cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנף הדרקון
תקציר עלילה
הָאפְּלוֹ (האל של לימבק) התעורר בדרבלין זמן לא רב לפני שהוגו, ביין ואלפרד התרסקו על היבשת גם הם. אט-אט מתברר כי הכלב של האפלו (לו האפלו מעולם לא נתן שם) הוא הרבה יותר מסתם כלב רגיל - הוא מאוד אינטליגנטי, והאפלו יכול לשמוע דרך אוזניו. לימבק, ששמע על "האלים האחרים", לקח את האפלו לחקור את העניין, אך מהומה מתחוללת, כאשר כל החבורה מתפצלת ומתאחדת מחדש. כולם מלבד אלפרד וג'אר נכנסו לכלא מיד; שני אלה יצאו לסיור אל תוך המנהרות שמתחת לבעט-מקרקשת, שם נכנסו אל תוך חדר מלא בארונות קבורה מזכוכית שהכילו גופות של אנשים יפהפיים בעלי ארשת-פנים עצובה. מכאן, אומר אלפרד, הוא הגיע. במהרה, נאסר אלפרד גם הוא, אף על פי שג'אר הצליחה להימלט. בתוך תא הכלא, התגנב אלפרד אל האפלו הישן ומאשר, למרבה אימתו, את חשדותיו בנוגע לרונות הפיטרין, שהוסתרו באמצעות תחבושותיו של האפלו.
האסירים הוצגו בפני הוולפים כמתחזים לאלים, כאשר לימבק נזרק ביחד איתם אל הוולפים, בתקווה שהם יהרגו את כולם. לאור נסיבות שונות (מרד נגד הקפטן האלפי העריץ ומרד גמדי שהונהג בידי ביין והתקיים באמצעות שירה) ביין הצליח לקחת פיקוד על הספינה, כדי שתיקח אותם מעלה אל הממלכה העליונה, שם אביו היה אמור, כביכול, לזכות את כולם בפרס על החזרת בנו לחיקו.
בהגיעם אל הממלכה העליונה, החליט האפלו החלטה: הוא ייקח את הנסיך ביין בחזרה אל הנקסוס איתו, מכיוון שהאדון קסר ימצא לבטח שימוש בילד השאפתן והערמומי הזה. הוגו התאהב באשתו של סיניסטראד, אירידל, שהייתה פעם אישה טובה ואצילית. אירידל התאהבה בסיניסטראד המרושע, וחשבה שתוכל לשנות אותו. עם הזמן הבינה כי טעתה, וכי הייתה צריכה להתרחק ממנו. חייה הפכו להיות חלום רע, כאשר היא הייתה לכודה בנישואין לאדם שפחדה ממנו. לימבק התייסר מתגליתו בנוגע לאלפים שרימו את עמו והחליט להוביל את אנשיו שוחרי השלום והאופטימיים למלחמה. האפלו התכונן ליישם את תוכניתו כאשר הוא שמע, דרך אוזני כלבו, את ביין מתעמת עם אלפרד על היותו סארטן; ביין ראה את אלפרד עובד על רונות-קסם של סארטן, דבר שאיש מאריאנוס (אפילו לא הארכימיסטיקנים רבי-העוצמה) לא היה יכול לעשות. האפלו החל להתעמת בעצמו מול אלפרד, אך הקרב נקטע, ובמקום זאת הוא סיפק את עצמו בכך שחטף את ביין. לבינתיים, הוגו תקף והרג את סיניסטראד כדי לשחרר את אירידל ובנה מהשפעתו, אך מת תוך כדי כך. ברגע שסיניסטראד מת, הדרקון הכסוף המהיר שלו שוחרר משליטת אדונו והחל להרוס את הטירה, אך הוא הוכנע לבסוף בידי אלפרד. אלפרד ואירידל החלו בחיפושים אחרי האפלו וביין, אך ללא הצלחה. האפלו חזר אל הנקסוס דרך שער המוות (הנמצא באי המרחף הנמוך ביותר באריאנוס) כדי להתכונן למסעו הבא: אל פְּרִיאַן, עולם האש.
גג (כתב עת)
גג הוא כתב עת ספרותי הרואה אור מאז קיץ 1998. בשנת 2019 יצא הגיליון ה-47.
את כתב העת מוציא לאור האיגוד כללי של סופרים בישראל, עמותה שהוקמה בשנת 1995, בעקבות פיצול באגודת הסופרים העבריים. שמו של כתב העת נועד לסמל את היותו של האיגוד 'ארגון גג' לסופרים הכותבים בישראל בשפות שונות, לא רק בעברית.
את כתב העת עורך חיים נגיד, הוא מודפס בכ-1,400 עותקים ומתפרסמים בו שירים, סיפורים ומסות במגוון שפות. כמו כן נערכים בתל אביב ערבי ספרות מטעם כתב העת, אותם מנהל פסח מילין.
מועצת המערכת: פרופ' גד קינר, פרופ' זיוה שמיר, ורדה גנוסר, פרופ' פארוק מואסי, ד"ר איבון קוזלובסקי-גולן.
ג'ים קור
ג'יימס סטיבן איגנשיוס "ג'ים" קור (נולד ב-31 ביולי 1964) הוא הגיטריסט של להקת הפולק רוק האירית - הקורס. ג'ים הוא המבוגר בין ארבעת האחים המרכיבים את הלהקה.
קור מנגן בגיטרה חשמלית, בגיטרה אקוסטית, בפסנתר ובקלידים ושר ליווי. הוא גם השתתף בהפקה של כל אלבומי הלהקה.
קור מרבה לעסוק בפעילות צדקה ומופיע בקונצרטים לגיוס כסף עבור ארגונים ללא רווח. קור ואחיותיו ניגנו גם בלייב 8 באדינבורו באמצע שנת 2005, ובקונצרט 46664 של נלסון מנדלה בדרום אפריקה, שנועד לעורר מודעות למגפת האיידס שמתפשטת באפריקה.
בנובמבר 2005 הודיע קור על אירוסיו למיס צפון אירלנד לשעבר, גייל ויליאמסון. ב-10 במאי 2006 ילדה ויליאמסון את בנם הראשון. לאחר מכן נפרדו בני הזוג.
טומיאיניט
תומאס סימונס (נולד ב-9 באפריל 2004; באנגלית: Thomas Simons), הידוע יותר בכינוי המקוון שלו טומיאיניט (TommyInnit), הוא יוטיובר בריטי וסטרימר ב-Twitch. הוא מייצר סרטוני וידאו וסטרימינג הקשורים למיינקראפט, כולל שיתופי פעולה עם יוטיוברים וסטרימרים נוספים בתוך ה-Dream SMP, מה שגרם לערוצי היוטיוב וה-Twitch שלו לגדול במהירות בפופולריות. נכון ל-20 ביולי 2021, שבעת ערוצי היוטיוב שלו הגיעו באופן קולקטיבי ליותר מ-20 מיליון מנויים ולמעלה מ-1.5 מיליארד צפיות, ואילו ערוץ ה-Twitch שלו הגיע ליותר מ-6.4 מיליון עוקבים, מה שהופך אותו לערוץ ה-13 הכי נעקב ב-Twitch.
ביוגרפיה
סימונס נולד בנוטינגהאמשייר, אנגליה ב-9 באפריל 2004.
סימונס יצר את ערוץ היוטיוב הראשון שלו, Channelnutpig, ב-15 בפברואר 2013 ואת הערוץ TommyInnit ב-24 בדצמבר 2015. הוא העלה את הסרטון הראשון שלו בערוץ TommyInnit ב-9 בספטמבר 2018. סימונס בדרך כלל מעלה סרטונים שבו הוא משחק מיינקראפט.
ב-6 באוגוסט 2019 העלה סימונס את הסרטון הראשון שלו המתייחס למיני-משחק של Hypixel, Skyblock. בעודו מעלה תוכן הקשור ל-SkyBlock באופן עקבי, הערוץ TommyInnit הגדיל במהירות את מספר המנויים שלו מ-4,800 ל-66,000. ב-4 ביולי 2020, הצטרף לשרת המיינקראפט שמתמקד על משחק תפקידים, Dream Smp, המנוהל בידי היוטיובר דרים, דבר שגרם לערוץ TommyInnit לגדול במספר המנויים שלו ממאה אלף למיליון עד ספטמבר 2020.
Twitch
סימונס התחיל להזרים ב-Twitch בסוף 2018, שם הוא הזרים בעיקר מיינקראפט.
ב-20 בינואר 2021, סימונס הזרים בשידור חי את הגמר של ה-Dream SMP, שכותרתו היא The Dream SMP Finale, והגיע לשיא של למעלה מ-650,000 צופים. כך, השידור החי הפך לשידור החי השלישי בגובהו בצופים בו זמנית ב-Twitch, ואפילו עקף את שיתוף פעולה של נינג'ה עם דרייק. לאחר השידור החי הסופי של Dream SMP, הוא ערך ניסוי לבחון אם הערוצים שלו יכולים להיות תלויים לחלוטין בתוכן שאינו קשור ל-Dream SMP, ובמהלך פרק זמן זה, הערוצים שלו המשיכו לשגשג.
בתחילת מרץ 2021, סימונס הודיע כי הוא עשוי להפסיק את השידורים החיים ולעבור באופן מלא ליוטיוב. עם זאת, ב-27 במרץ 2021, סימונס הודיע כי הוא ימשיך להזרים בשידור חי.
פול סקופילד
דייוויד פול סקופילד (באנגלית: David Paul Scofield; 21 בינואר 1922 - 19 במרץ 2008) היה שחקן תיאטרון וקולנוע בריטי זוכה פרס האוסקר ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על תפקידו כסר תומאס מור בסרט "אדם לכל עת" משנת 1966.
תחילת חייו
פול סקופילד נולד בהרסטפירפוינט שבסאסקס, אנגליה. מגיל 12 למד בבית ספר לבנים בברייטון שם הופיע במגוון תפקידים בהצגות שהועלו בבית הספר. בשנת 1939 החל את לימודיו באוקספורד והיה שותף לחדר עם קינגסלי איימיס ופיליפ לארקין עד שעזב את האוניברסיטה לטובת קריירת משחק. הופעת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון וסטמינסטר במחזה "Desire Under the Elms", עד מהרה החלו להשוות בינו לבין לורנס אוליבייה. ב-1947 כיכב במחזה השייקספירי "פריקלס" בבימויו של ולטר נג'נט מונק בסטראטפורד.
קריירה
במשך הקריירה שלו בלט סקופילד בקולו המיוחד, בנוכחותו המרשימה ובצורת הגשה מחוספסת ואינטנסיבית. הרבגוניות שלו באה לידי ביטוי בהפקות שונות לגמרי כגון המחזמר "אקספרסו בונגו" (1958) וההפקה מהוללת של פיטר ברוק "המלך ליר" (1962). את רוב זמנו הקדיש לתיאטרון הקלאסי, וכיכב במחזות שייקספיריים רבים. כמו כן שיחק בתפקיד הראשי הנושא את שם המחזה "וולפון" מאת בן ג'ונסון בהפקה של פיטר הול בתיאטרון הלאומי המלכותי. נקודות שיא בתפקידיו בתיאטרון המודרני היו כסר תומאס מור במחזה "אדם לכל עת" של רוברט בולט (1960), במחזה "המדרגות" של צ'ארלס דייר עם ה"רויאל שייקספיר קומפני" (1966), בתפקיד לאורי במחזה של ג'ון אוסבורן "מלון באמסטרדם" (1968) ובתפקיד אנטוניו סליירי בהפקה המקורית של "אמדאוס" מאת פיטר שאפר (1979).
על אף שגילם בהצלחה רבה בתיאטרון תפקידים ראשיים ב"אקספרסו בונגו", "המדרגות" ו"אמדאוס", צולמו גרסאות קולנועיות של מחזות אלו עם שחקנים אחרים, אבל סקופילד הופיע בתפקידים הראשיים בגרסאות הקולנועית של "אדם לכל עת" (1966) ושל "המלך ליר" (1971). תפקידים חשובים נוספים על המסך היו סטרת'ר בעיבוד טלוויזיוני של "השגרירים" מאת הנרי ג'יימס. פרופסור מורוי בסרט " If Winter Comes", המשורר מרק ואן-דורן בסרטו של רוברט רדפורד "חידון האשליות" ותומס דנפורת' בעיבודו של ניקולס היטנר ל"ציד המכשפות" מאת ארתור מילר. בסדרת הטלוויזיה מרטין צ'אזלוויט על פי רומן של צ'ארלס דיקנס גילם סקופילד תפקיד כפול של מרטין צ'אזלוויט הסב ושל אחיו אנתוני צ'אזלוויט. עוד השתתף בסרטו של קנת בראנה "הנרי החמישי" ו בתפקיד רוח הרפאים בעיבוד הקולנועי של פרנקו זפירלי ל"המלט".
חיים אישיים
ב-1943 התחתן סקופילד עם השחקנית ג'וי פארקר, ולזוג נולדו שני ילדים, מרטין (יליד 1944) ושרה (ילידת 1951). שלוש פעמים סירב סקופילד לקבל תואר אבירות, אך בתחילת שנת 1956 הוענק לו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), וב-2001 קיבל תואר Companion of Honour.
דגי סחוס
דגי סחוס (שם מדעי: Chondrichthyes) היא מחלקה של מיתרניים ימיים בעלי גוף העשוי מסחוס. במחלקה זו ישנן שתי קבוצות גדולות:
פול סקופילד
חיים אישיים
סקופילד נפטר ב-19 במרץ 2008 ממחלת הלוקמיה בבית חולים קרוב לביתו שבסאסקס.
פרסים
סקופילד זכה בפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "אדם לכל עת" והיה מועמד בקטגוריית שחקן המשנה על תפקידו ב"חידון האשליות". הוא זכה לשבחים רבים על תפקידיו בתיאטרון. בין הפרסים שזכה בהם היו פרס טוני על "אדם לכל עת" ב-1962 ופרס אמי ב-1969 על הופעת יחיד מצוינת ב-" Male of the Species". סקופילד היה השחקן השישי שזכה בפרס משולש (פרסי האוסקר, האמי, וטוני) וכן היה אחד משמונה שחקנים שזכו בפרסי האוסקר והטוני על אותו תפקיד בתיאטרון ובקולנוע.
דגי סחוס
שלדם של דגי הסחוס עשוי סחוס. עורם עבה ועליו מצויים קשקשים קשיחים. סנפיריהם מוצקים וחסרי גמישות ומספרם אינו זוגי. נחיריהם מצויים בקדמת הראש ופיהם בדרך כלל בתחתיתו. לזימים אין מכסים; המים חודרים לזימים דרך שני נקבים בצד העליון של הראש. הם חסרי שלפוחית אוויר ולכן בתוך המים הם חייבים להיות בתנועה או לרבוץ על הקרקעית (רוב דגי הסחוס הם דגים המצויים סמוך לקרקע).
רוב דגי הסחוס טורפים. חוש הריח שלהם מפותח מאוד. ראייתם מכוונת למרחק, כך שבעזרתה הם מסוגלים לזהות טורף מרחוק. אצל רובם ההפריה פנימית והם משריצים ולדות חיים.
הגדולים שבדגים שייכים למחלקה זאת. כריש לווייתני שמגיע לאורך של יותר מ-12 מטרים ומשקל של 20 טונות הוא הדג הגדול ביותר החי בימינו. הדג הטורף הגדול ביותר שחי אי-פעם הוא המגלודון (אורך של כ-15 מטרים ומשקל של 47 טונות), שקרובו הקטן ממנו - עמלץ לבן - הוא הדג הטורף הגדול ביותר כיום.
עמירם אלדור
עמירם אלדור (19 בספטמבר 1942 – 24 בנובמבר 2001) היה רופא המטולוג, מנהל המחלקה ההמטולוגית במרכז הרפואי תל אביב ע״ש סוראסקי ומומחה בעל שם בינלאומי בקרישת דם. ב-2005 קיבל את אות המופת לרופא למפעל חיים מהאגודה לרפואה ומשפט בישראל.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לשמואל ודוביניסקי ובלנקה לבית אלכסנדרוני. בילדותו עברתה המשפחה את שמה לאלדור. לזוג היו שני ילדים. אלדור למד בתיכון עירוני א' בתל אביב ובצבא שירת כחובש בשלישות. אחרי השירות הצבאי, החל ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים ב-1969. לאחר סיום לימודיו התמחה בהמטולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. הוא שירת כרופא בגדוד סיור 134 במלחמת יום כיפור ברמת הגולן. ב-1978 נסע אלדור לאוניברסיטת קורנל בניו יורק, ללימודי פוסט דוקטורט. עם חזרתו לישראל התמנה למנהל יחידת הקרישה במחלקה ההמטולוגית בבית החולים הדסה.
בשנת 1988, בגיל 45, מונה אלדור לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. כחמש שנים לאחר מכן, עבר אלדור לנהל את המכון ההמטולוגי במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי. כמו כן, כיהן כמזכיר יו"ר האיגוד הישראלי להמטולוגיה בשנים 1996–1998.
מותו והנצחה
ב-24 בנובמבר 2001, נהרג בתאונת מטוס בציריך שבשווייץ. איתו היה גם יעקב מצנר. נקבר בבית העלמין ירקון.
לאחר מותו הוקמה לזכרו קרן שפועלת לקידום מחקר של רופאים צעירים.
עמירם אלדור היה נשוי לאדריכלית סופיה אלדור (לשעבר מנהלת האגף לתכנון עירוני במשרד הבינוי והשיכון) ולזוג שני בנים רועי אלדור מנהל יחידת הסוכרת במכון לאנדוקרינולוגיה מטבוליזם ולחץ דם במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי וערן אלדור מהנדס בניין.
תבה ע'אורא
תבה ע'אורא (בערבית:  تبه غاورا, מוכר גם בשם טפה גאורה, מטורקית - Tepe: גבעה או תל, ומכורדית - گه‌وره‌ או gewre: גדול, קרי "תל גדול") הוא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח עיראק. אתר זה היה מיושב בין השנים 1500-5000 לפנה"ס.
האתר
תבה ע'אורה שוכן ליד האתר של העיר העתיקה נינוה, 3.2 ק"מ מדור שרוכין ו-24 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר המודרנית מוסול. קוטרו של התל הוא 120 מטר, וגובהו 22 מטר.
בחפירות הארכאולוגיות התגלו 16 שלבי התיישבות שהראו שהתל היה מיושב משנת 5000 לפנה"ס לערך ועד 1500 לפנה"ס. באתר נמצאו קברים מהאלף ה-5 וה-4 לפנה"ס המתוארכים לתקופת אורוכ.
באתר נמצא המקדש הקדום ביותר שבו השתמשו ברכיב אדריכלי דמוי עמוד ובגומחות. אתר זה היה מיושב בתקופת חלף ולאחר מכן נמצאו בו השפעות של תרבות עובייד. באתר נמצא אקרופוליס מתקופת עובייד המאוחרת. הממצאים החשובים באתר היו מהקברים מתקופת אורוכ, האלף הרביעי לפנה"ס. בקברים נמצאו חפצי נוי מעוטרים בזהב, ראש זאב עשוי אלקטרום, קערות מגולפות עשויות שיש ואובסידיאן, מסרקים עשויים שנהב ולחות וחרוזים עשויים מלאפיס לאזולי. נמצאה כמות גדולה מאוד של טביעות חותם על חרס שמהוות מקור חשוב לתקופות אורוכ ועובייד.
התרבות שהתגלתה באתר בשכבות שתוארכו בין השנים 2900-3500 לפנה"ס, קיבלה את השם תקופת ע'אורה, על שם האתר.
המחקר הארכאולוגי
הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד חפר באתר חפירה קצרה לפני 1850. חפירות ממושכות יותר התקיימו ב-1927, 1931-1932 ו-1937-1936 על ידי משלחת בראשותו של הארכאולוג היהודי אמריקאי ומשלחת נוספת שחפרה בין השנים 1936-1932, ו-1938-1937 בראשות צ'ארלס באך (Charles Bache). המשלחות היו של אוניברסיטת פנסילבניה ובית הספר האמריקאי לחקר המזרח.
יורם אוחיון
יורם אוחיון (נולד ב-1963) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד מחוז תל אביב.
ביוגרפיה
אוחיון למד בכפר הנוער בן שמן ושירת בצה"ל בחטיבת גולני. ב-1985 התגייס לשורות משטרת ישראל. שירת ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב, פיקד על תחנת המשטרה במזרח ירושלים, פיקד על היחידה למקומות קדושים בירושלים, עמד בראש מדור מבצעים ובראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים. ביולי 2009 מונה למפקד מרחב יפתח במחוז תל אביב. ביולי 2011 מונה למפקד מרחב ירקון. במהלך כהונתו התמודד המרחב עם המטלות שנבעו ממחאת האוהלים. ב-2012 עמד בראש מפקדה שהוקמה לצורך הריסת הבתים בגבעת האולפנה ובמגרון. במאי 2013 מונה לראש מטה המזכירות הביטחונית של השר לביטחון הפנים.
בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד מחוז תל אביב עד פרישתו ב-2016.
אוחיון נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ותואר שני בלימודי המזרח התיכון.
קישורים חיצוניים
מפקד מרחב ירקון תועד בועט במפגין בהפגנה, באתר הארץ, 25 נובמבר 2011.
טיפוס סדר
בתורת הקבוצות, טיפוס סדר הוא תכונה של קבוצות שמוגדר עליהן יחס סדר מלא.
שתי קבוצות הן בעלות אותו טיפוס סדר אם הן איזומורפיות. אינטואיטיבית ניתן לומר ששתי קבוצות הן בעלות אותו טיפוס סדר אם יש להן את אותו מבנה של סדר.
את טיפוס הסדר של קבוצה סדורה (A, \le) מסמנים ב-, ולעיתים כ-.
כל קבוצה סדורה היטב איזומורפית סדר לסודר יחיד, ולכן זהו טיפוס הסדר שלה. כלומר, סודרים הם נציגים קנוניים ממחלקת השקילות של קבוצות סדורות היטב איזומורפיות.
המושג נהגה ונחקר לראשונה על ידי גאורג קנטור.
הגדרה
נסתכל לדוגמה על הקבוצות ו- (כלומר קבוצת המספרים הטבעיים ושדה המספרים הרציונליים עם יחס ההשוואה הרגיל). לשתי הקבוצות אותה העוצמה, אך מבחינת סדר הן שונות: הסדר על הטבעיים הוא סדר טוב, ועל הרציונליים לא; הסדר על הרציונליים הוא סדר צפוף ועל הטבעיים לא, וכן הלאה. מתבקש אם כן להגדיר תכונה דומה לעוצמה שתתחשב גם בסדר של הקבוצות. תכונה זאת מכונה טיפוס סדר.
שתי קבוצות הן בעלות אותו טיפוס סדר אם ורק אם הן איזומורפיות, כלומר קיימת פונקציה חד-חד-ערכית ועל שומרת סדר ביניהן (כלומר מתקיים ). זאת בדומה לעוצמה שבה שתי קבוצות הן בעלות אותה עוצמה אם ורק אם קיימת פונקציה חח"ע ועל ביניהן. אם לשתי קבוצות יש אותו טיפוס סדר, אז גם יש להן אותה עוצמה (כי הפונקציה של האיזומורפיזם היא בפרט חח"ע ועל) אך ההפך אינו נכון.
בדומה לעוצמות, גם במקרה של טיפוסי סדר ניתן להגדיר את היחס \le מעל קבוצה כלשהי של טיפוסי סדר, כקיום פונקציה שיכון: פונקציה שומרת סדר וחד-חד-ערכית (שאינה דווקא על). יחס זה הוא קדם סדר (כלומר הוא רפלקסיבי וטרנזיטיבי) אך בניגוד ליחס מעל העוצמות, הוא איננו אנטי-סימטרי ואיננו משווה. כך לדוגמה, וכן, אך. כמו כן, לא כל שתי קבוצות ניתנות להשוואה, למשל ו-. אם מדברים על סודרים, אזי שתי התכונות מתקיימות.
תכונות של קבוצות
לשתי קבוצות בעלות אותו טיפוס סדר יש אותן תכונות. כך לדוגמה משתמר קיום איבר ראשון ואחרון והיותו של הסדר צפוף או טוב, וכמו כן לתת-קבוצה שמועתקת לתת-קבוצה משתמר קיום חסם מלעיל ומלרע וקיומו של חסם עליון ותחתון.
ניתן לאפיין טיפוסי סדר באמצעות תכונות שלהם. כך לדוגמה:
פעולות בין טיפוסי סדר
ניתן להגדיר פעולות בין טיפוסי סדר:
החיבור והכפל אסוציאטיביים אך אינם קומוטטיביים. חוק הפילוג מתקיים מימין בלבד (היינו ), ובמקרה של קבוצות סדורות היטב (או בשקילות סודרים), מתקיימות מונוטוניות ורציפות מימין בלבד (היינו f(B)=A+B, f(B)=AB פונקציות מונוטוניות ורציפות, ולא להפך).
פרננדו גונסאלס
גונסאלס הודיע על פרישה ממשחק פעיל לאחר טורניר המיאמי מאסטרס שנערך ב-2012. המשחק המקצועני האחרון שלו נערך ב-21 במרץ 2012, בו הוא הפסיד ב-3 מערכות בסיבוב הראשון של הטורניר לטניסאי הצרפתי ניקולה מאהו.
ילדותו ונעוריו
גונסאלס, יליד סנטיאגו, בירת צ'ילה, התחיל לשחק טניס בגיל 7 עם אביו. הוא ומשפחתו עברו לעיירה בשם לה ריינה (La reina) במזרח סנטיאגו שם התאמן עם מאמן בשם קלאודיו גונסאלס (אין קשר משפחתי ביניהם) במועדון הטניס בלה ריינה.
גונסאלס היה מדורג ראשון בסבב הנוער העולמי. זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בזוגות לנערים יחד עם חברו ושותפו הצ'יליאני ניקולאס מאסו, שיתוף פעולה שהניב יותר מאוחר זכייה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה 2004. גונסאלס זכה גם באליפות ליחידים באליפות צרפת הפתוחה לנוער.
המעבר לבוגרים
כשעבר גונסאלס לליגה של הבוגרים הוא השתלב בה היטב עם זכייה בתחרות "פיוצ'ר". הוא העפיל פעמיים לחצי גמר "פיוצ'ר" בצ'ילה. גונסאלס התחיל לשחק בטורנירים גדולים בשנת 1999 ונחשב מאז למקצוען. בתחילת השנה הוא עוד שיחק בטורנירים קטנים כמו "פיוצ'רים". הטורניר הגדול הראשון שלו היה בוושינגטון. הוא ניצח בסיבוב הראשון את הטניסאי הקרואטי איוון ליוביצ'יץ, בסיבוב השני הוא הפסיד למרק רוסה שהיה מדורג אז במקום 31. הזכייה הראשונה שלו בטורניר ATP גדול הייתה בשנת 2000 על מגרשי החימר באורלנדו, פלורידה, בגמר הוא הדיח את ניקולאס מאסו שהיה מדורג 89 בעולם. לישראלים הוא מוכר במיוחד עקב הפסדו לדודי סלע במשחק העלייה לבית העליון בגביע דייוויס.
הפריצה הגדולה
הפריצה הגדולה של פרננדו גונסאלס הייתה בשנת 2002. הוא זכה בתואר הגדול השני שלו בוויניה דל מאר שבצ'ילה כשניצח את ניקולאס לאפנטי בגמר בשלוש מערכות.
איזבלה בירד
איזבלה לוסי בירד (באנגלית: Isabella Lucy Bird, Mrs Bishop; 15 באוקטובר 1831 – 7 באוקטובר 1904) הייתה חוקרת ארצות בריטית, סופרת וצלמת. נודעה בספרי מסעותיה במזרח הרחוק והקרוב, באמריקה ובאיי האוקיינוס השקט. בירד הייתה האישה הראשונה בקרב עמיתי החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.
קורות חייה ומסעותיה
איזבלה בירד נולדה בצפון מחוז יורקשייר באנגליה. משפחתה התגוררה במקומות שונים ברחבי אנגליה בעקבות משׂרותיו של אביה הכומר, והבנות התחנכו בבית, כנהוג באותם ימים. אך השכלתן הייתה הרבה יותר קפדנית ונרחבת מהמקובל בבתים של המעמד הבינוני באותה תקופה. אִמן דורה עצמה הייתה בתו של כומר, מלבד לימודי כתבי הקודש, הן למדו צרפתית, ציור, ספרות, היסטוריה, בוטניקה ולטינית. יותר מאוחר איזבלה גם למדה ביולוגיה, טיפול רפואי בסיסי וצילום. השכלתה שימשה אותה בזיהוי צמחים, עזרה רפואית לאנשים שפגשה במסעותיה, וצילום תמונות לאיור ספרה על סין.
בירד הייתה נערה חולנית, חסרת מנוחה ואף נתונה לדיכאונות, ולשם הבראה נשלחה בגיל 22 להפלגה בים לארצות הברית. בירד המשיכה לקנדה וממנה חזרה לסקוטלנד. את רשמיה מן המסע הזה תיארה, בעילום שם, בספרהּ "אנגלייה באמריקה" שראה אור ב-1856. ב-1868 עברה עם אחותה הנרייטה בירד להתגורר בטוברמורי, בירת האי מול באיים ההברידיים. משהורע מצב בריאותה קמה בירד ב-1872 ונסעה לאוסטרליה. משם הפליגה לאיי הוואי וטיפסה על הר הגעש מאונה לואה שב"אי הגדול" ואף ביקרה אצל המלכה אֶמָה, ועל כך כתבה בספרהּ השני "איי הוואי" (1875). ב-1877 נסעה שוב לארצות הברית, שהתה חודשים רבים במדינת קולורדו וסיירה, ברכיבה על סוס, בהרי הרוקי. מסן פרנסיסקו הפליגה לארצות המזרח הרחוק – לסין, ליפן, שבה טיילה ממאי עד דצמבר 1878, ולארצות דרום-מזרח אסיה (בחלקים של וייטנאם, מלזיה וסינגפור דהיום). ב-1879, בדרכה חזרה לאנגליה כדי לסעוד את אחותה, התעכבה בירד בקהיר ויצאה למסע לסיני "בעקבות בני ישראל". היא סבלה מקשיי הדרך המדברית ומן החום הכבד, ובכל זאת הגיעה "למרגלות הר חורב", ושם חנתה במשך ארבעה ימים.
ב-1881 נישאה בירד לרופא ג'ון בישופּ והשתקעה באדינבורו. אחרי נישואיה פרסמה בירד את כתביה בשם Isabella L.Bishop, וכך רשמה גם בחתימת ידה. ב-1888, כשנתיים אחרי מות בעלה, שהוריש לה סכום כסף נכבד, יצאה כמיסיונרית להודו, ושם שהתה שלוש שנים. בין לבין הוכשרה כאחות רחמנייה בבית החולים סנט מרי בלונדון. בצפון הודו יסדה שני בתי חולים: באמריטסר, על שם אחותה הנרייטה בירד, ובסרינגר על שם בעלה, ג'ון בישופ.
איזבלה בירד נחשבה לנוסעת נועזת מאוד. היא טיילה הרבה בגפה, להוציא משרתים מקומיים, בתנאים לא פשוטים ולא נטולי סכנות, שבמהלכם סבלה מכוויות קור, משבָרים בזרועות ובצלעות, לא אחת הייתה קרובה לטביעה ואף חלתה בכולרה. מסעותיה מפליאים לאור בריאותה הרופפת, אם כי ניכר שדווקא בתקופת מסעות חלו אצלה התאוששות ושיפור (נאמר עליה שהייתה "נכה בארצה וגיבורה כשמשון בחו"ל"). חלק ממסעותיה התנהלו באזורים ובאתרים נידחים, כאלה שבהם לא הייתה נוכחות אירופית מאורגנת, והיא אף הגיעה למקומות שעדיין לא היו מוכרים לאדם המערבי. למרות תלאות הדרך וחוסר הנוחות בירד דאגה להופעה אישית נאותה במושגים הוויקטוריאניים (את מכנסי הרכיבה הסתירה היטב תחת שמלתה הרחבה).
ב-1890 הייתה איזבלה בירד-בישופ האישה הראשונה שהתקבלה כעמיתת כבוד בחברה הגאוגרפית של סקוטלנד, ושנתיים לאחר מכן הייתה האישה הראשונה שנבחרה כעמיתה בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית. בירד נתפסה למלאכת הצילום אחרי מלאת לה 60 שנים, וב-1897 התקבלה כחברה בחברה המלכותית הבריטית לצילום.
על מצבת-הקבורה המשפחתית צוין ש"מתה באדינבורו אחרי מסעות מפרכים בארצות רבות".
כתביה
איזבלה בירד כתבה בהתמדה ובפירוט על קורותיה וחוויותיה, וכתבי המסעות שלה העניקו לה מעמד של ידוענית. ספריה ראו אור ברובם בהוצאת ג'ון מאריי בלונדון ותורגמו לשפות שונות. חלקם מבוססים על המכתבים שכתבה לאחותה הנרייטה, ופרקים רבים בהם פורסמו תחילה בכתבי-עת.
חיבוריה הנודעים ביותר הם: אישה אנגלייה באמריקה (1856); הערות על אדינבורג הישנה (1869); איי הוואי (1875); אוסטרליה המאושרת: רשמים מוויקטוריה וממלבורן (1877); חיי גבירה בהרי הרוקי (1879); דרכים לא כבושות ביפן (1880); חצי האי המלאי והדרך אליו (1883); מסעות בפרס ובכורדיסטן (1891); בקרב הטיבטים (1894); קוריאה ושכנותיה (1898); עמק היאנגצה ומעבר לו (1899); תצלומים סיניים (1900).
אריגה, סריגה ולבוש
בכל כתביה נתנה איזבלה בירד ביטוי לידיעותיה על אריגים ועל סריגים. בספרהּ "דרכים לא כבושות ביפן" מ-1880 תיארה את תולעי המשי, כמו גם את טווית המשי והכותנה, את הכנת החוטים מקליפת עצים ואת הנול הנקשר לגב. בספרהּ על סין הרחיבה מאוד את תאוריה על תעשיית האריגים שם. איזבלה נסעה תמיד עם עבודת הסריגה והצינורה שלה. ביפן השתמשה במסרגת הצינורה כדי להוציא אידרת דג שנתקעה בגרונו של ילד. לא אחת שעשעה מקומיים באופן הסריגה והרקמה שלה. בקולורדו שבאמריקה לימדה אם ובת חלוצות לסרוג. כשסיימה את טיפוס ההרים בקולורדו תיארה על בגדיה כסימן לתלאות הדרך שעברה בהצלחה. חלק מבגדיה נחתכו על ידיה כדי לשמש כמגבות כלים. בירד תיקנה את גרביה כל כך הרבה פעמים עד שלא נותר כמעט כלום מהצמר המקורי שמהן נסרגו.
שולי דברים
איזבלה בירד היא אחת הדמויות הראשיות במחזה של קריל צ'רצ'יל מ-1982 – "נשים בצמרת". בערך הויקיפדי על אודות מחזה זה יוּחד לבירד פרק נפרד.
אמן הווידאו בן הגרי התייחס למסעותיה של איזבלה בירד באחת התמונות בסרטו "הכּפיל" (תערוכת "אינברט", גלריה רוזנפלד בתל אביב, 2011), שם הוא מחזיק בספר מ-1900 בשם "שני מטיילים מודרניים" שהוקדש לה ולהנרי מורטון סטנלי.
צוות ניו הורייזונס קורא לאחד המישורים הנמוכים בכוכב פלוטו בשם Bird Planitia לכבודה של איזבלה בירד.
רב-נגן
רב-נגן (בלועזית: סופר-אינסטרומנטליסט או מולטי-אינסטרומנטליסט) הוא מוזיקאי או מלחין המפגין יכולת על מספר כלים. יכולת זו עשויה להתבטא בניגון או הלחנה עבור כלים מסוגים שונים או אף בניגון בו-זמנית במספר כלים.
לדוגמה, מוזיקאי המנגן על כלי קשת (לדוגמה כינור), כלי פריטה (לדוגמה גיטרה), כלי הקשה (לדוגמה תופים) וכלי מקלדת ייחשב לרב-נגן.
אנטי-דויטשה
שמאל|ממוזער|הפגנה ב[[פרנקפורט בשנת 2006]] אנטי-דויטשה (בגרמנית: Antideutsche, "אנטי-גרמנים") היא תנועה פוליטית בגרמניה, שמקורה בשמאל הרדיקלי.
דרור אידר
דרור אֵידָר (לשעבר כהן; נולד ב-19 ביולי 1967) הוא פובליציסט, חוקר ספרות ותרבות, מבקר ועורך. שימש גם כשגריר ישראל באיטליה.
ביוגרפיה
אידר נולד למשפחה שעלתה לישראל מאיראן בשנת 1951. למד במדרשית נעם. לאחר תקופה של לימודים בישיבת שבי חברון, התגייס לצה"ל ואת שירותו עשה כחובש קרבי בחטיבת גולני.
בשנת 1999 סיים תואר שני בספרות מאוניברסיטת בר-אילן. כותרת עבודת התזה שלו הייתה "שארל בודלר ונתן אלתרמן: העיר כמרחב פיוטי: עיון משווה בין פרחי הרע לכוכבים בחוץ". בשנת 2003 קיבל תואר דוקטור בספרות מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "ראשית השירה הדתית המודרנית בארץ ישראל: מיתוס, אתוס ומיסטיקה ביצירתו של יוסף צבי רימון" בהנחיית פרופ' הלל וייס ופרופ' אבידב ליפסקר.
דרור אידר לימד במחלקה לתאוריה והיסטוריה בבצלאל ובמכללה למדינאות. כמו כן, לימד גם בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן. הוא חבר מערכת כתבי-העת "דימוי" ו"נתיב". והחליף את משה שמיר כעורך המוסף הספרותי של כתב העת "נתיב". שימש גם פרשן ופובליציסט בעיתון "ישראל היום". פרסם מאמרים בתחומי הספרות, ביקורת תרבות, חברה ופוליטיקה, וכן שירים וסיפורים קצרים בכתבי עת ספרותיים ובעיתונות היומית.
שני ספריו של אידר עוסקים ביוצרים מן השירה הישראלית המוקדמת ומגלים ביצירתם פנים חדשות שיש להן השלכות רעיוניות. בספרו "אלתרמן - בודלר, פריס - תל אביב", הבליט אידר את היסוד הארצישראלי והציוני בספרו של נתן אלתרמן "כוכבים בחוץ". שירתו האורבנית של אלתרמן בספר זה, שנכתבה על רקע בניין תל אביב וההתיישבות הציונית בארץ, מבוארת תוך השוואה ניגודית לשירתו האורבנית הדקדנטית של המשורר הצרפתי שארל בודלר, "המשורר האורבני הראשון". בספר השני, "אחרון משוררי האלוהים", עיבד אידר את עבודת הדוקטורט שלו. בעבודה זו הוא עוסק במשורר הדתי יוסף צבי רימון שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. במבוא לספר עומד אידר על המתח בין רימון, הדתי שהעמיד את אלוהים במרכז יצירתו, לבין החברה שסבבה אותו, אנשי העלייה השנייה. מוטיבים אלה – "רצח האלוהים" בתרבות ההגמונית של תנועת העבודה ושל הדרת המאמינים באלוהים מן הזרם המרכזי של היצירה העברית ויתר מוקדי ההשפעה בחברה הישראלית – רווחים בכתיבתו הפובליציסטית של אידר עצמו. גילוייו החדשים המרכזיים של הספר נוגעים לתפיסתו הסמויה של רימון את עצמו כגילום של משיח בן יוסף. אידר מצביע על רמזים לכך המצויים הן בשירים של רימון, מהם שירים גנוזים, הן במשמעות שיצק רימון לקורות חייו ולפציעתו בידי ערבים.
כפובליציסט ב"ישראל היום" הוא נוהג להעביר ביקורת נוקבת על הטיות פוליטיות באמצעי תקשורת בישראל בכלל ובידיעות אחרונות בפרט בכנס אילת לעיתונות שנערך ב-2012, התבטא, כי עיתון הארץ הוא "עיתון בבעלות משפחה שתמכה במשטר הנאצי", כשהוא רומז לכך שקבוצת דומונט, המחזיקה ברבע מהבעלות על העיתון, שיתפה פעולה עם הנאצים. האמירה עוררה תגובות קשות ואידר התנצל.
החל מ-2014, כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, ובאותה שנה זכה בפרס ביקורת התקשורת של האגודה לזכות הציבור לדעת.
בשנת 2017 מונה לעורך מדור הדעות של העיתון "ישראל היום".
בנובמבר 2022 חזר לכתוב טור פרשנות שבועי בעיתון "ישראל היום".
שגריר
בספטמבר 2018 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו, בפועלו כשר החוץ, למנות את אידר לשגריר ישראל באיטליה. אידר נכנס לתפקיד בספטמבר 2019, וסיים אותו בספטמבר 2022.
במהלך כהונתו פרסם בדף הפייסבוק שלו "גלויות מרומא".
חיים אישים
אידר אב לילדים. מתגורר ברחובות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על כתביו:
נמל התעופה לונדון לוטון
נמל התעופה לונדון לוטון (באנגלית: London Luton Airport) שנקרא בעבר "נמל התעופה הבינלאומי לוטון", הוא נמל תעופה הממוקם כ-2.8 ק"מ מזרחית למרכז העיר לוטון ברובע בדפורדשייר, וכ-56 ק"מ ממרכז העיר לונדון, בירת אנגליה. שדה התעופה נמצא בבעלות המועצה המקומית.
נמל התעופה לוטון הוא הרביעי בגודלו מבין ששת נמלי התעופה המשרתים את אזור לונדון, לאחר נמל התעופה לונדון הית'רו, נמל התעופה לונדון גטוויק, נמל התעופה סטנסטד, ולפני נמל התעופה לונדון סיטי ונמל התעופה לונדון סאות'אנד.
היסטוריה
נמל התעופה נפתח ב-16 ביולי 1938 ובמלחמת העולם השנייה שימש את חיל האוויר המלכותי. לאחר המלחמה עבר הנמל לפעילות מסחרית והמשיכו בו הטיסות של חברות התעופה מונרך איירליינס, תומסון איירווייס ואוייטאייר. בשנת 1972 היה נמל התעופה לוטון לנמל התעופה הריווחי ביותר במדינה, אך ב-1974 ספג פגיעה קשה ברווחיו כאשר אחת מחברות התעופה החזקות שפעלו בו, קלרקסונס (Clarksons Travel Group), פשטה את הרגל.
במשך 15 השנים שלאחר מכן הורחב הנמל, ובשנת 1985 נבנה טרמינל בינלאומי חדש. ב-1990 הוחלף שם הנמל ל"נמל התעופה לונדון לוטון". בשנת 1991 העבירה חברת ריאנאייר את טיסותיה לאירלנד מהנמל, אך מאוחר יותר העבירו אליו חברות תעופה כמו איזיג'ט ומאיי טראבל.
בשנת 1998 החלה בניית טרמינל חדש שעשוי מזכוכית ומאלומיניום בעלות של 40 מיליון פאונד. הטרמינל נפתח בשנת 1999 בטקס חגיגי על ידי המלכה אליזבת השנייה ובנה הנסיך צ'ארלס.
בשנת 2008 עברו בנמל התעופה מעל 10 מיליון נוסעים, אך בשנת 2009 ירד מספר הנוסעים לכ-9,120,000 והנמל דורג במקום החמישי בבריטניה מבחינת היקף תנועת הנוסעים. בשנת 2018 עברו בנמל התעופה מעל 16 מיליון נוסעים.
מסלול הטיסה
נמל התעופה הוא בעל מסלול אחד, באורך של 2,160 מטר ובגובה של 160 מטר. המסלול מצויד בטכנולוגית נחיתות מסוג IIIB, המאפשרת פעילות גם בתנאי ראות לקויה. כל מתקני הנמל ומבניו ממוקמים מצפון למסלול. בנמל עומדות לרשות הנוסעים 60 עמדות כרטוס.
חברות ויעדי טיסה
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות איזיג'ט, תומאסון איירווייז, ריאנאייר וויז אייר. יעדי הטיסה מהנמל ואליו מוגבלים בטווח (בגלל מסלול ההמראה הקצר) ליעדים באירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון.
נמל התעופה הוא הבסיס של חברת הלואו-קוסט איזיג'ט ועל אדמתו נמצאים גם משרדי החברה הראשיים. החברה החלה לפעול בשנת 1995 עם מטוס אחד שטס בין לוטון לאדינברו.
אל על מפעילה 9 טיסות שבועיות בין תל אביב ללוטון, ואיזיג'ט מפעילה 13 טיסות שבועיות בקו זה מאז 2009. ישראייר מפעילה טיסות עונתיות בקו זה. ויז אייר מפעילה טיסות יומיות בקו זה החל מ-2017.
בעבר שימש גם כבסיס לחברת מונרך איירליינס שפשטה את הרגל ב-2017.
מוזג
מוֹזֵג (גם: מַרְזֵחָן, או בַּרְמֶן, לקוח מאנגלית: Bartender) הוא אדם העובד בבית עסק המגיש משקאות. לרוב, מוזג מוכשר לעבודה של הכנה, מזיגה, ערבוב והגשה של משקאות אלכוהוליים, אך גם עוסק בהכנת והגשת משקאות קלים ומשקאות קפה.
בעולם קיימים בתי ספר רבים למוזגים. קורס המוזגים כולל בדרך כלל היכרות עם היסטוריית האלכוהול, סדנת קוקטיילים, אופן ייצור המשקאות, סדר ייצורם, והתאמתם למזון; סדנאות יין, פליירינג ועוד. בחלק ממדינות ארצות הברית יכול אדם לעבוד כמוזג רק אחרי קבלת רישיון מיוחד.
אופיו של מקצוע המוזג משתנה ממדינה למדינה. במרבית מדינות המערב, מוזג הוא מקצוע זמני שמושך צעירים וצעירות המעוניינים בהשלמת הכנסה בזמן הלימודים באוניברסיטה או לפני בחירת מסלול קריירה. בארצות הברית, בה מועסקים כחצי מיליון מוזגים, מתקיימת חלוקה כמעט שווה בין אלה העוסקים במקצוע באופן זמני לבין אלה הבוחרים להיות מוזגים מקצועיים.
בכל מדינות העולם, מרכיב נכבד משכרו של המוזג נגזר מטיפים המשולמים בנוסף למשכורת המעביד. בארצות הברית למשל, השכר הממוצע למוזג, לא כולל טיפים, עמד בשנת 2008 על $18,350 בשנה.
בישראל
ישראל נמנית עם המדינות שבהן מרבית המוזגים הם צעירים העוסקים בעבודה זו באופן זמני. בהתאם לאופיה של המדינה, צעירים אלה נמצאים בדרך כלל לאחר שירות צבאי.
למרות שהמדינה אינה דורשת הסמכה מקצועית מצד העוסקים בתחום, הרוב המכריע של המעסיקים מעדיף מוזגים שעברו הכשרה מקצועית באחד מבתי הספר הפעילים בתחום. המדינה דווקא כן מכירה בחשיבות העיסוק הזה עבור משוחררים טריים, ואלה יכולים לממן את עלות הקורס על חשבון הפיקדון הצבאי, כפי שמקובל במקצועות נדרשים אחרים.
בארץ אין נתונים רשמיים על משכורת ממוצעת של מוזגים.
מות אכילס (ספר)
כמו בספרים הקודמים, גם ספר זה הוא מחווה לספרות הקלאסית ובמיוחד – לאיליאדה של הומרוס. הספר ראה אור בשנת 1998 וזכה לפופולריות רבה, תורגם ללמעלה מ-36 שפות ונמכר במיליוני עותקים.
הספר מתמקד בחקירת רצח ובניסיונו של פנדורין לאתר רוצח שכיר בשם אחימאס. הרומן נפרש משתי נקודות מבט מנוגדות, בחלק הראשון מופיעה זו של הבלש ובחלק השני זו של אויבו, המחסל המקצועי אחימאס.
תקציר עלילת הספר
השנה היא 1882 ולאחר ארבע שנות שירות דיפלומטי ביפן, אֶראסְט פּטרוביץ' פַנדורין שב למוסקבה.
הוא צולל מיד לתוך חקירת פרשה מסתורית ובעלת חשיבות ממלכתית: הגנרל סוֹבּוֹלֶב, גיבורה המהולל של רוסיה, מת. לא מות גיבורים בשדה-קרב אלא סתם כך, יושב על הכורסה בחדרו. פנדורין מחליט לברר את העניין ומתמודד נגד רוקמי הקנוניות שבצמרת השלטון הרוסי, נגד סוכנים כפולים, פושעים מוסקבאיים אכזריים, דיוות מפתות, וכן נגד הרוצח השכיר המסוכן ביותר בעולם, אחימעץ ולדה, שבמקורו הוא בן למשפחת אנאבפטיסטים שגלו לקווקז.
פנדורין, בן 26 שנים, הוא אדם בוגר ובעל אופי מעוצב. עלילות חייו ברוסיה וביפן חישלו אותו והפכו אותו לשילוב המושלם של אינטליגנט רוסי, ג'נטלמן בנוסח בריטי ואיש-המעלה הקונפוציאני. לראשונה מתלווה אליו בן-לווייתו הקבוע של פנדורין, איש היאקוזה לשעבר ומשרתו הנאמן בהווה, שיבטה מאסהירו, או בקיצור – מאסה.
ג'מייקה במשחקים האולימפיים
ג'מייקה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). שלוש הופעותיה הראשונות במשחקים היו בעת שהייתה מושבה בריטית. בעת אולימפיאדת רומא (1960) הייתה ג'מייקה חלק מהפדרציה של איי הודו המערבית, שכללה גם את ברבדוס וטרינידד וטובגו, והספורטאים הג'מייקנים התחרו במסגרת משלחת הפדרציה. ב-1962 הייתה ג'מייקה למדינה עצמאית, וככזו השתתפה בכל המשחקים שנערכו מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
באולימפיאדות בהן השתתפה ג'מייקה צברו הספורטאים הג'מייקנים 87 מדליות, מהן 26 מדליות זהב. כל המדליות פרט לאחת הושגו באתלטיקה קלה, מרביתן בריצות הקצרות, וג'מייקה מדורגת במקום השמיני בהישגיה בענף בטבלת המדליות של כל הזמנים. להפיכתה של המדינה הענייה בת 2.7 מיליון התושבים למעצמה בענף מספר גורמים, אך בעיקר נובע הדבר מטיפוח אתלטים צעירים בתקציבים גדולים (רובם ממקורות פרטיים). רבים מהצעירים רואים באתלטיקה פתח מילוט מחיי העוני ומשקיעים את מרצם באימונים. גם מקומה של הגנטיקה אינו נפקד כשבוחנים את הסיבות להישגיהם הגבוהים של האתלטים הג'מייקנים.
ג'מייקה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת קלגרי (1988), למעט אולימפיאדת טורינו (2006), אך לא רשמה בהן הישגים משמעותיים.
לפני העצמאות: 1948 עד 1964
כבר בהופעתה הראשונה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת לונדון, הגיעה ג'מייקה להישגים בתחום האתלטיקה. ארתור וינט זכה במדליית הזהב בריצת 400 מטר, וסגנו במרוץ זה היה הרב מק'קנלי. וינט זכה גם במדליית כסף בריצת 800 מטר. באולימפיאדת הלסינקי (1952), עלו הישגיה של ג'מייקה ל-5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב. וינט אמנם לא שמר על תוארו בריצת 400 מטר, אך במרוץ זכה ג'מייקני אחר, ג'ורג' רודן, ומק'קנלי שוב היה לסגנו. השלושה שיתפו פעולה במרוץ השליחים ל-400X4 מטרים, ויחד עם לסלי ליינג, שהשלים את הרביעייה, זכו במדליית הזהב. בנוסף, זכה וינט במדליית כסף שנייה ברציפות בריצת 800 מטרים, ואילו הרב מק'קנלי זכה במדליית כסף גם בריצת 100 מטר. עם סיום הקריירה הספורטיבית של אצנים אלה, לא קם דור חדש של אתלטים מוכשרים, ומאולימפיאדת מלבורן (1956) שבה המשלחת הג'מייקנית בידיים ריקות.
המשלחת של איי הודו המערבית לאולימפיאדת רומא (1960) כללה ספורטאים מברבדוס, ג'מייקה וטרינידד וטובגו, אך למרבית ההישגים הגיעו הספורטאים הג'מייקנים: ג'ורג' קר זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר, ושלושה מתוך ארבעת השליחים שזכו במדליית ארד במרוץ ל-400X4 מטרים היו ג'מייקנים.
1968 עד 2004
האולימפיאדה הראשונה בה השתתפה ג'מייקה כמדינה עצמאית הייתה מאכזבת עבורה. הספורטאי הבכיר ביותר, ג'ורג' קר, קבע שיא אולימפי בריצת 800 מטר בשלב חצי הגמר (1:46.1 דקות), אך בשלב הגמר, אף שגמא את המרחק ב-1:45.9 דקות, הספיק לו הישג זה רק למקום הרביעי, שנקבע בפוטו פיניש, מאחר שהקנייתי וילסון קיפרוגוט הגיע בזמן זהה. נבחרת השליחים ב-400X4 מטרים הגיעה אף היא למקום הרביעי, עשירית השנייה לאחר האצנים הצרפתים. הספורטאי הג'מייקני הראשון שזכה במדליה אולימפית לזכותה של ג'מייקה העצמאית עשה זאת רק באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) - לנוקס מילר, בריצת 100 מטר. ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת מינכן (1972), זכה מילר במדליית הארד באותו המרוץ. באולימפיאדת מונטריאול (1976) הושמע לראשונה ההמנון הג'מייקני בכפר האולימפי, לאחר שדון קווארי זכה במדליית הזהב בריצת 200 מטר. קווארי זכה גם במדליית הכסף בריצת 100 מטר.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) הסתפק קווארי במדליית הארד בריצת 200 מטר, ובריצת 100 מטר כלל לא העפיל לשלב הגמר. מרלין אוטי הייתה לאישה הג'מייקנית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית, לאחר שסיימה במקום השלישי בריצת 200 מטר. רוכב האופניים דייוויד ולר היה לספורטאי הג'מייקני הראשון, והיחיד עד כה, שזוכה במדליה אולימפית בענף שאינו אתלטיקה, לאחר שסיים במקום השלישי במרוץ האופניים ל-1,000 מטר נגד השעון.
אוטי שחזרה את הישגה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) והוסיפה גם מדליית ארד בריצת 100 מטר. בשתי ריצות אלה סיימה גרייס ג'קסון במקום החמישי. נבחרת השליחים במרוץ ל-100X4 מטרים זכתה במשחקים אלה במדליית הכסף. באולימפיאדת סיאול (1988) סיימו השליחים במקום הרביעי, 7 מאיות אחרי האצנים הצרפתים, אך השליחים במרוץ ל-400X4 מטרים זכו במדליית הכסף. גרייס ג'קסון הקדימה במשחקים אלה את מרלין אוטי, בשני המרוצים בהן השתתפו השתיים. בריצת 200 מטר זכתה ג'קסון במדליית הכסף, בעוד אוטי מסיימת במקום הרביעי, ובריצת 100 מטר הגיעה ג'קסון למקום הרביעי, בעוד שאוטי נפסלה בשלב חצי הגמר. ספורטאי בכיר נוסף, ריי סטוארט, נפצע במהלך ריצת הגמר ל-100 מטר, והגיע אחרון.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה ג'ולייט קאת'ברט הספורטאית הג'מייקנית הבולטת ביותר. קאת'ברט זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. במרוץ הראשון סיימה אוטי במקום החמישי, ובשני זכתה במדליית ארד. גרייס ג'קסון הסתפקה במקום השישי בריצת 200 מטר. בין הגברים בלט וינת'ורפ גראהם, שזכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו הספורטאים הג'מייקנים ב-6 מדליות, ודיון המינגס הייתה לג'מייקנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית מזה 20 שנה, לאחר שניצחה בריצת 400 מטר משוכות, תוך שהיא קובעת שיא אולימפי חדש (52.82 שניות). מרלין אוטי זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, ומדליית כסף שלישית הוסיף הקופץ לרוחק ג'יימס בקפורד. נבחרת הנשים ב-100X4 מטרים ונבחרת הגברים ב-400X4 מטרים זכו שתיהן במדליות ארד. אתלטיות ג'מייקניות נוספות שהגיעו להישגים בולטים כוללות את דבי פריס, שזכתה במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות, דיון רוז, שזכתה במקום החמישי בריצת 100 מטר משוכות ואת נבחרת השליחות ב-400X4 מטרים, שזכתה במקום הרביעי.
באולימפיאדת סידני (2000) זכו האתלטים הג'מייקנים ב-7 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. דיון המינגס איבדה את תוארה בריצת 400 מטר משוכות לרוסייה אירינה פריבלובה, וסיימה במקום השני. לוריין גראהם זכתה אף היא במדליית כסף, בריצת 400 מטר. גם שתי נבחרות השליחות הגיעו למקום השני. בשנת 2008 התברר כי חברת המשלחת האמריקנית שזכתה במדליית הזהב במרוץ ל-400X4 מטרים, מריון ג'ונס, נטלה חומרים אסורים. מדליית הזהב נשללה ממשלחת זו, אך לא הוענקה לג'מייקניות שהגיעו במקום השני. ג'ונס זכתה גם במקום הראשון בריצת 100 מטר, תחרות בה סיימה טניה לורנס במקום השלישי, ומרלן אוטי בת ה-40 במקום הרביעי. לגבי תחרות זו הוחלט דווקא כן להעלות את דירוגן של השתיים, והוענקו להן מדליות כסף וארד, בהתאמה, בשנת 2009. כך הוחלט גם לגבי בוורלי מקדונלד, שזכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר, תשע שנים לאחר שסיימה במקום הרביעי במרוץ זה. נבחרת השליחים סיימה במקום השלישי במרוץ ל-100X4 מטר, אך גם כאן התברר, שנים לאחר המשחקים, כי אחד האצנים האמריקנים, אנטוניו פטיגרו, השתמש בחומרים אסורים, ומדליית הזהב נשללה מהאמריקנים, שזכו במקום הראשון. בהחלטה שהתקבלה רק בשנת 2012, הוחלט לשנות למפרע את דירוגן של יתר הנבחרות, והנבחרת הג'מייקנית זכתה במדליית כסף. בנוסף לכל אלה, זכה גם האתלט גרגורי הוטון במדליית ארד, בריצת 400 מטר. השחיינית ג'נל אטקינסון הייתה קרובה למדליה היסטורית בענף השחייה, אך סיימה במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר בסגנון חופשי.
הספורטאית הג'מייקנית הבולטת ביותר באולימפיאדת אתונה (2004) הייתה ורוניקה קמפבל-בראון, שזכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר ובמדליית ארד בריצת 100 מטר, וכן הייתה שותפה לזכייתה של נבחרת השליחות ל-100X4 מטרים במדליית זהב. נבחרת השליחות ל-400X4 מטרים סיימה במקום השלישי, ואילו דני מקפרליין זכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר משוכות. ספורטאים בולטים נוספים כוללים את מוריס ויגנול (מקום רביעי בריצת 110 מטר משוכות, מאית השנייה אחרי הקובני אנייר גרסיה שסיים שלישי), ג'יימס בקפורד (מקום רביעי בקפיצה לרוחק, סנטימטר אחד פחות מהספרדי ז'ואן מרטינס שסיים שלישי), אלין ביילי (מקום רביעי בריצת 200 מטר ומקום חמישי בריצת 100 מטר), טרשה סמית' (מקום רביעי בקפיצה משולשת), אסאפה פאוול (מקום חמישי בריצת 100 מטר), ברנדון סימפסון (מקום חמישי בריצת 400 מטר) ולאסינה גולדין-קלארק (מקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות).
אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה המוצלחת ביותר בתולדות ג'מייקה. 56 הספורטאים הג'מייקנים שהשתתפו בה זכו ב-10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. בסיום המשחקים דורגה ג'מייקה במקום ה-13 בטבלת המדליות, ובענף האתלטיקה דורגה שלישית, אחרי ארצות הברית ורוסיה.
אחד הספורטאים הבולטים, לא רק במשלחת הג'מייקנית, אלא במשחקים כולם, היה יוסיין בולט. בולט ניצח בריצות ל-100 ול-200 מטרים, ובשתיהן קבע שיאי עולם חדשים (9.69 שניות ו-19.30 שניות, בהתאמה). רביעיית השליחים ב-100X4 מטרים, שכללה את בולט, אסאפה פאוול, נסטה קרטר ומייקל פרייטר קבעה אף היא שיא עולם חדש, 37.10 שניות, אך נפסלה ב-2017 בשל הרשעתו של קרטר בשימוש בחומרים אסורים.
האצניות הג'מייקניות שלטו גם בריצות המקבילות ל-100 ול-200 מטרים. בריצת 100 מטר זכתה שלי אן פרייזר במקום הראשון, ובנות ארצה שרון סימפסון וקרון סטוארט חלקו במקום השני. בריצת 200 מטר שמרה ורוניקה קמפבל על תוארה וסטוארט זכתה במדליית ארד. במדליית הזהב השישית זכתה מליין ווקר, שקבעה שיא אולימפי בריצת 400 מטר משוכות (52.64 שניות). את תמונת המדליות השלימו שריקה ויליאמס, שזכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר, ונבחרת השליחות ל-400X4 מטרים, שזכתה במדליית כסף (לאחר פסילת הנבחרת הרוסית בשל הרשעה באימרוץ).
ספורטאים נוספים שהעפילו לשלבי גמר כוללים את דני מקפרליין (מקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות), צ'לסי המונד (מקום רביעי בקפיצה לרוחק), אסאפה פאוול (מקום חמישי בריצת 100 מטר), דלוריס אניס-לונדון (מקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות), מייקל פרייטר (מקום שישי בריצת 100 מטר), בריג'יט פוסטר-הילטון (מקום שישי בריצת 100 מטר משוכות), מוריס ויגנול (מקום שישי בריצת 110 משוכות), שרון סימפסון (מקום שישי בריצת 200 מטר), קניה סינקלר (מקום שישי בריצת 800 מטר) ריצ'רד פיליפס (מקום שביעי בריצת 110 משוכות), רוזמרי וייט (מקום שביעי בריצת 400 מטר), מרקינו באקלי (מקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות), טרישה סמית' (מקום 11 בקפיצה משולשת) ונבחרות השליחים ל-400X4 מטרים והשליחות ל-100X4 מטרים, שתיהן נפסלו בשלב הגמר.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הג'מייקנים ב-12 מדליות, 4 מכל סוג, ושוב דורגו במקום השלישי בטבלת המדליות של ענף האתלטיקה, אחרי ארצות הברית ורוסיה.
יוסיין בולט הפגין שליטה בריצות הקצרות, והיה לספורטאי הראשון בהיסטוריה שזוכה בשתי מדליות זהב ברציפות הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר. בריצת 100 מטר שיפר את השיא האולימפי שקבע בבייג'ינג, והעמידו על 9.63 שניות. סגנו בשני המרוצים היה יוהאן בלייק, ובריצת 100 מטר זכה במדליית הארד ג'מייקני שלישי, וורן וייר. בולט ובלייק היו גם שותפים, יחד עם נסטה קארטר ומייקל פרייטר, לשיא העולם שקבעה ג'מייקה במירוץ השליחים ל-100X4 מטרים, 36.84 שניות. אצן נוסף, האנסלי פארצ'מנט, זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות.
שלי אן פרייזר זכתה אף היא פעם נוספת בתואר האולימפי בריצת 100 מטר, וכן זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר. ורוניקה קמפבל-בראון איבדה את תוארה במירוץ זה, בו סיימה במקום הרביעי, וזכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר. השתיים שיתפו פעולה גם במירוץ השליחות ל-100X4 מטרים, יחד עם שרון סימפסון וקרון סטוארט, בו קבעו שיא לאומי חדש (41.41 שניות), וזכו במדליית כסף. נבחרת השליחות ל-400X4 מטרים זכתה במדליית כסף (פעם נוספת שודרגה מארד, לאחר פסילת הנבחרת הרוסית בשל הרשעה באימרוץ).
דוריאן סקוט היה לג'מייקני הראשון שמעפיל לגמר אולימפי ביידוי פטיש. הוא סיים במקום העשירי. אתלטים נוספים שהעפילו לשלבי הגמר בלונדון כללו את קליז ספנסר (מקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות), נובלין ויליאמס-מילס (מקום חמישי בריצת 400 מטר), קימברלי ויליאמס (מקום שישי בקפיצה משולשת), טרשה סמית' (מקום שביעי בקפיצה משולשת), ליפורד גרין (מקום שביעי בריצת 400 מטר), אסאפה פאוול (מקום שמיני בריצת 100 מטר) ורוזמרי וייט (מקום שמיני בריצת 400 מטר).
הישג משמעותי נרשם גם מחוץ לאצטדיון האולימפי. השחיינית אליה אטקינסון הייתה קרובה לזכייה במדליה ראשונה בשחייה, כשסיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) דורגו הג'מייקנים במקום השלישי בטבלת המדליות של ענף האתלטיקה, הפעם אחרי ארצות הברית וקניה, עם 11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
יוסיין בולט זכה בפעם השלישית ברציפות בשלוש מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת 100X4 מטר, הישג שאף אתלט לא השיג לפניו. אליין תומפסון ניצחה במרוצים המקבילים ל-100 ו-200 מטר, וזכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות. האלופה האולימפית היוצאת בריצת 100 מטר, שלי-אן פרייזר, הסתפקה הפעם במדליית ארד. במדליית הזהב השישית זכה עומאר מקלאוד, בריצת 110 מטר משוכות. אצנית נוספת, שריקה ג'קסון, זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר, ובמדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-400X4 מטר. גם נבחרת השליחים לאותו מרחק זכתה במדליית כסף.
פנתר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'מייקה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
או'דיין ריצ'רדס היה לג'מייקני הראשון שמעפיל לשלב הגמר בהדיפת כדור ברזל. הוא סיים במקום השמיני. אתלטים בולטים נוספים כללו את יוהאן בלייק שסיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר, אנסרט וייט שסיים במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, ריסטנאנה טרייסי שסיימה במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, סטפני אן מקפירסון שסיימה במקום השישי בריצת 400 מטר, לאה נאג'נט שסיימה במקום השישי בריצת 400 מטר משוכות, קימברלי ויליאמס שסיימה במקום השביעי בקפיצה משולשת, ג'אנייב ראסל שסיימה במקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות וכריסטינה ויליאמס שסיימה במקום השמיני בריצת 100 מטר.
השחיינית אליה אטקינסון שוב העפילה למשחה הגמר ב-100 מטר חזה, וסיימה במקום השמיני.
אולימפיאדות החורף
ג'מייקה שבה לא יורד כלל שלג, למעט בפעמים נדירות על פסגת ההר הגבוה במדינה, לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים עד אולימפיאדת קלגרי (1988). לקראת אולימפיאדה זו הגו שני יזמים אמריקאים את הרעיון שקבוצה מג'מייקה תשתתף בתחרות המזחלות, שלה דמיון מסוים לספורט העממי של דחיפת עגלות. מאחר שאף אתלט מקצועי לא הסכים להשתתף בניסוי, נבחרו לקבוצה ארבעה אנשי כוחות הביטחון. הנבחרת זכתה לפופולריות רבה בקלגרי, אך בזמן התחרות לרביעיות התרסקו על המסלול ונאלצו לסיים אותו בהליכה. על עלילות הקבוצה נעשה סרט הקומדיה "ג'מייקה מתחת לאפס". נבחרת המזחלות השתתפה בארבע האולימפיאדות הבאות אך לא רשמה בהן הישגים משמעותיים.
באולימפיאדת ונקובר (2010) ייצג את ג'מייקה ספורטאי אחד, אלן קר, אמריקאי ממוצא ג'מייקני שהתחרה בסקי חופשי ודורג במקום התשיעי. באולימפיאדת סוצ'י (2014) שוב ייצג את ג'מייקה צמד גולשי מזחלות, שסיים במקום לפני האחרון.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
טנק מרכבה סימן 4
טנק מרכבה סימן 4 הוא הדגם הרביעי והמתקדם ביותר של טנק המרכבה - טנק מערכה ישראלי שפותח ומיוצר בישראל עבור חיל השריון של צה"ל. המפרט הטכני ויכולותיו של 'סימן 4' עולים באופן משמעותי על אלו של קודמיו, וכוללים תותח טנק 120 מ"מ ומנוע דיזל בהספק של 1,500 כוחות סוס.
בשנת 2003 החלה הכנסתו לצבא. בשנת 2004 החלו טנקי מרכבה סימן 4 בפעילות מבצעית בג'נין. הדגם הבסיסי עבר מספר שדרוגים ותיקונים כדי לטפל ב"מחלות ילדות" שנתגלו בשירות המבצעי. ב-2009 החל צה"ל בקליטת דגם משופר - סימן 4מ - הכולל את "מעיל רוח", מערכת הגנה אקטיבית לטנקים תוצרת ישראל, ודגם זה הפך למבצעי כשנה לאחר מכן. בשנת 2020 החל להיקלט בצה"ל הדגם החדש ביותר של סימן 4, מרכבה סימן 4מ 400, הכולל את הדורות החדשים ביותר של מערכת בקרת הירי, מערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח", ומענ"ק צי"ד "משואה 750". כיום טנקי סימן 4מ משרתים בכלל החטיבות הסדירות ובחטיבת מילואים אחת (חטיבה 4).
טנקי מרכבה סימן 4 השתתפו במלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן. הנמ"ר - נגמ"ש מרכבה מבוסס על התובה של טנק מרכבה סימן 4.
שריון
מרכבה סימן 4 הוא אחד הטנקים הממוגנים בעולם. יש לו שריון משופר בחזית הטנק, בצידיו ואפילו בגג הצריח - מקום שנחשב מסורתית לחסר מיגון. השריון עצמו מודולרי, דבר המאפשר להשמיש בקלות ובמהירות טנקים שנפגעו, מאחר שכאשר הטנק נפגע יש להחליף רק את החלק הפגוע. שריון הצריח הוא שריון משופע. כמו כן, הטנק תוכנן בצורה כזו שרכיבי הטנק (כגון מנוע ומכלי דלק) יהוו שכבת מיגון נוספת אם השריון הראשי ייחדר, יספגו את הפגיעה ובכך יגנו על אנשי הצוות. 70% ממערכות הטנק, מבחינה משקלית, מגינות על הצוות, לעומת 50% ממוצע בעולם. למרכבה סימן 4 יש מערכת מיזוג אוויר אינטגרלית המשולבת במערכת הגנת אב"כ. התחמושת מאוחסנת במכלים חסיני-אש.
מעיל רוח
"מעיל רוח" (Trophy) היא מערכת הגנה אקטיבית לטנקים (APS) כנגד איומי נ"ט. המערכת פותחה על ידי רפא"ל ואלתא. מכ"ם של המערכת סורק את המרחב שסביב הטנק, ברגע שהוא מזהה איום הוא מנתח אותו (קובע את סוגו, מהירותו וכיוון הגעתו) ומשגר מטען מיוחד שמפרק את האיום בעודו באוויר טרם הגיעו לטנק. למערכת יש יכולת להתמודד עם מגוון רחב של איומים ומספר התקפות בו-זמנית וכן יכולת לעבוד בתנועה ובכל תנאי מזג אוויר.
ב-2009 החלה הטמעת המערכת בטנקי המרכבה של חטיבה 401 וכיום כל טנקי מרכבה סימן 4 שבשירות סדיר הם מדגם מרכבה סימן 4מ הכולל את "מעיל רוח". כל טנק מרכבה סימן 4מ שיוצא כיום מפס הייצור כולל את המערכת. ב-2011 רשמה המערכת הצלחה מבצעית ראשונה כאשר יירטה רקטה נגד טנקים שנורתה לעבר טנק מרכבה סימן 4מ ברצועת עזה וכן הוכיחה את עצמה במבצע צוק איתן. ב-2014 החלה חטיבה 7 בקליטת טנקי מרכבה סימן 4מ, וקליטתו הושלמה במהלך שנת 2016. בשנים 2019–2021 הוסבה גם חטיבה 188 לטנקי מרכבה סימן 4מ, מסדרה 400.
בתחילת ההצטיידות ב"מעיל רוח" פורסם כי התקנת המערכת דורשת יציקת צריחים חדשים, ושרק טנקים חדשים היוצאים מפס הייצור יקבלו את המערכת. הטנקים עם המערכת עליהם קיבלו את הציון סימן 4מ. בשנים האחרונות התברר שהיה מדובר במהלך דיסאינפורמציה להטעיית מודיעין זר ושניתן להתקין את המערכת גם על טנקים ישנים מדגמי סימן 3ד וסימן 4, שלהם שריון מודולרי, באמצעות החלפת מודול השריון המתאים. למרות זאת, טנקי סימן 4 שעליהם מותקנת "מעיל רוח" עדיין מכונים "סימן 4מ" גם על ידי צה"ל וגם על ידי כלי התקשורת (כולל אלו העוסקים בצבא וביטחון).