cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרן העולמית לשימור חיות הבר
היסטוריה
בשטר ההקמה, הוגדרה מטרת הארגון כ"שימור ממלכת החי, הצומח, היערות, האדמה, המים, הקרקעות ומשאבי טבע אחרים, באמצעות ניהול אדמות, מחקר וחקירה, ופרסום משותף של מאמצים, שיתוף פעולה עם צדדים מעוניינים נוספים וכל דרכים ראויות אחרות".
הארגון הקים סניפים פעילים ברחבי העולם. הפוקוס העיקרי היה הגנת זנים נכחדים של בעלי חיים. ככל שמשאבי הארגון גדלו, התפתח הארגון לתחומים נוספים וביניהם שימור הסביבה, מחקר וקידום נושאים סביבתיים עולמיים. ב-1986 שמה של הקרן העולמית שונה ל"קרן לשימור הטבע" כדי לשקף את השינוי במטרות הקרן, אך הסניף הקנדי והאמריקאי עדיין משתמשים בשם המקורי.
בין החברות שתרמו בעבר ניתן למצוא את שברון, אקסון, (אשר תרמו למעלה מ-50,000$ בשנת 1988), פיליפ מוריס, "מוביל" וקרן מורגן צ'ייס.
מועדון ה-1001
בתחילת שנות השבעים, הנסיך ברנרד והנסיך פיליפ חברו למספר חברים נוספים והקימו את קרן הטבע 1001. מטרת הקרן לכסות את עלויות המנהלה וגיוס הכספים של הקרן העולמית. המועדון אסף 1001 חברים אשר כל אחד מהם תרם 10,000$ לקרן.
מריבת השם
בשנת 2000, תבעה הקרן את הפדרציה העולמית להיאבקות (אז WWF), על נוהלי סחר לא הוגן. שני הצדדים נשאו את ראשי התיבות WWF מאז סתיו 1979. ארגון השימור טען שחברת ההיאבקות הפרה הסכם משנת 1994 לגבי השימוש הבינלאומי של ראשי התיבות.
ב-10 באוגוסט 2001, בית משפט בריטי פסק לטובת הקרן. חברת ההיאבקות ערערה על כך באוקטובר 2001. אף על פי כן, ב-5 במאי 2002 שינתה החברה את כתובת האתר שלה מ-WWF.Com ל-WWE.Com וכך עשתה לגבי כל אזכור של ראשי התיבות הקודמים.
בהמשך אותה שנה הגישו עורכי הדין של הקרן תביעת פיצויים בסך 360 מיליון דולר על מנת לפצות על הנזקים שנגרמו לארגון. במקרה זה זכתה חברת ההיאבקות. דרישה דומה נדחתה על ידי בית הדין האנגלי לערעורים ב-28 ביוני 2007. בשנת 2003 זכתה חברת ההיאבקות במשפט שבו דרשו את הזכות להשתמש בראשי התיבות לגבי מספר מוצרים שקדמו לשינוי.
ביקורת
הקרן הואשמה על ידי מספר ארגונים סביבתיים, כגון Corporate Watch ו-PR Watch, בקרבת יתר לעסקים אשר פוגעת במהימנות וכנות טענותיה. הקרן טוענת כי שותפות עם חברות כגון קוקה-קולה, לפארג, ואיקאה תעזור לצמצם השפעתם השלילית על הסביבה. הקרן קיבלה סכום של 56 מיליון אירו מתאגידים בשנת 2010 (עליה של 8% בתמיכה מתאגידים בהשוואה לשנת 2009), שהיוותה כ-11% מרווחיה לאותה שנה.
סע לאט (אלבום)
סע לאט הוא אלבום הסולו העשירי של הזמר הישראלי אריק איינשטיין, והשני המשותף לו ולמוזיקאי מיקי גבריאלוב, שיצא בשנת 1974.
הפקה
מחצית משירי "סע לאט" נכתבו על ידי איינשטיין עצמו. שאר השירים מתחלקים בין כותבים שאיינשטיין עבד איתם גם באלבומיו הקודמים, כמו יהונתן גפן, מאיר אריאל ושלום חנוך, לבין טקסטים של משוררים כנתן אלתרמן ולאה גולדברג. מיקי גבריאלוב הלחין שבעה משירי האלבום. רנדי ניומן חתום על הלחן של "Dayton, Ohio - 1903" שתורגם על ידי יהונתן גפן כ"שיר של רנדי ניומן".
האלבום משקף את מצב הרוח הלאומי ששרר בישראל של אחרי מלחמת יום הכיפורים, ובחלקו הגדול מייצג נסיגה מהקו הרוקי שאפיין את אלבומיו הקודמים של איינשטיין, שהוקלטו עם הצ'רצ'ילים ועם חבורת לול, אל כיוון אינטימי ומלנכולי יותר, המיוצג בשירים כמו "ילדים של החיים" ( שהושמע לראשונה בסרט "ג'ימי היפה" בבימוי של בועז דוידזון, שנה קודם הוצאת האלבום בשנת 1973, בביצוע של שלום חנוך), "אני אוהב אותך היום", "גן של שושנים", "הזמן הכפרי" ואחרים. שיר הנושא, "סע לאט" הוא בין השירים המזוהים יותר מכל עם דמותו הציבורית של איינשטיין, והוא מתאר קטע מתוך נסיעה של איינשטיין ומלוויו להופעה. "עיניים גדולות", הוא שיר הנושא מתוך סרטו של אורי זוהר באותו שם, בו אף שיחק איינשטיין לצד זוהר. גרסת האלבום לשיר שונה מזו שמופיעה בסרט וגרסה שלישית של השיר יצאה כתקליט שדרים וארוכה יותר (גרסה זו יצאה לראשונה על גבי דיסק במארז "שיר שחלמתי"). השיר "הבלדה על זומטי ולבטי" הוא סוג של פארודיה על סגנון השירים של להקת כוורת ובמיוחד על "הבלדה על ארי ודרצ'י" שיצא אף הוא ב-1974. אף על פי כן, כמה מיוצאי כוורת שיתפו פעולה עם איינשטיין בחלק מאלבומיו הבאים, בעיקר יצחק קלפטר ויוני רכטר.
את עטיפת האלבום, שעיצב הגרפיקאי דוד טרטקובר, ציירה בתו של איינשטיין, שירי, כשהייתה בת 10. שירי גם תרמה את קולה לשיר "הבלדה על זומטי ולבטי".
בעקבות יציאת האלבום, יצרו איינשטיין וצבי שיסל עבור הטלוויזיה הישראלית תוכנית בת 50 דקות שכללה קטעי הופעות חיות של איינשטיין שצולמו במועדון צוותא וקליפים משירי האלבום, קטעי מערכונים וקטעי קישור. בצילומים השתתפו לצד איינשטיין ושיסל, יהודית סולה, ענת טופול, דינה ברכה (שאולי), סימה אליהו ושמוליק בורנשטיין. כמו כן הופיעו בתוכנית להקת הצ'רצ'ילים ולהקת תמוז.
משה אבן זברה
רבי משה אבן זברה (בן זבארה, זבארו, זאברו, אבן זאברה; בערך ה'ר' 1440 - ה'ר"ס 1510), היה סופר סת"ם, מדקדק ופוסק הלכה מחכמי ספרד. לאחר גירוש ספרד התיישב בפאס שבמרוקו. חיבר את הספר "מלאכת הסופר" בנושאי כתיבת סת"ם וכתב ספרי תורה ומסורה הידועים ברמת דיוקם הגבוהה.
תולדות חייו ויצירותיו
רבי משה בן רבי יעקב אבן זברה נולד בשנת ה'ר' 1440 בערך וחי את רוב חייו בספרד. לפחות תקופה מסוימת מחייו בספרד התגורר בעיר לָה קוֹרוּנָה שבצפון מערב ספרד, בה העתיק כתבי ראשונים וכתב את תנ"ך קניקוט (ראו להלן). לאחר גירוש ספרד היגר אל העיר פאס שבמרוקו.
מקור שאותו העתיק החיד"א מספר כי בנו של רבי משה נחטף בספרד בעודו קטן. הבן שנהיה לנער ספג מסביבתו הנוכרית עלבונות על אודות יהדותו ובעקבותיהן הצליח לשדל את "אימו" לגלות לו את זהותם של הוריו האמתיים. לאחר הגילוי ברח לתטואן שבמרוקו. משם הלך כששה ימים אל העיר פאס ושם מצא את רבי משה ואשתו לבושי שחורים לאות אבל על היעלמות בנם ואמר להם כי זה עתה בא מספרד. כשראהו רבי משה נאנח ואמר: "אם בני בא היה כזה". כדי שלא להבהיל את הוריו הגיב כי בנם בא עמו מספרד ועודנו נמצא בדרך מתטואן לפאס. האישה שהאזינה לחילופי הדברים שבין הנער לבעלה אמרה לרבי משה שאם אכן זה הוא בנם ישנו סימן בידה שיוכל לאשר זאת. כך על ידי אותו הסימן היא זיהתה את בנה והביאה לאיחוד המהיר של המשפחה. סופו המר של הסיפור היה במותו הטראגי של הבן סמוך לחתונתו. כאשר הביאו מקוננות שתקוננה על מותו אמר רבי משה להביא משוררים, על כך שבנו זכה למות כיהודי.
משערים כי רבי משה נפטר בפאס בשנת ה'ר"ס 1510.
ספרי התורה של רבי משה
שמו של רבי משה התפרסם בעיקר בזכות ספרי התרה שכתב, שצורת אותיותיהם ודקדוקם זכו לחשיבות מיוחדת. למעשה הם מילאו חלל שהורגש ביהדות ספרד מעת שכתב רבי יוסף קארו את ספרו "בית יוסף" ובו הביא את צורת האותיות האשכנזית בלבד. וכך כתב החיד"א:
ספרי תורה אלו היו מצויים בכמה מערי מרוקו: פאס, מקנס ותטואן. מפעם לפעם היו רבנים וסופרים מתבססים עליהם בבואם לפתור בעיות כשרות בספרי תורה.
ספר התורה שהיה בפאס נשדד באפריל 1912 בפרעות התריתל. ספר התורה בתטואן נפגע בכמה יריות מירי בשנת 1860 מלחמה הספרדית-מרוקאית. היריעות שנפגעו תוקנו על ידי סופר מומחה בשם רבי אברהם אנהורי שידע לשחזר את הכתב של רבי משה בדיוק רב.
העתקת המסורה והגהתה
תחומים נוספים בהם עסק רבי משה היו דקדוק ומסורה, ולמעשה העתיק והגיה בהגהה מדוקדקת את ספרי התנ"ך. המדקדקים במרוקו היו מסתמכים על המסורה פרי כתב ידו, וכך כתב רבי כליפא בן מלכא, חכם ומדקדק ממרוקו, בן המאה ה-18: . רבי יוסף בן נאים מצא הסתמכות דומה גם אצל רבי שמואל הצרפתי מחכמי פאס (המאה ה-17). כן העיד כי ראה ספר תנ"ך שבשוליו הגהות רבות בכתב ידו של רבי יעקב אבן צור, ראש חכמי פאס במאה ה-18, הכותב כי הגיה אותן על פי ספר תנ"ך בכתב ידו אבן זברה בשנת ה'רל"ב.
אחד מכתבי היד של התנ"ך המפוארים ביותר שבנמצא הוא תנ"ך קניקוט, שנכתב בכתב ידו של רבי משה כ-20 שנה לפני גירוש ספרד. את המלאכה התחיל בלָה קוֹרוּנָה, בצפון מערב ספרד בשנת 1476, אותה הוא ביצע במינויו של יצחק, בנו של דון סולומון דה בראגה. המלאכה נעשתה בדוגמת תנ"ך סרוורה (1300), כשהיא משלבת את "ספר המכלול", יצירה דקדוקית של הרב דוד קמחי (רד"ק). בסוף הטקסט של התנ"ך ציין רבי משה בקולופון ארוך, שהוא סיים את המלאכה 1482בעיירה לה קורונה, בחבל גליסיה בצפון מערב ספרד, ביום רביעי, בג' באב בשנת ה'רל"ו לבריאת העולם (יולי 1476). הוא ציין כי הוא היה האחראי על כתיבת כל עשרים וארבעת ספרי התנ"ך. הוא העתיק את הטקסט, הוסיף את הניקוד ואת טעמי המסורה, ולבסוף הוא השווה ותיקן את הטקסט בשימוש ספר תנ"ך המדויק לפי המסורה. לתנ"ך זה נוספו איורים מפוארים מעשה ידיו של האמן רבי יוסף אבן חיים. כתב היד כרוך בכריכת קופסה מעור עז מעובד בסגנון מרוקאי שהה לאחר גירוש ספרד במרוקו. במאה ה-18 התגלגל כתב היד לידיו של בנג'מין קניקוט שרכש אותו עבור ספריית רדקליף. משם הועבר בשנת 1872 אל הספרייה הבודליינית באוקספורד.
הלכות סת"ם
ספר נוסף פרי יצירתו הוא הספר "מלאכת הסופר", העוסק בהלכות ובצורת אותיותיהם. יש ששיער כי הוא כתב את הספר לאחר שהיגר מרוקו, משום שהוא מסתמך בו רבות על ספר האגור שנדפס לראשונה בנאפולי בשנת ה'ר"נ. הספר יצא מכתבי יד על ידי רבי דוד עובדיה בירושלים בשנת ה'תשס"א.
חיבור נוסף בנושאי סת"ם כתב רבי משה לפי סדר א"ב, חיבור זה לא שרד ועל קיומו אנו יודעים בעקבות פניותיו של רבי יצחק אבן וואליד אל רבי ידידיה מונסונייגו כדי להשיג אותו.
כתבים נוספים
רבי משה חיבר גם פירוש על הלכות הרי"ף (בכתב יד) וכן נמצא ממנו קובץ בפולמוס (בכתב יד). כן הוא קונן על חורבן בתי הכנסת שנעזבו בגירוש ספרד.
שדרות מדיסון
שדרת מדיסון (באנגלית: Madison Avenue) היא שדרה המשתרעת מצפון לדרום ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
השדרה חד סטרית, ומאפשרת תנועה לכיוון צפון בלבד. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 מזוהה השדרה עם תעשיית הפרסום בארצות הברית.
השדרה נקראת על שם נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון.
מהלך השדרה
ראשיתה של השדרה בכיכר מדיסון (ברחוב 23) בדרום וקצהה הצפוני בגשר שדרת מדיסון ברחוב 138 בצפון האי. השדרה עוברת דרך מידטאון מנהטן, האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון של מנהטן), הארלם הספרדית והארלם.
ברחוב 26, לצד השדרה נמצא בעבר המדיסון סקוור גארדן (שכיום אינו ממוקם לצד השדרה, אולם עדיין קרוי על שמה).
בין הרחובות 57 ו-85, ממוקמות לאורך הרחוב חנויות אופנה רבות ובהן: גוצ'י, הרמס, פראדה, שאנל, אמפוריו ארמאני, אוסקר דה לה רנטה,ראלף לורן ,איב סן לורן, דולצ'ה וגבאנה, ורה וונג, בטסי ג'ונסון, ג'יאנפרנקו פרה, קרולינה הררה, ג'ימי צ'ו, כריסטיאן דיור, בולגארי, רוברטו קוואלי, דונה קארן, ז'יבנשי, ואן טיילור.
היסטוריה
שדרת מדיסון לא הייתה חלק מתוכנית חברי הוועדה (1811). השדרה הוקמה בין השדרה הרביעית לשדרה החמישית בשנת 1936 בשל מאמצי איש הנדל"ן ועורך הדין סמיואל ראגלס (אשר רכש ופיתח את אזור גראמרסי פארק בשנת 1831, הקים את שדרת לקסינגטון שהובילה אל הפארק, ופיתח את כיכר יוניון).
בעת הקמתה הייתה השדרה דו סטרית, אולם ב-14 בינואר 1966 הפכה השדרה לחד סטרית, כשהתנועה נעה לכיוון צפון, בעוד שהשדרה החמישית הפכה חד סטרית ובה תנועה לכיוון דרום בלבד.
תעשיית הפרסום
המונח "שדרת מדיסון" הפך לכינוי נרדף לתחום הפרסום בעיר ניו יורק. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 התמקמו לאורך השדרה משרדי פרסום רבים. במהלך השפל שפגע בעיר ניו יורק בשנות ה-60 וה-70 עזבו חלק ניכר מסוכנויות אלה את השדרה, וכיום נותרו בה חברות פרסום מועטות.
מאסר עולם
מאסר עולם הוא גזר דין של מאסר לכל החיים המוטל על המורשעים בעבירות חמורות ביותר, לרוב בגידה או רצח. בפועל, נהוג לקצוב את עונש המאסר למספר של שנים. במרבית המדינות זו צורת הענישה החמורה ביותר (הענישה החמורה ממנה, עונש מוות, קיימת בחלק קטן מהמדינות).
בישראל
מאסר עולם הוא העונש השני בחומרתו בספר העונשין הישראלי אחרי עונש מוות, אולם בעוד שהאחרון הוא עונש נדיר ביותר, מאסר העולם הוא העונש שמקובל להטיל על רוצחים, ורק בנסיבות מיוחדות אין המורשע ברצח נידון לו. במקרים של רצח של יותר מאדם אחד, מקובל לתת עונש של מספר מאסרי עולם, כמספר הנרצחים. למספר מאסרי העולם המוטלים יכולה להיות משמעות לעניין קציבת המאסר.
בחוק הפלילי בישראל יש עונש חובה של מאסר עולם על רצח בנסיבות מחמירות. כמו כן, יש עבירות עליהן נקבע עונש של עד מאסר עולם, אולם החוק קובע שעל עבירה שקבוע עליה מאסר עולם מבלי שעונש זה הוא חובה יטיל בית המשפט עונש של עשרים שנות מאסר לכל היותר. בעניין זה כתב המשנה לנשיא בית המשפט העליון השופט פרופ' מנחם אלון:
ישראל
כאשר מוטל מאסר עולם, תקופת המאסר מוגדרת לפי סעיף (41) ל"חוק העונשין תשל"ז 1977". מאסר עולם – עבירה שדינה מאסר עולם ולא נקבע שהוא עונש חובה, תקופת המאסר שיטיל בית המשפט לא תעלה על עשרים שנה.
משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד לשנת 1993, עם תחילת כהונתו של עזר ויצמן בתפקיד נשיא מדינת ישראל, התקבע נוהג לפיו הנשיאים קצבו את כל מאסרי העולם שהונחו לפניהם לעונשים קצובים, לרוב לתקופה של 25 שנים. במסגרת האפשרות לבקש שחרור על תנאי וניכוי שליש מתקופת המאסר, אסירים רבים יצאו לחופשי אחרי 16 שנה.
בית המשפט העליון דחה עתירות של אסירים שדרשו שוועדת השחרורים תמליץ על קציבת עונשם לאחר שעבר זמן רב מהמינימום הנדרש בחוק. על השיקולים לדחיית בקשות כאלו כתב השופט אדמונד לוי:
עונש מאסר עולם, שנגזר על מחבלים שהורשעו ברצח, התקצר פעמים רבות בעסקת חילופי שבויים, ואף בעסקאות שבהן קיבלה ישראל גופות בלבד. עם המשוחררים בעסקאות אלה נמנים המחבלים קוזו אוקמוטו וסמיר קונטאר. ההסכם לשחרור גלעד שליט כלל את שחרורם של 477 אסירים שנדונו למאסר עולם ועוד מאות אסירים, סה"כ כ-1100 אסירים.
בארצות הברית
בארצות הברית, מאסר עולם נמשך עד מות האסיר. לעיתים נגזר מאסר עולם באמצעות קביעה מכוונת של פרקי זמן ארוכים מהזמן שהאסיר צפוי לחיות, למשל 200 שנות מאסר. בחלק ממדינות ארצות הברית קיימת "שיטת שלוש הפסילות" (Three Strikes Laws ) שעל פיה על כל עבירה פלילית שלישית יכול בית המשפט לגזור על הנאשם עונש של מאסר עולם. בפועל, מאסר עולם בארצות הברית אין פירושו תמיד "מאסר לכל החיים". במדינות רבות, אסיר עולם יכול להיות משוחרר בשחרור מוקדם לאחר עשר שנות מאסר, גם כאשר גזר הדין קובע מאסר עולם ללא אפשרות שחרור מוקדם. לאנשי ממשל יש לעיתים הסמכות להעניק חנינה, המתקת עונש, או לקבוע את המאסר עד כה כתקופת המאסר. לפי החוק הפלילי הפדרלי, לא ניתן להעניק שחרור מוקדם לעבירות שהתבצעו לאחר 1 בדצמבר 1987, כולל מאסרי עולם. לכן, מאסר עולם שנגזר בבית משפט פדרלי בארצות הברית הוא לכל החיים, אלא אם כן הנשיא מעניק חנינה או המתקת עונש.
כליאה
אסירים שנשפטו למאסר עולם שונים מאסירים אחרים בכך שהם אינם מצפים לשחרור מהכלא והתנהגות טובה לצורך שחרור מהכלא אינה אופציה עבורם.
שלטונות הכלא על כן מתאימים את תנאי הכליאה לאסירי העולם. למשל, בישראל נהגו לכלוא אסירי עולם בתאים עם מעט שותפים.
בישראל, אסירי עולם מנועים מלצאת לחופשות מהכלא, עד קציבת עונשם, עם זאת ניתן להם לעבוד, וכן לעבור קבוצות למניעת אלימות וקבוצות אחרות כולל לימודים במרכז החינוך בתוך כותלי הכלא, וזאת על מנת שיעברו תהליך טרם בקשתם לקציבת עונשם.
רוק מתקדם בישראל
בעוד הרוק המתקדם בבריטניה ובארצות הברית זכה לעניין גדול בכל העולם, ולהקות כמו פינק פלויד היו מהמוכרות והנמכרות ביותר, ואף להקות 'מחתרתיות' יותר כמו ואן דר גראף ג'נרייטור הוציאו אלבומים שנמכרו בכמויות באיטליה ובמקומות אחרים- באופן טבעי הלהקות הישראליות (כמו להקות נוספות משאר העולם) זכו לפחות עניין והערכה, הן מהקהל בחו"ל והן מהקהל ומהמבקרים בישראל עצמה.
ההתחלה: מוזיקה טרום מתקדמת, ניסיונית ופסיכדלית (1965–1967)
החל מאמצע שנות ה-60 מוזיקאים רבים בישראל התחילו להתנסות עם הצליל החשמלי ולקחת אותו לכיוון המתקדם, תוך כדי אימוץ חלקי של אלמנטים שמאוחר יותר יאפיינו את הסגנון.
אולי הראשון שניסה להפוך את ה'רוק' למשהו שונה, מורכב יותר ומתוחכם יותר, היה אריס סאן. כבר ב-1965 הוא היה בין הראשונים להציג סולואי גיטרה ארוכים, וירטואוזים ומתוחכמים, השפעות עממיות מהמזרח ושימוש פסיכדלי באפקטים שונים, ולעיתים רחוקות יותר הוא נגע גם בניסיוניות ומקצבים מורכבים. אריס סאן המשיך ליצור בסגנון דומה עד 1968, אז הוא פנה למוזיקה קלה ומסחרית יותר. בתחילת שנות ה-70 הייתה לו חזרה לסגנון המקורי המורכב יותר.
הרכבים נוספים, כמו ה'סינג סינג' (כבר ב-1965) והרכב נוסף שקרא לעצמו 'הנסיכים' (על שם הרכב מוקדם ומפורסם יותר שהתפתח ללהקה המתקדמת "פניקס") התנסו באותה תקופה במוזיקה ניסיונית (במקביל לפופ שהם ניגנו), פרועה וצורמת יותר, לעיתים אטונאלית, ובכך פרצו את גבולות מוזיקת הפופ המקובלת.
אריק איינשטיין היה מוזיקאי נוסף שהתעסק במוזיקה מתקדמת במהלך שנות ה-60, תחילה במוזיקה ניסיונית כמו בביצוע הפסיכדלי שלו ל'ערב של שושנים' מ-1966, מאוחר יותר בפופ עם השפעות קלאסיות ולבסוף ביצירות מורכבות וארוכות כמו 'היה היה' מתוך האלבום 'פוזי' ב-1969, בו הוא שיתוף פעולה עם מוזיקאים מתקדמים נוספים כמו מישה סגל והצ'רצ'ילים. בתחילת שנות ה-70 איינשטיין עבר יותר לתחום הפופ (על אף ש'שבלול' כלל גם כן נגיעות מתקדמות), אך אל המוזיקה המתקדמת הוא חזר במהלך שנות ה-70 באמצעות שיתופי פעולה עם מוזיקאים מתקדמים כמו שם טוב לוי, 14 אוקטבות (יוני רכטר ואבנר קנר), הפלטינה ואחרים.
ב-67' עלו שלוש להקות חדשניות עם הקלטות פורצות דרך - 'סדן השטן', להקה ניסיונית חצי ישראלית-פלסטינית וחצי אמריקאית שפעלה בארצות הברית שהוציאה אלבום בעיבודים חדשניים לשירי עם מהמזרח התיכון. מאיר אריאל הוציא תקליטון ראשון עם עיבודים מיוחדים, וקטע ניסיוני אחד שניתן להגדיר אותו כ'מיני-יצירה' בשני חלקים, 'בבלת'. שלישיית הנמר הנוראי הוציאה יצירה הומוריסטית-ניסיונית באורך של 8 דקות עם נושאים מתחלפים ומבנה לא טיפוסי. שאר הקטעים שלהם היו שירים עממיים עם צליל 'חללי' מעט בזכות הקלידים הדומיננטיים שאפיינו אותם. דני ליטני שהיה חבר בהרכב הזה המשיך מאוחר יותר לקריירת סולו בה הוא נגע מעט במוזיקה מתקדמת, בעיקר עם להקת 'שמיים' שהקליטה אלבום ב-1976.
רן אלירן זכור בעיקר כזמר עממי ובשל השיר 'שארם א-שייח', אך בשנות ה-60 הוא בהדרגה נהיה לפסיכדלי יותר ויותר, ואלבומו 'רן אלירן' מ-1969 כלל לא מעט השפעות מתקדמות, אולי גם בזכות הלהקה המלווה, זוהר השביעי. בהמשך הוציא אלירן את 'חיים כפולים', שהיה אלבום מתקדם למדי שהתאפיין בסולואים ארוכים והשפעות עממיות.
רימונה פרנסיס באה מעולם הג'אז, אך בשלושת התקליטים שהייתה שותפה להם בין 1969 ל-1978 יש השפעות מתקדמות ומורכבות, ושילובים מיוחדים של ג'אז, מוזיקת עם, מוזיקה חשמלית ומוזיקה קלאסית.
הפסיכדליה המתקדמת (1968–1970)
ה'זרם' הראשון של המוזיקה המתקדמת בישראל התחיל ב-1968. באותה שנה הקליט דני בן ישראל את 'הקלטות קטמנדו' הקיצוניות ובאותה תקופה גם את 'חנטריש 3 ורבע', המוכר יותר, שהיה אלבום מתקדם גם הוא.
הצ'רצ'ילים הקליטו באותה שנה את אלבומם הראשון, שכלל בצידו השני ארבע רצועות מחוברות לכדי יצירת רוק אחת באורך של כ-16 דקות, עם 4 נושאים שונים והשפעות מגוונות של מוזיקה ערבית, פסיכדליה ומוזיקה אלקטרונית.
בין להקות הקצב היו להקות רבות נוספות שהקליטו מוזיקה מתקדמת אך לא הצליחו להוציא אלבום, כמו 'פניקס', להקתו של גרי אקשטיין, שצמחה מהכוכבים הכחולים (שם גם היה חבר עוזי פוקס, שמאוחר יותר הצטרף לסגנונות, עוד להקת קצב שבעצמה נגעה מעט במוזיקה מתקדמת) והנסיכים. אקשטיין עצמו נגע במוזיקה מתקדמת מעט באלבומי הסולו שלו ובעיקר במחזמר 'טרמפ למוות', שם היה חלק מהרכב-על של מוזיקאים מתקדמים ושיתף פעולה עם מני בגר מלהקת גן-עדן המתקדמת.
'הבמה החשמלית' היא דוגמה נוספת (עם יצירה מתקדמת כבדה-פסיכדלית באורך 11 דקות מ-71'), הם גם שיתפו פעולה עם דני בן ישראל מעט ב'חנטריש'.
זוהר לוי היה אחת הדמויות המשמעותיות במוזיקה המתקדמת של שנות ה-60 וה-70 יחד עם ההרכבים זוהר השביעי ואחרית הימים שאותם הנהיג. מאוחר יותר הוא היה חבר גם ב-'14 אוקטבות' יחד עם יוני רכטר ואבנר קנר, אך בתפקיד משמעותי פחות מזה שהיה לו בהרכבים הראשונים.
הרכבים נוספים מהזרם שנגעו במוזיקה מתקדמת בצורה פחות משמעותית היו בין היתר 'פרפר אטומי', 'האריות', 'הקולות הגבוהים', 'הפודינג' וכן ניתן להזכיר את ההרכב הרומני של ננסי ברנדס 'רוסו שי נגרו' (אדום ושחור).
הזרם המרכזי (1968–1979)
בין 1968 ל-1970 היוו רוב המוזיקאים המוערכים והפופולריים ביותר במוזיקה המתקדמת הישראלית חלק חשוב באלבום מתקדם כלשהו, בלהקה (אזרחית או צבאית) או בהשתתפות באלבום סולו. רבים מהמוזיקאים האלה שיתפו בינם פעולה ליצירת הרכבים, בדרך כלל 'חד פעמיים'. שיא היצירה של קבוצת המוזיקאים הזו הגיע אחרי מלחמת יום כיפור, בסביבות 1974.
אלברט פיאמנטה הגיע מתחום הג'אז עם משיכה לסגנון חשמלי, עממי ואתני והקליט כבר מאמצע שנות ה-60. במהלך שנות ה-60 ובעיקר בסופן הוא ביצע קטעים עממיים בביצועים מתקדמים פסיכדליים-ג'אזיים ושיתף פעולה עם צביה אברבנאל בהקלטות מתקדמות של מוזיקה תימנית. בתחילת שנות ה-70 המשיך ל'סדנת הג'אז' שניגנו בסגנון אקוסטי יותר אך מורכב לא פחות, אך לקראת אמצע שנות ה-70 הוא חזר לסגנון חשמלי יותר והתעמק אף יותר במוזיקה עממית ובכלים אתניים.
החל מ-1968 הלהקות הצבאיות החלו להתנסות במוזיקה מורכבת וניסיונית. בין הלהקות הצבאיות המתקדמות בלטה להקת פיקוד מרכז, שבאלבומם מאותה שנה התעסקה במוזיקה מתקדמת וניסיונית במה שנשמע מעט כמו הטרופיקליה של אותה תקופה. הקטע "בכי תמרורים" היה אחד החדשניים באותה תקופה ובין הראשונים להתעסק עם פוליריתמיים מורכבים ושבירה של מקצבים, אחד הדברים שיעסיקו מאוחר יותר את המוזיקה המתקדמת הישראלית והעולמית ובייחוד את חבר הלהקה שם טוב לוי.
באותה שנה גם להקת הנח"ל התחילה להתעסק במוזיקה מתקדמת וניסיונית, מגמה שתגיע לשיאה ב-1972. חברי הלהקה באותה תקופה, אלון אולארצ'יק, דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר וגידי גוב, שמאוחר יותר יקימו יחד את להקת כוורת, הקימו בעודם בנח"ל הרכב טרום-כוורתי שהקליט ב-1971 ו-1972 מספר יצירות מתקדמות מהשאפתניות ביותר שנעשו באותה תקופה, אחת היצירות, 'אופרת פוגי', נמשכה קרוב לחצי שעה וייתכן והייתה היצירה הארוכה ביותר באותה תקופה.
להקות צבאיות נוספות שנגעו בסגנון בצורה פחות משמעותית בין 68' ל-70' היו להקת פיקוד דרום ולהקת חיל הים.
להקת חיל התותחנים גם היא פנתה לסגנון המתקדם, עם אלבום מתקדם ראשון ב-1970. בין השותפים באלבום היו יוני רכטר על הקלידים ויוסי פיאמנטה על הגיטרה (ובנוסף להם חברי להקת אף אוזן גרון שנגעו מעט בסגנון גם כן בשלב מסוים) יוני רכטר הצטרף 3 שנים אחר כך, יחד עם יצחק קלפטר, ללהקת כוורת, הרכב הרבה פחות מתקדם והרבה יותר קליל מההרכב הקודם של סנדרסון, ואף על פי כן חברי הלהקה שמרו על נוכחות מתקדמת משמעותית בכל אלבום של הלהקה. להקה דומה אך ידועה פחות הייתה להקתו של עוזי חיטמן (מלהקת פיקוד מרכז גם כן), הפופולים.
כוורת התפרקה תוך 3 שנים, לאחר מכן המשיכו רוב המוזיקאים החברים בה לעסוק במוזיקה - אפרים שמיר הוציא אלבום מתקדם למדי עם אסתר שמיר, מאיר פניגשטיין הצטרף לאחד ההרכבים האהובים ברוק המתקדם הישראלי, זינגלה, וגידי גוב גם הוא הוציא אלבום סולו בשנות ה-70 שגם בו היו השפעות מתקדמות. יצחק קלפטר השתתף בעוד כמה הרכבים מתקדמים, ויוני רכטר נהיה לאחת הדמויות המשמעותיות במוזיקה המתקדמת בהמשך. לעומת זאת, דווקא דני סנדרסון, שהנהיג את ההרכב בתקופה הכי מורכבת שלו והמשיך לקריירת סולו מצליחה - לא חזר להתעסק בסגנון.
ב-1971 וב-1972 עיבד גרוניך שני אלבומים מתקדמים ללהקות נוספות - להקת גייסות השריון וצוות הווי סיני (במשותף עם מתי כספי, כשאחד מחברי הלהקה היה שלמה יידוב איתו יעבוד מעט מאוחר יותר), וב-71' הוציא אלבום בכורה מתקדם מהפכני ומוערך, שהיה השראה משמעותית למוזיקאים המתקדמים של אותה תקופה (אבנר קנר למשל, ציין אותו כהשפעה מוקדמת). בהמשך שנות ה-70, בין היתר, גרוניך היה שותף להרכבים משמעותיים בהיסטוריה המתקדמת הישראלית כמו 'מאחורי הצלילים' יחד עם מתי כספי (שהוציאו אלבום אחד) ו'קצת אחרת' יחד עם שם טוב לוי ושלמה יידוב (שהוציאו אלבום אחד אך הותירו הקלטות רבות נוספות שלא יצאו לאור).
כספי עצמו היה יוצר קשה להגדרה. מצד אחד הוא לא היה חלק מובהק מזרם המוזיקאים המתקדמים וגם המוזיקה שלו הייתה שונה מהמוזיקה המתקדמת הנפוצה - המבנה של שיריו היה של שירים פשוטים ובדרך כלל קליטים. יחד עם זאת, המלודיות שלו, ההרמוניות, ולעיתים גם העיבודים והמקצבים היו מורכבים במיוחד.
שם טוב לוי המשיך גם הוא להרכב משלו - 'ששת', קצת אחרי שהקליט אלבום סולו ראשון. ששת הוציאו אלבום אחד שזכה להערכה גדולה והקליטו אלבום נוסף כפסקול לסרט 'מסע אלונקות'. ששת היוותה קרש קפיצה לקריירה של יוצרים 'מיוחדים' ו'שונים' נוספים בין חברי הלהקה, כמו יהודית רביץ, שהוציאה אלבום סולו עם השפעות מתקדמות בסוף שנות ה-70. מאוחר יותר היא עברה למוזיקה קלה יותר, בדומה לשלמה יידוב שהוציא אלבום סולו מתקדם בסוף שנות ה-70 ועבר מאוחר יותר, בשנות ה-80, למוזיקה פשוטה.
יוני רכטר הקים עם אבנר קנר את '14 אוקטבות', הרכב נוסף שזכה להערכה גדולה. הם הקליטו אלבום אחד ומופע בשם 'הכל זורם' שלא יצא מעולם. אבנר קנר עבר אל מאחורי הקלעים, אך הקליט את הקטע המתקדם "ברידג'". יוני רכטר הוציא שני אלבומי סולו מתקדמים בסוף שנות ה-70.
חברו ללהקת חיל התותחנים, יוסי פיאמנטה, המשיך גם הוא להרכב מתקדם משלו, 'להקת פיאמנטה'. בשנות ה-70 ההרכב הקליט אלבום שנגנז יחד עם סקסופוניסט הג'אז האמריקאי סטן גץ, ובאלבומיהם הבאים הם המשיכו ליצור מוזיקה חסידית-מתקדמת.
מישה סגל התחיל בתור מעבד ומלחין בסוף שנות ה-60, והוציא תקליטון עם כמה מההקלטות הכבדות ביותר בתקופה. בשנות ה-70, בעיקר בתחילתן, הוא הקליט מספר הקלטות בסגנון מתקדם שחלקן יצאו לרדיו בלבד או פורסמו בתקליטונים. כמו כן, יחד עם דניאל שליט, הוא יצר יצירות ששילבו בין מוזיקה קלאסית, רוק וג'אז.
הרכב משמעותי נוסף היה 'הפלטינה'. הפלטינה הוקמה לאחר פירוק להקת הברנשים של פיאמנטה, שליוותה את אריק איינשטיין. מתופף הברנשים אהרל'ה קמינסקי איחד מספר מוזיקאים מתחום הפופ והג'אז על מנת ליצור הרכב ליווי מחליף, שיצא לדרך עצמאית בסופו של דבר. הסגנון של הפלטינה היה מתקדם וחשמלי ומלא השפעות מתחום הג'אז - באלבומם הראשון הייתה גם השפעה פאנקית בולטת, ובאלבום השני השפעות קלאסיות. ההוצאה השלישית שלהם, שהוקלטה ב-1976, מאחדת בין הקלטות בסגנון אימפרסיוניסטי, בהשראת דביסי, ובין הקלטות אקוסטיות יותר מהופעה חיה.
בנוסף לכך ליוותה להקת הפלטינה מוזיקאים נוספים, כגון את חוה אלברשטיין באחד מאלבומיה. האלבום בלט בצליל המתקדם שלו והיה תחילתה של מגמה שהתרחבה לקראת שנות ה-70, ובה מוזיקאים מוכרים מתחומים אחרים החלו להתקרב אל הצליל המתקדם, וליצור בעצמם מוזיקה מתקדמת - בדרך כלל גרסה קלה, קליטה ורכה יחסית של הסגנון. בין המוזיקאים שהיו חלק מהמגמה הזו היו רבים מתחום 'מוזיקת השיער' כמו יזהר כהן וצביקה פיק, ואחרים מ'הליבה' של הפופ הישראלי, כמו שלום חנוך ואריאל זילבר, שחברו ביחד ליצור את אחד ההרכבים הפופולריים ביותר במוזיקה המתקדמת הישראלית, 'תמוז'. גם אלבומי הסולו של השניים שיצאו אחר כך בשנות ה-70 המאוחרות כללו השפעות מתקדמות, במיוחד אלה של זילבר, שגייס 'פליטי' להקות מתקדמות כמו בודגוב וטוני בראוור ללהקת הליווי שלו 'ברוש' (שבעצמם הקליטו מעט בסגנון מתקדם קל יותר בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80). מוזיקאים מוכרים נוספים שהתנסו בסגנון מתקדם קליל יותר היו דורי בן זאב ושלישיית אף אוזן גרון (הקטע שלהם 'חגיגה' מ-1974 הוא הדוגמה הבולטת ביותר).
בעקבות ההתפתחות של עולם הפופ הקל יותר אל כיוון המוזיקה המורכבת יותר עלו מוזיקאים שהתעסקו בעיקר בשילוב בין הצליל הקל והקליט יותר למורכבות המוזיקלית של המוזיקה המתקדמת. בין המוזיקאים האלה היו נורית גלרון, שהוציאה שני אלבומים בסגנון בסוף שנות ה-70 (ומאוחר יותר עברה למוזיקה קלה יותר), אורי רווח שלא הוציא אלבום אך הקליט קטעים בסגנון אמנותי ומורכב, ההרכב שלישיית קצה השדה וההרכב שלישיית היהלום השחור (שבה היה חבר גם ריצ'רד פרץ, שהיה שותף לתחילת דרכו של אריק איינשטיין כמוזיקאי מתקדם יחד עם האיינשטיינים. עוד באלבום ניגן שם טוב לוי). בעקבות האופנה הזו קמה השלישייה 'צליל מכוון' של שלושה מענקי הסגנון - שלמה יידוב (צוות הווי סיני, קצת אחרת), שם טוב לוי (קצת אחרת, ששת) ויצחק קלפטר (הצ'רצ'ילים, אחרית הימים, כוורת). המוזיקה שהם עשו התאימה לסגנון בכך שהייתה קלילה מאוד וההשפעות המתקדמות בה היו יחסית מעטות. הם הוציאו אלבום אחד ב-1979 שסימן את סופה של אחת התקופות הפורות ביותר במוזיקה המתקדמת בישראל.
ה'מחתרת' המזרחית (1965–1979)
במקביל לזרם המרכזי פעלו מוזיקאים שלא זכו להערכה של הרדיו והמבקרים. הם בדרך כלל היו מוזיקאים ממוצא מזרחי ששילבו את המזרחיות שלהם במוזיקה המתקדמת (והלא מתקדמת) שלהם בצורה מובהקת. המוזיקאים אולי זכו להתעלמות פחות או יותר מהרדיו, אבל הם כן זכו לפופולריות מסוימת (לעיתים גדולה במיוחד) מהקהל בארץ, בעיקר זה הבא מרקע דומה.
את השורשים של הסגנון אפשר למצוא כבר ב-1965 כאמור במוזיקה של אריס סאן, אך מי שנתן דחיפה משמעותית לזרם היה אהרן עמרם. עמרם היה מוזיקאי ותיק שביצע מוזיקה בסגנון תימני כבר מסוף שנות ה-50, אך לקראת סוף שנות ה-60 הוא היה הראשון להיפתח להשפעות חשמליות במוזיקה העממית התימנית, בעודו משלב את המקצבים המורכבים של המוזיקה התימנית והחזרתיות שלה עם אותם כלים אלקטרוניים. באמצע שנות ה-70 הוא כבר החל לבצע מוזיקה מאוד מורכבת וקשה לעיכול, וגם שיתף פעולה עם אבנר קנר מ-14 אוקטבות. ההשפעה שלו על המוזיקה הפופולרית התימנית הייתה משמעותית וכך מוזיקאים רבים מהתחום בעקבותיו אימצו צליל מורכב ומאתגר יותר, ביניהם צביה אברבנאל (ששיתפה פעולה עם הברנשים של פיאמנטה) צלילי העוד וצמד צפרי. צלילי הכרם היו הרכב יותר 'קל' אך גם הם לעיתים אימצו את האלמנטים המורכבים של המוזיקה המתקדמת. אהובה עוזרי היא מוזיקאית נוספת שקשה להגדיר אותה, מצד אחד, מבחינה קצבית ומבחינת מבנה השיר, המוזיקה שלה פשוטה יחסית, מצד שני, מבחינת השילוב בין הכלים ההודיים והאלקטרוניים, המוזיקה שלה בהחלט מורכבת וחדשנית.
במוזיקה היוונית-טורקית היו פחות מוזיקאים שהלכו בעקבותיו של אריס סאן אל כיוון מתקדם יותר, אך היו כאלה, ביניהם מוזיקאי שכינה עצמו בשם 'מוטי'. מעט מאוד ידוע עליו, אך הוא הוציא תקליטון מורכב ב-1968, שהוא בין הדוגמאות היחידות מעבר לסאן, למוזיקה מתקדמת בהשראה יוונית-טורקית.
הקבוצה השלישית במוזיקה המתקדמת המזרחית היא הקבוצה הצפון אפריקאית. בעוד הפריחה של הקבוצה הזו הייתה יחסית מאוחרת, זו הקבוצה היחידה שזכתה להערכה ואישור מסוים מצד הממסד והרדיו הישראלי. אולי החלוץ בסגנון, והראשון ששילב כלים חשמליים עם מוזיקה עממית צפון אפריקאית, היה ג'קי אלקיים. ב-1972 הוא הוציא אלבום שעיבד שלמה גרוניך והיה מלא בהשפעות של מוזיקה מתקדמת ומוזיקה קלאסית, כמו גם המוזיקה הצפון אפריקאית העממית. מאוחר יותר בשנות ה-70 המשיך ג'קי אלקיים לכיוון יותר כבד אך עדיין נגע במוזיקה מתקדמת מדי פעם. אחריו הגיעו הרכבים שאימצו יותר השפעות אקלקטיות (כמו מוזיקה הודית) וביססו את המוזיקה שלהם יותר על מוזיקה קלאסית צפון אפריקאית - ההרכב הראשון היה 'בולבול טרנג' של דודו אלהרר, שהוציא אלבום אחד בסגנון מתקדם. ההרכב השני והמוערך יותר היה הברירה הטבעית, שהוציא אלבום אחד בסוף שנות ה-70 שזכה באופן מפתיע להערכה גדולה והמשיך לפעול שנים רבות בסגנון המתקדם-עממי שלו.
מוזיקאים חיצוניים ואלטרנטיביים (בעיקר סוף שנות ה-70)
היו גם מוזיקאים שלא פעלו כחלק מזרם כלשהו, וזכו להתעלמות מוחלטת מכל מדיום מסיבות כאלה או אחרות - שמשון מיאל, מוזיקאי פסיכדלי עממי מתקדם ששילב פוליריתמיים והרמוניות מורכבות עם אלתורים, צליל מיוחד וגישה ניסיונית, הוא דוגמה מובהקת לכך.
הרכב אחר היה חיצוני למוזיקה הישראלית מכיוון שהוא היה הרכב של סשה גנלין, עולה חדש. ההרכב של גנלין (שלישיית גנלין), היה מורכב מעוד שני אנשים מברית המועצות שלא גרו כאן. ההרכב התחיל להתקיים בסוף שנות ה-70 בסגנון פיוז'ן-אוונגארד-מתקדם והוציא כמות גדולה של אלבומים החל מהתקופה הזאת ועד לאמצע שנות ה-80, כשבאותה תקופה עלה גנלין לארץ. ההרכב המשיך להתקיים גם לאחר עלייתו ומתאחד להופעות והקלטות מדי פעם, אפילו לאחרונה.
נשמה חשמלית הייתה להקה מתקדמת כבדה אותה הנהיג שמואל חזי. הם יצרו ב-1974 יצירה מתקדמת באורך של 17 דקות שמבוססת על טקסט של נתן אלתרמן, והקליטו מספר קטעים נוספים קלים יותר. שמואל חזי היה פעיל מאוחר יותר גם במוזיקה המזרחית וכתב מוזיקה לזוהר ארגוב. בין חברי ההרכב היו ארז נץ, שהיה אז בן 18, ומאוחר יותר יהפוך לגיטריסט מוכר.
הרכב חיצוני נוסף היה 'שליחי הנשמה', הרכב של הקהילה העברית השחורה של דימונה ששילב פסיכדליה, רגאיי, פאנק ופיוז'ן, בין היתר עסק גם במוזיקה מתקדמת אך גם בפופ שחור קליל.
גן עדן נקראים 'להקת הקצב האחרונה' לעיתים, כי אופי הלהקה היה של להקת קצב, בתקופה בה כבר לא היו להקות קצב של ממש. הם שילבו מוזיקה מתקדמת עם מוזיקה כבדה מלאת דיסטורשן.
גל להקות בית לסין (1975–1979)
מאמצע שנות ה-70 החלה מגמה מוזיקלית של הרכבים ששאפו ליצור מוזיקה 'בינלאומית' לחלוטין. הם שרו באנגלית על נושאים בינלאומיים וכיוונו לקהל בחו"ל, ומוקד הפעילות שלהם היה מועדון הרוק של בית לסין בתל אביב, בניהולם של שאול גרוסברג ואשר ביטנסקי. הלהקה המפורסמת והמוערכת ביותר ביניהן הייתה זינגלה - על אף שחברי הלהקה הושפעו מלהקות מקומיות וחלק מחברי הלהקה הגיעו מהזרם המרכזי, הם הקליטו אלבום אחד ב-1975 שיצא שנתיים אחרי, והקליטו הקלטות רבות נוספות שיצאו בהוצאה פרטית בין חברי הלהקה.
חלום קוסמי הייתה להקה משמעותית נוספת, שהקליטה חומרים רבים בסגנון להקות ה'קוסמישה' הגרמניות (עם מעט השפעות של להקות כמו פינק פלויד והצ'רצ'ילים גם כן), אך לא הוציאו אותם על אלבום מעולם. מנהיג הלהקה היה אדר אבישר ובין חברי הלהקה היה גם ברי סחרוף, שמאוחר יותר יהיה דמות משמעותית במוזיקה המחתרתית והמתקדמת בשנות ה-80 וה-90 ובסופו של דבר יגיע לפופולריות גדולה.
הצלע המפורסמת השלישית בין הלהקות האלה הייתה להקת אטמוספירה. כמו שתי הלהקות האחרות גם היא לא זכתה להוציא את הקלטותיה בזמן אמת אלא רק שנים אחרי. הצליל שלה היה מאוד סימפוני, והיא יצרה מספר יצירות ארוכות שמבוססות על טקסטים של משוררים בריטים קאנוניים.
להקה נוספת, מוכרת הרבה פחות מהשלושה, הייתה 'אואזיס', של שני חברי להקת ברוש באותו זמן (איקי לוי מששת ויוסי מנחם מ'שלישיית מישה סגל') ומנהיג הלהקה אברי שרון. הם הוציאו אלבום אחד עם צליל פיוז'ני.
בנוסף על הארבע האלה פעלו להקות נוספות כמו כדור שלג, אנסמבל הרוק החדש, קסדה ועוד, חלקן השאירו מעט הקלטות אחריהן וחלקן בכלל לא.
הזרם המרכזי החדש (בעיקר עד 1985)
גם בעשור החדש המשיכו מספר מוזיקאים ותיקים ובעלי מעמד, לרוב כאלו שהיו פעילים בשנות ה-70 ואף בשנות ה-60, ליצור מוזיקה מתקדמת. אבנר קנר חזר למרכז הבמה עם ההרכב המצליח 'פרמיירה', שהראה השפעות מורכבות ומתקדמות בכמה מהקלטותיו, על אף שהוא נטה יותר לפאנק ומוזיקה שחורה. שלמה גרוניך ושם טוב לוי המשיכו לחקור טריטוריות חדשות במוזיקה המתקדמת, באמצעות שימוש בכלים של שנות ה-80. האלקטרוניקה (במיוחד באלבומם המשותף "אלבום משפחתי") והמוזיקה הכבדה (כמו ב"צמר גפן מתוק" של גרוניך) של התקופה נוצלה באלבומיהם ליצור צלילים חדשים במוזיקה המתקדמת הישראלית. גם להקת דודה של דני סנדרסון וגידי גוב נתנה מעט יותר במה להשפעות מורכבות מההרכב הקודם של סנדרסון. אהרן עמרם הגיע לשיא המתקדם שלו עם הקלטות אוונגרדיות שמנצלות את המקצבים המורכבים במוזיקה התימנית והצליל של שנות ה-80, והצליל המתקדם חדר לכמה הקלטות פופ מתחילת התקופה כמו אלו של ג'קי מייקה. לורד פלימנאפ הוקמה ב-1989 על ידי שני בני 16 מראשון לציון ובן 15 מבאר שבע והיו למעשה להקה של יוצרים בתחילת דרכם, אך היצירה שלהם היוותה חזרה לתקופת מועדון הרוק של בית לסין ולמוזיקה הבריטית המתקדמת של תחילת שנות ה-70.
בדומה לשם טוב לוי וגרוניך, גם מוזיקאים שהיו פחות פעילים במוזיקה המתקדמת של שנות ה-70 כמו אריק רודיך ורביב גזית החלו להתעניין במוזיקה האלקטרונית המתקדמת, ויצרו יחד מין אופנה אלקטרונית זעירה במוזיקה המתקדמת של שנות ה-80. אדר אבישר, מנהיג להקת 'חלום קוסמי', המשיך ליצור מוזיקה מתקדמת בעצמו ואיחד את הלהקה שלו ליצירת אלבום משותף עם הלהקה הבריטית ואן דר גראף ג'נרייטור.
המוזיקה האלטרנטיבית (לאורך כל העשור)
רוב מוזיקאי המחתרת החדשים סלדו מההגדרה 'מתקדם'. הם זיהו את המונח עם מוזיקה מנופחת יתר על המידה ושכלתנית, ועם הלהקות הבריטיות של שנות ה-70, אך רבים מהם נמשכו במקביל למורכבות וניסיוניות מוזיקלית מכיוון אחר, אימצו השפעות מתקדמות (בעיקר של החלק הניסיוני יותר במוזיקה הזו, במיוחד זה של להקות ה'קוסמישה' הגרמניות) ויצרו בעצמם מוזיקה מתקדמת, אף על פי שלא הייתה להם 'מחויבות' לסגנון המורכב ולעיתים עברו בין קטעי פופ קליטים לבין קטעים מורכבים וניסיוניים.
המשיכה של המוזיקה האלטרנטיבית אל זו המורכבת התחילה בארץ כבר מתחילתה של זו הראשונה בסוף שנות ה-70: פלונטר, אלבום הבכורה של רמי פורטיס מ-1978, כלל לא מעט השפעות מתקדמות ולמעשה הופק על ידי אחד הגיטריסטים המוכרים במוזיקה המתקדמת הישראלית - חיים רומנו. במהלך שנות ה-80 הקים פורטיס מספר לא קטן של הרכבים שנמשכו אל המוזיקה המתקדמת והניסיונית, כמו Seven codes, כרומוזום וז'אן קונפליקט. בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 פורטיס הפך למוזיקאי מרכזי במוזיקה הישראלית וזנח את ההשפעות המתקדמות, אך הוא חזר אליהן מאוחר יותר ב-2009 עם היצירה 'חימושניגיגי' מתוך האלבום 'פורטיס משולש'.
אורי דושי ואבי בללי (מאוחר יותר מנקמת הטרקטור, אז בתחילת דרכו) חברו אל המתופף מי-אל-מה מלהקת אטמוספירה וזינגלה (אז נקרא עמי ליפנר) והקימו את שלישיית 'אקאן'. מי-אל-מה עיבד והפיק את הקלטותיהם, להן היה צליל אפל וניסיוני. גם להקת מע"צ יצרה מוזיקה עם צליל אפל שהושפע לעיתים קרובות ממוזיקה ניסיונית ומתקדמת, כמו גם הגלגול שלה, להקת ישראל. להקת D.X.M. הייתה אחת הלהקות האפלות ביותר בתקופה ההיא, והמוזיקה שלה נעה בין פופ קליל וקודר לבין אוונגארד. See them smile שילבו בין עיבודי מיתרים דרמטיים טיפוסיים למוזיקה המתקדמת של שנות ה-70 למוזיקה אפלה ולרעש הניסיוני של שנות ה-80.
במקביל להרכבים ה'אפלים' המתקדמים, התקיימה קבוצה של להקות אוונגרדיות שיצרו מה שניתן לכנות 'מוזיקה מתקדמת', כמו למשל ההרכב 'שרמוטה מעופפת בהרים'.
לקראת סוף שנות ה-80 האלטרנטיבה המתקדמת הגיעה גם לאלטרנטיבה העברית. אהוד בנאי יצר באלבומי הסולו שלו בשנות ה-80 מוזיקה אלטרנטיבית שהושפעה ממוזיקה מתקדמת מזרחית, במיוחד באלבומו השני מ-1989- 'קרוב'. המוזיקה המתקדמת המשיכה להיות השפעה בולטת במוזיקה שלו עד לשנות ה-2000, אם כי לא בכל אלבום.
נושאי המגבעת באלבומם הראשון מ-1988 כללו הרבה השפעות ניסיוניות ומתקדמות (הדוגמה הבולטת היא הקטע 'יום הולדת'). באלבומיהם המאוחרים יותר המבנה המוזיקלי של שיריהם הפך לקליל יותר.
שנות התשעים: פופולריות מחודשת
שנות ה-90 הביאו עימם פתיחות לתרבות המוזיקלית הישראלית ועניין גדול יותר בקרב המאזינים, הן האלטרנטיביים והן הממוצעים, כלפי מוזיקה ישראלית שונה. באותה תקופה ניתן היה למצוא מספר גדול של הרכבים מסגנונות שונים, שלרוב פנו בעברית ללב הקהל הישראלי, מבלי לנסות לכוון לחו"ל. הרכבים רבים יותר החלו לשלב השפעות מתקדמות במוזיקה שלהם, הראשונה שבהם הייתה נקמת הטרקטור שהוציאה כבר ב-1990 אלבום בכורה. היצירות המתקדמות ביותר של הלהקה היו בדרך כלל במוזיקה שכתבה לתיאטרון, מחול וקולנוע, כמו למשל באלבום הפסקול מ-1992 'הקיר', אך היא שילבה השפעות מתקדמות גם באלבומים היותר קלילים שלה.
ברי סחרוף, לשעבר מלהקת חלום קוסמי ומאוחר יותר שותף מרכזי בכמה הרכבים אלטרנטיביים בשנות ה-80, יצא לקריירת סולו. אלבומיו בשנות ה-90 וה-2000 מתחלקים בין אלבומים 'קלים' יותר לבין כאלו שכללו מוזיקה מורכבת, מתקדמת וניסיונית, עם השפעות אלקטרוניות ומזרחיות חזקות (במיוחד החל מאלבומו השלישי של סחרוף 'חם על הירח'. דוגמאות בולטות נוספות -'מונסון' ו'אדומי השפתות').
רוקפור קמה בסוף שנות ה-80 ואלבומה הראשון יצא ב-1991. סגנון הלהקה היה פסיכדלי-מתקדם בהשראת הלהקות של סוף שנות ה-60, במיוחד החל מאלבומם השני והמצליח יותר 'האיש שראה הכל'. להקת 'בלאגן' הייתה הרבה פחות מתקדמת-במובהק, ושילבה עם האלמנטים המתקדמים שלה גם אלמנטים של פופ, ראפ ואלקטרוניקה. אביתר בנאי זכה לפופולריות עצומה עם אלבומו הראשון, שכלל השפעות מתקדמות רבות בהשראת מוזיקה קלאסית, שלמה גרוניך ורוברט וואיט, ופרץ את גבולות הסגנון המתקדם באלבומו השני, הפופולרי פחות, כשנכנס אל הפסיכדליה והאלקטרוניקה. להקות יותר אלטרנטיביות גם התעסקו במוזיקה מתקדמת, כמו למשל 'המהפכה המיותרת', שהתעסקה במוזיקה הזו מזווית רועשת יותר, והלהקות פרווה חמה ופלאפל אוונגארד שעיקר הפעילות שלהן הייתה בשנות ה-2000. הלהקות האלה סימנו את התפתחות המוזיקה המתקדמת ה'עצמאית' בשנות ה-2000, עם השפעות וסגנון אלטרנטיבי.
זרם שדרות
משנות ה-90, במיוחד החל מ-1992 (השנה בה יצאו אלבומי הבכורה של שפתיים, טיפקס וכנסיית השכל), החלו התפתחויות במוזיקה הפופולרית הצפון אפריקאית - יוצרים בני מהגרים מארצות המגרב החלו לקחת את המוזיקה הזו לכיוונים שונים. הלהקה הראשונה לצאת מהעיר שדרות היא 'שפתיים', שהושפעה גם ממוזיקה צפון אפריקאית קלאסית אך גם ממוזיקה עממית, ושרה בעיקר במרוקאית, תוך כדי שימוש במקצבים המורכבים של המוזיקה הצפון אפריקאית. אחריה יצאו מהעיר יצאו מהעירמספר הרכבים אמנותיים שבין המורכבים שבהם היו כנסיית השכל, שפעילה עד היום, ואלג'יר, שהתפרקה באמצע שנות ה-2000 אחרי שני אלבומים מתקדמים. חברי להקת אלג'יר המשיכו להתעסק במוזיקה מתקדמת בקריירת הסולו שלהם, במיוחד אביב גדג' שיצירת הנושא באלבום הסולו הראשון שלו, 'תפילה ליחיד', היא יצירה מורכבת באורך של כ-17 דקות.
רוב הלהקות הגדולות של הזרם התפרקו עד 2006, אבל יוצרים שעבדו בלהקות האלה עדיין ממשיכים ליצור כאמור.
גם מחוץ לשדרות קמו להקות מתקדמות שהתעניינו בצליל העממי המזרחי ויצרו מוזיקה מתקדמת בהשראתו, כמו למשל אורפנד לנד. אורפנד לנד השפיעו על המוזיקה הכבדה בישראל ואחריהם קמו מספר להקות ששילבו בין מוזיקה מתקדמת כבדה ומוזיקה מזרחית, ויצרו מה שנקרא בחו"ל 'מטאל אוריינטלי'.
שנות ה-2000: אלטרנטיבה מול 'סצנה'
החל מסוף שנות ה-90 החלו להתגבש בישראל שני זרמים עיקריים של מוזיקה מתקדמת - המוזיקה האלטרנטיבית, שבדרך כלל נוטה למוזיקה אינסטרומנטלית והשפעות מגוונות ואקלקטיות, וזרם נוסף שהוא 'מרכז' המוזיקה המתקדמת, וזה שסוחף אחריו את עיקר הקהל, ומושפע בעיקר מהמוזיקה המתקדמת הבריטית של שנות ה-70 והמוזיקה הכבדה האמריקאית של שנות ה-90.
בסוף שנות התשעים הופיעו בישראל מספר להקות רוק מתקדם, בהן פרווה חמה. בתחילה הורכבה הלהקה מתלמידי בית ספר רימון. ב-1999 הוקלט אלבומם הראשון, הרוקיסטי-פרוגרסיבי וב-2001 הסתיימו הקלטות אלבומם השני עם הרכב קצת שונה וסגנון מאוד שונה – ג'אז אוונגרד דמוי ג'ון זורן. הלהקה התפרסמה בהופעותיה המשעשעות והתיאטרליות וזכתה להצלחה יחסית, בראשות המלחין ומנהיג ההרכב ליאור פרנקל. אלבום הבכורה שלה יצא לאור במהלך אפריל 2005 בחברת התקליטים הצרפתית מוזיאה (Musea). פרווה חמה עברה מאז הקמתה מספר גלגולים והפסקות פעילות, אך בתחילת 2009 חזרה להופיע בישראל.
טריו אנרגטי של קלידים-בס-תופים בשם טרספאס הוקם בשנת 1999 בירושלים. הם ניגנו פיוז'ן מושפע רוק מתקדם שמזכיר באופן מפתיע את אמרסון, לייק ופאלמר ואף הוציאו ב-2002 אלבום בלייבל מוזיאה, בשם In haze of time. להקה אחרת בשם אשקלון קווילט שילבה רוק מתקדם עם מוזיקה עממית (ערבית, אירית...) תוך שימוש בכלים "קלאסיים" ויצרה תערובת ייחודית של רוק מתקדם ישראלי. בסוף 2001 גם הם הצליחו להוציא אלבום בשם The Event. להקה בולטת נוספת שהתחילה לפעול ב-1999 היא סנהדרין אשר הוציאה אלבום ראשון ב-2011 תחת הלייבל של חברת 'אלטרוק' האיטלקית.
בראשית שנות האלפיים, במידה רבה בעזרת האינטרנט, התפתחה שוב בישראל סצנת רוק מתקדם שוקקת חיים. הפעילות החלה באתר אינטרנט של אורי ברייטמן, המדריך העברי לרוק מתקדם המוקדש לרוק המתקדם על כל גווניו וכתוב בעברית, ועד מהרה נוסף אליו פורום בנושא (כיום בנענע, וגם בתפוז). בינואר 2005 יצא הספר הראשון בעברית בנושא, רוק מתקדם - משנות ה-60 ועד היום בהוצאת הספרים "מפה". הספר מכיל היסטוריה מקוצרת של הז'אנר בעולם ובישראל, תפקידו של האינטרנט בתחייה המחודשת וניתוח מוזיקלי של הסגנון הפרוגרסיבי. כמו כן ניתן לציין את האתר של טל עופר המתמחה בביקורות אלבומי פרוג מטאל וניאו פרוג ובראיונות עם להקות ומוזיקאים מתחום הרוק המתקדם.
אחת מלהקות הרוק הראשונות שהופיעו בישראל בתחילת שנות ה-2000 היא להקת ורדון (Verdun), בעלת סגנון מודרניסטי, קשה לעיכול ומאתגר. ורדון הלכה ושינתה את סגנונה לאוונט-פרוג או ריו. עם הסגנון החדש בא שם חדש: אבק. בשם זה הוציאה את האלבום הישראלי הראשון בסגנון זה בראשית 2004 בלייבל האמריקני קיוניפורם, שזכה לביקורות אוהדות בישראל ומחוצה לה.
בקיץ 2003 פרצה לסצנה אחת המצליחות בלהקות הרוק המתקדם כיום, אגרול. הלהקה אמנם הוקמה כשנתיים קודם לכI אבל רק אז החלה למשוך קהל גדול יחסית. אגרול התמחתה בביצוע גרסאות כיסוי ("קאברים") לקלאסיקות הז'אנר, במיומנות וקפדנות ובכל זאת עם אנרגיה סוחפת, תוך שילוב חומרים מקוריים. הצלחתה המפתיעה כבר הביאה להוצאת DVD של הופעתם ואף קירבה אותם לחו"ל. אגרול הקליטה אלבום בכורה בשם "Fairytale" שיצא בשנת 2006.
להקת סולסטיס קויל (solstice coil) התפרסמה בראשית דרכה ב-2002 עם מופע קאברים מצליח לרדיוהד ושילבה מהפרוג של שנות השבעים עם השפעות של להקות עכשוויות כמו המארס וולטה ודרים ת'יאטר ולהקות אלטרנטיביות בריטיות מצליחות כמו רדיוהד ומיוז. שתי להקות נוספות ראויות לציון הן להקת Stormy Atmosphere המנגנת פרוג מטאל סימפוני עם השפעות פולק, ולהקת Systema Teleion שהקליטה אלבום פרוג מטאל על הסיפור המקראי של יעל וסיסרא.
סוסיתא היא עוד להקה שהצליחה לפרוץ מהמחתרת במידת מה ללא ויתור על מקוריות - ומחזירה עטרה ליושנה – רוק מתקדם עברי שממשיך את דרכן של קצת אחרת וששת, והוציאה לאור אלבום בכורה בפברואר 2005. להקת סימפוזיון יוצרת רוק מתקדם מודרני מורכב, המשלב בין פרנק זאפה, סטיב רייך ורוק מתקדם סימפוני. הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה "קונדבופר" באופן עצמאי בראשית 2006 וזכתה לשבחים בינלאומיים.
מספר להקות אחרות קרובות בסגנונן לרוק מתקדם, אם כי יש המשייכים אותן גם לסגנונות אחרים. אחת הוותיקות שבהן היא להקת אינפקציה. הלהקה נעה בין רוק כבד לרוק מתקדם "כסחני", מתובל בהרבה הומור. ללהקה שני אלבומים: "ככה מפנקים" (2000) ו"בכיף" (2005). הגיטריסט שלה גיא בן שטרית חבר גם באטליז, מעין סופר-גרופ בו ניגנו ומנגנים כמה מהשמות הבולטים במוזיקה הישראלית הצעירה, כמו הפסנתרנית והזמרת מאיה דוניץ, הבסיסט אדם שפלן והגיטריסט עמית ארז. להקה מיוחדת אחרת היא קרוזנשטרן ופארוחוד שמשלבת פאנק, ג'אז ומוזיקת כליזמרים, שילוב המוכר מהלייבל צדיק של ג'ון זורן. היא כבר הוציאה 2 אלבומים: The art of primitive kleizmer מ-2003 ו- Songs מ-2004. הרכב נוסף הוא יובל רון ואזרחי העתיד הכותב ומבצע מוזיקה מתקדמת מושפעת מפיוז'ן, רוק מתקדם, ג'אז, ומטאל תוך יצירת תערובת ייחודית. ההרכב הוציא אלבום ראשון בשנת 2004. הרכבים אחרים הם גיליאם, אמביציה, Right On Time ו-ברוואז' בראשות אייבי ג'ונס, (מנהיג הרכב הפאנק רוק לא דובים), אשר טרם הוציאו אלבומים, אך הוכיחו את עצמם בהופעות כבעלות תרומה ייחודית לסצנת הרוק המתקדם המקומית. גם להקת פאי-קיו (PieQ) משתייכת לג'אנר עם השפעות הן מהמטאל המקדם והן מהרוק האלטרנטיבי והיא מייצגת דור חדש של מוזיקאים צעירים אוהבי רוק מתקדם.
עם עליית הפופולריות של סצנת המטאל בישראל, עלה הביקוש לפרוג-מטאל בין אם בהופעות גדולות של להקות חשובות מחו"ל (דרים ת'יאטר, אופת', פורקיופיין טרי ועוד..) ובין אם בהקמתן של להקות מקומיות שהבולטת ביניהן היא פריי פור נת'ינג (Prey For Nothing) ראויה לציון גם אורפנד לנד המשלבת אלמנטים רבים של רוק מתקדם במטאל האוריינטלי שלה.
דוד ורהפטיג
דוד ורהפטיג (14 ביוני 1910 – 12 בפברואר 1987) היה איש בית"ר, נציבה האחרון של התנועה בלטביה, אסטוניה ופינלנד, אחיו הבכור של לוחם הלח"י, הרצל עמיקם וקרובו של הצייר אבל פן.
חייו
דוד ורהפטיג נולד לזלמן ובלה ורהפטיג, בעיירה לודזה שבאימפריה הרוסית (כיום לטביה). בגיל 13 שמע לראשונה את רעיונות הציונות הרוויזיוניסטית בהרצאה של זאב ז'בוטינסקי בלודזה, ובעקבות כך הצטרף לאחר שנתיים לתנועת הנוער בית"ר ושימש שם כמדריך בקן המקומי.
ב-1927, עם סיום לימודיו בבית הספר העברי העירוני בעיירת הולדתו, עזב ורהפטיג את לוזדה ונרשם לאוניברסיטת לטביה בריגה. שם למד ורהפטיג בפקולטה להנדסה, ובמקביל המשיך בפעילותיו בתנועת הנוער ובתנועה הרוויזיוניסטית. במסגרת פעילות ציונית זו עבד ב-1933 כחבר מערכת העיתון הרוויזיוניסטי "אוונט פוסט".
בזמן זה החליט ורהפטיג לעלות לארץ ישראל, אך חש כי עליו למלא ראשית את שירות החובה בצבא הלטבי. ב-1934 התגייס לצבא המקומי והוצב כקשר בגדוד חי"ר. ב-1935, עם תום שירותו הצבאי, נתמנה לנציב בית"ר בלטביה, אסטוניה ופינלנד על ידי ראש בית"ר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר בריגה.
אסיר ציון
ב-6 באוגוסט 1940 נעצר ורהפטיג בריגה על ידי שלטונות הכיבוש הסובייטי באשמת "פעילות ציונית חתרנית". ב-26 במרץ 1941, לאחר חקירה ממושכת, נשלח לשמונה שנים ב"מחנה עבודה לתיקון המידות", שהיה בפועל גולאג וורקוטקה המפורסם בצפון-מערב רוסיה. עם שחרורו בספטמבר 1948 מוורקוטקה הוגלה ורהפטיג לקרסנויארסק שבסיביר. בדצמבר 1955, לאחר כמעט שמונה שנים נוספות, טוהר מכל האשמות על ידי בית המשפט העליון של לטביה. כחצי שנה לאחר מכן, חזר ורהפטיג לריגה.
ב-19 בינואר 1966, בעקבות מאמצים כבירים מצד אחיו הרצל, קיבל היתר מיוחד מברית המועצות לעלות לישראל. ב-8 במאי, לאחר מספר חודשים, עלה ארצה. לאחר עלייתו פעל ורהפטיג רבות למען יהדות ברית המועצות ולעליית אסירי ציון, ובהם יעקב קדמי, גרישה פייגין וסילבה זלמנסון.
דוד ורהפטיג נפטר חסר אישה וילדים ב-12 בפברואר 1987. במלאת שנה למותו, ספד לו מנחם בגין:
אולגה טאוסקי-טוד
קורות חיים
אולגה טאוסקי נולדה באולומואוץ (כיום, צ'כיה) בת אמצעית (מתוך שלוש) למשפחה יהודית. אביה היה כימאי תעשייתי. בהגיעה לגיל שלוש עברה משפחתה לווינה, וב-1916 ללינץ, בה ניהל אביה מפעל להפקת חומץ. בגיל ארבע עשרה נרשמה לתיכון, בו בילתה שנה לפני שעברה לגימנזיום. בתחילה, התעניינה בעיקר בשירה, כתיבה ולימוד השפה הלטינית, עד שהחלה לעסוק במתמטיקה. ראנד החלה ללמד באופן פרטי, ולאחר מות אביה הגדילה מאוד את היקף עבודתה כדי לסייע בפרנסת משפחתה. בנוסף, עבדה גם במפעל החומץ המשפחתי.
על טאוסקי הופעל לחץ רב ללמוד כימיה, ומכיוון שאהבה את הנושא נרשמה ללימודים באוניברסיטת וינה. לאחר שאחותה הבכורה סיימה את לימודיה בכימיה, ובהמשך מלאה את מקום אביהן, פחת הלחץ המשפחתי והיא בחרה במתמטיקה כתחום לימודיה המרכזי.
באוניברסיטה למדה אצל האנס האן, קרל מנגר הבן ואחרים, ובמקביל לקורט גדל. פיליפ פורטוונגלר (Philipp Furtwängler) הנחה אותה בלימודי הדוקטורט, אך התמקדותה בתחום החדש של שדות מספרים אלגבריים הובילה להיעדר משוב מעמיתים, ומחלתו של פורטוונגלר גרמה לכך שבמשך זמן רב לא הודרכה כלל. במהלך לימודיה השתתפה גם במפגשי החוג הווינאי. ב-1930 קיבלה תואר דוקטור, ולאחר מכן המשיכה לעסוק בהוראה ובמחקר.
בהמלצתו של האן קיבלה משרת עוזרת הוראה באוניברסיטת גטינגן ב-1931. לפני תחילת שנת הלימודים הבאה, בחרה שלא לחזור לגטינגן עקב התערערות המצב הפוליטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נדדו בני הזוג טוד ממקום למקום. הם שהו בבלפסט וכן באוקספורד, לשם עבר הקולג' של טאוסקי עקב ההפצצות האוויריות. בתקופה זו עסקה טאוסקי בתורת החבורות וחיברה, יחד עם בעלה, מספר מאמרים על מטריצות בגודל סופי. במסגרת המאמץ המלחמתי עבדה, בשנים 1943-1946, במעבדת הפיזיקה הארצית, שם חקרה התנהגות אווירודינמית.
בשנת 1947 עברו בני הזוג לארצות הברית, כשבכוונתם לשהות שם שנה בלבד. הם שהו זמן מה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון שם עבדו על פרויקט המחשב של ג'ון פון נוימן, ולאחר מכן עבדו במעבדה למתמטיקה שימושית של מכון התקנים האמריקאי. כל אותו הזמן המשיכה טאוסקי במחקריה המתמטיים.
ב-1955 לימדו בני הזוג במכון קוראנט למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת ניו יורק, ושנתיים אחר עברו למכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1971 מונתה טאוסקי-טוד לפרופסור, וב-1977 פרשה לגמלאות, אך המשיכה בפעילותה המתמטית.