cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבולוציה של האדם
אבות קדמונים באפריקה של המיוקן והפליוקן
כל המחקרים הגנומיים בשנים האחרונות מעריכים שהאב הקדמון המשותף האחרון לאדם ולשימפנזה חי באפריקה בסוף עידן המיוקן ובתחילת עידן הפליוקן, כ-8 מיליון עד 4 מיליון שנה לפני זמננו, ושהאב הקדמון המשותף לאדם, השימפנזה והגורילה קדם לו בכמיליון עד 2 מיליון שנה. ואולם במשך זמן רב לא ניתן היה לקבל אישוש לכך ברשומות המאובנים, משום שלא התגלה באפריקה אף מאובן של קוף אדם או הומינין מן התקופה שבין 13 מיליון ל-4 מיליון שנה לפני זמננו. חוקרים אחדים אף הציעו כמועמדים חלופיים כמה מקופי האדם שהיו נפוצים בתקופה זו בדרום אירופה, כמו דריופיתקוס מצרפת ואורנופיתקוס מיוון. אולם נראה כי הסיבה להיעדר הממצאים הייתה מלאכותית ונעוצה בעיקר במיעוט מחקרים לחיפוש מאובנים באפריקה יחסית לאירופה. מכל מקום, בשנים האחרונות פורסמו מספר מאובנים אפריקניים חשובים מהתקופה המדוברת, אף כי הם עדיין נדירים מאוד.
שיני קוף אדם שהתגלו בקניה ב-2007 קיבלו את השם נאקאליפיתקוס Nakalipithecus, והן מתוארכות לגיל של כ-10 מיליון שנה. מסוף המיוקן ותחילת הפליוקן התגלו באפריקה ארבעה מינים: סהלאנתרופוס צ'אדנזיס מצ'אד מלפני 6 מיליון עד 7 מיליון שנה, אורורין טוגננסיס מקניה מלפני כ-6 מיליון שנה, ושני מינים של ארדיפיתקוס מאתיופיה – ארדיפיתקוס קדבה מלפני 5.5 מיליון שנה וארדיפיתקוס רמידוס מלפני 4.4 מיליון שנה. אך פרט לרמידוס כל הממצאים האלו חלקיים מאוד, ולכן לא ברור עדיין טיב היחסים ביניהם, מי מהם קופי אדם, מי מהם הומינינים ומי מהם מייצג את הפיצול לענפי הגורילה והשימפנזה, אם בכלל. סביר גם שהתקיימו באותה תקופה מינים נוספים בלתי מוכרים, ואם כך ייתכן שהאבות הקדמונים המשותפים לאדם ולקופי האדם האפריקניים עדיין לא התגלו.
ארדיפיתקוס וההזדקפות על שתיים
מאובני ארדיפיתקוס רמידוס, ובעיקר שלד הנקבה הידועה בכינוי הפופולרי "ארדי", היא תגלית מבין החשובות ביותר בחקר האבולוציה של האדם בשנים האחרונות. על פי הסברה, ארדי השתייכה לענף ההומיניני מייד לאחר התפצלותו מענף השימפנזה, והיא שופכת לראשונה אור על תהליך ההזדקפות על הרגליים האחוריות. כפות הרגליים של ארדי דומות עדיין לאלו של קופים וקופי אדם – הן בעלות בוהן לופתת נפרדת משאר האצבעות בדומה לאגודל של כף יד – אבל חלקו העליון של האגן שלה הוא כבר ב"צורת קערה", בדומה לאגן האנושי המותאם להליכה על שתיים. שחזור השלד הוליך למסקנה כי ארדי נעה בשתי צורות שונות: בצמרות העצים היא טיפסה על ארבע כפותיה ומעל הענף, בדומה לקופי מקוק ובבון בני-ימינו ובניגוד לקופי האדם בני ימינו, הנתלים מהענף כלפי מטה ומתקדמים בתנופות זרוע, בעוד שעל הקרקע היא הלכה זקופה על רגליה האחוריות, אך בניגוד לבני אדם בוהן הרגל שלה הייתה פשוטה הצידה, ושימשה לשמירת שיווי משקל. סביר שהתנועה הדו-רגלית של ארדי הייתה הרבה פחות יעילה ומהירה מההליכה והריצה של האדם, ונראה שהיא בילתה רק חלק מזמנה על הקרקע, ובשעת סכנה נמלטה מייד אל העץ הקרוב.
ממצאים מאובנים רבים מאתר הגילוי של רמידוס מראים שהוא חי בבית גידול מיוער, וסותרים השערות מקובלות מהמאה ה-20 שההזדקפות על שתיים החלה כהסתגלות לחיים בסוואנה האפריקנית. על פי השערת ה"פרנסה הזכרית" (male provisioning) של הפלאואנתרופולוג אוון לבג'וי (C. Owen Lovejoy), הליכתו הזקופה של רמידוס התפתחה כהתאמה לנשיאת מזון בידיים אל הנקבות והצעירים, במקביל להתפתחות מונוגמיה בענף האדם. גם קופי אדם מודרניים הולכים לעיתים על שתיים כאשר הם נושאים מזון בזרועותיהם, אבל הזכרים שלהם אינם מונוגמיים ואינם דואגים לצאצאיהם, פרט לגיבונים. לפי השערתו של לבג'וי, התפתחות מונוגמיה ונשיאת מזון בזכרי רמידוס אפשרה להביא מספר גדול יותר של צאצאים לבגרות, ובשל כך היה לה יתרון ברירה חזק.
האוסטרלופיתקנים והיציאה לסוואנה
במחצית תקופת הפליוקן, האקלים הגלובלי של כדור הארץ הפך קר ויבש יותר, וככל הנראה גרם להכחדת קופי האדם שעדיין נותרו בצפון-אסיה ובאירופה. גם באפריקה הצטמצמו שטחי היער, מה שהעניק יתרון להומינינים הולכים על שתיים, שיכלו לנצל שטחים פתוחים יותר, מכיוון שהליכה על שתיים חסכונית בהרבה מבחינת צריכת אנרגיה ומסייעת לצלוח הליכות ארוכות בין מקורות מים מרוחקים. האוסטרלופיתקנים היו נפוצים במזרח אפריקה ודרומה במהלך הפליוקן ותחילת הפלייסטוקן, כארבעה מיליון עד מיליון שנים לפני זמננו. סביר שהם התפתחו מארדיפיתקוס רמידוס, שקדם להם רק בכמה מאות אלפי שנים, או אולי ממין דומה של ארדיפיתקוס או אורורין. האנטומיה של האוסטרלופיתקנים מוכרת היטב מהשלד המפורסם של "לוסי" ומאובנים רבים אחרים. הם הלכו זקופים על שתיים, ובניגוד לארדיפיתקוס כף הרגל שלהם כבר הייתה כמעט מודרנית בצורתה, עם קשת כף-רגל ובוהן קרובה לשאר האצבעות, כפי שניתן לראות בעקבותיהם שהתאבנו באתר לייטולי. אך האוסטרלופיתקנים עדיין שמרו על יכולת מסוימת של טיפוס על עצים, כפי שניתן להסיק מזרועותיהם השוות באורכן לאורך הרגליים, אצבעותיהם הארוכות והמעוקלות, ותכונות שלד נוספות האופייניות לקופי אדם. הם חיו באזורים פתוחים יחסית, סוואנה וחורש, וקרוב לוודאי שבדומה לקופים החיים כיום בסוואנה האפריקנית הם בילו את רוב זמנם על הקרקע ומצאו שם את מזונם, אך לנו על עצים בלילה כמחסה מפני טורפים.
נפח מוחם של האוסטרלופיתקנים היה 350 עד 500 סמ"ק, כלומר עדיין כנפח מוח קוף אדם או רק במעט גדול יותר. סביר להניח שבדומה לשימפנזים בני ימינו הם השתמשו בכלים פשוטים כמו מקלות ואבנים בלתי מעובדות. ייתכן שכמה אוסטרלופיתקנים אף סיתתו אבנים באופן גס. כלי האבן המסותתים העתיקים בעולם הם בני 2.6 מיליון שנה ונמצאו באתיופיה באתר המיוחס לאוסטרלופיתקוס גרהי.
כיום מוכרים מרשומות המאובנים לפחות חמישה מינים של הסוג אוסטרלופיתקוס. שלושה מינים נוספים מופרדים לעיתים לסוג פראנתרופוס, שכן הם מתייחדים במבנה גוף חסון יותר עם לסתות מפותחות ושיניים טוחנות גדולות, הרומזות על התמחות בלעיסת מזון צמחי. האחרונים שבהם המשיכו להתקיים בתחילת הפלייסטוקן במקביל למיני האדם שהתפתחו מהם, אך נראה שלבסוף לא עמדו בתחרות ונכחדו לחלוטין לפני כמיליון שנה.
מיני אדם קדומים והגידול בנפח המוח
כמעט כל החוקרים כיום מסכימים שסוג האדם (Homo) התפתח מהאוסטרלופיתקנים לפני קצת יותר משני מיליון שנה, אך עדיין לא ברור היכן בדיוק ומאיזה מין. המאובנים העתיקים ביותר שהתגלו מסוג האדם משויכים לרוב למינים הביליס ורודולפנסיס. הם חיו באפריקה לצד מיני אוסטרלופיתקוס ופראנתרופוס, אך הם היו בעלי מוח מעט יותר גדול, בין 510 ל-750 סמ"ק, פנים ולסת פחות בולטות, ניבים קטנים יותר, ובמבט מלמטה שורת השיניים שלהם היא בצורת קשת (פרבולה) ולא בצורה מרובעת. למרות הבדלים אלו הם עדיין כה דומים לאוסטרלופיתקנים בצורת הגולגולת שלהם ובפרופורציות הגוף, עם זרועות הדומות באורכן לרגליים, עד כי מספר פלאואנתרופולוגים סבורים שיש לכלול אותם בסוג אוסטרלופיתקוס. מאובני הביליס ורודולפנסיס מתגלים לרוב בסמוך לכלי אבן מסותתים מהתרבות האולדובאית ועצמות בעלי חיים שעליהן סימנים טיפוסיים של חיתוך וריסוק.
הומו ארקטוס האפריקני, המסווג לעיתים כהומו ארגסטר, התפתח לראשונה במזרח אפריקה לפני כ-1.7 מיליון שנה, ככל הנראה מהביליס או רודולפנסיס, והוא המין הראשון השייך ללא עוררין לסוג האדם. בדומה לאדם בן ימינו, הרגליים שלו ארוכות מן הזרועות, שלד הגוף שלו כמעט מודרני בגודלו ובצורתו, וכל ההתאמות העתיקות לטיפוס על עצים נעלמו ממנו לחלוטין. נפח המוח שלו בין 800 ו-900 סמ"ק, גדול משמעותית משל קודמיו, אך עדיין קטן משמעותית מזה של האדם המודרני. ארקטוס היה ככל הנראה המין הראשון שהשתמש באש ופיתח את התעשייה האשלית – הטכניקה הראשונה של ייצור כלי אבן שדרשה סיתות שיטתי ומוקפד של טיפוסי כלים תקניים, כמו אבן היד.
רקמות עצב צורכות אנרגיה רבה יותר מרקמות אחרות, ולכן למוח גדול יש יתרון אבולוציוני רק אם הוא מחזיר השקעה זו. מספר השערות הועלו ליתרון כזה, שקשה להכריע ביניהן וממילא אינן בהכרח סותרות:
מיני האדם בפלייסטוקן וההגירות מאפריקה
עד עידן הקרח של הפלייסטוקן לפני כ-2.5 מיליון שנה, כל האבולוציה המוכרת של שושלת האדם התרחשה ביבשת אפריקה. האקלים הגלובלי של הפלייסטוקן התאפיין במספר תקופות קרות מאוד שביניהן הפוגות ממוזגות. קרחונים כיסו את מרבית האזורים הצפוניים של אירואסיה ואמריקה, ובאפריקה הפכו אזורים רבים לצחיחים יותר והקשו על תנאי החיים. מאידך ירידת מפלס פני הים במאות מטרים גרמה להצטמצמות מצרי ים, ולהיווצרות גשרי יבשה או גשרי קרחונים בין צפון-מזרח אפריקה למזרח התיכון, במצרי הבוספורוס בין אסיה לאירופה, בין דרום-מזרח אסיה לאיי אינדונזיה כמעט עד אוסטרליה, בין אירופה לאיים הבריטים, ובמצר ברינג בין סיביר לצפון אמריקה. גשרים אלו אפשרו לראשונה את התפשטותן של אוכלוסיות אדם לחלקים נרחבים של העולם.
שילוב עדויות המאובנים והעדויות מגנום האדם מאשר בעיקרו את השערת "היציאה מאפריקה" (Out of Africa), לפיה תולדות סוג האדם מורכבות מגלי הגירה חוזרים ונשנים מאפריקה לשאר העולם. השערה זו מוצגת לרוב כניגוד להשערת ההמשכיות האזורית (Regional Continuity), לפיה בני האדם המודרניים בכל אזור גאוגרפי התפתחו בעיקר מהמינים העתיקים יותר באותו אזור. שני גלי הגירה שמתועדים טוב יחסית הם: בין שני גלים אלו, בפלייסטוקן התיכון, ייתכן שאירע גל נוסף של התפשטות הומו היידלברגנסיס (על-פי סיווגים אחרים ספיינס ארכאי, הומו אנטקסור או הומו רודזיינסיס) למזרח התיכון ולאירופה, שם הוא התפתח לאדם הניאנדרטלי. בנוסף, הממצאים החדשים של הומו גאורגיקוס והומו פלורסיינסיס העלו לאחרונה את ההשערה שגל הגירה עתיק מכולם אירע עוד בפלייסטוקן המוקדם מאפריקה לאסיה, של מין אדם מוקדם כלשהו כמו הביליס או רודולפנסיס, או אולי אף של אוסטרלופיתקנים. נראה שכל גל הגירה כזה החליף את האוכלוסיות הקדומות יותר באותו אזור (אם היו כאלו), אך ייתכן שהתקיימו ביניהן גם שיעורים מסוימים של רביית כלאיים.
ספיינס ארכאי והאדם הניאנדרטלי
החל מתקופה של כחצי מיליון שנה לפני זמננו נמצאו באפריקה, אירופה ואסיה מאובני אדם רבים שנפח המוח שלהם כ-1,200 סמ"ק – גדול מהטווח התחתון של מוחות בני אדם נורמלים כיום – ולעיתים רחוקות אף מעל ל-1,350 סמ"ק, שהוא הממוצע המודרני. חלק ממאובנים אלו מסווגים על ידי חלק מהחוקרים תחת המונח החצי-רשמי "הומו ספיינס ארכאי". השימוש בשם המין "ספיינס" פירושו שלדעת החוקרים, בני אדם אלו כבר היו יכולים להעמיד ללא קושי צאצאים פוריים עם בני אדם מודרניים אילו חיו היום. המונח "ארכאי" פירושו שהם עדיין נבדלים באנטומיה שלהם מבני אדם מודרניים, למשל הם חסרים עדיין את בליטת הסנטר על הלסת התחתונה ורכסי הגבות שלהם מפותחים מאוד. תכונות אלו טיפוסיות לארקטוס, היידלברגנסיס והאדם הניאנדרטלי, ואכן רוב מאובני "ספיינס ארכאי" מסווגים על ידי חוקרים אחרים כארקטוס, כהיידלברגנסיס או כ"קדם ניאנדרטלים", וההבדל בין טיפוסים אלו הוא כה הדרגתי שקשה מאוד להגדירו. בדומה לארקטוס, מאובנים אלו עדיין מקושרים לרוב עם תרבות כלי האבן האשלית.
החל מתקופה של כ-250 אלף שנה לפני זמננו, בפלייסטוקן המאוחר, מאובני ספיינס ארכאי במזרח התיכון ובאירופה מראים השתנות הדרגתית לאוכלוסייה המוכרת כיום כאדם הניאנדרטלי, שבצורתה המובהקת התקיימה כ-120 אלף עד 20 אלף שנה לפני זמננו. לכן חוקרים "אחדנים" מסווגים את הניאנדרטלים כתת-מין של ספיינס, מכנים אותם "הומו ספיינס ניאנדרתלנסיס" ומשייכים אותם לקבוצת ספיינס הארכאי. לעומת זאת חוקרים "פצלנים" סבורים שבכל זאת יש לסווגם כמין נפרד: "הומו ניאנדרתלנסיס". חקר הגנום הניאנדרטלי בשנים האחרונות מראה שהניאנדרטלים היו אוכלוסייה נפרדת מאוד מהאדם המודרני, ועם זאת, המחקר העדכני ביותר בנושא מעריך שכ-1%–4% מהשונות הגנטית של בני-אדם החיים כיום מחוץ לאפריקה ניתן לייחס לאללים ניאנדרטלים, ומכאן ששיעור נמוך של רביית כלאיים פורייה התקיים בין הניאנדרטלים לספיינס המודרני בעת התפשטותו של האחרון מאפריקה.
הניאנדרטלים היו בעלי נפח מוח דומה לזה של בני אדם בני ימינו, ואפילו גדול ממנו במקצת, בממוצע, אם כי יתרון זה נבע מגופם הגדול יותר בממוצע של הניאנדרטלים ולא ממוח גדול יותר באופן יחסי. גם תרבות כלי האבן האופיינית לניאנדרטלים – התרבות המוסטרית המשויכת לתקופה הפלאוליתית התיכונה – מתקדמת מהתרבות האשלית המשויכת לתקופה הפלאוליתית התחתונה. עם זאת, חפצי אמנות, קישוטים וגילויים אחרים של חשיבה סימבולית עדיין נדירים ביותר בתרבות המוסטרית.
הופעת המין האנושי המודרני
טיפוסי ספיינס ארכאי שחיו במזרח התיכון ובאירופה התפתחו שם לניאנדרטלים, ובמקביל, טיפוסי ספיינס ארכאי שחיו באפריקה התפתחו שם לבני אדם מודרניים. ההתפתחות באפריקה מוכרת פחות עקב המיעוט היחסי של חפירות פלאואנתרופולוגיות וארכאולוגיות שם. מאובנים שהתגלו באתיופיה על ידי הצוות של טים וייט באזור החפירה הקבוע שלו באוואש התיכון, הם בעלי מוח גדול (כ-1,450 סמ"ק) אבל מאפייני שלד ארכאיים, וסווגו כתת-מין הומו ספיאנס אידלטו. הם מתוארכים ל-160 אלף שנה לפני זמננו, התארוך הידוע המאוחר ביותר של בני אדם שאינם מודרניים לחלוטין באפריקה.
"מודרניות" של בני אדם ניתן להגדיר לפחות בשלושה מובנים שונים: במובן האנטומי על פי תצורת השלד שלהם, במובן הגנטי על פי רצף הגנום שלהם, ובמובן ההתנהגותי על פי התרבות שלהם. מאובני אדם הזהים אנטומית לבני אדם בני ימינו מוגדרים במינוח הטקסונומי כתת-מין "הומו ספיינס ספיינס" (Homo sapiens sapiens). המאובנים העתיקים ביותר שסווגו כך התגלו באתר קיביש סמוך לנהר אומו בדרום-אתיופיה, עוד בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי משלחות של ריצ'רד ליקי, אולם רק לאחרונה תארוך רדיומטרי מתקדם בשיטת ארגון-ארגון העריך את גילם ב-190 אלף שנה. בהשוואה לניאנדרטלים וספיינס ארכאי, התכונות האנטומיות המציינות את האדם המודרני הן:
מחקרים גנטיים באוכלוסיות אדם בנות ימינו, המסתמכים על רצפי דנ"א מיטוכונדרי, העובר בירושה דרך השושלת הנקבית בלבד, רצפי כרומוזום Y, העובר בירושה דרך השושלת הזכרית בלבד, ולאחרונה גם על רצפי דנ"א רגיל, מראים כולם באופן בלתי תלוי כי ה"שורש" של כל השושלות האנושיות דומה ביותר לרצפים של בני אדם אפריקנים. ההערכה המעודכנת לגילה של חוה המיטוכונדרית, אם משותפת של כל בני האדם החיים היום, היא כ-200 אלף שנה. גילו של אדם כרומוזום Y, האב משותף של כל בני האדם החיים היום, הוא לפי הערכות עדכניות כ-142,000 שנה. מכאן שיש כיום הסכמה בין עדויות המאובנים לעדויות הגנומיות בנוגע למוצאה האפריקני של האנושות המודרנית. מעקב אחר השושלות הגנטיות מאפשר אף לתארך את הגירת האדם המודרני מאפריקה לשאר היבשות, ומועדי ההגירה למזרח התיכון (לפני כ-100 אלף שנה), לאוסטרליה (לפני כ-50 אלף שנה), לאירופה (לפני כ-35 אלף שנה) וליבשת אמריקה (לפני כ-15 אלף שנה) אף הם תואמים ברובם את תארוך הופעתם הראשונה של מאובני אדם מודרני אנטומית במקומות אלו. שרידי האוכלוסייה האירופית הם הראשונים שהתגלו עוד במאה ה-19, ועד היום מכנים אותם לעיתים "קרו-מניון" על שם מערה בצרפת שבה נמצאו.
עם זאת, מודרניות גנטית ואנטומית אין פירושה בהכרח גם מודרניות התנהגותית. בארץ ישראל בעיקר נמצאו מהתקופה שבין 100 אלף ל-50 אלף שנה לפני זמננו מאובני ניאנדרטלים וגם מאובני אדם מודרני אנטומית, שחיו באותו זמן ואולי אף זה לצד זה, ועדיין כולם עם שרידים ארכאולוגים אופייניים לאותה תרבות – התרבות המוסטרית. רק בממצאי התקופה הפלאוליתית העליונה נפוצות כל אותן עדויות למודרניות תרבותית שאופייניות גם לאוכלוסיות ציידים-לקטים בנות זמננו: להבי אבן עדינים בעלי סיתות משוכלל ביותר, כלי עצם, קישוטים וחפצי אמנות, כלי נגינה, סמלים גאומטריים, חומרי צבע כמו אוכרה, קבורה טקסית וגילויים אחרים של חשיבה סימבולית. הממצאים העתיקים המעידים ללא ספק על מודרניות התנהגותית הם חרוזי צדף וממצאים אחרים ממערת הגדי (סח'ול) בנחל מערות בארץ-ישראל, מלפני 130 אלף עד 100 אלף שנים, וממערת בלומבוס בדרום אפריקה, מלפני 85 אלף עד 75 אלף שנים. ואולם במזרח התיכון, אירופה ואסיה נראה כי התקופה הפלאוליתית העליונה החלה רק לפני 60 אלף עד 40 אלף שנה. יש המשערים שהיא מעידה על הופעתה של שפה סימבולית מודרנית.
אבולוציה של האדם בימינו
סברה שגויה הרווחת בציבור היא שאבולוציה איננה מתרחשת עוד בקרב בני אדם כיום, אם משום שאין רואים אותה בפעולה ואם משום שחידושי הטכנולוגיה, על פי סברה זו, מבטלים את הברירה הטבעית. אך למעשה, כל שינוי בשכיחויות אללים באוכלוסייה מוגדר כאבולוציה, ושינויים כאלו אכן מתרחשים, אלא שהם אורכים אלפי שנים לכל הפחות, כך שקשה להבחין בהם. גנטיקאים העלו את ההשערה שקצב האבולוציה האנושית אף הואץ בעשרות אלפי השנים האחרונות, כתוצאה מהגידול במספר הנפשות שגורם לגידול במספר המוטציות החדשות המופיעות בכלל האוכלוסייה.
דוגמה נחקרת היטב לאבולוציה מודרנית היא התפתחות הסבילות לסוכר הלקטוז במבוגרים, המאפשרת להם לעכל חלב של בהמות שונות (במצב הטבעי רק תינוקות מסוגלים לעכל את סוכר החלב). מחקר גנטי הראה שאבולוציה זו היא תוצאה של מוטציות בגורם שעתוק המדכא את ייצור אנזים הלקטאז, מוטציות שהופיעו לראשונה לפני כמה אלפי שנים, בראשיתה של המהפכה החקלאית. בתרבויות אנושיות המגדלות בהמות חלב, מוטציות אלו כבר התפשטו למרבית האוכלוסייה כתוצאה מברירה טבעית, אך בתרבויות שאינן צורכות מוצרי חלב אין למוטציות אלו יתרון כלשהו, ולכן הן נדירות. במחקר פלאוגנטי של 230 גנומים משלדי בני-אדם עתיקים באירואסיה נמצאו סימנים רבים לפעולתה של ברירה טבעית, החזק שבהם במוטציה הגורמת סבילות ללקטוז.
ההתנגדות לרעיון האבולוציה של האדם
גם מרבית המדענים הדתיים בתחומים הרלוונטיים אינם מערערים כיום על האבולוציה של האדם. המדענים הדתיים בארצות הברית המצהירים כי אין כיום מקום לספק בדבר מוצאו של האדם מקופי אדם קדומים הם למשל פרנסיס קולינס, גנטיקאי נוצרי אוונגליסטי שעמד בראש פרויקט גנום האדם הבינלאומי וכיום עומד בראש המכונים הלאומיים לבריאות; קן מילר, ביולוג קתולי המוביל מאבק ציבורי נגד בריאתנות; ומייקל ביהי, ביוכימאי קתולי הידוע בתמיכתו בתכנון תבוני. גם בישראל, רוב המדענים הדתיים נוקטים בגישות שונות ליישוב אמונתם עם האבולוציה, ושר המדע, הרב דניאל הרשקוביץ, שהוא פרופסור למתמטיקה בטכניון, הביע את דעתו כי אין לשלול שמוצא האדם הוא מקופי אדם, ואף הציע מקורות ביהדות התומכים בכך.
למרות זאת ציבורים נרחבים בעולם, בעיקר מפלגים שמרניים של הדתות המונותאיסטיות, עדיין דוחים לחלוטין את רעיון האבולוציה של האדם. בסקר שנערך בשנת 2005, במרבית מדינות מערב אירופה למעלה מ-60% מהמבוגרים קיבלו כאמת את ההצהרה "בני אדם התפתחו ממינים קודמים של בעלי חיים", אך בארצות הברית רק כ-40% ובטורקיה רק כ-25%. סקר זה לא נערך בישראל, אך בסקר אחר של מרכז המחקר פיו שנערך בישראל בשנת 2016 הסכימו 53% מהיהודים ו-37% מהערבים כי "בני אדם ויצורים חיים אחרים התפתחו באבולוציה במשך הזמן". בארצות הברית המתנגדים הם בעיקר נוצרים מהזרמים האוונגליסטיים, בעוד האפיפיור מצהיר כי אין סתירה בין הנצרות הקתולית והאבולוציה של האדם. גם בציבור הדתי והמסורתי בישראל רבים דוחים את רעיון האבולוציה של האדם, ולעומתם אחרים כמו הרב אורי שרקי סבורים שאין כל מניעה שהגוף הפיזי שבו נפח הבורא רוח חיים היה קוף או אדם קדמון.
בישראל, האבולוציה של האדם אינה נכללת בתוכנית לימודי החובה של משרד החינוך, אף כי אין מדיניות רשמית נגד מורים המלמדים אותה ביוזמתם. בשנת 2014 פורסם שקיימת תוכנית במשרד החינוך לכלול אבולוציה בלימודי מדעים בחטיבות הביניים, אך נושא האבולוציה של האדם לא נזכר בה. חבר ועדת משרד החינוך למקצוע המדעים חגי נצר צוטט כי "אין התייחסות ישירה לנושא הזה מפני שמדובר בנושא רגיש מאוד במדינת ישראל". מיעוט זעיר של תלמידי תיכון בישראל לומדים אבולוציה של האדם כחלק מפרק רשות על אבולוציה במסגרת ההקבצה הגבוהה ביותר של בחינות הבגרות בביולוגיה.
רבים בתחומי המדע והדת כאחת אינם שוללים את רעיון האבולוציה של בני אדם, אך סוברים שאין די בו על מנת להסביר את "מותר האדם", היינו ייחודו הנפשי או המוסרי של האדם. תורת האבולוציה אינה מתיימרת לספק הסבר מלא ומוחלט לכל תכונותיו של האדם.
תפיסת האבולוציה כ"סולם" וכ"שיח"
בציבור הרחב עדיין נפוצה תפיסה שגויה שרווחה בקהילה המדעית בתחילת המאה ה-20, לפיה האבולוציה מתנהלת באופן סדרתי מצורות פשוטות יותר למורכבות יותר, התפיסה שסטיבן גולד כינה "הסולם". בהקשר של האבולוציה של האדם, תפיסה פשטנית זו מתבטאת בתמונת "מצעד הקדמה", אחד הסמלים הגרפיים המוכרים ביותר בתרבות המערבית, שרבים בציבור נוטים לזהותו כמעט אוטומטית עם רעיון האבולוציה. במציאות, כל הקבוצות המוכרות היטב מרשומות המאובנים, כגון סוסיים או דינוזאורים, מפגינות אבולוציה מסועפת מאוד שאיננה בהכרח "מתקדמת" ליצורים מורכבים יותר או מותאמים יותר לסביבתם – התפיסה שגולד כינה "השיח". האבולוציה של האדם אינה יוצאת דופן מבחינה זו: היא מאוד מסועפת ורבים מהמינים הכלולים בה התקיימו במקביל במשך זמן רב. מי שאינו מבין עניין זה עלול להסיק, למשל, שהכחדתו של האדם הניאנדרטלי מעידה בהכרח על כך שהוא היה פחות מפותח מהאדם המודרני, או שהוא היה אביו הקדמון של האדם המודרני, אך מסקנות מעין אלו נחשבות כיום שגויות.
"החוליה החסרה"
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התנהלו ויכוחים סוערים בתחום הפלאואנתרופולוגיה מיהו המאובן שזכאי לתואר "החוליה החסרה" בין קוף האדם לאדם. בין הממצאים שטענו בשעתם לתואר זה היו האדם הניאנדרטלי, פיתקאנתרופוס ארקטוס (כיום מסווג כהומו ארקטוס מג'אווה), אדם פקין (כיום מסווג כהומו ארקטוס מסין), איש פילטדאון (שהסתבר כזיוף) ואוסטרלופיתקוס אפריקנוס (מאובן ה"ילד מטאונג" שגילה ריימונד דארט). בוויכוחים אלו היו מעורבים ככל הנראה גם שיקולים בלתי מדעיים, למשל מדענים בריטים נטו לתמוך באיש פילטדאון הבריטי, בעוד מדענים גרמנים נטו לתמוך באדם הניאנדרטלי שהתגלה בגרמניה, והאירופים בכללם נטו להתעלם ממועמדים אסייתיים ואפריקניים. מושג החוליה החסרה גם זכה לחשיפה רבה בתקשורת, ונעשה בו שימוש מוגזם ומוטעה על ידי עיתונאים ושרלטנים, שלעיתים אף המציאו "חוליות חסרות" משל עצמם, למשל במקרה של "איש נברסקה".
בספרות המדעית פסק לחלוטין השימוש במונח "החוליה החסרה" בעשרות השנים האחרונות. סיבה אחת לכך היא ריבוי מיני ההומינידים המאובנים שהתגלו. משמעות הריבוי היא שלא מין אחד אלא מספר מינים (על פי מרבית הסיווגים וההשערות לפחות חמישה וקרוב לוודאי יותר) מהווים מאובני מעבר בין האדם המודרני לבין האב הקדמון המשותף לאדם ולשימפנזה, וממילא לא קיים מין יחידי שניתן לכנותו "החוליה החסרה" בה"א הידיעה. סיבה נוספת היא המבנה המסועף ("דמוי שיח" ולא "דמוי סולם") של האבולוציה האנושית, כך שכמעט בלתי אפשרי לקבוע בוודאות איזה מאובן נמצא בדיוק על השושלת המפותלת המובילה לאדם המודרני ואיזה מאובן נמצא על הסתעפות צדדית מעט. למרות זאת, בתקשורת ובציבור עדיין רווח שימוש מוטעה במונח "החוליה החסרה", בעיקר ב"סקופים" עיתונאיים המדווחים באופן שגוי על גילוי מאובנים חדשים של הומינידים. בעיני הקהילה המדעית בתחום, מי שעושה שימוש במונח לרוב מתייג את עצמו כחובבן במקרה הטוב וכשרלטן במקרה הגרוע.
"האם מוצא האדם הוא מן הקוף?"
יתר על כן, במובן הזואולוגי אף נכון לומר שהאדם הוא קוף בעצמו. מבחינה טקסונומית האדם שייך בין השאר לתת-סדרה Simiiformes (פירוש מילולי בלטינית: "בעלי צורת קוף"), בתוכה לעל-משפחה קופי אדם (בלטינית Hominoidea שפירושו המילולי "דמויי אדם") ובתוכה למשפחת ההומינידים (הכוללת גם את השימפנזה, הגורילה והאורנגאוטן). באותו מובן נכון גם לומר שהאדם הוא פרימט, יונק, חולייתן, בעל-חיים, וכדומה.
אבובקרי יעוזה
אבובקרי יעוזה (באנגלית: Ababkuri Yahuza; נולד ב-8 באוגוסט 1984 בגאנה) הוא כדורגלן עבר גנאי.
קריירה כשחקן
ב-2005, עזב את גאנה והצטרף להפועל כפר סבא. בעונתו הראשונה, הרשים יעוזה ביכולותו כשכבש שלושה שערים אך עונתו השנייה הייתה חלשה יותר ובסיומה הוא שוחרר. ב-2008 חתם בהפועל קריית שמונה. במהלכה של העונה עבר יעוזה תאונת דרכים קשה ובמהלכה הרכב בו נסע החליק. הקשר פונה לבית החולים זיו שבצפת שם אובחן כסובל משבר בצלעות. בדצמבר 2008, קיבל יעוזה את הודעת השחרור מהמועדון לאחר שלא הצליח להטביע את חותמו.
לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה בישראל, אבובקרי חזר לגנאה וחתם בניו אדוביאס יונייטד מהעיר ניו אדוביאס מדרום המדינה. במדיה שיחק עד שנת 2012 ובסיומה של עונה זו הוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בנבחרת
באוקטובר 2003 הוא השתתף במשחקים הכל אפריקאים יחד עם נבחרת גאנה ויחד עימה זכה במדליית הארד.
באוגוסט 2004 זומן לנבחרת בשנית לקראת אולימפיאדת אתונה. יעוזה היה חלק מהסגל הכולל לאולימפיאדה אך לא נטל חלק באף משחק רשמי. סך הכל שיחק הקשר חמישה משחקים במדי הנבחרת.
פלגה (חיל ים)
בחילות ים, פַּלְגָה היא יחידה בסיסית. לרוב, מדובר ביחידה המפעילה כלי שיט אך גם יחידות מינהלה שונות, נקראות לעיתים "פלגות".
פלגת ים מכילה לרוב 4 עד 16 ספינות, בהתאם לסוג כלי השיט ולמנהגי החיל המסוים. ברוב המקרים, פלגה מכילה כלי שיט מאותו הסוג אך לא בהכרח מאותו הדגם.
פלגה בחיל הים הישראלי
בחיל הים הישראלי, פלגת ים היא יחידת משנה בשייטת או לחלופין קיימות גם פלגות אוטונומיות בתוך בסיסים האמונים על זירות ימיות לאורך חופי ישראל. בראש כל פלגת ים עומד קצין ים בדרגת סגן-אלוף, או במקרה נדיר רב-סרן, על פי גודל היחידה. נושא תפקיד מפקד פלגה נקרא בקיצור, מפל"ג. אופי החלוקה הפנימית בתוך פלגות ים משתנה מיחידה אחת לאחרת, ותלויה בסוג הפלגה. פלגת בט"ש נחלקת לסיירות שהן תתי-יחידות של הפלגה ובראש כל סיירת עומד קצין בדרגת סרן אשר שימש מפקד ספינת בט"ש. בפלגת סטי"ל היחידות המרכיבות אותה הן ספינות הטילים השייכות לה. פלגות הלוחמים בשייטת 13 מתחלקות ליחידות על פי נושאי התמחות ייעודיים.
בכל בסיס ימי קיימים שבעה סוגי פלגות:
מרצדס-בנץ W105
מרצדס-בנץ W105 (בגרמנית: Mercedes-Benz W105) היא מכונית סלון, 4 דלתות סדאן מסדרת "Ponton-Mercedes", אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1956–1959.
סיכון מוסרי
סיכון מוסרי (באנגלית: Moral hazard) הוא מצב בו אדם או ארגון אשר איננו נושא באחריות לסיכון אליו הוא חשוף עלול להגביר את מידת חשיפתו לאותו סיכון אם הוא עשוי ליהנות מרווח או תועלת גבוהים יותר. סיכון מוסרי מביא לעיוות בהקצאת משאבים ולתימחור יתר של שירותים, כתוצאה ממידע א-סימטרי.
תחומים בהם קיים סיכון מוסרי
אחת הדוגמאות הבולטות לתחום שרווח בו סיכון מוסרי היא ביטוח. אדם שרכושו מבוטח ייטה להשקיע פחות בהגנה ובמיגון רכושו, בהשוואה למצב בו הרכוש לא היה מבוטח, כל זאת על בסיס ההנחה כי השיפוי הביטוחי מצמצם מאוד את רמת הסיכון שלו. הנזק בטווח הארוך טמון בכך שהשמירה הלקויה על הרכוש תוביל לאובדן רכוש רב יותר (משום שגנבת הרכוש תהיה קלה יותר) ובעקבותיה לעליה בפרמיות הביטוח של חברת הביטוח, שתשאף להגן על עצמה מפני הנזק המוגבר. כך נוצר מצב בו הקצאת המשאבים של המבוטח מתעוותת (בגלל תפישה שגויה של רמת הסיכון שלו) והשירות הביטוחי נמכר במחיר גבוה יותר.
תחום נוסף בו קיים סיכון מוסרי הוא התחום הפיננסי. לווה שמקבל הלוואה ואינו נושא בנזק כתוצאה מחדלות פרעון, עלול לנהוג בפזיזות בכספי ההלוואה. מלווה, שחשוף לסיכונים אלה, נוטה להעלות את הרבית על ההלוואות שהוא מלווה.
בניהול, סיכון מוסרי מתבטא בין היתר בבעיית המנהל-סוכן, שבה אדם הפועל למען אחר מנצל את מעמדו לנקיטת צעדים שיפעלו לטובתו הוא, על חשבון טובת שולחו. מקרה פרטי הוא של מנהל בחברה, שאינו בעל השליטה בה, אך מתוגמל לפי רווחיה. לאותו מנהל יש תמריץ לקחת סיכונים מיותרים מאחר שכמעט ואינו נושא בתוצאה במקרה של כישלון ; אם יגדלו רווחי החברה הוא יתוגמל בהתאם. אם החברה תפסיד, הוא לכל היותר לא יהנה מבונוס.
במהלך משבר הסאבפריים שפרץ  בארצות הברית בשנת 2007, הועלו טענות נגד התערבות הבנק המרכזי - הבנק הפדרלי - במשבר, בנימוק שמתן סיוע לבנקי השקעות שכשלו בהשקעותיהם מעודד התנהגות לא אחראית בעתיד, בכך שהוא מגונן על מי שקיבלו על עצמם סיכונים מההשלכות של אותם סיכונים. טענה נוספת שהועלתה הייתה כי בחלק מהמקרים הניחו בנקי ההשקעות מלכתחילה כי הממשלה לא תניח לחברות בגיבוי ממשלתי בתחום המשכנתאות (שהיו הגורם המרכזי בהנפקת איגרות חוב סאב-פריים) ליפול, ולכן אמדו את הסיכון מלכתחילה בצורה לקויה.
במקרה האחרון, כמו בכל קודמיו, הסיכון המוסרי יוצר הערכה שגויה של מידת הסיכון, ובעקבותיה תמחור שגוי שאינו מביא בחשבון את הסיכון כולו או חלקו. אומדני ערך שגויים אלה נוטים להתעצם ככל שהם נמשכים זמן רב יותר.
אמצעים למזעור הסיכון המוסרי
אחת השיטות המקובלות להקטנת הסיכון המוסרי בביטוח היא ההשתתפות העצמית. אמצעים נוספים הם דרישה מהמבוטח להתקנת מיגון מתאים, לשמירה על מפתחות מכונית וכדומה. חברות העוסקות בביטוחי בריאות מתנות את הביטוח בבדיקה רפואית ומעלות את הפרמייה למי שמשתייכים לקבוצות סיכון, כגון מעשנים.
בתחום המימון, נוהגות פירמות שמלוות כספים לדרוש בטוחות מתאימות, כמו שיעבוד הבית, ערֵבים וכדומה.
גמל סורי
גמל סורי (שם מדעי: Camelus moreli) הוא מין נכחד של גמל אשר חי בתקופת הפליסטוקן והיה קרוב לגמלים המודרניים. מאובניו התגלו ב-2005 במרכז סוריה, במערב המדבר הסורי, מה שנתן לו את שמו. מאובנים נוספים התגלו בשנה שלאחר מכן. הגמל הסורי התקיים עד לפני כ-100,000 שנה, באמצע התקופה הפלאוליתית, והוא חי לצד ראשוני האנשים בעולם וגם לצד מיני גמליים נוספים.
גמל זה היה גבוה בהרבה מהגמלים המודרניים והגיע לגובה שלושה מטרים בכתפיים ולארבעה מטרים עד הראש, גבוה יותר מפיל וייתכן שהיה קרוב אליו במשקלו, של 4–6 טון. במראהו הוא דמה לגמל חד-דבשתי והיה בעל דבשת על הגב. ככל הנראה הוא חי בתנאים מדבריים והותאם לחיי יובש.
הגמל נכחד לאחר הפליסטוקן לצד מיני המגה-פאונה ששלטו בה, אולי כתוצאה משינויי אקלים מעידן הקרח או בהשפעת האדם.
ירון מאיר
ירון מאיר (נולד ב-9 בספטמבר 1959) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס.
מאיר נולד וגדל בעין השופט. יש לו תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-90. בין תפקידיו כיהן כקונסול ישראל בהודו, וכציר בשגרירות ישראל בהונגריה. כשגריר ישראל במיאנמר בשנים 2008–2012 וכשגריר ישראל בנפאל בשנים 2014–2017.
בדצמבר 2021 נבחר לתפקיד שגריר ישראל בווייטנאם, במקום נדב אשכר. הוא החל לכהן בתפקיד והגיש את כתב האמנתו לנשיא וייטנאם נווין סואן פוק באוגוסט 2022.
Lollipop (Param Pam Pam)
(בעברית: סוכרייה על מקל (פאראם פאם פאם)) הוא סינגל הבכורה של הזמרת הרומניה אלכסנדרה סטאן, מתוך אלבום הבכורה שלה, Saxobeats. השיר יצא לאור ב-16 בדצמבר 2009, כסינגל הראשון מן האלבום, וכסינגל הראשון במהלך כל הקריירה של סטאן.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-18 במצעד שברומניה.
רקע, כתיבה וביקורת
השיר נכתב על ידי אנדריי נימירסקי, ומרסל פרודן, והופק על ידי פרודן בלבד. השיר הוא בסגנון פופ. חלק מהלחן של השיר נלקח משירה של הזמרת האמריקאית פרגי "Fergalicious", שיצא בשנת 2006, מתוך אלבום הסולו הראשון שלה, The Dutchess.
אתר המוזיקה Los 40 סקרו את השיר, תוך שדירגו את הקליפ שלו כקליפ הטוב ביותר של אלכסנדרה סטאן.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של חברת ההקלטות, אולטרה מיוזיק ב-9 בפברואר 2011. בקליפ נראית סטאן, כשכמה רקדניות לצידה, ואותה עם סוכרייה על מקל ביד. לאורכו ניתן לראותן כשהן רוקדות, משחקות עם שוט בצבע שחור, וכדומה.
מונה הצפיות של הקליפ נכון לנובמבר 2017, עומד על למעלה מ-18 מיליון צפיות.
Padam Padam
Padam Padam הוא סינגל של הזמרת האוסטרלית, קיילי מינוג, שיצא, על ידי חברות התקליטים דיירנוט ו-BMG רייטס מנג'מנט, ב-18 במאי 2023, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישה עשר שלה, Tension. השיר נכתב על ידי אינה רולדסן ולוסטבוי והופק על ידי לוסטבוי.
נכון ליוני 2023, השיר הושמע למעלה מ-8 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, שבוים על ידי סופי מולר, הועלה לערוץ היוטיוב של הזמרת ב-18 במאי 2023. נכון ליוני 2023, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-3.9 מיליון פעמים.
האגמים הגדולים של אפריקה
האגמים
להלן האגמים הגדולים של אפריקה (מהגדול לקטן):
יש הכוללים אך ורק את אגמי ויקטוריה, אלברט ואדוארד בקבוצת אגמים זו, בשל היותם היחידים שמתנקזים אל הנילוס הלבן. אגם קיוגה, גם הוא כלול כחלק מהמערכת, אך נהוג לא להחשיבו כאחד האגמים הגדולים בשל היותו קטן יחסית.
אזור האגמים הגדולים
כאמור, המדינות הגובלות באגמים אלו הן בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, רואנדה, טנזניה ואוגנדה. השפה המדוברת ביותר באזורים אלו היא הסוואהילי.
בשל צפיפות האוכלוסייה, האזור היה לאורך שנים מאורגן במספר ממלכות קטנות. העיקריות שמביניהן היו רואנדה, בורונדי, בוגנדה, ובוניורו. בניגוד למרבית שטחי אפריקה שמדרום לסהרה, כאן הגבולות המסורתיים תוחזקו על ידי המעצמות הקולוניאליות, וחלקן נותרו במסגרות שונות עד היום.
האירופאים החלו להתעניין באזור בעקבות חיפוש מקורו של הנילוס. הראשונים שהגיעו לאזור היו מיסיונרים שזכו להצלחה מוגבלת בקרב המקומיים, אך פתחו את המרחב להתיישבות קולוניאלית עתידית. האזור הושפע בהמשך מסדרה של מגיפות הרסניות שפגעו בבני האדם ובבעלי חיים. אמנם אזור זה נתפס כבעל פוטנציאל, אך בעשורים האחרונים נפגע על ידי מלחמות אזרחים וסכסוכים, שגרמו לעוני רב.
מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות (1867–1909)
ביוגרפיה
מריה תרזה נולדה ב-15 בינואר 1867 בציריך, ללואיג'י, רוזן טראני ולמתילדה לודוביקה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה.
ב-27 ביוני 1889 התחתנה מריה תרזה עם הנסיך וילהלם מהוהנצולרן, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1905 מת חמיה לאופולד, נסיך הוהנצולרן, ובעלה וילהלם ירש את תאריו. במשך שנים רבות סבלה מריה תרזה מבריאות חלשה, ומאחר שהאקלים בזיגמרינגן לא התאים לה, היא התגוררה בעיקר בבאד טלץ (בקיץ) ובקאן (בחורף), שם ביקרו אותה בקביעות בני משפחתה. ב-1 במרץ 1909 מתה מריה תרזה בקאן, ככל הנראה מטרשת נפוצה.
משפחתה
ב-27 ביוני 1889 התחתנה מריה תרזה עם וילהלם, נסיך הוהנצולרן, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
נבחרת טורקיה בכדורגל
נבחרת טורקיה בכדורגל (בטורקית: Türkiye Millî Futbol Takımı) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של טורקיה. טורקיה הגיעה בשנות האלפיים להישגים גדולים, שיאם של הישגים אלה הוא העפלתה של הנבחרת לשלב חצי גמר גביע העולם במונדיאל 2002 וזכייתה שם במקום השלישי. שנה לאחר מכן סיימה טורקיה במקום השלישי בגביע הקונפדרציות. גם ביורו 2008 העפילה טורקיה לחצי הגמר.
גאוגרפית, טורקיה ממוקמת גם באירופה וגם באסיה. עם זאת, היא נמנית עם חברות אופ"א ולפיכך משחקת נבחרתה רק באליפות אירופה לאומות (ולא בגביע אסיה) ובמוקדמות האירופיים של גביע העולם.
שנות ה-50
טורקיה העפילה למונדיאל 1950 אחרי שניצחה 0:7 את סוריה אך לבסוף בחרה לא להשתתף במשחקים בשל בעיות כלכליות. 4 שנים מאוחר יותר הצליחה טורקיה להעפיל שוב למונדיאל, הפעם אחרי שניצחה את ספרד. למרות הפסד 4:1 במשחק הראשון, הצליחה טורקיה להתאושש ולנצח במשחק השני 0:1. לפיכך, נערך משחק שלישי ומכריע שהסתיים בתיקו 2:2. לבסוף, זכתה טורקיה להעפיל למונדיאל אחרי הטלת מטבע. במונדיאל שובצה טורקיה לבית שכלל את הנבחרות החזקות של גרמניה והונגריה. אחרי הפסד 4:1 במשחק הראשון מול הגרמנים, התמודדה טורקיה מול קוריאה הדרומית בשל שיטת המשחקים שהייתה נהוגה אז. טורקיה ניצחה 0:7 ובעקבות הניצחון שובצה לשחק בשנית עם גרמניה. גם הפעם ניצחו הגרמנים, הפעם בתוצאה 7:2.
שנות ה-60 עד שנות ה-90
תקופה זו נחשבת לתקופת שפל עבור הכדורגל הטורקי, זאת למרות הקמת הליגה הטורקית לכדורגל והשתתפותן של קבוצות טורקיות בגביעי אירופה לקבוצות. הנבחרת הטורקית פספסה את העלייה ליורו 1972 ויורו 1976 בנקודה אחת. בשנות ה-80 נחלה טורקיה שני הפסדים בתוצאה 0:8 לאנגליה. החמצת העלייה למונדיאל 1990 בשתי נקודות, הביא את ההתאחדות הטורקית לבצע מהפכה ארגונית והכדורגל הטורקי החל לעבור למתכונת מקצוענית, יחד עם ההשקעה הכספית העצומה במועדונים.
שנות ה-90 ועד היום - כוח עולה
ב-1996 הצליחה טורקיה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה בכדורגל. הנבחרת הטורקית הצליחה להעפיל לתחרות אחרי שסיימה שנייה במוקדמות והקדימה את שוודיה ב-6 נקודות. בטורניר הפסידה טורקיה בשלושת משחקיה ולא הצליחה להבקיע ולו שער אחד.
למרות הכישלון להעפיל למונדיאל 1998, הצליחה טורקיה להעפיל בפעם השנייה בתולדותיה ובפעם השנייה ברציפות ליורו 2000 אחרי שניצחה בפליי-אוף את אירלנד. אחרי הפסד 2:1 במשחק הראשון לאיטליה, סיימה טורקיה בתיקו 0:0 מול שוודיה וניצחה 0:2 את המארחת בלגיה. בעקבות הניצחון העפילה טורקיה לשלב רבע הגמר, הישג השיא של הכדורגל הטורקי באותם ימים. במשחק רבע הגמר הפסידה טורקיה לנבחרתה החזקה של פורטוגל.
מונדיאל 2002 וקונפדרציות 2003
הישג השיא של הכדורגל הטורקי הגיע במונדיאל 2002. טורקיה העפילה מבית שכלל את נבחרות ברזיל, קוסטה ריקה וסין. בשמינית הגמר ניצחה טורקיה את המארחת יפן 0:1. ברבע הגמר ניצחה 0:1 את הנבחרת המפתיעה של סנגל לפני שהפסידה לברזיל בתוצאה 1:0. במשחק על המקום השלישי ניצחה את המארחת קוריאה הדרומית בתוצאה 2:3. במשחק עצמו הבקיע הקאן שוקור, כוכבה של טורקיה, שער לאחר 10.8 שניות מהפתיחה ובכך הפך לכובש המהיר בתולדות גביע העולם.
כעבור שנה, השתתפה טורקיה בגביע הקונפדרציות. היא סיימה בתיקו 2:2 עם אלופת העולם דאז ברזיל אך הפסידה בחצי הגמר 3:2 למארחת צרפת. במשחק על המקום השלישי גברה טורקיה 0:1 על קולומביה.
יורו 2008
אחרי שכשלה להעפיל לשני טורנירים, הצליחו הטורקים להעפיל ליורו 2008. למרות הפסד 2:0 במשחק הפתיחה מול פורטוגל, התאוששה טורקיה וניצחה במשחקה השני 1:2 את המארחת שווייץ (בעזרת גול ניצחון בדקה ה-93). במשחק השלישי של הבית המוקדם התמודדה טורקיה עם צ'כיה כשהמנצחת מעפילה לרבע הגמר. למרות פיגור של 0:2, הצליחה טורקיה להשוות בדקה ה-87 ולנצח במשחק משער בדקה ה-89 של ניהאט קהבצ'י. המשחק עצמו היה מצב שהתרחש לראשונה בהיסטוריה כשלשתי קבוצות אותו מספר ניצחונות, תיקו והפסדים וגם שערי הזכות והחובה שווים. במקרה של תיקו היו אמורים ללכת לפנדלים לאחר 90 דקות בלבד אבל כאמור טורקיה העפילה. ברבע הגמר פגשה טורקיה את נבחרת קרואטיה, ואף על פי שספגה שער בדקה ה-119, הצליחה טורקיה להשוות את התוצאה בדקה ה-122 ולנצח בבעיטות ההכרעה מ-11 מ' בתוצאה 1:3. בחצי הגמר פגשה טורקיה את נבחרת גרמניה, ולאחר שהובילה 0:1 ואף חזרה מפיגור 2:1 בדקה ה-86, הפסידה 3:2 משער של המגן הגרמני פיליפ לאם שהובקע בדקה ה-90 - והודחה מהטורניר. חרף ההדחה, זכתה נבחרת טורקיה לתשבחות רבות בכלי התקשורת השונים על השתתפותה בטורניר ועל היכולת שהפגינה.
יורו 2016
טורקיה לא העפילה למונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014, אך הצליחה להעפיל ליורו 2016. טורקיה פתחה בהפסד לקרואטיה 1-0 ובתבוסה לספרד 3-0. במשחקה האחרון ניצחה טורקיה 0-2 את צ'כיה, תוצאה שהעניקה לה את המקום השלישי בבית, אולם היא לא העפילה לשלב שמינית הגמר עקב הפרש שערים נחות לעומת נבחרות אחרות שסיימו במקום השלישי.
סגל הנבחרת
להלן סגל נבחרת טורקיה לקראת משחקי יורו 2020
הנתונים מעודכנים נכון ל-12 ביוני 2021 (לאחר המשחק נגד נבחרת איטליה במסגרת שלב הבתים ביורו 2020)
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
פאסקואלה צ'יקוניה
פסקואלה צ'יקוניה (באיטלקית: Pasquale Cicogna; נפטר בשנת 1595) היה הדוכס ה-88 של ונציה. כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1585 ועד פטירתו.
בעת כהונתו כדוג'ה, תמך צ'יקוניה בטענתו של אנרי מנווארה לכס צרפת, ושכנע את האפיפיור סיקסטוס החמישי לתמוך אף הוא באנרי, בתמורה לשכנועו של אנרי להמיר את דתו מהוגנוטיות לקתוליות.
צ'יקוניה שינה את המנהג הוונציאני לפיו הדוג'ה מפזר דוקטים מזהב על הקהל במהלך תהלוכת ההכתרה שלו, וזרק לקהל דוקטים עשויים כסף. מאז כונו דוקטים אלה בשם "צ'יקוניני", על שמו.
צ'יקוניה היה דוג'ה פופולרי בשל הצלחותיו בתחום הדיפלומטיה, השלום והשפע הכלכלי ששררו בלה סרניסימה בתקופת כהונתו.
בתקופתו נבנה מחדש גשר ריאלטו מעל התעלה הגדולה. גשר זה, שהיה עשוי עץ, נבנה מחדש מאבן בין השנים 1588–1591. אמנים רבים הציעו תוכניות עבור הגשר, ובהם אף מיכלאנג'לו, אולם צ'יקוניה בחר בתוכניתו של האדריכל אנטוניו דה פונטה לתכנון הגשר.
צ'יקוניה נפטר בשנת 1595. לאחר מותו הוצבה על דופן הגשר מצבה לזכרו.
סאבוויי ישראל
סאבווי ישראל הייתה רשת כריכים למזון מהיר, שפעלה תחת זיכיון של חברת סאבוויי העולמית.
היסטוריה
את הכריכים של הרשת ייצר תחילה מפעל של קיבוץ בארות יצחק, שגם זכה בשנת 2000 במכרז לאספקת סנדוויצ'ים ושתייה לחיילי צה"ל תמורת 20 מיליון שקל בשנה, תחת שם המותג סאבוויי.ב-2001 רשת מאפיות "בונז'ור" באספקת הכריכים במקום המפעל של בארות יצחק.
במרץ 2002 ביקש הבנק לפיתוח התעשייה למנות לרשת בישראל כונס נכסים, לאחר שלא עמדה בתשלום חובותיה. באפריל 2002 ביטלה הרשת העולמית את הזיכיון של יאיר תמיר בישראל. באוקטובר 2002 נמסר הזיכיון לזכיין חדש, אך בינואר 2003 נסגרה הרשת בישראל לאחר שניתן לה צו פירוק בהסכמה.
בשנת 2009 חזרה הרשת לפעול בישראל ופתחה סניף בהרצליה פיתוח ומספר סניפים בתל אביב, אך הפסיקה לפעול לאחר כשנתיים. גל תכנן להקים כ-130 חנויות ברחבי ישראל, אך בסופו של דבר החנויות מעולם לא נפתחו ותביעה בין גל לבין סאבוויי ישראל הוכרעה בבורות שפרטיה מעולם לא פורסמו.
ביוני 2014 שוב פורסם שסאבוויי מחפשת לחזור לישראל ומחפשת זכיינים, החברה תכננה לפתוח כ-100 סניפים אך בסופו של דבר זנחה את הרעיון ולא הקים את הסניפים מחדש.
טרי ברנסטאד
טרי אדוארד ברנסטאד (באנגלית: Terry Edward Branstad; נולד ב-17 בנובמבר 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כשגריר ארצות הברית בסין. קודם לכן כיהן כמושל איווה בשנים 2011–2017 ובשנים 1983–1999.
קורות חיים
ברנסטאד נולד בעיירה לילנד שבצפון מדינת איווה, בנם של אדוארד ארנולד ברנסטאד וריטה לבית גרלנד. אמו הייתה יהודייה בעוד שאביו היה ממוצא נורווגי לותרני. ברנסטאד עצמו גדל כנוצרי לותרני. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת איווה ותואר ראשון (JD) במשפטים באוניברסיטת דרייק בדה מוין, ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1969–1971 כשוטר צבאי.
ב-1973 נבחר לשרת בבית הנבחרים המדינתי של איווה, וכיהן בתפקיד עד שנבחר לסגן מושל המדינה ב-1978. בתום 4 שנות כהונה כסגן המושל, נבחר למושל ב-1982. משם המשיך ונבחר לשלוש כהונות רצופות עד 1999. ברנסטאד לא התמודד לכהונה חמישית רצופה, ופרש זמנית מן החיים הפוליטיים.
תחילה עבד במספר פירמות בשוק הפרטי ובשנים 2003–2009 כיהן כנשיא אוניברסיטת דה מוין.
ב-2010 התמודד שוב למשרת המושל בהצלחה, לאחר שזכה להתנגדות מצד אגף "תנועת מסיבת התה" במפלגתו במהלך הפריימריז, ולבסוף גבר על המושל הדמוקרטי המכהן, צ'ט קולבר, ברוב של 52.9% וחזר לשרת בכהונה חמישית. ב-2014 נבחר לכהונה שישית, והפך בדצמבר 2015 למושל שכיהן בשנים הרבות ביותר בהיסטוריה האמריקאית (כאשר עקף את שיאו של ג'ורג' קלינטון מניו יורק, שכיהן במשך 21 שנים).
הוא נבחר על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לכהן כשגריר ארצות הברית בסין וב-22 במאי 2017 אושר על ידי הסנאט ברוב של 13–82. ב-4 באוקטובר 2020 סיים את כהונתו בבייג'ינג.
ברנסטאד נשוי לכריסטין, ולזוג שלושה ילדים ונכדים.
טלקומוניקציה בבוליביה
התקשורת בבוליביה כוללת רדיו, טלוויזיה, טלפונים קבועים וניידים ואינטרנט.
טלפונים
חברת התקשורת הלאומית של בוליביה הופרטה בשנת 1995 אך הולאמה מחדש בשנת 2007; מערכת תא המטען הראשית מורחבת ומפעילה ממסר רדיו דיגיטלי למיקרו; באזורים מסוימים מוגש כבל סיב אופטי; פעולות המערכת, האמינות והכיסוי השתפרו. מרבית הטלפונים מרוכזים בלה פאס, סנטה קרוז ובערי בירה אחרות; השימוש בטלפונים סלולריים ניידים התרחב במהירות ובשנת 2011 הגיע שכיחות הטלפון לכ־80 למאה נפשות.
צנזורה ומעקב באינטרנט
אין הגבלות ממשלתיות על גישה לאינטרנט. החוק הבוליביאני מספק חופש ביטוי. למרות שהממשלה מכבדת בדרך כלל את הזכויות הללו, לפחות בשני מקרים בשנת 2012, הממשלה השתמשה בחוק נגד גזענות כדי להגביל את שתי הזכויות. כמה בכירים בממשל גם הטרידו מילולית את חברי חיל העיתונות. החוק הבוליביאני אוסר על התערבות שרירותית בפרטיות, במשפחה, בבית או בהתכתבויות והממשלה מכבדת בדרך כלל את האיסורים הללו, אך היו טענות כי הממשלה לא תמיד מכבדת את החוק. לשון הרע נותר עבירה פלילית.
מחלת ון היפל לינדאו
סיווג
ניתן לחלק את המחלה לתת-קבוצות על פי התופעות הקליניות, אם כי קבוצות אלה לעיתים קרובות בקורלציה עם סוגים מסוימים של מוטציות בגן VHL.
סימנים וסימפטומים
סימנים ותסמינים הקשורים למחלת VHL כוללים כאבי ראש, בעיות בשיווי המשקל ובהליכה, סחרחורת, חולשה בגפיים, הפרעות ראייה ולחץ דם גבוה. מצבים המקושרים למחלת VHL כוללים אנגיומה (גידול שפיר בכלי דם מורחבים שעלול ללחוץ על המוח), המנגיובלסטומה (גידול שפיר שמקורו בתאים של כלי הדם, לרוב באזור המוחון), פאוכרומוציטומה, קרצינומה של תאי הכליה, ציסטות בלבלב (ציסטאדנומה סרוזית של הלבלב), גידול בשק האנדולימפטי, וכן ציסטאדנומה פטמתית של יותרת האשך בגברים או של הרצועה הרחבה של הרחם אצל נשים. אצל 37.2% מהחולים ב-VHL יש אנגיומה, בדרך כלל ברשתית העין, שעלולה לגרום לאובדן ראייה. תסמינים נפוצים נוספים כוללים שבץ, התקפי לב וכן מחלות לב וכלי דם. המנגיובלסטומה בחולים עשויה להופיע במערכת העצבים המרכזית או במערכת העצבים ההיקפית. אף על פי שכל הגידולים הנ"ל נפוצים במחלת VHL, כמחצית מהחולים יסבלו רק מסוג אחד של גידול. בנוסף, המחלה מקושרת להופעת כתמי קפה בחלב (Café au lait spot).
פתוגנזה
המחלה נגרמת בשל מוטציות בגן מדכא גידולים (tumor suppressor) בשם VHL. הגן נמצא על הזרוע הקצרה של כרומוזום 3 (3p25-26). מוכרות מעל 1500 מוטציות סומטיות ומוטציות ברמת תאי הנבט (germline) המקושרות למחלת VHL. בכל תא בגוף יש 2 עותקים מכל גן (למעט גנים על כרומוזומי המין, X ו- Y). במחלת VHL יש מוטציה בעותק אחד של הגן VHL ונוצר חלבון VHL פגום (pVHL). עם זאת, העותק השני עדיין מייצר חלבון פונקציונלי. בתאים בהם גם האלל השני של הגן עבר מוטציה, החלבון למעשה חסר וכך יכולים להתפתח הגידולים האופיינים למחלת ון היפל לינדאו.
80% מהחולים במחלת ון היפל לינדאו ירשו את המוטציה מאחד מהוריהם באופן אוטוזומלי דומיננטי, ואילו 20% חסרי היסטוריה משפחתית למחלה ואצלם המוטציה נוצרה דה-נובו.
30-40% מהמוטציות הידועות בגן VHL הן מוטציות השמטה, (deletion) של 50–250 אלף בסיסים, כלומר מחיקה של חלקים מהגן או של הגן בשלמותו. שאר המוטציות גורמות לחיתוך לא תקין של החלבון, למשל מוטציות פסק (nonsense), שילוב החדרה והשמטה (indel) או באתר השחבור (splice site).
חלבון VHL
חלבון VHL או pVHL מעורב בבקרה על חלבון המכונה פקטור מושרה היפוקסיה 1α או בקיצור HIF1α. זוהי יחידת משנה של גורם שעתוק המורכב משתי יחידות שונות זו מזו (הטרודימר), שברמות חמצן נורמליות נמצאת תחת עיכוב. בתנאים פיזיולוגיים pVHL מזהה את HIF1α ונקשר אליו רק בנוכחות חמצן עקב הידרוקסילציה של 2 שיירי פרולין בתוך חלבון HIF1α שנעשתה לאחר התרגום. pVHL הוא E3 ליגאז שקושר מולקולת יוביקוויטין ל-HIF1α הגורמת לפירוק החלבון בפרוטאזום. בתנאים של מחסור בחמצן או במקרים של מחלת VHL שבה הגן VHL מוטנטי, pVHL אינו נקשר ל- HIF1α, ובכך מאפשר לתת-יחידה HIF1α ליצור דימר עם HIF1β ולהפעיל שעתוק של מספר גנים, כולל VEGF, PDGFRB, אריתרופויטין וכן גנים המעורבים בספיגת גלוקוז ומטבוליזם. מוטציות סלף (missense) מסוימות עלולות לגרום לקרצינומה של תאי הכליה.
אבחון
אבחון גנטי גם הוא חשוב לאבחון המחלה. במחלת VHL תורשתית, טכניקות כגון תספיג DNA וריצוף גנטי יכולות לשמש לניתוח הגנום ולזיהוי מוטציות. ניתן להשתמש בבדיקות אלה כדי לסקור גם את בני המשפחה של החולים ב-VHL. במקרי דה נובו המציגים פסיפס גנטי הזיהוי קשה יותר כי המוטציות לא נמצאות בתוך תאי הדם הלבנים המשמשים לאנליזה הגנטית.
טיפול
אין דרך לבטל את המוטציות, אבל זיהוי מוקדם וטיפול בביטויים ספציפיים של VHL יכולים להפחית את הסיבוכים באופן משמעותי ולשפר את איכות החיים. לכן אנשים החולים ב-VHL עוברים בדיקות שגרתיות לאיתור הגידולים האופיינים. המנגיובלסטומות במערכת העצבים המרכזית לרוב יוסרו בניתוח אם גורמות להופעת תסמינים. לטיפול באנגיומה ברשתית ניתן להשתמש בטכנולוגיות המערבות קרני לייזר או קירור, או בטיפול אנטיאנגיוגני. ניתן להסיר גידולים בכליה בנפרוקטומיה חלקית או טכניקות אחרות כגון RFA (radiofrequency ablation).
אפידמיולוגיה
היארעות מחלת VHL היא אחת מתוך 36,000 לידות. החדירות גבוהה מ-90% עד גיל 65. הגיל בעת האבחון משתנה מגיל ינקות ועד לגיל 60–70 שנים, אך הגיל הממוצע שבו החולה מאובחן הוא 26.
היסטוריה
רופא העיניים הגרמני יוג'ן פון היפל תיאר לראשונה אנגיומות בעין בשנת 1904. ארוויד לינדאו תיאר אנגיומות במוחון ובעמוד השדרה בשנת 1927. המונח "מחלת ון היפל לינדאו" שימש לראשונה בשנת 1936, אולם השימוש בו הפך נפוץ רק בשנות ה-70.
שמות נוספים
לעיתים נדירות ניתן למצוא התייחסות למחלה בשמות אחרים כמו אנגיומטוזיס רשתי, אנגיומטוזיס צרבלו-רטינלי משפחתי, צרבלורטינלהמנגיובלסטומטוזיס, מחלת היפל, תסמונת היפל-לינדאו, HLS, VHL, מחלת לינדאו או רטינוצרבלר אנגיומטוזיס.
ורנר הרצוג
ורנר הרצוג (בגרמנית: Werner Herzog; נולד ב-5 בספטמבר 1942) הוא מפיק, תסריטאי, שחקן ובמאי קולנוע ואופרה גרמני. ורנר נחשב לחלק מתנועת הקולנוע הגרמני החדש. סרטיו לרוב מציגים גיבורים שאפתניים עם חלומות בלתי אפשריים, אנשים עם כישרונות ייחודיים בתחומים אזוטריים, או אנשים שמוצאים את עצמם בקונפליקט עם הטבע. הסתירות והמגבלות של החברה המערבית הן נושא חוזר בסרטיו.
נעוריו
נולד בשם ורנר הרצוג סטיפטיק (Werner Herzog Stipetić) במינכן שבגרמניה הנאצית, לאם אוסטרית ממוצא קרואטי ולאב גרמני. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה עבר עם אמו, מאימת הפצצות בנות הברית על מינכן, לכפר טשרנג שבאלפים הבוואריים היכן שמשפחתם התגוררה בתנאים בסיסיים. בגיל 12 חזר עם משפחתו למינכן. אביו נטש את המשפחה בנעוריו.
הרצוג טען שערך באנציקלופדיה על עשיית סרטים ומצלמת ה-35 מ"מ שגנב מבית הספר לקולנוע הספיקו לו כדי להתחיל להתעניין בתחום. בפרשנות על "אגירה, זעם האל", הוא מצהיר, "אני לא רואה בזה גנבה, זה היה צורך, הייתה לי איזו זכות טבעית למצלמה". הוא התחיל לימודי היסטוריה וספרות באוניברסיטת מינכן ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת דוקסני בפיטסבורג שבפנסילבניה.
ראשית הקריירה
בראשית שנות ה-60 עבד כרתך במפעל ברזל כדי לממן את סרטיו הראשונים.
יחד עם קולנוענים אחרים, הרצוג הוביל את פריחתו של הגל החדש בקולנוע המערב גרמני. הסרטים שנוצרו כחלק מתנועה זו היו בהושפעו מתנועת הגל החדש הצרפתי והופקו ברובם בתקציב נמוך. מלבד שחקני קולנוע מקצועיים, הרצוג ידוע בליהוק תושבי המקום בו הוא מצלם.
פרסים ותשבחות
הוא וסרטיו זכו והיו מועמדים לפרסים רבים. הפרס המשמעותי הראשון בו זכה היה דוב כסף עבור "סימנים של חיים" סרטו מ-1968. ב-1975 "החידה של קספר האוזר" זכה בפרס השופטים המיוחד (הידוע גם בשם "כסף פאלם") בפסטיבל קאן. ב-1979 הסרט נוספרטו הערפד היה מועמד גם כן לדוב הזהב. הרצוג זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר עבור Fitzcarraldo ב-1982 בפסטיבל קאן. סרטים נוספים בבימויו שהיו מועמדים לפרס דקל הזהב הם "וויצק" ו-"מקום בו חולמות הנמלים הירוקות".
סרטיו היו מועמדים לפרסים גם בפסטיבלים חשובים אחרים ברחבי העולם. "אגירה, זעם האל" היה מועמד לפרס סזאר ב-1976. "דיטר הקטן חייב לעוף" היה מועמד לפרס אמי ב-1997. "החבר הכי טוב שלי" היה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע ב-1999, ו-Scream of Stone ו-The Wild Blue Yonder היו מועמדים לפרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 1987 הוא ואחיו למחצה לאקי סטיפטיק זכו בבוואריה בפרס ההפקה הטובה ביותר עבור הפקת הסרט "קוברה ורדה". בשנת 2002 זכה בפרס "הדרקון של הדרקונים" פרס כבוד במהלך פסטיבל הסרטים בקרקוב.
הרצוג זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-49 של סן פרנסיסקו בפרס כבוד על בימוי. ארבעה סרטים שלו הוקרנו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי. גריזלי מן, בבימויו של הרצוג, זכה בפרס אלפרד סלואן בפסטיבל סאנדנס ב-2005. "מפגשים בקצה העולם" זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו ב-2008.
ב-2009 שניים מסרטיו היו מועמדים בתחרות בפסטיבל ונציה. הרצוג היה הנשיא של חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2010.
חיים אישיים
הרצוג היה נשוי שלוש פעמים ויש לו שלושה ילדים. מ-1999 הוא נשוי לאמנית הרוסייה-אמריקאית, לנה הרצוג(לבית פיסצקי), והשניים חיים בלוס אנג'לס.
שרה קיי
שרה קיי (באנגלית: Sarah Kay) הוא כינוי אמנותי של האמנית האוסטרלית ויוויאן קובוס (Vivien Kubbos), כמו גם שמה של דמות מצוירת מפורסמת שיצרה. "שרה" הוא שם החיבה שאביה של ויוויאן נתן לה, ו"קיי" מגיע מהאות הראשונה של שם משפחתה.
לבד מדמותה של שרה קיי, קובוס איירה גם ספרי ילדים אחרים, לעיתים ללא ציון שמה. היא חיה בפרוור של סידני.
דנטון (סרט)
דנטון (צרפתית: Danton) הוא סרט קולנוע שבוים על ידי במאי הקולנוע הפולני אנדז'יי ויידה, ועוסק בחייו של ז'ורז' דנטון. תסריטאי ז'אן-קלוד קרייר.
הפקה
הסרט "דנטון" הופק ב-1983 בעלות של 24 מיליון פרנק צרפתי. הסרט תוכנן תחילה כשיתוף פעולה צרפתי-פולני, אך הפולנים הסירו ממנו את חסותם והסרט צולם כולו בצרפת והושלם הודות לתמיכה כספית של ממשלת צרפת. שיתוף הפעולה נותר בתחום צוות ההפקה המעורב והשחקנים שהיו בחלקם פולנים ובחלקם צרפתיים. את תפקיד דנטון מגלם השחקן הצרפתי ז'ראר דפרדייה, והשחקן הפולני וויצק פז'ניאק מגלם את רובספייר, תפקיד אותו אף מילא בהצגת התיאטרון "המקרה של דנטון".
על התסריט עבד הבמאי ויידה (שב-1975 העלה בוורשה את המחזה "המקרה של דנטון"), עם התסריטאי ז'אן-קלוד קארייר. קארייר וויידה בחרו להציג את דנטון כדמות אנושית וחיובית, בשונה מהמחזה שקדם לו. הסרט צולם ונערך במהירות והושלם תוך שנה.
עלילה
בסרט, הקו המקורי של המחזאית נשאר והוא סיפור המסגרת המתאר את רובספייר החולה המקיץ מחלום בלהות. הסרט מתמקד בדמויותיהם של רובספייר ודנטון ובתוצאות האנושיות של החלטות אידאולוגיות.