cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של אקס-מן
הסאגות האפלות
קלרמונט וביירן הציבו את האקס-מן במצבים קשים שונים שבחנו את האופי שלהם, הבולט שביניהם הוא "סאגת הפניקס האפלה". בסיפור זה, מועדון הלפייר האריסטוקרטי מפתה את הפניקס באמצעות יכולתו של המוטאנט מאסטרמיינד ליצור אשליות מורכבות. משחק זה עם מוחה של ג'ין גריי שחרר את צידה האפל של הפניקס וגרם לה להשמיד מערכת כוכבים מאוכלסת בלמעלה מחמישה מיליארד תושבים. אף על פי שהאקס-מן ניסו לשלוט בה וחשבו שהצליחו, קיסרית אימפריית השי'אר לילנדרה שבתה את ג'ין גריי בתקווה לסיים את איום הפניקס. פרופסור אקסבייר קרא אותה לדו-קרב של כבוד על הזכות לא לוותר על ג'ין. לילנדרה נענתה להזמנה, לאחר שחשבה שתבוסתם של גיבורי-העל מובטחת. התוצאה הייתה קרב על ירחו של כדור הארץ בין המשמר האימפריאלי של השי'אר לבין האקס-מן, בעוד גורלה של ג'ין גריי תלוי על כף המאזניים. בסופו של דבר האקס-מן הוכרעו, אך המתח הנפשי שגרם הקרב, שבמהלכו נפצע סייקלופס, גבר על הרסן המנטלי שהחזיקה ג'ין על צדה האפל של הפניקס, והיא שבה. בשלב זה, לילנדרה ציוותה על השמדת מערכת השמש כולה בתקווה שגם הפניקס תהרג בתהליך, ופרופסור אקסבייר ציווה בצער על האקס-מן להרוג את חברתם לקבוצה על מנת למנוע את ההשמדה. בעקבות אנושיותה וכח הרצון של ג'ין גריי, הפניקס התאבדה כדי למנוע אובדן נוסף של חיים. אירוע זה היה נקודת שיא בהיסטוריה של הקומיקס. דמויות ראשיות כמעט מעולם לא נהרגו עד לאותה נקודה, והקרבה עצמית כלל לא התקבלה על הדעת לפני כן. "סאגת הפניקס האפלה" הציגה לראשונה מספר דמויות חדשות, ביניהן קיטי פרייד, שהייתה מסוגלת להלך דרך קירות, המלכה הלבנה הטלפתית ודאזלר.
שירת הברבור של קלרמונט וביירן הייתה עלילת "ימי עבר עתידי", שהציגה עתיד חלופי ודיסטופי בו אמריקה היא שממה הנשלטת בידי זקיפי הסנטינל. בקו הזמן הזה, רוב האקס-מן מתים ומוטאנטים חיים במחנות ריכוז. בעלילה הקלאסית, נשמתה של קיטי פרייד נשלחת בחזרה בזמן לגופה הצעיר, והיא משכנעת את האקס-מן לעזור לה לסכל התנקשות בסנטור רוברט קלי בידי מוטאנטית משנת צורה בשם מיסטיק, שמנהיגה אחוות מוטאנטים חדשה אשר חבריה כוללים את אוולאנש, פיירו, בלוב ודסטיני. חזון אפל זה של עתיד הנשלט על ידי פחד, שנאה ואי-סובלנות עורר השראה על סיפורי אקס-מן רבים בשנים שחלפו מאז.
בשנת 1982 יצאה לאור הנובלה הגרפית "האל אוהב, האדם הורג" מאת הכותב כריס קלרמונט והמאייר ברנט אנדרסון. בקשת הסיפור, כומר בשם ויליאם סטרייקר מתחיל מסע צלב דתי נגד המוטאנטים, במהלכו הוא שובה את פרופסור אקס על מנת לנצל לרעה את כוחותיו לתקיפת והשמדת מוחות מוטאנטיים. האקס-מן מתאחדים עם מגנטו למלחמה בסטרייקר ובקבוצת "המטהרים" שלו, דבר המוביל לדוגמה הברורה ביותר למטפורה המקשרת בין המוטאנטים לגזענות ויחסים בין-גזעיים בסדרה. לאחר 20 שנה ויותר לאחר מכן, הסיפור נתן השראה לעלילת סרט הקולנוע השני.
באמצע שנות ה-80 נתווספו לצוות האקס-מן מספר חברים חדשים, ביניהם:
הסדרה הופכת לזיכיון
בשנות השמונים, הפופולריות הגוברת של 'אקס-מן המופלאים' והעלייה במספר חנויות קומיקסים ייחודיות, הובילו ליציאתן של מספר סדרות ספין אוף לאקס-מן. הראשונה, "המוטאנטים החדשים", הושקה ב-1983 וכיכבה בה קבוצה של בני נוער מבית הספר של אקסבייר. בשנת 1986 הוקמה קבוצת "אקס פקטור" על ידי האקס-מן המקוריים ביחד עם ג'ין גריי שהוחזרה לחיים. בשנת 1988, מארוול הוציאו את הסדרה "אקסקליבר", קבוצה שחבריה כללו את רייצ'ל סאמרס, נייטקרולר, שאדוקאט והגיבורים הבריטיים קפטן בריטניה ומגאן. באותה שנה, וולברין קיבל סדרת סולו של עצמו, בה הוא התעמת רבות עם הכבוד העצמי שלו ועברו. עם פרסומן של מספר סדרות בת בנוסף לקשתות סיפור שהתפרסו על פני מספר סדרות, מיתוס האקס-מן נעשה מסובך יותר והיה קשה לעקוב אחר קשתות העלילה הארוכות. זיכיון האקס-מן נעשה לנכס החשוב ביותר של מארוול ועורר השראה לזיכיונות פופולריים נוספים כדוגמת ספיידרמן, באטמן וסופרמן, לפתח לעצמם סדרות בת ו"משפחה" של דמויות משנה.
מהלך שנוי במחלוקת נוסף היה שליחת אקסבייר לחלל ב-1986, לאחר שנפצע פציעה חמורה שרק הטכנולוגיה של שי'אר יכלה לרפא אותו. הוויכוח העיקרי נבע מכך שמגנטו, נבל-על לשעבר, לקח את הפיקוד על בית הספר, ועל קבוצות אקס-מן נוספות. זו הסיבה שהביאה להחלטת חברי האקס-מן המקוריים ליזום את הקמתה של קבוצת אקס-פקטור ולהשתמש בזהויות סודיות, מתוך מחשבה שהקבוצה הנוכחית בוגדת באקסבייר על ידי שיתוף פעולה עם מגנטו.
הצטברות זו של כותרי אקס הביאה להתפתחותם של הקרוסאוברים, קשתות סיפור שחפפו במספר כותרי אקס שונים לפרקי זמן משתנים ואף ארוכים. הקרוסאובר הראשון היה "טבח המוטאנטים" משנת 1986, שבו המורלוקים מצאו עצמם נרדפים בידי חבורת מרצחים שנקראת בשם "המשוטטים". הסאגה הציגה לראשונה את דמותו של נבל-העל מיסטר סיניסטר, גנטיקאי מוטאנט וידוע לשמצה שהיה למנהיגם של המשוטטים ולכוח המניע ברבים מהסיפורים מאז. הסאגה הביאה לעולם האקס-מן גם את סייברטות', שהיה נבל עיקרי של הגיבור איירון פיסט עד אז, ומאז הפך ליריבו העיקרי של וולברין. במהלך התקופה קלרמונט יצר קבוצת אקס-מן חדשה שהורכבה מסטורם, רוג, וולברין, קולוסוס, האבוק ומספר דמויות שחדשות לקבוצה:
בתקופה זו פורסמו שני סיפורי קרוסאובר, "ארבעת המופלאים נגד האקס-מן" ו"אקס-מן נגד האוונג'רס". הראשון קשר קצוות פתוחים שנותרו מאירועי "טבח המוטאנטים", ובו מיסטר פנטסטיק מארבעת המופלאים ואויבו דוקטור דום היו צריכים להציל את חייה של קיטי פרייד.
בעקבות עלילת "נפילת המוטאנטים" של שנת 1987, שבה חברי האקס-מן מתו ונולדו מחדש לאחר שנלחמו בשד, הקבוצה העתיקה את בסיסה לתחנה נטושה באוסטרליה באופן זמני. קבוצת מתנקשים סייבורגים בשם "הבוזזים" הוצגה לראשונה. אירוע הקרוסאובר "אינפרנו" ("אש תופת") קבע כי מדלין פריור היא למעשה כפילה של ג'ין גריי, ואשר נוצרה בידי מיסטר סיניסטר. קבוצות האקס-מן ואקס-פקטור נלחמו בפריור, שנודעה באותה עת כמלכת הגובלינים המטורפת. אחת מנקודות השיא של הסיפור היו איחודן של הקבוצות יחדיו. לאקס-פקטור לא היה מושג אם האחרים נותרו בחיים, והאקס-מן הניחו שג'ין גריי עדיין מתה. קלרמונט הוציא את דמויותיהם של לונגשוט ודאזלר מהסדרה, לאחר שהחלו במערכת יחסים ונולד להם תינוק. שלא כמו שאר דמויות האקס-מן, כמעט ונשמע מהם מאז. בשנת 2005 הוחזרה דמותה של דאזלר כחלק מחברי אקסקליבר החדשים ומאז חזרה לקבוצת אקס-מן, בעוד לונגשוט היה חבר בקבוצת אקסיילז, ומאז חבר בקבוצת אקס פקטור חקירות.
בשנת 1989, חברת מארוול החלה לפרסם את סדרת חוברות 'אקס-מן המופלאים' פעמיים בחודש, בכך איפשרו לקלרמונט לכתוב מספר עלילות משולבות בין כותרי האקס. אירועי הקרוסאובר "אג'נדת ההכחדה" משנת 1990 איחדה מחדש את קבוצת אקס-מן, והיא כללה את סטורם, באנשי, וולברין, פסיילוק ושלושה חברים חדשים:
הקרב האחרון בתקופה התרחש ב"סאגת האי מיואר", ובו קבוצות האקס-מן, אקס פקטור ובני בריתם נלחמו ביריב ותיק של אקסבייר, מלך הצללים. בשנים 1987–1990, המאייר מארק סילבסטרי אייר את סדרת הכותרים. את מושכות עבודת האיור נטל האמן הצעיר ג'ים לי, שסגנון איורו הפך לפופולרי ביותר מאז.
פצצת מכירות
עם שובם של האקס-מן למחוז ווסטצ'סטר, ניו יורק, וכן שובו של אקסבייר לכדור הארץ, חברת מארוול עיצבה מחדש את סדרות הכותרים ביקום של האקס-מן. האמן רוב ליפילד הפך את המוטאנטים החדשים לקבוצת הסער המיליטנטית אקס פורס, שמונהגת בידי קייבל המסתורי. חברי האקס-מן המקוריים נטשו את קבוצת אקס-פקטור וחזרו לאקס-מן כאשר כמה מהם השתנו מאז ימי הצטרפותם הראשונים - חיה החל לגדל פרווה כחולה וקיבל דוקטרינה בגנטיקה, ואילו אנג'ל הפך למשרתו של הנבל אפוקליפס, צבע עורו השתנה לכחול, כנפיו הפכו למתכתיות והוא היה ידוע בזהותו החדשה ארכאנג'ל כחלק מפרשי אפוקליפס. בינתיים, האבוק, פולאריס ודמויות נוספות הקימו מחדש את אקס-פקטור כקבוצה הנתמכת בידי ממשלת ארצות הברית.
כדי לפנות מקום לקבוצה רחבה יותר של האקס-מן, חברת מארוול החלה בהרצת סדרה נוספת שנקראת בפשטות בשם 'אקס-מן', להבדיל מהסדרה המקורית הנקראת 'אקס-מן המופלאים'. הסדרה נכתבה על ידי כריס קלרמונט ואוירה על ידי ג'ים לי, וכללה את "הקבוצה הכחולה" בראשותו של סייקלופס, שכללה את חיה, פסיילוק, וולברין, רוג וגמביט. במקביל, הכותר המקורי 'אקס-מן המופלאים' כלל את "הקבוצה הזהובה" בראשותה של סטורם, אשר כללה את קולוסוס, אייסמן, ארכאנג'ל, ג'ין גריי ובישופ, מוטאנט עריק מהעתיד. פרופסור אקס, ג'ובילי, באנשי ופורג' נשארו בקבוצה בתפקיד לא לוחמני, ושני האחרונים עזבו את הקבוצה לאחר מכן מסיבות שונות.
עבודת האיור הפופולרית של לי וליפילד והרעש התקשורתי שבהקמתה מחדש של הקבוצה העלו יותר את הפופולריות של כותרי האקס. שני הכותרים, אקס-פורס ואקס-מן, הפכו לסדרת הכותרים הנמכרת ביותר בכל הזמנים. למרות ההצלחה, חיכוך פנימי בין הצוותים היצירתיים גרם לעזיבתו של קלרמונט לאחר שלוש חוברות בתום חמש-עשרה שנות יצירה, ואחריו עזבו את חברת מארוול קומיקס גם לי, ליפילד ומספר אמנים נוספים כמו סילבסטרי ופורטשיו במטרה להקים חברה חדשה בשם אימג' קומיקס. בכנס קומיק-קון של שנת 2009, קלרמונט הודיע כי יחזור לכתיבת "אקס-מן לנצח", סדרה מוגבלת בעלת המשכיות משלה שאינה קשורה להמשכיות המרכזית. הפופולריות של סדרת החוברות המשיכה לנסוק, בעיקר הודות ל"אקס-מן: סדרת האנימציה", שהחלה בשידור ב-1992. סקוט לובדל נטל את מושכות הכתיבה של הכותר 'אקס-מן המופלאים'. עבודת האיור עברה לאמן ג'ו מדוריארה, שסגנון המאנגה שלו הביא להתעניינות בשוק הקומיקס היפני בתוך ארצות הברית. כותר אקס-מן המשיך בכתיבתו של פביאן ניצ'זה ובאיורו של אנדי קוברט.
הקרוסאוברים של כותרי האקס שגשגו במהירות, והפכו כמעט לאירועים שנתיים בשנות ה-90. אף על פי שהם העלו את המכירות, מעריצים התלוננו שהם נכתבו כתרגיל שיווקי. כמה מהסיפורים העיקריים בשנים אלו היו:
עלילות נוספות מאותה תקופה כללו את הטבח השני בקבוצת המורלוקים; עלייה ברמות הכוח של אייסמן (שמסוגל כעת להפוך את כל גופו לקרח); רציחת משפחתו של קולוסוס ועריקתו לקבוצת "השוליות" של מגנטו; פסיילוק מגלה את מקור שינוי הצורה שלה מדוגמנית בריטית למתנקשת אסייתית; התפתחות מערכת היחסים בין רוג לגמביט; ג'ין גריי נוטשת את שם הקוד "מארוול גירל" לטובת "פניקס"; עזיבתה של רוג וספיגת זכרונותיו של גמביט; סייברטות' כמעט והורג את פסיילוק וארכאנג'ל, והשניים עוזבים את הקבוצה; וולברין משנה צורה לחיה פראית חסרת אינטליגנציה לאחר ששלד האדמנטיום שלו נקרע בידי מגנטו; אייסמן עוזב כדי לטפל באביו הפצוע לאחר שהותקף בידי פעילים שונאי מוטאנטים; וחשיפת סודו של גמביט - הוא זה שאסף עבור מיסטר סיניסטר את חבורת "המשוטטים" הרצחנית.
מספר רב יותר של כותרי אקס יצאו בשנות ה-90, ביניהם הרצת החוברות Generation X המציגה קבוצה של מוטאנטים צעירים ואיש אקס, צאצאם של סקוט סאמרס וג'ין גריי מעידן אפוקליפס. לקראת סוף שנות ה-90 החלה החברה להוציא לאור סדרות המתרכזות בדמויות בודדות כמו גמביט, בישופ, קייבל ודדפול, שכיר חרב סרקסטי ויריב של קבוצת אקס פורס. בשנת 1998 הסתיימו הסדרות אקסקליבר ואקס-פקטור, וזו האחרונה הוחלפה בסדרת יקום מקביל בשם "מוטאנט אקס", המונהגת בידי האבוק.
עידן של שינויים
עם סיום "מבצע אפס סובלנות" בשנת 1997, דמויות ראשיות כמו בישופ, גמביט, ג'ין גריי וסייקלופס הוצאו מקבוצת האקס-מן. במקומם, הכותבים אספו קבוצת אקס-מן חדשה שכללה את וולברין, רוג, חיה, סטורם וכמה דמויות חדשות, ביניהן:
קבוצה זו לא שרדה הרבה, וצמד הכותבים ג'ו קלי וסטיבן ט. סיגל פירקו אותה. לקבוצה המונה את מארו, רוג, סטורם, וולברין הם הוסיפו את שאדוקאט, נייטקרולר, קולוסוס, גמביט ופרופסור אקס. עד מהרה השניים עזבו, ואת מלאכת הכתיבה נטל אלן דייוויס. תקופתו של דייוויס (וקוברט, אשר כתב את 'אקס-מן המופלאים') נחשבה למוצלחת יחסית, וכללה סיפורים כמו "מלחמת מגנטו" ו"התריסר", שבסופו דמותו של סייקלופס נהרגה. בתחילת שנת 2000 חזר הכותב הוותיק כריס קלרמונט לכתוב את שתי הסדרות הרצות של אקס-מן. אירועי "הפיכה" (Revolution) איפשרו לקלרמונט ולמאיירים נוספים לעצב מחדש את כותרי האקס. הרצתו השנייה של קלרמונט כללה קבוצת חברים ותיקים הכוללת את וולברין, רוג, קולוסוס, שאדוקאט, פסיילוק ות'אנדרבירד השני - אינדיאני פירוקינטי העונה לשם ניל שאארה. קבוצת 'אקס-מן המופלאים' כללה את גמביט, סטורם, פניקס, חיה וקייבל. קלרמונט גם הציג את דמותה של טסה, חברת הקבוצה שנודעת בשם הקוד סייג'. דמות זו החזיקה בכוחות טלפתיים וביכולת חשיבה אנליטית כמו מחשב. הדמות הייתה חברה במועדון הלפייר האריסטוקרטי, אך התברר כי היא מרגלת מטעם אקסבייר.
הקוראים לא היו מרוצים מהעלילות חסרות התכלית ונבלים נשכחים שיצאו תחת ידו של קלרמונט וב-2001 החליט העורך הראשי ג'ו קסאדה להעבירו לכתוב סדרת-בת חדשה משלו, אקסטרים אקס-מן, בה יכול היה להמשיך את העלילות והנושאים שהחל לפתח קודם לכן בכותרים הראשיים. הקבוצה כללה את סטורם, רוג, פסיילוק, בישופ, גמביט, סייג' ות'אנדרבירד, והיא פעלה אל מחוץ לשטחה של אקס-מן, כדוגמת האוונג'רס מהחוף המערבי של סוף שנות ה-80. באותו זמן, חברת מארוול ביטלה את הסדרות גמביט, בישופ, איש אקס, מוטאנט אקס וג'נריישן אקס בטענה כי ריבוי סדרות בת של הגיבורים המוטאנטים הפך למיותר. את מקומן תפסו הסדרות החדשות נשק אקס, אקסיילז וסדרה חדשה של "אקס-פורס" בשם "אקס-סטאטיקס". שינויים דרסטיים נוספים כללו את מותן של דמויות ותיקות כמוירה מק'טאגרט וסנאטור רוברט קלי (באירוע הקרוסאובר "סוף החלום" משנת 2000), קולוסוס (באירוע "ערב ההשמדה" של שנת 2001), אפוקליפס ופסיילוק. כמו כן, עברו המסתורי של וולברין החל סוף סוף להיחשף במיני-סדרה Origins.
השנים של מוריסון
שנת 2001 הביאה עימה שינוי חדש לכותרי האקס. הכותב גרנט מוריסון והמאייר פרנק קויטלי חברו יחדיו להרצה חדשה בשם "אקס-מן החדשים". חברי הקבוצה כללו את פרופסור אקס, סייקלופס, ג'ין גריי, חיה, וולברין ואמה פרוסט, טלפתית אשר הייתה חברה לשעבר במועדון הלפייר. חברי הקבוצה נטשו את תלבושותיהם הצבעוניות לטובת מדים שחורים (בדומה לסרט הקולנוע), ואגף תלמידים חדש התווסף לאחוזת אקס. סדרת החוברות נודעה בקונספטים מדע בדיוניים רב-שכבתיים ואלגוריים, יחד עם טוויסטים עלילתיים לא צפויים כדוגמת הריגתם של מאות מיליוני מוטאנטים באי ג'נושה בידי זקיפי הסנטינל. אחת מהעלילות השנויות במחלוקת של מוריסון הייתה הרומן הטלפתי הסודי בין סקוט סאמרס הנשוי לבין אמה פרוסט מאחורי גבה של ג'ין גריי, בנוסף להצגתה של קסנדרה נובה, אחותו התאומה והמרשעת של אקסבייר, שהייתה אחראית לרצח העם הג'נושי. נוסף על כך, אקסבייר חושף את היותו מוטאנט לעולם, ומייסד תאגיד העוזר למוטאנטים ברחבי העולם. מוריסון גם החזיר את התשוקה האבודה של וולברין לג'ין גריי, וכן חשף פרטים נוספים בסיפור הרקע שלו בנשק אקס.
במקביל, סדרת 'אקס-מן המופלאים' שוכתבה מחדש בידי הכותבים ג'ו קייסי וצ'אק אוסטן. בשעה שסדרת האקס-מן החדשים התרכזה בחמשת החברים אשר תיפקדו כמורים לדור הבא של המוטאנטים, סדרה זו התמקדה בפעולה והרפתקאות, כאשר קבוצה חדשה פעלה בראשותו של ארכאנג'ל וכללה את אייסמן ונייטקרולר וכן חברים חדשים כמו:
אוסטן החזיר את דמויותיהם של האבוק, פולאריס וג'ובילי, אך גם הוא וגם קייסי זכו לביקורת נוקבת בעקבות הדרך בה לקחו את הסדרה. הרפתקאותיהם של חברי הקבוצה נראו כאילו מוחזרו מחדש ולא חידשו כלל. יתר על כן, ביקורת נמתחה על שינוי באופיין של דמויות כנייטקרולר (שהפך לכומר קתולי), פולאריס (שהפכה לטרוריסטית אכזרית ובלתי יציבה) ומערכת יחסים רומנטית שנויה במחלוקת בין ארכאנג'ל לבין האסק, בשל פער הגילאים ביניהם.
סדרת בת פופולרית מתקופה זו היא אולטימייט אקס-מן בה הכותב מארק מילר והמאייר אדם קוברט הכניסו את סיפורם של האקס-מן ליקום אולטימייט מארוול. במסגרת זו נכתב סיפורה של הקבוצה מחדש, לצד סיפוריהם של אולטימייט ספיידרמן ואולטימייטס (המבוססת על האוונג'רס), תוך הפיכת הדמויות לצעירות יותר ובעלות סיפורים ורקעים המתאימים יותר לזמנים מודרניים במטרה למשוך קהל צעיר וחדש לסדרה.
מוריסון סיים את הרצתו כאשר החזיר את מגנטו בסיפורים "כוכב אקס" (Planet X) ו"הנה מגיע המחר" (Here Comes Tomorrow). בנוסף, ג'ין גריי נהרגה כאשר התמזגה עם כוח הפניקס. במהלך מעורר מחלוקת נוסף, מגנטו הפך לרוצח המונים וראשו נערף בידי וולברין, ופעם נוספת סקוט נאלץ לצפות בג'ין מתה.
הרצה מחודשת
שנת 2004 סומנה כשנה של שינויים בצוותים העובדים על הסדרות השונות. לאחר עזיבתו של גרנט מוריסון, החליטה מארוול לבטל את הסדרה "אקסטרים אקס-מן" ולהחזיר את כריס קלרמונט למקומו ככותב של 'אקס-מן המופלאים', שנכתבה קודם לכן על ידי ג'ו קייסי. קבוצה זו כללה את סטורם, וולברין, בישופ, סייג', מארוול גירל, נייטקרולר וקאנונבול, והיא קיבלה אישור מטעם האו"ם לפעול כאוכפי חוק לענייני מוטאנטים ברחבי העולם. סדרת 'אקס-מן החדשים' שינתה בחזרה את שמה ל'אקס-מן', וכללה את דמויותיהם של האבוק, פולאריס, אייסמן, ג'אגרנוט, רוג וגמביט. החברה החלה בהרצתה של סדרת-בת חדשה, שנחשבת לסדרת הדגל של הכותר, "אקס-מן המדהימים" (Astonishing X-Men), שנכתבה על ידי במאי הטלוויזיה ג'וס וידון ואוירה על ידי ג'ון קסאדיי. קבוצה זו כללה את סייקלופס, אמה פרוסט, חיה, וולברין ושאדוקאט. הסדרה המשיכה בצורה עקיפה את עלילותיה של 'אקס-מן החדשים' שכתב מוריסון, בה אקסבייר עוזב את האקס-מן וממנה את סייקלופס ואמה פרוסט - שכעת הפכה לבת זוגו של סייקלופס בעקבות מותה של ג'ין - למנהליו החדשים של בית הספר. כדי להבדיל בין שלוש הקבוצות השונות, סייקלופס הורה להם לנטוש את חליפות העור ולחזור לתלבושותיהם המסורתיות יותר, וכן הוציא מכלל פעולה את ארכאנג'ל, האסק, ג'ובילי ונורת'סטאר.
בינתיים, סדרת הקומיקס NYX הציגה את דמותה של X-23, כפילה צעירה של וולברין אשר הופיעה במקור בסדרת האנימציה "אקס-מן: אבולוציה".
השמדה
בקיץ של שנת 2005 הציגה מארוול את אחד האירועים הגדולים בתולדות ההוצאה, עם עלילה שנקראה "בית אם" תחת כתיבתו של בריאן מייקל בנדיס ואשר התרחשה בו זמנית בכותרים רבים, הן של אקס-מן והן של סדרות אחרות בהוצאה כמו ספיידרמן וארבעת המופלאים. בעלילה זו, מכשפת השני סבלה מהתמוטטות עצבים שהובילה לקרע במרקם המציאות, בעקבות הניסיון להציל את ילדיה. בעלילה משתתפים גם אביה, מגנטו, ואחיה התאום קוויקסילבר. השלכות העלילה הובילו לאיבוד כוחותיהם של מיליוני מוטאנטים, ביניהם פרופסור אקס ומגנטו. לאחר אירועי הסיפור "בריאה קטלנית", שחשף שלדים בארונו של אקסבייר, הוא וסייקלופס הפנו עורף אחד לשני, וכן הוצגה דמותו של וולקן, אחיו האובד והמרושע של סייקלופס. כמו כן, בהמשך לסיפור "וולברין: מקורות", וולברין נזכר במלוא אירועי עברו.
בינתיים, מהדורות מוגבלות של "בנו של אם", "דור אם" ו"ה-198" עסקו במוטאנטים אשר איבדו את כוחותיהם. אפוקליפס קם לתחיה והפך גיבורי-על כמו גמביט ופולאריס לנבלים, אם כי השניים ניצלו בזמן. קבוצת האוונג'רס ומגנטו חקרו את כוחות המוטאנטים האבודים, שנאגרו כולם בקולקטיב אנרגטי אחד. לאחר מכן, "בית אם" הוביל למלחמת האזרחים" ביקום מארוול. כריס קלרמונט עזב את הסדרה לטובת 'אקסקליבר החדשים'. אקסבייר ייסד קבוצת אקס-מן חדשה בסיפור שהמשיך את אירועי "בריאה קטלנית", כאשר אד ברובייקר נטל את מושכות מלאכת הכתיבה בכותר 'אקס-מן המופלאים'.
תסביך משיח
בשנת 2007, הסיפור "זן בסכנת הכחדה" מביא את השלכות אירועי "השמדה". חיה מנסה לחפש תרופה עבור כל המוטאנטים שאיבדו את כוחותיהם, אך לשווא. מאוקטובר 2007 ועד לינואר 2008, "אקס-מן: תסביך משיח" היה לקשת הסיפור העיקרית ששלטה בכותרי האקס. כאשר התינוקת המוטאנטית הראשונה נולדת לאחר אירועי "בית אם", קבוצת האקס-מן ממהרת לאתר אותה ולהגן עליה, אולם היא מגלה שקבוצת "המטהרים" שונאי המוטאנטים טבחה באנשי העיירה בניסיון למצוא את התינוקת. לאחר מכן, חברי הקבוצה נרצחים בידי "המשוטטים", מתנקשים מוטאנטים שעובדים עבור מיסטר סיניסטר שרוצה להשיג את התינוקת לצורך מטרותיו הזדוניות. טורף אקס המפלצתי גם הוא מחפש אחר הילדה, היות שהוא ניזון על ידי אכילת מוטאנטים. ארבע סיעות שונות מחפשות אחר משיחת המוטאנטים, ביניהם גם קייבל, שרוצה לגדל את הילדה בבטחה בעתיד, ובישופ, שבטוח כי הילדה היא הגורם לעתידו הדיסטופי ומבקש להרגה. בסוף הסיפור, קייבל עוזב עם הילדה לעתיד, אקסבייר נורה בראשו וסייקלופס מפרק את קבוצת האקס-מן. מפברואר ועד אוגוסט באותה שנה, מסופר ב"אנו עומדים מופרדים" כיצד חברי האקס-מן השונים מתמודדים עם פירוק הקבוצה.
הכותר המרכזי של האקס-מן שינה את שמו ל'אקס-מן: מורשת' (X-Men Legacy). פרופסור אקס מתעורר מתוך התרדמת בה הוא שרוי, ויוצא למסע חיפוש עצמי בעקבות שברירי זכרונותיו לאחר שנורה בידי בישופ. בחוברות הקומיקס של קייבל, זה האחרון מנסה לגדל את הילדה בעתיד, אך בישופ פוגם במנוע קפיצת הזמן שלו, מה שמאלץ את קייבל לנסוע רק קדימה בזמן. כמו כן, בניסיון לכתר את קייבל, בישופ גורם לסדרת אסונות כדי להפוך את העתיד לשממה מסוכנת. בסדרת כותרי אקס-פורס, סייקלופס מקים מחדש את הקבוצה כיחידת מבצעים מיוחדים סודית. הקבוצה כוללת את וולברין, X-23, וורפאת' ו-וולפסביין, והם נשלחים לעצור את קבוצת "המטהרים". בהמשך מצטרפים לקבוצה ארכאנג'ל, אליקסיר, דומינו והמעלים.
הייעוד הגלוי
מאמצע 2008 ועד לתחילת 2009 פורסמה קשת הסיפור הייעוד הגלוי, שמתעדת את השינוי שעוברת קבוצת האקס-מן בעקבות המעבר ממחוז ווסטצ'סטר, ניו יורק לסן פרנסיסקו. בחלק השני של טרילוגיית המשיח, "מלחמת המשיח", סייקלופס שולח את וולברין וקבוצת אקס-פורס לעתיד כדי למצוא את קייבל והילדה המוטאנטית, הופ. חברי הקבוצה פוגשים בדדפול המזדקן, שאומר להם כי הם אינם יכולים להימלט מאזור הזמן בו הם נמצאים. הם מותקפים בידי חייליו של סטרייף, שיבוט של קייבל אשר שולט בעתיד זה וחובר לבישופ כדי להרוג את קייבל. בתוהו ובוהו המתחולל, וורפאת' והופ נלכדים, וקבוצת אקס-פורס מתפצלת - כדי למצוא את שני הלכודים וכדי למצוא דרך להימלט מהעתיד. לבסוף, קבוצת אקס-פורס מביאה את שלטונו של סטרייף לקיצו בעזרתם של ארכאנג'ל ואפוקליפס.
בין אוגוסט לנובמבר 2009 פורסמה קשת הסיפור "אוטופיה", שבה אקטיביסט שונא מוטאנטים בשם סיימון טראסק גורם למהומות בסן פרנסיסקו כאשר הוא מציע לאכוף את זכות המוטאנטים להתרבות. נורמן אוסבורן שולח את האוונג'רס האפלים שלו כדי לדכא את המהומות, ומקים את קבוצת אקס-מן האפלים. כתגובה על כך, סייקלופס מרים את אסטרואיד M ממעמקי האוקיינוס השקט, מעביר את אוכלוסיית המוטאנטים אליו וקורא לאי החדש בשם "אוטופיה". באומת אקס, מגנטו מצטרף לאקס-מן.
באירועי "נקרושה", הערפדית האלמותית סלנה אוספת חוג פנימי של מוטאנטים שכוחותיהם קשורים במוות, ומחייה מחדש רבבות מיליוני מוטאנטים שנהרגו (כולל אלה שנהרגו בג'נושה) כדי לספוג את נשמותיהם ולהפוך לאלה. קבוצת אקס-פורס מצליחה לעצור אותה ולהרגה.
הביאה השנייה
בין מרץ ליולי 2010 פורסם החלק השלישי והמסכם בטרילוגיית המשיח, "הביאה השנייה". הופ סאמרס חוזרת להווה עם קייבל, וגורמת לזקיף שידוע בשם באסטיון לנסות ולהשמיד את האקס-מן סופית. נייטקרולר וקייבל מקריבים את חייה למענה, בעוד אחרים נפצעים במאמץ להציל את המשיחה המוטאנטית. האקס-מן נלכדים באוטופיה, כשזקיפי נמרוד מהעתיד פולשים לאי דרך שער מממד אחר. סייקלופס שולח את אקס-פורס להשמיד את זקיף-העל מאסטר מולד, שמפעיל את הזקיפים, והופ הורגת את באסטיון כאשר כוחותיה מתפתחים לראשונה. סרברה, המתקן לאיתור מוטאנטים, מאתר חמישה מוטאנטים חדשים ברחבי העולם. אותם מוטאנטים, הנקראים "חמשת האורות", הם התקווה החדשה לעתיד הגזע המוטאנטי, והם נלקחים תחת חסותה של הופ לאימונים כקבוצת חילוץ.
חמשת המוטאנטים החדשים הם:
שני מחנות
ביולי 2011 פורסמה קשת הסיפור "פילוג" בכתיבתם של ג'ייסון אהרון וקירון גילן. בעקבות התקפה של מוטאנטים על האו"ם, הפעילות האנטי-מוטאנטית החלה לעלות על גדותיה, ומנהיגי העולם הפעילו מחדש את תוכנית הזקיפים. קייד קילגור, המלך השחור החדש של מועדון הלפייר, מחליט לתקוף את האקס-מן, וסייקלופס מורה לאידי להרוג את חברי מועדון הלפייר. הדבר גורם כמעט להשמדתה של אוטופיה בידי זקיף-על, ולתחילתו של פילוג בתוך קבוצת האקס-מן בין סייקלופס ווולברין עקב חילוקי דעות פילוסופיים שבלתי ניתנים לגישור. בעקבות אירועים אלו פורסמה קשת סיפור עוקבת בין אוקטובר 2011 למרץ 2012 בשם "בריאה מחדש", שבה מוקמות שתי קבוצות אקס-מן שונות בהנהגתם של סייקלופס ווולברין. סייקלופס וקבוצתו נשארו על האי אוטופיה, בעוד וולברין גייס מספר חברים לקבוצתו וביחד חזרו לאחוזת אקס במחוז ווסטצ'סטר, לה קראו מחדש "בית הספר לילדים מחוננים ע"ש ג'ין גריי".
אוונג'רס נגד אקס-מן
חמשת הפניקסים משתמשים בכוחותיהם החדשים כדי לבצע רפורמה כלל עולמית בהתאם לרצונם, ומספקים אנרגיה חופשית, מזון ומים לאנושות, כמו גם הפסקת העימותים הצבאיים ברחבי העולם. האוונג'רס מוזמנים לבית הלבן ומסכימים שעליהם לעצור את חמשת הפניקסים ואת כוחותיהם המתפשטים חרף מאמציהם לעשות טוב. בשגעונו לכוח, ותחת השפעת הפניקס, סייקלופס גוזל מהארבעה הנותרים את כוחם. הוא מתעמת עם פרופסור אקס, הורג אותו והופך לפניקס האפל. בעזרתן של הופ ומכשפת השני, קפטן אמריקה מצליח לשחרר את הפניקס מגופו של סייקלופס, וזה האחרון מוכנס למעצר.
מרד המוטאנטים והגעתם של חמשת המקוריים
כחלק מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" באוקטובר 2012, וכחלק מההשלכות של קשת הסיפור "אוונג'רס נגד אקס-מן", החלה סדרה חדשה בשם "האוונג'רס המופלאים" (Uncanny Avengers) תחת כתיבתו של כריס רמנדר ואיורו של ג'ון קאסאדיי. סדרה זו מציגה קבוצה חדשה בהנהגתו של האבוק, ואשר כוללת את קפטן אמריקה, רוג, מכשפת השני, תור, וולברין, סאנפייר, וונדר מן והצרעה. מספר שבועות לאחר מכן החלה בהרצה סדרה חדשה נוספת בשם "אקס-מן החדשים" (All-New X-Men) בכתיבתו של בריאן מייקל בנדיס ובאיורו של סטוארט אימונן. בסדרה זו מככבת קבוצת האקס-מן המקורית, אשר הובאה לזמן ההווה בידי חיה כדי לעצור את סייקלופס וקבוצתו, שהפכו לעריקים בעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן".
קרב האטום
בזמן שחיה החזיר לזמן ההווה את חמשת חברי האקס-מן המקוריים, הוא משך את תשומת לבה של אחוות המוטאנטים. חברי האחווה מתחזים לאקס-מן מהעתיד ומשכנעים את חברי הקבוצה מההווה שמשהו איום יתרחש בעתיד, וזאת משום שהם החזירו את חמשת המקוריים מהעבר. התשובות לא מאחרות להגיע כאשר האקס-מן האמיתיים מהעתיד מגיעים, והם נאלצים למנוע פרדוקס של מסע בזמן. האחווה מגלה שהיא אינה יכולה לשלוח חזרה בזמן את חמשת המקוריים ומחליטה לשכתב את ההיסטוריה. היא מארגנת לכל חברי האקס-מן מכל שלוש התקופות מלכודת, וגורמת לסוכנות S.H.I.E.L.D לירות על כולם. חמשת המקוריים וקיטי פרייד היו מאוכזבים מהתנהלותם של האקס-מן של וולברין בקרב זה, והחליטו להצטרף למחנה של סייקלופס.
מארוול החדשה והשונה: ערפילי טריגן, סכנת הכחדה
הפצת ערפילי טריגן ברחבי כדור הארץ בידי מלך הבלתי אנושיים חזיז שחור גרמה לדעיכתו של הגזע המוטאנטי בעקבות השפעתו המסרסת והרעילה עליהם, המובילה למניעת לידתם והיווצרותם של מוטאנטים חדשים. בנוסף לכך, "מהפכת המוטאנטים" בהנהגת האקס-מן של סייקלופס גרמה לפחד וסלידה ממוטאנטים יותר מתמיד, דבר שהוביל לפירוק קבוצות האקס שלאחר הפילוג. סטורם, שלאחר מותו של וולברין נעשתה למנהלת בית הספר ע"ש ג'ין גריי, החליטה להקים מקום מפלט למוטאנטים הנותרים, "מפלט אקס". בית הספר הועבר אל הלימבו בסיועם של דוקטור סטריינג', מכשפת השני ומג'יק, וסטורם יצרה קבוצת אקס-מן חדשה הפועלת בכדור הארץ. אל קבוצת האקס-מן מהעבר הצטרפו וולברין החדשה, אויה ואוון סבאחנור, שיבוט של אפוקליפס, והם מטיילים ברחבי כדור הארץ. בנוסף לכך, מגנטו הקים קבוצת אקס משלו, שמטרתה להגן על הגזע המוטאנטי בכל מחיר ולמנוע את הכחדתם.
ניקרגואה במשחקים הפאראלימפיים
ניקרגואה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד, מריו מדריץ, שהתחרה בשתי קטגוריות במקצועות האתלטיקה ולא הגיע להישגים משמעותיים. אל אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) לא נשלחה משלחת מטרם המדינה, והמדינה שבה להשתתף באולימפיאדת הנכים לונדון (2012). במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה ניקרגואה חלק מעולם.
עראד (בחריין)
עראד (בערבית: عراد; באנגלית: Arad) היא עיר הממוקמת על לשון יבשה בדרום־מזרחו של האי מוחארק, בחריין. בעיירה אוכלוסייה של כ-25,000 תושבים שרובם מוסלמים סונים.
בליבה של העיר שוכן המבצר של עראד שחפירות ארכאולוגיות הצביעו על כך שמדובר במבצר פורטוגלי.
שם העיר נגזר מהמילה ארדו (αράδο) שפירושה לחרוש.
מבנה העיר
עראד מחולקת לשישה רבעים:
LAION
Laion הוא פרויקט מאגרי תמונות החופשי הגדול בעולם. הפרויקט מכיל תמונות ומלל המתאר אותן. הפרויקט מיועד למחקר בתחום הראייה הממוחשבת ואימון רשתות נוירונים. בתחום לימוד המכונה, ככל שהמכונה מורכבת יותר ופחות מפוקחת, יש צורך ביותר נתונים כדי לאמן אותה, והמאגר מספק מענה לצורך זה של חוקרים רבים.
הפרויקט מכיל מספר מאגרים כשהגדול בהם נכון ל-2023 הוא ה-LAION5B המכיל כ-5.85 מיליארד תמונות עם תיאורי מלל תואמים. התמונות אינן שייכות ל-LAION ונאספו מרחבי האינטרנט על ידי זחלני רשת. הפרויקט הינו פרויקט קוד פתוח. כל אחד מוזמן לבוא ולתרום לו כסף, משאבים או חומרה. השימוש במאגר חופשי לכל. המאגר נוצר באוגוסט 2021 על ידי Christoph Schuhmann, Jenia Jitsev, Richard Vencu ו-Robert Kaczmarczyk.
אופן פעולה
LAION פרסמה בפומבי מספר מערכי נתונים גדולים של צמדי כיתוב תמונה, שנעשה בהם שימוש נרחב על ידי חוקרי בינה מלאכותית. המאגר החופשי הגיע לקנה מידה של מאגרי המידע של החברות הגדולות בתחום בזכות אופן הפעולה שלו. הנתונים נקצרים מה - Common Crawl, מערך נתונים של דפי אינטרנט קיימים. המפתחים חיפשו ב-html הסרוק אחר תגיות  והתייחסו לתכונות ה-alt שלהם ככתוביות. הם השתמשו במודל CLIP, שפותח ואומן על ידי OpenAI, כדי לסנן החוצה תמונות שהתוכן שלהן לא תואם את הכיתובים שלהן. LAION אינו מארח את התוכן של תמונות בעצמו; במקום זאת, מערך הנתונים מכיל כתובות URL המצביעות על תמונות, שעל החוקרים להוריד בעצמם.
מערך הנתונים הראשון מסוג זה, LAION-400M, שוחרר באוגוסט 2021 והורכב מ-400 מיליון זוגות של כתוביות ותמונה. אלו הופקו מתת-קבוצה אקראית של דפי אינטרנט שאותרו על ידי Common Crawl בין 2014 ל-2021. עבודה זו בוצעה במטרה לשחזר את התהליך בו השתמשו ב-OpenAI כדי לאסוף את 400 מיליון צמדי הכיתוב ותמונה שהשתמשו בהם כדי לאמן את מודל ה-CLIP, מכיוון שהחברה שחררה כקוד פתוח את הקוד ואת המשקלים של המודל, אך לא את סט הנתונים ששימש לאימון שלו. Imagen, מודל טקסט לתמונה שהוכרז על ידי Google Brain בשנת 2022, השתמש לצורך אימון ב-LAION-400M, בשילוב עם מערכי נתונים פנימיים פרטיים.
המאגר אינו ממויין. כדי לחפש במאגר יש צורך בשימוש במודל CLIP, המקבל מילות תיאור ובודק לאיזה תמונות יש את התיאור המתאים.
OpenAssistant הוא עוזר מבוסס בינה מלאכותית (AI) מבוסס צ'אט שמבין משימות, יכול לקיים אינטראקציה עם מערכות צד שלישי ולאחזר מידע באופן דינמי כדי לעשות זאת. הפרויקט פותח על ידי קבוצת מתנדבים בשיתוף עם LAION. אחת ממטרות הפיתוח היא להשיג גישה חופשית למודל שפה גדול שניתן להפעיל באופן מקומי על חומרת קצה של הלקוח. הפרויקט מגובה במאמץ עולמי של מיקור המונים הכולל למעלה מ-13,500 מתנדבים שיצרו 600,000 נקודות מידע שנוצרו על ידי אדם.
אצסולפאם-K
אצסולפאם האשלגן המכונה גם אצסולפאם-K או Ace-K (K הוא סימנו של היסוד אשלגן) הוא ממתיק מלאכותי נטול ערך תזונתי. באיחוד האירופי הוא מכונה E950 וכך הוא מצוין על תוויות התכולה של מוצרי מזון המכילים אותו.
האצסולפאם-K נתגלה במקרה בשנת 1967 על ידי הכימאי הגרמני קרל קלאוס שעבד ב Hoechst AG (כיום "נוטרינובה"). מבחינת מבנהו הכימי, החומר הוא המלח האשלגני של 6-מתיל-1.2.3-אוקסיתיאזין-4(3H)-ון 2,2-דיאוקסיד. בטמפרטורת החדר זו אבקה לבנה גבישית שנוסחתה C4H4KNO4S.
LAION
היסטוריה משפטית
בפברואר 2023, LAION הוזכרה בתביעה של Getty Images נגד Stable Diffusion כמי שאינה צד.
אצסולפאם-K
בניגוד לאספרטיים, אצסולפאם-K אינו מתפרק בחום הבישול והאפייה ועמיד בתנאי חומציות ובסיסיות מתונים. בשל תכונה זו רווח השימוש בו (בשילוב ממתיקים נוספים, כאמור) במוצרים אפויים ובמשקאות קלים מוגזים.
LAION
היסטוריה משפטית
באפריל 2023, LAION נתבעה ישירות על ידי צלם גרמני שביקש להסיר את התמונות שלו מהאתר.
ב-15 באפריל 2023, LAION ותורמים פרסמו לציבור קוד פתוח של עוזר AI צ'אטבוט OpenAssistant.
סטריאוטיפ האבטיח
סטריאוטיפ האבטיח הוא סטריאוטיפ לפיו לאפרו-אמריקנים תיאבון גדול לאבטיחים. האבטיחים שימשו מוטיב מרכזי באיקונוגרפיה של גזענים לבנים בארצות הברית, והסטריאוטיפ נותר בשיח הציבורי אף במאה ה-21.
עם שחרור העבדים האפרו-אמריקנים לאחר מלחמת האזרחים בשנות ה-60 של המאה ה-19, רבים עסקו בגידול ומכירת אבטיחים – בין היתר בשל התנאים האופטימליים לגידול אבטיחים בדרום ארצות הברית מבחינה חקלאית – ובכך הפך האבטיח לסמל לחירותם. גזענים לבנים, בעיקר בדרום, שחשו מאוימים מחירותם של השחורים, הפכו את הפרי לסמל לקשת של תכונות שליליות שייחסו לשחורים, כגון אי שמירה על ניקיון, עצלנות וילדותיות, ולכלי-שרת לרצון להדירם מהמרחב הציבורי.
היסטוריה
הקריקטורה הראשונה שיצאה בדפוס והציגה שחור מתענג על אבטיח הופיעה ככל הנראה במגזין המאויר בשנת 1869. תומכי העבדות השתמשו באבטיח על מנת לצייר את האפרו-אמריקנים כאנשים פשוטים ולא מפותחים ששמחים בחלקם כשנופל לידיהם אבטיח וכשהם זוכים למעט מנוחה. הסטריאוטיפ הונצח במופעי מינסטרל, שהציגו לרוב את האפרו-אמריקנים כבורים ועצלנים, שאוהבים לשיר ולרקוד וכן לאכול אבטיחים. כמו כן הציגו מופעי המינסטרל שירים פופולריים כמו "שיר האבטיח" ("The Watermelon Song") או "הו, האבטיח הזה" ("Oh, Dat Watermelon").
מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, נעשה בסטריאוטיפ שימוש בדפוס, בקולנוע, בפיסול ובמוזיקה, וכן כאלמנט המופיע בקריקטורות על מוצרים לבית. אפילו בזמן הקמפיין של ברק אובמה לנשיאות ב-2008, ובמהלך כהונתו כנשיא, השתמשו מתנגדיו בסטריאוטיפ האבטיח כדי לעלוב בו.
ב-1893 בתערוכה העולמית של שיקגו תוכנן לקיים "יום האנשים הצבעוניים" שיכלול בדרנים אפרו-אמריקנים ובו יחולקו אבטיחים חינם למבקרים אפרו-אמריקנים, שאותם קיוו המארגנים למשוך לתערוכה. יוזמה זו הייתה כישלון חרוץ, כשהקהילה האפרו-אמריקנית בעיר החרימה את התערוכה, לרבות רבים מהאמנים שתכננו להופיע ביום זה.
נבחרת סן מרינו בכדורגל
נבחרת סן מרינו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סן מרינו.
היסטוריה
נבחרת סן מרינו זכתה להצלחה מעטה, בעיקר בגלל האוכלוסייה הקטנה של המדינה. לזכותה רק ניצחון אחד, 1-0 נגד מדינה אירופאית זעירה אחרת, ליכטנשטיין.
המשחק הרשמי הראשון של נבחרת סן מרינו היה ב-1990, משחק ההפסד 0–4 לשווייץ במסגרת מוקדמות יורו 1992. לפני כן, הפסידה סן מרינו 0–1 לנבחרת האולימפית של קנדה ב-1986, אך משחק זה לא היה משחק רשמי.
נבחרת סן מרינו מעולם לא ניצחה משחק בינלאומי רשמי. הניצחון על ליכטנשטיין ב-2004 היה במסגרת משחק ידידות.
למרות ההישגים הדלים של הנבחרת החזיקה סן מרינו בתואר השער המהיר ביותר בהיסטוריה במסגרת מוקדמות המונדיאל, לאחר שבמוקדמות מונדיאל 1994 נגד נבחרת אנגליה, כבש דייוויד גאלטרי שער לאחר 8 שניות בלבד מפתיחת המשחק.
שיא זה נשבר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כאשר במשחק של נגד  הבקיע החלוץ הבלגי כריסטיאן בנטקה שער לאחר 7.1 שניות מפתיחת המשחק.
שיא עולמי נוסף שנשבר במשחק של סן מרינו היה ההפסד 0–13 לגרמניה ב-6 בספטמבר 2006, התוצאה הגבוהה ביותר אי פעם במוקדמות אליפות אירופה (השיא הקודם היה 1–12, ניצחונה של ספרד על מלטה).
בנובמבר 2014 רשמה נבחרת סן מרינו הישג היסטורי כשרשמה את הנקודה הראשונה שלה בהיסטוריית מוקדמות היורו בתיקו 0-0 נגד נבחרת אסטוניה. בנוסף, משחק זה עצר את רצף ההפסדים של נבחרת סן מרינו (61 הפסדים רצופים).
בין המונדיאל הראשון למונדיאל 1990 הנבחרת כלל לא נרשמה למוקדמות, ומאז כשלה בכל ניסיונותיה להעפיל לטורניר. הנבחרת נרשמה לראשונה למוקדמות יורו 1992, וגם כאן כשלה בכל ניסיונותיה להעפיל.
קרחון דריגאלסקי (אנטארקטיקה)
קרחון דריגאלסקי (באנגלית: Drygalski Glacier הוא קרחון רחב ידיים, באורך 32 ק"מ וברוחב 24 ק"מ בחלקו העליון, הזורם מרמת הרברט לדרום-מזרח בין רכס רות לרכס קיוסטנדי, ונכנס אל מפרץ סולארי מיד מצפון לנונאטאק סנטינל על חוף נורדנשלד, החוף המזרחי של ארץ גרהאם באנטארקטיקה.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בהנהגת אוטו נורדנשלד, אשר חשבו כי מדובר במפרץ קפוא מכוסה קרח.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו בשל קרבתו ל-"מפרץ דריגאלסקי" הקרוי על שם פרופסור אריך פון דריגאלסקי, חוקר אנטארקטיקה ומגלה גרמני.
חומר חלקיקי
המונח PM10 מתאר את כמות החומר החלקיקי שקוטרו האירודינמי הוא קטן מ-10 מיקרומטר. המונח PM2.5 מתאר את כמות החומר החלקיקי שקוטרו האירודינמי הוא קטן מ-2.5 מיקרומטר. אלו מדדים נפוצים לאיכות אוויר, עקב השפעותיהם הבריאותיות הרחבות. השפעות אילו כוללות שיעול וגירוי של קנה הנשימה ושל העיניים. ככל שהחלקיק גדול יותר, כך סכנתו פוחתת כיוון שהוא בעל סיכוי גדול יותר להיתפס על ידי האף או הגרון ולהיפלט בנשימה על ידי שיעול או להיבלע. גם בריכוזים נמוכים יחסית, מוגברות תופעות השיעול בחולי קצרת.
התקן הישראלי לחומר חלקיקי נשים (RSP - Respirable Particles) הוא 300 מיקרוגרם למטר מעוקב לשלוש שעות, 200 מיקרוגרם למטר מעוקב ליממה ו- 75 מיקרוגרם למטר מעוקב לשנה. זאת לעומת התקן האמריקאי של 50 מיקרוגרם למטר מעוקב לשנה ו- 150 מיקרוגרם למטר מעוקב ל-24 שעות.
הערות שוליים
Взвешенные частицы
סורינאם במשחקים הפאראלימפיים
סורינאם השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). במשחקי החורף לא נטלה סורינאם חלק מעולם.
אל המשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו באתונה שלחה סורינאם משלחת, שכללה שני ספורטאים, גבר ואישה, שהתחרו שניהם בהדיפת כדור ברזל, שלא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים. אל אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) נשלח מטעם המדינה נציג אחד.
ריצ'י
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 79 לפנה"ס)
אפיוס קלאודיוס פולכר (לטינית: Appius Claudius Pulcher) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
פרנסיס יאנגהאזבנד
פרנסיס אדוארד יאנגהאזבנד (אנגלית: Francis Edward Younghusband; 31 במאי 1863 - 31 ביולי 1942) היה קצין צבא בריטי וחוקר, יושב-ראש החברה הגאוגרפית המלכותית. התפרסם בעקבות מסעותיו הרבים במזרח הרחוק ובמרכז אסיה, ועמד בראש המשלחת הבריטית לטיבט בשנת 1904.
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 79 לפנה"ס)
חייו
פולכר היה בן לענף פולכר המכובד בגנס הקלאודיים, שרבים מבניו שימשו כמגיסטראטים ברפובליקה הרומית. האזכור הראשון לפולכר הוא בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כיהן כפראיטור ושירת בצבא הרומי תחת פיקודו של לוקיוס קורנליוס סולה. פולכר היה מתומכיו הנאמנים של סולה עם פרוץ מלחמת האזרחים הרומית. לאחר כיבושה של רומא בידי סולה הוא מינה את פולכר לפקד על הצבא שצר על העיר נולה, אחד מהמעוזים האחרונים של המורדים האיטלקים.
פרנסיס יאנגהאזבנד
ילדות ונעורים
פרנסיס יאנגהאזבנד נולד בשנת 1863 במורי שבמחוז פנג'אב (אז בהודו הבריטית, כיום בפקיסטן). אביו היה מייג'ור גנרל בצבא הבריטי. דודו, רוברט שו, היה חוקר ידוע של ארצות מרכז אסיה. בעודו ילד קטן עבר עם אמו לגור באנגליה, אבל בשנת 1867 שבה האם להודו והותירה אותו בידיהן של שתי דודות קפדניות ואדוקות. בשנת 1870 שבו ההורים לאנגליה והמשפחה התאחדה מחדש. הוא חונך בבית הספר קליפטון קולג' בבריסטול, ובשנת 1881 החל ללמוד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 79 לפנה"ס)
חייו
לאחר שסולה יצא למזרח באותה שנה להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס, התלקחה מחדש מלחמת האזרחים ורומא נפלה לידיהם של גאיוס מריוס ולוקיוס קורנליוס קינה. פולכר הצליח להימלט מהטבח שביצעו הפופולרים בראשות מריוס בתומכי סולה, אולם הוא נאלץ לגלות מאיטליה. בזמן גלותו הוחרבו אחוזתו ורכושו הוחרם על ידי הממשלה הפופולרית.
עם חזרתו של סולה מהמזרח בשנת 83 לפנה"ס חבר אליו פולכר בשנית. הניצחון הסופי של סולה במלחמת האזרחים החזיר לפולכר את מעמדו הקודם ובשנת 79 לפנה"ס הוא נבחר למשרת הקונסול. עם תום שנת כהונה זו נשלח פולכר למוקדון שם שימש כנציב רומא עד שנת 76 לפנה"ס.
פרנסיס יאנגהאזבנד
ראשית הקריירה
בשנת 1887 ערך מסע דרך מנצ'וריה, והיה האירופי הראשון שחצה את הרי הקארקוראם דרך מעבר מוסטאג והגיע לאזור עבר קארקוראם. בין 1889 ו-1895 השתתף במשלחות שונות אשר ביקרו באזורי ההרים שבצפון מערב הודו. במהלך אחד ממסעות אלו נפוצה בהודו שמועה שלפיה נרצח על ידי הרוסים עקב חשד להיותו מרגל, שמועה שכמעט והביאה למלחמה בין האימפריה הרוסית לבין הודו.
פועלו
בסוף שנת 1903 נשלח לטיבט בידי מושל הודו, הלורד קרזון, על מנת לכונן קשרי מסחר עמה. מאמצים אלו נועדו להקדים ניסיונות רוסיים בעניין זה. היות שהדלאי לאמה סירב לשאת ולתת עם הבריטים, הייתה דרכו של יאנגהאזבנד ללהסה עקובה מדם. בשנת 1904 הגיעה המשלחת לעיר להסה, לאחר מספר קרבות שבהם השמיד את מתנגדיו הטיבטים, אשר היו נחותים ממנו בהרבה בציודם הצבאי. בלהסה הוכרחו הטיבטים לחתום על הסכם מסחרי, והבריטים כוננו שם נקודת אחיזה צבאית. בהמשך הדיונים נקבע עוד שמלך סין יהיה באופן נומינלי שליט טיבט, שיוקמו נקודות מעבר לשיירות מסחריות, וכי הטיבטים יוותרו על שליטתם בשטחים מסוימים במזרח אזור הרי ההימלאיה. יאנגהאזבנד לא מצא בטיבט כל זכר לרוסים. במהלך המסע השתמש במפות שהוכנו עבור הבריטים על ידי נאין סינג ארבעים שנים קודם לכן. בשנת 1908 קודם לדרגת לויטננט קולונל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ערך מסעות בהרי ההימלאיה. פעם אחת בשנת 1922, כאשר שמע על מותם של שבעה מבני השרפה (תושבי ההימלאיה הילידיים) במפולת שלגים במהלך אחד המסעות הללו, הפטיר: "תודה לאל שאף אירופאי לא נהרג". מאוחר יותר בחייו עסק בפרסום תיאורי מסעותיו וחיבורים פילוסופיים ודתיים. הוא תמך במאמצי הודו לעצמאות מבריטניה. בשנת 1936 ייסד את "הקונגרס העולמי לדתות" (World Congress of Faiths). יאנגהאזבנד היה גם פעיל בספורט: במשך תקופה מסוימת היה אלוף העולם בריצה ל-300 יארד.
מותו
בשנת 1942 יאנגהאזבנד עבר שבץ מוחי לאחר הרצאה שנשא בכינוס של "הקונגרס העולמי לדתות" בברמינגהאם. הוא נפטר מדום לב ב-31 ביולי 1942, בדורסט.
אבהיסיט וג'ג'יווה
אַבְּהִיסִיט וֵגָ'גִ'יוָה (בתאית: อภิสิทธิ์ เวชชาชีวะ; נולד ב-3 באוגוסט 1964) הוא פוליטיקאי תאילנדי, ראש הממשלה ה-27 של תאילנד, מ-15 בדצמבר 2008 עד 6 באוגוסט 2011, ויושב ראש המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
וג'ג'יווה נולד בניוקאסל על נהר הטיין באנגליה למשפחת רופאים תאילנדית. את השכלתו רכש במוסדות החינוך היוקרתיים איטון קולג' ואוניברסיטת אוקספורד. לאחר ההפיכה הצבאית בתאילנד, בשנת 1991, הוא התמודד בהצלחה על משרת חבר בית הנבחרים במחוז הבחירה של בנגקוק מטעם המפלגה הדמוקרטית. בשנת 2001 ניסה, ללא הצלחה, להיבחר לראשות המפלגה הדמוקרטית. הוא נבחר לתפקיד זה רק לאחר מפלתה של המפלגה בבחירות בשנת 2005.
רכס פורסטל
רכס פורסטל או רכס פורסטאל (באנגלית: Forrestal Range) הוא רכס הרים מכוסה שלג, בהרי פנסקולה שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
הרכס ממוקם ממזרח למסיב דופק ולרכס נפטון.
אורכו של הרכס 105 קילומטרים.
שטחו של הרכס 16,800 קילומטרים רבועים.
אורכו של הרכס 255 קילומטרים (בכיוון צפון-דרום); ורוחבו של הרכס 113 קילומטרים (בכיוון מזרח-מערב).
אתרים ברכס פורסטל
האתרים ברכס פורסטל הם:
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה טרנס-יבשתית (חוצת אנטארקטיקה) שנערכה על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע דיפ פריז; הטיסה יצאה ממצר מקמרדו, טסה עד ים ודל, וחזרה למוצאה.
כל הרי פנסקולה מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1964.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שם אוניית צי ארצות הברית USS Forrestal, נושאת המטוסים הראשונה של צי ארצות הברית.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 455
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 225
מרליס בהרנס
מרליס בהרנס (בגרמנית: Marlies Behrens; נולדה בשנת 1939) היא שחקנית ודוגמנית עבר גרמנייה; "מיס גרמניה" לשנת 1958.
ביוגרפיה
בהרנס נולדה במינכן בשנת 1939. בצעירותה, עבדה תקופה מסוימת כמזכירה בבית מלון, ב-1958 בהיותה בת תשע עשרה נבחרה למיס גרמניה.
בתחרות מיס תבל 1958 שנערכה בקליפורניה הייתה בין שש עשרה המועמדות שעלו לשלב חצי הגמר.
בשנת 1959 שיחקה בסרט השוודי "Med fara för livet" בתו של פרופסור הנחטפת על ידי סוכן זר, באותה שנה גם שיחקה בסרט המוזיקלי "Freddy unter fremden Sternen".
ב-1961 שיחקה בסרט המפלצות "Reptilicus" שהיווה קופרודוקציה דנית-אמריקאית, באותה שנה הופיעה גם בסרט "Der Hochtourist" ובגרסה הקולנועית המחודשת למחזה "רוברט וברטרם".
בשנת 1963 הופיעה בסרט הטלוויזיה "Tony Ski Heil!".
רודריק מורצ'יסון
רודריק מורצ'יסון (Roderick Murchison; 22 בפברואר 1792 – 22 באוקטובר 1871) היה גאולוג סקוטי, שתיאר לראשונה את המערכת הגאולוגית של תקופת הסילור.
ראשית חייו
מורצ'יסון נולד בבית טררדייל, שב, בנו של קנת מורצ'יסון. אביו העשיר נפטר בשנת 1796, כשרודריק היה בן ארבע, והוא נשלח ל שלוש שנים אחר כך, ולאחר מכן למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1808 הוא נחת עם הצבא הבריטי בפורטוגל, והשתתף בקרבות שם כמפקד בגדוד חיל רגלים.
לאחר שמונה שנות שירות עזב מורצ'יסון את הצבא והתחתן עם שרלוט הוגונין (1788–1869), בתו היחידה של הגנרל הוגונין, מבית נורסטד, המפשייר. מורצ'יסון ורעייתו סיירו שנתיים באירופה, בעיקר באיטליה. לאחר מכן הם התיישבו ב, מחוז דרהאם, אנגליה בשנת 1818, שם הכיר מורצ'יסון את סר האמפרי דייווי. דייווי הפציר במרצ'יסון להפנות את מרצו למדע, לאחר ששמע שהוא בזבז את זמנו ברכיבה וצייד. בעידודה של רעייתו שרלוט, מרצ'יסון הוקסם מהמדע הצעיר של הגאולוגיה והצטרף ל, ובמהרה הפך לאחד החברים הפעילים ביותר שלה. עמיתיו שם כללו את אדם סדג'וויק, צ'ארלס לייל וצ'ארלס דרווין.
מורצ'יסון חקר יחד עם רעייתו את הגאולוגיה של דרום אנגליה תוך שהקדיש תשומת לב מיוחדת לסלעים בצפון-מערב סאסקס ולחלקים הסמוכים להמפשייר וסארי. על סלעים אלה, כתב את עבודתו המדעית הראשונה אותה קרא ב"אגודה הגאולוגית של לונדון" בשנת 1825. כשהם מפנים את תשומת ליבו לגאולוגיה ביבשת, הוא ולייל בחנו את האזור הגעשי אוברן, חלקים מדרום צרפת, צפון איטליה, טירול ושווייץ. מעט אחר כך, עם סדג'וויק כבן לווייתו, חקר מורצ'יסון את הבעיה הקשה של המבנה הגאולוגי של האלפים. המאמר המשותף שלהם הוא קלאסיקה בספרות הגאולוגיה האלפינית.
מורצ'יסון התנגד לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין. הוא התנגד להישרדות המינים ותמך ביצירה רצופה.
חקר תקופת הסילור
בשנת 1831 נסע לגבול אנגליה – ויילס, כדי לנסות ולגלות את רצף השיכוב והסלעים באזור. התוצאה הייתה הגדרתה של המערכת השיכוב של תקופת הסילור שתחתיה קיבצו לראשונה סדרה חשובה של תצורות, שכל אחת הייתה גדושה בשרידים אורגניים ייחודיים שאינם שונים מאוד מאלו של סלעי אנגליה האחרים. מחקרים אלה, יחד עם תיאורים של שדות הפחם והתצורות בדרום ויילס ובמחוזות הגבול האנגלים, תוארו בספרו ב-1839.
לאחר הגדרת תקופת הסילור לחלקיה, הוגדרה מערכת תקופת דבון. בחקירתה סייע מורצ'יסון, הן בדרום-מערב אנגליה והן בחבל הריין. זמן קצר לאחר מכן יצא מורצ'יסון למחקר גאולוגי חשוב ברוסיה במטרה להרחיב לאותו חלק של היבשת את הסיווג שהצליח לפרט עבור הסלעים במערב אירופה. ליוו אותו (1805–1873) והרוזן  (1815–1891), בשיתוף עימם חקר את המסלע ברוסיה והרי אורל. פרסום המונוגרפיה הזאת בשנת 1845 השלים את המחצית הראשונה והפעילה ביותר בקריירה המדעית של מורצ'יסון. הוא נבחר כחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1840.
בשנת 1846 קיבל תואר אבירות. בשנות חייו המאוחרות חלק גדול מזמנו הוקדש לענייני החברה המלכותית הגאוגרפית, שהיה בשנת 1830 אחד המייסדים שלה. הוא היה הנשיא בשנים הבאות: 1843–1845, 1851–1853, 1856–1859 ו-1862–1871. הוא גם היה פעיל במוזיאון הבריטי (1847–1849).
חיים מאוחרים
בשנת 1845, בעת שביקר בקורנוול, הוא פגש כמה כורים שיצאו לאוסטרליה. הוא האמין שאולי יש שם זהב, וביקש מהם להביא דוגמאות של סלעים. הם עשו זאת וכך מורצ'יסון ידע על קיומו של זהב באוסטרליה לפני גילויו של. האגודות המקצועיות בלונדון העניקו לו את מירב הכבוד והתגמולים: "החברה המלכותית" העניקה לו את מדליית קופלי, "החברה הגאולוגית" את. את מדליית בריסביין. כמעט ולא הייתה חברה מדעית זרה ששמו לא הופיע בין חברי הכבוד שלה. "האקדמיה הצרפתית למדעים" העניקה לו מדליה, ובחרה אותו כאחד משמונה חבריה הזרים. בשנת 1855 הוא נבחר כחבר זר ב"אקדמיה המלכותית השוודית למדעים" ובשנת 1871 הוענק לו של "החברה המלכותית הגאולוגית".
אחד המעשים הציבוריים בחייו של מורצ'יסון היה הקמת קתדרה לגאולוגיה ומינרלוגיה באוניברסיטת אדינבורו. במסגרת צוואתו נוסדה וקרן גאולוגית  שמוענקת מדי שנה על ידי מועצת החברה הגאולוגית בלונדון.
מורצ'יסון נפטר בשנת 1871, ונקבר ב, לונדון.
מורשת
מכתש מורצ'יסון על הירח ולפחות חמישה עשר אתרים גאוגרפיים על כדור הארץ נקראים על שמו.
אלה כוללים:, בגרינלנד; בפארק הלאומי באנף, קנדה; הר מורצ'יסון ברכס מאונטניר, אנטארקטיקה; הר מורצ'יסון, קולומביה הבריטית, קנדה; מפלי מורצ'יסון באוגנדה;  במערב אוסטרליה. בשם מורצ'יסון נקראים שני נהרות נוספים במערב אוסטרליה. העיירה ב שבאי הדרומי של ניו זילנד נקראת גם על שמו. דרך מורצ'יסון היא אחד הרחובות במזרח לונדון, ועוד.
ייז'י מלאנטריך מאוונטין
ייז'י מלאנטריך מאוונטין (בצ'כית: Jiří Melantrich z Aventina, 1511 - 19 בנובמבר 1580, פראג) היה מילונאי, מדפיס ומוציא לאור צ'כי.
מעט מאוד ידוע על החיים המוקדמים של ייז'י מלאנטריך. לפי דניאל אדם מוולסלאבין הוא נפטר בגיל 69 ובהתאם לכך הערכה שהוא נולד בשנת 1511. ידוע שהוא נולד למשפחה מבוססת מאזור נימבורג בבוהמיה. בשנת 1534 הוא סיים אוניברסיטת פראג. בשנת 1545 הוא הדפיס ספר בנושא דת. בשנת 1546 הייתה בבעלותו בית מלאכה להדפסת ספרים. אומנם בשנת 1547 לאחר המרד, בהוראת פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הדפסת ספרים של נצרות פרוטסטנטית בצ'כית נאסרה. ייז'י מלאנטריך נכנס לשותפות עם כומר קתולי וזה איפשר לו להמשיך בהדספת ספרים. בין היתר הוא הדפיס את הברית החדשה. ספר זה היה בין החשובים באותה תקופה ובהמשך הוא הודפס עוד מספר פעמים. בנוסף לכך בית הדפוס של ייז'י מלאנטריך הוציא לאור ספרים בנושאים שונים לרבות מילוני, ספרי שירים וספרי ילדים.
בשנת 1557 הוא קיבל תואר אצולה. ייז'י מלאנטריך נפטר בשנת 1580 ונטמן בכנסייה בפראג.
ייז'י מלאנטריך נחשב לדמות חשובה להתבססות השפה הצ'כית. בעקבות כך דמותו הייתה במרכז התנועה הלאומית במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 בפראג נפתח בית דפוס "Melantrich".
גביע דייוויס 1936
אתגר הטניס הבינלאומי 1936 (באנגלית: 1936 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-31 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 23 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את נבחרת גרמניה.
המשחק על התואר נערך ב-25-28 ביולי 1936 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת אוסטרליה וניצחה עם תוצאה 2:3. בכך היא זכתה בגביע בפעם הרביעית ברציפות.
בית אמריקה
בית זה כלל 4 נבחרות כולל אוסטרליה.
בית אירופה
הבית כלל 19 קבוצות, כולל ארגנטינה והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה, במהלך 22-18 ביולי 1936. נבחרת גרמניה הפסידה לנבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4.
טרווי (רובע)
טרווי (באיטלקית: Trevi) הוא שמו של הרובע השני מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
היסטוריה
בתקופת הרפובליקה הרומית היה האזור בו ממוקם כיום רובע טרווי, חלק מהרובע השלישי של העיר רומא. כאשר חולקה העיר ל-14 רבעים בתקופת כהונתו של הקיסר אוגוסטוס חולק שטח הרובע לשני רבעים: הרובע השישי של רומא, שכונה לימים "אלטה סמיטה" (Alta Semita), והרובע השביעי של רומא, שכונה לימים בשם "ויה לאטה" (via Lata). חלוקת הרובע הפרידה בין אזור הגבעות בו היה ממוקם מרכז עסקים מרכזי של העיר רומא לבין אזור של וילות של עשירי רומא, על גדת נהר הטיבר.
לאחר נפילתה של האימפריה הרומית פחת מספר התושבים באזור הגבעות, ואלה התקרבו לגדת הנהר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, והכרח לגור בקרבת הנהר על מנת להשתמש במימיו. אזור הגבעות של הרובע נותר בלתי מיושב עד תקופת הרנסאנס.
בתקופת הרנסאנס נבנו באזור הרובע רחובות חדשים, כנסיות וארמונות (ובהם ארמון הקווירינל - ששימש את האפיפיור כבניין הממשל המרכזי של רומא). בנייה זו התאפשרה בעקבות שיקום אמות המים הקדומות ובניית אקווה וירגינה בנתיב האקווה וירגו העתיקה.
בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה ברומא, לאחר כיבושה בשנת 1811 נבחרה גבעת הקווירינל על ידו כמרכז השלטון ברומא. נפוליאון לא הספיק לבנות את מבני השלטון בעיר, אולם תוכניתו הושלמה לאחר איחוד איטליה, הקמת ממלכת איטליה בשנת 1870 והפיכת רומא לבירתה - עת נבנו מספר רב של מבני ממשלה בשטחי הרובע, וארמון הקווירינל הפך לארמון המלוכה האיטלקית. לימים, בשנת 1948, עם ביטול המלוכה, הפך הארמון למשכנו הרשמי של נשיא איטליה.
בשטח הרובע נמצאת כיום מזרקת טרווי, אחת מסמלי העיר רומא. כמו כן נמצא ברובע ארמון ברבריני - הארמון הגדול והמפואר ביותר שנבנה בעיר בסגנון הבארוק. ברובע נמצאת כיכר ברבריני ובה מזרקת טריטונה מעשה ידי ג'ובאני לורנצו ברניני.