cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורת' אמריקן XB-70 ולקירי
תהליך הפיתוח
ב-18 בספטמבר 1957 פרסם חיל האוויר מכרז רשמי למטוס הפצצה כבד בעל יכולת לטוס במהירויות של מאך 3.0 - 3.2 בגובה 21,300-22,800 מטר (70,000-75,000 רגל), טווח מבצעי של 16,900 קילומטר (10,500 מייל) ומשקל מרבי כולל של לא פחות מ-222,000 קילוגרם (490,000 ליברות). כמו כן, נדרשה יכולת שירות ואחזקה של המטוס במתקנים של מטוס ה-B-52. בדצמבר פורסם כי ההצעה של נורת' אמריקן זכתה במכרז וב-24 בינואר נחתם חוזה על פיתוח השלב הראשון. בניסיון להוזיל את עלויות פיתוח המטוס היה אמור להתבצע איחוד בפיתוח המנוע, מספר מערכות משנה ומערכת ההפלטה עם תוכנית הפיתוח של ה-F-108 ראפייר.
ביטול תוכנית הרכש
בשנות ה-50 המאוחרות פיתחו הסובייטים שורה של סוללות נ"מ, בראשם ה-SA-2 שהחלו מאיימות על מטוסים החודרים לשטח האווירי שלהם. בשל פיתוחים אלה השתנו תורות הלחימה של המפציצים ועברו לחדירה בגובה נמוך על מנת להסתתר בתוואי הקרקע מהמכ"ם של האויב, המכוון את טילי הנ"מ. בגובה זה היו צפויים יתרונותיו של ה-B-70 להיות הרבה פחות משמעותיים על פני מטוסי ההפצצה הישנים יותר. חששות ממערכות הנ"מ הסובייטיות וכן משום שהטילים הבליסטיים היו אמורים לבצע את אותה העבודה במחיר זול הרבה יותר גרמו לשאלות לגבי כדאיות השימוש במטוס. על כן הוחלט על ייצור מטוס XB-70 בודד לטובת תוכניות ניסוי, וביטול פיתוח מערכות משימה. ב-1960 הצליח הסנאטור ג'ון פ. קנדי להשיג מימון של 265 מיליון דולר לתוכנית לאחר קמפיין שבו טען שנשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר לא מעביר מספיק תקציבים להגנה. מאוחר יותר אישר הנשיא אייזנהאואר עוד תוספת של 155 מיליון דולר. עקב הגדלת המימון הוגדל הרכש לשני מטוסים ופיתוח מערכות משימה שונות, וייצור מטוסי הניסוי הוגדל לשלושה.
ב-1961 הצהיר הנשיא קנדי שהמימון לתוכנית לא מוצדק ושה-B-70 יהפוך למטוס מחקר, מתוך כל ההקצאות קיבלה תוכנית הפיתוח בפועל 100 מיליון דולר, ייצור המטוסים הוקטן לשתי יחידות, בוטלו פיתוחי מערכות המשימה ותא הטייס וכן מערכת המילוט הוקטנו לטובת צוות של שניים במקום צוות של ארבעה. קרטיס לה מיי, ראש המטות החדש של חיל האוויר ניסה עדיין לגייס תמיכה בתוכנית הפיתוח, אך נסיונותיו כשלו והתוכנית בוטלה.
מאפיינים
כאמור, כלל המטוס כנפי דלתא בעלות קצוות שיכלו לנטות ב-65 מעלות מטה כדי ללכוד את גלי ההדף בטיסה מהירה. בנוסף, כלל המטוס שני הגאי כיוון אחידים שכללו גם את משטח מייצב הכיוון, מה שהגדיל את יכולת הניהוג עקב הצורך בהתאמת המטוס לסיפֵּי יציבות צרים, שכן מטוס יציב יותר במהירויות גבוהות דורש פקודת קיזוז גבוהה יותר ועל ידי כך יוצר גרר טפילי רב שמקטין את ביצועי השיוט של המטוס. הניהוג בצירים גלגול ועלרוד התבצעו על ידי משטחי אלוון האופייניים למטוסים בעלי כנפי דלתא. בניגוד לרוב המטוסים, נעשה ב-XB-70 שימוש ב-6 משטחי אלוון צרים לכל כנף. מכלול מערבל הגאים שהותקן במטוס תיאם את פעולת כל משטחי האלוון בהתאם למיקומם בכנף. לדוגמה, בעת גלגול היו המשטחים החיצוניים נוטים יותר מהמשטחים הפנימיים.
המטוס הונע על ידי שישה מנועי ג'נרל אלקטריק YJ93-GE-3AR שהותאמו לדלק סילוני J-6. המנועים כללו דחף של 124.6 קילו-ניוטון דחף (28,000 ליברות) עם מבער ו-88 קילוניוטון (19,900 ליברות) ללא מבער. המטוס השתמש בדלק כנוזל קירור, כאשר מערכת הדלק כללה מספר מחליפי חום שהדלק זרם דרכם בדרכו למנוע. על מנת להקטין את הסיכון לדליקה הוזרק חנקן נוזלי ל-J-6 במהלך תדלוק, ומערכת מכלי הדלק כללה אידוי של כ-320 ק"ג (700 ליברות) של חנקן נוזלי כדי למלא את החלל שנוצר במכלים ולשמור על לחץ תקין.
שירות מבצעי
טיסת הבכורה של ה-XB-70 התבצעה ב-21 בספטמבר 1964, כאשר בטיסה זאת היו מספר תקלות שדרשו כיבוי מנוע אחד באוויר, וכן תקלת כני נסע שמנעה קיפול הכנים. בנחיתה ננעל בולם של אחד מכני הנסע וגרם להתפוצצות הגלגל ולשריפה. בטיסה השלישית ב-12 באוקטובר 1964 עבר המטוס לראשונה את מהירות הקול ובטיסה הבאה נשאר במהירות על קולית למשך 40 דקות. ב-14 באוקטובר 1965 חצה המטוס לראשונה מהירות של מאך 3 והגיע למהירות 3.02. חוסר הניסיון בייצור פנלים ממבנה כוורת גרם לייצור חלקים ובקרת איכות ירודים יחסית ולכן במספר אירועים נתלשו פנלים שונים במהלך טיסה מהירה ולכן הוגבל לבסוף מטוס הניסוי הראשון למהירות של מאך 2.5.
המטוס השני טס לראשונה ב-17 ביולי 1965. המטוס כלל שיפורים נרחבים וליקויים רבים שנתגלו במטוס הראשון תוקנו בו. המטוס ביצע את מרבית הטיסות במהירויות של מאך 3 ומעלה והשתתף בתוכנית ניסוי משותפת של חיל האוויר ונאס"א בהם נבחנו הבומים העל קוליים שנוצרו במהלך הטיסה. ב-8 ביוני התרסק מטוס הניסוי השני עקב התנגשות עם מטוס F-104 סטארפייטר במהלך טיסה במבנה. שאר תוכניות הניסוי בוצעו בעזרת מטוס הניסוי הראשון. טיסתו האחרונה של מטוס הניסוי הראשון התבצעה ב-4 בפברואר 1969 בדרכו למוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית בבסיס רייט-פטרסון.
כפר אדומים
כְּפַר אֲדֻמִּים הוא התנחלות ויישוב קהילתי הנמצא בצפונו של מדבר יהודה על הגדה הדרומית של נחל פרת (ואדי קלט), צפונית לכביש ירושלים - ים המלח וצפונית-מזרחית לעיר מעלה אדומים, בגובה של 367 מטר מעל פני הים. היישוב משתייך למועצה אזורית מטה בנימין. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כוללת בנתוני האוכלוסייה של כפר אדומים גם את אוכלוסיית היישובים אלון ונופי פרת, שיושבים בשטחו המוניציפלי של היישוב, אך מתנהלים באופן עצמאי.
רקע היסטורי
הרעיון להקמת עיר ממזרח לירושלים על דרך מעלה אדומים, עלה לראשונה בתוכנית אלון, תוכנית מדינית שיזם יגאל אלון בסוף יולי 1967, כחודש לאחר מלחמת ששת הימים, על פי התוכנית לישראל יסופחו בקעת הירדן וחלקם המזרחי של הרי יהודה ושומרון, שהיו מיושבים בדלילות. אזור ירושלים רבתי, ומסדרון בין ירושלים לבקעת הירדן, לאורך דרך מעלה אדומים. שם העיר שהוצע היה "יריחו עילית", והיא נועדה לחזק את הנוכחות היהודית באזור ירושלים ולאורך ציר הגישה לבקעת הירדן. ב-26 במרץ 1972 הסביר אלון בכנסת מה חשיבותה של ההתיישבות באזור מעלה אדומים:
אלון גם הודיע שהקמת העיר, על פי תוכניתו, תמומש בהקדם. בסוף מרץ 1972, ערך יושב ראש ועדת השרים להתיישבות, חבר הכנסת ישראל גלילי, סיור באזור כדי לבדוק אתרים פוטנציאליים להקמת העיר. באוקטובר 1974 ביצע גוש אמונים "מבצע התנחלות" נרחב, שכלל ניסיונות התנחלות בו זמנית במספר מקומות, תוך מספר ימים: באזור מעלה אדומים, בואדי קלט, ביריחו ובנבי סאלח ומקומות נוספים. צה"ל פינה תוך זמן קצר את המתנחלים מכל האתרים.
הקמת מישור אדומים ו"גרעין מעלה אדומים"
באוקטובר 1974 הודיע ראש עיריית ירושלים טדי קולק, שהעירייה החלה בתכנון אזור לתעשייה כבדה באזור מעלה אדומים. זאת על פי תוכנית שאושרה בספטמבר 1974 בוועדה, בראשות היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר, שפעלה לאיתור שטחים לפיתוח התעשייה בירושלים. ב-24 בנובמבר 1974 החליטה ממשלת ישראל השש עשרה, בראשותו של יצחק רבין, על הקמת אזור תעשייה. עם זאת הוחלט לא להתיר הקמת שכונת מגורים במקום, אלא רק מבנים למגורי עובדים. בהחלטה תמכו 12 שרים ו-8 התנגדו. ההחלטה גררה ביקורת על ההוצאה הכספית הכרוכה בהכשרת השטח והקמת המבנים, כאשר לא היו שום מפעלים שיועדו לעבור למבנים אלו. וביקורת שההשקעה הכספית הגבוהה היא על חשבון ערי הפיתוח. האזור תוכנן כאזור לתעשייה כבדה הדורשת שטחים גדולים ומישוריים. את האחריות לפיתוח האזור קיבלה החברה הכלכלית לירושלים (אז חברה עירונית של עיריית ירושלים), על שטח של 1,600 דונם שהוקצו לה. המקום קיבל את השם "מישור אדומים" ועד סוף 1975 הוכשר שטח של 600 דונם לטובת הקמת המפעלים הראשונים.
בספטמבר 1975 אושר ל"גרעין מעלה אדומים" להתיישב סמוך לשטח המתוכנן של אזור התעשייה, בגבעה שנקראת מאז "גבעת המייסדים", כ"מחנה עובדים" אך לא כיישוב קבע. גרעין מעלה אדומים כלל בעיקר קבוצה של משפרי דיור מירושלים שאחר כך הצטרפו אליה גם פעילים של "גוש אמונים". בדצמבר 1975 הושלמה בנייתם של מספר מבנים טרומיים ביישוב, אך שנה לאחר הקמתו עוד לא הוקמו מבני קבע והוא עדיין הוגדר "מחנה עובדים". באוגוסט 1977 החליטה ממשלת ישראל להקים יישוב עירוני בנקודה המרוחקת כ-4 קילומטר מאזור התעשייה, בגבעות שמעל מישור אדומים. ב-8 אוגוסט 1979 הניח שר השיכון והבינוי דוד לוי את אבן הפינה לעיר החדשה מעלה אדומים. העיר אוכלסה החל מספטמבר 1982. רוב חברי הגרעין עברו בהדרגה למקום היישוב החדש. ב"גבעת המייסדים" נותרה ההתנחלות מישור אדומים, וסביב לה התפתח "פארק תעשיות אדומים", המהווה מאז את אזור התעשייה של מעלה אדומים.
הקמת כפר אדומים ("מעלה אדומים ב'")
עם קבלת ההחלטה על הקמת יישוב עירוני התפצל "גרעין מעלה אדומים" בין הקבוצה של משפרי הדיור שעברה לעיר מעלה אדומים, לקבוצה של פעילי גוש אמונים שדרשה שיוקם להם יישוב קהילתי. ב-20 בדצמבר 1978, החליטה ועדת השרים להתיישבות להיענות לבקשה ולהקים להם יישוב, על שטח של 4,600 דונם שהופקעו מתושבי הכפר ענאתא. היישוב הוקם בספטמבר 1979, ב"מבצע התיישבות", כמה ימים לפני שנקבע דיון בבג"ץ בעתירה נגד הפקעת האדמות, כדי להקדים צו מניעה אפשרי. תחילה נקרא היישוב "מעלה אדומים ב'". מבצע התיישבות החל ביום שישי 14 בספטמבר 1979, במסגרתו נפרצה דרך למעלה הגבעה, הונח קו מים, הובאו למקום 20 קרוואנים וגנרטור חשמלי. ביום ראשון 16 בספטמבר 1979, נכנסו לגור ביישוב 20 משפחות. שר החקלאות אריאל שרון (שהיה מומנה אז על הקמת התנחלויות ביהודה ושומרון כיושב ראש ועדת השרים להתיישבות) ביקר במקום יחד עם מתתיהו דרובלס יושב ראש מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. יום אחר כך דחה בג"ץ את העתירה של מוח'תאר הכפר ענאתה, לאחר שדורית ביניש, מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, כי אין כוונה להפקיע 250 דונם שבבעלותו לצורך הקמת היישוב. הקצאת הקרקע ליישוב אושרה בישיבת ממשלה ב-14 באוקטובר 1979, לאחר שפליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה סיפקה חוות דעת שניתן להכריז על רוב האדמות במקום כאדמות מדינה.
פיתוח היישוב
זמן קצר לאחר הקמתו שונה שם היישוב מ"מעלה אדומים ב'" ל"כפר אדומים". שנה לאחר הקמתו התגוררו בו כ-50 משפחות. ב-1987 גרו ביישוב 80 משפחות, וכ-450 תושבים.
באפריל 1990 הוקם היישוב אלון, על גבעה כ-2 קילומטר ממזרח לכפר אדומים. במקום בו היו קרקעות זמינות שהוכרזו אדמות מדינה. אלון הוגדרה כ"שכונה" של כפר אדומים כדי להימנע מהצורך לקבל אישור על הקמת התנחלות חדשה.
בשנת 1992, החלה הקמתה של שכונת "נופי פרת" בצידה המערבי של כפר אדומים.
בשנת 1999 הוקם, כשלושה ק"מ מצפון לכפר אדומים, המאחז "מצפה חגית" ברכס שבצדו השני של נחל פרת. המאחז הוקם על ידי משפחת בן דור מהיישוב אלון. הוא נקרא על שמה של חגית זביצקי בת כפר אדומים, שנרצחה עם חברתה ליאת קסטיאל בנחל פרת ב-1997.
בשנת 2003, הוקמה, על גבעה בולטת מחוץ לתחום היישוב בגובה 468 מטר מאחז "גבעה 468". לפי חוות דעת ביניים על מאחזים בלתי מורשים, חלק מאדמה במקום היא בבעלות פלסטינית פרטית. המקום פונה ב-2004 אך אוכלס שוב זמן קצר אחר כך.
בשנת 2009, עתרו תושבי כפר אדומים, שכונת אלון, שכונת נופי פרת, וכן תנועת רגבים, לבג"ץ בדרישה להרוס ולפנות את המבנים שבנו הבדואים בחאן אל-אחמר, כ-500 מטר מדרום לנופי פרת. סמוך לשטח בו מתוכננת בניית שכונה חדשה.
גאוגרפיה וסביבה
כפר אדומים נמצא על גדתו הדרומית של וואדי קלט, הוא נחל פרת, כ-15 קילומטרים מצפון מזרח לירושלים. הוא נמצא בספר מדבר יהודה, על רכס שגובהו נע בין 200–450 מטרים מעל פני הים. בנחל פרת, מתחת היישוב אלון, נובע עין פואר, אחד משלושת המעיינות הגדולים בנחל. מתחת כפר אדומים נשפך אל הנחל נחל מכמש, יובלו הגדול ביותר. מדרום ליישוב עובר כביש ירושלים-ים המלח, על תוואי דומה לתוואי הדרך העתיקה שחיברה את יריחו לירושלים. ממזרח ליישוב עובר כביש האורך "דרך אלון" שנקרא כך על שם תוכנית אלון. לצדו נמצא היישוב אלון.
אופי היישוב
מטרתם של מקימי היישוב הייתה להקים קהילה משותפת לדתיים וחילוניים, בשונה מהעיר, בה ישנם לרוב יחסי שכנות בלבד. כבר בשנותיו הראשונות קלט הכפר עולים רבים, שנותרו בו ברובם עד היום. כמו כן גרות ביישוב גם משפחות של בנים ממשיכים.
בכפר בריכת שחייה חצי אולימפית (באורך 25 מטרים) לא-מקורה. ביישוב יש גם מערכת חוגים ענפה המנוהלת על ידי רכז הקהילה והתרבות.
בשנת 1987 הוענק לכפר אדומים פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים, על "קידום ועידוד הסבלנות, הסובלנות, הכבוד וההבנה ההדדיים והשכנות הטובה בחינוך ובמעשה".
חינוך
מתוך אידיאל, ילדי היישוב לומדים בבית ספר משותף - בית הספר הממ"ד הניסויי כפר אדומים. בית הספר משתייך לזרם החינוך ממלכתי דתי - ממ"ד, אך הוא בית ספר מעורב לדתיים וחילונים ומותאם לצרכים של כולם. בבית-הספר לומדים יותר משבע מאות תלמידים בכיתות א'-ח' שבאים ברובם מהיישובים כפר אדומים, אלון ונופי פרת.עד לפני כ-8 שנים, נסעו תלמידי התיכון ללמוד במקומות אחרים כגון: ירושלים,מעלה אדומים, או ישיבות שונות ברחבי הארץ. בשנת 2014 הוקם תיכון בכפר אדומים הממשיך את דרך בית הספר היסודי ובו לומדים גם חילוניים ודתיים. בשנת 2018 מנה התיכון כ-150 תלמידים ואנשי צוות. מערכת החינוך בכפר כוללת גם מעון מגיל חודשיים או שלושה וגני ילדים. בסמוך ליישוב נמצא קמפוס המכינה הקדם צבאית של עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית. בשנת 1992 הוקם שבט של תנועת הצופים בכפר אדומים וניתן לו השם 'יהודה'. מאז ועד היום שבט יהודה מחנך לערכים ולעבודת כפיים את הנוער מהיישובים נופי פרת, כפר אדומים ואלון. בשבט יהודה יש כ-700 חניכים שמגיעים בכל שלישי ושבת לפעולה שמועברת על ידי צוות ההדרכה המונה כ68 מדריכים ומדריכות. בשבט קיים פרויקט ההתנדבות 'עיגולי השמחה' המנוהל על ידי צוות הפעילים. למרות שבשבט 'יהודה' משתתפים הן חניכים דתיים והן חניכים חילונים השבט משויך לעדת הצופים.
בתי כנסת
מטרת היישוב הייתה לא רק קיום אורח חיים קהילתיים משותפים של דתיים וחילוניים אלא גם ל"כלל ישראל" (כהגדרת המקימים). לכן ישנו בית כנסת מרכזי אחד ליישוב המשלב תפילה הן בנוסח עדות המזרח והן בנוסח אשכנז. עם התרחבות היישוב נוספו עוד מניינים בשכונות המרוחקות מבית הכנסת- שגם בהן התפילה היא כלל-ישראלית ונוסח התפילה נקבע על פי החזן שעולה באותה התפילה. בתקופת הקורונה התפצל המניין המרכזי והתפתחו תתי מניינים לא רק על פי מרחק מבית הכנסת, אלא גם על פי נוסחים שונים של התפילה.
תעסוקה
רוב התושבים עובדים בירושלים, ומיעוטם מועסק בתוך הכפר.
ענפי העבודה ביישוב:
שכונות היישוב
לרחובות הכפר ניתנו שמות. חלקם קשורים לבעלי החיים והצמחים באזור היישוב, וחלקם קשורים להיסטוריית ואידאולוגית היישוב (לדוגמה, רחוב "עם אחד" מסמל את היות היישוב מעורב לדתיים וחילוניים, ורחוב "דרך פרת" על שם נחל פרת הסמוך).
נקודת וילאגרה
נקודת וילאגרה (באנגלית: Villagra Point) היא לשון יבשה בחוף הצפון-מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הקצה הדרומי של הכניסה למפרצון בורצ'אר.
נקודת וילאגרה ממוקמת 3.07 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת מרקלי; 2.35 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית לנקודת יירצ'ק; ו- 3.06 קילומטרים צפונית-מזרחית לנקודת גארמן.
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
שמה של הנקודה ניתן לה על ידי ארגנטינה.
אלף (פנטזיה)
אֶלְפים (מאנגלית: Elf; לעיתים מכונים בעברית גמדונים, שדונים, עלפים ובני־לילית) הם גזע מיתולוגי של יצורים דמויי אנוש שמקורם במיתולוגיה הגרמאנית. האלפים הפכו פופולרים במאה העשרים בעקבות סדרת ספריו של ג'. ר. ר. טולקין ולאחריו במספר רב של יצירות מסוגת הפנטזיה ובמשחק תפקידים המתרחשים בעולם פנטסטי.
תרגום לעברית
התרגום המקובל בתחום משחקי־התפקידים והפנטזיה הגנרית הוא "אלפים" - תעתיק פשוט של המילה האנגלית Elf, בצורת ריבוי עברית.
קיימות צורות שונות לתרגום המילה לעברית, שאת רובן ככולן ניתן למצוא בתרגומים השונים לספריו של ג'. ר. ר. טולקין. בגרסה המקורית לתרגום העברי של רות לבנית לספר שר הטבעות של טולקין, מכונים יצורים אלו "בני־לילית", ואילו במהדורה של עמנואל לוטם לאותו הספר הם מכונים "עֲלָפִים". בתרגומו של משה הנעמי לההוביט של טולקין מכונים יצורים אלו "שדונים" (ובמקומות אחדים "שדים", כנראה עקב טעות של המתרגם, משום שמאוחר יותר בספר ה"שדים" הם הגובלינים), ואילו בתרגום הטייסים לאותו הספר הם מכונים "אלף" ביחיד ו"האלף" ברבים (בדומה לשמות עמים בתנ"ך: "אדומי" ביחיד, אל מול "האדומי" ברבים).
בהקשרים אחרים יש המתרגמים Elves כ"ננסים", "גמדונים", "פיות", "זדים" ושאר בריות אגדתיות זעירות.
אלפים במיתולוגיה
מקורם של האלפים במיתולוגיה ובפולקלור של העמים הגרמאנים, ובכלל זה המיתולוגיה הנורדית והמיתולוגיה האנגלו-סקסונית.
מקורות מוקדמים
האזכורים המוקדמים ביותר שנמצאו למילה אלף נכתבו באנגליה בראשית ימי הביניים. בטקסטים אלו האלפים לרוב מוזכרים בהקשרים רפואיים, מכיוון שהאמינו אז שמגוון רחב של מחלות, של בני אדם ושל חיות משק, נגרמות על ידי חיציהם. עם זאת, במחקר היום נהוג שהיחס לאלפים היה כיחס לבני אדם, והם לא נחשבו כמזיקים.
במיתולוגיה הנורדית
באדה הפואטית, העתיקה יותר מהאדה הפרוזאית, ביטוי "אלף" או "אלפים" חוזר על עצמו פעמים רבות, אך רק דמות אחת בעלת שם מזוהה כאלף. הביטוי "אסיר ואלפים" (בנורדית עתיקה: Æsir ok Álfar) חוזר על עצמו פעמים רבות ומעיד על כך שבמסורת האלפים מזוהים עם קבוצה של אלים המכונים אסיר.
האלפים של טולקין
האלפים של הלגנדריום של טולקין מבוססים של האלפים מהמיתולוגיה הנורדית, אותם הפך טולקין לגזע אצילי ונשגב יותר. למעשה, האלפים של טולקין הם גזע קסום ועל-אנושי, המסמל אידיאל שקמל בפני האנושות המשתלטת על העולם. האלפים של טולקין מתוארים לרוב כגזע בן־אלמוות (הם לא מזדקנים אך יכולים למות בקרב), או בעלי תוחלת חיים של אלפי שנים, גבוהים יותר ואסתטיים יותר מבני־האנוש. הם מתוארים כבעלי גזרה דקה יותר משל בני־האדם, אזניהם מחודדות, ואין להם שיער־פנים. במרבית המקרים האלפים מתוארים כקשתים מצוינים (לדוגמה האלף לגולס משר הטבעות) ולוחמים מיומנים בחרבות קלות, וכחובבי טבע ואמנות. ראשי האלפים מתוארים כמנהיגים רבי עוצמה, דוגמת לורד אלרונד מריבנדל וגלדריאל מלות'לוריין. בין האלפים והגמדים שוררת יריבות עתיקת יומין, אך למרות זאת הם מסוגלים לשתף פעולה כנגד רוע משותף, דוגמת סאורון וצבאות האורקים שלו.
האלפים לפי "הירושה"
בסדרת הספרים "הירושה", האלפים הם גזע בן אלמוות, אתאיסטי, שוחר שלום וקסום, שבניו מסוגלים לתקשר עם חיות ולפיכך צמחוניים. הם גרים ביער דו ולדנוארדן ובמרכז חייהם עומד עץ המנואה, עץ שממנו צמח כל היער. האלפים הם גזע גאה שהגיע מיבשת לא ידועה מעבר לים. לפני הגעת האנשים והגמדים לאלגייזיה (היבשת שבה מתרחשת עלילת הסדרה), קישרו האלפים את שפתם לזרמי הקסם. בעזרת הקסם נלחמו האלפים בדרקונים שחיו אף הם ביבשת, אך כאשר נוכחו כי מלחמה זו חסרת תועלת ועלולה להמיט כליון על שני הצדדים, כרתו ברית, שבמסגרתה אלפים ודרקונים יחיו יחד, והשלום ישמר על ידי רוכבי הדרקונים. כשבני האנוש הגיעו לאלגייזיה, צרפו אותם האלפים לברית עם הדרקונים.
האלפים בסדרה זו יולדים ומולידים בתדירות נמוכה ביותר עקב היותם בני אלמוות, ואינם מקיימים טקסי נישואין. כמו כן, הם מקפידים על מערכת נוקשה של כללי נימוס.
אלפים לפי טרי פראצ'ט וניל גיימן
לפי טרי פראצ'ט בספרו "Lords and Ladies" האלפים הם יצורים כריזמטיים ובעלי כוח קסם, ולכן נראים יפים בעיניהם של בני אדם, אף כי לאמיתו של דבר אינם יפים כלל. בקומיקס "סנדמן" מציג ניל גיימן תפיסה דומה.
אלפים במשחקי תפקידים
ברוב הספרים ומשחקי התפקידים האלפים גבוהים, בעלי שיער ארוך (בדרך כלל בגווני בלונד, זהב, כסף או שחור-עורבני), ללא שיער-פנים (זקנים ושפמים) ובעלי עיניים כחולות, חומות, ירוקות או סגולות. האלפים הם בעלי יכולת קסם טבעית (למשל: הם יכולים לדבר עם חיות), ויכולת ראיית לילה כשל חתול. האלפים מתוארים כזריזים ועדינים, ומצטיינים בחץ וקשת ובסיף. באופן מסוים, לתיאור הזה אחראי טולקין, אשר לקח את התיאור של האלפים מהמיתולוגיה הנורדית והפך אותו לאצילי ונשגב יותר. למעשה, האלפים של טולקין הם גזע קסום ועל-אנושי, המסמל אידיאל שקמל בפני האנושות המשתלטת על העולם.
האלפים בוורקראפט
בעולם של סדרת משחקי המחשב Warcraft, ישנם מספר גזעי אלפים, אך כולם התפתחו למעשה מאלפי הלילה, הנקראים "קאל'דוריי" (ילדי הכוכבים) בשפתם.
אלפי הלילה
צבע עורם של אלפי הלילה הוא בגווני סגול, הם גבוהים, שריריים ובעלי מראה פראי, חובבי טבע ובעלי תרבות דרואידית מפותחת. הם נחשפו רק בוורקראפט 3, על אף שהם הגזע העתיק ביותר בעולם המשחק. אלפי הלילה התפתחו למעשה מקבוצה של טרולים אפלים שהתיישבו בסמוך לבאר הנצח ביבשת קלימדור הקדומה, הפכו ליצורים אינטליגנטיים וקיבלו חיי נצח. אלפי הלילה הקימו אימפריה גדולה אך זו התפוררה במהלך מלחמת אזרחים עקובה מדם, במהלכה אסרו אלפי הלילה על השימוש בקסם מפני שטענו כי שימוש מופרז בקסם הביא אל העולם את צבא השדים של הלגיון הבוער. אחרי מלחמת האזרחים, אלפי הלילה המורדים ששרדו הוגלו מקאלימדור ליבשת לורדארון. בשל הריחוק מכוח הקסם של אלפי הלילה, הם איבדו את חיי הנצח שלהם ועורם השתנה מסגול לורוד, והפכו לאלפים נעלים. במשחק וורלד אוף וורקראפט אלפי הלילה מתחילים את דרכם בTeldrassil והם נמצאים בצד האליינס ביחד עם בני האדם, הגמדים, הננסים, והדרנאיי.
אלפים גבוהים
האלפים הנעלים, שנקראו בשפתם "קוול'דוריי" (יילודי האצולה), בעלי המראה האצילי והמעודן יותר מזה של אבותיהם אלפי הלילה, היו גזע שנחשב לאחד המשפיעים ביותר בברית של לורדארון (ארץ של בני אדם השוכנת באזארות', העולם של וורקראפט). הם הקימו לעצמם את ממלכת קוולת'אלאס ואת עיר הבירה שלה, סילברמון (Silvermoom) שביערות אוורסונג (Eversong woods) והיו לאחד הגזעים החזקים והאינטליגנטיים באזארות', אוהבי טבע ושוחרי שלום לרוב, אך בעלי תאווה עמוקה לכוח-קסם, אותו שאבו מ"באר השמש" שבצפון ממלכתם. לאחר שפרצה המגפה בלורדארון שהפכה אנשים למתים-חיים, תקפו האל-מתים ובראשם מלך הליץ' ארת'אס (Arthas) את יערות האלפים, הרסו את באר השמש, והשמידו את מרבית האלפים הגבוהים מעל פני יערות אברסונג. האלפים ששרדו את הטבח שינו את שמם ל"אלפי הדם" ("סינ'דוראיי" בשפתם) בתור כבוד לאחיהם שנטבחו, ומאוחר יותר הצליחו לשקם את סילברמון והצטרפו לצד ההורד (ביחד עם האורקים, הפורסייקן, הטאורוסים והטרולים) בעולם של וורקראפט קיימים אלפים בודדים שהצטרפו למנהיגת בני האנוש ג'יאנה פראדמור וחיים ביבשת קאלימדור. לפי וורלד אוף וורקראפט, הגרסה החדשה יותר לוורקראפט, נותרו רק אלפים גבוהים בודדים בעולם שאינם משייכים עצמם לפלג כלשהו.
חצי אלף
חצי אלף הוא יצור המופיע לרוב במשחקי תפקידים דוגמת מבוכים ודרקונים. חצי האלף הוא בן תערובת בין בן אדם לאלף.
ברוב משחקי התפקידים, חצי האלף נהנה מיכולותיהם של שני הגזעים, אבל גם מחסרונותיהם.
חצי אלפים מקבלים את הראיה והשמיעה הכפולה של האלפים. המראה שלהם מושפע מהאלפים וגם מבני האדם, ולרוב הם ניחנים ביופי של האלפים.
בארדה, העולם הבדיוני אותו יצר טולקין, תוחלת חייהם של חצאי אלפים נתונה לשיקול דעתם והם יכולים לבחור להיות בני תמותה, או לבחור בחיי נצח. דוגמה מפורסמת היא אלרוס אחי אלרונד חצי אלף. בעוד שאלרונד בחר בחיי הנצח של בני הלילית, אלרוס בחר לחיות כבן אדם, וייסד את שושלת נומנור. דוגמה נוספת היא ארוון בתו של אלרונד, אשר בחרה לחיות כבת תמותה לצדו של ארגורן. החצי אלף מתבטא גם בילדיהם של ארגורן וארוון מכיוון שבדמה של ארוון עדיין יש דם של אלף.
האלפים בנצרות
בקרב הנוצרים רווחת אגדת ילדים המסופרת בחג המולד, לפיה האלפים הם העוזרים של סנטה קלאוס החיים בקוטב הצפוני ועוזרים לו לארוז את המתנות לפני שהוא מניח אותן מתחת לעץ החג.
מחלה אוטואימונית
מחלה אוֹטוֹאִימוּנִית (עצמי=auto, חיסון=immune, בעברית נקראת גם מחלת חיסון עצמי) מתאפיינת בכך שתאי מערכת החיסון (נוגדנים ולימפוציטים מסוג T) מאבדים את הסבילות החיסונית ותוקפים תאים ורקמות של הגוף עצמו במקום לתקוף פולשים חיצוניים. מחלות אוטואימוניות פוגעות בכ-5% מהאוכלוסייה, בעיקר בנשים, והן אחד הגורמים העיקריים לתחלואה ולתמותה אצל נשים בגיל הפריון.
המחלות הנפוצות ביותר הן סוכרת סוג 1 ומחלת השימוטו. ישנם כ-100 סוגים שונים של מחלות אוטואימוניות, חלקן ספציפיות לאיבר וחלקן כלליות יותר ופוגעות במספר איברים בגוף. מחלה אוטואימונית מתאפיינת בחדירה של לימפוציטים מסוג T לרקמה הפגועה ההורגים תאים וגורמים לנזקים שונים, כגון הצטברות חומרים מזיקים המובלים לכיוון הרקמה למטרת הרס ופגיעה בתפקודה התקין. ברוב המקרים עדיין לא ידועה הסיבה להתנהגות זו של מערכת החיסון.
במקרים מסוימים קיימת נטייה גנטית מולדת לפיתוח מחלות אוטואימוניות, כאשר רובן נובעות ממספר גנים שונים ולא מגן יחיד. קיימת גם השפעה של גורמים סביבתיים על התפרצות מחלות אוטואימוניות, וניתן לראות זאת בשוני של שכיחותן של מחלות שונות כתלות באזור גאוגרפי.
מחלות אוטואימוניות הן לרוב חשוכות מרפא, וגם הגורמים להן ברובם אינם ידועים. הטיפול הוא בעיקר סימפטומטי – טיפול המנסה להקל על התסמינים, אך אינו מתיימר לרפא את המחלה. עם זאת, קיימים מספר טיפולים חדשניים אשר נמצאים בפיתוח, שמטרתם היא להחזיר למערכת החיסון את יכולתה להגיב בצורה מאוזנת ללא הרס עצמי של גוף החולה.
מחלות אוטואימוניות נפוצות
נכון ל-2022, קרוב-ל 100 מחלות אוטואימוניות סווגו. חלקן משויכות לאיברים ספציפיים, אחרות מבוטאות במערכות רבות בגוף.
בין המחלות הנפוצות ביותר נמצאות:
גורמים גנטיים
מרכיבים גנטיים משפיעים על הסיכוי לחלות במחלה אוטואימונית, כאשר שינויים גנטיים יכולים להביא לשינוים בתאי הגוף ובכך להוביל לפגיעה במערכת החיסון. בנוסף, ישנם שינויים גנטיים המשפיעים ומתפשטים לאיברים רבים בגוף ולאו דווקא מתמקדים באיבר אחד. מוטציות אלו נעשות יותר נפוצות במשפחות בעלות רקע היסטורי של בעיות גנטיות.
דוגמה לכך היא תסמונת סוסק, כאשר בעיה במערכת החיסון גורמת לתקיפה של כלי דם קטנים המובילים אל מערכת השמיעה, אל העיניים ובעיקר למערכת העצבים במוח.
הגורמים הגנטיים נחלקים לכמה סוגים. ראשית, שינוי גנטי המשפיע על המערכת החיסונית באופן כללי ובכך חושף את האדם לבעיות רחבות יותר, (לאו דווקא מחלה אוטואימונית אחת). בנוסף, ביטוי לקוי של הגנים מוביל לאנטיגנים שאינם עושים את תפקידם כראוי ובכך זיהוי תאי T בגוף נפגע.
גורמים סביבתיים
שינויים סביבתיים כמו חשיפה מוגברת לרעלים או אורח חיים שונה מהרגיל לכל אדם יכולים לגרום באופן ישיר או עקיף לשינויים ברמת הביטוי של גנים מסוימים, ובכך לגרום למחלה אוטואימונית.
שכיחות גבוהה של מחלות אוטואימוניות בנשים
לאורך השנים נמצאה שכיחות גבוהה יותר של מחלות אוטואימוניות אצל נשים לעומת אצל גברים. למשל, במחלת הזאבת, שהיא מחלה אוטואימונית, כ-90% מהחולים הן נשים. הסיבה העיקרית לכך היא שבאופן טיפוסי, התגובה החיסונית אצל נשים חזקה יותר בהשוואה לגברים. השוני מתבטא בשחרור של כמות גדולה יותר של נוגדנים בעת תגובה חיסונית בקרב נשים.
בספטמבר 2019, מחקר שנערך באוניברסיטת בן-גוריון ופורסם בכתב העת Nature מצא הבדלים משמעותיים במנגנוני המערכת החיסונית של נשים לעומת אלו של גברים. המחקר בוצע על עכברים ובדק תאי זוויג זכריים ונקביים. ההבדל העיקרי שנמצא היה בתא מאקרופאג' שתפקידו לפנות גורמים שונים בגוף שעלולים לגרום זיהום. אצל נקבות העכברים שנבדקו, תאי המאקרופאג' היו פעילים יותר בתגובה לגורם מזהם, ודבר זה נמצא גם כקשור לתהליכים אוטואימוניים שמתבצעים בגוף וגורמים למחלות אוטואימוניות
טיפול במחלות אוטואימוניות
הטיפול במחלות אוטואימוניות הוא מורכב עקב המגוון הרחב של המחלות וריבוי הגורמים המשפיעים עליהן. בנוסף, חלק גדול מהטיפולים במחלות אוטואימוניות מלווים בתופעות לוואי. הטיפולים במחלות אוטואימוניות לרוב כוללות שילובים שונים של תרופות אנטי-דלקתיות, תרופות מדכאות מערכת חיסון, סטרואידים, ובמידת האפשר תרופות ממוקדות ובהן נוגדנים חד-שבטיים שמטרתם להרוס מולקולות דלקתיות או נוגדנים ותרופות שונות המיועדות לווסת את החלוקה הבלתי מבוקרת של תאי מערכת החיסון.
בטבלה הבאה מוצגים מספר חומרים המשמשים לטיפול במחלות אוטואימוניות, חלק מהמחלות אשר בדרך כלל מטופלות בטיפול זה, השפעת הטיפול וחלק מתופעות הלוואי העלולות להיגרם בעקבותיו :
גישה חדשנית לטיפול
הגישה החדשנית ביותר לטיפול במחלות אוטואימוניות דוגלת בשימוש בחומרים ביולוגיים בעלי השפעה נקודתית יותר, במקום לדכא את כלל מערכת החיסון. באופן כללי, המטרה בטיפול במחלות אוטואימוניות לפי גישה זו היא להחזיר למערכת החיסון את סבילותה, את היכולת שלה למנוע השמדה של תאי הגוף כתוצאה מפעילות יתר. מספר טיפולים כאלו נמצאים בשלבי פיתוח וטרם אושרו לשימוש בבני אדם, כולל טיפול באמצעות תאי גזע. אחת השיטות החדשניות שכברן אושרה לשימוש עבור מספר מחלות כוללת שימוש בנוגדנים חד-שבטיים אשר חוסמים חלבוני בקרה המשפיעים על חלוקת התאים של מערכת החיסון.
וילייקה (מחוז משנה)
מחוז משנה וילייקה (בבלארוסית: Вілейскі раён; ברוסית: Виле́йский райо́н) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר וילייקה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה וילייקה 52,053 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 47,349 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.89% בלארוסים, 4.48% רוסים, ו-1.63% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (84.23%) ורוסית (14.98%).
עפר גרוזברד
עֹפֶר גרוזברד (נולד ב-27 בדצמבר 1954) הוא פסיכולוג קליני מומחה, חוקר תרבויות, סופר ישראלי ומרצה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
גרוזברד נולד בתל אביב. גדל במשפחה רוויזיוניסטית, אביו דוד עלה לישראל מליטא והיה מפקד מחוז תל אביב של האצ"ל וחבר בהנהגה הארצית של הארגון, ואמו שעלתה מברלין הייתה רופאת ילדים (והרופאה של משפחת בגין). גרוזברד למד תחילה בבית הספר הדתי ביל"ו, אולם משפחתו לא הייתה דתית והוא המשיך לתיכון חילוני (עירוני א׳). שירת בנח"ל המוצנח ולחם במלחמת יום כיפור.
לאחר השירות הצבאי נרשם לטכניון וסיים לימודים בהנדסת מחשבים (1982-1977). לאחר מכן למד פסיכולוגיה וסיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בשנים 1985-1983, ותואר שני במגמה הקלינית של הילד אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1988 ל-1991. בין השנים 2001 ל-2004 סיים דוקטורט ביישוב סכסוכים במכון ליישוב סכסוכים של שבארצות הברית. עבודת הדוקטורט שימשה בסיס לביוגרפיה של מנחם בגין שפרסם בשנת 2006.
גרוזברד שימש עמית מחקר במרכז למחקר אסטרטגי למדיניות של המכללה לביטחון לאומי.
גרוזברד נשוי להגר, יועצת חינוכית בבית ספר תיכון, ולהם שתי בנות. המשפחה מתגוררת בחיפה.
ספריו
גרוזברד כתב חמישה ספרים, אשר יצאו לאור בסדרת "הצופן התרבותי" בהוצאת אוניברסיטת בן-גוריון:
גארת' סאות'גייט
גארת' סאות'גייט (באנגלית: Gareth Southgate; נולד ב-3 בספטמבר 1970) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ומאמן נבחרת אנגליה בכדורגל.
במועדונים
סאות'גייט נולד בווטפורד, ושיחק בקבוצת הנוער של המועדון הלונדוני קריסטל פאלאס. הוא החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת ב-1988, בעמדת הקשר המרכזי. באותה העת שיחקה קריסטל פאלאס בליגה השנייה. בעונת מונה לקפטן הקבוצה, ובסיום העונה, עלתה קריסטל פאלאס לפרמייר ליג. הוא המשיך לשחק במדיה עוד עונה אחת, וב-1995 עבר לאסטון וילה.
באסטון וילה, שאף בה שימש כקפטן, הוסב סאות'גייט לעמדת הבלם הקדמי. בעונה הראשונה בה שיחק בקבוצה זכה להניף את גביע הפוטבול ליג, והקבוצה גם העפילה לטורניר גביע אופ"א. בשנת 2000 העפילה אסטון וילה לגמר גביע ה-FA, אך הפסידה לצ'לסי. בסיום העונה הביע סאות'גייט את רצונו לעבור לקבוצה אחרת, אך בניגוד לציפיות, כשעזב את אסטון וילה ב-2001, לא היה זה לקבוצה גדולה, אלא למידלסברו.
בעונת מונה סאות'גייט לקפטן של מידלסברו. ב-2004 היה שותף לזכייה הראשונה בתולדות המועדון בגביע הפוטבול ליג, אך סיים את העונה מוקדם מהצפוי בשל פציעה בברכו. הוא המשיך לשחק במדי מידלסברו עד 2006, אך בעונה האחרונה שלו במועדון מיעט לשחק.
בנבחרת אנגליה
סאות'גייט הופיע במדי נבחרת אנגליה גם בטורנירים הגדולים הבאים, מונדיאל 1998 ויורו 2000. בסך הכל, הוא השתתף ב-57 ממשחקי הנבחרת, וכבש שני שערים, במשחק מול לוקסמבורג במוקדמות יורו 2000, ובמשחק ידידות מול דרום אפריקה ב-2003.
כמאמן
בשנת 2006 מונה מאמן מידלסברו, סטיב מקלארן, למאמן נבחרת אנגליה. סאות'גייט בן ה-36 היה חתום באותה העת לעונה נוספת בקבוצה, אך כבר בעונה הקודמת מיעט לשחק, והנהלת הקבוצה החליטה למנותו למאמן במקום מקלארן. המינוי התקבל בביקורת, מאחר שסאות'גייט לא עבר כל הכשרה לתפקיד. בתחילה הוגדר כמנג'ר, אך לאחר מספר חודשים אישרה הנהלת הפרמייר ליג את מינויו כמאמן.
שתי העונות הראשונות של סאות'גייט כמאמן היו מוצלחות, אך במהלך עונת ידעה הקבוצה עליות ומורדות, והחלו להישמע קולות נגד המשך העסקתו כמאמן. בסיום העונה ירדה מידלסברו לליגה השנייה, אך סאות'גייט נותר בעמדת המאמן. לאחר פתיחת עונת פוטר סאות'גייט במפתיע, דווקא לאחר משחק בו ניצחה הקבוצה.
באוגוסט 2013 מונה למאמנה של נבחרת אנגליה עד גיל 21 לשלוש שנים.
ב-27 בספטמבר 2016 מונה למאמנה הזמני של נבחרת אנגליה לאחר פיטוריו של סם אלדרייס. ב-30 בנובמבר חתם על חוזה לארבע שנים כמאמן הנבחרת.
הוא העלה אותה לחצי גמר מונדיאל 2018 וגמר יורו 2020 (הראשון בתולדות אנגליה), בו הפסידה לאיטליה בבעיטות העונשין.
תפקידים נוספים
במהלך מונדיאל 2006 שימש סאות'גייט כפרשן בערוץ ITV Sport. לאחר סיום תפקידו כמאמן, שב לשמש כפרשן הרשת במשחקי גביע ה-FA, בליגת האלופות ובמשחקיה של נבחרת אנגליה.
בראשית 2011 מונה סאות'גייט לראש המחלקה לפיתוח העילית בהתאחדות הכדורגל האנגלית, לצדו של טרוור ברוקינג. הוא עזב את תפקידו לאחר כשנה וחמישה חודשים.
חיים אישיים
סאות'גייט נשוי לאליסון ואב לשניים.
בשנת 2004 פרסם סאות'גייט, יחד עם חברו לקבוצת הנוער של קריסטל פאלאס, השוער אנדי וודמן, את הספר Woody & Nord: A Football Friendship. הספר זיכה את השניים בפרס ספרי הספורט הבריטיים בשנת 2004, בקטגוריית האוטוביוגרפיה הטובה ביותר.
אבוקה (נהר)
הנהר מתחיל את זרימתו כשני נהרות - אבונמור (באירית: Abhainn Mhór - הנהר הגדול) ואבונבג (באירית: Abhainn Bheag - הנהר הקטן). שני הנהרות מתאחדים בעמק אבוקה.
סמוך לנהר משתרע הכפר אבוקה, שהתפרסם בעבר בעקבות מכרות הנחושת הרבים שהיו בסביבתו. בשל הכרייה ארוכת השנים באזור, נהר אבוקה הוא אחד מהמזוהמים ביותר במדינה.
דיה אדומה
לאחר למעלה מ־200 שנה בה נעדרה הציפור מהאזור, נעשו מאמצים להשיב את הדיה האדומה לאירלנד. בשנת 2009 קרן העיט הזהוב השיבה לאזור זוג ציפורים ובשנת 2014 ניצפו 30 זוגות מקננים במקום.
הציפורים הראשונות שהגיעו הובאו מויילס ושוחררו באזור אבוקה. מטרת התוכנית היא להשיב את אוכלוסיית הדיה למקום. כיום מתקיימות תצפיות תכופות על מין זה באזור בין אבוקה, רדקרוס ורת'דרום.
אריגה
מפעל אריגה שהוקם בקצה הכפר בשנת 1723 הוא העתיק ביותר באירלנד. איכרי האזור היו מביאים צמר למפעל, והוא היה נארג לבדים ושמיכות. כיום מצוי במקום מרכז מבקרים, בו ניתן לראות את האורגים בעבודתם.
מפגש המים (מאת תומאס מור)
על פי האמונה המקומית, השיר נכתב תחת עץ עתיק בעל גזע עבה שעדיין קיים במקום.
ההילולה
ההילולה (ידוע גם בשם: ההילולה: שנות ה-90 הסרט) הוא סרט קולנוע קומי ישראלי, המבוסס על סדרת הטלוויזיה "שנות ה-90" המהווה ספין אוף של הסדרה "שנות ה-80". שתי הסדרות שודרו ברשת 13. הסרט בוים על ידי אריאל בנבג'י ושלום אסייג, המככב בתפקיד הראשי כפרוספר אסייג ומשמש כתסריטאי נוסף לצד אור כהן. התסריטאים הראשיים הם מני אסייג ודניאל אסייג, שגם משחק בסרט. עוד מככבים בסרט אוולין הגואל, עפר שכטר, עדי אלון, שלומי קוריאט, לינור אברג'יל, צחי נוי, אריק משעלי ואוראל צברי.
הסרט הוכרז בתחילת שנת 2023 וצולם בחודשים פברואר ומרץ באותה שנה על ידי איציק פורטל. הסרט נערך על ידי רן רביב והולחן על ידי עופר שריקי. הסרט הופק על ידי סרטי יונייטד קינג בשיתוף יואב גרוס הפקות ושלום אסייג הפקות, כאשר דרכן הפיקו בהתאמה את הפרויקט משה אדרי, לאון אדרי, יואב גרוס ושלום אסייג.
הסרט באורך מלא של כ-100 דקות, והוא יצא לבתי הקולנוע ב-13 ביולי 2023. הסרט זכה להצלחה בקופות, כשצפו בו כחצי מיליון צופים והוא ממוקם במקום ה-38 ברשימת מאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים ויש לו פוטנציאל לקבל המשכון.
תקציר העלילה
סבו המת של פרוספר אסייג, רבי אוחנונה, מתגלה אליו בחלום נבואי ואומר לו שאם לא ייסע יחד עם משפחתו ותושבי השכונה להילולת הבאבא סאלי בנתיבות, מישהו ילך לעולמו, עקב נדר שנדר בבית כנסת בו ביקש שמלחמת המפרץ תסתיים שפרצה בשנת 1990. כשהם נוסעים באוטובוס למקום, הם בטעות מגיעים לעזה ונחטפים. החטופים מנסים לברוח מהשבי ולהשתלט על החוטפים, כשלפתע מתחילה לידה לא צפויה של אשת אחד החוטפים.
רקע ופיתוח
"שנות ה-80" היא סדרת טלוויזיה ישראלית שמתארת את תקופת נעוריו של שלום אסייג, ומציגה בצורה קומית את החברה שאפיינה את ישראל בשנות ה-80 של המאה ה-20. הסדרה זכתה להצלחה רבה והופקו לה 5 עונות ו-81 פרקים באורך 30 דקות, אשר שודרו החל מ-10 באוקטובר 2013 עד 20 באוגוסט 2020. בעקבות הצלחת הסדרה, דווח ב-22 בספטמבר 2019 שהוחלט להפיק סרט קולנוע בהשראתה, כאשר הוא תוכנן לצאת לאקרנים במהלך קיץ 2020. מני אסייג, הכותב הראשי של הסדרה, שיתף "עניין הסרט עלה כבר במהלך העונה השלישית. בכל פעם שחשבנו לקדם את הנושא, רשת [חברת תוכן שהסדרה שודרה בערוצה, רשת 13] החליטה להזמין עוד עונה וכך העניין נדחה ונדחה. בעבר אפילו כתבתי תקציר מורחב לסרט, שכבר היה אצל אדרי, שהמרתי אותו לשני פרקים שהוקרנו בעונה 4".
תסריט הסרט נכתב על ידי דניאל אסייג ואור כהן, על פי סיפור המסגרת של הסרט שמבוסס על סדרת המקור שנכתב על ידי מני אסייג ושלום אסייג. דניאל אסייג אמר על כתיבת התסריט "השתדלנו לעשות עבודה כדי שזה לא יראה כמו פרק ארוך של הסדרה, אלא משהו שעומד בפני עצמו". תסריט הסרט כולל מחוות לסרטים ישראלים מהעבר, ביניהם "גבעת חלפון אינה עונה", "חגיגה בסנוקר" ו"אסקימו לימון", כשבאחרון כיכב צחי נוי בתפקיד יודל'ה, כאשר בסרט זה הוא מגלם את יהודה נהג האוטובוס ולבקשת המפיקים הוא עשה זאת עם התספורת של הדמות.
צילום
השחקנים נפגשו להקראה של התסריט לקראת סוף ינואר 2023, כאשר הצילומים החלו חודש לאחר מכן והסתיימו בחודש מרץ. הצילומים התרחשו בלוקיישנים שונים ברחבי הארץ, ביניהם קבר הבאבא סאלי בנתיבות ובשומרון, שם היו צילומים כדי לקבל תמיכה מקרן הקולנוע שומרון, כאשר זה "הפרויקט בפרופיל הכי גבוה שהיא השקיעה בו עד כה".
אחד המיקומים שמופיעים בסרט הוא קבר יוסף שנמצא בבלאטה אל-בלד שבשכם. תחילה, צוות ההפקה היה מעוניין לצלם באזור המקורי, אף על פי הסיכון הביטחוני, אך פעמיים ביטל צבא הגנה לישראל ברגע האחרון את הכניסה המאובטחת לשם. בעקבות אירועים אילו הוחלט לבנות את הקבר במרפסת של המדינה שבפדואל. תיירות שומרון החליטה לשמר את סט הצילום לכבוד פסטיבל "המרפסת של המדינה" שהתרחש באפריל 2023.
הפצה
נודע שהסרט יוקרן בבתי הקולנוע בקיץ 2023. באפריל 2023 פורסם שהסרט יחל את הקרנתו ביולי של אותה שנה. ב-15 ביוני 2023 פורסמה כרזת הסרט ואיתו תאריך הבכורה, 13 ביולי, כאשר ב-19 ביוני הופץ הטריילר שלו. כחלק מקידום הסרט השתתף שלום אסייג במשימה בעונה ה-13 של התוכנית "האח הגדול".
ב-3 ביולי 2023 התקיימה הקרנת הטרום-בכורה של הסרט. בהקרנה יוסי דגן, ראש המועצה האזורית שומרון בה צולם חלקים מהסרט, העניק תעודות הוקרה למיקי זוהר, המשמש כשר התרבות והספורט, ולעליזה לביא, המשמשת כיו"ר המועצה הישראלית לקולנוע. זוהר אמר "זה ערב היסטורי, זה ערב שהגבולות בו לא קיימים. שהקו הירוק הזה שכולם מסמנים כבר לא רלוונטי. זה ערב שבו ארץ ישראל שלנו מוכרת על ידנו כארץ ישראל שלנו ואנחנו לא מתנצלים על זה".
מחלוקות
ב-18 ביולי 2023 מני אסייג קרא למתנגדי המהפכה המשפטית בישראל שלא לצפות בסרט, וציין שהוא "לא רוצה להתפרנס ממי שהורס את המדינה היהודית". בתגובה לאמירה זו, אחיו, שלום אסייג, ציין "לסרט שלי כולם מוזמנים, הפוליטיקה נשארת בחוץ". מאיגוד אקט, המייצג את עובדות ועובדי הקולנוע והטלוויזיה בישראל, נמסר "בשום אופן לא נסכים לדברי בלע שכאלה ולא ניתן יד להכפשות".
שיר הנושא
ב-21 ביוני 2023 יצא לאור שיר הנושא של הסרט, "בהילולה שלנו", אשר הופק על ידי מתן דרור ומבוצע על ידי שחקני הסרט דניאל אסייג ועדי אלון, אשר גם כתבו והלחינו אותו. אלון שיתף על העבודה על השיר: "אני ודניאל אוהבים מאוד מוזיקה [...]. כששמענו שצריך להיות שיר נושא לסרט, ישר העלנו את הרעיון שאנחנו נכתוב, נלחין, נבצע אותו ושלום אמר 'יאללה בואו, נראה מה תביאו'. אני ודניאל עשינו הכל מאפס וראוי לציין את מתן דרור, שהפיק את השיר על הצד הטוב ביותר. לא יכולנו למצוא מפיק יותר טוב ממנו, הוא הבין אותנו, את הכיוון שלנו מההתחלה ונתן חיים לדבר הזה. כולם עפו על השיר והחלטנו שיהיה שיר הנושא של הסרט".
בקופות
הסרט הופץ בבתי הקולנוע בישראל, כאשר הוא הצליח בכל האולמות בארץ מלבד בתל אביב-יפו. ב-17 ביולי 2023, ארבעה ימים מאז הקרנת הבכורה של הסרט, נודע שצפו בו יותר ממאה אלף צופים, שזהו שיא פתיחה בקולנוע הישראלי שמצטרף לשיאים הגדולים של "לשחרר את שולי", "מכתוב" ו"זוהי סדום". ב-24 ביולי 2023 נודע שצפו בסרט כרבע מיליון צופים, כשהוא מתחרה בקופות מול הסרטים "ברבי" ו"אופנהיימר". ב-9 באוגוסט 2023 נודע כי צפו בסרט כחצי מיליון צופים, דבר שממקם אותו במקום ה-38 ברשימת מאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים. אף על פי הצלחת הסרט בקופות, יוצריו לא הגישו את מועמדתו לפרס אופיר, פרס קולנוע ישראלי שמוענק על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ביקורות
אבנר שביט כתב באתר "וואלה!" כי הסרט "מלמד על המהפכה התרבותית, התחלפות ההגמוניה והניצחון של ישראל השנייה", שלדבריו "משלים סופית את הניצחון התרבותי של הבאבא סאלי על הגרבוזים והקוטלרים". כמו כן, הוא ביקר את איכויותיו הקולנועיות של הסרט, וציין שרובו "מתרחש באוטובוס או במחסן", והצופים רואים את הדמויות "על גבי רקעים מכוערים במיוחד". בהמשך שביט ציין בתוכנית רדיו של איריס קול ב-103fm שרמת העשייה של הסרט מאוד נמוכה, וש"נראה כאילו לא היה שם במאי אחד". בנוסף הוא שיבח ואמר ש"הסרט מרתק ומעניין לצפייה, ובעיניי הרבה יותר מעניין מכל סרט ישראלי שראיתי בזמן האחרון".
יעל שוב ציינה באתר "Time Out תל אביב" שהיה ניסיון לדחוף את כל דמויות הסדרה בסרט, אך הוא נכשל מפני ש"זה יותר מדי דמויות בשביל סרט באורך 100 דקות". יאיר רוה כתב באתר "כלכליסט" שמבחינת כתיבה לסרט יש "אוסף של החמצות", כמו כן שהוא מזכיר לו את הסרט "ביקור התזמורת" בהיפוך תפקידים. תומר קמרלינג טען באתר "מאקו" שהסרט לא הצחיק אותו, ושיתף שלפי דעתו "הדיאלוגים היו עובדים הרבה יותר טוב אם השחקנים היו מגלמים את הדמויות ברצינות במקום לנסות להצחיק באמצעות מבטאים וכיוצא בזה". אביב עגיב כתב על הסרט באתר "אייס" ש"הוא מבדר, משעש ויודע לקחת את עצמו בפרופורציות הנכונות כבידור אסקפיסטית וקליל לקיץ".
סטיב קר
סטיבן דאגלס "סטיב" קר (באנגלית: Stephen Douglas "Steve" Kerr נולד ב-27 בספטמבר 1965) הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי המכהן כמאמנה הראשי של קבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
כשחקן זכה קר בחמש אליפויות, שלוש פעמים במדיה של שיקגו בולס ופעמיים עם סן אנטוניו ספרס. היה אחד מהקלעים הטובים ביותר בליגה. לאחר פרישתו היה יועץ בפיניקס סאנס, ופרשן במשחקים עבור רשת TNT. ב-2014 מונה למאמנה של גולדן סטייט, וזכה עימה ב-4 אליפויות, אחת מהן כבר בשנתו הראשונה כמאמן, באליפות ה-NBA לעונת 2014/2015. בעונתו השנייה נבחר למאמן השנה.
ילדותו ונעוריו
קר נולד וגדל בביירות שבלבנון, בעת שאביו, פרופסור מלקולם קר, לימד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ואמו שימשה כדיקן הנשים באוניברסיטה. בהיותו כבן 19 נרצח אביו בידי חמוש שהמתין לו מחוץ לחדרו וירה בו. ארגון ג'יהאד איסלאמי מקומי (פעיליו היו ממקימי חזבאללה) נטל אחריות לרצח. מאוחר יותר האשימה משפחת קר את איראן במעורבות, והציגה מסמכים בנדון.
קריירה כשחקן
קר שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה, במסגרת טורנירי ה-NCAA וקבוצתו אף הופיעה בפיינל פור.
קר נבחר בדראפט של 1988 על ידי פיניקס סאנס אך הוא הועבר לקליבלנד קאבלירס ושם שיחק שלוש שנים. בשנת 1993 עבר לשיקגו בולס ושם שיחק עם מייקל ג'ורדן וזכה בשלושה תוארי אליפות. קר היה משמעותי במשחקים אלה כשקלע מספר סלים מכריעים ברגעי המשחק האחרונים. ב-1998 עבר לסן אנטוניו ספרס וזכה עמה מיד באותה עונה באליפות הרביעית הרצופה שלו. ב-2003 זכה עם הספרס באליפות האחרונה ולאחריה פרש ממשחק פעיל.
לאורך הקריירה של קר, קלע באחוזים גבוהים מעבר לקשת השלוש, 45.4% מהזריקות נכנסו. זהו אחוז הדיוק הטוב ביותר בהיסטוריה של ה-NBA לשחקן שזרק מעל 2,000 זריקות.
בשנים לאחר פרישתו היה קר יועץ לבעלים בפיניקס סאנס. בנוסף הוא היה לאנליסט החוקר את האספקטים הסטטיסטיים של המשחק, ולפרשן משחקי כדורסל.
קריירת אימון
בעונתו הראשונה הציגה קבוצתו כדורסל שוטף בהובלת סטפן קרי, קליי תומפסון ודריימונד גרין והרבתה לנצח, סיימה את העונה עם המאזן הטוב בליגה, 67-15. הוא המאמן הרוקי הראשון בהיסטוריה של הליגה שניצח 21 משחקים מ-23 משחקיו הראשונים.
קר הוביל את גולדן סטייט לזכייה באליפות ה-NBA בעונת 2014/2015.
בעונת 2015/2016 הוביל את גולדן סטייט למאזן של 9–73, הטוב בליגה ושיא הניצחונות לעונה ב-NBA, ובתום העונה זכה בתואר מאמן השנה. למרות עונה טובה זו, בגמר ב-NBA הפסידו הווריורס לקליבלנד קאבלירס.
לאחר עונת 2015/2016 נוסף לסגל הווריורס קווין דוראנט, אחד השחקנים הטובים ביותר בליגה בעונות הקודמות. יחד עם דוראנט, בעונות 2016/2017 ו2017/2018 NBA, זכה קר ברציפות באליפות ה-NBA עם הקבוצה.
בעונת 2018/2019 הגיע שוב עם הווריוס לגמר, אך גולדן סטייט הפסידה את הסדרה ב6 משחקים.
בשתי העונות הבאות הווריורס לא הגיע לפלייאוף, אך בעונת 2021/2022 חזרו לפלייאוף וזכו באליפות הNBA. זו האליפות הרביעית ב8 שנים, הכי הרבה מאז שיקגו בולס בהובלת מייקל ג'ורדן.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג
גיוֹם ז'אן ז'וזף מארי (בצרפתית: Guillaume Jean Joseph Marie; נולד ב-11 בנובמבר 1981), הוא נסיך לוקסמבורג ויורש העצר של שליט לוקסמבורג, אביו, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. גיום הוא יורש העצר מאז מונה אביו לדוכס הגדול בשנת 2000. הוא מיועד לרשת את הכתר תחת השם גיום החמישי.
ביוגרפיה
גיום נולד בלוקסמבורג סיטי, כבנו הבכור של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה מסטרה. לגיום ארבעה אחים צעירים ממנו. סבו הוא ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
גיום היה חניך בתנועת הצופים מאז גיל 8 ופעיל בתנועה במשך שנים רבות עד היום. הוא למד בבית ספר תיכון "רוברט שומן" בלוקסמבורג, בקולג' "Alpin International Beau Soleil" ובבית הספר הפרטי "לה רוזי" בשווייץ. הוא רכש הכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית באנגליה. לאחר מכן למד ביוניברסיטי קולג' בדרהאם, ובאוניברסיטת ברונל בלונדון. ב-2009 קיבל תואר ראשון ב-"Institut Albert-le-Grand" באנז'ה, צרפת.
גיום ממלא משנת 2000 מספר תפקידים במסגרת תפקידו כיורש עצר. הוא יו"ר של כבוד בוועדה לפיתוח כלכלי של לוקסמבורג מ-2001. היה פעיל בקרן קרייזברג למען נכים. ייצג את לוקסמבורג בטקסים בינלאומיים כגון חגיגות להולדתו של כריסטיאן, נסיך דנמרק ב-2006, יום הולדתה של סוניה, מלכת נורווגיה ב-2007, ויום הולדתו של וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ב-2007.
ב-2012 נישא לרוזנת סטפני דה לנואה מבלגיה. גיום וסטפני חולקים מוצא משותף, כך שסטפני ואביו של גיום הם בני דודים מדרגה שביעית. ב-10 במאי 2020 נולד בנם הראשון, שנקרא בשם שארל ז'אן פיליפ ז'וזף מארי גיום.
בשנת 2021 נבחר גיום ליו"ר קרן הצופים העולמית התומכת בארגון הצופים העולמי, לאחר שמאז שנת 2017 היה חבר בוועד המנהל של הקרן.
גיום דובר לוקסמבורגית, צרפתית, אנגלית, גרמנית וספרדית.
יעקב זלצמן
יעקב זלצמן (17 בפברואר 1914 – 6 באוקטובר 1967) היה פעיל ציוני, שתרם בתחום החינוך הציוני, הלוחמה בנאצים, עליית הפליטים היהודיים לארץ ישראל, ופעילות פוליטית בישראל. היה מוותיקי הארכיטקטים בארץ ומהמשפיעים בשנות החמישים והשישים, מראשוני חיל המודיעין, ואמן.
קורות חיים
נולד ברובנו שבפולין, בנם השישי של יוסף ופייגה זלצמן, יהודים דתיים וציונים. עלה לארץ בשנת 1936, התנדב לארגון ההגנה, וסיים לימודי תואר בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין בטכניון. הוא שירת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה בשנים 1941–1945, ועסק במהנדס בשרטוט מפות בחיל ההנדסה. במהלך מלחמת הקוממיות התנדב לחיל המודיעין, ותרם מניסיונו בשרטוט מפות לחיל המודיעין בתקופת מלחמת העצמאות. הוא פעל כארכיטקט ומהנדס בנין בשנותיה הראשונות של המדינה, ואף התמנה כראש מחלקת תכנון עיר בעיריית ירושלים מייד לאחר מלחמת ששת הימים, אך מותו המפתיע קטע את פעילות זו. במשך כל חייו היה פעיל בפעילות ציונית פוליטית - כמדריך בתנועת הנוער הציוני בפולין, כחבר בארגון ההגנה, כשליח הסוכנות למחנות הפליטים באיטליה, כפעיל פוליטי במפלגות בהן תמך, ובניסיון ליזום תוכנית להגדרה של העיר ירושלים המזרחית.
פעילותו הציונית והפוליטית
בילדותו היה יעקב פעיל ומדריך בתנועת הנוער הציוני בעירו רובנו שבפולין. לאחר סיום לימודי התיכון התמנה למפקד הקן בו התחנך. בשנת 1936 הוא הראה דוגמה אישית לחניכיו, ועלה בגפו לארץ, כשבמזוודת העץ שלו החביא אקדח מפורק המיועד לארגון ההגנה. מייד לאחר הגעתו לארץ, הצטרף לשורות ארגון ההגנה, תוך כדי לימודיו בטכניון בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין ועיסוק לפרנסתו בעבודות מזדמנות. בשנת 1941 הוא נענה לקריאת מנהיגי היישוב והתגייס לצבא הבריטי, למרות גילו ואף על פי שהוכה ונפצע על ידי שוטרים בריטים בהפגנות נגד מימוש ה"ספר הלבן". הוא שירת כשנתיים כמהנדס ושרטט מפות בחיל ההנדסה במצריים בתקופה בה התחוללו קרבות אל עלמיין, ושירת כשנתיים באיטליה, חלקם במסגרת הבריגדה היהודית. לאחר המלחמה שב לארץ, אך נשלח שוב מטעם הסוכנות היהודית לאיטליה, כדי לשכנע עולים במחנות הפליטים לעלות לישראל. הוא חזר לארץ כמפקד האוניה טטי בספטמבר 1948. על פעילות זו הוא סיפר במאמר לעיתון "על חופים", עיתון ארגון "הציונים הכלליים", "הנוער הציוני", ו"העובד הציוני", באוקטובר 1948. מייד לאחר הגעתו לארץ, התנדב לחיל המודיעין, ותרם מניסיונו בצבא הבריטי בנושא שרטוט מפות. על חלקו במאבק בתקומת ישראל זכה יעקב לעיטור לוחמי מדינה, אות ההתנדבות, אות הלוחם בנאצים, אות ההגנה, ואות מלחמת הקוממיות. לאחר הקמת המפלגה הפרוגרסיבית בשנת 1948, הוא הצטרף לידידו ושותפו לפעילות בתנועת "הנוער הציוני" בפולין, משה קול, והיה פעיל במוסדות המפלגה, גם לאחר התאחדותה למפלגה הליברלית, ופיצולה לליברלים עצמאיים. לאחר מלחמת ששת הימים, נפגש יעקב עם מר משה קול, ופרש בפניו הצעת תוכנית לגבי הריבונות של ירושלים המזרחית. המלצתו הייתה להפוך את העיר העתיקה והאגן הקדוש לישות עצמאית, המנוהלת על ידי נציגי שלוש הדתות, ובכך להמעיט מההתנגדות הבינלאומית לשליטה הביטחונית הישראלית במקום, וליצור גשר לקשרים עם כל העולם, כולל מדינות ערב. יוזמה דומה הוצגה פעמים רבות מאוחר יותר, כולל מתווה קלינטון.
פעילותו כארכיטקט
יעקב למד בטכניון שבחיפה, בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין בשנים 1937–1941. בשנות החמישים הוא עבד בתכנון העיר חיפה, והיה אחראי לתכנון כמה מהשכונות החדשות בעיר, בהן הטכניון בנוה שאנן, שכונת דניה, ועוד. בשנים 1961÷1967 הוא עבד בחברת "רסקו" בהקמת בניינים רבים בחיפה וסביבתה. בתקופה זו גם ביצע פרויקט של תכנון העיר העתיקה בעכו, ועבודות שיקום העיר העתיקה בעכו בשנות השישים בוצעו על פי תוכנית זו, והפכו את עכו העתיקה לאתר תיירות מהבולטים בארץ. בשנות השישים הוא שימש כמזכיר הוועדה החיפנית לעריכת תקנות הבניה, שהיוותה בסיס לתקנות הבנייה הארצית הראשונה. באוקטובר 1967, זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים, הוא התמנה לראש מחלקת תכנון עיר בעיריית ירושלים המאוחדת, אך נפטר במפתיע כשבוע לאחר תחילת עבודתו.
פעילותו האמנותית
יעקב היה צייר ופסל, ועסק באומנות, הן כמקצוע והן כתחביב. עוד בנערותו מסר למשורר חיים נחמן ביאליק, בביקורו בקהילה היהודית ברובנו, תבליט דמותו של הרצל. לאורך כל תקופת חייו הבוגרים הוא הרבה לצייר בציפורן, צבעי מיים, רישום בעפרון פחם, חריטה בעץ ופיסול בגבס. במיוחד הרשימה אותו האומנות והארכיטקטורה האיטלקית, אותה הרבה לצייר בתקופות שהותו באיטליה. בתקופת לימודיו בטכניון הוא לימד אומנות בבתי ספר שונים, ונטע את אהבת האמנות בתלמידיו. אחת מתלמידותיו, אהובה שרמן, גילתה בעזרתו את כישוריה והפכה לאמנית בעל שם עולמי.
משפחה
יעקב נשא לאישה את לאה, אותה הכיר במחנה בפליטים באיטליה, ושכנע את משפחתה לעלות לארץ. הם התחתנו בשנת 1949 בארץ. נולדו להם שני ילדים – שלמה לירן, טייס בחיל האוויר ומנכ"ל במספר חברות, וטוביה לירן, נווט בחיל האוויר, איש היי-טק וממציא.
פטל לביד
פטל לביד (שם מדעי: Rubus canescens) הוא מין בסוג פטל, צמח מטפס או שרוע.
הפטל הלביד הוא צמח קוצני, קוציו מגנים עליו מפני רעייה ומסייעים לו בטיפוס. העלים מנוצים, מורכבים מ-3-5 עלעלים עגולים ורכים. הפריחה בקיץ, מאפריל עד ספטמבר. הפרחים ערוכים בתפרחת דמוית אשכול, צבעם לבן והם בעלי חמישה עלי גביע, חמישה עלי כותרת, אבקנים לבנים רבים ושחלה עילית. הפרי מקובץ מגרגרים רבים, בהבשילו הוא אדום (בשונה מפטל קדוש המשחיר בהבשילו) והוא טוב למאכל אדם. בחורף נושרים עליו, וצבעם משתנה לאדום.
משרעת תפוצתו של הפטל הלביד היא באירופה, צפון ים תיכונית, ואירנו-טורנית. בארץ הוא צומח בחורשים וביערות לחים בגליל, בגולן ובחרמון.
הפטל הלביד נדיר מעט והוא מוגן בישראל על פי חוק.
קרייג קלי (שחקן)
קרייג קלי (באנגלית: Craig Kelly; נולד ב-31 באוקטובר 1970) הוא שחקן ומדבב אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד וינס טיילר בסדרה "קוויר בעיר" של ערוץ 4, ובדמות לוק סטרונג באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
ביוגרפיה
קלי נולד בלית'ם סנט אנס שסמוך לבלקפול בלנקשייר. אחיו הוא השחקן דין לנוקס קלי. קלי מתעניין בקיקבוקס שבו יש לו חגורה שחורה. הוא עוסק בתחום ספורט זה מאז 2009.
קלי עבר ללונדון ולמד בבית הספר למשחק "דרמה סנטר" מ-1989 עד 1992. הוא למד בשיטת המשחק של סטניסלבסקי יחד עם ג'ון סים וג'ו דאטין.
ב-1992 כשסיים את לימודיו שיחק קלי בתפקיד קטן בדמות הרולד ברייד בסרט "טיטניק". ב-1996 הופיע בתפקיד מיור בסרט "כשיום שבת מגיע".