cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יניב מזרחי (שוער)
קריירה
בקיץ הצטרף למכבי פתח תקווה ושימש כשוער השני של המועדון.
בקיץ חזר לליגה הלאומית וחתם בהפועל חיפה. שנה לאחר מכן חתם בבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית בה היה שותף לעליה של המועדון לחצי גמר גביע המדינה.
בהמשך הקריירה שיחק בהפועל תל אביב, הפועל כפר סבא והפועל הרצליה.
עטאש (צימאון)
עטאש (בערבית: عطش, בעברית: צימאון) הוא סרט ביכוריו של הבמאי והתסריטאי הערבי ישראלי תאופיק אבו ואיל משנת 2004. זוכה פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פרס אופיר עבור הצילום ופרס הביקורת בפסטיבל קאן.
בזכות שלמותו הסגנונית, מערך הסימבולים המורכב, השימוש המסוגנן באור וצל ובשחקנים לא מקצועיים והביקורת הפנימית הנוקבת על החברה הערבית-פלסטינית המסורתית, הפך הסרט לאבן דרך בקולנוע הישראלי בכלל ובקולנוע הישראלי פלסטיני בפרט.
עלילה
הסרט עוקב אחר משפחה ערבית המתגוררת באום אל-פחם, אך למרות זאת הסרט נטול סממנים ישראליים של כאן ועכשיו ומתרחש במציאות פלסטינית סגורה. הבת במשפחה, עוברת תקיפה מינית. על-פי הקודים המסורתיים בחברה הערבית-מוסלמית, חייב האב להרוג את בתו על רקע חילול כבוד המשפחה, אך הוא מסרב. בעקבות סירובו, נאלצת המשפחה לעזוב את העיר ויוצאת להתגורר במקום אחר, כמעט מופשט, למעשה מעין "שום מקום". בהדרגה מתקוממת המשפחה נגד הבידוד שנכפה עליה ונגד אב המשפחה, דמות פטריארכלית רודנית ואלימה.
משחק ודמויות
תאופיק אבו ואיל עבד עם צוות שחקנים לא מקצועיים (Non-Actors)
ז'אן קזימיר-פרייה
ז'אן-פול-פייר קזימיר פרייה (בצרפתית: Jean Paul Pierre Casimir-Perier; 8 בנובמבר 1847 - 11 במרץ 1907) היה מדינאי צרפתי ונשיאה החמישי (27 ביוני 1894 - 16 בינואר 1895) של הרפובליקה הצרפתית השלישית.
ביוגרפיה
פרייה נולד ב-8 בנובמבר 1847 בפריז לאוגוסט קזימיר-פרייה ששימש כשר הפנים בממשלתו של נשיא הרפובליקה אדולף תיאר. ב-1873 נישא להלן ויטה שילדה בן ובת: קלוד קזימיר פרייה שנפל ב-1915 במלחמת העולם הראשונה וז'רמן (מאדאם סומייה). הוא נכנס לחיים הפוליטיים כמזכיר של אביו, וב-1874 התמנה לחבר מועצת מחוז אוב שבחבל שמפן-ארדן. ב-1876 נבחר על ידי אנשי מחוז זה לחבר בית הנבחרים הצרפתי, תפקיד שאליו נבחר שוב ושוב במשך 18 שנה עד שהפך לנשיא הרפובליקה.
ב-24 ביוני 1894 נרצח נשיא הרפובליקה מארי פרנסואה סדי קארנו בליון. כעבור שלושה ימים בחר בית הנבחרים את ז'אן קזימיר פרייה לנשיא הרפובליקה. אולם, הוא שימש בתפקיד זה כשישה חודשים בלבד. ב-16 בינואר 1895 התפטר לאחר התפטרותו של סגנו יומיים לפני כן. הוא הסביר את התפטרותו בכך שהשרים לא התייעצו עמו לפני שקיבלו החלטות חשובות, והותירו אותו ללא שליטה ממשית על המאורעות הפוליטיים, במיוחד בתחום מדיניות החוץ.
הוא זנח את הפוליטיקה לגמרי והקדיש את זמנו לעסקים, ובייחוד לעסקי מכרות. במשפטו החוזר של אלפרד דרייפוס שהתקיים בעיר רן (8 באוגוסט 1899) עדותו של ז'אן קזימיר פרייה הייתה מנוגדת לזו של הגנרל אוגוסט מרסייה שלא חדל מלהאשים את דרייפוס בבגידה. באותה שנה הציע לו נשיא הרפובליקה אמיל לובה לשמש כראש ממשלתו, אך הוא סירב.
ז'אן קזימיר פרייה מת ב-1907 בגיל שישים אחרי שלקה בתעוקת לב.
קנדל ג'נר
קנדל ניקול ג'נר (באנגלית: Kendall Nicole Jenner; נולדה ב-3 בנובמבר 1995) היא דוגמנית בינלאומית אשת עסקים וידוענית אמריקאית. עיקר פרסומה נקנה לה מסדרת הריאליטי "משפחת קרדשיאן", בה משתתפת עם משפחתה.
משנת 2017, קנדל מדורגת לפי מגזין פורבס כדוגמנית בעלת השכר הגבוה ביותר בעולם.
ביוגרפיה
קנדל ג'נר נולדה בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית. היא גדלה בקלבסס, פרבר סמוך. היא בתן הבכורה של קייטלין ג'נר (לשעבר: ברוס ג'נר) וקריס ג'נר (לשעבר קרדשיאן). לג'נר אחות קטנה, קיילי (נולדה ב-1997). מצד אמה יש לה שלוש אחיות-למחצה גדולות: קורטני (נולדה ב-1979), קים (נולדה ב-1980) וקלואי (נולדה ב-1984), ואח למחצה, רוברט "רוב" קרדשיאן (נולד ב-1987). מצד אביה, יש לה שלושה אחים-למחצה גדולים: ברט (נולד ב-1978), ברנדון (נולד ב-1981), וסאם ברודי (נולד ב-1983), ואחות גדולה למחצה, קייסי ג'נר (נולדה ב-1980).
ג'נר הייתה מעודדת בבית ספרה, אך עברה לחינוך ביתי בספטמבר 2012.
קריירה
קנדל ג'נר החלה לדגמן בגיל 14 והצטלמה למגזין OK ולמגזינים אחרים. הייתה פרזנטורית של "Forever 21". קנדל ואחותה קיילי שימשו כמנחות באירועים נוצצים כמו Glee: The 3D Concert Movie red carpet וגם The Twilight Saga: Breaking Dawn – Part 1, ואירועי שבוע האופנה.
בשנת 2011 מגזין "סבנטין" בחר בה ובקיילי לשגרירות סטייל מטעמו. באותו שנה עשתה תצוגת מסלול ראשונה למותג האופנה "שרי היל".
בשנת 2013, השיקה ג'נר קולקציית בגדים שעוצבה על ידיה ועל ידי אחותה, קיילי ג'נר, ומשווקת בלעדית ברשת "PacSun". בשנת 2015 שברה את שיא הלייקים ברשת החברתית כאשר קיבלה יותר מ-2.7 מיליון לייקים עבור תמונה שהעלתה. ג'נר עשתה קמפיינים לשתי חברות בגדי ים. חברת Nicole O.P.I משווקת שתי קולקציות לק לציפורניים ייחודיות, שנושאות את שמה של ג'נר. ב-2014 נבחרה להוביל את קמפיין הקוסמטיקה של אסתי לאודר.
בשנים 2018, 2016 ,2015 צעדה על המסלול של התצוגה השנתית היוקרתית של ויקטוריה'ס סיקרט.
קנדל מדגמנת בין היתר לחברות קלווין קליין, אדידס וורסצ'ה.
יש לה כ-284 מיליון עוקבים באינסטגרם נכון לאפריל 2023.
חיים אישיים
ג'נר יצאה בעבר עם הארי סטיילס ואנואר חדיד. החל משנת 2023, היא בזוגיות עם הראפר באד באני.
פלוריאן אלברט
פלוריאן אלברט (בהונגרית: Albert Flórián; 15 בספטמבר 1941 - 31 באוקטובר 2011) היה כדורגלן הונגרי ומאוחר יותר מאמן ועסקן. אלברט, ששיחק בכל הקריירה שלו (1958–1974) במועדון אחד, פרנצווארוש, זכה בכדור הזהב ב-1967 והוא הכדורגלן ההונגרי היחיד שזכה בתואר. אלברט, ששיחק בעמדת הקשר התוקף, נודע במשחקו האלגנטי, ביכולת הכדרור שלו וביכולתו לנווט את משחק קבוצתו כמו גם בכיבוש שערים רבים.
ביוגרפיה
אלברט נולד בהרצגסאנטו (Hercegszántó), כפר קטן ליד הגבול עם יוגוסלביה לאב נפח ולאם ממוצא הונגרי-קרואטי, שנפטרה כשהיה בן שנתיים. מאוחר יותר עברה המשפחה לבודפשט, ובגיל 11 הצטרף אלברט למועדון פרנצווארוש.
ב-1958 (בן 17) ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פרנצווארוש. היה שותף לזכיית המועדון באליפות הונגריה בשנים: 1963, 1964, 1967 ו-1968 ולזכייה בגביע ההונגרי ב-1972. הישגי השיא של הקבוצה בזירה האירופית היו זכייה בגבי ערי הירידים ב-1965, לאחר שגברה 0:1 על יובנטוס, והופעה בגמר גביע ערי הירידים ב-1968, בו נוצחה על ידי לידס יונייטד 1:0 בסיכום מפגש כפול. אלברט הופיע 537 משחקים במדי פרנצווארוש וכבש עבורה 383 שערים. כבר בגיל צעיר היה מעמדו בקבוצה כה רם, עד כי ב-1965 הביא לפיטוריו של מאמן פרנצווארוש, יוזף מזארוש, שהצעיד את המועדון להישגי השיא שלו.
ביוני 1959, בטרם מלאו לו 18, ערך אלברט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בניצחונה 2:3 על הפינאליסטית בגביע העולמי ב-1958, נבחרת שוודיה, וסייע לנבחרתו בשתי מסירות שהביאו לשערים. את שעריו הראשונים לזכות הנבחרת הלאומית כבש במשחקו השלישי, באוקטובר 1959 בבלגרד, מול נבחרת יוגוסלביה. אלברט הבקיע שלושער והוביל את נבחרתו לניצחון 2:4. חיש מהר הפך לשחקן מרכזי בנבחרת הונגריה, שבאותן שנים הייתה אחת מן הנבחרות החזקות באירופה; היא זכתה במדליית ארד באולימפיאדת רומא (1960), ובמדליות זהב באולימפיאדת טוקיו (1964) ובאולימפיאדת מקסיקו (1968). כמו כן, זכתה במדליית הארד באליפות אירופה ב-1964.
אלברט היה מלך השערים בגביע העולמי ב-1962 (בצוותא עם עוד חמישה שחקנים), כשכבש ארבעה שערים, בטורניר בו הודחה הונגריה ברבע הגמר. גם בגביע העולמי ב-1966 הודחה הנבחרת ההונגרית ברבע הגמר, לאחר שהעפילה מהבית המוקדם. בהנהגתו של אלברט גברה נבחרת הונגריה על מחזיקת הגביע, נבחרת ברזיל, 1:3 במשחק שנחשב אחד ממשחקי השיא בטורניר. משחק זה נחשב כפסגת הקריירה של אלברט, למרות שלא כבש בו שער. ב-1969 הוא נפצע במשחק מול נבחרת דנמרק ושבר את רגלו. לאחר פציעה זו התקשה אלברט לחזור לכושר השיא שלו. אחרי הפציעה הוא הוסיף ושיחק חמישה משחקים בלבד בשורות הונגריה. משחקו האחרון בשורות הנבחרת היה במאי 1974, בניצחון על יוגוסלביה 2:3 בו כבש גם שער. בסך הכל כבש אלברט 31 שערים ב-75 הופעות במדים הלאומיים.
שנים מספר לאחר פרישתו ממשחק אימן אלברט את הקבוצה הלובית אל-אהלי בנגאזי בשנים 1982-1978, ולאחר מכן שנה אחת נוספת ב-1985. לאחר מכן, שב להונגריה ומילא מספר תפקידים בפרנצווארוש כגון: מנהל טכני, מנהל מחלקה ולבסוף, נשיא כבוד של המועדון. החל משנת 2007 נקרא אצטדיון הבית של קבוצתו, פרנצווארוש, על שמו.
חיים פרטיים
אלברט נישא לשחקנית אירן ברסוני ב-1963. לזוג נולדו שני ילדים; בת - מגי ובן - פלוריאן אלברט (הצעיר), שכמו אביו, היה לכדורגלן פרנצווארוש ומאוחר יותר שיחק אף בישראל (במכבי פתח תקווה בעונת 1997/1996 ללא הצלחה רבה) ובצרפת. כמו כן, שיחק אלברט הצעיר שישה משחקים במדי נבחרת הונגריה.
ב-27 באוקטובר 2011 עבר אלברט ניתוח מעקפים. למרות הודעה לעיתונות שהתפרסמה למחרת על ידי מועדונו, פרנצווארוש, כי הניתוח היה מוצלח, הוא סבל בהמשך מהתקף לב ונפטר מוקדם בבוקר ב-31 באוקטובר 2011.
דייוויד קרקוב
דייוויד קרקוב (אנגלית: נולד ב-1968) הוא צייר, אנימטור ופסל אמריקני הידוע במיוחד בזכות פסלי הלוני טונס הממוסגרים שיצר, ופסלי הקיר המתכתיים שלו.
חייו ויצירתו
דייוויד קרקוב נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. בגיל 12, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות יצירה, הפך קרקוב לאחד האמנים הצעירים ביותר להציג את עבודותיו במוזיאון בוסטון לאמנות. ב-1990, לאחר קבלת תואר מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד, עבר קרקוב ללוס אנג'לס על מנת לפתח קריירה כאנימטור. לאחר כמה שנות עבודה עבור אולפני דיסני, קיבל פנייה מאולפני וורנר ברד'רס בבקשה שייצור מהדורה מוגבלת של לוחות ודמויות שחמט תחת הכותרת "לוני-טריילס" עבור הגלריות של אולפני וורנר. כל 50 הסטים, שיצירתם ארכה למעלה משבעה חודשים, נמכרו בתוך יומיים. בעקבות הצלחתו הראשונית, קרקוב המשיך לעבוד עם אולפני וורנר, עד שבשנת 1998 רכש את הזכויות על כל דמויות הלוני-טונס, והפך לפסל המורשה הבלעדי שלהם. כמו כן הוא בעל זכויות בלעדיות ביצירת פסלים המבוססים על דמויות של האנה-ברברה, בטי בופ, ודמויות מתוך חתונת הרפאים של טים ברטון.
בשנת 2011 נתבקש קרקוב על ידי חברת קוקה-קולה ליצור פסל פרפרים מתכתי, בגודל מטר וחצי, לרגל יום-ההולדת ה-125 של החברה, כחלק מקמפיין "Open Happiness" שלה.
בשנים האחרונות קרקוב צובר פופולריות גוברת בקרב האליטה ההוליוודית, ויצירותיו נמצאות, בין השאר, באוספים הפרטיים של סטיבן ספילברג, וופי גולדברג ומאט דיימון.
גיב (משחקי מחשב)
גיבים (מאנגלית: Gibs, קיצור ל-Giblets) הם חלקי הגוף - איברים פנימיים, עצמות, גפיים של דמות במשחק מחשב הנשארים לעיתים לאחר שהיא מתפוצצת, לרוב על ידי רימון יד (Frag) או תחמושת נפיצה אחרת, אך הגיב יכול לנבוע לעיתים גם מנפילה קטלנית או Telefrag. זהו סלנג של גיימרים שפירושו "חלקים (רסיסים/שאריות) של אנשים". את המונח טבע לראשונה אדריאן קארמק, אחד ממייסדי חברת id Software.
משתמשים במילה כדי לתאר אויב שלא רק מת (לרוב כשנורה למוות מתחמושת רגילה) על ידי "סתם פראג" (באנגלית: Frag) אלא גם התפוצץ, והעיף חלקי גוף בכל האזור. להרוג מישהו באופן זה נקרא לבצע בו גיב (או, על ידי אנשים רבים, "לעשות גיב" - To gib someone).
ביצוע גיב באויב נחשב להישג גדול מאשר הריגתו בדרך רגילה. רוב המשחקים אינם מתייחסים לאופן ההריגה (הריגה רגילה או ביצוע גיב מקבלים ניקוד זהה), אך יש כבוד מסוים על ביצוע גיב, ואף אלמנט מסוים של השפלת היריב. עם זאת, ישנם משחקים המתייחסים לשני האופנים בצורה שווה מבחינת ניקוד, אך מודיעים כשמישהו נהרג באמצעות גיב. כמו כן, במשחקים מסוימים דוגמת Quake 2, עשיית גיב לאויב היא במקרים רבים הכרחית - כדי למנוע ממפלצות עם כוחות ריפוי להחזיר את האויב מן המתים.
ישנה מחלוקת על דרך הביטוי הנכונה למונח. קארמק, כמו גם אנשים אחרים ששמעו את המונח, מבטאים זאת ג'יב (Jib), בעוד שכמות עצומה של אנשים שרק קראו את המונח באינטרנט מבטאים זאת גיב (Gib). עקב העובדה שמספרם של האנשים בקבוצה השנייה גדול יותר, צורת הביטוי הנפוצה יותר היא "גיב" והיא גם המקובלת יותר כיום.
גיבים מופיעים בעיקר במשחקי פעולה בגוף ראשון בהם המטרה היא להרוג כמה שיותר אויבים בלי להיהרג בעצמך. אחד המשחקים הראשונים בהם הופיע הגיב היה דום, ומאז הופיעו הגיבים במשחקים רבים אחרים. גיבים מופיעים גם בסוגות אחרות כגון "משחק המכות" מורטל קומבט. רוב ההתייחסות לגיבים מופיעה במשחקי רשת מרובי שחקנים, ולא במשחק לשחקן יחיד, ולרוב במשחקים מסוג Deathmatch בהם המטרה היא להרוג מספר רב ככל האפשר של אויבים בפרק זמן נתון.
ברוב משחקי המחשב הגיבים נעלמים (לרוב כשהשחקן אינו מסתכל) על מנת לחסוך זמן עיבוד ולמנוע ירידה בקצב הפריימים לשנייה.
בכמה משחקים קיימת אפשרות הגיב המיידי (Instagib). כשאפשרות זו מופעלת, כל פגיעה עם כל נשק תגרום לגיב מידי של השחקן הנפגע.
ברנדן הנסן
ברנדן ג'וזף הנסן (באנגלית: Brendan Joseph Hansen; נולד ב-15 באוגוסט 1981) הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 3 זהב, אלוף עולם בעל 9 מדליות מהן 6 זהב ושיאן עולם שהתמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה
הנסן נולד וגדל בהוורטאון, פנסילבניה. הוא למד ושחה באוניברסיטת טקסס באוסטין ("טקסס לונגהורנס") תחת הדרכתו של המאמן אדי ריס. הקריירה שלו לוותה בתחרות קשה מול השחיין קוסוקה קיטאג'ימה מיפן.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001 זכה הנסן במדליית זהב במשחה 200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:10.69 דקות, לפני מקסים פודופריגורה מאוסטריה (2:11.09 דקות) וקיטאג'ימה (2:11.21 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכה הנסן בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:11.80 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:33.48 דקות. בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.84 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 2004, זכה הנסן ב-4 מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר חזה (26.86 שניות), במשחה ל-100 מטר חזה (58.45 שניות), במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:04.98 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:25.09 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה ביולי 2004 קבע הנסן במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 59.30 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש נוסף של 2:09.04 דקות. במשחקים האולימפיים עצמם הוא לא הצליח לזכות במדליות הזהב והסתפק במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.25 דקות, אחרי קיטאג'ימה (1:00.08 דקות) ולפני הוגו דובוסק מצרפת (1:00.88 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות, שיא אולימפי חדש של 1:00.01 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.87 דקות, אחרי קיטאג'ימה שקבע שיא אולימפי חדש של 2:09.44 דקות ודניאל גיורטה מהונגריה (2:10.80 דקות). לבסוף, הוא זכה במשחה האחרון בתחרות במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:30.68 דקות, לפני גרמניה (3:33.62 דקות) ויפן (3:35.22 דקות).
אירוע השיא
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה הנסן בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 59.37 שניות, לפני קיטאג'ימה (59.53 שניות) ודובוסק (1:00.20 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.85 דקות, לפני מייק בראון מקנדה (2:11.22 דקות) וג'נקי אימאמורה מיפן (2:11.54 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב 3:31.85 דקות, לפני רוסיה (3:35.08 דקות) ויפן (3:35.40 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה באירוויין, ארצות הברית בתחילת אוגוסט 2006 שיפר הנסן את שיאיו העולמיים במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.13 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.74 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה הוא זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 59.90 שניות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:08.50 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 3:31.79 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007, זכה הנסן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.80 שניות, לפני קיטאג'ימה (59.96 שניות) וברנטון ריקארד מאוסטרליה (1:00.58 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.69 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.66 שניות) וקמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (27.88 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה הנסן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:29.34 דקות, לפני אוסטרליה (3:30.04 דקות) ויפן (3:31.18 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.57 שניות. מדליית הזהב האולימפית שלו אבדה בטיסה לאוסטין מעיר מגוריו, לאחר מסיבה שנערכה לכבודו, אך זו נמצאה למחרת והוחזרה לו.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה הנסן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גרוורס מייקל פלפס ונתן אדריאן בתוצאה של 3:29.35 דקות, לפני יפן (3:31.26 דקות) ואוסטרליה (3:31.58 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.49 שניות, אחרי קמרון ואן דר בורג שקבע שיא עולם חדש של 58.46 שניות וכריסטיאן ספרנגר מאוסטרליה (58.93 שניות).
נורטון שוורץ
'''נורטון א. שוורץ (Norton A. Schwartz''') הוא גנרל אמריקאי-יהודי בדימוס, שכיהן כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
קורות חיים
שוורץ סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האמריקני בשנת 1973. הוא בוגר המכללה הלאומית למלחמה (National War College) והשלים לימודים מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט, סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, מפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית.
שוורץ הוא טייס תובלה בהכשרתו ולזכותו למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר במטוסי הרקולס בתצורות שונות ובמסוקי תובלה כבדים.
בשנת 1975 שימש כאיש צוות מטוס בעת פינוי סייגון בסיומה של מלחמת וייטנאם. בשנת 1991 שירת כראש המטה של כוח משימה למבצעים מיוחדים בצפון עיראק במסגרת מלחמת המפרץ. בשנת 1997 עמד בראש כוח משימה לפינוי שקט של אזרחי ארצות הברית מקמבודיה. בשנת 2000 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11. ב-2002 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים וב-2004 למנהל המטות המשולבים. בין השנים 2008-2005 שירת כמפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית. באוגוסט 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר וכעבור ארבע שנים פינה את מקומו לגנרל מרק ולש.
בתפקידו כראש מטה חיל האוויר היה בעל הדרגה הצבאית הבכירה ביותר בזרוע האווירית של המטות המשולבים של צבא ארצות הברית האחראית לארגון, אימון וציוד כ-700,000 חיילים בשרות פעיל, מילואים, ומשמר לאומי, המשרתים בתחומי ארצות הברית ובבסיסיה במדינות זרות. כחבר במטות המשולבים, לצד ראשי המטות האחרים, שימש כיועץ צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי ולנשיא.
בשנת 2004 הוענק לגנרל שוורץ עיטור של המרכזים הקהילתיים היהודיים בצפון אמריקה על מנהיגות צבאית. בעת שקיבל את העיטור אמר שוורץ כי הוא "גאה להיות מזוהה כיהודי וכמנהיג צבאי אמריקני".
קארוי קצ'קמטי (היסטוריון)
קארוי קצ'קמטי (בהונגרית: Kecskeméti Károly; בודפשט, 19 באוגוסט 1933 – פריז, 2 באפריל 2021) היה ארכיונאי-היסטוריון יהודי-הונגרי-צרפתי. הוא גר בצרפת משנת 1956, לשם היגר אחרי המרד ההונגרי, בקושי שנה לאחר שסיים את לימודיו בהונגריה, בצרפת השיג את הדוקטורט בשנת 1980. כפקיד בכיר במועצה הבינלאומית לארכיונים, הוא השתתף בתוכניות פיתוח ארכיונים בכמה מדינות, בכמה יבשות (בעיקר באפריקה). עם פרישתו התפרסם לכבודו כרך לימוד בבלגיה, בשם Miscellanea Caroli Kecskeméti, בעריכתם של פרנק דיילמן ואנדרה ואנרי (Frank Daelemans - André Vanrie).
ביוגרפיה
לאחר מלחמת העולם השנייה בילה קצ'קמטי שנה וחצי בצרפת, חזר להונגריה וסיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות בגימנסיית אטווש יוז'ף. הוא החל את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1951 תחילה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה ואחרי שנה עבר לפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת אטווש לוראנד. בתחום כהיסטוריון-ארכיבאי קיבל תואר והמנחה להמשך לימודיו לעבודת הדוקטורט על אוכלוסיית המאה ה-19 של היישוב טק היה ההיסטוריון היהודי-הונגרי ג'רג' סאבאד לימים חבר באספה הלאומית (הונגריה) יושב ראש הפרלמנט ההונגרי וחבר מן המנין באקדמיה ההונגרית למדעים. במקביל להכנת עבודת דוקטורט זו, כארכיונאי, ארגן קצ'קמטי את רשומות של היישוב טק בארכיון מחוז פשט.
הוא החל לעבוד כארכיונאי כאמור בשנת 1955 ובילה את התמחותו בארכיון המדינה של העיר שופרון ובארכיון הלאומי ההונגרי. ביוני 1956, בבודפשט הוא התקבל לארכיון המדינה. הוא ניצל את המרד ההונגרי ונמלט (היגר) בנובמבר 1956. כבר בינואר 1957 קיבל חוזה עבודה זמני בארכיוני המשרד הממשלתי צרפת מעבר לים (France d’Outre-Mer ) בפריז, ולאחר שסיים קורס ארכיונים בינלאומי, החל מיולי 1957 הפך להיות לארכיונאי של הארכיון הלאומי הצרפתי (Archives nationales). בשנת 1980 סיים סופסוף את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת סורבון, (דוקטורט שההתחיל עוד בהונגריה). נושא עבודת הדוקטורט הצרפתית הממלכתית שלו היה הליברליזם ההונגרי בין השנים 1790–1848. משנת 1986 היה קצ'קמטי חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות (International Council on Archives – ICA) ופרש לגמלאות בסוף 1998.
פעילותו המקצועית
משנת 1962 ועד סוף 1998 עמד קצ'קמטי בראש מזכירות מועצת הארכיונים, ואילו משנת 1964 היה מעורב גם בפיתוח ארכיונים ב"עולם השלישי". בתפקיד זה בילה שנה בדקר מדצמבר 1970 כמומחה של אונסק"ו, שם נדרש לארגן הכשרה לארכיונאות באוניברסיטת בירת סנגל. עד לפרישתו ניהל את תוכנית המחשוב בארכיון הקומינטרן. במשך מספר שנים, מטעם ה-ICA, לימד כמה קורסים בארכיונים וכן הופקד על ידי מועצת אירופה על משימות מקצועיות שונות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 השתתף בתוכניות פיתוח ארכיונים בכמה מדינות (ברזיל, קניה, תימן, בורקינה פאסו, בנין, הרפובליקת של קונגו, פורטוגל).
כהיסטוריון הוא סייע לעבודתו של מכון אימרה נאג' בבריסל במשך חמש שנים משנת 1958 ובמהלכן השתתף גם בפרסום שני כרכים שהוציא המכון. הוא חקר את ההיסטוריה של הליברליזם והפרלמנטריזם ההונגרי, אך חקר גם את ההיסטוריה של יהדות הונגריה מתקופת שלטונו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עד 1918.
מוריס אלה
מוריס אלה (בצרפתית: Maurice Félix Charles Allais; 31 במאי 1911 - 9 באוקטובר 2010) היה פרופסור לכלכלה ב-École Nationale Supérieure des Mines בפריס, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1988 על תרומותיו החלוציות לתאורית השווקים וניצול יעיל של משאבים.
ככלכלן תרם לתאורית קבלת החלטות, מדיניות מוניטרית ותחומים נוספים. עקב רתיעתו מכתיבה באנגלית או תרגום עבודתו לאנגלית, רבות מהתרומות המשמעותיות שלו התפרסמו בעולם הכלכלה רק לאחר שהתגלו באופן בלתי תלוי על ידי כלכלנים דוברי אנגלית. לדוגמה, באחת מעבודותיו המרכזיות "כלכלה וריבית" משנת 1947 ביסס מודל של דורות חופפים חלקית שפול סמואלסון פרסם בשנת 1958, הוא הציג את כלל הזהב של גידול אופטימלי (שלאחר מכן פרסם אדמונד פלפס ותיאר את מודל הביקוש לנכסים פיננסיים שלימים פותח על ידי ויליאם בומול.
אלה התפרסם מאוד בזכות סדרת מאמרים בה תיאר את פרדוקס אלה, בעיית החלטה שהציג לראשונה בשנת 1953 שסותרת את ההיפותזה של תוחלת התועלת.
בשנת 1992 ביקר אלה את אמנת מאסטריכט בגין הדגש המוגזם ששמה על הסחר החופשי. הוא הסתייג גם מהמטבע האירופאי האחיד. בשנת 2005 הביע הסתייגויות דומות לגבי החוקה האירופאית.
תרומתו לפיזיקה
בנוסף לקריירה בתחום הכלכלה, ביצע אלה ניסויים פיזיקליים בין השנים 1952 ו-1960 בנושאי כבידה, תורת היחסות הפרטית ואלקטרומגנטיות, במטרה לחקור קשרים הדדיים בין תחומים אלו. אלה דיווח על שלושה אפקטים כתוצאה מניסויים אלו:
מקדש שלמה (סאו פאולו)
מקדש שלמה (בפורטוגזית: Templo de Salomão) הוא מקדש שנבנה על ידי הכנסייה האוניברסלית של מלכות אלוהים, זרם בנצרות הפרוטסטנטית, בשכונת בראס שבעיר סאו פאולו בברזיל.
הקמה
המקדש נבנה על פי תיאורי מקדש שלמה בתנ"ך, ועל פי הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו. בניית המקדש שגודלו 74 אלף מ"ר נמשכה כארבע שנים בעלות של כ-300 מיליון דולר. המקדש שגובהו 55 מטרים, גבוה משמעותית מפסל ישו הגואל שבריו דה ז'ניירו. אורך המבנה 126 מטרים, ורוחבו 104 מטרים. בתוך המשכן נמצא העתק של ארון הברית, ומזבח מחופה עלי זהב ומעוטר ב־12 אבנים המייצגות את שבטי ישראל. במקדש חלונות ויטראז' מוזהבים בגודל של 100 מ"ר, הוא מחופה באבנים ירושלמיות שיובאו מישראל, ובמשקופי המבנה כ-2000 מזוזות שנכתבו בישראל.
בסמוך למקדש הוקם מנחת מסוקים, וחניון המסוגל להכיל כאלף כלי רכב וכחמישים אוטובוסים.
הבישוף אדיר מאסדו מייסד ומנהיג הכנסייה האוניברסלית, הסביר כי המקדש החדש נגיש כולו לכל דורש, בניגוד למקדש המקורי שבו רק לכהן הגדול הותר להיכנס לקודש הקודשים.
באירוע חנוכת המשכן שהתקיים ב-31 ביולי 2014, השתתפו כעשרת אלפים איש, ובהן נשיאת ברזיל דילמה רוסף.
בויאן קרקיץ'
בויאן קרקיץ' פרס (בסרבית: Бојан Кркић Перез; נולד ב־28 באוגוסט 1990 בליניולה שבספרד) הידוע בשמו הפרטי, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני.
אביו, שגם שמו הוא בויאן, היה כדורגלן סרבי ששיחק בOFK בלגרד בשנות ה־80. הוא עבר לספרד, שם נישא לאחות קטאלנית, והתמנה לסקאוט של ברצלונה ב־1997.
קריירת מועדונים
בויאן הצטרף למערכת הנוער של ברצלונה בשנת 1999. בויאן התקדם במהרה בין קבוצות הגילאים השונות, ובשבע שנים במערכת הנוער הספיק להבקיע מעל ל-800 שערים - בויאן הוא בין המבקיעים המובילים בכל קבוצות הגילאים בהיסטוריית המועדון. הוא שיחק בקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, בעונת. בעונה זו הבקיע עשרה שערים, והיה מלך השערים של הקבוצה. ביום בו הגיע לגיל 17 חתם על חוזה מקצועי עם הקבוצה. במשך העונה, זומן למשחקי הידידות השונים שערכה הקבוצה, ביניהם למשחק מול אל-אהלי המצרית ב-24 באפריל 2007. כמו כן, שותף בקיץ במשחקי קדם העונה של ברצלונה בסקוטלנד.
ב-16 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה במשחק ליגה כנגד אוסאסונה, כאשר נכנס בדקה ה-78 במקום ג'ובאני דוס סנטוס. ב-19 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-88 במקום ליונל מסי. בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם ששותף בליגת האלופות.
כיוון שבעמדת החלוץ שיחקו סמואל אטו ותיירי הנרי הבכירים ממנו, הוא לא זכה לפתוח בהרכב במספר רב של משחקים, ולעיתים הוסט לתפקיד הקיצוני. עם זאת, הוא שותף ברוב משחקי הקבוצה בעונת, וכמו כן הספיק להבקיע שבעה שערים, ביניהם צמד במשחק נגד ריאל ואיאדוליד. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות ב-1 באפריל 2008 ברבע הגמר מול שאלקה 04, ובכך היה השחקן השני הכי צעיר אי פעם שמבקיע בטורניר, אחרי החלוץ הגנאי פיטר אופורי-קווי.
בתחילת העונה הבאה, עם ז'וזפ גוארדיולה בתפקיד המאמן החדש בקבוצה, לא שותף במשחקי הקבוצה, ופתח לראשונה רק במחזור השלישי של ליגת האלופות. במשחק הבקיע צמד לרשתה של פ.צ. בזל. בעונה זו קיבל פחות דקות משחק בליגה מבעונה הקודמת וכבש רק שני שערי ליגה, אך כבש עשרה שערים בכל המסגרות והיה שותף לזכיית הקבוצה בטרבל - אליפות ספרד, גביע המלך הספרדי וליגת האלופות.
ב-22 ביולי 2011 חתם על חוזה בקבוצת רומא ששילמה לברצלונה עבורו 12 מיליון אירו. בחוזהו נכלל סעיף אשר מאפשר לברצלונה לרכוש אותו באותו הסכום בו נקנה על ידי רומא. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון ב-3 באוגוסט 2011. ב-29 באוגוסט 2012 בויאן עבר בהשאלה למילאן.
ב-29 בינואר 2017 הושאל למיינץ 05 הגרמנית עד לסוף העונה. במהלך תקופת השאלה הוא ערך 11 הופעות, והבקיע שער אחד, בתיקו 2-2 מול באיירן מינכן. שער זה הפך אותו לשחקן השביעי בלבד שהבקיע בכל אחת מארבע הליגות הבכירות באירופה, לה ליגה, סרייה א', פרמייר ליג ובונדסליגה. בויאן ומיינץ נאבקו בתחתית בעונה זו, ונשארו בסופה בליגה. בתום תקופת ההשאלה שב לסטוק סיטי.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לעונה אחת לדפורטיבו אלאבס. בתום העונה, לאחר שהופיע ב-15 משחקים וכבש שער בודד, שב לסטוק סיטי.
ב-26 ביולי 2019 שוחרר רשמית מסטוק סיטי.
קריירת נבחרות
קרקיץ' נכלל בסגל הנבחרת הספרדית עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בלוקסמבורג במאי 2006. הוא היה אז בן 16, צעיר בכשנה מרוב יתר השחקנים בטורניר. הוא שיחק רק 45 דקות בארבעה מתוך חמשת משחקי הנבחרת. הוא הבקיע שלושער כנגד נבחרת לוקסמבורג ועזר בניצחון הקבוצה את נבחרת רוסיה, שזכתה בטורניר בסופו. במשחק השלישי בטורניר, הבקיע פנדל. במשחק שקבע את הנבחרת במקום השלישי הבקיע שער שמונה דקות לאחר שנכנס כמחליף. באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה ב-2007, הבקיע שערים בחצי הגמר ובגמר ובכך עזר לנבחרת הספרדית לזכות בטורניר.
זימונו לנבחרת הספרדית לקראת גביע העולם עד גיל 17 לשנת 2007 שנערך בקוריאה הדרומית היה נתון במחלוקת. ברצלונה רצתה לשתפו במשחקי קדם העונה שלה באסיה אך התאחדות הכדורגל הספרדית שללה את דרישת ברצלונה ואף עוררה מהומה נוספת כאשר לא אישרה את הצטרפות אחד הרופאים של ברצלונה לטורניר, שתפקידו היה להשגיח על בריאות השחקן עקב בעיה בברכו.
ב-1 בפברואר 2008 נכלל בויאן בסגל הנבחרת הספרדית הבוגרת של לואיס ארגונס למשחק ידידות כנגד נבחרת צרפת שנערך ב-6 בפברואר 2008. אילו שותף במשחק, הוא היה השחקן הצעיר ביותר שייצג את ספרד אי פעם. אף על פי כן הוא לא התייצב למשחק מכיוון שהיה חולה. בויאן ויתר על השתתפות ביורו 2008 בשל בעיות אישיות. לבסוף, ערך בויאן את הופעת הבכורה שלו תחת אימונו של ויסנטה דל בוסקה ב-10 בספטמבר 2008, במשחק מול נבחרת ארמניה.
סטטיסטיקה בקבוצות
מעודכן לתאריך 2 בפברואר 2016
ביומולקולה
ביומולקולה או מולקולה ביולוגית הן מולקולות המרכיבות את האורגניזמים החיים או את החומר החי ו/או משתתפים בחילופי החומרים שלו ומאפשרים את קיומו. פרט למים הנחשבים חומר אנאורגני, כל היתר הן מולקולות אורגניות. ששת היסודות הכימיים או ביו-יסודות המצויים בכמות הגדולה ביותר ביצורים החיים הם הפחמן, המימן, החמצן, החנקן, הזרחן והגופרית (C, H, O, N, P, S). יסודות אלה הם המרכיבים העיקריים של הביומלקולות, מכיוון ש: פרט לששת היסודות הכימיים שהוזכרו, נמצאים בביומולקולות גם כמויות קטנות של יסודות כימיים נוספים:מתכות והלוגנים. בסוגים אחדים של חלבונים המתכות מעניקות להם את תפקודם הספציפי. דוגמה של ביומולקולה שבה משולב יון מתכת היא החלבון המוגלובין שבו משולב יון ברזל.ההמגלובין נמצא בתאי דם האדומים ובאמצעות הקטיון של ברזל מקשר את החמצן. זה מאפשר הובלת החמצן דרך הדם מן הראות אל תאי הרקמות השונות בגוף. דוגמה אחרת של ביומלקולה המשלבת יון מתכת היא הפיגמנט הביולוגי כלורופיל שבמולקולה שלו משולב יון מגנזיום.
ביומולקולות יכולות להיות מקרומולקולות כמו חלבונים, פחמימות, שומנים וחומצות גרעין, וכן מולקולות קטנות כמו מטבוליטים ראשוניים, מטבוליטים שניוניים, ו.....תוצרים טבעיים. מונח כללי זהה לקטגוריה זו הוא "חומרים ביולוגיים". הביומולקולות הן בדרך כלל אנדוגניות אך יכולות להיות גם אקסוגניות. למשל, תרופות יכולות להיות תוצרים טבעיים או חצי-סינתטיים (ביופארמקה) או להיות סינתטיות לחלוטין.
הביולוגיה וענפיה - הביוכימיה והביולוגיה המולקולרית - חוקרות את הביומולקולות ותגובותיהן. מרבית הביומולקולות הן תרכובות אורגניות.
אחידותם של סוגים שונים של מולקולות או של דרכים מטבוליות מסוימות בקרב צורות חיים שונות נקראת "אוניברסלים ביוכימיים" או "תורת האחדות החומרית של היצורים החיים", מושג מאחד בביולוגיה, יחד עם תורת התא ותורת האבולוציה.
סוגי ביומולקולות
ישנן סוגים שונים של ביומולקולות:
מולקולות קטנות
מספר הביומולקולות הקטנות יחסית מועט והן כוללות עד עשרות ומאות אטומים: הם מולקולות אורגניות עם מספר אטומי פחמן נושאים פונקציות של כוהל (OH), אלדהיד או קטון. המונוסכריד גלוקוז הוא מהותי לצורכי האנרגיה של התא, למשל כדי להבטיח תפקודם הראוי של החלבונים, בנוסף מונוסכרידים מהווים חומרי הבנייה הבסיסיים של חומצות הגרעין כמו DNA (דאוקסיריבוז) וRNA (ריבוז). מונוסכרידים רבים מתחברים כדי ליצור פוליסכרידים. הם נכנסים למבנה קיר התא, הצלולוז, המחסנים, ומהווים מרכיב מהותי בתזונה.
הם יוצרים את הקרום התא; משמשים גם כדלק חשוב לצורכי אנרגיה; בנוסף משמים לביוסינתזה של ההורמונים הסטרואידים ושל האיקוסנואיד הורמונים אחרים מסונתזים באורגניזם מפפטידים (הורמונים פפטידיים) או חלבונים (הורמון חלבוני)
ביומולקולות קטנות אחרות: יש מונים 30 ביומולקולות יסודיות (primordial biomolecules) כאלה. . הן זהות בכל היצורים החיים.
מקרומולקולות
מונומרים, אוליגומרים, פולימרים : נוצרות בדרך כלל על ידי פוליקונדנסציה של ביומולקולות יסודיות. סינתוז המקרומולקולות - עד ממדים של מאות אלפי אטומים - מתחולל תוך חסכון מרבי בחומרים ואנרגיה.
נחל כרית
נחל כרית הוא הנחל שבו הסתתר אליהו הנביא, על פי המקרא, בזמן הבצורת בתקופת אחאב למשך שנה.
אזכור המקרא
הנחל מוזכר כמקום הראשון אליו ברח אליהו, על פי ציווי ה', מאחאב מלך ישראל, לאחר שגזר על בצורת. אליהו הסתתר בנחל למשך שנה, עד שיבש, עקב הבצורת, ובמשך שהותו שם שתה ממי הנהר, ואת מזונו שקיבל מעורבים שנתנו לו בשר ולחם כל בוקר וערב:
ואדי אל־יאביס
הוא מזוהה בדרך כלל עם ואדי אל-יאביס, נחל במערב הירדן, הנשפך לנהר הירדן במקום מול בית שאן ומעט מדרום לה. מטיילים תיארו אותו כאחד הנקיקים הפרועים ביותר של הסהר הפורה, ומתאים מאוד להסתתרות. על פי הסכם השלום בין ישראל לירדן משנת 1994, ישראל שומרת על השימוש במימי נהר הירדן בין הירמוך לוואדי אל-יאביס.
ואדי קלט
יש הרואים בערוץ עין קלט, המזרחי מבין המעיינות, את נחל כרית. קביעת הפסוק "עַל-פְּנֵי הַיַּרְדֵּן" תומכת בזיהוי זה.
ואדי אל־פארעה
ישעיהו פרס סבר, שנחל כרית הוא ואדי אל-פארעה, השוכן בצפון מזרח השומרון. בגדות הוואדי ישנם נקיקים ומערות רבות, המתאימות להסתתרות.
ואדי פסאיל
מרינו סנודו זיהה את נחל כרית כוואדי פסאיל, השוכן בבקעת הירדן.
סראפין מסנליס
סראפין לואי (בצרפתית: Séraphine Louis; 3 בספטמבר 1864 – 11 בדצמבר 1942, מוכרת כ"סארפין מסנליס") הייתה ציירת צרפתיה מזרם האמנות הנאיבית. לואי הייתה אוטודידקטית ושאבה השראה מאמונתה הנוצרית העמוקה. היא נפטרה במוסד לחולי נפש אחרי עשר שנות אשפוז.
ביוגרפיה
לואי נולדה בארסי (Arsy) לאב פועל ואם ממשפחת איכרים. היא התייתמה מאמה בגיל שנה ומאביה בגיל שש, ואחותה הגדולה לקחה אותה תחת חסותה. כנערה עבדה כרועת צאן. ב-1881 החלה לעבוד כמשרתת במנזר, ומ-1901, בבית משפחה מן המעמד הבינוני בעיירה סנליס (Senlis).
לצד עבודתה כמשרתת, נהגה לואי לצייר בלילות. בשנת 1912 גילה את ציוריה אספן האומנות הגרמני וילהלם אודה (Wilhelm Uhde), בעת ששהה בסנליס. אודה הפך לפטרונה, אך ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לעזוב את צרפת. הקשר ביניהם חודש רק ב-1927, וב-1929 ארגן אודה תערוכה עבור לואי, והציג אותה לקהל הרחב.
בזכות מכירת ציוריה נהנתה לואי, במשך שנים ספורות, מרווחה כלכלית. באותה תקופה ציירה על בדים ענקיים (עד גובה 2 מטר). ב-1932 אושפזה בבית חולים לחולי נפש בקלרמונט (Clermont) עקב "פסיכוזה כרונית".
אודה דווח שלואי נפטרה ב-1934, אך למעשה היא חיה עד 1942. היא נפטרה ערירית ונקברה בקבר משותף. אודה המשיך להציג את יצירותיה בתערוכות, כולל תערוכת יחיד בפריז בשנת 1945.
בשנת 2009 יצר הבמאי הצרפתי מרטין פרובו (Martin Provost) סרט ביוגרפי על חייה של לואי - "סראפין" (Séraphine). הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר.
אמנותה
לואי ציירה שילובי פרחים ופירות דמיוניים מרובי תנועה. היא השתמשה בצבעים אותם יצרה בעצמה מפיגמנטים שאת סודם לא גילתה. הצבעים עומדים במבחן הזמן ושומרים על רעננותם.
פורט בלייר
פורט בלייר (בהינדי: पोर्ट ब्लेयर) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז אנדמן באי אנדמן השייך לאיי אנדמן וניקובר שבהודו.
העיר ממוקמת בחלק המזרחי של אי אנדמן הדרומי והיא שער הכניסה העיקרי לאי הן בדרך הים, בנמל פורט בלייר, והן בדרך האוויר, בנמל התעופה ויר סאבארקר שנמצא 2 ק"מ דרומית מהעיר.
בנמל העיר נמצא בסיס גדול של חיל הים ההודי.
היסטוריה
פורט בלייר נקראת על-שמו של סגן ארצ'יבלד בלייר מחברת הודו המזרחית הבריטית אשר בשנת 1789 ניסה ללא הצלחה ליישב את האי על ידי בריטים. פורט בלייר הוקמה מחדש בשנת 1858 כבית כלא לאסירים פוליטיים אשר התנגדו לנוכחות בריטניה בהודו. האסירים בכלא נדונו ברובם למאסר עולם תחת תנאים קשים ועבודת פרך. רבים מהם הוצאו להורג בתלייה ואחרים מתו מרעב, תשישות ומחלות.
בשנים 1896 עד 1902, כאשר התנועה לשחרור הודו גדלה וצברה יותר ויותר פופולריות, נבנה כלא חדש הנקרא בית הסוהר סלולר (בהינדית: काला पानी - "קָאלָה פָּאנִי", ובתרגום לעברית "מים שחורים"). כלא זה הכיל צינוק במקום תא מאסר. כיום, הכלא משמש כאתר תיירות וכאנדרטה לזכרם של האסירים הרבים שמתו בו.
בשנים 1943-1944, פורט בלייר הייתה מפקדה של צבא הודו.
בשנת 2004 ניזוקה העיר כמו כל האי מרעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי. בזכות מיקומה של העיר בצד הצפון-מזרחי של האי, הפגיעה בעיר לא הייתה קטלנית כמו בחלקים הדרומיים של איי אנדמן וניקובר, והעיר אף הפכה לבסיס חילוץ אליו הביאו את הנפגעים וממנו נשלחו צוותי חילוץ למתן עזרה לאיים.
דמוגרפיה
לפי מפקד התושבים של הודו בשנת 2011, מתגוררים בפורט בלייר 100,608 תושבים. 52% מתושבי העיר הם גברים ו-48% נשים.
סיילם (אורגון)
סיילם (באנגלית: Salem) היא עיר הבירה של מדינת אורגון בארצות הברית וכן בירת מחוז מריון. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2018, אוכלוסיית העיר מונה 173,442 תושבים, מה שהפך אותה לעיר השנייה בגודלה במדינה אחרי פורטלנד. העיר שוכנת במרכז עמק וילאמט הפורה.
מקור שמה של העיר היא במילה העברית "שלום", והיא מכונה גם "עיר הדובדבנים" בשל פסטיבלי הדובדבנים הנערכים בה.
היסטוריה
שמו האינדיאני של המקום היה "צ'מקטה", ומשמעו "מקום מפגש או מנוחה". שם זה נשמר בשמה של המכללה המקומית "המכללה המקומית צ'מקטה". ההתיישבות הראשונה של האדם הלבן באזור הייתה המיסיון שהוקם בה בשנת 1840 על ידי המיסיונר ג'ייסון לי. בשנת 1844 פורק המיסיון ונוסדה העיר. ככל הנראה שמה של העיר נבחר על ידי דייוויד לסלי מסיילם מסצ'וסטס. או ו. ה. וילסון אשר תכנן את העיר בין השנים 1850–1851. בשנת 1851 הפכה העיר לבירת המדינה (הבירה הקודמת הייתה אורגון סיטי). הבירה עברה בשנת 1855 לעיר קורבאליס אולם שבה לסיילם באותה שנה. בניין הקפיטול שנשרף בשנת 1856 הוקם מחדש בשנת 1876 בסגנון יווני קלאסי. הכיפה שעליו נבנתה בשנת 1893. גם בניין זה נשרף ב-25 באפריל 1935. בניין שלישי הוקם באותו מיקום בשנת 1938.
גאוגרפיה
שטחה של העיר 120.1 קמ"ר, מתוכם 118.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-1.6 קמ"ר שטחי מים (1.36%).
אקלים
כמו רוב אזור עמק וילאמט, בסיילם יש אקלים ימי בחוף המערבי ( Köppen Csb ) עם כמה מאפיינים של האקלים הים תיכוני. הגשם הכבד ביותר יורד בסוף הסתיו ולאורך כל החורף, וכמעט כל המשקעים השנתיים יורדים בין אוקטובר למאי, עם עונה יבשה מיוני עד ספטמבר. שלג קל מתרחש בחורף, אך השלגים הגדולים נדירים. בעיקר שמים מעוננים ותקרות ענן נמוכות הם דבר שבשגרה בעונה הגשומה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת של סיילם היא 11.7 מעלות צלזיוס. המשקעים השנתיים שלה הם 1,007 מ"מ אינץ' כולל 8.9 ס"מ שלג בממוצע שלג. עם זאת, יותר מרבע שנים לא יורדו כלל שלג. בירת המדינה נמצאת כ -76 ק"מ דרומית לפורטלנד, אך למעשה טמפרטורה ממוצעת נמוכה יותר מזו של פורטלנד.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2010 החלוקה הגזעית בעיר היו 57,290 משקי בית מתוכם ב-33.8% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 45.0% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 13.0% היו בעלי בית נשי ללא בעל נוכח, 5.2% היו בעלי בית גבר ללא אשה נוכחת, ו 36.7% היו לא משפחות. 28.8% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו -10.4% מהם גרו לבד מגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.55 וגודל המשפחה הממוצע 3.15.
הגיל הממוצע בעיר היה 34.5 שנים. 25.2% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 10.8% היו בין הגילאים 18-24; 27.6% היו בין 25 ל -44; 24.5% היו בין 45 ל 64; ו- 12% היו בני 65 ומעלה. החלוקה המגדרית של העיר היה 49.9% גברים ו -50.1% נשים.
כלכלה
עיקר כלכלת העיר מתבססת על שירותים לאזור החקלאי שסביבה, והשירות הציבורי של מדינת אורגון המרוכזת בה מתוקף היותה בירת המדינה. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 התפתח באזור העיר מרכז של תעשייה עתירת ידע ("היי-טק").
המעסיקה הגדולה ביותר בעיר היא מדינת אורגון. לאחריה אפשר למנות את מערכות החינוך והבריאות הציבוריות, הממשל הפדרלי, העירייה ואת חברת הביטוח קייזר פרמננטה.
ממשלה
סיילם מנוהלת על פי המודל הממשלתי-מנהל. מועצת העיר מורכבת משמונה חברים שנבחרים ממחלקות חבר בודדות. ראש העיר נבחר בהצבעה עירונית.
ראש העיר הנוכחי הוא כריס הוי, דמוקרט שנכנס לתפקידו בתחילת נובמבר 2022. לאחר ניצחונו בבחירות כהונתו הייתה אמורה להתחיל בשנת 2023, אך הוקדמה בשל פרישתו של ראש העיר הקודם.
תרבות
האירוע הגדול ביותר בסיילם הוא יריד מדינת אורגון בסוף אוגוסט עד יום העבודה. היריד ממוקם בגני התערוכה של אורגון בצפון סיילם, ומציע תערוכות, תחרויות ורכיבות קרנבל. אירועים נוספים כמו קונצרטים, מופעי סוסים ורודואים מתקיימים במרכז הירידים והמוצגים של אורגון לאורך כל השנה.
בסיילם ובסביבתה מגוון יקבים וכרמים הפתוחים לקהל, כולל היקב הוותיק ביותר של אורגון, יקב האנווד.
סיילם הוא גם ביתו של אחד הפארקים העירוניים הקטנים בעולם, פארק וואלדו, המורכב מעץ סקויה יחיד.
גאוות הקפיטול (אירוע הגאווה השנתי של סיילם) נערך בתחילת אוגוסט.
אתרים בעלי חשיבות
בעיר נמצאים אוניברסיטת וילאמט, ומוזיאון תחנת מיסיון.
לודהיאנה
לודהיאנה (בהינדי: लुधियाना, בפנג'אבי ਲੁਧਿਆਣਾ), היא עיר ומחוז מנהלי במחוז לודהיאנה, במדינת פנג'אב שבצפון מערב הודו. לודהיאנה היא העיר הגדולה ביותר בפנג'אב עם אוכלוסייה של כ-1.4 מיליון תושבים, אך אוכלוסייתה עולה בהרבה בתקופת הקציר בעקבות הגעתם של מהגרי עבודה רבים מהמדינות אוטר פרדש, ביהר ואף מהבירה, דלהי. לודהיאנה נמצאת על כביש מהיר מספר 1 המחבר את דלהי ואמריטסר. לודהיאנה נחשבת למחוז העשיר ביותר בהודו, ואדמתה נחשבת ליקרה ולפורה ביותר במדינה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בגובה ממוצע של 244 מטרים מעל גובה פני הים. הקרקע בעיר מורכבת מאבן חול צהובה וגרניט. העיר מחולקת לשני רבעים עיקריים, העיר העתיקה והעיר החדשה.
חיה ישראלי
חיה ישראלי (9 בפברואר 1891 - 30 באוקטובר 1979) הייתה מנשות העלייה השנייה, מחלוצי החקלאות וההתיישבות בארץ ישראל, ממקימי קבוצת כנרת והקימה בה את משפחתה. למדה במקוה ישראל ונעשתה דבוראית מקצועית מראשוני הענף הדבש בארץ ישראל.
לודהיאנה
גאוגרפיה
עד השנה 1875 זרם הנהר סוטלז', שהתייבש באותה שנה, מצפון-מערב לעיר. היום בחלק זה של העיר יש שכונות מגורים שנבנו ללא תכנון. כמו כן פועלות באזור סדנאות תעשייה מקומיות שרובן מופעלות מתוך בתי התושבים. לרגלי הנהר עמד בעבר המבצר העתיק של העיר. היום שוכן באותו מקום קולג' להנדסת טקסטיל.
חיה ישראלי
משפחה
חיה ישראלי נולדה ב-9 בפברואר 1891 כבת צעירה לפייגה ויעקב זלצר. משפחה יהודית חקלאית שחייתה בבית בודד ביער על פרשת דרכים של נתיב מרכבות-דואר ליד העיר קלעצק שברוסיה הלבנה. אדמתם הייתה חכורה מפריץ פולני. חיה הייתה הבת הצעירה. אחות לחמדה הבכורה והאח דוד. מילדותה עבדה חיה בגינת המשפחה גידלה עזים ותרנגולות.
לודהיאנה
דמוגרפיה
לפי מפקד אוכלוסין ב-2001 אוכלוסיית העיר עמדה על 1,395,053 תושבים. הגברים מהוים 57% מאוכלוסיית העיר והנשים 43%. אחוז יודעי קרוא וכתוב בעיר עומד על 70%. נתון זה גבוה משמעותית מהמוצע בהודו העומד על 59.5%. 72% מהגברים יודעים קרוא וכתוב ו-68% מהנשים. ילדים מתחת לגיל 6 מהווים 12% מהאוכלוסייה. הדתות העיקריות הן הינדואיזם וסיקיזם. לפני חלוקת הודו, הייתה בעיר אוכלוסייה מוסלמית גדולה, אך רבים נאלצו לעזוב עקב רמת האלימות הבין דתית הגבוהה. השפה המקומית המדוברת היא פנג'אבי והיא שפת האם של קרוב ל-78% מהתושבים. השפה ההינדית אף היא נפוצה בעיר, בין היתר הודות למהגרי העבודה הרבים הפוקדים את העיר מדי שנה.
חיה ישראלי
משפחה
בשנת 1902, עלתה משפחת זלצר לארץ ישראל והתיישבה ברחובות. רכשה חלקת אדמה ובנתה את ביתה ברחובות. האב יעקב זלצר חלה בדלקת התוספתן ונפטר בעגלה לבית החולים בירושלים.
לודהיאנה
בתי ספר
בעיר לודהיאנה קיימים יותר מ-2500 בתי ספר ומכללות שבהם לומדים מעל 450000 תלמידים. מרבית בתי הספר מנוהלים על ידי המועצה המרכזית לחינוך תיכון או על ידי מועצת החינוך של בתי הספר בפנג'אב שנוסדה בשנת 1969.
חיה ישראלי
משפחה
שנתיים (ז' וח') למדה ישראלי בבית ספר עממי ברחובות. בשנת 1907 יצאה ביזמתה לבית ספר בצלאל בירושלים, ללמוד אריגת שטיחים. בכך חשבה לרכוש מקצוע אך לא היה לכך המשכיות. ישראלי חזרה לעבודה מלאה במשק המשפחה ברחובות ובעבודת כרמים וטבק בוואדי-חנין נס ציונה.
לודהיאנה
חקלאות
בעיר נמצאת האוניברסיטה החקלאית הגדולה באסיה ואחת הגדולות בעולם.
חיה ישראלי
אנשי העלייה השנייה
כדי להתפרנס עשתה פייגה זלצר בית אוכל ולינה לחלוצי העלייה השנייה, שם נפגשה ישראלי לראשונה עם א.ד. גורדון, נח נפתולסקי, מאיר רוטברג, רחל המשוררת ובן-ציון ישראלי שהגיע עם חברים לרחובות, שם עברו בעבודות מזדמנות בפרדסים התאהב בישראלי.
לודהיאנה
רפואה
בלודהיאנה נמצאת "המכללה הנוצרית לרפואה" שהוקמה על ידי דיים אדית מרי בראון בשנת 1894. זהו בית הספר הראשון לנשים באסיה.
חיה ישראלי
אנשי העלייה השנייה
בשנת 1911, עם ייסוד חוות העלמות במושבת כנרת בראשות חנה מייזל, הוזמנה חיה על ידי רחל בלובשטיין להצטרף. רחל המשוררת אף הקדישה לה את השיר "על הגורן" על דף בכתב ידה..
לודהיאנה
הנדסה
בשנת 1956 נוסדה בעיר המכללה להנדסה של גורו נאנאק על ידי ראג'נדרה פראסאד.
חיה ישראלי
אנשי העלייה השנייה
כשקיבלה "קבוצת בן ציון" בשנת 1912 את משימת כיבוש העבודה בכפר אוריה, הצטרפה ישראלי אליהם. בשנת 1913 נישאה לבן-ציון ישראלי החופה הועמדה בבית האם ברחובות.
קבוצת כנרת
ב-2 בנובמבר 1913 חזרה ישראלי החבורה לכנרת. יום זה נחשב ליום יסוד קבוצת כנרת.
ב-1917 ילדה ישראלי בכנרת, בעזרת שרה שמוקלר, את בתם עמליה. וכך הייתה לאם הראשונה בכנרת. הייתה פעילה מאוד בקבוצה, אקונומיה, מחסן בגדים, הנעלה עבודה ברפת ובלול. עברה כחלוצה את קשיי האקלים, מחלות ילדים, ואת בניית מודעות הקבוצה לגידול ילדים וחינוך משותף.
ב-1919 יצאה עם בן-ציון ישראלי ליפו, לשם נקרא להקמת המרכז החקלאי. בהריונה השני נולד בן ואחרי יומיים נפטר. באותו זמן השתתפה ישראלי בקורס הכוורנים הראשון, שהתקיים ביזמתו של בן-ציון ישראלי במקוה ישראל. אף כי לפי הגדרתה השתתפה כ"שומעת חופשית" הייתה מדי יום הולכת ברגל מיפו למקווה ישראל לשמוע את ההרצאות וחוזרת ליפו.
ב-1921 חזרה המשפחה לכנרת. כבר הייתה מכוורת עם 35 כוורות אך הכוורן פייבל חנפילוב עזב בין ההולכים להקים את עין חרוד. ישראלי נעשתה אחראית עבדה שישים שנה ברציפות במכוורת. ישראלי פיתחה אידאולוגיה כשהיא רואה בדבורה סמל לפעילות, חריצות, סדר, דבקות במשימה ובהגנה על ביתה. בנוסף לתפוקת הדבש הסבירה לאנשי המשק את חלקן של הדבורים בהגדלת היבול החקלאי. המכוורת השתפרה והמלחמה העיקרית הייתה בנחילי הצרעות שחיסלו את הדבורים. השיטה הייתה לגלות את קיני הצרעות במשך היום ולסמן אותם ובלילה להבעירם באש.
ישראלי נעשתה פעילה בארגון מגדלי דבורים בישראל ומועצת הדבש. בתבונתה הצליחה לגשר בין האינטרסים השונים של ציבור מגדלי הדבורים. יוקרתה האישית עזרה לקיים את הארגון בכל זרמי ההתיישבות.
בנוסף לעבודתה במכוורת סייעה ישראלי לצורכי כלל החברים בקבוצה. הייתה דואגת ומטפחת בנושאי: אוכל, הלבשה, הנעלה, שיכון, חינוך וכדומה. כך זכתה לכינוי "אם הקבוצה".
ב-1938 הגיע ברל כצנלסון לכנרת לרגל חצי יובל לכנרת ולחתונת בתה של חיה ישראלי, עמליה.
בשנות החמשים יצאה ישראלי לעזרת קליטת עולים בדימונה ולביסוס ההתיישבות החדשה ביכיני ובניר אליהו.
הוקרה
אם השנה - מעשיה של ישראלי הוכרו ובשנת 1963 הוכרזה כאם השנה כהוקרה על תרומתה בהרמת קרן האישה העובדת והמגדלת משפחה ענפה. ודברי התודה שלה היו:
פרס המכוורת בשנת 1971 זכתה המכוורת של כנרת. העבודה במכוורת נעשתה על ידי ביתה נגה טמיר ובעזרתה של עמליה גולן.
משפחה
בן ציון ישראלי נספה באסון מעגן ב-30 ביולי 1954. חיה ישראלי, המשיכה לחיות בכנרת שנים רבות עם צאצאיה המכונים בכנרת "שבט הישראלים". הייתה ערנית למתרחש סביבה ושיתפה רבים בהצעות לשיפור מצב החברה. ב-30 באוקטובר 1979 הלכה ישראלי לעולמה ונקברה לצדו של בן-ציון ישראלי בבית הקברות כנרת. הניחה אחריה חמש בנים ובנות: עמליה גולן, אהרן ישראלי, גבע עמיחי, נגה טמיר ויעקב ישראלי. וגם עשרים נכדים ו-19 נינים.
בצוואתה כתבה בין היתר:
פרובינציית פוזן
פרובינציית פוזן (בגרמנית: Provinz Posen, בפולנית: Prowincja Poznańska) הייתה פרובינציה של ממלכת פרוסיה מ-1848 עד 1920. פרובינציית פוזן הוקמה בשנת 1848 בעקבות מרד פולין רבתי כיורשת של הדוכסות הגדולה של פוזן, שבתורה סופחה על ידי פרוסיה בשנת 1815 מדוכסות ורשה של נפוליאון. היא הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית ב-1871. לאחר מלחמת העולם הראשונה, פוזן הייתה לזמן קצר חלק ממדינת פרוסיה החופשית בתוך רפובליקת ויימאר, אך פורקה ב-1920 כאשר רוב שטחה נמסר לרפובליקה הפולנית השנייה על ידי חוזה ורסאי, והשטח הגרמני שנותר אוחד לפרובינציית פוזן-פרוסיה המערבית ב-1922.
פוזן (היום פוזנן, פולין) הייתה בירת המחוז.
גאוגרפיה
האדמה ברובה שטוחה, מנוקזת על ידי שתי מערכות פרשת מים עיקריות; ה-Noteć (בגרמנית: Netze) בצפון וה-Warta (בגרמנית: Warthe) במרכז. קרחוני עידן הקרח הותירו מרבצי מורנה והאדמה מנומרת במאות "אגמי אצבעות", נחלים הזורמים פנימה ויוצאים בדרכם לאחד משני הנהרות.
החקלאות הייתה הענף העיקרי. מערכת שלושת השדות שימשה לגידול מגוון גידולים, בעיקר שיפון, סלק סוכר, תפוחי אדמה, דגנים אחרים, טבק וכשות. חלקות משמעותיות של אדמה מיוערת סיפקו חומרי בניין ועצי הסקה. מספר קטן של בעלי חיים היה קיים, כולל אווזים, ומספר לא מבוטל של כבשים.
ה תאמו בערך לאזור ההיסטורי של פולין רבתי. במשך יותר ממאה שנה, זה היה חלק מהחלוקה הפרוסית, למעט חריג קצר במהלך מלחמות נפוליאון. כשהאזור הגיע לשליטת פרוסיה, השיטה הפיאודלית עדיין הייתה בתוקף. היא הסתיימה רשמית בפרוסיה (ראה Freiherr vom Stein) בשנת 1810 (1864 בקונגרס פולין), אך התעכבה בשיטות מסוימות עד סוף המאה ה-19. המצב היה כך ש (בעיקר) צמיתים פולנים חיו ועבדו זה לצד זה עם מתיישבים גרמנים חופשיים (בעיקר). אף שלמתנחלים ניתנו יתרונות ראשוניים, עם הזמן חלקם לא היו שונים בהרבה. צמיתים עבדו עבור האדון האציל, שדאג להם. מתנחלים עבדו לעצמם ודאגו לעצמם, אבל שילמו מיסים לאדון.
בדרך כלל, באחוזה היו בנייני אחוזה ובתי חווה, וכפר בקרבת מקום עבור הפועלים הפולנים. ליד הכפר ההוא אולי היה יישוב גרמני. וביער, היה בית יערנים. בעלי האחוזה, בדרך כלל בני האצולה, היו הבעלים של טחנת הקמח המקומית, ולעיתים קרובות סוגים אחרים של טחנות או אולי מזקקה. במקומות רבים, טחנות רוח היו פזורות בנוף, והזכירו את אחד המתיישבים הראשונים, ההולנדים, שהחלו בתהליך של הפיכת ביצות נהר לא פרודוקטיביות לשדות. תהליך זה הושלם על ידי המתיישבים הגרמנים שהועסקו כדי להשיב לבעלי האחוזה המארחת אדמות לא יצרניות (לא רק ביצות).
היסטוריה
פולין גדול הפכה לנחלה פרוסית ב-1772 (מחוז נצה) וב-1793 (פרוסיה הדרומית) במהלך החלוקה הראשונה והשנייה של פולין. לאחר תבוסתה של פרוסיה במלחמות נפוליאון, השטח צורף לדוכסות ורשה ב-1807 עם הסכם טילזיט הצרפתי-פרוסי. בשנת 1815 במהלך קונגרס וינה, זכתה פרוסיה בשליש המערבי של דוכסות ורשה, שהיה כמחצית מדרום פרוסיה לשעבר. פרוסיה ניהלה את המחוז הזה בתור הדוכסות הגדולה של פוזן, שאיבדה את רוב מעמדה החריג כבר לאחר מרד נובמבר 1830 בקונגרס בפולין, שכן השלטונות הפרוסיים חששו מתנועה לאומית פולנית שתסחוף את מערכת הברית הקדושה במרכז אירופה. במקום זאת גברו אמצעי הגרמניזציה הפרוסית תחת הנשיא אדוארד היינריך פון פלוטוול, שהחליף את הדוכס-מושל אנטוני רדזיוויל.
מרד ראשון בפולין הגדולה ב-1846 נכשל, שכן המורדים המובילים סביב קרול ליבלט ולודוויק מירוסלבסקי דווחו למשטרה הפרוסית ונעצרו על בגידה. משפטם בבית המשפט בברלין "קמרגריכט" זכה לפופולריות עצומה אפילו בקרב הליברלים הלאומיים הגרמנים, שבעצמם דוכאו על ידי תקנות קרלסבאד. שניהם שוחררו במהפכת מרץ של 1848 ונישאו בתהלוכת ניצחון ברחובות.
במקביל התכנס בפוזן ועד לאומי פולני ודרש עצמאות. הצבא הפרוסי תחת הגנרל פרידריך אוגוסט פטר פון קולומב נסוג בתחילה. פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה וכן הנציב הפרוסי החדש, קרל וילהלם פון ויליסן, הבטיחו מעמד אוטונומיה מחודש.
עם זאת, הן בקרב האוכלוסייה דוברת הגרמנית של המחוז והן בבירה הפרוסית, התעוררו רגשות אנטי-פולניים. בעוד שהפרלמנט המקומי של פוזן (פוזנן) הצביע 26 מול 17 קולות נגד הצטרפות לקונפדרציה הגרמנית, ב-3 באפריל 1848 הפרלמנט של פרנקפורט התעלם מההצבעה, וניסה ללא הצלחה לשנות את מעמדו למחוז פרוסי משותף, כמו גם את שילובו בתוך הקונפדרציה הגרמנית. חבר הפרלמנט של פרנקפורט, קרל פרידריך וילהלם יורדן, דיבר בחריפות נגד האוטונומיה הפולנית. האספה ניסתה תחילה לחלק את דוכסות פוזן לשני חלקים: פרובינציית פוזן, שהיה ניתן לאוכלוסייה הגרמנית ומסופח לגרמניה הגדולה שזה עתה הוקמה, ומחוז גנייזנו, שהיה ניתן לפולנים ונשאר מחוץ לגרמניה. בגלל מחאת הפוליטיקאים הפולנים, תוכנית זו נכשלה ושלמותה של הדוכסות נשמרה.
אף על פי כן, כשהחיילים הפרוסים מחצו לבסוף את המרד הפולני הגדול, לאחר סדרה של הבטחות שבירות, ב-9 בפברואר 1849 שינו השלטונות הפרוסיים את שמה של הדוכסות לפרובינציית פוזן. למרות זאת, השטח נשאר רשמית מחוץ לקונפדרציה הגרמנית (ולפיכך מחוץ לגרמניה) עד לפירוק הקונפדרציה הגרמנית והקמת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתרחשה ב-1866. עם זאת, המלכים הפרוסים שמרו על התואר "הדוכס הגדול מפוזן" עד שהמלוכה הגרמנית והפרוסית התבטלו לבסוף ב-1918, בעקבות התפטרותו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.