cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלגיוקלז
המינרלים בקבוצת הפלגיוקלז
לברדוריט – סוג פצלת שדה האופייני לסלעים בסיסיים כגון דיוריט, גברו, אנדזיט ובזלת, והוא מופיע בדרך כלל יחד עם פירוקסן ואמפיבול. הלברדוריט הוא אחד המינרלים היפים ביותר. במבט ראשון נראה הלברדוריט כבעל גוון כהה עמום, אך בחיתוך למקטעים נראים לאורך מישורי הפצילות משחקי אור וצבע הקרויים "לברדורסנס" (labradorescence). הצבעים הנפוצים הם ירוק, כתום, כחול, וסגול. מקור השם בחצי האי לברדור שבקנדה, שם הוא מהווה מרכיב בסלע היסוד אנורתוזיט הבנוי כמעט בלעדית מפלגיוקלז. המינרל מצוי במקומות נוספים בקנדה ובחצי האי הסקנדינבי. סוג של לברדוריט הידוע כספקטרוליט מצוי בפינלנד.
הר סקוט (קנדה)
זהו הפסגה ה-44 הגבוהה ביותר של אלברטה, והר 46 הנישא ביותר של אלברטה. זוהי גם הפסגה ה-57 בגובהה בקולומביה הבריטית.
פלגיוקלז
המינרלים בקבוצת הפלגיוקלז
בייטאוניט – מינרל נדיר המצוי לעיתים בסלעים בסיסיים. קרוי על שמה הקודם של אוטווה שבקנדה (בייטאון).
הר סקוט (קנדה)
מקור השם
שמו של ההר הוצע בשנת 1914 על ידי ג'י. אי. האוורד (G.E. Howard).
ההר מופיע בשם זה לראשונה במפה בשנת 1920, במפת גבולות אלברטה - קולומביה הבריטית מספר 26, משנת 1920.
השם אומץ רשמית ב-2 בנובמבר 1921.
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר נערך בשנת 1928, על ידי וו. ר. היינסוורת' (W.R. Hainsworth), ועל ידי מ. מ. סטרומיה (M.M. Strumia).
פלגיוקלז
סלעים המכילים פלגיוקלז
הפלגיוקלז לסוגיו השונים הוא מרכיב מרכזי בסלעים רבים. הבולטים והמוכרים מבין סלעים אלו הם גרניט ובזלת. ישנם גם סלעים רבים אחרים, שאולי פחות מוכרים ושכיחים המכילים פלגיוקלז בכמויות גדולות כמו האנדזיט, הטוף והטונליט. בטבע קיים גם סלע מגמטי בשם אנורתוזיט, המורכב מפלגיוקלז טהור או כמעט טהור.
קישורים חיצוניים
Feldspat
שי נובלמן
שנות התשעים (תקופת הלהקות)
נובלמן נולד ברמת גן וגדל בשכונת קריית קריניצי. החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1991, כשהוא מנגן בגיטרה בס ובקלידים. באותה השנה הוא ייסד את להקת "ג'וני הכבאי" יחד עם הגיטריסט אורי קליאן והזמר גלעד שגב. כשהלהקה עברה לצליל אלטרנטיבי יותר, היא נפרדה משגב, ונובלמן הוסט לתפקיד הזמר. עם הצטרפותם של הקלידן ספי אפרתי והמתופף אביב ברק, הקליטו הלהקה את השיר "יותר מדי מהמצב" (1992), אך לאחר מכן התפרקו עקב גיוס חבריה לצה"ל. את שירותו הצבאי נובלמן עשה בחיל האוויר בתפקיד מש"ק שלישות בבסיס תל נוף.
ב-1994 היה נובלמן אחד המייסדים של להקת "קנאק/פופ", בהרכב שכלל גם את רועי ארד, וניצן חורש. הלהקה ששאבה השראה ממוזיקת הבריטפופ יצרה תדמית שנויה במחלוקת מעט. בקיץ 1995 עזב נובלמן את הלהקה.
לאחר מכן חבר נובלמן ללהקת הרוק שהייתה בשיאה "מופע הארנבות של ד"ר קספר". הוא ניגן בסיבוב ההופעות של אלבומם השלישי "הו הו" (עקב עזיבתו של איציק רייזנברג וחזרתו בתשובה) והקליט עימם, לראשונה, שני שירים באנגלית פרי עטו. ההרכב התפרק בינואר 1996. נובלמן ניגן מאוחר יותר בסיבוב הופעות האיחוד שלהם ב-2004 ובאלבום ההופעה "מופע הארנבות של ד"ר קספר בהופעה חיה" (2005).
בהמשך עבר נובלמן ללונדון ובמקביל ללימודים בתחום התקשורת הקים את להקת "Oracle", עם המתופף רן לוי והבסיסט רוב וויטמור, כאשר ז'אנר הלהקה היה רטרו למוזיקת שנות ה-60 וה-70. יחד עם המפיק והטכנאי ליאם ווטסון (הווייט סטרייפס) הם הקליטו שני שירים: "Sad Song Happy Song" (שהוכתר לסינגל השבוע של המגזין "Melody Maker") ו"Lonely Boy". שירים אלה יצאו בדיסק דמו ומאוחר יותר שובצו באלבום הבכורה בקריירת הסולו של נובלמן. לשיר הראשון צולם קליפ בברלין. ב-1999, לאחר פירוק הלהקה, החל נובלמן להופיע לבדו.
שנות האלפיים (קריירת הסולו)
עם חזרתו לפעילות בישראל בשנת 2000 (עם זאת עדיין נשאר להתגורר בחו"ל), עבד נובלמן עם חברים מלהקת "רוקפור". שני השירים שהוקלטו באנגליה יצאו לתחנות הרדיו כסינגלים, ואלבום הבכורה שלו "How To Be Shy" יצא מיד לאחר מכן. תדמיתו של נובלמן בתעשייה היה סגנון רוקיסטי אנגלופילי-עצמאי. גרסת הדיסק כללה בין השאר את הבלדה "Don’t Want to Say Goodnight" ואת הפזמון "Spring #b Stevie Winwood". בתקופה זו לווה נובלמן על ידי אמנים רבים, בהם רם אוריון, מיוצאי "נושאי המגבעת", ואורי בראונר כנרות מ"בום פם". האלבום הופיע ברשימת האלבומים הנבחרים של מבקרי ה"רולינג סטון של 2001. ב-2002 יצא נובלמן לסיבוב הופעות בארצות הברית.
בתחילת 2003 חזר נובלמן להתגורר בישראל, חידש את הופעותיו, והחל לכתוב שירים חדשים לאלבומו השני. שנה מאוחר החל לעבוד עם גבע אלון, יותם בן חורין ואיסר טננבאום על האלבום הבא.
בנובמבר 2005 יצא לחנויות האלבום "Beautiful Life". שני שירים מתוכו נכנסו למצעדי הלהיטים ברדיו: "Girlfriend" ו-"Baby in the Rain". הקליפ לאחרון אף זכה בפסטיבל הקליפים IMVF. הבלדה "Wonderful" (דואט של אלון ונובלמן) נבחרה כ"שיר הישראלי האהוב של השנה" על ידי מאזיני "הקצה". ז'אנר הצליל באלבום היה רוקנרולי יותר משל קודמו, בתוספת הרמוניות קוליות (תוך ניצול יכולתם של אלון ובן חורין כזמרים). באוקטובר ערכה הלהקה סיבוב הופעות בן חודש בגרמניה ובלוקסמבורג. בתום סיבוב ההופעות, לאחר שלוש שנים אינטנסיביות, פרש גבע אלון מההרכב, לטובת התרכזות בקריירת הסולו שלו שהחלה לצבור תאוצה. בשנת 2008 יצא נובלמן לשני סיבובי הופעות בגרמניה ובאנגליה.
מאנגלית לעברית
בפברואר 2007 השתתף נובלמן בערב מחווה ללהקת "נושאי המגבעת" שנערך בתל אביב, ויחד עם טריו הג'אז, פלאנקטון, ביצע את השירים: "זבובים" ו"שיר השבוע". ההופעה תועדה בדיוידי בהפקת "האוזן השלישית".
באותה השנה נובלמן גם הלחין והקליט את שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה "טופי והגורילה" (ערוץ ביפ) והלחין את שיר הנושא לטלנובלה "בובות" (ערוץ 3). בינואר 2008 הוציא לאור את גרסת הביצוע הרוקיסטית שלו לאותו שיר כסינגל.
בחודש אוקטובר 2009 הוציא נובלמן את שיר מחאת אוהדי הכדורגל הישראלי: "בחיים לא נעלה למונדיאל", שעורר דיון ציבורי. השיר עסק בניסיונות ההעפלה הכושלים של נבחרת ישראל בכדורגל לטורניר אליפות העולם.
בחודש נובמבר 2010 הפך נובלמן למוזיקאי הישראלי הראשון שאחד משיריו, "גירלפרנד", נכנס למשחק המחשב הפופולרי "Rock Band".
באוקטובר 2011, השתתפו שי ולהקתו החדשה בפסטיבל המוזיקה "אינדינגב", בהופעה שסימלה את חזרתו של נובלמן אל הבמות לאחר היעדרות בת כשלוש שנים.
בדצמבר 2012 יצא השיר "כל יום משתנה", הסינגל הראשון מתוך אלבומו החדש של נובלמן, שהופק בצוותא עם המוזיקאי עוזי פיינרמן. באותו החודש יצא הקליפ לשיר, שהיה מחווה לסרטי הקולנוע "קונילמל". בקליפ משחקים, לצדו של שי, אחיו הצעיר יובל והשחקן מייק בורשטיין - כוכב סרטי "קונילמל".
ב-6 במאי 2013, הוציא שי את שיר הנושא מאלבומו החדש, "יומי הוא חלום". זאת הייתה גרסה בעברית שכתב ללהיט הפופ הפסיכדלי משנת 1968 My year is a day, של ההרכב האמריקאי-צרפתי Les Irresistables. את השיר ליווה קליפ נוסטלגי שהורכב מקטעי וידאו מתקופות שונות בחייו של נובלמן, משפחתו, והופעותיו.
ב-6 ביוני 2013, יצא אלבומו השלישי, "יומי הוא חלום". הוא כלל 13 קטעים בהם שלושת הסינגלים שקדמו ליציאותו, מספר שירים שכתב בצוותא עם ערן צור וכן עם דן תורן ושני קטעים אינסטרומנטליים. השירים "כל יום משתנה" ו"יומי הוא חלום" שובצו בפלייליסטים של תחנות הרדיו השונות.
בחזרה לאנגלית
עם תום סיבוב ההופעות של "יומי הוא חלום", גיבש נובלמן להקה חדשה עימה החל לעבוד על חומרים חדשים בשפה האנגלית. ההרכב שכולל את: אייל פיק, בועז וולף וליאור אבל החל להופיע בחודש מאי 2015. בעמוד הפייסבוק שלו, סיפר נובלמן כי ההרכב מתכנן להיכנס לאולפן ההקלטות בחודשי הקיץ להקליט את השירים החדשים. הלהקה אמנם הקליטה חומרים לאלבום שלם, אך נובלמן צלל לדכדוך, לא סיים את הקלטתם וחדל להופיע. הוא הפציע כשחזר להופעת אורח במופע האשכבה, שנערך לזכרו של המוזיקאי הישראלי המנוח, צ'רלי מגירה, עימו הקליט נובלמן בעבר.
לאחר הפסקה ממושכת, הוציא בחודש אוקטובר 2021, סינגל חדש באנגלית, The Killing Angel שנכנס לפלייליסט התחנות גלגלצ ו-88FM ושב להופיע עם חבריו הוותיקים גבע אלון, יותם בן חורין ועוד.
בינואר 2023 יצא הסינגל Alice Waits, שאת חלקו עוד הקליט באותם הסשנים מחורף 2016, את השיר הפיקו בצוותא פיק ו-וולף, רן שם טוב מלהקת איזבו שימש כטכנאי המיקס.
עיתונות, תקשורת הספורט ומשחק
מעבר להיותו מוזיקאי עוסק נובלמן גם בתחומי הכתיבה, העיתונות והמשחק. הוא עוסק מאז שנת 2006 בהנחיה וכתיבה לתוכניות ספורט שונות בערוצים השונים, כשהוא מביא גישה רעננה המשלבת גם הומור, סאטירה, ותשוקה לנוסטלגיה. כמו כן, משדר משחקי כדורגל עבור ערוץ הספורט. נובלמן אוהד את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים ולעיתים ניתן לראות אותו במשחקיה.
בשנת 2001 החל להגיש בתוכנית הטלוויזיה "המצעד" (ערוץ ביפ) פינה שבועית בנושא היסטוריית מוזיקת הרוקנרול. בשנת 2006 השתתף בטלוויזיה כשחקן אורח בטלנובלה "האלופה", שיצר אחיו דרור.
בשנת 2006 פיתח נובלמן נישה חדשה, הגשת ויצירת תוכני וידאו ספורט בידוריים-הומוריסטיים. עבור פורטל האינטרנט וואלה!, יצר את דמותו "יועד אלפרון", כתב ספורט משוטט החוקר את נבכי הספורט הישראלי לעומק ולרוחב בצורה הומוריסטית. בשנת 2008 התפתחה הפינה לכדי תוכנית אולפן של ממש - "בראש ובראשונה". התוכנית שודרה בשחור-לבן (כהצדעה לשידורי הערוץ הראשון בשנות השבעים) ועסקה בצורה הומוריסטית בספורט הישראלי. עונתה הרביעית של התוכנית, שודרה בוואלה! בשנת 2013.
לרגל מגזין משדרי יורו 2008 בכדורגל ששודר בערוצים 10 וצ'רלטון בטלוויזיה, המציא נובלמן את דמותו של מייקל פינדר, עיתונאי ספורט אנגלי, המסקר עבור ארצו את תרבות הספורט הישראלית. בעקבות הצלחת הכתבות, צולמו שתי עונות של פינדר. בהמשך הצטרף לתקופה קצרה גם לצוות תוכנית הספורט "הראשון בשער" של הערוץ הראשון.
בקיץ 2013 החל להגיש ולכתוב בערוץ הספורט את תוכנית האולפן הלילית "תראו מי שמדבר". החל מקיץ 2017 החל לשדר משחקי כדורגל בערוץ הספורט.
בשנת 2010 נבחר להנחות את השעשועון האינטראקטיבי "קן הקוקיה" של חברת סלקום, ששודר בפייסבוק ובסלולר, לצדם של ימית סול ואיתי שגב.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה חסמבה.
בנוסף לקריירת המשחק והשירה, דיבב נובלמן את דונלד דאק, הברווז בסרטי חברת וולט דיסני. את התפקיד אייש מתחילת שנות ה-90 עד עזיבתה של שפרירה זכאי את קריירת בימוי הדיבוב בסוף 2008. בסוף שנות ה-90 נבחר על ידי אולפני דיסני כ"מדבב דונלד דאק הטוב בעולם" מבין 30 מדבבים שונים, ואת התואר חלק עם עמיתיו האמריקאי והגרמני, טוני אנסלמו ופיטר קראוץ.
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
משפחה
שי נובלמן הוא אחיו הבכור של התסריטאי ויוצר הטלוויזיה דרור נובלמן. אחיו יובל הוא במאי ושחקן. נובלמן נישא בשנת 2008 לבמאית בילי לוי ויש לו שלושה ילדים.
צ'יף דן ג'ורג'
צ'יף דן ג'ורג' (באנגלית: Chief Dan George; 24 ביולי 1899 – 23 בספטמבר 1981) היה הצ'יף של שבט טסליל–וואותות', משורר ושחקן קנדי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1971 על התפקיד שגילם בסרט "איש קטן גדול".
ביוגרפיה
נולד בשם גאסוואנות' סלהות' בשמורת אינדיאנים בצפון ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. שמו באנגלית הוא דן סלהות', שינה את שמו הפרטי לג'ורג' בגיל חמש כאשר החל ללמוד במוסדות לימוד אינדיאנים – קנדיים. עבד במספר עבודות מזדמנות, פריקת מטען בנמלים, בעבודות בניין ובהסעות תלמידים. הופיע עם הרכב מוזיקלי אינדיאני נודד במשך כעשור. ג'ורג' פיתח קריירה מוצלחת כמשורר והוציא לאור שני ספרי שירה. ג'ורג' היה פעיל למען זכויות הילידים האינדיאנים בצפון ארצות הברית וקיבל את אות הקצונה של מסדר קנדה על תרומתו לתרבות הקנדית. ג'ורג' נפטר בשנת 1981 בוונקובר כשהוא בן 82 ונקבר בשמורה שבה נולד. בנו של ג'ורג' הוא צ'יף מקומי ונכדיו של ג'ורג' התפרסמו כמשוררים ושחקנים.
המורשת שהשאיר
על שמו של ג'ורג' קרויים שני בתי ספר ואוניברסיטה אחת ברחבי קנדה. השחקן הקנדי המפורסם דונלד סאת'רלנד ציטט את שירו בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר. בשנת 2008 הוכנס להיכל התהילה של גדולי השחקנים הקנדיים שכיכבו בהוליווד, את המקום חלק עם השחקניות זוכות האוסקר מארי דרסלר ונורמה שירר ועם השחקן ריימונד בור.
השירות הממלכתי לתברואה ומגפות
המשימות העיקריות של השירות הן להגיש הצעות לגבי גיבוש מדיניות המדינה בתחום הרווחה הסניטרית ומניעת הידבקות האוכלוסייה במגפות ויישום מדיניות המדינה בתחום זה. בראש השירות עומד הרופא התברואתי והאפידמיולוגי - המכהן במקביל כמשנה שר הבריאות של אוקראינה.
פירוק
ב-29 במרץ 2017, הממשלה החליטה לפרק את השירות, מכיוון שתפקידיו מבוצעים על ידי משרד הבריאות והשירות הממלכתי להגנת הצרכן.
אברהם משה לונץ
אברהם משה לוּנְץ (בכתיב לועזי: Abraham Moses Luncz; (כ"ה בכסלו תרט"ו, 16 בדצמבר 1854 – ב' באייר תרע"ח, 14 באפריל 1918) היה תלמיד חכם, סופר, מו"ל, עסקן, עיתונאי חוקר ארץ ישראל וגאוגרף ארצישראלי ממוצא ליטאי. נחשב כראשון חוקרי ארץ ישראל בתקופה המודרנית.
קורות חיים
נולד בקובנה באימפריה הרוסית. אביו היה דיין, ובנו, אברהם משה, מילדותו הצטיין בישיבה בכישרונות מרובים. עלה ארצה עם הוריו ב-1869. למד בירושלים בישיבת עץ חיים. בעודו עלם צעיר השיאוהו הוריו אשה, דבורה ריטובסקי, בתו של הרב יעקב עקיבא ריטובסקי. השתלם גם בלימודי חול וקרא בספרות ההשכלה, ובשל כך הקנאים בירושלים רדפוהו, עד שהוכרח לברוח עם אשתו ולהתיישב בעיר צפת. כששב לירושלים, נאלץ להתפרנס כמלמד בדוחק רב. בד בבד למד וחקר הרבה, ביקר בספריות החשובות בירושלים, ובמסע בגליל עורר בו את הרעיון להתמסר לחקירת ארץ ישראל.
לונץ וישראל דב פרומקין ייסדו את הספרייה על שם משה מונטיפיורי, הספרייה הציבורית הראשונה בירושלים, שנסגרה כעבור זמן קצר.
ב-1873 התחיל לפרסם מאמרים בעיתונו של פרומקין, "חבצלת", ובהם מתח ביקורת קשה על שיטת החלוקה ועל הגבאים הממונים עליה. עם זאת נחלץ להגנה על קהילת ירושלים מפני התקפותיו של ההיסטוריון היינריך גרץ. לונץ היה מהמשתתפים הבולטים בכתב העת עברי אנכי.
לאחר שפרסם כמה מאמרים על נושאים גאוגרפיים כתב לונץ ב-1876 את ספרו "נתיבות ציון וירושלים", ובשנת 1891 פרסם מורה דרך ראשון לירושלים בשפה העברית, וזאת בעקבות מורי הדרך הלועזיים הרבים על ארץ ישראל שנדפסו באותה עת עם התגברות זרם התיירים והמבקרים בארץ הקדושה. מאז ועד סוף ימיו המשיך את מחקריו בגאוגרפיה של ארץ ישראל, והשתמש למטרה זו גם בספריות של מוסדות נוצריים, דבר בלתי רגיל בירושלים דאז.
ראייתו לקתה כשהיה בן 23 והוא נסע לווינה ולפריז לשם ריפוי, אך מאמצי הרופאים עלו בתוהו, והוא התעוור כעבור שנתיים.
בסיועו של פרץ סמולנסקין פרסם לונץ בווינה ב-1882 את הכרך הראשון של "ירושלים, שנתון לידיעת ארץ ישראל". על שנתון זה עבד עד יום מותו, והוציא לאור במרוצת השנים 12 כרכים נוספים, שנדפסו בירושלים בבית דפוס של לונץ עצמו, ששכן מ-1900 בשכונת עזרת ישראל בפינת רחוב יפו. משנת 1895 ועד שנת 1915 פרסם מדי שנה גם את "לוח ארץ ישראל", מעין אלמנך ספרותי.
ב-1903 הוציא לאור את ספרם של ר' ישראל מסלנט, ר' יצחק ליפקין ור' זאב וולף ליפקין, "ספר חוט המשולש בסוגיות ושמעתיות... שואל ומשיב...בסברות ישרות אדמו"ר ר' ישראל ליפקין, אדמו"ר ר' זאב וולף ליפקין, ר' יצחק ליפקין", בעריכתו של חיים יהושע קסובסקי. באותה שנה עזר לחיים יהושע קסובסקי לחבר ולהוציא לאור את ספרו "מבשרת ירושלים: פירוש קצר על פי הפשט וציונים לתלמוד ירושלמי".
ב-1904 (תרס"ה), הוציא לאור "אוסף שירים לילדים", שסודרו על ידי דוד ילין, וחיים אריה זוטא.
הוא ההדיר מספר חיבורים על מצוות התלויות בארץ, בתוספת הערות משלו, כגון את "כפתור ופרח" לר' אשתורי הפרחי, את "פאת השולחן" לר' ישראל משקלוב; ואת ספר מחקר א"י "תבואות הארץ" לר' יהוסף שווארץ. כן הוציא לאור, בשלושת הכרכים של "המעמר", תעודות ומאמרים על חקר הארץ.
לונץ היה חבר בוועד הלשון העברית, וייסד בית חינוך לעיוורים בירושלים. כן ערך את השירון הראשון "כינור ציון", ובו חמישים שירים לאומיים על העם, הארץ והגעגועים לציון. בעקבות פרסום השירון הוא נשפט על ידי השלטון העות'מאני באשמת עידוד למרד, ובסופו של דבר נקנס, ספריו הוחרמו ובית הדפוס שבבעלותו נסגר.
נפטר בירושלים ונקבר בהר הזיתים. על שמו קרוי מדרחוב לונץ במרכז ירושלים, רחוב בתל אביב ורחוב בחיפה.
בנו בכורו, ד"ר יעקב לינץ (לונץ), תרגם את הספר בת ירושלים הקטנה של מרים הרי. הוא חתום על התרגום בפסבדונים יעקב אסיא. בן נוסף, מתתיהו היה לבנקאי ואיש ציבור. נכדו (בנו של מתתיהו) שנקרא על שמו, הוא תא"ל רמי לונץ. בתו חנה לונץ בולוטין, כתבה ספר על חייו מאיר נתיבות ירושלים - חיי אברהם משה לונץ, (תרט"ו-תרע"ח, 1918-1854), שיצא לאור בהוצאת אחיעבר, תשכ"ח / 1968 וסייעה לו לעלות על הכתב את מחקריו הרבים לאחר שהלה התעוור.
מורה דרך בארץ ישראל וסוריה
חבר את הספר "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה", כאשר על העטיפה הושמט השם סוריה. הספר נועד להיות מעין מדריך "בדקר" עבור הקורא העברי. בעמוד הראשון של הספר הוא כותב על מטרת כתיבתו:
אלי שילר, מהוצאת הספרים "אריאל", הוציא הדפסה חדשה של הספר ביוני 1979. הוא כותב כי לונץ קיווה כי המדריך אשר יופץ בקרב תושבי הארץ והבאים אליה יוכל לסייע לו מהבחינה הכספית, לאחר המצוקה אליה הוא נקלע: "ברם תוחלתו נכזבה... ואף כי הכל גמרו הלל על המדריך, לא הייתה השעה כשרה למכירתו בעותקים לאלפים". בפועל הסיבה הייתה שהשלטון העות'מאני סגר את נמל יפו בפני העולים מרוסיה ומרומניה, ולונץ כותב:
השירות הממלכתי לבטיחות מזון והגנת הצרכן
השירות הממלכתי לבטיחות מזון והגנת הצרכן (באוקראינית: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, בקיצור: Держпродспоживслужба) הוקם בספטמבר 2014 על בסיס השירות הווטרינרי הממלכתי והשירות הממלכתי לתברואה ומגפות והפך לשירות הממלכתי לפיקוח בתחום בטיחות מזון והגנת הצרכן.
משימות
פעילות השירות מנוהלת ומתואמת ישירות על ידי קבינט השרים של אוקראינה.
זוחלים
זוחלים (שם מדעי: Reptilia) הם קבוצה פראפילטית (כלומר קבוצת יצורים חיים שבה כלול אב הטיפוס אך לא חלק מצאצאיו) של בעלי חוליות פויקילותרמיים (בעלי "דם קר"), בת כ-12,000 מינים. מאפייניהם העיקריים של הזוחלים הם קשקשים עשויי קרטין המכסים את גופם, וויסות חום הגוף על ידי שינוי ההתנהגות. אף על פי שהם נחשבים כאוהבי מקומות חמים ויבשים, הם מצויים במגוון בתי גידול ברחבי העולם. מבחינה אקולוגית, הזוחלים חשובים הן כטורפים והן כנטרפים.
הזוחלים המודרניים מחולקים כך:
אבותיהם הקדמונים הם דו-חיים, מהם התפתחו לפני כ-295 מיליון שנים, לאחר שפיתחו ביצה בעלת קליפה שאפשרה להם להתרבות מחוץ למים. הזוחלים הקדמוניים אינם רק האבות של הזוחלים בני ימינו, אלא גם של היונקים והעופות. הזוחלים החיים כיום התפתחו בעידן המזוזואיקון (התנינאים והצבים ראשונים) – תקופה בה שלטו בעולם יצורים אחרים, כמו הדינוזאורים על הקרקע, הפטרוזאורים באוויר והפלזיוזאורים בים – ומאז שרדו אירועי הכחדה נרחבים, כמו הכחדת קרטיקון-פלאוגן שהמיתה את הדינוזאורים כ-66 מיליון שנה לפני זמננו.
הזוחלים, ככל היצורים החיים, מאוימים על ידי סכנות שונות, ובהן: ציד של האדם בשביל עורם או כמקור מזון, הרס בתי גידול (Habitat destruction) וזיהום.
במיון עולם הטבע הקלאסי של קארולוס ליניאוס סווגה קבוצת הזוחלים כמחלקה, אך מחקרים עכשוויים הראו כי לזוחלים אין אב קדמון משותף הכולל את כל הזוחלים ורק אותם (ללא עופות), ולכן הם נחשבים קבוצה פרפילטית ולא מחלקה בעלת הצדקה טקסונומית.
גודל הזוחלים
בעבר היו זוחלים ענקיים באוויר, ביבשה ובים כמו האפטוזאורוס, הדיינוסוכוס, הקרונוזאורוס והפטרנודון, אך כולם נכחדו לאחר תקופת הקרטיקון ואת מקומם תפסו עופות ובעיקר יונקים ענקיים. הזוחל הענק ביותר שחי אי-פעם היה הדינוזאור ארגנטינוזאורוס שהגיע לאורך של מטר ומשקל של 70–100 טונות. הזוחל הגדול ביותר החי היום הוא תנין הים שיכול להגיע לאורך של ולמשקל של 1,500 ק"ג. עם זאת, יש מספר מיני נחשים כמו אנקונדה ופיתון מרושת שהם ארוכים יותר אך שוקלים הרבה פחות. הזוחל הקטן ביותר הוא זיקונית ננסית ממדגסקר שאורכה 30 מ"מ (ראו גם בטבלת זוחלים שיאנים). כיום רוב הזוחלים הגדולים ביותר הם התנינאים והסוג תנין בפרט. שאר הזוחלים הם קטנים או בינוניים למעט מספר מינים של לטאות כגון כוח ענק ומספר מיני צבים כגון צב ים גלדי, צב גלאפגוס וצב אלדברה.
להלן רשימת ששת הזוחלים הגדולים ביותר וממדיהם, ממוינים לפי משקל ממוצע:
כסות הגוף
גוף הזוחלים מכוסה בעור השונה מעורם הלח של הדו-חיים, מעורם המנוצה של העופות, ומעורם השעיר של היונקים. שכבת האפידרמיס בזוחלים מצופה בקשקשים העשויים בעיקר מבטא-קרטין, אותו החומר ממנו עשויים (בעיקר) הציפורניים והשיער. הקשקשים מחוברים זה לזה באמצעות עור דק וגמיש. שכבות העור והקשקשים משמשות כחיץ לשמירת נוזלי הגוף, סיוע בניהול גזים וחום גוף, הגנה מפגיעות חיצוניות וקרינה, הסוואה ואמצעי תקשורת. תכונה זו של אטימות למים מאפשרת לזוחלים לחיות במקומות יבשים, בשונה מן הדו-חיים. עור הזוחלים עני בבלוטות אקסוקריניות, הנפוצות בעור הדו-חיים, ובמינים מסוימים אף חסר אותן לגמרי.
אצל הצבים התפתח שריון, העשוי מעצמות רבות שהתאחו ומשכבה של קשקשים גדולים המכסה אותן (חוץ משריון הצבים הרכים – אשר כמשתמע משמם – הוא רך, ומכוסה בשכבת עור עבה).
כל הזוחלים מחליפים את שכבות העור הישן (הנקרא "נשל") בחדש יותר בתהליך הנקרא התנשלות (Moulting), אם כי באופנים שונים: הנחשים משלימים התנשלות על פני כל גופם בבת אחת, תוך פריצה מהעור הישן, בעוד שאר הקשקשאים משירים חתיכות גדולות מן העור. התנינאים משירים את קשקשיהם הגדולים אחד אחד, והצבים משירים רק את השכבות העליונות בעוד ששכבות חדשות מתווספות לתחתונות (על פי מספרן ניתן לקבוע את גיל הצב).
טמפרטורת הגוף
יונקים ועופות "חמי דם" הם אנדותרמיים, כלומר מסוגלים לייצר חום גוף בעצמם, והומיאותרמיים, כלומר מסוגלים לשמור על תחום טמפרטורת גוף צר וקבוע. אך הזוחלים "קרי הדם" – בשונה מהם ובדומה לשאר בעלי החיים – הם אקטותרמיים, כלומר חום גופם מגיע ממקורות חיצוניים כמו השמש, והטרותרמיים, כלומר טמפרטורת גופם משתנה לפי טמפרטורת הסביבה. כתוצאה מכך, רוב הזמן טמפרטורת הגוף אצל זוחלים דומה לטמפרטורת הסביבה, ונמוכה מטמפרטורת הגוף האופיינית ליונקים ועופות.
היבטים רבים של הפיזיולוגיה של הזוחלים קשורים לטמפרטורה, ומכאן גם התנהגותם ובריאותם. אם טמפרטורת גופם של הזוחלים עולה מעל או יורדת מתחת לתחום הרגיל – גופם יפסיק לתפקד כהלכה והם לא יוכלו לזוז. האופן העיקרי בו זוחלים מווסתים את טמפרטורת הגוף שלהם הוא באמצעות התנהגותם (לפירוט ראו בסעיף התנהגות). לעיתים קרובות הם נאלצים לשהות זמן מה באור שמש ישיר, או לחלופין על מצע כלשהו שחומם קודם בקרני השמש, עד שטמפרטורת הגוף שלהם תעלה לרמה מספקת לצורך פעילויות שונות. מאידך, כאשר הסביבה הופכת חמה מדי הם נאלצים לשהות בצל או במאורה על מנת לקרר את גופם. לכן רוב היבטי ההתנהגות, אורח החיים והתפוצה אצל זוחלים מוכתבים על ידי טמפרטורת הסביבה הרבה יותר מאשר אצל יונקים ועופות (לפירוט ראו בסעיף תפוצה).
מערכת החיסון של הזוחלים מגיבה באופן חלש יותר בחורף. כמו כן, הם זקוקים לקרינת על-סגול כדי לייצר ויטמין D3, המסייע לספוג סידן דרך מערכת העיכול. מחסור בקרינה זו, במיוחד מסוג "גל בינוני" (UV-B), יוביל ל-Metabolic bone disease.
חילוף חומרים
לחילוף החומרים האיטי של הזוחלים ישנם יתרונות, כמו צריכת חמצן נמוכה יותר וצריכת מזון נמוכה יותר. לדוגמה, תנין צורך 10% עד 20% בלבד ממסת המזון שצורך אריה בעל מסת גוף זהה, והוא עשוי לחיות במשך חצי שנה בלי לאכול כלל. עם זאת, את מרביתו של זמן זה הוא מבלה ברביצה ללא תנועה. גם זוחלים טורפים אחרים, כגון נחשים, שממיות וזיקיות, בדרך-כלל אינם מתרוצצים ומחפשים אחר טרפם באופן פעיל, אלא אורבים לו במקום אחד זמן רב.
רמת הפעילות הנמוכה אשר מוכתבת על ידי חילוף החומרים האיטי גורמת לכך שזוחלים בני-זמננו, בהשוואה ליונקים ועופות, ממעטים יותר לחקור את סביבתם, ללמוד דברים חדשים וליצור חיי חברה מורכבים. חילוף החומרים האיטי יותר אצל זוחלים גם מגביל אותם בהוצאת אנרגיה גבוהה במיוחד ומאמצים גופניים קשים במיוחד, אשר אפשריים בבעלי-חיים חמי-דם, למשל תעופה בטפיחות כנפיים פעילות אצל עופות, או ריצה למרחקים ארוכים ביונקים.
חוקרים רבים כיום סבורים כי בשונה מן הזוחלים בני-ימינו, כמה זוחלים נכחדים היו "חמי דם" לפחות במידה מסוימת. אף שלא ניתן לבדוק זאת ישירות בשלדים מאובנים, ראיות נסיבתיות רבות מצביעות על כך. מאובני דינוזאורים רבים התגלו באזורי הקטבים (אשר בתקופתם היו קרירים למדי, אם כי הרבה פחות קרים מאשר כיום). שלדי דינוזאורים רבים, למשל דיינוניכוס, רומזים שהם היו פעילים ומהירי ריצה, ופטרוזאורים היו מסוגלים לעוף. דינוזאורים מנוצים היו מכוסים במעטה נוצות פלומתיות אשר שימשו ככל הנראה כבידוד תרמי, האופייני לבעלי-חיים חמי-דם.
מחזור הדם
כמו אצל שאר בעלי ארבע רגליים, גם בזוחלים יש מחזור דם כפול - מחזור קטן לריאות ומחזור גדול לשאר חלקי הגוף. אך בדומה למצב בדו-חיים, גם בזוחלים עדיין אין הפרדה מוחלטת בין שני המחזורים: במקום חלוקה לחדר ימני וחדר שמאלי בלב ישנו רק חדר אחד, וכתוצאה מכך ייתכן ערבוב בין דם עשיר בחמצן המגיע מן הריאות לדם עני בחמצן המגיע משאר חלקי הגוף. יוצאים מכלל זה הם התנינאים, שבלב שלהם יש מחיצה שרירית המחלקת את החדר למדור ימני ושמאלי, בדומה למצב בעופות וביונקים. ואולם אפילו אצל התנינאים מחיצה זו עדיין איננה מושלמת לחלוטין, ונותר בה חור קטן (foramen of Panizza).
ההפרדה הבלתי-מושלמת בין מחזורי הדם בדו-חיים ובזוחלים מפורשת בדרך-כלל כשריד אבולוציוני של תהליך ההתפתחות מדגים בעלי מחזור הדם היחיד. כמה חוקרים הציעו מנגנונים שונים של זרימת דם בחדרי הלב במיני זוחלים מסוימים, אשר בפועל מצליחים להפחית או למנוע ערבוב דם עשיר בחמצן עם דם עני בחמצן למרות ההפרדה הבלתי-מושלמת. ייתכן גם שזוחלים רבים מסוגלים להשלים עם מידה מסוימת של ערבוב ופגיעה ביעילות מטבולית כתוצאה מכך, שכן קצב חילוף החומרים אצלם בדרך-כלל נמוך מזה של יונקים ועופות.
תופעה נוספת המפורשת כשריד של מצב עתיק בזוחלים ובדו-חיים היא התפצלות אבי העורקים לשני סעיפים גדולים, אחד לצד ימין של הגוף והאחר לצד שמאל שלו, אשר מתאחדים שוב באזור הגב לפני שהם מגיעים לשאר חלקי הגוף. המעבר הכפול מוסבר כשריד של קשת הזימים הרביעית בדגים, אשר הפכה מיותרת עם המעבר לנשימה באמצעות ריאות והעלמות הזימים. צד אחד של המעבר הכפול המיותר מתנוון ביונקים (הצד השמאלי) ובעופות (הצד הימני).
מערכת הנשימה
בדומה לשאר בעלי ארבע רגליים, הזוחלים נושמים באמצעות ריאות. בניגוד לדו-חיים, שבתחילת מחזור חייהם במים הם נושמים באמצעות זימים, לזוחלים אין זימים פעילים בשום שלב של חייהם.
בדומה לדו-חיים, זוחלים קטני-גוף רבים סופגים חלק מן החמצן הדרוש להם מן האוויר ישירות דרך עורם, לעיתים באזורים מסוימים שלו שבהם העור חדיר יותר. למרות זאת, לפחות חלק מן הנשימה מתבצע תמיד באמצעות הריאות.
שאיבת האוויר אל הריאות, שביונקים מונעת בכוח שרירי הסרעפת ובית החזה, מונעת בדרכים שונות בקבוצות שונות של זוחלים. אצל הקשקשאים, השאיבה מונעת בכוח שרירי עמוד השדרה, אשר תפקידם העיקרי הוא בהתקדמות הגוף. כתוצאה מכך, מרבית הקשקשאים נאלצים לעצור את נשימתם בעת ריצה מהירה. בכמה מיני לטאות מגבלה זו נעקפה על ידי התפתחות שרירים גמישים בתחתית חלל הפה, אשר שואבים את האוויר כמו אצל דו-חיים. אצל התנינאים התפתחה מחיצה שרירית דמויות-סרעפת, אך היא איננה הומולוגית לסרעפת היונקים, וממוקמת באגן ולא בתחתית בית החזה.
שלא כמו ביונקים ובעופות, למרבית הזוחלים חך משני קטן ובלתי-מפותח, כך שאין הפרדה בחלל הפה בין דרכי הנשימה ודרכי המזון. כתוצאה מכך רבים מהם אינם מסוגלים לנשום דרך הראות בעת האכילה. יוצאים מכלל זה התנינאים, שהם בעלי חך משני מפותח המאפשר להם לנשום בעת האכילה. אצל הנחשים חך משני בלתי מפותח, אך החלק הקדמי של קנה הנשימה התארך קדימה והתחבר לנחיריים, מה שמאפשר לנחשים לנשום כאשר הם בולעים את טרפם, תהליך שעשוי להימשך אצלם זמן רב.
ריח ותגובות לגירוי כימי
חוש הריח מפותח אצל מרבית הזוחלים, ויש להם מספר איברים הרגישים לגירויים כימיים באף ובחך. בדומה לבעלי ארבע רגליים רבים, הזוחלים (חוץ מן הצבים) הם בעלי איבר יעקובסון – איבר הרחה נוסף לאף בתקרת הפה. איבר יעקובסון מפותח אצל הלטאות, אך לשיא התפתחותו הגיע אצל הנחשים. כאשר נחש קולט קול דרך הקרקע או כאשר ריח חזק מגרה את אפו, הוא מרים מעט את ראשו, משרבב את לשונו ומכניסה בחזרה במהירות מספר פעמים. בכל החזרה של הלשון, קצה נוגע סמוך לפתח בחך המוביל לאיבר יעקובסון, ובכך היא מעבירה אליו חלקיקי ריח שדבקו בה. רבים מן הזוחלים, כמו צפעיים גדולים וחומטיים, מסתמכים כמעט באופן בלעדי על איבר יעקובסון לאיתור ומעקב אחר טרף. זוחלים אחרים, כמו התנינאים, נעזרים בו למציאת בן או בת זוג.
מערכת השמיעה
חוש השמיעה אצל מרבית הלטאות טוב, וחד אף יותר אצל תנינאים. לעומתם נחשים, צבים ולטאות תת-קרקעיות רגישים בעיקר לתנודות בתדר נמוך, יכולת יעילה במיוחד לקליטת קולות המועברים דרך הקרקע. לנחשים אין כלל עור תוף, וכתוצאה מכך הם אינם מסוגלים בדרך-כלל לשמוע קולות, אפילו חזקים למדי, אשר מועברים דרך האוויר. לעומת זאת הם רגישים מאוד לתנודות בתדר נמוך המועברות דרך הקרקע, אותן הם קולטים באמצעות עצמות הגולגולת הישר אל האוזן הפנימית, בתהליך הנקרא "הולכת עצמות" (Bone conduction).
חישה בקרינת חום תת-אדומה
מינים רבים של נחשים, למשל מתת-משפחת העכסנים וממשפחות הפיתוניים והחנקיים (Boidae), מסוגלים לחוש בקרינת חום תת-אדומה, ולקלוט תמונת חום הנפלט מעצם במרחק של עד מטר מהם אפילו בחושך מוחלט (בדומה להדמאה תרמית). יכולת זו מפותחת עד כדי לאפשר לנחש עיוור מלידה "לראות" תמונת חום של יצור העומד מולו, ולתקוף במדויק חלקי גוף פגיעים שלו.
חישת קרינה תת-אדומה מתבצעת ב"איברי גומה" (Pit organs), שהם שקעים קטנים בפניהם של הנחשים. איברי גומה מצוידים בקולטני חישה רבים המכילים תעלות יונים מסוג TRPA1, אשר הנפתחות למעבר כאשר הן מגיעות לטמפרטורה מסוימת. לדוגמה, אצל העכסנים התעלות נפתחות כשהן מגיעות לטמפרטורה של 28 מעלות צלזיוס בקירוב, המתאימה למכרסם קטן בטווח של כמטר. צורתם, מספרם ומיקומם של איברים אלו שונים במיני נחשים שונים: לחנקיים יש שלושה איברים או יותר בין הקשקשים המקיפים את פיהם, בעוד שאצל העכסניים שני איברים המכוסים בקרום בין העיניים לנחיריים.
בנוסף לאיתור ומעקב אחר טרף, נמצא לאחרונה כי אצל שתי קבוצות, כמו העכסן האימתן (Crotalus atrox), איברים אלו מסייעים בוויסות חום הגוף.
מערכת הראייה
חדות ראייתם של הזוחלים משתנה בהתאם למין: מזוחלים בעלי ראייה טובה, בעיקר אלו הפעילים בלילה, ועד זוחלים עיוורים או חסרי עיניים, כמו לטאת דיבמוס דלאי (Dibamus dalaiensis). ראיית צבעים אינה תכונה נפוצה בקרב הזוחלים.
לכמה מיני זוחלים, כמו הספנודון ואיגואניים רבים, יש בחלק העליון של ראשם איבר הרגיש לשינויים בעוצמת האור שנקרא עין הקודקוד, ומוכר גם בשמות "עין שלישית" (Third eye) ו"עין האצטרובל" (pineal eye). איבר זה מקושר לבלוטת האצטרובל, ומסייע לבעל החיים לווסת את השעון הביולוגי שלו וייצור הורמונים הקשורים להומיאותרמיות.
אצל מרבית מיני הזוחלים העפעף התחתון נע יותר מן העליון, חוץ מן התנינים אצלם מועדף העפעף העליון. לנחשים אין עפעפיים נעים כלל, ובמקומם כל עין מכוסה בקשקש מגן קבוע ושקוף.
צורת האישון משתנה לפי מין הזוחל: מהעיגול המאפיין את הצבים וזוחלים רבים אחרים הפעילים ביום, דרך צורת החריץ האנכי של התנינים וזוחלי הלילה והחריץ האופקי של נחשי עצים אחדים, ועד קו הנקודות האנכי של מיני שממיות מסוימים.
מערכת העצבים
מערכת העצבים של הזוחלים דומה ביסודה לזאת של שאר החולייתנים, ובכלל זה מוח שדרה, חלקי מוח ותריסר זוגות של עצבי גולגולת, שלהם תפקודים דומים לאלו של עצבי הגולגולת באדם, למשל. המוח הגדול והמוח הקטן בזוחלים גדולים מעט יותר מאלו של הדו-חיים, אך קטנים בהרבה מאלו של יונקים ועופות. המדד המשמש להערכת גודל המוח תוך ניכוי השפעת גודל הגוף הוא "מנת המוחיות" (Encephalization Quotient). מנת המוחיות האופיינית לזוחלים בני זמננו הוא כעשירית מזו של יונקים ועופות, כלומר לזוחל טיפוסי יש מוח קטן פי עשרה ממוח יונק או עוף באותו גודל גוף. בהתאמה לגודל המוח, הזוחלים נחשבים לאינטליגנטים פחות מן היונקים והעופות.
נחיתות הזוחלים בגודל המוח, בהשוואה ליונקים ועופות, נובעת קרוב לוודאי מהיותם "קרי דם". רקמת עצב צורכת יותר אנרגיה ליחידת משקל מכל סוג אחר של רקמה, אפילו בעת מנוחה מוחלטת. קצב חילוף החומרים האיטי של הזוחלים אינו מספק די אנרגיה להחזקת מוח גדול. יוצאים מכלל זה היו מספר דינוזאורים קטני-גוף מן הקבוצות הקרובות ביותר לעופות, כמו טרודון ובמבירפטור. מנת המוחיות שלהם, אותה ניתן למדוד מתוך הנפח הפנימי של הגולגולת במאובנים, דומה למנת המוחיות של עופות בני-ימינו. זוהי ראייה עקיפה נוספת שדינוזאורים אלו היו חמי-דם.
גפיים ותנועה
אף על פי שהאב הקדמון של הזוחלים היה בעל ארבע רגליים, אצל מספר קבוצות זוחלים יש נטייה להתנוונות הגפיים ואף להיעלמותם. במיני חומטים רבים, כמו הנחושית העינונית, הרגליים קטנות מאוד. אצל לטאות ממשפחת הקמטניים ניתן למצוא מינים בעלי גפיים מפותחות ועד מינים דמויי-נחש החסרים גפיים לחלוטין, למשל קמטן החורש הנפוץ בארץ-ישראל. לבני משפחת הביפדיים יש רק גפיים קדמיות המשמשות לחפירה. קבוצות שלמות של זוחלים איבדו לחלוטין את גפיהם, כמו הנחשים המוכרים והטבעונים דמויי התולעת. עם זאת, אפילו אצל זוחלים חסרי גפיים ניתן בדרך-כלל למצוא שרידים של עצמות הגפיים, הכתפיים או האגן, המעידים על מוצאם האבולוציוני מאב קדמון בעל גפיים.
מעמס
מעמס או תִּסְבֹּלֶת (באנגלית: Deadweight Tonnage) הוא יחידה לציון המשקל המרבי שאוניית משא יכולה לשאת בבטחה. משקל זה מציין את משקל המטען, דלק, מי שתייה, מי נטל, אספקה, נוסעים וצוות אך הוא אינו כולל את משקל האונייה עצמה ("הדחק בריק" - lightweight). בעבר נמדדה יחידה זו בטון ארוך שהוא כ־1,016 קילוגרם אך הוחלפה בטון מטרי.
זוחלים
גפיים ותנועה
בזוחלים בעלי רגליים, הירך והזרוע פרושות הצידה מן הגוף, ורק השוק ואמת הזרוע נוטות למטה. כתוצאה מכך כפות רגליהם מוצבות לצידי הגוף, ולא מתחתיו כמו ביונקים ובעופות. צורת גפיים זו מקנה לגוף יציבה "שרועה" – נוגעת בקרקע – ומכאן שמם "זוחלים". מכאן גם דרך הילוכם של הזוחלים: הם מחזיקים אך במעט את גופם מורם מעל הקרקע, ומניעים אותו מצד לצד כדי להגדיל את אורך הצעד. הליכה זו נראית בעיני ביולוגים אחדים כבלתי יעילה ומסורבלת. אולם, צורה זו לא השתנתה כמעט במשך מיליוני שנים ומופיעה אצל רוב הזוחלים והדו-חיים, ועל כן ניתן לטעון כי אם הייתה מפריעה להם, הרי הייתה נעלמת. כמו כן, יציבתם מותאמת לאורח חייהם המתבסס על שימור רב ככל הניתן של אנרגיה.
מעמס
אין לבלבל מעמס עם תפוסה, הנמדדת בטונות תפוסה שהן יחידות נפח ולא משקל, או עם הֶדחק (לעיתים נקרא גם "דֶחִי"), יחידת מידה למשקל המקובלת באוניות מלחמה.
זוחלים
גפיים ותנועה
בנוסף, הזוחלים פיתחו שיטות תנועה מגוונות: חלק גדול מהם שוחה, ובכלל זה צבי הים להם גפיים דמויות סנפירים, התנינאים להם גפיים המשמשות הן לשחייה והן להליכה, ונחשי הים (Hydrophiinae) חסרי הגפיים השוחים באמצעות הנעת גופם; רבים שידרגו את תנועתם לכדי טיפוס, כמו השממיות שיכולות לטפס על קיר זכוכית, הנחשים (ראו קישורים חיצוניים), והזיקיות אשר לופתות ענפים באמצעות אצבעותיהן וזנבן; מעטים מהם אף יכולים לנתר, כמו האנוליס (Anolis), קבוצות אחדות פיתחו יכולות דאייה מגוונות (מפורטות מטה); ואחרים יכולים אף לרוץ על רגליהם האחוריות, כמו לטאות הקולר (Crotaphytus), לטאות הבסיליסק היכולות אף לרוץ על מים (ראו קישורים חיצוניים) וחרדון הצווארון. תנינאים צעירים או קלי משקל אף יכולים ללכת באופן דומה ליונקים – הליכה זו נקראת "הליכה גבוהה" ("high walk”) והיא נעשית באמצעות הרמת עצמם מהקרקע ותנועה קלה מצד לצד – או אף "לדהור" באמצעות הנעת הגוף למעלה ולמטה (ראו קישורים חיצוניים). לדינוזאורים היו רגליים מוצבות מתחת לגופם ויציבתם הייתה זקופה בדומה לזו של עופות ויונקים.
דאייה ותעופה
יכולות דאייה ואף תעופה פעילות התפתחו פעמים רבות באופן בלתי-תלוי אצל קבוצות זוחלים שונות במהלך האבולוציה. זוחלים דואים החיים בימינו הם ברובם מינים קטני-גוף המטפסים על עצים וסלעים. במינים כאלו, הגדלת שטח הפנים של הגוף מאפשרת צניחה איטית ובטוחה בעת קפיצה ממקום גבוה. במינים מתקדמים יותר המשטחים האווירודינמיים גדלים ומשתכללים, ומאפשרים דאייה הדרגתית יותר ומבוקרת. יכולת דאייה ידועה במספר זוחלים בני-ימינו (להלן סוגים, אך לא בהכרח כל המינים בסוג דואים):
איברי דאייה נמצאו גם במאובנים של מספר זוחלים נכחדים קטני-גוף מתור הטריאס, לפני למעלה מ-200 מיליון שנה. ביניהם סוגים כמו איקרוזאורוס (Icarosaurus) וקואהנאוזאורוס (Kuehneosaurus), שכנפיהם התפתחו מצלעות מוארכות בדומה לאלו של הדרקון הדואה בן ימינו, אף שהם השתייכו לקבוצות אחרות לחלוטין. בולט במיוחד הסוג שרוביפטריקס (Sharovipteryx), זוחל זעיר שהיה בעל כנף דלתא שנוצרה מקרום עור המתוח בין רגליו האחוריות.
בשתי קבוצות של זוחלים נכחדים - הפטרוזאורים והדינוזאורים - אף התפתחה תעופה פעילה בתנופות כנפיים. שתי קבוצות אלו התפתחו בנפרד ובאופן בלתי-תלוי זו מזו, כפי שמעיד מנגנון התעופה השונה שלהם: אצל הפטרוזאורים התפתח קרום עור אשר נפרש בין הזרוע והאצבע החמישית הארוכה שלה ובין הרגל האחורית והזנב. בדינוזאורים מנוצים, ובעופות שהשתלשלו מהם, נוצות תעופה ארוכות על הזרועות והזנב התפתחו מנוצות פלומה ששימשו ככל הנראה לבידוד תרמי. עדיין לא ידוע כיצד בדיוק הופיעה התעופה אצל פטרוזאורים ואצל עופות, אך ההשערה המקובלת יותר היא שגם הם היו בתחילה זוחלים מטפסים שהתפתחה אצלם יכולת צניחה ודאייה.
תנועת נחשים וחסרי גפיים אחרים
חסרי הגפיים סיגלו לעצמם אופני תנועה שונים כדי להתגבר על חסרונם. הנחשים פיתחו חמש דרכי הילוך עיקריות המשמשות אותם בהתאם לסוג המשטח עליו הם נעים, מהירות התנועה, משקל הפרט ועוד. נחש יחיד יכול להשתמש ברוב או בכל החמש, ואף מסוגל להשתמש בשתי דרכים שונות בחלקי גוף שונים. הם נעים באמצעות כיווץ שרירים היוצר traction בין קשקשיהם לבין המשטח עליו הם מחליקים, ודחיפת עצמם אחורה כנגד המשטח. מספר רב של חוליות גמישות מאפשרות להם לנטות לכל כיוון ואף להתפתל סביב עצמים.
התנועה הבסיסית ביותר היא תנועה גלית (Undulatory locomotion). היא משמשת את כל חסרי הגפיים, כולל נחשי הים. התנועה מתחילה בראש, שם הנחש מכווץ את שריריו, מזיזו קדימה בכיוון אלכסוני לצד מסוים ובכך גורם לשאר גופו לעקוב אחריו. לאחר מכן התהליך חוזר חלילה לצד השני.
תנועה שנייה, המשמשת גם נחשים מטפסים, היא תנועת כיווץ (Concertina). בתנועה זה הנחש נע קדימה מבלי להזיז את גופו לצדדים, זאת באמצעות כיווץ גופו לכדי צורות S רבות, הזנקת חלקו הקדמי קדימה, הורדתו כלפי הקרקע, מציאת מקום אחיזה ומשיכת החלק הנותר.
תנועה בקו ישר משמשת לרוב נחשים גדולים, כמו פיתוניים. בתנועה זו חלק מהבטן מורם מעט מעל הקרקע, נמתח קדימה, מורד ומוצא אחיזה בקרקע, מושך את שאר הגוף וחוזר חלילה עם חלקי גוף אחרים (ראו קישורים חיצוניים).
חוסר גפיהם של חסרי הגפיים אינו מהווה אבן נגף בפניהם, אלא ההפך הוא הנכון: הוא מאפשר להם להשתחל אל תוך חללים קטנים וצרים, כמו סדק בסלע וצמחייה צפופה. כמו כן, חלק ממינים אלו נעים במהירות, כמו הממבה השחורה היכולה לנוע במהירות של עד כ-16 קמ"ש (הנחש המהיר בעולם).
שלד
ככל בעלי ארבע הרגליים (קיימים כיום: דו-חיים, יונקים, עופות והזוחלים עצמם), לזוחלים יש בליטה (Occipital Condyle) המחברת בין העצם האחורית והתחתונה של הגולגולת לבין עצם האטלס. אצל הזוחלים הבליטה יחידה, בעוד שאצל הדו-חיים היא זוגית.
מערכת הרבייה
הזוחלים משויכים לקבוצת בעלי שפיר עוברי, שהמאפיין המגדיר אותה הוא היכולת להתרבות ביבשה, בסביבה יבשה. במהלך האבולוציה קדמו הדו-חיים לזוחלים במעבר מן הים ליבשה, ואולם עד היום הם מסוגלים להתרבות רק במים. לעומתם, אצל הזוחלים התפתחה לראשונה ביצה המסוגלת לשרוד מחוץ למים בזכות מספר התאמות אבולוציוניות, כמו שק השפיר, ואיפשרה להם הסתגלות מושלמת לסביבה יבשתית. שאר בעלי השפיר העוברי - העופות והיונקים - התפתחו מן הזוחלים וירשו מהם את יכולת הרבייה מחוץ למים. המאובן העתיק ביותר של ביצה יבשתית התגלה בטקסס ומתוארך לתור הפרם התחתון, לפני כ-225 מיליוני שנים.
רביית בתולין
בדומה לשאר החולייתנים, הזוחלים מתרבים בעיקר ברבייה זוויגית. אך כמו אצל דגים ודו-חיים, הנקבות במספר מיני זוחלים מסוגלות, בתנאים מסוימים, לרבייה אל-זוויגית, הידועה גם כרביית בתולין. כאשר נקבות כאלו אינן מופרות הן מטילות ביצים דיפלואידיות שמהן בוקעות נקבות הזהות גנטית לאמן. תופעות של רביית בתולין ידועה במינים שונים של לטאות, שממיות, חרדונים, זיקיות ונחשילים.
הזדווגות והפריה
ההזדווגות בזוחלים מתבצעת על ידי הפריה תוך-גופית. הזכר מעביר את תאי הזרע ישירות לתוך גופה של הנקבה, שם הם מפרים את תאי הביצית. זאת בניגוד להפריה חיצונית אצל דגים ודו-חיים רבים, שאצלם הזכר מפרה את הביצים לאחר שכבר הוטלו. ההפריה התוך-גופית אינה דורשת סביבה מימית, ולכן נחשבת גם היא כהתאמה לרבייה ביבשה. צינורות הביצים (בנקבה) והזרע (בזכר) נפתחים אל הביב (cloaca), פתח חיצוני בתחתית חלקו האחורי של הגוף שאליו גם נפתחים פי הטבעת וצינורות השתן. הזדווגות בזוחלים מתבצעת בדרך-כלל כאשר הזכר והנקבה מצמידים את פתחי הביב שלהם. תאי הזרע שוחים במעלה צינור הביצים של הנקבה, שם הם מפרים את תאי הביצית שחרגו מן השחלות.
במינים רבים של זוחלים נמצאה בגוף הנקבות אגירת זרע, אשר עשוי להפרות את הנקבה חודשים ואף שנים לאחר ההזדווגות. כתוצאה מכך עשויה הנקבה להזדווג בעונה אחת ולהטיל ביצים מופרות בעונה שלאחריה, או להזדווג פעם אחת ולהטיל מספר תטולות פוריות. אגירת זרע נמצאה אצל לטאות, צבים ונחשים, ובנקבת אחד ממיני הזעמניים נמצאו תאי זרע בני שש שנים.
הביצה והתפתחות העובר
תאי הביצית המופרים מתגלגלים לאיטם החוצה במורד צינור הביצים, ותוך כדי כך הם מתעטפים במספר קרומים ושכבות אשר מופרשים מדפנות צינור הביצים, ליצירת הביצים המוגמרות המוטלות דרך פתח הביב.
הביצה ה"אמניוטית" (בעלת שק שפיר) שהתפתחה בזוחלים (ומהם הועברה גם לעופות וליונקים מטילי ביצים) מתאפיינת במספר התאמות המגינות על "סביבה" מימית פנימית, שבה מתפתח העובר, מפני הסביבה היבשתית החיצונית: קרום השפיר, קרום הכוריון, קרום האלנטואיס, שכבת האלבומין והקליפה הסידנית החיצונית. קרום השפיר והקליפה אטומים למעבר מים ולכן מונעים התייבשות של העובר, אך מאפשרים מעבר של אוויר לצורך נשימה. נשימת העובר מתבצעת על ידי חילוף חמצן ופחמן דו-חמצני עם האוויר בנימי דם על פני קרום האלנטואיס, המשמש את העובר כעין ריאות. חלקו הפנימי של שק האלנטואיס משמש למאגר תוצרי ההפרשה של העובר, ומשמש כעין שלפוחית שתן שלו. שכבת האלבומין (ה"חלבון" או ה"לבן" של הביצה) מכילה כ-80% מים ומשמשת בעיקר כמאגר נוזלים, וכן ויטמינים ומלחים. בנוסף הביצה הזוחלית, בדומה לביצים של מרבית מיני הדגים והדו-חיים, עשירה בחלמון המשמש כמקור המזון של העובר.
תופעה ייחודית האופיינית לעוברים המתפתחים של זוחלים רבים היא קביעת מין תלוית טמפרטורה. הזוויג של העובר (זכר או נקבה) נקבע על ידי טמפרטורת הסביבה בשלב קריטי של התפתחותו בביצה. כאשר הטמפרטורה גבוהה מתפתחים בתוך הביצים צאצאים רק מזוויג אחד (בצבים, בדרך כלל נקבות בלבד) ובטמפרטורה נמוכה בוקעים רק צאצאים מן הזוויג האחר (בצבים בדרך-כלל רק זכרים). בטמפרטורת ביניים מתקבלים צאצאים משני הזוויגים, פרט לצבים, מנגנון זה נמצא גם אצל תנינאים רבים, וכמה ממיני הלטאות. טיבו המדויק של היתרון שהוא מעניק עדיין אינו ברור, אך בשנת 2008 ביולוגים מאוניברסיטת סידני ואוניברסיטת איווה הצליחו להוכיח כי יתרון כזה אכן קיים, כלומר הצאצאים מכל זוויג אכן שורדים במספרים גבוהים יותר כאשר הם בוקעים בטמפרטורה הנכונה.
לידת חיים
מרבית מיני הזוחלים הם מטילי ביצים, אך בכ-20% ממיני הלטאות והנחשים, הצאצאים בוקעים מן הביצה בעודה בצינור הביצים, או במקרים אחרים מיד לאחר הטלתה. תופעה זו, הידועה גם אצל מיני דגים רבים, נקראת השרצה או "ילודת חיים" (Vivipary).
בזוחלים השרצה אופיינית למינים החיים באקלים קר יחסית, שכן היא מאפשרת להגן על הביצים בתוך גוף האם, שהטמפרטורה שלו מעט גבוהה מטמפרטורת הסביבה. גם מספר מאובני איכתיוזאורים מראים בבירור שלדי צאצאים בתוך שלד אמם, וכמה מהם אף מראים את רגע ההשרצה. ילודת חיים אפשרה לאיכתיוזאורים חיים באוקיינוס בלי צורך לעלות ליבשה על מנת להטיל ביצים, כפי שצבי ים למשל נדרשים לעשות.
מעבר מהטלת ביצים להשרצה התרחש ככל הנראה מאות פעמים באופן בלתי-תלוי, בענפים רבים ושונים באבולוציה של הזוחלים. נמצא כי מין אחד של חומט באוסטרליה - Sceloporus spinosus - אף מסוגל להטלת ביצים או להשרצת חיים, בהתאם לטמפרטורה וללחות של סביבתו. כמה מיני זוחלים התמחו בהשרצה והביאו אותה לדרגה הקרובה לזו של יונקי שליה - העוברים שוהים זמן מסוים בצינור הביצים, ההופך למעין רחם, והם מוזנים על ידי אמם דרך כלי דם שלהם הנצמדים לכלי הדם שלה ויוצרים מעין שליה. אצל הנחושית העינונית נוצרת "שליה" מכלי דם של שלפוחית השתן של העובר, ובמינים אחרים היא נוצרת מכלי דם של קרום החלמון.
תפוצה, בית גידול והסתגלויות אליו
בדרך כלל, הזוחלים מחבבים אזורים חמים, כמו אזורים בעלי אקלים טרופי או ממוזג, אם כי הם נפוצים על פני רובו של העולם, ובבתי הגידול השונים מאוד במאפייניהם. לדוגמה, ביערות הגשם רץ הבסיליסק על פני המים, וביערות המחטניים חי לו הזעמן האלמוגי (Lampropeltis); בביצות ובמקווי המים המתוקים שולטים התנינאים והאנקונדות, ובאוקיינוסים ובמקווי המים המלוחים שוחים צבי הים ופתני הים הקטלניים; בארצות העשב (Grassland) באפריקה זוחל פיתון הסלעים האפריקני, ובמדבריות מתרוצץ חרדון סיני (המצוי גם בישראל). אף זוחל אינו שוכן במקומות בעלי טמפרטורות נמוכות מאוד, כמו אנטארקטיקה.
בית הגידול המדברי
בית הגידול המדברי אינו מסביר פנים לאף בעל חיים, והזוחלים אינם יוצאים מכלל זה. הוא מעמיד בפניהם בעיות מיוחדות, שהעיקריות בהן הן: טמפרטורות המשתנות באופן קיצוני: גבוהות מאוד במשך היום, ונמוכות עד קור מקפיא במשך הלילה; מחסור במזון ומים; ומחסור במקומות מסתור. כדי להתגבר על כך, הם הסתגלו בדרכים שונות לסביבתם. רוב ההסתגלויות התרחשו בין תקופת אאוקן לבין תקופת מיוקן (לפני כ-45 עד 15 מיליון שנים), ואלו משמשות לא רק כדי לשרוד בסביבה קיצונית זו, אלא אף כדי לשגשג בה. באופן בסיסי, הזוחלים הצליחו לאכלס אזורים צחיחים יותר מאלו של הדו-חיים, הודות לעורם השיריוני והכמעט בלתי חדיר, ולהתפתחותם כבעלי שפיר עוברי המטילים ביצים בעלות קליפה קשיחה או עשויה עור. באופן פרטני יותר, כל זוחל הסתגל בדרכים הייחודיות לו (להלן דוגמאות): למולך הקוצני תעלות תת-עוריות הסופחות מים ומעבירות אותם אל פיו; ההלודרמה המרירית אוגרת שומן בזנבה, ויכולה להתקיים ממנו במשך חודשים; איגואנת המדבר (Dipsosaurus dorsalis) מסוגלת לסבול טמפרטורות גבוהות כ-38–42 מעלות צלזיוס; לצב הערבות (Gopherus agassizi) ולצב Gopherus morafkai יש שלפוחית שתן גדולה היכולה לאחסן נוזלים עד כ-40 אחוזים ממשקלם במשך חודשים, ולהפיק חומצת שתן כמעט מוצקת, במטרה לנצל כמה שיותר נוזלים; ללטאות חסרות רגליים – כמו מינים מהמשפחה לטאות חסרי-רגל (Pygopodidae) ומשפחת הקמטניים – יש עיניים קטנות, ראשים צרים, לסתות תחתונות שטוחות וקשקשים חלקים מאוד, המסייעים להן "לשחות" ולנשום בחול; וללטאות מהסוג אומה (Uma) יש קשקשים מחודדים על אצבעות רגליה האחוריות, העוזרים להן לרוץ על גבי דיונות.
בית הגידול המימי
זוחלים רבים קשורים למים. הם התפתחו מאבות קדמונים אשר פלשו אל המים או למעשה שבו אל מולדת אבותיהם. רובם קשורים ליבשה ומבלים בה חלק ניכר מחייהם, אך אחרים, כמו צבי הים ומינים אחדים של נחשי הים, כמעט ונטשוה. כמו כן, רוב נחשי ים הפסיקו להסתמך על היבשה ומבלים את כל חייהם במים, ואפילו מולידים בהם את הדור הבא. הודות להיותם הטרותרמיים, זוחלים מימיים יכולים לשהות מתחת למים זמן רב יותר מבעלי חיים הומיאותרמיים. הם הסתגלו באופן שונה כדי לנוע ולצלול, לשמור על חום גוף מתאים ולנהל את כמות המלח בגופם (בסביבה הימית).
זוחלי הים ה"אמיתיים", כלומר אלו שלא זקוקים למים מתוקים, הם צבי הים, נחשי הים (Hydrophiinae) והאיגואנה הימית (כל מיני הזוחלים המימיים האחרים זקוקים למים מתוקים בכמות מסוימת). הם פיתחו שיטות שונות כדי להתמודד עם בית הגידול הימי: הם בעלי בלוטה המפרישה מלחים עודפים; הם אינם שותים את מי הים, אלא מקבלים את הנוזלים הדרושים ממזונם; הם יכולים לשלוט בגובה הציפה שלהם באמצעות הכנסת אוויר לראותיהם והוצאתו, בדומה לשלפוחית הציפה של הדגים; נחשי הים יכולים לנשום דרך עורם; צב הים הגלדי יכול לשמור על טמפרטורה הגבוהה ב-18 מעלות צלזיוס מזו של הים בו הוא שוחה.
זוחלים בישראל
בארץ ישראל חיים 91 מיני זוחלים. זהו מגוון גדול יחסית לשטחה המצומצם. מספר מיני הנחשים בארץ ישראל גדול ממספרם ברוב יבשת אירופה, מגוון זה נובע ממיקומה הגאוגרפי של הארץ, המחבר שלוש יבשות - אפריקה, אסיה ואירופה - ומספר אזורים זואוגאוגרפיים שונים:
מינים ספורים של זוחלים בארץ הם אנדמיים - הם קיימים רק בארץ ובסביבתה הקרובה, כמו מחרוזן הטבעות וצפע חרמון.
לרשימת מיני הזוחלים בישראל.
באזורים בעלי טמפרטורות נמוכות
כאמור, הזוחלים צריכים מקור חום חיצוני כדי לחיות, ובמקומות אלו דמם ה"קר" מהווה מכשול להישרדותם. חום גופם יורד, הם הופכים לאיטיים ונטולי מרץ, ולא יכולים להיות פעילים בכל עונות השנה, כמו שעושים מיני יונקים ועופות מסוימים. אם ישהו בשטחים פתוחים בזמן החורף – הם יקפאו למוות. אולם, בשונה מבעלי חיים אחרים כגון העופות הנודדים למקומות חמים, הזוחלים אינם יכולים לנדוד למרחקים ארוכים מאוד (חוץ מצבי הים). לכן, הזוחלים היו חייבים להסתגל לחיים בסביבה זו. רובם מסתתרים ושוקעים בתרדמת חורף כדי להתחמק מהטמפרטורות המקפיאות. למשל, צבגון מצויר בוגר עושה זאת באמצעות צלילה אל תחתיתו של מקווה מים שאינו קפוא, ואף על פי שפני השטח של המקווה יכולים להיות קפואים – הוא קולט את הכמות המעטה של החמצן מתוך המים. לעומתו, הצבגון המצויר הצעיר יכול להוריד את טמפרטורת גופו אל מתחת לאפס מבלי להקפיא את נוזליו, ולשרוד טמפרטורות נמוכות בכך. הקשקשאים לרוב עושים זאת באמצעות התחפרות באדמה או הסתתרות בחללים; עמוק מספיק כדי לעבור את העומק בו האדמה קופאת (Frost line).
באזורים בהם החורפים קרים מאוד, וצריך להתחפר עמוק כדי להתחמק ממו, ניתן לראות זוחלים וחיות אחרות רבים חולקים מקום אחד לשם תרדמת חורף. תופעה זו מתרחשת גם בחורפים קרים פחות, אם כי במקומות מסוימים, כמו באי ונקובר. יתר על כן, התופעה מתרחשת בעיקר בזוחלים מסוימים: בקולומביה הבריטית, עכסנים ומינים מהסוג נחש בירית נמצאו שקועים בתרדמת חורף משותפת באזור תרדמה גדול.
תזונה
בדומה לשאר המיתרניים, הזוחלים ניזונים כמעט מכל יצור חי – מתאואי מים היכולים לעבור את רף האלף קילוגרם, ונטרפים על ידי תניני הים ודרקוני קומודו (ראו קישורים חיצוניים), דרך חרדון הצב אוכל הצמחים, ועד הלטאיים שאוכלים בעיקר פרוקי-רגליים. רוב הזוחלים טורפים, אוכלי חרקים או אוכלי-כול, והמיעוט הנותר – קשקשאים וצבים אחדים – ניזונים רק מצמחים או מאצות (כגון האיגואנה הימית).
תכונת ההטרותרמיות שלהם אולי נתפסת כמכשול, הרי בעל חיים הומיאותרמי ("דם חם") יכול להתגורר בבתי גידול בהם קרובו ההטרותרמי לא מסוגל לחיות. עם זאת, ההומיאותרמיות מגיעה עם מחיר: כדי לשמור על חום גוף קבוע ומתאים, לבעל החיים יש קצב חילוף חומרים גבוה, המצריך אכילה תכופה. הזוחלים, מעצם היותם הטרותרמיים, לא אוכלים באותה התדירות או הכמות בה אוכלים בעלי החיים ההומיאותרמיים. כאשר המזון אינו מצוי בשפע, זהו יתרון בשביל הראשונים: הם לא דורשים אנרגיה רבה, ולפיכך הם מסוגלים לעמוד בפני תקופות רעב באופן טוב יותר. לדוגמה, הם יכולים להיכנס אל תוך בריכה קרה, לשקוע במין תרדמת, להוריד את קצב חילוף החומרים שלהם, ולשמור על מצבורי המזון עד יעבור זעם. כמו כן, תהליך העיכול איטי, והם אינם יכולים ללעוס את מזונם ולפרקו בפיהם. תהליך זה, יחד עם תכונת ההטרותרמיות שלהם, מאפשרת לזוחלים להתקיים זמן רב מסעודה יחידה. הגדולים שבהם, כמו התנינים ונחשי רב-חנק ( Boa), יכולים להתקיים מסעודה יחידה במשך חודשים.
הזוחלים הצמחוניים עומדים בפני בעיית הלעיסה בדומה ליונקים צמחוניים (חומר צמחי מצריך גריסה וטחינה מעצם היותו קשה לעיכול), אך הם חסרים את מבנה השיניים המיוחד של האחרונים, מה שמביא אותם לכדי בליעת גסטרוליתים ("אבני קורקבן") כדי לסייע לקיבת השרירים שלהם בעיכול. אבנים אלו נמצאו בין שלדי אורניתופודים וזאורופודה, אם כי ישנה מחלוקת האם הם באמת שימשו את האחרונים לטחינת מזון. שימוש שונה באבני הקורקבן נעשה על ידי תנין הים: הוא בולע אותן כדי לייצב עצמו או לצלול, בדומה לאונייה הנעזרת במי נטל. שתי האפשרויות, כלי עזר בייצוב ובעיכול, היו ככל הנראה בשימוש הפלזיוזאורים.
חיזור
זכרי תנינאים נוהגים לנהום ולשאוג במטרה למשוך נקבות (וגם כדי להרחיק זכרים מתחרים).
דאגה לביצים ולצאצאים
קליפת הביצה וקרומי העובר שומרים עליהם מפני נידוף מים, אך תנאי חום ולחות מתאימים באתר ההטלה הם הכרחיים להתפתחות העובר. לכן בוחרות נקבות הזוחלים בדקדקנות את מקום ההטלה, וכך הן דואגות לשמירה על צאצאיהן. ואולם במרבית מיני הזוחלים נוטשות האמהות את הביצים לאחר ההטלה, ואינן רואות את צאצאיהן. אצל לטאות חד-שנתיות, למשל מיני זיקית, הצאצאים בוקעים בעת שאמותיהם כבר אינן בין החיים.
במינים מסוימים שומרים ההורים על הביצים, ושממיות אוכלות את הקליפות הריקות לאחר הבקיעה. נקבות חומט מגינות על ביציהן מפני טורפים קטנים, הופכות את הביצים בקביעות ומקבצות אותן כשהן מתפזרות. נקבות נחש הפיתון מסדרות את הביצים בערימה ונכרכות סביבן. מאחר שהן בעלות דם קר, ואינן מסוגלות לחמם את הביצים בעזרת חום גופן, הן מרעידות את גופן בתנודות קלות המעלות את טמפרטורת הביצים. הדאגה לצאצאים בזוחלים מפותחת ביותר בתנינאים, אשר חלקם מטפלים בצאצאיהם במשך שנה או שנתיים. נקבת התנין חופרת קן שבו היא מטילה את הביצים, והיא נשארת לידו ומגינה על הביצים והצאצאים
מנגנוני הגנה עיקריים
ברוב עידן המזוזואיקון שלטו בעולם יצורים כמו הדינוזאורים והאיכתיוזאורים, אולם כיום הם אינם עוד, ולזוחלים קמו אויבים אחרים, כמו היונקים והעופות. רוב הזוחלים הם קטנים עד בינוניים, ומהווים טרף לבעלי חיים אחרים, למעט דרקון קומודו, רוב התנינאים ונחשי ענק אחדים אשר מהווים טורפי-על בתחום מחייתם, ומספר צבי ענק, אשר גודלם מקשה על טריפתם. כדי להתגבר על כך, פיתחו הזוחלים מספר מנגנוני הגנה: