cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה'לה שרון
ביוגרפיה
ב-1993 זכתה שרון עם להקתה החד פעמית "שירו" בתחרות הקדם-אירוויזיון ויחד הם ייצגו את ישראל באירוויזיון 1993 באירלנד. השיר שביצעו, "שירו" (טהרלב - פייקוב), הגיע לבסוף למקום ה-24 מתוך 25. בהופעת האירוויזיון הצטרפה ללהקה הזמרת ורדה זמיר בתור זמרת ליווי.
ב-2000 הופיעה בתפקיד עצמה בפרק בקומדיית המצבים "שמש", ב-2002 הוציאה שרון את אלבום ההופעה "בהופעה חיה", עם להקת "הדור הצעיר", אך הוא לא זכה להצלחה רבה. ב-2005 השתתפה בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "השיר שלנו", בתור אמו של זוהר (רן דנקר). בשנת 2008 גילם הקומיקאי טל פרידמן את דמותה במערכון בתוכנית "ארץ נהדרת".
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "אף פעם לא מאוחר" ברשת לצד רבקה מיכאלי, נורית גפן וציפי פינס.
ב-2022 השתתפה בתפקיד שופטת באחד המערכונים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". ביולי של אותה שנה, בראיון במסגרת המדור "ענייני פנים" של עיתון הארץ, סיפרה שרון כי בשנות ה-80 נשלחה למשימות סודיות בברית המועצות.
שרון הייתה נשואה ליענק'לה מאז 1967 ועד למותו ב-2023. הוא עבד במפעל בקיבוץ ולאחר מכן שימש כמנהלה האישי. להם ארבעה ילדים.
אחיינה, אבנר אלתר, הוא מחללי אסון המסוקים.
יוסף סערוני
יוסף סערוני (מאטוב) (1901 – 1 במרץ 1990) היה מתרגם, סופר, מבקר ספרותי ועיתונאי ישראלי.
ראשית דרכו
סערוני נולד בעיירה פופלנאסטויה, שבאוקראינה, לרחל ושלום מאטוב. לבני הזוג הייתה גם בת בשם איטה שחיה בסיביר אך הקשר עימה נותק. אביו של סערוני עסק במסחר בעץ ונעדר מביתו תקופות ארוכות. האב נפטר בדרכים במהלך נסיעת עסקים. בנערותו נחשב סערוני לעילוי בתורה והוריו אף שכרו עבורו מורה לעברית. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת חארקוב שם למד בלשנות וספרות.
במאבק למען העברית בברית המועצות
בשנת 1923 הוציא לאור בחארקוב את הקובץ הספרותי העברי הראשון בברית המועצות. זאת לאחר מאבק ממושך בצנזורה ובייבסקציה (המחלקה היהודית במפלגה), שאסרה לחלוטין פעילות תרבותית בשפה העברית. הקובץ שנקרא "צלצלי שמע" הכיל 32 עמודים של שירה וסיפורת עברית. בזכות השתדלותו של סערוני התירה לבסוף הייבסקציה להדפיס 100 עותקים בלבד של הקובץ. העתק אחד הגיע לידיו של בן-גוריון בעת ביקורו בתערוכה חקלאית במוסקבה באוקטובר 1923. בקובץ כלול גם סיפור קצר בשם "קצת" וחתום י. מטוב. ברוח הימים הסוערים ומלאי התקווה של המהפכה הקומוניסטית ובעיצומו של תהליך ביסוס המשטר הסובייטי, כתב סערוני בסיפורו זה את השורה: "...לא שאיפות שעבוד ורמאות, אלא מיליונים כוכבים אדומים, שירדו עלינו כגשם-מרד מרקיע האמת. סער, סער, סער!" בין השנים 1924–1927 היה בלנינגרד וחבר שם לקבוצת "האוקטובראים" (חסידי מהפכת אוקטובר) - סופרים ומשוררים יהודים שפעלה להפצת השפה העברית. החבורה הלנינגרדית יצאה נגד השירה העברית הקלאסית (למשל שירתו של ביאליק) ופרסמה מספר קבצים ספרותיים שנקראו "בראשית" ו"עלי עשור". סערוני נחשב למנהל הצד הארגוני של החבורה. חברים בולטים נוספים בקבוצה היו המשוררים חיים לנסקי, שהפך לחבר קרוב ביותר של סערוני, ויוכבד בת-מרים, שפעלה במסגרת הקבוצה תקופה קצרה בשנת 1924.
בשנת 1927 הגיש סערוני לצנזורה בלנינגרד קובץ סיפורים בשם "סיפורי סמרקנד". הספר נשלח לצנזורה המרכזית במוסקבה ומשם לייבסקציה. בניסיון להיאבק בהגבלות על התרבות העברית ואיסור הפצת פרסומים בעברית שלח סערוני מכתב תלונה גלוי אל התובע העליון של ברית המועצות. המכתב נתפס ועוכב על ידי הצנזורה ולבסוף הוא פורסם ב"דבר" וב"הצפירה" באוגוסט 1927. ייתכן ובעקבות כך, ובגלל פעילותם למען העברית, נאסרו כמה מחברי הקבוצה הלנינגרדית בנובמבר 1927. סערוני הוגלה לעיר מינוסינסק שם שהה בשנת 1928. בשנת 1929 הצליח לצאת מברית המועצות ועלה לארץ ישראל.
עיתונאי סופר ומתרגם
עם בואו לארץ נפגש עם ברל כצנלסון במערכת העיתון "דבר". הקשר עם ברל כצנלסון החל עוד בשנת 1927 כאשר ברל הזמין את סערוני לכתוב ל"דבר". סערוני התלונן אז לפני ברל שהוא שלח לאברהם שלונסקי סיפור על מנת שיתפרסם ב"דבר", אך לדברי ברל, שלונסקי סירב לשחרר את היצירה. ב"דבר" נפגש סערוני גם עם משה שרתוק, שהיה אז מזכיר העיתון, ובאקראי גם עם דוד בן-גוריון. במהלך ביקורו ב"דבר" התגאה שרתוק בפני סערוני במכונת הדפוס החדשה שנרכשה בכספי תרומות מארצות הברית.
בתחילת עבודתו בארץ שיתף פעולה עם אליעזר שטיינמן ואברהם שלונסקי בכתב-העת "כתובים" (שנוסד על ידי ח.נ. ביאליק). כבר משנת 1929 פרסם רשימות וסיפורים ב"כתובים". בהיותו מחוסר-בית באותה עת, התגורר סערוני בחדר-המערכת של "כתובים", בשדרות רוטשילד 13 בתל אביב. על רשימותיו ב"כתובים" נהג לחתום בשם העט י. סין. בתקופה זו החלה ידידות קרובה עם אלכסנדר פן שהגיע לתל אביב מרחובות. סערוני סיפר שפגישתו הראשונה עם פן התרחשה כבר בשנת 1930, בעת שביקר ברחובות בחברת מייסד כתב-העת "גזית", גבריאל טלפיר. עם בואו של פן לתל אביב הוא פגש את סערוני במשרד של "כתובים" והשניים התגוררו תקופת מה יחד בחדר המערכת של העיתון. פן ישן על שולחן כתיבה וסערוני על ערמת כרכים של העיתון. סערוני התיידד גם עם נתן אלתרמן ואף תכנן איתו להשתקע בחיפה ולהוציא שם ירחון עצמאי - תוכנית שלא יצאה אל הפועל. כשנסגר כתב-העת "כתובים" בשנת 1933 המשיך סערוני לעבוד עם אברהם שלונסקי בעיתונו החדש "טורים". הוא כתב במגוון רחב של כתבי עת נוספים (ביניהם גם "גזית" ו"בוסתנאי") רשימות, כתבות, ביקורת ספרות, תיאטרון וקולנוע ואף סיפורים פרי עטו. בשנת 1930 השתתף בכתיבת תוכניות לתיאטרון "המטאטא" (תוכניות י"ג וט"ז). כבר בשנת 1932 פרסם בשבועון המצויר "השבוע", ביקורת קולנוע על הסרט הישראלי "ויהי מה" שנחשב בעיניו "הסרט הארצישראלי הראשון" אותו הגדיר כ"מפעל-חלוצי". משנת 1933 כתב בנושאי תיאטרון בכתב-העת "במה" (החל מגיליונו הראשון - מאמר תחת הכותרת "חיינו באמנות הבמה- סקירת העונה"). מאמריו של סערוני בנושאי תרבות ותיאטרון התפרסמו ב"מאזניים" החל משנות ה-30, וכמו כן השתתף בעיתונים הומוריסטיים כגון "משכית" (1930), "כרמליון" (1937), "עגל הזהב" (1939) ועוד. במרוצת השנים התפרסמו מאמרים וכתבות של סערוני גם בעיתונים היומיים"הדור" (עיתונה של מפא"י), "הארץ", "על המשמר" ו"דבר".
סערוני עסק רבות בתרגום ספרות רוסית לעברית. בין תרגומיו החשובים ניתן למנות את "ארכיפלג גולג" ו"אגף הסרטן" פרי עטו של אלכסנדר סולז'ניצין וכן את "השטן במוסקבה" של מיכאל בולגקוב. "השטן במוסקבה" הוא למעשה גרסה מצונזרת של יצירתו הסנסציונית של בולגקוב "האמן ומרגריטה", ממנה השמיט הצנזור הסובייטי למעלה מ-14,000 מילים. תרגומו של סערוני לעברית יצא לאור בשנת 1969, בסמוך לפרסום הספר המקוצר בברית-במועצות. על עבודת התרגום בחר סערוני לחתום בשם העט א.ר. לאחר התפרקות ברית המועצות התגלה במרתפי הק.ג.ב העתק כתב היד המלא של הרומן, והוא ראה אור בעברית בשנת 1999 בתרגומו של פטר קריקסונוב. בדברי פתיחה לתרגום היצירה המלאה, מעלה יהודה מלצר על נס את תרגומו של סערוני, ומציין בהשתאות את בחירתו לחתום על התרגום הראשון בשם בדוי.
ממצאים מארכיונו
סערוני נישא בישראל לטובה (גיטה) נגינה (עלתה בשנת 1928) שעסקה בחינוך בפנימייה לנערות במצוקה. רשמים מניסיונה בעבודה עם הנערות פורסמו בספרה "ילדות עשוקה" שיצא לאור בסדרת הספריה לעם בהוצאת עם עובד בשנת 1958. בני הזוג התגוררו כ-40 שנה בבית צנוע ברחוב ריינס 13 בחולון. לבני הזוג לא היו ילדים. לאחר מות יוסף סערוני במרץ 1990 פורסמו בעיתונות דברי הספד לזכרו מאת נעמי שמר, ב"ידיעות אחרונות", וחיים באר, ב"דבר השבוע".
רותם עטר
רותם עטר (נולדה ב-7 בינואר 1985) היא מתרגמת פרוזה ושירה מצרפתית ומאנגלית לעברית. זוכת פרס שרת התרבות ליצירה ספרותית לשנת 2019.
ביוגרפיה
רותם עטר למדה בתיכון תלמה ילין. בוגרת תואר ראשון בספרות כללית והשוואתית ובספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ותואר שני בלימודי תרגום באותה אוניברסיטה. למדה ספרות צרפתית בסורבון, שבפריז, צרפת.
תרגומיה פורסמו בכתבי העת דחק - כתב עת לספרות טובה, ננופואטיקה ועיתון 77. חברת עמותת מקום לשירה, שותפה לעריכת פסטיבל השירה בירושלים, "מטר על מטר" ומנהלת את מרכז מקום לשירה בחיפה. בוגרת תוכנית מנהיגות בתרבות יהודית של מכון מנדל.
נשואה לדוד ואם לבן ולבת. מתגוררת בחיפה.
עריכה
"כחול אינו מרעיש": אנתולוגיה של שירה צרפתית עכשווית (2020-1960), הוצאת מקום לשירה, 2021
שלומי אדרי
שלומי אדרי (נולד ב-29 במאי 1982) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל רמת ישראל.
קריירה
אדרי החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער המקומית במזכרת בתיה, ובגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של מכבי חיפה. בעונת 2001/2002 שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי הרצליה בליגה הלאומית, ועונה לאחר מכן עבר לקבוצת הפועל פתח תקווה, במדיה שיחק שנתיים בליגת העל. את עונת 2004/2005 החל בקבוצת בני סכנין, ובמהלך העונה עבר לקבוצת הפועל חיפה. בתחילת עונת 2005/2006 עבר לשחק בקבוצת מכבי נתניה.
בעונת 2006/2007 שיחק אדרי בקבוצת הכח עמידר רמת גן, ולאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית עבר להפועל ראשון לציון. בשנת 2008 עבר לשחק בקבוצת הפועל עכו ואף עלה עמה לליגת העל. עונה לאחר מכן עבר לשחק במכבי אחי נצרת בליגת העל, ובחלון ההעברות של ינואר 2010 עבר למ.ס. אום אל-פחם מליגה א'. בקיץ 2010 עבר לקבוצת מכבי השקמה/רמת חן מאותה הליגה, ובינואר 2011 חזר לליגת העל וחתם בקבוצת הפועל רמת גן.
בקיץ 2011 עבר אדרי לשחק בקבוצת קארל צייס יינה מליגה נמוכה בגרמניה. כעבור שנה חזר לישראל וחתם בקבוצת בני אילת מליגה א', במדיה שיחק עד שנת 2016 ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. בשנת 2018 חזר לשחק וחתם בקבוצת שמשון תל אביב מליגה ב'. ב-2021 עבר להפועל רמת ישראל מליגה ב'.
גודל פיזיקלי
גודל פיזיקלי הוא כינוי לתכונה הניתנת למדידה של עצם מסוים. זמן, אורך, מהירות וכדומה הם גדלים פיזיקליים. לכל גודל פיזיקלי יש יחידת מידה. לדוגמה, זמן ניתן למדוד ביחידות מידה של שניות, דקות, שעות, יום, לילה, יממות, שבועות, חודשים, שנים וכיוצא בכך. למעשה, גודל פיזיקלי הוא מה שנותן למספר את המשמעות שלו. למשל, "הדרך ארכה ארבעים" הוא משפט חסר משמעות. לעומת זאת, יש משמעות למשפט "הדרך ארכה 40 דקות" ומשמעות שונה למשפט "הדרך ארכה ארבעים ק"מ".
לגודל שיחשב כגודל פיזיקלי, חייבים להיות כל שלושת המאפיינים הבאים:
גודל פיזיקלי בסיסי
במערכת SI ישנם שבעה גדלים פיזיקליים בסיסיים, שנמדדים באחת משבע היחידות הבסיסיות (בסוגריים): מרחק (מטר), מסה (קילוגרם), זמן (שנייה), זרם חשמלי (אמפר), טמפרטורה (קלווין), כמות חומר (מול) ועוצמת הארה (קנדלה).
ישנם גדלים פיזיקליים רבים, שאינם בסיסיים: שטח, תאוצה, קיבול ועוד, גדלים אלה נגזרים מהגדלים הבסיסיים. כך למשל מדידת שטחים היא הכפלת אורך באורך ולכן אינה בסיסית. בהתאם, יחידות המידה למדידת שטחים אינן יחידות בסיסיות והן נגזרות מיחידות המידה של אורך.
בתורת הקוונטים
בתורת הקוונטים כל גודל פיזיקלי מדיד מתואר על ידי אופרטור הרמיטי. הערכים שניתן לקבל במדידה הם הערכים העצמיים של האופרטור.
סריול
סריול (שם מדעי: Seriola) הוא סוג של דגי גרם ימיים, המשתייכים למשפחת הצניניתיים, שבסדרת הדקראים. סוג זה מכיל את המינים הגדולים ביותר במשפחה. כיום משייכים לסוג זה 9 מינים, אך כמה חלוקות משייכות לסוג מינים נוספים, וכמה מינים שיוחסו לסוג הועברו או בוטלו.
מאפיינים
הסריולים הם דגים שריריים בעלי זנב חזק והם טורפים מהירים ואורכם יכול לעלות מעל 2 מטרים ולמשקל 96 קילוגרם במינים הגדולים כמו סריול לננדי וסריול אטלנטי. הם חיים בכל האוקיינוסים ונפוצים הן במים רדודים סמוך לקרקעית והסלעים או מעליהם והן בים הפתוח העמוק. צבעם כחול בהיר עם פס לאורך הצדדים בקרבת הזנב הרחב, והם יכולים להאיץ במהירות.
דגים אלה הם טורפים של דגים אחרים, רכיכות וסרטנים שהם חוטפים באמצעות לסתותיהם הגדולות. הם עצמם נטרפים בידי דגים גדולים מהם כמו טונה ומפרשניים, בידי יונקים ימיים וחלקם גם נידוגים בידי האדם.
עמור אביטבול
הרב עמור אביטבול (ה'תקמ"ב, 1782– ה'תרי"ד 1854) היה אב בית הדין ורבה של צפרו שבמרוקו, ומשורר במאה התשע עשרה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1782 (ה'תקמ"ב) בצפרו שבמרוקו לרב שלמה בן הרב מימון אביטבול, ששימש כדיין וכגזבר העניים של הקהילה היהודית בעיר.
בחודש טבת 1798 (ה'תקנ"ח) נישא לדונא אלבאז, ומאז עסק לפרנסתו במסחר ובשותפות בעסקאות שונות.
ברבות השנים מונה על ידי רבו רבי יהודה אלבז לכהן כאב בית הדין וכרבה של צפרו, וקיים קשר מכתבים עם הרבנים יצחק בן וואליד, יוסף בירדוגו, ועמרם אלבאז.
נודע בהכנסת האורחים שלו בביתו בצפרו, והרב יעקב אבוחצירא נהג לשהות בביתו כשהיה מגיע לעיר וכן להתכתב עמו רבות בהלכה.
הרב אביטבול כתב במהלך חייו שירים ופיוטים רבים, שחלקם עדיין לא ראו אור. חלק מהם מושרים בשבתות ובחגים בקרב יוצאי מרוקו.
הרב אביטבול הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1854 (ראש חודש טבת ה'תרי"ד) והשאיר אחריו ספרייה ענפה בבית מדרשו שבחצר הקצבים במלאח.
נכדיו הידועים היו הרבנים אהרון אפריאט, מתתיה בן זכרי ושלום אזולאי. תלמידו היה הרב רפאל משה אלבאז.
סופרים קומנדר
סוּפְּרִים קומנדר (באנגלית: Supreme Commander - מפקד עליון; לעיתים מוכר גם בקיצור: SupCom) הוא משחק מחשב מסוגת משחק אסטרטגיה בזמן אמת. המשחק הוא ממשיך דרכו של Total Annihilation, וכקודמו גם הוא פותח על ידי חברת Gas Powered Games, ועוצב על ידי כריס טיילור. במהלך המשחק יכולים השחקנים לבחור לפקד על אחד משלושה צבאות ולעשות שימוש במכונות ענק מהלכות הקרויות "יחידת פיקוד משוריינת" (Armoured Command Unit או, בקיצור, ACU) באמצעותן ניתן לבנות בסיס צבאי ולשפר את איכות היחידות, כדי לכבוש את בסיס האויב. המשחק יצא לאור ב-16 בפברואר 2007 באירופה וב-20 בפברואר 2007 בצפון אמריקה, וזכה לביקורות חיוביות ממבקרי משחקים ולהצלחה מסחרית לא מבוטלת – עד יוני 2008 נמכרו יותר ממיליון עותקים של המשחק. חבילת ההרחבה למשחק, Supreme Commander: Forged Alliance, יצאה לאור ב-6 בנובמבר אותה שנה. משחק המשך, הנקרא Supreme Commander 2, יצא ב-2 במרץ 2010.
פורמט
בלב המשחק ניצבת יחידת הפיקוד המשוריינת, רובוט ענק דמוי אדם, ובה כל המשאבים הדרושים ליצירת צבא עתידני בזמן קצר, על בסיס המשאבים הטבעיים שבסביבתה. היחידות שיוצרים המפעלים או יחידת הפיקוד המשוריינת הן רובוטיות.
במהלך המשחק מתקדם השחקן בדרגות הטכנולוגיה, כשכל התקדמות מאפשרת לייצר מהנדסים רובוטיים מתקדמים יותר האחראים על בניית המבנים. ברמת הבסיס, היחידות והמבנים קטנים וחלשים יחסית. ברמה השנייה ניתן לחזק משמעותית את המיגון באמצעות אנרגיה, אחד משני המשאבים במשחק; ואילו ברמה השלישית נפתחת הגישה ליחידות חזקות מאוד, המסוגלות לפצח את מבצריו החזקים של האויב. ברמה הרביעית, העליונה, ניתן לבנות יחידות ומבנים גדולים, שמחירם גבוה ומשך בנייתם ארוך. באפשרותן של יחידות אלה, הנקראות "יחידות ניסיוניות", לחרוץ את גורל הקרב בעצמן, אם נעשה בהן שימוש הולם.
ליריב הממוחשב שלוש דרגות איכות, כשבדרגה העליונה (שבה הקושי המשחקי הוא הרב ביותר), יכול היריב הממוחשב לפעול בשיטות שונות: שליחת כמות גדולה של יחידות ברמה נמוכה; תקיפה עם יחידות מתקדמות; איזון בין שתי הגישות; או בחירה של טקטיקה המותאמת למפת המשחק.
ניהול משאבים
כדי לנהל מלחמה זקוק השחקן לשני סוגי משאבים: משאבי אנרגיה, שמקורם במחוללים (גנרטורים חשמליים) אותם ניתן לבנות בכל מקום; ומסה, המופקת ממאגרי מסה מצומצמים. יחידות הבנייה יכולות להפיק אנרגיה משחזורה מהריסות אורגניות, ולהפיק מסה מסלעים ויחידות מושבתות. אפשרות הפקה נוספת מאפשרים "מבני ייצור" (פבריקציה) היכולים להמיר כמות גדולה של אנרגיה למסה. משאבים מאחסנים במבני אחסון שהמקום בהם מוגבל, ומשאבים שאין להם מקום אחסון אינם עומדים לרשות השחקן, היכול לבנות מבני אחסון נוספים לאגירת משאבים לשעת הצורך.
תכנון מערכת המבנים מעניק יתרונות מסוימים לשחקן. מבנים צורכי אנרגיה, למשל, יצרכו פחות אנרגיה אם ייבנו ליד מחוללים, ואלו יפיקו אנרגיה בכמות גדולה יותר אם ייבנו ליד מאגרי כוח. מפעלים יצרכו פחות אנרגיה ומסה אם ייבנו ליד מבני ייצור או מחוללים וחולצי המסה. חולשתה העיקרית של הבנייה המתוכננת היא הרגישות לנזק: במקרה שהמחולל נהרס, המבנה הסמוך לו יצרוך יותר אנרגיה, אך לא ייהנה ממחולל שיפיק אותה עבורו.
לוחמה
"סופרים קומנדר" מאפשר לשחקנים להיעזר ב"תקריב אסטרטגי" (זום), המאפשר להם לצפות בשדה המערכה מנקודה גבוהה יותר, כך שמפת המשחק כולה מוצגת בפניהם. בתצוגה נראות צלמיות היחידות במקום היחידות עצמן. ניתן להתקרב לשדה הקרב כך שיחידות גדולות, כספינות קרב, ימלאו את המסך כולו. לתמונת שדה הקרב חשיבות רבה בעת המשחק, שכן בקרבות עשויים להשתתף בו־זמנית גם אלפי יחידות. מערכת התקריב מאפשרת לשלוט במספר גדול של יחידות ולנהל קרבות גדולים ("אפיים").
הטקטיקה בקרבות מותאמת לסביבת הכוכב המיושב ולזירת המלחמה, העשויה להתנהל באזור מדברי או ארקטי. שיטות הלוחמה דומות לאלו הנהוגות בקרב מודרני, ובהן שימוש בטכנולוגיות חמקנות, וכן באמצעי הגנה כמו טילים. אמצעי לוחמה ייחודי למשחק הוא מערכת המעבורת דרכה ניתן להניע כלי־טיס. מערכת זו מאפשרת גם להעביר הוראות מפורטות לייצור יחידות שיגיעו באופן אוטומטי אל חזית הקרב. השחקן יכול, נוסף לאלו, לעיין בפקודות שנתן ולשנותן או להורות ליחידה להתקיף במתואם ובו־זמנית עם יחידה אחרת, גם אם הגיעו לאזור החזית במועד שונה.
רקע
המשחק מתנהל בעתיד בו פותחה היכולת לעבור במרחבי הגלקסיה ב"מנהרות קוונטום" – שערים המובילים למקומות מיועדים. תחילה, נשלטו שערי הקוונטום על ידי אימפריית כדור הארץ, אך חורבנה של האימפריה הוביל למלחמה נצחית בין אומות הסייברן והאאון-אילומינייט.
צבאות
במשחק שלושה צבאות השונים זה מזה באמצעים שבידם ובאידאולוגיה שלהם:
עלילה
המלחמה בין שלושת הצבאות נמשכת כבר אלף שנים, ולכל אחד מהכוחות חולשות המונעות ממנו ניצחון סופי בקרב: כוחות הפדרציה מפוזרים על־פני שטח רחב מדי, הסייברנים סובלים ממחסור בתחמושת ובכוח־אדם, ואילו האאון סובלים מאי־שקט פנימי.
הפדרציה משקיעה מאמצים בבניית נשק בשם "שמש שחורה" היכול להחריב כוכבי לכת שלמים, וכל אחד מהצדדים הניצים מבקש לעשות שימוש בנשק זה למטרותיו: הסייברנים חותרים להחריב באמצעותו את רשת הקוונטום, ואילו האאון רוצים לעשות בו שימוש כדי להעביר מסר של שלום לכל תושבי הגלקסיה.
בחירת הצבא מנתבת את עלילת המאבק: ניצחון צבא הפדרציה יושג כאשר "השמש השחורה" תשמש להשמדת כוכבי הלכת החשובים לאאון ולסייברנים; הסייברנים יכולים לפתח אינטליגנציה מלאכותית בשם QAI, שתפיץ וירוס שיבטל את כל שערי הקוונטום בגלקסיה ותאפשר לסייברנים לשגשג באין מפריע במשך חמש שנים; ניצחון האאון יביא להפיכת הנסיכה מנהיגת האאון לחלק מרשת שערי הקוונטום, ובכך היא תוכל להגיע למוחו של כל אדם, להביא את כל הצבאות להניח את נשקם ולכונן שלום בין כל הצבאות. בכל המקרים, המשחק מסתיים ברמז להגעתו של אויב חדש, שיופיע במשחק המשך או בחבילת הרחבה.
ייחודיות
כריס טיילור טען בראיונות כי אחד המאפיינים הבולטים של המשחק הוא קנה המידה הגדול שלו בהשוואה למשחקים אחרים. טיילור טען שגודל המפות הוא הסיבה לכך, שכן הן כוללות אוקיינוסים, אגמים והרים המאפשרים את קיומן של יחידות כדוגמת הצוללות הגרעיניות. השחקן יכול להיעזר בתקריב אסטרטגי כדי לנהל בהצלחה קרבות גדולים הכוללים אלפי יחידות, ומערכת זו לא יושמה במשחק כלשהו קודם לכן. כותב באתר חדשות המשחקים Gamespot פתח את ביקורתו על ידי ציון קנה הגודל של המשחק כהבדל החיובי העיקרי בין "סופרים קומנדר" לבין משחקים אחרים מסוגו.
במשחק זה לא היה יישום של שיטת ה"אבן נייר ומספריים", המאזנת בין היחידות השונות בכך שלכל יחידה יש אחרת לה היא עליונה באופן מעגלי. במקום זאת הושם דגש על אופי השימוש ביחידות. לדוגמה, שליחת 50 טנקים אל קדמת יחידה ניסיונית תסתיים לרוב בכישלון מוחלט, בעוד הקפת היחידה הניסיונית עם הטנקים תסתיים בניצחון.
היבט נוסף במשחק, שפותח בתשומת לב, הוא הלוחמה הימית. ביחס למשחקי אסטרטגיה אחרים, ספינות המלחמה במשחק גדולות ומציאותיות יותר ובעלות טווח ירי גדול יותר.
פיתוח
Gas Powered Games החלה את פיתוח המשחק בינואר 2004. כריס טיילור, מקים החברה ומעצב המשחק, מאמין כי רוב משחקי האסטרטגיה המודרניים הם בעצם משחקי טקטיקות בזמן אמת, כי קנה המידה שלהם קטן מדי. שאיפתו הייתה ליצור משחק אסטרטגי באמת, עם אפשרויות התאמה עשירות. שאיפה נוספת הייתה לשווק את המשחק עם כלי הפיתוח של הצוות, אך מטרה זו לא יושמה. סופרים קומנדר הוא אחד המשחקים הראשונים שנבנו כדי לנצל מעבדים מרובי ליבה וצגים מרובי מסכים, ויודע להקצות משימות וחישובים מסוימים לליבות השונות במעבד.
ב-6 בפברואר 2007 יצא דמו של המשחק, שכלל קטע קצר ממסע המלחמה, ורק אומת הסייברן הייתה זמינה בו. אחרי צאת הגרסה הרשמית (גרסה 3189) יצאה גרסה 3220 (מרץ 2007) שאפשרה להריץ את המשחק ללא דיסק בכונן. גרסאות 3260 ו-3269 (יולי, אוקטובר) כללו יחידות חדשות ושיפורים במשחקיות. טיילור רמז כי בכוונתו לפתח בעתיד גרסה המותאמת לקונסולות משחק.
פסקול
פסקול המשחק הולחן על ידי ג'רמי סול (המלחין בסדרת Guild Wars ו-The Elder Scrolls). סול הלחין גם את המוזיקה למשחק "Total Annihilation", אביו הקדמון של סופרים קומנדר. פסקול המשחק זמין להורדה בשלמותו מאתר החברה.
סול ניסה להעניק למאזין למוזיקה הרגשה אפית - עצומת ממדים - תוך שמירה על סגנון מוזיקלי דומה בכל הרצועות. המוזיקה משתנה בזמן המשחק באופן דינמי, על מנת להתאים לאירועים המתרחשים. לדוגמה, כאשר השחקן בונה את בסיסו בתחילת המשחק מושמעת מוזיקה רגועה. לעומת זאת, בעת קרב מושמעת מוזיקה קצבית יותר. במשחק לשחקן היחיד מושמעת מוזיקה שונה בהתאם לצבא שבחר השחקן. בביקורות על המשחק צוינה לחיוב עבודתו של סול.
המשחק בתקשורת
לפני צאתו עורר סופרים קומנדר סקרנות רבה ואף זכה בתערוכת E3 בפרס משחק האסטרטגיה הטוב ביותר לפי GameCritics, ובתואר המשחק העתידי הטוב ביותר של IGN.
לאחר צאתו, נכתבה באתר Eurogamer אחת הביקורות הראשונות ברשת על המשחק. אפשרויות משחק חדשניות, כדוגמת תמיכה בריבוי מסכים, זכו לשבחים בביקורת זו, וגודל המשחק והקרבות בו הותיר על המבקר רושם טוב. אף-על-פי-כן ציין המבקר כי קשה להתרגל למשחק, ואמר שהוא הרגיש כי הדגש על קנה המידה הגדול מותיר את הפרטים הקטנים בצד, ולכן הוחמץ חלק מסוים במשחק. עם זאת, ציון "מעולה" של 9/10 הוענק למשחק.
האתר IGN נתן למשחק את הציון 9/10. נקודת האור המרכזית בביקורת הייתה גמישות מערכת הזום האסטרטגי, בעוד הנקודה השלילית הייתה דרישותיה הגבוהות של המערכת, דהיינו הצורך במחשב מתקדם לתפעול המשחק.
באופן כללי היו הביקורות על המשחק חיוביות, והציון הממוצע שהוא קיבל על פי Metacritic היה 86/100. גם ביקורות לא-אנגליות על המשחק היו חיוביות, למשל, האתר הגרמני GameStar העניק למשחק ציון של 82 מתוך 100. המבקר העריך לחיוב את הגודל של המשחק, והתרשם כי לא קשה ללמוד אותו ולהכירו.
חבילת הרחבה והמשך
ב-6 בנובמבר 2007 הוציאה חברת THQ חבילת הרחבה בשם "Forged Alliance", ובה שיפורים במנוע המשחק ובמהירותו, למעלה ממאה יחידות חדשות, ואפשרויות משחק חדשות. בהרחבה יכול השחקן לבחור בצד לוחם רביעי, השרפים. בנוסף לכך, מוצג ממשק מחודש, ותחום לוחמת המודיעין שופר. האתר Gamespot נתן למשחק ציון של 8.5 מתוך 10.
משחק ההמשך לסופרים קומנדר, סופרים קומנדר 2, פותח גם הוא על ידי Gas Powered Games ויצא ב-2 במרץ 2010. מבחינת העלילה, מתחיל המשחק השני 25 שנים לאחר השמדת ה"שרפים", בסוף הרחבת המשחק הראשון, על ידי הברית בין שלוש האומות. עלילת המשחק עוסקת באירועים שלאחר פירוק הברית בעקבות רצח המנהיג שלה, ובקורותיהם של שלושה חברים משלוש האומות הנאלצים להילחם זה בזה. במשחק השני יכול השחקן לשחק באחד משלושת הצדדים של המשחק המקורי, ללא אומת השרפים בשל השמדתם בהרחבת המשחק המקורי.
דוגמאות להבדלים בין המשחק הראשון למשחק השני:
מונטה קרלו
מונטה קרלו (בצרפתית: Monte-Carlo, במונגאסקית: Monte-Carlu, באוקסיטנית: Montcarles) הוא הרובע העשיר ביותר מבין רובעי נסיכות מונקו הנמצאת לחופו של הים התיכון באזור הריביירה הצרפתית. לעיתים מזוהה מונטה קרלו בטעות כעיר הבירה של מונקו, למרות שלנסיכות אין עיר בירה באופן רשמי - כל הנסיכות נחשבת לעיר אחת.
תיירות
מונטה קרלו הוא אחד מאתרי התיירות המובילים באירופה והוא מארח זה עשרות שנים בני מלוכה וכוכבי קולנוע בחופשותיהם. אתר התיירות הידוע ביותר הוא בית הקזינו, שבשליטת הממשלה. אזרחי מונקו פטורים מתשלום מיסים אולם אסור להם להיכנס לאולמות המשחקים של בית הקזינו.
ספורט
מסלול המרוצים Circuit de Monaco עובר ברובו ברחובותיה של מונטה קרלו. מדי שנה מתקיים בו מרוץ גרנד-פרי של פורמולה 1. ראלי מונטה קרלו מתקיים גם הוא מדי שנה מאז שנת 1911.
במונטה קרלו מתקיים טורניר הטניס השנתי מונטה קרלו מאסטרס, טורניר בעל חשיבות רבה על משטח החימר, בו זכה החל מ-2005 רפאל נדאל במשך שמונה שנים ברציפות ובסך הכול 11 פעמים בין 2005 ל-2018.
קולנוע
בספר "קזינו רויאל" שחיבר איאן פלמינג ב-1953 וכן בסרטים שהופקו אודות ג'יימס בונד, הדמות הבדיונית של סוכן השירות החשאי הבריטי, הוצג בונד כמי שמבלה את זמנו באתר נופש ובקזינו הדומים בסגנונם לאלה של מונטה קרלו. ב-1995 שימש מונטה קרלו כאתר הסרטה של הסרט גולדן איי בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
מונטה קרלו והקזינו המפורסם הם אתר ההתרחשות של עלילת סרטו של אלפרד היצ’קוק – לתפוס גנב (1954). בסרט כיכבה בתפקיד הראשי גרייס קלי (לימים נסיכת מונקו). בסרט נכללת סצנה בה הדמות המגולמת על ידי גרייס נוסעת במכונית במהירות ובאופן מסוכן לאורך הכבישים המתפתלים והתלולים של מונקו ומונטה קרלו. הסצנה מזכירה בדמיונה את הרקע למותה האמיתי של גרייס קלי ב-1982.
העז, או מי זאת סילביה?
העז, או מי זאת סילביה? (באנגלית: ) הוא מחזה באורך מלא שנכתב בשנת 2000 על ידי אדוארד אלבי אשר הוצג לראשונה בברודוויי בשנת 2002. הוא זכה בפרס טוני בשנת 2002 עבור המחזה הטוב ביותר. כמו כן זכה כפרס Drama Desk Award והיה מועמד לפרס פוליצר לדרמה בשנת 2003.
במרכז העלילה נמצאים מרטין, אדריכל נשוי בגיל העמידה, אשתו סטיבי ובנם בילי. חייו של מרטין מתערערים כשהוא מתאהב בעז בשם סילביה. המחזה מתמקד בגבולותיה של החברה הכביכול ליברלית בארצות הברית; באמצעות הצגת המשפחה במשבר, אלבי מאתגר את הקהל לפקפק בשיפוטו המוסרי של הטאבו החברתי.
שם המחזה מתייחס לשיר "מי היא סילביה?" ממחזהו של ויליאם שייקספיר "שני אדונים מוורונה". במחזה זה, פרוטיוס שר את השיר הזה, בתקווה לחזר אחרי סילביה. התייחסות לשיר זה נמצאת גם במחזה Finding the Sun, אותו כתב אלבי בשנת 1982.
תקציר העלילה
המחזה נפתח עם מרטין וסטיבי בסלון ביתם שבפרוורים, חוגגים את יום הולדתו ה-50 של מרטין. הם מתכוננים לראיון בטלוויזיה אותו צפוי לקיים חברם רוס, אבל דעתו של מרטין מוסחת, והוא לא זוכר כלום. סטיבי שואלת את מרטין על כרטיס ביקור של אישה שמצאה בכיסו ועל הריח המוזר שלו. מרטין מכחיש שיש לו רומן עם אישה, אבל מתוודה שהתאהב בעז בשם סילביה. סטיבי צוחקת, חושבת שזה בדיחה. סטיבי עוזבת כאשר רוס מגיע. רוס מעוניין לחגוג בתוכנית הטלוויזיה שלו את היותו של המרטין האדריכל הצעיר ביותר הזוכה בפרס פריצקר וכן את בחירתו להיות האדריכל של פרויקט חדש ויוקרתי, אך חוסר היכולת של מרטין להתרכז בראיון מתסכלת את רוס. מרטין מגלה לרוס שהסיבה להיסח הדעת שלו היא הרומן שלו עם סילביה, שהחל במהלך החיפוש אחר בית כפרי. רוס, שמופתע לגלות שמרטין יכול להתאהב במישהי מלבד סטיבי, שואל שוב ושוב "מי היא סילביה?" וכאשר מרטין מציג בפניו תמונה שלה, רוס צורח שסילביה היא עז.
בילי נכנס לסלון ההרוס שבו מרטין נשאר לבדו. בילי מציין כי מרטין וסטיבי הם אנשים טובים, והם טובים יותר מרוב ההורים של חבריו לכיתה. עם זאת, הוא מתחיל לבכות ברגע שהוא מבין כי משיכתו לבעלי חיים של מרטין קרעה את משפחתו הרגילה ומאושרת ללא תקנה. לאחר מכן הוא מכריז על אהבתו ומנשק של מרטין. רוס נכנס ועד לנשיקה של בילי. למרות היותו זועם בתחילה, מרטין מחבק את בילי כדי לנחם אותו. מרטין מגן על הנשיקה שלו עם בילי בפני רוס, ומציין כי יש לו חבר שפעם קיבל זקפה מכך שתינוק ישב על ברכיו, כשהוא רומז שהחבר היה רוס. כאשר רוס מביע את הסתייגותו ממרטין וממעשיו, מרטין קורא תיגר על שיקול דעתו של רוס ומותח ביקורת על התערבותו של רוס במשפחתו. רוס מצדיק את המכתב שכתב לסטיבי. סטיבי חוזרת, גוררת איתה פגר של עז. היא הרגה את סילביה מפני שלא יכלה לסבול את הרעיון שסילביה אוהבת את מרטין באותה מידה כמו סטיבי. רוס קופא במקומו, בילי בוכה, ומרטין נשבר.
הפקות
המחזה הוצג לראשונה בברודוויי ב-John Golden Theatre ב-10 במרץ 2002, שם רץ עד ל-15 בדצמבר 2002, ובסך הכל הוצג 309 פעמים (ועוד 23 הצגות הרצה). דייוויד אסביורנסון ביים את ביל פולמן, שגילם את דמותו של מרטין, מרסדס רוהל בתפקיד סטיבי, ג'פרי קרלסון וסטיבן רואו. ב-13 בספטמבר 2002, ביל ארווין נכנס לתפקידו של מרטין, וסאלי פילד נכנסה לתפקידה של סטיבי.
הבכורה האירופית התקיימה ב-Vienna's English Theatre בחודשים מרץ-מאי 2003. בהצגה, בבימויה של פם מקינון, כיכבו לורנס לאו (מרטין), ג'וריאן יוז (סטיבי), הווארד נייטינגל (רוס) ומייקל זלבינגר (בילי).
בבריטניה, ההצגה הועלתה תחילה ב-Almeida Theatre שבאיזלינגטון משם עברה ההפקה ל-Apollo Theatre שבוסט אנד ב-15 באפריל 2004, והוצגה שם עד ל-7 באוגוסט 2004. בבימויו של אנתוני פייג', בהצגה השתתפו השחקנים ג'ונתן פרייס (מרטין), קייט פאהי (סטיבי), מתיו מארש (רוס) ואדי רדמיין (בילי).
המחזה הופק בניו סאות' ויילס, אוסטרליה, על ידי ה-State Theatre of South Australia והוצג ב-Seymour Centre שבסידני בין ה-6 באפריל ל-7 במאי 2006. בבימויה של מריון פוטס, בהפקה זו השתתפו השחקנים ויליאם זאפה, ויקטוריה לונגלי, קמרון גודול ופיפ מילר.
באוטווה, המחזה הופק על ידי ה-Great Canadian Theatre Company תחת בימויה של לורן פרדי, והוצג בין ה-28 באוקטובר ועד ל-14 בנובמבר 2004. השחקנים כללו את סטיוארט ארנוט בתפקיד מרטין, דיקסי סיטל בתפקיד סטיבי, פיטר מוני בתפקיד בילי, ודניס פיצג'רלד בתפקיד רוס.
המחזה הוצג בישראל בתיאטרון הבימה, על פי תרגום של רבקה משולח בבימויו של חנן שניר. ההצגה עלתה לראשונה ב-9 ביולי 2005 בהשתתפות מוני מושונוב (מרטין), ליליאן ברטו (סטיבי), אלכס אנסקי (רוס) ועידו רוזנברג (בילי). בביקורתו על ההצגה, כתב אופק מתתיאס כי מושונוב הפליא "במשחק דרמטי רגיש, נוגע ומלנכולי".
הפקה לונדונית חדשה בבימויו של איאן ריקסון, ובכיכובם של דמיאן לואיס, סופי אוקונדו, ג'ייסון יוז מדקווה, נפתחה בתיאטרון היימרקט שבווסט אנד, בשנת 2017.
זכיות ומועמדויות
בשנת 2003 המחזה היה אחד מהמועמדים הסופיים לפרס פוליצר לדרמה, אך מי שזכה בו באותה שנה בסופו של דבר היה המחזה Anna in the Tropics.
מסרשמיט KR175
מסרשמיט KR175 (גרמנית: Messerschmitt KR175) היא דגם של מכונית מיקרו דו מושבית שצורתה דמוית בועה בעלת שלושה גלגלים שיוצרה על ידי חברת מסרשמיט גרמניה בין השנים 1953–1955.
חברת מסרשמיט פיתחה וייצרה במקור מטוסים ונאלצה להפסיק את הייצור בתום מלחמת העולם השנייה. בניסיון לחדש את פעילותה הסבה את הייצור לתחום הרכב. המכונית הראשונה שייצרה הייתה KR175, מכונית זעירה בממדיה, בעלת מכניקה פשוטה ובסיסית, מיועדת לנהג ולנוסע אחד בלבד אשר יושבים זה מאחורי זה ובעלת הנעה אחורית של הגלגל האחורי היחיד. המכונית צוידה במנוע מקורר אוויר בנפח של 174 סמ"ק שסיפק 9 כוחות סוס, היה חסכוני מאוד בדלק וצרך 3.7 ליטר ל-100 ק"מ. מהירותה המקסימלית של המכונית 80 קמ"ש.
עיצובה הכללי של המכונית הושפע מהצביון של החברה אשר ייצרה כלי טיס. פשטותה הטכנית וממדיה תאמו את דרישות השוק שלאחר המלחמה באירופה בכלל ובגרמניה בפרט. סך הכל יוצרו כ-15,000 מכוניות מדגם זה, אחדות מהן נמכרו בישראל בשנות החמישים. מכוניות אלה מהוות פריט ייחודי לאספנים. המכונית הופיעה בסרטים ברזיל ומשפחת אדמס.
המכביה השנייה
המכביה השנייה נערכה ב-1935, בין 2 ל-10 באפריל. היא התקיימה שלוש שנים לאחר המכביה הראשונה (1932) ולא כעבור ארבע, כנהוג באולימפיאדה. הדבר נבע מרצון המארגנים שלא להיראות כמחקים את האולימפיאדות, וחשוב מכך - לאפשר לספורטאים המעוניינים בכך להישאר בארץ ישראל, ובכך לעלות לארץ חרף חוקי "הספר הלבן" של הבריטים.
היערכות
המכביה השנייה נערכה באביב, כקודמתה המכביה הראשונה. בעוד ההכנות לזו הראשונה נמשכו שלושה חודשים בלבד, הרי שההתארגנות לקראת המכביה השנייה ארכה כשנה, עובדה שהגדילה באופן ניכר את ההוצאות. המכביה סבלה מבעיה תקציבית חמורה. קופת מכבי ארץ-ישראל הייתה דלה ביותר, או כפי שצוטט "התקציב הספיק בקושי לבולי-הדואר", ולכן הוחלט כי מכביה זו תיתמך כספית על ידי מכבי העולמי, כשמכבי ארץ ישראל מופקדת על הביצוע. נשיאות ההסתדרות ארגנה מגבית גדולה לקרן המכביה. משרדי מכביה מיוחדים נפתחו למטרה זו בלונדון, אלכסנדריה, ברלין, ורשה, פראג ותל אביב, ואורגנה מגבית מיוחדת בדרום אפריקה לטובת האצטדיון בתל אביב. הכרטיסים לתחרויות המכביה הוצעו למכירה בבית-מסחר לפסנתרים ובבתי-המרקחת של תל אביב.
מכביה זו הוכיחה כי ניתן להגיע מקופה ריקה לתוכן רב-ערך מבחינה לאומית, חינוכית וספורטיבית.
המדינות המשתתפות
במכבייה השנייה השתתפו 1,350 ספורטאים, נציגי 28 ארצות, שהתחרו ב-18 מקצועות. השתתפו בה נציגים ממדינות מרכז ומזרח אירופה (אסטוניה, בולגריה, דנציג, הונגריה, יוגוסלביה, ליטא, לטביה, פולין, צ'כוסלובקיה ורומניה), וכן ממדינות ערב: מרוקו, לוב, מצרים וסוריה (לאחר מכביה זו, חלה הפסקה ארוכת שנים בהשתתפות משלחות ממדינות אלה). לראשונה הגיעו משלחות מאיטליה, בלגיה, הולנד, טורקיה, צרפת ודרום אפריקה (משלחות ממדינות אלה המשיכו להגיע למכביות הבאות).
ברגע האחרון הופתעו המארגנים מהשתתפות משלחת מכובדת מגרמניה, שקיבלה אישור מהשלטונות הנאציים להצטרף למשחקים.
משלחת דנציג צעדה בנפרד ממשלחות מכבי פולין וגרמניה, ברוח העימות הפוליטי בין אותן מדינות באותה תקופה.
טקסים ותחרויות
למרות התנגדותה של משטרת המנדט הבריטי, נערך ברחובות תל אביב מצעד מרשים של משתתפי המכביה, שנסקר על ידי הלורד מלצ'ט, נשיא הכבוד של הסתדרות מכבי העולמי. ההמנון שחיבר יגאל כספי נבחר מבין 15 המנונים מוצעים, והושר בטקסי הפתיחה והנעילה.
במכביה זו נוספו ענפי ספורט רבים וחשובים למשחקים הרשמיים, ביניהם: אופניים, ג'ודו, הרמת משקולות, חתירה, כדורעף וקליעה למטרה. ענפי הכדוריד והכדורסל, שלא התקיימו באותה מכביה, הוחזרו לרשימה במכביה השלישית, בעוד ענפי הרכיבה והאופנועים הוצאו סופית מהתחרויות.
אופניים
(10 רוכבי אופניים מ-3 מדינות) - אלסלקה ( ארץ ישראל) - 1:27:45.2 שעות - מאנס בלאושטיין ( פולין) - 1:27:46.0 שעות - ברט ( ארץ ישראל) - 1:27:46.8 שעות 1:27:46,8
איגרוף
(50 מתאגרפים מ-8 מדינות)
אתלטיקה
(200 אתלטים מ-14 מדינות) ליליאן קופלנד מארצות הברית, האלופה האולימפית בזריקת דיסקוס זכתה בשלוש מדליות זהב בשלושת הענפים בהם השתתפה. סיביל קוף מארצות הברית, כוכבת המכביה הראשונה, זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מרילה פרייוולד מפולין בעלת מדליית ארד ממשחקי העולם לנשים זכתה בשתי מדליות זהב.
בסיום תחרויות האתלטיקה, דורגה ארצות הברית במקום הראשון (254 נקודות), 2. גרמניה (183 נקודות), 3. פולין (178.5 נקודות), 4. ארץ ישראל (139.5 נקודות), 5. אוסטריה (135 נקודות), 6. צ'כוסלובקיה (105 נקודות), 7. דרום אפריקה (91 נקודות), 8. צרפת (47 נקודות), 9. אנגליה (10 נקודות), 10. דנצינג (8 נקודות), 11. יוון (8 נקודות), 12. יוגוסלביה (5 נקודות), 13. הולנד (3 נקודות), 14. רומניה (2 נקודות).
התעמלות
- פולין -  -  מקום 4 -  יוגוסלביה
- אנה מנדלה ( גרמניה) - 118 נקודות - שרה קורצפלד ( פולין) - 111 נקודות - רות וולפס (רונד) ( הולנד) - 110 נקודות - חיים רוזנברג ( פולין) - 189 נקודות - היינריך קליפפר - 184 נקודות - אלפרד פלזנפלד - 176 נקודות מקום 4 - אגון גליק ו( יוגוסלביה) ואמיל בושיץ - 175 נקודות מקום 5 - קרל אברסון - 174 נקודות
טניס
- גרמניה -  -  ארץ ישראל דניאל פרן, דורג מקום 6 בעולם בשנת 1932 ו , דורג מקום 6 בעולם בשנת 1934, השתתפו בטורניר וניצחו בו.
- דרום אפריקה -  -  פולין מקום 4 - מקום 5 - צרפת מקום 6 - ארץ ישראל
טניס שולחן
-  -  -  ארץ ישראל מקום 4 - רומניה מקום 5 - גרמניה מקום 6 - יוון מקום 7 - מקום 8 - - ד"ר סלומון ( רומניה) - גורביץ-שוסטר
- פינברג - רודיוס
כדורגל
- רומניה - גרמניה - ארץ ישראל מקום 4 - פולין מקום 5 - מקום 6 -
כדורמים
- (גוסטב מלנר, שמואל פוליאקוב, גוסטב וילנר) -  -  ארץ ישראל מקום 4 - מרוקו מקום 5 - פולין מקום 6 - לוב
כדורסל
שחקניות נבחרת פולין: לוסי דויטשר, עדה אידלסון, דבורה ליפפלד, דבורה רוזנבלט שחקניות נבחרת ארץ ישראל: מלכה ברסקי, יונה, לורה, ויקטוריה לרנר, חנה ליפשיץ, מיקי, דורותי סלוון, עדינה שצ'ופק, שושנה, מנחמה גלמן,
(30 כדורסלנים מ-4 מדינות) - מצרים 6 נקודות - 4 נקודות - ארץ ישראל 2 נקודות מקום 4 - סוריה 0 נקודות
שחקני נבחרת מצרים: עבדל וואווה בנובה, ז'אן ביאלובוס, דוד הררי, מוריס הררי, סיזר ג'רמי, מוריס כליף, שמואל פרחי, ויקטור סלמה, הוברט סלמה שחקני נבחרת טורקיה: יוסף בן-זרע, סמי בן-יקר, ניק פרננדז, ג'ק נחמיאס, ג'וזפה סוריה, מוריס סוריה, ג'ק בן חביב, ג'ק חביב, איליה לוי שחקני נבחרת ארץ ישראל: הנרי אברהמס, יוסף בקשי, אל פליישר, פינקל, לארי הלפרין, פרד כץ, קלייזינגר, אלברט פסטרנק, אייזק סגל, סם שטיינברג, אליהו סוויסלוצקי, מוריי טננבאום שחקני נבחרת סוריה: אלברט סולי, לאון אברבנס, מאיר אידלמן, גרשון לוברסקי, פרידמן, מורי פינקלשטיין, מרדכי קרניאל, נוטקין, משה רדנר, דוד זניו
סיף
(50 סייפים מ-8 מדינות) - ליזל פלק גרמניה - רות פכטר גרמניה - רובוביץ ארץ ישראל 4. רות סלומון גרמניה 5. מילר יוגוסלביה 6. מאושרה שרר ארץ ישראל
- שאול מויאל מצרים - ארנשטיין יוגוסלביה - יוסף מזרחי מצרים 4. פישר גרמניה 5. אלנקווה מצרים 6. שטרן יוגוסלביה - מצרים - יוגוסלביה - ארץ ישראל - אנדרה ברמן צרפת - שאול מויאל מצרים - ג'וזיפ שטיין יוגוסלביה 4. לואיס 5. ג'ייבס מצרים 6. שינדלר מצרים - מצרים - יוגוסלביה - ארץ ישראל - ג'וזיפ שטיין יוגוסלביה - זינגר יוגוסלביה - ארוס רומניה 4. שטרן יוגוסלביה 5. למפל 6. פרוייליך יוגוסלביה - יוגוסלביה - מצרים - רומניה
קפיצה למים
בתחרויות השתתף יוליוס בלס מצ'כוסלובקיה, בעל מדליית ארד באליפות אירופה. - ג'ניס ליפסון - 88.9 נקודות - אלזה מודרן (Else Modern) - 62.3 נקודות - קרמר ( גרמניה) - אלזה מודרן - יוליוס בלס - 148 נקודות - ד"ר ארנסט ביליג (Ernst Billig) ( ארץ ישראל) - 124.9 נקודות - קרלי אדלר  - 116.7 נקודות - ד"ר ארנסט ביליג ( ארץ ישראל) - 124.9 נקודות - קרלי אדלר
שחייה
(110 שחייניות ושחיינים מ-11 מדינות)
שחייניות
פריצי לוי והדי ורטהיימר מאוסטריה, שזכו כל אחת בשתי מדליות זהב והגנו על תאריהן מהמכביה הראשונה בלטו בתחרויות השחייה בין הנשים. לוי וורטהיימר זכו כל אחת במדליית ארד באליפות אירופה בשחייה (400 מטר חופשי ו-200 מטר חזה בהתאמה) וסיימו במקומות 11 ו-13 בהתאמה באולימפיאדת אמסטרדם (1928).
שחיינים
פבל שטיינר מצ'כוסלובקיה שהגן על תוארו מהמכביה הראשונה. שטיינר זכה במדליית ארד באליפות אירופה במשחה ל-100 מטר חופשי וכן פרנטישק גטרויר מצ'כוסלובקיה שזכה ב-4 מדליות זהב, בלטו בתחרויות השחייה בין הגברים.
שחמט
במכביה השנייה נערכו לראשונה תחרויות שחמט במסגרת המכביה. בתחרות השחמט זכה האמן משה בלאס מפולין, מי שהיה בעברו אלוף ורשה וחבר במשלחת האולימפית הפולנית. בלאס צבר 7 וחצי נקודות מתוך 9 אפשריות והקדים את יוסף פורת ואת דוד אנוך, שצברו שבע נקודות כל אחד. הזכייה הקנתה לבלאס תואר לא רשמי של אלוף ארץ ישראל.
פירות המכביה
ארץ ישראל נהנתה באותה שנה מגאות כלכלית יחסית. העיר תל אביב גדלה ונסללו רחובותיה הראשיים. גם האצטדיון גדל ונוספו לו מקומות צפייה רבים.
המכביה השנייה העניקה ליישוב את בריכת השחייה הראשונה (50 מטרים) בשכונת בת גלים בחיפה, ששימשה לתחרויות עד המכביה הרביעית.
המכביה השנייה התארגנה ונערכה בשנים הראשונות לשלטון הנאצים בגרמניה, לאחר עליית היטלר לשלטון ב-1933, ועל אירופה כולה ריחף ענן כבד. בארץ ישראל המשיך שלטון המנדט הבריטי להגביל את מספר אשרות העלייה. רבים ממשתתפי המכביה, במיוחד מקרב המשלחות מבולגריה, גרמניה ופולין, ניצלו את ההזדמנות להישאר בארץ ישראל. המשלחת מפולין שכללה 70 ספורטאים נשארה כולה בארץ ישראל ולא היה מי שיחזיר את הדגל לוורשה. אפילו חברי תזמורת כלי הנשיפה מבולגריה, שהגיעו להשתתף בטקסי הפתיחה והנעילה, נשארו כולם, ובתום המכביה שלחו חזרה לבולגריה רק את כלי נגינתם.
שתי המכביות הראשונות נערכו בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, וזכו לכינוי "מכביות העלייה", בזכות מאות המשתתפים ממדינות מזרח ומרכז אירופה שניצלו את ההזדמנות להישאר בארץ ישראל בתום המשחקים. שתיהן היו הרבה יותר ממפעל ספורטיבי - הן היו חלק מכלל המפעל הציוני והלאומי, בשנים הקריטיות שלפני מלחמת העולם השנייה והקמת מדינת ישראל.
Raining Men
Raining Men (בעברית: גשם של גברים או גברים החלו להופיע) הוא שיר מאלבום האולפן החמישי של ריהאנה, Loud בשיתוף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' אשר יצא כסינגל לתחנות הרדיו בלבד ב-7 בדצמבר 2010. הוא נכתב על ידי מלווין הוג השני, ריבלינו ווטר, טימותי ות'רון תומאס וניקי מינאז' והופק על ידי מל ומוס וקוק הארל. השיר נשלח לתחנות הרדיו האורבאניות ב-7 בדצמבר 2010 כסינגל השלישי מארצות הברית ונשלח מחדש לאחר מכן ב-25 בינואר 2011. השיר הוא שיר היפ-הופ המכיל צלילים מורכבים של בס וסירנות. השיר בשיתוף הראפרית ניקי מינאז' אשר מבצעת קטע ראפ בשיר. מבחינה לירית השיר מדבר על כך שיש המון גברים זמינים בעולם כסיבה להתגבר על פרידה או לא לוותר על אהבה. השיר זכה לביקורות מעורבות, מצד אחד המבקרים שיבחו את הכימיה בין מינאז' לריהאנה אך מצד שני השוו את השיר לשיר Diva של ביונסה וטענו שיש דמיון גדול בין השניים.
עם שחרורו של האלבום השיר נכנס למצעד של דרום קוריאה ולמצעד ההורדות הדיגיטליות בבריטניה וארצות הברית. בדרום קוריאה השיר הגיע למקום ה-41 בעוד בבריטניה הגיע למקום ה-142 ולמקום ה-31 במצעד שירי ה-R&B. בארצות הברית השיר הצליח להגיע למקום ה-11 במצעד Bubbling Under Hot 100 Singles אך לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד ונהיה לשיר השלישי שלה שלא הצליח לעשות זאת. לאחר שחרורו לרדיו השיר הצליח להגיע למקום ה-48 במצעד שירי ההיפ-הופ/R&B. לשיר לא יצא קליפ והוא גם לא זכה להופעות טלוויזיוניות אם כי הוא נכנס לרשימת השירים של סיבוב ההופעות לקידום האלבום.
הקלטה והפקה
השיר נכתב על ידי מלווין הוג השני, ריבלינו ווטר, טימותי ות'רון תומאס וניקי מינאז' והופק על ידי מל ומוס וקוק הארל. הארל גם היה המפיק הווקאלי של השיר ביחד עם ג'וש גודווין, מרקוס טובאר ואובאל צ'ובז באולפני ההקלטות Platinum Sound Recording Studios ו-Electric Lady Studios בניו יורק, ובאולפן Glenwood Recording Studios ברבנק קליפורניה. קובי האס שימש כהמנדס הווקאלי של השיר בעוד המיקסינג לשיר נעשה על ידי דנה נילסן.
רקע והוצאה
על אף שהשיר לא קיבל קידום מלבד רדיו עירוני מוסיף, הוא הצליח להגיע למקום ה-48 במצעד שירי ההיפ הופ\אר אנד בי. השיר כולל קטע ראפ מאת ניקי מינאז', שעבדה עם ריהאנה גם על השיר "Fly" של מינאז', מתוך אלבומה הראשון, Pink Friday.
בריאיון לחדשות MTV, דיברה ריהאנה על שיתוף הפעולה עם מינאז': "זה שיר ממש כיף. לא, בכלל לא כמו המקור. זה אגרסיבי למדי אבל די מוזר ומצחיק." לאחר מכן, אמרה מינאז' בראיון שהיא כתבה את הקטע שלה בשיר בעצמה, כשהיא הייתה במיטה שלה. השיר כשל במצעדים ולא הצליח להיכנס למצעדים באירופה, אוסטרליה ניו זילנד ובארצות הברית, ולא זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
בספוטיפיי צבר למעלה מ-25 מיליון השמעות.
יוהאן גוסטב דרויזן
יוהאן גוסטב דְרויְזֶן (בגרמנית: Johann Gustav Droysen; 6 ביולי 1808, פומרניה – 19 ביוני 1884, ברלין) היה היסטוריון גרמני נודע, טובע המונח "הלניזם".
חייו
דרויזן נולד בעיר טְרֶפְּטוֹב (Treptow) שבפומרניה (כיום טְזֶ'בְּיַאטוֹב (Trzebiatów) בפולין). אביו, יוהאן כריסטוף דרויזן, היה כומר צבאי. בילדותו היה יוהאן גוסטב דרויזן עד למלחמות הנפוליאוניות ששטפו את ארצו. למראות המלחמה שהיה עד להם בילדותו הייתה השפעה גדולה על חייו הבוגרים.
התחנך בבית ספר בשטטין והשלים את חוק לימודיו באוניברסיטת ברלין. בשנת 1829 התחיל ללמד בגימנסיה הברלינאית בגראואן קלוסטר (Berlinisches Gymnasium zum Grauen Kloster), אחת מן הגימנסיות העתיקות בברלין. משנת 1833 התחיל להרצות באוניברסיטה, ובשנת 1835 קיבל תואר פרופסור.
בתקופה זו התמקד בעולם הקלאסי. פרסם תרגום לכתביו של אייסכילוס ויצירות אחרות. יצירתו העיקרית באותה תקופה היא ספרו "תולדות אלכסנדר הגדול" (1833). ספרים נוספים שפרסם עסקו בתולדות התקופה ההלניסטית.
בשנת 1840 התחיל להרצות באוניברסיטת קיל ובתקופה מסוימת היה מעורב פוליטית בתנועה להגנת זכויות של דוכסויות האלבה, שהעיר קיל הייתה מרכזן. בשנת 1848 נבחר לפרלמנט של פרנקפורט והיה מזכיר הוועדה שחיברה את החוקה.
בשנת 1851 עזב את קיל ועבר ללמד באוניברסיטת יינה, ובשנת 1859 עבר לברלין, שם נותר עד יום מותו.
דרויזן היה נשוי פעמיים. בנו, גוסטב, המשיך את מסורת אביו והיה היסטוריון נודע בזכות עצמו, אשר פרסם כמה ספרים.
האיש הסופג
האיש הסופג הוא האלטר אגו של קארל קריל, מתאגרף לשעבר וכעת פושע. בעקבות שתיית נוזל המהול ברכיבים אסגרדיים, קריל צבר כוח חיקוי צורת חומר או אנרגיה באמצעות מגע. יכולת זו היא גם חולשתו; יריביו, גיבורי העל, מסוגלים לשטות בו לצבור צורה של חומר באמצעותו ניתן להביסו, כדוגמת הליום.
שאול מזרחי (כדורגלן)
שאול מזרחי (14 באוגוסט 1936 - 2 באפריל 2018), אשר כונה גם שאול המלך, היה מגדולי שחקניה וסמליה של קבוצת בית"ר ירושלים. מזרחי שיחק ברוב שנות הקריירה שלו בעמדת הבלם. מסוף שנות החמישים ועד תחילת שנות השבעים של המאה ה-20 נחשב מזרחי על ידי אוהדיה כמנהיג והסמל של בית"ר ירושלים. כדמות התאפיין בצניעותו ורגישותו.
האיש הסופג
את דמותו של האיש הסופג גילם בסדרת הלייב אקשן "סוכני " השחקן בריאן פטריק וייד.
שאול מזרחי (כדורגלן)
ביוגרפיה
שחקן קבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים, עזרא מזרחי, הזמין את מזרחי, שנהג לשחק בילדותו כדורגל עם חבריו, להצטרף לקבוצת הבת "בית"ר יהודה". בהמשך, בעונת 1954/55, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגת העל הישראלית, וזאת עוד לפני שהיה בן 18, כקיצוני ימני. במשחק בכורתו כבש צמד שערים מול בית"ר תל אביב ובמשך העונה כבש שערים נוספים. בתום אותה עונה ירדה בית"ר ירושלים לליגת המשנה.
האיש הסופג
תחילת הקריירה כנבל
לפני שהתדרדר לפשע, קארל קריל לחם כמתאבק תחת שם הזירה "רוקי דייוויס" כמחווה לבן דודו. בשלב מסוים, הוא נתקל בג'ק מורדוק בזירה. כאשר משקה ששתה נמהל על ידי לוקי ברכיבים נדירים מאסגרד, קריל גילה על כוחותיו, וברח מהכלא. הוא נלחם בתור, הוכח כיריב ראוי אך הקרב נפסק עקב חטיפתה של ג'יין פוסטר. כאשר קריל פרץ לבית והחל לתקוף את דייריו, תור הגיע למקום וגרם לו לשנות את צורתו לצורת הליום. כך, קריל נסחף לאטמוספירת כדור הארץ. זמן קצר לאחר מכן, לוקי חילץ את קריל באמצעות טכנולוגיה אסגרדית ושלח אותו להיאבק בתור. אחרי שקריל הובס, לוקי לקח אותו לאסגרד ומגלה לו את מקורו; קריל נעשה לסוכן של לוקי, ומביס לגיונות אסגרדים רבים. בקרב נגד אודין עצמו, קריל סופג את כוח אודין ואת מאפייניה של אסגרד עצמה. לוקי וקריל הובסו בתחבולה, והוגלו מהמקום.
שאול מזרחי (כדורגלן)
ביוגרפיה
למרות גילו הצעיר, היה מזרחי שחקן בולט בקבוצה ואת כינויו "שאול המלך" רכש במהרה. בחלוף שלוש עונות העביר המאמן ארנסט ורמש את מזרחי לתפקיד הבלם. את עונת השיא שלו רשם בשנת 1957. בתפקידו החדש שיחק עד סיום הקריירה שלו. מזרחי נחשב בתקופה הזאת לאחד מהבלמים הטובים בישראל. העובדה ששיחק בנעוריו כשחקן התקפה, השפיעה על סגנון משחקו. יחסית לבלם, הרבה מזרחי להצטרף להתקפת קבוצתו ולכבוש שערים. מזרחי מונה להיות קפטן הקבוצה לאחר פרישתו של שלום ציון. מזרחי היה קפטן הקבוצה במשך מספר שנים, עד שהעביר את התפקיד לחברו לקבוצה, אודי רובוביץ'.
האיש הסופג
תחילת הקריירה כנבל
קריל חזר על שביט, ונלחם בענק הירוק אשר נשלח להסיט את השביט מחשש שהוא רדיואקטיבי. קריל ספג את כוחו של הענק, וניסה לקבור אותו תחת הר. כשהענק פנה לאחור, קריל איבד את אחיזתו ונמעך. הוא נאבק בגיבורים כדוגמת קבוצת האוונג'רס, דרדוויל, דאזלר, הענק הירוק וספיידרמן. הוא השתתף באירוע המלחמות הסודיות, שם התחיל במערכת יחסים רומנטית עם נבלת העל טיטניה.
שאול מזרחי (כדורגלן)
ביוגרפיה
מזרחי שיחק בבית"ר כ-15 עונות ברציפות (אחד משיאני ההופעות של המועדון בכל הזמנים), בהן כבש 40 שערי ליגה. מספר חולצתו היה 5. בסוף עונת 1969/1970 עזב לקבוצת בית"ר לוד ובתום העונה שאחריה פרש ממשחק פעיל והחל לאמן במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים.
מזרחי נפטר ב-2 באפריל 2018, בגיל 81.
האיש הסופג
המשך הקריירה
טיטניה וקריל הצטרפו לקבוצת אדוני הרשע, וקריל לבדו נאבק בתור ובת'נדרסטרייק. לאחר ששרד קרב נגד קוואזר, קריל נכלא בכלא נסיוני שאסיריו מכווצים באמצעות חלקיקי פים. ניסיון בריחה מהכלא סוכל על ידי הענקית הירוקה. הוא חזר חופשי בסוף אירוע מלחמת אזרחים, ונהרג לכאורה על ידי הסנטרי. מאוחר יותר, קריל מופיע בהלווייתו של סטילט-מן.
עידן הגיבורים, הפחד עצמו, הציר
באירוע עידן הגיבורים, קריל תקף את מגדל האוונג'רס ומובס בהתערבותן של מריה היל, שרון קרטר ו-ויקטוריה האנד. קריל מסומם, ואקדמיית האוונג'רס מבילה אותו למעצר. הוא מצליח לשלוט באופן טלקינטי בכדור ההרס שלו, ובורח; הוא הובס בקרב נגד הנרי פים. קריל התחנן לפים שלא ייקח אותו לכלא, בטענה שלאור העובדה שהוא מסומם, הוא אינו מסוגל לספוג מאפיינים של חפצים והוא שונא את גופו האמיתי. פים חס עליו, ומציב אותו בתא כלא מיוחד אשר אינו מצריך כי ישהה תחת הרדמה.
במהלך אירוע הפחד עצמו, קריל וטיטניה מרימים את אחד מפטישי הראויים והופכים לגנרלים של הנחש: טיטניה לסקירן שוברת הגברים וקריל לגריית'ות' שובר הרצונות. בקרב הסופי, תור הרג את הנחש, וכך אודין החזיר את הפטישים אליו והם חזרו לצורתם המקורית. הוא נכלא, אך חזר כשניסה לגנוב אבני ירח מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע על מנת להעצים את כוחו. הוא הובס על ידי קפטן אמריקה וקפטן מארוול, אך ברח רק כדי להיעצר על ידי ספיידרמן. במהלך אירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", מגנטו איתר את קריל וצירף אותו לקבוצת נבלי-העל שלו, אשר נלחמו באונסלוט האדום וזקיפי סטארק שלו. כאשר חזר לקבוצה, נראה כי גם קריל הושפע מכישוף ההיפוך שהטילו דוקטור דום ומכשפת השני. כישוף ההיפוך בוטל על ידי דום, דוקטור וודו, אחיו של וודו בגופה של מכשפת השני והגולגולת האדומה.
ריצ'רד אוגילבי
ריצ'רד ביול אוגילבי (באנגלית: Richard Buell Ogilvie; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-35 בשנים 1969–1973. אוגילבי לחם ונפצע במלחמת העולם השנייה, וטרם היותו מושל, הוא נודע כשריף של מחוז קוק שנאבק במאפיה בשנות ה-60.
ראשית חייו
ריצ'רד אוגילבי נולד בקנזס סיטי, מיזורי. ב-1940 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בפורט צ'סטר שבמדינת ניו יורק. בעת שלמד באוניברסיטת ייל, הוא התגייס ב-1942 לצבא ארצות הברית. כמפקד טנק בצרפת הוא נפצע ועוטר בלב הארגמן ובשני כוכבי קרב. ב-1945 שוחרר אוגילבי וב-1947 הוא חידש את לימודיו בייל וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-1949 הוא קיבל תואר במשפטים מהקולג' למשפטים שיקגו-קנט. בשנים 1950–1954 הוא עסק בעריכת דין בשיקגו ובשנים 1954 - 1955 הוא שימש כעוזר התובע הפדרלי של ארצות הברית. בשנים 1958–1961 היה אוגילבי עוזר מיוחד לתובע הכללי של ארצות הברית, ועמד בראש המשרד שנאבק במאפיה בשיקגו.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1962 נבחר אוגילבי כשריף של מחוז קוק, המאוכלס ביותר מבין מחוזות אילינוי. בתפקיד זה הוא שימש עד 1966. לאחר מכן ועד 1969 הוא נבחר כנשיא מועצת הנציבים של המחוז, ואז, עם היבחרו כמושל, הוא התפטר. כשריף, רכש אוגילבי מוניטין כמי שלחם בפשע ומשרדו הוביל כ-1,800 פשיטות משטרתיות במהלך תקופת כהונתו בתפקיד. אלו כללו את הפשיטה על גיי בר ב-1964 שהובילה ל-109 מעצרים והייתה לאירוע בולט בהיסטוריה של הלהט"ב בשיקגו.
מושל אילינוי
ב-1968 נבחר אוגילבי כמושל אילינוי מטעם המפלגה הרפובליקנית לאחר שזכה ב-51.2 אחוזים מהקולות וניצח את המושל המכהן, הדמוקרט סמואל שפירו. סגן המושל שכיהן תחתיו היה הסנאטור לעתיד, הדמוקרט פול סיימון, והייתה זו הפעם היחידה שבאילינוי נבחרו בבחירות מושל וסגן מושל משתי מפלגות שונות (היו כמה מקרים בהם סגן מושל בפועל היה ממפלגה שונה מזו של המושל המכהן).
כשלזכותו עמד רוב של הרפובליקנים בשני בתי בית המחוקקים המדינתי, ביצע אוגילבי תהליכי מודרניזציה של ממשלת המדינה. הוא יזם בהצלחה את כינוסה של ועידה חוקתית, הרחיב את תקציבי הרווחה, ודאג להנהגתו של מס ההכנסה הראשון של אילינוי. צעד אחרון זה היה בלתי פופולרי במיוחד בקרב ציבור הבוחרים, וב-1972 הפסיד אוגילבי בבחירות צמודות לדן ווקר וסיים בכך את הקריירה הפוליטית שלו.
מנגד, לאוגילבי היו הישגים רבים במהלך תקופת כהונתו כמושל. הוא הציע והעביר בהצלחה חוק לגביית מס הכנסה מדינתי, צורך חיוני שהיה דרוש לחילוצה של המדינה ממשבר פיננסי. הוא הקים את משרד התקציב כדי להבטיח את שליטת המושל בתהליך בניית התקציב המדינתי, והשיג את אישור בית המחוקקים המדינתי לגידול משמעותי בסיוע המדינה למערכת החינוך הציבורי בהיקף שנחשב לשיא.