cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוורגלו
אוורגלו (באנגלית: Everglow) היא להקת בנות קיי-פופ דרום קוריאנית, שהוקמה בשנת 2019 והוחתמה לראשונה בחברת התקליטים יואואה אנטרטיינמנט. מיני-אלבום הבכורה שלה Reminiscence, יצא לאור בשנת 2020 וזכה להצלחה רבה תוך שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית. הוא נמכר בלמעלה מ-29,469 עותקים במדינה.
בספטמבר 2020, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום השני שלה , שזכה להצלחה גם כן. הלהקה ידועה בזכות להיטה "Dun Dun" שהצליח לצבור למעלה מ-12 מיליון צפיות ביממה אחת, תוך שהגיע למקום השלישי במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד.
קריירה
אלבום הסינגל הראשון של הלהקה Arrival of Everglow, יצא לאור במרץ 2019. הוא זכה להצלחה כאשר התברג במקום השישי במצעד האלבומים של המדינה. הסינגל הראשון מתוכו "Bon Bon Chocolat", הפך ללהיט כאשר הגיע למקום החמישי במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד. השיר עצמו נמכר בלמעלה מ-5,000 עותקים בארצות הברית. באוגוסט של אותה השנה, הוציאה הלהקה אלבום סינגל נוסף, Hush. הסינגל הראשון והיחיד מתוכו "Adios", זכה להצלחה והיה לשיר היחיד של הלהקה שהגיע למקום השני במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד. עם זאת, הוא לא הצליח לכבוש את פסגת המצעד. השיר נמכר בלמעלה מ-1,000 עותקים במדינה.
אנטונין סלביצ'ק
אנטונין סלביצ'ק (בצ'כית: Antonín Slavíček; 16 במאי 1870 – 1 בפברואר 1910) היה צייר אימפרסיוניסטי צ'כי שעבד בעיקר באזור שמסביב לקמניצ'קי.
אוורגלו
קריירה
בשנת 2020 הגיעה הפריצה הגדולה כאשר הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Reminiscence. מתוך המיני-אלבום יצא הלהיט הבינלאומי "Dun Dun", שצבר למעלה מ-12 מיליון צפיות בפחות מיממה. הקליפ עצמו צבר למעלה מ-150 מיליון צפיות בשבועות בודדים. השיר הגיע למקום ה-85 במצעד השירים הקוריאנים החמים, למקום ה-61 במצעד השירים היפניים, ולמקום השלישי במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד. השיר נמכר בלמעלה מ-1,000 עותקים בארצות הברית בדומה לסינגלים הקודמים של הלהקה.
בהמשך שנת 2020, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום השני שלה, . הסינגל הראשון מתוכו "La Di Da", שיחזר את הצלחת קודמיו, כאשר הגיע למקום החמישי במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד. הקליפ זכה להצלחה רבה גם כן כאשר צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות ביממה אחת בלבד.
אנטונין סלביצ'ק
ביוגרפיה
אשתו חלתה במחלה קשה בשנת 1908, מה שהביא אותו לנסוע לדוברובניק לטיפול, והוא שבר את ידו במהלך שהותם שם. לאחר שהחלים, באוגוסט 1909, הם יצאו לחופשה בהרים, ובעודו שוחה בנהר, לקה בשבץ מוחי ששיתק את צידו הימני.
זמן קצר לאחר מכן הוא ירה בעצמו כשהוא "במצב של אי שפיות", לפי תעודת הפטירה.
אלמנתו, בוהמילה, נישאה לחבר משפחה, הצייר הרברט מסריק; בנו של טומאש מסריק.
גם בנו יאן הפך לצייר, ובנו ג'יז'י היה תסריטאי ובמאי ידוע.
ג'ון לנארד
ג'ון לנארד (באנגלית: John Leonard; 25 בפברואר 1939 - 5 בנובמבר 2008) היה מבקר ספרות, מבקר טלוויזיה, מבקר קולנוע ומבקר תרבות אמריקאי.
הוא כתב תחת שם העט קיקלופ (Cyclops) עבור הניו יורק טיימס ולייף.
אבנילסון
פרנסיסקו אבנילסון דה לימה ברבוסה (בפורטוגזית: Francisco Evanilson de Lima Barbosa; נולד ב-6 באוקטובר 1999), הידוע בכינויו אבנילסון, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בפורטו.
ג'ון לנארד
ביוגרפיה
לנארד גדל בוושינגטון הבירה, בקווינס, ובלונג ביץ', קליפורניה, שם סיים בית ספר תיכון. אמו, רות סמית', גידלה אותו כאם חד הורית. הוא התקבל לאוניברסיטת הרווארד וכתב בעיתון הקמפוס, הרווארד קרימסון. נשר מהלימודים באמצע השנה השנייה ללימודיו. לאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אבנילסון
קריירה
אבנילסון נולד בפורטלזה, והחל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פלומיננסה ב-2013. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-17 בינואר 2018, בהפסד 3–1 לבואבישטה.
ג'ון לנארד
ביוגרפיה
על אף שדעותיו הפוליטיות היו שמאליות העורך השמרני ויליאם פ' באקלי קיבל אותו ב־1959 למשרה ראשונה בעיתונאות, בכתב העת שערך באקלי, "נשיונל ריוויו". שם עבד לצד אנשי ספר צעירים כמו ג'ואן דידיון, גארי וילס, רנטה אדלר וארלין קרוצ'ה. משם התקדם לנארד לתפקיד מנהל תחום דרמה וספרות של תחנת הרדיו KPFA בברקלי, שם העסיק את פולין קייל שהייתה אז בלתי ידועה, ולימים הפכה מבקרת קולנוע ידועה ומשפיעה, בעוד שלנארד עצמו שימש המבקר הספרותי של התחנה, והתענג על שטף העותקים המוקדמים שנשלחו אליו על ידי מוציאים לאור. בהמשך, עבד לנארד כמורה לאנגלית ברוקסברי, מסצ'וסטס, כמרכז איגודי עובדים של עובדי חקלאות מהגרים, וכמארגן קהילתי עבור תנועת המחאה נגד מלחמת וייטנאם, ובשנת 1967 הצטרף לסגל New York Times Book Review. בשנת 1968, חתם לנארד על התחייבות של קבוצת סופרים ועורכים לסרב לשלם מיסים, במחאה נגד מלחמת וייטנאם.
אבנילסון
קריירה
ב-23 בינואר 2018 הושאל לשישה חודשים לשומורין מהליגה הסלובקית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באפריל, בניצחון 0–1 על פרטיזן ברדיוב. שבועיים ימים לאחר מכן הבקיע את שערו הראשון, בניצחון 0–2 על Spišská Nová Ves.
ג'ון לנארד
ביוגרפיה
העיתון קידם אותו למשרת מבקר ספרים יומי בשנת 1969 ובשנת 1971, בהיותו בן 31, קידם אותו לתפקיד עורך האחראי. ב־1975 הוא חזר לתפקיד מבקר ספרים יומי, ושיבח את יצירתן של סופרות כמו מקסין הונג קינגסטון ומרי גורדון. הוא היה המבקר הראשון שכתב על טוני מוריסון (לימים זוכת פרס נובל לספרות) והמבקר האמריקאי הראשון שכתב על גבריאל גרסיה מארקס, זוכה פרס נובל אף הוא. בין 1977 ל־1980, כתב לנארד טור שבועי בשם "חיים פרטיים", על משפחתו, חבריו וחוויותיו.
לנארד היה מבקר בעל תיאבון ביקורתי מקיף, וכתב על תרבות, פוליטיקה, טלוויזיה, ספרים ותקשורת גם בפרסומים רבים אחרים, ביניהם The Nation, The New York Review of Books, Harper's, The Atlantic Monthly, Esquire, פלייבוי, פנטהאוז, Vanity Fair, TV Guide, Ms. Magazine, Harper's Bazaar, Vogue, Newsweek, New York Woman, MemoriesTikkun, The Yale Review, The Village Voice, New Statesman, The Boston Globe, Washington Post Book World, The Los Angeles Times Book Review, American Heritage ו־Salon.com. הוא הגיש ביקורות ספרים בתוכנית Fresh Air של הרדיו הלאומי הציבורי (NPR) וכתב טור בשם "הלם תרבות" ב־New York Newsday. במשך 16 שנים הגיש ביקורות ספרים, טלוויזיה וסרטים בתוכנית יום ראשון בבוקר של CBS. לנארד לימד כתיבה יוצרת וביקורת באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת קולומביה.
ולרי בורצ'ין
ולרי ויקטורוביץ' בורצ'ין (ברוסית: Валерий Викторович Борчин; נולד ב-11 בספטמבר 1986) הוא הלך רוסי המתמחה בהליכה למרחק של 20 ק"מ. הוא אלוף האולימפי הנוכחי (בבייג'ינג 2008) ופעמיים ברציפות אלוף העולם (ברלין 2009 וטגו 2011).
אבנילסון
קריירה
עם החזרה לפלומיננסה החל לשחק בקבוצה של המועדון עד גיל 20. בספטמבר 2019, לאחר שהיה מלך השערים של הקבוצה עם 11 שערים, הועלה אבנילסון לסגל הקבוצה הבוגרת בה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בנובמבר, בניצחון 0–2 על סאו פאולו. ב-8 בדצמבר כבש שער בכורה, בהפסד 2–1 לקורינתיאנס.
ג'ון לנארד
ביוגרפיה
לנארד כתב רבות על טלוויזיה לאורך הקריירה שלו – עבור Life וה־New York Times, בשניהם תחת שם העט Cyclops, עבור New York Magazine מ־1984 עד 2008, ובספרו Smoke and Mirrors משנת 1997. בנוסף, חיבר ארבעה רומנים וחמישה אוספי מאמרי ביקורת.
אבנילסון
פורטו
ב-7 בספטמבר 2020 חתם אבנילסון על חוזה לחמש שנים בפורטו מהליגה הפורטוגלית.
ולרי בורצ'ין
ביוגרפיה
בשנת 2005, כשהיה בן 19 והתאמן פחות משנתיים בתחום, כבר סיים את אליפות רוסיה לנוער ל-10 קילומטרים במקום השני, אולם בראשית חודש יוני של אותה השנה ספג עונש השעיה של שנה, לאחר שנמצא כי השתמש באפרדין.
ג'ון לנארד
ביוגרפיה
לנארד חלק את תפקיד העורך הספרותי של כתב העת The Nation עם אשתו, סו לנסארד מ־1995 עד 1998, ולאחר מכן המשיך לתרום מאמרים לכתב העת. בכתב העת הארפרז כתב טור חודשי על ספרים חדשים, ולעיתים קרובות פרסם מאמרים ב־New York Times Book Review וב־The New York Review of Books. בשנת 2006 דורג לנארד במקום הראשון בין מבקרי הספרות במשאל בקרב סופרים ומו"לים שערך כתב העת Time Out New York. באותה שנה קיבל פרס על מפעל חיים מאת חוג מבקרי הספרות הלאומי.
אבנילסון
פורטו
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-24 באוקטובר, כשבנוסף גם הבקיע את שער הניצחון ב-0–1 על ז'יל ויסנטה. בהמשך שיחק במשך תקופה במדי פורטו ב'. לאחר שהבקיע שישה שערים בחמישה משחקים עבור קבוצת המילואים של פורטו, חזר לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-16 בינואר 2022 הוא הבקיע שלושער ראשון בליגה, בניצחון 4–1 על B SAD. באותו החודש גם זכה בפרס שחקן החודש בליגה הפורטוגלית. בסך הכל בעונתו השנייה בקבוצה כבש 14 שערים ב-30 הופעות ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות פורטוגל.
ולרי בורצ'ין
ביוגרפיה
עם חזרתו מההרחקה, זכה בורצ'ין במדליית הכסף באליפות אירופה באתלטיקה 2006 במרחק של 20 ק"מ ובתוצאה של 1:20:00 שעות, שני רק לפרנסיסקו חאבייר פרננדז הספרדי שסיים ב-1:19:09 שעות. הוא השתתף גם באליפות העולם באתלטיקה 2007 אך לא הצליח לסיים את המירוץ.
מספר ימים לפני פתיחת התחרויות של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נפסל בורצ'ין והורחק מהכפר האולימפי לאחר שנכשל בבדיקת סמים. בורצ'ין הורשה לבסוף להשתתף במירוץ, וקטף את מדליית הזהב בתחרות ל-20 ק"מ עם תוצאה של 1:19:01 שעות.
אבנילסון
תארים
פורטו
ג'ון לנארד
ביוגרפיה
לנארד הלך לעולמו ב־5 בנובמבר 2008 מסרטן ריאות, בגיל 69. הוא הותיר אחריו את אמו, רות, אשתו סו, שני ילדים מנישואיו הראשונים – בעל הטור ב־Salon.com אנדרו לנארד ואיימי לנארד, פרופסורית להיסטוריה באוניברסיטת ג'ורג'טאון - ובת חורגת, ג'ן נסל, שניהלה את מחלקת התקשורת במרכז לזכויות חוקתיות.
כתב העת Columbia Journalism Review כינה את לנארד "מבקר הספרות המתקדם ורחב האופקים החשוב ביותר שלנו." מבחינה סגנונית, הוא נטה לסגנון נלהב, שהתאפיין בשנינות ובמשחקי מילים, בשימוש נדיב בנקודה־פסיק, ובעיוניו הנלהבים במחברים וביצירותיהם. הוא כתב מאמרים מקיפים ומסכמי־קריירה על עבודתם של סופרים בולטים, החל מתומס פינצ'ון וג'ואן דידיון ועד אדוארדו גליאנו, סלמן רושדי, דון דלילו, מרי גורדון, ג'ון צ'יבר, טוני מוריסון וריצ'רד פאוארס.
קורט וונגוט כתב עליו: "כשאני קורא משהו מאת ידידי משכבר הימים ג'ון לנארד, קולו נקרא כשל זר מוחלט. בשיחות רגילות, איתי לפחות, הוא מנומס מכדי להצית את הזיקוקים של כל מה שהוא יודע ומרגיש לאחר שקרא והגיב והשווה, במהלך הקריירה הארוכה שלו כמבקר ספרות, פי אלף יותר ספרים מכמות הספרים שבהם אני אפילו נתקלתי. רק בדפוס הוא מאיר את שמי הלילה של הבורות והעייפות האינטלקטואלית שלי עם רחשים ודפיקות, ועם תפרחת מרהיבה של אש. הוא מורה! כשאני מתחיל לקרוא את ג'ון לנארד, זה כאילו, בעודי פשוט מחפש את השירותים, נקלעתי בטעות להרצאה של האיש החכם ביותר שחי אי פעם".
ולרי בורצ'ין
ביוגרפיה
לאחר האולימפיאדה היה בורצין לאלוף העולם פעמיים ברצף, גם כן בתחרות ל-20 ק"מ. באליפות העולם באתלטיקה 2009 הוא זכה בתוצאה של 1:18:41 שעות, ובאליפות של שנת 2011 זכה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:19:56 שעות.
בתחרות ל-20 ק"מ באולימפיאדת לונדון (2012) התמוטט ברוצ'ין כשני קילומטרים לפני קו הסיום, פונה מהמירוץ על ידי הצוות הרפואי ולא סיים את התחרות.
אלבניה במשחקים האולימפיים
אלבניה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת ברצלונה (1992). מאז, משתתפת אלבניה במשחקים ברציפות.
בהופעתה הראשונה של אלבניה במשחקים, במינכן, ייצגו אותה חמישה ספורטאים - ארבעה קלעים ומרים משקולות אחד, אימר פמפורי. פמפורי קבע שיא עולם בסגנון לחיצה (clean and press), 127.5 ק"ג, אך נפצע במהלך הרמת המשקולות בסגנון הנפה, וסיים רק במקום התשיעי.
ההישג המשמעותי הבא של ספורטאי אלבני במשחקים האולימפיים הגיע באולימפיאדת סידני (2000), אז דורג מרים המשקולות איליריאן סולי במקום החמישי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בלטה מרימת המשקולות רומלה בגאי, שסיימה במקום השישי, ובאולימפיאדת לונדון (2012) היה הספורטאי הבולט מרים משקולות נוסף, בריקן צליה, שסיים במקום התשיעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפר צליה את הישגו, וסיים במקום החמישי. מרימת משקולות נוספת, אווגייליה ולי, סיימה במקום השמיני.
אלבניה השתתפה גם בשלוש אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת טורינו (2006). בטורינו ובאולימפיאדת ונקובר (2010) ייצג אותה ספורטאי אחד, גולש הסקי האלפיני אריון טולה, שהגיע להישגים נמוכים בשתיהן. טולה נסע גם לאולימפיאדת סוצ'י (2014), אך שבר את זרועו ולא התחרה בסופו של דבר. במשחקים אלה השתתפה מלבדו גולשת סקי אלפיני נוספת.
רלי מרגלית
ישראל (רלי) מרגלית (נולד ב- 1975) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד מפקדת הקורונה הלאומית מפקדת "אלון", מפקד מערך החקירות האפידמיולוגיות של מפקדת "אלון", מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף, סגן מפקד עוצבת הפלדה ומפקד חטיבת קרייתי.
ביוגרפיה
מרגלית התגייס בשנת 1994 לחיל השריון ושירת כלוחם. לאחר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון שירת כמפקד מחלקת טנקים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד 71. לאחר מכן שימש ראש מדור מרכבה בזרוע היבשה. ב-2001 מונה לסגן מפקד גדוד 74. ב-2008 שימש ראש מדור פיתוח מערכות הגנה בזרוע היבשה. במאי 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 74. בתקופת פיקודו נחשפה פרשת התעללות בחיילים צעירים בגדוד ונרשמה לו על כך הערה פיקודית. לאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבה 460. ב-2012 מונה לראש זירת צפון בחטיבת המבצעים. באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת קרייתי, ושימש בתפקיד עד 11 ביוני 2017. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה ושירת בתפקיד זה בין השנים 2017–2018. ב-16 באוקטובר 2018 מונה למפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף, וכיהן בתפקיד במהלך התפרצות נגיף הקורונה עד 31 באוגוסט 2020. לאחר מכן מונה למפקד מאמץ חקירות של מפקדת "אלון". ב-14 במרץ 2021 מונה למפקד מפקדת "אלון" ובמסגרת זו קיבל דרגת ייצוג של תת-אלוף. הוא כיהן בתפקיד במהלך הגל הרביעי ובתחילת התפרצות וריאנט האומיקרון. ב-22 בדצמבר 2021 סיים את תפקידו.
בינואר 2022 מונה ליועץ בחברת פנגיאה, המפעילה מעבדת בדיקות קורונה בנמל התעופה בן-גוריון.
מרגלית בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה.
הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית
הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית (באנגלית: International Federation of the Phonographic Industry ובקיצור: IFPI) הוא הארגון המייצג את האינטרסים והרווחים של תעשיית המוזיקה ברחבי העולם. זהו ארגון ללא מטרות רווח שנרשם בשווייץ והוקם באיטליה בשנת 1933.
הארגון מפעיל מזכירות שממוקמת בלונדון ויש לו משרדים בבריסל, הונג קונג ומיאמי.
פונקציה
המטרה של ה-IFPI היא לקדם את הערך של המוזיקה המוקלטת, תוך שמירה על זכויות מפיקי המוזיקה וזאת, בנוסף לכך שה-IFPI מנסה להרחיב את התעשייה המסחרית עצמה. שירותיו של ה-IFPI כוללים קידום של מדיניות משפטית בנושא המוזיקה, התדיינות משפטית, הגנת תוכן (זכויות יוצרים), דיווח על מכירות ועיסוק בסחר בעולם המוזיקה ככלל.
מבנה
ה-IFPI מנוהל על ידי "מועצה ראשית"; קבוצה הכוללת נציגים שונים מחברות תקליטים, נציגים מקבוצות לאומיות שפועלות על ידו ומנכ"לית האיגוד עצמו. ישנן גם שתי מועצות אזוריות (המועצה האזורית IFPI אסיה / ו-IFPI של אמריקה הלטינית) המפקחות על העניינים האזוריים שלהן, היות שהשוק שלהן שונה מהשוק העולמי.
פרנסס מור היא המנכ"לית הנוכחית של ה-IFPI. היא מונתה למנכ"לית ב-1 ביולי 2010. היא החליפה את ג'ון קנדי, שעמד בראש הארגון מאז 2005 והיה גם אחד מהמארגנים והמנהלים של לייב אייד ולייב 8.
היקף ההשפעה
ה-IFPI מייצג את ענף ההקלטות ברחבי העולם וחברים בו 1,300 אנשים בכמעט 60 מדינות. איגודים שונים שפועלים תחת ה-IFPI הם: SNEP בצרפת; BVMI בגרמניה; RIAJ ביפן; BPI בבריטניה; RIAA בארצות הברית; ARIA באוסטרליה; Music Canada בקנדה; AMPROFON במקסיקו; RMNZ בניו זילנד; PROMUSICAE בספרד; FIMI באיטליה וכדומה.
הסמכות ופרסים
ה-IFPI מפרסם שלושה תרשימים מובילים במהלך כל שנה: "Global Artist of the Year", "Global Top Digital Single" ו-"Global Top Album".
הארגון מפרסם את האלבום והסינגל המצליח ביותר בכל שנה. בשנת 2019, הסינגל המצליח ביותר היה "Bad Guy" של בילי אייליש, והאלבום המצליח ביותר היה  ואראשי.
Arrival of Everglow
Arrival of Everglow (בעברית: הגעתה של אוורגלו) הוא אלבום הסינגל הראשון של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית אוורגלו. אלבום הסינגל יצא לאור ב-18 במרץ 2019, על ידי חברת התקליטים יואואה אנטרטיינמנט. מתוך אלבום הסינגל יצא סינגל אחד בלבד והוא "Bon Bon Chocolat".
אלבום הסינגל הצליח להגיע למקום השישי במצעד האלבומים שבקוריאה הדרומית.
רקע והפקה
ב-6 במרץ 2019, חברת התקליטים יואואה אנטרטיינמנט הודיעה באמצעות ה-SNS כי אוורגלו תוציא את אלבום הסינגל הראשון שלה, Arrival of Everglow. תמונות קונספט המציגות כל אחת מחברות הלהקה פורסמו ב-8 במרץ 2019. הסינגל המוביל מתוכו, "Bon Bon Chocolat", לווה בקליפ שנועד לקדם אותו.
הכוראוגרפיה בווידאו קליפ של הסינגל המוביל מ-Arrival of Everglow, "Bon Bon Chocolat", נעשתה על ידי ליה קים.
אל-עלמי
אל-עלמי הוא שם משפחה ממקור ערבי.
מאור צור
מאור צור (נולד ב-1 באוקטובר 1982) הוא סמנכ"ל אסטרטגיה ופיתוח-עסקי בחברת "Safeschool Analytics". בעבר שימש עיתונאי ששימש ככתב משטרה ופלילים ב.
ביוגרפיה
מאור צור נולד בראשון לציון. בגיל 22 התמנה לכתב מוניצפאלי ופלילים במקומון "זמן מקומי" בשפלה. כעבור שנתיים החל לשמש כתב פלילים במקומון "זמן תל אביב".
משנת 2011 שימש צור כתב לענייני משטרה בחדשות 10, יחד עם דורון הרמן. לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, השניים המשיכו בתפקידם ב"חדשות 13".
בשנת 2013 שודר סרטם התיעודי של צור והרמן, "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר נוער", בו התלוו למשפחת פליסיאן שבניה היו חשודים ברצח בבר נוער.
בין הישגיו העיתונאיים הבולטים של צור: איתורם ושיחה ראשונה שקיימו עם דורסי לי זיתוני, בה הודו החשודים בדריסה של זיתוני, חשיפת פרשת "אלנבי 40", בה שודרו סרטונים של צעירה העולה על הבר ולאחר מכן הכרוז במועדון הזמין מספר גברים לקיים עימה יחסי מין לעיני קהל המבלים, חשיפת הפרשה הובילה לפתיחת התיק מחדש לאחר שנסגר במשטרה ואף גרם להפגנות של אלפי אנשים נגד המועדון, בנוסף שינוי מדיניות המשטרה בכל מה שקשור לפיקוח על חיי הלילה במועדונים.
עוד מהישגיו של צור הייתה חשיפת חובותיו ל של יו"ר הקואליציה דוד ביטן. כמה חודשים לאחר שידור התחקיר, המשטרה פתחה בחקירה גלויה עם מעצרם של מספר חשודים, וממצאי התחקיר עמדו בבסיס החקירה. בשנת 2018 יצר מאור מספר סדרות בחדשות עשר כגון "ילדי הפשע", על עולם הנוער העברייני בישראל, "שכנים מהגיהנום", על תופעת סכסוכי שכנים, והסדרה "סוסים טרויאנים" על עולמם המסתורי של החוקרים הפרטיים בישראל.
באוקטובר 2020, מונה צור לראש דסק הפלילים של חדשות 13. באוגוסט 2021 חשף את פרשת הפדופילים הבכירים. חודשיים לאחר מכן הודיע על פרישתו מ"חדשות 13" וסיים את תפקידו רשמית ב-31 בדצמבר 2021 הוא פרסם כי פרישתו אינה קשורה לחשיפת הפרשה. מאז, הוא מכהן כסמנכ"ל אסטרטגיה ופיתוח עסקי בחברת "Safeschool Analytics", המסייעת לילדים להימנע מסכנות ברשת.
צור נשוי ואב לבת ובן. מתגורר בנס ציונה.
אחריות להגן
אחריות להגן (מקוצר על פי ראשי התיבות באנגלית לR2P או RtoP) הופיעה כיוזמה לראשונה בדו"ח של הוועדה הבינלאומית להתערבות וריבונות מדינית (ICISS) שפורסם בשנת 2001. לאחר-מכן, בשנת 2004 הופיעה לראשונה באג'נדה של האומות המאוחדות כחלק מהדו"ח הקרוי: "A More Secure World: Our Shared Responsibility" (בתרגום חופשי: "עולם בטוח יותר: האחריות המשותפת שלנו"). יש לציין שהיוזמה, בשימושה על ידי האו"ם, שונתה במקצת ואינה כוללת את הדיון שנעשה בוועדה הבינלאומית להתערבות וריבונות מדינית באשר ליחס הקהילה הבינלאומית להתערבות במעשי זוועה, כאשר מועצת הביטחון נכשלת מלעשות כן. היא מבוססת על נורמה מתעוררת, או סט של עקרונות, המבוססים על הרעיון של הריבונות לא כזכות-יתר אלא כאחריות. R2P מתמקדת במניעה של ארבעה פשעים עיקריים: רצח עם, פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות, וטיהור אתני. פשעים אלה נכנסים תחת מונח המטריה פשעי זוועה המוניים (Mass Atrocity Crimes).
האחריות להגן נשענת על שלושה "עמודים":
בקהילה הבינלאומית R2P היא נורמה, לא חוק. היא מספקת מסגרת לשימוש בכלים קיימים כגון תיווך, מנגנוני התרעה מוקדמת, סנקציות כלכליות והיכולות הנובעות מפרק 7 באמנת האומות המאוחדות על מנת למנוע זוועות המוניות. מדינות, ארגוני החברה האזרחית, ארגונים מקומיים ומוסדות בינלאומיים כולם משחקים תפקיד בתהליך R2P. הסמכות לנקוט במוצא האחרון ולהתערב צבאית דורש את החלטת מועצת הביטחון של האו"ם והעצרת הכללית.
אוניברסיטת קן בנורמנדי
אוניברסיטת קן (בצרפתית: Université de Caen Normandie) נמצאת בעיר קן שבצרפת, והיא האוניברסיטה הגדולה ביותר באיגוד האוניברסיטאות של נורמנדי. לומדים בה כ-29 אלף סטודנטים במגוון בתי ספר, מכונים ויחידות מחקר.
היסטוריה
אוניברסיטת קן נוסדה בשנת 1432 על ידי ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד במטרה להכשיר אליטה אנגלית אשר תאפשר שליטה מנהלתית ממוסדת בשטחים שנכבשו בצרפת. בתחילה נפתחו פקולטות ללימוד חוקי הדת והחוק האזרחי אך לאחר כיבוש פריז בשנת 1436 נפתחו גם פקולטות לאומנות ותאולוגיה ובשנת 1438 גם פקולטה לרפואה. בשנת 1439 זכתה האוניברסיטה לקבל בולה אפיפיורית מהאפיפיור אאוגניוס הרביעי ואישור לתקנון מהמלך הנרי השישי.
הפתיחה הרשמית של האוניברסיטה וטקס החנוכה נערכו בכנסיית סן-פייר (קן) שבעיר ב-20 באוקטובר 1439, ובאותה העת הייתה לאוניברסיטה האנגלית השלישית שנוסדה לאחר אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג' והאוניברסיטה השלוש עשרה שנוסדה בצרפת. לאחר כיבוש העיר בידי שארל השביעי, מלך צרפת בשנת 1450 נסגרה על ידו הפקולטה למשפט אזרחי בטענה שאין כזו גם באוניברסיטת פריז אך פתיחתה מחדש הותרה שנתיים לאחר מכן. בשנת 1457 נכתב מחדש תקנון האוניברסיטה שהיה למעשה רק העתק של התקנון הקודם ונפתחה ספריה משותפת לכל הפקולטות. מבני האוניברסיטה שכנו במפוזר במספר מיקומים בעיר אך בין השנים 1694–1704 נבנה עבורה במרכז העיר מבנה שכונה "ארמון הפקולטות" שריכז תחתיו כמה מהן אם כי אחרות נשארו מפוזרות באתרים נוספים.
אוניברסיטת קן שנוסדה כמתחרה לאוניברסיטת הסורבון בפריז לא זכתה להטבות ממלכי צרפת ולכן סבלה מהתפתחות איטית. בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת זכתה האוניברסיטה להכרה בעקבות מחקרים ומלומדים איכותיים שסיפקה. בתקופה שלפני המהפכה הצרפתית הייתה אוניברסיטת קן מן החשובות בממלכה. הספרייה שלה הייתה מן הגדולות ביותר ומצבה הפיננסי איפשר לה לגייס ולהעניק משכורות משובחות לפרופסורים שלימדו בה. באותו הזמן היו מדורגות הפקולטות למשפט ולרפואה בין המובילות בצרפת.
עם פרוץ המהפכה החל תהליך מזורז של התפרקות המוסד. הספריות נמכרו והספרנים הכינו את עצמם לצאת לגלות באנגליה. בשנת 1791 פרצו עימותים בין פרופסורים לתומכי הכנסייה והממסד. האפיפיור פיוס השישי פרסם צו תמיכה באוניברסיטה ובעקבותיו הופסקה למעשה פעילות האוניברסיטה והלימודים בה למשך יותר משנתיים פרט ללימודי הרפואה. בשנת 1795 פורסם בצרפת חוק להסדרת החינוך הציבורי אשר יצר גוף שכונה "בית ספר מרכזי" אשר פעל במחוזות השונים כתחליף לאוניברסיטאות. ארמון הפקולטות של אוניברסיטת קן הופקע לטובת המוסד החדש שהוקם בעיר בשנת 1796 והוא פעל עד 1802. בשנת 1804 פורסם החוק להקמת 12 מוסדות לימודי משפט. אחד מהם הוקם בקן. בשנת 1806 אישר נפוליון את ההקמה מחדש של הפקולטות באוניברסיטת קן כחלק מ"אוניברסיטת צרפת" האימפריאלית והאוניברסיטה כגוף עצמאי למעשה חדלה מלהתקיים. בשנת 1876 במסגרת הרפורמה האוניברסיטאית, הציע השר למבנה השירות הציבורי בצרפת לפקולטות בקן להסתפח ולהפוך לחלק מאוניברסיטת פריז אך הרפורמה לא הגיעה לכדי ביצוע.
בשנת 1896 הוקמה אוניברסיטת קן מחדש על בסיס פקולטות הלימוד שהוקמו שלוש שנים קודם לכן. הגידול המשמעותי במספר הסטודנטים חייב את הרחבת ארמון הפקולטות. בשנות ה-20 וה-30 נמשכה ההתפתחות המואצת של האוניברסיטה, הוקמו קמפוס חדש, מעונות סטודנטים, מחלקות לימוד ומעבדות חדשות נוספות. כתוצאה מקרבות מלחמת העולם השנייה ובעיקר במהלך הקרב על קן, נהרסה האוניברסיטה לחלוטין. לאחר השחרור התחדשה הפעילות האקדמית במספר אתרים מרוחקים מהעיר ותהליך הבנייה מחדש של המבנים שנהרסו התנהל במשך עשר השנים הבאות. בשנת 1957 נחנך המתחם החדש של האוניברסיטה והיא חוותה צמיחה חזקה בפעילותה. בהתאם, קבעה האוניברסיטה את סמל הספינקס שקם מעפרו כסמלה. שני סניפים של האוניברסיטה ברואן ובמיין הפכו למוסדות עצמאיים.
האוניברסיטה כיום
אוניברסית קן מתפרשת על שישה קמפוסים בעיר עצמה, ושישה נוספים בערים ואתרים אחרים בנורמנדי. באוניברסיטה מתקיימים לימודים ב-8 פקולטות עיקריות: משפטים ומנהל ציבורי, מדעי הרוח והחברה, שפות זרות, פסיכולוגיה, בריאות, מדעים מדויקים, כלכלה מנהל עסקים ותכנון גאוגרפי, מדעי הספורט. בנוסף קיימים בתי ספר לטכנולוגיה, הנדסה, חינוך והוראה. לימודי דוקטורט קיימים ב-8 תחומים מדעיים מרכזיים. באוניברסיטת קן קיימות 7 ספריות מרכזיות ועוד 20 סיפריות מקצועיות המפוזרות בארבעה מן הקמפוסים שלה. בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה שמור דגם של רומא העתיקה בקנה מידה 1:400 ובשטח של 70 מ"ר.
RFSL
RFSL הוא ארגון שוודי, הפועל למען זכויות להט"ב.
שם הארגון
RFSL הם ראשי תיבות של Riksförbundet för sexuellt likaberättigande; משוודית: האיגוד הארצי לשוויון מיני. לימים, שינה הארגון את שמו ל: Riksförbundet för homosexuellas, bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter; בעברית: האגודה הלאומית לזכויות הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים וקווירים. עם זאת, ראשי התיבות של הארגון נשארו כמו שהם.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1950, מה שהופך אותו לאחד הארגונים הוותיקים הוותיקים ביותר בעולם לזכויות אדם. נכון לשנת 2018 היו בארגון כ-7,000 חברים והיו לו 36 משרדים אזוריים הפרוסים ברחבי השוודיה.
אחד מעיסוקיו העיקריים של RFSL היה שדלנות בעד נישואים של בני-זוג מאותו המין בשוודיה, מטרה שהושגה באפריל 2009 לאחר 50 שנה של עבודה ספציפית בנושא זה.
ביולי 2007, RFSL קיבלה מעמד רשמי של ארגון חוץ-ממשלתי בהמועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות.
אנרכו-פציפיזם
אנרכו-פציפיזם, המכונה גם פציפיזם אנרכיסטי ואנרכיזם פציפיסטי (או שלומנות אנרכיסטית), היא אידאולוגיה אנרכיסטית הדוגלת בשימוש בצורות התנגדות לא אלימות במאבק לשינוי חברתי. האנרכו-פציפיזם דוחה את עקרון האלימות שנראה כצורת כוח ולכן סותר אידיאלים מרכזיים של אנרכיסטים כמו דחיית היררכיה ודומיננטיות. אנרכו-פציפיסטים רבים הם גם אנרכיסטים נוצרים, הדוחים את השימוש בלוחמה ובאלימות.
אנרכו-פציפיסטים אינם דוחים את השימוש בפעולה מהפכנית לא אלימה נגד הקפיטליזם והמדינה במטרה להקים חברה וולונטרית שלווה. ההשפעות הראשונות העיקריות של האידאולוגיה נבעו מהפילוסופים הנרי דייוויד תורו ולב טולסטוי ואילו מאוחר האידאולוגיה גם קיבלה השראה מהרעיונות של מהטמה גנדי. תנועות אנרכו-פציפיסטיות צמחו בעיקר בהולנד, רוסיה, בריטניה וארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
היסטוריה
הנרי דייוויד תורו (1817–1862) היה המשפיע ההיסטורי והחשוב במחשבה האנרכיסטית האינדיבידואלית בארצות הברית ובאירופה. חיבורו של תורו "אי-ציות אזרחי" (התנגדות לשלטון אזרחי) נקראה כך בגלל ההשפעה שקיבל על ידי ליאו טולסטוי, מרטין בובר, מהטמה גנדי ומרטין לותר קינג הבן בשל תמיכתם בהתנגדות לא אלימה. על פי איגוד משכון השלום בבריטניה, זה היה גם התקדים העיקרי לאנרכו-פציפיזם. ת'ורו עצמו לא מנוי לפציפיזם, ולא דחה את השימוש במרד מזוין. הוא הדגים זאת בתמיכתו הבלתי מוסמכת בג'ון בראון ובביטולי אלימות אחרים, וכתב את בראון כי "השאלה אינה על הנשק אלא על הרוח בה אתה משתמש בו."
בשנות ה-40 של המאה ה-20, הביטול האמריקני ותומך באי ההתנגדות הנרי קלארק רייט וחסידו האנגלי ג'וזף בארקר דחו את רעיון הממשלות ודגלו בצורה של אנרכיזם אינדיבידואליסטי פציפיסטי. בשלב מסוים היה לאנרכו-פציפיזם האנרכיזם הנוצרי העיקרי. תנועת טולסטויאן ברוסיה הייתה התנועה האנרכו-פציפיסטית הגדולה הראשונה. אלימות תמיד הייתה שנויה במחלוקת בקרב אנרכיסטים. בעוד שאנרכיסטים רבים אימצו את התעמולה האלימה של המעשה במהלך המאה התשע עשרה, אנרכו-פציפיסטים התנגדו ישירות לאלימות כאמצעי לשינוי. טולסטוי טען כי אנרכיזם חייב להיות לא אלים מאחר שהוא, מעצם הגדרתו, התנגדות לכפייה וכוח, וכיוון שמדינה היא אלימה מטבעה, גם פציפיזם משמעותי חייב להיות אנרכיסטי. פרדיננד דומלה ניואנהאוס היה ושימש גם בכינון המגמה הפציפיסטית בתנועה האנרכיסטית. בצרפת הופיע אנטי-מיליטריזם חזק בחוגי האנרכיסטים האינדיבידואלים, כאשר אמיל ארמנד הקים את "Ligue Antimilitariste" בדצמבר 1902 יחד עם חבריו האנרכיסטים ג'ורג 'יבטוט, אנרי ביילי, פרף-ג'אבל, אלברט ליברטאד ואמיל ג'נביון. ה-Ligue antimilitariste היה אמור להפוך לחלק הצרפתי של ה-International International antimilitariste (AIA) שהוקם באמסטרדם בשנת 1904.
הפילוסופיה של טולסטוי צוטטה כהשראה מרכזית של מוהנדאס גנדי, מנהיג עצמאות הודי ופציפיסט שהזדהה בעצמו כאנרכיסט. רעיונותיו של גנדי זכו לפופולריות במערב בספרים כמו "כוח האי-אלימות" של ריצ'רד גרג (1935) ו-"כיבוש האלימות" של בארט דה ליגט (1937). האחרון חשוב במיוחד עבור אנרכיסטים שכן, כאחד בעצמו, דה ליגט התייחס במפורש לאלה החושקים למהפכה. "ככל שיותר אלימות, פחות מהפכה," הכריז. הוא קישר גם את האי-אלימות העקרונית של גנדין עם הפעולה הישירה הלא-אלימה הפרגמטית של הסינדיקליסטים. (השביתה הכללית היא ביטוי לאי שיתוף פעולה מוחלט של העובדים, אם כי יש להוסיף שרוב הסינדיקליסטים האמינו שיש להגן על המהפכה בעזרת עובדים חמושים.)" כיבוש האלימות רומז ל"כיבוש הלחם" של קרופוטקין.
מחשבה
על פי מחברי "שאלות נפוצות על אנרכיסטים", "משיכת הפציפיזם לאנרכיסטים ברורה. אלימות היא סמכותית וכפייתית, ולכן השימוש בה אכן סותר את העקרונות האנרכיסטים... (אריקו) מלסטטה ספציפי ומפורש עוד יותר כשכתב כי "הקרש העיקרי של האנרכיזם הוא סילוק האלימות מיחסי אנוש".
דיויד גילה
דוד (דיויד) גילֹה (נולד ב-1964 בירושלים) הוא משפטן וכלכלן ישראלי, מומחה להגבלים עסקיים ולרגולציה של שווקים, פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים (אפריל 2011 – אוגוסט 2015).
ביוגרפיה
גילה החל את לימודיו האקדמיים בשנת 1989. השלים לאחר ארבע שנים תואר בוגר באוניברסיטת תל אביב במסלול דו-חוגי במשפטים וכלכלה. במהלך לימודיו היה חבר בכתב העת עיוני משפט. לאחר מכן התמחה אצל שופט בית המשפט העליון יעקב מלץ ובמשרד עורכי הדין ש. הורוביץ ושות'.
ב-1994 השלים תואר שני במשפטים באוניברסיטת הרווארד, על עבודה שכותרתה היא: Antitrust policy in small economies.
ב-1996 השלים תואר שלישי במשפטים, גם כן באוניברסיטת הרווארד. כותרת הדוקטורט היא: Anticompetitive Commitments: The Anticompetitive Effect of Passive Investment and Vertical Integration or Restraints to Restore the Supplier’s Market Power
לאחר סיום לימודי התואר השלישי שב ארצה והצטרף לסגל המכללה למינהל. כיהן כמרצה עד שנת 2000. בשנה זו עבר לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
גילה הוא מומחה בינלאומי בהגבלים עסקיים וברגולציה של שווקים. כתיבתו האקדמית בעניין השקעות צולבות בין מתחרים וקישוריות בין רשתות תקשורת זכתה להד עולמי והשפיעה על בתי משפט ועל רשויות בארצות הברית, באירופה, ובארגון ה-OECD. מחקריו בעברית בנושא הסדרים בין ספק ללקוח השפיעו רבות על פסיקת בתי המשפט ויוזמות החקיקה בישראל.
מחקריו של גילה מחברים בין תורת הארגון התעשייתי לבין דיני ההגבלים העסקיים וכללי הפיקוח על שווקים. מבין ההחלטות עליהן השפיעו מחקריו של גילה ניתן למנות את פסקי הדין של בית המשפט העליון בעניין טבעול, בעניין שופרסל ובעניין אקסטל, ואת החלטות ה"שולחן העגול" של ארגון ה-OECD בעניין החזקת מניות מיעוט (Minority Shareholdings) מ-2008.
באפריל 2011 מונה לראש הרשות להגבלים עסקיים. ב-25 במאי 2015 הודיע על פרישתו מהתפקיד על רקע נסיגת הממשלה מהמתווה שגובש עמו לגבי פירוק מונופול הגז הטבעי. התפטרותו נכנסה לתוקף בסוף אוגוסט 2015.
בשנת 2023 השלים לימודי דוקטורט נוסף, בכלכלה, באוניברסיטת תל אביב.
גילה נשוי לנילי ואב לשניים. חמותו היא שחקנית התיאטרון מרים זוהר, כלת פרס ישראל לאמנות הבמה (1987).
ישיבת רמיילס
ישיבת רֶמַיילֶס (בליטאית: Ramailis, ראמייליס; לעיתים בכתיב יידי: ראמיילעס) הייתה ישיבה שפעלה בווילנה בירת ליטא משנת ה'תקס"ה, 1815, ועד שואת יהודי ליטא והשמדת הקהילה היהודית בווילנה.
היסטוריה
ישיבת רמיילס הוקמה בשנת ה'תקס"ה, 1815, בידי רבי אברהם אבלי פאסוועלער בשיתוף פעולה עם חברו הרב זלמן בן אורי (זלמן ר' אורי'ס), כמוסד לנוער יהודי מבתים במצוקה כלכלית. הם דאגו לפרנסתם של הבחורים שחפצו לשבת וללמוד תורה, ושליחים מטעמם אספו כסף לאחזקת המוסד בליטא כולה. המוסד הפך במהרה לישיבה לכל דבר, שזכתה למבנה של קבע רק בשנת ה'תקצ"א, אז קיבלה מספר בתים במגרש במרכזו של הגטו היהודי בווילנה, ברחוב היהודים סמוך לבית המדרש של הגאון מווילנה. הבתים, שנתרמו לצורך ייסוד ישיבה בידי אשה בשם שרה ר' טוביעס (שרה בת ר' טוביה), עמדו על מגרש שנקרא על שם בעליו הראשון "חצר ר' מיילא", ושם זה דבק בישיבה שנקראה "ר' מיילא'ס ישיבה", ישיבתו של ר' מיילא. שם זה הפך במשך הזמן בלשון העם לרֶמַיילֶס. נשיא הישיבה ומייסדה, רבי אברהם אבלי, מינה לראשות הישיבה את הרב יואל נפתלי הרץ שכיהן בתפקידו מעת הקמת הישיבה ועד פטירתו בשנת ה'תרי"ח, עמו כיהנו כראשי הישיבה, הרב אליעזר טייץ תלמידו של רבי עקיבא איגר ומשנת ה'תקצ"ב גם הרב מרדכי מלצר. במשך תקופה קצרה בשנת ה'ת"ר, 1839, כיהן בראשות הישיבה גם רבי ישראל מסלנט, לאחר פרישתו של הרב טייץ. לאחר פרישתו של הרב מלצר, המשיך לכהן בישיבה אחיו הרב דוד קלצקי לצד ראש הישיבה הוותיק הרב הרץ, שני הרבנים נפטרו בשנת ה'תרי"ח, 1858.
בקיץ ה'תר"ע, 1910, התמוטט המבנה הישן של הישיבה שבו התנהלה הישיבה כמאה שנים. בחודשים שלאחר הקריסה נעשו מאמצים לשיקום הישיבה, שלא צלחו, והיה חשש כי המוסד ייסגר ותלמידיו יתפזרו. הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שאיבד בחורף ה'תרע"א את בתו היחידה, לקח את הישיבה תחת חסותו ופנה לפילנתרופים מן העולם היהודי לגיוס תרומות להקמת מבנה חדש ומודרני. נאספו ארבעים אלף רובל, והבניין הוקם, הפעם ברחוב נובוגרודוק (Naugarduko) מס. 7. הרב גרודזנסקי ליווה את הישיבה גם בשנים הבאות, לאחר מלחמת העולם הראשונה שבעקבות מצב החירום ששרר בה, ירד מעמדה של הישיבה, הביא הרב גרודזנסקי למינויו של הרב משה מנחם קוזלובסקי ממקורביו ותלמידיו של רבי חיים סולובייצ'יק בישיבת וולוז'ין, ששיקם את מעמדה בהמשך הביא למינויו של הרב שלמה היימן, "העילוי מפאריטש", לראשות הישיבה. וכשפתח הרב משה קרליץ ישיבה אחרת בווילנה בתקופה שבה התעורר חשש שתחרות בין הישיבות תגרום נזק לישיבה הוותיקה, השפיע עליו לסגור את הישיבה ולהעביר את תלמידיה לישיבת רמיילס.
בשנת 1940, בעת הגירת בני הישיבות לווילנה, עמד מניינם של בחורי ישיבת רמיילס על 58 תלמידים. לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בבניין הישיבה בית ספר טכני לרכבות, הבניין נהרס בשנות ה-60, במקומו עומד כיום בניין בית ספר.
טימותי מורטון
טימותי בלוקסם מורטון (באנגלית: Timothy Bloxam Morton ;נולד ב-19 ביוני 1968) הוא פילוסוף בריטי, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת רייס, וחבר סגל בתוכנית לתארים מתקדמים במכון SCI-Arc. הוא ידוע בעיקר בשל הגותו הפילוסופית-סביבתית.
מורטון מזוהה עם התנועה הפילוסופית "ריאליזם ספקולטיבי", וספציפית עם גישתו של גרהם הרמן "אונטולוגיה מוכוונת אובייקטים" (object-oriented ontology ; OOO). מחקריו של מורטון משלבים בין אונטולוגיה מוכוונת אובייקטים לבין מחקרים אקולוגיים. בהקשר זה, מורטון טבע את המונח "היפראובייקטים" ("Hyperobjects"; הלחם בסיסים של המילים הִיפֶּר ואובייקטים) בהשראת השיר Hyperballad של ביורק (אין קשר למונח בשם זה במדעי המחשב). מורטון משתמש ב"היפראובייקטים" כדי לתאר אובייקטים שם כה מסיביים בזמן ובמרחב עד שלא ניתן לתפוס אותם באופן לוקלי, כמו התחממות עולמית. ספרו Humankind: Solidarity with Non-Human People ("המין האנושי: סולידריות עם אישים לא-אנושיים") בוחן את ההפרדה בין בני אדם ללא-אנושיים מפרספקטיבה של אונטולוגיה מוכוונת אובייקטים וטוען כי בני אדם צריכים ליצור מפנה חשיבה רדיקלי אודות האופן שבו הם מתייחסים ומקושרים ללא-אנושי ולטבע בכללותו, ולחקור את ההשלכות הפוליטיות של מפנה כזה.
בנוסוף לעיסוקו הפילוסופי-סביבתי, כחוקר ספרות מורטון כתב רבות על יצירותיהם של פרסי ביש שלי מרי שלי, תנועת הרומנטיקה, ועל דיאטה.
ביוגרפיה
מורטון הוא בוגר תואר ראשון ותואר שלישי בספרות אנגלית מגדלן קולג'י באוקספורד. עבודת הדוקטורט שלו "Re-Imagining the Body: Shelley and the Languages of Diet" (לדמיין מחדש את הגוף: שלי ושפות הדיאטה), בחנה את ייצוג הדיאטה, המתינות והצריכה ביצירותיו של פרסי ביש שלי. לדברי מורטון, ההחלטה ללמוד ספרות אנגלית, נבעה מהרצון לעסוק באופני חשיבה בינלאומיים, כולל כל סוגי הפילוסופיה הקונטיננטלית שפשוט לא הייתה נפוצה בחוגים האקדמיים באנגליה באותו הזמן.
מורטון לימדה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת קולורדו.
בשנת 2012, קיבלה פרופסורה באוניברסיטת רייס.
חיים אישיים
מורטון חיי בזוגיות עם אישה והם הורים לשניים. מורטון מזדהה כג'נדרקוויר בכינוי הגוף They.
לימודי דיאטה
בשנים 2000–2004 פרסם מורטון שלוש עבודות העוסקות בהצטלבויות שבין לימודי מזון וחקר התרבות. מחקרו הראשון בנושא זה פורסם בספר משנת 2000 The Poetics of Spice: Romantic Consumerism and the Exotic (הפואטיקה של התבלין: הצרכנות הרומנטית והאקזוטית). בחיבור זה מורטון מפרק את התפתחות תרבות הצריכה האירופית באמצעות ניתוח השימוש הפיגורטיבי בתבלין בספרות הרומנטית. היוצרים הרומנטיים ראו בתבלין תוצר לוואי תרבותי שתפקד "כשיח, לא כאובייקט, שקוף לעצמו באופן נאיבי". מורטון מזהה במהלך התקופה הרומנטית שני מאפיינים כלליים של הפואטיקה של התבלין: "מטאריאליות" ו"טרנסמפציה" (transumption; מושג שמורטון שואל מהרולד בלום). ה'מטריאליות' של התבלין מחברת את תפקידיו הסמליים והחברתיים עם יכולתו לייצר תשוקה. מורטון מביא לדוגמה את טופוס "הרוחות המסחריות" ב"גן העדן האבוד" של מילטון, והגיע למסקנה שמילטון מציג את השימוש הסמלי בתבלין בעבודות מאוחרות יותר על ידי הצגת מסע השטן כמקביל למסעותיהם של סוחרי תבלינים. לעומת זאת, "טרנסמפציה", טומנת בחובה שימוש במטא-סימון שמשמש דמות לשפה הפואטית עצמה. על פי מורטון, עבודותיו של ג'ון דריידן מדגימות את החשיפה, וחושפות "סוג חדש של פואטיקה קפיטליסטית, המסתמכת על ייצוג סחר התבלינים [...] תבלין אינו נחמה, אלא אובייקט סחיר, דימוי שיש להעבירו מעבר לגבולות, לעמוד על כסף: מטאפורה אודות מטאפורה". כשהוא מעביר רעיון זה לעידן הרומנטי, מורטון מבקר את האופן בו התבלין הפך למטאפורה לתשוקה אקזוטית, שבעקבותיה הקיפה את הרפלקסיביות העצמית של תהליכי סחורה מודרניים.
תיאוריה אקולוגית
מאז 2009, מורטון עסק בפרויקט בביקורת התיאוריה האקולוגית. שני חיבוריו הבולטים בתחום זה הם הספרים Ecology Without Nature (אקולוגיה ללא טבע) משנת 2009 ו-The Ecological Thought (המחשבה האקולוגית) משנת 2010. בספרים אלו, מורטון מציג את הפרובלמטיקה שבתיאוריה אקולוגית. ב"אקולוגיה ללא טבע", מורטון טוען שביקורת אקולוגית חייבת לשלול את הרעיון של שהטבע והציוויליזציה נפרדים, וכן את הרעיון שהטבע קיים כמשהו המאפשר את קיום הציוויליזציה, אך מחוץ לגבולות החברה.
בעזרת ההצעה להתייחס ל"טבע" בתור "מסמן" טקסטואלי שרירותי, מורטון מתאר תיאוריות של ייצוג אמנותי של הסביבה כאתרים לפיתוח אפשרויות חדשות לרעיונות אודות הטבע. כשמורטון מחפש אופן אסתטי שיכול להסביר את אופיה הדיפרנציאלי, הפרדוקסלי והלא מזוהה של הסביבה, הוא מציע שיטה מטריאליסטית לניתוח טקסטואלי של "פואטיקה היקפית" [ambient poetics], שבה טקסטים אמנותיים מכל הסוגים נחשבים מבחינת האופן שבו הם מנהלים את המרחב בו הם מופיעים, ובכך מתאימים את רגישות הקהל שלהם לצורות ייצוג טבעי הנוגדות את הקידוד האידאולוגי של הטבע כעיקרון טרנסצנדנטי. היסטוריזציה של צורת פואטיקה זו מאפשרת פוליטיזציה של האמנות הסביבתית ו'האקו-מימזס' [ecomimesis] שלה, או אימות של הסביבה של המחבר, כך שחווית התופעות שלה תהיה נוכחת עבור הקהל ומשותפת אליו.
אמנות היא גם נושא חשוב בספר ההמשך "המחשבה האקולוגית", בה מורטון מציעה את המושג "אקולוגיה אפלה" (Dark Ecology) כאמצעי לביטוי ה"אירוניה, הכיעור והאימה" של האקולוגיה. מנקודת המבט של אקולוגיה אפלה, אין שום בסיס תאורטי נייטרלי שעל גביו ניתן לנסח טענות אקולוגיות. במקום זאת, נקודת המוצא היא שכל היצורים תמיד כבר מעורבים בתוך התחום האקולוגי, ומתחייבת הכרה בשוני הדו-קיומי להתמודדות עם אסון אקולוגי שלדברי מורטון "כבר התרחש".
המושג "מֵשְ" (mesh; בתרגום חופשי: "רשת") של מורטון קשור באופן הדוק לאקולוגיה אפלה. הגדרת המחשבה האקולוגית כ"חשיבה של חיבור הדדי", מורטון משתמשת ב"מש" כדי להתייחס לקישוריות הדדית של כל היצורים החיים והלא-חיים, המורכבת מ"קשרים אינסופיים והבדלים אינסופיים."
למש אין מרכז שמקנה זכות יתר לצורת חיים כלשהי על פני אחרות, ובכך המש מוחק גבולות פנים וחוץ מוחלטים של יצורים. בהדגשת התלות ההדדית של ישויות, המחשבה האקולוגית "אינה מאפשרת ריחוק", כך שכל היצורים מתייחסים זה לזה במערכת פתוחה מוחלטת, באופן שלילי ומבדל, מה שהופך דו-משמעי לאותם ישויות שאנו מניחים פמיליריות עימם. מורטון מכנה את היצורים הדו-משמעיים האלו "זרים מוזרים", או יצורים שאינם יכולים להיות מושגים ומסווגים לחלוטין. בתוך המש, אפילו המוזרות של ה"זרים המוזרים" המתייחסים בדו-קיום היא מוזרה, כלומר שככל שאנחנו יודעים יותר על ישות מוזרה, כך היא הופכת למוזרה יותר. האינטימיות, אם כן, הופכת להיות מאיימת מכיוון שהיא מכסה את המש תחת אשליית הפמיליריות.
אונטולוגיה מוכוונת אובייקטים
מורטון הפכה מעורב בתנועת הריאליזם ספקולטיבי, וספציפית עם הוראיציה המכונה "אונטולוגיה מוכוונת אובייקטים" לאחר שכתביו האקולוגיים הושוו עם רעיונותיה. אחת הדרכים בהן ניתן להבדיל את עבודתה משאר הווריאציות של התנועה, על ידי התמקדותה בממד הסיבתי של יחסי האובייקט. בניגוד לגישות פילוסופיות מסורתיות בהן דנו בסיבתיות, מורטון טוען כי סיבתיות היא ממד אסתטי של יחסים בין אובייקטים, כאשר חוויה חושית אינה מעידה על גישה ישירה למציאות, אלא על הפרעה מוזרה של שיווי המשקל ה"אונטי" הכוזב של מערכת אינטר-אובייקטיבית. ההסתברות, לפי תפיסה זו, נחשבת ל"אשליה" או "קסם", מהווה את הליבה של מה שמורטון מכנה "קסם-ריאליסטי".
היפראובייקטים
מורטון משתמשת במונח היפראובייקטים לתיאור אובייקטים המתפשטים בצורה כה מסיבית בזמן ובמרחב, עד שהם מתעלים מעל לספציפיות המרחבית-זמנית שלו. למשל: ההתחממות העולמית, סך כל הקלקר בעולם. היא מונה חמישה מאפיינים של היפראובייקטים:
לדברי מורטון, היפר-אובייקטים לאהופכים לגלויים רק בעידן של משבר אקולוגי, אלא מתריעים לבני האדם על הדילמות האקולוגיות המגדירות את התקופה בה הם חיים. בנוסף, היכולת הקיומית של היפר-אובייקטים להתקיים מעבר לערכים תרבותיים פחות מטריאליסטיים, יחד עם האיום שאובייקטים כאלה מציבים כלפי חומר אורגני (מה שמורטון מכנה "היפוך דמוני של חומרי הדת"), מקנה להם פוטנציאל רוחני. איכות, שבה הטיפול בהן על ידי חברות עתידיות עשוי להיות בלתי ניתן להבחנה מטיפול יראת כבוד.
ביקורת
אף על פי שמושג היפר-אובייקטים אומץ באופן נרחב על ידי אמנים, מבקרי ספרות ופילוסופים כמו גרהם הרמן, הוא לא חף מביקורת. החוקרת אורסלה הייז (Ursula K. Heise) טוענת כי בהגדרתו של מורטון, כל דבר יכול להיחשב היפר-אובייקט, עד שנראה שהמושג בלתי ניתן להגדרה ברורה והוא למעשה חסר שחר. לפיכך, הייז טוענת כי מורטון טוען "כל כך הרבה טענות שמבטלות את עצמן בנוגע להיפר-אובייקטים, עד שוויכוח קוהרנטי נעלם כמו התמנון שנעלם בענני הדיו שלו, המטאפורה האהובה ביותר של מורטון לנסיגת אובייקטים מאחיזת הידע האנושי".
משפט שביל בגן
משפט שביל בגן (אנגלית: Garden-path sentence) הוא מין שעשועי לשון בו משפט תקין לשונית ולוגית נשמע שגוי תחבירית, או חסר משמעות. האפקט מושג בדרך כלל על ידי מילים הומופוניות למילים אחרות, אשר משתמשות כחלקי הדיבר שונים מהמצופה. השם האנגלי של משפט מהסוג נובע מהניב "lead someone down the garden path" שמשמעותו "להוליך מישהו שולל". משפטי שביל בגן קיימים במספר שפות.
דוגמאות בעברית
בעברית קיימת ניתן לבנות משפטים בעלי עמימות על ידי שימוש במילים דומות עם משמעות שונה. במצב רגיל המשמעות של המילה ניתנת להבנה מתוך הקשר, אך ניתן לבנות רצף מילולי שיטעה את השומע למשמעות הלא נכונה. כך לדגומה המילה "בשביל" יכולה להיות תיאור מיקום ויכולה לשמש במילת יחס. המילה "פג" יכולה להיות שם עצם המתאר תינוק שנולד בלידה מוקדמת או פועל (בניין קל, שורש פג"ג) המתאר סיום תוקף.
"אישה נעלה נעלה נעלה נעלה את הדלת בפני בעלה"
דוגמה קלאסית למשפט הבנוי על הומופוניום הוא: אִשָּׁה נַעֲלָה, נָעֲלָה נַעֲלָהּ, נָעֲלָה אֶת הַדֶּלֶת בִּפְנֵי בַּעֲלָהּ. בקריאה הראשונה המשפט אינו יוצר רצף הגיוני, אלא נשמע כחוזר על מילה אחת. אבל במציאות, במשפט מופיעים ארבעה מילים שונות שנהגות ונכתבות כ"נעלה": שם תואר, פועל, שם עצם ועוד פועל.
"חולצה מטיילת בוואדי"
אחת הדוגמאות הנפוצות בעברית היא "חֻולְצָה מְטַיֶּילֶת בַּוָּואדִי" היוצר רושם ראשוני שנושא המשפט הוא חולצה, שמבצעת טיול, בניגוד לחוקי היגיון. אבל במשפט הזה המילה "חולצה" הוא נשוא והנושא הוא מטיילת.
משפט זה הפך למין מטבע לשון וקיימת קבוצת פייסבוק בשם זה, המציגה שעשועי לשון וכפל משמעות של כיתוב.
"סבתא חיה מתה"
אחד המשפטים המפורסמים מהסרט מבצע סבתא הוא "סבתא חיה מתה". ללא הקשר המשפט נראה כבנוי על ניגוד ויוצר סתירה. אבל במשפט זה המילה "חיה" היא שם פרטי ו"מתה" הוא פועל.
דוגמאות באנגלית
השפה האנגלית נותנת מרחב למשפטים עם דו משמעות, עקב כך ששמות עצם ופעלים בהווה נכתבים ומשמעים זהה. כך המילה man יכולה להיות שם עצם גבר ויכולה להיות פועל "לאייש". בנוסף, יכול להיווצר גם בלבול בעזרת כך ששם תואר ישתמש במשפט כשם עצם.
"The old man the boat"
המשפט The old man the boat נראה כטענה חסרת משמעות, "הגבר הזקן הסירה". האפקט כאן מושג על ידי כך שהמילה old אינה משתמשת כשם תואר, אלא כשם עצם והמילה man אינה משתמשת כשם עצם, אלא כפועל. כלמור משמעות המשפט הוא "הזקנים מאיישים את הסירה".
"The Russian women loved died"
המשפט נראה על פניו חסר משמעות ואינו תקין לשונית. כאן משחק המילים מושג על ידי כך שהמילה Russian שנראית כביכול כתואר המתאר את המילה women (כלומר "נשים רוסיות") משמשת במשפט כנושא, כשהנשוא הוא died. כלומר משמעות המשפט הוא "הרוסי אותו נשים אהבו מת".
"Fat people eat accumulates"
המשפט Fat people eat accumulates על פניו נראה כמדבר על אנשים שמנים, ולכן נשמע משובש מבחינה לשונית. אבל המילה fat במשפט הזה אינה שם תואר, אלא היא שם עצם שומן ונושא המשפט. משמעותו היא "שומן שאנשים אוכלים מצטבר".
"Косил косой косой косой"
המשפט Косил косой косой косой יראה כמו חזרה על מילה זהה ולא יצור רצף לוגי. במשפט הזה המילה косой משתמשת כשם עצם (נושא- אדם פוזל), שם תואר (עקום) ושם עצם אחר (מושא, חרמש). משמעות המשפט היא "פוזל קצר בחרמש עקום".
ירגזי סיבירי
ירגזי סיבירי (שם מדעי: Poecile cinctus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים, החיה באזורים צפוניים באירואסיה ובצפון-מערב אמריקה הצפונית, ביערות קרים קרוב לקו העצים.
מאפיינים פיזיים
הירגזי הסיבירי הוא עוף קטן באורך 13.5–14 סנטימטרים, מוטת כנפיים של 19–21 סנטימטרים ובמשקל 11–14 גרמים. הראש גדול עם כיפה בצבע שחום, סנטר שחור ולחיים לבנות. הגב אפור–חום, הבטן לבנה במרכז ובז' בשוליים, הכנפיים והזנב אפורים עם שוליים לבנות. לירגזי יש מספר התאמות מיוחדות לחורפים הקפואים בצפון: יש לו נוצות צפופות ומבודדות יותר מציפורי שיר אחרות בגודלו; הוא יכול לאכול שומן במשקל ששווה לשמונה אחוזים ממשקל גופו כל יום; הוא מוריד את טמפרטורת הגוף שלו בלילה, ורועד כדי לשמור על חום גוף יציב. לתת המין האמריקאי יש בדרך כלל נוצות כהות יותר ומקור גדול יותר.
הירגזי הסיבירי גדול מקרובו ירגזי הרים וזנבו ארוך יותר.
התנהגות
הירגזי ניזון מחרקים (בעיקר זחלים, כנימות, חיפושיות, זבובים, ביצים וגלמים), עכבישים, פירות, וזרעים (בעיקר של עצי מחט), ומבקר במתקני האכלה. כשהירגזי אוכל עש, הוא קורע את הכנפיים ומשליך אותן לפני שהוא אוכל את העש. הירגזי מחפש מזון בלהקות קטנות. הוא מעדיף לאכול מעצי מחט ברוב עונות השנה. מחפש מזון תוך טיפוס על ענפים וזרדים ועל הגזע, ונתלה הפוך מענפים כדי לבחון את צידם התחתון. לפעמים אוכל מהאדמה. הירגזי מאחסן מזון לעיתים קרובות, בחזזיות ובקליפות עץ, ואוכל אותו מאוחר יותר. הירגזי נצפה מנקר בפגר של אייל קורא. הירגזי יכול לאכול שומן במשקל ששווה לשמונה אחוזים ממשקל גופו כל יום. הוא נטרף על ידי נצים וינשופים.
תפוצה ובית גידול
הירגזי הסיבירי מצוי ביערות אורן, אשוחית, צפצפה ושדר, בחלקים הצפוניים של אירואסיה ואמריקה, לרוב באזורים קרים בהם הטמפרטורה נמוכה מ–10 מעלות צלזיוס. בצפון אמריקה, הירגזי הסיבירי מצוי אך ורק בצפון מערב קנדה ואלסקה, ביערות אשוחית בצפון הרחוק, קרוב לקו העצים, ובחורשות ערבה לאורך נהרות. הירגזים לא נודדים לרוב, אך ייתכנו נדידות בסתיו ובאביב, לרוב כתוצאה ממחסור במזון. האקלים הצפוני הקשה שהוא שוכן בו, גודל האוכלוסייה הקטן שלו ותפוצתו הדלילה הופכים את האוכלוסייה האמריקאית לרגישה לירידה פתאומית באוכלוסייה, בניגוד לאוכלוסיית המין הכוללת, שלא עומדת בקריטריונים להיכלל כמין בסכנת הכחדה. המין תועד באמריקה הצפונית בכל עשור בין שנות ה-60 של המאה ה-19 לשנות ה-90 של המאה ה-20, למעט שנות ה-30 וה-40. באזורים בעלי מזג אוויר קשה מאוד מצפון למעגל הארקטי, הירגזים מגיעים לעיירות קטנות בשביל אוכל.
שימור
אומדן משנת 2004 של האוכלוסייה העולמית של המין עומד על 2,000,000 פרטים. אומדנים חדשים יותר מעריכים את גודל האוכלוסייה המקננת באירופה בכ– 2,340,000–3,890,000 פרטים (2015) וברוסיה בכ–20,000–200,000 פרטים (2009). טווח התפוצה (כ–23,300,000 קמ"ר) וגודל האוכלוסייה של מין זה גדולים מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. הירגזי הסיבירי מסווג כמין ללא חשש. האוכלוסיות הסקנדינביות מצטמצמות מאז שנות ה-40. הירגזי הסיבירי נדיר מאוד בצפון אמריקה. מבחינה היסטורית, האוכלוסיות של צפון אמריקה השתרעו על פני חלקים של פנים וצפון אלסקה וצפון מערב קנדה. האיומים כוללים שינויי אקלים, כריתת עצים, תחרות על אתרי קינון עם מינים אחרים של ירגזי שמתפשטים צפונה, הכלאות, ומחלות. המין לא מוגן על ידי חוק המינים בסיכון של קנדה, ואף פרובינציה קנדית או מדינה אמריקאית לא הכריזה על הירגזי הסיבירי כעל מין בסכנת הכחדה.
תפוצת תת-מינים
לירגזי הסיבירי 4 תת-מינים:
חמיירית
חִמְײַרִית (בכתב ערבי: الحميرية אלחמיריה; בכתב דרום-ערבי עתיק כנראה 𐩢𐩣𐩺𐩧𐩺𐩠 חמיריה) היא שפה שמית שדוברה בתימן העתיקה, בממלכת חמייר והמשיכה להתקיים גם לאחר נפילת הממלכה. זו הייתה שפה שמית, אך לא בקבוצת שפות דרום-ערב העתיקות (צייהדיות). המיון המדויק בתוך המשפחה השמית אינו ידוע בשל הידע המוגבל של הממצאים מהשפה.
למרות שממלכת חמייר הייתה מעצמה חשובה בדרום-ערב מאז המאה ה-1 לפני הספירה, הידע על חמיירית מוגבל מאוד, מכיוון ששלושת הטקסטים היחידים שנמצאו בשפה החמיירית (מכוּנים Sigla ZI 11, Ja 2353 ומזמור Qaniya) נכתבו בחרוזים. כל יתר הכתובות שנמצאו באזור חמייר כתובות בשבאית, שפה דרום-ערבית עתיקה. עובדת קיומה של חמיירית ידועה רק מאזכורים של חוקרים ערבים מהמאות הראשונות לאחר עליית האסלאם. על פי התיאורים שלהם, השפה לא הייתה מובנת לדוברי ערבית.
מאפיינים לשוניים
שני המאפיינים הללו נמצאים גם בכמה ניבים של ערבית תימנית מודרנית, וכנראה שחמיירית שימשה בה כלשון תשתית.
פענוח שפת ה"כּ"
כאשר התגלו כתובות בשפות דרום-ערב העתיקות (סייהדיות) מתימן העתיקה, מחלקן – טקסטים של שירה מחורזת – עלתה האפשרות שמדובר בשפה אחרת, שאיה שייכת למשפחה זו ועדיין לא הייתה ידועה בזמנו. לאחר מכן, השפה הזו זוה כי מדובר בחמיירית, שהיא קשורה קשר הדוק לשבאית, ושהסופית "כּ-" מייצגת את נטיית הגוף השני בפועל ובשם.
דוגמה
רק כמה משפטים בחמיירית ידועים לנו. לדוגמה, המשפט המובא כאן דובר, כפי המשוער, בשנת 654–655 לספירה בד'מאר. מכיוון שהמשפט הועבר בכתב ערבי, שהוא כתב עיצורי ולכן אינו מסמן תנועות, ההגייה המדויקת אינה ידועה; השחזור המובא כאן מבוסס על ערבית קלאסית.
יש גם שיר קצר, שנראה שיש לו השפעה של ערבית.
האביר אורלנדו
אביר הקודש אורלנדו או ארלנדו פלדינו (בגרמנית ובאיטלקית: Orlando paladino) היא אופרה בת שלוש מערכות מאת יוזף היידן. האופרה שהוצגה ב-6 בדצמבר 1782 באחוזת הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי, היא אחת ההצלחות הגדולות של המחבר בסוגה זו.
ההיסטוריה של האופרה
השירה האפית אורלנדו פוריוזו (Orlando furioso) של לודוביקו אריוסטו היה נושא אופרה פופולרי במאות ה-17 וה-18. אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל כתבו גם שתי אופרות בעקבות היצירה של אריוסטו, אבל גם ז'אן-בטיסט לולי או דומניקו סקרלטי העלו את סיפורו של אביר הקודש אורלנדו. בשנת 1777 הוצגה בווינה יצירה מוזיקלית בימתית בשם אורלנדו פלדינו. לברית היצירה פורסמה מאוחר יותר בדפוס, אך לא שמו של כותב הלברית ולא שמו של המלחין שרדו. בכל מקרה, ודאי שאופרה זו תוכננה לעלות בחצר אסטרהאזי בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר השמועה הייתה שהנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: великий князь) ורעייתו יגיעו לביקור רשמי בווינה. ניקולאוס (בהונגרית:מיקלוש) המפונפן סמך על כך שבני הזוג, בדרכם לעיר הקיסרות, יכבדו גם את טירת אסטרהאזי. לכן הורה להיידן לכתוב אופרה חדשה עם במאי התיאטרון נונציאטו פּורְטָה (Nunziato Porta).