cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית ענות
ח' רס א-טויל
ח' רס א-טויל נמצאת בנ"צ 1636.1083, גובה מוחלט 1,013 מ', גובה יחסי 32 מ', תצפית מצוינת, שטח מרבי מוערך בכ-45 ד'; החורבה משתרעת מעבר לתחום המסומן במפות, וכוללת את האוכף שמדרום לפסגה העיקרית. אתר זה הוא אחד מאתרי תקופת הברזל הגדולים, החזקים, הגבוהים והמוגנים ביותר שבהר-יהודה כולו. ראשית היישוב בתקופת הברזל 1 (כ-23 ד'), אז שני האתר בגדלו רק לתל חברון, וכך גם בתקופת הברזל 2א (כ-28 ד'). בתקופת הברזל 2ב שטחו מוערך בכ-33 ד' והוא הגדול באתרי ההר, לפני חברון; בתקופת הברזל 2ג האתר הוא השני בגדלו בהר (כ-44 ד'), אחרי דביר ולפני חברון. תקופת הברזל 2ד בולטת בייצוגה באתר, שהוא אולי מהבודדים הנותרים בשיא היקפם (כ-45 ד') גם לאחר מסע סנחריב וחוזר להיות הגדול באתרי ההר. לאחר מכן נחלש היישוב בהדרגה: כ-25 ד' בתקופה הפרסית (עדיין הגדול באתרי ההר), כ-17 ד' ושמא הרבה פחות בתקופה ההלניסטית. מהתקופה הרומית טרם זוהו שרידים באתר, ובתקופה הביזנטית הוא נושב לאחרונה, בהיקף צנוע (אולי רק כ-4 ד'); בתקופה זו מתחיל לפרוח היישוב בעמק, בו אף נחשפה כנסייה.
שמו הנוכחי של האתר הוא שם ערבי המצביע על גובהו הבולט, ומכאן ששמו הקדום אבד או נשתמר בסביבות האתר. אשר למרחקים שמביא אוסביוס בספר האונומסטיקון הרי לפיהם בית-עניין\ם מצויה במרחק 2 מילין (כ-3 ק"מ) מהאלה היא טרבינתוס\ בטנה\ ממרא, כיום ראמת אל חליל (אלוני ממרא), ו-4 מילין (כ-6 ק"מ) מחברון. ח' רס א-טויל ממוקמת כ-3.4 ק"מ צפון-מזרחה לראמת אל-חליל וכ-5.8 ק"מ צפון-צפון-מזרחה לחברון הקדומה, בעוד שח' בית-ע{י}נון מצויה אך כ-1.9 ק"מ (מעט יותר ממיל אחד) מראמת אל-חליל וכ-4.5 ק"מ (כ-3 מילין) מחברון; הנתון כאילו המרחק מראמת אל-חליל הוא כ-3 ק"מ מופרך בעליל. אמנם אין לדקדק עם נתוני אוסביוס על קוצו של יוד, אך מכל מקום הם מתאימים היטב לרס א-טויל, אף יותר מאשר לבית-ע{י}נון. לפי הצעת זיהויה של בית-ענות\ן עולה כי זו נוסדה ברס א-טויל בתקופת הברזל 1, ובמהלך כל תקופת המקרא ועד התקופה ההלניסטית נתקימה באותו מקום: עיר גדולה ששדותיה משתרעים בעמק עד מעבר למקור המים שבעין בית-ע{י}נון. בתקופות שגשוגו של האתר נתקימו בעמק יישובי-בת ("חצרים"?) של העיר, באתרה של ח' בית-ע{י}נון ושמא במקומות נוספים. ייתכן שהאתר הקדום ברוג'ם אל-קצר, בהמשך רכס ספר המדבר, מהווה אף הוא יישוב-בת כזה. נראה שבתקופה הרומית עבר היישוב לעמק, ובתקופה הביזנטית נתקיים הן בעמק והן ברס א-טויל. יש להניח ששני האתרים הוכרו בתקופה זו באותו שם, אך אבזביוס כיוון בנתוניו לאתר שודאי הוכר כקדום ואולי עדיין החשוב יותר, ברס א-טויל. רק בראשית התקופה האיסלמית ניטש סופית רס א-טויל. שם היישוב נותר בחורבה המאוחרת, בעוד ששם האתר הקדום ניטש לטובת שם המבטא את גובהו יוצא הדופן ומיקומו הנראה למרחקים.
VVA מחוז מוסקבה
VVA מחוז מוסקבה הוא מועדון רוגבי רוסי המתמודד בליגת הרוגבי המקצוענית. הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון אקדמיית חיל האוויר גגרין במונינו, עיירה מחוץ מוסקבה. למועדון קשרים חזקים לחיל האוויר והמועדון מהווה לקבוצת הבסיס של נבחרת רוסיה.
המועדון מתמודד גם בגביע האתגר האירופי והיא משלימה בנייתו של אצטדיון רוגבי בן 12,500 מושבים.
המועדון זכה בתואר אליפות שמונה פעמים (בשנים 1993, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009 ו-2010) וגם זכה בתשע פעמים באליפות ברית המועצות.
אנטוניו ראגי
אנטוניו ראגי (באיטלקית: Antonio Raggi; 1624, טיצ'ינו – 1686, רומא) היה פסל איטלקי.
ביוגרפיה
ראגי הצטרף בראשית דרכו לסטודיו של אלסנדרו אלגארדי, אין תעוד לעבודה מוכרת עצמאית שלו שם.
ראגי כמו ארקולה פראטה הצטרף לסטודיו של ג'ובאני לורנצו ברניני בשנת 1647 והפך לתלמידו, ברניני שימש כמנטור שלו במשך כמעט שלושה עשורים.
ראגי נבחר בשנת 1657 לאקדמיה של סן לוקא.
שפתי הפות
שפתי הפות (בלטינית: Labia) הן רקמות ארוגניות המהוות חלק מהפות. השפתיים הן החלקים היחידים מהפות שנראים מבחוץ, והן מגינות על השופכה, הדגדגן ועל פתח הנרתיק.
צבען, גודלן וצורתן של השפתיים החיצוניות והפנימיות משתנים מאוד מאישה לאישה.
מראה
הצבע, האורך, הגודל, הסימטריה והמראה הכללי של השפתיים החיצוניות והפנימיות משתנים באופן ניכר מאישה לאישה. לעיתים קרובות השפתיים הן אסימטריות. לשפתיים החיצוניות יש נטייה לאבד מנפחן ולהיראות מדולדלות עם השנים. ולשפתיים הפנימיות יש נטייה להתארך או להתכהות עם השנים. כל מראה הוא מקובל ותקין.
על פי ארגון הבריאות העולמי, שינויים כירורגיים ואחרים באיבר המין הנשי (כולל הסרה חלקית או מלאה של חלקים בהם מסיבות לא רפואיות) מוגדרים כ-FGM-Female genital mutilation, משמע "הטלת מום באיבר המין הנשי"
חיים וידבסקי
חיים וידבסקי (בפולנית: Chaim Widawski; 1906 – יוני 1944 ) היה פעיל ציוני, חבר בתנועה הציונית "התחיה" (חלק ממפלגת "הציונים הכלליים"), בגטו לודז' במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה.
בשואה
גטו לודז' "חוסל" על ידי הגרמנים באוגוסט 1944.
חיים וידבסקי שימש השראה לגיבור הרומן יעקב השקרן מאת הסופר יורק בקר.
פסטיבל מחול יזרעאלי
פסטיבל מחול יזרעאלי מתקיים מדי שנה בחג השבועות כחלק מאירועי פסטיבל חלב ודבש בעמק יזרעאל. הפסטיבל נוסד על ידי "אלון יזרעאל" - עמותה למחול בעמק והכוראוגרף זאב קרן, ומארח להקות מחול בגילאי 30 ומעלה מכל הארץ כמו: ירושלים, אשקלון, גן יבנה, חבל אשכול, ראשון לציון, פתח תקווה, גבעתיים, הרצליה, מודיעין, חולון, כפר סבא, רמת השרון, מזכרת בתיה, תל מונד, פרדס חנה כרכור, חיפה, משגב ועוד.
מנהלו האמנותי של הפסטיבל הוא זאב קרן כשבארגון, הפקה, תפעול, הקמת התפאורה ואירוח הלהקות משתתפים כל חברי להקת המחול "אלון יזרעאל".
הפסטיבל הוא אחד מהפסטיבלים המרכזיים בתחום המחול הישראלי.
היסטוריה
פסטיבל מחול יזרעאלי הראשון התקיים בשבועות 2010 והוקדש לציון 100 שנות התיישבות עברית בעמק יזרעאל. לכבודו שיתפו פעולה הכוריאוגרפים שלמה חזיז, דגנית רום וזאב קרן וחיברו את הריקוד "עומדים על המשמר" בביצוע הלהקות "הורה ראשונים ירושלים", להקת המחול משגב ולהקת המחול "אלון יזרעאל" שפתח וסיים את הפסטיבל. הריקוד "עומדים על המשמר" נקבע למסורת ומדי שנה פותח את מופע הפתיחה ונועל את מופע הסיום את הפסטיבל.
הלהקות המשתתפות מתארחות במושב נהלל בשני ימי הפסטיבל וזוכות לפעילויות גיבוש כמו טיולים בעמק, פעילויות שטח וסדנאות בנושאי מחול שונים.
פסטיבל מחול יזרעאלי השני 2011 "תרנגולים על גשר הירקון" הוקדש כמחווה ללהקות התרנגולים וגשר הירקון לציון 50 שנות יצירה ותרומה לתרבות הישראלית כשאורחת הכבוד בפסטיבל הייתה יוצרת התרנגולים נעמי פולני.
פסטיבל מחול יזרעאלי השלישי 2012 "ארץ הצבר", שהתקיים באמפי נהלל אירח גם את להקת המחול הסרבית "קוד טנט" שהופיעה בתלבושות המסורתיות בחסות שגריר סרביה בישראל ובהרכב מלא בליווי תזמורת שניגנה מוזיקה סרבית עממית ומקפיצה.
פסטיבל מחול יזרעאלי הרביעי 2013 "מקדם לתקומה" שהתקיים באולם המופעים בקיבוץ יפעת העלו 15 הלהקות המשתתפות יצירות מהווי העם היהודי מימי קדם ועד לתקומתו בארץ המובטחת. במופע הסיום שהתקיים באולם הספורט בנהלל אירח הפסטיבל גם להקת מחול מישובי עוטף עזה בניהולו האמנותי של גברי לוי.
אורנוניים
אוֹרְנוּנִיִּים (שם מדעי: Myctophidae) היא משפחה של מקריני סנפיר מסדרת הפנסאים, החיים בעומק האוקיינוס.
במשפחה נמצאים מרבית המינים בסדרת הפנבאים הכוללים דגי ים באורך 2-30 ס"מ, די קטנים באורכם ובעלי עיניים גדולות ויכולת להארה ביולוגית. דגים אלה חיים במצולות של כל האוקיינוסים, כולל של האוקיינוס הדרומי והם מהווים את המסה הגדולה של דגי העומק - כ-65% מדגי המצולות שייכים למשפחה זו. הם צוללים לעומקים של 300-1,500 מ' מתחת לגלים אך עולים בלילות לפני המים.
לדגים אלה עיניים גדולות, לסתות גדולות וראש מעוגל, הגוף מוארך והסנפירים צרים. על צידי גופם ישנם תאים זוהרים.
דגים אלה ניזונים בעיקר מפלנקטון ומיצורי ים זעירים כמו קריל. הם עצמם נטרפים על ידי מאות טורפי ים רעבים המחפשים את הלהקות הגדולות. הם כוללים לווייתנים שונים כמו דולפינים ולווייתן גדול-סנפיר, כרישים, בטאים, דגי גרם אחרים כמו הטונה, דג-חרב, מפרשן וחוטמניים, דיונונים גדולים כמו דיונון הומבולדט, עופות ים רבים ביניהם פינגווין מלכותי, כלבי ים ועוד.
נוגלס (פירושונים)
נוגלס (בספרדית: Nogales) הוא שם ספרדי שמשמעו "עצי אגוז מלך".
הייסטינגס
הייסטינגס (אנגלית: Hastings) היא עיר בבריטניה השוכנת במחוז מזרח סאסקס באנגליה.
העיר ידועה עוד מהמאה ה-8. במאה ה-11 הייסטינגס הייתה עיירה קטנה; ב-1066 ויליאם הראשון הביס ביישוב זה את צבאו של הרולד השני. לאחר ניצחונו בקרב, הפך ויליאם למלך אנגליה והקים שושלת מלכי אנגליה חדשה.
בימי הביניים הייתה הייסטינגס אחת מחמשת נמלי אנגליה, אבל עם הזמן היא איבדה את מעמדה.
החל מ-1920 מתקיימת בעיר מדי שנה תחרות הייסטינגס לשחמט.
הירושה (מחזה)
הירושה הוא מחזה מאת מתיו לופז בהשראת הרומן "אחוזת הווארד" מאת א.מ. פורסטר. המחזה הועלה לראשונה בלונדון בתיאטרון ה-Young Vic במרץ 2018, לפני שעבר לברודוויי בנובמבר 2019.
הפקה מקורית בלונדון
ההצגה הוזמנה על ידי הרטפורד סטייג' בהרטפורד, קונטיקט. ההצגה הופקה בלונדון בתיאטרון ה-Young Vic בבימויו של סטיבן דלדרי במרץ 2018. המחזה הועלה בשני חלקים של למעלה משלוש שעות כל אחד, המיועד לצפייה ברצף. הוא בוחן יחסי אהבה בין גברים הומואים בניו יורק העכשווית דור אחרי מגפת האיידס. הוא שואל מה חייב הדור הנוכחי לאבותיו.
ההפקה הועברה לתיאטרון נואל קאוורד בווסט אנד בלונדון ב-21 בספטמבר 2018 והופקה על ידי טום קירדי, סוניה פרידמן והנטר ארנולד.
הירושה זכתה בפרס המחזה החדש הטוב ביותר, פרס הבמאי הטוב ביותר עבור סטיבן דלדרי ובפרס השחקן הטוב ביותר עבור קייל סולר בפרסי מעגל המבקרים 2019 וכן בפרסי אוליבייה 2019, וזכתה גם באוליבייה עבור התאורה הטובה ביותר עבור ג'ון קלארק.
הפקה מקורית בברודוויי
ההצגה עלתה בבכורה בברודוויי בתיאטרון אתל ברימור ב-27 בספטמבר 2019 בהצגות הרצה, ופתיחה רשמית ב-17 בנובמבר. ההפקה כללה את לואיס סמית בתפקיד מרגרט, כשקייל סולר וג'ון בנג'מין היקי, בין היתר, חוזרים על תפקידם מההפקה בלונדון.
בדצמבר 2019 הוכרז כי טוני גולדווין יחליף את היקי לתקופה של ארבעה חודשים החל מינואר 2020, בעוד שהיקי מביים את ההפקה המחודשת של המחזה "מלון פלאזה". עם זאת, בפברואר 2020 הוכרז כי "הירושה" תיסגר ב-15 במרץ, לאחר 46 הצגות הרצה ו-138 הופעות קבועות. עם זאת, ב-12 במרץ בוטלו ארבע ההופעות האחרונות כאשר מושל ניו יורק אנדרו קואומו אסר על כינוסים גדולים כדי להילחם במגפת הקורונה.
ביקורות
מבקר של עיתון הטלגרף כינה את המחזה "אולי המחזה האמריקאי החשוב ביותר במאה זו."
מבקר ה-"Variety" כתב שהמחזה הוא "... יצירת מופת עצומה, לא מושלמת ומסורבלת, שרוקמת מחדש פוליטיקה קווירית וכלכלה נאו-ליברלית. בהתייחס לחובות שגברים הומואים חייבים לאבותיהם, הוא מעז לשאול אם העבר לא מכר את ההווה בקצרה."
סוקר הגרדיאן כתב: "אף על פי שהמחזה של לופז יש מסגרת ספרותית, הוא שופע חיים ואירועים... לופז גם אינו חושש להפסיק מעת לעת את העלילה ולנקות את הבמה לדיון נלהב: אחד מהדיונים האינטנסיביים ביותר הוא על מעמדה של התרבות ההומוסקסואלית, אשר לאחר שנלחמה זמן כה רב-נגד הדיכוי, מצויה כעת בסכנה להימנע מקואופרציה."
ברש (סרט)
בָּרַש הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2015 אותו כתבה וביימה מיכל ויניק ובו מככבים סיון נועם שמעון, ג'ייד הדס סקורי ודביר בנדק. הסרט מספר על נעמה ברש בת ה-17, שמפתחת מערכת יחסים עם תלמידה חדשה שמגיעה לבית ספרה, על רקע היעלמותה של אחותה החיילת.
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי ומפעל הפיס. שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי להקת "העברית".
עלילה
נעמה (סיון נועם שמעון) חיה עם משפחתה בפרוור ישראלי טיפוסי. נעמה נוהגת להסתובב עם חברותיה במסיבות, לשתות אלכוהול ולקיים מפגשים מיניים אקראיים עם בנים. היא חווה ניתוק מהוריה שלא מודעים כלל לאורח חייה, וחיה בצל אחותה החיילת שמעוררת את דאגת הוריה כל פעם שהיא מתחילה לצאת עם נער שוליים חדש.
יום אחד נעמה פוגשת בתלמידה חדשה בשירותים בבית הספר, ומרגישה כלפיה משיכה מיידית. היחסים בין השתיים מתפתחים, ודנה (ג'ייד הדס סקורי) מכירה לנעמה את סצנת המועדונים והסמים של תל אביב, שם היא פוגשת את בעלת המועדון, "דרקולה", שולטת לסבית שמולכת על כל הסובבות אותה. נעמה נסחפת לתוך אהבתה לדנה והעולם שהיא פותחת בפניה, במיוחד אל מול ההתנהלות הגסה של אביה, חוסר האונים של אמה, העצב של אחיה, ואחותה שנעלמה מהבסיס. נעמה מצטרפת בעל כורחה לאביה בחיפוש אחרי האחות הנעלמה, ומגיעה איתו לכפר קאסם שם הוא מתפרץ בשטף גזעני על השוטרים המקומיים. היא מנסה לברוח חזרה לזרועותיה של דנה, אך בביקור הבא בתל אביב, דנה נשארת עם דרקולה, ושולחת את נעמה הביתה לבד.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
ריינו (קומיקס)
ריינו (באנגלית: Rhino, בעברית: קרנף) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיע בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #41 מאוקטובר 1966, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
ריינו הוא האלטר אגו של אלכסיי מיקאילוביץ' סיטסביץ', בריון להשכרה רוסי שעבד עבור מדינה באזור הגוש המזרחי. הוא התנדב להשתתף בניסוי שאיחד פולימר קשיח במיוחד לעורו, מה שהקנה לו כוח ומהירות על-אנושיים ואת זהות "הקרנף". לאחר פרסומה בספיידרמן, הדמות הופיעה בשנית בחוברות הענק הירוק. בסוף הסיפור הדמות מתה, אולם היא התבררה כפופולרית והוחלט להחיותה.
את דמותו של ריינו בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן המופלא 2" מגלם השחקן פול ג'יאמטי.
נגד ספיידרמן והענק הירוק
לאחר שזכה לכוחות-על, ריינו נשלח לחטוף את ג'ון ג'יימסון, אך הוא הסגיר את המדענים שהעניקו לו את כוחותיו, יצא להשתוללות בניו יורק והובס בידי ספיידרמן. הוא נכלא וסומם, אך ברח על מנת לחטוף את ג'יימסון. ספיידרמן השתמש בקורי עכביש בעלי חומר כימי שפותח בידי ד"ר קורט קונורס כדי להמס את שריונו של ריינו, ובכך הביס אותו. לאחר שקיבל חליפה חדשה וחזקה יותר מג'סטין האמר, ריינו נשלח לחטוף את ברוס באנר בגלל ידעו בקרינת גמא. הוא נתקל בבאנר כענק הירוק, ונהרג בקרב. המנהיג הקים אותו לתחייה, חיזק אותו באמצעות קרני גמא ושלח אותו לחבל בחתונתם של באנר ובטי רוס. הוא נלחם בענק, נמלט ויצא לרדוף אחר המנהיג. הוא נלכד בפיצוץ, ונפל לתרדמת. כאשר נעשה משותק, המנהיג השתלט על ריינו המורדם ותקף את הענק. הקרב הגיע לעולמו של "הזר", שם המנהיג נסוג מגופו של ריינו, שחזר עם הענק לכדור הארץ.
ריינו הופיע לצד אבומיניישן, כאשר הפעילו פצצת-גמא בבסיס ההאלקבאסטרס. ג'ים וילסון ניטרל את הפצצה, והענק הירוק גרם לשניהם להתנגש זה בזה. ריינו הופיע כחבר בקבוצת נבלי-העל "שגרירי הרשע" בחיפוש אחר תכשיט נדיר, אך הם נתקלו בדפנדרס וריינו הובס בידי דוקטור סטריינג'. הוא תקף את דוק סמסון והובס, נלחם נגד סמסון וספיידרמן, חבר לנבלי-העל מונסטון, בלאקאאוט ואלקטרו בניסיון להימלט ממתקני פרויקט פגסוס, נלחם בדבר וזומן במהלך המלחמות הסודיות השניות בידי מפיסטו להילחם בביונדר ובדבר.
הוא הצטרף לסינדיקט הרשע נגד ספיידרמן, נלחם באיירון מן בלוס אנג'לס ורדף אחרי העקרב לצד בלאקלאש בשליחות ג'סטין האמר. ריינו חבר לכמה וכמה נבלי-על נגד ספיידרמן, ונעשה בעל אינטליגנציה על-אנושית בעקבות ניתוח. כאשר ראה שחייו נעשים משעממים, הוא עבר ניתוח נוסף כדי לחזור לקדמותו.
חזרה למוטב זמנית, ריינו השני
ריינו נלחם בשכיר-החרב דדפול, שהביס אותו למרות שהוקטן בידי חלקיקי פים. הוא הופיע באירועי "מלחמת אזרחים", כשעזר לזיקית נגד ספיידרמן. כאשר שדד בנק והרג בשוגג מאבטח, ריינו הובס בידי המעניש אך ניצל ממוות בידי ספיידרמן. הוא נלכד בידי אליושה קרבינוף, בנו של קרייבן הצייד, שאסף גן חיות המורכב מנבלי-על בעלי שמות של חיות. אליושה הובס בידי המעניש, ששיחרר את ריינו המדוכא ושאר הנבלים. הוא שלח מעטפת כסף לאלמנתו של המאבטח, והחליט שכתודה להצלתו, יעזור למעניש. הוא עוזב בסוף החוברת, אך חוזר בהמשך ומשכנע את המעניש לא להרוג את סטילט-מן השלישי.
במהלך אירועי "ההתשה", סיטסביץ' החליט לוותר לגמרי על חיי הפשע שלו. הוא הסגיר את עצמו למשטרה, הודה בכל סעיפי האישום נגדו, נידון למאסר 25 שנה באי של רייקר ותלבושתו נלקחת בידי סוכנות S.H.I.E.L.D. הוא סירב להצטרף לקבוצות אסירים ואף מנע בריחה, ושוחרר על התנהגות טובה בתנאי. הוא פגש את הנבלית דוקטור טראמה, ודחה את הצעתה ליצירת ריינו מחדש. הוא ניסה לחיות חיים נורמליים חדשים, התחתן עם המלצרית אוקסנה, והחל לגור איתה בדירה קטנה ביונקרס. בינתיים דוקטור טראמה מצאה מטופל חדש, בנתה עבורו חליפת היי-טק משוכללת, העניקה לו גרזן קרב מיוחד והוא נעשה לריינו השני. סיטסביץ' הרגיש שעליו להרוג את החדש, אך ספיידרמן שכנע אותו להבטיח שלא יעשה זאת. כשריינו החדש תקף פעם נוספת, סיטסביץ' אמר לו שילחם איתו, אך למעשה הוא ואוקסנה ברחו למקום מסתור. לפני שהגיעו למקום-המסתור, ריינו החדש תקף והרג את אוקסנה, מה שגרם לסיטסביץ' הזועם ללבוש את חליפתו הישנה ולהילחם בו. הוא הרס לחלוטין את חליפתו של ריינו, התעלם מתחנוניו של ספיידרמן והאשים אותו במותה של אוקסנה, והרג את ריינו חסר הישע.
עלילת המינים, קצוות הארץ, מוות וחזרה לחיים
סיטסביץ' הוא אחד מנבלי-העל הרבים שדוקטור אוקטופוס כינס בקשת-הסיפור "מוצא המינים", ושלח אותם להשיג כמה פריטים עבורו. הוא הופיע לאחר שספיידרמן גרם לפריק להתנגש בנשר הרביעי, והתגלה כי הוא אינו רודף אחר תינוקם של לילי הוליסטר והארי אוסבורן כמו שאר הנבלים, אלא אחרי ספיידרמן עצמו. ספיידרמן דיבר איתו על כך, ושאל עם אוקסנה תהיה גאה בו אם יהרוג את התינוק. סיטסביץ' בחר שלא לתקוף, אך הזהיר אותו שבפעם הבאה שייפגשו, הוא יהרוג אותו. הוא נראה חבר בששת המרושעים החדשים של אוקטופוס.
הוא נלחם בספיידרמן ובאוונג'רס כחלק מששת המרושעים באירועי "קצוות הארץ", ולאחר שתור שלח את אלקטרו לאטמוספירת כדור הארץ, הוא הובס בידי סיטסביץ'. הוא שמר על אחד ממתקניו של אוקטופוס בקוריאה והובס בידי ספיידרמן, האלמנה השחורה וסילבר סייבל. בסיום הקשת, מתגלה כי סיטסביץ' מאס לחיות לאחר מותה של אוקסנה, והצטרף לאוקטופוס כדי לראות את העולם סובל. כאשר אוקטופוס השמיד את בסיס-האם בגואטמלה, ריינו הטביע את סילבר סייבל יחד איתו, כנקמה בספיידרמן בידיעה שיאשים את עצמו במותה. למרות שגופתם לא נמצאה, שניהם טבעו ומתו. כאשר ספיידרמן נהרג בגופו של אוקטופוס, הוא ראה את סיטסביץ', אוקסנה וסייבל בין היתר בחיזיון.
שנים לאחר מכן, סיטסביץ' נראה בחיים במקום מסתור בגואטמלה, כשלפתע אדם מסתורי ניגש אילו וביקש ממנו להצטרף אליו. האיש הסביר כי הוא מסייע לאוקסנה, אשר גם היא מתגלה בחיים, מה שגרם לאלכסיי להסכים להצטרף אליו.
כוחות ויכולות
ריינו מחזיק בחליפה עבה העשויה מפולימר קשיח בדומה לשריון קרנפיים, שמכסה את כל גופו מלבד פניו. החליפה בלתי חדירה וחסינה בפני נזק וטמפרטורות גבוהות. החליפה גם מצוידת בקרן. טיפולי מוטגנים כימיים והקרנות רדיואקטיביות, כולל הפגזת קרני גמא מספקים לדמות כוח על-אנושי, רמות מוגברות של מהירות וסיבולת וכן רמה גבוהה של עמידות.
ריינו השני עוטה חליפת היי-טק משוכללת ומחזיק בגרזן קרב בעל קצוות מחודדים כקרני קרנף.
פרנק אונורה
פרנק אונורָה (בצרפתית: Franck Honorat; נולד ב-11 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בבורוסיה מנשנגלדבך.
קריירה
אונורה נולד בצרפת, ולאחר שעבר במספר מחלקות נוער, החל לשחק במחלקת הנוער של ניס. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ולעיתים זומן לקבוצה הבכירה, ששיחקה בליג 1. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה 1 ב-3 בנובמבר 2013, כשעלה כמחליף בדקה ה-87 בהפסד קבוצתו בבית 1–2 לבורדו.
ביולי 2016 הושאל לעונה אחת לסושו מהליג 2.
ביוני 2017 עבר לקלרמון פוט, גם היא מהליגה השנייה. באוגוסט 2018 נרכש ב-2 מיליון אירו על ידי סנט אטיין, אך מיד הושאל חזרה לקלרמון פוט לעונה אחת.
ב-11 ביולי 2023 חתם לחמש שנים בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
קאלום הדסון-אודוי
קריירה
ב-23 ביולי 2019 האריך את חוזהו בצ'לסי בחמש שנים תמורת שכר של כ-100 אלף ליש"ט לשבוע.
ב-30 באוגוסט 2022 הושאל לבאייר לברקוזן לעונה אחת.
קרסני יאר קרסנויארסק
היסטוריה
קרסני יאר הוקמה בשנת 1969 בעיר קרסנויארסק. שמו נובע ממבצר קרסני יאר ("גדת הנהר האדומה התלולה"), שנבנה בשנת 1608; העיר סביב המבצר הפכה לקרסנויארסק בשנת 1822. קרסני יאר מהווה למועדון הרוגבי המוצלח במדינה ואחד המוצלחים יחד עם VVA מונינו וברשותו זכייה בשמונה אליפויות והוא זכה גם בשתי אליפויות ברית המועצות.
אף על פי שקרסני יאר נותרה כוח משמעותי בענף, המועדון לא הצליח לזכות באליפות מאז שנת 2001. בנוסף, המשאבים הכספיים של המועדון נופלים מהישגיו של מועדון Enisey-STM.
עם זאת, בניסיון שוב לטפס לראשות האליפות, קרסני יאר התקשרו ב-2010 עם איגוד קנטרברי רוגבי ואנשי קבוצת קרוסיידר קנטרברי על מנת להשתמש במתקנים שלהם לתקופה של שלושה שבועות במהלך מרץ ואפריל בכל שנה, כחלק ממחנה האימונים של המועדון.
שאהד 197
שאהד-197 (בפרסית: شاهد ۱۹۷) הוא כטב"ם תוצרת התעשייה הצבאית האיראנית. הוא דומה במאפייניו לשאהד 141.
מאפיינים
לשאהד 197 טווח טיסה של כ-2000 ק"מ ומהירות הטיסה שלו היא 200 קמ"ש. הוא מסוגל לשהות באוויר 20 שעות ולשאת משקל של עשרות ק"ג. אורך מוטת הכנף שלו היא 7 מטר.
יירוט
ב-15 במרץ 2021 יירטו מטוסי F-35I אדיר של חיל האוויר הישראלי 2 כטב"מי שאהד 197 שנשאו אקדחים ואמצעי לחימה לארגון הטרור חמאס. על פי נתיבי הטיסה, ההערכה היא כי יעד ההעברה היה שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה. זוהי הפלת בכורה עולמית ל-F-35.
מקורות איראניים זיהו את הכטב"מים כשאהד 181 או כשאהד 191 וטענו שהדגם שאהד 197 לא קיים או שלא פורסם עד כה.
טט (הונגריה)
טט (בהונגרית: Tét) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי טט
הרב נתן פייטל רייניטץ, שימש כרב העיר עד שנת 1835. הרב עקיבא פישר כיהן כרב העיר בין השנים 1848–1894. רב העיר הרב אברהם יעקב סופר שימש עד 1944 אז גורש למחנה ההשמדה אושוויץ. הרב יקותיאל דוב געווירץ היה שו"ב בעיר, ונרצח באושוויץ באוקטובר 1944.
בתחילת מאי 1944 רוכזו יהודי טט בבית הכנסת, ומשם הועברו לגטו גיור. ב-11 ביוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו כמה עשרות יהודים לטט אך עזבו תוך שנים אחדות וב-1957 כבר לא נותרו שם יהודים אך במקום נותר בית קברות יהודי.
יחסי גרמניה–כף ורדה
יחסי גרמניה–כף ורדה הם יחסי החוץ בין גרמניה וכף ורדה.
סקירה כללית
היחסים בין גרמניה לכף ורדה הם לבביים ובלתי מעורערים.
כף ורדה מקיימת קשרים הדוקים עם האיחוד האירופי ורואה את עצמה כמתווכת בין אירופה לאפריקה בגלל מיקומה הגאוגרפי כמו גם קשרים כלכליים ותרבותיים.
ממשיך להתקיים שיתוף פעולה מחקרי הדוק בין גרמניה לכף ורדה. משרד החינוך והמחקר הפדרלי ומשרד המזון והחקלאות הפדרלי תומכים בפרויקטים בתחומי מחקר ימי, אוקיינוגרפיה, הגנה על שטחי דיג במערב אפריקה, ניטור אקלים והגנה על אקלים. מרכז מדע האוקיינוס מינדלו, מכון מחקר חשוב נפתח בנובמבר 2017 באי סאו ויסנטה.
בנות הזהב (סדרת טלוויזיה ישראלית)
בנות הזהב היא קומדיית מצבים ישראלית המבוססת על הסדרה האמריקאית "בנות הזהב" ("The Golden Girls"). שש עונות הסדרה שודרו בערוץ 10.
עלילה
הסדרה מגוללת את חייהן של ארבע נשים בסביבות גיל הזהב החולקות דירה בתל אביב יחדיו. בעלת הבית היא דליה (חנה לסלאו), איתה גרות רותי גולן (מיקי קם) ושושנה בן-בסט (תיקי דיין). בפרק הראשון מצטרפת בהפתעה ריבה (רבקה מיכאלי), אמהּ של רותי, אל שלוש הבנות האחרות לאחר שבית האבות שבו גרה נשרף.
העונה הראשונה והשנייה עוסקות בעיקר ביחסים רומנטיים והכרויות והתמודדות עם הנישואים הקודמים של הבנות. החל מהעונה השלישית, הסדרה עוסקת גם בנושאים חברתיים שונים ומגוונים ובדילמות מוסריות, כמו ניסויים בבעלי חיים, יחסים חד מיניים, יחס למבוגרים, ניצול עובדים, הטרדות מיניות, ניתוחים פלסטיים, גזענות, עובדים זרים ויחסי דתיים-חילוניים.
יצחק דוד בוקשפן
ד"ר יצחק דוד בוקשפן (י"ד בתשרי תרס"ה, 22 בספטמבר 1904 – כ' באב תשל"ב, 31 ביולי 1972) היה משפטן, מראשי התנועה הרוויזיוניסטית (הצה"ר) וחבר ההנהגה העולמית שלה, ציר בקונגרסים הציוניים, חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני ואיש ציבור.
נעוריו ולימודיו
יצחק דוד בוקשפן נולד לאמו מרים בת יצחק דוד לזרוביץ ולאביו יהושע, בבויאן, שבבוקובינה, שהייתה אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. בקיץ 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עקרה המשפחה לבירת הקיסרות ווינה. לאחר המלחמה, למד משפטים באוניברסיטת וינה. ובמסגרת פעילותו הסטודנטיאלית, השתתף כנציג ההסתדרות העולמית של הסטודנטים היהודים בוועידה, שבה השתתפו סטודנטים יהודים ולא יהודים, על בעיית האנטישמיות, ליד פריז בשלהי 1927. בשנת 1929, הוענק לו תואר ד"ר למשפטים מאוניברסיטת וינה. באותה שנה הצטרף לקורפורציה הציונית "עבריה" (שנוסדה ב-1892 וד"ר בנימין זאב הרצל היה חבר הכבוד שלה). והצטרף לתנועת הצה"ר באוסטריה ונבחר לעמוד בראשה. מאז, בתפקידיו בתנועה הרוויזיוניסטית עמד בתכתובת קבועה עם מנהיג התנועה זאב ז'בוטינסקי. בשנת 1930 נשא את אולה בת אביגדור זוננשיין (1905 – 1980). ב-1933 ערך את ביקורו הראשון בארץ ישראל, ושנה לאחר מכן עלה עם רעייתו.
בארץ ישראל בתקופת המנדט: 1948-1934
בוקשפן מילא שורה של תפקידים במסגרת תנועה הרוויזיוניסטית העולמית ובארץ ישראל. הוא נבחר לתפקיד ציר בקונגרסים הציונים ה-17, בבזל (בשנת 1931), ה-18 בפראג (בשנת 1933), ה-22 בבזל בשנת 1946, ה-23 וה-24 בירושלים. היה פעיל בשורות האצ"ל בשנים 1936 – 1937.
כפעיל ציוני בולט ומשתתף פעיל בהנהגת התנועה הרוויזיוניסטית נעצר בוקשפן פעמים אחדות על ידי השלטונות הבריטיים ונחקר על ידי אנשי הבולשת הבריטית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה בוקשפן יחד עם ד"ר שמשון יוניצ'מן ואהרן צבי פרופס שותפים לתמיכתו הרשמית של האצ"ל בבריטים עקב המלחמה. קודם לכך, באפריל 1939, התקיים בבאר יעקב כינוס חשאי שבמהלכו הוחלט כי דוד רזיאל, מפקד האצ"ל, יקבל גם את הפיקוד על תנועת בית"ר בארץ ישראל ואת התואר "נציב בית"ר". במעמד זה נכח בוקשפן בתור יושב ראש "ועד המורשים" של ההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח) בראשותו של זאב ז'בוטינסקי. והוקראה על ידו פקודת היום בדבר מיזוג שני הארגונים. עם מעצרו של רזיאל, שיגר זאב ז'בוטינסקי מלונדון, מברק סודי אל בוקשפן, המאשר מינויו הזמני של חבר מפקדת האצ"ל חנוך סטרליץ, בתפקידיו של רזיאל. באותה תקופה, הייתה המדיניות כלפי הבריטים בעקבות המלחמה העולמית, לסלע מחלוקת כבדה בתוך האצ"ל. בוקשפן, שהיה מעורב במהלכים החשאיים ברובם לקביעת המדיניות החדשה, ראה את מחלוקת העמוקה שנתגלעה, ועשה כל מאמץ כדי למנוע את הפילוג, אך ללא הצלחה. יוצאי האצ"ל, שלא השלימו עם תמיכה ואף שיתוף פעולה עם הבריטים בתקופת המלחמה, הקימו את לח"י.
ערב הקמת מדינת ישראל ובמסגרת ההכנות להקמתה על ידי ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית, היה בוקשפן אחד מחברי "הוועדה המייעצת של הסוכנות היהודית", שהתכנסה בסמוך לבניין האו"ם בארצות הברית.
בשנות מדינת ישראל: 1972-1948
בוקשפן מילא בתקופת המדינה תפקידים בכירים בתנועת ז'בוטינסקי על כל שלוחותיה. בין השאר, בשנים 1948 – 1960, היה חבר ההנהלה העולמית של קרן תל חי, מנהל הכספים בתנועת החרות, בתנועה העולמית של חרות – הצה"ר (בשנים 1949 – 1957) וחבר בוועד המורשים של הצה"ר. ממיסדי המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי ושנים רבות חבר הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
משפחתו
אולה בוקשפן, רעייתו, הייתה רופאת עיניים, מהרופאות הראשונות של קופת חולים לאומית. אולה בוקשפן שרתה באצ"ל ומ-1944 פעלה במחתרת לח"י. במערכה של האצ"ל ביפו בימים 25 – 28 באפריל 1948, טיפלה במסירות בלוחמי האצ"ל שנפצעו במהלך הקרבות.
המשפחה התגוררה כשלושים שנה ברחוב המלך ג'ורג' בבית מספר 34, סמוך ל"מצודת זאב" בתל אביב. והפעילות התנועתית הייתה חלק בלתי נפרד מאורח חייה.
בניהם הם אלדד בוקשפן, מהנדס, בעלים של משרד התכנון אלדד בוקשפן מהנדסים בע"מ, יושב ראש דירקטוריון חברת נתיבי איילון ואגודת מכבי תל אביב בכדורגל, ועמירם בוקשפן, לשעבר, מנכ"ל הרשות לעסקים קטנים במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ומכהן כמ"מ יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
זיכרון והנצחה
לאחר פטירתו, אמר עליו בדברי ההספד, נגיד מסדר ז'בוטינסקי, אליהו גלעזר, כי "כל מעשיו בתום-לב עשה והיות שאדם מסור היה מטבעו, פעל תמיד ובכל דבר עם הנפש כולה, עם הנשמה כולה, עם הלב כולו – ולכן אולי נשבר. כי למרות הקלילות הוינאית שהייתה טמונה ממש בדמו, קיבל הכל בכובד ראש". ד"ר דוד בוקשפן, או "מיקרו", כפי שכינוהו בחיבה ידידיו נודע כאחד אשר "אוהב את ז'בוטינסקי ואהוב על זאב ז'בוטינסקי".
קיסר רומא
קיסר רומא (בלטינית: Imperator Romanus) הוא הכינוי של שליט האימפריה הרומית במהלך תקופת הקיסרים, אשר בהכללה ניתן לשייכו מאוגוסטוס ועד לניצור האימפריה המערבית על ידי קונסטנטינוס. כל קיסרי רומא הוסיפו לשמם את שמו של אוגוסטוס (ולאחר מכן גם את ), כמו גם את שמות התואר קיסר ואימפרטור, אשר בעצמן אופיינו כתוארי מצביאים (כלומר, תואר הקשור לתפקיד מפקד הצבא הרומי). כמו כן, גם התואר פְּרִינְקֶפְּס ("אזרח רומא מספר אחד") נוסף לחלק מהקיסרים הראשונים. סמכותם של קיסרי רומא התבססה הן על נאמנות הצבא והן על הסנאט.
מעמד הקיסר
לאחר תום כהונת אוגוסטוס קיסר, קיסרי רומא שאחריו נטו לנצל את סמכויותיהם ואת כוחם שמעל החוק, לפגוע בסנאטורים ובסנאט, ואחדים מהם אף הפעילו שלטון טרור כנגד קושרי קשר, בין אם ממשיים או דמיוניים, וכנגד אופוזיציונרים. בתקופה זו, נתפס מעמד הפרינקפס כשליט רודן המנוגד לעקרון החירות. באופן זה תיארו סופרים והיסטוריונים רבים את טיבריוס, גאיוס, קלאודיוס, דומיטיאנוס ונירון. דומיטיאנוס רצה שיכנו אותו התואר "אדון ואל" (בלטינית: Dominus et Deus), עודד הלשנות על קושרים והוציא להורג באשמת קשירת קשר סנאטורים רבים, עד שנרצח ב-96 על ידי קושרים, בהם אשתו.
לאחר רצח דומיטיאנוס נבחר נרווה לקיסר על ידי הסנאט, שהטיל על דומיטיאנוס מחיקה ממסמכים וממצבות ציבוריות. עם מותו של נרווה ב-98 החליף אותו טריאנוס. שלטונם של נרווה וטריאנוס אופיין בהחזרת החירות, בשיקום מעמד הסנאט ושיתוף פעולה איתו, חופש הביטוי, הפסקת פעולת המלשינים, רדיפות ומשפטי הבגידה, ובהפיכת הפרינקפס מרודן אשר נמצא מעל החוק לשליט הכפוף לחוק. עם זאת, לא חל שינוי יסודי במעמד הפרינקפס, אלא שאופי ומעמד השלטון תלוי ברצון הפרינקפס ובגחמותיו. בשל כך, נזכר טריאנוס בכתובות לכבודו כפרינקפס מצוין (בלטינית: Optimus Princeps). שלושת הקיסרים שלאחר טריאנוס דמו לו באופי שלטונם.
לדברי קאסיוס דיו, תחת שלטון אוגוסטוס נוסדה מונרכיה, ולקיסר יש סמכות בלתי מוגבלת בכל תחום. קיסר רומא היה המפקד העליון של צבא רומא, רבים מן הקיסרים יצאו לפקד על הצבאות אל הפרוביניקיות הרומיות. במאה השנייה קבע המשפטן גאיוס כי קביעת הקיסר בפסיקותיו, בצוויו ובמכתביו היא שוות מעמד לחוק. האחרון בשליטים הנאורים, מרקוס אורליוס מינה את בנו ליורשו, קומודוס, שנהג כעריץ, דבר שהוביל להתנקשות בו. החל מזמנו של ספטימוס סוורוס, הפיקוד על הצבא הפך לחלק מרכזי בתפקיד הקיסר, עקב החמרה ביחסים עם העמים הזרים. כך נוצרה בעיה, שמערכות השלטון, שהיו תלויות באופן הדוק בקיסר, סבלו מעיכובים וקשיים בפעילותן התקינה.
סמכויות הקיסר
לדעת ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס, האימפריה הרומית הייתה מונרכיה ובעלת משטר שלטון יחיד. דיו חי בתקופתו של ספטימיוס סוורוס, וכאיש ששירת במשרות רבות ברומא, הוא הכיר את המערכת היטב.
השלטון של איש יחיד התבסס ברומא לאחר קרב אקטיום, בו גבר אוגוסטוס על אנטוניוס, אחד מן היריבים שלו. דיו כתב מנקודת הראות של זמנו, כי הוא מאמין שהסמכות של העם ושל הסנאט עברה אל אוגוסטוס, והחל ממנו נוסדה על פי הדיוק מונרכיה, גם אם שניים או שלושה מחזיקים בשלטון, אוגוסטוס היה "מנהל את כל העניינים כפי שרצה". היורשים של אוגוסטוס מיצו עד תום את הסמכויות שלהם ואת כוחם שהיו מעל החוק, פגעו במידה רבה במעמד הסנטורי ובבני השכבות האחרות, ואחדים אף הנהיגו משטר טרור נגד חוגי האופוזיציה.
פניות אל הקיסר
כחלק מעבודתו, נהג הקיסר לקבל ולענות על פניותיהם של נתיניו. עבודתה זו באה לידי ביטוי בשני אופנים: ראשית, בלִיבֶּלוּס (בלטינית: Libellus, משמעות: ספר קטן), כינוי לפנייה בכתב שהוגשה אליו. פנייה זו הייתה, בדרך כלל, קצרה, שהוגשה על ידי אנשים ממעמד נמוך, בין אם עלי ידי קבוצות ובין עם ביחידות. אנשים שרצו להגיש לקיסר בקשה כתובה היו צריכים לבוא אליו בעצמם או על ידי שליח. בנוסף, הליבלוס נמסר לקיסר ברומא, באלכסנדריה או בכל מקום אחר. הקיסר ענה בעצמו על הבקשות, ותשובתו נרשמה בתחתיתן. העתקים של התשובות נשמרו בארכיונים ופורסמו בפומבי. החלטות הקיסר נגעו לחוק הפרטי והציבורי. לפנייה זו, הליבלוס, השיב הקיסר במה שנודע בשם סוֹבְּסְקְרִיפְּטִיוֹ (בלטינית: Subscriptio, משמעות: כתיבה למטה). בתשובתו של הקיסר נהג הלה לכתוב את המילה רֵקוֹגְנוֹבִי (בלטינית: Recognovi, משמעות: בדקתי), שמשמעותה היא שבקשתו של הנתין אושרה. העתקים של ליבלוס וסובסקיפטיו פורסמו לא פעם בריש גלי.
על פי פפירוס שהשתמר, נמצא כי הקיסר ספטימיוס סוורוס השיב על תשע עשר לִיבֵּלִי (בלטינית: Libelli, משמעות: ליבלוס ברבים) במשך שלושה ימים, בין ה-14 במרץ ל-16 במרץ 200. מכך ניתן להניח, כי אם זהו היה קצב שליחת את הסובסקיפטיו, אזי לקיסר התאפשר להשיב על מאות בקשות כאלה מדי שנה. על פי מחקרו של פרגוס מילאר על תולדות האימפריה הרומית, ההשפעה של הממשל הרומי בחיי הפרט התבטאה באופן הטוב ביותר באמצעות הליבלי. מול דעה זו של מילאר קמו שתי סברות המפריכות את טענתו. הראשונה, היא שעזרה אישית מטעם הקיסר עבור היחיד לא הייתה יכולה להשפיע השפעה רבה במדינה שבה התגוררו למעלה מחמישים מיליון תושבים. השנייה היא, שמדיניותו של הקיסר לא יכולה הייתה להשתנות באופן מהותי הודות לפניותיו.
מכתבים והוראות
בספר העשירי של קובץ המכתבים של פליניוס הצעיר נכללת התכתובת שלו עם הקיסר טראיאנוס מהזמן שהיה פליניוס נציב הפרובינקיה ביתיניה. להלן מקרה אחד לדוגמה, העולה ממכתבו של פליניוס ומתשובת הקיסר:
המכתב של פליניוס אל טראיאנוס מראה, שבתפקידו כנציב הוא נתקל בבעיה שהתקשה לטפל בה ולכן החליט להתייעץ עם הקיסר. הבעיה היא, שהצבא הרומי לא גייס עבדים לשרת בו, ומי שניסו להתגייס והצהירו שהם בני חורין היו צפויים לעונש מוות. הקושי של פליניוס במקרה זה נבע מכך, שבבדיקה הרגילה לא התגלה ששני המגויסים היו עבדים והם כבר הושבעו. סמפרוניוס קאיליאנוס היה גייס וחשף את עובדת היותם עבדים, ועל כן שלח אותם לנציב שיפסוק את עונשם. אולם מתברר, שבהוראות שקיבל פליניוס מטראיאנוס כאשר מונה לנציב לא נאמרו דברים מפורשים על מקרה כזה. טראיאנוס מבהיר אפוא לפליניוס מה עליו לעשות: אם הם התנדבו, דהיינו, יזמו את הגיוס, חל עליהם העונש; אם חייבו אותם להתגייס (פקידי הגיוס או הבעלים שלהם) פטורים הם מהעונש.
פולחן הקיסר
הפולחן של הרומאים נבע מההשקפה שהמנהיגים שלהם הם אלים או קרובים למעמד האלים. פולחן המושלים שנהגו, השפיע על הממלכות ההלנסטיות שנחשפו למנהגיהם, בעת שהגיעו לרומא מהמזרח. פולחן היוונים עבר ממנהיגיהם אל מצביאי הרומאים, כגון גאיוס פלאמיניוס נפוס ולוקיוס קורנליוס סולה.
בתחילת הפרינקיפט, אוגוסטוס קיסר הבדיל בין כל אחד מהאזורים שהיו תחת שליטתו לפי תרבות המקום ביחס לפולחן המנהיגים. במצרים, שם הפרעה נתפס כאל, הוא הנחיל את אלוהותו כאל המלחמה ב, הורוס. לעומת זאת, באסיה הקטנה איפשר את פולחנו במשותף עם פולחן רומא, וזאת רק לאחר שביקשו זאת ממנו, ורק באמצעות כהן גדול שהיה אחראי על המקדשים, המזבחות והטקסים, במסגרת חגיגות שנתיות.
בניגוד לשאר הפרובינציות הרומיות, ברומא ובאיטליה אוגוסטוס פעל באופן עקיף יותר. הוא הוסיף לשמו תארים ותפקידים שהגדילו את שמו ופיארו אותו, ואת הפולחן התיר רק ככזה שיופנה לעבר החלקים היותר רוחניים שבו, כך שיצר הפרדה מסוימת בינו לבין מושא הפולחן.
הנחלת הפולחן איפשרה ביטוי לנאמנות לקיסר, כמייצג האימפריה כולה. לכך התלוו מאפיינים דתיים ותרבותיים של הקשר של האלים עם בני התמותה, והמסורות היווניות העוסקות בגיבורים ובאלים למחצה. בשל הרצון להאמין שהמנהיג הוא לא סתם עוד אדם – לא רק פשוטי העם העריצו את השליט, אלא גם אזרחים מכובדים ומשכילים, בייחוד בעיתות משבר.
נוסף על כך, קיימות האפשרוית הנוספות, כגון יוהרה ושכרון כוח של המנהיגים, שהובילו את סובביהם לנקוט בחנופה, מתוך תקווה לקבלת תמורה. מנגד, יש היסטוריונים הסבורים שפולחן האישיות לא באמת התרחש, מתוך הסתמכות על כך שהפולחן לא היה תמיד ישיר לגופו של המנהיג אלא לעיתים למעשיו, לא היה אחיד בין שלל הטריטוריות באימפריה, ושלא נמצאו עדויות לפולחן מצד אנשים פרטיים, אלא רק לפולחן ציבורי מוסדר מצרכים מדיניים.
ראו גם
קיסרי רומא
מיכאיל ורשבסקי
ראשית חייו
ורשבסקי קיבל במהלך שנות התיכון את הכינוי "דוקטור מייק" מחברים שהגיעו אליו עקב פציעות ספורט. לאחר שראה את מערכת היחסים של אביו עם מטופליו, רצה ורשבסקי להיות רופא. הוא נרשם למכון הטכנולוגי של ניו יורק והתקבל למסלול משולב מזורז בן שבע שנים לתואר ראשון במדעי החיים ולתואר רפואה (דוקטור לרפואה אוסטאופתית) עם סיום התואר הראשון. במהלך שנתו הראשונה, אמו מתה מלוקמיה, והוא החליט לחזור לגור עם אביו. בשנת 2014, הוא החל התמחות בתוכנית רפואת המשפחה של מרכז הבריאות של Atlantic Health System של Overlook Medical Center, אותה השלים ב-2017.
קריירה
בתחילת 2012 ורשבסקי פתח חשבון אינסטגרם כדי לתעד את חייו כסטודנט לרפואה ולהילחם בתפיסה ש"לסטונדטים לרפואה אין חיים".
ורשבסקי משתמש במדיה החברתית שלו כדי לספק מידע בריאותי לבני דור המילניום.
בשנת 2017, שנה לאחר שהשיק את ערוץ היוטיוב שלו, ורשבסקי נשא הרצאת TED x על "המגפה של מומחה 'יודע כל'" באירוע TEDxMonteCarlo. הסרטון של ההרצאה נצפה יותר מ-3 מיליון פעמים. בשנת 2018, לאחר התמחותו, הוא הצטרף ל-Chatham Family Medicine, מרפאה משפחתית בצ'טהאם, ניו ג'רזי.
מגפת COVID-19
במהלך מגפת COVID-19, ורשבסקי הגדיר מחדש את פורמט סרטוני היוטיוב שלו, וענה על שאלות של אנשים על הנגיף. ורשבסקי הפריך רבות מהטענות של ג'ודי מיקוביץ בנוגע ל-COVID-19 מסרט הקונספירציה, Plandemic. במרץ 2020, ורשבסקי ראיין את אנתוני פאוצ'י, מנהל המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות (NIAID), על המגפה.
ב-12 בנובמבר 2020, לרגל יום הולדתו ה-31, נסע ורשבסקי למיאמי כדי להשתתף במסיבת חוף שהשתתפו בה מספר אנשים אחרים ללא מסכות, במהלך המגפה. צילומי האירוע פורסמו והפכו לוויראליים, במיוחד ב-Reddit. ב-18 בנובמבר התנצל ורשבסקי על מעשיו בסרטון יוטיוב, ואמר שהוא "פישל" ושהוא "צריך להשתפר". נוכחותו במסיבה זכתה לביקורת מצד אנשי רפואה. הביו-אתיקאי ארתור קפלן, מנהל החטיבה לאתיקה רפואית ב-NYU Langone Health, אמר כי "ורשבסקי נכשל לחלוטין בהיותו מודל לחיקוי מתאים, והוא ראוי לביקורת אפילו יותר ממה שהוא מקבל עד כה".
קריירת אגרוף
ורשבסקי ערך את הופעת הבכורה שלו באיגרוף החובבים במאי 2022 מול המשפיען iDubbbz כקרב הכותרות באירוע האיגרוף של Creator Clash. הוא ניצח בקרב מול iDubbbz בהחלטה פה אחד.
ורשבסקי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו נגד כריס אווילה ב-undercard של ג'ייק פול נגד. אנדרסון סילבה. הוא הפסיד בקרב בהחלטה פה אחד.
נדבנות
בסוף 2015 הקים ורשבסקי קרן, Limitless Tomorrow, למתן מלגות לסטודנטים, והוא גייס עבורה כסף על ידי מכירה פומבית של חוויות עם עצמו דרך חשבונות המדיה החברתית שלו. בינואר 2016, ורשבסקי שיתף פעולה עם אפליקציית ההיכרויות Coffee Meets Bagel, בהגרלה של 10 דולר על דייט אתו. הקמפיין גייס 91,000 דולר עבור הקרן.
ביולי 2019, הפיץ ורשבסקי מודעות לארגון ההומניטרי "הצילו לב של ילד" על ידי פרסום תמונה עם המטופל ה-5,000 של הארגון בזמן טיול בישראל.
במרץ 2020, ורשבסקי תרם מסכות N95 בשווי 50,000 דולר לנוכח מחסור בצוות רפואי עקב מגפת COVID-19.
בסוף מרץ 2022, ורשבסקי תרם ל-GlobalGiving עבור אנשים אוקראינים במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ביוני 2022, ורשבסקי תרם 100,111 דולר ל-Feeding America באמצעות גיוס כספים שארגן היוטיובר ריאן טראהן.
חוג עם זהויות
חוג עם זהויות (או חוג עם זהויות פולינומיות, ובקיצור חוג PI - Polynomial Identity) בתורת החוגים הוא חוג שיש לו זהות פולינומית, כלומר פולינום לא אפסי באלגברה האסוציאטיבית החופשית במספר משתנים (מעל שדה קבוע) שמתאפס בכל הצבה מתוך החוג.
לחוגים עם זהויות תפקיד חשוב בתורת החוגים, בכך שהם מכלילים את התורה הקומוטטיבית (אכן, כל אלגברה קומוטטיבית היא PI, באמצעות זהות הקומוטטור) ומהווים נדבך חשוב נוסף בין החוגים הקומוטטיביים לחוגים הלא קומוטטיביים. לחוגים עם זהויות ישנו מדד, שנקרא דרגת ה-PI והוא דרגת הזהות הפולינומית המינימלית של החוג.
אידיאל הזהויות שמקיים חוג
ב-1948, מצאו עמיצור ולויצקי את הזהויות המינימליות של חוג המטריצות מסדר n מעל שדה - והיא הזהות הסטנדרטית מסדר 2n. הזהות הסטנדרטית מוגדרת כך:.
מעל שדה אינסופי, כל זהות פולינומית שקולה לזהות מולטילינארית. אוסף הזהויות של אלגברה הוא "אידיאל-T", כלומר אידיאל של האלגברה החופשית (בכמות בת מנייה של משתנים לא קומוטטיביים) הסגור לאנדומורפיזמים שלה. אומרים כי שני חוגים עם אותן זהויות בדיוק הם שקולים-PI. משפט קמר קובע כי כל אלגברה עם זהויות, שהיא נוצרת סופית מעל שדה ממאפיין אפס היא שקולת-PI לאלגברה סוף ממדית מעל שדה.
מציאת בסיס לאידיאל הזהויות, כלומר מציאת קבוצת זהויות מפורשת לחוג, כך שמהן נובעות כל הזהויות שלו היא בעיה קשה ופתוחה באופן כללי - כבר עבור מטריצות מסדר 3 מעל שדה לא ידוע בסיס כזה (עבור 2 בסיס כזה הוא הזהות הסטנדרטית וזהות קפלי, לפיה ריבוע הקומוטטור הוא במרכז). בעיית Specht שואלת האם לכל חוג PI שהוא אלגברה נוצרת סופית מעל חוג נותרי יש בסיס סופי לאידיאל הזהויות.
תכונות בסיסיות וקשר למחלקות נוספות של חוגים
תת-חוג של חוג עם זהויות מקיים (לפחות) את אותן זהויות. מכפלה ישרה סופית של חוגים עם זהויות היא חוג עם זהויות. מכפלה ישרה כלשהי של חוגים עם אותה זהות, מקיימת את אותה זהות. לפי משפט של רגב, המכפלה הטנזורית של אלגברות PI היא אלגברת PI. אלגברה שהיא סכום של שתי תתי-אלגברות שלה המקיימות זהויות פולינומיות, מקיימת אף היא זהות פולינומית.
כל אלגברה שהיא מודול נוצר סופית מעל המרכז שלה היא PI. חוג המטריצות מעל חוג PI הוא PI.
רדיקלים
אלגברות עם זהויות מקיימות את השערת קתה (סכום אידיאלים שמאליים ניליים בהן הוא נילי) ואת השערת קורוש (אלגברה PI, אפינית ואלגברית היא מממד סופי). משפט Razmyslov-Kemer-Braun קובע כי רדיקל ג'ייקובסון של אלגברה נוצרת סופית (מעל חוג קומוטטיבי נותרי) עם זהויות הוא נילפוטנטי.
אידיאלים ראשוניים
אלגברת PI אפינית מעל חוג נותרי מקיימת את תנאי השרשרת העולה על אידיאלים ראשוניים למחצה. Small הוכיח שהאידיאלים הראשוניים באלגברה אפינית עם זהויות מקיימים את תנאי השרשרת היורדת.
הרחבה שלמה של חוגים עם זהויות מקיימת את התכונות Lying over, Going up, Incomparability (בהקשר הזה, אומרים שאידיאל ראשוני  מונח מעל הראשוני  אם P ראשוני מינימלי מעל Q \cap R). באמצעות שיטת חוג העקבות הראו Razmyslov ו-Schelter כי אם R אלגברת PI נוצרת סופית מעל המרכז שלה, C אז קיימים מרכזיים כך שהאלגברה  היא מודול נוצר סופית מעל. בעזרת רעיון זה הראה Schelter שחוגים עם זהויות הם קטנריים. חוגים עם זהויות מקיימים גרסה לא קומוטטיבית של משפט האפסים של הילברט.
רואן הוכיח כי באלגברת PI ראשונית למחצה, לכל אידיאל (לא אפסי) ישנו חיתוך לא טריוויאלי עם המרכז. משפט פוזנר קובע כי לכל חוג ראשוני עם זהויות ישנו חוג שברים קלאסי, איזומורפי לחוג פשוט מממד סופי מעל המרכז שלו (שהוא שדה השברים של המרכז של החוג המקורי).
תחומים עם זהויות מקיימים את תנאי Ore (לפי הלמה של Jategaonkar) ולכן משוכנים בחוגים עם חילוק.
הצגות
ממשפט פוזנר נובע שחוג ראשוני עם זהויות ניתן לשיכון בחוג פשוט מממד סופי מעל המרכז שלו; הדבר נכון לחוג חוג ראשוני למחצה המקיים זהות (תוצאה שהוכחה על ידי עמיצור). אלגברה עם זהויות שהיא נותרית ונוצרת סופית מעל שדה (או באופן כללי יותר, מעל המרכז שלה), משוכנת בחוג מטריצות מעל שדה כלשהו.
עמיצור, סמול ואירווינג בנו דוגמות שונות לחוגים שמקיימים את כל הזהויות של מטריצות (מסדר כלשהו) מעל חוג קומוטטיבי, אך אינם משוכנים באף חוג מטריצות מעל חוג קומוטטיבי.
לורקה (כדורגל)
לורקה פוטבול קלוב (בספרדית: Lorca Fútbol Club S.A.D) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לורקה שבמורסיה. הקבוצה משחקת באצטדיון פרנסיסקו ארטס קראסקו המכיל 8,120 מקומות ישיבה.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-2003 בשם לה הויה דפורטיבה על ידי הבנאי פדרו רוסל, שהיה הספונסר של הקבוצה בשנים הראשונות שלה.
בשנת 2010, המועדון שינה את שמו לשם לה הויה לורקה, לאחר שהמועדון עלה לראשונה בתולדותיו לטרסה דיוויסן, אך המועדון עדיין המשיך לשחק בלה הויה. פדרו רוסל התפטר מתפקידו כנשיא, ולואיס חימנז החליף אותו. במהלך השנים האלה, הקבוצה כונתה בשם El Brócoli Mecánico (שעון הברוקולי) על שם הירק, שהוא הייצוא המקומי הגדול ביותר. בשנת 2011, הקבוצה התחילה לשחק את משחקיה באצטדיון פרנסיסקו ארטס קראסקו בלורקה.
ב-2013 לה הויה לורקה עלתה לראשונה בתולדותיה לסגונדה ב' באמצעות פלייאוף העלייה, שבו גברה באמצעות שערי חוץ על פנייה דפורטיבה לאחר תיקו 4—4 בסיכום שני המשחקים. הקבוצה סיימה כסגנית בגביע הפדרציה הספרדית, בהצלחתו הראשונה של המועדון בכדורגל הלאומי.
בעונות הבאות, המועדון משך תשומת לב על המדים שלו, כשהחולצת החוץ נראתה כמו ברוקולי.
ב-8 ביולי 2016, המועדון שינה את שמו לשם לורקה פוטבול קלוב כאשר הוא נרכש על ידי כדורגלן העבר והמאמן הסיני שו גנבאו. בנובמבר 2016, כאשר לורקה שיחקה נגד חומייה המשחק שודר בשידור חי באינטרנט בסין, גם חומייה נמצאת תחת בעלות סינית.
DEF CON (כינוס האקרים)
DEF CON (שנכתב גם DEFCON או DefCon) הוא אחד הכנסים הגדולים בעולם ההאקרים, המתקיים בכל שנה בלאס וגאס, נבדה. הכנס הראשון התקיים ביוני 1993.
רבים מן המשתתפים ב-DEF CON הם מומחי אבטחת מידע, עיתונאים, עורכי דין, עובדי הממשל הפדרלי, קראקרים, פושעי סייבר, חוקרי אבטחה, והאקרים עם עניין כללי בתכנות, ארכיטקטורת מחשב, פריקינג של טלפונים, שינוי חומרה, וכל דבר אחר שניתן ל"האקינג".
מאז DEF CON 11, גויסו באירוע כספים עבור ה-Electronic Frontier Foundation.
עובדי סוכנויות בילוש בארצות הברית, כגון ה-FBI, ה-CIA, ה-NSA וסוכנויות פדרליות אחרות נוהגים לבקר באירועים אלה באופן קבוע, לעיתים במסגרת תפקידם.
היסטוריה
DEF CON נוסדה בשנת 1992 על ידי ג'ף מוס כמסיבת פרידה עבור ידידו ההאקר. המסיבה תוכננה להתקיים בלאס וגאס, ימים ספורים לפני שחברו היה אמור לעזוב את ארצות הברית, כי אביו קיבל עבודה מחוץ לארצות הברית. עם זאת, אביו של חברו עזב מוקדם, ולקח את החבר יחד אתו, כך שג'ף נשאר לבדו עם המסיבה המתוכננת. ג'ף החליט להזמין את כל החברים ההאקרים שלו לנסוע ללאס וגאס איתו ולעשות את המסיבה איתם במקום. חברים האקרים ממרחקים הגיעו והניחו את היסודות ל-DEF CON, עם בערך 100 אנשים שנכחו במסיבה.
המונח DEF CON מגיע ממשחקי מלחמה, ומרמז על סרט בנושא מצב המוכנות של הכוחות המזוינים וכוחות הביטחון של ארצות הברית (DEFCON). בסרט, לאס וגאס נבחרה כמטרה להפצצה גרעינית. מאז ועד היום הכנס מתקיים בלאס וגאס, וג'ף מוס נתן לו את השם DEFCON .DEF CON תוכנן להיות אירוע חד פעמי, מסיבה לחבר של ג'ף, אבל הוא כל הזמן קיבל הודעות דוא"ל מאנשים שעודדו אותו לקיים את האירוע שוב בשנה הבאה. לאחר זמן מה, הוא שוכנע לארח את האירוע שוב, בנוכחות כמעט כפולה בשנה השנייה.
רשימת הכנסים
כל הכנסים מתקיימים בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית.
אירועים מקומיים
במדינות רבות מתקיימים כנסים מקומיים בסגנון DEFCON, ולעיתים אף בחסות הארגון העולמי, בהם מתקיימות הרצאות ופעילויות דומות לאלו שבכנסים.
בישראל פועלת החל מנובמבר 2010 הקבוצה DC9723, שנקראת גם "קבוצת ה-DEFCON הישראלית", אשר מקיימת מפגשים חודשיים באזור המרכז.
שמה של הקבוצה הישראלית מבוסס על קוד הטלפון הישראלי: 972 הוא הקוד הבינלאומי למדינת ישראל, ו-3 הוא הקוד לאזור גוש דן (קיצור של 03).
ההשבעה של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית
ההשבעה של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית (באנגלית: Inauguration of John F. Kennedy) כנשיא ארצות הברית ה-35 נערכה ביום שישי, 20 בינואר 1961 ונערכה בצד המזרחי של הקפיטול שבוושינגטון די. סי.
ההשבעה הייתה ההשבעה ה-44 בארצות הברית והיחידה של קנדי לאור העובדה ששנתיים לאחר ההשבעה קנדי נרצח.
קנדי נכנס לתפקידו בעקבות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960, בהן ניצח ברוב זעום את המועמד הרפובליקני, ריצ'רד ניקסון שהיה באות ימים סגן הנשיא היוצא. קנדי היה הקתולי הראשון שהפך לנשיא (נכון ל-2021, מלבד קנדי היה נשיא קתולי אחד והוא הנשיא המכהן, ג'ו ביידן), בנוסף לכך קנדי הפך לאדם הצעיר ביותר שנבחר לנשיאות והיה הנשיא הראשון שנולד במאה ה-20.
נשף טרום ההשבעה
פרנק סינטרה ופיטר לופורד ארגנו והתארחו בנשף טרום ההשבעה שנערך בערב יום ההשבעה, 19 בינואר 1961, סינטרה גייס כוכבים הוליוודים רבים על מנת שיופיעו וייקחו חלק באירוע, הוא אף שכנע את תיאטראות ברודוויי להשעות את ההצגות שתוכננו לאותה לילה על מנת שגם שחקני ברודוויי יוכלו לקחת חלק באירוע, מחיר הכרטיסים נע בין 100 דולר לאדם ועד כ-10,000 דולר לקבוצה.
תקוותו של סינטרה הייתה שיוכל לגייס כ-1.7 מיליון דולר (שבמונחים של ימינו שווים כ-14.5 מיליון דולר) וזאת על מנת שהמפלגה הדמוקרטית תבטל את חובה מהבחירות לנשיאות, בין המופיעים והנואמים נמנים: פרדריק מארץ', טוני קרטיס, הארי בלפונטה, סידני פואטייה, ג'ין קלי, אלה פיצג'רלד, נט קינג קול, ג'נט לי, סינטרה עצמו ושחקנים וזמרים נוספים.
סמי דייוויס ג'וניור, חבר ותיק של סינטרה שהיה תומך המפלגה הדמוקרטית התבקש על ידי קנדי לא להשתתף באירוע וזאת בהוראת אביו, ג'וזף. ג'וזף חשש כי הנישואים בין-גזעיים שתוכננו בין דייוויס לשחקנית השוודית, מיי בריט ייגרמו לחיכוכים לאור הדיון הציבור על סוג נישואיים אלו, שרבים התנגדו לו. דייוויס אף דחה את חתונתו עם בריט עד אחרי הבחירות. בסופו של דבר עבר דייוויס מפלגה והביע את תמיכתו בהמפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-70.
אירועי ההשבעה
בהשבעה נכחו הנשיא לשעבר, הארי טרומן, הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר ואף הנשיאים עתידיים; לינדון ג'ונסון שהיה סגנו של קנדי, ריצ'רד ניקסון שהתחרה נגד קנדי וסגנו של ניקסון, ג'רלד פורד. מלבד הנשיאים לקחו חלק הגברות הראשונות הבאות: אדית בולינג וילסון, מיימי אייזנהאואר, בס טרומן, אלינור רוזוולט ואשתו של קנדי והגברת הראשונה הנכנסת, ג'קלין. גם הגברות הראשונות העתידיות: בטי פורד, פט ניקסון וליידי בירד ג'ונסון.
מלבד אנשי הציבור הנ"ל, הוזמנו להשבעה סלבים רבים בהם קרל סנדברג, ארנסט המינגוויי, מארק רותקו, ג'ון סטיינבק ורבים נוספים.
הסופה שהייתה בזמן ההשבעה
ביום ההשבעה, 20 בינואר 1961 השלג שירד בוושינגטון די. סי. כמעט וביטל את המצעד המסרותי. האחריות לפנות את הרחובות בבירה בשעות הערב והבוקר שלפני ההשבעה הוטלה על חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, חיל ההנסדה נעזר בכ-1,000 עובדים וכ-1,700 ילדי מתנועת הצופים, מלבד כוח האדם המשימה הושלמה בעזרת מאות משאיות זבל ומחרשות.
לפני שהגיע לקפיטול ביחד עם הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר נסע קנדי למיסה בכנסייה הקתולית בשכונת ג'ורג'טאון.
דקלום השיר "המתנה על הסף"
רוברט פרוסט, שהיה בזמן ההשבעה בן 86 ודקלם את שירו, "המתנה על הסף"  לאחר שהאחרון התבקש על ידי קנדי לשיר את שיר זה בהשבעתו, קנדי ציין כי הוא "מעריץ את האומץ, המיומנות והתעוזה" של פרוסט ואף הוסיף כי "מעולם לא התייחסתי לעולם הפוליטיקה ועולם השירה שכה רחוקים זה מזה".
נאום הפתיחה
מיד לאחר שקנדי נשבע אמונים כנשיא ארצות הברית פנה קנדי לקהל והחל בנאומו, נאום ההשבעה שלו כלל כ-1,366 מילים והיה הנאום הראשונה ששודר בצבע. הנאום נחשב בין נאומי ההשבעה הנשיאותיים הטובים בהיסטוריה האמריקאית, אחד מהמשפטים הזכורים מהנאום היה.
המצעד
מצעד ארוך נערך בשדרת פנסילבניה, כ-16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית צעדו עם תצוגת כלי נשק מודרניים בהם, כ-16 אלף אישים נוספים שצעדו במצעד היו אזרחים שכללו בעיקר להקות, ילדי תנועת הצופים ופקידים פדרליים.
הכל דיבורים
הכול דיבורים הייתה תוכנית חדשות ואקטואליה של רשת ב', ששודרה לראשונה בשנת 1989 ברצועה יומית בין השעה 10 בבוקר ל-12 בצהריים. את התוכנית הגישו ברוטציה בכירי השדרנים ועורכי התוכן של קול ישראל ברשות השידור.
התוכנית שילבה חדשות ואקטואליה בנושאים שעומדים על סדר היום הציבורי, כאשר המגישים ניסו לבחון בראיונות עומק סוגיות שונות בתחומי כלכלה, חברה, תרבות, ממשל, ביטחון ועוד.
במהלך שנותיה עוררה התוכנית דיון ציבורי בסוגיות רבות. היא שימשה פלטפורמה תקשורתית מכובדת ונחשבה לאחד מעוגני השידור הציבורי של קול ישראל ברדיו. התוכנית האחרונה שודרה ב-10 במאי 2017. עם המעבר של קול ישראל לשידור בתאגיד השידור הישראלי, לא חודש שידור התוכנית.
בין מגישיה נמנו יוסי הדר שהגיש את התוכנית במשך 3 שנים בין 2011-2014, ירון דקל, רזי ברקאי, שלי יחימוביץ', ענת דוידוב, דליה יאירי, אסתי פרז, גבי גזית ואילה חסון. עדי מאירי ובני טיטלבוים הגישו את התכנית בשנים 2017-2014.
פקארד 200
פקארד 200 (באנגלית: Packard 200) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co"), אשר יוצרה בין השנים 1951–1952.