cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרדכי מייזל
קורות חיים
יחד עם אשתו הראשונה חוה בנה את בית העירייה היהודית בפראג (שעודו קיים כיום) ואת "בית הכנסת הגבוה" בפראג שבו שכן בית הדין של הקהילה. עם אשתו השנייה, פרומט, בנה מייזל בין השנים 1590–1592 את בית הכנסת מייזל הקרוי על שמו ואת "הקלויז" המקומי ששימש את החברה קדישא המקומית. הוא ונשותיו תרמו למוסדות הקהילה כסף רב, שיפצו את הרובע היהודי והביאוהו לסטנדרטים המודרניים של אותם ימים, ריצפו את רחובות הרובע כולם, ובנו בית מרחץ ושירותים קהילתיים נוספים. במקביל תמכו בשכבות החלשות שבקהילה, במתן צדקה.
כך מתאר ההיסטוריון והמתמטיקאי בן הקהילה, דוד גנז בכרוניקה ההיסטורית שלו "צמח דוד" בהתלהבות, את פעילותו של מייזל בקהילה:
מייזל נפטר בט' באדר ב' ה'שס"א, 13 במרץ 1601, ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג. מצבת קברו חודשה שלוש פעמים: בשנים ה'תפ"ה, ה'תקי"ט וה'תר"י.
לאחר פטירתו ללא ילדים, החרים רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל הונו שנאמד ב-500,000 זהובים, בתואנה שליהודים אין אזרחות בתחומי הקיסרות, מעמדם זהה לזה של שבויים ולפיכך אין חלים עליהם דיני ירושה. זאת למרות הבטחה שקיבל לפיה יוכל להוריש את נכסיו לבני אחיו. לאחר לחץ של עשירי הקהילה שרמזו כי ייתכן שבשל התקדים ייאלצו לעזוב את העיר ולהציל את רכושם, הסכים להקצות לאלמנתו פרומט קצבה של 4,000 זהובים.
שוגר זאזא
שוגר זאזא (באנגלית: Sugar Zaza) הוא כינויים של צמד הקומיקאים הישראלים תום טרגר (נולד ב-6 בינואר 1988) ואור פז (נולד ב-6 באוקטובר 1988).
שני הקומיקאים, יוצרי אינטרנט, יוטיוברים, כותבים, שחקנים ואנימטורים, החלו לפעול בשנת 2006 במסגרת אתר Flix, ומאז יצרו עשרות מערכונים שזכו להצלחה רבה, שתי סדרות אינטרנט וסרט טלוויזיה.
פעילות במסגרת אתר Flix
באתר Flix פרסם הצמד מערכונים משותפים עם שחקנים אחרים. המערכון הראשון שהם פרסמו נקרא "משפחת אקרמן". הוא פורסם ב-19 בספטמבר 2006. מערכון זה הוצג כפרודיה על סיטקומים אמריקאיים, ואורכו כ-12 דקות. מאז פורסמו 22 מערכונים נוספים באתר, אשר זכו ליותר מ-622,000 צפיות. האחרון שבהם פורסם ביוני 2008.
הפריצה לתודעת הציבור
הפריצה הגדולה של הצמד הייתה בתחילת 2009. השניים פרסמו את הפרק הראשון בסדרת האנימציה האינטרנטית, "אחמד וסלים". טרגר ופז הם היוצרים הבלעדיים של הסדרה והם מדבבים את כל הדמויות המופיעות בה.
כבר מהפרק הראשון זכתה הסדרה להצלחה רבה, ומאז פורסמו 15 פרקים, כל אחד באורך של כ-5 דקות. הסדרה הצליחה גם מעבר לישראל - והתפרסמה ברחבי העולם.
בשנת 2010, ביקשה הפקת התוכנית "צינור לילה" להעלות אייטם על סדרה אחרת של הצמד בשם "מינדי והקוסם". היוצרים סירבו להצעה בטענה שהסדרה לא מיועדת לקהל רחב של צופים, ולכן הם לא מעוניינים שהיא תחשף. בעקבות הסירוב, פנתה הפקת "צינור לילה" למועצה לשלום הילד במטרה להעלות את האייטם בכל זאת, תוך ביקורת על היוצרים. בעקבות הפרשה, הוגשה תלונה במשטרת ישראל נגד צמד היוצרים על ידי המועצה לשלום הילד ונטען כי הסדרה לא ראויה, בשל התכנים שהיא מציגה. משטרת ישראל לא טיפלה בתלונה בתואנה של מחסור במשאבים על מנת לאתר ולהרשיע את היוצרים. בריאיון שנערך בעקבות פרסום הפרשה, הצמד טען כי הסרטונים מעולם לא היו מיועדים לקהל הרחב, אלא נוצרו לקהל מצומצם של אנשים שיתחברו לסוג ההומור שהוצג בסדרה. כאשר הסדרה החלה לצבור קהל רחב של צופים, הוריד אותה הצמד מן האינטרנט.
ערוץ ה-YouTube
לאחר סיום ההפקה של אחמד וסלים, החל הצמד לתפעל ערוץ YouTube עצמאי. בערוץ פורסמו עשרות מערכונים, חלקם כחלק מסדרות אינטרנט וחלקם מערכונים בודדים.
ב-9 בנובמבר 2011 הם פרסמו את הקליפ The GAG Quartet- le Internet Medley - מחרוזת שירים שמקורם בסרטוני YouTube ותופעות אינטרנט שונות. הסרטון זכה להצלחה גדולה, ונכון לדצמבר 2022 יש לסרטון כמעט 43,000,000 צפיות ביוטיוב.
ב-22 באוגוסט 2013 פורסם בערוץ סרטון בשם "במאי אפס", בו הוצגה לראשונה דמותו של אפס (בגילומו של טרגר). אפס הוא סאטירה על "הישראלי המכוער" שמרבה לצעוק ולקלל בכל מצב. הסרטון זכה להצלחה רבה ולמאות אלפי צפיות, ובעקבותיו יצרו הצמד מערכונים נוספים בהם מככבת דמותו של אפס. הסדרה הפכה לתופעת רשת, וכל מערכוני אפס זכו למאות אלפי צפיות ולחיקויים ביוטיוב.
ב-2014 השיקו הצמד קמפיין מימון המונים באתר הדסטארט להפקת סרט באורך מלא בכיכובו של אפס. הקמפיין זכה לתמיכה רבה וגייס כ-30,000 ש"ח. את שאר התקציב מימן ערוץ קומדי סנטרל ישראל, והסרט הופק בשיתופו.
גרציאדו איסאיה אסקולי
גרציאדו איסאיה אסקולי (באיטלקית: Graziadio Isaia Ascoli; בשמו היהודי: אלחנן ישעיה אסקולי; 16 ביולי 1829 - 21 בינואר 1907) היה בלשן ומזרחן יהודי-איטלקי.
שוגר זאזא
ערוץ ה-YouTube
"סרט אפס" שודר בתחילת 2015 בערוץ קומדי סנטרל ישראל ופורסם כעבור ימים אחדים בערוץ היוטיוב. נכון ל-3 בדצמבר 2022, יש לסרט ב-YouTube כ-2,807,376 צפיות.
גרציאדו איסאיה אסקולי
קורות חיים
נולד ליהודה אפרים אסקולי בגוריציה שבאיטליה, בגיל חמש החל את לימודיו בחדר המקומי שבו למד קריאה וכתיבה. בהמשך למד דקדוק עברי תנ"ך ותלמוד מפי הרב שמואל חיים לולי, וחשבון ומסחר מפי אחיו שלמה.
שוגר זאזא
ערוץ ה-YouTube
במחצית השנייה של 2015 החל תום טרגר, בסיוע חלקי של אור פז, להעלות בערוץ יוטיוב ועמוד פייסבוק חדשים סדרת סרטונים בשם "המגפון" בה תום מדבר על נושאים כמו מצעד הגאווה, צעדת השרמוטות ודיכאון תוך שהוא מבקר הומופוביה, מודלי יופי ועוד נושאים ותופעות בחברה האנושית והישראלית.
ב-2019 יצרו השניים סדרת רשת בשם "משחק הציורים הנוראי", בה טרגר מצייר מושגים שהמציא פז, ובכל פרק אורח שונה מנסה לגלות מה הביטוי תוך דקה. בין האורחים השונים היו הקומיקאית לאה לב, היוטיוברית אורן גל (RealSmoothie) ואורחים נוספים. בעקבות הסדרה, פתח טרגר ערוץ יוטיוב משלו.
בדצמבר 2021 נודע כי הצמד עומד להוציא אלבום מוזיקלי ביחד עם המוזיקאי רון מיניס, שייצא לאור בשנת 2022.
ב-2022 פתח הצמד גם עמוד טיקטוק.
בדצמבר 2022 הצמד בשיתוף רון מיניס הקימו את להקת הפאנק "למה אני חי?", והוציאו את אלבומם הראשון הנקרא "הלוואי הייתי מת" לצד הסינגלים "אם יש SEEN אז למה ת'לא עונה?" ו"למה אני צריך לשים טיפ אם יש כבר דמי משלוח?". במרץ 2023 פתחו בסבב הופעות.
גרציאדו איסאיה אסקולי
קורות חיים
הוא גילה עניין בבלשנות בגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל 15 פרסם תאוריה שלו, שאותה כינה בשם "השאלה הלאדינית" (La questione ladina), שבה טען כי שלוש השפות פורלן, רומאנש ולדינית שייכות למשפחת שפות אחת שדוברה בעבר בשטח שבין שווייץ בצפון ועד לחופי הים האדריאטי ואיסטריה בדרום. בשעתו זכתה התאוריה למשוב חיובי, אך כיום מסכימים רוב החוקרים שפורלן, רומאנש ולדינית הן שפות נפרדות. בגיל 17 למד יוונית, לטינית וצרפתית אצל הפרופסור יוסף ונצל מנצל שהיה אז מורה בגימנסיה בגוריציאה ובהמשך עמד בראש הגימנסיה בטריאסטה. בעת לימודיו אלו התרועע עם יוסף אלמנצי ויצחק שמואל רג'יו. בטקס הפתיחה של בית הספר הריאלי בגוריציאה נאם אסקולי לראשונה בפומבי, במעמד אישים רמי דרג. שמואל דוד לוצאטו הקדיש לכבוד יום חתונתו של אסקולי את חיבורו הנודע "ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזוהר".
ב-1854 הדפיס חלק ממחקריו והם זכו לפרסום והכרה. בשנת 1860 התמנה כפרופסור לשפות שמיות מזרחיות באוניברסיטת מילאנו. ב-1875 נעשה חבר האקדמיה דיי לינצי, וב-1985 באקדמיה דלה קרוסקה. ב-1876 התקבל כחבר כבוד באקדמיה הרוסית למדעים ואחר כך כחבר כבוד באקדמיות וחברות מדעיות נוספות בגרמניה.
ב-1887 מונה בידי אומברטו הראשון, מלך איטליה כחבר הסנאט של הרפובליקה.
אסקולי נפטר ב-21 בינואר 1907, השאיר אחריו כתבים ופרסומים רבים וחידושים רבים בבלשנות.
היידן וייט
היידן וייט (Hayden White; 12 ביולי 1928 – 5 במרץ 2018) היה היסטוריון ופילוסוף אמריקאי, עבודתו מתעסקת בעיקר בתחום הפילוסופיה של ההיסטוריה. וייט הציע גישה פוסטמודרנית להיסטוריה המדגישה את הנרטיביות של עבודת ההיסטוריון ומצמצמת את ההבדל בין ההיסטוריה לספרות, שהיסטוריונים מן האסכולה הביקורתית של ההיסטוריה, כמו קרל המפל ניסו לחדד. אלעזר וינריב טען בשנת 2003 שווייט הוא הוגה הדעות רב ההשפעה ביותר בפילוסופיה של ההיסטוריה ובמתודולוגיה שלה בשלושים השנים האחרונות.
קורות חייו
היידן וייט נולד במרטין בטנסי. הוא קיבל את התואר הראשון שלו באוניברסיטת ויין סטייט בשנת 1951, את התואר השני מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1952 ואת התואר השלישי, גם כן מאוניברסיטת משיגן, בשנת 1956. וייט עבד באוניברסיטת רוצ'סטר בניו יורק וקיבל שם פרופסורה בשנת 1962. בשנת 1968 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובשנת 1973 לאוניברסיטת ווסליאן בקונטיקט, שם שימש כראש הפקולטה למדעי הרוח. בשנת 1978 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז שם שימש כפרופסור במשך שנים רבות.
מחקריו המוקדמים של וייט עוסקים בעיקר בהיסטוריונים מתקופת הנאורות ומנתחים את שיטתם, הוא בין השאר כתב ספר על ג'אמבטיסטה ויקו. בשנת 1966 פרסם מאמר בשם "נטל ההיסטוריה" בו הוא פורש את השאלות הפילוסופיות שיעסיקו אותו בעבודתו המאוחרת. ספרו הגדול של וייט הוא "מטא-היסטוריה" שהוציא בשנת 1973 בו הוא פרש את משנתו הפילוסופית. בספרים ומאמרים מאוחרים יותר פיתח וייט את משנתו והשיב למבקריו.
בשנת 1972, בעת שהיה חבר סגל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, נחשפה פרשיה לפיה משטרת לוס אנג'לס אספה מודיעין סמוי באוניברסיטה. המודיעין נאסף על ידי שוטרים סמויים שהתחפשו לסטודנטים והקלטת שיעורים ודיונים בכיתות. בעקבות הפרשיה תבע וייט את מפקד משטרת לוס אנג'לס, אדווארד דייוויס, על שימוש לא חוקי בכספי ציבור. וייט זכה במשפט זה בו נקבעו באופן תקדימי קריטריונים לאיסוף מידע על ידי המשטרה בקליפורניה. נקבע שהמשטרה לא יכולה לאסוף מידע פרטי על אזרחים בהיעדר חשד סביר של פשע.
היסטוריה וספרות
יסוד תורתו של וייט בטענה שהעיצוב הספרותי של הטקסט ההיסטורי איננו נפרד מן המחקר והעובדות ההיסטוריות, אלא מהווה חלק בלתי מהותי מהם. לדעת וייט ההיסטוריה נחשבה בכל הדורות כחלק מן הספרות והוא טוען שהאתגר שהציבו ההוגים מן הפילוסופיה האנליטית של ההיסטוריה, לקרב בין המחקר ההיסטורי למחקר של מדעי הטבע נכשל ובטעות יסודו. הוא יוצא כנגד הוגים כמו קרל המפל מן הפוזיטיביזם הלוגי שניסו להסביר את ההיסטוריה באמצעות חוקים דדוקטיביים או הסתברותיים, כמו במדעי הטבע, וכן כנגד הוגים כמו אנשי אסכולת האנאל שטענו שניתן להבין לחלוטין תקופה היסטורית באופן אובייקטיבי. וייט גם שולל הסברים רציונליסטיים של ההיסטוריה, המנסים להעמיד את המחקר ההיסטורי בדומה למדעי החברה: הפסיכולוגיה, הכלכלה והאנתרופולוגיה. לדעתו, תחום הידע הקרוב ביותר להיסטוריה הוא הספרות, ועל ההיסטוריונים להכיר בכך.
אין זה אומר שההיסטוריה כולה היא בדייה. וייט עומד על כך שגם טקסט ספרותי "רגיל" כמו שירה או רומן יכול להיות נאמן למציאות ברמות שונות, ובוודאי סוגות ספרותיות אחרות כמו עיתונאות. ההבדל בין הספרות לבין מדעי הטבע הוא בכך שהספרות לא מתיימרת לייצג את המציאות עצמה, כמות שהיא, וכן היא לא מתיימרת למצוא חוקיות וכללים במציאות ולפיכך היא לא טוענת שיש לה יכולת ניבוי. וייט טוען שההיסטוריה תמיד הייתה, גם כאשר שאפה להידמות למדעי הטבע, מוצר ספרותי בלבד ואין לה יכולת לתאר את המציאות "כפי שהייתה בעליל", כניסוחו של לאופולד פון רנקה.
דרכי העיצוב של הטקסט ההיסטורי
בספרו "מטא היסטוריה" חקר וייט את דרכי הניסוח והעיצוב הספרותי של כמה מן ההיסטוריונים החשובים של המאה ה-19, כמו: לאופולד פון רנקה, קרל מרקס, ז'ול מישלה, יעקב בורקהרדט ואלכסיס דה טוקוויל, וניסה להפיק מהן הסבר לשאלה כיצד המחקר ההיסטורי מעצב את ההיסטוריה. הוא טען שניתן לשים לב לארבעה רכיבים בטקסט ההיסטורי, שכל אחד מהם מתחלק לארבע אפשרויות. ארבעת הרכיבים הם:
סוגי הסבר
וייט מונה ארבעה סוגי הסבר היסטורי, כלומר סוגי תשובות אפשריות לשאלה: מדוע התרחש אירוע מסוים? אפשרות אחת היא ההסבר הפורמיסטי, כלומר: הסבר המדגיש את ייחודיותו של האירוע המוסבר ומדגיש את חד פעמיותו, סוג הסבר זה מראה כיצד צירוף נסיבות היסטוריות ייחודיות הביאו להתרחשות מאורע היסטורי. סוג ההסבר השני הוא ההסבר האורגניציסטי, כלומר: הסבר המעמיד כל מאורע היסטורי כחלק ממכלול, ומסביר אותו כחלק מתכלית גדולה יותר. סוג ההסבר השלישי הוא הסבר מכניסטי, כלומר: הסבר המתבסס על חוקיות, הסברים מסוג זה טוענים שהתרחשות אירוע מסוים נובעת מהתממשותם של כללים התקפים בהיסטוריה. סוג ההסבר האחרון הוא ההסבר הקונטקסטואלי, כלומר: הסבר המעמיד את האירוע לאור תקופתו ומקומו ומסביר כיצד הוא היה הגיוני לאור הנסיבות.
נטיות אידאולוגיות
וייט מונה גם ארבע נטיות אידאולוגיות אפשריות בניסוח ההיסטורי. הנטייה הראשונה היא אנרכיזם, השואפת לשינוי מיידי ומהיר של המבנה החברתי כדי לייצר מציאות אוטופית, תוך געגועים לעבר הנתפס כנפלא. הנטייה השנייה היא שמרנות, הטוענת שיש לתת למציאות להתקדם בקצב איטי ו"טבעי". גם השמרנות וגם האנרכיזם מתבססות על אינטואיציה ולא על ניתוח שיטתי-מדעי. נטייה שלישית היא רדיקליזם, שבדומה לאנרכיזם שואפת לשינוי מהיר, אך בניגוד אליו אין בה געגועים לעבר רחוק והיא מתבססת על ניתוח ולא על אינטואיציה. הנטייה האחרונה היא ליברליזם השואפת לשינוי הדרגתי, אך כמו הרדיקליזם, ובניגוד לשמרנות היא מתבססת על רציונליות מדעית.
סוגי העלילה
לדעת וינריב ניתן לזהות ארבעה סוגים של ניסוח הטקסט ההיסטורי בתבניות ספרותיות. העלילה נוצרת על ידי תחימת האירוע ההיסטורי (הקביעה מתי הוא מתחיל ומסתיים) ועל ידי שימת דגש על מאפיינים מסוימים בו תוך הדגשה פחותה של מאפיינים אחרים. סוג ההעללה הראשון הוא רומנסה שעיקרה סיפור גיבורים. על פי וייט הרומנסה מבטאת חיפוש של הזהות העצמית וניצחון הגיבור היחיד על העולם הסובב אותו. סוג ההעללה השני הוא הטרגדיה. בטרגדיה מתואר מאבק של דמות בודדת או דמויות אחדות במצב קשה שהן נקלעו אליו, בדרך כלל מסתיים המאבק באסון. סוג ההעללה השלישי הוא הקומדיה. גם הקומדיה מתארת מאבק של אדם במצב קשה שהוא נקלע אליו אלא שמצב זה נובע משורה של אי הבנות או צירופי מקרים. בסופה של הקומדיה הגיבור מצליח בדרך כלל לנצח, אך זהו ניצחון הנובע מהשלמה עם המצב הקיים. סוג ההעללה האחרון הוא הסאטירה. הסאטירה מתארת פגמים וליקויים במציאות ומראה כמה בני אדם מוגבלים ולא מצליחים להילחם בקשיים.
סוגי השאלות
ישנם גם ארבעה סוגי השאלות, לדעת וייט, הנפוצים בטקסט הספרותי, והם המפתח לאידאולוגיה ולגישה הספרותית של המחבר ההיסטורי. סוג ההשאלה הראשון הוא המטפורה, כלומר: שימוש במילה מסוימת כדי לתאר מושג מתחום ידע אחר תוך התבססות על דמיון בין שני המסומנים. למשל: "פלוני החזיק בעמדות ניציות" כאשר הנץ מתאר תוקפנות. סוג ההשאלה השני הוא מטונימיה, כלומר: שימוש במילה הקשורה בקשר של סיבה, או המחשה למסומן, כדי לתאר אותו. למשל: "פלוני זכה בכס מלכות", כאשר הכוונה היא שהוא זכה במלוכה ולא רק בכס. סוג ההשאלה השלישי הוא סינקדוכה, כלומר: שימוש בחלק ממכלול כדי לתאר את השלם או בשלם כדי לתאר את החלק. למשל: "ישראל זכתה במדליה במשחקים האולימפיים" כאשר ישראל (השלם) מתארת את הספורטאי שזכה בפועל (החלק). סוג ההשאלה האחרון הוא אירוניה, כלומר: שימוש במילים כאשר כוונתן שונה מן המשמעות הפשוטה שלהן. לדוגמה: "המדינה ממש דואגת לנזקקים" כאשר הכוונה היא שהיא איננה דואגת להם.
ממצאיו של וייט
וייט טען ששילוב של ארבעת הגורמים הללו יוצר להיסטוריון את הסגנון הייחודי שלו. מסקנתו היא שהסגנון של ההיסטוריונים איננו נובע מהסתכלות אובייקטיבית בעובדות אלא בעיקר מגישות נרטיביות ספרותיות המעצבות את תפיסת עולמם ולפיכך גם את ההיסטוריה שהם כותבים. וייט טען שיש הקבלה בין ארבעת הרכיבים הספרותיים, כאשר הרכיב הקובע הוא סוג ההשאלה. היסטוריון המשתמש בסוג השאלה מסוים יחזיק בדרך כלל גם בנטייה אידאולוגית, סוג העלילה ובדפוס הסבר התואם את סוג ההשאלה שלו. ניתן לסכם את הסגנונות ההיסטוריים שמצא וייט בטבלה דלקמן:
השפעה וביקורת
הגותו של וייט ספגה ביקורת. דרישתו לראות בהיסטוריה ענף של הספרות עוררה מחלוקות והתנגדויות בקרב היסטוריונים מן האסכולה המודרניסטית. אלו טענו שלהיסטוריה יש יתרון על הספרות בכך שהיא עוסקת בעובדות ומנתחת אותן בדרך רציונלית, בניגוד לספרות שכלל לא מתיימרת לשקף אמת היסטורית ובטח שאין לה מתודולוגיה סדורה כיצד לעשות זאת. הוגים מן האסכולה הפוסטמודרנית ביקרו את הקיבעון של וייט בחלוקה לארבע, וטענו שיש לתת גמישות יתר בהגדרת הסגנונות ההיסטוריים ומאפייניהם השונים.
תשובתו למבקריו, במיוחד בנוגע לנקודת המבט הפוסטמודרניסטית בהגותו, הייתה: על אמנות הכתיבה הוא אמר שמבחינתו זו היא האמנות האמיתית של ההיסטוריה, שנוטים להזניח.
מירי פביאן
מירי פביאן (נולדה ב-30 באוגוסט 1943) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
פביאן נולדה בצ'כוסלובקיה וכשהייתה בת שש עלתה לישראל וגדלה בראש פינה. למדה משחק בבית צבי.
קריירה בתיאטרון
פביאן החלה את הקריירה בתיאטרון, עוד בזמן לימודיה בבית צבי במאי 1966, שהוזמנה להשתתף במחזה "מי יציל את הפלאח" בקבוצת התיאטרון "במת השחקנים" כשחקנית מחליפה. המחזה מאת פרנק ד. גילרוי, בתרגום תרצה אתר (במקור "?Who'll Save the Plowboy"), עסק בחקלאי אמריקאי הפוגש לאחר חמש עשרה שנים בחבר שהציל אותו בזמן מלחמת העולם השנייה. בגרסה העברית השניים נפגשים חמש עשרה שנים לאחר מלחמת העצמאות}. אחר כך השתתפה ב"במת השחקנים" במחזה "אהבה מיוחדת במינה", שלושה מערכונים מאת טנסי ויליאמס בבימוי אמנון מסקין.
ב-1967 השתתפה במחזה "ימים בין העצים" מאת מרגריט דיראס, בבימוי דוד לוין, ב"תיאטרון פרסה" באולם "צוותא".
ב-1969 שיחקה במחזה "אלפי" בו כיכב אלכס אנסקי, ב"במת השחקנים", בבימוי עודד קוטלר. בתחילת 1970 שיחקה במחזה האחרון שהעלתה "במת השחקנים", "קי. די. דאפורד" (K.D. Dufford).
ב-1971 שיחקה פביאן בשני מחזות של יוסף מונדי, "זה מסתובב" ו"שבעים וחמש", בנוסף השתתפה במופע אוונגרד פרובוקטיבי שמונדי העלה במוזיאון ישראל בירושלים. בשנים 1976–1977 שיחקה במחזה "יומן נוכחות" של מונדי ב"צוותא".
ב-1984 שיחקה במחזה "יורדים העירה", מאת סטיבן פוליאקוב, הפקה עצמאית שהעלתה יחד עם שמואל וילוז'ני בתיאטרון הספרייה. באותה שנה שיחקה גם במחזה 'האספן', מאת דייוויד פארקר, ב'התיאטרון הפשוט'.
ב-1987 שיחקה בפסטיבל עכו במחזה "אלמנות", על־פי רומן מאת אריאל דורפמן, בעיבוד ובימוי של גדי ענבר.
מנחם מנדל קרוכמל
תולדותיו
נולד בקרקוב. היה תלמידו של רבי יואל סירקיש (הב"ח). בצעירותו התמנה לדיין בעיר ורבו מינהו לראש ישיבה. לאחר שהחלו פרעות הקוזקים עזב ובשנת שצ"ו (1636) התמנה לאב"ד בקרמזיר שבמוראביה. בהמשך כיהן בפרוסניץ ובשנת ת"ח החל לכהן כרבה של ניקלשבורג והגלילות, עד לפטירתו. בכהונתו זו תיקן תקנות רבות ברחבי מוראביה בענייני הנהגת הקהילות וענייני מיסוי. בין תקנותיו הייתה תקנה למניעת הפקעת מחירי הדגים, שלא לקנות למשך תקופה דגים עד שיורידו את המחירים. עמד בראש האספה בדרז'ניץ בשנת תי"ט בה התייצב לטובת העניים והתנגד לראשי הקהילות והעשירים. כמו כן פעל בנושא התרת עגונות לאחר פרעות ת"ח ות"ט.
היה משיב גדול. אחת התשובות המפורסמות שלו היא בנוגע ל"דם יהודי אינו הפקר" - והצורך להשתתפות הקהילה בהוצאות על מנת להביא רוצחי יהודים על רקע לאומי ודתי לבית המשפט של המדינה, ואף להשתתף בהוצאות על מנת להשיג צדק מבית משפט כזה, אף על פי שזו "מסירה לערכאות". עמד בקשר מכתבים עם רבי יום טוב ליפמן הלר ("התוספות יום טוב"), רבי דוד הלוי סגל (בעל הט"ז, חברו ללימודים אצל הב"ח), רבי אהרן שמעון שפירא רבה של פראג ובוהמיה, ורבי יהושע העשיל ("המגיני שלמה").
מירי פביאן
קריירה בקולנוע וטלוויזיה
בשנת 1980 שיחקה בסרטה של מיכל בת אדם, "על חבל דק" בתפקיד משנה.
מנחם מנדל קרוכמל
תולדותיו
רוב דברי תורתו אבדו בזמן הגירוש מווינה בשנת ת"ל (1670) או נשרפו בשריפה בניקלשבורג בשנת תע"ט (1719). ספרו החשוב הוא "צמח צדק", שו"ת על סדר השולחן ערוך.
מירי פביאן
קריירה בקולנוע וטלוויזיה
ב-1983 שיחקה בסרטו של יצחק צפל ישורון, "זוג נשוי", בתפקיד הראשי לצד ירון לונדון כזוג החווה משבר. על תפקידה בסרט זכתה בפרס כינור דוד כשחקנית השנה. באותה השנה שיחקה גם בסרט "אני והמאהב של אשתי".
ב-1984 שיחקה בסרטו של רפאל רביבו "עדות מאונס"..
ב-1988 שיחקה ב"זוהי סדום", סרט סטודנטים של המחלקה לקולנוע בבית הספר בית צבי, שיצרה ג'ולי שלז.
ב-1989 הופיעה בסרט הטלוויזיה "הצטמצמות" ששודר בערוץ 1.
ב-1990 הופיעה בסרט "דרך הנשר".
ב-1993 הופיעה בסרט ההוליוודי "רשימת שינדלר". בשנה זו שיחקה גם כאמה של הדמות הראשית דנה (לימור גולדשטיין) בסרט "מנת יתר", המבוסס על סיפור חייה של מונה זילברשטיין.
ב-1996 הופיעה בסרט "האיטלקים באים".
ב-1998 שיחקה בסרט "ז'נטילה".
בשנים 1998–1999 שיחקה באופרת הסבון "כסף קטלני" בתפקיד הלנה אייזמן, אם משפחת אייזמן שסביבה נסובה עלילת הסדרה.
בשנים 2003–2004 שיחקה בסדרה "אהבה בשלכת", הסובבת את סיפור אהבתם של שני קשישים בבית אבות (יהודה ברקן וליא קניג).
ב-2007 שיחקה את דמותה המבוגרת של עדי (ליטל רוזנצוייג), בסדרה "הנפילים", ושיחקה בסרט "מדוזות" בבימוים אתגר קרת ושירה גפן, שזכה בשני פרסים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-2015 שיחקה בסרטו של אמיר וולף "ציפורי חול", לצד גילה אלמגור ועודד תאומי.
חיים אישיים
פביאן נשואה למהנדס הכימיה דוד בלוך (בנו של משה רודולף בלוך), להם בן ובת.
Draw Something
Draw Something (תרגום חופשי לעברית: צייר משהו) הייתה אפליקציית משחק סלולרית למכשירי האייפון, אייפד ואנדרואיד.
משחקיות
המשחק היה מעין גרסה מקוונת ממוחשבת של משחק הלוח Pictionary כאשר על השחקן לבחור מילה או ביטוי אחד מבין שלושה אקראיים, לאחר מכן עליו לצייר את הביטוי או המילה שבחר באופן מספיק ברור, כאשר בסופו של דבר כל אחד בתורו צריך לנחש מה המילים או הביטויים הספציפיים אותם צייר השחקן האחר.
הגרסה החינמית של המשחק הגיעה עם קבוצה מוגבלת של צבעים. בכל פעם שמישהו מצליח לגלות מהו הציור שהשחקן צייר מקבלים נקודות אשר באמצעותם ניתן בהמשך לרכוש צבעים נוספים.
בגרסה החינמית והנפוצה של המשחק הוצגו לעיתים פרסומות. ניתן היה להסיר את הפרסומות תמורת תשלום.
העלייה והדעיכה בפופולריות המשחק
המשחק הושק במהלך פברואר 2012 וכבר בחמשת השבועות הראשונים לאחר השקתו, הורידו את המשחק מעל ל-20 מיליון משתמשים. חמישים ימים לאחר השקתו, הורידו את המשחק מעל ל-50 מיליון משתמשים.
ב-21 במרץ 2012 המשחק וחברת Omgpop נרכשו על ידי מפתחת משחקי הרשת זינגה תמורת 180 מיליון דולרים.
זמן קצר לאחר רכישת המשחק והחברה המפתחת, Omgpop, הפופולריות של המשחק נעלמה כליל, והוא נחשב כיום לאופנה חולפת.
במהלך יוני 2012 רכשה רשת CBS את הזכויות להפיכת האפליקציה לתוכנית טלוויזיה.
אחד מהגורמים העיקריים שהובילו להצלחה העצומה של האפליקציה הייתה השיווק הוויראלי שלה שנבע מהעובדה שהמשחק מאפשר לשחקנים להיכנס למשחק באמצעות חשבון הפייסבוק (אופציה זו מאפשרת לשחק נגד יתר החברים בפייסבוק שהתקינו את המשחק) ובאופן זה ההתפשטות של האפליקציה התרחשה למעשה "מפה לאוזן" בזמן קצר יחסית.
עדי ולפמן
עדי ולפמן (נולד ב-19 בפברואר 1954), הוא מאמן שחייה בכיר ומורה לחינוך גופני. המאמן הישראלי היחיד שזכה עם ארבע קבוצות שחייה שונות באליפות ישראל, מתוכן שלוש קבוצות (מכבי חיפה, הפועל נהריה, והפועל דולפין נתניה) כמאמן ראשי.
ביוגרפיה
ולפמן נולד וגדל בהדר הכרמל בחיפה, בן בכור מבין שלושה אחים, בן למשפחת תעשיינים מקימי מפעל הבטון "ולפמן תעשיות" ואנשי מכבי חיפה. הוא למד בית הספר הריאלי בחיפה.
בשנת 1972 התגייס לצבא ושרת בחיל הים עד 1976 (שנת קבע). לאחר שחרורו החל ללמוד במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט, לימודי הוראה ותואר ראשון בחינוך גופני. בשנת 1978 סיים קורס מאמני שחייה וב-1986 סיים קורס מאמני שחייה בכירים בבית הספר למאמנים במכון וינגייט. בשנים 1990–1991 ריכז את שנה ב' בבית הספר למאמנים.
קריירת אימון
בנובמבר 1974 אימן ולימד שחייה ילדים בקבוצת מכבי חיפה. בשנים 1976–1978 אימן לצידו של יוסף טלקי ביחידה למחוננים בווינגייט. בשנת 1978 עד 1979 חזר לאמן ילדים ונערים בקבוצת מכבי חיפה. בשנים 1980–1984 הקים מחדש את מחלקת השחייה במכבי קריית ביאליק ואימן ילדים ונערים.
באוקטובר 1984 חזר לאמן בקבוצת מכבי חיפה, הפעם כמאמן ראשי עד אפריל 1990 ואיתה זכה באליפות ישראל, חורף 1990. מאפריל 1990 ועד סוף עונת 1993 אימן בקבוצת הפועל נהריה ואיתה זכה באליפות ישראל, חורף 1992.
בשנת 1999 חזר ולפמן לאמן, הפעם בדרום המדינה. הוא אימן את קבוצת השחייה של הפועל באר שבע, כעבור כשנתיים הוא אימן בעומר (כפרי עומר וגני עומר) והעביר את שחייניו לקבוצת הפועל שחייני הנגב ושנתיים לאחר מכן העביר שוב את שחייניו, הפעם כסניף דרומי של קבוצת הפועל ירושלים, אלופת המדינה "הנצחית" עד לשנת 2010.
בשנת 2010 עבר לנתניה ושם כמאמן ראשי עבד בקבוצת הפועל דולפין נתניה עד לשנת 2015, אותה הוביל למספר אליפויות ישראל לראשונה בתולדותיה, לאחר רצף של 20 שנים שבהן זכתה קבוצתו הקודמת הפועל ירושלים.
בין השחיינים הבולטים שאימן ולפמן, נמנים שחיינים אולימפיים: יואב ברוק, גיא ברנע, אמרי גניאל, אייל שטיגמן, זוהר שיקלר, קרן זיבנר, אניה גוסטומלסקי ואלון מנדל ואלופי ושיאני ישראל בשחייה: טל משקיף, שגיא שטיגמן, ערן הירש, ניל מזרחי, נטע כהן, עינת גבאי, תמר אשלגי, ברק עטר, אורן בליצבלאו, נלי טוסגי, שירה בש, איריס קומן, ניר ברנע, שקד זרוצקי, אנפיסה חסדן, עמית לוטטי, נסטיה קורוטקוב, ענבר מארק, טלי למקוף, שירז גלעדי, חיה סימון זבלודוף, ערן זוסמן, נמרוד חייט, דניאל נמיר, עידן מורדל, מרקוס שלזינגר, אהרון גרינברג.
חיים אישיים
ולפמן נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא מתגורר בחיפה.
פיטות נמלים
פיטות נמלים (שם מדעי: Grallariidae) היא משפחה של ציפורי שיר החיים ביערות באזורים טרופיים של אמריקה הדרומית ודומים למשפחת הפיטיים, אך קרובים יותר למשפחה ציפורי נמלים.
אורכם של פיטות הנמלים 10–20 ס"מ. הם בעלי רגליים חזקות העוזרות להם לנוע מהר על הקרקע והם צבעוניים בראשיהם ובגופם, בעלי ראשים גדולים ומקורים קטנים. עופות אלה ייחודיים בתנוחתם הזקופה ובשרירי הזנב הזקופים שלהם.
בני המשפחה נחשבו לחלק ממשפחת ציפורי הנמלים ולאחר מכן הועברו ליורקניים ולפלומגביים. הן נחשבות גם לקרובות לעופות הפיטה החיים בדרום-מזרח אסיה וגם מצויים על קרקע היער.
הם ניזונים על הקרקע, שם הם מצויים בדרך כלל, מחרקים שונים וחלקם גם מתמחי נמלים.
מנהלת הצי של ארצות הברית
מִנְהֶלֶת הַצִי (באנגלית: Navy Board, או Board of Naval Commissioners) היה המטה המִנוהלי האחראי לציוד ולאספקה בצי המלחמתי האמריקני בין השנים 1815 ל-1842. הוא כלל שלושה אנשים והוקם במסגרת הרחבתה של מחלקת הצי בסוף מלחמת 1812. את המערכת הקים בנג'מין קראונינשילד, מזכיר הצי בתקופת נשיאותם של ג'יימס מדיסון וג'יימס מונרו.
כינון מִנהלת הצי אושר בחוק על ידי הקונגרס ב-7 בפברואר 1815, ונבע מן הצורך הגובר להסיר מעל כתפי מזכיר הצי כמה מתפקידיו בעלי האופי האזרחי, כדי שיוכל להקדיש את מלוא זמנו לניהול הכולל של המשרד.
ככל שהלוחמה הימית נעשתה יותר ויותר טכנולוגית, נסתבר כי שלושה קציני מִנהלת הצי וקומץ אנשי המטה שלהם אינם מספיקים כדי להתמודד עם צורכי הרכש של הצי. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הוחלט לנקוט גישה יותר פונקציונלית ולהקים כמה אגפים (bureaus) בתוך מחלקת הצי, שכל אחד מהם מופקד על תחום מוגדר כמו בניית אוניות או אספקה. הרפורמה אושרה במהלך כהונתו של הנשיא ג'ון טיילר, ויושמה על ידי מזכיר הצי אייבל פארקר אַפְּשׁוּר. חוק של הקונגרס, שהתקבל ב-31 באוגוסט 1842, ביטל את מִנהלת הצי וכונן במקומה את "מערכת האגפים" של מחלקת הצי. מערכת זו, בשינויים אחדים, הוסיפה להתקיים עד אמצע שנות השישים של המאה העשרים.
הקמת מינהלת הצי ותחומי אחריותה
מִנהלת הצי הייתה אחראית לרכש של ציוד וחומרי גלם ימיים; בנייה, חימוש, הצטיידות, תיקונים ואחזקת כלי שיט בעתודה; הכנת תחזית תקציבית ליחידותיו השונות של הצי; ופיקוח על המספנות, הבסיסים והסוכנים של הצי. מזכיר הצי המשיך להחזיק באחריות על כוח האדם של הצי, המינויים, תנועת האוניות ועניינים אדמיניסטרטיביים אחרים שלא נמסרו לפיקוח המינהלת.
מִנהלת הצי, כפי שקבע החוק, הייתה מסופחת למשרד מזכיר הצי, וכללה שלושה פוסט קפטנים, שמונו לתפקידם על ידי הנשיא באישור הסנאט. הקצין הבכיר מבין השלושה שימש כראש מִנהלת הצי (president of the board). מִנהלת הצי הייתה רשאית להתקין תקנות ולהעסיק מזכיר ושני פקידים. כל אחד מקציני מִנהלת הצי (naval commissioners) קיבל 3,500 דולר לשנה שכללו שכר, קצובות ותשלומים אחרים שהיו מגיעים לו בשל היותו קצין ים בצי המלחמתי.
ראשי מִנהלת הצי
במהלך 27 שנות קיומה עמדו בראש מִנהלת הצי חמישה אנשים. כולם נשאו את הדרגה הייצוגית של קומודור, מאחר שדרגת אדמירל לא הייתה קיימת בצי האמריקני אלא רק לאחר מלחמת האזרחים.
צ'אנסי, מוריס ווורינגטון שירתו כקציני מִנהלת הצי קודם שהועמדו בראשה. צ'אנסי שירת בין השנים 1822-24 ו-1833-36; מוריס שירת בין השנים 1823-25, 1826-27 ו- 1832-39; וורינגטון שירת בין השנים 1827-30ו-1840.
קציני מִנהלת הצי
הקצינים הרשומים מטה שירתו כקציני מִנהלת הצי.
מזכירי מִנהלת הצי
ג'יימס פאולדינג (לימים מזכיר הצי בתקופת נשיאותו של מרטין ואן ביורן) שימש כמזכיר מִנהלת הצי מ-1815 עד 1823. החליפו מי שהיה שנים ארוכות הפקיד הראשי של מחלקת הצי, צ'ארלס ו' גולדסבורו.
צפון אמסטרדם
רובע צפון אמסטרדם (בהולנדית: Amsterdam Noord) הוא הרובע הצפוני ביותר ואחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד. הרובע ממוקם מצפון לאגם IJ שמפריד את הרובע משאר חלקי העיר ומשתרע על שטח של 49.01 קמ"ר.
כמו כן קיימות 5 מעבורות נוסעים המיועדות להולכי רגל ורוכבי אופניים. לאזור זה לא קיימים קווי חשמלית ישירים משום שאזור זה מופרד פיזית משאר האזורים, קו מטרו ישיר הנקרא קו צפון-דרום נמצא בתהליכי בנייה וצפוי להיפתח בשנת 2018.
קריה (פירושונים)
{{פירושונים|* קריה – צורת התיישבות עירונית
ראו גם
}}
שדה המחלקה של הילברט
בהקשר הזה, שדה המחלקה לא רק לא מסועף במקומות הסופיים (האידיאלים הראשונים של חוג השלמים) אלא גם במקומות האינסופיים. כלומר, כל שיכון ממשי (שיכון של K ב \mathbb{R}) ממשיך לשיכון ממשי של H(K) (ולא שיכון מרוכב).
הגדרה
יהי K שדה מספרים (הרחבה מממד סופי של שדה המספרים הרציונליים \mathbb{Q}). שדה המחלקה של הילברט E=H(K) הוא הרחבת גלואה האבלית הלא-מסועפת המקסימלית של K.
התנועה להתחדשות יהודית
התנועה להתחדשות יהודית (אנגלית: Jewish Renewal) היא זרם דתי יהודי-אמריקני המתמקד בהיבטים המיסטיים והרוחניים במורשת היהודית ובחוויה הבלתי-אמצעית של האלוהי. היא שואבת רבות מהחסידות, הקבלה והאגדה ועוסקת בתפילה אקסטטית ומדיטציה כאמצעי להשגת התעלות רוחנית. מושג הדבקות החסידי הוא אחד מנדבכי הגותה, והיא מדגישה את חשיבות ההנהגה הכריזמטית של אישיה. לצד המקורות היהודיים, היא יונקת גם ממסורות מיסטיות אחרות, כמו בודהיזם ואסלאם סופי.
תנועת ההתחדשות מעודדת שילוב של פרקטיקות כריקוד, שירה, מוזיקה ואמנות בתוך טקסיה. היא מבקשת להשיג "תיקון עולם" באמצעות צדק סוציאלי, סובלנות, שלום ופמיניזם, המתבטא גם בכך שנשים הן שותפות שוות להווייה הדתית ושפה עוקפת-מגדר משמשת בתפילה לצד פניות לאלוהות בלשון נקבה. מוקד מקביל הוא "תיקון הלב", השגת שלווה וסיפוק נפשיים. התנועה חותרת ליצירת "הלכה אינטגרלית" התואמת עקרונות אלה. בין היתר, נטבע המושג "כשרות אקולוגית", הדורשת שהמזון הנצרך ייווצר תוך הימנעות מגרימת נזק סביבתי או העסקה נצלנית של עובדים. מנהיגה של התנועה, הרב זלמן שחטר-שלומי, הדגים את השקפתו כשדן באיסור לעסוק בגינון בשבת: "אם אתה לא אוהב את העבודה בגינה, ומבכר שתיעשה על ידי שכיר, אזי הגינון נחשב כמלאכה ואסור. אך אם אתה אוהב לגנן וזמן הפנאי היחיד שלך הוא בשבת, תן לגינון להיות חלק מעונג השבת שלך."
ראשיתה של התנועה ב-1962, כששחטר-שלומי עזב את תפקידו כמחזיר בתשובה באוניברסיטאות מטעם חסידות חב"ד והקים אגודה קטנה בשם "בני אור". בין היתר שיתף פעולה עם שלמה קרליבך, אף כי הלה היה קשור יותר לאורתודוקסיה. המסר שהפיץ, תוך הדגשת מיסטיקה וערכים אוניברסליים, התקבל בקרב ילדי הפרחים. בראשית שנות ה-70, כשהשמאל החדש האמריקאי נטה לגאווה שחורה קיצונית, החלו רדיקלים יהודים רבים להתחיל לטפח זהות עצמאית וחלקם פנו לדרכו של שלומי. בשנים אלה הצטרפו אליו הוגים בולטים כארתור וסקו ומייקל לרנר. תנועת ההתחדשות עסקה בסוגיות חברתיות כפירוז גרעיני וזכויות הומוסקסואלים. וסקו ייסד כתב-עת בשם "מנורה" ב-1979. ב-1985 שינו "בני אור" את שמם ל"פני האור", עוקף-המגדר. ב-1993 התמזגו שתי המסגרות ויצרו את 'אל"ף: ברית להתחדשות יהודית' (ALEPH: Alliance for Jewish Renewal). בעקבות המיסוד הוקמה גם תוכנית להכשרת רבנים וכן 'אהל"ה', אגודת הרבנים להתחדשות יהודית, שנוסדה ב-1998. ביטאונה של התנועה הוא כתב-העת תיקון. שחטר-שלומי והמנהיגים האחרים העדיפו להגדיר את תנועתם כ'תהליך' האמור להשפיע על הציבור היהודי ולא כזרם עצמאי.
היילנד פארק (אילינוי)
גאוגרפיה
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית העיר משתרעת על פני 31.68 קילומטר רבוע, מתוכם 31.6 קילומטר רבוע הם שטחי קרקע ו-0.09 קמ"ר הם שטחי מים.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 באותה העת הכילה היילנד פארק 29,763 תושבים. צפיפות האוכלוסין הייתה 939.47 תושבים לקמ"ר. מתוך 29,763 תושבי היילנד פארק 91.05% היו לבנים, 1.84% היו אפרו-אמריקאים, 0.18% היו אינדיאנים, 2.9% היו אסייתים, 0.03% היו מאיי האוקיינוס השקט, 2.51% היו מגזעים אחרים, ו-1.48% השתייכו לשני גזעים או יותר. מכלל אוכלוסיית היישוב 7.28% היו היספנים או לטינים מכל גזע.
מוריץ סטילר
מוריץ (משה) סטילר (Mauritz Stiller; 17 ביולי 1883, הלסינגפורס, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית – 18 בנובמבר 1928, סטוקהולם, שוודיה) היה שחקן, תסריטאי ובמאי יהודי, יליד פינלנד, מחלוצי הראינוע השוודי. בשנים 1912–1927 ביים 51 סרטים והופיע כשחקן בשמונה הפקות. נודע כמי שגילה וקידם את השחקנית גרטה גרבו.
קורות חייו ופועלו
מוריץ (משה) סטילר נולד בפינלנד למשפחה יהודית שמוצאה בפולין וברוסיה. בילדותו התייתם מהוריו וגדל אצל ידידי המשפחה. אין ידיעות ברורות על לימודיו. בגיל 16 החל את דרכו כשחקן בתיאטרון השוודי בהלסינקי ובהמשך פעל כבמאי. סטילר עבר לשוודיה מפינלנד כדי להימלט מהגיוס הכפוי לצבא רוסיה הצארית. ב-1910, אחרי סגירת "התיאטרון האינטימי" של סטרינברג בסטוקהולם, השתמש סטילר במבנה להעלאת מחזות בבימויו ושינה את שמו ל-Lilla Teatern (כונה גם Lillan) – "התיאטרון הקטן".
ב-1912 נשכר על ידי קרל מגנוסון לכתוב ולביים סרטים קצרים לצד ויקטור שיוסטרום   (שוודית). לשניהם מיוחסת פריצת הדרך של הראינוע השוודי. הסרטים שבחר לביים נגעו בתחומים שונים – מריאליזם חברתי ועד עלילות היסטוריות ורומנטיות. ראויות לציון הגירסות החדשניות והפיוטיות שלו לרומנים האפיים של סלמה לגרלף. סרטו מ-1924, "אגדת יסטה ברלינג", שנעשה לפי ספרה של לגרלף מ-1891 והופק בכיכובה של גרטה גוסטפסון בת התשע-עשרה, הקנה לו מוניטין בינלאומיים.
סטילר הגיע ב-1925 לארצות הברית עם גרטה גרבו בת טיפוחיו בהזמנת לואי ב. מאייר, ממקימי חברת הסרטים מטרו גולדווין מאייר. הוא הספיק לביים שלושה סרטים והשתתף בבימוי סרטים נוספים, אך לא מצא את דרכו בשיטת האולפנים ההוליוודית, שלא איפשרה לו שליטה מלאה בהפקה. אחרי מחלוקות עם ראשי מג"מ וחברת סרטי פרמאונט חזר ב-1928 לשוודיה ונפטר באותה שנה.
סטילר לא הקים משפחה. הוא נקבר בחלקה היהודית בבית הקברות הצפוני בסטוקהולם.
קישורים חיצוניים
מוריץ סטילר; סרט תיעודי מ-1987, באורך 57 דקות, על חייו ועבודתו
טיטירדיים
הם עופות בינוניים (לסדרה) באורך 9–22 ס"מ ובעלי נוצות מקושטות, בעיקר בזנבם. הם בעלי ראשים גדולים ומקורים מוארכים ונוקשים, עיניים גדולות וציצת ראש גדולה. חלקם בעלי ראשים אדומים או לבנים ואחרים בעלי מקור ארוך.
הם חיים בין ענפי היער ומחפשים ציד של חרקים אותם הם חוטפים בזריזות. הם מצויים בעיקר ביערות ומשמיעים שריקות חזקות.
פרדיננד אומניאלה
פרדיננד אומניאלה אומורווה (באנגלית: Ferdinand Omanyala Omurwa; נולד ב-2 בינואר 1996 בניירובי שבקניה) הוא אתלט קנייתי, אלוף אפריקה (2022) בריצת 100 מטר.
קריירה מקצועית
בשנת 2017 הושעה אומניאלה מפעילות למשך 14 חודשים בשל עבירת סימום, לאחר שחומר אסור נמצא בגופו. בשנת 2019 זכה אומורווה באליפות קניה בריצת 100 מטר.
ב-30 במרץ 2021 קבע אומניאלה שיא קניה חדש בריצת 100 מטר לאחר שזכה עם תוצאה של 10.01 שניות בתחרות שנערכה בלאגוס שבניגריה. באולימפיאדת טוקיו 2020 שנערכה בשנת 2021 שבר אומניאלה פעם נוספת את שיא קניה בריצת 100 מטר, עם תוצאה של 10.00 שניות במקצה חצי הגמר, שלא הספיקה לו על-מנת להעפיל למקצה הגמר. בחודש אוגוסט הוא שבר פעם נוספת את שיא קניה, עם תוצאה של 9.86 שניות, והפך לקנייתי הראשון ששובר את מחסום עשר השניות. ב-18 בספטמבר הוא שבר את שיא אפריקה בריצת 100 מטר בתחרות שנערכה בניירובי שבקניה, עם תוצאה של 9.77 שניות.
חד-מקור
חד-מקור (שם מדעי: Oxyruncus cristatus) הוא מין של ציפור שיר יחידה בסוגה ובמשפחתה (Oxyruncidae), אם כי יש חוקרים המשייכים אותה למשחת הטיטירדיים. ציפור זו חיה באזורי היערות ההרריים של אמריקה הדרומית ודרום אמריקה המרכזית בפנמה וקוסטה ריקה.
אורכו 17 ס"מ והוא בעל נוצות ירוקות ומוסוות ביותר בצמחייה הטרופית. לזכרים ישנו ראש עם כתם אדום למעלה ובעלי מקור אפור מחודד וקטן. הבטן צהובה ומעט מנומרת והזנב קטן מאוד. עוף זה ניזון מפירות ומחרקים שונים ביער, בשבילם הם מתהפכים על הענפים ומחפשים בין הזלזלים.
הוא מצוי בעיקר בחופות היער אך לפעמים יורד גם לקרקע והוא מקנן בחורי עצים. לעיתים הוא מצטרף לאכילה עם להקות עופות המחפשים חרקים.
תת-מינים:
אלפרד ויננברג
אובר-גרופנפיהרר אלפרד ויננברג (20 ביולי 1891 – 30 בדצמבר 1963) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על משטרת הסדר.
תחילת דרכו
ויננברג נולד ב-20 ביולי 1891 בעיר זרבור שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי צרפת המודרנית. ב-25 בפברואר 1913 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הרגלים ה-56 (הפרוסי). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא כבר היה מפקד פלוגה. בספטמבר של אותה שנה הוא נפצע במהלך קרבות החזית המערבית. וב-1915 נפצע פעם נוספת בחזית המזרחית. בנוסף על כך הוא קיבל הכשרה כטייס קרבי. פרט לשתי מחלקות של צלב הברזל, במהלך המלחמה הוא קיבל גם את אות הפציעה בזהב. עם תום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הצטרף לרייכסווהר, ובספטמבר 1920 עזב אותו בדרגת האופטמן. הוא התגייס כאובר-לויטננט למשטרת פרוסיה. הוא מילא תפקידי הדרכה ומטה במשטרה, ובשנת 1929 התחתן ונולדה לו בת. ב-1 במאי 1933 הוא הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 2.222.600. החל מאוגוסט 1933 פיקד על משטרת ביטום, החל ממאי 1934 על משטרת גלייביץ, החל מפברואר 1935 על משטרת זארבריקן, מאוקטובר 1937 על משטרת מנהיים. בדצמבר 1938 מונה לקצין בכיר במשטרת הסדר.
מלחמת העולם השנייה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 הצטרף ויננברג לאס אס, וקיבל את מספר החבר 405.898. ב-2 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרובאים-משורה ה-3 של האס אס, וקיבל דרגת שטנדרטנפיהרר. הוא פיקד על הרגימנט שלו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, ובמהלך מבצע ברברוסה ב-1941, וב-15 בנובמבר של אותה שנה הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בדצמבר של אותה שנה מונה למפקד דיוויזיית אס אס משטרה הרביעית. הוא לחם עם הדיוויזיה בקרבות החזית המזרחית, ולאות הוקרה קיבל ב-23 באפריל 1942 תוספת של עלי אלון לצלב האבירים שלו והועלה לדרגת בריגדפיהרר. ב-1 ביולי 1943 הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר, וב-5 באוגוסט של אותה שנה הוא הועבר לפקד על קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי, והחזיק בתפקיד עד 23 באוקטובר של אותה שנה. עוד לפני כן מונה למפקד משטרת הסדר - ארגון שריכז תחתיו את מרבית ארגוני המשטרה והז'נדרמריה בגרמניה והארצות הכבושות. ויננברג החזיק בתפקיד עד סוף המלחמה. בימים האחרונים של המלחמה, הדיח היטלר את היינריך הימלר מתפקיד ראש המשטרה הגרמנית, ונתן לוויננברג את התפקיד במקומו.
אחריתו
לאחר המלחמה נכלא ויננברג בדכאו, אולם שוחרר ב-1947. לאחר שחרורו חי בקרפלד עד מותו ב-30 בדצמבר 1963 בגיל 72.
טור אייזנשטיין
רקע היסטורי
הפיתוח לטורי אייזנשטיין של פונקציות מרוכבות מסוימות צמח מתוך התאוריה של פונקציות אליפטיות, שפותחה במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-19. כפי שאייזנשטיין עצמו הדגיש במאמרו מ-1847 המציג את הטורים הללו, התקדים המתמטי שלהם היה הפיתוחים האינסופיים של הפונקציות המעגליות לשברים חלקיים שנתגלו על ידי לאונרד אוילר במהלך המאה ה-18, למשל:
מן הצורה של הטור נובע מיידית שערך הסכום באגף ימין נותר ללא שינוי כאשר x מוחלף ב-x+1; ולפיכך המחזור 1 של הפונקציה מתגלה ישירות כבר ממבט על הפיתוח לטור שלה. אייזנשטיין הראה שפונקציות אליפטיות, אשר הן פונקציות בעלות שתי מחזורים בלתי תלויים (מעל R) במישור המרוכב, ניתנות לכתיבה על ידי ביטויים אנלוגיים לביטוי שתואר מקודם, כמו למשל:
טורי אייזנשטיין עבור החבורה המודולרית
טור זה מתכנס בהחלט לפונקציה הולומורפית של \tau בחצי המישור העליון. זוהי עובדה מפתיעה שטור אייזנשטיין הוא תבנית מודולרית. למעשה, תכונת המפתח שלו היא שסכומו מותמר באופן מסוים תחת פעולת . באופן מפורש יותר, אם  ומתקיים ad-bc=1, אז:
הוכחה
נרשום את טור אייזנשטיין החדש, שבו \tau מוחלף ב-:
אם ad-bc=1 אז:
היא התאמה חד-חד ערכית ועל ' → '. כלומר:
כך שבסיכום הכל, אם ad-bc=1 אז:
ו- הוא על כן תבנית מודולרית ממשקל 2k.
הערה: נשים לב גם שהוכחה זאת מצביעה למעשה שטורי אייזנשטיין מן הצורה G_{n}(i) מתאפסים זהותית עבור משקלים שאינם כפולה שלמה של 4; G_{n}(\tau) הוא תבנית מודולרית ממשקל n במשתנה \tau, ולכן טרנספורמציה של \tau = i אל עצמו על ידי ההצבה (טרנספורמציה זאת משתייכת לחבורה המודולרית) מתמירה את ערך טור אייזנשטיין באופן הבא:. מכיוון ש- מקבלים שטרנספורמציה זו מותירה את ערך הטור בעינו, כך ש-. עבור מקבלים C\ne 1, מה שגורר מיידית.
סכימת טורי אייזנשטיין
על אף שעבודתו זו כלל לא פורסמה בזמנו, קרל פרידריך גאוס היה הראשון לחשב סכומים של טורי אייזנשטיין, כפי שעולה מהערה 61 מיומנו. באנלוגיה לפתרון בעיית בזל, שם הקבוע משחק תפקיד מרכזי בחישוב ערכי פונקציית זטא \zeta (s) עבור ערכים זוגיים של s, גילה גאוס שקבוע הלמניסקטה  משחק תפקיד מרכזי בסכימה של טורי אייזנשטיין. גאוס מצא שהערכים של G_{4k}(i), המייצגים את הטור:
(כאשר הם השלמים הגאוסיים ו- הוא טור אייזנשטיין ממשקל 4k) שווים לקבוע רציונלי כפול חזקה מתאימה של קבוע הלמניסקטה - \varpi^{4k}. באמצעות התאוריה שלו על פונקציות אליפטיות, הוא סכם מקרים פרטיים של טורי אייזנשטיין, ומצא למשל כי:
וכו'. אולם, המתמטיקאי הראשון שהגיע לממצאים אלו (באופן בלתי תלוי) וגם פרסם אותם היה אדולף הורוויץ, לקראת סוף המאה ה-19. הורוויץ מצא ש-:
כאשר H_{4k} נקראים מספרי הורוויץ וערכיהם הראשונים הם:. מספרי הורוויץ H_{n} מתאפסים עבור ערכים של n שאינם כפולות שלמות של 4 בגלל תכונות הסימטריה והמודולריות של טורי אייזנשטיין (הוכחה לכך הובאה מקודם).
סאקיים
סאקיים (שם מדעי: Pitheciidae) הם משפחת קופים החיים בעולם החדש ביערות גשם בעיקר באזור יער האמזונאס מקולומביה בצפון ועד בוליביה בדרום, בגודל קטן עד בינוני, אבל גדול יחסית לקופים רחבי האף. הגדולים ביותר הם קופי האואקרי שאורכם 44–49 ס"מ. יש להם פרוות בעלות צבעים רבים אבל בעיקר הפנים בעלי צבעים לא רגילים כמו אדום עז אצל האואקרים.
הם שוכני יערות גשם ואוכלים בעיקר זרעים גדולים, כשהקופים הקטנים יאכלו גם חרקים. יש להם שיניים ולסתות חזקות ביותר בשביל לפצח את האגוזים.
כמו רבים משוכני יער הגשם, הרבה קופי סאקיים נמצאים בסכנת הכחדה.
מיון
כמה חוקרים משייכים למשפחה גם את שלושת סוגי תת-משפחת הטיטים.
לייפהיים
לייפהיים (בגרמנית: Leipheim) היא עיירה במחוז גינצבורג בבוואריה, גרמניה, על הדנובה, 5 ק"מ מערבית לגינצבורג, ו -17 ק"מ צפונית-מזרחית לאולם. הכפר ריידהיים והכפר וייסינגן הם מחוזות של לייפהיים. מאז 1993, לייפהיים היא עיר תאומה של העיר ההונגרית פוניוד (Fonyód).
היסטוריה
בין השנים 1270–1373 הייתה לייפהיים בבעלות משפחתו של גאס פון גיסנברג (Güß von Güssenberg) שדאג להעניק לעיר זכויות שוק בשנת 1327 והרשאות לעיר בשנת 1330 בחסותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1343 הועברה הבעלות על העיירה לרוזן וירטמברג. בשנת 1453 רכשה העיר הקיסרית החופשית אולם את העיר מהרוזן אולריך החמישי, רוזן וירטמברג, תמורת 23,000 גולדן. כאשר אולם הפכה לפרוטסטנטית בשנת 1531, לייפהיים הפכה לפרוטסטנטית. במהלך מלחמת האיכרים הגרמנית בשנת 1525, כ-5,000 איכרים המכונים "לייפהיימר" (מילולית: חבורת לייפהיים) התכנסו ליד לייפהיים כדי לקום נגד העיר אולם והובסו לאחר מכן על ידי צבא הברית השוואבית. בשנת 1803, במהלך איחוד גרמניה שחל עם המלחמות הנפוליאוניות, העיר שולבה בבוואריה. לייפהיים הייתה אחת הנכסים הבודדים של העיר הקיסרית החופשית אולם שנותרה בווארית לאחר 1810, כאשר בוואריה נאלצה להעביר שטחים מסוימים חזרה לווירטמברג. במהלך הרפורמה המנהלית של בוואריה בשנת 1818 תחת מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, גובשה הקהילה בצורתה הנוכחית.
ב-1816/17, בעקבות המלחמות הנפוליאוניות ותקופות ארוכות של גשם וקור, סבלו אנשי לייפהיים מרעב ומצוקה. במהלך תקופה זו, פרנסי העיר הבטיחו לחגוג את סוף תקופת הרעב, ובשנת 1818, לאחר קציר טוב, הם מילאו הבטחה זו על ידי יצירת הקינדרפסט (מילולית: פסטיבל הילדים). עד היום מתקיים הפסטיבל בכל שנה בסוף השבוע השני של יולי, ומשלב אלמנטים מסורתיים המנציחים את סיום הרעב באמצעות שירים וריקודים, כמו גם אווירה מודרנית ואווירת גן בירה.
מחנה העקורים בלייפהיים
במלחמת העולם השנייה הייתה לייפהיים באזור הכיבוש האמריקני. בדצמבר 1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוקם במקום שבו שהה בסיס חיל האוויר, מחנה עקורים לניצולי השואה. הפליטים שוכנו בבניינים ששימשו בתקופת המלחמה את חיל האוויר הגרמני. במאי 1946 מנתה אוכלוסיית המחנה 3,150 פליטים, בעיקר ממזרח אירופה. במחנה התקיימה קבוצת כדורגל, הוקרנו סרטי קולנוע והתקיימה פעילות תרבותית נוספת. במחנה החלו או חידשו ניצולי השואה את פעילותם הפוליטית והציונית שנקטעה עקב המלחמה. בלייפהיים פעל קיבוץ הכשרה חלוצית, שבוגריו יצאו לעלייה לארץ ישראל. במחנה שכן משרד מקומי של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם, אשר סייעה לפליטים. מחנה לייפהיים פורק ביוני 1950.
מיקולאס אלקנה
מיקולאס אלקנה (בליטאית: Mykolas Alekna; נולד ב-28 בספטמבר 2002 בליטא) הוא אתלט ליטאי, סגן אלוף העולם (יוג'ין 2022) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
אלקנה הוא בנו של, וירגיליוס אלקנה, אלוף האולימפי ואלוף העולם בזריקת דיסקוס.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-19 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.27 מטר, אחרי כריסטיאן צ'ה שקבע שיא אליפות חדש של 71.13 מטר ולפני חברו לנבחרת אנדריוס גודז'יוס (67.55 מטר).
קמפן (פירושונים)
ראו גם
}}
קרחון פיילוט
קרחון פיילוט (באנגלית: Pilot Glacier) הוא קרחון יובלי עמוק ברכס מאונטניר, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לאורך הצד הדרום-מזרחי של מישור דספשן, ונשפך אל קרחון אוויאייטור.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר הצפונית (the northern party) מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (the New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1962–1963.
שם זה ניתן לקרחון, לציון תרומתם של טייסי טייסת צי ארצות הברית VX-6 לחקר אנטארקטיקה.
כמחווה לעבודתם המסוכנת של טייסים ושאר אנשי צוות תעופה במבצעי הסיור, המחקר והמדע באנטארקטיקה. "פיילוט" משמעו באנגלית "טייס", כמחווה נוספת לעבודת הטייסים ניתן גם לקרחון אוויאייטור שמו - באנגלית "אוויאייטור" משמעו "טייס".
ריק סניידר
ריצ'רד דייל "ריק" סניידר (באנגלית: Richard Dale "Rick" Snyder; נולד ב-19 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. כיהן כמושל מישיגן משנת 2011 עד 2019.
ביוגרפיה
סניידר נולד וגדל בעיר באטל קריק שבמישיגן. ב-1975 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, ב-1979 תואר MBA במנהל עסקים וב-1982 תואר JD במשפטים. כמו כן הוא רואה חשבון מוסמך. הוא עבד בפירמת ראיית החשבון PWC ונהייה בה לשותף. ב-1991 מונה לסמנכ"ל תפעול בחברת המחשבים Gateway שבסיסה בקליפורניה וב-1996 מונה למנכ"ל החברה. ב-1997 חזר למישיגן והקים קרן הון סיכון ובהמשך הקים חברת השקעות וכן חברה לשירותי בריאות מקוונים.
ב-2010 זכה בבחירות למשרת מושל מישיגן ברוב של 58%. הוא הושבע לתפקיד ב-1 בינואר 2011. בנובמבר 2014 זכה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 51%. כמושל נחל הצלחה בשיקום דטרויט מהמשבר הכלכלי בצעדים שכללו הכרזה על מנהל חירום והעברת הניהול הפיננסי לטיפולו. עם זאת, בינואר 2016 התגלתה עופרת במי השתייה של העיר פלינט, מה שגרר ביקורת על תפקודו של סניידר בעת המשבר.
סניידר הוא מתון ועמדותיו ממוצבות במרכז המפה הפוליטית.
סניידר נשוי לסו, אותה הכיר בעת עבודתו ב-PWC, ואב לשלושה.
כריסטיאן צ'ה
כריסטיאן צ'ה (בסלובנית: Kristjan Čeh; נולד ב-17 בפברואר 1999 בפטוי שבסלובניה) הוא אתלט סלובני אלוף העולם (יוג'ין 2022) בזריקת דיסקוס.
2019
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביבלה שבשוודיה זכה אלקנה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.82 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר סיים במקום 31 בתוצאה של 59.55 מטר.
2021
באולימפיאדת טוקיו 2020 סיים צ'ה במקום חמישי בתוצאה של 66.62 מטר.
2022
החל מחודש פברואר 2022 החל להתאמן בהדרכתו של האלוף האולימפי גרד קנטר.
בתחרות שנערכה בברמינגהאם ב-21 במאי אותה שנה הוא קבע בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 71.27 מטר.
דאנל לייבה
דאנל לייבה גונסאלס (Danell Leyva Gonzalez; נולד ב-30 באוקטובר 1991) הוא מתעמל אמריקאי ממוצא קובני. הוא אלוף העולם במקבילים (טוקיו 2011) ובעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בתחרות הקרב-רב.
כריסטיאן צ'ה
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-19 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 71.13 מטר, לפני מיקולאס אלקנה (69.27 מטר) ואנדריוס גודז'יוס (67.55 מטר), שניהם מליטא.
דאנל לייבה
חייו
לייבה נולד בעיר מטנסס שבקובה להורים שהיו מתעמלים בנבחרת קובה. כשהיה בן שנה, ערקה משפחתו למערב, והשתקעה במיאמי. בשנת 2006 השתתף לייבה לראשונה בתחרות ארצית, וב-2008 זכה במדליית זהב בתרגיל המתח באליפות אמריקה שנערכה בארגנטינה.
בשנת 2009 השתתף לייבה לראשונה באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה באותה שנה בלונדון. הוא העפיל לשלב הגמר בתרגיל המתח, וסיים במקום הרביעי. באליפות העולם שנערכה ב-2010 ברוטרדם, סיים לייבה במקום הרביעי עם נבחרת ארצות הברית בתחרות הקבוצתית, במקום החמישי בתרגיל על המתח ובמקום 18 בתחרות קרב-רב אישי.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לייבה במדליית הארד בתחרות הקרב-רב אישי (לאחר שדורג ראשון במוקדמות), הוא סיים במקום חמישי בתרגיל על המתח ובמקום חמישי עם חבריו בתחרות הקבוצתית. בתרגיל המקבילים, אותו ביצע כאלוף העולם, סיים רק במקום ה-12 ולא עלה לגמר.
חייו האישיים
בשנת 2020, ביום היציאה מהארון הבינלאומי, יצא מהארון בציוץ בחשבון הטוויטר שלו כביסקסואל ופאנסקסואל.
מצפה נח כנרתי
מצפה נח הוא מצפה לצפייה בציפורים ונקודת תצפית, הקרויה על שמו של נח כנרתי ונמצאת על רמת סירין.
המצפה
נקודת התצפית נמצאת בגובה 264 מטר מעל פני הים, כ-460 מטר מעל גובה פני הקרקע בעמק הירדן, ומשקיפה מזרחה על כל עמק הירדן, הכנרת, הגולן והגלעד. המצפה הוקם ליד מאגר המים "מאגר נח", הקרוי גם הוא על שמו של כנרתי. במקום נמצאת אבן הנצחה הנושאת את שמו, עליה נכתב: "לזכר נח כנרתי, איש אמת חזון ומעש אוהב אדם אדמה ומים". המצפה הוקם על ידי רשות המים ואגודת המים בעמק הירדן.
המצפה נחנך רשמית ב-14 באוקטובר 2013 בנוכחות בני משקי עמק הירדן וחבריו של כנרתי, ביניהם רון חולדאי, עומרי שרון ונוספים. כביש הגישה למצפה הוא מתוך הכביש המוביל ליישוב מנחמיה, במעלה הכביש לרכס סירין בכיוון דרום. האתר נגיש לבעלי מוגבלויות.
מנקודת התצפית ניתן להשקיף על שרידי תחנת החשמל בנהריים, אי השלום, כל יישובי וקיבוצי עמק הירדן, מנחמיה, שנמצאת למרגלות נקודת התצפית ועד בתיה של המושבה כנרת וכן היישובים בממלכת ירדן, הנמצאים למרגלות הגלעד. הגישה למצפה היא דרך כביש הגישה למנחמיה. בנקודה התצפית נמצאת סככת עץ דקורטיבית וכן ספסל ישיבה. בנוסף, מותקן "מסבירן" הנותן מידע על המצפה והנוף בעברית ובאנגלית, לוח עם צילום של הנוף עליו מסומנות נקודות התצפית ומשקפת. מאגר המים שואב את מימיו מנהר הירמוך והוא חלק ממערכת ההשקיה שהוקמה כדי להשקות את המטעים וגידולי השדה של משקי עמק הירדן ברמת סירין. לרגלי הרמה נמצא מאגר מים נוסף שגם הוא חלק ממערכת ההשקיה המשמשת להשקיה ברמת סירין. מאגר המים מוקף בגדר מרושתת. כדי לאפשר תצפית נוחה על המאגר, הותקנה במקום, בקטע ללא גדר, סככת עץ דקורטיבית עם חלונות הצצה על המאגר בגבהים שונים.