cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שינג'י קגאווה
קריירת מועדונים
לאחר שתי עונות בגרמניה, לקראת עונת חתם קגאווה במדי מנצ'סטר יונייטד, תמורת 16 מיליון אירו ובכך הפך ליפני הראשון במדי הקבוצה האנגלית. הוא ערך את משחק הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד החוץ מול אברטון במחזור הראשון, ובמחזור השני הבקיע את שער הבכורה במדי השדים האדומים בליגה בניצחון הביתי 1:3 מול פולהאם. במהלך העונה כבש קגאווה שישה שערים, שלושה מהם בניצחון 0:4 על נוריץ' סיטי בו היה לאסיאתי הראשון שכובש שלושער בפרמייר ליג, וסייע לקבוצה לזכות באליפות.
לקראת העונה הבאה פרש אלכס פרגוסון מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה דייוויד מויס. קגאווה לא הצליח לרכוש את אמונו המקצועי של מויס, ואיבד את מקומו בהרכב הפותח. הוא שותף ב-18 משחקי ליגה בלבד לאורך העונה, ולא הצליח לכבוש באף אחת מהמסגרות.
ב-31 באוגוסט 2014, לאחר שנתיים באנגליה, חתם קגאווה לארבע שנים בבורוסיה דורטמונד, בה פרץ לראשונה לתודעה הבינלאומית, תמורת 6.3 מיליון ליש"ט. הוא ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי הקבוצה במחזור הליגה השלישי, ואף כבש שער בניצחון 1:3 על פרייבורג.
בינואר 2019, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב הקבוצה, הושאל קגאווה לבשיקטש הטורקית עד לסוף עונת 2018/19. קגאווה הבקיע ארבעה שערים ב-14 הופעות בחצי העונה ששיחק בבשיקטש, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה. בתום תקופת ההשאלה חזר קגאווה לדורטמונד.
ב-9 באוגוסט 2019 חתם קנגאווה לשנתיים בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-27 בינואר 2021 חתם קגאווה בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-10 בינואר 2022 חתם קגאווה בסנט טרודין הבלגית.
ב-1 בפברואר 2023 חתם קגאווה בסרסו אוסקה היפנית.
קריירה בינלאומית
קגאווה היה חלק מהנבחרת האולמפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
במאי 2008 ערך קגאווה את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת חוף השנהב, אך לקראת טורניר מונדיאל 2010 נותר מחוץ לסגל. לקראת טורניר גביע אסיה בכדורגל 2011 קיבל קגאווה זימון מאלברטו זאקרוני, מאמן הנבחרת. במשחק רבע הגמר מול, כבש קגאווה צמד וסייע לקבוצתו לנצח בתוצאה 2:3 ולהעפיל לשלב הבא. במשחק חצי הגמר מול הוא נפצע וסבל משבר בעצמות המסרק, פציעה שגרמה לו להפסיד את המשך הטורניר, ושארית העונה בגרמניה.
דוקסיציקלין
דוקסיציקלין היא תרופה השייכת למשפחת האנטיביוטיקות הטטראציקליניות, והשימוש הנפוץ בה היא לטיפול במגוון רחב של זיהומים. דוקסיציקלין של חברת פייזר (תחת שם המותג Vibramycin) קיבל את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי משנת 1967. שמות מותג אחרים כוללים את Monodox, Microdox, Periostat, Vibra, Oracea, Doryx, Vibrox, Adoxa, Doxyhexal, Doxylin, Doxoral, Doxy-1 וAtridox hyclate.
שימוש רפואי
הדוקסיציקלין משמש גם לטיפול בעיוורון הנהרות. תפקידו לתקוף את חיידקי הוולבכיה הטפילים בתולעים הגורמים למחלה.
התרופה משמשת גם לטיפול ומניעה של אנתרקס (שנגרם על ידי Bacillus anthracis) ועכברת. היא גם יעילה נגד Yersinia pestis (הגורם המדבק של מגפת דבר), והיא נרשמה לטיפול של מחלת ליים וקדחת הבהרות של הרי הרוקי. משום שדוקסיציקלין היא אחת התרופות שהוכחו כיעילה בטיפול בקדחת הבהרות של הרי הרוקי, התרופה ניתנת לשימוש גם לילדים לטיפול במחלה זו. אחרת, היא איננה מיועדת לשימוש בילדים מתחת לגיל שמונה שנים.
מחקר
בנוסף לשימושים הקיימים של דוקסיציקלין כאנטיביוטיקה, נחקרים שימושים אפשריים נוספים שלו. בין השאר, במינונים מסוימים דוקסיציקלין יכול לעכב את האנזימים מטריקס מטאלו-פרוטאינאז, ועל כן נחקר השימוש בו במקרים של ארוזיות חוזרות בקרנית ומחלות אוטואימוניות.
התוויות נגד
האזהרות ותופעות הלוואי של דוקסיציקלין דומות לאלה של תרופות אחרות החברות בקבוצת האנטיביוטיקה טטרציקלין.
פריחה בחלקי גוף החשופים לשמש דווחה ב-7.3-21.2 אחוזים מהאנשים שנטלו דוקסיציקלין לטיפול מונע במלריה. מחקר אחד בדק משטרים ושיטות שונות למניעת מלריה ומצא שדוקסיציקלין לא גרמה לאחוז גבוה יותר באופן משמעותי מכל האירועים בעור בהשוואה לתרופות אחרות נגד מלריה. הפריחה חולפת לאחר הפסקת השימוש בתרופה.
בניגוד לחברי קבוצת טטרציקלין אחרים, דוקסיציקלין יכולה להיות בשימוש בחולים עם אי ספיקת כליות. דוקסיציקלין מומלצת לטיפול בילדים שפיתחו דלקת ריינוסינוסיטיס חריפה.
פרמקוקינטיקה
קומלפקסים של דוקסיציקלין ויוני מתכת אינם יציבים בחומצה, ולכן יותר דוקסיציקלין נכנס לתריסריון לקליטה בהשוואה לתרכובות טטרציקלין קודמות. בנוסף, לאוכל יש פחות השפעה על הספיגה מאשר על ספיגה של תרופות קודמות. ריכוזי דוקסיציקלין בסרום מופחתים רק ב-20% לאחר האוכל, לעומת 50% בטטרציקלינים אחרים.
לינדה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב
הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב (23 בפברואר 1708 – 5 ביוני 1752) היה אביהם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ושארלוט ממקלנבורג-שטרליץ מלכת בריטניה.
ביוגרפיה
קרל לודוויג פרידריך נולד ב-23 בפברואר 1708 במירוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, וכריסטינה אמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתו של כריסטיאן וילהלם הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן. כשהיה בן 3 חודשים מת אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואחיו למחצה אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו, בעוד קרל ירש את אזור העיר מירוב.
בשנת 1726 יצא קרל שניגן בחליל צד לטיול באירופה, על מנת להשתלם במוזיקה. לאחר שביקר בז'נבה, איטליה וצרפת, פנה קרל לווינה, שם שירת בחצר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והגיע לדרגת אוברסט לוטננט.
לאחר מכן חזר קרל למירוב, והשקיע את זמנו בניהול נחלותיו ובחינוך ילדיו.
ב-5 ביוני 1752 מת קרל, וכעבור חצי שנה מת אחיו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ללא ילדים, ומשום כך עלה לשלטון בנו של קרל אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו
בשנת 1735 התחתן קרל לודוויג פרידריך עם אליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתו של ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן. לבני הזוג היו 10 ילדים:
חנה מלוטק
חנה מְלוֹטֶק (בשם נעוריה: גורדון; ביידיש: מלאָטעק; באנגלית: Eleanor (Chana) Mlotek; 9 באפריל 1922 – 4 בנובמבר 2013, שם) הייתה מוזיקולוגית, מלחינה וחוקרת שהתפרסמה בעיקר בחקר השיר העממי ביידיש.
ביוגרפיה
מלוטק נולדה בניו יורק. ומגיל 22 ועד סמוך לפטירתה עבדה בייוו"א כארכיונאית וכחוקרת שפת היידיש, בעיקר בתחום שירי העם ביידיש. במסגרת זו היא פרסמה מספר ספרים ואסופות של שירי יידיש. בעלה, יוסף מלוטק, היה שותף לחיבור חלק מספריה.
חמישה שקלים חדשים (מטבע)
שטר
השטר מסדרה א' של השקל החדש, בעיצובו של יעקב צים, נושא את דיוקנו של ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל, לוי אשכול, על רקע ירושלים המאוחדת. אשכול היה ראש הממשלה בתקופת איחוד העיר ירושלים. בגבו השטר נושא את המוביל הארצי, פרי טיפוחיו של אשכול, על רקע שדות ואדמה צחיחה. הצבע השליט בשטר הוא כחול ומידותיו הן 13.8 ס"מ אורך על 7.6 ס"מ רוחב. ריבוע בצד הפנים מימין למעלה מופיע כסימן ללקויי ראייה. השטר זהה בעיצובו ובשוויו לשטר 5,000 השקלים, אשר יצא מן המחזור לאחר המעבר מן השקל לשקל החדש לפי יחס המרה של 1000 שקלים ל-1 שקל חדש. בשנת 1990 הוחלט כי השטר יצא מן המחזור ובמקומו יוטבע מטבע.
חנה מלוטק
ביוגרפיה
היא פרסמה בשני כרכים אסופה של שירי יידיש מתקופת השואה, וכן מחקר מקיף על השירה ביידיש ב-500 השנים האחרונות. כן פרסמה מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי עת.
חמישה שקלים חדשים (מטבע)
מטבע
בצד הנושא של המטבע, אשר עוצב על ידי דב ליפ, מוטבעת כותרת פרוטו-איולית, שהייתה בשימוש בבנייה המלכותית של ממלכת ישראל וממלכת יהודה מהמאה ה-10 עד המאה ה-7 לפנה"ס. מעל העמוד מופיע סמל מדינת ישראל ובהיקף המטבע פנינים. בצד הערך, אשר עוצב על ידי גבי נוימן, מוטבע ערך המטבע – "5 שקלים חדשים". מתחת לערך בעברית, בהיקף המטבע, מופיע עריך המטבע בערבית ובאנגלית. מעל הערך, בהיקף המטבע, מופיע שם המדינה בעברית, בערבית ובאנגלית, וכן שנת ההטבעה העברית. סביב היקף המטבע מופיעות פנינים.
חנה מלוטק
ביוגרפיה
משנת 1970 פרסמה יחד עם בעלה בעיתון "פארווערטס" מדור לאיתור שירים נשכחים.
חמישה שקלים חדשים (מטבע)
מטבע
בשנת 1990 הוטבע דיוקנו של ראש הממשלה לוי אשכול על צד הנושא. בסוף אותה שנה, ולמשך שלוש שנים נוספות, הוטבעה הטבעה מיוחדת בצד הערך לכבוד חג החנוכה. בהנפקה זו הוטבעה חנוכייה והמילה חנוכה בעברית ובאנגלית מתחת לערך המטבע. החל משנת 1994 מונפקת גרסה זו של המטבע בסטים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות בלבד. בשנת 1992 הוטבע בצד הנושא דיוקנו של הנשיא חיים ויצמן, אשר הופיע בעבר על השטר של 5 שקלים.
חנה מלוטק
קישורים חיצוניים
A Yiddishe Momme of Music, Chana Mlotek, Dies at 91, The New York Times, November 4, 2013
חמישה שקלים חדשים (מטבע)
מטבע
בחודש יולי 2021 הודיע בנק ישראל על ההחלטה להנפיק מהדורה חדשה של המטבע, שתכלול מיליוני מטבעות בעיצוב מיוחד עם הקדשה לצוותי הרפואה, כאות הוקרה על תרומתם ומאבקם למען חייהם ובריאותם של אזרחי ישראל במהלך מגפת הקורונה. העיצוב החדש, אשר עוצב על ידי איתן אלון, נבחר במסגרת תחרות בהשתתפות 15 מעצבים גרפיים בישראל.
ניסיונות זיוף
במרץ 2019 נתפס זייפן מטבעות כשברשותו 2,270 מטבעות של 5 שקלים, ברמת זהות שמכשירי הבדיקה של המשטרה לא יכלו לגלות. הזייפן ריצה 22 חודשי מאסר, אך בנק ישראל החליט במאי 2019 לתבוע אותו גם בתביעה אזרחית, בטענה ל'הפרת זכויות היוצרים'. מנכ"ל הבנק טען כי "התביעה נועדה לשלוח מסר מרתיע מאין כמותו לכל מי שמזייף מטבע או שטר וצפויה להגן על הציבור ולצמצם את תופעת הזיופים בעתיד".
גואיוטה
גואיוטה (בספרדית: Guayota) הוא שד במיתולוגיה הגואנצ'ית. השם שלו מגיע אולי מהמילה האבוריג'ינית Wa-yewta (המשחית), שיכול להיות קשור לפעילות וולקנית.
על פי האגדה חי גואיוטה בתוך הר טיידה שבטנריפה. במיתולוגיה של הגואנצ'ים היה גואיוטה מיוצג בדרך כלל ככלב שחור המלווה בעדת שדים, שנקראים טיביקנה, אף הם בדמות כלבים שחורים מכוסים בפרווה. על פי האגדה חטף גואיוטה את אל השמש והאור מאגק וכלא אותו בהר, ועקב כך חשך כל העולם. הגואנצ'ים פנו בבקשת עזרה לאל העליון אצ'מן. אצ'מן נלחם בגואיוטה, שחרר את מאגק מכלאו בהר, כלא במקומו את גואיוטה וחסם את הפתח העליון של א'ציידה בחרוט סוכר. מאז לכוד גואיוטה בטיידה. כשהיו הגואנצ'ים עולים על טיידה בזמן התפרצות געשית הם נהגו להדליק מדורות על מנת להבהיל את גואיוטה.
קיים דמיון בין גואיוטה לבין אלים מרושעים בתרבויות אחרות, המתגוררים אף הם בהרי געש, דוגמת האלה פלה במיתולוגיה של הוואי המתגוררת בהר הגעש קילוואה. את ההתפרצויות התכופות מהר זה מייחסים ילידי הוואי לפרצי הזעם של האלה.
מסי ייבוא בישראל
היסטוריה
בישראל נהוג מכס על מוצרים רבים ומגוונים. בראשית שנות המדינה נעשה שימוש אגרסיבי במכסים בשיעור גבוה והגבלות מנהלתיות כדי להגן על היצור המקומי. בשנות ה-60 הורדו שיעורי המכס, אך הם הועלו מחדש לאחר מלחמת יום הכיפורים. בשנת 1975 נחתם הסכם סחר חופשי עם השוק המשותף, שבו הסכימו מדינות השוק המשותף וישראל להפחית בהדרגה את המכס על יבוא ויצוא מישראל. במהלך שנות התשעים הוחלט על מדיניות לפיה יש לחשוף את המשק הישראלי לייבוא מתחרה, באופן גורף ככל שניתן. עם זאת מכסים רבים, כגון בתחום המזון, נותרו על כנם. בתקופתם של יאיר לפיד ומשה כחלון כשרי אוצר, נעשה מאמץ להוריד את מרבית המכסים גם בתחום המזון, כחלק מהמאבק ביוקר המחיה הגבוה בישראל.
סוגי מסי הייבוא
מסי הייבוא בישראל מתחלקים ל-3 קטגוריות עיקריות:
ניתן לקבל החזר על מכס ששולם על מרכיבים ששימשו לייצור מוצרים ליצוא. החזר זה נקרא הישבון.
כל זאת נוסף על תשלום עמילות מכס, הנדרש מחפצים שנבדקו במדגם אקראי על ידי רשות המכס, אשר כוללת את כל החבילות אשר נשלחו על ידי שירותי החבילות הפרטיים, כגון EMS ו-DHL, מדגם מבין החבילות הנותרות, וחבילות אשר הגיע לרשות המיסים מידע מודיעיני מקדים על ניסיון הברחת חפצים בתוכן.
Wonder of the Seas
Wonder of the Seas (בעברית: פלא הימים) אוניית תענוגות מסדרת אואזיס המופעלת על ידי רויאל קאריביאן אינטרנשיונל. בנייתה הושלמה ב-2022 במספנת שנטייה דה לאטלנטיק (Chantiers de l'Atlantique) בסן-נאזר, צרפת. היא החמישית בסדרת Oasis של חברה. נפח האונייה הוא 236,857GT, ובכך היא ספינת התענוגות הגדולה בעולם ביחידות אלה (GT – Gross Tonnage הן יחידות שמבטאות את שטח החללים סגורים באונייה). היא לקחה תואר זה מהספינה האחות Symphony of the Seas, גם היא בבעלות רויאל קאריביאן.
תיאור הספינה ועיצובה
ב-Wonder of the Seas יש שמונה "שכונות" שונות, כולל שכונת סוויטות.
המתקנים כוללים פארק מים לילדים, מגרש משחקים לילדים, מגרש כדורסל בגודל מלא, משטח החלקה על הקרח, סימולטור גלישה, "אומגה" מגובה של עשרה סיפונים, תיאטרון עם 1400 מושבים, תיאטרון מים חיצוני בגובה של כתשעה מטרים, ושני קירות טיפוס סלעים בגובה של כ-13 מטרים.
Wonder of the Seas מונעת על-ידי שש ערכות דיזל ימיות, שכל אחת מהן מורכבת משלושה מנועי Wärtsilä 16V46D עם 16 צילינדרים ושלושה מנועי Wärtsilä 12V46D עם 12 צילינדרים.
לספינה שלושה מנועי אזיפוד ראשיים של 20,000 קילוואט, שהם מנועי דחף חשמליים. מנועים אלו מותקנים מתחת לירכתיים של הספינה ובכל אחד מהם מדחפים (פרופלו) ברוחב של כשישה מטרים. בנוסף לשלושת המנועים הראשיים, ישנם ארבעה מדחפי חרטום המשמשים לעגינה, עם הספק של 5,500 קילוואט כל אחד.
בנייה
באפריל 2021, רויאל קריביאן החלה לקבל הזמנות לשיט בספינה, לעונת הפתיחה ב-2022, מהנמלים בשאנגחאי ובהונג קונג. עם זאת, בספטמבר באותה בשנה, רויאל קריביאן הודיעה שהספינה תצא במקום זאת, ולראשונה, בפורט אוורגליידס לשיט בקאריביים. לאחר מכן, בקיץ, תעבור לים התיכון, ותצא מברצלונה ורומא. בדצמבר הודיעה רויאל קריביאן כי הספינה תעגון בנמל הבית בפורט קנוורל בפלורידה בנובמבר 2022.
מבחן לחץ
נהוג ליצור אב טיפוס או מודל מוקטן של המוצר, לצורך בדיקות או ניסיונות לבדיקת עמידותו בלחץ גבוה.
נוהגים לבצע מבחן לחץ גם במדגם של מוצר תעשייתי, לבדיקת איכותו של המוצר.
לדוגמה: נוהגים לבצע בדיקות לחץ על בלוקים לבנייה, לבדוק את כשירותם לשמש בבנייה.
אצ'מן
אצ'מן (בספרדית: Achamán) הוא אחת מישויות מיתולוגיות האלוהיות שבו האמינו התושבים הקדומים של האי טנריפה, הגואנצ'ים. הוא נחשב לאל העליון. שמו פשוטו כמשמעו "גן עדן", כרמז לשמיים.
אצ'מן יושב בגבהים ולפעמים בראשי ההרים, הוא ברא את כל היצורים, ההרים והימים. על פי האגדה, יום אחד עצר אצ'מן בחלק העליון של הר טיידה. משם העבודה שלו נראתה יותר יפה ומושלמת, והוא חשב שהוא צריך לשתף אותה. או אז הוא החליט לברוא את בני האדם כדי שגם הם יעריצו את יצירתו, וכדי שהם יעשו בה שימוש ויטפלו בה.
על פי האגדה חטף גואיוטה את אל השמש והאור מאגק וכלא אותו בהר, ועקב כך חשך כל העולם. הגואנצ'ים פנו בבקשת עזרה לאל העליון אצ'מן. אצ'מן נלחם בגואיוטה, שחרר את מאגק מכלאו בהר, כלא במקומו את גואיוטה וחסם את הפתח העליון של א'ציידה בחרוט סוכר. מאז לכוד גואיוטה בטיידה. כשהיו הגואנצ'ים עולים על טיידה בזמן התפרצות געשית הם נהגו להדליק מדורות על מנת להבהיל את גואיוטה.
עידו זלקוביץ'
עידו זֶלְקוֹבִיץ' (נולד ב-11 ביולי 1979) הוא מרצה בכיר וראש חטיבת לימודי המזרח התיכון במכללה האקדמית עמק יזרעאל. ד"ר זלקוביץ' הוא חוקר והיסטוריון של המזרח התיכון המודרני ומרצה בארץ ובעולם בתחומי התמחותו, חברה ופוליטיקה פלסטינית והיסטוריה של הסכסוך הישראלי-ערבי.
זלקוביץ' כתב מאמרים אקדמיים ופובליציסטיים בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומשמש כפרשן בנושאים אלו בכלי תקשורת בישראל ובעולם.
ביוגרפיה
זלקוביץ' נולד בחיפה ובצעירותו שיחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. את שירותו הצבאי עשה כלוחם חי"ר בגדוד שמשון טרם הקמתה של חטיבת כפיר.
שלושת תאריו הראשונים הם מאוניברסיטת חיפה. את לימודי התואר הראשון סיים בהצטיינות יתרה במסלול החד-חוגי בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה בשנת 2004, בשנת 2007 סיים את לימודי התואר השני בחוג למזרחנות באוניברסיטת חיפה כמצטיין הדיקן ללימודים מתקדמים, ובשנת 2011 אושרה עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בתפקיד ההשכלה הגבוהה בעיצוב הזהות הלאומית הפלסטינית, בהנחייתו של פרופסור מחמוד יזבק.
בשנת 2013 הוא יצא ללימודי הפוסט-דוקטורט כעמית מחקר ארסמוס מונדוס במכון לסוציולוגיה ובמרכז ללימודי מתודה במדעי החברה באוניברסיטת גטינגן גרמניה, שם חקר את תפקיד ההשכלה הגבוהה והרשתות החברתיות בקרב הקהילה הפלסטינית בכווית. בשנת 2014 היה עמית קרן שוסטרמן במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת מינסוטה, ארצות הברית.
מכהן החל משנת 2016 כמרצה בכיר וראש חטיבת לימודי המזרח התיכון במכללה האקדמית עמק יזרעאל. זלקוביץ' מלמד גם באוניברסיטת חיפה בתוכנית חבצלות, בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ובבית הספר למדעי המדינה. בנוסף, הוא מרצה בבית הספר "לאודר" לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה ב.
שימש כעמית מחקר במרכז עזרי לחקר איראן והמפרץ הפרסי באוניברסיטת חיפה בשנים 2009-2022 והחל משנת 2022 הוא משמש כעמית מחקר בקתדרת חייקין לגיאואסטרגיה באוניברסיטת חיפה. כמו כן, מאז 2015 הוא משמש גם כעמית מדיניות ב"מיתווים" - המכון הישראלי למדיניות חוץ אזורית. במסגרת זאת זלקוביץ' כותב ניירות עמדה מונחי מדיניות בעיקר בנושאים הקשורים לפוליטיקה הפלסטינית בהיבטים אזוריים, דוחות אלו מיועדים למקבלי החלטות, אנשי אקדמיה ודיפלומטים. ד"ר עידו זלקוביץ' מכהן כחבר הוועד המנהל של האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (אילמ"א).
עידו זלקוביץ' מתגורר בחיפה. הוא נשוי ואב לבן ושתי בנות.
כתביו של זלקוביץ'
בספרו הראשון הדגיש את עצם היותה של תנועת הפת"ח תנועה לאומית מודרנית פלסטינית, בעלת גוון מסורתי-דתי-אסלאמי, ולא כתנועה לאומית-חילונית כפי שהיה מקובל להציגה במחקר. ספר זה מצביע על השורשים הדתיים של תנועת הפת"ח ועל חשיבות האסלאם בשיח הפוליטי ובעולם התוכן התרבותי של התנועה. בספרו מצביע זלקוביץ' על הרקע הדתי-אסלאמי שהיה למייסדי הפת"ח, אשר רובם צמחו מתוך שורות תנועת האחים המוסלמים. זלקוביץ' מציע מחשבה מחודשת על מקום הדת בתנועות לאומיות ומראה כי האסלאם הוא חלק מרכזי ממרכיבי הזהות הלאומית הפלסטינית. הספר עוסק גם בהבדלים בין הפרשנות הדתית שנותנת הפת"ח לאסלאם מבחינה חברתית דתית ופוליטית, אותה רואה זלקוביץ' כתפיסה של אסלאם בעל גוון יותר עממי לעומת התפיסה הפונדמנטליסטית המאפיינת את תנועת החמאס. הבדלים אלו הוא טוען, לעיתים גם מטושטשים בעת אלימות בעצימות גבוהה דוגמת האינתיפאדה השנייה, שאף יצרה שיתוף פעולה צבאי מוגבל בזמן ובמרחב בין גדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח והזרוע הצבאית של החמאס גדודי עז א-דין אל-קסאם.
בספרו השני עסק בתפקידם של הסטודנטים בתנועה הלאומית הפלסטינית. זהו המחקר המקיף הראשון שעסק בפעילות של הסטודנטים והאוניברסיטאות הפלסטיניות בבניית הזהות הלאומית הפלסטינית ובתפקידם הפוליטי בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. במחקר זה, מצביע זלקוביץ' כי התנועה הלאומית הפלסטינית ראתה בקמפוסים כר דשא נרחב לביסוס המחשבה הלאומית הפלסטינית בשנות השישים והשתמשה בהם לא רק לגיוס פעילים לפעילות פוליטית, אלא גם לפעילות צבאית. ספר זה, הוא הראשון שעסק בפעילות ההסברה הפלסטינית לא רק בעולם הערבי, אלא באירופה של סוף שנות השישים. הספר דן לא רק בתפקידם הפוליטי של הסטודנטים הפלסטינים, אלא גם במערכת היחסים המורכבת שהייתה להם עם חברי הסגל באוניברסיטאות לצד המחלוקות הבין דוריות בינן להנהגת הארגון לשחרור פלסטין.
כתיבתו הפובליציסטית
כתיבתו הפובליציסטית של זלקוביץ' היא רחבה ועוסקת בעיקר בהיבטים עכשוויים של הפוליטיקה הפלסטינית, בדגש על מערכת היחסים המורכבת בין פת"ח לחמאס. כתיבתו עוסקת גם בניתוח השפעת תהליכים חברתיים ופוליטיים בזירה הפלסטינית והמרחב המזרח תיכוני על המערכת הפוליטית והמדינית בישראל. רוב הראיונות וטורי הפרשנות של ד"ר זלקוביץ' מתפרסמים באתרי החדשות המובילים בישראל ובעולם. כתיבתו הפובליציסטית תורגמה לערבית ופורסמה בכלי תקשורת מרכזיים ברשות הפלסטינית ובלבנון, ואף זכתה לציטוט מפיהם של בכירים פוליטיים במערכת הפוליטית הפלסטינית דוגמת עזת א-רשק מתנועת חמאס.
Step Back in Time: The Definitive Collection
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
אב טיפוס
אַב טִיפּוּס הוא דגם ראשוני ניסיוני של מוצר תעשייתי חדש. אב הטיפוס מיוצר כדי לבחון את המוצר החדש.
Step Back in Time: The Definitive Collection
רקע והוצאה
האלבום הגיע לראש מצעד האלבומים של אוסטרליה ובריטניה. ב-22 בנובמבר 2019, יצאה גרסה מורחבת של אלבום הלהיטים.
אב טיפוס
לפני השקעה בהקמת מערכת לייצור מוצר חדש, מהווה אב הטיפוס מודל לבחינה והתנסות. בהתאם לתוצאות ההתנסות באב הטיפוס עובר המוצר שינויים ושיפורים, הבאים לידי ביטוי במוצר הסופי. בתהליך התכנון של מוצר גדול ממדים, כגון מטוס, נהוג ליצור מספר אבות טיפוס, חלקם בקנה מידה קטן יותר מהמוצר הסופי, לבחינה וללימוד בעיות ביצירת המוצר הסופי.
אב טיפוס נבנה בדרך שונה מדרך בניית המוצר המוגמר ומצריך אמצעים אחרים ושיטות עבודה אחרות ושונות. לדוגמה, המוצר המוגמר נבנה בפס ייצור ואילו אב טיפוס נבנה בעבודה פרטנית. חברות רבות משקיעות משאבים בפיתוח אבות טיפוס, וטכנולוגיה לבניית אבות טיפוס כמו הדפסה תלת-ממדית ו-CNC. אב טיפוס עשוי להיבנות גם בסיוע גורם חיצוני לחברה. בישראל הטכניון הוא המוביל בפיתוח טכנולוגיות ליצירת אבות טיפוס, והוא משקיע מיליוני שקלים בשנה במחקר ופיתוח תהליכים רלוונטיים.
בציבור, אב טיפוס הפך למטבע לשון המתאר דגם ראשוני חדש, לא בהכרח בתחום התעשייה. אב טיפוס יכול להופיע, למשל, כמודל כלכלי ואפילו פוליטי, שישופר בהמשך.
ולדימיר פופטומוב
ולדימיר טומוב פופטומוב (בבולגרית: Владимир Томов Поптомов; 8 בפברואר 1890, בליצה, האימפריה העות'מאנית - 1 במאי 1952, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה פוליטיקאי ומשפטן בולגרי, מראשי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה אשר בין השנים 1949–1950 כיהן כשר החוץ של הרפובליקה העממית של בולגריה ובהמשך כסגן יושב ראש מועצת השרים.
קורות חייו
ולדימיר פופטומוב נולד בעיירה בליצה וסיים בית ספר תיכון בעיר סרס. בהמשך הועסק כמורה בבנסקו. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה כקצין בצבא בולגריה. בהמשך, רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת סופיה. פופטומוב הצטרף למפלגה הקומוניסטית והיה אחד מפעילי השטח הבולטים שלה. בספטמבר 1923 לאחר כישלון ההתקוממות הקומוניסטית נמלט פופטומוב ליוגוסלביה. הוא נשפט בהיעדרו ונידון למוות, אך בהמשך זכה לחנינה. פופטומוב הצטרף לארגון המהפכני הפנים-מקדוני והשתלב בהנהגתו.
ב-1934 עבר לברית המועצות, ושב לבולגריה בספטמבר 1944 לאחר הפיכת חזית המולדת. ב-1948 הועסק כמרצה למשפטים באוניברסיטת סופיה. בין 1949 - 1950 כיהן כשר החוץ של בולגריה ובין 1950 - 1952 כיהן כסגן יושב ראש מועצת השרים של הממשלה הבולגרית. נפטר בסופיה ב-1952 לאחר מחלה ממושכת.
לו לנרט
לואיס ("לוּ") לנרט (באנגלית: Louis "Lou" Lenart; 24 באפריל 1921 - 20 ביולי 2015) היה טייס קרב יהודי אמריקאי ששירת במארינס והשתתף בקרבות נגד האימפריה היפנית במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם השנייה. התגייס, במסגרת המח"ל, לשירות האוויר של ההגנה, והשתתף כטייס במלחמת העצמאות. נודע כמוביל התקיפה שעצרה את התקדמות הטור המשוריין של צבא מצרים על יד אשדוד.
נעוריו
לו לנרט נולד בשם לאיוש לינוביץ' (Layos Lenovitz) לבנימין ורוז לינוביץ', הורים שומרי מסורת שעסקו בחקלאות. לנרט נולד בעיירה שאטוראליאויהיי בהונגריה בקרבת הגבול עם צ'כוסלובקיה, וב-1931 גרמו תופעות אנטישמיות להגירת המשפחה לארצות הברית. המשפחה התיישבה בעיירה וילקס-בארי בפנסילבניה, שם השלים לנרט את לימודיו. המשפחה חוותה עוני בעקבות המשבר הכלכלי. הוריו של לנרט פרנסו את המשפחה בעזרת חנות קטנה אך מכיוון שהפרנסה הייתה מועטה, מכר לנרט מדלת לדלת אטריות שהכינה אמו בבית.
השירות בצי ארצות הברית
ב-1940 התגייס לנרט לצי ארצות הברית ונשלח לארבעה חודשי טירונות, בסיומם התנדב לשרת ביחידת קומנדו על האונייה "נורת' קרוליינה" שעסקה בליווי ספינות שהביאו אספקה לבריטניה (שכבר הייתה מעורבת במלחמה). לאחר 18 חודשים ובהמלצת מפקדיו התקבל לנרט לקורס טיס באקדמיה של הצי. לאחר שנה סיים את הקורס והוצב בבסיס אימונים של המארינס "אל-תורו" שבקרבת לוס אנג'לס שם התאמן בהטסת מטוס F4U קורסייר. באחת מטיסות האימון היה לנרט מעורב בתאונה שהביאה להתרסקות מטוסו ולפציעתו, לאחריה עבר תהליך ארוך של שיקום. ב-1944 העריכו מפקדיו שחזר לכושר, אישרו לו לחזור לטוס והוא הוצב בחזית האוקיינוס השקט, שם שירת עד כניעת יפן. במהלך תקופה זו ביצע לנרט משימות הפצצה, יירוט וליווי מפציצים ומטוסי צילום. בשל אחת ממשימותיו אף זכה בעיטור עקב הצטיינותו. בתום המלחמה חזר לארצות הברית, השתחרר משירות בדרגת קפטן (סרן) ועבר לגור בלוס אנג'לס.
השירות במח"ל
הידיעות על המספר הרב של קרובי משפחתו שנספו בשואה הביאו את לנרט, באפריל 1948, להחליט לעלות לישראל ולהתנדב, כטייס, במסגרת מח"ל. ב-3 במאי 1948 הטיס לנרט מטוס נורסמן מאיטליה לשדה דב ואז צורף לשירות האוויר של ההגנה. ב-6 במאי נסע, עם עוד מספר טייסים, לאימונים בצ'כוסלובקיה לקראת קבלת מטוסי אוויה S-199 (הגרסה הצ'כית של המסרשמיט Bf 109). כששמעו הטייסים ב-18 במאי על התקיפה שביצעו זוג מטוסים מצריים על התחנה המרכזית בתל אביב (תקיפה שגבתה את חייהם של 42 בני אדם) דרשו לסיים את האימונים ולחזור ארצה, וכך ב-20 במאי חזרו חלק מהטייסים ארצה במטוס תובלה, עליו הועמס גם מטוס קרב מפורק.
לנרט היה ממקימי טייסת הקרב הראשונה ובמהלך מלחמת העצמאות השתתף במספר משימות. לאחר מספר שבועות הועבר לנרט למפקדת חיל האוויר, שם היה אחראי על תיאום עם כוחות הקרקע בזירת הדרום.
תקיפת השיירה המצרית
הפעולה הידועה ביותר בה השתתף לנרט הייתה ב-29 במאי 1948. לנרט הוביל רביעיית מטוסי אוויה S-199 שהמריאה מבסיס עקרון (כיום תל נוף). יחד עם לנרט טסו מודי אלון, עזר ויצמן ולאונרד (אדי) כהן. כל מטוס היה חמוש בפצצה של 70 ק"ג. המטוסים תקפו ליד איסדוד את הטור המשוריין המצרי שנע מסיני צפונה לאורך ציר החוף לכוון תל אביב. המשימה צלחה והכוח המצרי נעצר ליד גשר עד הלום. בתקיפה זו נפגע מטוסו של אדי כהן, והוא נהרג כשניסה להנחית את המטוס.
חייו האזרחיים
לאחר מלחמת העצמאות השתחרר לנרט מהצבא, עבד תקופת מה בחברת תעופה פרטית ואחר כך הצטרף לחברת אל על. ב-1950 היה בין הטייסים שהשתתפו במבצע עזרא ונחמיה להעלאת יהודי עיראק לישראל. במשך השנים נע בין ישראל לארצות הברית, תוך שהוא מחזיק בתים ברעננה ובלוס אנג'לס. בתקופות בהן שהה בארצות הברית עסק במגוון עבודות, בהן טייס צילום ומיפוי, מפיק סרטים (בהם נשר הברזל ונשר הברזל 2) ואיש שיווק בחברת יוז איירקראפט, ובחברת אמריקן אלקטרוניק. כמו כן היה סגן נשיא ומנכ"ל קבוצת סן דייגו קליפרס מליגת ה-NBA. הוא היה בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לנרט נישא חמש פעמים ונולדו לו שתי בנות. מנישואין לוורדה גולדברג נולדה בתו, מיכל, ששירתה אף היא בחיל האוויר. אשתו האחרונה הייתה רחל ניר.
לנרט נפטר ברעננה ב-2015 בגיל 94, והובא למנוחות בבית הקברות כפר נחמן בעיר.
יחסי מקסיקו–קנדה
יחסי מקסיקו–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין קנדה. אף על פי שהקשרים ההיסטוריים בין שתי המדינות היו רדומים, מסוף המאה ה-20 השתנו היחסים, רבות בזכות הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). שתי המדינות חברות ב-APEC, הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט, וכן ב-G-20, ארגון מדינות אמריקה וה-OECD.
היסטוריה
עוד לפני שקנדה קיבלה עצמאות, התקיימו קשרים בינה לבין מקסיקו במהלך המאה ה-19, ומוצרים מתוצרת קנדה נמכרו במקסיקו תחת סמליהן של חברות בריטיות. מאז שקיבלה קנדה עצמאות מבריטניה בשנת 1867 ועד 1944, לא ניהלה קנדה יחסים דיפלומטיים עם מקסיקו; ב-30 בינואר 1944 ייסדו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, לאחר ששתיהן היו חלק מבעלות הברית. בשנת 1952 פתחה מקסיקו את הקונסוליה הכללית הראשונה שלה במונטריאול.
המפגש הראשון בין מנהיגי שתי המדינות התקיים במערב וירג'יניה בשנת 1956 בין ראש ממשלת קנדה לואי סן-לורן ונשיא מקסיקו אדולפו רואיס קורטינס, כשהשתתף בשיחה גם נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. שלוש שנים מאוחר יותר ביקר נשיא מקסיקו, אדולפו לופס מטאוס לבקר בקנדה במסגרת הביקור הרשמי הראשון שלו מחוץ למקסיקו. בשנת 1960 ערך ראש ממשלת קנדה ג'ון דיפנבייקר לערוך ביקור גומלין במקסיקו. מאז, כמעט כל ראש ממשלה קנדי ביקר במקסיקו וכל נשיא מקסיקני ביקר בקנדה.
בשנת 1968 הוקמה ועדת שרים משותפת לשתי המדינות שמתכנסת מדי שנתיים כדי לדון ולנתח את האינטרסים ההדדיים של שתי המדינות לקידום ופיתוח היחסים ביניהן. בשנת 1974 נחתם הסכם בין שתי המדינות כדי לאפשר למהגרי עבודה זמניים ממקסיקו לעבוד בקנדה.
מאז NAFTA
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 היו היחסים בין שתי הממשלות חזקים במיוחד. באוקטובר 2006 ביקר הנשיא הנבחר של מקסיקו, פליפה קלדרון, באוטווה עוד טרם נכנס באופן רשמי לתפקיד, וראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר השתתף בהשבעתו. שני המנהיגים היו בעלי ברית אידאולוגיים, שמרנים, קלדרון מטעם מפלגת הפעולה הלאומית והרפר מטעם המפלגה השמרנית של קנדה.
בנובמבר 2012 בחר נשיא מקסיקו הנבחר החדש, אנריקה פניה נייטו, לבקר גם כן בקנדה עוד לפני השבעתו. במאמר שכתב אפיין פניה נייטו את מערכת היחסים בין המדינות שלפני 1994 כ"טובה אך מוזנחת" ושיבח את הגידול בסחר ובנסיעות בין שתי המדינות מאז החתימה על ההסכם. הוא קרא להגדיל את השקעות החוץ הישירות של קנדה במקסיקו, במיוחד בנפט, אם כי אמר שחברת הנפט הלאומית, פמקס, תישאר הבעלים של המשאבים. כמו כן כינה את הביטחון האנרגטי של צפון אמריקה "מטרה משותפת" של שתי המדינות. הוא גם התחייב לפעול להפחתת האלימות הקשורה לסמים במדינה ולהגן על תיירים קנדים בעת ביקורם. הוא גם ביקש מקנדה לשקול מחדש את הדרישה משנת 2009 שקובעת שכל מקסיקני חייב באשרה טרם כניסתו לקנדה. ב-1 בדצמבר 2016 ביטלה קנדה את הדרישה לוויזה עבור תיירים מקסיקנים.
ב-30 בנובמבר 2018 חתמו נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו על הסכם סחר חדש במהלך פסגת ה-G-20 בבואנוס איירס, ארגנטינה.
סחר
20 שנה לאחר NAFTA, הפכה מקסיקו ליצואנית והיבואנית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית. היא מייצאת מוצרים יותר מכל שאר מדינות אמריקה הלטינית יחדיו. הייצוא העיקרי של מקסיקו לקנדה כולל: כלי רכב, טלוויזיות, טובין להרכבה או ייצור מטוסים בחלקים, חלקי מנועי בוכנה, טרקטורים, אלקטרוניקה לקבלת המרה והעברת משוב קולי ואבוקדו (בין היתר). לעומת זאת, הייצוא של קנדה למקסיקו כולל זרעים, סגסוגות אלומיניום, חיטה, חלקי רכב ואביזרים לרכב, סולר וטובין להרכבה.
בשנת 2017 השקיעו חברות קנדיות 2.7 מיליארד דולר במקסיקו, והפכו את קנדה למשקיעה הזרה השלישית בגודלה במקסיקו (אחרי ארצות הברית וספרד).
נטע פלוצקי
נטע פלוצקי (נולדה ב-4 ביולי 1944) היא במאית תיאטרון, שחקנית ומורה למשחק ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בפולין בשם רוזה פלוצקי. בגיל ארבע הופרדה מהוריה ונשלחה לטיפולים במי גופרית בסנטוריום. כשחזרה לביתה רשמו אותה הוריה ללימודי בלט כדרך לשמור על בריאותה, וכך החל הקשר שלה עם עולם המחול והתיאטרון. עד גיל 12 המשיכה ללמוד ריתמיקה, בלט קלאסי וריקודים בלקניים.
בעקבות התקוממות הפועלים בגדנסק החליט אביה לעלות לארץ ב-1957 והיא נשלחה ללמוד בכפר הנוער נווה הדסה. ב-1963, במקביל לשירותה הצבאי, התקבלה למחזור הראשון של בית הספר של ניסן נתיב, ולאחר שחרורה השלימה תואר ראשון מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1980, בזמן שכיכבה בהצגה "רשומון" פגשה את אאוג'ניו ברבה שהזמין אותה ללימודים בבית הספר לאנתרופולוגיה של התיאטרון מייסודו, ובתיאטרון אודין בדנמרק, שם תירגלה את הטכניקה של גרוטובסקי.
בשנת 1976 החלה לתרגל יוגה, טאי צ'י וצ'י קונג בהם התמידה גם בעת שחיה מחוץ לישראל, ובמהלך לימודיה נחשפה גם לתיאטרון הבוטו היפני. בשנת 1981 נסעה ליפן ללמוד אצל המאסטר קזואו אונו, ומאז שילבה את הבוטו במשחק ובבימוי.
כששבה לישראל תיעדה את חוויותיה בהצגת היחיד "התנסויות של שחקנית" שעלתה במוזיאון תל אביב. על סמך הניסיון שצברה בתיאטרון אודין הקימה ב-1985 את "בית הספר להכשרת השחקן היוצר" במרכז לתיאטרון בעכו יחד עם רפי גולדווסר ודודי מעיין, בניסיון להעשיר את אמצעי הביטוי של שחקנים מנוסים וטירונים ולצייד אותם בכלים אמנותיים שלא נלמדו עד אז במוסדות הקונוונציונליים.
ב-1998 הצטרפה יחד עם בן זוגה פבלו זלצמן למעבדת התיאטרון של דודי מעיין בקיבוץ כברי ובשנת 2000 הקימו השלושה את מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי.
ב-2006 העלתה פלוצקי את ההצגה "ויה דה לה רוז'ה" המבוססת על סיפור חייה, וב-2010 העלתה את המופע "מנקלה שלי" שגם הוא מורכב מפסיפס של אירועים מחייה כאומנית המקדישה את חייה לחיפוש אושר ואהבה.
בימינו מלמדת פלוצקי בניסן נתיב, במכללת תל חי, בסמינר הקיבוצים ובקריית החינוך דרור.
חיים אישיים
ב-1970 נישאה לשחקן שלמה תרשיש אך השניים התגרשו לאחר מספר שנים. כיום נמצאת בזוגיות עם הבמאי פבלו זלצמן.
בשנת 2008 הוענק לה פרס קיפוד הזהב על תרומתה רבת השנים לתיאטרון הפרינג'.
סרט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חורבת כור
חורבת כור או חורבת קור היא אתר הארכאולוגי על יד חוף הכנרת הצפון-מערבי, סמוך לתל כינרות, בתחום שטחי החקלאות של מושב כחל. החורבה שכונת על ראש גבעה בגדה המזרחית של נחל כור, למרגלות הר כור. האתר נמצא כ-3.5 קילומטרים מערב לכפר נחום ו4 קילומטר מזרח לכורזים. האתר לא נמצא על גבי דרך עתיקה ולכן לא היו בו מבקרים רבים. מקור השם אינו ידוע. שטח האתר כ-30 דונם ועל פניו ניתן לראות שרידים חשופים של יישוב מהתקופה הרומית-ביזנטית וכמו כן גם שרידים של מכלאה ערבית מאוחרת. שרידי היישוב כוללים פריטים אדריכליים מעשרות מבנים כגון משקופים, ראשי קירות ושברי עמודים, שרידי מתקנים לאגירת מים, בית בד ומקווה טהרה. מסביב לגבעה מצויות מערות קבורה עם כוכים, כמתאים לתקופת התלמוד. באתר ביקרו במאה ה-19 ויקטור גרן (שקרא למקום "קוק") ואנשי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, בשנות ה-50 ב' רבני במסגרת סקר מערב כנרת, וצבי אילן שטען בספרו בתי כנסת קדומים בארץ ישראל כי ייתכן ובאתר נמצא בית כנסת גלילי עתיק, מאחר שבשאר האתרים בסביבה נמצאו גם בתי כנסת. אחד המבנים שנמצאו הוא בעל פתח כניסה גדול (90 ס"מ) ורצפתו הייתה עשויה פסיפס צבעונית. על פי מתארו נראה כי מודבר או בבית מגורים מפואר או במבנה ציבורי. אפשרות אחת לשימשו היא שהיה בית מדרש. חפירות שנערכו באתר אכן חשפו שרידים של בית כנסת שנבנה במאה ה-5 לספירה והוסיפו את חורבת כור לרשימת היישובים היהודיים מהתקופה הרומית-ביזנטית באזור שמצפון לכנרת.
לאחר גילוי בית הכנסת, הציע פרופסור בן ציון רוזנפלד את חורבת כור כמיקומו האפשר של כפר הנזכר בסוף תקופת בית שני בשם "קוראי" (Koreai), המזוהה עם תל מזאר שבצפון בקעת הירדן. לטענתו, בתלמוד מוזכרים שלושה חכמים שייתכן ששם הכפר מופיע בשמם (אבא חלפי בן קרויא, אבא חלפיי בר קורייה ורבי בר קוריאי), דבר המעיד על מוצאם מן הכפר הזה. דבר המחזק את הטענה שאכן מדובר בחורבת כור הוא ששניים מן אותם חכמים מוזכרים בהקשר לאזור הכנרת.
זאב לירון
זאב (זאביק) בנימין לירון (לונדנר) (15 בנובמבר 1922 - 16 במאי 2014) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בחיל האוויר. היה טייס קרב, פיקד על ענף מודיעין של החיל ועל להק ההדרכה, והקים את היחידה לשיתוף פעולה.
ביוגרפיה
לירון נולד בשם יומק זאב-בנימין לונדנר בעיר בנדין שבפולין, אחד מחמישה ילדים למשפחת סוחרי בגדים. כנער התכוון לעלות לארץ ישראל אך פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה הגרמנית לפולין מנעו זאת ממנו. הוא היה פעיל ציוני וחבר הארגון היהודי הלוחם בגטו בנדין. ב-1943 נשלח למחנה הריכוז אושוויץ. במחנה ניסה להימלט, אך נתפס ונידון למוות בתלייה. לאחר המתנה של ארבעה ימים בבלוק 11 שוחרר הודות לקאפו הבלוק יעקב קוזלצ'יק ונשלח לעבודות כפייה במכרה. לאחר פינוי מחנה העבודה נמלט בקפיצה מהרכבת יחד עם אחיו ושני ניצולים נוספים. הוא חזר לבנדין ועסק בפעילות ציונית שהביאה למעצרו על ידי הסובייטים. בינואר 1946 עבר לאיטליה, שם היה פעיל בתנועת הבריחה ובמוסד לעלייה ב'.
בעודו באיטליה התגייס במאי 1948 לצה"ל והיה מחניכי קורס הטיס הראשון של חיל האוויר באיטליה. לאחר הגיעו לישראל הצטרף לקורס טיס מס' 1 אותו סיים באוגוסט 1950. הוא שימש מדריך טיסה, מפקד גף בטייסת 105, טייסת אימון מבצעי, במסגרת זו הוביל באפריל 1951 רביעיית מטוסי ספיטפייר לתקיפת משטרת אל-חמה בסוריה כפעולת תגמול על רצח שוטרים ישראלים, וכחודש לאחר מכן השתתף בגיחות הפצצה בקרב תל מוטילה. שירת כמפקדה הראשון של טייסת 140, טייסת מטוסי הרווארד במחנה סירקין, ששימשה לאימון חניכי קורס הטיס. ב-1954 הקים את הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי שהורכב ממדריכי טיסה. למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במלחמת סיני שירת בענף מודיעין של חיל האוויר, ב-1958 מונה לראש הענף ושירת בתפקיד עד 1965. במהלך כהונתו עבד על תוכניות החיל לקראת מלחמת ששת הימים ועסק בתכנון מבצעי "רוטב" ו"דורבן", סיוע באספקה אווירית למורדים המלוכניים שפעלו נגד צבא מצרים בתימן בתקופה זו נשלח במסווה לתימן לתאם את פעולות חיל האוויר מול המורדים. לאחר מכן שירת במשך שנה כראש להק הדרכה בדרגת סגן-אלוף. בשנים 1966–1973 עסק בשליחות ביטחונית באירופה מטעם משרד הביטחון והמוסד, הוא עסק בהפעלת סוכנים ממדינות יעד במטרה לאסוף מודיעין על חיילות האוויר של מדינות ערב. כמו כן נפגש באתונה עם מוניר רדפא, טייס בחיל האוויר העיראקי לצורך תיאום עריקתו לישראל עם מטוס מיג 21 במבצע יהלום.
במלחמת יום הכיפורים שירת כיועץ אווירי בפיקוד הצפון. לירון היה במהלך מלחמת יום הכיפורים חלק מחפ"ק (חבורת הפיקוד הקדמי) של אוגדה 36 בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה עסק בהפקת לקחים בנושא שיתוף הפעולה בין כוחות האוויר וכוחות היבשה. בשנים 1975 עד 1979 עמד בראש היחידה לשיתוף פעולה, יחידה חדשה שהוקמה על מנת לתאם בין הכוחות. כמו כן עסק בפרויקט הקמת בסיסי חיל האוויר בנגב בעקבות פינוי סיני. בתפקידו האחרון שירת כנספח צבאי בצ'ילה ובאקוודור בין השנים 1980 ל-1983. השתחרר משירות הקבע ב-1984. לאחר שירותו הצבאי עסק בייצוא ביטחוני.
בשנת 2013 פרסם העיתונאי משה רונן את ספרו תהומות ושחקים על חייו של זאב לירון. באותה שנה זכה לירון לעיטור יקיר העיר רמת גן.
נפטר בשנת 2014, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ נצר סירני.
יוליוס שטוקהאוזן
יוליוס כריסטיאן שטוקהאוזן (בגרמנית: Julius Christian Stockhausen 22 ביולי 1826 בפריז - 22 בספטמבר 1906 בפרנקפורט) היה זמר ומנחה זמרים גרמני.
ביוגרפיה
הוריו של שטוקהאוזן, פרנץ שטוקהאוזן (1868-1792), נבלן ומלחין, ומרגרתה שטוקהאוזן, זמרת סופרן, היו מוזיקאים מוכשרים, שזיהו את כישרונו ועודדו את פיתוחו.
עוד לפני שמלאו לו עשרים, הצטיין שטוקהאוזן בנגינה בפסנתר, עוגב, כינור וצ'לו. בשנת 1845 החל את לימודיו בקונסרבטואר של פריז, שם למד נגינה בפסנתר אצל צ'ארלס האלה וקאמיל-מארי סטאמאטי ופיתוח קול אצל מנואל גארסיה. ב-1849 המשיך את לימודיו אצל גארסיה בלונדון. עד מהרה יצא שמו כזמר בריטון קונצרטי ראוי לציון. מ-1862 עד 1869 התגורר בהמבורג כמנצח על האגודה הפילהרמונית והאקדמיה לזמרה.
את חמש השנים הבאות עשה בשטוטגרט כזמר החצר של מלך וירטמברג, אחר התמנה למנצח התאחדות הזמרים של יוליוס שטרן בברלין, שם נשאר עד 1878, כאשר הוזמן לקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט כפרופסור לזמרה. חילוקי דעות עם יואכים ראף, המנהל, הובילו לפרישתו כעבור שנה וייסוד בית ספר משלו, שהתפרסם עד מהרה ברחבי העולם.
לאחר מותו של ראפ (1882), חזר שטוקהאוזן לקונסרבטוריון, אבל המשיך לנהל את בית ספרו הוא. בין תלמידיו של שטוקהאוזן היו קלאריס וייטהיל, קרל פרון, אנטון סיסטרמאנס, מקס פרידלנדר, ג'ני האן, יוהאן מסכרט, הרמינה ספיז, הוראשו קונל והוגו גולדשמידט. הוא יצר "שיטת שירה", (Gesangsmethode) סשנת 1884, מדריך, שתלמידתו סופי לווה תרגמה לאנגלית. אחיו, פרנץ שטוקהאוזן הבן, היה מנצח מקהלה ידוע-שם, שלמד אצל איגנץ מושלס. בתו, יוליה שטוקהאוזן-וירת' נישאה ליוזף, בנו של הכנר הגרמני המפורסם עמנואל וירת'. היא כתבה את הביוגרפיה של שטוקהאוזן.
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית (באנגלית: Spokesperson for the United States Department of State) משמש כדובר מחלקת המדינה של ארצות הברית וכאחראי על דוברות מדיניות החוץ של ארצות הברית.
לאורך השנים נושא התפקיד היה נושא אותו במקביל לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור. ב-2011 התפקיד פוצל לשני אנשים שונים, ואוחד שוב בשנת 2015. בשנת 2019, מוזגו לשכה לענייני ציבור והלשכה לתוכניות מידע בינלאומיות, ובמקומן נוצרה הלשכה לענייני ציבור גלובליים. עקב מהלך זה, פוצלו שוב התפקידים, ותפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור מוזג לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור גלובליים.
דובר מחלקת המדינה אחראי להעברת מדיניות החוץ של ארצות הברית לתקשורת האמריקאית והזרה, בדרך כלל בתדרוך עיתונאים יומי. תדרוך העיתונאים היומי כולל בדרך כלל סיכום של לוח הזמנים של מזכיר המדינה; נסיעות עתידיות של המזכיר, נשיא ארצות הברית או פקידים אחרים במחלקת המדינה; תגובות ועמדות רשמיות של ממשלת ארצות הברית על נושאים שונים ולאחר מכן שאלות ותשובות עם עיתונאים שהשתתפו בתדרוך. בתקופת כהונתו של ג'ון פוסטר דאלס כמזכיר המדינה בשנות ה-50 הוחלט שהתדרוך היומי יהיה מוקלט וזמין באתר מחלקת המדינה.
דובר משרד החוץ ילווה לעיתים קרובות את מזכיר המדינה בנסיעות כדי לסייע במסיבות עיתונאים.
ד"ר צ'אן
ד"ר צ'אן (נולד ב-30 באפריל 1984) הוא כינויו הידוע של אמיר כץ, ראפר, זמר, מפיק מוזיקלי, כותב, מלחין, פזמונאי, עורך, יוטיובר ובמאי וידאו קליפים ישראלי. אמיר הוא הבעלים של הלייבל "סאיי רקורדס" וחלק מצמד בעל אותו שם יחד עם הראפר "מוגלי".
ביוגרפיה
נולד בבית שמש כבן אמצעי למשפחה חד הורית. החל ללמוד לנגן על גיטרה בגיל 10 והמשיך בלמידה עצמית של כלי נגינה שונים.
מקור הכינוי "ד"ר צ'אן" או כינויו המורחב "ד"ר צ'אן לי"', וכן שם הלייבל "סאיי רקורדס", הוא מאמנויות הלחימה. מגיל צעיר התאמן כץ באמנות הלחימה "קונג-פו", אמיר שימש כמדריך בבית הספר של אלי איבגי ומחזיק בחגורה שחורה בשיטה משולבת של קרב מגע ו-CLF. במאי 2001 ייצג את ישראל במשלחת לאליפות העולם של איגוד World Kobudo Federation, שהתקיימה בצרפת, וזכה במקום שלישי בקרבות מגע מלא עד משקל 70 ק"ג. כץ אימץ את שמות המשפחה של אישים מתחום אמנויות הלחימה בהם ראה דמויות להערצה, ג'קי צ'אן וברוס לי, והתואר "ד"ר" הוצמד לו מאוחר יותר על ידי הראפר אבי בן זקן, המכונה "אוקטובר".
קריירה מוזיקלית
בגיל 13 התוודע כץ למוזיקת היפ הופ דרך אלמנט ה"ביטבוקס" שראה בתוכנית טלוויזיה. הוא התאמן להפיק בעצמו צלילים שונים, דרך האזנה למוזיקה זו.
ב-2001 הקים את האולפן הראשון שלו, וב-2004 הקים יחד עם אחיו אלמוג ("מוגלי") את הלייבל "סאיי רקורדס". ב-2007 הוציא כץ, כחלק מהצמד "סאיי רקורדס", את סינגל המועדונים "מה זה כל הקטע". ב-2008 יצא סינגל הבכורה "פרפרים", שהגיע למצעד הבחירות של גלגלצ, וצוין כשיר השבוע ברדיו תל אביב וברדיו ירושלים.
ב-2010 שיתפו פעולה הצמד "סאיי רקורדס" עם יזהר כהן, וחידשו את להיט האירוויזיון "אבניבי". ב-2011 החלו "סאיי רקורדס" בשיתוף פעולה עם צמד המפיקים שוהם וגבריאל. האחים כץ כתבו, הלחינו וביצעו מספר שירים נוספים, בהם "אם תחכי לי", "את", "בלאגן", "אם את רוסיה", "סחי בלטה".
ויליאם דוד
ויליאם דוֹד (באנגלית: William Edward Dodd; 21 באוקטובר 1869 – 9 בפברואר 1940) היה היסטוריון אמריקאי, השגריר הראשון של ארצות הברית בגרמניה הנאצית בשנים 1933–1937. התריע על כוונותיהם האמיתיות של הנאצים אבל לאחר שרעיונותיו נדחו על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית, נאלץ להגיש את התפטרותו.
ד"ר צ'אן
קריירה מוזיקלית
בשנת 2012 הוציא כץ קליפ לשיר "מכורה" מתוך אלבום הסולו הראשון שלו. באותה שנה הפיק וביים קליפ לשיר "דיבור מלוכלך" של KYD וג'ורדי, בעקבות שיתוף פעולה קודם עם KYD.
ב-2014 הוציא כץ את אלבום הבכורה "מציאות אחרת" שמימן באמצעות גיוס הדסטארט. האלבום זכה להצלחה ובשבוע הראשון מכר למעלה מ-4 אלף עותקים.
ויליאם דוד
קורות חיים
לאחר שובו לארצות הברית קיבל משרת הוראה באוניברסיטת שיקגו, ושימש בה כמרצה משנת 1909. בהמשך כיהן כראש המחלקה להיסטוריה באוניברסיטה. זכה להכרה ארצית בזכות מחקריו על הדרום האמריקאי, ובזכות הביוגרפיה שכתב על הנשיא ה-28 וודרו ווילסון.
ד"ר צ'אן
קריירה מוזיקלית
ב-29 בדצמבר 2015 שירו "אף אחד" נכנס לפלייליסט הערב של גלגלצ.
ויליאם דוד
קורות חיים
שמו כמועמד פוטנציאלי כשגריר בברלין עלה בעקבות מכר משותף של דוֹד ושל הנשיא רוזוולט, שר המסחר דניאל רוֹפר. הנשיא התלבט בין מועמדים שונים, ודוֹד מעולם לא היה העדפתו הראשונה של הנשיא. ובכל זאת, בחודש יוני 1933 קיבל את הצעתו של הנשיא רוזוולט למשרת שגריר בגרמניה.
ד"ר צ'אן
קריירה מוזיקלית
בערוץ היוטיוב הרשמי של "סאיי רקורדס" למעלה מ-11 מיליון צפיות.
ב-15 בנובמבר 2018 החל ד"ר צ'אן ולוג ביוטיוב אשר מלמד הפקה המוזיקלית, סקירת מוצרי אולפן והפקה, מיקסינג ומאסטרינג.
ויליאם דוד
קורות חיים
ב-13 ביולי 1933 הגיע דוד להמבורג עם אשתו מרת'ה (מאטי), בנו ביל ובתו מרת'ה. הם השתכנו לבסוף בבית רחב מידות ברחוב טירגארטן בברלין. בין שכניהם, מפקד האס-אה ארנסט רוהם, ולשכתו הפרטית של היטלר בתחילת הרחוב.
ב-30 באוגוסט 1933, ובאיחור של חודש (עקב חופשת הקיץ של הנשיא הגרמני), הגיש דוד את כתב האמנה שלו לנשיא הינדנבורג בן ה-85 בטקס שנעדרו ממנו היטלר, גרינג וגבלס.
ב-17 באוקטובר 1933 נפגש דוד לראשונה לשיחה בת 45 דקות עם אדולף היטלר. בפגישה העלה דוֹד את נושא התקיפות הרבות בגרמניה כלפי אזרחים אמריקאים, פרישת גרמניה מחבר הלאומים, המחלוקת על חבל הרוּהר והסכמי ורסאי. דוֹד תיאר את המפגש כ״קשה ומוזר״, אך יצא ממנו כשהוא משוכנע בכנות רצונו של היטלר בשלום ובסוף הדו"ח שלו כתב כי "הרושם הכולל מהראיון היה חיובי ביותר משציפיתי מנקודת המבט של שלום העולם".
ב-7 במרץ 1937 נפגש שוב עם היטלר שהיה הפעם תוקפני ותקף את התעמולה האנטי גרמנית בארצות הברית המנוהלת על ידי יהודים הנושאים משרות רבות באקדמיה ובחיים הציבוריים. דוד כתב לאחר שיחה זו כי "מטרתו האמיתית של היטלר היא לקנות לגרמניה זמן כדי להתחמש מחדש וכי מתחת לפני השטח מצוי הרעיון הגרמני הישן בדבר שליטה באירופה באמצעות לוחמה".
אנשי מחלקת המדינה של ארצות הברית שהיו נגועים באנטישמיות ובבדלנות לא אהבו את הדוחו"ת שלו והפעילו כל הזמן לחץ על רוזוולט להחליפו. לבסוף הוחלף על ידי יו וילסון שהיה פרו-גרמני.
בתו, מרת'ה (1908 - 1990) התערתה עד מהרה בחברה הנאצית בברלין והתבלטה באירועים הרשמיים בהם השתתפה הצמרת הנאצית. בין מאהביה היו רודולף דילס, המפקד הראשון של הגסטפו, ארנסט האנפשטנגל, ארנסט אודט ועוד. האנפשטנגל הביא לפגישה בינה לבין היטלר שנישק את ידה. לבסוף התאהבה בבוריס וינוגרדוב, מזכיר בשגרירות ברית המועצות שגייס אותה לנ.ק.וו.ד והוצא להורג בטיהורים הגדולים ב-1938.
לויס גריפין
לויס פאטריס גריפין (באנגלית: Lois Patrice Griffin) היא דמות מצוירת בדיונית בקומדיית המצבים המונפשת האמריקנית "איש משפחה". לויס הופיעה לראשונה בטלוויזיה ב-20 בדצמבר 1998 והיא מדובבת על ידי אלכס בורסטיין. לויס היא אמם של סטואי, מג וכריס ונשואה לפיטר. לויס מתגוררת בעיר הבדיונית קוהוג שברוד איילנד עם משפחתה וכלב המשפחה בריאן.
ויליאם דוד
קורות חיים
ב-29 בדצמבר 1937 הפליגו דוד ואשתו בחזרה לארצות הברית. הוא התחיל במסע הרצאות בו הזהיר מפני הסכנה הנוראה בה נמצאת האנושות וכי אם לא יעשו דבר, הציוויליזציה המערבית, חופש הדת, הפרט והכלכלה, יעמדו בסכנה נוראה. הגרמנים מחו אבל נאמר להם שדוד הוא כעת אדם פרטי.
שנותיו האחרונות היו קשות. אשתו מתה ב-28 במאי 1938 וב-5 בדצמבר 1938 פגע ברכבו בילדה ולא עצר להגיש לה עזרה. הוא נידון לקנס אך לא לעונש מאסר בגלל בריאותו הרופפת, כן איבד את רישיונו ונשללה ממנו זכות ההצבעה. ביולי 1939 אושפז בבית החולים הר סיני בניו יורק ובעיתונו של גבלס "דר אנגריף" נכתב כי: "דוד מטופל במרפאה יהודית וכי זה סופו של המתסיס האנטי-גרמני הידוע לשמצה דוד שמשרת את היהודים האקטיביסטים מחרחרי המלחמה".
מרתה נישאה לאלפרד סטרן שהיה ברוקר עשיר. שניהם היו בעלי נטיות פוליטיות שמאלניות. הם היו סוכנים סמויים של הק.ג.ב בשם הקוד "ליזה" ו"לואי". ב-1953 זומנו לחקירה בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית והחליטו לברוח למקסיקו ואחר כך השתקעו בפראג עד סוף חייהם.
בספרו ״בגן חיות הטרף ״, סוקר ההיסטוריון אריק לארסון את כהונתו של דוֹד כשגריר, מעת שהתמנה ודרך היכרותו עם המערכת הנאצית, והפיכתה של גרמניה למדינה טוטליטרית ולוחמנית.
הטור של פולין
הטור של פולין (בפולנית: Wyścig Dookoła Polski; באנגלית: Tour de Pologne) הוא מרוץ אופני כביש מפולין בדרג הוורלד טור שנערך לראשונה בשנת 1928. עד שנת 1952 המרוץ התרחש באופן אקראי ולא רציף, אך מאז השנה הזו הוא הפך לשנתי. עד 1993, המרוץ היה לרוכבים חובבים בלבד.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1928 באורך של 1,500 ק"מ ורכבו בו עשרות רחובות מקומיים, פליקס וויצ'ק ממועדון בידגושץ' ניצח בו.
כמו שאר המרוצים העולמיים, בתקופת מלחמת העולם השנייה המרוץ לא התקיים, הוא חזר בגרסה מחודשת בשנת 1947, וסטאניסלאב גרז'לק המקומי ניצח.
בעשרות השנים הראשונות בהן התקיים רוב המנצחים היו מקומיים (כמו שאר מרוצי האופניים הוותיקים מהמאה ה-20). אך דווקא בטור של פולין המנצח הזר הראשון הגיע יחסית מוקדם, בשנת 1949 עם פרנצ'סקו לוקאטלי האיטלקי. המנצח הזר השני הגיע 11 שנים מאוחר יותר, זה היה רוג'ר דירקר הבלגי. המנצח הצרפתי הראשון במרוץ היה לורן בורשאר, בשנת 2002.
בשנת 2005 המרוץ עלה לדרג UCI ProTour (כיום UCI World Tour). הדרגה הגבוהה ביותר של מרוצי האופניים המקצועיים.
אף על פי שהמרוץ מתאים יותר לפנצ'רים ולמטפסים, בשנת 2011 ניצח בו הספרינטר פטר סאגאן לאחר שגם ניצח שני קטעים במרוץ..
ב-5 באוגוסט 2019, במהלך הקטע ה-3 (בו ניצח פסקל אקרמן) מת ביורג למברכט לאחר שהתרסק כתוצאה מדום לב ופגע בבטון.
גם במהדורה של 2020 המרוץ עלה לכותרות עקב תאונה קשה, כאשר בקטע הראשון פאביו יאקובסן נחסם על ידי בן ארצו דילן חרונבייחן, עף מעבר למתרסי המסלול ונפצע קשה, עיקר פציעותיו של יאקובסן היו בגולגולת שלו, הוא היה שרוי בקומה יומיים אך בהמשך התייצב והשתפר מצבו. ביקורת קשה נמתחה על מארגני המרוץ, גם בגלל מתרסי המסלול וגם בגלל שספרינט הסיום היה בירידה והרוכבים הגיעו בו למהירויות של מעל 80 קמ"ש.
עין אל-ג'רבה
עֵין אֶל־גַ'רְבָּה הוא אתר ארכאולוגי של יישוב כלקוליתי קדום מתרבות ואדי רבה, המתוארכת לאלף השישי לפנה"ס. האתר ממוקם בעמק יזרעאל, 20 ק"מ דרומית-מזרחית לחיפה.
גאוגרפיה
האתר ממוקם בחלקה הצפון-מזרחי של רמת מנשה, בתחומי עמק יזרעאל, המשמש – היום כבעבר - נתיב תעבורה מרכזי בין בקעת הירדן לחופי הים התיכון. כיום שוכן האתר בשטחי קיבוץ הזורע.
חפירות וסקרים קודמים
מספר חפירות נערכו בעבר באתר. בשנת 1966 נפגע האתר במהלך עבודות בשטחו. הפגיעה גרמה לחשיפת שרידיו של היישוב הקדום, בעקבותיה התקיימה עונת החפירות הראשונה בראשות ד"ר יעקב קפלן.
שרידים נוספים נחשפו בעקבות עבודות בשטח גם ב-1979, כ-75 מטרים מערבית לשטח שנחפר על ידי קפלן, וחפירת הצלה התנהלה במקום ב-1980, על ידי חבר קיבוץ הזורע, עזרא מאירהוף, במהלכן תועדו שרידים ארכיטקטוניים מרשימים.
בין האתרים הכלקוליתיים הנוספים שנחפרו בסביבתו הקרובה של עין אל-ג'רבה ניתן למנות את תל קירי (ברוך 1987 ), הזורע (עמנואל ענתי 1971 ; ענתי ואחרים 1973 ; מאירהוף 1988), תל זריק (אושרי 2000), אבו זריק (גרפינקל ומצקביץ' 2002 ) ומשמר העמק, שכבה V ( נמרוד גצוב וברזילי 2011 ). כמו כן בוצע סקר ארכאולוגי באזור על ידי ד"ר עמנואל ענתי ב-1973.
שטח החפירה של קפלן ב-1966 עמד על כ-65 מ"ר והניב ארבעה שלבים של התיישבות כלקוליתית, שהכילו שרידים ארכיטקטוניים וקבורות (ארנסבורג 1970). גובה הצטברות השכבות בין פני השטח לקרקע הבתולה עמד על כמטר אחד בלבד (קפלן 1969:4 ).
החפירות החדשות באתר
בשנת 2013 התחדשו החפירות בעין אל-ג'רבה מטעם המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות קתרינה שטרייט (Katharina Streit) ובשיתוף פעולה עם JVRP - Jezreel Valley Regional Project. במהלך החפירה נחשפו שני שלבי יישוב. השרידים מתוארכים לתקופת הברונזה הקדומה 1 ב' (האלף הרביעי לפנה"ס) ולתקופה הכלקוליתית הקדומה (האלף הששי לפנה"ס). השרידים מתקופת הברונזה כוללים מספר רבדים של בתים אובאליים, מפלסי מחייה, בורות וממגורת אבנים.
השלב הכלקוליתי הקדום כולל מספר רצפות, ושרידים לבנייה בלבני בוץ כמו גם מפלס מטוייח שמתקן עגול קבוע בו. המכלול הקראמי של השלב הכלקוליתי הקדום נשלט על ידי הסגנון הקלאסי של וואדי רבה.
דעת קהל
דעת קהל היא צירוף האמונות והדעות של אוסף גדול של פרטים (במקרה הקיצוני - כל תושבי המדינה) בנושא מסוים.
בממשל
בממשל דמוקרטי ליברלי, לדעת הקהל השפעה ניכרת על פעולתם של פוליטיקאים ומנהיגים, ולכן נעשה ניסיון לעצב אותה באמצעות מיטוב יחסי ציבור. לבירור דעת הקהל נהוג לערוך סקר דעת קהל על מדגם מייצג של האוכלוסייה הרלוונטית.
לדעת הקהל משקל גדול יותר בדמוקרטיה מאשר בדיקטטורה. בפרט גדל משקלה של דעת הקהל בתקופה שלפני הבחירות. בתקופה זו נערכים סקרי דעת קהל רבים, ביוזמת המפלגות או ביוזמת אמצעי תקשורת, בניסיון לחזות את תוצאות הבחירות. דעת הקהל משתקפת לעיתים גם ללא עריכת סקר, למשל באמצעות השתתפות המונית בהפגנה. הסיבה לחשיבותה של דעת הקהל בדמוקרטיה, מצויה ביכולת ההיזון החוזר שלה. כלומר, יצירת היזון חוזר אודות דעתו של העם המיוצגת בתקשורת (מצב אידיאלי) מביאה לתיקון עוולות השלטון לסירוגין. בצורה זו יכולה הדמוקרטיה לחשוף את חסרונותיה ולתקנם, ובכך גדולתה.
בעסקים
עיצוב דעת קהל הוא חלק חשוב מתהליך שיווק והטמעת מוצר חדש בשוק, ואף משמש ככלי נשק כנגד מתחרים. לעיתים, דעת קהל שלילית, גם היא שגויה עובדתית, יכולה לעכב פיתוחו של מוצר או לשנות מוצר קיים מוצלח ומוכח, בשל הפגיעה במוניטין.