצאו סימני אלימות. המשטרה מצאה עקבות וכן סימני בד קורדרוי באדמה הלחה ליד הבריכה. נמצאו גם גרעיני חיטה מפוזרים ומוץ. המגפיים של עובד החווה אשר עבד בסמוך בשדה החיטה נמצאו מתאימים לעקבות שליד הבריכה.
תחומים נוספים ברפואה משפטית
במהלך המאה העשרים הלך והתרחב תחום הרפואה המשפטית והתפתחו בו תת-תחומים עצמאיים. תחום הפסיכיאטריה המשפטית הוא יישום של הפסיכיאטריה לחקר שאלת יכולתו של אדם לעמוד לדין מן ההיבט הנפשי וכן שאלת אחריותו של אדם לביצוע פשע. תחום הטוקסיקולוגיה המשפטית חוקר את ביטוייהם של רעלים בגוף האדם וזיהוים של רעלים אלה כגורמים למוות או לנכות. עם עליית גורמי הזיהום הסביבתיים תופס תחום הטוקסיקולוגיה המשפטית מקום חשוב בקביעת אחריותם הפלילית והאזרחית של מפעלי תעשייה שהם מזהמים סביבתיים לתחלואה ולמוות. תחום האנתרופולוגיה המשפטית הוא יישום תחום האנתרופולוגיה הפיזית כדי לתת מענה לשאלות משפטיות, במיוחד בבירור סיבות מוות ממצבם של שלדים אנושיים. תחום האנטומולוגיה המשפטית חוקר בעיקר חרקים המתקיימים על גופות בני אדם ולומד מקיומם של חרקים אלה, ביציהם וזחליהם רמזים על נסיבות המוות.
רפואה משפטית בישראל
בארץ יש מכון אחד לרפואה משפטית ("המרכז הלאומי לרפואה משפטית" באבו כביר) שכולל שישה מומחים בלבד וכיום מנהל אותו ד"ר חן קוגל.
חוק האנטומיה והפתולוגיה
קובע מספר הוראות ביניהן: עד שנות ה-80 לא הייתה דרושה הסכמת המשפחה בנוגע לניתוח גופה, אך ב-1981 החוק תוקן. כיום נדרשת הסכמת המשפחה והיא מדורגת- יש לפנות לבן המשפחה הקרוב ביותר: בן זוג, הורים, ילדים וכו'. כלומר, יש צורך גם בחתימת שלושה רופאים.
לפי תיקון לחוק האנטומיה והפתולוגיה (תשמ"א), אין לנתח גווייה אלא אם הסכים לכך בן זוגו של הנפטר, ובהיעדר בן זוג – ילדיו, ובהיעדר ילדים – הוריו, ובהיעדר הורים – אחיו או אחיותיו, ובנוסף לא התנגד לכך בכתב בן משפחה שבאותה דרגת קרבה של מי שהסכים כאמור, או בן משפחה שבדרגת קרבה שלאחריו (תנאים אלו לא יחולו ההוראות בעת מלחמה או בעת פיגוע המוני, או בעת תאונה או אסון שגרם למספר רב של נפגעים). בנוסף, החוק קובע כי אם היה הניתוח נחוץ כדי להשתמש בחלק מהגווייה לריפויו של אדם, תימסר על כך הודעה לאחד מבני המשפחה בזמן סביר לפני עשיית הניתוח.
בשנת 1999 כתוצאה מפרשת החייל בוזגלו הועלתה השאלה האם בניתוח גוייה כדי להשתמש בחלק ממנה לריפוי של אדם נכללות גם פרוצדורות ניתוחיות נוספות. בדיון שנערך אצל היועץ המשפטי לממשלה נקבע כי פרוצדורות רפואיות מסוימות נחוצות להצלת חיים במצבי טראומה נכללות בהגדרה של שימוש בחלק מגווייה לשם ריפוי אדם. היועץ המשפטי לא פירט מהם הפרוצדורות המותרות אלא הציב כללים להכרה בפרוצדורות הנ"ל והם- הסכמה מפורשת של המשפחה לאחר שהוסבר להם על הפרוצדורה הניתוחית הספציפית אשר מתכוונים לתרגל על גופת יקיריהם ולתקן את טופסי ההסכמה בהתאם.
בפרשת פלונית נ' בית החולים וולפסון בית המשפט לענייני משפחה בדונו בשאלה האם ניתן לקחת מגופת נפטר דגימת דם לצורך קביעת אבהות קבע כי החוק אינו מאפשר ביצוע פעולה זו ויש לחפש דרכים חלופיות.
הוצאת איבר/רקמה מגופו של נפטר ללא קבלת הסכמה מפורשת של קרובי הנפטר עשויה להוביל לאחריות פלילית ואזרחית כנגד הרופא המבצע את ההוראה. האחריות האזרחית מושתתת על דיני הנזיקין. האחריות הפלילית מושתת על פי סעיף 7 לחוק האנטומיה ופתולוגיה כאשר המנתח שלא ע"פ החוק צפוי לעונש מאסר עד שלש שנים ו/או קנס.
חוק חקירת סיבות המוות
מת אדם ויש יסוד סביר להניח שסיבת מותו אינה טבעית, וכן מת אדם בהיותו נתון במעצר או במאסר או בהיותו מאושפז בבית חולים לחולי נפש, או במוסד סגור לילדים מפגרים, רשאי היועץ המשפטי לממשלה, או בא כוחו, קצין משטרה, רופא או כל אדם מעוניין, לבקש מאת שופט של בית משפט השלום שבתחום שיפוטו אירע המוות או נמצאה הגווייה לחקור בסיבת המוות.(אדם מעוניין – בן זוג, הורה, הורי הורים, צאצאים, אחים, אחיות)
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
כל אדם זכאי להגנה על גופו ועל כבודו בהתאם לסעיף 4 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. פסקי דין רבים אשר דנו בנושא זה, וקבעו מפורשות שלאדם ישנה זכות למות ולנוח בכבוד, הפסיקה מעגנת את זכות האדם למות בכבוד ולנוח בכבוד כזהה לזכות לחיות בכבוד. כבוד האדם המוזכר בחוק היסוד היינו כבודו של האדם הן בחייו והן במותו. כך נקבע בבג"ץ סנש:  "יתר על כן כבוד האדם יעמוד לו לאדם לא אך בחייו אלא גם לאחר מותו. זו קביעתו המפורשת של סעיף 5 לחוק לשון הרע, וההלכה הוסיפה וקבעה מפורשות ובלא כל ניד וספק כי כבוד האדם שבחוק יסוד כבוד האדם וחירותו פורש עצמו גם על כבוד המת".
זכות האדם למות ולהיקבר בכבוד הנה זכות שאין פוגעים בה אלא בתנאים הקבועים בסעיף 8 לחוק היסוד כלומר פגיעה רק על ידי חוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש.
הכנסת השביעית
כהונתה של הכנסת השביעית החלה ב-17 בנובמבר 1969, בעקבות הבחירות שנערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה. את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה זלמן שזר, ולאחר מכן העביר את ניהול הישיבה לזקן חברי הכנסת הנוכחים, יצחק מאיר לוין (זקן חברי הכנסת השביעית בפועל, היה דוד בן-גוריון, שבחר לא לנכוח בישיבת הפתיחה כדי להימנע מלנהל אותה. דוד בן-גוריון בכנסת זו, הוא עד היום נבחר הציבור המבוגר ביותר שהחל לכהן בתחילת כהונת כנסת - כהונתו בכנסת זו החלה בגיל 83). מיד אחר כך נבחר ראובן ברקת ליושב ראש הכנסת. לראשונה הוצעו שני מועמדים לתפקיד זה, ואולם בעוד שברקת נהנה מתמיכתם של 70 מחברי הכנסת (1 הצביע נגד ו-29 נמנעו), במועמדותו של חבר הכנסת אורי אבנרי תמכו רק שני חברי כנסת, בעוד ש-87 התנגדו ושלושה נמנעו.
הבחירות לכנסת השמינית היו אמורות להתקיים ב-30 באוקטובר 1973, ואולם בשל מלחמת יום הכיפורים, שפרצה ב-6 באוקטובר, נדחו הבחירות ל-31 בדצמבר, והכנסת כיהנה עד להשבעתה של הכנסת השמינית, ב-21 בינואר 1974, ובסך הכול תקופה של 4 שנים וחודשיים.
תוצאות הבחירות
אלה היו תוצאות הבחירות עם תחילת כהונתה של הכנסת השביעית:
בשלהי כהונתה של הכנסת השישית התמזגו המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל (שכלל את מפא"י ואת אחדות העבודה - פועלי ציון), מפ"ם ורפ"י והקימו את סיעת המערך, שהתמודדה במשותף גם בבחירות לכנסת השביעית. המפלגה זכתה ב-56 מושבים, ההישג הגבוה ביותר אליו הגיעה מפלגה כלשהי בישראל. עם זאת, היה בהישג זה משום ירידה קלה בכוחו של המערך, שכן עם הקמתו, מנו חברי הסיעות שהרכיבו אותו 63 חברי כנסת.
ביתר המפלגות נרשמה תנודה קלה בלבד ביחס לתוצאות הבחירות לכנסת השישית. בכוחן של 7 מתוך 13 הסיעות שהרכיבו את הכנסת לא חל כל שינוי. גח"ל שמרה על כוחה וזכתה ב-26 מושבים, וכמוה גם אגודת ישראל (4), רק"ח (3), קידמה ופיתוח (2), פאג"י (2), שיתוף ואחווה (2) ומק"י (1). המפד"ל קיבלה עוד מושב ועלתה ל-12, סיעת העולם הזה - כוח חדש הכפילה את כוחה לשני מושבים, ואילו רשימת ליברלים עצמאיים ירדה במושב אחד, לארבעה.
שתי רשימות חדשות נבחרו בפעם הראשונה לכנסת השביעית. דוד בן-גוריון, שפרש מרפ"י עם הצטרפותה של המפלגה למערך, הקים את הרשימה הממלכתית. המפלגה קיבלה 4 מושבים בכנסת. שמואל תמיר, שקרא להחליף את מנחם בגין כמנהיג תנועת החרות נוכח כישלונותיו בבחירות, הקים מפלגה עצמאית, המרכז החופשי, שהתמודדה בנפרד מגח"ל, במסגרתה התמודדה תנועת החרות. מפלגת המרכז החופשי קיבלה שני מושבים.
הרכב קואליציוני
גולדה מאיר, שהייתה לראש הממשלה חודשים ספורים לפני הבחירות עקב פטירתו של לוי אשכול, לא התקשתה להרכיב ממשלה. בדומה לממשלת אשכול, שמאז תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הייתה ממשלת אחדות לאומית, הקימה גם מאיר ממשלה רחבה. סיעות הקואליציה מנו 102 חברי כנסת, מסיעות המערך, גח"ל, מפד"ל, ליברלים עצמאיים, קידמה ופיתוח ושיתוף ואחווה. גח"ל, שבממשלות האחדות הקודמות כיהנו שריה רק כשרים בלי תיק, קיבלה הפעם אחריות על משרדים ביצועיים, אף שיושב ראש המפלגה, מנחם בגין, העדיף להישאר שר בלי תיק.
כשמונה חודשים לאחר שהוקמה הממשלה' ב-6 באוגוסט 1970' פרשה ממנה גח"ל על רקע הסכמתה של מאיר לדון בתוכנית רוג'רס. הקואליציה נותרה רחבה ומנתה 76 חברי כנסת.
בשל דחיית הבחירות לכנסת השמינית, כהונתה של ממשלת ישראל החמש עשרה נמשכה 4 שנים ו-3 חודשים, יותר מכל ממשלה אחרת עד אז, שיא שנשבר על ידי הממשלה השלושים וארבע שכיהנה חמש שנים.
שינויים בהרכבי הסיעות במהלך כהונתה של הכנסת
דוד בן-גוריון, שעמד בראש הרשימה הממלכתית, התפטר מהכנסת ביוני 1970, ופרש מהחיים הפוליטיים. בעקבות פרישתו, פרש מהסיעה חבר הכנסת מאיר אביזוהר, שגרס שללא בן-גוריון אין טעם בקיומה של המפלגה, והקים סיעת יחיד. ב-1973 הצטרף אביזוהר למערך.
אבנר חי שאקי הקים אף הוא סיעת יחיד, לאחר שפרש מהמפד"ל. בבחירות לכנסת השמינית עמד שאקי בראש התנועה לשוויון חברתי.
שלום כהן, מסיעת "העולם הזה - כוח חדש", החל לפעול רבות בסוגיות עדתיות, למורת רוחו של יושב ראש המפלגה, אורי אבנרי. בעקבות הקרע בין השניים פרש כהן מהסיעה והקים אף הוא סיעת יחיד. בהמשך היה למזכ"ל הפנתרים השחורים.
אירועים מרכזיים
ב-28 ביולי 1970 מונה סיף א-דין א-זועבי לסגן יושב ראש הכנסת, והיה לחבר הכנסת הערבי-ישראלי הראשון שמכהן בתפקיד זה.
ב-5 באפריל 1972 נפטר יושב ראש הכנסת, ראובן ברקת. ב-9 במאי נבחר לתפקיד ישראל ישעיהו-שרעבי, שכיהן עד אז כיושב ראש ועדת הכנסת.
ב-10 באפריל 1973 בחרה הכנסת באפרים קציר לנשיאה הרביעי של מדינת ישראל. קציר נתמך בידי 66 מחברי הכנסת, בעוד שבאפרים אלימלך אורבך תמכו 41 חברי כנסת. תשעה חברי כנסת נוספים שלשלו פתק לבן.
ב-25 באוקטובר 1973, יום לאחר שהושגה הפסקת האש בין ישראל לבין סוריה ומצרים, חוקקה הכנסת בהליך בזק חוק לדחיית הבחירות, שנועדו להתקיים חמישה ימים לאחר מכן. הבחירות נדחו בחודשיים.
חקיקה
מהלך כהונתה של הכנסת השביעית, אישרה הכנסת 319 חוקים, מהם 279 ביוזמה ממשלתית (87.5%) והיתר ביוזמה פרטית.
חוקי יסוד
במהלך כהונתה של הכנסת השביעית לא נחקקו חוקי יסוד חדשים, אך חוק יסוד: הממשלה תוקן, ונקבעה בו תקופת צינון של 100 ימים לשופטים, דיינים וקציני צבא בטרם ניתן יהיה למנותם לשרים.
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה
האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה הוא עמותה העוסקת בפעילות מקצועית בתחום הפסיכותרפיה בישראל.
האיגוד נוסד בשנת 1973. חברים בו מאות מטפלים מקצועיים בתחומי בריאות הנפש, המורשים בישראל לעסוק בפסיכותרפיה - פסיכולוגים, פסיכיאטרים, ועובדים סוציאליים קליניים. לארגון קוד אתי משלו, והוא מקבל גם את הקודים האתיים של שלושת המקצועות העוסקים בפסיכותרפיה.
האיגוד מארגן כנסים וימי עיון, מקדם מחקר ופרסומים מקצועיים בנושא, ומעורב בחקיקה ובפעילות ציבורית לקידום הפסיכותרפיה.
ועד הארגון מבצע את פעילות האיגוד בהתנדבות, באמצעות תתי-ועדות העוסקות בנושאים כגון השתלמות, אתיקה, קבלה ועוד. הוועד נבחר מדי 3 שנים.
יו"ר האיגוד היא פרופ' רבקה יהב. קדמה לה בתפקיד ציפורה רולניק.
פסיון ואליש
פסיון ואליש (שם מדעי: Catreus wallichii) הוא מין יחיד בסוגו של פסיון אפור החי בהרי ההימלאיה בטבע. הוא נקרא על שמו של החוקר הדני נתניאל ואליש.
מאפיינים
אורכו של הפסיון 90–118 ס"מ, גובהו 45–58 ס"מ ומשקלו 1.5-1.7 ק"ג. הוא בעל נוצות אפורות ומנוקדות מעט בשחור והכנפיים כתומות. לזכר נוצות זנב ארוכות בצבעי אפור וחום והן משמשות לראווה. לנקבות הקטנות יותר, זנב צנוע יותר וצבעם אפור-חום. הראש של שניהם לבן כולל המקור והלחיים אדומות. בקצה הראש ישנו כתר לבן.
הפסיונים חיים בטבע בעמקי ההרים של ההימלאיה בהודו, נפאל, בורמה ופקיסטן. הזכרים הם מונוגמיים ועוזרים לנקבה בבניית הקן. הנקבה מטילה 10–11 ביצים.
מצב השימור של הפסיון בטבע הוא פגיע עקב פגיעה בבית הגידול הטבעי שלו ועובדת היותו רגיש להפרעות אנושיות.
חצי האי קאניסטאו
חצי האי קאניסטאו (באנגלית: Canisteo Peninsula) הוא חצי אי מכוסה קרח, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 277
• Herzfeld U.C. (2004), Detailed Studies of Selected Antarctic Outlet Glaciers and Ice Shelves, In: Atlas of Antarctica. Springer, Berlin, Heidelberg, ttps://doi.org/10.1007/978-3-642-18515-1_6
נזיר (יהדות)
ביהדות, נזיר הוא איש או אישה שקיבלו על עצמם כנדר איסורי נזירות. עיקרי איסור הנזירות במקרא הוא איסור שתיית יין ואכילת ענבים ותוצרתם, איסור תספורת וגילוח שער הראש, ואיסור להיטמא למת, כל אלו למשך תקופת זמן מוגדרת. בניגוד לנזירויות במספר תרבויות אחרות, הנזיר ביהדות אינו מנוע מקיום יחסי אישות, או מנישואים, וכן אינו אסור בבעלות על רכוש.
נזירות היא מקרה פרטי מיוחד של נדר, ועל כן חלים על הנזירות דינים בסיסים של נדר. על פי התלמוד, מסכת נזיר.
משמעות המילה
בימי הביניים פירש רש"י כותב: "אין נזירה בכל מקום אלא לשון פרישה, אף כאן - שפירש מן היין", ומכאן שמשמעות "נזיר" הוא "פרוש", במובן של פרישה מן החומריות הארצית, או לפחות מחלקה.
לעומת זאת, ר' אברהם אבן עזרא הציע אחרת: "ויש אומרים, כי מלת 'נזיר' - מגזרת נזר, והעד: 'כי נזר אלהיו על ראשו', ואיננו רחוק. דע כי כל בני אדם עבדי תאוות העולם; והמלך האמיתי, שיש לו נזר ועטרת מלכות בראשו - כל מי שהוא חפשי מן התאוות" (אבן עזרא, במדבר ו', ז). הוא מפרש שהמילה "נזיר" אינה נגזרת מהפועל "להזיר", אלא מהמילה "נזר". "נזיר" הוא נסיך, היינו: המוכתר בנזר.
בעת החדשה ביאר ברוח זו הרש"ר הירש כי אין הפרישות מסממניה המובהקים של הנזירות, אלא ההיבדלות משאר העם. הנזיר מובדל ומורם משאר העם שנשאר קבוע בתאוותיו ובמושגיו הארציים, והוא כמלך הנושא נזר על ראשו שמורה על מעלתו ורוממותו. לפי זה, "נזיר" הוא "מובדל", במובן של היבדלות משאר בני האדם.
מקור דיני הנזירות
דיני הנזירות מפורטים בהרחבה במפרשת מיוחדת באמצע פרשת נשא,. דינים נוספים מתפרשים ומתבארים באריכות במשנה מסכת נזיר, בגמרא שעליה ובמשנה תורה ספר הפלאה.
טעם הנזירות
ספר החינוך כותב שהטעם העומד מאחורי האיסורים הנוהגים בנזירות הוא לגרום לאדם לשרת את בוראו בצורה טובה יותר, מבלי שיפריעו לו התאוות הארציות. לכן מוטל על הנזיר להיות פרוש מן היין שמסמל את תענוגי העולם, ועליו גם לגדל פרע את שערו, משום שגם גידול השער מורה על הכנעת היצר ליופי ולאסתטיקה. טעם הפרישות מטומאת מת הוא משום שהטומאה מורה על חולשת כוח השכל, ואדם שרוצה לעבוד את בוראו בשלמות ראוי לו שישמור על טהרתו.
החלת הנזירות ומשכה
אדם מקבל על עצמו חיוב נזירות על ידי כך שאומר אמירה בסגנון: "הריני נזיר". בנזירות, כמו בשאר דיני נדרים, יש אפשרות לקבל את הנדר גם באמצעות אמירת משפט שרומז על כך שמקבל על עצמו נזירות, אף על פי שמשמעותם הפשוטה אינה כזאת (ובתנאי שכוונתו לקבל נזירות באמצעות משפט זה). דין זה נקרא "ידות נדרים" והוא כולל גם מקרה בו עבר נזיר לפני אדם שאמר "ואני" והתכוון להחיל גם על עצמו את איסור הנזירות. דין נוסף הוא ש"כינויי נזירות כנזירות", דהיינו, אין צורך לומר דווקא את המילה "נזיר" ואפשר לומר כל מילה שמשמעותה באותו מקום כמשמעות המילה "נזיר".
משך הנזירות המינימלי הוא שלושים יום. קבלת נזירות לתקופה קצרה יותר חלה, אך הנזירות תנהג למשך 30 יום. כמו כן, במקרה שלא פירש את משך נזירותו, ברירת המחדל היא של נזירות לשלושים יום (וגם במקרה שפירש שמקבל על עצמו "נזירות גדולה", כיוון שלא הזכיר זמן מפורש, הרי זו סתם נזירות לשלושים יום).
לעומת זאת, אין תחום מקסימלי למשך הנזירות, ולכן יכול לקבל על עצמו נזירות לכל זמן שירצה מעבר לשלושים יום ולהתחייב בדיני הנזירות לכל משך הזמן שפירש בקבלתו.
אדם יכול לקבל עליו מספר נזירויות של 30 יום, ובמקרה זה עליו להתחיל נזירות חדשה מיד בסיומה של הנזירות הקודמת לה.
אדם יכול לקבל על עצמו נזירות לכל ימי חייו, ואף לתקופת זמן של מעבר לימי חייו. לנזירות מסוג זה דינים מיוחדים, ראו בהמשך.
השייכים בנזירות
הרמב"ם כתב שאין נזירות יכולה לחול על גויים, וזה נלמד ממה שנאמר "דבר אל בני ישראל".
קטן - בניגוד למעמד ההלכתי שיש לו בשאר המצוות - יכול להחיל על עצמו את דיני הנזיר, אך אביו יכול גם להפר את נזירותו. כמו כן אישה יכולה להיות נזירה, אך אם היא נשואה יכולה בעלה להפר את נזרה, כיוון שסיום תהליך הנזירות כרוכה בהסרת שיער הראש, והבעל זכאי להגיד "איני רוצה באישה מנוולת "
איסורי הנזיר
הנזיר נאסר בעשיית שלושה דברים:
איסור גילוח ומצוות גידול פרע
הנזיר חייב בגידול שער ראשו ואסור בגילוחו, אפילו במעט. איסור הגילוח הוא כפול: מצוות לא תעשה: "כל ימי נדר נזרו תער לא יעבור על ראשו", ומצוות עשה: "גדל פרע שער ראשו".