cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חולית 7
חולית 7 הוא כינוי לשני ספרים ביקום חולית מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון הממשיכים ישירות את סדרת חולית מאת פרנק הרברט. הספרים מבוססים על הערות ורשומות שפרנק הרברט השאיר לפני מותו.
חולית 7 מכיל את צמד הספרים הבאים:
רימון (שבועון)
רימון הוא שמו של שבועון שהחל לצאת לאור בישראל בשנת 1956 ביוזמה ובמימון של השב"כ, כשבועון מתחרה לשבועון "העולם הזה", ונסגר כעבור שנה וחצי. "העולם הזה" היה כלי ביטוי אנטי-ממסדי קיצוני וביקר בחריפות את שלטונו של דוד בן-גוריון ומפלגתו מפא"י. כן תקף השבועון את שירותי הביטחון, שאותם כינה "מנגנון החושך". עורך השבועון, אורי אבנרי, היה בין הראשונים שקראו למתן זכויות לעם הפלסטיני. "העולם הזה" צבר פופולריות רבה בישראל וזכה לתפוצה גבוהה. השבועון היה לצנינים בעיני הממסד של מפא"י באותם הימים, וכונה בפיהם "השבועון המסוים".
איסר הראל, הממונה על שירותי הביטחון, חשש כי השבועון מהווה מקור להסתה חתרנית. לכן, החליט לממן בשנת 1956, מתקציב שירותי הביטחון, הוצאה לאור של שבועון מתחרה, בשם "רימון". הראל קיווה ששבועון זה יגרום לנטישת קוראים של "העולם הזה" ונדידתם ל"רימון".
הגיליון הראשון יצא באוגוסט 1956. עורכו הראשי של "רימון" היה הסופר שלמה טנאי, והעורך האחראי היה העיתונאי חזי לופבן. עם הכותבים בשבועון נמנו דוד אבידן, אהד זמורה, יעקב אגמון, מרדכי נאור ואריה אבנרי. השבועון היה בעל נימה סנסציונית, והודפס בצבע - דבר נדיר בעיתונות העברית באותה תקופה. "רימון" נהנה גם ממידע שסיפקו לו שירותי הביטחון. בשבועון נכללו גם התקפות ישירות על "העולם הזה" ועורכו, אורי אבנרי. גם האנציקלופדיה העברית ספגה ביקורת עזה, על שתוכנה מלמד כי לעורכיה זיקה לתנועת החרות. העיתון "חרות", שהתפלמס עם ביקורת זו, ציין ש"רימון" הוא "ביטאון הש.ב."
שלמה טנאי, עורך "רימון", טען בשיחה ב-4 בספטמבר 1956 שתפוצת העיתון גבוהה מתפוצת "העולם הזה". אך העיתון לא שרד. "רימון" נפל ברמת הכתיבה שלו מ"העולם הזה", ונתפס בציבור כעיתון של הממסד, מה שבאופן אירוני חיזק את "העולם הזה" כעיתון אנטי־ממסדי. בסופו של דבר, תוכניתו של איסר הראל נכשלה, ו"רימון" נסגר באפריל 1958.
פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה
פסק דין יָרוּס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה ניתן בבית המשפט העליון בישראל בינואר 2005, בע"א 10280/01, ובו נעתר בית המשפט לבקשתן של טל ואביטל ירוס-חקק, בנות זוג לסביות המקיימות יחד תא משפחתי, לאמץ זו את ילדיה של זו.
בפסק הדין התקבל ערעורן של בנות-הזוג ירוס-חקק על החלטת בית המשפט המחוזי, שדחה ערעור על החלטת בית המשפט לענייני משפחה, שסירב בשנת 1997 לפנייה של השתיים בבקשה לאימוץ הדדי של ילדיהן. ההליך המשפטי, מהגשת הבקשה הראשונה לבית המשפט לענייני משפחה ועד להכרעה בבית המשפט העליון, ארך שמונה שנים. בעת מתן פסק הדין חיו השתיים ביחד 15 שנה, והיו להן שלושה ילדים מתרומות זרע אנונימיות.
את בנות הזוג ירוס-חקק ייצגו בדיונים עו"ד צבי ריש ועו"ד עירא הדר, פעילה למען זכויות להט"ב בישראל. הערעור נידון על ידי הרכב מורחב של תשעה שופטים בראשותו של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, והתקבל ברוב של שבעה נגד דעתם החולקת של אדמונד לוי ואליהו מצא. בית המשפט הכריע כי אין מניעה שבת זוגה של אם ביולוגית לילד תאמץ את ילדיה של האם, והשיב את התיק לבית המשפט לענייני משפחה כדי שזה יבחן את הראיות ויחליט אם מתקיימות "נסיבות מיוחדות" ואם האימוץ הוא "לטובת הילד", כפי שדורש חוק אימוץ ילדים. בעקבות פסק הדין ניתנו בפברואר 2006 צווי אימוץ לבנות הזוג ירוס-חקק, והן הפכו לזוג ההורים החד-מיניים הראשון בישראל שקיבל צו אימוץ בפועל.
הרקע החוקי
חוק אימוץ ילדים, התשמ"א-1981, אינו מכיר מפורשות באפשרות שבן זוג למערכת יחסים חד-מינית יאמץ את ילדיו הביולוגיים של בן זוגו. סעיף 3 לחוק קובע:
החוק אינו שולל, אם כן, את האפשרות שבן זוג יאמץ את ילדי בן זוגו, אך אינו מאפשר אותה במפורש. במקרה קודם, המכונה "בג"ץ פלונית", איפשר בית המשפט העליון, בהרכב מורחב בן תשעה שופטים, לידועה בציבור לאמץ את ילדי הידוע-בציבור שלה; עמדת היועץ המשפטי לממשלה הייתה כי יש להחיל את סעיף 25 רק במקום שבו למאומץ אין הורה שמגדל אותו והוא גדל במוסד. בכך הביע בית המשפט העליון את דעתו כי את הוראת סעיף 3 לחוק, שלפיה "אין אימוץ אלא על ידי איש ואשתו יחד", ניתן להגמיש באמצעות הפעלת שיקול הדעת השיפוטי על פי סעיף 25, "לטובת המאומץ". עם זאת, עד לפסק דין ירוס-חקק לא הביע בית המשפט את דעתו כי בנסיבות של הורות חד-מינית "טובת המאומץ" מתבטאת באימוצו על ידי בן הזוג שאינו הורהו הביולוגי.
תקדים ברנר-קדיש
משביקשו בנות הזוג ברנר-קדיש את רישום האימוץ במשרד הפנים, טען המשרד כי אין אפשרות טכנית לרישום – לא בשל התנגדות עקרונית ליחסים חד-מיניים, אלא בשל אי-נכונות גלויה לעין של הרישום המבוקש, והצורך לרשום את שמות "האב" ו"האם" ברישום בתעודת הזהות.
בית המשפט העליון הורה לשר הפנים לרשום את האימוץ, אך זאת מן הטעם כי הדבר מחויב מטעמים של משפט בינלאומי פרטי המחייבים כי מעמד אישי של אדם יוכר באופן אחיד בכל מדינה ומדינה, וכי פקיד הרישום אינו מוסמך לקבוע את תוקפו של הרישום שאותו הוא נדרש לרשום, אלא אם "אי נכונותו גלויה לעין ואינה מוטלת בספק" (מה שאינו נכון במקרה זה), לאור העובדה הברורה כי לכל מאומץ שהוא יש שתי אמהות, האם הביולוגית והאם המאמצת. על אף שבית המשפט נמנע מלדון בשאלות הנוגעות לזוגיות חד-מינית, והתקדים התייחס אך ורק לרישום אימוץ מחו"ל במרשם האוכלוסין, ולא לאימוץ במדינת ישראל ועל פי חוקיה, החליטה הפרקליטות לבקש דיון נוסף בשאלה זו. בסופו של דבר משכה הפרקליטות את בקשתה, ובינואר 2008 הודיעה כי עמדתה היא כי פסק הדין חל רק על סוגי מקרים דומים למקרה ברנר-קדיש (דהיינו רישום אימוץ בחו"ל). יש שראו במשיכת הבקשה לדיון נוסף התחייבות של המדינה כי משרד הפנים יכיר באימוצים אחרים שנעשו בחו"ל לילדים ביולוגיים במשפחות חד-מיניות.
מקרה ברנר-קדיש לא התייחס להוראות חוק האימוץ הישראלי, אלא לאפשרות להכיר בפסק דין לאימוץ שניתן בחו"ל, על פי הקריטריונים הנהוגים שם. גם לאחר המקרה נותרה האפשרות כי בית המשפט יורה על מתן צו אימוץ בנסיבות של הורות חד-מינית, בגדר שאלה פתוחה.
בית-המשפט לענייני משפחה
בשנת 1997 פנו בנות הזוג ירוס-חקק לבית המשפט לענייני משפחה ברמת גן בבקשה להעניק לכל אחת מהן צו אימוץ לצאצאי רעותה. בנות הזוג נימקו כי הן מעוניינות לעגן מבחינה משפטית את מציאות חייהם של שלושת הילדים, שנולדו במסגרת תא משפחתי שבו יש בפועל שתי אמהות, כיוון שהן שותפות מלאות לגידולם ולחינוכם של שלושתם.
היועץ המשפטי לממשלה ביקש לדחות על הסף את בקשות האימוץ, בטענה כי חוק האימוץ אינו מאפשר להיעתר להן. עם זאת הציע, מיוזמתו, שכל אחת מבנות הזוג תמונה כאפוטרופא נוספת לילדי זוגתה. בעקבות ההצעה הגישו בנות הזוג לבית-המשפט לענייני משפחה בקשה למנותן כאפוטרופסיות נוספות, זו על ילדיה של זו. עם זאת הבהירו, כי הן עומדות על בקשתן למתן צווי אימוץ. במסגרת הדיון בבקשתן לצווי האפוטרופסוּת הוגש לבית-המשפט תסקיר מאת פקידת סעד אודות משפחת ירוס-חקק, ובסיכומו נכתב: בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה, ולאור חוות-דעתה התומכת של פקידת הסעד, מינה בית המשפט כל אחת משתיהן כאפוטרופא נוספת לילדי בת זוגה, וזאת מבלי לפגוע במעמדה של כל אחת מהן כאפוטרופא הטבעית של ילדיה הביולוגיים. אך לבנות הזוג ירוס-חקק לא היה די בכך, והן עמדו על בקשת האימוץ.
ב-19 באוגוסט 1999 דחתה השופטת יהודית שטופמן את בקשתן של בנות הזוג לאמץ זו את ילדיה של זו, ופסקה:
בית המשפט המחוזי
על החלטתו של בית המשפט לענייני משפחה, הגישו בנות הזוג ירוס-חקק ערעור לבית המשפט המחוזי בתל אביב. הערעור נשמע בפני סגן הנשיא חיים פורת והשופטים אביגדור משאלי וסביונה רוטלוי.
בערעורן טענו בנות הזוג כי להוראת סעיף 3 לחוק האימוץ יש לתת פרשנות רחבה שתתבסס על עקרון טובת הילד, אשר לו בעניינן משקל מכריע, שכן טובת ילדיהן מצדיקה מתן עיגון משפטי לקשר ההורי הקיים ממילא בינן לבין ילדיהן. בנוסף, טענו השתיים כי מאז חקיקתו של חוק האימוץ – כעשרים שנה קודם להגשת הבקשה – חלה, בעולם וכן בישראל, תמורה ממשית ביחסה של החברה לזוגיות חד-מינית, וכי יש להתחשב בהתפתחות זו בפרשנות הוראותיו של חוק האימוץ. בנות הזוג טענו כי בפרשנות הוראות חוק האימוץ באופן המייחד אותן למשפחות הטרוסקסואליות בלבד, יש משום אפליה לרעה – הן שלהן על רקע נטייתן המינית, והן של ילדיהן.
סגן הנשיא פורת, בדעת רוב, דחה את פרשנותן של המערערות לחוק האימוץ, ודחה את בקשתן. בפסק דינו התייחס סגן הנשיא לנושא האימוץ על ידי בני זוג מאותו המין, וכתב:
בעת מתן פסק דינו של בית המשפט המחוזי טרם נתן בית המשפט הגבוה לצדק את החלטתו בבג"ץ 1165/01 פלונית נ' היועץ המשפטי לממשלה, שבו קבע כי ידועה בציבור כשירה לאמץ את ילדי הידוע-בציבור שלה, ולכן קבע בית המשפט המחוזי כי בפסק דינו אין אפליה כנגד ציבור הלהט"ב, שכן גם זוג הטרוסקסואלי החי ביחד ללא נישואים אינו כשיר לאמץ זה את ילדיו של זה.
השופט משאלי הסכים לדעתו של סגן הנשיא פורת. אך השופטת רוטלוי חלקה על פסיקה זו, ובדעת מיעוט קבעה כי הפתיחות והרגישות שמגלים הציבור, בית המשפט והמחוקק לצורכי ההומוסקסואלים והלסביות מחייבות את קבלת הערעור.
בית המשפט העליון
בסוף שנת 2001 הגישו בנות הזוג ירוס-חקק ערעור לבית המשפט העליון באמצעות עו"ד עירא הדר. בערעור הדגישו בנות הזוג כי הן אינן מבקשות מבית הדין להכיר בהן כ"בנות זוג" או להעניק סטטוס כלשהו של הכרה לתא המשפחתי החד-מיני. בקשתן לאפשר לכל אחת מהן לאמץ את ילדיה של האחרת מתוקף חריג בחוק האימוץ המאפשר אימוץ על ידי הורה אחד למען "טובת הילד" ובהתקיימות "נסיבות מיוחדות". הדיון התקיים בהרכב מורחב של תשעה שופטים: נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, המשנה לנשיא (בדימוס) אליהו מצא והשופטים מישאל חשין, יעקב טירקל, דורית ביניש, אליעזר ריבלין, אדמונד לוי, אשר דן גרוניס ומרים נאור.
בערעור התבססו הנשים על סעיפים בחוק האימוץ הקובעים כי ניתן לתת צו אימוץ במקרים שבהם הדבר משרת את טובתו של הקטין. השתיים טענו שהתנאי מתקיים לגבי ילדיהן, וכי אימוץ יגביר את "תחושת היציבות והקביעות בחיי הילדים, יסייע להם לפתח דימוי חיובי, ויספק להם יציבות כלכלית, במקרה שמישהי מהן תמות." בהמשך הוסיפו בנות הזוג לטיעוניהן את עמדת היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, שהכיר, בסמוך לדיונים, בזכויותיהם של זוגות חד-מיניים בענייני ממון ורכוש. דעת הרוב, שאותה הוביל הנשיא אהרן ברק, מתמקדת בצורך בהחלטה המתבססת על טובת הילד. בפסק הדין נכתב:
השופט ברק קבע כי אין הכוונה ליצור "סטטוס חדש" של משפחה חד-מינית, וכי הבקשות הוגשו על ידי כל אחת מבנות הזוג בנפרד, וכך נדונו. בדיון בבקשות אלו יש להתחשב בטובת הילד המאומץ האמורה בסעיף 25 לחוק האימוץ על מנת להתגבר על הוראות סעיף 3, אך הנסיבה כי המדובר בבן לזוג חד-מיני המבקש לאמץ את ילדי בן זוגו אינה פוסלת על הסף את האימוץ, אלא היא נסיבה אחת מכלל הנסיבות שיש לקחת בחשבון בשיקולי טובת הילד, וכי בית המשפט אינו קובע כל עמדה ערכית ביחס לזוגות חד-מיניים וזכותם לאמץ ילדים.
השופטים אליהו מצא ואדמונד לוי, בדעת מיעוט, קבעו כי מתן צו אימוץ לכל אחת מבנות הזוג כמוהו כהכרה ב"תא המשפחתי החד-מיני", ויצירת סטטוס משפטי חדש היא עניין למחוקק. כל שבעת שופטי הרוב הדגישו בפסק הדין כי אין בהחלטה כדי לתת לבנות הזוג סטטוס משפטי של משפחה: "אין אנו קובעים כלל כי זוג חד-מיני הוא 'איש ואשתו יחד'; אין אנו מתבקשים לתת צו אימוץ משותף, איננו נקראים להכיר בסטטוס משפטי חדש", קבע ברק. השופט יעקב טירקל הדגיש כי "אין בהחלטה להחזיר את הדיון לבית המשפט למשפחה משום הכרה במעמד של תא משפחתי חד-מיני, שלא על דרך החקיקה". השופטים הדגישו שלא מדובר בהכרה בזוגות חד-מיניים באופן חוקתי, וקבעו כי חברי הכנסת הם שצריכים לדון בנושא:
בית המשפט העליון לא נימק את החלטתו בצורה רחבה המאפשרת אימוץ גורף על ידי בני זוג בני אותו מין, אלא עיגן את ההחלטה בעקרון טובת הילד, ובכך שבמקרה מסוים זה, קיומם של יחסי הורות דה פקטו מחייב, בשל טובת הילד, את ההכרה בכל הורה כמאמץ את ילדי בני זוגו. בכך הקשה בית המשפט העליון הסתמכות עתידית על פסיקה זו כתקדים שיכול לשמש בעתירה דומה.
פסק דין ירוס-חקק הוא פסק דין חשוב בענייני משפחה, אף מעבר להקשר המצומצם יחסית של הורות הומו-לסבית. מאז מתן פסק הדין עושים בתי המשפט השונים שימוש בקביעות בו כאומרות כי את עקרון טובת הילד יש לפרש בצורה רחבה כמתייחס למכלול נסיבותיו של הילד בתחומים שונים של חייו. פסק הדין אוזכר בהקשר זה מספר רב של פעמים בבית המשפט העליון.
התוצאה המעשית של הערעור לבית המשפט העליון הייתה כי בית המשפט העליון החזיר את התיק לבית המשפט למשפחה על מנת שזה יבחן אם לתת צו אימוץ על פי הקריטריונים שהותוו בפסק הדין. בשנת 2006 נתן בית המשפט לענייני משפחה צו אימוץ כמבוקש.
תגובות לפסיקה
למרות ההצהרות מצד בית המשפט, פסק הדין התקבל מבחינה ציבורית כצעד ראשון להכרה משפטית בזכויות להט"ב בישראל. אגודת הלהט"ב כינתה את פסק הדין "ניצחון במאבק אישי והישג היסטורי למען קהילת הלהט"ב בישראל [...] המהווה ציון דרך במאבקה של הקהילה על הזכות להקים משפחה ככל אחד ואחת בישראל". מנכ"ל ארגון "משפחה חדשה", עו"ד אירית רוזנבלום, הגיבה: "בכל הקשור לזכות האדם למשפחה, ובכלל זה מה שאנו מכנים "משפחה חדשה" – מדובר במהפכה. מהפכה בעולם המשפט יותר מאשר בעולם המציאות, כי המציאות מתקיימת כבר במשך עשור ויותר." יושב ראש סיעת המפד"ל, זבולון אורלב, אמר לאחר הפסיקה כי ההחלטה היא קריאת תיגר ובית המשפט לא רואה את טובת הילדים, והוסיף: "פסק הדין היה ידוע מראש והוא עוד חוליה בשרשרת פסקי הבג"ץ המערערת את היסודות היהודיים של מדינת ישראל".
בעקבות מאבקן של בנות הזוג ירוס-חקק זכו השתיים בתואר "יקירות קל"ף" (קהילה לסבית פמיניסטית). התואר הוענק להן על שום המאבקים שניהלו למען שוויון לבני הקהילה ההומו-לסבית בנוגע לאימוץ ילדים, ועל שום תרומתן הרבה לארגון והיותן מצוות המייסדים שלו.
החזית הדמוקרטית להצלה לאומית
החזית הדמוקרטית להצלה לאומית (ברומנית: Frontul Democrat al Salvării Naționale או בראשי תיבות: FDSN) היא מפלגה ברומניה, שנוסדה במרץ 1992 על ידי פעילים פוליטיים שפרשו מחזית ההצלה הלאומית ובראשם יון איליאסקו.
בוועידת המפלגה מיוני 1992 נבחר לעמוד בראש המפלגה הפיזיקאי אוליביו גרמן, ואיליאסקו נקבע כמועמד המפלגה לנשיאות רומניה. בבחירות שנערכו ב-27 בספטמבר באותה שנה, אילאסקו נבחר לנשיאות והחזית הדמוקרטית להצלה לאומית הייתה למפלגה הגדולה ביותר.
ביולי 1993 המפלגה שינתה את שמה למפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה וקלטה לתוכה כמה מפלגות נוספות.
פול פרסי
פול מת'יו פרסי (באנגלית: Paul Matthew Pressey; נולד ב-24 בדצמבר 1958) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1982–1993. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת המשחק הם 10.6 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק. נודע כאחד ה"פוינט פורוורדים" הראשונים ב-NBA.
קריירת מכללות
פרסי נולד וגדל בעיר ריצ'מונד שבווירג'יניה. בשנת 1978 החל ללמוד ב"מכללת מערב טקסס", ובשנת 1980 עבר לאוניברסיטת טלסה אשר באוקלהומה. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה לעתיד נולאן ריצ'רדסון, ורשם ממוצעים של 11.7 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 4.6 אסיסטים ו-3.0 חטיפות למשחק. בסיום עונת 1981/1982, בה העפילה טלסה לשלב "32 הגדולות" של טורניר אליפות המכללות (NCAA Round of 32), נבחר פרסי לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1982 נלקח פרסי בבחירה ה-20, על ידי מילווקי באקס. ב-8 עונותיו במילווקי היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד סידני מונקריף, טרי קאמינגס וריקי פירס, והעפיל עמה לשלב הפלייאוף בכל אחת מהעונות. בעונות ו- נבחר לחמישיית ההגנה של העונה, יחד עם מונקריף, ובעונת  נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. החל מעונת 1985 הוביל פרסי את שחקני קבוצתו בממוצע אסיסטים למשחק במשך 5 עונות רצופות, על אף ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. לאורך תקופתו עם הבאקס מסר 3,272 אסיסטים בסך הכול, אשר מציבים אותו בראש רשימת מוסרי האסיסטים של המועדון.
לקראת עונת הועבר פרסי בטרייד לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לפרנק בריקובסקי. בשתי עונותיו עם הספרס קלע 5.4 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן ספסל. בסיום עונת הודיע פרסי על פרישה ממשחק, אך במהלך העונה העוקבת חזר מפרישתו ושיחק ב-18 משחקים עבור גולדן סטייט ווריורס, בה שימש כעוזר מאמן.
קריירת אימון
בקיץ 1992 מונה לעוזר מאמן בגולדן סטייט ווריורס, תחת דון נלסון אשר אימן אותו בתקופתו במילווקי. בין השנים 1994–2000 שימש כעוזרם של מאמני סן אנטוניו ספרס, בוב היל וגרג פופוביץ', ובעונת זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA.
בשנת 2000 מונה לעוזרו של דוק ריברס, מאמן אורלנדו מג'יק, ובשנת 2004 עבר יחד עמו לבוסטון סלטיקס. בין השנים 2007–2010 היה עוזרם של המאמנים ביירון סקוט וג'ף באוור בניו אורלינס הורנטס. בשנת 2010 צורף לצוות האימון של סקוט בקליבלנד קאבלירס, ובשנים 2014–2016 שימש כעוזרו בלוס אנג'לס לייקרס.
גאיוס אנטוניוס
גאיוס אנטוניוס (בלטינית: Gaius Antonius; ? - 42 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי.
תולדות חייו
אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו לוקיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.
נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.
כמו יתר אחיו גם אנטוניוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר ועם פרוץ מלחמת האזרחים כנגד פומפיוס הוא שירת כלגאטוס בצבאו של קיסר, הוא נלחם בצי הפומפיני ליד קוריקטה (כיום קרק שבקרואטיה) שהביסו ואילצו להיכנע להם.
אווה פייג'יס
אווה פַייג'יס (באנגלית: Eva Figes; 15 באפריל 1932 – 28 באוגוסט 2012) הייתה סופרת אנגלייה ילידת ברלין. פייג'יס כתבה רומנים, ביקורת ספרות, מחקרים פמיניסטיים, וכן על זיכרונותיה מילדותה בברלין וכפליטה יהודייה מגרמניה הנאצית.
גאיוס אנטוניוס
תולדות חייו
כאשר אחיו מרקוס כיהן כקונסול בשנת 44 לפנה"ס אנטוניוס כיהן כפראיטור, לאחר כהונתו הוא מונה למושל מוקדון אולם מינויו בוטל לאחר מכן על ידי הסנאט. אנטוניוס סירב לוותר על הפרובינקיה שלו והוא נלחם כנגד מרקוס יוניוס ברוטוס, אחד מרוצחיו של קיסר שיחד עם יתר הקושרים נמלטו לפרובינקיות המזרחיות, ברוטוס הבין את הסכנה שנשקפת למעמדו מצידו של אנטוניוס ולכן שינע את צבאו ופלש לאיליריה, חלק מצבאו של אנטוניוס ערק לצידו ואנטוניוס עצמו הובס במספר קרבות ונפל בשבי. למרות שיעצו לו להוציא את אנטוניוס להורג ברוטוס שמר עליו בחיים ונתן לו יחס נאות, ייתכן שהסיבה לכך היא שעדיין הייתה לו תקווה להגיע להסדר עם אחיו אולם כשאנטוניוס ניסה לעורר מרד בקרב צבאו של ברוטוס הוא נתפס והוצא להורג.
אווה פייג'יס
ביוגרפיה
היא נולדה בשם אווה אונגר, והגיעה לבריטניה בילדותה, בשנת 1939, עם הוריה, פיטר ואירמה אונגר, ואחיה הצעיר, ארנסט.
לאחר שסיימה תואר ראשון בהצטיינות מקוויין מרי קולג' בלונדון בשנת 1953, היא עבדה בהוצאה לאור עד 1967, אז הייתה לסופרת במשרה מלאה.
היא נישאה בשנת 1954 לג'ון ג'ורג ' פייג'יס. היו להם שני ילדים: הסופרת קתרין ג'יי ("קייט") פייג'יס והיסטוריון אורלנדו פייג'יס.
בשונת ה-1960 היא הייתה מקושרת לקבוצת סופרים ניסיוניים בריטים אשר הושפעו מריינר הפנשטאל; הקבוצה כללה את סטפן תמרסון, אן קווין, אלן ברנס, והמנהיג הבלתי רשמיי שלה, ב. ס. ג'ונסון.
הרומן של פייג'יס משנת 1983, Light, הוא דיוקן אימפרסיוניסטי של יום אחד בחייו של קלוד מונה מזריחה עד שקיעה. העבודה הידועה ביותר שלה היא המאסה הפמיניסטית, Patriarchal Attitudes, משנת 1970, והיא זכתה בפרס הסיפורת של הגרדיאן ב-1967 עבור ספרה Winter Journey.
ונססלאס קוברחר
ונססלאס קוברחר (בהולנדית: Wenceslas Cobergher; 1560 – 23 בנובמבר 1634) היה אדריכל, מהנדס, צייר, אספן עתיקות, נומיסמטיסט וכלכלן. למרות היותו צייר חשוב, הוא זכור בעיקר כאחראי לניקוז אזור הביצות בגבול צרפת-בלגיה. הוא גם אחד מאבות הסגנון האדריכלי של הבארוק הפלמי בדרום הולנד.
ביוגרפיה
נולד באנטוורפן, ככל הנראה בשנת 1560, הוא היה בנם של ואצלב קוברחר וקתרינה ראמס. שמו נכתב לפעמים בצורות שונות: Coberger, Cobergher, Coebergher, Koeberger.
צייר
לפני שנודע כמהנדס, החל קוברחר את הקריירה שלו כצייר וכארכיטקט. בשנת 1573 החל את לימודיו באנטוורפן כחניך אצל הצייר מרטן דה פוס. בעקבות הדוגמה של מורו, יצא קוברחר לאיטליה בשנת 1579, בניסיון להגשים את חלומו של כל אמן ללמוד אמנות ותרבות איטלקית. בדרכו לשם הוא שהה זמן קצר בפריז, שם נודע לו על היותו בן לא חוקי על פי צוואת אמו. הוא חזר מיד לאנטוורפן כדי להסדיר כמה עניינים משפטיים הנוגעים לגילוי זה. בהמשך השנה הוא יצא שוב לאיטליה. הוא התיישב בנאפולי בשנת 1580 (כפי שמעיד חוזה) ונשאר שם עד 1597.
בנאפולי הוא עבד בשכר של שמונה דוקאטים יחד עם הצייר הפלמי וסוחר האמנות קורנליוס דה סמט. הוא חזר לזמן קצר לאנטוורפן בשנת 1583, קנה סחורות, ולווה כסף לנסיעה השנייה שלו לאיטליה. הוא מוזכר שוב בנאפולי בשנת 1588. בשנת 1591 קשר ברית עם בן ארצו אחר, הצייר ג'ייקוב פרנקארט הזקן (לפני 1551 - 1601).
הוא עבר לרומא בשנת 1597 (כפי שמעיד במכתב לפטר פאול רובנס מאת ז'אק קולדס). באותה תקופה הוא גם הכין ספר נומיסמטי לפי המסורת של הנדריק גולציוס. הוא בוודאי יצר לעצמו מוניטין כיוצר אמנות, מכיוון שבשנת 1598 הוא התבקש להעריך את ציורי עיזבונו של הקרדינל בונלי.
לאחר מותה של אשתו הראשונה מיכאלה סרף ב-7 ביולי 1599, הוא התחתן שוב, בגיל ארבעים. אשתו השנייה הייתה סוזנה פרנקארט, בת 15, הבת של ג'ייקוב פרנקארט הצעיר, שהיה גם ברומא. נולדו להם תשעה ילדים.
במהלך שהותו ברומא התעניין קוברחר בחקר העתיקות הרומיות, האדריכלות העתיקה והפיסול. הוא התעניין גם באופן בו ייצגו הרומאים את אלוהיהם בציורים, בפסלי ברונזה ושיש, תבליטים וכן על מטבעות עתיקות. הוא אסף אוסף חשוב של מטבעות ומדליות מקיסרי רומא. רישומים ותיאורים אלה נאספו בקבוצת כתבי יד ששניים מהם קיימים בספרייה המלכותית בבלגיה. הוא גם הכין אנתולוגיה של העת העתיקה הרומית שמעולם לא פורסמה.
במהלך שהותו באיטליה, הוא צייר מספר יצירות מזבח ויצירות אחרות לכנסיות חשובות בנאפולי ורומא. הסגנון שלו מעורבב מעט, ומשלב בתוכו אלמנטים קלאסיים ומנריסטים. הקומפוזיציה שלו רציונלית והציור שלו באנטומיה האנושית נכון. כמה ממזבחותיו עדיין שורדים: "תחיית המתים" (סן דומניקו מג'יורה, נאפולי), "צליבה" (סנטה מריה די פדיגרוטה, נאפולי), ו"רוח הקודש" (סנטה מריה בווליצ'לה, רומא). קיימים ציורים שלו במוזיאונים נוספים ברחבי אירופה.
כאדריכל
קוברחר, החל את דרכו כאדריכל באיטליה, בעיצוב מזרקות ותעלות. על פי הדיווחים, פיקח על בניית ארמונות וביצורים, אך לא ידוע בדיוק אילו מהם.
שמו הידוע כאדריכל הגיע לחצרם של הארכידוכס אלברט ואינפנטה איזבלה, מושלי דרום הולנד. בשנת 1601 הוזמן לבריסל להציג את עצמו בפני החצר, והגיע בספטמבר של אותה שנה. בשנת 1603, הוא נאלץ לחזור לרומא כדי ליישב ענייני משפחה. עם שובו בשנת 1604, הוא הביא ספר מהקרדינל ברוניוס לבית הדפוס של כריסטוף פלנטיין. הוא התיישב באנטוורפן ושם נרשם כמאסטר בגילדת סנט לוק. בשנת 1605 התקבל לגילדת הרומאים.
ב-12 בנובמבר 1604 מונה קוברחר על ידי הארכידוכסים לתפקיד "אדריכל-מהנדס". הוא עבר לכתובתו הסופית בוויולטסטריט בבריסל, שם הוא נשאר עד מותו. ברור שהוא הוערך יותר על ידי הארכידוכס, מאשר ציירי החצר פטר פאול רובנס או יאן ברויגל האב, מכיוון ששכרו הסתכם ב-1,500 גילדן הולנדי (שגדל ל 1800 גילדנים בשנת 1610), בעוד ששכרו של רובנס היה רק 500 גילדן. הדוכס ראה בו בצדק "uomo universale" (אדם אוניברסלי) שקיבל ידע נרחב באיטליה.
כאדריכל קידם קוברחר את סגנון הבארוק בדרום הולנד. הוא התחיל במספר שינויים בארמון בבריסל ובטירות בטרפורן, ועבד באחוזת הצייד של הדוכסים במרימונט. בשנת 1610 עיצב, יחד עם המהנדס הצרפתי סלומון דה קאוס, מזרקות לבריכות בסמוך לארמון בבריסל, בסגנון האיטלקי. אחת המשימות החשובות ביותר שלו הייתה הקמת הכנסייה (1607–1611) והמנזר לכרמליתים בבריסל. חזית הכנסייה התבססה על הכנסיות הרומיות של סנטה מריה בטרנספונטינה וכנסיית הגאסו. אף אחת מהעבודות הקודמות לא שרדה.
ככלכלן
שני ספרים על בתי העבוט הציבוריים מיוחסים לקוברחר, 1619, 1621.
כמהנדס
מאז 1615 הוא היה בעל חברה קטנה, שייצרה אשלג. בשנת 1618 השיג את המונופול לייצורו בהולנד הספרדית. פטנט זה הוארך בשנת 1627.
קוברחר זכור ביותר כמהנדס הידראולוג. הוא תכנן כמה עבודות ניקוז בחלקים המערביים והדרומיים של הולנד, אזור שהיה אז בעיקר ביצות, וכבול חולי. בשנת 1616 תכנן תוכניות לביטול ערוץ נהר בין בריסל להאלה. פרויקט אחרון זה מומש רק במאה ה-19.
בשנת 1612, בהשראת תצפיותיו על ביצות פונטין דרומית-מזרחית לרומא, הוא חיבר דוח על ניקוז Les Moëres (בהולנדית: de Moeren), אזור ביצות של כ־3500 דונם. באזור דונקירק בצרפת. טיוב זה יהפוך להישג המרשים ביותר שלו. העבודות הללו החלו בשנת 1619 עם חפירת תעלת ניקוז עם כעשרים טחנות רוח, שאיבת מים לתעלה שנוקזה בסופו של דבר לים. עבודה קולוסלית זו הסתיימה סוף סוף בשנת 1627.
הדוכס פטרונו היה מרוצה מעבודתו, עד שבשנת 1618 הוא העניק לקוברחר תואר ברון. על ידי תואר זה הוא הפך לבעל כמחצית השטח של Les Moëres. בעלות זאת התגלתה כחיסרון רציני מאחר שנכסים אלה גררו אותו להוצאות כלכליות רבות. קוברחר נפטר בבריסל ב־23 בנובמבר 1634 והותיר את משפחתו במצוקה כלכלית עמוקה. היה צריך למכור את הנכסים שלו בלס מואר, כמו גם את ביתו בבריסל. אפילו את אוסף האמנות והמטבעות הנרחב שלו במכירה פומבית עבור 10,000 גילדן.
רוג'רס והארט
רוג'רס והארט (באנגלית: Rodgers and Hart) היו צמד כותבי שירים, שהטביעו את חותמם בתולדות מחזות הזמר האמריקניים וספר השירים האמריקאי הגדול. שניהם יהודים-אמריקאיים.
פעילות
הם הכירו ב-1919 עת למדו באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. עד מהרה הפכו לזוג כותבי שירים מבוקש בסמטת טין פאן. ב-1925 כתבו את המחזמר הראשון שלהם, The Garrick Gaieties בו הוצג להיטם "מנהטן". רבים מהשירים שחיברו הפכו לסטנדרטי ג'אז, בהם Blue Moon,  I Wish I Were in Love Again, My Funny Valentine, The Lady is a Tramp, Bewitched, Bothered and Bewilderedו- ?Have You Met Miss Jones.
בשנות השלושים, עקב המשבר אליו נקלעה ברודוויי עברו רוג'רס והארט להוליווד בה כתבו שירים לסרטים מוזיקליים. סרטיהם החשובים מהתקופה הם "אהביני הלילה" (Love Me Tonight) מ-1932 שהציג את השיר Blue Moon, "נשיא הרפאים" (The Phantom President) מאותה שנה בכיכובו של ג'ורג' מ. קוהאן, "הללויה, אני אידיוט" (Hallelujah, I'm a Bum) בכיכובו של אל ג'ולסון ו"מיסיסיפי" (Mississippi) בכיכובם של וו. סי. פילדס ובינג קרוסבי. ב-1935 חזרו לברודוויי וכתבו מחזמר בכל שנה.
לפי שיטת העבודה שלהם לרוב היה רוג'רס כותב את המוזיקה לה היה מתאים הארט מילים. הם ניסו להעלות את רמת מחזות הזמר וכך "ינקי מקונטיקט" שלהם (1927) מבוסס על הספר ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור של מארק טוויין ו"הנערים מסירקוז" (1938) מבוסס על קומדיה של טעויות מאת ויליאם שייקספיר. בחלק מהמחזות הופקד על הכוריאוגרפיה ג'ורג' בלנשין.
שקיעתו של הארט לאלכוהוליזם הביאה לכך שרוג'רס לא יכול היה לשתף עמו פעולה עוד. בראשית 1943 צירף אליו את חברם המשותף, אוסקר המרשטיין, בלי ידיעתו של הארט, לצורך כתיבת המחזמר "אוקלהומה!". הארט נפטר בהמשך אותה שנה.
צבי אפרת
צבי אפרת (נולד ב-1959) הוא אדריכל ישראלי, היסטוריון של האדריכלות ומרצה בכיר באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה
אפרת לימד בין היתר בטכניון, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה העברית ובבצלאל והיה עמית מחקר בכיר ב-Stiftung Bauhaus בדסאו. הוא הרצה בכנסים רבים ברחבי העולם, פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת ובספרים שונים, שפט בתחרויות אדריכלות רבות ואצר תערוכות בארץ ובאירופה.
ספרו של אפרת, הפרויקט הישראלי: בניה ואדריכלות 1948-1973 (2 כרכים, 1055 עמ', הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, עורך משנה: צבי אלחייני), יצא לאור בשנת 2004 ומהדורתו השנייה בשנת 2012. הספר מכיל כ-30 פרקים המתארים את החומר שממנו עשויה הישראליות: הבנייה הציבורית והפרטית, הממלכתית וההסתדרותית, הסוכנותית והצבאית, העירונית והכפרית, הקבלנית והשתדלנית, הצנע והלוקסוס. הוא שואף להציג את היסודות של בנין הארץ, להבין את הערכים המשותפים שיצרו את התבנית הלאומית ולהדגיש את ייחודו ההיסטורי של הפרויקט הישראלי, אשר בחוגים המקצועיים הבינלאומיים של אמצע המאה זכה לעיתים למעמד של ילד הפרא והפלא של האדריכלות המודרנית. אפרת מנתח ומשבח את המחויבות החברתית, האתיקה המקצועית והמשמעת האסתטית בהן טמון כבודה של אדריכלות שנות ה-50 וה-60, אך גם מבקר בחריפות את המאפיינים הקשים של אדריכלות מגויסת, הנדסה חברתית, פיזור אוכלוסין כפוי, הקמת עשרות ערי פיתוח חסרות סיכוי ומאות כפרי אינסטנט והרס צבאי ואזרחי של מאות יישובים פלסטיניים.
סטומבראס קובנה
מועדון כדורגל סטומבראס (ליטאית: Kauno FC „Stumbras“) הוא מועדון כדורגל מקצועני, מהעיר קובנה שבליטא, המתמודד ב-A Lyga, ליגת העל בכדורגל של ליטא.
צבי אפרת
ביוגרפיה
בשנת 2002 אצר ועיצב אפרת, עם מאירה קובלסקי, את הביתן הישראלי בביאנלה ה-8 לארכיטקטורה בוונציה, תחת הכותרת הפרעה גבולית (Borderline Disorder) וערך את הקטלוג הנלווה. בשנת 2003 אצר את התערוכה Model State ב-KunstWerke שבברלין, (עיצוב: ערן שרף). בשנת 2012 אצר ועיצב (עם מאירה קובלסקי) את התערוכה The Object of Zionism במוזיאון לאדריכלות שווייצרית בבזל (S AM). בשנת 2018 פורסם ספרו של אפרת The Object of Zionism, The Architecture of Israel (בהוצאת Spector Books, Leipzig). בשנת 2019 הוקרן סרטו The Most Beautiful Campus in Africa במסגרת התערוכה Bauhaus Imaginista לציון 100 שנה לבאוהאוס ב-Haus der Kulturen der Welt, ברלין.
סטומבראס קובנה
המועדון זכה באליפות ליגת המשנה הליטאית בעונת 2014 ופעם אחת בגביע הלאומי (2017).
המועדון נוסד ב-2013 על בסיס אקדמיית הכדורגל הלאומית ביוזמת יצרנית המשקאות האלכוהוליים סטומבראס והפך לאחד ממועדוני הכדורגל הבכירים במדינה, כשהוא עושה זאת תוך תקופת זמן קצרה יחסית. המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון דריוס וגירנאס (בעל קיבולת של 9,180 מושבים) בעוד אצטדיון האקדמיה הלאומית בקובנה (בעל קיבולת של 500 מושבים) משמש כמגרש חלופי בעת הצורך.
צבי אפרת
ביוגרפיה
משרד אפרת-קובלסקי אדריכלים תכנן עשרות מבני מגורים ומבני ציבור. בין מבני הציבור הבולטים של המשרד: שימור והרחבת מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית, התחדשות והרחבת מוזיאון ישראל (בשיתוף המעצב ג'יימס קרפנטר, JCDA), שימור ובניה חדשה של בית העיר, המוזיאון לתולדות תל אביב; בית ספר "חביב" ובית לעברית ראשון לציון; קמפוס ירושלים לאמנויות (בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, סטודיו למשחק ניסן נתיב, בית הספר לתיאטרון חזותי, המרכז למוזיקה מן המזרח), מתחם מנורה, ירושלים.
סטומבראס קובנה
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2013 על בסיס האקדמיה הלאומית לכדורגל (Nacionalinė Futbolo Akademija) והתמודד באזור דרום של הליגה הליטאית השנייה, בסיום העונה המועדון סיים כסגן-אלוף הליגה השנייה והעפיל לליגה הראשונה.
את עונת 2014 הקבוצה פתחה עם 8 ניצחונות רצופים. וסיימה במקום השלישי בעונה הסדירה כשהיא מעפילה לשלב ההכרעה, שם, הביסה 1–4 את קבוצת נבז'יס במשחק המכריע כשסטומבראס מבטיחה את המקום הראשון ואת העפלתה לליגת העל הליטאית.
הקבוצה שיחקה היטב במהלך עונת הבכורה של בליגת העל ואף פתחה ביוזמה נדירה והזמינה את אוהדיה לצפות משחקי הבית שלה חינם.
קארל אוגוסט ואלברודט
קארל אַוּגוסט וַאלְבּרוֹדְט (בגרמנית: Carl August Walbrodt; 28 בנובמבר 1871, אמסטרדם - 3 באוקטובר 1902, ברלין), שחמטאי הולנדי-גרמני. ואלברודט היה עורך העיתון Berliner Schachzeitung ולאחר מכן של העיתון Internationale Schachjournal. בנוסף כתב למספר טורי שחמט וייסד מספר מועדוני שחמט, בחלקם היה גם חבר כבוד.
ואלברודט מת משחפת בגיל 31.
הישגים בולטים
בשנת 1890 הגיע ואלברודט למקום הרביעי בתחרות ברלין (ניצח: ריצ'רד טייכמן). באותה שנה הגיע למקום החמישי בתחרות נוספת בברלין (ניצח: הורציו קארו). בשנת 1892 חלק מקום 4–5 בתחרות דרזדן (ניצח: זיגברט טאראש). בשנת 1893 חלק ואלברודט מקום ראשון שני עם קורט פון ברדלבן בתחרות קיל. בשנת 1894 חלק מקום 4–5 בתחרות לייפציג (ניצח: זיגברט טאראש). בתחרות הייסטינגס בשנת 1895 הגיע למקום ה-11.
בשנת 1896 הגיע ואלברודט למקום השני, אחרי קורט פון ברדלבן, ולפני ז'אק מיזס בתחרות ברלין, חלק מקום 7–8 בתחרות נירנברג (ניצח: עמנואל לסקר) וחלק מקום 6–7 בתחרות בודפשט (ניצחו: רודולף שארושק ומיכאל צ'יגורין).
בשנת 1897 הגיע ואלברודט למקום השני, אחרי רודולף שארושק בתחרות ברלין ובתחרות אחרת הגיע למקום החמישי (ניצח: קורט פון ברדלבן). בשנת 1898 הגיע למקום ה-15 בתחרות וינה (ניצחו: הרי נלסון פילסבורי וזיגברט טאראש).
ואלברודט שיחק מספר דו-קרבות בין השנים 1891–1894. הוא ניצח נגד אמיל שאלופ +5,-3,=1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) לאחר ששאלופ הוביל בתחילת הדו-קרב 0–3, ניצח את קורט פון ברדלבן +5 -0 =4 וניצח את הרמן קאידנסקי +5 -1.
בשנת 1893 נסע ואלברודט לקובה שם שיחק וניצח את אז'ן דלמאר, אטלינגר ווסקז.
בשנת 1894 חזר לברלין וניצח את וילהלם קוהן 5-0. ואלברודט סיים בתיקו דו-קרב מול ז'אק מיזס, והפסיד בדו-קרבות להרי נלסון פילסבורי, זיגברט טאראש 0–7 ודוד ינובסקי (+2,-4,=2 לאחר שהוביל בתחילת הדו-קרב 0–2.
אטיוד
אטיוד זה פורסם בעיתון Tägliche Rundschau בשנת 1891, הלבן מתחיל וצריך לתת מט בשלושה מסעים. פתרון: 1. מהג1 מ:ה5 2. מהה3+ מו6 או או מד6 3. מהה7 מט
אם 1... פד3 2. פה:ד3 מה4 3. מהו4 מט
אם 1... פג4 2. פד7 ועל כל מסע 3.מהג5 מט.
עודד ברכוז
עודד ברכוז (נולד ב-1937) הוא פיזיקאי ישראלי ששימש ראש אגף טכנולוגיה במשרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה
ברכוז נולד בתל אביב, הוא למד בגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1955 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל מוצנח וכחבר גרעין נח"ל בקיבוץ גונן. הוא לחם במלחמת סיני ובשירות המילואים במלחמת ששת הימים. ב-1958 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1964 סיים תואר שני בפיזיקה. ב-1968 השלים דוקטורט במכון ויצמן למדע ולאחר מכן עשה פוסט-דוקטורט בארצות הברית. תחומי מחקריו עסקו בלייזר מצב מוצק, מצבי יינון ותכונות מגנטיות.
ב-1971 שב לישראל ושימש ראש מחלקת פיתוח וסגן ראש האגף הטכנולוגי במשרד ראש הממשלה. ב-1974 זכה בציון לשבח מוועדת פרס ביטחון ישראל וב-1988 זכה בפרס. הוא כיהן כראש האגף הטכנולוגי עד פרישתו ב-1996.
מ-1997 הקים את חברת פרונטיקס בתחום מוליכים למחצה. הוא שימש נציג הציבור בוועדה המייעצת למנכ"ל משרד הביטחון בנושאי הצפנה. ב-2004 נבחר ליקיר העיר חולון.
מרחב נורמלי באופן מושלם
בטופולוגיה, מרחב נורמלי באופן מושלם הוא מרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת ההפרדה החזקה ביותר.
הגדרות ותכונות
מרחב טופולוגי X הוא מרחב נורמלי באופן מושלם, אם אפשר להפריד בו כל שתי קבוצות סגורות, במדויק, באמצעות פונקציה רציפה: לכל A ו- B סגורות וזרות, קיימת פונקציה רציפה, כך ש- ו-. בהגדרה זו אפשר להחליף את הישר הממשי בקטע \ [0,1]. הפרדה זו חזקה יותר מן ההפרדה הרגילה באמצעות פונקציה, אותה מבטיחה הלמה של אוריסון בכל מרחב נורמלי. בפרט, מרחב נורמלי באופן מושלם הוא מרחב נורמלי.
מרחב נורמלי באופן מושלם המקיים בנוסף לזה את תכונת ההפרדה \ T_1 (כלומר: כל נקודה מהווה קבוצה סגורה), נקרא מרחב \ T_6.
במרחב נורמלי באופן מושלם אפשר להפריד (באמצעות קבוצות פתוחות) גם בין כל שתי קבוצות מופרדות - קבוצות שכל אחת מהן זרה לסגור של רעותה. לכן מרחב נורמלי באופן מושלם הוא מרחב נורמלי לחלוטין, ומרחב \ T_6 הוא גם מרחב \ T_5.
כהגדרה חלופית לנורמליות באופן מושלם, אפשר לקחת את התכונה הבאה: המרחב הוא נורמלי וכל קבוצה סגורה היא קבוצת G-דלתא, כלומר חיתוך של סדרת קבוצות פתוחות.
כל מרחב מטרי הוא \ T_6
הדוגמה החשובה ביותר למרחבים נורמליים באופן מושלם היא זו של מרחבים מטריים. קל לראות שבמרחב מטרי \ (X,d) כל נקודה היא קבוצה סגורה, ולכן די להוכיח שאפשר להפריד באופן מדויק בין שתי קבוצות סגורות זרות, A ו- B.
נסמן ב- את הפונקציה, המחזירה את המרחק מן הקבוצה A. פונקציה זו מקיימת את אי-השוויון , ולכן היא רציפה. בנוסף לזה, מן העובדה ש- A סגורה נובע ש- \ d_A(x)=0 אם ורק אם \ x\in A. באופן דומה מגדירים את הפונקציה \ d_B.
מכיוון ש- A ו- B זרות, לכל x. מכאן נובע שהפונקציה  מוגדרת היטב ורציפה. קל לראות שהיא מפרידה באופן מדויק בין A ל- B.
אביתר בנאי (אלבום)
בשנים שלפני הוצאת האלבום, בנאי היה מופיע במקומות שונים וקטנים עם שיריו וזכה לפופולריות הודות לכישרון המוזיקלי וסגנון הכתיבה שלו. שירי האלבום הם בעצם שיריו שהופיע איתם בשנים שלפני הוצאת האלבום.
עם הוצאת האלבום, הוא הפך להצלחה מסחרית גדולה והגיע למעמד של אלבום פלטינה כפול לאחר מכר למעלה מ-80 אלף עותקים.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום הרביעי ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 2012 הוציאה חברת "הד ארצי" הוצאה מחודשת לדיסק עם מאסטרינג מחודש ודיסק עם הקלטות מוקדמות ודמו לשני שירים חדשים שלא נכללו באלבום: "בשנייה אחת" ו"תכף נתחבא". בנוסף יצא לאור דיסק עם הפרק המוקדש לתיעוד יצירת האלבום בסדרה "האלבומים" ששודרה בערוץ 8 ב-2012. בשנת 2009 דלפה לרשת קלטת דמו שהקליט בנאי עם ביצועים אקוסטיים לשירים מהאלבום, ובה עוד 3 שירים שלא יצאו לעולם: "לחמניות על המדף", "מתנה" ו"קח סכין".
תרשים פארטו
גרף פַּארֵטוֹ הוא סוג מיוחד של היסטוגרמה המשמש להצגת נתונים המאורגנים לפי סדר חשיבותם.
אביתר בנאי (אלבום)
לכבוד חגיגות 70 שנה למדינת ישראל (2018) ערך העיתון ישראל היום את "מצעד ה־70", שבו בחרו מומחים את "אביתר בנאי" לאלבום האולפן הישראלי הטוב בכל הזמנים.
תרשים פארטו
התרשים נקרא על-שם וילפרדו פארטו, ונפוץ בתחומי ניהול והבטחת איכות. שימוש מקובל בגרף כזה הוא הצגה, בסדר יורד לפי חומרתם, של הגורמים לבעיה. כך קל לזהות את הגורמים התורמים ביותר להיווצרותה של הבעיה.
הציר האנכי השמאלי של הגרף מציין בדרך כלל את תדירות הופעת הגורם, אך יכול לציין גם פרמטרים אחרים כגון: עלות או חשיבות. הציר האנכי הימני של התרשים מציין בדרך כלל את האחוז המצטבר של הגורם מתוך סך כל הגורמים.
תרשים פארטו הוא כלי סטטיסטי שמציג בצורה גרפית את חוק פארטו, ומאפשר לנתח מערכות שמתנהגות בהתאם לחוק זה.
Clocks
Clocks הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית, קולדפליי. הוא נכתב על ידי כל חברי הלהקה, ויצא בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השני שלה, A Rush Of Blood To The Head. השיר בנוי סביב ריף פסנתר חוזר, והוא כולל מילים נסתרות לגבי ניגודיות ונושאים שונים. Clocks זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הקלטת השנה", והוא נחשב לאחד משיריה המצליחים ביותר של הלהקה.
Clocks זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, כשרוב חוות הדעת היו חיוביות והתמקדו במנגינת הפסנתר שבשיר. השיר, ששוחרר בבריטניה בתור הסינגל השלישי ובארצות הברית בתור הסינגל השני מהאלבום, הגיע בשיאו למקום ה-9 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-29 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבת השיר
Clocks הגיח לאלבום בשלב מאוחר של הפקתו. סולן הלהקה, כריס מרטין, נכנס לאולפן ההקלטות בשעת לילה מאוחרת, ולדבריו צץ במוחו ריף שכתב וניסה על פסנתר. לדבריו, השיר הושפע בהשראת להקת הרוק מיוז. בסוף השיר ישנה מנגינת גיטרה שהוסיף ג'ון באקלנד לרצועה הבסיסית. לפני כתיבת השיר, הלהקה הכינה כבר 10 שירים לאלבום וחשבו שזה מאוחר מדי להכלילו באלבום, לאחר שהיה כמעט גמור. לכן הלהקה הקליטה גרסת דמו ל-Clocks ולבסוף החליטה להוסיפו לאלבום A Rush Of Blood To The Head.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה מסחרית רבה, והופיע במספר רב של פרסומות, סרטים, ותוכניות טלוויזיה, ביניהן בפרומו לחזרתו של כוכב ה-WWE האמריקאי, קורט אנגל. השיר הופיע גם בסרט הדרמה האירי, In America. השיר הופיע גם בסדרת הטלוויזיה הדרמה-רפואית, ER, והופיע גם בסדרת הדרמה האמריקאית, הסופרנוס. השיר הופיע גם בתוכנית הטלוויזיה משמרת שלישית, ובסרט ג'ונגל סיטי.
EAX
בקריפטוגרפיה, EAX הוא מצב הפעלה של צופן בלוקים עם הצפנה מאומתת, שפותח ב-2004 על ידי מיהיר בלייר, פיליפ רוגווי ודייוויד וגנר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי והוצע כאלטרנטיבה ל-CCM לצורך תקן הצפנה מאומתת. האלגוריתם שייך לקטגוריה AEAD - הצפנה מאומתת עם מידע נלווה ופועל בשתי ריצות. בהינתן מסר M, וקטור אתחול N שנקרא גם Nonce וכותר H באורך שרירותי כלשהו, האלגוריתם מצפין תחילה את M תוך שימוש בצופן בלוקים בטוח לפי העדפת המשתמש ומייצר טקסט מוצפן C ולאחר מכן מייצר תג אימות T להבטחת שלמות C והמידע הנלווה H, תוך ביצוע ריצות של צופן הבלוקים כאשר n הוא אורך הבלוק בסיביות (128 סיביות במקרה של AES). EAX הוא און ליין, אפשר להתחיל הצפנה או פענוח לפני שמתקבל כל המסר ואורכו לא חייב להיות ידוע מראש וכן ניתן לחשב חלקים קבועים מראש כדי להפחית את כמות העבודה פר מסר. EAX מוכח כבטוח תחת הנחות סטנדרטיות ויעיל ופשוט יותר מ-CCM וכן כמו המתחרה, למיטב ידיעת המפתחים נקי מזכויות יוצרים וחופשי לשימוש לכל מטרה.
הצפנה מאומתת
הצפנה מאומתת היא סכמת הצפנה סימטרית שבה מלבד הבטחת הסודיות של הטקסט המוצפן מטרתה להבטיח את שלמותו ולאמת את מקורו. הרעיון הוא שבאמצעות המפתח הסודי המשותף לשולח והמקבל, השולח מייצר תג אימות שמאפשר למקבל לבדוק האם המסר המוצפן שקיבל שונה או הוחלף בעת העברתו. תג האימות מבטיח כי לא יהיה אפשרי ליריב בעל כוח חישוב סביר לזייף מסר מוצפן עם תג אימות מתאים בלא ידיעת המפתח הסודי המשותף כך שפונקציית האימות של המקבל תחזיר "אמת", דהיינו הזיוף לא ייחשף והתג ייראה לגיטימי, כביכול התקבל מהשולח המחזיק במפתח הסודי המתאים.
קיימות מספר סכמות תיקניות להצפנה מאומתת ביניהן כאלו שנקראות 'גנריות' המשלבות הצפנה עם אימות בשני שלבים נפרדים ובלתי חופפים, כך שאפשר להחליף אלגוריתם הצפנה או אימות לפי הצורך, וכאלו שמשלבים הצפנה עם אימות יחד. וכן כאלו שפועלים בריצה אחת או בשתי ריצות. בשל פטנטים וזכויות יוצרים שמקשים על תיקנון אלגוריתמים יעילים כמו OCB, פותחו CCM ו-EAX שאמנם פחות יעילים אך חופשיים לשימוש. לעיתים עולה הצורך באימות ללא סודיות של חלק מהמידע. לדוגמה קובץ כותר המכיל הוראות והגדרות כמו כתובות שאמור להיות גלוי לעיני השרת המקבל, לכן התפתחה קטגוריה של מצבי הפעלה שנקראת AEAD שמנסה לענות על צורך זה.
סימנים מוסכמים
בבסיס האלגוריתם קיים צופן בלוקים שההנחה היא שהוא תמורה פסאודו-אקראית (PRP), למשל ההנחה היא ש-AES מתאים להגדרה זו. סימונו הכללי הוא כאשר n הוא גודל הבלוק בסיביות. בסימון מקוצר C=E_K(M) - פירושו C הוא התוצאה של הפעלת האלגוריתם E עם המפתח K על המסר M. הביטוי 0^n פירושו הסיבית אפס כשהיא משוכפלת n פעמים (לדוגמה 0^5=00000). הביטוי L\ll 1 פירושו הזזה לשמאל של כל סיביות האופרנד L פוזיציה אחת, כאשר הסיבית הפחות משמעותית תהיה אפס והסיבית המשמעותית ביותר נפלטת. הסימון |M| פירושו אורכה של המחרוזת M בסיביות. האופרטור XOR מסומן בקיצור \oplus והסימון "" פירושו כאשר המחרוזות אינן באותו אורך, המחרוזת הקצרה יותר מיושרת לסוף המחרוזת הארוכה ואז מבוצע XOR. בנוסף האלגוריתם עושה שימוש בכמה פרימיטיבים ידועים; CBC, CTR, OMAC* ו-pad. לפירוט האלגוריתמים תחילה CBC (קיצור של CBC MAC) הוא קוד אימות מסרים בסיסי ופשוט המשתמש במצב ההעפלה Cipher block chaining. האלגוריתם CTR הוא סגנון הפעלה במצב מונה של צופן בלוקים. pad משמש כשיטת עזר לריפוד המסר עבור OMAC*. האחרון הוא קיצור של One key MAC שהוא פונקציה פסאודו-אקראית (PRF), פרי פיתוח של בלאק ורוגווי בשנת 2000 כחלק מקוד אימות מסרים XCBC. הכוכבית מסמנת שגרסה זו שונה מהמקורית בכך שהיא מקבלת פרמטר נוסף t הנקרא "tweak" שהוא סוג של וקטור אתחול או Nonce. זהו בעצם אלגוריתם OMAC הרגיל שבו מחרוזת הקלט משורשרת עם מחרוזת נוספת המייצגת את וקטור האתחול ואז מחשבים את תג האימות על המחרוזת החדשה.
להלן פירוט האלגוריתמים הבסיסיים ש-EAX משתמש בהם:
הסבר: אם אורך המסר מתחלק ללא שארית בגודל הבלוק, אזי מבצעים XOR עם הפרמטר B כשהוא מיושר לסוף M ומחזירים את התוצאה. אחרת מרפדים את הבלוק האחרון בסיבית '1' ובאפסים כמידת הצורך כדי להשלימו לגודל בלוק שלם ומחזירים את התוצאה לאחר XOR עם הפרמטר P כשהוא מיושר לסוף M.
הסבר: תחילה משרשרים את n הסיביות הראשונות של t למסר M, מחשבים את שני הפרמטרים (P,B) לצורך הריפוד ומחזירים את תג האימות שהוא תוצאה של CBC של המסר לאחר הריפוד.
אלגוריתם הצפנה עם אימות
קלט: אורך התג הרצוי \tau, מפתח K, מסר M, כותר H, וקטור אתחול N.
פלט: טקסט מוצפן C ותג אימות T.
הסבר: תחילה מייצרים תג אימות עבור קובץ הכותר H וכן עבור וקטור האתחול N באמצעות OMAC. לאחר מכן מצפינים את המסר במצב מונה ומייצרים תג אימות מהטקסט המוצפן C. מחברים ב-XOR את שלושת התגים שנוצרו ולוקחים חלק מהתוצאה האחרונה כתג אימות T שנשלח יחד עם C.
אלגוריתם פענוח עם אימות
פלט: מסר מקורי M או סמל מיוחד INVALID שפירושו שהאלגוריתם נכשל בפענוח, עקב שינוי באחד הערכים.
תכונות
EAX הוא סכמת הצפנה מאומתת בשתי ריצות, בתור שכזה יעילותו נמוכה מאלגוריתמים הפועלים בריצה אחת. ל-EAX מספר יתרונות:
פרנקי רודריגז
פרנקלין אנדרו "פרנקי" רודריגז (באנגלית: Franklin Andrew "Frankie" Rodriguez; נולד ב-14 ביולי 1999) הוא שחקן אמריקאי. מגלם את דמותו הראשית של קרלוס רודריגז בדרמה הקומית-מוזיקלית "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" מבית דיסני+.
ראשית חייו
רודריגז נולד בסלמה, קליפורניה למשפחה ממוצא מקסיקני. הוא הצעיר מבין שלושה אחים. רודריגז למד בבתי ספר תיכוניים בסלמה, ובהמשך עבר לבית ספר פרטי בסאנגר, קליפורניה, שם סיים את לימודיו וקיבל את תעודת הבגרות שלו.
קריירה
רודריגז גילם את דמותו של מיק בסדרה "I'm Fine" של שירות הסטרימינג האמריקאי Dekkoo. בעונה השלישית והאחרונה של הסדרה הפך לשחקן קבוע בה. כמו כן, שיחק בתפקידי משני ואורח בסדרות הטלוויזיה "משפחה מודרנית" ו"תישאר קרוב", וכן בסדרות הרשת "Raymond & Lane", "That's the Gag", "Only Children" ו-"Going Up".
בפברואר 2019 נודע כי רודריגז יככב ב"היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" מבית דיסני+ בתפקיד קרלוס רודריגז, הכוריאוגרף של ההפקה. קרלוס הוא הדמות הגאה הגלויה הראשונה בזיכיון "היי סקול מיוזיקל". הסדרה שודרה במשך 4 עונות, והסתיימה באוגוסט 2023.
חיים אישיים
רודריגז הוא הומוסקסואל. מסוף שנת 2019, סרפיני נמצא במערכת יחסים עם חברו ל"היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה", השחקן ג'ו סרפיני, אשר גם מגלם בתוכנית את מושא האהבה של דמותו, סב.
טבח מלמדי
במלחמת העולם השנייה, בעת קרב הארדנים, נרצחו 86 שבויי מלחמה מצבא ארצות הברית על ידי חיילים גרמנים מיחידת שריון של האס אס, שהייתה שייכת לדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, ליד העיר הבלגית מלמדי (Malmedy) במה שנודע כ"טבח מלמדי".
רקע היסטורי
לקראת סוף שנת 1944 תכנן היטלר מתקפה בחזית המערבית. לפי תוכניתו, היה על כוח שריון של שלוש ארמיות לפרוץ את קו בעלות הברית בגזרת יער הארדנים ולהגיע עד אנטוורפן, שהייתה נמל האספקה העיקרי שלהם. הוא סבר שבעלות הברית יופתעו מעוצמת ההתקפה ויסכימו לחתום על שביתת נשק ואז להפנות את כוחם ביחד עם הגרמנים נגד הרוסים.
בתדריך שניתן למפקדים נאמר להם שהמתקפה אמורה להיות מהירה, יש להתקדם במהירות ולעקוף ריכוזי כוחות כדי לתפוס את הגשרים מעל נהר מז ולהשתלט על מצבורי דלק, על המתקפה להיות אכזרית כדי להפחיד את האויב ויש להימנע מלקיחת שבויים.
בראש המתקפה עמד גנרל גרד פון רונדשטט ובראש הארמייה הפורצת העיקרית, ארמיית הפאנצר ה-6 של האס אס, עמד הגנרל יוזף דיטריך. בראש אחת מיחידות השריון של הארמייה עמד אוברשטורמפיהרר יואכים פייפר.
למרות שהמודיעין הבריטי פיצח את צופן אניגמה ופענח את כל התשדורות הגרמניות וחיל האוויר של בעלות הברית היה בשליטה מוחלטת בחזית, לא נדלקה בשום מקום נורת אזהרה על המתקפה הגרמנית הממשמשת ובאה. היה זה אחד הכישלונות הצורבים של מודיעין בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
ההתקפה והטבח במלמדי
ההתקפה של הגרמנים החלה בבוקר ה-16 בדצמבר 1944. בחזית הארדנים הוחזק קו בעלות הברית בכוחות דלילים. ההפתעה הייתה מוחלטת והפריצה הייתה מהירה. קשיי מזג האוויר מנעו כל פעולה אווירית נגד הגרמנים.
האמריקאים הוצעדו לשדה סמוך ולפתע נפתחה עליהם אש. אחדים מהניצולים שהצליחו לברוח העידו כי שמעו את הפקודה: "!Macht alle kaputt" ("חסלו את כולם"). הגרמנים הרגו 86 חיילים אמריקאים ווידאו הריגה של הפצועים. הניצולים הבודדים הצליחו להגיע לקווי בעלות הברית ולבשר את הבשורה המרה. רגשות הנקמה גאו, וניתנה הוראה לא לקחת שבויים גרמנים.
האזור בו בוצע הטבח נכבש שוב רק ב-14 בינואר 1945. בגלל השלג והקרח נשתמרו הגופות במצב טוב ואפשר היה להיווכח כי הם נורו בראשם מטווח קרוב. דבר זה נגד את טענת הגרמנים כי הם פתחו באש לאחר שהשבויים ניסו להימלט.
בזמן נסיגת הגרמנים ושביית חלק מיחידותיהם בנסיגתם מזרחה, התרחשו מספר אירועי נקמה בהם חיילים אמריקאים לא לקחו שבויים חיים. באחת התקריות בעיירה שאנון האמריקאים טבחו במספר חיילים גרמניים לאחר שנכנעו. השמועה על הטבח הגיעה עד לאוזנו של גנרל ג'ורג' פטון אך הוא הורה לשמור על התקרית בסוד.
משפט נאשמי טבח מלמדי
הטבח במלמדי עורר סערה בארצות הברית. המשפט של נאשמי הטבח התנהל ממאי 1946 עד יוני 1946 כחלק ממשפטי דכאו. במשפט זה נשפטו 70 איש ובראשם יוזף (זפ) דיטריך ויואכים פייפר.
43 נידונו לעונש מוות, 22 נידונו למאסר עולם והיתר לתקופות מאסר קצרות יותר.
גזר הדין עורר תגובות נזעמות בגרמניה ובארצות הברית בטענה שהמשפט לא היה הוגן כלפי הנאשמים. אנשי קונגרס מהמערב התיכון בארצות הברית, בה היו קהילות גדולות של יוצאי גרמניה, פנו לבית הדין העליון. המקרה הובא גם לדיון בפני תת-ועדה של סנאט ארצות הברית בראשותו של הסנאטור ג'וזף מקארתי. הוא ניצל זאת כבמה לפרסומו הפוליטי וטען כי המשפט לא היה צודק.
עוד לפני התערבות הסנאט המתיק צבא ארצות הברית את עונשי המוות ומאסרי העולם. אף נאשם לא הוצא להורג. הנאשמים שוחררו בשנות ה-50 של המאה העשרים. דיטריך שוחרר בסוף 1955 ויואכים פייפר, אחרון הכלואים, שוחרר בדצמבר 1956.
פייפר ומעשה הרצח שימשו השראה לדמותו של הגנרל טאנץ בספר ובסרט "ליל הגנרלים".
השבחת יהלומים
השבחת יהלומים היא פעולה שבה מראה היהלום משופר, על מנת לשפר את סיכוייו להימכר. למרות זאת, יהלום שלא עבר טיפול השבחה שווה יותר, כספית, מיהלום שעבר השבחה. את ההשבחה עושה במעבדה גמולוגית מומחה בתחום הגמולוגיה, בעזרת ציוד מיוחד. קיימת חובת גילוי נאות לצרכן, בעת המכירה, לגבי כל טיפול השבחה שנעשה ליהלום. טיפולי ההשבחה התפתחו במהלך השנים, וכיום כוללים טיפולים לשיפור ניקיון היהלום וטיפולים לשיפור צבע היהלום.
סוגי טיפולים
טיפולים לשיפור הניקיון כוללים:
טיפולים לשיפור הצבע כוללים:
קישורים חיצוניים
Diamond color treatments and identification
אורי לופוליאנסקי
אורי לופוליאנסקי (נולד ב-1951) הוא פעיל ציבורי ויזם ישראלי, כיהן כראש עיריית ירושלים בשנים 2008-2003, מייסד ויו"ר "יד שרה". לופוליאנסקי היה החרדי הראשון לעמוד בראש עירייה בעיר מעורבת.
תחילת דרכו
לופוליאנסקי נולד בחיפה ליעקב, שעלה מפולין ערב מלחמת העולם השנייה, ולמלכה לבית רוזנבלום. למד בתיכון הדתי "יבנה" בחיפה ובישיבה התיכונית פרחי אהרון בקריית שמואל. היה חבר בתנועת בני עקיבא. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בישיבת תורה אור בירושלים ובישיבת הנגב בנתיבות.
פעילותו ב"יד שרה"
לופוליאנסקי שירת כחובש בצבא, עבד כמורה ולמד מינהל ציבורי. בשנת 1976 ייסד לופוליאנסקי את "יד שרה", העוסקת בעיקר בהשאלת ציוד רפואי וציוד המוגדר כ"טכנולוגיה מסייעת". מיזמים אחרים של העמותה עוסקים בסיוע לאנשים עם לקויות בדרכים אחרות, כגון הכשרה מקצועית מטעם "מכוני קרטן" השייכים לעמותה. על פועלו זה זכה בפרסים ובאותות הוקרה רבים, בהם "אות הנשיא למתנדב" ו"פרס יושב ראש הכנסת". ב-1994 קיבל לופוליאנסקי בשם "יד שרה" את פרס ישראל.
הקמת "יד שרה" נעשתה לאחר שלופליאנסקי נזקק לשאול ציוד רפואי עבור בנו הקטן ונוכח בקושי הלוגיסטי הכרוך בכך. הארגון התחיל במכשיר אדים קטן שהושאל לשכנים. לאט לאט הצטרפו פריטים נוספים ואף הופקדו למשימה זו פקדונות מאנשים שונים שנעזרו בפעילות זו. לופליאנסקי תקנן את פעילותו זו על ידי יסוד עמותת "יד שרה", על-שם סבתו שנספתה בשואה, ורישום הציוד הרפואי כרכוש העמותה. הפקדונות והתרומות שאספה העמותה, אפשרו לה להרחיב את טווח פעילותה.
פעילות מוניציפלית
לופוליאנסקי נבחר לראשונה לחברות במועצת עיריית ירושלים בשנת 1989. הוא כיהן כממונה על תיק "שירות משפחה וקהילה", יו"ר ועדת התכנון והבנייה, ושימש כממלא מקום ראש העירייה, ובשנים 1993–2003, כסגן ראש העירייה.