cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נחום טרבניק
ביוגרפיה
בשנת ה'תשל"ד נהרגו בתאונת דרכים כמה חסידי חב"ד, בהם הרב שניאור זלמן גרליק רבו של כפר חב"ד. התקיימו בחירות, ותוצאתם הייתה שהרב טרבניק התמנה לרב הכפר לצד הרב מרדכי שמואל אשכנזי שכיהן כמו"צ. שניהם הוכתרו בכ"ד בטבת תשל"ה. לצד מינויו, המשיך הרב טרבניק ללמד בישיבה.
במשך השנים התמנה על ידי הרבי מחב"ד לחבר בוועד למען שלימות העם, אחרי פטירתו של הרב חיים יהודה פלדי התמנה ליו"ר הוועד שלחם למען תיקון חוק "מיהו יהודי".
הרב טרבניק נפטר בביתו לפנות בוקר בשבת תשובה ה'תשמ"ד, בהלווייתו השתתפו קהל רב, ספדו לו הרב מרדכי אליהו שדיבר על מלחמתו הקדושה למען גיור כהלכה, והרב מרדכי שמואל אשכנזי, הרב טרבניק נטמן בחלקת חב"ד בהר הזיתים בירושלים. החליף אותו בתפקיד הרב מרדכי שמואל אשכנזי.
לאחר פטירתו הוציאו בני משפחתו את הספר מנחת נחום עם חלק מהשיעורים שמסר בישיבה. על שמו נקרא רחוב בכפר חב"ד.
לרב טרבניק בן ובת. נכדו הרב שניאור זלמן טרבניק מכהן שליח חב"ד ורב העיר אולם, גרמניה.
ויליאם בואושופ וילסון
ויליאם בואושופ וילסון (באנגלית: William Bauchop Wilson; 2 באוקטובר 1862 – 25 במאי 1934) היה פוליטיקאי אמריקאי ממוצא סקוטי מן המפלגה הדמוקרטית אשר כיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית הראשון בשנים 1913–1921, במהלך מלחמת העולם הראשונה תחת הנשיא וודרו וילסון (ללא קרבה משפחתית) וכחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה בשנים 1907–1913.
ביוגרפיה
וילסון נולד ב-2 באוקטובר 1862 במרכז סקוטלנד, שבממלכה המאוחדת. היו לו כשני אחים מבוגרים שלא שרדו את הילדות. כשהיה בן 8, היגר וילסון לארצות הברית. כשנה לאחר מכן הוא עזב את בית הספר על מנת לעזור לאביו במכרה הפחם. בשנים לאחר מכן היה וילסון פעיל למען זכויות עובדים באיגודים שונים. בשנת 1907 נבחר לכהן בבית הנבחרים. בשנת 1913 מונה למזכיר העבודה הראשון של המדינה. בזמן מלחמת העולם הראשונה פעל וילסון להשתלבותם של אפרו-אמריקאים בתעשייה.
בשנת 1926 ניסה וילסון ללא להצלחה להיבחר לסנאט. נפטר ב-25 במאי 1934 בסמוך לעיר סוואנה שבג'ורג'יה.
דגל ימי
דגל ימי הוא דגל המיועד להנפה על ספינות וכלי תעבורה ימיים אחרים. הנפת דגלים ימיים חשובה בשעת הפלגה בים ובעת עגינה בנמל, ועל כן אוכפים את החוקים והתקנות הנוגעים להנפתם.
דגל ימי
דגל ימי (Naval Ensign) מזהה את המדינה בה רשום כלי השיט ומונף בכניסה וביציאה מתוך נמל, תוך שיוט במים טריטוריאליים זרים וכאשר האונייה נדרשת לעשות כן על ידי ספינת מלחמה.
ספינות מלחמה בדרך כלל מניפות את הדגל הימי בשעות שבין הזריחה לשקיעה כאשר הן בהפלגה, וכאשר הן מעורבות בקרב יונף נס קרב לאורך כל הקרב. בשעת קרב, ספינת מלחמה תניף בדרך כלל מספר רב של דגלים. מנהג זה מקורו בעידן ספינות המפרש עקב המנהג המורה כי כאשר ספינה מנמיכה את דגליה ("Striking the colors"), פירוש הדבר - כניעה. במהלך הקרבות, אחת המטרות העיקריות לירי התותחים היו התרנים, והנפת מספר רב של ניסים ודגלים מנעה כניעה ללא כוונה תחילה.
דגלוני חרטום
דגלון החרטום (Jack) הוא גרסה של דגל הלאום אשר מונפת על ידי ספינות מלחמה בחרטום הספינה. דגלון החרטום מונף בדרך כלל כאשר הספינה אינה מפליגה או כאשר הספינה מקושטת לאירוע טקסי. בצי המלכותי הבריטי על הספינות להניף את דגלון החרטום כאשר הצי מגיע לאזור החוף או כאשר הספינה מרותקת לרציף. בצי המלכותי הבריטי היוניון ג'ק משמש הן כדגלון החרטום של הצי והן כדגל הדרגה של הלורד הימי הראשון. הנפת היוניון ג'ק על ידי ספינות סוחר או יאכטות היא בלתי חוקית. דגלון חרטום אזרחי קיים (והוא נקרא גם דגלון נווט (Pilot jack) עקב שימושו הקודם לבקשת נווט בכניסה לנמלים). דגל סנט ג'ורג' ידוע גם כ"דנקירק ג'ק" והוא מאושר להנפה על ספינות אשר השתתפו במבצע הפינוי בדנקירק בשנת 1940. מלבדן, הדגל אסור להנפה, כיוון שהוא משמש גם כדגל הדרגה של אדמירל מלא.
דגל דרגה
דגלי דרגה או דגלי הבדלה מונפים על ידי בעל דרגה בכירה על ספינת הדגל שלו או על מפקדתו. מקורות המנהג – בימים טרם עידן הטלגרפיה והרדיו, כאשר הפקודות ניתנו על ידי סימוני דגלים. דגל הדרגה מסמן את הספינה ממנה יגיעו איתותי המפקדה. דגלים שכאלה עשויים להיות מונפים על ידי חברי ממשלה וממשל (נשיאים, ראשי ממשלות ושרי ביטחון) כאשר הם נמצאים על גבי ספינת צי, לציון מקום מושב המפקדה שבה יושבת הסמכות הצבאית הגבוהה ביותר. כיום, עם התפתחות התקשורת, הנפתו של הדגל נותרה עקב המסורת ולציון מחויבויותיהם של כלי השיט בשייטת לחלוק לספינת הדגל ולמפקד היושב בתוכה, את הכבוד המגיע לה (כגון: עמידה על הסיפון, מטחי כבוד, הקשב וכדומה). על פי הפרוטוקולים הימיים, בקבוצת כלי שיט אשר בפיקוד מפקד אחד, רק מפקד הקבוצה או בעל הדרגה הגבוהה ביותר יניף את דגל הדרגה שלו.
נס
הנס (בלעז: "פנאנט", או בשמו ההיסטורי "פנון"), הוא דגל ארוך וצר אשר משמש להעברת מסרים שונים בהתאם לצבעים המונפים.
דגלי בית
ספינות מסוימות מניפות דגל בית או חברה, הבא להצביע על החברה לה הספינה שייכת. הדגל מונף בדרך כלל על תורן קטן בחרטום הספינה.
דגל שסוע של מועדוני יאכטות (Burgee)
חברי מועדוני יאכטות או ארגוני ימאות רשאים להניף את דגל המועדון לו הם שייכים בעת שיט או בעת עגינה - אך לא בשעת מרוץ. על פי המסורת, יש להניפו על התורן הראשי אך ניתן להניפו גם על תורן בחזית הספינה, או לימינה. כאשר חבר מועדון שיט מגיע לביקור במועדון אחר, נהוג להחליף דגלים בין המועדונים; הדגלים המוחלפים מוצגים לראווה (ברשות) בחדר המועדון או במשרד.
עיטורים
עיטורים בהם זכו ספינות קרב, יוצגו על ידי סרטים ארוכים מיוחדים כאשר הספינה עוגנת בנמל.
דגלי איתות
עם השימוש בדגלים בים נוצרו מערכות קודים עבור מספרים ואותיות. לכל דגל ישנה משמעות כאשר הוא מונף לבדו או ביחד עם מספר דגלים נוספים. המספור משמש כאמצעי תקשורת בין ספינה לספינה במרחקים קצרים.
קוד השימוש בדגלים בים
מיקום הכבוד לנס או לדגל הוא הירכתיים ועל כן המסורת מחייבת את הנפתם של הדגלים על תורן בירכתיים או מעליהם (למרות שכיום נהוג להעביר את הדגל לימין הספינה בעת שיט). הכלל האומר ששום דגל לא יונף יותר גבוה מדגל הלאום אינו תקף על ספינה, כיוון שדגל המונף על הירכתיים לעולם יהיה בעמדה מכובדה ובכירה מאשר כל דגל שמונף על הספינה, אפילו אם הוא גבוה יותר.
הנפת דגל הפוך נחשבת כסימן מצוקה, למעט הנפת דגל הפיליפינים בצורה הפוכה בזמן מלחמה.
הנפת שני דגלים של שתי מדינות שונות באחד מעל השני על אותו התורן או המיתר הוא סימון לכך שהספינה נלכדה או נכנעה בזמן קרב או מלחמה. הדגל המונף תחתון יותר, הוא הדגל של המדינה ממנה נתפסה הספינה ואילו הדגל הגבוה הוא של המדינה הלוכדת.
פרעות מנאמה (1947)
עקב מלחמת העצמאות, התרחשו מהומות ופרעות נגד הקהילה היהודית במנאמה, בירת בחריין, ב-5 בדצמבר 1947. קבוצות גדולות של אנשים ותושבים שדדו ופרצו לחנויות ולבתים של היהודים במנאמה, בנוסף להרס בית הכנסת היחיד בעיר. בפרעות מתה יהודייה אחת.
הקהילה היהודית בבחריין
הקהילה היהודית הזעירה של בחריין, בעיקר צאצאי יהודים של מהגרים שנכנסו למדינה בראשית המאה העשרים מעיראק, מנתה 1500 אנשים, בשנת 1947.
הפרעות
בעקבות תוכנית החלוקה, נערכו הפגנות רבות נגד ההצבעה בעולם הערבי בין התאריכים 2–5 בדצמבר 1947. ביומיים הראשונים של ההפגנות בבחריין, נזרקו סלעים נגד יהודים, אך עיקר הפרעות היו ב-5 בדצמבר, אז נפרצו בתים וחנויות רבות של יהודים על ידי ההמון. בהתפרעויות נהרס בית הכנסת היחיד בבחריין. בפרעות נהרגה אישה אחת, לא ידוע כיצד היא מתה. יהודים מקומיים האשימו בהתפרעויות ערבים זרים.
חינוך מיוחד בישראל
החינוך המיוחד בישראל חל על ילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים בגילאי 3 עד 21. לפי חוק חינוך מיוחד, שנחקק ב-1988, הם זכאים לשירותי חינוך מיוחדים חינם.
מטרות החינוך המיוחד בישראל
המטרות מוגדרות בחוק חינוך מיוחד:
ההנחה המקובלת היא שיש לשאוף להשאיר את הילד החריג בחברת ילדים רגילים בני גילו בסביבתו המוכרת ולסייע לו באמצעי חינוך שונים (כמו שיעורי עזר וטיפול פרטני). שילוב זה תורם לילד החריג בכך שהוא ממריץ את תהליכי הלמידה שלו. הוא גם תורם לילד הרגיל משום שהוא מחנך אותו לפתיחות ולסובלנות כלפי השונה ומטפח בו הרגלי סיוע ועזרה הדדית.
ועדת כהן רז
בשנת 1976 החליטה ועדה בראשות חוקר החינוך המיוחד ראובן כהן רז כי יש למיין תלמידים עם לקות למסגרות חינוך שונות בהתאם למה שמומחים קובעים שיכול לסייע לכל תלמיד באופן אישי. זאת, בניגוד למקובל לפני כן - מיון תלמידים על פי שם הלקות שלהם (כל מי שיש לו לקות ראייה קשה הלך אז לבית ספר לעיוורים, כל מי שיש לו שיתוק מוחין למד במקום המתמחה בשיתוק מוחין וכיוצא בזה).
חוק חינוך מיוחד
החינוך המיוחד בישראל מוסדר בחוק חינוך מיוחד, התשמ"ח-1988. לפי החוק, זכאי כל ילד בישראל בגילאים 3–21 שאובחנה אצלו מוגבלות כלשהי לטיפולים מיוחדים במימון המדינה. בנוסף לטיפולים שונים, קובעת ועדת השמה האם על הילד ללמוד במסגרת חינוך מיוחד או להיות משולב במסגרת של חינוך כללי.
ועדת השמה מורכבת ממספר בעלי תפקידים (פסיכולוג, מפקח על החינוך המיוחד, עובד סוציאלי, נציג הורים לגבי החינוך המיוחד, נציג בית הספר בו לומד התלמיד, יושב ראש ועדת השמה והורי התלמיד). בוועדה מתאר בית הספר ומעלה את תפקוד התלמיד, ואת התכנית הלימודית-טיפולית בה עבדו עמו, וכן נמסר דו"ח חינוכי. הפסיכולוג מסכם בקצרה את האבחון הפסיכולוגי שנערך לתלמיד ואת המלצותיו לגבי המשך לימודיו. ההורים מתארים את תפקוד הילד ואת ציפיותיהם לקידומו בהמשך. הוועדה דנה ומחליטה כיצד לסייע לתלמיד, ובהתאם לצורך ניתן לו אישור זכאות ללמוד במסגרת החינוך המיוחד (כיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל, בית ספר לחינוך מיוחד וכו').
ועדת מרגלית
בשנת 2000 מינה שר החינוך, יוסי שריד, ועדה לבדיקת מצב החינוך המיוחד. הוועדה ביקרה את מצב החינוך המיוחד בארץ באותה התקופה, בטענה שחוק החינוך המיוחד אינו ממומש כראוי, והציעה מספר רב של שינויים, ביניהם שינויים רבים בפעילות ועדות ההשמה.
עתירות לבג"ץ
בשנת 2002 עתר ארגון ית"ד (ילדי תסמונת דאון) לבג"ץ בעניין החינוך המיוחד. בית המשפט, בראשות השופטים תיאודור אור, דליה דורנר ואדמונד לוי, קבע שילדים בעלי צרכים מיוחדים שלומדים בבתי ספר רגילים יהיו זכאים לאותם תנאים ותקציבים שלהם זכאים תלמידי בתי ספר ייעודיים לחינוך מיוחד. בעקבות הפסיקה תוקן חוק החינוך המיוחד (תיקון מספר 7), אולם לא הועבר תקציב למימון התיקון עד שבשנת 2003 חייב בג"ץ את המדינה לתקצב את החוק.
תוכניות לימוד אישיות (תל"א)
תוכנית לימוד אישית היא תוכנית עבודה רב תחומית המתוכננת עבור ילד מסוים בחינוך המיוחד באופן אישי. התכנית כוללת עבודה עם הילד בתחומי לימוד שונים במקביל לתחומים טיפוליים. תוכנית לימוד אישית, לדוגמה, יכולה לכלול תגבור לימודי מתמטיקה, טיפול בריפוי בעיסוק ושיחה שבועית עם יועץ בית הספר.
את התוכנית מתכננים עבור הילד כל אנשי המקצוע המעורבים בטיפול בו - מחנך/ת, מורים, יועצים, מטפלים ועוד, עם מעורבות של הורי הילד ובמידת האפשר גם הילד עצמו.
בנוסף, קיימת תח"י- תוכנית חינוכית יחידנית, אשר מיועדת לתלמידים בעלי קשיי למידה מאובחנים אשר לומדים בבי"ס רגיל וזקוקים לשעות שילוב (על ידי מורת סל שילוב מטעם המתי"א). את התח"י בונות יחד מורת השילוב ומחנכת הכיתה של התלמיד.
מתי"אות
מתי"א (מרכז תמיכה אזורי) או מת"י (מרכז תמיכה יישובי) הוא מרכז חינוכי-מקצועי האחראי על ריכוז התמיכה בתלמידים בעלי צרכים מיוחדים במוסדות החינוך השונים. כחלק מתפקיד זה אחראי המרכז ליזום פרויקטים של חינוך מיוחד באזורו ולהקצות משאבי הוראה וטיפול, הדרכות מקצועיות והשתלמויות לצוותי ההוראה והטיפול. המתי"א אמור לתמוך בפרויקטים שונים של חינוך מיוחד בבתי הספר ובגני ילדים באזור או להקים פרויקטים כאלה בעצמו. פעילות המתי"אות כוללת:
ארגוני סיוע בישראל
בנוסף לממשלה ולרשויות המקומיות קיימים בישראל ארגונים שנועדו לסייע בדרכים שונות לאוכלוסיית החינוך המיוחד. למשל: אקים, אלו"ט, אגודת ניצן, שיח סוד, אלי"ע ועוד.
קיכלי הרים כחול
קיכלי הרים כחול (שם מדעי: Sialia currucoides) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים החי בטבע במערב אמריקה הצפונית למורדות הרי הרוקי ונודד דרומה בחורף.
הקיכלי הוא הציפור הלאומית של המדינות: איידהו ונבדה.
תיאור
קיכלי זה מגיע לאורך 15.5-18 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 11-14.2 ס"מ ומשקלו 24–37 גרם. הוא בעל דו-צורתיות זוויגית בולטת, כאשר הזכרים בעלי גוון כחול מלא, בעוד הנקבות בעלות גוני תכלת אפור והראש והחלק התחתון אפור. הם בעלי מקור חד ושחור ואישונים שחורים. בטבע הקיכלי יכול לחיות בין 6 עד 10 שנים.
הקיכלי הוא אוכל כל, כאשר במשך הקיץ תזונתו מתבססת בעיקר על חרקים או עכבישים, בעוד במשך החורף הוא ניזון בעיקר מפירות יער.
זוהי ציפור השוכנת לאורך מערב אמריקה הצפונית בין אלסקה ודרום קנדה עד לצפון מקסיקו, כשבחורפים היא נודדת דרומה. בהתאם לתקופת השנה, הם עשויים להיות בסביבות משתנות בין הרים, ערבות עשב פתוחות או חורשים פתוחים יחסית.
הקיכלים מקננים בין הענפים בחללים טבעיים ולעיתים גם בתיבות קינון. בקן הנקבה מטילה ארבע עד חמש ביצים כחולות בצבעם, אותם שני ההורים מגדלים. הביצים בוקעות כעבור שבועיים.
תל זרור
תל זְרוֹר (ידוע גם בשם ח'רבת א-תל דֻ'רֻר) הוא תל ארכאולוגי עתיק השוכן על הגדה הדרומית של נחל חדרה, כ-2.5 ק"מ מזרחית לשכונת בית אליעזר בעיר חדרה, בסמוך לשפך של נחל יצחק לנחל חדרה. על התל נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית.
התל הוא בעל שתי פסגות, המופרדות ביניהן על ידי אוכף. התל הוא הגדול בתלים השוכנים בשוליים המערביים של השרון. חשיבות התל נבעה ממיקומו בסעיף המערבי של דרך הים. בשנת 2002 הוצע התל כשמורת טבע, אולם הצעה זאת לא התממשה. על התל נמצאת אוכלוסייה גדולה של הצמח געדה קיפחת, שהוא מין אנדמי לקרקעות החמרה במישור החוף הנתון בסכנת הכחדה.
זיהוי האתר
בנימין מזר ונדב נאמן זיהו את התל עם העיר "צ'רר", המופיעה במקום 115 ברשימת המלך המצרי תחותמס השלישי. זיהוי אחר של יוחנן אהרוני הוא בשם העיר "מגדל", המופיעה גם היא ברשימות של תחותמס השלישי במס' 71. עיר זאת מופיעה גם באנלים של בנו אמנחותפ השני בשם מגדל-ין(ת).
המחקר הארכאולוגי
בשנת 1928 נערכה באתר חפירת בדיקה קצרה על ידי הארכאולוג האנגלי ג'ון גרסטנג. חפירה ארכאולוגית ממושכת התקיימה בין השנים 1966-1964 במשלחת יפנית של "החברה היפנית לחקר המזרח הקדום" בראשותם של ק' אוהטה ומשה כוכבי, שניהל את חפירת השדה. בשנת 1974 התנהלה בתל עונת חפירה נוספת בראשותו של ק' גוטו. חפירה נוספת נערכה בשנת 1991 בראשותו של ר' בדחי. זה היה התל הראשון שנחפר באזור השרון.
הממצאים בתל
בתקופת הברונזה המאוחרת התקיימה בתל עיר פרזות, עיר ללא חומה. מתקופה זאת נחשף מבנה ציבורי עם עובי קירות של 1 מטר, אולי מבנה בית המושל. המבנה ננטש בסוף המאה ה-13 לפנה"ס. במורדות הדרומיים של התל התקיים רובע של חרשי נחושת. הממצאים באתר כללו תנורי התכה, פיות חרס למפוחים ושברי נחושת רבים. בנוסף נמצאה קרמיקה רבה שמקורה בקפריסין המעידה על קשרים בינלאומיים ואולי על התיישבות קפריסאית. מתקופה זאת נמצא גם בית קברות שכלל קברי יחיד עם מנחות קבורה. בית קברות זה דומה לבית הקברות שנמצא בתל אבו הואם. בסוף התקופה היישוב נעזב.
ראשית ההתיישבות בתקופת הברזל נעשתה בראש התל. זאת הייתה התיישבות ישראלית שהגיעה לשרון התיכון, כבר בראשית ההתיישבות. בסקרים שנערכו באזור, נמצאו אתרים ישראלים נוספים מתחילת תקופת ההתיישבות. בחפירות נמצאו בורות שנחפרו לתוך המבנה הציבורי מתקופת הברונזה המאוחרת. בבורות נמצאו עצמות עזים וכבשים, שברי סירי בישול, פיטסים וקערות מהסוג שנמצאו באתרי ההתיישבות הישראלית במאות ה-13 וה-12 לפנה"ס. נמצאו מתקופה זאת כ-10 קברים בתוך קנקני שפת צווארון.
במאה ה-11 לפנה"ס נבנתה מצודה בראש הפסגה הצפונית. החומה נבנתה מלבנים גדולות עם חומת סוגרים. נמצאו גם קברי משפחה עם מנחות שכללו כלי חרס במסורת הקרמיקה הפלשתית וכן כלי נשק הדומים לאלה שנמצאו באזורי ההתיישבות הפלשתית. השערת החוקרים היא שאולי זאת הייתה מצודת גבול של הת'כר, אחד משבטי גויי הים, שבירתם הייתה בדור 20 ק"מ צפונה. בחפירות נחפרו גם מחסנים עם כלי אגירה רבים שתוארכו לסוף המאה ה-10. בתקופה זאת התפשט היישוב גם לפסגה הדרומית. בפסגה הצפונית נחפרו מספר בתי ארבעת המרחבים שהיו מוקפים בגדר בעובי 1 מטר.
בשכבות מהמאות ה-8-9 לפנה"ס שב היישוב להיות התיישבות ישראלית. בתקופה זאת נמצאו שלבי יישוב שהסתיימו בסימני חורבן ושריפה רבים. להשערת החופרים ההרס הוא כתוצאה ממסעותיהם של מלכי אשור שעברו בדרך הים והחריבו את היישוב אולי בשנת 732 לפנה"ס על ידי תגלת-פלאסר השלישי או שנת 722 לפנה"ס בידי סרגון השני. מתקופה זאת נמצאה גם באר מים שדפנותיה מאבן. בתוך הבאר נמצאו כלי חרס עד סוף תקופת הברזל. אחד הממצאים החשובים מתקופה זאת הייתה קערה ממורקת שעל בסיסה היה כתוב בכתב הדומה לארמית ...בע. לאלסמך.
בתקופה הפרסית המאה ה-5 לפנה"ס, נכרו בורות גדולים לתוך המבנים של תקופת הברזל. במאות ה-2-3 לפנה"ס, הוקם על הפסגה הצפונית בית חווה הלניסטי שכלל מתקנים חקלאיים רבים. בתקופה הרומית נבנה מגדל על הפסגה הצפונית. להשערת החוקרים, במטרה להשגיח על הדרך לקיסריה.
בתקופה הביזנטית, התקיימה התיישבות 2 ק"מ מדרום לתל ולא עליו. בתקופה הממלוכית הוקם על ראש הפסגה הדרומית הכפר א-תל דֻ'רֻר, שהמשיך להתקיים עד מלחמת העצמאות.
קוסקוס ג'ב
קוסקוס ג'ב (שם מדעי: Phalanger alexandrae) הוא מין כיסאי נדיר בסוג קוסקוס שאנדמי לאי קטן בים הלמהרה בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא קרוב מבחינה גנטית וחיצונית לקוסקוס אובי וקוסקוס מקושט, ונדרשים מחקרים נוספים על מנת לקבוע האם הוא זכאי למעמד של מין עצמאי או מהווה תת-מין של הקוסקוס המקושט.
מידע כללי
קוסקוס ג'ב תואר מדעית בשנת 1995 על ידי הזואולוג האוסטרלי ועמיתו האינדונזי בפאק בודי, והם קראו לו על שם אלכסנדרה שליי - אנתרופולוגית אוסטרלית שהייתה עמיתה שלהם למסע שנה קודם לכן בגינאה החדשה.
קוסקוס ג'ב אנדמי לאי ג'ב הממוקם בין האי הלמהרה לבין האי ואיגאו באיי מאלוקו. יש סבירות גבוהה שהוא קיים גם על האי אורני מזרחית לג'ב. בית הגידול שלו כולל יער גשם טרופי בחופים ובגבעות עד רום 300 מטר מעל פני הים, והוא מצוי בעיקר ביער ראשוני ויער משני; גודלו הקטן של האי, גורם לקוסקוסי ג'ב לשהות לעיתים קרובות גם בסמיכות לסביבה אנושית (שדה התעופה באי למשל). בית הגידול מתאפיין בצמחייה ים-תיכונית, אבני גיר ונחלים רבים. התזונה וההתנהגות של המין טרם נחקרו. סביר להניח שהוא ניזון מפירות ועלים כיתר קרוביו.
מצב
קוסקוס ג'ב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), מכיוון שהוא אנדמי לאי יחיד שגודלו אינו עולה על 150 קילומטרים רבועים, וחווה ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול שלו. הקוסקוס מאוים מצד ציד למזון, כריית מינרלים, בירוא יערות עבור שטחי חקלאות ופגיעה בצמחייה המקומית על ידי חזירי בר שהובאו לאי על ידי האדם.
נכון לשנת 2020, המין אינו מצוי באזור מוגן על אדמת האי. IUCN ממליץ להחיל תקנות ציד באי ג'ב, ולוודא שהקוסקוס המקושט לא יוכנס לאי זה ויגרום לתחרות על מקורות מזון עם קוסקוס ג'ב הקטן יותר.
הרצח הכפול במעברת כפר עאנה
הרצח הכפול במעברת כפר עאנה אירע באפריל 1960 בכפר עאנה (כיום בשטח אור יהודה). בפסק הדין בערעור שהגיש הרוצח לבית המשפט העליון נקבעה "הלכת כחלה", שהיא תקדים בנושא קביעת אי שפיות.
הרקע
ששון כחלה, שהיה בן 70, עבד במאי 1959 כפועל בתל השומר. שכרם של חבריו לעבודה היה מתעכב מדי פעם, והפועלים, שהיו זקוקים לכסף, היו מוכרים לכחלה את כרטיסי העבודה שלהם במחיר נמוך יותר מערכם. אחד מחבריו לעבודה היה בדרי צמח בן ה-24. ב-28 באפריל התפתח ויכוח בין כחלה לצמח, על רקע הסכום אותו ניכה כחלה מכרטיס העבודה של חברו. במהלך הוויכוח הדף צמח את כחלה, והפיל אותו לקרקע. כחלה הועבר לבית החולים ומת זמן מה לאחר מכן. נגד צמח הוגש כתב אישום ובהמשך קבע בית המשפט כי כחלה, שסבל ממחלת לב, מת כתוצאה מהתקף לב.
הרצח
שנה לאחר מכן ציינו משפחתו של כחלה את יום השנה למותו. ביום למחרת, ליל שבת, 29 באפריל בשעה 19:30, הגיע צמח לבית קפה במעברת כפר עאנה. כאשר עמד צמח במרחק של שני מטרים מדלת בית הקפה הגיח בנו של ששון כחלה, שפיק כחלה, כשבידו אקדח שלוף. כחלה הבן ירה בצמח וזה נפל על הארץ. בהמשך התרומם צמח וכחלה ירה בו ירייה נוספת. צמח נכנס לבית הקפה, יצא דרך הדלת האחורית ונפל בחצר. צמח היה מוטל על גבו במשך 20 דקות מאחר שלא היה בנמצא רכב להעבירו לבית החולים. בהמשך, כשהגיע לבית החולים בטנדר פרטי, נקבע מותו.
לאחר המעשה חיפש כחלה אחר קורבנות נוספים. תחילה הלך לביתו של אביו של צמח, אך הבית היה ריק. הוא המשיך אל המספרה של אחיו של בדרי צמח, נעים צמח, כשאקדחו שלוף, אך נעים לא היה במספרה. כחלה פנה לביתו של נעים כדי לחפשו ומשלא מצא אותו בבית ירה כחלה בבנו מוריס בן ה-12 והרג אותו. לאחר מכן ירה באשתו של נעים, רחמה, שני כדורים - אחד בחזה ואחד בבטן - ופצע אותה אנושות. משסיים את מעשיו בדירה של נעים ראה כחלה אח אחר של צמח, אליהו. כחלה שאל אותו אם גם הוא אחיו של צמח. אליהו השיב בשלילה. אך כשהתרחק ממנו ירה לעברו כחלה שתי יריות והחטיא.
בהמשך, פנה כחלה לבית דודתו של נעים, אולם לפתע שינה את כיוון הליכתו ופנה לביתם של משפחת סופר, שאחד מבניה נשא לאשה את בתו של נעים. ליד הבית ירה שתי יריות באוויר. לאחר מכן עצר מונית ונסע לבית הוריו בתל אביב. סמוך לשעה 23:00 בלילה הגיע כחלה לתחנת המשטרה ברחוב יהודה הלוי בתל אביב, מסר את אקדחו והסגיר את עצמו. בחקירתו סיפר: "נקמתי את נקמת אבי המנוח".
הרצח זעזע את התושבים, במיוחד על רקע רציחתו של ילד. התושבים טענו כי הרצח התבצע מחמת העובדה שאין במדינה עונש מוות.
המשפט
לאחר הרצח אושפז שפיק כחלה במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל. חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1965, ניתנה חוות דעת רפואית לפיה במהלך הרצח היה כחלה שפוי בדעתו, אך חלה במחלת נפש חודש לאחר מכן. בעקבות זאת הורה היועץ המשפטי לממשלה להעמידו לדין. באפריל 1967 הוטל על שפיק כחלה מאסר עולם.
כחלה ערער לבית המשפט העליון בטענה שלא היה שפוי בעת ביצוע הרצח. בפברואר 1968 נדחה ערעורו והעונש נותר על כנו. בפסק הדין בעליון נקבע הלכת כחלה לפיה: "כל אדם הוא בחזקת שפוי, ומכאן שהטוען אחרת –עליו הראיה". כן בפסק הדין נקבעו אמות המידה לבחינת מסוגלותו של נאשם לעמוד לדין על פי שאלות עובדתיות, כגון: האם הנאשם מסוגל להבין את מהות הליכי המשפט ולעקוב אחריהם, האם יש באפשרותו להעריך נכונה את מהות האשמה ואת מצבו, האם הנאשם הוא בר דעת על מנת להבין וליפות כוחו של עורך דין ולסייע לו בהגנתו.
אנדלגלורניס
אנדלגלורניס (שם מדעי: Andalgalornis; משמעות השם: "העוף של אנדלגלה (Andalgalá)") הוא סוג של עוף לא מעופף ענקי ממשפחת הפורוסרקוסיים ("עופות האימה") אשר חי במישורי דרום אמריקה של סוף המיוקן. המאובנים שלו תוארכו ללפני 9-6.8 מיליון שנה. הם התגלו בארגנטינה במחוז אנטרה ריוס ובקטמרקה. בסוג היה מין אחד - Andalgalornis steulleti.
מאפיינים
עוף גדול זה היה מצויד במקור עצום בעל קצה משונן כמו גרזן ומבנהו ומבנה הצוואר נועדו לאפשר ליצור להכות בעוצמה חזקה בטרף אפשרי, בצורה בה תקפו האלוזאורוס או הסמילודון במכות מתפרצות. הוא היה בעל רגליים ארוכות איתם נע במהירות על פני המישורים, אם כי סביר להניח שהיה טורף ממארב. עצמותיו היו חלולות וקלילות יחסית לעופות כמו הפורוסרקוס. הוא הגיע רק לגובה 1.5 מטר ולמשקל 40 ק"ג.
הטרף העיקרי שלו הורכב ממכרסמים קטנים עד בינוניים ומצעירי הסדרה נוטונגולאטויים. רק לעיתים נדירות הוא הכריע טרף גדול ממנו, דבר שהיה יכול לסכן את חייו וגם ולמשוך אוכלי נבלות תוקפניים לאזור.
בתרבות
עוף זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
שברולט סדרה D
שברולט סדרה D (באנגלית: Chevrolet Series D) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה בגרסה נוספת: רודסטר, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט אשר יוצרה בין השנים 1917–1918 (מודל 1918).
שברולט סדרה D
דגם ה -"שברולט סדרה D" הייתה המכונית הראשונה בעלת V8 צילינדרים אשר ייצרה "שברולט".
הדגם השני מבית "שברולט" שהורכב בו מנוע V8 צילינדרים יוצר בשנת 1955.
יוצרו יותר מ-400 יחידות מהן 194 יחידות יוצרו בקנדה.
קרן גרנק
קרן גרנק (נולדה ב-1973) היא מעצבת תאורה ישראלית.
קורות חיים
קרן גרנק נולדה בתל אביב וגדלה בבת-ים, למדה במגמה ספרותית בתיכון העיוני "חשמונאים" בבת-ים. בצבא שירתה כמש"קית ת"ש בקריה. מייד לאחר סיום שירותה הצבאי החלה ללמוד במגמה לעיצוב תיאטרון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1997-1993). בתום לימודיה הייתה העוזרת של מעצב התאורה אבי יונה בואנו במבי בהפקות תיאטרון ואופרה, ובמקביל התחילה לעצב תאורה בבתי ספר למשחק ובתיאטרוני פרינג'. במהלך השנים היא השתלבה יותר ויותר בתיאטרון הרפרטוארי.
גרנק מעצבת תאורה לתיאטרון ולמופעי מחול. היא עיצבה תאורה להצגות ולמופעים בתיאטראות הקאמרי, הבימה, באר שבע, בית ליסין, החאן, האופרה הישראלית, תיאטרון רמת-גן, תיאטרון הספרייה, אנסמבל עיתים, צוותא, תיאטרון תמונע, תיאטרון אנסמבל הרצליה, המעבדה, תיאטרון מדיטק, מרכז סוזן דלל ובבית האופרה של אנטוורפן.
ב-2014 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי למעצב התאורה של ההצגה "מקבת'" בתיאטרון הקאמרי.
תה וסימפתיה
תה וסימפתיה (באנגלית: Tea and Sympathy) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של וינסנט מינלי, עם דבורה קר, ג'ון קר ולייף אריקסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי רוברט אנדרסון והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בהצלחה בברודוויי ב-1953 והוצג ברחבי העולם. הוא הועלה בתיאטרון האוהל בשנת 1955 עם עודד קוטלר בן ה-17 בתפקידו הראשון בתיאטרון מסחרי בישראל.
זה היה אחד מהמחזות הראשונים שעסקו בהומוסקסואליות של נער מתבגר בבית ספר תיכון. לאור הצלחת המחזה רכשה חברת מטרו גולדווין מאייר את הזכויות אבל בגלל קוד הייז בהוליווד שאסר לדון בהומוסקסואלים, שונה התסריט על ידי המחבר עצמו מנער הומוסקסואל לנער שמראה תכונות נשיות ומוחרם לכן על ידי חבריו ואביו.
תקציר העלילה
טום לי (ג'ון קר) הוא תלמיד בבית הספר "צ'ילטון", תיכון יוקרתי פרטי בניו אנגלנד. התלמידים גרים בפנימייה ביחד עם המאמן הנערץ שלהם ביל ריינולד (לייף אריקסון) ואשתו לורה (דבורה קר).
טום נבדל משאר חבריו - הוא לא נמשך לנערות, לריקודים, לספורט גברי (פרט לטניס בו הכוח חשוב פחות) ולטיפוס הרים. הוא יודע לסרוג ולבשל, מעדיף מוזיקה קלאסית ונגינה בגיטרה של שירי עם. בהצגות הוא מעדיף לקבל תפקידי נשים. התלמידים מקניטים אותו ומכנים אותו "Sister Boy", כינוי המרמז על נטיותיו. הם כותבים את הכינוי הזה על דלת חדרו.
גם אביו, הרב לי (אדוארד אנדרוז), מתבייש בו. הוא וביל חברים מתקופת הלימודים וביל הבטיח לו להפוך את טום "לגבר" אבל נכשל. מכל התלמידים רק חברו לחדר, אל תומפסון (דאריל היקמן), מנסה לעזור ולגונן עליו. הוא מבקש ממנו להיות יותר "גבר", להסתפר קצר וגברי ולסגל לעצמו הליכה גברית אבל גם זה לו עוזר. אביו של אל מכריח אותו לעזוב את החדר עם טום.
רק לורה אשתו של ביל, מבינה את טום ומזמינה אותו מדי פעם לשיחה סימפתית עם שתיית תה (מכאן שם המחזה והסרט). טום מזכיר לה את בעלה הראשון שהיה עדין ומתחשב (בניגוד לביל) ונהרג במלחמת העולם השנייה. על רקע הפגישות האלה מתערערים היחסים בין ביל ללורה.
אל מציע לטום ללכת לפגישה עם אלי מרטין (נורמה קריין) שעובדת כמלצרית בבר הסמוך כדי להוכיח את גבריותו היות אלי ידועה כ"אחת שנותנת". טום מהסס ולורה משכנעת אותו לא ללכת ואפילו כמעט מתמסרת לו אבל הוא מחליט בכל זאת להגיע לאלי. המפגש ביניהם הוא טראומטי לגביו. היא רואה שהוא מפחד לחבק אותה ואז היא נזכרת בכינוי של "Sister Boy" ומכנה אותו בשם זה. טום מזועזע, לוקח סכין מהמטבח, בורח ומנסה להתאבד אך שכנים עוצרים אותו ומזעיקים משטרה.
כעבור עשר שנים חוזר טום לבית הספר לפגישת מחזור. הוא התחתן וכתב ספר המתבסס על פרשת חייו. הוא נפגש עם ביל שמודיע לו שלורה עזבה אותו והשאירה לו מכתב בו היא כותבת שקראה את ספרו ושלא הייתה לה ברירה אלא לעזוב את ביל.
זיקית תימנית
זיקית תימנית (שם מדעי: Chamaeleo calyptratus) היא מין במשפחת הזיקיתיים החי בהרי תימן, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית.
מאפיינים
הזיקית חיה באזורי מחיה שונים, בחלקם כמות משקעים רבה ואחרים הם מדבר צחיח. הזיקית התימנית מותאמת במיוחד לעצים - יש לה גוף שמתאים בדיוק לאחיזה נוחה בענפים. הזיקית חיה כמין פולש גם באזורי פלורידה ואיי הוואי בהיקפים מצומצמים. לזכרים יש מעין דורבנות על גבם, אך אין לנקבות. הדורבנות אינם נמצאים על גבן של זיקיות צעירות ומתפתחים עם התבגרותן. צבעו הטבעי של הזכר הוא ירוק ומשתנה במצב של לחץ.
הזיקית התימנית היא אוכלת כל - למרות שרוב מזונה מורכב מחרקים, היא ניזונה גם מעלים, פירות ופרחים של צמחים שונים, במיוחד בעת בצורת. נקבת הזיקית יכולה להטיל עד כשלוש פעמים בשנה, כאשר כל תטולה יכולה לכלול 20 עד 70 ביצים.
גופה של הזיקית מותאם במיוחד לטיפוס ומחייה על העצים - גופה דומה לעלה, ורגליה מותאמות במיוחד לטיפוס על זלזלים.
הזיקית מסוגלת להזיז את עיניה לשני כיוונים שונים בו זמנית.
אידה בובולה
אידה מרים בובולה (בהונגרית Ida Miriam Bobula; 27 בפברואר 1900 - 24 באוקטובר 1981) הייתה פרופסור במכללת לימסטון ארצות הברית, אקטיביסטית, פמיניסטית, היסטוריונית, בלשנית, אשורולוגית וחוקרת תרבויות, ממוצא הונגרי.
ביוגרפיה
בובולה נולדה למשפחה פטריוטית מרקע חברתי גבוה. בתם של ג'אנוס די ואיידה הלסי בובולה. אביה ג'אנוס בובולה היה אדריכל. ספר השירים שלה, ראה אור בשנת 1920. היא למדה באוניברסיטת פוזמני פטר (Pázmány Péter). יזמה את הקמת האגודה הלאומית של נשים סטודנטיות באוניברסיטה ובמכללות בהונגריה. כיהנה בתפקיד יו"ר ונשיאת האגודה בשנים 1920 עד 1924. בובולה קיבלה את הדוקטורט בשנת 1924, ואחר כך שימשה במשך שנתיים בתפקיד עמיתת מחקר במכללת ברין מאור בפנסילבניה, ארצות הברית.
הייתה תלמידתו של פרנץ יוס באדיני. שניהם היו חוקרים בתחום איתור מוצאו של העם ההונגרי, ופרסמו יחד מחקרים עם עדויות על מוצא השפה והתרבות ההונגרית מתוך השפה והתרבות השומרית הקדומה. בובולה חקרה וגילתה מהו המקור של האלה הפטרונית של הונגריה בולדוגסוני (Boldogasszony). על פי הכנסייה הנוצרית בולדוגסוני הוא שמה של מריה אם ישו. פירוש שמה הוא "גבירת השפע" בובולה גילתה שעל פי הפולקלור ההונגרי יש לאלה בולדוגסוני שבע בנות, וגילתה שהמקור העתיק של אלה זאת הוא האלה באהו השומרית, המכונה גם באבה וגם גולה. על פי האמונה השומרית באהו היא "האלה האם הגדולה", אלת החיים והמוות, אלת האדמה, המים והשמים, אשר ילדה את האלים. ואשר מכונה "אמא באהו אלת השפע". בובולה גילתה טקסים, פולקלור ומנהגים הונגרים המשמרים עד היום טקסים לאלה האם הגדולה, כולל טקסי לידה, טקסי קציר ועוד.
מאיר אליהו (רב)
הרב מאיר אליהו הוא רב, פוסק הלכה, דרשן ומחבר ספרים חרדי-ספרדי.
הרב אליהו הוא מרצה בולט, ואלפים משתתפים בדרשותיו. שיעוריו הרבים מתפרסמים ברשת וזוכים לפופולריות רבה.
חיבר ספרים רבים העוסקים בקבלה, הלכה ואגדה, בהם סדרת הספרים "מעשה מרכבה", שו"ת "מרכבות ארגמן" ועוד.
פעילות ציבורית
הרב מאיר אליהו גדל בבית חילוני וחזר בתשובה בעקבות מחלתה של אמו במהלך שירותו הצבאי. לאחר חזרתו בתשובה למד בישיבת "אשרי האיש" ולמד בחברותא עם ראש הישיבה הרב יוסף בן פורת.
החל את דרכו כרב קהילה במיאמי שבארצות הברית, בשנת 2010 שב לישראל והחל להעביר שיעורים קבועים.
שיעוריו מתאפיינים בדיבור מהיר ומקורות רבים יחסית.
שיעוריו מתפרסמים ברשתות חברתיות ובאתרו הרשמי.
ספריו
הרב אליהו חיבר סדרת ספרים בשם 'מעשה מרכבה' (מרכבות פרעה - 3 כרכים, מרכבות הגמול - 6 כרכים) העוסקים בנושאים קבליים כחיים אחרי המוות, גלגול נשמות, ועוד.
בנוסף, חיבר סדרת ספרי שאלות ותשובות בהלכה בשם 'שו"ת מרכבות ארגמן' (9 כרכים), שעליהם הוא גם מעביר שיעורים בעיון, בדרך כלל בבית כנסת היזדים.
כמו כן חיבר סדרת ספרים על התורה (גם היא בשם 'מרכבות ארגמן', 3 כרכים) שבדרך כלל הוא מעביר מתוכה שיעורים עם חידושים מהספר בבית הכנסת מוסיוף.
חיים אישיים
הרב אליהו נשוי ואב למספר ילדים מתגורר בשכונת נחלאות בירושלים.
מרסל דליו
מרסל דַליוֹ (בצרפתית: Marcel Dalio; 17 ביולי 1900 – 20 בנובמבר 1983) היה שחקן יהודי-צרפתי.
ביוגרפיה
דליו נולד בשם ישראל משה בלאושילד (Blauschild) בפריז למהגרים יהודים מרומניה. בשנות ה-20 החל להופיע על במת הקברט והתיאטרון בפריז. בשנת 1933 התחיל לשחק בקולנוע. בשנת 1937 הופיע בסרט "פפה לה מוקו" (Pépé le Moko) של ז'וליאן דוביבייה (Duvivier), שנחשב לאחד ממבשרי הסרט האפל. בשנה זו הופיע גם ביצירת המופת של הבמאי ז'אן רנואר "האשליה הגדולה", ובשנת 1939 הופיע ביצירת מופת נוספת של רנואר: "חוקי המשחק". בתקופה זו נישא לשחקנית מדליין להבו, שהייתה אז בת 17, לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה, שחקנית צרפתייה ממוצא רומני שכונתה ג'ני הולט.
בשנת 1940, עם נפילת צרפת לידי גרמניה הנאצית, נאלץ דליו לברוח בשל מוצאו היהודי. הגרמנים השתמשו בדמותו בפוסטרים אנטישמיים אשר הראו את דמות "היהודי הטיפוסי". דליו הגיע לליסבון, ושם המתין כחודשיים עד שקיבל ויזה לצ'ילה. כאשר הגיע למקסיקו הסתבר כי הוויזה שבה החזיק מזויפת. לבסוף קיבל דרכון קנדי זמני, שאיפשר לו להיכנס לארצות הברית. שני הוריו, שלא הצליחו להימלט, נספו בשואה.
בהוליווד לא הצליח דליו לשחזר את החשיבות שלה זכה בקולנוע הצרפתי. במהלך מלחמת העולם השנייה הופיע ב-19 תפקידים, רובם תפקידים זוטרים של אדם ממוצא צרפתי. סרטו הראשון היה קומדיה בשם "לילה אחד בליסבון" (1941), שבה שיחק לצד פרד מקמורי. בסרט שיחק דליו קונסיירז' במלון. במהלך שהותו בהוליווד קיבל תפקידים דומים.
זכור במיוחד תפקידו בסרט "קזבלנקה" משנת 1942, שבו שיחק קרופייה. בסצנה שבה הוא מופע סוגר הקפיטן ריינו (קלוד ריינס) את בית הקפה של ריק (המפרי בוגרט) בטענה כי מתקיימים בו אירועים לא חוקיים. בעודו מדבר, מגיע אליו דליו, האוחז בחבילה גדולה של כסף, ומוסר אותה לידיו כשהוא אומר "זכיותיך, אדוני". עבור התפקיד קיבל סכום של 667 דולר. אשתו, להבו, שיחקה לצידו את איבון, ידידתו של ריק. תפקידה של להבו דרש מספר צילומים נוספים לאחר סיום הסצינות בהן השתתף דליו. דליו ניצל את ההזדמנות והגיש כנגדה תביעת גירושים בלוס אנג'לס בטענה כי היא נטשה אותו. להבו המשיכה לאחר מכן בקריירת המשחק שלה באופן עצמאי. במהלך המלחמה המשיך להופיע בסרטים. בין היתר הופיע לצד בוגרט ב-1944 בגרסה הקולנועית לספר "להחזיק ולאבד".
לאחר המלחמה שב לצרפת, ועוד בשנת 1945 התחיל להופיע שם בסרטים. המשיך לשחק בהוליווד לצד חידוש הקריירה שלו באירופה. בין היתר הופיע בשנת 1951 בסרטו של דני קיי "בריביירה" וב-1953 בסרטה של מרילין מונרו "גברים מעדיפים בלונדיניות", ובשנת 1954 בסרט "סברינה" של בילי ויילדר. בשנת 1955 הופיע בתפקיד "קפיטן ריינו" (תפקידו של קלוד ריינס) בגרסה הטלוויזיונית ל"קזבלנקה". כן הופיע בהפקות רבות, הן מקומיות והן בהוליווד בשנות ה-50 ובשנות ה-60. ב-1963 הופיע בסרטו של ג'ון יוסטון"רשימתו של אדריאן מסנג'ר" וב-1966 בקומדיה "כיצד לגנוב מיליון". בין היתר הופיע במספר סדרות טלוויזיה מצליחות, כ"אלפרד היצ'קוק מציג" ו"פיטר גאן". סרטו ההוליוודי האחרון, לאחר קריירה ממושכת היה "מלכוד 22" בגרסתו של הבמאי מייק ניקולס. משנת 1970 התרכז בקולנוע הצרפתי, והופיע בסרטים רבים. הסרט הבולט בניהם סרטו של ז'ראר אורי, "הרפתקאותיו של רבי יעקב", שבו שיחק לצד לואי דה פינס, ויצא לאקרנים בשנת 1973. במהלך הקריירה שלו הופיע ביותר מ-150 סרטים. בשנת 1983 מת בפריז.
אובה הויג-גילדברג
אובה הויג-גילדברג (בדנית: Ove Høegh-Guldberg; 1 בספטמבר 1731 – 7 בפברואר 1808) היה היסטוריון ומדינאי דני. שימש כמנהיג בפועל של דנמרק במהלך תקופת שלטונו של כריסטיאן השביעי.
ביוגרפיה
גילדברג נולד בהורסנס שביוטלנד. הוא היה בנם של יורגן פדרסן הוג (1683–1751) ושל הלנה דורותיאה גילדברג (1697–1742). בעידוד אחי אמו שהיה כומר, החל גילדברג ללמוד תאולוגיה. הוא קיבל תואר בתאולוגיה בשנת 1753. מאוחר יותר הוא הפך להיסטוריון ובשנת 1761 הפך לפרופסור באקדמיית סורו. ב-1764 שכרה אותו המלכה יוליאנה מריה כמחנך עבור בנה הנסיך פרדריק. הוא התבלט בחצר המלוכה הדנית כלאומן, שמרן ומלוכן הדוק.
שלטונו של גילדברג היה איתן כל עוד על כס המלכות ישב כריסטיאן השביעי הלוקה בנפשו. מתוך חשש מהיום שאחרי, גילדברג עמל לשמור על מעמדו של בן טיפוחיו, אחיו למחצה של המלך, הנסיך פרדריק, כיורש העצר המיועד. זאת על חשבון בן המלך שנקרא אף הוא פרדריק. בן המלך חונך בזמנו בידי שטרואנזה והשקפותיו היו מושפעות מהנאורות. באפריל 1784 ביצע בן המלך הפיכה והכתיר את עצמו כיורש העצר וכשליט הממלכה בפועל. הוא נאלץ להתפטר מכל תפקידיו אולם נותר פקיד בכיר עד 1802, אז פרש לאחוזת האלד ליד ויבורג שם התגורר עד מותו ב-7 בפברואר 1808.
גרודז'יסק מזובייצקי
גרודז'יסק מזובייצקי היא עיירה בפרובינציית מזוביה בפולין, בירת המחוז גרודז'יסק. העיירה נמצאת כ-30 ק"מ דרומית-מערבית לוורשה ומהווה חלק מהאזור המטרופוליני של ורשה.
תולדות העיר
בשנת 1795 סופחה גרודז'יסק מזובייצקי לפרוסיה ובין השנים 1807–1815 הייתה חלק מהדוכסות של ורשה, מדינת חסות של צרפת הנפוליאונית. לאחר תבוסת נפוליאון ב-1815 נכללה העיר בפולין הקונגרסאית, "ממלכת פולין" ללא מלך שנשלטה למעשה על ידי האימפריה הרוסית. ב-14 ביוני 1845 קושרה העיר על ידי קווי רכבת עם ורשה ועם וינה. למרות זאת, בשנת 1870 איבדה גרודז'יסק מזובייצקי את מעמדה כעיר.
בשנת 1881 הוקם בית החרושת הראשון במקום, ובשנת 1884 הוקם ביורדנוביצה הסמוכה אתר מרחצאות להידרותרפיה.
בימי מלחמת העולם הראשונה העיירה ניזוקה קשות. בשנת 1915 הוחזר לה המעמד של עיר. וכעבור שלוש שנים נכנסה גרודז'יסק לתחום הרפובליקה הפולנית העצמאית המחודשת. בתקופת מלחמת העולם השנייה איבדה העיירה כ-5000 מתושביה, רובם יהודים שנרצחו בשואה.
בין השנים 1975–1998 הייתה שייכת למחוז ורשה. החל משנת 1999 היא חלק מהמחוז מזוביה.
היהודים בגרודז'יסק מזובייצקי
במאה ה-15 התיישבו בעיירה היהודים הראשונים. בשנת 1765 חיו בה 157 יהודים. בשנת 1865 מספרם הגיע ל-760. בשנת 1897 כבר מנתה האוכלוסייה היהודית 2,154 אנשים.
בשלהי המאה ה-19 הייתה גרודז'יסק למרכז חסידים חשוב, הודות לפעילותו של רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק (1824 - 1892). עד למלחמת העולם הראשונה כיהן כאדמו"ר בעיירה רבי ישראל שפירא, נכדו של רבי אלימלך. בנו של ר' אלימלך, אף הוא יליד גרודזיסק (בשנת 1889), הפך לרבי מפורסם לא פחות: רבי קלונימוס קלמיש שפירא (האדמו"ר מפיאסצ'נא).
במיפקד ב-1921 נמצאו בעיירה 2,756 יהודים ובשנת 1939 מנתה הקהילה 3,255 אנשים.
בשנת 1939 נכבש המקום על ידי גרמניה הנאצית. בסתיו 1940 ריכזו הנאצים כ-6,000 יהודים מהעיירה ומהסביבה לתוך גטו, ובנובמבר 1941 גורשו משם היהודים לגטו ורשה. משם הובלו בשנת 1942 לטרבלינקה. רוב יהודי העיירה נספו בשואה. הגרמנים הרסו גם את בית העלמין היהודי. 70 מצבות שנותרו שופצו לאחר המלחמה.
עם הבנים המפורסמים של הקהילה היהודית מגרודז'יסק נמנו הרב לוי יצחק בנדר (1897-1987) מגדולי חסידי ברסלב במאה העשרים, השחמטאי מיגל ניידורף (1910 - 1997), היחיד במשפחתו שהצליח להימלט מפני הנאצים והתאזרח בארגנטינה, והצייר וולף קיבל (1903 - 1938). על שמו של ניידורף נקראת תחרות המתקיימת בעיר על ידי הפדרציה לשחמט של מזוביה, וכן נקרא על שמו מועדון השחמט בגרודז'יסק.
שמואל קבילי
שמואל קבילי (נולד בשנת 1949) הוא דוקטור ישראלי לביולוגיה, מומחה לאימונולוגיה והממציא של ״Cabilly Patents״.
קורות חיים
את לימודיו לתואר ראשון בביולוגיה השלים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משם המשיך לתואר שני ודוקטורט באימונולוגיה במעבדה של פרופסור רות גלילי באוניברסיטה העברית שבירושלים. את הפוסט-דוקטורט שלו עשה ד״ר קבילי במעבדתו ובהדרכתו של חבר האקדמיה למדעים והחוקר הראשון שביטא אינסולין רקומביננטי בחיידקים, ד״ר ארתור ריגס, במכון בקמן למחקר במוסד City of Hope בקליפורניה. במהלך תקופת הפוסט-דוקטורט, פיתח קבילי טכנולוגיה ליצור נוגדנים רקומביננטים בשיתוף פעולה עם ד״ר הרברט היניקר מחברת הביוטכנולוגיה ג׳ננטק. ד״ר קבילי היה הראשון שהצליח לבטא נוגדנים במערכת חיידקית בהנדסה גנטית, העבודה פורסמה ב-1984 בעיתון PNAS. טכנולוגיה זו, המכונה כיום בעולם כ-״Cabilly Patents״ מאפשרת יצור תעשייתי של נוגדנים חד-שבטיים כימריים או מואנשים שתוכננו בהנדסה גנטית כנגד מטרות ייחודיות ונחשבת לאבן הפינה בתרופות ביולוגיות מבוססת נוגדנים. בהסתמך על הטכנולוגיה הזו פותחו משנת 1994 ועד היום מעל 80 תרופות לסרטן, מחלות אוטואימוניות ומחלות נוירולגיות שונות. עם התרופות המובילות נמנות: ריטוקסימאב – תרופה לסרטני דם; הרצפטין – תרופה לסרטן שד; קיטרודה ואופדיבו – תרופות אימונו-תרפיות למלנומה, סרטן ריאות ועוד.
בשנים שלאחר מכן, פיתח ד״ר קבילי בחברת אתרוג את טכנולוגיית E-Gel - זוהי מערכת לביצוע הפרדת מולקולות DNA וחלבונים באמצעות אלקטרופורזה ׳יבשה׳. שיטה זו אינה מצריכה שימוש בהכנת תמיסות ובאביזרים נוספים לצורך הפרדת חומצות גרעין.
קבילי בין מקבלי אות בן-גוריון לשנת 2020 מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
חוק איסור אלימות בספורט
חוק איסור אלימות בספורט, התשס"ח-2008, התקבל בכנסת ביום כ"ז בתמוז ה'תשס"ח (30 ביולי 2008), ותוקן ביום 17 בדצמבר 2014. החוק נחקק במטרה להתמודד עם תופעת האלימות בספורט, זאת לאור מקרים חוזרים ונשנים של ביטויי אלימות וגזענות במגרשי הספורט ובהקשר של אירועי ספורט.
היסטוריית חקיקה
בשנת התשס"ב ובשנת התשס"ה תוקן חוק הבטיחות במקומות ציבוריים, התשכ"ג- 1962, בהתבסס על המלצותיה של ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא האלימות בספורט והערות משרדי הממשלה הנוגעים בדבר. התיקונים שנעשו בחוק חלים על ענפי הכדורגל והכדורסל בלבד. לשם התמודדות עם תופעה קשה זו של אלימות וגזענות בספורט, הוצע החוק על מנת לקבוע בנפרד הוראות לטיפול באלימות בספורט, הלקוחות מחוק הבטיחות, בהרחבת תחולתן לכלל ענפי הספורט. עם זאת, הצעת החוק כללה הוראות נוספות שתכליתן הגברת האכיפה וסיוע במיגור התופעה האמורה.
בחודש יולי 2014 הוצעה הצעת לתיקון החוק, המציעה להחמיר את העונש לעובר עבירה בנסיבות מחמירות, אך הצעה זו טרם התקבלה. לאחר מכן, בחודש דצמבר 2014, הוצע והתקבל תיקון לחוק הכולל סעיף המקנה סמכויות נוספות בהפרה חוזרת, וסעיף הקובע עונש לתוקף אדם באירוע ספורט. בנוסף, תוקן סעיף 17 לחוק. תיקון זה הוצע בעקבות משחק הדרבי בין הפועל תל אביב למכבי תל אביב, בו פרץ אוהד הפועל תל אביב למגרש והכה את שחקנה של מכבי תל אביב, דבר שהוביל לכניסת אוהדיה של מכבי תל אביב לכר הדשא וסיומו של המשחק בשלבו המוקדם.
בחודש יוני 2022, בשלהי כהונת הכנסת העשרים וארבע, תוקן החוק בפעם השלישית. התיקון לחוק האריך את התקופה המקסימלית בה שוטר יכול להרחיק אוהד מהמגרשים מ-30 ל-60 יום, עד למתן צו הרחקה או הגבלה על ידי ביהמ"ש. בנוסף, שוטר יכול להחליט שבמניין הימים האלה לא ייחשבו ימי פגרה. כמו כן, נוספה אפשרות של הטלת קנסות מנהליים על אוהד שהתפרע.
עיקרי החוק
ניתן לחלק את החוק לארבעה חלקים: א. התנאים לקיום אירוע ספורט – מציב תנאי סף לקיום האירוע, ב. בעלי תפקידים נדרשים באירוע ספורט – בלעדיהם לא ניתן לקיים אירוע ספורט, ג. אכיפה ועונשין – הרחבת סמכויות האכיפה של השוטרים (ס' 12), קביעת סנקציה פלילית בגין הכנסת חומרים אסורים למגרש (ס' 14), איסור התבטאות גזענית (ס' 15), איסור כניסה לשדה המשחק (ס' 16), צווי הרחקה/הגבלה (ס' 17), ד. כינון המועצה למניעת אלימות בספורט.
אלבין אקדל
קריירת מועדונים
בקיץ 2011, בהחלטה משותפת של יובנטוס ובולוניה, נמכר כרטיס השחקן של אקדל לקליארי. בשלוש העונות הראשונות, אקדל וקליארי סיימו את העונות בחלק התחתון של הטבלה אך רחוק מאבקי התחתית. בספטמבר 2014, בעונתו הרביעית והאחרונה של אקדל בקליארי, הוא הבקיע שלושער בניצחון 1–4 על אינטר מילאנו. עם זאת, אקדל וקליארי נשרו בתום העונה לסרייה ב'. לאחר ירידת הליגה, עזב אקדל את קליארי, לאחר שערך במדיה 114 הופעות ליגה, בהן הבקיע שמונה שערים, וחתם בהמבורג מהבונדסליגה.
המבורג שילמה לקליארי בעבור כרטיס השחקן של אקדל 4.5 מיליון אירו, והבטיחה לאקדל שכר של 600 אלף אירו לעונה. את הופעת הבכורה שלו בהמבורג ערך אקדל באוגוסט 2015, בתבוסה 0–5 לבאיירן מינכן במחזור הפתיחה של הבונדסליגה. בעונת הבכורה של אקדל בהמבורג, 2015/16, הוא סיים עם הקבוצה במקום העשירי בבונדסליגה, כשהוא עורך 14 הופעות ליגה בלבד בגין פציעות שונות שגרמו לו להחמיץ חלקים גדולים מהעונה. בעונת 2016/17 ערך אקדל 21 הופעות ליגה. המבורג ואקדל סיימו עונה זו במקום ה-14, מרחק נקודה אחת מהמקום המוביל למבחני ההישרדות בבונדסליגה. באותה עונה, במרץ 2017, הבקיע אקדל את שער הבכורה שלו בהמבורג, בניצחון הליגה 0–1 על הרטה ברלין. בעונת 2017/18 אקדל ערך 19 הופעות ליגה, והיה שותף לירידת הליגה ההיסטורית של המבורג, לראשונה בתולדות המועדון.
בקיץ 2018, לאחר שירד ליגה עם המבורג, חתם אקדל בסמפדוריה מהסרייה א' האיטלקית.
ב-13 ביולי 2022 חתם בספציה מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית
אקדל שיחק בכל נבחרות שוודיה הצעירות, וערך 12 הופעות במדי נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע שני שערים. באוגוסט 2011 ערך אקדל את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה הבוגרת, במשחק ידידות מול אוקראינה. בהמשך, ביסס אקדל את מעמדו כשחקן הרכב בנבחרת שוודיה, אך לא זומן לסגל השוודי ליורו 2012, וכשל להעפיל עמה למונדיאל 2014.
שוודיה ואקדל צלחו את מוקדמות מונדיאל 2018, כשהם סיימו בבית המוקדמות לפני הולנד והשאירו אותה מחוץ למונדיאל, והדיחו גם את נבחרת איטליה מהשתתפות במונדיאל, לאחר שניצחו אותה בפלייאוף העלייה. במאי 2018, אקדל זומן לסגל הסופי של שוודיה למונדיאל 2018. אקדל שיחק בכל משחקיה של שוודיה, שסיימה את המונדיאל עם הישג נאה של הגעה לרבע הגמר, בו הפסידה 0–2 לאנגליה והודחה מהטורניר.
חיים בן-דוד
חיים בן-דוד (חב"ד) (6 במאי 1919 – 22 בנובמבר 1967) היה אלוף בצה"ל, שירת במשך למעלה מחמש שנים כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה דוד בן-גוריון ולאחר מכן כראש אגף כוח האדם. לאחר שיחרורו התמנה לשגריר באתיופיה, ושם נהרג בתאונת מטוס בעת מילוי תפקידו.
חייו
בן-דוד נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1919, התחנך בגימנסיה העברית המקומית על שם צבי פרץ חיות. הצטרף לתנועת הנוער "גורדוניה", ועלה לארץ ישראל ב-1938. הצטרף לארגון "ההגנה", סייע בייסוד מעלה החמישה ועבר הכשרה חקלאית בגניגר. היה מראשוני הלוחמים בפלגות הלילה המיוחדות, במסגרת זו עסק בשמירה על צינור הנפט כירכוכ-חיפה ובשדות עמק יזרעאל. עמד בראש גרעין "אבוקה" שהתיישב בעמק בית שאן, וכיהן כמפקד החי"ש הראשון באזור.
לאחר הקמת חטיבת כרמלי היה מפקד פלוגה בחטיבה ובמלחמת העצמאות לחם בקרב רמת יוחנן, בקרבות בגליל המערבי לשחרור יחיעם, במבצע דקל ובמבצע חירם. בתקופה זו התקדם לקצין מבצעים ומפקד גדוד בחטיבה. בתום המלחמה היה אחראי להקמת בסיס ההדרכה של פיקוד הצפון ושירת כקצין אג"ם של הפיקוד.
באוקטובר 1951 מונה לעוזר ראש אג"ם, מרדכי מקלף, וב-1953 מונה לארגון מחלקת אכ"א-פרט באגף כוח אדם, התמנה ב-1955 למפקד חטיבת גולני, תפקיד בו שימש עד 1956.בנובמבר 1955 פיקד על 'מבצע ניצנה', כיבוש מוצבי הסחנה. בהמשך שימש בתפקיד ראש מטה פיקוד הצפון וראש מינהל הסגל באגף כוח האדם.
התאבדותו של נחמיה ארגוב הביאה למינויו למזכיר הצבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון. בן-דוד ליווה את בן-גוריון במשך למעלה מחמש שנים, כשברקע מתעצמת פרשת לבון. במקביל להתפטרותו של בן-גוריון מראשות הממשלה מונה בן-דוד ביולי 1963 לראש אגף כוח האדם, ובאפריל 1964 קודם לדרגת אלוף.
לאחר שיחרורו ב-1966 מונה לשגריר ישראל באתיופיה, נהרג בנובמבר 1967 בתאונת מטוס, בעת שטס מאדיס אבבה לחווה חקלאית שנוהלה בידי ישראלים במסגרת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם.
הוא נקבר בית הקברות הצבאי קריית שאול הותיר אחריו את רעייתו יעל ושלושה בנים.
הברודס
הברודס (באנגלית: The Broads), המוכר גם בשם הנורפק ברודס, הוא אזור במזרח אנגליה המאופיין בתעלות מים ואגמים הניתנים לשיוט.
אזור הברודס אינו כלול באופן רשמי בין הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת, אך נמצא במעמד שימור כמעט זהה לכך, כאשר הוא מנוהל על ידי רשות הברודס ולעיתים מכונה באופן לא רשמי "הפארק הלאומי הברודס". שטחי הברודס נמצאים בעיקר במחוז נורפוק ("הנורפוק ברודס") עם חלק קטן יותר במחוז סאפוק השכן ("הסאפוק ברודס"), אך עם זאת האזור כולו זכה לכינוי "נורפוק ברודס". מלבד הערך של הברודס כשמורת טבע, האזור נחשב לאזור השיוט השלישי בגודלו באי הבריטי, לכן רשות הברודס אחראית גם על תנועת השייט בגופי המים מה שמונע מהאזור להוות פארק לאומי רשמי.
אזור הברודס מוגן החל משנת 1976 כאתר רמסר.
תיאור
אזור הברודס כולל שבעה נהרות עיקריים ומספר יובלים, שביניהם אזורים מוצפים, מאגרים טבעיים ותעלות מים. עד לשנות ה-60 היה נהוג לחשוב שכל האוזר הוא תוצאה של הצפה טבעית של מישור החוף וערוצי הנחל, אז התגלה כי הרבה ממאפייני הנוף נוצרו באמצעות כריה מאסיבית של אדמת כבול באזור במהלך ימי הביניים. עם העלייה במפלס הים, האזורים שנחפרו הוצפו בהדרגה, למרות הקמה של סכרים וטחנות רוח לשאיבת המים (בדומה לנהוג בהולנד) נוצרו אותם גופי מים ייחודיים.
לאורך השנים בין המאה ה-17 ותחילת המאה ה-20 נעשו ניסיונות שונים להרחבת נתיבי השייט והעמקה של חלק מהתעלות לשימוש כלי שיט, בנוסף התפתחות תעשייתית ועירונית באזורים שונים בברודס הביאו לשינוי הערוצים והתעלות והסדרה של גבולות גופי המים. משום שורב גופי המים הם למעשה שטחים מוצפים מהים, ברובם הם מושפעים מתנועת הגאות והשפל, כך שככל שמתקרבים לים הגאות והשפל קיצוניים יותר בעוד שבאזורים פנימיים יותר הם כמעט ולא מורגשים.
לוי שליט
קורות חיים
שליט נולד בשם לוי שליטן (שאליטאן) נולד ב-1918 בקויבישב (Куйбышев) שברוסיה, שאליה נמלטו הוריו הליטאים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כעבור ארבע שנים שבה המשפחה לליטא העצמאית, לעיר מֶמֶל, שם למד בבתי ספר גרמניים יסודיים ותיכוניים, ולאחר מכן בישיבות טֶלז וסלובודקה. בגיל צעיר החל לכתוב שירה, אך עד מהרה עבר לעיתונאות, שבה הפגין כישרון ורכש לעצמו שם. כתב בשם העט "שליט" (שאליט), שלימים אימץ כשמו. ב-1936 החל לכתוב בעיתונים וכתבי עת יהודיים. היה ציוני מנעוריו, ב-1938 הצטרף להסתדרות הציונית, ונשא הרצאות מטעמה במקומות שונים.
עם הפלישה הנאצית בקיץ 1941 וכינון גטו שאוולי נכלא בו, ובשנים 1942–1944 נטל חלק בפעולות המחתרת בגטו של קבוצת "מצדה". ב-1944 נשלח למחנה הריכוז דכאו שבדרום גרמניה. עם שחרור המחנה על ידי הצבא האמריקני באביב 1945 נותר בגרמניה, ועבר לעיר מינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי, שם התרכזה שארית הפליטה. במינכן ייסד וערך את העיתון הראשון של הניצולים, "אונדזער וועג" ('דרכנו'). החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מינכן. בשנת תש"ט פרסם את זיכרונותיו מתקופת המלחמה: "אזוי זיינען מיר געשטאָרבן" ('כך מַתנוּ').
מ-1946 ועד 1950 היה פעיל בתנועה הציונית ונסע לשליחויות, בהן בישראל. ב-1951 הוזמן על ידי ראשי הקהילה היהודית בדרום אפריקה לנהל את פעולות המגבית היהודית וכן להרצות בקרב הקהילות היהודיות בדרום אפריקה ובמערבה על ההיסטוריה, התרבות והספרות היהודיות.
בשנות ה-70 פרסם שני ספרים בהוצאת ה"אפריקאנער אידישע צייטונג": "א יִיד אין דער וועלט" ('יהודי בעולם'; תשל"ב 1972) ו"צייטן דערציילן" ('זמנים מספרים'; תשל"ה 1974). בשנת 1980 ראה אור ספרו "Beyond Dachau".
בשנת 1983 עלה שליט לישראל. בשנת תשמ"ח-1988 התפרסם ספרו "נסיעות וזכרונות".
בשנת תשנ"ו-1996 התפרסם בהוצאת דביר קובץ מתוך עזבונו: "מאידך גיסא: עיונים בהיסטוריה היהודית", שבו קובצו מאמריו המאוחרים, העוסקים בהיבטים שונים של הגותו: "הדואליזם היהודי – "הכניסה לעולם" בלי לוותר על דביקות במסורת היהודית; השונוּת היהודית בגולה; חקר שפינוזה; הזרמים ביהדות המודרנית; קיום תרבותי יהודי; ציונות ומדינת ישראל."
אצטדיון פול בראון
אצטדיון פול בראון (באנגלית: Paul Brown Stadium, מכונה The Jungle), הוא אצטדיון הנמצא בעיר סינסינטי באוהיו ומשמש כיום כביתם של הסינסינטי בנגלס מה-NFL ואת קבוצת הפוטבול סינסינטי ברקאטס השייכת לאוניברסיטת סינסינטי.
מאז הקמת האצטדיון הוא נקרא על שם שחקן הפוטבול לשעבר פול בראון, (שבמקרה שיחק בסינסינטי בנגלס בסוף הקריירה שלו).
רק לאחר פטירתו של פול בראון בשנת 1991, הוחלט ששמו של המגרש יהיה על שמו, אצטדיון פול בראון.
שי אהרון
שי אהרון (נולד ב-12 באוקטובר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ והקשר התקפי. כיום המנהל המקצועי של קבוצת הפועל ירושלים.
קריירה
שי אהרון נולד וגדל בירושלים בשכונת גילה. בגיל 10 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל ירושלים שחבריו לכיתה הזמינו אותו לשחק בה. כבר בגיל 16 גילה כשרון יחסי על בני גילו, והוזמן לקבוצה הבוגרת של הפועל ירושלים, כשמאמן הקבוצה, אורי מלמיליאן, שחקן מפורסם בירושלים בפני עצמו, הקפיץ אותו לבוגרים. במשחקו הראשון בבוגרים בשנת 1996 נגד הפועל רמת-גן, ניצחה הקבוצה 0–3, כאשר הוא מבקיע שער עוד בהופעת הבכורה שלו, ובסיום אותה עונה עלתה הקבוצה לליגה הבכירה. לאחר מכן יצא להשאלה לקבוצת מכבי פתח תקווה שם לא הצליח להבקיע, וחזר להפועל ירושלים. בשנת 2000 יצא להשאלה קצרה בהכח מכבי רמת גן אך חזר לאחר תקופה קצרה. ב-2004 יצא שוב להשאלה לעונה אחת בהפועל אשקלון. בשנת 2010 עבר לשחק ביריבה העירונית של הפועל ירושלים, הפועל קטמון שהוקמה כקבוצת אוהדים שאוהדיה מאוכזבים מניהול הפועל ירושלים בבעלותו של יוסי סאסי. בקבוצה זו הופיע 115 פעמים והבקיע 55 שערים שהעלו את הקבוצה מליגה א' עד לליגה הלאומית, לאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 36. ב-1 במאי 2015 חזר אהרון מפרישה לשחק משחק אחרון (אחרי שלא שיחק שנה שלמה) והשתתף במשחק עלייתה המחודשת של קטמון מליגה א' לליגה הלאומית, כאשר במשחק סוער במיוחד החמיץ שני פנדלים, אך גם כבש ובישל בניצחון של קטמון 4:2 על מכבי עירוני קריית אתא. לאחר משחק זה פרש סופית מכדורגל בגיל 37, וקיבל תפקידי ניהול ספורטיבי במועדון.
לאחר הפרישה
לאחר הפרישה הסופית מכדורגל אייש אהרון מספר תפקידי ניהול ספורטיבי בקבוצות הנוער בהפועל קטמון, וכיום הוא המנהל הספורטיבי של הקבוצה המאוחדת של הפועל ירושלים.
אהרון בוגר תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמקדות בהכשרות בספורט ב.