cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואצלב נמצ'ק
נבחרת צ'כיה
המשחק מול צרפת בחצי הגמר היה האחרון בקריירה הבינלאומית של נמצ'ק. הוא ערך בסך הכול עשרים הופעות במדי צ'כיה, בהן כבש שער בודד. נמצ'ק סיים את הקריירה הבינלאומית כולה עם שישים הופעות בינלאומיות במדי שתי הנבחרות, בהן כבש שישה שערים.
חיפוש אקספוננציאלי
במדעי המחשב, חיפוש מעריכי (נקרא גם חיפוש כפול או חיפוש דוהר) הוא אלגוריתם, נוצר על ידי ג'ון בנטלי ואנדרו יאו ב-1976, לחיפוש ברשימות ממוינות לא חסומות/ אינסופיות. ישנן דרכים רבות ליישם את החיפוש, כאשר הנפוצה ביותר היא קביעת הטווח שבו המפתח לחיפוש נמצא, ואז ביצוע חיפוש בינארי בתוך טווח זה. סיבוכיות הזמן היא O(\log i), כאשר i הוא מיקום האיבר שמחפשים ברשימה, אם הוא נמצא ברשימה, או המיקום שבו האיבר אמור להיות, אם הוא לא ברשימה.
חיפוש אקספוננציאלי יכול לשמש גם כדי לבצע חיפוש בתוך רשימות חסומות. חיפוש אקספוננציאלי יכול אפילו לתת ביצועים טובים יותר מהחיפושים הקלאסיים על רשימות חסומות, כגון חיפוש בינארי, כאשר האיבר שמחפשים קרוב יותר לתחילת המערך, היות שחיפוש אקספוננציאלי יפעל ב-O(\log i) זמן, כאשר i הוא אינדקס האיבר שמחפשים ברשימה, בעוד שחיפוש בינארי ייקח O(\log n) זמן, כאשר n הוא מספר האיברים ברשימה.
האלגוריתם
חיפוש אקספוננציאלי מאפשר לחפש ברשימה ממוינת, בלתי חסומה, ערך קלט (האיבר לחיפוש). האלגוריתם מורכב משני שלבים. השלב הראשון קובע טווח שבו האיבר שמחפשים צריך להיות במידה והוא נמצא ברשימה. בשלב השני, מבצעים חיפוש בינארי על טווח זה. בשלב הראשון, בהנחה שהרשימה ממוינת בסדר עולה, האלגוריתם מחפש את החזקה הראשונה, j, כך שהערך 2^j גדול יותר מהאיבר שמחפשים. ערך זה, הופך להיות הגבול העליון עבור החיפוש הבינארי, כאשר החזקה הקודמת של 2, 2^{j-1} היא הגבול התחתון עבור החיפוש הבינארי.
בכל שלב, האלגוריתם משווה את האיבר שמחפשים עם האיבר באינדקס הנוכחי. אם האיבר באינדקס הנוכחי קטן יותר מהערך שמחפשים, האלגוריתם מתבצע שוב, תוך דילוג לאינדקס הבא על ידי הכפלתו, מה שגורם לחישוב החזקה הבאה של 2. אם האיבר באינדקס הנוכחי גדול מהאיבר שמחפשים, האלגוריתם יודע עכשיו כי איבר החיפוש, אם נמצא ברשימה, ממוקם בטווח שנוצר על ידי אינדקס החיפוש הקודם, 2^{j-1}, לאינדקס החיפוש הנוכחי, 2^{j}. לאחר מכן מבצעים חיפוש בינארי כאשר התוצאה היא או כישלון, אם האיבר לחיפוש לא נמצא ברשימה, או המיקום של האיבר ברשימה.
ניתוח
השלב הראשון של האלגוריתם לוקח O(\log i) זמן, כאשר i הוא האידקס בו האיבר לחיפוש צריך להמצא ברשימה. זה כי, בקביעת הגבול העליון עבור חיפוש בינארי, לולאת הwhile מבוצעת בדיוק פעמים. היות שהרשימה ממוינת, לאחר הכפלת אינדקס החיפוש פעמים, האלגוריתם יגיע לאינדקס חיפוש גדול או שווה לi, כיוון ש. כאמור, השלב הראשון של האלגוריתם לוקח O(\log i) זמן.
החלק השני של האלגוריתם גם לוקח O(\log i) זמן. כיוון שהשלב השני הוא פשוט חיפוש בינארי, זה לוקח O(\log n), כאשר n הוא גודל הטווח שבו מחפשים. גודל טווח זה יהיה 2^j-2^{j-1}, כאשר, כפי שמופיע לעיל, j = \log i. זה אומר כי גודל הטווח לחיפוש הוא. זה נותן לנו זמן ריצה של.
סה"כ זמן הריצה הכולל של האלגוריתם, המחושב על ידי סכום זמני הריצה של שני השלבים, הוא של.
גרסאות נוספות
בנטלי ויאו הציעו מספר גרסאות לחיפוש אקספוננציאלי. גרסאות אלו מורכבות מביצוע חיפוש בינארי, לעומת חיפוש אונרי, לקביעת הגבול העליון של החיפוש הבינארי בשלב השני של האלגוריתם. דבר זה מחלק את השלב הראשון של האלגוריתם לשני חלקים, המסתכמים לכדי 3 שלבים של האלגוריתם בכללותו. בדומה למקודם, השלב הראשון החדש קובע ערך j', כך ש 2^{j'} גדול יותר מהערך לחיפוש, ו-2^{j'/2} קטן יותר מהערך שמחפשים. מקודם, j' נקבע באמצעות חיפוש אונרי על ידי חישוב החזקה הבאה של 2 (כלומר, הוספת 1 ל-j). בגרסה זו, מוצע תחת זאת להכפיל את j' (לדוגמה, לקפוץ מ2^2 ל-2^4, במקום 2^3). ה-j' הראשון כך ש-2^{j'} גדול יותר מהערך שמחפשים, מהווה חסם עליון גס יותר ממקודם. כאשר מוצאים את j', האלגוריתם עובר לשלב השני ומבצע חיפוש בינארי על הטווח בין j'/2 ל-j', שנותן חסם עליון עליון מדויק יותר על החזקה j. מנקודה זו, השלב השלישי של האלגוריתם מבצע חיפוש בינארי על הטווח שבין 2^{j'-1} ל-2^{j'}, כמקודם. זמן הריצה של גרסה זו הוא.
בנטלי ויאו הכלילו את הווריאציה הזו לגרסה בה מספר כלשהו, k, של חיפושים בינאריים מתבצע במהלך השלב הראשון של האלגוריתם, מה שנותן גרסה של k-חיפושים בינאריים מקוננים. זמן הריצה האסימפטוטי אינו שונה בשתי הגרסאות, פועל ב-O(\log i) זמן, כמו באלגוריתם החיפוש האקספוננציאלי המקורי.
כמו כן, ניתן לתת מבנה נתונים עם גרסה חזקה של תכונת האצבע הדינמית (עץ Splay) כאשר משתמשים בתוצאה לעיל של k- חיפושים בינאריים מקוננים על מערך ממוין. תוך שימוש במבנה נתונים זה, מספר ההשוואות שמבוצעות במהלך חיפוש הוא, כאשר d הוא ההפרש בדרגה בין האיבר האחרון שהתבצעה גישה אליו והאיבר הנוכחי שנגשים אליו.
אולכסה דוב-בוש
אולכסה ואסילייביץ' דוב-בוש (1700, הכפר פצ'ניז'ין, פולין-ליטא — 24 באוגוסט 1745, הכפר קוסמץ', פולין-ליטא) היה מנהיג תנועת המורדים של עמי הקרפטים.
ביוגרפיה
יליד משפחת איכרים שירדה מנכסיה. אולכסה דוב-בוש הצטרף מוקדם למאבק השחרור האנטי -פאודלי של תושבי הקרפטים המזרחיים, שהתאחדו נגד האצילים שעסקו בחלוקת העושר המופרז של האדונים הפיאודליים ושותפיהם לטובת האיכרים העניים ביותר. פעילותו של דוב-בוש זכתה לתמיכה רבה באוכלוסייה המקומית - על פי האגדות, פעם אפילו נעזר במייסד החסידות הבעל שם טוב.
בשנת 1738, דוב-בוש כבר הוביל יחידת מרד רבות עוצמה, שפעלה לא רק בארץ מולדתו של אולכסה - אזור פצ'נזצ'ין ומעבר יבלוניבסקי הסמוך - אלא גם כמעט בכל שלוחות הקרפטים האוקראינים: באזור הקרפטים, בוקובינה וטרנסקרפטיה. יחידות האופרישקי, בראשותו של דוב-בוש, ירדו לא פעם לאזורים הנמוכים של גליציה והקרפטים. הוא תקף את האצילים ובעלי הקרקעות הפולנים וההונגרי ם. דוב-בוש חילק את הרכוש המוחרם בקרב איכרים.
אמנם בתחילה פעל אולכסה יחד עם אחיו איוואן, אך לאחר שבשנת 1739, במהלך ריב, איוואן דוב-בוש גרם לפציעות קשות ברגלו של אחיו עם גרזן, אולכסה צלע למשך שארית חייו. בשנת 1740 הגיעה תנועת האופרישקי בראשות דוב-בוש לשיאה. בהסתערות הכוחות הפולנים נסוג דוב-בוש לעמק בוקובץ, משם ירדו לצ'ורנוהורה, קולומויצ'ינה, בוקובינה וטרנסקרפטיה (באותה תקופה פעל איוואן דוב-בוש במערב, ליד פשמישל). בשנת 1744 פעל אולכסה דוב-בוש באזור טורקה ןדרוהוביץ'. הוא ביצע מספר פשיטות על סולוטווין ונדבירנה, כבש את מבצר בוגורודצ'נסקאיה לזמן קצר. בסופו של דבר, הוא נהרג בבגידה על ידי תושב הכפר קוסמאצ'י (כיום אזור איוואנו-פרנקיבסק), סטפן דז'ווינצ'וק, ששיתף פעולה עם השלטון הפולני.
מורשת
פעילותו ומותו הטרגי של אולכסה דוב-בוש מצאו את השתקפותם בסיפורי עם ואגדות אוקראיניות שהביאו גם להופעתם של שמות טופונימיים רבים, כגון "סלע דוב-בוש", "אבן דוב-בוש" (למשל סלעי דוב-בוש באזור איוואנו-פרנקיבסק).
דמותו ידועה לא רק בפולקלור האוקראיני, אלא גם במסורת העממית בעל פה של הספרות ההונגרית, הפולנית והמולדובית. בשנת 1941 הפסל ובמאי הקולנוע איוואן קוואלרידזה החל לצלם את הסרט "אגדת דוב-בוש", שהפקתו הופסקה בשל המלחמה. בשנת 1960, הבמאי ויקטור איוואנוב צילם סרט עלילתי על חייו של אולכסה דוב-בוש עם אפאנסיי קוצ'טקוב בתפקיד הראשי המבוסס על אותו תסריט.
בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט "אגדת הקרפטים" וב-2022 יצא לאקרנים האפוס ההיסטורי דוב-בוש, בהפקת חברת FILM.UA Group ובתמיכת משרד התרבות של אוקראינה.
בפצ'ניז'ין, מחוז קולומיסקי, הוקם המוזיאון להיסטוריה ולמידע מקומי של אולכסה דוב-בוש (סניף של מוזיאון איוואנו-פרנקיבסק לאומנות מקומית).
בקייב, צ'רנוביץ, לבוב, איוואנו-פרנקובסק ודולינה נקראו רחובות על שמו.
פיגוע הדריסה ברחוב יפו
פיגוע הדריסה ברחוב יפו היה פיגוע דריסה שביצע מחבל ערבי-ישראלי באמצעות יעה אופני ב-2 ביולי 2008 ברחוב יפו שבירושלים. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ו-36 נפצעו, בהם שניים באורח קשה. המחבל, חוסאם דוויאת, חוסל בידי חייל בחופשה שטיפס על הטרקטור וירה בו.
הפיגוע
ב-2 ביולי 2008, סמוך לשעה 12:00 בצהריים, פגע מחבל באמצעות יעה אופני בו נהג ברכבים ובהולכי רגל ברחוב יפו בירושלים. על פי עדויות ראייה, לאורך מאות מטרים בהם השתולל בכביש, המחבל הכה עם כף הטרקטור מכוניות רבות, מעך אותן, דרס אותן, והשליך אותן. בנוסף, נהפכו בפיגוע שני אוטובוסים: אוטובוס קו 13 של אגד, שהכיל 35 נוסעים, ואוטובוס קו 60 של החברה, בו שהו כ-15 נוסעים.
נהג קו 13 סיפר שלאחר שכף הטרקטור הכתה באוטובוס קלות, הוא פתח את החלון במטרה להעיר על דרך הנהיגה של המחבל, שלפתע הרים את האוטובוס עם הכף והפך אותו.
הפיגוע החל כאמור בשעה 12:00, כאשר המחבל עלה לכביש עם היעה האופני בו עבד באתר בנייה ברחוב שרי ישראל. הוא החל לדרוס כל דבר שנקרה בדרכו, ופנה ימינה לרחוב יפו. ברחוב יפו המשיך עם מסע הקטל. סמוך לבניין רשות השידור, זינק על הטרקטור שוטר במטרה לעצור את המחבל, אך ללא הצלחה. בהמשך הגיעו לזירה חייל בחופשה בבגדי אזרח, ושוטר יס"מ שהצליחו לעלות על הטרקטור, ירו במחבל בחזה וברגל, והרגו אותו. הפיגוע נמשך לאורך כ-500 מטר.
בפיגוע נהרגו שלושה בני אדם ו-36 נפצעו, בהם שניים באורח קשה, ארבעה באורח בינוני והיתר במצב קל. בין הפצועים היו שתי תינוקות. אחת מהתינוקות שהתה בזמן הפיגוע ברכבה של אמה שנהרגה בידי הטרקטור. תינוקת נוספת נפצעה בקו 13.
חקירת הפיגוע
מתחקיר ראשוני של המשטרה עלה כי לפחות ארבעה אנשי ביטחון ניסו לנטרל את המחבל ללא הצלחה, ורק לאחר שחייל בחופשה דרך נשק, עלה על הטרקטור וחיסל את המחבל במספר כדורים לראשו, רק אז עלה שוטר שוידא הריגה בירי נוסף לעבר המחבל. טרם הירי במחבל ניסו להיאבק בו ללא הצלחה. כן התגלה כי תחילה הגיעו שוטר ושוטרת לזירה. השוטרת ירתה באקדחה על שמשת הטרקטור, והשוטר עלה על הטרקטור וניסה להיאבק במחבל. למרות שנפצע מהירי המחבל המשיך בנסיעה, ואף פגע ברכב נוסף והרג אישה שהייתה ברכב, עד שנוטרל סופית, לאחר שעלה חייל בחופשה בבגדים אזרחיים לטרקטור וירה בו מטווח קצר, אך גם לאחר מכן המשיך המחבל בנסיעתו, תוך שהוא לוחץ על דוושת הגז וזועק "אללה אכבר", לאחר מספר שניות נעצר הטרקטור עם מותו של המחבל.
השוטר והשוטרת סיפרו שתחילה חשבו שמדובר בתאונת דרכים, ולכן לא ירו. רק לאחר שהטרקטור פגע באוטובוס הבינו את אופי האירוע. השוטר התקרב לחזית הטרקטור כדי לפתות את המחבל לדרוס אותו, ואז ירתה השוטרת על השמשה. השוטר עלה על הטרקטור, אך לא ירה במחבל מפני שהיה מחוסר הכרה. בזמן שחיפש את מפתח הטרקטור במטרה לכבותו, השליך אדם אבן על המחבל, שהתעורר והחל להיאבק בשוטר. השוטר שלף את נשקו, אך בדיוק אז הגיע החייל בבגדי אזרח שהיה בחופשה, וירה במחבל למוות.
גורמי ביטחון מסרו כי ככל הנראה בשל קושי אליו הגיעו ארגוני הטרור לבצע פיגועים מורכבים, עם מטעני חבלה ומחבלים מתאבדים, הם מנסים לאתר אנשים בודדים או התארגנויות מקומיות לבצע פיגועים פשוטים לביצוע יחסית, כמו במקרה זה. הגורמים הצביעו על גדר ההפרדה ועל פעילות צה"ל ביהודה ושומרון כנסיבות שהובילו למצב הנוכחי.
בדיון בוועדת הפנים של הכנסת שהתקיים מספר ימים לאחר הפיגוע, תמה קרוב משפחה של אישה שנהרגה באירוע על התנהלות המשטרה, הוא שאל מדוע השוטר שעלה על הטרקטור לא וידא במחבל הריגה, וכך, לטענתו, היה מונע את מותה של קרובת משפחתו, שנדרסה לאחר שהמחבל התעורר והמשיך את מסע ההרג. הוא טען שריבוי ועדות החקירה והבדיקות שעוברים שוטרים שחיסלו מחבלים גורמים לשוטרים אחרים להסס במצבי חירום. אך מתחקיר המשטרה שפורסם לאחר מכן עלה כי בניגוד להנחה הראשונה, כל שלושת הרוגי הפיגוע נפגעו לפני ירי השוטר והשוטרת שביצעו ירי ראשוני, ולאחר מכן, חיסול המחבל בידי חייל שהיה בחופשה, וירה בנשק מספר כדורים לראשו של המחבל וחיסל אותו סופית.
לאחר הפיגוע
ביום הפיגוע התקיימה, ללא קשר לאירוע, הצבעה בקריאה טרומית של שתי הצעות חוק שנועדו לשלול את זכויותיהם של בני משפחות מחבלים. האחת כללה את שלילת רישיון ישיבת הקבע בישראל, ואילו השנייה כללה את שלילת האזרחות. לאחר שאושרו ההצעות, סיפר חבר הכנסת יולי אדלשטיין, שיזם את הצעת החוק השנייה, שהממשלה החליטה באותו שבוע להתנגד להצעה, אולם לאחר פיגוע הדריסה בירושלים, אותו ביצע אזרח ערבי ישראלי, הקואליציה העניקה בנוגע לנושא חופש הצבעה לחבריה.
גם שר הביטחון אהוד ברק היה סבור כי יש להרוס את בית המחבל, מפאת האפקט ההרתעתי למפגעים עתידיים. דבריו נכתבו במכתב ששיגר המזכיר הצבאי של שר הביטחון, איתן דנגוט, בו הודגש גם כי יש לזרז את המהלך, משום שמדובר במקרה שני בתוך חודשים ספורים שמחבל בעל אזרחות ישראלית מבצע פיגוע בישראל. המכתב מתייחס אל הפיגוע בישיבת מרכז הרב במרץ אותה שנה, בו נהרגו שמונה תלמידים.
לאחר שהועברה אליו בקשה לבדיקת העניין, קבע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז כי אין מניעה משפטית להרוס בתי מחבלים, אך הדבר עלול לעורר קשיים לא קלים. הוא העביר לממשלה את עמדתו, והדגיש שיש לתאם כל פעולה שכזאת עם משרד המשפטים. בעקבות חוות דעתו של מזוז הנחה שר הביטחון את צה"ל להיערך להריסת בית המחבל מפיגוע הדריסה, וביקש לפעול להוצאת צו נוסף של הריסת בית המחבל מהפיגוע בישיבת מרכז הרב.
בבית המחבל הוקמה סוכת אבלים שפורקה יום למחרת הפיגוע, בהתאם להנחיה של שוטרי מג"ב שסיירו במקום עוד מזמן הפיגוע. כבר ביום הפיגוע אמר מפקד מחוז ירושלים, אהרן פרנקו, שלא תתאפשר הבלטת סממני אבל בביתו של המחבל.
המחבל
המחבל זוהה כחוסאם דוויאת, בן 31 שהתגורר בשכונת צור באהר שבמזרח ירושלים. המחבל היה אב לשניים, ובעל תעודת זהות כחולה. המחבל היה מוכר כבר למשטרה כבעל רקע פלילי. בשנת 2001 הורשע בבית המשפט לאחר שהואשם באונס צעירה יהודייה שהיה עמה בקשר. הוא נידון לשנתיים מאסר, ולאחר שחרורו נישא לאישה ערבייה. אחד משכניו של דוויאת סיפר כי דבר מעורבותו בפיגוע התקבל בתדהמה בשכונת מגוריו. הוא סיפר כי היה אדם רגיל, ללא בעיות עם סביבתו, ושלא היה בעל זיהוי פוליטי כלשהו.
גם נציגי הקהילה של המחבל הוכו בהלם. מנהל המרכז הקהילתי בצור באהר, טארק עוואד, מסר כי דוויאת היה אדם ישר, לא השתייך לאף ארגון, ושמשפחתו מופתעת מהידיעה שבנם הוא שביצע את הפיגוע.
רכס ג'וי
רכס ג'וי (באנגלית: Joy Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של הקורדילרה הארקטית, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
הרכס הוא אחד הרכסים הצפוניים ביותר בעולם.
הרכס, כמו גם רכס הנסיכה מרגרט הסמוך, ממוקמים על האי אקסל הייברג.
הרכס מגיע לגובה של 1,802 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הרכס נקרא על שם אלפרד הרברט ג'וי, הידוע במסע המחקר שערך, לאורך 2,900 קילומטרים, במזחלות כלבים, לאורכם של איי המלכה אליזבת בשנת 1929.
Й
אִי קצרה (ברוסית: И краткое - אִי קרַאטקוֹיֶה; באוקראינית: Йот - יוֹט; בבלארוסית: І нескладовае - אִי נֶסְקְלָדוֹבָאיֶה; בבולגרית: И кратко - אִי קרַאטקוֹ) היא האות העשירית באלפבית הקירילי, ונהגית כי' עיצורית. צורת האות היא כצורת האות И עם ברווה מעליה.
אות זו מופיעה במרבית האלפביתים הקיריליים-סלאביים: האות העשירית בבולגרית, האות ה-11 ברוסית ובבלארוסית, והאות ה-14 באוקראינית. בסרבית ובמקדונית לא נעשה בה שימוש, ובמקומה משתמשים באות Ј.
בבולגרית ובאוקראינית משתמשים באות Й כתחילת הגייה של י' עיצורית (йо, יוֹ), כפי שמשתמשים ברוסית ובבלארוסית באות Ё.
ז'ונתן קלאוס
ז'ונתן קלאוס (בצרפתית: Jonathan Clauss; נולד ב-25 בספטמבר 1992 בשטרסבורג שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים
קלאוס גדל במחלקת הנוער של שטרסבורג. הוא שיחק במועדונים מהליגות הנמוכות בגרמניה ובצרפת, לפני שחתם לקראת עונת בקווילי-רואן מהליגה הצרפתית השנייה. ב-8 בספטמבר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לשאטורו במסגרת הליגה.
בחודש אוגוסט 2018 חתם קלאוס בארמיניה בילפלד מהבונדסליגה השנייה. בתום עונת העפיל עם המועדון לבונדסליגה.
בחודש מאי 2020 פורסם כי קלאוס חתם על חוזה לשלוש עונות בלאנס מליגת העל הצרפתית. בעונות 2020/2021 ו-2021/2022 נכלל בקבוצת השנה של הליגה.
ב-20 ביולי 2022 חתם באולימפיק מרסיי תמורת תשעה מיליון אירו.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2022 ערך קלאוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 1–2 על נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
סרוד
סרוד הוא כלי מיתר ופריטה, המשמש בעיקר במוזיקה צפון הודית (הינדוסטאנית) בשטח תת היבשת ההודית. יחד עם הסיטאר, הוא בין הכלים הפופולריים והבולטים ביותר. הוא ידוע בסאונד עמוק, נמוך ועמום, בניגוד לאוברטון המתוק של הסיטאר, עם מיתרי תהודה המעניקים לו איכות מהדהדת. הסרוד הוא כלי מיתר ללא סריג, הוא יכול לייצר את הגלישה הרציפה בין תווים המכונה גליסנדו או מינד החשובה במוזיקה ההודית.
מקורות
חוקרים רבים במוזיקה ההודית הקלאסית סבורים כי סרוד הוא שילוב של הצ'יטרווינה העתיקה, הרבב ההודי מימי הביניים (המכונה גם סניא רבב ) והסורסינגר המודרני. יש חוקרים שטוענים כי מכשיר דומה יכול היה להתקיים לפני כאלפיים שנה בהודו העתיקה בתקופת מלכי גופטה. למעשה, מטבע מתקופת גופטה מתאר את המלך הגדול סמודראגופטה מנגן בכלי וינה, שרבים סבורים שהוא כלי הנגינה המבשר את הסרוד. את העקבות ההודיים הנוכחיים של כלים הדומים לרבב ניתן למצוא גם בדרום הודו, במיוחד במדינות טאמיל נאדו, קראלה וקרנאטקה, שם הסרוד ידוע בשם סווארבט. לרבב העממי, כלי פופולרי בצפון הודו, היה צוואר עשוי עץ, מיתריו היו עשויים משי, כותנה או מעי, והוא נוגן בעזרת מפרט עשוי עץ. בהיסטוריה מתייחסים גם לשראדיה וינא שממנה נגזר השם סרוד. סביר להניח כי מקור הסרוד מהרבב האפגני, כלי פריטה דומה שמקורו במרכז אסיה ובאפגניסטן.
המילה סרוד מתורגמת ל"צליל יפה" או" לחן" מפרסית. אף על פי שהסרוד מכונה "רבב בס" רוחב הפס הטונאלי שלו גדול באופן משמעותי מזה של הרבב, במיוחד במִשְלַבים (גבהי הטון) האמצעיים והגבוהים. החוקר והמוזיקאי מני מיסרא סבר בספרו על כלי הנגינה ההודיים כי הסרוד הוא שילוב של הצ'יטרווינה העתיקה, הרבב מימי הביניים והסורסינגר המודרני. ידוע כי קיים כלי פריטה אחר, סור-רבב, הדומה במאפייניו לדרופאד רבב / סניא רבב והן לסרוד. לסור-רבאב יש מבנה של הרבאד דרופאד, אך יש לו שָחִיף עשוי מתכת, וכן מיתרי מתכת.
בין ההיסטוריות הרבות והמתנגשות של הסרוד, יש מי שמייחס את המצאתו לאבותיו של המאסטרו סרוד של ימינו, אמג'ד עלי ח'אן. אביו של אמג'אד עלי ח'אן, מוחמד חשמי ח'אן בנגש, מוזיקאי וסוחר סוסים, הגיע להודו עם הרבב האפגני באמצע המאה ה-18, והפך למוזיקאי חצר של המהרג'ה מריווה (כיום במדיה פראדש ). היו אלה צאצאיו, בייחוד נכדו גולאם עלי חאן בנגש, מוזיקאי חצר ב-גוואליור, שהפך את הרבב לסרוד המוכר לנו כיום. תיאוריה מקבילה מזכה את צאצאי מדר חאן, ניאמטוללה חאן בפרט, עם אותו החידוש סביב שנת 1820. הסרוד במתכונתו הנוכחית מתוארך לשנת 1820 לערך, אז התחיל להשיג הכרה ככלי רציני בערים ריווה, שאהג'אנחפור, גוואליור ולאקנאו. במאה העשרים שופר הסרוד באופן משמעותי על ידי אלאודין חאן ואחיו איט עלי ח'אן. הם הגדילו את מספר מיתרי הצ'יקארי והגדילו את מספר מיתרי הטארפדר. עם זאת, כמו במקרה של רוב הכלים החדשים והמתפתחים, נותרה עבודה רבה בתחום אמנות ייצור הסרוד על מנת להשיג התאמה אישית מהימנה ועקביות בייצור כלי פריטה נעימים ומוצלחים. זה משקף את המצב הכללי של אמנות יצירת הכלים ההודיים בימינו.
עיצוב
עיצוב הכלי תלוי בבית הספר (גראנה) לנגינה. ישנם שלושה סוגים מובחנים:
הסרוד הקונבנציונלי הוא כלי דמוי עוד בן 17 עד 25 מיתרים - ארבעה עד חמישה מיתרים עיקריים המשמשים לנגינת המנגינה, אוחד או שני מיתרי דרון, שני מיתרי צ'יקארי ותשעה עד אחת עשרה מיתרים רזוננטים (מהדהדים). העיצוב של הדגם המוקדם הזה נזקף בדרך כלל לניאמטוללה חאן מגוואליור לוקנוב וכן לגולם עלי ח'אן מגאראנה גוואליור-בנגש. בקרב נגני הסרוד העכשוויים, עיצובו של דגם בסיסי זה נשמר בשלמותו על ידי שני זרמי נגינה של סרוד. אמג'ד עלי ח'אן ותלמידיו מנגנים בדגם הזה, כמו גם חסידיו של רדהיקה מוהאן מאיטרה. גם אמג'אד עלי חאן וגם בודהאד דסגופטה הציגו שינויים קלים בכלי הנגינה שלהם, אשר הפכו לאבטיפוסים לתבניות העיצוב של חסידיהם. שני הנגנים משתמשים בסרודים העשויים מעץ טיק, ובמקלדת עשויה עור עז אשר מתוחה מעל תיבת התהודה. בודהאד דסגופטה מעדיף פינגרפבורד עשוי נירוסטה מלוטשת כדי להקל על התחזוקה ואילו אמג'אד עלי ח'אן משתמש בשָחִיף מפלדה מצופה בכרום או ניקל. מבחינה ויזואלית, שתי הגרסאות דומות, עם שישה מפתחות כוונון בתושבת מפתחות הכיוון הראשית, שני מפתחות צ'יקארי מעוגלים ו-11 (אמג'אד) עד 15 (בודהאד) מיתרים רזוננטיים. גם צאצאיו של ניאמטוללה חאן (כלומר אירפן חאן וגולפאם חאן) מנגנים על כלים דומים. כמה מחסידי רדהיקה מוהאן מאיטרה עדיין נושאים מיתר הדהוד שני על הסרוד שלהם. אמג'אד עלי ח'אן וחסידיו דחו לחלוטין את המיתר המהדהד. מכשירים אלה מכוונים בדרך כלל למפתח סי (B), וזו הגדרת הכוונון המסורתית.
סוג אחר של סרוד הוא זה שתוכנן ועוצב על ידי אלאודין חאן ואחיו אייאת עלי ח'אן. מכשיר זה, המכונה על ידי דייוויד טרסוף בשם אב הטיפוס של מאיהאר משנת 1934, גדול וארוך יותר מהכלי הקונבנציונלי, אם כי השָחִיף זהה לסרוד המסורתי. כלי זה כולל 25 מיתרים בסך הכל. אלה כוללים ארבעה מיתרים עיקריים, ארבעה מיתרי ג'וד (מכוונים ל- Ni או Dha, R / r, G / g ו- Sa בהתאמה), שני מיתרי צ'יקארי (מכוונים ל- Sa של האוקטבה העליונה) וחמישה עשר מיתרי טאראב. המיתרים העיקריים מכוונים ל- Ma ("fa"), Sa ("do"), Pa נמוך יותר ("so") ו- Sa נמוך יותר, המעניקה לכלי הנגינה טווח של שלוש אוקטבות. סרוד מאיהאר מותאם היטב לאלאפּ (ראגה איטית של פתיחה במסורת המוזיקה הצפון הודית) עם ארבע מיתרי הג'וד המהווים רקע לאווירת הראגה. גרסה זו, לעומת זאת, אינה מתאימה לביצוע פריטה נקייה ביד ימין במיתרים בודדים. המכשיר מכוון בדרך כלל למפתח דו (C).
מיתרי סרוד עשויים פלדה או ארד זרחני. רוב נגני הסרוד העכשוויים משתמשים במיתרים גרמניים או אמריקאיים, כגון Roslau (גרמניה), Pyramid (גרמניה) ו- Precision (ארצות הברית). המיתרים מנוגנים עם מַפרֵט משולש (Java) עשויים מקליפת קוקוס מלוטשת. לעיתים מפרטים עשויים הבנה, קוקובולו, קרן חיה, עצם בקר, דלרין (פלסטי), או חומרים כלשהם. נגני הסרוד המוקדמים השתמשו במפרטי ברזל מלופפים בדומה לסיטאר, שהניבו צליל רך ומצלצל.
טכניקת נגינה
היעדר הסריגים ומתח המיתרים הופכים את הסרוד לכלי תובעני מאוד לנגינה, מכיוון שחייבים ללחוץ על המיתרים חזק כנגד השָחִיף.
ישנן שתי גישות לעצירת מיתרי הסרוד. האחד כרוך בשימוש בקצה הציפורניים כדי לעצור את המיתרים, והשני משתמש בשילוב של הציפורן וקצה האצבע כדי לקצר את אורך המיתרים כנגד השָחִיף.
טכניקות איצבוע ואופן לימודם תלויות במידה רבה בהעדפות האישיות של מוזיקאים ולא על בסיס השתייכות לבית הספר. רדהיקה מוהאן מאיטרה, למשל, השתמש באצבע המורה, האמצעית ובאצבע הטבעת של ידו השמאלית כדי לקצר את אורך המיתר, בדיוק כמו שעושים חסידיו של אלאודין חאן. מאיטרה, לעומת זאת, עשתה שימוש נרחב יותר בציפורן השלישית עבור סליידים ופטישים. אמג'אד עלי ח'אן, בעודו חבר בבית ספר סגנוני זהה לזה של רדהיקה מוהאן, מעדיף להשתמש רק באצבע המורה ובאצבעות האמצעיות של ידו השמאלית. עם זאת, אמג'אד עלי מתואר ב-1960 מנגן בכל שלוש האצבעות.
גולן יוכפז
גולן יוֹכְפָּז (נולד ב-16 בינואר 1974) הוא עיתונאי, מגיש ועורך חדשות ישראלי, מנכ"ל תאגיד השידור הישראלי. בעבר ניהל את המכון הישראלי לעיתונות והיה מנכ"ל "חדשות 10" (לימים חדשות 13).
ביוגרפיה
יוכפז החל את דרכו בגלי צה"ל ככתב ביהודה ושומרון בשנת 1992.
לובארוס
לובארוס (שם מדעי: Luvarus imperialis) הוא מין של דג גרם ימי מסדרת הדקראים החי ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והוא המין היחיד בתוך משפחת הלובאריים (Luvaridae) שבקבוצה דמויי-בתרן.
גולן יוכפז
ביוגרפיה
בין השנים 1998 – 2013, כאזרח עובד צה"ל, שימש כעורך הראשי וכמגיש, לצידו של המגיש הראשי מיכה פרידמן, של יומן הבוקר של גלי צה"ל, "בוקר טוב ישראל".
לובארוס
מאפיינים
דג זה הוא קרוב רחוק של הבתרניים וצעירי הדג דומים לבתרנים בסנפירי הזנב הקוצניים, למרות שהבוגרים חסרים אותם. ואולם הוא גדול מהבתרנים בהרבה: האורך הממוצע הוא 152 סנטימטר והאורך המקסימלי מגיע ל-2 מטר. המשקל הגדול ביותר הגיע ל-150 ק"ג. הדג ורוד ובעל גוף אליפסי עם מצח גדול, לסתות קצרות וסנפירים קוצניים. לדג אין סנפיר גבי במקום יש לו שורה של קוצים קטנים באזור השת והאגן. הזנב גדול ושרירי ועוזר לדג לנוע.
גולן יוכפז
ביוגרפיה
בין השנים 2000 – 2008 שימש במקביל לעבודתו בגלי צה"ל, כעורך הראשי של התוכנית "כלבוטק" בהגשת רפי גינת ששודרה בערוץ 2.
לובארוס
מאפיינים
זהו דג המצוי בעומקים של עד 200 מ' ברחבי האוקיינוס הפתוח ומחפש לו טרף בדמות מדוזות, מסרקניות וזואופלנקטון. הוא נידוג רק לעיתים נדירות למטרות מאכל.
גולן יוכפז
ביוגרפיה
ב-2006 יצר, יחד עם הבמאי נפתלי גליקסברג, את הסרט "אזעקת אמת", ששודר בערוץ 2, שהיה סרט התעודה הראשון שפרס את שורת המחדלים המדיניים והצבאיים במלחמת לבנון השנייה.
בין השנים 2008 – 2013 שימש כעורך הראשי של התוכנית "אולפן שישי"בערוץ 2, שהוגשה באותה תקופה על ידי יאיר לפיד ומאוחר יותר על ידי דני קושמרו.
במרץ 2014 הגיש יוכפז תביעה נגד גלי צה"ל בגין פיטורים שלא כדין ופגיעה בשמו הטוב על סך של 1.3 מיליון ש"ח. התביעה התקבלה בחלקה, ונקבע שעל גלי צה"ל לשלם ליוכפז כ-372,000 ש"ח, בתוספת 35,000 ש"ח הוצאות משפט.
לאחר מיזוג ערוץ 10 והזכיינית רשת בינואר 2019 יוכפז המשיך בתפקידו כמנכ"ל חברת החדשות אשר שינתה את שמה ל-"חדשות 13. בסוף מאי 2019 עזב את תפקידו, זאת על רקע חילוקי דעות מקצועיים כבדים בינו לבין נציגי בעלי השליטה בחברה.
בפברואר 2020 החל להגיש תוכנית אקטואליה יומית ברדיו 103fm יחד עם העיתונאית אילה חסון, שכעבור חודש עזבה ובמקומה הצטרפה ענת דוידוב. התוכנית משודרת בימים ראשון עד רביעי בין 07:00 ל־09:00 בבוקר.
בפברואר 2021 מונה למנכ"ל הראשון של "המכון הישראלי לעיתונות" על ידי נשיאת המכון, דליה דורנר.
באוגוסט 2022 בחרה בו מועצת תאגיד השידור הציבורי "כאן" לתפקיד המנכ"ל, והוא נכנס לתפקידו בנובמבר 2022.
חיים אישיים
ליוכפז תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת רייכמן, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה ומתגורר ברמת גן.
צ'איירו
וויליאם ג'ון וורנר, הנודע בכינויו צ'איירו, (1 בנובמבר 1866 - 8 באוקטובר 1936), היה אסטרולוג אירי ומומחה מפורסם לתורת הנסתר שפעל בתחילת המאה ה-20. הכינוי שלו "צ'איירו" שאול מן המילה האנגלית Cheiromancy שפירושה קריאה בכף היד. הוא תיאר את עצמו כחוזה נסתרות שלימד קריאת כף היד, אסטרולוגיה ונומרולוגיה כשדית. במהלך הקריירה שלו התפרסם ביכולתו לנבא עתידות וחזה אירועים עולמיים ואירועים אישיים בחיי לקוחותיו.
ביוגרפיה
צ'איירו נולד בכפר בפאתי דבלין, אירלנד. אימץ לעצמו את השם "הרוזן לואיס האמון".
בהסתמך על ספרי זיכרונותיו, הוא רחש את הידע שלו בתורה הנסתר והמיסטיקה בהודו. בתור נער, הוא הגיע לנמל בומביי ושם פגש את הגורו שלו (מדריך רוחני), הודי ברהמיני, שלקח אותו לכפר באזור מהאראשטרה. הותר לו ללמוד מספר עתיק שעסק בקריאת כף היד ושהיה עשוי מעור אנושי ומכתב זהב. לאחר שעלעל ושינן את הספר במשך שנתיים עזב ללונדון והחל לעסוק בקריאת ידיים.
צ'איירו היה להוט להתחתן, אך מקריאת כף ידו הסיק שהוא עתיד להינשא רק בגיל מבוגר. נבואתו העצמית אכן התממשה והוא נישא לאחר שאישה סעדה אותו במהלך מחלה קשה.
קריירה
צ'איירו נהנה מקהל לקוחות מפורסמים מרחבי אירופה וארצות הברית להם ייעץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הוא קרא בידיהם וניבא את עתידם של מפורסמים כגון: מארק טוויין, שרה ברנאר, מאטה הארי, אוסקר ויילד, גרובר קליבלנד, תומאס אלווה אדיסון, אדוארד השמיני, הוריישו קיצ'נר, ויליאם גלאדסטון, ג'וזף צ'מברלין ועוד. הוא נהג לבקש מלקוחות מפורסמים לחתום את שם שמם בספר אורחים וכן לתאר את רשמיהם מנבואותיו. על אדוארד השמיני כתב: "לא אתפלא אם לא יוותר על כלום, כולל על זכותו לרשת את כתר המלוכה, כדי להיות עם אהובתו". צ'איירו אף חזה שהיהודים יחזרו לפלשתינה וששמה ייקרא מחדש ישראל.
בספרו האוטוביוגרפי כלל קטעים משיחות שניהל עם מפורסמי אותה בעת כגון: אדוארד השביעי, צ'ארלס סטיוארט פרנל, הנרי מורטון סטנלי, מקס מילר, צ'ארלס ראסל, רוברט אינגרסול ואחרים.
ספרו "סודותיה האחרונים של הטיטניק" (Titanic's Last Secrets) הכיל חיזוי שניבא לוויליאם פירי, מבעלי החברה שיצרה את הטיטניק. צ'איירו חזה במדויק שהוא ינהל קרב על חייו ותיאר את שקיעתה של האונייה.
צ'איירו התפרסם בתור קורא בכף היד ומנבא עתידות של החברה הגבוהה, ואל קהל לקוחותיו נתווספו גם ספקנים בתורת הנסתר. מארק טוויק בעצמו כתב בספר האורחים שלו:
נלי מלבה כתבה:
מותו
לאחר מספר שנים בלונדון ומספר מסעות ברחבי העולם, צ'איירו עבר לארצות הברית. הוא בילה את שנותיו האחרונות בהוליווד, פגש כעשרים לקוחות מדי יום ואף עבד על תסריט בטרם מותו מהתקף לב בשנת 1936. אלמנתו, הרוזנת לנה האמון, סיפרה שבעלה המנוח בן השבעים שייעץ לאריסטוקרטים אירופאים ולאנשי אצולה, חזה את מותו שלו יום לפני פטירתו.
מגזין טיים פרסם ידיעה על מותו ב-19 באוקטובר 1936:
צ'איירו טען שמעולם לא הבין את מקור כוחותיו הייחודיים, ולדעתו הוא איבד כוחות אלה בשנת 1906. בשל טענה של אחד מלקוחותיו שמעל בכספיו ישב תקופה במאסר. ישנן טענות שלאחר השתחררו מהכלא הוא ירד מנכסיו, איבד את חבריו וגם קהל לקוחותיו לשעבר התכחש לקיומו וסירב להמשיך ולהיוועץ עמו.
דוב-בוש (סרט)
דובבוש (באוקראינית: Довбуш) הוא סרט היסטורי אוקראיני שביים אולס סאנין, המבוסס על חייו של אחד ממנהיגי הקרפטים אולכסה דוב-בוש. הסרט הוא אחד הסרטים היקרים ביותר בתולדות הקולנוע האוקראיני עם תקציב משוער של מעל 90 מיליון הריבניה.
תקציר עלילת הסרט
הרי הקרפטים. תחילת המאה ה-18. שלטונם האכזרי של הפולנים מאלץ את האיכרים לברוח אל ההרים. שני אחים, אולכסה ואיוואן דוב-בוש, מוגדרים כמחוץ לחוק והופכים למורדים. בחיפוש אחר נקמה באדונים שרצחו את הוריהם, האחים הופכים אויבים זה לזה. אחד שואף לעושר, השני לצדק. האיכרים מתחילים בהתקוממות בראשות אולכסה. הפולנים מצדם עושה הכל כדי להרוס את דוב-בוש. האגדה על האביר מהקרפטים גדלה. אגדה המעניקה השראה לדורותיהם של אלה הנאבקים על חירות ארצם. על כוחו ואהבתו של אולכסה דוב-בוש, על בגידה ועוול.
הפקה
תקופת הצילומים החלה באוגוסט 2018. תחילה הופסקו מסיבות טכניות, מאוחר יותר עקב מגבלות הקורונה, בעקבות פרוץ מגפת הקורונה באוקראינה. בסופו של דבר, הצילומים החלו בתחילת יוני 2021.
צילומים בקנה מידה מלא התקיימו בקרפטים, באזור טרנופול וקייב. בין המיקומים ניתן למצוא טירות עתיקות (בפרט אחוזת סבירסקי) ואתרים היסטוריים אחרים שסייעו ביצירת האווירה של המחצית הראשונה של המאה ה-18.
איגנצי לוקשביץ'
איגנצי לוקשביץ' (בפולנית: Ignacy Łukasiewicz; 8 במרץ 1822 – 7 בינואר 1882) היה רוקח, מהנדס, איש עסקים, ממציא ונדבן פולני. אחד הנדבנים הבולטים בממלכת גליציה ולודומריה, ארץ הכתר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בנה ב-1856 את בית הזיקוק לנפט המודרני הראשון בעולם.
הישגיו כללו את הגילוי כיצד לזקק קרוסין מנפט, המצאת מנורת הנפט המודרנית (1853), הצגת פנס הרחוב המודרני הראשון באירופה (1853) ובניית באר הנפט המודרנית הראשונה בעולם (1854).
שנותיו הראשונות ולימודיו
לוקשביץ' נולד ב-8 במרץ 1822 ב, ליד מיילץ שבממלכת גליציה ולודומריה שבאימפריה האוסטרית (לאחר חלוקת פולין) כבן הצעיר מבין חמישה ילדים. משפחתו הייתה ממוצא ארמני. המשפחה שכרה אחוזה קטנה בזדושניקי, אך זמן קצר לאחר לידתו של איגנצי נוצר קושי כלכלי והם נאלצו לעבור לעיר הסמוכה ז'שוב. על מנת לעזור להוריו ולתמוך כלכלית בכל קרובי המשפחה, עבר ללנצוט, שם החל לעבוד כעוזר רוקח.
כרוקח
ב-15 באוגוסט 1848 הועסק באחד מבתי המרקחת הגדולים והטובים ביותר בממלכת גליציה ולודומריה בלבוב. ב-30 ביולי 1852 סיים לוקשביץ' את לימודיו במחלקה לרוקחות באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר שני במדעי הרוקחות. ברגע שחזר לבית המרקחת בלבוב החל שלב חדש בחייו שהוקדש ללימודי ניצול הקרוסין.
תעשיית נפט
בסתיו 1852 לוקשביץ' וכמה מחבריו ניתחו נפט שסופק בכמה חביות על ידי סוחרים מהעיר דרוהוביץ'. בתחילת 1854 עבר לוקשביץ' לגורליצה, שם המשיך בעבודתו. באותה שנה פתח את מכרה הנפט הראשון בעולם בבוברקה, ליד קרוסנו (המבנה עדיין פעיל נכון ל-2020). במקביל לוקשביץ' המשיך בעבודתו על מנורות נפט. מאוחר יותר באותה שנה, הקים את פנס הרחוב הראשון המבוסס על נפט ברובע זאוודזי בגורליצה. בשנים שלאחר מכן פתח כמה בארות נפט אחרות. ב-1856 פתח את בית הזיקוק לנפט התעשייתי הראשון בעולם. מכיוון שהביקוש לנפט היה עדיין נמוך, המפעל ייצר בתחילה בעיקר אספלט מלאכותי, שמן מנוע וחומרי סיכה. בית הזיקוק נחרב בשריפה ב-1859, אך נבנה מחדש בפולנקה, ליד קרוסנו בשנה שלאחר מכן.
שנותיו האחרונות ומותו
לוקשביץ' התחתן עם אחייניתו הונורטה סטאצ'רסקה ב-1857, ולאחר שאיבדו את בתם היחידה מריאנה, בני הזוג אימצו את ולנטינה אנטונייביץ'.
לוקשביץ' תמך בגלוי במרד ינואר ומימן עזרה לפליטים במרד. ב-1865 קנה אחוזה גדולה ואת הכפר, שם הקים עוד בית זיקוק לנפט. לוקשביץ' הקים אתרי ספא בכפרו וכנסייה בזרנצ'ין.
ב-1877 ארגן את קונגרס תעשיית הנפט הראשון והקים את אגודת הנפט הלאומית.
איגנצי לוקשביץ' מת בחורקובקה מדלקת ריאות ב-7 בינואר 1882, ונקבר בבית קברות בזרנצ'ין.
תל אל אחמר
תל אל אחמר הינו הר הנמצא בגולן הסורי. גובהו 1475 מטר מעל פני הים והינו ההר הגבוה ביותר בחבל הבשן, אם לא מחשיבים את הר הדרוזים. ההר גבוה יותר מהר ורדה שגובהו 1226 מטר - הנחשב כשיא הגובה ברמת הגולן. תל אל אחמר הוא הר געש כבוי, כיתר התילים הגעשיים ברמת הגולן ובגולן הסורי, ועשוי מבזלת. הוא מצוי 6 קילומטרים צפונית-מזרחית לגבול ישראל-סוריה, למרגלות החרמון, דבר שעושה אותו גם להר הצפוני ביותר בבשן.
הפוטבול הגרעיני
הפוטבול הגרעיני (ידוע גם כערכת הנשיא לשעת חירום, הקופסה השחורה או רק הפוטבול) הוא תיק אשר נועד לשמש את נשיא ארצות הברית לאשר מתקפה גרעינית כאשר הנשיא נמצא רחוק ממרכזי ההפעלה השלטוניים, כגון חדר המצב.
לכל מקום אשר אליו הולך הנשיא, מתלווה אליו שליש צבאי אשר נושא את מזוודת הפוטבול (מזוודה מסוג זירו האליברטון) במשקל של 20 ק"ג שמכילה את הצפנים לשיגור נשק גרעיני.
כאשר מתחלף נשיא בארצות הברית, מכין הצבא שני תיקי פוטבול. אחד לנשיא היוצא ואחד לנכנס, זאת על מנת להימנע ממצב של מתקפות פתע במצב חוסר החפיפה.
תכולה
ביל גלבי, שניהל את משרד הצבא בבית הלבן כתב בספרו "Breaking Cover" שיצא לאור ב-11 באוגוסט 1980:
אנטנה קטנה שמבצבצת מהתיק ליד הידית, מרמזת כי הוא מכיל כנראה אמצעי תקשורת מסוג כלשהו.
הפעלה
אם הנשיא (המשמש כמפקד העליון) מחליט על שימוש בנשק גרעיני, הוא ונושא המזוודה נלקחים הצידה והמזוודה נפתחת. ברגע הפתיחה נשלח אות פקודת התראה לראש המטות המשולבים. לאחר מכן הנשיא יבחן את אפשרויות התקיפה ויחליט על בחירת התוכנית, היכולה לכלול שיגור טיל שיוט בודד ועד שיגור מרובה של טילים בליסטיים בין-יבשתיים.
לפני שהפקודה תצא לפועל על ידי הצבא, הנשיא חייב להזדהות באמצעות קוד המונפק לו על כרטיס פלסטיק המכונה "ביסקוויט" ("Biscuit"). ארצות הברית מיישמת את עיקרון "אישור 2 אנשים", ובעוד רק הנשיא יכול להורות על מתקפה גרעינית, על מזכיר ההגנה של ארצות הברית לאמת את הפקודה (סדר הירושה קיים במקרה והנשיא נהרג במתקפה). ברגע שכל הקודים אושרו, הצבא יבצע את הפקודות שקיבל.
נושא התיק הוא אחד העוזרים הצבאיים של הנשיא, שלוח הזמנים שלו מוגדר סודי ביותר. לעיתים המזוודה מחוברת לפרק כף היד של העוזר באמצעות כבל ביטחון. העוזר הוא קצין בדרגת מייג'ור/לויטננט קומנדר (דרגות מקבילות בצי או בצבא) והוא עובר את בדיקת הרקע ברמה הקפדנית ביותר בארצות הברית. על הקצין לשמור על המזוודה זמינה לנשיא בכל רגע, כולל באייר פורס 1, במארין 1 ובשיירה הנשיאותית.
ליידי לואיז וינדזור
ליידי לואיז אליס אליזבת' מרי מאונטבאטן-וינדזור (באנגלית: Lady Louise Alice Elizabeth Mary Mountbatten-Windsor; נולדה ב-8 בנובמבר 2003) היא הבת הבכורה של הנסיך אדוארד ונכדתם של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. היא החמישית בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי אחיה הצעיר, ויסקאונט סוורנסי. למרות שהיא בתו של הנסיך אדוארד, של הארל של וסקס, היא מכונה "ליידי" ולא "הנסיכה לואיז", מכיוון שההורים שלה העדיפו לתת לתת לה חיים פרטיים ככל הניתן, מבלי שתקבל תשומת לב רבה מן התקשורת.
ביוגרפיה
ליידי לואיז מאונטבאטן-ווינדזור נולדה בטרם עת ב-8 בנובמבר 2003 בשעה 23:32 GMT בבית החולים פרימלי פארק בפרימלי, סארי, לאחר שאמה, סופי, שהייתה אז הרוזנת מווסקס הובהלה לשם באמבולנס מביתם בבאגשוט פארק, סורי. אביה של לואיז, הנסיך אדוארד, אז הרוזן מווסקס, לא נכח בלידה מכיוון שהיא התרחשה בפתאומיות ובזמן שהיה בביקור רשמי במאוריציוס. לואיז נולדה בניתוח קיסרי בשל בעיות בשליה, שגרמה לאובדן דם חמור הן לה והן לאם. לואיז הועברה ליחידה ליילוד בבית החולים סנט ג'ורג', טוטינג, לונדון. ב-23 בנובמבר 2003 היא השתחררה מבית החולים. שמה, לואיז אליס אליזבת מרי, הוכרז ב-27 בנובמבר באותה שנה.
קרחוני וירלווינד
קרחוני וירלווינד (באנגלית: Whirlwind Glaciers) היא קבוצה של ארבעה קרחונים בולטים הזורמים לצד המערבי של מפרצון וירלווינד בחוף המזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
גילוי הקרחונים
ארבעת הקרחונים, ומפרצון וירלווינד התגלו על ידי סר יוברט וילקינס בטיסת החקר שערף באזור ב-20 בדצמבר 1928.
לאחר מכן הקרחונים והמפרצון צולם מהאוויר על ידי השרות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940, ומופו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
מקור השם
וילקינס ראה את ארבעת קרחוני וירלווינד הזורמים אל המפרצון, ובשל מיקומם ביחס למפרצון הם הזכירו לו את המנוע הכוכבי במטוס הרייט-וירלווינד (Wright Whirlwind) בו ביצע את טיסת החקר שלו, ולכן קרא למפרצון - מפרצון וירלווינד, ולקרחונים קרחוני וירלווינד.
לקריאה נוספת
• Defense mapping agency hydrographic/Topographic Center, Antarctic ice-shelf Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 274
אהרון דנציגר
אהרון דנציגר הוא רופא אורתופד ישראלי, בעבר חבר נבחרת ישראל בכדורעף נכים וספורטאי פאראלימפי. בעל 4 מדליות זהב פאראלימפיות.
ביוגרפיה
ב-22 בינואר 1970, בתקופת מלחמת ההתשה, נשלח עם יחידתו, סיירת צנחנים, להשתתף בפשיטה על האי שדואן, במטרה לשבות בשבי כ-100 חיילים מצבא מצרים. הגיעם אל שדה מוקשים עיכב את ביצוע המשימה, בעקבות פציעתם של שלושה חיילים - בהם דנציגר וחגי זמיר. דנציגר נפגע קשות ברגליו ורגלו הימנית נקטעה.
הוא החל להתאמן במסגרת בית הלוחם והשתתף בארבע אולימפיאדות נכים (טורונטו 1976, ארנהם 1980, סטוק מנדוויל 1984 וברצלונה 1992). בכל ארבע האולימפיאדות היה חבר נבחרת ישראל בכדורעף נכים וזכה עם הנבחרת בשלוש מדליות זהב. באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) התחרה במספר תחרויות אתלטיקה: זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר (14.3 שניות), סיים חמישי בקפיצה לגובה (1.25 מטר) וסיים במקומות נמוכים בקפיצה לרוחק ובהטלת כידון. באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) התחרה שוב בריצת 100 מטר ולא העפיל לשלב הגמר.
דנציגר סיים לימודי רפואה ועובד כאורתופד במרכז הרפואי הדסה. ב-1995 היה בין מייסדי עמותת אתגרים לשיקום נכים בתחומי ספורט אתגרי.
דויד קלמן
קריירה
קלמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הילדים של בקשצ'בה, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מ.ט.ק. בודפשט. ב-30 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול אויפשט במסגרת הגביע ההונגרי. בעונת הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ואת הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההונגרית ערך ב-27 באוגוסט 2010, בניצחון 0–1 על אויפשט.
ב-25 במאי 2015 הגיע קלמן לישראל והוחתם בהפועל תל אביב, אך לאחר שזו לא הצליחה להשאילו לקבוצה אחרת הוא שוחרר מהמועדון. קלמן חזר להונגריה וכעבור כמה חודשים חתם בפקשי. בעונת 2016/2017 הושאל לקבוצת בקשצ'בה, וביולי 2017 חתם בקבוצת נירג'האזה ספרטק.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בפקשי, אך כעבור זמן קצר הושאל לואשאש.
ב-12 באוגוסט 2020, קלמן הושאל לסומבטהיי האלאדאש.
ב-30 בספטמבר 2020, קלמן הושאל למיירקוראה קיוק מהליגה הרומנית השנייה.
קלמן שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של הונגריה בשנים 2008–2015. הוא אף שימש כקפטן הנבחרת הצעירה.
המשבר בעולמות האינסופיים (יקום החץ)
המשבר בעולמות האינסופיים (באנגלית Crisis on Infinite Earths הופץ גם תחת השמות משבר בעולמות האינסופיים ומשבר בעולמות האינסוף) הוא אירוע הקרוסאובר השנתי של יקום החץ לעונת השידורים 2019–2020. האירוע כלל חמישה פרקים המשלבים בין סדרות היקום "סופרגירל", "באטוומן" (הסדרה החדשה ביקום), "הפלאש", "החץ" ו"אגדות המחר". הקרוסאובר התחיל ב-8, 9, ו-10 בדצמבר 2019 והסתיים בפרק כפול ב-14 בינואר 2020. גם הפרק המקביל בסדרה "ברק שחור" בשם "המשבר בעולם" הוקדש למשבר, אף על פי שלא היה חלק מהקרוסאובר באופן רשמי, והוא שודר ב-9 בדצמבר, מיד אחרי הפרק של "באטוומן". המשבר מהווה המשך לאירועי הקרוסאובר השנתי הקודם, עולמות אחרים, והוא השפיע משמעותית על הנעשה ביקום החץ. בין היתר אוליבר קווין, הגיבור הראשי של סדרת "החץ", נהרג במהלכו פעמיים, במקביל לסגירת הסדרה בתום שמונה שנות שידור. הקרוסאובר נוצר בהשראת מיני-סדרת הקומיקס של יקום DC, "המשבר בעולמות האינסופיים" משנת 1985.
רמזים מטרימים
האירוע המכונה "משבר 2024" עומד במרכזה של הסדרה "הפלאש", ומוזכר לעיתים בסדרות האחרות ביקום. מהעונה הראשונה היה ידוע כי המשבר יתקיים ב-25 באפריל 2024.
עולמות אחרים
בקרוסאובר "עולמות אחרים" הופיע המוניטור וגייס את החץ הירוק.
הקדמה
המוניטור שולח את החץ הירוק למצוא חפצים. המוניטור מחזיר לחיים את לקס לות'ור מארץ-38 (של הסדרה "סופרגירל"). בפרק שסגר את העונה החמישית של הסדרה "הפלאש" נחשף ש"משבר 2024" הוקדם לדצמבר 2019. הפלאש רואה את העתיד ולומד שהוא חייב להקריב את עצמו כדי להציל מיליארדים. החץ הירוק חוזה בארץ-2 מושמד על ידי גל אנטי חומר, ונמלט ממנו עם הסירנה השחורה. מיה סמוק, ויליאם קלייטון וקונור הוק נוסעים אחורה בזמן משנת 2040 לשנת 2019. ליילה מייקלס, אשתו של ג'ון "דיג" דיגל, נחשפת כשותפה של המוניטור, "מבשרת". נאש ולס מהסדרה "הפלאש" משחרר את האנטי מוניטור מכלאו. ברק שחור מהסדרה "ברק שחור" נלקח בזמן שבתו ג'ניפר נקרעת בין כדור הארץ שלה לאחרים.
עלילה
גל האנטי חומר שהשמיד יקומים רבים מגיע ליקום-38. ברייניאק 5 מזהיר את קארה זור אל והיא מזהירה את אמה אלורה ואת אורחיה קלארק קנט ולויס ליין. קלארק ולויס שולחים את בנם התינוק בחללית. מבשרת מצילה את קנט וליין ולוקחת את החץ הירוק, מיה סמוק, הפלאש, באטוומן, הקנרית הלבנה לתדרוך. הגיבורים נלחמים בצבא של האנטי מוניטור והחץ הירוק מציל כמה שיותר מארץ-38 בזמן הפינוי לארץ-1. המוניטור מביא החץ הירוק הגוסס להיפרד מחבריו, והוא מעביר את תפקיד החץ הירוק למיה סמוק. נאש ששחרר את האנטי מוניטור מקבל את הכינוי "פרייה" (מנודה). מבשרת לוקחת מארץ-74 את הווייב-ריידר עם מיק רורי. המוניטור לומד ב"ספר הגורל" על ארבעה מתוך שבעת הפאראגונים, גיבורי המולטיברס הנבחרים: תקווה (סופרגירל), גורל (הקנרית הלבנה), אמת (סופרמן שסבל יותר מכל אדם) ואומץ (העטלף של העתיד). בארץ-96 הגיבורים מוצאים את פאראגון האמת (סופרמן-96) ובארץ-99 מגלים שבאטמן-99 רצח את סופרמן-99 והוא אינו פאראגון האומץ. "גלאי פאראגונים" שאטום בונה מגלה שבאטוומן היא פאראגון האומץ, שהפלאש הוא פאראגון האהבה, שהצייד ממאדים הוא פאראגון הכבוד, ושמדען ששמו ריאן צ'וי הוא פאראגון האנושות. המוניטור מחזיר לווייב את כוחותיו. ווייב, הפלאש וקייטלין סנואו מוצאים בארץ-90 את הפלאש רץ, עוצרים אותו ומפעילים תותח. ברק שחור מכיל את האנרגיה של הפיצוץ. פלאש-90 מקריב את עצמו במקום פלאש-1. הספקטר ג'ים קוריגן מגייס את החץ הירוק לאחר שחבריו ומשפחתו מצאו את נשמתו כדי להחזירו לחיים. הפאראגונים מגיעים לנקודת ההעלמות, ולקס לות'ר מחליף את פאראגון האמת.
פלשבק לפלנטה מלטוס לפני 10,000 שנים: מאר נובו, בניסיונו לראות את הולדת היקום, מגיע ליקום האנטי חומר והאנטי מוניטור מגלה בגללו על קיום המולטיברס.
הספקטר ג'ים קוריגן מלמד את החץ הירוק את כוחותיו החדשים. הספקטר החדש אוליבר קווין הולך לנקודת ההעלמות לעזרת הפאראגונים ומחזק את הפלאש. הפאראגונים נלחמים בצבאו של האנטי מוניטור. הספקטר החדש משחזר את המולטיברס ומת בשנית. ביקום המשוחזר, הפאראגונים זוכרים את עברם ואת המשבר. הצייד ממאדים משחזר את הזיכרונות של בעלי בריתם של הפאראגונים. נאש חוזר ומגלה שהאנטי מוניטור עדיין חי ומתכנן משבר חדש. הגיבורים ממזערים את האנטי מוניטור ושולחים אותו למיקרוברס. הגיבורים מתקבצים בטקס לזכר אוליבר קווין ומייסדים קבוצה שתגן על היקום.
פיתוח
הקרוסאובר מכיל חמישה פרקים. אירועי המשבר לא התפרסו על פני פרקים של סדרות שונות שישודרו במהלך אותו שבוע בדצמבר, כמקובל בקרוסאוברים השנתיים של יקום החץ, אלא התחלקו לשני חלקים: שלושה פרקים בדצמבר 2019, לפני פגרת חג המולד, ושני נוספים מיד לאחריה, בינואר 2020. הפרקים בסדרות "סופרגירל" (9 בעונה 5), "באטוומן" (9 בעונה 1) ו"הפלאש" (9 בעונה 6) שודרו ב-8, 9 ו-10 בדצמבר 2019 בהתאמה. ב-14 בינואר 2020 שודרו שני פרקים ברצף: הפרק של "החץ" (8 בעונה 8) והפרק הראשון לעונה 5 של "אגדות המחר", ששובצה במחציתה השנייה של עונת השידורים 2019–2020, במשבצת השידור שמפנה הסדרה "החץ", עם תום עונתה האחרונה והמקוצרת. פרק של "ברק שחור" (9 בעונה 3) ששודר לאחר הפרק של "באטוומן" הוקדש גם הוא למשבר. הצילומים החלו ב-24 בספטמבר 2019 והסתיימו בשבוע הראשון של נובמבר.
ב-22 בנובמבר פורסם הפוסטר הרשמי הראשון של הקרוסאובר. ב-24 בנובמבר פורסם הטריילר הראשון, בן כחצי דקה. ב-3 בדצמבר פורסם הטריילר המלא הראשון וב-6 בדצמבר השני. ב-11 בדצמבר פורסם פוסטר נוסף לקראת פתיחת הסטרימינג של שלושת הפרקים הראשונים. בהמשך פורסמו עוד כמה פוסטרים עם מספר גיבורים קטן בכל אחד. ב-7 בינואר פורסם הפוסטר הרשמי האחרון של הקרוסאובר, שנבנה בצורה סימטרית לפוסטר הראשון.
רשת The CW הזמינה את קווין סמית, שחקן, במאי, תסריטאי, מפיק, עורך, מנחה תוכניות טוק-שואו וחובב גדול של קומיקס, להגיש תוכנית ראיונות מיוחדת שלוותה את המשבר. התוכנית בשם "Crisis Aftermath" שודרה בשני חלקים, בשעה שלאחר הפרק הראשון והשלישי של הקרוסאובר בדצמבר.
הופעות קמע
עזרא מילר חוזר להיות בארי אלן מהיקום הקולנועי של DC. טום אליס שב לתפקיד השטן מהסדרה "לוציפר". טום ולינג חוזר להיות קלארק קנט מהסדרה "סמולוויל", כשאריקה דוראנס משחקת לצדו שוב את לויס ליין יחד עם התפקיד הרגיל אמא של קארה, אלורה זור-אל. במקביל לריי פאלמר, ברנדון ראות' חוזר לשחק את הסופרמן סרט סופרמן חוזר משנת 2006. למוניקה גרט משחק שני תפקידים בו זמנית, המוניטור ואחיו אנטי-מוניטור. ג'ונתון שק, המשחק במספר פרקי "אגדות המחר" את איש המערב הפרוע ג'ונה הקס, מגלם את כפילו מעולם אחר בקרוסאובר. דומיניק פרסל יחד עם מיק רורי (גל חום ) משחק גם את כפילו. אוסריק צ'או נבחר לשחק את ראיין צ'וי (אטום), לקראת עזיבתם הקרובה של ריי פאלמר ונורה דארק את "אגדות המחר". סטיבן לובו לוהק לתפקיד הבלש ג'ים קוריגן, הכלי המחזיק בתוכו את הספקטר. לא ידוע לאיזה עולם שייך קוריגן, אבל לא לעולם-1, בו כבר הופיעה דמותו בסדרה קונסטנטין בגילום שחקן אחר. קווין קונרוי, שדיבב את באטמן (ברוס ויין) בעיבודים מונפשים רבים, מגלם אותו גם בקרוסאובר, הפעם בדמות הדומה לזאת מעולם "קץ הממלכה". רוברט וול חזר לתפקיד אלכסנדר נוקס מסרט "באטמן" מ-1989. מארב וולפמן, אחד משני כותבי הקומיקס המקורי משתתף בתפקיד עצמו, במקביל להיותו תסריטאי בחלק הרביעי של הקרוסאובר. ויל ויטון מופיע בתפקיד תושב כדור הארץ-38 שמנסה לשכנע את סביבתו ברחוב הומה אדם כי סוף העולם הגיע. כמו כן הובאו מספר רב של שחקנים מסדרות שונות, ביניהם שתי שחקניות "מורשת העטלף", חמישה שחקני "סטארגירל", שחקן "באטמן" מ-1966, חמישה שחקני "טיטאנים", חמישה שחקני "סיירת האבדון" ושחקן "היצור מן הביצה".
פרק "ברק שחור"
ב-2 בדצמבר העניין הפך לרשמי, כששודר הקדימון לפרק מדובר. התברר שהפרק כולו מוקדש למשבר מנקודת מבטו של עולמה של הסדרה. הפרק נקרא תחילה "האבן השלישית מהשמש", אך בהמשך שמו שונה ל"המשבר בעולם", בדומה לשם הקרוסאובר.
רז סמירה
רז סמירה (נולדה ב-1969) היא אוצרת וחוקרת אמנות מודרנית וצילום. באפריל 2023 נבחרה לסמנכ"לית ואוצרת ראשית של מוזיאון ארץ ישראל. מכהנת כיו"ר איגוד המוזיאונים ואיקו"ם בישראל.
פעילות מקצועית
סמירה החלה את דרכה המקצועית בשנת 1999 במחלקת החינוך של מוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2004 החלה לעבוד במחלקת הצילום במוזיאון תל אביב לאמנות כעוזרת לאוצרת ולאחר מכן כאוצרת-משנה (עד 2014) לצד נילי גורן ששימשה כאוצרת הצילום של המוזיאון (עד 2016). בין התערוכות שהייתה שותפה להקמתן היו תערוכותיהם של האמנים ורדי כהנא (2007), מיכל חלבין (2008), דייוויד לה-שאפל (2010), טלי אמיתי-טביב (2011) ורוג'ר בלאן (2012).
במקביל פעלה סמירה בשנים אלה כאוצרת עצמאית ואצרה כשלושים תערוכות. אחת הראשונות שבהן הייתה מעורבת היא ״קו במרחב״ (בית האמנים, תל אביב, 2006) באוצרות משותפת עם גלית לנדאו-אפשטיין. בשנת 2008 הקימה סמירה את "גלריה 5 מקום לאמנות", אחת הגלריות הראשונות באזור קריית המלאכה בדרום תל אביב, שבה הוצגו בין השאר יאיר גרבוז, סיגלית לנדאו, עדי נס, ענן צוקרמן, אסף גרובר, איתן בוגנים, ג׳ניפר בר לב ועוד. הגלריה נסגרה לאחר שנה וחצי של פעילות.
במסגרת פעילות כאוצרת עצמאית אצרה סמירה גם את התערוכה ״בטבעת זו״ (בית התפוצות, 2010), שעסקה בבחינה מחודשת של טקס הנישואין המסורתי ובמשמעויותיו כפי שהן באות לידי ביטוי בעבודותיהם של 18 אמנים ואמניות עכשוויים. תערוכה זו נדדה במשך שנתיים בין אתרי תצוגה ברחבי ישראל (מעלות, חדרה, רחובות, אשדוד ודימונה). תערוכה נוספת שאצרה סמירה ושבחנה טקס מסורתי הייתה "מעשה באישה וחלוק: טבילת  נשים מתגיירות" (בית האמנים, תל אביב, 2013). לאורך כל שנות פעילותה כאוצרת עצמאית הקפידה סמירה על ייצוג נרחב של אמניות נשים הן בתערוכות הקבוצתיות והן בתערוכות היחיד.
בשנת 2014 מונתה סמירה לאוצרת לאמנות מודרנית במוזיאון תל אביב לאמנות והחזיקה בתפקידה זה עד שנת 2017. בשנים הללו אצרה תערוכות למרינה אברמוביץ' (2014), רוברט קאפה (2015), יוג'ין סמית (2016), ג'יימס אנסור (2017), אנדי וורהול (2017), וכן תערוכת צילום סובייטי מאוסף המוזיאון לציון מאה שנה למהפכת אוקטובר (2017).
בסוף שנת 2017 מונתה סמירה לאוצרת לצילום במוזיאון תל אביב לאמנות והיא משמשת בתפקיד זה עד היום. בין התערוכות שאצרה הייתה תערוכת יחיד מקיפה ראשונה בישראל לאמן היפני הירושי סוגימוטו (2018), "אנטי מיפוי" (2021) - תערוכה משותפת למיקי קרצמן ושבתאי פינצ'בסקי (2021) , תערוכה ראשונה בישראל לצלמת המודרניסטית אנה בירמן (2021) , וכן תערוכת צילום מוזיאלית ראשונה בישראל לאמן שי איגנץ (2022).
במסגרת עבודתה במוזיאון תל אביב לאמנות סייעה סמירה לקידום פרס לורן ומיטשל פרסר לצילום, המוענק מדי שנה לצלם ישראלי צעיר. הפרס כולל לצד המענק הכספי גם תערוכה. בין הזוכים בו עד כה היו מארק יאשאייב (2016), רונית פורת (2017) , דניאל צאל (2018) ואפרת חכימי (2020) , להם אצרה סמירה תערוכות במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2016 התמנתה סמירה לסגנית יו"ר איגוד המוזיאונים ואיקו"ם בישראל ובשנת 2021 נבחרה להיות יו"ר האיגוד.
באפריל 2023 מונתה סמירה לסמנכ"לית ואוצרת ראשית של מוזיאון ארץ ישראל. עם מינויה לתפקיד אמרה, בין היתר: ״המוזיאון אוצר בתוכו אוצרות יקרי־ערך מבחינה אמנותית והיסטורית, שיש להרבות להציגם לקהל בארץ ובעולם, לצד אצירה של תערוכות עכשוויות, גם בינלאומיות, המשקפות את רוח הזמן. במסגרת תפקידי אפעל להציב את המוזיאון במרכז השיח התרבותי־אמנותי וכבמה מרכזית, מקומית ובינלאומית, למחקר ולתערוכות, תוך טיפוח אנשי צוות המוזיאון וקהל מבקרים רחב״.
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית (the strengths perspective in social work) היא השקפת עולם מתוך תחום העבודה הסוציאלית. הגישה התגבשה במהלך העשור האחרון והיא מבוססת על חלק מהעקרונות הקלאסיים של העבודה הסוציאלית, כאשר במרכזה עומדת ההתמקדות בכוחותיו של המטופל ובנקודות החוזק שלו, במקום ההתמקדות בבעיות, חולשות ובפתולוגיות שהייתה חלק מהמאפיינים של תחום העבודה הסוציאלית, ושל תחומים טיפוליים נוספים, בעבר.
היסטוריה
שורשי גישת הכוחות מצויים עמוק בהיסטוריה של העבודה הסוציאלית. בשנת 1922 נאם רוברט קלסו בנאום בפני הוועידה הלאומית לעבודה סוציאלית בארצות הברית והדגיש כי קיימת בפני מקצוע העבודה הסוציאלית מחויבות לקיום העצמאי של בני אדם, ששיתופו של הקליינט חיוני להשגת תוצאות, ושבבסיס המקצוע מונחת פילוסופיה של אחריות אינדיבידואלית וחברתית. בדבריו אלו ניתן להבחין בגרעין הרעיון של גישת הכוחות, ובו יש לעבוד עם הקליינט לקראת מימוש הפוטנציאל שבו. כשמונה שנים מאוחר יותר נאמה מרים ואן ווטרס בפני אותו ארגון, ואמרה כי עובדים סוציאליים מקצועיים אמורים להדגיש בעבודתם את הכישורים ואת היכולות של הקליינטים.
בנוסף, מחקרים רבים מצביעים על ברטה ריינולדס, אחת הדמויות המרכזיות בעיצוב המקצוע במחצית הראשונה של המאה העשרים, כקרובה מאוד לגישת הכוחות בדעותיה ובפועלה. ריינולדס ציינה כאחת המטרות של העבודה הסוציאלית הפרטנית לעזור לאנשים לגייס את המשאבים בתוך תוכם ובסביבתם על מנת להתמודד עם המציאות".
דמות היסטורית נוספת שראתה בעזרה העצמית טכניקה בסיסית של העבודה הסוציאלית והדגישה כי הטיפול הפרטני שואף לשחרר מתוך האדם יכולות להכוונה עצמית ותפקוד חברתי ולגלות משאבים בסביבתו היה גורדון המילטון.
שגיב כהן
שגיב כהן (נולד ב-20 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן והקשר.