cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיתויו של ישו
הפרשנות הנוצרית
כמו כן מצביע אקווינס על כך ששלושת הניסיונות מכוונים כנגד שלושה משבעת החטאים: הניסיון הראשון כנגד גרגרנות, השני כנגד חמדנות והשלישי כנגד גאווה. הפרשנים עומדים גם על ההבדל שבין פיתוי לבין ניסיון, כאשר הראשון הוא במטרה להחטיא את האדם והשני הוא במטרה לבחון אותו. הלקח מהסיפור למאמינים הוא שעליהם ללכת בעקבות ישו ולעמוד בפיתויי העולם הזה ובנסיונותיו.
הקשר לתנ"ך
המעשה כולו מסופר תוך שמירה על קשר הדוק לתנ"ך, כלומר הברית הישנה, שאותה נועדה הברית החדשה לתקן. מוטיב הניסיון הוא מוטיב חוזר בתנ"ך ומהווה אבן דרך ביחסים שבין אלוהים ובחיריו: אדם הראשון, אברהם, משה, עם ישראל ואיוב. כל תשובותיו של ישו לשטן הן ציטוטים מהתנ"ך והן מחזקות את הקשר הזה. עיקרו של הסיפור נועד להראות שבניגוד לנסיונות התנ"כיים שלא כולם עמדו בהם, ישו כמתקן החטא הקדמון ושאר חטאי האדם, מצליח לעמוד בנסיונות. כמו כן, בני ישראל שנלקחו למדבר לארבעים שנה כדי לנסותם לא עמדו בנסיונות, בעוד ישו נלקח לאותו מספר סמלי של ימים ועמד בפיתויו. ניתן לראות את הניסיון הראשון, שעניינו אכילה, כתיקון חטא אדם הראשון שאכל מעץ הדעת ולא שמר על מוצא פיו של אלוהים. הסירוב לניסיון ההשתחוות לשטן הוא תיקון לחטא העגל, העוון החמור ביותר של עם ישראל, שהיווה מעין חזרה על חטא אדם הראשון. הניסיון שעניינו ניסוי אלוהים הוא בהקשר למאורע שבו בני ישראל ביקשו מים וננזפו על ידי משה לבל ינסו את אלוהים. כמו כן, מוזכר אירוע זה בתוכחתו של משה בחומש דברים.
בנוסף, צום ארבעים הימים מהווה אף הוא מוטיב תנכ"י, המופיע כאשר משה עלה להר סיני לקבל את התורה, וכאשר אליהו ברח למדבר. כך גם מוטיב המלאכים ששירתוהו, בגרסת מרקוס, מזכיר את המלאך המעניק מזון לאליהו במדבר.
דיוויד מייסון
דייוויד אדווין מייסון (באנגלית: David Edwin Mason; 2 בדצמבר 1956 - 24 באוגוסט 1993) הוא רוצח סדרתי אמריקאי אשר רצח לפחות ארבעה קשישים לאורך שנת 1980 באוקלנד, קליפורניה, ואת שותפו לתא ב-1982. עבור פשעים אלו נידון למוות והוצא להורג באמצעות תא גזים בבית הסוהר סן קוונטין ב-1993, והוא האדם האחרון שהוצא להורג בשיטה זו במדינת קליפורניה.
חייו
מייסון נולד בסטייטסבורו, ג'ורג'יה, הבן הבכור מבין שמונת ילדיהם של האריס ומרג'י מייסון. אמו ניסתה להמיתו דרך הפלה יזומה באמצעות רכיבה על סוסים והרמת משקלים כבדים. מעט לאחר לידתו עברה המשפחה לאוקלנד, קליפורניה. הוריו היו פנטקוסטלים אדוקים אשר נהגו להתעלל בילדיהם פיזית, נפשית ומילולית בגין כל הפגנת סטייה או חריגה מאורח חייהם הדתי. דייוויד וקרוביו העבירו את מרבית ילדותם בשטח ביתם או בכנסייה.
בצל הלחץ הכבד מצד הוריו המאיימים ניסה מייסון להתאבד באמצעות בליעת כדורים בגיל חמש. מאוחר יותר בחייו הודו הוריו כי היו מכים אותו אפילו בגין דברים חסרי חשיבות, ולפחות בשני אירועים הכתה אותו אמו יותר ממאה פעמים בעזרת חגורה או מרית.
בשנים הבאות החל מייסון להפגין התנהגות מוזרה וסימנים המרמזים על מחלת נפש. בגיל שמונה מצא אותו אביו עומד מול עריסתו של אחיו הפעוט כשהוא אוחז סכין בידו, ועל כך הכה אותו. בשל חוסר יכולתם להשתלט עליו החלו הוריו לנעול אותו בחדרו לפרקי זמן ארוכים והתקינו סורגי פלדה על חלונו. באחת הפעמים בה היה סגור בחדרו, עשה בלית ברירה את צרכיו במכנסיו, וכאשר אמו גילתה על כך אילצה אותו ללבוש את תחתוניו המלוכלכים על ראשו.
במהלך התבגרותו ניסה מייסון להתאבד עוד מספר פעמים באמצעות חתכים בידיים, נפילה מכוונת במורד המדרגות, תלייה והצתה עצמית. הוא נהג להכות ילדים ומורים בבית ספרו, התנהגות שבגינה נתפס כבריון, וניסה להצית את בתי השכנים, את בית ספרו ואת הכנסייה.
ב-1970 נעצר מייסון עבור מספר עבירות קלות וסיפר לרשויות על האלימות שספג מידי הוריו. הוא עבר הערכה פסיכיאטרית שקבעה כי הוא בעל יכולות למידה טובות ושמנת המשכל שלו היא 110. במהלך הבדיקות זוהו אצלו סימנים של הפרעת דחק פוסט טראומטית. בהסכמת הוריו הוא נשלח לפנימייה, ממנה נמלט מספר פעמים בטענה כי נאנס בידי אנשי הסגל ובידי ילדים אחרים, אולם בכל פעם נשלח חזרה.
לאחר ששב לבית הוריו נותר מייסון מחוסר עבודה ונטול כל הכנסה כספית, והחל להתפרנס כזונה. ב-8 ביולי 1977, נכנס לחנות בסן לינדרו ודקר את וירג'יניה ג'נסן בגבה עם דוקרן קרח בטרם שדד אותה. לפני שעזב איים כי יהרוג אותה אם תתקשר למשטרה ותעיד נגדו. ג'נסן אושפזה בשל פציעותיה אך שרדה, ולאחר מכן זיהתה את מייסון בתמונה שהוצגה בפניה בידי הרשויות. משגילה כי הוצא נגדו צו מעצר הסגיר את עצמו מייסון למשטרה. במשפטו הודה באשמה ובשל כך בחר בית המשפט לנהוג בו ביד קלה ודן אותו בנובמבר 1977 לשלוש שנות מאסר. הוא שוחרר על תנאי ב-13 ביולי 1979.
רציחות
ב-6 במרץ 1980, הגיע מייסון לביתה של ג'ואן פיקרד בת ה-73, שכנה שביצע עבורה עבודות ניקוי וגינון מאז ילדותו. מאחר ששהה בביתה לעיתים קרובות ידע כי החזיקה ברשותה אוסף מטבעות נדיר. הוא איים עליה בעזרת דוקרן קרח כי יהרוג אותה אם לא תמסור לידיו את אוסף המטבעות ואת כספה. פיקרד ניסתה להפעיל את מערכת האזעקה אך מייסון תפס וחנק אותה עד שאיבדה את הכרתה. הוא החל לחפש בבית אחר דברי ערך, אך פיקרד התעוררה וניסתה להימלט. משתפס אותה בשנית החל להכותה וקשר את ידיה עם כבל חשמלי, ולאחר מכן חנק אותה למוות. גופתה נמצאה כעבור יומיים בידי בתה.
ב-18 באוגוסט נכנס מייסון לביתו של ארתור ג'נינגס, הומוסקסואל מוכר הנודע לשמצה במנהגו לשלם לנערים וגברים צעירים תמורת יחסי מין. מאוחר יותר טען מייסון כי קיים עמו מגע מיני עבורה תמורה כספית במהלך שנותיו כתלמיד תיכון. הוא חנק אותו למוות וגנב ממנו שש עשרה דולרים וטבעת שענד על ידו.
ב-16 בנובמבר פרץ מייסון לביתה של אנטואנט בראון בת ה-75, הכה אותה נמרצות וחנק אותה בעזרת חבל שהכין מתחתונים ומספר פריטי לבוש אחרים. לאחר הרצח גנב את מעט הכסף והתכשיטים שמצא, הפשיט את גופתה של בראון מכל בגדיה, ועזב.
ב-6 בדצמבר פרץ מייסון לדירתה של דורותי לאנג בת ה-72. משהחל להכותה ניסתה לאנג להתנגד בכוח רב, אך הוא הכה אותה בראשה ובגופה עם מפתח ברגים, שבר כמה מצלעותיה, ולבסוף חנק אותה עם ידיו. לאחר הרצח גנב מספר דברי ערך והפשיט את גופתה מכל בגדיה למעט סוודר וחזייה.
מעצר
ב-6 בינואר 1981, ארבעה שבועות לאחר מותה של דורותי לאנג, נסע מייסון לאורך כביש 580 במחוז אלמידה כשניידת סיור איתרה אותו. בניסיון להימנע ממרדף משטרתי נכנס מייסון לאזור מגורים ועבר בין מספר רחובות לפני שהגיע לדרך ללא מוצא ונטש את רכבו. הוא הצליח להימלט מהמשטרה אך ברכבו נמצאו מסמכים וקבלות שונות שהובילו את השוטרים לבית הוריו.
על בסיס הראיות הללו הוצא נגד מייסון צו מעצר וב-4 בפברואר הוא נתפס בהולידיי אין. במהלך חקירתו שחזר את הרציחות עליהן סיפר בקלטת, והתוודה על מקרה רצח נוסף של רוברט גרוף בן ה-55, בעל כלבייה שחי בקרוואן במחוז ביוט. מייסון טען כי לאחר אחד ממפגשיהם המיניים סיפר לו גרוף שהדביק אותו בכוונה בהרפס והשניים החלו לריב. בשל כך חזר מייסון אחרי מספר ימים לביתו וירה בו בזמן שישן.
מייסון נלקח למעצר בבית הכלא המחוזי בהמתנה למשפטו. ב-8 במאי 1982, הגיע לבית הכלא בויד וויין ג'ונסון בן ה-24, חשוד במקרה האונס והרצח של פטריסיה גרסיה ברדינג, אשר חיכה גם הוא למשפט. ג'ונסון דרש להיכלא בתא בידוד נפרד משאר האסירים וסירב לדבר עם חוקריו. בזמן ששוחח עם עצירים אחרים, שמע מייסון כי ג'ונסון היה למעשה מודיע משטרתי אשר העיד לטובת התביעה כנגד נאשמים. בעצת אחד הסוהרים, צפו מייסון ומספר אסירים בשידור הערב בטלוויזיה אשר עסק בפשעיו של ג'ונסון.
באותו הערב הציע מייסון לחבריו לתא, נתניאל ינסי, קוונטין שורטר ומוריס גרנט, לרצוח את ג'ונסון, הצעה לה כולם סירבו למעט שורטר. בשעות הבוקר המוקדמות פרצו השניים לתאו של ג'ונסון ותקפו אותו. על אף התנגדותו הצליחו מייסון ושורטר להכניע אותו, הכו אותו קשות וחנקו אותו למוות עם מגבת. לאחר מכן לקחו את גופתו לחדר המקלחות ותלו אותה מצינור מים בניסיון לביים את התאבדותו.
לאחר גילוי הגופה תוחקרו כל העצירים בדבר המקרה. במהלך החקירה התוודה שורטר כי הוא ומייסון רצחו אותו, טענה שאומתה מאוחר יותר בידי ינסי וגרנט. בחיפוש שנערך בחפציו האישיים של מייסון גילו הסוהרים כתמי דם על נעליו ועל המגבת שהייתה ברשותו, וכמו כן מצאו מספר חבלות וסימני פציעה על גופו אשר העידו כי השתתף בתגרה.
משפט
במשפטו התכחש מייסון לעדותו המוקדמת וטען לחפות מפשע בפני כל האישומים. הוא אמר כי יש ברשותו אליבי עבור היום בו נרצח ארתור ג'נינגס, והצהיר על כך שעבד באותה תקופה בחנות כלבו קרובה וכי יש בידיו גיליון עבודה חתום שמוכיח כי שהה בחנות בזמן הרצח. בית המשפט ביטל את הראייה מאחר שאחיו של מייסון וחברתו הקרובה, קארן ווארדן, עבדו בחנות גם הם, ויכלו לזייף את המסמך לטובתו בקלות.
מייסון הכחיש כל מעורבות במקרה הרצח של בראון וטען שב-16 בנובמבר שהה בקרוואן של רוברט גרוף. שכנו של גרוף אישר את דבריו של מייסון ואמר כי באותו הערב עזר לשניים להתקין דוד חימום. אשתו של השכן סתרה את עדותו של בעלה בטענה ששגה בתאריכים, וכי השלושה התקינו את הדוד ב-23 בנובמבר, כשבוע לאחר הרצח. מאוחר יותר סיפקה הוכחות לכך שהיא ובעלה שהו אצל קרובי משפחה ביובה סיטי באותה העת.
בדבר מקרה הרצח של לאנג מסר מייסון כי שהה באותו הזמן בביתה של חברתו פטריסיה באקלי בברקלי. באקלי אישרה את דבריו ואמרה כי מייסון נכח בביתה בין השעות 17:00 ל-22:00. על אף זאת נמצא מייסון אשם בכל חמש הרציחות ונידון למוות ב-27 בינואר 1984. לא הוגשו נגדו אישומים בדבר הרצח של גרוף, אם כי הוא נותר החשוד המרכזי במקרה.
יחידת מודיעין גבולות נגב
יחידת מודיעין גבולות נגב (מג"ן), היא יחידת עילית ייעודית של משטרת ישראל למאבק בהברחות סמים ואמצעי הלחימה הלא חוקיים בגבולותיה הדרומיים והמזרחיים של ישראל.
לרוב היחידה פועלת באופן מוסווה ומסוערב, תוך הפעלת מגוון כלים ויחידות שותפות בכדי להתמודד עם האתגרים המבצעיים להם היא נדרשת מבחינת זמן ומרחב, כמו גם אל מול תעוזתם של הגורמים הפליליים.
דיוויד מייסון
הוצאה להורג
לאחר הרשעתו הועבר מייסון לבית הסוהר סן קוונטין עד להוצאתו להורג. בזמן מאסרו התחתן עם אישה בשם שרלין. כמו כן הביע חרטה על הפשעים הרבים שביצע. בתחילת שנות התשעים הגיש ערעור בו תיאר את ילדותו הקשה ורוויית האלימות, וביקש שעונשו יומתק למאסר עולם. על אף הסבירות הגבוהה למשפט חדש והמרת גזר הדין, חזר בו ומשך את הערעור ביוני 1993, מה שקבע את תאריך הוצאתו להורג ל-24 באוגוסט. מאוחר יותר טען שהחלטתו נבעה מתוך החרטה שחש על מעשיו ובשל רצונו להשפיע על עבריינים ופושעים, כך שלא יחזרו על טעויותיו.
בחודש יולי אותה שנה מסר מייסון ראיון בן תשעים דקות בו דיבר על השנים האחרונות בחייו ואמר כי אימץ גישה הומניסטית ולמד להבין את הכאב שהטיל על משפחות קורבנותיו, וכן הביע רצון לקבל אחריות על מעשיו. כמו כן הודיע כי אין בכוונתו לחזור בו מהחלטתו על אף שקיבל יותר ממאתיים מכתבים מאנשים שונים המפצירים בו לחדש את ערעורו.
לאחר סירובו החוזר ונשנה להגיש ערעורים, שלח באוגוסט 1993 צ'ארלס מרסון, עורך דינו של מייסון, עתירה לבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית בבקשה כי לקוחו יעבור אבחנה פסיכיאטרית חוזרת מאחר שהוא לוקה בנפשו ואינו מסוגל לקבל החלטות בעצמו. הרכב של שלושה שופטים דחה את העתירה בטענה כי מייסון זכאי להחליט בעצמו על גורלו. בשל תקרית זו פוטר מרסון והוחלף בעורך דין אחר.
מייסון בילה את שארית ימיו בחברת בני משפחתו וסירב לקבל ארוחה אחרונה באומרו כי יאכל את אותו האוכל ששאר האסירים קיבלו. כמו כן סירב להתוודות בפני כומר, וביקש מהנהלת בית הכלא גישה בלתי מוגבלת לטלפון במהלך שעותיו האחרונות.
רשויות קליפורניה מסרו למייסון כי הוא רשאי לעצור את ההוצאה להורג בכל רגע נתון, אפילו כאשר יהיה קשור בתוך תא הגזים, על ידי אמירה פשוטה בה יגיד כי ברצונו לערער על גזר דינו. למקרה שישנה את דעתו הותקן טלפון מיוחד בתוך תא הגזים איתו יוכל לדבר עם עורך דינו, מייק בריידי. בריידי, בתורו, ייצור קשר עם בית המשפט, אשר ידחה את ההוצאה להורג בשלוש שנים עד לקבלת החלטה סופית בדבר הערעור. מייסון סירב לעשות זאת, וביקש שבני משפחתו לא יהיו נוכחים בשעת מותו, ושיזכרו אותו כפי שהיה בביקוריהם האחרונים.
מייסון הוצא להורג ב-24 באוגוסט 1993, בשעה 12:23, שבע דקות לאחר שנכנס לתא הגזים. לפני הוצאתו להורג נאמר לו היכן יושב עורך דינו בחדר הצפייה, וכי אם יבחר לשנות את דעתו, כל שעליו לעשות הוא למצמץ פעמיים בכדי לסמן לו כי ברצונו לעצור. משנמסרו לו הוראות אלה, נמנע מייסון מלהסתכל לכיוונו של בריידי. מאוחר יותר אמר מנהל בית הסוהר דניאל ואסקז כי מייסון סירב לומר מילים אחרונות, ורק אמר: "לא אדוני, אני רוצה להמשיך. תודה".
יחידת מודיעין גבולות נגב
בשל מאפייני הפעילות הייחודיים להם ומומחיותם, לוחמי היחידה נוטלים גם חלק במאבק בפשיעה הקשה באזור הנגב.
תפקידי לוחמי יחידת מג"ן
המבצעים של יחידת מג"ן מסווגים, חלק מהפעולות מפורסמות תוך סיקור מוגבל שכן שיטת העבודה היא חשאית.
היחידה מגייסת לוחמים לשורותיה לאחר מעבר כשירות רפואית, מבחנים, ראיון וגיבוש. לוחמי היחידה הם יוצאי כוחות מיוחדים של צה"ל, יחידת המסתערבים של מג"ב, או בוגרי קורס פיקודי/קצינים בצה"ל.
היסטוריה
יחידת מג"ן הוקמה בשנת 2008 על פי החלטה של המפכ"ל, לאור הצורך ביחידה שתתמחה במאבק בהברחות הסמים המסוכנים ואמצעי הלחימה בגבולותיה הדרומיים והמזרחיים של מדינת ישראל.
היחידה הופקדה בין השאר על טיפול בנגע הסמים המסוכנים בשטחי האש של צה"ל ופיתחה מודל שבמסגרתו מושמדים גידולי הקנאביס בשטח.
בשנת 2022 זכתה יחידת מג"ן בפרס היחידות המצטיינות של משטרת ישראל על פועלה בתחום הלחימה בפשיעה ובטרור.
הכוחות המיוחדים של איראן
רשימת כוחות מיוחדים בכוחות המזוינים והמשטרה של איראן.
טרמינולוגיה
Niruye vizheh (نیروی ویژه), רבים niruhaye vizheh (نیروهای ویژه) הוא המונח הפרסי עבור "כוח מיוחד". מונח זה משמש בשם הרשמי של חטיבת הכוחות המיוחדים המוטסים 65. Takavar (تکاور), ברבים Takavaran (تکاوران), פירושו "חייל התקפי", בדומה ל"קומנדו" (کماندو) שמשמשת גם בפרסית. המונח "Ranger" (رنجر) משמש גם בכמה יחידות הצבא.
Tofangdārān-e daryyi (تفنگداران دریائی) או takavaran-e daryayi (تکاوران دریایی) פירושה " נחתים".
המילה havabord (هوابرد) משמעותה יחידה מוטסת.
צבא
יחידות הצבא של כוחות היבשה של הרפובליקה האסלאמית של איראן שעברו הכשרה במרכז ההדרכה של לשקראק תכאוור:
חיל הים
הרפובליקה האסלאמית של איראן הצי הנחתים (פרסית: تکاوران دریایی) שחבריו מאומנים במרכז ההדרכה מנג'יל תכאוור:
משטרה
בכוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן, כוחות מיוחדים ביניהם (פרסית: يگان ويژه). הכוח המיוחד נגד טרור (NOPO) הוא היחידה המובחרת ביותר במשטרה.
יצחק זיבנברגר
יצחק בן דוד (דוידוביץ') זִיבֶּנבֶּרגֶר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: זיבענבערגער, זיבנבערגער; ברוסית: Исаак Зибенбергер; בכתב לטיני: I. D. Siebenberger; (לעיתים: זיבנברג, זיבענבערג); 1797, ורשה – ט' בניסן תרל"ט, 2 באפריל 1879, שם) היה משכיל ורשאי, מתרגם מהספרים החיצוניים לעברית וליידיש ומדקדק עברי.
קורות חיים
יצחק בן דוד זיבנברגר נולד בשנת 1797 בעיר ורשה, שסופחה זמן קצר לפני כן לממלכת פרוסיה עם חלוקת פולין השלישית והייתה לבירת מחוז פרוסיה הדרומית. ככל הנראה חי במשך שנים רבות בעיירה סובאלק (שבהמשך, כמו ורשה, הייתה בתחומי דוכסות ורשה ולאחר מכן בפולין הקונגרסאית), עד ששב לעיר הולדתו וחי בה עד סוף ימיו. בוורשה התפרנס כמורה פרטי לתנ"ך ולדקדוק עברי.
בין מפעליו העיקריים היה תרגום כמה מן הספרים החיצוניים לעברית וליידיש: "חיי טוביה" (1839) – תרגום לספר טוביה, סיפור שושנה ובל והתנין; "מגילת יהודית" (1840) – ספר יהודית וסיפורים מהתוספות למגילת אסתר; "ספר ברוך" (1841) – ספר ברוך, תפילת מנשה, תפילת עזריה ושירת שלושת הנערים בכבשן; ו"ספרי מכבי" (1843) –. לכל התרגומים, שראו אור בוורשה, הוסיף דברי פירוש ומבואות.
בשנת תר"ג-1842 פרסם את "מעגל ישר" – קורס יסודי ללימוד דקדוק עברי עם סיפורים, מתורגם ליידיש, ובו גם מילון קטן עם מילים עברי–יידי (הספר הופיע בשתי מהדורות נוספות, בשנים 1850 ותרכ"ד). ספרו החשוב ביותר, שזכה לתשבחות מצד תלמידי חכמים, הוא "אוצר השורשים הכללי" (ב-3 כרכים, 1846, 1847, 1862), המבאר את אוצר המילים העבריות, הארמיות וכו' המצויות בתנ"ך ובתלמוד, ומסודר לפי שורשיהן, עם תרגום לגרמנית.
זיבנברג, שהיה כל ימיו יהודי אדוק בדתו, היה עם זאת תוצר של השכלת ורשה, מלומד גדול ופעיל בהפצת ההשכלה בפולין. על פי יעקב שאצקי, זיבנברגר היה הדגם הראשון במעלה למשכיל "אמיתי" בוורשה בתקופה של אמצע המאה ה-19, והיה מן הסופרים המשכילים הפופולריים ביותר בעיר בזמנו. לדבריו, איש בוורשה לא הכירו בשמו המלא, והוא כונה "ר' איציק (או איצֶ'ה) בעל הדקדוק" ("איציק [או: איטשע] דער בעל-דקדוק"). סוּפַּר שהוא היה מוכן ללמוד דקדוק עם כל אדם, ושהוא מיהר להיענות לכל דורש במסירות כזו של רופא הדואג לחוליו. השתתף בעיתונות היהודית (Jüdisches Volksblatt, "המגיד", "המליץ" ועוד), פרסם בה שירים ומאמרים ותרגם סיפורים מגרמנית ומצרפתית.
בשנותיו האחרונות, עד מותו, התפרנס רק מעבודתו כמגיה ספרי קודש וספרים גרמניים וצרפתיים. יצחק זיבנברגר נפטר באפריל 1879, בגיל 82.
בראשית שנות ה-30 תרם נכדו, שלום זיבנברג (זיבענבערג), את כתב היד של ספרו "אוצר השורשים" לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (כיום: הספרייה הלאומית).
קישורים חיצוניים
ספריו:
דטרמיננטת דיידונה
לכל חוג קומוטטיבי F, הדטרמיננטה היא הומומורפיזם מחבורת המטריצות ההפיכות אל החבורה הכפלית של F. אם D חוג לא קומוטטיבי לא קיימת פונקציה כזו. במקומה, אם R חוג מקומי (בפרט: אם R חוג פשוט, ובמיוחד חוג עם חילוק), קיימת פונקציה יחידה אל האבליזציה,, המקיימת את התכונות הבאות: הדטרמיננטה הזו כפלית, מחליפה סימן תחת החלפת שורות, ואינה מושפעת משחלוף המטריצה. אם R חוג קומוטטיבי (מקומי), כגון שדה, אז זו הדטרמיננטה המוכרת מאלגברה ליניארית.
מיון שייקר
מיון שייקר, הידוע גם בשם מיון בועות דו כיווני, מיון קוקטייל, מיון מרטיני, שייקר סוג (אשר יכול להתייחס גם גרסה של בחירת סוג), מיון אדווה, מיון דשדוש דשדוש, או מיון הסעות, הוא וריאציה של מיון בועות שהוא גם אלגוריתם מיון יציב וגם מיון השוואתי. האלגוריתם נבדל ממיון בועות בכך שהוא ממיין לשני הכיוונים בכל מעבר על הרשימה. אלגוריתם מיון זה הוא רק מעט יותר קשה ליישום מאשר מיון בועות, ופותר את הבעיה של "צבים" בתוך מיון בועות. המיון מספק שיפור זמן ריצה שולי בלבד, והסיבוכיות שלו זהה לזו של מיון בועות; כמו מיון בועות, המיון אינו בשימוש מעשי (מיון הכנסה מועדף במיונים פשוטים), אך יש לו שימושים בלימוד.
פסאדו קוד
הצורה הכי פשוטה עוברת על כל הרשימה בכל פעם:
המעבר הראשון ימינה יעביר את האיבר הגדול ביותר למקומו בסוף הרשימה, והמעבר אחריו שמאלה יעביר את האיבר הקטן ביותר למקומו בתחילת הרשימה. המעבר המלא הנוסף יעביר את האיבר השני הכי גדול והאיבר השני הכי קטן למקומם, וכן הלאה. אחרי i מעברים, האיבר ה-i מההתחלה והאיבר ה-i מהסוף יהיו במקומם, ולא צריכים שיבדקו אותם. על ידי קיצוץ החלק ברשימה שכבר מוין, מספר הפעולות יכול לקטון בחצי (עיין בערך מיון בועות).
הבדלים ממיון בועות
מיון שייקר הוא וריאציה קלה של מיון בועות. הוא שונה בכך שבמקום לעבור על הרשימה מלמטה למעלה, הוא עובר לחלופין מלמטה למעלה ומלמעלה למטה. הוא יכול להשיג ביצועים מעט יותר טובים ממיון בועות רגיל. הסיבה לכך היא שמיון בועות עובר על הרשימה רק בכיוון אחד ולכן יכול להעביר איברים אחורה רק צעד אחד בכל פעם.
דוגמה לרשימה שמראה את הנקודה הזו היא הרשימה {2,3,4,5,1}, שתצטרך רק מעבר אחד של מיון שייקר, אבל במיון בועות רגיל תזדקק לארבעה מעברים. אולם מעבר אחד של מיון שייקר צריך להיספר כשני מעברים של מיון בועות. בדרך כלל מיון שייקר הוא פחות מפי שניים יותר מהיר ממיון בועות.
אופטימיזציה נוספת יכולה להיות בכך שהאלגוריתם יזכור איפה הייתה ההחלפה האחרונה. במעבר הבא, לא יהיו החלפות מעבר לנקודה זו והמעבר יהיה קצר יותר. לאחר שמיון שייקר עובר לשני הכיוונים, הטווח של ההחלפות האפשריות, שהוא הטווח עליו צריך לעבור, יקטן בכל מעבר, וכך יקטין את זמן הריצה במעט.
סיבוכיות
הסיבוכיות של מיון שייקר בסימון אסימפטוטי הוא O(n^2) במקרה הגרוע ובמקרה הממוצע, אבל הוא מתקרב ל O(n) אם הרשימה ברובה ממוינת לפני ביצוע המיון. לדוגמה, אם כל איבר נמצא במקום ששונה בלא יותר מ-k (k ≥ 1) מהמקום בו הוא יסיים, הסיבוכיות של המיון הופכת להיות O(kn).
אחוות הצלב
אחוות הצלב (ברומנית: Frăţia de Cruce) היה ארגון נוער וצעירים לגיונרים, שקדם לייסוד התנועה הלגיונרית. קורנליו זליה קודריאנו החליט על הקמת הארגון ב-8 בנובמבר 1923, בעת שהיה חבוש בבית סוהר וקרשט - באותה תקופה קודריאנו היה פעיל של ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית.
אחוות הצלב נועדה להכין את הצעירים להיות, כדברי קודריאנו, "חיילים טובים ברומניה עתידית". חברי האחוות היו תלמידים, סטודנטים וצעירים באופן כללי, שחונכו ברוח לאומית ונוצרית אורתודוקסית.
כארגון הנוער של ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית, אחוות הצלב היו אמורות לשאת את השם Arhanghelul Mihail (רב המלאכים מיכאל), אולם לאחר התפצלות המפלגה החליט קודריאנו להקים מפלגה משלו בשם Legiunea Arhanghelul Mihail (לגיון רב המלאכים מיכאל) עם תנועת נוער בשם Frăţia de Cruce (אחוות הצלב).
המנהיג הראשון של אחוות הצלב היה יון מוצה, השני מיכאי סטלסקו והשלישי גאורגה איסטרטה, שגם פרסם ב-1937 ספר בשם Frăţia de Cruce.
מיס אירופה 1994
מיס אירופה 1994 היא תחרות מיס אירופה ה-49 במספר. התחרות נערכה באיסטנבול, טורקיה, ולקחו בה חלק 33 מתמודדות. הזוכה בתחרות הייתה נציגת ישראל לילך בן סימון, וזוהי הפעם היחידה בתולדות התחרות שישראלית זכתה בתואר.
בן מיטלמן
בן מיטלמן (נולד ב-27 באפריל 1985) הוא עיתונאי ישראלי ששימש בעבר ככתב ספורט, טכנולוגיה וכמגיש לשעבר בחברת חדשות 12. כיום איש יחסי ציבור בגוגל ישראל.
ביוגרפיה
מיטלמן נולד וגדל בפתח תקווה למשה ולעידית, ולו שתי אחיות. בצעירותו כתב במקומונים בפתח תקווה בעיקר על כדורגל ישראלי, וגם ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
שירת בגלי צה"ל ככתב תרבות, כמגיש תוכניות וכחבר מערכת בתוכנית "בילוי נעים" עם מולי שפירא. עם סיום שירותו הצטרף לערוץ הספורט ככתב וכשדר קווים. שימש ככתב הספורט של חדשות ערוץ 2 מאז 2008 ונמנה עם צוות המגישים של התוכנית "החדשות הלילה". משנת 2017 עבר לעבוד בקשת 12, באותם תפקידים.
היה שליח חברת החדשות למונדיאל 2010 בדרום אפריקה, לאולימפיאדת לונדון 2012, למונדיאל 2014 בברזיל, לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, למונדיאל 2018 ברוסיה ולאולימפיאדת טוקיו 2020. מיטלמן ראיין דמויות בולטות בעולם הספורט כגון נשיא פיפ"א ספ בלאטר, נשיא אופ"א מישל פלאטיני, והאתלט קרל לואיס.
עד מאי 2019, הגיש את הפודקאסט "עושים ספורט-קאסט", שהיה חלק מרשת הפודקאסט "עושים היסטוריה".
מיטלמן נשוי לשירה הכט, ואב לשלושה בנים.
אורוויל (קליפורניה)
אוֹרוֹוִיל (באנגלית: Oroville) היא עיר במחוז, קליפורניה, ארצות הברית. בשנת 2019 נאמדה אוכלוסייתה בכ-20,000 תושבים. עקב הקמת סכר אוֹרוֹוִיל ממזרח לעיר, נוצר בכניסתה, המהווה מוקד משיכה תיירותי אזורי.
העיר תחילה נקראה "Ophir City" וקיבלה את השם הנוכחי לאחר פתיחת דואר בשנת 1854. העיר הוקמה בעקבות פיתוח מכרה זהב בקרבתו במהלך בהלת הזהב. בתחילת המאה ה-20 בקרבת העיר הוקמו חוות זייתים שהיו תחילתה של גידולים הזיתים בקליפורניה. בשנת 1910 בעיר הוקמה תחנת רכבת והיא הייתה תחנה במסלול של קליפורניה זפר. אוכלוסיית הערי גדלה באופן משמעותי לאחר שעיר הסמוכה פרדייז נהרסה בהמשך שריפה בשנת 2018.
בשנת 2021 העירייה הכריזה על העיר כ"רפובליקה" בכוונה לבטל את ההגבלות הארציות של מגפת הקורונה.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-15 אלף איש. מבחינה גזעית, החלוקה היא: 75.2% לבנים, 8.0% אסייתים, 2.9% אפרו-אמריקאים, 3.7% אינדיאנים, 3.6% מגזעים אחרים וכ-6% משני גזעים או יותר.
סימין בהבהאני
סימין בהבהאני (בפרסית: سیمین بهبهانی; 20 ביולי 1927 – 19 באוגוסט 2014) הייתה משוררת, תמלילנית ופעילת זכויות אדם איראנית. הייתה ידועה בשיריה בסגנון הע'זל, סגנון שירה פרסי קלאסי בעל כללי חריזה ומשקל מובחנים. היא הייתה אייקון של שירה פרסית מודרנית, שכונתה "הלביאה האיראנית" והייתה ידועה בשירתה כמו גם בפעילותה לזכויות האדם והאישה. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס נובל לספרות.
ביוגרפיה
נולדה בשם סימין חלילי. עבאס חלילי (1893–1971) משורר, סופר ועורך עיתון ותרגם לערבית כ-1,100 בתים מהשאהנאמה של פירדוסי. אמה, פח'ר עוזמא ארע'ון (1898–1966), הייתה פעילה פוליטית ופמניסטית, משוררת, עיתונאית, ואשת חינוך. בעת שהוכשרה כמיילדת, היא הואשמה שכתבה מאמר נגד בית הספר וביקרה אותו. עקב האשמה כוזבת זו, היא הודחה מבית הספר והפכה לחברה במפלגה הקומוניסטית האיראנית. בנוסף לחברותה בהתאחדות הנשים של איראן, היא הייתה בשנת 1932 עורכת העיתון "איינדה-י איראן" (עתיד איראן). ואחר כך לימדה צרפתית בבתי הספר תיכוניים בטהראן.
בהבאני התחילה לכתוב שירה בגיל שתים עשרה ופרסמה את שירה הראשון בגיל ארבע עשרה. היא השתמשה בסגנון "צ'אר פארה" של נימה יושיג 'ופנתה לאחר מכן לסגנון הע'זל. בהבאהני תרמה להתפתחות היסטורית על ידי הוספת נושאים תאטרליים, אירועים ושיחות יומיומיות לשירה תוך שימוש בסגנון שירת ע'זל. היא הרחיבה את מגוון צורות השירה הפרסית המסורתית וייצרה כמה מהיצירות המשמעותיות ביותר של הספרות הפרסית במאה ה-20.
בתחילת מרץ 2010 היא לא יכלה לעזוב את איראן, כשעמדה לעלות על מטוס לפריז, המשטרה עיכבה אותה וחקרה אותה כל הלילה. היא שוחררה אך ללא דרכונה. המתרגם שלה לאנגלית (פרזנה מילאני) הביע הפתעה מהמעצר כמעצר מכיוון שבהבאני הייתה אז בת 82 וכמעט עיוורת.
חיים אישיים
היא נישאה פעמיים, בפעם הראשונה עם חסן בהבהאני שממנו התגרשה. נולדו לה שלושה ילדים מנישואיה הראשונים, בת אחת ושני בנים. נישואיה השניים היו למנוצ'ר קושיאר והסתיימו כשמת ב-1984.
דומיניק פיר
דומיניק פיר (שם מלא: ז'ורז' צ'ארלס קלמנט גיזליין פיר; 10 בפברואר 1910 - 30 בינואר 1969) היה נזיר דומיניקני בלגי, שסייע לפליטים באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה ועל כך הוענק לו פרס נובל לשלום בשנת 1958.
ביוגרפיה
פיר נולד בדינאן, בלגיה. הוא היה הילד הבכור מבין ארבעה שנולד לג'ורג' פיר האב, פקיד אזרחי, ולברטה (רווט) פיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 משפחת פיר נמלטה מבלגיה לצרפת בסירה כדי להימלט מהכוחות הגרמנים שהתקדמו לעבר בלגיה. לאחר שביתת הנשק של 1918 הצליחה המשפחה לחזור לדינאן, שהייתה לעיי חורבות.
חינוך
פיר למד לימודים קלאסיים ופילוסופיה בקולג' בלווי ובגיל שמונה עשרה נכנס למסדר הנזירים הדומיניקנים של לה סארט באואי. הוא נדר את נדריו האחרונים ב־23 בספטמבר 1932, ואימץ את השם דומיניק, על שם מייסד המסדר. לאחר מכן למד תאולוגיה ומדעי החברה במכון הבינלאומי האפיפיורי אנג'ליקום, האוניברסיטה האפיפיורית של סנט תומאס אקווינס, אנג'ליקום ברומא, שם קיבל את הדוקטורט שלו בתאולוגיה בשנת 1936 עם תזה שכותרתה "L'Apatheia ou insensibilité irréalisable et destructrice Apatheia". לאחר מכן חזר לסטודיום של לה סארט שם לימד סוציולוגיה.
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו חזר פיי לפרורי בלה סארט, בהוי, בלגיה, שם התמסר לסיוע למשפחות עניות לחיות על פי כבודן. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש פייר ככומר של תנועת ההתנגדות הבלגית, והשתתף באופן פעיל בפעילותה, כגון סיוע בהברחת טייסי בעלות הברית מחוץ למדינה. הוא קיבל מספר מדליות עבור שירות זה לאחר המלחמה.
בשנת 1949, הוא החל ללמוד סוגיות הנוגעות לפליטים אחרי המלחמה וכתב ספר על העקורים. הוא הקים ארגון שיעזור להם. הארגון נתן חסות למשפחות פליטים, ובמהלך שנות החמישים הקים מספר כפרים באוסטריה ובגרמניה כדי לסייע לפליטים רבים. אף על פי שהיה נזיר דומיניקני, דומיניק פיר תמיד סירב לערבב את אמונתו האישית עם התחייבויותיו למען המקופחים, החלטה שלא תמיד הובנה על ידי הממונים עליו הדתיים.
לאחר שזכה בפרס נובל לשלום, פיר עזר גם בהקמת "אוניברסיטת שלום". מאוחר יותר השתכנע כי לא ניתן יהיה להשיג שלום ללא מיגור העוני, הוא הקים את "איי השלום", ארגון לא ממשלתי המוקדש להתפתחות ארוכת טווח של אוכלוסיות כפריות במדינות מתפתחות. הפרויקטים החלו בבנגלדש ובהודו.
הוא נפטר בבית החולים הרומי-קתולי בלובאן ב־30 בינואר 1969, מסיבוכים בעקבות ניתוח.
יותר מ-30 שנה לאחר מותו, ארבעת הארגונים שהקים עדיין פעילים. בשנת 2008 הוקמה תוכנית לכבוד עבודתו במכון לאס קאסאס באולם בלקפריארס, באוניברסיטת אוקספורד.
שנות ה-20 של המאה ה-14
שנות ה-20 של המאה ה-14 היו העשור השלישי של המאה ה-14, החלו ב-1 בינואר 1320 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1329.
ליל הגנרלים בטורקיה (1980)
ליל הגנרלים בטורקיה הייתה הפיכה צבאית שהתרחשה ב-12 בספטמבר 1980 בטורקיה. באירוע הופלה הממשלה ה-43 של טורקיה. כתוצאה ממנו באה לסיום גל האלימות הפוליטית במדינה. הפיכה זו הובילה גם להדחתם של ראש ממשלת טורקיה, סוליימאן דמירל והדחת בולנט אג'וויט מראשת מפלגתו. את ההפיכה הובילו המועצה לביטחון לאומי והכוחות המזוינים בהנהגת קנן אוורן שמונה לנשיא טורקיה.
רקע
בשנים 1976–1980 טוריקה גאתה באלימות פוליטית רבה בין קבוצות מיליטנטיות רבות, ובהן מיליציות שמאלניות קיצונית, פאשיסטיות ואסלאמיסטיות. בתקופה זו אלפים נהרגו. במקביל, טורקיה הייתה מצויה במשבר כלכלי ופוליטי משמעותי, עם חילופי ממשלות רבים, שיתוק פרלמנטרי ושביתות רבות. האספה הלאומית לא הצליחה לבחור נשיא במהלך ששת החודשים שקדמו להפיכה.
ב-11 בספטמבר 1979 החל קנן אוורן להכין את שותפיו בצבא לקראת הפיכה אפשרית. ב-21 בדצמבר התכנסו מספר גנרלים בכירים כדי לדון באפשרות להפיכה. בתחילה, ההפיכה תוכננה ליולי, אך היא נדחתה בעקבות מתן אפשרות לממשל לטפל בעצמו במהומות ברחבי המדינה. ב-26 באוגוסט הוחלט על תאריך – 12 בספטמבר.
מהלך ההפיכה
ב-12 בספטמבר הכריזה המועצה לביטחון לאומי על הפיכה בתקשורת הממלכתית. באותו היום הוכרז על פיזור הממשלה והפרלמנט האזרחיים, השעיית החוקה והוצאה מחוץ לחוק של כל המפלגות הפוליטיות והאיגודים המקצועיים. מנהיגי ההפיכה דיברו על רעיון ששת החיצים, והציגו עצמם כמאחדי האומה כנגד הקומוניזם, הפשיזם, הבדלנות והקיצוניות הדתית.
לאחר ההפיכה
לאחר ההפיכה כמות ההרוגים בטורקיה ירדה משמעותית, על ידי הוצאות להורג של עשרות אנשים וכליאתם של מאות אלפים נוספים. מתוך 650,000 איש שנעצרו, הועמדו לדין כ-230,000. על כ-517 איש נגזר גזר דין מוות, מתוכם כ-50 אכן הוצאו להורג בסופו של דבר. עשרות אלפי אנשי פוטרו מעבודתם (ובהם 3,854 מורים, 120 מרצים ו-47 שופטים), ונשללה האזרחות ל-14,000 תושבים. 30,000 טורקים נאלצו לצאת לגלות ונעצרה פעולתן של כ-23,000 עמותות. הוטלה צנזורה על 1,000 סרטים, שנחשדו כמנוגדים לרוח השלטון.
הצהרת זכויות הילד
הצהרת זכויות הילד (באנגלית: Declaration of the Rights of the Child, מכונה לעיתים "הצהרת זכויות הילד בז'נבה") היא מסמך בינלאומי משנת 1923 המקדם את זכויותיהם של ילדים. ההצהרה אומצה על ידי חבר הלאומים ומאוחר יותר על ידי האומות המאוחדות.
המסמך
עם כחמישה סעיפים:
היסטוריה
ההצהרה פורסמה לראשונה בפברואר 1923. ההצהרה אומצה על ידי חבר הלאומים ב-26 בנובמבר 1924 (ושנית בשנת 1934) ובצורה מורחבת על ידי האומות המאוחדות בשנת 1959. בהצהרת האומות המאוחדות נוסחו כעשרה עקרונות על בסיס החמישה המקוריים. ביום שבו האומות המאוחדות אימצו את ההצהרה, נקבע יום הילד הבינלאומי.
על בסיס ההצהרה נוסחה בשנת 1989 אמנת זכויות הילד שאומצה אף היא באומות המאוחדות.
אליפות ברזיל בכדורגל 1997
אליפות ברזיל בכדורגל 1997  הייתה הפעם ה-41 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-5 ביולי 1997 והסתיימו ב-21 בדצמבר 1997.
בתחרות השתתפו 26 קבוצות. אוניאו סאו ז'וזה ואמריקה (נאטאל) היו הקבוצות שהעפילה מליגת משנה.
בשלב ראשון נערכו 25 מחזורים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. 8 קבוצות העפילו להמשך התחרות. בשלב השני הקבוצות אורגנו בשני בתים. מנצחי הבתים נפגשו במשחק הגמר.
ואסקו דה גאמה זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השלישית בתולדות המועדון.
בסיום העונה באהיה, קריסיומה, פלומיננסה ואוניאו סאו ז'וזה ירדו לליגת משנה. לקראת העונה החדשה לליגה הבכירה עלו אמריקה פוטבול קלוב ופונטה פרטה.
שחקנים מצטיינים
אדמונדו שחקנה של ואסקו דה גאמה כבש 29 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
אדמונדו שחקנה של ואסקו דה גאמה זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
אריקה ג'ונג
אריקה ג'ונג (לבית מאן, באנגלית: Erica Jong; נולדה ב-26 במרץ 1942) היא סופרת, סאטיריקנית ומשוררת יהודיה-אמריקאית, שנודעה במיוחד בעקבות פרסום ספרה מ-1973, "פחד גבהים". הספר הפך לשנוי במחלוקת בשל גישתו הפתוחה כלפי המיניות הנשית, והציג באופן בולט את הדילמות שהתפתחו בחיי הנשים בארצות הברית במהלך הגל השני של הפמיניזם. לדברי וושינגטון פוסט, ספרה נמכר ביותר מ-20 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ביוגרפיה
ג'ונג נולדה ב-26 במרץ 1942 בניו יורק. היא בתו האמצעית של סימור מאן (נתן לבית וייסמן, נפטר ב-2004) ואידה מירסקי (1911–2012). אביה היה איש עסקים ממוצא יהודי פולני, בעל חברת מתנות ואביזרי בית ידועה בייצור המוני של בובות פורצלן. אמה נולדה באנגליה למשפחה של מהגרים יהודים מרוסיה והייתה ציירת ומעצבת טקסטיל שתכננה גם בובות לחברה של בעלה. לג'ונג יש אחות בכירה, סוזאנה, שהתחתנה עם איש העסקים הלבנוני ארתור דאו. אחותה הצעירה, קלאודיה, היא עובדת סוציאלית שנישאה לגדעון ס. אוברווגר (מנכ"ל סימור מאן בע"מ עד מותו בשנת 2006). אחיינה הוא פיטר דאו, אסטרטג של המפלגה הדמוקרטית. ג'ונג למדה בניו יורק בבית ספר התיכון למוזיקה ואמנות בשנות ה-50, שם היא פיתחה תשוקה לאמנות וכתיבה. כסטודנטית בברנארד קולג' היא ערכה את המגזין הספרותי של ברנארד ויצרה תוכניות שירה לתחנת הרדיו של אוניברסיטת קולומביה.
קריירה
ג'ונג היא בוגרת מחזור 1963 של ברנארד קולג', בעלת תואר שני (1965) בספרות אנגלית של המאה ה-18 מאוניברסיטת קולומביה. ג'ונג ידועה בעיקר ברומן הראשון שלה "פחד גבהים" (1973), שיצר סנסציה בגלל הטיפול הגלוי שלה בעולם הנסתר של הנשים. אף על פי שהוא מכיל אלמנטים מיניים רבים, הספר הוא בעיקר דין וחשבון של איזדורה ווינג, משוררת פמיניסטית נועזת בסוף שנות העשרים שלה שמחפשת דרך להתגבר על מוסכמות חברתיות כובלות ולהיות חופשייה לממש את תשוקותיה. הספר מכיל אלמנטים פסיכולוגיים והומוריסטיים רבים, כמו גם התייחסויות תרבותיות וספרותיות עשירות. דמותה של ג'ונג מעלה קונפליקטים רבים המתעוררים בקרב נשים בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 באמריקה. היא עוסקת בנשיות, באהבה, בחיפוש אחר חירות ומטרה, יהדות והגשמה עצמית. סאגת ההגשמה עצמית של איזדורה ווינג נמשכת בשני רומנים נוספים: "איך להציל את חייך במו ידייך" (1977) ו"מצנחים ונשיקות" (1984).
חיים אישיים
ג'ונג נישאה ארבע פעמים. סיפורם של שני הנישואין הראשונים שלה לאהובה מימי הקולג' מייקל וורתמן, ולאלן ג'ונג, פסיכיאטר אמריקני סיני, משתקפים בספרה "פחד גבהים". ג'ונג נישאה בשלישית לג'ונתן פאסט, סופר ומחנך לעבודה סוציאלית ובנו של הסופר הווארד פאסט. נישואין אלה תוארו בספרה של ג'ונג "איך להציל את חייך במו ידייך" ובספרה "מצנחים ונשיקות".
לג'ונג יש בת מנישואיה לג'ונתן פאסט, הסופרת מולי ג'ונג-פסט. כיום ג'ונג נשואה לקנת דייוויד בורוז, תובע מניו יורק. בין השנים 1966–1969 התגוררה ג'ונג עם בעלה השני בבסיס צבאי בהיידלברג, גרמניה. היא נהגה לבקר תדיר בוונציה, וכתבה על העיר ברומן "בתו של שיילוק".
בשנת 2007, נרכש הארכיון הספרותי של ג'ונג על ידי אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
ג'ונג מוזכרת בשירו של בוב דילן Highland משנת 1997.
הראפר פול פול ברמן הזכיר ברצועה המוזיקלית N.O.W אישה שמאלנית צעירה שנושאת כרך בדיוני שנכתב כביכול על ידי אריקה ג'ונג וכותרתו "הטעות של אמריקה".
ג'ונג תומכת בזכויות שוות ל-להט"ב ובעד לגליזציה של נישואים של בני אותו המין. לטענתה, "נישואים חד-מיניים הם ברכה, לא קללה. זה בהחלט מקדם יציבות ומשפחה. וזה בהחלט טוב לילדים."
נבואת בית עלי
נבואת בית עלי היא נבואת זעם שנובאה בשני חלקים בתחילתו של ספר שמואל, אשר את חלקה הראשונה ניבא 'איש אלוהים' לאוזני עלי - שהיה הכהן הגדול באותה התקופה, ואת חלקה השני נבא שמואל הנביא.
רקע
בתחילת ספר שמואל מסופר על משפחתו של אלקנה מהר אפרים, שעולה למשכן בשילה מדי שנה וזובחת שם זבח. חנה אשת אלקנה -שהייתה עקרה- נדרה נדר שאם יוולד לה בן הוא יוקדש לה'. מתוך הנדר הזה נולד בנה שמואל- "כי מה' שאלתיו". כאשר שמואל מגיע לגיל הגמילה, חנה מעלה אותו למשכן בשילה בכדי לקיים את הנדר- "וַתַּעֲלֵהוּ עִמָּהּ כַּאֲשֶׁר גְּמָלַתּוּ בְּפָרִים שְׁלֹשָׁה וְאֵיפָה אַחַת קֶמַח וְנֵבֶל יַיִן וַתְּבִאֵהוּ בֵית יְהוָה שִׁלוֹ", ובהמשך הספר מסופר לנו על שמואל כ"משרת את פני עלי הכהן".
במקביל לתיאור לידתו של שמואל, שגדל להיות צדיק ועל פי פשוטו של מקרא "הֹלֵךְ וְגָדֵל וָטוֹב גַּם עִם יְהוָה וְגַם עִם אֲנָשִׁים" מספר לנו המקרא על משפחת עלי -חפני ופנחס בניו- שהיו רשעים ועשו רע בעיני ה'. הנביא מתאר לנו את מעשיהם הרעים של בני עלי: "בני בליעל לא ידעו את ה'... גם בטרם יקטירון את החלב" - למרות שעל פי ההלכה אסור לקחת מבשר הקרבן לפני הקטרת החלב, והנביא ממשיך "...וַתְּהִי חַטַּאת הַנְּעָרִים גְּדוֹלָה מְאֹד אֶת פְּנֵי יְהוָה כִּי נִאֲצוּ הָאֲנָשִׁים אֵת מִנְחַת יְהוָה"- וכפי שנראה בהמשך, ניאוץ מנחת ה' הוא נושא מרכזי.
כתוצאה ממעשיהם הרעים של משפחת בית עלי בא "איש אלוהים" אל עלי ומתנבא באזניו נבואת זעם (שמואל א' ב'), בהמשך מסופר על נבואה שמתנבא שמואל שגם תוכנה הוא נבואת זעם כלפי עתידם של בית עלי.
תוכן נבואת איש האלוהים
הנביא מסכם שבמקום עלי וביתו יקום בית כהנים אחר שיחזיק לעד לפני משיח ה' -כינוי למלך-, וצאצאיך יצטרכו לבקש ממנו שיקבל אותם ככהנים כדי שיוכלו לאכול מאוכל הכהנים.
תוכן נבואת שמואל
בתחילה כשקרא ה' לשמואל, שמואל לא הבין שה' הוא זה שפונה אליו ורק בפעם השלישית קיבל את הנבואה.
בראשית הנבואה ה' מזהיר את שמואל מפני דבר שיקרה בעם ישראל, דבר שקשה לשמיעה: "אֲשֶׁר כָּל שֹׁמְעוֹ תְּצִלֶּינָה שְׁתֵּי אָזְנָיו". ובאותו יום -מוסיף ה'- אחיל את מה שדברתי על בית עלי כיון שעלי ידע שבניו עושים רע ולא עצר בהם. ומוסיף- שחטאם של בית עלי לא יוכל להתכפר בזבח או מנחה - קרבנות, לעולם.
בטווח הקצר
בבוקר שאחר נבואת שמואל, שלכאורה נועדה לאוזני שמואל בלבד, מכריח עלי את שמואל לספר לו את תוכן הנבואה וכך מתגלה תוכנה לאוזני עלי.
בפרק הבא מתאר לנו המקרא מלחמה בין עם ישראל לפלשתים במלחמה זו מתואר הכח הפלשתי ככח מאוד גדול ועם ישראל מאוד חושש מפניו, ולכן, כמסורת מימות יהושע בן נון הם מביאים את ארון הברית לשדה הקרב, את ארון הברית מביאים הכהנים - חפני ופנחס. בפועל במערכה הזו עם ישראל הפסיד ושני בני עלי נהרגו ומשכן ה' גלה משילה וכששמע על כך עלי, מת גם הוא.
בטווח הארוך
בתחילת ספר מלכים מסופר ששלמה המלך שילח את אביתר הכהן שהיה הכהן בימי דוד לעיר הכהונה ענתות בשילוח זה מייצג שלמה את סיומה של שושלת בית עלי בתפקיד הכהן הגדול ומעברה לשושלת של צדוק הכהן שושלת אשר ממשיכה, כפי הנראה בספר עזרא, עד לעזרא שהנהיג את עם ישראל בתחילת תקופת בית שני.
בתלמוד הבבלי מדייקים מלשון הנבואה "אם יתכפר עוון בית עלי בזבח ובמנחה עד עולם" - נשמע שבמשהו שהוא לא זבח ומנחה אפשר לכפר, ומביאה סיפור על רבה ואביי שהיו מזרע בית עלי: "רבה ואביי מדבית עלי קאתו רבה דעסק בתורה חיה ארבעין שנין אביי דעסק בתורה ובגמילות חסדים חיה שיתין שנין" - כלומר, האריכו שנים בזכות תשובה למרות שהיו מזרע בית עלי שהובטח לו ש"מרבית ביתך ימותו אנשים".
ההכרזה האמריקאית בדבר זכויות האדם וחובותיו
ההכרזה האמריקאית בדבר זכויות האדם וחובותיו (הידועה גם בקיצור הצהרת בוגוטה) הייתה המסמך הבינלאומי הראשון שנגע לזכויות האדם באופן כללי, שפורסמה מעט לפני ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה אומצה על ידי מדינות היבשת אמריקה ב-2 במאי 1948.
אמנם ההכרזה אינה אמנה המחייבת מבחינה משפטית, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם מתייחס אליה ככזו ביחס למדינות החברות בארגון מדינות אמריקה. בהמשך ההכרזה הוחלפה במידה מסוימת על ידי האמנה האמריקאית לזכויות אדם.
מבנה
הפרק הראשון מציג שורת זכויות מהן אמורים ליהנות אזרחי המדינות החותמות, בהן זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. הפרק השני של ההכרזה מכיל רשימה של חובות תואמות. כמוסבר בהקדמה: "מילוי החובה על ידי כל אדם הוא תנאי מוקדם לזכויות כולן. זכויות וחובות קשורות זו בזו בכל פעילות חברתית ופוליטית של האדם. בעוד שזכויות מעלות את חירות הפרט, החובות מבטאות את כבוד החירות ההיא."
בני גרב
בני גְּרֶב (בגרמנית: Benny Greb; נולד ב-13 ביוני 1980) הוא מתופף ומפיק מוזיקלי גרמני, יליד העיר אאוגסבורג.
ביוגרפיה מוזיקלית
הוריו של בני קנו לו את מערכת התופים הראשונה שלו כשהיה בן שש ועליהם הוא החל לנגן לבדו, בלי אף שיעורי מוזיקה.
בגיל 12 לקח לראשונה שיעורי תופים בקונסרבטוריון מקומי, שם היה למתופף ג'אז מצטיין. עד מהרה התגלה גרב ככשרוני במיוחד, ולמד עוד ועוד כלים כגון קלידים, גיטרה, וגיטרה בס, אך הכלי המרכזי באמת שלו היה התופים, אותם המשיך ללמוד עד שנת 1998.
משנות העשרים שלו (שנת 2000) החל גרב לשתף פעולה עם מספר אומנים ולהקות, כשהמשמעותית היא להקת Jerobeam המקומית, שאיתה בגיל 24 הוציא את אלבומו הראשון, "Confidential Breakfast" בשנת 2004. האלבום אמנם לא היה להצלחה כבירה, אך כן הפך את גרב למתופף 'מבוקש', ואמנים רבים נוספים מסצנת הג'אז והרוק המקומי גם יחד ביקשו את השתתפותו בלהקותיהם.
כך קרה ששנה לאחר מכן, 2005, תופף גרב בשני אלבומים שונים: האחד יחד עם להקת Strom und Wasser, שנקרא "Spielt Keine Rolle"; השני הוא אלבום הסולו הראשון שלו, מתוך שישה, שנקרא "Grebfruit".
במשך השנים 2005–2010 הוציא גרב 10 אלבומים עם מספר אמנים שונים, והפך לאחד המתופפים המוערכים בסצנת הג'אז המודרני בעולם כולו. בין האלבומים נכללו גם שני אלבומי סולו שלו בלבד, כולם או רובם מכילים אך ורק קטעים אינסטרומטלים.
אלבומו המפורסם ביותר נקרא Moving Parts, אלבום חדשני המשלב מטאל ורוק כבד יחד עם ג'אז. באלבום אינסטרומנטלי זה הוא שיתף פעולה עם שני אמנים נוספים, כריס מונטגיו וקיט דאוונס. בניגוד לרוב אלבומי המוזיקה, אשר התופים משמשים בהם לנתינת קצב אחיד בלבד, באלבום זה התופים של בני גרב הם הכלי המרכזי, והמקצבים בו משתנים ומתאחדים באופן בלתי צפוי, בדומה לסולו תופים ארוך.
יחד עם חברת "Meinl" פיתח גרב סדרה חדשה של מצילות וינטג' הידועות בצלילן החד והאיכותי, ביניהן מצילות מפורסמות בקרב מתופפים מקצועיים כגון "Sand Ride" ו-"Sand Hats".
מלבד הקריירה המוזיקלית שלו, גרב הוציא שתי קלטות DVD, "שפת התיפוף" ו-"האמנות והמדע של הגרוב", אשר מלמדות כיצד לנגן בתופים.
בסך הכל עד שנת 2019 השתתף גרב בכ-23 אלבומים והוציא שישה אלבומי סולו.
הסופר קאפ של הליגה המאוחדת של VTB
הסופר קאפ של הליגה המאוחדת של VTB (ברוסית: Суперкубок Единой Лиги ВТБ) הוא טורניר כדורסל לפני פתיחת העונה שנערך על ידי הליגה המאוחדת של VTB בשיתוף פעולה עם חברת "מוסקובסקי ספורט". ארבעה הקבוצות הטובות בליגה משתתפות בטורניר על פי תוצאות העונה הסדירה של העונה החולפת. לעיתים מצורפות קבוצות זרות, כפי שהיה בטורניר 2022.
היסטוריה
הטורניר אורגן באוגוסט 2021 בשם "הסופרקאפ" (ברוסית: Суперкубок) כשהמנצחת זוכה בגביע המכונה "גביע גומסלקי", כהשראה מטורניר גביע גומלסקי אותו הסופר קאפ מחליף. בטורניר הראשון שנערך ב-18 בספטמבר 2021 השתתפו זניט סנקט פטרבורג, לוקומוטיב קובאן, אוניקס קאזאן וצסק"א מוסקבה. ארבעת הקבוצות הללו סיימו בארבעת המקומות הראשונים בעונה הסדירה של עונת 2020/2021.
בטורניר 2022 השתתפו בנוסף לארבעה קבוצות רוסיות גם מגה ופרטיזן בלגרד הסרביות.
ערב טוב אירופה
ערב טוב אירופה הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ כאן 11 וסיקרה ועסקה באירוויזיון, לקראת התחרות שהתקיימה בשנת 2019 בעיר תל אביב. את התוכנית הגישו דפנה לוסטיג ואביה מלכה. בכל פרק התארחו באולפן אישים ופאנליסטים שונים, אשר רובם מגיעים מעולם האירוויזיון, כגון: אימרי זיו, צדי צרפתי, דפנה דקל, יואב צפיר, משה דץ. בנוסף, התוכנית אירחה זמרים שהגיעו לשיר בתחרות בתל אביב.
העשור השני של המאה ה-14
העשור השני של המאה ה-14 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 1310 והסתיים ב-31 בדצמבר 1319.
חיל האוויר השביעי של ארצות הברית
היסטוריה
חיל האוויר השביעי הוא הוותיק מבין אלו המרכיבים את חיל האוויר של ארצות הברית. הוא הוקם כיחידה של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית ב-1 בנובמבר 1940, כחיל האוויר של הוואי. משימתו הייתה לשלוט ביחידות האוויריות שהתמקמו בהוואי. במהלך המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 הותקפו יחידות החיל והוא היה הכוח האווירי האמריקאי הראשון שנלחם באויב במלחמת העולם השנייה. בהמשך המלחמה מילא החיל משימות סיור והגנה באוקיינוס השקט ועם התפתחותה קיבל משימות הפצצה ארוכות טווח לריכוך יעדים אויב לקראת פלישה אמפיבית, ומשימות ליווי של מפציצי ה-בואינג B-29 סופרפורטרס להפצצות ביפן. ביוני 1949 פורק החיל.
באמצע שנות החמישים הוקם מחדש ופעל במשך כשנתיים עם אחריות על מרחב האוקיינוס השקט עד שפורק עם העברת כוחות אוויריים ששהו ביפן להוואי. בעקבות התגברות המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם הוקם החיל שוב ב-28 במרץ 1966 וקיבל אחריות על משימות דיוויזיית האוויר השנייה. במהלך המלחמה קיבל החיל אחריות על רוב המבצעים האוויריים בווייטנאם. ב-1973 עברה מפקדת החיל מווייטנאם לתאילנד וביוני 1975 פורקה.
ב-8 בספטמבר 1986 הופעל החיל שוב, הפעם מבסיס אוסאן שבקוריאה הדרומית וקיבל אחריות על משימות הדיוויזיה האווירית ה-314, לשמירת שביתת הנשק עם קוריאה הצפונית.
הלנה שטרומאייר
הלנה מריה שטרומאייר (בגרמנית: Helene Marie Stromeyer; 26 באוגוסט 1834 – 13 במרץ 1924) הייתה ציירת גרמנייה.
ביוגרפיה
שטרומאייר נולדה בהנובר כבת השנייה משלוש בנותיהם של לואי שטרומאייר, רופא אמיד ופרופסור באוניברסיטה, ואשתו לואיז (לבית ברטלס, 1807–1890). בשל ההלם לאחר מות אחותה הצעירה אוטילי בשנת 1851, היא התמסרה לציור. היא עזבה את הנובר ולמדה אצל רודולף יורדן בדיסלדורף. היא הצליחה להתמסר לאמנותה ללא מגבלות כלכליות, כיוון שהייתה עצמאית כלכלית באמצעות ירושה מהוריה. עם זאת, תמיד עמדה לצד אביה, שהיה במצב בריאותי ירוד, משנת 1850 ואילך אף ליוותה אותו במשימותיו כרופא צבאי לשדות הקרב ליד לנגנזלצה במשך ארבעה שבועות בשנת 1866.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 עברה לקרלסרוהה, שם למדה אצל הרמן באיש, הנס פרדריק גודה וגוסטב שנלבר. עם ציורי טבע דומם וציורי נופים שנראו כמו המאסטרים הוותיקים, יצאו לה במהרה מוניטין. יחד עם אנה פטרס, סופי ליי ואלווינה שרוטר, היא הייתה אחת הציירות המפורסמות ביותר בקרלסרוהה.
משנת 1892 לימדה ציורי פרחים וטבע דומם בבית הספר לציור בקרלסרוהה. בשנת 1893 היא הייתה ממייסדי עמותת האמניות בקרלסרוהה.
יצירה
שטרומאייר הייתה ידועה בעיקר בזכות ציורי פרחים ונופים. את עבודותיה ניתן למצוא באוספים של מוזיאונים שונים בגרמניה. רבות מיצירותיה נסחרות עדיין במכירות פומביות בתחילת המאה ה-21.
בשנת 1867 פורסם בחנות הספרים שמורל אונד פון זייפלד בהנובר האלבום "מלנגנזלצה" (von Langensalza) ובו שישה תצלומים המבוססים על רישומי המקור של האמנית. האלבום נסקר ב- Deutsche Volkszeitung ב-15 בינואר 1867.
מספר טלפון
מספר טלפון הוא רצף של ספרות המשמשות לזיהוי של אתר בו ממוקם טלפון, ומאפשרות התקשרות באמצעות מרכזייה עם אותו אתר.
היסטוריה
לאחר המצאת הטלפון החל שימוש במספרי טלפון ככתובת אשר ניתנה למרכזנית, וזו קישרה ידנית את שני משתמשי הקצה. מספרי טלפון אלה כללו מספר מועט של ספרות (לרוב שתים או שלוש ספרות) וניתנו בעל פה למרכזנית. עם התפתחות מערכת הטלפוניה, והפיכת המרכזיות למרכזיות אוטומטיות החל השימוש בחיוג המספר על מנת להתקשר עם משתמש הקצה המזוהה עם אותו מספר, וכמות הספרות של מספר הטלפון, הלך וגדל.
השימוש באזורי חיוג מאפשר שימוש במספר טלפון קצר יותר מאשר אלמלא החלוקה לאזורים אלה, כאשר אין הכרח לרוב בחיוג קידומת האזור. במדינות רבות, כמו צרפת או נורווגיה, הקידומת הפכה לחלק ממספר הטלפון ואיבדה בעצם את מעמדה המזהה באופן חלקי או מלא. גם בישראל נדרש לעיתים לעשות שימוש בקידומת הטלפונית בחיוג בין מנויים השייכים אליה (לדוגמה ברשתות הסלולריות). עד שנת 2007, חיוג מספר טלפון עם קידומת בישראל, מתוך האזור עצמו, נחשב לטעות ונענה בצליל תפוס. טעות זו נחשבה לטעות החיוג הנפוצה ביותר. בבזק חקרו וגילו כי מעל מיליון חיוגי סרק מסוג זה בוצעו בשנה. בעקבות זאת, הוחלט לשנות את המערך הטכני, ולאפשר לחייג את קידומת האזור גם מתוך האזור עצמו, מבלי שהדבר יחשב כשגיאה.
מספרי הטלפון כיום ברוב העולם הם בעלי 6-9 ספרות, כאשר למספר זה מצטרפת קידומת אזור החיוג (לרוב מספר דו או תלת ספרתי המתחיל לעיתים בספרה "0").
בעת רישום מספרי הטלפון נהוג להפריד בין קבוצות של ספרות (כאשר מפרידים בין שלוש לארבע ספרות) במקף. כך לדוגמה מספר הטלפון של הבית הלבן הוא: 202-456-1414.
כאשר מבוצע חיוג בינלאומי (בין מדינתי) מתווספת למספר הטלפון קידומת החיוג הבינלאומית של המדינה, ולכן בחיוג מחוץ לארצות הברית מספרו של הבית הלבן הוא: 1-202-456-1414, אולם כאשר מבוצע המספר יש להוסיף את הקידומת המקומית ליציאה לחיוג בינלאומי, ולכן למחייג מישראל תתווסף הקידומת 00 למספר והוא יהיה 001-202-456-1414. בשל שוני קידומת היציאה לחיוג בין מדינה למדינה, מקובל לרשום במספר את הקידומת "+" ומספר זה יירשם כ: 1-202-456-1414+.
שימוש באותיות במספרי טלפון
החל מאמצע המאה ה-20 החל בארצות הברית בקרב חברות מסחריות שימוש באותיות הרשומות על מספר הטלפון על מנת להקל על זכירת המספרים המסחריים. במכשירי הטלפון חולקו אותיות האלפבית האנגלי על גבי 8 מתוך 9 הספרות, כאשר 24 האותיות חולקו לקבוצות של שלוש אותיות, למעט האותיות Q ו-Z. באנגליה הוצבו אותיות אלה על הספרה "0", בשל דמיונם לאותיות אחרות, ולספרה "6" הוקצו רק האותיות M ו-N, ואילו לספרה 7 הוקצו האותיות P, R ו-S. הקצאת האותיות אפשרה לחברות להשתמש בשם החברה או במותג שלה כחלק מהמספר, כאשר האותיות מהוות למעשה המספר, ומספר האותיות בהן נעשה שימוש היה כמספר הספרות במספר הטלפון, כך לדוגמה הצירוף "ABE" משמעו "223".
שימוש באותיות נעשה לעיתים על מנת להבדיל בין אזורים גאוגרפיים שונים, כאשר שתי הספרות הראשונות הוחלפו באותיות שנועדו להקל על זכירת האזור.
השימוש בטלפון חוגה גרם לכך שמשך זמן החיוג לספרות 8,9 ו-0 היה ארוך יותר ממשך זמן החיוג לספרות קטנות יותר, ולכן נהוג היה להשתמש בספרות אלה בעיר למספרי טלפונים ציבוריים אליהם לא נהוג לחייג.
מספר טלפון בישראל לפי מגזר
בציבור החרדי בישראל נפוצים מספרי טלפון סלולרי המזהים שזהו סלולרי כשר. בקרב חסידי חב"ד נהוג לשלב את הספרות 770 במספר הטלפון, ובקרב חסידי ברסלב את המספר 148, שהוא גימטריה של "נחמן" או "נצח".
הצהרת הזכויות של אנשים עם מוגבלויות
הצהרת הזכויות של אנשים עם מוגבלויות (באנגלית: Declaration on the Rights of Disabled Persons, או כהחלטה 3447) היא הצהרה שאומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-9 בדצמבר 1975 ועוסקת בזכויותיהם של אנשים בעלי מוגבלויות. כהחלטה של האספה, היא אינה מחייבת את המדינות החברות, אך היא מהווה מסגרת שעשויה לשמש לצורכי החוק הבינלאומי והפנימי. ההצהרה מורכבת מהקדמה ארוכה, ושלוש עשרה הכרזות, המקדמות באופן כללי את זכויותיהם של בעלי המוגבלות. על בסיס הצהרה זו נכתבה בשנת 2007 אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.
ארנה ברי
ארנה ברי (נולדה ב־19 בדצמבר 1949, כ"ח בכסלו, ה'תש"י) היא מדענית, דוקטור למדעי המחשב, יזמת היי-טק, אשת עסקים, מנהלת בכירה במגזרי המדע והטכנולוגיה בישראל. האישה הראשונה בישראל שכיהנה בתפקיד המדענית הראשית וראש מנהל המו"פ התעשייתי של משרד התעשייה המסחר והתעסוקה בממשלת ישראל (1996–2000).
ביוגרפיה
ארנה ברי נולדה בירושלים לראיסה ויואש צידון, גדלה והתחנכה בתל אביב ובצרפת.
אמה של ברי, ראיסה לבית שרירא, הייתה אחות במקצועה ושימשה במגוון תפקידים בתקופת טרום המדינה בשירות הפלמ"ח ובמחנות המעפילים בקפריסין, ולאחר קום המדינה בבית החולים תל השומר ובשירותי הרפואה הציבורית במגזר החרדי. אביה יואש צידון (צ'אטו), היה פעיל ההעפלה, מראשוני טייסי הקרב של חיל האוויר וחבר הכנסת בכנסת ה-12, מטעם מפלגת צומת. בנאום שנשאה ברי בעת קבלת אות יקירת הנגב, הקדישה ברי את הפרס להוריה, "מקור ההשראה שלי, אשר הנחילו לי ערכים של אכפתיות ונתינה ציבורית". יקירת העיר באר שבע לשנת 2022 . ברי היא אחותם של עורך הדין רם צידון ושל דניאל צידון, פרופסור לכלכלה, שכיהן כמשנה למנכ"ל וראש חטיבת שוקי הון בבנק לאומי.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת תיאום הדרכה בבית הספר לטיסה של חיל האוויר, והשתחררה בדרגת סגן בשנת 1970. בשנת 1975 סיימה לימודי תואר ראשון (B.A) במתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטת חיפה, ולאחר שקיבלה תואר שני (M.A) בסטטיסטיקה ובחקר ביצועים מאוניברסיטת תל אביב, יצאה בשנת 1979 ללימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) שבארצות הברית. ב-1982 סיימה תואר שני נוסף (M.Sc) במדעי המחשב, ובשנת 1986 קיבלה תואר דוקטור במדעי המחשב.
בשנת 2015 אובחן אצל ברי סרטן הרחם והשחלות וכן גידול סרטני בבלוטת התריס.
ב-2018 השתתפה בסרטון שהפיקה מיקרוסופט ישראל לרגל מחאה נגד אלימות כלפי נשים בישראל, וחשפה כי סבלה מאלימות פיזית מבן זוגה לשעבר.
ברי גרושתו של דניאל ברי ואם לשלושה. מתגוררת בגני צהלה, תל אביב.
מחקר ופיתוח
במהלך לימודיה האקדמאים שימשה עמיתת מחקר בתאגיד ראנד, והמחקר האקדמי שערכה בנושא "האצת חישוב" - - ופורסם בשנת 1986, הדגים כי תוכניות מבוזרות מסוגלות לפעול מהר יותר.