cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טל רז (איש עסקים)
טל רז (נולד ב-15 בנובמבר 1961) הוא מנהל הכספים של קבוצת אפקון החזקות, מקבוצת שלמה סיקסט.
ביוגרפיה
רז שהה כ-10 שנים בארצות הברית, במהלכן למד וקיבל תואר ראשון בחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY).
טל רז הוא רו"ח ובעל רישיון CPA מוסמך.
עם חזרתו לישראל, עבד בפירמת רואי החשבון "דלויט".
בין השנים 1997-2002 שימש סמנכ"ל כספים ולאחר מכן מנכ"ל ונשיא של חברת ההחזקות "אלביט".
בניהולו, השקיעה החברה בחברות ההזנק פיץ' והיינקס, שמכירתן הניבה לחברה רווחים גדולים ונמנתה עם מייסדי חברת פרטנר תקשורת, שבה כיהן רז כדירקטור. החברה השקיעה במספר חברות הזנק נוספות, לרבות חברת Dealigence של היזם פרופ׳ עודד שמואלי ובניהולו של בני יחזקאל. עם המיזוג של אלביט ואלרון, מונה רז לסמנכ"ל הכספים של אלרון (2002-2005).
עם רכישת "סלקום" על ידי IDB, מונה רז לסמנכ"ל הכספים של "סלקום" (2005-2009).
לאחר מכן, מונה רז למנכ"ל בית ההשקעות "כלל פיננסים" (2009-2011).
בין השנים 2013-2020 כיהן רז כ-CFO, מנהל הכספים הראשי של קבוצת הנדל"ן הגלובלית "שיכון ובינוי".
החל מאפריל 2020, טל רז מכהן כמנהל כספים ראשי של קבוצת "אפקון החזקות", מבית "שלמה סיקסט".
ידיד נפש
יְדִיד נֶפֶשׁ הוא פיוט שחובר בארץ ישראל במאה ה-16 על ידי רבי אלעזר אזכרי, ממקובלי צפת. בנוסח ספרד נהוג לאמרו לפני תפילת מנחה בערב שבת ובנסוח אשכנז לפני קבלת שבת או לעיתים נדירות יותר, בסעודה שלישית. בהשפעת מנהג זה, חלק גדול מהציבור הדתי לאומי נוהג לשיר אותו לאחר תפילת מנחה של ערב שבת, לפני אמירת קבלת שבת. כמו כן, הפיוט הוכנס ברוב תפוצות ישראל, לחלק מזמירות השבת לסעודה שלישית. בקהילות ספרדיות מסוימות נהוג לשיר אותו לפני תפילת שחרית כחלק משירת הבקשות.
מחבר הפיוט
הפיוט נדפס לראשונה בשנת 1600 בספרו המפורסם של הרב אזכרי, "ספר חרדים", שם כתב כי הפיוט הוא "בקשה על הייחוד וחשק האהבה".
הפיוט התקבל במהרה בסידורים על פי נוסח ספרד וכמה עשרות שנים מאוחר יותר חדר גם לסידורים נוסח אשכנז, שהראשון שהביא אותו הוא היעב"ץ בסידורו "בית יעקב", ושם העיר על הפיוט כי הוא "זמר לעורר הנפש לאהבת השם יתברך".
לחנים
לפיוט הולחנו עשרות לחנים. הלחן המפורסם הוא ניגון חסידי עממי (המושר בין היתר בחצרות וורקא, קרלין, לעלוב ותולדות אהרן). נהוג לסיים את שירת הפיוט בלחן חב"די. לחנים נוספים מפורסמים הם לחן עממי (המופיע בין היתר בתקליט "הכל שרים זמירות שבת"), לחנה של חסידות ברסלב ולחנו של יוסי גרין שיצא לאור בביצוע זמר המוזיקה החסידית אברהם פריד, הופיע באוסף "הלהיטים הגדולים". לחן נוסף הוא לחנה של חסידות מעליץ, שקטע מפורסם ממנו הוא השיר "אלה חמדה לבי" שהושר בתנועות הנוער בקום המדינה. בקרב קהילות יהודי גאורגיה פיוט זה מושר בלחן עתיק, במסגרת פיוטי הבקשות הנאמרים לפני תפילת שחרית של שבת.
לחן מוכר נוסף הולחן על ידי שרה ואהוד צוויג, והשתתף בפסטיבל הזמר החסידי לשנת 1970 בביצוע עדנה לב.
כמו כן ישנם לחנים לקטעים מתוך הפיוט, כמו לבית הרביעי, "הגלה נא", עליו הלחינו בין היתר בחסידות חב"ד ומשה גולדמן.
לחנים רבים נוספים, הולחנו בידי זמרים בני זמננו כדוגמת יוסף קרדונר, ביני לנדאו, מאיה בלזיצמן, אברהם אבוטבול (בביצועו של אהוד בנאי) ומרדכי גרנביץ. הרב יצחק גינזבורג הלחין אף הוא לחן לניגון זה, והוא מבוצע על ידי יוסף קרדונר בדיסק "שמחת עולם".
מבנה הפיוט
הפיוט בנוי בארבעה בתים, בכל בית שלושה טורים וכל טור מתחלק לשתי צלעות. הטורים חרוזים במבנה א-א-ב א-א-ב, שני הטורים הראשונים בחרוז "ָךְ" והשלישי בחרוז "ָם". כל צלע שקולה לפי שמונה תנועות לרבות שוואים וחטפים. בראשי הבתים אקרוסטיכון של השם המפורש.
שינויים ושיבושים בפיוט
בשל תפוצתו הרבה של הפיוט נפלו בו שינויים ושיבושים רבים, שהבולט והמפורסם שבהם הוא החלפה של המשפט "והייתה לך שפחת עולם" ל"והייתה לה שמחת עולם". שינויים נוספים היו במשפט "אנא אלי מחמד לבי", שכן בחלק מסידורי נוסח אשכנז מופיע "אלה חמדה לבי" (שהפך לאחר מכן לשיר בתנועות הנוער), ובחלק מנוסחי עדות המזרח שונה ל"אנא אלי חמדת לבי". פרופ' מאיר בניהו גילה את כתב היד המקורי של הפיוט כתוב בעצם כתיבת ידו של המחבר בגנזי בית המדרש לרבנים באמריקה. הוא הדפיס אותו בעלה בודד, יחד עם אהרן מירסקי שניקדו. נוסח זה, המוגה מתוך כתב ידו של המחבר עצמו, מופיע בסידור רינת ישראל, ובסידור איש מצליח. אחר כך, הוציא מכון "יד בן צבי" בירושלים מהדורה מדעית שלו, אף היא מתוך כתב יד של המחבר.
גביע המדינה בכדורסל 1991/1992
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1991/1992 היא התחרות ה-32 מאז היווסדו של המפעל.
הפועל גליל עליון זכתה בגביע המדינה השני בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על מכבי ראשון לציון.
לראשונה מאז עונת 1955/1956, שלבי שמינית ורבע הגמר שוחקו בשיטת בית-חוץ.
הגמר
הפועל גליל עליון, תחת המאמן מולי קצורין, זכתה בגביע המדינה השני בתולדותיה.
מסכת סופרים
מסכת סופרים היא אחת מהמסכתות הקטנות - קובץ דינים ופסקי הלכות העוסק בדיני כתיבת ספר תורה, מנהגי תפילה ודינים אחרים. מסכת סופרים נערכה ככל הנראה בארץ ישראל בתקופת הגאונים במאה השמינית, ויש בה מנהגים והלכות שונים שאינם מוזכרים בתלמוד הבבלי.
במחקר מקובל שמסכת סופרים מורכבת לפחות משלשה חיבורים קדומים שלא הגיעו לידינו, והפרקים הראשונים (פרקים א-ה) מורכבים מ'מסכת סופרים' הקדומה ומחיבור נוסף. ליקוט הלכות מפרקים אלו התגלגל לכלל מסכת בפני עצמו 'מסכת ספר תורה', שהיא קיצור מהלכות ספר תורה הנוגעות לסופרי סת"ם. בתלמוד בבלי במסכת מנחות בפרק הרביעי יש הרחבה של דינים אלה.
המסכת הייתה ידועה כבר לגאונים ולרבינו חננאל, ויש שכינוה 'גמרא ירושלמית', עם זאת חכמי ספרד לא הכירו אותה, עד לתקופת הרמב"ן שהכיר אותה מקשריו עם יהודי אשכנז. חלק מהראשונים והאחרונים שהכירו אותה ראו בה מקור מחייב, ואחרים לא סברו כך, כנראה על שום איחורה ביחס לתלמוד הבבלי, שנחשב ל"סוף הוראה".
בדורות האחרונים התגלה כתב יד שבו נוסח שונה של מסכת סופרים, והיו שכינו אותו "מסכת ספר תורה".
גור אריה יהודה
גּוּר אַרְיֵה יְהוּדָה הוא סמל אלגורי לשבט יהודה בהתאם לברכת יעקב בספר בראשית (פרק מ"ט, 9) ולממלכת יהודה בתנ"ך. בעקבות זאת מופיע גור אריה יהודה המתואר כאריה צועד כסמלו של בית דוד כנצר לשבט יהודה, ומופיע בסמלי ערים בישראל כמו בסמל העיר ירושלים אשר שוכנת בנחלתו של השבט, סמל העיר יהוד וגם כסמל פיקוד המרכז של צבא הגנה לישראל.
מהות הביטוי
השלשלת המרכזית של מלכי העבר בישראל- היא מבית דוד, שיוצא משבט יהודה. לכן פרשנים רבים מבארים ומרחיבים את מהות הביטוי הזה, כדי להבין לעומק מהיכן תצמח בעתיד שוב המלכות בישראל. הם חוקרים מהן התשתיות עליהם המלכות נוסדה בעבר, ומתוך כך לומדים כיצד תווסד גם בעתיד המלכות:
בראשית רבה צ"ה:
מלמד שנתן לו גבורה של ארי וחוצפה של גוריו.
מדרש אגדה:
תרגום אונקלוס:
שלטון יהא בשרויא ובסופא יתרבא מלכא מדבית יהודה (פירוש נתינה לגר: בתחילתו יהיה רק הרודה והשליט משבט יהודה – והוא דוד – ולבסוף יגדל למלך - והוא מלך המשיח).
פירוש רש"י לתורה:
על דוד נתנבא. בתחילה 'גור', (שמואל ב' ה' ב') "בהיות שאול מלך עלינו אתה היית המוציא והמביא את ישראל" ולבסוף 'אריה' - כשהמליכוהו עליהם. וזהו שתרגם אונקלוס "שלטון יהא בשרויא" – בתחילתו.
הכתב והקבלה:
ימשילו לאריה שהוא החזק בחיות, ומדמו לאריה קטן לקלותו וזריזותו יותר מן האריה הגדול, לכן תפס שתי השמות, כי 'גור' לבד יאמר גם על שאר החיות בהיותם קטנים, כמו שאמר (איכה ד' ג' ) "גם תנין חלצו שד הניקו גוריהן", והכוונה כאן גור שבמין האריה, והוא סמוך. וכן תרגם יונתן בן עוזיאל "מדמי אנא לך, יהודה, לגור בר אריון". ולי נראה 'גור' לשון חרחר, מלשון (תהילים ק"מ) "כל יום יגורו מלחמות"; (דברים ב' כ"ד) "החל רש והתגר בו מלחמה", וטעם "גור אריה" – אריה כשהתחרחרו בו, (איין אויפגערייצטער לאווע) כי אז הוא מסוכן.
ההקשר הידוע בין האריה למלוכה, נצפה גם בשפה הגרפית. העיצוב של תמונת אריה מופיעה במקומות רבים.
יהודים מיוחסים לשבט יהודה
במגילות יוחסין שבאו תימן ושרדו עד ימינו רואים את השתלשלות הדורות מאב לבן עד יהודה בן יעקב. חלקם התפרסמו על ידי יהודה לוי נחום וד"ר משה גברא. דבר זה מחזק את המסורת שבפי יהודי תימן והמצויה בתכלאל שם נכתב כי גולי תימן הם בני שבט יהודה שגלו לתימן עוד בשלהי בית ראשון. עד היום מונים יהודי תימן בתשעה באב את השנים מאז חורבן בית ראשון בעוד שאר עדות ישראל מונים רק לחורבן בית שני.
בנצרות
ביטוי דומה מופיע גם בספר חזון יוחנן אשר חותם את הברית החדשה:
סמל אתיופיה
על פי המסורת האתיופית קיסרי אתיופיה הם צאצאי שלמה המלך ומלכת שבא. כמו כן, יהודי אתיופיה (ביתא ישראל) רואים עצמם צאצאי שבט יהודה. קיסר אתיופיה נשא, כאחד מתאריו, את התואר "אריה יהודה הכובש", והאריה הופיע על דגל האימפריה האתיופית, וכן על בולים ומטבעות.
הביטוי "גור אריה יהודה" הוא סמל מרכזי גם בדת הראסטפארי. לטענת המאמינים, הפסוקים בספר בראשית ובחזון יוחנן, המייחסים את יהודה לאריה, מייצגים את הקיסר האתיופי היילה סלאסי - דמות מרכזית באמונתם.
טבח פלמירי
טבח פלמירי (בפולנית: Palmiry) היה סדרה של רציחות המוניות, שביצעו כוחות גרמניה הנאצית בפולין הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה ליד הכפר פלמירי, ביער קמפינוס , מצפון-מערב לוורשה.
מעשי טבח
פלמירי הוא אחד האתרים הידועים של פשעי נאצים נגד האומה הפולנית, ו"אחד המקומות הידועים לשמצה של הוצאות להורג המוניות" בפולין. יחד עם טבח יער קאטין, הוא הפך לסמל לאקציית האינטליגנציה, רצח האינטליגנציה הפולנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע
המנהיגים הנאצים ראו בוורשה את אחד המכשולים הגדולים ביותר לתוכניתם להכניע את האומה הפולנית. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, ורשה צומצמה לעיר פרובינציאלית בגנרל גוברנמן שהוקם. עם זאת, ורשה נשארה מרכז חיי התרבות הפולנים, עמדה בראש מדינת המחתרת הפולנית והפכה למעוז התנגדות חמושה והתנגדות פוליטית לכיבוש הגרמני. ב-14 בדצמבר 1943 ציין המושל הכללי הנס פרנק ביומנו:
"יש מקום אחד במדינה הזו שהוא מקור לכל אסונותינו – ורשה. בלי ורשה לא היו לנו ארבע חמישיות מהצרות שעומדות בפנינו כעת. ורשה היא מוקד כל הפרעות, המקום שממנו מתפשטת אי שביעות רצון בכל הארץ."
ורשה נכנעה לוורמאכט ב-28 בספטמבר 1939. שלושה ימים לאחר מכן נכנסו לעיר חברי איינזצגרופה D בראשות בריגדפיהרר לותר בויטל (Lothar Beutel). הם ערכו חיפוש במבנים ציבוריים ופרטיים, וביצעו מעצרים המוניים. ב-8 באוקטובר 1939 נעצרו כ-354 מורים פולנים וכמרים קתולים, משום שרשויות הכיבוש הניחו שהם "שוביניסטים פולנים" ו"יוצרים סכנה עצומה" לסדר הציבורי. עד מהרה היו בתי הכלא ומרכזי המעצר של ורשה - כלא פאוויאק, כלא מוקוטוב (Mokotów), בית המעצר המרכזי ברחוב דנילוביצ'ובסקה (Daniłowiczowska), מרתפי מטה הגסטאפו בשדרות סוחה (Szucha) מספר 25 מלאים באסירים. רבים מהאסירים גורשו למחנות ריכוז נאצים. רבים אחרים נרצחו.
בחודשים הראשונים של הכיבוש הגרמני, אסירים פוליטיים מוורשה הוצאו להורג בחשאי בחלק האחורי של מתחם בניין הפרלמנט הפולני (סיים) ברחוב וייסקה (Wiejska) במה שנקרא גני סיים (ogrody sejmowe). בין אוקטובר 1939 לאפריל 1940 נרצחו שם מאות בני אדם. עם זאת, רשויות המשטרה הגרמנית הנאצית הבינו עד מהרה כי לא יוכלו לשמור על ההוצאות להורג בסוד אם הן יתנהלו במרכזה של עיר גדולה. הוחלט כי מעתה ואילך יתבצעו הוצאות להורג המוניות בקרחת היער הקטנה ביער קמפינוס, הנמצאת בסמוך לכפרים פלמירי ופוצ'ייצ'ה (Pociecha), כ-30 קילומטרים מצפון-מערב לוורשה.
שיטת הפעולה
ההוצאות להורג בפלמירי בוצעו על ידי משטרת הסדר וגדוד פרשי האס אס שישב בוורשה. הם היו בפיקוח קציני גסטפו בראשות האס דה ומפקד משטרת הביטחון בוורשה, שטנדרטנפיהרר יוזף מייזינגר (Meisinger).
בכל אירוע של הוצאה המונית להורג בפלמירי נעשו הכנות מוקדמות זהירות. קברי אחים נחפרו תמיד כמה ימים לפני ההוצאה להורג המתוכננת. בדרך כלל עשתה זאת יחידת שירות העבודה של הרייך ששכנה בלומנה או חברי הנוער ההיטלראי שחנו ליד פלמירי. רוב הקברים היו בצורת תעלה, באורך יותר מ-30 מטר ובעומק 2.5 עד 3 מטר. לפעמים, עבור קבוצות קטנות של אסירים או עבור קורבנות בודדים, הוכנו קברים בעלי צורה לא סדירה, בדומה למפולות שטח טבעיות או מכתשי פיצוץ. עד מהרה הוגדלה קרחת היער שבה נערכו ההוצאות להורג, וזאת על ידי כריתת עצים. ביום הביצוע המתוכנן, עובדי היערנות הפולנים קיבלו תמיד יום חופש. בינתיים ביצעה המשטרה הגרמנית סיור אינטנסיבי ליד קרחת היער וביער שמסביב.
הקורבנות הובלו למקום ההוצאה להורג במשאיות. בדרך כלל הם הובאו מכלא פאוויאק, ולעיתים רחוקות מכלא מוקוטוב. חיילי אס אס ניסו לשכנע את קורבנותיהם שעומדים להעבירם לכלא אחר או למחנה ריכוז. מסיבה זו, בדרך כלל קרו שילוחים למוות בשעת בין הערביים, והאסירים הורשו לקחת איתם את חפציהם. לפעמים לפני העזיבה קיבלו הנידונים מנת מזון נוספת ואת מסמכיהם ממחסן הכלא. בתחילה היו השיטות הללו היו יעילות, והאסירים לא היו מודעים לגורל הצפוי להם. מאוחר יותר, כשהאמת על המתרחש בפלמירי התפשטה בוורשה, כמה קורבנות ניסו לזרוק מהמשאיות מכתבים קצרים או חפצים קטנים, בתקווה שבדרך זו יוכלו להודיע למשפחותיהם על גורלם. במהלך חשיפת הגופות מהקברים לאחר המלחמה נמצאו כמה גופות עם כרטיס "הוצא להורג בפלמירי", שכתבו הקורבנות זמן קצר לפני מותם.
בקרחת היער נלקחו תיקי האסירים אך הם הורשו לשמור מסמכים וחפצים קטנים. יהודים יכלו לשמור על הטלאים הצהובים שלהם, ואנשים שעבדו במרפאה של כלא פאוויאק יכלו לשמור על התגים שלהם עם סמל המעוין האדום. לפעמים ידי אסירים נקשרוו עיניהם כוסו. לאחר מכן נלקחו הקורבנות לקצה הקבר והוצאו להורג באש מקלעים. לפעמים נאלצו הקורבנות להחזיק מוט או סולם ארוך מאחורי הגב. תומכות כאלה הורדו מאוחר יותר כך שהגופות נפלו לתוך הקבר בשכבה אחידה. חפירת הקברים לאחר המלחמה הוכיחה שהקורבנות הפצועים נקברו לפעמים בחיים. חברי האס אס ומשטרת הסדר צילמו את ההוצאות להורג עד שמייזינגר אסר על הצילומים, כפי שקרה ב-3 במאי 1940. לאחר סיום ההוצאה להורג, מילאו את הקברים, והם כוסו באזוב ובמחטים, ולאחר מכן נשתלו עצי אורן צעירים. מאוחר יותר הודיעו השלטונות הנאציים למשפחות הקורבנות כי קרוביהם "מתו מסיבות טבעיות".
למרות כל המאמצים, הנאצים לא הצליחו לשמור את מעשי הטבח בסוד. לתושבים הפולנים המקומיים, במיוחד עובדי היערות ותושבי פלמירי ופוצ'ייצ'ה, היו הזדמנויות רבות לצפות במשלוחי המוות ולשמוע את קולות הירי. כמה פעמים ראו גם קבוצות של מורשעים מובלים למקום ההוצאה להורג. היערן אדם הרבנסקי ופקודיו משירות היערות הפולני עזרו לחשוף את האמת על טבח פלמירי. תוך סיכון חייהם, הם ביקרו בקרחת היער לאחר ההוצאות להורג (בדרך כלל בלילה) כדי לסמן בסתר את קברי האחים. כמו כן, תמונות שצילמו הרוצחים בפלמירי נגנבו על ידי חברי איגוד המאבק המזוין (Związek Walki Zbrojnej), ארגון מחתרת פולני שהתאחד עם הארמייה קריובה ב-1942.
הוצאות להורג ראשונות
ההוצאות להורג הראשונות בקרחת היער ליד פלמירי בוצעו כנראה ב-7 וב-8 בדצמבר 1939, כאשר 70 ו-80 בני אדם נרצחו, בהתאמה. לטענת חיילי הוורמאכט ששמרו על מחסן תחמושת סמוך, כל הקורבנות היו יהודים. אין אישוש למידע הזה.
ההוצאה להורג הבאה נערכה ב-14 בדצמבר 1939 כאשר 46 בני אדם נורו למוות. לפחות חלק מהקורבנות הגיעו מפרושקוב. ביניהם היו סטניסלב קלברצ'יק, מורה פולני מפרושקוב, ושתי נשים לא מזוהות. נסיבות ההוצאה להורג ההמונית האחרונה שנערכה בפלמירי ב-1939 ידועות לפחות חלקית. עם זאת, לפי מריה וורדז'ינסקה (היסטוריונית פולנית מהמכון לזיכרון לאומי), לפחות 70 אנשים נוספים הוצאו להורג בחשאי בפלמירי לפני סוף 1939.
בינואר ובפברואר 1940 ריסק הגסטפו את ארגון המחתרת "פעולת העצמאות העממית הפולנית" (Polska Ludowa Akcja Niepodległościowa – PLAN). ב-14 בינואר נמלט מפקד התוכנית, קז'ימייז' אנדז'יי קוט, ממפקדת הגסטאפו בשדרות סוחה 25. זמן קצר לאחר מכן נעצרו בוורשה מאות בני אדם, ביניהם 255 אינטלקטואלים יהודים מובילים. ב-21 בינואר הוצאו להורג בפלמירי כ-80 בני ערובה, בהם שתי נשים. בין הקורבנות היו פרופ' מרסלי נובאקובסקי (רקטור כנסיית המושיע הקדוש בוורשה, וחבר פרלמנט לשעבר) ו-36 יהודים (כולל עורך הדין לודוויק דיזנהאוז, רופא השיניים פרנצישק שטורם ואמן השחמט דויד פשפיורקה). 118 אנשים נוספים שנעצרו לאחר בריחתו של קוט, רובם יהודים, ככל הנראה נרצחו בפלמירי בחודשים הראשונים של 1940.
לדברי מריה ורדז'ינסקה, כ-40 מתושבי זקרוצ'יים הוצאו להורג בפלמירי בינואר 1940. ביניהם היה ראש עיריית זקרוצ'ים, תדיאוש הנזליך.
ההוצאה להורג ההמונית הבאה בפלמירי בוצעה ב-26 בפברואר 1940. כנקמה על מותו של ראש עיריית לגיונובו הגרמני, שנרצח יומיים קודם לכן על ידי מבצעים לא ידועים, נרצחו כ-190 בני אדם ב"קרחת היער של המוות". בין הקורבנות היו שש נשים. ברוב המקרים, קורבנות ההוצאה להורג הגיעו מלגיונובו או מיישובי הסביבה.
בליל ה-28 במרץ 1940 נכנסו שוטרים גרמנים לבית ברחוב סוסנובה בוורשה, שם שכנה דירת המחתרת של יוזף ברוקנר, מפקד ארגון המחתרת "וילקי" ("הזאבים"). ברוקנר ועוזרו פתחו באש לעבר השוטרים, ולאחר קטטה קצרה נמלטו מהבניין. כנקמה עצרו הגרמנים 34 גברים פולנים שהתגוררו בבניין זה, בני 17 עד 60. כולם נרצחו בפאלמירי ב-23 באפריל 1940.
ב-2 באפריל 1940 נרצחו בפלמירי כ-100 אסירים מבתי הכלא פאוויאק ומוקוטוב. ההוצאה להורג נערכה כנקמה על רצח שני חיילים גרמנים בוורשה. בין הקורבנות היו פרופ' יאן קראבצ'יק (תאולוג, כומר של הקהילה הקתולית בווילאנוב), בוגומיל מרז'ץ (עורך דין), סטפן נפיירסקי (מבקר ספרות, עורך כתב העת החודשי לספרות Ateneum), בוהדן אופנברג (סגן מנהל "קרן העבודה"), זביגנייב רוויץ'-טווארוג (קפטן בצבא הפולני), יאצק שוומין (אדריכל) ו-27 נשים.
לפי ההיסטוריונים הפולנים, בין 700 ל-900 בני אדם הוצאו להורג בפלמירי מדצמבר 1939 ועד אפריל 1940.
מבצע אה בה
באביב 1940 החליטו רשויות המפלגה הנאצית והאס אס הגבוהות ביותר בגנרלגוברנמן על מבצע משטרתי רחב היקף שמטרתו השמדת האליטה הפוליטית, התרבותית והחברתית הפולנית. רצח המוני של פוליטיקאים פולנים, אינטלקטואלים, אמנים, פעילים חברתיים, כמו גם אנשים החשודים בפעילות אנטי-נאצית אפשרית, נתפס כאמצעי מנע כדי לפזר את ההתנגדות הפולנית ולמנוע מהפולנים להתקומם במהלך הפלישה הגרמנית המתוכננת לצרפת. פעולה זו קיבלה את שם הקוד "מבצע אה בה". מבצע זה נמשך ממאי עד יולי 1940 וגבה לפחות 6500 הרוגים.
בסוף מרץ 1940 נפגעו ורשה וערי הסביבה מגל מעצרים. בחודשיים הבאים, מאות אינטלקטואלים פולנים ופוליטיקאים נעצרו ונכלאו בפאוויאק. ב-20 באפריל עצר הגסטפו 42 עורכי דין פולנים בבניין לשכת הפרקליטים של ורשה. ב-10 במאי נעצרו למעלה מתריסר מנהלי בתי ספר פולנים, שלמרות האיסור הגרמני סגרו את בית הספר שלהם ביום החוקה ב-3 במאי. תדירות ומספר ההוצאות להורג בפלמירי גדלו עם תחילת מבצע אה בה.
ההוצאה להורג ההמונית הראשונה שנערכה בפלמירי במהלך מבצע אה בה התרחשה ב-14 ביוני 1940. כ-20 בני אדם נרצחו באותו יום, ביניהם ההיסטוריון הפולני קרול דרונובסקי ובנו אנדז'יי.
הטבח שתועד בצורה הטובה ביותר התרחש ב-20–21 ביוני 1940, כאשר שלושה טרנספורטים עם 358 אסירים נשלחו מפאוויאק למקום ההוצאה להורג ליד פלמירי.
הוצאות להורג אחרונות
הוצאה המונית נוספת להורג בוצעה ב-17 בספטמבר 1940 כאשר כ-200 אסירים מכלא פאוויאק, כולל 20 נשים, נרצחו בקרחת היער ליד פלמירי. לדברי רגינה דומנסקה, ייתכן שהטבח הזה קשור לחשיפת בית דפוס תת-קרקעי ברחוב לבובסקה בוורשה.
זו הייתה ההוצאה להורג האחרונה שנערכה בפלמירי ב-1940, שנסיבותיה ידועות לפחות חלקית. עם זאת, במהלך חשיפת הגופות לאחר המלחמה, נמצאו בקרחת היער שלושה קברי אחים מלאים ב-74, 28 ו-24 גופות בהתאמה. בשני הראשונים נקברו נרצחים בחורף 1940, ואילו השלישי נחפר כנראה בחורף 1940 או 1939. היסטוריונים פולנים לא הצליחו לקבוע את הנסיבות של אותם מעשי טבח. על פי רגינה דומנסקה, כ-27 אסירים מפאוויאק הוצאו להורג בפאלמירי ב-4 בדצמבר 1940. לפי מריה ורדז'ינסקה, ייתכן שעד 260 בני אדם נרצחו בפלמירי בחורף 1940.
ב-7 במרץ 1941, השחקן איגו סים, משתף פעולה נאצי ידוע וסוכן גסטפו, נרצח על ידי חיילי איגוד המאבק המזוין. כנקמה, 21 אסירים מפאוויאק הוצאו להורג בפלמירי ארבעה ימים לאחר מכן. בין הקורבנות היו סטפן קופץ' (ביולוג, פרופסור באוניברסיטת ורשה) וקז'ימייז' זקז'בסקי (היסטוריון, פרופסור באוניברסיטת ורשה).
ב-1 באפריל 1941 כ-20 גברים מלוביץ' הוצאו להורג בפאלמירי. בין הקורבנות היה סגן ראש עיריית לוביץ', אדולף קוטקובסקי.
טבח נוסף נערך ב-12 ביוני 1941: 30 אסירים מפאוויאק, כולל 14 נשים, נרצחו. בין הקורבנות היו ויטולד חולביץ' (משורר ועיתונאי רדיו), סטניסלב פיאסצקי (פוליטיקאי ימני ומבקר ספרות), יז'י צוריג (עורך דין, סינדיקליסט), סטניסלב מלינובסקי (עורך דין).
ההוצאה להורג ההמונית האחרונה הידועה בפאלמירי בוצעה ב-17 ביולי 1941 כאשר 47 אנשים, רובם אסירי פאוויאק, נרצחו בקרחת היער. בין הקורבנות היו זיגמונט דימק (עיתונאי ופעיל תנועת פועלים) ושש נשים.
הנצחה
בשנת 1948 הפכה קרחת היער ליד פלמירי לבית קברות לקורבנות המלחמה ולמאוזוליאום. קורבנות הטרור הנאצי שגופותיהם נמצאו במקומות אחרים של הוצאה להורג בתוך מה שמכונה "טבעת המוות של ורשה", נקברו גם הם בבית הקברות פלמירי. בסך הכל קבורים שם כ-2204 בני אדם. בשנת 1973, הוקם בפלמירי מוזיאון הזיכרון הלאומי פלמירי, סניף של מוזיאון ורשה.
פלמירי הפך, כפי שמגדיר זאת ריצ'רד ס' לוקאס, ל"אחד המקומות הידועים לשמצה של הוצאות להורג המוניות" בפולין. זהו גם אחד האתרים המפורסמים ביותר של פשעי הנאצים בפולין. יחד עם טבח יער קאטין הוא הפך לסמל לרצח האינטליגנציה הפולנית במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 2011 אמר נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי כי "פלמירי היא במידה מסוימת קאטין של ורשה".
עשיית דין
כמה מהרוצחים בפלמירי הובאו לדין. לודוויג פישר, מושל מחוז ורשה בשנים 1939–1945, ומייזינגר, ראש האס דה ומשטרת הביטחון בוורשה בשנים 1939–1941, נעצרו לאחר המלחמה על ידי כוחות בעלות הברית והועברו לידי הפולנים. משפטם התקיים בין 17 בדצמבר 1946 ל-24 בפברואר 1947. ב-3 במרץ 1947, בית הדין הלאומי העליון בוורשה דן את שניהם למוות. הם נתלו בכלא מוקוטוב במרץ 1947.
מודר, מפקד האס אס והמשטרה במחוז ורשה בשנים 1940–1941, נהרג בקרב בחזית המזרחית בפברואר 1942.
Foundations of Physics
Foundations of Physics (יסודות הפיזיקה) הוא כתב עת בפיזיקה העוסק בבעיות יסוד העומדות בפני הפיזיקה המודרנית. הוא מכיל רק קומץ מאמרים מדי חודש, בניגוד לכתב עת כמו Physical Review של ה-American Physical Society (החברה האמריקאית לפיזיקה), המכיל מאמרים רבים (לעיתים עשרות) בכל גיליון.
בין עורכיו בעבר ובהווה ניתן למנות כמה חתני פרס נובל ומדענים מובילים, בכללם: לואי דה ברויי, רוברט ה. דיק (Robert H. Dicke), מארי גל-מאן, עבדוס סלאם (Abdus Salam), איליה פריגוז'ין ונתן רוזן.
בינואר 2007, החליף חתן פרס נובל Gerardus 't Hooft (ז'רארד ט' הופט) את פרופסור אלוין ואן דר מרב כעורך הראשי, ו-Foundations of Physics Letters שולב בתוך המגזין.
טדאוש קושצ'ושקו
אָנְדְזֵ'יי טדאוּש בּוֹנַאוֶנְטוּרַה קוֹשְצ'וּשְקוֹ (בפולנית: Andrzej Tadeusz Bonawentura Kościuszko ; 4 בפברואר 1746 – 15 באוקטובר 1817) היה לוחם פולני לחירות ארצות הברית ופולין.
שנותיו הראשונות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית
קושצ'ושקו מונה לקולונל בצבא המורדים האמריקאים בשנת 1776, ולאחר מכן הועלה לדרגת גנרל. במסגרת זו לחם בהצטיינות בקרב סרטוגה (1777), הנחשב בעיני רבים לנקודת המפנה לטובת ארצות הברית במלחמת העצמאות.
המלחמות בפולין
ב-15 ביולי 1784 חזר קושצ'ושקו לפולין, ובתחילה לא התקבל לצבא, בשל יריבות עם אנשים בעלי השפעה. הוא ניסה לנהל חלק קטן מאחוזת משפחתו, אחרי שאחיו הפסיד את רוב השטח בניהול כושל. אולם הרעיונות הליברליים של קושצ'ושקו, כמו שחרור הצמיתים, הכניסו אותו לחובות גדולים.
מעמדתו החדשה, קושצ'ושקו המשיך לנהל גם מסע פוליטי לשוויון זכויות לצמיתים וליהודים, ולביטול האצולה. קושצ'ושקו בירך על קבלת החוקה החדשה, שעשתה צעדים קטנים לכיוון הזה.
כשנה לאחר קבלת החוקה, מתנגדיה, שרצו לשמור על זכויותיהם כאצילים, שתפו פעולה עם צבאות האויב, שעלו על כוחות פולין במספרם, באופן משמעותי. המלחמה נטתה לרעת פולין. קושצ'ושקו השתתף בניהול קרב נסיגה והשהייה, וזכה בעיטור ממפקדיו על הצלחתו בדבר. קושצ'ושקו סירב לקבל עיטור נוסף מהמלך, משום שקושצ'ושקו פעל למען הפיכת פולין לרפובליקה, ולמען ביטול המלוכה. סירוב זה פרסם את קושצ'ושקו באירופה, והוא קיבל עיטור מפעילי המהפכה הצרפתית.
בסופו של דבר, מלך האיחוד הפוליני-ליטאי נכנע, והורה לצבאותיו להפסיק להילחם בפולשים. המלך ביקש מקושצ'ושקו להישאר בצבאו, אך קושצ'ושקו פרש. בעקבות הכניעה, חולקה פולין, פעם נוספת, בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה בשנת 1793.
קושצ'ושקו נמלט לסקסוניה (אחת ממדינות גרמניה, שטרם אוחדה), ושב בכוחות מחודשים בשנת 1794, תוך שהוא מכריז על עצמו כ"נצ'אלניק" (מנהיג לאומי) נגד הכיבוש הרוסי. מרידה זו, שבה גויס אף גדוד פרשים יהודי בראשות הקולונל ברק יוסלביץ', הייתה קצרה ועקובה מדם, ובסיומה נשבה קושצ'ושקו בידי הרוסים.
למזלו של קושצ'ושקו, הצארית יקטרינה השנייה מתה זמן קצר לאחר תפיסתו, ובנה פאוול הראשון, אשר שנא את אמו והשתדל להפוך את כל פקודותיה, הורה על שחרור כל האסירים הפוליטיים הפולנים, ובהם קושצ'ושקו.
גלות
קושצ'ושקו בילה את שארית חייו בגלות בארצות הברית ובשווייץ. הוא סירב לפניות נפוליאון להשתתף במלחמותיו ובתמורה להנהיג ממשלת בובות פולנית בדוכסות ורשה. הוא מת בגלות בשווייץ בשנת 1817.
מורשתו של קושצ'ושקו
מלחמתו של קושצ'ושקו לעצמאות ארצות הברית ופולין הפכה אותו לדמות נערצת בשתי האומות, ומקומות רבים נקראים על שמו. הוא נקבר בקריפטה של קתדרלת ואוול בקרקוב, מקום קבורתם של מלכי פולין. בשנות העשרים של המאה ה-19, בקרקוב, נבנה לזכרו תל קושצ'ושקו. מגלה הארצות הפולני פאבל אדמונד סְטְזֶ'לֶצְקִי קרא את ההר הגבוה ביותר ביבשת אוסטרליה על שמו. כן נקראים על שמו העיר קושצ'ושקו במיסיסיפי, מחוז קושצ'ושקו באינדיאנה, שני גשרים במדינת ניו יורק, כביש טדאוש קושצ'ושקו בלוס אנג'לס וגשר בסן פרנסיסקו.
בברית המועצות, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקמה דיוויזיה פולנית שנלחמה לצד הצבא האדום – דיוויזיה זו נקראה על שמו של טדאוש קושצ'ושקו.
הרפובליקה האלבנית
הרפובליקה האלבנית (באלבנית: Republika Shqiptare) הייתה רפובליקה נשיאותית בחצי האי הבלקני, בטריטוריה בו התקיימה אלבניה, בין השנים 1925–1928.
בשנת 1912, לאחר מלחמת הבלקן הראשונה הוכרזה אלבניה כמדינה עצמאית ומשטרה היה רפובליקני. בשנת 1914 הוקמה נסיכות אלבניה, ובראשה הועמד וילהלם, נסיך אלבניה מבית ויד. בשנת 1925 נבחר לנשיא אהמט זוגו, שהכריז על עצמו, בשנת 1928, כזוגו הראשון, מלך אלבניה ועל ארצו כממלכה חוקתית. ההכרזה אושרה בבית הנבחרים האלבני.
היסטוריה
ב-21 בינואר 1925 בחרה האספה המכוננת של אלבניה באהמט זוגו לנשיאה הראשון של המדינה, וב-1 בפברואר הוא נכנס לתפקידו. באותה העת היה המבנה הכלכלי-חברתי במדינה דומה למצב הנוהג בעת שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, כאשר הביים במדינה פועלים כפיאודלים. זוגו שאף להפוך את המדינה למודרנית יותר, בדומה למדינות אירופה. איטליה הייתה לבת בריתו העיקרית, ובתמורה נהנתה זו מהשפעה הולכת וגוברת על כלכלת המדינה. בנוסף, אסר על לבישת רעלות ויזם חוקים נגד התעללות בבעלי חיים.
משטרו של מוסוליני תמך בתחילה בזוגו, והיחסים בין המדינות היו הדוקים. בשנת 1926, נחתמה אמנת טירנה הראשונה, ובשנת 1927 נחתמה אמנת טירנה השנייה, לפיה איטליה ואלבניה נכנסו לברית הגנה. הממשלה והכלכלה אלבנית היו הונעו בעזרת הלוואות איטלקיות, הצבא האלבני הוכשר על ידי מדריכים צבאיים איטלקים, והגירה איטלקית לאלבניה זכתה לעידוד שתי הממשלות. אולם למרות ההשפעה האיטלקית הרבה, זוגו הראשון, מלך אלבניה סירב להיכנע לחלוטין ללחץ האיטלקי. ב-1 בספטמבר 1928 הכריז על עצמו זוגו כמלך האלבנים (Mbret i Shqiptarëve) וכפילדמרשל בצבא אלבניה. במקביל, הכריז על כינונה של מונרכיה חוקתית במבנה דומה למבנה הנהוג באיטליה באותה העת. אמו הוכתרה כ"מלכה האם" של אלבניה, וגם אחיו קיבלו תוארי אצולה. כן ניצל את ייחוסו המשפחתי כדי להכריז על עצמו כממשיכו של סקנדרבג.
לאחר מכן
יחסי ממלכת אלבניה עם איטליה הפשיסטית היו טובים מאוד והיו גם שראו באלבניה מין ארץ חסות של איטליה. למרות יחסים טובים אלה, ב-1939 החליט בניטו מוסוליני לפלוש ולכבוש את אלבניה כצעד נוסף בתוכניתו לבניית לאימפריה איטלקית. כיבוש זה שם קץ לעצמאות אלבניה, המלך הודח וויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה הוכרז גם כמלך אלבניה.
תחרות משוכללת
תחרות משוכללת היא מונח בכלכלה המתאר מצב תאורטי של שוק בו מתקיימים התנאים הבאים:
מדובר כמובן במודל תאורטי שאינו מתקיים במדויק, המציאות הכלכלית האמיתית, מופרעת בידי הימצאם של מונופולים, קרטלים, התערבות ממשלתית, חסמי כניסה לשוק, מכסים, יצרנים וצרכנים שאינם רציונלים מושלמים, היעדר מידע מלא וסטיות אחרות מהנחות המודל התאורטי. נהוג להניח את קיומה של תחרות משוכללת לשם השגת מודל המהווה קירוב למציאות, וכדי להתבונן בשוק ב"תנאי מעבדה" לצורך התמקדות בבחינת היבטים מסוימים של התנהגותו.
תחרות משוכללת מושפעת בעיקר משני כוחות עיקריים - היצע וביקוש:
בשוק שמקיים תחרות משוכללת ההיצע והביקוש הם הכוחות העיקריים הקובעים את מחיר הסחורות, ומשפיעים באופן ישיר על עיצוב החברה בפן המבני שלה. כוחות אלו מבוססים על שאיפתו של כל פרט לשפר את צריכתו, על ידי צריכת מוצרים ועל ידי הגדלת רווחיו.
ביקורת
השימוש במודל המניח תחרות משוכללת ככלי למחקר וגיבוש מדיניות כלכלית זכה לביקורת רבה. חוקרים בתחום הסוציולוגיה הכלכלית טוענים שהנחות הבסיס של המודל אינן מתקיימות בעולם, בעיקר ההנחה בדבר הסימטריה ביחסי הכוחות בין היצרנים לצרכנים. התופעה המכונה קיטוב ההון (polarization of capital) מתארת את המצב שבו מעטים (היצרנים) מחזיקים במרבית ההון, מה שמאפשר להם לנצל את כוחם ולקבוע מחירים גבוהים יותר ממחיר שיווי המשקל.
ביקורת נוספת, מתחום הכלכלה, מתייחסת ליכולת של מודל כלכלי המבוסס על תנאי תחרות משוכללת לייצר תחזית קרובה למציאות. חוקרים אלה טוענים שהכלכלה היא מערכת מורכבת ולכן, כל השמטה של מרכיב מסוים עלולה לגרום לשינוי דרמטי בתחזית הכלכלית. דוגמה לכך היא מחקרו של פרופסור סטיב קין שבו הוא מראה כי השמטה של השפעת החוב מהמודלים, מנעה ממרבית הכלכלנים לחזות את המשבר הכלכלי של 2008.
דוריס דיי
דוריס דיי (באנגלית: Doris Day), שם הבמה של דוריס מרי אן קפלהוף (באנגלית: Doris Mary Ann Kappelhoff; 3 באפריל 1922 – 13 במאי 2019) הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית. דיי התפרסמה בזכות כשרונותיה בזימרה, ריקוד ומשחק דרמטי וקומי. כישוריה הרבים הפכוה לכוכבת קולנוע פופולרית בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
דיי נולדה בסינסינטי לזוג מהגרים גרמנים. הוריה קראוה על שם השחקנית הנערצת על אמה, דוריס קניון.
בילדותה שאפה דיי להיות רקדנית בלט, ואף התאמנה לתפקיד בלרינה, אך חלום זה נגדע בעקבות תאונת דרכים אשר גרמה לפציעתה. במקום זאת החלה דיי לשיר בלהקה מקומית, ולפתח את כישרון הזימרה, בזכותו תהפוך למפורסמת.
החל מנערותה ועד שנות השבעים, היו חייה של דיי רצופים תהפוכות בחייה הפרטיים, לצד הצלחה רבה בקולנוע. היא התחתנה לראשונה בגיל 16 עם נער אשר פגשה בעת מסע הופעות עם להקתה. על אף שחלקה ילד עם בעלה זה, הזוג התגרש במהרה, והוא התאבד ביום הולדתה ה-17. היא נישאה בשנית ב-1946, מעט לפני עלייתה בתחום הבידור. גם נישואין אלו היו רעועים והחזיקו, לטענת דיי באוטוביוגרפיה שפרסמה, כשמונה חודשים. דיי נישאה בשלישית ב-1951 למרטי מלצ'ר, שהיה לסוכנה ולמפיק רבים מסרטיה. מלצ'ר אימץ את בנה מנישואיה הראשונים, ונישואים אלו נראו מאושרים ואכן החזיקו עד מותו ב-1968. למעשה לא כך היו פני הדברים ובספרה חשפה דיי כי מלצ'ר נהג בפזרנות עם כספיה, השאירה עם חובות גדולים עם פטירתו והיה מתעלל בבנה.
קריירת הבידור
ב־1950 הופיעה בסרט "איש צעיר עם חצוצרה" לצידו של קירק דאגלס ובסרט המוזיקלי "תה לשניים.
דיי המשיכה להופיע בסרטים רבים ושמה הייתה למוקד משיכה בכל מקום בהם סרטיה הציגו. ב-1955 הופיעה בסרט אהביני או עזביני לצידו של ג'יימס קאגני. הופעתה הזכורה ביותר הייתה כנראה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "האיש שידע יותר מדי". דיי, אשר הופיעה בגרסתו השנייה של היצ'קוק לסרט, זכורה במיוחד בזכות השיר "קה סרה סרה" (מספרדית בדקדוק לקוי - "מה שיהיה יהיה"), אשר זכה אף הוא באוסקר. אחד מסרטיה המפורסמים היה "משחקי הפיג'מה" בו שיחקה בתפקיד הראשי.
ב-1958 הופיעה בסרט מנהרת האהבה לצידו של ריצ'רד וידמרק ובבימויו של ג'ין קלי.
דיי תבעה את שותפו לעסקים של בעלה לאחר שגילתה כי השניים בזבזו ונהגו בפזרנות ברווחיה שלה, ופוצתה ב-20 מיליון דולר בהכרעת בית המשפט. דיי החלה להופיע בתוכניות טלוויזיה, עליהן הוחתמה ללא ידיעתה בידי בעלה, וזכתה להצלחה מחודשת. "המופע של דוריס דיי" שודר במשך 5 שנים, אך דמותה וגילה המתקדם של דיי הפכו את המופע, הלכה למעשה, לקץ קריירת המשחק שלה. במקומה דיי החלה לפעול למען זכויות בעלי חיים והובילה לצד אישי בידור נוספים מספר מסעות יחסי ציבור בנושא.
דיי חזרה לתודעת הציבור בשנות ה-90 עם יציאת אלבום אוסף של להיטיה אשר הפך לפופולרי במיוחד. הוצאה הדרגתית של סרטיה בהוצאות מחודשות הגבירה את העניין בדיי, אשר הגיע לשיאו עם שידורה של תוכנית אירוח בהגשתה. בשידור הראשון של אותה תוכנית התארח שותפה לסרטים רוק הדסון, אשר נראה חלוש וחולני, בשונה לגמרי מתדמיתו בתקופת הזוהר. לאחר שהתגלה כי הדסון חלה באיידס התייצבה לצידו דיי עד למותו.
ב-2004 דיי זכתה במדליית החירות הנשיאותית בזכות פועלה בתחום הבידור אך סירבה להופיע לטקס עקב חרדתה מטיסות.
תדמיתה בעיני הציבור
דיי זכתה לתדמית טהורה המשקפת בתולים בעיני קהלה, זאת בעקבות תפקידיה הקולנועיים הרבים אשר תאמו תיאור זה. תדמית זו הייתה בעוכריה כאשר נחשבה למיושנת בעיני הציבור עת עולם הבידור נעשה פתוח יותר למיניות. באותו הזמן כינוה מבקרי הקולנוע "הבתולה הזקנה ביותר בעולם".
הוצאת האוטוביוגרפיה שכתבה חשפה בעיני רבים פן אותו לא ציפו לראות בדיי. וידויה על נישואיה בגיל 16, אשר הובילו להולדת בנה היחיד באותה השנה, עמדו בסתירה מושלמת לתדמית אשר רבים ייחסו לה. לאחר שפרשה מעולם הבידור התראיינה דיי בתוכנית האירוח של ברברה וולטרס, שם הביעה את סלידתה מתדמית זאת וטענה כי מעולם לא הבינה כיצד זה דבק בה.
דיי נפטרה ב-13 במאי 2019 כתוצאה מדלקת ריאות.
חסידות ויסקוט-קרושנוביץ
חסידות ויסקוט-קרושנוביץ היא חסידות פולנית שנוסדה בראשית המאה ה-19 מייסדה היה רבי אברהם יוזפא לרמן מקונסקוולה.
תולדות החסידות
רבי אברהם, המייסד, היה תלמידו של החוזה מלובלין, והיה נוסע אליו יחד עם חבריו רבי ישכר בר מרדושיץ ורבי יחזקאל מקוזמיר, החוזה מלובלין התבטא בשבחם שהם בבחינת, כלומר מלאכים. הוא כונה "השרף מקאָנסיקוואָלי". רבי אברהם התגורר בעיירה קונסקוולה; בעיירה זו התקיימה החצר החסידית ובה כיהן כאדמו"ר. נהג תעניות 35 שנה ברציפות. נפטר בשנת תרט"ו (1855).
השני בשושלת, היה בנו, רבי אליהו, אשר היה תלמידם של רבי מנחם מנדל מקוצק ורבי נח מקארוב. שיש כרב בוונהוונהליץ. בשנת תר"י התמנה לרב בפילוב, ואחר כך בויסקוט. בשנת תרט"ו התמנה לאדמו"ר. חיבר את ספרי השו"ת דבר אליהו ו-אזור אליהו על התורה.
השלישי, היה בנו, רבי אברהם יוזפא מויסקוט אשר נולד בשנת תרט"ז (1857). היה רב ביאניבצה. אחרי פטירת אביו כיהן כאדמור בפילוב ובויסקוט. חיבר את הספר חיי איברא - פירוש על התורה והש"ס. נפטר בכ"ז בחשוון תרנ"א (1890).
הרביעי, היה בנו, רבי חיים מקרושנוביץ אשר נולד בשנת תרכ"ז (1867). היה רב בדוברין (כיום דובז'ין על נהר ויסלה), פלוצק וקרושנוביץ (פולנית: Krośniewice). היה מפורסם כגדול בתורה ובעל ידע ביבליוגרפי. חיבר ספרים רבים. נפטר בא' בטבת תרע"א (1911).
החמישי, היה בנו, רבי שמחה בונים מקרושנוביץ. היה ידען גדול בחסידות. שימש כאדמו"ר בלודז'. נרצח בשואה.
מתקפת האנתרקס
"מתקפת האנתרקס על ארצות הברית בשנת 2001" הוא כינוי לאירוע שנמשך מספר שבועות, החל מ-18 בספטמבר 2001 (שבוע לאחר פיגועי 11 בספטמבר). מכתבים שהכילו נבגי גחלת (אנתרקס בלעז) נשלחו למספר משרדי תקשורת ולשני סנאטורים אמריקנים, דבר שגרם למותם של 5 אנשים והדבקתם של 17 אחרים בחיידק. חקירת האירוע נמשכה עד לשנת 2008, עת התרכזה במיקרוביולוג בצבא האמריקני בשם ברוס אדוארד אייווינס. אדם זה התאבד זמן קצר לאחר שגילה כי הוא החשוד המרכזי בחקירה. ב-19 בפברואר 2010 הודיע ה-FBI כי הוא מסיים את החקירה ושאייווינס הוא ככל הנראה האיש שעמד מאחורי המתקפה.
האירוע
המתקפה התרחשה בשני גלים. קבוצת המכתבים הראשונה נשלחה כשבוע לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ב-17 או ב-18 בספטמבר. לפחות 5 מכתבים, שנשאו את חותמת העיר טרנטון שבניו ג'רזי, נשלחו למשרדי חדשות ABC, CBS, NBC ולעיתונים ניו יורק פוסט ונשיונל אינקוויירר, כולם בניו יורק מלבד האחרון שנמצא בפלורידה. למעשה רק שניים מהמכתבים נמצאו, אלה שנשלחו למשרדי NBC וניו יורק פוסט. קיומם של שלושת המכתבים האחרים נגזר מדפוס ההידבקות.
גל המכתבים השני נשלח בזמן כלשהו בין 6 באוקטובר ל-9 באוקטובר, כשלושה שבועות אחרי הגל הראשון. שני מכתבים, שנשאו את אותה חותמת של העיר טרנטון שבניו ג'רזי, נשלחו לסנאטורים מהמפלגה הדמוקרטית – טום דאשל ופטריק לייהי. המכתב המיועד לדאשל נפתח על ידי אחד מעוזריו ב-15 באוקטובר ובעקבות כך הושבת שירות הדואר של הממשל. המכתב שיועד לליהי הגיע לאגף הדואר בסטרלינג, וירג'יניה עקב טעות בקריאת המיקוד. אחד מהעובדים במקום נדבק בגחלת נשימתית.
יותר מ-22 אנשים נדבקו בחיידק הגחלת במהלך שתי המתקפות. 11 לקו בגחלת הנשימתית שנחשבת למסוכנת במיוחד, וחמישה מהם מתו.
המכתבים
באוגוסט 2002 מצאו החוקרים נבגי גחלת באחת מתיבות הדואר ברחוב נסאו שבקרבת אוניברסיטת פרינסטון. ככל הנראה הייתה זאת התיבה שממנה נשלחו לפחות חלק מהמכתבים. נבדקו כ-600 תיבות דואר שמהם היו יכולים להישלח המכתבים. רק בתיבה שברחוב נסאו נמצאו שאריות של גחלת.
במכתבים שנשלחו לסנאטורים דאשל וליהי נכתבה כתובת השולח הבאה: זוהי כתובת פיקטיבית. פארק פרנקלין בניו ג'רזי קיים אבל המיקוד הוא של מקום אחר בניו ג'רזי. כמו כן לא קיים בית-ספר בשם גרינדייל בניו ג'רזי.
החקירה
ב-9 במאי 2002 המגזין "New Scientist" פרסם מאמר ובו נטען כי ייתכן שהנבגים נוצרו באחת המעבדות של צבא ארצות הברית. לפי המאמר:
מחלקת המשפטים האמריקנית לא פרסמה שמות של חשודים במתקפה. למרות זאת, פרקליט המדינה דאז, ג'ון אשקרופט, כינה את ד"ר סטיבן הטפיל במסיבת עיתונאים "אדם מעורר עניין" (כינוי לאדם המעורב בחקירה שלא הואשם באופן רשמי). נגד הטפיל, וירולוג במקצועו, לא הוגשו האשמות והוא הכחיש בתוקף כל מעורבות במתקפה ואף הגיש תביעה נגד מחלקת המשפטים על הפרת זכויותיו החוקתיות.
הזיהום וטיהורו
טיהור הבניינים שזוהמו באנתרקס כתוצאה מהמתקפה ארך שנים. העלות הכספית של ניקוי הבניינים, מציאת מקומות חלופיים ואובדן ימי עבודה הוערכה בכמיליארד דולר.
בריאות
שנים לאחר המתקפה, מספר נפגעי הגחלת דיווחו על בעיות בריאותיות מתמשכות הכוללות תשישות, קוצר נשימה ואיבוד זיכרון. הגורם לתסמינים לא ידוע.
מדבר לוב
מדבר לוב (בערבית: الصحراء الليبية) הוא מדבר באפריקה, בחלקו הצפוני והמזרחי של מדבר סהרה. מדבר לוב משתרע על פני דרום־מערב מצרים (ומהווה כשני שלישים משטחה), מזרח לוב וצפון־מערב סודאן. שטח המדבר הוא כ־1,100,000 קמ"ר, והוא מתפרש על פני כ־1,100 ק"מ ממזרח למערב ועל כ־1,000 ק"מ מצפון לדרום, כך שצורתו מזכירה ריבוע.
המדבר, ברובו, נמצא ברום 300–400 מטר, ובו אגמי מלח, החרבים ברובם, נאות מדבר, חמאדות (אזורי סלעים חשופי חול) רבות וגושי הרים.
במדבר לוב שוכנים אנשי כת הסנוסים. בעלי-החיים העיקריים בו הם עכנים ועקרבים.
חלקו המזרחי של מדבר לוב חולי ביותר, ולכן הוא מכונה ימת החול הגדולה. חלקו הצפוני-מזרחי של מדבר לוב מלא ביצות מלח חרבות. שם נמצא שקע קטארה שעומקו כ־133 מטר מתחת לפני הים. הרי מדבר לוב עוברים בדרום-מערב הארץ: רמת גילף כביר מתרוממת לגובה מרבי של כ־1,075 מטר, ודרומית-מערבית לה מתנשאים רכסי ג'בּל עֻוֵינאת (1,934 מטר) וג'בל אַרקַנוּ (1,320 מטר).
נווי המדבר האחרים הם דאח'לָה, ח'ארגָה, ג'ע'בּוּבּ, בַּחרִיָה ופראפרה.
אגם קארון המלוח שמצפון לנווה המדבר פיום התנקז למימי הנילוס כבר בעת העתיקה.
ג'ובאני רוסו
ג'ובאני רוֹסוֹ (בקרואטית: Đovani Roso; נולד ב-17 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר קרואטי, בעל תעודת תושב קבע ישראלית. שיחק בליגת העל בין השנים 1996–2008 ונחשב לאחד הזרים הבולטים ששיחקו בכדורגל הישראלי, כשהוא משחק בעמדת הקשר ההתקפי, הן במרכז והן באגף הימני. כיום משמש כמנהל המנטלי של מכבי חיפה.
קריירת מועדונים
רוסו נולד וגדל בספליט שביוגוסלביה לשעבר (כיום בקרואטיה), כאחד משבעה ילדים למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי וקרואטי. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של היידוק ספליט, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בקרואטיה. ב-1996 הוא הובא לישראל על ידי מאמן הפועל באר שבע, אלי גוטמן. עם הקבוצה זכה רוסו בגביע המדינה כאשר בגמר הוא הבקיע שער במספרת. בתום העונה עבר גוטמן לקבוצת הפועל חיפה, וזמן קצר לאחר מכן עבר רוסו אחריו. יחד הם זכו עם הפועל חיפה באליפות היחידה בתולדות המועדון בעונת 1998/1999. בעונה זו כבש רוסו 13 שערים, והיה לשחקן הזר הראשון שנבחר לכדורגלן העונה בישראל. לאחר שלוש שנים בקבוצה עבר גוטמן לקבוצת בית"ר ירושלים, ורוסו עבר שנית אחריו . אחרי עונה לא מוצלחת בבית"ר ירושלים, עבר רוסו למכבי חיפה. רוסו נקלט יפה בקבוצה ושיתף פעולה עם יוסי בניון ואיגביני יעקובו. לאחר שהאחרונים עברו לאירופה, הפך רוסו לאחד משחקניה הבכירים של הקבוצה.
בעונת היה רוסו מושבת רוב העונה עקב פציעה קשה. למרות זאת זכתה חיפה באליפות הליגה, כאשר את מקומו של רוסו באגף ימין מילא גוסטבו בוקולי. במאי 2005 החליט ג'ובאני רוסו לעזוב את מכבי חיפה לאחר תקופה מוצלחת במועדון. רוסו חתם במכבי תל אביב לשנתיים, כחלק מפרויקט ה"גלאקטיקוס" שכלל גם את אייל ברקוביץ' ואת אבי נמני, ובסופן הפך לשחקן חופשי. בתקופתו, מכבי תל אביב לא נחלה הצלחות בליגה ובאירופה, ורוסו שחוזהו תם ביקש לחזור לעונת פרישה במכבי חיפה. יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, שחש פגוע מעזיבתו של רוסו מספר שנים קודם לכן, התלבט ארוכות האם לאפשר לרוסו לחזור לקבוצה, ולבסוף הסכים ורוסו הצטרף לשורות מכבי חיפה. חזרתו של רוסו לוותה בהתנגדות חלק מאוהדי הקבוצה, שלוותה בין היתר בהשחתת רכבו של מאמן חיפה, רוני לוי, ומספר הפגנות מחאה. בתום העונה, עם חילופי המאמנים במכבי חיפה ואי חידוש חוזהו, עזב לקבוצת נעוריו, היידוק ספליט, בה שיחק רק ארבעה משחקים לפני שנאלץ לפרוש עקב פציעות חוזרות.
נבחרת קרואטיה
בעקבות הצלחותיו המרשימות של רוסו במדי מכבי חיפה, לרבות הופעה מרשימה בליגת האלופות בעונת שכללה ניצחונות על מנצ'סטר יונייטד ועל אולימפיאקוס, החליט מאמן נבחרת קרואטיה דאז, אוטו באריץ', לזמן אותו לראשונה למשחקי נבחרת קרואטיה, על אף העובדה שהוא משחק בליגה הישראלית, הנחשבת לזניחה באירופה.
גוף סיבוב
בגאומטריה של המרחב, גוף סיבוב הוא גוף הנוצר על ידי סיבוב של צורה גאומטרית מישורית סביב ישר (הנקרא ציר הסיבוב) המונח במישור הצורה. לדוגמה, אם נסובב עיגול סביב ישר העובר דרך מרכזו, נקבל כדור, ואם נסובב את העיגול סביב ישר הנמצא מחוצה לו, נקבל טורוס. לפעמים מתייחס המונח "גוף סיבוב" גם למשטח הנוצר מסיבוב עקומה סביב ישר, אך חשוב להבדיל בין השניים; בעוד שגוף סיבוב הוא צורה גאומטרית תלת-ממדית, משטח סיבוב הוא יריעה דו-ממדית, העוטפת את גוף הסיבוב. גוף הסיבוב יהיה חסום אם העקומה חסומה, אבל המונח מתייחס גם לגופים שאינם חסומים, כמו למשל, גוף לא חסום, המוגבל על ידי פרבולואיד, המתקבל מסיבוב של פרבולה סביב ציר הסימטריה שלה.
ג'ובאני רוסו
מעמדו כתושב קבע בישראל
רוסו דובר עברית שוטפת אותה למד במהלך שהותו בארץ. בשנת 2002, לאחר ששהה בארץ שש שנים, רצה לשחק בנבחרת ישראל. מכיוון שהיה אזרח זר, פנה למשרד הפנים ולשר הפנים דאז אלי ישי בבקשת התאזרחות, אך נתקל בסירוב. רוסו החליט להסכים לשחק בנבחרת קרואטיה, וזאת לאחר שקודם לכן, עקב חוק פיפ"א האוסר על משחק בשתי נבחרות לאומיות שונות, סירב לקחת חלק במשחקיה, דבר שלא היה מאפשר לו לשחק בנבחרת הישראלית בעתיד. ב-2005 פנה רוסו בשנית למשרד הפנים בבקשת התאזרחות, אך ב-5 ביולי 2005 קיבל מעמד של תושב קבע בלבד.
גוף סיבוב
נפח גוף סיבוב סביב ציר x
נפח גוף הסיבוב המתקבל על ידי סיבוב השטח הכלוא בין הפונקציה f(x) לציר ה-x ולישרים x=a ו-x=b מסביב לציר ה-x הוא:
ג'ובאני רוסו
עיסוקים אחרים
בשנת 2011 שימש רוסו כפרשן בתוכנית "שער השבת" בערוץ הספורט. החל משנת 2015 משתתף רוסו בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר". בשנת 2017 השתתף בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP" יחד עם אשתו מאיה פישל. במשחקי מונדיאל 2018 שימש כפרשן בשידורי ערוץ כאן 11. בשנת 2019 זכה בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 2 ברשת 13.
גוף סיבוב
נפח גוף סיבוב סביב ציר x
ההסבר לנוסחא הוא שכדי לחשב את הנפח של גוף הסיבוב, נבנה צורה הדומה לו על ידי ערימת אוסף של דיסקות. מכך שנפחה של דיסקית נתון על ידי הנוסחא \pi r^2 h (כאשר r הוא רדיוס הדיסקה, ו-h הוא גובהה) ושרדיוס כל דיסקה שווה בקירוב לערך הפונקציה בסביבתו, נקבל את הנוסחא המבוקשת.
מקרה מיוחד שראוי לציון הוא של נפח גוף הסיבוב המתקבל על ידי סיבוב השטח הכלוא בין הישרים x=a, x=b ושתי פונקציות - f ו-g מסביב לציר ה-x. נוכל לעשות זאת על ידי חיסור נפח גוף הסיבוב של הצורה הפנימית מהחיצונית ונקבל שהנוסחה היא:
ג'ובאני רוסו
עיסוקים אחרים
ב-19 במרץ 2019 מונה רוסו למאמן המנטלי במכבי חיפה. החל מ-2020 יש לו ולאשתו מאיה פישל תוכנית קבועה ברדיו חיפה.
גוף סיבוב
נפח גוף סיבוב סביב ציר y
נפח גוף סיבוב המתקבל על ידי סיבוב שטח מישורי של פונקציה (הכלוא על ידי הישרים ) סביב ציר ה y נתון על ידי :
שיטה זו לחישוב נפח של גוף סיבוב נקראת גם "שיטת קליפות גליליות"
ג'ובאני רוסו
חיים אישיים
רוסו נשוי לישראלית, מאיה פישל, בת זוגו מאז שנת 2000 עוד כשהיה נשוי לאשתו הקרואטית. לרוסו ופישל בן משותף. לרוסו בן נוסף מאשתו הראשונה מורנה, ובת נוספת ממערכת יחסים עם עיתונאית ספורט קרואטית בשם מירטה סורג'ק.
גוף סיבוב
נפח גוף סיבוב סביב ישר כלשהו
ראה ערך משפט פאפוס.
שטח גוף סיבוב
שטחו החיצוני של גוף הסיבוב הנוצר על ידי סיבוב השטח הכלוא בין הפונקציה f(x) לציר ה-x ולישרים x=a ו- x=b מסביב לציר ה-x הוא:
קז'ימייש ברטל
קז'ימייש ולדיסלב ברטל (בפולנית: Kazimierz Władysław Bartel; 3 במרץ 1882 - 26 ביולי 1941) היה מתמטיקאי ופוליטיקאי פולני, שכיהן כראש ממשלת פולין שלוש פעמים בשנים 1926-1930.
חייו
בשנת 1930 פרש מהפוליטיקה וחזר לאקדמיה. הוא מונה לרקטור המכון הטכנולוגי של לבוב, קיבל תואר דוקטור כבוד ונעשה חבר באגודת המתמטיקאים הפולנית. בשנת 1937 מונה לסנאטור. בעקבות פלישת ברית המועצות לפולין במלחמת העולם השנייה, סירב להצעה לכהן בפרלמנט הסובייטי בשנת 1940. בעקבות פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות נעצר בלבוב בידי הגרמנים, סירב לשתף איתם פעולה ונרצח בירי ב-26 ביולי 1941, במקביל לרצח עשרות אנשי אקדמיה אחרים מלבוב - פשע שנידון במהלך משפטי נירנברג. מקום קבורתו לא נודע.
מנודו
מנודו (בצרפתית: Manaudou) הוא שם משפחה צרפתי.
נואדיבו
נוּאַדִיבוּ (בערבית: نواذيبو, בצרפתית: Nouadhibou) היא עיר נמל במאוריטניה. היא חלק ממחוז דחלט נואדיבו והיא ממוקמת בחצי האי ראס נואדיבו בצפון מערב מאוריטניה על גדות האוקיינוס האטלנטי. היא עיר החוף הצפונית ביותר במדינה קרוב לגבול עם סהרה המערבית. העיר מונה כ-118,000 תושבים.
קסטרו (צ'ילה)
קסטרו היא עיר צ'יליאנית השוכנת לחופו המזרחי של האי צ'ילואה השייך למחוז לוס לאגוס, כ-1,200 ק"מ דרומית לסנטיאגו. בעיר מתגוררים כ-40 אלף תושבים וכלכלתה מתבססת בעיקר על תיירות, דיג וחקלאות.
תיירות
בקסטרו מספר מוזיאונים, וכן כנסיית אפוסטול סנטיאגו, שהוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. הגאות והשפל הקיצוניים בחופי קסטרו אף הם מהווים מוקד משיכה לתיירים. בתי הדייגים המצויים על קו החוף נבנו על כלונסאות, על מנת להתמודד עם הפרשי הגובה של פני הים. בסמוך לעיר נמצא הפארק הלאומי צ'ילואה.
קרסנודאר-2
מועדון הכדורגל קרסנודאר-2 (ברוסית: ФК Краснода́р-2) מהעיר קרסנודאר הוא מועדון כדורגל רוסי, קבוצת מילואים של מועדון הכדורגל קרסנודאר.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2013 ביוזמת סרגיי גליצקי, איש עסקים מקומי..
היא התמודדה בליגה השלישית בחשיבותה במדינה לאחר שקיבלה מעמד של קבוצה מקצוענית מטעם מנהלי איגוד הקבוצות המקצועניות ברוסיה והתמודדה בה עד עונת 2017/2018.
מבירט
מבירט (באנגלית: Mavyret) היא תרופה אנטי-ויראלית, לטיפול במבוגרים וילדים מעל מגיל 3 שנים עם מחלת הפטיטיס C כרונית ללא שחמת הכבד או עם שחמת קלה, הנגרמת על ידי נגיף הפטיטיס ׁׁׁׂׂׂHCVׁׁ) C). יעילה לטיפול בחולים עם HCV סוג 1 שטופלו בעבר בטיפולי מעכב NS5A או מעכב NS3/4A, אך לא בשניהם וללא הטבה.
מבירט מכילה את החומרים הפעילים גלקפרביר (glecaprevir) ופיברנטסביר (pibrentasvir).
מנגנון פעולה
החומרים הפעילים במבירט חוסמים את שני החלבונים החיוניים לשכפול והתרבות נגיף הפטיטיס C. גלקפרביר חוסם את פעולתו של חלבון פרוטאז NS3/4A, ופיברנטסביר חוסם את פעולת החלבון NS5A, על ידי חסימת חלבונים אלה, מבירט עוצרת את נגיף ההפטיטיס C מלהתרבות ולהדביק תאים חדשים.
אופן שימוש
משך הטיפול נע בין 8 ל־16 שבועות, שונה בהתאם להיסטוריית הטיפול והגנוטיפ הנגיפי.
גיל 3-7 שנים: מתן פומי, כמוסות, במינון משולב של גלקפרביר 50 מ"ג/פיברנטסביר 20 מ"ג
מעל גיל 12 שנים:
פרמקולוגיה
הזמן להשגת ריכוז השיא בפלזמת הדם: 5 שעות(glecaprevir & pibrentasvir) בריכוז שיא של (597ng/ml)glecaprevir (pibrentasvir)110ng/ml זמן מחצית חיים: 6 שעות ( glecaprevir), 13 שעות (pibrentasvir) Glecaprevir: צואה (92.7%); שתן (0.7%) Pibrentasvir: צואה (96.6%)
מחקרים
בטיחות ויעילות מבירט הוערכו במהלך ניסויים קליניים בהם נרשמו כ-2,300 מבוגרים עם זיהום, גנוטיפים 1-6 HCV, ללא שחמת או עם שחמת קלה. תוצאות הניסויים הוכיחו כי 92-100% מהחולים שקיבלו Mavyret למשך 8, 12 או 16 שבועות, לא הציגו כל רמת נגיפים הניתנת לאיתור 12 שבועות לאחר הטיפול. מה שמצביע על כך שהזיהום של החולים נרפא. משך הטיפול עם מבירט שונה בהתאם להיסטוריית הטיפול, הגנוטיפ הנגיפי ומצב שחמת הכבד.
המשטרה הלאומית של צרפת
המשטרה הלאומית (בצרפתית: Police Nationale) היא גוף אכיפת החוק הראשי ויחידת ביטחון הציבור העיקרית בצרפת ומעסיקה צוות אזרחי בניגוד למקבילה המיליטריסטית יותר, הז'נדרמריה והיא עוסקת במגוון נושאים.
המשטרה הלאומית הוקמה ביוני 1966 במקום מנגנון הביטחון הלאומי שהיה קיים מ-1944 וכיום זוהי יחידת השיטור המרכזית של משרד הפנים הצרפתי. המשטרה נועדה להגן על חייהם, בריאותם, זכויות האדם וחירויות האזרחים בצרפת, אזרחים זרים ואנשים חסרי אזרחות והיא עוסקת בעיקר בלחימה בפשע, בטיחות רכוש הציבור וביטחון הציבור. המשטרה מבצעת את צווי נשיא צרפת או את הנחיותיו של שר הפנים. המשטרה מורכבת מגופי אכיפת חוק טריטוריאליים של משרד הפנים וראשי משטרות עירוניות.
בראש המשטרה עומד שר הפנים הצרפתי, האחראי לניהולה. מטה המשטרה נמצא בבניין משרד הפנים ברובע השמיני של פריז.
פסק דין לורנס נגד טקסס
פסק דין לורנס נגד טקסס (באנגלית: Lawrence v. Texas; מראה מקום: 539 U.S. 558 (2003)) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית הקובע כי כל חוק האוסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים בין שני בוגרים בביתם סותר את חוקת ארצות הברית בשל הפגיעה בזכות לפרטיות. בפסק דין זה, שניתן בשנת 2003, קבע לראשונה בית המשפט העליון של ארצות הברית, ברוב של 6 שופטים נגד 3, כי ההחלטות הקודמות של בית המשפט, ובהן ההחלטה משנת 1986 - פסק דין באוורס נגד הארדוויק, בטלות. לפני פסק דין זה סירב בית המשפט (בפסק דין באוורס) לתת הגנה שכזו וקבע כי אין כל הגנה בחוקה שיש בה כדי לפסול חוקים שאוסרים על קיום יחסי מין הומוסקסואליים וקובעים כי מעשים אלה הם עבירה פלילית.
ההליך המשפטי זכה לעניין ציבורי רב ומספר רב של "ידידי בית המשפט" הגישו תצהירים לבית המשפט בנושא.
פסק דין זה נחשב לאחת ההחלטות המשפטיות החשובות ביותר עבור זכויות להט"ב בארצות הברית, יחד עם פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס (2015) ופסק דין בוסטוק נגד מחוז קלייטון (2020).
תקדימים
בהתאם למשפט המקובל מוגנות זכויות בני זוג לקיום יחסי מין על ידי חוזה הנישואין - חוזה לו שותפים הגבר, האישה (ובנישואין דתיים - גם האל) והמדינה הבאה לאכוף חוזה זה כמו כל חוזה אחר. בהתאם להשקפה זו, קיום יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואין נחשב לדבר אסור או שיש לאוסרו ("רע כי נאסר" - "Malum prohibitum"). מסיבה זו נחקקו במדינות רבות (הן מדינות המשפט המקובל והן מדינות המשפט הקונטיננטלי) חוקים האוסרים קיום יחסי מין מחוץ לנישואין, ניאוף, מעשי סדום בין אם בין גבר ואישה, ובין אם בין גברים).
גישה זו של המשפט המקובל החלה להשתנות רק בסוף המאה ה-20. כך למשל, בספר החוקים של מדינת ישראל בוטלו החוקים האוסרים על מעשים אלה רק בשנת 1988. בארצות הברית החלו מגמות של שחרור האישה להתפשט בשנות ה-60 עם עלייה במספר מקרי הגירושין ובמספר המשפחות החד הוריות, ובהתאם עם עלייה במספר הזוגות המקיימים יחסי מין מחוץ לנישואים. בעקבות מגמה זו ביטלו בשנות ה-70 רבות ממדינות ארצות הברית את החוקים האוסרים קיום יחסי מין מחוץ לנישואין, וכן בוטלו החוקים האוסרים על ביצוע מעשי סדום והאיסור על קיום יחסי מין הומוסקסואליים.