cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נדידת היבשות
טקטוניקת הלוחות
קרום כדור הארץ בנוי מלוחות טקטוניים: לוחות אוקייניים ולוחות יבשתיים. הלוחות נעים עם הזמן, משנים את מיקומם ואת צורתם, בקצב של סנטימטרים אחדים בשנה.
הקרום איננו אחיד: עבה מתחת ליבשות ודק מתחת לאוקיינוסים, וגם צפיפות הקרומים שונה: הקרום הימי צפוף יותר (3.2 ג'\סמ"ק) מהיבשתי (2.7 ג'\סמ"ק). הקרום הוא צפיד ומתחתיו מצויה שכבה רכה וצפופה (3.3 ג'\סמ"ק) שעומקה מגיע לכ-100 ק"מ – גג המעטפת. מתחת לשכבה זו מצויה שכבה רכה נוספת (שצפיפותה כ-3.4 ג'\סמ"ק). שכבה זו נקראת אסתנוספרה, ומערך השכבות שמעליה – ליתוספרה. תנועת הלוחות מתרחשת בבסיס הליתוספרה.
הכוחות המסיעים את הלוחות מתחלקים לשני סוגים:
מפת גיל קרקעית האוקיינוסים מראה כי הגיל הקדום ביותר של הקרקעית הוא פחות מ-200 מיליון שנה, לעומת גיל כדור הארץ, שידוע כי הוא מגיע ל-4,500 מיליון שנה. הסיבה לשתי התופעות גם יחד היא ההפחתה, המחזירה את הליתוספרה הימית למעטפת, אך גם גורמת להיוותרות גרניט, המשמש תשתית ליבשות. היבשות היו פעם מכונסות יחד ליבשה אחת בשם פנגיאה. היבשה התבקעה ונקרעה ונפרדה ליבשות שונות: יבשה צפונית – לאוראסיה, הכוללת את אמריקה הצפונית, אירופה ואסיה, ויבשת דרומית – גונדבאנה, הכוללת את אמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה ואנטארקטיקה. בין היבשות הפריד אוקיינוס גדול שהשתרע מכיוון מזרח למערב ונקרא ים טתיס.
תנועת הלוחות היא אחד הגורמים העיקריים לרעידות אדמה. שברים ואזורי תפר בין לוחות הם אזורים מועדים לרעידות אדמה חזקות, לדוגמה: טורקיה והעתק סן אנדראס בקליפורניה, ארצות הברית. רעידות האדמה מתרחשות בשטחי כדור הארץ המצויים באזורים שבהם חלה תזוזה בין הלוחות הטקטוניים, כלומר הרעידות הן תגובה לחיכוך בין הלוחות. עיקר החיכוך קיים באזורי ההפחתה, שם קיים חיכוך עד עומק של 700 ק"מ. חיכוך עד עומק של כ-40 ק"מ קיים בבקעים ובהעתקי החילוף.
ראשית היווצרות האוקיינוס היא בביקוע של יבשת קיימת, כמו הביקוע הנוכחי של אפריקה. ההתרוממות הפוקדת את אזור הביקוע קודם לביקוע היא חלק בלתי נפרד מהתהליך, כפי שניתן לראות לא רק במזרח אפריקה אלא גם ברכס המרכז אוקיאני.
הקצה הצפוני של ים סוף הוא דוגמה לתהליכים הטקטוניים הפוקדים אזור התפשטות אוקיאני צעיר. עדות לשוליים המורמים קל לראות במחשופים הנרחבים של הסלעים המגמתיים הפריקמבריים משני עברי ים סוף, וגם בשולי שלוחותיו – בקע סואץ ובקע הלבנט. המחשופים מוכרים גם בשם "השילד הערבו-נובי". השלב הימי בביקוע היבשת מתחיל כאשר בזלת מתחילה להצטבר בציר הבקע. צפון ים סוף או מפרץ קליפורניה הם דוגמאות טובות לשלב זה.
האוקיינוס הבוגר בנוי משני לוחות טקטוניים שהגבול ביניהם – הרכס המרכז אוקיאני – אכן נמצא במרכז האוקיינוס. כל לוח כולל גם חלק יבשתי וגם חלק ימי. מבנה זה יישמר כל עוד החיבור בין הליתוספרות הימית והיבשתית יחזיק מעמד. החיבור הזה נמצא במשטר של מאמצים עזים היות שעם ההתקררות, הליתוספרה הימית צפופה יותר מהיבשתית. לכן הליתוספרה הימית נוטה לשקוע מתחת ליבשה. הרכס הבוגר איננו רצוף, בגלל שינויים אפשריים בכיוון ההתפשטות, אלא הוא בנוי מיחידות בקע התפשטות שביניהן העתקי חילוף. הסגמנטיציה של הבקע אופיינית למתיחה אלכסונית.
מעבר סטלביו
מעבר סטלביו (באיטלקית: Passo dello Stelvio), הוא מעבר הרים בגובה 2,758 מטר ברכס הרי הדולומיטים. המעבר הוא הגבוה ביותר באיטליה והחמישי בגובהו בשרשרת הרי האלפים. שיא המעבר מכונה "פסגת שלוש השפות" בשל קרבתו למפגש הגבולות של אזורים דוברי השפות איטלקית, גרמנית ורומאנש.
הכביש במעבר סטלביו מחבר בין העיירות בורמיו ופראטו ועובר בשטח הפארק הלאומי סטלביו.
היסטוריה
מחקרים ארכאולוגיים מעלים עדויות לשימוש במעבר ההרים באזור זה כבר בתקופת הברונזה, אך ברוב הזמן לא שימש כנתיב מעבר עיקרי, אלא בעיקר לצורכי פולחן דתי. בתקופה הרומית התקיים במעבר סטלביו שביל פרדות בעל חשיבות מסוימת, אשר סיפק גישה נוחה לצורכי הגנה באזור "דרך קלאודיה אוגוסטה" שהיוותה את אחד מצירי הגישה העיקרים בין חצי האי האפניני וגרמניה.
במשך מאות השנים הבאות כמעט ולא נעשה שימוש במעבר, ואפילו לא בידי התושבים המקומיים. במהלך מלחמת שלושים השנים התנהלו מספר קרבות על שליטה באזור. בין השנים 1632-1634 עברה השליטה במעבר בין כוחות מילאנזיים לכוחות אוסטריים. לקראת סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 שוב החלה לעלות חשיבותו של מעבר סטלביו בעיקר לצורכי ביסוס והרחבה של קשרי המסחר באזור בין בוואריה ואיטליה. תוכניות להרחבה ושיפור המעבר החלו להירקם, אך הן נקטעו בשל השינויים הפוליטיים והגבולות המדיניים הרבים של התקופה. הדרך המודרנית נסללה בתקופת האימפריה האוסטרית בשנים 1820-1825 במטרה ליצור חיבור בין אזור לומברדיה לאוסטריה עצמה. המסלול תוכנן בידי המהנדס קרלו דונגאני ((Carlo Donegani) ועבר שינויים מעטים בלבד מאז. 2,000 עובדים סללו כביש באורך 49 קילומטרים הכולל 48 עיקולי פרסה בחלקו הצפוני ו-34 עיקולי פרסה בחלקו הדרומי ובשיפוע של 7%-15%.
עד למלחמת העולם הראשונה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו. במהלך המלחמה התחוללו קרבות עזים בין הצדדים הלוחמים על השליטה במעבר ההרים, אך למרות זאת הושגה ביניהם הסכמה שלא לבצע ירי מעל השטח השווייצרי באזור (המהווה בליטה בין השטח האוסטרי מצפון והשטח האיטלקי מדרום). על פי הסכמי הגבולות החדשים, שנקבעו בשנת 1919 בסיום המלחמה, והרחיבו את גבולות איטליה בכיוון צפון, הועברה השליטה בכל האזור לידי איטליה וחשיבותו האסטרטגית של המעבר פחתה.
כיום
כיום חשיבותו העיקרית של מעבר סטלביו היא בעיקר כאתר לפעילות ספורטיבית ומוטורית. רוכבי אופנים נאבקים במסלול במסגרת תחרות ה"ג'ירו ד'איטליה", אך הוא נחשב כאתגר גם לרוכבים חובבים ולא רק למקצוענים. אפילו ראש הממשלה לשעבר, רומנו פרודי, עלה את מעבר סטלביו על אופניו. נהגי אופנועים ומכוניות נהנים בנסיעה לאורכו מחוויית נהיגה ייחודית. מגזין הרכב הטלוויזיוני הפופולרי "טופ גיר" הכתיר את הכביש במעבר סטלביו כ"הכביש המהנה ביותר בעולם לנהיגה". למרות שכביש מעבר סטלביו סגור בין החודשים נובמבר ועד מאי, גולשי הסקי יכולים להמשיך את עונת הגלישה באזור הפסגה גם במשך חודשי הקיץ.
המכון למדיניות העם היהודי
המכון למדיניות העם היהודי (באנגלית: The Jewish People Policy Institute או בקיצור JPPI) הוא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו קידום והבטחת שגשוגו של העם היהודי וישראל כמדינת הליבה שלו. המכון עוסק בחשיבה אסטרטגית ותכנון מדיניות מקצועיים בנושאי יסוד של העם היהודי. במכון מכהנים שורה של אישים מכובדים מתחומי הממשל, האקדמיה, המגזר הפרטי והקהילות היהודיות המהווים את צוות החשיבה של המכון.
נקודת המבט של המכון היא כלל-יהודית וארוכת טווח, ואבן יסוד בעבודתו היא הנחת קיומה של מדינת ישראל כ"מדינת הליבה" של היהדות. צוות החשיבה של המכון בוחן באופן שיטתי ומקצועי את האתגרים, האיומים וההזדמנויות שאיתם מתמודד העם היהודי, ומפתח עקרונות מדיניות וחלופות אסטרטגיות. נוסף על כך, המכון עשוי להמליץ על צעדים מידיים שיש לנקוט במטרה להבטיח את המשכיות ושגשוג העם היהודי.
המכון הוקם בשנת 2002 על ידי הסוכנות היהודית, והוא מנוהל כגוף עצמאי בלתי-תלוי. בראשו עומדת מועצת מנהלים שיושבי הראש המשותפים שלה הם השגריר סטיוארט איזנשטאט, תת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לשעבר, והשגריר דניס רוס, אשר כיהן כשליחו המיוחד של נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, כמנהל אגף התכנון בממשל בוש ובמגוון תפקידים נוספים.
נשיא המכון הראשון היה פרופ' יחזקאל דרור והמנכ"ל המייסד היה אבינועם בר-יוסף. באוקטובר 2020 מונה פרופ' ידידיה צבי שטרן לתפקיד נשיא המכון. סגן הנשיא הוא ד"ר שוקי פרידמן. המכון נמצא בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים בגבעת רם.
מבנה ארגוני
בראש המכון עומדת מועצת מנהלים המנחה גם את תוכנית העבודה. חברי מועצת המנהלים הם סטיוארט אייזנשטאט – יו"ר משותף; דניס רוס - יו"ר משותף; אליוט אברמס; וונדי פישר; דן הלפרין; אלן הופמן; גלן לווי; ד"ר סטיב נסטיר; דורון שורר; צור קרן; קרן קרפ; ריצ'רד ברנשטיין; אריק פינגרהוט; אריק גולדשטיין; שיבי גרינפלד; סלי מרידור; ומארק יוטאי.
פעילויות המכון
המכון מפעיל ארבעה מרכזים: המרכז לזהות יהודית-ישראלית; המרכז ללכידות יהודית-ישראלית; המרכז לחוסן יהודי; ומרכז למידע וייעוץ.
עיקר פועלו של המכון הוא בפרסומיו השונים ובפעילויות תומכות שנועדו לסייע לתהליך החשיבה והמחקר. המכון מקיים סיעורי מוחות וקבוצות תהודה לפרויקטים השונים וכן תדרוכים לגופי העם היהודי כולל ראשי קהילות, מנהיגות מקצועית ונדבנים יהודיים. המכון גם פועל לחזק את הקשר בין התכנון לביצוע אצל גורמי ההחלטה והביצוע בעם היהודי.
כל תוצרי המכון מפורסמים בעברית ובאנגלית ולעיתים גם בצרפתית.
דו-צורתיות זוויגית
דו-צורתיות זוויגית (לעיתים דימורפיזם זוויגי) היא הבדל בולט מאוד במראה החיצוני בין זכרים לנקבות בקרב מין מסוים. הבדלים בין מינים נוצרים בתהליכים דוגמת הברירה הטבעית או סחף גנטי, ולעומתם הבדלים בין זוויגים בדרך כלל נוצרים בתהליך של ברירה זוויגית. דו-צורתיות זוויגית יכולה להתבטא בהבדלים בגודל גוף, צבעים שונים ומבני גוף המשמשים לקרבות בין זכרים או למשיכת נקבות.
גודל גוף
מקובל לחשוב שדו-צורתיות זוויגית ביונקים המתבטאת בגודל גוף מעידה על מידת הפוליגיניה (ריבוי נשים) האופיינית למין. מקרה קיצוני הוא פיל הים, בו יש למיעוט מהזכרים הרמון הכולל מספר רב של בנות זוג, ובמקביל ניתן לראות הבדל גדול בגודל הגוף בין זכרים לנקבות. זכר יכול להגיע למשקל של 2,300 ק"ג בעוד שהנקבה שוקלת בין 600 ל-900 ק"ג בלבד. יש לשער שגודל הגוף בזכרים התפתח ככלי נשק בקרבות הקשים שהם מנהלים על תפיסת טריטוריה להרמון ושמירה על הנקבות מפני זכרים אחרים.
אדורנה
אדורנה גרסיה אלמגרו (בספרדית: Edurne García Almagro; נולדה ב-22 בדצמבר 1985) היא זמרת, שחקנית ומגישת טלוויזיה ספרדייה. אדורנה מוכרת בזכות השתתפותה בתוכנית הכישרונות הספרדית "Operación Triunfo", בשנת 2005 אשר הגיעה למקום השישי. אדורנה מוכרת גם כנציגת ספרד באירוויזיון 2015, בו השתתפה עם השיר "Amanecer", שהגיע למקום ה-21.
ביוגרפיה
אדורנה נולדה בבירת מדריד, ספרד. היא החלה להשתתף באודישנים בילדותה. בגיל תשע הפכה לחברה בקבוצת מוזיקת הילדים של טרסטוס. כמו כן, היו לה בילדותה תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה ספרדיות. במהלך שנת 2005 הקבלה לתוכנית הכישרונות הספרדית "Operación Triunfo". היא הודחה בתוכנית ה-12 החיה, וסיימה במקום השישי בתחילת 2006.
חיים אישיים
אדורנה נשואה לדויד דה חאה, שוערה של מנצ'סטר יונייטד ונבחרת ספרד בכדורגל.
נאגאלנד
נאגאלנד (אנגלית: Nagaland, הינדי: नागालैंड) היא מדינה, אחת משבע המדינות האחיות של צפון-מזרח הודו. נאגאלנד גובלת במדינות אסאם במערב, מניפור בדרום, ארונאצ'ל פרדש בצפון-מזרח ומיאנמר (בורמה) במזרח. אוכלוסיית המדינה כשני מיליון תושבים, והיא אחת המדינות הקטנות בשטחן בהודו. הוכרזה כמדינה ב-1 בדצמבר 1963. שטחה הררי ברובו, והכלכלה מבוססת על חקלאות, בעיקר של אורז, תירס, דוחן, קטניות, שמן צמחים, קני סוכר, תפוחי אדמה וסיבים.
היסטוריה
בשטחי נאגאלנד מספר מונומנטים פרה-היסטוריים שלא ניתן לשייכם לעם זה או אחר. אם הייתה לנאגה היסטוריה כתובה היא נעלמה. לדברי תושבי המקום היא נכתבה על עורות ונאכלה בשעת רעב. מיתולוגיה שבעל פה קיימת בשבטי נאגה השונים, אך אין אחידות בין השבטים השונים לגביה. מידע מבוסס על אנשי הגבעות מרכס פאת'קאי קיים החל מהמאה ה-13, עם התיישבות ממלכת אחום בעמק הברהמפוטרה, מצפון לנאגאלנד. אינטראקציה בין הממלכה לאנשי הגבעות התקיימה בנקודות הגבול אך לא בעומק השטח. לראיה, העיירה נאגאנימורה הקרויה על שם נסיכת נאגה שנישאה למלך אחום.
עוד לפני סיום המרד, ב-1872, החלו ממירים אמריקאים להיכנס לתחום נאגאלנד כדי להמיר את בני הנאגה. היו אנשי נאגה שהמירו דתם לנצרות עוד קודם לכן, אולם רק עם כניסתו של ד"ר אדווין קלארק לגבעות נאגאלנד, החלה ההמרה בקרב נאגה-אאו ובהמשך בשבטים האחרים. חדירת הנצרות התנהלה לאט, ואחרי 70 שנות עבודה של הממירים אחוז הנוצרים היה כ-32%. הבריטים לא היו שותפים ישירים להמרה אך גם לא התנגדו ואפילו ראה בכך ברכה.
במלחמת העולם הראשונה נשלחו מספר אלפי אנשי נאגה לצרפת כפועלי עזר - שם נחצו הגבולות השבטיים אך גם נחשפו אנשי נאגה לעולם הרחב, הטכנולוגיה המודרנית ובעיקר ספגו רעיונות חדשים כגון לאומיות. בשובם הקימו את המערכת העל-שבטית הראשונה, היא הנאגה-קלאב (NC) - גוף ששימש כצינור קשר כלל נאגאניאנית עם הממשל הבריטי.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה חדרו כוחות יפניים מבורמה לתוך הודו, כשהם ניסו לכבוש את קוהימה בירת נאגאלנד. לאחר שלושה שבועות של מצור ולחימה עיקשת נסוגו היפנים והחלו בתבוסה שלהם באסיה. על דעת חוקרים רבים, הקרב על קוהימה, גם אם לא ידוע יתר על המידה, לא נופל בחשיבותו מהקרב אל-עלמיין וקרב סטלינגרד. במקביל נסללה מלאדו דרך בת כ-700 קילומטרים דרך צפון בורמה לדרך בורמה - עבודה שנעשתה בכוחות אמריקניים וסיניים בעזרה של שבטים אחדים וביניהם הנאגה. כגמול על עזרת הנאגה וכדי לשקם את אזורם תמכו הבריטיים בהקמת גוף פוליטי בשם "המועצה הלאומית של נאגה" (Naga National Council = NNC) גוף מייצג לשבטי הנאגה.
הנרטיב המקובל של הנאגה הוא שלקראת חלוקת הודו נערך משאל עם והנאגה סירבו להיכלל בהודו - סירוב שלא נענה, ותחומם נכלל בהודו שבדרך. היסטוריוגרפיה מאוזנת יותר מראה שבשנתיים מהקמת הארגון הלאומי לחלוקת הודו, חל מהפך במועצה והקיצוניים בראשות אנגמי זָאפּוּ פִיזוֹ (Angami Zapu Phizo) שהובילו קו ניצי, הפכו משוליים למרכז, עד שב-1951 זכה פיזו בראשות המועצה, דבר שהלך והסלים את הקשר עם הודו עד לנקודת פיצוץ בראשית 1953. חקיקה דרקונית הודית הולכת ומסלימה, נתקלה בהתנגדות עממית גוברת, ובהמשך ענישה קולקטיבית שכוללת שריפת כפרים, הטלת מומים, עינויים ואונס על אוכלוסיות אזרחיות בעיקרן, מצד כוחות הצבא ההודי. לחימה עממית של צבא הודי מאורגן במליציות מקומיות ובאזרחים, הפכה לאימות המזוין הממושך ביותר באסיה במאה העשרים. פיזו עצמו ברח מהודו כבר ב-1956 וחי עד מותו בלונדון ב-1990, כשהוא ממשיך לנהל את ההתנגדות להודו.
בשנת 1963 קיבלו הנאגה אוטונומיה מסוימת כששטחם נקרע מאסאם רבתי, והוקמה מדינת נאגאלנד, דבר שלא הנמיך משמעותית את להבות המרי האזרחי והדיכוי הצבאי. "הסכם שילונג" (Shillong Accord) נחתם ב-11 בנובמבר 1975 בין ממשלת הודו ונציגי המורדים, בתיווך אנשי הכנסייה הנוצרית. במסגרת הסכם זה פרקו המורדים את נשקם ושבו לבתיהם אחרי 20 שנות לוחמה. היה זה מאמץ שנעשה בזמן משטר החירום, שגם אם לא במוצהר, יצר פילוג מובנה בהנהגת הנאגה.
במילניום השלישי ישנה רגיעה ושלווה מתוחה, כשחלק ממנהיגי הפלגים הניצים שממשיכים להתפלג, חלקם מתו (ובכללם אבי האומה פיזו) וחלקם זקנים ועייפים אחרי עשרות שנות מאבק.
תחבורה
כמדינה נוצרית אדוקה, זו אחת משתי המדינות היחידות בהודו בהן אין תחבורה ציבורית בימי ראשון בשבוע (השנייה היא מיזוראם). רכבת מגיעה רק לשתי נקודות גבול במדינה, ואלה הן דימפור ונאגאנימורה. בתוך המדינה אין רכבות, והתחבורה הציבורית נעשית באוטובוסים ובמוניות "סומו" (טנדר לעשרה נוסעים). טיסות מגיעות רק לבירה הכלכלית דימפור.
דמוגרפיה
אנשי נאגאלנד השבטיים דומים במוצאם, בתרבותם ובשפתם, לקבוצות אתניות רבות באזור הגבעות של צפון מזרח הודו וצפון מיאנמר, כגון הקוקי-צ'ין, מיזו-לוש'אי ואחרים. ולמרות זאת קבוצה של שבטים התגבשה תחת השם הכולל "נאגה" שעל מקורו חלוקות הדעות. שבטי הנאגה פזורים על מרחב של כ-100 אלף קמ"ר, במדינות הודו נאגאלנד, אסאם, ארונאצ'ל פרדש, מניפור, ושטחים נרחבים במיאנמר. מתוך כ-40 שבטי נאגה נבדלים, 16 שבטים בלבד חיים בנאגאלנד. החלוקה השבטית אינה מספקת דייה, והחלוקה האמיתית היא כפרית, בסגנון ערי המדינה היווניות, בשל העובדה שלאורך ההיסטוריה היו מלחמות ופשיטות של כפר משבט אחד כנגד כפרים גם משבט זה. גם החלוקה המנהלית לא הייתה שבטית אלא כפרית.
החלוקה המנהלית הבריטית של חברת הסחר, ולאחריה של הכתר הבריטי, קבעה גבולות התייחסות שהפכו מאוחר יותר לגבולות מדיניים ברפובליקה ההודית. כך נוצר בידול בין שטח הנאגה (נאגאלנד) לשטח מחיית הנאגה (הקרוי "נאגאלים" וכולל שטח נרחב במיאנמר), אותו דורשות המחתרות הלוחמות השונות - שטח לו יש שם, דגל והכרה מסוימת.
בנאגאלנד גופא חיים 16 שבטים בעלי שפות נבדלות, מנהגים ופסטיבלים שונים, ארכיטקטורה שונה ומיתוסים שונים, אולם כולם אימצו את הדת הנוצרית (עם רוב בפטיסטי), וייצרו שפה משותפת שנקראת "נאגאמיש" שהיא בליל בין שפות בנגליות, שבטיות ואנגלית, שהיא השפה הרשמית היחידה של המדינה. במדינה חיים כשני מיליון איש, כ-75% בשטחים כפריים, ברמת חיים נמוכה יחסים, עם זאת רמת האוריינות גבוהה בשל הנצרות השלטת. המחוזות המאוכלסים הם טונגסאנג עם כ-414 אלף איש, קוהימה ודימפור אחריה, והמחוז הפחות מאוכלס הוא פאק עם כ-150 אלף איש.
נאגאלנד היא אחת מארבע "מדינות יבשות" של הודו אליהן אסורה הכנסת ומכירת אלכוהול (כמו מיזורם, מניפור וגוג'ראט), אולם סובלת משימוש רב במשקה האסור והיא השנייה בהודו בשימוש בסמים קלים ובנגזרות של אופיום.
תרבות ודת
נָאגַּאלנד היא המדינה היחידה בהודו בה למעלה מ-90% מהאוכלוסייה הם נוצרים, והמדינה השלישית בהודו במספרם המוחלט של מחזיקי האמונה הנוצרית עם כ-1.8 מיליון נוצרים. נאגאלנד היא המדינה הבפטיסטית ביותר בעולם בה 75% מהאוכלוסייה בפטיסטית, הרבה לפני מדינת מיסיסיפי שבאוכלוסייתה מעט למעלה מ 50% בפטיסטים. מספר מאפיינים מרכזיים מאפיינים את תרבות הנאגה המסורתית, שבחלקה נדחקה לאחר קבלת הנצרות:
צייד ראשים בעבר הלא רחוק נהגו בני הנאגה לצאת למסעות ציד ראשים של אנשים מכפרים אחרים. היה זה כבוד רב להתהדר במספר ראשים רב, המעיד על גבורת בעליהם. הם האמינו שלאדם מספר נשמות: אלו המתגלגלות הלאה וזו הנותרת בראש המת. נטילת הראש, יש בכוחה להעצים את צייד הראשים בגזילת כוחו של המת והעברתו לצייד. המנהג גווע לאיטו עד שנות השבעים של המאה העשרים, אבל בסיפורי הגבורה ובשירי המלחמה שקיימים גם כיום, עדיין נותרה עדות חזקה לכך. בכפרים בודדים עדיין מוצגות גולגולות אנשים שניצודו על ידי לוחמי הכפר. מסורת זו לא התיישבה עם הנצרות שחדרה לגבעות נאגאלנד, אולם לקח לנצרות כמאה שנה לעקור מנהגים אלה. הקעקוע המכסה את פני זקני הלחמים וגופם, הוא חלק מפרסי ההצטיינות שניתנו לציידי הראשים, שהיווה סימן כבוד ואף תנאי לנישואין בעבר הרחוק. כיום רק בקרב הזקנים עדיין ניתן לראות עדות אילמת זו של עבר מפואר - אם כי בהודו רבים ממשיכים לחשוב שבנאגאלנד עדיין צדים הפראיים החיים שם את ראשי שכניהם, ולא בכדי: לגדוד הנאגה האמיץ בצבא ההודי ניתן הכינוי "ציידי ראשים" בעקבות הצלחתם וגבורתם במלחמת קארגיל 1999. לאמיתו של דבר, הנאגה היו ציידי ראשים בדיוק כמו אחיהם ושכניהם הקוקי ("צין" במיאנמר), מיזו (או "לוש'אי", שהיום חלקם הפכו לבני מנשה היהודים), הגארו ואחרים - פרקטיקה שחלפה מהעולם במאה ה-20 עם קבלת הנצרות.
סעודות הוקרה דרך התקדמות מעמדית בחברת הנאגה היא עריכת משתה לכפר כולו. משתה זה כולל אספקת יין אורז, בשר חזיר ובקר המיתון, ואוכל לרוב. הטקס מזכיר במאפייניו את טקס הפוטלאץ' (Potlatch) הצפון אמריקאי. אדם העורך משתה כזה זוכה לעליה במדרג המעמדי המזכה אותו בזכות לעטר פניו וגופו ולצייר אותות בפתח ביתו ולהשתתף בטקס גרירת אבנים ממרחק, שיוצבו לזיכרון במקום עריכת המשתה. בין עריכת משתה למשנהו יש הפסקה של לפחות שנתיים. המשלים עריכת תריסר משתים בדרגות פאר הולכות ועולות, (לפחות 23 שנה) זוכה למקום בעולם הזה ובעולם הבא, ובאפשרות לבנות עיגול אבנים שאך בודדים ישנם כאלה ברחבי נאגאלנד – בעיקר בכפר קהונומה.
פסטיבלים שבטיים כל שבט משבטי הנאגה חוגג לאורך השנה פסטיבלים שונים ובמועדים שונים גם לאחר המצאת הלאום הנאגניאני. בשנת 2000 החל הממשל של נאגאלנד לקיים פסטיבל משותף הקרוי על שם הציפור הלאומית, הקלאו הבכיר, שנקרא "פסטיבל הורן-ביל". זהו אירוע שנתי האורך שבוע, להדגמת השוני שבאחדות בבחינת "השתלבות בלא טמיעה". הפסטיבל נערך בכפר מורשת שנבנה גם הוא להדגמת האחדות שבשוני. פסטיבלים שבטיים המשמשים לשימור מורשת, נערכים בכל שבט, למרות היות כל השבטים אחודים בהיותם בעלי דת זהה וזהות מומצאת זהה כיום.
הדת הנוצרית הגיעה במחצית השנייה של המאה ה-19 על ידי ממירים בפטיסטיים אמריקניים. קצב החדירה היה שונה בין השבטים השונים, כשברקע נמצאת דמותו של הריבון הבריטי. המאבק בבריטים לא השפיע רבות על חדירת הבפטיזם. עם יציאת הבריטים וקבלת עצמאות הודו, ואזור אנשי הנאגה שסופח להודו, היו כשליש מהנאגה נוצריים. ב-1955 גירשה הודו את הממירים הזרים, אולם הנצרות אך קיבלה תנופת המרה, ובסוף שנות השמונים רוב מוחלט של אנשי הנאגה המירו דתם לנצרות – מרביתם בפטיסטיים וכמה עשרות אלפי קתולים. בנאגאלנד יש כ-7% של הינדואים – מרביתם סוחרים בערי הגבול, בעיקר בדימפור וכ-2% של מוסלמים מחדירה לא מבוקרת של מסתננים ופליטים מבנגלדש. מהאוכלוסייה השבטית 98.5% נוצריים והשאר נותרו בדתות האנמיסטיות המקוריות.
מחוזות
נאגאלנד מחולקת ל-11 מחוזות, לרוב על פי חלוקה שבטית ולא גאוגרפית. המחוזות החשובים הם:
טקס פתיחת הפרלמנט
מהלך הטקס
לפני תחילת הטקס נערך חיפוש במרתפי ארמון וסטמינסטר - המדובר בחיפוש טקסי ולא בחיפוש ביטחוני אמיתי במטרה למנוע ניסיון קשר נוסף כדוגמת הניסיון הכושל של 1605 הידוע כמזימת אבק השרפה.
כאשר חברי בית הנבחרים מגיעים לבית הלורדים הם עומדים מאחורי המעקה בכניסה לבית הלורדים (כאשר בכל אחד מבתי הנבחרים מתדיין אדם שאינו חבר אותו בית, הוא לא יכול לעבור את המעקה - הדבר נכון הן לבית הלורדים והן לבית הנבחרים), קדים לפני המלך, ושומעים את הנאום של המלך המכונה "הנאום מן הכס".
הנאום מן הכס
המלך קורא את נאום המלך שהוכן עבורו על ידי הממשלה הנבחרת. הנאום מתאר את תוכנית העבודה של הממשלה לשנה הקרובה. המלך נוהגת לקרוא את כל הנאום באותה אינטונציה ובלי התלהבות על מנת לסמל את נייטרליותו, וכי אינו מאשר את המדיניות שהוא מקריא או מתנגד לה. מאחר שבאופן רשמי המלך הוא שבוחר את ראש הממשלה וחברי הממשלה, הוא מתייחס לממשלה בנאום כ"ממשלתי". כמו כן בסוף הנאום מציין המלך "וכן עוד אמצעים אשר יונחו בפניכם בהמשך" - ובכך מאפשר לממשלה להציג חוקים נוספים בפני בית הנבחרים שאינם מוזכרים בנאום.
בסיום הנאום חברי בית הנבחרים קדים בפני המלך וחוזרים לאולם בית הנבחרים. לאחר שהמלך עוזבת שני בתי הנבחרים מנהלים דיון "בתשובה לנאומו הנדיב של המלך", אולם קודם לכן כל בית נבחרים דן בחקיקה של חוק חדש - על מנת לסמל את עצמאותם של בית הנבחרים. הליכי החקיקה אינם מתקדמים ומדובר בהליך טקסי בלבד. החוק בבית הלורדים נקרא: "חוק המלתחות הנבחרות", ובבית הנבחרים נקרא: "חוק הפעולות הבלתי חוקיות", לאחר מכן נהוג לנצל הזדמנות זו כדי לדון במדיניות הממשלה המוצעת.
על פי הנוהג, מקשיבים חברי שני בתי הנבחרים למלך בשתיקה ומתוך כבוד למלך אינם מריעים או צועקים קריאות ביניים. נוהג זה הופר רק פעם אחת, בשנת 1998, כאשר המלכה אליזבת השנייה הודיעה על מדיניות הממשלה לבטל את זכותם של האצילים שקיבלו תואר זה בירושה מלשבת בבית הלורדים (ויותר רק לאצילים שקיבלו את התואר בעצמם מהמלכה לשבת בבית הלורדים). חלק מחברי בית הנבחרים קראו "בוז" ואחרים בתגובה קראו "הידד" - קריאות ביניים אלה זכו לביקורת רבה לאחר הטקס.
במדינות חבר העמים
טקסים דומים נערכים במדינות חבר העמים הבריטי כגון קנדה ואוסטרליה, כאשר המושל הכללי קורא את הנאום מהכס במקום המלכה.
טקס דומה נערך גם בארצות הברית ושם הוא נקרא "נאום מצב האומה".
ישיבת מאורות התורה
ישיבת מאורות התורה היא ישיבה חרדית אשר הוקמה בקריית יערים (טלז-סטון) בשנת תשמ"ג (1983).
הישיבה פונה לבוגרי ישיבות תיכוניות מהציבור הדתי לאומי ורבים מהם הופכים בהכוונתה לחרדים במהלך הלימוד בה. לומדים בה כמאה תלמידים.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת 1983. המחזור המייסד מנה שמונה בוגרים של מדרשיית נעם וישיבת נתיב מאיר. הישיבה נקראה על שמו של הרב מאיר שוורץ מפודהייץ, סבו של מייסד הישיבה והעומד בראשה, הרב נחום רגוזניצקי. בצוות הישיבה מכהנים גם הרב שמואל גריינמן, הרב יצחק ארנד והרב אפרים רגוזניצקי. כמו כן מתקיימים בישיבה שיעורים באמונה מפי הרב מרדכי נויגרשל ואחרים. מאז שנת 1987 הישיבה מאוגדת כעמותה.
באוגוסט 2007 נהרגו ארבעה מבחורי הישיבה כשהג'יפ שבו נסעו נפל לתהום בנחל פרס.
בשנת תשס"ח (2008) הוקמה בסמוך גם ישיבה תיכונית הנקראת "הישיבה המדעית קריית יערים". הישיבה מיועדת לתלמידי כיתות י', י"א ו-י"ב. רוב התלמידים בישיבה זו עברו מהמוסד השש-שנתי קריית יעקב הרצוג ("המכינה") בכפר סבא. ר"מ אשר לימד קודם לכן ב"מכינה" מונה לעמוד בראש הישיבה החדשה. במקום פועל גם כולל של בוגרי הישיבה.
הישיבה מפעילה תוכנית המכונה מכינה קדם צבאית אך למעשה גם בה המגמה היא להניא את התלמידים משירות צבאי ולכוונם ללימודים בישיבות חרדיות.
חוקת גרמניה
חוק היסוד לרפובליקה הפדרלית של גרמניה (בגרמנית: Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland) - חוקת גרמניה, הוא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של גרמניה. החוקה מסדירה את היותה של גרמניה רפובליקה פדרלית חוקתית בעלת 16 יחידות מדיניות בעלות אוטונומיה מוגבלת - מדינות גרמניה. בנוסף, היא מכילה רשימה נרחבת של זכויות הפרט, אותן החוקה מעגנת.
החוקה אושרה רשמית ב-8 במאי 1949, ונכנסה לתוקפה ב-23 במאי אותה השנה. החוקה מבוססת על חוקתה של מערב גרמניה, ועם איחוד גרמניה בראשית שנות התשעים גם חלקה המזרחי של גרמניה הוכפף לה. עם האיחוד בוצעו בה מעט תיקונים קלים.
החוקה שמה דגש על חירות הפרט בקטלוג נרחב של זכויות אדם ומפלגת את הסמכויות בין שתי הרמות הפדרליות של המדינה ובין הרשות המחוקקת, המבצעת והשופטת. מבחינות רבות, החוק הבסיסי מ-1949 הוא מענה לפגמים שנתפסו בחוקת ויימאר מ-1919 שייתכן ונתנו את חלקם להתדרדרות הרפובליקה ועלייתה המאוחרת יותר של המפלגה הנאצית בשנת 1933.
חוקת ממלכת בוואריה
בשנת 1818 נכתבה בבוואריה חוקה מודרנית יחסית לממלכות גרמניה האחרות, אשר יצרה פרלמנט המבוסס  על שני בתים: הבית העליון שישבו בו חברי האצולה ובעלי הקרקעות; והבית התחתון שישבו בו נציגי הציבור מהדרגות הנמוכות יותר.
חוקת הקונפדרציה הגרמנית
בין השנים 1848 ו-1849 פרצה סדרת מהפכות לאומיות בגרמניה כביטוי מקומי של "אביב העמים" שהתחולל באותה תקופה באירופה כולה. המהומות שפרצו בברלין בשנת 1848, אשר תבעו כינון של מדינת לאום גרמנית בנוסף לרפורמות ליברליות שונות, אילצו את המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הרביעי להבטיח מונרכיה חוקתית.
ב-18 במאי 1848 התכנסה בפרנקפורט האספה הלאומית הראשונה, שמטרתה הייתה ליצור מדינה לאומית גרמנית. זו הייתה האספה הלאומית של פרנקפורט. האספה הראשונה אשר נבחרה בבחירות בכל שטח גרמניה, בתקופה שבה הייתה עדיין מחולקת לנסיכויות רבות. האספה שירתה בתפקידה ברשות מחוקקת מה-18 במאי 1848 ועד ה-31 במאי 1849 והתכנסה בכנסיית פאולסקירכה שבפרנקפורט. כינוס האספה היה אחת התביעות של המהפכנים במהפכת מרץ במדינות הקונפדרציה הגרמנית.
באמצעות דיונים סוערים וממושכים הצליחה האספה לחוקק את חוקת פאולסקירכה, אשר הכריזה על כינון קיסרות גרמנית מאוחדת, שמדינות גרמניה השונות יהיו כפופות אליה. כשפורסמה החוקה סירב המלך פרידריך וילהלם ליטול את כתר המדינה הגרמנית המאוחדת ולבסוף גרמניה אוחדה רק בשל הלחץ שהפעילו מנהיגיה הצבאיים של פרוסיה.
חוקה זו הגשימה את דרישות התנועות ליברליות והלאומיות אשר עמדו כאופוזיציה לשיטתו של מטרניך. החוקה פירטה זכויות אדם רבות, וקבעה את צורת המשטר על-פי עקרונות הדמוקרטיה הפרלמנטרית, במשולב עם מונרכיה חוקתית העוברת בירושה.
החוקה הצפון גרמנית
עוד בשנת 1866 חיבר ביסמרק את החוקה הצפון גרמנית בעקבות המלחמה האוסטרו-פרוסית ויצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, מתוך כוונה כי זו תהיה חוקת האימפריה הגרמנית של 1871, אם כי בתיקונים קלים.
חוקה זו העניקה לקנצלר החדש אוטו פון ביסמרק סמכויות רבות, שכן היא הפכה אותו ל"אחראי" אך לא חייבה אותו לתת דין וחשבון בפני הרייכסטאג, והעבירה לידיו את הסמכויות על התקציב הצבאי (לאחר המשבר החוקתי אליו נקלע וילהלם הראשון בשנת 1862).
גרמניה, יחד עם המשטרים האוטוריטריים באיטליה ובאימפריה היפנית, כללה מספר יסודות דמוקרטיים, ובמיוחד הרייכסטאג (בקונפדרציה הצפון-גרמנית ואחר כך בקיסרות הגרמנית), פרלמנט בעל סמכויות מצומצמות. החקיקה דרשה את אישור ה"רייכסראט", המועצה  של נציגי הנסיכויות, שבה נהנתה פרוסיה מרוב ברור. עיקר ההשפעה הפרוסית, עם זאת, נבע מעובדת שליטתה בגופי הסמכות המבצעת בגרמניה: ה"קייזר" והקנצלר הקיסרי שמונה על-ידו – אוטו פון ביסמרק. בעוד שיתר הנסיכויות הורשו  לנהל ממשלות משל עצמן, כל כוחות הצבא היו בסמכותה של הממשלה הקיסרית, או למעשה, פרוסיה. הגם שנותרה אוטוריטרית בהיבטים רבים, התירה האימפריה את קיומן של מפלגות.
חוקת רפובליקת ויימאר
ממשלת רפובליקת ויימאר אימצה את הנוסח של פרופסור הוגו פרויס, והחוקה נחתמה והתקבלה ב-11 באוגוסט 1919.
החוקה קבעה כי המדינה היא רפובליקה, וכי הסמכות הפוליטית נובעת מהעם. לחוקה היו שתי מגמות: להינתק מהרוח הפרוסית המיליטריסטית ולשמור על אחדות גרמניה כיחידה מדינית ולא כאוסף של ממשלות מקומיות, בלי לבטל את המבנה הפדרלי של גרמניה. במסגרת המגמה זו הוכרזו בחוקה עקרונות ליברליים, כדוגמת, שוויון בפני החוק, שמירת חירות הפרט, חופש הדיבור וכיוצא בזה.
חוקת ויימאר, נחשבת כאחת ההצהרות הנעלות ביותר בדבר זכויות האדם וחירויותיו. אלא שהיה פער גדול בינה לבין המציאות העגומה בפועל, כפי ששררה בהמשך במהלך שנות קיומה של הרפובליקה. במסגרת המגמה השנייה נשמר המבנה הפדרלי של גרמניה - 18 מדינות שהן עצמן רפובליקות. לממשלה המרכזית בברלין ישנן סמכויות נרחבות. המשטר הוא פרלמנטרי: ברייכסטאג, שנבחר בבחירות כלליות ויחסיות, יושבים נציגי המפלגות וברייכסראט יושבים נציגי המדינות.
הנשיא נבחר על ידי העם לשבע שנים ויכול להוציא צווי חירום כאשר הממשל הפרלמנטרי אינו מתפקד. סעיף 48 בחוקה הגרמנית נתן בידי הנשיא את הכוח להכריז מצב חירום "כדי לשמור על הסדר הציבורי" ולבטל את כוחו של הפרלמנט. סעיף זה הופעל לעיתים קרובות במהלך 14 שנות קיומה של הרפובליקה, לפעמים ללא סיבה למעט רצון הממשלה להשיג רוב פרלמנטרית במצב בהם לא הצליחה להשיג רוב זה.
חוקת גרמניה הנאצית
לאחר שריפת הרייכסטאג ב-27 בפברואר 1933, התקפה אשר הואשמו בה הקומוניסטים, היטלר הכריז על מצב חירום לפי סעיף 48 ולאחריה חתם הנשיא פאול פון הינדנבורג על צו נשיא הרייך להגנת העם והמדינה (נודע גם כ"צו שריפת הרייכסטאג"), אשר משעה את חוקת ויימאר למשך כל תקופת הרייך השלישי, חוקת ויימאר לא בוטלה למעשה על ידי גרמניה הנאצית, אך "הושעתה ללא הגבלת זמן". חוק ההסמכה שאושר ברייכסטאג ב-23 במרץ 1933 העניק לממשלה סמכויות חקיקה מלאות, ובכך איפשר לממשלה לעקוף את הפרלמנט (הרייכסטאג עצמו), בו למפלגה הנאצית לא היה רוב מוחלט. החוקים האלה תרמו להאחדה, תהליך כינון השליטה הטוטליטרית תחת שלטון המפלגה הנאצית.
חוקת גרמניה המערבית
ב-1 בספטמבר 1948 התאספה "המועצה הפרלמנטרית" בראשה קונראד אדנאואר ולצידו תיאודור הויס בבון (שנכללה באזור כיבוש הבריטי) וניסחה, בחודשים שלאחר מכן, את חוקת גרמניה..
החוקה התקבלה על ידי המעצמות הכובשות ועל ידי בתי הנבחרים של מדינות המחוז. לא נערך משאל עם. רק בוואריה הסתייגה בשל ביקורתה על החוסר בפדרליזם בנוסח החוקה, ועם זאת קיבלה על עצמה את תוקף החוקה. למרות ניסיון העבר ברפובליקת ויימאר לא הכילה החוקה התייחסות לאחוז החסימה. ב-23 במאי 1949 נכנסה החוקה לתוקף למחרת, 24 במאי 1949 קמה הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
כלקח מקריסת רפובליקת ויימר נקבע בחוקה שלא ניתן לבטל זכויות אדם בסיסיות, והסדרים פרוצדורליים של נשיא ייצוגי בלבד, אחוז חסימה וחיוב הצבעת אי אמון קונסטרוקטיבית.
ב-30 במאי 1968 הועברו תיקונים לחוקה בהן נקבע שכמה מהזכויות הבסיסיות בחוקת גרמניה יוגבלו אם ידרש לכך במקרה של מצב הגנה, מצב של מתיחות, או מצב חירום פנימי או אסון, למרות התנגדות עזה באופוזיציה החוץ-פרלמנטרית כביכול. תיקונים אלו כללו בין היתר שינויים שהכילו התייחסות לאיחוד אפשרי עם גרמניה המזרחית.
עיקרי החוקה
חוקת גרמניה חוברה על ידי "המועצה הפרלמנטרית" שהוקמה בעיר בון בהוראת ארצות הברית, בריטניה וצרפת ב-1 בספטמבר 1948. בראש מועצה פרלמנטרית זו עמדו 11 הנשיאים של מדינות המחוז הגרמניות שהיו נתונות לכיבושן של בעלות הברית. החוקה נכתבה תוך התייעצות עם בעלות הברית ובהתערבותן, והיא מורכבת מ-146 סעיפים: 19 הסעיפים הראשונים מכילים את "זכויות היסוד"; 97 הסעיפים הבאים מכילים הוראות כלליות לגבי השלטון הפדרלי והשלטון המדינתי-מקומי, האמצעים החוקתיים השונים, הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והסמכות השיפוטית, המערכת הכלכלית וההגנה הצבאית; ו-30 הסעיפים האחרונים מתייחסים לסיום הכיבוש של גרמניה על ידי בעלות הברית ולמעבר לשלטון עצמאי.
עקרונות החוקה נגזרים מסעיף 20 והם: עקרון הרפובליקה, עקרון הדמוקרטיה, עקרון שלטון החוק, עקרון המדינה הפדרלית ועקרון מדינת הרווחה.
סעיף 79(2) לחוקה קובע שלכל שינוי בחוקה נדרש רוב של שני שלישים מחברי הבונדסטאג ושני שלישים מהמצביעים בבונדסראט.
סעיף 79(3) לחוקה מקנה שריון מוחלט לחלוקתה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ל-16 מדינות גרמניה, לזכות המדינות להשתתף בהליכי החקיקה ולעקרונות שנקבעו בסעיפים 1 ו-20 לחוקה. תוכנם של סעיפים משוריינים אלה:
המשרד הפדרלי להגנת החוקה (Bundesamt für Verfassungsschutz, BfV)
המשרד הפדרלי להגנת החוקה הוא הארגון הגרמני לביטחון פנים האחראי לפיקוח ומודיעין פנימי. הארגון, הכפוף לקנצלר גרמניה באמצעות משרד הפנים, הוקם ב-1950 כדי לפקח על פעילויות מרגלים מגרמניה המזרחית וסיכול ריגול סובייטי בגרמניה המערבית. מטה הארגון נמצא בברלין הבירה לאחר שהועבר לשם באחרונה מהמטה בקלן, ששימש מרכז הארגון מאז הקמתו ועד 2009.
בכל אחת מ-16 ממדינות הפדרציה הגרמנית קיים משרד ממלכתי להגנת החוקה (Landesamt für Verfassungsschutz), שהוא הסניף האזורי של הארגון.
מלכים צלבנים 2
מלכים צלבנים 2 (באנגלית: Crusader Kings II) הוא משחק אסטרטגיה שאירועיו מתרחשים בימי הביניים. המשחק פורסם על ידי חברת Paradox Interactive בתור המשך למשחק "Crusader Kings". המשחק יצא למערכות Windows של מיקרוסופט ב-14 בפברואר 2012.
ב-1 בספטמבר 2020 יצא משחק ההמשך "Crusader Kings III".
משחקיות
המשחק הוא סימולטור שושלות בו השחקן שולט בשושלת ימי-בנימית בין משנת 1066 ועד 1453, אם כי בהרחבות "האלים העתיקים" ו"קרל הגדול" ניתן להתחיל את המשחק מהשנים 867 ו-769. דרך השימוש האסטרטגי במלחמה, נישואין, התנקשויות ועוד אמצעים רבים, השחקן צריך לגרום להצלחת שושלתו. המשחק כולל מספר דמויות היסטוריות כגון ויליאם הכובש, קרל הגדול, אל סיד, הארון א-רשיד וצלאח א-דין, אבל מאפשר לשחק ולפתח דמויות בדיוניות.
הסימולציה חסרת סוף עלילתי כך שה"הצלחה" מוגדרת לחלוטין על ידי השחקן. המשחק נגמר כאשר דמותו הנוכחית של השחקן מתה ללא יורש מאותה שושלת או כאשר מגיעה השנה 1453.
בתוך המשחק ישנן מערכות גנטיקה וחינוך כך שצאצאים יירשו תכונות, תרבות, דת ומיומנויות מהוריהם ומחנכיהם. מערכת זו מוסיפה עוד שכבה לאסטרטגיות של נישואין, מעבר לבריתות דיפלומטיות וצבירת יוקרה וממון.
בעוד שניתן לבחור כמעט כל אציל בעל אדמות, יש כמה סוגי דמויות שלא ניתן לשחק ללא מודים כגון תיאוקרטיות. ההרחבות הרבות של המשחק מאפשרות גם לשחק באמצעות שליטים מוסלמים, פגנים, הודים ורפובליקות סחר.
אדוארד מאהלר
קורות חיים
מאהלר נולד בעיירה צִיפֶר (Ciffer, כיום Cífer) שבחלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בסלובקיה) בשנת 1857. בין 1876 ל-1880 למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת וינה. ב-1885 מונה למועצה האוסטרית למדידות.
פרויקט חייו של מאהלר היה לעגן את אירועי התנ"ך במסגרת כרונולוגית יציבה, וזאת תוך הסתייעות במדעי האגיפטולוגיה, האשורולוגיה והארכאולוגיה וקישור בין אירועים תנ"כיים לאירועים אסטרונומים כגון ליקוי חמה בעת מלחמת סיסרא. וניסיון למתן תיארוך מדויק למכות מצרים, ליציאת מצרים ולצליבת ישו. ספרו בנושא, Biblische Chronologie und Zeitrechnung der Hebräer (גרמנית: "כרונולוגיה מקראית והספירה של העברים") מ-1887 זיכה אותו במדליה מאת מלך שוודיה ונורווגיה.
כן כתב פירוש אסטרונומי לקידוש החודש של הרמב"ם (Maimonides' Kiddusch-Hachodesch, 1890) וערך תרשימים וטבלאות-השוואה כרונולוגיות מקבילות, הכוללות בין היתר הקבלה בין לוח השנה ההיג'רי (האסלאמי) ללוח הגרגוריאני והיוליאני וטבלאות תאריכי כהונת מלכי האימפריה הביזנטית, המהווים כלי עזר מחקרי בסיסי חשוב.
בין 1934 ו-1939 מסר את אוסף אמנות מצרים העתיקה שלו למוזיאון האמנויות היפות בבודפשט.
בעת מלחמת העולם השנייה הוסתר מאהלר הקשיש על ידי נזירים. ביתו הופצץ וכל ספרייתו – ובה ספרים וכתבי יד עתיקים – אבדה. מאהלר נפטר במהלך מגפות שפרצו עם שחרור בודפשט ב-29 ביוני 1945 באויפשט (Újpest; פרוור של בודפשט). אחיו דיולה מאהלר, רופא, גורש מווינה ב 15 למרץ 1941 לפולין, כנראה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
Mi Reflejo
Mi Reflejo (בעברית: ההשתקפות שלי) הוא האלבום הראשון והיחיד בשפה הספרדית של זמרת הפופ כריסטינה אגילרה משנת 2000. הוא הושק ב-12 בספטמבר 2000, באמריקה. בתוכו נכללים חמישה שירים בגרסה ספרדית מאלבום הבכורה של אגילרה, Christina Aguilera, בתוספת שישה שירים חדשים. בזמן הקלטת האלבום, אגילרה שלטה בשפה הספרדית בצורה חלקית בלבד. למרות עובדה זו, המבטא הספרדי של אגילרה באלבום נשמע כמו של דוברת ספרדית שוטפת ומרוהטת. סינגלים מהאלבום זיכו אותה בשתי מועמדויות בפרסי גראמי הלטיני לשנת 2000: זמרת הפופ (שבו היא גם זכתה) ותקליט השנה. בנוסף, היא קיבלה מועמדות נוספת בפרסי גראמי הכללי על תקליט הלטיני השנה לשנת 2000.
האלבום מכר מעל 3 מיליון עותקים בעולם – הישג משמעותי לתקליט בשפה הספרדית.
זלדה שוליאק
זלדה שוליאק (1918 - ספטמבר 1991) הייתה אתלטית ישראלית. חברת המשלחת הארצישראלית למשחקים העולמיים לנשים (לונדון 1934) ואלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בריצת 80 מטר משוכות.
1933
בכינוס הספורט היהודי הגדול שנערך בפראג, צ'כיה השתתפה שוליאק בתחרות ההתעמלות.
1935
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 סיימה שוליאק במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.63 מטר.
באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 15.9 שניות, לפני גירה שפירא ועדה יהודאית, שתיהן ממכבי עתיד תל אביב ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.36 מטר, אחרי גירה שפירא (4.48 מטר) ולפני שושנה בורשטיין ממכבי תל אביב (4.24 מטר).
נפטרה בספטמבר 1991.
אלטון ברנד
אלטון טיירון ברנד (באנגלית: Elton Tyron Brand; נולד ב-11 במרץ 1979 בקורטלנד מאנור, ניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1999–2016. נבחר בבחירה הראשונה של דראפט 1999 על ידי שיקגו בולס. בין השנים 2018–2020 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת פילדלפיה 76'.
תיכונים ומכללות
ברנד נולד בקורטלנד מאנור, ניו יורק. הוא החל את הקריירה שלו בגיל 13 בתיכון פקסקיל, שם הוכנס מידית לנבחרת בית הספר בה העמיד ממוצעים של 40 נקודות ו-20 ריבאונדים למשחק. בנוסף שיחק ברנד באיגוד האתלטים החובבים יחד עם שחקני ה-NBA העתידיים, רון ארטסט ולמאר אודום. ברנד עזר לקבוצתו לזכות בשתי אליפויות תיכונים.
לאחר ששיחק בתיכון פקסקיל עבר ברנד למכללת דיוק שם שיחק עם שחקני ה-NBA בעתיד שיין באטייה וקורי מגטי. ברנד הוביל את קבוצתו למשחק הגמר בפיינל פור האליפות, שם הפסידה קבוצתו לקונטיקט.
שיקגו בולס
ברנד נבחר בבחירה הראשונה של דראפט 1999 על ידי שיקגו בולס. בעונת הרוקי שלו העמיד ממוצעים של 20.1 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק אך שיקגו סיימה עם מאזן שלילי ולא העפילה לפלייאוף. בסיום העונה חלק ברנד עם סטיב פרנסיס מיוסטון רוקטס את פרס רוקי העונה. בעונת רשם ברנד ממוצעים דומים, עם 20.1 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק ואף סיים במקום השני ב-NBA בריבאונדים בהתקפה עם 3.9 למשחק, שני רק לדיקמבה מוטומבו ברשימה. גם בעונה זו שיקגו לא העפילה לפלייאוף.
לוס אנג'לס קליפרס
ב-27 ביוני 2001 ברנד הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס תמורת בריאן סקינר וזכויות הדראפט על טייסון צ'נדלר. אחרי עונה סולידית של 18.2 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק, הפך ברנד לשחקן הקליפרס הראשון שנבחר להשתתף במשחק האולסטאר מאז 1994, אך קבוצתו לא העפילה לפלייאוף. בתחילת עונת קיבל ברנד, שהיה שחקן חופשי, הצעה של 82 מיליון דולר ל-6 שנים ממיאמי היט, אך הקליפרס השוו הצעה זו וברנד נשאר בלוס אנג'לס. בעונות עד  המשיך ברנד להוביל את קבוצתו עם 19.6 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק, אך רצף החמצות הפלייאוף של הקליפרס מאז  נמשך.
בעונת צנחו ממוצעיו של ברנד ל-20.5 נקודות ו-9.3 ריבאונדים למשחק, והקליפרס החמיצו את הפלייאוף לאחר שסיימו את העונה הסדירה עם מאזן 40–42. ברנד פספס את רוב עונת בגלל פציעה בגיד האכילס השמאלי, והשתתף בשמונה משחקים בלבד. עונה זאת הייתה האחרונה בחוזה 6 השנים של ברנד ובסופה הוא הפך לשחקן חופשי.
פילדלפיה 76'
ב-9 ביולי 2008, לקראת עונת, החתימו פילדלפיה 76' את אלטון ברנד על חוזה כשחקן החופשי. בגלל פציעות כתף וניתוחים, שיחק ברנד רק ב-29 משחקים וקלע 13.8 נקודות למשחק. קבוצתו לא העפילה לפלייאוף. עונת הייתה עונה לא טובה לברנד שהמשיך בירידה בממוצעיו, ובה קלע 13.1 נקודות בממוצע למשחק, וקבוצתו שוב לא העפילה לפלייאוף.
בעונת קלע ברנד כ-15 נקודות למשחק ועזר לפילדלפיה להעפיל לפלייאוף, בו הפסידה בסיבוב הראשון למיאמי היט, שהובלו על ידי לברון ג'יימס, דוויין וייד וכריס בוש, בחמישה משחקים. בפלייאוף קלע ברנד 15.6 נקודות ב-54.8% מהשדה והוריד 8.4 ריבאונדים למשחק.
דאלאס מאבריקס
ב-13 ביולי 2012 חתם ברנד בדאלאס מאבריקס. שנה זאת הייתה שפל הקריירה של ברנד, הוא קלע 7.2 נקודות למשחק ב-21.2 דקות למשחק.
אטלנטה הוקס
ב-15 ביולי 2013 חתם ברנד באטלנטה הוקס, בה שיחק עד סיום עונת, וב-11 באוגוסט 2015 הודיע על פרישה ממשחק.
חזרה לפילדלפיה 76'
ב-4 בינואר 2016 הודיע ברנד על חזרתו מפרישה וחתימתו בפילדלפיה 76'. לאחר עונה אחת הודיע על פרישה מחודשת.
קריירת ניהול
בספטמבר 2018 מונה לג'נרל מנג'ר של פילדלפיה 76'. בנובמבר 2020 מונה דריל מורי ל"נשיא לפעולות כדורסל" של הסיקסרס, ומאז משמש ברנד כעוזרו; על אף שברנד נושא את תואר ה"ג'נרל מנג'ר", מורי הוא האחראי בפועל על פעולות הכדורסל של הקבוצה.
יוני אסיא
יוני אסיא (נולד ב-1 במרץ 1981) הוא יזם היי-טק, מנכ"ל ומייסד חברת eToro - פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת. נמנה עם מייסדי איגוד הביטקוין הישראלי ופורום תעשיית הבלוקצ'יין הישראלית.
קורות חייו
יוני אסיא נולד לדוד אסיא, מחלוצי תעשיית התוכנה בישראל, יו"ר ומנכ"ל מג'יק תעשיות תוכנה, ולנעמי אסיא, בעלת משרד עורכי דין בתחום זכויות יוצרים.
במהלך שירותו הצבאי כמתכנת באגף המודיעין של צה"ל, החל ללמוד ניהול תיקי השקעות במכללת מיטב של מיטב בית השקעות. במקביל ללימודיו הקים את הסטארט-אפ CDRide, חברה המספקת פתרונות לצילום ועריכה של סרטי וידאו לאטרקציות בפארקי שעשועים. במהלך עבודתו כמנכ״ל בחברה זו, למד לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה בשנים 2000–2002. בשנים 2004–2006 למד לתואר שני במדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2007 הקים אסיא, עם אחיו רונן, את חברת eToro, והוא משמש כמנכ"ל החברה. eToro רשת חברתית להשקעות פיננסיות הפועלת ב-140 מדינות בעולם, עם כ-10 מיליון משתמשים רשומים. בזירות המסחר של איטורו, לצד מניות, קרנות סל, סחורות ומט"ח, נסחרים גם מטבעות דיגיטליים. הרשת כוללת כלים של בינה מלאכותית, שמדרגים את תיקי ההשקעות וממליצים על אלה שנותנים את התשואה הגבוהה ביותר. בשנת 2016 נבחר יוני לאחד מ-100 המשפיעים בתעשיית הFintech של המגזין City A.M.
ב-2013 כתב עם ארבעה מחברים נוספים מסמך אינפורמטיבי על Colored Coins, פלטפורמת המאפשרת לסחור מעל תשתית הביטקוין גם בסחורות אחרות. בפברואר 2015 מונה לדירקטור בחברת ההזנק Colu.
חבר בוועד המנהל של מיטב דש.
חיים אישיים
יוני אסיא נשוי למור אסיא, מייסדת ומנכ"לית שותפה של iAngels, פלטפורמה להשקעות הון סיכון, אב לחמישה ומתגורר בסביון. אחיו רונן אסיא, יזם ודירקטור פעיל בeToro.
יעבץ (דמות מקראית)
יַעְבֵּץ, דמות מקראית, שמו מופיע בספר דברי הימים. נאמר עליו כי:.
שמו ומקום מוצאו
ב מסופר על אדם בשם יעבץ: סיפור הולדתו ונדרו קוטע שתי רשימות גנאלוגיות.
לדעת משה גרסיאל ואחרים קיים בשמו סיכול אותיות היוצר מדרש שם המסביר את שמו: יעבץ ועצב. יש הטוענים כי במדרש שמו של יעבץ מהדהד הפסוק ב: "כי בעצב תלדי בנים" המתאר את עונשה של חוה.
מלבד פסוקים אלו לא נאמר דבר על יעבץ. כמו כן לא ברור מהו מקומו בשבט יהודה ושושלת בני יהודה. בספר דברי הימים א', ב' מוזכרת העיר המקראית יעבץ: מִשְׁפְּחוֹת סֹפְרִים ישבו (יֹשְׁבֵי) יַעְבֵּץ, תִּרְעָתִים שִׁמְעָתִים שׂוּכָתִים; הֵמָּה הַקִּינִים הַבָּאִים, מֵחַמַּת אֲבִי בֵית-רֵכָב. הקשר לדמותו אינה ברורה, אך לדעת רש"י, יעבץ היה ראש משפחת סופרים זו: "סיעת יעבץ שהיה מושל עליהם כדכתיב למטה ויהי יעבץ נכבד מאחיו".
חכמי התלמוד, זיהו את יעבץ עם השופט עתניאל בן קנז: "הוא עתניאל הוא יעבץ, ומה שמו? יהודה אחי שמעון שמו, עתניאל – שענהו אל, יעבץ – שיעץ וריבץ תורה בישראל"... לפי מסכת זו חי יעבץ בתקופת השופטים. ועל כך רד"ק בפירושו, "שהיה מבני שלמא". רד"ק מתכוון לשלמא הוא אבי בועז, ממגילת רות אשר סיפורה הוא חלק מתקופת השופטים. התרגום המיוחס ליונתן מייחס גם הוא את יעבץ לעתניאל בן קנז:.
נדרו של יעבץ והיענות אלוהים
המחבר המקראי פותח במילים 'וַיְהִי יַעְבֵּץ, נִכְבָּד מֵאֶחָיו'. נראה כי זוהי נוסחת סיכום. לאחר מכן מקדים יעבץ ואומר: "אִם-בָּרֵךְ תְּבָרְכֵנִי וְהִרְבִּיתָ אֶת-גְּבוּלִי וְהָיְתָה יָדְךָ עִמִּי, וְעָשִׂיתָ מֵּרָעָה, לְבִלְתִּי עָצְבִּי - וַיָּבֵא אֱלֹהִים, אֵת אֲשֶׁר-שָׁאָל".
לדעת גרשון גליל, הקדמה זו של דבריו מבטאת את המחזוריות שביסוד חייו של המאמין: מצוקה, תפילה וישועה. כך, יעבץ שקולל בלידתו זכה לישועה לאחר שהתפלל לאלוהים.
דמותו של יעבץ בספרות המדרשים
פסוקים ט'-י' משתקפים בספרות המדרשים. מדרשים אלו מייחסים לו לימוד תורה ברבים וחכמה. במדרש תנחומא, תצווה, ט' נאמר כי: "יעבץ היה תלמיד חכם מקהיל קהילות ודורש טעמי תורה ברבים". במסכת יומא, פ', א', נאמר כי: "יעבץ העמיד בית דין שתיקנו שיעורין ועונשין". עוד נאמר שם על בית דינו של יעבץ: "אמר רבי יוחנן: שיעורים של עונשין הלכה למשה מסיני... אחרים אומרים: בית דינו של יעבץ תקנום".
נמל לונדון
נמל לונדון (באנגלית: Port of London) הוא נמל על גדת נהר התמזה בעיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. בעבר היה נמל לונדון הגדול בנמלי העולם. כיום הוא הנמל השני בגודלו בממלכה המאוחדת. הנמל מנוהל על ידי רשות נמל לונדון (ה-PLA) אשר הוקמה בשנת 1908.
בשנת 2008 עברו דרך הנמל 53 מיליון טונות של סחורות.
היסטוריה
נמל לונדון היווה מרכיב חשוב בכלכלת העיר מאז היווסדה, באמצע המאה הראשונה. במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19, בשיאה של האימפריה הבריטית היה הנמל לנמל העמוס ביותר בעולם, והיו בו כ-1,500 מנופים אשר העמיסו והורידו סחורות מכ-60,000 ספינות בשנה. בשל חשיבותו הרבה היה למטרה עיקרית של הפצצות הלופטוואפה (חיל האוויר של גרמניה הנאצית) במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
הנמל הוקם ככל הנראה בשנת 50 לערך על ידי הרומאים. הנמל הרומי כלל רציפים שנבנו על ידי תבניות עץ שמולאו עפר. הנמל התרחב וגדל במהלך המאה השנייה והמאה השלישית אולם עם עזיבת הרומאים את אנגליה במאה החמישית נהרס הנמל.
במהלך ימי הביניים שימש נהר התמזה ציר התנועה הראשי של העיר לונדון. משפחת המלוכה, אשר לא נהגה להיכנס אל העיר, השתמשה בו על מנת לנוע בין אזור הסיטי של וסטמינסטר וארמונות המלוכה שבו, אשר ממערב לעיר, לבין מצודת לונדון במזרח העיר. אזור הבריכה של לונדון שממזרח (במורד הנהר) מגשר לונדון היה אזור המסחר העיקרי, ובשתי גדות הנהר נבנו רציפים רבים.
בשלהי המאה ה-18 הציע וילי רוולי תוכנית להקמת תעלה אשר תחתוך בקו ישר את העיקול בנהר התמזה בין ואפינג לבין וולוויץ'. התעלה חצתה את רות'רהית', אייל אוף דוגס וגריניץ'. תוכנית זו מומשה בחלקה כאשר רק תעלה החוצה את אייל אוף דוגס (תעלת הסיטי) הוקמה לבסוף.
במהלך המאה ה-19 נבנתה סידרה של מעגנים סגורים במטרה להגן על הסוחרים מפני שודדים לאורך נהר התמזה. מעגנים אלו כללו את הרציפים המסחריים של סארי (1807), רציפי הודו המערבית (1802, באתר בו היה רציף האוולנד משנת 1696), רציפי הודו המזרחית (1803, באתר בו היה רציף ברנזוויק משנת 1790), רציפי לונדון (1805), רציפי סנט קתרין (1828), רציף ויקטוריה המלכותי (1855), רציף מילוול (1868), רציף אלברט המלכותי (1880) ורציפי טילברי (1886).
בראשית המאה ה-20, בשל התחרות העזה, ושביתות עובדי הנמל החלו החברות להתאחד. ועדה מלכותית שהוקמה לבדוק את ניהול הנמל המליצה על רשות מאוחדת ובשנת 1908 הוקמה רשות נמל לונדון אשר בשנת 1909 החלה לנהל את הרציפים. החברה הקימה את רציף המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1920 ושיפרה את המיכון ביתר הרציפים. בשנת 1939 עברו בנמל 60 מיליון טונות של סחורות (38% מהסחר בממלכה המאוחדת), אולם בשל ההפצצות הגרמניות עבר מרכז הכובד של העברת הסחורות במהלך מלחמת העולם השנייה לנמלים שבקלייד ובליברפול. עם תום המלחמה שב הנמל להיות נמל הסחורות הראשי. בשנות ה-60 הפך אזור הרציפים בטילברי, במורד הנהר, לנמל מכולות (קונטיינרים) מרכזי. בתקופה זו שב היקף הפעילות בנמל לכ-60 מיליון טונות של סחורות מדי שנה.
עם הגידול בגודלן של הספינות אשר נשאו מכולות נדרשה בניית רציפים גדולים הסמוכים למים עמוקים יותר. הרציפים הסגורים באזור גריניץ' ואייל אוף דוגס ובמרכז לונדון, אשר נבנו במאה ה-18, נסגרו בהדרגה (אף שמספר רציפים פרטיים במרכז לונדון פעלו עד שנת 2000).
אזורים אלו החלו להתפתח כאזורי מגורים ועסקים, ואזור קנרי וורף (רציפי האיים הקנריים) הפכו למרכז עסקים משני בלונדון (השני למרכז העסקים שבסיטי).
הנמל כיום
כיום הנמל מכיל 70 רציפים ומסופי סחורות עצמאיים המנוהלים יחד על ידי רשות הנמל. בנמל מועסקים כ-30,000 עובדים. עיקר אוניות המטען עוצרות בטרמינל שבטילברי. בנמל עוגנות מדי שנה כ-12,500 ספינות הפורקות ומטעינות 10% מהסחר של הממלכה המאוחדת בשווי כולל של 8.5 מיליארד ליש"ט. בנוסף לספינות המטען עגנו בנמל לונדון בשנת 2008 37 ספינות טיולים.
פונקציית בחירה חברתית
פונקציית בחירה חברתית בתורת המשחקים היא פונקציה המקבלת כקלט את יחסי ההעדפות של הבוחרים בבחירה חברתית ומחזירה כפלט את המועמד הנבחר או האלטרנטיבה הנבחרת. במקרים רבים החברה אינה צריכה לדרג את כל האפשרויות לפי סדר, אלא לבחור באפשרות אחת. לאפשרות זו נקרא מעתה האפשרות העדיפה על החברה כולה. זה המצב, למשל, בבחירות לנשיאות, לנציג לקונגרס או לראשות ועד, או בחירת המהלך המדיני או הכלכלי "הטוב ביותר" (לדעת קבוצת המחליטים). השאלה היא האם ניתן להתאים לכל פרופיל העדפות חזקות אפשרות אחת, האפשרות העדיפה על החברה כולה, כך שמצד אחד שיטת הבחירה תקיים תכונות רצויות, ומצד שני לא תהיה דיקטטורית.
הגדרה כללית
פונקציית בחירה חברתית בתורת המשחקים, היא פונקציה שמטרתה לבחור את המועמד המועדף על כלל הבוחרים מבין האפשרויות הנתונות. פונקציית בחירה חברתית מתאימה לכל פרופיל העדפות חזקות אפשרות אחת, שתיקרא "האפשרות העדיפה" על החברה. בפרט, על פי הגדרה זו אין אפשרות שהחברה תבחר בשתי אפשרויות שונות כעדיפות. דוגמאות לפונקציה שכזו ניתן לראות למשל בבחירות לראשות הממשלה, בבחירות לנציגות גוף מסוים, בסקר על אבקת כביסה יעילה ביותר וכדומה.
הגדרה פורמלית
תהי A קבוצת האפשרויות, או המועמדים לבחירה, ותהי קבוצת הבוחרים. יחס העדפות על קבוצת האפשרויות A הוא  יחס סדר חזק. את קבוצת יחסי ההעדפות החזקים על A מסמנים ב ,
והעדפה חזקה של a על b לפי יחס הסדר P_i מסמנים בa>_{P_i}b.
לכל בוחר i יש יחס העדפות P_i על קבוצת האפשרויות A. רשימת יחסי ההעדפות החזקות של כל הבוחרים נקראת בשם פרופיל העדפות חזקות, והיא תסומן ב.
פונקציית בחירה חברתית היא פונקציה, המתאימה לכל וקטור של יחסי העדפות חזקים
מועמד A. נאמר שהמועמד F(P) הוא המועמד המועדף על החברה, כאשר יחסי ההעדפות של הבוחרים ניתנים על ידי פרופיל ההעדפות P.
תכונות
ישנן מספר תכונות שניתן לדרוש אותן או לחלופין להימנע מהן עבור פונקציית הבחירה החברתית:
פונקציית בחירה חברתית F נקראת דיקטטורית אם קיים בוחר i כך שלכל פרופיל העדפות חזקות  P מתקיים ש  היא האפשרות המועדפת ביותר על i. במקרה זה  i יקרא דיקטטור. פונקציית הבחירה הדיקטטורית היא מונוטונית.
כמו במקרה של פונקציית רווחה חברתית, תנאי סביר לדרוש מפונקציית בחירה חברתית הוא שהיא תהיה יעילה פארטו, היינו שאם כל הפרטים בחברה מעדיפים את אפשרות a על פני אפשרות b, אזי אפשרות b לא תיבחר.
פונקציית בחירה חברתית F מקיימת את תכונת הפה-אחד אם לכל שתי אפשרויות a,b\in A ולכל פרופיל העדפות חזקות \ P^N מתקיים : אם לכל פרט  אזי.
פונקציית בחירה היא מונוטונית אם עבור פרופיל העדפות חזקות מסוים נבחרת האפשרות a, אזי בכל פרופיל העדפות חזקות אחר שבו השתפר מיקומו של a, או לפחות לא הורע אצל כל הפרטים, נבחרת גם כן האפשרות a אף אם הסדר בין הפרטים האחרים השתנה.
פונקציית בחירה חברתית F נקראת מונוטונית אם לכל שני פרופילי העדפות חזקות P_2, P_1 המקיימים: לכל בוחר i, ולכל a \in A אם לכל b שונה מ a מתקיים a>_{P_1}b \Leftarrow a>_{P_2}b, ואם, אזי גם.
לפי משפט גיבארד-סתרסוויט, כשיש שלושה מועמדים לפחות אם פונקציה היא מונוטונית אזי היא או דיקטטורית או לא יעילה פארטו ולכן דרישה זו לא מתקיימת לרוב בפונקציות שימושיות.
פונקציית בחירה חברתית F מקיימת את תבחין קונדורסה אם השיטה בוחרת מועמד המנצח כל מועמד אחר בהתמודדות ראש בראש אם קיים כזה, מועמד כזה נקרא מנצח קונדורסה. כלומר, אם A הוא מנצח קונדורסה, אזי לכל מועמד אחר, B, רוב הקבוצה מעדיפה את A על B.