cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסיבת יום ההולדת (סרט)
ביקורת
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "המאפיין המדהים ביותר של הסרט הוא סצנה קצרה בהתחלתו, מונפשת על ידי טום פאלמר: מיקי ומיני ששואלים זה את זה בביישנות האם הם בסדר, עשוי להוות את הדיאלוג המצחיק הראשון בתולדות דיסני. לפחות, זו דוגמה נפלאה של הנפשת הדמות, ומבססת באלגנטיות את מערכת היחסים בין השניים."
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ב-1 בפברואר 1931 פרסם: "סרט מצויר של מיקי מאוס בו בעלי החיים עורכים מסיבת יום הולדת, הכוללת עוגה ענקית. הם עוברים כמה תעלולים חכמים ובסך הכל מדובר בהנפשה מלאת מרץ, המתאימה לסטנדרט של סדרת וולט דיסני".
סאו גונסלו
סאו גונסלו (בפורטוגזית: São Gonçalo) היא עיר במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. העיר נוסדה ב-22 בספטמבר 1890. העיר ממוקמת במרחק של כ-20 קילומטרים מריו דה ז'ניירו ושוכנת על הצד המזרחי של מפרץ גואנברה.
העיר נמצאת במקום השלישי במדינת ריו דה ז'ניירו מבחינת מספר תושבים, לאחר בירת המדינה ריו דה ז'ניירו.
היסטוריה
ב-6 באפריל 1579, הוקמה העיר על ידי גונסלו גונלבס. ב-1646, שטחה של העיר היה כ-52 קמ"ר ואוכלוסייתה נאמדה בכ-6000 תושבים וב-26 באוקטובר באותה השנה, עלה מעמדה של העיר מיישוב לקהילה, אך ב-10 במאי 1810 היא חזרה למעמד של יישוב ואוחדה עם העיר ניטרוי.
בשנת 1922 שונה מעמדה של סאו גונסלו והיא הוכרזה כעיר, אך ב-1923 בוטלה הכרזה זו. ב-27 בדצמבר 1927, שונה מעמדה של סאו גונסלו, והיא חזרה למעמד של עיר.
כלכלה
בראשית המאה ה-19, כלכלתה העיקרית של העיר הייתה מבוססת על חקלאות, ובעיקר על סוכר, פירות, ובעיקר תפוזים, קפה ותבלינים. בשנת 1920, סאו גונסלו הייתה אחת מהערים שייצרו ושיווקו הכי הרבה תפוזים, גויאבות ואננסים.
הסמל
הסמל של העיר אושר והוכרז כסמל הרשמי של העיר ב-10 בספטמבר 1969.
חינוך
נכון ל-2018, יש בסאו גונסלו 407 בתי ספר יסודיים ו-128 בתי ספר תיכון. אחוז הרשומים ללימודים בין הגילאים 6 ל-14, בשנת 2010, עומד בעיר על 96.7.
אקלים
סוג האקלים של העיר הוא טרופי. הטמפרטורות משתנות לאורך השנה ויכולות להיות בקיץ עד ל-C° 40 ובחורף קרוב ל-C° 10−. הטמפרטורות הממוצעות הן בין C° 25 ל-C° 35 בקיץ, ובין C° 14 ל-C° 24 בחורף.
בריאות
בעיר יש 8 בתי חולים. נכון לשנת 2017, אחוז תמותת התינוקות בעיר עומד על 1.27%. העיר ממוקמת במקום ה-39 מתוך 92 הערים במדינת ריו דה ז'ניירו מבחינת תמותת תינוקות ובמקום ה-2,429 מתוך 5570 הערים בברזיל.
אמדן
אֶמדֶן (בגרמנית: Emden; הידועה גם בשמות: Amuthon, Embda, Emda, Embden) היא עיר נמל בצפון־מערב גרמניה, בסקסוניה התחתונה, ליד נהר אמס. מקור השם, כנראה, בסכר (דאם) שעל הנהר אֶמס. זו היא העיר הראשית של מזרח פריזיה; בסוף 2021 מנתה אוכלוסיית העיר 49,523 בני אדם.
היסטוריה
אמדן הייתה עיר עשירה מאוד במהלך המאה ה-17, וזאת משום המספר הגדול של המהגרים ההולנדים שהגיעו אליה. אמדן הייתה מרכז של הפרוטסטנטיות באותם הימים, ויצרה את תרגום התנ"ך להולנדית. במשך תקופת שלטונו של נפוליאון, הייתה אמדן והשטחים הקרובים אליה במזרח פריזיה לחלק מממלכת הולנד הנפוליאונית.
אמדן נתנה את שמה לסיירת גרמנית מפורסמת בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שבסיסה היה בצ'ינגדאו שבסין. מפקד הסיירת היה קארל פון מילר, שפעל במרחבי האוקיינוס ההודי בשלושת החודשים הראשונים של המלחמה, ועד שטובעה בנובמבר 1914 ליד האי צפון קילינג באיי קוקוס שבמזרח האוקיינוס ההודי.
הקהילה היהודית באמדן
הידיעה הראשונה על יהודים באמדן (או עמדין בהתאם לכתיב שרווח אצל היהודים), היא מהמחצית השנייה של המאה ה-16, בספר צמח דוד מאת רבי דוד גנז. כבערים נוספות בצפון-מערב גרמניה, התקיימו בעיר הן קהילה אשכנזית ותיקה, והן קהילה של יהודים פורטוגזים, שהגיעו להולנד כאנוסים, ומשם עברו לערים מעבר לגבול הגרמני. הקהילה היהודית התקיימה בעיר במשך כ-400 שנה עד 23 באוקטובר 1941 היום בו החל גירוש היהודים מהעיר לגטאות בברמן ובהנובר. ב-22 ביולי 1942 הוכרז האזור "נקי מיהודים". זו הייתה הקהילה העתיקה והגדולה ביותר במזרח פריזיה.
באמדן קיים בית קברות יהודי שפעל משנת 1750 בערך ושרד את מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת של הקהילה, שהיה סמוך לו, הוצת בליל הבדולח וחרב לחלוטין בספטמבר 1944, בהפצצות המסיביות של בנות הברית. במהלך השואה נרצחו על ידי הנאצים 465 מיהודי העיר. הם מונצחים בלוחות זיכרון הנמצאים בבית הקברות היהודי העתיק שבמרכז העיר.
עד שנת 1947 חזרו לאמדן 13 יהודים. בשנת 1949 הם הקימו קהילה חדשה ובית כנסת. בשנת 1984 התפרקה הקהילה מכיוון שנשאר בעיר רק יהודי אחד בלבד. ההלוויה האחרונה בבית העלמין היהודי הייתה בשנת 2006. נכון לשנת 2020 אין באמדן בית כנסת ואף לא תושב יהודי אחד.
אחד מרבני העיר, שאף נקרא על שמה, הוא רבי יעקב עמדין, מחשובי פוסקי ההלכה. גם רבי שמשון רפאל הירש, מאבות הנאו-אורתודוקסיה, כיהן כרב באמדן בין 1841 ל-1847, והיה ממונה על כל מחוזות אאוריך ואוסנאבריק.
מחנה המעפילים באמדן
במסגרת מבצע אואזיס, גורשו מעפילי אקסודוס-1947 בספטמבר 1947 למחנות המעפילים אמסטאו ופפנדורף שבגרמניה. מחנות אלו לא התאימו למגורים בחורף, על כן, תוך תאום עם מזכירות המחנות בראשות מרדכי רוזמן, העבירו הבריטים בראשית נובמבר 1947 את מעפילי מחנה פפנדורף למבני המחנה הצבאי בשם קארל פון מילר שבצפון אמדן (מעפילי אמסטאו הועברו למחנה זנגווארדן). מחנה אמדן נקרא על ידי המעפילים "מחנה אקסודוס".
כפי שהחלו עוד במחנה פפנדורף, התארגנו מעפילי המחנה (שחלקם השתייכו עוד קודם לכן לתנועות חלוציות) בקבוצות פעילות בהדרכת מזכירות המחנה שהורכבה מבני פח"ח (פרטיזנים חיילים חלוצים) והשומר הצעיר. קבוצות אלה הקימו במחנה אמדן את "קיבוץ הבוקע", כקבוצת הכשרה לקיבוץ אותו ביקשו להקים בארץ ישראל. בנוסף, הוקמו מסגרות לימוד לילדים, ומסגרות למבוגרים, בהם למדו עברית ורכשו מקצועות שונים. במחנה הודפס עיתון מקומי, התקיימו משחקי כדורגל כנגד קבוצות גרמניות מהעיר אמדן וערי הסביבה הקרובה. נחגגו חתונות רבות, חלקן חתונות פיקטיביות לשם קבלת סרטיפיקטים משפחתיים (לעיתים מזויפים) לעליה ארצה. בדרך זו התאפשר לעלות ארצה כמה שיותר מעפילים. למשל, ב-30 בדצמבר 1947 בלבד, התקיימו תשע חתונות במחנה אמדן.
מחנה אמדן היה מחנה פתוח והמעפילים יכלו לנוע בחופשיות בערים הסמוכות, אך תנאי החיים החופשיים וביטול הסגר לא הביאו להגירה מהירה יותר ארצה. אספקת המזן למחנה בידי הג'וינט והסוכנות היהודית הייתה סדירה, ולעיתים קרובות אף בכמות גדולה יותר מהמצוי מחוץ למחנה בגרמניה שלאחר המלחמה. כתוצאה מכך, בחלק מהמקרים נוצרו קשרים הדוקים עם האוכלוסייה הגרמנית השכנה באמצעות סחר חליפין, שוק שחור ושירותים לא חוקיים. ילדים וצעירים יהודים וגרמנים בילו הרבה זמן ביחד בתחומי המחנה. במהלך שהות המעפילים במחנה נולדו כ-36 תינוקות, אך בעיר אמדן ההרוסה לא היה בית חולים או בית יולדות, והחולים נשלחו לבית החולים בעיר הסמוכה אאוריך, והיולדות נשלחו לבית היולדות בכפר זנדהוסט, שבתחום השיפוט של עיר המחוז אאוריך. שניים מהמעפילים שנפטרו במהלך השהות במחנה נקברו בבית הקברות היהודי ההיסטורי שבעיר אמדן.
מזכירות המחנה עמדה בקשר עם אנשי ההגנה, וחלק מהמעפילים עזבו את המחנה כדי לנסות להעפיל מחדש לארץ ישראל, על בסיס סרטיפיקטים מזויפים שזויפו במחנה, במסגרת עליה ד'.
עם סיום המנדט הבריטי ב-15 במאי 1948 הוסרו כל המגבלות על המעפילים, אך ההגעה למדינת ישראל, שהייתה בעיצומה של מלחמת העצמאות, לוותה בקשיים. ביולי 1948 החל פינוי המחנה מתושביו. מחנה אמדן נסגר סופית באוגוסט 1948, והמעפילים האחרונים שנותרו בו הועברו למחנות אחרים, כגון מחנה העקורים ברגן בלזן, שמהם יכלו להגר לישראל מהר יותר.
הנצחת מחנה המעפילים באמדן
בחודש מרץ 2016 הגברת ציפי פורטנוי, מצוות מורשת האקסודוס בקרה במחנה שבעיר. התלוו אליה חברי הנהלת העיר וחברי עמותה על שם מקס וינדמילר (Max-Windmüller-Gesellschaft), החוקרת את תולדות יהודי אמדן. מאחר שבאתרים רבים הוצבו לוחות תיעוד/זיכרון לציון הרס העיר עד היסוד בספטמבר 1944, הגברת פורטנוי הציעה שיוקם גם לוח דומה לזכר מחנה המעפילים בשער הכניסה שלו. ההצעה התקבלה בהנהלת העיר וגם נשיא מזרח פריזיה ריקו מקלנבורג ברך על הרעיון. למשימה גויסו תלמידים. התאריך שנקבע להסרת הלוט 9 בספטמבר 2016. היום בו הורדו מעפילי האקסודוס בכוח מאניית הגירוש רונימייד-פארק, על ידי הבריטים בנמל המבורג. באותו היום בשנת 1944 בו נהרסה העיר עד היסוד בהפצצות בנות הברית. באותו שבוע התקיימו 3 טקסים. אירוע הסרת הלוט מלוח הזיכרון במחנה המעפילים. הנחת זרים ליד לוח הזיכרון לבית הכנסת העתיק שחרב בשנת 1944. תפילת קדיש ויזכור בבית הקברות היהודי העתיק. בכל האירועים השתתפו נשיא מזרח פריזיה, ראש העיר, נציגי צוות שימור מורשת האקסודוס, תלמידי בתי הספר התיכוניים ואזרחים רבים. האירוע תועד בעיתונות, בטלוויזיה המקומיים ובכל מזרח פריזיה. עם סיום האירועים הוחלט בהנהלת העיר שמדי שנה בחודש ספטמבר יתקיימו אירועי הנצחה לקהילת יהודי אמדן ומעפילי האקסודוס.בין התאריכים 4–9 בספטמבר 2019 ראש העיר אמדן ברנד בורנמן, ארח, נציגים מצוות שימור מורשת האקסודוס וקבוצה של כ-50 מעפילים ובני משפחותיהם מהארץ ומארצות הברית, להשתתף באירועי ההנצחה שהוחלט עליהם ב-2016 על מנת שיעבירו את מורשת המחנה לבני הדור הצעיר הגדל בעיר. לקבוצת האורחים צוותו נערים ונערות מהעיר ברמה האישית למשך כל ימי הביקור במחנה ובאזור. האורחים מהארץ הקריאו סיפורים וזיכרונות מימי מחנה האקסודוס בעיר ואמרו קדיש על קבריהם של 2 מעפילי האקסודוס, הנער משה קיפרבס ודוד הרשקוביץ, הטמונים בבית הקברות היהודי העתיק הנמצא במרכז העיר.
קאנאוהה
קאנאוהה (Kaneohe) היא עיר באי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. מקור שמה הוא מצירוף המילים בהוואית "קאנא" ו"והה" שפירושן "איש במבוק". לפי סיפורי הוואי העתיקים, אישה מקומית שגרה באזור השוותה את אכזריותו של בעלה לחודה של חתיכת במבוק. במפקד האוכלוסין שנערך שנת 2000 נמצא כי בעיר מתגוררים כ-34,970 איש. המרכז המסחרי העיקרי בעיר ממוקם לאורך הכביש הראשי באזור. פעם האזור שימש לחקלאות, אך כיום מגדלים בו רק בננות. בעיר שלושה מרכזי גולף: אחד מהם ציבורי, והשניים האחרים פרטיים אך פתוחים לקהל הרחב. אטרקציה נוספת של קאנאוהה היא מקדש Byody-In בעמק הזיכרון בעמק המקדשים. המקדש נבנה בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לחגוג 100 שנה להגעת עובדי המהגרים היפנים הראשונים להוואי שעבדו בשדות מטעי הסוכר. המקדש כולל פסל בודהה גדול והוא העתק של בית המקדש הביודו-אין בן 950 שנה הממוקם באוג'י, יפן.
אמדן
כלכלה
התעשייה העיקרית באמדן הוא ייצור מכוניות ובניית סוגים שונים של אוניות. יש באמדן בית חרושת גדול לייצור מכונית מסוג פולקסווגן (סוג מהפולקסווגן שאותו מייצרים בצורה ניכרת יותר באמדן הוא פולקסווגן פסט).
גאוגרפיה
ערים גדולות קרובות:- ברמן במרחק 110 קלומטר מזרח, דרום מזרח. וילהלמסהאפן במרחק 60 קילומטר מזרח, צפון מזרח. אולדנבורג במרחק 70 קילומטר מזרחה. חרונינגן, בהולנד במרחק 50 קילומטר, בדרום מערב.
שטח העיר ואוכלוסייה
מקסימום אורך האזור העירוני של העיר מצפון לדרום 7.7 קילומטרים וממערב למזרח מקסימום אורך האזור העירוני של העיר 20.4 קלומטרים. כשכוללים גם את השטחים החקלאיים ושמורת הטבע הכלולה בעיר הרי שאורך העיר ממזרח למערב מגיע ל-43 קילומטרים לאורך נהר האמס. סך הכל שטח העיר 112.36 קילומטרים רבועים. נכון ל-31 בדצמבר 2014. צפיפות האוכלוסייה נמוכה והיא עומדת על 461 נפש לקלומטר רבוע. הסיבה לצפיפות הנמוכה נובעת מכך שבמסגרת הרפורמה המוניצפלית משנת 1972 נכללו בתחומי העיר שטחים חקלאיים רבים ושמורת טבע גדולה. האזורים החקלאיים נמצאים ממזרח וממערב לעיר.
אקלים
אמדן נמצאת בדרך כלל תחת השפעת הים הצפוני. במשך היום בקיץ הטמפרטורות נמוכות יותר ובחורף גבוהות יותר מאשר בפנים היבשת. האזור מאופיין ברוחות מערביות בדרך כלל. סופות מתחוללות בסתיו ובאביב. הטמפרטורה הממוצעת היא C° 8.8. החודשים החמים ביותר הם יולי אוגוסט. בהם הטמפרטורה הממוצעת סביב C° 16. החודש הקר ביותר הוא חודש ינואר שבו הטמפרטורה הממוצעת מגיע ל-C° 1.3. כמות הגשם הממוצעת בשנה עומדת על 805 מ"מ. החודש הגשום ביותר הוא חודש נובמבר עם כמות של 83 מ"מ לחודש. חודש פברואר בעל כמות הגשם הנמוכה ביותר עם 45 מ"מ לחודש. כמות שעות זריחת השמש סה"כ 1512 שעות בשנה. בחודש מאי כמות שעות זריחת השמש הרבה ביותר ועומדת על 210 שעות. החודש בו זריחת השמש הפחותה ביותר הוא חודש דצמבר בו סך הכל שעות הזריחה של השמש עומד על 32 שעות.
דתות
אמדן היא בעיקר פרוטסטנטית, המאופיינת בקבלתם של פליטים דתיים פרוטסטנטים - קלוויניסטים מהולנד באמצע המאה ה -16 (ראה סינוד אמדן). העיר הייתה אתר המחלוקות התאולוגיות המפורסמות ונחשבה זה מכבר ל"ז'נבה של הצפון ". במאות שלאחר מכן - בעיקר בגלל ההתיישבות המתחדשת בעיר - גדל מספר הלותרנים, המייצגים כעת את הרוב על פני הרפורמים. על פי נתונים סטטיסטיים של עריית אמדן נכון ל-30 ביוני 2017 התפלגות האוכלוסייה על פי הדתות כלהלן:-
נוצרים
חיים בעיר 17,743 אוונגליטים לותרניים שהם הרוב באוכלסיה. נוצרים מזרמים אחרים כ-10,500.
מוסלמים
3,300 מוסלמים חיים בעיר. בשנת 2009 הוקם המסגד הראשון בעיר.
חילונים/בלתי דתיים
באמדן כ־16,600 חילונים ובלתי דתיים.
מוזיאונים
הגלריה לאומנות באמדן הוקמה ביוזמה של הנרי ננן, יליד אמדן. התכנון החל בשנת 1983, ב־3 באוקטובר 1986, הגלריה לאמנות נפתחה על ידי הנשיא פדרלי, ריצ'רד פון ווייצקר. מוקד האוסף הוא בתמונות של האובייקטיביות החדשה ואקספרסיוניזם גרמני. המוזיאון של מזרח פריזיה ממוקם בבניין העירייה של אמדן. נבנה במקור בין השנים 1574 - 1576 על ידי אדריכל העיר אנטוורפן לורנס ואן סטיינווינקל ונבנה מחדש עד 1962 לאחר חורבן כמעט מוחלט במלחמת העולם השנייה. המוזיאון הוא מוזיאון אזורי עם דגש על אמדן / פריסלנד / אירופה ואוסף גדול של כלי נשק, שריון אבירים, חרבות וכידונים מהתקופה המודרנית המוקדמת. זהו האוסף העירוני הגדול ביותר באירופה. הבית של אוטו (גרמנית Otto-Huus), שנפתח בשנת 1986, מציג את הקריירה של הקומיקאי אוטו וואלקס, שנולד באמדן. בנוסף לזיכרונות מוזרים של צעירים ופרופסורים סקרנים, מוצגים במקום קטעים מאירועים שונים של הקומיקאי. מוזיאון "הבונקרים". המזיאון נפתח ב-6 במאי 1995. מאחר שאמדן היא עיר נמל אסטרטגית בגרמניה. החל משנת 1940 נבנו בה כ-175 בונקרים מבטון מזוין וכמויות גדולות של ברזל בתוך יציקות הבטון. על מנת שיגנו על האוכלוסייה, מבני הנמל והרשות העירונית מהתקפות עוינות. במלחמת העולם השנייה מבנים אלה עמדו ושרדו את ההפצצות המסיביות של בנות הברית על העיר. (ראו גם ערך מורחב בגרמנית הבונקרים של אמדן). הראטסדלפט במקום המפגש של 2 יובלים קטנים של נהר האמס היה הנמל העתיק של העיר אמדן. במקום מוזיאון של שלוש אניות. אניית המגדלור הצף ארומבנק שנבנתה בין השנים 1914/1915. באוקטובר 1983 הפכה למוזיאון צף. המוזיאון מתמקד בתחום הניווט הימי, טכנולוגיות ניווט והיסטורית נמל הדייג כפי שאוירה בספרי ההיסטוריה של העיר אמדן. בניין אגודת המחקר של אוצרות הטבע והמדע של העיר אמדן. הוקמה ב-29 בדצמבר 1814. זהו מוסד התרבות העתיק ביותר במזרח פרזיה. האגודה מנוהלת באופן התנדבותי בלבד.
תיאטרון
התיאטרון החדש של אמדן מכיל מעט יותר מ -600 מקומות ישיבה ונבנה בראשית שנות השבעים. הוא ממוקם ברובע "התרבות". ברובע זה נמצא גם אולם האירועים נורדסיאהל. אולם האירועים ממוקם באזור הנמל. הוא נבנה בשנת 1972 וגודלו 3208 מ"ר. הקיבולת המרבית היא 5500 ישיבה.
ספריה העירונית
נפתחה בשנת 1995 לאחר שלוש שנים של שיפוצים ובנייה. בארכיון הספרייה אוסף ספרים תאולוגיים של הקהילה הפרוטסטנטית רפורמית של אמדן, הקיימת מאז 1559. הספרייה נבחרה לספריית השנה בשנת 2001 על ידי איגוד הספריות וקרן צייט הגרמנית.
אזורים ירוקים
האזור הירוק הגדול והוותיק ביותר בעיר המוקף עצים הוא חומת אמדן. החומה נבנתה במאה ה-17 כמערכת הגנה על העיר המשגשגת. הקיר, שנבנה במקור כמערכת הגנה, משמש לפנאי ולבילוי. החומה הייתה מורכבת מאחד-עשר מעוזי שמירה חמושים בהם שוכנו הלוחמים שהגנו על העיר. החומה בנויה כטבעת סביב העיר. כיום נותרו שמונה מעוזי שמירה מתוך ה-11. בראשית המאה ה -19 נבנו טחנות רוח על הגבעות מסביב לעיר המהוות כיום כאטרקציות תיירותיות ומקומות לבילוי ופנאי לתושבי העיר.
חוג נתרי
אחת התכונות החשובות של חוגים אלה היא שלאידיאלים הראשוניים יש גובה סופי - ולכן אפשר ללמוד את הספקטרום באינדוקציה על הממד, דרך שרשראות של אידיאלים ראשוניים. גובהם של האידיאלים הראשוניים סופי, אבל אינו בהכרח חסום, ולכן ישנם חוגים נתריים שממד קרול שלהם אינסופי. עם זאת, לאלגברות אפיניות (קומוטטיביות), שהן אחד המקורות העיקריים לדוגמאות של חוגים נתריים, יש ממד קרול סופי.
תנאי השרשרת היורדת, שהוא דואלי לתנאי השרשרת העולה, מגדיר חוגים הנקראים ארטיניים. הסימטריה מדומה בלבד: כל חוג ארטיני הוא נתרי (משפט הופקינס-לויצקי). חוגים נתריים מקיימים את תנאי משפט גולדי, על שיכון חוגים ראשוניים (למחצה) בחוגים ארטיניים פשוטים (למחצה).
אוסף החוגים הנתריים סגור ביחס לפעולות אלגבריות מסוימות: חוג מנה של חוג נתרי הוא נתרי, וגם מכפלה ישרה של שני חוגים נתריים היא נתרית. לעומת זאת, (ובניגוד למצב עבור מודולים נתריים), תת-חוג של חוג נתרי אינו בהכרח נתרי. חוג הוא נתרי אם ורק אם כל המודולים הנוצרים סופית מעליו הם נתריים. חוג פולינומים מעל חוג נתרי הוא נתרי, וחוג המטריצות מעל חוג נתרי הוא נתרי.
הגדרות
הנתריות מוגדרת (ברוב הספרים) במונחי האידיאלים השמאליים. באופן דומה אפשר להגדיר גם: ישנם חוגים נתריים שאינם נתריים ימניים (ולהפך), אבל בחוגים קומוטטיביים מתלכדות כל התכונות.
הגדרות שקולות
חוג הוא נתרי אם ורק אם הוא נתרי כמודול מעל עצמו (משום שהאידיאלים השמאליים של החוג הם תת-המודולים שלו).
מתנאי המקסימום אפשר להסיק שכל אידיאל שמאלי בחוג מוכל באידיאל שמאלי מקסימלי; תכונה זו נכונה בכל חוג, על-פי הלמה של צורן.
משפט. חוג קומוטטיבי הוא נתרי אם ורק אם כל אידיאל ראשוני נוצר סופית.
תכונות
משלוש התכונות האחרונות נובע שכל אלגברה קומוטטיבית נוצרת סופית היא נתרית.
הוכחה: נשתמש כאן פעמיים בתנאי ה-ACC של חוג נתרי. נניח ש-a הוא איבר לא הפיך ב-R, ונגדיר את הסדרה על ידי הכללים: a_1 = a; a_n הוא מחלק אמיתי של a_{n-1} (מחלק אמיתי - אינו הפיך, וגם המנה ביחס אליו אינה הפיכה). האידיאלים מהצורה Ra_n יוצרים שרשרת עולה ממש, ולכן, על פי תנאי ה-ACC, זו שרשרת סופית,  והאיבר האחרון בה הוא אי-פריק. הוכחנו כי לכל איבר לא הפיך יש מחלק אי-פריק. נשתמש בעובדה זו על מנת ליצור סדרה חדשה המוגדרת על ידי: b_1 = a;,  כאשר p_n אי-פריק. קיבלנו ש- הוא מכפלה של איברים אי-פריקים.
השערת ג'ייקובסון, השואלת האם כאשר J(R) הוא רדיקל ג'ייקובסון של החוג, פתוחה עבור חוגים שהם נתריים גם מימין וגם משמאל.
מרטין אולסון
מרטין טוני ואיקה אולסון (בשוודית: Martin Tony Waikwa Olsson; נולד ב-17 במאי 1988) הוא כדורגלן שוודי המשחק במאלמה בעמדת המגן השמאלי. מרטין, הוא אחיו התאום של הכדורגלן מרקוס אולסון.
בלקברן רוברס
אולסון נולד ביבלה שבשוודיה, לאב שוודי ולאם ממוצא קנייתי. אולסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הוגבורג. בינואר הצטרף למחלקת הנוער של בלקברן רוברס.
ב-30 באוגוסט 2007, אולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד מייפה במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. ארבעה חודשים לאחר מכן, אולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 1-2 נגד דרבי קאונטי. בסיום עונת, אולסון נבחר לכדורגלן הצעיר של העונה בבלקברן. במאי חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה.
ב-24 בספטמבר 2008 אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק במסגרת גביע הליגה האנגלי נגד אברטון. ביוני אולסון חתם על חוזה חדש בקבוצה שמשאיר אותו בקבוצה עד שנת.
נוריץ' סיטי
ב-10 ביולי 2013 אולסון חתם לארבע עונות בנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג. ב-27 באוגוסט אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק במסגרת גביע הליגה נגד בורי. בתום העונה, ירדה נוריץ' לליגה השנייה.
במחזור הפתיחה של עונת, אולסון הורחק לאחר שספג כרטיס אדום שנים. בנוסף, הואשם אולסון בהתנהגות בלתי הולמת כלפי השופט שהרחיק אותו. כתוצאה מכך, אולסון הורחק לשלושה משחקים נוספים ונקנס ב-3,000 פאונד. ב-13 בספטמבר 2014 אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-4 נגד קארדיף סיטי. חוץ משלושת המשחקים מהם הורחק, אולסון השתתף בכל משחקי הקבוצה עד תום העונה. בנוסף, נוריץ' חזרה לפרמייר ליג.
סוונסי סיטי
ב-17 בינואר 2017 אולסון חתם בסוונסי סיטי תמורת 4 מיליון פאונד. ב-12 בפברואר 2017 אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד לסטר סיטי.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, אולסון שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.
במאי, אולסון זומן לסגל נבחרת שוודיה. ב-6 בספטמבר 2011 אולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד.
אולסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, יורו 2016 ומונדיאל 2018.
באדור ג'ובאווה
בּאַדוּר ג'וֹבּאווָה (בגאורגית: ბაადურ ჯობავა; 26 בנובמבר 1983) הוא שחמטאי גאורגי בדרגת רב-אמן.
קריירה
ג'ובאווה הפך לרב-אמן בשנת 2003.
ההישג הגדול הראשון שלו הוא זכייה בטורניר בדובאי בשנת 2003. באולימפיאדת השחמט ה-36 בשנת 2004 הוא זכה במדליית זהב (8.5 נקודות מ-10). הוא השתתף ב-7 אולימפיאדות וב- 2004 הוא זכה במדליית זהב אישית.
זכה באליפות גאורגיה בשנים 2003 ו-2007.
נכון לאפריל 2018, מדורג במקום הראשון בגאורגיה ו-76 בעולם לפי מד כושר.
באדור ג'ובאווה באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2000 ל-2022 השתתף באדור ג'ובאווה ב-10 אולימפיאדות שחמט:
אני חולם על ג'יני
אני חולם על ג'יני (באנגלית: I Dream of Jeannie) הוא שמה של קומדיית מצבים אמריקאית משנות השישים, שעוסקת בחייהם של אסטרונאוט אמריקני ושל ג'ינית בשם ג'יני אותה גילה במקרה באחת ממשימותיו ב-NASA. הסדרה שודרה בין השנים 1965 ו–1970 ובה כיכבו ברברה עדן ולארי הגמן, ונחלה הצלחה ברחבי העולם.
עלילה
לאחר נחיתת אונס באי בודד, האסטרונאוט קפטן אנתוני (טוני) נלסון (לארי הגמן) מבחין על האי בבקבוק מוזר שמתגלגל מעצמו. כשהוא מסיר את הפקק ומשפשף את הבקבוק, עשן מתחיל לצאת ושדה בשם ג'יני (ברברה עדן) מופיעה. ג'יני מסבירה שהג'ין הכחול נעל אותה בבקבוק למשך 2,000 שנה כיוון שסירבה להתחתן איתו. בהתאם למשאלתו של נלסון, ג'יני מבצעת כישוף על ידי מצמוץ בעיניה (מקביל לנענוע האף של סמנת'ה ב"מעשי כשפים"), ולפתע מופיע מסוק שמחלץ את טוני. כאות תודה, טוני משחרר אותה לחופשי, אך ג'יני, שהתאהבה בטוני ממבט ראשון, חוזרת לבקבוק ומתמקמת בתיק של טוני, כדי להצטרף אליו לביתו שבקוקו ביץ', פלורידה.
בתחילה טוני משאיר את ג'יני בבקבוק שלה, אך מאוחר יותר הוא נותן לה לצאת ולפתח חיים משלה. בעזרת היתר זה מצליחה ג'יני להרוס את אירוסי טוני נלסון ובתו של הגנרל. נסיונותיו של טוני לחפות על ג'יני מביאים אותו לידי הפסיכיאטר של נאס"א, ד"ר אלפרד בֶּלוֹז (היידן רורק), שמנסה להוכיח שטוני משוגע או מסתיר משהו, אך בלוז נכשל שוב ושוב. לחברו הטוב ביותר, קפטן רוג'ר הילי (ביל דיילי), נאלץ טוני לגלות על ג'יני ועל כשפיה. רוג'ר מנסה בתחילה לנצל את ג'יני על מנת שתכשף לו כסף וזהב, אך טוני קובע את מעמדו כאדונה של ג'יני (בעולמה של ג'יני השדה, לכל שדה יש אדון), ומפסיק את ניצוליו של רוג'ר. רוג'ר ממשיך לנסות להשיג כסף מג'יני, אך מכבד את מעמד חברו הטוב כאדונה של ג'יני. טוני ורוג'ר מקודמים לדרגת רס"ן בשלב מוקדם בסדרה. לג'יני יש אחות גדולה שגם לה קוראים ג'יני, אשר זהה לה במראה למעט שערה השחור ובגדיה הירוקים. האחות, אשר מגולמת גם היא על ידי ברברה עדן, מנסה שוב ושוב לקחת את טוני לעצמה. אחד מניסיונותיה האחרונים היו אחרי חתונתם של ג'יני וטוני.
בתחילת העונה החמישית ג'יני נקראת על ידי הדוד שלה סאלי להיות מלכת באסנג'י. היא מחליטה לתת לטוני כמתנת יום הולדת את ממלכת באסנג'י, על מנת שיהיה המלך. בד בבד, נאס"א הטילה על טוני לארח את שגריר קאשה, שכנתה ואויבתה המושבעת של באסנג'י, על מנת להשיג פינקיליום, מינרל בבעלותה של מדינת קאשה ונחוץ לתוכנית החלל האמריקנית. הדוד סאלי מבצע בטוני כשפים שגורמים לו לאיים על חייו של שגריר קאשה. כשרוג'ר מזהיר את טוני מפני שגריר קאשה, טוני לוכד אותו. הדוד סאלי עוזב יחד עם ג'יני הפגועה, שהופכת להיות מלכת באסנג'י בעוד טוני ורוג'ר מוגלים לבסיס נאס"א באלסקה. נאס"א מוצאת מקור אחר לפינקיליום, וקוראת לטוני ורוג'ר חזרה לקוקו ביץ'. אף על פי כן, לאחר שטוני ורוג'ר קוראים בעיתון על המלכתה של ג'יני למלכת באסנג'י, הם טסים לבאסנג'י (ליד רוסיה) ומחזירים את ג'יני. טוני מביא את ג'יני לבסיס נאס"א בקוקו ביץ' ומציג אותה כארוסתו.
תולדות הסדרה
הסדרה נוצרה על ידי הסופר והתסריטאי סידני שלדון כתגובה להצלחה המסחררת של קומדיית המצבים "מעשי כשפים", הידועה גם בשם "סמנת'ה", אשר שודרה החל מ-1964 ברשת ABC והייתה הסדרה השנייה הנצפית ביותר בארצות הברית באותם ימים. בשלב הליהוק, שלדון התעקש לא ללהק נשים בלונדיניות, על מנת לטשטש כל דמיון בולט לאליזבת מונטגומרי, כוכבת "סמנת'ה", אך לאחר שלא נמצאה שחקנית מתאימה נבחרה לתפקיד ברברה עדן הבלונדינית.
הקו המנחה בשתי הסדרות היה דומה: שתיהן עסקו בנשים צעירות שניחנו בכוחות כישוף ומנסות להתמודד עם חיי היום-יום הרגילים ועם אנשים נטולי כוחות כישוף. הקומדיה שבשתי הסדרות היא ניסיונה של האישה להסתיר את כוחותיה, אך מצד שני ההזדקקות להם בזמנים מסוימים.
כאמור, ג'יני שוחררה מהבקבוק אחרי 2,000 שנים על ידי האסטרונאוט טוני נלסון ומצטרפת לביתו בקוקו ביץ', פלורידה. ג'יני הייתה קצת יותר מסתם משרתת, אך ככל שהסדרה התפתחה, כך התפתחו יחסיה עם טוני נלסון, עד שלבסוף הם התחתנו. סידני שלדון התנגד לנישואיהם של טוני וג'יני בסדרה. גם הוא וגם צוות השחקנים התנגדו לשלב נישואים בסדרה, בטענה שחתונה תהרוס את המתח המיני בין השניים. חברת NBC הודיעה מצדה כי הסדרה תבוטל בתום העונה הרביעית אם השניים לא יתחתנו. החברה התכוונה ממילא לסיים את הסדרה אחרי העונה החמישית, ורצתה לסיים עם הרבה יחסי ציבור. טוני וג'יני התחתנו, NBC קיבלה את יחסי הציבור והסדרה הסתיימה.
הבקבוק
הבקבוק המפורסם של ג'יני, בו היא נמצאה על ידי רס"ן נלסון ובו היא מתגוררת, לא ייוצר במיוחד לסדרה אלא כבקבוק ויסקי של חברת "ג'ים בים". מחלקת האביזרים של הסטודיו צבעה את הבקבוק כדי שייראה עתיק. במשך שנים נטען שסידני שלדון קיבל את הבקבוק במתנה וחשב שהבקבוק יהיה מושלם לסדרה. מספר אנשים בחברת ההפקה לוקחים לעצמם את הקרדיט על מציאת הבקבוק, אך יש סברות חזקות שמוכיחות שג'ין נלסון, במאית העונה הראשונה, ראתה את הבקבוק בחנות משקאות, קנתה אותו ונתנה לסידני שלדון.
בעונה הראשונה הפקק של הבקבוק היה פקק זכוכית שטוני לקח מבקבוק אחר, לאחר שהפקק הקודם נשאר בחוף בו נמצאה ג'יני. בעונות הבאות הפקק היה פקק ששייך לבקבוק. צבע הבקבוק של ג'יני היה בעיקר ורוד וסגול, בעוד הבקבוק של אחותה היה בעיקר בצבע ירוק והבקבוק של הג'ין הכחול היה בקבוק של "ג'ים בים" שלא נצבע.
בעקבות הסדרה
"אני חולם על ג'יני" הייתה להצלחה גדולה ברשת NBC, וההצלחה רק גדלה כשהסדרה הופצה לרשתות טלוויזיה מקומיות. השידורים החוזרים של הסדרה קיבלו אחוזי צפייה גבוהים בשנות השבעים, אחוזים שהלכו והתעצמו עם הופעתו של לארי הגמן כג'יי אר יואינג ב"דאלאס".
העיר קוקו ביץ' שבפלורידה מנצלת את הפרסום שקיבלה בסדרה: רחוב בעיר זכה בשם "דרך אני חולם על ג'יני" לכבוד הסדרה. פסטיבל "אני חולם על ג'יני" תוכנן להתקיים ב-2004 עם תחרות כפילים של ג'יני בהשתתפות ביל דיילי, ששיחק את רוג'ר הילי בסדרה, אך הפסטיבל בוטל עקב הוריקן. לבסוף הפסטיבל התקיים ב-2005.
יהדות קירגיזסטן
יהדות קירגיזסטן היא אחת הקהילות היהודיות במרכז אסיה ומקום מושבה הוא באזור קירגיזסטן של היום.
בסוף המאה ה-18 הורשו יהודים מהאימפריה הרוסית לשבת באזורי קירגיזסטן, שהייתה תחת שליטת רוסיה. לאחר כיבוש מרכז אסיה על ידי רוסיה במאה ה-19 הגיעו יהודים אשכנזים לשטחים אלו, גם לקירגיזסטן בעיקר בגלל המחסור במקצועות רבים בהם עבדו יהודים רבים.
בקירגיזסטן לא התערבבו קהילות האשכנזים והמזרחים ובעת שהמזרחים גרו ברובעי העיר הישנים והעניים גרו האשכנזים ברובעי העיר ה"אירופיים" ביחד עם הרוסים והטטרים. בשנת 1898 חיו רוב יהודי קירגיזסטן באוש שכן הרוסים הטילו צו על כל היהודים שגרו בכפרים בקרבת העיר לעבור אליה.
בשנת 1905 הרשו הרוסים ללא-נוצרים לשבת בכמה אזורים משטחי רוסיה, ביניהם גם בקירגיזסטן, ולכן יהודים רבים מליטא, פולין, איראן ועיראק היגרו לאזור זה. הקהילה גדלה עם השנים וכן גדלה הקהילה היהודית בבישקק שעתידה להיות גדולה עוד יותר מקהילת אוש.
בזמן מלחמת העולם הראשונה החלו גלי הגירה גדולים מאירופה לקירגיזסטן ואז היה מספר האשכנזים בקהילה גדול ממספר המזרחים. יהודים רבים, שחששו מפני הפגיעה בהם על ידי הרוסים במהלך המלחמה נמלטו לאפגניסטן השכנה. באותה התקופה גם נשלחו יהודים רבים משטחי האימפריה הרוסית לאזורי קירגיזסטן לעבודות כפייה לשירות הממשל.
הקהילות היהודית לאחר מלחמת העולם הראשונה התרכזו בעיקר באוש, בישקק וג'לאל-אבאד. בתקופת מלחמת העולם השנייה ישבו בקירגיזסטן כ-20,000 יהודים שנמלטו מאזורי הכיבוש של גרמניה הנאצית.
הקהילה היהודית בבישקק קיבלה הכרה אך ורק בשנת 1945. בבישקק פעל בעיקר בעיקרון רק בית כנסת אחד, אשכנזי, אך בשנות ה-90 החל לשרת גם את יושבי בישקק המזרחים.
לאחר התפרקות ברית המועצות היגרו יהודים רבים מקירגיזסטן וכיום יש בה כ-950 יהודים בלבד, רובם בבישקק הבירה.
מלטוז
מלטוז (maltose - ידוע גם כסוכר לתת) הוא דו-סוכר, המורכב משתי מולקולות גלוקוז (ולכן ידוע גם כדו-גלוקוז). מולקולות הגלוקוז מחוברות במולקולת מלטוז דרך קשר גליקוזידי α1-4. מלטוז נוצר בגוף האדם מתוצרי העיכול של עמילן שמקורו במזון צמחי או פירוק גליקוגן. הנוסחה הכימית של המלטוז היא, זהה לזו של הסוכרוז והלקטוז (כלומר מלטוז הוא איזומר של סוכרוז ולקטוז). מקור השם מלטוז במילה מאלט, שפירושה לתת (שעורה קלויה) מלטוז הוא סוכר מחזר כי באחת מיחידות הגלוקוז הפחמן האנומרי (פחמן 1) אניו קשור בקשר גליקוזידי ולכן יחידה זו נמצאת בשיווי משקל בין הצורה הטבעתית לצורה הליניארית בה יש קבוצת אלדהיד על פחמן 1. פירוק מלטוז לגלוקוז מתבצע על ידי האנזים Maltase, המצוי בשמר. פירוק זה הוא שלב חשוב בייצור אתנול.
ארקייד (קומיקס)
ארקייד (באנגלית: Arcade, ארקייד) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Team-Up #65 מינואר 1978, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
שמו האמיתי של ארקייד אינו ידוע. הוא סיפר מספר גרסאות שונות של עברו כדי לבלבל את יריביו, ומקור אחד טוען כי הוא היה בנו המפונק של מיליונר מבוורלי הילס, קליפורניה. כאשר אביו הודיע כי לא יקבל דמי כיס, הוא הרג את אביו, ירש את כל כספו וגילה כי הוא בעל כישרון וחיבה לרצח. בתחילה ניסה ארקייד להפוך למתנקש להשכרה, אך השתעמם משיטות הפעולה הרגילות וחשב על דרכי התנקשות הגורמות לו בידור. הוא השתמש בכספו הרב לתכנון ויצירת מלכודות רצח מתקדמות, המוסוות כפארק שעשועים ומכונות על ידו "עולם הרצח". הוא יצר לעצמו שם בעולם המתנקשים כמתנקש יקר אך יעיל, ונשכר להרוג גיבורי ונבלי-על שונים.
בין משתתפי עולם הרצח נמנים כקפטן בריטניה, ספיידרמן, קבוצות אקס פקטור, אקסקליבר ואקס פורס, דדפול והרקולס, איירון מן, הדבר, הלקאט ואלקטרה. קורבנות נוספים, הכוללים נבלי-על, כללו את הגובלין הירוק, נורת'סטאר, דוקטור דום, גוסט ריידר, המיקרונאוטים ורבים אחרים. אחרי עימות נוסף עם קבוצת אקסקליבר, ארקייד חטף את אדם אקס ושאטרסטאר. לתדהמתו הרבה, השניים תקפו הרגו את עובדיו ושאטרסטאר ניסה להורגו, ללא הצלחה. לפני שחטף את וולברין וגמביט הרג ארקייד את עוזרתו, לאחר שחש כי היא מנסה להתקרב אליו מבחינה רומנטית. הוא האחראי להרס עיר המוטאנטים, לאחר שקיבל חוזה להתנקשות בחיי ריקטור.
דמותו מופיעה כנבל הראשי בחוברות Avengers Arena ו-Avengers Undercover מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו!". ביום הולדתו ה-29, הוא מחליט כי קהילת הנבלים חשה זלזול כלפיו, חוטף 16 גיבורי-על בגיל ההתבגרות ומציב אותם בגרסה של עולם הרצח הממוקמת באנטארקטיקה, ומורה להם להילחם עד המוות. אחדים מהגיבורים נהרגים, והניצולים משוחררים בעוד ארקייד נראה מעלה את הקרבות שהתרחשו ל-YouTube. חודשים לאחר מכן, ניצולי "עולם הרצח" מובלים בידי קאלן בלודסטון לאומת באגליה כדי להרוג את ארקייד. הוא נהרג במתקפת קרינה מרוכזת בידי הזמט, אך נראה מאוחר יותר בחיים בתאי המאסר של אדוני הרשע. מתגלה כי הזמט הרגה שיבוט שנוצר בידי אדוני הרשע במטרה להסית את הגיבורים נגד האוונג'רס ולהצטרף לקבוצתם. ארקייד נראה לאחר מכן קשור לחזית נושאת מטוסים מעופפת שנגנבה מסוכנות הביון S.H.I.E.L.D, ומפעיל מתקני עולם רצח חדשים בלאס וגאס וקוני איילנד.
קודה (מוזיקה)
קודה ("זנב" באיטלקית; מ"קאודה" בלטינית, ראו להלן), במוזיקה, היא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה נפרדת לכלל סיום באמצעות הרחבה. הקודה התפתחה מן האקורדים הפשוטים של קדנצה לצורה עצמאית ומשוכללת. בסדרה של וריאציות על נושא או ביצירה, הבנויה מרצף של נושאים בסדר קבוע, הקודה היא קטע, שניגודו לסיומי הווריאציות או הנושאים הנפרדים ברור דיו להבהיר את תפקידו כחותם את המכלול בסיום שלם.
צ'ארלס בורקהארט גורס, שהסיבה לשכיחותן, ואפילו נחיצותן, של קודות היא, שבשיאו של החלק העיקרי של יצירה, "קטע מאומץ במיוחד", במקרים רבים פראזה מורחבת, הוא לעיתים תוצר של "עיבוד רעיון עד לסיומו המבני". בנוסף הוא טוען כי יצירת כל התנופה הזו מחייבת בסיומה קודה, שתאפשר למאזין "להחזיר מבטו" אל היצירה עצמה, "לקלוט את כולה" ו"ליצור תחושת איזון".
קאודה
קאודה (Cauda, רבים Caudae), השורש הלטיני של קודה, משמשת בחקר קונדוקטוס (יצירה מימי הביניים לטקסט לטיני) של המאות ה-12 וה-13. הקאודה מתייחסת למליסמה (קישוט) ארוכה על אחת ההברות האחרונות של הטקסט, החוזרת בכל אחד מן הבתים. הקונדוקטי התחלקו על פי המסורת לשתי קבוצות, קונדוקטוס קום קאודה וקונדוקטוס סין קאודה (בלטינית: קונדוקטוס עם קאודה, קונדוקטוס ללא קאודה). בהתבסס על קיום המליסמה. הקאודה מספקת אפוא תפקיד סגירה וסיכום, בדומה לזה של הקודה המודרנית.
רוני נומה
ביוגרפיה
נומה התגייס לצה"ל בשנת 1985, והתנדב לחטיבת הצנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס חובשים, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של עוצבת חיצי האש. בהמשך עבר ליחידת שלדג ומונה למפקד פלגה. נומה שימש כקצין אג"ם של היחידה, בין היתר בעת מבצע דין וחשבון, וכסגן מפקד יחידת שלדג, בין היתר במבצע ענבי זעם.
בשנת 1997 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת דובדבן, ושימש בתפקיד עד שנת 1999. בהמשך מונה למפקד יחידת שלדג, ושימש בתפקיד בין השנים 1999–2001. באוגוסט 2000 פיקד על כוח מן היחידה, אשר הוזנק לכפר א-סירה א-שמליה, לאחר ירי דו-צדדי שהתרחש במסגרת מבצע סימפוניית החיים. הכוח בפיקודו הוטס לאירוע במסוקים וסייע בפינוי הנפגעים. בנובמבר 2000 ביצעה היחידה בפיקודו מבצע סיכול ממוקד והרגה את ג'מאל עבד א-ראזק, מפקד גדודי חללי אל אקצה ברפיח. משאית חסמה את הרכב שבו נסע א-ראזק, בסמוך לצומת מורג, ולוחמי היחידה שהתחבאו בתוכה ירו בו ובסייען שלו למוות מטווח קרוב. לאחר מכן שב לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד גדוד 202 בין השנים 2001–2002, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע חומת מגן.
בשנת 2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת בנימין, ושימש בתפקיד עד שנת 2004.
ב-26 באוגוסט 2004 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, ושימש בתפקיד עד מאי 2006, החטיבה תחת פיקודו השתתפה בין היתר בפעילות המבצעית בשטחי איו"ש ובמהלך יישום תוכנית ההתנתקות ביישובי צפון השומרון ובהם חומש.
לאחר מכן מונה לעוזר הרמטכ"ל, דני חלוץ וגבי אשכנזי, בין השנים 2006–2008.
ביולי 2012 מונה למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ובמקביל למפקד עוצבת סיני. במסגרת תפקידו עמד בראש ועדה צה"לית לבחינת מודל שירות המילואים, וגיבוש המלצות להתאמתו לאתגרים העומדים בפני צה"ל. בתפקידיו שימש עד שנת 2014.
ב-29 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד מפקדת העומק ובמקביל למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, וסיים את תפקידיו ב-26 בפברואר 2015.
ב-25 במרץ 2015 מונה למפקד פיקוד המרכז, ושימש בתפקיד עד 7 במרץ 2018. לאחר תפקיד זה, ביקש מהרמטכ"ל להשתחרר מצה"ל.
בדצמבר 2019 מונה נומה בהיותו אלוף במיל' כראש צוות בדיקה של נתוני הגיוס לצה"ל בין השנים 2011–2018, לאחר שדווח באמצעי התקשורת על זיוף מכוון של מספר המתגייסים החרדים על ידי אגף כח האדם, כפי שנמסר לדרג המדיני.
במרץ 2020 מונה לנהל את משבר הקורונה בעיר בני ברק בעקבות התפרצות מוגברת של מגפת הקורונה בעיר.
היה מועמד לשמש כממונה (פרויקטור) הלאומי למאבק בנגיף הקורונה בישראל, אך בחודש יולי 2020 הסיר את מועמדותו לאחר שלא קיבל את הסמכויות שדרש ממשרד הבריאות. בסופו של דבר הפך לממונה הקורונה במגזר החרדי במשרד הבריאות. במאי 2020 מונה על ניהול מוצר חדש של חברת הסייבר המודיעיני 'קובוובס'.
בחודשים יוני-נובמבר 2021 שימש כממונה הקורונה בנמל התעופה בן-גוריון.
מיזר
מיזר (בכתיב לועזי: Mizar מערבית مئزر - מיזַר "אבנט") או ζ בדובה הגדולה הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה. הכוכב קיבל את ציון באייר ζ (זטא) שכן יוהאן באייר ציין את שבעת כוכבי הקבוצה הבהירים על פי מיקומם ממערב למזרח ולא על פי בהירותם. הכוכב נמצא באמצע ה"יצול" של העגלה הגדולה, בין אליות ובין אלקאיד.
במרחק של כחמישית מעלה לכיוון צפון-מזרח ממיזר, נמצא אלקור, שההבחנה בקיומו נחשבה בעת העתיקה למבחן תקינות הראייה. אלקור הוא אחד הכוכבים העמומים ביותר בעלי שם משלהם וכן אחד המקרים היחידים של כוכב עם שם וללא ציון באייר. זוג הכוכבים נקרא בעבר על ידי הערבים "סוס ופרש".
היסטוריה
עוד בעת העתיקה נחשבו מיזר ואלקור לזוג כוכבים וההבחנה ביניהם היוותה מבחן לכושר ראייה תקין. בשנת 1617 דיווח אסטרונום איטלקי בשם בנדטו קסטלי למורו וידידו גלילאו גליליי על כך שמיזר הוא כוכב כפול, מעבר לשכנותו עם אלקור. זהו ככל הנראה הכוכב הכפול הראשון שאינו כפול אופטי שזוהה ככזה באמצעות טלסקופ. גלילאו צפה גם כן במיזר ותיעד את תצפיותיו על הכוכב הכפול.
בשנת 1889 גילה האסטרונום האמריקאי אדוארד פיקרינג באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות, שהכוכב הבהיר מבין השניים, מיזר A, הוא בעצמו כוכב כפול, ובכך הפך מיזר גם לכוכב הכפול הספקטרוסקופי הראשון שזוהה. יותר מאוחר התברר שגם מיזר B הוא כוכב כפול ספקטרוסקופי.
עד היום לא ידוע בוודאות האם אלקור קשור כבידתית למיזר, אבל נראה שהם נעים יחד כחלק מצביר הכוכבים של קבוצת הדובה הגדולה הכולל גם את הכוכבים מראק, מגרז, אליות, ופקדא.
תכונות מיזר
מיזר הוא למעשה מערכת בת ארבעה כוכבי הסדרה הראשית לבנים, הנמצאת במרחק של כ-78 שנות אור, ומורכבת משני זוגות: מיזר A ומיזר B. שני הזוגות מקיפים זה את זה במרחק של כ-500 יחידות אסטרונומיות (השקולה להפרדה זוויתי של 14 שניות קשת) ובזמן הקפה של כ-5000 שנים. בשל ההפרדה הגדולה ניתן להבחין בזוג בקלות באמצעות טלסקופ חובבים.
מיזר Aa ו-Ab
מיזר A מורכב מזוג כוכבים זהים בעלי סיווג ספקטרלי A2 המקיפים זה את זה במרחק של כ-0.07 יחידות אסטרונומיות (שקול לכ-8 אלפיות של שניית קשת) בזמן הקפה של 20.5 ימים. בשל הקרבה הרבה לא ניתן להפריד את השניים באמצעות טלסקופ אלא רק באמצעות אינטרפרומטר. מסתו של כל אחד מבני הזוג היא כ-2.5 מסות שמש ורדיוסו כפעמיים רדיוס השמש. טמפרטורת פני השטח של בני הזוג היא כ-9,000 קלווין וכל אחד מהם מאיר בעוצמה של פי 30 מעוצמת ההארה של השמש.
ניתוח ספקטרום הבליעה של מיזר A מראה על שכיחות גבוהה מהרגיל של צורן ושל סטרונציום.
מיזר Ba ו-Bb
מיזר B מורכב מזוג כוכבים זהים בעלי סיווג ספקטרלי A7 עם מסות של מעט יותר מ-1.5 מסת שמש לכל אחד ורדיוס של פעמיים רדיוס השמש. בני הזוג מקיפים זה את זה בזמן הקפה של כחצי שנה. הטמפרטורה שלהם נמוכה יותר מבני הזוג של מיזר A, כ-7,900 קלווין ובשל כך עוצמת ההארה שלהם נמוכה משמעותית והיא רק פי 15 מעוצמתה של השמש.
ניתוח ספקטרום הבליעה של מיזר B מראה על שכיחות גבוהה מהרגיל של צורן ושל מתכות נדירות ממשפחת הלנתנידים. לעומת זה יש בו כמות נמוכה מהרגיל של סידן ושל אלומיניום.
אלקור
אלקור נמצא במרחק של כ-3 שנות אור ממיזר, השקולות לכמעט חמישית של מעלה. אם הוא קשור אליו כבידתית, אזי זמן ההקפה שלו הוא לפחות 750,000 שנים.
אלקור הוא גם כן כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A5, בעל מסה של כ-1.6 מסות שמש ורדיוס גדול בכ-80% משל השמש. הטמפרטורה על פניו היא כ-8,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 13 מעוצמת השמש. בהירותו הנראית היא מדרגה 4.0, כך שגם בעלי ראיית לילה טובה יכולים להבחין בו רק במקום חשוך.
הדוגמנים
הדוגמנים (בשוודית: Modellpojkar) היא סדרה תיעודית שוודית.
אודות הסדרה
הסדרה מתעדת דוגמנים מרחבי שוודיה ואת חוויותיהם ורגשותיהם במהלך ליהוקם לקמפיינים, תצוגות אופנה וצילומים שונים, כמו כן גם את מסעם מבתיהם הפרטיים בעיר הולדתם דרך החדרים במלון שלהם ועבודתם ברחבי העולם במקומות כמו ניו יורק, המבורג והונג קונג.
הסדרה ליוותה גם את משטר התזונה שבו הם חיים ואת בדידותם של הדוגמנים.
דמי כיס
דמי כיס הם סכום כסף, קטן בדרך כלל, הניתן על ידי הורים לילדיהם לניהולם האישי. דמי כיס ניתנים לרוב לילדים בגילאים בהם הם בוגרים מספיק להבין את משמעות הכסף ולחשב חשבונות פשוטים אך צעירים מכדי לעבוד באופן מלא לפרנסתם (כלומר בטווח הגילאים 6 עד 18). הורים תומכים לעיתים כלכלית בצאצאיהם גם כשהם בוגרים, אך תמיכה זו אינה מכונה דמי כיס (אם כי עשויים לכנותה כך בסרקאזם).
דמי כיס ניתנים לרוב כסכום קבוע, אחת לשבוע או לחודש. יש המתנים את מתן דמי הכיס בביצוע מטלות משק בית (שטיפת המכונית המשפחתית, גיזום הדשא וכדומה). אחרים מוסיפים סכום על סכומים שהנער או הנערה מרוויחים בכוחות עצמם (בעבודות כגון שמרטפות, מלצרות ועוד; שכר עבודות אלו מכונה לעיתים אף הוא דמי כיס). חלק מההורים רואים בדמי הכיס הזדמנות להקנות לילדיהם הרגלי התנהלות כלכלית נבונה, לרבות תכנון עתידי וניהול חיסכון.
ביהדות נהוג לחלק לילדים דמי כיס בחנוכה ("דמי חנוכה") ובפורים ("דמי פורים" או "מעות פורים").
אבימי בר נאזי
אבימי בר נאזי היה אמורא בבלי.
בתלמוד מוזכר כחמיו של רבינא, אך לטענת הרב אהרן היימן בספרו תולדות תנאים ואמוראים אין הדבר אפשרי מבחינת סדר השנים, ולכן הוא טוען שהיה חמיו של אמורא אחר שנקרא רבנאי, ולא של רבינא.
בספר הלכות רב אלפס גורס כי שמו היה אביי בר נאזי והיה חמיו של רבינא.
שמעון רוזנבאום (רופא)
שמעון רוזנבאום (12 בספטמבר 1890 – אפריל 1969) היה רופא ילדים ישראלי, עורך כתב עת "הרפואה" בשנים 1957–1968, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים "הדסה" תל אביב וממייסדי בית חולים אסותא.
ביוגרפיה
נולד בשם זיגפריד רוזנבאום בקניגסברג, פרוסיה המזרחית. ב-1908 סיים את בחינות הבגרות. למד רפואה באוניברסיטאות של קניגסברג ופרייבורג והיה נשיא אגודת הסטודנטים.
היה פעיל פוליטית כבר כסטודנט כחבר באיגוד הסטודנטים יהודים במכבי וכראש הקבוצה המקומית "כחול ולבן" בוורוצלב, אב ברסלאו. נבחר ליו"ר הסטודנטים היהודים. ניהל בהצלחה כ-20 קרבות סייף נגד שונאי יהודים כדי "לשמור על כבוד האומה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא צבאי ועל פועלו הוענקו לו צלבי ברזל מדרגה ראשונה ושנייה.
בשנים 1918–1922 עבד רוזנבאום בבית החולים לילדים של אוניברסיטת ברסלאו, ולאחר מכן בבית החולים לילדים במרבורג שם כיהן כסגנו של פרופ' אריך נאסאו.
כשרוזנבאום היה דוצנט עברו השניים ללייפציג, בו לבסוף נתמנה מנהל בית החולים לילדים ולפרופסור שלא מן המניין. ביולי 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, התפטר מתפקידיו ועלה לארץ ישראל.
בתל אביב
בתל אביב התמנה כמנהל מחלקת ילדים בבית החולים "הדסה", ויועץ בקופת חולים. במקביל נתן הרצאות על רפואת ילדים לציבור הרחב וקורסים לאנשי מקצוע.
בשנת 1936 התפטר מתפקידו בהדסה. ד"ר אפרים סיני שכיהן בתקופה הנ"ל כיו"ר וועד הרופאים וכמנהל מחלקת עיניים כתב עליו: "פרופ' רוזנבאום היה מחשובי רופאי-הילדים בגרמניה, בארץ תפס מהר מקום מרכזי בצמרת הרפואה. הוא היה רופא מבריק ומדען חשוב, אבל בגלל מזגו הקשה הרס את מעמדו הרפואי בבית החולים".
היה ממקימי בית חולים אסותא והוביל פרקטיקה פרטית במשך עשורים רבים. במהלך מלחמת העולם השנייה ובמלחמת העצמאות ניהל תחנת עזרה ראשונה.
היה מן העומדים בראש מערכת עיתון הרפואה, הביטאון הרשמי של "ההסתדרות הרפואית בישראל" והחזיק בתפקיד העורך הראשי במשך 11 שנים.
פרסם מאמרים רפואיים רבים, בעברית, גרמנית ואנגלית והיה פרופסור אורח בצפון אמריקה, אסיה ואירופה. היה יושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל.
עבור עבודתו, ד"ר רוזנבאום כובד על ידי ההסתדרות הרפואית בגרמניה בפרס "ארנסט פון--ברגמן-פלאק". באפריל 1969 עמד לקבל את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית, אך הפרס ניתן לו לאחר מותו.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה.ראו: ד"ר שמעון רוזנבאום: הודעות על שאלות האלקטרוקרדיאוגרפיה (ישיבה ב', וכוחים, 31 במאי)
מרדכי כהן
מרדכי כהן (נולד ב-1969) הוא מנהל ישראלי. בעבר כיהן כמנכ"ל משרד הפנים בין ינואר 2017 ליוני 2021.
ביוגרפיה
מרדכי כהן נולד בחצור הגלילית לשמעון ולקמי כהן, בן רביעי מבין ששת ילדיהם. שירת כחובש קרבי בחטיבת הנח"ל. הוא בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מנצ'סטר (לימים הקריה האקדמית אונו). באוניברסיטה העברית הקים תא משותף ליהודים וערבים, והיה פעיל בתנועת הקשת הדמוקרטית המזרחית. הוא בוגר בית הספר למנהיגות חינוכית, מכון מנדל, ירושלים ותוכנית גוונים של פדרציית סן פרנסיסקו. בשנת 1997 סיים בהצלחה את התוכנית להכשרת פעילי ציבור של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 2004–2010 שימש מנכ"ל עמותת "יעדים לצפון" מיסודה של קרן רש"י ובין השנים 2010–2012 שימש כסמנכ"ל חינוך בקרן. בין השנים 2012–2016 שימש כמנהל מינהל השלטון המקומי במשרד הפנים. בנובמבר 2016 מונה על ידי שר הפנים, אריה דרעי, לממלא מקום המנכ"ל במשרדו, עד למינויו הקבוע כמנכ"ל המשרד, שאושר בישיבת הממשלה ב-8 בינואר 2017.
בין השנים 2013–2016 כיהן כחבר הנהלת מועצת רשות המים והחל משנת 2016 מכהן כחבר דירקטוריון מפעל הפיס, כנציג שר הפנים. עד 2017 שימש כחבר דירקטוריון המועצה הישראלית לצרכנות. במסגרת תפקידיו הציבוריים נמנה עם פורום מגזר שלישי להקמת בית הספר לרפואה בגליל והיה עמית ושותף בהקמת המרכז למנהיגות יהודית חברתית.
מרדכי כהן מקדם פרויקטים ותהליכים ממשלתיים לצמצום פערים כלכליים וחברתיים בין רשויות מקומיות ופיתוח כלכלי ברשויות בפריפריה, במטרה לספק שירותים טובים לתושב. משמש כיו"ר הוועדה לבחינת נוסחת מענק האיזון, ועדה שהשיגה תוספת של מאות מיליוני ש"ח למענקי האיזון לרשויות. הוועדה צפויה להמשיך ולהשפיע על נוסחת מענקי האיזון שנאמדים במיליארדי שקלים.
מהלך נוסף אותו הוא מוביל הוא הקמת שבע ועדות גאוגרפיות קבועות לשינוי גבולות, חלוקת הכנסות ושינוי מעמד מוניציפלי. ועדות אלה יחלפו את הוועדות שהוקמו אד הוק וייבחנו את הנושאים העומדים לפתחן באופן מרחבי, תוך אופק תכנוני בהיבטי מסחר, תעשייה ומגורים. בעקבות החלטת ממשלה בנושא, מונה כהן על ידי השר דרעי ליו"ר הוועדה לאסדרת תחום הארנונה בישראל. במסגרת עבודת הוועדה, נדונים, בין היתר, נושאי שיעור העדכון השנתי, שיטת חישוב אחידה ובחינת סוגי הארנונה הקיימים בישראל.
כהן שימש ומשמש גורם מרכזי לקידום והעברת החלטות ממשלה למגזר הערבי, הבדואי, הדרוזי והצ'רקסי, בגובה כולל של מיליארדי ש"ח, לפיתוח כלכלי מואץ, שיפור השירות לתושב, פיתוח תהליכים ארגוניים ברשויות המקומיות הללו ועוד.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל, שם משרד הפנים דגש מיוחד על פיתוח תוכניות הכשרת צוערים לשלטון המקומי, אשר מהווים גורם מקצועי וניהולי חשוב ברשויות מקומיות מוחלשות ומוצבים בהם, לאחר שעוברים הכשרה מקצועית אקדמית הנוגעת לתחומי השלטון המקומי במספר אוניברסיטאות בישראל.
במסגרת תפקידו כמנהל מינהל השלטון המקומי כ-4 שנים וחצי, היה אמון, בין היתר, על נושאי הפיתוח הכלכלי בשלטון המקומי, התאגידים העירוניים, חופי הרחצה ורישוי עסקים ועל מענקי הפיתוח והאיזון, אותם מקצה משרד הפנים.
בינואר 2018 נבחר מרדכי כהן לאחד מאנשי השנה המשפיעים של עיתון גלובס, על מאבקו לחיזוק ביטחונן הכלכלי של הרשויות המקומיות במסגרת הסכמי הגג.
ביולי 2021 מונה לעמית מחקר בכיר ב"המכון למחשבה ישראלית"
נשוי, אב לשלושה ילדים.
הרס (סרט)
הרס (באנגלית: Demolition) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2015. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-8 באפריל 2016.
עלילה
דייוויס מיטשל (ג'ייק ג'ילנהול) הוא בנקאי מצליח בחברת השקעות גדולה המנוהלת על ידי פיל (כריס קופר), אביה של אשתו ג'וליה (הת'ר לינד). בסצנה הפותחת את הסרט הם נוסעים יחד כשלפתע מתנגשת בהם מכונית אחרת וג'וליה נהרגת. בזמן ההמתנה בבית החולים דייוויס מנסה לרכוש חטיף M&M's ממכונה אוטומטית, אבל המכונה נתקעת. מתוסכל, דייוויס כותב מכתב תלונה לחברת הייצור של המכונה, אך המכתב גולש הרבה מעבר לתקלה הרשמית ומשתף פרטים על חייו ומצבו הנפשי של דייוויס כתוצאה מהתאונה. להפתעתו, דייוויס שרוי במעין אטימות רגשית ביחס לאובדן שחווה: הוא חוזר לעבודה תוך זמן קצר מאוד ומגיב באופן מנותק ולא ענייני להתייחסויות לנושא.
לעומת זאת, דייוויס מתחיל לפתח אובססיה בנוגע לפירוק חפצים. לאחר שבשיחתם האחרונה ג'וליה ביקשה ממנו לתקן דליפה במקרר, דייוויס מנסה לחשוף את חלקיו הפנימיים ולבסוף הורס אותו לחלוטין. לאחר מכן דייוויס מפרק לחלקים גם מנורת קיר מהבהבת, את המחשב במשרדו, ודלת חורקת בשירותים.
דייוויס ממשיך לשלוח מכתבים הממוענים לחברת המכונות, ובשלב מסוים הוא מקבל שיחת טלפון מאישה בשם קארן מורנו (נעמי ווטס), שמציגה את עצמה בתור נציגת מחלקת שירות לקוחות במפעל, ומספרת שהמכתבים ששלח נגעו לליבה. דייוויס וקארן מתחילים לפתח ידידות וחולקים פרטים על חייהם. דייוויס מגיע אל ביתה של קארן, ומתוודע לבן זוגה קארל (סי. ג'יי. וילסון), מנהל המפעל שבו היא עובדת, ולבנה בן ה-15 כריס (ג'ודה לואיס). בזמן שקארל נעדר לצורך נסיעת עסקים, דייוויס שוהה בביתה של קארן ומפתח יחסים קרובים גם עם כריס המסוגר והמרדן.
בזמן שדייוויס הורס את החפצים בדירתו הוא מגלה צילום אולטרה סאונד של ג'וליה, על אף שהוא לא ידע כלל שהייתה בהיריון; ומתקדם להריסה מאסיבית יותר כשהוא משטח את ביתו באמצעות דחפור. במקביל, פיל יוזם מפעל הנצחה עבור ג'וליה כשהוא מתכנן להשקיע את כספי ביטוח החיים שלה עבור מלגה שנתית לסטודנטים מצטיינים. דייוויס מביא את קארן לערב שבו יוכרזו הזוכים במלגה. אחד המועמדים פונה אל קארן בבקשה מינית בוטה, ולאחר מכן כשהוא זוכה במלגה היא פורצת בצחוק ויוצאת מהמקום. פיל כועס על חוסר הכבוד שהפגין דייוויס כשהביא איתו אישה לערב שמוקדש לאשתו המנוחה וזמן קצר כל כך לאחר מותה. דייוויס בתורו מתעמת עם אמה של ג'וליה בנוגע להיריון, והיא מספרת לו שג'וליה ניהלה רומן ולכן הפילה את התינוק. באותו לילה הולך כריס למסיבה כחלק מתהליך היציאה שלו מהארון, והוא מוכה קשות על ידי בריונים.
דייוויס הולך לבקר את קברה של ג'וליה ולמקום מגיעה גם מכונית סטיישן שדייוויס ראה בסביבתו מספר פעמים. הנהג פונה אל דייוויס ומציג את עצמו בתור הנהג שפגע בהם בתאונת הדרכים, מביא איתו זר פרחים ומספר על תחושות האשמה והכאב שלו.
דייוויס מתפייס עם פיל ונותן את הסכמתו לפרויקט המלגה, אך מבקש את הסכמתו לפרויקט הנצחה נוסף משלו: שיפוץ קרוסלת סוסים שנועדה להריסה בשל חוסר ביקוש, והתאמתה לילדים עם תסמונת דאון, כמו הילדים שבהם טיפלה ג'וליה במסגרת עבודתה.
דייוויס מקבל מכתב מכריס שמספר שהוא מחלים מפצעיו ושאמו נפרדה מקארל, ומכווין את דייוויס למקום מסוים בשעה מסוימת, שם דייוויס צופה בהריסה של כמה בניינים באמצעות פיצוץ. לאחר מכן דייוויס פונה לדרכו ורואה קבוצת ילדי בית ספר רצים ברחוב. באחת משיחותיהם הוא סיפר לקארן שחלומו הגדול בתור ילד היה לעקוף את שאר הילדים בריצה, ולאחר רגע של היסוס הוא מתחיל לרוץ, ומניף את ידיו בניצחון כשהוא מגיע ראשון.
סטגוזאוריים
סטגוזאוריים (שם מדעי: Stegosauridae) היא משפחה של דינוזאורים אוכלי-צמחים בעלי אגן דמוי עוף שהתקיימה מתקופת היורה תיכון שבתור היוּרה ועד הקרטיקון התחתון שבתור הקרטיקון.
לבני משפחה זו היו לוחיות עצם גדולות על גופם, אשר שימשו כנראה כמווסתי חום גוף. בקצה זנבם היו זוג זיזים דוקרניים איתם הם נפנפו כאזהרה לעבר טורפים אפשריים, וככל הנראה שימשו גם ככלי נשק להתגוננות מפני טורפים. מוחם היה קטן מאוד והם נעו לאטם. הם אכלו אך ורק צמחים שצמחו קרוב לאדמה.
פוז'ארוואץ
פוז'ארוואץ (בסרבית: Пожаревац או Požarevac; ברומנית: Pojarevaţ; בהונגרית: Pozsarevác) היא עיר ומרכז מנהלי של מחוז בראניצ'בו בסרביה.
העיר פוז'ארוואץ שוכנת בצפון מזרח סרביה ובשנת 2011 התגוררו בה 41,183 תושבים.
בשנת 435 נכרת במקום הסכם בין מנהיגי ההונים, אטילה ואחיו בלדה ובין האימפריה הביזנטית. ב-21 ביולי 1718 נחתם במקום זה שלום פוז'ארוואץ בין האימפריה העות'מאנית מצד אחד ובין אוסטריה והרפובליקה של ונציה מצד שני.
בעיר נולד המנהיג הסרבי סלובודן מילושביץ', ובה הוא קבור.
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (ריו דה ז'ניירו)
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (בפורטוגזית: Monumento aos Mortos da Segunda Guerra Mundial), המוכרת בשמה העממי אנדרטת הפרסינייאס (Monumento aos Pracinhas) היא אנדרטה לזכר הברזילאים שקיפחו את חייהם במסגרת חלקה של ברזיל במלחמת העולם השנייה.
מבנה
האנדרטה מנציחה את חללי כוח המשלוח הברזילאי וטייסי חיל האוויר הברזילאי אשר נפלו בקרבות באיטליה וכן את מלחי חיל הים הברזילאי וצי הסוחר הברזילאי ונוסעיהם אשר טובעו בים בידי צוללות גרמניות ואיטלקיות. האנדרטה ממוקמת בפארק פלמנגו (Aterro do Flamengo), במרכז העיר ריו דה ז'ניירו, על חופו של מפרץ גואנברה (Baía de Guanabara).