cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו
ביוגרפיה
הוא נמנה עם חבר המנהלים המקורי של בית החולים לילדים נטושים בלונדון, שהקמתו ב-1739 סימנה את קו פרשת המים בשיטות הטיפול בילדים וברווחתם במדינה.
הוא נישא לאליזבת טרוור, בתו של תומאס טרוור, ברון טרוור השני. לזוג נולדו חמישה ילדים:
אדולף שמאל
פליקס אדולף שמאל (בגרמנית: Felix Adolf Schmal; 18 בספטמבר 1872 – 18 באוגוסט 1919) היה סייף, רוכב אופניים ועיתונאי ספורט אוסטרי. הוא אלוף אולימפי בעל 3 מדליות מהאולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני, אולימפיאדת אתונה (1896).
ביוגרפיה
שמאל נולד בדורטמונד גרמניה.
באולימפיאדת אתונה (1896) זכה שמאל ב-3 מדליות, מהן אחת זהב ושתיים ארד. הוא זכה במדליית זהב במרוץ אופניים ל-12 שעות בתוצאה של 295.30 ק"מ, לפני פרנק קיפינג מבריטניה שרכב 354 מטר פחות ממנו. יתר הרוכבים לא סיימו את המירוץ. הוא זכה בשתי מדליות ארד במרוץ אופניים ל-10 ק"מ, אחרי פול מאסון ולאון פלמו שניהם מצרפת ובמרוץ אופניים ל-333 מטר, אחרי מאסון וסטמטיוס ניקולופולוס מיוון. הוא השתתף גם במרוץ אופניים ל-100 ק"מ, אך לא סיים את המרוץ. נוסף לכך, כסייף הוא השתתף בתחרות בחרב אישי. אלמלא גאורגיוס הראשון, מלך היוונים הוא היה זוכה במדליה נוספת וזאת לאחר שכבר ניצח בשני קרבות מתוך 4, אך בגלל כניסת המלך ומשפחתו שדרש להתחיל מחדש את התחרות הוא ניצח בקרב אחד וסיים במקום רביעי.
בנו אדולף שמאל ג'וניור, השתתף באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
בשנת 1919 נפטר שמאל בזלצבורג.
יוסף ירדן
יוסף ירדן (נולד ב-1952) הוא פרופסור לביוכימיה במכון ויצמן למדע. מחשובי חוקרי הסרטן בישראל ובעולם. חתן פרס א.מ.ת, פרס ישראל ופרסים רבים אחרים.
ביוגרפיה
יוסף ירדן נולד ב-1952 בטבריה להורים יוצאי מקנס שבמרוקו. גדל בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) ויש לו שני אחים ואחות. עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. כקצין צעיר בצנחנים לחם, בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים בקרב ואדי מבעוק. בשנת 1974 שימש כמפקד פלוגת צנחנים בגדוד 202. במילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1979 סיים לימודי תואר ראשון בביולוגיה ובגאולוגיה באוניברסיטה העברית, בהצטיינות. לאחר מכן קיבל תואר דוקטור במכון ויצמן למדע בשנת 1985. רכש את הכשרתו בביולוגיה מולקולרית בחברת Genentech בסן פרנסיסקו ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). הוא מכהן כחבר סגל מאז שנת 1988 ובשנת 1989 הקים את מעבדת המחקר שלו במכון ויצמן למדע.
ירדן משמש דיקן בית הספר למוסמכים במכון ויצמן, יושב ראש הוועדה הלאומית לביוטכנולוגיה ויושב ראש ועדת המחקר של האגודה למלחמה בסרטן. בעברו כיהן גם כסגן נשיא לעניינים אקדמיים במכון ויצמן למדע (1999-2001) וכדיקן הפקולטה לביולוגיה (1999-1997). כמו כן שימש המנהל הראשון של המכון לחקר מחלת הסרטן על-שם מ.ד. מורוס (2001-1999) ודיקן מדרשת פיינברג (2007-2001). לאחרונה, מונה למנהלו של המכון לחקר הטיפול בסרטן על-שם דואק במרכז הבין-תחומי לחקר סרטן על-שם מורוס.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר ברחובות.
מחקרו
ירדן תרם תרומה משמעותית להבנה של מחלת הסרטן וסלל את הדרך לשיטות טיפול חדשות ששולבו בעולם הרפואה והצילו חיים. במחקריו המתמקדים בדרכי הפעולה של מולקולות דמויות-הורמונים הנקראות גורמי גדילה (growth-factors), הגיע ירדן לגילויים שהובילו לפיתוחן של תרופות יעילות  נגד סרטן.
עיקר עבודתו של ירדן מתרכזת בקבוצות החומרים EGFR ו-HER2, השייכות למשפחה של קולטנים לגורמי גדילה, שלה תפקיד מרכזי בהתפתחותם של גידולים. בזכות מחקריו, הצליחו רופאים וחוקרים ברחבי העולם לגבש אסטרטגיות לחסימת קולטני EGFR ו-HER2, ואלו שימשו למאבק במחלת הסרטן.
צוות המחקר בראשות ירדן מתמקד בגיבוש אסטרטגיות למניעת העמידות שמפתחים חלק מהחולים בסרטן ריאות לתרופות אימונותרפיות נגד סרטן. ירדן הצליח, באמצעות שילוב בין נוגדן שחוסם את הפעילות של EFGR ושני נוגדנים נוספים, לבלום את התפשטות תאי הסרטן במודל של עכברי מעבדה החולים בסרטן ריאות ואף הצליח לעכב את צמיחת הגידול עצמו. שיטה זו של "נוגדן משולש" עשויה להוות בסיס לאסטרטגיות מותאמות אישית למאבק בסרטן בבני אדם.
מחקריו של ירדן עוסקים בקולטנים של גורמי גידול. גורמי גידול הם החלבונים האחראים להאצה מבוקרת של חלוקת התאים בגוף, כמו אחרי פציעה למשל. תא סרטני מתעלם מהבקרה הזו ומתחלק באופן פראי. עבודתו של ירדן הביאה לזיהוי הקולטנים של גורמי גידול ולגילוי השיבושים החלים בהם ותורמים להתפתחות התהליך הסרטני. על בסיס תגליות אלה, פותחה שורת תרופות אנטי-סרטניות, שחלקן כבר מצוי בשימוש נרחב.
לאחרונה, צוות המחקר בראשות ירדן מתמקד בגיבוש אסטרטגיות למניעת העמידות שמפתחים חלק מהחולים בסרטן ריאות לתרופות אימונותרפיות נגד סרטן. ירדן הצליח, באמצעות שילוב בין נוגדן שחוסם את הפעילות של EFGR ושני נוגדנים נוספים, לבלום את התפשטות תאי הסרטן במודל של עכברי מעבדה החולים בסרטן ריאות ואף הצליח לעכב את צמיחת הגידול עצמו. שיטה זו של "נוגדן משולש" עשויה יום אחד להוות את הבסיס לאסטרטגיות מותאמות אישית למאבק בסרטן בבני אדם.
פרסים והוקרה
ירדן הוא חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2007 זכה בפרס א.מ.ת ובשנת 2017 הוכרז כחתן פרס ישראל.
Karma Police
Karma Police (בעברית: משטרת הקארמה) הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי האנגלית רדיוהד, שיצא לאור ב-25 באוגוסט 1997, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלהם, OK Computer (1997). השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים באיסלנד ולמקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי. בארצות הברית, הוא הגיע למקום ה-14 במצעד השירים האלטרנטיביים. הוא נכלל באלבום הלהיטים של הלהקה Radiohead: The Best Of (2008). הוידאו קליפ, בבימויו של ג'ונתן גלזר, מציג את הזמר תום יורק בחלק האחורי של מכונית רודף אחרי גבר. בשנת 2021, המגזין רולינג סטון מיקם את "Karma Police" במקום ה-279 בדירוג של 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
קארל ג'ונסון
קארל ג'ונסון (באנגלית: Karl Johnson; נולד ב-1 במרץ 1948) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ולשי.
Karma Police
פרסום
"Karma Police" יצא לאור כסינגל השני מ-OK Computer ב-25 באוגוסט 1997. בבריטניה, יצאו שני תקליטורי סינגל ותקליט סינגל 12 אינץ'. הסינגל הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי. במרץ 2010, כמעט 13 שנים מאוחר יותר, הגיע "Karma Police" למקום ה-15 במצעד הסינגלים הדני. גרסאות מוקדמות של השיר פורסמו באוסף MiniDiscs [Hacked] שהלהקה פרסמה לציבור לאחר שדלפו חומרים מהקלטות האלבום.
לחן
השיר "Karma Police" כתוב בחתימת זמן של ארבעה רבעים ומנוגן בכוונון סטנדרטי. החצי הראשון הוא במפתח לה מינור ('Karma Police...') וסול מז'ור ('This is what you get...' ). המחצית השנייה (החל מהשורה "For a minute there") היא בדו מינור. גיטרה אקוסטית ופסנתר הם הכלים הבולטים ביותר.
קארל ג'ונסון
תפקידו הידוע ביותר הוא בסרט "ויטגנשטיין" של דרק ג'רמן. הוא מוכר גם מתפקידו בסדרת הדרמה "רומא" בה גילם את קאטו הצעיר, ומתפקידו כטוויסטר טורל בסדרת הדרמה התקופתית של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד".
Karma Police
לחן
השיר מתקדם מהפתיחה לקטע בעל מפעם בינוני שמחליף בין הבית לפזמון. הבית מתחיל בשורה "Karma Police", והפזמון מתחיל בשורה "This is what you'll get". לאחר שקטע זה חוזר פעמיים, השיר עובר לקטע שני שמבוסס סביב השורה "For a minute there, I lost myself". קולו של יורק עובר אפקט הדהוד ודמות מלודית נכנסת ומשמשת כקונטרפונקט לשירה שלו. בדקה האחרונה, אד או'בריאן מעוות את הגיטרה שלו על ידי הפעלת אפקט השהיה לתנודה עצמית, ומוריד בהדרגה את קצב ההשהיה, ויוצר כך אפקט "התכה".
קארל ג'ונסון
לג'ונסון הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהם סיטי.
Karma Police
לחן
לאחר שיורק אמר למפיק נייג'ל גודריץ' שהוא לא מרוצה מהסוף, השניים הרכיבו אותו מחדש עם לופים ודגימות, טכניקה שרדיוהד פיתחה באלבומים מאוחרים יותר. גודריץ' אמר: "זו הייתה הפעם הראשונה שעשינו משהו כזה. רק אנחנו באולפן, ושיר שהקדים את זמנו להרבה דברים שיבואו, טובים ורעים".
מילים
מילות השיר מקורן בבדיחה פנימית; חברי רדיוהד היו מאיימים לקרוא ל-"משטרת הקארמה" אם מישהו עשה משהו רע. יורק הסביר שהשיר עוסק בלחץ ו-"אנשים המסתכלים עליך בצורה המסוימת הזו [זדונית]". הוא אמר: "הוא [השיר] עבור מישהו שצריך לעבוד בחברה גדולה. זהו שיר נגד בוסים. לעזאזל עם הנהלת הביניים!"
יורק וג'וני גרינווד הדגישו בראיונות שהשיר הומוריסטי ו-"לא לגמרי רציני". השורה "He buzzes like a fridge / He's like a detunted radio" ("הוא מזמזם כמו מקרר / הוא רדיו לא מכוון") מתייחסת לרעשי רקע מסיחים ומטאפוריים שיורק מכנה "זמזום מקרר", אחד מנושאי האלבום OK Computer. השיר מביע בין נושאיו טירוף וחוסר שביעות רצון מהקפיטליזם.
ביקורות
סטיב יואי מ-AllMusic תיאר את "Karma Police" כ-"רודף, מסתורין ומעודן", ותייג אותו "אחת מאבני היסוד של אחד האלבומים הגדולים של שנות ה-90". העיתון הסקוטי, דיילי רקורד, הכריז עליו כ-"שיר מעולה". מבקר במגזין מיוזיק ויק דירג אותו בציון 4 מתוך 5, ובחר בו כאחת ה-"רצועות הבולטות" של OK Computer. בשנת 2021, המגזין רולינג סטון מיקם את "Karma Police" במקום ה-279 בדירוג של 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
וידאו קליפ
קליפ הווידאו של "Karma Police" בוים על ידי ג'ונתן גלייזר, שביים את הקליפ לסינגל "Street Spirit (Fade Out)" של רדיוהד משנת 1996. הסרטון צולם מנקודת מבטו של נהג מכונית הרודף אחרי אדם בכביש חשוך, עם יורק במושב האחורי. האיש נופל על ברכיו והמכונית נוסעת לאחור, ומגלה שהיא דולפת דלק. האיש מוציא מכיסו גפרורים ומצית את שובל הדלק. יורק נעלם והמכונית נבלעת בלהבות.
גלייזר אמר שהוא רוצה "לצלם משהו מאוד פשוט... כאשר כל הסיפור יכול להיות מוכל בתוך משפט אחד". את האיש הרץ גילם השחקן ההונגרי לאייוש קובאץ'. קובאץ' פיתח התכווצות שרירים במהלך צילומי הריצה, ונאלץ לקבל זריקות ברגלו כדי להמשיך לרוץ; הוא גם שרף קשות את אגודלו במהלך צילומים חוזרים ונשנים של הדלקת הגפרורים מאחורי גבו.
הווידאו הוקרן בבכורה באוגוסט 1997. גלייזר זכה בפרס במאי השנה של MTV בשנת 1997 על עבודתו בקליפ של "Karma Police" וכן על קליפ השיר "Virtual Insanity" של ג'מירוקוואי. ב-2001, גלייזר אמר שהוא רואה בקליפ כישלון, "כי החלטתי לעשות שימוש מאוד מינימליסטי וסובייקטיבי במצלמה. ניסיתי לעשות משהו מהפנט ודרמטי מנקודת מבט אחת, וזה היה מאוד קשה להשגה ואני מרגיש שלא השגתי את זה". הוא תיאר את הקליפ שלו לסינגל "Rabbit in Your Headlights" משנת 1998, של יורק והלהקה אנקל, כ-"שותף" מוצלח יותר ל-"Karma Police".
רשימת השמעה
כל השירים נכתבו על ידי טום יורק, ג'וני גרינווד, אד או'בריאן, קולין גרינווד ופיל סלוואי.
סינגל בריטי (תקליטור)
סינגל בריטי (תקליטור) #2
סינגל בריטי (12 אינץ')
פרדריק בארטלט
סר פרדריק צ'ארלס בארטלט (אנגלית: Frederic Charles Bartlett; 20 באוקטובר 1886 – 30 בספטמבר 1969) היה פסיכולוג אנגלי, מחלוצי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, ידוע בעיקר בעקבות מחקריו החלוציים שחקרו את הזיכרון בשיטה היצירתית, הגורסת כי יש לחקור זיכרון באמצעות מילים בעלות משמעות.
חייו
ב-1932 פרסם את ספרו הקלאסי "זכירה" (Remembering), שבו העלה טענות רבות נגד שיטתם של הביהייביוריסטים, ובראשם הרמן אבינגהאוס, לחקר הזיכרון. אחת הטענות העיקריות שהעלה נגד שיטה זו הייתה נטייתם של בני האדם למצוא משמעות גם בהברות תפל, שבהן השתמש אבינגהאוס. בספר זה גם הציג את אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר על תהליכים קוגניטיביים וחברתיים של הזיכרון. לצורך עבודות אלה חיבר בארטלט קטע קצר הידוע בשם "מלחמת הרוחות" (War of the Ghosts), שבו כלל רצף אירועים הנראה במבט ראשון הגיוני, אך למעשה לא היה הגיוני כלל ועיקר. במהלך הניסוי המתואר בעבודה זו, סיפר בארטלט לנבדקיו את הסיפור ומאוחר יותר ביקש מהם לדלות מזיכרונם כמה שיותר פרטי מידע. ממצאיו הראו כי אנשים התקשו לזכור את הסיפור במדויק, גם לאחר קריאות חוזרות של הסיפור. הוא העלה השערה כי כאשר הפרטים אינם תואמים לסכמה של אנשים לאירועים, הם נוטים לעוותם, לשכחם או להתאימם לסכמה זו.
בארטלט בדק בניסוייו גם זכירה של צורות. במהלך מחקריו ניתנו לנבדקים צורות שונות לזכור, והיה עליהם לצייר את הצורות, בהתאם לזיכרונם. הוא מצא בניסויים אלה כי מבחינים בקלות בחלקים חסרים או בתכונות לא מוכרות, וכי הבלתי-מוכר מושך את תשומת לבנו. כמו כן מצא בארטלט כי השמות שניתנו לצורות מילאו תפקיד משמעותי לגיבוש הדימוי של הצורות, בזכירתן ובשחזורן. הוא הסביר זאת בתכונה אותה כינה מאמץ למצוא משמעות. זוהי התכונה לחפש משמעות גם בגירויים מעורפלים, ואשר אינם עונים בבירור ובדיוק על הסכמה לאותו דימוי.
ב-1932 נבחר להיות חלק מהחברה המלכותית, וב-1948 הוענק לו תואר אביר על שרותו לחיל האוויר המלכותי בגלל עבודתו על היסודות של עתות מלחמה בפסיכולוגיה יישומית. ב-1944 הקים יחד עם עמיתו קנת קרייק סניף של מועצת המחקר הרפואי, והפך למנהלו לאחר מותו של קרייק ב-1945.
Viasat Film
היסטוריה
Viasat Film התחיל לשדר בבעלות Kinnevik ב-27 באוגוסט 1989 באמצעות לוויין Astra 1A, תחת השם TV1000. ביוני 1991 הודיע TV1000 כי יתמזג עם ערוץ סרטים נוסף בשם SF Succé. המיזוג הרחיב את התוכן שהערוץ שידר בשוודית. כמו כן הדבר הגביר את היכולת של הערוץ להתחרות עם ערוץ FilmNet שהיה ערוץ הסרטים המוביל באותה עת.
המיזוג התקיים ב-1 בספטמבר 1991. השם בתחילת שידורי הערוץ היה "TV1000 Succékanalen" אך הוא לא התקבל בקרב הצופים.
היות ש-TV1000 היה הרבה יותר גדול מ-SF Succé, חברת Kinnevik החזיקה ב-75% מהערוץ החדש, כאשר הבעלים של הערוץ השני החזיקו ב-25% ממניות הערוץ החדש. כאשר Kinnevik חילקה את הערוצים שבבעלותה ל-MTG, ערוץ TV1000 לא נכלל בחלוקה, בשל בעלי המניות האחרים, אך לאחר שנרכשו יתר המניות הערוץ צורף ל-MTG.
בפברואר 1995 הושק ערוץ אחות בשם TV1000 Cinema (או בקצרה Cinema). מפעילי חברות הכבלים היססו בתחילה להוסיף את הערוץ לשידוריהם, מה שגרם לסגירת ערוץ אחר בשם FilmMAX בנובמבר 1995 בניסיון להחליף את הערוץ ב-Cinema. ב-15 באפריל בשנת 2000, כש-Viasat השיקה את השידור הדיגיטלי שלה, TV1000 ו-Cinema קיבלו שני אפיקים.
ב-1 בספטמבר 2004 ביצעה TV1000 שינוי משמעותי, ערוץ Cinema ואחרים נסגרו ובמקומם נפתחו 4 ערוצי סרטים חדשים: TV1000 Family, TV1000 Action, TV1000 Nordic ו-TV1000 Classic.
בתחילת 2008 השיקה TV1000 ערוץ ראשון בחדות גבוהה, שנקרא TV1000 HD.
ב-16 בפברואר 2009 הושק ערוץ טלוויזיה שמיני, TV1000 Drama, בדנמרק, נורווגיה, פינלנד ושוודיה. באותה עת, החליפו ערוצי TV1000 את הסמליל שלהם בעיצוב חדש.
ב-2 בינואר 2012 פורסם כי ערוצי TV1000 ישנו את שמותיהם ל-Viasat Film החל מ-3 במרץ 2012 במדינות סקנדינביה. TV1000 עדיין זמין במרכז אירופה תחת השם TV1000 East.
ב-23 באפריל 2014 שינתה Viasat שוב את הרכב הערוצים, כאשר ערוץ Viasat Film Nordic נסגר והוחלף בידי ערוץ Viasat Film Comedy. כמו כן ערוצים Viasat Film Classic ו-Viasat Film Action צמצמו את שעות השידור שלהם.
ב-10 בנובמבר 2015 שינתה Viasat את הרכב הערוצים, כאשר ערוצים Viasat Film Classic ו-Viasat Film Drama נסגרו והוחלפו בידי Viasat Film Hits ו-Viasat Series. כמו כן ערוצים אחרים שבוע לשדר תוכן לילדים.
שידור
TV1000 הועבר באמצעות D2-MAC במערכת ההצפנה EuroCrypt. הערוץ הועבר במקור דרך לוויין Astra 1A, ומאוחר יותר דרך הלוויין Intelsat 707. כיום הגרסה הסקנדינבית של הערוץ מועברת דיגיטלית ומוצפנת דרך מערכת VideoGuard בחבילת ערוצי Viasat באמצעות לוויין Astra 4A.
שידור בין לאומי
בתחילה הערוץ היה זמין רק בסקנדינביה. במרץ 2003 החל הערוץ ליצור קשר עם המדינות הבלטיות ומדינות מזרח אירופה אחרות. TV1000 בלקן, ערוץ עם גרסה המכוונת למדינות הבלקן שהושק בשנת 2006. הערוץ הבא שהושק היה TV1000 בפולין, בתחילת 2007.
באפריל 2008 הושק ערוץ פרימיום חדש למדינות הבלטיות שנקרא TV1000 Premium. ב-1 בספטמבר 2008 הושקה TV1000 Action East באוקראינה, אסטוניה, בלארוס, מולדובה, קזחסטן, גרוזיה, לטביה וליטא. TV1000 זמין גם ברומניה.
הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים
היסטוריה
הוועדה הוקמה בצו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 18 באוקטובר 2007 מספר 1374 "אודות אמצעים נוספים למניעת סחר בלתי חוקי של תרופות נרקוטיות וחומרים פסיכוטרופיים." אותו צו אישר את מעמדה החוקי של הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים.
לצורך התמיכה הארגונית והלוגיסטית בפעילות הוועדה, הוקם מנגנון של הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים בשם השירות הפדרלי של הפדרציה הרוסית לשליטה בסמים (פ.ס.ק.ן. רוסיה), שהוחלף לאחר מכן על ידי גוף משטרתי ללוחמה בסמים. יו"ר הוועדה היה מנהל השירות הפדרלי לשליטה בסמים ויקטור איוואנוב (מ-15 במאי 2008 ועד לביטולו של השירות הפדרלי)
הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים אינה חלק ממשלת הפדרציה הרוסית, כלומר אין לה סמכויות ניהוליות או פיקוח עצמאיות, אך היא מתבקשת לתאם את מאמצי המחלקות הממשלתיות במאבק בסחר בלתי חוקי בסמים.
הרכב
צו של נשיא הפדרציה הרוסית מיום 18 באוקטובר 2007 מספר 1374 אישר את הרכב הוועדה.
יושב ראש
השר לענייני פנים של הפדרציה הרוסית
ימת סופיריור
ימת סופיריור (באנגלית: Lake Superior) היא הימה הגדולה ביותר והעמוקה ביותר בין חמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית, אגם המים המתוקים הגדול בכדור הארץ מבחינת שטח. הים הכספי גדול ממנו בשטח ובנפח, אך הוא מכיל מים מלוחים, ואילו ימת באיקל ואגם טנגניקה מכילים יותר מים מתוקים אך קטנים יותר בשטחם.
ימת סופיריור היא בעלת המים הקרים ביותר בין חמש הימות. כשני שלישים משטחה בחלקה הדרומי שייכים לארצות הברית, ואילו חלקה הצפוני שייך לקנדה. היא מחוברת באמצעות נהר סנט מארי אל ימת יורון ותנועת האוניות בה רבה.
אגן הניקוז של הימה
הימה מוזנת במימי כ-200 נהרות. הנהרות הגדולים יותר הנשפכים לימה הם נהר ניפיגון, נהר סנט לואיס, נהר פיג'ן ונהר פיק. מוצא המים מן הימה מתנקז אל ימת יורון דרך נהר סנט מארי. בעבר היו מי הימה נופלים במפלי הנהר אל ימת יורון, אולם היום הוקמה מערכת של תאי שיט המגשרים על פני גובה של כ-8 מטר ומאפשרים מעבר ספינות מימת יורון אל ימת סופיריור.
סרטן עכביש יפני
סרטן עכביש יפני (שם מדעי: Macrocheira kaempferi) הוא פרוק הרגליים הגדול ביותר בעולם כשהפרט הגדול ביותר בעל רגליים המתפרסות לרוחב של כארבעה מטרים (כל רגל באורך 1.815 מטר), גוף באורך של כ-37 סנטימטרים ומשקל של 16 עד 19 קילוגרם. עם זאת במשקלו הוא קטן יותר מהלובסטר האמריקאי. בית הגידול הטבעי של הסרטן בקרקעית האוקיינוס השקט בעומק של 50 עד 300 מטרים בסביבות יפן, שם הוא ניזון מפגרים ומחסרי חוליות ימיים. מעריכים שתוחלת חייו מגיעה למאה שנים.
הסרטן נחשב מאובן חי. כיום ידוע רק מין אחד מסוג זה, אולם ישנם דיווחים על פרטים מאובנים ממינים נוספים השייכים לסוג.
עבדות בקנדה
העבדות והסחר בבני אדם בקנדה התקיימו בתקופות בשונות בקנדה, החל מהעמים והקבוצות האתניות הראשונות שהתיישבו במדינה, ודרך תקופת האימפריה הצרפתית והבריטית ששלטו בקנדה לאורך השנים.
סרטן עכביש יפני
מאפיינים פיזיים
צבעו של הסרטן כתום עם כתמים לבנים על רגליו הדקות. בזכרים, זוג הגפיים הכוללים צבתות ארוכים יותר מהגפיים האחרות. זכר גדול יכול לפרוש את גפיו הארוכות לרוחב של כארבעה מטרים. דיווחים לא מאושרים טוענים לפרישת גפיים לרוחב של קרוב לשבעה מטרים. רוחבו של הגוף האובלי של הסרטן יכול להגיע לשלושים סנטימטרים ואורכו עד לארבעים סנטימטר.
עבדות בקנדה
בשנת 1833 קיבלה האימפריה הבריטית החלטה על ביטול העבדות וסחר בבני אדם בתחומי האימפריה, וכך גם בקנדה החלה חקיקה למניעת עבדות והקלות לעבדים. ראשי ערים ואזורים הצהירו על תמיכתם בביטול העבדות. במהלך המאה ה-19 אפשרה קנדה ליותר מ-75,000 עבדים אמריקאים לברוח לתחומה ולהתחיל חיים חדשים כאנשים חופשיים. קנדה הייתה מקלט לעבדים שנמלטו מרדיפות בארצות הברית, ורבים מהעבדים בתחומה תיארו אותה בעדויותיהם כ"גן עדן לעבדים".
סרטן עכביש יפני
מאפיינים פיזיים
עיניו המורכבות של הסרטן ממוקמות בחזיתו ושתי קרניים בולטות ביניהן. לפרטים צעירים של הסרטן שיער וקוצים על קליפת גופם וקרניים קדמיות ארוכות יותר. עם גדילתם של הסרטנים הצעירים קטנות הקרניים הקדמיות.
עבדות בקנדה
עבדות בקרב האומות הראשונות
במשך מאות שנים, החל מתחילת התיישבות העמים הקנדים הראשונים בשנת 1000 לפנה"ס, הייתה קיימת עבדות וסחר בעבדים. ייבוא עבדים תמורת תשלום מהאזור של ארה”ב היה נהוג עוד בתקופות הקדומות של קנדה. עבדים היו מורישים לצאצאיהם את סטטוס העבדות, כך שילד לעבד שנשבה במלחמה היה גם הוא עבד של אותם הבעלים. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 עדיין ניתן היה לראות את ביטויי העבדות שהועברו בירושה, בחלקים בקנדה. עד שנת 1632, עוד טרם השליטה של הקולוניות הצרפתית והבריטית, הקבוצות ההיידה (Haida) וטלינגיט (Tlingit), אשר היו ידועות ביחסיהן האכזרי כלפי עבדים.
סרטן עכביש יפני
בית גידול טבעי, התנהגות והשפעה אנושית
תפוצתו של סרטן העכביש היפני מוגבלת לצד האוקיינוס השקט של הארכיפלג היפני. לרוב חי הסרטן על קרקעית הים בעומקים של 50 עד 300 מטרים, עם ריכוזים גדולים יותר בעומקים של 200 עד 300 מטרים, בסמוך לפתחים תת-ימיים או חורים אחרים בקרקעית. באביב ניתן למצוא את הסרטנים מטילים ביצים בעומקים רדודים כדי 50 מטרים.
עבדות בקנדה
עבדות תחת השלטון הצרפתי
העבדות בקנדה תחת השלטון הצרפתי נהפכה נפוצה החל משנות ה-80 של המאה ה-17, אם כי קיים תיעוד של העבד הראשון שהובא ממדגסקר על ידי שיירה בריטית כבר בשנת 1628. העבדים הוטבלו ודתם הומרה לנצרות קתולית.
סרטן עכביש יפני
בית גידול טבעי, התנהגות והשפעה אנושית
הסרטנים נוהגים לנוע באיטיות רבה על קרקעית האוקיינוס תוך שהם מלקטים מזון. הם אוכלי כל שבתזונתם נכללים צמחים, בעלי חיים ונבלות. לגופם הם מצמידים ספוגיים וחיות דומות כדי להרחיק מעליהם טורפים כגון תמנונים.
עבדות בקנדה
עבדות תחת השלטון הצרפתי
בעלות על עבדים לא הוכרה באופן רשמי בחוק עד שנת 1709 בה נכנע השלטון ללחץ הפקידים שעסקו בסחר בבני אדם והעביר חוק אשר הפך את הסחר בעבדים לחוקי. רוב העבדים תחת הטריטוריה הצרפתית היו ילידים קנדים, אך בתחילת שנות השמונים של המאה ה-17 ניסה פרנסואה רוט ד'אוטואיל (בצרפתית: François Ruette d'Auteuil), התובע הכללי של הקולוניה, לקבל אישור ממלך צרפת לייבא עבדים ממוצא אפריקאי מהקריביים. תחילה ניסיונותיו לא צלחו בטענה שהאקלים הקר בקנדה איננו מתאים לעבדים הללו. בסופו של דבר האישור התקבל בשנת 1688. מספר העבדים האפריקאים נשאר קטן לעומת העבדים הילידים גם לאחר קבלת האישור והרישומים מראים כי היו 11 עבדים אפריקאים בלבד בין השנים 1689-1709.
סרטן עכביש יפני
בית גידול טבעי, התנהגות והשפעה אנושית
אזורי הדיג של הסרטנים נמצאים במפרצי סאגאמי, סורוגה וטוסה ובאזור איי איצו. הסרטנים הנחשבים למעדן נלכדים בעזרת רשתות נגררות קטנות ונאכלים מומלחים או מאודים. באביב אסורה לכידת הסרטנים הנמצאים בעונת ההטלה שלהם. באזור מפרץ סורוגה הצטמצם בשנים האחרונות מספרם של הסרטנים וכתוצאה מכך החלו מאמצי שימורם, אך עדיין ישנם אזורים בהם לוכדים את הסרטנים באביב, בעת נדידתם למים רדודים.
עבדות בקנדה
עבדות תחת השלטון הצרפתי
העבדים נסחרו בשווקים, הועברו בירושה או ניתנו כתרומה. מחירו של עבד נקבע לפי גילו, מינו, מצבו הבריאותי וכישוריו, והעבדים האפריקאים נחשבו לחזקים ומובחרים יותר ולכן היו יקרים מהעבדים הילידים. מחירו של עבד יליד נע בין 120–750 ליבר (המטבע הנהוג בקנדה הצרפתית) בעוד שמחירו של עבד אפריקאי יכול היה להגיע עד ל-2400 ליבר.
סרטן עכביש יפני
בית גידול טבעי, התנהגות והשפעה אנושית
סרטן העכביש היפני משמש גם למחקר וקליפתו משמשת כקישוט, מבנהו העדין וגודלו הפכוהו למוצג מועדף באקווריומים.
עבדות בקנדה
מעמדם החוקי של העבדים - הקודקס השחור
החוק הגדיר את העבדים כרכושם של בעליהם ולא כבני אדם בעלי זכויות אזרח. עקב כך העבדים לא יכלו לחתום על חוזים, להעיד, להחזיק באדמות או להישפט. אם עבד ביצע פשע כלשהו, בעליו נשא באחריות ונדרש לשלם פיצויים על הנזק, ואם לא יכול היה לעמוד בתשלומים העבד היה נלקח ממנו. לבעלים הייתה זכות להכות או לקשור את העבד אך החוק אסר עליו להטיל מום או להרוג את העבד.
בצד החובות, על בעל העבדים היה לדאוג לאוכל, בגדים ומחסה הולם לעבדיו, וכן לדאוג לעבדים החולים, הנכים והזקנים. כל העבדים הוטבלו ודתם הומרה לנצרות קתולית, עיסוק בכל דת אחרת היה מנוגד לחוק. נישואים בין שני עבדים היו חייבים לקבל את אישור בעליהם ולא הוכרו ללא אישור כזה. ילדים שנולדו לזוג עבדים היו עבדים גם כן והיו שייכים לבעליה של השפחה שילדה את הילד. אם שני עבדים נשואים היו שייכים לאותו בעל אסור היה למכור אותם בנפרד. בנושאי יחסים בין עבדים לאנשים חופשיים החוק קבע כי מעמד של ילד שנולד כתוצאה מיחסי תערובת יקבע לפי אימו, כלומר ילד שנולד לאישה חופשייה ועבד יהיה חופשי, וילד שנולד לשפחה וגבר חופשי יהיה עבד.
תנאי המחיה של העבדים
עבדים אפריקאים היו נרכשים בדרך כלל לפני גיל 13 משום שערכם של עבדים בוגרים יותר היה יורד במהירות. גם העבדים הילידים היו נרכשים בגילאים צעירים על מנת להקטין את הסיכוי שינסו לברוח. תוחלת החיים הממוצעת של העבדים הייתה כ-32 שנה (תוחלת חיים דומה לתוחלת החיים של כלל האוכלוסייה באותן שנים) וטקסי הקבורה שלהם נערכו באופן זהה לטקסי הקבורה של אנשים חופשיים. העבדים חיו בתנאים דומים לאלה של מהגרים, למרות מעמדם הנחות הם קיבלו מידה מסוימת של איכות חיים וחופש לעומת העבדים שחיו בקולניות הדרומיות יותר. הסבר אפשרי לכך הוא העובדה שמרבית העבדים חיו בבתיהם של בעליהם שהיו בני המעמד הגבוה, ולעיתים קרובות הם גרו ביחד עם משרתים אחרים שהיו חופשיים ותנאי המחיה שלהם היו זהים. חלק מהעבדים הועסקו במשימות של תחזוקת משק הבית כמו ניקיון, בישול, וכיבוס הבגדים. חלקם האחר הועסקו כחקלאים אשר טיפלו בשדות ובמשק החי. עבדים שהיו שייכים לבעלים שגרו בערים הועסקו בנוסף כספרים, טבחים, מלחים, צורפים, מפעילי מכונות דפוס ואף תליינים. כמאה עובדים שוחררו על ידי בעליהם בנסיבות לא ידועות במסגרת ה-Manumission (שחרור בצרפתית) שהיה שם לפעולה של שחרור עבד מבעליו. מעשה זה קרה כאשר בעלים של עבד החליטו לשחררו לחופשי כתגמול על התנהגותו ושירותו הטוב. מעמדו של עבד ששוחרר היה זהה למעמד של אזרח צרפתי, והוא נהנה מכל הזכויות הנגזרות מכך. רוב העבדים החופשיים המשיכו לעסוק במקצוע שרכשו בזמן היותם עבדים גם לאחר שחרורם. אולם, השחרור לא היטיב עם כל העבדים וחלקם הידרדרו לחיים של קבצנות, נוודות או חיי פשע.
עבדות בקנדה תחת השלטון הבריטי
חוזה פריז שנחתם ב-1763 סיים פורמלית את העימות בין הבריטים לצרפתים בצפון אמריקה והעביר לידי הבריטים את השטחים שהיו תחת שליטה צרפתית בקנדה. אף על פי שעבדות בטריטוריה הכבושה הייתה קיימת כבר אז, אף סעיף בחוזה פריז לא עסק בסוגיה.
כיוון שלא נראה שהיוו איום על אדוניהם, העבדים אף הורשו ללמוד לקרוא ולכתוב, נישואיהם הוכרו בחוק, ובנוסף קיבלו תמיכה ועידוד להמרת דתם לנצרות. בתקופת המהפכה האמריקאית, 1765-1783, עבדים שחורים רבים חצו את גבולות ארצות הברית אל קנדה. חלקם היו חופשיים וחלקם שימשו עדיין כרכוש של אמריקאים. אזור נובה סקוטיה, לו היסטוריה עשירה של מאבקים בין הבריטים לצרפתים, הושפע רבות מהיחס של הממלכה הבריטית, ובעיקרה אנגליה וסקוטלנד, לעבדות. אמנם עד 1833 הייתה עבדות בממלכה הבריטית, אך בעיקר מחוץ לאנגליה וסקוטלנד. בריטניה של אותה תקופה החלה בחקיקת חוקים לביטול סחר באנשים ולהפסקת העבדות, ותפיסה זו חלחלה גם לאזורים בשליטת בריטניה בקנדה. בשנים 1817–1822, הגיע גל העבדים המהגרים הראשון לקנדה עילית, והתיישב באזור נהר דטרויט. צ'ארלס סטיוארט, קצין בריטי, דיווח שכ-150 עבדים שחורים הגיעו לאזור, וסטיוארט תמך בהתיישבות מבחינה ביטחונית.
בקוויבק אשר בדרום מזרח קנדה, נשיא בית המשפט העליון, חוקק סדרת חוקים בשנים 1796–1798, אשר הגבילו את בעלי העבדים ביכולתם להכריח את העבד לשרת אותם. חוקים אלה היו הראשונים בקנדה, שעסקו בסוגיית העבדות, לפני החקיקה המחמירה יותר באונטריו. חוקים אלה אמנם לא אסרו עבדות, אך הם בהחלט מימשו את מטרתם. כתוצאה מכך, עבדים החלו לברוח מבעליהם בתוך קנדה – אך לא רק. עבדים רבים מארצות הברית היגרו לתחומי קנדה בעקבות החוקים המגינים עליהם. הגירה גדולה לקנדה העילית, החלה כאשר הגוף המחוקק בקנדה ביטל את העבדות בשנת 1793. החל מתקופה זו, הפרובינציה הפכה ליעד העיקרי לפליטי עבדות. רבים מהעבדים האמינו כי אזור זה של קנדה הוא הבטוח ביותר בשבילם.
מעבר לעובדה כי החוקים לא אסרו איסור גורף על קיום עבדות, הם גם לא היו ניתנים לאכיפה, היות שהענישה עליהם הייתה קלה באופן יחסי. עם זאת, מונק, נשיא בית המשפט העליון בפרובינציה, הצהיר כי יחמיר ככל יכולתו על מנת לממש את מטרת החקיקה ולצמצם ביטויי עבדות במדינה. על היחס המתנגד לעבדות בדרום מזרח קנדה, יכול להעיד הסירוב בו נתקלה ממשלת ארה”ב כאשר ביקשה את הסגרת עבד אשר ברח מתחומיה לתחומי קנדה, ובמחוז הוחלט שלא להסגירו לארה”ב בטענה כי הסגרה תתאפשר אך ורק אם העבירה שבוצעה אינה חוקית גם בתחומי קנדה. בשנת 1788, פרסם ג'יימס דרומונד, מאמר ראשון מסוגו המסתייג מעבדות ודורש חירות לעבדים במדינה ובנוסף מבקר את בעליהם של העבדים. אלן וילסון תיאר זאת כ"נקודת ציון חשובה בדרך לחירות אישית במדינה". נשיאי בית המשפט העליון בנובה-סקוטיה, סאמסון סולטר, ותומאס אנדרו לומיסדן, היו בעלי תפקיד משמעותי בהענקת חירות ונגד העבדות בפרובינציה. באותן השנים (1780–1810) היו שלושה ניסיונות לחוקק חוקים התומכים בעבדות, אשר נפסלו בהליך חקיקתם. חברת סיירה לאון, הוקמה על מנת לתת מענה לאפריקאים, חלקם מארצות הברית, חלקם מקנדה, ששימשו כעבדים והגיעו לנובה סקוטיה. החברה הייתה אחראית ב-1792, על הקמת התיישבות באזור סיירה ליאון, של כ-1,200 עבדים שחורים, אשר נמלטו מארצות הברית, והיו זקוקים לסיוע בעקבות מזג האוויר הקשה בנובה סקוטיה. תנועות התנגדות לעבדות החלו להתגבש גם בצפון קנדה, לאחר מקרי אלימות מצד בעלים כלפי עבדיהם. אחד המקרים היה המקרה של קלו קלואי ב-1793, אשר התנגדה נחרצות להתעללות מצד המחזיק בה, והמקרה הוביל לחקיקה נגד עבדות באזור אונטריו שבמרכז מזרח קנדה. החקיקה למניעת עבדות במדינה הייתה עמוסה בהתנגדויות מצד בעלי אינטרסים, ואולם בשנת 1793 נחקק חוק האוסר לחלוטין יבוא של עבדים חדשים, ומגביל את העבדות על ילדים הנולדים לעבדים באונטריו. זהו החוק היחיד שנחקק בפרובינציה זו ואכן הצליח למגר את תופעת העבדות באופן גורף, למרות ניסיונות מעטים של ייבוא עבדים נוספים למדינה. "הכרזת ביטול העבדות", ב-1833, על ידי בריטניה, הביאה למיגור סופי וחוקתי של עבדות בכל שטחי הממלכה המאוחדת ובהם שטחי קנדה בשליטה בריטית. בשנים 1830–1840 אוכלוסיית קנדה עילית גדלה וב-1835 אף נפתחה הכנסייה האפיסקופלית האפריקנית המתודיסטית הראשונה, באונטריו.
באותה תקופה בלטה קנדה בהתבדלותה מארצות הברית והמושבות שקדמו לה ביחסה לעבדות. הבדל זה נובע ממספר נימוקים. ראשית, השליטה הבריטית באזורים נרחבים של קנדה לאורך ההיסטוריה, והסתייגותה של בריטניה מעבדות הביאו לכך שגם בקנדה התייחסו לעבדות כבעיה אשר צריכה להסתיים. "עם אנטגוניזם של הממלכה המאוחדת כלפי עבדות, די ברור למה שחורים קיבלו יחס הוגן בקנדה". אפשרות נוספת היא הרצון הקנדי להתבדל מארצות הברית. "הרבה קנדים דוברי אנגלית התנגדו לעבדות בשל העובדה שעבדות וסחר באנשים נקשר באמריקאים. בנוסף, בגלל תנאי מזג האוויר בקנדה, עונת עבודת האדמה הייתה קצרה, והתוצרת הייתה מצומצמת. לכן, לא הייתה חשיבות כלכלית משמעותית לפועלים ועבדים, בניגוד לארצות הברית. לכן, ייתכן והייתה לקנדה קרקע נוחה יותר להילחם נגד עבדות וסחר בבני אדם ולמען המוסר.
נרטיב עבדות (Slave narrative)
סגנון ספרותי אשר לקחו בו חלק אלפי עבדים לשעבר המתארים את חייהם כעבדים תחת אדמות הממלכה המאוחדת, ובהן קנדה. מתיאורים אלה ניתן להסיק על ממדי העבדות והיחס כלפיה באותה תקופה: ויליאם הארוורד (William Howard): "גדלתי במחוז בולטימור (Baltimore), והייתי עבד מלידה עד גיל 27. אז התחלתי לעבוד למחייתי, ללכת לכל מקום שאחפוץ. קנדה זה המקום הטוב ביותר שראיתי בחיי. אני יכול להרוויח הרבה יותר כסף מכל מקום אחר. העבדים השחורים שהגיעו לקנדה חרוצים, בעלי מוטיבציה גדולה להתקדם וחיובים מאוד. אני אף מכיר כמה שהפכו לבעלי בתים ואדמות." הנרי ויליאמסון: "אני הגעתי ממדינת מרילנד, שם הייתי עבד מילדות עד גיל 33 בעיירה קטנה... האחרים שהלכו עימי התפזרו באזורים שונים בקנדה. שמעתי שמקימים בקנדה בתי ספר וכנסיות עבורינו.. חלק מחבריי אף נהיו דוקטורים, עורכי דין, אנשי עסקים.."
לאחר ביטול העבדות
ב-1834, טורונטו הייתה העיר השלישית בגודלה באזור הימות הגדולות. לכן, כלכלתה דרשה כוח עבודה רב. הביקוש הזה לעבודה הוביל לכך שטורונטו הפכה יעד נחשק לעבדים שחורים להגיע ולמצוא לעצמם מקור פרנסה. בעקבות כך, אוכלוסיית השחורים גדלה והלכה בטורונטו. קהילות שחורים החלו לקום ולתמוך בעצמם, ללא תלות באחרים. ציטוט של אזרח קנדי, היטיב לבטא את השיפור באיכות חיי העבדים השחורים שהגיעו לקנדה: "השחורים מבקשים הכי מעט תרומות, ונראים משגשגים וחרוצים".
בשנת 1926 הוקמה 'ועידת העבדות' על ידי חבר הלאומים, על מנת לקדם חקיקה לביטול של ביטויי העבדות וסחר בבני אדם בעולם, ובשנת 1953 הצטרפה קנדה לוועידה.
קנדה כיעד הגירה לעבדים נמלטים
בשנת 1787, לאחר דיונים סוערים, הוחלט לאפשר עבדות בארצות הברית. בנוסף, הוחלט להחיל על עבדים נמלטים את חוק העבד הנמלט, המחייב להשיב אותם לבעליהם המקוריים. החלטה זו הייתה הבסיס לפעולות ההימלטות הגדולות של עבדים בארצות הברית בשנים 1793 ו-1850, במה שהפך את ארצות הברית לטריטוריה של "ציד עבדים" וחיפוש אחר עבדים נמלטים. כתוצאה מכך, קנדה הפכה למפלט בעבור אותם עבדים אשר ברחו מבעליהם וראו בקנדה "גן עדן לעבדים", שכן ב-1793 הוחלט בקנדה להוקיע את העבדות וב-1834 העבדות בקנדה צומצמה לממדים קטנים. בשנים 1810–1850 כ-100,000 עבדים ברחו ממדינות הדרום בצפון אמריקה לאזורים הצפוניים בהם לא הייתה עבדות ולקנדה. בניגוד לקנדה, רבים מתושבי מדינות הצפון באמריקה לא היו מוכנים לעזור לעבדים הנמלטים היות שיחולו עונשים כבדים עליהם אם ייתפסו, בהתאם לחוק העבד הנמלט. לכן, קנדה הפכה ליעד האידיאלי בעבור הבורחים. קנדה ממש היוותה מקום סימבולי אשר עבדים שחורים היו לומדים עליו. מייצגת את הארץ המובטחת בעיניהם, ונמצאת בהישג ידם. רבים מהעבדים הנמלטים עשו זאת בסיועה של מסילת הרכבת המחתרתית, ארגון לסיוע לעבדים להימלט מעבדות.
המתנגד הגדול והידוע ביותר לעבדות בקנדה היה ג'ורג' בראון, עורך 'טורונטו גלוב', העיתון החשוב ביותר בפרובינציה. ואכן, החל מהקמת העיתון ב-1844, הפיץ בראון את משנתו והתנגדותו לעבדות, ובכך השפיע רבות על פעילות ארגוני אנטי-עבדות. משפחתו הקרובה של בראון, הייתה הגרעין של ארגונים אלה. הבדל חשוב בין אמריקה לקנדה בעניין העבדות, הייתה העובדה כי בקנדה לא היה קיים לובי התנגדותי אמיתי כנגד ארגוני האנטי-עבדות. דבר זה איפשר להם להתבטא ללא שום התנגדות ולייצר רגישות כלפי הנושא ביתר קלות. דמויות קנדיות בולטות היו להוטות לתמוך ולאפשר לקנדה להוות מקום בטוח בעבור העבדים הנמלטים. ובכל זאת, קיימות טענות כנגד התואר שקיבלה קנדה כ"גן עדן לעבדים", אשר אינו משקף את התנאים שהיו לעבדים שחורים בקנדה בפועל. השחורים בקנדה חיו בקהילות סגורות: בתי הספר היו נפרדים, שחורים ולבנים הלכו לכנסיות שונות, עבדו בנפרד, וככלל קשרים חברתיים היו בין שחורים לשחורים ובין לבנים ללבנים. על פני השטח הוצגה קנדה כמדינה המאחדת בין המעמדות, ואולם בפועל הקהילה השחורה והקנדים חיו בנפרד. רבים מהעבדים השחורים שבחרו להגיע לקנדה היו בעלי יכולות וניסיון עבודה. הם היו לכן יכולים להתחרות עם העובדים הלבנים, ובנוסף הציעו את עצמם לעבודה במחיר מופחת. דבר זה יצר עוינות מצד העובדים הלבנים.
בתחילת המאה 19, מיד אחרי עליית העבדים השחורים המהגרים מארצות הברית, תושבי קנדה הלבנים החלו לדרוש בתי ספר נפרדים ושירותים נוספים אשר יופרדו מהאוכלוסייה החדשה שהצטרפה אליהם. העיירה דרסדן כונתה בפי הלבנים "NiggerHoel" כיוון שהיוותה מקום התיישבות עבור העבדים. הומור על בסיס גזע החל להיות מושרש בעיתונות. נשים שחורות הואשמו בעליית הזנות במדינה. באזורים מסוימים בקנדה חל איסור על שחורים לרכוש דירה. התפיסה החדשה בקנדה הייתה כי הקהילה השחורה ההולכת וגדלה היא מקור הצרות במדינה. עיתון Montreal Gazzette אף הצהיר כי יש להעביר את המתיישבים השחורים לסיירה לאון.
עבדות מודרנית וסחר בבני אדם בקנדה
בשנת 1926 הוקמה 'ועידת העבדות' על ידי חבר הלאומים, על מנת לקדם חקיקה לביטול של ביטויי העבדות וסחר באנשים בעולם, ובשנת 1953 הצטרפה קנדה לוועידה. הצטרפות קנדה לוועידה היוותה הצהרה ליחס לסחר באנשים ועבדות, אך דווקא בשנים הללו מספר מקרי הסחר באנשים עלה, וביקורת רבה הושמעה כלפי המחוקקים על מדיניות אי הטיפול בתופעה. בשנת 2007, בפרובינציית קנדה הבריטית, שבמערב קנדה, הוקם 'המשרד למאבק בסחר בבני אדם'. בשנת 2012, נשלח למאסר של 9 שנים ראש ארגון הפשיעה Domotor-Kolompar, לאחר שנשפט על סחר ב-20 בני אדם שיובאו מהונגריה ועבדו בשביל ארגונו ללא תשלום תוך ניצול והפרה של החוק. בשנה זו, נבנתה תוכנית לאומית למלחמה בסחר בבני אדם בקנדה, על ידי ממשלת קנדה. בהמשך השנה הוקמה ועידה לפיתוח מדיניות כנגד סחר בבני אדם בקנדה. בשנת 2015 פורסם כי מספר מקרי הרצח של נשים ילידיות, הנקשרות על פי כלי התקשורת לסחר באנשים, הוא 16% מסך מקרי הרצח בנשים בקנדה, בעוד חלקן באוכלוסייה הוא 4% בלבד.
קרלו השלישי, דוכס פארמה
קרלו השלישי, דוכס פארמה (14 בינואר 1823 – 27 במרץ 1854), היה דוכס פארמה בין השנים 1849–1854.
בצעירותו
קרלו נולד ב-14 בינואר 1823 בלוקה, לקרלו, נסיך לוקה ולמריה תרזה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה. בשנת 1824 מתה סבתו מריה לואיסה, דוכסית לוקה, וקרלו הפך לנסיך הכתר של דוכסות לוקה.
בשנת 1833 חזרו הוריו ללוקה, וקרלו ניתן לחינוכה של אמו. אולם על אף היותו בן יחיד ואהוב מאוד על הוריו, אמו הקדישה את חייה בעיקר לחיי הדת, ואילו אביו היה אדם נהנתן וגס מאוד, ובשל כך שניהם לא מספיק השקיעו בחינוכו, ומשום כך גדל קרלו כילד מפונק ומרדן מאוד.
עם התבגרותו נשלח קרלו לשרת בצבא כחייל פשוט, ובשנת 1841 בהיותו בן 18, השיג אביו אישור מקרלו אלברטו, מלך סרדיניה שקרלו ישרת בצבא הסרדיני כקפטן בחיל הפרשים. אולם כעבור שנה פוטר קרלו מהצבא הסרדיני, בעקבות סכסוך עם קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ובנו ויטוריו אמנואלה, נסיך פיימונט.
נישואיו
ב-10 בנובמבר 1845 התחתן קרלו בשלוס פרוחסדורף על יד וינה, עם קרובתו לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בנישואים שאורגנו על פי החלטת אביו, מאחר שהכלה הגיעה עם נדוניה גדולה מאוד שסייעה לשפר את המצב הכלכלי בדוכסות. אולם קרלו מלכתחילה לא רצה להתחתן עמה, משום שהייתה מבוגרת ממנו ב-4 שנים. בני הזוג חגגו את ירח הדבש בגרמניה ולאחר מכן באנגליה, ובשנים לאחר מכן נולדו להם 4 ילדים.
נסיך הכתר של פארמה
ב-17 בדצמבר 1847 מתה מארי לואיז, דוכסית פארמה, ואביו של קרלו ירש את הדוכסות כקרלו השני, דוכס פארמה. דוכסות לוקה צורפה לדוכסות הגדולה של טוסקנה, וקרלו הפך לנסיך הכתר של פארמה.
קרלו השני שלט רק כמה חודשים בפארמה, ובמרץ 1848 פרצה מהפכה בדוכסות שנתמכה על ידי קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. קרלו נמלט מפארמה, אך נעצר בקרמונה ונלקח כאסיר למילאנו, שם שהה במשך מספר חודשים עד שהממשלה הבריטית ניהלה משא ומתן על שחרורו. לאחר שהות קצרה באי מלטה, נסע קרלו לנאפולי ולליבורנו, שם הצטרפה אליו אשתו לואיז מארי, שזה עתה ילדה את בנם הראשון בגלות בפירנצה. לאחר מכן ביקשה המשפחה מקלט בבריטניה, והם התיישבו בקוטג' בסורביטון, דרומית מערבית ללונדון.
ב-5 באפריל 1849 נכנס הצבא האוסטרי לפארמה, והחזיר את קרלו השני, שהיה בגלות בסקסוניה, לשלטון. אולם קרלו ומשפחתו נותרו באנגליה, שכן הלחימה עדיין נמשכה בין הצבא האוסטרי לצבא סרדיניה.
דוכס פארמה
ב-24 במרץ 1849 התפטר אביו קרלו השני, דוכס פארמה מתפקידו, וקרלו, שעדיין חי באנגליה, ירש את התואר "דוכס פארמה ופיאצ'נצה". ב-18 במאי אותה שנה נכנס קרלו לפארמה, אך כעבור יומיים יצא לאולמוץ, על מנת להשיג תמיכה אוסטרית, ורק ב-25 באוגוסט הוא שב לפארמה.
קרלו השלישי היה אמנם שליט סמכותי, אך שלטונו היה פחות ריאקציונרי מאלו של בני דודיו בנאפולי ובטוסקנה. קרלו התנגד בתקיפות לעונש המוות, ושום עונש מוות לא בוצע במשך חמש שנות שלטונו. קרלו אהב את אנגליה, שאותה אף ביקר פעם נוספת אחרי עלייתו לשלטון, אך לא הייתה לו כל אהדה כלפי אוסטריה, אף על פי ששלטונו הושג בעקבות ההתערבות האוסטרית. למרות הקסם האישי שלו, קרלו לא היה אהוב על אזרחיו. קרלו חיבב מאוד את הבלט, והוא היה אהוב על רקדנים, חיילים, איכרים ואזרחים מן השורה. אף על פי שהיה מודע בכל עת לדרגתו - הוא השתמש במקל ההליכה שלו על כל מי שנראה לו בלתי מכובד כלפיו, הוא היה פשוט בנימוסיו, היה נגיש מאוד והיה לו קסם אישי גדול. עם זאת, החלטותיו השרירותיות הרסו את הכבוד שהיה לנתיניו כלפיו וכלפי שושלתו והוא הפך ללא פופולרי, ובשנת 1853 היו שמועות על ניסיונות להדחתו מהשלטון.
גם חייו הפרטיים היו סוערים, והוא חי בנפרד מאשתו שהפכה לשמנה מאוד. הקרע בין בני הזוג התרחב, כאשר קרלו השלישי פתח בגלוי ברומן עם אמה גואדני, גיסתו של מושל טרנטו האוסטרי, שאותה פגש בפירנצה בפברואר 1852, כאשר ביקר באופן רשמי את לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה. בדצמבר 1853 לקח קרלו השלישי את מאהבתו לביקור רשמי אצל איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובכך גרם להתמוטטות הסופית של נישואיו.
ההתנקשות
ב-26 במרץ 1854, בסביבות ארבע אחר הצהריים, עזב קרלו את ארמון ריסרבה כדי לטייל ברחובות פארמה, כפי שנהג לעשות מדי יום אחר הצהריים. כשהוא מלווה רק על ידי הרוזן באציאנטי. במהלך ההליכה, הוא ראה את אשתו, הדוכסית לואיז מארי, שישבה בכרכרה והקשיבה לקונצרט באוויר הפתוח בכיכר פארמה, והם נופפו זה לזה בנימוס. ב-17:45 חזר קרלו לארמונו, וכשעבר ליד כנסיית סנטה לוצ'יה, עצר לרגע כדי לשאול על זהותה של נערה יפה שראה זה עתה בחלון העליון שמעבר לרחוב. לאחר מכן הוא הצדיע לשני חיילים שחלפו על פניו, ולפתע הותקף מאחור על ידי שני אנשים שעקבו אחריו. אחד מהם הפיל את קרלו באלימות, ודקר אותו עמוק בבטן עם להב משולש. הכל קרה כל כך מהר, שקרלו לא הבין מה בדיוק התרחש, ושניות לאחר מכן התנשף ואמר: "אלוהים, אני גמור, הם דקרו אותי". בתוך הבלבול, שני התוקפים נמלטו בריצה בכיוונים מנוגדים והתערבבו עם הקהל.
קרלו הפצוע נפל על הקרקע בתוך בריכה של דם, כשהלהב עדיין בבטנו. קרלו נישא אל הארמון, ולא התלונן כשהרופאים טיפלו בפצע שלו שהיה עמוק. קרלו שאל את הרופאים אם הם חושבים שחייו בסכנה, אולם הם שיקרו לו שזה לא כך והוא התעלף. לאחר מכן ברגעים של צלילות, חזר קרלו והבין את חומרת מצבו, ואמר: "אני מכין את עצמי למסע ארוך". קרלו קיבל את הטקסים האחרונים, ואף ראה את אשתו וילדיו בפעם האחרונה. לאחר סבל אכזרי, שקרלו סבל באומץ, הוא מת בערב שלאחר מכן, ב-27 במרץ, בשעה 17:30, והוא בן שלושים ואחת. גופתו של קרלו נקברה בקפלה דלה מאצ'יה ליד ויארג'ו, ובנו רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה משמשת כעוצרת בשמו.
משפחתו
ב-10 בנובמבר 1845 התחתן קרלו עם לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
שורש 26
שורש 26, או ג'יה בּוּ (בסינית: 卩部, פיניין: Jié bù) הוא השורש העשרים-ושישה של הכתב הסיני. פירושו "חותם", והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 40 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בדרך כלל הוא משתנה לצורה 㔾 כאשר הוא מופיע בתחתית תו סיני כאשר הוא מרכיב אותו יחד עם שורשים אחרים, כגון בתו: 卮.
היקיצה הגדולה
היקיצה הגדולה הוא רומן הביכורים של בני ברבש, שלחם כקצין בחטיבת גולני במלחמת יום הכיפורים ונפצע במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן.
עלילת הספר מתרחשת לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים. אסף הנדלסמן, קצין אג"ם בחטיבת שריון שלחמה ברמת הגולן, נפצע קשה במלחמה ושוכב ללא הכרה בבית־החולים בצפת. מפקד החטיבה, אלוף-משנה אלי הנגבי, יוצא הצנחנים שעבר לשריון לפני המלחמה, נחקר בידי ועדת חקירה, בעקבות תלונה של סגן מפקד החטיבה, שבוחנת מהלכי חטיבתו בקרבות הבלימה ברמת הגולן ובהבקעה לסוריה. ללא עדותו של הנדלסמן לא תוכל הוועדה להגיש את מסקנותיה, והנגבי, קצין אמיץ, נועז ומעוטר, משוכנע שעדות זו תוכיח כי פעל כשורה.
על רקע ההמתנה ליקיצתו של הנדלסמן, מתאר הספר באמצעות קפיצות קדימה ואחורה בציר הזמן את ימי הכוננות, את קרבות הבלימה ברמת הגולן, את דיוני וועדת החקירה ואת ניסיונם של הנדלסמן, הנגבי, ענת (זוגתו של הנדלסמן) וקרוביהם להתגבר על טלטלת המלחמה ולאחות את שברי עולמם.
המודל ההליוצנטרי
המודל ההליוצנטרי הוא תאוריה מדעית של מערכת השמש הממקם את השמש במרכז המערכת. בניגוד למודל הגאוצנטרי הגורס שכדור הארץ נמצא במרכז. בעבר אף סברו שמרכז מערכת השמש הוא גם מרכז היקום אולם גישה זו איננה מקובלת עוד.
עד המאה ה-16 שלטה באירופה הנוצרית התפיסה הגאוצנטרית לפיה כדור הארץ נמצא במרכז היקום, שהשמש וכוכבי הלכת סובבים סביבו וששאר הכוכבים, אלו המכונים "כוכבי שבת", (על מנת להבדילם מכוכבי הלכת) נותרים במקומם.
עם התפתחות האסטרונומיה והתצפיות השמימיות, נעשו ניסיונות לתאר את התנועה של כוכבי הלכת סביב כדור הארץ בעזרת תיאור התואם את המודל הגאוצנטרי. אך התיאורים הפשוטים שניתנו לא תאמו את התצפיות והתגלו הבדלים בין מיקומי הכוכבים בתצפיות לבין המיקומים שלהם על פי התיאורים של המודל. דבר זה דרש הרכבת חלקים נוספים לתיאור תנועת כוכבי הלכת אשר הפכה מסובכת יותר ויותר. בסביבות שנת 200 יצר תלמי את הגרסה שהיתה בזמנו המקובלת ביותר, ותארה כיצד לכאורה נאו כוכבי הלכת סביב כדור הארץ.
המעבר מהתפיסה הגאוצנטרית לתפיסה ההליוצנטרית, התרחש בסביבות המאה ה-16: החל בתקופתו של ניקולאוס קופרניקוס והמשיך עד לתקופתו של אייזק ניוטון שהציג תיאור כולל יותר של המציאות האסטרונומית. התפיסה הורחבה על ידי יוהאנס קפלר. קיימות מספר עדויות כגון מנגנון אנטיקיתרה המרמזות שייתכן והגישה הליוצנטרית הייתה מוכרת בקרב ציבור מסוים, כבר בתקופת יוון העתיקה, אך ציבור זה היה מצומצם למדי, וידע זה אבד עם השנים או שהאמונה בו פחתה.
תאוריות מוקדמות
פילולאוס (המאה ה-5 לפנה"ס) היה מהראשונים שהעלו את אפשרות תנועתו של כדור הארץ, כנראה בהשפעת התאוריות שהציג פיתגורס בדבר הגלובוס העגול.
היום ידוע לנו שהמכשול הראשון מוסבר בקיומו של כוח הכובד, בעוד שהשני נובע ממרחקם העצום של כוכבי השבת הסמוכים ביותר, הגורם לכך שרק בטלסקופ ניתן לצפות בשינויי המקום הנובעים מתנועת כדור-הארץ סביב השמש. אולם, באותו זמן היו אלה התנגדויות מכריעות, והמודל ההליוצנטרי נדחה מפני המודל של אריסטו. חיבורו של אריסטרכוס לא שרד, והמודל שלו נשכח מלב. בין העדויות המצויות בידינו לקיומו של חיבור זה קיימת האשמתו של פלוטרכוס, כותב אחר בן זמנו של אריסטרכוס, את אריסטרכוס בחוסר אדיקות כיוון ש"הניע את הארץ".
קופרניקוס ציטט את אריסטרכוס ופילולאוס בגרסה הראשונה של ספרו, וכתב: "פילולאוס האמין בתנועת הארץ, ויש אף שאומרים כי גם אריסטרכוס מסמוס היה בדעה זו". מסיבות עלומות, מחק קופרניקוס פסקה זו לפני שפרסם את ספרו.
החיבור של האסטרונום המוסלמי בן המאה ה-14, אבן אל-שאטיר, כולל תצפיות וחישובים הדומים לאלה של קופרניקוס, ויש שהציעו כי קופרניקוס הושפע ממנו.
התאוריה הקופרניקאית
ספר זה מציין את ראשית המעבר מיקום גאוצנטרי (ואנתרופוצנטרי), שהארץ במרכזו. קופרניקוס טען כי הארץ היא אחת מכמה כוכבי לכת, שמסתובבים סביב שמש שאינה נעה, וכי היא משלימה את ההקפה פעם בשנה, יחד עם סיבוב סביב צירה פעם ביום. הוא הגיע לסדר הנכון של כוכבי הלכת, ואף הצביע על שינוי איטי במקום הציר של כדור הארץ כגורם לתופעה הידועה כנקיפה, וכן הסביר כי העונות נגרמות משום שהציר אינו ניצב למישור הסיבוב של כדור הארץ, אלא נטוי בזווית. הוא אף הוסיף למערכת החישובים תנועה נוספת של כדור הארץ, השומרת על כך שהציר שלה יהיה מכוון כל הזמן לאותה הנקודה (צפון-דרום). בזמנו של גלילאו הובהר, כי אין כאן תנועה נוספת, וכי אם הארץ לא הייתה נשארת באותה נקודה – אז היה צורך בתנועה כזו.
קופרניקוס טען כי כל המסלולים במערכת השמש הם מעגליים, דבר שאינו נכון, שכן הם אליפטיים, ולפיכך המודל שלו היה לא מדויק ולא ניתן לחזות באמצעותו אירועים אסטרונומיים בצורה טובה יותר מאשר בשימוש במודל של תלמי, שהיה מקובל אז. הוא גם חשב שמערכת השמש קטנה בהרבה ממה שהיא באמת, כמו רוב האסטרונומים בתקופתו.
ובכל זאת, למודל שלו הייתה השפעה מכרעת על מדענים רבים כמו גלילאו, טיכו ברהה ויוהאנס קפלר, שאימצו אותו ושיפרו אותו (הדבר אמור בעיקר כלפי קפלר).
רק התצפיות של גלילאו על כוכב הלכת נוגה בעזרת הטלסקופ החדש שהמציא היו הראיות הממשיות הראשונות לתאוריה של קופרניקוס.
את המערכת הקופרניקאית אפשר לסכם בשבע נקודות, כפי שקופרניקוס עצמו עשה בסיכום שנמצא ופורסם רק ב-1878:
יוהאנס קפלר וחוקי קפלר
יוהאנס קפלר המתמטיקאי, האסטרונום והאסטרולוג גרמני בחן את תצפיותיו של האסטרונום הדני טיכו ברהה. בערך בשנת 1605 הבין קפלר שהתצפיות התאימו לשני חוקים מתמטיים פשוטים יחסית, וחוק נוסף הקשור לאותן תצפיות התגלה על ידו כעשר שנים מאוחר יותר. הוא ניסח את חוקי קפלר שהם שלושה חוקים המתארים את תנועתם של כוכבי הלכת סביב השמש (ובאופן כללי יותר תנועה של  כוכבי לכת חוץ שמשיים סביב הכוכבים שלהם). חוקי קפלר מהווים את אחת התגליות המרכזיות באסטרונומיה מאז ומעולם, מכיוון שהם מתארים היטב את מסלול תנועתם של גרמי השמים.
לאחר כ-80 שנים לערך הראה אייזק ניוטון כי חוקי קפלר נובעים מחוקי התנועה והכבידה שהוא עצמו ניסח, ובכך סיפק את ההסבר הפיזיקלי המקובל כיום לתנועת גרמי השמים. הדבר לא היה מקרי, שכן ניוטון הכיר את עבודתו של קפלר וביקש לשלב את החוקים שגילה במסגרת תורה פיזיקלית מאוחדת של תנועה.
הטלסקופ של גלילאו
ככל הנראה, היה אחד מממציאי הטלסקופ הולנדי בשם הנס ליפרסהיי, מלטש עדשות במקצועו, שגילה באקראי את יכולתן של עדשות להגדיל כאשר צפה במגדל בעירו. ב-1608 בנה ליפרסהי את הטלסקופ הראשון שתועד בהיסטוריה. שמע ההמצאה הגיע לגלילאו שהצליח לבנות טלסקופ משלו בעל כושר הגדלה של פי 32. הוא אף הצליח לאחר מכן לשכללו, כשהוא משמש בסיס לטלסקופים ענקיים בעתיד.
גלילאו השתמש בהמצאתו באופן מיידי לצורכי תצפית בגרמי השמיים. בשנת 1610 הוא גילה את ארבעת ירחיו הגדולים של צדק, ובכך הוכיח באופן ברור שתנועה שאינה סביב כדור-הארץ היא בגדר האפשר. גילוי ההרים והגאיות על-פני הירח וגילוי כתמי השמש, ערערו לחלוטין את הדוֹגמה של השמים שאינם משתנים.
גילוי זה נתן חיזוק משמעותי לתורתו של קופרניקוס ואישש את מה שגלילאו שיער אפריורי, שלשמש יש כוכבי לכת, שכדור-הארץ הוא אחד מהם, ולכוכבי הלכת ירחים כמו ירחו של כדור-הארץ, והשמש משמשת להם מרכז במערכת שהיא הגוף הדומיננטי בו.
בספרו "מכתבים על כתמי השמש" (1613) הצהיר גלילאו כי המודל ההליוצנטרי הוא היחיד התואם את הנתונים. ב-1632 כתב גלילאו את "דיאלוג על שתי השיטות הגדולות של העולם" (השיטה התלמאית והשיטה הקופרניקאית). במסווה של דיאלוג אובייקטיבי בין שלושה דוברים, ששניים מהם מייצגים את שתי השיטות והשלישי הוא מאזין נייטרלי, שם גלילאו לחוכא ואיטלולא את השקפת הכנסייה על מיקומה של הארץ במרכז היקום.
הספר, נכתב באיטלקית ולכן היה נגיש לכל שכבות העם, וזאת בניגוד לספרי מדע רבים אחרים שהיו כתובים בלטינית. הספר הוכנס כמעט מיד לאינדקס הספרים האסורים (ממנו הוצא רק ב-1822). אולם, מאסרו ומשפטו של גלילאו לא יכולים היו לבלום את התפשטות הנתונים שהציג, ועד אמצע המאה ה-17 כבר הייתה ההשקפה הגאוצנטרית נחלת העבר.
ניוטון - מבסס התאוריה ההליוצנטרית
ניוטון ביסס את התאוריה הקופרניקנית ואת חוקי קפלר מבחינה מדעית. אמנם גלילאו גליליי קידם את השיטה ההליוצנטרית בזכות תצפיותיו האסטרונומיות, אך עדיין לא ידעו הקופרניקנים לתרץ את הטיעונים הנגדיים של תומכי השיטה הגאוצנטרית. לדוגמה, איך ניתן היה להסביר שאבן הנזרקת באוויר כלפי מעלה נופלת באותו מקום, מבלי להתחשב בסיבובו של כדור הארץ. האיש שהצליח להעמיד פיזיקה חדשה שתתאים לקוסמולוגיה ההליוצנטרית, הוא ניוטון.
בשנת 1687, כמעט מאה וחמישים שנה לאחר פרסום הספר של קופרניקוס, פרסם ניוטון את ספרו הנודע, ה"פרינקיפיה", או בשמו המלא "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע", שבו השלים את המהפכה הקופרניקנית. בספר זה הציג ניוטון את תורתו הפיזיקלית על חוקי התנועה (הידועים בשמות החוק הראשון של ניוטון, החוק השני של ניוטון והחוק השלישי של ניוטון) ועל חוק המשיכה האוניברסלי.
מכאן ואילך שלטה בעולם המדע ההשקפה הניוטונית, עד כדי כך שהיו אומרים שכשהאל ברא את העולם הוא קודם כל נמלך בניוטון. רק בתחילת המאה ה־20 התחוללה מהפכה מדעית-פילוסופית חדשה, כשאלברט איינשטיין הציג את תורת היחסות שלו.
הפולמוס הדתי
ערעור מרכזיותה של האדמה היה מבחינת הכנסייה ערעור על ההגמוניה שלה ופיחות במעמדה, לכן אולץ גלילאו לחזור בו מ"כפירתו" כלומר חזרה מתפיסת קופרניקוס בה דגל ובעצם תגליותיו נתן לה חיזוק ואישוש.
המשפט המפורסם "ואף על פי כן נוע תנוע" (במקור "EPPUR SI MUOVE") נקשר בשמו של גלילאו כתגובה לפסק דינו בעת שנשפט מול הכנסייה, אולם לא סביר להניח שמשפט זה אכן נאמר בפני הכנסייה שבכוחם היה לדונו לחיים או למוות.
בהזדמנות זו יש גם לזכור שקופרניקוס לא העז להעלות את רעיונותיו החדשניים בימי חייו. קופרניקוס שהיה איש הממסד הדתי, כומר במקורו, לא העז לפרסם את ספרו "על הסיבובים" בו הוא מפרט את תורתו בימי חייו אלא ממש סמוך למותו בשוכבו על ערש דווי, וגלילאו לא היה מוכן "למות על תורתו" או "על קידוש" אמונתו, וחזר בו, לפחות למראית עין, מהשקפותיו. אם כי מסופר שלאחר מכן התבטא "ואף על פי כן נוע תנוע", כאומר, האמת למעשה כי הארץ היא הסובבת את השמש, ולא קבועה במקומה והשמש סובבת אותה (בניגוד למותו ההרואי של ג'ורדנו ברונו גלילאו מת בשיבה טובה במיטתו בשנת 1642).
ההפרדה בין חומר לרוח
הפולמוס הדתי עם הכנסייה נבע מערעור שהציב המודל ההליוצנטרי על התפיסה האריסטוטלית ששלטה בעולם המדעי וקודמה על ידי הכנסייה. בעת העתיקה ובימי הבינים ההפרדה בין מדע ופילוסופיה הייתה מועטה ביותר. גם גישתו של אריסטו הייתה, במובן הזה, הוליסטית.