cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרים: הדרך למולדת
הפקה
לדברי אנדריי קונדראשוב, בתהליך יצירת הסרט, צוות הקולנוע נאלץ להתמודד עם קשיים מסוימים. אחת הבעיות הייתה היעדר המדים האוקראינים הנחוצים לשחזור מספר אירועים. את מדי הצבא, שוטרי המכס, השוטרים, יחידת ברקוט מאוקראינה לא ניתן היה למצוא בקרים. על פי עדותם של תושבי המקום, מדים כאלה נשרפו או נשלחו לאוקראינה. לפיכך, "הייתי צריך להזמין מדי משטרה בקייב באמצעות יוצרים מקייב שהסכימו לעזור, מדים מסוימים נאלצנו להזמין ממוספילם והאולפן ביאלטה." הבעיה השנייה איתה התמודדו יוצרי הסרט, לטענת קונדראשוב, הייתה "שאיש לא רצה ללבוש את המדים האלה." על מנת ליישם את רעיון הבמאי נאלץ להזמין שחקנים ממוסקבה.
לאורך כל תקופת יצירת הפקת הסרט התיעודי, צולמו 398 שעות של חומרי וידאו, מתוכם רק 2.5 שעות נכללו בסרט.
על פי דמיטרי קיסליוב, מנכ"ל רוסיה היום, הכותבים התכוונו לתרגם את הסרט לשלושים ושש שפות להפצה בעולם, כולל אוקראינית ואירית של קרים. עם כתוביות באנגלית. הסרט הוצג במדינות רבות בעולם, כולל ארצות הברית.
נכון ל-19 בפברואר 2017, הסרט אסף יותר מעשרה מיליון צפיות בסרטון שהועלה ליוטיוב.
עלילה
הסרט מספר על אירועי יברומאידאן בקייב, המבצע המיוחד להצלת חייו של נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', ההתקפה על משתתפי קרים בהפגנה נגד קייב ("פוגרום קורסון"), תחושות הציבור בקרים בתגובה ל, הקמתם ופעילויותיהם של יחידות הגנה עצמית בקרים, פעילויות תומכי יברומאידאן בחצי האי הקרים, הפעולה הצבאית הרוסית לפירוקם מנשק של היחידות האוקראיניות בקרים, במהלך סיפוח קרים לפדרציה הרוסית, והפעולות שביצעה רוסיה כדי למנוע התערבות של מדינות המערב.
ולדימיר פוטין סיפר על הנסיבות שהובילו אותו להתערב בחצי האי קרים וגם סיפר את השתלשלות אירועי המבצע המיוחד בקרים שלא היו ידועים בציבור לפני הצגת הבכורה של הסרט.
בלילה שבין 22 ל-23 בפברואר 2014, לאחר שהודח מהשלטון, תוך עקיפת הנהלים המוגדרים בחוק, נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' פונה על ידי שירותי הביטחון הרוסיים מאזור דונייצק אל חצי האי של קרים (באותה עת, עדיין שטח אוקראיני) בגלל איום על חייו. לדברי פוטין, הוא פיקד באופן אישי על המבצע שנמשך כל הלילה. השיירה של ינוקוביץ' נסעה מדונצק אל חצי האי קרים, מנקודת זמן זו, הנשיא האוקראיני מתקשר למקסימום הרוסי ורוסיה מתחילה למטר את תנועותיו. לדברי פוטין, בעקבות מסלולו וקבלת מודיעין, הגיע המודיעין הרוסי למסקנה כי חייו של ינוקוביץ' נמצאים בסכנה, מכיוון שיש סבירות גבוהה למארב. מספר מסוקים רוסיים טסו לחופי ים אזוב, תחת מצב "שתיקת רדיו", ולכן הם לא הצליחו למצוא את מכוניתו של ינוקוביץ' במשך זמן רב. כאשר החיפוש הצליח, נלקח ינוקוביץ' לחצי האי קרים, וכמה ימים אחר כך - לשטח הפדרציה הרוסית.
כוחות מיוחדים רוסיים, על פי עלילת הסרט, חסמו את התקשורת של יחידות צבא אוקראיניות הפרוסים בחצי האי, כך שלא יוכלו לקבל פקודות מקייב להתנגד.
הסרט גם מתאר את האירוע עם חיל הים האמריקני, שלדברי מחברי הסרט עשוי היה להתערב במצב. לטענת יוצרי הסרט, המשחתת האמריקנית דונלד קוק, חמושה בטילי שיוט, התקרבה לחופי קרים. מפקד צי הים השחור הרוסי, האדמירל אלכסנדר ויטקו, טוען בסרט כי בשלב מסוים חצי האי היה תחת טווח טילי המשחתת. בחוף הדרומי נפרסה מערכת טילי החוף "בסטיון", אשר עם המכ"מים שלה סינוורו את המשחתת המתקרבת. ויטקו טען כי לאחר מכן "דונלד קוק" הסתובבה והתרחקה. בדוברות משרד ההגנה האמריקני אמרו כי לא ידוע להם דבר על האירוע הזה.
התגובה הסוערת של הקהילה העולמית והתקשורת נגרמה מדבריו של פוטין על נכונותו להשתמש בנשק גרעיני במקרה של התערבות צבאית בסכסוך של צד ג'. "האם המשמעות היא ש... העלנו את כוחות הגרעין שלנו בכוננות?" - שאל קונדראשוב. פוטין השיב: "היינו מוכנים לעשות זאת." מאמר שפורסם בניו יורק טיימס תחת הכותרת "פוטין הודיע שהוא שקל להעמיד לכוננות את הכוחות הגרעיניים על קרים". בדיילי טלגרף הבריטי פורסם מאמר תחת הכותרת "ולדימיר פוטין חשב להעמיד נשק גרעיני בכוננות בגלל קרים". )
האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים (באנגלית: On-Line Encyclopedia of Integer Sequences, בראשי תיבות: OEIS) היא מאגר נתונים מקוון, המכיל סדרות של מספרים שלמים. האתר נוצר ומתוחזק על ידי ניל סלואן. באתר למעלה מ-220,000 סדרות.
כל סדרה ניתנת להצגה בכמה צורות וביניהן: רשימה, גרף, מעקב היסטורי, וישנה אף אפשרות 'לשמוע את הסדרה', על ידי המרת המספרים לצלילים.
לכל סדרה מוצמד "מספר זהות" ויש לה דף מיוחד, בו אפשר למצוא מידע על הסדרה כגון: היסטוריה, הפניה למקורות רלוונטיים, שימושים מתמטיים, נוסחה (אם יש), הערות מתמטיות שנוספו על ידי משתמשי האתר, וכן הלאה. בנוסף, האנציקלופדיה מקטלגת אותן לפי מילים שמורות שונות המיוחדות לה.
האתר כולל מנוע חיפוש המאפשר לחפש סדרה באמצעות ערכים שלה (או של תת-סדרה שלה), וכן באמצעות שמה. הדבר מאפשר למתמטיקאי הנתקל בסדרה במהלך עבודתו לאתר מופעים נוספים שלה.
לאתר קדמו ספרים שהוציא סלואן: "A Handbook of Integer Sequences" (1973) שהכיל 2372 סדרות, ו-"The Encyclopedia of Integer Sequences" (1995) שהכיל 5,488 סדרות. לאחר פרסום ספרים אלה מתמטיקאים שלחו לסלואן מעל 16,000 סדרות, שספר צר מלהכילן, ומשום כך הקים סלואן בשנת 1996 אתר אינטרנט שיכיל את הסדרות.
דף השער של האתר מופיע בכ-50 שפות שונות, ובכללן עברית.
מספרים לא שלמים
מקוטלגת כסדרת מונים: 4, 3, 2, 3, 1, 2, 1, 1, 1 וסדרת מכנים: 5, 4, 3, 5, 2, 5, 3, 4, 5.
מספרים אי-רציונלים חשובים, כגון π = 3.1415926535897... מקוטלגים על פי הספרות בייצוג העשרוני.
במבה
במבה הוא חטיף העשוי מבוטנים ותירס, המיוצר על ידי חברת "אסם" מתחילת 1964.
היסטוריה
החטיף פותח על ידי החברה בתקופה בה יוסף שוורץ היה הטכנולוג הראשי. בתחילת דרכו היה החטיף בטעם גבינה, אולם שיווקו לא נשא רווחים משמעותיים. באפריל 1965 שווק חטיף הבמבה בחמישה טעמים: בוטנים, גריל, תירס, קימל וגבינה, ומאז 1966, משווק החטיף רק בטעם הבוטנים. בראשית שנות ה-70 היה הבמבה מזוהה כחטיף לילדים ואסם ניסתה לקדם את צריכתו בקרב מבוגרים.
ההצלחה הגדולה של החטיף הפכה את המותג במבה לשם גנרי לחטיף בוטנים מסוג זה. המוצרים המתחרים נמכרים בשמות "פרפר" (תלמה), "שוש" (עלית) ועוד.
בשנת 2019 עבר מפעל הייצור לקריית גת.
תהליך הייצור
בתהליך ייצור במבה נדחסות כמויות גדולות של תירס גרוס. התירס מחומם, נחתך ויוצר את הצורה הגלילית של במבה. לאחר מכן, חותכים לחלקים ומצפים בחמאת בוטנים. בסופו של התהליך המוצר נארז בשקיות ומשווק לחנויות. כושר הייצור של מפעל הבמבה בחולון מגיע לכ־450 שקיות במבה בדקה (27,000 שקיות בשעה).
כאשר ייצור הבמבה היה במפעל בחולון היה בו מרכז מבקרים אשר הדגים את שיטת ייצור הבמבה.
אריזת במבה
במבה נמכרת באריזות קטנות לצריכה אישית במשקל 25 גרם, 60 גרם ו-80 גרם. קיימת גם אריזה ענקית של 200 גרם ו-2 אריזות של 80 גרם; אחת במראה אריזת ה-25 גרם והשנייה כתומה. בעבר הייתה קיימת אריזת ענק (במשקל 500 גרם ואחר כך במשקל 250 גרם) בשם "מסיבמבה" אולם בשנים האחרונות ירד המוצר מהמדפים והוחלף במארז של 20 אריזות במשקל 15 גרם (300 גרם).
בתחילת שנות התשעים ניסתה חברת אסם להחליף את האריזה השקופה הוותיקה של הבמבה באריזה אטומה, אך התנגדות ציבורית גרמה לחברה להחזיר למדפים את האריזה השקופה, שהמשיכה להימכר במקביל לאריזה האטומה. בשנת 2005 נפסק שוב שיווק האריזה השקופה, ובמקומה עלתה למדפים אריזה אטומה חדשה המשפרת לדברי החברה את טריות המוצר, ונמכרת במקביל לאריזה האטומה שקדמה לה.
לכבוד יום העצמאות השישים למדינת ישראל השיקה אריזה הנושאת את הכיתוב המקורי, כפי שהופיע באריזות הראשונות של במבה.
לכבוד יום האישה 2020, הוחלט להוציא אריזה במהדורה מוגבלת עם דמות של תינוקת במקום תינוק.
ערכים תזונתיים
ערכים תזונתיים למנה של 100 גרם חטיף:
בשנת 2016 פרסם משרד הבריאות סרטון אזהרה בתפוצה רחבה, ובו הזהיר מפני חטיפים מלוחים עשירים בנתרן, תוך ציון ספציפי של חטיף הבמבה. על פי נתוני משרד הבריאות טווח הנתרן למאה גרם בבמבה הוא 390–450, בעוד שעל האריזות מצוין 390 בלבד.
תוספי התזונה בבמבה
מכתבה שפורסמה באפריל 2007 ב"הארץ" עולה כי המוצר מכיל שומן רב (כ-35%) והאסטרטגיה השיווקית שבמסגרתה הוספו שלל ויטמינים, מעוררת חששות בקרב תזונאים. הספקות בקשר לחטיפי הבוטנים מתחדדים לנוכח הסודיות סביב המוצרים. היצרניות מסתירות מידע חשוב הנוגע למרכיבים ולאופן ייצור הבמבה.
בדיקת רכיבי "במבה" מעלה שכמויות חלק מהוויטמינים עברו את כמות הצריכה המומלצת של הוויטמין ליום, בייחוד לגבי ילדים בני פחות משלוש.
דוקטור מאיה רוזמן, המפרסמת מידע בנושא תזונה ודיאטה, כתבה על חטיף הבמבה "בוטנים באמת בריאים, אבל חטיפי הבוטנים לא עשויים רק מבוטנים – אלא גם מתוספת של שמן צמחי שלפעמים עובר תהליכים כימיים. מוצרים מתועשים עם שומן תעשייתי, מלח והרבה קלוריות – לא יכולים להיחשב לבריאים גם אם העשירו אותם בכמה ויטמינים, וזה בשום אופן לא יכול לבוא במקום ירקות ופירות טריים".
בסוף 2015 אסם הוציאה את הוויטמינים מהבמבה נוגט.
לעומת הבמבה שמיוצרת בישראל, הבמבה שמיוצרת עבור השוק האמריקאי לא מכילה תוספי תזונה.
התינוק של במבה
בשנת 1993 נוצרה דמות התינוק של במבה – דמות מותג שמייצגת את החטיף – שאותה פיתח האנימטור גיל אלקבץ יחד עם "אולפני אנימה" וחברת הפרסום "אריאלי". לרעיון תרם עופר גולן, רעיונאי במשרד הפרסום "אריאלי", בהשראת מילותיו הראשונות של בנו.
סלוגן המוצר "אין כמו במבה" והזמריר הזהה נוצרו בשיתוף פעולה של משרד הפרסום עם עופר מאירי בשנות ה-90.
מאז שהוצגה דמותו, הופיע התינוק בכל פעילות פרסומית של המוצר, והוא אף מופיע על האריזות של חלק ממוצרי במבה. במהלך השנים הוצגה הדמות במעל ל-15 סרטים, בהם סרטי תדמית וסרטי מבצעים.
התינוק של במבה החל כדמות מצוירת, שהופיעה בסרטון פרסומת מונפש לצלילי השיר "אין כמו במבה". מאוחר יותר נוצרה גם גרסת אנימציה ממוחשבת לתינוק של במבה והיא הופיעה גם בפרסומות מצולמות לצד ניר שלמון, עדן אלנה, שלומי שבת, יהודה לוי, עפר שכטר, מאור שוויצר, רמי קליינשטיין ונדב גדג'.
אוניברסיטת נוטינגהאם
אוניברסיטת נוטינגהאם( באנגלית: The University of Nottingham) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית שמרכזה בעיר נוטינגהאם, אנגליה. זוהי האוניברסיטה החמישית בגודלה בבריטניה מבחינת כמות הסטודנטים הלומדים בה.
במבה
התינוק של במבה
המדבבת והשחקנית גני תמיר מעניקה את קולה לדמות.
אוניברסיטת נוטינגהאם
היא נוסדה בשנת 1798 כמוסד להכשרת מורים. בשנת 1881, הפכה לאוניברסיטה ובשנת 1948 הוענק לה צ'ארטר מלכותי. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, חברה בחדשנות מידלנדס וחברה בקבוצת ראסל.
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה ממוקם בפרברי העיר נוטינגהאם, ובאתרים נוספים בדרבי, דרבישייר, ולינקולן. נוסף על כך, לאוניברסיטה יש שלוחות אקדמיות מחוץ לאנגליה, במלזיה ובסין.
במבה
התינוק של במבה
הדמות הופיעה גם בקלטות וידאו שונות, בהן בקלטת "בוא אלי פרפר נחמד" שבה שיחק בין היתר איתי שגב ובקלטת "זהבה ושלושת הדובים". במסגרת התוכנית "ערב אדיר" ביצעו הסטנדאפיסט שלום אסייג והשחקן גדי רבינוביץ' קטע ובו שיר הומוריסטי המבוסס על "אין כמו במבה", שבו התחפש אסייג לתינוק של במבה.
אוניברסיטת נוטינגהאם
באוניברסיטת נוטינגהאם יש כ-44,000 סטודנטים, ו-9000 אנשי סגל.
במבה
התינוק של במבה
הדמות אף כיכבה בכמה משחקי מחשב: "המסיבמבה של במבה" (1996; חברת Multimedia K.I.D ואסם), "במבה 2" (1996; חברת Multimedia K.I.D), "תעלולי במבה" (1998; חברת בסט מולטימדיה), וכן במשחק הרשת "הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה" (2009; חברת Playful Shark) ובסדרת משחקי הרשת "במבה בעקבות החטיף החטוף".
אוניברסיטת נוטינגהאם
ההכנסה השנתית של האוניברסיטה, לשנת 2014-2015 הייתה 593 מיליון ליש"ט (מתוכן 119.4 מיליון ליש"ט ממענקי מחקר וחוזים).
במבה
התינוק של במבה
לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012 בחר הוועד האולימפי הישראלי את דמות התינוק של במבה כקמע הרשמי של המשלחת הישראלית למשחקים, לאחר שנפסלה האפשרות לשלוח דמות קמע של קקטוס הדומה לקישקשתא, בשל טענות להפרת זכויות יוצרים מצד הטלוויזיה החינוכית; אולם בעקבות קולות מחאה בציבור שטענו כי אין זה נאות לשלוח כקמע המשלחת דמות מסחרית, בוטלה גם אפשרות זו. בעקבות בחירת הדמות לקמע המשלחת האולימפית, בוצע בתוכנית "ארץ נהדרת" חיקוי לתינוק של במבה, על ידי ירון ברלד. בשנת 2022 בוצע חיקוי נוסף בתוכנית על ידי גיה באר גורביץ' עקב עליית המחירים של חברת אסם.
אזכורים בתרבות
על עטיפת האלבום "חומר מקומי" (2004) של להקת "הדג נחש" ישנה תמונה של במבה, ובשיר "הכי ישראלי" של להקת "התקווה 6" מוזכרת הבמבה בין מגוון אזכורים לתרבות הישראלית.
אוניברסיטת נוטינגהאם
פקולטות ומחלקות
האוניברסיטה כוללת 5 פקולטות ובהן יותר מ-50 בתי ספר, מחלקות ומוסדות מחקר :
במבה
אזכורים בתרבות
מעיין באזור ירושלים נקרא עין במבה.
ברכתה ביהדות
לפני אכילת הבמבה נוהגים האשכנזים וחלק מהספרדים לברך את "ברכת שהכל נהיה בדברו", מכיוון שהשתנתה צורת הבוטנים והתירס.
אצל הספרדים קיימת מחלוקת בין בניו של הרב עובדיה יוסף, הרב יצחק יוסף (מחבר "ילקוט יוסף") והרב דוד יוסף (מחבר "הלכה ברורה"), תוך שכל אחד מהם טוען שדעת אביו הייתה כדעתו: הרב יצחק יוסף טוען כי יש לברך עליה "ברכת בורא פרי האדמה", מכיוון שזה עיקר דרך אכילתם של בוטנים ותירס ולכך מגדלים אותם, בעוד שהרב דוד יוסף טוען שיש לברך עליה "שהכל".
במחקר
במחקר רפואי שבוצע בבריטניה ותוצאותיו פורסמו במגזין הרפואי New England Journal of Medicine עולה כי שיעור האלרגיה בקרב תינוקות בישראל לבוטנים או מוצריהם, נמוך יותר לעומת מדינות אחרות (0.17% לעומת 1.4%), וזאת עקב חשיפה בגיל מוקדם לחטיף הבמבה. מחקרים נוספים בהם נעשה שימוש בבמבה, אוששו את ההנחה כי חשיפה בגיל מוקדם למזון המכיל בוטנים מפחיתה את שיעור האלרגיה לבוטנים. מחקרים אלו הביאו לערעור התפיסה הנוהגת בתחום הטיפול בסובלים מאלרגיה למזונות שונים ולפיה יש להימנע באופן מוחלט מחשיפה לאלרגנים.
אינגליש
אִינְגְלִישׁ (באנגלית: English) שמה באנגלית של השפה האנגלית וכן שם משפחה
Ubiquity
Ubiquity היא תוכנית ההתקנה ברירת המחדל במערכת ההפעלה אובונטו ונגזרותיה. קיימת בתקליטור אתחול או החסן נייד שנפרס עליהם אימג' של אובונטו. ניתן להריצה מאפשרויות המוצגות בעת העלאת ההתקן, או משולחן העבודה של תקליטור האתחול. התוכנה הוצגה לראשונה באובונטו גרסה 6.06. לפני התחלת פעולתה היא מציעה למשתמש לשנות את שפת הממשק שלה, לשפה מקומית על פי העדפתו. נועדה להיות ידידותית למשתמש.
תכונות
Ubiquity מורכבת מאשף הגדרות המאפשר למשתמש להתקין בקלות את אובונטו, ומראה מצגת המכילה מגוון תכונות הקיימות באובונטו במהלך ההתקנה עצמה. באובונטו גרסה 10.10 קבוצת הפיתוח של התוכנה הכניסה שינויים לפישוט הכלי ולהאצת פעולת האשף.
Ubiquity מאפשרת למשתמש לבחור בעדכון אוטומטי תוך כדי ההתקנה. במידה והמשתמש מאשר זאת, התוכנית מורידה את חבילות התוכנה המעודכנות ביותר ממאגרי התוכנה של אובונטו, ומוודאת שהמערכת אכן מעודכנת.
תוכנית ההתקנה מאפשרת למשתמש להגדיר את Ubiquity כך שיוריד גם חבילות בקוד סגור, או תוכנות צד שלישי המוגנות בפטנטים כדוגמת אדובי פלאש, וקודקים של Fluendo’s MP3, אשר המשתמש רוצה בהתקנתם.
לאחר שהמשתמש מסיים להגדיר את המחיצות באמצעות האשף, Ubiquity יכול להתחיל בפירמוט מערכת הקבצים ולהעתיק את קובצי המערכת המותקנת, ובתוך כך הוא נדרש לספק פרטים נוספים, כדוגמת שם משתמש, סיסמה, מיקום, וכדומה, דבר המפחית מזמן ההתקנה. בסקירה של ריאן פול מ-Ars Technica על אובונטו 10.10 הוא אמר "במהלך בדיקתי יכולתי להתקין מערכת במלואה תוך 15 דקות". Ubiquity מספקת גם מפה אינטראקטיבית המאפשרת למשתמש לבחור את אזור הזמן.
בתחתית חלון תוכנית ההתקנה מופיע באר המציג את התקדמות ההתקנה. בסיום שלב הגדרות המשתמש מופיעה מצגת עד לסיום ההתקנה, הכוללת סיכומים קצרים וצילומי מסך אודות יישומי אובונטו. לא כל היישומים המוצגים מותקנים בהתקנה בסיסית של אובונטו אך כולם ניתנים להורדה ממרכז התוכנה של אובונטו. מטרת המצגת היא להפוך את המשתמש למודע יותר אודות היישומים והפלטפורמות הזמינות באובונטו.
עד גרסה 12.04 הייתה קיימת באשף אפשרות המסייעת להגירה ממערכות הפעלה אחרות (Windows, OS X, והפצות לינוקס אחרות), בכך שהיא מיבאת חשבונות משתמשים של מערכת ההפעלה, חשבונות דואר אלקטרוני, סימניות מאינטרנט אקספלורר ופירפוקס, כמו גם תמונות של המשתמש, רקעים, מוזיקה, ומסמכים. בכינוס המפתחים של אובונטו אודות גרסה 12.10 הוסכם להסיר את התכונה בשל ריבוי באגים בה.
הסבה לנגזרות אובונטו אחרות
Ubiquity מאפשרת לנגזרות אובונטו אחרות לשנות חלקים בתוכנה כדוגמת המצגת ומיתוג המערכת. חלק מהנגזרות וההפצות שעברו היסב הן:
אירוע הירי בהיילנד פארק
אירוע הירי בהיילנד פארק התרחש ב־4 ביולי 2022 בפרוור היילנד פארק (אילינוי), שבארצות הברית, במהלך חגיגות יום העצמאות. מהירי נרצחו שבעה אנשים ונפצעו כשלושים וחמישה.
רקע
היילנד פארק הוא פרוור הנמצא באזור נורת' שור במטרופולין של שיקגו במדינת אילינוי שבארצות הברית.
הירי התרחש זמן קצר לאחר מספר אירועים שהגבירו את תשומת הלב הציבורית לוויכוח הפוליטי והמשפטי לגבי פיקוח על קנייה ונשיאה של נשק בארצות הברית. כחודש וחצי לפני האירוע בהיילנד פארק התרחש הירי בבית הספר היסודי רוב ביובלדי שבטקסס, שבו נהרגו 19 ילדים ושני מבוגרים. ימים לפני אירוע הירי בהיילנד פארק התקיים בפרוור אירוע להנצחת הנרצחים בטקסס. בעקבות האירוע בטקסס והתגברות המחאה לגבי העדר פיקוח על מכירת כלי נשק, הצליחו תומכי הפיקוח, לראשונה מזה שלושה עשורים, להביא להעברת חוק בקונגרס של ארצות הברית, שמטרתו להגביר את הפיקוח על כלי נשק. החוק עבר בתמיכה של מחוקקים משתי המפלגות, אך העברתו התאפשרה רק לאחר מציאת פשרה שצמצמה את הקף הפיקוח. הנשיא ג'ו ביידן חתם על החוק כשבועיים לפני הירי בהיילנד פארק. באותו השבוע שבו עבר החוק בקונגרס, פסל בית המשפט העליון של ארצות הברית חוק במדינת ניו יורק שהתנה קבלת רישיון לנשיאת נשק במקומות ציבוריים בקיומה של "סיבה ראויה" לכך. בית המשפט קבע שהחוק בניו יורק מנוגד לזכויות המוקנות בתיקון השני לחוקת ארצות הברית.
בשנת 2013 עברה בהיילנד פארק תקנה שאוסרת על החזקה ברובים חצי-אוטומטיים ובמחסניות מוגדלות שמאפשרות שימוש רציף בהרבה תחמושת. האיסור הוביל לעתירה משפטית, אך בית המשפט הפדרלי לערעורים באילינוי אישר אותו ובית המשפט העליון סירב לתת צו עיון מחדש כך שהאיסור עמד בעינו. השופטים אנטונין סקאליה וקלארנס תומאס כתבו בדעת מיעוט שהם תומכים בבקשה לעיין מחדש בעתירה, משום שעל פניו האיסור נוגד את התיקון השני לחוקה.
הירי
במהלך חגיגות יום העצמאות תוכנן מצעד אשר התחיל בשעה 10:00 (שעון מקומי) ועבר ברחובות הפרוור. אירוע הירי החל בשעה 10:14 (שעון מקומי) במרכז היילנד פארק. היורה, שהצליח לעלות לגג מבנה של חנות למוצרי קוסמטיקה בעזרת סולם, החל לירות לעבר הצועדים במצעד וצופיו. עדים למקרה דיווחו כי ראו לפחות חמישה אנשים מדממים שוכבים על הכביש ושנשמעו עשרות יריות. לפני הגעת כוחות ההצלה, דווח כי אדם אחד העניק טיפול ראשוני לפצועים. אדם אחר שהיה עם בנו בזירת האירוע, הכניס את בנו לפח אשפה על מנת שלא ייפגע. היורה המשיך לירות לעבר הרחוב עד אשר השוטרים התקרבו לבניין, כרבע שעה לאחר תחילת הירי.
קורבנות
כתוצאה מאירוע נהרגו במקום חמישה בני אדם ושניים נוספים נפטרו מפצעיהם בבית החולים באוונסטון. יותר משלושים בני אדם נוספים נפצעו באירוע. כ־24 מהפצועים נפצעו כתוצאה מהירי, בעוד שכעשרה נוספים נפצעו עקב מנוסת הבהלה שחלה לאחר תחילת הירי. הפצוע הצעיר ביותר הוא בן 8, בעוד שהמבוגר ביותר הוא בן 85. הפצועים הועברו למספר בתי חולים באזור.
ההרוגים באירוע הם ג'קי סנדהיים בת 63; סטיבן שטראוס, בן 88; קתרין גולסמית', בת 64; אירינה וקווין מקארתי, בני 35 ו-37, שהגיעו למצעד עם בנם בן השנתיים שניצל ואיבד את שני הוריו; ניקולס טולדו-סרגוסה, אדם נכה בן 76, בעל אזרחות כפולה בארצות הברית ובמקסיקו; ואדוארדו אובלדו, בן 69 מווקיגן.
היורה
היורה נמלט מזירת הירי והשאיר אחריו את כלי הירי. החיפושים אחריו נמשכו במשך מספר שעות. כתשע שעות לאחר האירוע, קרוב לשעה 19:00, הודיעה המשטרה כי היא עצרה את רוברט יוג'יו קרימו, אשר הוגדר כ"אדם בעל עניין" (person of interest) לחקירה. הוא בן 21–22, העוסק כמוזיקאי וכראפר. הוא נעצר בלייק פורסט, פרבר הנמצא מספר קילומטרים צפונית להיילנד פארק.
יום לאחר האירוע הודיעה המשטרה כי קרימו חשוד ומואשם בביצוע שבעה מעשי רצח. לפי החשד הוא תכנן את הירי במשך שבועות ולבש בגדי נשים כדי להסוות את עצמו במהלך האירוע.
לאחר שהתגלתה זהות היורה, נודע שבשנת 2019 הגיעו למשטרה תלונות לגביו. אחת התלונות הגיעה מבן משפחה שאמר לשוטרים שקרימו "יהרוג את כולם" ובעקבות זאת החרימה המשטרה שישה-עשר סכינים, חרב ופגיון. בתלונה נמסר למשטרה שקרימו מתכנן להתאבד. על אף התלונות, לא נמנע מקרימו לרכוש ב-2020 שני רובים חצי אוטומטים באופן חוקי. אחד הרובים שימש אותו באירוע הירי והשני נותר בזמן האירוע במכוניתו.
אחרית דבר
לאחר שפורסמו הדיווחים על אירוע הירי, כלל פרוורי שיקגו ביטלו את מצעדי יום העצמאות שתוכננו. בשיקגו עצמה בוטל מופע הזיקוקין שתוכנן, אך משחק הפוטבול בין הקבוצה המקומית, שיקגו וייט סוקס, לבין הקבוצה ממינסוטה, מינסוטה טווינס, נערך כסדרו.
ב-6 ביולי הובא קרימו בפני שופט, שאישר את המשך מעצרו ללא אפשרות לשחרור בערבות. לטענת התביעה קרימו התוודה על מעשיו לאחר שנתפס. לפי המשטרה, קיים חשד שהוא תכנן לבצע מעשה דומה בעיר מדיסון בוויסקונסין בעזרת הרובה השני שהיה ברשותו, אך הוא נמלך בדעתו וחזר לאזור מגוריו.
לאחר האירוע עלה החשד שמניעי היורה היו אנטישמיים, שכן יהודים מהווים חלק ניכר מאוכלוסיית היילנד פארק. עם זאת, לפי המשטרה, נכון ל-6 ביולי, החקירה לא העלתה ראיות למניעים כאלה או מניעים אחרים הקשורים בפשעי שנאה.
תגובות
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הביע זעזוע מאירוע הירי וקרא להחמרת הפיקוח על נשק בכל רחבי האיחוד. ראשת העירייה היילנד פארק, ננסי רוטרינג, אמרה שהקהילה "מזועזעת עד היסוד". מושל אילינוי ג'יי. בי. פריצקר וראשת העיר שיקגו לורי לייטפוט הביעו גם הם זעזוע ואמרו כי הם מעמידים לרשות היילנד פארק את תמיכת משטרת אילינוי ומשטרת שיקגו. הסנאטור מאילינוי, דיק דרבין, פרסם גם כן הודעת גינוי. בראד שניידר המייצג את מחוז הבחירה העשירי באילינוי, ובכללו את היילנד פארק, בבית הנבחרים של ארצות הברית וג'ולי מוריסון שמייצגת את האזור בסנאט של אילינוי נכחו בזירת האירוע, אך לא נפגעו, והביעו את צערם ואת תמיכתם בתושבים.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
ההיסטוריה הצבאית של אוסטרליה נמשכת על פני כ-220 שנים מההיסטוריה המודרנית, החל ממלחמות הספר שבין האבוריג'ינים לבין האירופאים ועד לעימותים המתמשכים בעיראק ובאפגניסטן בראשית המאה ה-21. על אף שהיסטוריה זו קצרה בהשוואה לזו של אומות אחרות, אוסטרליה הייתה מעורבת בעימותים ומלחמות לא מעטות והמלחמות והשירות הצבאי מהווים גורם רב השפעה על החברה האוסטרלית ועל מרכיב בזהות הלאומית שלה, שנקרא "רוח אנזא"ק". הממשק שבין המלחמה והחברה האוסטרלית עוצב גם על ידי העיסוק המתמיד של התרבות האוסטרלית במעמדה האסטרטגי ובהתחבטויות שלה בנוגע לביטחונה.
עקב הקשר שלהן לבריטניה, המושבות האוסטרליות השתתפו במלחמותיה של בריטניה במאה ה-19, בהמשך כדומיניון מאוחד ולבסוף כמדינה עצמאית, השתתפה אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה, בעימותים של תקופת המלחמה הקרה בקוריאה, מלזיה, בורנאו, ווייטנאם. בתקופה שלאחר מלחמת וייטנאם כוחות אוסטרלים היו מעורבים במספר רב של משימות שמירת שלום מטעם האו"ם ומטעם ארגונים אחרים במפרץ הפרסי, ברואנדה, בסומליה, במזרח טימור ובאיי שלמה. עם תחילת המאה העשרים ואחת השתתפה אוסטרליה, כחלק מהקואליציה הבינלאומית במלחמות בעיראק ובאפגניסטן. כ-103,000 אוסטרלים נהרגו בקרבות בכל העימותים הללו.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית נחתם בז'נבה (שווייץ), ב-24 בנובמבר 2013, בין מדינות ה-P5+1 (חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האו"ם + גרמניה) ובין איראן. ההסכם כולל הקפאה של חלקים מתוכנית הגרעין האיראנית למשך תקופת ביניים קצרה בתמורה להקלה של הסנקציות הכלכליות על איראן. הסכם זה היה ההסכם הרשמי הראשון בין ארצות הברית (שהיא חלק מה-P5+1) ובין איראן מאז 1979. הסכם זה קדם להסכמות לוזאן על תוכנית הגרעין האיראנית שהושגו ב-2 באפריל 2015, ולהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית שנחתם בווינה ב-14 ביולי 2015.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמות והחברה האוסטרלית
במשך רובם של מאה השנים האחרונות, שירות צבאי היה חוויה משותפת של החברה הגברית הלבנה האוסטרלית. אף שמצב דברים זה משתנה עקב תהליך התמקצעותם של הכוחות המזוינים ועקב כך שבמחצית השנייה של המאה העשרים לא חוותה אוסטרליה מלחמה בסדר גודל רחב, השפעתה של חוויה זו נותנת את אותותיה בחברה האוסטרלית של המאה ה-21. מלחמות ושירות צבאי השפיעו השפעה ניכרת על ההיסטוריה של אוסטרליה, תוך כדי כך שחלק הארי של הזהות הלאומית נסמך על התפיסה שמאדירה את ההתנסות המלחמתית והצבאית. תפיסה זו נקראת "רוח אנזא"ק". אידיאלים אלו כוללים מושגים של סיבולת, אומץ, שנינות, הומור, שובבות, שוויוניות ורעות. תכונות שעל פי הלך הרוח הציבורי, הגדירו את התנהגותם של החיילים האוסטרלים שנלחמו בגליפולי במלחמת העולם הראשונה. חזית גליפולי הייתה אחד האירועים הראשונים בהם העולם ראה את האוסטרלים משתתפים כאוסטרלים ולא כחלק מאוכלוסיית האימפריה הבריטית. אירוע זה נחשב באוסטרליה לאירוע מכונן בחישול הזהות הלאומית.
יחסי הגומלין שבין אירועי המלחמות לבין החברה האוסטרלית עוצבו על ידי שניים מבין ההיבטים הבאים: ההתייצבות לצדה של מעצמת על ולוחמה במסגרת חילות משלוח שפועלים הרחק מן הבית. למעשה, למדיניות הביטחון של אוסטרליה הייתה זיקה לבריטניה עד לתחילת המלחמה נגד יפן ב-1942, בעוד שמאותה תקופה ואילך הברית עם ארצות הברית השפיעה על ביטחונה של אוסטרליה. ניתן לטעון שהדפוס של חסייה בצילה של מעצמה, הן מסיבות תרבותיות, הן מערכי אמונה משותפים והן משיקולי ביטחון פרגמטיים, גרם לכך שהמדיניות האסטרטגית של אוסטרליה הוגדרה לעיתים קרובות על פי מערכות היחסים עם בעלות בריתה. ללא קשר לכך, ניתן להבחין בנטייה לשאננות אסטרטגית, כאשר האוסטרלים מסרבים לעיתים קרובות לחשוב על נושאי ביטחון או להקצות משאבים לכך כל עוד המשבר לא בפתח. מאפיין שלאורך ההיסטוריה גרם לאי מוכנות לאתגרים צבאיים גדולים.
בשקפם הן את התבניות הריאליסטיות והליברליות ביחסי החוץ שלה והן את האינטרסים הלאומיים, נושאים חשובים נוספים בגישה האסטרטגית האוסטרלית בולטים לעין. נושאים אלה הם: תפיסתה של המדינה כשחקן מפתח בשדה המדיניות הבינלאומית, מרכזיותו של הרעיון הוסטפלי של מדינת הלאום, האמונה ברלוונטיות ובלגיטימיות המתמדת של כוחות ההגנה כערובה לביטחון והתפיסה שהסטטוס קוו במדיניות הבינלאומית צריך להשתנות אך ורק בדרכי שלום. כמו כן, רב צדדיות, ערבות ביטחונית ותמיכה ביטחונית הדדית הם גם היבטים חשובים בנושא. השינויים נעשו יותר באופן הדרגתי מאשר בחטף וגישות אסטרטגיות אלה התמידו לאורך ההיסטוריה של החברה האוסטרלית בהיותן תוצר של המורשת הפוליטית הדמוקרטית שלה ושל המורשת האנגלו-אירופאית היודאו-נוצרית, יחד עם ערכים משותפים ועם גישות כלכליות, אמונות דתיות וגישות פוליטיות. גישות אלה משתקפות גם בדילמה הביטחונית המיוחדת של מדינת אי שתושביה ממוצא אירופאי השוכנת בשולי המרחב האסיאני-פסיפי ובנסיבות הגאופוליטיות של מעצמה בינונית  שמרוחקת פיזית ממרכזי הכוח העולמיים. כמענה לאיומים על שטחה, אוסטרליה מצאה עצמה מגינה על הפריפריה שלה ואולי כתוצאה מכך הייתה מעורבת לעיתים קרובות במלחמות זרות. במשך כל העימותים הללו, ניתן היה להבחין, בצורה פרדוקסלית משהו, הן ביכולות הצבאיות והן באיכויות ההומניטריות של החיילים האוסטרלים, שהכינוי שהם נתנו לעצמם הוא "חופרים " (Diggers).
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
רקע
בשל אי ההיענות לדרישות האמנה, בהתאם לדוחות של סבא"א, החליטה מועצת הביטחון כבר ארבע פעמים (נכון ל-2013) על הטלת סנקציות כלכליות מוגבלות על איראן. בנוסף, ארצות הברית והאיחוד האירופי הטילו ביוזמתן סנקציות נוספות על איראן, שנועדו בעיקר לפגוע בייצוא האיראני: במיוחד ביצוא הנפט והגז הטבעי וגם בייצוא של התעשיות הפטרוכימיות, האוויריות ותעשיית הרכב של איראן, כמו גם הגבלות חמורות על המערכת הבנקאית האיראנית הכוללות הגבלת גישה למערכת הפיננסית העולמית.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
הכוחות הבריטים באוסטרליה 1788 - 1870
מ-1788 עד 1870 הגנתן של המושבות האוסטרליות נמסרה לידיהם של הכוחות הסדירים של הצבא הבריטי. היו אלה הנחתים המלכותיים שהגנו על היישובים הראשונים במפרץ סידני ובאי נורפוק. ב-1790 הם הוחלפו על ידי יחידה צבאית שאנשיה גויסו באופן מיוחד לשירות קולוניאלי. כוח זה, הידוע כ"גייס של ניו סאות' ויילס" (New South Wales Corps), היה מעורב בדיכוי המרד של אסירים אירים בקאסל היל (Castle Hill) ב-1804. עד מהרה, עקב החוסר בכוחות, הוחלט על ידי משרד המלחמה הבריטי שיש צורך לכוחות נוספים ומיומנים בניו סאות' ווילס ובארץ ון דימן (שמה הקודם של טסמניה). הגורם העיקרי לחוסר זה בכוחות היה מרד הרום שהתרחש בשנת 1808. לצורך דיכוי המרד נחת כוח צבאי באוסטרליה ב-1810. עד 1870 25 רגימנטים של חייל הרגלים הבריטי שרתו באוסטרליה ויחד איתם הוצבו שם כמה יחידות ארטילריה והנדסה. אף על פי שתפקידו העיקרי של הצבא הבריטי היה להגן על המושבות מפני איום חיצוני, שום איום כזה לא התקיים מעולם. הצבא הבריטי עסק בשיטור, בשמירה על נדונים במתקני הכליאה, ברדיפה אחרי אסירים נמלטים, בדיכוי מרידות ובדיכוי התנגדותם של האבוריג'ינים להתיישבות האירופאית. החיילים הבריטים שהוצבו באוסטרליה נשלחו לעיתים למשימות בהודו, באפגניסטן, בניו זילנד ובסודאן. במהלך השנים הראשונות של ההתיישבות, ההגנה הימית על אוסטרליה הוטלה על יחידות של הצי המלכותי הבריטי שקבעו את בסיסם בסידני. הצי הבריטי נותר הכוח הימי העיקרי במימי אוסטרליה עד 1913, כאשר האחריות להגנת החופים הועברה לידי הצי המלכותי האוסטרלי.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
רקע
ביוני 2013 נערכו באיראן בחירות לנשיאות והמנצח בהן, חסן רוחאני, הדגיש לאחר בחירתו את חשיבות השגת הסכם בין איראן ובין הקהילה הבינלאומית בקשר לתוכנית הגרעין האיראנית; הסכם שיביא להסרת הבידוד הכלכלי והמדיני של איראן. כמו כן, סוכנות הידיעות Associated Press דיווחה בנובמבר 2013 כי פקידים בממשלו של הנשיא ברק אובמה ערכו מגעים סודיים עם אנשי ממשל איראנים במהלך 2013 בנושא היתכנות הסכם בנושא תוכנית הגרעין האיראנית. על פי דיווח זה, המגעים כללו בין היתר חמש פגישות פנים אל פנים שהתקיימו בעומאן. אובמה עדכן את ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, אודות מגעים אלו בפגישתם ב-30 בספטמבר 2013 בבית הלבן.
המשא ומתן
שיחות קודמות בין איראן ובין מדינות ה-P5+1 בראשות הנציגה העליונה של האיחוד האירופי לענייני חוץ וביטחון, קתרין אשטון, נערכו במהלך 2013 בבירת קזחסטן, אלמטי בסוף פברואר ואחר כך בתחילת אפריל, באיסטנבול שבטורקיה בחודש מרץ ובז'נבה בתחילת נובמבר, כולן נסתיימו ללא פריצת דרך במשא ומתן והצדדים הסכימו לחדש את השיחות בז'נבה ב-20 בנובמבר. ב-20 בנובמבר נפתחו השיחות בדרג של שרי החוץ של המדינות המשתתפות. השיחות נפתחו בנאומי פתיחה של אשטון ושל שר החוץ האיראני, מוחמד ג'וואד זריף. שני אנשי מפתח במשלחת האמריקאית: ויליאם ברנס וג'ייק סאליבן, עוזרו של סגן הנשיא, ג'ו ביידן לענייני ביטחון, שנשאו ונתנו עם האיראנים בערוץ החשאי בעומאן, היו נציגים בלתי רשמיים בשיחות. ברנס תואר על ידי עיתונאים כמי שנמצא ב"כיסא הנהג" במשלחת האמריקאית, אף על פי שבאופן רשמי עמדו בראש המשלחת האמריקאית מזכיר המדינה, ג'ון קרי ותת המזכירה לענייני מדיניות חוץ, ונדי שרמן.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמות הספר 1788 - 1930
מלחמות הספר נמשכו מעל 150 שנים והפריסה הגאוגרפית של הקרבות התקדמה על פי התקדמות ההתיישבות האירופאית. החל בניו סאות' ויילס עם הגעתם של האירופאים הראשונים במאי 1788, המשך בסידני ובסביבותיה עד שנות העשרים של המאה ה-19 ועד להתקדמות הלחימה מערבה לאזורים המרוחקים יותר של המושבה בשנות הארבעים. בטסמניה הלחימה התרחשה החל מ-1804 לתוך שנות השלושים בעוד שבויקטוריה ובחלקים הדרומיים של אוסטרליה הדרומית רוב מקרי האלימות התרחשו בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-19. בחלקים הדרום מערביים של אוסטרליה המערבית הלחימה התרחשה בשנות השלושים והארבעים. בקווינסלנד, הלוחמה החלה בבריסביין בשנות הארבעים והמשיכה עד 1860 בעוברה למרכז קווינסלנד במהלך שנות החמישים והשישים ועברה לצפון קווינסלנד לתקופה שבין 1860 לסוף המאה. במערב אוסטרליה העימותים עברו צפונה עם התקדמות ההתיישבות צפונה ב-1880 עם התנגשויות אלימות שהתרחשו עד שנות העשרים של המאה העשרים. בטריטוריה הצפונית העימותים התרחשו אף בתקופות מאוחרות יותר, במיוחד באזורים של מרכז היבשת והתמשכו משנות השמונים של המאה ה-19 ועד לשנות השלושים של המאה העשרים. ההערכות לגבי מספר האבדות לשני הצדדים מסתכמות בכ-2500 הרוגים אירופאים ובכ-20,000 הרוגים לפחות מקרב הילידים. הרסנית הרבה יותר הייתה השפעתן של המחלות שהביאו איתן האירופאים על האבוריג'ינים שהקטינו את האוכלוסייה שלהם בצורה משמעותית עם פרוס המאה העשרים. תופעה שגם היא הגבילה את יכולתם של הילידים לשרוד את פלישת הלבנים לאדמותיהם.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
פרטי ההסכם
ההסכם כולל הקדמה המפרטת את מטרת ההסכם לטווח ארוך וקווים כלליים העומדים בבסיס ההסכם. לאחר מכן באים סעיפים המפרטים את המגבלות ואת הפיקוח על תוכנית הגרעין האיראנית ולאחר מכן סעיפים המפרטים את אופן הסרת הסנקציות על איראן.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמת טארנקי הראשונה
ב-1861 ספינת מלחמה של המושבה ויקטוריה נשלחה לסייע לממשל הקולוניאלי של ניו זילנד במלחמתו במאורים בחבל טארנקי. הספינה שימשה בסופו של דבר למשימות סיור ולתמיכה לוגיסטית, אף על פי שכמה מאנשיה היו מעורבים בפעולות כנגד ההתבצרות המאורים. מלח אחד נהרג מתאונת נשק במהלך משימה זו.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
ההקדמה
ההקדמה להסכם נפתחת במילים: "מטרת משא ומתן זה היא הגעה לפתרון המוסכם על שני הצדדים שיהיה מקיף וארוך טווח, שיבטיח כי תוכנית הגרעין האיראנית תהיה באופן בלעדי לצורכי שלום. איראן מאשרת כי בשום נסיבות לא תשאף או תפתח כלי נשק גרעיניים כלשהם." בהמשך אומרת ההקדמה להסכם: "פתרון כולל זה יאפשר לאיראן ליהנות באופן מלא מזכותה לאנרגיה גרעינית למטרות שלום במסגרת הסעיפים הרלוונטיים של האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT) ובקנה אחד עם התחייבויותיה בה. פתרון כולל זה יהיה כרוך בתוכנית העשרה המוגדרת על ידי שני הצדדים עם מגבלות מעשיות וצעדי שקיפות כדי להבטיח את אופייה שואף השלום של התוכנית." עוד אומרת ההקדמה: "פתרון כולל זה יהיה כרוך בתהליך מותנה של שלב אחר שלב, שתוצאתו תהיה ההסרה המקיפה של כל הסנקציות של מועצת הביטחון של האו"ם, כמו גם סנקציות רב צדדיות ולאומיות הקשורות לתוכנית הגרעין של איראן." ההקדמה מסתיימת בכך שהיא קובעת כי תוקם ועדה משותפת למדינות החתומות על ההסכם שתפקידה יהיה לפקח על יישום הצעדים לטווח הקרוב ולהכוונת בעיות שעלולות להתעורר. הוועדה תפעל בשיתוף עם סבא"א שתהיה האחראית לאימות הצעדים הקשורים לתוכנית גרעין.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
הפלישה לוואיקטו
בסוף 1863 הממשלה הניו זילנדית ביקשה כוחות שיסייעו לה בפלישה לחבל ואיקטו כנגד המאורים. בקבלם הבטחה לאדמות על השטח שיכבש, יותר מ-2,500 אוסטרלים גויסו לארבעה רגימנטים. אוסטרלים נוספים שימשו כסיירים. אף על פי שהתנסו בתנאים קשים, האוסטרלים לא היו מעורבים באופן בולט בקרב ושימשו בעיקר בתפקידי סיור וכחייל מצב. כעשרים מתוכם איבדו שם את חייהם. הפלישה הסתיימה ב-1864 והרגימנטים פורקו ב-1867. רבים מהחיילים שבחרו לקבל את כברת האדמה שהובטחה להם בתום הקרבות, העתיקו את מקום מגוריהם לעיירות ולערים עד סוף העשור ורבים אחרים שבו לאוסטרליה.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
עיקרי ההסכם
על פי תוכנית הפעולה המשותפת שפורסמה על ידי שני הצדדים לאחר המשא ומתן, לששת החודשים הקרובים (ויותר, אם יחודש ההסכם) איראן הסכימה:
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
הכוחות הצבאיים הקולוניאלים 1870 - 1901
מ-1870 עד 1901 כל אחת משש הממשלות של המושבות הייתה אחראית על הגנתה העצמית. הממשל במושבות התמסד בתקופה שבין 1855 עד 1890 ובעוד שמשרד המושבות בלונדון שלט בכמה תחומים, המושל של כל מושבה נדרש להקים כוח צבאי משלו. לצורך כך הם קיבלו הרשאה מלכותית להקים כוח צבאי וימי. בהתחלה היו אלה מיליציות שסייעו לכוחות הסדירים הבריטים אך כאשר הסתיימה התמיכה הצבאית למושבות ב-1870, המושבות קיבלו על עצמן את האחריות הביטחונית. הכוחות הצבאיים הקולוניאלים כללו מיליציות מתנדבים וגרעין קטן של משרתי קבע. הם היו מבוססים בעיקר על חיל רגלים ועל פרשים, לא שכנו בבסיסים קבועים ולא היו כפופים למשמעת צבאית. גם לאחר רפורמות משמעותיות בשנות השבעים, כולל הרחבת כוחות הקבע והוספת כוחות ארטילריה והנדסה, הם עדיין נותרו קטנים למדי ולא יציבים מספיק כדי להיחשב לצבאות במובן המודרני של המילה. ב-1885 כוח האדם שלהם עמד על 21,000 איש. אף על פי שהם לא הצטרכו להתחייב לשירות מעבר לים, רבים מהמתנדבים ממש השתתפו בעימותים המזוינים של האימפריה הבריטית במהלך המאה ה-19 כשהמושבות ארגנו חילות משלוח לסודאן, דרום אפריקה וסין. למרות המוניטין הרע שיצא לאנשי המושבות, רבות מהיחידות שצמחו בהן היו מאורגנות כהלכה, ממושמעות, מקצועיות ומאומנות היטב. במהלך התקופה הגנתה של אוסטרליה סבבה בעיקר סביב הגנה סטטית בשילוב חיל רגלים וארטילריה שישבו בבסיסים על החוף. עם זאת, בשנות התשעים של המאה ה-19 התפתחותן של מסילות ברזל בין המושבות בחלקה המזרחי של היבשת הובילו את מפקדי הצבאות להבין שניתן להגן על המושבות על ידי שינוע של כוחות רגלים לכל מקום בו יידרשו. במקביל החל להתגבש הרעיון של איחוד הצבאות ולמעבר מצבא מתנדבים לצבא מקצועי. הרעיון לא צבר לו תומכים עקב חשדנותם של המושבות הקטנות כלפי ניו סאות' ויילס וויקטוריה אך סוגיית הביטחון המשותף שימשה בהדרגה זרז לדיונים על איחוד המושבות למדינה אחת.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
עיקרי ההסכם
בתמורה, במהלך ששת החודשים הבאים, הסכימו המעצמות:
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
הכוחות הצבאיים הקולוניאלים 1870 - 1901
להוציא את אוסטרליה המערבית, לכל המושבות היה צי משלהן. ב-1856 ויקטוריה קיבלה את ספינת הצי הראשונה שלה "ויקטוריה" ומסעה לניו זילנד להשתתף במלחמת טארנקי, הייתה הפעם הראשונה שספינת מלחמה אוסטרלית השתתפה במשימה מעבר לים. חילות הים של המושבות הורחבו בהדרגה באמצע שנות השמונים וכללו מספר ספינות תותחים וספינות טורפדו להגנת הנמלים והנהרות יחד עם כוחות נחיתה שאיישו ספינות ומבצרים. למושבה ויקטוריה היה את הצי החזק ביותר עם עשרה כלי שיט. ניו סאות' ויילס יצרה כוח ימי ב-1863 ועם ראשית המאה העשרים היו ברשותה שתי סירות טורפדו קטנות וקורבטה אחת. הכוח הימי של קווינסלנד הוקם ב-1885 ואוסטרליה הדרומית הפעילה ספינה אחת. לטסמניה היה כוח קטן של טרפדות והגנת החופים של אוסטרליה המערבית התבסס על כוח של תותחי חוף. כוח אדם מהציים של ניו סאות' ויילס ושל ויקטוריה לקח חלק בדיכוי מרד הבוקסרים בסין ב-1900 בעוד ספינה של אוסטרליה הדרומית נשלחה לשם אך לא השתתפה בקרב. המושבות החזיקו כוחות צבא וצי נפרדים עד לאיחוד אוסטרליה ב-1901 ואז התמזגו והוכפפו לממשלת הדומיניון של אוסטרליה.
סודאן 1885
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 המשטר המצרי בסודאן שנתמך על ידי הבריטים, היה תחת איום של מרד בהנהגתו של המהדי. ב-1883 כחלק מהמלחמה המהדית, ממשלת מצרים שלחה צבא כדי לדכא את המרד אך הם הובסו וניהלו קרב קשה לחילוץ הכוחות. הבריטים הנחו את המצרים לעזוב את סודאן ושלחו את גנרל צ'ארלס גורדון כדי לתאם את הפינוי, אך הוא נהרג בינואר 1885. כשהגיעו החדשות על מותו לניו סאות' ויילס בפברואר 1885, הממשלה הציעה לשלוח כוחות לסיוע. חיל המשלוח כלל גדוד חיל רגלים של 522 חיילים ו-24 קצינים וסוללת ארטילריה של 212 איש. הכוח הפליג מסידני ב-3 במרץ 1885. חיל המשלוח הגיע לסודאן ב-29 במרץ וסופח לחטיבה שאנשיה היו סקוטים. הם השתתפו לבסוף בקרב בטמאי (Tamai) במערך של 10,000 איש. לאחר הקרב נשלח רוב הכוח לעבודות הנחת מסילת ברזל לכפר ברבר (Berber) על הנילוס. האוסטרלים הוצבו בתפקידי שמירה ולאחר מכן הוקמה יחידת גמלים של 50 איש. לאחר מספר קרבות החליטה ממשלת בריטניה שמסע המלחמה בסודאן לא שווה את המאמץ והושאר רק חיל מצב בנמל סואקין (Suakin). חיל המשלוח האוסטרלי הפליג חזרה הבייתה ב-17 במאי והגיע ב-19 ביוני 1885 לסידני. כ-770 איש שירתו בסודאן. תשעה מתו ממחלות במהלך המסע חזרה ושלושה נפצעו בקרבות.
מלחמת הבורים השנייה 1899 - 1902
הפלישה הבריטית לשטחים בדרום אפריקה שכבר היו מיושבים על ידי הבורים והתחרות על המשאבים ועל הקרקע, הובילו לפתיחתה של מלחמת הבורים השנייה ב-1899. הגורם למשלוח כוחות צבא בריטים הייתה הכרזת המלחמה של הרפובליקות הבוריות של מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה הדרום-אפריקאית ב-11 באוקטובר 1899 וחדירתם לתוך הטריטוריות של נטאל ומושבת הכף. עם פרוץ המלחמה, התוכניות לשגר חיל משלוח אוסטרלי מאוחד הונחו בצד על ידי משרד המלחמה הבריטי וכל אחת משש המושבות שלחה כוח נפרד להצטרף לכוח הבריטי. הכוחות האוסטרלים הראשונים היו נושאי רומח("Lancers") של ניו סאות' ויילס שאומנו בבריטניה לפני פרוץ המלחמה ונותבו להגיע לדרום אפריקה. ב-22 בנובמבר הכוחות ספגו אש בפעם הראשונה ליד בלמונט (Belmont) ונסוגו לאחר שספגו אבדות כבדות.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
איראן
בהיעדר אופוזיציה משמעותית לשלטון האיראני, רוב התגובות באיראן תמכו בהסכם תוך הטענה כי המערב נאלץ לקבל את המצב הקיים ולהכיר בזכותה של איראן להעשיר אורניום. הסיבה לוויתורים, לטענת כלי התקשורת האיראניים, היא עמידתה הנחושה של איראן. למרות זאת, חלק מחברי הפרלמנט האיראני, המג'לס, דרשו להביא את ההסכם לאישור המג'לס, כפי שנקבע, לטענתם, בחוקה האיראנית. הם דרשו שרוחאני וזריף יגיעו לדיון זה וכי פרטי ההסכם יחשפו בפני הפרלמנט.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמת הבורים השנייה 1899 - 1902
לאחר כמה ניצחונות קטנים, הבריטים נחלו תבוסה קשה במהלך דצמבר 1899, על אף ששום כוח אוסטרלי לא היה מעורב באירועים אלה. חיל משלוח שהגיע מארבע מהמושבות נחת בקייפטאון ב-26 בנובמבר וכונה הרגימנט האוסטרלי תחת פיקודו של קולונל ג'ון צ'ארלס הוד (John Charles Hoad). כדי לענות על הצורך לניידות, הם הוסבו לכוח פרשים. יחידות נוספות הגיעו בדצמבר ומיד נשלחו לחזית. האבדות הראשונות היו ב-1 בינואר 1900 לאחר ש-250 פרשים מקווינסלנד וכוחות ארטילריה בריטים וקנדים תקפו מחנה בורי בבלמונט. כוח של 500 חיילים מקווינסלנד והכוח מניו סאות' ויילס שהגיע מאנגליה השתתפו במצור על קימברלי בפברואר 1900.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
ארצות הברית
בארצות הברית היו התגובות מעורבות עם נטייה לתמיכה בהסכם. במאמר מערכת של הניו יורק טיימס הובעה תמיכה גורפת בהסכם ונטען בו כי הסכם עדיף על המשך הסנקציות ופעולה צבאית שאין לדעת אם אכן יוכלו לעצור את תוכנית הגרעין האיראנית. בעיתון וושינגטון פוסט, הובעה מחד תמיכה בהסכם שעוקב ומפקח על התקדמות התוכנית הגרעינית האיראנית, אך מאידך קבע העיתון, כי ההסכם גרוע מהבחינה שהוא יאפשר לאיראן להשיג יכולת צבאית גרעינית בטווח הרחוק, שכן, גם ההסכם לטווח ארוך אמור להיות מוגבל במשכו.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמת הבורים השנייה 1899 - 1902
לאחר כמה תבוסות בשטחי מושבת הכף ומצור על העיר ליידיסמית' (Ladysmith) במהלך חודש ינואר, ארגנו הבריטים פלישה למדינת אורנג' החופשית בפברואר. בפלישה השתתפו דיוויזיית פרשים בריטית, יחד עם נושאי הרומח מניו סאות' ויילס, כוח חיל הרגלים הרכוב מקווינסלנד ויחידת רפואה מניו סאות ויילס. הכוח הנחיל שורה של תבוסות לבורים ונכנס לבלומפונטיין ב-13 במרץ 1900 ובמקביל הוסר המצור על ליידיסמית'. בקרב על פרטוריה השתתפו יותר מ-3000 אוסטרלים, יוהנסבורג נפלה לפני הכוחות הבריטים ב-30 במאי והבורים נסוגו לבסוף מפרטוריה ב-3 ביוני. למרות תבוסתם, הקימו הבורים יחדות קומנדו קטנות וניהלו מלחמת גרילה כדי להפריע לתנועותיהם של הכוחות הבריטים ולשבש את קווי האספקה. שלב זה בהתנגדות של הבורים הובילה לגיוס נוסף במושבות האוסטרליות. תוך כדי שהותם של חיילות המשלוח של המושבות בדרום אפריקה, התרחש איחודה של אוסטרליה ב-1 בינואר 1901. 8 גדודי רוכבים של הצבא האוסטרלי שזה עתה הוקם נשלחו גם הם לדרום אפריקה, אך הם לא חוו קרבות רבים עד לסוף המלחמה. חלק מהחיילים האוסטרלים הצטרפו ליחידות של צבא דרום אפריקה במקום לחזור הביתה. חיילים אלה היו חלק מהצבא הבריטי. במצור קשה שנמשך 11 ימים, צרו 3000 לוחמי גרילה בורים על מוצב במערב טרנסוואל שעליו הגנו 300 אוסטרלים ו-200 רודזים. לאחר שהומטרו על המקום יותר מ-1800 פגזים ואחרי שנקראו להיכנע עמדו המגינים בגבורה והבורים נסוגו ב-16 באוגוסט. היה זה אחד מקרבות הגבורה המשמעותיים ביותר במלחמה שבהם השתתפו כוחות אוסטרלים.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
מדינות ערב
התגובות להסכם במדינות ערב היו מעורבות. חלק גדול מהעיתונות הערבית, במיוחד במדינות: מצרים, סוריה, לבנון, עיראק, קטר, כווית, בחריין ואיחוד האמירויות ראה בהסכם צעד חיובי המוביל להגברת היציבות והביטחון באזור. לעומת זאת, העיתונות הסעודית הסתייגה מההסכם וטענה כי הוא מעניק יתרון לאיראן על שכנותיה ועלול לגרום למרוץ חימוש גרעיני אזורי, תוך חשש שבכך שאיראן מוותרת לכאורה על הנושא הגרעיני, היא תקבל אפשרות לחופש פעולה בנושאים אחרים באזור. תגובות אחרות קבעו כי העמדה הקשוחה שהציגה איראן הוכיחה את עצמה והביאה לחיזוק הציר של איראן-סוריה-רוסיה. העיתון הערבי היוצא לאור בלונדון, אל-קודס אל-ערבי, קבע כי ההסכם הוא תחילתה של ברית אמריקאית - איראנית, שתבוא על חשבון הברית הקודמת של ארצות הברית עם המדינות הסוניות בעולם הערבי, שאינן מסוגלות להתאחד ולקדם אינטרסים משותפים.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמת הבורים השנייה 1899 - 1902
בתגובה למצור נקטו הבריטים בטקטיקות נגד לדיכוי הבורים, כולל מדיניות "אדמה חרוכה" שכללה שריפת בתים ותבואות, הקמת מחנות ריכוז לנשים וילדים והקמת מערכת עמדות מבוצרות ומכשולים כדי להגביל את ניידותם של הבורים ולהגן על מסילות הברזל. צעדים אלה הצריכו הוצאות רבות וגרמו למרירות כלפי הבריטים אבל הם השיגו את מטרתם. עד אמצע שנת 1901 רוב הלחימה הסתיימה. יחידות פרשים בריטיות ביצעו תקיפות לילות על בתי חווה ומחנות בורים בהפתיעם אותם בעליונותם המספרית. בחודשי הלחימה האחרונים בסוף שנת 1901, נושאי הרומחים של ניו סאות' ויילס עברו כמעט 3000 ק"מ והיו מעורבים ב-13 התנגשויות, הרגו 27 בורים, פצעו 15 ושבו 196. האבדות שלהם הסתכמו בחמישה הרוגים וב-19 פצועים.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
ישראל
התגובות הרשמיות בישראל עסקו בעיקר בפרטי ההסכם. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, קבע כי ההסכם רע לישראל ולעולם וכי המגבלות המוטלות על איראן במסגרתו אינן מספיקות. לדבריו:. מפלגות האופוזיציה בישראל וכמו כן, אישים שנשאו בעברם במשרות בכירות בממסד הביטחוני, ביקרו את אותן התבטאויותיו כמזיקות ליחסי ארצות הברית–ישראל.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מלחמת הבורים השנייה 1899 - 1902
אף על פי שבחודשי הלחימה האחרונים נחלו האוסטרלים לא מעט תבוסות וספגו אבדות בנפש, הסתיימה המלחמה בתבוסת הבורים ב-31 במאי 1902. 16,175 אוסטרלים שירתו במערכה בדרום אפריקה ועוד כ-10,000 נוספים התגייסו במסגרת צבאות אחרים של האימפריה הבריטית. 251 אוסטרלים נהרגו בקרב, 267 מתו ממחלות, 43 נעדרו בקרבות ו-735 נפצעו. שישה אוסטרלים עוטרו בצלב ויקטוריה.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
ישראל
גורמים אחרים בישראל התייחסו גם למשמעויות הגאו-פוליטיות של ההסכם. איילת סביון ויגאל כרמון ממכון המחקר ממר"י טוענים כי ההסכם מהווה נקודת תפנית במדיניות החוץ של ארצות הברית העוברת לקו אשר "מחליף את ההגמוניה הערבית-סונית, אשר שימרה משך עשרות שנים את הסטאטוס קוו הפרו-מערבי במזרח התיכון, בהגמוניה איראנית". אברהם בן צבי קובע כי בחתימה על ההסכם נוטשת ארצות הברית בהנהגת אובמה את "דוקטרינת הבלימה" שלה (מכונה גם דוקטרינת טרומן), שבמסגרתה התערבה, מאז תום מלחמת העולם השנייה, במוקדי סכסוך עולמיים כדי לשמור על האינטרסים שלה ושל בני בריתה, ועוברת אל מדיניות מתבדלת ומתכנסת בנוסח "דוקטרינת מונרו".
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
מרד הבוקסרים 1900 - 1901
מרד הבוקסרים בסין החל ב-1900 וכמה מדינות מערביות, כולל רבות ממדינות אירופה, ארצות הברית ויפן, שלחו כוחות כדי להגן על האינטרסים שלהם. בחודש יוני ממשלת בריטניה ביקשה את רשותם של המושבות להפנות ספינות מהאגף האוסטרלי של הצי המלכותי הבריטי לטובת המאמץ המלחמתי בסין. המושבות נעתרו ואף הציעו עזרה נוספת, אך רוב הכוחות הצבאיים שלהם היו עדיין עסוקים במלחמה בדרום אפריקה והיה עליהם להסתמך על כוח האדם של הצי. חיל המשלוח לסין כלל 200 חיילים מוויקטוריה, 260 מניו סאות' ויילס וספינה אחת מאוסטרליה הדרומית. רוב הכוחות שימשו ככוחות נחיתה ימיים שהורכבו מחיילי מילואים. הכוח מניו סאות' ויילס הפליג ב-8 באוגוסט 1900 והגיע לטיינג'ין. 300 אוסטרלים הצטרפו לכוח רב לאומי שכלל 8000 איש שמשימתו הייתה ללכוד את המצודות במחוז פי-טאנג (Pei Tang) ששלטו על מסילת ברזל חשובה. הם הגיעו מאוחר מדי כדי להשתתף בקרב אך היו מעורבים בהתקפה על אחת המצודות. הכוח מוויקטוריה הצטרף לכוח שמנה 7500 איש בצעדה של עשרה ימים לכיבוש המצודה וגם הם הגיעו לאחר שזו נכנעה. לאחר שוך הקרבות שימש הכוח מוויקטוריה כחיל מצב בטיינג'ין ואילו הכוח מניו סאות' ויילס שימש כחיל מצב בבייג'ינג. הספינה מאוסטרליה הדרומית נטלה על עצמה בעיקר משימות סקר, תובלה ושליחות לפני ששבה הביתה בנובמבר. כוח הנחיתה הימי נשאר עד החורף ובחוסר רצון ביצעו תפקידי שיטור ושמירה. הם עזבו את סין במרץ 1901 לאחר שהשתתפו במעט קרבות, בפעולות עונשין ובהשבת הסדר האזרחי. שישה אוסטרלים מתו ממחלה ומפציעות, אך אף אחד מהם לא נהרג בקרב.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
יישום ההסכם
בנובמבר 2014 נערך סבב שיחות נוסף בין איראן ובין המעצמות. סבב השיחות נסתיים ללא החלטה עניינית משותפת והוחלט לדחות את המשך השיחות ליולי 2015. במקביל, דיווחה סבא"א כי איראן צמצמה את מאגר האורניום המועשר שלה, ונקטה בפעולות נוספות, כפי הנדרש ממנה בהסכם הביניים.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
הכוחות הצבאיים לאחר איחוד אוסטרליה 1901
הדומיניון של אוסטרליה הוקם ב-1 בינואר 1901 כתוצאה מאיחודם של המושבות האוסטרליות. על פי חוקת אוסטרליה, האחריות לביטחונה הייתה עכשיו על הממשלה הפדרלית. ההתמודדות של אוסטרליה מול האינטרסים של גרמניה הקיסרית באוקיינוס השקט הייתה אחד המניעים מאחורי ההחלטה על האיחוד וכתוצאה מכך מהר מאוד הוקם משרד ההגנה ו"הכוחות הצבאיים של הדומיניון" (Commonwealth Military Forces), הגוף שקדם לצבא אוסטרליה ו"הכוח הימי של הדומיניון" (Commonwealth Naval Force) הוקמו גם עד מהרה.
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
יישום ההסכם
ביולי 2015 התגבש הסכם סופי, בשיחות שנערכו בין המעצמות לאיראן בווינה.
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
הכוחות הצבאיים לאחר איחוד אוסטרליה 1901
הכוחות הצבאיים של הדומיניון של אוסטרליה באו לעולם ב-1 במרץ 1901 וכל הכוחות של המושבות, כולל אלה שעדיין היו בדרום אפריקה, הפכו לחלק מהצבא החדש. 28,923 חיילים מצבאות המושבות, כולל 1457 חיילים מקצועיים, 18,603 לוחמי מיליציות בשכר ו-8863 מתנדבים, הועברו לצבא החדש. היחידות השונות המשיכו לפעול על פי הצווים המשפטיים של המושבות השונות שעדיין היו בתוקף, עד לפרסומו של חוק ההגנה (Defence Act) של 1903 שאיחד מבחינה חקיקתית את כל הכוחות. חוק זה גם קבע שלא ניתן יהיה להקים שוב מליציות, שהצבא לא יופעל במסגרת סכסוכי עבודה ושלא ישרת מחוץ לאוסטרליה. עם זאת רוב החיילים נותרו ביחידות המליציה שנודעו כ"כוחות הצבא האזרחיים" (Citizen Military Forces - CMF). מפקדו הראשון של צבא הדומיניון היה מייג'ור גנרל סיר אדוארד הוטון שהיה קודם מפקד צבא ניו סאות' ויילס.
לפני האיחוד לכל אחת מממשלות המושבות היה כוח ימי משלה. כוחות אלה היו קטנים ולא היה להם ניסיון רב בפעילות בים הפתוח. השליטה בחילות ים אלה הייתה בידי המושבות עד ל-1 במרץ 1901, כאשר הוקם הכוח הימי של הדומיניון. לכוח חדש זה חסר, כאמור, ניסיון בים הפתוח והקמתו לא הובילה בהכרח לשינוי במדיניות הימית של אוסטרליה. ב-1907 ראש הממשלה אלפרד דיקין, בהיותו בוועידה בלונדון, ביקש מהממשלה הבריטית להסכים להקמתו של צי אוסטרלי. האדמירליות הבריטית התנגדה ולא נענתה לאתגר, אך הסכימה שצי קטן של משחתות וצוללות יהיה מספיק. דיקין לא התרשם מכך וב-1908 הזמין את הצי הלבן הגדול האמריקני לבקר באוסטרליה. ביקור זה עורר מודעות ציבורית גדולה והתלהבות להקמתו של צי מודרני וניתן לומר שהוא גרם להזמנתן של שתי משחתות במשקל 700 טון. ההתקדמות בהתעצמות הצי הגרמני גרמה לאדמירליות הבריטית לשנות את עמדתה והצי המלכותי האוסטרלי הוקם ב-1911 והטמיע בתוכו את הכוח הימי של הדומיניון. ב-4 באוקטובר 1913 נכנסו הספינות בשערי נמל סידני. הצי כלל את אוניית הקרב "אוסטרליה" (HMAS Australia), שלוש ספינות קלות ושלוש משחתות. כמה ספינות נוספות היו עדיין בבניה. למלחמת העולם הראשונה נכנס הצי ככוח ימי חזק.
גייסות הטייס האוסטרלים (Australian Flying Corps) הוקמו כחלק מהכוח הצבאי של הדומיניון ב-1912, קודם להקמתם של הכוחות הצבאיים של אוסטרליה ב-1916 וב-1921 הופרד ממנו כדי להקים את חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ובכך הפך לחיל האוויר השני שהוקם בעולם. השירותים השונים לא היו קשורים זה לזה בשרשרת פיקוד אחת וכל אחד מהם דיווח לשר אחר הממונה עליו.
פרוץ הקרבות
עם הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה, ממשלת אוסטרליה מיהרה לעשות כן גם היא. ג'וזף קוק, ראש הממשלה, הכריז ב-5 באוגוסט 1914: "כשהאימפריה במלחמה, אוסטרליה במלחמה" ובכך שיקף את רגשותיהם של אוסטרלים רבים. רוב אזרחי אוסטרליה נולדו כנתינים בריטים והיו הדור הראשון של אנגלו-אוסטרלים. 20% מאלה ששירתו במלחמה תחת דגל אוסטרלי, נולדו בבריטניה. מאחר שעל פי חוק הביטחון של 1903 לא היה ניתן מבחינה חוקית לשלוח את אנשי המליציות מעבר לים, הוקם חיל משלוח של מתנדבים שנודע בשם"הכוח האימפריאלי האוסטרלי" (Australian Imperial Force – AIF) והגיוס החל ב-10 באוגוסט 1914. הממשלה התחייבה ל-20,000 איש שהתארגנו כדיוויזיית חיל רגלים וכבריגדת רוכבים קלה יחד עם יחידות תמיכה. מפקד הכוח היה הגנרל ויליאם ברידג'ס (William Bridges) שגם פיקד על הדיוויזיה הראשונה. במהלך כל המלחמה התמקדו המאמצים של אוסטרליה במלחמה קרקעית על אף שמקצת יחידות אוויר וים השתתפו גם הם בלחימה.