cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניסויי ישראל
ניסוי ישראל-1
הניסוי ישראל-2 התבצע בשנים 1969–1975 ונועד לאמת את התוצאות שהתקבלו בניסוי "ישראל-1", ולבחון את השפעת הזריעה על רמת הגולן והחרמון שנוספו לשטח מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים. מכיוון שהאזור שבו נראתה הגברה מקסימלית של המשקעים היה מחוץ לאגן ההיקוות של הכנרת, קו הזריעה הוסט מזרחה באזור הצפוני. להסטת קו הזריעה מזרחה היה עוד יתרון חשוב: הושאר אזור בלתי זרוע ממערב לקו הזריעה, ובאמצעותו היה אפשר לנתח את גודל האפקט באזור הצפון.
באזור הדרום קווי הזריעה נשארו צמודים לחוף, ולכן לא התאפשר אזור ביקורת ממזרח לאזור הזרוע. אי לכך, ניתוח "ישראל-2" התבצע בדומה למתכונת של "ישראל-2", והתוצאות הצביעו על חוסר הסכמה בין שני הניסויים. הוחלט לעשות ניסוי נוסף בדרום, במתכונת דומה לזו שהתקיימה בצפון הארץ ב-"ישראל-2", ולהשאיר אזור ביקורת.
ניסוי ישראל-3
ניסוי ישראל-3 נועד לבחון את יעילות זריעת העננים בדרום והתקיים בין השנים 1975 ל-1995. ניתוח ראשוני של ניסוי "ישראל-3" לא הצביע על הגברת גשם באזור הדרום. תוצאה זו עמדה לכאורה בסתירה לממצאים שפורסמו בניסויים הקודמים, והדבר הביא לניתוחים מחודשים של הניסויים "ישראל-1" ו"ישראל-2" באזור הדרום. הניתוח המחודש הראה שגם בשני הניסויים הקודמים לא הגבירה הזריעה את כמות הגשם בדרום הארץ, ובניסוי "ישראל-2" יש אף חשש להפחתה. התעורר אפוא קושי ליישב את ההבדל הגדול באפקט הזריעה בין הצפון לדרום, ונשאלה השאלה כיצד ייתכנו הבדלים גדולים כל כך בתכונות העננים הרלוונטיות להגברת המטר על פני אזור גאוגרפי קטן כל כך?
בחיפוש הסבר פיזיקלי לתוצאות הסטטיסטיות התמקדה תשומת הלב בהשפעה האפשרית של האבק המוסע עם הרוח מן המדבריות הגובלים באזור המטרה הדרומי. וינסנט שפר כבר הראה במחקריו המוקדמים שאבק מדברי היינו גרעין קיפאון טבעי, ואכן בימים של סופות חול נמדדו בארץ ריכוזי שיא של גרעיני קיפאון. כמות האבק המדברי הנשטף מן השוליים הדרומיים של מערכות ענני הגשם גדולה כל כך, עד שהוא מצטבר על פני השטח בצורה של אדמת לס המכסה שטחים נרחבים בחלקו הדרומי של אזור המטרה הדרומי ובצפון הנגב.
המידע הזה, בצירוף הממצאים הסטטיסטיים החדשים, העלה את החשד שבימים רבים יש בדרום ריכוזים גבוהים של גרעיני קיפאון טבעיים, ותוספת מלאכותית של נבטי קיפאון בימים אלה לא תועיל ואולי אף תזיק, מחמת תחרות יתר על הכמות המוגבלת של מי הענן. כן נמצא – בתצפיות של אובך או של סופות חול במרכז הארץ ובצפון הנגב – שרוח מכיוון דרום-מערבי עלולה להביא אבק ממדבריות צפון אפריקה, סיני והנגב, ואילו לאוויר המגיע מצפון-מערב יש, ברוב המקרים, מסלול ימי יותר.
ניתוח מחודש של הניסויים הראה שהגברת הגשם באזורי הדרום התקבלה רק בימים שבהם לא דיווחו על אובך או על רוחות דרום מערביות. הגברה זו קוזזה במלואה ואולי גם יותר מכך על ידי ההפחתה שנצפתה בשאר הימים. עניין מיוחד יש בממצא, שכל תוספת הגשם בניסוי "ישראל-2" צפון התקבלה מ־53 אחוזים ימי הניסוי שבהם לא נצפו אובך או סופות חול.
ניסוי ישראל-4
ניסוי ישראל-4 החל בדצמבר 2013 ונכון לתחילת חורף 2019 הוא עדיין מתקיים. ניסוי זה בא לבחון את השינוי ביעילות זריעת העננים לצורך הגברת גשם לאור השינויים האקלימיים שאזורנו עובר, העלייה ברמות זיהום האוויר העלולות להשפיע על תהליכי יצירת המשקעים וכן גם שינויים שמערך הזריעה עבר (שינוי מיקומי תנורי הזריעה ואופן הפעלתם). ניתוח תוצאות הניסוי מתבצעות גם כן בשיטת היחס הכפול בשתי שיטות: (1) גשם מדוד באזור מטרה אל מול אזור ביקורת ו-(2) גשם מדוד באזור המטרה אל מול גשם חזוי ממודל.
ב-2021, לאחר 7 שנים של ניסוי הופסק השימוש ביודיד הכסף לזריעת עננים לאחר שהתגלה כי תרומת פעולה זו היא תוספת של 1.8% בממוצע של מי גשמים דבר אשר אינו מצדיק את העלות הגבוהה של התהליך
תל סבי אבייד
תל סבי אבייד (בערבית: تل صبي أبيض, תעתיק מדויק: תל צבי אביץ'; משמעות השם "הגבעה של הנער הלבן") הוא אתר ארכאולוגי בעמק נהר בליח בצפון סוריה במחוז א-רקה, 30 ק"מ דרומית לגבול עם טורקיה ו-80 ק"מ צפונית לעיר א-רקה. באתר התקיימה התיישבות בתקופה הנאוליתית בין סוף האלף השמיני ומחצית האלף השישי לפנה"ס ובתקופת הברונזה המאוחרת.
התל והמחקר הארכאולוגי
האתר מורכב מארבע תלוליות הממוספרות מ-1 עד 4 שגודלן נע בין 10–50 דונם כשהן מונחות בקו מצפון לדרום. התל המרכזי הוא תל סבי אבייד 1. בתקופה הנאוליתית התלים היו מיושבים בין סוף האלף השמיני ומחצית האלף השישי לפנה"ס, אבל לא כולם יושבו בו זמנית, ההתיישבות עברה לסירוגין בין התלים השונים במהלך מאות השנים.
אתר זה נחפר מאז 1986 על ידי הארכאולוג  ההולנדי פיטר אקרמנס (Peter Akkermans) שהוביל לחפירות משמעותיות בתל סבי אבייד 1, 2 ו-3. התל הרביעי נסקר אבל לא נחפר כי הוא משמש לבית קברות של כפר מקומי חמאם א-טורקמן (Hammam et‑Turkman). החפירות באתר פסקו ב-2011 בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. אזור זה נכבש על ידי ארגון המדינה האסלאמית. בדיווח ממרץ 2014 נמסר כי המחסנים שהכילו כ-6,000 פריטים נשדדו מהאתר.
תל סבי אבייד 1
תל סבי אבייד 1 הוא הגדול מבין 4 התלים, גודלו הוא 240 על 170 מטר, והוא מתנשא בין 10-5 מטר מעל פני השטח. תל זה יושב לראשונה בתקופה הנאוליתית, בין השנים 5200–5100 לפנה"ס. לאחר מכן התקופה שבין השנים 5100–5000 לפנה"ס, ההתיישבות הייתה שייכת לתקופת חלף. הארכיטקטורה מסוף האלף השישי לפנה"ס כללה מבנים מלבניים בעלי חדרים רבים, ומבנים עגולים המכונים במחקר "תולואי" (tholoi) החוקרים העלו את ההשערה שמבנים עגולים אלה שימשו לאחסון.
בתל נמצאו גם שרידים מתקופת הברונזה המאוחרת (1550–1250 לפנה"ס). מתקופה זאת נמצאו שרידי מבנה מסיבי הנקרא "מצודה" והוא שייך לתקופה האשורית התיכונה. נמצאו גם מבני מגורים. השערת החוקרים היא שזאת הייתה עיר גבול אשורית שיש בה חיל מצב. המצודה כללה 8 חדרים הבנויים מקירות ברוחב של 2.5 מטר עשויים מלבני בוץ. נמצאו גם שרידי מערכת מדרגות שהובילו לקומה שנייה. גודל של המצודה היה 60 על 60 מטר והיא הייתה מוקפת חפיר מרובע שאורכו היה 80 מטר מכל צד. נמצא גם מגדל בחלק העתיק יותר שתוארך לתקופת מיתני (1300–1230 לפנה"ס). האשורים ביצרו את המקום בין השנים 1230–1197 לפנה"ס. השכבה העליונה ביותר מתוארכת לשנים 1196–1183 לפנה"ס. בתקופה זאת הם מילאו את החפיר בפסולת עירונית ושרידי בנייה עירונית. לאחר תקופה זאת, האתר ניטש ונהרס חלקית. באתר נמצאו באתרם אלפי ממצאים שכללו כלי חרס, אבני שחיקה, חותמות, וטביעות חותם. נמצאו גם למעלה מ-400 לוחות בכתב יתדות ליד מתקנים כמו תנורים וממגורות. הלוחות סיפקו מידע על סחר האשורי, מכתבים רשמיים שעסקו בניהול המבצר וכן תכתובת פרטית. במכתבים מצוינים אנשים אשוריים שחיו ועבדו במבצר. המקום שימש כמרכז סחר בין אשור וכרכמיש. ברוב התקופה שהמבצר היה פעיל הוא היה בשליטתו של אילי פאדה שהיה ראש השרים ובן לענף צדדי של משפחת המלוכה. הוא פעל בתקופתו של המלך האשורי אשור-ניררי השלישי שמלך בין השנים 1202–1197 לפנה"ס. המבצר שימש כאחוזה שלו ממנה שלט על כל אזור שנקרא בעת העתיקה חניגלבת. אזור גאוגרפי זה שכן בצפון מסופוטמיה בין החבור העליון הפרת ובמיוחד לאורך נהר הבליח. חשיבותו הייתה בהיותו אזור מעבר בין מסופוטמיה לאנטוליה. מהמצודה הוא שלט על אזור חקלאי גדול. בטקסטים יש התייחסות גם לאביו אשור-אידין . המצביעים על כך שהמצודה שימשה גם את המשפחה כמקור לתמיכה כספית למשפחת המלוכה בעיר הבירה.
באתר נמצאו לוחות בכתב יתדות שהועברו למוזיאון א-רקה  בעיר א-רקה.
כלכלה
בתקופת חלף הכלכלה התבססה על חקלאות מפותחת שכללה גידול בעלי חיים מבויתים, בעיקר עז הבית, לצד כבש הבית, בקר הבית וחזיר. נמצאו בנוסף כמות קטנה של עצמות צבאים שמקורן בציד. באתר לא נמצאו עדויות טובות לדיג.
תושבי האתר השתמשו בעצי צפצפה, ערבה ומילה.
קרמיקה
באתר נמצאו כלי חרס בעלי פני שטח כהים ממורקים וכן כלים באיכות מעולה הדומים לכלים שנמצאו בתרבות חסונה ותרבות סאמרא. קערות וקנקנים שהיו להם פעמים רבות צוואר בעל  זווית כשהם מעוטרים בעיטורים גאומטריים. חלקם עוטר בבעלי חיים בעלי קרניים. רק כ-6 אחוזים מהכלים שנמצאו היו מתוצרת מקומית.
באתר נמצאו למעלה מ-275 בולות עשויות חרס וכן חותמות. הן נעשו עם לפחות 61 טביעות חותם. כמות גדולה כזאת של החלפת כלים בתהליך הייצור נמצאה לראשונה במורייבת אתר ארכאולוגי בצפון סוריה.
תל סבי אבייד 2–3
תל סבי אבייד 2 התחיל כשלוחה של התל הראשון גודלו 75 על 126 מטר, גובה התלולית הוא 4.5 מטר. על פי השרידים שנמצאו בתל, על פי בדיקות פחמן 14, הוא החל להיות מיושב בין השנים 7550–6850 לפנה"ס, קצת לאחר התקופה הנאוליתית קדם קרמית א'.
ב-2010 החלו חפירות ארכאולוגיות בתל סבי אבייד 3. החפירות פסקו ב-2011 בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
The Way We Were (שיר)
מילותיו מפרטות את היחסים המלנכוליים בין שתי הדמויות הראשיות בסרט בעל אותו השם משנת 1973. כמה מבקרי מוזיקה ציינו שהוא "מחייה את הקריירה של סטרייסנד". היא זכתה עליו בשני פרסי אוסקר, תוך שהוא זכה להצלחה מסחרית, כאשר הגיע לראש המצעדים שבקנדה וארצות הברית. "The Way We Were" היה השיר המצליח ביותר ב-1974 בארצות הברית, ואף הוכתר כ"שיר השנה" של בילבורד, במצעד סוף השנה שפורסם באותה העת. מאז, קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. סטרייסנד כללה את "The Way We Were" באלבומי אוסף שונים שהוציאה במהלך הקריירה שלה, כדוגמת The Ultimate Collection מ-2010.
במרוצת השנים הוקלט השיר פעמים רבות בשלל סוגות שונות; הזמר האמריקאי אנדי ויליאמס הקליט אותו עבור אלבומו ה-32, The Way We Were. הלהקה האמריקאית Gladys Knight & the Pips הקליטה אותו עבור אלבומה, I Feel a Song. הגרסה זכתה להצלחה מסחרית והגיעה למקום הרביעי בבריטניה ולמקום ה-11 בארצות הברית.
פיתוח והוצאה
המלחין והמפיק האמריקאי מרווין המליש יצר את הלחן "The Way We Were", עליו היה ויכוח בינו לבין סטרייסנד, שביקשה מהמליש ליצור לחן בסולם מינורי, אך הוא יצר זאת בסולם מז'ורי בגלל חשש שמילותיו לא יתאחדו עם הלחן עצמו כמו שצריך. זמן קצר לאחר ההצלחה המסחרית של "The Way We Were", החלה קולומביה רקורדס לבחור רצועות לאלבום האולפן ה-15 של סטרייסנד. מכיוון שהזמן היה מוגבל, הוא הורכב מכמה שירים אקראיים שסטרייסנד הוציאה כולל "All in Love Is Fair" (1974). על פי הערות האלבום של אלבום להיטיה הגדול ביותר מ-1991 , "The Way We Were", "All in Love is Fair", "Being at War with Each Other" ו-"Something So Right" היו הרצועות היחידות שנוצרו במיוחד עבור האלבום. השיר הופץ כסינגל 7 אינץ' בארצות הברית ב-27 בספטמבר 1973 על ידי קולומביה רקורדס כשהבי-סייד היה "".
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, "The Way We Were" הופיע לראשונה במקום ה-92 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-24 בנובמבר 1973 והיה לבכורה השביעית הגבוהה ביותר באותו השבוע. לאחר שעלה באופן קבוע במצעד במשך עשרה שבועות רצופים, הוא הגיע לצמרת המצעד ב-2 בפברואר 1974, והוריד את "You're Sixteen" של רינגו סטאר למקום השני. לאחר ש-"Love's Theme" הגיע למקום הראשון, ירד "The Way We Were" למקום השני, אך בהמשך חזר לשבועיים נוספים בצמרת המצעד. השיר שהה במשך 23 שבועות רצופים במצעד. הוא נבחר לשיר המצליח ביותר בארצות הברית בשנת 1974. ב-19 באוגוסט 1997 דווח כי מכירותיו בארצות הברית עומדות על למעלה ממיליון עותקים בסך הכול.
קרדיטים
להלן הקרדיטים של "The Way We Were":
רדומים (סדרת טלוויזיה)
"רדומים" (ברוסית: Спящие) היא סדרת דרמה רוסית מז'אנר המותחן, אשר שודרה לראשונה ב-9 באוקטובר 2017 בערוץ הראשון ברוסיה. מככבים בה איגור פטרנקו ונטליה רוגוז'קינה. העונה השנייה עלתה לשידור ב-5 במרץ 2018.
עונה 1
"הרדומים" הוא שם תוכנית של שירותי המודיעין הזרים, הכוללת שימוש בסוכנים מושתלים ואנשי עסקים שנשלחו לרגל ברוסיה ולהמתין ליום פקודה וליום שבו תחל פעולתם. על התוכנית יודעים רק כמה מוותיקי המודיעין המערביים שיצרו את רשת הריגול. על רקע המשבר המדיני בעולם התוכנית ה"ישנה" מתחדשת.
קולונל שירות הביטחון הפדרלי אנדריי רודיונוב חוזר למוסקבה לאחר חמש עשרה שנים של שירות בשגרירות רוסיה במדינות כמו לוב ועיראק. הוא המום מהשינויים שקרו במהלך הזמן הזה ברוסיה ומנסה להסתגל למציאות החדשה. אבל לחיים תוכניות משלהם: רודיונוב מקבל משימה חשובה: לגלות כיצד קשורים התאבדותו של פקיד בכיר במשרד החוץ, להכנות לפיגועי טרור על ידי קבוצה של חמושים והגעתו למוסקבה של פקיד בכיר של שירותי המודיעין הזרים, הידוע כמומחה למהפכות הקטיפה, כל זאת על רקע מתקפות על דיפלומטים רוסים בלוב וחשיפת שחיתויות בתוככי שירותי הביטחון הרוסיים.
במהלך חקירתו, הקולונל מבין שאירועים אלה אינם מקריים, אלא הם שלבים במבצע רחב היקף של שירותי המודיעין הזרים.
במקביל, מתפתחת גם עלילת משנה: יחסיו האישיים של רודיונוב וניסיונות השתלבותו בשירות המודיעין, בעוד כמה מחבריו מתבררים כסוכנים כפולים.
עונה 2
ינואר 2015. בבסיסי המחבלים בתוניסיה ובלוב נערכות ההכנות להוצאתו לפועל של פיגוע רב נפגעים במוסקבה. איש האו"ם ג'פאר ספראדי אחראי לפקח על תנאי המחיה במחנה פליטים שבו מסתתרים המחבלים ומוצא עצמו עד להכנות אלה ומדווח על כך למוסקבה.
אנדריי רודיונוב, שמכיר את ג'פאר מימי שירותו בלוב, מקבל לידיו את הממצאים ונשלח על ידי מפקדיו חזרה לשטח. עבור אנדריי זו הזדמנות לחזור לשטח המוכר לו.
ביקורת
במאי הסדרה, יורי ביקוב, ספג ביקורת רבה על הפקת הסדרה שמתארת כיצד המערב, לכאורה, מנסה להוביל למהפכה ברוסיה, בנוסח מהפכות הצבע שהתרחשו בקירגיזסטן, גאורגיה ואוקראינה ועל כך שהעם הרוסי לכאורה אינו דורש מיוזמתו שינויים מהשלטון ואינו מוחה כנגדו.
ב-13 באוקטובר 2017, יורי ביקוב יצא בהצהרה ציבורית בכל הנוגע לעבודתו על הסדרה. בפנייתו ברשת החברתית "VK", הוא אמר שהוא "בגד בכל הדור המתקדם הזה שרצה לשנות משהו". את הצעד הזה הוא הסביר כדלקמן: אני לא יכול להגיד שלא הבנתי לאן אני נכנס, אבל כנראה שלא לגמרי הבנתי איך זה בלתי נסלח להיות לא מספיק מדויק, ישר ומסודר עם הנושא כמו בסדרה "רדומים". מאות אנשים ישרים סבלו מהמשטר והכוח השרירותי, שניסיתי להגן בסדרה הזו. הרצון לתרום להשאיר משהו נגד המהפכה הכתומה בארץ, מבוסס על פטריוטיות, — המטרה היא ראויה לשבח, אבל לגמרי ארכאית. אנשים עדיין צריכים למחות ולדרוש צדק, אחרת לא יהיה שום שינוי. כותב הסדרה סרגיי מינאייב והמפיק פיודור בונדרצ'וק תיארו את הלחץ על ביקוב מצד החברה הליברלית כהטרדה. לדברי בונדרצ'וק, עצם זה שהסדרה עוררה דיון ציבורי נרחב ברשתות החברתיות הוא סימן חיובי וכי הוא עצמו היה מוכן לכך, בניגוד לביקוב. נשיא הקרן "האקדמיה הרוסית לטלוויזיה" אלכסנדר אקופוב אמר שזמן רב לא ראה מתקפות שכאלה כנגד במאים ומפיקים וכי מתקפות שכאלה מצביעות למעשה על הנחיצות והאקטואליה של הנושאים שהועלו בסדרה.
הרי אחמר
הרי אחמר הוא רכס הרים באורך של כ-200 ק"מ, השוכן במזרחה של אתיופיה. כיוונו של הרכס הוא ממערב-דרום-מערב למזרח-צפון-מזרח, ופסגותיו נישאות מעל גובה של 2,300 מטרים מעל פני הים. הרכס חוצץ, בין היתר, בין הערים הרר מדרום לו ודירה דאווה מצפון לו, והוא היווה את המניעה העיקרית לסלילת מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי. בכך גרם הרכס להקמתה של דירה דאווה, וכתוצאה מכך לנישולה של הרר מתפקידה כמרכז המסחרי והפוליטי של מזרח אתיופיה.
אליס כדורי
אליס (אליהו) כדורי (לעיתים נכתב כׄצׄורי בתעתיק ערבי-עברי; באנגלית: Ellis Kadoorie, בערבית: خضوري ח'צ'ורי) (1865 – 24 בפברואר 1922) היה נדבן ובן למשפחה יהודית עשירה מבגדאד. משפחתו היגרה למומבאי שבהודו באמצע המאה ה-18 והייתה בעלת עסקים שונים במזרח הרחוק.
ביוגרפיה
אליס כדורי נולד בבגדאד והגיע לשאנגחאי ב-1880 כעובד של החברה היהודית-ספרדית 'דוד ששון ובניו'. בתוך שנים ספורות הוא צבר הון רב, ופתח עסקים עצמאיים בשנגחאי ובהונג קונג, שם ישב אחיו, סר אליעזר כדורי. במשך שני העשורים הבאים, עשו האחים כדורי את הונם, הצליחו בבנקאות, מטעי גומי, שירותי חשמל ומקרקעין, והחזיקו בחלק הארי של מניות רשת מלונות הונג קונג. כדורי הקים שני בתי ספר בהונג קונג, באחד (נוסד ב-1891) לימדו בשפה ההינדית ובשפת האורדו ובשני לימדו אנגלית לדוברי סינית.
בשנת 1917 קיבל את תואר אביר האימפריה הבריטית מידי המלך ג'ורג' החמישי.
כדורי נפטר ערירי בהונג קונג בשנת 1922 ונטמן בבית העלמין היהודי בעיר.
בצוואתו הקדיש 140,000 ליש"ט להקמת בית ספר חקלאי בארץ ישראל. הוא הניח סכום זה ל"ממשלת א"י" - "בהאמינו על סמך הצהרת בלפור והחלטות ועידת סן רמו - שא"י מוכרת כשייכת כולה ליהודים". כשנודע ביישוב דבר העזבון של כדורי הקים הנציב העליון הרברט סמואל ועדה כדי לתכנן את הוצאת הכסף.
כעבור זמן כאשר קראו את הצוואה עצמה, התברר שלא הממשלה בארץ ישראל היא היורשת כי אם ממשלת בריטניה, וכי כדורי איפשר בצוואתו להשקיע את הכסף בארץ ישראל או בעיראק. חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית הפעיל לחץ על אחיו של המנוח, איש העסקים אליעזר כדורי ובסופו של דבר הצליח להשיג החלטה עקרונית מצד הבריטים שהכסף יושקע בארץ ישראל.
לאחר משא ומתן נוסף בין פרדריק קיש מההסתדרות הציונית להמפרי באומן, מנהל מחלקת החינוך, הוחלט כי מכספי עיזבונו יוקמו שני בתי ספר חקלאיים על שם כדורי:
החוק הסאלי
החוק הסאלי (בלטינית:  Lex Salica או Pactus legis salicae) הוא מכלול חוקי המדינה של הפרנקים הסאלים. קובץ חוקים זה משקף מסורות קדומות יותר, כלומר, זוהי העברת מערכת חוקים שעברה בעל-פה לחוקה כתובה. זוהי למעשה החוקה הקדומה ביותר באירופה לאחר התמוטטות האימפריה הרומית. חשיבותו העיקרית של החוק בהיסטוריה של אירופה היא בכך שהכתיב את חוקי הירושה ברבות ממדינות אירופה. בלב חוק הירושה הסאלי נמצאת תפיסת הירושה האגנאטית, לפיה רק זכרים ראויים למשול ולרשת את אבותיהם על כס המלכות.
על פי הכתוב בטקסט החוק הועלה על הכתב על ידי המלך כלוביס הראשון בין שנת 507 לשנת 511, אולם מתוך קריאת הטקסט מסתבר כי הוא עבר שינויים מאוחרים יותר. יש גם מקור המציין כי מספר הסעיפים בחוק המקורי היה 65 בלבד בעוד החוק המצוי בידנו מכיל מספר רב יותר של סעיפים. החוק הסאלי לא היה החוק היחיד שנחקק אצל העמים הברברים. כך למשל היה חוק של אויריק משנת 475, עליו התבסס חוק של ליאוויגילד משנת 575 ועליו התבסס חוק של רקסוינד משנת 654. היו גם חוקי גודנדובאר של הבורגונדים משנת 536 ועוד קודקסים שונים.
קבלת החוק
החוק הגרמאני העתיק היה חוק בעל פה, שהתאים לעם נוודים המאוגד במסגרות משפחה. כוחה של המשפחה נמדד בנקמת הדם אותה יכלה לבצע ואחד העונשים החמורים ביותר היה נידויו של הפושע והוצאתו מחוץ למסגרת התומכת והמגנה של המשפחה. מאחר שלא היה להם נדל"ן לא היה צורך בחוקי ירושה ולא היה מוכר מושג הצוואה.
על פי הטקסט המלווה לחוק הסאלי, החוק הסאלי נוסח על ידי ארבעה אנשים מכובדים שבאותו זמן היו מנהיגי העם (rectores)  וזאת אחרי שנבחרו מתוך כלל הגברים. שמותיהם היו ויזוגאסט (Wisogastis) בודוגסט (Bodogastis), סאלאגסט (Salegastis), ווידוגאסט (Widogastis) מהאחוזות בוטהם, סאלהם ווידהם אשר מעבר לריין (כלומר בהולנד). על מנת לנסח את החוק הם התכנסו בשלושה כינוסי מאלוס במקומות ששמם סחמי (Sachamae) בודוגי (Bodohamae) ווידוהיים (Widohamae) על מנת לדון במשפטים (causarum) שהתעוררו. אחרי שדנו בכל הסיבות לסכסוכים הם החליטו פה אחד על חוקה הכוללת מספר סעיפים שנועדה לשמור על השלום ולמנוע אלימות.
החוק הכללי
החוק הסאלי בנוי כתעריפון עונשים, הוא מפרט עונשי קנס על מעשי פשע שונים ומגדיר דירוג בין פגיעות גופניות שונות (למשל כריתת יד שמאל פחותה במדרג מכריתת יד ימין). שליש מהקנס יורד לקופת המדינה ושני שלישים משולמים לנפגע, שליש אחד כפיצוי על הנזק והשליש השני כתשלום מוסכם מראש למניעת נקמה. המשפט נערך בפני חבר מושבעים.
אחד החידושים בחוק הוא ביטול העדפת הבן הבכור בעניין ירושת קרקעות לטובת שיטת חלוקה שווה של הקרקע בין כל צאצאיו הזכרים של הנפטר. חוק זה נמצא בבסיסו של חוזה ורדן שפירק את האימפריה הקרולינגית ועיצב את דמותה של אירופה למשך דורות רבים.
החוק הסאלי נותן משקל רב לנושא הכבוד. יש עונשים מוגדרים על פגיעה בכבוד.
דוגמאות לסעיפי החוק
מי שזומן כדין לאספת mallus ולא הופיע מסיבה שאינה הכרחית ישלם 600 דינר (dinarrii) שהם 15 סולידי (soldi).
על רצח בכוונה של אדם בן חורין החי לפי דיני החוק הסאלי (פרק 69 סעיף 1) הקנס הוא 200 סולידי. על רצח אישה מבוגרת שכבר אינה מסוגלת ללדת הקנס זהה (פרק 32), על רצח נער הנמצא בפמליית המלך (Puer Regis) הקנס הוא 300 (פרק 90 סעיף 2) ואילו על רצח אישה בגיל הפיריון הקנס הוא 600 סולידי (פרק 32), קנס זהה על רצח של אנשי מעלה כמו עושי דברו של המלך (Grafio, Sagibaro) אחד מחברי המלך (Antrustio Dominicus) וכן על רצח ילד מתחת לגיל 12 (פרק 31 סעיף 1). אבל הקנס על רצח של כומר (presbiter) רק 60 סולידי (פרק 78 סעיף 1) והתעריף עולה כשנרצח דיאקון (diconus) ל 300 סולידי (פרק 78 סעיף 2)
על הריגה של אישה הרה (שאינה רצח) יש לשלם 30 סולידי (פרק 31 סעיף 2) על הריגת רומאי משלם מס יש לשלם 70 סולידי (פרק 69 סעיף 8) ועל הריגת רומאי בעל קרקע יש לשלם 100 סולידי (פרק 69 סעיף 7) והתעריף עולה כמידת ייחוסו של ההרוג כך על הריגת רומאי הסמוך אל שולחן המלך יש לשלם 300 סולידי. התעריף להריגת רומאים נמוך יותר כי אין צורך לשלם את מרכיב מניעת הנקמה, מתוך הנחה שהנקמה אינה מהותית עבור הרומאים אבל חלק משמעותי בתרבות הפרנקית.
יש גם תעריפים לגנבה, על גנבת עבד יש לשלם 30 סולידי ובנוסף את תשלום הנזק (פרק 11 סעיף 1), על גנבת שור יש לשלם 45 סולידי (פרק 3 סעיף 4) וכן פיצויים ונזק, על גנבת טלה (פרק 4 סעיף 2) יש לשלם 7 דינרי, את ערך הכבש ופיצוי על אובדן השימוש שהיה אפשר לעשות בו. על גנבת כבש (פרק 4 סעיף 1) יש לשלם 3 סולידי, את ערך הכבש ופיצוי על אובדן השימוש שהיה אפשר לעשות בו. מי שגנב מספר כבשים (יותר מ-3 ופחות מ-40) צריך לשלם קנס גבוה יותר (35 סולידי) ואם גנב יותר מ-40 כבשים הקנס עולה ל-62.5 ולידי. על גנבת אשת איש יש לשלם 200 סולידי (פרק 15 סעיף 1). על גנבת שדה חקלאי ועיבודו יש לשלם 300 סולידי (פרק 46 סעיף 2)
חוץ מרצח אנשי כנסייה, החוק מתייחס רק ברפרוף לנושא הכנסייה הקתולית, אנשיה ומוסדותיה. למשל מי שמצית בזיליקה חייב לשלם 200 סולידי. (פרק 76).
ירושת כס המלכות
בלב חוק הירושה הסאלי נמצאת תפיסת הירושה האגנאטית, לפיה רק זכרים ראויים למשול ולרשת את אבותיהם על כס המלכות. לפי החוק, הירושה עוברת לבנו הבכור של המלך, אם למלך אין בנים היא עוברת לבן משפחתו הקרוב ביותר, לאורך קו הירושה הגברי (לאמור - אח, בן-אח, בן-דוד וכן הלאה). הירושה אינה עובדת דרך אחיות (בני-האחות אינם יורשים) או קרובי משפחה של אם-המלך (בני-הדודות) אלא אך ורק דרך הגברים בשושלת. במהלך ימי הביניים נשמר החוק הסאלי כלשונו, אך מן המאה ה-15 התאפשרה ברוב הפרשנויות גם ירושה דרך בנות-משפחה נשים, אם כי השלטון בפועל הוא לגברים בלבד (כלומר אם אין בנים מקרובי משפחה גברים אזי בנים לאחיות או לדודות יכולים לרשת). פרשנות זו לחוק נקראת "סאלי-למחצה" (Semi Salic).
ירושת נשים
בחוק הסאלי נמצא סעיף שזכה לכינוי Terra salica ("האדמה הסאלית") האומר שאשה אינה יכולה ליטול חלק בירושת "אדמה סאלית", האדמה הסאלית מחולקת רק בין הבנים. לפי הפרשנות שהייתה נהוגה כבר מ-570 פירוש הדבר הוא שאשה יכולה לרשת נכסים, פרט לנדל"ן ואם לנפטר אין בנים זכרים אזי היא יכולה לרשת גם קרקעות בתחומים שאינם מוגדרים כ"אדמה סאלית", כלומר מחוץ לתחומי גרמניה, בתלות בפרשנות מדובר באפשרות של ירושת קרקעות בצרפת, ספרד ופורטוגל.
השפעת החוק
החוק היה בעל השפעה נרחבת על המשפט בימי הביניים. חוקתו של קרל הגדול שאבה מאפיינים רבים של החוק הסאלי ועקב הסתמכות חוקות רבות עליה נמצא שהחוק הסאלי משפיע על מערכות החוק של צרפת, בלגיה, גרמניה, הולנד, אוסטריה, הונגריה ורומניה ובמידה מסוימת אף על איטליה וארצות הבלקן עד ימינו.
למשל, החוק הלומברדי הכתוב הראשון, Edictus Rothari (מוכר גם כ-Edictum Rothari) בנוי גם הוא כתעריפון.
דוד הורן (מקים בית"ר ירושלים)
דוד הורן (1 במאי 1916 – 29 באוקטובר 1977 קרסנויארסק, סיביר - ירושלים, ישראל) היה ראש קן תנועת הנוער בית"ר בירושלים, חבר אצ"ל והקים את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
ביוגרפיה
לארץ ישראל הגיעה המשפחה דרך פולין ב-1925 (העלייה הרביעית) והתיישבה בירושלים, העיר אליה ערג אבי המשפחה שנים רבות.
משחר נעוריו ספג דוד בביתו את ההכרה הלאומית, את הגאווה היהודית והאמונה בתקומת ישראל ועצמאותה. דוד הצטרף לתנועת בית"ר ועד מהרה נעשה רב השפעה בקרב הנוער בירושלים ובקרב חניכיו הרבים.
ב-1934 התפרסם הורן כשהוריד את דגל צלב הקרס מעל הקונסוליה הגרמנית בירושלים, לאחר מכן הצטרף למאבק בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל. בימי המנדט נעצר לעיתים תכופות וישב בכלא עכו, בבית הסוהר המרכזי בירושלים, במחנה המעצר בלטרון ובבתי כלא אחרים בארץ.
ב-1936 הקים את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים אשר התבססה על חברי תנועת בית"ר.
ב-1937 היה המרכז של מחנות עבודה לכיבוש העבודה העברית בזכרון יעקב, בפרדסי רחובות ובמטעי הטבק בראש פינה. הוא נודע בתנועה בשל נגינת המפוחית העליזה שלו, וקול החצוצרה שהצעידה אחריה רבים בכנסים במחנות ובימי הספורט.
עם הגלייתם של לוחמי המחתרת לאפריקה הוגלה גם הורן בין 251 הראשונים. הוא חזר לארץ לפני הקמת המדינה, והמשיך לפעול בסניף התנועה בירושלים, במסדר על שם זאב ז'בוטינסקי – "מצודת מוריה", ובהתנדבות לשמירה במעלה אדומים.
הורן נפטר ב-29 באוקטובר 1977, בגיל 61, והשאיר אחריו את רעייתו אביבה, בן ובנות.
דיית החלזונות
דיית החלזונות (שם מדעי: Rostrhamus sociabilis) היא מין יחיד בסוגו של דורס ממשפחת הנציים. על אף שמה היא איננה דיה אמיתית.
מאפיינים
אורכה 36-48 ס"מ, מוטת כנפיה: 99–120 ס"מ ומשקלה: 300- 570 גרם. נקבות המין גדולות מהזכרים.
בשונה מרוב הדורסים מזונה של הדיה מורכב בעיקר מחלזונות מהמשפחה Ampullariidae כמו התפוחון על ידי דחיסת קצה המקור לתוך פתח הקונכייה ושליפת החלזון החוצה. לעיתים נדירות יותר היא אוכלת סרטני מים מתוקים מסוג Procambarus ודגים מסוג Pomoxis.
תפוצתה רחבה: מפלורידה בצפון עד דרום אמריקה והאיים הקריביים. נפוצה באזורי ביצות שונים המכילים חלזונות וכן באוורגליידס.
בעבר חשבו שהדיה דקת המקור שייכת לאותו המין אך היא הופרדה לסוג עצמאי.
המקור האלוהיסטי
המקור האלוהיסטי (בקיצור: ס"א; באנגלית: Elohistic source, או בקיצור כמקור E) הוא אחד מארבעת מקורות התורה לפי השערת התעודות.
רקע
על פי השערת התעודות חמשת חומשי התורה מורכבים מארבע תעודות שאותן שילב עורך מאוחר כדי ליצור יחידה אחת.
כאשר מפרידים את התורה למקורותיה על סמך שיקולים עלילתיים וסגנוניים, מתברר שאחד המקורות הללו מתאפיין באזכורים רבים של שבטי הצפון ושל אתרים גאוגרפיים ופולחניים בצפון ארץ ישראל. בין הסיפורים המשוייכים למקור האלוהיסטי ויוצגו בהמשך נמנים חלק מסיפור חלום יעקב שב וחלק מסיפור מאבק יעקב והמלאך שב, שם מוזכרים בית אל, פנואל ומחניים כמקומות פולחן, כולם – בממלכת ישראל הצפונית. לפיכך, מעריכים שמוצאו של מקור זה בממלכת ישראל. סיפור חטא העגל, המופיע בתעודה זו בלבד, והעובדה שמקור זה מגלה עניין מיוחד בנושאים הקשורים לנבואה, העלו את הסברה שמחבר התעודה קשור בתנועה הנבואית נגד פולחן העגלים שפשט בממלכת ישראל (השוו, למשל, ). מבחינת זמנו, הוא מתוארך לתקופה שבין המאה ה-9 לפנה"ס ועד לחורבן הממלכה בשנת 721. קובץ החוקים המזוהה עמו מכונה בפי החוקרים "ספר הברית" ( - כג יט). משערים שהקובץ התחבר כמקור עצמאי, ושולב בטקסט מאוחר יותר על ידי העורך האלוהיסטי.
ישנם קווים משותפים רבים בין הסיפור והחוק של ס"א לאלה של המקור המשנה-תורתי (ס"ד), המאוחר ממנו. לפיכך מקובל כיום בקרב החוקרים המכירים בקיומו של ס"א כי ס"ד נכתב בהשראת ס"א ובהתבססות עליו, אך מתוך פולמוס אתו ועל מנת להחליפו. המקור האלוהיסטי גם מציג את סיפור נדודי בני ישראל במדבר בצורה שונה מהמקור היהוויסטי והמקור הכהני.
מאפייני המקור האלוהיסטי
ב אלוהים נגלה למשה לראשונה בשמו. משה שואל את אלוהים באיזה שם להציג אותו בפני בני ישראל, ואלוהים מבקש שיציגו בשם "אהיה אשר אהיה". מיד לאחר מכן אלוהים חושף בפני משה את שמו האמיתי, "יהוה":. מכאן ואילך נוקט מחברו של מקור זה בשם אלוהים ובשם המפורש ה' לסירוגין.
בתנ"ך מוזכרת ההתגלות הראשונה של אלוהים בשמו למשה פעם נוספת ב: . התגלות זו קשורה קשר הדוק להתגלויות נוספות שחוו האבות המשויכות, בביקורת המקרא, ל. לפיכך, יש הנוטים לייחס את ההתגלות שבפרק ג' למקור האלוהיסטי, שלפיו, בדומה למקור הכהני, שמו המפורש של אלוהים לא היה ידוע לשלושת האבות. לעומת זאת, ב, לא זו בלבד ששמו המפורש של אלוהים היה ידוע לאבות, הוא היה אף ידוע מאז ימיו של אנוש, בנו של שת ונכדו של אדם:.
בספר בראשית ישנן כפילויות רבות. כך, למשל, בפרקי אברהם מופיעים שני סיפורים בעלי תבנית דומה - האחד ב בסיפור ירידת אברהם למצרים והשני ב בסיפור ירידת אברהם לגרר. בשני הסיפורים הללו אברהם הולך עם אשתו שרה לארץ אחרת ונותן את אשתו למלך הנכרי. אלוהים מעניש את המלך הנכרי על שלקח אשת איש, ואברהם ושרי עוזבים את המקום. סיפור נוסף בעל תבנית דומה מופיע בפעם הראשונה ב בסיפור בריחת הגר ולידת ישמעאל, ובפעם השנייה בסיפור גירוש הגר וישמעאל. בשני הסיפורים הללו הגר שפחת אברהם נאלצת לעזוב את ביתו, ובדרכה היא פוגשת מלאך. בהנחה שעל פי המקור האלוהיסטי שם ה' לא היה ידוע לאבות, ניתן להסביר את הכפילות בין שני הסיפורים הללו בשינוי בשם האל: ו המשתמשים בשם "יהוה" שייכים, איפוא, למקור היהוויסטי, ואילו  ו שייכים, איפוא, למקור האלוהיסטי.
אירועים חוזרים
פרט לשימוש החוזר בשם "אלוהים" בשני הסיפורים האחרונים, וכמוהם גם סיפור עקידת יצחק שב וחלקים מסיפור חלום יעקב שב, סיפורים אלו חולקים מאפיינים דומים:
362
נולדו
מסרוב משדוץ, נזיר ובלשן, ממציא האלפבית הארמני
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה
כ-60,000 מתוך כ-150,000 חיילים יהודים בצבא הפולני נפלו בשבי, חלקם מצאו את מותם במחנות שבויים שהקימו הנאצים או הושמדו במחנות ריכוז והשמדה. אחרי נפילת פולין התנדבו עשרות אלפים ליחידות פולניות שפעלו במסגרת כוחות הברית כנגד הנאצים.
האנדרטה הוקמה בשנת 1998 בסמוך לאנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
362
נפטרו
בבא רבה
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה
תיאור האנדרטה
האנדרטה בנויה שני קירות העשויים אבנים מסותתות. על הקיר מופיע הפסוק: מספר שמואל ב. מתחת לפסוק כתובה הכתובת באנגלית.
בחלקה הימני של האנדרטה מצוי קיר נוסף ועליו נמצאים תבליטים המתארים חיילים אוחזים בנשק ומתחתיהם הכתובת בפולנית:.
לפני האנדרטה מצויה רחבת טקסים אליה מוביל גרם מדרגות ולפניו 2 אבנים מוגבהות. בצידו הימני סמל הצבא הפולני ומתחתיו חקוקות השנים 1939–1945 באותיות מתכת מצופות זהב. בצידו השמאלי קיר שיש שעליו מצוין מגן דוד עשוי מתכת בצבע צהוב ומתחתיו הכתובת:
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יצחק רחלין שתכנן גם את האנדרטה לזכר הלוחמים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה הנמצאת בצמוד.
אסון צור
אסון צור הוא כינוי לשני אסונות נפרדים שאירעו בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, בהפרש של כמעט שנה זה מזה, שבהם נפגעו חיילי צה"ל בעיר צור שבלבנון.
הוריקן דין
הוריקן דין היה סופה טרופית בדרגה 5, החזק ביותר בעונת ההוריקנים האטלנטית 2007, ההוריקן השביעי בעוצמתו עם לחץ מינימלי של 905 מיליבר והשלישי בעוצמתו בזמן פגיעתו בחוף אי פעם. דין החל את מסלולו ליד חופי כף ורדה, והמשיך לכיוון מערב-צפון-מערב תוך שהוא חוצה את הים הקריבי ועובר סמוך לג'מייקה. ב-21 באוגוסט פגע דין בחצי האי יוקטן שבמקסיקו ונחלש מאוד, אך המשיך ועבר מעל מפרץ קמפצ'ה שבדרום מפרץ מקסיקו, התחזק מעט, וב-22 באוגוסט עלה שוב על החוף, הפעם באזור וראקרוס.
הוריקן דין גבה את חייהם של 44 בני אדם, וגרם לנזק של כ-1.5 מיליארד דולר.
דין היה ההוריקן הראשון מזה 15 שנה, מאז הוריקן אנדרו בשנת 1992, שפגע בחוף בעוצמה 5 בסולם ספיר-סימפסון. למרות שדין היה חזק בהרבה מאנדרו, הוא פגע באזורים פחות מיושבים וגרם לפחות נפגעים ונזק.
מהלך הסופה
ב-11 באוגוסט 2007, גל טרופי נע מערבה מחופי אפריקה, ובנוכחותם של תנאים מתאימים הפך בהדרגה לשקע טרופי כ-835 ק"מ מערבית לחופי כף ורדה וקיבל את השם "דין". השקע התקדם במהירות מערבה, והוכרז כסופה טרופית ב-14 באוגוסט בשעה 1500 UTC. הסופה המשיכה להתחזק למרות חדירת אוויר קר ויבש מצפון שהאט את התהליך, וב-15 באוגוסט נצפו תחילת היווצרותן של רצועות גשם ושל עין חלקית.
הסופה המשיכה להתחזק יחד עם תנועתה מערבה, והגיעה לעוצמה של הוריקן ב-16 באוגוסט בשעה 0900 UTC, הראשון בעונת 2007. רכס עמוק מצפון להוריקן אילץ אותו לנוע מערבה אל תוך הים הקריבי, תוך כדי התעצמותו לדרגה 2. קצב ההתחזקות של דין קטן, וב-17 באוגוסט נתונים ממטוס מחקר הראו שמהירות הרוח הגיעה ל-110 קשר (דרגה 3) והייתה עין ברורה להוריקן במעברו מעל האנטילים הקטנים. בערבו של אותו היום דין המשיך לגדול ולהתחזק להוריקן בדרגה 4, תהליך שנמשך גם בלילה. בבוקר ה-18 באוגוסט נצפתה בתמונת לוויין עין כפולה שסימנה תהליך של החלפת קיר העין בהוריקן, שגרם לתנודות בעוצמתו. ניתוח הנתונים לאחר הסופה הראה כי כבר באותו היום דין הגיע לעוצמה 5 עם רוחות במהירות 265 קמ"ש, בניגוד לסברה באותו הזמן שדין הגיע לדרגה זו רק ביום למחרת. תהליך החלפת קיר העין הסתיים בבוקר ה-19 באוגוסט וגרם להחלשות מעטה של ההוריקן בהגיעו סמוך לחופי ג'מייקה.
דין עבר דרומית להאיטי וכ-40 ק"מ דרומית לג'מייקה ב-19 באוגוסט, כשהוא גורם לכמויות גשם גדולות של עד 330 מ"מ, המשיך בתנועתו לכיוון מערב-צפון-מערב והחל להתחזק שוב בעקבות מעבר מעל אזור בעל טמפרטורה גבוהה של מי הים. ב-21 באוגוסט 0035 UTC דין הגיע לדרגה 5 בשנית, ובעוצמה זו פגע בחופי קינטנה רו, כ-65 ק"מ צפון מזרחית לגבול מקסיקו-בליז. ההוריקן נחלש במעברו מעל היבשה, אך עבר את חצי האי יוקטן ונכנס למימי מפרץ קמפצ'ה כהוריקן בדרגה 1, כשהמבנה שלו לא יכול לתמוך בהוריקן בעוצמתו הקודמת. דין התחזק מעט מעל למפרץ מקסיקו, והגיע לצדו המערבי של המפרץ כהוריקן בדרגה 2 עם רוחות במהירות 160 קמ"ש, שם עלה שנית על החוף, הפעם באזור וראקרוס. הסופה גרמה לגשמים חזקים בכמות של עד 390 מ"מ באזור סן לואיס פוטוסי. ההוריקן נחלש במהירות ונעלם מעל למרכז מקסיקו. מערכת לחץ נמוך, שריד לסופה, עברה לאוקיינוס השקט, שם נעה בהשפעת אנטי ציקלון ונעלמה סופית ב-27 באוגוסט כשעברה מעל לקליפורניה.
ההכנות לסופה
שמאל|ממוזער|250px|אזורי ההכנות (באדום), נכון ל-19 באוגוסט 2007 מסלולו הצפוי של הוריקן דין עבר מעל אזורי שיט ואסדות קידוח רבות בים, ובאזורים יבשתיים מיושבים על פני מספר מדינות, מה שגרר הכנות נרחבות של חברות ומדינות רבות. ב-14 וה-15 באוגוסט כבר הייתה התרעה ברורה לגבי מסלולו ועוצמתו של ההוריקן, ומשלב זה החלו להתפרסם אזהרות רשמיות.
כתריסר ספינות שינו את לוח הזמנים שלהן כדי להימנע ממפגש עם ההוריקן. ערכם של חוזים עתידיים עבור עסקאות נפט עלה רבות, כשאנליסטים רבים חזו את הפגיעה באספקת הנפט כתוצאה ממעבר ההוריקן בים הקריבי. חברת טרנסאושן (Transocean), הגדולה ביותר בתחום הקידוחים הימיים, פינתה ב-15 באוגוסט 11 עובדים "לא חיוניים" מאסדת קידוח 260 ק"מ דרומית לניו אורלינס, והשאירה עליה 125 עובדים. יום למחרת פינה תאגיד של 275 עובדים מהאזור, בנוסף ל-188 שפונו בעקבות הסופה הטרופית ארין. ב-18 באוגוסט נסגרו ופונו אסדות קידוח נוספות, ויצור הנפט והגז הטבעי במפרץ מקסיקו ירד בכ-1%. פמקס, חברת הנפט המקסיקנית, החלה בפינוי קידוחים ובארות באזור ב-19 באוגוסט, כשפינתה 13,600 עובדים מ-140 אסדות. למחרת, עם עדויות נוספות על התחזקות הסופה, מספר העובדים המפונים עלה ל-18,000 מ-407 אסדות. מהלך זה הקטין את כמות יצור הנפט העולמית ליום ב-2.65 מיליון חביות ואת כמות הגז הטבעי בכ-74 אלף קוב.
האנטילים הגדולים
ההכנות לקראת ההוריקן באזור האנטילים הגדולים החלו ב-17 באוגוסט. אזהרת הוריקן פורסמה עבור ג'מייקה, חלקים מהאיטי וחלקים מהרפובליקה הדומיניקנית. התראות נוספות פורסמו עבור שאר שטחה של היספניולה וחלקים מקובה. מאות אלפי תושבים פונו מאזורים חופיים ונמוכים, והופעלו תוכניות לשעת חירום בכל האזור.
בליז
שמאל|ממוזער|250px|תחזית של ה-[[NHC, 15 באוגוסט]] אזהרת הוריקן פורסמה עבור כל אזור החוף והאיים שמצפון לבליז סיטי, וממשלת בליז ביקשה מתושביה לנוע אל פנים היבשת, בחשש שהמבנים לא יעמדו ברוחות העזות הצפויות. משמר החופים נפגש עם ועדות חירום של מספר איים ויחד תכננו פינוי של תושבים ותיירים בסירות ומטוסים. מתאם מנהלת ארגון החירום הלאומי של בליז לאיים הודיע כי ניתן לבצע פינוי מלא אם הצורך בכך יעלה.
מקסיקו
ב-17 באוגוסט, בעקבות בקשה של ממשלת קינטנה רו, הכריזה הממשלה הפדרלית של מקסיקו על מצב חירום במדינה זו ואייה. ב-18 באוגוסט הרשויות החלו לפנות תושבים, והעבירו כ-2,000 מתושבי האי הולבוקס. הערכות שונות גרסו כי ישנם כ-80,000 תיירים בקנקון ובמקומות נוספים במדינה הנמצאים בסיכון, וחברות תעופה התבקשו שלא להגיע לאזור. בקנקון הוכנו מקלטים עבור 73,000 איש, ובמדינה השכנה יוקטן, התכוננו לסופה עם כ-20,000 חבילות מזון.
ארצות הברית
ההכנות בארצות הברית התמקדו בלואיזיאנה ובטקסס, הממוקמות מצפון למפרץ מקסיקו. ב-16 באוגוסט הופעל צוות חירום בלואיזיאנה, שתפקידו היה לפקח ולתאם את ההכנות לסופה. ביום למחרת הוכרז מצב חירום במדינה, והוגשה בקשת סיוע כספי לממשלה הפדרלית. טקסס התאוששה ממעבר הסופה הטרופית ארין שהורידה ממטרים כבדים, והיה חשש שגשמים נוספים מהוריקן דין יגרמו להצפות. המושל העמיד בכוונות את חיילי צבא טקסס והמשמר הלאומי וכן הורה להכין מקלטים, אך לבסוף לא היה צורך בהם.
נזקי הסופה
הוריקן דין גרם לנזק ב-15 מדינות במסלולו מעל הים הקריבי ומפרץ מקסיקו, כשהוא משאיר אחריו 44 הרוגים ונזק מצטבר של כ-1.5 מיליארד דולר. דין עבר בתחילה מעל האנטילים הקטנים ב-17 באוגוסט, אחר-כך עבר מעל הים הקריבי ושוליו גרמו לנזק באנטילים הגדולים. הוא עבר ליד ג'מייקה כהוריקן בדרגה 4, התחזק, וגרם את מירב הנזק כשפגע בחופי מקסיקו כהוריקן בדרגה 5 ב-21 באוגוסט. פגיעתו השנייה בחוף, יום למחרת, הייתה הרסנית פחות.
האנטילים הקטנים
הוריקן דין נכנס אל הים הקריבי דרך תעלת סנט לוסיה שבין סנט לוסיה ומרטיניק ב-17 באוגוסט 2007, כשהוא עדיין בדרגה 2. הסופה גרמה למותם של ארבעה בני אדם, הרסה בניינים לאורך שרשרת האיים ומוטטה את התשתית החקלאית של סנט לוסיה, מרטיניק ודומיניקה.
האנטילים הגדולים
שמאל|ממוזער|250px|בית ב[[קינגסטון לאחר הסופה]] דין עבר דרומית לאנטילים הגדולים, אך רצועות הגשם שהתלוו לסופה גרמו לרוחות חזקות וגשמים באיים רבים. ההוריקן עבר דרומית לג'מייקה כשהוא בדרגה 4, וגרם להצפות בצידו המזרחי של האי, לגלישת קרקעות בחלקו הצפון מזרחי, לקריסת בניינים ולחסימות כבישים, ובנוסף למותם של שלושה אנשים. בהאיטי וברפובליקה הדומיניקנית שבאי היספניולה נהרגו 20 בני אדם ומאות נשארו חסרי בית.
ניקרגואה
לא נרשמו השפעות יבשתיות של הסופה, אך ההוריקן גרם למותה של ילדה בת 4 כשסירתה טבעה בגלים הגבוהים שבנהר הקוקרה.
מקסיקו
שמאל|ממוזער|250px|הוריקן דין פוגע במקסיקו דין פגע בחופיה המזרחיים של מקסיקו ב-21 באוגוסט, וגרם למשבי רוח של עד 320 קמ"ש. את עיקר הנזק ספגה העיר צ'טומל, בירת קינטנה רו, הממוקמת כ-65 ק"מ דרומית למקום פגיעת ההוריקן בקרקע. הרוחות החזקות גרמו לקריסת מאות מבנים, וגרמו נזק רק לנמלים באזור. בפגיעה השנייה של דין בקרקע באזור וראקרוס שני נהרות עלו על גדותיהם וירד גשם בתפוצה נרחבת, אך הפקת הנפט באזור לא נפגעה קשות וחודשה לאחר זמן קצר. 13 בני אדם נהרגו במקסיקו כתוצאה מהסופה, כשמותם נגרם מקריסת בתים, מפולות בוץ, התחשמלות ופגיעות ברק.
ארצות הברית
לא נרשמו השפעות יבשתיות של הסופה. ההוריקן גרם לגלים גבוהים וזרמי ים חזקים סמוך לחופי פלורידה, שהביאו לטביעתו של אדם אחד ולחילוצם של כ-35. מערכת הלחץ הנמוך שהמשיכה לנוע באוקיינוס השקט עברה מעל קליפורניה ומדבר מוהאבי ב-27 באוגוסט וגרמה להצפות מקומיות בנבדה ונזק קל.
לאחר הסופה
חברות הספנות חזרו לפעילות רגילה וספינותיהן חזרו למסלוליהן המקוריים ב-27 באוגוסט, לאחר שאלה השתנו כדי למנוע מפגש עם הוריקן דין בימים הקודמים.
בעקבות הנזק הרב שגרם ההוריקן, החליט הארגון המטאורולוגי העולמי ב-13 במאי 2008 שלא להשתמש שוב בשם "דין" והחליף אותו בשם "דוריאן", שיהיה בשימוש בעונת 2013.
מרטיניק
דין הוגדר כהוריקן בדרגה 2 כשעבר מעל מרטיניק, אך הרוחות החזקות והגשמים גרמו לשיטפונות ולהרס של כ-70% מיבול קני הסוכר באי ולהרס כל מטעי הבננות, נזק של כ-630 מיליון דולר. תעשיית התיירות באי כמעט ולא נפגעה, ופרט לפגיעה קלה במספר בתי מלון, התאוששה תוך מספר ימים. שדה התעופה נפתח כיום לאחר מעבר ההוריקן. ראש ממשלת צרפת ושר החוץ הגיעו למרטיניק לאמוד את הנזק, והעירכו כי 600 בני אדם נשארו ללא קורת גג. ביקורם הניע מספר סופרים מפורסים במדינה לכתוב מכתב פומבי ולהביע את מורת רוחם מהטיפול של ממשלת צרפת במשבר.
גוואדלופ
זמן קצר לאחר מעבר הסופה ביקר במדינה ראש ממשלת צרפת ואיתו צוות מומחים, אשר העריכו את אופי ושווי הנזק שנגרם. הממשל המקומי דיווח כי מעל 75% ממטעי הבננות נפגעו, ולקח כחצי שנה להחל שוב בגידול בננות, למרות הבטחת ממשלת צרפת שהעניין יטופל תוך שלושה חודשים. נזקים קלים אחרים כתוצאה משיטפונות והצפות טופלו במהירות.
ג'מייקה
שמאל|ממוזער|200px|פינוי כביש שנחסם בדרך ל[[נמל התעופה הבינלאומי נורמן מנלי שבקינגסטון, 20 באוגוסט]] תוכנית המזון העולמית צרפה 5,500 ג'מייקנים לתוכנית להשלמת מזון. ארבעה חודשים לאחר פגיעת ההוריקן, אישר הבנק העולמי הלוואת חירום של 10 מיליון דולר, שהתווספו לפרויקט שיקום ג'מייקה לאחר הוריקן דין. מטרת הפרויקט היא לבנות מחדש ולתמוך בבתי ספר, מרכזי בריאות וכבישים שנפגעו כתוצאה מההוריקן. מיזם זה החל לפעול רק ביוני 2008, כשפעולתו הראשונה הייתה שיקום כבישים באזורים כפריים.
מקסיקו
הוריקן דין פגע בעיקר באזורים לא מיושבים, והייתה התרעה ארוכה שאיפשרה זמן להתכונן לסופה, אך עדיין נגרם נזק רב. כל הנזקים בעיר צ'טומל טופלו תוך שלושה שבועות, אך תיקון הכבישים באזורים הכפריים ארך קרוב לחצי שנה. העיירה קוסטה מאיה והנמל שבה נפגעו קשות, וכתוצאה מכך שתי חברות ספנות גדולות העבירו את ספינותיהן מן הנמל עד לשנת 2009 לפחות. ממשלת מקסיקו העבירה כספים במהירות לטובת שיקום הנמל ובנייה נוספת בו לטובת אוניות גדולות יותר.
קישורים חיצוניים
שמאל|ממוזער|250px|הוריקן דין, 18 באוגוסט 2007
זרם הגולף
זרם הגולף (אנגלית: Gulf stream; מילולית: זרם המפרץ) הוא זרם ימי חם, שמוצאו במפרץ מקסיקו, ואשר המשכו מגיע לחופי מערב אירופה וצפונה ומחמם את האזורים האלה בקרבת החוף.
מסלול ומאפיינים
ראשיתו של זרם הגולף באזור מפרץ מקסיקו. משם הוא עולה לאורך חופה המזרחי של ארצות הברית עד לקו הרוחב 43 צפון לערך, שם הוא מתפצל לשניים: חלק אחד שלו, המכונה בשם הזרם הקנרי, נוטה מזרחה, מגיע לחופי ספרד, יורד דרומה ואז מערבה וחוזר למפרץ מקסיקו; בתוך "טבעת" זו נמצא ים סרגסו. חלקו השני, הנקרא הזרם הצפון אטלנטי ממשיך "לטפס" צפונה, מוסט מזרחה ליד ניופאונדלנד על ידי זרם לברדור  הקר, חוצה את האוקיינוס האטלנטי, מגיע לאירופה וזורם עד לנורווגיה.
המים החמים של זרם הגולף נבדלים משאר מימי האוקיינוס האטלנטי בצפיפותם, מליחותם וצבעם. ז'ול ורן תיאר את זרם הגולף כ"נהר בתוך האוקיינוס".
בשל האנרגיה הרבה שהוא צובר באזור החם של מפרץ מקסיקו, זרם הגולף הוא זרם עצום בעל הספק של כ-1.4 פטא-ואט (מיליארד מגה-ואט). בזרם עצמו עוברים בין 30 ל-80 מיליון מטרים מעוקבים של מים בשנייה, כמות הגדולה פי כמה וכמה מסך המים הזורמים בכל הנהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי.
השפעותיו
אף על פי שחלק נכבד מהמים הזורמים בזרם הגולף מתאדים עם זרימתו והוא עצמו מתקרר בהשפעת סביבתו, השפעתו מורגשת ביותר באזורים שהוא מגיע אליהם – דרום מסצ'וסטס, בריטניה ונורווגיה. כך, בחורף בערי החוף של בריטניה וצרפת הטמפרטורה אינה יורדת מתחת לאפס, מי הים אינם קופאים והנמלים פעילים כל השנה. אפילו בעיר הצפונית נרוויק שבצפון בנורווגיה מי הים אינם קופאים בחורף וכך גם סביב החופים של קבוצת איי פארו. לעומת זאת, זרם הגולף אינו מגיע לים הבלטי, ושם בחודשי החורף קופאים מי הים ומתכסים בשכבה עבה של קרח. הספינות אינן יכולות להפליג בים, והנמלים בו – נמל סטוקהולם שבשוודיה ונמל סנקט פטרבורג שברוסיה – מושבתים. דוגמה נוספת המבהירה את השפעתו של זרם הגולף היא שלמרות שקנדה ונורווגיה נמצאות באותם קווי רוחב לערך, הפרש הטמפרטורות ביניהן מגיע לכ-30 מעלות צלזיוס.
זרם הגולף וההתחממות הגלובלית
לאור הפשרת הקרחונים המואצת בשל ההתחממות הגלובלית קיים חשש כי זרם הגולף ישנה את אופיו ואולי אף את כיוונו, כפי שקרה כמשוער בסוף תקופת הקרח האחרונה. עלו טענות שלשינוי כזה תהא השפעה מהותית על האקלים במערב אירופה, שעשויה להוביל אף להיווצרות עידן קרח חדש באירופה, אך מדובר במיתוס לא מבוסס. מקורו של המיתוס הוא קביעתו של איש הצבא האמריקאי מת'יו מוריי במאה ה-19 שזרם הגולף הוא הגורם לאקלים החמים יחסית במערב אירופה לעומת צפון אמריקה.
חזיר (סוג)
חזיר (שם מדעי: Sus) הוא סוג יונק ממשפחת החזיריים. הכינוי חזיר בשפת יומיום מתייחס בדרך כלל לחזיר הבית, אבל הסוג כולל כמה מינים נבדלים, כולל חזיר בר. חזיר הבית הוא תת-המין הנפוץ ביותר במשפחת החזיריים, ואוכלוסייתו נאמדת במעל ל-2 מיליארד פרטים. החזירים הם אוכלי כול, יש להם מוניטין של גרגרנים והם בדרך כלל בעלי חיים חברותיים ובעלי אינטליגנציה גבוהה.
תכונות
לחזיר זנב קטן - מסולסל או ישר, עיניים קטנות וחוטם גדול ומפותח. גופו רחב, רגליו קצרות ושערו גס. בכל רגל יש לחזיר 4 אצבעות. שתי האצבעות האמצעיות הן גדולות יותר אשר משמשות להליכה.
לחזירים אין בלוטות זיעה מתפקדות, ולכן הם מתפלשים במים או בבוץ בימים חמים. כמו כן, הבוץ מתפקד כמקדם הגנה ומגן מכוויות בעור ובנוסף, מגן מפני זבובים וטפילים. לחזיר הטיפוסי יש ראש גדול וחוטם גדול שקצהו בר-תנועה המחוזק על ידי העצם הקדם-אפית שנוצרה על ידי התגרמות במחיצת האף, ודיסקית של סחוס בקצה ובה פתחי הנחיריים. בחוטם נעשה שימוש על מנת לחפור בקרקע למצוא מזון, והוא איבר חישה רגיש מאוד.
לחזירים יש 44 שיניים. הניבים שלהם, הקרויים גם חטים, גדלים כל הזמן והם מתחדדים מהשפשוף התמידי שבין הניבים העליונים והתחתונים.
החזירים הם אוכלי כול, כלומר הם אוכלים הן צמחים והן בשר. למעשה, החזירים ידועים כאוכלים כל סוג מזון בטבע, כולל חרקים מתים, תולעים, קליפות עצים, פגרים נרקבים, אשפה, ואפילו חזירים אחרים. בטבע הם ניזונים בעיקר מעלים, שורשים, פירות, פרחים וחרקים. בשבי, חזירים עלולים לאכול את צאצאיהם, בדרך-כלל כתוצאה מלחץ ועקה.
נקבת החזיר יכולה להרות כבר בגיל 8–18 חודשים. ייחום מתרחש בכל 21 ימים, אם לא התרחש היריון. באזור הטרופי יכולות ההמלטות להתרחש במשך כל השנה, אבל השיא הוא סביב העונות הגשומות. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 8–10 חודשים. גודל השגר הוא כ-6–12 חזירונים. לאחר שהחזירונים נגמלים, יכולות שתי משפחות או יותר להתאחד עד עונת הזדווגות הבאה.
החזיר נחשב לאחד מהחיות האינטליגנטיות ביותר. במבדקים מדעיים נמצא כי יכולת הלימוד ומהירות התפיסה שלו גבוהה משל כלב באופן משמעותי. לחזיר יכולת המצאה, והוא יכול ליצור קיצורי דרך במשימות שקיבל.
מינים
החזיר הגמדי הוגדר בתחילה (1847) כמין יחיד בסוג Porcula. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא שויך לסוג חזיר ושמו שונה ל-Sus salvania. ב-2007 בעקבות מחקר גנטי הוחלט כי דווקא הסיווג המקורי היה הנכון ושמו הוחזר ל-Porcula salvania.
חזיר מבוית
חזירים בויתו כבר בעת העתיקה בעולם הישן. מתוך עדויות ארכאולוגיות עולה התמונה כיצד טופלו חזירים בטבע לפני 13,000 שנים עד 12,700 שנים באגן החידקל שבמזרח הקרוב בדומה לדרך בה מטפלים בהם כיום כמה מתושבי גינאה החדשה. שרידים של חזירים שתוארכו לפני מעלה מ-11,400 שנים נמצאו בקפריסין. מממצא זה עולה כי החזירים, שמקורם בהכרח ביבשת, בויתו בתקופה זו ביבשת הקרובה. בנפרד התחולל תהליך ביות של חזירים בסין. לאמריקה הגיעו החזירים לראשונה במשלחתו של ארננדו דה סוטו ומגלי ארצות ספרדים ראשונים נוספים. בסין ובמספר איים באוקיאניה זוכה החזיר להערכה מיוחדת בשל יכולתו להתקיים לבד, המאפשרת לשחרר אותו לשוטט ולחפש מזון בעצמו, אם כי יש גם מחיר אקלוגי למנהג זה (ראו פסקת השלכות סביבתיות).
חזיר הבית (Sus scrofa domesticus אם כי יש כותבים המכנים אותו Sus domesticus) בוית לפני כ-7,000 עד 5,000 שנים. שערו גס וזיפי. צבעו של חזיר הבית בהמלטתו הוא חום והוא נוטה לאפרפר ככל שהוא מזדקן. הניבים העליונים יוצרים חטים חדים המתעגלים החוצה וכלפי מעלה. בהשוואה למכפילי פרסה אחרים ראשם גדול יחסית, מחודד, ונטול יבלות. אורך הגוף (כולל הראש) נע בין 90 ס"מ ל-1.8 מטרים, ומשקל גופו בין 50 ל-350 קילוגרם.
שימושו לאדם
החזיר בוית ומגדלים אותו כחיית בית לשימוש בבשרו, בשומן שלו ובעורו. בשר החזיר זול יחסית, כיוון שהחזיר אוכל מזון מגוון, והוא מגיע בקלות למשקל גבוה. למעשה, רק בשר עוף זול ממנו. לא מקובל לחלוב את נקבת החזיר, כיוון שחלבה מועט והוא מספיק בדרך כלל רק להאכלת הגורים. כמו כן נעשה שימוש בשערם הגס ליצירת מברשות. כמה זנים של חזירים, כדוגמת ה-pot-bellied pig (חזיר בעל בטן הסיר) שמוצאו מווייטנאם משמשים כחיות מחמד.
הלכות הכשרות היהודיות אוסרות אכילת חזיר. גם באסלאם אסור החזיר למאכל (ראו חלאל). הן ביהדות והן באסלאם הפך החזיר לסמל של טומאה. לעומת זאת, באירופה הנוצרית, במזרח הרחוק ובאוקיאניה גידול חזירים הוא ענף מרכזי בחקלאות, ואחד המקורות העיקריים לבשר מאכל.
החזיר ניחן באחד מחושי הריח הטובים בעולם החי. תכונה זו מנוצלת על ידי האדם לאיתור חומרי נפץ ופטריות כמהין.
בשנים האחרונות נעשים ניסיונות לאפשר השתלת איברים של חזירים בבני אדם, אולם המדענים טרם הצליחו להתגבר על כל הבעיות הקשורות להשתלות מעין אלו.
השלכות סביבתיות
חזירי בית שנמלטו מחוות או שהורשו לשוטט בטבע, ובחלק מהמקרים, חזירי בר ששוחררו לטבע כטרף לציד, התרבו ויצרו אוכלוסיות נרחבות של חזירי פרא באמריקה הצפונית והדרומית, אוסטרליה, ניו זילנד, הוואי ואזורים אחרים שבהם לא היו חזירים בבר קודם לכן. שחרור במתכוון או בטעות של חזירים בארצות או בסביבות בהם הם מין פולש גרם לשינוי סביבתי נרחב. התזונה שלהם כאוכלי כול, ההתנהגות התוקפנית שלהם, ושיטות האכילה שלהם של חפירה באדמה, כול אלה הצטרפו על מנת לגרום לשינוי משמעותי במערכות אקלוגיות שאינן מורגלות לחזירים. חזירים גם יאכלו חיות קטנות וישמידו קנים של עופות הדוגרים על פני הקרקע. ה-IUCN מונה חזירי פרא ברשימת 100 המינים הפולשים הגרועים ביותר.
בריאות וחזירים
חזירים משמשים פונדקאים למגוון טפילים ומחלות היכולים לעבור לאדם. אלו כוללים את השערנת, הTaenia solium, הציסטיצרקוזיס והברוצלוזיס. חזירים ידועים גם בהיותם פונדקאים לריכוזים גדולים של תולעים טפיליות מהסוג ascaris במעיהם. נוכחות מחלות וטפילים אלו היא אחת הסיבות מדוע יש לבשל או לעשן היטב בשר חזיר לפני אכילתו.
גם בתלמוד מוזכר דמיון בין מחלות אנושיות למחלות החזיר. ב נאמר "אמרו ליה לרב יהודה איכא מותנא בחזירי, גזר תעניתא. שאני חזירי דדמיין מעייהו לבני אינשי" (תרגום: "אמרו לרבי יהודה יש מחלת מוות בחזירים, גזר תענית כיוון שפנים הבטן של החזירים ושל בני האדם דומה").
חזירים יכולים להיות תוקפניים. פציעות שנגרמו על ידי חזירים נפוצות יחסית באזורים בהם מגדלים חזירים או שבהם הם מהווים חלק מהפאונה, בין אם הם חזירי בר או חזירי בית שהתפרעו.
נוריהירו יאסואה
נוריהירו יאסואה (ביפנית: 安江仙弘; 1886 – 14 באוגוסט 1950) היה קולונל בצבא היפני הקיסרי. הוא ידוע בעיקר בעקבות תפקידו המכריע בגיבוש תוכנית דג הפוגו למילוט יהודי אירופה ושיכונם בשטחי הכיבוש היפני - ובעיקר במנצ'וריה - בזמן מלחמת העולם השנייה.
חייו ופועלו
בגיל 33 נשלח יאסואה, אז בדרגת סרן, בהוראת קיסרות מייג'י לסייע לצבא הלבן בחזית הסיבירית כנגד הצבא האדום הקומוניסטי. בסיביר, חבר יאסואה לצוותו של הגנרל גריגורי סמיונוב, שהיה אנטישמי מובהק שהאמין בפרוטוקולים של זקני ציון ודאג להפיצם כציוד חובה, לצד נשק ומדים, בקרב כל פקודיו. כך, בעודו משרת לצד גנרל סמנוב, נחשף יאסואה לפרוטוקולים ובהשפעתם אימץ את התובנה כי היהודים אכן מהווים גורם דומיננטי בניהול סידרי העולם.
עם חזרתו ליפן בשנת 1922, ובהשפעת הפרוטוקולים, חתר יאסואה להעלאת המודעות בקרב העם היפני לסכנות הנשקפות מ"המזימה היהודית" וכן ניסה להשפיע על הממשל היפני להכיר בהשפעתם של היהודים על הנעשה בעולם, שם החל בהפצת האנטישמיות ביפן. במסגרת עבודתו בחיל המודיעין היפני, הוא החל לעבוד על תרגום הפרוטוקולים ליפנית, תוך כדי שיחות עם בכירים בצבא יפן ובעיקר עם קורשיגה אינוזוקא. כעבור מספר חודשים, החלו השניים לחקור במסגרת תפקידם את השאיפה היהודית למשול בעולם, לקיים רבי-שיח בעניין ולפרסם מאמרים בנושא זה בעלוני צבא פנימיים. לאחר שהוציא יאסואה לאור את תרגומו היפני ל"הפרוטוקולים של זקני ציון", משך הדבר את תשומת לבו של הגאימושו (外務省, Gaimusho) - משרד החוץ היפני - שהחליט לשלוח מטעמו את יאסואה לארץ ישראל על מנת לחקור את העם היהודי בערש תרבותו. בשנת 1926 יצא יאסואה למשימה, ועזב את יפן לכיוון ארץ ישראל, בה סייר לאורכה ולרוחבה תוך שהוא מראיין את בני היישוב היהודי בארץ, ביניהם דמויות בולטות בהנהגת היישוב כרבנים ומנהיגים ציוניים כדוד בן-גוריון וחיים ויצמן. יאסואה גילה עניין מיוחד בתנועה הקיבוצית העולה, בה ראה כלי בידיה של היהדות העולמית בעזרתו תנסה להשליט את המזימה היהודית-קומוניסטית בעולם. עם זאת, עם שובו ליפן הביע יאסואה בדיווחו לגאימושו פליאה מכך שאיש מהאנשים עימם דיבר במשך כל זמן שהותו בארץ-ישראל לא הזכיר דבר "מזימה" או "שליטה עולמית".
גלריית הדיוקנאות הלאומית (וושינגטון)
מבנה המוזיאון
המוזיאון ממוקם בבניין הפטנטים הישן של וושינגטון - מבנה בעל חשיבות אדריכלית והיסטורית. המבנה ממוקם דרומית לרובע צ'יינהטאון שבעיר, בשכונת פן, והוא המבנה הפדרלי השלישי שנבנה בעיר. המבנה הוקם בין השנים 1836–1837 והוא עשוי שיש וגרניט. חזית המבנה נבנתה בהשראת הפרתנון שבאתונה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית שימש המבנה כבית חולים, ובתום המלחמה עברה אל המבנה הלשכה לענייני אינדיאנים של מחלקת הפנים של ארצות הברית. וולט ויטמן עבד במבנה כמזכיר בין השנים 1865–1867 ופוטר לאחר שהתגלה כתב היד של ספרו "עלי עשב" על שולחנו.