cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המועצה לישראל יפה
תחרויות בנושאי איכות חיים וסביבה
המועצה לישראל יפה קיימה ומקיימת תחרויות ארציות, במגזרים שונים ובתחומים שונים, במטרה לשמר את יופייה של הארץ, לכוון את התכנון, העיצוב, הבניה והיצירה לאפיקים אסתטיים ובעיקר להחדיר את תודעת היופי ופיתוח מודעות הקהילה לחשיבות הטיפוח הסביבתי ואיכות החיים בישראל; המועצה מוציאה על הפועל בעזרת פעילות הסניפים והמתנדבים שלה תחרויות ברמה הארצית: "בטיחות בדרכים במרחב המוניציפלי", "תעשייה יפה ומקיימת בישראל יפה", "בית הגיל השלישי הנאה והמקיים בישראל יפה", "קריה יפה ומקיימת בישראל יפה", "בית חולים נאה ומקיים בישראל יפה", "צה"ל יפה בישראל יפה" "בית מלון נאה והמקיים בישראל יפה", תחרות "המקלט והמיגון במרחב האזרחי בישראל יפה", "רשות מקומית מקדמת בטיחות בדרכים", "בית עלמין", נאה, "מקווה נאה בישראל יפה" ו "בטיחות בענף הבניה" בנוסף מתקיימות תחרויות ברמה המרחבית של הסניפים לשיפור ושדרוג הסביבה המקומית.
סניפים
למועצה לישראל יפה 11 סניפים ברחבי הארץ. מהווים את הזרוע הביצועית של המועצה לישראל יפה. בכל סניף עומד מנהל/ת האחראי/ת על המרחב שלו/ה ובכל סניף ישנם כ-200 מתנדבים. בסה"כ מופעלים כ - 2,000 מתנדבים.
אותות הוקרה
המועצה לישראל יפה מעניקה משנת 1977 את האותות: "מגשים ישראל יפה" ו"יקיר ישראל יפה" בבית הנשיא בירושלים, כהערכה פומבית לפעילות גופים ואנשים המיישמים את מטרותיה ואת 'פרס דוד עזריאלי' לתכנון אורבני.
טורונטו מייפל ליפס
יריבויות מסורתיות
הליפס פיתחו יריבויות מסורתיות גם עם הקבוצות האמריקאיות מבין "שש המקוריות", ובפרט ניו יורק ריינג'רס ודטרויט רד וינגס, וגם עם באפלו סייברס עקב הקרבה היחסית בין שתי הערים.
המועצה לישראל יפה
מערכי הסברה
המועצה לישראל יפה מבצעת קמפיינים של הסברה למטרות מודעות ועיצוב דעת הקהל בסוגיות של הבנת הסביבה, הגנתה וטיפוחה. בין הקמפיינים:
טורונטו מייפל ליפס
סגל שחקנים
נכון ל-23 במרץ 2023 שמאל|ממוזער|200px|ג'ון טווארס, [[קפטן (ספורט)|קפטן המייפל ליפס]]
המועצה לישראל יפה
נשיאי המועצה
יושבי ראש המועצה
הקטור בראקמונטה
הקטור אנדרס בראקמונטה (בספרדית: Héctor Andrés Bracamonte; נולד ב-16 בפברואר 1978 בריו קוארטו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
התחיל לשחק ב-1998 בבוקה ג'וניורס. ב-2003 עבר לטורפדו מטאלורג. בעונה הראשונה שלו ברוסיה הוא שיחק 9 משחקים בהם כבש 5 שערים. העונה הבאה הייתה הטובה ביותר שלו ברוסיה - ב30 משחקים הוא הבקיע 10 שערים והיה מלך השערים בקבוצה. הוא קיבל מהאוהדים את הכינוי "פושקין" בגלל שערו הארוך והמתולתל. ב-2005 הבקיע הקטור 6 שערים ב27 משחקים. בעונת 2006 כבש ב26 משחקים רק 3 שערים. בעונת 2007 הקטור כבש כבר במחזור הראשון את שער הניצחון מול לוצ'-אנרגיה, שער זה גם הפך לשער הראשון בליגה.
הקטור בראקמונטה הוא השחקן שערך הכי הרבה הופעות במועדון הכדורגל מוסקבה (השם הנוכחי של טורפדו מטאלורג) - 145, והבקיע הכי הרבה שערים בתולדות הקבוצה - 36.
ב-28 ביוני 2009 עבר לטרק גרוזני. ב-14 ביוני אחרי פיטור מאמן הקבוצה הראשי רוד חוליט הצטרף בראקמונטה לצוות האימון ונהיה מאמן-שחקן.
ב-1 באוגוסט 2011 חתם חוזה עם רוסטוב. כבר בהופעת הבכורה שלו במשחק מול וולגה הוא כבש את שערו הראשון והביא ניצחון לקבוצתו החדשה.
מרינוס הראשון
האפיפיור מרינוס הראשון (בלטינית: Marinus I; מת ב-15 במאי 884) היה אפיפיור מ-16 בדצמבר 882 ועד מותו בשנת 884.
ביוגרפיה
מרינוס, יליד גאלזה, היה בנו של כומר. הוא הוסמך לשמש דיאקון על ידי האפיפיור ניקולאוס הראשון. לפני בחירתו לאפיפיור, הוא שימש כבישוף קאיריטים, מה שהפך את בחירתו לשנויה במחלוקת, כי בשלב זה של ההיסטוריה, בישוף לא היה צפוי אף פעם לעזוב את משרתו כדי לעבור לשמש כבישוף במקום אחר. בשלוש הזדמנויות שונות הוא הועסק על ידי שלושת האפיפיורים שקדמו לו כלֵגָט בקונסטנטינופול, ושליחותו בכל מקרה שיש התייחסות למחלוקת נכתבה על ידי פוטיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול. בשנת 882, הוא נשלח מטעם האפיפיור יוחנן השמיני אל אתנסיוס מנאפולי להזהיר אותו לא לסחור עם המוסלמים בדרום איטליה.
בין המעשים הראשונים שלו כאפיפיור היו החזרת פורמוסוס כבישוף הקרדינל של פורטוס ואת הבישוף של פוטיוס לתפקידיהם. בשל כבודו לאלפרד הגדול הוא שחרר את האנגלו-סקסונים של האנגולה סקולה ברומא מחובת המחווה והמיסוי. הוא גם הורה לשלוח חתיכה של הצלב האמיתי לאלפרד במתנה. הוא נפטר ב-15 במאי 884, ואדריאנוס השלישי נבחר כמחליפו.
שגיאת מרינוס / מרטינוס
בגלל הדמיון של השמות מרינוס ומרטינוס, האפיפיורים מרינוס הראשון ומרינוס השני קיבלו בחלק מהמקורות, בטעות את השם מרטינוס (ונרשמו אז בהתאמה, כמרטינוס השני ומרטינוס השלישי). וכך, כאשר האפיפיור החדש ב-1281 לקח את השם מרטינוס, הוא הפך למרטינוס הרביעי, כאשר למעשה הוא היה צריך לקחת את השם מרטינוס השני.
לירידים
מטר לירידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-20 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-22 באפריל, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט תאצ'ר (Thatcher). הלירידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים נבל (בלועזית: Lyra).
ללירידים ידועה היסטוריה של התפרצויות, הגדולה האחרונה שבהן התרחשה ב-1982 עם כ-100 קז"ש. התפרצויות בשנים קודמות התרחשו ב-1945, 1922, ו-1803. ההתפרצויות הגדולות הבאות חזויות להתרחש בשנים 2040 ו-2041.
Dropmire
Dropmire היא תוכנת ריגול ומעקב סודית, אשר בשימוש הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, ומיועדת לפיקוח וריגול אחר שגרירויות ואנשי סגל דיפלומטי זרים, כולל בנות ברית של ארצות הברית החברות בנאט"ו. דבר קיום התוכנה נחשף ב-13 ביולי על ידי המדליף ואיש ה-NSA בעברו, אדוארד סנודן, בעיתון הגרדיאן. בדו"ח שנחשף עלה כי 38 שגרירויות זרות היו נתונות תחת פיקוח התוכנה. חלקם כבר משנת 2007.
מוקדם יותר באותו חודש, דווח כי ה-NSA ריגל אחר דיפלומטים במהלך ועידת ה-G-20 שהתקיימה בלונדון, אך לא צוינה תוכנה מדויקת או כל דרך אחרת בה השתמש ה-NSA למטרה זו.
נגן האקורדיון
נגן האקורדיון (באנגלית: Accordion Player או Accordionist) הוא סרט קצר אילם בריטי משנת 1888. הסרט נוצר ובוים בידי לואי לה פרינס ונחשב לאחד מהסרטים הניסויים המוקדמים בעולם והוא גם מהמוקדמים ביותר ששרדו, ביחד עם איש הולך מעבר לפינה משנת 1887, וסצנת ראונדהיי גארדן ותנועה חוצה את גשר לידס מאותה שנה.
מוזיאון המדיה הלאומי של אנגליה, שמחזיק בעותק של הפריימים המקוריים, בינגוד לשני סרטיו המוקדמים של לה פרינס, לא שיחזר את סרט זו. עם זאת, שיחזור חובבני של 17 הפריימים הראשונים הועלה ליוטיוב. מהירות ההצגה היא כנראה 5–6 פריימים בשנייה.
הפקה
זהו הסרט השני והאחרון שנוצר עם מצלמת העדשה היחידה של לה פרינס, והוא צולם במדרגות ביתו של גוז'ף וויטלי, חמו של לואי לה פרינס וסביו מצד האם של אדולף לה פרינס. הזמן האפשרי של הצילום הוא 1888.
הצילום נעשה על ידי מצלמת העדשה היחידה LPCCP Type-1 MkII.
עלילה
הסרט מציג את אדולף לה פרינס, בנו של לואי לה פרינס מנגן באקורדיון כפתור דיאטוני.
תסמונת מאייר-רוקיטנסקי
מאפיינים
השחלות, לרוב תקינות, אם כי לעיתים מעורבות בבקע מפשעתי או שאינן מפותחות. במידה ותפקודן תקין, בגיל ההתבגרות, השחלות יתחילו לבייץ ולהפריש הורמונים, כך שיופיעו סימני ההתבגרות המינית המשניים (שיער שחי וערווה והתפתחות שדיים). בשל העדר רחם (או רחם קטן אטום ולא מתפקד) לא תופיע וסת.
לרוב החולות יתייצגו בגיל ההתבגרות עם העדר וסת, שדיים ושיער ערוה מפותחים בהתאם לגיל, אך ללא נרתיק.
לעיתים, התסמונת מלווה גם באנומליות במערכת השתן דוגמת- העדר כליה, כליה שאינה במקומה הטבעי (ectopic kidney), כליית פרסה (horseshoe kidney) ומערכת מאספת כפולה.
ייתכנו גם אנומליה במערכת השלד שתתבטא בעקמת ודפורמציה בחוליות עמוד השדרה.
חלק מהנשים יסבלו בנוסף מתסמונת Klippel-Feil המתבטאת בצוואר קצר, קו צמיחת שיער נמוך, הגבלה בטווח תנועה ותסמינים נוירולוגיים שנובעים מאיחוי בחוליות בעמוד השדרה.
פתולוגיה
הסיבה לתסמונת אינה ידועה, אך נראה שהיא קשורה בהפסקה בהתפתחות מערכת הרבייה של העוברית סביב השבוע החמישי להריון.
שכיחות ותורשה
במחקר שפורסם בינואר 2009 ב-Gynecol Endocrinol ב"פאבמד", הספרייה הלאומית של ארצות הברית לרפואה, נמצא דרך חקר גנטי המתמקד בגנים "ההורמון האנטי מולרי" (הצינור המולרי - MULLERIAN DUCT - שהתפתחותו היא שנפגעת בגדר התסמונת) והרצפטורים שלו כי הגנים WT1, PAX2,CFTR, HOX אלו גנים שלא התפתחו. רק הגן WNT4 נמצא כגורם משפיע על התסמונת וכן נמצאו סימנים קליניים ו/או ביולוגיים של היפר אנדרוגנים (ייצור מוגבר של הורמון זכרי) ב-3 צורות עבודה שונות. חוץ מריבוי בפגם שייתכן וקשור לתסמונת רוקיטנסקי, ישנו גם קשר לפגיעה בכליות, פגיעה שלדית, פגיעה בלב ובעיות שמיעה.
תסמונת רוקיטנסקי והיפר אנדרוגנים (ייצור מוגבר של הורמון זכרי) מסמלים הפרעה חדשה קלינית וגנטית.
איבחון והערכה
עם האיבחון, ההערכה הראשונית צריכה לכלול בדיקה גנטית (karyotype), אולטראסאונד של האגן והכליות וצילום של עמוד השדרה.
טיפול
על מנת לאפשר לבעלת התסמונת לקיים יחסי מין מספקים, ניתן ליצור לה נרתיק על ידי ניתוח כירורגי בו פותחים כעין תעלה במקום בו הוא אמור להיות, ומצפים אותה בעור שנלקח מאזור אחר בגוף (אגן הירכיים).
במקרים בהם יש חלק קטן מאוד של תעלת הנרתיק, מורחב הנרתיק באמצעות מכשיר מיוחד אותו מחדירה המטופלת לנרתיקה, ובאופן הדרגתי מרחיבה אותו. באופן זה ניתן להגיע לנרתיק המאפשר קיום יחסי מין תקינים.
מאחר שלנשים אלו אין רחם, הן אינן יכולות להרות, לשאת הריון וללדת. אולם השחלות המבייצות מאפשרות להן הורות ביולוגית, באמצעות הפריה חוץ גופית ובעזרת אם פונדקאית. אפשרות של השתלת רחם נמצאת עדיין בחיתוליה. נשים מסוימות הסובלות מהתסמונת בוחרות לאמץ ילדים.
השלכות רגשיות
לתסמונת זו, מטבע הדברים, נלווים קשיים רגשיים משמעותיים. ראשית, גילוי התסמונת כרוך בטראומה נפשית כאשר מתברר לנערה צעירה שהיא חסרת רחם, צוואר הרחם, חצוצרות ונרתיק. בהמשך ההתמודדות עם החסר והאובדן קשה דורשת סיוע פסיכולוגי. טיפול פסיכולוגי מכל סוג שהוא עשוי להיות יעיל במקרים אלו, ולסייע לנערה או האישה להתמודד ביתר הצלחה עם הטיפול הקשה, השונות החברתית וההשלכות האחרות של התסמונת.
הו המורן האדום אשר באחו
הו, המורן האדום אשר באָחוּ (באוקראינית: Ой у лузі червона калина; תעתיק לטיני: Oi u luzi chervona kalyna) הוא מארש פטריוטי אוקראיני אשר פורסם לראשונה בשנת 1875 על ידי ו. המורן האדום (באוקראינית: kalyna), אליו פונה המשורר בשיר, הוא סמל מוכר בפולקלור האוקראיני, וכן הוא טעון סביב סמל אוקראינה בדגלו הרשמי של נשיא אוקראינה.
המילים המוכרות בתקופה המודרנית נכתבו ב-1914 על ידי המשורר לזכרם של  שלחמו בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה ואומצו לאחר מכן על ידי  במלחמת העצמאות של אוקראינה (1917-1921) ועל ידי צבא ההתקוממות האוקראיני, שלחם הן בנאצים והן בסובייטים במהלך מלחמת העולם השנייה. עם זאת, לשיר גרסאות שונות שנכתבו לאורך השנים. בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014 ולאחר מכן הפלישה הרוסית לאוקראינה החל מפברואר 2022 השיר הוצא מחוץ לחוק בקרים הכבושה על ידי שלטונות רוסיה, ושירתו בציבור גררה עונשי קנס ואף מאסר בפועל.
היסטוריה
בשל ההקשר הפטריוטי לשאיפה לעצמאות אוקראינית המאפיינת את השיר, הוא הוצא מחוץ לחוק בעידן הקומוניסטי של אוקראינה (1919-1991) ולאחר מכן בחצי האי קרים לאחר סיפוחו על ידי רוסיה ב-2014. עם זאת, פטריוטים אוקראינים המשיכו לשיר אותו לכל אורך התקופה, כאשר מי שנתפס שר אותו בציבור נכלא, הוכה ואף הוגלה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה
"", להקה אוקראינית, הייתה בסיבוב הופעות בארצות הברית כשכוחות רוסיים החלו בפלישתם לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022. בתגובה לפלישה, סולן הלהקה קטע את סבב ההופעות בכדי לחזור לאוקראינה והתנדב לצבאה. חליבניוק, זמר אוקראיני יליד צ'רקאסי, הקליט את השיר "הו, המורן האדום אשר באחו" בביצוע א-קפלה שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 בפברואר, כשהוא חבוש כובע קסקט וחמוש ברובה כשהוא ניצב ב בקייב, שבאותה עת עוד הייתה תחת איום ממשי של שיירות הטנקים הרוסיים שהתקרבו לקייב מכיוון ביילארוס. בעקבות הביצוע של הזמר המוכר, השיר זכה לפרסום בינלאומי, עם ביצועי רמיקס על ידי יוצרים שונים ברחבי העולם. בגרסאות אלו הלחן של השיר שונה במקצת.
הראשון לבצע רמיקס לשיר היה, זמר דרום אפריקאי, שהקליט את השיר בתחילת מרץ. ו, מחליקות אומנותיות על הקרח אוקראיניות, ביצעו את השיר במהלך במחאה על הפלישה בסוף מרץ.
אחד הבולטים מבין יוצרי הרמיקס לשיר זה היא להקת פינק פלויד הבריטית, שהוציאה את השיר כסינגל וקליפ בשם באפריל 2022, המהווה את הסינגל הראשון של הלהקה לאחר 28 שנים. בביצוע זה של פינק פלויד מופיע ביצועו של חליבניוק ברגע, כמו גם תמונות וסרטונים של חיילי צבא אוקראינה באותה תקופה.
איסור השמעת השיר בקרים הכבושה
בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014 ולאחר מכן הפלישה הרוסית לאוקראינה החל מפברואר 2022 השיר הוצא מחוץ לחוק בקרים הכבושה על ידי שלטונות רוסיה, ושירתו בציבור גררה עונשי קנס ואף מאסר בפועל. בספטמבר 2022 שלטונות הכיבוש הרוסיים בקרים עצרו משתתפים במסיבת אירוסין בקרים וקנסו את חלקם באשמת "הכפשת" הצבא הרוסי. סרגיי אקסיונוב, ראש הרפובליקה הלא מוכרת של קרים החל מ-9 באוקטובר 2014, הזהיר את הציבור בחצי האי כי "הם יענשו קשות אם ישירו את השיר". לדבריו, מי ששר את השיר הוא "בוגד", ואף נאמר בהודעתו כי "הוקצתה מחלקה מיוחדת" של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי במיוחד למטרה זו.
רפאל פרוינד
רפאל (רפי) פרוינד (14 באפריל 1933 ברסלאו, גרמניה – 26 בפברואר 1980, ירושלים, ישראל) היה גאולוג ישראלי, פרופסור לגאולוגיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים, נשיא (1964–1968).
קורות חייו ופועלו
משפחתו של פרוינד עלתה לארץ ישראל בינקותו. הוא גדל בחיפה, סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי, ולאחר שירותו הצבאי כקצין בנח"ל החל את לימודי הגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 הגיש את עבודת הדוקטורט בנושא "בעיות בסטרטיגרפיה של הקנומן-טורון בישראל". השלכותיה של עבודתו זו, שהתבססה בעיקרה על נתונים פליאונטולוגיים, אישרו הצעות קודמות בדבר תנועה אופקית גדולה לאורך בקע הירדן. פרוינד היה מהראשונים שהכירו בחשיבותה של טקטוניקת הלוחות בהבנת הגאולוגיה של אזורנו.
בתפיסתו, לפיה תנועות אופקיות הן תופעה עקרונית בטקטוניקה של כדור הארץ, הקדים את תאוריית טקטוניקת הלוחות, שהפכה לימים להנחת מוצא מקובלת בגאולוגיה. הגאולוגיה של העתקי הסָטה אופקית והעתקי חילוף (טרנספורם) הייתה לנושא המרכזי במחקריו, שכללו אספקטים גאומטריים וכמותיים, ניסויי מעבדה וניתוח קינמטי. את עבודת השדה עשה בניו זילנד, באיראן ובאתיופיה. פרוינד התמודד בדרך כלל עם בעיות מרכזיות של הגאולוגיה, כמו מחקר של אזורי הפחתה (מונח שחידש) ושחזור תנועת לוחות קטנים על פי מדידות פליאומגנטיות ועל פי תהליכי הצפת ים (טרנסגרסיה) ונסיגת ים (רגרסיה). עם זאת היה בראש ובראשונה חוקר הגאולוגיה של ארץ ישראל על כל היבטיה. הוא ניצל את המגוון הרחב של פעילותו לשחזור ההיסטוריה הגאולוגית של הארץ.
פרוינד פעל כפרופסור לגאולוגיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1964–1968 כיהן כנשיא. בצד ההוראה, שבה העמיד והנהיג דור של גאולוגים, דאג להפצת מדע הגאולוגיה בקרב מתעניינים. הוא פרסם חלק מרעיונותיו החדשניים בכתבי עת דוגמת "מדע" ו"טבע וארץ". בסוף ימיו עסק בחיבור ספר, שלא זכה לראות אור, על הגאולוגיה של ארץ ישראל, ובו ביקש לסכם את רעיונותיו בנוסח שיהיה מובן גם לחובבים.
בצד פעילותו המדעית הטהורה היה פרוינד ער גם לבעיות הקשורות בתחום הגאולוגיה הכלכלית. הוא עסק בבדיקת נושא כדאיות בניית תעלת הימים וכן העלה סברה, חדשנית לזמנהּ, בנושא איתור מלכודות נפט, והיה במשך שנים חבר במועצת המנהלים של חברת חיפושי הנפט הלאומית (חנ"ה).
פרוינד נפטר בשנת 1980, בגיל 47. הניח את בניו, יואב וגיל.
פרס על שמו מוענק מדי שנה, מאז מותו, מטעם החברה הגאולוגית הישראלית.
וידאו ארט בישראל
וידאו ארט היא סוגה אמנותית שהתפתחה בישראל החל משנות השישים של המאה ה-20, במקביל להתפתחות מדיום זה בארצות הברית ובאירופה. כבר מראשיתו של המדיום בישראל בלטה הקרבה של הסרטים אל האמנות המושגית. במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 החל מדיום זה להתפתח בישראל והפך למדיום פופולרי בקרב שדה האמנות המקומי.
ראשית המדיום בישראל
הווידאו ארט הישראלי התפתח במידה רבה באופן המקביל להתפתחותו באירופה ובארצות הברית. החל משנות השישים המאוחרות השתמשו אמנים ישראלים במצלמה כדי לתעד מיצגים ופעולות אמנותיות אחרות שיצרו. השפעתה הנרחבת של האמנות המינימליסטית והמושגית בישראל תרמה רבות לפיתוחו של המדיום בישראל. בנוסף, בולטת השפעתם של קולנוענים כגון ג'אד נאמן, אורי זוהר, דוד פרלוב, ז'אק קתמור ואחרים - אנשי "הרגישות החדשה" - שיצרו קולנוע מודרניסטי ואוונגרדי בהשפעת "הגל הצרפתי החדש".
בסרט "גרניום" (1974), לדוגמה, הציג לביא שיטוט מתועד בעיר תל אביב. הסרט עבר מניפולציות טכניות שונות כגון מריחת האמולסיה באקונומיקה, חשיפת יתר של סרט הצילום ועוד. גם הפסקול של הסרט משופע מניפולציות קולאז'יסטיות. לביא בחר "להצמיד קטע של כינור של פגניני לתמונה דהויה עד כדי הפשטה של רחוב יונה הנביא. תנועת ההליכה של המצלמה, הנעשית יותר ויותר נמרצת, וטשטוש הפרטים גורמים למטמורפוזה של הרחוב". אחר כך מתחלפת המוזיקה בשיחה שבה מספר המוזיקאי ג'ון קייג' שלושה סיפורים. בהמשך הסרט צירף לביא הקלטה מן הרדיו ובה הוא מתאר את אנדרטת השואה של יגאל תומרקין בכיכר רבין, פסל של אילנה גור ופסל רחוב נוסף.
בשנת 1974 ארגן לביא הקרנה של סרטים ניסיוניים תחת השם "12 שעות של קולנוע/מושג". רבים מן האמנים, כגון תמר גטר, מיכל נאמן, אברהם אילת ואחרים, בני חוגו של לביא, התנסו בעידודו ביצירת סרטים ניסיוניים, אולם עבור רבים מהם היה הדבר בבחינת התנסות חולפת במדיום.
מבין אמנים אלו ניתן למצוא אצל יאיר גרבוז את היחס העקבי ביותר לאמנות הקולנוע. גרבוז יצר מספר סרטים בעלי אופי קולאז'י ובהם דימויים השייכים לעולם האמנות ולתרבות הישראלית. בעבודה "צייר למשל ערבי" (1979), אותה הציג גרבוז בפתיחה תערוכתו של רפי לביא במוזיאון תל אביב, נעשה שימוש בשני מסכים נפרדים. על האחד הוקרנו שקופיות שונות ובהן דימויים של כד חרס, בית זמני, נשים, האות צ' כסמל צה"ל ועוד. על המסך השני הוקרן סרטון הערוך מתוך "יומני כרמל" המציגים התרחשויות הקשורות למלחמת ששת הימים לצד טקס טבילה נוצרי בירדן ואירועים נוספים. הפסקול הנלווה להקרנה הכיל ערבוב בין שירם של נתן אלתרמן ומרדכי זעירא "ליל גליל", קולו של האמן המקרין קטעי טקסט ועוד. עבודתו של גרבוז "נוגעת בשאלות היסוד של ההקרנה הקולנועית. בהבניה של חוויית הצפייה גרבוז עוסק בשאלה הבסיסית של המשך". תוכנו של הסרט "נוקט בתמונת העולם המוסדית הציונית של שנות ה-50 כדי לנגח באמצעותה את תמונת העולם של ישראל ב-1979".
רוב האמנים הישראלים הציגו בעבודתם בחינה של המציאות הישראלית מתוך מרכיביה התרבותיים. בעבודה "טריטוריה - מרחב מחיה" (1977) הציג מיכאל דרוקס שני משתתפים המשחקים את משחק הילדות "ארצות" ובו המשתתפים תוקעים סכין בחול ומנסים ובכך הם מנסים להשתלט על השטח העומד לרשות המשתתפים. בסוף שנות השבעים החלה קבוצת סמרטוט בהנהגתו של חוני המעגל (אמן) לתעד באמצעות אמנות הווידאו ארט את הבנאליה של ההוויה התרבותית בחוף ימה של תל אביב ובשכונת שבזי.
למרות מגמות אלו, היו אמנים אשר נטו לתפוש את הווידאו כאמצעי לבחינה פורמליסטית של האמנות, באופן המושפע מן האמנות המינימליסטית. בוקי שוורץ, לדוגמה, יצר את הסרט "מבני וידאו" (1978-80) ובו בחן את התפיסה החזותית של הצופה דרך המדיום. בעבודה, יצר שוורץ מבנים גאומטריים אל מול המצלמה, העשויים הגזרי נייר "שיצרו תעתוע וחוסר ודאות בין ממשות לאשליה דו-ממדית - מאפיינים הנגזרים ישירות מן התכונות של מסך ההקרנה". גישה דומה ניתן למצוא גם בעבודה "מחיקות" (1971-73), מאת יהושע נוישטיין, שבו הדימוי החזותי נמצא במצב לימינאלי.
שנות התשעים
כניסת טכנולוגיות אחסון מידע דיגיטליות, אשר נכנסו לשוק התקשורת בשנות התשעים של המאה ה-20, פתחו בפני האמנים אפשרויות חדשות בכל הקשור לצילום, לעריכה ולתצוגה של ווידאו ארט, ויצרו פריחה של מדיום זה בארצות הברית ובאירופה. במקביל, החלה התפתחות ניכרת במודעות למדיום זה בישראל.
ב-1997 הקים סרג'יו אדלשטיין את "המרכז לאמנות עכשווית" (cca), שפעל עד שנת 2005 מתוך סינמטק תל אביב. בשנת 2002 החל המרכז להפיק את "VideoZone" - ביאנלה הבינלאומיות לווידאו ארט. בנוסף, החל מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית להציג באופן קבוע סרטי וידאו ארט עדכניים מרחבי העולם.
רוב אמני הווידאו ארט בתקופה זו צמחו מתוך בתי הספר הממוסדים לאמנות ופעלו מתוך שדה תרבותי זה. לימודי וידאו ארט ועריכה ממוחשבת החלו במחלקות לאמנות בבתי הספר לאמנות כגון "בצלאל" ו"המדרשה לאמנות" במהלך המחצית השנייה של שנות ה-90. בין האמנים שפעלו בסוף המאה במדיום בולט הקשר אל האמנות המושגית הישראלית והבינלאומית, על ידי שימוש במדיום זה לתיעוד והצגה של פעולות גוף, בהימנעות מיצירת נראטיבים קולנועיים מפורשים ובהדגשה של מוטיבים ארס פואטיים.
הילה לולו לין, ביטאה בעבודותיה גוון סוריאליסטי ומיניות פרובוקטיבית, תוך שימוש במחוות גוף שונות. בעבודה "הקצ לדמעות" (1994), לדוגמה, הופיע לולו לין בעצמה כשהיא מעבירה על גופה חלמון של ביצה. יגאל צלמונה פירש את העבודה כניסיון לכינון יחס שונה בין זהות גברית לנשית, באופן המקביל לביטויים אמנותיים רבים מאותה תקופה.
שימוש בסמליות ובאיקונוגרפיה פרטית מופיע גם ביצירותיה של סיגלית לנדאו. יצירות הווידאו הראשונות שלה היו בעלות אופי תיעודי-דוקומנטרי, אך קיבלו בהדרגה אופי עצמאי יותר, כשהן מתמקדות ביצירת דימויים סמליים.
גיא בן-נר יצר החל מסוף שנות התשעים מספר סרטים בהן שולבו ביטויי גוף מושגיים בתוך מסגרת עלילתית. בסרטים כגון "האי של ברקלי" (1999) או "מובי דיק" (2000) יצר בן-נר פרודיה על סיפורי הרפתקאות על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו. לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט. אמנים נוספים יצרו סרטי וידאו ארט בסגנון קולנועי-דוקומנטרי כגון רועי רוזן, קרן רוסו ואחרים.
מספר אמנים נטו להדגיש את טכניקות העריכה הדיגיטליות ככלי ליצירת משמעות ביקורתית. עבודות אלו חושפות את השפעתם של אמני הווידאו ארט האמריקאים כגון דרה בירנבאום (Dara Birnbaum), נאם ג'ון פייק ואחרים. האמן דורון סולומונס, לדוגמה, הציג עבודות ארס פואטיות המתבססות על דימויי "רדי מייד" מתוך אמצעי התקשורת הישראלית, מתוך שידורי חדשות, סרטים דוברי ערבית וכדומה. שימוש בעל משמעות דומה מופיע בעבודה משנת 1996 בה יצרו האמנים דנה ובועז זונשיין חיבור בלתי אפשרי בין הכותל לבין חוף ים.
רוטב בשאמל
רוטב בשאמל (בצרפתית: Sauce Béchamel) הוא אחד מחמשת "רוטבי האם" - רטבי היסוד של המטבח הצרפתי. הוא מורכב מחלב המעובה ברביכה לבנה. לרוטב נהוג להוסיף מלח, עלה דפנה ותבלינים כגון פלפל לבן ואגוז מוסקט.
הרוטב ככל הנראה הוזכר לראשונה בדפוס ב-1651 בספר Le Cuisinier françois (1651), מאת השף פרנסואה פייר דה לה וארן. לפי אגדה נפוצה הרוטב נקרא על שם המרקיז לואי דה בשאמל.
רוטב בשאמל משמש כבסיס למספר רב של רטבים אחרים בהם:
אמפיפיליות
ממוזער|250px|SDS - Sodium Dodecyl Sulfate אמפיפיליות (מיוונית: αμφις, אמפי – דו; φιλíα, פילי – אהבה, חיבה) היא תכונה ייחודית המתארת מולקולות שהן בד בבד גם הידרופוביות ("שונאות", דוחות מים) וגם הידרופיליות ("אוהבות", נמשכות למים). מולקולות בעלות התכונה אמפיפיליות נקראות אמפיפטיות.
חלקי המולקולה
החלק ההידרופובי בנוי משרשרת אליפטית CH3(CH2)n כאשר n>4.
החלק ההידרופילי יכול להיות מאחד משניים:
תפקיד
בשל האמפיפיליות מולקולות אלו משמשות בתור חומרים פעילי שטח, או בקיצור של העגה המקצועית: חפ"ש על מנת להוריד את מתח הפנים.
בנוסף תכונה זאת ניתן למצוא בפוספוליפידים היוצרות ממברנות דווקא בשל האמפיפיליות שלהן. מולקולות נוספות היוצרות ממברנות הן כולסטרול וגליקוליפיד, אך רוב הממברנות בנויות מפוספוליפידים.
ניר ברגמן
ניר ברגמן (נולד ב-8 באוגוסט 1969) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
ברגמן נולד בשכונת נווה שאנן שבחיפה, וגדל בכפר עין הוד. בשנת 1993 החל ללמוד קולנוע בבית הספר סם שפיגל. במהלך לימודיו ביים וכתב סרט קצר בשם "יומית" (1997) וסרט קצר נוסף בשם "סוסי ים" (1998), המספר את סיפורה של משפחה מפורקת. הסרט מטפל במרכיבים אוטוביוגרפיים מחייו של ברגמן. "סוסי ים" זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם בפסטיבלים בפולין, במינכן וביוון. לאחר מכן נבחר הסרט בתחרות מיוחדת, בה שימשו כשופטים גם פול ניומן ופדרו אלמודובר, כסרט הטוב ביותר שנוצר אי-פעם במסגרת סם שפיגל. במסגרת לימודיו הפיק וצילם מספר סרטים. בשנת 1998 סיים את לימודיו. בשנת 2000 החל לכתוב לסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "לתפוס את השמיים".
בשנת 2002 ביים וכתב את הסרט "כנפיים שבורות". הסרט, המספר על משפחה מפורקת חסרת דמות אבהית, הוא בעצם גרסה מורחבת ומפותחת יותר של "סוסי ים". במרכז העלילה עומדות דפנה (אורלי זילברשץ בנאי) ומאיה (מאיה מרון) אולמן, אם ובת המנסות להציב את משפחתן, האבלה על מות האב, על רגליה. בעודן ממלאות יחד את תפקיד האם, חוות השתיים תהפוכות רגשיות משמעותיות. "כנפיים שבורות" זכה בפרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין היוקרתי, בפסטיבלים בטוקיו, בארצות הברית, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל קאן שבצרפת, שרובם הוענקו לברגמן עצמו. בטקס פרס אופיר באותה שנה, גרף תשעה פרסים, ביניהם עבור המשחק (מרון ובנאי), הצילום, העריכה, התסריט והבימוי עבור ברגמן עצמו. הסרט הוקרן בבתי קולנוע בארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת ו-20 מדינות נוספות.
בשנת 2003 החל לביים ולכתוב את סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי", בכיכובם של אריה אליאס ושרה פון שוורצה. בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה זכתה הסדרה במספר פרסים.
ברגמן היה אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות לשנת 2007. בשנת 2007 כתב וביים את הסדרה "להוציא את הכלב", אשר שודרה ב"הוט 3". בשנת 2009 ביים את סדרת הדרמה "מגדלים באוויר", ששודרה בערוץ 10.
ב-2010 זכה סרטו "הדקדוק הפנימי" בפרס חג'ג' בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס "סאקורה גראנד פרי" בפסטיבל הבינלאומי של טוקיו.
בשנת 2014 יצא להקרנות בבתי הקולנוע סרטו "יונה", על חיי יונה וולך. התסריט נכתב ביחד עם דיתה גרי, בבימוי ברגמן. בסרט משתתפים נעמי לבוב, מיכאל מושונוב, שלום מיכאלשווילי, תום חגי, איתמר רוטשילד ועוד.
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרטו "להציל את נטע" המבוסס על ספרו של ערן בר־גיל - "ברזל", בהשתתפותם של בני אבני, רותם אבוהב, נטע ריסקין, עירית קפלן ונעמה ארלקי.
בשנת 2020 יצא סרטו "הנה אנחנו" אשר גרף ארבעה פרסי אופיר, בין היתר את פרס הבמאי הטוב ביותר. הסרט הוזמן להשתתף בפסטיבל קאן, אך הפסטיבל בוטל.
משפחתו
אחותו הגדולה רונית הייתה סולנית להקת פלסטיק ונוס.
Fairview
בחשיפה אף נודע כי בברזיל לבדה נאספו בינואר 2013, 2.3 מיליארד יחידות מידע. פרט זה מלמד על סדרי הגודל בהם פעלה התוכנה.
מספר שבועות קודם לחשיפת התוכנה חשף סנודן כי ה-NSA אסף הודעות טקסט ושיחות טלפון מיותר ממיליארד משתמשים בסין, אך אז לא צוינה במדויק התוכנה בה נעשה השימוש לאיסוף המידע.
בהיסטורית ה-NSA ישנם מיזמים נוספים תחת השם Fairview
ברווז קינמון
ברווז קינמון (שם מדעי: Spatula cyanoptera) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. הוא קיבל את שמו מצבעם המיוחד של ראשו וחזהו, הדומה לצבע קינמון. ברווז זה הוא קרובה של המרית מאירואסיה.
לברווז זה 5 תת-מינים שאחד מהם כנראה נכחד:
מאפיינים
במראהו הברווז דומה למין ברווז כחול-כנפיים (Spatula discors) המצוי באותם אזורים ולעיתים מתרבה איתו ברביית כלאיים. הברווז מגיע לאורך 41 ס"מ, למוטת כנפיים של 560 מ"מ ולמשקל של 400 גרם בקירוב. בדומה למרבית הברווזים הוא בעל דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי נוצות בצבע חום-קינמון לאורכם עם כנפיים אפורות בעלות נוצות שחורות-בהירות לאורכם ובעלי גב כתום. הראש גדול וצבעו חום-כהה עם מקור רחב ושחור הדומה למקור המרית, עיניים כתומות בעלות טבעת בולטת ואזור שת שחור. הנקבה אפורה ומוסוות ובמראה דומה לנקבת הברכייה אם כי המקור רחב יותר.
הברווז נפוץ ברחבי ביצות ואגמים ממערב ארצות הברית ודרום קנדה ובחורף הם נודדים דרומה לקליפורניה, מקסיקו והאיים הקריביים אך נדירים באמריקה המרכזית. הם נפוצים גם באמריקה הדרומית לאורך האנדים בטווח של מעל 4,000 מטר עד לארגנטינה ולאיי פוקלנד.
הברווז ניזון בעיקר מעשבים, צמחי מים שונים ומרכיכות וחרקים. הברווז משכשך את מקורו הגדול במים ושולה את המזון במים הרדודים.
המוסד ללשון הטורקית
המוסד ללשון הטורקית (בטורקית: Türk Dil Kurumu; בראשי תיבות: TDK) הוא מוסד ציבורי-ממלכתי האמון על חקר השפה הטורקית וטיפוחה, והוא הגוף הסטטוטורי המפקח על השפה הטורקית בטורקיה.
היסטוריה
המוסד ללשון הטורקית, ובשמו המקורי "החברה לחקר הלשון הטורקית" (Türk Dili Tetkik Cemiyeti), נוסד ב-12 ביולי 1932 בהוראת מוסטפא כמאל אטאטורק. מייסדי המוסד, כולם חברי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ואנשי ספר מוכרים בתקופתם, היו סמיה רפאט (Samih Rıfat), רושן אשרף (Ruşen Eşref), ג'לאל סהיר (Celâl Sahir) ויקופ קדרי (Yakup Kadri). סמיה רפאט כיהן כנשיאו הראשון של המוסד. בהגדרת יעדיה של "החברה לחקר הלשון הטורקית" נכללו "חשיפת יופייה הצרוף של השפה הטורקית ועושרה, ורוממותה למעמד שהיא ראויה לו בקרב לשונות תבל”. בשלוש הוועידות שהתקיימו בימי חייו של אטאטורק, בשנים 1932, 1934 ו-1936, נבחרו הגופים המנהלים של המוסד, הותוותה מדיניות השפה, וכן הוצגו והועלו לדיון נושאים מדעיים. בסיומה של הוועידה הראשונה ללשון הטורקית, שנערכה בארמון דולמאבהצ'ה בתאריכים 26 באוגוסט עד 5 בספטמבר 1932, סוכם כי המוסד ימשיך בפעילותו בשש חטיבות, כדלהלן: "מילון מונחים (חיבור מונחים טורקיים למונחים לועזיים), דקדוק-תחביר, איסוף (מילים וביטויים בניבים מקומיים ובשפה העממית המדוברת), בלשנות-פילולוגיה, אטימולוגיה, פרסומים".
עיוניו של אטאטורק עצמו במאמרים מדעיים - הן מקומיים והן זרים - בנושא השפה הטורקית הביאוהו לעודד את מלומדי תקופתו לעסוק במחקר בתחום זה. עוד בימי חייו פורסמו שני הכרכים הראשונים של כתובות אורחון – טקסטים שנחקקו בכתב רוני עתיק (Göktürk) על גבי עמודי סלע בעמק אורחון שבמונגוליה, המהווים את המונומנטים הקדומים ביותר של השפה הטורקית, וכן הוחל בעבודה על מפעלים מסוגם של "מילון הניבים הטורקיים" (Divanü Lügati't-Türk) ו”האושר שבידע" (Kutadgu Bilig), אשר ראו אור בשנות ה-40 של המאה ה-20. גם על "מילון הסקירה" (Tarama Sözlüğü) ו"מילון האיסוף" (Derleme Sözlüğü) מרובי הכרכים החלו לשקוד עוד בימי חייו. שני מילונים גדולים אלה מבוססים על סקירת יצירות ספרותיות קדומות של הטורקית המערבית החל במאה ה-13, ועל ליקוט מילים הרווחות בניבים האנטוליים. מפעלים נוספים הנוגעים לדקדוק השפה הטורקית בת-ימינו ולבחינת סוגיות כתיב ומינוח, כמו גם חיבור מילון עדכני לשפה זו, הושקו בזכות יוזמותיו של אטאטורק.
עם ייסודו של המוסד ללשון הטורקית קמה לשפה גם תנועת טהרנות בולטת, אשר ביקשה להרחיק ממנה מילים ממקור זר. פעילות התנועה, שאטאטורק עצמו היה מחלוציה, נמשכה עד 1935; בשנה זו הוחלט לחדול מסילוקן של מילים שהשתרשו בשפה העממית. לאחר מותו של אטאטורק ב-1938 עמדה תנועת הטהרנות במוקד ויכוחים ממושכים בחוגים אינטלקטואליים, ומשנת 1960 ואילך הוביל המוסד ללשון הטורקית את התנועה. לאחר שנת 1980 שככו הוויכוחים, וגבר שיעור המחקרים המדעיים.
בצוואה שכתב זמן קצר טרם פטירתו, ציווה אטאטורק את נכסיו למוסד ללשון הטורקית ולמוסד להיסטוריה טורקית. פעילותם של שני המוסדות מתוקצבת מירושתו אף כיום. התקציב מהווה 28.9% מהונו של הבנק הטורקי לעסקים, מגדולי הבנקים בטורקיה, ומנוהל על ידי מפלגת העם הרפובליקאית.
השינוי החשוב הראשון שחל במבנה המוסד לשפה הטורקית אומץ באספה הכללית המיוחדת שהתקיימה בשנת 1951, עת שונה סעיף החוק הקובע כי שר החינוך המכהן ישמש כנשיא המוסד. אשר על כן בוטלה כפיפותו למדינה. בשנת 1955 החל המוסד ללשון הטורקית להעניק פרסים בתחומים שונים. הפרסים הוענקו לחתניהם בטקס שנערך באנקרה לרגל "חג השפה", המתקיים מדי שנה ב-26 בספטמבר. תחומי הזכייה בפרס השתנו מעת לעת בהתאם לתקנון. השינוי המבני החשוב השני הונהג בשנים 1982-1983; עם אימוץ החוקה בשנת 1982 פרש המוסד הגבוה ע"ש אטאטורק לתרבות, שפה והיסטוריה את חסותו על המוסד ללשון הטורקית ועל המוסד להיסטוריה טורקית; בכך חודשה, ואף חוזקה, זיקתו של המוסד למדינה. עקב כך בוטלה בשנת 1983 הענקת פרסי המוסד.
פעילות בהווה ופרויקטים נמשכים
המוסד ללשון הטורקית מונה כיום 40 חברים, 20 מהם נבחרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ו-20 הנותרים נבחרים מטעם המוסד הגבוה ע"ש אטאטורק לתרבות, שפה והיסטוריה. מרבית החברים מכהנים כטורקולוגים באוניברסיטאות טורקיות. ראש המוסד, הממונה מטעם נשיא הרפובליקה בהמלצתו של ראש הממשלה, ו-40 חבריו, מהווים יחדיו את המועצה המדעית. מועצה זו אחראית הן לתכנון פעילותו המדעית של המוסד, והן לבחירתם של חברי הוועד המבצע של המוסד, המופקד על ענייני הנהלתו, ולחברי הוועד והחטיבות המופקדים על ביצוע העבודות המדעיות.
החטיבות המופקדות על העבודות המדעיות הן הבאות:
המוסד ללשון הטורקית מרחיב בהתמדה את מילון הטורקית בת-זמננו ומוציא אותו לאור. כמו כן עיצב המוסד את מתכונתו האחרונה של "מדריך הכתיבה”, אשר ראה אור בשנת 2000. המהדורה הנוכחית של "מילון השפה הטורקית בת-זמננו" (Güncel Türkçe Sözlük) כוללת יותר מ-104,000 ערכים, והוא זמין במהדורה מקוונת.
בעת האחרונה רואים אור במוסד ללשון הטורקית שלושה כתבי עת, המניבים 30–40 פרסומים מדעיים מדי שנה. "כתב עת ללשון הטורקית", היוצא לאור אחת לחודש, עוסק בשפה היומיומית ומפרסם מחקרים הכתובים בשפה נגישה לשכבות רחבות באוכלוסייה. "כתב עת לשפה וספרות העולם הטורקי", המתפרסם פעמיים בשנה, מקיף מחקרים העוסקים בלשונות העמים דוברי השפות הטורקיות ובספרויותיהם. אחת לשנה מתפרסם גיליון כתב-העת "שנתון לחקר השפה הטורקית", המפרסם מאמרים מדעיים מקצועיים.
המוסד ללשון הטורקית מוביל כיום חמישה מיזמים גדולים, אשר ישאו פרי בעשר השנים הקרובות:
עם פרסומיו, המגיעים ל-800 במספר, 40 חבריו, 17 מומחיו, 56 עובדיו וספריית המחקר הענפה שלו, מתמיד המוסד ללשון הטורקית בפעילותו, המקנה לו מעמד של כבוד בקרב מוסדותיה המדעיים של טורקיה.
סרגיוס הרביעי
סרגיוס הרביעי, נולד בשם פייטרו מרטינו בוקאפורצ'י (באיטלקית: Pietro Martino Buccaporci; 970 – 12 במאי 1012), היה אפיפיור ברומא בין השנים 1009–1012.
ביוגרפיה
בוקאפורצ'י נולד בשנת 970 ברומא, כבן לסנדלר פשוט. בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, ועד מהרה טיפס בסולם הדרגות בכנסייה, וב-25 במרץ 1004 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור יוחנן השמונה עשר, ומונה לבישוף של אלבנו.
לאחר התפטרותו של קודמו יוחנן השמונה עשר, נבחר בוקאפורצ'י כאפיפיור ב-31 ביולי 1009. במהלך שלטונו שלט ברומא למעשה ג'ובאני קרסנציו, ממשפחת קרסנטי. תקופת כהונתו הייתה מלווה במלחמות בעקבות הסכסוך בין היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין ארדואינו מאיבראה, שהכתיר את עצמו כמלך איטליה לאחר מותו של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במהלך כהונתו הוא עשה מאמצים להקל על הרעב ברומא, ופטר כמה מנזרים מהמיסים לאפיפיורות. בשנת 1009 הוציא סרגיוס הרביעי בולה אפיפיורית שקראה למנוע ממוסלמים את הגישה לכנסיית הקבר, לאחר שנהרסה על ידי הח'ליף הפאטמי אל-חאכִּם בִּאמר אללה. אמנם קיימת מחלוקת בין ההיסטוריונים האם באמת הוציא סרגיוס הרביעי את הבולה הזאת, או שרק קודם למסע הצלב הראשון ייחסו לו את הבולה.
ב-12 במאי 1012 מת סרגיוס הרביעי ברומא, במקומו מונה כאפיפיור בנדיקטוס השמיני.
קרול בובקו
קרול בובקו (באנגלית: Karol Joseph "Bo" Bobko; 23 בדצמבר 1937 – 17 באוגוסט 2023) היה טייס ואסטרונאוט אמריקאי.
שירות בנאס"א
בשנת 1969 בובקו התקבל ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. בהיותו בנאס"א הוא היה חבר בצוות תמיכה של פרויקט אפולו-סויוז.
בובקו היה טייס של צוות במשימה STS-6 שהמריאה בשנת 1983 כאשר על סיפונה פול וייץ, דונלד פטרסון וסטורי מאסגרייב. זו הייתה הפעם הראשונה שצוות מעבורת החלל ביצע פעילות חוץ-רכבית. בשנת 1985 בובקו היה מפקד צוות של STS-51-D על מעבורת החלל דיסקברי. בהמשך של אותה שנה הוא היה מפקד צוות של STS-51-J שהיה הטיסה הראשונה של מעבורת החלל אטלנטיס.
לאחר הפרישה מנאס"א
לאחר שפרש מנאס"א בובקו נקלט ב-Booz Allen Hamilton. בהמשך הוא עבד בחברות נוספות שעסקו בתחום תעשיית החלל.
נפטר ב-17 באוגוסט 2023.
רדיו 90FM
רדיו אמצע הדרך או רדיו 90FM היא תחנת רדיו אזורית, המשדרת באזורים שבין חיפה לתל אביב ומכאן שמה.
התחנה הוקמה ב-1 בספטמבר 1996 לאחר שקיבלה זיכיון לשידור רדיו אזורי מהרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
עד לשנת 2001, התחנה שידרה מאולפנים שהוקמו בקניון לב חדרה, וכיום היא משדרת מאזור התעשייה פולג נתניה. תוכן השידורים בתחנה משלב בין חדשות ואקטואליה, מוזיקה עברית ולועזית, תוכניות מידע וייעוץ, בידור, תרבות וספורט. התחנה משדרת מבזקי חדשות ארציים מדי שעה עגולה, חדשות אזוריות בכל חצי שעה עגולה, ויומן חדשות ארצי מרכזי ב-12 בצהריים וכן יומן מסכם ב-16 אחר הצהריים. התחנה נוהגת לשדר מוזיקה מגוונת בכל הסגנונות, ומעניקה לעיתים קרובות הזדמנות השמעה לאמנים בתחילת דרכם.
מנכ"ל התחנה הוא העיתונאי אהרון אורגד, לשעבר כתב גלי צה"ל והעיתון "חדשות". הוא מגיש מדי יום שישי את תוכנית סיכום השבוע "דוח אזורי" בה מושמעים "קולות השבוע" ונבחרים "אנשי השבוע". מנהל התוכניות והחדשות הוא העיתונאי בועז אורגד, לשעבר כתב גלי צה"ל וראש דסק החדשות בעיתון הכלכלי טלגרף. הוא מגיש מדי יום את יומן 90, יומן החדשות של הרדיו, המוביל מאבקים ציבוריים רבים באזור השידור. סלוגן התחנה הוא: "תדליק אותי 90FM" וגם "רדיו תשעים, מה נשמע בבית"
בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, ובתאום עם פיקוד העורף, העמידה התחנה את התדר השני שלה, 94.7FM, לטובת "גל שקט" בשעות הלילה, שנועד להתריע מאזינים תושבי חדרה, פרדס-חנה, זכרון יעקב והסביבה מפני נפילת טילים. במבצע "עופרת יצוקה" בחודש דצמבר 2008 ובמבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, יזמה התחנה מבצע לאירוח תושבי הדרום אצל משפחות מאזינים באזור השרון והצפון.
בתחילת חודש נובמבר 2009 החלה תקופת הזיכיון השנייה של הרדיו. קבוצת "רדיו תשעים" החליפה את קבוצת "שידורי עמק חפר". חלק גדול מבעלי התפקידים בתחנה, נשארו בתפקידם גם במסגרת הקבוצה החדשה, הנמצאת בבעלות קבוצת האחים אורגד, בעליה של רשת המזון המהיר בורגראנץ', בראשות אנשי העסקים אלי אורגד ויובל אורגד.
התחנה משדרת בתדר 90FM, וניתן להאזין לה גם דרך ערוצי הרדיו בכבלים ובלוויין, וכן באתר האינטרנט שלה, ובאמצעות אפליקציה שנקראת רדיו תשעים 90FM.
משה אביגדור עמיאל
הרב משה אביגדור עמיאל (י"ב בניסן תרמ"ב, 1 באפריל 1882 – י"ג בניסן תש"ה, 27 במרץ 1945) היה רב והוגה דעות, מראשי תנועת המזרחי והציונות הדתית. כיהן כרב קהילת שומרי הדת באנטוורפן, ולאחר מכן רבה הראשי של תל אביב.
חייו
נולד בעיירה פורוזוב שבפלך גרודנה, רוסיה, כבנם הבכור של הרב יעקב-יוסף ורבקה. עד גיל 13 למד במסלולים המקובלים בעיירה ("חדר" ותלמוד תורה) ואצל אביו. בגיל 13 עבר ללמוד בישיבת טלז אצל הרב אליעזר גורדון, הרב שמעון יהודה הכהן שקופ והרב יוסף יהודה לייב בלוך; עם הגעתו שובץ בכיתה גבוהה מגילו, בגלל כישרונו. לאחר שלוש שנים עבר ללמוד בישיבת בריסק אצל הרב חיים הלוי סולובייצ'יק, ולאחר שנה ל"קיבוץ" בווילנה אצל הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שם למד שלוש וחצי שנים. שם, כשהיה בן 18, נסמך לרבנות על ידי הרב שלמה הכהן מווילנה, הרבנים מדווינסק מאיר שמחה הכהן (ה"אור שמח") והרב יוסף רוזין ("הרוגאצ'ובי"). בשנת תרס"ג, בגיל 21, נישא למאשה ביילה בתו של משה לוי ניוויאזקי מביאליסטוק.
בגיל 23, לאחר פטירת הרב פנחס רוזובסקי, מונה לרב בעיירה שווינציאן, והקים שם ישיבה שמנתה כמאה תלמידים. שמונה שנים אחר כך מונה לרב גריובה (בגבול רוסיה–גרמניה), שם כיהן בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
לאחר דבריו בוועידה העולמית של המזרחי בתר"פ זומן לכהן כרב קהילת שומרי הדת באנטוורפן -בלגיה, תפקיד שבו כיהן בין השנים תר"פ–תרצ"ו (1920–1936). באנטוורפן הקים בית ספר דתי לאומי בשם 'תחכמוני', בית ספר לבנות, תלמוד תורה, ישיבה ועוד. על פעילותו הענפה ניתן ללמוד אף ממכתב שקיבל מהרב ישראל מאיר הכהן (החפץ חיים) בחודש אדר תרפ"ד.
בשנת תרצ"ג ביקר בארץ ישראל, ובין השאר נפגש עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק. לאחר פטירת הרב שלמה הכהן אהרונסון (אדר, תרצ"ה), רבה הראשי של תל אביב, הציע הרב יהודה ליב מימון שהרב עמיאל יקבל על עצמו את המשרה. ואכן בכ"א בטבת תרצ"ו (1936), לאחר שנבחר בהצבעה שבה גבר על הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג ויוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, הגיע לכהן כרבה הראשי של תל אביב. בתל אביב הקים את ישיבת היישוב החדש הנקראת גם "ישיבת הרב עמיאל", את "רשת החינוך התלמודי", שהתמקדה בצורך בבעלי-בתים (ולא רק תלמידי חכמים), מפעל תורני בשם "כינוס סופרים" ומוסד "עזרת תורה" לתמיכה בתלמידי חכמים עולים.
באביב תש"ג (1943) פרסם בעיתון הצופה מאמר ביקורת כללי כנגד רבנים הקוראים לפרישה מכנסת ישראל. בתגובה התפרצו חסידי גור לדרשה אותה העביר בשבת בבית כנסת, והפריעו את מהלכה בקריאות בוז, לאחר שהבינו כי דברי הביקורת מכוונים כלפי האדמו"ר מגור, רבי אברהם מרדכי אלתר. הרב עמיאל עצמו הכחיש כי כיוון בדבריו אל האדמו"ר מגור.
הנצחה
נקראו על שמו רחובות בתל אביב, בבני ברק, ובירושלים (בשכונת קריית משה). על שמו נקראת ישיבת "היישוב החדש" בתל אביב.
יצירתו ההלכתית
הרב עמיאל התאפיין במקוריות מחשבתית ובשקידה; כך שיחד עם פעילותו הציבורית והרבנית הענפה הוא השקיע ביצירה ההלכתית. בשנת תרפ"ב יצא לאור ספרו הראשון דרכי משה - דרך הקודש (חלק ראשון, אנטוורפן), העוסק בדיני קודשים; ובהמשך יצא לספר אף חלק שני (תרפ"ג) ושלישי (תרפ"ט). בהמשך הוציא את הספר דרכי משה - דרכי הקנינים חלק ראשון (אנטוורפן, תרפ"ח) וחלק שני (בילוגוריי, תרצ"א); העוסק בענייני ממונות ואישות. יצירתו המרכזית נקראת המידות לחקר ההלכה, חלק ראשון (ירושלים, תרצ"ט), חלק שני (תל אביב, תש"ב) וחלק שלישי (תל אביב, תש"ה); אשר שואף לקביעת הכללים ההגיוניים העומדים ביסוד המחשבה התלמודית.
יצירתו ההגותית
מלבד העיסוק המתמיד בספרות התלמודית ובפסיקה ההלכתית, הרב עמיאל עסק רבות בענייני הגות; כגון דת ומודרניות, אמונות ודעות ועניינים אקטואליים. יצירתו זו מתבטאת בספרו דרשות אל עמי, חלק ראשון (אנטוורפן, תרצ"ג) וחלק שני (ירושלים, תרצ"ו). בספריו עסק רבות בעניינים אקטואליים, כגון מאורעות תרפ"ט. את התעסקותו בהגות ומחשבה ניתן לראות בספרו לנבוכי התקופה, העוסק ב-'פרקי הסתכלות במהות היהדות' (ירושלים, תש"ג).
מאמריו
יצירתו ההגותית התבטאה גם בפרסום מאמרים פובליצסטיים שונים; את מאמריו פרסם בעיקר בעיתון 'המזרחי'. ביניהם ניתן למנות את: 'במי אשם' (גיליון 8) הקורא לאיחוד הרשימות היהודיות; 'הקלריקליות שלנו' (גיליון 14) הטוען שהיסוד הדתי בתנועה הציונית אינו תלוי ברוב מספרי; 'תחיית התורה' (גיליון 22–23) המיצר על העלמות הרגש הדתי; 'הציונות והיהדות' (גיליון 29) על היחס בין התנועה ליהדות ועוד.
זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנים תש"א-תש"ג.
משנתו ההלכתית
נקודת יסוד בתפיסתו ההלכתית מושתתת על הלימוד המקובל והקלאסי, אך יחד איתו הרב עמיאל שילב בין אגדה להלכה. כמו כן בתפיסתו קיימת נטייה מהותית לעסוק בסברה ובהגיון של הדיון ההלכתי; גישה שהתבטאה בצורה מלאה בספרו 'מידות לחקר ההלכה'.
משנתו ההגותית
הרב עמיאל התנגד לגישת הרפורמים, והתעמת איתם במובנים רבים (כגון ההקדמה לספרו דרכי משה 'דרכה של תורה'). לדעתו המהות היהודית חשובה, ויש להדגישה. חשיבות זו שהקנה ליהדות התבטאה אף בגישתו כלפי מקומה של הציונות הדתית בתנועה הציונית; הרב עמיאל כתב רבות על כך שהמזרחי צריכה לתפוס מקום מרכזי יותר בציונות אף בפעילות מעשית (כגון מאמרו בגיליון ט של 'התור', תרצ"ב; ודבריו בוועידת קראקא, תרצ"ג).
פעולתו הציונית
בעקבות דבריו של יצחק גרינבוים על הרצון לקביעת ערכים חדשים ליהודים, לעומת ערכי היהדות; כתב הרב עמיאל תגובה בה הוא יוצא נגד המנהיגים האחרונים שמביעים נייטרליות כלפי הדת, לעומת המנהיגים הקודמים (כדוגמת אחד העם) שאף אם לא שמרו מצוות, הרי הביעו יחס חיובי לדת. בכך התבטאה לראשונה פעולתו בתנועת המזרחי, והוא נבחר כציר לוועידה השנייה של המזרחי בפולין (ורשה, ניסן תרע"ט); ובה נבחר לנשיאות הוועידה. בהמשך היה אחד משבעת הצירים מפולין, לוועידה העולמית הראשונה של המזרחי באמסטרדם (טבת תר"פ); וכן נבחר כציר לקונגרס הציוני השלושה-עשר (תרפ"ג) והארבעה-עשר (תרפ"ה), ובאחרון אף כיהן בוועדת החינוך. החלטה מיוחדת הובילה לכינוס וועידה עולמית של המזרחי, באלול תרפ"ו; למקום הוועידה נבחרה אנטוורפן, עירו של הרב עמיאל, והוא עמד בראש הוועדה המכינה של הוועידה. בוועידה נבחר הרב עמיאל לוועד הראשי של התנועה. בוועידת קראקא (אב, תרצ"ג) הרב עמיאל התייחס לכך שתנועת המזרחי צריכה להשקיע את עיקר מרצה בפעילות כלפי החברה החרדית, ופחות במחנה הציוני-חילוני, ואף קרא להצטרפות להסתדרות החדשה של הרוויזיוניסטים, תוך פרישה מההסתדרות הציונית. בדבריו קרא הרב עמיאל לפתיחת שורות המזרחי גם לכאלו אשר אינם חברים בהסתדרות הציונית.
משפחתו
בתו גיטי נישאה לנתן לינדנבאום (נפטר ב-1946) ולהם ארבעה ילדים, אחד מהם הוא הנדבן מרסל לינדנבאום (על שמו נקראת מדרשת לינדנבאום) ורעייתו בלדה קאופמן לינדנבאום חברת המועצה המייסדת של ישיבת מהר"ת . לאחר מות בעלה הראשון נישאה גיטי לאיש העסקים והנדבן האמריקאי מקס שטרן  אביו של המיליארדר היהודי-אמריקאי לאונרד שטרן.
אחת מנינותיו היא ליהיא לפיד, רעיית ראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה יאיר לפיד.
חפ"ש
חפ"ש הם ראשי תיבות.
שילוש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מחוז ג'פרסון
ג'פרסון (באנגלית: Jefferson) הוא שמם של 26 מחוזות בארצות הברית:
מחר ולתמיד
מחר ולתמיד (בספרדית: Mañana Es Para Siempre; באנגלית: Tomorrow Is Everlasting) היא טלנובלה מקסיקנית אשר נוצרה על ידי חברת "טלוויסה", והופקה בשנת 2008. כוכבי הטלנובלה הם: פרננדו קולונגה וסילביה נבארו. הסדרה היא גרסה מחודשת לטלנובלה משנת 1994, "Pura Sangre". הטלנובלה שודרה בערוץ הישראלי "ויוה" בשנת 2009.
עלילה
העלילה מספרת את סיפור אהבתם של פרננדה אליסלדה, בתו של גונסלו אליסלדה, בעליה של חווה חקלאית רחבת ידיים ושל מפעל "לאקטוס" לייצור ושיווק תוצרת חלב, ושל אדוארדו קרוס, בנה של אומנת וטבחית המשפחה, סולדד קרוס. על אף הבדלי המעמדות החברתיים ביניהם, אדוארדו ופרננדה המשיכו להיפגש ולאהוב אחד את השני, אך אהבתם נקטעת, כאשר מגיעה לאחוזה אישה מרשעת בשם ברברה גרקו, שנשלחה על ידי איש מסתורי בשם ארטמיו בראבו, אשר ברצונו להרוס את משפחת אליסלדה.
בפקודותו של ארטמיו בראבו, ברברה מחבלת ביחסיהם של פרננדה ואדוארדו, ובעזרת כישרון שכנועיה, היא מצליחה לגרום לאמה של פרננדה, מונסראט, להאמין שאדוארדו מסכן את פרננדה ומשכנעת אותה לשלוח את אדוארדו לפנימייה מרוחקת. מטרתה הבאה של ברברה, על פי פקודתו של ארטמיו, היא להרוג את מונסראט. לאחר שעשתה זאת, היא מצליחה להפיל את האשמה על בתם הבכורה של מונסראט וגונסלו, ליליאנה, ובכך גורמת לשליחתה לבית משוגעים. היחידה שמצליחה לגלות את האמת מאחורי מעשיה המרושעים של ברברה, היא סולדד, אך לאחר שברברה מאיימת על בנה אדוארדו, היא נאלצת לשתוק.
חולפות 15 שנים, וברברה מתחתנת עם גונזלו אליסלדה. לאחר שסיים את לימודיו, אדוארדו חוזר לארצו, ומגלה שפרננדה שכחה אותו ושהיא מאורסת לאיש בשם דמיאן גאיארדו, המנהל הפיננסי של חברת "לאקטוס". דמיאן הוא למעשה מאהבה של ברברה, שהביאה אותו לחברה ולחייה של פרננדה כדי להרוס את משפחת אליסלדה. כאשר מגיע לבית אימו, הוא מגלה מפיה את האמת על מעשיה של ברברה, אך לא מצליח לגלות על ידי מי היא נשלחה, שכן סולדד נפטרה ביום שלמחרת. לאחר שקבר את אמו, אדוארדו נשבע לנקום בברברה גרקו, ולגרום לה לשלם על המעשים הנוראיים שעשתה לו, לאמו, ולמשפחת אליסלדה.
קואדראנטידים
מטר הקואדרנטידים הוא מטר מטאורים חזק אשר מתרחש בתחילת חודש ינואר ומגיע לשיאו ב-4 בינואר. מטר זה הוא בין שלושת המטרים הסדירים החזקים במהלך השנה (השניים האחרים הם הפרסאידים והג'מינידים). הקז"ש של הקואדרנטידים בשיאם עשוי להגיע ל-160. הקואדרנטידים קרויים כך כיוון שהם נראים כאילו יוצאים מאזור בשמיים בו הייתה בעבר קבוצת הכוכבים המבוטלת קוואדראנס מוראליס אשר אינה בשימוש עוד. כיום נקודת ההקרנה (radiant) נמצאת בצפון תחומה של קבוצת שומר הדובים.
למרות הקז"ש הגבוה, זהו עדיין מטר חמקמק וקשה לתצפית מישראל, עקב שלוש סיבות עיקריות:
גוף האב האחראי למטר התגלה רק בשנת 2003 ושמו 2003 EH1. כרגע גוף זה מסומן כאסטרואיד, אך ישנם הסבורים כי בדומה לפאת'ון 3200 שאחראי למטר הג'מינידים, ייתכן וזהו גרעין של שביט "רדום", או כזה שמיצה את כל כמויות הקרח שהיו בו.
ליאון נימוי
ביוגרפיה
נולד בשנת בבאלטה שבאימפריה הרוסית (אוקראינה של היום). למד שפות קלאסיות ושפות סלאביות באוניברסיטת אודסה. עבד כספרן ב"אגודה לקידום ידע" באודסה (1914-21), בספרייה האקדמית של אודסה (1919-21) ובספרייה האוניברסיטאית של לבוב (1922-23). בשנת 1923 נסע לארצות הברית והשלים תואר שני ודוקטורט בשפות שמיות באוניברסיטת ייל.
לאחר השלמת לימודיו שימש בתור האוצר של האוספים העבריים והערביים בספרייה של אוניברסיטת ייל, והיה לראשון למלא משרה זו. בתקופתו רכשה האוניברסיטה אוספים חשובים של ספרות יהודית, ובכך הוכנה התשתית להפיכתה של ייל למרכז חשוב לחקר מדעי היהדות. בשנת 1945 פרסם קטלוג של אוסף ספרות היידיש והעברית הגדול שנתרם לייל על ידי שלום אש. בשנת 1956 פרסם קטלוג של כתבי יד ערביים בספריית ייל. לאחר פרישתו מאוניברסיטת ייל עבר לשמש כחוקר אורח באוניברסיטת דרופסי.
עיקר מחקריו של נימוי עסקו ביהדות הקראית בימי הביניים. פרסומו הגדול ביותר הוא מהדורה מדעית בת חמישה כרכים ל"כִּתָאב אלאָנוָאר וָאלמָראקב" (ספר האורות והמגדלים) ליעקב הקירקיסאני בן המאה העשירית. בשנת 1952 פרסם תרגום לאנגלית של מבחר טקסטים קראיים מעברית, ערבית וארמית (Karaite Anthology, 1952). תחומים נוספים אותם הוא חקר הם פילולוגיה ערבית, רפואה יהודית ומוסלמית בימי הביניים, יחסי רבניים-קראיים ועוד.
כיהן כעורך לכתב העת החשוב Jewish Quarterly Review, כעורך ל-Yale Judaica Series וכעורך לנושאים קראיים באנציקלופדיה יודאיקה.
נפטר בארצות הברית בשנת 1997, בגיל 96.
הדוד קמצוץ (סדרת קומיקס)
הדוד קמצוץ (באנגלית: Uncle Scrooge) היא סדרת קומיקס אמריקאית המתמקדת בדמותו של הדוד קמצוץ. הסדרה מופקת משנת 1952 ועד היום.
70 החוברות הראשונות בסדרה אוירו ונכתבו על ידי הקריקטוריסט והקומיקסאי האמריקאי קארל בארקס, עלילת החוברת ה-71 בסדרה נכתבה על ידי בארקס אך אוירה על ידי המאייר טוני סטרובל. בשנת 1986 עברה הבעלות לחברת גלאדסטון שהחלה להוציא לאור חוברות חדשות בסדרה אשר אוירו על ידי אמנים אמריקאים כגון דון רוזה, ג'ון לוסטיג, פאט מקרגריל, דייב רוסון, מייקל גילברט, וויליאם ואן הורן ועל ידי אמנים אירופאים כגון דן ג'יפס, פרד מילטון, רומנו סקארפה.
דונלד דאק והאחיינים שלו משתתפים גם כן בסדרה בתור דמויות משנה. היריבים העיקריים של קמצוץ לאורך הסדרה הם חבורת הביגלים, מג'יקה דה ספל, ג'ון רוקרדאק ופלינטהארט גלומגולד.
היסטוריה
הופעת הבכורה של קמצוץ הייתה בחוברת הקומיקס של דונלד דאק "Christmas on Bear Mountain" אשר יצאה לשווקים ביולי 1947 בו הוא בודק האם דונלד והאחיינים שלו ראויים לרשת את הונו. בארקס אשר ראה מיד את הפוטנציאל הטמון בדמותו של קמצוץ שילב בהמשך את דמותו של קמצוץ בעלילת חוברות קומיקס שונות של דונלד דאק. בעקבות הפופולריות הרבה לה זכתה הדמות, בשנת 1952 הוחלט לראשונה להפוך את הדוד קמצוץ לדמות הראשית בחוברת הקומיקס "Only a Poor Old Man".
נבחרת גביע דייוויס של סרביה
נבחרת גביע דייוויס של סרביה משחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי.
סרביה משחקת בגביע דייוויס משנת 1927, כנבחרת יוגוסלביה. העפילה שלוש פעמים לחצי גמר הבית העליון (בשנים 1988, 1989, 1991).
סרביה זכתה בגביע בשנת 2010 וסיימה שנייה ב-2013.
נבחרת סרביה משחקת בצבעים כחול ואדום.
Bootstrap
Bootstrap היא סביבת עבודה בקוד פתוח לצד לקוח, שמכילה אוסף של כלים ליצירת יישומי רשת ואתרים.
Bootstrap שוחררה בשנת 2011 על ידי טוויטר, אחרי שהתחילה כספרייה סגורה שנוצרה לשימוש פנימי בטוויטר.
מבנה
Bootstrap מורכבת משלושה חלקים:
CSS
ל-Bootstrap יש אוסף מחלקות CSS, שמתאימות לסיטואציות נפוצות באתרי אינטרנט.
רכיבי ממשק משתמש
הרכיבים כוללים: כפתורים, תמונות, מד התקדמות והודעות.
JavaScript
בין השאר, התוספים יכולים להרחיב פונקציונליות של רכיבים קיימים, ובכך לדוגמה, לייצר תיבת טקסט שמשלימה את הטקסט שרושמים בה.
התאמה אישית
בנוסף לעיצוב ברירת המחדל של Bootstrap, ניתן להתאים אישית כל חלק בעיצוב, על ידי עריכה של קובצי ה-CSS וה-JavaScript.
ישנם מספר אתרים שמאפשרים הורדה בחינם של עיצובים ל-Bootstrap, דוגמה לאתר כזה הוא bootswatch.
מלקולם בארט
ביוגרפיה
בארט נולד וגדל בברוקלין, ניו-יורק. ב-1998 הוא סיים את לימודיו בתיכון סטייווסנט (אנ' ) באיסט וילג', מנהטן לצד השחקן בילי אייכנר. ב-2002 סיים לימודי תואר ראשון בבית הספר לאמנויות ע"ש טיש (אנ') באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בארט הופיע מספר פעמים בסדרה "חוק וסדר". הוא הופיע בפרק של "הסופרנוס" כאורח בפרק הפיילוט של "פילדלפיה זורחת", ושיחק בפרק של הסדרה "מונק" .
בשנת 2005 היה בין כוכבי סדרת המערכונים "The Sketch Show" ברשת Fox, המבוססת על תכנית הבריטית באותו שם של רשת הטלוויזיה ITV. הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים.