cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'לארבו
צֶ'לָארֶבוֹ (בסרבית קירילית: Челарево, בסרבית בכתב לטיני: Čelarevo) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית באצ'קה פאלאנקה, במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה. בסמוך לכפר התגלה נקרופוליס קדום ובו סמלי יודאיקה כגון מנורת שבעת הקנים, לולב ואתרוג. הפרשנות לממצאים הארכאולוגיים נתונה במחלוקת בין היסטוריונים.
היסטוריה
היישוב מאוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מ-1437 עת נשלט על ידי ממלכת הונגריה. במהלך המאה ה-16 נכבש המקום על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש, ואזור צ'לארבו נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחרר האזור על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, ולאחר המלחמה נכלל בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. עד מלחמת העולם השנייה נקרא הכפר צ'יב (בסרבית: Čib), ולאחריה הוסב לשמו הנוכחי לזכרו של הפרטיזן זדראבקו צ'לאר (בסרבית: Zdravko Čelar), שנהרג במלחמה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה, נכלל צ'לארבו בשטחי סרביה.
האתר הארכאולוגי בצ'לארבו
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, במהלך עבודות פיתוח של מפעל לייצור לבנים, נתגלו מצבות מאתר קבורה קדום. במקום החלו חפירות ארכאולוגיות. עד אמצע שנות ה-80 נחפר נקרופוליס, ובו כ-650 קברים שונים ולצידם כתובות וחפצים שונים. נתגלו כ-130 חרסים ועליהם חרוטים סמלי מנורת שבעת הקנים, שופרות, אתרוגים ולולבים. החוקרים הצליחו לאתר טקסטים בעברית. הממצאים נודעו בשם "מנורות צ'לארבו".
הפרשנות לממצאים נתונה במחלוקת בקרב היסטוריונים. חלקם טוענים שהנקרופוליס הכיל שלושה אתרי קבורה: אתר קבורה מהמאה ה-3, תקופת האימפריה הרומית; אתר קבורה מהמאה ה-6, התקופה האווארית; ואתר קבורה מן המאה ה-8 של שבט כוזרי שהתגייר. חוקרים אחרים מציינים כי מדובר בשני אתרי קבורה. האחד, אתר רומי עתיק ובו נקברו יהודים רומניוטים; ואתר קבורה אווארי, שבו נעשה שימוש משני בחרסים ובמצבות של נקברים יהודים מהתקופה הרומית. המקום הוכרז אתר מורשת סרבית. המוצגים הועברו למוזיאון הארכאולוגי בנובי סאד. ב-1984 נערכה תערוכה של חלק מהמוצגים בבית התפוצות בשם "תעלומת המנורות מצ'לארבו".
Head over Heels (אלבום)
Head Over Heels (בעברית: מאוהבת מעל הראש) הוא אלבומה השלישי של הזמרת האמריקאית פאולה עבדול, אשר יצא ב-13 ביוני 1995, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "My Love Is for Real", "Crazy Cool" ו-"Ain't Never Gonna Give You Up".
האלבום הגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד 200.
רקע
ב-1994 החליטה עבדול לקחת הפסקה מקריירה מוזיקלית כדי להתמקד בחיה האישיים. באותה שנה היא התגרשה מבעלה ואף חלתה בבולמיה. באחד מראיונותיה דיברה עבדול על התקופה הזו ואמרה: "הרגשתי כל כך עצובה, פשוט הייתי צריכה להתמלא. זה הרגיש כאילו ניסיתי למלא חור גדול וריק".
בעקבות כך, אלבום זה הפך לאלבום האישי ביותר בקריירה של עבדול, "לקחתי את כל החומרים שפחדתי להראות ושמתי אותם במוזיקה שלי" אמרה עבדול ואף הוסיפה: "זה מרחב ומזן אחר לגברי עבורי. חוויתי צמיחה רוחנית שאפשרה לי לחזור באמת למה שאני הכי נהנית לעשות. וזה לגמרי התחבר למקום שלי כזמרת ורקדנית".
יוסי הדר
יוסי הדר (נולד ב-6 בספטמבר 1965) הוא עיתונאי ושדר רדיו. הגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה ברשת ב' של קול ישראל, ובהן "הכל דיבורים" ו"היום הזה" - יומן הערב של רשת ב'. שימש גם כמזכיר מערכת החדשות של הרשת.
הדר עורך ומגיש כיום את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ומגיש את "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום".
ביוגרפיה
הדר שירת בצבא בלהקת פיקוד צפון שם שימש זמר ושחקן. הוא החל את עבודתו בקול ישראל בשנת 1995 במחלקת הקריינים, והגיש תוכניות ברשתות השונות, קול המוסיקה, רשת א' ורשת ג'. ברשת ג' הגיש את התוכניות "הדר ישראלי" ו"קלסיקה ישראלית".
בשנת 2005 עבר לחטיבת החדשות ברשת ב' של קול ישראל, ומונה לכתב לענייני חינוך. הוא פרסם ידיעות בלעדיות רבות ובהן הדיווח על הכנסת לימודי הנכבה לספרי הלימוד, פרסום שזכה להדים רבים. הוא ליווה גם את המשברים הגדולים במערכת החינוך ובהם שביתת הסטודנטים הגדולה ב-2007 ושביתת ארגון המורים העל יסודיים שפרצה באותה שנה.
ב-2009 מונה לכתב הארצי לענייני משפט וסיקר את מערכת המשפט ובכלל זה את בית המשפט העליון ומשרד המשפטים. הוא הגיש יומני חדשות רבים ונמנה עם המגישים הבכירים ברשת ב'. זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור ע"ש אילן רועה.
ב-2018 הקים את "רדיו ארץ" - תחנת רדיו אינטרנטית שבה שידרו יוצאי רשות השידור ועיתונאים מכלי תקשורת נוספים. הדר שימש כמנכ"ל התחנה.
כיום עורך ומגיש הדר את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ואת "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום".
הדר עוסק גם במוזיקה, מקליט ומופיע. ב-2016 יצא לאור אלבום הבכורה שלו "להאט את צעדינו" שזכה לקבלת פנים חמה בתחנות הרדיו ובכלי התקשורת. הדר הלחין את כל שירי האלבום לטקסטים שלו ולשירים של לאה גולדברג ויונה וולך. את האלבום עיבד והפיק מוזיקלית המוזיקאי ירון בכר.
יאן קומסקי
יאן ברש-קוֹמְסקי (בפולנית: Jan Baraś-Komski; 3 בפברואר 1915 – 20 ביולי 2002) היה צייר פולני-אמריקאי.
ביוגרפיה
קומסקי למד ציור, אנטומיה ותולדות האמנות באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב שבפולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל בתנועת ההתנגדות. ב-1940 נמלט מפולין בכוונה להצטרף לצבא של שיקורסקי שהלך והתגבש בצרפת, אך נעצר בגבול צ'כוסלובקיה. הוא נכלא בנובי סונץ' ובטרנוב לפני שנשלח לאושוויץ, במשלוח האסירים הראשון למחנה. הוא קיבל את מספר האסיר תחת השם יון ברש, בשל הניירות המזויפים שנשא כאשר נעצר.
ב-29 בדצמבר 1942 נמלט מאושוויץ עם שלושה אסירים נוספים. לאחר 16 ימים נתפס על רכבת לכיוון ורשה. קומסקי השתמש בשם בדוי בעת המשלוח לאושוויץ, לכן ניצל מהוצאה להורג מידית בעוון בריחה מאושוויץ, ובמקום זאת נשלח לכלא מונטלופיך ומשם חזרה לאושוויץ 2. בשנותיה האחרונות של המלחמה הועבר קומסקי לבוכנוואלד, לאחר מכן לגרוס-רוזן ולבסוף לדכאו, משם שוחרר בעת שחרור המחנה ב-29 באפריל 1945 על ידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה חי במחנות עקורים בבוואריה ומינכן, שם נשא לאישה ניצולת אושוויץ. בשנת 1949 היגרו בני הזוג לארצות הברית, שם עבד קומסקי כגרפיקאי ב"וושינגטון פוסט". במהלך השנים יצר רישומים וציורים של חיים במחנה ריכוז.
שריל בארנס
שריל בארנס (באנגלית: Cheryl Barnes) היא זמרת אמריקאית אפריקאית שהתפרסמה כשחקנית בסרטו של מילוש פורמן "שיער" – הגרסה הקולנועית למחזמר "שיער" שיצאה למסכים ב-1979. תפקידה בסרט היה צנוע באופן יחסי ועיקר פרסומה בא הודות לביצועה לשיר "Easy to Be Hard".
ביוגרפיה
בארנס החלה לעסוק במוזיקה בצורה מקצועית בעת לימודיה ביוניון קולג' בניו ג'רזי. היא הייתה זמרת בלהקת רוק שהופיעה מספר פעמים כלהקת חימום למופעי להקות רוק. בתחילת שנות ה-70 היא נטלה חלק כזמרת ושחקנית במספר הפקות מוזיקליות בברודוויי.
בארנס נבחנה והתקבלה לסרט "שיער" במבחנים פתוחים לציבור. באותה עת היא עבדה כחדרנית במוטל במרתה'ס ויניארד במסצ'וסטס ולא היה לה סוכן. היא גילמה בסרט את אם ילדו של האד – אחד מצעירי חבורת ההיפים סביבם נסובה עלילת הסרט. בסצנה בה התפרסמה, היא מוצאת את האד והחבורה בכיכר וושינגטון המושלגת בניו יורק כשלצידו בחורה בהריון. היא שואלת אותו האם הוא אבי התינוק ומבקשת מהאד שישוב לביתם המשותף. האד טוען שהיא אינה מבינה את הדברים שהוא עושה, מתכחש אליה ואל ילדם הניצב יחד איתה ברחוב ופונה ללכת מן המקום ברוגז, ואז שרה בארנס את השיר "Easy to Be Hard" (בתרגום חופשי לעברית: "קל להיות קשה-לב"), המתקומם כנגד אותם מהפכנים המתגייסים לטובת האנושות אך אינם מסוגלים לתת תמיכה נפשית וחומרית לקרובים אליהם. בהקלטת הפסקול לסרט ביצעה בארנס את השיר בטייק אחד בלבד והקלטה זו נכנסה לפסקול ולאלבום פסקול הסרט שיצא מאוחר יותר.
הסצנה הבאה בה נטלה חלק בסרט צולמה בברסטו בקליפורניה והיא נשארה במקום לאחר הצילומים. במאי הסרט, מילוש פורמן, ניסה לשכנעה לעבור לניו יורק כיוון שסבר שחבל לבזבז כישרון קולי שכזה, אולם לאחר תקופה קצרה שבה בארנס לברסטו והחלה להתפרנס מהוראת נגינה בפסנתר. היא נשארה מיודדת עם פורמן וליוותה אותו בעת צילומי "אמדאוס" שנערכו בפראג.
ב-1980 היא ביצעה את השיר "Love and Passion" בפסקול הסרט "ג'יגולו אמריקאי", בבימויו של פול שרדר, שאף כתב את המילים לשיר (לחן: ג'ורג'ו מורודר).
פרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הנשמה/R&B האהוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הנשמה/R&B האהוב ביותר מוענק מאז 1974. השנים משקפות את השנה שבה הוענקו הפרסים, עבור יצירות שיצאו בשנה הקודמת. שיאן הזכיות בקטגוריה זו הוא מייקל ג'קסון עם 4 זכיות. ביונסה היא שיאנית המועמדויות, עם 7.
פוקימון אגדות: ארכאוס
פוקימון אגדות: ארכאוס (באנגלית: Pokémon Legends: Arceus) הוא משחק וידאו מסוגת משחקי התפקידים, המהווה פריקוול למשחקים פוקימון יהלום ופנינה (2006), פוקימון פלטינום (2008) ופוקימון יהלום מבריק ופנינה נוצצת (2021). המשחק פותח על ידי Game Freak והופץ על ידי נינטנדו לקונסולת נינטנדו סוויץ'. המשחק הוכרז בחגיגות ה-25 לזיכיון של "פוקימון" יחד עם המשחק "פוקימון יהלום מבריק ופנינה נוצצת".
משחקיות
"פוקימון אגדות: ארכאוס" הוא משחק אשר מתרחש בעולם חצי פתוח (השחקן מטייל במפות שונות ויכול לחקור אותן, אך זמן טעינה בין המפות קיים וכן כל מפה מוגבלת בגודלה בעזרת גבולות בלתי נראים). העלילה מתרחשת במחוז סינו (Sinnoh) בעבר אשר נקרא מחוז היסוי (Hisui), הרבה לפני המשחקים פוקימון יהלום ופנינה. הפוקימון המיתי ארכאוס מהווה חלק מרכזי בעלילת המשחק.
לכידת פוקימונים וקרבות
במשחק, השחקנים יכולים לתפוס את הפוקימון ללא קרב, למרות זאת יש לפוקימונים שלושה סוגי התנהגות: יש פוקימונים שצריך להתחבא על מנת לתפוס אחרת הם ייבהלו, יברחו וייעלמו, יש פוקימונים חברותיים שיעקבו אחרי השחקן ויתנו לו לתפוס אותם בקלות (פוקימונים אלה יכולים להיבהל ולברוח או להפוך לתוקפניים), ויש פוקימונים תוקפניים שאיתם צריכים להילחם לפני התפיסה בעזרת הפוקימונים שנתפסו על ידי השחקן. בנוסף, במשחק קיימים פוקימונים מסוג "אלפא" שהם פוקימונים גדולים יותר מפוקימונים רגילים וכן בעלי נתונים התקפיים והגנתיים חזקים יותר, אותם השחקן יכול ללכוד. בשונה מהמשחקים הקודמים בסדרה, הפוקימונים שמשוטטים בעולם יכולים לתקוף את השחקן ישירות ולאחר מספר פגיעות, השחקן יכול לאבד את הכרתו ולאבד חפצים שאסף קודם לכן.
Crafting
מערכת בניה ויצירה (Crafting) קיימת במשחק ואת הפוכדורים במשחק מייצרים השחקנים עצמם באמצעות עצים ומינרלים. כאשר הפוקימון נתפס, נראה אד קיטור בוקע מהכדור. בנוסף לפוכדורים, השחקנים יכולים לייצר לעצמם שיקווים לריפוי, פצצות עשן ושאר חפצים שימושיים בעזרת חומרים שהם מוצאים בזמן שיטוט במפות השונות במשחק. ניתן גם לרכוש חפצים מוכנים מהחנות שממוקמת בכפר "ג'ובילייף" בעלות כספית.
הפוקימונים ההתחלתיים
שלושת הפוקימונים ההתחלתיים לבחירה באזור זה הם: ראולט (פוקימון עשב ממחוז אלולה), סינדקוויל (פוקימון אש ממחוז ג'וטו) ואושווט (פוקימון מים ממחוז יונובה). "פוקימון אגדות: ארכאוס" הוא המשחק הראשון בסדרה אשר שלושת ההתחלתיים בו הם מאזורים שונים ביחד. למרות שהשחקן מקבל פוקימון התחלתי אחד, בסוף המשחק השחקן יוכל לקבל את השניים הנותרים מהפרופסור.
הפוקימונים האציליים
במשחק, מכוני הפוקימון וכן ליגת הפוקימונים לא קיימים. במקום זאת, השחקן נלחם בחמישה פוקימונים אציליים. כל קרב מול פוקימון אצילי מורכב משני שלבים: על השחקן להתחמק מהתקפותיו של הפוקימון האצילי בזמן שהוא זורק עליו מעין כדורי מזון שהפוקימון האצילי אוהב, כמה מתקפות הפוקימון האצילי מאבד ריכוז והשחקן יכול לשלוח את אחד הפוקימונים שלו להילחם נגד הפוקימון האצילי. לאחר מספר התחמקויות, זריקות וקרבות, הפוקימון האצילי נרגע והקרב מסתיים.
הפוקידע
הפוקידע במשחק היא שונה והפעם, לא מספיק שהשחקן ילכוד את הפוקימונים, עליו גם לבצע איתם משימות שונות על מנת למלא את כל דפי המידע עליהם בפוקידע. לדוגמה, על מנת למלא דף של פוקימון מסוים, על השחקן להילחם בעזרתו ולהשתמש במתקפות מסוימות מספר ספציפי של פעמים. למרות זאת, על מנת לפגוש את ארכאוס, על השחקן רק ללכוד את כל הפוקימונים, ללא צורך למלא את הדפים עליהם בפוקידע. מילוי הדפים בפוקידע מעלה את הדירוג של השחקן בצוות גלקסיה, מה שמעניק לו גישה לחפצים טובים יותר וכן גישה למפות נוספות לחקירה במחוז. מערכת הדירוג במשחק מחליפה את איסוף תגי המכון מהמשחקים הקודמים, כאשר כל דירוג נוסף מעניק לשחקן שליטה על פוקימונים חזקים יותר ומתכונים לפריטים חזקים ושימושיים יותר.
משימות משנה
בנוסף לעלילה הראשית, קיימות משימות משנה (Side Quests) בהן השחקן מסוגל לקחת חלק ולאחר ביצוען לקבל חפצים שונים ופוקימונים מסוימים. זהו המשחק הראשון בסדרה הראשית בו קיימות משימות משנה.
ניווט במפת המשחק
מהלכי HM אינם קיימים בתקופה זאת, ובמקומם השחקן מקבל לידיו חליל מיוחד איתו הוא מזמן פוקימונים שונים שיעזרו לו להגיע לאזורים שונים במפה. הפוקימונים הם:
לכידת ארכאוס
לאחר השלמת העלילה הראשית ולכידת כל הפוקימונים במחוז, החליל של השחקן משתנה ומאפשר לו לפתוח שער למימד בו ארכאוס נמצא, להילחם נגדו ולתפוס אותו.
עלילה
בתחילת המשחק, הפוקימון האגדי ארכאוס משגר מהעתיד ילד/ה לעבר ונותן להם חפץ בשם טלפון ארק ומצווה עליהם לתפוס את כל הפוקימונים. השחקן מתעורר על חופיו של כפר בשם ג'ובילייף ופוגש בפרופסור לבנטון, פרופסור שעובד עבור צוות גלקסי. הפרופסור מסביר לשחקן שהוא נפל מהקרע בשמיים, המתברר להיות קרע זמן חלל שממוקם מעל הר קורונט במחוז. לאחר שהשחקן עוזר לפרופסור לתפוס שלושה פוקימונים שברחו לו, הם מגיעים יחד עם הפרופסור לכפר ופוגשים את אקארי/ראי, עוזר/ת המחקר של הפרופסור. מאחר שלשחקן אין מקום לשהות בו, מפקדת הצוות סיילין מסכימה לקבל את השחקן לשירות צוות גלקסי ולעזור ביצירת הפוקידע הראשון.
השחקן מתחיל לתפוס פוקימונים שונים במטרה למלא את הפוקידע ומגלה שברק ירד מקרע הזמן חלל ופגע בפוקימונים האציליים, גרם להם להשתגע ולתקוף בני אדם. השחקן מקבל משימה להרגיע כל פוקימון אצילי במחוז. במהלך המסע, השחקן גם פוגש סוחר נודד בשם וולו המשתייך לגילדת סוחרים בשם גינקו שבעצמו חוקר על ההיסטוריה של המחוז ומנסה לשם כך ללמוד על הלוחות. בנוסף, במהלך המשחק השחקן נתקל בכנופיה בשם האחיות חסרות המזל שמנסות לעצור אותו מספר פעמים במהלך הרפתקאותיו. במהלך מסעו, השחקן מקבל לידיו חליל בשם חליל הסלסטיק דרכו הוא יכול לזמן פוקימונים שונים שיכולים לעזור לו להגיע לאזורים שונים ברחבי המחוז (לדוגמה, לשחות במים או לעוף).
במקדש, השחקן נלחם נגד דיאלגה/פאלקיה (תלוי באיזו גילדה השחקן בחר שתעזור לו קודם), אך כאשר השחקן מנסה להשתמש בשרשרת האדומה, היא נקרעת לרסיסים וקרב מתחיל. בסוף הקרב, השחקן מצליח לתפוס את דיאלגה/פאלקיה והפוקימון האגדי השני מופיע גם הוא, אך כולם בורחים כדי לנוח ולאגור כוחות. בבסיס, פרופסור לבנטון מצליח ליצור פוכדור מיוחד בעזרת הרסיסים של השרשרת האדומה והשחקן בעזרתו מצליח לתפוס את הפוקימון האגדי השני ולהחזיר את המחוז לקדמותו. לאחר ששתי הגילדות חזו במתרחש, הן מיישבות את היריבות ביניהן.
זמן מה לאחר מכן, וולו מבקש את עזרת השחקן בלמצוא את הלוחות שנותרו על מנת להבין יותר את ההיסטוריה של המחוז. על מנת לקבל את שאר הלוחות, על השחקן לתפוס את שאר הפוקימונים האגדיים שמסתובבים במחוז בעזרתם של וולו וקוגיטה. לאחר שהשחקן השיג 18 לוחות, הוא פוגש את וולו במקדש סינו, שם וולו חושף שהוא היה זה שיצר את קרע הזמן חלל בעזרתו של פוקימון אגדי בשם גיראטינה, במטרה למשוך את ארכאוס לכדור הארץ ובעזרתו ליצור עולם חדש. השחקן נלחם נגד וולו וגיראטינה ביחד ולבסוף משיג ממנו את הלוח האחרון. לאחר שהשיג את כל 19 הלוחות, חליל הסלסטיק של השחקן משתנה לחליל האזורה ולאחר שהשחקן תפס את כל הפוקימונים במחוז הוא מנגן בחליל ויוצר מעין מדרגות לייקום אחר, שם ארכאוס מחכה לו. כאשר השחקן נפגש בארכאוס, מתחיל ביניהם קרב ולבסוף השחקן לוכד את ארכאוס והמשחק נגמר.
פיתוח והפצה
"פוקימון אגדות: ארכאוס" פותח על ידי GameFreak. זהו הפרויקט הראשון שלהם המתרחש בעולם פתוח. המשחק הוכרז לראשונה ב-26 בפברואר 2021 יחד עם המשחקים "פוקימון יהלום מבריק" ו"פוקימון פנינה נוצצת" לכבוד חגיגות 25 שנה לפוקימון. לפי אחד המפתחים, המשחק מהווה "פרימייק" (שילוב של פריקוול ורימייק) למשחקי "פוקימון יהלום" ו"פוקימון פנינה". המשחק הופץ ברחבי העולם ב-28 בינואר 2022.
ביקורות
כאשר הקדימון הופץ, מעריצים החלו להשוות בין "פוקימון אגדות: ארכאוס" לבין The Legend of Zelda: Breath of the Wild, משחק דומה שמתרחש בעולם פתוח עם גרסת ציור דומה בקדימון.
המשחק עצמו קיבל ציון של 85 באתר Metacritic.
ניקל מריה
מריה ניקל (בגרמנית: Maria Nickel; 22 במאי 1910 – 21 בינואר 2001), הייתה חסידת אומות עולם, הסתירה בדירתה ברובע טמפלהוף (לועזית) בברלין את רחא אברהם – תינוקת צעירה ואת שני הוריה, בין ינואר 1943 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.
פעילותה בתקופת השואה
מינואר 1943 עד לסוף מלחמת העולם השנייה, מריה ניקל, אמא צעירה לשניים, הסתירה תינוקת צעירה בשם רחא אברהם (Reha Abraham) בדירת הפועלים שלה ברובע טמפלהוף בברלין.
מריה יצרה קשר עם הורי התינוקת כאשר כל מגע בין יהודים לגרמנים היה כבר אסור בהחלט. ב-1942 כחודשיים לפני לידתה של רחא, אמה רות אברהם (Ruth Abraham), הייתה בדרכה לעבודת הכפיה שלה במפעל סטארק (Starke pharmaceutical plant) ברובע טמפלהוף בברלין. מריה ניקל עקבה אחרי רות עד שהצליחה ליצור איתה קשר, ושאלה אם יש דרך כלשהי שהיא יכולה לעזור לה. רות אברהם סירבה ואמרה שאין דבר שאישה גרמניה יכולה לעשות עבורה.
מריה המשיכה להציע עזרה בכל פעם שפגשה בה, אך בכל פעם אברהם סירבה. אברהם, שדיברה עם בעלה על המקרים, הסכימו שניקל ככל הנראה לוקה בנפשה או לחליפין היא סוכנת של הגסטפו.
בערב חג המולד, ניקל ניגשה למפעל בו עבדה אברהם, וביקשה לראותה. לכשהגיעה אברהם, ניקל הציעה לה סל מלא באוכל כשהיא אומרת "לא יכולתי לאכול את ארוחת החג שלי כשאני יודעת שאת רעבה".
כחודשיים לאחר מכן, בינואר 1943, כשנולדה רחא אברהם, בתם של רות ובעלה, ההורים היו מוכרחים לברוח ולהתחבא. ניקל הציעה לאברהם לטפל בתינוקת שלה, והזמינה אותה לבוא לבקר אותה בדירתה בכל עת שתרצה. כאשר רחא חלתה, ניקל טיפלה בה במסירות ואף לקחה אותה לבית החולים על מנת לקבל טיפול בקרינה עבור גידול שהתגלה בגופה.
כשאביה של רחא התחבא, ניקל סיפקה לו את המסמכים של בעלה הארי, אשר איפשרו לו להתחזות כנהג משאית במלחמה.
במשך כשנתיים, עד לסוף המלחמה, ניקל הוסיפה ועזרה לרחא ולהוריה להישאר בחיים בגרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה
כשלוש שנים לאחר תום המלחמה, משפחת אברהם עברה לגור בניו יורק, שם פתחו חנות רהיטים. מריה ניקל, איתה הם נשארו בקשר קבוע, סירבה להצעותיהם לעזרה.
הכרה והנצחה
ב-1 בדצמבר 1970, יד ושם הכיר בניקל מריה כחסידת אומות עולם.
טויוהיקו קאגאווה
קאגאווה נודע כפציפיסט ואף נאסר בימי מלחמת העולם השנייה בשל התנגדותו האקטיבית למלחמה.
כמי שהטיף לצדק חברתי ופעל למען העניים, התגורר קאגאווה בשכונות עוני. הוא הקים בתי ספר, בתי חולים וכנסיות.
מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין
רבי יוחנן חלק על דעתו של אבהו וגרס: "כל הנביאים כולן בנבואות הנחמה שאמרו, לא נתנבאו אלא לבעלי תשובה, אבל צדיקים גמורים עליהם נאמר 'עין לא ראתה אלהים זולתך'". חז"ל נתנו פירושים שונים למחלוקת זו שבין רבי אבהו ורבי יוחנן, אם כי בעברית המודרנית השתרשה היטב הגרסה של רבי אבהו.
טויוהיקו קאגאווה
במהלך חייו כתב קאגאווה למעלה מ-150 ספרים. הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות ב-1947 וב-1948, ולפרס נובל לשלום ב-1954 וב-1955.
מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין
המקור
משמע, לדעתו של רבי יוחנן, עדיפים אנשים שמלכתחילה לא חטאו, על פני חוטאים שחזרו בתשובה, על פי הפסוק בישעיהו ס"ד. ואילו רבי אבהו מסיק מהפסוק בישעיהו נ"ז: "שלום שלום לרחוק ולקרוב" שהרחוק, היינו בעל התשובה, בא כאן לפני הקרוב - הצדיק, ולכן הוא בשלב גבוה יותר. דהיינו, קיימת מחלוקת אצל חז"ל לגבי דירוגם של בעלי התשובה בסולם העדיפויות, לעומת הצדיקים הגמורים שלא חטאו ולא נזקקו לחזור בתשובה.
טויוהיקו קאגאווה
ביוגרפיה
קאגאווה נולד בקובה, יפן, לאיש עסקים ופילגשו. שני הוריו מתו בצעירותו. הוא נשלח ללמוד בבית הספר, שם למד אצל שני מסיונרים אמריקאים, ד"ר הארי וו. מאיירס וצ'ארלס א. לוגן, דרכם למד את השפה האנגלית. הוא המיר את דתו לנצרות לאחר שהשתתף בכיתת תנ"ך בצעירותו, צעד זה הוביל לכך שמשפחתו המורחבת התנכרה לו. בלימודיו הגבוהים למד בטוקיו פרסביטריאן קולג' (Tokyo Presbyterian College) ומאוחר יותר נרשם לסמינר התאולוגי של קובה (Kobe Theological Seminary). משנת 1914 ועד 1916 למד בסמינר התאולוגי של פרינסטון (Princeton Theological Seminary). בנוסף ללימודי התאולוגיה למד גם אמבריולוגיה, גנטיקה, אנטומיה השוואתית ופליאונטולוגיה.
מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין
מבחר פירושים למחלוקת
הנטייה של המפרשים הייתה להעדיף את דעתו של רבי יוחנן, שהרי עדיף צדיק שמעולם לא חטא, על בעל תשובה שחטא וחזר בו. המהרש"א יוצא מנקודת הנחה שגרסתו של רבי יוחנן היא הנכונה, והוא מייחס לרבי אבהו כוונה לאנשים שחשבו לעשות עבירה וגברו על יצרם, ולא לאנשים שעשו עבירה ושבו מדרכם הרעה.
גרטרוד שטאט
גרטרוד שטאט (בגרמנית: Gertrud Staats; 1859 – 1938) הייתה ציירת גרמניה ומייסדת האיגוד האמנים השלזיים. היא הייתה ידועה בציורי הנוף שלה.
מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין
מבחר פירושים למחלוקת
דרך אחת לפרש את ה"סתירה" בין שני החכמים היא בפירוש 'תוספת יום הכיפורים' על מסכת יומא, פ"ו, ב', שמנסה לגשר על ההבדלים בין בעל התשובה והצדיק הגמור. הראשון נאלץ להתגבר שוב ושוב על יצרו, ואילו השני לא נאלץ כלל להיאבק. מכאן שמאמציו של בעל התשובה ראויים לגמול גדול יותר, שהרי "לפום צערא אגרא".
טויוהיקו קאגאווה
אקטיביזם
בשנת 1909 עבר קאגאווה להתגורר בשכונת עוני בקובה במטרה לפעול שם כמסיונר, עובד סוציאלי וסוציולוג. בשנת 1914 נסע לארצות הברית מתוך מטרה ללמוד על דרכים להילחם בעוני. בשנת 1916 פרסם מחקרים בפסיכולוגיה של העוני ועסק בהיבטים שונים הקשורים של העוני שלא היו ידועים למעמד הביניים היפני. בין הנושאים שעסק בהם הייתה זנות לא חוקית (כלומר, זנות שהייתה מעבר לזנות החוקית שהייתה קיימת ביפן) נישואים לא רשמיים וכן בתופעה בה אנשים קיבלו כסף עבור טיפול בילדים ולאחר מכן הרגו אותם.
גרטרוד שטאט
ביוגרפיה
שטאט נולדה ב-21 בפברואר 1859 בורוצלב. היא קיבלה את הכשרתה הראשונה מאת אדולף דרסלר היא למדה גם אצל הנס גודה ופרנץ סקרבינה בברלין. היא הייתה מהאמנים המוכרים מ"דכאו החדשה" כולל אדולף הלצל ולודוויג דיל. שטאט שילבה את סגנונות הריאליזם הרומנטי, האימפרסיוניזם, האר נובו והאקספרסיוניזם.
מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין
מבחר פירושים למחלוקת
גם הרמב"ם הבחין בין המעולה ובין המושל בנפשו, וכך הוא אומר בשמונה פרקים ובמקום אחר הוא אומר:
פסטיבל הזמר והפזמון 1980
פסטיבל הזמר והפזמון 1980 הייתה תחרות שירים שהופקה על ידי רשות השידור ושודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין
מבחר פירושים למחלוקת
דרך אחרת ליישב בין העמדות, אומר הרב סתיו, היא ההבחנה בין בעלי תשובה שונים, על פי מה שהסיקו מדברי ריש לקיש בגמרא ביומא (פו עמוד ב): הוא מבחין בין בעל תשובה מאהבה, ואז עוונותיו נחשבים לו כזכויות, ובין בעל תשובה מיראה, ואז עוונותיו יחשבו לו כשגגות.
גרטרוד שטאט
ביוגרפיה
בשנת 1902 הקימה שטאט את איגוד האמנים השלזיים (Vereinigung Schlesischer Kűnstlerinnen).
פסטיבל הזמר והפזמון 1980
התחרות התקיימה ב-29 במרץ בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי. המנצח על התזמורת יצחק גרציאני והמפיק והעורך של התחרות חיים מלובן.
טויוהיקו קאגאווה
אקטיביזם
קאגאווה נעצר ביפן בשנת 1921 ולאחר מכן שוב בשנת 1922 על חלקו בפעילות אקטיביסטית במהלך שביתות. בעודו בכלא כתב את הרומנים "לחצות את קו המוות" ו"לירות בשמש". הראשון היה תיאור אוטוביוגרפי למחצה של הזמן ששהה בקרב עניי קובה. לאחר שחרורו סייע קאגאווה בארגון עבודות סעד בטוקיו, לאחר רעידת האדמה הגדולה של קאנטו בשנת 1923. בשנת 1925 עסק בהשגת זכות הצבעה אוניברסלית לגברים.
גרטרוד שטאט
ביוגרפיה
לאחר מלחמת העולם הראשונה היא העבירה את המיקוד שלה מציור נוף לציור פרחים ודומם.
פסטיבל הזמר והפזמון 1980
ישראל, שזכתה שנתיים ברציפות באירוויזיון, ויתרה על זכותה לארח את האירוויזיון בפעם השנייה ברציפות, ולבסוף גם לא השתתפה בתחרות, כיוון שהיא נערכה בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. ולכן הפרס בתחרות בשנה זו שונה מייצוג ישראל באירוויזיון לפרס כספי.
טויוהיקו קאגאווה
אקטיביזם
הוא הקים בשנת 1928 את הפדרציה היפנית של העבודה ואת הליגה הלאומית נגד המלחמה. במהלך תקופה זו המשיך לעסוק בהטפה בקרב עניי יפן, לקרוא להענקת זכות בחירה לנשים ולמדיניות חוץ של שלום. בין השנים 1926-1934 התמקד בעבודה האוונגליסטית שלו דרך תנועת מלכות האלוהים.
גרטרוד שטאט
ביוגרפיה
שטאט נפטרה ב-21 ביוני 1938 בורוצלב.
פסטיבל הזמר והפזמון 1980
בחלקו האמנותי של הפסטיבל השתתפו חוה אלברשטיין וחלב ודבש.
עפרה חזה הופיעה בשמלה כחולה גזורה ושקופה למחצה.
טויוהיקו קאגאווה
אקטיביזם
בשנת 1940 התנצל קאגאווה בפני הרפובליקה הסינית על הכיבוש היפני בסין. בעקבות צעד זה נעצר. לאחר שחרורו חזר לארצות הברית בניסיון עקר למנוע מלחמה בין ארצות הברית ליפן. בהמשך חזר ליפן שם המשיך את ניסיונותיו להשגת זכות בחירה לנשים. לאחר כניעת יפן שימש קאגאווה כיועץ לממשלת המעבר היפנית.
פסטיבל הזמר והפזמון 1980
השיר שזכה בתחרות הוא "פזמון חוזר" בביצוע של להקת האחים והאחיות, שהורכבה מישראלה קריבושיי, ורדה שגיא, מוני ארנון ויצחק (צוקי) צוקר.
טויוהיקו קאגאווה
אקטיביזם
במהלך חייו כתב קאגאווה למעלה מ-150 ספרים. הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות בשנים 1949 ו-1948 ולפרס נובל לשלום בשנים 1954 ו-1955.
מקיי
מקיי (McCay, MacKay או McKay) הוא שם משפחה ממקור סקוטי/אירי. {{פירושונים|
טויוהיקו קאגאווה
מחלתו ומותו
באוסקה, מרץ 1955 חלה קאגאווה בלבו, ובעקבות כך נשאר במיטתו במשך שבועיים. הוא המשיך לכתוב, להטיף ולפקח על פרויקטים שונים בהם עסק ולארח אורחים, למרות חששותיהם של בני משפחתו ומקרביו. במהלך השנים החמיר מצבו של קאגאווה, והוא אושפז שוב במשך שלושה חודשים בשנת 1959, בבית החולים סנט לוק בטקמאצו. בריאותו השתפרה בהדרגה באמצע אפריל, אלא שאז התדרדר שוב מצבו. ב-23 באפריל היה מחוסר הכרה למשך כמה שעות, ואז התעורר וחייך לאשתו ולסובבים. מילותיו הארונות היו "אנא עשו כמיטב יכולתכם לשלום העולם ולכנסייה ביפן".
פסטיבל הזמר והפזמון 1980
שלב הניקוד
ניקוד השירים התבצע על-ידי 4 ועדות שיפוט גאוגרפיות ונקודת שיפוט נוספת בבנייני האומה.
מקיי
ראו גם
}}
קנטוריאנושי
קנטוריאנושי (בהונגרית: Kántorjánosi) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג (Szabolcs-Szatmár-Bereg) שבצפון-מזרח הונגריה, כ-300 ק"מ מהבירה בודפשט.
יהודי קנטוריאנושי
יהודים החלו להתיישב בקנטוריאנושי במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. במקום היו בית קברות יהודי (שעדיין קיים במקום), חברה קדישא, בית כנסת, בית מדרש, "תלמוד תורה" ו"חדר". בשירות הקהילה היו רב, שוחט, מלמד ושמש.
אחרי פרוץ המלחמה הוחלט על גיוס יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית ובקיץ 1941 נלקחו כ-60 צעירים יהודים מקנוריאנושי לשדות המוקשים באוקראינה וכ-50 מהם ניספו.
כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה הועברו יהודי קנטוריאנושי לגטו שהוקם במאטסלקה שבו רוכזו כ-18,000 איש מן המחוז בתנאי צפיפות ורעב קשים. משם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה, חזרו מאושוויץ ומעבודות הכפייה כעשרים יהודים, שיפצו את בית הכנסת ואת בית העלמין של הכפר, אך ניסיונם לארגן מחדש את חיי הקהילה נכשל. תוך כמה שנים עזבו רובם.
לפחות 107 מיהודי הכפר לא שרדו את השואה, ולזכרם הוקמה אנדרטה במרכז הכפר.
עבריינות מין
עבריינות מין היא תופעה עם התייחסויות משפטיות והגדרות שונות. התגובה החברתית לעבירות מין ולעברייני מין היא מגוונת. עם זאת קיימת הסכמה שעבירות מין הן גורמות לסבל רב לקורבנות ולמשפחותיהם ולחברה בכללותה. חקירה ובחינה של מאפייני עברייני המין הובילו להבנה שיש צורך בשילוב של ענישה, טיפול ומעקב אחר אלו שבצעו עבירות מין, תוך אימוץ גישה של הגנת על הקהילה (community protection approach), גישה הכוללת, בין היתר, פיקוח מוגבר על עברייני מין וטיפול שנועד למנוע מועדות. למשל, בדומה למדינות רבות בעולם המערבי, נחקקו חוקים היוצרים מגבלות חוץ עונשיות על עבריין המין אשר סיים לרצות את עונש ובהם חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה, והחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים.
בחוק הישראלי מוגדרים עברייני מין כמי שביצעו אחת או יותר מכמה עבירות המוגדרות בחוק העונשין כעבירות מין (למשל: אונס, מעשים מגונים, מעשים מגונים בפומבי, בעילה אסורה בהסכמה ומעשה סדום, חוק העונשין, תשל"ז), ושביום הגשת כתב האישום נגדו בשל אותה עבירה, מלאו לו שמונה עשרה שנים.
מאפיינים שכיחים
על אף ההטרוגניות הרבה בקרב אוכלוסיית עברייני המין חוקרים לאורך השנים בדקו מספר גורמים, תכונות, ומאפיינים של עברייני מין בתוך מדגמים גדולים, ומצאו מספר מאפיינים אישיותיים שכיחים בקרב עברייני מין מורשעים. עם זאת, לא כל המאפיינים קיימים בכל עבריין מין ונוכחותם של אחד מהמאפיינים הללו – לבד או בשילוב עם אחרים – לא מעידים כי אדם מסוים הוא עבריין מין או בהכרח גורמים לו לבצע עבירות מין. את המאפיינים ניתן גם למצוא במדגמים של עבריינים אחרים, או בתוך הקהילה, אך מכיוון שמאפיינים אלה נמצאו בעקביות במדגמים של עברייני מין, מומחים בתחום מאמינים כי הם עשויים להיות קשורים לסיבה בגללה עבירות מין מבוצעות, במיוחד כאשר מאפיינים אלה מתחברים לנסיבות נוספות וגורמים מחוללי-פשיעה. חלק מהמאפיינים, אך לא כולם, יכולים לנבא עבירות חוזרות בקרב עברייני מין מורשעים.
ללא קשר לסוג עבירת המין המאפיינים המשותפים הם הערכה עצמית נמוכה, דימוי עצמי נמוך , רמות חרדה גבוהות , קשרים בין-אישיים לקויים , בדידות , ידע נמוך על יחסי מין , שליטה לקויה בתוקפנות , חוסר בשלות רגשית , פחד וקושי ביצירת אינטימיות , וזהות גברית לקויה. בנוסף למאפיינים חשובים אחרים כגון: היעדר לקיחת אחריות, הכחשה ומינימיזציה של הפגיעה בקורבנות, השלכה, רציונליזציה, פנטזיות מיניות סוטות, דומיננטיות של רגשות שליליים, קושי להתמודד עם מצבי דחק, ועיוותי חשיבה המאפשרים להם לנטרל את מצפונם, לצד תפיסות שליליות כלפי נשים וילדים.
אנסים
אונס מוגדר בספרות המקצועית כמגע מיני ללא הסכמה שבו נכפה קשר גופני על הקורבן. עם זאת, במדינות רבות ההגדרה החוקית של אונס מצומצמת רק למעשה שבו האנס ביצע חדירה בניגוד לרצון הקורבן. בקרב הציבור הרחב אונס נתפס לעיתים בשוגג כפשע עם מניעים מיניים, אך בפועל מדובר בפשע שמאחוריו מניעים אלימים. בספרות מקצועית קיימות טיפולוגיות שונות המנסות להסביר את מניעיו של האנס. מרבית הטיפולוגיות מתמקדות במערכת היחסים בין האנס לקורבן, במאפייני הקורבן, בדרגת התוקפנות, הגיל, במניעי האנס, ומידת השליטה של העבריין (אימפולסיבי או מתוכנן). הטיפולוגיה שהציעו החוקרים גרות' ובירנבאום מייצגת במידה רבה את התפיסה השולטת בספרות. חוקרים אלה בנו טיפולוגיה שמתייחסת לשלושה סוגים של אונס:
אונס מתוך כעס (Anger Rape). בסוג זה של אונס מביע האנס כעס, זעם, שנאה ובוז כלפי קורבנותיו. מטרתו של אנס זה היא להשפיל את הקורבן שלהם. הם מביעים זלזול בקורבן באמצעות אלימות פיזית וניבולי פה. אונס מסוג זה מאופיין באכזריות פיזית, והשימוש בכוח פיזי הוא גדול יותר משנדרש על מנת להכניע את הקורבן. אונס מהווה את הביטוי האולטימטיבי לכעס של העבריין והוא רואה באונס את העבירה המושלמת שהוא יכול לבצע כנגד הקורבן. גרות' ובירנבאום טענו כי 40% מהנבדקים שלהם מתאימים לטיפולוגיה זאת. במקרים רבים, אדם כזה הוא תוקפני ואלים כלפי נשים גם בהקשרים אחרים. החוויה עבור העבריין היא חוויה של כעס וזעם מודעים. זה יכול להיות כעס על המין הנשי, או על העולם בכלל.
אונס מתוך כוח (Power Rape). עבור אנסים אלה, אונס הופך להיות דרך לפצות על רגשות נחיתות ולהזין את תחושת השליטה, הכוח, הסמכות, והיכולת שלהם. אנס זה מסתמך על איומים מילוליים, הפחדה עם נשק, ומשתמש רק בכמות הכוח הדרושה כדי להכניע את הקורבן. אנס מסוג זה חש חוסר התאמה מינית וחברתית. עוד נמצא כי אנסים אלה סובלים מרגש נחיתות באשר לגבריותם ומפחדים לא רציונליים באשר לתפקודם המיני. אנסים מסוג זה שקועים בפנטזיות על אונס וכיבושים מיניים. הם עשויים להאמין שאף על פי שהקורבן בהתחלה מתנגד להם, ברגע שיתגברו עליו, הקורבן בסופו של דבר ייהנה מהאונס וישתף איתם פעולה. מכיוון שמדובר בפנטזיה בלבד, האנס אינו מרגיש ביטחון לזמן רב מהתפקוד שלו או מתגובת הקורבן. לכן, עבירותיהם עשויות להפוך לחזרתיות וכפייתיות. הם עשויים לבצע סדרה של עבירות אונס לאורך תקופה קצרה. זהו סוג האנס הסדרתי השכיח ביותר בארצות הברית והוא מאפיין גם אונס בפגישה. על פי נייט ופרנטקי (1987) אנס זה מאוד מודע לתדמיתו ונוטה ללבוש בגדים מרשימים או רשמיים. הוא אדם קולני ומנסה ללא הרף לאמת את דמותו כפרט מאצ'ואיסטי.
צורות התוקפנות השונות – כעס, כוח וסדיזם – אינן שוללות זו את זו. ברוב המקרים, יהיה שילוב ברור של כל הרכיבים. עם זאת, אצל עברייני מין מועדים, כאשר האונס הוא תוצר של גורמים נפשיים פנימיים, רכיב אחד הוא בדרך השולט בסדרת התקיפות. סוג מסוים של תוקפנות יאפיין את העבריין, ולכן דפוס העבירות שלו יהיה עקבי לאורך זמן. התוקפנות עשויה להתמתן או להתגבר עם הזמן אך המודל (כעס, כוח, סדיזם) לא ישתנה. כאמור, אונס כוחני הוא סוג האונס השכיח ביותר (55%).
מתעללים מינית בילדים
גרות', הובסון וגארי (1982) ניסחו את אחת מהטיפולוגיות הראשונות בתחום מתוך ההבחנה בין התעללות פדופילית להתעללות שאינה פדופילית. פדופיליה אינה מקבילה לעבירת מין כלפי ילדים, אף על פי שפעמים רבות נעשה נעשה שימוש במושגים הללו כמקשה אחת בציבור ובתקשורת. התעללות מינית בילדים היא לא אבחנה רפואית והיא לא בהכרח מושג נרדף לפדופיליה. יש פדופילים רבים שמעולם לא ביצעו עבירת מין כלפי ילדים, וכך יש עברייני מין רבים שביצעו את העבירות שלהם נגד ילדים מסיבות אחרות מאשר פדופיליה. הבחנה זו חשובה משום שיש הבדל במידת הסיכון לכך שהעבריין יחזור על העבירה. מחקרים מלמדים כי פדופיל שמתעלל מינית בילדים פוגע מינית בילדים פי 10 בהשוואה לעבריין מין המתעלל מינית בילדים ואינו פדופיל.
על פי הטיפולוגיה קיימים שני סוגים של מתעללים: הסוג הראשון מתייחס לעבריין הסובל מקיבעון (fixated pedophile), אדם בעל העדפה ראשונית כלפי ילדים, שמזהה חברתית ומינית עם ילדים בגילאים 6-13. הם מתקשים לפתח מערכות יחסים עם בני גילם, ויחסי מין בפרט. על פי הולמס והולמס (2002) מתעללים מקובעים אינם מתפתחים מעבר לנקודה בה הם מוצאים ילדים מושכים ורצויים. פדופילים אלה על פי רוב לא יעשו שימוש באלימות או במסירי עכבות, אלא ישתמשו בשיטות מתוחכמות ומחושבות של פיתוי ורמייה. עבריינים מקובעים יקיפו את עצמם בצעצועים, משחקי מחשב, ציוד ספורט וסוגים אחרים של ציוד אטרקטיבי לילדים. עבריין מקובע רואה את עצמו כילד ולעיתים קרובות יש לו את אותם אינטרסים. הוא עשוי להסתתר במשחקי משחקי רשת ובפורומים (למשל, דיסקורד), שבהם ילדים מתכנסים ועשוי לדבר בשפה שתואמת את סוג הקורבן האידיאלי שלו. הוא עשוי להזדהות כהטרוסקסואל בחייו האישיים, והוא אינו מרגיש כי מעשים מיניים עם ילדים הם מעשים המעידים על הומוסקסואליות, אלא על ביטוי של אהבה או הדרכה עבור הקורבן. במקרים רבים הם ימשיכו עם הילד באופן מיני רק לאחר שיקבלו את הסכמתו. דבר אשר לעיתים קרובות אינו אפשרי מבחינה חוקית, לכן, הם עשויים לתמרן אותו עד כדי הסכמה עם המעשה המיני. הם נחשבים כקשים לטיפול לנוכח העובדה כי משיכה מינית לילדים מגדירה את זהותם המינית.
הסוג השני מתייחס לעבריין הסובל מרגרסיה (regressed) שהתפתחותו המינית והאוריינטציה הבינאישית תואמת לגילו, אולם תחת גורמי לחץ חיצוניים הוא נסוג למעורבות מינית עם ילדים. גורמים אלה לעיתים קרובות מובילים לביטחון עצמי נמוך ודימוי עצמי נמוך, ובכך מערערים את ביטחון העבריין בעצמו כגבר. מעורבותו המינית של עבריין זה עם ילדים אינה מקובעת, אלא היא לעיתים קרובות פרישה זמנית מהמשיכה למבוגרים. מבחינה נפשית, סוג זה של עבריין רואה את הילד כפסאודו-מבוגר בעקבות מצב דחק כל שהוא – למשל, פרידה מבת הזוג, הערכת ביצועים לקויה בעבודה או גורם אחר המביא לידי לחץ. גורמים אלו מביאים אותו למצב בו הוא מרגיש נוח יותר בנוכחות ילדים אשר אינם שופטים את כישלונותיו. עבריינים מסוג זה נוטים יותר לבחור קורבנות שהן בנות ועבירות גילוי עריות הם שכיחות. הם נוטים לבחור ילדים אליהם יש גישה קלה ולעיתים קרובות בוחרים לפגוע בילדיהם הביולוגיים (intrafamilial). עבריינים מסוג זה נוטים להפגין רגשות אשמה ובושה גבוהות יותר, והפרוגנוזה לגביהם היא בדרך כלל חיובית.
לבסוף קיימים גם פדופילים אגרסיביים שמבצעים עבירות מין סדיסטיות כלפי ילדים. לעבריין מסוג זה יש טשטוש בין דחפים מיניים ותוקפניים, ופעמים רבות התקיפה מסתיימת בחטיפה של הילד למטרות כופר, או במוות של הילד. הם בעלי אישיות פסיכופתית, וסביר מאוד שיהיה להם עבר פלילי נרחב. עבריין זה מתעלל בכל סוגי הקורבנות ולא תהיה לו העדפה ספציפית – הוא חסר הבחנה מוסרית וילדים הם רק עוד קטגוריה של קורבנות עבורו. הוא מוביל אורח חיים נוודי, וסביר להניח שהוא יעבור במהרה לאחר עבירה סדיסטית. ייתכן שתהיה הסלמה בחומרת העבירות שלו לאורך זמן.
הטיפולוגיה שולבה במודלים שונים, ביניהם במודל נתיבי הוויסות העצמי של וורד והדסון.
מאפיינים מבחינים בין אנסים ומתעללים
מחקרים שבחנו דפוסי אישיות של מתעללים ושל אנסים תיארו את האנסים כהגנתיים (defensive), כתוקפנים, כעוינים, כמלאי כעס, וכמנוכרים. מתעללים אופיינו כסובלים מרמות גבוהות של חרדה, מהערכה עצמית נמוכה, ודימוי עצמי נמוך.
פוגעים מינית בילדים מפגינים חסכים בכישורי עיבוד מידע ומחזיקים בעיוותים קוגניטיביים כדי לשלול את השפעתן של עבירותיהן על הקורבן (לדוגמה, "קיום מערכת יחסים אינטימית עם ילד זה מעשה נורמטיבי, זאת החברה שהופכת את המעשה לטראומטי", "היא נראית ומתנהגת כמו בת 20"). לעומתם, לאנסים יש תפיסות מעוותות של נשים, תפקידי מגדר ויחסי מין, ולעיתים קרובות מאשימים את הקורבן בעבירה שלהם (למשל, "אין דבר כזה אונס בפגישה. אם היא הכניסה את עצמה לסיטואציה הזאת...", "אישה יכולה להנות מסקס גם אם הוא נכפה עליה").
ביחס לאפקט, פוגעים מינית בילדים תוקפים כדי להקל על תחושת חרדה, בדידות ודיכאון. לרוב, אנסים תוקפים כתוצאה מכעסים, עוינות ותחושות נקמה. רבים מהמאפיינים הללו שולבו בטיפולוגיות של אנסים ופוגעים מינית בילדים.
גורמים לעבריינות מין
בספרות המקצועית קיים מגוון רחב של תאוריות ומודלים שונים המנסים לאתר את הסיבות לפגיעות מיניות. ניתן לחלק את רוב התאוריות והמודלים לשניים: תאוריות אשר כוללות בתוכם מגוון של משתנים, ותאוריות המתמקדות בגורמים ספציפיים או גורם בסיסי אחד (למשל, אישיותי, סביבתי, ביולוגי). עם זאת, תאוריות רבות גורמים מספקות תובנות רבות יותר לגבי מורכבות התופעה. להתפתחויות התאורטיות בחקר העבריינות יש תרומה רבה לקידום המחקר בתחום, הערכת מסוכנות, לפיתוח מאמצי שיקום, ופיתוח מדיניות ציבורית שתצמצם את ממדי התופעה.
התאוריה המשולבת של מרשל, ברברי ומקרומיק (1990)
תאוריה זו מדגישה את השפעת המשפחה על תופעת עבריינות המין בקרב מתבגרים. לפיה, מרבית המתעללים מינית גדלו במשפחות מתעללות או מזניחות. ילדים שגדלים בבתים מתעללים אינם יוצרים קשרים המתבססים על על ביטחון ואמון עם דמויות ההתקשרות הראשוניות שלהם. לפי גישתם של מרשל וברברי, גיל ההתבגרות הוא תקופה קריטית בהתפתחות, מכיוון שבו צומחת הבנה אישית של דחפים תוקפניים ומיניים, מתפתחים כישורים חברתיים ובינאישיים, מעוצבים סגנונות התמודדות ופתרון בעיות ונרכשים כישורי ויסות עצמי ביחס לדחפים תוקפניים ודחפים מיניים. קשר ביולוגי חשוב בתאוריה של ברברי הוא הקשר בין מין לתוקפנות. מרשל וברברי התייחסו לספרות הנוירו-פסיכולוגית כדי להוכיח שמין ותוקפנות מתווכים על ידי רשתות עצביות דומות, ושהמנגנונים חולקים מסלולים הורמונליים ואנדוקריניים דומים ברחבי המוח והגוף. כך למשל, נערים מתבגרים עשויים להתקשות בזיהוי הכעס שלהם, או מתי הם חווים עוררות מינית, או את שתיהם. אנשים עם כישורים בלתי מתאימים לניהול מערכת יחסים, סגנונות התמודדות לקויים, הערכה עצמית נמוכה וקשיי ההתקשרות נמצאים בסיכון רב יחסית לסבול מבעיות משמעותיות בהבחנה בין הדחפים השונים הללו ובפיתוח כישורי ויסות עצמי מתאימים. על פי התאוריה הנטייה הגברית הטבעית היא כלפי אגרסיביות וסיפוק מיני.
הרכיב השני החשוב בתאוריה של מרשל וברברי הוא סביבת הילדות. ילדים אשר גדלים במשפחות מתעללות אינם לומדים לתקשר עם בני אדם אחרים תקשור אינטימי או שיתופי, אלא באמצעות התבניות האלימות וכופות שמחוזקות על ידי התנהגות הוריהם ונלמדת מהם. ההימצאות של עמדות אנטי-חברתיות בבית עשויה להיות גורם סיכון משמעותי להתפתחות של עמדות שליליות כלפי נשים וילדים. אם נערים מתבגרים מרגישים כי הם אינם טובים מספיק או חסרי יכולת, הם נוטים להפנים יותר מסרים שמעלים גברים לעמדות כוח ודומיננטיות. ילד שישתמש באסטרטגיה נלמדת זאת בסביבות אחרות שאינן הבית, למשל בית הספר, יחווה כישלונות חברתיים רבים, ודחייה חברתית מצד חברי כיתתו והמורים; שכן האסטרטגיה האלימה, המתריסה והמניפולטיבית שמתאימה לבית אינה מתאימה לסביבה חיצונית. בנוסף, מחקרים מראים כי התקשרות לא בטוחה מייצרת חוסר ביטחון וליקויים במיומנויות חברתיות ובין אישיות, העשויות להוביל לפחד מאינטימיות. מסלולי התפתחות אלה עלולים להוביל לעוינות, חוסר רגישות, לתחושה של חוסר יכולת, ולשימוש בתוקפנות כאמצעי לפתרון בעיות. התיאוריה טוענת כי הבדידות הרגשית אצל מתבגרים אלה מגבירה את רמות הדחק והחרדה שלהם, מה שעשוי להוביל להפחתת העכבות שלהם ולהתפתחותן של סכמות קוגניטיביות ועיוותים קוגניטיביים תואמים שמעצבים את עמדותיהם כלפי נשים או ילדים. סכימות אלה בדרך כלל ממלאות תפקיד קריטי בביצוע עבירות מין ובהצדקתן.
בשנת 2000 יצאה לאור גרסה מעודכנת של התאוריה, עם מספר תוספות חשובות. תוספות מאוחרות יותר לתאוריה של מרשל וברברי הם חוויות ילדות ספיצפיות, כגון התעללות מינית בילדות. מרשל ומרשל מאמינים כי הערכה עצמית נמוכה, עלולה לחשוף את המתבגר לפְּגִיעוּת ספציפית להתעללות מינית מכיוון שהם עשויים לחפש חיבה ותשומת לב בקרב מבוגרים בסביבתם. כישלון להרגיש אהוב על ידי ההורים ואחרים עשוי להביא אותם להתקרב לאחרים המגלים חיבה בלתי הולמת אליהם. תוספת נוספת היא שמצבי רוח המקושרים בתחילה לעוררות מינית עשויים מאוחר יותר לעורר תשוקה מינית באמצעות תהליך התניה. לדוגמה, אם נער מתבגר מרבה להשתמש באוננות כדי להתמודד עם בדידות, בסופו של דבר מצב הבדידות יוצר עוררות מינית. הם גם ציינו כי מתבגרים אלה יעסקו בפעילות מינית סוטה במידה ניכרת בניסיון להתמודד עם חווית פנימיות וסביבתיות, וישקעו בפנטזיות על התנהגויות מתגמלות. ההסתברות לביצוע עבירת מין, או ביצוע עבירה כזאת בפועל, מקבלים עידוד נוסף באמצעות מסירי עכבות כמו אלכוהול, סמים, או דחק.
ניתן למצוא תמיכה מחקרית רחבה להרבה מנדבכי התאוריה – למשל לשליטה עצמית נמוכה, או מיומנויות חברתיות ירודות בקרב עברייני מין. בנוסף מחקרים רבים תומכים בכך כי היקשרות לא בטוחה בילדות עלולה להוביל להתנהגות מינית תוקפנית להתפתחות בגיל ההתבגרות או בבגרות, אם כי יש הטוענים כי הראיות מהספרות ההתפתחותית אינן מספיקות כדי לתמוך בקשר זה.
אף על פי שהתאוריה מציעה מבט מאוזן ומשולב על התנהגות מינית סוטה לאורך תקופת החיים, ישנן לתאוריה מספר מגבלות חשובות. אחת הבעיות העיקריות הקשורות לתאוריה היא שהיא חלה רק על תת-קבוצה מאוד ספציפית של עברייני מין. וורד (2002) ציין כי מרשל וברברי כללו רק הסברים על התפרצות מוקדמת של ההתנהגות הסוטה. אולי חשוב מכך, התאוריה חלה רק על עבריינים בעלי דימוי עצמי נמוך, והיסטוריה של התעללות בתקופת הילדות. שנית, התאוריה אינה מנבאת אלו סוגים של עבריינים יצמחו מהקונטקסט המשפחתי שתואר. שלישית, וורד (2002) מתח ביקורת על ההנחה שמין ותוקפנות קשורים זה לזה ברמה הביולוגית והנפשית. הוא ציין כי אף על פי שמין ותוקפנות עשויים להסתמך על מסלולים ומבנים עצביים דומים, זה לא בהכרח מעיד על כך ששתי ההתנהגויות האלה קשורות. הוא ציין כי הרשתות העצביות שמרשל וברברי מציינים קשורים למגוון רחב של תהליכים התנהגותיים ונפשיים, וזה יהיה לא נכון להניח שהתנהגויות אלה דומות מבחינה פנומולוגית. וורד המשיך לטעון כי לא כל המעשים המינים הלא הולמים כרוכים באלימות פיזית, דבר המעיד על כך כי לא כל המעשים קשורים למערך שצוין על ידי מרשל וברברי.
התאוריה האינטגרטיבית של טוני וורד ואנטוני ביץ' (2006)
תאוריה זו התבססה, בין השאר, על תאוריות קודמות של עבריינות מין. בתאוריה זו שילבו וורד וביץ' הסברים ביולוגיים, פסיכולוגיים, וחברתיים להתחלה, להתפתחות ולשימור של עבריינות מין.
לדבריהם, עבריינות מין היא תוצר של אינטראקציה בין כמה גורמים, כשכל אחד מהם פועל בעיתוי אחר ומשפיע על גורמים נוספים. עבריינות מין תתרחש אם כל הגורמים הללו יתכנסו ויופיעו אצל האדם.
בהתייחס באופן ספציפי יותר בהקשר לעברייני מין, טענו וורד וביץ כי אם מתקיימים גורמים ביולוגיים כגון נטייה תורשתית-אבולוציונית של גברים למיניות לא אישית, ייצור רמות גבוהות של הורמוני מין ולחץ או ייצור נמוך של מוליכים עצביים כגון סרוטונין, נוראפינפרין או דופמין בהשפעת גנטיקה או גורמים סביבתיים, יתקיימו גורמים ביולוגיים רבי עוצמה שמהווים פרה-דיספוזיציה לעבריינות מין.
למשל, פגיעה במערכת נוירופסיכולוגית של ההנעה והריגוש משפיעה על היעדים החברתיים של העבריין, ועל יכולות הוויסות הרגשי שלו. העבריין לא יהיה קשוב לרגשות שלו, לא ידע להתמודד בצורה נורמטיבית עם הצפה רגשית, ויבחר יעדים של שליטה באחרים ושל היעדר אינטימיות ביחסיו החברתיים. פגיעה במערכת הנוירופסיכולוגית של תפיסה וזיכרון תייצר סכמות קוגניטיביות אשר תומכות בהתעללות מינית שישפיעו על תפיסה ועל עיבוד של סיטואציות חברתיות. פגיעה במערכת הנוירופסיכולוגית של השליטה והפעולה תגרום לאדם לסבול מאימפולסיביות גבוהה, מהיעדר יכולת לשלוט בכעס ולפתור בעיות, ומקשיים בתכנון פעולה. על פי וורד וביץ' פגיעה במערכת אחת גוררת שיבוש של מערכות אחרות. עם זאת, ניתן להבחין, לדעת וורד וביץ', בין עבריינים שונים על סמך סוג הגורמים הדומיננטי אצלם ועל פי המערכת הנוירופסיכולוגית שהפגיעה בה היא החמורה ביותר.
לטענת וורד וביץ', מה שקובע אם עבריינות מין תהיה חד-פעמית או מתמשכת הן תוצאות ההתנהגות הסוטה. התוצאות משמשות חיזוקים או עונשים להתנהגות הזאת, וישפיעו על שכיחותה בעתיד. למשל, אם עבירת מין תפחית מצב רוח שלילי של העבריין, כמו דחק או חרדה, התוצאה תפעל כחיזוק שלילי להתנהגות. אם העבירה תגביר מצב רוח חיובי, היא תפעל כחיזוק חיובי. לעומת זאת אם העבריין ייתפס וייענש העונש יפחית את ההתנהגויות האלו.
תאוריה זו טרם תוקפה במחקרים אמפיריים ועדיין לא ברור מינוסחה העכשווי של התאוריה מה הם הגורמים הביולוגיים הספציפיים ומה הם הגורמים האקולוגיים המשפחתיים, החברתיים או התרבותיים הספציפיים, שתורמים ליצירת עבריינות מין. נוסף על כך, לא ברור מניסוחה של התאוריה מדוע תצמח דווקא עבריינות מין, ולא למשל, עבריינות רכוש.
תאוריות קוגניטיביות
תאוריות קוגניטיביות עוסקות באופן שבו דפוסי המחשבה של עברייני מין משפיעות על התנהגותם. בספרות המקצועית התופעה מתוארת היטב; עברייני מין לעיתים קרובות מקטינים את רגשות האשמה והבושה שהם חווים ויוצרים תירוצים והצדקות למעשיהם הפוגעניים.
התירוצים וההצדקות הללו בדרך כלל מכונים "עיוותי חשיבה" או "עיוותים קוגניטיביים". הם מאפשרים לעבריינים לפטור את עצמם מתחושת אחריות, רגשות בושה או אשמה על מעשיהם. מהספרות עולה גם כי עברייני מין רבים מאופיינים בכעס וטינה, ומשתמשים ברגשות אלה כהצדקה להתנהגותם. מרשל ואנדרסון (1997) פיתחו תאוריה שטוענת כי לעברייני מין יש אינסטינקטים מגננתיים מאחרים והם נוטים להיות אנוכיים יותר מאחרים בשל הערכה עצמית נמוכה, קשרים בין-אישיים לקויים, אי-נוחות רגשית, וחרדה. כאשר מאתגרים עברייני מין עם התנהגותם, הם לעיתים קרובות מנסחים מחדש את הסיטואציה (cognitive reframing) כדי לשמור על תחושה של הערכה עצמית ולא כוללים בתיאורם את נקודת מבטו של הקורבן.
עיוות קוגניטיבי השכיח מאוד בקרב עברייני מין הוא האמונה כי העולם הוא מקום עוין וחסר רגישות. לפיכך עברייני מין עושיים לאמץ עמדה קרבנית שמקנה להם את הזכות לדרוש מהעולם לפצות אותם על מה שלא קיבלו בילדותם (תחושת "המגיע לי"). הנדסון, ג'יזארלי וסקוט (1994) מצאו שתחושת הזכאות הזו בעברייני גילוי עריות הובילה לירידה בשליטה עצמית, ואילו החוקרים וורד, הדסון וקינן (1998) מצאו שעיוותים קוגניטיביים גורמים לעברייני מין לשים לב למידע התואם את אמונותיהם המעוותות, ולדחות מידע שאינו עולה בקנה אחד עם אמונותיהם. כך למשל פוגע מינית בילדים (child molester) עלול לפרש חיבוק של ילד כמניע מיני, או להתעלם מהפחד וההיסוס של הילד מכיוון שזה מתנגש עם הסכמה שלו. זה גם מאפשר לעבריין להתעלם ממידע אחר הסותר את הסכימה שלו, כמו הידיעה כי קיום יחסי מין עם ילדים הוא עבירה על החוק. העבריין יראה בקורבנות אנשים חלשים, וייתכן שיהיו לו פנטזיות לא-מסתגלות לגבי ציפיות הקורבן ממנו. בעזרת עיוותים אלו, הוא עשוי להציג נטייה עקבית להאשים אחרים או לשלול אחריות אישית באמצעות הצהרות כגון "סקס עם ילדים לא פוגע באף אחד."
לבסוף, הדרך בה עברייני מין מעבדים רמזים פנימיים וחיצוניים עשויה להסביר כיצד ומדוע הם מעבדים מידע חברתי באופן שגוי. מחקרים מציעים כי עברייני מין מפרשים רמזים חברתיים בצורה שגויה ומתקשים להכיר ולפרש את מצבם הרגשי של אחרים. יתרה מזאת, הם אינם מבצעים בחירות נבונות על סמך המידע שהם תופסים ואינם שוקלים את התפיסות של אחרים בקבלת החלטות לגבי התנהגותם שלהם. לפי מרשל (1995) תהליך של אמפתיה מתרחש בארבעה שלבים קבועים: א. זיהוי המצב הרגשי של הזולת; ב. ראיית העולם מנקודת המבט של הזולת; ג. העתקה והתנסות ברגש זהה לרגש הנצפה אצל הזולת (שיחזור); ד. מעשה המפחית מצוקה אצל הזולת או מעשה אחר הנובע מתוך הזדהות עימו. ראיות רבות מצביעות על כך שלעברייני מין יש ליקויים ספציפיים ומובהקים בשני השלבים הראשונים. מכיוון שלעברייני מין אין יכולת לזהות רמזים רגשיים מסוימים בקרב קורבנות פוטנציאליים, הם עשויים לפרש אותם באופן שגוי, וכתוצאה מכך פעולותיהם לאחר מכן לא ישקפו חשיבה אמפתית. עבריין המין לא יוכל להתייחס למה שהקורבן שלו מרגיש או חווה, מה שיתרום לדפוסים מתמשכים של ההתנהגות הפוגענית.
למרות התרומות הרבות של התאוריות הקוגניטיביות, הן בתחום הטיפולי והן בהערכת המסוכנות, לתאוריות אלה יש מגבלות. התאוריות אינן מסבירות את מקור העיוותים, והמחקר הקיים על תאוריות קוגניטיביות משקף הבדלים מעטים בלבד בין עברייני מין הסובלים מעיוותים קוגניטיביים לאנשים רגילים עם עיוותים קוגניטיביים. כלומר, יש אנשים המחזיקים בעיוותים אלה אשר אינם מבצעים עבירות מין. הדבר מעיד על משתנה או קבוצה אחרת של משתנים המניעים את ההתנהגות. שלישית, בגלל האופי של התאוריות הקוגניטיביות, יש הסתמכות רבה על דיווח עצמי במחקרים. אף על פי שישנן שיטות שיאפשרו הערכה עקיפה של סכמות קוגניטיביות (למשל, מטלות סטרופ), דיווח עצמי עדיין נחשב בדרך כלל כדרך הטובה והישירה ביותר לוודא מה אדם חושב. עם זאת, עברייני מין עשויים להיות מונעים לפברק מידע מסיבות משפטיות שונות (למשל, להגזים בעיוותים הקוגניטיביים שלהם או להשמיע אמירות תומכות בעבירה מכיוון שהם רוצים להציג את עצמם כפחות אחראיים אליה או כבעלי שיפוט לקוי), או מסיבות חברתיות, או למשל בעקבות מאפיינים פסיכופתיים. לבסוף תיאוראטיקנים רבים מניחים כי העיוותים מובילים לעבירה. עם זאת, גם אם האדם סבור שהדיווח הוא ייצוג מדויק של הקוגניציה שלו, אין כל דרך לדעת אם העיוות הוביל לעבירה או שמא העבירה יצרה את העיוות. ללא מחקרי אורך שיבדקו את התופעה לא ניתן להבחין ברצף הסיבתי.
תאוריות למידה חברתית
שתי השערות למידה חברתית הוצעו כהסברים אפשריים לעבריינות מין. הראשונה היא שילדים שעברו התעללות מינית גדלים לתוקפים, והשנייה היא שפורנוגרפיה אלימה תורמת להתפתחות התנהגות מינית סוטה. ההתייחסות לעבריינות מין כהתנהגות נלמדת מופיעה במודלים רבים ותאוריות שונות.
מחקרים רבים בדקו את ההשפעה שיש לתקיפה על הקורבן ועל התנהגותו העתידית. עם זאת, יש להדגיש כי תקיפה מינית בילדות אינה מובילה אוטומטית להתנהגות מינית סוטה. בעוד עברייני מין רבים מדווחים על היסטוריה רחבה של התעללות מינית ביחס לאוכלוסייה הכללית, רוב הקורבנות לא יהפכו לעברייני מין בבגרותם. ישנן ראיות אמפיריות יחסית טובות לכך, כולל המספר חסר הפרופורציות של בנים ובנות שהותקפו ואינם תוקפים אחרים בבגרות. מחקר אורך שנערך בקרב יותר מ-38,000 גברים, מצא כי רק כ-3% מן הבנים שעברו התעללות מינית בילדות פגעו באחרים בבגרותם; עוד נמצא כי רק ל-4% מעברייני המין שנבדקו הייתה היסטוריה מאומתת של התעללות מינית בילדותם.
אף-על-פי-כן, אחוז גדול מעברייני המין כן מדווחים על התעללות מינית בילדותם. סוגים מסוימים של עבריינים, כמו אלה שפוגעים בילדים, מדווחים על שיעור גבוה יותר של התעללות מינית בילדותם. לגבי הקורבנות ההופכים לאחר מכן למקרבנים, על פי רוב הספרות המקצועית מדובר בגברים. לפיכך, חוקרים רבים מתמקדים בקורבנות שהם גברים, בדרך בה הם תופסים את ההתעללות שעברו וכיצד היא משפיעה עליהם בהמשך החיים. ההיבטים של החוויה הפוגענית שהשפיעו על למידתם הם בעלי ערך רב להבנת מורכבות התופעה.
באמצעות תאוריות הלמידה החברתית, חוקרים זיהו את התהליך שבאמצעותו מתרחשת למידה זו ואת המשתנים העיקריים העוזרים לקבוע אם יאומצו דפוסים של התנהגת מינית פוגענית או תתפתח חסינות.