cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוהנסק (מחוז)
היסטוריה
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, אוקראינה אישרה שכוחות קרקע רוסים נכנסו ללוהנסק, בחודש יוני 2022 דווח כי כוחות הפדרציה הרוסית ובני בריתם הצליחו להשתלט על רובו המוחלט של המחוז ומצויים במרחק של עשרים קילומטר לכל היותר מהגבול בין מחוז לוגנסק למחוז דונייצק ואילו הגבול בין מחוז לוגנסק למחוז חארקיב נמצא כולו בשליטה רוסית. בחודש יולי מסר שר ההגנה הרוסי סרגיי שויגו עדכון לנשיא פוטין שכל המחוז נכבש ונמצא תחת שליטה רוסית.
גאוגרפיה
מחוז לוהנסק ממוקם במזרח אוקראינה. שטחו הוא כ-26,700 קמ"ר, והוא מהווה כ-4.42% משטחה הכולל של אוקראינה. אורכו מצפון לדרום הוא 250 ק"מ, רוחבו ממזרח למערב הוא 190 ק"מ. אורך הגבול בין אוקראינה לרוסיה במחוז לוהנסק הוא כ-746 ק"מ (464 מייל). מחוז לוהנסק גובל במחוזות הרוסיים בלגורוד בצפון, וורונז' בצפון מזרח, ורוסטוב במזרח, וגובל במחוזות האוקראיניים חרקוב במערב ודונצק בדרום.
דמוגרפיה
עיקר האוכלוסייה של המחוז דוברת רוסית אם כי האוקראיניים האתניים מהווים רוב של 58.2%. רוסים מהווים 39.3% מהאוכלוסייה, בלארוסים מהווים 0.9% ואחרים מהווים 1.6% מהאוכלוסייה. על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה משנת 2001, יותר מ-68.8% מהאוכלוסייה רואים עצמם דוברי רוסית, בעוד ש-30.0% רואים עצמם דוברי אוקראינית. כ-87% מהאוכלוסייה מתגוררת באזורים עירוניים, בעוד ש-13% הנותרים מתגוררים באזורים חקלאיים.
שרון בר-זיו
שרון בר-זיו (נולד ב-2 באפריל 1966) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
שרון בר-זיו נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. אביו משה בר-זיו, עבד כמנהל סניף בנק ואמו אביבה בר-זיו, היא מורה לאמנות וציירת. הוא הבכור במשפחה ולו שתי אחיות. למד בתיכון קלעי, ולאחר מכן התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי.
בוגר החוג לחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 השתתף בקורס כתיבה ועריכת תסריט Script Factory של ה-BBC.
בר-זיו נשוי לאמנית מרב דני והם הורים לילדה.
קריירת משחק
במהלך שירותו הצבאי שיחק בסרטו של רנן שור "בלוז לחופש הגדול", בתפקיד מרכזי. עם תום השירות הצבאי למד משחק בסטודיו של ניסן נתיב, ואף כתב והופיע במופע סטנד-אפ אישי. ב-1994 קיבל תפקיד ראשי במחזהו של וודי אלן "הקוסם מברוקלין" בתיאטרון הבימה, הצגה שזכתה להצלחה רבה. בר-זיו גילם את דמותו של הקוסם מברוקלין, בתפקיד אמו שיחקה ליה קניג ובתפקיד אביו שיחק מוסקו אלקלעי. בנוסף, שיחק במחזותיו של יוסף אל-דרור "המובן מאליו" ו"לופ". ב-1998 שיחק בתפקיד מרכזי בהצגה "השחקן" בתיאטרון הקאמרי, מאת ובבימויו של הלל מיטלפונקט, המגולל את קורותיה של להקת שחקנים נודדת בפולין. במהלך שנות התשעים שיחק בסדרות הטלוויזיה "עניין של זמן", "שתוק שואו", "הכל נשבר במשפחה" והופיע בפרסומות שונות. במקביל כתב תסריטים לתוכניות "פלטפוס", "שמש" ועוד.
החל משנת 2000 עבד במשך כעשר שנים כקופירייטר ומנהל קריאטיב בתחום הפרסום. בתחילה עבד בשוק הפרטי עם משרד הפרסום אריאלי, צרפתי שטרנשוס וכן עם למל כהן. לאחר מכן התמחה בפרסום ציבורי בלשכת הפרסום הממשלתית בה עבד עבור משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד התמ"ת, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועוד. בין היתר עבד על קמפיינים למאבק באיידס, יצר את "מדליק מי שמקליק", הפורטל הממשלתי "gov.il" ואחרים.
ב-2018 כתב וביים את "בוקר טוב ילד" בהפקת מארק רוזנבאום (טרנספקס). הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2018 והופץ בבתי הקולנוע בישראל ב-2019. בסרט משחק בר-זיו בתפקיד הראשי יחד עם השחקנית קרן מור. צילם זיו ברקוביץ' וערכה אווה קפלון.
סיוון (זמרת)
סיוון בהנם (נולדה ב-24 במאי 1981), המוכרת בשמה הפרטי, סיוון, היא זמרת ומוזיקאית ישראלית.
ביוגרפיה
סיוון נולדה, גדלה והתחנכה בתוכנית למד בתל אביב למשפחה מסורתית יוצאת איראן. לאחר שירותה הצבאי בצה"ל, בתחילת שנות האלפיים החלה סיוון את הקריירה המוזיקלית שלה כשהוציאה, יחד עם משפחת תאקט, מספר להיטים ובהם, "תקווה", "לא תצליחו לעצור אותי", "המקום המושלם" ו"האור והצל". את פריצתה לתודעה השיגה בזכות החידוש שהוציאה יחד עם משפחת תאקט לשיר, "פרחים בקנה".
בשנת 2003 לקחה חלק בדיבוב העברי לסרט "אחי הדב" של אולפני וולט דיסני. סיוון שרה את שיר הפתיחה "נשמות גדולות" שנכתב והולחן בידי פיל קולינס. שפרירה זכאי ביימה את הדיבוב והפיקה אותו, ועל הניהול המוזיקלי היה אמון רוני וייס.
בשנת 2005 הוציאה סיוון שני סינגלים, "אין גבולות", שהגיע למקום ראשון במצעד של גלגלצ, ו"תסתכל עלי עכשיו", שהגיע לראשי המצעדים.
למרות הצלחת השירים, הדבר לא דחף את סיוון להוציא אלבום באותה התקופה, והיא המשיכה להופיע עם סאבלימינל וחבריו בישראל ומחוצה לה, ובתוך כך עבדה על האלבום הראשון שלה. בנוסף לעבודה על אלבום הבכורה הנחתה סיוון את תוכנית הרדיו "דבש", ששודרה ב-91FM, ובה אירחה אמנים שהציגו סינגלים מאלבומים חדשים שלהם.
באותה השנה החלה סיוון להוציא את הסינגלים החדשים מהאלבום החדש, "שוברת שתיקה", שיצא בגרסת קליפ, ו"בינינו". בשנת 2009 השיקה את האלבום, שנשא את השם "דף חדש". האלבום נמכר מסחרית החל משנת 2008.
בפברואר 2011 פורסם רשמית כי סיוון עזבה את משפחת תאקט, שם הייתה חתומה כעשור עוד מימי נערותה. לאחר העזיבה, התמודדה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "קח אותי", שנכתב עם המוזיקאי חן מצגר-אדר.
בתחילת שנת 2013 השתתפה בתוכנית הריאליטי "The Voice", התקבלה לנבחרת של שרית חדד ונפלה בשלב הדו-קרב.
וולטר רוטשילד
ליונל וולטר רוטשילד (באנגלית: Lionel Walter Rothschild; 8 בפברואר 1868 – 27 באוגוסט 1937), הברון רוטשילד השני, היה בנקאי בריטי-יהודי וזואולוג, בן משפחת רוטשילד. בבעלותו היה האוסף הזואולוגי הגדול ביותר שבו החזיק אדם יחיד. היה חבר הפרלמנט הבריטי מ-1899 ועד 1910. רוטשילד היה הנמען של הצהרת בלפור.
קורות חיים
נולד בלונדון, בנו של נתן רוטשילד. למד בקיימברידג'. כשסיים את לימודיו ב-1889 נדרש להצטרף לעסקי הבנקאות של המשפחה, למרות שלא התעניין בכספים ולא גילה כישרון בנקאי. רק ב-1908 הורשה לעזוב את העסקים, והקדיש את זמנו לאורניתולוגיה.
רוטשילד התעניין בבעלי חיים מילדותו, עניין שלא פג כל חייו. הוא החזיק גן חיות פרטי, וידוע במיוחד מנהגו לנסוע ברחבי לונדון בכרכרה רתומה לזברות.
הוא החל לאסוף חיפושיות ופרפרים בגיל שבע, ובמהלך חייו היה לאספן זואולוגיה נלהב, פעילות שהחל בלימודיו בקיימברידג', אז שכר אוצרים ומדענים שנשלחו לקצוות עולם כדי להביא משם פריטים נדירים. האוסף שהצטבר במהלך חייו הגיע ל-300,000 פוחלצי ציפורים, 200,000 ביצי ציפורים, 2,250,000 פרפרים, 30,000 חיפושיות ואלפי פריטים אחרים. משנת 1892 פתח רוטשילד את הכניסה למוזיאון לציבור הרחב. חמש שנים לפני מותו נקלע למצוקה כלכלית, ולכן נאלץ למכור את רוב הציפורים למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע. לאחר מותו נתרם שאר האוסף, על המוזיאון שנבנה כדי להכילו, למוזיאון הבריטי; הייתה זו התרומה הגדולה ביותר מסוגה. תרומתו תועדה בשמותיהם המדעיים של מיני בעלי חיים רבים: 153 חרקים, 58 ציפורים, 18 יונקים, שלושה דגים, שלושה יתושים, שני זוחלים, מרבה רגליים ותולעת. בין היתר תיאר לראשונה את צבי מונגאלה בדרום סודאן.
רוטשילד היה ציוני נלהב וידיד קרוב של חיים ויצמן. הוא ייצג את ההסתדרות הציונית בממלכה. ב-2 בנובמבר 1917 שלח אליו בלפור, אז שר החוץ של בריטניה, את המכתב שמאוחר יותר התפרסם בתור הצהרת בלפור.
הרשות לאיכות הסביבה (הרשות הפלסטינית)
הרשות לאיכות הסביבה (בערבית: سلطة جودة البيئة) היא הגוף המוסמך המרכזי לכל נושאי הסביבה בשטחים הפלסטיניים. זהו הגוף שבמסגרתו נוצרות ומיושמות כל התקנות הסביבתיות, הפרויקטים והאסטרטגיות. המטרה העיקרית של הרשות היא שימור ושימוש בר-קיימא של הסביבה הטבעית.
הרשות שואפת לשמור ולהגן על הסביבה באמצעות תוכניות להגנה על בריאות האדם, לרסן ולהפחית את דלדול משאבי הטבע, להילחם במדבור, למנוע החמרה של זיהום אוויר ומים, לקדם מודעות סביבתית ולהבטיח השגת פיתוח עירוני בר קיימא.
היסטוריה
ב-10 בדצמבר 1996 הקים נשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, את הרשות שהייתה הארגון הראשון במדינה האחראי על הגנת הסביבה הטבעית והפחתת ההשפעות על בריאות האדם. הרשות נוצרה במקביל להסכמי אוסלו ב', שבמסגרתם הוסכם על הקמת מספר משרדים ורשויות שמטרתן תכנון, ניהול ויישום של משימות מועילות לסביבה בתוך הרשות הפלסטינית. עד סוף 1997, מוזגו לרשות גם אגף התכנון הסביבתי וחלק ממשרד התכנון. באוגוסט 1998 מינה הנשיא ערפאת שר לאיכות הסביבה.
אשוח דאגלס
אשוח דאגלס (שם מדעי: Pseudotsuga menziesii, באנגלית: Douglas fir) הקרוי גם צוגנית מנזיס (על פי שמו המדעי), אשוחית דאגלס (Douglas spruce) ואורן אורגון (Oregon pine) הוא מין עץ ירוק-עד גדול מאוד ממשפחת האורניים, הגדל במגוון בתי גידול במערב אמריקה הצפונית. אשוח דאגלס הוא העץ הרשמי של מדינת אורגון.
שם העץ
השם הנפוץ מנציח את הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1834-1799) שדיווח לראשונה על האופי יוצא הדופן והפוטנציאל של המין. השם הנפוץ מטעה מכיוון שהעץ איננו אשוח אמיתי, כלומר הוא איננו מין בסוג Abies. מסיבה זה נהוג לכתוב באנגלית לעיתים קרובות את השם עם מקף אשוח-דאגלס (Douglas-fir, שם המשמש לסוג צוגנית, Pseudotsuga, באופן כללי).
סיומת השם המדעי menziesii מנציחה את ארצ'יבלד מנזיס (Archibald Menzies; 1842-1754), רופא סקוטי וחוקר טבע שהיה יריבו של דייוויד דאגלס. מנזיס היה הראשון לתאר את העץ על סמך פרט מהאי ונקובר.
תפוצה
עמוק בתוך היבשת מתחלף תת-מין זה בתת-מין אחר Pseudotsuga menziesii glauca (באנגלית Rocky Mountain Douglas fir, "אשוח דאגלס של הרי הרוקי" או גם Interior Douglas fir, "אשוח דאגלס של פנים הארץ"). תת-מין זה גדל במקביל לתת המין השני ברכס הרי הקסקייד בצפון וושינגטון ובדרום קולומביה הבריטית, ומשם תחום הגידול משתרע צפונה למרכז קולומביה הבריטית ודרומית לגבול מקסיקו, כשהוא הופך פחות ופחות רצוף ככל שיורדים דרומה וככל שהאזורים הגבוהים מצטצמים. מין הצוגנית Pseudotsuga lindleyana (באנגלית Mexican Douglas fir), שתחום הגידול שלו משתרע עמוק דרומה למקסיקו עד מדינת אואחאקה נחשב לעיתים קרובות כתת-מין של אשוח דאגלס.
תיאור
אשוח דאגלס הוא העץ השני בגובהו בעולם בין המחטניים (לאחר סקוויה נאה). עצי אשוח דאגלס מתת המין של אזור החוף הצומחים בחורשות של עצים עתיקים מגיעים בממוצע לגובה שבין 60 ל-70 מטרים ואף יותר, ולקוטר גזע שבין מטר וחצי לשני מטרים, ותועדו אף מקרים של עצים שהגיעו לגובה שבין 100 ל-120 מטרים ולקוטר גזע שבין 4.5 ל-6 מטרים. אשוח דאגלס הגבוה ביותר החי עדיין מכונה "אשוח דאורנר" ("Doerner Fir"). גובהו 99.4 מטרים והוא צומח בנקיק איסט פורק ברומיט (East Fork Brummit Creek) במחוז קוס באורגון. העץ העבה ביותר הוא "אשוח קיטס" ("Queets Fir") הצומח בעמק הנהר קיטס (Queets River valley) בפארק הלאומי אולימפיק במדינת וושינגטון. קוטר גזע עץ זה בבסיס הוא 4.85 מטרים. אשוחי דאגלס חיים בדרך כלל מעל ל-500 שנים ולעיתים אפילו יותר מ-1,000 שנים, כשהעץ הזקן ביותר שנתגלה הוא בן 1,350 שנים.
כשהעץ גדל ביער יש לעצים עתיקים נוף צר וגלילי המתחיל בגובה בין 20 ל-40 מטרים של הגזע. תהליך הגיזום העצמי הוא בדרך כלל איטי מאוד ועצים שומרים על ענפיהם התחתונים במשך זמן רב. לעצים צעירים הגדלים במרחב פתוח יש בדרך כלל ענפים החל מרמת הקרקע. בדרך עוברות בין שבעים לשמונים שנים עד שהגזע מגיע לגובה מעל חמישה מטרים ומעל מאה שנים על מנת להגיע לגובה של עשרה מטרים.
הקליפה של אשוחי דאגלס צעירים היא דקה, חלקה, אפורה ומכוסה בבועות המכילות שרף. בעצים בוגרים הקליפה עבה ודמוית שעם. צבעם של החוטרים של האשוח חום עד ירוק זית, והגוון משתנה לחום-אפור ככל שהם מתבגרים, חלקים, אם כי לא חלקים כמו חוטרים של אשוח, ומכוסים בשערות קצרות עדינות כהות. הניצנים של האשוח מובהקים מאוד, צורתם חרוט צר באורך בין 4 ל-8 מילימטרים ומכוסים בקשקשים בגוון חום-אדום. העלים דמויי מחטים באורך שבין 2 ל-3.5 סנטימטרים מסודרים בצורה סלילית, אבל מעוותים במקצת בבסיס כך שהם גדלים בניצב משני צדי החוטר. חלקם העליון של העלים ירוק ואין בו פיוניות, ובחלק התחתון יש שני פסי פיוניות לבנים. בשונה מאשוח דאגלס של הרי הרוקי יש לעלווה של אשוח דאגלס חופי ריח מתוק פירותי-שרפי מורגש. בייחוד לאחר שממוללים אותה.
האצטרובל הנקבי הבשל הוא דמוי תליון באורך בין 5 ל-8 סנטימטרים, ברוחב 2–3 סנטימטרים כשהוא סגור, ו-4 סנטימטרים כשהוא פתוח. האצטרובלים נוצרים באביב, תחילה צבעם ירוק, וכשהם מבשילים בסתיו, 7-6 חודשים אחר-כך צבעם חום-כתום. אורכם של הזרעים 5–6 מילימטרים ורוחב 3–4 מילימטרים בתוספת כנף באורך 12–15 מילימטרים. אורכם של האצטרובלים הזכריים המכילים את האבקה בין 2 ל-3 סנטימטרים, והם מפזרים אבקה צהובה באביב.
ייצור זרעים משמעותי מתחיל אצל עצי אשוח דאגלס חופיים הגדלים בשטח פתוח בין גיל עשרים לגיל שלושים. ייצור הזרעים הוא בלתי סדיר. במהלך תקופה בין חמש לשבע שנים, מייצרות חורשות יבול גדול אחד, מעט יבולים בינוניים או קלים ויבול כושל אחד. אפילו בשנים שבהן יש יבול גדול של זרעים, רק כ-25% מהעצים בחורשות צפופות מייצרים מספר גדול של אצטרובלים. כל אצטרובל מכיל בין 25 ל-50 זרעים. גודל הזרעים אינו קבוע, מספר הזרעים בגרם אחד של זרעים משתנה בין 70 ל-88. זרעים מהחלק הצפוני של תחום המחייה של העץ נוטים להיות גדולים יותר מאשר זרעים מהחלק הדרומי.
אקולוגיה
עצי אשוח דאגלס מתים (באנגלית Snag) נמצאים בשפע ביערות מעל גיל 100–150 שנים והם מאפשרים בית גידול למספר רב של עופות יער המקננים בחללים שבגזע. יער אשוח דאגלס הוא בית הגידול העיקרי למין הנברן Arborimus longicaudus (באנגלית red tree vole, "נברן עצים אדום") וללילית מנוקדת (Strix occidentalis). לזוג ליליות מנוקדות מקננות נדרש שטח מחיה בן ארבעה קילומטרים רבועים של יער עתיק. נברן עצים אדום יכול להימצא גם ביערות של עצים צעירים אם אשוח דאגלס מהווה את העץ השולט ביער. בעל חיים זה מקנן כמעט אך ורק בעלווה של עצי אשוח דאגלס. הקנים שוכנים בגובה שבין 2 ל-50 מטרים מעל לקרקע. התזונה של הנברן מבוססת בעיקר על המחטים של אשוח דאגלס.
ביערות הלחים של יערות החוף, מכוסה כמעט כל שטח חשוף של אשוח דאגלס חופי במשטחים של טחבי עלים וחזזיות אפיפיטיים. צמח טפיל המנצל לעיתים את אשוח דאגלס הוא Arceuthobium douglasii (באנגלית Douglas-fir dwarf mistletoe, דבקון ננסי של אשוח דאגלס). פטריה התוקפת לעיתים את העץ היא Poria weirii. בתגובה להדבקות בפיטריה מייצר העץ סוג של פלבונואיד המכונה פוריול (C16H14O5).
הנבטים של אשוח דאגלס אינם המזון המועדף על אייל פרדי שחור-זנב (Odocoileus hemionus columbianus) ואייל קנדי (Cervus canadensis), אבל יכולים להיות מקור מזון חשוב לבעלי חיים אלו במהלך החורף כשאין בנמצא מזון אחר מועדף. באזורים רבים מהווים המחטים של אשוח דאגלס את המזון הבסיסי של שכווי כחול באביב. בחורף אוכלים סמרניים בעיקר את הקליפה הפנימית של מחטניים צעירים, ובהם הם מעדיפים את אשוח דאגלס.
כנימות מהמין Adelges cooleyi (באנגלית woolly conifer aphid) הן חרקים באורך 0.5 מילימטרים שנוהגות למצוץ מוהל מעלים של אשוח דאגלס וניתן לראות אותן על הצד התחתון של העלים של אשוח דאגלס כנקודות דמויות צמר גפן לבן של השעווה שהם מייצרים, שנועדה להגן עליהם. כנימות אלו מצויות לעיתים בכמויות גדולות ויכולות לגרום לעלווה להצהיב מהנזק שהן גורמות. במקרים חריגים יכולים העצים להשיר את מחטיהם חלקית, אבל רק לעיתים רחוקות הנזק הוא כל כך חמור. בין החרקים מסדרת הפרפראים, לבד מאלו הניזונים באופן כללי מהעצים מהסוג צוגנית, יש כמה מיני עשים, דוגמת Chionodes abella ו-Chionodes periculella, והעש Cydia illutana האוכל את קשקשי האצטרובל, שתועדו ספציפית על אשוח דאגלס.
זרעים של אשוח דאגלס הם מקור מזון חשוב ביותר ליונקים קטנים. עכברים, נברנים, חדפים וטמיאסים צורכים כ-65% מיבול זרעי אשוח דאגלס במערב אורגון לאחר פיזורם. מין של סנאי עצים ששמו המדעי Tamiasciurus douglasii (באנגלית Douglas squirrel, סנאי דאגלס) קוצר ומאחסן כמויות גדולות של אצטרובלים של אשוח דאגלס לשימוש עתידי. הוא גם אוכל אצטרובלי אבקה בוגרים, קליפה פנימית מתפתחת, קצוות של חוטרים ומחטים צעירות רכות. הזרעים הם מרכיב חשוב בתזונה של כמה עופות אוכלי זרעים. בין החשובים שבהם כמה מיני גיבתוניים: Junco hyemalis (באנגלית dark-eyed junco), דרור שיר (Melospiza melodia), Zonotrichia atricapilla (באנגלית golden-crowned sparrow), דרור לבן-כתר ופרושיים: Carduelis pinus (באנגלית pine siskin), Carpodacus purpureus (באנגלית purple finch) ותת-המין צלוב-מקור מצוי של אשוח דאגלס (Loxia curvirostra neogaea) שמקורו מאפשר לו להפריד בקלות בין קשקשי אצטרובלים של אשוחי דאגלס ולהוציא את הזרעים מתוכם.
תת-המין של אשוח דאגלס חופי הוא העץ הדומיננטי מערבית לרכס הקסקייד באזור הפסיפיק נורת' ווסט, כשהוא גדל בכמעט כל סוגי היערות. מותאם לאקלים לח ממוזג הוא גדל מהר יותר ולגובה גדול יותר מאשר תת-המין של אשוח דאגלס של הרי הרוקי. העצים הגדלים בחברת אשוח דאגלס כוללים את צוגה מערבית (Tsuga heterophylla), אשוחית סיטקה (Picea sitchensis), אורן הסוכר (Pinus lambertiana), אורן לבן מערבי (Pinus monticola), אורן הזפת, אשוח ענק (Abies grandis), סקוויה נאה, ארז אדום מערבי (Thuja plicata), Notholithocarpus densiflorus - מין ממשפחת האלוניים, אדר גדול-עלים (Acer macrophyllum) - מין של אדר ואחרים. חורשות המכילות אשוח דאגלס בלבד נפוצות גם הן, בייחוד צפונית לנהר אומפקווה (Umpqua River) באורגון.
סוקצסיה של היער
חוסר הסבילות של אשוח דאגלס משחק תפקיד חשוב בסוקצסיה של חבורות יערות הגשם העתיקים בשפלות של אזור הפסיפיק נורת' ווסט. בעוד שחורשות בוגרות של יערות גשם עתיקים בשפלות כוללות נבטים רבים של צוגה מערבית (Tsuga heterophylla), ומעט נבטים של ארז אדום מערבי (Thuja plicata), בחורשות שבהן העץ הדומיננטי הוא אשוח דאגלס אין כמעט בכלל נבטים של אשוח דאגלס. סתירה לכאורה זו מתרחשת משום שאשוחי דאגלס אינם סובלים צל עמוק ורק לעיתים רחוקות שורדים בתוך תת-היער המוצל. כאשר עץ מת ביער בוגר החופה נפתחת ואור השמש נהיה זמין כמקור אנרגיה לצמיחה חדשה. לנבטים של צוגה מערבית העמידים לצל הנובטים מתחת לחופה יש יתרון על נבטים אחרים. יתרון תחרותי זה מאפשר לצוגה מערבית לצמוח מהר אל אור השמש, בעוד שנבטים אחרים עדיין נאבקים לצוץ מתוך הקרקע. הענפים של הצוגה המערבית מגבילים את אור השמש לעצים קטנים יותר ומגביל מאוד את הסיכויים של עצים שאינם סובלים צל, כדוגמת אשוח דאגלס. במהלך מאות בשנים, הופכת צוגה מערבית לעץ הדומיננטי בחופה של חורשות בוגרות של יערות גשם עתיקים בשפלות.
אשוחי דאגלס הם עצים של חברת ביניים ביער גשם ממוזג, וניחנים בקליפה עבה יותר וקצב צמיחה גבוה במקצת מאשר מרבית העצים של עצי חברת השיא של האזור דוגמת צוגה מערבית וארז אדום מערבי. תכונה זו נותנת לאשוחי דאגלס יתרון תחרותי כאשר היער עובר הפרעה קיצונית דוגמת שרפה. חלקים מיערות הגשם העתיקים בשפלות של אזור הפסיפיק נורת' ווסט עוברים מדי פעם אירועים של שרפה טבעית, או שהעצים מופלים בסופות סוערות במיוחד או שהיער עובר כריתה. הפרעות מסוגים אלו מאפשרות לאשוח דאגלס להתחדש בקרחות היער. אשוחי דאגלס עמידים לשריפות בעצימות נמוכה שבסופן הם שורדים על קרקע צחיחה בעוד שמינים אחרים פחות עמידים לבצורת ולאש אינם מסוגלים להתבסס מחדש.
מחטניים שולטים ביערות חברת השיא של אשוח דאגלס חופי. כל המחטניים של חברת השיא הגדלים במקביל אליו יכולים לחיות במשך מאות שנים, כשמעט מינים מסוגלים לחיות יותר מאלף שנים. יערות הקיימים לאורך תקופה ארוכה בקנה מידה כזה חווים מדי פעם הפרעות המאפשרות לחורשות בוגרות של אשוח דאגלס לקבע את היותם המין העמיד ביערות עתיקים. כשיער ראשוני שורד במצבו הטבעי, הוא דומה לעיתים קרובות לשמיכת טלאים של חברות יער שונות. צוגה מערבית שולטת בדרך כלל ביערות ראשוניים, אבל הם כוללים קטעים של אשוחי דאגלס, ארז אדום מערבי, אלנוס, ואפילו יערות סקוויה נאה בחלקם הדרומי, בסמוך לגבול בין אורגון לקליפורניה. מופעים של אשוחית סיטקה (Picea sitchensis) הולכים ומתרבים ככל שעולים צפונה.
הנוהג של כריתת העצים במשך 200 השנים האחרונות יצרה הפרעות מלאכותיות שגרמו לאשוחי דאגלס לשגשג. העץ השימושי של אשוחי דאגלס והצמיחה המהירה שלו הפכו אותו לסוג העץ המועדף על חברות כריתת עצים רבות, ששותלות מחדש אזור שנכרת כולו בשתילים של אשוח דאגלס. תנאי אור השמש הרב הקיימים בשטח שנכרת כולו גם הם מסייעים להתחדשות של אשוח דאגלס. בשל נוהג של כריתת העצים המלאה כמעט כל היערות באזור הפסיפיק נורת' ווסט, שלא הוקצו מראש כשמורות טבע, נשלטים כמעט לחלוטין על ידי אשוח דאגלס, בעוד שמינים של חברת השיא, כדוגמת צוגה מערבית וארז אדום מערבי נפוצים פחות. באזורים צחיחים יותר בקליפורניה, בהם אשוח דאגלס מצוי כמין של חברת שיא בהיעדר אש, הפך אשוח דאגלס למין פולש בעקבות הנוהג לדכא אש במאות ה-20 וה-21. האשוח הפך למין הדומיננטי ביערות האלון בקליפורניה, שבהם הוא היה בעבר מין שולי.
שימושים
אשוח דאגלס הוא אחד מיצרני העץ הטובים בעולם ומפיק יותר עץ יותר מכל עץ אחר באמריקה הצפונית. העץ הוא מקור לקרשים, קורות, שלד, ועץ לבוד. קורות שעברו טיפול בזפת-עץ משמשות במבנים ימיים. בעץ משתמשים לאדנים של מסילות ברזל, קורות תמיכה למכרות, קורות בבניית בתים, עמודים לחשמל וטלפון, קורות לגדרות, לרצפת עץ, לייצור נייר ולרהיטים. באשוח דאגלס נעשה שימוש נרחב בעיצוב נוף. נוהגים לשתול אותו כשובר רוח. והוא גם פופולרי כעץ חג המולד.
צמח זה הוא רב ערך בקישוט פארקים גדולים וגנים, והשתמשו בו לייעור לנוי ולמקור לעץ במקומות רחוקים מבית הגידול הטבעי שלו באירופה, ניו זילנד, צ'ילה ובמקומות אחרים. הוא התאקלם והתפשט לטבע ברחבי אירופה, בארגנטינה ובצ'ילה (שם הוא מכונה Pino Oregón – אורן אורגון), ובניו זילנד שם הפך לעיתים לאחד מהמינים הפולשים המכונים בניו זילנד מחטניי הפרא (wilding conifer), שאותם משמידים מדי פעם.
אריאן
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
חתונה בירושלים (סרט קצר)
חתונה בירושלים הוא סרט קולנוע ישראלי תיעודי קצר בבימויו של רנן שור משנת 1985.
לאחר שנבחר לפתוח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב־1985, החליט מפיץ הסרטים אלי גלפנד לרכוש את הסרט להקרנתו בארבעה בתי קולנוע מסחריים ברחבי ישראל בפורמט 35 מ"מ. הסרט הוקרן באותה השנה לפני סרטם של האחים כהן "רציחות פשוטות". הסרט הוקרן פעמים רבות בהערוץ הראשון ומאות פעמים בפורמט 16 מ"מ במועדוני "צוותא" ובקיבוצים שונים.
בשנת 2015 החליטה נועה רגב, מנהלת פסטיבל הקולנוע ירושלים וארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים לערוך לסרט רסטורציה לצורך פתיחת הפסטיבל לקולנוע יהודי - ירושלים לשנת 2015.
בשנת 2022, לאחר מותם של אריק איינשטיין ואורי זוהר, ערך רנן שור רסטורציה מחודשת המוקדשת לזכרם. הרסטורציה תוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2022.
תקציר הסרט
במרץ 1985 נישאו בחתונה חרדית אפרים, בנו הבכור של אורי זוהר לבחירת ליבו שירי, בתו של אריק איינשטיין, חברו הקרוב מלהקת הנח"ל ושותפו הקולנועי למציצים, עיניים גדולות, לסדרה הטלוויזיונית "לול", ועוד. המפגש בין המחותנים החדשים בחתונה המערבבת חוזרים בתשובה ובוהמה תל אביבית חושף מראה לשברו של החלום הישראלי, דרך שניים ממיצגיו הבולטים של הצבר (סלנג).
חתונה בירושלים 2
באפריל 1989 נישאו בירושלים בן נוסף של אורי זוהר ובת נוספת של אריק איינשטיין מנישואיו לאלונה איינשטיין שהתחרדה.
בהסכמתו של אורי זוהר צילם שור את החתונה הנוספת לצד צלמי חדשות טלוויזיה מהערוצים השונים שהגיעו לאירוע. בחודשים שלאחר מכן לא הגיע שור לעריכת החתונה השנייה כסרט קצר נוסף.
עכברון הקמה
מאפיינים
אורך גופו של עכבר הקמה 6-7 ס"מ, אורך זנבו זהה, ומשקלו כ-5 גרם. הגב אדמדם, הגחון לבן, האוזניים קטנות וכן גם העיניים. בית גידולו בשדות, ועל גדות נחלים, הוא זריז תנועה ביותר, ונעזר בזנבו לטיפוס על ענפים, עליהם הוא בונה את קינו, או קוטף מהם את מזונו..
הקן ארוג בקפדנות מגבעולי עשב ארוכים, ולו צורת כדור, שפתחו מן הצד. משך ההיריון 21 יום, מספר הוולדות 5-9, המלטות אחדות בשנה. עכבר הקמה ניזון מחרקים וזרעים, באביב הוא מכרסם ניצנים טריים של גבעולי עצים ושיחים. בחורף הוא מסתתר בחורים בתוך האדמה או תחת ערימות קש.
תפוצתו באירופה ובאסיה (ממזרח ועד מערב אירואסיה).
ז'אן הראשון, רוזן לה מרשה
ז'אן הראשון, רוזן לה מרשה, (בצרפתית: Jean Ier de Bourbon-La Marche; 1344 - 11 ביוני 1393), היה נכדו של לואי הראשון, דוכס בורבון ואב קדמון של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
ז'אן לקח חלק פעיל במלחמת מאה השנים, והפך למושל לימוזן לאחר שעזר לכבוש אותו מחדש מידי האנגלים. מאוחר יותר, בשנת 1366 הוא הצטרף לברטראן דו גסקלין במסעו לקסטיליה. בשנת 1374מת גיסו בושאר השביעי, רוזן ונדום, וז'אן הפך לרוזן ונדום וקסטרה יחד עם אשתו.
ז'אן הצטרף למערכה של שארל השישי, מלך צרפת בשנת 1382 בפלנדריה (שהגיע לשיאו בקרב רוז'בק), ובשנת 1392 נלחם בברטאן. כמו כן הוא בנה מחדש את הטירות של ונדום ולאבארדין. ב-11 ביוני 1393 מת ז'אן בוונדום, ובנו ז'אק השני, רוזן לה מרשה ירש את תאריו.
משפחתו
ב-28 בספטמבר 1364 התחתן ז'אן עם קתרין דה ונדום, בתם של ז'אן השישי, רוזן ונדום וז'אן דה פונטיו, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
פיטר סארסגארד
פיטר סארסגארד (באנגלית: Peter Sarsgaard; נולד ב-7 במרץ 1971) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. נחשף לקהל כעורך המגזין "ניו ריפבליק" בסרט "חשיפה" (2003).
ביוגרפיה
סארסגארד נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני שבאילינוי לג'ודי ולג'ון. אביו היה מהנדס בחיל האוויר האמריקני, ואחר כך עבד עבור מונסנטו ועבור IBM. מקור שם המשפחה בדנמרק, מוצאם של שניים מסבי-סביו.
קריירה
בהמשך כיכב, בין השאר, כבנו של אתוס ב"האיש במסיכת הברזל" (1998), כריצ'רד לונגמן ב"מרכז העולם" (2001) של הבמאי הסיני ויין וואנג, כמלח רוסי ב"קיי-19" (2002), כחוקר מתלמד דו מיני ב"קינסי" (2004), כמפקד טיסה ב"הטיסה" (2005) וכחייל בלתי יציב בסרט של סם מנדס, "ג'ארהד" (2005). ב-2003 השתתף בסרט "חשיפה", כעורך המגזין "ניו רפובליק". בנוסף כיכב בסרטים "התא" ו-"אגם המוות". בשנת 2009 כיכב בסרטים "לחנך את ג'ני" ו"היתומה".
ב-2010 השתתף בסרט "כמו יום ולילה", בתפקיד הסוכן החשאי פיצג'רלד. ב-2012 נתן את קולו לדמותו של הרובוט בסרט "רובוט ופרנק". בשנת 2013 שיחק בסרט "לאבלייס", בסרט "מהלכי לילה" לצד ג'סי אייזנברג ובסרט "בחורות טובות" לצד דקוטה פנינג. ב-2014 השתתף בסרט "שובר את הכלים". ב-2016 השתתף בסרט "שבעת המופלאים". באותה שנה שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, בכיכובה של נטלי פורטמן.
ב-2017 גילם את המדען פרנק אולסון בסדרת הדוקו-דרמה "לענה" בנטפליקס, בבימויו של ארול מוריס. בנוסף אותה שנה, השתתף בסרט הספרדי "פבלו". ב-2018 שיחק בדרמת האימה "השקר", לצד ג'ואי קינג.
באותה שנה פורסם כי ישתתף בסרטו של בארי לוינסון "השורד", המתאר את סיפורו של ניצול השואה הארי האפט, שאולץ להתאגרף כדי לחיות. הסרט הוקרן לראשונה בשנת 2021. בן פוסטר מגלם את האפט. לצדו משתתפים בילי מגנוסן, ויקי קרייפס, דר זוזובסקי וג'ון לגוויזאמו.
חיים אישיים
סארסגארד נמצא במערכת יחסים עם השחקנית מגי ג'ילנהול מאז שנת 2002. באפריל 2006 התארסו ובאוקטובר באותה שנה נולדה בתם רמונה. באמצע שנת 2009 התחתן הזוג בקפלה בעיר ברינדיזי באיטליה.
פילמוגרפיה
{{טורים
טלוויזיה
}}
שי האוזמן
שי האוזמן (נולד ב-26 בדצמבר 1974) הוא איש תקשורת, פרשן כדורסל, עורך דין ויזם בתחום הנדל"ן.
ביוגרפיה
האוזמן נולד וגדל באשדוד והחל את דרכו ככדורסלן במחלקת הנוער של מכבי אשדוד. בגיל צעיר יחסית פרש ממשחק לטובת לימודי משפטים.
לאחר פרישה ממשחק החל לאמן קבוצות נוער, ובשנת 1997 החל לשמש כסקאוט של נבחרת ישראל הבוגרת. עונה אחת שימש גם כסקאוט בקבוצת הפועל ירושלים. בשנת 2001 שימש כעוזר מאמן של רונן גינזבורג בקבוצת בני הרצליה.
החל מחודש ספטמבר 2012 ועד מרץ 2017 שימש האוזמן כפרשן ובעל טור כדורסל באתר וואלה! ספורט וכפנאליסט בתוכנית הרשת "משחק מקדים".
החל משנת 2014 משמש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט, בעיקר במסגרת ליגת העל בכדורסל, נבחרת ישראל בכדורסל והיורוליג. כמו כן יש לו טור אישי קבוע באתר. בנוסף שימש כחבר פאנל קבוע בתוכנית יציע העיתונות בערוץ.
בשנת 2017 החל האוזמן לשמש כחבר פאנל קבוע לצד גור שלף ועידו גור בתוכנית חמישיות בערוץ הספורט.
בשנת 2018 החל האוזמן להגיש את תוכנית הראיונות "מדברים עם שי האוזמן" בערוץ הספורט.
חיים אישיים
האוזמן הוא עורך דין במקצועו וכן יזם בתחום הנדל"ן. נשוי ללימור ואב לשלושה. מתגורר ביישוב גן יבנה. אביו, אבי האוזמן, הוא מקים קבוצת הכדורסל של מכבי אשדוד.
ג'אז הארנב 2
ג'אז הארנב 2 (באנגלית: Jazz Jackrabbit 2) הוא משחק פלטפורמה דו־ממדי שיוצר על ידי אפיק מגהגיימס (שידועים כיום כאפיק גיימס). זהו משחק ההמשך למשחק הפלטפורמה המפורסם משנת 1994 - ג'אז הארנב. המשחק הגיע עם גרפיקה משופרת והביא אל העולם שתי דמויות חדשות: ספאז, ארנב אדום שהוא אחיו הקטן של ג'אז, ובחבילת ההרחבה TSF ניתן למצוא את לורי - ארנבת צהובה שהיא האחות של צמד הארנבים.
ג'אז הארנב 2, כמו קודמו נוצר על ידי קליף בלסזינקי וארג'אן ברוסי, והוא זכה להצלחה מסחררת שיוצריו המשיכו לפתח לו כמה וכמה חבילות הרחבה: The Secret Files (בקיצור: TSF) ועוד 2 חבילות הרחבה מיוחדות לחג המולד: Holiday Hare 98 ו Christmas Chronicles שדומה לחבילה הראשונה לחג המולד, רק עם המנוע של TSF. במשחק ניתן למצוא שלבים חדשים, אפשרות למשחק מרובה משתתפים ביניהם גם אפשרות למשחק ברשת לצד משחק במסך מפוצל, וכן עורך שלבים הנקרא Jazz Creation Station (בקיצור JCS), עורך שלבים מתקדם שאיתו המפתחים בנו את שלבי המשחק.
עלילה
שלושת אלפים שנים אחרי האירועים של סיפורו של איזופוס "הצב והארנב", היריבות בין צבים וארנבים ממשיכה. לאחר שג'אז ביקר בכל מיני פלנטות כדי להציל את הנסיכה אווה אירלונג וקרוטוס מהצבים הטרוריסטים, שנשלטים על ידי המגלומן דבאן של, זה האחרון הצליח לברוח לאחר שאווה ניצלה וגנב את טבעת היהלום שלה. בינתיים, דוואן של מתכנן להשתלט על מעבדה בה נמצאת מכונת זמן שתאפשר לו לשנות את ההיסטוריה של כוכב קרוטוס ולהיות שליט היקום. ג'אז חייב לעצור את דוואן בזמן שהוא נודד בזמן ובמרחב.
הפרקים במשחק
השלבים במשחק מחולקים ל-4 פרקים (5 כולל פרק לגרסת הדמו, פרק מיוחד ל-"The Secret Files" ופרק "חג מולד" ל-2 חבילות חג המולד) והם:
השפעות
העיצוב וכמה פרטים הושפעו ממגוון רב של משחקים מפורסמים מאותה התקופה, כדוגמת סוניק, קומנדר קין, דום, One Must Fall 2097 (משחק נוסף מתוצרת אפיק שלג'אז יש הופעת אורח בו), Earthworm Jim, וריימן. כמה פרטים מהמשחק הושפעו ממדיות אחרות כגון הסרט בחזרה לעתיד והאגדה עליסה בארץ הפלאות.
עונת 1947/1948 בליגת ארץ ישראל בכדורגל
עונת 1947/1948 בליגת ארץ ישראל בכדורגל (כונתה גם ליגה א') הייתה מיועדת להיות העונה ה-12 של הליגה הבכירה בכדורגל בארץ ישראל לקראת סוף תקופת המנדט.
הליגה הייתה מיועדת להיות הליגה הבכירה שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו, ומתחתיה שיחקו בליגה ב'.
העונה החלה, לאחר עיכובים בגלל מחלוקות של המרכזים, ב-4 באוקטובר 1947 והופסקה לאחר המחזור השביעי ב-3 בינואר 1948.
בליגה שיחקו 14 קבוצות ממספר מחוזות שונים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ב-30 בנובמבר 1947 החלו הגבלות תנועה על שחקני הקבוצות במשחקם נגד קבוצות ממחוז אחר, והפרעות לוגיסטיות שלא אפשרו משחקים ראויים. כמו כן השלטון הבריטי בארץ הוציא את תנועת בית"ר אל מחוץ לחוק מה שהוציא את קבוצות בית"ר מהליגה (בית"ר תל אביב, בית"ר ירושלים ששיחקה בליגה ב' - ליגת המשנה) למרות זאת קבוצות אלו שינו את שמם (ל"נורדיה תל אביב / ירושלים") וניסו להמשיך לשחק ככל שיתאפשר.
הליגה שוחקה רק כ-3 עד 7 מחזורים (כל קבוצה הספיקה מס' שונה של משחקים) והופסקה כאשר בית"ר תל אביב (בשמה החדש "נורדיה תל אביב") במקום הראשון בליגה.
מפאת אי קיום סדיר של הליגה, לא הוכרזה אלופה מעולם לעונה זו. לא בליגה הרגילה ולא בליגת החירום.
המשך קיום משחקי כדורגל תחת המדינה החדשה, בוצע רק כשנה לאחר מכן במאי 1949 כחלק מעונת 1949/1950 שהייתה הליגה הראשונה שהגיע לסיומה לאחר הקמת מדינת ישראל.
ליגת החירום
לאחר נטישת הליגה הסדירה לעונה זו, בוצע ניסיון נוסף, בכל זאת לקיים ליגה בכדורגל על ידי ההתאחדות לכדורגל החדשה שכעת הייתה כפופה למדינת ישראל החדשה. ההתאחדות הודיע על קיום "ליגת חירום", שכללה 7 קבוצות ממחוז תל אביב והמרכז, והחלה ב-14 בפברואר 1948.
בולו דה ארוז
המאפה מורכב מקמח אורז, חיטה, סוכר, חלב, ביצים, חמאה ותמצית וניל.
פירוש המילה בולו דה ארוז הוא עוגת אורז.
מלחמת סין–צרפת
מלחמת סין–צרפת, הידועה גם כמלחמת טונקין, הייתה סכסוך מוגבל מאוגוסט 1884 עד אפריל 1885, כדי לתת גושפנקא לצרפת להחליף את סין בשליטה על אזור טונקין (צפון וייטנאם). הצבאות הסיניים היו טובים יותר מאשר במלחמות אחרות במאה התשע-עשרה. המלחמה הסתיימה בהפסד צרפתי בקרבות היבשה וניצחון בקרבות ימיים. אבל הצרפתים השיגו את רוב מטרותיהם המדיניות בהסכם סיום המלחמה. הם צירפו את אזור טונקין, שבמרכזו העיר האנוי, להודו סין הצרפתית שבחסותם.
הקדמה
העניין הצרפתי בצפון וייטנאם החל מסוף המאה ה-18, כאשר כומר קתולי גייס מתנדבים צרפתים להילחם עבור נגויאן-אן שייסד את שושלת נגויאן, בניסיון לזכות בזכויות לצרפת ולכנסייה הקתולית. צרפת החלה במסע הקולוניאלי שלה בשנת 1858, סיפחה כמה מחוזות דרומיים בשנת 1862 כדי להקים שם קולוניה. חוקרים צרפתים עקבו אחר מסלול הנהר האדום דרך צפון וייטנאם למקורו ביונאן, ועוררו תקווה לתוואי סחר רווחי עם סין, שעשוי לעקוף את נמלי האמנה של פרובינציות החוף הסיניות. המכשול העיקרי למימוש רעיון זה היה "צבא הדגל השחור" - כוח שודדים מאורגן היטב בראשות ליו יונגפו - שהטיל "מיסים" מופרזים על סחר דרך הנהר האדום בין סאן טאי ולאו קאי בגבול יונאן.
המשלחת של אנרי ריבייר בטונקין
ב־1881 נשלח המפקד הצרפתי הנרי ריבייר עם כוח צבאי קטן להאנוי כדי לחקור תלונות וייטנאמיות על פעילותם של סוחרים צרפתים. בניגוד להנחיות הממונים עליו, ריבייר הסתערה על מצודת האנוי ב-25 באפריל 1882. ריבייר החזיר לאחר מכן את המצודה לשליטה וייטנאמית, אך השימוש שלו בכוח גרם לכעס בווייטנאם ובסין.
הממשלה הווייטנאמית, שלא הייתה מסוגלת להתעמת עם ריבייר גייסה שוב את עזרתו של ליו יונגפו, שחייליו המאומנים פגעו בצד הצרפתי. וייטנאם קבלה גם הצעה של תמיכה סינית. וייטנאם הייתה מזמן מדינת וסאל של סין, וסין הסכימה לחזק את צבא השודדים ולתמוך בהם בחשאי, ולהתנגד לפעולות הצרפתיות בטונקין.
אנשי שושלת צ'ינג שלחו איתות חזק לצרפתים כי סין לא תאפשר שאזור טונקין יעבור לשליטה צרפתית. בקיץ 1882 חצו כוחות של צבא יונאן הסיני וצבא גואנגשי את הגבול לטונקין, כבשו את לונג סאן, את בץ נין, את הונג הואה ועיירות אחרות. השר הצרפתי לענייני סין, פרדריק בוריי, נבהל כל כך מהסיכוי למלחמה בין המדינות, שבדצמבר הוא ניהל משא ומתן עם המדינאי הסיני לי הונג-ג'ונג כדי לחלק את טונקין לתחומי השפעה צרפתים וסיניים. אף אחד מהצדדים במשא ומתן לא התייעץ עם הווייטנאמים.
ריבייר, החליט בתחילת 1883 להכריע את הבעיה. הוא שלח גדוד של חיילים צרפתיים, ונתן להם מספיק אנשים שיוכלו להיסתכן במעבר דרך האנוי. ב-27 במרץ 1883, תפס ריבייר את המצודה של נאם דואם עם כוח של 520 חיילים צרפתים תחת פיקודו האישי. בהיעדר הכוח במצודה זו, החיילים של הדגל השחור והווייטנאמים תקפו את האנוי, אך הצרפתים הדפו אותם בקרב גיה קוק ב-28 במרץ.
לריבייר היה תזמון מושלם. באותה העת חל שינוי בממשלה בצרפת, והממשל החדש של ז'ול פרי העדיף מאוד את ההתפשטות הקולוניאלית. לכן החליטו לתמוך בריבייר והבהירו לסינים שהם נחושים להחיל בטונקין את החסות הצרפתית. באפריל 1883, הסינים הבינו כי הצבא הווייטנאמי לא יוכל להילחם בצרפתים, הם החליטו לגייס לצידם את צבא השודדים מחדש, שידע להילחם באמצעים לא קונוונציונליים.
ב־10 במאי 1883 הסיני ליו יונגפו קרא תיגר על הצרפתים להיאבק בהם בהאנוי. ב־19 במאי התעמת ריבייר עם חיילי הדגלים השחורים וניגף. הצרפתים ספגו תבוסה הרסנית. הכוח הקטן של ריבייר (כ-450 גברים) תקף עמדת הגנה חזקה של דגל שחור כמה קילומטרים ממערב להאנוי, הידועה בצרפתית כגשר נייר (Pont de Papier). למרות הצלחות ראשונות ניגפו הצרפתים בסופו של דבר ורק בקושי יכלו להתאחד מחדש ולחזור להאנוי. ריבייר, ברטה דה וילרס ועוד כמה קצינים בכירים נוספים נהרגו בפעולה זו.
מותו של ריבייר עורר תגובה זועמת בצרפת. תגבורת הועברה לטונקין, שמנעה התקפה של הדגלים השחורים על האנוי, והמצב הצבאי התייצב.
הפרוטקטורט בטונקין
ב-20 באוגוסט 1883 הסתער האדמירל אמדה קורבה, שהתמנה לפיקוד החטיבה הימית של טונקין, על המבצרים ששמרו על הגישות לבירה הווייטנאמית הואה (Hue) והכריח את ממשלת וייטנאם לחתום על חוזה שאיפשר הצבת הגנה צרפתית בטונקין.
באותו זמן תקף המפקד החדש של חיל המשלוח של טונקין, גנרל בואה, את עמדות הדגל השחור על נהר דיי. אף על פי שהצרפתים גררו את צבא הדגל השחור בקרב פו הוי (15 באוגוסט) ובקרב פאלאן (1 בספטמבר), הם לא היו מסוגלים לתפוס את כל עמדותיו של המפקד הסיני ליו יונגפו. בעיני העולם היו הקרבות האלה עדות לתבוסות צרפתיות. גנרל בואה שנכשל במשימתו, התפטר בספטמבר 1883. במקרה, באותה העת הייתה הצפה קשה של הנהר שאילצה את ליו יונגפו לנטוש את קו הנהר ולחזור לעיר המבוצרת של סן טאי, כמה קילומטרים מערבה.
עימות בין צרפת לסין
המתח הגובר בין צרפת לסין עורר הפגנות בתוך סין בסתיו 1883. התקריות החמורות ביותר התרחשו במחוז גואנגדונג, שם האירופים היו בולטים. התקפות בוצעו על רכושם של סוחרים אירופיים בגואנגג'ואו ובאי שאמי. כמה מעצמות אירופאיות, כולל צרפת, שלחו סירות קרב לגואנגז'ואו כדי להגן על אזרחיהן.
סון טאי ובאק נין
הצרפתים הבינו כי התקפה על ליו יונגפו תוביל כנראה למלחמה לא מוצהרת עם סין, אך חשבו כי יזכו לניצחון מהיר בטונקין, מה שיאלץ את הסינים לקבל את המצב כעובדה מוגמרת. הפיקוד על מבצע טונקין הופקד בידי האדמירל קורבה, שתקף את סן טאי בדצמבר 1883. מסע המלחמה בסאן טאי היה המערכה הקשה ביותר שהצרפתים לחמו בטונקין. אף על פי שהיחידות הסיניות והווייטנאמיות בסון טאי שיחקו תפקיד קטן בהגנה, נאבקו הדגלים השחורים של ליו יונגפו בנחישות להחזיק את העיר. ב־14 בדצמבר תקפו הצרפתים את העמדות החיצוניות של סן טאי, אך נסוגו עם נפגעים רבים. בתקווה לנצל את התבוסה של קורבה, תקף ליו יונגפו את הקווים הצרפתיים באותו לילה, אבל גם התקפת הדגל השחור נכשלה. לאחר שארגן מחדש את כוחותיו ב-15 בדצמבר, קורבה שב ותקף את עמדות ההגנה של סן טאי ב-16 בדצמבר אחר הצהריים. הפעם התקיפה הוכנה ביסודיות, ולוותה באש תותחים. בשעה 17:00 שני גדודים צרפתיים כבשו את השער המערבי של סן טאי ונלחמו בדרכם אל העיר. חיל המצב של ליו יונגפו נסוג אל המצודה, ופינה את סאן טאי בחסות החשכה כמה שעות לאחר מכן. קורבה השיג את מטרתו, אך במחיר ניכר. מספר ההרוגים הצרפתים בסון טאי היו 83 הרוגים ו-320 פצועים. הלחימה בסן טאי גבתה מחיר כבד של חיילי הדגל השחור. ליו יונגפו הרגיש שהוא נותר לבדו לשאת את עיקר הלחימה, ונעזב על ידי בני הברית שלו הסינים והווייטנאמים, והחליט שוב לא לחשוף את חייליו בצורה גלויה כל כך.
במרץ 1884 חידשו הצרפתים את מתקפתם בפיקודו של גנרל צ'ארלס-ת'ודור מילוט, שקיבל על עצמו את האחריות למערכה הקרקעית מאדמירל קורבה לאחר נפילתה של סון טאי. תגבורות מצרפת והמושבות האפריקאיות העלו עתה את כוחו של חיל המשלוח של טונקין ליותר מ־10,000 איש, ומילוט ארגן כוח זה לשתי חטיבות. החטיבה הראשונה הייתה בפיקודו של הגנרל לואי ברייר דה אייל, שרכש את שמו בעבר כמושל סנגל, והבריגדה השנייה הייתה בפיקודו של גנרל כריזמטי, פרנסואה דה נג'רייר, שזכה לתהילה במרד ערבי שהיה באלג'יריה. היעד הצרפתי היה ביץ' נינה (Bắc Ninh) שהוחזק על ידי כוח חזק של חיילים סינים קבועים של צבא גואנגשי. המבצע בביץ' נינה היה כמסע רגלי לצרפתים. המורל בצבא הסיני היה נמוך, וליו יונגפו הקפיד לשמור על מרחק מהסכנה. מילוט עקף את ההגנות הסיניות מדרום-מערב ותקף את העיר ב-12 במרץ מדרום-מזרח, בהצלחה מלאה. צבא גואנגשי גילה התנגדות רפה, והצרפתים כבשו את העיר בקלות, לכדו כמויות גדולות של תחמושת וכמה תותחים תוצרת קרופ חדשים.
הסכם טינטג'ין
התבוסה בביץ נינה, חיזקה את ידו של הפלג המתון בממשלה הסינית. הצלחות צרפתיות נוספות באביב 1884, כולל לכידתו של האנג הואה ותאי נגוין, שכנעו את הקיסרית האלמנה כי על סין להשלים עם צרפת, והושג הסכם בין צרפת לסין בחודש מאי. המשא ומתן התקיים בטיינג'ין (טינטסין). לי הונג-ג'אנג, מנהיג המתונים הסינים, ייצג את סין; וקפטן פרנסואה-ארנסט פורנייה, ייצג את צרפת. הסכם טינטסין, שהסתיים ב־11 במאי 1884, סיפק את ההכרה הסינית בחסות הצרפתית על אנאם (דרום וייטנאם) וטונקין ועל נסיגת הכוחות הסינים מטונקין, בתמורה לאמנה מקיפה שתסדיר את פרטי הסחר בין צרפת לסין ותספק את קביעת גבולותיה עם וייטנאם.
ב־6 ביוני המשיכו הצרפתים את מדיניותם, בכך שחתמו על חוזה חדש עם הווייטנאמים, שאפשרו לצרפתים להציב חיילים בנקודות אסטרטגיות בשטח וייטנאם וליישב תושבים בערים הגדולות. חתימת האמנה לוותה במחווה סימבולית חשובה - החותם הומלך על ידי הקיסר של סין לפני כמה עשורים כמלך וייטנאמי,
פורנייה לא היה דיפלומט מקצועי, והסכם טינטסין הכיל מספר בעיות: הוא לא קבע במפורש תאריך יעד לנסיגת הכוחות הסינים מטונקין. הצרפתים טענו כי נסיגת הכוחות תתבצע מיד, ואילו הסינים טענו כי הנסיגה מותנית בהמשך המשא ומתן על אמנה מקיפה. למעשה, העמדה הסינית היא רציונליזציה שנועדה להצדיק את חוסר רצונם או אי יכולתם להפעיל את תנאי ההסכם שחתמו. ההסכם לא היה פופולרי במיוחד בסין, ועורר תגובות פוליטיות נגדו.
מארב בק לי
לי הונג-צ'אנג רמז לצרפתים שאולי יהיו קשיים באכיפת ההסכם, אך לא נאמר דבר ספציפי. הצרפתים הניחו שהחיילים הסינים יעזבו את טונקין כפי שהוסכם, וערכו הכנות לכיבוש עיירות הגבול. בתחילת יוני 1884 התקדם טור צרפתי בפיקודו של סגן אלוף אלפונס דוגן כדי לכבוש את לנגסון. ב־23 ביוני, ליד העיירה הקטנה ביץ', נתקלו הצרפתים ביחידה חזקה של צבא גואנג-שי, שהתפרסה בעמדות התגוננות מאחורי נהר סונג תונג. לנוכח המשמעות הדיפלומטית של תגלית זו, היה על דוגן לדווח על נוכחות הכוח הסיני להאנוי ולחכות להנחיות נוספות. במקום זאת, הוא נתן לסינים אולטימטום לנסיגה. הסינים פתחו באש על הצרפתים המתקדמים, מה שהוביל לקרב בן יומיים, שבו הטור של דוגן היה מוקף ומוכה. דוגן בסופו של דבר פילס את דרכו אל מחוץ לכיתור הסיני וחילץ את כוחו הקטן.
כאשר הגיעו לפריז הידיעות על המארב לכוח הצרפתי, הם הגבירו את הזעם של מה שהתפרש כבגידה סינית בוטה. ממשלת פרי דרשה התנצלות, שיפוי, ומימוש מיידי של תנאי הסכם טיאנג'ין. ממשלת סין הסכימה לנהל משא ומתן, אך סירבה להתנצל או לשלם כל שיפוי. מצב הרוח בצרפת היה נגד פשרה, ואף שהמשא ומתן נמשך בכל חודש יולי, נצטווה אדמירל קורבה לקחת את השייטת שלו לפוג'ואו (פוצ'או). הוא קיבל הוראה להתכונן לתקוף את צי הפוג'יאנים הסיניים בנמל ולהרוס את מספנות הצי. בינתיים, כהפגנה ראשונית של מה היה קורה אם הסינים היו עומדים בסירובם, אדמירל סבסטיאן לספהרוס תקף שלוש סוללות חוף סיניות בנמל קילונג בצפון פורמוזה (טאיוואן) על ידי הפגזות חיל הים ב-5 באוגוסט. הצרפתים הנחיתו את כוח הנחיתה לחוף כדי לתפוס את קילונג ואת מכרות הפחם הסמוכים בפי-טאו, כ"משכון" כדי להתמקח על הנסיגה הסינית מטונקין. אבל הגעתו של כוח צבאי סיני גדול תחת פיקודו של הנציב הקיסרי ליו מינגצ'ואן הכריח את הצרפתים לסגת ב-6 באוגוסט.
פוז'ו ונהר מיני
המשא ומתן בין צרפת לסין נשבר באמצע אוגוסט, וב-22 באוגוסט נצטווה קורבה לתקוף את הצי הסיני בפוז'ו. בקרב פוז'ו ב-23 באוגוסט 1884, האירוע שנמשך כשעתיים, ונצפה על ידי של כלי שיט בריטיים ואמריקניים נייטרליים, השייטת של המזרח הרחוק של קורבה השמידה את הצי של סין ופגעה קשות במספנות של הצי בפוצ'ו. תשע ספינות סיניות הוטבעו בתוך פחות משעה, כולל ספינת הדגל של צי פוג'יאן. ההרוגים הסינים נעמדים ב-3,000 איש, ואילו ההרוגים הצרפתיים היו מינימליים. קורבה הצליח לחצות את נהר המיני אל הים הפתוח, והרס כמה סוללות חוף סיניות בדרכו, כאשר לקח את השייטת הצרפתית דרך מעבר מינאן וג'ינפאאי.
מהומות בהונג קונג
ההתקפה הצרפתית בפוז'ו סיימה למעשה את המגעים הדיפלומטיים בין צרפת לסין. אף כי שום מדינה לא הכריזה מלחמה, הסכסוך הוסדר עכשיו רק בשדה הקרב. הידיעה על הרס צי פוג'יאן חוללה התפרצות של להט פטריוטי בסין, שהביאה להתקפות על זרים ועל רכוש זר. לסין הייתה אהדה רבה באירופה, והסינים הצליחו לשכור כמה קצינים מהצבאות הבריטי, הגרמני והאמריקאי כיועצים.
הכיבוש הצרפתי של קילונג
בינתיים החליטו הצרפתים להפעיל לחץ על סין על ידי הנחתה של חיל המשלוח בצפון פורמוזה ותפיסה של קילונג וטמסואי, לפצות על הכישלון של 6 באוגוסט. ב־1 באוקטובר נחת סגן אלוף ברטו-לוויין בקילונג עם כוח של כ-1,800 חי"ר, ואילץ את הסינים לסגת לעמדות הגנה חזקות שהוכנו בגבעות שמסביב. הכוח הצרפתי היה קטן מכדי להתקדם מעבר לקילונג, ומכרות הפחם של פאי-טאו נותרו בידי הסינים. בינתיים, לאחר הפצצה ימית לא יעילה ב-2 באוקטובר, תקף אדמירל לספה את ההגנות הסיניות בטמסאי עם 600 מלחים מחיל הנחיתה של השייטת שלו ב-8 באוקטובר, ונדחק על ידי כוחות בפיקודו של הגנרל הפוג'יאני סאן קאי-הואה. כתוצאה מהיפוך הזה הייתה השליטה הצרפתית בפורמוזה מוגבלת רק לעיר קילונג. ההישג הזה היה נמוך בהרבה ממה שקיוו.
המצור על פורמוזה
בתחילת ינואר 1885, חיל המשלוח של פורמוזה, שהיה עכשיו תחת פיקודו של קולונל ז'אק דוכסה, התחזק במידה ניכרת עם שני גדודים של חי"ר, שהביא את כוחו הכולל לכ־4,000 איש. בינתיים, יחידות של צבא הונאן והנואי הביאו את כוחו של ליו מינגצ'ואן ל-25,000 חיילים. על אף שמספרם היה גדול בהרבה, תפסו הצרפתים כמה עמדות סיניות קלות מדרום-מזרח לקילונג בסוף ינואר 1885, אך נאלצו להפסיק את פעולות ההתקפה בפברואר בשל הגשם הבלתי פוסק.
המצור נבע בין היתר מכך שהצי הצפוני של סין, בפיקודו של לי הונג-ג'אנג, לא שלח סיוע, ושום ספינות של ממשלת בייאנג הסינית לא נשלחו ללחימה בכוח הצרפתי. הספינות המתקדמות ביותר שמרו על הצי הצפוני של סין, בפיקודו של לי הונג-ג'אנג, שאפילו לא שקל לשלוח הצי המצויד הזה לתקוף את הצרפתים, משום שרצה לוודא שתמיד הם יהיו תחת פיקודו.
באותה העת סין הייתה מפולגת, בין הצפון והדרום. היו ביניהן יריבויות קשות, והממשלה התחלקה למפלגות שונות. הציים של הצפון והדרום הסיני לא שיתפו פעולה אחד עם השני. זו הייתה הסיבה שצרפת הצליחה להשיג את השליטה על הים בזמן המלחמה, משום שהם לא נלחמו בכל הצי של סין. גם האקדמיה הימית הצפונית של טיאנג'ין רוקנה את דרום סין ממלחים פוטנציאליים, שכן הם התגייסו לצפון סין במקום זאת.
מפרץ שיפו ומצור האורז
אף על פי שחיל המשלוח של פורמוזה נשאר מרותק בקילונג, הכוח הצרפתי זכה להישגים חשובים במקומות אחרים באביב 1885. השייטת של קורבה קיבלה חיזוק ניכר מאז תחילת המלחמה, ועכשיו היו לה יותר אוניות מאשר באוקטובר 1884. בתחילת פברואר 1885 חלק מהשייטת שלו עזב את קילונג לאחר שאוימו על ידי הצי הדרומי הסיני, שניסה לשבור את המצור הצרפתי על פורמוזה. ב־11 בפברואר פגש כוח המשימה של קורבה את שלוש הספינות המודרניות ביותר בצי הסיני, ליד מפרץ שיפו, בליווי הפריגטה יויואן. בעוד שלוש הסיירות הסיניות הצליחו להימלט, הצליחה צרפת ללכוד את הפריגטה וספינה נוספת במפרץ שיפו. בליל 14 בפברואר, בקרב צ'יפו, תקפו הצרפתים את כלי השיט הסיניים בטורפדו. במהלך התנגשות קצרה במפרץ, הפריגטה יואן והספינה השנייה נפגעו קשות על ידי טורפדו.
קורבה המשיך לנחול הצלחה ב-1 במרץ על ידי איתור שאר הספינות הסיניות, אשר מצאו מקלט עם ארבע ספינות מלחמה סיניות אחרות ליד הנמל של נינגובו. קורבה שקל להכריע את הספינות הסיניות, אך החליט לבסוף לשמור על הכניסה למפרץ ולשמור על ספינות האויב במצור במשך כל ימי הלחימה.
בפברואר 1885 בעקבות לחץ דיפלומטי מסין, בריטניה סגרה את הונג קונג ונמלים אחרים במזרח הרחוק לאוניות מלחמה צרפתיות. ממשלת צרפת הגיבה על ידי הזמנת אדמירל קורבה ליישם את "מצור אורז" על נהר היאנגצה, בתקווה להביא את הסינים להסכם דיפלומטי על ידי יצירת מחסור רציני באורז בצפון סין. המצור על האורז הפריע קשות להובלת האורז בים משאנגחאי והכריח את הסינים לשאת אותו בדרכים יבשתיות, אך המלחמה הסתיימה לפני שהמצור השפיע קשות על הכלכלה הסינית.
ניצחון צרפתי בדלתא
בינתיים, הצבא הצרפתי בטונקין לחץ גם הוא על הכוחות הסינים ועל בעלי בריתם. גנרל מילוט, שבריאותו התדרדרה התפטר מתפקידו כמפקד כללי של חיל המשלוח של טונקין בתחילת ספטמבר 1884, והוחלף על ידי הגנרל ברייר דה איסל. המשימה הראשונה של ברייר דה איסל הייתה להביס פלישה סינית גדולה לדלתא של הנהר האדום. בסוף ספטמבר 1884 התקדמו גדודים גדולים של צבא גואנגשי מלאנג סון והתרכזו בתוך עמק לום נאם, ויצרו מארב לספינות-התותחים הצרפתיות ב־2 באוקטובר. ברייר דה איסל הגיב מיד, והזיז כמעט 3,000 חיילים צרפתים לתוך עמק לום נאם לתקוף את הפלוגות הסיניות לפני שיוכלו להתרכז בעמק. במבצע קפ (2 עד 15 באוקטובר 1884) תקפו שלושה טורים צרפתיים בפיקודו הכללי של הגנרל דה נגייה את היחידות המופרדות של צבא גואנגשי והביסו אותם במישרין. דיווחים על מעשי הזוועה של הצרפתיים בקרבות האלה זעזעו את דעת הקהל באירופה. לאמיתו של דבר, כמעט ולא הוצאו להורג שבויים סיניים במהלך המלחמה הסינית-צרפתית, והצרפתים נדהמו באותה מידה מהנוהג הסיני לשלם את השכר לחיילים על פי מספר הראשים הצרפתיים הכרותים.
שחיניתיים
שחיניתיים (שם מדעי: Dytiscidae) היא משפחה מסדרת החיפושיות, הכוללת כ 3000 מינים בעולם. השחייניות חיות באגמים, בריכות, מקווי מים עונתיים ומים הזורמים לאטם. רוב המינים בעלי יכולת תעופה ויכולים לעבור ממקווה מים אחד למשנהו. חלק מהמינים יכולים לעבור את תקופת היובש כשהם חפורים באדמה. השחייניות שוחות בעזרת הרגלים האחוריות והאמצעיות. רגלים אלו הן שטוחות ובעלות שערות ארוכות בשוקים ובפיסות וכך הן פועלות כמשוטים. לצורך נשימה עולה החיפושית ומגיע עם הקצה האחורי אל פני המים וקולטת אוויר מתחת לכנפי החפייה, המכסות את פתחי הנשימה.
מלחמת סין–צרפת
ניצחון צרפתי בדלתא
זמן קצר לאחר התקפות אוקטובר נגד צבא גואנג-שי, ברייר דה לאיסל נקט צעדים כדי להחזיר את המאחזים המערביים של האנג הואה, ת'יי נגוין וטויין קואנג, אשר היו תחת איום הולך וגובר מצד חיילי הדגל השחור של ליו יונגפו. הצרפתים גם חתמו את דלתא המזרחית מפני פשיטות של גרילה סינית שבסיסה בגואנג-דונג על ידי כיבוש טיין יין, דונג טריו ונקודות אסטרטגיות אחרות, ועל ידי חסימת נמל קנטונזי של ביהאי. הם גם ניהלו קרבות לאורך המסלול התחתון של הנהר האדום כדי לעקור קבוצות גרילה מבסיסים הסמוכים להאנוי. פעולות אלה איפשרו לברייר דה לאיסל לרכז את חלקו הגדול של חיל המשלוח של טונקין סביב צ'ה וקפ בסוף שנת 1884, כדי להתקדם אל לאנג-סון ברגע שהפקודה תינתן.
שחיניתיים
הבוגרים והזחלים ניזונים מטרף חי ומפגרים. הבוגרים מסוגלים לקרוע חתיכות מהטרף בעזרת גפי הפה הנושכות לועסות ולבלוע אותן.
מלחמת סין–צרפת
מבצע לאנג סון
האסטרטגיה הצרפתית בטונקין הייתה נושא לדיון חריף בבית הנבחרים בסוף דצמבר 1884. שר ההגנה ז'אן-בפטיסט-מארי קמפנון טען כי על הצרפתים לאחד את אחיזתם בדלתא. מתנגדיו קראו למתקפה כוללת כדי להדוף את הסינים מצפון טונקין. הוויכוח הגיע לשיאו בהתפטרותו של קמפנון ובהחלפתו כשר הצבא על ידי הגנרל ג'ול לואיס לוואל הניצי, שהורה מיד לברייר דה לאיסל לתפוס את לאנג סון. המבצע הושק מבסיס הצרפתי בצ'ו, וב־3 וב־4 בינואר 1885 תקף הגנרל דה נגרייה וניצח חטיבה של צבא גואנגשי שהתרכז סביב הכפר הסמוך נוי בופ כדי לנסות לשבש את ההכנות הצרפתיות. ניצחונו של דה נגרייה בניו בופ, נחשב בעיני עמיתיו כמדהים ביותר בקריירה שלו. לקח לצרפתים כחודש להשלים את הכנותיהם עבור מבצע לאנג סון. לבסוף, ב־3 בפברואר 1885, החל ברייר דה לאיסל את התקדמותו מצ'ו עם טור של 7,200 חיילים, מלווה ב־4,500 סבלים קולים. בתוך עשרה ימים התקדם הטור לפאתי לאנג סון. החיילים נשאו ציוד כבד, ונאלצו לצעוד דרך קשה מאוד. הם גם נאלצו להיאבק בלחימה כדי לעקוף עמדות סיניות מוגנות, בטאי הוואה (4 בפברואר), בהוואה (5 בפברואר) ובדונג סונג (6 בפברואר). לאחר הפסקה קצרה בדונג סונג, לחץ להתקדמות חיל המשלוח לעבר לאנג-סון, ונלחם בפעולות נוספות בדאו קואו (9 בפברואר) ובפו-וי (11 בפברואר). ב-12 בפברואר, במאבק עיקש אך מוצלח, פרצו כוחות חיל הרגלים של חטיבתו הראשונה של קולונל לורן ג'ובאנינלי את ההגנות הסיניות העיקריות בבאק וי, כמה קילומטרים מדרום לאנג סון. ב-13 בפברואר נכנס הטור הצרפתי לאנג סון, כשהסינים נטשו אותה.
המצור על טויאן קואנג
תפיסתה של לאנג סון איפשרה לכוחות צרפתים משמעותיים לנוע מערבה יותר כדי להקל על חיל המצב הצרפתי הקטן והמבודד בטויאן קואנג, אשר היה במצור על ידי צבא יונאן של טאנג ג'ינגסונג ב-1884 על ידי צבא הדגל השחור של ליו יונגפו. המצור על טויאן קואנג היה העימות הקשה ביותר במלחמת סין-צרפת. החיילים הסיניים ושל הדגלים השחורים עלו בשיטתיות עד לעמדות הצרפתיות בינואר ובפברואר. חיל המצב של טויאן קואנג, 400 לגיונרים ו-200 אנשי עזר בפיקודו של מארק אדמונד דומייה, הדף את כל הניסיונות לתקוף את עמדותיהם, אך איבד יותר משליש מכוחו (50 הרוגים ו-224 פצועים). באמצע פברואר היה ברור שטויאן קואנג תיפול, אלא אם כן תהיה פעולה מיידית.
הוא השאיר את דה נרג'רי בלאנג סון עם הבריגדה השנייה, וברייר דה איסל הוביל את הבריגדה הראשונה של ג'ובאנינלי בחזרה להאנוי, ואחר כך במעלה הנחל להקל על המצור של טויאן קואנג. ב-2 במרץ 1885 תקף ג'ובאנינלי את האגף השמאלי של קו ההגנה הסיני. בוצעו שתי תקיפות צרפתיות עם נפגעים רבים (76 הרוגים ו-408 פצועים). עם זאת, ניצחונם פינה את הדרך טויאן קואנג. צבא יונאן והדגלים השחורים הפסיקו את המצור והסתלקו מערבה, וכוח הצרפתי נכנס לעיר הנצורה ב־3 במרץ.