cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קפה ספשלטי
קפה ספשלטי הוא דרגת הקפה הגבוהה ביותר הקיימת, המתייחסת בדרך כלל לשרשרת האספקה ​​כולה, תוך שימוש בקפה ממקור יחיד. השימוש במונח החל לראשונה בשנת 1974 על ידי ארנה קנוטסן בגיליון של "Tea & Coffee Trade Journal" על מנת לתאר פולים בטעם הטוב ביותר ומיוצרים במיקרו-אקלים מיוחד.
קפה ספשלטי הוא חלק ממה שמכונה הגל השלישי של הקפה, כלומר, דרישה מודרנית לקפה באיכות יוצאת דופן, הן מעובד והן מבושל ברמה גבוהה משמעותית מהממוצע.
הגדרה
ההגדרה המקובלת של קפה ספשלטי היא קפה עם 80 נקודות ומעלה בסולם 100 הנקודות המשמש את איגוד קפה הספשלטי (Specialty Coffee Association – SCA, איחוד של איגודי הקפה של אמריקה (SCAA) ואירופה (SCAE))). קפה מצטיין מדורג בין 90–100, קפה שציונו 85–89.99 מקבל ציון מעולה, בעוד קפה עם ציון 80–84.99 מדורג טוב מאוד.
באיגוד ישנם תתי מפרטים מפורטים יותר. ה-SCA קובע סטנדרטים לקפה ספשלטי בכל שלב של ייצור הקפה, הכוללים: כמות פגמים מותרים בפולים ירוקים (שעדיין לא נקלו), תקני מים וחוזק חליטה. הדירוג נעשה באופן מדוקדק ומפורט. דרישה מינימלית לקפה ספשלטי היא מספר הפגמים: כדי להיחשב לקפה ספשלטי מספר הפגמים לא יעלה על 5 לכל 350 גרם של פולים טחונים.
אף על פי שיש הגדרות שונות של קפה ספשלטי בהתאם לארגונים בינלאומיים שונים, יש הסכמה כללית לסט של שלוש דרישות מינימום: הקפה היה צריך להיבחר ידנית על ידי קטיף סלקטיבי של פולים בשלים, ציון 80 ומעלה בדירוג ומקסימום 5 פגמים לכל 350 גרם.
ארגונים ופעילים רבים פועלים לכלול אינדיקטורים סביבתיים וחברתיים בהגדרת ודירוג קפה ספשלטי. למשל הביולוג ג'ורג'יו פיראצ'י, נשיא הארגון הלא ממשלתי הפרואני "7Elements Peru" ויצרן קפה הספשלטי הראשון שהופק עם עקרונות אתיים, טוען כי "יש צורך דחוף להגדיר מחדש את מושג האיכות ולהטמיע בו את מרכיב האיכות הסביבתי והחברתי-כלכלי, הן ברמת הייצור והן ברמת ההפצה"; לפי החזון שלו, "אין טעם לדבר על קפה "מעולה" (ספשלטי) אם הוא מופק באמצעות חומרי הדברה מזיקים, דשנים או טכניקות חקלאות שמשפיעות על הסביבה; באותו אופן, "איך נוכל לדבר על מצוינות, אם כוס קפה נוצרת הודות לצורות מודרניות של עבדות וניצול אנושי?".
מקומות גידול
באופן כללי, מגדלים קפה ב"חגורת הפולים", בין אזורי הסרטן והגדי, בהם קיים האקלים הטרופי הנדרש לשגשוג עצי הקפה. קפה ספשלטי גדל בדרך כלל בשלוש יבשות: דרום ומרכז אמריקה, אסיה ואפריקה.
קפה הספשלטי היקר ביותר בעולם הוא קפה פנמה גיישה, שנמכר במעל 1,800 דולר לק"ג.
צריכת קפה ספשלטי
באוסטרליה ובניו זילנד, קפה ספשלטי נחשב לזרם מיינסטרים בקרב חובבי הקפה.
בעוד שקפה ספשלטי לא נפוץ בחברות הקפה הגדולות בארצות הברית, הגל השלישי של קפה הביא לעלייה משמעותית בצריכת הקפה המיוחד. בתי קפה עצמאיים, "בסגנון אוסטרלי", או בעלי מלאכה נפתחו במספר ערים. דו"ח SCAA העריך שבארצות הברית היו 29,300 בתי קפה ספשלטיים ב-2013, לעומת 2,850 ב-1993.
שוק הקפה באירופה מהווה 30% מהצריכה העולמית, וישנו גידול בביקוש לקפה ספשלטי. בשנת 2016, קפה ספשלטי היה בצמיחה הגדולה ביותר בתחום המסעדנות באירופה, עם עלייה של 9.1% מ-2014–2015. במערב אירופה נרשמה צמיחה גדולה במיוחד של 10.5% בשוק בתי הקפה המיוחדים, בעוד שתעשיית הקפה הכוללת ירדה ב-1.5%. בשנת 2021, אירופה היוותה את נתח השוק הגדול ביותר עבור שוק הספשלטי העולמי עם נתח של 46.21% מהכנסות השוק.
אסיה צפויה להיות הצרכן הגדול בעולם של קפה ספשלטי, עם צמיחת ערך חדשה של למעלה מ-3.7 מיליארד דולר בין השנים 2016–2020. אף על פי שבאופן מסורתי אסיה נשלטת על ידי צריכת תה, בתי קפה ספשלטיים נפוצים ברחבי ערים קוריאניות, סיניות ויפניות רבות.
כמו כן נרשמו עליות בצריכת קפה במדינות מייצרות. צריכת הקפה הכוללת של ברזיל ב-2014 הייתה 21 מיליון שקיות, קרוב לזו של ארצות הברית עם 23.4 מיליון שקיות. גואטמלה חווה גם עלייה בפופולריות של קפה ספשלטי.
בקטר ובשאר אזור המפרץ, צריכת הקפה המיוחד גדלה בהדרגה לתעשייה משגשגת מאז אמצע שנות העשור הקודם.
כדורגלן השנה בעולם
כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א היה תואר אישי בכדורגל שחולק על בסיס שנתי לשחקן ולשחקנית שנחשבים לטובים בעולם. הפרס לגברים הוענק לראשונה בשנת 1991 ולנשים בשנת 2001. בשנים 2010 עד 2015 אוחד עם פרס כדור הזהב שהוענק על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול", כאשר התואר המאוחד נקרא כדור הזהב של פיפ"א. בשנת 2016 הסתיים האיחוד עם פרס כדור הזהב, ופיפ"א הקימו פרס חדש בשם "The Best" שהחליף פרס "כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א".
בחירת הזוכים התבססה על הצבעות של המאמנים והקפטנים של הנבחרות לאומיות החברות בפיפ"א. כל מאמן קיבל 3 קולות ששווים 5 נקודות, 3 נקודות ונקודה אחת. המנצח הוא השחקן שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר.
הזוכה הצעיר ביותר בתואר הוא רונאלדו, לאחר שזכה בו כשהיה בן 20 בשנת 1996. שנה מאוחר יותר שוב זכה רונאלדו בתואר, וכך למעשה הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שזכה בתואר פעמיים ברציפות. רונאלדו וזינדין זידאן הם היחידים שזכו 3 פעמים בתואר וליונל מסי זכה בו פעם אחת ועוד ארבע פעמים בכדור הזהב של פיפ"א.
זכיות לפי מדינה
הזכיות לא כוללות זכיות של כדור הזהב של פיפ"א ושל פיפ"א (The Best)
ז'אן מרקוס
ז'אן מרקוס (Jeanne Merkus; 11 באוקטובר 1839 - 11 בפברואר 1897) הייתה פעילה חברתית והרפתקנית הולנדית משיחית שהקימה רשת בתי חולים בצרפת, השתתפה בהתקוממות הרצגובינה, והחלה בבנייתו בירושלים של בניין מפואר שזכה לכינוי "מלון הגאולה".
קורות חייה
ז'אן מרקוס הייתה הילדה הקטנה במשפחה בת שמונה ילדים. אביה, פיטר מרקוס (Pieter Merkus), המושל ההולנדי של יאווה, מת כאשר הייתה בת 5. לאחר מותו חזרה המשפחה להולנד כשברשותה ממון רב. אמה מתה ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1848, ואת ז'אן גידל דודה, כומר פרוטסטנטי שהטמיע בה את האמונה החזקה שהגאולה קרבה. בשנת 1862 קיבלה מרקוס את חלקה בירושה הגדולה של משפחתה, ועברה להתגורר במשך חמש שנים יחד עם הסופרת קתרינה ון רייס.
פריז (1869–1872)
במהלך 1869 עברה מרקוס לפריז, שם למדה באוניברסיטת סורבון ועסקה בפעולות צדקה. בלימודיה הצטיינה בלשונות ודיברה באופן שוטף ב-7 שפות. היא קנתה לעצמה שפע חברים מארצות רבות, אשר לא מעטים מהם היו מארצות הבלקן. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה התנדבה בצלב האדום. כאשר נוכחה שעניים רבים מתושבי פריז אינם יכולים להרשות לעצמם טיפול רפואי, הקימה רשת של בתי-חולים עממיים שעודם קיימים. במהלך המלחמה הצטרפה לקומונה הפריזאית ולחמה לצד אנשיה. במהלך 1871, בעת ביקור ברומא לרגל שחרור העיר ממדינת האפיפיור, שמעה (כך סיפרה לימים) קול קורא לה: "ז'אן בתי, אנא בני עבורי את ביתי בירושלים". לאחר הרהורים וקריאה בברית החדשה, הגיעה מרקוס למסקנה שהגאולה קרבה, ועל מנת להיערך אליה, שמה פעמיה לירושלים.
הקמת "מלון הגאולה" בירושלים
בשנת 1873 הגיעה מרקוס לארץ ישראל, באוניה שעגנה בנמל יפו, ומשם צעדה ברגל לירושלים. בירושלים החליטה להכין את התשתית לגאולה ולאחרית הימים (שהיא הייתה משוכנעת כי הם קרובים), בהשראת פסוק מחזון יוחנן:
היא החליטה לבנות בית מפואר שנועד לשכן את 144 אלף הנשמות הנגאלות, בית שזכה לכינויים "בית ה-144 אלף" ו"מלון הגאולה" (היא עצמה תכננה לקרוא לבניין "שלום"). לשם כך נעזרה בשירותיו של קפיטן גימו (Guillemot), שהיה מהנדס צבא צרפתי בגמלאות ואדריכל שעסק בחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, וסיים באותה עת חפירות ארכאולוגיות במתחם כנסיית אבינו שבשמים. באמצעות מתווך (שכן בתקופה העות'מאנית נאסר על אזרחים זרים לקנות אדמה בארץ) רכשה שטח אדמה מחוץ לירושלים, הנמצא היום בקרבת פינת הרחובות אגרון והמלך ג'ורג'. רכישת הקרקע והשגת היתרי הבנייה היו תהליך ארוך ומסובך שלווה במתן שוחד ("בקשיש") רב.
הר גולד (מונטנה)
גובהו של ההר 2,909 מטרים מעל פני הים, ההר הוא ההר הגבוה ביותר במצוק גארדן וול, שברכס לואיס.
ז'אן מרקוס
הקמת "מלון הגאולה" בירושלים
משהחלה הבנייה הציע גימו למרקוס לצאת לסיורים בארץ ישראל, מאחר שנוכחותה המתמדת באתר הבנייה הפריעה לעבודתם של הפועלים הערביים (שהיו רגילים לעבוד בלבוש חלקי, אך לא יכלו לעשות זאת בנוכחות נשים). מרקוס אכן יצאה לסדרת טיולים ברחבי הארץ, במהלכם נחשפה למצוקת הפלאחים בארץ ישראל שנוצלו על ידי השלטונות הטורקיים. מראות אלו חיזקו את סלידתה מהשלטון הטורקי. משקראה, בקיץ 1875, במכתבים מחבריה השוהים בהרצגובינה על התקוממויות שם נגד הטורקים, החליטה לתמוך במורדים. לשם כך השאירה בידי גימו כספים להמשך הבנייה וחזרה להולנד.
הר גולד (מונטנה)
ההר מתנשא לגובה של 595 מטרים מעל סביבתו.
ז'אן מרקוס
התקוממות הרצגובינה
בשנת 1875 החלה התקוממות הרצגובינה, שבמהלכה התמרדה האוכלוסייה הנוצרית הכפרית, בעקבות דיכויה על ידי השלטונות העות'מאניים ובעלי האדמות הבוסניים החזקים. מששמעה על ההתמרדות ניסתה מרקוס לאסוף בהולנד תמיכה למרד, אך מאמציה לא צלחו. היא קנתה נשק וציוד עבור המורדים ואחר כך נסעה לבלקן על מנת להצטרף אליהם. חלק ממניעיה להצטרף למרד נבעו מהאמונה ששחרור הבלקנים יהווה צעד ראשון להתמוטטות האימפריה העות'מאנית, אשר יוביל בסופו של דבר גם לשחרור ירושלים (אירוע שבתורו יביא את הגאולה). היא נחתה בעיר דוברובניק והצטרפה מיד לכוחות הנלחמים. עם הגיעה רכשה סוס, ונודעה כפרשית מצטיינת. הלבוש הגברי שלה, הסיגרים שהייתה מעשנת יחד עם עוז רוחה והנחישות שבאה מתוך אמונה דתית משיחית הפכו אותה לדמות מוכרת. היא הצטרפה למנהיג ההרצגוביני מיקו ליוביבראטיץ' (Mico Ljubibratić), ופעלה במסגרת יחידה בפיקודו של קצין צרפתי. בתקופה זו הוציאה את מרבית כספה על קניית ציוד למורדים אך גם השתתפה באופן פעיל בפעולות היחידה, שכללו פשיטות על כפרים טורקיים, פיצוץ גשרים והנחת מוקשים. המרד נחל הצלחה ונפוצו סיפורי גבורה על תפקידה של מרקוס במהלכו. על פי סיפור אחד, מרקוס נותרה אחרונה מהכוח שלה במאמץ לפוצץ מנהרה שנחפרה מתחת למצודה טורקית, לאחר ששאר הכוח התייאש ועזב, אך גם מאמציה של מרקוס נכשלו בשל רטיבות הדינמיט. על פי סיפור אחר היא לקחה חלק במשיכת הצבא העות'מאני לתוך מארב בעמק סרייבו, שבו הושמד מרביתו. על פי המסופר, החיילים הטורקים שראו אותה רוכבת בעוז בשדה הקרב העניקו לה את הכינוי "השד האדום".
הר גולד (מונטנה)
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו רשמת בשנת 1929.
ז'אן מרקוס
התקוממות הרצגובינה
לאחר הצלחת המרד ונסיגת הכוחות הטורקיים, האזור נכבש במהרה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ליוביבראטיץ' נעצר על ידי האוסטרים והושם במעצר. מרקוס נתפסה אף היא בידי האוסטרים, אך הם לא אסרו אותה ואפשרו לה תנועה חופשית בעיר דוברובניק. היא חמקה מידי השלטונות, עברה את הגבול והגיעה לבלגרד, במטרה לעזור בשחרורה של סרביה.
הר גולד (מונטנה)
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר אירע ב-1920. הטיפוס בוצע על ידי פרנק ב. וין (Frank B. Wynn), הארי ר. הורן (Harry R. Horn), הנרי ה. גודארד (Henry H. Goddard).
לקריאה נוספת
• MAX LOWE, Montana by Dirt: Hiking Into the Wild in Glacier National Park, נשיונל גאוגרפיק
ז'אן מרקוס
התקוממות הרצגובינה
בבלגרד התקבלה מרקוס בכבוד רב: המשורר ג'ורה יאשיץ' (Đura Jakšić) כינה אותה "הז'אן שלנו שלא מאורלאן" (רמז לז'אן ד'ארק). כן מספרים על המונים שנהגו להתקבץ תחת חלונה בערבים ולשיר לה סרנדות. בסרביה נעשו ניסיונות לארגן פלוגה של לוחמות זרות בהנהגת מרקוס, אך בסופו של דבר הדבר לא יצא לפועל. מאמציה של מרקוס להניע את הסרבים "בשליחות קדושה" להילחם בטורקים עלו בתוהו, ולבסוף, באוגוסט 1876, היא נעצרה בידי שלטונות סרביה וגורשה מהמדינה.
חורבן "מלון הגאולה"
לאחר התקוממות הרצגובינה חזרה מרקוס לירושלים. בתקופה זאת התארחה במושבה האמריקנית בירושלים. ברתה ספפורד, בת מייסדי המושבה ולימים מנהיגתה, מתארת את מרקוס כאישה שרירית בעלת מראה גברי, שאהבה ללבוש בגדים עדינים ויפים. ספפורד גם מתארת מפגשים טעונים שהיו בין מרקוס לבין קצינים טורקים שאף הם נהגו להתארח במושבה האמריקנית.
לאחר שמרקוס השקיעה את רוב כספה בקניית נשק עבור ההתקוממות, לא נותרו בידיה די אמצעים כדי להשלים את בניית "מלון הגאולה". היא נתבעה על ידי איברהים ואסאד כיאט, ספקים של חומרי בנייה. מרקוס סירבה לשלם בטענה כי שילמה את כל חובותיה, אך קצין המחוז בדמשק, שהיה מקורב לאחים כיאט, קיבל את טענותיהם והם זכו בתביעה. שבועיים לאחר מכן פשטו חיילים טורקים על אתר הבנייה, הכו את גימו מכות נמרצות שהובילו לאובדן הכרתו, והחריבו את אתר הבנייה. על כישלונה בהשלמת בניית הבניין כתב סלמאן מצאלחה: "הפרויקט של הנסיכה ההולנדית לא הושלם, כי נגמר לה הכסף. ללמדך שגם בעסקי אחרית הימים העניינים מתנהלים על פי מחירי השוק הארציים."
אחרית ימיה
מאמציה של מרקוס להשיג את הכספים הדרושים להשלמת בנייתו של "מלון הגאולה" עלו בתוהו. היא פנתה אף לברון רוטשילד בבקשה לעזרה, אך זו לא ניתנה. את שארית ימיה העבירה בריביירה הצרפתית בעוני רב. ביקוריה אצל משפחתה בהולנד לא היו רצויים, מאחר שהם התביישו בבגדיה המוזרים ובסיפורי הגבורה שנהגה לספר. על אף עושרם הרב, בני משפחתה לא תמכו בה. באחרית ימיה חלתה בדמנציה. לאחר שנמצאה שוכבת על מדרכה בפריז, הובלה לאחד מבתי החולים שהקימה בצעירותה. הרופא שם זיהה אותה ויצר קשר עם משפחתה. אחד מאחיה הביא אותה לאשפוז בבית החולים של הדיאקוניסיות באוטרכט, שם נפטרה שבועיים מאוחר יותר. לאחר מותה, משפחתה שהתביישה בה, לא שילמה על הלווייתה וניסתה למחוק כל זכר לקיומה.
מורשתה
כותבים רבים מעירים בצער על כך שלמרות חייה הסוערים ואישיותה הצבעונית, מרקוס נשכחה מדפי ההיסטוריה. רבקה וסט כותבת שמרקוס היא:
יונה סוקולובסקי כותב:
וסט גם מציינת שעל אף שמעולם לא התפרסם דבר רע אודות מרקוס ואף פעם לא הוטל בה דופי, היא מעולם לא קיבלה מעמד של קדושה; שהאנשים עבורם נלחמה היו עניים וחסרי השפעה, ואף שפעולותיה, אם היו מתבצעות במדינה מערבית עשירה, היו מקנות לה תהילת עולם, בפועל הן הקנו לה תדמית של תמהונית ומשוגעת.
דן מארלי
דניאל לואיס מארלי (באנגלית: Daniel Lewis Majerle; נולד ב-9 בספטמבר 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בליגת ה-NBA.
לאורך הקריירה היה מארלי פעמיים ברציפות קלעי השלשות המצטיין בליגה, נבחר שלוש פעמים להשתתף במשחק האולסטאר ופעמיים נבחר לחמישיית ההגנה השנייה. במדי נבחרת ארצות הברית זכה מארלי במדליית ארד באולימפיאדת סיאול ובמדליית זהב באליפות העולם בכדורסל 1994.
ראשית חייו
מארלי נולד וגדל במישיגן. בשנת 1984, עם סיום לימודיו התיכוניים, החל ללמוד באוניברסיטת מרכז מישיגן ולשחק במדי קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה המשחקת בחטיבת "Mid-American" בליגת ה-NCAA.
מארלי שיחק במדי האוניברסיטה במשך ארבע שנים. בשלוש מהן הוא סיים ב של מעל 20 נקודות למשחק, ובעונת ה שלו רשם שיא של 23.8 נקודות ו-10.8.
כשסיים את לימודיו לאחר ארבע שנים היה מדורג מארלי שני בכל הזמנים בקליעת נקודות באוניברסיטה (2,055) ובחטיפות (171) ואף נבחר לייצג את נבחרת ארצות הברית במשחקי אולימפיאדת סיאול (1988).
קריירת ה-NBA
מארלי התמודד בדראפט ה-NBA לשנת 1988, ונבחר בבחירה ה-14 על ידי פיניקס סאנס. לפני הדראפט טרם היה מארלי שחקן מוכר, והכרזת שמו במקום גבוה יחסית לוותה בקריאות בוז מקהל האוהדים. בעונת הרוקי היה מארלי למחליפו של ג'ף הורנסק. הוא שותף ב-54 משחקים בהם תרם 8.6 נקודות, ו-3.9 ריבאונדים ב-25.1 דקות למשחק, וסייע לקבוצתו להעפיל למשחקי הפלייאוף. במשחקי הפלייאוף העפילה פיניקס עד לשלב הגמר האזורי בו הודחה הקבוצה ב של 4-0 מול לוס אנג'לס לייקרס. מארלי הראה את הפוטנציאל הגלום בו במשחקי הפלייאוף כשקלע בממוצע 14.3 נקודות והוריד 4.8 ריבאונדים כששותף ב-29.3 דקות למשחק.
מארלי, שקיבל מהאוהדים את הכינוי "Thunder Dan" בשל הטבעותיו, הפך בעונות הבאות ל ולבורג מרכזי בקבוצה. בעונת הוא תרם 11.0 נקודות למשחק ושיא קריירה של 5.9 ריבאונדים למשחק. לאחר שעברה בסיבוב הראשון את יוטה ג'אז, פגשה פיניקס את לוס אנג'לס לייקרס, בהנהגתו של מג'יק ג'ונסון שהיה לשחקן המצטיין של העונה, שהייתה לקבוצה בעלת המאזן הטוב בליגה. מארלי תרם בסדרה 11.4 נקודות וסייע לפיניקס לנצח בחמישה משחקים את הסדרה. בסדרת הגמר האזורי הודחה פיניקס לאחר שהפסידה 4-2 לפורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת ביצעה פיניקס  עם פילדלפיה 76' בו הגיע לקבוצה צ'ארלס בארקלי תמורת ג'ף הורנסק, טים פרי ואנדרו לאנג שעברו לפילדלפיה. עם עזיבתו של הורנסק את הקבוצה קיבל מארלי את ההזדמנות לעלות בחמישייה הראשונה דרך קבע. הוא פתח בכל 82 משחקי העונה הסדירה, קלע 16.9 נקודות, שני בקבוצה רק לבארקלי, והוסיף שיא קריירה של 1.7 חטיפות למשחק. הוא נבחר בפעם השנייה להשתתף במשחק האולסטאר, ובפעם השנייה בקריירה לחמישיית ההגנה השנייה ועם 167 קליעות מעבר לקשת השלוש, היה לקלעי השלשות המוביל בליגה כולה, במשותף עם רג'י מילר. פיניקס סיימה את העונה עם מאזן של 62 משחקים מול 20 הפסדים בלבד, המאזן הטוב ביותר בליגה. במשחקי הפלייאוף העפילה פיניקס עד לגמר הליגה, בו פגשה את שיקגו בולס. לאחר שהפסידה בשני משחקי הסדרה הראשונים, הוביל מארלי את קבוצתו לניצחון במשחק השלישי כשקלע 28 נקודות במשחק שנגמר רק לאחר שלוש הארכות. פיניקס לבסוף הפסידה בסדרה בשישה משחקים. גם בעונה הבאה היה מארלי קלעי השלושת המוביל של הליגה עם 192 קליעות מדויקות מעבר לקשת. הוא תרם 16.5 נקודות למשחק, ועם 40.1 דקות, היה לשחקן ששותף בכמות הדקות הגדולה ביותר בפיניקס, והחמישית בליגה כולה.
לאחר שבע עונות במדיה של פיניקס, עבר מארלי בטרייד לקליבלנד קאבלירס, לצידו של אנטוניו לאנג תמורת הוט רוד ויליאמס לקראת עונת. בקליבלנד התקשה מארלי להסתגל לסגנון משחקה של הקבוצה. ב-31 המשחקים הראשונים של העונה הוא קלע 8.0 נקודות בלבד, אך שיפר את יכולתו בהמשך וסיים את העונה כקלעי השלשות המצטיין של הקבוצה עם 146 ועם 10.6 נקודות בממוצע, כמות הנקודות המועטה ביותר בקריירה מאז עונת הרוקי.
לאחר עונה אחת בלבד בקליבלנד, חתם מארלי בקבוצת מיאמי היט. עונת הבכורה שלו במיאמי, בה קלע 10.8 נקודות למשחק, הייתה העונה האחרונה של מארלי בקריירה בה קלע בממוצע דו-ספרתי. הוא שיחק בהיט במשך חמש עונות, בהן סבל מפציעות, ולא הצליח לשחזר את יכולתו מראשיתה של הקריירה. לקראת עונת שב לפיניקס לעונה אחרונה בטרם הודיע על פרישתו ממשחק פעיל. כאות הערכה לאחר פרישתו הודיעה פיניקס כי מספר חולצתו, 9, יפרוש ביחד איתו וכי שחקנים בעתיד לא יורשו ללבוש מספר זה.
במדי הנבחרת הלאומית
מארלי השתתף לראשונה במדי נבחרת ארצות הברית במשחקים האולימפיים בשנת 1988. השתתפותו של מארלי באולימפיאדה התאפשרה על אף שנאסרה באותה התקופה השתתפותם של שחקנים מקצוענים, כדוגמת שחקני ליגת ה-NBA. החוק לא חל על מארלי שהחל לשחק בליגה רק מספר חודשים לאחר מכן, ועל כן נחשב עדיין לשחקן שאינו מקצוען. במשחקים האולימפיים שיחק מארלי לצידם של דייוויד רובינסון ומיץ' ריצ'מונד, והיה לקלעי המצטיין של נבחרתו כשקלע 14.1 נקודות בממוצע, והוסיף 4.5 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים. על אף יכולתו של מארלי, לא הצליחה נבחרת ארצות הברית להעפיל לגמר הטורניר לראשונה בתולדותיה, לאחר שהפסידה במשחק חצי הגמר בתוצאה 76-82 לנבחרת ברית המועצות, שהמשיכה לזכייה בזהב, וזכתה במדליית הארד כשניצחה בתוצאה 78-49 את נבחרת אוסטרליה.
מארלי לקח חלק במדים הלאומיים גם במשחקי אליפות העולם בכדורסל 1994. הוא קלע בטורניר 8.8 נקודות למשחק, כולל משחק שיא של 17 נקודות עם חמש קליעות משישה ניסיונות מעבר לקשת השלוש מול נבחרת פוארטו ריקו, וסייע לנבחרתו לזכות במדליית הזהב בטורניר.
באטן
בַּאטִן (בערבית: باطن) הוא מושג אסלאמי, אשר משמעותו המילולית היא "פנימי", ומתורגם לעיתים גם כ"נסתר".
הבאטן הוא ההפך מהט'אהר, שמשמעותו "חיצוני" ולעיתים מתורגם גם כ"נגלה".
המוסלמים מאמינים שלכל אינדיבידואל יש עולם פנימי, אשר מקושר לעולם הנשמות הנסתר, והוא למעשה פנימיותו הרוחנית של האדם.
כך, לפי התפיסה האסלאמית, כאשר האלמנט הפנימי הנ"ל מטוהר באורו של אללה, האדם מתקדם בדרכו הרוחנית ומתפתח.
במשמעותו הרחבה יותר של המושג, הכוונה היא לא רק לעולמו הפנימי והנסתר של האדם, אלא בכלל לכל העולם הנסתר, כפי שתופסים אותו המוסלמים.
לעיתים קרובות, נקשר המושג הזה גם לכוונתו של המאמין בעת מעשיו ועת הפולחן: המעשה או הפולחן הם הצד החיצוני, בעוד שהכוונה היא הצד הפנימי, ושניהם מרכיבים ביחד את הפעולה.
בנוגע לקוראן, מתאר המושג הזה את משמעותו הנסתרת, הפילוסופית, המיסטית, בעוד שהט'אהר מתאר את המשמעות הנגלית והברורה.
סלייטר-קיני
סלייטר-קיני (באנגלית: Sleater-Kinney, בעברית נכתב לעיתים בטעות "סליטר-קיני") היא להקת רוק אמריקאית מאולימפיה, וושינגטון. הלהקה הוקמה בשנת 1994 על ידי קורין טאקר (שירה וגיטרה), קארי בראונשטיין (גיטרה ושירה) וג'נט וייס (שירה, תופים ומפוחית). וייס פרשה בשנת 2019.
להקת סלייטר-קיני הייתה חלק מתנועת הריוט גירל וזכתה להצלחה והערכה בסצנת האינדי רוק האמריקאית. הלהקה ידועה גם בעמדותיה הפמיניסטיות ובנטייה לשמאל הפוליטי.
הלהקה הוציאה שבעה אלבומי אולפן בין 1994 ל-2005. בשנים שלאחר מכן חברות הלהקה השתתפו בפרויקטים מוזיקליים שונים, ובראונשטיין עסקה בעיקר בסדרת הטלוויזיה פורטלנדיה. הן התאחדו בשנת 2014 והוציאו מאז שני אלבומי אולפן ואלבום בהופעה חיה.
היסטוריה
להקת סלייטר-קיני הוקמה בתחילת 1994 באולימפיה, וושינגטון, על ידי קורין טאקר וקארי בראונשטיין. שם הלהקה נקבע כשמו של רחוב בסמוך לאולפן החזרות שלהן. טאקר ובראונשטיין ניגנו בלהקות ריוט גירל אחרות, Heavens to Betsy ו-Excuse 17, והקימו את סלייטר-קיני כפרויקט צדדי. כאשר הלהקות האחרות התפרקו, סלייטר-קיני הפכה לפרויקט המרכזי, בתחילה עם המתופפת לורה מקפרלן, שלאחר מכן הוחלפה בג'נט וייס באלבום "Dig Me Out" (אם כי מדי פעם מתופפות אחרות החליפו אותה).
אלבום הבכורה הוקלט בשנת 1994, לאחר סיום לימודיה של טאקר בקולג'. הסגנון המוזיקלי היה צעקני ורועש, והושפע מרוק קלאסי ופאנק רוק. באלבומים הבאים הסגנון התמתן בהדרגה, עד לאלבום One Beat משנת 2002 שהצליח מסחרית וזכה לאהדת המבקרים. באותה שנה יצאו לסיבוב הופעות עם פרל ג'ם.
בשנת 2005 יצא האלבום The Woods, שהיה שונה מקודמיו והתאפיין בצליל דחוס ועמוס בדיסטורשן.
בשנת 2006 חדלו להקליט ולהופיע ביחד, מסיבה לא ברורה. משנה זו ועד 2014 השתתפו חברות הלהקה בפרויקטים מוזיקליים שונים, ובראונשטיין עסקה בעיקר בסדרת הטלוויזיה פורטלנדיה.
הן התאחדו בשנת 2014 ושנה לאחר מכן הוציאו את האלבום "No Cities to Love", שנבחר לאחד מחמשת האלבומים הטובים של אותה שנה על ידי Time Out תל אביב. לאחר מכן ראו אור אלבום אולפן נוסף, ואלבום בהופעה חיה.
ביולי 2019 פרשה וייס מהלהקה עקב חילוקי דעות אמנותיים, והוחלפה על ידי אנג'י בוילן.
סגנון מוזיקלי
סלייטר-קיני נחשבת לאחת הלהקות המאוחרות בסגנון הריוט גירל, וסגנונה המוזיקלי הושפע מלהקות הפאנק רוק והאינדי של סצנת הרוק באולימפיה. מילות השירים נסובות סביב נושאים מגוונים, בהם נושאים אישיים, פמיניזם וליברליזם חברתי. בין השאר כתבו שיר מחאה לאוסף "Rock Against Bush" ושיר שהכנסותיו נתרמות לארגון "הורות מתוכננת". שיר נוסף שלהן נכלל באלבום שהכנסותיו נתרמות לבית הספר התיכון הארווי מילק.
חברות הלהקה שיתפו פעולה עם מוזיקאים רבים, בהם פיטר באק. הסרטון לשיר A New Wave משנת 2015 נוצר בשיתוף פעולה עם ההמבורגרים של בוב.
דיסקוגרפיה
אלבומי אולפן:
פרשת עמירב
פרשת עמירב היא כינויה של סדרת פגישות שהתקיימו בחודשים יולי-אוגוסט 1987 בין איש תנועת החרות משה עמירב לבין בכיר אש"ף פייסל חוסייני, בתיווכם של דוד איש שלום ופרופסור סרי נוסייבה, מאוניברסיטת אל-קודס, שבשיאה נוסח ביום 25 באוגוסט מזכר הבנות שתכליתו הייתה לבסס תשתית לשיחות בין ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר לבין ראש אש"ף יאסר ערפאת.
רקע
משה עמירב, בן למשפחה רוויזיוניסטית, היה חניך בית"ר. במלחמת ששת הימים לחם במסגרת חטיבה 55 בקרב על ירושלים, נפצע וכתב את סיפרו "סיפורו של צנחן". למד באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה יושב הראש הראשון מהליכוד של התאחדות הסטודנטים בישראל ובתום לימודיו ניהל את המכון למחקר חברתי שימושי, את המינהל לבטיחות בדרכים והיה פעיל במסגרת "צעירי חרות" וחבר מרכז הליכוד. עמירב גיבש תפיסה לפיה יש לפעול ברוח משנתו של זאב ז'בוטינסקי, שראה את הסכסוך הערבי ישראלי כקונפליקט לאומי, ולכן גרס שיש להכיר בישות לאומית פלסטינית ולפעול להסדר מדיני מולה. את תוכניתו, שזכתה בעידוד מדן מרידור ומיכה רייסר, העלה אגף הארגון של חירות על הכתב בצורת חוברת, אשר הגיעה גם לידיו של נוסייבה.
ב-11 באפריל 1987 נחתם בין שר החוץ הישראלי שמעון פרס לבין חוסיין מלך ירדן הסכם לונדון, המקדם את האופציה הירדנית ומציע שליטה ירדנית בשטחי יהודה ושומרון, תוך התעלמות ממעמדו של אש"ף בשטחים, כנציג הבלעדי של העם הפלסטיני. כתוצאה מכך נטו אישים באש"ף לחפש שותפים למשא ומתן שלא מהשמאל הישראלי. בתיווכו של פעיל שלום ירושלמי בשם דוד איש שלום, פנה נוסייבה לעמירב והציע פגישה ראשונה איתו.
המפגשים
עמירב התייעץ עם חבריו מהליכוד דן מרידור, אהוד אולמרט, אז עורך דין וחבר הכנסת, ורוני מילוא. אולמרט התקשר לשמיר ושמיר אישר את המשך המגעים. בפגישה הראשונה ב-3 ביולי 1987 בביתו של עמירב בעין כרם הציע נוסייבה לצרף למפגשים את חוסייני, שהיה אותה עת הבכיר שבאנשי אש"ף בשטחים. ב-6 באוגוסט 1987 נפגש עמירב פגישה אישית עם שמיר לדיון במינויו לתפקיד מנהל לשכת העיתונות הממשלתית ובפגישה זו עדכן אותו לגבי מגעיו עם האישים הפלסטינים. שמיר לא שלל את המפגשים והשיב ש"חייבים להיות זהירים בנושא הזה".
הפגישה השנייה הייתה ב-13 ביולי בביתו של נוסייבה באבו דיס, בה נכחו עמירב, איש שלום, העיתונאי שלום ירושלמי, פעיל פת"ח ועורך העיתון א-שעב, סאלח זוחייקה, וחוסייני. חוסייני הביע את עמדתו בדבר משא ומתן ישיר בלי תנאים מוקדמים, שכן עצם קיומו יהווה הכרת הצדדים אלה באלה, ובמהלכו יופסקו כל פעולות האיבה, אך דרש את שמירת חשאיות המפגשים.
פגישה שלישית, שהייתה הפגישה השנייה עם חוסייני, הייתה ב-30 ביולי במכון ללימודים ערביים באוריינט האוס. דובר בה על פגישה נוספת בעוד ארבעה ימים בביתו של עמירב בהשתתפות אהוד אולמרט, דן מרידור, איש שלום ונוסייבה, כפגישת הכנה לפגישה עתידית עם חוסייני, אך דבר הפגישה דלף ל"על המשמר" והתפרסם בעמודו הראשון, מה שהביא לביטולה.
ב-8 באוגוסט נפגשו אולמרט וחוסייני בביתו של עמירב. לאכזבתו של חוסייני, אולמרט לא אישר כי ישראל תראה באש"ף את הנציג הפלסטיני.
על אף חשדות הדדיים וחוסר אמון בין הצדדים, נדונו בפגישות הבאות נושאים שונים, שבאו לידי ביטוי במסמך – כגון הזכות להוציא דרכון פלסטיני, שהומר בזכות להוציא תעודות מסע.
במפגש ה-13 והאחרון, ב-25 באוגוסט, הושלם ניסוח מזכר הבנות, אותו העביר חוסייני ליאסר ערפאת ועמירב העביר ליצחק שמיר.
המזכר
מכירים בכך כי: 1. זכות ההגדרה העצמית של שני העמים איננה ניתנת לערעור. ובכך כי: 2. אש"ף הוא הנציג הלגיטימי של העם הפלסטיני ולו המנדט והסמכות לנהל משא ומתן עם ממשלת ישראל ולמדינת ישראל, מאידך, ישנה הזכות הלגיטימית להתקיים בגבולות בטוחים ומוכרים. ובכך כי: 3. כל ניסיון להשיג הסדר שלא יכלול את מפלגת הליכוד או את אש"ף נידון לכישלון. אולם בכך כי: 4. התנאים הנוכחיים רחוקים מהשגת הסדר סופי לסכסוך הפלסטיני ישראלי.
2. השלב הראשון של המשא ומתן יכול להיות יזום בסדרת מגעים חשאיים, שיתנהלו ברומניה, במצרים, או במדינה אחרת עליה יוחלט. השלב השני של המשא ומתן יתקיים בתוך שנה מהשלמת הסכם הביניים. הצדדים הנושאים ונותנים יחליטו בהתאם לטבעה של ועידת השלום הסופית והערבויות הבינלאומיות הנדרשות להסדר הסופי. יתר על כן, מובן שהסכם הביניים יארך כ-3–5 שנים.
3. מובן שהסכם הביניים יכלול כינון ישות פלסטינית בשטחים המוחזקים על ידי ישראל מאז יוני 1967, עם בירה אדמיניסטרטיבית בחלקים הערביים של ירושלים ושהתושבים הפלסטינים באזורים אלה יפעילו ממשל עצמי בהיקף שיוגדר במשך השלב הראשון של המשא ומתן. הגדרה זו תיקח בחשבון הן את הזכויות הלגיטימיות של הישות הפלסטינית על משאבי הטבע והן את הדרישות הישראליות לגביהם. הממשל העצמי ייכון בתוך שנה מחתימת הסכם הביניים.
4. מובן גם שישות זו תאמץ מאפיינים לאומיים, כגון מטבע, דגל, המנון לאומי, מערכת שידור עצמאית, הסמכות לנפק תעודות זהות ותעודות מעבר ומאפיינים אחרים שיוסכמו במשא ומתן שיבוא, תוך הבנה שאף אחת מחירויות אלה לא תופעל לסכל את תנאי השלום אשר יושגו בין הישות הזו לבין ישראל.
5. הסכם כולל שיעסוק בכינונה של הישות הזו, מעמדם של ההתנחלויות הישראליות והמתנחלים, ההגירה הפלסטינית והשיקום, השיתוף במקורות, כלכלה ויחסי סחר וכולי יושגו במהלך השלב הראשון של המשא ומתן בין הצדדים, ישראל ואש"ף.יתר על כן, בראיית הצורך להכשיר את האווירה ליוזמת שלום זו, מוסכם כי בזמן זה:
א. ישראל תצהיר על הכרתה באש"ף כנציג הלגיטימי של העם הפלסטיני, וכן אש"ף יצהיר על הכרתו במדינת ישראל.
ב. שני הצדדים יצהירו על נכונותם לעסוק במשא ומתן ישיר עם הצד השני במגמה להשיג הסדר.
ג. ישראל תכריז ותפעל להקפיא כל הפעילות ההתנחלותית במהלך השלב הראשון של המשא ומתן ותחדל מכל פעולה אלימה כנגד העם הפלסטיני ורכושו, באותו מידה אש"ף יכריז ויפעל להקפיא כל הפעולות האלימות והחתרניות נגד ישראל, אזרחי ישראל ורכושם.
אירועי התגובה למזכר
ב-26 באוגוסט, למחרת השלמת ניסוח מזכר ההבנות העביר אותו חוסייני לעיונו של ערפאת, שברך עליו. עמירב העביר את המסמך לעיונו של שמיר, שעמד לנסוע לביקור ברומניה. עוד קודם לכן הציע נוסייבה את תיווכה של רומניה, בשל היותה בקשרים הן עם מדינות המזרח והן עם המערב וחוסר מעורבותה בהסכמי קמפ דייוויד. ערפאת הזדרז והעביר את המסמך לעיון שליט רומניה, ניקולאה צ'אושסקו והציע לו לתווך בינו לבין שמיר, אך דבר המפגשים והמסמך התפרסמו. חוסייני נעצר מעצר מנהלי שהתפרש כבגידת הליכוד בפלסטינים, נוסייבה הותקף בעקבות הפרשה בידי פלסטינים קיצוניים ובסופו של דבר הושם קץ למגעים.
ב-9 בדצמבר 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה.
העמדת עמירב לדין התנועה ופרישתו ההפגנתית מהליכוד
פרוץ האינתיפאדה ומערכת הבחירות הצפויה חידדו את חילוקי הדעות בין המפלגות השונות ובתוכן. פרץ קרב גרסאות מתוקשר בין עמירב לבין שמיר ומנהל לשכתו צחי הנגבי ופורסמו הכחשות למעורבותם של אולמרט ומרידור. עמירב הועמד לדין בבית הדין העליון של תנועת החרות אשר, בדלתיים סגורות, שלל את סמכויותיו במוסדות המפלגה, אך לא סילק אותו מהתנועה.
בתגובה לכך יצא עמירב בגמר הדיון אל העיתונאים שהמתינו מחוץ לאולם הדיונים, קרע לעיניהם את פנקס החבר שלו, ובכך הוציא את עצמו לחלוטין מתנועת הליכוד.
במהלך מערכת הבחירות הקרבה "האשים" שר האנרגיה משה שחל את שמיר בהבעת נכונות בפני צ'אושסקו לקיים מגעים עם אש"ף, על בסיס מסמך עמירב, אך שמיר הכחיש זאת בתוקף.
רטרוספקטיבה
גם אורי מילשטיין, ושלום ירושלמי, תולים בכישלון תוכנית עמירב-חוסייני את הסיבה העיקרית לפרוץ האינתיפאדה, משום שהאופק המדיני, שיכלה ליצור ההידברות הישירה הזו, בין אש"ף לבין הליכוד, מעל לראשו של השמאל, נחסם. אובדן התקווה, האכזבה והתיסכול אצל הפלסטינים, מצאו את ביטויים בהתקוממות.
ב-31 ביולי 1988 הודיע המלך חוסיין על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, ובכך הושם הקץ לאופציה הירדנית. ישראל הכירה באש"ף, ניהלה עם הארגון משא ומתן ואף חתמה איתו הסכמים. כמה כותבים עמדו על הדמיון שבין הסכמים שנחתמו עם אש"ף, והצעות שהועלו בשלבים שונים של המשא ומתן, למזכר שניסחו עמירב וחוסייני.
בשנת 2000 שימש עמירב יועץ לענייני ירושלים לראש הממשלה אהוד ברק והמשיך לנהל בביתו שיחות חשאיות מטעם ראש הממשלה עם פייסל חוסייני, כשהפעם השתתף בשיחות גם ראש המוסד לשעבר, אלוף במיל. דני יתום, אז ראש המטה המדיני ביטחוני בלשכת ראש הממשלה.
קאמבק
Comeback –
הביתה, הלוך חזור (אלבום)
הביתה, הלוך חזור הוא שם האלבום הרביעי של הפרויקט של עידן רייכל, שיצא ביולי 2011. האלבום מורכב משלושה תקליטורים; בשניים הראשונים ביצועים לשירים של ההרכב בהופעות חיות, ובשלישי שירים של ההרכב שהוקלטו קודם לכן במסגרות שונות, ולא נכללו קודם לכן על גבי אלבום.
תוכן האלבום
שני התקליטורים הראשונים באלבום נקראים "ההופעה - חלק 1" ו"ההופעה - חלק 2". נכללים בהם ביצועים לשירים מסיבוב ההופעות של ההרכב "בין קירות ביתי", שהוקלטו בין 2009 ל-2011. בניגוד לאלבומי ההרכב, שבהם משתתפים זמרים ונגנים שונים בכל שיר, בסיבוב ההופעות הורכב "הפרויקט של עידן רייכל" מצוות זמרים ונגנים קבוע. הזמרים בהופעות אלו היו עידן רייכל, כברה קסאי, מאיה אברהם, רביד כחלני ואבי ווגדרס ואסה. בחלק מהשירים השתתפו זמרים אורחים.
על העיבודים וההפקה המוזיקלית היו אחראים רייכל וגלעד שמואלי. רייכל ביצע גם את העיבודים לכלי מיתר, במשותף עם אסף דר ואדם גורליצקי, ואת העיבודים לכלי נשיפה, במשותף עם ניב תואר.
התקליטור השלישי מורכב בחלקו מהקלטות של ההרכב במסגרות שונות שלא נכללו קודם לכן באחד מאלבומיו, ביצועים לשירים מאלבומי ההרכב מתוך סיבוב ההופעות האקוסטי "מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי" וכן מעט שירים חדשים.
האלבום מכר כ-76 אלף עותקים והגיע למעמד של אלבום פלטינה.
שירי האלבום
מילים ולחנים מאת עידן רייכל, אלא אם צוין אחרת.
צנעני
צנעני (נכתב גם צנעאני) הוא שם משפחה יהודי-תימני שמשמעותו היא "יוצא צנעא" שבתימן.
חטיבת ביניים
חטיבת ביניים (באנגלית: Middle School) הוא שלב במערכת חינוך פורמלי הקיים במדינות מסוימות, בין בית ספר יסודי לבין בית ספר תיכון. המאפיינים, הסיווג והרגולציה של חטיבות ביניים, וכן טווח הגילאים אליו היא מיועדת, משתנים בין מדינות שונות.
במדינות בהן יש חטיבת ביניים או דבר מקביל לכך, טווח הכיתות של חטיבת הביניים מתחיל בדרך כלל בכיתה ה, ו או ז, ומסתיים בכיתה ז, ח או ט. בהתאם, טווחי הגילאים הם מגיל 11, 12 או 13, ועד גיל 14, 15 או 16.
ארצות הברית
בארצות הברית בתי ספר יסודיים מכסים את כיתות א-ו, א-ד, או א-ח. בהתאם, תלמיד שלמד ביסודי את כיתות א-ו ילמד בחטיבת ביניים (Junior High School) את כיתות ז-ח או ז-ט, תלמיד שלמד ביסודי את כיתות א-ד ילמד בחטיבת ביניים (Middle School) את כיתות ה-ח, ותלמיד שלמד ביסודי את כיתות א-ח לא ילמד בחטיבת ביניים, שכן זו כבר כלולה בבית הספר היסודי בו למד.
בעבר, היו בארצות הברית רק בתי ספר יסודיים ותיכונים, עד שבשנת 1909 הוקמה חטיבת הביניים הראשונה מסוג Junior High בקולומבוס, אוהיו, בה למדו כיתות ז-ט. בתי ספר מסוג זה תפסו תאוצה עד שנות ה-40, ובשנות ה-60 עקב כניסתו של מודל ה-Middle School בו למדו מכיתה ה או ו עד כיתה ח, הן החלו לדעוך. בין השנים 1970 ל-2000 קטן מספר בתי הספר מסוג Junior High מ-7,750 ל-3,566, בעוד מספר בתי הספר מסוג Middle School גדל מ-2,080 ל-11,521.
הודו
בהודו בית הספר היסודי כולל שני שלבים: כיתות א-ה (Lower Primary) וכיתות ו-ח (Higher Primary), שהאחרונות מקבילות לחטיבת ביניים במדינות אחרות. לאחר מכן בית הספר התיכון כולל גם הוא שני שלבים: כיתות ט-י (High School) וכיתות יא-יב (Senior School). החל משנת 2010, החינוך בבית הספר היסודי (כיתות א-ח) הוא חובה וחינם (במימון המדינה).
יפן
ביפן חטיבות הביניים (chūgakkō, בקאנג'י: 中学校) מיועדות עבור כיתות ז-ט, והן חלק מחינוך החובה במדינה.
ישראל
בישראל, חטיבת הביניים היא חלק ממערכת החינוך הפורמלי, שבו לומדים תלמידים בכיתות ז' עד ט' (גילאי 12 עד 15). חטיבות הביניים הוקמו במערכת החינוך בישראל החל משנת 1968, עם הנהגת רפורמה במערכת החינוך. במסגרת רפורמה זו הורחב מספר שנות הלימוד הנכללות בחוק לימוד חובה עד לכיתה י', והוחלט על הקמת חטיבת הביניים, ששתי כיתותיה הראשונות נלקחו מבית הספר היסודי, והכיתה העליונה בה נלקחה מבית הספר התיכון.
חטיבות הביניים מופעלות בדרך כלל כמסגרת עצמאית, ולעיתים פועלים חטיבת ביניים ובית ספר תיכון במתחם אחד, הקרוי "בית ספר שש-שנתי".
סין
בסין חטיבות הביניים (Junior Middle School) כוללות את כיתות ז-ט, ולעיתים גם את כיתה ו, והן חלק מחינוך החובה במדינה. בית ספר תיכון ((Senior Middle School) כבר אינו חלק מחינוך החובה, אך הוא חשוב לצורך קבלה למכללות.
ספרד
בספרד, קיים חינוך חובה לילדים מגיל 6 ועד גיל 16. החינוך הבסיסי מחולק ל-"Educación Primaria" (כיתות א עד ו, מקביל לבית ספר יסודי) ול-"Educación Secundaria Obligatoria", בקיצור ESO (כיתות ז עד י, מקביל לחטיבת ביניים). טווח הגילאים ב-ESO הוא בין 11 ל-15 או בין 12 ל-16, תלוי בתאריך לידתו של התלמיד.
לאחר שסיימו את חטיבת הביניים, תלמידים יכולים להמשיך בבית ספר טרום-אוניברסיטאי שנקרא "Bachillerato" (כיתות יא עד יב), או להמשיך בבית ספר מקצועי שנקרא "Ciclo de Formación Profesional". למעשה, תלמידים יכולים להמשיך לבית ספר מקצועי כבר בכיתה י במקום השנה האחרונה של חטיבת הביניים.
קוריאה הדרומית
בקוריאה הדרומית, חטיבות ביניים (נקראות jung hakgyo, בהנגול: 중학교, בהנג'ה: 中學) כוללות את כיתות ז עד ט. נכון לשנת 2007, ישנם כ-2.06 מיליון תלמידים בחטיבות הביניים, וכ-108,000 מורים.
רוסיה
ברוסיה, חטיבת הביניים כוללת את כיתות ה עד ט, והיא המשך טבעי של בית הספר היסודי (בדרך כלל שניהם נמצאים באותו המבנה, אך באגפים או קומות שונים). בבית ספר יסודי מורה אחד מלמד את הכיתה רוב הזמן, ורק מקצועות מסוימים נלמדים על ידי מורה אחר המתמחה בכך (כגון אנגלית או התעמלות), בעוד בחטיבת הביניים כל מקצוע נלמד על ידי מורה אחר שנשאר כל הזמן באותה הכיתה, והתלמידים עוברים בין הכיתות בהפסקות שבין השיעורים.
שנת הלימודים מחולקת ל-4 רבעונים: הראשון ספטמבר-אוקטובר, השני נובמבר-דצמבר, השלישי מאמצע ינואר עד אמצע מרץ, והרביעי אפריל-מאי. ישנה חופשה של שבוע בין הרבעון הראשון לשני ובין השלישי לרביעי, והפסקה ארוכה יותר בין השני לשלישי עקב חגיגות השנה החדשה. בין שנת לימודים לשנה שאחריה, יש חופשה של 3 חודשים.
הערות שוליים
Bildungssystem in den Vereinigten Staaten Onderwijs in de Verenigde Staten
אלטינום
אלטינום (ברומית: Altinum, ביוונית: Αλτίνον, באיטלקית: Altino) הייתה עיר עתיקה אמידה ששכנה בשפך הנהר סיליס (סילה), בשטח הנוכחי של הכפר קוארטו ד'אלטינו בנפת ונציה שבאיטליה. העיר נמצאת 11.2 ק"מ צפונית לוונציה ו-15 ק"מ דרומית מזרחית מטרוויזו, מצפון לשדה התעופה מרקו פולו. במקור יישוב קדום של הוונטים, אחרי כיבושה על ידי הרומים התפתחה למרכז עירוני ומסחרי חשוב, הודות לעמדתה הגאוגרפית על הלגונה ונטה ובצומת של כמה דרכים חשובות. אחרי המאות ה-6-4 ננטשה בהדרגה על ידי תושביה שעברו לטורצ'לו, מוראנו וונציה. נתגלו במקום שרידים מן העיר העתיקה המהווים יעד לחפירות ארכאולוגיות ולמוזיאון מקומי. הם נמצאים בימינו בשטח השייך לכפר קוארטו ד'אלטינו.
ההתחלות
המקום אוכלס מדי פעם עוד באלפים 8-5 לפנה"ס, אך רק בתקופת הברונזה, במאות 15-13 לפנה"ס הפך ליישוב קבע של בני אדם. בתחילת האלף הראשון לפנה"ס הוקם כיישוב ונטי. החל משלהי המאה ה-6 הייתה אלטינום נמל ידועה, תחנת מעבר חובה להובלות המסחריות שחיברו את האמפוריה ספינה ואדריה עם האזורים הצפוניים. לא ידועים פרטים רבים על תקופה זו. באותם הזמנים לא הייתה, ככל הנראה, לאלטינום מראה של יישוב אחיד והיא כללה מספר גרעינים מורכבים מבקתות שנשענו על תלוליות, כפי שהיו נוהגים בערים הוונטיות הקדומות. מסביב לאזורי המגורים התפתחו נקרופוליס.
התקופה הרומית
במאה ה-2 לפנה"ס, יחד עם כל האזור, ונטיה סופחה אלטינום ללא קרב לרפובליקה הרומית. תהליך הרומניזציה התחיל בסביבות 131 לפנה"ס, עם בניית ויה אניה בין אטריה ולאקוויליה: מאותם הימים התחיל היישוב לאמץ את האידאולוגיה העירונית של הכובשים והחל מ-89 לפנה"ס עבר שלב ראשון של עיור שהסתיים בשנת 49 לפנה"ס כשאלטינום קיבלה על עצמה את המשפט הרומי, נרשמה כחלק מנחלת השבט הרומי סקאפטיה והוכרזה מוניקיפיום.
מלבד העדויות העולות מממצאים ארכאולוגיים, תקופת הפריחה הזאת בתולדות המקום הונצחה בעדויות רבות של בני הזמן. במוזיאון האזורי טורצ'לו נשמר ארכיטרב בו כתוב כי טיבריוס תרם לעיר מקדשים, גלריות וגנים. מרטיאליס באפיגרמות שלו, גם תולדות הטבע של פליניוס הזקן ו"על החקלאות" מאת קולומלה, מציינים את הכלכלה הפורחת של אלטינום, שהתבססה על ייצור הצמר, על גידול צדפות מאכל ופרות חולבות. מרטיאליס הזכיר גם את הווילות המפוארות שנבנו והתרבו בעיר הודות לאקלים הנוח שלה שהושוו על ידי סטראבון לאלו שבבאיה (Baiae). העיר שהייתה מוקפת ביצות התאפיינה גם עבודות הידראוליות שוויטרוביוס וסטראבון- השוו אותן לאלו שברוונה ובאקוויליה. העיר ששכנה באזור ביצתי, נעזרה במערכת יעילה של נהרות ותעלות שהבטיחו את חילופי המים. מרכז העיר עצמו ניצב מעל רשת תעלות שנחצו על ידי גשרים ומעבורות, בדומה לוונציה העתידית.
אלטינום הנוצרית
במאה ה-4 הועלתה העיר למעמד של מושב בישופות - מרכז הדיוקסיה אלטינום. משלהי אותה המאה הרביעית הגיעו אלינו עדויות על העיר מהתכתבותם בין הירונימוס הקדוש ולהליודורוס הקדוש, הבישוף הראשון של אלטינום. אגרותיהם מספרות על נוכחות נוצרית מושרשת בעיר, שבה פעלו קתדרלה, כנסיות וגם קפולות מוקדשות לפולחן הקדושים המעונים. ניתן בהן תיאור של הקתדרלה (duomo) המוקדשת ככל הנראה למרים הקדושה ושהיו לה כניסה מרכזית ושערים צדדיים מכוסים בווילונות, מזבח יחיד, וחדר תשמישי קדושה, רצפות מלוטשות וקירות ללא עבודות גילוף. אולם לא נמצאו על כך עדויות ארכאולוגיות, פרט לכמה חפצים מקושטים בצלבים. במסגרת הכנסייה הקתולית קיימת בימינו בישופות טיטולרית הנקראת "של אלטינום".
קץ העיר
בערוב פלישת ההונים של אטילה, אלטינו, שהצטמצמה באותה תקופה בין הגבולות שבימי אוגוסטוס קיסר, שמרה עדיין צביון עירוני משלו. פאולוס הדיאקון מזכיר אותה בשורה אחת עם הערים אקוויליה, קונקורדיה ופאדואה. ההיסטוריונים בימינו הטילו ספק רב ברעיון הפופולרי לפיו הקמת ונציה הייתה קשורה להרס אלטינום על ידי ההונים בשנת 452. היישוב התגבר בסופו של דבר על האסון והמשיך להתקיים עוד כמה מאות שנים. היעלמותו הייתה תוצאה של פלישות נוספות כמו של הלומברדים (568) וההונגרים ומעל כל של שינויים באקלים ובסביבה, עקב עליית מפלס הים ונטישת מערכת הוויסות ההידראולית. באותן השנים התחילה העברת מוסדות הכנסייה העיקריים, במיוחד מושב הבישוף שהועבר בשנת 647 לטורצ'לו ומנזר סטפנוס הקדוש שהוקם מחדש באי סן סרוולו. לאורך ימי הביניים אלטינום, באיטלקית אלטינו, נותר כיישוב כפרי צנוע מוקף ביצות. ישנם מעט תעודות עליו, במיוחד בנוגע למספר מוסדות כנסייתיים - מנזר הקדושים פליקס ופורטונאטוס, מנזר סן ג'ורג'ו מג'ורה, הבישופות טורצ'לו, ולמשפחות קרבונארה (מטרוויזי), קולאלטו, מרצ'לו וקווריני שברשותם היו נכסים באזור. תעודה משנת 1095 מדברת על קיומם של שני יישובים: אלטינו מאיורה ואלטינו פיטולו, סימן שהמקום התפצל לשניים, כמו כן מוזכרות עדיין הקתדרלה הישנה מרים הקדושה, הכנסיות סן מרטינו וסנט' אפולינארה. במאה ה-15 ידוע על יישוב קבוע בקרבת קווארטו ד'אלטינו של ימינו, בעוד שההתיישבות בסביבה המידית של אלטינום התחדשה רק במאה ה-19.
בימינו
בימינו שרד מן העיר הקדומה רק אתר ארכאולוגי שבו מבוצעות חפירות. מצילומים מן האוויר הוסקה המסקנה כי העיר נמצאה בגובה של 2-3 מטר מעל פני הים ונחצתה על ידי תעלה נוויטה. בשנת 2008 צוות גאומורפולוגים מאוניברסיטת פדובה (פאולו מוצי ואחרים) הודיע על ממצאי מחקר המבוסס על צילומים מן האוויר וצילומי לוויין שבוצעו בימי הבצורת- של שנת 2007 שאיפשרו שחזור מפת העיר במלואה וחשפו קיומם מתחת לשדות הסויה ותירס, של שרידי שכונות ובניינים קדומים שלא היו ידועים עד אז. ביניהם נחשף קיומו של אמפיתיאטרון בעל קוטר 150x110 מטר (500x370 רגל רומית), ממדים קרובים לאלו של הארנה של ורונה. מבחינת הממדים והמונומנטים שלה, אלטינום ניתנת להשוואה לפומפיי והיא העיר הגדולה היחידה בצפון איטליה הקדומה שנשתמרה בצורה שלמה, מפני שלא כוסתה על ידי בתי ערים בימי הביניים ובתקופה המודרנית. חומרים מן השרידים הקדומים שימשו לאורך השנים לבנייה במקומות אחרים, למשל בטורצ'לו. המחקרים החדשים הנ"ל הצביעו כי העיר הוקפה נחלות ותעלות, לרבות תעלה גדולה שחצתה את המרכז וחיברה אותו עם הלגונה.
אגרו אלטינאטה
אגרו אלטינאטה (Agro altinate) הוא שם השטחים הקשורים למוניקיפיום אלטינום. הם השתרעו באזור שבין הנהרות מוזון וסילה (Sile) (שהפרידה אותם מאזולו ומטרוויזו). העיר עצמה שכנה בשוליים, בקצה הדרום-מערבי של האזור. ארגון הקנטוריאציה של האדמות שיושמה ככל הנראה בערך ב-49 לפנה"ס הוא שנוי במחלוקת. לפי ג'ון ברדפורד מידות החלקות הקרויות "קנטוריות" היו 15X40 אקטוס, בעוד פליניו פראקארו ומגדה לאקיני סברו שדובר ב-30X40 אקטוס. כיוון הרחובות היה מערב-מזרח (דקומני) ודרום-צפון (קרדינות).מערכת זו נשמרה עד ימינו, כשכיוונם של צירים שונים של כבישים וחפירים של ימינו תואמים את זה שבימי הקדם. "דקומנוס מקסימוס" תאם בערך את מסלול הדרכים הנוכחיות קורטלאצו, ואנצו (בכפר מוליאנו ונטו), מוליאנזה-קפלה, מוליאנזה, רונקי (בכפר סקורצה), סטנה מרגריטה (בכפר נואלה), פוסאלטה (בכפר טרבזלגה); "קרדו מקסימוס" היה ככל הנראה מסלול הרחוב ספניולו בייושב מונייגו בכפר נואלה. אוטמבליקוס אם כך הדבר, "אומביליקוס אגרי" נמצא בין סקורצה לקאפלטה (נואלה). הקרדינות נשמרו טוב יותר מהדקומאנים, כנראה מפני שהאחרונים עברו שינויים עקב עבודות הידרולוגיות לפני שחצו את רוב זרמי הנחלים. ניתן להבחין טוב יותר את החלק המערבי יותר של הרשת, ככל שעם העלמות העיר התובלה התרחשה בעיקר באזור זה, בקרבת ויה אורליה.
מוזיאון
בשנת 1960 קם במקום מוזיאון ארכאולוגי לאומי. עם הזמן אוספי הממצאים גדלו מאוד עד כי נדרשו עבודות הרחבה של המוזיאון שנמשכו מספר עשורים.
קישורים חיצוניים
Giovan Battista Pellegrini Storia di Venezia, capitolo 2 Dai Veneti ai Venetici, Treccani 1992 Andrea Ninfo et al., Science -31 July 2009
בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
בית הספר הרווארד למשפטים (באנגלית: Harvard Law School) הוא אחת הפקולטות באוניברסיטת הרווארד. בית הספר ממוקם בקיימברידג', מסצ'וסטס ופועל ברציפות מאז שנת 1817. ככזה, הוא בית הספר למשפטים הוותיק ביותר בארצות הברית ובו אף נמצאת ספריית המשפט הגדולה בעולם.
דיקן בית הספר החל מ-2017 הוא ג'ון מאנינג. במוסד כולו 246 אנשי צוות וכ-1,800 תלמידים. על אף גודלו, בית הספר הוא המוביל מבין בתי הספר למשפטים בעולם במספר ההורדות של מאמרים מדעיים מ-SSRN.
במרץ 2022 השתתף צוות מבית הספר למשפטים בחיבור דו"ח בנושא השוואה בין ישראל לאפרטהייד, בשיתוף עם ארגון א-דמיר. הדו"ח הוגש לוועדת החקירה הבינלאומית העצמאית של האו"ם בנושא השטחים הפלסטיניים הכבושים וישראל.
Electronic Sports League
Electronic Sports League (או בקיצור: ESL) היא חברת מארגנת אירועי ספורט אלקטרוני ומפיקת תחרויות משחקי וידאו ברחבי העולם, במגוון משחקים שונים בהם משחקי יריות, מרוצים ופעולה.
בשנת 2022, הוכרז כי ESL ופלטפורמת הספורט האלקטרוני FACEIT נרכשות על ידי Savvy Gaming Group (SGG), חברת אחזקות בבעלות קרן ההשקעות הציבורית הסעודית. במסגרת הרכישה, שתי החברות אמורות להתמזג וליצור את קבוצת ESL FaceIt.
הצורה בה מתקיימת ומופעלת הליגה
בליגת ה־ESL מתייחסים למשחקי הווידאו והמחשב כאל ענף ספורט לכל דבר. במסגרת ליגה זו פועלות ליגות משנה מקומיות ביותר מ־35 מדינות ברחבי העולם, ובהן רשומים בסך הכול כארבעה מיליון שחקנים. 20,000 משחקי ליגה רשמיים מתקיימים מדי יום, ובהם צופים באופן קבוע מיליוני מעריצים באמצעות שידורי הטלוויזיה האינטרנטית של ESL, הנקראת ESLTV. ליגת ESL מחלקת מדי שנה פרסים בשווי מיליוני דולרים, במסגרת הליגה העונתית ובמסגרת אירועי השיא, כגון גביע האלופות לקבוצות, Intel Extreme Masters, וגביע אירופה לנבחרות, Europe National Cup. השחקנים המצטיינים שקוטפים את המקומות הראשונים זוכים בחוזי פרסום בשווי עשרות אלפי דולרים, ומייצגים את המותגים הגדולים בעולם, בנוסף לעשרות אלפי הדולרים שהם מרוויחים בתחרויות עצמן. המתחרים הבולטים מקבלים מעמד של "סופר-סטארס", ומליונים מעריצים אותם ברחבי העולם.
בכל מדינה שבה פועלת ליגת ה-ESL מוקם אתר מקומי הנגיש דרך אתר ESL העולמי. באתר, לכל אחד מהמשחקים הרשמיים מיוחדת ליגה אחת המורכבת משלוש רמות יכולת:
ליגת החובבנים
ליגת ה־EAS היא הליגה ברמה הנמוכה ביותר. חלק מהשחקנים המתחרים בה רואים במשחק הנאה, ולא בהכרח ספורט, בעוד שחלקם רוצים להגיע לליגות הגבוהות יותר. הליגה נערכת במתכונת של "לאדרים" (סולמות). כל שחקן יכול לשחק בצורה חופשית, להצטרף לתחרויות או לצאת מהן לפי רצונו ולהפיק את מירב ההנאה מעצם ההשתתפות בליגה.
ליגת המתקדמים
ליגת ה־EMS היא הליגה ברמת הביניים, ומתחרים בה שחקנים המשחקים להנאתם, אך מעוניינים לשחק ברמה מקצועית גבוהה יותר, ואף להעפיל לליגה המקצועית, ליגת ה־EPS.
ערוץ Match Premier
ערוץ Match Premier (ברוסית: Матч Премьер) הוא ערוץ טלוויזיה רוסי המשדר את משחקי ליגת העל הרוסית בכדורגל, כמו גם תוכניות ספורט מקומיות.
Electronic Sports League
הליגה המקצועית
ליגת ה־EPS היא הליגה הגבוהה ביותר, ומתחרים בה השחקנים הטובים ביותר במשחק הרשמי לאותה מדינה. משחקי הליגה מתקיימים מדי שבוע, מאות צופים מגיעים לצפות במשחקים, ואלפים נוספים צופים בהם דרך אתר האינטרנט.
ערוץ Match Premier
היסטוריה
הערוץ הושק לראשונה ב-17 במרץ 2006, בשם "NTV-Plus הכדורגל שלנו" (НТВ-Плюс Наш футбол).
ביולי 2012 ערוץ הטלוויזיה "הכדורגל שלנו" הועבר לניהול חברת "LIGA-TV" והוא עבר מניהול חברת "NTV פלוס".
Electronic Sports League
טורנירים
מדי שנה נערך טורניר גביע האלופות, ובמסגרתו שולחת כל מדינה את הקבוצה או את השחקן הטובים ביותר בליגת המקצוענים של אותו המשחק, לייצג אותה בתחרות היוקרתית. בנוסף, בכל שנה נערך גם טורניר גביע אירופה לנבחרות, שאליו, בדומה למונדיאל, שולחת כל מדינה את הנבחרות שלה במשחקים השונים, ובהן השחקנים המצטיינים ביותר.
ערוץ Match Premier
היסטוריה
בתחילת יולי 2012 מנכ"ל צסק"א רומן בבאייב סיפר על תוכניות להשיק ערוץ טלוויזיה ייעודי למשחקי הליגה הרוסית.
ב-12 ביולי 2013 ערוץ הטלוויזיה "כדורגל שלנו" החל לשדר באיכות HD. ב-1 בספטמבר 2015 כל הזכויות על ערוץ הטלוויזיה "כדורגל שלנו" עברו לחברת LIGA TV.
מה-20 ביולי 2012 עד ל-31 באוגוסט 2015 הערוץ היה בבעלות חברת LLC "Liga TV". ב-12 ביולי 2013 הערוץ הופרד מחבילת ערוצי NTV ונקרא בשם "כדורגל שלנו" (Наш футбол), כשהוא משדר בבלעדיות את כל משחקי ליגת העל הרוסית.
ב-24 ביולי 2018 בפגישה של מנהלת הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל, הוחלט על הקמת ערוץ "Match Premier", אשר מחליף את ערוץ "כדורגל שלנו". השקת הערוץ תוכננה ל-21:00 ב-27 ביולי, עם שידור משחק הסופר קאפ הרוסי והערוץ מותג מחדש, לקראת עונת 2018/2019 בליגת העל הרוסית בכדורגל ונקרא בשם "Match Premier". מאז הקמתו, הערוץ מעניק חסות לפרס כדורגלן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל ומארגן את טורניר הידידות גביע Match Premier.
תלסודרומיים
תלסודרומיים (שם מדעי: Thalassodromidae) היא משפחה קטנה של פטרוזאורים פטרודקטיליים אשר חיו בתור הקרטיקון אשר מאובניהם התגלו בברזיל ואולי גם במרוקו וארגנטינה ממינים שלא ברור אם השתייכו למשפחה.
בני משפחה זו שהיו קרובים לאזדרקיים העצומים וגם למשפחת הדסונגריפטריים והטפג'ריים היו חסרי שיניים במקורם ובעלי מקור גדול וארוך, דמוי משולש עם קצוות שהתעקלו כלפי מעלה. הם היו מעופפים גדולים עם מוטת כנפיים גדולה יותר מכל עוף מודרני ויכלו לדאות במשך ימים רבים מעל הים בחיפוש מזון כמו דגים. עם זאת כמה חוקרים מעריכים שאולי הם היו אוכלי פירות או נבלות הרחק מהימים.
משפחה זו הוגדרה ב-2007 וכללה 2 סוגים קרובים: תלסודרומאוס וטופוקסוארה. חלק מהחוקרים כללו עוד 2 סוגים הנתונים במחלוקת למשפחה זו: אירוטיטאן ואלנקה. שניהם נחשבים לדעת רבים כחברים במשפחת האזדרקיים העצומים.
טופס 101
הפרטים האישיים אותם ממלא כל עובד בטופס זה כוללים את שמו הפרטי ושם משפחתו, מספר זהותו, מגדרו, כתובתו, מספר הטלפון האישי שלו, קופת החולים בה הוא חבר ומצבו המשפחתי. אל הטופס מחויב כל עובד לצרף צילום של תעודת הזהות שלו, ובני נוער עובדים מתבקשים לצרף גם אישור מרופא משפחה כי הם כשירים לעבודה. כמו כן, עובדים הזכאים להקלות וזיכוי בניכוי המיסים מתבקשים למלא את הפרטים הרלוונטיים לכך ולצרף את הטפסים המתאימים. בסוף הטופס, העובד נדרש לחתום עליו. השמטת פרטים או מסירת פרטים לא נכונים בטופס זה, מהווים עבירה פלילית שבצידה עונש מאסר או קנס.
במידה ועובד אינו ממלא את הטופס, הוא אינו מקבל את נקודות הזיכוי שמגיעות לו ומנוכה המס בשיעור המרבי לפי מדרגות המס שבפקודת מס הכנסה. עובד נדרש למלא את הטופס בתוך שבוע מהיום הראשון לעבודתו או עד היום שלפני קבלת משכורתו הראשונה (לפי התאריך המוקדם יותר), בתחילתה של כל שנת מס (1 בינואר ועד לסוף חודש זה) ובעת כל שינוי פרטים או שינוי נסיבות (נישואים, גירושים, הולדת ילדים, סיום למידה במוסד להשכלה גבוהה, מעבר קופת חולים ושינוי מקום מגורים; בתוך שבוע מהיום בו חל השינוי).
דוטר (זמרת)
יוהאנה מריה יאנסון (בשוודית: Johanna Maria Jansson; נולדה ב-10 ביוני 1987), ידועה בשם הבמה שלה דוטר, היא זמרת-יוצרת שוודית. היא הגיעה למקום השני במלודיפסטיבלן 2020 בהפרש של נקודה מהשיר הזוכה.
קורות חייה
דוטר נולדה ב-10 ביוני 1987 בעיר ארביקה במערב שוודיה. לאחר מכן, היא ומשפחתו עברו לסטוקהולם. בסטוקהולם, דוטר החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "קולטוראמה", שם בחרה את שם הבמה שלה "דוטר". דוטר הושפעה מג'פרסון איירפליין, ג'וני מיטשל, פירסט אייד קיט ופלורנס אנד דה מאשין.
קריירה
בשנת 2014, דוטר הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "My Flower". בשנת 2017, דוטר כתבה את השיר "A Million Years" שהשתתף בקדם השוודי לאירוויזיון 2017 בביצוע מרייט. בגמר, השיר זכה במקום הרביעי עם 99 נקודות. בשנת 2018, דוטר השתתפה במלודיפסטיבלן לאירוויזיון 2018 עם השיר "Cry". אף על פי שדוטר הייתה הזוכה הפוטנציאלית של הקדם, היא לא העפילה לגמר והודחה מהתחרות. בשנת 2019, דוטר כתבה את השיר "Victorious" שהשתתף במלודיפסטיבלן 2019 בביצוע לינה הדלונד. בגמר, השיר זכה במקום ה-11 עם 40 נקודות. בנוסף, דוטר הופיעה יחד עם הזמר מונס סלמרלוב בחצי הגמר השני של התחרות. דוטר חזרה לקדם בשנת 2020 עם השיר "Bulletproof". היא השתתפה ברבע הגמר השני והעפילה לגמר הגדול. בגמר, היא זכתה במקום השני עם 136 נקודות, נקודה אחת פחות מהזוכות The Mamas. ב-13 במרץ 2021, דוטר הגיעה למקום הרביעי בקדם השוודי לאירוויזיון 2021 עם השיר "Little Tot".
דוד ראם
ביוגרפיה
ראם נולד בחיפה. את שירותו הצבאי עשה ראם בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סמל. בגיל צעיר הצטרף לליכוד, ובין תפקידיו במפלגה שימש חבר מזכירות המפלגה ומנהל המחלקה הערבית בליכוד. בשנת 1986 מונה על ידי שר הרווחה דאז משה קצב למנכ"ל חברת המשקם.
בין תפקידיו הציבוריים שימש כסגן יו”ר מרכז השלטון המקומי בישראל, יו”ר הוועד למען השוטר - תחנת זבולון, חבר מועצת המנהלים בחברת שקמונה, חבר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית, יו”ר העמותה למלחמה בסמים, יו"ר העמותה למען הקשיש ויו"ר חברת "שיכון ופיתוח".