cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגועים במוסקבה (2010)
רקע
הפיגועים היו בזמנו האחרונים בסדרת פיגועים ברוסיה החל משנת 1994, אשר רבים מהם ייוחסו לטרוריסטים צ'צ'נים או ל"אמירות הקווקז". מאז 1999, בדלנים צ'צ'נים התרחקו מגישת הטרור הפרו-מערבי של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, המושפעת מההגות הוהאבית, אשר עימתו אותם לא רק עם רוסיה והנשיא הצ'צ'ני רמזן קדירוב, אלא גם עם אוכלוסייה סופית דגסטנית. קבוצת מוג'הידין, טענה למלחמת קודש, והביעה את רצונה לכונן אמירות בקווקז. מעל 5,000 אנשים נהרגו ונפצעו בעימותים בקווקז מאז 2002.
פיגועי המשך
כ-48 שעות לאחר הפיגועים ברכבת התחתית, אירע פיגוע התאבדות כפול ברפובליקת הקווקז של דגסטן, בהם נהרג בין השאר בכיר במשטרה. רוסיה ערכה השוואה מיידית בטענה כי ישנו קשר בין הפיגועים. בראשון לאפריל אירע פיגוע נוסף בדגסטן בו נהרגו שני אנשים נוספים. ב-5 באפריל, בדיוק שבוע לאחר הפיגועים ברכבת התחתית עוד פיצוץ באינגושטיה במבנה משטרתי בעל דמיון לפיגוע בדגסטן. פיגועים אלו נתפסו כמובילים להסלמה כוללת של האלימות.
תגובות לאירוע
לאחר האירועים, נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב, וראש הממשלה ולדימיר פוטין, כמו גם רמזן קדירוב, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית היו מהירים להגיב ביחס לפיגועים. ראשי שלשת הארגונים הדתיים הגדולים ברוסיה, גינו אף הם את האירוע וקראו לעשיית צדק. וועדת המופתים הרוסית הודיעה כי: "קיצוניות וטרור אינם מבוססים על הקוראן", וכן כי: "מוסלמי אינו יכול להיות טרוריסט, וטרוריסט אינו יכול להיות מוסלמי". הרב הראשי של רוסיה, ברל לזר, אמר כי הוא בטוח כי המח שמאחורי הפיגועים יקבל את העונש המגיע לו. הפיגוע גרר הודעות גינוי מממשלות רבות וכן מגופים בינלאומיים כמו נאט"ו, מועצת אירופה, והאיחוד האירופי, אשר גינו אף הם והביעו תנחומים למשפחות הנרצחים. ארצות הברית תגברה את הגדרות הביטחון ונוכחות כוחות משטרתיים בתחבורה הציבורית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו ואטלנטה בעקבות האירועים.
קתדרה (נצרות)
קתדרה (בלטינית: Cathedra, כיסא; במקור מיוונית: καθέδρα, מושב) היא כס הבישוף שנמצא בקתדרלה. הקתדרה היא סמל להיותו של הבישוף מורה רוחני בכנסייה הרומית-קתולית ובכנסייה האורתודוקסית. ניתן לעיתים למצוא קתדרות גם בכנסייה האנגליקנית ובכנסייה הלותרנית. המילה "קתדרה" פירושה בלטינית כס או כיסא עם מעקות לידיים, ובקונוטציה עם הקיסרות הרומית מרמזת לסמכות השמורה לקיסר. מנהג הקתדרה אומץ על ידי בישופים במאה ה-4 לספירה, במובן זה היא לפעמים נקראת "כס הבישוף" או "מושב הבישוף". כנסייה שבה יש קתדרה או מושב בישוף נקראת "כנסייה קתדרלית" (Cathedral Church) או בקיצור "קתדרלה" (Cathedral). תחום השליטה של הכנסייה בראשותו של הבישוף נקרא "דיוקסיה".
קתדרה פטרי
דוגמה טובה לקתדרה היא "ניצחון קתדרה פטרי" שתוכננה בידי ג'ובאני לורנצו ברניני ב-1657, והושלמה והותקנה בבזיליקת פטרוס הקדוש ב-1666. עוד מהמאה ה-8, כיסא עץ עתיק ניצב מעל לוח שנהב המתאר את 12 המטלות של הרקולס וחלק מסימני גלגל המזלות ונחשב לכיסא של פטרוס עצמו. למעשה, זהו כס ביזנטי העשוי מעץ שיטה מוקפת בקליפת עץ אלון ומחוזקת ברצועות ברזל. מספר טבעות סייעו לנשיאתו בזמן תהלוכות. האפיפיור אלכסנדר השביעי הזמין אצל ברניני כס שיביע מונומנט מפואר שיציג את שריד הקודש בצורה הולמת. הכס שתכנן ברניני עשוי מברונזה מצופה זהב, מקושט בעושר רב בתגליפים ומכסה את השריד קדוש. ב-17 בינואר 1666, הוא הותקן בכובד ראש מעל המזבח בבזיליקת פטרוס הקדוש בותיקן. ארבעה פסלים גדולים מגובהו של אדם של מורי הכנסייה הוצבו כעין משמר כבוד, הפסלים כוללים את אמברוזיוס, אתנאסיוס (משמאל), ואת יוחנן כריסוסטומוס ואוגוסטינוס (מימין).
ב-22 בפברואר נחגג, בהתאמה עם לוח השנה של הקדושים, פסטיבל קתדרה פטרי שחוגג את ייסוד הכנסייה ברומא ומודה לעבודתו של פטרוס.
קתדרה אוגוסטיני
קתדרה אוגוסטיני, או "כס אוגוסטינוס", מייצג את אחת מהקתדרות העתיקות ששרדו ועדיין נמצאות בשימוש. הקתדרה נקראת על שם הארכיבישוף הראשון של קנטרברי, אוגוסטינוס הקדוש מקנטרברי. הקתדרה עשויה משיש פרבק או שיש בתסדה (גווינדד) ומתוארכת למתישהו בן המאה ה-6 והמאה ה-12. אלה שטוענים בזכות תאריך מוקדם יותר מציעים שהקתדרה הייתה בשימוש בהכתרת מלכי קנט. קתדרלת קנטרברי, בה נמצאת הקתדרה, טוענת שהכיסא היה פעם חלק מריהוט המקדש של תומאס בקט לפני שפורק. מאז שנוצרה, הייתה הקתדרה מקום הכתרתם של הארכיבישופים של קנטרברי. הארכיבישוף יושב בכס שנמצא בבית המקהלה כבישוף דיוקסי, ובבית מועצת הקתדרלה כאב מנזר טיטולרי, ובקתדרה אוגוסטיני כ"פרימאט של כל אנגליה". זהו האירוע היחידי בו הקתדרה נמצאת בשימוש. קתדרה נוספת נמצאת בשימוש כאשר הארכיבישוף נוכח.
אקס קתדרה
המונח "אקס קתדרה" פירושו "מהכס" והוא משמש לציין הצהרות של האפיפיור כאשר הוא נושא דרשה בפני כל העולם הקתולי. מאחר שכס או כורסה מסמלים בנצרות את הכוח ללמד, ה"קתדרה" במקרה זה מתייחסת לסמכות ההוראה של האפיפיור כלפי כל הכנסייה ולא לכיסא ממשי כלשהו. לפי הדוגמה הרומית-קתולית הצהרות האפיפיור "אקס קתדרה" הן חסינות מטעויות. בכנסייה האנגליקנית, דרשות אפיסקופליות מותנות בסינוד, כך שהבישוף לא יכול לדרוש אקס קתדרה בדרך זאת, למרות שחלקם טוענים שכן.
מיקום
המיקום המסורתי של הקתדרה היה באפסיס, מאחורי המזבח הראשי, שהייתה עמדת השופט באפסיס של הבזיליקה הרומית, שהיוותה מודל לבזיליקות נוצריות קדומות. בימי הביניים, שבהם המזבחות הונחו קרוב לקיר האפסיס, המנהג למיקום הקתדרה באחד הצדדים (בדרך כלל שמאל) נהפך לסטנדרטי.
כנסיות מערביות
בכנסייה הקתולית מאז ועידת הוותיקן השנייה, המזבח ניצב בחופשיות ופונה כלפי הקהל, כך שלפי תומכיו, הכומר והקהל מתפללים בדיאלוג הדדי סביב "שולחן האדון"; בקתדרלות שנבנו או חודשו אחרי הרפורמות של הוועידה השנייה, הקתדרה ממוקמת מאחורי המזבח, כמו בבזיליקות רומיות עתיקות.
בכנסייה האנגליקנית, הקתדרה ממוקמת באחד הצדדים של בית המקהלה, למרות שלפי המנהג המודרני, היא מונחת בצד ה"בשורה" של מזרח הקתדרלה, משמאל למזבח כאשר מביטים מקדימה.
כנסיות מזרחיות
בקתדרלות אורתדוקסיות מזרחיות הקתדרה נמצאת מאחורי המזבח, עם מושבים לכמרים לצד הכס הראשי. מיקום זה נקרא "High Place" (מיקום גבוה) ומייצג את נוכחות ישו המשגיח על התפילות, אפילו כשהבישוף לא נוכח. מסיבה זו, במיקום הגבוה יש איקונין של ישו מעל כס הבישוף. הבישוף יעלה במיקום הגבוה רק בזמן ליטורגיה שמיימית, בטריסגיון (בזמנים אחרים, אם הוא יושב במקדש, מושב אחר בצד יוכן עבורו). מסיבה זו, הכתרת בישופים מתרחשת בזמן הטריסגיון, כדי שהם יוכלו לשבת במיקום הגבוה לראשונה כבישופים בזמן הליטורגיה.
בספינה הראשית יהיה כס נוסף עבור הבישוף:
שטיחי עיט או "Orlet" בדרך כלל יונחו הן במקום הגבוה והן בכס שנמצא בספינה הראשית. שטיחי העיט מסמלים את סמכות הבישוף, והוא עומד עליהם בזמן תפילות, אפילו אם הוא איננו חוגג או מעיינן. שטיח עיט נשמר ב"קפדרה" הרוסית, אפילו כאשר הכיסא איננו נמצא שם.
למרות שלהגומן (אב מנזר בנצרות האורתודוקסית) אין קתדרלה, לעיתים יש לו כס דומה, בעל סמליות דומה לסמכותו, שמור לו בקלירוס של המנזר שלו. הקתיסמה של ההגמון היא פשוטה יותר מזו של הבישוף, לעיתים נמצאת בראש גרם של 2 מדרגות בלבד וממוקמת לצד כס הבישוף.
קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג
קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג (באנגלית: Imperial Tombs of the Ming and Qing Dynasties) הוא השם תחתיו בחר אונסק"ו לכנות קבוצה של ארבעה עשר אתרים ומכלולי קבורה המצויים בסין, והשייכים לתקופות שושלות מינג וצ'ינג, כאתר מורשת עולמית. הקברים נכללו ברשימת אתרי מורשת עולמית בשנים 2000, 2003 ו-2004.
רשימת האתרים כוללת את הקברים ומכלולי הקבורה הבאים:
תוספות ב-2003
נוספו שני אתרים עיקריים: אתר קברי שושלת מינג, שבו קבורים 13 מ-16 הקיסרים של שושלת מינג ואתר קבר שיאולינג שבו קבור מייסד שושלת מינג והקיסר הראשון שלה. כל האתרים המסומנים בטבלה מ-006–1004 ועד 010–1004 הם קבריהם של מצביאים שסייעו למייסד השושלת להביס את יריביו ולעלות לשלטון. בהם בולטים שו דה (徐達) ו-צ'אנג יוצ'ון (常遇春, פין-יין: Cháng Yùchūn). קברים אלו הם חלק מקבר שיאולינג, המאוזוליאום של הקיסר הראשון.
תוספות ב-2004
שלושה קברים קיסריים של שושלת צ'ינג במחוז ליאונינג כוללים את קבר יונגלינג, קבר פולינג וקבר ג'אולינג שכולם נבנו במאה ה-17. הקברים נבנו עבור הקיסרים מייסדי שושלת צ'ינג ואבותיהם, והם בנויים על פי הכללים של תורת פנג שווי הסינית המסורתית. הקברים מתאפיינים בעיטורים עשירים של פסלי אבן וגילופים ואריחים עם מוטיב הדרקון, כשהם ממחישים את התפתחות ארכיטקטורת הקברים של שושלת צ'ינג. שלושת מכלולי הקבורה והמבנים הרבים שבהם, מזווגים מסורות שהגיעו בירושה משושלות סיניות קודמות ומאפיינים חדשים של תרבות המאנצ'ו.
נורווגית
נורווגית (בנורווגית: Norsk) היא שפה סקנדינבית מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו־אירופיות המדוברת בפי כ־4.6 מיליון איש, רובם ככולם בנורווגיה, שם היא משמשת כשפה הרשמית.
השפה דומה מאוד לשוודית ולדנית בהגייה, בדקדוק ובאוצר המילים. הדקדוק הנורווגי, בדומה לשוודי ולדני, פשוט מאוד, ומספר הטיות הפועל מצומצם ביותר וקטן אף ממספר ההטיות באנגלית.
לנורווגית מספר ניבים מקומיים. ארבעת הניבים העיקריים בנורווגיה הם ניב מזרח נורווגיה (Østnorsk), ניב מערב נורווגיה (Vestnorsk), ניב צפון נורווגיה (Nordnorsk), וניב טרונדשק (Trøndersk). ניב מזרח נורווגיה, אשר דומיננטי במיוחד בבירת המדינה אוסלו, הוא הניב הנפוץ ביותר בטלוויזיה ובעיתונות הנורווגית.
השפה נכתבת באלפבית הלטיני, בתוספת מספר אותיות מיוחדות הזהות לאלו שבדנית. בין המאה ה־16 למאה ה־19 הייתה דנית השפה הכתובה הרשמית בנורווגיה. לנורווגית שתי צורות כתיב רשמיות: בוּקמוֹל (Bokmål, "שפת הספר"), ונינורסְק (nynorsk, נורווגית חדשה).
היסטוריה
השפות הסקנדינביות התפתחו מהשפה הנורדית העתיקה של הויקינגים אשר עד המאה ה־11 הייתה דומה מאוד בכל מרחבי סקנדינביה ובעקבות הוויקינגים גם הגיעה מעבר לגבולות סקנדינביה. השפה הנורדית נכתבה במקורה באלפבית הרוני. עם בוא הנצרות לנורווגיה ב־1030 נחשפו תושבי סקנדינביה לאלפבית הלטיני ולאחר כמאה שנים החלו להופיע כתבים נורדיים שהשתמשו באלפבית הלטיני. בסביבות המאה ה־11, החלה השפה הנורדית להבדל לשפה מזרחית באזורי דנמרק ושוודיה ומערבית בנורווגיה ואיסלנד. בתחילת המאה ה־14 החלו תושבי נורווגיה ואיסלנד לדבר בשפות שנבדלו במידה רבה זו מזו ושפות אלו מכונות בימינו נורווגית עתיקה ואיסלנדית עתיקה. בין השנים 1350–1525 עברה הנורווגית העתיקה שינויים שכללו הפשטה מורפולוגית, קביעת כללים תחביריים יותר נוקשים וקליטה של אוצר מילים מהגרמנית הנמוכה. שינויים דומים עברו על הדנית והשוודית, אולם לא על האיסלנדית.
החל מ־1397 ועד 1814 הייתה נורווגיה חלק מאיחוד חלקי ואחר כך מלא עם דנמרק. בעקבות זאת, שימשה הדנית כשפה הכתובה של נורווגיה וכשפה של האליטה למעמדים רשמיים. אצל האליטה הנורווגית נוצר דיאלקט נורווגי־דני אשר שימש להם כשפת אם. השפעת הדנית על הנורווגית ניכרת עד היום בניב של אוסלו וסביבתה.
עיצורים
האותיות Cc, Qq, Ww, Xx ו־Zz - מופיעות במילים זרות ונהגות בהתאם לשפה שממנה המילים שאולות.
נורווגית ספרותית וחדשה
כיום לנורווגית שתי צורות כתיב רשמיות: בוּקמוֹל (Bokmål, "שפת הספר"), ונינורשק (nynorsk, נורווגית חדשה), ועוד כמה לא רשמיות, בהן ריקְסמוֹל (נורווגית מדינתית) והוגְנורסק (נורווגית גבוהה).
הנינורשק, הדומה במידת מה לאיסלנדית, הומצא באמצע המאה ה־19 במטרה שהכתיב הנורווגי ישקף את ניב הדיבור הנורווגי המקומי, בניגוד לבוקמול אשר נוצר ישירות מהכתיב הדני ושיקף את ההגייה הדנית.
חלק מהניבים המדוברים של נורווגית דומים יותר לבוקמול, אחרות דומות יותר לנינורשק ועוד אחרות דומות לשתיהן (או מרוחקות משתיהן) בערך באותה מידה. באופן כללי, באזורים בהם מדברים בניב הקרוב לבוקמול כותבים בבוקמול, אולם באזורים רבים כותבים בבוקמול אף על פי שמדברים בניב הקרוב יותר לנונורסק.
באזורים בהם הניב קרוב לשתי צורות הכתיבה בערך באותה מידה, הבחירה באיזה ניב להשתמש בבתי הספר נתונה בידי השלטון המקומי, בידי ההורים או בידי התלמידים עצמם בבתי ספר תיכוניים ועל יסודיים. בוקמול נפוצה בעיקר בערים ואילו נינורסק - באזורים הכפריים, במיוחד לאורך חופה של נורווגיה, כך שכ 85-90% מאוכלוסיית נורווגיה משתמשת בבוקמול בכתיבה היום־יומית.
קיומן של שתי צורות כתיב גורם לא אחת לבלבול, ורפורמות כתיב רבות במאה ה־20 תרמו אף הן לחוסר האחידות. למילים רבות בנורווגית לא קיימת צורת איות חד־משמעית, אפילו במסגרת צורות הכתיב הנפרדות עצמן.
ממשלת נורווגיה נדרשת על פי חוק לתמוך בשתי צורות הכתיבה הרשמיות, ובאופן כללי התלמידים בנורווגיה לומדים, גם אם באופן שטחי, את שתי הצורות.
אוטו בנימין קראוס
אוטה קראוס (7 בספטמבר 1909 –	10 ביולי 2001) היה סופר יהודי-צ'כי ניצול שואה.
ביוגרפיה
קראוס התגורר בפראג. הוא נאסר בראשית מלחמת העולם השנייה, ב-2 באפריל 1940. ישב בכלא פראג ובמחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, נויאנגאמה, אושוויץ-בירקנאו ובוכנוואלד. יחד עם ידידו אריך קולקה עבד במחנה בירקנאו כמסגר, מה שהעניק להם רישיונות מעבר בין המחנות השונים שבבירקנאו. באמצעות זכויות היתר שלהם הם סייעו לאנשי המחתרת והעבירו ידיעות בין מתכנני המרד. כן התאמצו לפרסם בעולם ידיעות מהימנות על המתרחש באושוויץ.
הוא עזב את בירקנאו ב-26 באוקטובר 1944, והועבר לבוכנוואלד.
מיד לאחר המלחמה כתב יחד עם קולקה את הספר "אושוויץ בית חרושת למוות", בצ'כית. הספר יצא לאור בכמה מהדורות, ותורגם לשפות רבות. הוא מהווה מקור מהראשונים במעלה למידע מהימן על החיים והמוות במחנה ההשמדה.
פארק מים
פארק מים הוא פארק שעשועים שמתקני השעשועים שבו משתמשים בעיקר במים על מנת לשעשע את המבקרים בפארק. מתקנים אלה כוללים מגלשות מים, בריכות גלים, מתקני משחקים הכוללים מים, אשדים מלאכותיים, שיט אבובים בנהרות מלאכותיים, בריכות שחייה ומתקני גלישה.
ראשיתם של פארקי המים בשנות ה-40 של המאה ה-20 בארצות הברית. במהלך השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נפתחות עשרות פארקי מים ברחבי ארצות הברית והוקם ה-WWA - האיגוד הבינלאומי לפארקי מים.
פארק המים המקורה הראשון נבנה באדמונטון, בפרובינציית אלברטה שבקנדה בשנת 1985, בשל תנאי מזג האוויר בחורף באזור זה. שטחו של פארק זה, שנקרא ורל ווטרפארק, הגיע לכ-20,000 מ"ר. פארקים מקורים אלה התפשטו במדינות הצפוניות של ארצות הברית.
פארק המים הראשון שנבנה באירופה היה סנדקאסל ווטרוורלד שנבנה בבלקפול שבאנגליה.
בישראל
שלושת פארקי המים הגדולים הם:
פארקי מים הקטנים יותר:
ישנם עוד שלושה פארקי מים המתוכוננים להיפתח:
פארקי מים גדולים שפעלו בעבר ונסגרו:
יוסף הדנה
הרב יוסף אָדָנֶה (נולד ב-1949) הוא רב ישראלי יליד אתיופיה, בעבר הרב הראשי ליהדות אתיופיה מטעם הרבנות הראשית במדינת ישראל.
קורות חיים
הדנה נולד ב-1949 בכפר אמבובר שבמחוז בגמדר שבאתיופיה כבנו של הליקה כהנת הדנה טקויה. בצעירותו למד בבית הספר של הסוכנות היהודית בכפר הולדתו ואז עבר לבית ספר ממשלתי בעיר גונדר. בגיל 20 נשלח יחד עם ישעיהו בן ברוך ללמוד בבית המדרש לרבנים בטורינו שבאיטליה. ב-1972 עלו השניים לישראל ושנה לאחר מכאן החל ללמוד בישיבת תורה והוראה ביד אליהו אצל הרב אליהו שרים והוסמך לרבנות בשנת 1979. במקביל ללימודיו ולאחריהם פעל להעלאתם של יהודי אתיופיה.
נכון ל-2006 מתגורר הרב הדנה בתל אביב ועוסק בנישואין ובבירור יהדות בקרב יוצאי אתיופיה.
הרב הדנה סיים את תפקידו בסוף שנת 2017. את מקומו ממלא הרב ראובן וובשת.
סרדנה אווקסנטייבה
סרדנה ולדימירובנה אווקסנטייבה (ברוסית: Сардана Владимировна Авксентьева; נולדה ב-2 ביולי 1970, בעיירה צ'וראפצ'ה, שביאקוטיה) היא מדינאית ואשת ציבור רוסייה, שכיהנה כראש העיר יאקוטסק, מספטמבר 2018 עד ינואר 2021.
ביוגרפיה
היא החלה את הקריירה הפוליטית שלה כחברה בוועדה המחוזית של הקומסומול בעיר יאקוטסק.
בשנת 2000, התמנתה לתפקיד העוזרת הפרלמנטרית של חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ויטלי באסיגיסוב. מ-2004 עד 2007 הייתה סמנכ"לית בחברת "יהלומי טויממאדה". מ-2007 עד 2012 עבדה כסגנית ראש העיר יאקוטסק — ראש סגל העירייה. משנת 2012 ועד 2018 — מנהלת חברת Aerotorgservis, חברת מניות משותפת המחזיקה בבעלות על נמל התעופה יאקוטסק.
ראש עיריית יקוטסק
בספטמבר 2018 נבחרה בבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה, כשנבחרה לראש העיר יאקוטסק. סרדנה אינה חברת מפלגה, אך מועמדותה הוגשה על ידי הסניף האזורי של "מפלגת התחייה של רוסיה". היא ניצחה עם תמיכה של 39,98%, בעוד יריבה — נציג מפלגת "רוסיה המאוחדת" — גרף 31,70% מהקולות. עם בחירתה היא הפכה לאישה הראשונה לכהן כראש עירייה ביאקוטסק.
היא נכנסה לתפקיד ב-17 בספטמבר 2018 וכבר בחודשים הראשונים לכהונתה היא חשפה לציבור מספר מקרים של מעילה בכספי התקציב: היא מכרה את רכבי השטח היקרים של העירייה, סירבה לשלם למעצבת אירינה קרוטיקובה על פסטיבל פרווה מקומי (מאוחר יותר התשלום הגיע מכספים פרטיים ולא מכספי ציבור), היא החזירה את מנקי הרחובות וסירבה לחתום על חוזי שיפוץ כבישים מול קבלנים שלא הוכיחו את יעילות עבודתם והודיעה על יוזמה להורדת מחירי הנסיעה בתחבורה הציבורית בעיר.
ב־11 בינואר הודיעה בחשבון האינסטגרם שלה שהיא מתכוונת להתפטר מראשות העיר. היא נימקה זאת בצורך לטפל בבעיות הבריאות שלה, אם כי בתקשורת הרוסית הועלו גם השערות שהשלטון המרכזי של רוסיה לחץ עליה להתפטר על רקע התנגדותה לתיקונים לחוקת רוסיה ותמיכתה בפעיל האופוזיציה והשמאן אלכסנדר גבישב. אווקסנטייבה הוחלפה ביבגני גריגורייב, חבר מפלגת רוסיה המאוחדת.
1942 בספורט
נשים
אנליזה שטיינאואר
גברים
גונדר האג קורנליוס וורמרדם
גביע דייוויס
לא נערך עקב מלחמת העולם השנייה.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
גברים
נבחרת ארצות הברית
זיינב אל-ע'זאלי
זיינב אל-ע'זאלי (בערבית: زينب الغزالي; 2 בינואר 1919 - 3 באוגוסט 2005) הייתה מנהיגה מוסלמית שהשתייכה לאחים המוסלמים במצרים. חלוצה של הפמיניזם האיסלאמי.
שנותיה הראשונות
אל-ע'זאלי למדה בבתי ספר ממשלתיים וקבלה את השכלתה הדתית על ידי השיח'ים של אלאזהר. אחרי פטירת אביה עברה לגור בקהיר עם אמה ואחיה שלמדו ועבדו שם. כך השכלתה של אל-ע'זאלי שילבה בין תחומי הידע שנלמדים בית הספר המודרניים לבין לימודיי דת באמצעות למידה ישירה מהשיח'ים.
האיחוד הנשי
לאחר סיום לימודיה התיכוניים קראה אל-ע'זאלי באחד העיתונים כי האיחוד הנשי שעמדה בראשותו באותה תקופה הודא שעראווי מארגן משלחת לצרפת שתהיה מורכבת משלוש סטודנטיות. היא ניגשה למשרד האיחוד ונפגשה עם שעראווי שהסכימה לצרף אותה למשלחת. בסופו של דבר היא לא נסעה לצרפת אבל הצטרפה לארגון הפמיניסטי, האחוד הנשי, אשר הציג מעל לכל במה אפשרית את הדרישה להעניק לנשים את זכויותיהן.
במסגרת חברותה באיחוד התעמתה אל-ע'זאלי פעמים רבות עם עמדותיהם של השייח'ים של אלאזהר. היא לחמה למען זכויות האישה שדגל בהן האיחוד הנשי יחד עם זאת היא לא התנתקה מהאסלאם והמשיכה להאמין שהחירות של הנשים צריכה להיות במסגרתו. אחד מהשיח'ים של אלאזהר, השיח' מחמד אלנג'אר (محمد النجار) דבר אתה והסביר לה מספר עניינים דתיים שנעלמו מעיניה. בעקבות הפגישה שהתקיימה בשנת 1939 השתנתה נקודת המבט שלה לגבי נושאים רבים והיא מצאה לנכון לאמץ שינויים אלו במסגרת האיחוד הנשי. השקפת העולם החדשה של אל-ע'זאלי התנגשה עם זו של האיחוד, לפיכך סברה אלע'זאלי שהיא איננה יכולה לייצג עוד את האיחוד ולהיות חברה בו. אולם היה לה קשה לעזוב את האיחוד משום ששעראווי תלתה בה תקוות גדולות מאחר שאל-ע'זאלי הייתה בעלת כושר שכנוע רב שהוביל להצטרפות נשים רבות לאיחוד.
הארגון הנשי האיסלאמי
ב-1940 ייסדה אל-ע'זאלי את הארגון הנשי האסלאמי הראשון. היא דרשה מהעם לחזור לדת הנכונה כדי שהאישה תקבל את זכויותיה והגבר יקבל את זכויותיו וכך העם יחזור להדרו. כמו כן היא ייסדה את כתב העת השבועי שנקרא כתב העת של הנשים הערביות שהיווה קול קורא שמנסה לשכנע את העם לחזור בתשובה לדת האלוהים. אל-ע'זאלי הצטרפה לקבוצת האחים המוסלמים. בתקופה ההיא היא התקרבה לעולם של אל-אזהר: תאולוגים, חוקרי ההלכה והמשפט.
היא למדה מהם ואף והתחילה ללמד לימודיי הלכה במסגדים החשובים בקהיר. אחר כך התחיל איחוד הנשים האסלאמי לקיים פעילויות מיוחדות בתחומים שונים: אל ע'זאלי הקימה מכללה להכשרת מטיפות. הלימודים ארכו שישה חודשים שבמהלכם למדה המטיפה את עקרונות הדת ואת החיבור על קורות חייו של הנביא מוחמד (אל-סירה אל-נבויה) ואת ספרות החדית' הכוללת מסורות לגבי אמרותיו, מעשיו ואורח חייו של הנביא מוחמד.
מהפכת יולי
מהפכת הקצינים החופשיים ביולי 1952 הכניסה את האיחוד הנשים האיסלאמי בראשות אל-ע'זאלי למשבר. משטרו של נאצר שהתנגד לפעילות האיחוד כמו גם לזו שלהאחים המוסלמים הצר את יכולת הפעולה שלו. עד שכתב העת של האיחוד נסגר בהתערבותו של השלטון, כליל בשנת ב- 1964. אל-ע'זאלי נשפטה על התנגדותה למהפכה ונגזר עליה בשנת 1965 עונש מוות. העונש הוקל למאסר עולם עם עבודות פרך שמתוכו היא רצתה שש שנים. בספרה המפורסם "ימים מחיי" היא תארה את העינויים החמורים שסבלה מהם בבית הסוהר שאף אישה אחרת לא סבלה קודם לה.
פעילותה החברתית ותרומתה כפמיניסטית
משפחתה ולימודיי האסלאם בילדותה של אלע'זאלי היוו את הבסיס ממנו צמחה כמנהיגה דתית והתקרבה למנהיגי האחים המוסלמים. היא פעלה יחד במסגרת התנועה במטרה להחזיר לאומה המוסלמית את האמונה הדתית. זאת על ידי הפצת חוברות ועל ידי סדנאות וההרצאות לנערים, לגברים נשים ונערות במשך 13 שנים. היא ביקרה במדינות ערב כדי להטיף לדת המוסלמית. יחד עם זאת עמדה על כך שלנשים מוסלמיות יש זכויות אפילו במסגרת דיני האישות על-פי השריעה. למשל טענה כי לאישה מוענקת הזכות (לפי חלק מאסכולות ההלכה) לכתוב תנאים מחייבים מבחינה חוקית ב "חוזה הנישואין". כך היא תחתנה פעמיים, ובשתי הפעמים היא התנתה בעצמה את תנאי הנישואים והעניקה לעצמה את הזכות לשלוט בהמשכיות הנישואין שלה. היא התגרשה מבעלה הראשון כי סברה שנישואיה "גוזלים את כל זמנה" ומרחיקים אותה מהשליחות שלה ומעבודתה הציבורית זאת מאחר שבעלה לא הסכים לעבודתה. יכולתה להתגרש ממנו על-פי רצונה נבעה מכך שבתנאי נישואיה היא דרשה כי הם ייפרדו במקרה של התלקחות סכסוכים גדולים ביניהם סביב עבודתה. תנאי נישואיה השניים דמו לתנאי נישואיה הראשונים. בעלה השני הסכים לתנאים ולא זאת בלבד אלא גם הסכים להפוך את התפקידים המסורתיים, שכן הוא תמך בה והיה לעוזרה.
אחרית ימיה
גם בשנותיה האחרונות היה ביתה של אל-ע'זאלי מלא באורחים ובאוהבים, ואף פעם לא סעדה את ארוחותיה לבד. היא לא דאגה בכלל לעניינים החומריים ונהגה ברוחב יד כלפי קרובי משפחתה ובאי ביתה האחרים. היא נימקה זאת בדבריו והתנהגותו של הנביא מוחמד שהוציא כספים בלי לפחד מהעוני.
בשנותיה האחרונות היא לקתה בליקוי ראייה ועברה ניתוח. כנראה שהניתוח השפיע על בריאותה וגרם להחלשות הזיכרון שלה. לכן הפסיקה את עבודתה בתנועה והפחיתה מפגישותיה עם הציבור והקדישה את עצמה לעבודת האל בביתה. לאל-ע'זאלי הייתה השקפה ותקווה בעתיד האישה המוסלמית, וכי המנהיגות הנשית תהיה בידי האישה המוסלמית בעתיד גם אם אויבי האסלאם התנגדו לכך.
היא נפטרה ב-4 באוגוסט 2005 בקהיר בגיל 88 שנה, אחרי שהקדישה 53 שנה להטפה לאסלאם בכל רחבי העולם המוסלמי..
מוטיבים ביצירותיה
זיינב אל-ע'זאלי כתבה מספר יצירות נזכיר מהן "ימים מחיי", "לקראת יציאה חדשה", "שמות אלוהים היפים" ו "יצר האישה". ומי שמסתכל על ספריה של זיינב אל-ע'זאלי מוצא בהם חוקרת בקיאה באסלאם ויחד עם זאת מכירה את דורה ואת האירועים העכשוויים, היבט אחרון זה בולט בעיקר בספרה "מבטים בספר אלוהים". ספרה האוטוביוגרפי "ימים מחיי" שיצא בשנת 1972, נחשב לביוגרפיה הראשונה של אל-ע'אזלי. היא עוסקת ברובה בחוויותיה בבית הסוהר בין השנים (1965-1971)שבהם היא נאסרה באשמת שיתוף פעולה עם הנהגת ארגון האחים המוסלמים בתכנון לרציחת הנשיא גמאל עבד אל נאצר. הספר יצא לאור שנה לאחר שהשתחררה מהכלא. אלע'זאלי מזכירה את שמות האנשים שחקרו אותה ועינו אותה. אזכור שמותיהם מהווה דרישה לנקמה במי שהתאכזרו אליה. אולם היא גם כותבת מתוך מודעות לכך שהיא יוצרת זיכרון ותיעוד היסטורי.
אלע'זאלי מזכירה כי דינה נגזר יחד עם 43 פעילים באחים המוסלמים בשנת 1966 והיא הייתה האישה היחידה ביניהם. ניסיונה של אלע'זאלי נבדל מזה של נשים אחרות בכלא בעינויים המגוונים שהיא סבלה מהם שאותם היא מתארת באוטוביוגרפיה שלה בפרוטרוט. כמו כן במהלך קריאת הספר מציגה אל ע'זאלי בפני הקורא את דעותיה הפוליטיות והדתיות ולגבי נשים. ספר האוטוביוגרפיה "ימים מחיי" הוא אחת מהאוטוביוגרפיות הראשונות, שכונו ספרות בית הכלא, שתיעדו את עינויי האחים המוסלמים בבתי הסוהר של מצריים באותה תקופה.
ממות' (הר)
הר ממות' הוא מתחם כיפה געשית, השוכן מערבית לעיירה ממות' לייקס שבקליפורניה, ביער הלאומי איניו שבמחוזות מדרה ומונו. המקום מהווה בית לאזור סקי גדול באזור הכפרי מונו.
הר ממות' נוצר בסדרת התפרצויות שהסתיימו לפני 57,000 שנה. ממות' עדיין מייצרת גזים וולקניים מסוכנים שהורגים עצים וגרמו להרוגים של סיירות סקי בשנת 2006.
גאולוגיה
הר ממות' הוא מתחם כיפה געשית במחוז מונו, קליפורניה. הוא שוכן בפינה הדרומית-מערבית של לונג ואלי קלדרה והוא מורכב מכשתים עשרה כיפות ריודקיטיות ודקיטיות חופפות. כיפות אלה נוצרו בסדרה ארוכה של התפרצויות מלפני 110,000 עד 57,000 שנה, ובנו הר געש המגיע לגובה של. במהלך תקופה זו התרחשו בערך כל 5000 שנה התפרצויות דקיטיות אדירות. הר הגעש פעיל עדיין עם התפרצויות קלות, שהגדולה שבהן הייתה התפרצות פרואטית (קיטורית) קלה, שהתרחשה לפני 700 שנה.
הר ממות' שוכן גם בקצה הדרומי של שרשרת לועי הר הגעש, המכתשים הוולקניים מונו–איניו. מקור המאגמה להר ממות' נבדל מאלו של לונג ואלי קלדרה וגם מכתשי האיניו. הר ממות' מורכב בעיקר מדקיט וריוליט, שחלקם השתנה על ידי פעילות הידרותרמית מפומרולות (פתחי אוורור).
פריקת גז וולקנית
הר ממות' משחרר כמויות גדולות של פחמן דו־חמצני מתוך האגף הדרומי שלה, בסמוך להורסשו לייק שבקליפורניה, דבר שגורם למזוקו (משוודית, "Mazuku", מילולית: רוח רעה) באזור זה. ריכוז הפחמן הדו־חמצני בקרקע נע בין 20 ל־90 אחוז CO2. מדידות הפירוק הכולל של גז פחמן דו-חמצני באזור הרג העצים של העיר הורסשו לייק שבקליפורניה נעים בין 50 ל־150 טון קצר (Short ton; מידה אמריקאית השווה לכ־907 ק"ג) ליום. ריכוז גבוה זה גורם למוות של עצים בשישה אזורים שסך גודלם הוא כ־170 אקר (0.69 קילומטרים רבועים).
הרג העצים יוחס במקור לבצורת קשה שהשפיעה על קליפורניה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. רעיון נוסף היה שההריגות היו תוצאה של פתוגניות או התפשטות ביולוגית אחרת. עם זאת, אף אחד מהרעיונות לא הסביר מדוע כל העצים באזורים הנגועים נהרגו ללא קשר לגילם ובריאותם. ואז, במרס 1990, חייל שירות היערות של ארצות הברית חלה בתסמיני חנק לאחר ששהה בבקתה מכוסה שלג ליד הורסשו לייק.
במדידות סביב האגם נמצא כי בשירותים ובאוהלים יש ריכוז של יותר מ־1% CO2 (רעיל) וריכוז קטלני של 25% של CO2 בתא קטן. ריכוזי CO2 של פחות מ־1% הם טיפוסיים ובריאים ברוב הקרקעות; עם זאת, ריכוזי האדמה של CO2 באזורי הריגת העצים נעו בין 20% ל־90%. שפע יתר זה של CO2 התגלה כגורם להרג העץ מכיוון ששורשי העץ צריכים לקלוט O2 ישירות ורמת ה־CO2 הגבוהה הורידה את ה־O2 הזמין. החוקרים גם קבעו כי הר ממות' משחרר כ־1,300 טון קצר (השווה ל־1,200 טונה מטרית) של CO2 בכל יום. החל משנת 2003, ריכוז הפחמן הדו-חמצני בגז האדמה בהר ממות' מנוטר על בסיס רציף לאורך כל השנה בארבעה אתרים – שלושה בהורסשו לייק ואחד ליד בסיס צ'ר 19 באזור הסקי.
המקורות הסבירים ביותר ל־CO2 הם גזים של מאגמה פולשת ושחרור גזים מסלעים מטאסדימנטריים העשירים באבן גיר המחוממים על ידי חדירות מגמטיות. האחידות הראויה לציון בהרכב הכימי והאיזוטופי של CO2 ובגזים נלווים במיקומים שונים סביב הר ממות' מצביעה על כך שבאמת יכול להיות מאגר גדול של גז בעומק ההר שממנו נמלט גז לאורך העתקים לפני השטח. מדידות פליטות הליום תומכות בתאוריה כי לגזים הנפלטים באזור הרג העצים יש מקור זהה לאלה המשתחררים מהפומרולה של הר ממות'. ישנן עדויות לכך ששיעור ההזרמה של CO2 ירד, כאשר הפליטות הגיעו לשיא בשנת 1991.
באפריל 2006 נפטרו שלושה מחברי סיור הסקי של אזור הסקי בהר ממות', כשהם בתפקיד. שלושתם מתו מחנק על ידי פחמן דו־חמצני כשנפלו לפומרולה במורדות ההר.
שימוש פנאי
הר ממות' מהווה בית לאזור סקי הר ממות', שנוסד על ידי דייב מקוי בשנת 1953. ממות' הוא הר לסקי, גלישת שלג (סנואובורדינג, snowboarding) ולאופנוע השלג בחודשי החורף. ממות' הוא אתר הסקי הגבוה ביותר בקליפורניה, ובולט בכמות הרבה במיוחד והבלתי רגילה של שלג שיורד בו בהשוואה לפסגות סיירה המזרחיות האחרות – כ־400" בשנה וכ־300 מתוך 365 ימי שמש – בגלל מיקומן בפער נמוך בסיירה קרסט. בחודשי הקיץ יש שימוש במעליות גונדולה על ידי רוכבי אופני הרים ותיירים המעוניינים לקבל נוף לפסגה של לונג ואלי קלדרה ישירות ממזרח ואל פסגות סיירה ממערב, דרום וצפון. מדרום להר ישנם מספר אגמים המשמשים כאטרקציות תיירותיות בקיץ.
אנה מריה קוארבו
אנה מריה קוארבו (בספרדית: Ana Maria Cuervo; נולדה ב-14 ביולי 1966) היא חוקרת, פיזיקאית וביולוגית ספרדית-אמריקאית, פרופסור לביולוגיה מולקולרית, ביולוגיה התפתחותית וביולוגיה מבנית, וגם לאנטומיה ורפואה. היא מנהלת שותפה של המכון לחקר הזדקנות בקולג' אלברט איינשטיין לרפואה, וידועה בעיקר בזכות עבודת המחקר שלה על אוטופגיה. קוארבו נחשבת למובילה בתחומה והוזמנה להציג את עבודתה במוסדות בינלאומיים רבים. זכתה בפרסים רבים: פ. בנסון (2005), עמית קית' פורטר (2005), נתן שוק (2006), וינסנט קריסטופלו (2008), פרס בנט ג'יי כהן (2010), פרס מרשל הורוויטץ (2012), ופרס סול קורי ברפואה מתרגמת (2015) ונבחרה להיות חברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
קורות חיים
קוארבו נולדה ב-14 ביולי 1966 בברצלונה שבספרד.
קוארבו עשתה את הדוקטורט שלה ברפואה, ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת ולנסיה בשנים 1990 ו-1994 בהדרכתו של ארווין קנכט. בקיץ עבדה במעבדה של פרד דייס באוניברסיטת טאפטס, על ליזוזומים משום שהמעבדות הספרדיות היו סגורות באותו הזמן. דייס התחיל לאבד את הראייה שלו, והמליץ לקוארבו לעבור לעבוד במעבדה אחרת, אבל קוארבו סירבה והמשיכה את מחקרם המשותף. קוארבו עברה פוסט דוקטורט באוניברסיטת טאפטס. היא פרסמה, ככותבת שותפה, את המאמר האקדמי הראשון שלה, העוסק בפירוק ליזוזומים, בשנת 1993. בשנים 1996 ו-2000 קוארבו ודייס פרסמו את מה שהם גילו על ליזוזומים וכינו את זה "chaperone-mediated autophagy" ו-"CMA" בקצרה, הם גילו שפעילות הליזוזומים פוחתת עם הגיל, המחקר של קוארבו הראה שכישלון פרוטאוסטזיס יכול לנבוע מהזדקנות ומחלות הקשורות לגיל, ואוטופגיה היא תהליך שניתן להשפיע עליו כדי להאריך את החיים של אנשים. ב-2002 היא התחילה מעבדה בקולג' אלברט איינשטיין לרפואה והתמקדה ב-CMA וההשפעה שלו. קוארבו גם חקרה של את ההשפעה של CMA על מחלת פרקינסון ביחד עם דויד סולזר. ב-2017 היא נבחרה לחברה באקדמיה הספרדית המלכותית למדעים וב-2018 היא נבחרה לחברה באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים, קוארבו היא אחת מהמדענים הכי מצוטטים בעולם והיא פרסמה מעל 270 מאמרים.
חיים אישיים
קוארבו נשואה לפרננדו מאסיה, אימונולוג שאותו הכירה כשהיו ביחד בבית ספר לרפואה.
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (באנגלית: Laurence Olivier Award for Best Actress in a Musical) הוא פרס שנתי שמוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
פרסי אוליבייה הם פרסי התיאטרון היוקרתיים ביותר בממלכה המאוחדת והם המקבילים הבריטיים לפרסי טוני. ב-1977 ו-1978 הוענק פרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר במחזמר, ובשתי הפעמים זכתה שחקנית. ב-1977 זכתה אנה שארקי עבור המחזמר "מגי", וב-1978 זכתה בפרס איליין פייג' עבור הופעתה במחזמר "אוויטה". בשנה שאחר כך נוצרה קטגוריה נוספת לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
פרסים
שלושה פרסים
שני פרסים
מועמדויות
שבע מועמדויות
שש מועמדויות
חמש מועמדויות
שלוש מועמדויות
שתי מועמדויות
דרגה צבאית
דרגה היא הביטוי להיררכיה הצבאית. ככל שהדרגה גבוהה יותר, כך החייל הוא בעל עמדה בכירה יותר. הדרגות בצבא מתקיימות בשני מסלולים נפרדים: חוגרים וקצינים. על פי רוב, חוגר עובר למסלול של קצין באמצעות מעבר הכשרה בקורס קצינים.
הדרגה תלויה בדרך כלל בתפקידו של החייל. כך, למשל, מפקד מחלקה יהיה בדרגת סגן משנה בתחילת דרכו בתפקיד זה, ובדרגת סגן בהמשך דרכו בתפקיד זה. מפקד פלוגה יהיה בדרגת סרן או רב-סרן, מפקד גדוד יהיה בדרגת סגן-אלוף ומפקד חטיבה יהיה בדרגת אלוף-משנה. תפקידים מסוימים מזכים את הממלאים אותם בדרגת ייצוג.
אחת מדרכי הענישה בצבא היא הורדה בדרגה.
טבלת דרגות השוואתית
בטבלאות ישנה השוואה בין דרגות בזרוע היבשה של צבא הגנה לישראל (בניגוד לדרגות הקצונה, בדרגות החוגרים אין הבדל בישראל בין זרועות הצבא), בצבא הבריטי, צבא ארצות הברית וכוחות היבשה הרוסיים. לעיתים סדר הדרגות ורמותיהן אינם זהות, ועל כן קוד נאט"ו לדירוג דרגות צבאיות מדרג כל דרגה ודרגה. בטבלאות הדרגות מסודרות לפי קוד זה.
אדם מיצקביץ'
אדם ברנרד מיצקביץ' (ביידיש: אדאם מיצקעוויטש; 24 בדצמבר 1798 – 26 בנובמבר 1855), היה סופר ומשורר, מגדולי אנשי הרוח של פולין. נחשב לאחד המשוררים המייצגים של התקופה הרומנטית של המאה ה-19, ולאחד מאנשי הספר שעוררו את הלאומיות הפולנית והליטאית.
ביוגרפיה
נולד למשפחת אצילים (שלאכטה) ליד העיר נבהרדק (בבלארוס) בתקופה בה האזור נשלט על ידי האימפריה הרוסית כבן השני במשפחה. אביו היה עורך דין ואימו, ברברה, הייתה ממשפחת מייבסקי. את ילדותו עבר בנבהרדק, את לימודיו החל בחינוך ביתי ובין השנים 1807–1815 למד בבית ספר דומיניקני.
מ-1815 למד באוניברסיטת וילנה בליטא, שבה היה גם פעיל באגודות נוער לאומיות ששאפו לשחרור לאומי. לאחר קבלת התואר, עבד בשנים 1819–1823 כמורה בבית ספר בקובנה.
בשנת 1822 פרסם קובץ בלדות וכעבור שנה את שני חלקיה הראשונים של הפואמה הדרמטית "האבות". בעטיה של פעילותו נגד המשטר הרוסי נידון ל-4 שנות גירוש. במוסקבה עבד כפקיד, התקרב לחוגים המשכילים ובא במגע עם מהפכנים רבים. בתקופה זו פרסם את "סונטת קרים" ואת הפואמה "קונרד וָלֶנרוד".
בשנת 1829 השתקע ברומא. מאוחר יותר הצטרף אל אלפי המהגרים הפולנים שהשתקעו בפריז והפך למנהיגה הרוחני של הקהילה הפולנית בגולה. שנה לאחר מכן פרסם את חלקה השלישי של הפואמה "אבות". סמוך לכך עבד בקתדרה לספרות סלאבית באוניברסיטת פריז. "ספרי העם הפולני וספרי הצליינות הפולנית" שפרסם ב-1832 בפריז שימש כמעין מורה דרך למהגרים פולנים רבים. מאוחר יותר פרסם את האפוס "פן טדאוש", מעין סיפור לירי-אפי על חיי האצולה הפולנית בתקופת נפוליאון. בשנותיו האחרונות התמסר לפעילות פוליטית, ויצא לארגן ברומא ואחר כך בקונסטנטינופול גדודים פולניים וגדוד יהודי למלחמת קרים נגד האימפריה הרוסית. בעת פעילות זו נפטר מכולרה בקונסטנטינופול.
משפחתו
במוסקבה פגש את המשוררת מריה שימנובסקה, שעם בתה צלינה שימנובסקה הצעירה ממנו ב-14 שנה התחתן בפריז ב-22 ביולי 1834. נולדו להם 6 ילדים. הבנות מריה והלנה והבנים וולדיסלב, יוסף, אלכסנדר ויאן.
הנצחה
אנדרטה על שמו נמצאת במרכז העיר העתיקה של קרקוב.
אנדרטה נוספת וכיכר על שמו נמצאים ברחוב נובי סוויט בוורשה
אנדרטה נוספת נמצאת במרכז העיר לביב באוקראינה
גנט
גֶּנְט (בהולנדית: Gent - "חֶנְט"; בצרפתית: Gand - "גָאן") היא עיר באזור פלנדריה שבבלגיה, בירת מחוז פלנדריה המזרחית. תחילת העיר ביישוב במפגש הנהרות סכלדה ולייה, ובימי הביניים היא הפכה לאחת הערים הגדולות והחשובות באירופה.
כיום גנט היא אחת הערים הגדולות בבלגיה, ויש בה נמל ואוניברסיטה חשובה.
ראשית ההתיישבות
על פי עדויות ארכאולוגיות ישבו בני אדם באזור מפגש הנהרות סכלדה ולַיֶיה מאז תקופת האבן. רוב ההיסטוריונים מסכימים כי מקור השם "גנט" במילה הקלטית גָנְדָה שפירושה מפגש נהרות. אין עדויות כתובות על המקום מהתקופה הרומית, אך מחקר ארכאולוגי מראה כי האזור היה מיושב גם אז.
פלישת הפרנקים לאזור בסוף המאה הרביעית הביאה להשלטת ההולנדית העתיקה באזור, שדחקה את רגליהן של הלטינית והקלטית.
ימי הביניים
באמצע המאה השביעית החלה העיר להתפתח סביב שני מנזרים גדולים שהקים אמנדוס הקדוש, האחד מוקדש לפטרוס והשני לבּאווֹ הקדוש. סביב המנזרים התפתחה תשתית כפרית ועירונית שנועדה תחילה לספק שירותים למנזרים. בסביבות שנת 800 מינה לואי החסיד, בנו של קרל הגדול, את איינהארד, הביוגרף של קרל הגדול, להיות אבי המנזרים. בשנים 851 ו-879 הותקפה העיר ונבזזה בידי הוויקינגים.
במאה האחת-עשרה שגשגה העיר מבחינה כלכלית ותרבותית, ועד המאה ה-13 נשארה העיר הגדולה ביותר באירופה, אחרי פריז. בין חומות העיר חיו כ-65,000 תושבים. בין הנהרות היו שטחים רבים של אדמת ביצה, המהווים אזור אידיאלי לגידול בקר, בעיקר כבשים, בזכות העשבים הצומחים בהם. כתוצאה מכך, הייתה גנט בימי הביניים המרכז החשוב ביותר לייצור אריגים וצמר. ככל שהתפתחה תעשיית הצמר והטקסטיל התעורר הצורך לייבא צמר, בעיקר מאנגליה, דרך נמל ברוז'. קשרי המסחר ההדוקים היו אחת הסיבות העיקריות ליחסים הטובים בין פלנדריה ואנגליה; יחסים אלה סבלו מכה קשה בזמן מלחמת מאה השנה, וערים אחרות (בראשן אנטוורפן ואמסטרדם) החלו לתפוס את מקומן של גנט וברוז'.
בשנת 1500 ילדה חואנה המשוגעת את קרל החמישי, שהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד. אף כי היה יליד גנט, הוא העניש את העיר בחומרה לאחר שהתמרדה נגדו, והכריח את ראשי המורדים לצעוד מולו יחפים, כאשר טבעת חנק תלויה בצווארם. כיום המילה Stroppendrager ("עונד טבעת חנק") היא כינוי לבן העיר גנט.
העת החדשה
למלחמות הדת שבאו בעקבות הרפורמציה הייתה השפעה דרמטית על גנט ועל פלנדריה כולה; העיר נשלטה תחילה בידי הקלוויניסטים, אך לבסוף חזרה לשלטון ספרד, שכפתה עליה קתוליות.
תעשיית הטקסטיל חזרה לתפוס מקום חשוב בכלכלת העיר במאה התשע-עשרה, והמהפכה התעשייתית נתנה בה את אותותיה לאחר שהוברחו אליה התוכניות הראשונות למכונות טווייה מבריטניה. גנט הייתה מקום הולדתם של האיגודים המקצועיים הראשונים בבלגיה, ויש לה מסורת ארוכה של תנועות שמאל.
הסכם גנט, אשר סיים באופן פורמלי את מלחמת 1812 בין בריטניה לארצות הברית, נחתם בעיר ב-1814. לאחר קרב ווטרלו הייתה גנט, עם שאר פלנדריה, חלק מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה במשך 15 שנה, עד המהפכה הבלגית של 1830. במשך תקופה זו זכתה גנט לאוניברסיטה חדשה (1817) ולתעלה המחברת אותה לים.
כלכלת העיר מתבססת על הנמל, שהוא השלישי בגודלו בבלגיה, על האוניברסיטה ועל התיירות, התופסת מקום חשוב יותר ויותר בכלכלת העיר. סביב הנמל פועלות כמה חברות גדולות, ביניהן וולוו והונדה.
גנט הייתה העיר הראשונה שהכריזה באופן רשמי על יום שבועי ללא בשר בשנת 2009.
תיירות
תחום התיירות מתחיל להתפתח בגנט, אם כי רוב התיירים עדיין מדלגים על העיר ומעדיפים את בריסל, ברוז' ואנטוורפן. העיר העתיקה של גנט מפורסמת ביופיה, ומרכז העיר הוא האזור-ללא-מכוניות הגדול בבלגיה. כמו ברוב הערים הבלגיות, גם בגנט יש מגוון רחב של מסעדות, ברים ובתי קפה, ואזור פּאטֶרְסְהוֹל הוא מוקד למסעדות וחיי לילה.
בעיר נותרו עדיין מבנים רבים מימי הביניים, ומבנים רבים אחרים, מתקופות שונות, שוחזרו או שוקמו. המבנים המפורסמים ביותר הם קתדרלת באווֹ הקדוש, כנסייה גותית עם תוספות רבות מתקופת הבארוק, ובה מוצג לראווה הציור הערצת השה הקדוש מאת האחים הוברט ויאן ואן אייק, ציור הנחשב לאחת מיצירות המופת בהיסטוריה של האמנות. בעיר שלושה בגינאז'ים (מתחמים שבהם חיו הנשים הבגיניות), והחראפנסטֵן, טירה גדולה מימי הביניים, הבנויה אבן. מחוץ למרכז העתיק אפשר למצוא דוגמאות רבות לבניינים בסגנון אר נובו וארכיטקטורה מודרנית משובחת.
במוזיאון לאומנויות יש ציורים של הירונימוס בוש, ז'אן פוקה וציירים פלמיים רבים; במוזיאון לאמנות מודרנית (הנקרא בראשי התיבות שלו בהולנדית, SMAK, כלומר "מכה" או "חבטה") מוצגות עבודות מאת יוזף בויס ואחרים.
פטרסן
פטרסן הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
סמואל קלארק
סמואל קלארק (באנגלית: Samuel Clarke; 11 באוקטובר 1675 - 17 במאי 1729) היה פילוסוף וחוקר דת אנגלי.
חייו
קלארק נולד בנוריץ', ולמד בקולג' קיוס באוניברסיטת קיימברידג'.
בענייני מוסר טען, כנגד הובס ושפינוזה, שהמוסר הטבעי והנכון אינו נובע ממחוקק (כלומר: מאלוהים, או כפי שיעדיפו לומר אקזיסטנציאליסטים שונים: האדם והחברה) אלא שהוא חלק מהאמת הלוגית לגבי העולם. משמע, לכל מצב מותאם מעשה אחד שיהיה המוסרי ביותר, והוא חלק בלתי נפרד מהאמת, וסתירה לו זהה לסתירה בענייני לוגיקה או מתמטיקה. דייוויד יום ופרנסיס האצ'סון התנגדו לרעיון זה בחריפות.
בענייני מטאפיזיקה, קלארק תמך ברעיונותיו של ניוטון בדבר מרחב מוחלט. בניגוד לדקארט, הוא טען שהמרחב והזמן הם ישויות מוחלטות ואינסופיות, מה שהיווה גם ניגוד חריף לדעתו של לייבניץ, שטען כי לא ניתן להשוות בין יחידות זמן שונות (כלומר: לא ניתן לומר ששנייה אשר עוברת כעת זהה לשנייה שתעבור בעתיד, מפני שאינה קיימת שום דרך להשוות בין השתיים, והמחשבה על השוואה ביניהן חסרת משמעות מיסודה - הרי אורך הזמן הוא תחושתי בלבד, לפי לייבניץ).
אורי רוזן
אוּרי רוזן (נולד ב-9 באוקטובר 1975) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, המנכ"ל והעורך הראשי של קבוצת mako מבית שידורי קשת. בעבר כיהן כמנכ"ל חדשות 10 ובעיתון "מעריב". לפני היותו איש תקשורת היה רוזן איש היי-טק.
ביוגרפיה
רוזן נולד בבת ים. למד בתיכון על-שם פנחס אילון בחולון. את שירותו הצבאי בצה"ל עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
עם שחרורו מהצבא ב-1997, הצטרף לחברת סטארט-אפ בשם "אפיקס טכנולוגיות", שהפכה מאוחר יותר ל"ויאון" (Veon) ופיתחה יישום מקורי בתחום הווידאו הדיגיטלי האינטראקטיבי. בשנת 2001 נמכרה ויאון לחברת פיליפס, והתמזגה לזרוע הווידאו הסלולרי שלה. תפקידו האחרון בפיליפס היה ראש קבוצת פיתוח.
בשנת 2001 עזב רוזן את עולם ההיי-טק והצטרף לעיתון "מעריב" כמשכתב במוסף עסקים תחת העורך משה פרל. מאוחר יותר שימש כראש דסק במוסף עסקים ובשנת 2002 עבר למערכת החדשות שבראשה עמד באותה תקופה העיתונאי והסופר רון לשם. בהמשך שימש ראש דסק בחירות 2003, רכז כתבים, ראש דסק, וסגן ראש מערכת החדשות. בין השאר כתב את מדור הסקרים במוסף הפוליטי של מעריב. בשנת 2006 נכנס לתפקיד ראש מערכת החדשות של העיתון, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2007 תחת העורך אמנון דנקנר.
בשנת 2008 הצטרף לחדשות 10 תחת המנכ"ל גלעד עדין, בתפקיד מנהל הפיתוח והאסטרטגיה. מאוחר יותר באותה שנה, עם מינויו של ראודור בנזימן לתפקיד מנכ"ל החברה, החליף אותו רוזן בתפקיד סמנכ"ל התוכן. בין השאר לקח רוזן חלק בפיתוח רצועת הלילה של ערוץ 10, והפקת התוכניות "לילה כלכלי", "צינור לילה" ו"המקור".
באוגוסט 2013 הצטרף לזכיינית ערוץ 2 קשת ומונה לתפקיד המנהל והעורך הראשי של קבוצת mako, במקום יובל נתן.
בינואר 2015 יצא לאור ספרו "העורך העירום" בהוצאת כנרת-זמורה-ביתן-דביר, על הקשר בין עולם התקשורת לתורת המשחקים.
רוזן הוא בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בתקשורת פוליטית, גם כן מאוניברסיטת תל אביב. מאז שנת 2006 הוא מרצה לעיתונאות במרכז הבינתחומי הרצליה.
מתגורר בתל אביב. היה בזוגיות עם עיתונאי "הארץ" הילו גלזר. ב-2018 נולדו לשניים זוג תאומים.
יהודה כהנא הלר
הרב יהודה כהנא הלר (ט"ז בכסלו תק"ד, 1743 - כ"ז בניסן תקע"ט, 1819) היה רבה של סיגט שבמחוז מרמורש. אחיו הבכור של הרב אריה לייב הכהן, בעל "קצות החושן". נודע בחיבורו קונטרס הספקות.
ביוגרפיה
נולד בקאלוש שבגליציה לרב יוסף הכהן, ואשתו ניסל. אביו היה אחד משלשה רבנים כהנים בעיירה.
לאחר נישואיו עבד כסוחר ואף כמוזג בבית מרזח, בסמוך לעיירת הולדתו. בהמשך עבר לעיירה בובה, ועבד בהוראה לתלמידים צעירים. במקום זה התיידד עם רבי יוסף תאומים שמאוחר יותר נודע כמחבר הספר פרי מגדים, ונותר עמו בקשר מכתבים.
מונה כדיין ומורה צדק במונקאץ'.
ספרו קונטרס הספקות
כתב ספר עם הערות על הספר תקפו כהן של הרב שבתי כ"ץ - הש"ך שנכתב כמאה וחמישים שנה קודם, בנושא הדין בספקות ממון, בעקבות מריבה שהגיעה אל בית דינו של הש"ך. בכוונתו הייתה להוציא את הספר בצמוד לספר תקפו כהן.
בשנת ה'תקמ"ח עבר לעיר למברג, שם פיקח על הדפסת ספרו של אחיו – "קצות החושן".
מאז הוצאה זו, סופח חיבורו לכל המהדורות של הספר "קצות החושן", ובעבר הודפס רק פעם אחת כחיבור בפני עצמו. כיום הספר יוצא כחיבור בפני עצמו במהדורות שונות, חלקן עם הערות ופירושים.
מינויו לאב בית דין
בשנת ה'תקנ"ו מונה לרב העיר סליש, ואב בית הדין של המחוז.
בשנת ה'תקס"ב (1802), עם פרסום שמו בעקבות הדפסת ספרו, נבחר על ידי חלק מאנשי העיר סיגט שבמחוז מרמורש בטרנסילבניה לרבה של העיר, תוך התנגדות משפחת שטרן, משפחה רבנית מבני העיר, שהציגו את מועמדם הם. המשלחות הכתירו בערים שונות בו זמנית את שני הרבנים, כשכל אחת דורשת את הבכורה, אך שני הרבנים הכריזו על שלום ביניהם, ופעלו יחד במשך שנים רבות, כשהרב יהודה משמש אב בית הדין של העיר, ואילו הרב מנחם שטרן היה ראש בית הדין והרב האזורי.
בתקופת כהונתו בסיגט התפרסם ברחבי המדינה ונחשב מגדולי הרבנים. בשנת תקס"ה (1805) הוצעה לו משרת הרבנות בגרוסוורדיין אולם הוא העדיף להישאר עם בני קהילתו בסיגט ודחה את ההצעה. כיהן ברבנות במשך שבע עשרה שנה, עד לפטירתו בכ"ז בניסן ה'תקע"ט. את מקומו ברבנות העיר מילא רבי מנחם מנדל שטרן.
הרב כהנא-הלר הותיר אחריו שבעה בנים ובת, מהם הסתעפה משפחת כהנא במחוז מרמורש, שרבים מבניה התפרסמו כרבנים, ראשי קהילות ופרנסים.
בניו וחתנו
שושלת רבנים ענפה יצאה ממנו - בייחוד מצאצאיו הישירים במשפחת כהנא, וכן משפחת כהנא הלר, רבני תולדות אהרן, רבני חסידות ספינקא-כהנא, ובהמשך דמויות ציבוריות רבות וביניהם הרב מאיר כהנא ואחיו הרב נחמן כהנא (ירושלים), נשיא בית המשפט העליון יצחק כהן, אחיו ממקימי פועלי אגודת ישראל הרב ד"ר קלמן כהנא ועוד.
עם השנים צאצאיו שלטו כלכלית ורוחנית בקהילות היהודיות באזור סיגט, כשהם מזהים עצמם עם ייחוסם המשפחתי, וצאצאיו הישירים כיהנו כרבני העיר ואבות בית הדין. ביום י"ח בתמוז ה'תרי"ח מונה הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים מחבר "ייטב לב", לרבה של העיר סיגט, בניגוד לדעת המשפחה, שהקימה קהילה פורשת, אך זו קטנה והלכה עם השנים.
אסכולת ייל
אסכולת ייל (אנגלית: Yale school) הייתה קבוצה של מבקרי ספרות שפעלה בעיקר בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים. על הקבוצה נמנו בין היתר פול דה מאן וג'וזף היליס מילר. חברי הקבוצה נודעו בפרקטיקות וטקטיקות שונות של קריאה דקונסטרוקטיביסטית שאותן הפעילו על טקסטים ספרותיים, במגמה להראות, ברוח כתביו ורעיונותיו של הפילוסוף היהודי-צרפתי, ז'אק דרידה, כי קיימת אי-אפשרות עקרונית להעמיד טקסט על משמעות אחת ויחידה, ולכן גם הגיעה למסקנה הפרדוקסלית, שאין להעמיד טקסט על משמעות כלשהי, שכן מספר המשמעויות כמספר הקוראים בכוח. מכאן שהתפקיד היחיד שנועד למבקר ולפרשן הספרותי הוא להנהיר את אי-אפשרות הקריאה.
מוחמד בן טוגג' אל-איחשיד
מוּחמד בִן טוּגג' אַל-אִיחְ'שִיד או מוּחמד בֶן טַגג' אַל-אִיחְ'שִיד (בטורקית: Muhammet bin Toğaç, בערבית: محمد بن طغج الإخشيد; 882-946) היה מייסד השושלת האיח'שידית מטעם בית עבאס בסוריה ובמצרים משנת 935 ועד מותו.
אל-איחשיד היה טורקי ממלוכי. בשנת 924 הוא מונה למושל ג'ונד פלסטין ובשנת 930 מונה למושל דמשק. לאחר עלייתו של א-ראדי היה למשנה לו בסוריה, מצרים, מסופוטמיה וערי צפון חיג'ז וגם קיבל ממנו תואר "איח'שיד" (בפרסית: נסיך - תואר השליט באושרושנה וטראנסאוקסאניה שם היו שורשיו) בין השנים 937–939.
בשנת 940 ניצח בקרב עם צבאו של החליף אך לפי הסכם משנת 945 איבד את מסופוטמיה וחלק מסוריה לבית חמדאן. נפטר שנה לאחר מכן.
מוטי גולני
ביוגרפיה
גולני נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, למד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים, כולל חטיבות בהיסטוריה של עם ישראל, גאוגרפיה ויהדות זמננו. בשנים 1985-1988 כיהן כמנהל מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים, יחידת בת של יד יצחק בן-צבי המתמחה בסיורים ובסמינרים לימודיים בירושלים, בעיקר לנוער. גולני המשיך לתואר השני במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. הוא כתב עבודת גמר בהדרכתם של פרופסור יואב גלבר ופרופסור גדעון שמעוני על "הנהגת היישוב ושאלת ירושלים בשנים 1949-1937". העבודה ראתה אור במסגרת סדרת הספרים של האוניברסיטה המשודרת (ציון בציונות, 1992). בשנים 1986-1985 היה גולני עוזר ההוראה של פרופסור גבריאל כהן באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני סיים ב-1990 באוניברסיטה העברית.
את תואר הדוקטור אותו קיבל בשנת 1993 עשה גולני בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטור עסקה בדרכה של ישראל למלחמת סיני ובמלחמה עצמה. המחקר נעשה בשיתוף מחלקת ההיסטוריה של צה"ל ובהמשך פורסם בשני כרכים (תהיה מלחמה בקיץ.., 1997). מדובר במחקר כולל ראשון על מלחמה ישראלית. מחקר שיש בו היבטים מדיניים, פוליטיים וצבאיים. המחקר ראה אור גם באנגלית ובצרפתית.
בשנים 2001–2005 היה ראש החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. בשנת 2009 התמנה לפרופסור חבר בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטה. כמו כן היה חבר במערכת הוצאת הספרים של האוניברסיטה. השתתף בצוות שעבד על המוזיאון הלאומי למערכות ישראל, שהיה אמור לקום בהר איתן ליד ירושלים. אחר כך היה יועץ היסטורי למוזיאון רבין העוסק בהיסטוריה של היישוב ושל מדינת ישראל. בשנים האחרונות הוא חבר בצוות ישראלי-פלסטיני (הפועל במסגרת סמינר זלצבורג), העוסק בפרסום משותף העוסק בתולדות המלחמה ב-1948.
החל מאוקטובר 2013 עבר גולני לחקור באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של עם ישראל. בשנים 2017–2019 היה ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. הוא גם ראש הקתדרה ע"ש רוזנברג לחקר תולדות העם היהודי.
ספריו
ב-2002 ראה אור ספרו של גולני "מלחמות לא קורות מעצמן: זיכרון, כוח ובחירה", שעוסק בתולדות היחס הציוני והישראלי אל הכוח הצבאי הממוסד משנות ה-30 ועד לשנות ה-70 של המאה העשרים. הספר הוא שילוב סוגות בין מחקר היסטורי, פרוזה ואפיזודות אוטוביוגרפיות. הספר זכה לתהודה נסערת מצד מחייבים ושוללים כאחד, הן בשל הז'אנר וגם בשל התזה. גולני טוען בספרו שעד 1973, בתהליך שראשיתו בשנות הארבעים, חששו בישראל יותר מסכנות השלום מאשר מנוראות המלחמה.
ב-2005 ראה אור כרך איגרותיה של מניה שוחט, "עם הזרם ונגדו", אותו ערך מוטי גולני יחד עם יהודה ושולמית ריינהרץ. ב-2009 ראה אור ספרו "ימים אחרונים", המביא את יומנו של הנרי גרני, המזכיר הראשי המנדטורי האחרון, שישב בירושלים ערב תום המנדט, וכתב יומן שעה שיהודים וערבים כאחד ירו עליו. הספר שזור בתגובה מחקרית ליומן בן הזמן. תרגום לאנגלית של הספר ראה אף הוא אור באותה שנה.
ספרו האחרון של גולני הביוגרפיה של חיים ויצמן בשנים 1952-1922 אשר אותה כתב בשיתוף פרופסור יהודה ריינהרץ מאוניברסיטת ברנדייס.
קישורים חיצוניים
מכּתביו והרצאותיו:
על כתביו:
ארמנדו גבוזה
ארמנדו אמיליו גבוזה (בפורטוגזית: Armando Emílio Guebuza; נולד ב-20 בינואר 1943) הוא פוליטיקאי יליד מוזמביק. הוא כיהן כנשיא המדינה בשנים 2005–2015.
קריירה
גבוזה היה חבר בפוליטביורו של מפלגת השלטון והיה אחד מעשרת החברים ששימשו יחד ראש מדינה לאחר מותו הבלתי צפוי של ראש המדינה הקודם סמורה מקל ב-1986.
גבוזה נולד בצפון מוזמביק. הוא הצטרף למפלגת השלטון פרלימו ("FRELIMO") בגיל 20, זמן קצר לאחר שהיא החלה את מלחמת העצמאות נגד פורטוגל. עד עצמאותה ב-1975 הפך גבוזה לגנרל ומנהיג חשוב במפלגתו. הוא מונה לשר הפנים בממשלתו של מקל ובמסגרת תפקיד זה הורה לגרש מספר תושבים פורטוגליים בתוך 24 שעות. הוראה זו זכורה בכינוי "24 20" מכיוון שלמגורשים אוּשר לקחת עד 20 קילוגרמים של מטען בלבד. בשנות ה-80 פיתח גבוזה תוכנית לא פופולרית בשם "מבצע ייצור" שבמסגרת תושבים מובטלים מאזורים עירוניים הועברו לאזורים כפריים בצפון המדינה.
לאחר מותו של מקל בהתרסקות מטוס בדרום אפריקה, הוא מונה לחבר בוועדה שייעודה היה לבדוק את נסיבות ההתרסקות שלא הצליחה להגיע למסקנות ודאיות. גבוזה ייצג את מפלגתו בדיוני משא ומתן לשלום עם ארגון הגרילה רינאמו ("RENAMO") שבסופו של דבר הוביל להסכם שלום כללי שנחתם ברומא ב-4 באוקטובר 1992. לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בשנת 1994 הוא ייצג את ממשלת מוזמביק בוועדת הפיקוח ליישום הסכם השלום הכללי.
הוא נבחר להיות מועמדה של מפלגתו בשנת 2002 לאחר מאבק קשה בתוך המפלגה. באותה שנה מונה למזכיר הכללי של המפלגה.
באוגוסט 2021 נשפט בנו נדמבי גבוזה בגין שחיתות.
נשיאות
גבוזה היה מועמד לנשיאות המדינה מטעם מפלגתו, פרלימו ("FRELIMO"), בבחירות שהתקיימו בשנת 2004. בבחירות אלו זכה ב-63.7% מקולות הבוחרים. הוא היה לנשיא המדינה ב-2 בפברואר 2005.
משקיפים בינלאומיים ביקרו את העובדה שהוועדה לבחירות לאומיות (CNE) לא קיימה בחירות הוגנות וכנות. הם ציינו מספר רב של ליקויים ופגמים במערכת הבחירות שהועילו למפלגת השלטון פרלימו.
Redemption
Redemption ("גאולה") הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט באולפני The Blasting Room שבקולורדו, ארצות הברית.
האלבום זכה לתפוצה והצלחה רבה ברחבי העולם - במיוחד בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ויפן, שם הגיע האלבום למקום החמישי במצעד המכירות. עם צאתו לא זכה האלבום להצלחה משמעותית בארץ, אולם ככל שחולף הזמן הופכים הלהקה האלבום ליותר ויותר מוכרים גם בישראל. האלבום הופק על ידי ביל סטיבנסון, חבר להקת Descendents, ALL, Black Flag.
קישורים חיצוניים
Redemption (Useless ID album)