cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חברת החשמל הפסיפית
היסטוריה
חברת Utah Power and Light (UP&L, חברת החשמל והאור של יוטה) הוקמה ב-6 בספטמבר 1912 ממיזוג של ארבע חברות חשמל ביוטה, איידהו וויומינג. החברה, שהמטה שלה שכן בסולט לייק סיטי, הייתה חברת בת של Electric Bond and Share Company, חברת החזקות גדולה מניו יורק. תוך ארבע שנים מהקמתה, רכשה UP&L עשרים ושבע חברות חשמל נוספות ביוטה, ובסופו של דבר קלטה יותר ממאה שלושים חברות. אחת מאותן חברות הפכה את סולט לייק סיטי ב-1881 לעיר החמישית בעולם שבה פועלת תחנת כוח מרכזית.
Pacific Power & Light התמזגה בשנת 1954 עם חברת Mountain States Power Company (חברת החשמל של מדינות ההרים), ובעצם הכפילה את שטח אותו שירתה החברה. בשנת 1961 החברה רכשה את חברת California Oregon Power Company (חברת החשמל קליפורניה אורגון), והרחיבה את פעילותה לדרום אורגון ולצפון קליפורניה.
בשנת 1977 התרחבה PacifiCorp לתחום כריית פחם והקימה חברת כרייה הידועה בשם NERCO, שבסופו של דבר נרשמה בבורסה לניירות ערך בניו יורק ודורגה במקום ה-353 ברשימת Fortune 500 של החברות האמריקאיות הגדולות ביותר. באמצעות הבעלות שלה ב-NERCO הייתה PacifiCorp מעורבת בכריית פחם, נפט, גז טבעי, זהב, כסף ואורניום. PacifiCorp עדיין החזיקה ב-82% מ-NERCO ב-1993, כאשר האחרונה נרכשה על ידי ענקית הכרייה.
בשנת 1987 רכשה PacifiCorp את חברת Utah Power and Light שהוקמה בשנת 1912. לאחר המיזוג והאישור של הרגולטור ב-9 בינואר 1989 פעלו החברות Pacific Power ו-Utah Power כחטיבות של PacifiCorp.
בשנת 2001 נרכשה PacifiCorp על ידי חברת החשמל הסקוטית. במאי 2005 מכרה חברת Scottish Power את PacifiCorp לחברת, ומאז 2006 PacifiCorp היא חברה בת בבעלות מלאה של Berkshire Hathaway Energy (לשעבר MidAmerican), בעצמה שלוחה של ברקשייר האת'וויי.
בארגון מחדש ביולי 2006, מוזגה הטריטוריה של Pacific Power במרכז ומזרח ויומינג עם הטריטוריה של Utah Power and Light כדי ליצור את חברת Rocky Mountain Power.
בספטמבר 2021 הציגה PacifiCorp תוכנית להשאיר 3 מתוך 22 תחנות הכוח הפועלת על פחם ל-2040 ולייצר 56% מכושר הייצור השנתי שלה באנרגיה מתחדשת עד 2040.
תחנות כוח
PacifiCorp מחזיקה, מתחזקת ומתפעלת תחנות כוח ומנהלת את הפעילות המסחרית של החברה. PacifiCorp מחזיקה ב-68 תחנות כוח בהספק של 9,140 מגה וואט. 70.6% מהייצור הוא ממקורות תרמיים (כלומר, פחם או גז טבעי), 6.7% ממקורות הידרואלקטריים ו-0.2% ממקורות מתחדשים. 22.5% מהספק החשמל של PacifiCorp נרכש מספקים אחרים או במסגרת חוזים.
כריית פחם
PacifiCorp גם מחזיקה ומפעילה כמה מכרות פחם לצרכיה בלבד הממוקמים בכמה מתחנות הכוח שלה או בסמוך מאוד אליהם. בוויומינג, PacifiCorp פועלת ויש לה בעלות חלקית במכרה ג'ים ברידג'ר (Jim Bridger Mine), והיא הבעלים של מכרה דייב ג'ונסטון (Dave Johnston Mine), שנמצא לקראת מיצויו. החברה גם החזיקה והפעילה את מכרה דיר קריק (Deer Creek Mine) ביוטה, ליד תחנת הכוח הנטינגטון (Huntington Plant), אך סגרה אותו ב-2015, ויש לה בעלות חלקית במכרה טראפר (Trapper Mine) בקולורדו.
כלי רכב חשמליים
ב-2018 כינה כתב העת Portland Business Journal (סקירת העסקים של פורטלנד) את תוכנית קידום הרכב החשמלי של PacifiCorp "עידן חדש של מעורבות שירות בחשמול תחבורה". הכתב העת תיאר אותה כתוכנית שמבטיחה אתרי טעינת רכב חשמליים חדשים, מאמצי הסברה וחינוך. התוכנית נוצרה מחקיקה שהתקבלה ב-2016 שקראה ליצירת יותר אנרגיה מתחדשת מחברות החשמל של מדינת אורגון.
גייל גודווין
גייל גודווין (אנגלית: Gail Godwin; נולדה ב-18 ביוני 1937 באלבמה שבארצות הברית) היא סופרת אמריקאית.
ביוגרפיה
את קריירת הכתיבה שלה התחילה גודווין בשנת 1959, לאחר שסיימה את לימודיה לתואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ככתבת בעיתון מיאמי הראלד. בתקופת עבודתה בעיתון גם הייתה נשואה לזמן קצר לצלם עיתונות, שממנו נפרדה כשעזבה את העבודה בעיתון.
היא יצאה למסעות באירופה ותקופה זו, כפי שהיא מתוארת בכרך הראשון של יומניה, הכינה אותה להתחלה האמיתית של קריירת הכתיבה שלה. היא צברה חוויות, קראה בכתבי סופרים גדולים ואילצה עצמה להתמקד במלאכת הכתיבה. בין השנים 1962–1965 עבדה בשגרירות ארצות הברית בלונדון.
אחרי שובה לארצות הברית התקבלה לסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה. היא למדה שם לתואר שני והמשיכה לדוקטורט באנגלית. עבודת הדוקטורט שלה התפתחה לרומן הראשון שלה, שיצא לאור בשנת 1970, The Perfectionists.
לאחר רומן ביכורים זה, כתבה עוד אחד-עשר רומנים, שני קובצי סיפורים ועבודה אחת שאינה סיפורת: (Heart: a Personal Journey in it's Miths and Meanings (2001 היא זכתה בפרסים ותוארי כבוד שונים על עבודתה הספרותית. יחד עם חברה לחיים, המוזיקאי רוברט סטארר כתבה גייל גודווין עשר יצירות מוזיקליות, ביניהן אופרה קאמרית בשם הקול האחר, מבוססת על חיי הקדושה הילדה מוויטבי. הצגת הבכורה של האופרה הייתה בניו יורק בשנת 2001.
אחרי מותו של סטארר בשנת 2001, כתבה גודווין את הנובלה Evnings at Five, שאותה הגדירה "סונטת אבל", המבוססת על 30 שנות חייהם בצוותא.
דומיניק קוריגן
דוֹמִינִיק ג'וֹן קוֹרִיגָן (באנגלית: Dominic John Corrigan; 2 בדצמבר 1802 – 1 בפברואר 1880) היה רופא אירי, שנודע בשל תצפיותיו על ההסתמנות הקלינית של מחלות לב. צורת הדופק החריגה באי-ספיקת מסתם אבי העורקים קרויה על שמו, כמו גם על שמו של תומאס ווטסון.
ראשית חייו
קוריגן נולד בדבלין. אביו היה סוחר בכלים חקלאיים. הוא למד ב קולג' פטריק הקדוש ב מיינות', סמינר לכמרים אשר בזמנו כלל גם מחלקה ללימודי חול. הוא נמשך ללימודי רפואה הודות לרופא המטפל בסמינר, ושימש במשך מספר שנים אחר כך שוליה של הרופא המקומי, אדוארד טלבוט או'קלי. קוריגן למד רפואה בדבלין, ולאחר מכן עבר לבית הספר לרפואה באדינבורו, שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1825.
עבודתו
קוריגן חזר לדבלין ב-1825 והקים מרפאה פרטית בעיר, ומלבד עבודתו שם עבד גם כרופא במוסדות ציבוריים. עבודתו עם רבים מתושביה העניים דבלין הביאה אותו להתמחות במחלות של הלב והריאות, תחומים שעליהם הרצה ובהם פרסם מאמרים רבים. הוא נודע כרופא חרוץ, במיוחד בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
ג'ורג'יה מיי פוט
ג'ורג'יה מיי פוט (Georgia May Foote) נולדה ב־11 בפברואר 1991. פוט היא שחקנית ודוגמנית אנגליה הידועה בעיקר כמי שגילמה את אליסון סימונס בסדרת הדרמה לנוער של ה־BBC "גראנג' היל" (Grange Hill) בין השנים 2005–2008, ואת קייטי ארמסטרונג באופרת הסבון Coronation Street בין השנים 2010–2015.
דומיניק קוריגן
תארים
קוריגן מונה בשנת 1847 לרופא מן המניין באירלנד. שנתיים לאחר מכן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטריניטי קולג'. בקשתו להתקבל כעמית בקולג' המלכותי לרופאים באירלנד נחסמה, חסימה אשר נעקפה תשע שנים לאחר מכן כשעבר בהצלחה את מבחני הקבלה לקולג' יחד עם הרופאים הצעירים. בשנת 1859 נבחר לנשיא הקולג', הקתולי הראשון לכהן במשרה, ונבחר מחדש במשך ארבע כהונות רצופות. בשנת 1866 קיבל קוריגן את התואר ברונט, בין היתר בשל תפקידו כמפקח על החינוך.
ג'ורג'יה מיי פוט
ראשית חייה
פוט למדה בבית הספר התיכון אלטון בעיר בורי שבמנצ'סטר רבתי ומאוחר יותר למדה בבורי קולג'. לפוט אחות גדולה בשם קייטי.
קריירה
פוט הופיעה בתפקידים קטנים בטלוויזיה הבריטית מאז 2004. היא גילמה את אנג'לה פיירלי, קורבן רצח בסדרת המותחן הפסיכולוגי Conviction, ואת שארלי ווית'ם בסדרה "החיים על מאדים". פוט שיחקה גם בתפקיד רוזי בסדרת הדרמה Sorted; בתפקיד קייטי בארנס באופרת הסבון "רופאים"; בתפקיד ג'ניפר ת'ורבר בסדרת הדרמה Casualty של ה־BBC (ב־20 בספטמבר 2008); בתפקיד ג'ולי טיניסווד בסדרת הדרמה ההיסטורית Heartbeat (2009); בתפקיד בריוני באופרת הסבון "אמרדייל" (2010); ובתפקיד ג'מה במיני סדרה "זו אנגליה 86".
דומיניק קוריגן
משפחתו ומותו
קוריגן נשא לאישה את ג'ואנה וודלוק, בתו של סוחר עשיר, בשנת 1827. היו להם שלושה בנים ושלוש בנות. בנו הבכור, שהיה קפטן במשמר הדרגונים, מת בגיל 35 באוסטרליה, ועל כן נכדו של קוריגן ירש ממנו את תואר הברונטות. קוריגן נפטר בדבלין ב-1 בפברואר 1980 לאחר שחודשיים קודם לכן לקה בשבץ מוחי.
ג'ורג'יה מיי פוט
קריירה
בשנת 2010 התארחה פוט באופרת הסבון Coronation Street בתפקיד ג'ס בורוז, ובאותה שנה לוהקה מחדש לתפקיד הדמות החדשה קייטי ארמסטרונג, אותה גילמה עד שנת 2015.
באוקטובר 2014 חתמה פוט על חוזה עם סוכנות הדוגמנות Select Model Management.
הרמן טילקה
הרמן טילקה (בגרמנית: Hermann Tilke, נולד ב-31 בדצמבר 1954) הוא מהנדס גרמני, נהג מרוצים ומתכנן מסלולי מרוצים האחראי לתכנון מספר מסלולים לאליפות הפורמולה 1.
ביוגרפיה
טילקה נולד ב-31 בדצמבר 1954 בעיר אולפה שבגרמניה המערבית. במהלך שנות השמונים התחרה במרוצי מכוניות תיור, בעיקר במסלול הנורבורגרינג. לאחר שסיים לימודי תואר הנדסה אזרחית בהתמחות בניהול תחבורה ותנועה באוניברסיטה למדעים יישומיים של אכן, ייסד בשנת 1984 את חברת "טילקה הנדסה".
בנוסף לשיפוץ מסלולים קיימים טילקה תכנן ובנה מספר רב של מסלולים חדשים לחלוטין, עליהם היה מופקד משלב התכנון הראשוני. מרבית המסלולים נבנו באסיה ובמזרח אירופה. הוא תכנן את המסלול הבינלאומי בספאנג (מלזיה), המסלול הבינלואמי בבחריין, המסלול הבינלאומי בשאנגחאי, איסטנבול פארק רייסינג, מסלול יאס מרינה (אבו דאבי), מסלול קוריאה הבינלאומי, מסלול בודהה הבינלאומי (הודו) ואת מסלולי הרחוב בולנסיה וסינגפור. הוא תכנן את המסלול המחודש באוסטין, טקסס לקראת חזרתה של ארצות הברית לאליפות בשנת 2012 ואת המסלול בסוצ'י לקראת גרנד פרי רוסיה שהצטרף לאליפות בשנת 2014. המסלול האחרון אותו תכנן הוא מסלול הרחוב בהאנוי, לקראת גרנד פרי וייטנאם שתוכנן להצטרף לאליפות בעונת 2020, אך בסופו של דבר לא התקיים בשל מגפת הקורונה.
עין חניה
עין חניה (עין-אל-חניה) הוא מעיין שכבה בהרי יהודה, ברום 600 מטר מעל פני הים. המעיין נובע מעל אפיק נחל רפאים, למרגלות הכפר הפלסטיני אל-וולג'ה ורכס הר גילה, בשטח השיפוט של ירושלים (שכולל גם חלק גדול מהכפר אל-וולג'ה שמעל המעיין), ועל גבול הקו הירוק, קו הפסקת האש שנקבע ב-1948. שטח המעיין ואזור העתיקות שסובב את המעיין, נמצא בבעלות הכנסייה הארמנית.
בתחילת שנת 2018 שופץ המקום ונחנך במעמד ראש עיריית ירושלים ניר ברקת והשר זאב אלקין. בפברואר 2018 הוצב מחסום של משמר הגבול בין אזור המעיין לשטחי הרשות הפלסטינית, במטרה לספק הגנה על תושבי ירושלים ועל המשתמשים בציר התנועה ובמתקנים שלצידו.
לאחר שנים שהמקום היה סגור למטיילים עקב עבודות שימור ותחזוקה, המקום נפתח ב-23 במרץ 2021 כשמורת טבע בניהול רשות הטבע והגנים. הכניסה לאתר היא בתשלום.
חשיבות בין-דתית ורקע ארכאולוגי
במקום נערכו חפירות ארכאולוגיות שבהם נחשפו שרידים מימי בית ראשון, בית שני ומהתקופה הרומית והביזנטית. הארכאולוג יובל ברוך מצא באתר שבר של כותרת פרוטו-איאולית והעריך כי במקום שכנה אחוזה מלכותית מתקופת בית ראשון.
סמוך לבריכה קיימים שרידים של כנסייה לכבוד פיליפוס, דמות המוזכרת בספר מעשי השליחים, בברית החדשה. על פי האמונה הנוצרית כאן הוטבל השר מכוש לנצרות, הסריס שומר הארכיון של מלכת שבא, במאה הראשונה. הכנסייה האתיופית רואה בכך את הטבלת האתיופי הראשון לנצרות (לדעת הארכאולוג יובל ברוך שחפר במקום וחקר אותו במשך שנים מדובר באדם ממקור נובי), ומקיימת טקס שנתי לזכרו.
המעיין שימש מקום מפגש לתושבי האזור - יהודים, מוסלמים ונוצרים - מירושלים, בית לחם, גוש עציון והכפרים הסמוכים אל-ולג'ה ובתיר. רבים מגיעים ממרחק כדי לשחות ולשתות מן המים הצלולים. מדי שנה נערכים סביב המעיין טקסי תשליך, חגיגות עיד אל-פיטר, טקסים של הכנסייה האתיופית, ואיסוף 'מים שלנו' שמורים לקראת הפסח.
בנובמבר 2010 נערכה במקום תפילה לגשם משותפת ליהודים ומוסלמים מאזור בית לחם.
סמסון
גאוגרפיה ומיקום
העיר שוכנת לחוף הים השחור במחצית הדרך בין שפכי הנהרות קיזילאירמאק (Kızılırmak, "הנהר האדום") ממערב וישילאירמאק (Yeşilırmak, "הנהר הירוק") ממזרח. מדרום לעיר משתרעים הרי ג'אני (Canik Dağları) שהם חלק מהרי הפונטוס. בעיר שולט אקלים ממוזג ולח, המתאפיין בחורף קר, קיץ חם וריבוי משקעים.
תולדות העיר
המיתולוגיה היוונית ראתה באזור שממזרח לסמסון את ארצן של האמזונות ותיארכה אותן למאות ה-12 וה-13 לפנה"ס. העיר נוסדה על ידי מתיישבים שהגיעו במאה השביעית או השישית לפנה"ס ממילטוס ונקראה אמיסוס (Amisos או Amisus). עם יסודה עמדה העיר בקשרי מסחר עם החיתים, ובמאה הרביעית לפנה"ס הייתה העיר לחלק מממלכת פונטוס שהשתייכה כשלעצמה לאימפריה של אלכסנדר מוקדון. בשנת 47 לפנה"ס כבשו הרומאים את העיר, ולאחר חלוקתה של האימפריה הרומית נותרה העיר בשטחה של האימפריה הביזנטית. בשנת 1200 נכבשה העיר בידי הסלג'וקים ולאחר מכן בידי הפלג האילחנאטי של האימפריה המונגולית. העיר שמשה כתחנת מסחר של האימפריה של ג'נובה, עד שנכבשה בשנת 1428 בידי העות'מאנים. קודם לעזיבתם שרפו הג'נובזים את העיר עד היסוד.
עם תום מלחמת העולם הראשונה ופלישת מדינות ההסכמה לאנטוליה, תפס מוסטפא כמאל את הפיקוד על הכוחות העות'מאניים באנטוליה. ב-19 במאי 1919 הגיע מוסטפא כמאל לעיר על סיפון האוניה בנדרמה (Bandırma), והקים את מפקדתו במלון מינטיקה פאלאס. ממפקדתו בבנין המלון פנה לשגרירים ולמשרד המלחמה הבריטי במחאה על הפלישה והחל טווה קשרים בין קבוצות לאומיות שונות. בנוסף קיים מוסטפא כמאל עצרות המוניות שנועדו ליידע את תושבי העיר על פלישת הצבאות הזרים לאנטוליה. אף שמוסטפא כמאל עזב את העיר לאחר שבוע בלבד, היא נחשבת למקום בו החל את מלחמת העצמאות הטורקית.
אתרים בעיר
סמסון איננה נחשבת ליעד תיירותי מובהק, אך יש בה מספר אתרים בעלי עניין:
האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים
האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים היא אגודה לזכויות בעלי חיים שנוסדה בשנת 1983 בישראל. מטרות האגודה הן לקדם את הגישה לפיה ניתן לחדול משימוש בבעלי חיים לצרכים מדעיים ולצמצם את הניסויים בבעלי חיים בישראל עד לביטולם המוחלט.
בין השאר האגודה פועלת לסגירת חוות הקופים לניסויים במושב מזור, הפסקת תרגול פרוצדורות רפואיות בכלבים חיים, הפסקת השימוש בקופים במחקרי מוח ועוד.
האגודה מבצעת פעילות הסברה שוטפת על מנת ליידע את הציבור במתרחש בין כותלי המעבדות ולעודד הימנעות מפגיעה בבעלי חיים במדע ובחברות הקוסמטיקה.
לאיוש אדם
ביוגרפיה
לאיוש אדם נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף אדם, יליד בלשגיארמט ושל נטי קוֹהֶן (כהן). הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה ב-1904. בתחילת הקריירה הרפואית שלו, פעל במחלקה כירורגית 2 בבית החולים רוקוש בבודפשט. משנת 1912 זכה בתפקיד מרצה ולאחר מכן הפך למנהל המרפאה הכירורגית מס' 1 בבודפשט. אחרי ששרד את השואה, בשנת 1946 מונה לרקטור של אוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). פעילותו המשמעותית ביותר הייתה הנהגת והפצת ההרדמה המקומית בניתוחים הקטנים בהונגריה. בלמעלה מ-100 פרסומים מדעיים תיאר את התנסויותיו ומסקנותיו שהשיג במספר רב של ניתוחים. המשמעותיים ביותר במחקריו הם אלה הנוגעים לפיסטולות, טטנוס, הרדמה וניתוחי מרה וכירורגית החלחולת. הוא היה חבר הנהלת "האגודה הבינלאומית של מנתחים".
אשתו הייתה ארז'בט נאקו (1885–1963), הרוזנת מנאג'סנטמיקלוש.
יחסי אורוגוואי–איחוד האמירויות הערביות
יחסי אורוגוואי–איחוד האמירויות הערביות הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות ואורוגוואי.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 באפריל 1980. בפברואר 2022 הגיעה משלחת דיפלומטית מאורוגוואי לאיחוד האמירויות הערביות. כחלק מהמשלחת של אורוגוואי לדובאי, התקיים פורום עסקי בהשתתפות הנשיא לואיס לאקאז'ה פו והפגישה "איחוד האמירויות הערביות ואורוגוואי: שערים בין המזרח התיכון לאמריקה הלטינית", נערכה עם מצגות של שר הכלכלה והאוצר. ושר התעשייה, האנרגיה והכרייה.
יחסי סחר
בשנת 2020, איחוד האמירויות הערביות ייצאו בשווי 17.6 מיליון דולר לאורוגוואי. המוצרים העיקריים שיוצאו מאיחוד האמירויות הערביות לאורוגוואי היו נפט מזוקק (4.03 מיליון דולר), דשנים חנקניים (1.7 מיליון דולר), ומוצרי אתרעה (1.45 מיליון דולר). במהלך 24 השנים האחרונות גדל הייצוא של איחוד האמירויות הערביות לאורוגוואי בשיעור שנתי של 30.6%, מ-29.3 אלף דולר ב-1996 ל-17.6 מיליון דולר ב-2020.
באותה שנה, אורוגוואי ייצאה בשווי 13.4 מיליון דולר לאיחוד האמירויות הערביות. המוצרים העיקריים שיוצאו מאורוגוואי לאיחוד האמירויות הערביות היו בקר (5.28 מיליון דולר), חמאה (1.65 מיליון דולר), ובשר כבשים ועיזים (1.07 מיליון דולר). במהלך 25 השנים האחרונות גדל הייצוא של אורוגוואי לאיחוד האמירויות הערביות בשיעור שנתי של 9.67%, מ-1.47 מיליון דולר ב-1995 ל-13.4 מיליון דולר ב-2020.
הנס פלבר
גנרל הנס פלבר (בגרמנית: Hans Felber; 8 ביולי 1889 – 8 במרץ 1962) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פלבר נולד ב-8 ביולי 1889 בויסבאדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פלבר ראש מטה הארמייה השמינית, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-20 באוקטובר 1939 מונה פלבר לראש מטה הארמייה השנייה שהוקמה על בסיס הארמייה השמינית, וב-15 בפברואר 1940 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות C. במהלך המערכה על צרפת השתתף פלבר בלחימה עם קבוצת ארמיות C, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר 1940 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-13, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וב-17 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פלבר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-14 בינואר 1942 פרש מתפקידו.
ב-22 בפברואר 1945 מונה פלבר למפקד הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרבות באזור הריין. ב-23 במרץ הועברה הארמייה תחת פיקוד קבוצת ארמיות G, וב-25 במרץ פרש פלבר מתפקידו. ב-8 במאי 1945 לאחר סיום המלחמה, נלקח פלבר לשבי האמריקני.
לאחר המלחמה
ב-8 במאי 1948 שוחרר פלבר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פלבר בפרנקפורט עד למותו ב-8 במרץ 1962.
בן הרוש
בן הרוש הוא שם משפחה הנפוץ בעיקר בקרב יהודי צפון אפריקה ואשר מקורו ביהדות ספרד. מקור השם הוא גרסה של השם העברי בן הראש (על כן ועפ"י רוב, השם בן הרוש נהגה במצלול כבן הראש, כאשר האות וו אמורה להיות מנוקדת בחולם). בהקשר המקראי, המילה העברית "ראש" מציינת בעל תפקיד או העומד בראש גוף מסוים. מאוחר יותר שם זה נהפך לתואר של העומד בראש ישיבה, קהילה או יחידה מנהלתית. גם בשפה הברברית משמעות המילה היא מנהיג העומד בראש משפחה או שבט. על פי מסורת עממית, יהודים בשם בן הרוש והגרסאות של שם זה, אשר חיו בקהילות יהודיות במרוקו שמרבית חבריהן היו צאצאים למגורשי ספרד, נחשבו לצאצאים של הרא"ש, כינויו של הרב אשר בן יחיאל מטולדו.
{{פירושונים|
הערות שוליים
}}
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829)
המלחמה העות'מאנית-רוסית בין השנים 1829-1828 הוצתה על ידי קרב נאווארינו ומאבק היוונים לעצמאות, ובמהלכה כוחות רוסיים התקדמו לעבר בולגריה, לאזור הקווקז, ולצפון-מזרח אסיה הקטנה, בטרם הטורקים תבעו הסכם שלום. בעקבותיו נחתם הסכם אדריאנופול ב-14 בספטמבר 1829, שנתן לרוסים את מרבית החוף המזרחי של הים השחור ואת פתח נהר הדנובה. האימפריה העות'מאנית גם הכירה בריבונות הרוסית על גאורגיה ועל שטחים בארמניה של היום. לסרביה ניתנה אוטונומיה ורוסיה הורשתה לכבוש את נסיכות מולדובה וולאכיה (בנוטלם על עצמם אחריות על שגשוגן של הנסיכויות והבטחה לחופש סחר מוחלט להן) עד אשר הטורקים ישלמו להם פיצויים נרחבים. זו הייתה המלחמה התשיעית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.
רקע
המלחמה התלקחה עקב סגירת מיצרי הדרדנלים לספינות האימפריה הרוסית, בעקבות כעסו של הסולטאן העות'מאני, מהמוט השני, על שיתוף הפעולה הרוסי עם היוונים בקרב נאווארינו. יש הסוברים שהמלחמה היא חלק ממלחמת העצמאות היוונית. המלחמה התנהלה בשתי חזיתות: חזית אסיה הקטנה והבלקן, וחזית הקווקז.
המלחמה
עם פרוץ הלחימה, היה הצבא הרוסי מורכב מ-92 אלף חיילים, והוא עמד בפני כוח עות'מאני של כ-150,000 חיילים בפיקודו של חוסיין פאשה. ביוני 1828 חצו היחידות הרוסיות העיקריות בפיקודו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה את הדנובה ונכנסו לדוברוג'ה. מוקדם יותר, הפילדמרשל הרוסי פטר ויטגנשטיין חדר לוולאכיה, וכבש את בראילה ובוקרשט.
לאחר מכן, הרוסים שמו מצור על שלושת מעוזי המפתח של בולגריה: שומן, וארנה וסיליסטרה. בעזרת צי הים השחור בפיקודו של אלכסיי גריג נכבשה וארנה ב-10 באוקטובר 1828, אולם המצור על שומן היה קשה יותר, שכן חיל המצב העות'מאני בעיר, שמנה 40,000 חיילים, עלה בהרבה על הכוח הרוסי. נוסף על כך, כוחות עות'מאנים אחרים הפריעו באופן משמעותי לקווי האספקה הרוסיים, והרעב שנוצר בעקבות כך, והתפשטות המחלות במחנה הרוסי הפילו יותר חיילים רוסים מאשר נפלו בלחימה לאורך כל המלחמה.
לאחר החורף החליט הצבא הרוסי לעזוב את שומן ולסגת לבסרביה. בפברואר 1829 פטר ויטגנשטיין בן ה-60, שהזהירות שלו בתכנונים הצבאיים נחשבה על ידי רבים כמוגזמת, הוחלף על ידי הנס קרל פון דיביץ' הנמרץ יותר, ואילו הצאר חזר לסנקט פטרבורג. ב-16 בפברואר 1829 נכבשה עיר הנמל סוזופול, לאחר מצור קצר שהוטל על ידי הצי. ב-7 במאי 1829 חצה דיביץ' עם 60,000 איש שוב את הדנובה, והמשיך את המצור על סיליסטרה. בעקבות כך שלח הסולטאן צבא של 40,000 חיילים לחזק את סיליסטרה, אולם הכוח הושמד על ידי דיביץ' בקרב קיולבצ'ה ב-30 במאי, וכעבור כמה שבועות נפלה סיליסטרה לרוסים.
במקביל בחזית הקווקז הצליח איוואן פסקביץ' להשיג הצלחות משמעותיות נגד הטורקים, למרות הנחיתות המספרית הגדולה וכבש את אחלציחה, קארס ודויובאייזיט. תחת פיקודו שירת המשורר הלאומי הרוסי אלכסנדר פושקין, שלימים הקדיש כמה מיצירותיו לפסקביץ'. ב-27 ביוני כבשו כוחותיו של פסקביץ' את ארזורום בצפון מזרח אנטוליה, וכך צוין יום השנה ה-120 של קרב פולטבה.
ב-2 ביולי הפתיע דייביץ' את הטורקים במתקפה טרנס-בלקנית, הראשונה בהיסטוריה הצבאית הרוסית מאז מסעותיו של סוויאטוסלב, נסיך קייב במאה העשירית. קבוצה של 35,000 חיילים רוסים ומתנדבים בולגרים חצתה את ההרים הבולגרים וצעדה היישר לקונסטנטינופול. ב-12 ביולי נפלה בורגס, וב-31 ביולי הובס צבא טורקי נוסף ליד סליבן. ב-28 באוגוסט כבר היו הרוסים באדירנה, 60 ק"מ מקונסטנטינופול, ובהלה פרצה ברחובות הבירה העות'מאנית.
בעקבות כך לא הייתה לסולטאן ברירה אלא לבקש שלום, והסכם השלום נחתם באדירנה ב-14 בספטמבר 1829. בהסכם אדריאנופול רוסיה זכתה ברובו החוף המזרחי של הים השחור ובדלתה של הדנובה. האימפריה העות'מאנית הכירה בעליונותה של רוסיה בגאורגיה וארמניה של ימינו, סרביה השיגה אוטונומיה, ורוסיה הורשתה לכבוש את מולדובה וולאכיה עד לתשלום פיצויים גבוהים על ידי הטורקים. שאלת המעבר דרך הדרדנלים נקבע ארבע שנים מאוחר יותר בחוזה הונקאר איסקלסי.
עם יציאת הכוחות הרוסים ממפרץ בורגס נמלטו משם כמה אלפי בולגרים, ולפי ההערכות, כ-100,000 בולגרים התיישבו בשטחים שסופחו לאימפריה הרוסית לפי הסכם אדריאנופול ובסרביה.
עאליי
עאליי (בערבית: عاليه, תעתיק מדויק: עאליה) היא עיירת נופש בנפת עאליי בהר הלבנון בלבנון. העיירה שוכנת ברום 913 עד 1,000 מטרים מעל פני הים, כ-17 קילומטר דרומית-מזרחית לביירות ולא הרחק מבחמדון. מקור השם עאליי בשפה הארמית ופירושו "מקום גבוה", היות שהעיירה יושבת בנוף הררי.
בעיירה שורר אקלים ים תיכוני ומזג האוויר הוא כבשאר הכפרים והעיירות בהר הלבנון; החורף מושלג וגשום (כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהר הלבנון היא כ-1,500 מ"מ) ואילו בקיץ מזג האוויר חמים ונוח, לכן יש ועאליי מכונה "כלת הקיץ".
אוכלוסייתה של עאליי מורכבת מדרוזים ומנוצרים מרונים ואורתודוקסים. עשירים רבים מהעולם הערבי, ובעיקר ממדינות המפרץ הפרסי, מחזיקים בבתי קיץ בעיירה, ומספר התושבים בה משתנה לקראת הקיץ, אם כי הנהירה ההמונית של עשירים מוסלמים לעיירה בקיץ אינה משפיעה דמוגרפית על הרכב האוכלוסייה. בעבר התקיימה בעאליי קהילה יהודית, שעברה עם הדרוזים מדיר אל-קמר לאחר שאלו החלו נוטשים את העיירה בשנת 1860 בעקבות הטבח בנוצריי הר הלבנון והתערבות צרפת בסכסוך הדרוזי-נוצרי באזור.
עאליי נחשבת לאחד ממוקדי התיירות הפופולריים בלבנון ובמזרח התיכון כולו, ומושכת אליה המוני תיירים מדי שנה. במקום שפע של מלונות, מסעדות, אתרי קניות ואטרקציות תיירותיות. בנוסף לכך, במזרח העיר קזינו ומספר רב של פאבים, מועדונים, וחיי לילה משגשגים. הפרנסה העיקרית של תושבי העיירה היא מהתיירות.
מאז שנת 2001 מתבצעות בעיירה פעולות לשחזור ושימור אתריה העתיקים, ביניהם שדרת השוק הערבי העתיק, הרחוב הראשי בעיירה.
נישואי קרובים
נישואי קרובים הם נישואים של אדם עם קרוב משפחה. ברוב החברות האנושיות קיימים איסורים על גילוי עריות - קיום יחסי מין בין קרובי משפחה מסוימים, אך מידת הקרבה של הקרובים שעליהם חל האיסור משתנים מחברה לחברה. יחסי מין בין אח לאחות ובין הורים לילדיהם אסורים כמעט בכל חברה אנושית. מהאיסור על קיום יחסי מין בין קרובים נגזר האיסור על נישואים בין קרובים אלה. לעומת זאת, נישואי קרובים שלא נאסרו היו רווחים למדי.
האיסור על גילוי עריות
ברוב החברות האנושיות קיימים איסורים על גילוי עריות - קיום יחסי מין בין קרובי משפחה מסוימים. אנתרופולוגים תוהים, זה שנים, מהו מקורו של איסור כמעט-אוניברסלי זה, ונתנו לכך מגוון הסברים:
במיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית בולט סיפורו של אדיפוס, שבטעות נישא לאמו יוקסטה, חרף מאמציו להימנע מכך. בטרגדיה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס, העוסקת בסיפור זה, כאשר נודע הדבר לאדיפוס ויוקסטה, היא מתאבדת והוא עוקר את עיניו ויוצא לגלות יחד עם שתי בנותיו.
בעת העתיקה
נישואי אח ואחות (ולעיתים גם של הורה וצאצאיו) רווחו בחצר המלוכה של מצרים העתיקה על מנת לשמור על טוהר הדם המלכותי, כחלק מתפיסת הפרעונים את עצמם כבני האלים. מסורת זו התגלגלה גם אל מלכי בית תלמי ההלניסטית ששלטו במצרים, שראו עצמם כממשיכי הפרעונים.
יהדות
בתנ"ך מתוארים מקרים רבים של נישואי קרובים. אברהם נשא את שרה שלפי מדרש חז"ל הייתה בת אחיו הרן. יצחק נשא את רבקה בתו של בתואל בן דודו, ויעקב נשא את רחל ולאה, בנות דודו לבן הארמי. גם עמרם, בנו של קהת בן לוי נשא את יוכבד דודתו הלא היא אחות קהת, לאישה ולפי מדרשי חז"ל, עם כל אחד מבני יעקב נולדה תאומה שאיתה התחתן. לפי הסברו של המהר"ל, נישואי קרובים נחשבו לדבר הגון מאוד בטרם נאסרו על ידי התורה, ולכן גם נישואי אחות או דודה, שנחשבים לאיסור עריות, היו מותרים ואף נחשבו מצווה לפני האיסור במעמד הר סיני.
איסור עריות אוסר על קיום יחסי מין בין קרובי משפחה: אב ובתו, אם ובנהּ, אח ואחות, וכן נכללים באיסור זה אם חורגת, כלה, דודה (אך לא האחיינית), גיסה, חמות, נכדה ועוד. איסור זה הוא מהחמורים ביותר – אחת משלוש העברות שהן בגדר "ייהרג ואל יעבור". מאיסור זה נגזר איסור על נישואים בין קרובי משפחה אלה.
בהיימנות של קהילת ביתא ישראל נאסרים נישואי בני דודים עד דרגה שביעית, הנקראים זמד.
למרות שבכלל איסורי עריות גם קרבה שעל ידי נישואין, לעיתים איסורים אלו מתבטלים (בשונה מקרבת דם שאינה בטלה אף פעם). כך למשל איסור אחות אשה, בטל לאחר מות האשה, וכן מצוות ייבום מחייבת אדם, שאחיו מת בלא שהשאיר אחריו צאצאים, לייבם את אשת אחיו, כלומר לשאת אותה לאישה, ו'להקים לאחיו שם' על ידי העמדת צאצאים מאשת אחיו. לחלופין, מתבצע טקס חליצה בו האח מצהיר בפומבי על סירובו לייבם את אשת אחיו, ולאחריו האישה מותרת להינשא לכל גבר.
נצרות
בנצרות נאסרו נישואי קרובים אלא באישור הכנסייה.
אסלאם
בפרשת הנשים בקוראן מפורטים איסורי גילוי העריות שברובם חופפים את האיסורים ביהדות. אסורות האם, הבת (כולל בנות חורגות), האחות, הדודות, אחייניות, החותנות וכן מיניקות ו"אחיות ליניקה" כלומר מי שהונקה מאותה מינקת. בדומה לחוקי העריות ביהדות אסורה גם אשת האב ונישואים לשתי אחיות בו זמנית. בשונה מההלכה היהודית אוסר האסלאם נישואים לאחיינית ולעומת זאת מתיר את נכדתה של האישה.
ישראל
בישראל הנישואים נערכים לפי כלליהן של הדתות השונות, ובהתאם לכך קרובים שדתם אוסרת עליהם להינשא זה לזה, אינם יכולים להינשא בישראל.
נישואים בין קרובי משפחה מקרבה ראשונה ואף שנייה נחשבים לדבר לא מקובל ואף אסור מבחינה חברתית. ובמיוחד לאור חוסר ההמלצה לכך מפאת המחקרים המדעיים המראים על סיכויים גבוהים למחלות גנטיות.
ארצות הברית
בארצות הברית מדינות רבות אוסרות נישואים עם דוד ודודה וברוב המדינות אף אסורים נישואים עם בני דודים ראשונים.
שכיחות
בגלל מגבלות המרחק שהתקיימו בעבר, מעריכים שנישואים רבים היו נישואי קרובים והיה מי שהעריך ש-80% מכל הנישואים בהיסטוריה היו עם בני דודים שניים או קרובי משפחה קרובים יותר. ההערכה היא שכיום קצת מעל 10% מהנישואים ברחבי העולם הם בין בני דודים שניים או קרובים יותר.
הערות שוליים
Inbreeding
דניאל רוגוב
דניאל רוגוב (באנגלית: Daniel Rogov; 30 באוקטובר 1935 - 7 בספטמבר 2011) היה שם העט של דייוויד ג'ורוף (באנגלית: David Joroff), שהיה מבקר מסעדות ויין, עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
רוגוב נולד בברוקלין, ניו יורק. הוא עלה לישראל ב-1976 ובשנת 1978 החל לכתוב ביקורות על ספרים ועל מסעדות בג'רוזלם פוסט. ב-1984 החל לכתוב בעיתון הארץ במדור "גלריה" על אוכל ומסעדות, ובהמשך גם על יין. את כל טורי הביקורת והכתבות כתב באנגלית והם תורגמו לעברית. ב-1997, עם צאתה לאור של מהדורת הארץ באנגלית, פרש מהג'רוזלם פוסט. ב-2010 הפסיק לכתוב ביקורת מסעדות אך המשיך לפרסם ביקורות יין עד מותו. הוא כתב גם בכתבי עת ישראלים, בהם "על השולחן", שבו שימש בתפקיד עורך קולינרי, ובמגזין "יין, גורמה ואלכוהול", וכן פרסם ספרי אוכל, עם מתכונים ואנקדוטות, ומדריכי יין. ספרו הידוע ביותר הוא Rogov's Guide to Israeli Wines.
רוגוב היה דמות מרכזית בתחום ביקורת המסעדות והיין בישראל. הוא היה חסיד של המטבח העילי הצרפתי, אך כתב באותה רצינות גם על פלאפל ושווארמה. הוא עודד את קוראיו להתנסות במטבחים ובמנות שלא הכירו, הציג בפניהם מושגים כמו קונפי, רוטב ולוטה, ודמי-גלס, וחשף בפניהם שפים מוכשרים עוד לפני שהתפרסמו. כך, לדוגמה, היה מהראשונים שכתבו על השף רפי כהן, כשעדיין עבד במלון המלך דוד בירושלים. רפי כהן אמר כי "הוא חשף פה המון שפים, גילה מקומות חדשים שנהפכו בהמשך לטרנדים".
רוגוב יצר סטנדרטים חדשים בכתיבה על יין בישראל. הוא תיעד את ההתפתחויות שחלו בתעשיית היין בישראל, וכאשר ישראל הוצפה ביינות תוצרת חוץ מיפה עבור קוראיו את יינות העולם הישן ואת יינות העולם החדש. הוא הכניס למילון הישראלי מושגים כמו טאנינים, טרואר ותסיסה מלולקטית, והיה הראשון בארץ שתיאר ניחוחות וטעמים במושגים של שוקולד, ליקוריץ ואבן צור. ב-2004 יצא לאור Rogov's Guide to Israeli Wines, שחשף את היין הישראלי לעולם והפך את מחברו לאוטוריטה בכל מה שקשור ליין ישראלי וליין כשר. רבים סברו שהגזים בציונים שנתן ליינות ישראליים, אבל לאחר שרוברט פארקר העניק ציונים של 90 ומעלה ל-14 יינות ישראליים בדצמבר 2007, זכתה עמדתו לגיבוי. רוגוב כתב גם על סיגרים ומשקאות אלכוהוליים כמו ויסקי, קוניאק וגראפה.
בחו"ל היה נשוי ונולדה לו בת, בישראל התחתן בשנית והיה נשוי עד מותו לרחל נאמן, עיתונאית ומבקרת קולנוע.
אבא לפין
אַבָּא (אֶיְבֶּל) לַפִּין (בליטאית: Abelis Lapinas; 15 באוקטובר 1863 – 21 ביולי 1940) היה פעיל ציוני, רופא, סופר ומנהיג קהילת יהודי קובנה שבליטא.
ביוגרפיה
לפין נולד בטאווריג למשפחה חסידית. בנם של נח, סוחר, קבלן, שומר מסורת ומשכיל, ומינה לבית פרלמן. התחנך בגימנסיה הרוסית בקובנה. ובהשפעת תנועת ההשכלה סיים ב-1893 בהצטיינות לימודי רפואה באוניברסיטת טרטו באסטוניה ובאוניברסיטת ורשה, והתמחה ברפואת עור. ב-1896 נישא לפאני לבית פרנס מווילנה. לפין פרסם ספרים רבים בתחום הרפואה בשפה הגרמנית, והוא פתח קליניקה פרטית בעיר קובנה, שם חי ופעל בתום לימודיו.
לפין התגייס לצבא הליטאי ושירת כקצין רפואה בדרגת אלוף-משנה במלחמת העולם הראשונה. לאחר שחרורו היה לראשון בליטא להחזיק במכשיר רנטגן. עם הזמן הפך לפין לאיש אמיד, כשברשותו נכסים רבים בקובנה ובסביבתה. בין נכסיו, שאת חלקם ירש ואחרים רכש, היו בית ראש ממשלת ליטא ומגורי בכירים, בניין הפרקליטות המחוזית בקובנה, תחנת משטרה, בית מעצר ובניין משרד התחבורה בקובנה. נכסיו אלה הולאמו על ידי השלטונות.
פעילות ציבורית וציונית
במקביל לעיסוקיו בתחום הרפואה, עמד לפין בראש הקהילה היהודית בקובנה, והיה פעיל בארגונים יהודיים וציוניים, כשהוא רואה בפעילותו בתנועה הציונית את שליחות חייו. לפין השתתף בכל האסיפות והוועדות סביב הרעיון הציוני שהתקיימו בקובנה.
כאחד המנהיגים המשפיעים ביותר בקהילה היהודית, הפך ביתו למועדון לראשי התנועה הציונית ולאנשי רוח שונים שביקרו בקובנה, בהם זלמן שזר, חיים נחמן ביאליק ושמעון דובנוב, שאף הקדיש את המהדורה הרוסית של סדרת ספריו, "דברי ימי עם עולם", ללפין.
לפין נחשב למקורב לבנימין זאב הרצל, והמפגש הראשון בין השניים התקיים ב-1903 בקובנה. השתתף במשלחת שקיבלה פניו של ד"ר הרצל בווילנה. הם נפגשו בהמשך בקונגרסים הציוניים, וחלק מחלופת מכתבים שהתקיימה בין השניים מוצגת במוזיאון הרצל בירושלים.
רווחה
לפין ייסד את בית היתומים היהודי בקובנה על שם רב העיר, רבי יצחק אלחנן ספקטור, והיה מעורב בניהולו. ב-1913 היה לפין ממקימי הזרוע המבצעת של יק"א בליטא - "ארגון לריפוי מהגרים - החברה הקולינארית היהודית", ארגון שסייע ליהודים החולים במחלות שמנעו מהם כניסה לארצות ההגירה (בעיקר לארצות הברית). לפין יזם וייסד מספר ארגונים ומוסדות נוספים דוגמת החברה "פלשתינא", תלמוד תורה בקובנה, בית תמחוי לענייה היהודים של קובנה, ובתקופה בין המלחמות, בשנת 1921, היה חבר בעיריית קובנה ואף הקים את הבלוק היהודי ליטאי בבחירות לדומה. כן היה גם חבר "ועד הקהילה" בקובנה, ונמנה עם מייסדי הארגונים "עזרה" ו"טרוד" בעיר ו"הליגה למלחמה נגד השחפת" בליטא.
ציונות
לפין היה ממייסדי החוג הציוני הראשון בדורפט וממייסדי "מכבי" העולמי. לפין שימש גזבר קרן היסוד, תרם רבות מהונו עבור קרן היסוד והקרן הקיימת, ואף התרים נדבנים אחרים עבור קרנות אלו. לפין גם כיהן כציר בהקונגרס הציוני העולמי הראשון ב-1897, בקונגרס הציוני התשיעי שהתכנס ב-1909 בהמבורג, בקונגרס העשירי ב-1911 בבזל ובקונגרס ה-11 ב-1913 בווינה. לאחר לכתו התקיימה אזכרה בבית קונסול ליטא בארץ ישראל נ. רמחמילביץ, בו הועלה פועלו הציוני על נס כלוחם למען הרעיון הציוני בגולה, בנוסף שימש נציג קהילת קובנה בכנסים סביב הרעיון הציוני באירופה כולה.
אבא לפין נפטר בקובנה, ליטא ב-26 בפברואר 1940. על מצבתו נחקק בעברית. לאחר לכתו התקיים אירוע לזכרו בתל אביב, בהשתתפות אישי ציבור רבים שאורגן על ידי אחי חתנו, קונסול ליטא בארץ ישראל, הד"ר נחמן רחמילביץ.
לפין היה אב לשלושה. בנו, ד"ר עמנואל לפין, עלה לארץ ישראל ב-1932, הקים משפחה והתגורר בתל אביב.
כביש 675
כביש 675, המכונה גם כביש התענכים, הוא כביש בעמק יזרעאל המקיף את עפולה מדרום. מהכביש יש הסתעפויות ליישובי התענכים, ומכאן כינויו.
תוכניות עתידיות
ע"פ תוכנית משרד התחבורה של מספור הכבישים שהוצגה ב-2018, כביש 675 צפוי להתמזג עם כביש 71, לכל אורכו, ככביש ארצי.
לובוטומיה
היסטוריה
לובוטומיה בוצעה בשנת 1936 על ידי הרופא הפורטוגזי אנטוניו אגש מוניש. שיטתו הייתה קדיחת חורים בגולגולתיהם של מטופליו והריסת הרקמה המחברת את האונות הקדמיות על ידי הזרקת אלכוהול לתוכן. מוניש זכה בשנת 1949 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריו בתחום הלובוטומיה. הליך הלובוטומיה של מוניש שוכלל על ידי פסיכיאטרים בריטים, בהם אריק קנינגהאם דאקס. השיטה הובאה לארצות הברית על ידי הרופאים וולטר פרימן וג'יימס וו. וואטס, אשר המשיכו לשכלל את השיטה ושינו את שמה מלאוקוטומיה ללובוטומיה.
פרימן פיתח מאוחר יותר שיטה לביצוע לובוטומיה בנקב בגולגולת באזור בלוטת הדמעות. בשיטת פרימן נעשה שימוש בפטיש ובדוקרן, הדומה לדוקרן קרח, כדי לנקב את הגולגולת בפינת גלגל העין, שם היא דקה יותר. הדוקרן מוחדר אחר כך לתוך חלל הגולגולת כדי להרוס את האונות הקדמיות. הליך זה היה כה פשוט עד שניתן היה לבצעו בחדר הטיפולים של הרופא, ללא צורך בחדר ניתוח והוא ארך דקות ספורות בלבד. פרימן דגל בביצוע ההליך אף במטופלים בעלי סימפטומים קלים יחסית, הוא עצמו ביצע את הניתוח באלפי מטופלים וקידם את השיטה כהליך פעוט יחסית וצפה שבעתיד יהיה נפוץ כמו טיפול שיניים.
הליך הלובוטומיה עורר ביקורת בחוגים רפואיים, ורבים נרתעו מן הרעיון של השחתה מכוונת של רקמת מוח בריאה. במספר מקרים גרם הליך הלובוטומיה לנזק משמעותי ליכולות השכליות של המטופלים, דבר שקיבע את הרתיעה מן ההליך. עם פיתוח התורזין בתחילת שנות ה-50 של המאה העשרים, תרופה שהוכיחה את יעילותה בהרגעת חולים במצבים פסיכוטיים, הלך ודעך השימוש בהליך הלובוטומיה. בשנת 1950 נאסר השימוש בלובוטומיה בברית המועצות.
בשנת 1977 מינה הקונגרס האמריקאי ועדה לאומית להגנת נבדקים במחקרים ביו-רפואיים והתנהגותיים, זאת כדי לחקור טענות כי נעשה שימוש בהליכים פסיכו-כירורגיים, כולל שיטות שונות של לובוטומיה, כדי לשלוט על התנהגות בני מיעוטים ולצורך פגיעה בזכויות האדם וכי השימוש בהליכים אלה היה בניגוד לכללי האתיקה. הוועדה הגיעה למסקנה כי באופן כללי פסיכו-כירורגיה עשויה להועיל. אולם, החששות באשר לשימוש בלובוטומיה הלכו והתגברו ככל שארצות מפותחות ברחבי העולם, ביניהן גרמניה ויפן וכן מספר מדינות בארצות הברית, אסרו על ביצוע ההליך. עוד בשנות ה-70 של המאה ה-20 בוצעו הליכי לובוטומיה במרכזים רפואיים שונים בפינלנד, שוודיה, בריטניה, ספרד, הודו, בלגיה והולנד. ביצוע ההליך בעולם כמעט ונעלם במחצית הראשונה של שנות ה-70, אולם במדינות בודדות המשיכו לבצע הליך זה במספר מועט של מקרים עד סוף שנות ה-80. בין השנים 1980-1986 בוצעו בצרפת 32 לובוטומיות. על פי הערכות מבוצעים אף בתחילת המאה ה-21 כ-25 הליכי לובוטומיה מדי שנה בארצות הברית ובבריטניה.
בתרבות
לובוטומיה והשפעתה השלילית מוצגים בסרטי הקולנוע קן הקוקייה ושאטר איילנד.
כמו כן, מדגימים את ההשפעות של הלובוטומיה גם בסרט הקולנוע סאקר פאנץ' וכן בפרק השני בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה בוג'ק הורסמן. בנוסף בפרק השני בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה ראצ'ד. וכן בסדרה מרצ'לה עונה שנייה.
רפאל גולדברג
רפאל גולדברג (בהונגרית: Goldberg Rafael; פאפה, 1 ביולי 1841 – בודפשט, 22 ביוני 1900) היה דוקטור לפילוסופיה ורב הונגרי.
ביוגרפיה
רפאל גולדברג היה בנו של יוסף שלמה גולדברג. הוא סיים את הגימנסיה בעיר הולדתו פאפה ואת שלוש שנות האוניברסיטה וכן את בית המדרש לרבנים בברסלאו (ורוצלב), שם ניגש בשנת 1869 לבחינת הסמיכה לרבנות. לאחר מכן נבחר לרב הקהילה היהודית בבודה ולאחר מכן לרב ראשי. משנת 1871 הוא היה ברובע 2 בבודפשט (בודה) גם מורה ללימודי הדת היהודית בבית ספר ממלכתי הריאלי. מותו נגרם על ידי דלקת בכליות.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי פרקשרט.
משפחתו
אשתו הייתה עמליה סמלר (1850–1921), איתה התחתן ב-25 ביולי 1871 בבודה.
ילדיהם:
וינמאקה
וינמאקה (Winnemucca) היא עיר במחוז המבולדט במדינת נבדה שבארצות הברית. על פי הערכות רשמיות בעיר מתגוררים 7,396 תושבים (2010), עלייה של 3.1 אחוזים ממפקד אוכלוסין של שנת 2000.
היסטוריה
העיר נקראת על שם הצ'יף המקומי מהמאה ה-19 של שבטי הפאיוט אשר חיו באזור זה. בתו של הצ'יף, שרה וינמאקה, פעלה למען חינוך ויחס הוגן בשבטים המקומיים. המשפחה שלהם למדה אנגלית ושרה עבדה כמתורגמנית, תצפיתנית ושליחה של צבא ארצות הברית במלחמת באנוק בשנת 1878.
ב-19 בספטמבר 1900 הכנופיה של בוץ' קסידי שדדה את הבנק הלאומי הראשון של וינמאקה בסכום של 32,640 דולר.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחה הכולל של העיר הוא 24.3 קמ"ר, הכל שטחי יבשה. לפי מפקד אוכלוסין בשנת 2000 התגוררו בעיר 7,174 אנשים, 2,736 משקי בית ו-1,824 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 334.9 נפש לקמ"ר.
יומן חייתי
יומן חייתי (Animal TV) הייתה התוכנית ישראלית הראשונה והיחידה שעסקה בזכויות בעלי חיים בטלוויזיה. התוכנית החלה את שידוריה ב-2003. התוכנית חשפה עובדות ותמונות המתעדות פגיעה ממוסדת ושיטתית בבעלי חיים בחברה הישראלית ובכלל, ודנה בפגיעה זו ובסיבות המאפשרות לה להימשך. עוד תיעדה התוכנית את מאמציהם של אלה הפועלים להילחם בפגיעה, לחשוף אותה, למחות נגדה או לעצור אותה. בנוסף להפקות מקוריות, התוכנית גם תרגמה והקרינה קטעי וידאו שהופקו על ידי קבוצות דומות בעולם.
התוכנית הופקה על ידי פעילים מתנדבים בעלי ניסיון במקצועות הטלוויזיה ובעיצוב. צוות התוכנית היה מורכב מפעילים שיצאו לסיורים ברחבי הארץ עם אמצעי צילום, ועורכים. "יומן חייתי" קמה מ"קבוצת תקשורת עצמאית" ("אינדימדיה") ששמשה לה כגוף משדר.
18 התוכניות הראשונות שודרו בערוצים הקהילתיים בתוכניות בנות חצי שעה שהופקו אחת לחודשיים. החל מחודש יולי 2009 התוכנית הפיקה כתבה חדשה שהופצה בניוזלטר וידאו מיוחד באינטרנט כל שבועיים.
את התוכנית יצר ערי דניאל ארליך שהפיק אותה והיה עורכה הראשי.
בחודש ספטמבר 2008 זכתה התוכנית בפרס "הכתבה הטובה ביותר ששודרה אי-פעם בערוץ הקהילתי" על יצירת הסרט "5 סיבות טובות לאכול את הכלב" בכנס הארצי של האגודה הישראלית לטלוויזיה, רדיו ותקשורת קהילתית.
בויאן דובלביץ'
בויאן דובלביץ' (בסרבית: Бојан Дубљевић; נולד ב-24 באוקטובר 1991 בניקשיץ', הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורסלן מונטנגרי המשחק בקבוצת ולנסיה מליגת ה-ACB והיורוליג ובנבחרת מונטנגרו.
קריירת מועדונים
דובלביץ' התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בעונת 2009/2010, בהיותו שייך לקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה אך משחק כמושאל בקבוצת לובצ'ן צטיניה, שתיהן מארץ הולדתו, מונטנגרו. לפני כן שיחק בקבוצת נוער בעיר הולדתו, ניקשיץ'. לובצ'ן שיחקה אז בליגה הבלקנית ובליגת העל המונטנגרית. בשתי הליגות הגיעה הקבוצה לגמר הפלייאוף והפסידה, במסגרת הארצית לבודוצ'נוסט ובמסגרת האזורית ללבסקי סופיה. דובלביץ' שימש בעונה זו כשחקן משלים חשוב חרף גילו הצעיר (18), ואף הרוויח אזכור של כבוד בבחירות לחמישיות העונה בליגה המונטנגרית. בהפסד לבודוצ'נוסט בגמר המקומי קלע 8 נקודות ללא החטאה.
בעונה הבאה חזר דובלביץ' מההשאלה, לבודוצ'נוסט, הקבוצה המובילה במונטנגרו. בעונתו הראשונה שיחקה הקבוצה בליגה האדריאטית וביורוקאפ, כשדובלביץ' מקבל לראשונה הזדמנות במסגרת כלל-אירופית. בעונה זו קיבל דובלביץ' הזדמנויות מועטות יחסית. בעונה הבאה הפך לשחקן מרכזי, כאשר הוא מעמיד ממוצעים של 18.3 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק בליגה האדריאטית ו-11.5 נקודות ו-5.5 ריבאונדים ביורוקאפ. בשתי עונות אלו הפסידה בודוצ'נוסט בחצי גמר פיינל פור הליגה האדריאטית, ב- לפרטיזן בלגרד וב- למכבי תל אביב. בעונתו השנייה של דובלביץ' ביורוקאפ,, הצטרף לקבוצה לתקופה קצרה בעקבות שביתת השחקנים ב-NBA ניקולה ווצ'ביץ', והקבוצה הגיעה עד רבע הגמר. במשחק הראשון ברבע הגמר, מול ולנסיה, נבחר דובלביץ' למצטיין המחזור ביורוקאפ כשהוא מוביל את קבוצתו לניצחון על הפייבוריטית מספרד עם מדד משוקלל של 25 נקודות. במשחק השני בלט גם כן, אך קבוצתו הפסידה בהפרש גדול והודחה. בסיום העונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ.
בעונה הבאה חתם דובלביץ' בוולנסיה לשלוש שנים, כשחקן צעיר עם פוטנציאל, שגם בלט נגד הקבוצה בעונה שעברה. בעונת הבכורה שלו קלע 13.3 נקודות למשחק והוריד 4.8 ריבאונדים במפעל היורוקאפ. משחקו ויכולתו בגיל צעיר במיוחד הקנו לו את פרס הכוכב העולה של היורוקאפ לעונת. בעונה זו הגיעה ולנסיה עד חצי הגמר האירופי, בו הפסידה לאלופה שבדרך, לוקומוטיב קובאן, ובמסגרת המקומית הודחה ברבע גמר הפלייאוף על ידי סראגוסה באסקט.
בעונת שמר דובלביץ' על ממוצעים דומים ויכולת גבוהה, כאשר במסגרת המקומית קבוצתו, בה בלטו בעונה זו ג'סטין דולמן ופאו ריבאס, מפסידה בחצי גמר הפלייאוף ובחצי גמר הגביע לברצלונה. ביורוקאפ זכתה ולנסיה בגביע לאותה עונה, כשדובלביץ' מתעלה בחצי הגמר נגד ניז'ני נובגורוד וזוכה בפעם השנייה ברציפות בפרס הכוכב העולה של העונה.
את העונה הבאה התחילה ולנסיה ביורוליג, שם הודחה בשלב הבתים כשדובלביץ' מוביל את הקבוצה בנקודות למשחק עם 15.5 בשמונה משחקים. הקבוצה נשרה ליורוקאפ שם הודחה ברבע הגמר. במסגרת המקומית הפסידה ולנסיה בהובלת דובלביץ', סם ואן רוסום וולדימיר לוצ'יץ' לריאל מדריד וברבע גמר הגביע לברצלונה. בעונת לא העפילה ולנסיה לפלייאוף על אף שצברה רצף של 12 ניצחונות רצופים בשלב הבתים הראשון והשני. גם במסגרות המקומיות נחלה הקבוצה הצלחה מועטה כשהודחה בשלבים המוקדמים של הנוקאאוט.
סטוז'יצה ארנה
האולם משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל הסלובנית אולימפיה ליובליאנה, ושל קבוצות הכדורעף והכדוריד המקומיות. ומיועד להיות ביתם המרכזי של מרבית נבחרות הספורט הסלובניות השונות.
המתקן נחנך ב-10 באוגוסט 2010, במשחק הכדורסל בין נבחרת סלובניה, המארחת, לנבחרת ספרד (בזמנו, אלופת אירופה).
מעת לעת, מעבר לאירועי הספורט, מתקיימים באולם מופעי מוזיקה וכבר הספיקו להתארח בו לאונרד כהן, סטינג ועוד.
בספטמבר 2013 אירח האולם את השלבים המתקדמים כולל הגמר של אליפות אירופה בכדורסל 2013 שנערכה בסלובניה.
יעקב גלברד
יעקב גלברד (נולד ב-2 במאי 1947) הוא מנהל ואיש עסקים ישראלי. כיהן בין היתר כמנכ"ל הריבוע הכחול, בזק ופרטנר.
ביוגרפיה
גלברד נולד בשנת 1947 בגרמניה ועלה עם הוריו לישראל בשנת 1949. בשירותו הצבאי שימש כמדריך בבית הספר לחימוש ולאחר שחרורו למד לתואר ראשון בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, גלברד הוא רואה חשבון בהשכלתו.
גלברד נישא ב-1972 ולו 4 בנים.
קריירה
גלברד עבד ברשת הריבוע הכחול במשך 17 שנים, בין השנים 1992–1999 כיהן כמנכ"ל הרשת. כשנתיים לאחר פרישתו מהריבוע הכחול מונה למנכ"ל פלאפון וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2005 אז עבר לנהל את החברה האם, בזק.
בתקופת כהונתו בבזק נחשפה פרשת בונוסים ואופציות שהוענקו לבכירי החברה ללא הליך תקין. גלברד פרש מתפקידו בבזק באפריל 2007 ברקע הבדיקה שהתקיימה בפרשה. בדצמבר אותה שנה מונה ליו"ר תפרון עד לשנת 2010.
בשנת 2010 מונה למנכ"ל פרטנר ולאחר כשנה הוחלט על סיום כהונתו.
גרגור פישר
גרגור פישר (באנגלית: Gregor Fisher; נולד ב-22 בדצמבר 1953) הוא שחקן וקומיקאי סקוטי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "Rab C. Nesbitt", דמות אותה גילם החל מהפרק הראשון בסדרה בשנת 1988. עוד שיחק בסרטי קולנוע כגון "אהבה זה כל הסיפור", "לאסי" ו-"Wild Target".
ביוגרפיה
פישר נולד במנטסטרי בקלקמננשייר שבסקוטלנד. אחרי מות אימו גדל באדינבורו, בלנגהולם ובינלסטון, ולמד בבית הספר התיכון בארהד. הוא למד משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה בגלאזגו, אבל לא סיים את לימודיו.
פישר עבד עם הקומיקאי הסקוטי ריקי פולטון בתוכנית המערכונים שלו "Scotch and Wry" (ששודרה בערוץ BBC One Scotland בלבד). קומיקאי סקוטי נוסף שעבד איתו היה הקטור ניקול בדרמה "Just a Boys' Game" של ה-BBC משנת 1979.
בהמשך הופיע פישר בסרטו של מייקל רדפורד "1984" וגילם את פרסונס, השכן של ויסטון סמית'. ב-1988 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הדוקומנטרית "Silent Mouse" על תהליך היצירה של מזמור חג המולד "לילה שקט, לילה קדוש". באותה שנה הופיע בתפקיד קמע (בדמות שוטר מהתקופה הוויקטוריאנית) בסרט "תעלומה ללא רמז" בכיכובם של מייקל קיין ובן קינגסלי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות ראב סי נסביט בסיטקום באותו שם, שהוא ספין אוף של תוכנית המערכונים "Naked Video" של ערוץ BBC2, שבה הופיעה במקור הדמות של נסביט.
בשנים 1994 ו-1995 שיחק פישר בתפקיד הראשי בסדרה "The Tales of Para Handy" של ה-BBC, בה התאחד שוב עם ריקי פולטון. ב-1999 הופיע פישר בסיטקום "Brotherly Love" וב-2002 שיחק בסיטקום "Snoddy". עוד הופיע יחד עם איאן גלן בסרט הטלוויזיה "Kidnapped".
בשנת 2000 הופיע פישר בעיבוד של ה-BBC לסדרת הרומנים "גורמנגאסט". ב-2006 כיכב בתפקיד ראשי בדרמה "Missing" בהפקת SMG Productions. אם כי המותחן שודר רק בנובמבר 2008. בנובמבר 2006 כיכב בתפקיד סבא פוטס במחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" בהפקה שרצה שלושה חודשים באדינבורו. ב-2007 גילם את מר באמבל בעיבוד של ה-BBC לרומן "אוליבר טוויסט".
ב-2003 שיחק פישר בסרט הקומדיה הרומנטית "אהבה זה כל הסיפור" וגילם את דמותו של האמרגן של אגדת הרוקנרול המזדקן בילי מאק (ביל ניי). ב-2004 שיחק בתפקיד סולניו בסרטו של מייקל רדפורד "הסוחר מוונציה".
ב-28 בפברואר 2008 עלתה לשידור בערוץ BBC2 הסדרה הקומית "Empty" בכיכובו של פישר. ב-23 בדצמבר 2008 גילם שוב את דמות של ראב סי נסביט בפרק ספיישל לחג המולד.
ואמושאטיה
ואמושאטיה (בהונגרית: Vámosatya) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ואמושאטיה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-716 תושבים בשנת 1990 עד 578 תושבים בשנת 2020.
יהודי ואמושאטיה
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה שנכתב ב-13 באפריל 1944 כתבו יהודי הכפר כי חיים בכפר 14 יהודים, הייתה להם מכולת בבעלותם שפשטה את הרגל והם ללא פרנסה. בהמשך החודש גורשו היהודים ונרצחו בשואה.
אלכסנדר לבד
אלכסנדר לֶבֵד (ברוסית: Алекса́ндр Ива́нович Ле́бедь) (20 באפריל 1950 – 28 באפריל 2002) היה גנרל בצבא ברית המועצות ובצבא רוסיה ופוליטיקאי פופולרי, שנהרג בהתרסקות מסוק.
ביוגרפיה
אלכסנדר לבד נולד ב-20 באפריל 1950 בעיר נובוצ'רקסק שבדרום רוסיה. לאחר סיום בית ספר תיכון, ניסה להתקבל לקורס טיס, אך נדחה בשל ליקויים בריאותיים. בשנת 1969 הוא התקבל לבית ספר לקציני חיל הצנחנים, בעיר ריאזן, אותו סיים בשנת 1973. לאחר סיום הלימודים הוא שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה של צוערים באותו בית הספר. בשנים 1980–1982 הוא לחם כמפקד גדוד צנחנים באפגניסטן. על אומץ לבו עוטר בשני אותות הצטיינות (עיטור הכוכב האדום ועיטור הדגל האדום).
במהלך הפוטש של אוגוסט לבד לצד פאבל גרצ'וב היה בין מפקדי חיל הצנחנים שהחלו שיחות עם נציגי של בוריס ילצין וסירבו לבצע תקיפה של בניין הפרלמנט.
לבד נודע כמי שסיים את מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, וכמי שהכניע את כוחות הצבא המולדבי במלחמתם נגד הבדלנים מטרנסניסטריה. לאחר שירות צבאי ממושך נאלץ לבד לפרוש מהצבא, בעקבות מחלוקת עם שר ההגנה. הוא פנה לחיים פוליטיים, והתמודד על משרת נשיא רוסיה מול בוריס ילצין, והגיע בבחירות אלה למקום השלישי. לאחר הבחירות מונה לבד ליועץ לענייני ביטחון לאומי.
בתפקידו האחרון הוא שימש כמושל מחוז קרסנוירסק שבסיביר. לבד נהרג בתאונת מסוק, שארעה בהרי סייאן, בדרום סיביר המזרחית, לאחר שהמסוק התנגש ברשת קווי חשמל בשל תנאי מזג אוויר קשים.
יוגנדסטיל
יוגנדסטיל, או יוגנדשטיל (בגרמנית: Jugendstil - "סגנון הנעורים"), הוא סגנון אמנותי, בעיקר בתחומי האדריכלות והאומנות הדקורטיבית, שהיה נפוץ בגרמניה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. היוגנדסטיל היה חלק מתנועת האר-נובו והוא התקיים במקביל לסגנון הזצסיון הווינאי, שנפוץ באותה התקופה באוסטריה, ול באנגליה. הוא נקרא כך על שם כתב העת הגרמני "יוגנד", שהתפרסמו בו איורים רבים בסגנון זה.
הערים המפורסמות ביותר בהן קיימים בניינים בסגנון אדריכלי של היוגנדסטיל הן וינה, ברצלונה (שבה נקרא הסגנון מודרניסטה), פראג, מנהיים, בריסל וריגה.
ג'רלד פורד (CVN-78)
USS Gerald R. Ford (CVN-78) היא נושאת המטוסים המובילה של הסדרה שלה בצי נושאות העל של ארצות הברית. נושאת המטוסים נקראת על שמו של הנשיא האמריקאי ה-38, ג'רלד פורד, ששירותו במלחמת העולם השנייה כלל תפקיד על נושאת המטוסים הקלה מונטריי.
השם
ב-2006, כשג'רלד פורד היה עדיין בחיים, הסנטור ג'ורג ורנר הציע תיקון לתקציב ההגנה של 2007 שבו הוכרז כי נושאת המטוסים CVN-78 תקרא על שמו של פורד.
ב-3 בינואר 2007, מזכיר ההגנה של ארצות הברית לשעבר דונלד רמספלד הכריז בהספד של פורד כי נושאת המטוסים תקרא על שמו. מאוחר יותר באותו היום אישר הצי כי נושאת המטוסים אכן תקרא על שמו של פורד.
בנייה
ב-10 בספטמבר 2008, צבא ארצות הברית חתם על חוזה של 5.1 מיליארד דולר עם נורת'רופ גראמן, לעיצוב ובניית נושאת המטוסים. נורת'רופ החלה את הבנייה עוד ב-2005 תחת חוזה של 2.7 מיליארד דולר. נושאת המטוסים נבנתה בנמל של החברה בניופורט ניוז, שמעסיק 19,000 עובדים.
ביולי 2013, קפסולת זמן רותכה לתוך חדר קטן. קפסולת הזמן הכילה חפצים שנבחרו על ידי בתו של הנשיא: אבן חול מהבית הלבן, מדליות של הצי האמריקאי וכנפי טייס של המפקד של נושאת המטוסים.
נכון ל-2013, עלות הבנייה הייתה 12.8 מיליארד דולר, 22% מעל לתקציב שנקבע בשנת 2008, ובנוסף לכך 4.7 מיליארד דולר למחקר ופיתוח. בגלל בעיות התקציב ראש המבצעים הימיים, אדמירל ג'ונתן גרינרט, הזהיר מפני עיכוב של שנתיים במסירת הספינה.
יחסי אורוגוואי–קניה
יחסי אורוגוואי–קניה הם יחסי החוץ בין אורוגוואי וקניה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 ביולי 1992. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון ארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
צ'ארלס וילסון
שנים ראשונות
וילסון נולד בליברפול שבאנגליה, התגייס לצבא הבריטי ושירת בו כקצין הנדסה.
באוקטובר 1864, והוא בן 28, הגיע וילסון לירושלים בראש הצוות ההנדסי הבריטי שמונה למשימה ראשונית ומיוחדת: בשנת 1863 תנאי הגהות (סניטציה) בירושלים החמירו עד כדי תחלואה ומוות. השלטון העות'מאני הסכים לקבל סיוע מגוף נדבני בריטי, שלווה בייעוץ הנדסי מהבריטים, ולאפשר להם לבדוק את השטח כדי לשפר את מערכת הביוב בעיר.
לכאורה היה תפקיד הצוות לסייע לעות'מאנים אך למעשה הייתה זו תחילתו של מהלך מודיעיני להכרת שטח ארץ ישראל לקראת ההשתלטות הבריטית עליו. מהלכיו של וילסון לווו לכל אורך הדרך במהלכים דיפלומטיים עדינים מול השלטונות הרשמיים, הווקף ושליטים בדואים מקומיים.