cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצוף DNA
DNA
DNA הוא החומר התורשתי של כלל היצורים החיים, אשר מורכב מארבעה נוקליאוטידים: אדנין (A), תימין (T), גואנין (G) וציטוזין (C). ה-DNA היא מולקולה יציבה מאוד כאשר היא נמצאת בדו-גדיל, כלומר, סליל כפול. במבנה זה נוצרים זיווגי בסיסים, שבהם A ממוקם מול T, ו-G מול C. לפיכך, ידע אודות גדיל אחד מספיק כדי להסיק את תוכנו של הגדיל המשלים. מכיוון שה-DNA משותף לכלל היצורים, עקרונות הריצוף זהים. לעיתים בסיסים אלו יכולים לעבור התמרות כימיות שונות, כגון מתילציה, וטכנולוגיות שונות פותחו כדי לפענח גם אותן. מתוך רצף ה-DNA של יצור, חלקים מסוימים עוברים תהליך שעתוק, שבו נוצר RNA ממקטע מסוים באחד הגדילים. מקטע RNA זה יכול לעבור תהליך של תרגום, שבו כל שלושה נוקליאוטידים מומרים בחומצה אמינית אחת. שרשרת חומצות האמינו יוצרת חלבון.
שיטות הריצוף מתרכזות במולקולת ה-DNA מסיבות טכניות. RNA משועתק מרצף ה-DNA, ובניגוד למבנה הגדיל הכפול האופייני בדרך כלל למולקולות DNA, לרוב RNA מצוי בטבע במבנה של גדיל בודד בלתי יציב. כדי לאפשר ריצוף RNA, ניתן להוסיף שלב הכנה נוסף בו הוא מומר ל-cDNA, ומרוצף ככל רצף DNA אחר.
גילוי חומצות הגרעין וההרכב הכימי שלהן
ההרכב הכימי של חומצות הגרעין היה ידוע ברובו למישר וכן למעבדות אחרות. הן הכילו קבוצת סוכר הנקראת ריבוז (למעשה: דיאוקסיריבוז), קבוצת פוספט ובסיס המורכב מחנקן. כבר במאה התשע עשרה היה ידוע כי הבסיסים החנקניים של ה-DNA מורכבים מארבעה סוגים – אדנין, גואנין, ציטוזין ותימין.
אולם למעשה, באותה תקופה סברו כולם, וכך גם מישר, כי חומצת גרעין זו משמשת כעזר בנייה לתא או לחלבונים, וכי היא אינה ממלאת תפקיד מהותי בהעברת התכונות במהלך ההפריה.
ההתמקדות בחלבונים
מתחילת המאה העשרים היה ברור לחוקרים בתחום כי הגנים, החומר התורשתי של האורגניזמים, ממוקמים בכרומוזומים שהם (כפי שהיה ידוע אז) מעין סבך של חלבונים וחומצות גרעין הנמצאים בגרעין התא של כל יצור חי. מבין שני המרכיבים הללו של הכרומוזומים, חומצות הגרעין והחלבונים, סברו רוב החוקרים כי דווקא החלבונים הם היכולים לשמש כנושאי המטען הגנטי, שכן רק להם מורכבות ורב-גוניות אשר יכולות, כך הייתה ההנחה, לשאת את המידע התורשתי. לעומתם, חומצות הגרעין הן מולקולות "פשוטות" יותר ואינן מורכבות כמו חלבונים. לפיכך התמקדו המאמצים העיקריים עד לתחילת שנות ה-50 בניסיונות להבין את מבנה החלבון, וכפועל יוצא מכך, להבין את אופן ההורשה של המידע הגנטי.
בשנת 1951 פרסם פאולינג יחד עם רוברט קורי, סגנו במעבדה בקליפורניה, מספר מאמרים שהיוו פריצת דרך בחקר מבנה החלבונים, והיו הראשונים שהצליחו לתאר את מבנה החלבון ברמה המולקולרית. באפריל 1951 פרסמו השניים את המוטיבים המבניים המרכזיים במבנה השניוני של חלבונים – סליל אלפא ומשטח בטא. והקדימו בכך את צוות החוקרים במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' שבראשה עמד הפיזיקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה, ויליאם לורנס בראג, חלוץ הקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן.
במאי 1952 נערכה ועידה בנושא מבנה החלבונים באנגליה, אולם מלינוס פאולינג נמנע מלהשתתף בה, כי משרד החוץ האמריקאי סירב להנפיק לו דרכון, עקב פעילותו הפוליטית. היה זה בשיא המקארתיזם. יש הסוברים כי עקב ביטול ביקור זה נמנע מפאולינג מידע על עבודתה של פרנקלין (ראו למטה) שהיה מוביל אותו לפענוח המבנה. אולם, מנגד, פאולינג קיבל דרכון (לתקופה מוגבלת) זמן קצר אחר כך וסייר מחוץ לארצות הברית.
מחלבונים אל חומצות הגרעין
ניסוי נוסף של שני חוקרים, אלפרד הרשי ומרתה צ'ייס (שקרוי היום ניסוי הרשי-צ'ייס), נערך בשנת 1952 והיווה חיזוק לגישה לפיה החומר התורשתי נמצא בחומצות הגרעין הנמצאות בגרעין התא ולא בחלבונים. הרשי וצ'ייס חקרו בקטריופאגים הבנויים הן מחלבונים והן מ-DNA. בניסוי שלהם הם סימנו בסמנים כימיים (איזוטופים של גופרית ושל זרחן) את החלבונים של הבקטריופאגים והן את ה-DNA שלהם. לאחר מכן הניחו להם להדביק אוכלוסייה של חיידקים. בבדיקת אוכלוסיית החיידקים המודבקת התגלה כי החלבונים נשארו מחוץ לתאים שהודבקו ואילו ה-DNA נמצא בתוכם, דבר שאישש את המסקנה כי ה-DNA מהווה את החומר התורשתי, שכן הוא החומר שחדר לתא הפונדקאי על מנת להדביק אותו.
בסוף שנות ה-40 של המאה העשרים הבחין ארווין צ'רגף, מדען יהודי שפעל באוניברסיטת קולומביה, כי ה-DNA של כל תא בכל אורגניזם מכיל כמות גואנין שווה לכמות הציטוזין וכמות אדנין השווה לכמות התימין. הוא גם שם לב לכך שהתפלגות סוגי הבסיסים שונה מעט מאורגניזם לאורגניזם. הבחנות אלה נודעו כחוקי צ'רגף. החוקים חיזקו את הרעיון כי החומר הגנטי הוא ה-DNA, לאור השונות שהוא יכול לגלות בין אורגניזמים. השוויון בין בסיסי פירימידין ופורין רמז על מבנה של זוגות.
גילוי תפקיד ומבנה ה-DNA
DNA התגלה לראשונה על ידי פרידריך מישר בשנת 1869 אך נזנח מבחינה מחקרית מכיוון שהתפיסה המדעית המקובלת באותה תקופה הייתה שחלבונים משמשים כחומר התורשתי. בשנת 1944 התפרסם ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי, המראה כי DNA מסוגל להעביר תכונות ביולוגיות בין חיידקים. בשנת 1953 ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק פרסמו את מודל הסליל הכפול, המתבסס על פענוח תצלום קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן של מבנה ה-DNA שנעשה על ידי רוזלינד פרנקלין. לפי מודל זה, DNA מורכב מסליל כפול המחובר בקשרי מימן בין זוגות הנוקליאוטידים. מבנה זה מאפשר השלמת סליל אחד מתוך רצף הסליל הנגדי, מה שמאפשר את העברת המידע במלואו בתורשה.
התשתית לפענוח רצף חומצות האמינו של חלבון הונח על ידי פרדריק סנגר, שהצליח לפענח בשנת 1955 את רצף חומצות האמינו המרכיבות אינסולין. גילוי זה הוכיח בצורה חד-משמעית שחלבונים מורכבים מישויות כימיות בעלות תכונות מולקולריות מסוימות, ולא מתמהיל אקראי של חומרים, ואתגר את הביולוגים למצוא את התבנית שקובעת איך מרצף ה-DNA נוצרים חלבונים. פרנסיס קריק השתתף בסוף שנת 1954 בסדרת הרצאות שהעביר פרדריק סנגר, שלאחריהן פיתח את הדוֹגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית, אותה פרסם בשנת 1958. לפי דוֹגמה זו, DNA יוצר חלבונים באמצעות RNA.
שיטות ריצוף מוקדמות
השיטה הראשונה לפענוח רצף DNA פותחה על ידי ריי וו באוניברסיטת קורנל בשנת 1970. שיטה זו התבססה על הארכת תחל וסימון נוקליאוטידים, עקרונות העומדים בבסיס שיטות ריצוף רבות. באמצעות שיטה זו הצליח לרצף חלק מהגנום של בקטריופאג' למדא, ובמשך שלוש השנים הבאות הראה וו יחד עם עמיתיו ששיטה זו ניתנת ליישום על כל רצף DNA שניתן לתכנן לו תחל ספציפי. סנגר שיכלל אסטרטגיה זו והצליח לקצר משמעותית את התהליך, ופרסם את שיטתו בשנת 1977. עם זאת, שיטת סנגר מוגבלת לאורך של מאות בסיסים. שיטה נוספת פותחה על ידי וולטר גילברט ואלן מקסם באוניברסיטת הרווארד, המתבססת על דגרדציה כימית.
המעבר לשיטות ריצוף מהדור החדש
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 פותחו שיטות נוספות לריצוף DNA, שהוטמעו במכונות ריצוף שונות. שיטות אלו נקראו שיטות ריצוף מהדור החדש (next-generation sequencing), הידוע בקיצור NGS, כדי לבדל אותן מהשיטות המוקדמות. בשיטות אלו ניתן לרצף גנום שלם בהרצה בודדת, לרוב באמצעות חלוקתו למקטעים קצרים שמרוצפים במקביל במכונת ריצוף. בתקופה זו התפתחה גם שיטה נוספת לזיהוי רמות ביטוי של גנים, הנקראת מערך DNA, ומתבססת על עיצוב שבב עם מקטעי DNA חד-גדיליים, ומדידת עוצמת הפלואורסצנציה הנוצרת מיצירת דו-גדיל בין ה-DNA בשבב ל-DNA שמוסיפים.
בשנת 1996 פותחה שיטת ריצוף המתבססת על זיהוי של שחרור פירופוספט בעת הוספת נוקליאוטיד; השיטה, שנקראת Pyrosequencing, פותחה על ידי מוסטפא רונגי ופל ניירן במכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם. בשנת 1997 פסקל מאייר ולורן פרנילי רשמו פטנט על טכנולוגיה להכנת DNA לריצוף בתפוקה גבוהה, כולל שלב של הגברת מקטעי DNA על גבי שבב. פטנט זה, יחד עם שיטה נוספת שפותחה על ידי רוג'ר טסיין משמשת כבסיס לשיטות ריצוף בתפוקה גבוהה של חברת אילומינה. הזמינות של שיטות לריצוף בתפוקה גבוהה מאיצה את עידן הרפואה המותאמת אישית. עם זאת, יש להתאים כלים חישוביים כדי להתמודד עם כמויות המידע המתקבלות משיטות אלו.
שיטת מקסם-גילברט
שיטה זו דורשת סימון רדיואקטיבי בקצה 5' של ה-DNA. ארבעה טיפולים כימיים שונים במולקולה גורמים ליצירת שברים מסוימים ב-DNA (G, A+G, C, C+T), אשר מטופלים בריכוז כזה שיגרום שבר אחר פר מולקולת DNA. כך נוצרת ספרייה של מקטעי DNA באורכים משתנים, החל מהקצה המסומן. על ידי הפרדת המקטעים באמצעות הרצה בג'ל אלקטרופורזה, ניתן להסיק את זהות הבסיס בכל עמדה. מורכבות השיטה והשימוש בחומרים רדיואקטיביים, יחד עם התפתחות שיטות ריצוף אחרות צמצמה את השימוש בשיטת ריצוף זו.
שיטת סנגר
שיטת ריצוף ה-DNA הנפוצה ביותר היא השיטה שפותחה על ידי פרדריק סנגר בשנת 1975 ושוכללה ב-1977. על פיתוח השיטה והשימוש בה, זכה סנגר בפרס נובל שני בכימיה בשנת 1980. בשיטה זו משתמשים בפריימרים (תחלים) המתאימים לרצף DNA הצמוד לקטע אותו רוצים לרצף, ובאנזים DNA פולימראז, המשמש להארכת התחל ליצירת רצף משלים לקטע ה-DNA. בנוסף, יש לספק לתגובה האנזימטית גם dNTPs מארבעת הסוגים (אדנין (A), גואנין (G), תימין (T) וציטוזין (C)). מבצעים ארבע תגובות מקבילות שלכל אחת מהן מספקים גם ddNTP אחד (C, T, A או G) בו יש מימן (במקום הידרוקסיל) גם בעמדה '3 בנוסף לעמדה '2. שילוב של ddNTP ברצף ה-DNA המסונתז במבחנה מביא לעצירת הפולימריזציה. כך, מתקבלים מגוון רצפים שנקטעו באורכים שונים. הרצת תוצרי התגובות האנזימטיות בג'ל אגרוז בעל יכולת הפרדה של נוקלאוטיד אחד מספקת את הרצף. בכל מבחנה יהיו תוצרים שאורכם הוא המרחק מהתחל ועד הבסיס/הנוקלאוטיד המסוים שהוסף לאותה תגובה בתור ddNTP. בשיטה זו יש פחות שימוש בחומרים מסוכנים וברדיואקטיביות, והיא נחשבת פשוטה יותר משיטת מקסם-גילברט. לכן מכונות הריצוף הראשונות שפותחו התבססו על שיטה זו. במהלך השנים פותחו שיכלולים רבים לשיטת הריצוף לפי סנגר, כגון שימוש בסימון פלאורוסנטי, אלקטרופורזה קפילרית, ואוטומציה של שלבים רבים. שיפורים אלו הפכו את תהליך הריצוף למהיר יותר וגם הורידו את מחירו, מ-100,000,000$ לריצוף גנום האדם בשנת 2001 ועד 1,000$~ בשנת 2020.
שיטות מהדור החדש לריצוף בתפוקה גבוהה
בשונה משיטת סנגר, השיטות מהדור החדש (next-generation sequencing) אינן נסמכות על זיהוי הרצף על ידי עצירת הפולימריזציה בכל עמדה ברצף בעזרת נוקלאוטידים מסוג ddNTP ובהרצה בג'ל. במרבית השיטות החדשות מתבצע זיהוי הרצף על בסיס העיקרון "ריצוף על ידי סינתזה" (sequencing by synthesis), כלומר זיהוי הרצף של מולקולת DNA חד-גדילית מסוימת מבוצע במהלך הפולימריזציה של הגדיל המשלים ונסמך עליה.
עם שיטות אלו נמנות השיטות הבאות (פירוט מתחת לטבלת ההשוואה):
פירוסיקוונסינג
שיטת ריצוף באמצעות סינתזה, המבוססת על זיהוי שחרור של פירופוספט כשמתחבר נוקלאוטיד לרצף. השיטה הוצגה על ידי מוסטפא רונגי (בפרסית: مصطفی رونقی) ופול נירן (בשוודית: Pål Nyrén) מהמכון הטכנולוגי המלכותי בסטוקהולם ב-1996.
בשיטה נעזרים בDNA פולימראז הבונה את הרצף המשלים לרצף שאותו רוצים לרצף, כשלצידו נמצא אנזים כימולומיניסנטי (הפולט אור). במהלך הריצוף מוסף בכל פעם dNTP שונה, ואם הנוקלאוטיד מתאים לרצף, הוא מתחבר ונפלט פירופוספט. אנזים ATP סולפורילאז יותר מהפירופוספט ATP, המשמש את הלוציפראז ללוציפרין לאוקסולוציפרין הפולט אור. לאחר מכן מנוקים כל ה-dNTPs שלא נקשרו באמצעות ADPase המפרק אותם, וממשיכים בריצוף באמצעות נוקלאוטיד שונה.
אילומינה
השיטה פותחה על ידי חוקרים בחברת Manteia Predictive Medicine (שנרכשה על ידי חברת סולקסה [Solexa] ב-2004) וסולקסה עצמה, שגם היא נרכשה לאחר מכן על ידי חברת אילומינה.
שיטה זו מבוססת על שימוש בסמנים פלואורסצנטיים הפיכים שמאפשרים לזהות בסיסים בודדים בעת שהם מצורפים לרצף ה-DNA. מקטעי DNA קצרים נקשרים לשבב, ומוגברים עליו, ליצירת אות חזק מספיק שניתן לקלוט אותו באמצעות אופטיקה ייעודית. ארבעה סוגים של בסיסים מוספים (אדנין, תימין, ציטוזין וגואנין), כאשר כל אחד צבוע פלואורסצנטית בצבע אחר ומחובר לקבוצה חוסמת החוסמת את הצבע. ארבעת סוגי הבסיסים מתחרים על אזורי הקישור בתבנית ה-DNA לטובת הריצוף ומולקולות שלא נקשרו נשטפות, ומתבצעת קריאה של האותות הפלואורסצנטיים באורכי הגל הרלוונטיים. אחרי כל סינתזה, מסירים באמצעות לייזר את הקבוצה החוסמת בקצה ה-3'. התהליך חוזר על עצמו עד שכל מולקולת ה-DNA מרוצפת. בין כל הוספה של נוקלאוטידים יש צורך בשטיפות.
שיטת Ion
שיטה זו מבוססת על זיהוי פרוטון (יון מימן) המשתחרר בזמן פולימריזציית DNA. זוהי שיטה בה הריצוף מתבצע על ידי סינתזה, שבמהלכה הגדיל המשלים נבנה על גבי רצף גדיל המקור. אל מיקרו-באריות, המכילות את גדיל המקור מ-DNA אותו מעוניינים לרצף, מוזרמים לסירוגין בסיסי DNA – דהאוקסינוקלאוטיד פוספט, סוג אחד של חומצת גרעין בכל מחזור פעולה. אם הבסיס המוצג משלים לנוקלאוטיד המוביל בגדיל המקור, הוא מצורף אל הגדיל המשלים המסונתז, תוך כדי פליטת יון מימן, המאותת לחיישן יונים וזה מזהה כי התגובה התרחשה בעקבות השינוי בערך ההגבה (pH). אם ישנן חזרות ברצף המקור, מספר נוקלאוטידים יצורפו במחזור אחד. התרחשות זו תגרור אחריה פליטת יוני מימן בהתאם וכן עלייה פרופורציונית בעוצמת האיתות החשמלי.
SOLiD
SOLiD (Sequencing by Oligonucleotide Ligation and Detection; ריצוף באמצעות קשירה וזיהוי של אוליגונוקלאוטידים) היא שיטה שפותחה על ידי Applied Biosystems. הריצוף מבוסס על שני בסיסים המסומנים עם סמן פלואורסצנטי.
שיטות בפיתוח
שיטת תעלות מרצפות, היא שיטת ריצוף חדשנית המצויה בשלבי פיתוח מתקדמים וטרם זמינה בשוק. השיטה מבוססת על חדירת מולקולת DNA חד-גדילית דרך תעלות חלבוניות, בעלות קוטר של ננומטרים בודדים, הנעוצות בממברנה טבעית או מלאכותית. העברת הממברנה לתמיסה פיזיולוגית, והטענת שני צידי הממברנה במטען חשמלי מנוגד מאפשרת תנועה של גדיל ה-DNA מצידה האחד של הממברנה לצידה האחר דרך הננו-תעלות. מעבר של בסיסים שונים ברצף החד-גדיל דרך התעלה מביא לשינוי במתח הממברנה, והואיל וכל אחד מארבעת הבסיסים המצויים בDNA גורם לשינוי אחר במתח הממברנה ניתן לזהותו על ידי מדידת המתח, כך שמעבר הגדיל השלם מאפשר את זיהוי הרצף כולו. יתרונותיה העיקריים של השיטה הם מהירות הריצוף ועלותו הנמוכה, הואיל והשיטה אינה דורשת שימוש באנזימים, כגון DNA פולימראז או בנוקלאוטידים מסומנים פלואורסצנטית, אך חסרונה העיקרי הוא אחוז שגיאות גבוה.
ישנן שיטות ריצוף נוספות שעושות שימוש בננו-תעלות, ובהן מתבצע זיהוי הבסיסים ברצף באמצעות סימונם בפלואורסצנציה שונה, ותוך פולימריזציה של גדיל משלים לחד-גדיל המרוצף על ידי DNA פולימראז או על ידי עיכולו בסיס-אחר-בסיס בעזרת אקסונוקלאז.
הקלט והפלט של הריצוף
בשיטות הריצוף המוקדמות, שבהן מרוצפת בכל פעם מולקולה אחת של DNA, יש צורך להגדיל את מספר העותקים שלה כדי שיהיה ניתן להבחין בסימון הנוקליאוטידים. לצורך כך, יש להפיק את ה-DNA הרצוי וליצור ממנו עותקים זהים – באמצעות PCR או שיבוט. בשיטות ריצוף מהדור החדש יש להכין ספרייה שכוללת מקטעי DNA שונים, שייעודית לטכנולוגיית הריצוף הרצויה. בתוך מכונת ההרצפה, באזורים ייעודים המבדילים בין המקטעים השונים, מבוצעת תגובת PCR כדי להעלות את כמות העותקים לסף החישה של המכונה.
מכונות ההרצפה השונות נותנות לרוב כפלט קובץ טקסט בפורמט FASTQ. קובץ זה מכיל מידע על תוכן רצף ה-DNA, ועל איכות הקריאה, לפי ציון פרד. ישנן תוכנות שונות שבאמצעותן ניתן לבצע אנליזה לתוצאות הריצוף, כגון התוכנה החינמית גלקסי.
שימושים
ניתן להשתמש בריצוף כדי לפענח תוכן הן של גן בודד והן של גנום שלם. ריצוף DNA הוא השיטה הטובה היעילה ביותר לפענח בצורה עקיפה רצפי RNA וחלבונים. למעשה, ריצוף DNA הפך לטכנולוגיה מרכזית ברוב תחומי הביולוגיה ובתחומים משיקים, כגון זיהוי פלילי ואנתרופולוגיה.
ביולוגיה מולקולרית
בביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש בריצוף כדי לחקור גנומים ולאפיין את פרופיל השעתוק, באמצעות המרת רצפי RNA ל-cDNA. ההתפתחויות בתחום ה-DNA הרקומביננטי הלכו יד ביד עם התקדמות טכנולוגיות הריצוף, בעקבות המידע שהצטבר.
המידע האצור ברצפים יכול ללמד את החוקרים על שינויים שחלים ברצפים במצבים מסוימים, הקשר בין רצפים למחלות ולזיהוי מטרות לטיפול. בנוסף, ידיעת הרצף מאפשרת לתכנן ביעילות מגוון רחב של שיטות מולקולריות שונות המשמשות למחקר ולהנדסה גנטית. פותחו שיטות רבות המתבססות על ריצוף DNA, כגון ChIP-seq שמזהה אתרי קישור של חלבונים ל-DNA.
ביולוגיה אבולוציונית
מכיוון ש-DNA עובר בתורשה, DNA משמש למחקרים בתחום הביולוגיה האבולוציונית, כדי לחקור את התפתחותם של יצורים ואת הקשרים ביניהם. בפברואר 2021 חוקרים פרסמו רצף DNA של ממותה שגילה מוערך ביותר ממיליון שנה, וזהו רצף ה-DNA העתיק ביותר שרוצף עד היום.
מטא-גנומיקה
מטא-גנומיקה הוא תחום מדעי העוסק בחקר של כלל החומר הגנטי שנאסף מדגימות סביבתיות, כגון דגימות אדמה, ביוב, מים, אוויר ודגימות מיצורים. הידע אילו יצורים מאכלסים סביבות חשוב לחוקרים בתחומים רבים, כגון אקולוגיה, אפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה. בעזרת ריצוף ניתן לדעת, לדוגמה, אילו מיקרובים מרכיבים מיקרוביום מסוים.
וירולוגיה
רוב הנגיפים הם קטנים מדי מכדי לצפות בהם באמצעות מיקרוסקופ אור, וריצוף הגנום שלהם הוא כלי מרכזי בזיהוים ובמחקר אודותיהם. בעזרת מעקב אחרי שינויים ברצפי הגנום ניתן לעקוב אחר התפשטות נגיפים, באמצעות מעקב אחרי השעון המולקולרי. במאגר ה-GenBank יש למעלה מ-2.3 מיליון רצפים ייחודיים של נגיפים, שרובם רוצפו בשיטות מהדור החדש. שיפורים טכנולוגיים הפכו את הריצוף הגנטי לכלי מרכזי במאבק בקורונה – מפיתוח חיסון במהירות ועד מעקב אחר וריאנטים חדשים. מומחים צופים כי הטכניקה תיכנס לשימוש נרחב ברפואה, וחוזים כי זו תהיה "הבדיקה הקלינית היעילה והחשובה ביותר".
רפואה
ניתן לרצף גנומים של בני-אדם כדי לגלות את הסיכון למחלות גנטיות. זהו סוג של בדיקת סקר גנטית, ולרוב לא מרצפים את הגנום בשלמותו, אלא רק את האזורים המקודדים, הידועים בשם אקסום, ומהווים כ-1%–2% מהגנום. אם בדיקה זו לא מגלה את שורש הבעיה, ניתן לפנות לריצוף הגנום כולו. באמצעות פענוח רצף DNA של מטופל יכול המטפל להתאים לו טיפול מתאים.
יוטי (מכתש פגיעה)
מכתש יוטי הוא מכתש פגיעה הנמצא על מאדים, אשר קרוי על שמה של העיירה שנמצאת בפרגוואי, יוטי. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1976.
יום ירושלים הראשון
ההחלטה על ציון היום
עוד בזמן המלחמה החליטה מועצת הרבנות הראשית בכ"ט באייר תשכ"ז לקיים בשבת הסמוכה תפילת הודיה.
בעצרת שהתקיימה כשבועיים לאחר המלחמה, בי"ד בסיוון תשכ"ז, קרא הרב הרב הראשי לישראל, הרב איסר יהודה אונטרמן, לקבוע את כ"ח באייר כיום חג לדורות. במחצית הראשונה של שנת תשכ"ח התקיימו כמה ישיבות של מועצת הרבנות בעניין. הרב שאול ישראלי הציע לחגוג את ראש חודש סיון, שבו ממילא אומרים הלל. הוא נסוג מן ההצעה לאחר שלא הצליח לקבל את הסכמת רבני אגודת ישראל לכך. בח' בטבת החליטה המועצה ברוב דעות לקבוע את כ"ח באייר כיום הודיה. בי"ז באדר היא החליטה לגבי סדרי התפילה באותו יום, שכללו בין היתר הלל שלם בברכה. המועצה פנתה לשר הדתות שיביא את החלטתה בפני הממשלה. בג' בניסן תשכ"ח כתב שר הדתות, הרב ד"ר זרח ורהפטיג, אל הרבנים הראשיים: "הבאתי את החלטתכם לידיעת הממשלה ולא מצאתי נכונות להכרזה על יום ההודיה כיום חג נוסף ליום העצמאות החל באותו חודש".
התנגדות הממשלה לעצרת המרכזית
לאחר החלטת הרבנות הראשית לקבוע את כ"ח באייר כיום הודיה, החלו ראשי המשמרת הצעירה של המפד"ל, זבולון המר, אליעזר שפר ודניאל ורמוס, בארגון אירועים וסיורים באתרי הקרבות בירושלים, בעיר העתיקה ובהר הבית, ובתכנון עצרת מרכזית ליד הכותל המערבי. ארגון חלק מהאירועים נעשה על ידי מועצת הסטודנטים. אוניברסיטת בר-אילן הכריזה על היום כיום שבתון, אך הנהלות מוסדות אקדמיים אחרים התנגדו להפסקת הלימודים ואף איימו בסנקציות על הסטודנטים שיעדרו מהלימודים. למרות זאת השתתפו בסיורים סטודנטים מהטכניון, מאוניברסיטת בר-אילן ומאוניברסיטת תל אביב. בלטו בהיעדרם הסטודנטים מהאוניברסיטה העברית. בעקבות זאת, התפרצו סטודנטים מחיפה בשירה להרצאות באוניבסיטה העברית, ולפי טענתם, אף הסירו את דגל האוניברסיטה ולקחו אותו לטכניון.
לאחר הגשת הבקשה לאישור העצרת על ידי משטרת ישראל, הוזמן שפר לשיחה אצל ראש הממשלה לוי אשכול, שתבע ממנו לבטל את העצרת מחשש לביקורת בינלאומית. גם ראש עיריית ירושלים טדי קולק סירב להשתתף בעצרת. גם שרי המפד"ל תבעו לבטל את האירוע המרכזי. הנהלת המפד"ל החליטה לדרוש מהמשמרת הצעירה לבטל את העצרת, וחבר הכנסת משה אונא אף תבע להעמיד את המארגנים למשפט בבית הדין של התנועה.
לאחר שהמשטרה סירבה לאשר את קיום העצרת הגישו נגדה ראשי המשמרת הצעירה עתירה לבג"ץ. בדיון שנערך הסכים עו"ד יהודה שטרן שייצג את המשמרת הצעירה, בהמלצתם של היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר ושופט בית המשפט העליון ד"ר משה זילברג, להעביר את העצרת לתוככי העיר העתיקה.
בעצרת השתתפו רבבות אנשים ובהם הרב אונטרמן, הרב משה צבי נריה וחבר הכנסת זבולון המר. שפר הקריא בה את מנשר היום, שבו נאמר בין היתר: "תפילתנו ליושב במרומים שייתן תבונה ואומץ לב לשרי הממשלה וליועציה, עוז וגבורה לעם ישראל לשאת בגאון את שלמותה של ירושלים ויום ירושלים כחג לדורות".
חידוש היישוב היהודי בעיר העתיקה
באותו יום חודש היישוב היהודי בעיר העתיקה, עם עלייתם של חברי גרעין נח"ל "מוריה" להיאחזות בכיכר בתי מחסה. את המזוזה במקום קבע הרב משה צבי סגל, שבימי המנדט הבריטי היה התוקע בשופר ליד הכותל המערבי לאחר תפילת נעילה ביום הכיפורים למורת רוחם של השלטונות.
פאטאיה
פאטאיה (בתאית: พัทยา, מבוטא על פי הנחיות מערכת התעתיק המלכותית התאילנדית-(RTGS), כ-Phatthaya), היא עיר בתאילנד, הממוקמת בחוף המזרחי של מפרץ תאילנד, כ-165 קילומטרים דרומית-מזרחית לבנגקוק, אולם אינה חלק ממחוז אמפו באנג לאמונג במחוז צ'ון בורי. משמעות השם פאטאיה היא "הרוח הדרום-מערבית של המונסון".
העיר פאטאיה היא אזור מנהלי בעל שלטון עצמי המכסה את כל טמבון נונג פרו ונא קלואה וחלקים מהואי יאי ונונג פלא לאי. פאטאיה היא גם מרכז אזור המטרופולין של פאטאיה-צ'ונבורי, מרכז היישובים של פרובינציית צ'ונבורי. העיר ממוקמת באזור התעשייתי מאוד של גזרת הים המזרחית של תאילנד, שלאורכה גם אמפו סי ראצ'ה, לאם צ'אבאנג וצ'ון בורי. פאטאיה נותרה בעיקר עיר תיירות, עם תעשייה דלה מאוד בקרבה.
פאטאיה שנייה רק לבנגקוק בצמיחתם של בניינים גבוהים, כשדירות רבות נבנות עבור תושבים זרים.
התיירות לעיר
כלכלת העיר מבוססת ברובה על תיירות אשר מכניסה כ-59.3 מיליארד באט לשנה (2007), מתוכם 48.7 מיליארד באט מתיירות חוץ. בעיר 357 בתי מלון ואכסניות שכוללים למעלה מ-38,000 חדרים (2007) ומאות פאבים, מועדונים ומסעדות.
חלק ניכר מהתיירות לעיר היא תיירות מין. בפאטאיה ניתן למצוא אלפי נערות עובדות ברחובות וברחוב הראשי של העיר נמצאים מועדוני חשפנות, מכוני עיסוי ועוד מקומות לסיפוק צרכים מיניים.
פאטאיה היא אחת מערי הנופש לחוף הים המתוירות בעולם, עם 6.68 מיליון מבקרים בשנת 2007- מתוכם 4.48 תיירים זרים ועוד 2.2 מיליון מבקרים תאילנדים.. מספר הולך וגדל של תיירים מגיעים מברית המועצות ומזרח אסיה.
נווה אטי"ב
נְוֵה אָטִי"ב הוא מושב של תנועת האיחוד החקלאי במורדות הר חרמון, בגובה 950 עד 1,050 מטרים מעל פני הים, במרחק כ־2 קילומטרים מדרום־מערב למג'דל שמס וכ־17 קילומטרים מצפון־מזרח לקריית שמונה. זהו היישוב השלישי הצפוני ביותר בישראל, לאחר מטולה ומג'דל שמס. כביש 989 עובר במושב, ומכונה בו "שדרות סיירת אגוז".
פאטאיה
איים
מספר איים נמצאים מול חופי העיר.
נווה אטי"ב
שם היישוב הוא ראשי תיבות של שמות ארבעה מלוחמי סיירת אגוז שנהרגו במסגרת שירותם הצבאי בצפון הגולן:, , (נהרגו בפעולה צבאית ליד כביש הנפט בגולן ב-3 בספטמבר 1968) ו (נהרג במארב ליד ירדנה ב-30 באפריל 1968).
פאטאיה
איים
כ-8 ק"מ מחופי העיר נמצאת קבוצת "האיים הקרובים" ובהם האי קו לאן שמוצג לתיירים גם בשם "אי האלמוגים", שטחו כ-4 קמ"ר, הוא בעל חופים יפים ומתויר, משמש כאתר צלילה ושנירקול. סמוך אליו נמצאים האיים קו סאק, אי בצורת האות כ', והאי הפרטי קו קראק.
נווה אטי"ב
אודות היישוב
הניסיון ראשון להתיישב במקום נעשה בידי קבוצה של עולים מארצות הברית שבקשו ב-1968 להקים במורדות החרמון יישוב תיירותי ושמו "רמת שלום". בתחילת 1969 התיישבו כמה מחברי הקבוצה במקום באופן עצמאי, לאחר שקָבלו על הסחבת מצד משרד השיכון.
פאטאיה
איים
כ-21 ק"מ מקו החוף נמצאת קבוצת "האיים הרחוקים" ובהם האי קו פאי אשר מוכרז כשמורת טבע ולא מורשת בו לינת לילה וסמוך אליו האיים קו מאן וויצ'אי, קו הו צ'אנג וקו קלאנג באדאן מדרום והאי קו לואם מצפון-מערב.
נווה אטי"ב
אודות היישוב
הגרעין המייסד של היישוב התארגן בשנת 1968. בתחילה התכוונו לבנות את היישוב בבקעת בית צידה, ולצורך כך התגוררו בראש פינה ועבדו באזור, אולם לאחר שניסיון של קבוצת "רמת שלום" להתיישב על מורד החרמון כשל, החליט הגרעין המייסד להתיישב במקומם באותו אתר, על חורבות הכפר הנטוש ג'ובתא א-זית, שכללו הריסות מסגד סורי. היישוב עלה לקרקע במיקומו הנוכחי ב-20 בפברואר 1972 באמצעות הגרעין שנוסד על ידי ארבעה יוצאי יחידות מובחרות: אריה מוסקוביץ', שמעון בוקובזה, אבי ואליק, ורפי בננו. תחילה השתייך לתנועת העובד הציוני והיה מושב שיתופי, אולם ב-1977 הפך למושב של תנועת האיחוד החקלאי. במושב עצמו שלושה רחובות: רחוב נפתלי, רחוב עירית, ושדרות סיירת אגוז.
פאטאיה
איים
דרומית לקבוצת "האיים הרחוקים" נמצאים האיים קו רין, קו הין-קאו והין טון מאי - סלע גדול המזדקר מהים.
נווה אטי"ב
אודות היישוב
נכון לשנת 2009 מתגוררות בנווה אטי"ב 32 משפחות החברות במושב ובאגודה השיתופית, וכ-12 בנים חוזרים שחלקם בעלי משפחות. בשנת 2009 הצהיר מזכיר המושב כי ישנה היערכות לקליטת משפחות וכי משרד החקלאות נתן היתר להכפיל את מספר הנחלות ביישוב.
פאטאיה
חופים
רצועת החוף של פאטאיה מחולקת לשני חלקים עיקריים "חוף פאטאיה" אשר ממוקם במקביל למרכז העיר, ו-"חוף Jomtien" אשר ממוקם בחלקה הדרומי של העיר. שתי רצועות החוף מופרדות ביניהם על ידי "גבעת Pratumnak".
נווה אטי"ב
כלכלת היישוב
כלכלת היישוב מתבססת על אחזקה משותפת של אתר החרמון ועל גידולי שלחין; בעיקר מטעי תפוחים, אגסים, ודובדבנים. ניסיונות להקים במקום לולים כשלו לאחר שהלולים קרסו בשלג הרב, וניסיון לגדל בו פטריות כשל גם הוא בשל קשיי השיווק בעקבות המרחק מאזור המרכז.
ביישוב קיים מתחם קטיף עצמי של פירות יער ודובדבנים, ופועלות בו גלריה לאמנות וקרמיקה וחנות להשכרה ומכירת ציוד סקי (בחורף). כמו כן משפחות רבות מפעילות במושב מלוניות וצימרים. בעבר פעלו בו מספר מסעדות ובתי קפה, אך אלה נסגרו בשל חוסר רווחיות בעונה הלא-מתויירת.
אתר החרמון
מושב נווה אטי"ב מחזיק באתר החרמון מאז הקמת המושב. עד שנת 1996 קיבל המושב את האתר תמורת דמי חכירה סמליים, אולם באוקטובר 1996 פקע הסכם חכירה של האתר עם מינהל מקרקעי ישראל. החל משנת 2007 פועלות תנועות ציבוריות באמצעים שונים לדרוש הסדרת השימוש באתר על ידי המושב. נווה אטי"ב הפעיל את אתר החרמון במשך כשבע עשרה שנה ללא הסכם. ב-17 בנובמבר 2013, חתם יושב ראש מועצת מקרקעי ישראל ושר השיכון אורי אריאל הסכם חכירה בין רשות מקרקעי ישראל לחברת "הר חרמון" אשר בבעלות אגודת נווה אטי"ב, על פיו יופעל האתר על ידי החברה, וזו תשלם למדינה תמלוגים של 5% מהכנסותיה על כלל הפעילות באתר. עוד קבע ההסכם כי המדינה תהא רשאית לפקח על מחירי הכניסה לאתר. ב-9 בדצמבר 2013 אישר שר האוצר יאיר לפיד את ההסכם, והוא נכנס לתוקף.
הטלה אורתוגרפית
המונח הטלה אורתוגרפית שמור בדרך כלל לתיאורים של עצמים אשר הצירים והמישורים הראשיים שמגדירים אותם מקבילים למישור ההטלה, אולם שם ידוע יותר לתיאורים אלו הוא הטלות מנקודות מבט מרובות (multiview projections). כאשר המישורים או הצירים הראשיים של העצם התלת-ממדי אינם מקבילים למישור ההטלה, אלא דווקא מוטים בהשוואה אליו וחושפים צדדים מרובים של האובייקט, אז ההטלה נקראת הטלה אקסונומטרית. תת-סוגים של הטלות מנקודות מבט מרובות נקראים מבט-על ומבט-צד, בעוד תת-סוגים של הטלה אקסונומטרית כוללים הטלה איזומטרית, הטלה דימטרית והטלה טרימטרית.
במודלים של ראיית מכונה משתמשים לעיתים בהטלה אורתוגרפית בשל פשטותה - כטכניקה פרספקטיבית בה נקודת המבט נמצאת "באינסוף", מראה אורתוגרפי משמר את הגדלים האמיתיים של העצמים הנצפים (ללא הסיבוכים החישוביים הכרוכים בעיוות הגדלים), ובנוסף, בגלל שהקרניים היוצאות מהעצם מגיעות מקבילות, אין אפקט של הגברה או הפחתה בעוצמת התאורה עם שינוי המרחק מהעצם הנצפה. באופטיקה, עדשות שמסוגלות לספק מראה אורתוגרפי של המרחב נקראות עדשות טלצנטריות (Telecentric lens).
המשפט היסודי של האקסונומטריה
אחד המשפטים החשובים למטרות שרטוט מדויק של גופים תלת-ממדיים על גבי מישור דו-ממדי הוא המשפט היסודי של האקסונומטריה (Fundamental Theorem of Axonometry), שנוסח לראשונה על ידי המתמטיקאי הנודע קרל פרידריך גאוס, ולו שימושים רבים בתכנון גרפי מבוסס מחשב. משפט זה הופיע לראשונה בכתב יד שלו תחת הכותרת "היטלי הקוביה", והוא עונה על השאלה כיצד לשרטט בצורה מיטבית קובייה תלת-ממדית על גבי משטח דו-ממדי, ולהפך - המשפט מאפשר לבדוק אם שרטוט מישורי נתון של קובייה יכול לתאר נאמנה קובייה כלשהי (כאשר הקוביה לא נתונה). בניסוח תמציתי, המשפט מראה שמועיל לבחון הטלות אורתוגרפיות של קודקודי הקוביה אל תוך המישור המרוכב. באופן פורמלי, הוא קובע כי אם A,B,C הם שלושת המספרים המרוכבים שמייצגים את הנקודות במישור המרוכב אליהן מעבירה ההטלה האורתוגרפית שלושה קודקודים סמוכים לקודקוד נתון של הקוביה, אז מתקיים: - כלומר אם תנאי זה מתקיים, אז זהו שרטוט מדויק של הקוביה.
בהמשך לעבודתו של גאוס, המתמטיקאים רוג'ר פנרוז ו-Michael Eastwood גילו והוכיחו תוצאה דומה עבור המקרה של שרטוט אקסונומטרי של טטראדר. המשפט שלהם קובע כי אם הם המספרים המרוכבים המייצגים את הנקודות במישור אליהן מעבירה ההטלה את ארבעת קודקודי הטטראדר, אז מתקיים: .
סיווג אקסונומטריות
המשפט היסודי של האקסונומטריה מאפשר לחלק את ההטלות האקסונומטריות השונות לשלושה תת-סוגים: הטלה איזומטרית, הטלה דימטרית והטלה טרימטרית, בהתאם לזווית המדויקת שבה כיוון המבט סוטה מכיוון ספציפי.
בשרטוט איזומטרי, שהוא הצורה הנפוצה ביותר של הטלה אקסונומטרית שנעשה בה שימוש לצרכים הנדסיים, כיוון המבט הוא כזה ששלושת הצירים של הקוביה נראים מכווצים במידה שווה, וישנה זווית משותפת של 120 מעלות בין כל שניים מהם. במקרה זה, את ההיטלים של צלעות הקוביה מתארים שורשי היחידה מסדר שלישי (עד כדי כפל בקבוע ממשי), בהתאם למשפט היסודי של האקסונומטריה. בשרטוט דימטרי, כיוון המבט הוא כזה ששניים מצלעות הקוביה נראים מכווצים במידה שווה, בעוד הצלע השלישי נראה מכווץ במידה שונה. קנה המידה בשרטוט כזה נקבע עבור שתי הצלעות והצלע השלישית בנפרד. בציור טרימטרי, כל אחת משלוש הצלעות נראית מכווצת במידה שונה, וקנה מידה נקבע בנפרד עבור כל צלע.
קרטוגרפיה
הטלות אורתוגרפיות משמשות בקרטוגרפיה. כמו ההטלה הסטריאוגרפית וההטלה הגנומונית, ההטלה האורתוגרפית היא הטלה פרספקטיבית (משמרת זוויות אזימוט), בה הספירה עוברת הטלה אל המישור המשיק. נקודת הפרספקטיבה במקרה של הטלה אורתוגרפית היא במרחק אינסופי. לכן, הטלה זאת מתארת המיספירה של הגלובוס כפי שזו נראית מהחלל החיצון, בעוד האופק הוא מעגל גדול. הצורה והשטחים מתעוותים, במיוחד בסמוך למקצועות של הגוף המוטל.
ההטלה האורתוגרפית ידועה מאז העת העתיקה, והשימושים הקרטוגרפיים בה מתועדים היטב. היפרכוס נעזר בהטלה במאה השנייה לפנה"ס כדי לקבוע את המיקומים בהם יתרחשו זריחת-כוכב ושקיעת-כוכב. בשנת 14 לפנה"ס, המהנדס הרומאי ויטרוביוס נעזר בהטלה כדי לבנות שעוני שמש וכדי לחשב מיקומי שמש. ויטרוביוס הוא זה שטבע את המונח הטלה אורתוגרפית (ביוונית orthos פירושו "ישר" ו-graphē פירושו שרטוט) כדי להתייחס להטלה זו. עם זאת, המונח אנלמה, אשר נעשה בו שימוש גם כדי להתייחס לסוג של שעוני שמש, היה השם הנפוץ עד אשר François d'Aguilon מאנטוורפן קידם את השימוש בשם הנוכחי, בשנת 1613.
ויקטור מוניוס
ויקטור מוניוס מנריקה (בספרדית: Víctor Muñoz Manrique; נולד ב-15 במרץ 1957 בסרגוסה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
קריירת משחק
ויקטור החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ריאל סרגוסה מעיר נעוריו. הוא החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת בעונת, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-21 בנובמבר 1976, במשחקה הביתי של סרגוסה מול ברצלונה במסגרת המחזור ה-11. משם המשיך ויקטור ל-17 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, בהן כבש שער אחד - מול ברצלונה בקאמפ נואו ב-3 באפריל 1977, במשחק בו נוצחה קבוצתו 1–2. כבר בעונת הבכורה שלו חווה ויקטור ירידה לליגת המשנה, כשקבוצתו סיימה במקום ה-16 בטבלה, עם נקודה פחות מראסינג סנטנדר. סרגוסה חזרה לליגה הבכירה בתום עונה אחת, כשסיימה במקום הראשון בליגת המשנה. עם חזרתה לליגה הבכירה, הפך ויקטור לשחקן הרכב משמעותי, ועם חמישה שערי ליגה ב-30 הופעות סייע לקבוצתו לשרוד בליגה הבכירה.
לקראת עונת, לאחר עונת הישרדות נוספת, עבר ויקטור לברצלונה. כבר בעונת הבכורה שלו סייע לקבוצתו לזכות בגביע אירופה למחזיקות גביע, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול סטנדרד לייז'. עונה אחר כך סיימה הקבוצה במקום הרביעי בלבד בליגה, אך זכתה בגביע הליגה הספרדית לאחר ניצחון 1–2 על ריאל מדריד בגמר, ובגביע המלך לאחר ניצחון על ריאל בתוצאה זהה, כשאת השער הראשון במשחק כבש ויקטור. ויקטור שמר על מעמדו כשחקן הרכב חשוב בקבוצה, וזכה עמה באליפות ראשונה בקריירה, בעונת. הוא נפרד מהקבוצה בסיום עונת עם זכייה נוספת בגביע המלך, לאחר ניצחון 0–1 על ריאל סוסיאדד בגמר. בסך הכול, בשבע עונות במדי ברצלונה, היה ויקטור לשחקן הרכב חשוב. הוא זכה עם קבוצתו בגביע אירופה למחזיקות, אליפות ושני גביעים. ויקטור ערך 224 הופעות ליגה במדי ברצלונה, בהן כבש 14 שערים.
לקראת עונת היה ויקטור לאחד הספרדים הראשונים בסרייה א' האיטלקית, כשחתם במדי סמפדוריה, אותה התחיל לאמן באותה עונה מאמנו לשעבר בסרגוסה, וויאדין בוסקוב. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוא זכה עמה בקופה איטליה, לאחר שקבוצתו הפכה הפסד 0–1 במשחק הראשון מול נאפולי עם ניצחון 0–4 במפגש הגומלין. באותה עונה הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם פגש ויקטור את קבוצתו לשעבר, ברצלונה. סמפדוריה הפסידה בגמר בתוצאה 0–2. עונה אחר כך עשתה סמפדוריה צעד נוסף וזכתה בגביע אירופה למחזיקות, לאחר ניצחון בגמר 0–2 על אנדרלכט בהארכה. מוניוס לא שותף במשחק הגמר.
ויקטור חזר בעונת לריאל סרגוסה. את הופעת הבכורה שלו באותה עונה ערך רק במחזור ה-32, ובסך הכול הספיק לשחק ארבעה משחקי ליגה באותה עונה, ולאחריהם סייע לקבוצתו לשרוד בפלייאוף כנגד הירידה. עונה אחר כך הצטרף ויקטור לסנט מירן הסקוטית, ופרש ממשחק פעיל כעבור מספר חודשים, בגיל 34.
נבחרת ספרד
ויקטור החל את דרכו בנבחרת ספרד ב-25 במרץ 1981, תחת המאמן חוסה סנטמריה, בניצחון 1–2 על במשחק ידידות. שערו הראשון במדי ספרד נכבש כשנה אחר כך, ב-24 בפברואר 1982, בניצחון 0–3 על במשחק ידידות.
לאחר שלא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1982 הביתי, היה ויקטור שותף להעפלת הנבחרת ממוקדמות יורו 1984. ויקטור זומן על ידי המאמן מיגל מוניוס לסגל ספרד לקראת יורו 1984 בצרפת. ויקטור פתח בהרכב ושיחק לכל אורך חמשת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בהפסד 0–2 בגמר מול המארחת.. הוא אף היה שותף לניצחון על בחצי הגמר, כשכבש את הבעיטה הרביעית בדו-קרב הפנדלים לאחר שוויון 1-1 בסיום ההארכה.
ויקטור הוסיף להיות בורג חשוב בנבחרת של מיגל מוניוס, וזומן על ידי המאמן למונדיאל 1986 במקסיקו. ויקטור פתח בהרכב ושיחק לכל אורך חמשת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בשלב רבע הגמר עם הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין מול, אף על פי שכבש את הבעיטה החמישית והאחרונה לזכות ספרד בדו-קרב.
הטורניר הבינלאומי האחרון של ויקטור היה יורו 1988 בגרמניה המערבית. ויקטור שוב לא החמיץ אף דקת משחק בטורניר, אך ספרד נכשלה בבית קשה, ולמרות ניצחון מוקדם על הפסידה ל ול, מה שסיים את השתתפותה כבר בשלב הבתים. החלפתו של מיגל מוניוס בלואיס סוארס מירמונטס בסיום הטורניר, סימנה את סיום דרכו של ויקטור בנבחרת, והוא לא שב לשחק עוד בנבחרת ספרד.
ויקטור רשם 60 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים.
קריירת אימון
לקראת עונת מונה ויקטור למאמן CD לוגרונייס מליגת המשנה, אך פוטר לאחר פחות מחצי עונה. במהלך עונת מונה לתפקיד מאמן ליידה, גם היא מליגת המשנה, וייצב את מצבה של הקבוצה במרכז הטבלה. עונה אחר כך, הוביל אותה למקום החמישי בטבלה.
ויקטור קיבל את תפקידו הראשון כמאמן בליגה הבכירה לקראת עונת, בקבוצת ויאריאל, ואימן בה במשך שתי עונות. באמצע עונת חזר ויקטור לקבוצת נעוריו ריאל סרגוסה, והוביל אותה לזכייה בגביע הספרדי לאחר ניצחון בגמר 2–3 על ריאל מדריד בהארכה. עם פתיחת עונת, זכה עם הקבוצה בתואר הסופר קאפ הספרדי, לאחר שגברה בגמר כפול על אלופת ספרד, ולנסיה. ויקטור אימן בסרגוסה עד לסיום עונת.
ב-8 באוקטובר 2006 קיבל ויקטור את תפקידו הראשון מחוץ לספרד, כשהחל לאמן בפנאתינאיקוס היוונית. משחקו הראשון על הקווים היה כשבוע וחצי אחר כך, בניצחון 0–2 על הפועל תל אביב במסגרת גביע אופ"א. ויקטור עזב את הקבוצה בסיום העונה.
לקראת עונת חזר לספרד כמאמן רקראטיבו ולבה מהליגה הבכירה, אך הוא פוטר בפברואר 2008 בעקבות מצבה של הקבוצה בתחתית הטבלה. לקראת עונת החל לאמן את חטאפה, אך לקראת סיום העונה, באפריל 2009, פוטר מתפקידו לאחר רצף של שלושה הפסדים והוחלף במיצ'ל.
לאחר יותר משנה וחצי מחוץ למגרשים, חזר ויקטור לאמן בדצמבר 2010, בקבוצת טרק גרוזני מהליגה הרוסית, אך הוא עזב את הקבוצה חודש בלבד אחר כך והוחלף ברוד חוליט ההולנדי.
בספטמבר 2011 התמנה ויקטור לתפקיד מאמן נשאטל גזמאקס משווייץ, והיה המאמן השלישי של הקבוצה באותה עונה. עונה אחר כך נותר ויקטור בשווייץ ובדצמבר 2012 התמנה לתפקיד מאמן פ.צ. סיון, אך לאחר שלושה חודשים בלבד פוטר ובמקומו התמנה ג'נארו גאטוזו למאמן-שחקן.
ויקטור חזר לקדנציה נוספת בריאל סרגוסה במרץ 2014, וייצב את מצבה בתחתית ליגת המשנה. הוא פתח עם הקבוצה את עונת, אך פוטר לאחר פחות מחצי עונה.
עדי רן
תחילת הקריירה
עדי רן נולד ברמת גן. הוא החל את דרכו המוזיקלית כמרכז בשבט צופי רמת-גן. בזכות שיריו ואופיו הייחודי הפך די מהר לדמות מוכרת בקרב חברי תנועת הצופים בישראל, בעיקר במרכז הארץ, ומאוחר יותר בקרב צעירים רבים מאזור תל אביב.
אף על פי שהחל להקליט כבר ב-1985, החל משנת 1987 הופיע רן בפאב "הכוֹסית" הוותיק שליד כיכר רבין בתל אביב, בדרך-כלל לבדו עם מכונת תופים, ולעיתים בליווי חברים - הבולט שבהם - ג'וני שועלי, לעתיד - אחד מסולני להקת רעש.
הופעותיו השבועיות הקבועות כרכו אחר רן קהל מעריצים קבוע ונאמן, שלמד במהרה את מילות השירים בעל-פה והצטרף להופעות הקאלט שלו גם כאשר נדד להופיע במקומות אחרים - אירועים פרטיים, אירועים של תנועת הצופים, וכן במועדון ההופעות שפתח חברו שועלי ברמת-גן, ה"ג'אם סטודיו".
רן הוציא בתקופה זאת מספר מועט של שירים לרדיו, ואף קליפ אחד לטלוויזיה ("כלור") שזכו לתהודה מינימלית. מאוחר יותר כיכב בקליפ לשיר "חנן" של להקת "רעש" בתפקיד חנן. שני שירים, "הירושימה" ו-"התחזית", הופיעו באלבום האוסף של NMC "קיצור תולדות האינדי בעיר" (1991).
שנותיו החילוניות של רן יצגו תרבות חילונית מקומית ולוו תדיר בשערוריות עד שנת 1993 שבה החל להתקרב ליהדות, ומאוחר יותר חזר בתשובה וחדל לחלוטין מלבצע את שיריו הישנים. הוא הקליט מאז מספר אלבומים בעלי אופי יהודי המושפעים מאוד ממורשתו של רבי נחמן מברסלב. למרות שנחשב כזמר חסידי, סגנונו המוזיקלי חריג ברקע המוזיקה החסידית בת-זמננו.
גרושתו של עדי רן, דנה רן, השתתפה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי האח הגדול.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ב-2019 הוצב רן במקום ה-31 והאחרון הסמלי ברשימת כולנו חברים נ נח לכנסת.
מתגורר בחריש.
לפני החזרה בתשובה
יצירתו של רן בתקופה הקדם-דתית כללה עשרות רבות של שירים. חלקם היו בעלי גוון חתרני, חלקם עלילתיים ודמויי בלדה, וחלקם שירי-שטות קומיים. כמו כן ניתן להבחין בין שיריו בניצני יצירה אידיאליסטית אמיתית. בשפה פשוטה ומשעשעת הוא היטיב תמיד לתאר את חיי הצעירים (בעיקר סביב תקופת הצבא ואחריה).
להיטו הגדול בתקופה זו (1985) היה "סיגריה מעשנת", בלדת רוק רומנטית. להיטים אחרים עסקו באיכות הסביבה (מתוך "כלור": "בינתיים מוסיפים עוד כלור למים"), אימת המלחמה והגרעין ("הירושימה": "אנשים חכמים בתוך מעבדה... עוד מחפשים רצפט להשמדה"), סמים ("חורשה של סוטול": "שתלתי אותך בתוך אדנית אדומה, שתראה ת'עולם, תיטיב עם כולם, תספוג את קרני החמה... שתלתי אותך בצל הסכנה, אתה תהיה חורשה של סוטול"), דיכאון ("דיפרסיה": "שלום דיפרסיה, מה שלומך?") ועוד.
אלמנטים קומיים רבים, שחלקם שרד גם ביצירתו הדתית, חוזרים בשיריו הרבים מספור מהתקופה החילונית - שפה דיבורית וקלה, האנשת חפצים (כביכול היה זה השיר "סיגריה מעשנת" שכולו עסק בדמות הסיגריה המאוהבת, שהואנשה בשיר), חיות ותחושות, ועירוב אסוציאטיבי לשוני מרובדי-שפה שונים. כמו כן, בחלקם רן לא היסס לנקוט בשפה וולגרית.
רבים משיריו עברו תהליך של שינוי ושדרוג בעזרת הקהל, שהיה פעיל מאוד בהופעות וגם מחוץ להן (בשירים רבים היו לקהל תפקידי-שירה בפזמון החוזר). ברבות מההופעות העניק רן הזדמנות ראשונה לאמנים צעירים שביצעו גרסאות של שיריו וכן שירים מקוריים משלהם.
הלחנים היו תמיד מבוססי גיטרה, פשוטים וסוחפים. מכונת התופים של רן הייתה שותפה נאמנה ופרימיטיבית. לעיתים הרכיב שירים על סיפורים ויצר מיני-הצגות של ממש בצירוף שחקנים אורחים.
ב-1989 הוציא רן את שיריו על גבי שני אלבומים - "זולתך אהובתי" ו"בתוך אדנית אדומה", שיצאו על גבי קלטות ("זולתך אהובתי" יצא גם על גבי דיסק) ונמכרו בהופעותיו, עד שהחליט לגנוז אותן.
אחר החזרה בתשובה
גם עם חזרתו בתשובה, המשיך רן ליצור וכתב טקסטים קלילים אך גם אישיים מאוד על המעבר לדת ("אבא, נהייתי דוס / זה לא אומר שאתה צריך לכעוס .../ סבתא, נהייתי דוס / תוציאי ת'שיניים מהכוס.") ועל חיי היהדות. הלחנים הפשוטים והסוחפים נותרו במקומם והתאימו היטב לאווירה החדשה, והטקסטים החדשים הזכירו את הקודמים בסגנון אך לא בתוכן - שיריו של רן נותרו קלילים ומשעשעים לעיתים, אך הפעם נעדרו סממנים שטותיים שלא בקשר לתורה, אידיאליסטיים (מלבד ענייני עולם התורה) או חתרניים. כך לדוגמה השיר "איזה כיף להיות ציפור" לפני החזרה בתשובה; ולאחר החזרה בתשובה "איזה כיף להיות יהודי".
בשנת 1995 החל לבצע לראשונה את שיריו החדשים מול קהל תל אביבי במועדון ה"בארבי" הישן, אך עם הזמן צמצם את הופעותיו בפני קהל חילוני והתמקד בקהל הדתי החדש שצבר. באלבומו הראשון, "האחרון שבעם" שיצא ב-1998, שימשו כל חברי להקת רעש, ידידיו הוותיקים, כלהקת הליווי וג'וני שועלי אף הפיק מוזיקלית את האלבום. השיר "אתה קדוש" מתוך התקליט הופיע בפסקול הסרט האושפיזין.
בקרב יוצרי ומאזיני המוזיקה החסידית יש שקיבלו את יצירתו בחשדנות מסוימת, אך עד מהרה הוא קנה לו מעריצים חדשים, בעיקר מקרב חסידי ברסלב וצעירים מהציונות הדתית. עדי רן מרבה לקיים הופעות ברחבי-הארץ ולהשתתף באירועים ובפסטיבלים שונים, וכמו כן משתף פעולה עם זמרים אחרים כגון בשיר "ושמרו" מהאלבום "התפילה שלי" שבו רן שר עם החזן והזמר יוסי הופמן, בשיר "אין יאוש" מהאלבום "ניגון של תקוה" עם הזמר ישראל נחמן חזין ובאלבום "עדי רן ושרוליק הרשטיק" שבו הוא משתף פעולה עם שרוליק הרשטיק ותזמורת חמישה קולות. רן מרבה לעסוק בכתבי רבי נחמן מברסלב וכן בשמות קודש שהוזכרו בכתבי האר"י.
קישורים חיצוניים
כתבות:
ביקורות:
יובל שרלו
הרב יובל שֶרְלוֹ (נולד ב-ז' בטבת ה'תשי"ח, 30 בדצמבר 1957) הוא ראש ישיבת אורות שאול (יחד עם הרב תמיר גרנות והרב איתמר אלדר), ופעיל ציבורי בולט בזרם הדתי לאומי. הרב שרלו עוסק במגוון תחומים, דוגמת פובליציסטיקה, אתיקה ופוליטיקה. חבר בארגון רבני צהר ובפורום תקנה. במסגרת עיסוקו באתיקה רפואית הוא מכהן בוועדות שונות של משרד הבריאות, כראש הדסק לאתיקה ודתות במרכז לאתיקה בירושלים וכראש תחום אתיקה בארגון רבני צהר.
ביוגרפיה
נולד בהרצליה פיתוח להורים יהודים אמריקאים שעלו לישראל בשנת תש"ט (1949). הוא למד בישיבה התיכונית 'נתיב מאיר', ואת השכלתו התורנית רכש בישיבת הר עציון. בצבא שירת כקצין שריון והגיע לדרגת רב-סרן בתפקיד מפקד יחידת עורב, ולחם בין היתר בקרב סולטן יעקוב. אחרי שסיים את לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם שפירא. לאחר מכן היה רב קיבוץ טירת צבי, ובמשך שלוש שנים שימש כמורה בבית הספר השיתופי של קיבוצי עמק בית שאן (שק"ד) ובמדרשת הבנות של הקיבוץ הדתי בעין הנצי"ב.
בשנת תשמ"ה (1985) עזב את טירת צבי ועבר לרמת הגולן, ושם כיהן כר"מ בישיבת הגולן שבחספין. בשנים אלו החל הרב שרלו לפרסם מאמרים ב"הארץ" וב"ידיעות אחרונות", והחל לעלות לתודעה הציבורית. לאחר רצח רבין היה הרב שרלו ממקימי עמותת צהר, שמטרתה לקחת חלק בעיצוב דמותה הציבורית של מדינת ישראל ולהביא לגישור בין העולם הדתי והעולם החילוני. כמו כן היה מחברי קבוצת "שחרית", קבוצת אישי ציבור דתיים וחילוניים – ביניהם ירון לונדון, אמנון דנקנר ומוטי שקלאר, שקיימה מפגשי לימוד משותפים. בשנת תשנ"ו (1996) הוציא את ספרו הראשון, וארשתיך לי לעולם, העוסק בדמותו של האדם מישראל בתקופת תחייה לאומית, בהתבסס על משנתו של הראי"ה קוק. הספר זכה בפרס היצירה מטעם משרד החינוך. בתקופה זו שימש גם כר"מ בישיבת ההסדר קריית שמונה שבה לימד את התורה לפי שיטת הבחינות של הרב מרדכי ברויאר וכן העביר שיעורים בנביאים.
בשנת תשנ"ח (1998) החליט הרב שרלו להקים ישיבת הסדר, תוך מתן דגש על מיקומה – באזור המרכז דווקא. אחת הסיבות לכך הייתה:
באלול תשנ"ח עבר לפתח תקווה והקים יחד עם הרב דוד סתיו והרב שי פירון את ישיבת אורות שאול, שבראשה הוא עומד עד היום. במשך כמה שנים כיהן גם כרב בית הכנסת "נצח שלמה" בכפר גנים בפתח תקווה. בשנת תשע"ג עברה הישיבה לרעננה, ובשנת תש"פ עברה משם לתל אביב.
בשנת 2001 החל הרב שרלו, בעקבות פניית אנשי הפורטל הדתי "מורשת", להשיב על שאלות הגולשים בנושאי הלכה והשקפה. עד מהרה הפך לאחד הרבנים הנשאלים ביותר באינטרנט, ובאתרים "מורשת" ו"כיפה" מוצגות למעלה מ-65,000 תשובות שלו. בין השאר עסק הרב שרלו בתשובותיו בנושאים רגישים כגון יציאה בשאלה, מיניות, הומוסקסואליות אצל דתיים ואלימות במשפחה, לצד נושאים ציבוריים כגון סירוב פקודה, דמותה האידיאלית של מדינה דתית מתוקנת, וחזונה של הציונות הדתית. התשובות קצרות ובדרך כלל אינן מופיעות עם מקורות הלכתיים, מה שגרר ביקורות ואף החל להעסיק את עולם המחקר. בשנת 2002 הוציא בהוצאת ישיבת פתח תקווה ספר ראשון המכנס מבחר תשובות שענה באינטרנט: רשו"ת הרבים. בהמשך יצאו לאור הספרים: רשו"ת היחיד (2003), רשו"ת הציבור (2005) ורשו"ת להחמיר (2007).
מלבד השו"ת באינטרנט, הרב שרלו כותב מידי שבת בעלון פרשת השבוע שבתון. בשנת 2006 היה מועמד לכהונת הרב הצבאי הראשי. הוא חבר מליאת בני עקיבא, וישב בוועדה הציבורית לבחירת נציגי רשימת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009.
תורת ארץ ישראל
המושג של "תורת ארץ ישראל" תופס מקום מרכזי בהגותו של הרב שרלו, אשר בעקבות דבריו של הראי"ה קוק בנושא פיתח את זאת ככינוי לסוג של התחדשות הלכתית. לדבריו, בארץ ישראל אין לפסוק הלכה רק בעזרת כלים פנים הלכתיים, והבירור ההלכתי יעשה גם על פי 'רוח החוק', שיתברר בלימוד האגדה והנסתר, ויושפע ממוסר הנביאים. הרב שרלו קורא לשאוף לקראת מערכת הלכתית שאיננה נוקשה כמו המערכת הגלותית, אלא היא דינמית ומותאמת אישית, ומנוסחת כהנחיות בעלות אופן כללי ולא ככללים חתוכים. המושג "תורת ארץ ישראל" הוסבר על ידי הרב שרלו באופן נרחב בספרו תורת ארץ ישראל.
יישוב ארץ ישראל
הרב שרלו גינה פעמים רבות את פעולות "תג מחיר" המכוונת כנגד ערבים חפים מפשע. לדבריו, פעילות כזאת "פוגעת בכל מה שחשוב לנו, במוסר, בהלכה, באמונה ומדינת ישראל, אין לו שום תועלת ושום הצדקה. הוא לא משיג אף הישג".
ב-2021, במהלך המהומות בערים המעורבות תמך הרב שרלו במעסיקים שפיטרו עובדים ערבים ששבתו כהזדהות עם הטרור הפלסטיני, בשל היותה "הזדהות אקטיבית עם אויבי המדינה והלוחמים להשמדתה". בהמשך תמך בעיקרון שהביעו עובדי חברת החשמל שהכריזו שלא יתקנו את קווי רשת החשמל לעזה, כל עוד לא הושבו גופות החטופים הדר גולדין ואורון שאול והנעדר אברה מנגיסטו, המוחזקים בידי חמאס. עם זאת, סייג שזהו תפקידה של המדינה ולא של העובדים כאזרחים פרטיים.
צניעות
לשיטת הרב שרלו החברה הרצויה לכתחילה היא "חברה צנועה מעורבת". הוא מנושאי הדגל המרכזיים בציבור הדתי לאומי של קיום חברה מעורבת. הוא סבור כי העיסוק המופרז בנושאי צניעות גורם לדחיקת נושאים חשובים אחרים כמו שמירת מצוות, גמילות חסדים, צדק חברתי, הקפדה בענייני לשון הרע ועוד, ובאופן פרדוקסלי מביא פעמים רבות דווקא למצב של חוסר צניעות בשל העיסוק האובססיבי בנושא זה. שיטתו מוצגת בחוברת הנקראת חברה שלמה אשר חוברה יחד עם תלמידו רן חורי.
חלק מפסיקותיו בנושאי צניעות, כדוגמת עידוד קיום חברה מעורבת והיתרו לרווקה בגיל מבוגר ללדת ילד ללא נישואין בהפריה חוץ גופית, ספגו ביקורות מרבנים כגון הרב אברהם שפירא והרב שמואל אליהו.
לימוד תנ"ך
בשנת 2000 פרסם הרב שרלו מאמר בקובץ כתנות אור בשם "אשר בנו שתיהן את בית ישראל", העוסק ביחסים שבין לאה, רחל ויעקב. במאמר הציע הרב שרלו מספר פרשנויות לסיפור גנבת רחל את התרפים של אביה, לבן, ואחת מהן שייתכן שרחל "הייתה נגועה בעבודת אלילים". הדברים הביאו להתכתבות ענפה ולפולמוס ציבורי הקרוי "תנ"ך בגובה העיניים", במסגרתו הרב משה בלייכר אף קרא להחרים את הרב שרלו. פולמוס זה עסק ביחס הראוי לדמויות תנ"כיות ובמידת הלגיטימציה לביקורת עליהן.
התחסנות ואתיקה רפואית
במהלך מגפת הקורונה עודד הרב שרלו את ההתחסנות. בהמשך הצטרף לקריאה לתת העדפה מסוימת לחולים מחוסנים על כאלה שאינם מחוסנים. . לדבריו, הבחירה החופשית שלא להתחסן אכן נתונה לכל יחיד, אך יש השלכות להחלטה.
חיים אישיים
הרב שרלו נשוי לד"ר סמדר שרלו, מַרְצָה בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת בר-אילן. סמדר היא נכדתו של הרב יהושע קניאל. הזוג מתגורר בתרום ולהם שבעה ילדים. בנו של הרב יובל שרלו, הרב אלחנן שרלו, מכהן כראש ישיבת עתניאל החל מקיץ 2022.
נחומי הרציון
נחומי הרציון (נולד ב-1941) הוא חוקר זמר עברי, מוזיקולוג, ועורך ומנחה מועדון זמר בקיבוץ דביר שבנגב.
ביוגרפיה
נחומי הרציון הוא מוזיקולוג, בוגר אוניברסיטת תל אביב וחוקר תולדות הזמר העברי – תחום בו מתמחה, מרצה, מגיש תוכניות רדיו, כותב מאמרים ומארגן, עורך ומנחה ערבֵי-זמר.
נולד וגדל בחדרה להוריו, ברוריה ושמואל הרציון. את חינוכו המוזיקלי הראשון קיבל מהמורה למוזיקה, אהרון (אוטו) גרוניך, בבית החינוך ע"ש ארלוזורוב בשיעורי הזמרה והמקהלה ובנגינה בתזמורת הנשיפה "מכַבֵּי האש" בחדרה. בהמשך קיבל את החינוך והאהבה למוזיקה הקלאסית בבית הספר התיכון בחדרה, בשיעוריו של ד"ר חנן שטייניץ.
במסגרת שירותו הצבאי בנח"ל שימש מדריך ורכז קן הנוער העובד והלומד בעפולה והצטרף עם הגרעין שלו "יַעַל" לקיבוץ ניר אליהו (1959), שם היה מרכז ענף הלול ומדריך בחברת הנוער. בשנים 1965-1963 היה מדריך בנוער העובד והלומד בתפקיד רכז קן בראשון לציון ואחר כך רכז אזור הדרום, ובמקביל גם ריכז גרעין השלמה לקיבוצו. לאחר מכן צורף לצוות בית הספר בניר אליהו בתפקיד מחנך, מורה למוזיקה ולזמר עברי ובהמשך ניהל את בית הספר בקיבוץ.
ב-1971, עם עזיבתו את הקיבוץ, יצא עם משפחתו לשליחות חינוכית במקסיקו (1974-1971) והיה מורה למקצועות העברית ולזמר עברי בבי"ס "הר סיני" ובסמינר למורים עבריים במקסיקו סיטי. במקביל לימד "תולדות עם ישראל", בספרדית, באוניברסיטת איבֶּרו אמריקנה (Ibero Americana).
עם שובו לארץ התיישב במדרשת בן-גוריון, שם שימש מורה למוזיקה ולזמר עברי ורכז חינוכי-חברתי בסמינר למורים ולגננות, עד 1977.
ב-1976 הקים את האולפן למוזיקה (קונסרבטוריון) בירוחם, ניהל אותו (עד 1983) ולימד מקצועות המוזיקה, תיאוריה מוזיקלית ונגינה בחלילית. ב-1978 הקים שלוחה של האולפן מירוחם במועצה האזורית רמת נגב, שהפכה לאולפן עצמאי בשם אֶלרָ"ן (אולפן למוזיקה רמת נגב).
ב-1976 היה חבר בצוות המתכנן והמייסד של בית הספר התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר, בו שימש בתפקידי מורה למוזיקה, לזמר עברי וללשון, רכז חינוך חברתי, מחנך כיתה, מרכז סדנת לימודי הגליל ורכז סדנאות השדה של בית הספר. במסגרת עבודה זו היה מחבר שותף (יחד עם יגאל גרנות) לספר: אדם ונוף במרום הגליל - תוכנית לימודים בין-תחומית, הוצאת מדרשת שדה בוקר, תשנ"א-1991.
במקביל להוראה ולתפקידיו בתיכון לחינוך סביבתי במדרשת בן-גוריון, גם לימד מוזיקה וזמר עברי בבית הספר היסודי "צין" במקום, ושנתיים בבית הספר האזורי "משאבים", במשאבי שדה.
ב-1999 פרש מהוראה בבית הספר התיכון והיסודי והעתיק מגוריו למושב ניר משה.
ב-1977 הוזמן ללמד בסמינר למורים באר שבע (שהפך מאוחר יותר למכללה לחינוך ע"ש קיי), במגמה ובמסלול להכשרת מורים למוזיקה, שם לימד: א. מקצועות המוזיקה (תולדות המוזיקה, האזנה מודרכת ועוד), דידקטיקה מוזיקלית, נגינה והוראתה בחלילית, תולדות הזמר העברי ועוד. ב. האזנה מודרכת ושילוב מוזיקה ושירי-זמר בהוראה במסלולי הגיל הרך ובית הספר היסודי. ג. שילוב מוזיקה ותנועה בעבודת הגננות הבדוויות, יחד עם המוזיקאי הבדווי, מוחמד אבו עג'אג'.
כן ריכז את המסלול למוזיקה ולימודי המוזיקה במכללה במשך שש שנים, עד פרישתו מהמכללה ב-1997.
ב-1996 נמנה עם צוות המרצים הראשון בחטיבה ללימודי מדינת ישראל, במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון, שם פיתח סילבוס מקורי בתולדות הזמר העברי והרצה בקורסים שונים עד 2003. בהמשך הרצה במסלול ללימודי פולקלור, במחלקה לספרות עברית, בקורסים לזמר-עם עברי ויידי עד 2006.
במקביל לימד קורסים בתולדות הזמר העברי במכללה האקדמית ספיר מ-2000 עד 2013, ובמכללה האקדמית אחוה מ-2004 עד 2015.
נחומי גם נשא הרצאות והעביר קורסים בתולדות הזמר העברי לוותיקים במכללת שער הנגב (2003-2000), במועצה האזורית בני-שמעון (2012-2011), במועצה האזורית אשכול (2014-2013) ובקיבוץ משאבי שדה (2020-2019).
חינוך והוראה
תשכ"ה-תשל"א (1971-1964) - בקיבוץ ניר אליהו (מורה ומנַהֵל בית הספר).
תשל"ב-תשל"ד (1974-1971) - בבי"ס "מוֹנטֶה סינַי", במקסיקו סיטי, בסמינר למורים ובאוניברסיטה איבֶּרוֹ-אמריקנה (Ibero Americana).
תשל"ה-תשל"ז (1977-1974) - בסמינר למורים בשדה בוקר (מורה ורַכָּז חינוך חברתי).
תשל"ז-תשמ"ג (1983-1976) - בירוחם (מייסד ומנהל האולפן למוזיקה).
תשל"ז-תשנ"ט (1999-1976) - בבית הספר התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר (מורה, מחנך, רכז חינוך חברתי ורַכָּז סדנאות השדה).
תשמ"ה-תשנ"ט (1990-1984) - בבית הספר היסודי "צין" במדרשת שדה בוקר (מורה למוזיקה ולזמר עברי).