cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נייטקרולר
אקס-מן
בהמשך, טקטיקה שנועדה להשבית את הסופר-זקיף נמרוד נכשלת, וקורט מוצא את עצמו נתון לחסדיו של המון זועם ללא יכולת הטלפורטציה שלו. הוא מחולץ על ידי שאדוקאט, קולוסוס ומג'יק אך החל לחשוש שאיבד את יכולותיו לתמיד. כוחו חזר בסופו של דבר, אך כאשר השתמש בו הוא הרגיש שעצם השימוש בו מתיש אותו ומעורר בו מחדש ספקות לגבי ערכו בקבוצה. במהלך התקפת המשוטטים במנהרות המורלוקים, עייפות זו חשפה אותו להתקפה של ריפטייד שהותירה אותו בתרדמת. קורט נשלח לאי מיואר לצורך החלמתו, וכשהתעורר לאחר מאורעות "נפילת המוטאנטים" נודע לו שהאקס-מן נהרגו לכאורה במשימה בדאלאס.
אקסקליבר
זמן לא רב לאחר מכן, נייטקרולר עוזב עם שאדוקאט ורייצ'ל סאמרס כדי להצטרף לקפטן בריטניה במשימה בממלכה המאוחדת. הם נלחמים בקבוצה של שכירי חרב בין-ממדיים הנקראים טק-נט. חברי הקבוצה עובדים כל כך טוב ביחד שהם מחליטים להקים את קבוצת אקסקליבר. קפטן בריטניה נוטל במקור את המנהיגות על הקבוצה, אך בהדרגה נייטקרולר מתחיל לתפוס אחריות. בזמן בו מערכת היחסים בין קפטן בריטניה לחברת הקבוצה בשם מגאן נעשית מתוחה, נייטקרולר מגלה בה התעניינות. בזמן שהותו בקבוצת אקסקליבר, נייטקרולר לוקח פיקוד על הטק-נט וקורא להם קבוצת האן-מן שלו. הוא גם מפתח קשר רומנטי עם חברת הקבוצה סריס, מוטאנטית מאימפריית השי'אר, לפני שהיא עומדת למשפט בפני השי'אר. מאוחר יותר, חברתו לשעבר אמנדה ספטון מצטרפת לצוות ומחדשת את קשריה עם נייטקרולר. אולם, היא עוזבת את הקבוצה למשימה שמרחיקה אותה מכדור הארץ, כדי להשתלט על ממד לימבו. כפי שנודע לאחר מכן, אמנדה מסתירה את חרב הנשמה בגופו של נייטקרולר כדי שלא תילקח ממנה. בתקופה זו, קורט מגלה שמיסטיק היא אמו הביולוגית.
חזרה לאקס-מן
במשך הזמן, קיטי פרייד ונייטקרולר מביעים תרעומת על האקס-מן שלא יצרו איתם קשר לאחר מותם לכאורה. בעקבות חתונתם של קפטן בריטניה ומגאן, קבוצת האקסקליבר מתפרקת ונייטקרולר, שאדוקאט וקולוסוס חוזרים לקבוצת האקס-מן. עם זאת, ברגע שהם חוזרים, הם נלחמים במתחזים המונהגים בידי סרברו, המכשיר לאיתור מוטאנטים שהתחזה לפרופסור אקס.
כדי להקדיש יותר זמן לענייני כמורה, נייטקרולר נוטל מנהיגות משותפת על הקבוצה יחד עם אנג'ל. עם זאת, עבודתו ככומר מתגלה כאשליה, והוא למעשה מעולם לא היה איש דת. הוא פוגש גם את אחיו למחצה נילס סטייגר (הידוע בשם הקוד אביס) וקיווי בלאק. בעזרתם, הוא מביס את אביו עזאזל, שניסה להשתמש בו ככלי משחק על מנת להימלט מהכלא שלו. נייטקרולר משמש גם כמנהיג של קבוצת אקס-מן המופלאים לצד וולברין, בישופ, פסיילוק, קאנונבול ומארוול גירל. מאוחר יותר הוא עוזר לסטורם לשחרר את אפריקה משליטתו של דודה.
בהמשך, אקסבייר מגייס אותו ואת דרווין, האבוק, מארוול גירל, וורפאת' ופולאריס להשתתף במשימה בחלל, מתוך כוונה לגרום לקיסר אימפריית השי'אר וולקן לוותר מרצונו על הכתר. במהלך הקרב עם וולקן, נייטקרולר מחזיר את אקסבייר ודרווין הפצועים לחללית שלהם. הקיסרית לשעבר של גזע הש'יאר, לילנדרה נראמני, מנסה להציל את אקסבייר ושולחת את הספינה חזרה לכדור הארץ, אולם מחצית מהקבוצה נותרת מאחור. קורט עדיין לוקח חלק בקבוצתו של אקסבייר, ועוזר לו למצוא את מגנטו לפני שהממשלה תמצא אותו בעוד ששאר הצוות מחפש את קבוצת המורלוקים.
בית אם
במהלך אירועי היקום המדומה של בית אם, נייטקרולר הוא חלק מהצוות של וולברין שפועל תחת חסותה של סוכנות הביון S.H.I.E.L.D, והוא עוזר למיסטיק לאתר אותו. לאחר שזיכרונו שב אליו עם שובו למציאות האמיתית, הוא מסייע בעימות הסופי נגד מגנטו. הוא משתגר בכל רחבי אחוזת אקסבייר על מנת למצוא את וולברין בהוראתו של סייקלופס, וזאת מאחר ששניהם חוששים שוולברין איבד את כוחותיו ונותר חשוף להרעלת המתכות שנגרמת משלד האדמנטיום שלו.
תסביך משיח, אנו עומדים מופרדים
כאשר המוטאנט הראשון מאז אירועי השמדה מופיע, סייקלופס שולח את נייטקרולר, וולברין, אנג'ל, סטורם וקולוסוס לאתר את קבוצת השוליות עבור מידע על קבוצת המשוטטים. קורט נפצע קשה באירועים אלו. לאחר מכן, נראה כאילו הוא החלים מפציעותיו מאחר שהוא, יחד עם חיה ואקס-מן החדשים, מועברים לאי מיואר על ידי פיקסי, שם הוא לוקח חלק בקרב האחרון.
עדיין מתאושש מפציעותיו, נייטקרולר מטייל ברחבי אירופה יחד עם וולברין וקולוסוס. החבורה מגיעה לבית קברות ברוסיה שבו סבו של פיוטר קבור, ולאחר מכן לבר מקומי, שם הם דנים על ההפסד של קיטי פרייד וההתפרקות של האקס-מן. הכיסוי שלהם נחשף לאחר שמתפתח מאבק בבר. הם נתפסים על ידי רשויות הממשלה הרוסית, שדורשים לדעת מדוע כל המוטאנטים איבדו את כוחותיהם, בשעה שהשלושה עדיין מחזיקים בשלהם. לאחר קרב עם אומגה רד, שלושת הגיבורים חוזרים לארצות הברית ומצטרפים לקבוצה שפועלת כעת בסן פרנסיסקו.
פלישה סודית
במהלך אירועי "פלישה סודית", נייטקרולר נלחם לצד אקס-מן כשגזע הסקרול משני הצורה פולש לסן-פרנסיסקו. הוא נתקל בכתבי קודש של הסקרול ולאחר שבוחן אותם, הוא נותן אותם לחיה שמוצא דרך כיצד להביס אותם.
הביאה השנייה, מוות
במהלך אירועי "הביאה השנייה" של שנת 2010, האקס-מן מגיעים למחוז ווסצ'סטר כאשר קייבל והופ סאמרס מתגלים שם. כאשר נייטקרולר מגלה על שיטות הלוחמה הקטלניות של קבוצת אקס פורס, מתפתח ויכוח בינו לבין סייקלופס. בזמן שהשתגר במהלך קרב נגד זקיף-העל באסטיון כדי להביא את הופ למקום מבטחים, באסטיון משלח את ידו לעבר החלל לנקודה בה נייטקרולר יופיע מחדש, וזה האחרון התמזג עם זרועו של סנטינל-העל. נייטקרולר נפצע באורח אנוש ובכוחותיו האחרונים מצליח לשגר את הופ בחזרה אל האי אוטופיה. בנשימתו האחרונה הוא אומר לה שהוא מאמין בה.
החיים שלאחר המוות, שיבה לחיים
למרות מותו, נייטקרולר המשיך לסייע לחבריו לקבוצה. כאשר השתלט על וולברין שד, נייטקרולר נכנס למוחו של חברו ועזר לו להדוף את השד מעליו. שאר האקס-מן ראו את דמותו של נייטקרולר, אך חשבו שמדובר בהתגלמות אותה יצר וולברין.
נייטקרולר התגורר בגן עדן והתבודד משום שהרגיש החמצה כאילו נותר לו עסק בלתי פתור. כאשר עזאזל פותח במתקפה על גן עדן ומשתמש בבנו כשער לתוך הממלכה, נייטקרולר פוקד על הבאמפים ליצור שער אל ממלכת גן עדן בתוך בית הספר לצעירים מחוננים ע"ש ג'ין גריי. בכך, הוא מאפשר לאקס-מן להגיע ולסייע לו במאבק. הוא משתמש בכוחם של הבאמפים ובחיבור שלו אל עזאזל כדי להשיב את עצמו לעולם החיים. בעושו כן, הוא מונע מעזאזל לתקוף את גן עדן ומקריב את נשמתו כדי לכלוא את אביו.
במהלך אירוע "הציר", נראה כי נייטקרולר הושפע מכישוף ההיפוך של מכשפת השני ודוקטור דום. הוא ורוג נלחמו במיסטיק ובסייברטות', ואילצו אותם לסגת.
כוחות ויכולות
קורט וגנר הוא מוטאנט שיכולתו העיקרית היא לשגר את עצמו ואת הקרובים אליו ממקום למקום כהרף עין. הוא עושה זאת על ידי מיקום זמני בממד חלופי והופעה מחדש במיקום שנקבע מראש. היו תיעודים שונים לגבי המרחק אותו נייטקרולר השתגר. בתנאים מתאימים ובריכוז גבוה, הוא מסוגל להשתגר למרחק של שלושה קילומטרים, אך הדבר משפיע על מצבו הגופני. אולם, כבר קרו מקרים בהם הוא עבר את מרחק ה-80 ק"מ. במקרה אחר, נייטקרולר השתגר למרחק לא ידוע כשפרופסור אקסבייר נתן לו באופן טלפתי נקודות ציון. במאמץ אחרון לפני מותו להציל את משיחת המוטאנטים הופ סאמרס, נייטקרולר שיגר אותה מלאס וגאס, נבדה אל עבר אי המוטאנטים אוטופיה, השוכן לחופי סן פרנסיסקו - מרחק שיא של 665 קילומטרים. יכולת ההשתגרות שלו מושפעת על ידי כיוון - צפון-דרום לאורך השדה המגנטי של כדור הארץ הוא קל יותר מאשר כיוון מנוגד של מזרח-מערב.
נייטקרולר ניחן במודעות סביבתית על-חושית שמונעת ממנו להשתגר לתוך עצמים מוצקים בסביבתו הקרובה. אולם, יכולת זו מפחיתה מיכולתו להשתגר למרחקים. מכיוון שהשתגרות לתוך עצם מוצק יכולה לגרום לפציעה ואף למוות, הוא יכול להשתגר למקום שהוא מכיר, למקום שהוא יכול לראות אותו בבירור, או למקום אותו ראה בעבר. תהליך ההשתגרות גובה ממנו ומאלה המצטרפים אליו מתח נפשי גדול. באמצעות אימונים מפרכים, הוא יכול היה לפתח סיבולת כדי להימנע מהמתח הזה, אך נוסעיו אינם מורגלים לכך. בשל כך, אחת הטקטיקות שלו היא להשתגר עמם למרחק של טווחים קצרים כדי לסגל אותם למעבר.
אחרי שנייטקרולר משתגר, הוא משאיר מאחריו שובל עשן וניחוח עדין של גופרית בוערת - חלק קטן מהאטמוספירה של המימד שהוא מגיע אליו במהלך ההשתגרות. כוח ההשתגרות שלו נובע למעשה מתגובה ביופיזית וביוכימית שהוא מפעיל בתת-מודע שלו. אל ההשתגרות מתלווה קול רועש אונומטופי של "באמף" (קול האוויר שממלא את החלל אותו תפס מקודם). ההשתגרות שלו גם יוצרת שינוי אטמוספירי קטן לפני שהוא מגיע, למרות שרק גיבורי-על בעלי חושים חדים כמו דרדוויל מסוגלים להבחין בכך.
נייטקרולר מסוגל להיטמע בצללים, הרבה בזכות פרוותו בגוון אינדיגו אך גם בזכות השער הממדי שמאגף את גופו וסופג פוטונים. נרמז בתקופה של הופעתו הראשונה כי הוא מסוגל לנוע בצללים כמעט באותה דרך בה פסיילוק הייתה יכול לנוע לאחר שנחשפה לחומר שנקרא "שחר הארגמן".
לנייטקרולר יש זנב אחיזה גמיש, שמאפשר לו לאחוז באובייקטים בקלות. זנבו חזק מספיק לא רק כדי לשאת את משקל גופו, אלא גם להרים אדם בוגר מעל הקרקע. בשילוב עם יכולותיו המוטוריות, הוא מסוגל להילחם כאשר גם זנבו נושא כלי נשק כדוגמת חרבות. עיניו המבהיקות מאפשרות לו מידה מסוימת של ראיית לילה.
דוד הגואל
דוד (ג'וקי) הגואל (גווילי) (30 בינואר 1929 – 2 באוגוסט 2019) היה תת-אלוף בצה"ל, שכיהן כמפקד אזור יהודה ושומרון. כמו כן כיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית וכיושב ראש חברת החשמל לישראל.
ביוגרפיה
בגיל 17 התנדב לארגון "ההגנה" ושירת בפלוגה הדתית של החי"ש. עבר קורס מ"כים תחת פיקודו של יובל נאמן. במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת ירושלים ונפצע מספר פעמים במהלך המצור על העיר.
בתום המלחמה הוא יצא לקורס קצינים ולאחר מכן הדריך בקורס זה. בהמשך שימש מפקד פלוגה בגדוד 19 של חטיבת גולני, קצין הדרכה וקצין הגנה מרחבית של פיקוד המרכז, מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וב-1959 מונה למפקד גדוד 906.
בתקופת מלחמת ששת הימים שהה בהשתלמות בצבא ארצות הברית. ב-1969 מונה למפקד מחוז ירושלים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 1973, בתפקיד זה פיקד על מצעדי צה"ל. בתקופת מלחמת יום הכיפורים שירת כראש אג"ם/תוא"ר (תכנון וארגון), לאחר המלחמה עסק בקליטת טנקי טירן בצה"ל. ביוני 1976 מונה למפקד הצבאי של אזור יהודה ושומרון במקומו של אריה שלו, במאי 1978 הודח מתפקידו על ידי שר הביטחון עזר ויצמן, לאחר שתקרית בה חיילי צה"ל זרקו רימוני גז לבית ספר של בנות בבית ג'אלא התפרסמה בטיים מגזין וזכתה לפרסום בינלאומי. בעקבות כך נעצר קידומו והוא פרש משירות הקבע.
לאחר פרישתו מונה בפברואר 1979 למנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית, ב-1982 מונה ליו"ר חברת החשמל לישראל וכיהן בתפקיד עד דצמבר 1983, אז סיים את תפקידו על רקע מחלוקות עם שר האנרגיה והתשתית, יצחק מודעי. לאחר מכן כיהן כיו"ר רשות שמורות הטבע, יו"ר תדמור, ראש מחלקת ההסברה וראש מחלקת עליית הנוער בהסתדרות הציונית העולמית ובסוכנות היהודית, דירקטור בחברת אוצר התיישבות היהודים. ממייסדי מרכז מורשת יהדות לוב.
בתחום הפוליטי הצטרף למפלגה הליברלית הישראלית ולליכוד, היה יו"ר הפורום הביטחוני לחוסן לאומי וחבר "המרכז האזרחי".
הגואל היה בוגר הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית וחבר לשכת עורכי הדין. ב-2004 הוענק לו עיטור יקיר ירושלים. התגורר בווילה לאה בירושלים, היה נשוי לחווה (נפטרה ביוני 2022), ואב לשני ילדים. כלתו (אשת בנו) היא אשת התיאטרון שלומית הגואל-טריגר.
ב-2 באוגוסט 2019 הלך הגואל לעולמו בגיל 90.
ספלול
סַפְלוּל (שם מדעי: Aristolochia) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים במשפחת הספלוליים. סוג זה כולל כ-400 מיני צמחים, מהם 6 גדלים כצמחי בר בארץ ישראל. אחדים מהם משמשים כצמחי נוי.
השם 'ספלול' הוא כינוי עממי למבנה דמוי-כוס שעוטף את זרע עץ האלון, ובא לרוב בסמיכות לכינוי 'בלוט' שמתייחס לזרע העץ עצמו. אך השם 'ספלול' בהתייחסו לשם צמח, שייך לסוג זה.
תיאור הסוג
זהו הסוג העיקרי במשפחתו, וממנו נגזר שם המשפחה, גם בעברית וגם בשפות אחרות. כלולים בו כ-300–500 מינים, על פי השקפות שונות. תפוצתו הטבעית בעולם הישן - היבשות אסיה, אפריקה ואירופה. רובם גדלים באזורים טרופיים חמימים, ומיעוטם באזורים סובטרופיים ואף אזורים קרירים. סקציה מסוג זה גדלה ביבשת אוסטרליה- ויש המשייכים מינים אלו לסוג אחר. מספר מינים רב באופן יחסי (45) גדל בתחומי מדינת סין, כאשר 33 מינים מהם אנדמיים למדינה זו.
קיים דמיון רב במנגנון ההאבקה בין הספלול לבין צמח הלוף. לעומת זאת, אין ביניהם קרבה גנטית כלשהי. בדומה ללופיים סוג זה הוא "פרח מלכודת" המאופיין בצורה מיוחדת המותאמת ללכידה, בריח לא נעים ובצבע המזכיר צואה או בשר מרקיב. בשל תכונותיו מושך אליו הפרח חרקים מסוימים, דוגמת זבובים הנמשכים לצואה או בשר מרקיב, אלה נוחתים על הפרח ונכנסים לתוך תעלה שלאורכה שעריות חד כיווניות המאפשרות רק כניסה לתוכה ולא יציאה ממנה. כך מובל החרק בעל כורחו אל אזור אברי הרבייה של הפרח וגורם להאבקתו. לאחר ההאבקה מתייבשות השעריות והחרק יכול לעזוב את ה"מלכודת". חרקים רבים שוב נופלים בפח ומיד לאחר שהשתחררו, הם נלכדים בפרח שכן ומביאים גם כן להאבקתו. צורת הפרח המיוחדת זכתה לכינויים שונים, הן בעברית: מקטרת, אוזן, אוזניות (שם הסוג הקודם בעברית) חצוצרה, ובאנגלית Dutchman's Pipe ('מקטרת ההולנדי'). כינויים אחרים לצמח זה, משווים בין צורת הפרח לבין צורתו החיצונית של איבר המין הנקבי.
מקור שמו המדעי של הסוג הוא בהלחם של שתי מילים ביוונית עתיקה - aristos שפירושו טוב מאוד, ו- lochia שפירושו לידה. שם זה הוא עדות לשימוש בצמח כמקל על הלידה ולשימושים שונים ברפואה העממית. ייתכן ושימושים אלו קשורים לדמיון של צורת וריח הפרח לאיבר המין הנקבי ומערכת ההולדה.
פרחיו רבי הרושם של הצמח, מהווים סיבה לגידולו כצמח נוי, ומספר מינים תורבתו לשם כך, והם גדלים בגנים ואוספי צמחים ברחבי העולם. בישראל, המין המטפס ספלול נאה מגודל בהיקף קטן.
מורפולוגיה
על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, חלקם מטפסים וחלקם גאופיטים. עלי הצמח הם דמויי-לב לרוב. העלים מסורגים: בצמח זה התכונה בולטת יחסית, שכן המרחק היחסי בין עלה לעלה בגבעול הוא גדול. העלים פשוטים, בעלי פטוטרת וחסרי עלי לוואי.
עטיף הצמח (החלק שמקביל לעלי הגביע) אינו סימטרי. חלקו התחתון של העטיף רחב במקצת, חלקו התיכון צר כדוגמת צוואר, וחלקו העליון - החיצוני- רחב מאוד יחסית, ויוצר צורה דמוית אוזן, או ספל, בעל סימטריה דו-צדדית. ברוב המקרים צבע עלי הכותרת שחור, קרם או תערובת של שני אלו. במינים רבים גודל הפרחים מגיע ל-40 ס"מ ויותר.
מספר האבקנים בפרח- 6-36, לרוב 6. מספר עמודי העלי משתנה אף הוא - 4-6, לרוב מאוחים. פרי הספלול הוא מטיפוס הלקט, שנפתח ב-6 סדקים עם ההבשלה. מספר הזרעים בפרי רב.
סיסטמטיקה
כאמור, זהו הסוג היחיד ממשפחת הספלוליים שמיוצג בצמחיית ארץ ישראל. זהו גם הסוג העיקרי במשפחה, שכוללת 7–8 סוגים אחרים. סך כל המינים האחרים במשפחה, שאינם שייכים לסוג זה, הוא כרבע עד חצי מהמינים ששייכים לסוג. 'נזילות' המספרים מקורה בהשקפות סיסטמטיות שונות. לדוגמה, החלוקה המסורתית של הסוג מכלילה בתוכו צמחים של העולם הישן בלבד, וככזה הוא כולל כ-300 מינים; ואילו החלוקה המעודכנת כוללת בתוכו גם צמחים מיבשות העולם החדש (אמריקה הצפונית והדרומית) ומגדילה את מספר המינים בו ל-400–500.
סוג זה נמנה עם סדרת ה'פלפליים' ובה חמש משפחות אחרות. אחת מן המשפחות, משפחת הפלפליים כוללת את המטפס הטרופי הקרוי 'פלפל שחור' שמפירותיו מופק התבלין המוכר.
הספלול ומשפחתו נחשבים לפרימיטיביים בסולם הפילוגנטי, משמע- הם נוצרו בתקופה מוקדמת יחסית באבולוציה של צמחי הפרחים. יעידו על כך מספר לא-קבוע של איברי רבייה בפרח, ושינוי תפקוד אצל איברי הפרח. ניתן להשוותם, לדוגמה, למשפחת השושניים שנחשבת למפותחת.
רעילות
צמחי סוג זה הם רעילים, וזאת הודות לרעלן בשם 'Aristolochic acid' ('חומצה אריסטולוצית') שנמצא בעלי הצמח. חרקים מסוימים פיתחו עמידות לרעלן זה. מבין חרקי ארץ ישראל, בולטים פרפראים המכונים בעברית צבעוני ונמנים עם הסוגים Archon ו-Allancastria. בעברית, שמם 'צבעוני קשוט', 'צבעוני צהוב' ו'צבעוני שקוף'.
פרפרים אלו נמנים עם משפחת הצבעוניים (Papilionidae) שכוללת גם את הסוג 'זנב סנונית'. זחלי משפחה זו ניזונים לעיתים קרובות מצמחים רעילים עבור רוב בעלי-החיים. לזחלים של פרפרי משפחה זו איבר המכונה 'בלוטת מזלג'. איבר זה חבוי לרוב, באחורי גוף הזחל. כשנוצר מגע על גוף הזחל - מצב שבאופן טבעי מתרחש בעיקר בעת לכידת הזחל על ידי טורף - יוצאות הבלוטות החוצה. מן הבלוטות מופרש ריח דוחה, וכן צבען בולט ומזהיר. זהו מנגנון הגנה חיוני של הזחל מפני טריפה, שכן הזחל הוא איטי וחסר הגנה חיצונית.
מיני הסוג בארץ ישראל
מספר מיני הספלול בארץ עולה כלפי צפון; אין בכך משום מגמה ביוגאוגרפית עולמית, שכן רוב מיני הסוג טרופיים.
רשימת מיני הספלול בארץ- על פי סדר סיסטמטי
שלושת המוסקטרים
שלושת המוסקטרים (בצרפתית: Les Trois Mousquetaires) הוא רומן הרפתקאות קלאסי מאת אלכסנדר דיומא האב. ספר זה הוא הראשון בטרילוגיה הנקראת גם רומנסות ד'ארטניאן. שמו של הספר מבוסס על עיסוקם של שלושה מתוך ארבעת גיבוריו הראשיים: שלושה מוסקטרים: אתוס, פורתוס ואראמיס. הספר גם נתפרסם בזכות המוטו של ארבעת גיבוריו הראשיים:
הספר נכתב בשיתוף פעולה עם אוגוסט מקה וראה אור לראשונה במגזין הספרותי הצרפתי: "Le Siècle" כסיפור בהמשכים בין החודשים מרץ ויולי של שנת 1844.
הרומן מתרחש בצרפת מלאת התככים והבגידות של ראשית המאה ה-17, בה מולך לואי ה-13 חלש האופי, בעוד השליט בפועל הוא החשמן רישלייה.
חלק א'
בשנת 1625 יוצא ד'ארטניאן, אציל כפרי צעיר השואף להפוך ל"מוסקטר", חבר ביחידת עילית של משמר המלך, בדרכו לפריז עם מכתב מאביו למפקד המוסקטרים דה טרוויל. באמצע הדרך, במהלך שהותו בפונדק בעמק הלואר, לועג אדם מבוגר לסוסו של ד'ארטניאן. ד'ארטניאן הנעלב, דורש קרב. חבריו של האיש מכים את ד'ארטניאן עם סיר בישול ומלקחי מתכת, אשר שוברים את חרבו. גם המכתב של אביו נגנב. ד'ארטניאן מחליט לנקום באיש אשר זהותו מתגלה מאוחר יותר כזו של הרוזן דה רושפור, סוכנו של החשמן רישלייה, שבאותו הזמן העביר הוראות מהחשמן למרגלת שלו ליידי דה וינטר, המכונה בדרך כלל מיליידי דה וינטר או פשוט מיליידי.
ד'ארטניאן מגיע לפריז חסר כל ושם הוא פוגש במקרה את שלושת המוסקטרים המהוללים והבלתי-נפרדים, אתוס (Athos), פורתוס (Porthos) וארמיס (Aramis), וביום אחד 'מצליח' לזכות בהזמנה לדו-קרב מכל אחד מהם. לבסוף, הקרבות לא התקיימו בשל התערבות אנשי משמרו של החשמן, מה שמביא לקרב משותף של ארבעתם נגד אנשי החשמן, שבסופו מאמצים השלושה את הצעיר - אשר אמנם לא מתקבל ליחידת המוסקטרים היוקרתית בשל היעדר מכתב ההמלצה שנגנב ממנו, אך הופך לחבר מן המניין במשמר המלך. מפקד המשמר דה אסרט נותן לד'ארטניאן 40 פיסטולים. בכסף הוא שוכר משרת, פלנשה (Planchet), מוצא מקום לינה ומתייצב אצל מסייה ד'אסר (Des Essart). יחידתו של ד'אסר היא יחידה לא יוקרתית שבה הוא צריך לשרת במשך שנתיים לפני שנשקלת מועמדותו ליחידת העילית - המוסקטרים. זמן קצר לאחר מכן, ד'ארטניאן פוגש את קונסטנס בונסייה, אשתו הצעירה והיפה של בעל הבית שלו ובת טיפוחיו של חדרנה של המלכה אן מאוסטריה ומתאהב בה ממבט ראשון.
אן, מלכת צרפת, מנהלת בסתר רומן עם הדוכס מבקינגהאם. היא נפגשת עם מאהבה ונותנת לו כמזכרת ממנה שרשרת מעוטרת ב-12 אבני יהלום, שקיבלה בעבר כמתנה מבעלה, המלך לואי ה-13. החשמן רישלייה, המיודע בעזרת מרגליו על המפגש בין המלכה למאהבה האנגלי, רוצה לסכסך מלחמה בין צרפת ואנגליה, ומשכנע את המלך לדרוש מהמלכה לענוד את שרשרת היהלומים שנתן לה לנשף שיארגן החשמן בעוד שבועיים. קונסטנס בונסייה מנסה לשלוח את בעלה ללונדון כדי להשיב את התכשיט אך האיש מתומרן על ידי רישלייה ומסרב ללכת. ד'ארטניאן יחד עם חבריו המוסקטרים מתנדבים למשימה. בדרך, עושי דברו של החשמן תוקפים אותם שוב ושוב ורק ד'ארטניאן ופלנשה מצליחים להגיע ללונדון. לפני שהוא מגיע, ד'ארטניאן נאלץ לתקוף וכמעט להרוג את הרוזן דה וורדס, חברו של החשמן, בן דודו של רושפור ומאהבה של מיליידי. אף על פי שמיליידי גנבה ממנו שתי אבני יהלום מהשרשרת של המלכה, הדוכס בקינגהאם מצליח לספק לד'ארטניאן תחליפים תוך שהוא מעכב את שובה של מיליידי לפריז. מיליידי חוזרת לרישלייה עם 2 האבנים החסרות כדי שיוכל להציג אותן כראיה לבגידתה של המלכה, אך ד'ארטניאן חוזר עם השרשרת בעלת סט מלא של 12 יהלומים בדיוק בזמן כדי להציל את כבודה של המלכה אן. המלכה מודה לחשמן על ה"מתנה" שלו שמעלה את מספר היהלומים בשרשרת שלה ל-14 ובכך מצליחה לעורר קנאה במלך כלפי החשמן. בעקבות הצלחתו במשימה ד'ארטניאן מקודם ומושבע כמוסקטר והמלכה, בהכרת תודה, נותנת לו טבעת יפה.
חלק ב'
זמן קצר לאחר מכן, ד'ארטניאן מתחיל ברומן עם מאדאם בונסייה. הוא מגיע לפגוש אותה, הוא מגלה סימנים של מאבק במקום ומגלה שרושפור הפועל בהוראת החשמן רישלייה, שבה אותה וכלא אותה. ד'ארטניאן וחבריו חוזרים לפריז. ד'ארטניאן פוגש את מיליידי דה וינטר באופן רשמי ומזהה אותה כאחת מסוכניו של החשמן. הוא מתאהב בה אך המשרתת שלה מגלה לו כי מיליידי אדישה כלפיו. הוא נכנס למגוריה בחושך, מעמיד פנים שהוא מאהבה, הרוזן דה וורדס, ושוכב עימה. הוא מוצא שלמיליידי יש פלר דה ליס צרוב על כתפה - סימונה כעבריינית. כשהיא מגלה את זהותו, מיליידי מנסה להרוג אותו אך ד'ארטניאן בורח ממנה. הוא מדווח לאתוס שלמיליידי יש סימן על כתפה הזהה לזה שאתוס גילה לפני הרבה שנים בכתפה של אשתו לשעבר. כאשר אתוס שומע זאת וגם מזהה את הטבעת שמיליידי נתנה לד'ארטניאן כזו שירש מאמו, אתוס, הרוזן דה לה פר (de la Fère), כפי שנקרא לפני כן, מבין שאשתו לא מתה כפי שחשב.
ד'ארטניאן יוצא להצטרף למצור שאוסר צבא צרפת הקתולית על העיר לה רושל, מעוזם של ההוגנוטים. הוא מקבל הודעה שהמלכה שחררה את קונסטנס מהכלא. שלושת המוסקטרים עוקבים אחרי מיליידי אל פונדק דרכים שבו היא נפגשת בחשאי עם החשמן. רישלייה מבקש ממיליידי לרצוח את הדוכס בקינגהאם, מאהבה של המלכה, תומכם של המורדים הפרוטסטנטים בלה רושל שאף שלח חיילים כדי לסייע להם. בתמורה היא מבקשת רשות להרוג את ד'ארטניאן וקונסטנס בונסייה. רישלייה נותן לה מכתב חנינה מראש (המנוסח בכוונה למנוע הפללה עצמית) בלשון זו: "כל פעולותיו של נושא מכתב זה נעשו באישורו של החשמן רישלייה למען צרפת" אך אתוס לוקח אותו ממנה ורוכב עם חבריו ללה רושל להזהיר את ד'ארטניאן. למחרת בבוקר, אתוס מתערב עם אחד ממפקדי הצבא הצרפתי על ארוחה דשנה אם הוא, ד'ארטניאן, פורתוס, אראמיס, ומשרתיהם יצליחו לכבוש ולהחזיק את מבצר סנט ג'רביס כנגד המורדים במשך שעה. בפועל, הצליחו המוסקטרים לעמוד בפרץ במשך שעה וחצי לפני שנסוגו, תוך כדי שהם הורגים 22 בני לה רושל. המטרה האמיתית מאחורי ההתערבות של אתוס הייתה למצוא מקום בו יוכל לשוחח עם ד'ארטניאן ולעדכנו מבלי שמרגלי החרש של החשמן הפזורים במחנה יוכלו לשמוע.
ארבעת המוסקטרים מיידעים את לורד דה וינטר, אחיו הגדול של בעלה המנוח של מיליידי, שלא זו בלבד שגיסתו ניסתה בעבר להביא למותו אלא שבעלה הראשון חי (אתוס הידוע מקודם כרוזן דה לה פר) ולכן נישואיה לאחיו לא היו תקפים מלכתחילה. הם מבקשים ממנו להזהיר את הדוכס בקינגהאם מפניה. עם הגעתה לאנגליה, מיליידי נתפסת על ידי אנשי הדוכס ונכלאת בביתו של גיסה, לורד דה וינטר שחושד כבר זמן שמותו של אחיו נגרם כתוצאה מהרעלה על ידי מיליידי. הוא ממנה לשומר אדם שנראה כחסין בפני יופייה וקסמה - יד ימינו של הדוכס, הפוריטני הקפדן ג'ון פלטון. אף על פי כן, מיליידי מצליחה לשכנעו שהיא פוריטנית כמוהו וכי הדוכס בקינגהאם רודף אותה בשל נאמנותה לדתה וסירובה לקבל את דעותיו המתקדמות. פלטון, שגם לו יש טינה כלפי הדוכס בשל אי קידומו הצבאי, מסכים לרצוח את הדוכס ה'חוטא'. הוא משחרר את מיליידי ומתנקש בדוכס בקינגהאם. מיליידי נמלטת מאנגליה בסירה ואילו רוצחו של בקינגהאם, פלטון, נידון לתלייה.
עם חזרתה לצרפת, מיליידי מסתתרת במנזר שבו קונסטנס שוהה (מטעמי בטיחות). קונסטנס הנאיבית נצמדת למיליידי, שרואה סיכוי לנקמה בד'ארטניאן, והפאם פאטאל אכן מרעילה את קונסטנס לפני שד'ארטניאן, המגלה את מיקומה, יוכל להציל את אהובתו. ארבעת המוסקטרים עוצרים את מיליידי בדרכה לחשמן רישלייה. הם עורכים לה משפט מאולתר ומפרטים בפניה את פשעיה, מהסתרת זהותה כעבריינית בפני בעלה הראשון, אתוס ועד הרציחות של דוכס בקינגהאם וקונסטנס בונסייה. מיליידי מתנגדת למשפט הלא חוקי כדבריה ואף דורשת מהם לספק הוכחות לפשעיה. אתוס, פורתוס, אראמיס וד'ארטניאן, כל אחד מהם בתורו דן אותה למוות. הם מביאים תליין רשמי, אשר מבצע את גזר הדין ועורף את ראשה של מיליידי דה וינטר.
ארבעת החברים פונים לחזור למצור על לה רושל אך נעצרים על ידי הרוזן דה רושפור שמביא אותם בפני החשמן. כשנשאל על ידי רישלייה על ההוצאה הלא חוקית להורג של מיליידי, ד'ארטניאן מציג מכתב חנינה זהה לזה שנתן החשמן למיליידי. החשמן מתרשם מעורמתו של ד'ארטניאן, משמיד את המכתב וכותב מכתב חדש, המעניק לנושאו קידום לדרגת לוטננט ביחידת העילית של המוסקטרים בפיקודו של דה טרוויל. רישלייה לא מציין במכתב את שם המקודם אלא משאיר מקום ריק בדף. ד'ארטניאן מציע את המכתב לאתוס, פורתוס, אראמיס כל אחד מהם בתורו, אבל השלושה מסרבים בטענה כי הוא, ד'ארטניאן, הראוי והמתאים ביותר לתפקיד ביניהם.
המצור על לה רושל מסתיים ב-1628. אראמיס פורש כדי לשמש כומר במנזר, פורתוס מתחתן עם אהובתו העשירה ואילו אתוס משרת במוסקטרים תחת ד'ארטניאן עד פרישתו לאחוזתו בכפר ב-1631.
לקריאה נוספת
הספר תורגם פעמים רבות לשפה העברית תחת השם שלושת המוסקטרים על ידי המתרגמים הבאים:
פראטס השני
פראטס השני (128-171 לפנה"ס) שלט על האימפריה הפרתית בשנים 138-128 לפנה"ס. בתקופתו עמדה האימפריה הפרתית בפני איומים קשים ממזרח וממערב. המלך הסלאוקי אנטיוכוס השביעי (הגדול) הביס את הפרתים בסדרת קרבות, והצליח לכבוש בחזרה חלק גדול מהשטחים שאבדו לאימפריה הסלאוקית באזור איראן של ימינו. אולם בשנת 129 לפנה"ס, תקף הצבא הפרתי בפיקוד פראטס השני את הצבא הסלאוקי, בעת שחנה במשכנות חורף ליד אקבטנה, והביס אותו. אנטיוכוס השביעי נהרג בקרב, או התאבד אחריו, ובנו סלאוקוס נפל בשבי הפרתים. התבוסה הסלאוקית הייתה מוחלטת, ובעקבותיה שבו הפרתים והשתלטו על כל שטחי האימפריה הסלאוקית ממזרח לנהר פרת. פראטס השני שחרר את דמטריוס השני, שהוחזק כבן ערובה בידי הפרתים במשך עשר שנים, סייע לו לחזור ולתפוס את השלטון על מה שנותר מהאימפריה הסלאוקית, ואף נשא לאישה את אחת מבנותיו. הוא שאף להפוך את הממלכה הסלאוקית, ששלטה עתה רק על אזור סוריה, למדינת חסות פרתית.
בשנת 128 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחונו של פראטס על הסלאוקים במערב, הותקפה האימפריה הפרתית על ידי שבטי נוודים ממוצא סקיתי, שפלשו עליה מכיוון צפון-מזרח. פראטס השני יצא לקראתם עם צבאו, אך הובס ונהרג בקרב. דודו, ארטאבנוס השני מונה כיורשו.
פכיקרוקוטה
פכיקרוקוטה המכונה צבוע ענק קצר-פנים (שם מדעי: Pachycrocuta), הוא סוג של טורף נכחד ממשפחת הצבועיים שהיה ככל הנראה הצבוע הגדול ביותר שחי מעולם. מאובניו הופיעו לפני כשלושה מיליוני שנים, בתקופת הפליוקן, והוא נכחד בפליסטוקן התיכון, לפני כ-400,000 שנים.
צבוע גדול זה הגיע לגובה 90–100 סנטימטר בכתפיו ושקל מעל 110 קילוגרם - קצת יותר מלביאה, דבר אשר הפך אותו לטורף-על באזורי חיותו. הגדול שבמיני הסוג הוא Pachycrocuta brevirostris. שרירי הלסת של הצבוע היו חזקים מאוד ונועדו לרסק עצמות. הגולגולת שלו הייתה דחוסה יחסית, מה שהעניק לו את שמו.
היונק היה טורף גדול אשר צד טרף, חיפש נבלות או חטף טרף לאחרים במרחבי הערבות והסוואנות. אם היה צייד היה שונה מהצבוע הנקוד והיה כבד יותר מכדי לרוץ ולהתיש את הטרף, כך שאולי צד ממארב או הסתמך על טורפים אחרים כמו השנחרבים. על עצמות הומו ארקטוס התגלו סימני נשיכה של צבוע ענק, מה שמרמז שהוא ניזון לעיתים גם משרידי אדם.
עמק קואה
אתרי אמנות הסלע הפרהיסטוריים בעמק קואה שבפורטוגל כוללים אלפי ציורי תחריט של סוסים, בקר ובעלי חיים אחרים, בני אדם ודמויות אחרות, והם נמנים עם האתרים הגדולים ביותר מסוגם, הפתוחים לציבור הרחב. הציורים מרוכזים ב-16 אתרים שונים המתפרסים על פני קטע באורך של 17 ק"מ בעמק נהר קואה התחתון, ליד העיירה וילה נובה דה פוש קואה בצפון-מזרח פורטוגל.
הציורים התגלו לראשונה בשנות ה-80, והם נחקרו וקוטלגו על ידי קבוצה של ארכאולוגים. על מנת להתמודד עם מספר המבקרים הוחלט להקים במקום פארק. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1998.
היסטוריה
בבדיקה של השרידים הארכאולוגיים התברר כי העמק אוכלס באופן מחזורי בתקופה הפלאוליתית. האנשים התיישבו על מצע של חלוקים וצפחה, עליהם נמצאה פסולת סיתות של כלי אבן. שרידים אורגניים לא השתמרו עקב חומציות הקרקע. הפעילות העיקרית של תושבי המקום באותה תקופה כללה, בין היתר, שחיטת בעלי החיים הניצודים וסיתות אבנים. לפי פיזור מקורות חומר הגלם לסיתות הוסק כי תושבי האזור התפרסו על פני שטח שאורכו כ-200 קילומטרים. צורת ההתיישבות הזו התקיימה החל משנת 22,000 לפנה"ס, וככל הנראה נמשכה עד סביבות שנת 10,000 לפנה"ס. לאחר מכן אין עדויות להתיישבות כלשהי של בני אדם עד לאלף ה-6 לפנה"ס, כאשר מהגרים מצפון-מערב חצי האי האיברי הגיעו לעמק והחלו לעסוק בחקלאות.
תיארוך
רוב הציורים מתוארכים לתקופה הפלאוליתית העליונה, והקדומים שבהם מתוארכים ל-30,000 שנים לפני זמננו. בשנות ה-90 התעוררה מחלוקת בנוגע לגיל הציורים, וחלק מהמומחים הביע ספק באשר לדיוק התארוך. בעקבות מחקרים נוספים שנערכו במקום ותיארוך פחמן-14 המחלקות יושבה, וכיום סוברים רוב החוקרים כי תיארוך זה נכון.
תיאור
הציורים נוצרו בארבע דרכים: חיתוך עדין על משטח קשה על מנת ליצור קווי מתאר, נקירה בסלע, שריטה של הסלע לצורכי הדגשת הדמות, וקירצוף של שכבות שונות על מנת ליצור אפקט של צבע.
האתרים בקואה מחולקים לשלוש קבוצות ראשיות. בדרום העמק שוכנת קבוצה קטנה של מקלטי-סלע גרניט, המכונה פאיה. במרחק 8 קילומטרים במורד הזרם שוכנת קבוצת ציורי השיסט קינטה דה בארקה ופֶנַשְׁקוֹזָה, ובין ריביירה דה פִּישְׁקוּשׁ להצטלבות עם הדורו נמצאת הקבוצה השלישית. עד כה התגלו 214 פאנלים מקושטים ב-22 קבוצות נפרדות, ומתוכן 17 נמצאות בגבולות השטח שהוכרז על ידי אונסק"ו. 15 פאנלים מתוך הקבוצה הזו כוללים בסך הכל 184 ציורים פלאוליתיים, שעליהם יש כ-1,200 דמויות של בעלי חיים. הדמויות המיוצגות בציורים הללו הן בקר-בר, סוסים, איילים אצילים, יעלים, ודגים. לא נמצא מתאם בין אופי הציורים בפאנלים ובאתרים השונים.
אחד המאפיינים הייחודיים של ציורי קואה הוא ההוספה של יותר מראש אחד לגוף בודד, בניסיון לדמות תחושה של תנועה. אלמנט זה נפוץ בעיקר בציורי הסוסים. במקרים אחדים התגלו רק קווי המתאר של הציורים, והחוקרים שיערו כי צביעת הציורים נעשתה עם צבעים מינרליים שונים שדהו עם הזמן. התחריטים נמצאים תמיד על משטחי סלע אנכיים, ולא ברור האם היו תחריטים גם על פני סלע אופקיים או משופעים.
דרור כהן (כדורסלן)
דרור כהן (נולד ב-17 בינואר 1974) הוא כדורסלן עבר ומאמן בהווה אשר משמש כמאמנה של אליצור שומרון מהליגה הלאומית. ככדורסלן, החל כהן את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ובהמשך שיחק 14 עונות בליגת העל, מחצית מהן באליצור גבעת שמואל.
קבוצות
כהן החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בתחילת שנות ה-90 זכה עם קבוצת הנוער של המועדון, בהדרכתו של אלי קנטי בשתי אליפויות ושני גביעי מדינה כאשר לצדו שיחקו בין השאר עודד קטש ואורי כהן-מינץ. את הקריירה שלו בליגת העל החל כהן בעונת 1994/5 במכבי רמת-גן (שם שוב שיחק תחת הדרכתו של אלי קנטי) אז העמיד ממוצעים של כ-4.5 נקודות למשחק.
עונה אחר מכן עבר כהן למכבי ירושלים שם קלע 10.6 נקודות בממוצע במשחק. לאחר מכן עבר כהן להפועל אילת שם הממוצע שלו ירד במעט לכ-7.5 נקודות למשחק. בעונות 1996/7 ו-1997/8 שיחק כהן באליצור גבעת שמואל שם ממוצעיו עמדו בהתאמה על 10.6 ו-7.8 נקודות למשחק. בעונת 1998/9 שיחק כהן בקבוצת בני הרצליה שם העמיד ממוצעים של כ-25 דקות ו-8.7 נקודות בממוצע למשחק ו-95% דיוק מקו העונשין.
בעונת 1999/2000 שב כהן למכבי רמת-גן שם העמיד ממוצעים של כ-10 דקות ו-3.2 נקודות למשחק והעפיל עם הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף. בעונות 2000/1 ו-2001/2 שיחק כהן במכבי רעננה שם עמדו ממוצעיו בהתאמה על 1.1 ו-6.7 נקודות בממוצע למשחק. לאחר מכן שב כהן לגבעת שמואל לשש עונות נוספות (באחרונה שבהן שיחקה גבעת שמואל בליגה הלאומית). עונתו הפורה ביותר בתקופה זו הייתה עונת 2002/3 אז העמיד ממוצעים של כ-21 דקות ו-8.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונה זו העפיל עם גבעת שמואל לחצי גמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה בכדורסל (בשני המעמדים נוצחה קבוצתו, גבעת שמואל, על ידי מכבי תל אביב). בתום עונת 2007/8 פרש כהן ממשחק פעיל לאחר שזכה עם גבעת שמואל באליפות הליגה הלאומית.
נבחרות
לאורך הקריירה שיחק כהן בנבחרות הצעירות כן בנבחרת הבוגרים של ישראל. בתחילת דרכו הוא נטל חלק באליפות אירופה לקדטים ב-1991. כמו כן נטל חלק באליפות אירופה עד גיל 22 בשנים 1992, 1994 ו-1996. בנוסף השתתף באליפות אירופה לנוער ב-1992 ובאליפות העולם עד גיל 22 ב-1993. במדי הנבחרת הבוגרת שיחק כהן באליפות אירופה ב-1995 שנערכה ביוון.
אימון קבוצות
לקראת עונת 2022/23 מונה למאמנה של אליצור שומרון מהליגה הלאומית. בעונתו הראשונה סיימה הקבוצה במקום ה-12 וניצלה מירידת ליגה.
אימון נבחרות
בשנת 2016 התמנה כהן לעוזרו של אורן אהרוני בנבחרת הקדטים ונטל חלק באליפות אירופה ב-2017 במונטנגרו, בה זכתה נבחרת הקדטים במקום ה-11. ב-2017 התמנה כהן לעוזרו של עודד קטש בנבחרת ישראל, תפקיד בו המשיך להחזיק כאשר גיא גודס מונה למאמנה הראשי של הנבחרת. כהן נטל חלק ביורובאסקט 2022 והמשיך לשמש כעוזר מאמן בנבחרת עד המינוי של אריאל בית הלחמי כמאמן ראשי.
יחסי אינדונזיה–צ'כיה
יחסי אינדונזיה–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה הצ'כית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין צ'כוסלובקיה לאינדונזיה כוננו ב-1950. אולם, היחסים ההיסטוריים בין המדינות החלו לאחר שממשלת צ'כוסלובקיה פתחה קונסולית כבוד בבטאוויה, בירת הודו המזרחית ההולנדית בשנת 1924. בשנת 1948, כמה שנים לאחר הכרזת עצמאותה של אינדונזיה, ממשלת צ'כוסלובקיה הכירה במדינה ולאחר מכן פתחה קונסוליה כללית בג'קרטה ב-7 במרץ 1950. ב-1957, הקונסוליה שימשה כשגרירות הרשמית של צ'כוסלובקיה באינדונזיה.
פראטס השלישי
פראטס השלישי שלט על האימפריה הפרתית בשנים 57-70 לפנה"ס. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון התקיף המצביא הרומי לוקולוס את מלך ארמניה טיגראנס הגדול ואת בן בריתו מיתרידטס השישי מלך פונטוס, שמצא אצלו מקלט. פראטס השלישי סירב להענות לבקשות הסיוע של טיגרנס ומיתרידטס, ושמר על נייטרליות במלחמה בינם לבין הרומאים.
בשנת 67 לפנה"ס שכנע טיגרנס הצעיר, בנו של "טיגרנס הגדול", את הפרתים לפלוש לממלכת ארמניה, כדי להמליך אותו כשליט ארמניה בחסות הפרתים. אולם הפלישה הפרתית נכשלה בהשגת מטרתה, והצבא הפרתי נאלץ לחזור על עקבותיו. שנה לאחר מכן פלש המצביא הרומי פומפיוס לממלכת ארמניה, בשיתוף פעולה עם טיגרנס הצעיר, והכניע אותה. אולם לאחר ניצחונו הכיר פומפיוס בשלטונו של "טיגרנס הגדול" בארמניה, ולקח איתו כבן ערובה את בנו הבוגדני. פומפיוס לא היה מוכן לשתף פעולה עם הפרתים. הוא פלש לגורדינה (Gordyene) ולאוסראינה, שתי ממלכות ואסליות של האימפריה הפרתית בצפון מסופוטמיה, והשתלט עליהם, ובנוסף לכך השפיל את פראטס השלישי כאשר סירב להכיר בתוארו כ"מלך המלכים" (התואר שאומץ על ידי המלכים הפרתיים).
בשנת 57 לפנה"ס נרצח פראטס על ידי שני בניו, מיתרידטס השלישי ואורודס השני, שירשו את כסאו.
הפסק טהרה
הפסק טהרה הוא מושג הלכתי בתחום טהרת המשפחה, שפירושו בדיקה לווידוא שנפסק הדימום הרחמי. בדיקה זו הכרחית על מנת שתוכל האישה להתחיל לספור שבעה נקיים על מנת להיטהר מטומאת נידה או זבה.
מקור הדין
מקור הדין לבדיקת הפסק טהרה הוא במשנה, במסכת נידה פרק י' משנה ב'. שם נפסק להלכה שנידה חייבת לבדוק את עצמה כדי לוודא שהדימום הווסתי הסתיים לגמרי בטרם תוכל להיטהר על ידי טבילה.
ישנה מחלוקת בשאלה האם מקור דין זה הוא מהתורה או מתקנת חכמים.
בתקופת חז"ל
בזמן המשנה, אישה שראתה דם ב'ימי נידה' הייתה צריכה להמתין שבעה ימים מרגע הופעת הדם, שבסופם (סמוך ל"בין השמשות" של היום השביעי) הייתה מבצעת הפסק טהרה על מנת לוודא שפסק דמה מלזוב, ואם רואה שפסק הדם - טובלת בליל היום השמיני. במקרה שביצעה את הבדיקה לפני בין השמשות של היום השביעי ומצאה שפסק הדם, נחלקו תנאים האם הבדיקה מועילה - לדעת רבי יהודה, כל בדיקה שאיננה בבין השמשות של היום השביעי איננה תקפה. לדעת תנא קמא, אפילו אם בדקה בבוקר של היום השביעי, הבדיקה מועילה ויכולה לטבול לטהרתה. לדעת חכמים, אם בדקה מהיום השני ואילך הבדיקה עולה לה, ולדעת רבי יהודה הנשיא אפילו בדקה ביום הראשון, (כלומר, ביום שהתחילה לראות בו את הדם) - עולה לה בדיקה. במקרה שהפסיקה האישה בטהרה באותו יום בו התחיל הדם לזוב, כתבו הפוסקים שעל מנת שתחשב לה הבדיקה היא צריכה ש"יהיו ידיה בין עיניה כל בין השמשות", כלומר, לבצע בדיקת מוך דחוק בין השמשות.
במקרה של אישה שהייתה רואה דם ב'ימי זיבה' במשך יום אחד או שניים ("זבה קטנה"), והייתה נטמאת ליום אחד בלבד, ("שומרת יום כנגד יום"), היה עליה לבצע את בדיקת הפסק הטהרה באותו יום בו נטמאה. אם הייתה האישה רואה דם זיבה במשך שלושה ימים או יותר ("זבה גדולה"), היה עליה לעשות את הפסק הטהרה עם סיום שתיתת הדם, לפני תחילת מניין שבעת הימים הנקיים. בניגוד לנידה, זבה לא הייתה מחויבת לבצע את הפסק הטהרה דווקא בין השמשות של היום השביעי לזיבת הדם מכיוון שדם זיבה הוא תוצאה של מחלה ממנה עשויה האישה להחלים בכל שעה, ואין לה "חזקת טומאה" שעליה להמתין עד שתסתיים.
בימינו
בימינו, בעקבות חומרא דרבי זירא, כל אישה הרואה דם נחשבת כ"ספק זבה" ועל כן דינה כדין זבה גדולה, ועליה לבצע את ההפסק לפני שמתחילה לספור את שבעת הימים הנקיים. עם זאת, כתבו הרא"ש וראשונים נוספים, שאם האישה שימשה בימים שלפני הגעת וסתה, ניתן להתחיל לספור את שבעת הימים הנקיים -וממילא לקיים את בדיקת הפסק הטהרה- רק לאחר שהיא טהורה מטומאת פליטת שכבת זרע.
לדעת ה"שולחן ערוך", משך הזמן בו חוששים שמא תפלוט האישה שכבת זרע ותיטמא הוא כ"שש עונות", כך שלמעשה עליה לבצע את בדיקת הפסק הטהרה לאחר שלושה ימים מרגע ששימשה, ולמחרת אותו היום להתחיל לספור שבעה ימים נקיים. עם זאת, במידה והאישה מנקה היטב את הנרתיק ורוחצת במים חמים, לדעת השולחן ערוך אין חוששים לפליטת שכבת זרע, האישה אינה צריכה להמתין את ארבעת הימים, ובדיקת ההפסק תתבצע מיד עם סיום שתיתת דם הוסת.
הרמ"א, לעומת זאת, חשש שמא האישה תשמש סמוך לבין השמשות ותטעה בחישוב ארבעת הימים, ולכן כתב שעליה להמתין יום נוסף לפני שתוכל להתחיל בתהליך הטהרה. חומרא נוספת שהביא הרמ"א, היא שיש להמתין את חמשת הימים בכל פעם שהאישה מעוניינת לבצע הפסק טהרה ולספור שבעה נקיים, אפילו אם לא קיימה יחסי אישות עם בעלה בימים שלפני וסתה, כדי ליצור ספירה אחידה ולמנוע טעויות.
למעשה, רבים מבנות ספרד נוהגות להמתין ארבעה ימים כדעת השולחן ערוך, ורק בשעת הדחק מסתמכות על היתר השולחן ערוך לרחוץ את הנרתיק, ובנות אשכנז וחלק מבנות ספרד, נוהגות כרמ"א להמתין חמישה ימים בין אם שימשו ובין אם לא. בפועל, בדרך כלל שתיתת דם הווסת פוסקת בין שלושה לחמישה ימים מרגע שהחלה, וממילא לרוב ההשלכה של חומרות אלה איננה משמעותית עד כדי לא קיימת, פרט למקרים נדירים של עקרות הלכתית.
זמן הבדיקה
על פי ההלכה, את הבדיקה יש לבצע לכתחילה קרוב ככל האפשר לשקיעת החמה, אולם אין לבצעה לאחר השקיעה. בדיקה שתתבצע לאחר השקיעה, אינה מועילה, כיוון שלא ניתן למנות את היום הראשון של שבעת הימים הנקיים (המתחיל מהלילה) כנקי אם הוא איננו כזה כבר מרגע כניסתו. עם זאת, יש סוברים שאם הבדיקה התבצעה בזמן בין השמשות (כשלוש עשרה דקות לאחר השקיעה) היא מועילה בדיעבד, מכיוון שבין השמשות נחשב לזמן של ספק יום ספק לילה, ולשיטתם (או לשיטה עליה הם סומכים) חיוב הפסק טהרה הוא רק מדברי חכמים, וממילא ניתן להקל בו במקום ספק. בדיקה לאחר זמן זה תשתייך ליום הבא והמשך תהליך הטהרה - שבעת הימים הנקיים - יוכל להתחיל רק ביום שלאחר מכן.
מכיוון שמומלץ לרחוץ את אזור הבדיקה היטב, ולעיתים יש לבצע כמה בדיקות, יש מי שכתב להקדים את הבדיקה לפרק זמן מסוים לפני השקיעה, בדרך כלל פרק זמן של כחצי שעה. לדעת הרמ"א, אישה שבדקה עצמה בכל שעה משעות היום עלתה לה בדיקה, על אף שאת הימים הנקיים האשה מתחילה בכל מקרה לספור רק לאחר השקיעה, וכן פסקו אחרונים. לדעת קצת מהפוסקים, במקום צורך ניתן לבצע את הבדיקה זמן ארוך לפני השקיעה אף לכתחילה.
הפסק טהרה בזמנים מיוחדים
את בדיקת הפסק הטהרה ניתן לבצע בכל הימים בשנה, גם בשבת, בחג, ביום כיפור או בתשעה באב.
ערב שבת
כאשר אשה רוצה להפסיק בטהרה בערב שבת, לכתחילה עליה לעשות זאת לפני הדלקת נרות, שכן לדעת חלק מן הפוסקים בהדלקה זו היא מקבלת עליה שבת וממילא מחשיבה את הזמן שמרגע ההדלקה ואילך כלילה. בדיעבד, ניתן להפסיק בטהרה אחר הדלקת נרות, ובלבד שתבצע את הבדיקה לפני השקיעה, אפילו אם הציבור כבר התפלל ערבית וקיבל על עצמו שבת.
שבת
כאשר היא רוצה להפסיק בשבת עצמה, עליה לוודא לפני השבת שיש לה עד מוכן כדי שלא תצטרך לחתוך בד בשבת, ואת ניקוי הנרתיק לפני הבדיקה תבצע באמצעות מים שהוחמו לפני שבת או במים קרים. במידה ולא חתכה בד לפני השבת, כתב הרב מרדכי אליהו שיכולה לחתוך צמר גפן בשינוי, או להשתמש בחלק מבגד גדול. כמו כן לדעתו מרגע שהניחה האשה את העד מידה אסור לה לטלטלו אלא אם צריכה את מקומו או אם לוקחת אותו לצורך שאלת חכם. במידה והאשה נמצאת במקום בו אין עירוב, לדעת הרב מרדכי אליהו מותר לאשה לצאת כשהמוך הדחוק עדיין בתוך גופה
כאשר אשה רוצה להפסיק בטהרה בשבוע של תשעה באב, כתבו הפוסקים שלמרות המנהג שלא לרחוץ, היא רשאית לרחוץ את הנרתיק כדרכה מאחר שמדובר בצורך מצווה.
בתשעה באב עצמו, בזמן שבעת ימי אבילות, וביום הכיפורים, על אף שנפסק להלכה שמותר לבצע בדיקת הפסק, על האשה לנקות את הנרתיק בצורה מינימלית, מאחר שבימים אלה ישנו איסור רחיצה.
רחיצה
לפני הבדיקה מומלץ ביותר לרחוץ את הנרתיק היטב על מנת לנקות אותו משאריות של דם הנמצאות שם ועלולות להטעות את תוצאות הבדיקה. עם זאת, לדעת רבים מגדולי הפוסקים אין לבדוק מיד אחר הרחיצה, אלא יש להמתין מספר דקות (הרב פיינשטיין, למשל, הצריך להמתין רבע שעה) ורק לאחר מכן לבדוק.
הכנסת העד לנרתיק
כדי לבדוק את בדיקת הפסק טהרה על האישה לקחת בד לבן, רך ונקי (יש לוודא כי הוא נקי מכתמים העלולים להטעות את תוצאות הבדיקה). בד זה מכונה "עד בדיקה".
בחנויות רבות נמכרים כיום בדי בדיקה מוכנים של חברות שונות (ובהשגחה של גופי כשרות שונים). הבד המוכן מגיע לאחר בדיקה שהוא נקי מכתמים ובשקית אטומה למניעת כתמים. לבד מצורף שובל קטן המסייע בשליפת הבד מהנרתיק לאחר הבדיקה (במיוחד בבדיקת "מוך דחוק"). אולם, אין כל חובה להשתמש דווקא בבד קנוי, כל בד (אך לא נייר) לבן, יבש ונקי יהיה כשר לבדיקה (ישנם המצריכים שהוא יהיה מכובס על מנת שלא יפצע את פנים הנרתיק).
את הבד האישה מחדירה באמצעות אצבעה לתוך הנרתיק, מסובבת היטב ומוציאה.
את הבדיקה ניתן לבצע כמה פעמים שרוצים (תוך התחשבות במצב הגופני שמא תפצע את עצמה בגלל התעסקות יתר במקום הרגיש). אם בדיקה אחת לא יצאה נקייה מספיק, ניתן לשטוף ולבדוק שוב באמצעות בד חדש. אם בוצעו מספר בדיקות, הבדיקה האחרונה היא הקובעת, ובלבד שנעשתה לפני שקיעת החמה.
בדיקת "מוך דחוק"
הרשב"א, ובעקבותיו השולחן ערוך ורוב האחרונים כתבו כי לכתחילה, חובה על האישה לבצע בדיקת מוך דחוק ביום בו היא עושה את בדיקת הפסק הטהרה. בדיקה זו מתבצעת על ידי החדרת בד בדיקה נקי לתוך הנרתיק והשארתו שם למשך כל זמן בין השמשות. כלומר, משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים. לאחר מכן, יש לבדוק את הבד ולוודא כי הוא נקי מכתמים. את המוך הדחוק יש לשמור עד ליום המחרת ולבודקו באור היום. מטרת בדיקה זו היא לוודא באופן מוחלט שאכן הדימום נפסק כליל.
בדיקה זו אינה חובה גמורה, אלא חומרא. ואם יש קושי לבצעה (גופני, נפשי או טכני) האישה יכולה להמשיך את תהליך הטהרה גם ללא בדיקה זו, אך רק לאחר פסיקת חכם בנושא. אם האישה מבצעת את בדיקת הפסק הטהרה ביום הראשון לתחילת הדימום (דבר נדיר ביותר במציאות ימינו), היא חייבת לבצע גם בדיקת "מוך דחוק" כדי שתוכל להמשיך בתהליך הטהרה. (ישנם פוסקים הסוברים כי אם בדקה סמוך ממש לשקיעת החמה תוכל להמשיך בתהליך בדיעבד).
בחינת העד
לאחר הבדיקה, יש לבדוק את הבד ואת המוך הדחוק. בדיקה זו צריכה לכתחילה להתבצע באור יום (אך לא מול שמש ישירה) או באור הדומה בצבעו לאור יום, אם כי גם בדיקה באור נר או חשמל מועילה בדיעבד. ישנם צבעים רבים ושונים שיכולים להופיע על בד הבדיקה, חלקם טהורים וחלקם טמאים. אם הכתם שנמצא על הבד שחור או אדום במובהק- על האשה לבצע בדיקה חוזרת, ואם לא נותר זמן לכך עליה להמתין ליום המחרת כדי לבצע בדיקה זו. אם אין על הבד שום מראה אדמומיות- האשה יכולה להתחיל ולספור את שבעת הימים הנקיים. אם בני הזוג מסופקים האם יש במראה גוון אדום, נהוג לשאול חכם בעל ניסיון בראיית כתמים.
לגבי אשה הסובלת מקשיים שונים שאינם מאפשרים לה לבצע את הבדיקה בצורה זו, כתבו הפוסקים כי באפשרותה ללכת לגינקולוג או לבודקת טהרה (אחות מוסמכת שעברה הסמכה לבדיקת טהרה הלכתית של נשים), שיבדקו האם הדימום מן הרחם פסק לחלוטין. דרך זו נחשבת גם היא כהפסק טהרה.
לבישת בגדים לבנים ונקיים
כתב ר' אליעזר מגרמייזא בעל ספר "הרוקח", שלאחר הפסק הטהרה על האשה ללבוש בגדים לבנים ולפרוש על מיטתה סדין לבן, וכך נפסק בשולחן ערוך וברמ"א. בימינו, כתבו אחרונים כי די לה ללבוש תחתונים לבנים, אם כי יש שהצריכו להחליף לכתחילה את הסדין לסדין לבן גם בימינו. מטרת החלפת הסדינים ולבישת הלבנים היא לוודא שאכן הדימום פסק, שהרי אם הוא לא פסק יהיה אפשר להבחין בכך בנקל על התחתונים הלבנים. יש לוודא שהתחתונים נקיים לפני הלבישה.
לכתחילה, הצריכו הפוסקים כי כתמים אותם תראה האשה על התחתונים הלבנים יוכלו לאסרה על בעלה מבחינה הלכתית, ועל כן עליהם להיות לבנים לגמרי ועשויים מחומר שאינו מקבל טומאה. עם זאת, במקרה של אשה שרואה כתמים מרובים, יש פוסקים המתירים ללבוש בגד צבעוני.
גם אם האשה עדיין אינה בטוחה שהבדיקות יצאו נקיות והיא מחכה להזדמנות לברר זאת, היא יכולה להתחיל את שבעת הימים הנקיים ולהחליף את התחתונים.
בכל מקרה, ייחשב היום שלאחר בדיקת הפסק הטהרה (כלומר מאחר צאת הכוכבים ואילך) ליום הראשון של שבעת הימים הנקיים.
רכס בארנבי
הרכס ממוקם על האי פיט, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת סילבן.
עמית ליסטוונד
עמית ליסטוונד (באנגלית:  Amit Listvand; נולד בד' בחשוון תשמ"ד, 11 באוקטובר 1983) הוא ישראלי אשר היה בילדותו ילד פלא במוזיקה החסידית בשנות ה-90 של המאה ה-20. כיום הוא עורך דין.
ביוגרפיה
נולד למנחם ולבת שבע ליסטוונד. למד קלרינט, כילד בתלמוד תורה חב"ד ברחובות היה חבר במקהלה של התלמוד תורה.
בגיל 11‑12 התחיל לשיר בבר מצווה של החברים. באחת מהם שמע אותו ידיד של החזן חיים אליעזר הרשטיק וקישר בין השניים. ליסטוונד החל ללמוד אצלו שיעורי פיתוח קול ונחשף דרכו לעולם המוזיקה. הרשטיק היה מביא אותו לקונצרטים נחשבים בהיכל התרבות בתל אביב, והם החלו להופיע גם בחתונות, באחת החתונות בארצות הברית ניצח על התזמורת המעבד והמפיק מונה רוזנבלום שנחשף לקול הייחודי של ליסטוונד. הוא החל לעבוד איתו על פרויקטים מגוונים ושיתף איתו באלבומים "פילהרמונה 1" ו"מונה 3". ליסטוונד גם ביצע את יצירת ה"הדרן" של מונה שנפרשה לאורך של כ-14 דקות במעמד סיום הש"ס בתשנ"ז באצטדיון יד אליהו.
בשנת 1997 השתתף באלבום הראשון של הזמר אפרים מנדלסון וזכה לפרסום כשביצעו יחד את השיר "כאייל תערוג". ב-1998 השתתף עם דדי גראוכר באלבום "בטחו בה'" בדואט בשיר "אחינו" ועוד שירים, הוא השתתף גם פעמים בקונצרטים של האסק. במצעד העשור של תחנת הרדיו הדתית קול חי זכה ליסטוונד לתואר ילד העשור. בסוף חנוכה, בשנת תשנ"ח הופיע לפני קהל רב בעיר בני ברק, בהופעת ענק שיזמה קופת החולים "כללית" לרגל פתיחת סניף ברחוב עזרא בעיר.
הוציא שני דיסקים בשם "עמית של הילדים", שבהם משולבים שירים עם הסברים על התפילה ונושאי יהדות נוספים ובה מופיעים ילדים שונים ששירים איתו ביחד.
את שירותו בצה"ל עשה בלהקת הרבנות הצבאית.
בימים הנוראים הוא משמש כחזן.
חיים אישיים
ליסטוונד מתגורר בלוד, נשוי לשרה, להם ארבעה ילדים. הוא למד משפטים בקריה האקדמית אונו וכיום הוא עובד כעורך דין בתחום הנזיקין ושותף במשרד גורדון - ליסטונד.
פופרד
פופרד (בסלובקית והונגרית: Poprad; בגרמנית: Deutschendorf) היא עיר בת כ-55,000 תושבים (2006) בצפון סלובקיה למרגלות הרי טאטרה הגבוהים בסמוך לגבול עם פולין. זו העיר הגדולה במחוז ספיש (Spiš, ציפס בפי הגרמנים) והעיר העשירית בגודלה בסלובקיה.
לעיר מרכז היסטורי המהווה אבן שואבת לתיירים ונמל תעופה בינלאומי,
היסטוריה
העיר פופרד הנוכחית מורכבת ממספר עיירות סמוכות שהוקמו באמצע המאה ה-13 על ידי מהגרים גרמנים שהגיעו לממלכת הונגריה. עיירות אלו כוללות את מטיובצה, ספיסקה סובוטה, ויילקה, פופרד וסטרזה פוד טטרמי. הגדולה שבעיירות הייתה ספיסקה סובוטה ששמרה על הבכורה עד סוף המאה ה-19. בשנת 1412 הועברו עיירות אלו ביחד עם עוד עיירות בסביבה שהרכיבו ביחד את חבל ספיש, לידי פולין לאחר ששועבדו לחוב של ממלכת הונגריה שלא שולם. עד שנת 1769 היוו העיירות מובלעת של שלטון פולני בתוך ממלכת הונגריה. בשנת 1769 לאחר שהבינה שפולין חלשה מכדי להתנגד והולכת להיות מחולקת, השתלטה ממלכת הונגריה על חבל ספיש. לאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, התעורר שוב מחלוקת לגבי השליטה בחבל שפיץ. פולין דרשה את החזרת החבל אך צ'כוסלובקיה שצבאה שהה באזור סרבה. החלטת המעצמות הייתה למסור חמש שישיות מהשטח, כולל את עיירות פופרד, לידי צ'כוסלובקיה. העיירות יושבו באותה תקופה בעיקר על ידי צאצאי מהגרים גרמנים (ציפסרים) וחיילים הונגרים משוחררים.
אמיל לב
אמיל לב (בגרמנית: Emil Leeb; 17 ביוני 1881 – 8 בספטמבר 1969) היה גנרל בווארי – גרמני ששירת בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה וכמפקד קורפוס בוורמאכט במלחמת העולם השנייה. אחיו הגדול היה וילהלם ריטר פון לב, שהיה פילדמרשל בוורמאכט. אחיו היה בעל תואר האצילות "ריטר" (תואר המקביל בערך לתואר אביר) ולשמו נוספה הקידומת "פון", הייחודית בעלי תואר אצולה. תארים אלו ניתנו לו לאחר שהועלה לדרגת אצולה והוענק לו עיטור המסדר הבווארי הצבאי של מקס יוזף. בשל כך נוספה לשמו של האח הגדול הקידומת "פון", לעומת האח הצעיר שנותר בשמו המקורי.
קריירה מוקדמת
לב נולד ב-17 ביוני 1881 בפסאו שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה אחיו הצעיר של גנרל-פלדמרשל וילהלם פון לב. בשנת 1901 התגייס לב לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-4 (המלך). בתחילת מלחמת העולם הראשונה הועבר לב לרגימנט הארטילריה הבווארי במילואים ה-1, ובאביב שנת 1915 הועבר לדיוויזיה הבווארית ה-10, וב-1 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר לב ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1925 הועלה לב לדרגת מיור וב-1 בפברואר 1929 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-1 בדצמבר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1933 מונה לקצין מטה באגף החימוש של הצבא וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-15, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באפריל 1939 הועלה לב לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד הקורפוס ה-11.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה לב למפקד הקורפוס ה-11, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-1 במרץ 1940 פרש לב מתפקידו, והועבר למשרד החימוש. ב-1 בספטמבר 1943 הוענק ללב עיטור הצלב הגרמני בכסף, וב-1 במאי 1945 פרש לביתו.
אווטאר (דמות וירטואלית)
אווטאר (בסנסקריט: अवतार) או יַצְגָן הוא דמות המתארת את דמותו של השחקן בעולם הווירטואלי של משחק וידאו. בנוסף לכך, אווטאר הוא שם משתמש, שם משחק, שם בדוי, תג גיימר, שם מסך. הוא שם שאומץ על ידי גיימר וידאו ומשמש כדרך הזיהוי המועדפת לקהילת המשחקים. השימוש של שמות משתמש נפוץ בעיקר כאשר משחקים במשחקים מרובי משתתפים באינטרנט, או בכנסי ספורט אלקטרוניים.
אווטאר יכול גם לשמש לביצוע הונאות באינטרנט, למשל, על ידי השתתפות ב"פורומים" ו"חדרי צ'אט" תוך שימוש ב"אווטאר" במקום בזהות האמיתית.
מקור המונח
בדת ההינדית, המונח "אווטאר" מתאר את ההתגשמות הגולמית של וישנו או של אל על פני האדמה. מקור המילה בסנסקריט, ופירושה על פי רוב ירידה ממצב של ישות עליונה (אל) אל ישות רגילה (אדם).
ההיסטוריה של השימוש במונח
השימוש הראשון במונח בתחום משחקי המחשב מקורו בשנת 1985 במשחק הווידאו "אולטימה". סדרת משחקי האולטימה החלה בשנת 1981. בשנת 1985 שווק המשחק "אולטימה IV" שבו הוצג לראשונה המונח "אווטאר", כאשר מטרת המשחק במשחק הייתה להגיע לסטטוס אווטאר. במשחקים יותר מאוחרים בסדרה הייתה דמותו הווירטואלית של המשחק בסטטוס זה ובהתאם נקראה אווטאר.
ברומן "Count Zero" מאת ויליאם גיבסון משנת 1986 נעשה שימוש במונח על מנת לתאר את דמותו של השחקן בעולם של מציאות מדומה.
שימוש נוסף במונח היה במשחק התפקידים "מרוצללים" משנת 1989 ובמשחק הווידאו "האביטט" משנת 1987.
שימוש באווטאר
לא ידוע כיום באיזה פורום אינטרנט החל הייצוג הגרפי של הכותבים לראשונה, אולם כיום נפוצים אווטארים בפורומים רבים. האווטארים מעוצבים באופן שונה מאדם לאדם, כאשר העיצוב נבחר על ידי האדם הכותב בפורום מתוך מטרה לייצג את אישיותו של הכותב, את דעותיו, אמונתו, תחומי העניין שלו או מצבו החברתי. במשחקי מחשב ובמשחקי אינטרנט מייצגים האווטארים את דמותו של השחקן ואת מיקומו בעולם הווירטואלי של המשחק. השליטה בדמות ותנועתו ברחבי העולם הווירטואלי מאפשרת לשחקן לפעול בעולם המשחק ולהשיג את מטרות המשחק.
עיצוב דמות השחקן - אווטאר, לרוב, נעשית על פי בחירה אישית של השחקן. כלומר, השחקן יכול לבחור ולעצב את מראה האווטאר, כמו: צבע שיער, צבע עור, ביגוד, בחירת גזע ומין. דמות השחקן עשויה לעיתים להיות מבוססת על אדם אמיתי, במיוחד במשחקי ספורט שבהם נעשה שימוש בשמות של אנשים ובעל דמיון לשחקני ספורט אמיתיים. אנשים היסטוריים ומנהיגים לעיתים מופיעים כדמויות, במיוחד במשחקי אסטרטגיה או במשחקי בניית אמפיריות כמו בסדרת Civilization של סיד מאייר. בסדרה זו, הדמות שנבחרת לשחקן אופי היסטורי זהה לאורך כל המשחק למרות הקמפיין שיכול להימשך כמה מאות שנים לפני ואחרי החיים של אישיות היסטורית אמיתית. ניתן לראות את דמות האווטאר, בדרך כלל, בסימולציות משחק קזינו.