cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדרך לרציף ויגן
הספר הוזמן מאורוול על ידי המו"ל השמאלני ויקטור גולאנץ, ולצורך איסוף החומר לכתיבתו שהה אורוול כחצי שנה בעיירות הכורים בצפון אנגליה. בחלקו הראשון, הספר מתאר את תנאי החיים של הכורים. חלקו השני הוא תיאור, בחלקו אוטוביוגרפי ובחלקו פוליטי, של גישתו של אורוול לניסיונות לצאת מהמשבר הכלכלי ששרר בבריטניה באותו זמן. אורוול הגדיר את עצמו בספר כסוציאליסט, אבל גם תקף רבות מהגישות שהיו מקובלות באותו זמן בשמאל הבריטי. ההתקפה הזו גרמה למו"ל גולאנץ להסכים להוצאת הספר רק בתוספת פתיחה שלו, בה הוא מתפלמס עם עמדותיו של אורוול. חלקו הראשון של הספר נחשב לאחד מהתיאורים החזקים של חיי הכורים בצפון אנגליה, וחלקו השני כולל תובנות מרתקות על תפקידו של השמאל, ועל התפתחותו האישית של אורוול כסופר פוליטי.
שלושה פרקים מתוך הספר מופיעים בעברית באוסף מתחת לאף שלך - מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול (דביר 2005, מאנגלית: יועד וינטר-שגב).
הקץ לנשק
תרגומים לעברית
הספר יצא לאור בעברית במספר תרגומים ומהדורות:
פרשת לילהאמר
רקע
בעקבות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בספטמבר 1972 הורתה ראש הממשלה, גולדה מאיר, ל"מוסד" לחסל את כל ראשי ארגון "ספטמבר השחור" שהיו מעורבים בתכנון הפיגוע. כך בחודשים שלאחר הטבח במינכן נהרגו בדרכים שונות כמה מראשי ארגוני הטרור הפלסטיניים שחיו באירופה.
בחודש אפריל 1973 נערך מבצע אביב נעורים, ובו הרג צה"ל שלושה מראשי אש"ף בביירות. בין היתר נערך מצוד אחר עלי חסן סלאמה, שתואר כראש ארגון "ספטמבר השחור", אולם אף על פי שהושקע מאמץ רב באיתורו, הוא הצליח במשך שנה שלמה לחמוק מן "המוסד" מבלי להותיר עקבות.
ביולי 1973 דיווחה סוכנת של המוסד שהושתלה במשרדי הליגה הערבית בז'נבה שעלי חסן סלאמה מתעתד לטוס לאחת ממדינות סקנדינביה. במוסד פירשו כי מטרת הנסיעה היא ביצוע פיגוע נקמה על חיסולו של אחד מראשי אש"ף בפריז וחיברו את ידיעה זו לשתי פיסות מידע נוספות - האחת ידיעה שעלי חסן סלאמה ביקר בעיר אולם וגייס תומכים למשימה והאחרת ידיעה לפיה בלדר ספטמבר השחור רכש כרטיס טיסה מז'נבה לקופנהגן. מייק הררי ראש היחידה המבצעית קיסריה סבר כי יוכל לעקוב אחר הבלדר כמאל בנאמנה להגיע דרכו לעלי חסן סלאמה ולהתנקש בו. בעקבות טעות בפירוש של ידיעה זו החל המבצע שנודע לימים כפרשת לילהאמר.
המשתתפים
סוכני המוסד שנלכדו בפעולה זו הם:
הפעולה
בחודש יולי 1973 התקבל מידע כי סלאמה שוהה בנורווגיה ומתכנן פיגועים נגד ישראל. המעקבים אחריו הובילו לעיר לילהאמר. צוות המוסד עקב אחרי בלדר של ארגון ספטמבר השחור, אשר יצא מהמטה הראשי של הארגון בז'נבה אל עיירת נופש קטנה בנורווגיה בשם לילהאמר השוכנת כ-165 ק"מ צפונית לאוסלו. בלילהאמר נפגש אותו בכיר ומסר ניירות לאחמד בושיקי, אשר זוהה בטעות כעלי חסן סלאמה - ראש ארגון "ספטמבר השחור". מיד עם קבלת המידע הגיעו לעיירה אנשי יחידת קיסריה, שעליה הוטלה המשימה להרוג את סלאמה. על פי עיתוני נורווגיה, גם ראש המוסד צבי זמיר הגיע לעיירה כדי לפקד על הפעולה.
בספר לילהאמר - תיק פתוח נטען כי המידע שהתניע את המבצע נבע ממרגלת ששתל "המוסד" במשרדי הליגה הערבית בז'נבה. המרגלת, ד"ר אמינה אל-מופתי (ובשמה בישראל ד"ר רות ניסנוב, רופאה בתל השומר), העבירה מידע ראשוני לפיו שמעה במשרד כי עלי חסן סלאמה אמור לטוס לז'נבה ועקב טעות הידיעה שהתבססה על שמועה הועברה למחלקת המודיעין וקיבלה סיווג גבוה. על פי הספר מפקד הפעולה החליט להורות על ביצוע ההתנקשות, למרות שארבעה מצוות הלוחמים התריעו כי האיש שאחריו הם עוקבים הוא ככל הנראה מקומי, אינו דומה לעלי חסן סלאמה ודובר את השפה המקומית.
ב-21 ביולי, כשירד מאוטובוס סמוך לביתו בשעת ערב עם אשתו הנורווגית שהייתה הרה, לאחר שביקרו בקולנוע, ניגשו אליו שני גברים, ירו בו 14 כדורים מטווח קצר ונמלטו. צוות החיסול יצא מיד את המדינה, בהם מייק הררי, שהיה מפקד החוליה. בספר לילהאמר - תיק פתוח מתוארת פגישה שנערכה יום לאחר הרצח ביום ראשון בה נפגש מייק הררי עם צבי זמיר בבית קפה באוסלו מבלי שידעו שהמבצע נכשל ורק לאחר שהבינו שאברהם גמר וסילביה רפאל נעצרו עלה זמיר על המטוס הראשון ולמעשה נמלט ממעצר המשטרה הנורווגית בעור שיניו. בפועל, בפגישה בבית הקפה נכחו שני לוחמים נוספים כשאחד מהם ביצע את הירי באחמד בושיקי, כך שפרסום זה סותר את הפרסומים לפיהם צוות המבצעים נמלט מנורווגיה עוד במוצאי שבת.
עדי ראייה מיהרו לעדכן את המשטרה על זהות אחד מכלי הרכב שהיו מעורבים בפעולה, ולמחרת, כאשר באו סוכנים להחזיר את המכונית השכורה לסוכנות ההשכרה, הם נעצרו על ידי שוטרים שהמתינו להם במקום. לאחר מעצרם, התברר להם שהם טעו בזיהוי והרגו אדם אחר, צעיר מרוקאי בשם אחמד בושיקי, אחיו של צ'יקו בושיקי מלהקת ג'יפסי קינגס, שהתגורר בעיירה ועבד כמלצר באחת ממסעדותיה. לאחר כמה ימים, ועל סמך מידע שקיבלו מן העצורים, פשטה המשטרה הנורווגית על ביתו של קצין הביטחון של השגרירות הישראלית באוסלו, יגאל אייל, ועצרה עוד שניים בחשד למעורבות ברצח. בסך הכל היו בידי המשטרה 6 חשודים, בהם אברהם גמר, דן ארבל וסילביה רפאל.
תחילה העצורים לא שיתפו פעולה עם המשטרה, לא גילו שהם סוכני מוסד, ואמרו שהם פעלו באופן עצמאי כחלק מקבוצה פרו-ישראלית שבאה לסכל מזימה של "ספטמבר השחור". המשטרה הנורווגית קישרה אותם ל"ליגה להגנה יהודית" של מאיר כהנא, מאחר שכהנא ארגן ב-19 בספטמבר 1972, מסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, בה הודה שארגונו אחראי בניסיון להבריח נשק לאירופה לצורך פעולות נקם על טבח הספורטאים והכריז על הקמת "ארגון יהודי עולמי שיגיב בטרור נגד טרור". לאחר שטענו שאין הם קשורים למוסד, סירבה המשטרה להתיר להם פגישה עם נציג משגרירות ישראל.
ב-31 ביולי 1973 פרסם השבועון האמריקאי "טיים" ידיעה שהעצורים הם חלק מ"צוות ישראלי" לחיסול רוצחי מינכן שכבר הרג 13 ערבים באירופה, והפעולה בלילהאמר היא מקרה של טעות בזיהוי.
בימים לאחר מעצר החשודים התברר שהמודיעין למבצע נאסף בצורה רשלנית. וייתכן והמעקב אחרי עלי חסן סלאמה שהוביל ללילהאמר היה למעשה תרגיל הסחה. מאחר שוילי ברנדט, קנצלר מערב גרמניה, שהה בעיירה בחופשת סקי, שרותי המודיעין וכוחות המשטרה הנורווגיים היו בכוננות לקראת בואו, ולכן יכלו לפעול במהירות ללכידת החשודים. בריאיון לעיתון מעריב ב-2013 הודה צבי זמיר: ש"המודיעין שלנו לא היה טוב"...."המקור לא היה אמין"
המשפט
בינואר 1974 נפתח משפטם של העצורים. המשפט עורר עניין רב בעולם, גרם מבוכה רבה לישראל ופגע ביוקרתו של "המוסד" כאשר נחשפו שיטותיו ודרכי פעולותיו. המשפט נערך בפני בית דין מיוחד שהוקם לשם כך באוסלו, ועורכי דין נשכרו על ידי ישראל להגן על העצורים. בפסק הדין ב-2 בפברואר קבע בית המשפט כי "שירות המודיעין הישראלי עמד מאחורי המשימה".
בית המשפט זיכה את מיכאל דורף, אך הרשיע את יתר החבורה וגזר עליהם עונשי מאסר שונים: לאחר 22 חודשים שוחררו כל העצורים מכלאם.
בתחילת הפרשה שרר מתח בין ישראל לנורווגיה על רקע הפרשה וממשלת ישראל סירבה להודות בחלקה בפרשה, אך עם השנים השתפרו היחסים בין המדינות. בשנת 1996 העבירה ישראל פיצוי של 283,000 דולרים לאשתו ולבתו של בושיקי.
השלכות הפרשה על המוסד
הפרשה זעזעה את ישראל כולה, ואת הצמרת הביטחונית בפרט. התוצאה המידית של כישלון הפעולה הייתה החלטה של ראש הממשלה גולדה מאיר להורות על הפסקה מידית של הרדיפה אחר פעילי טרור פלסטינים באירופה. מייק הררי, שהיה מפקד יחידת קיסריה שביצעה את הפעולה, הגיש את התפטרותו אך ראש "המוסד", צבי זמיר, וראש הממשלה מאיר סירבו לקבל את התפטרותו. בנוסף התמודדו ב"מוסד" עם חשיפה של שיטות ודרכי פעולה בהן נקט במהלך אותה תקופה במרדפיו אחר בכירי המחבלים באירופה, עובדה שאילצה אותו לשנות את דרכיו.
המצוד אחר עלי חסן סלאמה חודש בשנת 1979 בהוראת ראש "המוסד", יצחק חופי, ובאישור ראש הממשלה, מנחם בגין. את המבצע ניהל מפקד יחידת קיסריה, מייק הררי. סלאמה חוסל בביירות, ב-22 בינואר אותה שנה, באמצעות פיצוץ מכונית תופת בסמוך למכוניתו שחלפה ברחוב בדרכו לאירוע משפחתי. בפיצוץ נהרגו גם ארבעה עוברי אורח וכן ארבעה שומרי ראשו של סלאמה.
התובע הכללי של ארצות הברית
התובע הכללי ממונה לתפקידו על ידי הנשיא, והמינוי צריך לקבל אישור מהסנאט. הנשיא יכול לפטר את התובע הכללי מתפקידו בכל עת; ניתן לכפות על התובע הכללי לעבור שימוע הדחה (Impeachment) בבית הנבחרים ובסנאט בעוון "בגידה, שוחד, עבירות ופשעים חמורים אחרים".
משרת התובע הכללי נוצרה על ידי הקונגרס ב-1789. חובותיו המקוריות היו "לתבוע ולנהל את כל התביעות בבית המשפט העליון הנוגעות לארצות הברית, ולתת את עצתו ודעתו בשאלות של חוק כאשר הוא נדרש לעשות כן על ידי נשיא ארצות הברית, או כאשר הוא נדרש לעשות כן על ידי אחד מראשי המחלקות האחרים". רק ב-1870 הוקמה מחלקת המשפטים על מנת לסייע לתובע הכללי במילוי חובותיו.
התובע הכללי מופיע בעצמו בפני בית המשפט העליון במקרים בעלי חשיבות רבה. בנסיבות מסוימות פרקליט המדינה של ארצות הברית מופיע בפני בית המשפט על מנת לייצג את הממשלה. התובע הכללי נמצא במקום השביעי ברשימת ממלאי המקום של הנשיא לפי התיקון ה-25.
מזקו"ם
מַזְקוֹ"ם הם ראשי תיבות של "מערכת זחלים, קפיצים ומַרְכּוֹבִים" (בסלנג: שרשראות או זחלים). מזקו"ם הוא שם למערכת הנעה של ציוד מכני הנדסי כבד ורכב קרבי משוריין, המבוססת על מערכת זחלים (שרשראות של חוליות רחבות המחוברות במיסבים), קפיצים וגלגלי מרכוב. הזחלים מהווים משטח רחב ורציף עליו נעים גלגלי המרכוב, והזחל מסובב באמצעות זר מניע המחובר למנוע דרך התמסורת. בשל יתרונותיה בעבירות בתנאי שטח ושדה, מערכת זו מאפיינת רכבי שטח ייעודיים, כמו חתולי שלג, דחפורים ומחפרים וגם רכב קרבי משוריין (רק"ם) כגון טנקים, נגמ"שים ותותחים מתנייעים. הכינוי "זחל" נובע מדמיון לתנועת זחלי הפרפראים.
סוגי מזקו"ם
מזקו"ם "ויקרס" מסוגל לשכך טוב יותר את המהמורות בדרך, אך מהירות הנסיעה שלו נמוכה מהמהירות של מזקו"ם "כריסטי".
מזקו"ם מוקדם יותר היה ה"קרדן-לויד" שנמצא בשרמן.
יתרונות וחסרונות
יתרונות הזחל:
חסרונות הזחל:
סל (תיק)
סל הוא מכל בו ניתן לשים או לאחסן חפצים, ולהעבירם ממקום למקום. סלים עשויים באופן מסורתי מקנים, קש, ענפים ונצרים מהצומח, אחרי המהפכה התעשייתית התחילו לקלוע, ללפף ואף לתפור סלים גם מסיבי בד, שאריות בדים, חבלים חוטי מתכת, פלסטיק או חומרים גמישים אחרים. הסל יכול להיות פתוח, או לכלול גם מכסה. לרוב הסלים נישאים ביד. יש סלים עם ידיות או רצועות לנשיאה על הזרועות או על הגב. כיום אפשר למצוא גם סלים יצוקים מפלסטיק בצורה המדמה קליעה של חומרים טבעיים.
היסטוריה
אנשים יצרו סלים מהצמחים של סביבתם וככה בכל מקום סלים קבלו צורות או מרקמים שונים, מקומיים. תכונות הצמחייה המקומית השפיע על אופן עשיית הסל ולעיתים אנשים הסל יוצר ככל הנראה למטרות שימוש יומיומי, וכן למטרות יופי ואסתטיקה. סלים נוצרו כבר לפני 30.000 שנים, סלים עשויים מקש וענפים שהתאבנו נמצאו במקומות שונים. מעניין שעד ימינו אפשר למצוא סלים מחומרים טבעיים שמיוצרים באותו שיטות וצורות כמו הסלים העתיקים, לצד סלים מודרניים שבהם שמרו רק על הצורה העתיקה אבל יוצרים אותה מחומרים שונים.
ארכאולוגים סבורים שבמזרח התיכון השתמשו באותן שיטות אריגה ליצירת מחצלות וסלים בימי קדם.
תבת משה הידועה לנו מהתנ"ך הייתה למעשה סל קלוע מגומא מצופה בחימר וזפת, כדי למנוע כניסת מים. המצרים ידעו לקלוע סלים גדולים לשוט בהם על המים.
במסורת שלנו הסל מחובר לחג השבועות, לטקס העלאת הביכורים. כל ילד שגדל בארץ למד לשיר את 'סלינו על כתפינו', מילים: לוין קיפניס, לחן: ידידיה אדמון.
בעת העתיקה התפתח גם הייצוג של דמות האישה הכפרית הנושאת סל על ראשה; בתקופת יוון העתיקה מקובל היה מנהג ה"קנפורוס" (Kanephoros), בו הוענק לנשים צעירות נבחרות שעוד לא נישאו, הכבוד לשאת סל ובו האביזרים המיועדים לטקסים מסורתיים של הקרבת קורבנות.
הסלים שימשו כנושא גם באמנות, ושם יש להם צורות רבות ומגוונות.,
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה שיבה לאריגה ועמה שינוי גישה לעשית סלים לא רק כמכל לאחסון ונשיאת חפצים, אלא גם כפריט אמנותי. ליצירות אמנות אלו הייתה השפעה גם על עיצובי הסלים השימושיים.
קולעי סלים בישראל
הרצל אוסטר חבר קיבוץ בית ניר, יליד פולין, עבד במטעי הקיבוץ ועם השנים התחיל לקלוע סלים מסנסני התמרים ומכל צמח גמיש שמצא. הוא התפרסם בארץ הציג בישראל ומחוצה לה סלים ייחודיים וחד פעמיים.
בשנת 2003, הוצגה בגלריית העיצוב בחולון 'נושא, נשוא ומנשא' תערוכה באצירת סימה סלע, שהייתה אז בעלת הגלריה 'סימגלרי' (שכבר אינה קיימת) במגדים. עשרים אמניות סיבים, חברו לתערוכה שבה יצרו סלים ממגוון חומרים קש, ניירות עיתונים חוטי פלסטיק, קולבי בגדים, ועוד. הסלים נוצרו באופני עשייה שונים, אריגה, קליעה, ליפוף סביב משהו נוקשה וגמיש, כל אחת מהן יצרה סל שאינו רק מיכל, אלא גם מסמל חוויה או סיפור מחייהן.
מיחזור משביח
בשנים האחרונות של המאה ה-20, עם התפתחות המודעות לאיכות הסביבה, מתחילים לראות ייצור סלים - מכלים מחומרים תעשייתיים שכבר אינם בשימוש, משאריות בד, מסרטי צילום ישנים, מחבלים, מכבלי חשמל ומחוטים שונים ומשונים.
בנגב יוצרות בידואיות סלים שטוחים בדוגמאות אריגה מסורתיות על בסיס של מכיסאות רשת של מאווררים ישנים.
הסל כסמל או דימוי
הסל גם מסמל לעיתים רחם אודמות נשית.
סל זכויות פירושו מכליל של זכויות המוקנות לאדם בתחום מסוים, למשל סל תרבות ארצי, סל קליטה, סל הבריאות וכדומה.סל הוא גם מטפורה לעניין כללי.
סעיף סל בחוק הוא סעיף העוסק בטווח רחב של נושאים.
לקריאה נוספת
יונית קריסטל, קליעה מדור לדור על מסורות הקליעה בארץ ,פרדס,2019.
משה מאימראן
רבי משה מאימראן (ה'תצ"ט לערך - ז' באב ה'תקמ"ו) היה רב, ראש ישיבה ודיין במקנס שבמרוקו במאה ה-18.
ביוגרפיה
נולד באזור שנת ה'תצ"ט (1738) במקנס. אביו, הרב אברהם מאימראן היה מקובל ודיין בעיר, בן לשושלת רבנים ענפה שמוצאה ברבי שמעיה מאימראן, ממגורשי קסטיליה. אמו הייתה בתו של רבי יעקב טולידאנו, רבה של מקנס שנודע בכינוי "המהרי"ט". בצעירותו למד מפי אביו, ולאחר מכן למד מפי רבי שלמה טולידאנו, אך עיקר לימודו היה מפי סבו המהרי"ט (ממנו מביא חידושים רבים בספריו). התמדתו הרבה וכישרונו הביאו לכך שעוד בהיותו צעיר צורף מפעם לפעם כדיין לבית הדין במקנס. כמו כן, הוא היה נושא דרשות בבית הכנסת בעיר, ועמד בראשות ישיבה גדולה. את החידושים שעלו לו במהלך הלימוד עם תלמידיו היה מעלה על הכתב, והם היוו את הבסיס לספר חידושיו. בשנת ה'תק"ם נתמנה להיות דיין בבית הדין עם רבי יקותיאל בירדוגו ורבי שלמה טולידאנו.
נשא את בליידא, בת דודו ר' שלמה טולידאנו, ונולדו להם שלושה ילדים. בנו ר' חיים היה תלמיד חכם, ועוד לפני שמלאו לו 20 שנה כתב חיבור על פירוש רש"י לתורה בשם 'חפץ חיים'. כל בניו מתו בחייו, ופטירת בנו חיים בשנת ה'תקמ"ו השפיעה קשות על מצבו, עד שנפטר בז' באב באותה השנה, והוא בשנות הארבעים לחייו. נקבר בבית הקברות היהודי במקנס.
חיבוריו
רבי משה השאיר אחריו חיבורים רבים מאוד בכתב יד, חלקם מצויים היום בספריית הרב יעקב משה הלל, ויוצאים לאור בהוצאת מכון "אהבת שלום" בראשותו:
טרם ראו אור תשובות הלכתיות, פסקי דין, פירוש על מדרש רבה, חידושים על התורה והנ"ך, חידושים על משנה תורה לרמב"ם וחידושים על ארבעה טורים.
סקלידוזאורוס
סקלידוזאורוס (שם מדעי: Scelidosaurus) הוא סוג של דינוזאור מתור היורה אשר חי באזור אירופה שלפני 196 עד 194 מיליון שנה מזמננו. זהו אחד הדינוזאורים שתיאר סר ריצ'רד אוון לראשונה, בשנת 1868. פירוש שמו מיוונית עתיקה הוא: "skelis/σκελίς" - איבר, "sauros/σαυρος" - לטאה. כלומר: "לטאת איבר", כשהכוונה ל"צלע בקר". אוון נתן את השם עקב מבנה הגפיים שהזכיר לו צלעות בקר אך השתייך לדינוזאור.
מאפיינים
לדינוזאור זה יש חשיבות רבה עבור הבנת האבולוציה המוקדמת של הדינוזאורים מתת-הסדרה תיראופורה, הכוללת את האנקילוזאורוס והסטגוזאורוס. עם זאת הוא היה קטן מהם, כנראה דו-רגלי וחסר דוקרנים בזנבו. הוא החל לפתח את המאפיינים של הדינוזאורים שהתקיימו לאורך סוף היורה והקרטיקון.
אחד המאפיינים הבולטים של דינוזאור פרימיטיבי זה הוא השריון שלו המורכב מלוחות עצם (אוסטאודרמים) המוטבעים בעורו מראש ועד קצה הזנב. הוא הגיע לאורך 4 מטרים ולמשקל של 270 ק"ג בקירוב ועל פי מבנה שיניו היה צמחוני.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה הדינוזאורים! ובמשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
Continuo
Continuo הוא האלבום השביעי של אבישי כהן, שיצא במאי 2006 בהוצאת Razdaz Recordz.
Continuo כולל עשר יצירות אינסטרומנטליות, כולן מלבד Ani Maamin הולחנו על ידי כהן. הסגנון המוזיקלי של Continuo מערב שני ניגודים: מוזיקה מולחנת לעומת מוזיקה מאולתרת (ניגוד המבוטא בעיקר דרך סגנון קלאסי כנגד סגנון ג'אז), ומוזיקה מערבית לעומת מוזיקה מזרח-תיכונית. למרות הניגודים הסגנוניים, Continuo אחיד למדי בסגנונו וזאת בהשוואה לשני אלבומיו הקודמים של כהן, At Home ו-Lyla. כמו רוב עבודותיו של כהן, גם Continuo בעל מאפייני קצב עשירים, הכוללים פוליריתמיקה ומשקלים מורכבים.
רשימת השמעה
Nu Nu, היצירה הפותחת את האלבום, היא מהדוגמאות הבולטות ביותר להשפעות האוריינטליות באלבום, שבה לעוד תפקיד מרכזי. Nu Nu היא גם דוגמה מאפיינת ליצירה שבה ההרמוניה פשוטה והדגש הוא על מוטיב קצבי, משקל אסימטרי, ולחן שבו ישנו ביטוי רב יותר לקטעי האלתור.
Elli היא יצירה המייצגת את הקו הקלאסי המערבי, שבה יש משקל רב יותר לחלק המולחן ולהרמוניה. אֵלִי (מקור שם היצירה) היה כינוי החיבה של המשוררת אלישבע גרינבאום והיצירה מוקדשת לזכרה.
Ani Maamin היא עיבוד אינסטרומנטלי ללחן המיוחס לטוביה שלונסקי לשיר אני מאמין מאת שאול טשרניחובסקי, המוכר גם בשם "שחקי שחקי". זוהי היצירה היחידה באלבום שאינה הלחנה מקורית של כהן. בעוד שהלחן המקורי נכתב במשקל 9/8, בעיבוד של כהן נוספת שלישיית שמיניות, כלומר משקל 12/8. הנעימה בעיבודו של כהן שוחררה כסינגל תחת השם "אני מאמין (שחקי, שחקי)" (ראו להלן).
Samuel, הנקראת במחווה על שם הפסנתרן בהרכב סאם בארש, היא דוגמה ליצירה המאפיינת יותר את הקו הקלאסי.
Calm היא בלדה רגועה המבוצעת על ידי שלישיית הג'אז בלבד. באלבום Duende ב-2012 היא מבוצעת בדואט לפסנתר וקונטרבס, ללא תופים.
Continuo היא נעימת הכותרת שעל שמה נקרא האלבום, החותמת אותו, ועם Nu Nu מייצגת מובהקת של ההשפעות המזרח-תיכוניות באלבום. מקור השם הוא במונח הטכני באסו קונטינואו, שמשמעותו בקצרה היא טכניקת הלחנה בבארוק, שבה קו בס מולחן מלווה על ידי כלים נוספים המפתחים את ההרמוניה, לעיתים במידה מסוימת של חופש המאפשר אלתור. טכניקה זו עומדת בבסיס היצירה Continuo, שבה קו הבס מלווה על ידי העוד. מלבד הקטע החותם את Smash זו היצירה היחידה שבה הבס מנוגן על ידי גיטרה בס. בסופה, לאחר קטע הבאסו קונטינואו בעל הגוון הנוגה, היצירה נחתמת בקטע עליז וקצבי, במשקל 13/8.
אני מאמין (שחקי, שחקי)
במהלך שנת 2006 יצא בישראל העיבוד Ani Maamin מתוך האלבום כסינגל. תקליטור הסינגל כלל גרסת רדיו מקוצרת, ואת גרסת האלבום המלאה. העיבוד האינסטרומנטלי, שגם הושמע ברדיו, זכה לאהדה רבה וזכה בעצמו לגרסאות כיסוי. הוא בוצע בהופעות רבות של אבישי כהן. אחת הפעמים הייתה בהופעת טריו בנובמבר 2007 בפסטיבל הג'אז בקייב (בביצוע מורחב בן למעלה מאחת עשרה דקות), והוקלטה באלבום ההופעה Night of Magic.
מקור ההשראה לעיבוד של כהן היה ביצוע השיר על ידי נחמה הנדל, שריגש את כהן מאוד והוביל אותו לכתוב עיבוד אינסטרומנטלי לשלישיית פסנתר בג'אז. דרך הביצוע של הנדל נחשף כהן לביצועים נוספים שלה שהולידו עיבודים נוספים מאת כהן, כמו העיבוד לשיר אל הציפור שנכלל באלבומים שעות רגישות ו-Aurora.
אלי ג'קסון
אלינור קייט "אלי" ג'קסון (באנגלית: Eleanor Kate "Elly" Jackson; נולדה ב-12 במרץ 1988) היא זמרת ופזמונאית אנגלייה, הסולנית של להקת הסינת'פופ "La Roux". היא ידועה בשל המראה שלה, השיער האדום והלבוש המיוחד שלה.
ביוגרפיה
ג'קסון נולדה בדרום לונדון ב-1988. היא בתם של השחקנים טרודי גודווין וקיט ג'קסון. יש לה אחות בשם ג'סיקה.
עניינה הראשוני של ג'קסון במוזיקה היה במוזיקת פולק, והייתה אוהבת לשמוע בעיקר מוזיקה של קרול קינג וניק דרייק. החומרים המוזיקליים הראשונים שיצרה היו בהשראת הזמרת ג'וני מיטשל. הטעם שלה במוזיקה השתנה במהלך שנותיה בתיכון, כשנכנסה לסצנת הרייב. היא ציינה שג'רי ראפרטי, דייוויד בואי, דפש מוד, אירייז'ר, מדונה ופרינס היו ההשראות המוזיקליות שלה באותה תקופה. ג'קסון מתנגדת לסטייליסטים שמנסים לשנות את המראה שלה ליותר קלאסי ונשי ולרשתות חברתיות, כי מרגישה שהן לא עוזרות באמת למוזיקאים.
אנשים לעיתים מכנים את ג'קסון בטעות בשם הלהקה, "La Roux".
La Roux
הסינגל הראשון של "La Roux", "Quicksand", יצא ב-15 בדצמבר 2008. הסינגל השני של הלהקה, "In for the Kill", שיצא במרץ 2009, הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השלישי של הלהקה, "Bulletproof", יצא ב-21 ביוני 2009 והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השמיני במצעד האמריקאי "בילבורד הוט 100". כל שלושת השירים הללו מופיעים באלבום הראשון של הלהקה, "La Roux".
שיתופי פעולה
ב-2010 ביצעה ג'קסון קולות רקע באלבום הפלטינה של קניה וסט "My Beautiful Dark Twisted Fantasy" שפורסם ב-22 בנובמבר 2010. היא ביצעה קולות רקע גם באלבומם של וסט וג'יי זי "Watch the Throne" בשיר "That's My Bitch" שיצא ב-9 באוגוסט 2011.
אופוס המגזין למוזיקה קלאסית
אוֹפּוּס המגזין למוזיקה קלאסית היה עיתון שהתעדכן באופן רציף באינטרנט, ופרסם חדשות ומאמרים עבריים ומתורגמים הנוגעים למוזיקה קלאסית ולאופרה. הוא נוסד בזכות שיתוף פעולה בין מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים נודעים.
בין הכותבים בו ניתן למנות את המנצח אליהו ענבל, המלחין אבנר דורמן, הפסנתרנים בוריס גילטבורג, יבגני קיסין, אסף זוהר ואריה ורדי, הכנרים שלמה מינץ, חגי שחם ואיתמר זורמן, ועוד.
המגזין הכיל מאמרים, טורי דעה וחדשות עדכניות מהנעשה בעולם המוזיקה הקלאסית. כמו כן, הוא ריכז מידע בלוח אירועים אודות קונצרטים, כיתות אמן, רסיטלים וכדומה.
המגזין שם לו למטרה להנגיש לקהל את דעותיהם של האמנים הבכירים בתחום המוזיקה הקלאסית, ולהציג באופן נהיר את האינפורמציה שרלוונטית לתחום המוזיקה הקלאסית. זאת על מנת לתרום להנאת המאזינים מהמוזיקה לה הם נחשפים ולחזק את מעמדו של התחום בקרב הקהל בישראל.
המגזין עוצב בשנת 2014 על ידי הטיפוגרפים אברהם קורנפלד ונדב ברקן.
פסטיבל אופוס
פסטיבל אופוס היה פסטיבל קונצרטים אשר התקיים מדי שנה באולמות הקונצרטים שבמוזיאון תל אביב לאמנות והנרי קראון שבתיאטרון ירושלים, בדרך כלל במהלך חודש אפריל.
במסגרת הפסטיבל התארחו בקונצרטים מדי שנה, אמנים מהשורה הראשונה בתחומם, ביניהם: הכנרים גיא בראונשטיין, ודים גלוזמן, קוליה בלאכר ושלמה מינץ, החלילן עמנואל פהו, נגן קרן היער ראדק באבורק, נשפני הפילהרמונית של ברלין, זמרת הסופרן לורה קלייקום ואחרים.
גיא מרוז
ביוגרפיה
מרוז נולד בקיבוץ תל יצחק. הוא בנה של דליה מרוז, ששימשה דוברת התזמורת הפילהרמונית הישראלית. מרוז הוא בן דודה של השחקנית יובל שרף.
אופוס המגזין למוזיקה קלאסית
פסטיבל אופוס
מרבית הקונצרטים שודרו בשידור חי בכאן קול המוזיקה. בנוסף לקונצרטים מקיימים חלק מהאמנים כיתות אמן בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. הפסטיבל החל את דרכו ביולי 2015 בשיתוף עם הקאמרטה הישראלית ירושלים.
גיא מרוז
ביוגרפיה
ב-1979, בעודו בן 17, הקליט את השירים "סיפור קטן" ו"הכל ולא כלום". ב-1981 הקליט עם להקת הגל השקט, את אלבומו היחיד והשיר "האופנוע משנות החמישים". מרוז הקליט לאחר מכן שירים נוספים.
אופוס המגזין למוזיקה קלאסית
פסטיבל אופוס
הפסטיבל נערך והופק על ידי המגזין האינטרנטי "אופוס" ומנהלה המוזיקלי של הפסטיבל הוא המנצח אלכסנדר ברנשטיין.
גיא מרוז
ביוגרפיה
מרוז יצר והגיש יחד עם יוני להב את תוכנית הסאטירה "נייס גיא", אשר שודרה בערוץ 2 הניסיוני בין השנים 1992–1993. ב-1994 הנחה את התוכנית לילדים "אוטוטו" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ומאוחר יותר את תוכנית ההמשך "גיא-גלים". ב-1997 שימש כאחד המנחים של "זאפ לראשון" והיה המנחה של התוכנית "אגדו" שהציגה אגדות עם באופן קומי וסאטירי. יוני להב היה אחד הכותבים הקבועים. ב"אגדו" הכיר מרוז את השחקן ירון לוי-סבג שהיה אחד המשתתפים הקבועים. ב-1998 שיחק את רב החובל גיא בתוכנית "ספינת האהבה של זאפ", והגיש את תוכנית המסעות הקומית "טליובלה" לצד ירון לוי-סבג. במקביל כתב במדורי סאטירה בעיתונות הכתובה ובאינטרנט.
בשנת 2000 חבר שוב ליוני להב בספיישל סאטירי בשם "המחשוף 2000" בערוץ 2. בעקבות זאת המשיכו השניים לתוכנית השבועית "המחשוף". מספר קטעים מהתוכנית עוררו מחלוקת בציבור. בעיקרם, קטע בו השחקנית אביטל דיקר הופיעה לכאורה בעירום באחת התוכניות (על אף הסתרת איבריה האינטימיים באמצעים טכניים), וקטע בו מרוז ולהב קורעים דגלים של ישראל ושל הרשות הפלסטינית, הופכים את הדגלים לכדור, ומתמסרים בו. התוכנית ירדה מהמסך לאחר עונה אחת.
בשנת 2003, כאשר שימש כעורך תוכנית הטלוויזיה "פיני הגדול" בערוץ ביפ, יצרו מרוז ומגיש התוכנית גיל קופטש מערכון בו נראה שמעון סרברניק, ניצול מחנה ההשמדה חלמנו, בקטע וידאו מתוך סרטו של קלוד לנצמן, "שואה". במערכון הצמידו מרוז וקופטש לדבריו של סרבניק תרגום אלטרנטיבי, בעל אופי פורנוגרפי בוטה. כתוצאה מהמעשה נתבעו היוצרים על ידי סרבניק ועל ידי קלוד לנצמן, ונאלצו לפרסם התנצלות ולשלם פיצויים גבוהים.
ב-2007, יצר יחד עם רענן שקד את סדרת הדוקו-ריאליטי "איפה הכסף" עבור שידורי קשת בערוץ 2 (4 פרקים). בערב יום השואה ה'תשס"ח הוקרן בערוץ 2 סרטם של וילנאי ומרוז "מוסר השילומים - המלחמה נמשכת", שבו האשימו את ועדת התביעות ואישים מטעמה בכך שהם מעכבים תשלומים המיועדים לניצולי השואה ומעדיפים את תקצובם של מוסדות שאינם קשורים לניצולים. ועדת התביעות טענה כי מדובר ב"עלילה אכזרית ומעוותת" ותבעה את בני הזוג. בהסכם פשרה הוחלט כי הם יפרסמו התנצלות ויעבירו לוועדה פיצוי בסך של 150 אלף ש"ח, שיועבר לארגון "עמך".
ביולי 2010 הודיע על כוונתו להצטרף לפוליטיקה אם תתמודד רשימת "השמאל הלאומי" בבחירות לכנסת.
בינואר 2011 החלו מרוז ורעייתו אורלי וילנאי להגיש מדי יום תוכנית בוקר בשם "אורלי וגיא" בערוץ עשר. מיוני 2018 משודרת התוכנית בשעות הערב. בשנת 2014, השתתפו בני הזוג בעונה השנייה של הסדרה הדוקומנטרית "מחוברים פלוס", המשודרת בהוט.
מרוז הוא זוכה "פרס פרימור" של הרשות השנייה לשנת 2009. הוא מפיק יחד עם המאמן האישי אלון גל את הפסטיבל השנתי לאמני ומופעי רחוב בזכרון יעקב.
נוסף על עבודתו בטלוויזיה, מרוז כתב טור שבועי ברשת המקומונים של מעריב, "זמן מעריב".
בשנת 2017 מחזה פרי עטו "עיתונאי על תנאי" מוצג בתיאטרון הבימה בבימוי נורמן עיסא.
בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, יצר עם אשתו אורלי וילנאי את הסרט התיעודי "ומה אם כל העולם טועה?" ובו שולבו מומחים מתחום הרפואה המתנגדים למדיניות הטיפול בקורונה בישראל ובעולם. הסרט זכה למאות אלפי צפיות תוך מספר ימים ולתגובות המפריכות את טענותיו מצד מדענים. בספטמבר 2021, פרסמו השנים את הסרט התיעודי "עזבו את הילדים" שעוסק במדיניות הממשלה בהקשר לילדים ובני נוער. גם סרט זה זכה לביקורת מאנשי מדע ורפואה. בדצמבר 2021 פרסמו השנים פוסט הקורא לנשים שעברו לידה שקטה לאחר החיסון לדווח על כך. משרד הבריאות יצא בחריפות כנגד פוסט זה. בתגובה, אורלי וגיא הגישו תביעה כנגד משרד הבריאות.
בעשור השני של המאה ה-21 לומד מרוז לתואר במדע המדינה-פוליטיקה וממשל באוניברסיטת בר-אילן.
לקראת סוף 2020 יזם מרוז את הפיכת ספר הילדים המצליח "תפילילה" (מאת מאיה חנוך ומיכל כהן-חי) לאלבום ובו שירי הספר מולחנים. גיא הלחין שבעה מהשירים, ואת הנותרים הלחינו שלום חנוך יוני רכטר, אלון אולארצ'יק, אלון עדר, נינט טייב, בן ארצי, אסתר רדא ותמרי מסיקה, בתם בת ה-9 של מירי מסיקה ואורי זך. את שירי האלבום, שיצא בהליקון (חברה) מבצעים שלום חנוך, אלון עדר, נינט טייב, בן ארצי, אסתר רדא, מירי מסיקה, אבי גרייניק, עמרי קרן, נעמה חי וגיא מרוז. הפיק מוזיקלית ועיבד את האלבום יונתן בר גיורא. האלבום זכה ללמעלה מחצי מיליון האזנות בפלטפורמות הדיגיטליות השונות בשנת 2021.
דעותיו הפוליטיות
מרוז ידוע בעמדותיו השמאליות הנחרצות ובפעילותו בנושאים חברתיים – כמו תמיכה במאבק הנכים, מחוסרי דיור, קשישים, מצבם של ניצולי השואה והתנגדות למדיניות ההפרטה בישראל.
חיים אישיים
בעבר היה גיא מרוז בן זוגה של שלי יחימוביץ'. הוא נשוי בפעם השנייה, כשמאשתו הראשונה, הוא אב לשלושה וסב. בנו דניאל הוא שחקן.
ב-31 בדצמבר 2008 נישא בטקס אזרחי עם אורלי וילנאי. הזוג מתגורר בתל אביב. בשנים 2011–2012 ניסו בני הזוג להביא ילד משותף לעולם, ולשם כך עברו טיפולי הפריה חוץ-גופית. בני הזוג תיעדו את טיפולי ההפריה והתהליך שהם עברו במהלכם, בסרטם "זוג או ילד" שהוקרן בערוץ 10.
בספטמבר 2017 התחתן שוב עם וילנאי, הפעם בטקס דתי. בני הזוג הם משפחת אומנה לבנם של מסתננים מאריתריאה.
קישורים חיצוניים
האלבום תפילילה
ניו רושל
ניו רושל (באנגלית: New Rochelle) היא עיר בדרום מזרח מדינת ניו יורק שבארצות הברית.
בשנת 1688, העיירה יושבה על ידי פליטים הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתים) שנסו על נפשם מרדיפות בצרפת בתקופתו של לואי הארבעה עשר. רבים מהמתיישבים היו אמנים ובעלי מלאכה מהעיר לה רושל שבצרפת, מכאן בא שמה של העיר.
בשנת 2007, אוכלוסיית העיר מנתה 73,260 תושבים, העיר השביעית בגודלה מבחינת אוכלוסייה במדינת ניו יורק. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, גדלה אוכלוסיית העיר ל-77,062 תושבים. ב-2008, האיגוד האמריקאי הרפואי להליכה (APMA) הכיר בעיר כאחת מ-100 הערים הטובות ביותר להליכה באמריקה והשנייה הטובה במדינת ניו יורק אחרי העיר ניו יורק. בנובמבר 2008, המגזין הכלכלי-עסקי ביזנסוויק הכתיר את ניו רושל כמקום הטוב ביותר במדינת ניו יורק ובארצות הברית בכלל עבור גידול ילדים.
היסטוריה
בשנת 1688, 33 משפחות הקימו את העיירה la Nouvelle-Rochelle (צרפתית: לה רושל החדשה). פארק הדסון שבעיר הוא נקודת ההתיישבות המקורית של ההוגנוטים, בפארק עומדת אנדרטה שבה כתובים שמותיהם של המתיישבים. 31 שנים לפני כן, מכרו האינדיאנים את אדמתם לתומאס פל שבשנת 1689 תרם 25 קמ"ר עבור הקמת קהילה הוגנוטית.
מפקד האוכלוסין הראשון של העיירה היה בשנת 1790, באותה שנה התגוררו במקום 692 תושבים, מהם 136 היו אפרו-אמריקנים.
במהלך המאה ה-18, ניו רושל עדיין נשאר כפר צנוע שהחזיק בשפע של אדמות חקלאיות. אולם, במאה ה-19, עם קצב הגידול המהיר של אוכלוסיית ניו יורק עקב הגירה בעיקר מאירלנד וגרמניה, עוד ועוד משפחות אמריקאיות עזבו את העיר ניו יורק לטובת מעבר לניו רושל. אף על פי שאוכלוסיית ההוגנוטים הצטמקה במהירות באופן יחסי מבחינת בעלות על אדמות, עסקים, בנקים ותעשיות ייצור, הם שלטו בחיים הפוליטיים והחברתים בעיירה.
עד שנת 1900, אוכלוסיית ניו רושל מנתה 14,720 תושבים. בשנת 1909, השחקן ומפיק הקולנוע, אדווין ת'אנהאוזר, הקים את חברת אולפני הקולנוע Thanhouser Film Corporation, מחברות הקולנוע היחידות שהוקמו בעיר. בשנת 1930, אוכלוסיית ניו רושל הגיעה ל-54,000 תושבים, 10 שנים לאחר שהאוכלוסייה בעיר עמדה על 36,213 תושבים. במהלך שנות ה-30 הייתה ניו רושל לעיר העשירה ביותר במדינת ניו יורק והשלישית בארצות הברית. עד לסוף המאה, העיר פתחה בחידוש של מרכז העיר. בשנת 1999, חלק ממרכז העיר שופץ ונבנה מחדש בעלות של 190 מיליון דולר, בשיפוץ, נבנה קומפלקס בידור המכיל בית קולנוע, מרכז IMAX, היכל הוקי קרח, מיני גולף, אזור קארטינג, מסעדות, בית מלון, מגה-סופרמרקט.
גאוגרפיה ואוכלוסין
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, אוכלוסיית ניו רושל מנתה 72,182 תושבים, 24,275 משקי בית, ו-17,546 משפחות בעיר. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,692.7 נפש לקמ"ר. היו בעיר 26,995 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 1,007 דירות לקמ"ר. 68% מהתושבים הם לבנים (מהם 47.9% לבנים שאינם היספנים), 19% אפרו-אמריקאים, 0.20% אינדיאנים, 4% אסייתים, 6% מגזע אחר ו-3% משני גזעים או יותר. 20% מכלל האוכלוסייה הם ממוצא היספני.
אינטר צ'רקסק
אינטר צ'רקסק (ברוסית: «Футбольный клуб „Интер“ Черкесск») היא קבוצת כדורגל רוסית מהעיר צ'רקסק שבקאראצ'אי-צ'רקסיה המתמודדת בליגה המקצוענית ובגביע המדינה החל מעונת 2019/2020.
הקבוצה הוקמה במקומה של נארט צ'רקסק שפורקה לאחר שייצגה את העיר בליגות המקצועניות משנת 1982.
היסטוריה
כבר בעונת הבכורה שלה בגביע העפילה עד לשלב 32 האחרונות.
וולבי הצבי
וולבי הצבי (שם מדעי: Dorcopsis) הוא סוג של יונק כיס ממשפחת הקנגוריים החיים ביערות הגשם של גינאה החדשה ובכמה מאיי אינדונזיה. הם קרובים מאוד לסוג וולבי יערוני (Dorcopsulus), מאותו אזור ובעבר נכללו באותו סוג.
לבני הסוג ישנו חוטם מוארך, אוזניים מעוגלות וגוף קטן בגוונים כהים. הם בעלי רגליים שריריות, זרועות קטנות וזנב ארוך. משקלם 3-11 ק"ג ואורכם 70-100 ס"מ.
יצורים אלה חיים ביערות גשם ומורדות הרים טרופיים ולעיתים נראים באזורים יבשים יותר. הם ניזונים מעלים, שורשים ועשבים על קרקע היער ומגוונים גם בפירות וחרקים. הם חיים בחבורות קטנות.
חיל האוויר המלכותי של בחריין
חיל האוויר המלכותי של בחריין (בערבית: سلاح الجو الملكي البحريني; באנגלית: Royal Bahraini Air Force, RBAF) הוא הזרוע האווירית של צבא בחריין. החיל גדל מ-650 חיילים בשנת 1992 ל-1,500 בשנת 2009.
היסטוריה
בשנת 1987 אורגן צבא בחריין מחדש ופוצל לשלוש חיילות עיקריים: חיל רגלים, חיל ים וחיל אוויר כאשר שמה של הזרוע האווירית לשעבר שונה ל"חיל האוויר של אמירות בחריין". בשנת 1990 חיל זה החל להצטייד במטוסי F-16 שתרמו רבות לכוחו וליכולתו המבצעית. ב-2 באוגוסט 1990 מספר מטוסי קרב של חיל האוויר הכוויתי נחתו בבסיסי חיל האוויר של בחריין, לאחר שעיראק פלשה לכווית. במלחמת המפרץ שבאה לאחר הפלישה, חיל האוויר של בחריין הטיס לראשונה את מטוסי ה-F-16 וה-F-5 שברשותו לצורך משימות הגנה והתקפה ב-25 בינואר 1991. מלחמת המפרץ הסתיימה כחודש לאחר מכן, ב-28 בפברואר 1991.
משלוח נוסף של מטוסי F-16 עבור החיל הגיע בשנת 2000. המטוסים החדשים צוידו בטילי AIM-120 אמראם, השימוש המבצעי הראשון בטילים אלה נעשה על ידי חיל האוויר האמריקאי בשנת 1992. לאחר הבחירות במדינה ב-14 בפברואר 2002, בחריין הפכה מאמירות לממלכה ועל כן שינתה את שמות הכוחות המזוינים שברשותה. שם הזרוע האווירית שונה מ"חיל האוויר של אמירות בחריין" ל"חיל האוויר המלכותי של בחריין". ביוני 2007, החיל רכש מספר מסוקי UH-60 בלק הוק לצורך משימות תקיפה וכן חילוץ והצלה.
ממשלת בריטניה ניהלה מגעים עם בחריין כדי שזו האחרונה תרכוש ממנה מספר מטוסי יורופייטר טייפון. בפועל, בחריין שוקלת לרכוש עבור חיל האוויר את אחד ממטוסי הקרב הבאים: יורופייטר טייפון, JAS-39 גריפן (תוצרת שוודיה), דאסו ראפאל (מתוצרת צרפת) או את ה-F-35 לייטנינג II האמריקאי.
בינואר 2014, חיל האוויר של בחריין החל לחפש תחליפים למסוקי ה-AH-1 קוברה שברשותה. בין המועמדים הפוטנציאליים נמנים: AH-64 אפאצ'י, מיל מי-28 ו-קמוב Ka-50.
תקריות ואסונות
מטוס F-16 אחד של החיל התרסק במפרץ הפרסי ב-27 בספטמבר 2003, 75 קילומטרים צפונית לבחריין.
מחווה לקטלוניה
הספר מחווה לקטלוניה כולל את חוויותיו של אורוול מהשתתפותו בלחימה נגד הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד. אורוול היה חייל מיליציית POUM המרקסיסטית, והספר גם כולל תיעוד של המאבק העקוב מדם שהתנהל בתוך המחנה הרפובליקני עצמו. במאבק פנימי זה נלחמו הקומוניסטים ואנשי משמרות ההסתערות באנרכיסטים ובמרקסיסטים שהתנגדו לקומוניזם הסובייטי.
הספר נדחה על ידי המו"ל ויקטור גולאנץ, עד אז המו"ל הקבוע של אורוול, ופורסם לבסוף על ידי הוצאת פרד וורבורג, שהייתה אז קטנה למדי. המהדורה הראשונה של הספר נמכרה רק ב-700 עותקים, אך כיום הוא נחשב לאחד התיאורים החזקים של מלחמת ספרד ולמסמך חשוב על התפתחותו הפוליטית של אורוול עצמו, בעיקר כאיש שמאל רדיקלי אנטי-קומוניסטי. וורבורג היה גם המו"ל שהסכים להוציא לאור את חוות החיות של אורוול, לאחר שהספר נדחה מסיבות פוליטיות על ידי מספר הוצאות אחרות באנגליה.
הספר תורגם במלואו לעברית לראשונה רק בשנת 2012 בהוצאת עם עובד הגם שקטעים ממנו הופיעו בעברית עוד קודם לכן באוסף "מתחת לאף שלך" (דביר 2005) הכולל מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול. אוסף זה כולל גם את המאמר "מבט אחורה על מלחמת ספרד" (1943), מאמר החופף במידת מה לנושאי "מחווה לקטלוניה".
ג'וליאן לואיס ג'ונס
ג'וליאן לואיס ג'ונס (באנגלית:Julian Lewis Jones נולד ב-21 באוגוסט 1968) הוא שחקן וולשי.
ביוגרפיה
במקור מאנגלסי, אך מתגורר בנאנטגרדיג. הוא למד בקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה. ג'ונס דובר וולשית שוטפת.
קריירה
ג'ונס הופיע בהפקות שונות בערוץ S4C בשפה הוולשית. בין היתר הגיש את תוכנית הדיג הפופולרית "Sgota".
בשנת 2009, הוא כיכב בסרט הדרמה של קלינט איסטווד, אינוויקטוס, בתפקיד ראש צוות שומרי הראש של נלסון מנדלה.
בשנת 2010, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה שושלת טיודור בתור מר רופר (שומר הפארק) בעונה הרביעית בפרק הראשון. באותה שנה הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה הבריטית ספוקס בתור המרגל הרוסי ויקטור ברנשיק בעונה התשיעית בפרק השלישי. מ-2012 ואילך הופיע בסדרת הדרמה-קומדיה Sky One "סטלה" בתור קארל מוריס, ובשנת 2012 בפרק של סדרת הדרמה-קומדיה של ערוץ "BBC Two", "שגרירים".
ג'ונס גילם את אטלן, מלך אטלנטיס, בסרט גיבורי העל ליגת הצדק בשנת 2017  ובגרסת הבמאי ליגת הצדק: גרסת סניידר בשנת 2021.
בשנת 2022 הופיע בפרק הראשון בסדרת הטלוויזיה בית הדרקון בתפקיד לורד קץ-סופה וראש בית באראתיאון בתחילת שלטונו של המלך וייסריז הראשון. דודה של הנסיכה ראיניז טארגאריין מצד אמה.
חיים אישיים
ג'ונס הוא תומך בעצמאות וולס, והצטרף לארגון הא- פוליטי התומך בעצמאות וולס "YesCymru" ביוני 2020.
פולקר שמידט
פולקר שמידט (בגרמנית: Volker Schmidt; נולד ב-26 באפריל 1976) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, במאי ומחזאי אוסטרי.
ביוגרפיה
שיחק בין היתר ב"תיאטר אן דר יוזפשטאט" בווינה, ב"לאנדסתיאטר" בזלצבורג וב"פולקסתיאטר" בווינה, כמו כן בהפקות רדיותיאטרוניות ברשות השידור האוסטרית. פעל כבמאי ב"פרייגיכטן ביהנן" בגראץ, ב"וינר שאוסשפילהאוס" ובתיאטרון "פניקס" בלינץ. השתתף בסדנת תיאטרון בבורגתיאטר בווינה. ב-2005 קיבל מלגה למחזאים מטעם העיר וינה ובשנת 2006 - המלגה למחזאים מטעם משרד הקנצלר של אוסטריה. 2003 כתב 15 מחזות אותם ביים בעצמו. הידוע ביניהם הוא Die Mountainbiker שנכתב לפי הזמנה בשביל אירועי התיאטרון Stückemarkt בברלין וה-Stückemarkt בהיידלברג, בהם זכה בפרס הראשי ובפרס הקהל. הצגת הבכורה התקיימה בתיאטרון של היידלברג ב-24 בנובמבר 2007
בשנת 2008 הוא ביים סרט תעודי על חייו של ג'קומו פוצ'יני.
קולנוע
שיחק בתפקיד הראשי בסרט "דגים קטנים" בבימוי אנטוניאצי.
הספרייה הלאומית על שם סצ'ני
הספרייה הלאומית של שם סצ'ני (בהונגרית: Országos Széchényi Könyvtár) היא ספרייה בבודפשט, אחת משתי ההספריות הלאומיות של הונגריה. השנייה היא ספריית האוניברסיטה של דברצן. הספרייה פתוחה לציבור וניתן לבקר בה כתיירים בסיורים מאורגנים קבועים היוצאים מהכניסה אליה.
הספרייה נוסדה ב 1802 על ידי הרוזן ההונגרי פרנץ סצ'ני, אביו של אישטוון סצ'ני. פרנץ סצ'ני נסע בעולם ורכש ספרים בהונגרית שאותם אסף ותרם לספרייה הלאומית. בעקבותיו נוצר גל של רכישת ותרומת ספרים בהונגרית לספרייה על ידי ציבור רחב. ב-1803 נפתחה הספרייה לציבור בפשט.
ב-1808 הקימה האספה הלאומית ההונגרית, הדיאט, את המוזיאון הלאומי של הונגריה שמטרתו איסוף ושימור נכנסי תרבות היסטוריים, ארכאולוגיים וטבעיים של הונגריה. המוזיאון והספרייה שולבו יחד והופרדו רק ב 1949. הספרייה עברה ב 1985 לארמון בודה שם היא ממוקמת בימינו.
בתי הוצאה לאור ובתי דפוס בהונגריה מחויבים לספק לספרייה העתק מכל דבר דפוס שיוצא לאור במדינה. כמו כן כוללים אוספי הספרייה חומר בהונגרית שמודפס ויוצא לאור מחוץ להונגריה, וחומר שאיננו מודפס (הקלטות, סרטי וידאו וכו'). נכון ל 2014 האוספים כוללים למעלה משמונה מיליון פריטים, בתוכם 2.5 מיליון ספרים, 385,000 כרכים של פרסומים סדרתיים (עיתונים, פרסומים רשמיים), מיליון כתבי יד, כולל מפות עתיקות של הונגריה, 320,000 תמונות ורישומים, למעלה משלושה מיליון פוסטרים ודברי דפוס קטנים ועוד.
אורות (אלבום)
אורות הוא אלבומו השני של הזמר אברהם טל, שיצא לאור ב-28 ביוני 2010 על ידי חברת התקליטים "הד ארצי". האלבום זכה להצלחה מסחרית, מכר למעלה מ-80,000 עותקים והגיע למעמד אלבום פלטינה כפול. טל כתב והלחין את רוב השירים באלבום, וכן הפיק ועיבד אותם לצד יונתן דגן.
הפקה
לפני צאת האלבום יצאו לרדיו הסינגלים "אורות " ו"מחוזקים לעולם" שכתב והלחין טל, שזכו שניהם להצלחה. השיר "מחוזקים לעולם" הגיע לראש מצעדי הפזמונים של גלגלצ ושל רשת ג'. אחרי צאת האלבום יצא גם הסינגל "אם את הולכת", אותו הלחין טל יחד עם בוריס מוזיצ'וק. אחריו יצא הסינגל הרביעי "ימים". הסינגלים דורגו בדירוגים גבוהים במצעדי הפזמונים וזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
באלבום נכלל השיר "תן לי להיות", שאת מילותיו כתב, שנהרג במלחמת ששת הימים; טל הלחין והקליט את השיר במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר".
בספטמבר 2010 זכה השיר "אורות", מתוך האלבום, בתואר שיר השנה במצעד השנתי של גלגלצ. השיר זכה גם בפרס אקו"ם לשיר השנה.
לצד יציאת הסינגל "אורות" מתוך האלבום, שזכה להצלחה, הוציא טל אלבום רמיקסים, ובו שמונה גרסאות כיסוי של אמנים שונים לשיר זה, בהם גרסה של להקת ההיפ הופ הישראלית "התקווה 6".
כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה
כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה (באנגלית: United States Air Forces in Europe – Air Forces Africa ובקיצור USAFE-AFAFRICA) הוא פיקוד מרכזי בחיל האוויר של ארצות הברית המהווה את זרוע הביצוע האווירית של פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
היסטוריה
הפיקוד הוקם ב-1942 והתבסס במלחמת העולם השנייה על חיל האוויר השמיני של ארצות הברית. בתחילת המלחמה הקרה ריכז הפיקוד את מבצע התובלה לשבירת הסגר על ברלין. בשנים הבאות פעל הפיקוד להכשרה ושיתופי פעולה עם חברות נאט"ו ופריסת כוח אווירי אמריקאי במדינות שונות במערב אירופה.
במהלך מלחמת המפרץ נשלחו כוחות גדולים לסיוע במאמץ המלחמתי ולאחר מכן באכיפת האזור האסור לטיסה מעל עיראק. הפיקוד השתתף בהתערבות נאט"ו במלחמת בוסניה ובמבצע כוח מאוחד. במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן סיפק הפיקוד תמיכה לוגיסטית ומבצעית ללוחמה ולמאמצים ההומניטריים.
הנרי גרטן
הנרי גרטן (באנגלית: Henry Grattan; 3 ביולי 1746 – 6 ביוני 1820) היה מנהיג לאומי אירי. חבר הפרלמנט האירי במאה ה-18 אשר פעל למען השגת חירות חקיקה לפרלמנט האירי, והתנגד לאיחוד הפרלמנט האירי והפרלמנט האנגלי בשנת 1800, ולמעשה ליצירת "הממלכה המאוחדת" המורכבת מאיחוד בריטניה הגדולה, (אנגליה, סקוטלנד וויילס) ואירלנד.
חייו ופועלו
גרטן נולד באירלנד למשפחה פרוטסטנטית, וגילה בנעוריו תבונה יוצאת מן הרגיל. הוא סיים את לימודיו בהצלחה יוצאת דופן בטריניטי קולג' בדבלין, למד את כתבי הקלאסיקנים וניסה להיות מושפע מן הנואמים הגדולים של העידן העתיק. גרטן השלים את לימודי המשפטים, אך מעולם לא עסק בעריכת דין.
מטרתה העיקרית של המפלגה הלאומית הייתה לשחרר את הפרלמנט האירי מן הכבלים החוקתיים שאסרו אותה. על פי "חוק פוינינגס" משנת 1494 אשר התקבל בימי המלך הנרי השמיני כל החקיקה של הפרלמנט האירי הייתה צריכה לקבל את אישור מועצת המלך בלונדון בטרם תידון בפרלמנט. יתרה מזאת, הפרלמנט האנגלי בוסטמינסטר ראה עצמו בעל סמכות חקיקה המשתרעת על תחומה של אירלנד, דבר שאיין, למעשה, את סמכותו של בית המחוקקים האירי, והפך אותו למועדון ויכוחים ללא תכלית של ממש.
אחד מן החוקים הראשונים שהעביר הפרלמנט החדש היה כי על מנת להוכיח את הנאמנות לכתר הבריטי, יגויסו 20,000 מלחים אירים לצי הבריטי. גרטן הוביל קו נאמן לכתר, אך, על אף היותו שייך למיעוט הפרוטסטנטי, הייתה שאיפתו הגדולה מתן שוויון זכויות לקתולים, הרוב המדוכא והמושפל של תושבי אירלנד.
בשנת 1785 תמך גרטן בצעדיו של ראש הממשלה האנגלי ויליאם פיט הבן שנועדו לשפר את הסחר עם אירלנד, ולתקופה מסוימת היה מתומכי הממשלה הבריטית, אך ככל שהזמן חלף ופיט לא סייע בידו לבצע את הרפורמה הדרושה במבנה הפרלמנט האירי, נסחף גרטן לאופוזיציה לממשלה הבריטית.
גרטן לא האמין במתן זכות בחירה כללית, ורצה לשמור את הכוח החקיקתי בידי מיעוט בעלי הרכוש, שכן האמין כי על אף שעל אירלנד להישלט בידי האירים, הדמוקרטיה בצורתה הטהורה עלולה להוביל לאנרכיה. הצעותיו של גרטן לרפורמה מתונה נדחו על ידי הפרלמנט, אשר החל להיות מושפע מן המהפכה הצרפתית וממלחמת העצמאות של ארצות הברית ודחף להצעות קיצוניות. הבעיה הקתולית הייתה הבעיה הדחופה ביותר על סדר היום.
בשנת 1794 בעצה אחת עם המושל הכללי החדש, לורד פיצויליאם, הציע גרטן לפרלמנט הצעה לאמנציפציה של הקתולים. הוסכם כי החוק יקבל את הסכמת הממשלה הבריטית. כפי הנראה הייתה אי הבנה בין הגורמים השונים המעורבים במשא ומתן העדין, החוק לא הובא בפני הפרלמנט, ופיצויליאם הוחזר ללונדון. האירוע גרם לאכזבה כללית באירלנד. במרירות הכללית שהתהוותה ניסה גרטן לפעול במתינות ובשיתוף פעולה עם הממשלה הבריטית, אך נראה כי ממשלה זו הייתה נחושה להתעלם מדרישותיהם של האירים הקתולים. הארץ הלכה והידרדרה לקראת מרידה נוספת. גרטן איבד את הרוב שהיה לו בפרלמנט, ועתה היה ללא כל השפעה. הוא פרש מן הפרלמנט במאי 1797, ובמכתב לתושבי דבלין חרג ממתינותו והתקיף את הממשלה הבריטית במילים חריפות.
בעת ההיא העוינות הדתית כמעט והייתה נחלת העבר באירלנד, ואנשים בעלי אמונות שונות היו מוכנים להתאחד למען מטרה משותפת. כך, הפרסבטריאנים (כת פרוטסטנטית) מן הצפון התאחדו עם הקתולים ויצרו את אגודת "האירים המאוחדים", בהנהגת תאובלד וולף טון, איש צבא פרוטסטנטי קיצוני, אשר קידמה רעיונות מהפכניים שנשאבו מצרפת, ומפלגה שקידמה בברכה פלישה צרפתית נוצרה. מרידה פרסביטריאנית בדרום וקתולית בצפון, בהנהגת הלורד אדוארד פיצג'רלד דוכאה ללא רחמים בשנת 1798. לאור כל זאת עלה מחדש נושא איחוד הפרלמנט האירי והפרלמנט האנגלי על ידי ממשלת ויליאם פיט בלונדון. גרטן הודיע מדבלין על התנגדותו החריפה לאיחוד.
בשלב זה עמדה בריטניה בפני סכנה חריפה מבחוץ. הייתה זו תחילתה של תקופת נפוליאון ונראה כי שאיפות ההתפשטות הצרפתיות, והנטיות המהפכניות שנשבו משם מסכנות את עצם קיום האימפריה הבריטית. המצב שבו פרלמנט אירי עוין פעיל בעורפה של האימפריה, באירלנד, נראה מסוכן יותר מאי פעם. חוקתו של גרטן משנת 1782 נראתה בלתי בטוחה ומסוכנת לאינטרס של אנגליה. מרידת 1798 סיכלה את הפיוס שהתהווה והלך בין הפרוטסטנטים והקתולים באירלנד, ושאיפות לאומיות פרוטסטנטיות החלו מרימות את ראשן. אירוני הוא הדבר, לאור ההיסטוריה של האי לאחר מכן, כי היו אלו הפרוטסטנטים שהתנגדו להצעת האיחוד. הקתולים האמינו כי אם תתקבל הצעת האיחוד, יעביר פיט את חוק האמנציפציה הקתולית בפרלמנט בווסטמינסטר, וכך תיפתר בעייתם באופן שבו לא הצליחה להיפתר בימי העצמאות של הפרלמנט האירי בתקופת גרטן.
כאשר הובאה הצעת האיחוד אל הפרלמנט האירי בשנת 1799 דחה אותה הפרלמנט. גרטן עדיין היה בפרישה, וקולו לא נשמע. רבים ראו בו אחראי לאירועי המרידה של 1798, בכך שהצעותיו לאמנציפציה של הקתולים הובילו את אלו לאי ציות ולמרידה. אך הסכנה שהייתה להסדר החקיקתי של 1782 החזירה אותו עד מהרה למעמדו הקודם, כמנהיג אהוד. אך בזמן פגרת הפרלמנט פעלה הממשלה הבריטית בקרב בעלי האדמות המושחתים, והצליחה להשיג רוב להצעת החוק. ב-15 בינואר 1800 התכנס הפרלמנט האירי למושבו האחרון. באותו היום הצליח גרטן לקבל מושב בפרלמנט כנציג מחוז ויקלאו. הוא נאם למשך שעתיים, לקול תשואות הקהל מן היציע, והצליח לעכב את קבלת החוק עד ל-26 במאי 1800. הפרלמנט האירי קיבל את הצעת החוק ברוב משמעותי. גרטן צפה כי החוק יביא לאבדן השליטה במושבי הפרלמנט של מעמד בעלי האחוזות, וכי אירלנד תשלח אל הפרלמנט הבריטי מאה מן הבריונים הפרועים במדינה.
במשך חמש השנים הבאות פרש גרטן מענייני הציבור, אך בשנת 1805 נבחר כחבר הפרלמנט הבריטי. הוא התיישב בכיסא במושבים האחוריים של הפרלמנט, עד שצ'ארלס ג'יימס פוקס ביקש ממנו לעבור למושבים הקדמיים, באומרו "אין זה מקום לדמוסתנס האירי". כאשר הגיע פוקס לעמדת השפעה בשנת 1806 הציע לגרטן מושב בקבינט, אך גרטן דחה את ההצעה. הוא המשיך להעלות את נושא האמנציפציה לקתולים, אך ללא הצלחה. הבעיה הסתבכה בשנת 1808 כאשר הוצע כי למלך יהיה וטו על כל הצעת חוק בנושא. גרטן תמך בהצעה, אך המפלגה הקתולית הקיצונית שעלתה עתה באירלנד בהנהגת דניאל או'קונל התנגדה לכך, והשפעתו של גרטן דעכה.
גרטן היה נשוי משנת 1782 להנרייטה פיצג'רלד, בת למשפחת דזמונד העתיקה, ולזוג היו שני בנים ושתי בנות.
כיום רואים בתנועה שהוביל גרטן את תחילתו של המאבק המודרני לעצמאותה של אירלנד, מאבק שהביא ליצירת הרפובליקה האירית בשנת 1921, ובמידה רבה נמשך עד היום.
גביע דייוויס 2019
גביע דייוויס 2019 היא התחרות ה-108 במניין מאז ייסוד התחרות.
התחרות אורגנה על ידי הפדרציה הבין-לאומית לטניס. בתחרות השתתפו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת Rakuten.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הגמר בהם השתתפו 18 נבחרות. למשחקי הגמר העפילו 4 משתתפי חצי הגמר של השנה הקודמת, 2 קבוצות שקיבלו הזמנה מיוחדת, 12 מנצחי של השלב המוקדם שנערך בפברואר 2019. לשלב המוקדם העפילו 24 נבחרות: 4 מפסידות של משחקי רבע הגמר מעונה הקודמת, 8 מנצחות של פלייאוף של הבית העליון מהעונה הקודמת, 6 נציגות אירופה/אפריקה, 3 נציגות אסיה/אוקיאניה 3 נציגות אמריקה. 12 מפסידות של הבית המוקדם שיחקו בקבוצה עליונה של היבשת המתאימה בספטמבר 2019.
יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
כל המשחקים נערכו במתכונת של 2 משחקי יחידים ומשחק זוגות.
נבחרת קרואטיה שניצחה בגביע דייוויס 2018, לא הצליחה לעבור את שלב הבתים של משחקי הגמר. בתחרות ניצחה נבחרת ספרד, בפעם השישית בתולדותיה.
קבוצות שהעפילו למשחקי הגמר
4 קבוצות העפילו ללא משחקים מוקדמים:, , ,.
בעקבות השלב מקודם 12 נבחרות העפילו למשחקי הגמר:, , , ,, , , ,, , ,
שתי נבחרות נוספות קיבלו כרטיס חופשי ("ויילד קארד") על פי בחירת המארגנים:,.
שלב הבתים
18 קבוצות חולקו ל-6 בתים מהם העפילו לשלב האחרון 8 נבחרות.
כל המשחקים נערכו בקאחה מחיקה, מדריד במשטח קשה.
העברות לקראת משחקי 2020
בהתאם להישגי הנבחרות במהלך התחרות נקבעו עולות למשחקי הבית העליון של תחרות 2020-21.
בסיום משחקי בית אירופה/אפריקה 6 נבחרות העפילו למשחקי הבית העליון 2020: צכיה, שוודיה, אוסטריה, הונגריה, שווייץ, פורטוגל.
בסיום משחקי בית אמריקה 3 נבחרות העפילו למשחקי הבית העליון 2020: ברזיל, אקוודור, הרפובליקה הדומיניקנית.
בסיום משחקי בית אסיה/אוקיאניה 3 נבחרות העפילו למשחקי הבית העליון 2020:הודו, אוזבקיסטן, הרפובליקה העממית של סין.
בסיום משחקי פלייאוף 12 נבחרות נוספות העפילו משחקי הבית העליון 2020: אוקראינה, פקיסטן, בוליביה, ישראל, בוסניה והרצגובינה, פינלנד, לבנון, ניו זילנד, פרו, נורווגיה, פורטוגל, רומניה.
ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 2019, נבחרת ישראל שיחקה באירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד שוודיה והפסידה.
בעקבות ההפסד הנבחרת החלה את העונה הבאה של התחרות במפגש הישרדות עם נבחרת טורקיה.
ג'ורג' בורבה
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו של בורבה מטריפולי שבלוב לאיטליה. משפחתו נתפסה בידי פשיסטים והועברה למחנה שבויים בקמרינו שבמרכז איטליה. בורבה נולד בעיר מצ'רטה שבמרכז המדינה, ילד חמישי מבין עשרה. הועבר למחנה פוסולי באיטליה ומשם למחנה הריכוז ברגן-בלזן שבגרמניה.
כניצול שואה העיד כי שבוע לפני שמשפחתו והוא היו אמורים להיות מוצאים להורג, שוחררו על ידי חיילים בריטיים. כאות הוקרה על כך שהאנגלים הצילו את חייו וחיי משפחתו, נקרא בשם "ג'ורג'", על שם מלך אנגליה, ג'ורג' השישי ובהיותו בן 4 עלה לישראל. אחיו, חיים בורבה, היה נהגו של שמעון פרס שנים רבות.
ככדורגלן החל לשחק בהפועל צפון תל אביב, שהייתה קבוצת בת של הפועל תל אביב, עד שהתגלה לראשונה על ידי אלי פוקס, אז מאמן הפועל ירושלים. בורבה התאמן בשורות הקבוצה תקופה קצרה, אולם בהפועל תל אביב התעקשו להחתים את הכישרון הצעיר, והוא חזר לקבוצת האם. בורבה שיחק בהפועל תל אביב בין השנים 1965–1972 וזכה עמה בשתי אליפויות (1966 ו-1969), גביע המדינה (1972), וכן באליפות אסיה לקבוצות בשנת 1967. בורבה כבש 45 שערים לזכות הפועל תל אביב בליגה, והוא מדורג במקום השמיני בטבלת מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים, בצוותא עם טוטו תמוז. לאחר שעזב את הקבוצה שיחק גם בהפועל רמת גן, ובשנת 1974 זכה באליפות עם מכבי נתניה.
ב-3 בדצמבר 1966 ערך בורבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת פולין באצטדיון בלומפילד. ארבעה ימים מאוחר יותר כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה. בורבה שיחק עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) והיה בסגל הנבחרת למונדיאל 1970, אך לא זכה לשחק בטורניר זה. בסך הכל רשם בורבה 37 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 7 שערים. ב-19 ביולי 1973 ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי.
ביום 19 במרץ 1968 נידונה במליאת הכנסת שאלת העסקתם של חברי נבחרת ישראל, בעקבות פיטוריו של בורבה מעבודתו במחלקת ההתקנות של שירותי ההנדסה ברשות הדואר, לאחר היעדרויות מרובות לצורכי אימונים.
לאחר פרישתו, עבד בורבה כמאמן כדורגל, כמחלק עיתוני הארץ וכנהג וקצין רכב. ב-5 באוגוסט 1990 היה בורבה מעורב בתאונת דרכים בה נפגע בידו הימנית. סירובו לעבור ניתוח לתיקון הנכות בידו, הוביל לסכסוך עם חברת הביטוח אליהו באשר לגובה הפיצוי המגיע לו. פסק דינו של בית המשפט העליון בפרשה זו, הוא אחד מפסקי הדין המאוזכרים ביותר בנושא פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.