cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילמרי יוטיליינן
חייו
לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל האוויר הפיני. הוא סיים את שרותו בשנת 1947, ושימש טייס מקצועי עד לשנת 1956. טיסתו האחרונה הייתה בשנת 1997, במטוס F/A-18 הורנט דו-מושבי של חיל האוויר הפיני.
יוטיליינן נפטר בביתו שבטוסולה ביום הולדתו ה-85, ב-21 בפברואר 1999.
בן מקלמור
בן אדוארד מקלמור השלישי (באנגלית: Ben Edward McLemore III; נולד ב-11 בפברואר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת תיכונים ומכללות
מקלמור נולד בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ובין השנים 2007–2010 למד ב"תיכון ולסטון" המקומי. בשנתו האחרונה בתיכון עבר ללמוד ב"אקדמיית אוק היל" אשר במדינת וירג'יניה, בה למדו לאורך השנים עשרות שחקני NBA, בהם ג'רי סטקהאוס, כרמלו אנתוני, ראז'ון רונדו וקווין דוראנט.
בשנת 2012/2013 למד באוניברסיטת קנזס, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ביל סלף. בעונתו היחידה בקבוצה רשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2013 נלקח מקלמור בבחירה השביעית, על ידי סקרמנטו קינגס. במהלך עונת הרוקי שלו נבחר להשתתף בתחרות ההטבעות, בה זכה ג'ון וול. במשחק האחרון של אותה עונה קלע שיא קריירה של 31 נקודות מול פיניקס סאנס. לאורך עונתו השנייה,, פתח בכל 82 המשחקים של קבוצתו ורשם שיא קריירה של 12.1 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם מקלמור על חוזה בממפיס גריזליס.
לאחר שנה אחת בממפיס הועבר בטרייד בחזרה לסקרמנטו, יחד עם דיונטה דייוויס, בתמורה לגארט טמפל. בפברואר 2019, לאחר 19 משחקים עם הקינגס, שוחרר מקלמור מהקבוצה.
לקראת עונת חתם על חוזה ביוסטון רוקטס. ב-3 באפריל 2021 שוחרר מהקבוצה.
ג'רי האוסמן
ביוגרפיה
העבודות האחרונות של האוסמן מתרכזות בתחום השפעת טכנולוגיות חדשות על מדד המחירים לצרכן ורגולציה בתחום התקשורת ואנרגיה.
בן מקלמור
קריירה מקצועית
ב-6 באפריל 2021 חתם בלוס אנג'לס לייקרס.
יו דאודינג
יו דאודינג (באנגלית: Hugh Dowding; 24 באפריל 1882 – 15 בפברואר 1970) היה ראש פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי הבריטי ("RAF Fighter Command") בעת מלחמת העולם השנייה ובקרב על בריטניה. הוא נחשב כמי שמילא תפקיד מכריע בהגנה על הממלכה המאוחדת ובסיכול תוכניתו של היטלר לפלוש אליה.
ראשית דרכו
יו טראנס טרמנהיר דאודינג נולד בסקוטלנד בשנת 1882, בן למנהל בית ספר ונכד לגנרל. בצעירותו למד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ומשנת 1900 שירת בחיל התותחנים הבריטי בציילון, גיברלטר והונג קונג. החל משנת 1904 שירת במשך שש שנים ביחידת תותחנים הררית בהודו. כששב לבריטניה למד בשנת 1912 במכללה צבאית לשירותי מטה. בה בעת השתתף בקורס טיס ובשנת 1913 קיבל רישיון טיסה. לאחר סיום הקורס הצטרף לגיס התעופה המלכותי (Royal Flying Corps) שאך זה נוסד, שהפך במרוצת הזמן לחיל האוויר המלכותי.
במלחמת העולם הראשונה ולאחריה
במלחמת העולם הראשונה היה דאודינג מפקד להק. בתפקידו התעמת עם מפקד החיל בצרפת, הגנרל יו טרנצ'רד, בשל דרישתו של דאודינג למתן יותר שעות מנוחה לטייסים המותשים מהקרבות. כתוצאה מכך הוחזר דאודינג לבריטניה. הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל אך לא השתתף יותר בלחימה ומילא תפקידי מטה, הדרכה, פיתוח ומחקר שונים. בשנת 1929 הועלה לדרגת תת-מרשל. נשלח על ידי משרד המושבות הבריטי לארץ ישראל לאחר שוך מאורעות תרפ"ט, כדי לארגן את כוחות הצבא הבריטי בארץ בעקבות לקחי המאורעות. הוא הגיע לארץ ב-12 בספטמבר 1929. על פי הצעתו חולקה הארץ לשלושה אזורים צבאיים: אזור הצפון, שכלל את הגליל, חיפה ועמק יזרעאל; אזור המרכז, שכלל את יפו ושכם ואזור הדרום, שכלל את ירושלים, חברון ובאר שבע. לאחר שהייה של ימים אחדים בארץ שב לבריטניה.
ב-28 בדצמבר 1929 נתמנה לאחראי על תחום התעופה הקרבית במיניסטריון התעופה הבריטי ובשנת 1933 הועלה לדרגת מרשל והוענק לו תואר אצולה. בשנת 1935 נתמנה לאחראי על תחום המחקר והפיתוח במיניסטריון התעופה. ב-14 ביולי 1936 הועמד בראשו של פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי ובשנת 1937 זכה לתואר של יועץ המלך לענייני תעופה. בתפקידים אלה, שמילא בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, מילא דאודינג תפקיד מכריע בביסוס כשירותו ועוצמתו של חיל האוויר המלכותי. הוא האמין בחשיבות המחקר והפיתוח ונאבק כדי להשיג להם מימון מספיק. לדעתו חלפו ימיו של המטוס הדו-כנפי והוא דרבן לפיתוח מטוס הספיטפייר. בשנתיים שקדמו לפרוץ המלחמה היה דאודינג משוכנע שמלחמה עם גרמניה הנאצית היא אפשרות ממשית וכי גרמניה לא מסתירה כלל את גידולו ופיתוחו של חיל האוויר שלה, הלופטוואפה. ב-26 באפריל 1937, בזמן מלחמת האזרחים בספרד, הפגינה גרמניה את יכולתו של חיל האוויר שלה להרוס עיר בלתי מוגנת, בהפצצת גרניקה. דאודינג האמין שבריטניה צריכה להיות במעמד של עוצמה כדי להגן על עצמה מפני מטוסי ההפצצה של גרמניה, והמשיך לדחוף לייצורם של הספיטפייר וההוריקן, מטוסי היירוט המהירים והחד-כנפיים, ולפיתוח הרדאר שיתן התראה נאותה מפני התקפה אווירית. דאודינג פיתח מערכת יירוט חדשה, שכונתה מערכת דאודינג (The Dowding System) שהתבססה על שילוב הרדאר עם תצפיתנים, תקשורת מאובטחת ומערך נ"מ. הוא הגה תוכנית אסטרטגית שבמרכזה עמדה מערכת זו. הוא הבין שאם תפרוץ מלחמה יהיה חיל האוויר המלכותי בעמדת מיעוט מול הלופטוואפה ויעמוד בסכנת שחיקה מבלי יכולת להתמודד מול שיעור אבדות גבוה. מערכת היירוט שפיתח אפשרה להזניק כוחות של טייסות בודדות למקומות הנכונים כדי לא להיגרר לקרבות אוויר ענקיים, דבר שיאפשר לחסוך בכוחות וכן להימנע מחשיפת מלוא כוחו של חיל האוויר המלכותי בפני האויב. תוכניתו הייתה לנצח את האויב על ידי "עקיצות יתוש", קרב התשה מר שיגרום לאויב אבדות בלתי נסבלות לטווח הארוך, תוך שמירה על כוחותיו של חיל האוויר המלכותי.
רוג'רס מורטון
רוג'רס קלארק באלארד מורטון (באנגלית: Rogers Clark Ballard Morton; 19 בספטמבר 1914 – 19 באפריל 1979) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בתקופת כהונתם של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד, בהתאמה. הוא גם כיהן כחבר הבית הנבחרים האמריקני מטעם מדינת מרילנד.
יו דאודינג
בפרוץ מלחמת העולם השנייה
דאודינג, שהיה בן חמישים ושבע בשנת 1939, עמד לפרוש ביוני אותה שנה מן השירות הפעיל, אך עקב המתיחות הבינלאומית התבקש להישאר בחיל האוויר עד לחודש מרץ 1940. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התבקש להמשיך בתפקידו עד לחודש אוקטובר 1940. לקראת הקרב על צרפת, שהתחולל בחודשים מאי ויוני 1940, מילא חיל האוויר המלכותי את שורות טייסות הקרב בכל מטוס שהיה בהישג יד, ללא התחשבות בתכונות ובביצועים שלו. בזמן הקרב על צרפת התברר כי גישה זו אינה נכונה, שכן למרות מספרם הרב, לא הצליחו מרבית המטוסים הצרפתיים והבריטיים הנחותים, להשפיע ולעכב ולו במעט את ההתקדמות המהירה של הצבא הגרמני. ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, שאך זה נכנס לתפקידו, היה מחויב להגנת צרפת והתכוון לשלוח עוד עשר טייסות הוריקן, בנוסף לאלה שהוצבו שם לפני המערכה או הוזנקו בשלביה הראשונים. דאודינג, כראש פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי והאיש האחראי על ההגנה האווירית של בריטניה, התנגד לרעיון. הוא ציפה שעם התפוררות הכוחות הצרפתיים ונפילת צרפת בידי הגרמנים תועתק החזית לכיוון מטוסי הקרב. בחיל האוויר המלכותי הגיעו למסקנה שדרושות לפחות 52 טייסות קרב כדי להגן על שמי בריטניה, וכעת צומצם כוח המגן על בריטניה ל-36 טייסות, שאר הכוח הוצב ביבשת. דאודינג ביקש לנאום בפני הקבינט ובפגישה, שהתקיימה בצהרי 15 במאי 1940, הציג תרשים המתאר את האבדות של טייסות ההוריקן מאז החל הקרב על צרפת, ותיאר את האסון שעלול לקרות אם אבדות אלה ימשיכו לעלות באותו הקצב. דבריו לא נענו ולאחר שנשלחו עשר הטייסות הנוספות, הוא נשאר עם 26 טייסות קרב בלבד, בדיוק מחצית מהכמות הדרושה לטענתו להגנת שמי בריטניה.
רוג'רס מורטון
על אף שנולד בלואיוויל שבקנטקי, עבר מורטון להתגורר בחווה בחוף המזרחי של מרילנד בשנות החמישים המוקדמות. ב-1962 הוא נבחר לבית הנבחרים, ושם צבר רקורד סביבתני. מורטון התלוצץ על כך שראשי התיבות של שמותיו האמצעיים שלו מסמלים את השם "מפרץ צ'ספיק". בשנת 1968, מורטון שיחק תפקיד מרכזי במסע הבחירות של ריצ'רד ניקסון לנשיאות, ונבחר על ידיו ב-1969 לשמש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
יו דאודינג
בקרב על בריטניה
כשהחל הקרב על בריטניה ב-1 ביולי 1940, שהיה המערכה הצבאית הראשונה בהיסטוריה שהתחוללה בצורה בלעדית בזירה האווירית, נמצא דאודינג בעמדה הקריטית של ראש פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי. תחת פיקודו התנהלה התנגדותו של חיל האוויר לתקיפות הלופטוואפה. מלבד חשיבותה להגנת בריטניה של "מערכת דאודינג", שפיתח לפני המלחמה, הייתה תרומתו רבה בצבירת עתודות של מטוסי קרב וצוותי אוויר לשם מילוי מקומם של מטוסים שיופלו וטייסים שיפגעו. הוא לא השתמש במשך המלחמה ביותר ממחצית כוחו של פיקוד מטוסי הקרב במטוסים וכוח אדם. מפקדיו ביקרו אותו על כי אינו נוהג בתקיפות, וכי אינו משגר את מטוסיו לפגוש במטוסי האויב לפני הגיעם למרחב האווירי של בריטניה, אך הוא דחה גישה זאת כמסוכנת מדי ועלולה להגדיל את מספרם של הטייסים העלולים להיהרג.
רוג'רס מורטון
בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1970, מורטון נחשב ליריב ראוי לסנאטור ג'וזף טידינגס בקרב על מושבו בסנאט ממרילנד, אבל הוא בחר במקום זאת לעמוד בראשות הוועדה הרפובליקנית הלאומית. ב-1971 מינה אותו הנשיא ניקסון למזכיר הפנים, ובמהלך כהונתו פיקח על בניית מערכת קו צינור הנפט טראנס-אלסקה וכן על משבר האנרגיה העולמי. מורטון היה האדם היחיד מהחוף המזרחי לכהן כראש מחלקת הפנים של ארצות הברית במאה ה-20.
יו דאודינג
בקרב על בריטניה
במהלך הקרב על בריטניה תקפו מפציצי הלופטוואפה בגלים את שדות התעופה בדרום ובמרכז אנגליה וגרמו לנזקים כבדים לחיל האוויר המלכותי. בהמשך החלו לתקוף מרכזי תעשייה וערים מרכזיות. תקיפות הערים שגרמו לאבדות רבות בקרב האוכלוסייה האזרחית ולהרס רב קיבלו את הכינוי "הבליץ". בספטמבר 1940 הורה מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג, להפציץ את לונדון, בירת בריטניה. ב"בליץ" נהרגו כ-40 אלף איש ורבעים שלמים נהרסו.
רוג'רס מורטון
בעקבות התפטרותו של ניקסון עקב פרשת ווטרגייט, המשיך מורטון בתפקידו בממשלו של ג'רלד פורד עד 1975, עת היה מועמד למזכיר המסחר. מאפריל עד אוגוסט 1976, מורטון שימש כמנהל מסע הבחירות של פורד בבחירות לנשיאות 1976. מורטון פרש מהפוליטיקה של ארצות הברית בעקבות תבוסתו בבחירות של פורד. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא נפטר ממחלת הסרטן בביתו באיסטון על החוף המזרחי של מרילנד.
יו דאודינג
בקרב על בריטניה
ללופטוואפה לא היו מספיק מטוסי-קרב לליווי המפציצים. בכך הם אפשרו למטוסי הספיטפייר וההוריקן שבפיקודו של יו דאודינג ליירט מספר רב של מפציצים. גם "מערכת דאודינג", שיו דאודינג פיתח לפני המלחמה והתבססה על שילוב הרדאר עם תצפיתנים, תקשורת ומערך נ"מ, איפשרה לגלות את כיווני הטיסה של מפציצי הלופטוואפה וליירטם לפני הגיעם למטרותיהם. מעל לכל היה המורל הגבוה שגילו טייסי הקרב של חיל האוויר המלכותי בפיקודו ובהשראתו של דאודינג, שהתייחס לטייסי הקרב שבפיקודו במסירות והם ראו אותו כמי שדואג להם בכל לבו. הוא נהג לכנותם "הנערים הלוחמים היקרים" (dear fighter boys) או "האפרוחים" (chicks) שלו. אחד מהם היה בנו דרק ששירת כטייס באחת הטייסות. ריבוי אבדות הגרמנים במטוסי הפצצה ובצוותי אוויר אילץ את היטלר באמצע אוקטובר 1940 להורות ללופטוואפה לחדול מהפצצה מסיבית של בריטניה ולנטוש את המבצע שתכנן לפלישה יבשתית לאדמת בריטניה, "מבצע ארי-הים".
רוג'רס מורטון
קורות חייו
מורטון נולד בלואיוויל, בנם של הרופא דייוויד קלארק מורטון, ורעייתו, מרי האריס באלארד מורטון (1884-1927), שהתפרנסה מעסקי קמח. למורטון קשר משפחתי לג'ורג' רוג'רס קלארק, קצין צבא ששירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית. למורטון עוד שני אחים; אחיו ת'רוסטון מורטון היה גם בעל קריירה פוליטית, כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1959–1961 וכן ייצג את קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית.
יו דאודינג
בקרב על בריטניה
בשל ההכנה הקפדנית מראש של הגנת בריטניה ובשל הניהול הזהיר של המשאבים שברשותו בעת הקרב נחשב יו דאודינג כאבי הניצחון בקרב על בריטניה, אלא שההערכה הראויה לכך לא שררה בזמנו, והתפתחה רק לאחר זמן. ניצחון זה היה מפלתה הראשונה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. לאחר שנואש מכוונתו לפלוש לבריטניה נשא היטלר את עיניו לכיון ברית המועצות והחל לקדם את ביצוע מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות.
רוג'רס מורטון
קורות חייו
מורטון רכש את חינוכו המוקדם מ"בית הספר וודברי פוסט" סמוך לעיירה אורנג' שבוירג'יניה, ובשנת 1937 סיים את חוק לימודיו באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות דלתא קאפה אפסילון. בדומה לאביו, מורטון עבד כדי להיות רופא ונכנס לקולג' אוניברסיטת קולומביה לרופאים וכירורגים. עם זאת, הוא נשר משם לאחר שנה אחת. ב-1939 התחתן מורטון עם אנה ג'ונס. היו להם שני ילדים, דייוויד קלארק ואן מורטון.
יו דאודינג
סוף הדרך
למרות הניצחון בקרב על בריטניה, המשיכו מפקדיו לחלוק על הטקטיקה הזהירה שנהג בה בניהול הקרב ובחודש נובמבר 1941 עודדו את דאודינג, שהיה אז כבר בן 59, לפרוש מתפקידו כראש פיקוד מטוסי הקרב והוא נשלח לארצות הברית בשליחות המיניסטריון לתעשייה האווירית, אלא שהתאמתו לתפקיד זה לא הייתה גדולה. ביולי 1942 פרש דאודינג מחיל האוויר המלכותי ויצא לגמלאות. שנה לאחר מכן הוענק לו התואר ברון.
רוג'רס מורטון
קורות חייו
ב-1938 הוזמן מורטון לצי ארצות הברית, אך שירת למשך זמן קצר בשל בעיות בגבו. לאחר מכן הוא נכנס לעסקי הקמח המשפחתיים שלו, "באלארד ובאלארד" ("Ballard & Ballard"). בשנת 1941, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס מורטון לחיל התותחנים המשוריין של צבא ארצות הברית כטוראי ושירת שם בזירה האירופית. הוא עזב את הצבא בדרגת קפטן ב-1945.
יו דאודינג
סוף הדרך
יו דאודינג נפטר בשנת 1970 והוא בן 88 שנים.
אופיו ואישיותו
יו דאודינג היה אדם נחוש והחלטי שידע להתעמת עם עמיתיו ומפקדיו ועל כן זכה בפיהם לכינוי "Stuffy" - "הנפוח". בניגוד ליריבו הרמן גרינג, מפקד הלופטוואפה, שהיה אדם ראוותני ומוחצן, היה דאודינג אדם צנוע. הוא תואר כמי שהתייחס לתפקידו כמפקד פיקוד מטוסי הקרב ממש בקנאות ובקפדנות רבה. אומץ לבו בא לידי ביטוי לא רק באופן בו ניהל את הקרב על בריטניה אלא גם בקו התקיף שנקט בזמן הקרב על צרפת כשהפעיל את השפעתו על ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל שלא לבזבז את משאבי טייסות הקרב בגיחות מעל צרפת שהיו לדעתו חסרות תועלת. הוא עשה זאת בניגוד לעמדתם של קצינים בכירים בחיל האוויר המלכותי, ובזאת העמיד דאודינג בסכנה גם את עתידו ומעמדו.
רוג'רס מורטון
בקונגרס
בשנת 1947, מורטון השקיע זמן רב בעזרה לאחיו ת'רוסטון במסע בחירתו המוצלח לבית הנבחרים של ארצות הברית בקנטקי. לאחר החשיפה הראשונית לפוליטיקה, מורטון עבר לחוף המזרחי של מרילנד בתחילת שנות החמישים, שם הקים חוות בקר המשתרעת על 1,400 דונם (5.7 קילומטר רבוע) לאורך נהר ואי שבמחוז טלבוט. ב-1962, החליט מורטון להתמודד מול נציג מחוז הקונגרס הראשון של מרילנד בבית הנבחרים המכהן, תומאס פרנסיס ג'ונסון הדמוקרט. ג'ונסון, שהִתְנוֹדֵד משערורייה פוליטית, הפסיד למורטון בבחירות הכלליות. מורטון זכה לשבחים על כך שלא הפך את הצרות המשפטיות של ג'ונסון לסוגיית הקמפיין העיקרית שלו.
יו דאודינג
אופיו ואישיותו
כאדם פרטי היו לדאודינג מספר תחומי עניין. בצעירותו עסק בסקי ואף זכה באליפות באחת התחרויות. הוא היה אדם דתי והאמין בספיריטואליזם ובקיומן של פיות. לאחר המלחמה היו דאודינג ואשתו השנייה, אותה נשא לאשה בשנת 1951, פעילים בהתנגדות לשימוש בבעלי חיים כשפני ניסיון ובשנת 1974 "האגודה הלאומית נגד נתיחה" בבריטניה (National Anti-Vivisection Society) הקימה קרן מחקר על שמו. דאודינג היה צמחוני והתנגד להריגת בעלי חיים לצורך אספקת מזון לבני אדם. ככזה ניסה בשנת 1949 לקבל החלטה בבית הלורדים על איסור השחיטה הכשרה.
רוג'רס מורטון
בקונגרס
מורטון נבחר מחדש לקונגרס של ארצות הברית ארבע פעמים נוספות, ושם כיהן מ-1963 עד 1971. בקונגרס התעסק בחקיקה סביבתנית - הוא התעסק בשימור מפרץ צ'ספיק, ובחוקים המפחיתים את אילוח המפרץ. כמו כן, הוא פעל להקמת פארק לאומי באי אסאטיג. בנוגע לזכויות האזרח, מורטון הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1964, אך נגד חוק זכויות האזרח מ-1968.
במהלך כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1968, מורטון שימש כעוזרו של המועמד לנשיאות ריצ'רד ניקסון. מורטון גם הזמין את ספירו אגניו, אז מושל מרילנד והמועמד לסגן הנשיא לנאום.
יו דאודינג
אופיו ואישיותו
בשל אמונותיו אלו תואר הקרב על בריטניה, שנוהל על ידי גרינג מהצד הגרמני ודאודינג מהצד הבריטי, כ"הקרב בין הנרקומן לספיריטואליסט". בדיעבד זכה דאודינג לימים להוקרה רבה ונחשב כמי שהציל את העולם החופשי בקרב על בריטניה, אך בסיומו נעזב על נפשו והודח מתפקידו.
רוג'רס מורטון
בקונגרס
בשל תפקיד המפתח שלו במסע הבחירות של ניקסון, מורטון היה צפוי להתמנות למזכיר הפנים של ארצות הברית בשנת 1969. עם זאת, הוא הועבר לתפקיד לטובת אדם ממערב ארצות הברית. הוא נחשב גם למי שעתיד להיות עמיתו למרוץ של ניקסון בבחירות לנשיאות 1972 במקומו של אגניו, מה שלא קרה. בינואר 1969, כדי להכיר תודה למאמציו, מינה ניקסון את מורטון ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. לאחר מכן קידם אותו ניקסון לקבינט של ארצות הברית - קידום חסר תקדים, שהאריך ימים גם בממשלו של ג'רלד פורד.
בחירות 1970 לסנאט
עוד שוער כי רצונו של מורטון להיבחר למושבו של טידינגס גדל לאחר פרסום מאמר מערכת בעיתון "בולטימור סאן" שקרא לו לאתגר את טידינגס. מקורות בממשל של סגן הנשיא ספירו אגניו, שהיה מושל מרילנד לשעבר, העירו כי מורטון יהיה מועמד רציני בבחירות. כאשר מורטון הצהיר כי הוא יפרסם הודעה חשובה עם הנשיא ניקסון בדצמבר 1969, נראה היה כמעט בוודאות באותו זמן כי בהודעה זו יצהיר על התמודדותו.
עם זאת, הרפובליקנים ברחבי הארץ היו מודאגים כי מורטון, שזה עתה מונה ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית בינואר 1969, יתפטר במהלך עונת הבחירות כדי להתמקד בהתמודדות מול טידינגס. הנשיא ניקסון התייחס לדאגותיהם, ועודד את מורטון להישאר יושב ראש הוועדה. ב-16 בדצמבר 1969, עם ניקסון לצדו, הודיע מורטון כי הוועדה הרפובליקנית הלאומית נמצאת בראש סדר העדיפויות שלו, וכי הוא לא יתמודד מול טידינגס. מורטון גם העניק את מלוא תמיכתו במועמד ג'ון גלן ביל הבן, חבר טרי בסנאט של ממרילנד.
מתוייגת
מתוייגת (באנגלית: The Duff) הוא סרט קומדיה אמריקאי שנכתב על ידי ג'וש א. כגן, בוים על ידי ארי סנדל והופק על ידי סוזן קארטסוניס ומרי ויולה. הסרט מבוסס על הרומן The Duff של קודי קפלינגר. בסרט מככבים מיי ויטמן, רובי אמל, בלה ת'ורן, ביאנקה סנטוס, סקיילר סמואלס, אליסון ג'ני וקן ג'ונג הסרט הופץ על ידי Lionsgate ו -CBS Film והוקרן לראשונה ב– 12 בפברואר 2014.
רוג'רס מורטון
בחירות 1970 לסנאט
החלטתו של מורטון לא להתמודד מול טידינגס הדאיגה תחילה את הרפובליקנים במרילנד, שראו במורטון כאחד המועמדים הטובים ביותר שלהם. רפובליקנים אחרים החלו גם להפחית בערכו של טידינגס עקב העושר והפופולריות שלו באזורים העירוניים הצפופים של מחוז מונטגומרי והעיר בולטימור. עם זאת, למרות החששות הראשוניים של הרפובליקנים, ג'ון גלן ביל הבן הביס את טידינגס ב-3 בנובמבר 1970, בהפרש של יותר מ-30,000 קולות.
מתוייגת
עלילה
ביאנקה (מיי ויטמן) היא נערה טיפוסית הלומדת בתיכון בשנתה האחרונה עם שתי החברות הקרובות שלה ג'ס (סקיילר סמואלס) וקייסי (ביאנקה סנטוס).
במהלך השנה עולמה מתערער לחלוטין כאשר היא מגלה שהיא מוגדרת על ידי חבריה ללימודים כ-DUFF - ד.א.ף (בעברית : חשמ"ן – חברה שמנה ומכוערת נבחרת) של החברות היפות שלה. היא מבינה שד.א.ף לא באמת צריך להיות מכוער או שמן, אלא הוא האדם הפחות פופולרי בקבוצה החברתית שאליה הוא משתייך ואותו אנשים מנצלים בשביל להתקרב לאנשים היותר פופולריים באותה קבוצה חברתית.
רוג'רס מורטון
מזכיר הפנים
מורטון המשיך לכהן בבית הנבחרים וכיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית עד 1971, עת הוא מונה למזכיר הפנים של ארצות הברית בידי הנשיא ניקסון. מינויו אושר פה אחד על ידי ועדת המשנה של הסנאט לענייני פנים, אם כי הועלו כמה חששות לגבי הרקורד הסביבתני של מורטון על ידי פיליפ ברי, אז נשיא מועדון סיירה. קודמו של מורטון, וולטר ג'וזף היקל, נבחר להמשיך את תפקידו כמזכיר הפנים ב-1969, אך ניקסון החליט לחזור בו בעקבות ביקורתו של היקל על מדיניות הבית הלבן. מורטון היה האדם היחיד מהחוף המזרחי לכהן כמזכיר הפנים במאה ה-20.
מתוייגת
עלילה
ביאנקה מבינה שהיא בעצם הד.א.ף של חברותיה ושהתלמידים בבית הספר התיכון שלה מנצלים אותה כדי להגיע לג'ס ולקייסי. כדי להחזיר את כבודה האבוד וכדי למנוע את הפיכת השנה האחרונה שלה בתיכון לאסון, היא שוכרת את שירותיו של ווס (רובי אמל), אתלט חתיך כדי שיעזור לה לא להיות הד.א.ף יותר ובתמורה לכך היא עוזרת לו לעבור מבחן במדעים.
רוג'רס מורטון
מזכיר הפנים
עם קבלת תפקידו של מזכיר הפנים, הבטיח מורטון שהוא יפעל "לטהר את הסביבה". למרות זאת, ככל שכהונתו חלפה, הוא היה מבודד בהדרגה מן ההליכים של הבית הלבן ואיבד כמה מהחטיבות המרכזיות למחלקות אחרות. במהלך משבר האנרגיה העולמי ב-1973, למשל, הועברו חטיבות הנפט והגז הטבעי למחלקה למוכנות בשעת חירום. יתר על כן, אף על פי שמורטון היה זה שהודיע ​​על בניית מערכת קו צינור הנפט טראנס-אלסקה, הועלו השערות כי לא מילא תפקיד מרכזי בקביעת התוואי שלו. ב-1 באוגוסט 1974 אישר מורטון את הקמת הפארק המדברי המדינתי אנזה-בורגו.
מתוייגת
עלילה
כחלק מן המהפך הם הולכים לקניון לקנות לביאנקה בגדים חדשים, ומצלמים וידאו אשר בו ביאנקה מראה את רגשותיה לטובי (הנער שהיא אוהבת). בזמן צילום הווידאו אחת הנערות מבית הספר שעוברת בקניון מצלמת את ביאנקה ומפיצה את הסרטון באינטרנט. כתוצאה מכך כל בית הספר לועג לה. ביאנקה מבינה שאין לה כבר מה להפסיד ולכן היא הולכת לטובי, שיודע מה היא מרגישה כלפיו ומזמינה אותו לצאת. השניים יוצאים ובמהלך הדייט שלהם ביאנקה מגלה שהוא הסכים לצאת איתה רק בשביל שיוכל להתקרב לחברות שלה. ביאנקה הפגועה מבינה כמה רדוד ושטחי הוא, והולכת בדמעות למקום החשיבה שלה (סלע ביער, שאליו היא הולכת כשהיא רוצה להיות לבד), שם היא רואה את ווס ומדיסון (בלה ת'ורן) מלכת השכבה ששונאת את ביאנקה משום שהיא לא מקובלת מתנשקים. בסוף הסרט ביאנקה הולכת עם חברותיה לנשף השיבה הביתה, בו מוכרזים ווס ומדיסון למלך ולמלכה. למרות זאת ווס דוחה את מדיסון, הולך לביאנקה ומתוודה ברגשותיו בפניה והשניים מתנשקים מול כל בית הספר.
אהבה בערפל העתיד
"אהבה בערפל העתיד" (כותרת משנה: "סיפורו של רומן בשנת 4560"; ברוסית: Любовь в тумане будущего: История одного романа в 4560 году) הוא רומן-דיסטופיה רוסי מאת אנדריי וסילייביץ' מרסוב, שיצא לאור בשנת 1924.
תוכן
מתוך הרומן:
המחבר ופרסום הסיפור
הסיפור "אהבה בערפל העתיד" הפך ליצירתו הספרותית הראשונה והאחרונה. על פי ערכי היומן של מרסוב, הוא קיבל השראה ליצור את היצירה ממושא אהבתו הצעירה הבלרינה ילנה לוק.
פרסום
הסיפור פורסם על חשבון המחבר בשנת 1924. בתקופה הסובייטית הסיפור לא פורסם מחדש, המהדורה הפוסט-סובייטית הראשונה (כחלק מספריית הפרוזה המופלאה הרוסית) נערכה בשנת 1999 ופורסמה לאחר מכן בשנת 2013, היא תורגמה לצרפתית בשנת 2020 על ידי ויקטוריה ופטריס לז'ויה.
רוג'רס מורטון
מזכיר הפנים
כשעזב את תפקידו ב-1975, הופנתה ביקורת נוספת כלפי למורטון על פיקוחו החלקי על מחלקת הפנים של ארצות הברית. הוא גם זכה לביקורת על היעדר המרץ הדרוש כדי לשמש כראש מחלקה בקבינט, ועל כך שלא ראה דרך ליצירת מחלקה חדשה וחזקה יותר, שתחזיר את מחלקת הפנים למקומה.
מזכיר המסחר
לאחר התפטרותו של הנשיא ניקסון בעקבות פרשת ווטרגייט, המשיך מורטון בתפקידו כמזכיר הפנים בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד. במרץ 1975, בהיותו עדיין ראש מחלקת הפנים, היה מורטון המועמד של הנשיא פורד לתפקיד מזכיר המסחר של ארצות הברית. פורד ציין את ניסיונו העסקי הנרחב של מורטון כגורם העיקרי לבחירתו, והביע תקווה כי מורטון יוכל "לעודד עסקים אמריקאיים להרחיב את פיתוח האנרגיה ואת מאמצי השימור".
יועץ לנשיא
בינואר 1976, הודיע פורד כי מורטון עתיד להתפטר מתפקידו כמזכיר המסחר ובמקום זאת לשמש כיועץ לנשיא ארצות הברית ברמת קבינט. תפקידו החדש של מורטון היה לייעץ לנשיא במדיניות הפנים והכלכלה. תפקידיו של מורטון טשטשו את ההפרדה שבין תפקידיו הציבוריים ותפקידיו הפוליטיים, וגרמו למחלוקת על כך שמורטון צריך לחלק את זמנו בין הבית הלבן למסע הבחירות של פורד, וכן נשאלה השאלה האם משכורתו תשולם בידי משלמי המיסים או שמא בידי ועדת הבחירות של פורד. בהצהרה, מורטון אמר "אתם לא יכולים להפריד בין הממשלה לפוליטיקה", וכי יש לאפשר לנציגי הנשיא להציע ייעוץ פוליטי.
הבחירות לנשיאות 1976
באפריל 1976 מונה מורטון למנהל הקמפיין של הנשיא פורד לקראת הבחירות לנשיאות באותה השנה. הוא החליף את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר בו קאלווי מג'ורג'יה, שנאלץ להתפטר בעקבות טענות בדבר שימוש לא ראוי בסמכות בעת שהיה מזכיר הצבא. מורטון ניהל את הקמפיין של פורד עד ה-25 באוגוסט 1976, כאשר הוא מונה ליושב ראש ועדת היגוי והוחלף בידי ג'יימס בייקר מיוסטון שבטקסס. ההורדה בתפקיד של מורטון הייתה לבקשתו. הוא אמר שהוא כבר לא רצה לשאת באחריות ובמחויבות של יושב ראש".
הר פירמיד (הרי קווטרמיין)
הר פירמיד (באנגלית: Pyramid Mountain) הוא הר בהרי קווטרמיין שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,120 מטרים מעל פני הים.
להר צורת פירמידה.
ההר ממוקם בין עמק טרנאבאוט לפתחו של עמק ביקון.
גילוי ההר
ההר מופיע לראשונה במפות של משלחת החקר הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה)(אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמו של ההר תיאורי, והוא מתאר את צורתו.
אברהם שטרן (רב)
הרב אברהם שטרן (ניסן ה'תרמ"ד, 1884 – כ"ו בסיון ה'תש"ד, 17 ביוני 1944) היה מורה הוראה הונגרי ומחבר פורה שנספה בשואה. מחבר "גפי אש" על ששה סדרי משנה, וספרים נוספים.
ביוגרפיה
נולד בכפר קטן ליד פאפא לפראדל ולרב יצחק אריה שטרן. בילדותו למד מפי אביו ואחר כך אצל הרב יוסף הופמן מפאפא שסמך אותו לרבנות. בשנת ה'תרנ"ז, 1897, נכנס ללמוד בישיבתו של הרב יהודה גרינפלד בסמיהאלי וכעבור שנה עבר לישיבתו של הרב שמואל רוזנברג באונסדורף . בישיבה זו למד שלוש שנים ולאחר מכן נסע ללמוד בישיבה הגדולה בחוסט אצל הרב משה גרינוולד, מחבר "ערוגות הבושם". בשנת ה'תרס"ה, 1905, עבר לישיבת פרשבורג שבה למד מפי הרב שמחה בונם סופר במשך שלוש שנים נוספות.
בשנת ה'תרס"ח, 1908, נישא לגיטל בת הרב יוסף מאיר טיגרמן רבה של נובה זמקי (נייהייזל), הזוג התגורר בעיר הולדתה, אז בשטחי צ'כוסלובקיה. הוא ניסה להתפרנס מחנות שפתח אך החנות ספגה הפסדים והוא נאלץ לסגור אותה. חמיו ביקש מהקהילה למנותו כדיין ומורה הוראה ומאז מינויו התמסר לפעילות ציבורית בקהילה, לארגון שיעורי תורה ופעילות תורנית.
באופן כללי היה נחשב כמי שמיקל בהלכה, למעט בהלכות שבת שבהן נהג להחמיר מאוד.
בניו הם: הרב בצלאל שטרן מחבר שו"ת "בצל החכמה", והרב משה שטרן מגדולי הפוסקים והמשיבים בארצות הברית, מחבר שו"ת באר משה. בן נוסף, הרב מרדכי שטרן, היה חתנו של הרב שאול בראך מקאשוי, הוא נפטר בחיי אביו בגיל 28.
מבצע אגרוף (1918)
מבצע אגרוף (בגרמנית: Operation Faustschlag) הידוע גם בכינוי מלחמת אחד-עשר הימים (Eleven Days' War), הייתה מתקפה של מעצמות המרכז כנגד רוסיה הסובייטית שנערכה מ-18 בפברואר 1918 עד 3 במרץ אותה שנה. הייתה זו הפעולה הצבאית הגדולה האחרונה בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. בשל המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה שפרצה לאחריה, לא הצליחו הכוחות הרוסיים להתגונן בצורה יעילה, והם נאלו לחתום על חוזה ברסט-ליטובסק.
רקע
בעקבות מהפכת אוקטובר, עלו הבולשביקים לשלטון ברוסיה, וב-26 באוקטובר בחרו הסובייטים את "מועצת ממוני העם" והעבירו את הצו על השלום, שתבע את יציאתה המיידית של רוסיה מהמלחמה וכינון מיידי של שלום דמוקרטי וצודק. המנשר קרא ל"אחינו הגרמנים-אוסטרים" (הפרולטרים) להניח את הנשק כיוון שהאויב האמיתי הוא האויב המשותף לכל פועלי העולם - הקפיטליזם המנצל. במקביל החלו מאות חיילים וקצינים רוסים יוצאים ללא נשק מן החפירות לכל אורך החזית והחלו לשוחח ולהחליף מתנות עם החיילים הגרמנים שניצבו מולם.
כחודש לאחר הוצאת הצו, ב-5 בדצמבר (על פי הלוח הגרגוריאני), נחתם הסכם שביתת-נשק בין רוסיה הסובייטית לבין הקיסרות הגרמנית, יום לאחר מכן נחתם הסכם שביתת נשק גם בין גרמניה לרומניה ועשרה ימים מאוחר יותר נחתם הסכם שביתת נשק כולל בחזית המזרחית. ב-22 בדצמבר החלו שיחות שלום בברסט ליטובסק. בתחילה הציעו הגרמנים חוזה פשוט, שלפיו תנתן עצמאות רק לפולין ולטביה; אולם בזמן המהפכה ברוסיה ועליית הבולשביקים לשלטון בהּ, הם הכריזו כי יהיה הסכם "ללא סיפוחים ולא פיצויים" – כלומר, רוסיה אינה מתכוונת לתת טריטוריות או כסף תמורת השלום. כתוצאה מהדרישה הרוסית, המשא ומתן נהייה קשה וסבוך יותר.
הרוסים מינו את ליאון טרוצקי, איש הסובנארקום, לראש המשלחת למשא ומתן מול מעצמות המרכז. ב-10 בפברואר 1918 הכריזה רוסיה על סיום המשא ומתן מצִדה, ובאופן חד-צדדי גם על סיום מעשי האיבה בין שני הצדדים. עמדת טרוצקי סוכמה במשפט: "לא מלחמה – לא שלום". העמדה הרוסית לא מצאה חן בעיני הגרמנים. המפקד הגרמני בזירה מקס הופמן הגיב בחתימה על הסכם שלום עם הרפובליקה העממית של אוקראינה, שהייתה במלחמה עם רוסיה הסובייטית. ב-17 בפברואר הודיע הופמן כי גרמניה פוסלת את שביתת הנשק, וב-18 בפברואר נפתח מבצע אגרוף.
המתקפה
הכוחות של צבא הקיסרות הגרמנית והצבא האוסטרו-הונגרי פתחו בהתקפה משולבת בשלושה ראשים בכוח שכלל 53 דיוויזיות. הכוח הצפוני התקדם לפסקוב במטרה להגיע אל נרבה, הכוח המרכזי נע אל סמולנסק והכוח הדרומי לכיוון קייב.
הכוח הצפוני שכלל 16 דיוויזיות, כבש את העיר דאוגבפילס, שהיא צומת מפתח חשובה, כבר על היום הראשון של המבצע. בעקבות כך נפתחה בפניו הדרך לכיבוש מהיר של פסקוב ונרבה ב-28 בפברואר. הכוח המרכזי נע כאמור אל סמולנסק, וב-21 בפברואר כבש את מינסק שבה שכן המטה של חזית המערב הרוסית. הכוח הדרומי פרץ בקלות דרך שרידי החזית הדרום-מערבית הרוסית, ולכד את ז'יטומיר ב-24 בפברואר. הכוח לכד את קייב ב-2 במרץ, יום אחד בלבד לאחר שכבשו אותו בעלי הברית האוקראינים.
מעצמות המרכז התקדמו מרחק של 240 קילומטרים בתוך שבוע, התקדמו עמוק לתוך בלארוס ואוקראינה ונמצאו במרחק של 100 ק"מ מסנקט פטרבורג, תוך שאניות הצי הקיסרי הגרמני במפרץ הפיני מאיימות עליה. בשל כך, נאלצו הרוסים להעביר את עיר הבירה אל מוסקבה. הופמן הציע לכבוש גם אותה, אולם הצעתו נדחתה. החיילים הגרמנים התקדמו במהירות, כשהם משתמשים לעיתים ברכבות הרוסיות. לפיכך, כינו הגרמנים את הקרבות "מלחמת הרכבות" (der Eisenbahnfeldzug). הופמן כתב ביומנו בשעשוע:
תוצאות
בעוד ההתקפה הגרמנית נמשכת, הועלו הצעות להסכים לתנאי השלום הנוקשים של הגרמנים. מרבית מנהיגיה של רוסיה התנגדו לכך, למרות שרוסיה לא יכלה להמשיך ולהילחם בגלל הרס צבאה. בשלב זה ולדימיר איליץ' לנין התערב, ודחף את ההנהגה הסובייטית להסכים לתנאים הגרמניים, שנעשו כעת קשים יותר. הוא גובה בידי קומוניסטים בכירים נוספים ביניהם לב קמנייב, גריגורי זינובייב ויוסיף סטלין. אחרי ישיבה סוערת של הסונבארקום, שבמהלכה איים לנין בהתפטרות, הצביעו 166 בעד הסכם שלום, ורק 85 נגד. בהמשך גם טרוצקי שינה את דעתו, וב-3 במרץ נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין רוסיה מצד אחד, לבין גרמניה, אוסטרו-הונגריה, בולגריה והאימפריה העות'מאנית מצד שני.
עם זאת, הכניעה הרוסית לא סיימה את הפעילות הגרמנית בזירה זו. מכיוון שרוסיה וויתרה על כל זכויותיה בדרום המדינה, נעו הגרמנים כ-500 קילומטרים נוספים ולכדו את כל אוקראינה ואף יותר מכך. כמו כן כוחות גרמניים פעלו במלחמת האזרחים בפינלנד, שם סייעו לכוחות "המשמרות הלבנים" כנגד "המשמרות האדומים". כמו כן החוזה הביא לעצמאות לטביה, ליטא, פולין, אוקראינה, אסטוניה ופינלנד. כוונתה של גרמניה הייתה להפוך מדינות אלו לגרורות, אך יוזמה זו קרסה עם תבוסתה של גרמניה בחזית המערב פחות משנה לאחר מכן. לאחר המלחמה הרוסים ניסו להחזיר לשליטתם אזורים אלו, והצליחו בכך באוקראינה בלארוס והקווקז, אך נאלצו להכיר בעצמאות המדינות הבלטיות, פינלנד ופולין.
פיזשדיארמט
פיזשדיארמט (בהונגרית: Füzesgyarmat) היא עיר הממוקמת בחלק הצפוני של מחוז בקש, בנפת סגהאלום. היא מפורסמת בזכות חקר הפחמימנים והמים התרמיים שלה.
מיקום
פיזשדיארמט ממוקמת בקצה הצפון מזרחי של מישור דבאבאן כעיירה הצפונית ביותר של מחוז בקש, על גבול המחוזות היידו-ביהר ויאס-נאג'קון-סולנוק מהגדה. היא מערבית לנהר ברטיו התחתון ב-4 ק"מ. העיר הקרובה היא מרכז הנפה סגהאלום.
כביש
כביש 4212 המוביל מפישפקלדאן לסגהאלום עובר בכיוון צפון-דרום דרך היישוב, דרכו ניתן להגיע גם לשני יישובי הקצה והכבישים הראשיים 42 (מכיוון סגד - בקשצ'אבה) ו-47. הכביש שמגיע מסגהאלום הוא באיכות טובה, ואחר כך הלאה לכיוון פישפקלדאן עד גבול המחוז עדיין בסדר, אבל משם במחוז היידו-ביהר כבר באיכות ירודה.
מסילת ברזל
קו רכבת MÁV 128 מגיע ליישוב.
מקור השם
הסיומת של השם פיזשדיארמט מקורו בשם Kürt-Gyarmat, והקידומת היא מעץ הערבה (Fűz) שמתייחסת לעצי הערבה לאורך הנחל שזרם בעבר דרך היישוב.
היסטוריה
לפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים את נוכחותם של מתיישבים אווארים באזור. האזכור המתועד הראשון של העיר הוא בשנת 1219 בשם גורמות. היישוב מימי הביניים התקיים כמעט כולו מחקלאות - בעיקר מגידול בעלי חיים.
במאה ה-19 החל התיעוש (הוקמה הגילדה התעשייתית הראשונה) והחלה גם ההתבורגנות של האוכלוסייה (הקמת אגודות שונות, חוגי קריאה וכו'). פיזשדיארמט זכתה ב-15 באוקטובר 1803 בתואר עיר שוק והייתה זכאית גם לקיים ירידים לאומיים. בזמן מפקד האוכלוסין של 1828 היו ביישוב כבר 4,076 תושבים. אז הוקמה ביישוב הגילדה התעשייתית הראשונה (כמוסד התיעוש הראשון בעיר השוק) בשם "חברת אגודת הגילדות המאוחדת" עם 44 חברים של תעשייה זעירה. היישוב שמר על תואר עיר השוק עד לפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, אז ויתרה על דרגת העיר מיוזמתה עקב נטל המס הכבד שהתלווה למעמד העיר.
ההתפתחות בין מלחמת העולם הראשונה לבין מלחמת העולם השנייה הייתה תוצאה של פיתוח מפעלי תעשייה והמערכת המוסדית (טחנות, מפעלי לבנים, מזקקה, מפעל נעליים, סניף דואר, טלגרף, מרכז בריאות, בית ספר חדש וכו'). ב-1 ביולי 2000 קיבל היישוב שוב מעמד של עיר.
קהילה יהודית
יהודים התיישבו במקום בתחילת המאה ה-19. בשנת 1880 היו במקום 171 יהודים בעוד שבשנת 1930 כבר התגוררו בה 230. בית הכנסת החדש נבנה בשנת 1929 והוא קיים עד היום ומשמש כבית ספר. יהודי המקום נשלחו בשנת 1944 למחנות ההשמדה והקהילה נכחדה.
טניה ריביץ'
ביוגרפיה
ריביץ' נולדה בעיר טרבולז'ה שבסלובניה, היא בוגרת האקדמיה לתיאטרון, רדיו, קולנוע וטלוויזיה של ליובליאנה, ב-1992 החלה לשמש כחברה בתיאטרון העירוני של ליובליאנה.
ב-2000 נישאה לשחקן ולמוזיקאי ברנקו דוריץ'.
משחק
ב-1991 גילמה דיילת אוויר בסרט "Srcna dama".
ב-2001 שיחקה בסרט המלחמה "Ničija zemlja" שעסק במלחמת בוסניה, הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-2003 שיחקה בסרט "Kajmak in marmelada", קומדיה העוסקת במערכת יחסים בין בחורה סלובנית לבחור בוסני.
בין 2004–2007 שיחקה רופאה בסדרת הקומדייה הקרואטית "Naša mala klinika", תפקיד איתו היא ידועה במדינות הבלקן.
מוזיקה
היא ייצגה את סלובניה באירוויזיון 1997 עם השיר "Zbudi se" והיא סיימה את התחרות במקום העשירי.
היא הוציאה שני אלבומים כזמרת ומספר סינגלים.
ביו חשמל
הזרם החשמלי נוצר בתוך אורגניזמים במגוון רב של תהליכים ביוכימיים, למשל גוף האדם משתמש בזרמים החשמליים בצורה של מסרים עצביים בין חלקי הגוף השונים אל המוח. מידע זה חיוני להתקיימות האורגניזם, ופעולת האיברים בצורה מותאמת.
ביו חשמל בטבע
יש חיות רבות אשר משתמשות בביו-חשמל לתקיפה והגנה, כמו שפמנון חשמלי, הצלופח החשמלי וחשמלנאים. הזרם החשמלי אשר בו משתמשות חיות יכול להגיע למתחים של כמה מאות מיליוואט. בצלופח החשמלי לדוגמה, הזרם הוא אמפר אחד ויכול להגיע עד 1000 וולט.
צמחים משתמשים בביו חשמל, הצמחים מייצרים חשמל בתהליך הפוטוסינתזה, צמחים כגון טחב, אצות וחיידקים כמו הכחוליות מייצרים חשמל מאור השמש, צמחים אלו מייצרים מספיק אנרגיה כדי להתקיים.
ביו חשמל בשימוש האדם
קיימים מיזמים אשר חוקרים, לומדים ומיישמים את הנושא. מיזמים אלו משתמשים בפוטוסינתזה של צמחים וחשמל המופק מחיות כדי להאיר כבישים, מנורות, לרפא פצעים ולשמש בתור מקור חשמל "ירוק" יותר.
Dulce
Dulce הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לזלי גרייס והראפר ויסין. השיר יצא לאור ב-20 באוקטובר 2017, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין, כסינגל שלא מתוך אלבום. גרייס כתבה את השיר ביחד עם ויסין ולינארס. הוא תואר כשיר מסוגת המוזיקה הלטינית והרגאטון.
בשנת 2019, לרגל יום הולדת ה-24 הכיר בו מגזין בילבורד כאחד משירי הנצפים והמצליחים ביותר של גרייס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לזלי גרייס ביחד עם ויסין ולינארס והופק על ידי הייד "אל ורדדרו קווימיקו" ולוס לג'נדריוס. "Duro y Suave" הפך לשיר המצליח ביותר של גרייס ונוריאל ברחבי העולם, כאשר דורג בעשרות מצעדי פזמונים שונים; הוא הגיע למקום השני במצעד הסינגלים של צ'ילה, כמו גם למקום השמיני במצעד הסינגלים של אקוודור.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-3 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
Crazy (מיני-אלבום)
Crazy (בעברית: משוגע\ת) הוא המיני-אלבום השישי של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית 4Minute. המיני-אלבום יצא לאור ב-9 בפברואר 2015, על ידי חברות התקליטים קיוב אנטרטיינמנט ויוניברסל מיוזיק גרופ. מתוך המיני-אלבום יצאו שני הסינגלים: "Cold Rain" ו-"".
המיני-אלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע
ב-17 במרץ 2014, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא מתוכו הסינגל הראשון מתוכו "Cold Rain". השיר הגיע למקום ה-15 במצעד השירים של קוריאה הדרומית. המיני-אלבום עצמו כבש את פסגת מצעד אלבומי העולם של בילבורד והפך לראשון של הלהקה שהצליח לעשות זאת.
בנוסף לכך, נמכר המיני-אלבום בלמעלה מ-48,715 עותקים בקוריאה הדרומית, ובלמעלה מ-1,000 עותקים ביפן.
Enola Gay (שיר)
Enola Gay (בעברית: אנולה גיי) הוא שיר אנטי-מלחמתי של להקת OMD (Orchestral Manoeuvres in the Dark) שיצא לאור ב-1980. השיר זכה לתואר זהב בבריטניה ואיטליה.
הפקה
השיר, שנכתב על ידי חבר הלהקה, אנדי מק'קלסקי, מתייחס להפצצה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945, ובאופן ישיר לשלושה מרכיבים במתקפה: שמו של מפציץ הבואינג B-29 סופרפורטרס שהטיל את הפצצה, "אנולה גיי" (שנקרא על שם אנולה גיי טיבטס, אמו של הטייס קולונל פול טיבטס), הפצצה האטומית שכונתה "ילד קטן" ו-"8:15", שעת הטלת הפצצה על הירושימה. השיר יצא כסינגל היחיד מאלבומה של הלהקה משנת 1980, "Organisation". כבשירים אחרים של ההרכב לא כולל השיר פזמון מילולי אלא מנגינה בלבד. סימני זיהויו הבולטים הם נגינת הסינתיסייזר ומילותיו השנויות במחלוקת.
מאזינים רבים לא זיהו את האזכור להתקפה על הירושימה, וסברו בטעות כי מדובר בהודאה סמויה של ההרכב בנטיות המיניות של חבריו. אף על פי כן זכה השיר להצלחה רבה, עת מכר למעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם ודורג בפסגת מצעדי המוזיקה בצרפת, איטליה ופורטוגל. בבריטניה דורג השיר בתחילה רק במקום ה-35 במצעד הסינגלים הבריטי, אך בחלוף שלושה שבועות דורג במקום ה-8, ובכך היה ללהיטה הראשון של הלהקה בעשירייה הפותחת של המצעד.
ברבות השנים זכה השיר למספר גרסאות כיסוי ורמיקסים, בין היתר של דייוויד גטה, יואכים גראד וסאש!. כמו כן, הופיע השיר בסרט ואלס עם באשיר.
זיגפריד רספ
גנרל חיל הרגלים זיגפריד רספ (בגרמנית Siegfried Rasp; 10 בינואר 1898 – 2 בספטמבר 1968) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
רספ נולד ב-10 בינואר 1898 במינכן שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. ב-6 בספטמבר 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס כצוער לצבא הבווארי. הוא סופח לרגימנט הרגלים הבווארי ה-1 ("המלך"), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביוני 1916 הועלה לדרגת לויטננט, ובינואר 1917 מונה לשליש של הרגימנט. לאחר המלחמה עם פירוקו של הצבא הקיסרי, עבר לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר, וב-5 במאי 1919 סופח לרגימנט הרובאים ה-41 (הבווארי), ובאביב 1920 מונה לשליש ברגימנט הרובאים ה-42 (הבווארי). ב-1 באפריל 1925 הוא הועלה לדרגת אובר לויטננט, ובמקביל מונה לשליש ברגימנט החי"ר ה-19 (הבווארי).
ב-1 באוקטובר הועבר למטכ"ל של הדיוויזיה ה-7 במינכן. ב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת האופטמן. ב-1 ביולי 1934 הוא קיבל תפקיד של מדריך לטקטיקה במכון המלחמה, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת מיור. ב-10 בנובמבר 1938 מונה לקצין במטכ"ל של הדיוויזיה ה-17.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא לקח חלק במערכה בפולין. ב-1 בינואר 1940 הוא קיבל תפקיד של מדריך צבאי בדרזדן. ב-20 ביוני הוא הועבר למטכ"ל של הארמייה השביעית. ב-1 ביולי 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 במאי 1942 הוא מונה לראש המטה הכללי של הקורפוס ה-23. ב-26 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-3, והחזיק בתפקיד עד 10 בספטמבר של אותה שנה עת מונה למפקד הדיוויזיה ה-335. ב-1 בנובמבר הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, ב-15 באפריל 1944 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל-לוטננט, וב-12 ביולי של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על דיוויזיית הסער ה-78. ב-1 בדצמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-15 בדצמבר הוא קיבל פיקוד על הארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות אוברריין, ופיקד עליה במהלך מבצע נורדווינד. ב-15 בפברואר 1945 הוא מסר את הפיקוד על הארמייה להרמן פוירטש. החל מ-27 במרץ של אותה שנה הוא פיקד על הקורפוס ה-31, עד שנפל בשבי בסוף המלחמה.
אחריתו
רספ שוחרר מהשבי ב-26 בפברואר 1948, ולאחר המלחמה התגורר בעיר מורנאו אם סטפאלסה בגרמניה המערבית עד מותו ב-2 בספטמבר 1968 והוא בן 70.
פרידריך הראשון, מרקיז מייסן
ביוגרפיה
פרידריך נולד בשנת 1257 באייזנך, לאלברכט השני, מרקיז מייסן ומרגרטה מסיציליה. לפי האגדה, אמו, שנמלטה מבעלה ב-1270, ניסתה להתגבר על הכאב של הפרידה, ונשכה את פרידריך על לחיו, ובשל כך הוא נודע בתור הנשוך.
לאחר מותו של קונראד השלישי, מלך ירושלים בשנת 1268, הוא הפך ליורש החוקי של טענות בית הוהנשטאופן, וטען לזכותו על ממלכת סיציליה, ועל התארים מלך ירושלים ודוכס שוואביה (למרות שהוא לא היה צאצא של מלכי ירושלים, סבא שלו פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, טען לזכותו על התואר).
אולם, טענות אלו לא הביאו לו תועלת. שוואביה, שהוחזקה בידי קונרדין לפני המערכה האחרונה, התפוררה כיחידה טריטוריאלית. הוא לא זכה להכרה באוטרמר, ושארל מאנז'ו היה מושרש עמוק בדרום איטליה. פרידריך הציע פלישה לאיטליה בשנת 1269, ומשך אליו קצת תמיכה מן גיבלינים של לומברדיה, אולם התוכניות שלו לעולם לא יצאו אל הפועל, והוא לא מילא עוד חלק בעניינים האיטלקיים. משנת 1280, הוא נחשב לפלטין של סקסוניה.
מכיוון שאביו העדיף את אחיו למחצה אפיץ, פרידריך ואחיו דיצמן הכריזו עליו מלחמה. פרידריך נלכד בשנת 1281, אבל אחרי מלחמה ארוכה אביו הכיר בזכויות האחים ב-1289. לאחר מותו של בן דודם פרידריך טוטה, מרקיז מייסן (1291), שני האחים השתלטו על אדמותיו ופרידריך קיבל את מרקיזות מייסן, והם השאירו לאביהם רק את מרקיזות לנדסברג. עם זאת, המלך אדולף מנסאו-ויילבורג חשב כי מרקיזות מייסן והמרקיזות המזרחית צריכות לחזור אל הכתר אחרי מותו של טוטה, וקנה את תורינגיה מאלברכט שהיה שקוע בחובות. שני האחים שוב יצאו להילחם על הגנת הירושה שלהם, אולם לבסוף נאלצו לוותר על הנחלות. פרידריך נשאר הרחק מביתו עד מותו של אדולף, ורק לאחר מכן חזר לנחלותיו, ואף השלים עם אביו. אולם, מיד לאחר מכן, אלברכט הראשון, מלך גרמניה טען לזכותו על תורינגיה, ונתמך על ידי הערים, אשר השתוקקו להיות עצמאיות (reichsunmittelbar). משפחתו של פרידריך הושמה במצור שהוטל על וארטבורג בידי כוחות מאייזנך, אולם פרידריך הצליח לשחרר אותם. אולם רק הניצחון בלוקה ב-31 במאי 1307 העניק את הניצחון לאחים, מאחר שאלברכט מת קודם שהצליח לאסוף כוחות חדשים.
אחרי מותו של דיצמן (1307) נשבעו הווסלים אמונים לפרידריך בלבד, כי אלברכט ביטל את חוקי הארנונה. רק הערים היו עדיין נגד פרידריך, אולם ארפורט נכבשה בכוח, והוא אף השלים עם היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1310 העניק לו את אדמותיו כפייף.
עם זאת, המאבק עם ברנדנבורג עדיין המשיך, ולאחר שפרידריך נתפס על ידי ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל, הוא נאלץ לקנות את חירותו ב-32,000 מארקים, ולוותר על לוסאטיה התחתית באמנת טרנגרמינדה בשנת 1312. הסכסוך התחדש בשנת 1316, אולם הסתיים בשנת 1317 בשלום מגדבורג. לאחר היכחדותו של בית אסקניה, פרדיריך החזיר לעצמנו חוץ מלנדסברג ולוסאטיה התחתית.
פרידריך היה משותק עקב שבץ מוחי מאז 1321, ומת ב-16 בנובמבר 1323 באייזנך.
פרובינציית שלזיה העילית
פרובינציית שלזיה העילית הייתה מחוז של המדינה החופשית פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1919–1938, ושוב בין השנים 1941–1945.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, פולין הוקמה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר. בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני. עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין גרמניה החדשה לפולין. שלזים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין. לבסוף הועברו שטחים מוגבלים מאזור קטוביץ מגרמניה לפולין כשרוב השטח נשאר בידי גרמניה. בשנת 1919 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית שלזיה העילית ופרובינציית שלזיה התחתית. בשנת 1938 שוב אוחדו הפרובינציות מחדש ליצירת פרובינציית שלזיה, ובשנת 1941 פוצלו מחדש.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין סופחה העיר קטוביץ לפרובינציה והחלו מעשי דיכוי חמורים כנגד הפולנים שישבו שם. 40,000 פולנים גורשו מבתיהם, ובמקומם יושבו גרמנים מהמדינות הבלטיות ומווהלין.
בשנת 1945 התחוללו קרבות קשים מאוד באזור, והשטח נכבש בידי הצבא האדום. לאחר מלחמת העולם השנייה נמסרו שטחי הפרובינציה לפולין, יחד עם כל השטחים ממזרח לקו אודר-נייסה, והתושבים הגרמניים גורשו לגרמניה.
חזית וולחוב
ב-17 בדצמבר 1941 הוקמה חזית וולחוב, על בסיס כוחות מחזית לנינגרד, ולמפקדה מונה קיריל מרצקוב. החזית לחמה בקרבות השונים במהלך המצור על לנינגרד, וב-23 באפריל 1942 פורקה החזית. החזית הוקמה מחדש ב-8 ביוני 1942, ולמפקדה מונה שוב קיריל מרצקוב. החזית לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, ובכלל זה במבצע ניצוץ ובמבצע לנינגרד-נובגורוד, וב-15 בפברואר 1944 פורקה החזית.
היסטוריה של מוסד האפיפיורות
היסטוריה של מוסד האפיפיורות הוא המונח המתייחס לחקר ההיסטוריה של אפיפיוריי הכנסייה הרומית קתולית מאז הקמתה ועד היום. היא מתחילה בשנת 32 לספירה, בה הוקם מוסד האפיפיורות על ידי פטרוס הקדוש, שתפקידו היה להחליף את מקומו של ישו בעולם הארצי. היא עברה דרך אישים חשובים דרך גרגוריוס הגדול, יוליוס השני ויוחנן פאולוס השני, והושפעה מאישים לא אפיפיורים רבים כדוגמת קרל הגדול, קונסטנטינוס הגדול ונפוליאון בונפרטה.
ראשית חייו
פטרוס הקדוש נולד בשם שמעון בתל בית צידה שכיום בתחומי מדינת ישראל, ורק בהמשך קיבל את שמו המוכר פטרוס (מילולית בעברית: סלע). רוב המידע הידוע כיום אודות קורות חייו מקורו בברית החדשה. פטרוס הקדוש חי בתוך תחומי היישוב כפר נחום שעל שפת הכנרת בעת פועלו של ישו בארץ. במהלך חייו הוא הפך לאחד מתלמידיו החשובים ביותר של ישו (שנים-עשר השליחים), חשיבותו של פטרוס מבין שליחיו של ישו בתקופת חייו שנויה במחלוקת, אך ההנחה כיום היא שלוקאס, שכתב חלק גדול מהבשורות ייחס לפטרוס חשיבות גדולה בהרבה והלל אותו עד מאוד - דבר שגרם לו להפוך לאחד משתי הדמויות החשובות בהיסטוריה של הנצרות ביחד עם יוחנן המטביל אחרי ישו עצמו. פטרוס עצמו נטבל והצטרף לחבר המטבילים בהנהגתו של יוחנן המטביל, כל זאת כאשר אנדראס הקדוש (אחיו הצעיר) היה נוכח בתהליך ההטבלות והיה חבר בו גם הוא. לפי הסיפור המפורסם, כאשר ישו ביקר במקום ההטבלה יוחנן המטביל הצביע עליו ואמר "הנה זה האלוהים". אנדראס הקדוש הצטרף אל ישו בהליכותיו ובילה איתו כיום שלם אחד. בסוף יום זה הוזמן פטרוס אל הבית בו שהה ומיד הצהיר אנדראס הקדוש-"מָצָאנוּ אֶת־הַמָּשִׁיחַ". ישו ניגש אל פטרוס ואמר לו כך:
פטרוס ואנדראס המאורסים שהיו שניהם דייגים בכנרת, היו ידועים אצל ישו כדייגים ולכן הוא אמר להם את המילים הבאות:
פטרוס מתואר כמי שהשתלב בחברת ישו במהירות רבה, ונהפך לתלמידו הבולט ביותר. נראה גם כי לישו היה יחס מיוחד לפטרוס. הוא פנה אליו פעמים רבות במיוחד רק אליו באופן ספציפי והוא גילה אליו קירבה מיוחדת כשקרא את שמו ראשון מכל שמות השליחים.
שנותיו ברומא
בהמשך המאוחר של הבשורות מופיע פטרוס ברומא. הוא נהפך למיסיונר והנהיג קהילה נוצרית קטנטנה בתוך העיר. חייו של פטרוס מעורפלים למדי וכמעט ואין עדויות או תיעוד עליהם. אגדה אפשרית שאכן קרתה הייתה הריב בינו לבן שמעון מאגוס ששופכת כבר יותר אור על חייו שם. בכל מקרה לפי האמונה הנוצרית נצלב בסבל רב שם פיטר כשהוא הפוך כאות סימן לכיבוד דרך צליבתו של ישו ולפי חלק מסורות הנוצריות נקבר במתחם הקרוי כיום קריית הוותיקן (המחוזקות (אך וודאיות) על ידי עדויות ארכאולוגיות מהמאה ה-20) ב-29 ביוני בשנת 67 לספירה או 13 באוקטובר שנת 64 לספירה.
לינוס הקדוש
בתקופתו של לינוס הקדוש, הבישוף השני של רומא, הנצרות עדיין הייתה לא יותר מכת מאמינים קטנה ונדחת בעיר הרומאית שהושפעה מיוון הקלאסית. לינוס היה מקרוב לפטרוס הקדוש ונקבר בסופו של דבר כנראה לצידו. ידוע כי הוא נולד בטוסקנה ושלט שנים עשר שנים, ארבעה חודשים ושנים עשר ימים. בזמן שלטונו השמרנות הדתית עלתה במקצת בחבר הקבוצות הנוצריות ובהן הוחלט כי כל הנשים יענדו כיסוי ראש כשהם נמצאות בכנסייה, מנהג הקיים עד היום בקרב נוצריות רבות. ללינוס יש כמו כל הקדושים האחרים חג בשנה, ולו נבחר ה-23 בספטמבר. מותו עצמו נתון במחלוקת, עקב עדויות האומרות כי מותו היה מות קדושים, ואחרות הפוסלות זאת.
המנון סרי לנקה
מת'ה סרי לנקה (בסינהלית: ශ්‍රී ලංකා මාතා, בטמילית: ஸ்ரீ லங்கா தாயே) הוא ההמנון הלאומי של סרי לנקה.
מילות השיר
המנון סרי לנקה מושר בשתי גרסאות, גרסה בסינהלית וגרסה בטמילית, ששתיהן שפות המדינה הרשמיות.
קינן ווין
קינן ווין (באנגלית: Keenan Wynn; 27 ביולי 1916 – 14 באוקטובר 1986) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי. הוא הופיע בעשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה לרוב בתפקידים משניים כשחקן אופי של דמויות נכלולית ועצבניות.
ביוגרפיה
נולד בשם Francis Xavier Aloysius Wynn. אביו, אד וין היה שחקן וודוויל יהודי מפורסם. אמו הילדה הייתה קתולית וגם היא הייתה שחקנית וודוויל. הוא שינה את שמו הפרטי בהוקרה לסבו מצד אימו, פרנק קינן שגם הוא היה שחקן.
הוא החל להופיע בברודוויי ובשנות ה-40 הוחתם במטרו גולדווין מאייר, מסרטיו:
בנוסף, הופיע בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה רבות כמו "בוננזה", "הוואי חמש-אפס", "דאלאס", "כל יום מחדש" ועוד.
הוא נפטר מסרטן הלבלב ואפרו נקבר לצד בתו אמילי שמתה מלופוס בגיל 20.
חיים אישיים
ווין היה נשוי שלוש פעמים:
ילדיו טרייסי קינן ונד קינן הם תסריטאים, נכדתו ג'סיקה קינן וין היא שחקנית.
ברווז צהוב-מצח
ברווז צהוב-מצח (שם מדעי: Mareca penelope) הוא מין ברווז בינוני בגודלו, בעל ראש עגלגל וצוואר קצר בצבע חום ומצח צהבהב. מוטת כנפיו היא כ-80 ס"מ, ואורך גופו כ-50 ס"מ. הוא נפוץ בעיקר בצפון אירופה ואסיה. בישראל הוא מצוי בחורף בצפון ובמרכז. לברווז יכולת תעופה מהירה וצלילה נמוכה. הוא ניזון מאוכל צמחוני, בעיקר מירק טרי.
תיאור המין
לברווז צהוב-מצח צוואר קצר, ראש גדול ומעוגל ומקור קצר. לזכר יש ראש וצוואר בצבע חום ומצח צהוב. חלקי הגוף האחוריים שחורים ושאר הגוף אפור. אצל הנקבה הבטן לבנה, צידי הגוף והצוואר חומים ושאר חלקי הגוף אפורים.
תפוצה ואזורי מחיה
ברווז צהוב-מצח דוגר באגמים רדודים, בביצות יער ונופי ביצות, בברכות, במאגרי מים, מקווי מים - גם בדרגת מליחות גבוהה - ולעיתים בשדות פתוחים. תפוצתו של ברווז צהוב-מצח היא בצפון אירופה ואסיה, בעיקר בצפון רוסיה- שם הוא דוגר בביצות יער, על גדות אגמים ובבריכות בטונדרה.
תפוצה בארץ ישראל
ברווזים צהובי-מצח חורפים בישראל מחודש אוקטובר עד תחילת חודש מרץ. לעיתים יש עיכוב בנדידת הברווזים האלה צפונה והם יכולים להישאר בארץ עד סוף אפריל. הם מצויים בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה. ריכוזים קבועים של ברווזים צהובי-מצח נמצאים בחורף במאגרי הגולן ובאגמון החולה.
מבנה הגוף/מאפיינים פיזיים
מידותיו של ברווז צהוב-מצח הן: אורך 42-50 ס"מ ומוטת כנפיים 71-80 ס"מ. משקלו הממוצע של הזכר כ-763 גרם ומשקלה הממוצע של הנקבה - 684 גרם. גודלו של הברווז הוא בינוני ביחס לשאר הברווזים. הוא בעל ראש מעוגל וגדול, יחסית, מקור קטן וזנב מחודד.
התנהגות
ברווז צהוב-מצח עף בלהקות קטנות ושוהה בנפרד ממינים אחרים של ברווזים. בעת התעופה יש לו סימנים מאוד בולטים, צווארו הדק וכנפיו החיצוניות משוכים לאחור, הבטן הלבנה והזנב המחודד בולטים לעין. בנוסף, בעת שחייה צלילתו נמוכה וצווארו אסוף על גבו. ברווז צהוב-מצח הוא ברווז חששן, הממהר לצאת מפני המים ולחתור בכנפיו במהירות בעת סכנה. נוסף על כך, הזכר משמיע קולות שריקה הנשמעים למרחק.
תזונה
ברווז צהוב-מצח ניזון אך ורק ממזון צמחוני: מירק טרי, פלנקטון, עשבייה ירוקה ולעיתים מזרעים.
Curious
Curious הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, היילי קיוקו, שיצא, על ידי חברות התקליטים אמפייר דיסטריביושן ואטלנטיק רקורדס, ב-11 בינואר 2018. השיר מופיע באלבום האולפן הראשון של היילי קיוקו, Expectations. השיר נכתב על ידי היילי קיוקו, ליזה ויטלה, ברנדון קולביין וג'ייק אנד קוק, והופק על ידי ג'ייק אנד קוק וג'ונו דור.
קיוקו כתבה את השיר על סמך מערכת יחסים שהייתה לה עם אישה בארון, כמו כן חוויות רומנטיות שונות עם נשים שלא היו בטוחות לגבי הנטייה המינית שלהן, בתקווה שהשיר יעודד דיאלוג פתוח בין אנשים קווירים. "Curious" זכה לשבחים מצד מבקרי מוזיקה.
נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-61 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-33 מיליון פעמים ביוטיוב.
הופעות חיות
קיוקו ביצעה את השיר ב- ב-3 באפריל 2018. מייק ניד, מ-Idolator, שיבח את "השירה החיה החזקה" של קיוקו, "הכוריאוגרפיה העזה" ו-"האנרגיה שלכאורה חסר תחתית". באוגוסט 2018, קיוקו ביצעה את השיר בפרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2018. פטריק קראולי, מהמגזין בילבורד, כתב שקיוקו הוכיחה את כישורי הביצוע שלה על ידי הצגת "צעדי ריקוד נוטפי סוואגר הייחודיים שלה", בליווי רקדני גיבוי.