cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אישה עובדת
עלילה
אורנה חביב (לירון בן-שלוש), היא אם צעירה לשלושה ילדים, תושבת בת-ים, המשתוקקת להצליח בעבודתה החדשה בחברת נדל"ן, שבבעלותו של בני אלמוג (מנשה נוי). המסעדה של בעלה, עופר (אושרי כהן), נמצאת בקשיים כלכליים, ואורנה נאלצת להיות המפרנסת העיקרית של המשפחה. אורנה מתחילה בעבודה כעוזרת לבני, המסייעת לו במכירת דירות במגדל הדירות שהוא בונה בחוף ראשון לציון. היא נחושה להצליח בעבודתה, הדורשת שעות עבודה מרובות, ומתנגשת לפעמים בחובות ההוריות. בני מנסה להתקרב אל אורנה, למשל בהערה "אפשר להגיד לך משהו? יתאים לך שיער פזור". בעקבות הצלחה עסקית שלה הוא מנשק אותה על שפתיה, לתדהמתה הרבה. בני מתנצל על מעשה זה, ואורנה ממשיכה בעבודתה, אך חשה שלא בנוח בחברתו, והוא ממשיך לנסות להתקרב אליה. לאחר שהצליחה לגייס רוכשי דירה פוטנציאליים מצרפת בני ממנה אותה למנהלת המכירות של מגדל הדירות, ובמסגרת זו טס איתה לפריז כדי לעניין רוכשים נוספים. במפגש עם מתעניינים בפריז היא זוכה להצלחה רבה, כשהיא משכנעת אותם לרכוש 12 דירות. לאחר מפגש זה בני ואורנה סועדים במלון, וכשהם עולים לחדריהם, בני דוחף אותה לחדרו, ומבצע בה מעשה מגונה בכפייה.
אורנה מגלה שכדי למצוא עבודה חדשה בעסקי נדל"ן היא תזדקק להמלצתו של בני, אך הוא מסרב לתת לה המלצה. אורנה כותבת את ההמלצה בעצמה, בסערת רגשות, והולכת לביתו של בני, שם אשתו (דורית לב-ארי) פותחת לה את הדלת. היא מבקשת ממנו שיחתום על ההמלצה, אך הוא מסרב. אשתו, שכלל אינה מודעת למה שהתרחש בין בני ואורנה, משכנעת אותו לחתום, ואורנה יוצאת מביתם מאושרת, כשבידיה ההמלצה החתומה.
פרסים ומועמדויות
״אישה עובדת״ נבחר כאחד מעשרת הסרטים הטובים של המחצית הראשונה של שנת 2019 על ידי הלוס אנג'לס טיימס.
הפקה
הסרט הופק על ידי איילת קייט, אמיר הראל, משה אדרי, ליאון אדרי וחברת למה הפקות ויונייטד קינג; יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות וברברה דובקין.
זהו סרטה העלילתי השני של אביעד, קדם לו הסרט "לא רואים עליך", העוסק בשתי נשים שנאנסו עשרים שנה קודם לכן בידי אותו אנס. בעקבות מפגש מקרי ביניהן, שתיהן חוזרות אל הטראומה ומתמודדות אתה. בנוסף ביימה אביעד סרטים תיעודיים אחדים.
התגובה להטרדה מינית ולתקיפה מינית
הסרט מציג את התופעה הנפוצה שבה נפגעי הטרדה מינית ותקיפה מינית נמנעים מתלונה (במשטרה או בגוף מפקח אחר) על ההטרדה או התקיפה שעברו, ומשתדלים להבליג על כך, כדי שלא להגדיל את הפגיעה בשגרת חייהם. כמפרנסת העיקרית של המשפחה, אורנה מבליגה על הנשיקה שכפה עליה הבוס שלה, ומסתפקת בשיחת הבהרה שבה התנצל על כך. היא מבליגה גם על הטרדות נוספות שלו, ואינה משתפת איש בכך. גם כאשר היא עוברת תקיפה מינית על ידי הבוס, היא אינה מתלוננת על כך במשטרה, ומשמידה את הראיות (חצאיתה המוכתמת בנוזל זרע) שהיו מסייעות לתלונה כזו. היא אינה מספרת מיוזמתה על התקיפה שעברה, ועושה זאת, תוך מסירת מידע חלקי שאינו משקף את מלוא הפגיעה בה, רק כאשר אמהּ ובעלה חשים שמצב רוחה ירוד. היא מתפטרת מעבודתה, אך אינה דורשת פיצוי על התקיפה שעברה.
מבקר הקולנוע אורי קליין עמד על הדילמה שבה נתונה אורנה:
תגובתו של עופר, בעלה של אורנה, למידע שמסרה לו אורנה, מציגה בעיה נוספת של נפגעי הטרדה מינית, והיא האשמת הקורבן. הוא אמנם כועס על המטריד, בני, אך כועס גם על אורנה על שלא סיפרה לו מיד על ההטרדה המינית שעברה והמשיכה בעבודתה חרף ההטרדה. במאית הסרט, מיכל אביעד, העירה על כך: "הוא בעל נחמד, הוא לוקח על עצמו המון, וגם נראה שהם זוג נורא אוהב, אבל כשהיא מתוודה בפניו על מה שקרה, הוא לא מסוגל להתפרק מתחושת הכבוד הגברית. הוא פשוט לא יכול, זה מושרש עמוק מדי בערכים התרבותיים שלנו".
קישורים חיצוניים
ביקורות
ראיונות
גרימסבי (סרט)
גרימסבי (באנגלית: Grimsby; בארצות הברית: The Brothers Grimsby), הוא סרט פעולה-ריגול קומי בריטי-אמריקאי משנת 2016 בבימויו של לואי לטריה. בסרט מככב סשה ברון כהן, שכתב את התסריט יחד עם פיל ג'ונסטון, ופיטר ביינהאם, והפיק אותו יחד עם נירה פארק. עוד מככבים בסרט: מארק סטרונג, רבל וילסון, איילה פישר, אנאבל וואליס, גבורי סידיבי, פנלופה קרוז, איאן מקשיין. הסרט הופץ על ידי אולפני קולומביה, ראשית ב-24 בפברואר 2016 בבריטניה, ולאחר מכן ב-11 במרץ 2016 בארצות הברית.
תקציר העלילה
קארל "נובי" בוצ'ר (סשה ברון כהן) הוא חוליגן כדורגל אנגלי מעיר הנמל גרימסבי אשר יש רק דבר אחד שחסר לו בחייו: אחיו הקטן, סבסטיאן (מארק סטרונג), אותו לא ראה מזה 28 שנה. כאשר נודע לנובי מקום הימצאו של אחיו הוא מגיע מיד למקום, על מנת להתאחד עם אחיו, אך הוא לא מודע לכך שאחיו הוא סוכן של MI6 שנמצא בעיצומה של משימה למנוע ניסיון התנקשות ביו"ר עמותת הצדקה "תרופה לעולם" רונדה ג'ורג' (פנלופה קרוז). נובי חושף את זהותו הסודית של אחיו, ובכך מאפשר למתנקש להימלט ולמפעיליו לחשוד בו שהוא סוכן-כפול ולהורות על חיסולו. סבסטיאן נמלט מ-MI6, ולצורך כך נעזר באחיו. יחד, השניים חושפים מזימה סודית לפוצץ אצטדיון כדורגל בצ'ילה, בו מתקיים משחק גמר בין אנגליה לבין גרמניה, ויחד הם יוצאים להציל את העולם.
מאיה חיטמן
מאיה חיטמן (נולדה ב-19 באפריל 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית בהפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירה בספורט
חיטמן החלה לשחק בקבוצת הילדות של אס"א תל אביב במדיה שיחקה עונה אחת ובסיומה עברה לאקדמיה לכדורגל בנות במדיה שיחקה שתי עונות בליגת הילדות. כשהיא עוד לא בת 15 ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגת העל במדי האקדמיה לכדורגל בנות. באקדמיה שיחקה שלוש עונות ורשמה 52 הופעות בליגת העל וכבשה תשעה שערים. בעונת 2017/2018 חתמה במועדון הכדורגל רמת השרון במדיה שיחקה במשך עונה אחת ובסיומה זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה.
בתחילת עונת 2020/2021 חתמה על חוזה לעונה אחת בהפועל פתח תקווה מליגת העל. בסיום העונה הפועל פתח תקווה נשרה לליגה הלאומית וחיטמן הצטרפה לקבוצת מכבי בנות עמק חפר בתחילת עונת 2021/2022. בתחילת עונת 2022/2023 הצטרפה לעולה החדשה לליגת העל הפועל קטמון ירושלים. חיטמן סיימה את העונה עם 4 שערי ליגה, 2 שערים בגביע המדינה ושער בגביע אתנה, כאשר הקבוצה מסיימת את עונת הבכורה שלה בליגת העל במקום השני, וחיטמן מועמדת לפרס השחקנית הישראלית של העונה.
נבחרת ישראל
חיטמן שיחקה במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 16 בטורניר הפיתוח של אופ"א שהתקיים בישראל ב-2015. את הופעת הבכורה שלה במדים הלאומיים ערכה בניצחון 1:2 על אוקראינה. לחיטמן 24 הופעות במדי נבחרות ישראל הצעירות.
החל משנת 2021 היא חלק מסגל הנבחרת הבוגרת. את הופעת הבכורה שלה במדים הלאומיים ערכה בהפסד 1:0 מול נבחרת גרמניה במוקדמות מונדיאל 2023.
רוברט ויליאם פלקין
ד"ר רוברט ויליאם פלקין (באנגלית: Dr Robert Wiilam Felkin; 13 במרץ 1853 - 28 בדצמבר 1926) היה רופא-מיסיונר ומגלה ארצות, אדם שהתעסק במאגיה טקסית וחבר במסדר השחר המוזהב. כמחבר פורה של ספרים רבים בנושאי אוגנדה ומרכז אפריקה וכאנתרופולוג מוקדם הוא גילה עניין ברפואה מסורתית ובמחלות טרופיות. כמו כן, הוא היה בוגר הקולג' המלכותי למנתחים ובוגר הקולג' המלכותי לרופאים. פלקין היה גם בעל תואר הכבוד עמית של החברה המלכותית של אדינבורו.
פלקין היה מייסדו של מסדר הכשפים "כוכב הבוקר" (בלטינית: Stella Matutina), בשנת 1903. מסדר חדש זה התבסס על המסדר המקורי של השחר המוזהב, כשסניף "מקדש הרמס" ממוקם בבריסטול, הממלכה המאוחדת ומאוחר יותר נקרא במאורית "ווארה רא" ("בית השמש", Whare Ra) או יותר מדויק ("מקדש סמאראגדום ת'אלאסס") שמושבו היה בהאבלוק נורת' (Havelock North), ניו זילנד. הסניף הוקם ב-1912.
התיאור המקיף ביותר של חייו נמצא בספר "אדם מרחיק - נדוד" (A Wayfaring Man), ביוגרפיה בדויה שחוברה על ידי אשתו השנייה הארייט ואשר פורסמה בסדרה בהמשכים בין השנים 1936 - 1949.
חיים מוקדמים
רוברט ויליאם פלקין נולד בביסטון, נוטינגהאמשייר, בנו של רוברט פלקין (1828 - 1899), יצרן תחרה ואדם נון-קונפורמיסט מבחינת אמונתו הדתית. סבו, ויליאם פלקין (1795 - 1874), בנו של כומר בפטיסטי, נשאר עדיין כאחד מן השמות הידועים ביותר בקרב תעשיית הרקמה הוויקטוריאנית ואף כיהן כראש עיריית נוטינגהאם בשנת 1851, כאשר בשנה זו השתתף בתערוכה הגדולה (Great Exhibition). אולם הוא הגיע אל מעבר לקצה גבול יכולותיו העסקיות, והעסק נכשל באופן מחפיר ב-1864 כשפלקין הסב פרש כדי לכתוב חיבורים מקצועיים על המסחר ברקמה ולבנים. בנו ושותפו רוברט פלקין סניור השתקע בוולברהמפטון כדי לשמש בתפקיד המנהל של מחלקת הבית בחברת האחים מאנדר, יצרנים בתעשיית הלכות והברשת נעליים. רוברט ג'וניור חונך בבית הספר היסודי של וולברהמפטון שם הוא פגש בחוקר הארצות הידוע דייוויד ליווינגסטון, אשר העניק לו השראה להיות בעצמו רופא ומיסיונר.
עבודה כרופא ומיסיונר באפריקה
פלקין עבד לזמן מה בחמניץ, גרמניה, מיד לאחר תום לימודיו, היכן שהתגורר דודו הנרי פלקין ובעקבות זאת נהיה דובר גרמנית שוטפת. בשנת 1876 בערך הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אדינבורו. ב-1878, כשהוא עדיין ללא רישיון עבודה מתאים, הוא הצטרף למיסיון שנשלח מטעם החברה המיסיונרית הכנסייתית, למרכז אפריקה. הוא טייל לכל אורך מעלה נהר הנילוס, בדרך לח'רטום, שם פגש בגנרל גורדון, ומשם המשיך בדרכו לאזור פראי שעדיין לא מופה, לאזור האגמים הגדולים של אפריקה. בסופו של דבר, הוא בילה שנתיים באפריקה ואף נהיה רופאו האישי של המלך מ'טסה, אשר ניסה קודם לכן להורגו. בזנזיבר, הוא לקח חלק פעיל במאבק כנגד הסחר בעבדים. הוא פרסם מספר מאמרים על רפואה טרופית ולידות במסגרת מגזינים רפואיים. הוא אף כתב את הספרים "אוגנדה וסודאן המצרית" (1882, עם הכומר סי. טי. וילסון), "מצרים, הווה ומה שעתיד לבוא" (1885), "אוגנדה" (1886) ועבודות נוספות בנושאי אפריקה.
ב-1881, הוא שב לאדינבורו (כשבריאותו מעורערת קמעה), כדי להשלים את לימודי הרפואה שלו (LRCP, LRCS, Ed, 1884). כשהוא עדיין סטודנט לרפואה, הוא הצטרף לארגונים הבאים: עמית החברה המלכותית של אדינבורו, עמית החברה המלכותית לגאוגרפיה, חבר במכון האנתרופולוגי של בריטניה הגדולה ועמית מקביל בחברה האנתרופולוגית של ברלין.
נישואיו הראשונים ועיסוק ברפואה
ב-1884, הוא התקדם בלימודיו, בעיר מרבורג, כשהוא מקבל שם את התואר השני שלו, בשנת 1885. לאחר מכן, הוא עבד כרופא באדינבורו במשך מספר שנים, לא לפני שהוא מחליט לשוב לאפריקה, בנוסעו תדיר עם אשתו בכל רחבי אירופה.
התיאוסופיה והשחר המוזהב
פלקין המשיך לכתוב ולהוציא לאור: הוא ערך (בשיתוף פעולה עם אחרים) את אוסף מכתביו ועיתוניו של מהמט אמין פאשא, אותו הוא פגש (תורגם על ידי אשתו מרי) ואשר יצא לאור ב-1888. כמו כן, הוא הוציא לאור את הספר: "היפנוזה, או פסיכותרפיה", ב-1890. בעקבות הידרדרות בבריאותו בשל עומס ועבודה מאומצת הוא פנה לעסוק ברפואה בלונדון, 1896.
ב-1903, נפטרה אשתו מרי ורוברט החליט להגביר את מעורבותו הדתית הן במסגרת הנצרות האנגליקנית הן בשורות מסדרי הכישוף למיניהם. הוא פרש לנוח במנזר שנוהל על ידי כמרי העיירה מירפילד, אנגליה, "קהילת תחיית המתים", תוך שהוא מתלבט האם להצטרף למסדר זה. לכמה מכמרי העיירה היה עניין במיסטיקה נוצרית וכמו כן ברוזיקרוציאניזם ובמסדר השחר המוזהב. הם החשיבו את פלקין כדמות רמת מעלה בהקשר למסורת זו. אחד מהכמרים הללו, האב פיצג'רלד, ימלא מאוחר יותר תפקיד מרכזי במעברו של פלקין לניו זילנד.
באותה שנה, ב-1903, אירע פילוג בשורות מסדר השחר המוזהב, כשפלקין וברודי - אינס, התפצלו מארתור אדוארד ווייט כדי לייסד את מסדר הכשפים "כוכב הבוקר" (Stella Matutina). המשורר ויליאם בטלר ייטס הצטרף למסדר הזה והיה חבר בו למשך 20 שנה. סניף המקדש הראשי אליו השתייך פלקין ושהיה ממוקם בלונדון, היה קרוי בשם אמון (Amoun).
אדוני השמש
מאותו פרק זמן שבו פלקין החל להנהיג את מסדר "כוכב הבוקר", הוא נהיה נתון להשפעתם ההולכת וגוברת של "אדוני השמש", אדוני המסדר האגדיים ועוד ישויות בכירות במישור האסטרלי (Astral Plane) לכאורה. כבעל קשרים מעין אלו הוא חיזק את עמדתו כמנהיגו של המסדר. בסביבות 1908 הוא אף העלה טענה שהוא תקשר עם "מדריך ערבי", המכונה "ארה בן שמש" (Ara Ben Shemesh, האריה בן השמש), אחד משבט "בני האש" החיים במקדש מזרח תיכוני הנמצא אי שם במדבר. ארה בן שמש זה, לטענתו של פלקין, קיבל היתר מיוחד ליצור קשר ולהדריך סטודנטים מן המערב. על התקשור הראשון שלו לכאורה עם "ארה בן שמש", מסופר כנראה ב"אדם מרחיק - נדוד" (A Wayfaring Man), אשר מתאר שיחה בין פלקין ל-ארתור אדוארד ווייט, שנקטעה על ידי הופעתה של "ישות בעלת צללית". פלקין מיד קרא לאשתו הארייט אשר הייתה מגדת עתידות והיא חזתה ב. לכאורה, דמות זו המכונה בדיווח זה "הכשדית", תרה אחרי מישהו שיפעל לאחד בין הלימוד הרוחני, הן של תרבות המזרח, הן של תרבות המערב. כשהם למדו ש"ארה בן שמש" האמין ב"אדון, ישו הנוצרי", פלקין ווייט הסכימו לשתף עמו פעולה.
מורה רוחני אחר שהיה בעל השפעה על פלקין, היה שרי פרננדה (Sri Parananda), אותו פלקין פגש לראשונה, לטענתו, עוטה דמות בשר ודם, העולה כביכול מתוך אדי מעיינות באד פירמונט (Bad Pyrmont) שבגרמניה. ההתגלות הגשמית הזו, המתוארת כ"אדם מזרחי כהה עור, עם זקן ועיניים שחורות גדולות, עטויה גלימה שופעת וכובע חרוטי יוצא דופן", סיכמה להיפגש עם פלקין, בדיוק אחרי חודש, בלובי של מלון קרלטון שבלונדון. לפי פלקין, פגישתם העוקבת, פנים אל פנים היוותה את תחילתה של סדרת "מפגשים" שנמשכו על פני כמה שנים.
הבונים החופשיים והרוזיקרוציאניזם (מסדר צלב הוורד)
פלקין התקבל למסדר הבונים החופשיים בסניף מרי צ'אפל, אדינבורו ב-8 בינואר 1907, התקדם לדרגת "עמית אומן" ב-12 בפברואר והועלה לדרגת "בונה בכיר" ב-26 בפברואר. ב-11 באפריל, אותה שנה, הוא צורף לאגודת צלב הוורד שבאנגליה (Societas Rosicruciana in Anglia, SRIA), מטרופוליטן קולג', אשר אליו צורפו רק אנשים בדרגה של פלקין, "בונה בכיר". מנהל טקס הקבלה הרשמי היה דוקטור ויליאם ווין ווסטקוט, ה"קוסם העליון" של אגודה זו ומייסד - שותף של השחר המוזהב.
לפי החוקר ר. אלווד, בזמן שפלקין ביקר לראשונה בניו זילנד, בשנת 1912, הוא כבר היה בדרגת "32° בונה חופשי", אחת מהדרגות הבכירות ביותר במסדר, שהעניקה לו את היכולת לבקר ולבצע משימות מטעם החברים במסדר במדינה כה רחוקה. אולם, לפי ק. אדני, אשר השתייך לסניף ה-SRIA המקומי שבניו זילנד, התעניינותו של פלקין בבונים החופשיים הייתה כנראה מועטה; הוא מעולם לא שימש בתור מנהל סניף ואף לא היה חבר בשורות "הקשת הקדושה המלכותית" (Holy Royal Arch) ולכן זה בלתי סביר שהוא היה חבר בכיר בארגונים כאלו ואחרים שהיו קשורים בבונים החופשיים. המניע שלו שהביא אותו להצטרף למסדרים הללו, הוא כנראה רצונו לבנות יחסי אמון בינו לבין מיסטיקנים אירופאים וליצור קשר עם חבריו של מסדר צלב הוורד המקורי. אנה שפרנגל, שהייתה חברה במסדר אגדי גרמני זה, שתקשר עם ישויות בכירות מעין אלוהיות, תמכה לכאורה בהקמתו של מסדר השחר המוזהב. פלקין היה בטוח שהיא והמסדר אליו השתייכה עדיין פעלו תחת מעטה חשאיות, לצד אמונתו בהימצאות קברו של כריסטיאן רוזנקרויץ, אי שם בגרמניה. בחיפושיו אחרי קבוצה זו, הוא והארייט נסעו לאירופה ב-1906, 1910 ו-1914, ובמהלך אחד מהביקורים הללו הוא נפגש עם רודולף שטיינר והוא אף טען שקיים מפגשים עם כמה מחברי מסדר צלב הוורד. פלקין החשיב את שטיינר, כחבר מסדר בכיר ביותר ולאחר פגישתם שילב אלמנטים הלקוחים מ-האנתרופוסופיה במסגרת עיסוקו המקצועי כרופא, כולל הומאופתיה.
כשהזוג פלקין ביקר בגרמניה במהלך 1914, הם הושמו תחת בידוד, בזמן שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה ב-4 באוגוסט. הסיפור הבדוי על חייו, אותו חיברה הארייט, מציע שהוא נשלח לגרמניה למטרת משימה דחופה על ידי "אדון השמש" ארה בן שמש, למרות כל האזהרות לגבי מלחמה ממשמשת ובאה. הם הצליחו להתחמק ממעצר ונמלטו מהמדינה דרך הולנד הנייטרלית בעזרתם של בונים חופשיים גרמנים.
ניו זילנד
בשובו לאנגליה בשנת 1916, מונה פלקין למפקח הכללי של המכללות שבמושבות הבריטיות, מטעם ה-SRIA, למרות שכנראה הוא כלל לא כיהן בתפקיד זה. באותה שנה, הוא גם ייסד עוד שלושה "מקדשים" של "כוכב הבוקר", ולצד מסדר שולי נוסף אותו ייסד הכריז על הקמת "גילדת הקדוש רפאל". הוא אף פרסם מאמרים בנושא "רפואה רוזיקרוציאנית". בשיאן של התקפות ה-U Boat, הצוללות הגרמניות על הצי הימי הבריטי, היגר עם משפחתו לניו זילנד כדי לגור שם באורח קבע, כשבריאותו מתערערת, תוך שהוא סובל מהתפרצות חוזרת ונשנית של מלריה ומחלות טרופיות אחרות.
פלמן אנדרייב
פלמן פלמנוב אנדרייב (בבולגרית: Пламен Пламенов Андреев; נולד ב-15 בדצמבר 2004 בסופיה שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת לבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית.
קריירת מועדונים
אנדרייב גדל במחלקות הנוער של בוטב 57 ולבסקי סופיה. ב-23 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לבסקי סופיה, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 על צ'רנו מורה וארנה במסגרת ליגת העל הבולגרית לעונת.
רוברט ויליאם פלקין
ניו זילנד
שנה אחת מאוחר יותר, בספטמבר 1917, פלקין כתב לוויליאם ווסטקוט, אחד משני מייסדיו העיקריים של השחר המוזהב, כי ב-"מקדש סמאראגדום ת'אלאסס" היו מיוחס מאמר חברים עשרים איש במסדר השני, שלושים וארבעה במסדר הראשון ועשרה אנשים מחכים להצטרף.
פלקין נהיה מעורב בדת הבהאית, דרך פגישתו בלונדון עם עבד אל-בהאא', בשנת 1911, בבית ההארחה של הליידי בלומפילד. פלקין חשף את מוריס צ'יימברס לדת החדשה ואף הראה לו שתי טבעות אבן בהאיות אשר עבדול בהאא' העניק לו במתנה. לפלקין מיוחס מאמר שכתב על הדת הבהאית שפורסם בעיתון ניו זילנדי מקומי. אמנם ידוע על מאמר מוקדם יותר שפורסם על ידי הבריטית-בהאית אליס באקטון, בשנת 1909 בערך, בעיתון מקומי אחר שבאזור האבלוק, עיתון בשם ה"מבשר" (The Forerunner).
פלקין בילה את שארית חייו בניו זילנד, שם הוא המשיך לעסוק ברפואה יועצת, כמו גם במאגיה, תוך שהוא עובר משברים של בריאות לקויה. אישיותו החזקה וחריפותו השכלית, בשילוב עם אופי נעים ונדיב, הביאו לפתחו מטופלים ממקומות מרוחקים, כולל אוסטרליה. ב-28 בדצמבר 1926, הוא נפטר בהאבלוק נורת' ונקבר בבית העלמין המקומי תוך שהוא צופה על בניין המסדר אותו ייסד ("ווארה רה, "בית השמש"), לבוש בגלימתו ובצלב הסגול של "אביר מסדר השולחן העגול". הוא הותיר אחריו את אשתו השנייה הארייט, בתו את'לווין ואת שני בניו; מאוחר יותר נקברו לצדו גם אשתו ובתו, הארייט ואת'לווין, כל אחת.
חאתם בן ערפה
חאתם בן ערפה (בערבית: حاتم بن عرفة; נולד ב-7 במרץ 1987 בפריז) הוא כדורגלן צרפתי ממוצא תוניסאי המשחק בעמדת הקשר.
תחילת הקריירה
בן ערפה החל את הקריירה בבצ'אנטאיי מלבארי, קבוצה מדרום פריז. לאחר שנתיים עבר למונטרוג', ב-1998 עבר למועדון בולון-ביאנקור ובשנת 1999 עבר לאקדמיית קליירפונטיין (Clairefontaine).
אולימפיק ליון
בגיל 15 הצטרף לקבוצת הצרפתית אולימפיק ליון באותו שנה בה היא זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הצרפתית. בחודשאוגוסט 2004, לאחר שנתיים באקדמיה לנוער של ליון, חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו, וקיבל את חולצה מספר 34.
המשחק הרשמי הראשון שלו היה נגד ניס בעונת 2004-2005 בו שיחק 68 דקות. הגול הרשמי הראשון שלו הובקע ב-11 בספטמבר 2004, בניצחון על סטאד רן. בנוסף באותה העונה, כבש את השער הראשון שלו במסגרת ליגת האלופות נגד מנצ'סטר יונייטד. לאחר שהשחקנים פלורן מאלודה וסילבן וילטור עזבו את המועדון, המנג'ר אליין פרין שינה את מערך הקבוצה ל-4-3-3 וכך השחקן קיבל הזדמנות להראות את יכולתו כקשר התקפי שמאלי. השחקן הסתגל במהרה למערך הקבוצתי וכבש בניצחון 1–5 של ליון על מץ ב-15 בספטמבר. בסיום אותה העונה זכה בתואר "השחקן הצעיר של העונה" של האיחוד הלאומי של כדורגלנים מקצועיים (UNFP) בצרפת.
בסוף עונת 08–2007 יחסיו עם הנהלת ליון הסתבכו והוא החליט לעזוב את המועדון ולעבור לאולימפיק מרסיי שרכשה אותו תמורת 12 מיליון יורו.
אולימפיק מרסיי
בן ערפה החליף את הספרה על חולצתו למספר 10, ופתח את העונה עם הקבוצה בניצחון 0–2 על גרנובל, במשחק בו שיחק 68 דקות. השער הראשון שלו במדי מארסיי נכבש בניצחון על טרליסלאק במסגרת גביע צרפת, וחודש לאחר מכן הוא רשם את הבישול הראשון שלו בניצחון 1–5 על ולנסיאן. בן ערפה כבש גם במסגרת ליגת האלופות במשחק נגד פ.צ. קופנהגן.
ניוקאסל יונייטד
ב-27 באוגוסט 2010, עבר בהשאלה לעונה אחת בניוקאסל יונייטד, ששילמה למארסיי 2 מיליון ליש"ט כדמי השאלה ו-5 מיליון ליש"ט כאופציית רכישה. לאחר שקיבל את חולצה מספר 37, הוא ערך ב-11 בספטמבר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר עלה כמחליף בהפסד ניוקאסל 0–2 לבלקפול. את שערו הראשון בניוקאסל כבש ב-18 בספטמבר, בניצחון על אברטון 1-0.
ב-3 באוקטובר, נפצע במשחק מול מנצ'סטר סיטי בעקבות תיקול חריף שנעשה על ידי נייג'ל דה יונג, ושבר את רגלו השמאלית. כתוצאה מכך, לא שיחק בשאר העונה אף על פי שב-5 באפריל 2011 כבר חזר להתאמן עם הקבוצה.
במהלך העונה, פורסם בכלי התקשורת שמארסיי הגיעה להבנה עם ניוקאסל וזו קנתה אותו תמורת סכום שלא פורסם.
במשחקי טרום העונה חזר לשחק, אך נפצע שוב במהלך סיבוב משחקים בארצות הברית ושהה בביתו עד 18 בספטמבר 2011.
לאחר חזרתו במשחק נגד בלקבורן במסגרת גביע הליגה, כבש בן ערפה שער כשהוא רץ ממחצית המגרש ועובר בדרך שבעה שחקנים. שבועיים לאחר מכן כבש שוב שער יוצא מן הכלל במשחק נגד אברטון בליגה כשהוא משתחרר מהשומר שלו בסיבוב פנטסטי עם העקב בזמן שהוא דוהר אל עבר שער היריב ועובר בין שלושת שחקני ההגנה של אברטון (לימים שער השנה ב-2012/13).
ב-2014 השאילה ניוקאסל את בן ערפה להאל סיטי. בתום העונה חזר בן ערפה לניוקאסל ושוחרר ממנה.
צרפת וספרד
לאחר שעזב את ניוקאסל חתם בן ערפה בניס. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה נגד מונקו. לאחר שבוע כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 3-3 נגד טרואה. במדי ניס כבש 17 שערי ליגה ב-34 הופעות.
ב-2 בספטמבר 2018 חתם בן ערפה לשנתיים בסטאד רן. ב-20 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1–2 על יבלונץ בהליגה האירופית, בו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. עם הקבוצה זכה בגביע הצרפתי לאחר ניצחון בגמר נגד פריז סן ז'רמן.
ב-28 בינואר 2020 חתם בריאל ואיאדוליד עד לסוף העונה לאחר חצי שנה ללא משחק. ב-8 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד ויאריאל. במדי הקבוצה ערך 5 הופעות ליגה.
ב-7 באוקטובר 2020 חתם בן ערפה במועדון הכדורגל ז'ירונדן דה בורדו.
ב-19 בינואר 2022 חתם בן ערפה בליל.
קריירה בינלאומית
בן ערפה הופיע בנבחרת הנוער של צרפת עד גיל 17, שם הוא כבש 16 שערים ב-22 משחקים. בשנת 2004, לקח חלק בהרכב הנבחרת הצעירה עם כוכבים כמו סמיר נאסרי וקארים בנזמה במסגרת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17.
את השער הראשון שלו במשחק בינלאומי, כבש נגד אירלנד. לאחר מכן הוא כבש נגד טורקיה ופורטוגל, ומאוחר יותר שיחק גם בטורניר אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 21 נגד רומניה.
ב-10 באוקטובר 2007 זומן לנבחרת צרפת על ידי מאמן הנבחרת, ריימונד דומנק במקומו של לואיס סאהה במסגרת מוקדמות יורו 2008, והשתתף במשחקים נגד איסלנד וליטא.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הייתה בניצחון צרפת על איי פארו 6-0, בו שיחק 64 דקות ונכנס לרשימת הכובשים כשהבקיע את השער האחרון.
שיחק גם במסגרת יורו 2012 ושותף לראשונה בהפסד 0–2 לשוודיה במשחק האחרון בבית ד'. צרפת עלתה לרבע הגמר, אך הפסידה 0–2 לספרד.
טום יפת
טום יפת (נולד ב-5 בדצמבר 1993) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
קורות חייו
יפת נולד וגדל בשכונת התקווה, למד בתיכון "ראשית" - עירוני ח' בתל אביב. תפקידו הראשון והמשמעותי של יפת היה בסרט הקולנוע הישראלי, "מנתק המים" בבימויו של עידן הובל, שם שיחק בתפקיד ראשי לצד גבי (משה איבגי) את בנו, בועז, שוער כדורגל מוכשר שמאוד מחובר לאביו. יפת משתתף בתיאטרון הקהילתי בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין", מתוך לימודיו משחק בהצגה "הכלה מאלנבי" לצד בן רביאן, עדן בר ואחרים.
ממרץ 2014 ועד אפריל 2015 השתתף בהצגה "פריחת ההדרים" בבימויו של השחקן יחזקאל לזרוב לצד אודי פרסי, סיון לוי ועוד. החל מנובמבר 2014, משחק בדמות ראשית את לירון ביטון בסדרה "שכונה" של גיורא חמיצר בבימויו של אורן שקדי בערוץ ניקלודיאון של HOT, ליד שחקנים מוכרים כמו ליאנה עיון, תותי ניניו, יוסי מרשק ועוד. בשנת 2015 שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בעונה השלישית של הסדרת הקומית "פולישוק". החל ממאי 2015 משחק את תומר, בסדרת הנעורים "להתבגר" על פי סדרת הספרים של גלילה רון פדר, "להתבגר". הסדרה שודרה בערוץ 10.
איוואן שולה
איוואן שולה (בקרואטית: Ivan Šola; נולד ב-12 בדצמבר 1961) הוא ספורטאי עבר קרואטי, שייצג אותה ב-3 אולימפיאדות.
טום יפת
קורות חייו
ב-2018 חזר לשחק את דמותו של לירון ביטון בעונה השנייה והשלישית של שכונה.
איוואן שולה
ביוגרפיה
איוואן שולה נולד וגדל בספליט, קרואטיה. בגיל צעיר הוא התעניין בענפי ספורט הקשורים עם מהירות. בצעירותו הוא השתתף בתחרויות אופנוע והיה אלוף קרואטיה. באותה תקופה הוא השתתף בפרסומות לצד מיס יוגוסלביה אנה סאסו. בשנת 2003 הוא השתתף במרוצי סירות מנוע.
טום יפת
קורות חייו
נכון לשנת 2023, השחקן טום יפת מתגורר עם בת זוגתו במרכז הארץ.
איוואן שולה
ביוגרפיה
בשנת 1999 שולה התחיל להתאמן במזחלות ונכלל בנבחרת קרואטיה. בעקבות הצלחות בזירה הבין-לאומית הוא קיבל זכות להגיע לאולימפיאדת סולט לייק סיטי וסיים את התחרות למזחלות ל-4 אנשים במקום ה-26.
הוא המשיך להשתתף בתחרויות לרבות אליפויות העולם ותחרויות גביע העולם בתחרויות מזחלות לזוגות ול-4 אנשים. באולימפיאדת טורינו הוא סיים את התחרות למזחלות ל-4 אנשים במקום ה-23. למרות גילו המתקדם הוא היה בין מובילי הנבחרת גם באולימפיאדת ונקובר וסיים את התחרות למזחלות ל-4 אנשים במקום ה-20 - התוצאה הטובה ביותר בין שלוש ההופעות באולימפיאדות.
שולה הוא גם עסקן ספורט. בשנת 2007 נבחר לנשיאות איגוד קרואטי לספורט מוטורי. החל בשנת 2011 הוא מכהן כיושב ראש של איגוד קרואטי למזחלות.
בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש
בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש (בהונגרית: Gránátos utcai izraelita temető) הוא בית הקברות האורתודוקסי היחיד הפועל בבודפשט בשנות ה-2000.
היסטוריה
בית הקברות מוקף גדר ובכניסה אליו ממוקם בית לוויות בן שלוש קומות צבוע בצהוב. בבית הלוויות חדרים נפרדים לנפטרים גברים ונשים. בהשוואה לבית הלוויות של בית הקברות ברחוב קוזמה הצמוד, בניין זה הוא פוריטני ומינימליסטי. המבואה מסוידת בלבן ומוצב בה שלט בעברית. מנקודה זו ניתן להגיע לחדרי הטהרה של בית ההלוויות של הנשים ושל הגברים, שם מכינים את המתים לקבורה על פי מצוות הדת המחמירות (האורתודוקסים).
הדבר המעניין ביותר בבית הקברות הוא שעל פי מסורת הקבורה לא ניתן לכסות את הקברים. כיסוי יכול להיבנות רק במקרה של אנשים מפורסמים עם פתרון הדומה לגג אוהל. בבית קברות זה טמונים כמאה דרי בית האבות ברחוב אלמה שנטבחו שם במהלך מלחמת העולם השנייה, כמו גם רבים ובולטים מהיהדות האורתודוקסית (בעיקרו חרדית) ההונגרית: רבנים, מנהיגים דתיים, ראשי הקהילה היהודית, כגון: מרטין וייס, ינו שיק, מור קוהן, ארמין שכטר, מתיאש וייס.
עד 1995 שימש בית הקברות כתחנה הסופית של חשמלית מספר 28 ואחרי זה של 37. מאז סגירת קווים אלה ישנה תחנת אוטובוס בפינת רחוב קוזמה ורחוב גראנאטוש בה עוצרים אוטובוסים 68 ו -195. כעת בית הקברות נמצא ברשות ובהשגחה של הקהילה היהודית האוטונומית היהודית האורתודוקסית, שלקחה על עצמה את המשימה מהתאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה לאחר ההכרה בהם כזרם יהודי דתי עצמאי בשנת 2012.
ניקי מקריי
ניקי קסנגיין מקריי-פנסון (באנגלית: Nikki Kesangane McCray-Penson; 17 בדצמבר 1971 – 7 ביולי 2023) הייתה כדורסלנית ומאמנת כדורסל אמריקאית. היא שיחקה בעמדת הרכזת בליגת ה-WNBA ובנבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים. היא הייתה המאמנת של קבוצת כדורסל הנשים של אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי מ-2020 עד 2021, והוכנסה להיכל התהילה של כדורסל הנשים ב-2012.
קריירת משחק
מקריי, שגובהה היה 1.80 מטרים, שיחקה כדורסל מכללות באוניברסיטת טנסי וב-1996 חתמה בקבוצתה המקצועית הראשונה, קולומבוס קווסט מליגת ה-ABL. לאחר שזכתה בפרס ה-MVP בעונת 1996/97 עברה לליגת ה-WNBA, ושיחקה במדי וושינגטון מיסטיקס, אינדיאנה פיבר, פיניקס מרקורי, סן אנטוניו סטארס ושיקגו סקיי. היא נבחרה שלוש פעמים למשחק האולסטאר של ה-WNBA בין 1999 ל-2001 וקלעה 2,550 נקודות בקריירה.
קריירת אימון
בין 2008 ל-2017 שימשה מקריי עוזרת מאמן באוניברסיטת קרוליינה הדרומית. ב-2017 מונתה למאמנת ראשית באוניברסיטת אולד דומיניון, וב-2020 למאמנת של אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי. היא התפטרה מתפקידה באוקטובר 2021 מסיבות בריאותיות, אך ב-2022 מונתה לעוזרת מאמן באוניברסיטת ראטגרס.
חיים אישיים
בנוסף לקריירת המשחק שלה, יצרה מקריי שם גם בתחום השירות לקהילה. ב-1999 היא נבחרה על ידי ספריית הקונגרס לדוברת המרכזית בפתיחת חודש היסטוריית הנשים. בשנת 2000 היא נבחרה על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון למועצת הנשיא לכושר גופני וספורט.
מקריי אובחנה כחולה בסרטן השד בשנת 2013, כשאימנה בקרוליינה הדרומית. היא נכנסה להפוגה מאוחר יותר באותה שנה.
מגרש (מקרקעין)
במקרקעין, מגרש או חלקה הם שטח או קדסטר בבעלות או שנועדה להיות בבעלות של בעלים מסוימים. מגרש נחשב בעצם כחלק שטח של נכס מקרקעין במדינות מסוימות או מקרקעין (כלומר כמעט אותו דבר) במדינות אחרות. בעלים אפשריים של חלקה יכולים להיות אדם אחד או יותר או ישות משפטית אחרת, כגון חברה/תאגיד, ארגון, ממשלה או נאמנות. צורה נפוצה של בעלות על מגרש נקראת זכות בעלות בלתי מוגבלת במדינות מסוימות.
שטח קטן של קרקע שהוא ריק למעט משטח מרוצף או שיפור דומה, בדרך כלל כולם משמשים לאותה מטרה או באותו מצב נקרא לעיתים קרובות גם חלקה. דוגמאות לכך הן חניון מרוצף או חלקת גינה מעובדת. מאמר זה מכסה חלקות (שנקראות יותר מגרשים במדינות מסוימות) כחלקות קרקע מוגדרות המיועדות להיות בבעלותם כיחידות של בעלים.
כמו רוב סוגי הנכסים האחרים, מגרשים או חלקות שבבעלות גורמים פרטיים חייבים בארנונה תקופתית או מס רכוש המשולם על ידי הבעלים לרשויות מקומיות כגון מחוז או עירייה. מיסי מקרקעין אלו מבוססים על שווי השומה של המקרקעין; מיסים נוספים חלים בדרך כלל על העברת בעלות ומכירת נכס. אגרות אחרות על ידי הממשלה אפשריות עבור שיפורים כגון שוליים ומדרכות או דמי השבחה עבור בניית בית על מגרש ריק. גם בעלי נכסים בארצות הברית ובמדינות שונות אחרות כפופים למגבלות ייעוד ואחרות. מגבלות אלו כוללות מגבלות גובה בנייה, מגבלות על סגנון אדריכלי של מבנים ומבנים אחרים, חוקי נסיגה וכו'.
בניו זילנד מגרשים מתוארים בדרך כלל כחלקים.
יחסי אירלנד–אתיופיה
יחסי אירלנד–אתיופיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1994.
סקירה כללית
בשנת 2007 אירלנד תרמה 58.94 מיליון דולר לאתיופיה, ובכך הפכה לתורמת השישית בגודלה של אתיופיה. אירלנד מתמקדת בהענקת סיוע לאתיופיה בתחומים כגוון בריאות, חינוך ומיגור מחלת האיידס באדמת אתיופיה. בינואר 2003, שר הפיתוח והסיוע האירי, טום קיט, ביקר באתיופיה כדי לראות כיצד אירלנד מסייעת לאתיופיה במגפת הרעב שפקדה את המדינה באותה העת. קיט ביקר באזור תיגראי אשר נחשב לאזור שהושפע בצורה הקשה ביותר במגפת הרעב.
בלמונט (מצודה)
בלמונט (צרפתית Belmont - "הר יפה") הוא שרידי מבצר צלבני היושב בראש תל צובה שנבנה על פי ההערכות בתקופת שלטונו של המלך פולק מאנז'ו בין השנים 1140–1160.
היסטוריה
תל צובה השוכן בתחומי קיבוץ צובה, הוא תל ארכאולוגי עתיק המזוהה עם היישוב המקראי צובה, הנזכר לראשונה בתנ"ך כציון מקום ישובו של יגאל בן נתן מצובה, אחד מגיבוריו של דוד (שמואל ב', פרק כ"ג, ל"ו). משנת 1986 נערכו בתל צובה חפירות ארכאולוגיות מצומצמות על ידי בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים מהן עולה כי המקום יושב ברציפות החל מתקופת בית ראשון (1000–586 לפנה"ס) ועד התקופה הביזנטית (324–638 לספירה).
המבצר בתקופה הצלבנית
בתקופה הצלבנית בין השנים 1140–1160 לספירה בנו אבירי המסדר ההוספיטלרים על שרידי היישוב הביזנטי מצודה צלבנית שזכתה לשם בלמונט קרי ההר היפה. המבצר התקיים זמן קצר בלבד שכן לאחר קרב קרני חיטין שנערך בשנת 1187 ובמהלכו הובסו הצלבנים, נכנעו תושבי מבצר בלמונט לכוחותיו של צלאח א-דין, שהורה על הריסת המבצר.
המבצר לאחר התקופה הצלבני
בתקופה הממלוכית הוקם על שרידי המבצר הצלבני הכפר הערבי סובא. כפר זה המשיך להתקיים גם במהלך התקופה העות'מאנית, דבר זה ידוע מתעודת מיסוי עות'מאנית, על פי המוכסים חיו בכפר כששים משפחות מוסלמיות וכ-7 משפחות נוצריות, שגידלו זיתים, גפן, חיטה ושעורה. בשנת 1834, בימי מרד האפנדים, ברחו לכפר צובא בני משפחת אבו גוש (על שמם היישוב אבו גוש הסמוך לתל צובה) יחד עם נאמניהם לאחר שמרדו בשלטון מצרים. שליט מצרים אברהים פחה כבש את המקום והרס את המצודה בראש ההר. בתקופת המנדט הבריטי הייתה בתחומי הכפר מצודה קטנה לשמירת הדרך לירושלים. במלחמת העצמאות שימש הכפר (בדומה לכפר ששכן בקסטל הסמוכה) בסיס לכוחות הערבים שניסו לחסום את הדרך שהובילה לירושלים. עד למלחמת העצמאות היה במקום הכפר הערבי צוּבַא שנכבש ב-13 ביולי 1948 על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני. קיבוץ צובה, שנוסד בחודש אוקטובר 1948, הוקם ממערב לתל.
שרידים ארכאולוגיים
במקום ניתן לראות כיום את שרידי הכפר הערבי החרב צובא, את שרידי המבצר הצלבני בלמונט, הכוללים חומה חיצונית הבנויה מאבני גזית, שהונחו על בסיס משופע חצוב בסלע, לחומות הצלבניות יש שמונה צלעות ואורכן 215 מטר. במרכז המבצר שרידי מגדל ובסיסי אמנות שתמכו את הקומה שמעל. זו שימשה, למגורי המפקד וחייליו. בקומת הקרקע יש גם שרידי מחסנים וגת מטויחת. בקיר המבנה הכיפתי הסמוך יש חריתה של סוס (או חמור), באבן אחרת ישנה חריתה צלבנית של צמח תלתני הפוך. המבצר מוקף בחפיר, כמו כן ישנה חומה פנימית עם מספר שערים, מנהרת מילוט, כנסייה, ובורות מים. מסביב לתל שרידים חקלאיים רבים, ובעיקר טרסות, מערכות מים וגיתות. עוד מצויים באזור קברים מימי בית ראשון.
מל האריס
מרי אלן "מל'" האריס (באנגלית: Mary Ellen "Mel" Harris; נולדה ב-12 ביולי 1956) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית הידועה בעיקר בזכות תפקידה כהופ מרדוק סטדמן בסדרת הדרמה שלושים ומשהו (1987 – 1991), עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בשנת 1990.
ביוגרפיה
האריס נולד בבית לחם, פנסילבניה, בתם של מרי מייקל "מייק", מורה למדעים בתיכון, ווורן האריס, מאמן כדורגל בתיכון בית לחם באוניברסיטת פרינסטון. האריס גדלה בנורת' ברונסוויק, ניו ג'רזי היא סיימה את בית הספר התיכון ניו ברונסוויק בשנת 1974. לפני שהחלה לעסוק במשחק, האריס הופיע כמתמודדת בתוכנית "הפירמידה" בהנחיית דיק קלארק. מאוחר יותר היא הופיעה כסלבריטאית באותה תוכנית תוכנית בהנחיית ג'ון דוידסון בשנת 1991.
קריירה
תפקיד הבכורה של האריס היה בתפקיד ראשי בסרט הפעולה "מבוקש: מת או חי" משנת 1987 בכיכובו של רוטגר האוור. מאוחר יותר היא כיכבה בתפקיד ראשי לצד קן אולין, פטרישיה ווטיג, מלאני מאיירון, טימותי באספילד, פיטר הורטון ופולי דרייפר בסדרת הדרמה שלושים ומשהו ובו גילמה את הופ מרדוק סטדמן. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת והאריס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - בסדרת טלוויזיה לשנת 1990. היא ביימה פרק אחד במהלך העונה האחרונה. הסדרה ירדה מהמרקע בשנת 1991. באותה תקופה היא גם כיכבה בסרט האימה "הארון של קמרון" (1988) ובקומדיית האקשן "K-9" לצד ג'ים בלושי. בשנת 1989 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "צלב האש". בשנת 1989 נבחרה על ידי מגזין "הרפרס בזאר" לאחת מ"הנשים היפות ביותר באמריקה".
האריס הופיעה במספר סדרות טלוויזיה בשנות האלפיים, בין היתר בסדרות מגע של מלאכים, סטארגייט SG-1, הבית הלבן, ג'אג, האוס ומחשבות פליליות. היא הפיקה ויצרה את הדרמה "נקיפות מצפון" המבוססת על רומן משנת 1978 של ג'ודית קרנץ. לאחר הפסקה של שש שנים, בשנת 2013 חזרה האריס לטלוויזיה שהופיע בשני הפרקים של חוק וסדר: מדור מיוחד. בשנת 2016, האריס כיכבה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה עצום את העין, ובשנת 2017 עד 2018 שיחקה בסדרה הקומית מתחזים. בשנת 2020, ABC החלה בהפקת סרט המבוסס על הסדרה שלושים ומשהו ופורסם כי האריס אמורה לחזור לשחק לצד אולין, בוספילד ווטיג.
חיים אישיים
האריס הייתה נשואה שש פעמים. נישואיה (בסדר כרונולוגי) כוללים: דייוויד סילברג'לד (1978 – 1979), בריאן קילקומונס (1980 – 1982), הצלם דייוויד הום קנרלי (1983 – 1988) (נולד להם הבן ביירון ב-1984), השחקן קוטר סמית' (1988 – 1996) (נולדה להם הבת מדליין באפריל 1990), בנקאי ההשקעות מייקל טומיי (2001 – 2006), והתסריטאי והמפיק הבעל הנוכחי בוב ברוש.
ת'נאסיס אדטוקומבו
את'נאסיוס "ת'נאסיס" אדטוקומבו (ביוונית: Αθανάσιος "Θανάσης" Αντετοκούνμπο; נולד ב-18 ביולי 1992) הוא כדורסלן יווני המשחק בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
אחיהם המבוגר של השחקנים יאניס, קוסטאס ואלכס אדטוקומבו.
השנים הראשונות
אדטוקומבו נולד באתונה שביוון להורים ממוצא ניגרי. אביו צ'ארלס היה בעברו כדורגלן, ואמו ורוניקה הייתה קופצת לגובה. עד שנת 2013 היו אדטוקומבו וארבעת אֶחיו חסרי אזרחות, מכיוון שהחוק היווני מכיר באזרחים על פי חוק הדם, ולא היו ברשותם תעודות זהות או תעודות לידה ניגריות. ב-9 במאי 2013 זכו חמשת האחים לאזרחות יוונית.
בשנת 2008 החל אדטוקומבו לשחק בקבוצת הנוער של פילאת'ליטיקוס ממזרח אתונה, ולקראת עונת 2012/2013 עבר יחד עם אחיו יאניס לקבוצת הבוגרים של המועדון מליגת המשנה היוונית. לאורך אותה עונה קלע 12.2 נקודות בממוצע למשחק, ובמהלכה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת העל היוונית, על אף ששיחק בליגת המשנה.
את עונת 2013/2014 פתח בפילאת'ליטיקוס, אך בנובמבר 2013, לאחר 4 משחקים, עבר לשחק עבור דלאוור 87' מליגת הפיתוח של ה-NBA. במהלך העונה רשם ממוצעים של 12.0 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית ההגנה השלישית של העונה.
וסטצ'סטר וניו יורק ניקס
בדראפט ה-NBA 2014 נלקח אדטוקומבו בבחירה ה-51 על ידי ניו יורק ניקס, אך לא זכה להצעת חוזה מהקבוצה וחתם בקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – וסטצ'סטר ניקס. בשתי עונותיו בקבוצה קלע 12.4 נקודות והוריד 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. בינואר 2016 חתם על חוזה ל-10 ימים בניו יורק ניקס, ובסיומו חזר לשחק בווסטצ'סטר עד לסיום העונה.
אנדורה
לקראת עונת 2016/2017 חתם אדטוקומבו על חוזה בקבוצת אנדורה מליגת העל הספרדית. בעונתו היחידה בקבוצה הוביל אותה לפלייאוף הליגה לראשונה מזה 22 שנים, לצד גאורגי שרמדיני ואנדרו אלביסי. במשחק רבע הגמר הפסידה אנדורה מול האלופה שבדרך, ריאל מדריד, בתוצאה 93–99. לאורך העונה קלע אדטוקומבו 7.8 נקודות בממוצע למשחק.
פנאתינאיקוס
ביולי 2017 חזר אדטוקומבו ליוון כאשר חתם על חוזה לשנתיים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג. בשתי העונות זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוונית, והודחה מהיורוליג על ידי ריאל מדריד בשלב רבע הגמר. בעונת 2018/2019 זכתה פנאתינאיקוס בגביע היווני, לאחר שגברה על פאוק סלוניקי במשחק הגמר. בשתי עונותיו עם הקבוצה רשם ממוצעים של 7.2 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק בליגה היוונית, ו-3.9 נקודות ו-2.0 ריבאונדים למשחק ביורוליג.
מילווקי באקס
לקראת עונת חתם על חוזה לשנתיים במילווקי באקס, בה משחק אחיו יאניס. באותה עונה התאחד בבאקס צמד אחים נוסף – התאומים הזהים ברוק ורובין לופז. בעונת זכה עם הבאקס באליפות ה-NBA.
נבחרת יוון
בקיץ 2016 השתתף אדטוקומבו לראשונה במשחקי נבחרת יוון בכדורסל, במוקדמות טורניר הכדורסל של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. בשלושת משחקי הנבחרת קלע 7.3 נקודות בממוצע למשחק. ביורובאסקט 2017 קלע 6.1 נקודות למשחק עבור נבחרתו, אשר הפסידה מול נבחרת רוסיה ברבע הגמר, וסיימה במקום השמיני. בטורניר גביע העולם 2019 אכזבה נבחרת יוון כאשר הודחה כבר בשלב הבתים השני, וסיימה במקום ה-11 בלבד. לאורך הטורניר קלע אדטוקומבו 6.0 נקודות בממוצע למשחק.
מאלמה ארנה
מאלמה ארנה (בשוודית: Malmö Arena) הוא אולם מקורה רב תכליתי במאלמה שבשוודיה.
היסטוריה
ההחלטה לבנות אולם חדש במאלמה הוגשה לראשונה במאי 1997, הרישיון להתחלת בניית האולם אושר על ידי עיריית מאלמה בספטמבר 2006.
ב-2008 נפתח האולם באופן רשמי, באירוע הפתיחה של המקום הופיעו אמנים רבים וביניהם ייל יונסון.
עבור אירועי ספורט האולם מכיל 12,600 מקומות ישיבה.
ב-2011 הזמרת בריטני ספירס ביצעה הופעה במקום.
ב-2014 אירח האולם את אליפות העולם בהוקי קרח לצעירים.
האולם אירח מספר קונצרטים ואירועי מוזיקה שונים, אירוויזיון 2013 נערך במקום, שוודיה בחרה בו לארח את התחרות עקב מיקומו האסטרטגי במערכת התחבורה השוודית וכמו כן היה רצון לקיים את התחרות באולם קטן יותר מבשנים הקודמות.
המקום צפוי לארח את אירוויזיון 2024.
תערו של היצ'נס
תערו של היצ'נס (באנגלית: Hitchens's razor) הוא מעין תער אפיסטמולוגי, כלל לדחיית טענות מסוימות באשר לידע, שנוסח על ידי העיתונאי, הסופר ואיש הרוח כריסטופר היצ'נס (1949–2011) ונקרא על שמו. היצ'נס ניסח את "התער" כך: "מה שניתן לטעון ללא ראיות, ניתן גם לבטל ללא ראיות". משתמע מכך שנטל ההוכחה לגבי אמיתותה של טענה מוטל על הטוען; אם נטל זה לא יתקיים, הרי שהטענה מופרכת, ומתנגדיה אינם צריכים להתווכח עוד על מנת לדחותה. היצ'נס השתמש בביטוי זה במיוחד בהקשר של הפרכת אמונה דתית.
ניתוח
התער של היצ'נס כונה גם "גרסה מודרנית" של הפתגם הלטיני Quod gratis asseritur, gratis negatur ("מה שנטען בחופשיות [כלומר, ללא סימוכין] ניתן לנטוש בחופשיות"). גרסה נוספת לתער של היצ'נס היא: "מה שנטען ללא סיבה (או הוכחה), ניתן להכחיש ללא סיבה (או הוכחה)", אימרה שהמקור לה הוא כנראה מהמאה ה-17 או קודם לכן. אמירה דומה היא העיקרון המשפטי המיוחס למשפטן הרומי יוליוס פאולוס פרודנטיסימוס (Julius Paulus Prudentissimus), בן המאות השנייה והשלישית לספירה, Ei incumbit probatio qui dicit, non qui negat ("חובת ההוכחה היא על הטוען, לא על המכחיש"). עיקרון זה נקשר באופן מסורתי לחזקת החפות מפשע במשפט האנגלי. בשנות ה-80 טען הפילוסוף אנטוני פלו (Flew) שזוהי אקסיומה מקדימה נאותה בוויכוחים על קיומו של אלוהים, בטענה ש"חזקת האתאיזם" מוצדקת עד שתאיסט ימציא, ינכיח, ראיות טובות בעד קיומו של אל.
התער של היצ'נס הוצג לצד אמת המידה של סייגן ("טענות יוצאות דופן דורשות ראיות יוצאות דופן") כדוגמה לראייתיות בתוך תנועת האתאיזם החדש.
ביקורת
הפילוסוף מייקל ו' אנטוני (Antony, 2010) טען שלמרות השימוש בתער של היצ'נס כדי לדחות את האמונה הדתית ולתמוך באתאיזם, נראה שהחלת התער על האתאיזם עצמו מרמזת כי אתאיזם אינו מוצדק מבחינה אפיסטמית. לפי אנטוני, האתאיסטים החדשים (שאליהם השתייך גם היצ'נס) מתיימרים להראות שניתן לטעון לאתאיזם ללא ראיות.
הפילוסוף סטפן אוונס (2015) תיאר תגובות תאולוגיות נוצריות נפוצות לטיעון של היצ'נס, ריצ'רד דוקינס ואתאיסטים חדשים אחרים, טיעון לפיו אם אמונה דתית אינה מבוססת על ראיות, היא אינה סבירה ולכן ניתן לפסול אותה ללא ראיות. אוונס אפיין את האתאיסטים החדשים כאנשי ראיה, ומנה עצמו בין האפיסטמולוגים הרפורמים יחד עם אלווין פלנטינגה, שטען בעד גרסה של foundationalism, כלומר גישה שבבסיסה אמונה הטוענת להצדקה אפיסטמית: "האמונה באלוהים יכולה להיות סבירה גם אם למאמין אין טיעונים או ראיות שעליהן האמונה מבוססת." הרעיון הוא שכל האמונות מבוססות על אמונות אחרות, וצריך רק להניח שכמה "אמונות בסיסיות" או "אמונות בסיסיות" הן נכונות כדי להתחיל איפשהו, וזה בסדר לבחור באלוהים כאחת מאותן אמונות בסיסיות.
קארין סרויה
קארין סֵרוּיָה (נולדה ב-13 בפברואר 1985) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
קארין סרויה נולדה בירושלים. אמה, איווט, עלתה לישראל בגיל 14 מהעיר וזאן שבמרוקו. בתום לימודיה בירושלים, אמה החלה לעבוד כאחות מוסמכת בחדר ניתוח, ובגיל 34 ניהלה רומן עם רופא נשוי בבית חולים, אביה הביולוגי של סרויה. כשהייתה בת שנתיים עברה סרויה עם אמה לחיפה, שם גדלה. אביה לא היה מעורב בגידולה והם אינם עומדים בקשר רציף.
מגיל צעיר רקדה סרויה בלט ומחול מודרני ולאחר מכן פנתה למשחק במסגרת מגמת תיאטרון בתיכון עירוני "חוגים". בצה"ל שירתה כסמב"צית בחמ"ל של פיקוד העורף.
סרויה למדה בבית-הספר לאומנויות הבמה "הדרך" (2008-10), בו למדה גם משחק מול מצלמה עם רות דייכס. במסגרת הלימודים השתתפה בהצגות: "מעשיית חורף" (אמיליה), "אורזי מזוודות" (לולה), "גן ריקי" (יפעת), "אשכבה" (האם) ו"חלום ליל קיץ" (הרמיה).
בשנה השנייה ללימודיה הצטרפה לאנסמבל "פלובנבאך וצופנהיים". חברי האנסמבל חיברו את יצירתם הראשונה "פלובנבאך וצופנהיים - עושים שלום" לקראת הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון רחוב בבת-ים 2009. היה זה מחזה גרוטסקי שעסק בהגעתה לישראל של משלחת בדויה מהרי האלפים, על-מנת "לחנך" את האזרח הישראלי. בהמשך, זכתה ההצגה בפרס "ההצגה הטובה ביותר" בפסטיבל. זמן קצר לאחר-מכן עלתה ההצגה במסגרת "אירועי החוצות" של "פסטיבל עכו לתיאטרון אחר". יצירתם השנייה של חברי האנסמבל הייתה "פלובנבאך וצופנהיים – חינוך מחדש". היה זה מחזה המשך ליצירתם הראשונה. הצגה זו זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר ב"פסטיבל עכו לתיאטרון אחר" לשנת 2010. סרויה שיחקה והייתה שותפה לכתיבת שני המחזות. בהמשך התארחה ההצגה בתיאטרון "הקאמרי" וכן בתיאטרון חיפה ותיאטרון ירושלים. באוקטובר 2011 הוזמנה ההצגה להופיע בתיאטרון "schlacht-hause" אשר בברן, שווייץ. בהמשך התארחה ההצגה בתיאטרון “הקאמרי”, תיאטרון חיפה, תיאטרון ירושלים והאנגר גשר.
ב-2010, עם סיום לימודיה, שיחקה סרויה במספר הצגות פרינג' בצוותא ובתיאטרון קרוב.
ב-2011 הצטרפה סרויה ללהקת השחקנים של תיאטרון גשר לאחר שנבחנה למול יבגני אריה, מנהלו האומנותי של התיאטרון מיום הקמתו. מאז שיחקה בתיאטרון בהצגות "יונה ונער" בבימויו של אריה (עיבוד לרומן מאת מאיר שלו), "בין לילה ובין שחר" בבימוי סלבה מלצב (עיבוד לנובלה מאת יהושע קנז), "פרימדונה" בבימוי אלכסנדר מורפוב (על פי "המין היפה" של ג'פרי הטשר), "אנטי" בבימוי יבגני אריה (על פי "אנטיגונה" של ז'אן אנוי), "פיניטה לה-קומדיה" בבימוי אלכסנדר מורפוב (על פי "המתאבד" של ניקולאי ארדמן), "הדיבוק" בבימוי יבגני אריה (מאת רועי חן בהשראת ש. אנ-סקי), "טרוריזם" בבימוי מיכאל קרמנקו, מעצב הבית של התיאטרון (מאת האחים פרסניאקוב), "הנפש הטובה מסצ'ואן" בבימוי יבגני אריה (מאת ברטולט ברכט), "אני דון קיחוטה" בבימוי יבגני אריה (מאת רועי חן), "מר ורטיגו" בבימוי עירד רובינשטיין (עיבוד לרומן מאת פול אוסטר), "ספר דוד המלך" בבימוי יבגני אריה (עיבוד לרומן מאת שטפן היים), "במנהרה" בבימוי עירד רובינשטיין (מאת רועי חן בהשראת הסרט "שטח הפקר" / דניס טנוביץ'), "אנדי וורהול - פופ אנד ארט" בבימוי מיכאל קרמנקו ו"גוליבר" בבימוי יבגני אריה (בהשראת הספר "מסעי גוליבר").
בקולנוע השתתפה במספר סרטים קצרים. סרטה הראשון באורך מלא, "לעבור את הקיר", בבימויה של רמה בורשטיין, יצא לאקרנים באוקטובר 2016.
בטלוויזיה שיחקה סרויה בסדרות "הבורר", "רון", "אם וכאשר", "לה פמיליה", "מועדון החנונים", "פצועים בראש", "סופשלי", "נבסו" ופמת"א.
ב-2016 הצטלמה לסדרת המתח "רוז" המבוססת על רצח רוז פיזם, שם גילמה את מארי פיזם לצד רועי אסף. הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בתאגיד "כאן", אולם בית הדין המחוזי בלוד קבע כי היא אסורה לשידור מחשש לפגיעה בפרטיות של בני משפחת פיזם, ובג"ץ דחה את עתירת רשות השידור וקבע כי הסדרה לא תשודר עד אשר אחיותיה של פיזם יגיעו לגיל 18. ב־2021 שיחקה בסדרה "הבאר" את ליאת.
חיים אישיים
קארין סרויה נשואה ליקי שגיא, פסיכולוג קליני במקצועו והם מתגוררים בתל אביב. ב-2018 נולד בנם הבכור.
Naturally
Naturally (בעברית: באופן טבעי) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ האמריקאית סלינה גומז & הסצנה. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2009, כסינגל השני והאחרון מתוך האלבום, Kiss & Tell. בנוסף לשיר עצמו, יצאו כמה רמיקסים רשמיים שלו ברחבי העולם.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-55 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-14 בנובמבר 2009, והוקרן בבכורה עולמית בערוץ דיסני, ב-11 בדצמבר 2009. בנוסף לכך, נטען כי "האפקטים המיוחדים של הקליפ הזה היו יותר מורכבים מזאלו של הסינגל הראשון של הלהקה.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-350 מיליון צפיות.
פטרוס, נסיך יוון ודנמרק
פטרוס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιψ Πέτρος της Ελλάδος; 3 בדצמבר 1908 – 15 באוקטובר 1980) היה נסיך יווני, בנו של גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק ונכדו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואנתרופולוג שחקר את תרבות טיבט ואת הפוליאנדריה. כן היה קצין בצבא יוון בעת מלחמת העולם השנייה. במסגרת אותה מלחמה שהה זמן קצר בגלות בירושלים. נישואיו לאירנה אלכסנדרובה אובצ'יניקובה, רוסיה פשוטת-עם, גרמו להדחתו ממשפחת המלוכה.
שנים ראשונות
פטרוס נולד בפריז לבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. אביו היה גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק ובנו השני של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואמו הנסיכה מארי בונפרט (נינתו של לוסיאן בונפרטה, אחיו של נפוליאון). עקב מלחמת העולם הראשונה וכינון הרפובליקה היוונית השנייה לאחריה, לא ביקר פטרוס ביוון בין השנים 1912 ל-1935. בתקופה זו שהה בעיקר בדנמרק, מקורה של משפחתו. את ימי הקיץ בילה בארמון ברנסטורף עם דודו, ולדמר, נסיך דנמרק, שהיה לו כאב שני. ב-1932 הצטרף למשמר הלאומי של דנמרק והשתחרר שנתיים מאוחר יותר בדרגת לוטננט. לאחר שסיים תואר במשפטים באוניברסיטת פריז, למד אנתרופולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון בהדרכתו של ברוניסלב מלינובסקי וסיים ב-1936. באותה עת עבר פסיכואנליזה אצל זיגמונד פרויד.
ב-1935 נפגש פטרוס עם אירנה אלכסנדרובה אובצ'יניקובה, מהגרת ממוצא רוסי פשוט. היא הייתה מבוגרת ממנו בארבע שנים וגרושה פעמיים. השניים התאהבו והחלו להראות יחדיו בציבור, למורת רוחה של משפחת המלוכה היוונית.
המסעות הראשונים באסיה
בספטמבר 1937 יצא פטר, יחד עם אירנה וסטודנטים נוספים של מלינובסקי למסע אנתרופולוגי בהודו הבריטית. בראשית 1938 תרו את פנג'אב, לדאק וסרינגאר. בהמשך עברה המשלחת לדרום הודו וחקרה את בני עם הטודה (קבוצה דראווידיות החיה בהרי טאמיל נאדו). אחד מנושאי התעניינותו העיקריים של פטרוס היה תופעת הפוליאנדריה (יחסי נישואים בין אישה אחת לכמה גברים באותה עת).
בספטמבר 1939 נשא פטרוס את אירנה לאשה בקונסוליה הדנית במדרס. אם בכוונה ואם בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה, לא הודיע פטרוס להוריו על חתונתו והדבר נודע להם מן העיתונות באיחור של מספר שבועות. החתונה, לפשוטת עם, ללא בקשת אישור מראש וללא הודעה מוקדמת, עוררה זעם רב במשפחת המלוכה ואביו ניתק עמו את קשריו.
מלחמת העולם השנייה
ארינה ופטרוס שבו לאירופה בנובמבר 1939. תחילה הגיעו לצרפת, אך עם הפלישה הגרמנית לצרפת ביוני 1940, ברחו לאסיזי שבאיטליה. מלינובסקי, שהיה אז פרופסור באוניברסיטת ייל, הציע לפטרוס משרה באוניברסיטה, אך הוא דחה את ההצעה במטרה לעבור ליוון ולהצטרף לצבא יוון עם פרוץ מלחמת איטליה–יוון. לארינה לא הותרה כניסה ליוון, בטענה שהיא תככנית ובעלת שאיפות להפוך את יוון לקומוניסטית והיא מצאה מפלט באיסטנבול.
הגרמנים פלשו ליוון ב-6 באפריל 1941, שלושה שבועות לאחר מכן, כאשר עמדו לפני כיבוש אתונה, נמלט פטרוס לכרתים. הוא היה אחד הקצינים האחרונים מצבא יוון שהתפנו מאתונה. בכרתים היה לראש מטהו האישי של המלך. ב-20 במאי כבשו הגרמנים את כרתים. משפחת המלוכה נאספה על ידי משחתת בריטית ופונתה לאלכסנדריה. עם זאת, עקב מדיניותו הפרו-איטלקית של פארוק, מלך מצרים, לא התקבלה משפחת המלוכה היוונית בסבר פנים יפות וחבריה התפזרו ללונדון ולדרום אפריקה. לפטרוס וארינה הותר להתאחד שוב בירושלים.
פטרוס וארינה התגוררו בביתו של מקס אייטינגון, תלמידו של פרויד, בטלביה והתערו בחברה הקוסמופוליטית של העיר באותה עת. ב-5 ביוני 1941 נישאו השניים בטקס דתי שנוהל על ידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. במקביל פעלו פטרוס ובעיקר אירינה לסייע ברקימת קשרים בין המרכז הכנסייתי הרוסי בארץ ישראל (שהיה כפוף לכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה ("הכנסייה הלבנה"), שתמכה במשפחת רומנוב ולא הכירה בברית המועצות) לבין הכנסייה הפרבוסלאבית "האדומה" שמרכזה היה במוסקבה ואשר תמכה בשלטון הסובייטי. כהני הדת שהתנגדו להתערבותה של ארינה העבירו מסרים למשפחת המלוכה היווני לפיהם מדובר בסוכנת סובייטית. בפרט הכעיסה את המשפחה העובדה שפטרוס הציג את ארינה כ"נסיכת יוון". פטרוס שהה במקביל בקהיר, כנציג משפחת המלוכה היוונית הגולה במזרח התיכון. עיקר פעילותו הייתה גיבושו מחדש של צבא יווני והשתתפות צבאית יוונית לצד בעלות הברית במערכה במדבר המערבי, בפלישת בעלות הברית לסיציליה ובפלישת בעלות הברית לאיטליה. בכיבוש רומא פיקד פטרוס על כוח לוחמים מאורים מניו זילנד. לאחר מכן נשלח לסין הלאומית כנציג בעלות הברית לצ'יאנג קאי שק.
עבודה אתנוגרפית בהודו
משפחת המלוכה לא הייתה יכולה לשוב ליוון לאחר שחרורה, עקב אירועי דצמבר 1944 ביוון, שכלו מלחמת אזרחים בין מלוכנים לקומוניסטים. פטרוס ידע כי אם תוחזר המלוכה, לא יתיר המלך את כניסת ארינה ליוון כרעייתו, והשניים שהו בקהיר וחיפשו מדינה לעבור אליה. ב-1 בספטמבר 1946 החליט משאל עם ביוון להשיב את המלך לכסאו, אך גאורגיוס השני נפטר סמוך לאחר מכן, ב-1 באפריל 1947. יורשו, פבלוס, בן דודו של פטרוס, הסכים להכיר בנישואיו, אך רק אם יוותר על תביעתו לכתר. פטרוס סירב ונאסר עליו לשוב ליוון.
בני הזוג עברו לדנמרק, גם נפגש פטרוס עם החוקר הניג הסלונד-כריסטינסן, שעמד להוציא משלחת חקר למרכז אסיה. כריסטינסן ביקש מפטרוס להצטרף למשלחת ולעמוד בראש האגף הטיבטי שלה. פטרוס שהה בארצות הברית כאשר קיבל הודעה על מותו של כריסטינסן, אך המשלחת לא בוטלה.
בינואר 1949 יצאו פטרוס וארינה מלוס אנג'לס לקולומבו, בירת ציילון. הם שבו אל בני עם הטודה וסייעו להם מבחינה הומניטרית. כניסתם לטיבט ו לנפאל נמנעה בשל הקרבות עם צבא סין העממית, אך הם יצאו לריכוזי הגולים הטיבטים בקלימפונג שבצפון מערב בנגל, שם התעמק פטרוס בלימודי השפה והתרבות הטיבטיים. פטרוס אסף מבחר פריטים אתנוגרפיים שהועברו למוזיאון הלאומי של דנמרק. פטרוס וארינה, ששימשה לו עוזרת מחקר, תיעדו את שושלות הגולים הטיבטים ותיעדו את המיעוט הטיבטי-מוסלמי. כן רשמו ותיעדו שירים, סיפורים, פואמות ואגדות וצילמו למעלה מ-3,000 תמונות. ב-1952 שבו בני הזוג לקופנהגן.