cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון פרושיאנטה
2007-2011: עזיבת הרד הוט צ'ילי פפרז, The Empyrean ושיתופי פעולה נוספים
ב-7 בדצמבר 2011, הרד הוט צ'ילי פפרז נכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול. בראיון באותו יום, אנתוני קידיס דיבר על פרושיאנטה ונשאל אם הוא יהיה נוכח בטקס. קידיס הצהיר: "אני יכול רק לנחש אם הוא יבוא או לא יבוא. אני די בטוח שהוא לא יבוא, אבל זה אחד מהדברים האלה שבאים בצורה של 'אף פעם אי אפשר לדעת'. לא דיברתי איתו די הרבה זמן. אני לא יודע איפה הוא בימים אלה. ברור שהוא מוזמן לבוא, ואם הוא אכן יבוא נשמח מאוד. אם הוא לא יבוא, אז זה גם בסדר, וזה די מובן". פלי דיבר בטקס על פרושיאנטה, באומרו: "הוא השאיר אותנו עם כל כך הרבה דברים טובים. הוא מוזיקאי מדהים שנתן כל כך הרבה ללהקה שלנו. כל התחושות שיש לי בשל העובדה שהוא כבר לא בלהקה... הוא באמת לקח אותנו לרמה גבוהה יותר". פרושיאנטה בסופו של דבר סירב להיות נוכח בטקס.
2012: Letur-Lefr ,PBX Funicular Intaglio Zone
בשנת 2012 הוציא פרושיאנטה שני אלבומים, ב-17 ביולי 2012 יצא ה-Letur-Lefr EP ביפן ומספר ימים לאחר מכן בארצות הברית ובכל העולם, האלבום הופץ דרך Record Collection Music. האלבום PBX Funicular Intaglio Zone יצא ב-25 בספטמבר 2012.
שני האלבומים שיצאו בשנת 2012 הם בעלי סגנון מוזיקלי שונה וחדש עבור פרושיאנטה. בראיון שנערך לאחר יציאת ה-Letur-Lefr EP סיפר כי הסגנון שאפיין אותו עד כה שיעמם אותו, ולכן עבר לסגנון האלקטרוני אותו הוא מגדיר כ-"סינת'פופ פרוגרסיבי". הוא גם סיפר כי המלודיות המופיעות באלבומים תמיד היו בראשו ורק עכשיו הוא מסוגל להוציא אותם החוצה בעזרת העזרים הטכנולוגיים בהם הוא משתמש. על ה-Letur-Lefr EP סיפר כי בתחילה היה אלבום אינסטרומנטלי בלבד ורק לאחר שהמוזיקה הושלמה החליט להוסיף שירה. האלבום PBX Funicular Intaglio Zone נכתב בשנת 2011, והוא על פי פרושיאנטה שונה מאוד מ Letur-Lefr, וסיפר שיצר אותו בתור אלבום שלם ולא כשירים בודדים שאוחדו אחר כך לאלבום כמו שעשה עם Letur-Lefr.
2013: Outsides
בשנת 2013 הוציא ג'ון EP בשם Outsides שכלל 3 קטעים אינסטרומנטליים. האלבום כלל גם שיר בונוס בשם Sol שיצא בגרסה היפנית של האלבום.
2014: Enclosure, Medieval Chamber
בשנת 2014 הוציא ג'ון אלבום בשם Enclosure. האלבום כלל 9 שירים חדשים ועוד 2 שירי בונוס בגרסה היפנית. במסגרת האלבום ג'ון הוציא אפליקציה מיוחדת בשם Sat-JF שבעזרתה מעריצים ברחבי העולם יוכלו לעקוב אחרי האלבום. השירים של האלבום הוכנסו למתקן מיוחד שהוכנס ללווין ששוגר לחלל ובכל פעם שהלווין היה מגיע לאזור מסוים אז המעריצים שנמצאים באותו אזור גאוגרפי יכלו להיכנס לאפליקציה ולהאזין לאלבום. ג'ון התראיין למספר מגזינים ואתרים וסיפר על התהליך המוזיקלי של האלבום: " Enclosure עם השלמתו היה האלבום שייצג את ההישג של כל המטרות המוזיקליות שכיוונתי אליהן במהלך 5 השנים האחרונות. הוא הוקלט באותו הזמן שבו הקלטתי את Medieval chamber ולמרות שהם נראים שני אלבומים שונים הם מייצגים את התהליך המחשבתי אחר החקירה המוזיקלית ומה שלמדתי מאחד הוזן לתוך השני. למרות שהשירים הוקלטו לפני שנה, עדיין הם נחשבים המילה האחרונה של ההצהרה המוזיקלית שהחלה בPBX ומאז עברתי לדברים אחרים". ג'ון גם החל לראשונה לעבוד בתור מפיק כאשר חבר לצמד הראפרים Black Nights והפיק להם אלבום בשם The medieval chamber. באלבום ניתן לשמוע את ההתפתחות המוזיקלית של ג'ון בתור מפיק היפ הופ. הוא יצר מעיין שילוב של רוק ראפ ומוזיקה אלקטרונית.
2015: Trickfinger, The Almighty
באפריל 2015 הוציא פרושיאנטה EP בשם Trickfinger. האלבום בסגנון אסיד האוס אקספרימנטלי ומורכב מ-8 שירים. חודשיים לאחר מכן, שיתף פעולה ביצירת האלבום The Almighty, יחד עם צמד הראפרים Black Knights. פרושיאנטה הוציא גרסה אינסטרומנטלית של האלבום בעמוד הבנדקאמפ שלו.
2017: Trickfinger II
ביוני 2017 הוציא פרושיאנטה אלבום EP נוסף תחת השם Trickfinger, באותו הסגנון (אסיד האוס). שישת הקטעים באלבום הוקלטו בשנת 2007 ולא נועדו לאלבום כלשהו בעת ההקלטה.
2019-הווה: החזרה לרד הוט צ'ילי פפרז
בדצמבר 2019 חזר פרושיאנטה לרד הוט צ'ילי פפרז, ובכך ההחליף את ג'וש קלינגהופר שעזב את הלהקה.
באפריל 2022 הוציאה להקת הרד הוט צ'לי פפר את אלבומם Unlimited Love בהשתתפותו של פרושיאנטה.
טורה
טורה או טוגרא (בטורקית עות'מאנית طغراء; בטורקית Tuğra) הייתה חתימתו או חותמו של השליט העות'מאני אשר עוצבה וסוגננה באופן קליגרפי ואשר הוטבעה על מטבעות, בולים, תכתובות ועל כל מסמך רשמי אחר. לכל שליט עות'מאני הייתה טורה משלו, וזו עוצבה בתחילת שלטונו על ידי הנישנג'ה (nişancı), קליגרף החצר.
הטורה הראשונה עוצבה עבור ביי אורהן הראשון, בנו של עות'מאן הראשון, אשר היה השליט העות'מאני השני ושלט במאה ה-14. זו הסיבה לכך שלמרות שהיו 36 שליטים עות'מאניים, עוצבו רק 35 טורות. לעות'מאן הראשון הייתה כמובן דוגמת חתימה אך חסרו בה שניים מארבעת מרכיבי הטורה (ראו להלן). הטורה המשיכה והתפתחה לצורתה הקלאסית בימיו של הסולטאן סולימאן הראשון במאה ה-16. אף שהטורה מזוהה במיוחד עם הסולטאנים העות'מאניים, עשו בה שימוש גם עמים טורקיים אחרים.
לטורה הקלאסית היו ארבעה חלקים, שיצרו ביחד את צורתה האופיינית:
הגרינץ' שגנב את חג המולד
הגרינץ' שגנב את חג המולד! (באנגלית: How the Grinch Stole Christmas!, החל מהדפסתו העברית השנייה נקרא "הגרינץ'") הוא ספר ילדים מאת דוקטור סוס. הסיפור מספר אודות הגרינץ', יצור ערמומי וזועף, שגומר בליבו לשים קץ לחג המולד, בכך שגונב את קישוטי ומתנות החג מתושבי כפר-מי בערב חג המולד.
הסיפור פורסם כספר תחת ההוצאה Random House בשנת 1957, במקביל להפצתו ב-Redbook. הספר מבקר את מסחור חג המולד.
הספר עובד לסרט קצר לטלוויזיה בעל שם זהה בשנת 1966, בכיכובו של בוריס קרלוף, עיבוד לייב אקשן בכיכובו של ג'ים קארי משנת 2000 וסרט הנפשה משנת 2018 בכיכובו של בנדיקט קמברבאץ'.
גרסה עברית
עד שלהי 2018 מעולם לא תורגם הספר לעברית, בטענה שנושאו הנוצרי לא התאים לקהל היעד דובר העברית. עם זאת, העיבוד הקולנועי של הספר תורגם והוקרן בישראל, והגרינץ' הופיע בסדרת הטלוויזיה "ד"ר סוס" ונקרא בעברית "ירקול". במקביל ליציאת הסרט "הגרינץ'", עיבוד הנפשה מחודש לספר, יצא תרגום עברי בתרגומה של לאה נאור תחת השם "הגרינץ' שגנב את חג המולד" בהדפסתו הראשונה, שלאחר מכן נקרא בפשטות "הגרינץ'" בהתאם לשם הסרט וגם על מנת להשכיח אזכור לחג המולד על הכריכה, אם כי הגרינץ' המחופש לסנטה קלאוס עדיין מופיע.
יהודה בוסקלה
קורות חייו
נולד ביפו למשפחה מסורתית. בגיל שלוש-עשרה עבר ללמוד במקווה ישראל למרות התנגדות הוריו לחינוך החילוני. סיים את לימודיו בהצטיינות ונשלח על ידי הנהלת המוסד ללימודים גבוהים בצרפת, יחד עם אברהם בריל ופרץ פסקל. בצרפת עבד בגינון אצל הברון רוטשילד, שהתרשם ממנו ותמך בלימודיו. הוסמך כאגרונום לאחר סיום לימודיו בבית הספר הגבוה לחקלאות בורסאי.
כשחזר לארץ ישראל התחתן עם שרה (בת ישראל רבינוביץ-כרמילביץ). התקבל למשרת אגרונום בפקידות הברון רוטשילד במושבות ועבד בראשון לציון, פתח תקווה, יסוד המעלה, זכרון יעקב וחדרה. בין היתר הקים בזכרון יעקב תחנת ניסיונות לאיקלום עצי פרי ונטע בה שסק, תה וזית. שתל את פרדס הברון בשטח של 150 דונם בקרבת זכרון יעקב, מטע של 30,000 עצי זית בבת שלמה, ופיתח את ענף תות השדה. באזור חדרה עסק בייבוש ביצות ובנטיעת אקליפטוס.
גישתו של בוסקלה הייתה שונה משל מרבית פקידי הברון. הוא הכיר בקשיי האיכרים במושבות וראה עצמו לא כממונה עליהם אלא כאחד מהם, נהג בהם בהתחשבות וכונה בשל כך בזכרון יעקב "הקונסול של העניים". גישתו זו גרמה לעימותים עם פקידי הברון, כיוון שלא הסכים להקשיח את עמדתו, ונואש לבסוף מחוסר הצלחתו לשכנע את עמיתיו לפעול בדרכו, פרש ממשרתו והתיישב בחדרה כאיכר.
בוסקלה היה אהוד מאוד גם על ערביי האזור. בזכות קשריו הטובים איתם, ובפרט עם השייח מיפלח מכבארה, עזר ברכישת אדמות זרעוניה. כאשר חלתה בתו מרים בקדחת קשה, שלח אותה להבריא אצל חבריו בזרעניה ובטנטורה.
ב-1896 מונה על ידי השלטון העות'מאני כקצין חקלאות למלחמה בארבה בנגב.
משפחתו
בוסקלה היה בן למשפחה ספרדית מסורתית. אשתו שרה הייתה ממשפחה אשכנזית. המשפחה שהקימו הייתה אחת המשפחות הספרדיות-אשכנזיות הראשונות ביישוב, ילדי המשפחה התמודדו בשל כך עם לעג הן מצד האשכנזים והן מצד הספרדים. ילדות המשפחה נשלחו ללימודים בתנאי פנימיה בחיפה, מרחק שבע שעות רכיבה בדיליז'נס מזכרון יעקב.
ילדיו:
רופינירול
רופינירול (Ropinirole) הוא אגוניסט דופמינרגי שאינו ארגולין (Ergoline). תרופה זו משמשת לטיפול במחלת הפרקינסון ובתסמונת הרגליים חסרות המנוחה (restless legs syndrome).רופינירול היא אחת משלוש תרופות המאושרות על ידי ה-FDA לטיפול בתסמונת הרגליים חסרות המנוחה, יחד עם פרמיפקסול וגאבאפנטין אנקרביל.רישום הפטנט של רופינירול פג במאי 2008 ומאז הוא קיים כתרופה גנרית. מחקר משנת 2020 מצא כי התרופה עשויה לשמש גם חולי ALS על ידי האטת קצב ההידרדרות במצבם. לצורך בחינת שימוש רפואי לטיפול במחלת ALS, נמצאת התרופה בשלבים מתקדמים של ניסויים קליניים.
שימושים רפואיים
רופינירול ניתן בעיקר לטיפול במחלת הפרקינסון, תסמונת הרגליים חסרות המנוחה וסימפטומים אקסטרה-פירימידאליים. בנוסף יכולה התרופה לעזור לתופעות הלוואי הנגרמות כתוצאה משימוש ב-SSRI, הכוללות פרקינסוניזם ובעיות בתפקוד המיני.
ניסויים קליניים ברופינירול לטובת שימושים רפואיים נוספים
מחקר שנערך בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קיו (Keio) ביפן ופורסם ביוני 2023 בחן את בטיחותה ויעילותה של תרופת הרופינירול בחולי טרשת אמיוטרופית צידית (ALS). הממצאים הראו כי קיים קשר חיובי בין מידת התגובה של תאי העצב של החולים לתרופה לבין חומרת מחלתם: מטופלים שתאי העצב התנועתיים שלהם הגיבו לרופינירול בצורה חזקה, הושפעו טוב יותר מהתרופה וההידרדרות במצבם הייתה איטית יותר. חולים אלה היו פעילים יותר מבחינה גופנית, חוו ירידה איטית יותר בניידות, וגם כוח השרירים ותפקוד הריאות שלהם היו טובים יותר מאשר אלו של חולים בקבוצת הביקורת. לעומת זאת, בקרב חולים שקיבלו את התרופה אך תאיהם לא הגיבו אליה, המחלה התקדמה מהר יותר. מסקנתם של החוקרים אפוא שהטיפול עשוי להיטיב עם חלק מהחולים, כאשר מתחילים לקחת את התרופה בשלב מוקדם של המחלה ומתמידים בטיפול לאורך זמן. המחקר אמנם מצא את תרופת הרופינירול בטוחה לשימוש, אך מידת יעילותה עדיין אינה ברורה ונדרשת להיבחן במחקרים נוספים ומקיפים יותר. השלב השלישי של הניסוי הקליני יכלול קבוצות גדולות יותר של חולים וצפוי להיערך במרוצת שנת 2023.
מנגנון פעולה
לחולי פרקינסון יש ניוון בסיבי עצב דופמינרגיים ולכן נדרשת הגדלת הפעילות של דופמין במוח. במערכת העצבים המרכזית, קיימים מספר קולטנים לדופמין כאשר ניתן לחלק אותם לשתי משפחות עיקריות: D1 ו-D2. קיימת חלוקת משנה לקולטנים אלו לחמישה קולטנים עיקריים. במשפחה של D2 יש שני קולטנים חשובים מבחינת מחלת פרקינסון והם הקולטנים D2, D3. רופינירול בעל אפיניות גבוהה לרצפטור D2 ומחקה את פעילותו של הדופמין. בכך הוא מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון.
פרמקולוגיה
רופינירול פועל כאגוניסט על הרצפטוריים הדופמינרגיים D2, D3, ו-D4, כאשר לרצפטור D2 יש לו אפיניות גבוהה ביותר.רופינירול פועל, אם כי לא בצורה חזקה, על הרצפטורים 5HT2 ואלפא2, ואין לו אפיניות לרצפטורים GABA, mAChRs, 5HT1, אלפא1 וביתא-אדרנוצפטורים.רופינירול עובר מטאבוליזם בעיקר על ידי  cytochrome P450 CYP1A2 ויוצר שני מטאבוליטים; SK&F-104557 ו-SK&F-89124, אשר מופרשים באמצעות הכליות.במינונים גבוהים מהמינונים הרפואיים המומלצים רופינירול עובר מטאבוליזם גם על ידי CYP3A4.
תופעות לוואי
רופינירול עלול לגרום לבחילות, סחרחורות, הזיות, ירידת לחץ דם בעת שינוי תנוחה (לדוגמה מישיבה לקימה), והתקפי שינה במהלך היום.תופעות לוואי יוצאות דופן המשויכות לאגוניסטים לרצפטור D3 (רופינירול, פרמיפקסול) עלולות לכלול עלייה קיצונית בדחפים מיניים והימורים כפייתיים, גם בקרב חולים ללא היסטוריה של התנהגות מסוג זה.
עספיא
עִסְפִיַא (בערבית: عسفيا, הגייה שגויה נפוצה בעברית: עוספיה) היא מועצה מקומית דרוזית במחוז חיפה. שוכנת על הכרמל וגובלת בפארק הכרמל. רוב תושבי המועצה (כ-75% נכון לסוף 2021) הם דרוזים, ומיעוטם ערבים-נוצרים ומוסלמים.
היסטוריה
לפי שרידים ארכאולוגיים, המקום מיושב מאז תקופת הברונזה. ההתיישבות הדרוזית הנוכחית החלה בעספיא לפני כ-400 שנה בתקופתו של הנסיך הדרוזי הלבנוני פח'ר א-דין השני. הנסיך, שמרכז שלטונו היה בהר הלבנון, מרד באימפריה העות'מאנית והקים נסיכות. עספיא היה אחד מתוך 17 כפרים שהוקמו בתקופתו בהרי הכרמל לביצור גבולה הדרומי של הנסיכות. רק שני כפרים שרדו ברבות השנים והם עספיא ודלית אל-כרמל השכנה. בשנת 1960 נמצא במקום מטמון מטבעות כסף גדול, הוא מטמון עספיא, שמתוארך למאה הראשונה לספירה. בין השאר מצויים במקום שרידי כפר יהודי בשם חוסיפה שהתקיים בתקופה הביזנטית, בהם פסיפס גלגל מזלות בשרידי בית הכנסת שנמצא במקום ועליו השם "חוסיפה". ייתכן שמקור השם בעובדה שהיישוב חשוף לאיתני הטבע מחמת מיקומו ברכס הכרמל, ועקב כך הוא נראה לעין מעמק יזרעאל. ייתכן ששם הכפר בשפה הערבית מקורו דומה ונגזר מן המילה הערבית "עסף", שפירושה סוער ומתארת את מזג האוויר בחורף במקום. הכפר חוסיפה מוזכר יחד עם חיפה בקינות על חורבן כפרים יהודיים באזור, שאירע כנראה בשלהי התקופה הביזנטית בארץ ישראל.
בשנת 1940 תואר הכפר על ידי מבקר יהודי:
בתקופת המרד הערבי הגדול סבלו תושבי הכפר מידי כנופיות ערביות ופנו לשכניהם בקיבוץ יגור לקבלת עזרה. דרך אנשי יגור הגיעו הדרוזים בכרמל לאבא חושי שהיה אז מזכיר מועצת פועלי חיפה לבקשת עזרה. בעקבות כך סוכם על שיתוף פעולה עם "ההגנה" - הדרוזים מסרו מידע מודיעיני וההגנה סיפקה נשק ותחמושת. חושי זכה לכינוי "אל ראיס". כמה שנים מאוחר יותר, הסתתר חושי בזמן מה שכונה "השבת השחורה" במשך כשלושה חודשים אצל השייח' לביב חוסיין אבו רוכן, מוח'תאר הכפר, כאשר נמלט מן הבריטים. לבסוף הוברח בבגדי אישה לקיבוץ יגור הסמוך. קשר זה הונצח על ידי מועצת עספיא בקריאת הרחוב הראשי ביישוב על שם אבא חושי, ובחיפה נקרא רחוב על שם עספיא.
מעספיא יצאה במלחמת העצמאות מחלקת המתנדבים הראשונה של מגויסים דרוזים בצה"ל. 8 מבני הכפר נהרגו בקרבות שחרור הגליל. בשנת 1956 הפך הגיוס בצה"ל לחובה על כל בני העדה. שני קצינים מאנשי הכפר, כרם מנצור ומונה אסמעיל קבלאן (שהגיע במסגרת גדוד המתנדבים הדרוזים מסוריה) הם הקצינים הדרוזים הראשונים בצה"ל. בראש מועצת עספיא עמדו מאז קום המדינה שישה ראשי מועצה: לביב אבו רוכן, נג'יב מנצור, רסלאן אבו רוכן, שריף אבו רוכן, קנג' מנסור ווג'יה כיוף. בתקופת האיחוד עמד בראש עיר הכרמל אכרם חסון.
בשנת 2003 אוחדה עספיא עם היישוב השכן דלית אל-כרמל במה שכונה "עיר הכרמל". שטח השיפוט שלה היה 5,000 דונם. בנובמבר 2008 אושר בכנסת חוק אשר ביטל את האיחוד בין עספיא לדלית אל-כרמל, והשיב את המצב לקדמותו החל ב-1 בדצמבר 2008. ניהול היישוב המאוחד תחת ועדה קרואה בראשותו של גבי אופיר בוטל.
ב-18 באוגוסט 2009 התקיימו בחירות ביישוב, אולם בית המשפט המחוזי בחיפה הורה על ביטול התוצאות בשל זיופים שנתגלו ועל עריכת בחירות חדשות, בבחירות החוזרות אשר התקיימו ב-16 בספטמבר 2009 ניצח המועמד וג'יה כיוף בהפרש 898 קולות את המועמד בהיג' מנסור.
ב-2 בדצמבר 2010 פונו אלפים מתושבי עספיא עקב השרפה בכרמל.
בינואר 2018 המליצה הוועדה הגאוגרפית חיפה על הרחבת שטח השיפוט של עספיא, שעמד על כ-7000 דונם, בעוד כ-3900 דונם. המלצות הוועדה אומצו על ידי משרד הפנים ביוני 2022.
אוכלוסייה
במפקד האוכלוסין המנדטורי משנת 1931 נמנו בכפר 742 דרוזים, 187 ערבים-נוצרים ו-176 ערבים מוסלמים. מהם כ־75% דרוזים, כ-15% נוצרים, כ-10% מוסלמים שרובם המכריע בדואים, וכמה משפחות יהודיות וסטודנטים באוניברסיטת חיפה השוכרים דירות ביישוב. עספיא היא אחד היישובים המגוונים מבחינת אוכלוסייה בארץ.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות של 2018 בעספיא הוקמה לראשונה בחברה הדרוזית-ערבית של ישראל רשימה נשית פמיניסטית, בשם ניו עספיא, שהכניסה בתום הבחירות נציגה למועצה המקומית.
בצבא ובמערכת הביטחון
בני עספיא מילאו תפקידים במערכות הביטחון הישראלית מאז מלחמת העצמאות. הקצינים הדרוזים הראשונים בצה"ל היו אנשי הכפר, כרם מנסור ואיסמעיל קבלאן. לדרגה הבכירה ביותר הגיע אלוף כמיל אבו רוקן ראש המנהל האזרחי. מעספיא יצאו גם החובל הדרוזי הראשון בחיל הים, הנווט הדרוזי הראשון בחיל האוויר, אחד ממפקדי יחידת "שלדג", מזכירו הצבאי של נשיא המדינה רובי ריבלין, תא"ל ד"ר עלא אבו רוקן, שהיה גם נספח צה"ל בסין, תא"ל אמל אסעד שהיה מפקד חטיבת ג'נין ומפקד מנהלת תיאום וקישור, אל"ם ראאד מנצור ואל"ם וליד מנצור (מפקד חטיבת אילת).
בכפר נמצא בית קברות צבאי גדול.
כלכלה
מקורות הפרנסה העיקריים של תושבי הכפר הם עבודות מחוץ לכפר (למעלה מ-50 אחוז מכוח העבודה), שירותי הביטחון, שירותים קהילתיים, עסקים מקומיים ומעט חקלאות (חמישה אחוזים לעומת 90 אחוז שעסקו בחקלאות בשנת 1950). בעספיא שירותי תיירות פנים רבים, ובהם מסעדות וחנויות מסוגים שונים.
תחבורה
כביש 672 חוצה את עספיא לאורכה. קטע הכביש שבתוך הכפר הוא צר ואינו בר הרחבה עקב המבנים הנמצאים משני צידיו, מה שמביא להיווצרות פקקי תנועה בשעות הבוקר, בחגים יהודיים ובשבתות קיציות וגורם מספר תאונות גבוה.
ביישוב תחבורה ציבורית פנימית ולדליית אל כרמל המסופקת על ידי חברת סופרבוס. סופרבוס מבצעת גם שירות לתחנת מרכזית המפרץ בחיפה ולמסוף התחבורה ביקנעם עילית. תחבורה ציבורית לחיפה דרך האוניברסיטה מבוצעת על ידי חברת אגד. בנוסף פועלות ביישוב מוניות שירות.
תיאטרון
ביישוב פועל תיאטרון אל-נקאב. התיאטרון הוקם ביוזמה של המחזאי והבמאי סאלח עזאם שיצירותיו זכו בפרסים בפסטיבלים בישראל ובעולם. בתיאטרון מוצגות מחזות ערביים ועבריים ומתקיימת בו פעילות לנוער וילדים.
שירה
מעספיא יצאו מספר משוררים ומשוררות בשפה הערבית והעברית. המשוררת הבולטת מביניהם היא היאם קבלאן, אחת המשוררות המובילות בארץ בשפה הערבית. עוד משוררים מבני הכפר שספריהם התפרסמו בארץ הם מסעוד חמדאן, רמזי ג'ודיה, רדא מנצור, סאלח עזאם ופהים אבו רוכן.
חינוך ואקדמיה
ביישוב ישנם גני ילדים, ארבעה בתי ספר יסודיים, בית ספר תיכון שש שנתי אורט רונסון עספיא, מנהלת התיכון ד"ר סועאד אבו רוקן. בית ספר חט"ב ותיכון דתי אלאשראק.מסגרות חינוך מיוחד ומרכז פיסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) של משרד החינוך. חלק מילדי היישוב לומדים במסגרות לימוד שונות בחיפה.
ספורט
בעספיא פעלות קבוצות ספורט בהן מכבי עספיא בכדורגל שהייתה אחת מקבוצות הכדורגל החזקות והמפורסמות בשנות השמונים והתשעים, כמו כן בית ספר לכדורגל ששייך למועדון שכולל מאות ילדים מגיל ילדים עד בוגרים, וקבוצת כדורעף מכבי נוהאד עספיא שהעפילה לליגת הכדורעף הבכירה בארץ כקבוצה הראשונה מהמגזר הערבי בכלל והדרוזי בפרט ללא שום הפסד, וכמו כן מתעמלי קראטה שהגיעו לחגורה שחורה ודן 6.
מקומות קדושים
עספיא היא כפר מגוון ביותר מבחינה דתית. מצויים בו שלושה ח'ילוואת (מקומות תפילה דרוזיים), שתי כנסיות קתוליות (אחת מלכיתית ואחת מרונית), מנזר סטלה כרמל ומסגד.
"מנזר אחיות הכרמל של יוסף הקדוש" בעספיא נוסד ב-2 באוקטובר 1921, ובאוקטובר 2021 חגג 100 שנה להיווסדו.
בכפר שוכן קברו של המנהיג הדתי הדרוזי אבו עבדאללה, שנמנה עם מייסדי הדת הדרוזית.
אנטננריבו
אנטננריבו (במלגשית: Tananarive; "עיר האלף", בעבר נקראה טננריב) היא בירת מדגסקר, והעיר הגדולה ביותר במדינה. מתגוררים בה כ-2.6 מיליון תושבים (נכון ל-2015) והיא מהווה מרכז מנהלי, תקשורתי וכלכלי.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת במרכז המדינה במחוז בעל שם זהה, כ-150 קילומטר מהחוף המזרחי, על מדרונו של רכס שבשיא גובהו מגיע לכ-1,400 מטר. המרחק בין אנטננריבו לטמטבה (Tamatave), הנמל הראשי של מדגסקר, הוא כ-220 קילומטר והן מקושרות בעזרת מסילת רכבת. תחומי הייצור העיקריים של אנטננריבו הם מוצרי מזון, סיגריות וטקסטיל.
אנטננריבו נוסדה בסביבות 1625. תחילה שימשה כישוב המרכזי של ראשי שבט מקומי ובשלב מאוחר יותר, עם השתלטות השבט על חלקים נרחבים יותר של מדגסקר, חשיבותה ומספר תושביה גדלו. בשנת 1797 היא הוכרזה כעיר הבירה של מלכי מרינה (Merina, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדגסקר). כיבושיו של המלך רדמה הראשון (Radama) הפכו את אנטננריבו לבירתה של המדינה הגדולה ביותר במדגסקר. עד 1869 כל הבתים בעיר היו עשויים עץ או אגמון (צמח בעל גבעול ארוך), אך אפילו בתקופה זו כבר היו בעיר מספר טירות (העשויות מעץ), הגדולה שביניהן התנשאה לגובה של 30 מטר. טירות אלו הוקמו לאורך קודקודו של הרכס. את הטירה הגדולה ביותר ניתן לראות מכל מקום בעיר. מאז ההתוודעות לאבן וללבנה העיר עברה שיפוץ מקיף ומאז המאה ה-20 ניתן למצוא בה בתי אבן רבים: טירות המלוכה, בתי ראש הממשלה והאצילים (לשעבר), הקתדרלות הקתוליות, מספר כנסיות, מכללות, בתי-ספר, בתי-חולים, בתי-משפט ומאות בתים ובניינים פרטיים.
אנטננריבו נכבשה בידי צרפת ב-1895 וצורפה לפרוטקטורט של מדגסקר. ב-1897 עם הקצת קולוניית מדגסקר היא הפכה לבירת הקולוניה. בזמן הכיבוש הצרפתי נבנו כבישים חדישים לאורך העיר וגרמי מדרגות נבנו באזורים תלולים בהם לא ניתן לבנות כביש. מרכז העיר פותח ועוצב ונבנו בו שבילי הליכה ובתים חדישים ונשתלו פרחים ועצים. בסמוך למרכז, נבנה פארק קטן והצמחייה שטופחה באזור העניקה לו מראה מושך ואטרקטיבי. אספקת המים לעיר מגיעה מן המעיינות שבתחתית הרכס אך ישנה תוכנית לשימוש במי נהר איקופה (Ikopa) הסובב את העיר. העיר נשמרת בידי שתי מצודות הממוקמות על גבעות. אחת ממוקמת ממזרח לעיר והשנייה מדרום-מערב. מלבד שתי הקתדרלות הקתוליות שבעיר ישנן עוד כ-50 כנסיות בעיר ובפרבריה ומנזר אחד. אנטננריבו היא ביתה של אוניברסיטת מדגסקר.
ערים תאומות
לאנטננריבו ארבע ערים תאומות:
בית מגורי העיתונאים
בית מגורי העיתונאים, שנקרא גם שיכון העיתונאים, הוא כינוי לשני בנייני מגורים ברחוב יצחק שדה 56 וברחוב הפלמ"ח 13 בשכונת יד אליהו בתל אביב שנבנו בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ואוכלסו על ידי עיתונאים ישראלים, בהם עיתונאים בולטים, כגון יוסף לפיד, יגאל לב ושבתאי דון-יחיא.
המבנה הוכרז מבנה לשימור על ידי ועדת השימור של עיריית תל אביב-יפו, בישיבתה מיום 9 במאי 2021.
"מעונות העיתונאים" הראשון בתל אביב ולמעשה בארץ, היה בית העיתונאים ברחוב מרגולין 21 (או לה גרדיה 34 מצידו השני) שהוקם בשנת 1945 לערך על אדמה עירונית שנמסרה לעיתונאים.
היסטוריה
בתחילת שנות השישים התארגנה קבוצת עיתונאים בעלי משפחות בשיתוף מסוים של אגודת העיתונאים בתל אביב לבנייה של שני בנייני מגורים. הקבוצה רכשה שטח גדול בשכונת יד אליהו בתל אביב, לא רחוק מהמקום שבו שכנה "הסינרמה", שעוד לא נבנתה באותן שנים. ב-1963 נכנסו העיתונאים לביתם החדש. בבניין ברחוב יצחק שדה גרו 8 משפחות עיתונאים ובבניין ברחוב הפלמ"ח 6 משפחות עיתונאים. לשני הבניינים הייתה חצר משותפת עם מדשאה ענקית בה שיחקו ילדי העיתונאים וחבריהם מהשכונה. האווירה במקום הייתה משפחתית ורבים מהעיתונאים הכירו זה את זה עוד קודם מעבודתם המשותפת ומחברותם באגודת העיתונאים.
בית מגורי העיתונאים היה שיכון סקטוריאלי המוקף סביבו בכמה שיכונים סקטוריאליים נוספים. ממערב לו נמצא "שיכון עובדי עיריית תל אביב" שנבנה עבור עובדי עיריית תל אביב. ממול "שיכון מפ"ם", שיכון מפלגתי שנבנה כעשר שנים קודם עבור חברי מפלגת הפועלים המאוחדת, ברחוב הגשר 53–61. ממערב נמצא "שיכון הפועל המזרחי" שנבנה עבור חברי המפלגה הדתית לאומית.
לא בכדי נבחר מיקום "שיכון העיתונאים" דווקא באזור זה. המיקום היה אידיאלי עבור העיתונאים שהתגוררו בו, שכן היה קרוב גאוגרפית לרוב מערכות העיתונים הראשיות שהתרכזו אז, סביב הרחובות יצחק שדה, המסגר, קרליבך ורחוב הרכבת, מרחק הליכה של 10–15 דקות משיכון העיתונאים. מערכת מעריב שכנה ברחוב קרליבך 2, מערכת הצופה ברחוב המסגר 66, מערכת ידיעות אחרונות שכנה אף היא באזור, מערכת על המשמר ברחוב בן אביגדור 4. מערכות העיתונים לעצטע נייעס ביידיש ואוי קלט בהונגרית שכנו ברחוב הרכבת 52 ליד התחנה המרכזית הישנה. בהיעדר תחבורה ציבורית הולמת למערכות העיתונים, נהגו עיתונאים רבים ללכת ברגל למקום עבודתם.
ברבות השנים נפטרו העיתונאים או עברו למקומות אחרים, ובשנת 2021 לא גר בבניינים אף דייר מהדיירים המקוריים, אם כי חלק מהדירות עדיין שייך ליורשיהם.
בשנת 2013 נערך במקום סיור של המחלקה לשימור בעיריית תל אביב. בשנת 2021 נערך סיור נוסף של המחלקה לשימור.
מעונות העיתונאים, שהיה בית מגורי העיתונאים הראשון, שוכן במרגולין 21 בשכונת יד אליהו בתל אביב ובו התגוררו עורכי עיתונים ועיתונאים, 18 משפחות. בין הדיירים יש לציין את שלום רוזנפלד, שמואל שניצר, חביב כנען, שבתי פורטנוי, עמנואל כץ, אייזיק רמבה, אהרון קלאוס, צבי אמיתי, צבי רותם, מאיר בן גור, מרדכי כץ שעימו התגורר מדי חצי שנה גם אחיו הצייר הנודע מאנה כץ שהיה תושב פריז ברוב ימות השנה.
ארכיטקטורה
קבוצת העיתונאים שהתארגנה לבניית המגורים שלה, רכשה חלקה שצדה האחד פונה לרחוב יצחק שדה 56 (אז רחוב הגשר) וצדה השני לרחוב הפלמ"ח 13. שני הבניינים תוכננו על ידי האדריכלים אברהם יסקי, חתן פרס ישראל לשנת 1982, ושותפו אמנון אלכסנדרוני. במקום בנייני מלט, שנבנו באזור באותו זמן, תכננו השניים את הבניינים מלבני סיליקט לבנות, עם חגורות בטון בין הקומות, שנועדו לחיזוק הבניין. הלבנים בנויות בבנייה נקייה ללא סימנים של שאריות טיט עליהן, ואינן מכוסות בטיח. הבניינים נבנו בסגנון הברוטליזם (בנייה בבטון חשוף), ועד המאה ה-21 הם בולטים בשוני שלהם מסביבתם.
ברחוב יצחק שדה בנוי הבניין מארבע קומות על קומת עמודים, וברחוב הפלמ"ח הוא בנוי משלוש קומות על קומת עמודים. על הקיר החיצוני של הבניין ברחוב יצחק שדה נבנו סביב החלק העליון של החלונות מסגרות בצורת ח' מזיזי בטון למטרת הצללה, ועל גבי חגורות הבטון נבנו הגבהות בטון המשמשות כמעקות לחלונות הגבוהים בסלון שנבנו ממפלס הרצפה עד התקרה. בבניין ברחוב הפלמ"ח נבנו המרפסות מבטון חשוף עד לגובה המעקה, כאשר חגורות הבטון מהוות תמיכה קונסטרוקטיבית למרפסות אלו, ועל החלונות אין אלמנטי הצללה. בפינות של שני הבניינים בנויים חלונות צרים וגבוהים מהרצפה עד התקרה.
הדיירים
עם אכלוס הבניינים התגוררו בהם העיתונאים הבאים:
ילדים
בבית מגורי העיתונאים גדלו מספר ילדים שהתפרסמו מאוחר יותר, ובהם:
חינוך
חִנּוּךְ הוא תהליך מתמשך לאורך שנות החיים, בו מתבצעת למידה ורכישת ידע, מיומנות, דרכי חשיבה, ערכים או עמדות. באופן זה, ניתן להתבונן בתהליך החינוכי שבו אדם שרוי, כמצבור של פעולות מכוונות המשפיעות על התנהגות האדם ועל עיצוב אישיותו. לדוגמה, הוראה עם מטא-קוגניציה מכוונת לעיצוב תודעת האדם ופיתוח דרכי החשיבה שלו בצורה רפלקטיבית וביקורתית. הפדגוגיה מהווה את תורת החינוך, קיימים בה זרמים ואידיאולגיות חינוכיות שונות, והיא חוקרת את השיטות והכלים באמצעותם ניתן להשיג את מטרת החינוך בצורה הטובה ביותר.
חינוך בגילאים שונים
תהליך החינוך מתרחש לאורך כל חייו של האדם, וכך גם מטרות החינוך ואופי החינוך משתנים בהתאם למאפיינים ולדרישות של כל גיל. מטרות ואופי החינוך תלויות בתרבות ותהליכי הסוציאליזציה שהאדם חווה בנקודות הזמן השונות בהתאם לתרבות החינוכית.
חינוך ילדים ונוער
האדם נולד עם תכונות וכישורים האופייניים לו, אשר מימושם מושפע מהשפעת הסביבה הטבעית והחברתית שלו. אחת הדרכים של החברה להשפיע על התפתחות האדם היא באמצעות החינוך. לכן, מבחינה חברתית החינוך נתפס כעבודה של מבוגר עם ילדים ונוער, במטרה להכניסם באופן מכוון לעולם המבוגרים ולקבל את ערכיהם. תהליך זה נקרא סוציאליזציה.
ניתן להקנות לתלמידים בבית הספר מבחר מייצג של הדעת האנושית. עם זאת לא ניתן להבטיח שידע זה יספק את כל מה שהם יזדקקו לו בעתיד. למעשה קיימת סבירות גבוהה להתיישנות של חלק מנושאי הלימוד לאורך חיי האדם, בלי שניתן יהיה לחזות באופן מדויק אילו נושאים ימשיכו להיות רלוונטי ואלו לא. מכאן עולה החשיבות של פיתוח מיומנויות חשיבה כחלק מהתהליך החינוכי. זאת משום שטיפוח החשיבה מאפשר ללומד לדעת דבר מתוך דבר. בכך מתאפשר לו לדעת יותר ממה שהוא למד באופן ישיר במסגרת מוסדות החינוך השונים ולהיות מסוגל להשלים בכוחות עצמו כל ידע אשר יחסר לו בעתיד.
בהתאם לכך, יש לטפח בתלמידים הבנה של הדרכים שבהן ידע נוצר ומשתנה לצד מודעות לאופי המתפתח והלא-ודאי שלו, רגישות לקיומן של נקודות מבט שונות ופתיחות ללמידה של מושגים חדשים.
קיימת הבחנה בין חינוך פורמלי הניתן במסגרת מערכת החינוך ומתחיל בגן, לבין חינוך לא פורמלי הניתן במסגרת המשפחה (בעיקר על ידי ההורים) אמצעי התקשורת, אנשי דת או בסביבות אחרות אך ללא התוויה רשמית, ולבין חינוך בלתי פורמלי הניתן בעיקר בתנועת נוער, מועדוניות חוגים ועוד. המשפחה והסביבה משפיעים רבות על החינוך באופן מודע ולא מודע כאחד, כך שהאדם מקבל למעשה חלק גדול מחינוכו מחוץ לבית-הספר.
אנשי חינוך
לרוב החינוך נעשה על ידי הורים, מורים, אנשי דת, מנהיגים, אחים גדולים וכדומה. חינוך יכול להיעשות גם על ידי קבוצת אנשים או ארגון. לדוגמה: משרד פרסום, בית ספר, בית משפט מדינה.
קשה להגדיר אילו פעולות גורמות לחינוך שכן מחנך פורמלי בבית ספר עשוי לחנך, מנהל בעבודה עשוי להוביל תהליכים חינוכיים תוך ארגוניים, ואף סוהר בבית הסוהר עשוי להוות דמות מחנכת עבור האסירים. בנוסף, בראשית המאה ה-21 יש המדגישים את הפן הניהולי או מנהיגותי בחינוך - מנהיגות חינוכית. דהיינו, כיצד אנשים או גופים משפיעים על תהליכים חינוכיים או על מדיניות חינוך בעיר, מדינה, או אף בעולם כולו (כגון ארגון האומות המאוחדות), כך שהגדרת המעשה החינוכי רחבה מאוד.
מוסדות חינוך
מערכת החינוך היא מן המפעלים המורכבים והאוניברסליים של החברה המודרנית. במדינות מפותחות רבות החינוך נעשה במסגרת ממסדית. משרד החינוך הוא אחד ממשרדי הממשלה בישראל, אשר אחראי על מערכת החינוך בישראל בהתאם לחוק לימוד חובה.
מערכת החינוך נחלקת לשני תחומים עיקריים:
משרד החינוך אחראי במקרה הצורך גם על מתן שירות פסיכולוגי ייעוצי על ידי יועץ חינוכי.
חינוך מיוחד מיועד לתלמידים עם לקויות הפוגעות בתפקוד באופן משמעותי וגם הוא נמצא תחת אחריותו של משרד החינוך. החינוך המיוחד נעשה במסגרות נפרדות או ברמות שונות של שילוב במערכת החינוך הרגילה. סוג המסגרת ומידת השילוב נבחרים בהתאם למאפיינים ולצרכים הייחודיים של כל תלמיד.
פיקוח במוסדות חינוך
המועצה להשכלה גבוהה אחראית על המוסדות להשכלה גבוהה. הוועדה לתכנון ולתקצוב הפועלת מטעם המל"ג אחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה.
מטרות מסגרת חינוכית בישראל
מטרת העל של החינוך כפי שהוא מתבטא במסגרת קבועה של בתי ספר, מכללות ועוד - היא להביא להצלחת התלמיד.
פרופ' צבי לם מזהה שלוש מטרות בנושא חינוך. הוא טוען כי החינוך מונע בערות נרחבת בחברה. מבחינה חברתית מטרת החינוך היא לגדל אנשים בוגרים הראויים להשתלב בחברה שבה הם חיים. לכן השאיפה היא להכשיר את הדור הצעיר כך שיוכל למלא תפקידים ולשאת באחריות. בהתאם לכך, מטרתו של משרד החינוך היא לראות בתלמיד לומד עצמאי, אשר מכוון את עצמו. יכולת החשיבה היא חיוניות לתפקודו של האדם בחברה המשתנה של עידן המידע, לכן יש לטפח את ההיכרות של התלמידים עם מיומנויות חשיבה מסדר גבוה ואת היכולת שלהם להפעילן באופן יעיל בהקשרים מגוונים. ההתפתחויות בטכנולוגיות מידע ותקשורת מובילות להיצף מידע הנגיש וזמין לכל באמצעות האינטרנט באופן בלתי מבוקר. אחת ממטרות החינוך היא להקנות לתלמידים את היכולת להפיק תועלת מהפיכת המידע באופן בטוח. לצורך כך, יש לפתח את המיומנויות שיאפשרו להם לאתר את המידע הרצוי, לוודא את אמינותו, לארגן ולעבד אותו, להפיק ממנו מידע חדש ולהציגו בדרך בהירה ומשכנעת. אוריינות מדיה מאפשרת שימוש יעיל באמצעי תקשורת שונים, לצורך קליטה, הבנה ומסירת מידע.
החינוך גם שואף להנחיל את המורשת התרבותית של החברה כדי לשמר ולפתח את ההון התרבותי שלה. מסיבה זו מטרות החינוך משתנות מחברה לחברה ומתקופה לתקופה. למשל, הממד האינסטרומנטלי בא לידי ביטוי במצב של אי ודאות כלכלית, בו החינוך נתפס בעיקר כאמצעי לפיתוח מיומנויות שערכן רב בשוק העבודה, אשר יכולות להבטיח רמת קיום סבירה. בתרבות האוריינית היכולת לקרוא ולכתוב היא תנאי הכרחי אך לא מספיק לחיברות. זאת משום שכדי לקחת חלק בחיים החברתיים והאזרחיים של תרבותו, האדם האורייני נזקק לדרכי חשיבה ביקורתיים בפרשנות טקסטים שונים, כמו גם לכלים לשוניים המאפשרים ניסוח מורחב ומפורש של רגשות, בעיות ועמדות. כמו כן, בתקופה המודרני שבה הפנאי הולך ותופס מקום מרכזי, בית הספר נדרש לא להכשיר תלמידים שבבגרותם יהיו לכוח עבודה יעיל ותורם, אלא גם להכשיר את תלמידיו גם למיצוי מרבי של שעות הפנאי. חינוך לפנאי משתלב במעגל החיים כתהליך מתמשך, שבו האדם מפתח מודעות לצרכיו ולרצונותיו מתוך הבנה של האפשרויות העומדות לרשותו.
בהתאם לכך, לפי צבי לם החינוך נועד לשרת את החברה, הפרט והתרבות:
תיאור מטרות חינוכיות - תהליך חינוכי ניזון ממטרת על כללית בעלת מסר ערכי. מטרות כלליות המציינות באופן ברור מהן תוצאות הלמידה שמצפה המחנך להשיג מחניכו. ויעדים אופרטיביים המגדירים מה יוכל הלומד לבצע עם סיום תהליך החינוך והלמידה. על יעד כזה להיות ניתן לצפייה. אחת התאוריות המרכזיות בנושא תיאור מטרות החינוך היא הטקסונומיה של בלום, מיון מטרות החינוך בתחום ההכרתי: ידע, הבנה, יישום, אנליזה, סינתזה, הערכה.
טכנולוגיה בחינוך
הטכנולוגיה, ובפרט טכנולוגיית מידע, היא כלי רב עוצמה שיכול לתרום רבות תהליכי חינוך והוראה. בהתאם לכך, בתקופה המודרנית החל להיעשות שימוש בטכנולוגיה לצרכים חינוכיים. טכנולוגיית המידע והתקשורת על פניה הרבות, תופסת מקום הולך וגדל בבתי הספר. האמצעים הטכנולוגיים העומדים לרשות המורים והתלמידים מתפתחים עם הזמן, והם רבים ומגוונים: מחשב, חיבור לאינטרנט, רמקולים, מקרן, לוח חכם ועוד.
אחד השימושים העיקריים של טכנולוגיה בחינוך הוא בלמידה משולבת מחשב, הכוללת למידה מקוונת ולמידת חקר מבוססת מחשב: הטכנולוגיה מאפשרת נגישות למקורות מידע, הרחבה של סביבת הלמידה, המחשה ויזואלית ודינאמית של מושגים ותהליכים, שמירה והפצה של מערכי השיעור, אינטראקטיביות, הגברת הגיוון והעניין בשיעור ואיתם הגברת המוטיבציה ללמידה. בנוסף, נטען כי לטכנולוגיות המידע יש פוטנציאל אדיר לפיתוח חשיבה מסדר גבוה ומטא-קוגניציה.
הנגישות למקורות מידע, בעיקר באמצעות רשת האינטרנט, מאפשרת גישה לאינספור מקורות אשר יכולים לסייע לא רק ללמידה, אלא גם להוראה: מורה המחפש דרכים לשפר את מערכי השיעור שלו יכול למצוא ברשת במאגרי מידע, סרטונים, הפעלות אינטראקטיביות, אתרים לימודיים ועוד. אחת הדוגמאות לכך בישראל הוא הפורום הגדול למורים וגננות.
בנוסף לכל אלו, טכנולוגיה מסייעת לשילוב לימודי ושיפור התפקוד של אנשים עם מוגבלות, הבא לידי ביטוי בפן האקדמי ותורמת לשילוב שלהם. כמו כן, השימוש באפליקציות בקרב תלמידי החינוך המיוחד משפר את תחושת הביטחון העצמי שלהם ומטפח אצלם תחושת קהילה. מתוך כך, הטכנולוגיה מעלה את המוטיבציה שלהם ללמידה. זאת ועוד, כדי לשפר את חוויית הלמידה של לתלמידים מהחינוך המיוחד, יש לשלב בהוראה יותר טכנולוגיות חושיות שמאפשרות מישוש, הצגה חזותית והצגה שמיעתית.
אימוץ טכנולוגיה בקרב מורים
מחקרים רבים עוסקים בגורמים המסייעים לשילוב הטכנולוגיה בכיתה, זאת, כי חרף היתרונות החינוכיים של הטכנולוגיה, השקעה ההולכת וגדלה בתוכנה ובחומרה וזמינות הטכנולוגיה בעקבות התפתחות ה-וב 2.0, מורים עדיין נוטים לשלב טכנולוגיה בהוראתם בצורה מוגבלת בלבד. מחקרם של איאן ולאוטר אשר בחן את ההשפעות הישירות ובלתי ישירות של מאפייני המורים (שנות הוראה, גיל, מיומנויות מחשב ומוכנות המורים) וגורמים הקשורים לסביבת בית הספר (זמינות מחשבים, תמיכה טכנית ותמיכה כוללת), על שילוב הטכנולוגיה בהוראה העלה כי שילוב הטכנולוגיה בהוראת המורים הוא תהליך מורכב, שמושפע הן ממאפייני המורים עצמם והן מתפיסתם את סביבת בית הספר. התוצאות של המחקר היו:
מחקר של אלדונט ונוסבאום בחן את תהליך האימוץ הטכנולוגי בקרב מורים ואת הקשר שבין הגישה לטכנולוגיה וסוג הטכנולוגיה ומורכבותה. הממצאים העיקריים שעלו מתוך המחקר, היו:
קשיים
לצד היתרונות הרבים השילוב של הטכנולוגיה בהוראה מעורר גם מספר קשיים. קשיים טכניים: הצורך בלימוד הטכנולוגיה החדשה הדורש השקעה של זמן ומאמץ, בעיות טכניות המתרחשות במהלך הלמידה ויצירת תלות באמצעים כגון רשת החשמל, האינטרנט ועוד. בנוסף על הקשיים הטכניים ישנן בעיות עקרוניות של ניוון יכולות יכולות האדם למשל בתחום ההקשבה, הקריאה והחשיבה, העמקת הבדידות אצל בני נוער והתגברות בעיות חברתיות, תפקיד המורה נראה לעיתים מיותר ועלול לגרום לזלזול במורים ושימוש בכלים הטכנולוגיים על ידי התלמידים שלא לצורכי הלימוד.
לאור היתרונות והחסרונות של הטכנולוגיה יש מקום לשלב אותה באופן מאוזן, רק במקומות שבהם היא יכולה לתרום באופן משמעותי. גם בעידן המחשבים הפדגוגיה היא עדיין לב התהליך החינוכי, כאשר המורים עומדים במרכז תהליך ההוראה והתלמידים במרכז תהליך הלמידה. הטכנולוגיה לא יוצרת תורה חינוכית חדשה, אלא מאפשרת להעצים את החוויה הלימודית ואת האפקטיביות של הלמידה. לכן על המורים להכיר את הכלים הטכנולוגיים העומדים לרשותם ולמצוא את הדרך לשלבם בצורה היעילה ביותר בתהליך ההוראה.
רמות חינוך
החינוך הפשוט ביותר הוא החינוך הישיר: הגורם המחנך מעביר, בתקשורת ישירה, מסר שאותו הוא רוצה להעביר, לאדם המחונך. לדוגמה: הורה המסביר לילדו על דרכו של העולם.
חינוך אחר הוא חינוך באמצעות יצירת מצב, שבו האינטרס של האדם המחונך הוא להתנהג בצורה שהגורם המחנך מעוניין בה, והגעה של המחונך להבנה לגבי זאת. לדוגמה: מערכת אכיפת החוק ההופכת את הפשע ללא משתלם, ודואגת להסביר זאת לכלל האזרחים.
חינוך מורכב יותר הוא חינוך המייצר תודעה מסוימת באדם המחונך, על ידי השפעה על השפה, על קוד החשיבה ועל תרבותו של האדם. שיטת חינוך זו מורכבת יחסית, ולרוב אינה נעשית באופן מודע, אלא היא סטיכיה. לדוגמה: בית-ספר המחנך את התלמידים להישגיות בכך שהוא יוצר תודעת ציון אינדיבידואלי, חברה המחנכת לפטריוטיות על ידי שימוש בהסמלה לאומית, או הורה הנותן מודל חיקוי לילדיו וכו'.
חינוך הוא דרכה של תרבות לשמר את עצמה, שכן תרבות היא מאפיין חיצוני של תודעת האדם, והחינוך עוסק בעיצוב תודעה זו. החינוך והתרבות יוצרים זה את זה, ומהווים מקשה אחת בה מתקיים העולם הרוחני של האדם והחברה. מובן כי לכל תרבות דרך חינוך משלה, הנוצרת מתרבות זו ויוצרת אותה. הדבר נכון גם כאשר אין מודעות לתהליך זה.
חוקי הסחר הימי
חוקי הסחר הימי (Navigation Acts) הם סדרה של חוקים שהטיל הפרלמנט האנגלי שנועדו להגדיל את המונופולין הבריטי על מסחר בתוך תחומי הממלכה והמושבות שלה, ובמיוחד עם שלוש עשרה המושבות באמריקה.
חינוך
מצוינות והצטיינות בחינוך
המילים "מצוינות" ו"הצטיינות" טומנות בחובן משמעות חיובית - התבלטות חיובית ומיוחדת, להיות מעולה. יצחק גונן מבחין בין שני המושגים: לשיטתו, מצוינות היא תהליך יחסי של מיצוי גדל של הפוטנציאל הקיים באדם עצמו - כלומר המצוינות היא ביחס לאדם עצמו, ובפיתוח האישי שלו. הוא מוסיף, שהמצוינות היא תהליך פנימי מתפתח, שבכל רגע נתון יש לו ערך מוחלט. לעומת זאת, ההצטיינות היא ביחס לאחרים, מופע יחסי, חיצוני ומוגבל בתנאי התקיימותו. למשל, אם תלמיד מצטיין בבית הספר בריצת 50 מ', ייתכן שבבית הספר הסמוך תלמיד זה לא יהיה מצטיין, כי שם ההישגים גבוהים יותר; גונן מוסיף כי ההצטיינות היא יחסית לאנשים אחרים, מתרחשת במקום, בזמן ובתפקיד מסוים, או באירוע מסוים ומופנית כלפי חוץ. התגמול עבור הצטיינות ניתן על ידי גורם חיצוני, על בסיס השוואה עם אחרים. המצוינות מתוגמלת באמצעות תחושות של הנאה וסיפוק, תחושות אלה הן פועל יוצא של עבודה שבוצעה היטב. לדבריו, ההצטיינות היא מופע יחסי, ואילו מצוינות היא תהליך מוחלט. הבחנה נוספת של גונן היא שהמצטיין חריג בהשוואה לאחרים, בעוד שמצוין לא חייב להיות חריג. אלמנט נוסף הוא כי המצוינות מתייחסת גם לקולקטיב - ככל שבארגון יש יותר מצוינים, כך יש סיכוי שהארגון יצליח יותר.
חוקי הסחר הימי
ב־1660 נחקק חוק הסחר הראשון (First Navigation Act) שהיה מורכב משני חלקים. בחלקו הראשון קבע החוק שכל הסחר בין המושבות ובין ארצות אחרות יבוצע באוניות מתוצרת בריטניה או אחת המושבות שלה, או לחלופין באוניות הנמצאות תחת בעלותו של נתין בריטי. בחלקו השני קבע החוק רשימה של מוצרים וחומרי גלם (שהעיקריים ביניהם היו סוכר וטבק) שאותם הותר לייצא מהטריטוריה הבריטית רק לטריטוריות בריטיות אחרות.
חינוך
מצוינות והצטיינות בחינוך
אסא כשר מתייחס רק למושג הצטיינות, וטענתו שההצטיינות היא בגדר של ערך, ואף היא "יכולה להיות בגדר מה שאמור להתבטא בהתנהגות המקצועית". העשייה וההתנהגות המקצועית מוציאה לפועל את ההצטיינות, כדי להצטיין על האדם לפעול ולהתנהג באופן מצוין. המצוינות וההצטיינות שלובים זה בזה: לא ניתן להצטיין ללא התנהגות מצוינת.
חוקי הסחר הימי
ב־1663 נחקק חוק הסחר השני (Staple Act) שלמעשה המשיך את הקו הנוקשה והמגביל כלכלית של החוק הראשון וקבע כי כל הסחורות שיגיעו למושבות חייבות לעבור קודם דרך נמלי אנגליה.
חינוך
מצוינות והצטיינות בחינוך
כשר טוען כי ההצטיינות היא סולם בעל חמישה שלבים, ורק בשלב החמישי מגיעים להצטיינות הטהורה:
חוקי הסחר הימי
הנפגעות העיקריות מהחוק היו שלוש עשרה המושבות באמריקה. החוק הראשון שם קץ ליצוא החופשי והמאוד רווחי אל האיים השכנים שהיו בשליטת צרפת, ספרד והולנד. החוק השני פגע ביבוא מוצרים מהאיים השכנים, מה שהביא לייקורם. מעבר לפגיעה ביבוא וביצוא החופשי של הסחורות ניתן כאן ביטוי ברור לקו הפטרנליסטי ובעיקר המרקנטליסטי של הבריטים, כלומר, הגישה שטוענת שהמושבות הן כלי שרת בידיה של אנגליה ושלאנגליה הזכות לשלוט במסחר ומתוך כך גם בתושבי המושבות.
אסקל
אסקל (בספרדית: Esquel) היא עיר בפרובינציית צ'ובוט שבפטגוניה הארגנטינאית. בשנת 2019 התגוררו בה 36,687 אלף תושבים.
היסטוריה
אסקל נוסדה ב-25 בפברואר 1906 בידי ולשים מהעיירה טרוולין, השוכנת כ-20 ק"מ דרומית-מערבית אליה. פירוש שמה בשפת המפוצ'ה הוא "קוץ", והוא מרמז על הצמחייה האופיינית לאזור. ב-1922 חוברה אסקל לרשת מסילות הברזל, כאשר רכבות החלו לקשר בינה לבין אינחניירו ג'קובאצ'י שבפרובינציית ריו נגרו, 402 ק"מ צפונית-מזרחית ממנה. קו רכבת זה, המכונה "לה טרוצ'יטה" או "El Viejo Expreso Patagónico" ("האקספרס הפטגוני הישן"), עודו פועל באמצעות קטרי קיטור, אך כיום הוא משמש בעיקר לתיירות. ב-1951 התפרסמה העיר, כשחקלאי מקומי מצא מטאור במשקל 755 ק"ג. המטאור, שזכה לכינוי "אסקל", הכיל אוליבין.
חינוך
מצוינות והצטיינות בחינוך
ניכר כי כשר משלב בסולם ההצטיינות את המצוינות ואת ההצטיינות כאחד. עצם העלייה בסולם ההצטיינות, מהווה תהליך של מצוינות. כאשר בכל שלב האדם יכול להצטיין אך עדיין לא להגיע לרף העליון ביותר, מתחזקת הטענה כי המצוינות היא תהליך רב ממדי המכיל בתוכו הזדמנויות להצטיינות. ההצטיינות מהווה נקודת מקסימום מקומית בתהליך אך לא בהכרח מהווה פסגת ההישגים במסלול זה.
גם פרופ' רוברט סטרנברג מדבר על המצוינות במושג של תהליך: ביצוע מצוין הוא מצד אחד מבע של מצוינות, ומצד שני מתייחס ללמידה קודמת שהביאה למצוינות וללמידה המשכית כאמצעי לשיפור המצוינות. על פי ההגדרות של האגף לתלמידים מחוננים ומצטיינים במשרד החינוך, "הצטיינות" ו"מצוינות" שלובים זה בזה: "המצוינות פירושה מכלול ההתנהגויות והפעולות החותרות להשתפרות מתמדת והמאפשרות מיצוי הפוטנציאל האישי, על מנת להגיע לתוצאות האפשריות הטובות ביותר. המצוינות הנה אורח חיים". משמעותו של המושג "הצטיינות תלמידים" היא ביצוע יוצא דופן או סימנים לעשייה יוצאת דופן ברמה גבוהה מאוד, ביחס לגיל המצטיין. על מנת להצטיין צריך מרכיבים של מצוינות. מרכיבי המצוינות על פי האגף הם: מוטיבציה פנימית חזקה המניעה תלמידים אלה בהתמדה, סקרנות, יצירתיות, העדפה של גירויים חדשים על פני מוכרים, העדפה לנושאים עם מורכבות. תלמידים אלה הם בעלי רצון להתעלות ולהתמקצע, בעלי תחושת ערך עצמי, אחריות, עצמאיים ובעלי מיקוד שליטה פנימי. התלמיד המצוין לומד באופן יעיל, יודע להפיק מההתנסויות שלו, ובכך הוא מגיע אל המטרות שהציב לעצמו. התלמיד המצטיין מגיע להישגים יוצאי דופן בזכות מאמץ מתמשך ואיכותי. מאמץ זה הוא מסימני המצוינות. מכאן, שגם המצוינות וגם ההצטיינות הן דינמיות.
לפיכך, יש לתת את הדעת להבחנה המושגית בין מצוינות והצטיינות. משרד החינוך מחנך בבתי הספר לתרבות של מצוינות. תרבות זו מאפשרת לגייס ולרתום את כלל הקהילה הבית ספרית לגווניה השונים: תלמידים, מורים, אנשי מינהלה וכו', למען חזון ומטרה משותפים שתכליתם לחולל שינוי בתרבות הבית ספרית.
בנוסף, על מנת לחולל "שינוי מסדר שני" (כזה המוטמע בהתנהלות הארגונית ולא רק שינוי מבני), יש להרחיב את מעגלי ההשפעה הבית ספריים:
המעגלים קשורים זה בזה נמצאים באינטראקציה ובסינרגיה; שינוי במעגל אחד יוביל להעצמה במעגל זה, כזו שתקרין על המעגלים האחרים, ובסופו של דבר כל המעגלים יחד יובילו לשינוי מהותי מערכתי, שהסך שלו עולה על סכום מרכיביו.
דילמות בחינוך
היות שהחינוך הוא מאפיין קבוע של האנושות הקיים בכל חברותיה, קיימים סוגי חינוך רבים, השונים זה מזה במאפיינים רבים. ישנם מספר צירי מתח עליהם ניתן לאפיין צורת חינוך מסוימת.
חינוך וסמכות
מידת הפעלת סמכות כחלק מן המעשה החינוכי היא אחת מהסוגיות הבולטות בעולם החינוך. השימוש בסמכות במסגרת החינוך קיים ברוב מוחלט אם לא בכל צורות החינוך המוכרות. עם זאת, גישות חינוכיות מודרניות רבות שואפות לצמצם או לבטל את השימוש בסמכות בחינוך, מתוך התנגדות להפעלת כוח ביחסי אנוש. בכל גישה חינוכית ישנה התייחסות לנושא זה, המייחדת אותה מגישות אחרות.
כל שימוש בסמכות, גם אם אינו מכוון למטרות חינוכיות, מחנך בפועל. כל הפעלת סמכות משפיעה על ההרגלים ועל המבנה הנפשי של המפעיל ושל המופעל, ובכך היא בעלת משמעות חינוכית.
הצורה הבסיסית ביותר להפעלת סמכות בחינוך היא השימוש בשיטת המקל והגזר, כלומר - המחנך מסוגל, מחד גיסא, לזכות את המחונך בדבר מה אותו המחונך רוצה (ציון משופר, גילוי אהדה, כסף וכדומה) כאשר הוא מגלה התנהגות אותה מעוניין המחנך לעודד, ומאידך גיסא, המחנך יכול להפעיל סנקציה (הורדת ציון, גילוי כעס, הפעלת אלימות פיזית וכדומה) כאשר המחונך מתנהג בניגוד לרצונו של המחנך.
שיטת המקל והגזר מרגילה את המחונך להתנהגות אותה מכוון המחנך, ולכן מהווה שימוש מובהק בסמכות כדי לאפשר חינוך. מלבד שיטה זו, הסמכות עשויה להתבטא ביצירת דמות מחנך אשר אותה המחונך מקבל כעליונה עליו מבחינה מוסרית. דמות זו מפעילה סמכות בעצם נוכחותה, בלא הפעלה ממשית של שכר ועונש, והמחונך משנה את התנהגותו כך שתתאים לדרישות המחנך בזכות המשמעות הסמלית של המחנך הסמכותי.
לשימוש בסמכות בחינוך השפעה עמוקה על המחונך. סמכות מאלצת את המחונך לגלות התנהגות המגיבה לסמכות - ציות או התנגדות. ידוע כי הסמכות שבחינוך מותירה בתוך נפש האדם תבנית הכרתית המבטאת את "צו המוסר" (או החברה), אף אם האדם נוטה בהתנהגותו לפעול במנוגד לצו זה. צו זה הוא במידה רבה הפנמה של הסמכות עקב החינוך, ופירושו "סמכות פנימית" התואמת את החינוך.
פן אחר של השימוש בסמכות בחינוך, שעשוי לכלול השלכות בעייתיות, הוא העמדת רצון המחנך במרכז העשייה החינוכית. מבחינת המחונך אין חשיבות להתנהגותו, מלבד התאמתה לרצון המחנך. לדוגמה: מורה המזכה את תלמידיו הטובים בציון טוב ואת הגרועים בציון רע, הופך את הציון (השכר/עונש) לגורם האמור להניע את התלמיד, ומרחיק את החומר הנלמד כמטרה בפני עצמה.
סוג הסמכות המופעל אף הוא מבחין בין כל צורות החינוך. לכל צורות הסמכות מלווה בהכרח גילוי תואם של הבעה רגשית (כעס מלווה לעונש, גאווה מלווה לשכר וכו'), וחסרונה נחשב להפרעה קשה למהלך החינוך. אף על פי שצורות חינוך מסוימות עושות שימוש במנגנון זה בלבד, ניתן לזהות צורות רבות של מנגנונים אחרים עליהם מתבססת הסמכות, והעיקרים שבהם:
ריחוק המחנך והמחונך
סוגיה נפוצה אחרת היא הפער התודעתי הנוצר בין המחנך למחונך. בקצה אחד של המתח ניתן לצייר דמות מרוחקת, שאינה ידועה למחונך, ושהשפעתה קבועה ומוחלטת (מפקד בסיס טירונות, מנהל בית ספר וכו'), ובקצהו האחר דמות המחנך היא אדם קרוב, מבין ומגלה מעורבות, שהשפעתו דינמית ומותאמת למצב היחסים (אח, מדריך וכו').
לרוב, ככל שחולף הזמן, הפער הולך ומצטמצם, אם כי נדיר ביטולו. לרוב מזוהה פער גדול עם חינוך שמרני, ופער קטן עם חינוך ליברלי.
חינוך ואוטונומיה
מידת האחיזה של המחנך בחיי המחונך משמשת אף היא מגדיר מרכזי של העשייה החינוכית. בסוגיה זו ניתן להבחין בכמה תהליכים תאורטיים:
חינוך יהודי
הדילמות המרכזיות בחינוך היהודי נוגעות לשאלות ומתחים בהוראת יהדות. למשל: היחס בין מסורת לחידוש, בין מצווה לאוטונומיה, מהו מעמד המקרא כטקסט קאנוני, מה היחס בין השקפתו הפרשנית של המורה לבין המעשה החינוכי ועוד. על הדמויות המרכזיות בחינוך היהודי בעידן הנוכחי ניתן למנות את פרופ' מיכאל (מייק) רוזנק, פרופ' ברי (Barry) הולץ, פרופ' יונתן כהן ועוד. בתוך תחום החינוך היהודי ניתן להצביע על שני זרמים מרכזיים: חינוך יהודי שמרני וחינוך יהודי פלורליסטי.
היסטוריה של החינוך
בחברות קדומות ההורים וזקני השבט הכשירו את הצעירים לתפקידיהם כמבוגרים בחברה. הם לימדו אותם את המיומנויות המעשיות הנחוצות לחיים היום יום ואת כללי ההתנהגות, המוסר והאמונות הדתיות של תרבותם. החינוך נעשה בעיקר על ידי התבוננות, חיקוי והשתתפות בפעולות של המבוגרים. בעקבות המצאת הכתב נוצרו מוסדות מיוחדים לחינוך.
אסקל
היסטוריה
תושבי אסקל מתפרנסים בעיקר מיערנות, מסחר, חקלאות ותיירות. אתרי התיירות המרכזיים הם הטרוצ'יטה, אתר הסקי לה אוז'ה, והפארק הלאומי לוס אלרסס, המרוחק 50 ק"מ ממנה. בסמוך לאסקל פועל המרכז ההידרואלקטרי פוטלאופו (Futaleufú). מאז ראשית המאה ה-21 מנהלים תושבי העיר מאבק נגד הכוונה לפתוח מכרה זהב בסמוך אליה, מחשש לנזקים שייגרמו לסביבה.
לאסקל עיר תאומה אחת, אייבריסטווית' שבוויילס.
חינוך
היסטוריה של החינוך
כאמור, מטרות החינוך משתנות בהתאם למאפיינים הייחודים של כל תרבות בכל תקופה. באתונה העתיקה שאפו לחנך ולעצב אדם חופשי, באירופה של ימי הביניים הכשירו אבירים, ביהדות המסורתית שאפו לגדל תלמיד חכם, והציונות שאפה לחנך חלוצים. בעולם המודרני החינוך מסייע ברכישת המימניות הנדרשות להשתלבות בחברה ובעולם התעסוקה, מרחיב את הידע וההבנה לגבי העולם ועוזר להסתגל לשנויים המהירים המתרחשים בו.
היסטוריה של החינוך המערבי
במחצית השנייה של המאה ה-19 החלו כל ממשלות אירופה להקצות תקציבים עבור מערכות חינוך ציבוריות המיועדות לכל האזרחים, הן בכפר והן בעיר. בעקבות תהליך החילון שעברה אירופה בתקופה זו, מערכת החינוך החלה להתפתח תחת פיקוח המדינה וללא תלות בכנסייה. כתוצאה מכך החל להצטמצם מספר האנאלפביתים ומעגל האנשים המשכילים היודעים קרוא וכתוב הלך והתרחב. מצב זה העמיק את המעורבות של הציבור בפוליטיקה והגביר את כוחה של דעת הקהל במדינה.
בעולם המערבי התבסס במאה זו זרם מרכזי של שיטת חינוך, אולם לאורך המאה אותגר הזרם המרכזי על ידי זרמי חינוך פרוגרסיביים השואפים להיות אלטרנטיבה. זרמים אלו התמקדו באופן כללי במתן חופש למידה אינדבודאלי לתלמידים, מתוך נקודת מוצא לפיה מערכת החינוך של הזרם המרכזי מדכאת אותם.
פילוסופיה של החינוך
הפילוסופיה של החינוך היא תחום בפילוסופיה, שהעוסק בחינוך, מטרותיו ודרכי הפעולה שלו. חלק מהפילוסופים הידועים ביותר, כגון אפלטון, אריסטו, רוסו ולוק, העלו רעיונות ודעות בקשר לחינוך. ההפרדה בין חקר החינוך לפילוסופיה של החינוך אינה ברורה, ויש הטוענים שכל איש חינוך עוסק בפילוסופיה במסגרת עבודתו.
גישות בחינוך
הגישה המריטוקרטית בחינוך טוענת שיש לקדם מצוינות בקרב תלמידים המסוגלים לכך.
קונסטרוקטיביזם (או הבניתיות) טוען כי כל פעילות מנטלית היא בנייתית. התלמידים אינם מקבלים את הידע מהמורה או מתוך ספר הלימוד באופן פסיבי, אלא הם בונים את הידע שלהם בעצמם. בשנים האחרונות נידונה הגישה בנייתית בהרחבה כבסיס לרפורמה בדרכי ההוראה. ארבע תפיסות יסוד מאפיינות את הגישה בנייתית ללמידה: אין קיום לידע במנותק מהיודע; למידה היא פעילות הבנייתית; למידה היא פעילות ממוקמת בהקשר; למידה היא פעילות חברתית.
נתרוליט
נתרוליט הוא מינרל סיליקטי השייך לקבוצת הזאוליטים, קבוצה של מינרלים אלוּמוֹ־סיליקטיים במבנה תלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט (סיליקט במבנה מרחבי). הנתרוליט הוא סיליקט הכולל אלומיניום, נתרן ומים ונוסחת הרכבו הכימי היא Na2Al2Si3O10-2H2O.
את השם "נתרוליט" נתן למינרל הכימאי הגרמני מרטין היינריך קלפרות (Martin Heinrich Klaproth) ב-1803. השם הוא הלחם של המילה "נתרן", יסוד כימי המצוי במינרל, ו"ליתוס" - ביוונית, אבן. שמות נוספים לנתרוליט הן: "אבן מחטית" או "זאוליט מחטי", רמז לצורת הגביש המחטית הנפוצה, שלרוב הוא דקיק מאוד ומצטבר בקבוצות שצורתן מגוונת. צורת הגבישים הגדולים היא מנסרה מרובעת המסתיימת בפירמידה נמוכה, כשהזוויות בין פאות המנסרה קרובות לזווית ישרה. לכאורה צורת הגבישים היא טטרגונלית בעוד שלמעשה הם אורתורומביים. קיימים משטחי פצילות מושלמים במקביל לפאות המנסרה. המינרל מופיע גם לעיתים קרובות כגושים סיביים, כשלסיבים יש צורת כוכב קורן. קל להבחין בין נתרוליט לזאוליטים סיביים אחרים באמצעות מאפייניו האופטיים.
כמו כל הזאוליטים בנוי הנתרוליט מארבעונים של SiO4+4 הקשורים בכל ארבעת קדקודיהם לארבעונים אחרים. בחלק מהארבעונים מחליף אלומיניום את הצורן במרכז הארבעון. מבנה דומה לזה של פצלת השדה, אלא שבנתרוליט המבנה יוצר חללים גדולים (במונחים מולקולריים) בין הארבעונים. בחללים אלו מתיישבות בדרך כלל מולקולות של מים. החללים יוצרים תעלות ברוחב המאפשר ליונים עד גודל מסוים לעבור בתוכו ולכן יכול הנתרוליט לשמש כמסננת של חומרים כימיים. שרשרת ארבעונים בנתרוליט מסודרת בכיוון אחד, מבנה היוצר את הגבישים דמויי המחט. הפצילות המושלמת שלו נובעת מקשרים חלשים בין שרשרות הארבעונים.
צבעו של הנתרוליט הוא בדרך כלל לבן או חסר צבע, אבל לעיתים גונו אדמדם או צהבהב. למינרל יש ברק זגוגי, או ברק משי כשהמינרל מצוי בצורת סיבים עדינים. משקלו הסגולי של המינרל הוא 2.2 גרם/סמ"ק וקשיותו היא 5.5 בסולם מוס. ניתן להתיך את המינרל בקלות. המינרל ניתך בלהבה של נר כשהוא מפיץ אור צהוב בשל נוכחות הנתרן. המינרל מתפרק בחומצת מלח, כשאחד מתוצרי התגובה הכימית הוא סיליקה צמיגית.
נתרוליט מופיע יחד עם זאוליטים אחרים בחללים האמיגדלואידיים (דמויי השקד) שבסלעי היסוד הבזלתיים. הדוגמאות הטובות ביותר הם קבוצות של גבישים פריזמתיים לבנים המצויים בבזלת דחוסה בפוי-דה-מרמה (Puy-deMarman), שבמחוז פוי-דה-דום (Puy-de-Dôme) שבצרפת. הגבישים הגדולים ביותר הם אלו מברוויג (Brevig) שבנורווגיה. קירות החללים בבזלת המצויה באתר המורשת העולמית סוללת הענק במחוז אנטרים שבצפון אירלנד, מצופים בדרך כלל במחטי נתרוליט דקיקים, וחומרים דומים מצויים בשפע בסלעים הגעשיים (בזלת ופונוליט) בשלסל, אוסיג ומקומות נוספים בצפון בוהמיה שבצ'כיה (המקום בו אותר הנתרוליט לראשונה). בישראל מצוי נתרוליט בכרמל בלבות ובטופים תת-ימיים מתור הקרטיקון המאוחר. שני סוגי זאוליטים נוספים הדומים מאוד לנתרוליט בצורתם דמוית המחט, סקולציט (CaAl2Si3O10•3H2O - סידן מחליף את אטום הנתרן) ומזוליט (Na2Ca2(Al2Si3O10)3•8H2O – מכיל סידן ונתרן) מופיעים יחד איתו בטבע ומקשים לכן על זיהוי מוחלט בתנאי שדה של אחד משלושה מינרלים אלו