cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כוכב לכת חוץ-שמשי
שנות התשעים
HD 209458 b (שנת גילוי - 1999): כוכב לכת זה, שהתגלה בשיטת המהירות הרדיאלית על ידי פרופ' צבי מזא"ה (אוניברסיטת ת"א) ועמיתיו, הפך לכוכב הלכת הראשון שנראה חולף על פני כוכב האם שלו. גילוי המעבר איפשר לאשר את קיומו של כוכב הלכת החשוד כאחראי למדידות המהירות הרדיאלית. בשנת 2001, הכריזו אסטרונומים שנעזרו בטלסקופ החלל האבל כי גילו אטמוספירה בכוכב לכת זה. הם איתרו חתימות ספקטרוסקופיות המעידות על קיום נתרן באטמוספירה, אך בריכוז נמוך מהמצופה. ככל הנראה הסיבה לכך נעוצה בעננים גבוהים המסתירים את השכבות הנמוכות של האטמוספירה.
2003
PSR B1620-26b (שנת גילוי – 2003): ב־10 ביולי 2003, שוב תוך שימוש בטלסקופ החלל האבל אישר צוות מדענים בראשותו של שטיין סיגורדסון (Sigurdsson) את קיומו של כוכב הלכת הזקן ביותר. כוכב לכת זה נמצא בצביר הכדורי M4, כ־5,600 שנות אור מכדור הארץ בכיוון קבוצת עקרב. זהו כוכב הלכת היחיד שידוע כי מקיף שתי שמשות. אחת משתי השמשות היא פולסאר והשנייה היא ננס לבן. מסתו של כוכב הלכת כפולה מזו של צדק וגילו מוערך ב־13 מיליארד שנים.
2004
Mu Arae d ו־TrES-1 (שנת גילוי – 2004): באוגוסט 2004 התגלה כוכב לכת המקיף את Mu Arae שמסתו בערך פי 14 מזו של כדור הארץ, בידי אסטרונומים שהשתמשו במצפה האירופי הדרומי בצ'ילה באמצעות ספקטרוגרף. זהו כוכב הלכת השלישי מבחינת מסתו הנמוכה המקיף שמש מהסדרה הראשית שהתגלה עד כה, וייתכן שהוא גם כוכב הלכת הארצי הראשון שהתגלה המקיף שמש מהסדרה הראשית מחוץ למערכת השמש שלנו. בנוסף לכך התגלה כוכב לכת אחר, TrES-1 תוך שימוש בשיטת הליקוי, באמצעות הטלסקופ הקטן ביותר ששימש עד כה לגילוי כוכבי לכת חוץ־שמשיים – קוטרו ארבעה אינץ' בסך הכל. מכיוון שכוכב הלכת התגלה במסגרת סקר TrES הוא זכה לכינוי TrES-1. כוכב הלכת מקיף כוכב הידוע בכינויו הקטלוגי GSC 02652-01324. הממצא אושר בידי מצפה קק, שגם הוסיף ממצאים אודות מאפייניו.
2005
HD 149026 b (שנת גילוי – 2005): ביולי 2005 התגלה כוכב הלכת בעל הגלעין הגדול ביותר עד כה. כוכב הלכת, ‎ HD 149026 b מקיף את הכוכב ‎ HD 149026  ומסת גלעינו לבדה גדולה פי 70 ממסת כדור הארץ, והיא אחראית לשני שלישים ממסת כוכב הלכת.
HD 188753 Ab (שנת גילוי – 2005): ביולי טען האסטרונום מאקאי קונאקי (Konacki) כי גילה כוכב לכת בעל מסה דומה לזו של צדק במערכת כוכבים משולשת בה הכוכבים מקיפים זה את זה במרחקים קרובים יחסית. השלישייה הכוכבית נמצאת במרחק של 149 שנות אור מכדור הארץ. גילוי זה נחשב כמאתגר את התאוריות אודות יצירת כוכבי הלכת, מכיוון שהנוכחות של שלושה כוכבים כל כך קרוב זה לזה, היה אמור להרוס כל סוג של דיסקה קדם־פלנטרית (שממנה נוצרים כוכבי הלכת), ובוודאי יקשה עליה לשמר לאורך זמן כוכבי לכת גדולים. ואכן, בשנת 2007 הפריכו אסטרונומים את התגלית וטענו כי אין כל סימן לכוכב לכת, וכי המכשירים שלהם אמורים לצפות בו. קונאקי הגן על עבודתו והוא מתכוון לבצע תצפיות המשך.
2006
OGLE-2005-BLG-390Lb (שנת גילוי – 2006): ב־25 בינואר 2006 הוכרז על גילוי OGLE-2005-BLG-390Lb. זהו כוכב הלכת המרוחק ביותר ולפיכך גם הקר ביותר שהתגלה עד כה. הוא מקיף ננס אדום הנמצא במרחק 21,500 שנות אור מכדור הארץ, לכיוון מרכז גלקסיית שביל החלב. הוא התגלה באמצעות שימוש בשיטת מיקרו־עדשה כבידתית, ומסתו מוערכת בפי 5.5 מזו של כדור הארץ, דבר שהופך אותו לכוכב הלכת הקל ביותר המקיף שמש בסדרה הראשית. קודם לתגלית זו, כוכבי הלכת בעלי המסות הנמוכות ביותר, התגלו רק במסלולים קרובים לשמש שלהם, אך מסלולו של כוכב לכת זה מוערך במרחק של 2.6 יחידות אסטרונומיות מכוכב האם שלו.
HAT-P-1b (שנת גילוי – 2006): אסטרונומים מהמכון הסמיתסוני שהשתמשו ברשת של טלסקופיים אוטומטיים קטנים בשם HAT גילו כוכב לכת, שזכה לכינוי HAT-P-1b, המקיף חבר אחד בצמד כוכבים הנמצאים במרחק 450 שנות אור מכדור הארץ בכיוון קבוצת הכוכבים Lacerta. רדיוסו של כוכב הלכת הוא פי 1.38 מזה של צדק, אך מסתו רק מחצית מזו של צדק והדבר הופך אותו לכוכב בעל הדחיסות הנמוכה ביותר הידוע – בערך רבע מצפיפות המים. עדיין לא ברור כיצד יכול כוכב לכת כזה להתפתח, ומאמינים כי כוכב לכת זה וכן HD 209458 b (אף הוא ענק גזים בעל צפיפות נמוכה) יכולים לספק תובנה על דרך היווצרות כוכבי הלכת. "חשבנו ש־HD 209458 b הוא מקרה בודד, אך הגילוי השני מראה שמשהו חסר בתאוריות שלנו על היווצרות כוכבי לכת", אומר רוברט נויס ומרכז הרווארד סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה.
SWEEPS-10 (שנת גילוי 2006): כוכב לכת זה מועמד לשיא כבעל תקופת המסלול הקצרה ביותר. שמו בא מהפרויקט שבמסגרתו הוא התגלה (פרויקט Sagittarius Window Eclipsing Extrasolar Planet Search) והוא משלים הקפה אחת של כוכב אם שלו בעשר שעות לערך. הוא נמצא בסך הכול 1.2 מיליון ק"מ מהשמש שלו, בערך פי 3 מהמרחק בין כדור הארץ לירח. לפיכך הוא גם כוכב הלכת החם ביותר שהתגלה מעולם. הטמפרטורה המוערכת על פניו היא 1650 מעלות צלזיוס. מסתו מוערכת ב־1.6 מסות צדק לפחות, כי אחרת, הכוחות הכבידתיים היו מושכים את כוכב הלכת וקורעים אותו לגזרים. נראה שכוכבי לכת בעלי משך הקפה קצר במיוחד מקיפים רק ננסים אדומים. הטמפרטורה הנמוכה יחסית של הכוכב מאפשרת את קיום כוכב הלכת.
2007
HD 209458 b ו־HD 189733 b (שנת גילוי – 2007): ב־21 בפברואר 2007, הודיעו נאס"א וכתב העת נייצ'ר על גילוי HD 209458 b ו־HD 189733 b – שני כוכבי הלכת הראשונים שהספקטרום שלהם נמדד ישירות. מדידות אלה נחשבות מזה זמן למנגנון הראשון שבו ניתן למדוד את הכימיה של כוכבי הלכת. באופן עקיף ניתן להסיק מכך אם יש או אין שם חיים באמצעות השפעתם של התהליכים הכרוכים בחיים על האטמוספירה. קבוצת חוקרים בראשותו של ד"ר ג'רמי ריצ'רדסון ממרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א היו הראשונים לפרסם את התגלית בכתב העת נייצ'ר. ריצ'רדסון וצוותו מדדו את האטמוספירה של כוכב הלכת HD 209458 b בטווח אורכי הגל 7.5-13.2 מיקרונים. התוצאה סתרה את ההערכות התאורטיות בכמה דרכים. התחזית הייתה לשיא ב־10 מיקרון, דבר המעיד על קיום אדי מים באטמוספירת כוכב הלכת, ואולם שיא זה נעדר מהמדידות בכוכב לכת זה, ומשמעות הדבר היא שאין על פניו מים בריכוז שניתן לגלות. במקום זאת נצפה שיא שלא נחזה מראש בתדר 9.65 מיקרונים, דבר המעיד על קיומם של ענני סיליקטים, תופעה שלא נצפתה עד כה. שיא נוסף, אף הוא בלתי צפוי, הופיע באורך גל 7.78 מיקרון ולחוקרים אין הסבר לגביו. צוות נפרד בראשותו של מארק סוויין (Swain) מהמעבדה להינע סילוני של נאס"א צפתה אף היא בספקטרום של אותו כוכב לכת, והגיעה לתוצאות דומות. הם פרסמו את המחקר שלהם באסטרופיזיקל ג'ורנל לטרס. צוות בראשותו של קארל גרילמאייר (Grillmair) מהמרכז המדעי של טלסקופ החלל שפיצר ביצע תצפית על כוכב הלכת HD 189733 b, וממצאיו פורסמו באסטרופיזיקל ג'ורנל לטרס. לפי מחקר של ג'ובאנה טינטי בכוכב לכת זה יש סימני מים.
גליזה 581c: כוכב הלכת עצמו התגלה קודם לכן, אך ב־24 באפריל 2007 פורסם כי התגלה שכוכב לכת זה עשוי להכיל מים זורמים ולפיכך הוא עשוי לייצר תנאים לחיים. בעוד עדויות לקיום מים זורמים לא התגלו, המקום שבו נמצא כוכב הלכת הוא בתוך אזור החיים שמאפשרת השמש שלו. מיקום זה מאפשר למים להתקיים במצב נוזלי. סת' שוסטק (Shostak), אסטרונום בכיר במכון SETI צוטט כאומר כי בשני מקרים קודמים, נחשד גליזה 581c; כמועמד בעל פוטנציאל לאיתור תבונה חוץ ארצית ואולם בשני המבחנים הללו לא התקבלה הוכחה לכך. האישור למיקומו של כוכב הלכת בתוך אזור החיים התקבל ממכשיר ה־HARP במצפה האירופי הדרומי, תוך שימוש בטלסקופ בקוטר 3.6 מטרים בשיטת המהירות הרדיאלית. גליזה 581c הוא כוכב לכת קטן יחסית – קוטרו מוערך בפעם וחצי מזה של כדור הארץ ומסתו כחמש מסות ארץ.
XO-3b כוכב לכת בעל 12 מסות צדק, כוכב הלכת המאסיבי ביותר שהתגלה בשיטת הליקוי, והמאסיבי ביותר עד כה בכלל, ממש מתחת לגבול התחתון של גודל הננסים החומים (13 מסות צדק). הרדיוס של כוכב לכת זה הוא 1.07 קטרי צדק, הוא מקיף את השמש שלו ב־3.19 ימים, במסלול אליפטי, שבקרבה כזו לשמש הוא נדיר.
פגאסי V391 b – במאמר שפורסם בנייצ'ר ב־13 בספטמבר 2007 כתבו 23 חוקרים מכל רחבי העולם ובהם פרופ' אליה ליבוביץ' מאוניברסיטת תל אביב תואר כוכב הלכת כמקיף כוכב שהיה דומה לשמש שלנו ואשר חווה בעבר את הפיכתו לענק אדום והוא בדרכו להפוך לננס לבן, זו למעשה הדוגמה הראשונה של כוכב לכת ששרד את מותה של השמש שלו, פרט מקרה קודם אחד – של הפולסאר B1257+12, ואולם במקרה של פולסאר, שמוצאו במוות אלים של כוכב מאסיבי בהרבה מהשמש שלנו, מעריכים המדענים שמדובר בכוכבי לכת שנמשכו אל הכוכב לאחר ההתפרצות, או לחלופין נוצרו במערכת לאחר ההתפוצצות, ואולי בעקבותיה. ליבוביץ אומר:. כעת מתמקדת הקבוצה בחיפוש אחר כוכבי לכת אלו.
55 Cnc f – בנובמבר 2007 פרסמו מדענים כי גילו כוכב לכת חמישי המקיף שמש מחוץ למערכת השמש – 55 בסרטן, הנמצא במרחק 41 שנות אור בכיוון קבוצת סרטן. כוכב הלכת החדש גדול בהרבה מכדור הארץ – וכבד ממנו פי 45 ומקיף את שמשו במשך 260 יום.
2008
TW Hydrae b – צוות אסטרונומים מגרמניה גילה כוכב לכת שזה עתה נולד במערכת שמש הנמצאת עדיין בתהליך התהוות. ג'וני סטאיוואן ממכון מקס פלאנק לאסטרונומיה בהיידלברג, ועמיתיו אומרים כי מסתו של כוכב הלכת החדש פי 10 ממסתו של צדק והוא מקיף את הכוכב TW Hydrae, כוכב צעיר בן 8–10 מיליון שנים. כוכב הלכת מקיף את הכוכב במשך 3.56 ימים במרחק של כ־6 מיליון ק"מ, בתוך הגבול הפנימי של דיסקת האבק של המערכת הצעירה.
OGLE-2006-BLG-109Lc ,OGLE-2006-BLG-109Lb – שני כוכבי לכת שהתגלו סביב כוכב שגודלו כמחצית מגודלה של השמש. אחד הכוכבים מזכיר במיקומו ובגודלו (היחסי) את צדק והאחר את שבתאי. הכוכב התגלה בדרך ייחודית – שיטת עדשת הכבידה. OGLE-2006-BLG-109L נמצא במרחק 5,000 שנות אור מכדור הארץ, אך בשל העובדה שכוכב אחר עבר מאחוריו, ו־OGLE-2006-BLG-109L שימש לו כעדשה המגבירה את אורו, ניתן היה לחקור במשך כשבועיים את המערכת ולאתר כוכבי לכת. לדברי פרופ' דן מעוז זו המערכת הדומה ביותר למערכת השמש מבין כל המערכות שהתגלו עד כה.
סובב סביב הכוכב COROT-9. הוא נמצא במרחק של כ־1,500 שנות אור מכדור הארץ, בקבוצת הכוכבים מגן. הכוכב עובר על פני השמש שלו אחת ל־95 ימים, וגודלו בערך כגודלו של כוכב צדק.
הוא נתגלה לראשונה על ידי הלוויין הצרפתי "קורו" (Corot) בקיץ 2008. לאחר מכן נעשו סדרה של תצפיות מנקודות שונות ברחבי העולם, ביניהם גם במצפה הכוכבים של אוניברסיטת תל אביב בקרבת מכתש רמון. הכוכב התפרסם לציבור בשנת 2010 עם מאמר בכתב העת "Nature". הגילוי היה פרי עבודתם של כ־60 אסטרונומים מרחבי העולם, ביניהם הפרופסורים צבי מזא"ה ואבי שפורר מאוניברסיטת תל אביב.
2011
HD 189733 b הוא כוכב לכת גדול החג סביב לכוכב HD 189733. בתצפיות שנערכו עליו בעזרת טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר התגלו עליו מים, מתאן, פחמן חד־חמצני ופחמן דו־חמצני.
בדרך כלל המצאות פחמן דו־חמצני מעידה על התכנות לקיום חיים. מניחים כי בגלל חומו של הכוכב HD 189733 לא יהיו עליו חיים אבל הטכנולוגיה שאפשרה מציאת פחמן דו־חמצני עליו תעזור במציאת כוכבים אחרים בעלי סימנים לקיום חיים.
קפלר־22b הוא כוכב לכת המקיף כוכב מסוג G, ונמצא באזור ישיב. מרחקו לכוכב האם הוא כ־0.85 יחידות אסטרונומיות, אולם, כוכב האם שלו פולט כ־25% פחות קרינה מהשמש, ולכן טמפרטורת פני השטח שלו מתאימה לחיים מחוץ לכדור הארץ.
2012
KOI-961 הוא ננס אדום שהתגלו סביבו שלושה כוכבי לכת. לכוכבי הלכת רדיוס של 0.57, 0.73 ו־0.78 פעמים רדיוס כדור הארץ. זוהי המערכת הראשונה שנמצאה שכל כוכבי הלכת שבה קטנים מכדור הארץ. כוכבי הלכת שבמערכת נמצאים במסלול קרוב לכוכב, הרבה פנימה מאזור ישיב.
2013
קפלר־37b הוא כוכב לכת חוץ־שמשי המקיף את הכוכב קפלר 37 אשר נמצא בקבוצת הכוכבים נבל. נכון לפברואר 2013 זה הוא כוכב הלכת הקטן ביותר שהתגלה מסביב לכוכב מהסדרה הראשית. הרדיוס של כוכב לכת זה הוא מעט גדול יותר מזה של הירח של כדור הארץ.
2014
קפלר־186f הוא כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את ננס אדום, קפלר־186, המרוחק 492 שנות אור מכדור הארץ והתגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר. זהו כוכב הלכת החוץ שמשי הראשון עם רדיוס דומה לזה של כדור הארץ שהתגלה באזור ישיב של כוכב אחר.
2016
פרוקסימה קנטאורי b הוא אקזופלנטה באזור הישיב של הכוכב פרוקסימה קנטאורי שנמצא במערכת השמש אלפא קנטאורי במרחק 4 שנות אור מכדור הארץ.
האקזופלנטה הזאת היא האקזופלנטה הקרובה ביותר לכדור הארץ שנמצאת באזור הישיב.
2017
TRAPPIST-1, כוכב מסוג ננס קר מאוד, הנמצא במרחק 39.13 שנות אור מכדור הארץ. במערכת כוכבי לכת שלו התגלו בשנת 2017 שבעה כוכבי לכת סלעיים הנמצאים באזור ישיב ולכן, במסגרת המידע החסר לגביהם נקבע כי יש אפשרות סבירה לקיום חיים בהם.
כוכבי לכת מחוץ לגלקסיית שביל החלב
כוכבי לכת מחוץ לגלקסיית שביל החלב נקראים באנגלית Extragalactic planets. הראשון שבהם הוכרז ב-2020 ונקרא M51-ULS-1b, אשר בגלקסיית המערבולת.
מותו של סופרמן
מותו של סופרמן (באנגלית: The Death of Superman) היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר בכותרי הקומיקס סופרמן, שפורסמה בין אוקטובר 1992 לאוקטובר 1993 על ידי חברת DC קומיקס למשך 39 חוברות. קשת הסיפור מתחלקת לשלושה חלקים - "מותו של סופרמן" (אוקטובר-נובמבר 1992), "לוויה לחבר" (ינואר-יוני 1993) ו"שלטונם של הסופרמנים" (יוני-אוקטובר 1993). הסדרה נכתבה על ידי כותבים כדן ג'ורגנס, ג'רי אורדוויי, קארל קסל, לואיס סימונסון, רוג'ר סטרן וג'רארד ג'ונס.
העלילה עוקבת אחר מלחמתו של סופרמן ביצור האימתני והבלתי ניתן לעצירה דומסדיי ("יום הדין") ברחובות העיר מטרופוליס. בסוף הקרב, השניים מתים מפצעיהם האנושים. כמו כן, מתוארת תגובתו של יקום DC למותו של סופרמן, וכן את עלייתן של ארבע דמויות הטוענות שהן סופרמן האמיתי ושובו של סופרמן המקורי.
קשת הסיפור הפכה להצלחה מסחרית: כותרי סופרמן זכו לחשיפה בינלאומית, הגיעו לצמרת המכירות ונמכרו בין לילה. האירוע סוקר בידי המדיות השונות בארצות הברית ומחוצה לה. סרט ההנפשה "סופרמן: יום הדין" (2007) מבוסס קלות על הסיפור. עיבוד מחודש יצא בצורת סרט בשני חלקים: מותו של סופרמן (2018) ושלטונם של הסופרמנים (2019).
סקירה
הסיפור מאחורי יצירתה של קשת הסיפור "מותו של סופרמן" החלה עוד מימי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985. בעקבות האירוע, חברת DC אתחלה מחדש את המשכיות יקום DC והשיקה מחדש את דמותו של סופרמן במיני סדרה The Man of Steel, שנכתבה בידי ג'ון ביירן. אולם, עקב חיכוכים עם חברת DC, ביירן עזב את הסדרה והוחלף בידי רוג'ר סטרן. בשעה שהסיפורים באמתחתו המשיכו את שכתובו של ביירן, מכירות החוברות פחתו. במאמץ למשוך קוראות, משולש האהבה בין לויס ליין/קלארק קנט/סופרמן - שנמשך מאז שנת 1938 - השתנה. בהתפתחות שהתבססה על אירועים תחת כתיבתו של ביירן, לויס החלה להתאהב יותר בקלארק מאשר בסופרמן. בקשת סיפור בשם "משבר קריפטונייט הארגמן", קלארק מציע נישואים ללויס והיא מסכימה. אף על פי שהדרך נסללה לנישואים המתוכננים בין לויס לקלארק, אירוע לא צפוי יתקע טריז בתוכניות הללו.
חברת ויאקום ביטלה את סדרת הטלוויזיה על סופרבוי, שהופקה בידי אלכסנדר סלקיינד, מפיק שלושת סרטי סופרמן הראשונים. האחים וורנר, בעלי חברת DC קומיקס, יצרו סדרת סופרמן משלהם, "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", שנסובה סביב משולש האהבים בין לויס ליין וקלארק קנט/סופרמן. אחד הרעיונות שהועלו בזמן ההפקה היה חתונתם של לויס לקלארק. האחים וורנר גילו כי בחברת DC מתוכננת עלילה דומה, וכתוצאה מכך, צוות הכותבים משני הצדדים הגיעו להסכם - לדחות את מועד חתונתם של לויס וקלארק בחוברות הקומיקס עד אשר סדרת הטלוויזיה תשדר את פרק החתונה.
כעת כשעלילת החתונה נדחתה, נוצר הצורך בעלילה חלופית. כפי שצוין בתוספות ה-DVD של סרט האנימציה, הכותבים העלו רעיונות לגבי עלילות חלופיות, ואף התלוצצו על האפשרות להרוג את הדמות. בסרט הדוקומנטרי ''Look, Up In The Sky! The Amazing Story of Superman'', העורך מייק קרלין ציין כי "העולם לקח את סופרמן כמובן מאליו, אז רצינו להראות כיצד העולם יתמודד ללא סופרמן".
דומסדיי
בדפים האחרונים של מספר חוברות המובילות לתחילתו של הסיפור "מותו של סופרמן", מצויר אגרוף המכה בקיר פלדה בצירוף הכיתוב "דומסדיי מגיע!". בחוברת הראשונה מתוך שבעה גליונות, שפורסמו במקביל בארבעת כותרי סופרמן החודשיים, נראית דמות אימתנית הלבושה בחליפה ירוקה, שזורעת הרס בדרכה בשדות פסטורליים.
קבוצת ליגת הצדק בע"מ (כשבין חבריה נמנים גאי גרדנר, בוסטר גולד, מקסימה והחיפושית הכחולה) עונה לקריאת מצוקה מחוץ לבקירוס, אוהיו, ועוקבת אחר שביל ההרס עד לעימות עם היצור המסתורי. היצור תוקף את חברי הקבוצה באופן שיטתי, ומכה בבוסטר גולד אל מחוץ לסטרטוספירה. סופרמן מונע מבוסטר להיסחף בחלל ומחזיר אותו לאדמה, וזה האחרון מכריז "כאילו שיום הדין הגיע" - ובכך מעניק למפלצת את שמה. סופרמן מגיע למקום האירוע, והקרב בינו וליגת הצדק לבין המפלצת מותיר את ביתה של אם חד הורית ושני ילדיה בחורבות. הליגה תוקפת את דומסדיי בכל כוחותיה, אולם לניסיונותיהם אין כל השפעה על היצור ורק קורעים את חליפתו מעליו. דומסדיי מביס את הליגה, גורם לבית להתפוצץ ומזנק הרחק משם. סופרמן עוקב אחריו, אחרי שהוא מציל את המשפחה. הוא משליך את היצור לקרקעית האגם, אך זה נמלט והשניים מנהלים קרב והורסים רחוב של עיירה סמוכה. לויס ליין וג'ימי אולסן נשלחים לסקר את הקרב לחדשות, בזמן שלקס לות'ר משכנע את סופרגירל שלא להצטרף לקרב. הקרב ממשיך בתחנת דלק, שם מקסימה קורעת עמוד תאורה מהקרקע, והניצוץ שנוצר מכך מצית נזילת דלק וגורם להתפוצצות התחנה.
סופרמן ממשיך לעקוב אחר שביל ההרס של דומסדיי, כשהוא מחפש אחר הזדמנות להתקיפו. לקס לות'ר הבן משכנע את סופרגירל (מטריקס) שזקוקים לעזרתה במטרופוליס, בשעה שסופרמן נלחם במקום אחר. כשדומסדיי הורס חנות כלבו, הוא רואה פרסומת טלוויזיה למופע היאבקות המתרחש בעיר מטרופוליס, ולאחר שהוא מגלה את שלט העיר, הוא שם את פעמיו לכיוון זה. סופרמן עוצר בעדו וזורק אותו לכיוון הנגדי, היכן שהוא נוחת על ההר בו מתנהל פרויקט קדמוס. היאבקותם לכל אורכו של היער השכן גורמת להשטחת המרחב הטבעי, שבסופה דומסדיי מחדש את מסעו לכיוון מטרופוליס.
היצור קורע כבלי חשמל וצינורות גז מתחת לעיר וכן משטח את מחוז ניוטאון עד חורבה. סופרגירל נחלצת לעזרתו של סופרמן, אך אגרוף אחד של דומסדיי מעלף אותה. פרופסור אמיל המילטון וביבו ביבאוסקי - בני בריתו של סופרמן - יורים בתותח לייזר על דומסדיי, אך זה אינו מזיק כלל ליצור האימתני. המשטרה המקומית פותחת באש עליו, אך גם זה אינו מזיק לו. סופרמן חוזר לקרב, והמהלומות שהשניים מחטיפים זה לזה יוצרות גלי הדף שמנפצים חלונות. בסופו של הקרב הגורלי מול בניין "הדיילי פלאנט", כל צד מנחית על השני מכה ניצחת, והשניים מתמוטטים. מספר רגעים לאחר מכן, סופרמן נכנע לפצעיו האנושים בזרועותיה של לויס ליין המתייפחת, ומת. הקרב הסופי התנהל בחוברת Superman vol.2 #75.
לוויה לחבר
בלוויה שמתרחשת לאחר מכן משתתפים רבים מגיבורי-העל וחבריו של סופרמן, ומאוזוליאום נבנה לכבוד איש הפלדה במטרופוליס. באופן אירוני, לקס לות'ר העניק לתושבי העיר את המבנה באומרו כי אם לא יכל להרוג את סופרמן, לפחות הוא יקבור אותו. בתקופה זו, כל גיבור-על ביקום DC (כולל גאי גרדנר והחץ הירוק, אשר לא הסתדרו עמו היטב) ענד רצועת זרוע שחורה שעליה סמל ה-S באדום. מעט לאחר מכן, פרויקט קדמוס גנב את גופתו של סופרמן מהמאוזוליאום. עלו תאוריות לגבי ניסיונות הפרויקט לשבט אותו. את הגופה החזירו סופרגירל ולויס ליין.
שלטונם של הסופרמנים
לאחר שלושה חודשי פגרה, כותרי סופרמן המשיכו בהרצתם עם הצגתם של ארבעה גיבורי-על חדשים, כל אחד בכותר אחר, אשר תבעו כי הם סופרמן האמיתי. נוסף על כך, בחוברת The Adventures of Superman #500, ג'ונתן קנט הוזה שהוא משכנע את נשמתו של סופרמן לחזור איתו מהחיים שלאחר המוות.
חלקה הראשון של קשת הסיפור "שלטונם של הסופרמנים" מתמקד בסופרמנים השונים, ש"מחזירים" לעצמם את התפקיד כמגני העיר מטרופוליס. סייבורג סופרמן והבן האחרון של קריפטון מתקבלים עד מהרה בידי תושבי העיר כסופרמן האמיתי, אך לא סופרבוי וסטיל, שחזותם שונה בהרבה. למעשה, הבן האחרון של קריפטון גנב את גופתו של סופרמן, הכניס אותה למטריצת התחדשות במבצר הבדידות ושאב כוח מאנרגיות ההתחדשות שלה. סייבורג סופרמן התגלה כתודעתו המעוותת של האנק הנשו, שהשתמש במטריצת הילודה של סופרמן כדי לתעתק את גופו.
מטריצת ההתחדשות נפתחת, ממנה מגיח סופרמן המקורי - מחוסר כוחות אך חי ונושם. בינתיים, סייבורג סופרמן עוזר למונגול להשמיד את קוסט סיטי. סייבורג מאמין כי הרג בפיצוץ את הבן האחרון ולכד את סופרבוי במבנה מיתמר בשם "אנג'ין סיטי" מעל לחורבות העיר. סופרבוי נמלט וטס למטרופוליס בניסיון לגייס את סטיל להילחם בסייבורג. לפני שהוא מספיק לסיים את סיפורו, חליפת מלחמה קריפטונית עולה ממעמקי הנמל, ושני הגיבורים מתקיפים אותה. לאחר שניזוקה קשות, חליפת המלחמה נפתחת, ממנה יוצא סופרמן החלוש, שהתברר כי השתמש בה לצורך המסע הארוך ממבצר הבדידות. למרות מצבו החלש, הוא מצטרף לשניים בהגנה על קוסט סיטי. הוא היה החמישי שלקח על עצמו את זהות סופרמן, וכאשר נשאל בידי לויס ליין אודות השוני בינו לבין האחרים, הוא מציין בפניה פרט אישי שרק קלארק קנט ואלה הקרובים אליו יודעים. במהלך הקרב בקוסט סיטי, סייבורג סופרמן משגר טיל לכיוון מטרופוליס מתוך כוונה לשטח אותה עד היסוד ולבנות מעליה מבנה נוסף. סופרבוי מצליח להדוף את הטיל הרחק מהעיר.
הגרין לנטרן האל ג'ורדן חוזר ממשימה בחלל ומגלה את עיר הולדתו בחורבות. הוא מיד מתקיף את אנג'ין סיטי, לוחם במונגול ומנפץ את פטישו של סטיל על פניו. בינתיים, הבן האחרון/המכחיד חוזר לקרב לאחר שהחלים במבצר הבדידות ומגן על סופרמן מפני גז הקריפטונייט הקטלני של סייבורג. גז הקריפטונייט עובר דרך המכחיד לתוך סופרמן, ומשיב את כוחותיו במקום להרוג אותו. גופו של המכחיד קמל ומת, וסייבורג סופרמן מחפש אחר גופתו חסרת החיים של סופרמן בין ההריסות וענן הקריפטונייט. סופרמן מגיח לפתע, מעוור אותו באמצעות כוחו הרב ופוער בגופו חור. גופו של סייבורג סופרמן נהרס אך תודעתו נשארת שלמה. סופרגירל משתמשת בשאריות חליפת הקרב הקריפטונית השחורה כדי לשחזר את חליפתו המקורית של סופרמן, והקבוצה חוזרת למטרופוליס. מאוחר יותר, סופרמן, סופרגירל ולויס ליין מביימים את חילוצו של קלארק קנט. סופרגירל משתמשת בכוחות שינוי הצורה שלה כדי להתחזות לקלארק וליצור את התחושה שהוא היה כלוא בבונקר תת-קרקעי במהלך מתקפתו הראשונית של דומסדיי, והצליח לשרוד הודות לאספקת החירום עד אשר סופרמן חזר והשתמש בראיית הרנטגן שלו כדי לאתר אותו.
סופרמן
עד לאירוע "מותו של סופרמן", כותבי חברת DC עבדו לפי סט חוקים קבוע בכל הנוגע לתיאור כוחותיו של סופרמן שלאחר המשבר. הדבר השתנה עם שובו. עקבות השינוי הגיעו כאשר המכחיד שינה את אנרגיית הקריפטונייט למשהו שיכול לחדש את כוחותיו של סופרמן. בקרב נגד לובו, סופרמן גילה כי הוא מסוגל לשרוד בריק החלל לתקופת זמן בלתי מוגבלת, דבר שאותו סופרמן שלאחר המשבר לא יכל לעשות טרם מותו. הוא נכח לדעת גם כי כוחו התעצם. אף על פי שהיה זה חלק מעלילה שבה כוחותיו של סופרמן יצאו מכלל שליטה היות שספג יותר מדי קרינה סולארית, תיאור כוחותיו לא היה עקבי כמקודם.
נוסף על כך, בזמן שסופרמן החלים בקיפאון במצודת הבדידות, שיערו גדל לאורך הכתפיים. אפילו לאחר שהשיב לעצמו את תואר הסופרמן האחד והיחיד, הוא שמר על חזותו זאת, וכך הוא תואר בסיפורים של שנות ה-90. לפני חתונתו עם לויס, הוא קיצץ את שיער ראשו.
שאר הסופרמנים
נער מטרופוליס (לימים סופרבוי) ואיש הפלדה (סטיל) הפכו להיות דמויות משנה חוזרות ביקום DC, ובסופו של דבר קיבלו סדרת כותרים משלהם. סופרבוי היה חבר בקבוצת צדק צעיר, לגיון גיבורי-העל והטיטאנים הצעירים לפני שמת באירועי המשבר האינסופי. הוא הוחזר לחיים באירועי "המשבר האחרון: לגיון שלושת העולמות". נודע לו כי הוא היבריד קריפטוני/אנושי, שנוצר מ-DNA של סופרמן ולקס לות'ר. סטיל, לעומת זאת, הופיע בסדרות האנימציה של DC וכן בסדרת קומיקס וכחבר בליגת הצדק. למשך זמן קצר הוא הפך לעל-אנושי אמיתי אשר אינו נאלץ להסתמך על מקורות כוח חיצוניים. הוא משמש בהמשך לדמות אב לקבוצת אינסופיות בע"מ. המכחיד הפך למנהיג קבוצה חדשה של האאוטסיידרס. סייבורג סופרמן הפך לדמות נבל קבועה בכותרי סופרמן וגרין לנטרן, כשהוא מנהיג את ארגון ציידי האדם הקיברנטיים ולאחר מכן הצטרף לשורות חיל סינסטרו.
מוות בקומיקס
כישות קריפטונית, החומר הגנטי החייזרי של סופרמן איפשר לו לספוג את אור השמש ולבצע הישגים על-אנושיים. הוא שרד את מותו על ידי כניסה למצב תרדמתי, ועצם זה שהמכחיד השתמש בו כמוליך כדי לספוג אנרגיה סולארית אתחל את גופו של סופרמן. מפגש עתידי עם שמש תבונתית שנודעת בשם "סולאריס" מגלה לקורא עתיד רחוק מאוד שבו סופרמן עדיין חי ומעלה את ההשערה שמוות לעולם לא יגיע עבורו.
דמדומי הברקת
השלכות השמדתה של העיר קוסט סיטי ב"שלטונם של הסופרמנים" הובילה לשכתובו מחדש של כותר גרין לנטרן. לאחר גיליון שבו נקבע כי כמה מדמויות המשנה שרדו את השמדת העיר (כמו חברתו של ג'ורדן, קרול פריס), חברת DC המשיכה עם קשת הסיפור דמדומי הברקת. בקשת סיפור זו, האל ג'ורדן סבל מהתמוטטות נפשית לאחר שניסה לבנות מחדש את עיר הולדתו בעזרת טבעת הכוח, אך נקרא לכוכב הלכת "אואה" ונענש בידי שומרי היקום משום שהפר את חוקי החיל והשתמש בטבעת לצרכים אישיים. כתגובה, ג'ורדן השמיד את חיל הפקחים הירוקים וספג את מלוא כוחה של סוללת הכוח הראשית לתוך עצמו, בכך הפך לנבל "פאראלקס". דבר זה הוביל להצגתה של דמות חדשה לכותרי גרין לנטרן - קייל ריינר - כמחליפו של ג'ורדן באירועי שעת אפס: משבר בזמן.
החתונה
אפילו אחרי שסופרמן חזר לחיים, לקח לתוכניות לחתונתם של לויס וקלארק זמן מה להתפתח. מערכת היחסים ביניהם הפכה לסוערת במיוחד, ולמשך זמן הם נפרדו. לבסוף בשנת 1996, לויס חוזרת למטרופוליס ומציתה מחדש את הרומן בינה לבין קלארק. השניים ממשיכים בתוכניתם לחתונה ונישאים במהדורת ספיישל מיוחדת, Superman: The Wedding Album. האירוע מתקשר לפרק החתונה של לויס וקלארק בסדרת הטלוויזיה לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן.
סופרמן/דומסדיי: צייד/ניצוד
במיני סדרה בת שלוש חוברות בשם Superman\Doomsday: Hunter\Prey משנת 1994, סופרמן עורך מסע לכוכבי הלכת אפוקוליפס וקאלאתון כדי למצוא את גופתו של דומסדיי. הוא מתעמת מול דארקסייד והאנק הנשו, מוצא שרוצחו עדיין חי, וכן מגלה פרטים על מקורו של דומסדיי כישות חיים מהונדסת גנטית שנוצרה בידי קריפטונים מהעבר הקדום ואשר היוותה השראה על תושבי קריפטון להתעסק עם הנדסה גנטית. בסיפור Superman: Doomsday War משנת 1998, מוחו של דומסדיי נמצא תחת השפעתו של ברייניאק, מה שמאלץ את סופרמן להילחם בו זמנית כנגד שניים מיריביו החזקים ביותר כדי להציל את הרך הנולד של לאנה לאנג. לבסוף, סופרמן מצליח להדוף את השפעתו של ברייניאק מעל דומסדיי וללכוד את היצור בארבעה משגרים הנעולים בלולאה תמידית ומונעים ממנו להתמזג ולברוח.
סופרמן: יום הדין
הכותב והאמן דן ג'ורגנס שיחזר את הקרב של סופרמן עם דומסדיי במיני סדרה "סופרמן: יום הדין" משנת 2003, אשר הוסיפה לחקור כיצד האירוע השפיע על אלה אשר הכירו את הגיבור הנופל, וגם הציגה נבל חדש בשם "רמננט" (Remnant, שארית). בימים שלפני יום השנה למותו של סופרמן, מוטל על כתב הדיילי פלאנט טיי דאפי לשחזר את הקרב חוצה המדינות בין סופרמן לדומסדיי, למורת רוחו. במהלך חקירתו, דמות מסתורית אף היא עוקבת אחר מסלול ההרס של דומסדיי, ומבצעת סדרת רציחות לכל אורכו. דאפי מגלה שרבים מנבליו של סופרמן תבעו אחריות ליצירתו של דומסדיי, וכן רבים מאלה ששרדו את חרונו של דומסדיי ואת השמדת קוסט סיטי הביעו שנאה לגיבור. דאפי פוגש באיש הפלדה פנים מול פנים ומגלה לו כי אביו התאבד משום האבדות הרבות שהתרחשו כתוצאה מהקרב עם דומסדיי. עוד הוא אומר לו, שאנשים מעדיפים להתמקד בהחייאתו המחודשת מאשר באותן אבדות, וכי ההרגשה הרווחת היא שהחייאתו המחודשת מוזילה את חיי הנספים. אף על פי שסופרמן אינו מסכים עמו, הוא חש רגש אשמה גדול על מותם.
סופרמן כרך שני גיליון מספר 175
לאחר מלחמת אימפריאקס, כפי שסופרה בסיפור "עולמנו במלחמה" של שנת 2001, דומסדיי פיתח אינטליגנציה, והוא תכנן להרוג את לקס לות'ר. סופרמן מביס את המפלצת ללא כל עזרה מבני בריתו ביום השנה לתבוסתו, כאשר הוא ניצל את העובדה שהאינטליגנציה החדשה של דומסדיי מעניקה לו גם תחושת פחד מפני מוות, תחושה שהייתה חסרה לו מקודם.
לגיון שלושת העולמות
בסיפור "המשבר האחרון: לגיון שלושת העולמות", סופרבוי (שנהרג במהלך קרב עם סופרבוי פריים), מוחזר לחיים במאה ה-31 בידי לגיון גיבורי-העל בעזרת אותה מטריצת החייאה שהחזירה את סופרמן לחיים.
הלילה האפל ביותר
במהלך אירועי הלילה האפל ביותר, יום השנה למלחמתו של סופרמן בדומסדיי הפך ליום זיכרון המכבד את זכרם של גיבורי-על נופלים ואת אלה אשר הם כשלו בהצלתם. במהלך פלישתו של חיל הפקחים השחורים, מנהיג החיל נקרון מגלה שהוא איפשר למכחיד להחיות את סופרמן ובכך יהיה לו סוכן רדום יחד עם גיבורים נופלים אחרים. הודות למצבו הקודם של סופרמן כמת, הדבר איפשר לטבעת הכוח השחורה של נקרון להפוך את קאל-אל לפקח שחור אלמת העונה לכל פקודותיו. סופרבוי אף הוא הפך לפקח שחור (כיוון שנהרג בידי סופרבוי פריים). השניים משוחררים מעול טבעת הכוח השחורה בידי ישות החיים הלבנה.
זיכרון המחר
בשנת 2010, דן ג'ורגנס חזר לסאגת מותו של סופרמן בסיפורו של הגיבור בוסטר גולד, שבו בוסטר מנסה למנוע ממתנקש נוסע בזמן להרוג את האנק הנשו לפני שהפך לנבל המיועד. אף על פי שהציל אותו ממוות, בוסטר שואל את עצמו האם היה עדיף אילו השאירו למות כדי להציל את החיים אותם גזל.
תגובת הקהל
קשת הסיפור "מותו של סופרמן" הביאה מיליוני קוראים חדשים ל-DC קומיקס, אף על פי שכל הסיפור התחלק בין כותרי קומיקס רבים, לרבות ארבעת כותרי סופרמן. יוצרו של סופרמן, ג'רי סיגל - שניבא את מותו של סופרמן בסיפור דמיוני משנת 1961 - נפגש עם עורך DC בזמנו מייק קרלין כדי להגיד לו שהתרשם מאוד מגרסתו של קרלין.
כריכת החוברת Superman vol. 2 #75, בה נראתה גלימתו של סופרמן קרועה ותקועה על מוט, כמסמנת את מקום מותו של סופרמן, הפכה לתמונה אייקונית. חברת DC פרסמה בין 2.5 ל-3 מיליון עותקים של הגיליון, כאשר ברוב חנויות הקומיקס אזל המלאי כבר ביום הראשון למכירתו.
מותו של סופרמן התרחש חודשים לפני שבירת גבו של באטמן בקשת הסיפור "נפילתו של אביר". מספר מבקרים שיבחו את תעוזתה הרבה של החברה בדרכה למשוך קוראים חדשים. אולם, היו כאלה שטענו ששתי קשתות הסיפור היו תעלול פרסומי, משום שאין זה מקובל שהחברה תהרוג שניים מגיבוריה הפופולרים ביותר. מספר שנים לאחר מכן, בעליה של חברת הקומיקס Miles High Comics צ'אק רוזנסקי יפרסם מאמר שבו האשים את הקידום האינטנסיבי של "מותו של סופרמן" בהתמוטטות תעשיית הקומיקס של סוף שנות ה-90.
קשת הסיפור זכתה בפרס ה-Comics Buyer's Guide של שנת 1992 לסיפור הקומיקס הפופולרי ביותר.
ביבליוגרפיה
{|
ארי האן
ארנד "ארי" האן (בהולנדית: Arend "Arie" Haan; נולד ב-16 בנובמבר 1948 בפינסטרוולד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן היה ידוע האן בכיבוש שערים ממרחק. הוא זכה שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות כשחקן אייאקס אמסטרדם, ופתח פעמיים בהרכב נבחרת במשחקי גמר מונדיאל, ב-1974 וב-1978. בין השנים 1971 ל-1978, במדי אייאקס ואנדרלכט, זכה האן ב-10 תארים בינלאומיים לקבוצות - שלוש זכיות בגביע אירופה לאלופות, שתי זכיות בגביע אירופה למחזיקות גביע, ארבע זכיות בסופר קאפ האירופי וזכייה אחת בגביע הביניבשתי. הישג זה נשמר כהישג השיא לשחקן 29 שנים, עד שנשבר ב-2007 על ידי פאולו מלדיני מאיטליה.
כמאמן, הוביל שלוש נבחרות לאומיות שונות, וכן קבוצות שונות מהולנד, בלגיה, גרמניה, יוון, קפריסין, אוסטריה, איראן וסין.
קריירת משחק
ארי האן החל את דרכו בקבוצת הנוער של אייאקס אמסטרדם, והצטרף לקבוצה הבוגרת. בשנים בהן שיחק באייאקס הפך המועדון לאחד הגדולים ביבשת. האן שיתף פעולה, בין היתר, עם שחקנים כמו יוהאן קרויף, רוד קרול, יוהאן ניסקנס, וים סורביר, ג'וני רפ ואף לואי ואן חאל שנודע מאוחר יותר כמאמן בולט. בתקופתו בקבוצה זכתה אייאקס שלוש פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות (כיום ליגת האלופות), בין השנים ל-. כמו כן, אייאקס עם ארי האן ניצחה גם במשחק הגביע הביניבשתי, ופעמיים במשחקי הסופר קאפ האירופי, וכן זכתה במדינתה בשלוש אליפויות ושלושה גביעים.
לקראת עונת, עבר האן לבלגיה וחתם בשורות אנדרלכט. הוא היה שותף לתור הזהב של המועדון. האן זכה עם המועדון בגביע אירופה למחזיקות גביע פעמיים, ב- וב-, זכיות שהביאו את הקבוצה לשתי זכיות בסופר קאפ האירופי. בתקופה זו אנדרלכט הגיעה פעם נוספת לגמר גביע המחזיקות, בשנת, אך הפסידה להמבורג. בנוסף, האן זכה עם אנדרלכט באליפות אחת ובגביע אחד. באליפות זכה האן בעונתו השישית והאחרונה במועדון.
לקראת עונת, אחרי התקופה המוצלחת באנדרלכט חתם האן בסטנדרד לייז'. עונות אלו היו המוצלחות בהיסטוריה של המועדון הבלגי. האן זכה עם ליאז' בשתי אליפויות, שהשלימו לשחקן רצף של שלוש זכיות באליפות בלגיה, וב-1982 הגיעה הקבוצה לגמר האירופי הראשון והיחיד בתולדותיה עד כה, גמר גביע אירופה למחזיקות, בו הפסידה את התואר לברצלונה. מליאז' חזר האן להולנד, לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן בה שיחק עונה אחת. לאחר עונה זו חתם האן את הקריירה עם עונת פרישה בקבוצת סייקו מהונג קונג. ב-1985, כשהיה בן 37, פרש האן ממשחק פעיל.
נבחרת הולנד
האן זומן לראשונה לסגל נבחרת ב-1972, והיה אחד משחקניה הבולטים בשנות ה-70. הוא שותף בשני מונדיאלים (1974, 1978), ובשניהם העפילה הולנד לגמר הטורניר והפסידה. האן כבש שישה שערים לזכות הנבחרת, כשהזכורים ביותר מהם נכבשו בטורניר מונדיאל 1978 - שער בבעיטה ממרחק של 30 מטר לרשתו של דינו זוף, שוער נבחרת, ושער חשוב במשחק של הולנד מול , אלופת העולם המכהנת, שהסתיים ב-2-2, והיה לבסוף לאחד הגורמים להעפלת הנבחרת לגמר המונדיאל. בסך הכל לבש האן את מדי הנבחרת 35 פעמים.
קריירת אימון
ביולי 1984, כחודשיים לאחר פרישתו, זכה האן לחוזה האימון הראשון שלו, במועדון הכדורגל אנטוורפן הבלגי. הוא הוביל את הקבוצה עד לחודש דצמבר 1985, אז החליף את פול ון הימסט כמאמן בקבוצת אנדרלכט, בה שיחק במשך שש עונות. באותה העונה האן הוביל את אנדרלכט לאליפות בלגיה, לאחר ניצחון במשחקי הפליי-אוף על קלאב ברוז'. המפגש הראשון, אותו אירחה אנדרלכט, הסתיים בשוויון 1-1. במשחק הגומלין, ברוז' הובילה 0-2 אחרי חצי שעה, אך קבוצתו של האן הצליחה לאזן ל-2-2 ולזכות באליפות. באותה עונה אנדרלכט הצליחה להעפיל עד לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, תוך שהיא מדיחה את באיירן מינכן מגרמניה.
לקראת עונת הגיע האן לראשונה בקריירה לגרמניה, כשמונה למאמנה של שטוטגרט. בשנת 1989 הוביל האן את הקבוצה לגמר האירופי הראשון בתולדותיה, גמר גביע אופ"א, בו נוצחה במפגש כפול על ידי נאפולי, בה שיחק אז דייגו מראדונה. ב-26 במרץ 1990 סיים את תפקידו בקבוצה.
האן נשאר בגרמניה, כשלקראת עונת מונה למאמנה של נירנברג, אך כעבור עונה אחת שב לבלגיה, לקבוצת סטנדרד לייז', בה שיחק במשך שתי עונות. האן הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הבלגי, לפני שסיים את תפקידו במהלך עונת.
לאחר עונה אחת ביוון, כמאמנה של פאוק סלוניקי, חזר האן למולדתו ואימן במשך שתי עונות את פיינורד. בעונתו הראשונה בקבוצה,, סיימה פיינורד במקום השני בטבלה.
בדצמבר 1997 חזר האן בפעם השלישית בקריירה, והשנייה כמאמן, לקבוצת אנדרלכט הבלגית, עשר שנים לאחר הקדנציה הקודמת. הפעם לא הצליח להוביל את הקבוצה להצלחות, וכעבור תשעה חודשים עזב לקדנציה שנייה בפאוק סלוניקי. הוא הדריך את הקבוצה היוונית עד לדצמבר 1999. לאחר עזיבתו, האן לא אימן אף קבוצה במשך קרוב לשנה.
בנובמבר 2000 חזר האן לתפקיד המאמן, כשעבר לקפריסין וקיבל את תפקיד מאמן אומוניה ניקוסיה, אך הספיק לאמן בה בשני משחקים בלבד. לאחר מכן קיבל הצעה גבוהה מאוסטריה וינה להתמנות למאמנה, וקיבל את רשות הקבוצה לעזוב לאוסטריה. הוא המשיך ואימן את אוסטריה וינה עד לאוגוסט 2001.
בדצמבר 2002 מונה לתפקיד המאמן בנבחרת. הטורניר המשמעותי הראשון בו אימן היה גביע אסיה בכדורגל 2004 שהתקיים במדינה. הנבחרת של האן העפילה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר הטורניר, אך כשלה בניסיון להשיג את התואר הראשון בתולדותיה, כשהפסידה 1-3 ל. בנובמבר של אותה שנה כשלה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון של מוקדמות מונדיאל 2006, כשהפסידה את המקום הראשון בבית ל. בעקבות הכישלון סיים האן את תפקידו בנבחרת.
יותר משנה לאחר סיום דרכו בסין, האן חזר לכדורגל האסייתי כשהתמנה למאמן קבוצת פרספוליס מאיראן, אותה הוביל לגמר גביע חאזפי. למרות זאת, הוא פוטר מתפקידו עוד לפני פתיחת עונת, בעקבות חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה. זמן קצר לאחר מכן מונה לתפקיד מאמן נבחרת, בחוזה לשנתיים. פחות מחצי שנה מאז כניסתו לתפקיד התפטר האן מאימון הנבחרת, עקב התערבויות חוזרות ונשנות של נשיא התאחדות הכדורגל בעניינים מקצועיים. בינואר 2008 חתם האן על חוזה לשנתיים כמאמן נבחרת. בעשרה משחקים כמאמן הקבוצה השיג האן רק שני ניצחונות, והוא עזב את תפקידו באפריל 2009.
כחודשיים לאחר עזיבת אלבניה, חזר האן לאסיה. הוא חתם בקבוצת צ'ונגקינג ליפאן, שנלחמה על מקומה בליגת העל הסינית. בחודש אוגוסט הושעה האן לשלושה משחקים לאחר שנופף בשטרות כסף לעבר שופט במשחק ליגה. בסיום העונה, ולאחר שקבוצתו ירדה ליגה, נשאר האן בליגת העל הסינית כשהגיע לקדנציה ראשונה ומוצלחת בטיינג'ין טדה. בשנת 2010 סיימה הקבוצה במקום השני בטבלה, המיקום הגבוה בתולדותיה. שנה לאחר מכן, למרות שטיינג'ין סיימה רק במקום העשירי בטבלה, היא הצליחה לזכות בגביע הסיני, מה שהפך לתואר הראשון של הקבוצה מאז היווסדה ב-1998. עבור האן, היה זה התואר הראשון בו זכה מאז הגביע הבלגי עם סטנדרד לייז', 18 שנים קודם לכן. ב-2012 מונה למאמנה של שניאנג שנביי, אך סיים את תפקידו כעבור מספר חודשים בלבד. ב-2014 מונה בשנית לתפקיד המאמן בקבוצת טיינג'ין טדה.
היסטוריה של פורטוגל
ראשית ההיסטוריה של פורטוגל כישות מובחנת בחצי האי האיברי, היא בימי הביניים המוקדמים. בראשית ימיה, הייתה פורטוגל דוכסות הכפופה לממלכת קסטיליה השכנה, עימה ניהלה מאבק לעצמאות, בה בעת שנלחמה במורים המוסלמים בחזית הדרומית. בשנת 1139 הפכה פורטוגל לממלכה עצמאית, ואפונסו הראשון הוכתר כמלך פורטוגל. בשנת 1249, כבש המלך אפונסו השלישי את פארו בדרום, ובכך הייתה פורטוגל לממלכה הנוצרית הראשונה בחצי האי האיברי אשר נשלם בה תהליך הרקונקיסטה, כ-250 שנה לפני כיבוש ממלכת גרנדה בידי המלכים הקתולים. עם תום משבר הירושה עמו התמודדה פורטוגל בסוף המאה ה-14, שהיה כרוך גם במלחמה עם קסטיליה, נחנכה תקופת הזוהר של פורטוגל.
תחת מלכות שושלת בית אביש במאות ה-15 וה-16, השיקה פורטוגל את עידן התגליות האירופי, שבעטיו השיגה שליטה בלעדית על המסחר בתבלינים ובטובין אחרים עם המזרח ובסחר בעבדים מאפריקה. האימפריה הימית שבנתה באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי חלשה על שטחים רחבי ידיים באמריקה, באפריקה ובאסיה. מאוחר יותר, החלה האימפריה הפורטוגלית להתנוון ואיבדה חלק ניכר מעושרה וממעמדה. דעיכתה הסתמנה החל בתבוסתה בקרב אל-קסר אל-כביר ובאובדן ספינות הצי שלה ששולבו בארמדה הספרדית בתקופת האיחוד האיברי, וכלה במתקפות בלתי פוסקות שהחלו מושבותיה בתבל לספוג בהמשך מידי ההולנדים. אלה, יחד עם האנגלים והצרפתים, שמו קץ למונופול של פורטוגל וספרד במסחר באוקיינוסים. במאה ה-17 התגלו בברזיל מרבצי זהב, יהלומים ואבנים יקרות שסייעו בשיקום האימפריה. תהליך זה נקטע באיבו ב-1755, עם רעידת האדמה שהתחוללה מול חופי פורטוגל והצונאמי ששטף את ליסבון בעקבותיה, אשר זרעו בעיר הרס כמעט מוחלט. ב-1807, עם פלישת נפוליאון לשטח פורטוגל, נאלצה משפחת המלוכה הפורטוגלית להימלט לברזיל, על כל תכולת ארמונותיה, בליווי הגנה של ספינות מלחמה בריטיות. ברזיל הקולוניאלית שודרגה לדרגת ממלכה מאוחדת עם פורטוגל, ובירת האימפריה הפורטוגלית הועתקה מליסבון לריו דה ז'ניירו. ב-1822 הוכרזה עצמאותה של ברזיל.
בין אמצע המאה ה-19 לשנות החמישים של המאה ה-20, היגרו מאירופה לברזיל ולארצות הברית כשני מיליון פורטוגלים. בין לבין, התרחשה בפורטוגל בשנת 1910 הפיכה, בה הודח בית המלוכה מהשלטון. הרפובליקה שהוקמה לאחר מכן לא הצליחה לטפל בבעיותיה של המדינה, שהייתה שרויה במתיחות חברתית, שחיתות גואה ובמחלוקות עם הכנסייה. הפיכה נוספת שהתרחשה בשנת 1926 העלתה לשלטון משטר דיקטטורי ששרד עד לשנת 1974, עת ביצעו אנשי צבא המזוהים עם השמאל הפיכה והנהיגו בפורטוגל דמוקרטיה. בשנה שלאחר מכן הכריזה פורטוגל באופן חד-צדדי על עצמאותן של כל מושבותיה באפריקה.
פורטוגל נמנית עם האבות המייסדים של נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ואיגוד הסחר החופשי האירופי. ב-1986 הפכה לחברה מלאה בקהילייה האירופית, שהיוותה בסיס לגוף המדיני המוכר כיום כאיחוד האירופי. בנוסף חברה פורטוגל גם בקהילת המדינות הדוברות פורטוגלית.
לפני בוא הרומאים
האזור שבו נמצאת כיום פורטוגל מאוכלס, לכל פחות, 500 אלף שנה. בתחילה, שכן באזור האדם הניאנדרטלי, ומאוחר יותר הופיע ההומו ספיינס. בעת המגעים הראשוניים של המקומיים עם היוונים והפיניקים (שלהי האלף השני לפנה"ס), הוקמו תחנות סחר חופיות קטנות, בעלות דפוסי פעילות ושהות ארעיים. ניתן לקבוע כי תדירות הביקורים של היוונים והפיניקים בצד האטלנטי של חצי האי האיברי הייתה נמוכה יותר מתדירות הביקורים בצד הים תיכוני, זאת בהסתמך על תיעוד פחות מדוקדק של הגיחות לצד המערבי. תקופה זו חפפה להיווצרותה של הישות הפוליטית הידועה הראשונה באזור – הממלכה טרטסוס, בדרום מערב חצי האי. במאה ה-1 לפנה"ס, חצי האי האיברי אוכלס ביישובים שכונו, היסטוריוגרפית, יישובים פרה-רומיים. אלה מאזור חוף הים התיכון ומאזורי העמקים אברו וגוואדאלקיוויר זכו לכינוי הקולקטיבי "איברים", עת אלה מהאזורים הפנימיים היו בעלי מרכיבי תרבות קלטית. יש להימנע מלייחס לכינויים קולקטיביים אלה משמעות של אחידות אתנית-תרבותית, שכן כל קבוצה כזו שאבה מרכיבים אתניים או תרבותיים ממקורות מגוונים. המקורות הרומיים מצביעים על יישובי אדם, באזור פורטוגל, שכונו על ידי הרומאים, כשם העממים המאכלסים אותם - לוסיטנים, גאלאיקים, גאלסי והקוניים.
התקופה הרומית
חצי האי האיברי, יחד עם צפונה של איטליה, היוו הזירה העיקרית של המלחמה הפונית השנייה בין קרתגו לאימפריה הרומית. במהלך מלחמה זו, לראשונה בהיסטוריה, הגיעו חילות רומיים לחופי חצי האי. לאחר שהרומאים כבשו את קרתגו, נאלצה זו לוותר גם על חצי האי האיברי לטובתם (בשנת 206 לפנה"ס). בשנת 197 לפנה"ס, יצרו הרומאים שתי פרובינקיות, שחלקו ביניהן את חצי האי האיברי – היספניה קיטריור (בצפון ספרד) והיספניה אולטריור (בדרום ספרד).
העמים הקלטיים ששכנו באזור, לא היו מוכנים לחיות כנתיני רומא, בלי להחזיר מלחמה שערה. מהרגע הראשון בו דרכו הרומאים בחצי האי האיברי, הם נתקלו בהתנגדות מצד העמים הילידים. כך, בשנת 197 לפנה"ס, החלו המלחמות בין העמים הילידים של איבריה לצבאות רומי, מלחמות שכונו "המלחמות הקלטי-איבריות". בשנת 179 לפנה"ס, במסגרת חוזה שלום, אותו הגה טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס האב, הפכו העמים ששכנו בלוזיטניה (אזור הכולל את פורטוגל ואת אקסטרמדורה דהיום) לנתינים של האימפריה הרומית.
ניצחון רומי זה לא הביא שלום על הפרובינקיות, כיוון שהלוסיטנים, עוד עם קלטי-איברי, החלו למרוד נגד הרומאים. המתיחות הסלימה בהדרגה. בשנת 154 לפנה"ס החל מרי מחודש של העמים הקלטו-איבריים, שכונה המלחמה ההיספנית. 4 שנים מאוחר יותר, הצליחו הרומאים לגבור על המנהיג הלוסיטני ולשים קץ למרי. ויריאטו, אחד הניצולים המעטים, הנהיג את הלוסיטנים בהמשך המאבק ברומאים, והפך לגיבור בעיני בני עמו. בשנת 139 לפנה"ס, הרגו אותו הרומאים, בזמן ששהה יחד עם אנשיו באזור ויזאו (Viseu) בפורטוגל. החל משנת 138 לפנה"ס, החלו הרומאים בהקמת ביצורים באזור ליסבון. בשנת 60 לפנה"ס, הגיע יוליוס קיסר לליסבון ודיכא את מוקד המרי האחרון של עמי לוזיטניה.
רומא שמרה על השליטה באזור משך כמעט 400 שנים. בשנת 27 לספירה, בימי שלטונו של אוגוסטוס קיסר, ערכו הרומים רפורמה במנהל וחילקו את חצי האי האיברי ל-3 פרובינקיות: "בטיקה", "היספניה קיטריור" (או "טארקוננסיס") ו"לוזיטניה". פרובינקיית לוזיטניה נחלקה לשלושה תחומי שיפוט: "פצנסיס" שבירתה ב"פקס לוליה", ב'זה בפורטוגל, "סקלביטנוס" שבירתה ב"סקלביס", בעיר סנטרם, פורטוגל) ו"אמריטנסיס" ובירתה ב"אמריטה אוגוסטה", העיר מרידה, באקסטרמדורה שבספרד. בלוזיטניה נכללו מרבית שטחי פורטוגל דהיום, וגם סלמנקה וקסרס. בשלהי העת העתיקה (בין המאה ה-3 לספירה למאה ה-7), חילק הקיסר דיוקלטיאנוס את אזור "טרקוננסה" לשלוש פרובינקיות נוספות, שתיים מהן, "היספניה הקרתגית" ו"גאלסיה". בגאלסיה נכללו השטחים שמצפון לנהר הדורו, בפורטוגל המודרנית.
העמים הקלטו-איבריים היו פגנים מיסודם, ונהגו להעלות קורבנות אדם לאליהם. על כך דן, בין השאר, גם ההיסטוריון אפיאנוס. במאה ה-4 החלו עממי חצי האי האיברי לאמץ את האמונה הנוצרית, בכל הטריטוריות. באזור פורטוגל הוקמו ארבע בישופויות – בראגה, אוסונובה, אבורה וליסבון. בראגה היא הוותיקה מבין הארבע.
פולשים ברברים
בשנת 409 התיישבו בהיספניה עמים שכונו בפי הרומאים "ברברים". ביניהם ניתן למנות את השוואבים, האלאנים, הונדלים, האסדינגים והסילינגים. לכולם, להוציא האלאנים שמוצאם איראני, שורשים גרמאנים. בשנת 411 עמים אלה חילקו בינם לבין עצמם את הטריטוריה: הוונדלים האסדינגים יישבו את גאלסיה, השוואבים התיישבו צפונית לדורו, האלאנים בפרובינקיות לוזיטניה וקרטז'יננסיס והוונדלים הסילינגים התמקמו בבטיקה.
באותה עת, הזדמנה גם כניסתם של הויזיגותים לחצי האי האיברי, בשירות הרומאים, על מנת להכניע את הפולשים הללו.
מבין כל העמים האלה, השוואבים והוויזיגותים הפגינו נוכחות ממושכת יותר בטריטוריה בה נמצאת כיום פורטוגל. השוואבים, עם ביסוס בירת ממלכתם בבראגה, הרחיבו את תחום שיפוטם עד לגליסיה וללוזיטניה. השוואבים היו במקורם פגנים, ונוצרו בידי מרטין דה בראגה. עם זאת, שויכו לסירוגין לזרם הקתולי (תחת שלטונם העצמי, הילידי) ולזרם האריאני (תחת הוויזיגותים). החל משנת 470 החמירה המתיחות עם השכנים הוויזיגותים מטולדו. בשנת 585, נכבשה בראגה בידי המלך הוויזיגותי לאוביז'ילדו, והממלכה השוואבית סופחה לממלכת הוויזיגותים. החל מאותה עת, עתיד היה חצי האי להיות נתון למרותה של הממלכה הוויזיגותית (להוציא מספר מובלעות בחוף הים תיכוני הדרומי, שנשלטו בידי האימפריה הביזנטית, עד לפלישה המוסלמית, בשנת 711).
העמים הברברים היו נחותים מספרית מהאוכלוסייה ההיספנו-רומאית, ועל כן נקטו, בראש ובראשונה, באסטרטגיה של שמירה על מעמדם כמיעוט בהנהגה, הנבדל בקפידה מהרוב הילידי. לשם כך הסתייעו בשמירה על השוני הלשוני והדתי, יחד עם איסור בחוק על נישואי תערובת. עם זאת, השלטון הוויזיגותי (ובמידה מועטה ממנו, גם השלטון השוואבי) הצליח לבסס ולגבש שלטונו דווקא משום שאימץ מדיניות של אינטגרציה עם העם הילידי, שכללה המרה דתית, איחוד ושילוב בחקיקה והתרת נישואי תערובת. כך נסללה הדרך לגיבוש זהות מתפתחת ועירוב אתני ותרבותי בחצי האי האיברי.
בדומה ליתר חלקי מערב אירופה באותה העת, חלה התנוונות רבה במצב המחיה בערים, והחיים האורבניים, כמו גם המשק כולו, נסוגו לרמות פעילות ולדפוסי מחייה כפריים.
התקופה המוסלמית
בשנת 711 פלשו מורים (בֶרבֶרים וערבים) בהנהגתו של טארק בן זיאד לחצי האי האיברי. הם שלטו בחלקים נרחבים בחצי האי, במשך יותר מ-800 שנים. חצי האי היה נתון בעיקר תחת שלטון חליפות דמשק, כפרובינציה של אימפריית האומיידים, שכונתה אל-אנדלוס. מאוחר יותר שלטה חליפות קורדובה. בשנת 712 נפלה גם טולדו, בירת הוויזיגותים, בידי המוסלמים. מאותה עת, החלו המוסלמים להתקדם צפונה, והכניעו בדרכם את כל הערים בהן עברו. בשנת 716 היה כל חצי האי האיברי תחת שלטון מוסלמי. עם זאת, שלטונם בצפון היה נומינלי, ללא נוכחות צבאית משמעותית. החל מאותה העת החלו המוסלמים להתקדם אף להרי הפירנאים, במטרה להשתלט על שטחי האימפריה הקרולינגית, בצרפת דהיום. בשנת 722 נערך קרב קובדונגה, בו ניצח דון פלאיו את הכוחות המורים. בעקבות הקרב, הקים דון פלאיו את ממלכת אסטוריאס. למן הקמתה של ממלכה זו ועד 1492, חולק חצי האי האיברי בין צד מוסלמי לבין צד נוצרי.
במהלך המאה ה-8 והמאה ה-9 התעצם מאוד שלטון המוסלמים בחצי האי האיברי, אף כי, בכפיפה אחת עימם, שגשגו בצפון חצי האי גלעיני אוכלוסין נוצריים. במאה ה-10, העלה עבד-אל-רחמאן השלישי את אל-אנדלוס למעמד של חליפות עצמאית.
הרקונקיסטה, כיבושן מחדש של אדמות חצי האי האיברי מהמוסלמים, באה לידי סיומה עם כיבוש העיר גרנאדה בידי המלכים הקתולים בשנת 1492. עד אותם ימים, התקיימה הממלכה הפורטוגלית כאומה עצמאית מזה כ-300 שנים, ולמן כיבוש סאוטה ב-1415, תיעלה את מרצה לתגליות ולהקמת מאחזים מעבר לים, תוך שאיפה לחנוך נתיבי מסחר חדשים, לחדש את מסעות הצלב נגד האסלאם ולהפיץ את הנצרות בקרב עובדי האלילים. מוסלמים שלא גורשו או מתו במהלך הרקונקיסטה באדמות פורטוגל, נאלצו לסגל עצמם למנהגי המקום, ובכלל זה לאמונה הנוצרית. אין כיום בידינו נתונים מדויקים לגבי קיומם של מרכיבים בֶרבֶרים באוכלוסייה הפורטוגלית העכשווית, אך מספר מחקרים מצביעים בחיוב על קיום מרכיבים אלה באוכלוסיית פורטוגל.
לידתה של פורטוגל
המורים השלימו את כיבוש הבזק של חצי האי האיברי תוך שנים ספורות. לנוצרים, מאידך, נדרשו 500 שנים להשלמת הרקונקיסטה, מעת שהחלו להשיב מלחמה שערה. תהליך הדרגתי זה הביא להקמתן של ממלכות נוצריות קטנות, שהלכו והתעצמו ככל שהתקדמו הנוצרים דרומה, במהלך הרקונקיסטה. הראשונה מבין ממלכות אלה אשר קמו, אסטוריאס, נחלקה בין בניו של המלך אלפונסו השלישי, עם מותו. כך קמו בנוסף הממלכות קסטיליה ולאון. מאוחר יותר הופיעו בזירה גם ממלכת נווארה, ממלכת אראגון וממלכת גליסיה.
מאוחר יותר מסר מלך לאון וקסטיליה אלפונסו השישי את השליטה על דוכסות פורטוקלה לחתנו אנרי מבורגונדי. רוזנות זו, שנהנתה ממידה נדיבה של אוטונומיה, אף כי הייתה כפופה לממלכת לאון, הייתה הגרעין העוברי לממלכת פורטוגל. אנריקה הנהיג את החבל מתוך שאיפה לזכות באוטונומיה מלאה. עם מותו בשנת 1112, רוזנות פורטוקלה נהנתה מעצמאות רבה יותר. עתה, שלטה הלכה למעשה אלמנתו, תרזה מלאון, רוזנת פורטוגל על רוזנות פורטוקלה. היא שימשה כעוצרת, בהיות בנה אפונסו אנריקש קטין. מדיניותה של תרזה דמתה לזו של בעלה: חיזוק מרקם החיים ברוזנות וחתירה לעצמאות מלאה. תרזה עיטרה עצמה בתואר "מלכה", תוך שהשתדלה להתמודד עם המשברים הדיפלומטיים החריפים אליהם נקלעה הרוזנות. השפעתם של האצילים הגליסיים בענייני הרוזנות הייתה רבה ואלה גרעו ממעמדה, צמצמו את כושר השפעתה, ובמידה רבה הכתיבו לה את אופן האצלת הסמכויות בניהול ענייני הרוזנות. עם הגיעו של אפונסו אנריקש לגיל 14, הוא עוטר כאביר וסיגל לעצמו מנהגים מלכותיים. מעמדם המועדף של האצילים הגליסיים אצל תרזה, כשברקע אדישותם המופגנת של האצילים ואנשי הכנסייה ברוזנות, הכשירו את הזירה למרד ברוזנות, בהנהגתו של בנה אפונסו אנריקש.
מלחמה פרצה בין אפונסו אנריקש לאמו הרוזנת תרזה. בשנת 1128, הובסו חילותיה של תרזה בקרב סאו מאמדה, והיא נאלצה לגלות מהאדמות בהן שלטה במשך 15 שנים. בעיתוי זה, הכריז אפונסו אנריקש על עצמאותה של רוזנות פורטוקלה ועתה הפכה זו לממלכה עצמאית. מלך לאון וקסטיליה אלפונסו השביעי לא השלים עם אובדן השליטה על פורטוקלה. אי לכך, נאלץ אפונסו אנריקש להמשיך בלחימה נגד חילותיו של אלפונסו ובמקביל ניהל גם מערכה נגד המורים בדרום.
ב-25 ביולי 1139, הביס אפונסו אנריקש את המורים בקרב אוריקה. בגיבוי ההנהגה בנסיכות, הוא הכריז על עצמאותה של פורטוגל כממלכה והוכתר למלך תחת השם אפונסו הראשון. כך, נוסדה רשמית ממלכת פורטוגל, תחת מלכות השושלת הראשונה של הענף הפורטוגלי של בית בורגונדי הצרפתי.
אפונסו אנריקש פנה לאפיפיור אינוקנטיוס השני בבקשה להכרת הכס הקדוש בממלכתו שאך נוסדה. האפיפיור נענה בחיוב והכריז על הכרתו בפורטוגל כממלכה קתולית עצמאית. בשנת 1143 הכיר אף מלך קסטיליה בעצמאותה של פורטוגל. הצדדים חתמו על חוזה זאמורה, בו הושג השלום והוסכם על קץ הלחימה. במשך מאות שנות קיומה, השכילה פורטוגל לשמר את ריבונותה ולהגן עליה באופן פעיל, אף בעיתות מבחן, דוגמת משבר הירושה שפקד את הממלכה בשלהי המאה ה-14.
פורטוגל תחת בית בורגוניה ובית אוויש
אנריקה מבורגוניה ייסד את השושלת הפורטוגלית הראשונה, בית בורגוניה (זוהי ההגיה של "בורגונדיה" בפורטוגלית (Borgonha) או בספרדית (Borgoña) – אנריקה נולד בבורגונדי), ששלטה בפורטוגל עד 1383. פרננדו הראשון היה אחרון המלכים מענף שושלתי זה ששלט בפורטוגל. שושלת זו באה לידי סיומה, עקב מצב הלוחמה המתמשך עם הממלכות השכנות קסטיליה ולאון ומרידות שפרצו בשנות מלכותו של דיניש.
פורטוגל כחלוצת עידן התגליות האירופי
עם חלוף השנים ביקש המלך ז'ואאו השני לאשש מידע, המבוסס על שמועות, ועל דיווחים של שליחים (ובכללם פרו דה קוויליאן), שחזרו ממסעות בדרך היבשה, תוך חציית אדמות האסלאם. הוא החל ביוזמה להפוך את פורטוגל לאחת המעצמות העולמיות, תוך הוצאתו אל הפועל של מיזם לגילוי הנתיב הימי להודו. בימי מלכותו של מנואל הראשון הקיף ואסקו דה גמה את כף התקווה הטובה והגיע לחופי הודו ובכך בישר לארצות המזרח על עידן חדש של נוכחות פורטוגלית הגמונית בכל אגן האוקיינוס ההודי. באותם ימים נפוצו מספרד ידיעות על כך שכריסטופר קולומבוס גילה אדמות במערב האוקיינוס האטלנטי, בשליחות המלכים הקתולים בספרד, שמאוחר יותר כונו בשם איי הודו המערביים (מספר שנים קודם לכן, ויתר מלך פורטוגל ז'ואאו השני על שירותיו של קולומבוס, בהמלצת יועציו המדעיים). בשנת 1500 גילה האדמירל פדרו אלוורז קברל את ברזיל, במהלך מסע ארמדה שבפיקודו להודו, אשר כללה 13 ספינות. ברבות הימים, במהלך המאה ה-16, ביססה פורטוגל את נוכחותה הקולוניאלית ברחבי הגלובוס והפכה ל"באזאר" של אירופה. בכך, במאה ה-16 שכנו בחצי האי האיברי המעצמות הימיות האירופיות הדומיננטית באותה התקופה - ספרד ופורטוגל.
האימפריה הפורטוגלית
לאחר המאה ה-16, החלה פורטוגל לאבד בהדרגה את נכסיה הקולוניאליים. ב-1580 עבר הכתר הפורטוגלי לידי המלכים הספרדים ונשאר בידיהם עד ל-1640 (עם זאת, נהנתה פורטוגל ממידה מסוימת של אוטונומיה). עקב כך, החלו מושבות פורטוגל ברחבי העולם לספוג מתקפות מאויבי ספרד - מההולנדים ומהאנגלים.
במאה ה-17 היגרו פורטוגלים במספרים גדולים לברזיל. ב-1709 אסר ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל, על המשך הגירה זו, שצמצמה באחוזים ניכרים את מספר תושבי פורטוגל, בניסיון לבלום את הידלדלות האוכלוסין בפורטוגל הקונטיננטלית. ברזיל הועלתה למעמד של ממלכת משנה והאינדיאנים שוחררו לחופשי. עם זאת, איבדה פורטוגל חלק גדול מאחיזותיה במזרח, להוציא את ברזיל ביבשת אמריקה ומושבות קטנות או זעירות נוספות ביבשות אסיה ואפריקה. במאה ה-19 איבדה גם את ברזיל.
האיחוד האיברי
ב-1578 יצאו הפורטוגלים למסע צלב במרוקו, והובסו על ידי המוסלמים בקרב אל-קסר אל-כביר. המלך סבשטיאו הראשון הוצא ככל הנראה להורג או נהרג בקרב. קרב זה בלם את המשך ההתפשטות הגלובלית של הפורטוגלים.