cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים
תיאור
הציור מתאר תפילה בתוך חלל של בית כנסת. במישור הקדמי של הציור מתואר דוכן לקריאת התורה. לפניו עומדים שלושה אנשים. מצד ימין מתוארות דמויותיהם של נער צעיר ואדם מבוגר הקוראים באותו הסידור. על קיר מאחוריהם מופיעים פסוקים מתוך התורה. זהו דיוקן עצמי של גוטליב כנער. משמאלם נצבת דמות שגם היא מהווה פורטרט עצמי של גוטליב, הפעם כמבוגר בשנות העשרים לחייו. הוא מתואר כנשען על הדוכן, לבוש בבגד פסים ולמותניו אבנט רחב. על צווארו שרשרת עם תליון עליו חקוק מגן דוד, וכן ראשי התיבות של שמו בעברית - "מ. ג.". לצידו יושב יהודי מבוגר, עטוף טלית ואוחז בספר תורה שעל כיסויו מצוינת הקדשה - "כ"ת / נדבה / לזיכרון נשמת / המנוח משה / גאטיליעב זצ"ל / תרל"ח/ לפ"ק". משמאלו עומד נער צעיר, הלובש מעיל חגיגי וארוך ואוחז בשולחן נמוך ועליו סידורי תפילה ושופר. הילד עונד את אותו תליון המופיע גם על צווארו של גוטליב הבוגר. מסיבה זו רבים פירשו דמות זו כדיוקן עצמי נוסף שלו, הפעם כילד. בנוסף, מאחורי דוכן התפילה נמצאות עוד ארבע דמויות של מתפללים עטופים בטליתות.
עזרת הנשים של בית הכנסת מתוארת כמעין מרפסת נמוכה המשקיפה על החלל המרכזי. היא בנויה בעזרת עמודי אבן פשוטים הנושאים קמרונות. במישור האחורי של הציור מתואר וילון כחול שמעליו נחשפים שני חלונות זכוכית עגולים המעוצבים בטכניקה של ויטראז'. דרך החלונות, הנדמים כזוג עיניים, משתקף אור בוהק. מקור אור נוסף מתואר בצידה השמאלי של הקומפוזיציה בדמות שני נרות גדולים ודולקים, שייתכן שהם ה"געזונטא ליכט" המפורסמים - אותם נרות שדולקים מערב יום כיפור ועד מוצאי יום כיפור. בחלל עזרת הנשים מתוארות שתים-עשרה נשים, כשמתוכן לאורה (ארוסתו של גוטליב) מתוארת פעמיים. בצד השמאלי של הציור היא מופיעה כאישה צעירה המחזיקה את סידור התפילה הקטן על חזה, ובחלקו הימני של הציור היא מתוארת יושבת ומתלחשת עם אימה.
מבחינה טכנית מציג הציור את ניסיונו של גוטליב בציור אקדמי המשלב טכניקות שונות, כגון חריטה בצבע ושימוש באימפסטו במקומות שונים בציור, בעיקר בתיאור כיסוי דוכן התפילה וכיסוי ספר התורה.
בתרבות
הציור נמכר לאספן מוורשה במחיר של 10,000 רובל. החל משנת 1939 מוצג הציור במוזיאון תל אביב לאמנות, לאחר שנקנה בידי סידני למון, אספן אמנות אמריקאי, אשר השאיל אותו למוזיאון.
בשנת 1975 הוצג במוזיאון "בית התפוצות", שהוקם באותה עת באוניברסיטת תל אביב, העתק של הציור שבו הוסרו דמויות הנשים, ולאחר מחאה כוסה כליל.
הציור מופיע בסרט "הגוטליב האחרון", לזכרו של, נכד-אחיו של הצייר מאוריצי גוטליב, אשר נהרג במלחמת יום הכיפורים.
זמליאנקה
זמליאנקה (ברוסית או אוקראינית: Землянка . בפולנית: ziemianka) הוא שם סלאבי עבור בית מתחת לאדמה, ששימש מחסה לבני אדם או לבעלי חיים מבויתים. בהתבסס על חור או שקע באדמה, מבנים אלה הם אחד מסוגי הדיור העתיקים ביותר הידועים. זמליאנקה יכולה להיות שקועה באופן חלקי או מלא מתחת לאדמה, עם גג שטוח מכוסה בענפים או סיד, או להיות חפורה בצלע גבעה. השימוש באדמה טבעית לצורך בידוד והגנה לשם מגורים במחתרת התפתח לטכנולוגיית "מקלט אדמה" הנהוגה כיום בארכיטקטורה.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה גרו פרטיזנים או לוחמי התנגדות חמושים במזרח אירופה בזמליאנקות ששימשו כבונקרים תת-קרקעיים וסיפקו מחסה ומסתור מפני אויבים. הם שימשו את חברי "הפרטיזנים של בלסקי" בבלארוס של ימינו.
בתרבות הפופולרית
זמליאנקה היה שמו של שיר שהיה פופולרי בקרב חיילי הצבא האדום בחזית המזרחית, שיר שכתב א' סורקוב והלחין ק' ליסטוב ב-1941 במהלך הקרב על מוסקבה. השימוש בזמליאנקות על ידי חיילים מוזכר בשיר. עם זאת, בשל הפסימיות שלו, השיר נחשב לא פטריוטי על ידי הממשלה הסובייטית באותה תקופה.
הפרטיזנים של פרצ'ב
הפרטיזנים של פרצ'ב היו פרטיזנים יהודים, לוחמים בקבוצות צבאיות לא סדירות שהשתתפו בתנועת ההתנגדות היהודית נגד גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה עמה במהלך מלחמת העולם השנייה. כוח הפרטיזנים נקרא כך על שם יער פרצ'ב שנמצא במרחק קצר מלובלין, פולין, באמצע הדרך לעיירה סוביבור, מקום מחנה ההשמדה סוביבור בתקופת השואה. היהודים שהצליחו להימלט מהמחנה התחבאו ביער זה יחד עם משפחות יהודיות מגטו לובלין.
האזורים שכללו את מחוזות פרצ'ב וולודבה שליד לובלין בגנרלגוברנמן היו אחת מזירות הקרב העיקריות של התנועה הפרטיזנית היהודית. בתור אזור יערות ואגמים עם מעט דרכים עבירות, יערות פרצ'ב היו מקום אידיאלי לפעילות פרטיזנית. בין מנהיגי הפרטיזנים הבולטים היו אפרים (פרנק) בלייכמן, הרולד ורנר ושמואל (מיצ'יסלב) גרובר. ורנר וגרובר היו המפקדים תחת יחיאל גרינשפן, שהוביל את הכוחות היהודיים ביער פרצ'ב, ובלייכמן היה אחד משני מפקדי המחלקה של גרינשפן.
אותו יער היווה בסיס עיקרי של תנועת הפרטיזנים הפולנית הלא-יהודית. ריכוז גבוה של יחידות התנגדות, בהן גוורדיה לודובה (GL), Bataliony Chłopskie (BCh) וארמייה קריובה היה אפשרי רק בזכות תמיכה חומרית רבה מהמחוזות הסובבים.
היסטוריה
הקבוצה נלחמה יחד עם משמר העם הפולני (גוורדיה לודובה) במספר פעולות נגד כוחות גרמנים, תוך שימוש במכונות ירייה, חומרי נפץ לכריית מסילות ברזל וציוד אחר שהוצנחו על ידי הכוחות הסובייטים, עם חומרי מזון שהושגו מחקלאים מקומיים. הם השתתפו בהשתלטות על העיר פרצ'ב ב-16 באפריל 1944.
האנציקלופדיה של השואה טוענת כי ארמייה קריובה סירבה בדרך כלל לקבל יהודים. עם זאת, וילי גלזר, יוצא חטיבת השריון הראשונה של ארמייה קריובה, טען כי פרטיזנים יהודים היו חברים בארמייה קרייובה במספרים ניכרים. פרטיזני גוורדיה לודובה, יחידה שנוצרה על ידי PPR הקומוניסטי בינואר 1942 (עימם התאגדו הפרטיזנים של פרצ'ב) עסקו בטרור שמטרתו הייתה השגת שליטה מקומית. באחת הפעמים ביצעה היחידה של גוורדיה לודובה בפיקודו של גז'גוז' קורצ'ינסקי ממחוז קרשניק שליד לובלין, מעשי זוועה המוניים בכפר לודמילאובקה ב-6 בדצמבר 1942 והרגה עשרות יהודים כנקמה על פעולת PPR בגרבובקה נגד אנשיהם. הרצח הושתק בפולין הסטליניסטית על ידי המשרד לביטחון פנים שעסק ברדיפה של יוצאי ארמייה קריובה.
טראון (עיר)
טראון (בגרמנית: Traun) היא עיר במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה. חלקה הדרומי של העיר בנוי על נהר טראון. אוכלוסיית העיר מונה 25,145 תושבים נכון לשנת 2005, ושטחה משתרע על 15.49 קמ"ר. העיר קיבלה את שמה מהעובדה שהיא שוכנת על נהר הטראון. השם טראון עצמו מגיע מהמילה הקלטית שפירושה "נהר".
גאוגרפיה
העיר שוכנת בגובה של 273 מטר, במחוז לינץ ומעט ממערב לעיר לינץ. אורך העיר מצפון לדרום הוא 6.5 ק"מ, וממערב למזרח 5.1 ק"מ. שטחה של העיר משתרע על 15.49 קמ"ר, כש 11.7% ממנו מיוער.
היסטוריה
קברים שנחשפו באזור העיר ומתוארכים לתקופת האבן החדשה, מעידים על יישוב שהיה באזור העיר כבר בתקופה זו. במאה ה-6 לפנה"ס הגיעו הבווארים לאזור העיר. ב 21 במאי 1973 קיבלה טראון זכויות של עיר.
כלכלה
במשך שנים רבות במהלך ההיסטוריה התבססה כלכלת העיר בעיקר על דייג וטחינת קמח. מתחילת המאה העשרים התפתחה בעיר תעשיית הנייר והביגוד.
פוליטיקה
ראש העיר הנוכחי הוא האראלד זיידל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, המכהן בתפקיד מאז 2003. מאז 1994 העיר נחשבת ל "עיר ידידותית לאופניים", ואף חברה באגוד הערים האוסטריות "ידידי האקלים", למען שמירה על האקלים.
מרתון חיל הנחתים
מרתון חיל הנחתים (באנגלית: Marine Corps Marathon; בראשי תיבות: MCM) הוא ריצת מרתון מקצועית ועממית שנתית הנערכת בארצות הברית מאז 1976 ביוזמתו ובניהולו של חיל הנחתים. התחרות נערכת בדרך כלל ביום ראשון האחרון בחודש אוקטובר, זמן קצר לפני יום השנה להקמת החיל (ה-10 בנובמבר). מסלול התחרות עובר במחוז ארלינגטון שבמדינת וירג'יניה ובעיר הבירה וושינגטון הסמוכה אליה, ומסתיים באנדרטת חיל הנחתים שבארלינגטון. בשנת 2018 השתתפו במרתון כ-30 אלף איש.
תולדות התחרות
רעיון ייסוד המרתון הועלה בשלהי 1975 על ידי קולונל ג'יימס פאולר (James L. Fowler) מחיל הנחתים. פאולר הציע לקיים מרתון של אנשי המילואים של חיל הנחתים, במטרה לשפר את היחסים בין הכוחות המזוינים לבין האזרחים בעקבות מלחמת וייטנאם, להעלות את קרנו של החיל, לסייע בגיוס מתנדבים לחיל, כדי לסייע לנחתים הרוצים בכך להתכונן למרתון בוסטון וכדי לגייס כסף למטרות צדקה. מפקד החיל אישר את הרעיון ומזכיר הצי נתן את תמיכתו לו. המרתון הראשון נערך ב-7 בנובמבר 1976 במסלול שעבר בווירג'יניה בלבד בהשתתפות 1,175 רצים. במרתון 1977 כבר עבר חלק מהמסלול בוושינגטון הבירה.
בתחילת דרכו אורגן המרתון על ידי מילואי חיל הנחתים. לאחר שמספר המשתתפים בו גדל והלך הועבר התפקיד לידי סגל בסיס הנחתים בוושינגטון הבירה, ולבסוף הועברה האחריות לארגונו בקביעות לידי סגל בסיס חיל הנחתים קוונטיקו.
המרתון הוא אחד מהמרתונים הגדולים ביותר בעולם שבהם אין מחולקים פרסים כספיים.
ההזנקה למרתון נערכת לא ביריית אקדח כמקובל במרתונים, אלא על ידי ירייה מתותח הוביצר בקוטר של 105 מילימטר.
במשך השנים התפרסו אירועי המרתון על פני שלושת ימי סוף השבוע והם מגיעים לשיאם במרתון בבוקר יום ראשון. בין האירועים נכללים ארוחת פחמימות וכן ריצת מייל לילדים מגיל 5 עד 12 (MCM Kids Run) המתקיימת במגרש החנייה הצפוני של הפנטגון. פסטיבל סיום נערך לאחר המרתון בעיר רוזלין שבארלינגטון.
שיא המרתון לגברים נקבע על ידי ג'ף סקאפינס מארצות הברית ב-1987 (2:14:01 שעות). השיא לנשים נקבע על ידי אולגה מרקובה מרוסיה ב-1990 (2:37:00 שעות).
בשנת 1979 השתתפה במרתון לראשונה חיילת חיל הנחתים, וב-1983 ניצחה לראשונה חיילת חיל הנחתים במרתון הנשים.
מרוצים ומסלולים
מסלול המרתון משתנה מעט מדי פעם. ב-2018 חלף המסלול בסמוך לאתרים הידועים של ארלינגטון של וושינגטון הבירה, וביניהם (לפי סדרם במסלול):
בשנת 2006 נוסף למרתון מסלול ריצה עממי של עשרה קילומטרים, המכונה MCM10K, שתחילתו במול ויתרתו חופפת למסלול המרתון המלא.
משתתפים
המרתון הוא אירוע עממי הפתוח לרצים בני 14 ומעלה. לאחרונה (2018) השתתפו בו רצים מארצות הברית ומ-50 מדינות נוספות בעולם.
במהלך השנים השתתפו במרתון שחקנים, פוליטיקאים ואנשי טלוויזיה, וביניהם קלרנס תומאס, ג'ון אדוארדס, אופרה וינפרי, אל גור, מייק האקבי ודרו קארי.
אירועים נוספים
במהלך השנים פיתח חיל הנחתים סדרת אירועים הנספחים למרתון. הם מתרחשים במשך כל שנה במספר סופי שבוע בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו:
אד"ם הכהן
קורות חייו ויצירתו
לבנזון נולד ולמד בווילנה, בירת גוברניית ווילנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא). בגיל 13 בערך התחתן, כנהוג ביהדות ליטא של אותם ימים, ועבר להתגורר אצל חותנו בעיירה מִיכַלִישׁוֹק - ומכאן שמו - מיכלישוקר. בשנת 1819 (או 1820) חזר לווילנה, ועסק בה בהוראה. לאחר מכן עבר לעסוק בתיווך הלוואות. בשנת 1822 החל בכתיבת שירים שהוזמנו אצלו לרגל אירועים משפחתיים.
הכרך הראשון של שיריו, שנקרא שירי שפת הקודש, יצא לאור בלייפציג ב-1842. הוצאתו לאור היוותה ציון דרך חשוב בתהליך תחייתה של השפה העברית, והוא התקבל בהתלהבות עצומה בחוגי המשכילים שוחרי העברית. החלק השני של הספר יצא לאור בווילנה בשנת ה'תרט"ז, והחלק השלישי יצא לאור בשנת ה'תר"ל.
בשנת 1846 היה לראש משכילי וילנה. בשנת 1847 החל להורות עברית, ארמית ותורת הנאום בבית המדרש לרבנים בווילנה, שפעל בתיאום עם הממשלה. בשנת ה'תרכ"ז פרסם את הדרמה אמת ואמונה, שאותה חיבר 25 שנה קודם לכן, ובה ביקורת על החרדים.
ה"חפץ חיים" סיפר שבצעירותו, כשנודע לעילוי, ניסה אד"ם הכהן להשפיע עליו להצטרף לחוג המשכילים, ללא הצלחה. לימים, נהג ה"חפץ חיים" לקלל את אד"ם הכהן בביטוי "ימח שמו", בגלל פעילותו נגד היהדות המסורתית.
בשנת ה'תרנ"ה יצאו לאור בווילנה, בשישה כרכים, כל שיריו, וכן שירי בנו, מיכה יוסף לבנזון (מיכ"ל), שהיה אף הוא משורר עברי, שנפטר בהיותו בן 24. בתו של אד"ם הכהן הייתה אשתו של הבלשן, המילונאי, איש החינוך והצנזור העברי יהושע שטיינברג.
על שמו רחובות בחיפה, בתל אביב ובנתניה.
רוברט טיילור
שנותיו הראשונות
רוברט טיילור נולד בשם ספאנגלר ארלינגטון ברו (Spangler Arlington Brugh) בפילי (Filley) שבנברסקה, הוא היה בנם של רות אדליין (שמה לפני הנישואים היה סטאנוף (Stanhope)) ושל ספאנגלר אנדרו ברו, חואי שהפך לרופא
כנער הוא ניגן על צ'לו בתזמורת בית הספר התיכון. לאחר סיום הלימודים, הוא נרשם לקולג' דואן (Doane College) על מנת ללמוד מוזיקה.
בעת שהותו בדואן, הוא למד צ'לו אצל פרופסור אי גריי (E. Gray) אותו העריץ. לאחר שפרופסור גריי הודיע שהוא קיבל משרה חדשה בקולג' פומונה בלוס אנג'לס, עבר ברו לקליפורניה ונרשם לפומונה. הוא הצטרף לתיאטרון של הקמפוס ולבסוף גילה אותו צייד הכישרונות של MGM ב-1932, לאחר הפקתו של המחזה Journey's End.
קריירה
לאחר שברו חתם על חוזה בן שבע שנים עם MGM עבור 35 דולר לשבוע, שמו שונה לרוברט טיילור. הופעת הבכורה שלו בסרט הייתה בקומדיה משנת 1934 Handy Andy לצידו של ויל רוג'רס (שהושאל מחברת הסרטים פוקס המאה ה-20). לאחר שהופיע במספר תפקידים קטנים, אחד מתפקידו הראשיים הראשונים היה בסרט Magnificent Obsession משנת 1935, ביחד עם איירין דאן (Irene Dunne), אחד מסרטיו הבאים היה "גברת עם הקמליות" (שקרוי גם "קאמיל") משנת 1936, שם כיכב לצידה של גרטה גרבו.
במהלך שנות ה-30 המאוחרות, הופיע טיילור בסרטים מז'אנרים מגוונים, בכללם המיוזיקלים Broadway Melody of 1936 ו-Broadway Melody of 1938 ובקומדיה הבריטית A Yank at Oxford, לצידה של ויוויאן לי. ב-1940, הוא חבר בשנית אל ויוויאן לי, כששיחקו בדרמה של מרווין לרוי גשר ווטרלו.
לאחר שניתן לו כינוי החיבה "הגבר בעל הפרופיל המושלם", טיילור התחיל לצאת מהתפקיד הראשי של הגבר המושלם והופיע בתפקידים אפלים יותר החל מ-1941. בשנה זאת הוא גילם את בילי בוני (הנודע יותר כבילי הנער) בסרט בילי הנער. שנה אחרי כן הוא שיחק את התפקיד הראשי בסרט האפל Johnny Eager לצידה של לנה טרנר (Lana Turner) וואן הפלין. לאחר ששיחק כסמל קשוח בסרט Bataan משנת 1943, התגייס טיילור לסייע למאמץ המלחמתי ונהיה מדריך טיס בחיל האוויר. באותו הזמן, הוא גם שיחק בסרטי הדרכה וקריין בסרט התיעודי The Fighting Lady.
ב-1949 כיכב לצידה של אליזבת טיילור בסרט "הקושר" בתור מרגל לטובת ברית המועצות.
בשנת 1950 גילם טיילור את דמותו של מרקוס ויניקיוס בסרט קוו ואדיס, לצידה של דברה קר. הסרט נהפך ללהיט וגרף 11 מיליוני דולרים. בשנה שאחרי כן, הוא כיכב לצידה של אליזבת טיילור בסרט "אייבנהו" המבוסס על הרומן הנושא אותו שם של וולטר סקוט, ב-1953 הוא שיחק בסרטים "אבירי השולחן העגול" ו-The Adventures of Quentin Durward, כולם צולמו באנגליה.
באמצע שנות ה-50 החלה הקריירה של טיילור לדעוך. הוא שיחק במערבון הקומי Many Rivers To Cross. ב-1955 לצידה של אלינור פרקר. ב-1956 שיחק בסרט השישה ביוני לצידה של דנה ווינטר. בשנת 1958 הוא הקים את חברת ההפקה Robert Taylor Productions, ובשנה שלאחר מכן הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה של ה-ABC שנהפכה ללהיט The Detectives Starring Robert Taylor (1959–1962). לקראת סוף שנת 1962, המשיך טיילור להופיע בסרטים ובטלוויזיה בכלל זה בסרט A House Is Not a Home ובשני פרקים במערבון הטלוויזיוני Hondo. ב-1963 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "נס הסוסים הלבנים". ב-1965, לאחר שצילם את הסרט Johnny Tiger in Florida, נכנס טיילור לתפקיד הקריין בסדרת הטלוויזיה Death Valley Days, כשרונלד רייגן עזב בשביל לעסוק בפוליטיקה. טיילור נשאר בסדרה עד שנת 1969, אז הוא נהיה חולה מדי מכדי לעשות כן.
פוליטיקה
טיילור היה רפובליקני שמרני כל חייו וסייע לייסד את הארגון הימני Motion Picture Alliance for the Preservation of American Ideals בפברואר 1944.
הוא העיד לפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית ב-1947, בקשר לעמיתיו השחקנים שהוא האמין שהיו קומוניסטים.
נישואים
לאחר שהוא נראה בחברתה של השחקנית ברברה סטנוויק בסרט משנת 1937 This Is My Affair, השניים נישאו ב-1939. הנישואים ידעו עליות ומורדות ולבסוף הגיעו אל קיצם ב-1951. טיילור נישא ב-1954 לשחקנית ילידת גרמניה, אורסולה ת'יס (Ursula Thiess), ממנה היו לו שני ילדים.
טיסה
ב-1951 כיכב טיילור בסרט הביוגרפי Above and Beyond, שסיפר את סיפורו של פול וו. טיבטס הבן, טייס מטוס האנולה גיי. שני הגברים נפגשו ונוכחו לדעת שיש להם הרבה מן המשותף. שניהם חשבו ללמוד רפואה, והיו חובבי ירי וטיס. טיילור למד לטוס באמצע שנות השלושים, ושירת בצי האמריקני כמדריך טיס במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס פרטי שלו היה מסוג Twin Beech ואותו כינה "Missy" (שם החיבה של אשתו סטנוויק) שבו הוא טס לצורך מסעות ציד ודיג. רעייתו התלוננה שהוא בזבז את כל זמנו הפנוי בלהבריק את רוביו ומטוסו.
מותו
טיילור הלך לעולמו כתוצאה מסרטן הריאה ב-8 ביוני 1969, בהיותו בן 57 ונטמן בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park בגלנדייל, קליפורניה.
טיילור זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-1500 Vine Street, עבור תרומתו לתעשיית הסרטים.
סבטלנה רומשינה
סבטלנה רומשינה (ברוסית: Светла́на Алексе́евна Ромашина; נולדה ב-21 בספטמבר 1989) היא שחיינית צורנית רוסייה. היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 20 מדליות זהב.
ביוגרפיה
סבטלנה רומשינה נולדה במוסקבה. היא הצטרפה לצוות שהיה מתאמן במרכז לספורט מים בעיר בגיל צעיר.
בשנת 2005 רומשינה לראשונה נשלחה לאליפות עולם וזכתה בו במדליות זהב  בתחרויות קבוצתיות. בהמשך היא החלה להשתתף בתחרויות זוגות לצד נטליה אישצ'נקו.
באולימפיאדת 2008 רומשינה השתתפה בתחרות קבוצתית בו זכתה במדליית זהב.
לאחר פרישת אשצ'נקו מתחרויות, רומשינה ממשיכה להשתתף בתחרויות זוגות לצד סבטלנה קולסניצ'נקו. אם חזרתה של נטליה אישצ'נקו הם החלו מחדש את ההופעות המשותפות.
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005, רומשינה זכתה במדליות זהב בתחרות הקבוצתית. מאז ועד לשנת 2013 היא זכתה ב-15 מדליות זהב באליפויות העולם.
אלופה אולימפית
סבטלנה רומשינה השתתפה ב-3 אולימפיאדות ופעמיים זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית ובשנת 2012 בתחרות זוגות. בנוסף לכך, היא זכתה ב-2 מדליות זהב בשנת 2016.
מילון ההווה
מחבריו הם שושנה בהט וד"ר מרדכי מישור, שניהם אנשי האקדמיה ללשון העברית: בהט כיהנה בתפקיד המזכירה המדעית של האקדמיה במשך כעשרים ושבע שנים; מישור עבד באקדמיה זמן דומה במדור לספרות עתיקה במפעל המילון ההיסטורי ואף עמד בראש המדור. לאחר פרישתו הוא נבחר לחבר אקדמיה בשנת תשס"ט וכיום הוא חבר בוועדת הדקדוק.
העבודה על מילון ההווה החלה בשנת 1988. שושנה בהט נפטרה בנובמבר 1994 ולא זכתה לראות את המילון יוצא לאור. המילון יצא לשוק ב-1 בפברואר 1995 בהוצאת מעריב ואיתאב – בית הוצאה לאור. בשנות האלפיים אזל בהוצאה ולא ניתן היה לקנות עותקים חדשים עד שהודפס מחדש בהוצאת איתאב בשנת 2007.
ב-1998 יצא באיתאב "מילון ספיר", אף הוא נכתב בשיטת ההווה, בעריכת מקים ההוצאה איתן אבניאון. מילון ספיר בנוי על בסיס "מילון ההווה" עצמו אך בשונה ממילון ההווה התמציתי, ספיר הוא מילון רחב יריעה (קיימת לו אף גרסה אנציקלופדית) ולפיכך ערכי מילון ההווה הורחבו, נוספו עליהם ערכים ראשיים וערכי משנה רבים, מידע דקדוקי ועוד.
שיטת ההווה
מילון ההווה היה המילון הראשון שהציג את הפעלים בצורת ההווה (הבינוני) שלהם, בשונה ממילונים שקדמו לו כמו מילון אבן שושן שמיין לפי שורשים או רב מילים שממיין לפי צורת עבר נסתר. שיטת ההווה נועדה למנוע את כפילות הוראות הבינוני בעברית, שיכולה להיות פועלית – פועל בהווה (מאוורר את החדר) או שמנית – שם עצם (מאוורר חשמלי), שם תואר (טענה צודקת) או שם בעל מקצוע (מזכיר ההסתדרות). מיון בשיטת ההווה עוקף את הבעיה, פוטר את המעיין במילון מהצורך לזהות את חלק הדיבר לפני החיפוש, והופך את המילון ידידותי יותר למשתמש הפשוט. כל שנדרש מהמעיין הוא לזהות את צורת ההווה השגורה והמוכרת, ובכך הוא אף פטור מזיהוי השורש (פעולה לא פשוטה מחוץ לגזרת השלמים).
התֶקֶן
פסיקות האקדמיה הונהגו בקפדנות בכל הבחינות הלשוניות – הכתיב, הצורה, המשמעות והשימוש. עמדת האקדמיה שימשה נקודת התייחסות לציון המעמד הסגנוני והנורמטיבי של הערכים באופן שיפוטי אך לא מצנזר. לפיכך הובאו במילון גם מילים הנוגדות את התקן, אך בציון "לא תקני" ובתוספת הפניה למילה התקנית. כמו כן נקבעו ארבעה סיווגים למשלב (הרמה הסגנונית) של מילים המאופיינות סגנונית (כלומר, לא במשלב בינוני, "רגיל"): ספרותי, עממי, המוני, עגה (סלנג). הערה אחרונה הנוגעת לתקן היא הבהרות הגייה במילים שבהן יש שוני בין התקן להגייה הרווחת בציבור, למשל: מַכִּיר (לא: מֵ-), כלומר הצורה "מֵכיר" אינה תקנית.
הכתיב
הערכים הראשיים במילון כתובים בכתיב חסר ניקוד (המכונה "כתיב מלא") בהתאם לכללים שקבעה האקדמיה ב-1993. כללים אלה מובאים בסוף המילון בנספח א'. אם הכתיב חֲסַר־הניקוד (הכתיב המלא) זהה לכתיב המנוקד (כתיב חָסֵר), הערך הראשי יופיע מנוקד; אם יש שוני, יופיע הערך הראשי בכתיב חֲסַר־הניקוד ואחריו יופיע הערך מנוקד (למשל: סידור, סִדּוּר ). מי שיחפש את הערך לפי הכתיב המנוקד ימצא בו הפניה לכתיב חסר־הניקוד.
המידע המובא בכל ערך
המילון מיועד לקורא הפשוט ולא לצרכים בלשניים ולכן לא מובא בו כלל מידע מקצועי כגון אטימולוגיה (מידע על מקור המילה), רובד היסטורי (התקופה הראשונית שבה תועד שימוש במילה), מובאות, דוגמאות ועוד.
המידע הדקדוקי מובא בצמצום – אין ציון של חלקי הדיבר ושל בנייני הפעלים וצוינו רק נטיות הכרחיות שלא ניתן לדעת על פי מנגנון הדקדוק לבדו. בשמות עצם מצוינים מין שם העצם וצורת הריבוי; בשמות תואר צורת הנקבה בלבד אך לא צורת הריבוי; בפעלים מצוינות ארבע צורות נטייה בלבד: בינוני נקבה, עבר ועתיד נסתר (גוף שלישי יחיד) ושם הפועל.
ההגדרות מנוסחות בפשטות ובבירור ומסודרות מהמשמעות הרווחת לנדירה או למאופיינת סגנונית.
אין צורך בידיעת דקדוק
כאמור, המעיין במילון אינו צריך לזהות את שורש המילה, את חלק הדיבר או את בניינה אלא רק להכיר את נטיית ההווה בפעלים ואת צורות היחיד (זכר) בשמות. עבור המשתמש שאינו מכיר, מובא בסוף המילון נספח ב' המכיל 78 עמודים וכולל את כל צורות העבר, העתיד והמקור של הפעלים המופיעים במילון עם הפניה לערך בגוף המילון. משתמש המעוניין לחפש לפי שורש המילה יכול להיעזר בנספח ג'. מי שרגיל לחפש ערכים בכתיב חָסֵר (ללא הוספת אמות קריאה), כלומר לפי הכתיב המנוקד (כמו באבן שושן), ימצא אותם בין ערכי המילון, מופיעים בגופן קטן יותר ומפנים לצורת הערך בכתיב המלא ("הכתיב חסר הניקוד").
מפרט טכני
השאיפה ליצור מילון חסכוני וענייני (בדומה למילון מרוכז) הביאה לכך שהמילון קומפקטי גם במידותיו הפיזיות: 24 ס"מ גובה, 17.5 ס"מ רוחב ו-5 ס"מ עובי (כריכה קשה).
הוא מכיל 815 עמודים, מהם 686 עמודי ערכים (מתוכם 200 באות מ"ם, כמתבקש ממיון בשיטת ההווה) והיתר הקדמה קצרה ושלושה נספחים:
א) כללי הכתיב חסר הניקוד כפי שנקבעו ופורסמו על ידי האקדמיה ב-1993. הערכים במילון כתובים לפי תקן זה.
ב) מפתח צורות העבר, העתיד והמקור והפנָיה לערכים שצורות אלו משויכות אליהם (על מנת לעזור למחפש שאינו רגיל לשיטת ההווה).
ג) מפתח השורשים והערכים המיוחסים אליהם.
Africa (שיר של טוטו)
Africa הוא שיר שבוצע על ידי להקת הרוק האמריקאית טוטו. השיר נכתב על ידי הסולן-קלידן דייוויד פייץ' ועל ידי המתופף ג'ף פורקארו.
השיר יצא לאור בשנת 1982 ונכלל באלבום הלהקה Toto IV.
הוא הגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100 בפברואר 1983 (השיר היחיד של הלהקה שהגיע לראש מצעד זה) ולמקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי באותו החודש.
האלבום שבו נכלל שיר זה גם זכה בגראמי. השיר בסופו של דבר סיים רק במקום ה-24 במצעד השנתי של הבילבורד הוט 100 בסיכום שנת 1983.
רקע
הרעיון לכתיבת השיר והמילים לשיר נהגו על ידי פייץ'. ג'ף פורקארו הסביר את הרעיון מאחורי השיר: "ילד לבן מנסה לכתוב שיר על אפריקה, אבל כיוון שהוא מעולם לא היה שם, הוא יכול רק לתאר את מה שראה בטלוויזיה". דייוויד פייץ' הוסיף: "בתחילת שנות השמונים צפיתי בתוכנית תיעודית בטלוויזיה אודות המוות הנורא והסבל אותו חווים בני אדם באפריקה, ובפרסומות של יוניצ"ף למען ילדי אפריקה. התמונות זעזעו אותי ולא עזבו את ראשי. ניסיתי לדמיין איך הייתי מרגיש ומה הייתי עושה לו הייתי שם".
בשנת 2015, הסביר פייץ' כי השיר הוא של אהבה ליבשת אפריקה, ולא רק שיר רומנטי אישי. בשנת 2018, הוא הסביר שהשיר הוא על אדם שטס כדי לפגוש מיסיונרית בודדה. כילד, פייץ' למד בבית ספר קתולי. כמה מהמורים בבית הספר פעלו כמיסיונרים באפריקה, מה שהביא את פייץ' לכתוב את השורה "אני מברך את הגשמים שיורדים באפריקה".
בנקודת הזמן בה יצא השיר הייתה להקת טוטו בנקודה בעייתית בקריירה. גיטריסט הלהקה, סטיב לוקת'ר, אמר בריאיון לגרדיאן: "בלייבל אמרו לנו – 'אם אתם לא מצליחים גם באלבום הזה (...) זה יהיה סוף החוזה שלכם". מילות השיר כוללות בתוכן טעויות עובדתיות, כמו למשל שבמציאות לא ניתן לראות את הר הקילימנג'רו במבט מהסוואנה בסרנגטי. לוקת'ר על המילים: "חשבתי שהלחן מבריק, אבל אני זוכר שהקשבתי למילים ואמרתי, 'דייב, בנאדם, אפריקה?! אנחנו מצפון הוליווד. על מה לעזאזל אתה כותב? אתה מברך את הגשמים באפריקה? מי אתה, ישו?" .
את השיר כתב פייץ' בעזרת פסנתרו שבביתו. בשיר נעשה שילוב של כלי נגינה אפריקאים: קלימבה ומרימבה.
הקליפ לשיר בוים על ידי הבמאי סטיב ברון.
ברשתות החברתיות
לאורך השנים השיר זכה להערכה בקרב חובבי מוזיקת אייטיז והוכר באזכורים רבים ועל ידי מומחים בתחום כלהיט פופ. בשנת 2012 דורג השיר על ידי מגזין המוזיקה NME במקום ה-32 ברשימת "50 השירים עם הפזמונים המפוצצים".
כמה עשורים לאחר שיצא, השיר עדיין זוכה להצלחה יחסית. ההצלחה המחודשת של השיר ברשתות החברתיות החלה אומנם כבדיחה ברמה נוסטלגית, אך בסופו של דבר סחפה רבים לדון בשיר ולהכתיר אותו בתואר "השיר הטוב בעולם".
הבדיחה המשיכה וצברה תאוצה גם בקמפיין בטוויטר במסגרתו נערה בת 14 מאוהיו כתבה בדף של להקת הרוק האלטרנטיבי ויזר שהיא מצפה לגרסת כיסוי לשיר. הפוסט הפך לקמפיין ויראלי שהששתפו בו הרבה ממעריצי הלהקה. לאחר כשנה הלהקה אכן ביצעה גרסת כיסוי לשיר. גרסה זו העלתה את כמות הצפיות וההשמעות לשיר המקורי כמו גם לשירים אחרים של להקת ויזר עצמה.
בשנת 2019 הגיע השיר למקום העשירי במצעד עשור שנות ה-80 של גלגלצ, במסגרת מצעדי העשור של התחנה. יש הטוענים שסיבה אפשרית לכך היא העובדה שבכל יום חמישי בשעה 9:55 שודר השיר במסגרת הפינה “השיר הטוב ביותר בעולם” בתוכנית מדינה בדרך עם עומר גפן.
ביאלה (בולגריה)
בְּיָאלָה (בבולגרית: Бяла) היא עיר בצפון מרכז בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז רוסה ושוכנת 214 ק"מ מהבירה סופיה ו-55 ק"מ מבירת המחוז רוסה. השם ביאלה שמשמעו "העיר הלבנה", ניתן לה בשל הסלעים הלבנים המצויים על הגבעות הסובבות את העיר.
כלכלה ותיירות
ביאלה היא מרכזו של אזור חקלאי מפותח והחל משנות ה-90 התפתחה בעיר גם תעשייה זעירה, בעיקר בתחום המזון והטקסטיל. ביאלה מצויה על קו הרכבת בין גורנה אוריאחוביצה לרוסה ועל הכביש המהיר בין רוסה לוליקו טרנובו, שמתחבר בהמשך לעורק מספר 9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. בעיר קיים מוזיאון לתולדות המלחמה העות'מאנית-רוסית שהובילה לעצמאות המדינה ונוסד ב-1907. בביאלה קיים מגדל שעון שהוקם ב-1872, תקופתו של הסולטאן העות'מאני אבדילאזיז.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון מתונה (תמותה לעומת ילודה). מחצית מהאוכלוסייה הם גברים ומחציתה נשים. 80.84% מהאוכלוסייה הם ממוצא בולגרי, 15.21% הם צוענים ו-3.94% מוצאם טורקי. 6.2% מהאוכלוסייה הם בעלי השכלה על תיכונית, 27% הם בעלי השכלה תיכונית ו-36% בעלי השכלה יסודית.
אקלים
בביאלה שורר אקלים ממוזג מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-2.2oc בינואר ועד 21.7oc ביולי.
שלאגר (סרט)
שלאגר הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בקיץ 1979, נכתב ובוים על ידי אסי דיין, והופק על ידי יעקב קוצקי. הסרט הוא קומדיה מוזיקלית שבה מככבים הגשש החיוור, שולה רווח (גילה) ועפרה חזה (דינה פוקסמן), ושחקנים נוספים, בהם: צביקה פיק (עובד מוסך), אפרים שמיר (פקיד עירייה), מנחם זילברמן (צחי), משה איש כסית (מאבטח), רבקה מיכאלי (ראש עיריית בני ברק), ירון לונדון (בתפקיד עצמו) ויוסי סגל.
עלילת הסרט
עלילת הסרט היא אפיזודית ולעיתים היא חסרת היגיון וגובלת בנונסנס.
מכון הוראת המחול של ד"ר שוקי חפציבה (שייקה לוי) נקלע לחובות גדולים וחפציבה יוצא לחפש אנשים שקל לשכנעם להיפרד מכספם. הוא מוצא את חברו מהשירות הצבאי שלא ראה אותו עשרות שנים – זיגי פוקסמן (ישראל פוליאקוב). פוקסמן הוא בעל מוסך עצלן וחסר יושרה, שהתאלמן זה מכבר ומחפש חברה חדשה לחיים. חפציבה משכנע את פוקסמן שישלם את חובו אם חפציבה ימצא לו חברה לחיים. אלא שחובו של חפציבה כה גדול שעליו לחפש לפוקסמן כלה עשירה. מקריאת מודעות אֶבל בעיתונות, חפציבה מתרשם שאחד האנשים שנפטרו באותו שבוע בעירם הוא אדם עשיר והוא מביא את פוקסמן למשפחה היושבת שבעה. כשהשניים מתחזים למכריו של המנוח, פוקסמן מחזר אחרי האלמנה היושבת שבעה, גילה (שולה רווח), וחפציבה מנסה לשכנע אותה להצטרף אל מכון הוראת המחול שלו. למרות שההתחזות לא מצליחה, גילה נענית לחיזוריו של פוקסמן וזה מגלה שהיא אינה עשירה כלל.
במקביל למרדף אחרי כספה של גילה, חפציבה מוצא פראייר שקל לחלוב את כספו – בן-גוריון שמש (גברי בנאי). שמש הוא פועל של פוקסמן שחולם להפוך לכוכב זמר וריקוד ולכבוש את לִבה של בתו של פוקסמן, דינה, (עפרה חזה), שאוהבת רקדנים ובליינים ומכריזה על עצמה כ"פרחה". חפציבה הופך למורה המחול ופיתוח הקול של שמש ומאמן אותו שעות ארוכות ביום. שמש מקבל עליו את חפציבה למרות חילוקי הדעות האמנותיים ביניהם.
קווי עלילה אלה מתאחדים כאשר גילה ופוקסמן צופים באופרה, בניגוד לטעמם ובלחצו של חפציבה ומגלים את חפציבה ושמש שרים על הבמה כשהם מחופשים לדמויות באופרה. חפציבה ושמש נקלעו אל הבמה בטעות, כאשר חפציבה לקח את שמש לסיור במסדרונות בניין האופרה וניסה להרשים אתו בשקרים על קשרים שיש לו עם מנהל האופרה. פוקסמן, שכועס על חפציבה עם גילוי העובדה שגילה אינה עשירה, גונב את בגדי השחקן הראשי ועולה על הבמה כדי לסגור חשבון עם חפציבה תוך כדי שירה וריקודים. השלושה משבשים לחלוטין את מהלך האופרה, אך חפציבה ופוקסמן רוקמים על הבמה מזימה חדשה להשגת ממון רב – איום על עיריית בני ברק במכירת המגרש הקטן שיש לגילה בעיר זו, למסדר נזירים נוצרי. אחרי האופרה גילה משתפת פעולה עם השניים בתרמית, אך נעלמת עם הכסף.
הצלחתם של פוקסמן, חפציבה ושמש בשירה באופרה מעודדת את שמש להפסיק לקחת שיעורים מחפציבה ולעלות על הבמה במועדון הלילה. שירתו במועדון כובשת את לב הקהל, כולל את ליבה של דינה. בעל המועדון, שמואל (שגם את דמותו משחק שייקה לוי) מחתים את שמש על חוזה, הופך לאמרגן שלו ומסדר לו הופעה בטלוויזיה, בתוכנית "עלי כותרת" של ירון לונדון המשחק את עצמו.
פוקסמן וחפציבה נותרים קירחים מכאן ומכאן. גילה ברחה להם עם הכסף, חפציבה הפסיד את שמש כלקוח גדול, וחלומו של פוקסמן לחתן את דינה עם מנהל חשבונות, צחי (מנחם זילברמן) נגנז. השניים מתחזים לעובדי במה ונוסעים עם שמש ולהקתו אל בניין הטלוויזיה, במטרה לשבש את ההופעה שם כשם ששיבשו את ההופעה באופרה. השנים מצליחים במזימתם, חלקית הודות לשומר הראש של המארגן (משה איש כסית) שרודף אחריהם באולפן ושובר את כל הנקלע בדרכו. שמש ולונדון מיואשים. אולם, הקהל בבית סבור שהמדובר במופע קומי מתוכנן ומוצלח ואל בניין הטלוויזיה מגיעים המוני מסרים טלפוניים חיוביים. כך נוצרת "להקת פוקסמן ולהקתו", השוברת קופות ומביאה את השלושה אל ההצלחה. פוקסמן שב ומתאחד עם האלמנה שחוזרת אליו לאחר שהצ'ק של עיריית בני ברק חוזר אליה מהבנק, ושמש כובש את לִבה של דינה.
הופעות האורח
חלק ניכר מקסמו של הסרט הוא בהופעות האורח שבו. צביקה פיק משחק את אחד מעובדי המוסך ופוצח בזמר במהלך הסרט. אפרים שמיר, בימים שלאחר פירוק כוורת, הוא פקיד בעירית בני ברק, ורבקה מיכאלי היא ראש העיר בני ברק, המוכן לשלם כל סכום על מנת להציל את עירו מן המיסיון. משה איש כסית משחק מאפיונר אימתני. אלי ישראלי הוא DJ. תפקיד מיוחד יש למנחם זילברמן כצחי, המחזר החנון של דינה, המלהג על סרטו של "ויטוריו ברבריני", "רוקמת הגטקעס", בעוד שלִבה של דינה נתון לאלביס פרסלי וג'ון טרבולטה. ירון לונדון משחק בפרודיה על סגנון ההגשה שהפך אותו לאישיות טלוויזיונית, ואריה אורגד, קריין המזוהה עם מהדורות החדשות בימיה הראשונים של הטלוויזיה הישראלית, משחק את עצמו. חברי "הגשש החיוור" עצמם משחקים בתפקידים כפולים: בצד התפקיד הראשי שלהם, משחקים שניים מהם בתפקיד נוסף. כך, בנוסף לתפקידו של פוקסמן, משחק פוליאקוב גם את שכנתה הפולנייה של האלמנה גילה, ושייקה לוי משחק גם את שמואל האמרגן.
הפסקול
הסרט הוא סרט מוזיקלי וכמקובל לסוגה זו, הגיבורים פוצחים בזמר מעת לעת, במיוחד כשהם מתרגשים. את מילות השירים כתב אסי דיין ואת המוזיקה לסרט הלחין ועיבד צביקה פיק שגם שר את אחד השירים בעצמו ('שיר הגראז')
"שלאגר" הוא הסרט הראשון שגילה לקהל את עפרה חזה, שהופיעה באותה השנה בסרט נוסף, "נערת הפרברים" של ג'ורג' עובדיה. אך בעוד שהופעתה ב"נערת הפרברים" נראית כיום מלאכותית ומלודרמטית, שומרת הופעתה ב"שלאגר" על רעננות ושמחת חיים. "שיר הפרחה", שאותו שרה בסרט, הפך ללהיטה הראשון, הגיע למקום הראשון ברשת ג', שם שהה במשך 3 שבועות.
"שיר הפרחה" חודש על ידי אומנים רבים כגון צביקה פיק עצמו, שרית חדד, וגם בסדרת הטלוויזיה "תמיד אותו חלום".
שיר נוסף שהצליח מהסרט היה השיר "דיסקו-טנגו" אותו ביצוע שייקה לוי וגברי בנאי, אשר זכה להצלחה במצעד הפזמונים העברי ברשת ג' והגיע למקום 3.
ב-1998 לאלבום המחווה "עבודה עברית", חידשה להקת "טיפקס" את "שיר בהזדמנות".
שירי הפסקול:
מיקומו של הסרט בתרבות הישראלית
הסרט מקפיא רגע שליו וחסר דאגות בתרבות הישראלית. ישראל שלאחר המהפך השלטוני של 1977, לאחר הסכם השלום עם מצרים ולפני מלחמת לבנון הראשונה והאינתיפאדה הראשונה, אירועים שהיו הכוח המניע של הקולנוע הפוליטי של שנות ה-80. מדובר בקומדיה עממית מתוחכמת שנעשתה בהנאה גדולה והנציחה את תרבות הבילוי בדיסקוטקים, ואת התקופה הקצרה בתולדות התרבות הישראלית שבה שלט הדיסקו, במקביל לפריצת הפאנק אל קדמת הבמה, שאף היא נרמזה בסרט, בהופעתם של פוקסמן וחפציבה ב"שיר האמבטיה", שיש בה יותר מרמז להופעתם של רמי פורטיס ולהקתו.
הסרט מציג את ישראל כמדינה חסרת קונפליקטים ודאגות, שבה יש בכוחו של האינדיבידואל לפרוץ את המסגרות ולהגיע אל התהילה. הפער העדתי, שהיה נושא חשוב בשנים אלו, עומד ברקע הסרט, אך ההתייחסות אליו היא אירונית. כך, למשל, שם חפציבה לב לכך שאשתו המנוחה של פוקסמן היא תימנייה-יהודייה, וכשפוקסמן מוסר לו שהיא "הלכה לעולמה" הוא מגיב: "העולם שלה, התרבות שלה, המנהגים שלה, הם שלה. לכן היא הלכה לעולמה". הסרט לא התבייש לנקוב בביטוי המפורש "פרחה", וביצועה של עפרה חזה ל"שיר הפרחה", שנכתב על ידי אסי דיין והולחן על ידי צביקה פיק, הפך לנכס צאן ברזל במוזיקה הישראלית.
הסרט לועג לכמה תופעות ציבוריות בתרבות הישראלית: לתרבות הדיסקוטקים ולהערצה כלפי ג'ון טרבולטה, לרדיפה אחר העושר, ואף לחרדים מבני ברק (כאשר נודע לחפציבה כי הוא עתיד לקבל רבע דונם אדמה בבני ברק, תגובתו היא "נקים מחצבה ונמכור אבנים לילדים שיזרקו על מכוניות בשבת"). ירון לונדון מופיע בפרודיה על עצמו ועל תוכניתו "עלי כותרת", שהייתה תוכנית מרכזית בלוח השידורים של הערוץ הראשון. הצורה שבה הוא מכנה את "בן-גוריון שמש", "זמר שעלה אלינו מן הביבים", היא הד לתקרית ניסים סרוסי המפורסמת, שבה אירח לונדון את הזמר המזרחי ניסים סרוסי בתוכנית אירוח דומה בשם "טנדו", והציג אותו באופן שרבים ראו כמתנשא ומגוחך.
בתולדות הגשש החיוור נראה כי הסרט לא הגיע לפופולריות של "גבעת חלפון אינה עונה", שאף אותו ביים אסי דיין, ומטבעות הלשון שנטבעו בסרט, כגון "גם המהלך כצפרדע, ברבות הימים לרקוד הוא יודע", אינם בשימוש נפוץ. נראה כי פוליאקוב מזוהה עם דמותו של סרג'יו קונסטנצה יותר מאשר עם זיגי פוקסמן. עם זאת, הופעתה של עפרה חזה ו"שיר הפרחה" הותירו את הסרט בתודעה הישראלית.
חוסר עקביות
חוסר עקביות הוא כשל לוגי שבו אחת ההנחות אינה יכולה להיות נכונה במלואה. במקרה כזה, ההנחות עשויות להיות סותרות או מנוגדות.
דוגמאות:
יוני ארליך
יונתן דריו (יוני) ארליך (נולד ב-5 באפריל 1977), הוא טניסאי עבר ישראלי. דורג בשיאו במקום החמישי בעולם בזוגות (7 ביולי 2008). נכון ל-(2 מאי 2022) מדורג במקום ה-74 בסבב ה-ATP לזוגות.
ארליך זכה ב-22 תארים בזוגות גברים, כולל גראנד סלאם אחד - אליפות אוסטרליה הפתוחה 2008 עם אנדי רם.
בזכייתו זו הפך לטניסאי הישראלי השני אי פעם שזכה בטורניר גראנד סלאם כלשהו (הראשון היה אנדי רם בזוגות מעורבים).
יוני ארליך ואנדי רם (מכונים לעיתים בתקשורת הספורט גם "אנדיוני") היו הצמד המצליח ביותר בתולדות הטניס הישראלי.
ביוגרפיה
ארליך נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה.
קריירה מקצועית
ארליך זכה ב-13 טורנירים לזוגות, רובם יחד עם עמיתו אנדי רם הישראלי. ההישג הראשון של ארליך הוא ההעפלה לחצי גמר טורניר וימבלדון לזוגות בשנת 2003, יחד עם אנדי רם. באולימפיאדת אתונה (2004) הגיעו רם וארליך לשלב רבע גמר לזוגות.
ב-2004 הגיע לחצי גמר אליפות אוסטרליה בזוגות מעורבים עם ליזל הוב, והפסידו לזוג לאנדר פאס ההודי ומרטינה נברטילובה
את שנת 2005 סיימו ארליך ורם במקום השמיני בעולם אבל לא עלו לטורניר גביע המאסטרס והגיעו רק כמחליפים לטורניר.
בסיום שנת 2006 העפילו יוני ארליך ואנדי רם לטורניר המאסטרס אך לא צלחו את שלב הבתים. הצמד סיים במאזן שלילי 2-1, כשאת ניצחונם היחיד בטורניר השיגו דווקא מול הזוג המוביל בעולם, האחים בריאן.
בשנת 2007 היה שותף להישג יחד עם אנדי רם, להעפלה של נבחרת ישראל לבית העליון בגביע דייוויס, כאשר נבחרת ישראל גברה על נבחרת איטליה 0-3 (המדורגת במקום ה-24 בעולם).
בסיום שנת 2007 העפילו יוני ארליך ואנדי רם לטורניר המאסטרס כזוג מחליף לאחר שהאחים בריאן מארצות הברית, שסיימו ראשונים בדירוג העולמי, פרשו עקב פציעה מהתחרות, אך שוב, כמו בשנה שלפני כן, לא צלחו את שלב הבתים. השניים סיימו במאזן שלילי 2-1 את המשחקים בשלב הבתים.
בינואר 2008 זכו רם וארליך באליפות אוסטרליה הפתוחה (מה שהבטיח את השתתפותם בטורניר המסכם בשאנגחאי), הישג השיא בקריירה שלהם.
ב-11 ביולי 2009 היה שותף בניצחון נבחרת ישראל על נבחרת רוסיה שהעלה את ישראל לחצי גמר גביע דייוויס, לראשונה בתולדותיה.
במהלך עונת 2009 נפצע ארליך והידרדר בדירוג העולמי, ובעקבות כך הופסק שיתוף הפעולה שלו עם רם.
בשנת 2010 בגרנד סלאם הראשון של העונה: אליפות אוסטרליה הפתוחה, הגיע ארליך יחד עם בן זוגו החדש ארנו קלמנט עד לשלב רבע הגמר, שם הפסידו במשחק דרמטי 6-7 במערכה השלישית לזוג נסטור וזימוניץ' (2 בעולם). בעקבות הצלחתו חזר ארליך ל-100 הראשונים בעולם לזוגות, לראשונה מאז חזרתו מפציעה. באליפות קווינס קלאב שיחק ארליך עם בן זוג חדש, נובאק ג'וקוביץ' (שדורג אז 3 בעולם ביחידים). למרות שהם לא היו מדורגים בטורניר, הפתיעו השניים וזכו בטורניר. הייתה זו הזכייה הראשונה של ארליך מאז שנת 2008, אז זכה עם אנדי רם בטורניר סינסינטי.
ב-2012, עלה לרבע גמר הטורניר האולימפי - בלונדון והפסיד לאחים בריאן.
בפברואר 2022 שיחק בטורניר הזוגות במונפלייה יחד עם אדוארד רוג’ר-ואסלין, וניצחו 3:6 ו-4:6 את הזוג מרסלו מלו ואלכסנדר זברב, המדורג שלישי ביחידים. בעקבות הניצחון העפילו לשלב רבע הגמר בטורניר המתקיים באולם.
בספטמבר 2022 הודיע על פרישה ממשחק.
הכחשת הפותח
הכחשת הפותח היא כשל לוגי מסוג נון סקוויטור, שבו במשפט תנאי מכחישים את חלק הפותח (החלק בעל המילה "אם") כדי להגיע למסקנה שחלק התוצאה (הנפתח במילה "אזי") שגוי. מבנה הטיעון הוא הבא:
הכשל הגלוי בטיעון נובע מכך שהיחס בין חלק התנאי והמסקנה בהנחה הראשונה אינו בהכרח דו כיווני. כלומר, ניתן לומר, אם אוכל פיצה, אשמין. אך אין נובע מכך שאם אשמין, אוכל פיצה.
כמו באישור הסוגר, ניתן להשיג דו כיווניות כאן רק אם משנים את התנאי "אם" ל"אם ורק אם", במבנה הבא:
במקרה זה, הטיעון תקף.
מוריס איטל
מוריס איטל (באנגלית: Morris Ital) היא מכונית משפחתית מתוצרת חטיבת הרכב Austin Rover Group חברת בת של הקוֹנְגְּלוֹמֵרָט הבריטי British Leyland  אשר יוצרה בין השנים 1980–1984 בבריטניה ובפורטוגל ובין השנים 1998–1999 יוצרה בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית בבעלות ממשלת סין FAW Group.
עד שנת 1968 יוצרו מכוניות "מוריס" על ידי יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors Limited.
ערים באוסטריה
נכון לשנת 2019, גרים 4,110,658 מתושבי אוסטריה בערי המדינה (כ-46%). העיר הגדולה בה היא וינה, עיר הבירה, המאכלסת כחמישית מאוכלוסיית המדינה, ובנוסף היא גם המטרופולין הגדולה בה המאכלסת כשליש מאוכלוסיית המדינה. היישוב הצפוני ביותר באוסטריה הוא ליטשו, הדרומי ביותר הוא פרלך, המערבי ביותר הוא פלדקירך והמזרחי ביותר הוא המינבורג אן דר דונאו.
רשימת הערים
הערים המודגשות הן ערי הבירה של המחוזות בהן הן נמצאות.
קונקלווה
קונקלווה (בלטינית: Conclave; מילולית: "האספה") היא תהליך הבחירה של אפיפיור חדש בכנסייה הקתולית.
תהליך הבחירה
הקונקלווה כגוף בוחר יחיד כוננה בבולה In Nomine Domini שפורסמה על ידי ניקולאוס השני ב-1059. ב-1197, בעת ועידת לטראנו השלישית, העמיד האפיפיור אלכסנדר השלישי את הרוב הדרוש על שני שלישים מהקולות.
משתתפים בבחירה כל הקרדינלים שגילם פחות מ-80, ובלבד שמספרם אינו עולה על 120 קרדינלים. להלכה כל גבר קתולי יכול להיות מועמד לאפיפיור, אולם ב-600 השנה האחרונות נבחר לתפקיד קרדינל. הקונקלווה מתכנסת בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן בתוך 20 יום ממות או התפטרות האפיפיור הקודם. בקונקלוות הקודמות, מרגע שנכנסו הקרדינלים לקפלה היה אסור להם לעזוב אותה עד בחירת האפיפיור והיא הייתה ננעלת (ומכאן השם קונקלווה - בלטינית, cum clavi = במפתח), אולם יוחנן פאולוס השני שינה את החוק הזה והתיר להם ללון בבית מלון בקריית הוותיקן.
הבחירה נעשית בסדרה של הצבעות חשאיות. כל קרדינל רושם את השם המועדף עליו על פתק ונשבע שבחר בחירה ראויה. התוצאות נרשמות בפיקוח של שלושה קרדינלים. לבחירת אפיפיור דרוש רוב של שני שלישים, ועד שמושג הרוב הדרוש, נערכות בחירות חוזרות ונשנות (ארבע הצבעות בכל יום). יוחנן פאולוס השני קבע שאם לא מושג רוב של שני שלישים אחרי 30 הצבעות, ניתן להסתפק ברוב רגיל. לאחר כל הצבעה נשרפים הפתקים בתנור מיוחד. לבעירה מוסיפים חומר שצובע את העשן העולה: אם לא נבחר אפיפיור, עשן שחור, וכשנבחר האפיפיור - והסכים להתמנות לתפקיד - עשן לבן (מכאן מקור הביטוי "עד שיצא עשן לבן").
כאמור, על הקרדינלים נאסר כל מגע עם העולם החיצון בעת הקונקלווה. יוצאים מגדר זה שלושה בעלי תפקידים, אם הם גם חברים בגוף הבוחר. אלו הם ראש בית הדין הגבוה לחסד (ה-Sacra Paenitentiaria), הקרדינל-הארכיבישוף בפועל של רומא, ומנהל קריית הוותיקן.
עם כניסתם של הקרדינלים לקפלה הסיסטינית נהוג לשיר את ההמנון "בוא, רוח בורא" (Veni Creator Spiritus).
סיעות הקרדינלים
חבר הקרדינלים מתחלק לסיעות לפי שני קווים עיקריים: תאולוגי ופוליטי.
הקו התאולוגי נחלק בין שמרנים לבין מתונים או ליברלים. מספר קרדינלים שמונו על ידי אפיפיור מסוים נוטים לייצג את שיטתו התאולוגית (ובעבר, היו רבים מהם קשורים אליו משפחתית) ויוצרים קבוצה מלוכדת. הדבר גרם לכך שאפיפיורים שביקשו להשיג השפעה מתמשכת מינו מספר רב של קרדינלים, ככל שיכלו בתקופת כהונתם. בין המאה ה-13 למאה ה-18 נקראה סיעת השמרנים Zelanti. מקור הביטוי בחברי המסדר הפרנציסקני שהתנגדו לכל שינוי והקלה בתקנון בנדיקטוס, בהמשך זוהתה סיעה זו עם תומכי הישועים.
קואליציות בין הסיעות הביאו לשיתופי פעולה על מנת להגיע למועמד מוסכם או לפחות למועמד של פשרה.
בתרבות
קונקלוות מתוארות ביצירות הבאות:
איצ'אן קלה
איצ'אן קלה (באוזבקית: Ichаn-Qаl’а - "העיר הפנימית") הוא הרובע ההיסטורי של העיר חיווה השוכנת במערב אוזבקיסטן, סמוך לגבולה עם טורקמניסטן ובפאתי מדבר קאראקום, כ-750 ק"מ מערבית מהבירה טשקנט. רובע איצ'אן קלה שוכן כחצי קילומטר מדרום למרכזה של חיווה המודרנית, והוא משקף במידה רבה את עברה המפואר של העיר אשר שימשה כבירתן של ממלכת חווארזם ושל ח'אנות חיווה. ב-1991 הוכרז איצ'אן קלה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
תולדותיו של האיצ'אן קלה שלובים באלה של העיר. במאה ה-4 נודעה חיווה כנווה מדבר בליבה של חורזם, אשר תושביה שאבו מים והפכו את מדבר קרה קום לאדמות מרעה, גנים ופרדסים. העיר נכבשה על ידי הערבים בשנת 712 ועל ידי המונגולים ב-1221. ב-1379 השתלט עליה טימור לנג וב-1512 עברה לשליטת האוזבקים שהפכוה לאחת מבירותיהם. החל ב-1643 ועד 1740 הייתה העיר לבירת ח'אנות חיווה, וזו הייתה לתקופת הזוהר שלה. רוב המבנים המונומנטליים באיצ'אן קלה הוקמו בשנים אלה ולאחריהן. ב-1967 הוכרזה איצ'אן קלה כשמורה היסטורית ואדריכלית, ושנתיים לאחר מכן הוענק לה מעמד של מוזיאון פתוח (הלכה למעשה זהו סקאנסן, אם כי המונח אינו נהוג בהקשרה של העיר), דבר ששלל ממנה במידה רבה את חיותה.
אתרי האיצ'אן קלה
סמוך לשער המערבי, משני צדדיו של רחוב פהלבון מחמוד, שוכנים שלושה מבנים חשובים. מדרום לרחוב ניצבת מדרסת מוהאמד אמינחון (Muhаmmаd Аminхоn mаdrаsаsi) שנבנתה ב-1851-1852 ומשמשת כיום כמלון חיווה. צמוד למדרסה נישא מינרט קלטה מינור (Kаltа Minоr minоrаsi) שנראה כגליל רחב בצבע טורקיז. מצידו השני של הרחוב ניצב הקוהנה ארק (Ko`hnа Аrk) ששימש כמצודה של שליטי העיר. המבנה המקורי שעמד במקום הוקם במאה ה-12, ובין השנים 1686-1688 הוא הורחב באופן משמעותי. המבנה כולל הרמון, אורוות, מטבעה, קסרקטין, בית מאסר ומחסני נשק. במרכזו של המבנה השתרעה חצר פנימית שבה נמצא משטח עגול. זה סימן את מקומו של היורט, אוהל הנוודים הטורקי המסורתי, בו המשיכו שליטי העיר להתגורר לעיתים.
מסגד ג'ומה (Jumа mаsjid) שוכן בכיכר המרכזית של הקלה, מקום בו נפגשים שני רחובותיה העיקריים. גגו של המסגד נתמך ב-112 עמודי עץ וחלקם מהמאה ה-10, אם כי המבנה הנוכחי נבנה במאה ה-18. 81 מדרגות מובילות לראש המינרט.
בחלקה המזרחי של הקלה שוכנים השוק המקורה באזאר ארמון אלאקוליחון (Аllаquliхоn sаrоyi Bozori) הפעיל גם כיום והקרבונסראי של אלאקוליחון (Аllаquliхоn Kаrvоn sаrоyi) המשמש כיום כחנות כלבו. מעבר לשער המזרחי ומחוץ לתחומי הקלה משתרע הבזאר המודרני והרחבה במקום שימשה בעבר כשוק העבדים של העיר. סמוך לאלה ממוקם ארמון טוש הובלי (Tоsh Hоvli) שהוקם על ידי אלאקוליחון, שליט חיווה מ-1825 עד 1842. בארמון יותר מ-150 חדרים הערוכים סביב תשע חצרות.
בחלקה הדרומי של הקלה שוכנים מדרסת איסלום חוג'ה (Islom Xuja mаsjidi) וצמוד לה מינרט באותו שם (Islom Huja minоrаsi). שני אלה הוקמו ב-1910. המינרט הוא המבנה הגבוה בעיר, ווא נישא לגובה של 45 מטר ומאפשר תצפית אל מדבר קרה קום מדרום לעיר. המינרט מצופה ברצועות העשויות אריחים בצבעי טורקיז ואדום. המאוזוליאום של פהלבון מחמוד הוקם ב-1326, נבנה מחדש במאה ה-19 ושופץ שוב ב-1913. קירות המאוזוליאום מצופים באריחים בגווני כחול, טורקיז ולבן, ואלה מקיפים את המצבה שצורתה כשל ארון קבורה. פהלבון מחמוד עצמו היה משורר, מתאגרף ופילוסוף, שעלה לדרגת קדוש מגן של חיווה.
רכס רובי (מונטנה)
רכס רובי (באנגלית: Ruby Range) הוא רכס הרים במדינת מונטנה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
הרכס ממוקם במחוזות ביוורהד ומדיסון שבמונטונה, מזרחית לעיירה דילון, ודרום מערבית לעיירה שרידן.
שיא גובהו של הרכס מתנשא לגובה של 2,862 מטרים מעל פני הים (בחלקו הצפון מזרחי של הרכס).
כיוון הרכס צפון מזרח - דרום מערב, ואורכו 42.7 קילומטים.
צפונית מערבית לרכס נמצא נהר ביוורהד, ומדרום מזרח לרכס נמצא נהר רובי.
מרבית שטח הרכס נמצא בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management).
הרכסים יבשים, והמעיינות ברכס מועטים. למרות זאת הרכסים מכוסים יערות של אשוח דאגלס, אורן מפותל ואשוחית מצויה. חיות הבר ברכס הם איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי זנב, ושכווי היערות.
שם הרכס
שם הרכס ניתן לו רשמית בשנת 1964.
מעבר אקולוגי
מעבר אקולוגי הוא מעבר מלאכותי צר (עשרות מטרים בישראל עד מאות מטרים בשאר העולם), מרכיב חיוני בפתרון של מסדרון אקולוגי, המחבר בתי גידול טבעיים, ומאפשר לבעלי חיים לחצות בבטחה מכשולים מעשה אדם כגון כבישים, תעלות ומסילות רכבת. המעבר נועד לבעלי חיים מכל הסוגים והגדלים, החל בחיפושיות ובעכבישים וכלה ביונקים גדולים; ובהקשר רחב יותר מאפשר המעבר התפשטות גם של צמחייה, פטריות וכיוצא בזה. מעברים אקולוגיים מותאמים לסביבה הטבעית המקורית בה הם הוקמו (צמחייה, ייעור וכו'); והם כוללים מעברים תחתיים או עיליים ("גשרים ירוקים") בממדים ובסוגים שונים, ובין היתר גם מנהרות אמפיביות שנועדו לדו-חיים ומנהרות קטנות ליונקים קטנים כגון מכרסמים. מעברים אקולוגים נפוצים בעיקר באירופה, והמעבר הטבעי הארוך בעולם נמצא בהולנד, אורכו 800 מטר והוא מחבר בתי גידול המופרדים על ידי כביש מהיר, מסילת רכבת ומגרש גולף. בישראל עלה הנושא לדיון רק בשנים האחרונות.
חשיבות
מעברים אקולוגיים מפצים במידת מה על שבירת הרצף האקולוגי מעשה ידי האדם, הנחשב לאחד הגורמים העיקריים לנסיגה במגוון הביולוגי; ובעיקר על תופעת הרג בעלי חיים כתוצאה מתאונות בינם לבין כלי רכב. למעברים חשיבות רבה לבעלי חיים נודדים ולבעלי חיים הנזקקים לשטחי מחיה נרחבים לשם קיומם. כמו כן מאפשרים מעברים אקולוגיים לבעלי חיים מסביבות טבעיות שונות לבוא במגע אלה עם אלה ולשפר בדרך זו את עמידות המין.
יעילות והצלחה
כל בעלי החיים נזקקים לפרקי זמן על מנת להתרגל לקיומם של המעברים, אך מינים מסוימים מסתגלים אליהם מוקדם מאחרים. כך לדוגמה הראו מחקרים של אוניברסיטת קלגרי בקנדה כי מערכת המעברים שנבנתה בפארק הלאומי בנף באלברטה סייעה בשלב מוקדם יחסית בהורדת תופעת ההרג בקרב אייליים אך לא בקרב זאבים ודובים שנמנעו משימוש נרחב בהם לאחר הקמתם. עם זאת, מחקר שנמשך כעשור שנים הראה שגם דובים החלו להשתמש במעברים (7 שימושים ב-1996 לעומת כמאה שימושים ב-2006) וכי תופעת ההרג בכבישים ירדה בכ-80%.
מעברים אקולוגיים בישראל
נושא המעברים האקולוגיים בישראל עלה לדיון רק בתחילת המאה ה-21, בעיקר בענינו של כביש חוצה ישראל וכביש 9 בירושלים שהיה אמור להפתח לתנועה בחודש מאי 2007. בענינו של האחרון דרשו החברה להגנת הטבע והקרן הקיימת לישראל לעכב את פתיחתו עד לביצוע עבודות לשיקום הנוף והבטחת מעבר בעלי חיים, כפי שלטענתן התחייבה החברה הבונה. הדרישה כללה הקמת גדרות שימנעו מבעלי חיים לעלות על הכביש ולסכן את עצמם ואת ציבור המשתמשים בדרך. ואכן, יממה לפני טקס הפתיחה במעמד ראש הממשלה, אהוד אולמרט, נאלץ היזם להודיע על דחייתו בשל צו ארעי של בית המשפט המחוזי בירושלים שניתן בעתירה שהגישה החברה להגנת הטבע. ב-25 ביולי 2007 נפתח כביש 9 לתנועה לאחר שראש עיריית ירושלים והחברה היזמית התחייבו להשלים את עבודות השיקום הנופי.
בכביש ואדי מילק (כביש 70) הוקם מעבר אקולוגי סמוך למחלף עין תות, ובכביש 6 קיימים מעברים אקולוגיים עיליים, בקטע שחוצה את רמות מנשה. הנושא עלה לדיון גם בהקשר של גדר ההפרדה ודרישתם של ארגונים למען זכויות בעלי החיים לאפשר במסגרתה מעברים אקולוגיים.
במסגרת העבודות לשדרוג כביש 1 (תל אביב-ירושלים) הוחל ב-2013 בהקמת גשר אקולוגי בשער הגיא שמאפשר מעבר בעלי חיים בין שתי גדות הכביש המהיר. עם השלמתו במהלך 2016 מהווה הגשר, ברוחב 70 מטר, הגדול ביותר מסוגו בישראל.
ביולי 2020 אושרה בוועדה מחוזית לתכנון ובנייה תוכנית ליצירת מעבר אקולוגי בין ראש העין ליער בן שמן. מטרת המעבר המתוכנן היא שמירה על רצף אקולוגי באזור מרכז הארץ, שכן רצועות השפלה והחוף מקוטעות מאוד בשל תהליכי פיתוח ובנייה ובכך קיימת סכנת הכחדה למינים רבים של בעלי חיים, צמחים ובתי גידול.
קרצינואיד
קַרְצִינוֹאִיד (בכתיב לועזי: Carcinoid) הוא גידול נוירואנדוקריני, אשר מקורו בתאים נוירואנדוקריניים. גידולים נוירואנדוקריניים נובעים מהמערכת האנדוקרינית, הכוללת בלוטות אנדוקריניות שונות, כגון, בלוטת יותרת המוח, בלוטת יותרת הכליה ועוד, כמו גם איים אנדוקריניים הנמצאים בלבלב או בבלוטת התריס, וכן תאים אנדוקריניים המצויים לאורך מערכת הנשימה ומערכת העיכול.
קרצינואיד הוא גידול נוירואנדוקריני הנמצא באופן שכיח במעיים (בכ-80% מהמקרים) ולאחר מכן במערכת הנשימה (בכ-20% מהמקרים). הקרצינואיד מתפתח מתאים אנטרו-כרומפיניים, המכילים את המוליך העצבי סרוטונין. תכונה נוספת של תאים אלו היא שרובם מבטאים קולטנים לסומטוסטטין.
בשנים האחרונות חלה עלייה בשכיחות של קרצינואידים, בעיקר במערכת העיכול. העלייה מוסברת הן בעלייה באבחנה עצמה והן בעלייה בשכיחות הגידולים. הביטויים השכיחים לקרצינואיד כוללים הסמקה, חסימת מעיים ושלשולים.
תסמינים
רוב החולים הם א-תסמיניים, ופעמים רבות האבחנה מתרחשת בבדיקת אנדוסקופיה שגרתית. בחלק מהחולים התמונה הקלינית כוללת עייפות, זיעה לילית, דימום ממערכת העיכול וירידה במשקל, ובמקרים מסוימים חסימת מעיים (הנובעת מהפרשת הורמונים מקומית על ידי הגידול, אשר גורמת להידבקויות מעיים ובסופו של דבר לחסימה). בנוסף, החולים יכולים לסבול משלשולים כתוצאה מהצטברות חיידקים סביב הגידול, בגלל החסימה החלקית שהוא גורם לה.
Carcinoid syndrome – אצל כ-30% מהחולים הסובלים מקרצינואיד מתפתחת תסמונת קרצינואידית, הנובעת מהפרשת הורמונים מהגידול, שמסימניה: הסמקה, קוצר נשימה והאצת פעילות המעיים כתוצאה מהפרשת סרוטונין, אודם לא טיפוסי כתוצאה מהפרשת היסטמין, ובנוסף יכולים להיות מופרשים גם הורמונים אחרים כגון קליקראין (המביא להרחבת כלי דם ותנועתיות מעיים), פרוסטגלנדינים (מעודדים הפרשת נוזלים ותנועתיות מעיים) ופוליפפטידיים כגון אינסולין, הורמון אדרנוקורטיקוטרופי, גסטרין, סומטוסטטין ו-Vasoactive intestinal peptide. התמונה האופיינית ביותר היא הסמקה, שלשולים וקוצר נשימה. מעבר לכך, חולים שפיתחו תסמונת קרצינואידית, יכולים לסבול גם מהבאים: