cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המדינה (סדרת טלוויזיה, 2017)
המדינה היא סדרת דרמה בריטית בת ארבעה חלקים, שכתב וביים פיטר קוסמינסקי, המתארת את קורותיהם של ארבעה צעירים מוסלמים בריטים שטסים לסוריה כדי להצטרף למדינה האיסלאמית. הסדרה שודרה במקור בבריטניה על ידי ערוץ 4, כאשר כל ארבעת החלקים שודרו בלילות רצופים בין 20 ל-23 באוגוסט 2017. הסדרה הוזמנה ביולי 2016, בעקבות מחקר מקיף של קוסמינסקי. המיני סדרה מבוססת על מחקר מעמיק וחוויות אמיתיות של המצטרפים לשורות המדינה האסלאמית והפקתה החלה כבר בסוף 2014.
אוני יוהיארה, סם אוטו, שבאני קמרון וריאן מקן לוהקו מאוחר יותר לדמויות הראשיות, שאקירה, ג'לאל, אושנה וזיאד. רוב צילומי הסדרה נערכו בספרד מאוחר יותר באותו סתיו. הסדרה שודרה ברחבי העולם בנשיונל ג'יאוגרפיק. היא שודרה באוסטרליה מ-23 באוגוסט ושודר בבכורה בארצות הברית כאירוע מיוחד בן שני לילות ב-18 וב-19 בספטמבר. בצרפת, הסדרה שודרה ברשת Canal+ מ-4 בספטמבר. הסדרה הופצה ב-DVD בארצות הברית ב-28 בנובמבר 2017.
דגים שוודיים (ממתק)
היסטוריה
בשנת 1968 חברת Malaco השוודית עסקה בייצוא שוש וממתקי גומי נוספים לצפון אמריקה.
היצוא של החברה גדל בשנות ה-60 המאוחרות כאשר החברה החלה לייצר את הדגים השוודיים. בסופו של דבר החברה נמכרה לחברת Leaf International.
כיום דגים שוודיים נמכרים בצפון אמריקה ומיוצרים בהמילטון על ידי חברת קדבורי שרכשה את המותג בשנת 2006.
פרס לורנס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר
פרס לורנס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר הוא פרס שנתי שמוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
Rude Boy
Rude Boy (בעברית: ילד חצוף) הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה. השיר יצא ב-19 בפברואר 2010 כסינגל השלישי מאלבום האולפן הרביעי של ריהאנה, Rated R. השיר נכתב על ידי ריהאנה עצמה, אסתר דין, מקבה רידיק, ורוב סוייר והופק על ידי סוייר עצמו וסטארגייט. השיר הוא שיר מסוג דאנס-טמפו ו-R&B המשלב אלמנטים של רגאיי. השיר קיבל ביקורות מעורבות: חלק ממבקרי המוזיקה כינו אותו כ"גולת הכותרת" של האלבום אך חלק כינו את הביצוע שלו כ"מונוטוני" ו"קר כקרח".
רקע ופיתוח
השיר הופק על ידי רוב סוייר וסטארגייט ונכתב על ידי ריהאנה עצמה, אסתר דין, מקבה רידיק וסויר עצמו. בפברואר בתוכנית האירוח של אלן קאר דיברה ריהאנה על מילות השיר: "כשכתבנו את השיר, זה היה סוג של פריסטייל, אהבתי את השפעת המערב ההודי שהמוזיקה הייתה, ופשוט נכנסתי לתא, כבר היו להם כמה רעיונות, וזה בא אלי, רק רצתי לשם עם אחד הכותבים והתחלתי לעבוד עם זה באולפן ועכשיו כשקראו לי את זה ככה, 'בוא הנה ילד חצוף, זה מספיק גדול'?, זה נשמע כל כך מגעיל!". היא גם הסבירה את התפתחות השיר, ואמרה כי המילים הללו היו במקור ההקדמה, אבל מכיוון שהן היו קליטות, היא החליטה שהן יהיו הפזמון.
בריאיון לעיתון "Us Weekly", מבה רידיק, שעזר בהפקה הקולית של השיר, דיבר על ההשראה לשיר. רידיק הסביר שאסתר דין עלתה עם הרעיון של השיר, ועבדה עם סטארגייט כדי לפתח אותו. כששמע את זה, רידיק וריהאנה הביעו עניין בשיר אבל הם חשבו שיש צורך בשינויים מסוימים, ושלחו אותו רידיק להשלמת השיר. רידיק גם הסביר לאן הגיע הרעיון של כמה מהמילים הפרובוקטיביות: "אני וריהאנה בקשבנו למילים ופשוט צחקנו ודיברנו על כל כך הרבה סיטואציות שקרו בעבר וזה קורה בכל מקום שעשינו, כמובן, צחקנו וצחקקנו על המילים, באופן מפתיע כולם השתגעו על השיר." דין הסביבר את ההתפתחות של השירי בריאיון ל"בום בוקס" ואמרה שהיא רוצה לתעל את האלטר-אגו של ריהאנה ולהשתמש בו כהשראה למילות השיר. דין שיבחה את יכולתה של ריהאנה לקחת סיכונים עם המוזיקה שלה, ואמרה: "אני חושבת שריהאנה סקסית ואומרת דברים שבחורות אחרות לא יאמרו, גם אם היא אומרת בואו נלך לנשק כמה בנות, שבאמת אכפת להן... זו ריהאנה. היא על הפנטזיה, זה מה שאנשים רוצים לעשות, אבל מפחדים לעשות."
הרכב מוזיקלי
השיר שהוא שיר אפ-טמפו דאנסהול אשר משלב אלמנטים של רגאיי. השיר נכתב בסולם E מינור בקצב של 87 ביטים לדקה. טווח קולה של ריהאנה בשיר משתרע מן התווים הנמוכים (E3) אל הגבוהים (D5) והוא עוקב אחר רצף האקורדים Em−Bm−C−Am−Bm. אלקסיס פטרידיס מה-"The Guardian" אמר שהשיר והשיר Hard הם "רגעי השיא של האלבום" ואף שיבח את ביצועים הווקאלים של ריהאנה בשיר: "שניהם [שני השירים] מבליטים את סגנון קולה הטוב ביותר של ריהאנה המונוטוני והקר כקרח". מייקל מנחם מ"בילבורד" העיר על התוכן הלירי של השיר, וכתב: "עם 'Rude Boy', ריהאנה מספקת את המילים הפרובוקטיביות ביותר שלה ואולי את הצליל האותנטי ביותר עד כה". מנחם כתב גם על הרכב השיר: "תופי פלדה הם נוכחות מבורכת בהפקה, מה שמניע בראשה לסקא ולדאנסהול, והמופע של ריהאנה מעולם לא היה משכנע כמו בשיר הזה".
הוצאה
השיר יצא כסינגל השלישי הרשמי מהאלבום מתוך אלבומה הרביעי של ריהאנה Rated R. הוא נשלח לתחנות הרדיו האורבניות בארצות הברית ב-9 בפברואר 2010 והועלה להורדה דיגיטלית ב-19 בפברואר 2010.
מיקומים במצעדים ומכירות
השיר הגיע בבכורה למקום ה-64 בארצות הברית ולאחר חודש הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי ובכך הפכה לאמנית הנשית החמישית עם הכי הרבה שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד בהיסטוריה לצד פאולה עבדול ודיאנה רוס, כאשר הן עשו זאת עם 6 שירים. השיר נשאר במקום הראשון במשך 5 שבועות. בנוסף השיר גם הגיע למקום הראשון במצעד של הרדיו הקצבי, במצעד שירי הפופ ובמצעד שירי הדאנס. נכון ליוני 2015 השיר הגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית עם מכירות של 3,040,000 עותקים. גם באוסטרליה השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום בבכורה למקום ה-45 ולאחר זמן קצר הגיע למקום הראשון שם שהה במשך שבועיים. השיר נשאר במצעד האוסטרלי במשך 19 שבועות והגיע למעמד פלטינה כפולה במדינה. גם בניו זילנד השיר זכה להצלחה כאשר הגיע בבכורה למקום ה-25 ולאחר 5 שבועות הגיע למקום ה-3.
בבריטניה השיר שמר על אותו קו הצלחה גם כן כאשר הגיע למקום השני במצעד הבריטי ואילו במצעד שירי ה-R&B הבריטי השיר הגיע למקום הראשון. חודשיים לאחר שחרורו השיר הגיע למעמד זהב עם מכירות של 400 אלף עותקים. גם ביתר אירופה השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום השלישי בדנמרק, נורווגיה ובלגיה. באוסטריה, פינלנד וצרפת השיר הגיע למקומות ה-6,7 ו-8 בהתאמה. בשוודיה השיר הגיע למקום ה-11 ואילו ברומניה למקום הראשון במשך 5 שבועות והפך לשיר השלישי שלה ששהה שם הכי הרבה שבועות במקום הראשון. נכון להיום מכירות השיר עומדות על 5.2 מיליון עותקים נקיים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במכירות נקיות.
הופעות חיות
כדי לקדם את השיר ריהאנה הופיעה איתו במשחקי הסופרבול בארצות הברית בחסות פפסי במיאמי, ב-4 בפברואר 2010 ביחד עם שני שירים נוספים. יומיים קודם לכן היא גם הופיעה עם השיר ב-"AOL Music Sessions" לצד שירים נוספים במופע אשר היה זמין לצפייה באתר הרשמי של התוכנית. כמעט שבועיים לאחר מכן היא ביצעה שוב את השיר בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס.
לאחר סדרת ההופעות בארצות הברית עברה לקדם את השיר גם בבריטניה בתוכנית של אלן קאר ב-24 בפברואר 2010. למחרת היא הופיעה עם השיר גם ב- ב-GMTV שם גם התראיינה. ב-4 במרץ 2010 ביצעה את השיר גם בטקס פרסי ה-ECHO בברלין. ב-27 במרץ 2010 היא חזרה להופיע עם השיר בארצות הברית כאשר הופיעה איתו בטקס פרסי ניקלודיאון ביחד עם שני שירים נוספים. ב-23 במאי 2010 הופיעה ריהאנה בפסטיבל Radio 1's Big Weekend שם ביצעה את השיר כחלק מרשימת השירים של המופע. שנתיים לאחר מכן הופיעה שוב בפסטיבל וביצעה שוב את השיר כחלק מרשימת השירים של המופע. בנוסף גם הקפידה לבצע אותו בכל סיבובי ההופעות שלה מאז שיצא.
רקע והרכב
הקליפ בוים על ידי מלינה מטסוקס שגם ביימה את הקליפ הקודם של ריהאנה לשיר "Hard". הקליפ מסתמך על שימוש בטכניקת "המסך הירוק" והוא מכיל אזכורים לאמנים כמו אנדי וורהול, קית' הרינג, סולט אנ' פפה, M.I.A, וז'אן-מישל בסקיה. בריאיון עם קארסון דאלי בתוכנית הרדיו שלו, "אמפ רדיו", ריהאנה תיארה את הקליפ "כשונה לחלוטין מכל וידאו אחר שהיא עשתה בעבר" וכינתה אותו "מוזר ומגניב". היא הסבירה את האיכויות האומנויות, ואמרה: "הרבה מהקליפים שלי הם באמת כהים ועצבניים וקשים", "Rude Boy" משחק יותר בשורשים, השתמשנו בהרבה צבע, אבל גם התלבושות היו מאוד ג'מייקה- דאנסהול". הקליפ הוצג לראשונה בערוץ ה-VEVO של הזמרת ב-10 בפברואר 2010.
הקליפ מציג את ריהאנה במספר רב של סצינות בהשראות צבעוניות, קאריביות ותוססות. בסצנת הפתיחה ריהאנה ניגשת לערכת תופים ומנגת בה כאשר השיר מתחיל להתנגן. בשאר הסצינות בקליפ ריהאנה מתעסקת ומנגנת במגוון רחב של כלים ואביזרים כמו פסלים של זברה ואריה ואופנוע. בנוסף היא לובשת בקליפ מגוון רחב של תלבושות מיוחדות ובניהם חולצת זברה בצבע שחור לבן ובגד גוף בצבע זהב עם ניטים. בנוסף ריהאנה מבצעת בקליפ מספר תנועות ריקוד שונות כמו הבוגל.
מצעדי סוף שנה
מבקרי מוזיקה רבים מארגונים וגופי תקשורת שונים הכלילו את השיר לסיכום השירים הטובים ביותר לשנת 2010. קרולין סולייואן ממגזין הגרדיאן דירגה את השיר במקום החמישי ברשימתה 5 הרצועות הטובות ביותר לשנת 2010.
יקיר שינה
קריירה
בקיץ הושאל שינה למכבי אחי נצרת, ובסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל. ב-22 באוגוסט 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה. ב-31 באוגוסט 2009 קרע שינה את הרצועה הצולבת וגמר את העונה. בקיץ חתם בהפועל רמת גן, ובסיום העונה ירד עם המועדון לליגה הלאומית. בקיץ הושאל שוב להפועל בני לוד, ובמהלך משחק מול קבוצתו הקודמת הפועל רמת גן, שנערך ב-20 באפריל 2012, גרם לקטטה בין אנשי שני המועדונים לאחר שהתגרה באוהדי הקבוצה היריבה. בית הדין של ההתאחדות לכדורגל העניש את שתי הקבוצות בהפחתת שלוש נקודות ממאזנן.
לאחר שתי עונות כמושאל בהפועל בני לוד שוחרר שינה ממכבי תל אביב בקיץ וחתם בבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. בקיץ שב לליגת העל כאשר חתם לעונה אחת בהפועל רעננה, במדיה שותף ב-11 משחקי ליגה. ב-16 ביולי 2015 חזר לקדנציה שלישית בהפועל בני לוד. ב-19 ביולי 2016 חתם במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית, והיה שותף לעלייתה לליגת העל.
ב-25 במאי 2017 חתם שינה בהפועל ראשון לציון, במדיה שיחק עונה אחת, וב-16 ביולי 2018 חתם בהפועל מרמורק. ב-5 בנובמבר 2019 הודיע שינה על פרישה ממשחק פעיל.
יעקב כלאב
הרב יעקב הלוי כלאב (תרס"ד, 1904 – ג' בטבת ה'תשי"ט, 1959) היה ר"מ בישיבת כפר הרא"ה ולאחר מכן כיהן כראש ישיבת "משכן ישראל" שהתמזגה לתוך ישיבת מרכז הרב, ולאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת מרכז הרב וכרבה של שכונת תל ארזה בירושלים.
קורותיו
נולד ברוסיה בשם יעקב קרחין. למד בישיבות חב"ד ברוסיה, ולאחר מכן בישיבת טלז. בתחילת שנת תרצ"ג (1932) עלה לארץ ישראל, בעזרת אשרת עלייה שסידר לו הרב קוק. אז גם שינה שמו לכלאב (שמו של הרב של ריגה). התיישב בירושלים ופעל במכון הרי פישל. במסגרת פעילותו במכון שקד על "פרויקט התחוקה" שיזם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. כעבור זמן נישא לבתיה קוק, בתו של מנהל המכון הרב דב בער הכהן קוק אחיו האמצעי של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מסדר הקידושין היה הראי"ה קוק דוד הכלה.
בשנות ה-40 התגורר בכפר הרא"ה ושימש כר"מ בשיעור הגבוה בישיבת כפר הרא"ה. בשנת תש"ט הקים עם גרעין תלמידיו בוגרי ישיבת כפר הרא"ה ישיבה גדולה בשם "משכן ישראל" בירושלים, אשר הייתה ייחודית בעיר באופי תלמידיה, בוגרי היישוב החדש ולא היישוב הישן. הישיבה למדה ב"סדר בוקר" במכון הארי פישל ובהמשך היום בישיבת מרכז הרב, שגם סיפקה את שירותי הפניימייה. כעבור זמן קצר נטמעה הישיבה במרכז הרב. בין תלמידי הקבוצה: הרב דב ליאור ופרופסור נחום רקובר. בואה של הקבוצה הפיח רוח חדשה בישיבה והאירוע נחשב ציון דרך בהתפתחותה. בין תלמידיו בישיבה: הרב עוזי קלכהיים, הרב יעקב פילבר, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן מלמד, הרב יהושע רוזן והרב חיים דרוקמן.
נפטר בשנת תשי"ט, בגיל 55, ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
דוד רוזנקרנץ
דוד (דאדו) רוזנקרנץ (10 בפברואר 1905 – 1 בדצמבר 1965) היה עורך דין ופעיל ציבור רומני-יהודי שעיקר תרומתו הושטת עזרה ליהודי רומניה שהוגלו לטרנסניסטריה והשבתם לרומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה וייצוג אסירי ציון בבתי משפט ברומניה הקומוניסטית בשנות ה-50.
יעקב כלאב
קורותיו
בניו הם הרב שלמה כלאב והדיין הרב אברהם יצחק כלאב, וביתו היא מרים קדרון.
דוד רוזנקרנץ
ביוגרפיה
רוזנקרנץ למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט והוסמך כעורך-דין ב-1927.
יעקב כלאב
ספריו
בנו הרב אברהם יצחק כלאב הוציא את ספריו:
דוד רוזנקרנץ
ביוגרפיה
התחיל את פועלו בתחום הציבורי כחבר ב"ועד הסטודנטים היהודים" של בוקרשט והמשיך כיו"ר "האגודה הכללית של הסטודנטים היהודים" של רומניה. בהצטרפו ל-UER (איחוד יהודי רומניה) מונה ליו"ר ארגון הנוער שלו (1932-1935); ב-1938 היה סגן-יו"ר ואחר-כך יו"ר הארגון בבוקרשט, מזכיר כללי (1944–1945) וחבר נשיאות (1945–1949).
בשנים 1933–1940 פעל במסגרת "קהילת יהודי בוקרשט" בתור סגן-יו"ר של מחלקת בתי-הספר ויו"ר המחלקה לתעמולה וסטטיסטיקה, גם של "איחוד קהילות היהודים של הממלכה הישנה" (Vechiul Regat)
ב-1 בנובמבר 1940 נבחר כמזכיר כללי של "פדרציית איחודי הקהילות היהודיות של רומניה" במסגרת מזכירותה המשולשת.
בעדותו, שהופקדה ב"יד ושם" ב-7 בדצמבר 1961, עדות שמשוחזרת חלקית בספר "דאדו - חייו ופועלו של עורך-הדין דוד רוזנקרנץ (דאדו)", מציין רוזנקרנץ שפעל "במסגרת פעולות הסיוע לקורבנות מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט בינואר 1941, סיוע לקורבנות פרעות יאשי, וסיוע למגורשים בסתיו ובחורף של שנת 1941-1942".
עו"ד רוזנקרנץ מוסיף גם:" בהיותי מזכיר כללי של הפדרציה הנ"ל ומזכירו הפרטי והקרוב של יו"ר הארגון, דוקטור וילהלם פילדרמן, עזרתי לו במאבקו נגד ההפליה על רקע גזעי ובעד גינוי ותיקון, עד כמה שהתאפשר, של העוולות שבוצעו על ידי השלטונות נגד האוכלוסייה היהודית".
לאחר ביטול "פדרציית איחודי הקהילות היהודיות של רומניה" ב-17 בדצמבר 1941, והיווסדו של מרכז היהודים, פעל רוזנקרנץ במסגרתו לפי בקשת פילדרמן.
בתקופה שבין פברואר לנובמבר 1942 היה רוזנקרנץ מזכיר מחלקת החינוך מחדש, שבמסגרתה עסק בתאום תחום עבודות כפייה של יהודים ברומניה במלחמת העולם השנייה, אשר הוטלו על היהודים מטעם המדינה שהייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית ושיתפה פעולה איתה. אחרי מועד זה, לאחר עימות עם ראדו לקה - הקומיסר הממונה מטעם הממשלה על היהודים - נקט רוזנקרנץ עמדה עצמאית לטובת היהודים ובעקבות כך הועבר למחלקת העזרה הסוציאלית ושימש כמזכיר שלה. אוים שיגורש לטרנסניסטריה, אבל האיום לא יצא לפועל. הסופר איסאק פלץ ביסס ברומן שלו "ישראל עקוב מדם" את דמותו של אחד הגיבורים – ישראל (שם ראשון שנוסף בספר לכל אחת מהדמויות) דאדו רוזן – על דמותו של דוד (דאדו) רוזנקרנץ, והיטיב לתאר את הסיכונים שלקח על עצמו ברמה האישית בהגינו על עובדי כפייה יהודים.
כחלק מפעילותו לסיוע ליהודים שגורשו לטרנסניסטריה עשה רבות והשתדל לפתור בעיות ולהציל את חיי היהודים שחלקם גוועו מרעב, ממחלות וקור במחנות הכפייה בכלל ובאזור טרנסניסטריה, שאליו הוגלו, בפרט. הוא הוביל גם את פעולת הסיוע לאסירים הפוליטיים ממחנה טרגו ז'יו.
כבר ב-10 בדצמבר 1943 עמד בראש משלחת שיצאה לטיראספול שבטרנסניסטריה (במקביל למשלחת בראשות אפרים שרגא שיצאה למוגילב) למטרת סיוע וטפול במגורשים. גולת הכותרת של פעילותו הייתה בעת שעמד בראש משלחת שיצאה ביום 15 בפברואר 1944 לטיראספול ולטיגינה, והחזירה משם 484 יתומים. גם משלחת זו יצאה לדרכה במקביל למשלחת בראשות אפרים שרגא (משלחת בה נטל חלק גם יצחק ארצי) אשר יצאה למוגילב.
רות גלסברג-גולד, ילדה מניצולי טרנסניסטריה אשר הוציאה את ספר זכרונותיה  "אתמולים אבודים" בשנת 1996 כתבה על כך (עמ' 143 בתרגום העברי): "מי שהיו אחראים על המבצע הזה, פרד שרגא, דאדו רוזנקרנץ ואיצו הרציג (יצחק ארצי) סיכנו את חייהם במשימת הצלתנו, ואנו חבים להם תודת נצח".
גם לאחר אוגוסט 1944, עת חדלה רומניה להיות בעלת בריתה של גרמניה הנאצית כשנכבשה על ידי ברית המועצות, המשיך רוזנקרנץ ליטול חלק פעיל בסיוע ליהודי רומניה. שימש חבר מטעם איחוד יהודי רומניה בוועד המרכזי של הוועד הדמוקרטי היהודי, שבו פעלו יחד נציגי מפלגות ציוניות, קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים. בתפקיד זה תרם רבות לארגון העלייה היהודית לארץ ישראל ולשיפור מעמדם של בני עמו ברומניה.
לאחר פיזור איחוד יהודי רומניה פרש רוזנקרנץ מפעילותו הציבורית ועסק בעריכת-דין בלבד, אך גם במסגרת זו עבד ב"מישור היהדות" ושימש כסנגור במשפטי הציונים ברומניה והצליח להביא להקלה בעונשים אשר נקבע על ידי הרשויות בטרם המשפט.
בישראל, אליה עלה בשנת 1961, לחם רוזנקרנץ למען קליטתם של המשפטנים שהגיעו מרומניה והשיג עבורם פתיחה של אולפן משפטי מיוחד שבתום הלימודים בו, בעברית קלה וברומנית, יכלו הללו לזכות בהכרה בתארים האקדמיים שלהם מחוץ לארץ ולעבוד במקצועם. הוא עצמו למד עברית ופתח משרד שעסק בהשגת פצויים מגרמניה עבור אלה שנפגעו בזמן מלחמת העולם השנייה. נפטר בגיל 60, חודשיים לאחר פתיחת האולפן המשפטי שהקים.
טיי לונגלי
טיי לונגלי (באנגלית: Ty Longley; 4 בספטמבר 1971 – 20 בפברואר 2003) היה גיטריסט וסולן אמריקאי.
ביוגרפיה
לונגלי נולד בשרון, פנסילבניה, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון ברוקפילד, אוהיו.
בשנת 2000 הצטרף ללהקה "Great White", ניגן ב-"The Bullet Boys" ובלהקה "Samantha 7", וניגן בפרויקט הסולו של ניק מנזה. לונגלי שימש גם כנגן אולפן עבור אמנים רבים, כולל ננסי סינטרה והופיע ללא קרדיט בעבודות מוזיקה רבות.
לונגלי נפטר בשריפה של תחנת מועדון הלילה (The Station nightclub) ב-20 בפברואר 2003, שגבתה את חייהם של 100 איש. הוא היה חבר הלהקה היחיד שמת בשריפה. לונגלי הותיר אחריו את היידי (פרלטה) לונגלי, שהייתה בהריון 3 חודשים עם ילדם הראשון של הזוג. בנם אייסי טיי כריסטופר לונגלי נולד ב-12 באוגוסט 2003. בנו אייסי הוא גם מוזיקאי הפועל בעיקר כמתופף, ומנהל צדקה לילדים מאושפזים לזכר אביו. בשנת 2013 קראו הצלב האדום האמריקאי שיקגו את אייסי כגיבור השומרוני הטוב שלהם ו"שיקגו טריביון" קרא לאייסי אחד הסיפורים מעוררי ההשראה ביותר שלהם לשנת 2012.
אחונאי כהנא בן פפא גאון
רב אחונאי בן פפא הכהן - היה הגאון ה-12 בשלשלת הגאונים אשר כיהנו בישיבת סורא שבבבל.
לפי שינויי הגרסאות של אגרת רב שרירא גאון, יש סוברים ששמו הוא יהודאי בן אחונאי בן הונא ואביו הוא רב אחונאי בן הונא, ששימש אחריו בגאונות ישיבת סורא.
תיארוך
רב אחונאי הכהן שימש כגאון למשך שמונה שנים משנת ד'תקכ"א עד שנת ד'תקכ"ט (761-769).
אנג'לקורפס
אנג'לקורפס (Angelcorpse) הייתה להקת בלאקנד דת' מטאל מקנזס סיטי שבארצות הברית, שנוסדה בשנת 1995 על ידי הבסיסט לשעבר בלהקת אורדר פרום כאוס, פטה הלמקמפ.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בשנת 1995 בהרכב של פטה הלמקמפ (שירה וגיטרה בס), ג'נה פלוביקי (גיטרה) וג'ון לונגסטרת' (תופים), והקליטה דמו בשם Goats to Azazel שהוביל אותם לחתימת חוזה עם חברת התקליטים Osmose Productions. אלבום הבכורה של הלהקה, Hammer of Gods, יצא לאור שנה לאחר מכן, ואחריו הצטרף ללהקה הגיטריסט ביל טיילור שהיה חלק מהאלבום הבא של הלהקה, Exterminate. לאחר מכן הצטרף המתופף טוני לאורנו אבל טיילור עזב. בשנת 2006 הלהקה התאחדה והקליטה אלבום חדש - Of Lucifer and Lightning. בשנת 2009 הלהקה הכריזה על פיצול והתפרקה.
ליגת העל הקונגולזית בכדורגל
ליגת העל של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נקראת גם לינה-פוט (באנגלית: Linafoot) נקראת מסיבות מסחריות גם וודאקום ליג 1, היא ליגת הכדורגל הבכירה ברפבוליקה הדמוקרטית של קונגו, שהוקמה ב-1958. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הקונגולזית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת. נכון לעונת 2019/2020, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצות שמסיימות במקומות ה-3 וה-4 מעפילות לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 14 ו-15 וה-16 יורדות לליגת המשנה הקונגולזית ("ליג 2").
קבוצת TP מזמבה מלובומבאשי היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בקונגו, עם 17 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג היא קבוצת הכדורגל ויטה קלאב מקינשאסה עם 14 אליפויות, ושלישית היא קבוצת DC מוטמה פמבה עם 12 אליפויות הליגה, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות השולטות בכדורגל הקונגולזי.
הליגה מדורגת במקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי) באופן מסורתי.
פורטוגסה
פורטוגסה (בספרדית: Portuguesa) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במרכז ונצואלה, גובלת בלרה בצפון, בקוחדס במזרח, בברינס בדרום ובטרוחיו במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 15,200 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 876,496 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא גואנרה.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ב-10 באפריל 1851, בהוראת נשיא ונצואלה חוסה גרגוריו מונגס, נוצרה באזור בו קיימת המדינה של היום פרובינציית פורטוגסה, כשבירתה היא גואנרה.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת פורטוגסה. כעבור שנתיים היא אוחדה לתוך מדינת סמורה (כיום מדינות ברינס ואפורה). מאוחר יותר, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, מדינות סמורה וקוחדס אוחדו למדינת סור דה אוקסידנטה (מילולית: מדינת דרום-מערב) כחלק מתהליך האחדה של כלל מדינות ונצואלה ל-7 בלבד.
כלכלה
כלכלת פורטוגסה מתבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה, ובמידה פחותה יותר על תיירות והפקת נפט.
הנרייטה מאי
הנרייטה מאי (בגרמנית: Henriette May; 25 במרץ 1862–1928), פמיניסטית ופעילה חברתית יהודיה גרמנית, בתחום זכויות הנשים היהודיות בברלין.
קורות חיים
מאי נולדה בברלין שבגרמניה. היא למדה בבית הספר המלכותי על שם אוגוסטה (בגרמנית: Königliche Augustaschule), ובהמשך בסמינר למורות, ועבדה כמורה בברלין ובלונדון.
בשנת 1907, לאחר שהוקמה ליגת הנשים היהודיות (בגרמנית: Jüdischer Frauenbund), הפכה מאי לחברת ועד ועורכת בליגה. פועלה החברתי התמקד בהגנה על נשים וילדים, לחימה נגד סחר בנשים והקמת בתי יתומים לילדים שהתייתמו בפוגרומים. בנוסף, הקימה קרן שתאפשר לנשים מעוטות יכולת לצאת לחופשה. לאחר פטירתה נקראה הקרן על שמה.
בהמשך לפועלה למען נשים עובדות, הקימה מאי בית אבות למורות יהודיות חסרות אמצעים בברלין.
מאי ייסדה והייתה חברת הוועד של האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית (Central Verein Deutscher Staatsbürger Jüdischen Glaubens). היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בוועד ובשנת 1918 הפכה לחברת כבוד.
לאחר מותה בשנת 1929 הוצא לאור ספר לזכרה על ידי משפחתה וליגת הנשים היהודיות. בשנת 2006 פרסמה בריטה קונץ (Britta Konz) ביוגרפיה על דמותה, תחת הכותרת "רק בגרימת אושר לאחרים ניתן להיות מאושרים", משפט אותו נהגה לומר.
היפרסומניה אידיופתית
בספרות המקצועית ניתן למצוא מגוון כינויים למחלה, כגון "primary hypersomnia", "central hypersomnia", "hypersomnia of brain origin", "IHS" ועוד.
התפתחות המחלה
בדרך כלל, הסימפטומים של היפרסומניה אידיופתית מתחילים בגיל ההתבגרות, אך הם יכולים להתחיל בגיל מאוחר יותר. לאחר הופעתה, ההיפרסומניה מחמירה לעיתים קרובות לאורך מספר שנים, אך היא לעיתים נותרת יציבה. הפוגה ספונטנית נצפתה רק אצל 10–15% מהמטופלים.
תסמינים
לאנשים הסובלים מהיפרסומניה אידיופתית יש פרקים חוזרים ונשנים של ישנוניות יתר ביום. השינה שלהם היא בדרך כלל עמוקה, עם קושי משמעותי להתעורר. אף על פי שהם קיבלו שעות שינה רבות יותר מכפי שגוף אנושי צריך, גם כשהם מצליחים להתעורר הם עלולים לסבול מאינרציה של שינה (חוסר התמצאות משמעותי לאחר ההתעוררות). בדרך כלל התנומות הן בשעות היום, ארוכות מאוד (עד מספר שעות) והן גם אינן מרעננות, בניגוד לתנומות הקצרות והמרעננות המועילות ללוקים בנרקולפסיה.
מחקרים מצאו מספר תופעות לוואי נוספות למחלה, כמו דפיקות לב, בעיות עיכול, קושי לוויסות טמפרטורת הגוף, ומספר בעיות קוגניטיביות, במיוחד בעיות זיכרון וריכוז, חרדה ודיכאון. כמו כן נצפו לעיתים תסמינים של מחלת רנו, עלפונות, סחרחורות, כאבי ראש ואין-אונות. עם זאת, כל התופעות האלו יכולות להיות תופעות לוואי של גורמים נוספים, ולא הוכח בצורה חד משמעית כי הן תופעת לוואי של היפרסומניה אידיופתית.
טיפול
נכון ל-2019, אין תרופה להיפרסומניה אידיופתית. כמו כן, מכיוון שמנגנון המחלה הבסיסי עדיין לא מובן לחלוטין, בדרך כלל מאמצי הטיפול מתמקדים בעיקר בהקלת הסימפטומים. אף על פי שישנן מספר תרופות שאושרו על ידי ה-FDA לשימוש בנרקולפסיה, אין תרופות שאושרו על ידי ה-FDA להיפרסומניה אידיופתית. לפיכך, התרופות המקדמות התעוררות המשמשות לחולי נרקולפסיה משמשות בדרך כלל מחוץ לסל התרופות כדי לסייע ללוקים בהיפרסומניה אידיופתית. חלק מהתרופות הממריצות הן מתילפנידאט, סלג'ילין, דסוקסין ועוד. עם זאת, ממריצים אקטיביים יותר, כמו מזינדול, אינם מאושרים לשימוש בארצות הברית. הממריצים עלולים לגרום למפרע לבעיה נוספת, נדודי שינה.
כמו כן יש שימוש בתרופות וטיפולים רגילים במעבדות שינה. קפאין, עם זאת, אינו ממריץ מספיק ללוקים בהיפרסומניה ובנרקולפסיה.
פרושקוב
היסטוריה
פרושקוב נזכרה לראשונה במסמכים מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19 היא הייתה כפר קטן יחסית.
ייסוד הקהילה
יהודים התיישבו בפרושקוב במחצית השנייה של המאה ה-19 כשהמקום היה עדיין כפר, וקיבלו שרותי דת מהעיירה הסמוכה נדז'ין, שבה היה יישוב יהודי ותיק. הקהילה היהודית בפרושקוב הייתה לאוטונומית בראשית המאה העשרים, כשהתיישבו במקום משפחות יהודיות נוספות.
בסוף המאה ה-19 קנה ר' מרדכי גוטאוויץ (GUTAWICZ) מפרושקוב חלקת אדמה מן האציל המקומי הגרף פוטוליצקי, שם נבנה עם הזמן מרכז הקהילה. הרב יצחק מאיר לבנברג (LEWENBERG) כיהן כרב של קהילת פרושקוב בשנים 1904–1934.
בראשית המאה העשרים כשנוספו לקהילה בפרושקוב משפחות יהודיות, ר' גוטאוויץ הזמין לעיירה רב ושני שוחטים, ובנה בית מדרש ומקווה. כמו כן קודש בית עלמין במקום. בראשית המאה העשרים הוקם בעיירה בית הספר העברי "עבריה" בהנהלתו של אברהם קוזובריצקי (KOZOWRICKI), מורה ומחנך.
בית הקברות היהודי בפרושקוב נוסד בשנת 1905. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נהרס בידי גרמנים. כ-150 מצבות נשמרו בשטח של 12 דונם. מצבות יהודיות עשויות גרניט ואבן חול. הקישוטים והכתובות האופייניים בעברית ובפולנית נשמרו. בית העלמין מוקף בקיר לבנים. בית הקברות, ששופץ לאחרונה על ידי הרשויות המקומיות, שרד. עבודות תחזוקה בבית הקברות נעשות באופן קבוע על ידי צעירים גרמנים מאסלינגן ומקרבתה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היה האזור תחת כיבוש גרמני, ונתמנה ועד קהילה חדש מתוך הציבור החרדי, ששם דגש על חינוך הילדים והנוער. באותה התקופה סייע ארגון הג'וינט לקהילה, ובעזרתו הופעלו מוסדות צדקה וגמילות חסדים, ביקור חולים ולינת צדק.
בין שתי מלחמות העולם
בין שתי מלחמות העולם חיו בפרושקוב כ-1,300 יהודים ושיעורם באוכלוסייתה היה כחמישה אחוזים. רובם היו סוחרים זעירים ובעלי מלאכה, מעטים מהם היו אמידים, בעלי בתי חרושת וסוחרים, והיו שעבדו בוורשה הסמוכה. כמה בתי חרושת בעיר היו בבעלות יהודים, ביניהם בתי החרושת לחרסינה ולכימיקלים.
ב-1918 הוקם ארגון בעלי מלאכה יהודים, ופעילותו הוגבלה בגלל התנגדות העמיתים הפולנים. בשנות העשרים של המאה נדרשו חברי הארגון לקבל תעודות אומן מטעם ממשלת פולין ולשם כך חויבו לעבור קורסים מקצועיים. פעילות הארגון התחדשה רק ב-1930, כאשר רוב חבריו היו בעלי תעודות כאלה.
בראשית המאה העשרים הוקם בעיירה בית הספר העברי "עבריה" ומוסדות של עזרה הדדית, ובהם קופת גמ"ח ובנק יהודי. כמו כן היו חדר ו"חדר מתוקן" (שבו למדו גם לימודי חול). באותן השנים הקים הבונד ספרייה וחוג לדרמה במקום, שנמנו עם מוסדות החינוך היהודי באזור.
השואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רבים מבני הנוער הקומוניסטים נמלטו לאזורים שסופחו לברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ואילו אחרים נמלטו לוורשה. הגרמנים כבשו את פרושקוב בין 6 ל-7 בספטמבר 1939. בימי המצור על ורשה מלאה פרושקוב אלפי פליטים יהודים. לאחר שלושה שבועות, עם כניעת ורשה, שבו יהודים רבים לפרושקוב, לרבות כמה מהצעירים שנמלטו לאזור השלטון הסובייטי והתאכזבו מתנאי החיים שם.
ב-11 בנובמבר 1940 הוקם גטו בשטח קטן מגודר והצטופפו בו לפי מקורות שונים בין 1,000 ל-1,600 יהודים וממנו נחטפו לעבודות כפייה. הצפיפות בגטו הייתה קשה ביותר, ובכל דירה התגוררו כמה משפחות. ליהודים הותר לצאת מהגטו עד שעת העוצר. בלילות שמרה המשטרה הגרמנית על הגטו. היהודים התפרנסו ממסחר זעיר ומהברחות. צעירים ייסדו בגטו בית ספר יסודי מחתרתי, ספרייה וחוג דרמה. גם סניף "דרור" המשיך לפעול בגטו.
ב-30 בינואר 1941 נערכה אקציה (פעולת חיסול) בגטו פרושקוב. בסלקציה (מיון) נבחרו כ-150 גברים והושארו במקום, לעבודה בסדנאות הרכבת. גורלם אינו ידוע. שאר יהודי פרושקוב גורשו לגטו ורשה, וגורלם היה כגורל יהודיה. שלושה מבני פרושקוב השתתפו במרד גטו ורשה: זכריה ארטשטיין ושלאמק שוסטר שנפלו בקרבות בגטו ולונקה קוז'יברודסקה שנתפסה בידי הגרמנים ונשלחה לאושוויץ ב-1942.
בעיירה נותרו 180 פועלים לעבודות כפייה במחנה הסגר מוקף חומה גבוהה. אחדים הצליחו לברוח. רוב העובדים שנותרו בו גורשו בקיץ 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה; כמה עשרות מהם נרצחו ביריות ליד פרושקוב.
רק כמה עשרות מיהודי פרושקוב נשארו בחיים אחרי השואה.
ישיבת חפץ חיים (ניו יורק)
ישיבת רבינו ישראל מאיר הכהן (מכונה ישיבת חפץ חיים, ידועה גם בשם הסמינר הרבני של אמריקה) היא ישיבה אמריקאית-ליטאית בקיו גרדן הילס, קווינס, ניו יורק. שמה הרשמי הוא 'הסמינר האמריקאי לרבנים' (RSA). לישיבה סניפים ושלוחות בישראל ובצפון אמריקה.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת 1933 על ידי הרב חיים דוד ליבוביץ "(תר"נ, 1890 – ט"ו בכסלו תש"ב, 5 בדצמבר 1941), אחיינו ותלמידו של רבי ישראל מאיר הכהן בעל החפץ חיים. הרב ליבוביץ למד בישיבת ראדין בחברותא עם החפץ חיים ואצל רבי נפתלי טרופ, גם למד אצל רבי נתן צבי פינקל בישיבת סלבודקה. בניו יורק כיהן הרב ליבוביץ כראש ישיבה בישיבת תורה ודעת מתרפ"ו עד תרצ"ג, אז עזב עם עשרים וחמש תלמידים ויסד את "ישיבת רבינו ישראל מאיר הכהן" על שם דודו החפץ חיים שנפטר בשנת הקמתה.
לאחר פטירתו של מייסדה בדצמבר 1941 מונה בנו, רבי חנוך העניך ליבוביץ, כראש ישיבה. כיום עומדים בראשות הישיבה שניים מתלמידיו של הרב ליבוביץ, הרב דוד האריס והרב עקיבא גרונבלט.
משכנה הראשון של הישיבה היה בויליאמסבורג, ברוקלין. בדצמבר 1955 היא עברה לפורסט הילס, קווינס, ובתחילת שנת הלימודים 2003, לקיו גרדן הילס, קווינס.
מוסדות הישיבה כוללים תיכון ישיבתי לבנים, ישיבה ללימודי תואר ראשון, וכולל אברכים ללימודי רבנות.
מאפיינים
לישיבה כמה מאפיינים עיקריים, חלקם בשונה מהנהוג בישיבות הקלאסיות:
לארס לוקאס מאי
באיירן מינכן
מאי הצטרף למחלקת הנוער של באיירן מינכן מהבונדסליגה ממחלקת הנוער של דינמו דרזדן בחודש יולי 2014. ב-21 באפריל 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על הנובר 96 במסגרת המחזור ה-31 בליגה לעונת 2017/2018. הוא שיחק משחק מלא, והפך ליליד שנות ה-2000 הראשון שמשחק במדי באיירן מינכן. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו. בין השנים 2017–2020 שיחק בעיקר בבאיירן מינכן II, קבוצת המילואים של המועדון. ב-27 באפריל 2018 חתם מאי על חוזה לשלוש שנים בבאיירן מינכן, החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
ההשאלה לדרמשטאדט 98
ב-21 ביולי 2020 האריך מאי את חוזהו בבאיירן מינכן, והושאל לדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה למשך עונת. ב-13 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון על פ.צ. מגדבורג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בהפסד 3-2 לזנדהאוזן במסגרת המחזור הראשון בליגה. במשך עונת ההשאלה ערך מאי 29 הופעות ליגה במועדון.
ההשאלה לוורדר ברמן
בחודש יולי 2021 הושאל מאי לוורדר ברמן מהבונדסליגה השנייה לקראת עונת. ב-24 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הנובר 96 במסגרת המחזור הראשון בליגה.
קריירה בינלאומית
מאי היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, בו זכתה נבחרתו, וערך הופעה אחת בטורניר.
יחסי סנגל–שווייץ
יחסי סנגל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סנגל לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין רפובליקת סנגל לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים שבין סנגל לשווייץ הם יחסים דיפלומטיים עשירים והם מעוצבים על ידי אינטרסים משותפים בתחומי עניין שונים.
שווייץ פתחה קונסוליה בדקר כבר בשנת 1928. באותה התקופה התגוררו בסנגל כמאה אזרחים שווייצרים. שווייץ הכירה בעצמאותה של סנגל מצרפת באופן מידי לאחר שהוכרזה בשנת 1960. לאחר שנה, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים. מ-1962 עד 2010 סיפקה שווייץ סיוע בהתפתחות לסנגל.
ב-2015 נחתם בין שתי המדינות הסכם בנושא זכויות אדם.
סרטי שפטסברי
סרטי שפטסברי (באנגלית: Shaftesbury Films) היא חברת הפקת סרטים קנדית. היא פועלת בתחום הפקת סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ומוצרים שונים במדיה דיגיטלית. מטה החברה ממוקם בטורונטו.
החברה הוקמה בשנת 1987 על ידי כריסטינה ג'נינגס שגם כיום, בשנת 2022 מכהנת כמנכ"לית של החברה.
סדרת טלוויזיה "לחיות עם דרק" הופקה בתקופת 2005–2009. היא זכתה במספר פרסים של הטלוויזיה הקנדית. בשנת 2020 הוכרז שמתוכנן להוציא ספין אוף של הסדרה.
בשנת 2009 החלה הקרנה של סדרה The Listener שנמשכה במשך חמש עונות.
מוצר בולט נוסף הוא Frankie Drake Mysteries. סדרה זו הוקרנה בשנים 2017–2021.
בשנת 2016 החברה הייתה שותפה להפקת סדרה Houdini & Doyle שהוקרנה בקנדה, בריטניה וארצות הברית.
סדרת טלוויזיה Slasher הוקרנה לראשונה בשנת 2016 ובשנת 2022 החלה הקרנה של העונה חמישית.
בנוסף לסדרות טלוויזיה החברה הפיקה מספר סרטי קולנוע. סרט Swann הופק בשנת 1996 והיה מועמד לקבלת מספר פרסים בקנדה. סרט Conquest (1998) הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול ובשנת 1999 זכה בפרס ג'יני.
חטיבה Smokebomb Entertainment פועלת בתחום יצירת סדרות רשת ו-Shaftesbury Kids מפיקה הופעות וסרטים המיועדים לילדים.
החברה פועלת גם בתחום סרטי תעודה. בשנת 2019 היא הפיקה את הסרט Queering the Script.
מועדון 57
מועדון 57 (במקור: Club 57) היא טלנובלה איטלקית-אמריקאית, מסוגת מוזיקה ומדע בדיוני, שהופקה על ידי Rainbow S.p.A וניקלודיאון, כאשר שניהם חלק מ-ViacomCBS. הסדרה נוצרה על ידי קת'רינה לדבואר, בוימה על ידי גוסטבו קוטה ואוטו רודריגז, והופקה על ידי איג'יניו סטראפי ופירלויגי גאזולו. הטלנובלה עוקבת אחר סטודנטית מהמאה ה-21 בשם אווה, שיחד עם אחיה, רובן, נוסעת בזמן בטעות לשנת 1957, שם היא מתאהבת בגריזרס איטלקי בשם ג'יי ג'יי, דבר הגורם לה להחליט להישאר.
העונה הראשונה של הסדרה, אשר כוללת 60 פרקים באורך 45 דקות, שודרה לראשונה באיטליה ב-15 באפריל 2019 בערוץ Rai Gulp, ובאמריקה הלטינית בערוץ ניקלודיאון ב-6 במאי באותה שנה. בישראל העונה שודרה לראשונה בתרגום עברי ב-7 ביוני 2020 בערוץ KidZ.
באוקטובר 2019 הוכרז שעונה שנייה לסדרה נמצאת בפיתוח, כאשר היא אושרה בשנת 2020 ונאמר שהיא תכלול גם 60 פרקים. הפרק הראשון של העונה שודר לראשונה באמריקה הלטינית ב-14 ביוני 2021.
תקציר העלילה
אווה ורובן הם שני אחים משנת 2019. לאחר שגילו מכונת זמן ישנה במעבדה של סבא שלהם, הם שולחים את עצמם בטעות לשנת 1957. בזמן כשהם מנסים למצוא דרך לחזור, אווה ורובן משתדלים שלא למשוך תשומת לב. אווה במהרה מתאהבת בגריזרס איטלקי בשם ג'יי ג'יי, שעובד כטכנאי תאורה במופע ריקודים פופולרי בשם "מועדון 57". בנוסף אווה מתיידדת עם אמיליה, המובילה הראשית של המופע, ומעוררת שנאה אצל חברתו לשעבר של ג'יי ג'יי, ורו. אווה לא רוצה לעזוב את ג'יי ג'יי, ומחליטה להישאר יותר זמן בעבר. בינתיים, רובן מתחיל למכור דברים טכנולוגיים לסבו, שנמצא בשנות העשרים לחייו בשנת 1957.
רולינג סטון טופ 100 (2019)
זוהי רשימה של השירים שדורגו במקום הראשון ברולינג סטון טופ 100 במהלך שנת 2019. השירים והסינגלים המובילים ביותר בארצות הברית (ללא רדיו) מדורגים במצעד רולינג סטון טופ 100, שמפורסם על ידי מגזין רולינג סטון. הנתונים נאספים על ידי נתוני אלפא, בהתבסס על צריכה רב-מטרית כפי שהיא נמדדת במכירות המתבססות על כמה פרמטרים: עותקים פיזיים ודיגיטליים ונתוני סטרימינג שנאספים מרשתות הזרמות מדיה שונות. בנוסף לכך, מתפרסם המצעד באופן קבוע כבר ביום שישי של כל שבוע, באתר רולינג סטון הרשמי.
מועדון 57
תקציר העלילה
נוכחותם של אווה ורובן בשנת 1957 מושכת את תשומת לבם של שומרי הזמן, קבוצה של סוכנים בין ממדיים המפקחים על ציר הזמן של היקום. הם שולחים חניך בשם אאורק ואת עוזרו הרובוטי דרויד, כדי לתפוס את שני האחים ולהפסיק את שיבושיהם בעבר. אווה ורובן מתחמקות מלכידתם ובסופו של דבר חוזרים לשנת 2019, אך שם הם מגלים כי מעשיהם בעבר השפיעו על ההווה - הוריהם כבר אינם יחד וסבא שלהם הוא מיליונר. אווה ורובן חוזרים לעבר כדי לבטל את מעשיהם ולהחזיר את חייהם הישנים.
סטיבן קפלר
סְטִיבְן וִילְיֶאם קַפְלֶר (באנגלית: Stephen William Kuffler) נולד כוילהלם קופלר (Wilhelm Kuffler; 24 באוגוסט 1913 בטאפ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 11 באוקטובר 1980) היה נוירופיזיולוג הונגרי-אמריקאי בולט. הוא מכונה לעיתים קרובות "אבי מדע העצב המודרני". קפלר, לצד חתני פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ידועים כדוגמת סר ג'ון קריו אקלס וסר ברנרד כץ נשא הרצאות מחקר באוניברסיטת סידני, והשפיע רבות על הסביבה האינטלקטואלית בה בזמן שעבד ב. הוא ייסד את המחלקה לנוירוביולוגיה של אוניברסיטת הרווארד ב-1966, ותרם רבות להבנתנו את הראייה, והיישום העצבי של התנהגות. הוא ידוע במחקרים שלו על צומתי עצב-שריר בצפרדעים, עיכוב קדם-סינפטי והמוליך העצבי GABA. בשנת 1972 הוענק לו מאוניברסיטת קולומביה.
ביוגרפיה
סטיבן קפלר נולד בשנת 1913 בטאפ בהונגריה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית), למד רפואה באוניברסיטת וינה משנת 1932, וסיים את לימודי הדוקטורט בדצמבר 1937. לאחר מכן עבד תקופה קצרה במרפאה השנייה של האוניברסיטה ובמחלקה לפתולוגיה לפני שנסע לאנגליה לכמה חודשים ולאחר מכן לאוסטרליה בקיץ 1938 לבית החולים של סידני, שם עבד במכון הפתולוגי על שם קנמאצו (Kanematsu Memorial Institute of Pathology) ובמעבדה של זוכה פרס נובל מאוחר יותר ג'ון קריו אקלס. שם הוא גם פגש את הנוירוביולוג ברנרד כץ, שהשפיע באופן משמעותי על תחומי העניין המדעיים שלו. לאחר שהיגר בשנת 1938 לאוסטרליה הוא שינה את שמו הפרטי לסטיבן.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוא היגר לארצות הברית ועבד באוניברסיטת שיקגו מסתיו 1945 לפני שהפך לפרופסור לפיזיולוגיה חזותית וביופיזיקה במכון לרפואת עיניים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1946. ב-1959, לפי הזמנה של, הוא וקבוצת המחקר שלו עברו למחלקה לפרמקולוגיה באוניברסיטת הרווארד, שם ייסד את המחלקה העצמאית הראשונה בעולם לנוירוביולוגיה שבע שנים מאוחר יותר ועבד כפרופסור לנוירופיזיולוגיה ונוירו-פרמקולוגיה, ומ-1966 לנוירוביולוגיה ועד מותו. בנוסף לעבודתו בהרווארד, הוא וקבוצת העבודה שלו בילו בקביעות בקיץ במחקר ב ב במסצ'וסטס ובין 1967 ל-1971 ב.
סטיבן קפלר היה נשוי משנת 1943 ואב לארבעה ילדים. בתו היא מלחינה, חלילנית ורקדנית ידועה. ב-1954 הפך לאזרח אמריקאי. הוא מת בוודס הול בשנת 1980 כתוצאה מדום לב שלקה בו לאחר שחייה ממושכת ב. תלמידיו באקדמיה כללו, בין היתר, את דייוויד הובל וטורסטן ויזל, שקיבלו את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה שנה לאחר מותו.
פרסים ומחוות
קפלר זכה להכרה נרחבת כמדען מוח מקורי ויצירתי. בנוסף לפרסים רבים, תוארי כבוד והרצאות מיוחדות במדינות ברחבי העולם, סטיבן נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1960, לאקדמיה הלאומית למדעים ב-1964, לחברה המלכותית בתור עמית זר בשנת 1971, ולחברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1978. בשנת 1964 הוא מונה לפרופסור רוברט ווינתרופ לנוירופיזיולוגיה ונוירו-פרמקולוגיה (Robert Winthrop professor of neurophysiology and neuropharmacology). מ-1966 עד 1974 הוא היה פרופסור רוברט ווינתרופ לנוירוביולוגיה, וב-1974 הוא מונה לפרופסור ג'ון פרנקלין אנדרס (John Franklin Enders university professor).
תיאור מפורט, רוחש חיבה וסמכותי על חייו ויצירתו של סטיבן קפלר נכתב על ידי סר ברנרד כץ (זיכרונות ביוגרפיים של עמיתים מהחברה המלכותית, כרך 28, עמ' 225–59, 1982) ובספר בשם "סטיב, זיכרונותיו של סטיבן ו. קופלר" (Steve, Remembrances of Stephen W. Kuffler). דין וחשבון על עבודתו של קפלר נכתב על ידי אריק קנדל, "בחיפוש אחר זיכרון: הופעתו של מדע חדש של המוח" (In Search of Memory: The Emergence of a New Science of Mind, ניו יורק: נורטון, 2006), ובו נאמר: "אני לא חושב שמאז יש מישהו שנמצא בסצנה האמריקאית. שהיה משפיע או אהוב כמו סטיב קפלר".
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–שווייץ
היסטוריה
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (שהייתה ידועה בשם זאיר בין 1971 ל-1997) הייתה תחת שליטה קולוניאלית בלגית ("קונגו הבלגית") עד שנת 1960. אף על פי שהקולוניזציה שנעשתה בידי לאופולד השני, מלך הבלגים, נעשתה בתמיכה שווייצרית, חוגים דתיים ואינטלקטואליים בעיקר באזור דובר הצרפתית של שווייץ מחו נגד העבדות שהייתה נהוגה בה תוך שהם מקימים את “Société suisse de secours aux esclaves africains” בשנת 1908.
שתי מלחמות העולם גררו יחסים כלכליים ופיננסיים בין שתי המדינות. שווייץ פתחה קונסוליה בלאופולדוויל (קינשאסה) בשנת 1928. הקונסוליה שודרגה למעמד קונסוליה כללית ב-1958 והפכה לשגרירות בשנת 1962. שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-1960.
סיוע שווייצרי לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו החל בשנת 1972 עם שני הסכמים בנושאים: מסחר והגנה על השקעות. מיזמים של שיתוף פעולה בזאיר לא היו אפשריים בעקבות המצב הפוליטי הרגיש מאוד במדינה.
סוחה בסקידזקה
סוחה בסקידזקה (בפולנית: Sucha Beskidzka; נודעה בעבר בתור סוחה בלבד) היא עיירה ברכס הרי הבסקידים בפרובינציית פולין קטן שבדרום פולין על נהר סקאווה, כ-48 קילומטרים דרומית לבירת הפרובינציה קרקוב.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית התפתחה בסוחה במהלך המאה ה-19, ולא הייתה עצמאית אלא כפופה לקהילת ז'יבייץ, יחד עם עוד יישובים באזור; ניסיונות יהודי סוחה לעבור לשליטה של קהילה קרובה יותר כמו יורדאנוב או לקבל עצמאות לא צלחו. ב-1868 נמנו בה 47 יהודים, ב-1880 היו בה 136 יהודים, ב-1900 היו בסוחה כ-200 יהודים וב-1921 כ-330 יהודים. רובם התפרנסו ממסחר זעיר ומרוכלות ומעטים מפקידות. נהר הסקאווה היה מקור ההכנסה הגדול של תושבי סוחה שממנו רוב התושבים התפרנסו מדייג ומסחר בנהר.
יהודי סוחה חוו אפליה ואנטישמיות קשה מצד הפולנים בסוחה עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגזענות הובילה לפגיעה כלכלית והשחתת חנויות של יהודים.
מהעירייה הגיע במאי יהודי מפורסם בשם בילי ויילדר אשר ברח מהמלחמה עם משפחתו.
בזמן השואה
האנטישמיות בסוחה ובאירופה התחילה בתחילת המאה ה-20 והתגברה בשנת 1933 עם עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה. הגרמנים כבשו את סוחה בסקידזקה ב-4 בספטמבר 1939, והעיירה סופחה לרייך השלישי, למחוז שלזיה עילית המזרחית.
בסוף 1939 הוטלו על היהודים הגבלות שונות הוקם בסוחה בסקידזקה יודנראט, וזה היה כפוף ל"צנטרלה", היודנרט המרכזי של האזור, בראשותו של משה מרין. בהמשך גורשו לסוחה יהודי ז'יבייץ, ראיצ'ה, מילובקה ויישובים נוספים ובאזור ובמרס 1941 היו בסוחה בסקידזקה 480 יהודים במעין גטו פתוח. בסוף 1941 הוקמה בעיירה מרפאה חינמית עבור היהודים. באותה שנה החלה גם סדרה של שילוחים של עשרות גברים מסוחה למחנות עבודה שונים.
לאחר סלקציה גורשו כ-220 מיהודי המקום לאושוויץ, זאת לאחר שמשה מרין, שהיה נוכח באקציה, הצליח למנוע את גירושם של עוד 50 יהודים לאושוויץ וכן את שילוחם של 50 יהודים נוספים למחנה המעבר בסוסנוביץ.
כ-300 יהודים שנותרו בעיירה הועבר למבשלת בירה בה הוקם גטו צפוף והיהודים הועסקו בעבודות כפייה קשות אך בתנאים סבירים יותר ביחס למחנה עבודה ממוצע. ב-8 במאי 1943 הגיע למחנה כוח של הגסטפו וערך סלקציה, במהלכה 120 "לא-כשירים" נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ והיתר פוזרו בין מחנות ריכוז ועבודה שונים.
חוקי המרפי של מיילו
חוקי המרפי של מיילו (באנגלית: Milo Murphy's Law) היא סדרת אנימציה אמריקאית מהיוצרים של פיניאס ופרב, דן פוונמיר וג'ף "סוומפי" מארש. המדבבים הראשיים של הסדרה הם וירד אל ינקוביק, סברינה קרפנטר ומקאי קורטיס. הסדרה עלתה לראשונה ב-3 באוקטובר 2016 בדיסני XD ולאחר מכן גם בערוץ דיסני. הסדרה משודרת בערוץ דיסני ישראל החל מ-2 ביולי 2017.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי מיילו מרפי (וירד אל ינקוביק), צאצא של אדוארד א' מרפי ג'וניור, שעל שמו נקרא חוק מרפי אשר קובע כי כל דבר שיכול להשתבש, אכן ישתבש. ביחד עם חבריו מליסה (סברינה קרפנטר) וזאק (מקאי קורטיס) ועם כלבו דיוג'י (די בראדלי בייקר), מיילו מתמודד עם חוק מרפי ומנסה לחיות איתו.
שילוב הסדרה עם הסדרה "פיניאס ופרב"
• באוגוסט 2018 שודר פרק פרק כפול בפתיחת העונה השנייה, שנקרא אפקט הפיניאס ופרב, שכלל שיתוף פעולה של "חוקי המרפי של מיילו" עם סדרת האנימציה הפופולרית- "פיניאס ופרב".
יוצרי הסדרה "חוקי המרפי של מיילו" (דן פוונמיר וג'ף "סוומפי" מארש), הם גם יוצרי הסדרה פיניאס ופרב, והם תכננו את השילוב הזה מתחילת חוקי המרפי של מיילו, כי הוא משתלב לעלילת העונה הראשונה (אפוקליפסת הפיסטוקים).
אפוקליפסת הפיסטוקים
אנו מגלים שני נוסעי זמן במשימה להציל את צמח הפיסטוק מהכחדות בעתיד, קוונדיש ודקוטה, בפרק "המורה המחליפה" הם אכן מצליחים להציל את הצמח לאחר כישלונות קודמים, אבל הצמח שניצל כוסה בנוזל חי. בפרק "מיילו האבוד" מיילו נתקע בלימוזינת זמן עם קוונדיש ודקוטה בלי תיק הגב שלו, הם נוסעים לעתיד ומגלים שהצמח שקוונדיש ודקוטה הצילו עבר מוטציה, והשתלט על העתיד עם צבא של מפלצות פיסטוק, והופך ל"מלך הפיסטוקים". הם נרדפים על ידי הפיסטוקים ברחבי הזמן ומגיעים להווה.
מליסה זאק ושרה מחפשים את מיילו שנמצא עם קוונדיש ודקוטה, והם נתקלים בפרק האבוד של דוקטור זון מ-1965 ומגלים שמיילו מופיע בפרק, הם הולכים לביתו של יוצר הסדרה והכוכב הראשי, אורטון מאלסון, והוא נותן להם מכתב ממיילו מלפני 50 שנה, שבו מיילו מבקש מהם להביא את תיק הגב שלו לחצר בית הספר, בעוד רבע שעה. הם נפגשים שם ובעזרת תיק הגב של מיילו הם מנצחים את מפלצות הפיסטוק, ודיוג'י משתין על צמח הפיסטוק מהווה, שיגדל להיות מלך הפיסטוקים, ובכך משמיד את ההתקיימות של כל צמחי הפיסטוק, והם נעלמים.
אך אחד מצמחי הפיסטוק נשאר בציר הזמן במהלך המרדף, ונפל ממנו ל-1955.
בפרק "שובם של הפיסטוקים" מיילו נוסע שוב בזמן עם קוונדיש ודקוטה ל-1965 כדי לתת לאורטון מלאסון את המכתב שייתן למליסה וזאק. הם מספרים לו על התוכנית שהוא ייצור, ומהסיפורים שלהם הוא מקבל את ההשראה לייצור את התוכנית הזאת, ד"ר זון. מתמחה כולא את אורטון בארון, ומתחזה אליו בעזרת מסכת גומי בדמותו. מיילו מחליף את אחד השחקנים, וזה למה הוא מופיע בפרק האבוד. בזמן שהוא משחק, כל התפאורה נופלת בגלל חוק מרפי, ומיילו וקוונדיש ודקוטה מגלים שאורטון המתחזה הוא המתמחה, ושהתמחה הוא בכלל דרק, הפיסטוק שנפל מציר הזמן. התוכנית שלו להשתלטות על העולם, היא להחליף כל אדם בפיסטוק שלובשים מסכות גומי בדמות אותו האדם.
קוונדיש דקוטה ומיילו וגם אורטון, בורחים ממנו להווה, ורכב הזמן שלהם מתקלקל. הם מגלים שמליסה וזאק, הוחלפו בפיסטוקים, יחד עם חצי המעיר וכולם כלואים בעולם השומן. דקוטה וקוונדיש מציעים ללכת לבית של פרופסור זמן, האדם שבעוד 12 שנים מתקופה זו ימציא את המסע בזמן, ולבקש ממנו להמציא את מכונת זמן מוקדם יותר, כדי שהם יוכלו לחזור בזמן ולתקן את הכל.
הם מגיעים לביתו של פרופסור זמן, ומגלים שהוא בעצם- דוקטור היינץ דופנשמירץ מפיניאס ופרב.
בפרק "אפקט פינאס ופרב" דופנשמירץ מסביר להם שהוא כבר בנה מכונת זמן, אבל היא לא תעבוד בלי רכיב מהעתיד בשם "מיץ זמן". וקוונדיש אומר בעתיד השעונים ממולאים במיץ זמן. דקוטה נזכר שהוא נתן למיילו שעון מהעתיד. פרי הפלטיפוס מופיע מהתקרה וחוק מרפי גורם למכונת הזמן של דוף להימחץ מתחת למערכת המיזוג. אז מיילו, פרי הפלטיפוס ודיוג'י הולכים להביא את השעון מהבית של מיילו, בזמן שדופנשמירץ מתקן את המכונה.
בינתיים מליסה וזאק מחפשים דרך להימלט מעולם השומן, והם פוגשים את בלג'יט וביופורד. ביופורד מזהה את זאק בתור הזמר של להקת לאמברזאקס, וכולם מבצעים את השיר של הלהקה כדי להסיח את דעת השומרים בזמן שאבא של מיילו עומד ליד עז שגורמת לחוק מרפי בשרשרת של אסונות, ששוברת את הכלוב ונותנת למליסה זאק, ביופורד ובלג'יט לברוח.
בינתיים מיילו דיוג'י ופרי חוזרים לבית של דוף, ומביאים לו את השעון, אך מפלצות פיסטוק מנסות להיכנס לבית, אז מיילו מסיח דעתם ונותן להם לרדוף אחריו, בזמן שדוף, אורטון, קוונדיש, דקוטה ופרי, נוסעים בזמן.
זאק ביופורד בלג'יט ומליסה בורחים מהפיסטוקים ונתקלים בדרק, שבמשך 50 שנה עדיין התחפש לאורטון, ומשום שהוא ניהל את התוכנית ד"ר זון, היא לא הצליחה, ואף אחד לא זוכר אותה בציר זמן הזה.
אורטון קוונדיש דופנשמירץ פרי, ודקוטה נוסעים בזמן ל-1965 ומגיעים למפעל מיץ תפוזים מוגז, משום שדוף רוצה לשתות אותו והפסיקו לייצר אותו עד לתקופה הזו, משום שהוא הרס את הסביבה, ודופנשמירץ הוא לא הסביבה, לכן לא אכפת לו ממנה. הם לא מצליחים במשימה, ורק לוקחים איתם מיץ תפוזים, וחוזרים בנחיתת חרום להווה, ומתרסקים על אי בודד.
ביופורד בלג'יט מליסה וזאק, בורחים מהפיסטוקים ופוגשים את קנדיס, והם כולם מוקפים בפיסטוקים. כשאין שום מוצא, מגיע פתאום רובוט ענק עם מחבטי טניס שמעיף את הפיסטוקים, אלה פיניאס ופרב. כולם עולים על הרובוט ועורכים הכרות, ואז הרובוט מתקלקל בפתאומיות ומיילו מופיע.
בינתיים על האי, קוונדיש כועס על דוף כי זו אשמתו שהם לא הצליחו במשימה, וקוונדיש מאוכזב ממנו, כי הוא אמור להיות פרופסור זמן. דופנשמירץ נעלב, והולך ביחד עם אורטון, והם דנים על כך שיש מהם צפיות להיות האדם שהם עוד לא.
קוונדיש מגלה שהאי מלא במאות כפילים של דקוטה, והוא דורש מדקוטה הסבר לכך. דקוטה מסביר שקוונדיש מת מאות פעמים, ובכל פעם דקוטה חזר בזמן והציל אותו, אבל זה יצר דקוטה מיותר בציר הזמן, אז כל הדקוטים האבודים גרים באי הזה.
דוף מגלה שהם מייצרים את מיץ התפוזים המוגז שהורס את הסביבה, ומתכנן תוכנית.
מיילו, מליסה, זאק, פיניאס, פרב, קנדיס, ביופורד ובלג'יט, הולכים למפעל חלליות ישן של פיניאס ופרב כדי לתכנן איך לחלץ את אנשי העיר מעולם השומן. אבל חוק מרפי הורס את רוב הציוד של המפעל.
קנדיס חושבת שכדאי להוציא משם את מיילו, כדי שחוק מרפי לא יהרוס הכל, והיא לוקחת אותו החוצה. מליסה וזאק רואים שקנדיס לוקחת את מיילו, וחושבים שהיא פיסטוק בתחפושת בגלל אורך הצוואר שלה.
הם בונים חליפת חוק מרפי, רובוט ענק בדמות מיילו, אבל לפני שהם מספיקים להשתמש בה, הפיסטוקים נכנסים ועוצרים אותם.
הפיסטוקים מובילים אותם למכונה שהופכת בני אדם לצמחים, אבל שנייה לפני שהם יורים בהם, דקוטה, קוונדיש דופנשמירץ אורטון וכל הדקוטים האבודים מגיעים ברחפנים ויורים על הצמחים מיץ תפוזים מוגז, שממס אותם, כי הם הסביבה.
איזבלה ובנות הצופים מגיעות ומשחררות את כל מי שקשור, וגם מביאות את חליפת חוק מרפי אל עולם השומן, פיניאס, פרב ומיילו משתמשים בחליפה בהצלחה, אבל כמה פיסטוקים מטפסים על תיק הגב אז מיילו מכוון את הראש כלפיהם, וחוק מרפי פוגע בחליפה. הם מתקנים את החליפה עם אבטיח רדיואקטיבי, אבל הם מגלים שהפיסטוקים הפכו את שרה, בריג'יט, מרטין, לינדה, לורנס, איזבלה, ברדלי, ארווינג, (וראש התינוק הענק המעופף) למפלצות פיסטוק, והם לא יכולים לירות עליהם כי אלה המשפחה והחברים שלהם.
הם בורחים מהחליפה וכולם עולים על שאריות הרכבת, ולא יכולים לצאת, הפיסטוקים מקפים אותם. אבל דופנשמירץ מתחיל לנאום על כך שהוא פרופסור זמן, ואורטון כותב את זה בספר הזיכרונות שלו, דופנשמירץ מעיר שהוא יקרא את הספר הזה, ואז מבין שהוא רק צריך לזכור. ואז דופנשמירץ מהעתיד, פרופסור זמן, מגיעה במכונת הזמן שלו, ומסביר שהוא קרא את הספר של אורטון, ואורטון גם מוסיף את החלק הזה.
פרופסור זמן מעלה את אורטון למכונת הזמן שלו, ומיילו מעביר לו את המכתב, ומבקש ממנו לא הביא את המכתב למליסה זאק ושרה בעוד 50 שנה, לפני שבועיים, כדי שהמכתב יגיע אליהם בפרק "מיילו האבוד".
פרופסור זמן ואורטון חוזרים ל-1955 ומשמידים את דרק במיץ תפוזים מוגז, וככה מתקנים את רצף הזמן, כל הפיסטוקים נעלמים, וגם האנשים שהפכו לפיסטוקים חוזרים לבני אדם, חוץ מהיד של ברדלי, שבאופן בלתי מוסבר נשארת יד של צמח.
הכל חוזר להיות כמו שצריך, אבל הבניין של דופנשמירץ מתרסק בגלל חוק מרפי, והוא עובר לגור בבית של מיילו.
חטיפת חייזרים
בעונה שנייה קוונדיש ודקוטה מפוטרים מסוכנות הנסיעות בזמן בפרק "דרך השלג" ונידונים למשפט על כל עברות הזמן שבצעו. בפרק "יום צילום" הם מתקבלים לעבודה בארגון בשם חב"ר- חקירות בלתי רגילות למחלקה בתוך הארגון שגם נקראת חב"ר- חייזרים בעלי רפש, והתפקיד שלהם הוא ללקט אשפת חייזרים שנשארת על כדור הארץ, הבוס שלהם הוא מר בלוק, סבא-רבא-רבא-רבא-רבא של מר בלוק הבוס הקודם שלהם. קוונדיש ממש לא מרוצה מהתפקיד, הוא רוצה להציל את העולם ולא לאסוף אשפה.