cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עבודת עבד בעבד עברי
מקור האיסור
בחומש ויקרא נאמר:
טעם האיסור
ספר החינוך מבאר שמטעמי המצווה שהאדם יפנים שעם ישראל חשוב ונכבד, ומתוך כך יאהב את העם והתורה. ועוד, שיבין שגם הוא או אחד מצאצאיו יכולים לאבד את רכושם ולהימכר לעבדים, וכך יזהר במעשיו. כמו כן, כך יתרגל להתנהג בחסד כלפי אנשים ויתרחק מאכזריות.
דיני האיסור
מותר לצוות את העבד במה שמצווים שכיר ובעל מלאכה, אבל אסור לצוותו במלאכות של עבדוּת. בספרא מובאת דוגמה: שלא ייתן לעבדו לסחוב מחצלת קטנה שיוכל האדון לשבת עליה כשירצה, או לסחוב אחריו את חפציו לבית המרחץ או לנעול ולחלוץ לאדון נעליים. עוד אסור לעשות את העבד בעל מלאכה לרבים, כמו ספר וכיוצא בזה, אלא אם כן זו הייתה מלאכתו קודם שנהיה לעבד.
כמו כן למדו חכמים מהפסוק בספר דברים שהאדון מצווה לתת לעבד רמת חיים בסיסית שדומה לרמתו. למשל, אם האדון אוכל פת לבנה או ישן במיטה נוחה יותר, ייתן את אותם התנאים לעבדו. חובה זו על הבעלים כבדה מאוד, עד שאמרו חכמים שהקונה עבד עברי כאילו קנה אדון לעצמו.
מותר לבקש מאדם חופשי לעשות מלאכות עבדות, כיוון שהוא לא משועבד ואין לו בזה בושה אם יסכים.
לדעת ספר החינוך העובר על מצווה זו אינו חייב במלקות כיוון שאין בה מעשה פיזי, אלא רק דיבור.
אנדרה אמל
אנדרה אמל (בצרפתית: André-Henri Louis Hammel; 9 במאי 1894 – 9 בדצמבר 1965) היה פסיכיאטר וכומר פרוטסטנטי צרפתי, פעיל המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה. על פועלו להצלת יהודים בתקופת השואה הוענק לו התואר חסיד אומות העולם.
קורות חיים
אנדרה-אנרי-לואי אמל נולד בשנת 1894 בפריז כבנם של ז'ורז'-אנרי-אוגוסט אמל ושל אנרייט-אלפונסין-ז'רמן לבית איסטאש (Ustache). אמל היה כומר פרוטסטנטי וכיהן בכנסיית "בית הנפש" (Foyer de l'Âme) בפריז בין השנים 1921–1931. בשנת 1930 הגיש עבודה לשם קבלת תואר דוקטור ברפואה הנושא פיזיולוגי-ביוכימי. בשנת 1931 התיישב ביישוב הקטן מלאסיז ביער קומפייאן (Compiègne), בתחום העיירה סן-ז'אן-או-בואה (במחוז אואז (Oise) בחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת) ופתח בו את "בתאני" (Béthanie) - אחד מבתי החולים הפסיכיאטריים הפרטיים הראשונים בצרפת. הוא היה בו זמנית פעיל חברתי ופוליטי, ונבחר לראשות העיירה סן-ז'אן-או-בואה.
על פועלו ואומץ לבו בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי.
פעילותו בתקופת השואה
בין השנים 1942–1944 החביא אמל 11 יהודים בבית החולים שלו. היהודים הועברו אליו על ידי רשת מחתרתית פרוטסטנטית צרפתית שכללה את הפסטורים מארק בגנר וטייס, את ז'אק מורי ואחרים. אמל השיג עבור 11 היהודים - מגורשים מגרמניה וילד ממזרח אירופה - תעודות זהות מזויפות עם שמות נוצריים, והציגם כנוצרים פרוטסטנטים. בעתות סכנה - למשל, כאשר ביקרו חיילים גרמנים בבית החולים, לצורכי חיפוש יהודים או אשפוז, או בעתות הפצצות - היה מחביא את היהודים במרתף הבניין. אשתו של אמל, ז'ורז'ט לבית רוסטן (Roustain), בת של כומר שתמך בזמנו בדרייפוס, סייעה לו לטפל הן במטופלים האמיתיים והן ביהודים המסתתרים. היא מתה בפתאומיות מהתקף אסתמה בגיל 44. אמל נותר לבדו והמשיך לגדל את חמשת ילדיהם. למרות זאת לא נטש את המשימה שנטל על עצמו.
הוא הסתיר במוסד שלו גם כמה צנחנים מכוחות הברית.
הנצחה
בשנת 1996 הוכר אמל על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. אשתו ז'ורז'ט הוכרה אף היא בתור חסידת אומות העולם.
ינה הרצג
ינה הרצג (במקור האס, בהונגרית: Herczeg Jenő; בודפשט, 12 במרץ 1886 – בודפשט, 21 בפברואר 1961) היה שחקן, אמן קברט, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
ינה האס נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף האס, יליד בודפשט, סוכן נוסע מסחרי ושל יוליה וייסנשטיין. הוא למד בבית הספר בבודפשט ובתום סיום לימודיו התיכוניים המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות התיאטרון, שם סיים בשנת 1907. לאחר מכן הצטרף ל"אגודת תאליה". מאוחר יותר שיחק בתיאטרון ההונגרי בסובוטיצה בלהקתו של פרנץ פרקש ואחר כך הפך לשחקן של תיאטרון בודה-טימישוארה. הוא יצא לסיור לימודי אמנות בגרמניה ולאחר שובו שיחק אצל השחקן ומנהל תיאטרון איגנץ קרצ'אני. הוא חזר לבודפשט בשנת 1912 ובאותה השנה היה חבר ב"במה המודרנית" של "קברט אנדרה נאגי", ומשנת 1916 עד 1918 היה חבר ב"קברט אפולו". ב־3 ביוני 1917, בבודפשט התחתן עם ז'ופיה גומבוץ. משנת 1923 עבד ב"במת בולוואר טרז" (Terézkörúti Színpad), שם היה גם הבמאי הראשי. הוא הופיע בתפקיד האצ'ק (האצ'ק ושאיו) עם וילמוש קומלוש בפעם הראשונה בסדרת המערכונים של לאסלו ודנאי. בשנת פרוץ המלחמה, בשנת 1939, המיר את דתו לקלוויניזם כדי להימנע מהחלת החוקים האנטי יהודיים עליו, ללא הועיל. לאחר מלחמת העולם השנייה היה חבר ב"קברט הפודיום" ומאז 1951 ב"הבמה העליזה". המערכונים ההיתוליים שלו פורסמו בשבועון "חיי התיאטרון" והוצגו על ידי "במת בולוואר טרז".
עבודותיו הן סצנות ויצירות במערכה אחת, אשר נשמרות בכתב ידו עד היום על ידי האגף להיסטוריה של התיאטרון בספרייה הלאומית על שם סצ'ני.
דאורייתא ודרבנן
דְּאוֹרָיְתָא (או: מִדְּאוֹרָיְתָא; בעברית: "של התורה") וּדְרַבָּנָן (או: מִדְּרַבָּנָן; בעברית: "של רבותינו") הן שתי הגדרות של שני מקורות אפשריים להוראות הלכתיות ביהדות.
Grooveshark
גְרוּבְשַרְק (אנגלית: Grooveshark) היה שירות הזרמת מוזיקה מקוון, שאפשר לגולשיו להעלות מוזיקה, ליצור רשימת השמעה ולהאזין לשירים.
לאתר היו שתי גרסאות למנויים בתשלום: "Grooveshark Plus" ו-"Grooveshark Anywhere". גרסת "Grooveshark Plus" העלימה את הפרסומות מהאתר, בעוד שגרסת "Grooveshark Anywhere" אפשרה למשתמש להאזין למוזיקה בטלפון הנייד.
בגרובשרק הושמעו כ-150 מיליון שירים בחודש. בישראל השתמשו בו כתחליף לשירותי מוזיקה שלא היו זמינים בארץ, לצד יוטיוב ואתרים נוספים (כגון Spotify, Pandora ועוד).
היסטוריה
האתר הוקם במרץ 2007 בארצות הברית על ידי שלושה סטודנטים מאוניברסיטת פלורידה.
בשנת 2010 הכיל האתר למעלה מ-7 מיליון שירים.
במהלך 2010–2011 הוגשו מספר תלונות נגד האתר בהקשר לזכויות יוצרים. כתוצאה מכך, חברת אפל הסירה אפליקציה תואמת באייפון מהחנות שלה, והאתר הוסר מהשוק שמשתמש במערכת ההפעלה אנדרואיד. גם להקת פינק פלויד ניהלה מערכה משפטית נגד האתר - וניצחה.
ב-1 במאי 2015 דווח שהאתר נסגר, זאת בעקבות תביעות ענק שהגישו חברות תקליטים גדולות נגד Grooveshark. אחד ממייסדי האתר, ג'וש גרינברג, נמצא מת בנסיבות בלתי ברורות בתאריך 19 ביולי 2015.
אמבון
אַמְבּוֹן (באינדונזית: Ambon) הוא אי בקבוצת איי מאלוקו השייכים לאינדונזיה. שטח האי 775 קמ"ר, הוא הררי ברובו, עשיר במים ואדמתו פורייה. העיר הראשית והנמל של האי היא אמבון (על פי הערכה התגוררו בעיר בשנת 2000 312,100 תושבים), שהיא גם בירת מחוז איי מאלוקו.
1790 בצרפת
1790 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 803 שנות לאום. השנה השנייה למהפכה הצרפתית.
אמבון
היסטוריה
עד 1512 שלטה הסולטנות של טרנאטה באמבון, כשמרכז הפעילות שלה בחוף הצפוני של האי. הסולטאן פיתח את היטו לאמה (Hitu Lama) כמרכז לייצוא תבלינים. בהשפעת השליטים התאסלמו תושבי אזור זה של האי. הפורטוגזים היו האירופאים הראשונים שהגיעו לאמבון. כשהם נחתו באי ב-1513 הם מצאו שקל יותר לנצר את התושבים בדרום המפותח פחות של האי שטרם התאסלמו והם הקימו את מרכזם שם. הפורטוגזים הקימו תחנת מסחר באי ב-1521, והוא הפך במהירות למרכז הפעילות הפורטוגזית באיי מאלוקו, בייחוד לאחר גירושם מהאי טרנאטה. היישוב היה מטרה לתקיפות של ילידים מוסלמים שהתגוררו בחופו הצפוני של האי, בייחוד ילידים מבני ההיטו (Hitu), שלהם היו קשרים כלכליים ודתיים עם ערי הנמל הראשיות בחוף הצפוני של ג'אווה. רק ב-1580 הצליחו הפורטוגזים להשקיט את האי. עם זאת, הפורטוגזים לא הצליחו למנוע את המסחר המקומי הפרטי בתבלינים וכשלו בניסיונותיהם להשתלט על איי בנדה, קבוצת איים קרובה שהייתה מרכז גידול של אגוז מוסקט. הפורטוגזים נהגו לשאת נשים מקומיות ושרידים למורשת הפורטוגזית מצוי בשמות משפחה של תושבים הטוענים למוצא פורטוגזי. עדות נוספת להשפעה הפורטוגזית הייתה הפורטוגז (Portugis) - שפה קריאולית המבוססת על הפורטוגזית - שהייתה בשימוש נרחב במסחר באזור עד המאה ה-19.
ב-1796, כחלק מהמלחמות הנפוליוניות, כבשו הבריטים בפיקודו של האדמירל רייניר (Rainier) את אמבון, אך החזירו אותן להולנדים במסגרת חוזה אמיין ב-1802. הבריטים כבשו את האי מידי ההולנדים שוב ב-1810, ושוב החזירו אותו לידיהם ב-1814.
תחת ההולנדים הייתה אמבון המרכזי העולמי לגידול התבלין ציפורן. עד המאה ה-19 אסרו ההולנדים על גידול עץ הציפורן בכל האיים האחרים שבשליטתם במטרה להבטיח את המונופול על התבלין. בתקופת השלטון ההולנדי הייתה העיירה אמבון מושבו של המושל הצבאי של איי מולוקו. על העיירה הגן המבצר שנבנה עוד בתקופת הפורטוגזים שההולנדים כינו מבצר ויקטוריה, והמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה מתארת אותה כ"עיירה קטנה נקייה שרחובותיה רחבים, והגנים בה נאים". האוכלוסייה הייתה מחולקת לשני מעמדות "אזרחים" ("אורנג בורגר" - Orang burger) - ילידים בעלי זכויות מיוחדות שניתנו למשפחותיהם על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית, ו"כפריים" (אורנג נגרי - Orang negri). כמו כן התגוררו באי, בנוסף להולנדים, מספר ערבים, סינים וכמה מתיישבים פורטוגזים.
באמבון היה בסיס צבאי הולנדי חשוב שהצבא היפני כבש מידי כוחות של בעלות הברית בקרב אמבון (1942) במהלך מלחמת העולם השנייה. אחרי הקרב הוציאו היפנים להורג 300 שבויים הולנדים ואוסטרלים, אירוע המכונה "טבח לאהא" (Laha massacre). העיר אמבון הייתה מרכז צבאי יפני חשוב ולכן מטרה להפצצות של בעלות הברית שגרמו לחורבנם של מרבית המבנים מהתקופה הקולוניאלית.
אינדונזיה הכריזה על עצמאותה ב-1945. כתוצאה ממתחים אתניים ודתיים, כמו גם ההחלטה של הנשיא סוקרנו על שלטון ריכוזי באינדונזיה (בניגוד לפדרציה), פרץ באמבון מרד כנגד הממשלה האינדונזית, שתוצאתו הקמת הרפובליקה של דרום מאלוקו קצרת הימים. בין 1999 ל-2002 הייתה אמבון מרכז העימות הכיתתי של מאלוקו בין נוצרים למוסלמים שבמהלכו נהרגו אלפים וכחצי מיליון איש נאלצו להגר.
איציק בנבנישתי
איציק בנבנישתי (נולד ב-1965), הוא מנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל קבוצת פרטנר תקשורת החל מ-1 ביולי 2015 ועד התפטרותו ב-5 באפריל 2021 . באוגוסט 2021 מונה לנשיא משותף של חברת NSO ובאוקטובר אותה שנה מונה למנכ"ל החברה. כשבועיים לאחר המינוי הודיע על עזיבתו המיידית.
ביוגרפיה
בנבנישתי נולד בירושלים. החל את הקריירה ככלכלן במחלקת המחקר בבנק ישראל, בתחום מקרו-כלכלה, סחר חוץ ומאזן תשלומים. לאחר מכן, עבד כמנהל כספים וכלכלן בחברת CMS Ltd, נציגת HP בישראל, ובשנת 1997 התמנה למנכ"ל החברה. ב-2003, מונה למנכ"ל משותף של חברת HP בישראל, וניהל את חטיבת המחשוב האישי וערוצי ההפצה.
אמבון
גאוגרפיה
האי אמבון שוכן מול החוף הדרום-מערבי של האי סראם הגדול ממנו בהרבה. האי הוא שוכן בגבולו הצפוני של ים בנדה, חלק משרשרת האיים הגעשיים היוצרת מעגל סביב ים זה. אורכו 51 קילומטר וצורתו יוצאת דופן. האי מורכב משני חלקים. החלק הקטן יותר, הדרום-מזרחי הוא חצי האי לייטמור (Leitimor) והוא מחובר להיטואה (Hitoe) חלקו הצפוני והגדול יותר של האי במצר יבשה צר. העיר אמבון שוכנת בדרום מערב חצי האי לייטמור כשהיא צופה אל היטואה ולה נמל טבעי, חלק ממפרץ אמבווינה המפריד בין שני חלקי האי.
כולם לחייך
כולם לחייך הוא ספרו השני של הסופר עומר ברק בז'אנר הקומדיה רומנטית. הספר יצא לאור בשנת 2023, בהוצאת מודן הוצאה לאור, ועוקב אחר יוני אלול, בחור בן 32, שאהובתו מאז גיל 17, יערה, נעלמה במפתיע מדירתם המשותפת בלונדון. שמונה חודשים אחרי אותה היעלמות, ובאמצע חופשה משפחתית מהגיהנום, חוזה יוני ביערה מקבלת הצעת נישואין פומבית ופומפוזית מגבר אחר, ומגלה שיש לו ארבעה ימים בלבד לעצור את הזוועה ולהחזיר אליו את האקסית המיתולוגית שלו.
אמבון
גאוגרפיה
ההרים הגבוהים ביותר - ואוואני (Wawani - 1,100 מטרים) וסלאהוטו (Salahutu - 1,225 מטרים) הם הרי געש ובמדרונותיהם יש מעיינות חמים ופומרולות. המסלע העיקרי הוא גרניטי וסרפנטיניטי, אך חופי מפרץ אמבווינה בנויים קירטון ובהם מערות נטיפים.
איציק בנבנישתי
ביוגרפיה
בשנת 2007, מונה בנבנישתי למנכ"ל חברת בזק בינלאומי, מקבוצת בזק. בין המהלכים הבולטים של בנבנישתי כמנכ"ל בזק בינלאומי, היו הובלת פרויקט אסטרטגי של סלילת הכבל האופטי התת-ימי מישראל לאירופה, והעמקת אחיזת החברה בשוק העסקי עם פיתוח תחום שירותי הענן.
כולם לחייך
עלילה
בגיל 32 יוני אלול איבד את הכל: סטודיו הצילום המצליח שהיה לו בלונדון נסגר; אהובתו מאז גיל 15, יערה, נעלמה מהדירה המשותפת שלהם; בחשבון הבנק שלו הופיע חיוב מסתורי של עשרות אלפי פאונדים שהוא לא יכול להסתיר וגם לא יכול לכסות, וכאילו שכל זה לא מספיק, שמונה חודשים אחרי שחזר לארץ ומתגורר אצל הוריו בניסיון לעמוד שוב על הרגליים אמא שלו מכריזה שכל המשפחה, כולל אותו, יוצאים לקרוז שנקנה במבצע באתר קופונים.
עונת 1906/1907 בפוטבול ליג
עונת 1906/1907 הייתה העונה ה-19 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-1 בספטמבר 1906 והסתיימה ב-27 באפריל 1907.
כולם לחייך
עלילה
ובדיוק כשחשב שהחיים לא יכולים להיות גרועים יותר, מתברר שיערה נמצאת על הספינה. והיא מקבלת הצעת נישואין פומפוזית מבחור שאיננו יוני. וצוות הספינה מבשר למאורסים הנרגשים שאם הם יחליטו לקיים את החתונה על הספינה היא תהיה בחינם. והמאורסים מסכימים.
עונת 1906/1907 בפוטבול ליג
הליגה כללה 20 קבוצות. בריסטול סיטי ומנצ'סטר יונייטד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
כולם לחייך
עלילה
וליוני יש ארבעה ימים כדי לעצור את הטעות האיומה הזאת ולהחזיר את החיים לקדמותם. והוא יצטרך עזרה. ולרוע המזל, המשפחה המסוכסכת שלו הם צוות הסיוע הגרוע ביותר שהיה יכול לבקש.
אמבון
גאוגרפיה
אזורי הבר של האי אמבון מכוסים ביער גשם טרופי, חלק מהאזור האקולוגי "יערות הגשם של סראם", יחד עם האי הסמוך סראם. סראם, אמבון ומרבית איי מאלוקו הם חלק מוואלאסיה, קבוצת איים באינדונזיה המופרדים מיבשות אסיה ואוסטרליה על ידי ים עמוק, ומעולם לא היו מחוברים לאחת היבשות. כתוצאה מבידוד זה יש באמבון מעט יונקים מקומיים. המגוון של מיני העופות גדול יותר. האי עשיר במיני חרקים, בייחוד פרפרים. בחוף הים יש כמות גדולה של צדפות בגדלים ובצורות שונות, אותם נוהגים לאסוף. מהאי מייצאים גם שריונות של צבי ים.
אקלים
אקלים אי טרופי. הטמפרטורה הממוצעת היא 27°C והיא כמעט שאינה יורדת מ-22°C. ממטרים כבדים יורדים באי לעיתים קרובות, בייחוד לאחר המונסונים המזרחיים, והאי חשוף לטייפונים סוערים. העונה השחונה (אוקטובר עד אפריל) תואמת לתקופת המונסון המערבי.
כלכלה
ענפי הכלכלה העיקריים באי הם תיירות המתמקדת בנופש ובצלילה, וחקלאות. היבולים העיקריים הגדלים באי הם מניהוט מצוי וסגו. כמו כן מגדלים באי את תירס, עץ הלחם, קנה סוכר, קפה, קקאו, פלפל שחור וכותנה. לצריכה מקומית מתווספים הציד והדיג. אגוז מוסקט וציפורן, שהיו פעם ענף היצוא העיקרי, מיוצרים בימינו בכמויות קטנות. כמו כן יש יצוא של קופרה מהאי. עץ האמבווינה, שמקורו במין עץ מקומי (Pterocarpus indicus) ושערכו רב עבור עבודות גילוף בעץ גדל בימינו בעיקר באי סראם.
בעיר אמבון יש נמל פעיל, ובצדו המערבי של המפרץ פועל נמל התעופה פטימורה (Pattimura).
אוכלוסייה
על פי הערכה משנת 2000 התגוררו באי 880,200 תושבים. תושבי אמבון (אמבונזים) הם ממוצא מלאי-פפואי מעורב. רובם נוצרים או מוסלמים. השפה השלטת באי היא "מלאית אמבונזית" המכונה בקיצור אמבונזית. השפה התפתחה כשפת המסחר של מרכז מאלוקו, והיא משמשת כשפה שנייה במקומות אחרים במאלוקו. הפורטוגז - שפה קריאולית המבוססת על הפורטוגזית - שהייתה בשימוש נרחב במסחר באזור גוועה במאה ה-19. מרבית התושבים בעיר אמבון דוברים גם אינדונזית. קיים מתח דתי בין הנוצרים למוסלמים באי שהתפרץ בשנת 1999.
עונת 1906/1907 בפוטבול ליג
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
איציק בנבנישתי
ביוגרפיה
בתחילת שנת 2014, לאחר שמונה שנים בקבוצת בזק, הודיע בנבנישתי על פרישה מתפקידו כמנכ"ל בזק בינלאומי. באוקטובר אותה שנה מונה למשנה למנכ"ל פרטנר והאחראי על הפעילות העסקית של החברה.
ביוני 2015, חודש לפני שנכנס רשמית לתפקיד מנכ"ל פרטנר, התעוררה סערה סביב התבטאות מנכ"ל Orange העולמית סטפן רישאר, אשר אמר במהלך ראיון כי מבחינתו היה מסיים את פעילות החברה בישראל "כבר מחר". בנבנישתי הוביל קו חד משמעי על פיו לחברת פרטנר אין בעיה להיפרד ממותג אורנג' עמו הייתה מזוהה כ-17 שנים, שכן החברה היא בראש ובראשונה ישראלית.
ב-1 ביולי 2015 החל בנבנישתי לכהן כמנכ"ל קבוצת פרטנר. הוא הוביל את מהלך המיתוג מחדש של מרבית פעילות הקבוצה תחת מותג 'פרטנר', בהמשך להודעה הרשמית של החברה מחודש ינואר 2016 על הפרידה ממותג Orange. בהשקת המותג Partner ב-16 בפברואר 2016, הכריז בנבנישתי על יציאת החברה לדרך חדשה, כחברת תקשורת כוללת. כמנכ"ל פרטנר, חתם במרץ 2016 על הסכם קיבוצי ראשון עם ועד עובדי החברה.
עונת 1906/1907 בפוטבול ליג
ניוקאסל יונייטד זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
איציק בנבנישתי
ביוגרפיה
ב-5 באפריל 2021 הודיע בנבנישתי על כוונתו לעזוב את תפקידו כמנכ"ל חברת פרטנר.
באוגוסט 2021 מונה לנשיא משותף של חברת NSO. באוקטובר אותה שנה מונה למנכ"ל החברה.
בנבנישתי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים (MBA), עם התמחות במימון ושיווק, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי ואב לשלוש בנות.
כולם לחייך
עלילה
מי שעוד עומדת בינו לבין עצירת החתונה היא לירז שבתאי, אחראית האבטחה בספינה, שרחוקה הפלגה שלווה אחת בלבד מהגעה לדירוג האבטחה העולמי הגבוה ביותר. כשהיא מבינה שיוני הוא מה שמפריד בינה לבין הישג השיא של הקריירה שלה, היא תעשה הכל כדי לחבל לו בתוכניות ולעצור אותו.
דמויות מרכזיות
יוני אלול - כשמגזין טיים אאוט הלונדוני בחר ביוני כאחד מהצלמים הצעירים המבטיחים ביותר בעולם, הוא היה בטוח שכל עתידו לפניו. עם תערוכה ראשונה בגלריה נחשבת וסטודיו עמוס בהזמנות היה נראה שהחיים סוף סוף מתחילים להסתדר. אלא שבלילה אחד הכל קרס כמו מגדל קלפים, ומאז יוני רק מנסה לאסוף את השברים. חזרתו לארץ של הכבשה השחורה המשפחתית עם הזנב בין הרגליים אפשרה לכל משפחתו לומר לו במקהלה ״אמרנו לך״, ובמהלך הספר הוא ינסה להחזיר את חייו למקום שהם היו בו.
יערה - אהובתו וזוגתו של יוני מאז גיל 15, והאישה שהביאה אותם ללונדון בזכות מלגה ללימודי במאות בבית הספר לקולנוע. בלילה שלפני הטיסה התבשרה יערה כי היא סובלת מתסמונת גיל הבלות המוקדם, אשר למרות גילה הצעיר לא מאפשר ולא יאפשר לה להיכנס להריון. הזוג נכנס לטיפולי פוריות שמרוקנים את חשבונם ונפשם ונמשכים שנים ארוכות. אחרי הכנה של חודשים, וללא ידיעתו של יוני, מתכננת יערה את עזיבתה, ובסוף משאירה לו פתק פוסט-איט על המקרר שבו כתוב ״מצטערת״, ונעלמת מחייו - עד להופעתה המחודשת והבלתי צפויה.
עונת 1906/1907 בפוטבול ליג
בסוף העונה לליגת משנה ירדו דרבי קאונטי וסטוק סיטי. במקומן לליגה הבכירה עלו נוטינגהאם פורסט (לאחר שהייה עונה בודדת בליגת משנה) וצ'לסי (בפעם הראשונה בתולדות המועדון).
כולם לחייך
דמויות מרכזיות
לירז שבתאי - אחראית האבטחה על הספינה, והאישה שתעמוד בין יוני לעצירת החתונה. למרות שהם נראים שונים מאוד, סיפור חייה של לירז ישתרג בתוך זה של יוני, ובדרכה לעצור אותו היא תפגוש שוב את כל ההיסטוריה שעשתה מאמץ להחביא.
עונת 1906/1907 בפוטבול ליג
כדורגלנים מצטיינים
אלכס יאנג מ(אברטון כבש 30 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
כולם לחייך
דמויות מרכזיות
איציק אלול - מאז שהתגייס לצה״ל איציק אלול לא עזב אותו עד הפנסיה, והוא חינך את בניו לשני דברים בלבד: אהדת מכבי חיפה, ועבודה בטוחה. הבחירה של יוני באורח חיים מסוכן, פרוע ועצמאי גרמה לניתוק היחסים בינו לבין בנו.
דקלה - אחותו הגדולה של יוני, רכזת שבט בצופי חיפה ואמא ליעלי (5) ואופק (10 חודשים). הלכה במסלול שהתוו לה הוריה, וקשה להגיד שזה השתלם לה
עמיחי - בעלה של דקלה, מדריך בחברה להגנת הטבע ומכיר חיות וזני בעלי חיים ששום בן אנוש לא אמור להכיר.
דן - אחיהם הצעיר של דקלה ויוני. הפרופסור הצעיר ביותר - ולדעת שניהם גם המעצבן ביותר - באוניברסיטת הארווארד בארצות הברית.
פגיעות חברתית
פגיעוּת חברתית היא מדד להשפעה אפשרית על חברות ועל יחידים של מגוון תופעות כגון מתח ולחץ נפשי, התעללות, הדרה חברתית ואף סכנות טבע. הפגיעות החברתית מתייחסת לחוסר יכולתם של אנשים, ארגונים וחברות לעמוד בפני השפעות שליליות ממספר גורמי לחץ שהם נחשפים אליהם. השפעות אלה נובעות בין השאר ממאפיינים הטמונים באינטראקציות חברתיות, במוסדות ובערכי תרבות.
בקרב ילדים מוגדרת הפגיעות החברתית כ"מצב שיש בו סיכון להתעלמות או אף לדחייה אקטיבית של הילד על ידי בני גילו".
מבחינה מחקרית השאלה היא כיצד מודדים או מעריכים את מידת הפגיעות של אדם כלשהו, או אוכלוסייה כלשהי, וכיצד מאתרים תבחינים וסמנים לביצוע הערכה זו.
דוד מקאלוש
רבי דוד מקאלוש היה אדמו"ר חסידי, הראשון בשושלת קאליש. בנו הצעיר של רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן.
ביוגרפיה
בצעירותו למד תורה מפי אביו רבי מאיר, עד פטירתו בשנת תקמ"א, אז ייסד את חצרו בקאלוש.
לאחר פטירתו מילא את מקומו אחיינו, רבי יצחק מקאליש, בנו של רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן. רבי דוד ככל הידוע היה ערירי.
כלא לה פלמה
כלא לה פלמה, רשמית: מרכז ההסתגלות החברתית הפדרלי מספר 1 אלטיפלאנו הוא בית סוהר שמור פדרלי (נקרא במקור "כלא אלמולויה", לימים שונה שמו למרכז ההסתגלות החברתי הפדרלי מספר 1 "לה פלמה" (בספרדית: Centro Federal de Readaptación Social No. 1 "La Palma"), המשויך למזכירות לביטחון פנים במקסיקו. מתקן זה ממוקם בשכונת סנטה חואנה סנטרו ברשות המקומית אלמולויה דה חוארס, במדינת המחוז מקסיקו במקסיקו, במרחק 25 קילומטרים מהעיר טולוקה.
בית הסוהר הוקם בשנים 1988–1990 תחת נשיא מקסיקו קרלוס סלינס וקיבל את אסיריו הראשונים בנובמבר 1991. החשש המשמעותי לרשויות מקסיקניות הוא הסיכון שאפשר לתקוף את הכלא מבחוץ כחלק מפריצה מאורגנת. לפיכך, הקירות קיבלו חיזוק לעובי של מטר. יתרה מזאת, המרחב האווירי בסמוך למתקן מוגבל, והרשויות טוענות כי שידורי הטלפון הסלולרי מוגבלים בטווח 10 קילומטרים מהכלא למניעת תקשורת בין האסירים ועמיתיהם בחוץ. בנוסף, נגמ"שים ממוקמים בסמוך למתקן כדי להגן עליו במקרה של תקיפה אפשרית. בית סוהר זה היה בלתי חדיר עד 11 ביולי 2015, כאשר חואקין "אל צ'אפו" גוסמן ברח דרך מנהרה והיה האסיר הראשון שהצליח להימלט ממתקן זה.
בתרבות הפופולרית
בסדרת הטלוויזיה של Netflix ו-Univision משנת 2017, "אל צ'אפו", מוצגת כליאתו וחוויותיו של חואקין "אל צ'אפו" גוסמן בכלא ואת בריחתו דרך מנהרה ב-11 ביולי 2015, שהפריכה את ההנחה שהכלא היה שמור ולא ניתן לברוח ממנו.
סטיוארט רוזה
סטיוארט אלן ("סמוקי" / "סטו" ) רוזה (באנגלית: Stuart Allen "Smokey" / "Stu" Roosa (16 באוגוסט 1933 - 12 בדצמבר 1994) היה מהנדס אווירונאוטיקה, טייס ניסוי של חיל האוויר של ארצות הברית, ואסטרונאוט של נאס"א, מפקד תא הפיקוד של משימת אפולו 14, המשימה השלישית להנחית אסטרונאוטים על הירח. בעוד אלן שפרד ואדגר מיטשל בילו יומיים על פני הירח, רוזה ערך ניסויים ממסלול סביב הירח במודול הפיקוד קיטי הוק, אותו הקיף 34 פעמים.
בצעירותו
רוזה נולד ב־16 באוגוסט 1933 בדורנגו, קולורדו, ארצות הברית, להורים דואי רוזה (1903–1988) ולוריין רוזה (לשעבר דלוזייר ; 1908–1993) וגדל בקלרמור, אוקלהומה. הוא למד בבית הספר היסודי ג'וסטוס ובתיכון קלרמור בקלמורמור, אוקלהומה, שם סיים את לימודיו בשנת 1951.
למד באוניברסיטת המדינה של אוקלוהומה ובאוניברסיטת אריזונה, החל ללמוד באוניברסיטת קולורו, הפסיק כדי להיות בקורס טיס, ואז חזר כדי לסיים את התואר בהנדסת אווירונאוטיקה בהצטיינות באוניברסיטת קולורדו בשנת 1960.
שירות צבאי
רוזה החל את הקריירה שלו כצנחן לתוך שריפות יער בשירות היערות של ארצות הברית, וצנח לפחות לארבע שריפות פעילות באורגון ובקליפורניה במהלך עונת השריפות 1953.
רוזה היה בוגר קורס טיס בבסיס חיל האוויר וויליאמס, אריזונה, שם קיבל את הכשרת הטיסה שלו כטייס בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא למד גם בבית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי  והיה טייס ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה לפני שנבחר לכיתת האסטרונאוטים בשנת 1966.
מיולי 1962 עד אוגוסט 1964 היה רוזה טייס ניסוי תחזוקה בבסיס חיל האוויר אולמסטד, פנסילבניה, והטיס מטוסי F-101 וודו. לאחר מכן, הוצב כטייס קרב בבסיס חיל האוויר לנגלי, וירג'יניה, שם הטיס את מטוסי F-84F Thunderstreak ו-F-100 סופר סייבר.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת קולורדו, במסגרת תוכנית של המכון הטכנולוגי של חיל האוויר האמריקני, שימש במשך שנתיים כמפקד הנדסת שירות (AFLC) בבסיס האוויר טאצ'יקאווה, יפן.
בנאס"א
רוזה נבחר לכיתת האסטרונאוטים של נאס"א ב-1966, אחד מתוך 19 האנשים שנבחרו בשלב זה.
לאחר סיום הכשרתו הוא שימש כ-CAPCOM (איש הקשר מול האסטרונאוטים במשימה), והיה הCAPCOM בזמן השריפה שהרגה את האסטרונאוטים במשימת אפולו 1 ב-27 בינואר 1967.
בשנת 1969 שימש כחבר בצוות התמיכה באסטרונאוטים במשימת אפולו 9.
אפולו 14
במהלך משימת אפולו 14 רוזה היה טייס תא הפיקוד. בזמן שמפקד המשימה וטייס נחתת הירח היו על פני הירח, טייס תא הפיקוד סטיוארט רוזה ביצע ניסויים במסלול. הוא הקיף את הירח 34 פעמים. רוזה צילם אתרי נחיתה אפשריים למשימות הבאות; צילם תופעות אסטרונומיות כגון אור הזודיאק; בדק את היכולת של פני הקרקע להחזיר שידורי רדיו בתדרי S ו-VHF; בדק שינויים בשדה הכבידה של הירח; וצילם את פני הירח.
כמו כן במהלך המשימה רוזה נשא כ-500 זרעים מעצים שונים: עצי אורן לובולי, שקמה, מסטיק מתוק, סקווים אשוח דאגלס כחלק מפרויקט משותף של שירות היערות האמריקני ונאס"א. הזרעים נבטו בשובו ונטעו ברחבי ארצות הברית לקראת חגיגות ה-200 לעצמאות ארצות הברית, ונודעו בשם "עצי הירח".
לאחר משימת אפולו 14 רוזה הוצב כטייס מודול פיקוד גיבוי עבור משימות אפולו 16 ואפולו 17. על סמך היסטוריית ההצבות של צוותי הגיבוי, היה כנראה מועמד לפקד על אחת ממשימות אפולו האחרונות אלמלא בוטלו. הוא הוצב כראש תוכנית מעבורות החלל עד לפרישתו מחיל האוויר ומנאס"א בשנת 1976.
רוזה צבר במהלך הקריירה שלו כ-5,500 שעות טיסה במטוס סילון, וכ-217 שעות בחלל.
לאחר נאס"א
רוזה למד בתוכנית ניהול מתקדם של שישה שבועות בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד בשנת 1973. בשנת 1976, לאחר שעזב את נאס"א ואת חיל האוויר, מילא רוזה מספר תפקידים בחברות בינלאומיות. רוזה תמנה לסגן נשיא לעסקאות בינלאומיות של חברת יו.אס.אינדסטריז והיה נשיא חברת USI MIDDLE EAST DEVELOPMENT, ביוון. בתפקיד זה היה אחראי על ניהול פעולות החברה במזרח התיכון והתאמת המוצרים לאזור. בין 1977 ל־1981 היה סגן נשיא של חברה לפיתוח נדל"ן, ומ-1981 היה נשיא והבעלים של חברת Gulf Coast Coors, חברה להפצה של בירה.
פרסים ואותות הוקרה
בין הפרסים ואותות ההוקרה שקיבל היו גם:
הוא היה אחד מחמישה אסטרונאוטים ילידי מדינת אוקלהומה שנכנסו להיכל התהילה של מוזיאון התעופה והחלל באוקלהומה בשנת 1980. והוא הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי לחלל במוזיאון היסטוריית החלל של ניו מקסיקו בשנת 1983. רוזה הוכנס לאחר מותו להיכל התהילה של אסטרונאוטים אמריקאיים במרכז החלל קנדי בשנת 1997.
אילן גזית
אילן גזית (נולד ב-6 בדצמבר 1963) הוא סגן ומשנה לראש עיריית חולון מאז 2018. בנוסף משמש פרשן ושדרן בערוץ הספורט, וכמגיש תוכניות כושר בטלוויזיה, מאמן ושופט התעמלות בינלאומי. בעברו מאמן נבחרות ישראל בהתעמלות, במאי קרבות במה ופעלולים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
משפחה וילדות
אילן גזית נולד בכפר סבא, וגדל ומתגורר כמעט כל חייו בחולון. לגזית שתי אחיות צעירות ממנו. בין גיל שנה לשלוש התגורר עם משפחתו בפריז, שם הופיע אביו רפי כזמר, תחת שם הבמה "ז'ראר קסטר". אימו, לילי, הייתה שחקנית תיאטרון. הם שבו לישראל והתיישבו בגבעתיים ומשם עברו לחולון.
בישראל אביו שר שאנסונים בעברית וצרפתית, הקים מספר להקות ולמעלה משלושים שנה שר בחתונות ומועדוני לילה, אחר-כך עבד כטכנאי בזק, אב בית וצייר; ואימו הייתה שחקנית בתיאטרון "תילון" לילדים של מנחם גולן, שרה עם אביו במופעים, אחר-כך עבדה כגננת ומזכירת קונסרבטוריון.
אילן למד בבית הספר שלום עליכם ואחר-כך בתיכון קוגל, בו סיים ללמוד ב-1981.
התעמלות
ב-1974, בגיל 11, החל להתאמן בהתעמלות מכשירים,
בגיל 14 התקבל לנבחרת ישראל לנוער ובגיל 17 לנבחרת הבוגרים. זכה ארבע פעמים ברציפות באליפות בתי הספר התיכוניים,
ב-1979 והחל להתאמן בנבחרת ישראל בהתעמלות תחת הדרכתם של יעקב (ג'קי) וישניה ומיכאל אקרמן.
ייצג את הפועל חולון וזכה בשלוש מדליות זהב במקצועות האישיים. בגיל 18, ב-1981, הוסמך גזית לשופט בינלאומי מטעם התאחדות ההתעמלות הבינלאומית והיה בכך לשופט ההתעמלות הבינלאומי הצעיר בעולם.
בשנים 1982–1983 שירת בלבנון (במלחמת לבנון הראשונה) כמש"ק מודיעין וסמב"צ. כשסיים לשרת בצה"ל, שהה שנה בארצות הברית וכששב הפעיל חוגי התעמלות בגני ילדים,
אימן את נבחרת הנוער בהתעמלות
ושימש כעוזר נבחרת ישראל של יעקב וישניה.
בשנים 1986–1995 אילן גזית היה מאמן נבחרת ישראל לבוגרים ונוער של איגוד ההתעמלות והתאחדות הספורט, אימן נבחרות שהשתתפו בשבע אליפויות עולם ועשרות אליפויות בינלאומיות ואליפויות אירופה. ב-1987 התמנה למאמן בכיר בהתעמלות מכשירים ממכון וינגייט.
היה מאמנו האישי של המתעמל האולימפי רון קפלן שהשתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992).
מאמן הכושר של נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית במשחקים האולימפיים: בייג'ינג (2008), לונדון (2012) וריו דה ז'ניירו (2016). בשנים 1018–2022 היה ממאמניה של המתעמלת האולימפית ליהיא רז שהשתתפה בטוקיו (2020).
ב-2012 סיים קורס מאמני ספורט בכירים, המשותף לאוניברסיטת תל אביב וקמפוס שיאים. ב-2019 התמנה למאמן בינלאומי בכיר מטעם התאחדות ההתעמלות הבינלאומית. בשנים 2012–2022 היה מאמן ומנהל מקצועי של אגודת הפועל חולון בהתעמלות מכשירים.
ב-2016 עבר קורס שופטים בינלאומי בהתעמלות מכשירים בקטגוריה 1,
ב-2021 קיבל את התואר שופט של כבוד מההתאחדות האירופית להתעמלות. בשנים 1986–2016 היה בעלים ומנהל של מספר מרכזים לספורט ומחול. החל מאפריל 2022 גזית מנהל את אס"א ת"א במרכז הספורט באוניברסיטת תל אביב. החל מ-2020 מרצה במכללה לספורט במכון ויינגייט. ב-2006 יצא לאור ספרו "300 טיפים לשיפור הכושר ואיכות החיים" בהוצאת אורנית.
פרשנות, הנחיה ואמנות
אילן גזית הנחה והגיש שתי תוכניות כושר יומיות בטלוויזיה החינוכית ובערוץ הראשון.
החל מ-1990 הוא פרשן ושדרן אולימפי בערוץ הספורט,
הנחה בשידור חי את תחרויות ההתעמלות באולימפיאדות ריו (2016)
וטוקיו (2020), כולל את זכייתו של ארטיום דולגופיאט במדליית הזהב,
וגם את משחקי החורף האולימפיים. הוא מנחה אירועי ספורט כמו ישראמן, מרתון ירושלים, אליפות אירופה בהתעמלות אמנותית, המכביה, ספורטיגל, משחקי הפועל, קול הצועדות, מרוץ גולני, תחרויות גרנד פרי בהתעמלות ועורך ומנחה טקסים רשמיים של הוועד האולימפי בישראל ומשרד החינוך.
ב-1987 הוציא את ספר השירים "סטריפטיז רוחני" בהוצאת סער, אותו אייר אביו.
בראשית שנות התשעים הקים עם יעל את להקת "דז'ה וו", בה שר כסולן, הלהקה הופיעה ברחבי ישראל.
בשנת 2013 הקים את הרכב הג'אז LENNY G JAZZ שהופיע בהבימה ובמועדון שבלול בנמל תל אביב.
בימוי קרבות
גזית הגיע לקרבות הבמה כשרקדני להקת בת-שבע חיפשו בווינגיט אקרובט בעל יכולות משחק ומוזיקה, מכאן הצטרף להופעה "עליסה בארץ הבלהות", בה השתתפה להקת בת שבע.
כשההצגה השתתפה בפסטיבל עכו ראו אותו חנוך רוזן ואורי פסטר וב-1988 הזמין אותו רוזן לקחת חלק בהפקה הראשונה של "פיטר פן"
בהפקת תיאטרון חיפה בבימוי אורי פסטר עם זאב רווח, חני נחמיאס וחנוך רוזן כפיטר פן. ב"פיטר פן" הוא היה מאמן הכושר ובמאי האקרובטיקה.
מאז עבד עם רוזן בכמה הצגות ועם פסטר בהצגות רבות, כשגזית היה מדריך כושר, מדריך אקרובטיקה או מדריך קרבות במה. ב-1989 הכיר את גילה אלמגור שרשמה אותו לקורס במאים באוניברסיטת תל אביב ומאותה עת ואילך ביים קרבות בהצגות במשך שנים רבות בתיאטראות הבימה, הקאמרי, בית ליסין, באר שבע, חיפה, החאן, גשר, הרצליה, בתי ספר למשחק וגם בקולנוע.
ב-2002 היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי למעצב התנועה ביחד עם חנוך רוזן במסגרת תיאטרון באר שבע בהצגה "אדונן של שתי משרתות".
ב-1998 עבד בלימוד קרבות בסרט "קשר עיר" בבימויו של יהונתן סגל.
ב-2014 עבד כמלהק ילדים בסרט "הגננת" בבימויו של נדב לפיד.
היה מנהל ההצגה "הקיץ של אביה" של גילה אלמגור שהציגה בחו"ל.
משחק
ניסיונו הבימתי הראשון של גזית
היה ב-1985 כששיחק במחזמר לילדים "הדבורה מאיה" בהפקת טדי יזמות והפקות, מאת ובבימויו של דודו ירדני עם מוזיקה של עוזי חיטמן
בתפקיד פליפ החרגול.
ב-1986 שיחק בתפקיד קלף המלך לצד אליס דור-כהן בהצגה "עליזה בארץ הבלהות", בבימוים של אלי דור-חיים וריצ'רד אורבך.
ב-1996 השתתף בהצגה "הקרנבל של מיכל" של מיכל ינאי.
ב-1996 שיחק בסרט "אושר ללא גבול", בבימויו של יגאל בורשטיין. בו גם הדריך תנועה.
ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "יעלי בעולם התיאטרון", מאת ובכיכובה של אחותו, יעל גזית.
פוליטיקה
גזית הוא יו"ר מפלגת יש עתיד בחולון מאז שנת 2015 והיה מועמד מטעמה לראשות העירייה.
חבר מועצת העיר,
ויו"ר ועדת הספורט העירונית.
חיים אישיים
אילן גזית נשוי מאז 1990 ללימור פלד, מאמנת מנטלית במקצועה. לזוג שני ילדים והם מתגוררים בחולון.
בעל תואר ראשון במדע המדינה ומינהל ציבורי מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט (2016-2013), ותואר שני בתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן (2018-2016).
אלה סידי
אלז'בייטה (אלה) סידי (לבית קארבש; בפולנית: Elżbieta (Ela) Sidi; נולדה ב-27 באוגוסט 1965 בלובין שבפולין) סופרת ופובליציסטית פולנייה החיה בישראל משנת 1991. כותבת ומפרסמת בפולין.
ביוגרפיה
בוגרת הפקולטה לבלשנות פולנית באוניברסיטת גדנסק.
בשנת 1991 היגרה לישראל. עבדה בספרייה הפולנית המפורסמת של אדמונד ועדה נוישטיין בתל אביב ובעיתונים "נוביני וקורייר" ו"מעריב". היום עובדת בעיתון "הארץ" כמעצבת גרפית. כתבה שני ספרים שיצאו לאור בפולין. מתרגמת לפולנית מחזות של חנוך לוין שמוצגים על במות בפולין ומתפרסמים בספרים. משמשת גם ככתבת סוכנות הידיעות הפולנית PAP בישראל.
נשואה לאייל סידי, אם לבן ולבת.
יהדות איסלנד
תולדותיה של הקהילה היהודית באיסלנד החלו בשנת 1625. נכון לשנת 2017 היה מספרם של היהודים באיסלנד בין 100 ל-150 איש. הם מתאספים לעיתים קרובות לחגוג את החגים היהודיים.
בית חב"ד ומרכז יהודי באיסלנד משרתים את הקהילה היהודית וציבור המטיילים באיסלנד.
היסטוריה
החל מהמאה ה-11 כינו האיסלנדים את היהודים בשם קיד'ינגאר (Gyðingar), נגזרת של המילה קוד' (Guð, אלוהים). ההיכרות האיסלנדית עם יהודים אז, ובמידה רבה גם ממש עד סוף המאה ה-19, הייתה רק על בסיס כתבי קודש בשילוב עם טרנדים אנטישמיים שהגיעו מאירופה. ה-Gyðinga Saga (הסאגה של היהודים) שנכתבה במאה ה-13 היא תרגום של ספר מקבים א ושל קטעים מכתביו של יוסף בן מתתיהו. שם נוסף ליהודים שהופיע בכתובים הוא יוד'אר (Júðar). עד המאה ה-17 קיבלו שני המושגים, קיד'ינגאר ויוד'אר, גוון שלילי, וכך גם הופיעו בשיריו של הכומר האטלגרימור פיטורסון (Hallgrímur Pétursson) מאותה תקופה.
ראשוני היהודים שהגיעו לאיסלנד היו סוחרים. דניאל סלומון, יהודי פולני שהמיר את דתו לנצרות ושינה את שמו ליוהאן סלומון, הגיע לאיסלנד ב-1625. ב-1704 מונה יעקב פרנקו, יהודי הולנדי ממוצא פורטוגזי שחי בקופנהגן, לאחראי על כל יצוא הטבק לאיסלנד ולאיי פארו. ב-1710 מונו לאותו תפקיד אברהם לוין ואברהם קנטור. יצחק, בנו של קנטור, ירש את תפקידו של אביו ב-1731. ב-1815, הגיעה לאיסלנד ספינה בשם "אולריקה" (Ulricha), שנחכרה על ידי ראובן מוזס אנריקס מקופנהגן. ב-1853 דחה האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) את בקשתו של המלך הדני ליישם את החוק הדני שאפשר ליהודים אזרחי מדינות זרות להתגורר במדינה. שנתיים מאוחר יותר הודיע הפרלמנט למלך שהחוק ייושם באיסלנד והן יהודים דנים והן יהודים זרים יתקבלו בברכה באיסלנד. האלת'ינגי הצהיר שהיהודים הם סוחרים בעלי יוזמה שלא עשו ניסיונות להמיר את דתם של האחרים ליהדות. לא ידוע על אף יהודי שניצל את האפשרות הזו להתיישב באיסלנד.
בסוף המאה ה-19 גם פעלו באיסלנד מספר קטן של סוכנים מסחריים שייצגו חברות בבעלות יהודים דנים. ב-1913 ייסד פריץ היימן נתן, יהודי דני, את חברת "נתן ואולסן" ברייקיאוויק. לאחר נישואיו ב-1917 הוא הבין שיהיה זה בלתי אפשרי לנהל חיים יהודיים באיסלנד ושב לקופנהגן. החברה זכתה להצלחה רבה עד אשר הטילה ממשלת איסלנד הגבלות סחר בשנות השלושים. ב-1916 בנה נתן את הבניין הגדול הראשון ברייקיאוויק שמנה חמש קומות. הבניין תוכנן על ידי גודיון סמואלסון ונחשב לבעל עיצוב אלגנטי מאוד. היה זה הבניין הראשון בעיר שהואר בחשמל.
נוכחות נציגי חברות בבעלות יהודים לא עברה ללא התייחסות, וביורן מ. אולסן, למשל, אנטישמי שעתיד היה להיות רקטור אוניברסיטת איסלנד, הרחיק אף להדביק את הכינוי "יהודים" לסוחרים הדנים הנוצרים שיצגו את אותן חברות, ולטעון שניתן לזהות את היהודים גם כשהם מנסים להתחפש למשהו אחר, ושה"יהודיות" קורנת מכל מעשיהם. ועם זאת במאה ה-19 נמצאו גם מספר איסלנדים בעלי נטייה קוסמופוליטית הציגו יהודים בחיוב, ביניהם בנדיקט גרונדל שהתארח תשע שנים בבית משפחה יהודית בקופנהגן, או המשורר ואיש הציבור שהיה פילו-שמי במוצהר.
ביקורו של נורדאו
ב-1874 ביקר מקס נורדאו באיסלנד כדי לסקר את חגיגות האלף להתיישבות שם, במסגרת מסעותיו כעיתונאי. נורדאו לא התרשם לטובה, ואת ביקורו, שמוזכר גם בספרו "מן הקרמלין לאלהמברה", סיכם במכתב שכתב למשפחתו במילים: "הייתי מעדיף להיות כלב בפשט (בודפשט של היום) מאשר מטייל באיסלנד".
במאה ה-20
ב-1906 התיישב באיסלנד, נגן כינור ממוצא יהודי שהתנצר לאחר נישואיו לדנית תושבת איסלנד. אף על פי שעבד כפועל בחברת נפט במקביל לנגינת הכינור בכנסייה המקומית, ואף על פי שהתכחש למשפחתו, המשיך להתפרנס מקיצבה שהעביר לו אביו, יוליוס יצחק ליפמן, יהודי עשיר מדנמרק.
במהלך השפל הגדול התאימה מדיניות ההגירה האיסלנדית את עצמה לזו של דנמרק באופן כללי. במאי 1938 סגרה דנמרק את שעריה בפני יהודים אוסטרים וכמה שבועות לאחר מכן הלכה איסלנד בעקבותיה. בסוף שנות השלושים הגישה "אגודת הסיוע ליהודי גרמניה" (Hilfsverein der Juden in Deutschland) דוח למשרד לייעוץ לענייני הגירה של הרייך (Auswanderberater), בנוגע לאפשרויות של הגירה יהודית לאיסלנד ומסקנת הדוח הייתה שאין זו אפשרות מעשית.
שנאת הזרים שהתפשטה באיסלנד במאה ה-19 כפי הנראה התחזקה עם התגברות הלאומיות באיסלנד, והיחס ליהודים נעשה גרוע אף יותר. מספר יהודים גורשו מאיסלנד בסוף שנות השלושים לדנמרק ולארצות הברית, והרשויות אף הציעו לשלם עבור גירוש של היהודים לגרמניה אם הרשויות הדניות לא ידאגו להם לאחר גירושם מאיסלנד. במקביל נאסר על יהודים לעבוד באיסלנד, ואף לשמש רופאים, למרות המחסור שהיה אז באי באנשי רפואה, ואפילו לפני האיסור היה הרבה יותר קשה ליהודים להשיג אישורי עבודה ושהיה באי ביחס ללא-יהודים.
עליית הנאציזם ומלחמת העולם השנייה
אוטו ווג, פליט יהודי מלייפציג, היה אחד מהיהודים המעטים שהותר להם להישאר באיסלנד בזמן מלחמת העולם השנייה. שאיפתו הייתה להיות בעל אזרחות איסלנדית מלאה והוא נטש את יהדותו ואימץ את השם אוטו ארנלדור מגנוססון.
במפקד האוכלוסין של 1930 לא נרשמו כלל יהודים באיסלנד. במפקד שנערך ב-1940 נמנו תשעה יהודים, שישה גברים ושלוש נשים.
איסלנדים רבים ראו בהיטלר ובנאציזם הזדמנות לזכות בעצמאות מדנמרק, וב-1933 הוקמה מפלגה נאצית קטנה באיסלנד שהתחברה ב1934 למפלגה הנאצית בגרמניה תחת השם "המפלגה הלאומנית" (Flokkur Þjóðernissinna"). המפלגה הלאומנית דגלה בטוהר הגזע האיסלנדי, ובשל החוסר ביהודים באיסלנד השתמשה בכינוי "יהודי" ככינוי למתעשר עם תדמית שלילית, שימוש שעדיין קיים באיסלנד במאה ה21. ועם זאת המפלגה לא הצליחה לתפוס תאוצה, ועד 1938 כבר התפרקה ונטמעה במפלגות אחרות מבלי שזכתה אי פעם במושבים בפרלמנט. היהודים הבודדים באיסלנד למעשה לא סבלו בפועל מידי המפלגה הנאצית שם, אלא יותר מיחסו העוין של השלטון המסתגר. אפילו התערבויות של הציר הדני בריקיוויק לטובת יהודים לא הצליחו למנוע גירוש, ובמקרה אחד בו הצליח הציר להשיג דחייה בגירוש אף ציין ראש הממשלה האיסלנדי הרמן יונסון כי "איסלנד תמיד היתה ארץ נורדית טהורה, ללא יהודים, ואלו שנכנסו בשנים האחרונות חייבים לעזוב."
אנשי רוח, כמורה ואקדמיה באיסלנד לא נטו לתמוך בפליטים. בין אנשי הרוח המעטים באיסלנד שעמדו לצד פליטים יהודים ניתן למנות את הרופאה והפעילה הקומוניסטית, הרופא , המוציא לאור והסופר והפעיל הקומניסטי. אוחטוסון עצמו נישא לאישה יהודייה, למד עברית ואף אימץ את בנה בן ה12, ובכך הציל את שניהם ואת אמה של האשה מגירוש.
ב-1939, במהלך ביקור בגרמניה, ביקשו שלושה איסלנדים פרו נאציים מהנסיך הגרמני להתמנות למלך איסלנד אם יתממש כיבוש איסלנד בידי הגרמנים. הנסיך, נאצי נלהב, חבר המפלגה הנאצית מזה עשור ופקיד במנגנוניה שמח להצעה, והעביר אותה לגבלס. לטענתו גבלס נטה לתמוך בה, אך ריבנטרופ טירפד אותה.
לאחר סוף שנת 1941 הגיע רב צבאי אמריקאי לאיסלנד. הקהילה צמחה אט אט והיה צורך למצוא לה בניין חדש. לצד הקהילה של החיילים היהודים האמריקאים, הייתה גם קהילה אורתודוקסית. הם עשו שימוש בבקתה עשויה פח גלי כמקום תפילה. הרבנים הצבאיים האמריקאים שהוצבו באיסלנד במהלך המלחמה שמרו על קשר עם הפליטים היהודים. הפליטים דוברי הגרמנית התרשמו מן הרוח הרעננה והמודרנית של הרבנים האמריקאים, אך הביאו פליאה כשחלק מהרבנים הרפורמים דילגו על תפילת "כל נדרי".
בתפילת ראש השנה תש"ה (1944), שנערכה בבסיס האווירי בקפלאוויק של צי ארצות הברית, נכחו 500 יהודים וספר תורה הוטס מארצות הברית. מאז ועד לאמצע שנות החמישים היו שתי קהילות יהודיות באיסלנד. ב-1944 הוערך מספרם של החיילים היהודים באיסלנד בכ-2,000 איש מתוך 70,000 איש בסך הכל ובבסיס בקפלאוויק היה מוצב באופן קבוע רב.
לאחר המלחמה
ב-1955 ביקר באיסלנד הסופר אלפרד יואכים פישר וכתב אודות היהודים שם. על פי ממצאיו, כמעט כל היהודים שהגיעו לאיסלנד התאזרחו בה ואימצו שמות איסלנדיים על פי דרישת החוק המקומי. בתקופה שלאחר המלחמה שמרו רוב היהודים על פרופיל נמוך וניסו למשוך כמה שפחות תשומת לב, מפחד האנטישמיות. רובם לא היו דתיים. בכמה מקרים הסתירו היהודים את מוצאם ואת עברם היהודי ממשפחותיהם וממכריהם.
בשנת 2000, השתתפה איסלנד בכנס על השואה בסטוקהולם וחתמה על הצהרה של המועצה האירופית, אשר מחייבת את המדינות החתומות ללמד את נושא השואה במערכת החינוך.
יהדות איסלנד כיום
בעשור השני של המאה ה-21 חיים באיסלנד כ-100 יהודים. בערב פסח תשע"א (2011) התאספה הקהילה לליל הסדר שאורגן על ידי חב"ד וברייקיאוויק נערכו גם תפילות ראש השנה ויום הכיפורים. לדברי חברי הקהילה, היו אלו התפילות הראשונות שנערכו ברייקיאוויק בנוכחות רב ועם ספר תורה מאז תום מלחמת העולם השנייה. לדברי הרב שנכח בתפילה, עבור כמה מחברי הקהילה הייתה זו הפעם הראשונה בחייהם שהם שמעו קול שופר.
הקהילה דנה באפשרות של הגשת בקשה להכרה ממשלתית רשמית בה, שתזכה אותה במימון המדינה, אך הדיון לא מוצה עד תומו.
דורית מוסאיוף, יהודייה ישראלית, היא אשתו של נשיא איסלנד לשעבר, אולפור רגנר גרימסון. למרות מוצאה, אין למוסאיוף קשר לקהילה היהודית באיסלנד.
אסף אפשטיין
אסף אפשטיין (נולד ב-1 באוגוסט 1978) הוא כותב, מפיק ובמאי קולנוע ישראל.
ביוגרפיה
אסף אפשטיין נולד בישראל ב-1 באוגוסט 1978 ללאה וחנן אפשטיין. הוא אחיהן הבכור של אפרת ורוני אפשטיין.
כשהיה ילד עברה המשפחה להתגורר בפורט וורת' שבמדינת טקסס בארצות הברית שם למד בבית ספר יהודי פרטי. לאחר מכן חזרה המשפחה להתגורר במודיעין שם למד בחטיבת הביניים.
ב-1995, עברה שוב המשפחה להתגורר בארצות הברית והתיישבה בדאלאס שם למד אפשטיין בתיכון ג'יי ג'יי פירס בריצ'רדסון.
בשנות העשרים המוקדמות שלו, עזב אפשטיין את משפחתו בארצות הברית וחזר להתגורר בגפו בישראל כדי להתגיס לצה"ל שם שירת בחיל האוויר.
בשנות האלפיים המוקדמות החל אפשטיין בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
לאחר סיום לימודיו, עבד אפשטיין בהפקת סרטוני תדמית עבור חברות.
ב-2008, לקח חלק בהפקת שני סרטים ישראלים; האחד, המלחמה השניה, דרמה המתרחשת בתל אביב במהלך מלחמת לבנון השנייה, ו-יאפאווייה, סרט דוקומנטרי אודות הרכב ההיפ-הופ, סיסטם עלי.
ב-2010, הפיק אפשטיין את דעיכתה של אמא, אודות היחסים המורכבים בין אם לבנה.
ב-2011, החל אפשטיין בהפקת סרטו עטור השבחים, שניצל, שאותו כתב, הפיק וביים. שניצל מספר את סיפורו של נער מתבגר ועל המפגש שלו עם חוצן בדמות שניצל. בראיון, העיר אפשטיין שסרטו שניצל הושפע מהסרט אי.טי. - חבר מכוכב אחר של סטיבן ספילברג, חוויותיו כ-"ילד מוזר אשר אינו חש בנוח בתוך עצמו" וטיול בית ספר שם קיבלו הוא וחבריו שניצלים לארוחת צהריים.
עבד אל-מונעם א-ריפאעי
עבד אל-מונעם א-ריפאעי (בערבית: عبد المنعم الرفاعي; 23 בפברואר 1917 – 17 באוקטובר 1985) היה פוליטיקאי ומשורר ירדני, שימש פעמיים כראש ממשלת ירדן בסוף שנות ה-60.
אסף אפשטיין
קריירה
ביולי 2014, הפיץ את "שניצל" אשר קצר מספר רב של פרסים בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם לרבות "פרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע בדרום קרוליינה, "סרט המדע בדיוני הטוב ביותר" בפסטיבל הייארט, ו"סרט ההתבגרות הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים במנהטן ב-2015. מאוחר יותר באותה שנה זכה אפשטיין ב"פרס המפיק הטוב ביותר של סרט זר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במדריד.
עבד אל-מונעם א-ריפאעי
ביוגרפיה
עבד אל-מונעם א-ריפאעי נולד ב-23 בפברואר 1917 בעיר צור שבלבנון. פעילותו הפוליטית הייתה בעיקר בתחום יחסי חוץ. הוא שימש כשגריר מטעם ממלכת ירדן בלבנון, בבריטניה, בארצות הברית ובאו"ם. באפריל 1965 הוא כיהן כיו"ר מועצת הביטחון של האו"ם. בספטמבר 1965 הוא הוחזר בפתאומיות לארצו בותקשורת נטען שהדבר היה לבקשת ארצות הברית, בגלל שא-ריפאעי נקט עמדה אנטי-אמריקאית.
בשנת 1968 שימש כשר החוץ של ירדן. מונה לראש ממשלה לראשונה ב-24 במרץ 1969, לאחר התפטרותו של קודמו בהג'ת א-תלהוני על רקע תמיכתו של האחרון בפעולות הפדאיון במדינה. כהונתו הראשונה של א-ריפאעי בתפקיד ארכה כחמישה חודשים, והוא סיים אותה ב-13 באוגוסט. החליף אותו קודמו א-תלהוני.
ההסלמה בקשר בין בית המלוכה לבין הפדאיון היא שהביאה לכהונתו השנייה של א-ריפאעי. בראשית יוני 1970, בעקבות התחלת פעילותם של הכוחות המיוחדים של צבא ירדן, אש"ף והארגונים הפלסטיניים האחרים פתחו בהתקפות כנגד השלטון והצבא. במהלך התקיפות נורו יריות על שיירת המלך חוסיין והופצץ הארמון המלכותי בעמאן. הסכם הפסקת אש נכנס לתוקף ב-10 ביוני, כאשר חוסיין נענה לחלק מדרישותיהם של הפדאיון. בין היתר חוסיין פיטר קציני צבא בכירים שהיו מקורבים לו, וכונן ממשלה חדשה שצידדה יותר בפעולות הפדאיון. בעקבות זאת א-תלהוני פוטר, ובמקומו מונה א-ריפאעי בשנית לראשות הממשלה ב-27 ביוני. ממשלתו השנייה של א-ריפאעי כללה גורמים שהיו ידועים בתמיכתם בפעולות הפדאיון, וכן אישים מן "הליכוד הלאומי" בראשות סולימאן א-נאבולסי, שתמכו בצורה מובהקת באינטרסים הפלסטיניים.
גם ממשלתו השנייה של א-ריפאעי לא האריכה ימים. היחסים עם הפדאיון הסלימו למרות ניסיונות גישור של מדינות ערב שונות. בראשית ספטמבר 1970 חטפו אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין מטוס והנחיתו אותו בשטח ירדן, תוך שהם רומסים את הריבונות של ממשלת ירדן על שטחה. המצב החמיר כאשר ניסיונות הפשרה עם יאסר ערפאת ואש"ף כשלו. לאחר שהבין את חומרת המצב, המלך חוסיין הודיע על כינונה של ממשלת צבאית זמנית לפתרון המשבר. ב-16 בספטמבר הגיש א-ריפאעי את התפטרותו, ובמקומו מונה לראשות הממשלה הבריגדיר גנרל מוחמד דאוד.
לבד מפעילותו הפוליטית, א-ריפאעי גם היה משורר ירדני רב-פעלים. בין היתר חיבר את מילות המנון ירדן.
א-ריפאעי נפטר ב-17 באוקטובר 1985 בעמאן בירת ירדן.
חיים אישיים
משפחתו של א-ריפאעי הצמיחה מספר פוליטיקאים ירדנים נוספים: אחיו הבוגר סמיר א-ריפאעי כיהן שש פעמים כראש ממשלת ירדן. אחיינו (בנו של סמיר), זיד א-ריפאעי גם הוא כיהן בתפקיד זה. גם בנו של זיד, סמיר ריפאעי, כיהן כראש ממשלה.
הר בראון (ניו סאות' ויילס)
הר בראון (באנגלית: Brown Mountain) הוא הר ברכס קיבייאן, המהווה חלק מהרכס המחלק הגדול, במדינת ניו סאות' ויילס, שבאוסטרליה.
גאוגרפיה
גובהו של ההר 1,243 מטרים מעל פני הים.
הר בראון הקטן
בסמוך להר בראון מצוי "הר בראון הקטן" (באנגלית: Little Brown Mountain).
גובהו של הר בראון הקטן הוא 514 מטרים מעל פני הים.
תיירות
הר בראון מצוי בתוך שמורת טבע שנועדה להגן על הפרחים באזור, וכן ההר הוא אזור נופש ופנאי.
אורכו של מסלול הטיפוס המוביל לפסגת ההר 10.67 קילומטרים, בהם מעפיל המטפס הפרש גבהים של 784 מטרים, בשיפוע ממוצע של 7.4%; המסלול נחשב למסלול ה-2,497 הכי טוב בעולם.
קמפיונה ד'איטליה
קמפיונה ד'איטליה (באיטלקית: Campione d'Italia) היא קומונה בנפת קומו, במחוז לומברדיה, שבאיטליה והיא מובלעת בשווייץ בקנטון טיצ'ינו. מובלעת קמפיונה ד'איטליה מרוחקת פחות מקילומטר מאיטליה, אולם רכס הרים המפריד בין השניים והדרך ליישוב האיטלקי הסמוך אורכה 14 קילומטר והדרך לעיר קומו אורכה יותר מ-28 ק"מ.
היסטוריה
במאה הראשונה לפני הספירה הרומאים הקימו את עיר המבצר קמפילונום כדי להגן על גבולם מפלישות הלווטיות.
בשנת 777, טוטו מקמפיונה, שליט לומברדי מקומי, הותיר את עזבונו לארכיבישוף של מילאן. הבעלות במקום הועברה אחר כך לבזיליקה של סנט אמברוג'יו במילאן. בשנת 1512 העביר האפיפיור יוליוס השני את הבעלות בשטח המקיף את קמפיונה מידי הבישוף של קומו לידי שווייץ וזאת לאות הוקרה על התמיכה לה זכה במלחמת ליגת קמברה. אולם הכנסייה המשיכה להחזיק בשליטה על השטח בה נמצאת קמפיונה ד'איטליה ושטח על הגדה המערבית של אגם לוגאנו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית הציב יחידה בקמפיונה לפעולות באיטליה. אותה עת לא שלט המשטר הפשיסטי האיטלקי במובלעת. שווייץ מצידה התעלמה מקיומו של משרד ביון אמריקני במקום, כל האמריקנים שמרו על פרופיל נמוך. באותה עת הונפקו בולי דואר שנשאו את הכיתוב "Commune de Campione" ואשר ערכם הנקוב היה בפרנק שווייצרי.
כלכלה ומנהל ציבורי
קיימת מידה רבה של שילוב הכלכלה והמינהל בקמפיונה עם שווייץ, אולם הדבר מנוגד לרצונם של תושבי המקום. ב-1 בינואר 2020 הפכה קמפיונה באופן רשמי לחלק מאיחוד המיסים של האיחוד האירופי. ביישוב הונהג מס ערך מוסף, אולם שיעור המיסים נותר זהה לזה שבשווייץ, 7.7% (שהוא נמוך באופן משמעותי מאיטליה, שם המס הוא 22%), מעבר גבול יקבע למובלעת.
הסכמים בילטרליים אפשרו לאזרחים איטלקים המתגוררים בקמפיונה לקבל שירותים רבים ולהשתמש במתקנים ציבוריים הנמצאים בתחום שווייץ, כגון טיפול רפואי בבתי חולים, המיועד בדרך שגרה לתושבי שווייץ בלבד. עובדים בקמפיונה שהם תושבי שווייץ שומרים על זכויותיהם לקצבת אבטלה בשווייץ וזכויות אחרות הניתנות לתושבי שווייץ, זכויות אלה אינן ניתנות למי שמתגוררים בתחומי המובלעת.
שרותי כיבוי אש ואמבולנס בתחומי המובלעת ניתנים על ידי הרשויות בשווייץ, אולם הביטחון במובלעת נשמר על ידי הקרביניירי וליישוב גם משטרה מקומית איטלקית.
עד 2020 ניתן היה לשלוח דואר למובלעת קמפיונה ד'איטליה ולציין מיקוד של הדואר השווייצרי (CH-6911), או מיקוד איטלקי (I-22061), אולם הדואר השווייצרי אינו מכיר עוד במובלעת כיישוב מקומי לצורך דואר ודברי דואר הנשלחים מן המובלעת לשווייץ מחויבים בתשלום זהה למשלוח דואר בין איטליה לשווייץ. דואר המיועד למובלעת, או נשלח ממנה, מטופל על ידי הדואר האיטלקי. קווי התקשורת למובלעת נותרו בשליטה שווייצרית ולכן לצורך שיחות בינלאומיות לטלפונים בקמפיונה יש עדיין לחייג את הקידומת הבינלאומית של שווייץ (41+), למעט בית העירייה, אליו יש להתקשר עם קידומת בינלאומית איטלקית (39+).
קזינו די קמפיונה
ב-27 ביולי 2018 הוכרז כי הקזינו נכנס לחדלות פירעון ונסגר. ההשפעה הכלכלית של סגירות הקזינו ניכרת במובלעת כולה ופגעה בכל בעלי העסקים במקום. תושבי המובלעת חוששים כי ללא הקזינו יהפוך המקום ליישוב רפאים.
אייר טרקטור AT-802
אייר טרקטור AT-802 (Air Tractor AT-802) הוא מטוס חד-מנועי בעל כושר נשיאה ופיזור של חומרים כימיים, המשמש בחקלאות וכן לכבאות אווירית. המטוס מיוצר החל מ-1990 על ידי חברת "אייר טרקטור" (Air Tractor), הממוקמת במדינת טקסס שבארצות הברית. נכון לשנת 2007 הוא נחשב למטוס הגדול ביותר בייצור המשמש לחקלאות.
למטוס יש גם גרסה צבאית – AT-802U (ראו למטה).
גרסאות
הדגם הבסיסי של AT-802 כולל שני מכלים לנשיאת חומרים בגוף המטוס ומערכת כני נסע קבועה, בתצורה משולשת עם גלגל זנב.
בגרסה המכונה "פַיֶיר בוס" (Fire Boss) נוספים מצופים ההופכים את המטוס לאמפיבי. בנחיתה על מים יכול הפייר בוס למלא במים את המכלים הרגילים, וכן מכלים נוספים (בקיבולת של 265 ליטר) הנמצאים במצופים.
למטוס יש גרסה צבאית בשם AT-802U הכוללת תא טייס משוריין, מכלי דלק ממוגנים וחיזוקים בגוף המאפשרים למטוס לשאת תחמושת במשקל 3720 קילוגרם.
גרסת ה-AT-802 היא דו מושבית, ו-AT-802A חד מושבית. גרסה AT-802F כוללת מערכת ממוחשבת לכיבוי שרפות.
ישראל
ישראל מפעילה משנת 2011, במסגרת טייסת 249 (פעלה במקור במסגרת חיל האוויר הישראלי וכיום פועלת במסגרת היחידה האווירית של משטרת ישראל), שישה מטוסים מדגם AT-802F רגילים ושני מטוסים מדגם הפייר-בוס הימי שהוסבו לדגם הרגיל (בעקבות אי מציאת טייסים מתאימים להטסת המטוס) לכיבוי שריפות.