cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס מיי
קריירת עיתונאית
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מיי כעורך משנה במגזין "אינג'ניר" הבריטי. המגזין התמקד בחדשות בנושאים טכנולוגיה, מדע וכלכלה. מאוחר יותר עבר לתפקיד דומה במגזין הרכב "אוטוקאר". הוא פוטר ממנו ב-1992 לאחר שחמד לצון ושילב בתוך עמודי מוסף סקירת דגמים מסר נסתר שהורכב מהאות הראשונה בכל סקירה. בהמשך הוא עבר לכתוב במגזין "טופ גיר" וטור שבועי בעיתון "דיילי טלגרף". בשנת 2000 הוא קיבל פרס של אגודת עיתונאי הרכב בקטגוריה "עיתונאי הרכב של השנה".
קריירת טלוויזיה
בשנים 1998–1999 הנחה מיי את תוכנית 'דרייב' בערוץ 4 הבריטי, שהייתה המתחרה הגדולה ביותר של "טופ גיר". ב-1999 עבר מיי אל המתחרה 'טופ גיר' (בפורמט הראשון שלה), והחליף בין השאר את ג'רמי קלארקסון שעזב, אך הירידה ברייטינג הובילה את BBC לביטול התוכנית ב-2001.
בנוסף הנחה מיי תוכניות רבות במגוון נושאים, בהם: 'הצעצועים האהובים על ג'יימס מיי', תוכנית בה חקר את הצעצועים שהוא אהב בילדותו ותוכנית המשך 'הצעצועים האהובים על אחותי', 'מבט על כרישים רצחנים', 'המאה ה-20 של מיי', 'הרפתקת היין הגדולה של אוז וג'יימס', במהלכה ערך ביחד עם אוז קלארק טעימות יין ברחבי צרפת ועוד מגוון תוכניות.
מיי הצטרף לתוכנית טופ גיר בפורמט החדש החל מעונתה השנייה ב-2003 ביחד עם קלארקסון והמונד. הוא מכונה שם "קפטן איטיות" ("Captain Slow") על שם הנהיגה הזהירה והאיטית שלו. עם זאת, אין הכינוי משקף את העובדה שהוא בין האנשים היחידים שתועדו בנסיעה בבוגאטי ויירון במהירותה המקסימלית, 407.9 קילומטר לשעה. ובבוגאטי ויירון סופר-ספורט עם 414 קילומטר לשעה, שיא עולמי לדקות אחדות עד שנהג המבחן של פולקסווגן שבר את השיא עם 431 קילומטר לשעה. הוא אף טס במטוס יורופייטר טייפון במהירות 1320 קילומטר לשעה בתוכניתו 'המאה ה-20 של מיי'.
חייו האישיים
באוקטובר 2006 קיבל מיי רישיון טיס למטוס קל. כיום הוא גר בגפו בלונדון. בת זוגו לחיים מאז שנת 2000 היא העיתונאית שרה פראטר.
מערבון ספגטי
מערבון ספגטי הוא כינוי לתת-סוגה של סרטי המערבונים שצצו בשנות ה-60 של המאה ה-20. כינוי זה נובע מהעובדה שרובם הופקו על ידי אולפנים איטלקיים. בתחילה לרבים מהם היו משותפים השפה האיטלקית, התקציב הנמוך, וצילום מינימליסטי ושוטף ששבר את המוסכמות של מערבונים מוקדמים יותר - לעיתים בכוונה, כתוצאה מהרקע התרבותי השונה של יוצרי הסרט ומהתקציב המוגבל. השימוש במונח נעשה בתחילת דרכה של הסוגה בזלזול, אך משנות השמונים התפתחה הערכה מחודשת לסרטים אלה.
היצירה המפורסמת ביותר של הסוגה היא טרילוגיית "האיש ללא שם" בבימויו של סרג'ו לאונה ובכיכובו של קלינט איסטווד. היצירה כוללת את הסרטים "בעבור חופן דולרים" (1964), "בעבור חופן נוסף של דולרים" (1965) [שנקרא בישראל "הצלפים"], וכן את "הטוב, הרע והמכוער" (1966). לשלושת הסרטים פסקול שהלחין אניו מוריקונה, שכל הנעימות שכתב לסרטים נעשו סימן היכר של מערבוני ספגטי. "הטוב, הרע והמכוער" היה לאחד מסרטי המערבונים המפורסמים בכל הזמנים, ובאופן לא טיפוסי לסוגת מערבוני הספגטי, הוא הופק בתקציב גבוה יחסית של כמיליון דולר.
מערבון ספגטי אחר שהתפרסם מאוד היה הסרט ג'נגו (Django) בבימויו של סרג'יו קורבוצ'י ובכיכובו של פרנקו נרו. גיבור הסרט, ג'נגו, גורר אחריו לאורך הסרט, ארון מתים ובו מכונת ירייה, שבעזרתה הוא קוטל עשרות מאויביו במכת אש אחת. הצלחת הסרט הביאה גם להמשך שיתוף הפעולה הפורה של קורבוצ'י עם פרנקו נרו, וגם ליצירת סרטי ג'נגו נוספים, שבהם כיכבו שחקנים אחרים.
כוכבים איטלקיים מפורסמים נוספים בסרטים אלה היו ג'וליאנו ג'מה, שסרטו "Day of anger" נחשב לקלסיקה מהתקופה הזו, וטרנס היל ובאד ספנסר, שהתפרסמו במערבונים הקומיים שלהם כמו "קוראים לי טריניטי".
רבים מהסרטים צולמו באזור המדבר הספרדי של אלמריה (Almería), הדומה לנוף המצוי בקליפורניה. בשל אזור הצילום המדברי ומלאי הניצבים דוברי הספרדית באזור, נושא מקובל במערבוני הספגטי היה המהפכה המקסיקנית, שודדים מקסיקנים ואזור הגבול בין מקסיקו לארצות הברית.
"מערבוני אוכל" אחרים
השם "מערבון ספגטי" הוביל לקשרים בין סרטים אחרים לאוכל:
רוני טוריאף
רוני טוריאף (בצרפתית: Ronny Turiaf; נולד ב-13 בינואר 1983 בלה רוברט, מרטיניק) הוא כדורסלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד. טוריאף המתנשא לגובה של 2.08 מטרים, שיחק במשך עשר עונות בליגת ה-NBA ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים
טוריאף בילה את רוב הילדות שלו במרטיניק, טריטוריה בים הקריבי השייכת לצרפת. בעקבות עצתו של אביו, טוריאף עבר לפריז בשנת 1998, בגיל 15, במטרה ללמוד במוסד הלאומי, "Insep". המשלב בין לימודים אקדמיים לאימוני אתלטיקה.
בשנת 1999, טוריאף, הצטרף אל נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 18 והוביל אותה לזכייה באליפות אירופה של שנת 2000 ביחד עם כוכבי NBA עתידים אחרים, טוני פארקר, בוריס דיאו ומיקאל פיאטרוס.
בשנת 2001, טוריאף, עזב את צרפת לאחר שהתקבל לאוניברסיטת גונזגה בספוקיין, וושינגטון, שם שיחק במשך ארבע שנים. בסיום עונתו השלישית במכללה, נכלל בחמישיית העונה הראשונה של ליגת ה-WCC. נוסף על כך, בעונת הסניור שלו (עונת ), הוא נבחר ככדורסלן השנה של הליגה. הוא סיים את קריירת המכללות שלו במקום הרביעי במספר הנקודות (1,723), והכדורים החוזרים (859), בכל הזמנים בהיסטוריה של המכללה. הוא סיים את קריירת המכללות שלו בגונזגה, עם ממוצעים של 13.6 נקודות, 6.8 כדורים חוזרים וכחסימה בממוצע למשחק.
בנוסף להישגים בכדורסל, טוריאף סיים את לימודיו האקדמיים במכללת גונזאגה עם תואר ראשון במנהל ספורט ובתקשורת.
טוריאף נרשם לדראפט ה-NBA של שנת 2005 ונבחר במקום ה-37, מהסיבוב השני, שלא מבטיח חוזה בקבוצת NBA, על ידי הלוס אנג'לס לייקרס. למרות זאת, חתם במדיה לשנתיים בחוזה המוערך בכמיליון דולר. בבדיקות רפואיות, שנערכו 4 שבועות לפני דראפט 2005, על ידי רופא הקבוצה, ג'ון מוהי, נמצא כי הוא סובל מדליפה בשסתום אבי העורקים והוא מחויב בניתוח לב פתוח ועקב הניתוח, יושבת למשך חצי שנה מפעילות ספורטיבית. בעקבות זאת, הלייקרס הסירו את חוזהו של טוריאף בקבוצה עד שיוכל לשוב לשחק כדורסל מקצועי ותמכה בו כלכלית ונפשית במשך הטיפול שלפני ואחרי הניתוח.
במהלך חלק משיקומו, טוריאף, חתם במדיה של קבוצת ה-CBA, יאקאמה סן קינגס. לאחר שנבחר במקום ה-36 מהסיבוב השני על ידיה בדראפט ה-CBA של שנת 2005. הוא שיחק במדיה 9 משחקים, בהן, בממוצע קלע 13 נקודות והוריד 6.3 כדורים חוזרים. טוריאף החלים מהניתוח שעבר במהירות רבה, ואי-לכך, טוריאף חתם שוב במדי הלייקרס ב-17 בינואר 2006, פחות משישה חודשים לאחר ניתוח הלב הפתוח. וכדי להיכנס לסגל הקבוצה, הצוות המקצועי ניפו את הרכז, לארון פרופיט. טוריאף, סיים את העונה עם ממוצעים של 2 נקודות ו-1.6 כדורים חוזרים. בעונה שלאחר מכן, טוריאף השיג שיאי קריירה כמעט בכל הקטגוריות מול גולדן סטייט ווריורס, שכללו 8 זריקות מוצלחות שנקלעו מתוך 10 זריקות עם 23 נקודות ו-14 כדורים חוזרים.
המנזר הבנדיקטיני באבו גוש
המנזר הבנדיקטיני באבו גוש הוא מנזר בנדיקטיני מהזרם האוליביטי השוכן במרכז הכפר אבו גוש, והוא ידוע בעיקר בזכות "כנסיית מריה הקדושה של התחייה" הצלבנית שבו ואשר בה שרידי פרסקאות מהמאה ה-12. הכנסייה הוקמה מעל מעיין הנובע עד היום בקריפטה שלה, ומאוחר יותר נוסד במקום גם מנזר, אשר פעל עד סוף המאה ה-15. בתחילת המאה ה-20 חודש היישוב הבנדיקטיני במקום, הכנסייה שופצה והוקמו מבני המנזר. בצמוד למנזר שוכן המסגד העתיק שהיה המרכזי בכפר עד לחנוכת מסגד אחמד חאג'י קדירוב בשנת 2014.
רוני טוריאף
קריירת מועדונים
בעונת 2007/08, מעמדו של טוריאף בקבוצה השתפר בעקבות פציעותיהם הרבות של שחקני הקבוצה. הוא פתח את העונה בחמישייה הראשונה וכאחד מהפורוורדים הראשונים של הקבוצה, ביחד עם למאר אודום. אבל לאחר שנקע את קרסולו השמאלי באימון הקבוצה ב-15 בנובמבר 2007, החמיץ שני משחקים ותקופתו כשחקן פותח הסתיימה. בכל זאת, לאחר פציעתו של פאו גאסול, שנקע את קרסולו ב-14 במרץ 2008 במשחק חוץ מול ניו אורלינס הורנטס, טוריאף חזר לעמדת הפאואר-פורוורד ופתח בחמישייה במשך תשעה משחקים, עד לחזרתו של גאסול ב-2 באפריל. בתשעת המשחקים, טוריאף קפץ ליותר מ-30 דקות למשחק, עם 11 נקודות, 6 כדורים חוזרים ושתי חסימות.
המנזר הבנדיקטיני באבו גוש
זיהוי האתר במקורות
תל קריית יערים, המכונה בערבית בשם "דיר אל-אזהאר", זוהה החל בתקופה הביזנטית עם קריית יערים העתיקה, אליה הובא ארון הברית לאחר ששוחרר משבי הפלשתים:
רוני טוריאף
קריירת מועדונים
ב-9 ביולי 2008, טוריאף חתם במדי גולדן סטייט ווריורס בחוזה למשך 4 שנים המוערך בכ-17 מיליון דולר. ב-18 ביולי, הלייקרס החליטו שלא להסכים לעסקה שבה טוריאף יעבור למדיה של הווריורס. אבל, לאחר שכנועים רבים מצד סוכנו של טוריאף, הלייקרס הסכימו לעסקה תמורת סכום שלא פורסם.
המנזר הבנדיקטיני באבו גוש
זיהוי האתר במקורות
במקום נצבה כנסייה כבר בתקופה הביזנטית, אך היא נהרסה באופן סופי בראשית המאה ה-11 ונשכחה (מאז 1924 ניצבת כנסיית גבירתנו של ארון הברית על התל). סמוך לאחר מכן, החל נוהג זיהויו של המעיין שנובע כיום מתחת לכנסייה עם אמאוס בה נגלה ישו לשניים משליחיו לאחר שקם לתחייה:
רוני טוריאף
קריירת מועדונים
ב-9 ביולי 2010 טוריאף הועבר בטרייד לניו יורק ניקס ביחד עם אנתוני רנדולף וקלנה אזובוקי בתמורה לבחירת דראפט בסיבוב השני ולדייוויד לי. ב-12 בדצמבר עבר טוריאף בטרייד לוויזארדס בעסקה שכללה גם את טייסון צ'נדלר, ובמרץ 2012 עבר ב בין שלוש קבוצות לדנוור נאגטס.
המנזר הבנדיקטיני באבו גוש
זיהוי האתר במקורות
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס", בעלה של מרים, אחת מאלו שנכחו בצליבה (הבשורה על-פי יוחנן פרק 29 פסוק 25), ואת התלמיד השני כ"שמעון" בנו של קליאופס ואחד משבעים התלמידים של ישו.
הקמת הכנסייה והמנזר
ב-1141, עבר האזור לידי ההוספיטלרים, ואלה הקימו את הכנסייה הצלבנית שבמנזר במרחק של כ-400 מטר ממזרח לתל קריית יערים. הם השתמשו בה עד תבוסתם לסלאח א-דין ב-1187. מקובל שבשנת 1392 או בסמוך לה, התחדש היישוב הנוצרי במקום, והפרנציסקנים הקימו מנזר סביב הכנסייה. הנוכחות הנוצרית במקום פסקה בסוף המאה ה-15. לפי אחת הגרסאות פרעו תושבי הכפר המוסלמיים בנזירים והרסו את המנזר, אך קיים ספק באשר לאמיתותה של גרסה זו. ברי עם זאת שהיישוב הנזירי באבו גוש אכן פסק, והמבנים המשיכו ושימשו אך ורק כתחנת מעבר לצליינים בדרכם לירושלים. החל במאה ה-16 החל נוהג זיהויו של אבו גוש עם ענתות, עיר הולדתו של ירמיהו, והכנסייה כונתה על שמו. מסורת זו שדחקה את גרסת אמאוס, נדחתה בתורה באופן סופי במאה ה-19, וכיום מקובל זיהויו של אבו גוש עם קריית יערים המקראית.
חידוש ההתיישבות הנוצרית
משך מאות שנים, תוארה הכנסייה על ידי נוסעים אירופים כמבנה מונומנטלי איתן, אם כי מוזנח, שלעיתים חולל ושימש כאורוה או כמחסן מלח. בעקבות מאמציו של הרוזן שרל דה ווג, שגריר צרפת באיסטנבול, העניק הסולטאן העות'מאני אבדילאזיז את הכנסייה לממשלת צרפת ב-19 בפברואר 1873. דה ווג הכיר את הכנסייה מביקורו בארץ ישראל בשנים 1853–1854, ובחיבורו "הכנסיות של ארץ הקודש" התייחס אליה בקובעו כי מדובר ב"אחד המונומנטים היותר מעניינים של האומנות הפרנקית" בארץ ישראל. עוד קרא דה ווג לעשות כל מאמץ לשימור המבנה. לרשות הצרפתים הועבר שטח של חמישה דונמים ואלה רכשו שטחים נוספים מתושבי הכפר, אשר הצטרפו כדי 22.5 דונם בסך הכל. במקום נערך סקר ארכאולוגי שכלל גם את פינוי החול שסתם את הקריפטה. אולם מיקומו של המבנה בלב כפר מוסלמי, הביא לכך שעד מהרה שב לשמש כאורווה. מסיבות פוליטיות עמדה ממשלת צרפת על כך שהמקום ימסר אך ורק לרשותו של מסדר נוצרי צרפתי, והדבר מנע מהפרנציסקנים המקומיים ומהפטריארכיה הלטינית ליישב את המקום.
בסוף המאה ה-19 הגיע לארץ הכומר הצרפתי אדולף מורו (Adolphe Moreau), ולאחר שובו לצרפת החל לפעול למען הענקת הכנסייה לחברי מנזר "פייר קי ויר" (Pierre qui Vire - "אבן מתגלגלת") הבנדיקטיני השוכן בעיר מגוריו. מחלוקות וסכסוכים שונים עיכבו את התקדמות התוכנית, ורק ב-1899 הגיעו לירושלים שני נזירים מהמסדר, מצוידים בסכום של 50,000 פרנק צרפתי שנועד לשיפוץ המבנים, לרכישת שטחי קרקע נוספים ולהקמת הקהילה. סכסוכים נוספים איפשרו את התיישבות הנזירים הבנדיקטינים באבו גוש רק באמצע 1901. הם ניקו ופינו את הקריפטה וחשפו את נביעת המעיין מתחתיה. הוקמה חומה סביב הנכס ונערכו סקרים וחפירות ארכאולוגיים. בית מגורים קטן הוקם מצפון לכנסייה ומבנה המנזר הוקם החל בשנת 1903 בצמוד לחזיתה המזרחית של הכנסייה שהייתה רעועה במיוחד. הרוזן אמדה דה פיילה (Amadee de Piellat) שיפץ את הפרסקאות המוזנחים שנותרו בכנסייה, ופרסם ב-1905 אלבום שתיעד אותם. הכנסייה שופצה וחודשה באופן נאמן ככל הניתן למקור. רק דלת הכניסה והמזבח שהוצב באפסיס ואשר הוקם מאבן בית לחם לבנה, אינם מקוריים. העבודות נשלמו בשנת 1907 וב-2 בדצמבר אותה שנה נערך טקס חנוכת הכנסייה.
המנזר הבנדיקטיני במקום החל לתפקד, וחבריו עסקו בעיקר בפעילות חקלאית ועיבדו את קרקעות המסדר. המסדר רכש קרקעות נוספות, ושטח נחלתו הגיע ל-150 דונמים לאחר שנים ספורות, כ-30 מהם משתרעים סביב הכנסייה והמנזר עצמם. הנזירים גידלו גפנים וייצרו יין ושמן. מאוחר יותר התחלפו הנזירים הבנדיקטינים במקום בנזירי מסדר הלזריטים, וב-1976 היה המנזר שוב למנזר בנדיקטיני של המסדר האולביטני. במימון ממשלת צרפת שוב חודשו הפרסקאות בכנסייה בשנת 2000, ובתחילת שנת 2009 נערך שיפוץ מקיף נוסף במבנה.
במנזר מתגוררים כיום כעשרים נזירים ונזירות, תוך הקפדה על ההפרדה הנדרשת. כמקובל במסדר הבנדיקטיני הם עוסקים בעבודת כפיים, בעיקר חקלאית, אך הם גם נוטלים חלק בעבודות הבינוי והשיפוץ של המבנים, ומנסים לקיים משק אוטארקי ככל הניתן. עוד פועלים במקום בתי מלאכה לקרמיקה ולנרות.
הכנסייה
כנסיית התחייה מוקדשת להתגלותו של ישו בפני שני שליחיו באמאוס, לאחר שקם לתחייה. היא שוכנת בליבו של מתחם המנזר, והכניסה אליה היא דרך דלת ברזל בחזיתה הצפונית. במבנה שלוש ספינות, והאמצעית שבהן גבוהה יותר ומסתיימת באפסיס בצידה המזרחי. באפסיס חלון בודד וניצב בו מזבח עשוי אבן לבנה שהובאה מבית לחם. מספר חלונות קבועים בחלקה העליון של הספינה האמצעית, ופתחים ממוסכים קבועים בקירות הספינות הצדדיות. אופיים של החלונות ומספרם גורמים לכך שחלל הכנסייה חשוך למדי. תקרת הספינה האמצעית עשויה בצורת קמרון צולב. האפסיס, קירות הכנסייה ועמודיה, מעוטרים בפרסקאות שלמרות שהוזמנו על ידי הצלבניים הקתולים, הם צוירו בידי אומנים יווניים בסגנון אורתודוקסי ביזנטי. למרות עבודות השימור והשיפוץ, השתמרו הפרסקאות רק בחלקם, ולעיתים באיכות ירודה. פרצופיהן של הדמויות נמחקו במזיד, ככל הנראה בידי מוסלמים. בכנסייה מתקיימים קונצרטים במסגרת פסטיבל אבו גוש.
הקריפטה
חלל הקריפטה גדול למדי, ובו מספר מזבחים ופינות תפילה נפרדות. תקרת המבנה עשויה קמרון צולב, וקשתותיה נשענות על עמודים מסיוויים. עוביים של הקירות מגיע עד שלושה וחצי מטרים במקומות מסוימים. בצידה המערבי של הקריפטה שוכנת בריכת המעיין שמתחת לכנסייה, ויש המשליכים אליה מטבעות. מספר גרמי מדרגות מוליכים מהבריכה אל חלל הקריפטה שסביב לה, וכן אל אולם הכנסייה עצמו.
הכתובת הרומית במנזר
על יד הכניסה לקריפטה, נמצאת בקיר החיצוני אבן כחלק מהקיר ובה כתובת של הלגיון הרומאי:
ויקרס ולנטיה
הוולנטיה (באנגלית: Valentia) היה מטוס תובלה דו-כנפי בריטי, שנבנה בידי חברת ויקרס (סומן בחברה כ-Type 264) עבור חיל האוויר המלכותי. מרבית היחידות שיוצרו היו למעשה גרסה משודרגת של מטוס הוויקטוריה שקדם לו.
תכנון ופיתוח
הוויקרס ויקטוריה בעל מנועי הנאפייר-ליאון (Napier Lion) שירת בהצלחה בחיל האוויר המלכותי כמטוס תובלה והפצצה. עם התיישנותם של המנועים ב-1932 התעורר הצורך לשדרג את המטוס עם מנועים חזקים יותר. המנוע שנבחר היה הבריסטול פגסוס (Bristol Pegasus) והוחלט בחברה על שדרוג בשני שלבים: בשלב הראשון שנקרא ויקטוריה סימן IV נשמרה השלדה המקורית, דבר שהגביל את כושר הנשיאה המרבי של המטוס. בשלב השני נעשה שימוש בשלדה מחוזקת שניצלה באופן טוב יותר את ביצועיו המשופרים של המנוע. גרסה זו נקראה ויקרס ולנטיה וטיסת הבכורה בוצעה ב-1934. הוולנטיה היה זהה חיצונית לוויקטוריה סימן IV, אך התאפיין בגלגל נחיתה בקצה זנבו בעוד בוויקטוריה נשמר מחליק הזנב (Tailskid). חיל האוויר המלכותי הזמין 28 מטוסי ולנטיה חדשים ו-54 נוספים הוסבו ממטוסי ויקטוריה קיימים (סומנו בחברה כ-Type 278). אספקת המטוס החלה במאי 1934 והייצור נמשך עד 1936.
היסטוריה מבצעית
הוולנטיה נכנס לראשונה לשירות בטייסת מס' 70 בבסיס חיל האוויר המלכותי בהינאהידי (Hinaidi), עיראק ב-1934. לאחר מכן צוידו בוולנטיה טייסות נוספות שהוצבו בהודו ובעיראק. בדומה למטוסים מסוגו ששירתו לפניו, כגון הוויקרס ורנון והוויקטוריה, גם בוולנטיה נעשה שימוש נרחב למבצעי הטסת מטען וחיילים ברחבי המזרח התיכון ולמשימות הפצצה באמצעות מתלים תחת הכנפיים. כמו כן, במספר מטוסים הורכבו רמקולים לצורכי ניסוי בלוחמה פסיכולוגית כדי למסור הודעות לאוכלוסייה מן האוויר (למשל, במבצעי שיטור כנגד שבטים מורדים). בולנטיה גם נעשה שימוש בניסויי תדלוק אווירי.
במלחמת העולם השנייה השתתף הוולנטיה במשימות הפצצה ליליות מעל המדבר המערבי, במסגרת השלבים הראשונים של המערכה בצפון אפריקה ב-1940. מעט לפני פרוץ המלחמה האנגלו-עיראקית השתתפו שבעה מטוסי ולנטיה ברכבת האווירית האסטרטגית הראשונה שהפעילו בעלות הברית במלחמה, כאשר סייעו בהובלת לוחמים מקראצ'י שבהודו הבריטית אל בסיס חיל האוויר המלכותי שועייבה הסמוך לבצרה. הוולנטיה גם לקח חלק בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן ב-25 באוגוסט 1941, כאשר שישה מטוסים העבירו כוחות לתפיסת שדה הנפט בהאפט קל (Haft Kel). שני מטוסים התרסקו בנחיתה ללא אבדות בנפש. הוולנטיה נשאר בשירות כמטוס קישור בעיראק ואיראן עד לשנת 1944.
שירות
הוולנטיה היה בשירות המדינות הבאות:
ז'אן-ז'אק אנו
ז'אן ז'אק אנו (בצרפתית: Jean-Jacques Annaud; נולד ב-1 באוקטובר 1943) הוא במאי קולנוע צרפתי, זוכה פרס סזאר.
ביוגרפיה
אנו נולד בפרבר דרומי של פריז.
הוא החל את הקריירה שלו בבימוי סרטוני פרסומת בטלוויזיה בסוף שנות השישים של המאה העשרים וראשית שנות השבעים של המאה העשרים. בסרט הקולנוע הראשון שביים בשנת 1976, "שחור לבן בצבעים", הוא השתמש בניסיון האישי שצבר במהלך שירותו הצבאי בקמרון. הסרט זכה בפרס האוסקר עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
סרטו השלישי, "חיפוש האש", זכה בשני פרסי סזאר, עבור הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
ב-1986 ביים את הסרט "שם הוורד", עיבוד קולנועי לרומן המפורסם בעל אותו השם של אומברטו אקו. הסרט זכה בשני פרסי באפט"א וכן בפרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר (הסרט היה בהפקה גרמנית-איטלקית). אנו התכונן לצילומי הסרט במשך ארבע שנים, במהלכן חיפש ברחבי ארצות הברית ואירופה את צוות השחקנים ואת אתרי הצילום המתאימים ביותר. הוא מצא עניין אישי רב בפרויקט זה, בשל התעניינותו רבת השנים בכנסיות מימי הביניים, וכן בשל ידיעתו את השפות יוונית ולטינית.
ב-1988 ביים את הסרט "הדוב", בהפקתו של קלוד ברי, המספר את סיפורו של גור דוב גריזלי יתום שמתיידד עם דוב קודיאק זכר מבוגר כששני ציידים רודפים אחריהם. הסרט היה הפקה מורכבת שכללה צילומים של דובים בטבע במשך כחצי שנה. הסרט זיכה אותו בפרס סזאר שני עבור הבמאי הטוב ביותר.
ב-1992 ביים את הסרט "המאהב", גם הפעם בהפקתו של קלוד ברי. הסרט התבסס על רומן באותו השם של מרגריט דיראס, והכיל סצינות מין נועזות.
לאחר שביים את הסרט "שבע שנים בטיבט", שהתבסס על ספרו של מטפס ההרים האוסטרי היינריך הארר, נאסר עליו לצמיתות להיכנס לסין, כמו גם על כוכבי הסרט בראד פיט ודייוויד ת'יוליס. כניסתו הותרה מחדש לצורך בימוי הסרט הזאב האחרון שיצא לאקרנים ב-2015.
לאחר הפסקה של כמעט 30 שנים, חזר אנו לצלם סרט הדובר צרפתית בלבד. סרטו "Sa majesté Minor" ("הוד מלכותה, הקטינה") צולם בשנת 2006 ויצא לאקרנים ב-2007. למרות מקוריותו, הסרט זכה לביקורות צוננות ונכשל בקופות, ככל הנראה בשל העובדה שהוא קשה להבנה ומכיל סצינות מין נועזות ביותר ובוטות במיוחד.
פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה
פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה הוא טקס פרסים עתידי שיהיה חלק מהמגוון הנרחב של פרסי אמי לתעשיית הטלוויזיה. הפרסים יוענקי על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה כהוקרה על מצוינות בתוכניות טלוויזיה אמריקאיות לילדים ולמשפחה. הטקס הראשון מתוכנן ל-11 בדצמבר 2022.
היסטוריה
בדרך כלל, רובם המכריע של פרסי האמי לתוכניות ילדים ניתנו במהלך טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום, לפי החלטת האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה. בשנת 2021 נוצרו קטגוריות גם לסדרות נוער.
פרסי אמי לבידור בפריים טיים שניתנים על ידי האקדמיה לאמנויות ומדעי הטלוויזיה מעניקים פרס בקטגוריית "תוכנית הילדים הטובה ביותר". קטגוריה זו בוטלה לאחר שנת 2020, לאחר שהאקדמיה אמרה כי ארגון הקטגוריות דורש שינוי בשל התוכן הרב המיוצר על ידי שירותי הסטרימינג.
ב-27 בנובמבר 2021 הוכרז כי טקס הענקת פרסי נפרדת יערך עבור תוכניות ילדים ומשפחה בשנת 2022. הוכרז גם כי יתווספו קטגוריות חדשות לתוכניות לגיל הרך.
זוכים
ב-26 באפריל 2022, הטקס הראשון נקבע ל-11 בדצמבר 2022. הוכרז כי לוואר ברטון יקבל את פרס מפעל החיים הראשון. המועמדויות לטקס הראשון הוכרזו ב-1 בנובמבר 2022.
קטגוריות
על פי האתר הרשמי, הקטגוריות הבאות צפויות להיכלל בטקס של שנת 2022. {|
Anticipating
Anticipating (בעברית: מְצַפָּה) הוא הסינגל הרביעי של הזמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס, מתוך אלבומה השלישי Britney. הוא נכתב על ידי ספירס יחד עם המפיקים בריאן קירולף וג'וש שוורץ והופץ על ידי חברת ההקלטות ג'ייב רקורדס. הסינגל יצא ב-21 ביוני 2002, באופן בלעדי לצרפת, כסינגל הרביעי של האלבום. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא מסוגות דיסקו, דאנס-פופ וטין פופ, המושפע מ-R&B. מבחינה מילולית, השיר עוסק בחברות ואחווה בין נשים. השיר זכה לשבחים וקיבל מחמאות מהמבקרים על התוכן המילולי. מבחינה מסחרית הסינגל זכה להצלחה קטנה יחסית, כשהגיע בשיאו למקום ה-38 במצעד הסינגלים הצרפתי. כחלק מקידום השיר, בריטני ביצעה אותו בסיבוב ההופעות Dream Within a Dream Tour ובפרסומת לטויוטה ויוס בה השתתפה. הקליפ הנלווה, בבימויו של מרטי קלנר, כלל הופעה חיה מלאס וגאס.
רקע וכתיבה
במהלך סיבוב ההופעות Oops!... I Did It Again בשנת 2000, ספירס קיבלה השראה מאמני היפ הופ כמו ג'יי-זי והנפטונז ורצתה ליצור תקליט עם צליל יותר פאנקי. בפברואר 2001, ספירס חתמה עם פפסי על עסקת קידום מכירות בסכום של 7–8 מיליון דולר, וכן הוציאה ספר נוסף שנכתב במשותף עם אמה, בשם 'מתנה של אמא'. באותו חודש, ספירס החלה להקליט חומרים עבור אלבום האולפן השלישי שלה ב"ראסק סאונד סטודיוס" בלוס אנג'לס, קליפורניה, ה"דוג'ו" בג'קסון, ניו ג'רזי, "סאונד און סאונד סטודיוס" ו"באטרי סטודיוס" בניו יורק. השיר נכתב על ידי ספירס יחד עם המפיקים בריאן קירולף וג'וש שוורץ והופק על ידי קירולף ושוורץ. בנוסף, נעשתה לו גם גרסת מיקס באולפני בטארי על ידי סטפן ג'ורג'. הנדסת הקול נעשתה על ידי אהרון קפלן, ריץ' טאפר' ג'יל טנגן וצ'ארלס מק'רורי. ניל רוג'רס היה נגן הגיטרה. התכנות והנגינה בגיטרת בס נעשתה על ידי קירולף. קולות הרקע נעשו על ידי ספירס וג'ניפר קאר. אלבום האולפן השלישי שלה, Britney, יצא בנובמבר 2001. בריאיון עם ה'דיילי רקורד', ספירס אמרה לאחר שנשאלה על שיר כי: "זה פשוט שיר כיפי שכתבתי. זה בדיוק כמו להיות עם החברות שלך ופשוט לרקוד. אני חושבת שברצועה הזאת יש גם תחושה של שנות השבעים." הוא יצא בתור הסינגל הרביעי מתוך האלבום ב-21 ביוני 2002 בצרפת.
מילים ולחן
"Anticipating" הוא סינגל טין פופ העשרה ודאנס-פופ באורך שלוש דקות ו-16 שניות. לשיר סאונד המזכיר את מוזיקת הדיסקו של שנות ה-70, ובין היתר הושווה ל-Holiday של מדונה, "All for You" של ג'נט ג'קסון. לפי הפרטיטורה של יוניברסל מיוזיק גרופ, השיר מורכב במפתח פה מז'ור והוא מוגדר בתיבה בת קצב של 112 פעימות לדקה. המנעד הקולי של ספירס משתרע מהסולם המינורי F3 ועד לסולם המג'ורי A4. לשיר יש רצף בסיסי של B♯(9)–C–Dm7–B♯(9) בדומה להתקדמות האקורדים שלו. מבחינה מילולית, הוא עוסק בחברות ואחווה בין נשים. בזמן שחרור האלבום, נכתב באתר הרשמי שלה כי זהו "המנון הכוח הנשי" וכי הוא מוכיח שבריטני, כעת יותר מתמיד, כוח שיש להתחשב בו.
קידום
השיר קודם גם בפרסומת לטויוטה ויוס בה השתתפה ספירס.
דרוהוביץ'
דרוהוביץ' (באוקראינית: Дрогобич, בפולנית: Drohobycz, ביידיש: דראָבּיטש - דראָהאָבּיטש) היא עיר באוקראינה בחבל לבוב, הנמצאת בגליציה ההיסטורית. אוכלוסייתה מנתה ב-2005 כ-77 אלף איש.
תעשיות העיר כוללות זיקוק נפט, כימיקלים, מטלורגיה ועיבוד מזון.
היסטוריה
העיר הוזכרה לראשונה כחלק מנסיכות רוס של קייב בערך במאה ה-10 לספירה, ובשנים 1377–1382 העיר הוגדרה כחלק מנסיכות ווהלין יחד עם הערים חלם ולבוב הגדולה.
בזמן מרד חמלניצקי בשנת 1648 הסתערו הקוזאקים על העיר, מרבית הקהילה הפולנית כמו גם היהודית והקתולית האוקראינית נרצחו. חלקם הצליחו לשרוד כאשר נמלטו למגדל הפעמון שלא נכבש.
בשנת 1772, עקב חלוקת פולין, עברה דרוהוביץ' לידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, העיר הועברה לפולין. בספטמבר 1939 העיר צורפה לאוקראינה הסובייטית, כאשר שטחי פולין חולקו בין גרמניה הנאצית וברית המועצות. באותה שנה דרוהוביץ קיבלה מעמד של מרכז מחוזי.
ב-30 ביוני 1941, עם הפלישה הנאצית לברית המועצות, העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, ובהמשך, אוכלוסייתה היהודית הושמדה. ב-6 באוגוסט 1944 שוחררה העיר מהכיבוש הנאצי על ידי כוחות החזית האוקראינית הרביעית.
לאחר המלחמה העיר נשארה מרכז מחוזי עד שצורפה למחוז לבוב. האוכלוסייה הפולנית הועברה לפולין, ובעיר נשארו אוקראינים בלבד. בזמן התקופה הסובייטית העיר היוותה מרכז תעשייתי חשוב במערב אוקראינה עם תעשיית זיקוק נפט מפותחת, בניית מכונות, תעשיית עץ וכו'. מאז 1991 העיר נכללת במחוז לבוב שבאוקראינה העצמאית.
יהודי דרוהוביץ'
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדרוהוביץ' הוא משנת 1404, ובתחילה מגורי היהודים בעיר הוגבלו לפרבריה. במחצית השנייה של המאה ה-17 נעשתה הקהילה בעיר לעצמאית. בשנת 1718 הופצה עלילת דם בעיר, לפיה אישה יהודייה רצחה ילד נוצרי כדי להכין מדמו מצות לפסח, וזו הוצאה להורג. בסוף המאה ה-18 ציוו השלטונות האוסטריים ששלטו באזור על הרחקה מחודשת של היהודים ממרכז העיר, ועל הקהילה הוטלו מיסים שונים.
עם פיתוח העיר במאה ה-19, גדלה אוכלוסייתה היהודית, ורבים מאנשיה השתלבו בתעשיית זיקוק הנפט המקומית. מסוף המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תרבות והשכלה יהודי, וישבו בה אנשי רוח וסופרים יהודים רבים. משנת 1883 פעל בעיר בית דפוס עברי.
במהלך כיבוש העיר בידי הרוסים בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נערכו ביהודיה פרעות בידי קוזקים, ובתום המלחמה, נערכו בהם פרעות בידי אוקראינים לאומנים. עם כיבוש העיר בידי פולין במאי 1919, ערכו ביהודיה פרעות החיילים הפולנים.
בין מלחמות העולם התקיימה בדרוהוביץ' פעילות ציונית ענפה, ופעלו בה כל המפלגות ותנועות נוער הציוניות. כמו כן, פעלו בעיר הבונד ואגודת ישראל, והתקיימו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. בראשית שנות השלושים נמנו בעיר כ-13,000 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופה זו אירעו מעת לעת תקיפות אנטישמיות של יהודי העיר בידי אוקראינים מקומיים.
בשואה
בספטמבר 1939 נכבשה דרוהוביץ' בידי הגרמנים, אך הועברה לשליטה סובייטית בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בתקופה זו הולאמו המפעלים בעיר, ויהודים עשירים או פעילים פוליטיים הוגלו לעומק ברית המועצות. עם חזרת הגרמנים לעיר במהלך מבצע ברברוסה נערך ביהודי העיר פוגרום בן שלושה ימים בידי אוקראינים ופולנים, בו נרצחו בעינויים מאות יהודים. יהודים נוספים נרצחו בידי הגרמנים.
ב-25 במרץ 1942 בוצעה בעיר אקציה, במסגרתה שולחו כ-1,000 יהודים "בלתי יעילים" למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-8 באוגוסט נערכה בעיר אקציה נוספת, בה העבירו שוטרים גרמנים ואוקראינים יהודים רבים מיישובי הסביבה לגטו שבעיר, ולאחר מכן, פשטו על בתי הגטו, ושילחו כ-5,000 יהודים מהעיר לבלז'ץ. במהלך אקציה זו, נורו בגטו עצמו חולים ותינוקות.
ב-1 באוקטובר 1942 הפך הגטו בעיר לסגור, ושוכנו בו כ-7,000 יהודים, ובהם רבים מיהודי הסביבה. כתוצאה מתנאי התברואה הירודים בגטו, מתו רבים בו ממגפה של טיפוס הבהרות.
ב-23–24 באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה שלישית, במסגרתה גורשו לבלז'ץ כ-1,200 יהודים, ועוד מאות נרצחו במקום. בהמשך החודש גורשו כ-1,000 יהודים נוספים מהגטו לבלז'ץ. כפעולת נקם על ניסיון לפגוע באיש גסטאפו בעיר בנובמבר 1942, נרצחו ביריות 186 יהודים בגטו, אשר אחד מהם היה הצייר ברונו שולץ. ניסיונות של יהודים להימלט מהגטו עלו בדרך כלל בתוהו, לאחר שהוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
בדצמבר 1942 נותרו בגטו כ-3,000 יהודים, אשר הועסקו בעבודות כפייה. ב-15 בפברואר 1943 נכנסו לגטו שוטרים ואנשי ס"ס, ורצחו כ-450 מיושביו, ובהם חברי היודנרט, ביער ברוניצה. עד יוני 1943 חוסל גטו דרוהוביץ', תוך שהגרמנים סורקים בשיטתיות את בתיו, ושורפים אותם כדי להניס מסתתרים. עד שחרור האזור נרצחו בידי אוקראינים גם מאות היהודים שנותרו במחנות העבודה שבסביבת העיר.
רבניה גדוליה וצדיקיה
מרבני העיר נודעו בראש ובראשנה מראשי החסידות הראשוניים הרבי הקדוש רבי יצחק מדרוהוביטש (חבר הבעל שם טוב, ואביו של המגיד רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב), לאחר שנים כיהן בה כרב עיר רבי אליעזר ניסן טייטלבוים מדרהוביטש בן רבי משה מאוהל בעל הישמח משה, ועוד רבנים כדוגמת רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביטש, רבי אליהו הורשובסקי בעל האזור אליהו, רבי מאיר סג"ל לנדא מדרוהוביטש, הרב והסופר יעקב אביגדור כיהן כרב הראשי של הקהילות דרוהוביץ'-בוריסלב עד מלחמת העולם השנייה. הרב זאב וולף נוסנבוים כיהן כרבה של העיר בזמן השואה, ונספה בה עם בני הקהילה בשנת התש"ג, 1943.
יהודים נודעים
העיר דרוהוביץ' הוציאה מתוכה שלושה ציירים יהודים מפורסמים: מאוריצי גוטליב, אפרים משה ליליאן וכן ברונו שולץ, שהיה גם סופר פולני מפורסם. גם השחקנית אליזבת ברגנר היא בת העיר.
היהדות בהווה
בשנת 2018 הסתיימו עבודות השיקום של בית הכנסת הגדול. בעיר מתגוררים כ-150 יהודים.
התפלגות האוכלוסייה
התפלגות האוכלוסייה מבחינה אתנית בשנת 2001:
התפלגות האוכלוסייה מבחינה אתנית בשנת 1939:
לרר
לרר (Lehrer) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו מורה.
אדלברט, נסיך בוואריה (1828–1875)
אדלברט, נסיך בוואריה (בגרמנית: Adalbert von Bayern; 19 ביולי 1828 – 21 בספטמבר 1875) היה בנו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה, וטוען לכתר ממלכת יוון.
ביוגרפיה
אדלברט נולד ב-19 ביולי 1828 במינכן, שהשתייכה לממלכת בוואריה, ללודוויג הראשון מלך בוואריה ולתרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, והיה אחיהם הצעיר של מקסימיליאן השני, מלך בוואריה ואותון, מלך יוון.
ב-25 באוגוסט 1856 התחתן אדלברט עם אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד, בתם של האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד ולואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
בשנת 1867 מת אחיו אותון, מלך יוון, ובעקבות כך היה אמור אחיהם לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה לרשת את טענתו לממלכת יוון, אולם הוא ויר על זכויותיו, ובעקבות כך הפך אדלברט לטון לכתר היווני, אם כי הוא לא ביצע שום פעולה להשגת הכס. ב-21 בספטמבר 1875 מת אדלברט במינכן, בדיוק ביום מותה של אחותו אלכסנדרה, נסיכת בוואריה.
תחנת הרכבת תל אביב – השלום
תחנת הרכבת תל אביב – השלום היא תחנה של רכבת ישראל בעיר תל אביב. היא נמצאת במרכז נתיבי איילון על מסילת איילון בסמוך למרכז עזריאלי ודרך השלום, ומכאן בא שמה של התחנה. התחנה ממוקמת בקילומטר 94.563 של הקו הראשי של רכבת ישראל. מיקומה במרכז העיר וסמיכותה למחנה הקריה, למרכז עזריאלי ולמספר מגדלי משרדים נוספים הביאו לכך שהיא התחנה המובילה בארץ בהיקף הנוסעים העוברים בה. התחנה מחוברת לקניון עזריאלי דרך גשר העובר מעל הכביש. שער היציאה הראשי של התחנה נמצא על "גשר חיים לנדאו".
היסטוריה
התחנה נבנתה בשנים 1994–1996 ותוכננה על ידי דן איתן וערי גושן אדריכלים בע"מ בסגנון פוסט מודרני. עיצובה היה חדשני בזמנו בישראל בזכות המבנה הקל הכולל בתוכו אלמנטים תלויים ומסבכים רבים. עם פתיחתה היו בתחנה שני רציפי צד משני צידי המסילה הכפולה.
בשנת 2001 הוחלט על הוספת מסילה נוספת בקו ולכן נוצר צורך להוסיף רציף נוסף בתחנה. עבודות ההרחבה כללו את הסטת התעלה בה זורם נחל איילון מזרחה כך שחלקה עובר מתחת לנתיבים המזרחיים של נתיבי איילון ועל ידי כך התפנה מקום להרחיב את רציף הצד המזרחי ולהעביר את המסילה החדשה בצמוד אליו. הרציף השלישי והמסילה השלישית נפתחו ב-2 בספטמבר 2006, זאת לאחר מספר דחיות.
בסוף שנת 2005 זכתה חברת אשר גרין במכרז לשיפוץ התחנה בהיקף כ-10 מיליון שקלים. עיקר השיפוץ מתמקד בהפחתת מטרד הרעש הנובע מהימצאות התחנה בסמוך למסלולי הכביש המהיר.
בשנת 2016 פרסם המשרד להגנת הסביבה תוצאות חריגות של זיהום אוויר בשטח התחנה, בשל סמיכותה לנתיבי איילון והעדר אוורור בשטחה.
החל משנת 2016 נעשו בתחנה עבודות להרחבתה, בדרך של בניית טרמינל נוסף מדרום לטרמינל הקיים. התחנה נפתחה ב-22 בפברואר 2021.
ברציפי התחנה נמדד זיהום אוויר גבוה ולכן במסגרת העבודות מבצעת התקנת מפוחים במטרה לשפר את זרימת האוויר בתחנה. כלל העבודות צפויות להסתיים ברבעון השני של שנת 2021.
ביוני 2020 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי ראשון לירושלים.
מבנה התחנה
התחנה מורכבת משני מסופים, מסוף ראשון המחובר לקניון עזריאלי אשר ניתן לגישה מעברו הצפוני של דרך השלום, מסוף שני מעברו הדרומי של דרך השלום נפתח בשנת 2021.
בתחנה שלושה רציפי נוסעים, רציף צד אחד ואי רציפים. הרחבת נוספת של התחנה בעייתית בשל המרחק הקטן יחסית שבין שני מסלולי הכביש ביניהם שוכנת התחנה וחוסר האפשרות לצמצם עוד את תעלת האיילון.
ברציף 1 נוסעות כל הרכבות (למעט הרכבות בקו השרון להרצליה) לכיוון צפון.
ברציף 2 נוסעות כל הרכבות (למעט הרכבות בקו בני דרום לאשקלון) לכיוון דרום, בית שמש ומודיעין.
ברציף 3 נוסעות הרכבות שבקו הרצליה-ראש העין-אשקלון.
הרציפים בתחנה הם באורך של כ-290 מטר.
בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית ב-2019. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תוכניות עתידיות
במסגרת התוכנית להקמת מסילה רביעית באיילון (תת"ל 33) מתוכננת הוספת רציף רביעי לתחנה, על שטח תעלת האיילון.
שירות רכבות בתחנה
בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים נהריה-באר שבע, כרמיאל-באר שבע, בנימינה-אשקלון-באר שבע, הרצליה-ראש העין-אשקלון, נתניה-בית שמש, ונהריה-מודיעין.
איטן גרינברג
איטן גרינברג (נולד ב-21 בינואר 1994) הוא שחקן, מדבב, וזמר ישראלי. השתתף בעונה העשירית של תוכנית המציאות "כוכב נולד" והגיע בה למקום השני.
ביוגרפיה
גרינברג נולד בראשון לציון. בילדותו עברה משפחתו להתגורר באזור השרון, ובהמשך בעמק חפר. בנעוריו עבר יחד עם משפחתו לגבעתיים. בשנת 2000 הופיע ב"צעצוע של פסטיגל", כילד פסטיגל. בשנת 2002 השתתף בסרט "אבא שחור לבן" ובסרט "בת קול". השתתף בתפקיד אורח בסדרה "טיפול נמרץ", ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2005 שיחק בסרט הקצר "בית מול הים". בשנת 2007 שיחק בסרט הקולנוע "רק כלבים רצים חופשי". בשנת 2008 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "לשם שינוי", ששודרה בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 2012 השתתף בסדרת הטלוויזיה "יחפים", ששודרה ב-HOT3. במהלך אותה שנה השתתף בסרט הסטודנטים "פלסיבו". בשנת 2012 השתתף גם בתוכנית המציאות "כוכב נולד", ובגמר התוכנית הגיע למקום השני.
קריירת דיבוב
לאורך השנים דיבב בסדרות טלוויזיה ובסרטים רבים, בהם "סיפורי סומסום" (שבה ביצע את שיר הפתיחה), "יוריקה מצאתי", "שמח בעיר הליצנים", "המסע המופלא בכדור פורח", "דרגון בול GT", "רוברטס", "דרגון בול: היפהפייה הנרדמת בטירת השטן", "דרגון בול: נתיב העוצמה", "דרגון בול 3 - הרפתקה מיסטית", "סיפורי כתם שמש - של מי הביצה הזאת?", "רובוטריקים סייברטרון", "מעבר ליער", "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", ו"מאיה ומיגל".
בשנת 2006 דיבב בסרט "דרגון בול GT - מורשתו של גיבור". בהמשך אותה שנה דיבב בסדרה המצוירת "מובי דיק", ושימש כקריין בתוכנית "מתחת לאף", ששודרה בערוץ לוגי. דיבב בסדרות הטלוויזיה "סופר רובוט", "הרמזים של בלו" ו"ביל הקטן". בשנת 2007 דיבב בסדרת הטלוויזיה המצוירת "פוקימון" ובתוכנית "קריפי קריצ'ר". במהלך אותה שנה דיבב בתוכנית "שוריקן סקול - בית ספר לנינג'ות" וכן דיבב בסדרה "סיפורי כתם שמש" ששודרה בערוץ הופ!. בשנת 2008 דיבב בסדרות "נארוטו", "בן 10", "אטומיק בטי", "חללית בזמן", וכן בסרט האנימציה "בן 10 - סודו של האוניטריקס".
בשנת 2013 החל לדבב בסדרות האנימציה "סלגטרה" ו"פיטר פן" ששודרו בערוץ הילדים, כמו כן דיבב בסדרה "חייג'מות" ששודרה בערוץ דיסני ג'וניור. בשנת 2014 דיבב בסדרות האנימציה "שיזאו", "מחנה הפחד", "נאמצ'אקס", "אייס", "הטוסיק שלי השתגע" ו"אבירי הטנקאיי". בשנת 2015 החל לדבב את דמותו של דני שובבני בסדרת האנימציה "דני שובבני וגנאשר" ואת מארק אוונס ב"אינאזומה 11". כמו כן, דיבב בסדרה "אי-שרדות: המירוץ". בשנת 2016 הוא דיבב בסדרה "אטומיק פאפט" ו"גיבורים". בשנת 2017 הוא דיבב בסדרה "מאקסי".
נכון ל-2020, גרינברג מדבב באולפני דאבי דאב.
הספרייה הציבורית של תל מונד
היסטוריה
בהיעדר תקציב הקמה, מוקמה הספרייה בתחילה בכיתות בית הספר היסודי שהיה בשטח בית הספר האזורי והתפנו בו כיתות עקב הרפורמה בחינוך שקבעה כי בתי הספר היסודיים יהיו עד כיתות ו' ולא עד ח'. לספרייה הוקצו שתי כיתות ומרפסת ששימשה כמחסן.
במשך השנים גדל האוסף ולספרייה נוסף מבנה ששימש בעבר כמחסן כלים לבית הספר. לאחר מכן שימש כספריית ילדים, וקיים פעילות להכרת הספרייה, התקיימו שיעורים בהיסטוריה ובמדעים ובהפסקות היו מחליפים ספרים ועוזרים בסידור מדפי הספרייה. במהלך השנים אוסף הספרייה גדל וכן גם מספר התושבים.
בשנת 1990 הגיעה משלחת מסרסוטה שבפלורידה, שהפכה לעיר התאומה של תל מונד. בטי ואלכס שאונבוים החליטו לתרום סכום כסף כדי לבנות ספרייה במרכז היישוב שתיתן מענה לבתי הספר ולקהילה.
בשנת 1992 עברה הספרייה למשכנה הנוכחי.
ייחודה של הספרייה
הספרייה הציבורית בתל מונד מתייחדת בכך שהיא משמשת שלושה סוגים של בתי ספר: ספריית בתי ספר יסודיים, ספרייה לחטיבה ותיכון וכן ספרייה ציבורית לתושבי המועצה האזורית. מודל זה מחייב הערכות מיוחדת של הספרייה, החל מאוסף הספרים, רכישת מאגרי מידע, שירותי צוות ספרנים ושעות פתיחה שונות.
פעילויות
בספרייה מתקיימות פעילויות תרבותיות לילדים ולמבוגרים: שעות סיפור לילדים, חוגים לכתיבה יוצרת, חוג קוראים למבוגרים, מפגשי סופרים לתלמידי בתי הספר, מפגשי סופרים למבוגרים והרצאות שונות. במסגרת פעילויות משותפות בין הספרייה לבין בתי הספר:
הייתי כאן
הייתי כאן הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי עברי לידר בשיתוף הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן. השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר 2013, כסינגל הראשון מתוך אלבומו העשירי של עברי לידר, האהבה הזאת שלנו, על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי עברי לידר, הולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי לידר. השיר הוא בסגנון הפופ.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, שציין את השיר בחיוב והעניק לו חמישה כוכבי זהב מתוך חמישה.
וידאו קליפ
לא פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-24 בדצמבר 2013, העלה לידר לערוץ היוטיוב שלו את האודיו קליפ הרשמי של השיר, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-5.8 מיליון.
בית אג'ימן
בית אג'ימן היה חאן יהודי ביפו שנקרא על שם הגביר ישעיהו אג'ימן מאיסטנבול שמימן את רכישתו בשנת 1825.
היסטוריה
ישעיהו אג'ימן היה יהודי אמיד מטורקיה. הוא עבד כשלם של הסולטאן מחמוד השני, והיה גזבר ראש יחידות היניצ'רים בצבא העות'מאני. אג'ימן נחטף למען כופר בקפריסין, ובעת חטיפתו, נדר נדר לפיו אם יינצל, יתרום 150 לירות למען ארץ ישראל. אג'ימן ניצל בסופו של דבר וב-1820 רכש בסכום זה מגרש במורד הצפוני מהכנסייה הפרנסיסקנית, שעליו עמד בית דו קומתי, והפכו לאכסניה ליהודים שהגיעו ליפו.. בסופו של דבר הוצא להורג אג'ימן בשנת 1826 על ידי חניקה בפקודת הסולטאן מחמוט השני שטבח באותה שנה בכוח היניצ'רים. בו זמנית הוצא להורג גם איש העסקים צ'לבי בכור קרמונה.
האכסניה החלה לפעול, ככל הנראה בשנת 1825. הבית הפך למרכזם של מוסדות היישוב היהודי הקטן ביפו וקיבל את השם דאר אל-יהוד - בית היהודים. במקום היו חדרי אירוח ובית כנסת. ישעיהו אג'ימאן נהרג שש שנים מאוחר יותר, יחד עם היניצ'רים.
הבית נהרס ב-1965, בעת פינוי "השטח הגדול". סמוך לבית אג'ימן שהריסותיו נמצאות בגן הפסגה, עומדת היום מצבת זיכרון לראשוני קהילת יפו.
יש לציין כי כבר ב-1764 מספר הנוסע ר' שמחה מזאלזיץ שהנדבן ר' יעקב בן דוד זונאנה בקושטא בנה ביפו חומה ובית אכסניה עבור עולי רגל יהודים שבו יוכלו לנוח לפני הטלטלם שוב בדרכים. אכסניה שהשתלטו עליה בהדרגה הערבים תושבי המקום.
דונגל (חומרה)
דונגל (באנגלית: Dongle) הוא חומרת מחשב, המתחברת ליציאה במכשיר כדי לספק לו פונקציונליות נוספת, או לאפשר קישור למכשיר שמוסיף פונקציונליות.
בתחום המחשוב, המונח היה בתחילה שם נרדף "לדונגלים להגנה על תוכנה" - סוג של פתרון לניהול זכויות דיגיטליות בחומרה שבו תוכנה תפעל רק אם דונגל שנמסר עם רכישת התוכנה, המכיל בדרך כלל מפתח רישיון או מנגנון הגנה קריפטוגרפי אחר, מחובר למחשב בזמן שהוא פועל. חברת הטכנולוגיה הישראלית אלדין מערכות מידע הייתה ספקית מובילה של פתרונות מסוג זה בתחילת שנות ה-2000.
המונח הוחל מאז על סוגים אחרים של מכשירים בעלי צורה דומה, כגון:
אטימולוגיה
ישנם תיאורים שונים על האטימולוגיה של המילה "דונגל"; במאמר משנת 1999, PB Schneck קבע שהמקור לא ברור, אך ייתכן שמדובר בהשחתה של המילה "dangle" - "מתנדנד" (שכן מכשירים אלה "מתנדנדים" מיציאה במחשב).
פרסומת של מגזין Byte משנת 1992 של חברת Rainbow Technologies טענה שהדונגלים הומצאו על ידי אדם בשם "דון גאל", אשר הוליד אגדה אורבנית על מקור השם, אך הפרסומת הייתה רק תכסיס שיווקי.
הגנת תוכנה ואבטחת רשתות
דונגלים המשמשים כדי לסייע במניעת שימוש והעתקה בלתי מורשית של צורות מסוימות של תוכנה. בתחילה השתמשו ביציאות כגון: יציאה טורית או יציאה מקבילה, עם הפסקת השימוש בהם נעשנה מעבר לשימוש ביציאת ה-USB במחשב.
חברת אלדין הישראלית פיתחה גם מוצר בשם ה-eToken לאימות וזיהוי משתמשים במחשבים ורשתות תקשורת ארגוניות. התקן חומרה המתחבר ליציאת ה-USB ומוודא שהמשתמש רשאי להפעיל את המחשב ולהתחבר לרשת הארגונית.
נגני מדיה - סטרימרים
ב, השימוש במונח "דונגל" הורחב לנגני מדיה דיגיטליים, כגון "Roku" ו"כרומקאסט" של גוגל - שנועדו להתחבר ישירות ליציאת HDMI בטלוויזיה או מקלט AV (מופעל באמצעות חיבור Micro USB לטלוויזיה עצמה או מתאם AC), בניגוד למכשיר גדול יותר - ממיר טלוויזיה.
מתאמים
כבלים קצרים מאוד המחברים שקעים גדולים יחסית לתקעים קטנים יותר מאפשרים להתקין ולהוציא כבלים בקלות מציוד עם מקום מוגבל לחיבורים.
מחשבים ממוזערים
מחשבים אישים זעירים, כגון Intel Compute Stick של חברת אינטל, ו-Chromebit, דונגל המריץ את מערכת ההפעלה Chrome OS על טלוויזיה או למסך אחר, באמצעות כניסת ה-HDMI, ומאפשר להפעיל אותם כמחשב.
קישוריות לרכב
דונגל שמתחבר למחבר ה-OBD-II בכלי רכב. הדונגל מספק קישוריות לרשת באמצעות רשתות סלולריות לכל מי שנמצא ברכב, תוך שהוא משמש כנקודת Wi-Fi חמה. בנוסף, הוא עוקב אחרי שגרת הטיפולים ברכב. הדונגל אוסף נתונים ממערכות שקיימות במכונית ואף בודק את מצבן של יחידות הרכב השונות. הנתונים שנאספים נשלחים באמצעות הרשת ומנותחים בידי אלגוריתם מורכב, שיודע לפענח את המידע ולשלוח אותו בחזרה למשתמש באמצעות אפליקציה.
ז'קט ג'ינס
השתמשו בו בצבא האמריקאי בשתי מלחמות עולם, ולבשו אותו מפורסמים רבים מג'יימס דין, מרילין מונרו ואלביס פרסלי. צעירים מרדניים בשנות ה-50 העדיפו ללבוש אותו, וכן לבשו אותו היפים בשנות ה-60 ופנקיסטים בשנות ה-70. הוא נלבש על ידי מעמד הפועלים וגם האליטות והפך אף לבגד שמעצבי צמרת עיצבו אותו.
היסטוריה
ב-1880 יצר לוי שטראוס את חולצת הג'ינס הראשונה שתפקדה כז'קט ונקראה Levi's Triple. ז'קט זה נקרא גם Pleat Blouse ע"ש שלושת הקפלים בחזיתה. במהרה הפכה חולצה זו ללבושם של העובדים והקאובויס באמריקה.
בתחילת המאה ה-20  לוי יצר את ז'קט Type I, שהיה הפרוטוטיפ של ז'קט הג'ינס הידוע שגם היה ידוע כ-506. זה היה הז'קט של הקאובויס.
ב-1921 לי Lee הציג את "ז'קט פסי הרכבת" שלו, שתוכנן במיוחד לעובדי מסילת הרכבת. הוא נקרא Loco Jacket. בסוף עשור זה לי הציג גם את ז'קט ג'ינס עם רוכסן שידוע כ-91 וגם נוסף לו תג "UNION MADE".
צי ארצות הברית  החל להשתמש בז'קט ג'ינס כבר משנת 1914. ב-1919 צבא ארצות הברית הכניס את ז'קט הג'ינס למדים שלו.
הזמר האמריקאי בינג קרוסבי לבש חליפת ג'ינס ב-1951 ונאסר עליו להיכנס למלון קנדי לבוש בה. המלון הכיר בטעותו והכניס את קרוסבי ולוי יצר טוקסידו מג'ינס לקרוסבי מדנים והפך לקאלט כשקרוסבי לבש אותו בסרט Here Comes the Groom.
ז'קט ג'ינס ומכנסי ג'ינס קושרו בעיקר למעמד הפועלים בעת מלחמת העולם השנייה. אך בשנות ה-50 הם הפכו לתלבושת של כל הצעירים. היה זה אלביס פרסלי בסרט "רוק בית הסוהר" שלבש ז'קט ג'ינס, שגרם לפופולריות שלו בקרב הצעירים. בעקבות הסרט "רוק בבית הסוהר" של אלביס פרסלי, לוי ייצר ג'ינס אלביס פרסלי שהפך ללהיט.
ב-1953 יצר לוי את ז'קט Type II שהתאפיין בשני כיסים בחזיתו. הוא נקרא גם מודל 507XX.
ב-1962 יצר לוי יצר את ז'קט הג'ינס עם שני כיסים מקדימה שנודע כ-Type III ואחר כך כ- XX והפך למודל הפופולרי ביותר של ז'קט הג'ינס. הוא ידוע בשמו גם כ-"trucker jacket". מספרי המודלים של הז'קטים היו “70505,” “71205,” “70518.” ההבדלים ביניהם היו מינימליים. אם על התווית האדומה בז'קט רשום LEVI'S הז'קט הוא משנות 50 עד 71. אם רשום על התווית האדומה Levi's הז'קט הוא משנת 1972 ואילך.
החל משנות ה-60 יצר לוי מודל זול יותר של ז'קט הג'ינס  שנקרא Orange Tab Trucker Jacket שסימנו תווית כתומה (לא מעור).
החל מאמצע שנות ה-80, מעצבי אופנה כמו קלווין קליין עיצבו ז'קט ג'ינס שהפך לאופנתי ונלבש לא רק לעבודה אלא אפילו בערב. מותגים כמו  Diesel ו-Guess עיצבו ז'קטים מג'ינס. דוגמניות צמרת כמו קייט מוס וקלאודיה שיפר לבשו ז'קטים מג'ינס.
בשנות ה-2000 ואילך עדיין ז'קט הג'ינס אופנתי ויש גם חזרה לז'קט ג'ינס וינטג'.
ארתור שרביוס
ארתור שרביוס (גרמנית: Arthur Scherbius; 20 באוקטובר 1878 - 13 במאי 1929) היה מהנדס חשמל גרמני אשר לזכותו נזקפת המצאת מכונת ההצפנה המכנית אניגמה.
חייו
שרביוס נולד בעיר פרנקפורט. אביו היה איש עסקים. הוא למד הנדסת חשמל ב"טכניקל קולג'" שבמינכן והמשיך את לימודיו בהנובר שם סיים במרץ 1903. בשנה שלאחר מכן הוא סיים עבודת מחקר שנושאה היה "שיטה לבניית בקר עקיף לטורבינת מים", ולאחר סיומה קיבל תואר דוקטור בהנדסה.
שרביוס החל לעבוד במספר חברות הנדסה בגרמניה ובשווייץ. בשנת 1918 הוא הקים חברה בשם שרביוס וריטר. הוא המציא מספר פטנטים ובהם מנוע אסינכרוני, כרית חשמלית, וחלקי חימום קרמיים. תרומות המחקר שלו הובילו לקישור שמו עם עקרון שרביוס למנועים אסינכרוניים.
בשנת 1918 ביקש שרביוס לרשום פטנט על מכונת הצפנה מבוססת גלגלי שיניים מחווטים ומסתובבים. החברה של שרביוס קנתה את הזכויות על פטנט נוסף של הוגו קוך משנת 1919. העסקים לא נחלו הצלחה רבה, ובשנות ה-20 של אותה מאה אורגנה החברה לפחות פעמיים.
חלבי
חלבי הוא שם משפחה שמעיד על מוצא מן העיר חאלב שבסוריה.
אלגברה של קבוצות
משתי הדרישות האחרונות ומכללי דה-מורגן נובע גם כי אלגברה של קבוצות סגורה לחיתוך באורך סופי.
דוגמה לאלגברה של קבוצות מעל \mathbb{R}, היא אוסף כל האיחודים הסופיים של קטעים ממשיים מהצורה [a,b)\,.
סיגמא-אלגברה היא סוג מיוחד של אלגברה, המקיימת בנוסף גם סגירות לאיחוד של מספר בן מנייה של קבוצות. אם \mathcal{F} היא סיגמא-אלגברה מעל X, הזוג הסדור נקרא מרחב מדיד (מרחב מדיד יחד עם פונקציית מידה נקרא מרחב מידה).
תפיסה על-חושית
תפיסה על-חושית (בראשי תיבות: תע"ח) נקראת גם חוש שישי או מראה שני. היא מתקבלת על ידי מידע שאינו מגיע מהחושים הפיזיים המוכרים, אלא מתקבלים בתודעה. התפיסה העל-חושית היא שמן הכולל של היכולות השונות שהמוח עושה (כגון: לתפוס, לקלוט ולעבד גירויים חיצוניים הנמצאים מחוץ לגדר האפשרי בחמשת החושים), בהתאם לתאוריות המדעיות המקובלות. למרות ניסיונות בלתי פוסקים, הטענה לראיה אמינה ובת-בדיקה לקיומה של תפיסה על-חושית נמצא במחלוקת קשה.
המונח אומץ על ידי הפסיכולוג של אוניברסיטת דיוק כדי לציין יכולות נפשיות כגון אינטואיציה, טלפתיה, פסיכומטריה וראייה על-חושית וביצועם הטמפורלי זמני, כהגדרה מוקדמת או כטיפול חוזר.
חלק מהקהילה המדעית דוחה את הטענות לקיומה של תפיסה על חושית לטענתה בשל להיעדר בסיס ראיות מספק, היעדר תאוריה שתסביר אותה וחוסר בטכניקות ניסיוניות שיכולות לספק תוצאות חיוביות באופן אמין, כמו גם חוסר טכניקות היכולות לספק תוצאות חיוביות ואמינות, ורואה בעל-חושיות כפסאודו-מדע.
היסטוריה
בשנת 1930, באוניברסיטת דיוק בצפון קרולינה, ג'וזף בנקס ריין ואשתו לואיזה אלה ריין ניהלו חקירה בנושא התפיסה העל חושית. בזמן שלואיזה ריין התרכזה ברישום ותאור מקרים של תפישה על חושית, ג'וזף ריין עבד בעיקר במעבדה והגדיר בקפידה מונחים כגון תפיסה על חושית ופאראפסיכולוגיה ותכנן ניסויים כדי לבדוק אותם. פותחה מערכת פשוטה של קלפים, אשר במקור נקראת "קלפי זנר" - כעת קרויים קלפי תע"ח. הם נושאים את הסמלים - עיגול, ריבוע, קווי גלים, צלב וכוכב: יש חמישה מכל אחד בחבילה של 25 קלפים.
בניסוי טלפתיה, "השולח" מתבונן בסדרת קלפים בעוד "המקבל" מנחש את הסמלים. כדי לנסות לשמור על ראייה רוחנית, חפיסת הקלפים מוסתרת מכולם בעוד המקבל מנחש. כדי לנסות להתבונן מראש, סדר הקלפים נקבע לאחר שהניחושים נעשים. מאוחר יותר ג'וזף ריין השתמש בקוביות בשביל לבדוק טלקינזיס. הניסויים הפראפסיכולוגיים בדיוק, עוררו ביקורת מצד אנשי אקדמיה ואחרים אשר קראו תיגר על המושגים והראיות של הטוענים לקיומה של תפיסה על-חושית. מספר מחלקות פסיכולוגיות ניסו לחזור על הניסויים של ריין בכישלון.
וו. ס. קוקס (1936) מאוניברסיטת פרינסטון הפיק 25,064 ניסויים עם 132 נבדקים בניסוי למשחק קלפי זנר. קוקס סיכם: "אין ראיות של תפיסה על-חושית או באדם הממוצע או של הקבוצה או בכל פרט מסוים של אותה קבוצה. הפער בין התוצאות האלה והתוצאות שהושגו בידי ריין הוא או בשל גורמים בלתי נשלטים בהליך ניסיוני או בגלל הבדל בין הנושאים". ארבע מחלקות פסיכולוגיות אחרות לא הצליחו לשכפל את התוצאות של ריין.
ב־1938 כתב הפסיכולוג ג'וסף ג'סטרוב כי רוב הראיות לתפיסה החושית שאסף ריין ופראפסיכולוגים אחרים היו אנקדוטיים, משוחדים, מפוקפקים ותוצאת "תצפית לקויה וחולשות אנושיות מוכרות". הניסויים של ריין לא זכו להכרה כיון שגילוי על ידי דליפה חושית או רמאות יכולים להסביר את כל התוצאות שלו. לדוגמה, הצלחותיו של "המקבל" לנחש את הסמלים שבחלק האחורי של הקלפים, יכולה להתקבל על ידי פיענוח מוצלח של רמזים עדינים מדיבוריו או הבעותיו של "השולח".
בשנות ה-60 הפראפסיכולוגים הראו התעניינות ההולכת וגוברת במרכיבים הקוגניטיביים של התפיסה העל חושית, הניסיון הסובייקטיבי הכרוך בקבלת תגובות על התפיסה העל-חושית ותפקיד התפיסה בחיים הפסיכולוגיים. זה קרא להליכים ניסיוניים שלא היו מוגבלים למתודולוגיית הבחירה הכפויה של ריין. הליכים אלה כללו ניסויי טלפתיה וחלום, ואת ניסויי גזנפלד (הליך של מניעה חושית קלה).
ספקנות
הקונצנזוס המדעי אינו רואה בתפיסה החריגית תופעה ממשית.הספקנים הצביעו על כך שאין תאוריה בת קיימא להסביר את המנגנון שמאחורי התפיסה העל-חושית, וכי ישנם מקרים היסטוריים שבהם התגלו פגמים בתכנון הניסויים של מחקרים על-טבעיים.
ישנן ביקורות רבות הנוגעות לניסויים הקשורים לתפיסה חוץ-חושית, במיוחד סביב פגמים מתודולוגיים. פגמים אלה אינם ייחודיים לסוג ניסיון יחיד, הם פוגעים באמינות המחקרים של התפיסה העל-חושית. רבים מן הפגמים שנראו בניסוי כרטיסי זנר מופיעים גם בניסוי גנזפלד.
ראשית הוא אפקט חבילת הקלפים, המתאר שגיאה המתרחשת בחקר התפיסה העל-חושית. משוב המתקבל מתוך סדרת ניסויים שבהם נעשה שימוש ברצף "סגור" של מטרת התפיסה העל-חושית מפר את תנאי העצמאות המשמש ברוב המחקרים הסטטיסטיים הסטנדרטיים. תשובות מרובות למטרה יחידה לא ניתנות להערכה באמצעות מבחנים סטטיסטיים המבוססים על הנחה של משובים עצמאיים. זה מגדיל את הסבירות של ספירת קלפים וכן מגדיל את הסיכויים של נושא המחקר לנחש נכון מבלי להשתמש בתפיסה. ליקוי מתודולוגי נוסף כולל רמזים באמצעות דליפה חושית. לדוגמה, כאשר הנושא מקבל רמז חזותי. זה יכול להיות השתקפות של הכרטיס במשקפיים של מחזיק הקלפים. במקרה זה, נושא המחקר יכול לנחש את הקלף המופיע בהשתקפות ולא כתוצאה מתפיסה על-חושית. לבסוף, בעיות שפוגמות באקראיות המבדק יכולות להעלות סיכויים לניחושים מוצלחים לדוגמה: שיטות ערבוב של קלפים המאפשרות חיזוי קל של תוצאות, קלפים מסומנים או מניפולציה של הקלפים. התוצאות של מטא-אנליזה מצאו שכאשר טעויות אלה תוקנו ונלקחו בחשבון, עדיין לא הייתה השפעה משמעותית של התפיסה העל-חושית. ברבים מן המחקרים נראה שיש התרחשות על חושית אך ריבוי המשתנים והאפשרות לטעויות מתודולוגיות רבות במחקר עדיין מותירות מקום לספק.
בובאיסר סאיטייב
בובאיסר סאיטייב (ברוסית: Бувайса́р Хами́дович Сайти́ев; 11 במרץ 1975) היה מתאבק רוסי ממוצא צ'צ'ני. אלוף אולימפי 3 פעמים, בעל 6 מדליות זהב באליפויות העולם.