cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'וזף ז'ופר
מפקד הצבא הצרפתי
תחת פיקודו של ז'ופר צמצם הצבא הצרפתי, שתרגל תכופות מצבי מלחמה שונים, את הפערים הניכרים לרעתו, לעומת הצבא הגרמני. נראה ששינויים אלה, שז'ופר אחראי להנהגתם, עמדו לזכות יכולת עמידתו של צבא צרפת אל מול המתקפה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. החשוב בין אלה היה, ככל הנראה, שירות חובה בן שלוש שנים, אשר הונהג בשנת 1913 ואשר נראה היה שהביא לכמעט שוויון מספרי בין הצבאות באותה חזית. לאחר הנהגת שירות החובה לשלוש שנים, וכתוצאה מן השינוי במערך הכוחות, אימץ ז'ופר ועיבד עבור הצבא הצרפתי את תוכנית 17, האחרונה מבין שורה של תוכניות שהוכנו לצורך מלחמה אפשרית נגד גרמניה. התוכנית כללה גיוס וריכוז כוחות לצורך מתקפה לתוך השטח הגרמני או הבלגי, מצפונה או צפון מזרחה של צרפת, אם כי פרטיה נותרו גמישים למדי, בהתאם להחלטות ולהתפתחויות השונות. שינויים אחרים, כמו פיתוח הארטילריה הכבדה, הבשילו רק זמן מה לאחר פרוץ מלחמת העולם.
לעומת זאת, צבא צרפת, תחת פיקודו של ז'ופר, הזניח, יחסית, את מערך הביצורים, וזאת בשל הרוח ההתקפית הדומיננטית ששרתה בו.
מלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה, לכשפרצה בחזית המערבית באוגוסט 1914, החלה במתקפה גרמנית, שהצליחה בשלביה הראשונים לחדור לצרפת, תוך איגוף ימני (מנקודת ראות גרמנית. כלומר, מערבה ודרומה) דרך שטחי לוקסמבורג ובלגיה, בעוד שהצבא הצרפתי נכנס לבלגיה על מנת לקדם את פני התוקפים, לשווא. באין אישור של הממשלה, הצבא הצרפתי איחר לגייס את כוחות המילואים, למרות דרישתו התקיפה של ז'ופר. אך משנענתה דרישתו, פעל מערך הגיוס, שתחת פיקודו, להפליא: כשני מיליון חיילים הוסעו ב-4,278 רכבות, שרק 19 מתוכן איחרו. ז'ופר לא עיכל כהלכה את יכולתה של עוצמת האש המודרנית, בייחוד זו המשולבת במערכי הגנה. כך, מתקפת הנגד של הצרפתים לתוך שטח גרמניה מזרחה משם, באגף השמאלי הגרמני, נכשלה במהרה, תוך אבדות כבדות לצרפתים. והגרמנים, בהתקפת נגד, אף חדרו גם בגזרה זו, שבאגפם השמאלי, לשטח צרפת.
הגרמנים שבאגף הימני, לאחר שכבשו את לוקסמבורג ואת רובה של בלגיה, חדרו עמוק יותר ויותר אל שטח צרפת. אם כי הצרפתים נאלצו לסגת לכל רוחב החזית, ז'ופר הצליח, כללית, לשמור על שלמות הצבא הצרפתי, והנסיגה לא הפכה להתמוטטות. בנוסף, טיפין טיפין החל להגיע לעזרת הצרפתים כוח משלוח בריטי. כמו כן, נסיגת שרידי הצבא הבלגי הואטה ולבסוף נעצרה. משהבחין ז'ופר כי המאמץ העיקרי הגרמני מתמקד באגף הצפוני-מערבי, העתיק כוחות בהיקף גדול לאגף זה, על חשבון גזרות אחרות, וכן שלח לאותו אגף את התגבורות אשר הצליח לגייס.
"הנס על המארן"
בתחילת ספטמבר פנתה הזרוע הימנית הקיצונית של התקפת הגרמנים לכיוון דרום-מזרח, בהיותה צפונית לפריז, בניגוד לתוכנית הפלישה המקורית (תוכנית שליפן), שהכתיבה איגוף הבירה מדרום. במצב זה אגפה היה חשוף להתקפת נגד מכיוון פריז. תוך כדי ניסיון לתקן מצב זה, נוצר פער בן כמה עשרות ק"מ בין אותה זרוע לכוחות הגרמניים האחרים. ז'ופר, שלמרות שיד הצרפתים הייתה על התחתונה למן פתיחת המערכה, שמר על קור רוחו, לא איחר להבחין בהזדמנות זו לשנות את המומנטום. התקפת נגד של הצרפתים באותה נקודת תורפה בחזית הגרמנית, יחד עם עמידה עיקשת בגזרות אחרות, אילצו את הגרמנים לסגת למרחק מה לאחור, עד לנהר אן (Aisne).
תפקידים בהמשך
בשלהי 1916 היה מצבה של רומניה, שהצטרפה למדינות ההסכמה, חמור, והיא אף נאלצה לפנות את בירתה, בוקרשט. ז'ופר עמד בחציה הראשון של שנת 1917 בראש משלחת צבאית צרפתית שמטרתה הייתה ביצוע רפורמות בצבא הרומני. ביוני מונה לעמוד בראש המשלחת הצבאית הצרפתית בארצות הברית. ב-1918 מונה למועצת המלחמה העליונה, שעסקה בגיבוש תנאי סיום למלחמה, תוך תיאום בין מדינות ההסכמה העיקריות. מתפקיד זה ז'ופר פרש ב-1919.
הנצחה
ז'ופר הלך לעולמו בפריס ב-1931.
על שם ז'וזף ז'ופר נקרא ב-1918 הר במערב קנדה. כן נקרא על שמו מחנה צבאי סמוך לעיירת הולדתו. בהמשך המחנה - ריווזאלט (מחנה ריכוז) - שימש גם לכליאת אוכלוסיות אזרחיות, ובין היתר, כמה אלפי יהודים נשלחו ממנו למוות בימי מלחמת העולם השנייה.
דוד מרגלית
דוד מרגלית (11 בספטמבר 1888 - 14 בספטמבר 1977) היה רופא ישראלי, ממייסדי קופת חולים מאוחדת.
ביוגרפיה
נולד באוקראינה לשלמה נתן ולחיה מרגלית. ד"ר מרגלית קיבל בביתו חינוך דתי וכללי. הוסמך לרב בישיבת "רב צעיר" באודסה, תחת הנחייתם של הרב חיים טשרנוביץ והמשורר חיים נחמן ביאליק. במקביל היה פעיל בתנועה הציונית. היה בין מייסדי הוועד הציוני בגולובנסק, מזכיר הוועד העירוני של הציונים בבאקו, מזכיר הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בקווקז ויו"ר הוועד של הקרן הקיימת בבאקו. ב-1914 נישא לגיסה (גוסתא), בתו של הרב זאב גרנר.
פעילותו
לאחר שהחליט לעלות לארץ ישראל, ולאחר ושנודע לו על מחסור ברופאים שם, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אודסה והתמחה כרופא ילדים. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1927. בהגיעו ארצה עבר הסמכה קצרה במחלקת הילדים בית החולים הדסה בחיפה, והוצב בהמשך ביישובים כמטולה, חברון, ראש פינה וצפת.
במהלך מאורעות תרפ"ט התגורר בצפת. במשך המהומות שהתחוללו המתפרעים פרצו לביתו ולקליניקה שלו, אך מאחר שהתפנה מהמקום מבעוד מועד בסיוע קשריו הטובים עם שכניו הערבים, הצליח להינצל יחד עם משפחתו מהטבח.
לאחר המאורעות הוצב מרגלית באזור כפר סבא ושירת גם את גוש תל מונד כנציג רפואי של הדסה ביישובים מוכי הקדחת בתקופה זו, וזאת טרם הקמת קופות חולים מקומיות במושבות ובמושבים השונים באזור זה. על מנת להגיש עזרה רפואית היה מרגלית לעיתים מתנייד על גבי חמור או עגלה רתומה לסוס. בזמן שהותו בכפר סבא היה ד"ר מרגלית בין מייסדי מגן דוד אדום, וכן כיהן כיו"ר הסניף של התאחדות הציונים הכלליים.''
בשנת 1934 נפתח המשפט של נאשמי רצח ארלוזורוב, וד"ר מרגלית מצא עצמו מעורב בפרשיה שהסעירה את היישוב היהודי. בעקבות הרצח המשטרה עצרה מספר חשודים, ואחד מהנאשמים טען בביהמ"ש לאליבי שביום הרצח ביקר במרפאתו של ד"ר מרגלית שכן ידו הייתה פגועה. וכך מצא עצמו מרגלית מופיע כעד ונחקר במשפט הרצח של ארלוזורוב, שבמהלך מתן העדות אישר שאכן הנאשם היה פצוע וטופל במרפאתו בזמן הרצח, ובשל עדותו זוכה ושוחרר אותו הנאשם מאשמת רצח.
לאחר כמה שנים עבר מרגלית לתל אביב, והקים פרקטיקה פרטית והמשיך להעניק טיפול רפואי ציבורי דרך קופת חולים עממית שם התמנה כיו"ר הוועד הארצי של רופאי הקופה וחבר הנהלה.
מרגלית היה פעיל בארגון ההגנה עד להקמת המדינה והתפרקות הארגון. בפולקלור של תל אביב ישנו סיפור על כך שהיה מעורב בשחרורם של פעילי אצ"ל שנפצעו בפעולה במהלך שנות ה-40'. מרגלית הגיש קפה מהול בסם הרדמה לשוטרים הבריטים שהגיעו לעצור את אנשי האצ"ל, שקיבלו טיפול באותו הזמן בביה"ח הדסה בת"א. לאחר שנרדמו השומרים ברחו אנשי האצ"ל מבלי שנלכדו.
היה מומחה ברפואת ילדים וכן הקדיש את חייו לחקר תולדות הרפואה ביהדות. היה ממייסדי החברה הישראלית לתולדות הרפואה ומדעי הטבע. ייסד יחד עם יהושע ליבוביץ את כתב העת "קורות" לתולדות הרפואה ומדעי הטבע והיה העורך הראשי של כתב העת. מרגלית גם היה ממייסדי קופת חולים מאוחדת וכן עמד בראש הוועדה שנתמנתה לקבוע שם חדש לבית החולים סרפנד, הידוע עד היום בשם שהוועדה קבעה - "אסף הרופא".
בשנת 1947 היה מרגלית לאחד ממייסדי החברה הישראלית לתולדות הרפואה והמדע ובמשך כ-10 שנים ארגן את כנסי החברה וכן היה המזכיר הכללי שלה וגזברה. ב-1952 ייסד יחד עם פרופ' יהושע ליבוביץ' את כתב העת "קורות" – שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע. מרגלית היה עד למותו העורך הראשי של כתב העת.
בשנות ה-50 היה חבר בוועדה שהחליטה על שמות בתי חולים ממשלתיים, וראש הממשלה דאז בן-גוריון אישר את הצעות הוועדה לשמות בתי החולים כגון ביה"ח "רמב"ם" ו- "אסף הרופא". בנוסף לפעילות הקלינית והמחקרית שלו, לימד במשך 15 שנה בקורס הראשון בתולדות הרפואה ביהדות באונ' בר-אילן, עם פתיחתה של אוניברסיטת בר-אילן ב-1955.
מחקריו ופרסומיו
מרגלית הקדיש הרבה ממחקרו בתולדות הרפואה בחז"ל ובפרט באסף הרופא בן ברכיהו (הידוע כ-"אסף הרופא").
פרסם מאמרים רבים בנושאים שונים ומגוונים ברפואה ובהיסטוריה של הרפואה ביהדות בכתבי עת שונים בשפות האנגלית והעברית, לדוגמה: The Ideal Doctor as Depicted in Ancient Hebrew Writings, Journal of the History of Medicine and Allied Sciences, Vol. 12, No. 1 (January, 1957), pp. 37-41)
בנוסף כתב ספרים רבים בנושאים קליניים ותולדות הרפואה ביהדות, הבולטים שבהם:
בנוסף פרסם במשך 20 שנה טור קבוע בעיתון הצופה בשם "רפואה ובריאות", בהם עדכן את קוראי העיתון בנושאים אקטואליים וחדשניים בנושאי רפואה.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר דוד מרגלית (כפר סבא): על החוסן נגד מלריה (הוזמן לוכוח, 1 ביוני)
סרט דרמה
סרט דרמה (או סרט דרמטי או דרמה קולנועית) הוא סוגה קולנועית (ז'אנר קולנועי) המתמקדת בפיתוח של דמויות ריאליסטיות המתמודדות עם נושאים רגשיים. סרט קולנוע דרמטי משתייך לסוגה הרחבה ביותר בקולנוע, הכוללת תתי-סוגה רבים, כגון: דרמה רומנטית, דרמת ספורט, דרמה תקופתית, דרמת חוק ודרמת פשע.
חלק משמעותי מהופעותיהם הקולנועיות הטובות ביותר של שחקנים רבים היה בסרטים המשתייכים לסוגת הדרמה, שבה קיימת הזדמנות לשחקן למתוח את התפקיד, באופן שלא מתאפשר בסוגות אחרות. סרטי דרמה מאז ומתמיד היו מועמדים לעיתים תכופות לקבלת פרס האוסקר, במיוחד בקטגוריה של הסרט הטוב ביותר, בתדירות גבוהה משמעותית מסרטים המשתייכים לכל סוגה קולנועית אחרת.
מאפייני הסוגה
במרכזה של הדרמה, בדרך כלל, נמצאת דמות הפרוטגוניסט (או דמויות הגיבורים), השרוי בקונפליקט בינו לבין דבר אחר כגון עצמו, אדם אחר, קבוצה, חברה או תופעות טבעיות, ברגע מכריע בחייו. הדרמות, לעיתים קרובות, סובבות סביב חיי המשפחה. לעיתים, הסרטים מציגים משבר שחוו הדמויות, למשל גירושים או מוות של קרוב משפחה, ואת ההתמודדות עם השלכותיו הכואבות.
תל גמה
תל גַּמָּה (בערבית: תַל גַ'מַה) הוא תל גדול בנגב הצפוני-מערבי, בגדתו הדרומית של נחל הבשור, סמוך לקיבוץ רעים כ-10 ק"מ דרומית לעזה. ליד התל נערך בסוף 1516 קרב ח'אן יונס, שבמהלכו הביסו כוחות האימפריה העות'מאנית את חיל הפרשים הממלוכי במהלך המלחמה הממלוכית-עות'מאנית.
זיהוי התל
הארכאולוג בנימין מזר הציע לזהות את תל גמה עם עיר המלוכה הכנענית יֻרְזָה הנזכרת ברשימותיו של תחותמס השלישי פרעה מצרים המתאר את העיר כדרומית מבין ערי כנען אשר מרדו במצרים. תיאור זה מתאים למיקום התל והוא הזיהוי המקובל היום.
בתקופת מכתבי אל-עמארנה שלט בעיר מושל כנעני בשם פו-בעלו שהתכתב עם אחנתון.
ירזה מוזכרת פעם נוספת בכתובתו של אסרחדון מלך אשור, בה היא מוזכרת בתור אחת הערים אשר מרדו בממלכת אשור וכתוצאה מכך נכבשה ומלכה הוגלה לנינווה.
תל גמה זוהה בתחילה כגרר המקראית על ידי ו"ג פיתיאן-אדמס. פלינדרס פיטרי אשר חפר במקום הסכים עם זיהוי זה.
החפירות באתר
התל נבדק לראשונה בשנת 1922 על ידי ו"ג פיתיאן-אדמס (Phythian-Adams) אשר ביצע באתר חתך בדיקה. בשנים 1926–1927 חפר בתל הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, אשר חפר במשך שישה חודשים שטח גדול במערב האתר. זה היה התל הראשון שהוא חפר בסבב השני שלו בחפירות בארץ ישראל. בשנת 1970 החלה בחפירה משלחת מטעם המוזיאון הסמית'סוני בוושינגטון.
הממצאים
נחשפו מספר רב של שרידים המעידים על התיישבות כמעט רציפה במקום החל מהתקופה הכלקוליתית ועד התקופה ההלניסטית. תל גמה הוא האתר הראשון בארץ בו נמצאו קבורות חמור.
התקופה הכלקוליתית
מתקופה (אלף רביעי לפנה"ס) זו נמצאו באתר שורה של בורות על קרקע בתולה, השערת החוקרים שמדובר בבקתות או אסמים. כלי החרס שנמצאו שייכים לתרבות באר שבע. בסיום התקופה האתר ננטש.
תקופת הברונזה התיכונה II
התל נושב מחדש, (המאה ה-19 לפנה"ס – המאה ה-16 לפנה"ס). זו התקופה המקבילה בחלקה לתקופה החיקסוס במצרים העתיקה. הובחנו בחפירה שלושה שלבי בנייה. הממצאים כוללים כלי זואומורפי ממשפחת כלי תל אל-יהודיה בדמות ראש פר, נמצאו כלים קיפריים וכן חותם גליל קטן בכתב יתדות. בחפירה נמצאו שני קברי סוסיים (equids), האחד חמור על פי זיהוי השיניים והשני צעיר מדי כדי לזהותו לרמת המין.
תקופת הברונזה המאוחרת II
בתקופת הברונזה המאוחרת II האתר היה המיושב ביותר. אובחנו שמונה שלבי בנייה. נמצא מבנה גדול כנראה ארמון מהמאה ה-13 לפנה"ס. המבנה מורכב מחצר ומערכת חדרים צמודה. בחצר נתגלתה אמבטיה עם דפנות ורצפה מטוייחים. תעלת ניקוז הובילה לבור שפכים בחוץ. הממצאים כוללים כלי חרס מקומיים ושברי כלים מעוטרים באיילים ועופות. כן נתגלו שלוש חרפושיות של מלך העובד את האל פתח. למרגלות התל התגלה "בית המושל המצרי".
תקופת הברזל I
שכבה זו מייצגת את היישוב הפלשתי הקדום (המאה ה-12 לפנה"ס – המאה ה-11 לפנה"ס). נתגלו מכלולי חדרים פלישתיים, כבשן לצריפת כלי חרס גדול ומתוחכם מבחינה טכנולוגית. בתוך הכבשן נמצאו חרסים פלישתיים רבים.
תקופת ברזל II
נמצאה שכבה המתוארכת למאות העשירית והתשיעית לפנה"ס. נמצאו בתי ארבעת המרחבים. נמצא מבנה קמרונות אשורי, מבנה מרשים עם תקרות לבנים מקומרות. המבנה מורכב משישה חדרים לפחות, החדרים היו מרוצפים. באתר נתגלה מצבור של קרמיקת הארמון האשורית, אשר נגלתה לראשונה באתר זה וזוהתה על ידי פטרי כמשפחה קרמית. גודל המבנה ושפע החרסים האשוריים מצביעים אולי שהמבנה היה "בית מושל" – מקום מושבו של המושל האשורי. הממצאים כללו גם עגיל כסף עם שיבוץ שנהב.
התקופה הפרסית
הממצאים כוללים מבנה גדול וכן מצודה ענקית. זיהוי התקופה נעשה בעזרת החרסים המיובאים מיוון.
התקופה ההלניסטית
בתחילת התקופה ההלניסטית שלטו באזור בני בית תלמי ממצרים. תל גמה הפך למרכז גדול של אחסון תבואה, והתושבים עברו להתיישב בשטחים מסביב לתל. האתר ננטש סופית בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס.
ג'ארד פדלקי
ג'ארד טריסטן פדלקי (באנגלית: Jared Tristan Padalecki; נולד ב-19 ביולי 1982) הוא שחקן אמריקאי. נודע בזכות תפקידו כסאם ווינצ'סטר בסדרה "על טבעי" ברשת The CW, ולפני כן התפרסם בסדרת הטלוויזיה "בנות גילמור", וכן גם במספר סרטים כמו "יום בניו יורק" ו"בית השעווה".
ביוגרפיה
פדלקי נולד בסן אנטוניו, טקסס שבארצות הברית. הוריו הם ג'רלד ושרי פדלקי. יש לו אח גדול ממנו בשם ג'ף ואחות צעירה בשם מייגן. הוא התחיל לקחת שיעורי משחק בגיל 12.
בשנת 1998, זכו פדלצקי ושותפתו כריס קרדנאס באליפות המדינה הלאומית לפרשנות והסברה. לאחר סיום לימודי התיכון בשנת 2000, תכנן ללמוד במקור באוניברסיטת טקסס, אך ג'ארד החליט לעבור במקום זאת ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירת משחק.
קריירה
לפדלקי היה תפקיד ללא קרדיט כבריון בקומדיה "12 במחיר 1", בו הוא שיחק לאחר שהתבקש על ידי שחקן עמית וידיד טום ולינג, שגילם את הדמות צ'ארלי בייקר, ובמאי הסרט, שרצה מישהו גדול יותר מצ'ארלי שיטפל אליו. פדלקי במקור נבחן לתפקיד של ולינג, אבל ויתר על זה כדי לצלם את הסרט "מקגייוור הצעיר" שמעולם לא מומש. בשנת 2004, הוא הופיע בקומדיה של מרי קייט ואשלי אולסן, "יום בניו יורק", בתפקיד טריי ליפטון, בחור חמוד שהאחיות אולסן נמשכות אליו. הוא גם שיחק תפקיד קצר במותחן "טיסת הפניקס" לצד דניס קווייד ויו לורי. בשנת 2005, כיכב פדלקי לצד אלישה קאת'ברט, צ'אד מייקל מוריי ופריס הילטון בסרט האימה "בית השעווה", בו הוא מגלם את וייד. באותה שנה הופיע פדלקי בסרט אימה נוסף, "זאב, זאב", בו הוא שיחק את טום.
מאז 2005 הוא מככב בסדרה "על טבעי" ברשת The WB ולאחר מכן ברשת The CW, לצד ג'נסן אקלס.
פדלקי שימש בתור המנחה של תוכנית ה-MTV, "חדר 401", שהופסק לאחר 8 פרקים בלבד עקב ירידה ברייטינג.
בשנת 2009, פדלקי גילם את הדמות הראשית בסרט האימה "יום שישי ה-13" לצד דניאל פאנאבייקר. הוא מגלם את קליי מילר, דמות שמגיעה למחנה המקולל קריסטל לייק בחיפוש אחר אחותו שנעלמה.
חייו האישיים
בשנת 2004 החל לצאת עם השחקנית סנדרה מק'וי. השניים התארסו ב-27 במרץ 2008 ולאחר כחמישה ימים הם נפרדו.
פדלקי נישא לג'נביב קורטז, שחקנית שהתארחה לצידו בעבר ב"על טבעי", ב-27 בפברואר 2010. ב-10 באוקטובר 2011, הוא הודיע שהם מצפים לילדם הראשון. ב-19 במרץ 2012 נולד לזוג בן, תומאס קולטון. ב-22 בדצמבר 2013 נולד לזוג בן שני, אוסטין שפרד "שפ". בתם השלישית, אודט אליוט, נולדה ב-17 במרץ 2017. בני הזוג מתגוררים באוסטין, טקסס עם שלושת ילדיהם.
פדלקי יחד שותפיו לסדרה "על טבעי" ג'נסן אקלס ומישה קולינס תמכו בבטו או'רורק על התמודדותו בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס.
פדלקי הוא הבעלים של "סטריאוטיפ", בר באוסטין, טקסס, שנפתח בשנת 2018. ב־27 באוקטובר 2019 נעצר פדלקי והואשם בתקיפה והשתכרות בציבור בעקבות קטטה בבר.
מייס וינדו
אימת הפנטום; הופעה ראשונה
הופעתו הראשונה של מייס וינדוּ הייתה בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום, שם הופיע כחבר במועצת הג'דיי. הוא נוכח כאשר קווי-גון ג'ין מביא את אנאקין סקייווקר הצעיר לפני המועצה, בטענה שהעבד הצעיר הוא למעשה "הנבחר" מנבואת הג'דיי, אשר נועד להביא איזון לכוח. המועצה מסרבת, אך שוקלת שנית את הערכתה לאחר שקווי-גון נרצח על ידי לורד הסית' דארת' מול. המועצה מאפשרת לאובי ואן קנובי להכשיר את אנאקין, ומכתירים אותו לדרגת אביר ג'דיי. וינדו נוכח בהלווייתו של קווי-גון, וקובע עם יודה כי הרוצח של קווי-גון היה ללא ספק סית', אך הם לא בטוחים האם מול היה מאסטר או שוליה.
מתקפת המשובטים
במהלך הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים, וינדו חדל לתפקד במועצת הג'דיי וחזר לתפקידו הקודם. לאחר ניסיון ההתנקשות השני בסנאטור פאדמה אמידאלה, מייס וינדו צופה בדאגה הולכת וגדלה על אנאקין, שמתחיל למרוד בהדרכתו של אובי-וואן. מאוחר יותר, מייס מנסה לעזור לג'דיי נגד קונפדרציית המערכות העצמאיות של הרוזן דוקו/דארת' טיראנוס, ובסצנת השיא של הסרט מוביל את הג'דיי לקרב נגד צבא הדרואידים של דוקו. במהלך הקרב, וינדו הורג את צייד הראשים ג'נגו פט, המודל לצבא המשובטים.
נקמת הסית'; אנאקין, הקרב נגד פלפטין ומוות
בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית', אחרי שנלחם במשובטים 3 שנים, וינדוּ מגיע למסקנה כי הגיע הזמן לא לסמוך על הקנצלר העליון פלפטין. לאחר שפלפטין ממנה את אנקין לנציגו האישי במועצת הג'דיי, וינדוּ חושש כי המהלך נועד לתת לפלפטין הצבעה עקיפה בענייני הג'דיי. מייס מבטל את מינויו של אנאקין למאסטר ג'דיי, ומתוודה על חוסר האמון שלו בפלפטין בפני אובי-ואן ויודה. לאחר שאובי-ואן הרג את גנרל גריווס, אנאקין מודיע לוינדו כי פלפטין הוא למעשה לורד הסית' דארת' סידיוס.
פועל בהתאם, וינדוּ יוצא לתקוף את פלפטין ומגייס לעזרתו את אבירי הג'דיי קיט פיסטו, אייג'ן קולאר וסאיטי טין, ללא ידיעה כי פלפטין מוכן לתגובה כזאת. פלפטין מאשים את וינדו בבגידה, חושף את עצמו כלורד סית' והורג את שלושת חבריו של וינדו. רגעים לפני שאנאקין נכנס לחדר, וינדוּ בועט בפרצופו של פלפטין, מה שגורם לפלפטין לאבד את חרבו. וינדוּ מצמיד את חרבו לגרונו של פלפטין ומצהיר כי "הסית' נוצח אחת ולתמיד", ופלפטין מנסה לפגוע בווינדו באמצעות ברקי הסית' שלו. וינדו חוסם את הברקים, שמשחיתים את פניו של פלפטין קשות. פלפטין מתחנן בפני אנאקין להגן עליו וקבע כי רק הוא יוכל להציל את פאדמה ממוות בטרם עת. פלפטין מפסיק לתקוף וממשיך להתחנן בפני אנאקין, בעוד וינדוּ מצהיר כי בכוונתו להרוג את אדון הסית'. אנאקין מפציר במייס לא לעשות זאת בטענה כי זה מנוגד לקוד הג'דיי, וכי פלפטין חייב לעמוד לדין. וינדו משיב שלפלפטין יש שליטה בבית המשפט ובסנאט, לכן זה מסוכן לשמור אותו בחיים. וינדוּ מתכונן למכת ההרג, אך אנאקין כורת את ידו האוחזת בחרב האור, ופלפטין מחשמל את וינדו ומשתמש בכוח כדי לדחוף אותו מהחלון.
שימוש בכוח
השליטה של מאסטר וינדו בכוח הייתה נרחבת. הוא ידוע בהתנגדותו לפיתיונות הצד האפל, אך תקשר את האופל הפנימי שלו לצד המואר. שליטתו בשיטת ה"ואאפאד" הוכיחה את מסירותו לצד המואר, והוא השתמש בכוח כדי לשפר את יכולות הגוף שלו: וינדו ביצע קפיצת כוח, וניצח במו ידיו צבא דרואידים שלם במהלך מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים. וינדו "רכב" על מפולת סלעים בטאטואין, ביצע מהירות כוח גדולה והפגין יכולות טלקינזיס מרהיבות, שהתבטאו כשדחף הלכן AT-AT ענק בקלות. וינדו פיתח שיטה הנקראת "שאטרפוינט"; באמצעות שיטה זו, ניתן לצפות בחולשות היריב, אירועיו וחיי היום-יום שלו. כוח זה גם מאפשר לנפץ אובייקטים בלתי שבירים. שיטת השאטרפוינט הוכחה כיעילה, לאחר שווינדו השתמש בה נגד דארת' סידיוס.
יכולות אחרות
למרות ההיבטים האפלים של טבעו ותעוזת הלחימה שלו, מייס וינדו מוכר גם כדיפלומט. עם שימוש במילים ובמוניטין אגדי, וינדו יישב סכסוכים רבים ללא נפגעים או מאבק. הודות לכישורו כדיפלומט ואומץ ליבו, יושרו ומיומנותו, וינדו צבר תפקיד בכיר במועצת הג'דיי. מייס וינדו הוצג גם כטייס מיומן במהלך הקרב על קורוסנט, למרות שנורה במהלך הקרב.
הופעות בסדרות אנימציה וטלוויזיה
בסדרה המצוירת מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים, מייס וינדו קיבל תפקיד נרחב, ובין היתר מעך מאות דרואידים ללא חרב האור שלו. בפרק האחרון, וינדו מגן על קורוסנט ממתקפתו של גנרל גריווס. בעיצומו של הקרב, וינדו מבין כי המתקפה היא הסחה למטרתו האמיתית של גריווס: לחטוף את פלפטין. למרות שמאוחר מדי להציל את פלפטין, וינדו משתמש בכוח כדי לרסק את שריון החזה של גריווס, מה שגורם לגריווס השתעלויות רבות, אסתמה וצפצופים.
ההרפתקאות המטורללות של ג'יימס ומקס
ההרפתקאות המטורללות של ג'יימס ומקס (באנגלית: Oddballs, "כדורים מוזרים") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית קומית מונפשת שנוצרה על ידי ג'יימס רליסון ואיתן באנוויל. הסדרה מבוססת על ערוץ היוטיוב של רליסון, TheOdd1sOut. היא הופקה על ידי Atomic Cartoons ונטפליקס אנימציה, והיא יצאה בנטפליקס ב-7 באוקטובר 2022. ב-24 בפברואר 2023 יצאה העונה השנייה עם כ-8 פרקים.
עלילה
עלילת הסדרה עוקבת אחר ג'יימס, נער בצורת בועה. יחד עם חבריו הטובים מקס, תנין מדבר, ואקו, ילדה מהעתיד, נסיונותיו להטיל ספק בנורמות גורמות לעיתים קרובות לאסון.
הפקה
יוצרי הסדרה, ג'יימס רליסון ואיתן באנוויל, הציגו את הסדרה לנטפליקס בתחילת 2020, כשהשירות החליט לתת אור ירוק לסדרה באוגוסט באותה שנה. לפי רליסון, כל ההפקה של הסדרה התרחשה בעבודה מרוחקת, בעקבות אולפנים שננעלו במהלך מגפת הקורונה.
רליסון הכריז על הסדרה בסרטון יוטיוב ב-23 ביוני 2022, יחד עם חשיפת הבכורה של התוכנית בהמשך השנה. ב-16 בספטמבר 2022 שוחרר טריילר רשמי בערוץ היוטיוב של ג'יימס, עם התאריך 7 באוקטובר כמועד יציאתה הרשמי.
אריאל זילבר
אריאל זילבֶּר (נולד ב-22 בספטמבר 1943, כ"ב באלול ה'תש"ג) הוא זמר, מלחין ופזמונאי ישראלי. לאחר פעילותו בלהקת הרוק החלוצית "תמוז" ניהל קריירת סולו מגוונת במסגרתה יצר שירים עבריים בסגנונות רוק, פופ, היפ הופ, מוזיקה ערבית ומוזיקה אתיופית. בשנת 2014 הוענק לו פרס אקו"ם על תרומתו למוזיקה וב-2016 פרס אמ"י על מפעל חיים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 היה פעיל במחאה נגד תוכנית ההתנתקות ובאותם ימים גם חזר בתשובה והפך לחסיד חב"ד המזוהה עם הזרם המשיחיסטי.
קורות חייו
אריאל זילבר נולד בתל אביב ב-22 בספטמבר 1943 לזמרת ברכה צפירה ולכנר הפילהרמונית בן עמי זילבר (בנו של הצייר אריה זילבר, ממייסדי תל אביב). זילבר הוא אחיה למחצה של הזמרת נעמה נרדי מצד האם. גם נרדי גדלה כילדת חוץ במספר קיבוצים ולא עם הוריה. בגיל חמש נשלח לגור כילד חוץ בקיבוץ גן שמואל ושב לגור עם הוריו רק 10 שנים אחר-כך. בנעוריו למד בפנימיית "הדסים", אולם הנהלת המוסד סילקה אותו לאחר שפוצץ נפל תחמושת בחדרו. בתקרית זו נקטעה כף רגלו.
קריירה
זילבר החל ללמוד מוזיקה אצל ד"ר צבי קרן וב. בשנת 1967 החל בקריירה מוזיקלית. הוא נסע לאנגליה ואחר כך לצרפת, שם זכה להצלחה בעיקר ככותב מוזיקה לפרסומות. בתקופה זו הקליטו משיריו צמד "העופרים". זילבר עבר ב–1968 לצרפת, שם הלחין שירים ל צמד העופרים, אז בשיא הצלחתם. העופרים הקליטו שניים משיריו: "Let’s Try" ו"Purple Eyes". בזכות צמד העופרים הפך למלחין ג'ינגלים מבוקש בצרפת והלחין שירים לזמרות הצרפתיות פרנסואז ארדי, ורג'ין (רג'ינה זילברברג).
בשנת 1971 כתב למבצעים שונים, ביניהם "הגשש החיוור", תיקי דיין, אילנה רובינא והלחין את פסקול הסרט "לאן נעלם דניאל וקס?" (שבו גם הופיע זילבר בתפקיד אורח). בסרט של אברהם הפנר הופיע לראשונה השיר אגדה יפנית ועוד מספר שירים שנכללו לימים בתקליטו הראשון (1976).
בשנת 1971 הקליט תקליטון בכורה בצרפת ובו שני שירים: "Movie Instead" ו-"When It's Time". התקליטון לא זכה לפריצה המיוחלת מחוץ לישראל, אך השיר "Movie Instead", שהיה שיר רוק פרוע ביחס למה שהיה מקובל בישראל, זכה להצלחה במצעד הפזמונים הלועזיים בישראל. בשנת 1973 שב לישראל, אחרי שהקליט (וגנז) אלבום ראשון באנגלית.
בשנת 1974 הצטרף זילבר ללהקת "תמוז", ובמסגרתה ביצע מספר שירים שאותם הלחין, בהם "ככה את רצית אותי" ו"הולך בטל", וכן היה שותף (עם שלום חנוך) להלחנת השיר "סוף עונת התפוזים".
לאחר מכן הקים את להקת ברוש (על שם השיר "ברוש", אותו הלחין) כלהקת ליווי להופעותיו, ואיתה הקליט את אלבומו השני "אריאל זילבר ולהקת ברוש" (1978). בין שירי האלבום היו "תן לי כוח" שאיתו התחרה זילבר בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה, "שמש שמש", "ישראלים מצחיקים" מתוך סרט המתיחות בשם זה, וגרסה מחודשת לשירה של להקת תמוז "אהבה שקטה".
כעבור זמן לא רב פרש ממוזיקה לשם מגורים בכפר ועבודה במשתלה, שממנה הגיח לפרקים כדי להלחין מספר שירים לפרסומות כמו "צריך פיס בחיים" ו"פרמה שארפ - סכיני גילוח". בנוסף הופיע בפסטיבלי ילדים בהופעות יחיד.
בשנת 1983 שב למרכז הבמה כאשר הקליט את שירו של שמואל צ'יזיק "בחברה להגנת הטבע", שהיה להיט גדול, יחד עם שירים נוספים כמו "הנה אנו המיואשים", "אני שוכב לי על הגב" (יעקב רוטבליט/גדעון אלרן), "התמהוני" (לחן: להקת באפ הגרמנית) ואחרים. השירים נכללו במיני-אלבום "אריאל זילבר" שיצא באותה שנה. למרות הצלחת השירים העדיף זילבר לשוב ולפרוש ועבר לגור במצפה מתת בגליל, כשהוא מגיח לפרקים להופעות, להופעות איחוד "תמוז" ולכתיבת שירים עבור "הגשש החיוור" לתוכניתם "בעבור חוקן דולרים" שבה נכלל מערכון מוזיקלי שנכתב על ידי יהונתן גפן וזילבר בשם "פסטיבל שירי דיכאון". זילבר הלחין באותה תקופה את השיר "שרית הספרית" ללהקת הנח"ל, ולגלי עטרי הלחין שני שירים למילים של רחל שפירא: "אסמרלדה" ו"נפאל".
בקיץ 1987 הוציא את תקליט השדרים "זאב בודד ביער" שאת מילותיו כתב ביחד עם זאב טנא.
בשנת 1989 הקליט את האלבום "בה-דה-די-דיאה" שבו נכללו ארבעה שירים מעזבונו של שמואל צ'יזיק ובהם "סיפור אהבה" ו"לעולם". להיטי התקליט היו "ואיך שלא" ו"מיליארד סינים" (תרגום של יהונתן גפן לשיר "Et Moi Et Moi Et Moi" של הזמר הצרפתי ז'אק דיטרון), שבקליפ שלו בתוכנית האירוח "סיבה למסיבה" השתתפו רבקה מיכאלי וגבי גזית. שיר בולט נוסף הוא "יש לי מילים", אך בין הפצתו לרדיו ובין הופעת האלבום בשוק עבר זמן רב מדי, והמומנטום אבד. באותה שנה נפטרה אמו של זילבר. תוכניות למופע בעקבות התקליט לא עלו יפה וזילבר המשיך בהלחנת שירים למבצעים אחרים.
בשנת 1990 יצא אוסף התקליטורים הראשון של זילבר בחברת "התקליט חיפה", שהכיל בעיקר שירים מהתקליט השני שלו עם להקת ברוש.
בשנת 1991 יצא אלבומו "שבועיים בעיר זרה". שיר הראפ "להתראות במבול הבא (אוזון דאנס)" (שיר מחאה בנושא איכות הסביבה, אחד משירי הראפ העבריים הראשונים), שאמור היה להיות הלהיט שידחף את האלבום, הופץ לרדיו כשנה לפני כן. בדומה למקרה של אלבומו הקודם, הזמן הרב שחלף מאז ועד ליציאת האלבום לחנויות גרם לאיבוד המומנטום. בעקבות זאת התראיין זילבר לעיתונות הכתובה והודיע על אי אמון בחברות התקליטים הממוסדות. עוד כלל האלבום את השיר "ויהי ערב ויהי בוקר" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: אריאל זילבר ונחום פרפרקוביץ') שהקליט עם להקות צה"ל כשיר השירותרום 1990.
בשנת 1992 הצטרף כנגן לתוכנית "מסיבת גן". מעט לאחר מכן הכריז כי אין לו עניין במוזיקת רוק והחל לעבוד על האלבום מסך עשן שיצא רק בשנת 1999, 7 שנים לאחר שהחל לעבוד עליו. האלבום, שזכה להצלחה ביקורתית, כלל מוזיקה ערבית וישראלית מקורית, ולהיטיו היו "מסך עשן" ו"נינה".
בשנת 1996 שיחק בסרטו של הבמאי יגאל בורשטיין, "אושר ללא גבול", את דמותו המודרנית של הפילוסוף ברוך שפינוזה המתגורר בשיכון בחולון.
בשנת 2001 יצא אלבום אוסף שני לזילבר, "ללכת עמך", שכלל שירים נדירים, שירים שהתפרסמו בעבר וכן שני שירים חדשים, "ללכת עמך" של יעקב אורלנד ו"אנחנו מכירים אותך" של אהוד מנור. האוסף לא כלל את להיטיו הגדולים ביותר של זילבר והתקבל בתגובות מעורבות, אך בכל זאת זכה להצלחה. באותה שנה פורסם הסינגל הראשון מתוך הפרויקט "תולדות המים - שירים לאחרים" של דני סנדרסון, "בדיעבד", שבוצע בידי זילבר והצליח במצעדי הפזמונים.
בשנת 2008 יצא אלבומו השמיני "פוליטיקלי קורקט", אלבום המכיל את כל שירי המחאה החדשים שלו (כגון "יהודי לא מגרש יהודי", "הגירוש" ו"יש דין ויש דיין"). מפיצי התקליטורים סירבו להפיץ את התקליטור בחנויות. בעקבות כך, החל זילבר למכור את הדיסק בעצמו, באופן אישי דרך אתר האינטרנט שלו.
בתחילת שנת 2011 חתם זילבר על חוזה שיווק עם חברת ההפצה "התו השמיני". באותה שנה יצא סרט דוקומנטרי בשם "אני והזילבר". את הסרט ביים רועי זילבר, בנו של אריאל, והוא עוסק ביחסים בין השניים.
בשנה זו זכה אריאל זילבר בבוררות נגד להקת "הדג נחש" והתקבלה טענתו ששירם "מה נעשה" מבוסס על הלחן של שירו "ואיך שלא". כתוצאה מכך קבע שופט בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, כי הלהקה תפצה את זילבר ב-100,000 ש"ח והשיר "מה נעשה" לא יושמע בתחנות הרדיו.
בשנת 2015 הוציא זילבר את הסינגל "לאן פנתה אהבתנו" בהפקתו של דני קרק (פילוני), אשר נכנס למצעדי הפזמונים.
בשנת 2017 הוציא זילבר את הסינגל "רפאנו השם" עם מקהלת "ידידים" העולמית. החל משנה זו משתתף זילבר במופעי צמאה. זילבר הקליט מספר שירים מניגוני חב"ד, ובהם: "ופרצת" ו"עוצו עצה".
בשנת 2019 הוציא את האלבום "בשמחה". ב-2020 הוציא את השיר "הוא היה אומר". את השיר הלחין זילבר על מילים ממשנה במסכת אבות.
בפברואר 2021 הוציא את "מקלות בגלגלים" למילים שכתב וללחן של גדעון אלרן. במרץ של אותה השנה הוציא את "גבעת כח". את השיר הלחין זילבר על מילים של אברהם גורביץ'.
באוקטובר 2022, התאחד זילבר עם להקת ברוש להופעה בפסטיבל התמר וב"קו רקיע".
מעורבות פוליטית
בשנת 2001 התבטא זילבר בריאיון ל"ידיעות אחרונות" בצורה בוטה כלפי הומוסקסואלים, קיבוצניקים, שמאלנים וערבים ועל כך ספג ביקורת ציבורית חריפה. שלמה גרוניך ביטל בתגובה את הופעתם המשותפת במסגרת פסטיבל הפסנתר. בשנת 2003 השתתף בתשדיר בחירות של רשימת "האיחוד הלאומי". בשנת 2008 הביע חרטה על כמה מאמירותיו, בריאיון טלוויזיוני לארז טל. עם זאת הביע שם את התנגדותו לדמוקרטיה הישראלית, ותמך בגירוש ערבים, בהשלטת ההלכה היהודית ובהקמת הסנהדרין.
בחודשים שקדמו לביצוע תוכנית ההתנתקות ובמהלכה היה זילבר אחד הבולטים במוחים נגד התוכנית. הוא העביר את ביתו לאלי סיני והופיע מחוץ למחנה שבו התכוננו כוחות צה"ל והמשטרה לביצוע הפינוי. פעולותיו זכו לחשיפה נרחבת בתקשורת, בעוד שיריו מושמעים פחות מבעבר. בעשור הראשון של המאה ה-21 הקליט מספר שירי מחאה שכוונו נגד מבצעי התוכנית וממשלת "קדימה" (בהם "יהודי לא מגרש יהודי", "יוללה", "יש דין ויש דיין"). השירים הכלולים באלבום "אנבל" משנת 2005 בוטים פחות ("יש לי", "בריון השכונה", "כריש"). לאחר ההתנתקות הופיע בכנס של "המטה העולמי להצלת העם והארץ" בביצוע של המנון נטורי קרתא "בשלטון הכופרים אין אנו מאמינים". בבחירות לכנסת ה-17 חיבר, הלחין ושר זמריר למפלגת חזית יהודית לאומית של ברוך מרזל.
בשנת 2007 פרסם את השיר "קומי" שכתבה מנורה חזני, בתמיכה לעלייה מחדש לחומש. באותה שנה השתתף בקמפיין של "הוועד למען הדמוקרטיה" שלפיו אם ברצון הממשלה לשחרר מחבלים רוצחי יהודים, אזי צריך לשחרר גם את יגאל עמיר. בתגובה נשמעו קריאות להחרמה אמנותית רשמית או עקיפה של זילבר, בין השאר על ידי נורית דאבוש, דוד בן בסט, עופר נחשון ועמנואל רוזן. הזמר שי גבסו ביטל את הופעתם המשותפת שתוכננה לפסטיבל הפסנתר. מאידך טען יהלי סובול שאסור להחרים את שיריו של זילבר, ודן תורן כינה את זילבר "זמר שנשבה" וטען כי הבעיה נעוצה במארגני הקמפיין.
בשנת 2009 הצטרף זילבר למפלגת הימין ארץ ישראל שלנו והיה אמור להיות משובץ באחד מ-4 המקומות הראשונים ברשימת המפלגה לכנסת, הוא אף החל להופיע בחוגי בית של המפלגה, אך עקב הצטרפות התנועה לאיחוד הלאומי נדחק הצידה והפסיק את פעילותו. בשנת 2010 פרסם את שירו "אוֹ קָנֹה", שבו קרא להעדפת קנייה מיהודים ועבודה עברית (הלחן המקורי הוא של הרב יצחק גינזבורג), ובשנת 2011 פרסם את שירו "כהנא צדק", שבו הביע תמיכה מאיר כהנא ובדעותיו. הוא התבטא בזלזול כלפי המחאה החברתית וטען שמערכת אכיפת החוק מתנכלת למרגלית צנעני בגלל דעותיה.
בשנת 2017 פרסם שיר המביע תמיכה בחייל אלאור אזריה. בשנת 2019 השתתף בהפגנה מול בית היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדבליט, כחלק ממחאות תמיכה בראש הממשלה בנימין נתניהו, ובאותה שנה הלחין ועיבד שיר המשבח את פעולותיו של בנימין נתניהו וטוען לחפותו.
חיים אישיים
זילבר נשוי בשנית, לשושנה (בתו של שלמה קאלו) מ-1984, ויש לו שלושה ילדים ממנה. מאשתו הראשונה, מאירה, יש לו בן אחד. מתגורר ביישוב גיתית בבקעת הירדן.
דיסקוגרפיה
{| align=center width=95%
תנודות רבי
תנודות רבי (באנגלית: Rabi oscillations, אוסצילציות רבי) או מחזור רבי (Rabi cycle) היא התנהגות מחזורית של מערכת קוונטית בעלת שני מצבים (שתי רמות אנרגיה קוונטיות), בנוכחות שדה מגנטי קבוע ושדה מגנטי מתנודד, שתדירותו תואמת את הפרש האנרגיות בין הרמות. מחזוריות זו מתייחסת לבליעה ולפליטה של אנרגיה, במעבר אוכלוסייה בין רמות אנרגיה. תופעה זו נצפתה במערכות רבות, החל מפיצול רמות באטומים ועד לתנודות במערכות מולקולריות. התנהגות מחזורית זו מזוהה עם שמו של איזידור אייזק רבי. על פיתוח מחולל המחזוריות ומערכת המדידה, זכה אייזק רבי ב-1944 בפרס נובל. את בעיית הדיוק במדידת המומנט המגנטי של האטום, יעדם של ניסויי רבי, השלים נורמן רמזי כארבעים שנה מאוחר יותר, בטבעו מונח חופף, תנודות רמזי.
הניסוי של רבי
רבי הקרין אלומת אטומים דרך שני שדות מגנטים שונים: שדה מגנטי קבוע ושדה מגנטי מתנודד (המשתנה בתדר מסוים התואם את הפרש האנרגיה בין הרמות). גרעיני האטומים שהקרין התאפיינו במומנטים מגנטיים, גודל הנלווה לספין הגרעין אשר גורם לגרעין לתפקד כמגנט קטן. בהשפעת השדה המגנטי ביצעו המומנטים נקיפה סביב כיוון השדה המגנטי הקבוע, שתדירותה פרופורציונלית לעוצמת השדה. כאשר רבי השווה את תדירות השדה המגנטי המתנודד לתדירות הנקיפה של המומנטים, המומנטים המגנטיים נכנסו לתהודה ושינו את כיוונם בצורה מחזורית, דבר שהורגש בבליעת אנרגיה מהשדה המתנודד וייצר בעצם תנודה מחזורית של ספיגת ופליטת פוטונים.
תיאור פיזיקלי
ההסבר להתנהלות שזיהה רבי ניתן במכניקת הקוונטים, לפיה שני מצבי מומנט אלו מייצגים למעשה שתי רמות אנרגיה שונות. מעבר חלקיק מרמת האנרגיה הנמוכה לגבוהה יותר, מתרחש על ידי בליעת אנרגיה מהשדה המתנודד, ששבה ונפלטת עם הדעיכה חזרה מן המצב המעורר לרמת היסוד (הנמוכה). כאשר אטום או מערכת שתי רמות מקבילה, מאופיינים כך שכל אוכלוסייתם נמצאת ברמת היסוד ואין שדה חיצוני הפועל עליהם, הסתברות מעבר בין הרמות היא קטנה מאוד וזניחה. באמצעות הפעלת שדה חיצוני משתנה, כגון קרן לייזר, במערכות אטומיות, ניתן לאלץ מעבר אוכלוסייה מרמת היסוד לרמה מעוררת. כאשר, כמות האכולוסיה העוברת בין הרמות וקצבה נקבעים על ידי עוצמת השדה החיצוני ומידת התאמת תדירותו להפרש בין רמות האנרגיה. משך זמן התואם מעבר של האוכלוסייה כולה בין רמה אחת לשנייה מכונה "פולס \pi", משך זמן התואם מעבר מחצית מן האוכלוסייה מכונה "פולס ".
שימוש באוסצילציות רבי
אוסצילציות רבי נמצאות בשימוש במערכות רבות. לאחר גילוין נעשה שימוש רב באוצילציות רבי בספקטרוסקופיה מולקולרית. במיחשוב קוונטי נעשה שימוש בפולס כדי לממש את השער הלוגי הקוונטי Hadamard וליצור סופרפוזיציה קוונטית בין שני מצבים קוונטיים, ובפולס \pi כדי לממש את השער הלוגי הקוונטי NOT שמשמש כבסיס לקיוביט.
אולדהאם אתלטיק
מועדון הכדורגל אולדהאם אתלטיק (באנגלית: Oldham Athletic A.F.C) היא קבוצת כדורגל אנגלית המייצגת את העיר אולדהאם, עיר במטרופולין של מנצ'סטר. מגרשה הביתי הוא אצטדיון באונדרי פארק שממוקם ברויטון שהיא פרבר של אולדהאם.
נכון לעונת 2022/2023, משחקת הקבוצה בנשיונל ליג אשר נחשבת לליגה החמישית בחשיבותה. מאמן אולדהאם אתלטיק כיום הוא דין הולדן האנגלי, שגם שיחק בשורותיה.
המועדון הוקם בשנת 1895 F.C בשם פיין וילה, וארבע שנים לאחר מכן שונה השם לאולדהאם אתלטיק. תחילה שיחק המועדון בליגה המחוזית של מנצ'סטר ורק בשנת 1907 הצטרף לליגת הכדורגל המקצוענית האנגלית. בעונת 1907/08 שיחק המועדון בליגת המשנה.
בשנת 1910 העפילה אולדהאם לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה ובשנת 1915 סיימה במקום הגבוה ביותר בתולדותיה - במקום השני אחרי אברטון שזכתה באליפות. בסיום אותה עונה הופסקה הליגה עקב מלחמת העולם הראשונה ולאחר חידושה המשיכה לשחק בליגה הבכירה עד שבשנת 1923 ירדה לליגת המשנה לאחריו לא זכתה לשחק בליגת העל עד 1992.
בשנת 1991 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה באנגליה אחרי 68 שנות היעדרות, הקבוצה שרדה שנתיים וירדה בתום העונה השלישית לליגת המשנה, שלוש שנים מאוחר יותר נשרה לליגה השלישית.
בשנת 2003 היה המועדון בסכנת התפרקות אך נקנה על ידי משקיע אמריקאי אשר הקים את חברת Oldham Athletic (2004) Association Football Club Ltd.
הישגה הגדול ביותר היה העפלה לגמר גביע ה-FA בשנת 1990, שם הפסידה לנוטינגהאם פורסט בתוצאה 0–1.
בסיום עונת 2017–2018 נשרה אולדהאם לפוטבול ליג השנייה, הליגה הרביעית, אחרי 21 שנים ברציפות בליגה השלישית, תוך קשיים כלכליים שהביאו את המועדון לסף פירוק. אולדהאם נשרה בעקבות תיקו 2–2 במחזור האחרון מול נורת'האמפטון טאון, כאשר הקבוצה הייתה תלויה רק בעצמה וניצחון היה משאיר את הקבוצה בליגה השלישית. הבעיות הכלכליות נמשכו, ובעונת 2019/2020, אותה סיימה אולדהאם במקום ה-19 מתוך 24 קבוצות, עמדה הקבוצה בפני עונש הפחתת 12 נקודות ממאזנה בשל אי תשלום חובותיה.
בשנת 2022 נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג וירדה לליגת הנשיונל ליג הליגה החמישית. בכך הפכה אולדהאם לקבוצה האנגלית הראשונה איי פעם ששיחקה בעברה בפרמייר ליג (מאז נוסדה במתכונתה הנוכחית ב-1992) שנפרדת מהפוטבול ליג ויורדת לנשיונל ליג - הליגה החמישית.
סגל נוכחי
(קפטן)
לאסלו פביאן
לאסלו פביאן (בהונגרית: Fábián László; בודפשט, 10 ביולי 1936 – בודפשט, 10 באוגוסט 2018) היה ספורטאי, חותר בקיאק ומאמן הונגרי-יהודי, אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בקיאק זוגי ל-10,000 מטר, 4 פעמים אלוף עולם (זוגות: 1958, 1963, 1966 ורביעייה: 1963), 6 פעמים אלוף אירופה (1961, 1963, 1965, 1967) ו-23 פעמים אלוף הונגריה.
כינויו היה אֶצִ'י (Öcsi) שפירושו בהונגרית "אחא" או אח צעיר.
ביוגרפיה
פביאן התחיל לחתור בקיאק בגיל 15 במועדון הספורט דוז'ה בודפשט בהשפעתו וסיועו של אלוף הונגריה בעבר, פרנץ וארגה.
בסיום הקריירה כספורטאי פעיל עבד כמאמן, תחילה ב-UTE ואחר כך במועדון הספורט MTK.
צ'ארלס ריידפאת'
צ'ארלס דקר ריידפאת' (באנגלית: Charles Decker Reidpath; 20 בספטמבר 1889 – 21 באוקטובר 1975) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (סטוקהולם 1912) בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
ביוגרפיה
ריידפאת' נולד בבאפלו, ניו יורק. בוגר הנדסה אזרחית באוניברסיטת סירקיוז (1912-1908).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה ריידפאת' בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 48.2 שניות, לפני האנס בראון מגרמניה (48.3 שניות) ובן ארצו אדוארד לינדברג (48.4 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אדוארד לינדברג, טד מרדית' ומל שפרד בשיא עולם חדש של 3:16.6 דקות, לפני צרפת (3:20.7 דקות) ובריטניה (3:23.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.3 שניות.
במלחמת העולם השנייה שירת ריידפאת' בחיל התחבורה בדרגת סגן-אלוף באנגליה בצרפת ובבלגיה. הוא סיים את שרותו הצבאי במשמר הלאומי של ארצות הברית בדרגת תת-אלוף בשנת 1948.
יצחק גרברג
יצחק גרברג הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בניו זילנד וכשגריר לא תושב של ישראל לאיי האוקיינוס השקט טונגה, סמואה ואיי קוק. לפני כן כיהן כשגריר ישראל במספר מדינות אפריקאיות וכן בגאורגיה וכקונסול כללי בהודו ובסין.
השכלה
בשנת 1980 סיים גרברג את לימודיו לתואר ראשון במדע המדינה ולתעודת הוראה במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. ב-1986 סיים לימודים לתואר שני בתקשורת המונים באוניברסיטה העברית ובשנת 1999 הוענק לו תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. למד במכללה לביטחון לאומי (1998–1999). בשנת 2009 קיבל תואר דוקטור בפוליטיקה בינלאומית מאוניברסיטת דרום אפריקה.
בשנים 2005–2007 לימד בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2014–2015 היה מרצה באוניברסיטת חיפה.
קריירה דיפלומטית
ב-1984 סיים גרברג את קורס הצוערים במשרד החוץ. שירת כמזכיר שני בשגרירות ישראל בפיליפינים (1985–1989). כיהן כקונסול כללי של ישראל במומבאי שבהודו (1992–1996) וכקונסול כללי של ישראל בשאנגחאי שבסין (1996–1997).
בשנים 1999–2002 כיהן גרברג כשגריר ישראל בזימבבואה, וב-2002–2003 היה שגריר במוזמביק, נמיביה, זמביה, בוטסואנה ומלאווי. כיהן כשגריר ישראל בגאורגיה (2007–2012). לאחר מכן שימש כמנהל מחלקת אפריקה הדרומית במשרד החוץ.
ב-2016 מונה לגרברג שגריר ישראל בניו זילנד ולשגריר לא תושב לטונגה, סמואה ואיי קוק הוא החל את כהונתו בניו זילנד בחודש יולי באותה שנה.
בדצמבר 2016 החזירה ממשלת ישראל השלושים וארבע את שגריר ישראל מניו זילנד בעקבות תמיכת המדינה בהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם וגרברג חזר לישראל. לאחר תום המשבר בין המדינות ביוני 2017 שב גרברג למקום כהונתו בניו זילנד. בשנת 2020 הוחלף על ידי רן יעקובי.
יצחק גרברג נשוי ואב לשלושה ילדים.
אנרי ון דה ולדה
אנרי קלמנס ון דה ולדה (בהולנדית/פלמית: Henry Clemens Van de Velde; 3 באפריל 1863 – 3 באוקטובר 1957) היה אדריכל, צייר ומעצב פנים בלגי-פלמי איש זרם האמנויות והאומנויות, יחד עם ויקטור הורטה הניח את היסודות לתנועת האר נובו בבלגיה. מראשית המאה ה-20 ועד עליית הנאצים לשלטון פעל בגרמניה.
תולדות חייו
ון דה ולדה נולד באנטוורפן ולמד ציור באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן ובפריז אצל קרלו-דוראן (Carolus-Duran). לאחר שהכיר את יצירותיהם של פול סיניאק וז'ורז' סרה היה לחבר בתנועה הנאו-אימפרסיוניסטית. בבריסל היה חבר בתנועת האמנים, "העשרים" (Les XX) יחד עם קאמי פיסארו, פול סזאן, פול גוגן, קלוד מונה, זורז' סרה ווינסנט ואן גוך. ון דה ולדה קיים קשר ידידות עם ווינסנט ואן גוך ועם אחיו, תאו ואן גוך.
ב-1892 נטש את הציור לטובת עיצוב פריטי עיצוב פנים, רהיטים ואדריכלות ברוח ערכי תנועת האמנויות והאומנויות. ב-1895 הציג בגלריה של זיגפריד בינג, הגלריה המובילה של האר נובו בפריז. במפנה המאה העשרים עיצב מספר וילות פרטיות בבלגיה, הולנד וגרמניה.
ב-1905 הוזמן על ידי הדוכס הגדול של ויימאר לפתוח בית ספר לאמנות בעיר. ון דה ולדה הקים את בית הספר לאומנות ומלאכה, שהפך ב-1919 לבית הספר באוהאוס. כמו כן היה ון דה ולדה כח מניע בתנועת האמנויות והאומנויות, עיצוב תעשייתי ועיצוב המוצר הגרמנית, הוורקבונד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את ויימר בהיותו נתין מדינת אויב. ב-1926 השתתף בייסוד בית הספר העליון לעיצוב בבריסל (Institut supérieur des Arts décoratifs), כן היה מרצה באוניברסיטת גנט, בה תכנן אף מגדל הספרייה ה-Boekentoren.
ב-1935 תכנן בהולנד את מוזיאון קרולר-מילר בפארק הלאומי הוכה פלוהה, אחד מאוספי ואן גוך החשובים.
בשנותיו האחרונות חי בשווייץ. נפטר בציריך בגיל 94.
חוף השנהב
רֶפּוּבְּלִיקַת חוֹף הַשֶּׁנְהָב או רפובליקת קוט דיוואר (בצרפתית: République de Côte d'Ivoire, ) היא מדינה בדרום-מערב אפריקה. היא גובלת במדינות ליבריה, גינאה, מאלי, בורקינה פאסו וגאנה, ויש לה רצועת חוף לאורך מפרץ גינאה. אזרחי חוף השנהב נקראים גם איווארים (Ivoiriens). נשיא חוף השנהב הוא אלאסן ואטארה.
כ-42.5% מאוכלוסייית חוף השנהב הם מוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
השם
המדינה הייתה ידועה כ"חוף השנהב", ובאנגלית היא נקראה Ivory Coast, בגרמנית - Elfenbeinküste, בספרדית - Costa de Marfil, בצרפתית -, וכן הלאה. בגלל חוסר האחידות שנוצר בזירה הבינלאומית, באוקטובר 1985 ביקשה הממשלה לקבוע את שם המדינה כ-Côte d'Ivoire (שם שהוא מורשת הקולוניאליזם הצרפתי) בכל השפות.
למרות החלטת הממשלה, בשפה האנגלית עדיין משתמשים לרוב ב-"Ivory Coast" ובאופן דומה ממשיכים להשתמש בתרגום גם בשפות האחרות. אולם, ממשלות משתמשות ב-"Côte d'Ivoire" מתוך היענות לדרישת המדינה. באתר משרד החוץ הישראלי נכתב שמה של המדינה קוט דיוואר (חוף השנהב), אך בהודעות של משרד ראש הממשלה הישראלי קרויה המדינה "חוף השנהב".
היסטוריה
על פי הממצאים הארכאולוגיים, נראה שבחוף השנהב התקיימה נוכחות אנושית משמעותית לקראת סוף תקופת האבן הקדומה, בין 15,000 ל-10,000 שנים לפני הספירה. סוחרים ברברים מצפון אפריקה הגיעו לאזור בתקופה הרומית המוקדמת, וסחרו במלח, זהב ועבדים.
לחוף השנהב הגיעו מגלי ארצות פורטוגזים בדרך הים בשנות השישים של המאה ה-15, וזה הפך למרכז לסחר בעבדים ובשנהב ומכאן שמו.
בשנת 1842 השתלטה צרפת על חוף השנהב, והמושבה הצרפתית התקיימה עד לשנת 1946. משנה זו ועד 1960 היא הייתה טריטוריה תחת מנדט צרפתי, במטרה להכשירה לקראת עצמאות. ב-7 באוגוסט שנת 1960 קיבלה חוף השנהב עצמאות מלאה וצורפה לחבר העמים הצרפתי.
הנשיא לוראן גבאגבו כיהן בשלטון משנת 2000 ועד 2011. מאז ניסיון הפיכה בשנת 2002 והסכם הפסקת האש ב-2003 מחולקת המדינה לשניים: בחלק הצפוני המוסלמי שולטים המורדים שאינם מקבלים את שלטונו של הנשיא המכהן ובדרום המדינה נמצא השלטון הרשמי. בנובמבר 2004 תקף חיל האוויר בסיס של המורדים בצפון המדינה ו-9 חיילים צרפתיים נהרגו. בתגובה הושמד רוב חיל האוויר בהוראת נשיא צרפת. כתוצאה מכך החלו מהומות אנטי-צרפתיות בעיר אביג'אן.
בנובמבר 2010 התקיימו בחירות במדינה בהן ניצח אלאסן ואטארה את הנשיא המכהן גבאגבו, אך האחרון סירב לפנות את כסאו על אף הלחץ הבינלאומי עליו לעשות כן. אואטרה זכה לתמיכת מיליציית המורדים המוסלמים השולטים מצפון לקווי הפסקת האש, בעוד גבאגבו שלט בדרום הנוצרי העשיר, בו מרוכזת עיקר הפעילות הכלכלית של חוף השנהב - הכוללת נתח של שליש מייצוא הקקאו העולמי. המשבר הפוליטי הפך לעימות מזוין בעל אופי אתני, שגבה את חייהם של כ-1,500 בני אדם, והסתיים באפריל 2011 - עם התערבות כוחות צבא צרפתיים, שעצרו את גבאגבו וסייעו לוואטארה לתפוס את השלטון.
פוליטיקה
הבירה הרשמית מאז 1983 היא ימוסוקרו, אולם בפועל אביג'אן ממשיכה להיות המרכז האדמיניסטרטיבי, ומרבית המדינות מחזיקות שגרירות באביג'אן. הנשיא לורן גבאגבו שלט מאז שנת 2000 ועד 2011 בה הודח בפועל לאחר שהפסיד בבחירות כמה חודשים לפני כן.
מלחמת אזרחים שהחלה בשנת 2002 בין הצפון לדרום הביאה לפגיעה באוכלוסייה. ארגונים הומניטריים בינלאומיים פרסמו דוחות על בעיות בטיפול באזרחים שבויים בשני הצדדים, ועל עבדות ילדים בתעשיית הקקאו.
בחודש נובמבר 2010 נערכו בחירות דמוקרטיות במדינה, בהן הפסיד הנשיא המכהן, לורן גבאגבו. משלא היה מוכן לפנות את כס הנשיאות, החלו מהומות במדינה, בהן נרצחו אלפי תושבים והאשמות בגין רצח עם הוטחו בו מכל עבר.
החל משנת 2010, נשיא חוף השנהב הוא אלאסן ואטארה.
כלכלה
כ-67% מהתושבים מתפרנסים מחקלאות. 4% משטח המדינה משמשים את החקלאות, 40% הם אדמות-מרעה, 34% מכוסים יערות.
הגידולים העיקריים הם: תירס, אורז, דוחן, כותנה, קקאו, בננות, בוטנים, דקלים, עצי צמג, אננס, טבק, ירקות ופירות.
בשטחה של חוף השנהב מחצבים שונים בהם בעיקר זהב ומנגן.
ענפי היצוא העיקריים הם: קפה, קקאו, בננות וקורות עץ לא מעובדות.
המרכז הפיננסי, הכלכלי והתעשייתי היא העיר אביג'אן.
תחבורה
במדינה יש דרכים באורך כולל של 68,000 ק"מ, מתוכם 5,000 ק"מ הם כבישי אספלט, וכן 1,177 ק"מ של מסילות ברזל. בצי הסוחר ישנן כמה אוניות בנפח כולל של 7,800 טון.
חוף השנהב מפעילה תחבורה אווירית למדינות שכנות ולמדינות מערב אפריקה.
חינוך
בית הספר התיכון הראשון בחוף השנהב, הוקם ב-1952, שמונה שנים לפני שהמושבה הצרפתית זכתה בעצמאותה. לפי הערכה של שנת 2003 רק כ-50% מאוכלוסייה מעל גיל 15 יודעים לקרוא ולכתוב.
האוניברסיטה הראשון בעיר אבידג'ן נפתחה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
תקשורת
בתחילת שנות ה-60 הוקמה במדינה תחנת רדיו ראשונה. בשנת 1966 החלו שידורי טלוויזיה. במקביל להקמת ערוץ טלוויזיה הוקם מנהל לקולנוע כחלק של איגוד טלוויזיה הממשלתי. סרט "Visages de femmes" הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1985 וזכה בפרס.
אקלים
בדרום, באזור חוף והשפלה, חם ולח בכל עונות השנה. בפנים הארץ חם מאוד ולח באביב ובקיץ, חם ויבש בחורף.
הטמפרטורות הממוצעות של החודש החם ביותר ושל החודש הקר ביותר הן: בדרום, 30 ,28; בפנים הארץ 24 - 32, 24.
גשמים יורדים בדרום הארץ בכל עונות השנה, אך בעיקר בקיץ. בפנים הארץ הם יורדים בעיקר באביב, בראשית הקיץ ובסתיו. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 1,800 - 2,000 מ"מ, ובצפון 1,000 - 1,200 מ"מ.
דמוגרפיה
אזרחי חוף השנהב נקראים גם איווארים (Ivorians).
דתות
נכון למפקד אוכלוסין (קנסוס) מ-2021, כ-42.5% מהאוכלוסייה הם מוסלמים (גרים בעיקר בצפון), כ-33.9% מהאוכלוסייה הם נוצרים (גרים בעיקר בדרום), כ-2.2% מחזיקים בדתות שבטיות מקומיות כמו אנימיזם. כ-12.6% הם חסרי דת, והשאר (0.7%) בני דתות אחרות.
וייטצ'אפל (סדרת טלוויזיה)
וייטצ'אפל (באנגלית: Whitechapel) היא סדרת דרמה בריטית בהפקת קרניבל פילמס. הבלשים בשכונת וייטצ'אפל בלונדון חוקרים מקרי רצח שמחקים פשעים היסטוריים. העונה הראשונה שודרה בבריטניה החל מ-2 בפברואר 2009, ובה חיפשו הבלשים רוצח המחקה את ג'ק המרטש.
העונה השנייה הוזמנה על ידי רשת ITV בספטמבר 2009, והתמקדה בנושא התאומים קריי. הפרק הראשון שודר ב-11 באוקטובר 2010.
במרץ 2011 הוזמנה העונה השלישית ובה הופקו שישה פרקים, וכללה שלושה סיפורים בשני חלקים.
העונות הראשונה והשנייה שודרו בארצות הברית ברציפות מדי שבוע בימי רביעי החל מ-26 באוקטובר 2011 בערוץ BBC America. העונה השלישית שודרה בארצות הברית החל מ-28 במרץ 2012 באותו ערוץ.
ב-24 בספטמבר 2012 חודשה הסדרה לעונה רביעית ואחרונה, שכללה שישה פרקים. הפרק הראשון שודר ב-4 בספטמבר 2013.
ב-16 בנובמבר 2013 אישר השחקן רופרט פנרי-ג'ונס שרשת ITV החליטו לא לחדש את הסדרה.
הפקה
בן קורט וקרוליין איפ כתבו את העונה הראשונה של הסדרה. לורה מקי, מנהלת הדרמה של ITV, אמרה ש"הסדרה וייטצ'אפל היא עיבוד מודרני מאוד של הז'אנה הבלשי המשלב מזימות מהתקופה הוויקטוריאנית של הפשע המקורי והאווירה בת זממנו של האיסט אנד הלונדוני. הסיפור אינו רק על הרציחות צמאות הדם של המרטש, אלא מתמקד בשלוש דמויות עיקריות שבלב הסיפור וההומור השחור שמאחד ביניהם."
קבלה וביקורת
הרייטינג של שידור הבכורה של "וייטצ'אפל" ב-2 בפברואר 2009 היה של 8.13 מיליון צופים. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, וקיבלה ניקוד של 75 מתוך 100 באתר Metacritic.
בביקורת ב-"Leicester Mercury" נכתב כי הסדרה היא "כמו "חיים על מאדים" ללא אלמנט הנסיעה בזמן. הפיצוי על חוסר המקוריות הוא באווירה ובהתלהבות".
העונה השנייה קיבלה ביקורות חיוביות, וניקוד של 69 מתוך 100 באתר Metacritic.
מצר קוריאה
מצר קוריאה הוא מצר ים הגובל מצפון בקוריאה הדרומית ומדרום באי קיושו של יפן ומחבר את ים יפן לים סין המזרחי.
גוף מים
באמצע המצר נמצא האי צושימה המחלק את המצר למצר מערבי הגובל בקוריאה ומצר מזרחי הנקרא מצר צושימה וגובל ביפן. אורך המצר כ-280 קילומטר, רוחב המצר כ-180 קילומטר ושטחו כ-75,000 קמ"ר. עומקו נע בין 50–150 מטר ברובו הגדול, עם ממוצע עומק של 101 מטר ומקסימום עומק של 227 מטר. באופן כללי, המצר המערבי הוא עמוק יותר ממצר צושימה. טמפרטורת המים במצר מושפעת מחלק מזרם הקורושיאו העובר דרך המצר. בחורף טמפרטורת המים הממוצעת היא 14 מעלות, באביב היא בין 18–21 מעלות ובקיץ היא מגיעה ל-25 מעלות.
המצר משמש כנתיב שיט בעיקר עבור יפן, קוריאה, רוסיה וארצות הברית. ברית המועצות השתמשה במצר בעיקר עבור אוניות צי האוקיינוס השקט היושבות בבסיס ולדיווסטוק.
ברוב מדינות העולם השם "מצר קוריאה" מתייחס לכלל המצר הכולל את מצר צושימה ואת המצר המערבי. אולם מאחר מלחמת העולם השנייה ועד 1981 יוחד השם מצר קוריאה ביפן למצר המערבי בלבד. החל משנת 1981 משתמשים ביפן בשם "מצר צושימה" לציון כלל המצר, בניסיון להטמיע שם זה במקום השם "מצר קוריאה".
במהלך הפלישות המונגוליות ליפן חצה צי משותף קוריאני-מונגולי את המצר אולם לא הצליח לחדור ליפן.
החל מתחילת המאה ה-20 דובר על מנהרה באורך של 128 קילומטר שתעבור מתחת לים ותחבר את קוריאה עם יפן, דרך האי צושימה. בשנות ה-80 נעשה סקר נרחב לבדיקת המשמעויות של מנהרה כזאת.
מקסים וייגאן
מקסים וייגאן (בצרפתית: Maxime Weygand; 21 בינואר 1867 – 28 בינואר 1965) היה מצביא צרפתי. היה שלישו של המרשל פרדיננד פוש במלחמת העולם הראשונה, לחם לצידו של יוזף פילסודסקי במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, ועמד בראש הצבא הצרפתי לתקופה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מוצא ונעורים
וייגאן נולד בעיר בריסל בבלגיה. יש האומרים כי הוא היה בנה הבלתי חוקי של הקיסרית קרלוטה ממקסיקו, אשתו של מקסימיליאן הראשון, ההרפתקן מבית הבסבורג אשר התיימר להקים במקסיקו אימפריה בחסות צרפת, במאה ה-19. וייגאן היה מודע לשמועות אלו, אך לא הכחיש אותן ולא אישר אותן. הוא התחנך במרסיי אצל משפחה יהודית בשם כהן דה ליאון. בזיכרונותיו הוא מקדיש מעט מאוד מקום לנעוריו, אך מציין כי בזמן היותו תלמיד הוחדרה בו בחוזקה האמונה הקתולית. זיכרונותיו מתחילים מקבלתו לאקדמיה הצבאית סן-סיר בפריז, כאילו רצה למחוק את הקשר שלו אל המשפחה היהודית.
לבית הספר הצבאי התקבל תחת השם "מקסים דה נימאל" כצוער חוץ, בלגי. הוא סיים בהצלחה את חוק לימודיו באקדמיה הצבאית בשנת 1887, והוצב בגדוד פרשים. אז אומץ באופן רשמי על ידי מנהל החשבונות של משפחת כהן דה ליאון, מר וייגאן, ממנו קיבל את שמו. בשלב זה אף הפך לאזרח צרפתי.