cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוז'אני
השלטון האוסטרי
בינואר 1775 חבל בוקובינה סופח על ידי האימפריה ההבסבורגית והפך לדוכסות בוקובינה בחסות הכתר, במסגרת אוסטריה רבתי. לוז'אן נכללה במחוז קוצמן. במפקד משנת 1774 מנתה 84 משפחות. בשנת 1784 הגיע מספר המשפחות ל-155. ממשפחת לוקי (יורדאקה, אחר כך ג'ורג'ה) עבר היישוב בשנת 1810 לידיו של ניקולאיה סטרטולאט, (גיסו של ג'ורג'ה לוקי) שמכר אותו בשנת 1821. במכרז, תמורת 3,600 גולדן, זכו בו הארמני הפולני דוד קבדבו אנטונוביץ' ובנו, אנטון. משפחת אנטונוביץ' מכרה אותו ב-1875 למשפחה ארמנית אחרת - בוגדן ומריה בוטושאן. משנת 1892 האחוזה עברה לידיה של גרטרוד דה טורוסייביץ' ולנכדים של אנטונוביץ', דוד ואדולף דה אברהמוביץ'.
בשנת 1866 היישוב הפך לתחנה בקו הרכבת לבוב—צ'רנוביץ', שבוקם על ידי החברה "למברג-צ'רנוביץ - יאסי אייזנבהן". ב-12 ביולי 1868 חברה אחרת "נוי בוקובינר לוקאלבהן גזלשאפט" הקימה את הקו לוז'אני-זליש'צ'יקי. מסביב לתחנת הרכבת לוז'אני קמו בתים וחנויות חדשים ובית החרושת לסוכר. הקמתו הביאה חקלאים רבים בסביבה לגדל סלק סוכר. במאה ה-19 התחזקה במקום התיישבותם של גרמנים ויהודים.
השלטון הרומני
בשנת 1918 בתום מלחמת העולם הראשונה ואיחוד בוקובינה עם רומניה לוז'אני סופחה לרומניה, בחלק מנפת שיפניץ. באותה תקופה אוכלוסיית העיירה הייתה מורכבת מרוב אוקראיני, מיעוט רומני ומיעוט יהודי. בין שתי מלחמות העולם הוקם בית דואר ומרפאה מטעם קופת הביטוח הסוציאלי של צ'רנוביץ'.
ימי מלחמת העולם השנייה
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב משנת 1939 האולטימטום הסובייטי לרומניה ביוני 1940 צפון בוקובינה סופחה על ידי ברית המועצות במסגרת הרפובליקה הסובייטית האוקראינית. שנה לאחר מכן רומניה בברית עם גרמניה פלשה לבוקובינה הצפונית והשטח היה שוב בשליטה רומנית בשנים 1941–1944. באותן השנים יהודי המקום נפלו קרבן לשואה.
דמוגרפיה
מספר התושבים בתקופות בשונות: לאורך השנים רוב האוכלוסייה היה ועודנו אוקראיני. רוב יהודי העיירה שהיוו בשנת 1930 מעל ל-10% מהתושבים נספה בשואה תחת השלטון הפאשיסטי-צבאי הרומני של המרשל יון אנטונסקו בשנים 1940–1944, זאת על ידי רציחות במקום ובמסגרת תוכנית הגירוש לשטחי טרנסינסטריה. לפני מלחמת העולם הראשונה חיו בעיירה גם מאתיים תושבים קתוליים, חלקם גרמנים. במהלך השנים חלק גדול מהתושבים הרומנים התבוללו באוכלוסיית הרוב האוקראינית, נוצרית אורתודוקסית כמוהם. במפקד משנת 1989 נספרו 33 תושבים רומנים (0.68% מכלל האוכלוסייה), מתוכם 14 הצהירו על עצמם כרומנים ו-19 כ"מולדובנים".
יהודי לוז'אן
יהודי לוז'אן היו, בין השאר, סוחרי תבואה, בעלי מלאכה, חלקם לקחו חלק בתפעול בתי החרושת לבירה ולאלכוהול ובית החרושת לסוכר שנוהל על ידי אברהם בורג. מספרם הגיע בשנת 1930 ל-374. בלוז'אן פעלו שני "חדרים" ללימוד תורה ושני בתי כנסת. שירותי הדת סופקו על ידי קהילת קוצמן הקרובה. מבחינה פוליטית רבים היו פעילים ב"הפועל המזרחי" ובציונות הרוויזיוניסטית.
אחרי נסיגת הצבא האדום בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית ורומניה לאזור ב-26 ביוני 1941, אוקראינים מקומיים ערכו פרעות נגד היהודים. השלטונות הרומנים הורו על איסוף היהודים מלוז'אן והיישובים בסביבה ועל ריכוזם ברפת בשיפניץ. כ-300 יהודים הוכרחו לחצות בריצה את הגבול הישן לפולין ומשם הגיעו לסניאטין. ניסיונות אל יהודים מקומיים לעזור להם להשיג היתר שהייה לא צלחו והם הוחזרו ללוז'אני ועברו התעללויות מצד החיילים הרומנים ומיליציה של משתפי פעולה אוקראינים. בהמשך רוכזו בבית החרושת לסוכר. משם יחד עם אלפי יהודים אחרים מן הסביבה הוחזקו מספר ימים ללא מזון ומים. משם גורשו לבסרביה, דרך אטאקי, ידינץ וסקורני ב"צעדת מוות". מאות יהודים מתו בדרך. אלו ששרדו הועברו מאל נהר דנייסטר אל טרנסניסטריה.
בית הכנסת הראשי של העיירה נהפך בימי השלטון הסובייטי, אחרי שיפוצים, ל"בית התרבות" של העיר.
עם המפורסמים שביהודים ילידי לוז'אני נמנה הפעיל הפוליטי וההיסטוריון הקומוניסטי בזיל ספירו, שפעל ברומניה ובברית המועצות ואחר כך לימד באוניברסיטת לייפציג בגרמניה המזרחית.
תחבורה
קווי אוטובוס מחברים את העיר עם איוונו-פרנקיבסק ועם צ'רנוביץ. קווי רכבת עם תחנה בלוז'אני הם קייב-צ'רנוביץ, אודסה-צ'רנוביץ ולביב-צ'רנוביץ.
חיי תרבות
בעיר קיים בית תרבות פעיל (בית כנסת לשעבר). בשנת 1984 הוקמה להקת פולקלור מקומית ""צ'רבונה קלינה" (החמוציה האדומה) שערכה סיורים גם בחו"ל.
החינוך
בשנת 1859 הוקם במקום בית ספר תיכון אוקראיני, ששכן בבניין בן שתי קומות. המנהל המפורסם שלו בשנים 1886–1887 היה הסופר איוואן בז'נסקי. בית הספר נסגר אחרי פתיחת הסמינר למורים בצ'רנוביץ. בהמשך התקיים במקום בית הספר יסודי בלבד, בהתחלה בבית רגיל, אחר כך בבניין מיוחד שהוקם בשנת 1906 בשטח שנועד לפני כן לירידים. בנייתו עוררה בזמנו מחאות מצד גורמים אינטרסנטים. החל משנת 1897 נכפתה ההוראה בשפה הגרמנית. במהלך השנים מורים ניהלו מאבק על ההוראה בשפה האוקראינית. אחרי מלחמת העולם הראשונה בימי השלטון הרומני בית הספר חויב ללמד בשפה הרומנית במקום אוקראינית. אחרי סיפוח העיירה לברית המועצות כל ההוראה נעשתה באוקראינית. בשנים 1941–1944 כשהאזור נכבש שוב על ידי רומניה נכפתה שוב ההוראה ברומנית, אך התאפשרו שעתיים שבועיות ללימוד השפה האוקראינית. אחרי סוף מלחמת העולם השנייה וחזרת השלטון הסובייטי פעלו מספר בתי ספר יסודיים. אחד מהם הפך אחרי שנת 1946 לבית ספר תיכון. בשנים 1948–1950 פעלו בו 15 מורים. בית הספר התיכון עבר בשנת 1959 לאחד הבניינים של בית החרושת לסוכר. בשנת 2012 נפתח בניין בית ספר חדש.
ספורט
בלוז'אני מסורת טובה של משחקי כדורגל. בימי השלטון הרומני פעלה בעיירה קבוצת כדורגל בשם "כרמליוק". אחרי 1945 הקבוצה "קולגוספניק" ששינתה את שמה בשנת 1958 ל"קולוס". אחרי עצמאות אוקראינה המועדון "פ.ק. לוז'אני" (הקיים משנת 1947) זכה בשנת 2008 באליפות אוקראינה לקבוצות חובבים. בקרב ילידי העיירה הצטיין בכדורגל יורי שלפניצקי, מקבוצת "פ.ק.צ'רנוביץ" שהיה לקפטן נבחרת אוקראינה ולמאמן ידוע.
אתרים חשובים ואטרקציות תיירות
על גג הכנסייה שלושה צריחוני עץ. אופייניים לה חלון המזבח הפונה צפונית-מזרחית וקמרון בצורת חצי-צילינדר, מחושק בקשתות "דובלו" בספינה. קשתות הספינה דומות לאלו שבכנסיית ניקולאיה הקדוש ברדאוץ. בפרונאוס (נרתקס) ציור קיר אופייני לזרם הישן של ציור מולדבי בהשפעה ביזנטית בולטת. המשכן כולו שייך לכנסייה האורתודוקסית האוקראינית. רוב המאמינים בעיירה מעדיפים לבוא בימי א' ובחגים לכנסייה העתיקה הזאת.
קישורים חיצוניים
המאמר על לוז'אני, מלווה בביבליוגרפיה פורסם גם בעיתון "מוניטורול דה סוצ'אבה" ב-12 בנובמבר 2011, שבת. Ion Drăguşanul Povestea aşezărilor bucovinene -Lujeni Monitorul de Suceava 12-11-2011 Anul XVI nr.268 (4866)
איטרביום
איטרביום (Ytterbium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Yb ומספרו האטומי 70. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות
איטרביום הוא מתכת אפרפרה, רכה למדי, רקיעה ובעלת ברק מתכתי. מגיב באיטיות עם מים ומתחמצן כשנחשף לאוויר. בעל שלוש צורות אלטרופיות הנקראות "אלפא", "בטא" ו"גמא", כאשר ההבדל ביניהן הוא המבנה הגבישי שלהן. הצורה "בטא" קיימת בטמפרטורת החדר והיא הופכת למוליך למחצה בלחץ של 16,000 אטמוספירות.
היסטוריה
האיטרביום זוהה ב-1878 על ידי הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גאליסאר דה מריניאק (Jean Charles Galissard de Marignac) כשמצא רכיב חדש ב"ארביה" (סוג עפרה) וקרא לו "איטרביה" על שם הכפר "איטרבי" בשוודיה. מריניאק חשד שמדובר ביסוד חדש וקרא לו "איטרביום".
רק בשנת 1953 נקבעו תכונותיו של האיטרביום, מכיוון שאז בודדו אותו בצורתו המתכתית.
צורה בטבע
איטרביום נמצא בטבע בכמה מינרלים עם לנתנידים אחרים. מופק לרוב בצורה מסחרית ממונזיט (0.03% בקירוב). בעבר היה קשה להפרידו ממתכות אחרות, אך בזכות התפתחות טכניקות חדשות כמו "חילוף יונים" ההפרדה הפכה פשוטה יותר.
אמצעי זהירות
איטרביום הוא חומר רעיל ויש לטפל בו בהתאם. תרכובות איטרביום עלולות לגרות את העור ואת העיניים, החומר נחשד בנוסף לכך בהיותו טרטוגני. אבק איטרביום מתכתי עלול להתלקח בצורה ספונטנית, תוך שחרור אדים מסוכנים. אין לכבות שריפות שמערבות את החומר בעזרת מים, אלא על ידי חומר כיבוי יבש (כגון אבקה).
דיר שרף
דיר שרף (בערבית: دير شرف, פירוש: "מנזר כבוד") הוא כפר פלסטיני בנפת שכם. מספר התושבים בסוף שנת 2006 היה 2,759. הכפר מהווה צומת דרכים בין כביש 57 (טולכרם–שכם) לבין המשך כביש 60 (ירושלים–ג'נין). כחצי קילומטר צפונית מזרחית לכפר עברה מסילת הרכבת הטורקית שנסללה במלחמת העולם הראשונה מתחנת הרכבת מסעודיה (סבסטיה) לשכם. תוואי זה הוא שלוחה של הרכבת מג'נין לדרום הארץ שהושלם לאחר חציבת מנהרת רמין. התכנון היה להמשיכו משכם לירושלים, אולם הביצוע הופסק בלחץ צרפת שחששה למצב הכלכלי של המסילה בין יפו לבין ירושלים. בסופו של דבר פוצלה המסילה בתחנת סבסטיה וסעיף אחר של המסילה המשיך לטול כרם ומשם לבאר שבע. סעיף האחר של המסילה המשיך בתוואי המתוכנן והושלם רק עד שכם. בתוואי זה בנוי היום הכביש היוצא משבי שומרון להר עיבל.
שלוחה מסעיף המסילה לשכם הוביל לפאתיה הצפוניים של דיר שרף, מעט דרומה, מול הכניסה המזרחית לשבי שומרון (היום סגורה). שם מצויה קבוצה של מבנים בני קומה אחת (ראו בתמונה) ששימשו מחסנים של הרכבת.
לפי כתבים עתיקים היה בדיר שרף מנזר לנשים. אדם זרטל בסקר הר מנשה כותב שהסוקרים לא מצאו עדות לכך בכפר.
אלסקה איירליינס
אלסקה איירליינס (באנגלית: Alaska Airlines) היא חברת תעופה אמריקאית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה של העיר סיאטל. החברה מפעילה טיסות ל-61 יעדים בארצות הברית, בין היתר באלסקה ובקנדה, קוסטה ריקה ומקסיקו.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1932 בשם "מקגי איירווייז" והחלה לטוס בקו אנקורג'-בריסטול ביי. בשנת 1944 שינתה החברה את שמה לאלסקה איירליינס. בין השנים 1948 - 1950 פעלה החברה כגורם מרכזי בעלייתם של יהודי תימן לישראל במבצע כנפי נשרים. בשנת 1961 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם קונבאייר CV-880.
בדצמבר 2016 רכשה החברה את וירג'ין אמריקה תמורת 2.6 מיליארד דולר ובכך הפכה לחברת התעופה החמישית בגודלה בארצות הברית.
ב-31 במרץ 2021 הצטרפה החברה לברית התעופה Oneworld.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2021:
גורדון לייטפוט
גורדון מרדית' לייטפוט הבן (באנגלית: Gordon Meredith Lightfoot Jr.; 17 בנובמבר 1938 – 1 במאי 2023) היה זמר פולק ופזמונאי קנדי.
ביוגרפיה
לייטפוט נולד ב-1938 לג'סיקה לייטפוט ולגורדון מרדית' לייטפוט באוריליה, אונטריו, קנדה. כנער הוא שר במקהלה של כנסיית סיינט פול המאוחדת בניצוח ריי ויליאמס. ב-2005 ציין לייטפוט שוויליאמס היה זה שלימד אותו איך לשיר ברגש ולבטוח בקולו. בתקופה זו הופיע לייטפוט מספר פעמים בתחנות הרדיו המקומיות, באופרטות ובאורטוריות וכן בפסטיבלים מוזיקליים של הארגון החברתי קיוואניס. כמו כן למד לנגן בפסנתר ולימד את עצמו לנגן בתופים ובכלי הקשה אחרים.
לייטפוט עבר לקליפורניה, שם למד הלחנת ג'אז ותיזמור במכללת וסטלייק בהוליווד בשנים 1957–1958. לאחר מכן חזר לקנדה ובין 1958 ל-1961 הופיע עם ה"סווינגינג אייט", הרכב שהופיע בתוכנית "קאנטרי הודאון" ברשת CBC הקנדית ועם "ג'ינו סילבי סינגרז". הוא החל גם להופיע בבתי קפה, בהם ניגן על גיטרה ושר שירי פולק. הוא שר עם טרי ולן בצמד שנקרא ה"טו טונס" והם הקליטו אלבום הופעה בשם "Two Tones at the Village Corner" שיצא בשנת 1962. ב-1963 נסע לייטפוט לאירופה והנחה במשך שנה תוכנית בשם "Country and Western Show" ברשת הבריטית BBC. ב-1964 חזר לקנדה והופיע בפסטיבל הפולק מריפוסה.
לייטפוט התפרסם מעט כפזמונאי ושניים משיריו ("For Lovin' Me" ו-"Early Mornin' Rain") בוצעו בגרסאות כיסוי ב-1964 על ידי הצמד איאן וסילביה. "For Lovin' Me" בוצע פעם נוספת על ידי פיטר, פול ומרי שנה לאחר מכן ונהיה להיט. לאחר מכן פרסמו גם צ'אד וג'רמי ו"ג'וני מאן סינגרז" ביצועים נוספים לשיר. באותה תקופה אמנים כמו מרטי רובינס, לירוי ון דייק, ג'ודי קולינס, ריצ'י הייבנס, קינגסטון טריו והארי בלפונטה הוציאו שירים שכתב לייטפוט והפכו אותם ללהיטים. ב-1966 יצא "Lightfoot!", אלבום הבכורה שלו שבזכותו הוכר לייטפוט כזמר ולא רק ככותב שירים. האלבום כלל את השירים "For Lovin' Me", "Early Mornin' Rain", "Steel Rail Blues" ו-"Ribbon of Darkness".
ב-1967 יצא לייטפוט לסיבוב ההופעות הארצי הראשון שלו בקנדה, שכלל גם מספר הופעות בניו יורק. בין 1967 ל-1971 הופיע גם ברחבי אירופה וקיים שני סיבובי הופעות מוצלחים באוסטרליה. הוא קטע את סיבוב ההופעות שלו ב-1972 לאחר שלקה בשיתוק על שם בל, מצב רפואי שבו חלק מהפנים משותק עקב בעיות בתפקוד העצבים.
בשנת 1971 גרסתו של לייטפוט לשירו "If You Could Read My Mind" נהייתה ללהיט בארצות הברית. השיר נכלל במקור באלבומו "Sit Down Young Stranger" מ-1970, שלא הצליח מבחינה מסחרית. לאחר הצלחת השיר, האלבום יצא מחדש תחת הכותרת "If You Could Read My Mind". באותה שנה נסע לייטפוט באוטובוס לקלגרי, אלברטה ופגש עליו נערה בשם גרייס שחזרה לביתה מטורונטו. ב-1972 הופיע השיר "Alberta Bound", שנכתב על הנערה, באלבומו "Don Quixote".
ב-1974 הוציא את הסינגל "Sundown" מהאלבום שנשא שם זהה והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי. הסינגל הבא שלו, "Carefree Highway", הגיע לעשרת השירים המובילים במצעדים. ב-1975 קרא לייטפוט מאמר בניוזוויק אודות אוניית המשא "Edmund Fitzgerald" ששטה בימות הגדולות שטבעה בזמן סערה קשה ואיתה כל אנשי הצוות. שירו "The Wreck of the Edmund Fitzgerald", שרוב מילותיו לקוחות מהמאמר, הגיע למקום השני במצעדים האמריקאיים. לאחר שיר זה, היה ללייטפוט עוד להיט אחד שהגיע ל-40 המקומות הראשונים במצעד הבילבורד, "The Circle Is Small (I Can See It In Your Eyes)" שהגיע למקום ה-33 בתחילת 1978.
במהלך שנות ה-90 הוציא לייטפוט שני אלבומים וערך כחמישים הופעות בשנה. בסתיו 2002, בעת שהותו באוריליה, הוא לקה בדימום ממפרצת באבי העורקים. נותח והחלים לאחר מספר חודשים במהלכם שהה בתרדמת ממושכת ואף עבר פיום קנה. הוא החלים וחזר לעסקי המוזיקה עם האלבום "Harmony" שיצא בשנת 2004 ועם הופעה בתוכנית "קנדיאן איידול", הגרסה הקנדית של "פופ איידול". בשנת 2005 יצא לסיבוב הופעות קטן שנקרא בשם ההומוריסטי "Better Late Than Never Tour" ("סיבוב ההופעות מוטב מאוחר מלעולם לא").
גוף שני יחיד
עלילה
הספר מורכב משני סיפורים הנראים כנפרדים זה מזה, אולם בפרקו האחרון של הספר הם משתלבים זה בזה.<BR> הסיפור הראשון הוא של עורך דין ערבי עשיר ומחושב, שמצוין בסיפור אך ורק כ"עורך הדין". יום אחד, לאחר ארוחת ערב עם חברים הנמנים גם הם עם האליטה של החברה הערבית, הוא מגלה פתק הממוען לגבר בכתב ידה של אשתו, בספר שרכש, הגורם לו לחשוד שאשתו בוגדת בו. לאחר הזעם הראשוני, בגללו הוא נאחז טירוף, הוא מבצע פעולות חקירה שונות בניסיון לגלות מיהו אותו גבר ששמו, יונתן, כתוב בראש הספרים שרכש.
גורדון לייטפוט
ביוגרפיה
הצליל של לייטפוט גובש בהקלטות אולפן ובסיבובי הופעות בעזרת הגיטריסט רד שיה והבסיסטים ג'ון סטוקפיש וריק היינז. נגנים אלה השתתפו פעמים רבות ביצירתו של לייטפוט.
גוף שני יחיד
עלילה
הסיפור השני מביא את סיפור חייו של סטודנט ערבי צעיר, אשר עד מהרה מוצא עבודה בהשגחה בשעות הלילה על צעיר משותק, יונתן שמו, אשר אינו יכול אף לדבר. הסטודנט הערבי, שסיפורו נכתב בגוף ראשון ושמו נחשף רק בשלב מאוחר בסיפור, רוקם קשר רגשי עם אמו של יונתן, ואט אט לובש את זהותו של בנה. הוא נרשם ללימודי צילום בבצלאל בשמו של יונתן, ועד מהרה עושה חיל בתחום. כשהסיפור מתפתח, נחשפת ילדותו הקשה של הסטודנט, אמיר שמו, וכך העובדה שהוא יתום ושאימו והוא נחשפו להטרדות מצד משפחתם והחברה.
גורדון לייטפוט
ביוגרפיה
לייטפוט נפטר ב-1 במאי 2023.
גוף שני יחיד
פרשנויות
בספר זה חוזר קשוע לעסוק בנושא עליו כתב לא אחת בטוריו השונים ובו גם עסק בסדרת הטלוויזיה שיצר, "עבודה ערבית". הנושא המרכזי הוא המציאות המורכבת של ערבי-ישראלי ומשבר הזהות הנגזר ממציאות זו במדינת ישראל, אשר לעיתים בגינו נראה כי מתנסחת השאיפה להפוך ליהודי. באחד הפרקים הוא אף כותב את מחשבתו של הסטודנט הערבי ביחס לסטודנטים היהודים: "אני רוצה להיות כמוהם". כמו כן, הספר עוסק בפערים בתוך החברה הערבית עצמה, ומדובר בו רבות על ההבדלים בין הערבים תושבי המשולש לבין אלה המגיעים ממזרח ירושלים או מהגליל.
גורדון לייטפוט
פרסים
במהלך הקריירה שלו זכה גורדון לייטפוט ב-15 פרסי ג'ונו והיה מועמד ל-5 פרסי גראמי. הוא נכנס להיכל התהילה של המוזיקה הקנדית בשנת 1986 ולהיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי הקנדית ב-2001. ב-1998 נטבע כוכבו בשדרת הכוכבים של קנדה. במאי 2003 קיבל תואר אביר במסדר קנדה. כמו כן לייטפוט היה חבר במסדר אונטריו.
גוף שני יחיד
ביקורת
על הספר גוף שני יחיד זכה קשוע בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת 2011. "ספרו של קשוע מציע מבט סאטירי מרתק על הישראליות ובמיוחד על התודעה הערבית-ישראלית, נושא שלא זכה כמעט לייצוג בספרות העברית", כתבו חברי ועדת הפרס מיכאל גלוזמן, גבריאל צורן ואבידב ליפסקר. "ההופעה של גוף שני יחיד היא רגע חשוב במסורת מתהווה של כתיבה ערבית בעברית. כתיבה המאתגרת את גבולות השיח של הספרות העברית ומציעה התבוננות מורכבת ומאתגרת בחברה הישראלית כחברה רב-תרבותית".
סורק אפלה
סורק אפלה (באנגלית: A Scanner Darkly) הוא רומן מדע בדיוני מאת פיליפ ק. דיק, שיצא לאור בשנת 1977. הרומן מגולל עלילה בדיונית של תרבות סמים עתידנית בשנת 1994. סורק אפלה נחשב לאחד מיצירותיו המוכרות ביותר של דיק, וזכה בפרס איגוד המדע הבדיוני הבריטי לשנת 1978.
משה פארדו
הרב משה פארדו (ה'תק"ע, 1810, ירושלים - ט"ז באב ה'תרמ"ח, 1888, אלכסנדריה) היה רב ודיין שכיהן כאב בית הדין הספרדי בירושלים וכרבה הראשי של יהדות אלכסנדריה.
סורק אפלה
לפי דיק, הרומן הוא למעשה רומן מפתח, כלומר עלילת הספר מתארת אירועי חיים אמתיים, של הסופר ושל בני דורו, במסווה של סיפור בדיוני. מוקד הרומן הוא חוויותיו של דיק וסגנון חייו במסגרת תרבות הסמים בארצות הברית משנת 1970.
סורק אפלה תורגם לעברית בשנת 1997, על ידי בועז וייס, ועטיפת הספר עוצבה על ידי אורי דרומר.
משה פארדו
תולדות חייו
נולד בירושלים בשנת ה'תק"ע (1810). אביו, הרב רפאל דוד פארדו, היה מצאצאי רבי דוד פארדו ומחותנו החיד"א. אמו הייתה בת למשפחת אבולעפיה המפורסמת, שעליה נמנו מנהיגי היישוב היהודי בטבריה. למד בישיבת "חסד לאברהם - בניין שלמה" בירושלים, אצל הרב דוד אברהם קאריו (אז נרקמו קשרי ידידות בינו לבין חברו לספסל הלימודים הרב יעקב שאול אלישר). כיהן כדיין בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים, תחת אב בית הדין הרב אהרן עזריאל ואחריו הרב אברהם אשכנזי. בשנת ה'תרכ"ז לערך התמנה לאב בית הדין. בשנת ה'תר"ל (1870) יצא כשד"ר לקהילות צפון-אפריקה, ובשובו בשנת ה'תרל"א התעכב באלכסנדריה, כשנה לאחר פטירתו של רבה של הקהילה, נתן עמרם. ראשי הקהילה הפצירו בו שייקח על עצמו את התפקיד, ולבסוף נענה לבקשתם. בספרו הביע את מורת רוחו על כך שבשל סיבות כלכליות עזב את כס הדיינות בירושלים. בתפקיד זה כיהן 17 שנה, עד לפטירתו, בט"ז באב ה'תרמ"ח.
סורק אפלה
עלילת הספר
גיבור הרומן, ששמו האמיתי הוא בוב ארקטור, מתגורר בקומונת סמים, חי חיים כפולים ומשמש כסוכן סמוי שתפקידו לרגל אחר חבריו לקומונה. ארקטור מסתיר את זהותו מן המשטרה המקומית ובכך נחשף בהמשך העלילה לשחיתות. ארקטור מתמכר לחומר הנרקוטי די (באנגלית D, האות הראשונה של המילה Death) ומתאהב גם בספקית סמים בשם דונה. בהמשך, דונה לוקחת את ארקטור למכון גמילה בשם "דרך חדשה" בדיוק כשהשפעות הסם מתפוגגות. מתגלה כי דונה היא סוכנת חשאית הפועלת ברשות המשטרה על מנת להסתנן אל הארגון "דרך חדשה" ולגלות את מממניו. ארקטור נבחר ללא ידיעתו להיות הסוכן שיסתנן אל הארגון.
משה פארדו
תולדות חייו
תיקן תקנות חשובות בקהילה, בין היתר התיר להכניס ארון-נפטר לבית הכנסת אליהו הנביא בעת הלוויה, בניגוד לעמדת קודמו וכן איסור נחרץ לפנות ל"אינדולקו" - נשים שעסקו ברפואה עממית.
סורק אפלה
עלילת הספר
במהלך תוכנית הגמילה משונה שמו של ארקטור לברוס. הסיפור מסתיים כשברוס שכבר סובל מאפקטים קוגניטיביים קשים בעקבות הגמילה, שוהה בחווה של "דרך חדשה". הוא עובד בשדה של פרחים כחולים שמהם מופק החומר די (דימוי לפרחי הפרג שמהם מפיקים אופיום). ברוס קוטף ומחביא את אחד הפרחים על מנת להביאו לחבריו - סוכנים המתחזים לנגמלים מסמים.
משה פארדו
תולדות חייו
התכתב בהלכה עם חכמי דורו, בהם רבי יצחק קובו, רבי יוסף חזן, קרוב משפחתו רבי שלום משה חי גאגין ועוד.
נקט בעמדה המקילה שיש לגייר נכריות שנשואות ליהודים כדי להציל מהתבוללות, כפי שתיעד רבי אליהו בכור חזן.
דייוויד סט. ג'ון
'''דייוויד סט. ג'ון (אנגלית: David St. John'''; נולד ב-1949 בפרסנו, קליפורניה), משורר אמריקאי, מרצה ומורה לכתיבה יוצרת.
השלים את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת קליפורניה סטייט שבפרסנו. הוא המשיך בלימודי כתיבה יוצרת, וסיים את תוארו השני באוניברסיטה של איווה, בשנת 1974.
דייוויד סט. ג'ון פרסם כשבעה ספרי שירה, שזכו להצלחה בקהל הקוראים, והוא נחשב אחד המשוררים החשובים כיום בארצות הברית. יש מבקרים המשווים אפילו את שירתו, לזו של ת"ס אליוט. הוא זכה על שירתו בכמה פרסים חשובים, עיטורים ומלגות חשובות. סט. ג'ון מלמד ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת באוניברסיטה של דרום קליפורניה, בלוס אנג'לס.
שירתו של דייוויד סט. ג'ון אינה מוכרת עדיין בישראל, ורק שירים בודדים משלו תורגמו לעברית בידי המשורר והמתרגם משה דור.
מקסים קונטסביץ'
מקסים קונטסביץ' (ברוסית: Макси́м Льво́вич Конце́вич; נולד ב-25 באוגוסט 1964) הוא מתמטיקאי רוסי-צרפתי.
ביוגרפיה
קונטסביץ' נולד בחימקי למשפחה לב ראפאלוביץ' קונטביץ'. בצעירותו דורג במקום השני באולימפיאדה למתמטיקה בברית המועצות.
הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך לא השלים את לימודיו.
בשנת 1985 מונה לחוקר ב (IITP) של האקדמיה הרוסית למדעים במוסקבה. בשנת 1992 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת בון.
קונטסביץ' הוכיח את שאומרת ששני מודלים של גרוויטציה קוונטית, שקולים.
כיום קונטסביץ' פרופסור ב (IHÉS) ובאוניברסיטת מיאמי. הוא קיבל את בשנת 1997, מדליית פילדס בשנת 1998, פרס קראפורד בשנת 2008, את פרס שאו בשנת 2012, את פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית בשנת 2012 ואת פרס פריצת הדרך במתמטיקה בשנת 2015.
חיים אורן
חיים אורן (איבן) (29 בנובמבר 1943 - 3 בנובמבר 2000) היה תת-אלוף בצה"ל, מקים חטיבת הנח"ל ומפקדה הראשון.
קורות חייו
לאחר קורס קצינים חזר לגדוד ושירת כמפקד מחלקה, כקמב"ץ וכמפקד פלוגה. הוא השתתף בפעולת סמוע ובמלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה שלחמה בסיני הגדוד 890 בפיקודו של רפול, רפאל איתן. בשנים 1967 עד 1970 היה סמג"ד סיירת חרוב בתקופת המרדפים. הדריך צוערים כממ"ח בקורס קצינים בבה"ד 1 במחזורים הראשונים של הבה"ד במצפה רמון.
במהלך מלחמת ההתשה מונה למפקד מוצב המזח ונפצע קשה בהפגזה מצרית. לאחר ניתוחים ושיקום שעבר בבית חולים תל השומר מונה לסגן מפקד סיירת חרוב.
בשנים 1971–1972 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים היה מוצב ב"בור" וביום שישי, ערב פרוץ המלחמה התריע בפני מפקדיו ואף ניסה לשכנע שאין מדובר בתרגיל צבאי של הסורים בגולן כי אם במלחמה. במהלך המלחמה קיבל פיקוד על סיירת חרוב ובראשה פרץ 3 פעמים לעיר סואץ תחת אש תופת וחילץ עם קציני הגדוד, בזלדות פתוחות, שישים לוחמים לכודים שתפסו מחסה בבנייני העיר. הוא שירת כסגן מפקד חטיבת הבקעה והיה קצין אג"ם פיקוד מרכז. תכנן את מבצע אנטבה בתפקידו כראש מדור מבצעים מיוחדים במקחצ"ר והיה אחראי על גיוס הכוחות ואימונם במחנה סירקין, יחד עם דן שומרון הציג את המבצע לרמטכ"ל, לשר הביטחון ולראש הממשלה ופיקד על המבצע, בתפקידו כקצין מבצעים על הקרקע בשדה התעופה אנטבה. היה לצידו של יוני נתניהו מתחת למגדל הפיקוח ממנו נורתה האש ויוני נהרג.
ב-1977 מונה למפקד חטיבת הבקעה בדרגת אלוף-משנה, בהמשך שירת כמפקד חטיבה 408, חטיבת חי"ר במילואים, קצין אג"ם של פיקוד המרכז ויצא ללימודים בארצות הברית. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, ביוני 1982, נקרא להקים חטיבת חי"ר סדירה חדשה, חטיבת הנח"ל, החיילים לחטיבה נאספו מיחידות הנח"ל השונות, מחטיבות החי"ר האחרות ומיחידות שונות בצה"ל. לאחר אימון חטיבה מזורז, נשלחו הכוחות ללחימה בלבנון ומפקדת החטיבה בפיקודו של איבן, התמקמה בעין זחלתא שבהרי השוף. ב-1983 מונה למפקד אוגדה 81 וב-1985 לראש מטה פיקוד המרכז.
איבן השתחרר מצה"ל ב-1990 ומצא משרה ברפא"ל.
חיים אורן נפטר מלוקמיה ב-3 בנובמבר 2000 ונטמן בבית העלמין נוה הדר שבהוד השרון.
חיים אישיים
איבן היה נשוי למירה לסקלי-אורן ולהם שלושה בנים.
צ'ארלס בארקלי
צ'ארלס וייד בארקלי (באנגלית: Charles Wade Barkley; נולד ב-20 בפברואר 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד.
ביוגרפיה
בארקלי נולד וגדל בעיירה לידס שבאלבמה, המרוחקת כ-16 קילומטרים מהעיר ברמינגהאם. עד שנתו השלישית בתיכון צמח בארקלי לגובה של 1.78, שקל קרוב ל-100 קילוגרם, ולא הצליח להתקבל לקבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון של לידס. אולם, בקיץ שלפני שנת הלימודים האחרונה בתיכון צמח בארקלי עד לגובה של 1.93, התקבל לקבוצת התיכון, רשם של 19.1 נקודות ו-17.9  והוביל את קבוצתו למאזן של 23 ניצחונות, שלושה הפסדים וחצי גמר פלייאוף התיכונים של המדינה. על אף העונה הטובה בבית הספר, לא קיבל בארקלי הצעות מאף מכללה עד לאחר משחק חצי הגמר בו קלע 26 נקודות, שלאחריו גויס לאוניברסיטת אובורן.
קריירת המכללות
במכללה, בה שיחק שלוש שנים, למד בארקלי ניהול במקביל למשחקו במדי הקבוצה. על אף המשך מאבקו של בארקלי בבעיית המשקל העודף, הוא הצטיין במשחקי הקבוצה והוביל את רשימת מורידי הריבאונדים של הבית הדרום-מזרחי (SEC) בכל אחת מהשנים בהן שיחק. בארקלי הפך במכללה לחביב הקהל בשל יכולתו ולחסום, על אף משקלו העודף, ופעמים רבות כאשר קלט את הריבאונד בהגנה, רץ לבדו את כל המגרש והטביע את הכדור.
בתקופתו במכללה שיחק בארקלי בעמדת הסנטר על אך היותו נמוך יחסית לשחקנים אחרים המשחקים בעמדה זו. הוא נבחר לחמישיית המאה של המכללה והוא מחזיק עד היום בשיא המכללה לאחוזי קליעה מהשדה עם 62.2%. בשנותיו במכללה זכה בארקלי בתארים רבים. בשנת 1984 נבחר בארקלי לשחקן המצטיין של ה-SEC, שלוש פעמים נבחר לחמישיית העונה של ה-SEC ופעם אחת לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות. מאוחר יותר נבחר לחמישייה המצטיינת ב-SEC של שנות ה-80 על ידי העיתון "פוסט הארלד" שיוצא לאור בבירמינגהאם. בשנותיו במכללה רשם ממוצעים של 14.8 נקודות, 9.6 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים ו-1.7 חסימות למשחק, ואף שיחק משחק בודד בטורניר אליפות המכללות בו קלע 23 נקודות והוריד 17 ריבאונדים בהפסד 71–72 בסיבוב הראשון. ב-3 במרץ 2001 הודיעה המכללה כי המספר אותו לבש בארקלי, 34, לא יינתן יותר לשחקני המכללה כאות של כבוד לשחקנה האגדי.
פילדלפיה 76'
בעונתו השנייה בליגה כבר הפך בארקלי לריבאונדר המוביל של הקבוצה ולשני ברשימת קלעיה. הוא רשם ממוצעים של 20.0 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק כשהוא עוזר להוביל את קבוצתו למאזן של 58 ניצחונות ו-28 הפסדים ולהעפלה למשחקי הפלייאוף. בסיבוב הראשון של הפלייאוף ניצחה פילדלפיה את וושינגטון בולטס בחמישה משחקים, אך הודחה בסיבוב הבא מול מילווקי באקס בשבעה משחקים למרות יכולתו הטובה של בארקלי, אשר המשיך ושיפר את ממוצעיו מהעונה הסדירה כשקלע 25.0 נקודות והוריד 15.8 ריבאונדים למשחק. עונתו הטובה הובילה לבחירתו לחמישיית העונה השנייה לראשונה בקריירה.
בעונת עבר מוזס מלון ב לוושינגטון, ובארקלי החל לבסס את מעמדו כשחקן המוביל של הקבוצה. הוא זכה בתואר מלך הריבאונדים של ה-NBA לראשונה בקריירה כשקטף בממוצע 14.6 ריבאונדים למשחק. הוא הוסיף 23.0 נקודות ב-59.4% מהשדה, ונבחר לראשונה בקריירה למשחק האולסטאר. כמו כן נבחר פעם נוספת לחמישיית העונה השנייה. במשחקי הפלייאוף של העונה הודחה הקבוצה שנית על ידי מילווקי, הפעם בחמישה משחקים בסיבוב הראשון של המשחקים. בארקלי המשיך ורשם במשחקי הפלייאוף ממוצעים גבוהים מאלו אותם הוא רשם בעונה הסדירה כשקלע 24.6 נקודות והוריד 12.6 ריבאונדים למשחק.
לקראת העונה הבאה הודיע אירווינג על פרישתו מכדורסל, ובארקלי הפך לשחקן המוביל של הקבוצה. הוא רשם את שיא הקריירה כשקלע 47 נקודות במשחק מול אטלנטה הוקס, ואת ממוצע הקליעות הגבוה ביותר בקריירה שלו עם 28.3 נקודות למשחק ב-58.7% מהשדה, אליהם הוסיף 11.9 ריבאונדים למשחק. הוא הופיע פעם נוספת במשחק האולסטאר ונבחר לראשונה בקריירה לחמישיית העונה הראשונה. מעמד הידוען שבארקלי קנה לעצמו בפילדלפיה הוביל להופעתו לראשונה על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד, אך לראשונה מאז עונת כשלה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף. בעונה שלאחר מכן, עונת, המשיך בארקלי לשחק היטב, הוא נבחר בפעם השלישית ברציפות למשחק האולסטאר ובפעם השנייה ברציפות נבחר לחמישיית העונה הראשונה. בארקלי רשם ממוצעים של 25.8 נקודות ו-12.5 ריבאונדים למשחק בעונה הסדירה והוסיף 27.0 נקודות ו-11.7 ריבאונדים במשחקי הפלייאוף, אך קבוצתו הודחה ב כבר בסיבוב הראשון מול הניו יורק ניקס, על אף מאמציו של בארקלי.
בעונת סיים בארקלי במקום השני בהצבעות לתואר ה-MVP של העונה הסדירה, אחרי מג'יק ג'ונסון, על אף שקיבל מספר רב יותר של קולות למקום הראשון. הוא קלע בממוצע באותה העונה 25.2 נקודות בשיא קריירה של 60.0% מהשדה, הוריד 11.5 ריבאונדים, ונבחר פעם נוספת לחמישייה הפותחת של משחק האולסטאר. גם בעונה זו הוליך בארקלי את פילדלפיה למשחקי הפלייאוף והודח בסיבוב השני, הפעם מול שיקגו בולס של מייקל ג'ורדן. יכולתו המצוינת המשיכה גם בעונתו השביעית כשקלע 27.6 נקודות והוריד 10.1 ריבאונדים למשחק. במשחק האולסטאר קלע בארקלי 17 נקודות והוריד 22 ריבאונדים, המספר הרב ביותר של ריבאונדים הנלקחים על ידי שחקן בודד במשחק האולסטאר מאז 22 הריבאונדים שקטף וילט צ'מברלין במשחק האולסטאר של שנת, ונבחר ל-MVP של משחק האולסטאר. במשחקי הפלייאוף הפסידה פילדלפיה בשנית לשיקגו בולס בסיבוב השני, כשבארקלי תורם 24.9 נקודות ו-10.5 ריבאונדים למשחק.
עונת הייתה עונתו האחרונה של בארקלי במדי פילדלפיה. הוא החליף את חולצתו מהמספר 34 ל-32, כאות של כבוד למג'יק ג'ונסון אשר הודיע טרם פתיחת העונה כי הוא נשא איידס. על אף שפילדלפיה "הפרישה" בעבר את המספר 32, כאות של כבוד לשחקן העבר של הקבוצה בילי קנינגהם אשר לבש מספר זה, התירה הקבוצה באופן חד-פעמי לבארקלי ללבוש את המספר בעונה זו. בארקלי קלע בעונה זו ממוצעים של 23.1 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק, ונבחר למשחק האולסטאר ולחמישיית העונה השנייה. בסיום העונה דרש בארקלי לעזוב את הקבוצה לאחר שרשמה מאזן של 35 ניצחונות בלבד מול 47 הפסדים.
תקרית היריקה
במרץ 1992, במהלך הארכת המשחק נגד ניו ג'רזי נטס, קרא אחד האוהדים לעברו של בארקלי קריאה גזענית. בארקלי הסתובב לעברו של האוהד וירק עליו, אך החטיא ופגע בילדה קטנה שישבה לידו. הנהלת הליגה קנסה את בארקלי ב-10,000 דולר בגין היריקה לעבר הקהל וניבול פיו. אמנם הסיפור הכפיש את שמו של בארקלי ברחבי ארצות הברית, אך לבסוף בארקלי דווקא פיתח קשרי ידידות עם הילדה ומשפחתה.
עם פרישתו אמר בארקלי:
פיניקס סאנס
ב-17 ביוני 1992 עבר בארקלי ב לפיניקס סאנס תמורת ג'ף הורנסק, טים פרי ואנדרו לאנג. המעבר לפיניקס בעונת הועיל הן לבארקלי והן לקבוצה. הוא רשם בעונתו הסדירה הראשונה בקבוצה 25.6 נקודות ב-52.0% מהשדה, 12.2 ריבאונדים ושיא קריירה של 5.1 אסיסטים בממוצע למשחק, והוביל את קבוצתו למאזן הטוב ביותר בליגה עם 62 ניצחונות ו-20 ההפסדים בלבד. עונתו המצוינת זיכתה אותו בבחירה שביעית ברציפות למשחק האולסטאר ובתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בחירתו ל-MVP הפכה אותו לשחקן השלישי בלבד בהיסטוריה שזוכה בתואר מיד לאחר טרייד. במשחקי הפלייאוף הוביל בארקלי את פיניקס עד לגמר ה-NBA, לראשונה מאז עונת, אך הפסידה לשיקגו בולס בשישה משחקים למרות יכולתו המצוינת של בארקלי אשר קלע בסדרה 27.3 נקודות, 13.0 ריבאונדים ו-6.5 אסיסטים למשחק, כולל טריפל דאבל של 32 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 אסיסטים במשחק הרביעי של הסדרה.
כתוצאה מכאבי גב חמורים, שקל בארקלי לפרוש מכדורסל בעונת, אך אף על פי שהתמודד עם הפציעה החמורה, סיים בארקלי את העונה הסדירה עם ממוצעים של 21.6 נקודות ו-11.2 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר לחמישייה השנייה של העונה ולמשחק האולסטאר בפעם השמינית ברציפות, אם כי לא נטל בו חלק בשל מתיחה בשריר הארבע ראשי. למרות פציעותיו של בארקלי סיימה פיניקס את העונה הסדירה במאזן של 56 ניצחונות ו-26 הפסדים. לאחר שהדיחה את גולדן סטייט ווריורס בסוויפ בסיבוב הראשון, פגשה פיניקס את יוסטון רוקטס בסיבוב השני, והודחה בשבעה משחקים על אף שכבר הובילה 0–2 בסדרה. למרות פציעותיו, קלע בארקלי 23 סלים מהשדה מתוך 31 ניסיונות במשחק מספר 3 של הסיבוב הראשון מול גולדן סטייט, כשהוא מסיים את המשחק עם 56 נקודות - שיא הקליעה בפלייאוף של אותה העונה, והתוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה של הליגה במשחקי הפלייאוף עד אז. אף על פי שטרם פתיחת עונת שקל בארקלי פרישה, הוא חזר לעונתו ה-11 בליגה, רשם 23.0 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק, ונבחר בפעם התשיעית ברציפות למשחק האולסטאר. הוא הוליך את קבוצתו למאזן של 23–59 ולסיבוב השני של משחקי הפלייאוף שם פגשה שנית את הרוקטס, ובשחזור של העונה הקודמת הפסידה לה בשבעה משחקים, הפעם לאחר שהייתה ביתרון של 1–3 בסדרה. בארקלי רשם בפלייאוף ממוצעים של 25.7 נקודות ו-13.4 ריבאונדים, אך בשל פציעתו לא שותף במשחק השביעי והמכריע מול הרוקטס.
העונה הבאה, עונת, הייתה עונתו האחרונה של בארקלי בפיניקס. הוא הוביל את הקבוצה בנקודות, ריבאונדים וחטיפות, ורשם ממוצעים של 23.3 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר בפעם העשירית ברציפות למשחק האולסטאר כשבהצבעת הקהל קיבל בארקלי את מספר הקולות הרב ביותר במערב, והפך לשחקן העשירי בתולדות הליגה שרושם 20,000 נקודות ו-10,000 ריבאונדים. במשחקי הפלייאוף רשם בארקלי 25.5 נקודות ו-13.5 ריבאונדים בהפסד הסדרה לסן אנטוניו ספרס בסיבוב הראשון.
מחלוקת המודל לחיקוי
לאורך הקריירה התבטא בארקלי מספר פעמים על כך שלדעתו אין לראות בספורטאים כמודלי לחיקוי, ואף אמר: "מיליון אסירים מסוגלים להטביע כדור לסל, האם ראוי שהם יהיו מודלים לחיקוי?". בשנת 1993 הוא הצטלם לפרסומת לנייקי שבה הוצג הסלוגן "אני לא מודל לחיקוי". בארקלי נהג תכופות לקרוא להורים ומחנכים להוות מודל לחיקוי לילדיהם, וזאת כינה סגן נשיא ארצות הברית לשעבר דן קווייל "מסר של ערכים משפחתיים". בארקלי עורר מחלוקת ציבורית רחבת היקף על טבעם של המודלים לחיקוי כשאמר:
יוסטון רוקטס
לקראת עונת עבר בארקלי בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לסם קאסל, רוברט הורי, מייק בראיינט וצ'אקי בראון. ביוסטון קיווה בארקלי לזכות סוף כל סוף באליפות הליגה, כששיתף פעולה עם שני שחקנים נוספים שנכללו ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA - האקים אולאג'ואן וקלייד דרקסלר. כבר במשחקו הראשון רשם בארקלי שיא קריירה כשקטף 33 ריבאונדים, אך המשיך ושיחק 53 משחקים בלבד במהלך העונה כשהוא נאבק בפציעות חוזרות. באותה העונה הוא הוריד 13.5 ריבאונדים וקלע 19.2 נקודות בממוצע למשחק. הייתה זו העונה הראשונה בה רושם בארקלי ממוצע של פחות מ-20 נקודות למשחק מאז עונת הרוקי שלו. יוסטון סיימה את העונה במאזן של 57 ניצחונות מול 25 הפסדים, והמשיכה עד לשלב גמר המערב שם הפסידה בשישה משחקים ליוטה ג'אז.
העונה הבאה, עונת, הייתה אף היא עונה רוויית פציעות של בארקלי, והוא רשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-11.7 ריבאונדים למשחק. יוסטון סיימה את העונה במאזן של 41-41 והודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז בחמישה משחקים. בהיותו מוגבל על ידי פציעתו, שותף בארקלי רק ב-21.8 דקות למשחק בסדרה, ורשם ממוצעים נמוכים של 9.0 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. במהלך עונת, בה קיימה כל קבוצה רק 50 משחקי ליגה בשל שביתת השחקנים, שותף בארקלי ב-42 מהמשחקים ורשם 16.1 נקודות ו-12.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא הפך לאחד מארבעה שחקנים בהיסטוריה, אחרי עם וילט צ'מברלין, כרים עבדול-ג'באר וקארל מלון, שרושם 23,000 נקודות, 12,000 ריבאונדים ו-4,000 אסיסטים בקריירה. יוסטון סיימה את העונה עם מאזן של 19–31, ובהופעת הפלייאוף האחרונה בקריירה שלו רשם בארקלי 23.5 נקודות ו-13.8 ריבאונדים למשחק בהפסד ללוס אנג'לס לייקרס בסיבוב הראשון.
נבחרת לאומית
בארקלי התחרה במדי נבחרת ארצות הברית באולמפיאדת ברצלונה (כשחקן ה"דרים טים") ובאולימפיאדת אטלנטה, ובשתיהן זכה במדליות זהב. החוק שמנע משחקנים מקצוענים מלהשתתף במשחקים בוטל שלוש שנים קודם לאולימפיאדת ברצלונה, דבר שאיפשר לארצות הברית להרכיב נבחרת שכללה את הטובים שבשחקני ה-NBA. במוקדמות הטורניר האולימפי של שנת 1992 ניצחה הנבחרת האמריקאית בכל ששת המשחקים, ובטורניר עצמו ניצחה בכל שמונת המשחקים, וזכתה במדליית הזהב בנקל כשהיא קולעת בממוצע 117.3 נקודות למשחק ומנצחת בהפרש ממוצע של 43.8 נקודות, כולל ניצחון בגמר הטורניר על נבחרת קרואטיה בתוצאה 117-85. בארקלי הוביל את קלעי נבחרת ארצו בטורניר כשקלע 18.0 נקודות למשחק, כולל משחק שיא בו קלע 30 נקודות בניצחון נבחרתו 83–127 על נבחרת ברזיל.
באולימפיאדת אטלנטה הוביל בארקלי את נבחרתו בנקודות, ריבאונדים ואחוזי קליעה מן השדה. הוא רשם ממוצעים של 12.6 נקודות ב-81.6% מהשדה, אשר מהווה את שיא נבחרת ארצות הברית באולימפיאדות בכל הזמנים, והוסיף 6.6 ריבאונדים למשחק. תחת הנהגתו של בארקלי רשמה ה"דרים טים" מאזן של 0–8 וזכתה בנקל במדליית זהב שנייה ברציפות.
פרופיל כשחקן
בארקלי שיחק בעיקר בעמדת הפאוור פורוורד לאורך הקריירה, אך לעיתים שיחק בעמדת הסמול פורוורד ואף בעמדת הסנטר. הוא היה ידוע בשל מבנה גופו החריג לשחקני כדורסל, מוצק יותר יחסית לשחקנים בעמדת הסמול פורוורד ונמוך יחסית לשחקנים בעמדת הפאוור פורוורד מולם התמודד.
בארקלי היה קלעי מצטיין אשר רשם במהלך הקריירה שלו 22.1 נקודות למשחק בעונת הליגה הסדירה, ו-23.0 נקודות במסגרת משחקי הפלייאוף. הוא נודע כאחד השחקנים המגוונים ביותר ב-NBA וכאחד שמסוגל לקלוע מכל עמדה במגרש. כמו כן ביסס עצמו בארקלי כ מהמובילים בליגה.
התמכרות להימורים
בארקלי נודע בשל בעיית ההימורים שלו. בריאיון לטריי וינגו מרשת ESPN הודה בארקלי כי הפסיד כ-10 מיליון דולר בהימורים. בנוסף הודה בארקלי כי הפסיד 2.5 מיליון דולר "תוך 6 שעות" כששיחק בלאקג'ק. אף על פי שבארקלי מוכן היה לדבר בפתיחות על בעיית ההימורים שלו, הוא טען שהיא אינה בעייתית, מכיוון שיש באפשרותו לממן את ההרגל הרע באמרו: "זו אינה בעיה. אם אתה מכור לסמים או אלכוהול - זו בעיה. ההימורים הם הרגל רע, אך אני מתכוון להמשיך בו.".
בחודש מאי 2008 הגיש קזינו בלאס וגאס תביעה אזרחית נגד בארקלי לאחר שלא הצליח לשלם חוב של 400,000 דולר שהצטברו מאז אוקטובר 2007. בארקלי התנצל על שלא עמד במועדי התשלומים, ושילם את חובו לקזינו. לאחר ששילם, אמר בארקלי בשידור שלפני משחק בו השתתף: "אני מוכרח להפסיק להמר, מהיום ואילך לא אהמר יותר. רק משום שאני יכול להרשות לעצמי להפסיד כסף, לא אומר שכך עליי לעשות".
נהיגה בשכרות
ב-31 בדצמבר 2008, נעצר בארקלי על ידי שוטר בסקוטסדייל, אריזונה בשל אי-עצירה בתמרור עצור. קצין המשטרה, אשר הריח אלכוהול נידף, ביצע בדיקת פיכחות. בארקלי סירב לבדיקת אחוז האלכוהול בנשימתו, אך נתן דגימת דם, וכשל בה. בארקלי נעצר, קיבל זימון לבית המשפט ורכבו הוחרם. קצין המשטרה ציין כי בארקלי טען כי הוא מיהר מכיוון שחיכתה לו בחורה למין אוראלי. תוצאות בדיקות המעבדה הראו כי בדמו של בארקלי הייתה בעת המעצר כמות אלכוהול כמעט כפולה מהכמות המותרת בחוק. בבית המשפט הודה בארקלי בסעיף של נהיגה בשכרות, הוא נשפט לחמישה ימי מעצר ו-2,000 דולר קנס, עונש שהומתק מאוחר יותר לשלושה ימי מעצר.
במהלך החודשיים ממעצרו ועד למשפט, נעדר בארקלי בעמדתו כפרשן ברשת TNT. בהיעדרו בחרה חברת T-Mobile, אותה הוא פרסם, שלא לשדר את הפרסומות בכיכובו. ב-19 בפברואר 2009 חזר בארקלי לעמדתו כפרשן, ואף חזרו לשידור הפרסומות בהן הופיע.
איתן אבריאל
איתן אבריאל (נולד ב-11 בדצמבר 1960) הוא עיתונאי ישראלי, ממייסדי העיתון TheMarker ועורך המגזין כיום.
ביוגרפיה
אבריאל התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים בשייטת 13 ובילת״ם. במסגרת שירותו ביצע צלילות רבות בנחל הקישון.
בתחילה עבד ככתב כלכלי של העיתון "הארץ" במשרד האוצר ובבנק ישראל. לאחר מכן הקים את המערך הכלכלי של סוכנות הידיעות רויטרס בישראל. במהלך שנות ה-90 פעל כמנהל השקעות בקרנות נאמנות ובהן "אילנות דיסקונט". ב-1993 הקים את החברה "הון לינק" שעסקה בבנקאות להשקעות, ניהול קשרי משקיעים, מידע פיננסי ללקוחות בחו"ל והפיצה ניוזלטר יומי באנגלית למשקיעים בלונדון.
בסוף 1999 הקים את העיתון הכלכלי TheMarker, יחד עם גיא רולניק ועדו פולק. במסגרת זאת הקים גם מגזין כלכלי חודשי, עיתון יומי, מוסף סוף שבוע, רשת חברתית וערוץ וידאו אינטרנטי. באפריל 2000 אתר האינטרנט של TheMarker עלה לאוויר, כשאבריאל עורכו בפועל. אבריאל הקים את הדסק האינטרנטי של TheMarker, שהיה דסק החדשות הכלכלי המקוון הראשון בישראל, במודל הדומה לזה שהכיר ובנה ברויטרס.
תמרור
תמרור הוא שלט רחוב, המוצב לצד הדרך ונותן הנחיות למשתמשים בדרך. הוריית התמרור היא בבחינת חובה חוקית ואילו אי-ציות לתמרור היא עבירת תנועה.
איתן אבריאל
ביוגרפיה
כותב טורי פרשנות בנושאים כלכליים, בעיקר בתחומי כלכלה וחברה, הון ושלטון, השקעות, מטבע חוץ, בנקאות ואינטרנט. התמקד בכמה נושאים, בהם ריכוזיות כלכלית, הטייקונים, שחיתות, כוחן של הפלטפורמות הדיגיטליות, אי-שוויון כלכלי ומשבר האקלים. השיק מספר מותגים מוכרים של המגזין, כגון רשימות ״500 העשירים״ ו-״100 המשפיעים״.
תמרור
מקור השם העברי "תמרור" לקוח מהתנ"ך: . הפרשנים מסבירים כי המילה תמרורים פירושה דקלים הניטעים כדי לסמן את הדרך.
היסטוריה
אבני מיל, שהן סוג של תמרור המציין את המרחק לעיר ראשית, היו בשימוש כבר בעת העתיקה. באימפריה הרומית, למשל, ציינו אבני מיל את המרחק לרומא. בימי הביניים הפכו לנפוצים שלטים בצמתים, המראים לאן מובילה כל דרך היוצאת מהצומת. בשנת 1686 נחקק לראשונה באירופה חוק להסדרת התנועה, בידי פדרו השני, מלך פורטוגל. בחוק זה נקבעה הנחת תמרורים טקסטואליים המציינים מתן זכות קדימה ברחובותיה הצרים של ליסבון.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 החל שימוש בתמרורי אזהרה, שנועדו להזהיר רוכבי אופניים מהסכנות האורבות להם בדרך, כגון גבעות תלולות.
איתן אבריאל
ביוגרפיה
בשנת 2005 היה חבר בוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות רשת האינטרנט מטעם רשות ניירות ערך.
תמרור
היסטוריה
התפתחות המכונית הביאה לפיתוחם של תמרורים שאינם מבוססים על טקסט בלבד. מערכת תמרורים פותחה על ידי מועדון המכוניות האיטלקי בשנת 1895. בשנת 1900 נערך בפריז קונגרס שדן בסטנדרטיזציה של תמרורים, ותמרורים בעיצוב מודרני נקבעו בכנס שנערך בפריז בשנת 1908.
איתן אבריאל
ביוגרפיה
ב-2012 כתב מאמר על מצבו הקשה של העיתון "מעריב". בתגובה פרסם "מעריב" בשער שלו ארבעה טורים של פרשנים שלו. הפרשה כולה נסקרה בג'רוזלם פוסט.
אבריאל הופיע כפרשן כלכלי בתוכנית "לונדון את קירשנבאום", חבר פאנל פרשנים בגלי צה"ל. הוא חבר קבוע בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ. הוא מרצה בכנס ה-DLD בתל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
תמרור
מאפיינים
התמרורים הם הדרך הנפוצה ביותר לשליטה על הכבישים בעולם. בארצות הברית לבדה מוצבים 55 מיליון תמרורים בצידי הדרכים. תמרורים אלה מספקים מידע על הגבלת מהירויות ותנאי הכביש. תמרורים מכוונים בדרכים לדרכים מסוימות וליעדים ספציפיים. בעזרת התמרורים, הנהגים יודעים כיצד לנהוג בדרכים, למה לצפות ולאן לנסוע.
איתן אבריאל
ביוגרפיה
החל מ-2018 אבריאל וסמי פרץ, העורך לשעבר של TheMarker, מגישים יחד פודקאסט שבועי, "האינטרסנטים", שבו הם דנים בענייני היום ומנתחים אותם מהזווית של מערכת TheMarker.
תמרור
מאפיינים
לבד ממעמדו החוקי של התמרור, ההבדל בין תמרור לבין שלט הוא שברוב המקרים, חלק מהמסר של התמרור ניתן באופן גרפי ולא בכתב. היתרון של מסר גרפי הוא מהירות קליטתו והיכולת להבינו גם ללא הבנת השפה. בארצות הברית, שבה נהגים זרים צפויים לשלוט טוב יותר בשפה המקומית מאשר במקומות אחרים, יש יותר כתב ופחות מידע גרפי על התמרורים. המסרים הגרפיים בתמרורים ניתנים בעזרת צורת התמרור, צבעו, חצים ואיורים המקובלים בכל העולם לצורך זה. אחת מהגישות לחלוקה בין סוגי תמרורים עושה הפרדה בין תמרורים קונקרטיים ותמרורים אבסטרקטיים. הקונקרטיים מכילים ציור או סמל המובן לכולם בלי צורך בהסבר או לימוד קודם (תמונת ילד, אבן מידרדרת, יד בתמרור עצור) והאבסטרקטיים הם סמלים מופשטים מוסכמים, שאין להם משמעות כשלעצמם אלא בהקשר המסוים אליו הם מיועדים.
איתן אבריאל
ביוגרפיה
לאבריאל תואר ראשון בביולוגיה ובמנהל עסקים, ותואר MBA בהתמחות במימון, שניהם מהאוניברסיטה העברית, בה גם שימש כמרצה בקורס בנושא "קומוניקציה פיננסית".
תמרור
מאפיינים
לעיתים נוספת לתמרור הגרפי הסתייגות מילולית או הבהרה מילולית, כגון הגבלת התמרור לשעות מסוימות. תוספת כזו פוגעת באופיו האוניברסלי של התמרור, משום שהיא פונה רק לאלה השולטים בשפה שבה כתובה ההסתייגות.
איתן אבריאל
חיים פרטיים
אבריאל נשוי לדנה - ארכיטקטית, אב לשני ילדים, וגר בהוד השרון.
וולטר טוויס
וולטר סטון טוויס (באנגלית: Walter Stone Tevis; 28 בפברואר 1928 – 9 באוגוסט 1984) היה סופר אמריקאי. שלושה מספריו עובדו לסרטים: "אדי פלסון", "צבע הכסף" ו"האיש שנפל מכוכב אחר", וספר אחר שלו עובד לסדרת הטלוויזיה המצליחה "גמביט המלכה".
ביוגרפיה
וולטר טוויס נולד בסן פרנסיסקו ב-28 בפברואר 1928. בגיל עשר אושפז בבית חולים לילדים עקב בעיות לב, והושאר שם לבדו כשנה, בזמן שמשפחתו עברה לקנטקי. לאחר ששוחרר מבית החולים טוויס נסע לבדו ברכבת לקנטקי על מנת להצטרף למשפחתו.
טוויס למד לתואר ראשון ושני בספרות אנגלית באוניברסיטת קנטקי, ולאחריהם החל לעבוד במשרות הוראה בבתי ספר תיכוניים בערים קטנות בקנטקי. במקביל החל לפרסם סיפורים קצרים. ב-1957 נישא לג'יימי גריגס (Jamie Griggs), ונולדו להם שני ילדים.
שני ספריו הראשונים, שיצאו לאור ב-1959 וב-1963, זכו להצלחה ואף עובדו לסרטים. בשנים 1965–1978 טוויס לימד ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת באוניברסיטת אוהיו. עם זאת, במהלך השנים שקע טוויס באלכוהוליזם, וחדל לפרסם ספרים לתקופה ארוכה. בסופו של דבר הצליח טוויס להתגבר על ההתמכרות לאלכוהול, בין השאר בעזרת ארגון אלכוהוליסטים אנונימיים. הוא התגרש מאשתו והחליט לעזוב את אוניברסיטת אוהיו, לעבור לניו יורק ולהתמסר לכתיבה. בניו יורק התחתן בשנית, עם אלינורה וולקר (Eleanora Walker). טוויס הספיק לפרסם עוד ארבעה ספרים, בטרם נפטר מסרטן ריאות ב-9 באוגוסט 1984.
כתיבתו
כתיבתו של טוויס הושפעה רבות מחוויות חייו, לרבות התמכרויות לתרופות הרגעה (כשטוויס אושפז בבית החולים לילדים בגיל עשר הוא קיבל לתקופה ארוכה פנוברביטל), הימורים, עישון, ואלכוהוליזם, המופיעים כנושאים מרכזיים בספריו. בנו אמר על כך "הוא הגיבור של כל ספריו", ומייד תיקן, "הוא האנטי-גיבור".
ספריו:
בנוסף, פרסם לאורך השנים יותר מעשרים סיפורים קצרים במגזינים שונים, לרבות באסקווייר, בפלייבוי, ובקוסמופוליטן. הספר Far from Home (בתרגום חופשי: "הרחק מהבית"; 1981) הוא קובץ של סיפורים קצרים של טוויס שחלקם פורסמו בעבר וחלקם פורסמו בו לראשונה. הסיפור הקצר "Echo" (בתרגום חופשי: "הד"; 1980) תורגם לעברית בשם "אכו" בידי רן דניאל ופורסם במגזין פנטסיה 2000.
טימי סמית'
טימותי לארי סמית (באנגלית: Timothy LaRay Smith; נולד ב-21 בינואר 1964 בהובס, ניו מקסיקו) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. סמית' החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת טקסס טק. לאחר שסיים את לימודיו נבחר על ידי וושינגטון רדסקינס בדראפט של שנת 1987. כבר בעונתו הראשונה העפיל עם הרדסקינס לסופרבול XXII שם קבע את שיא היארדים בריצה במשחק סופרבול כשרץ 204 יארדים. ב-1990 עבר לשחק עבור דאלאס קאובויס. במהלך העונה נפצע ונאלץ לפרוש. ב-2005 נעצר לאחר שניסה למכור קוקאין לשוטר סמוי בדנוור. הוא נשפט לשנתיים וחצי שנות מאסר וב-2008 שוחרר מהכלא.
שיטת הריבועים הפחותים
שיטת הריבועים הפחותים (מכונה גם "שיטת הריבועים המזעריים", "שיטת הריבועים המינימליים", "שיטת מינימום ריבועים") היא שיטת אמידה סטטיסטית, שבה אומדים גודל לא ידוע מתוך קבוצת תוצאות מדודות כלשהן. הראשון שתיאר את השיטה הוא קרל פרידריך גאוס, בתחילת המאה ה-19 בעת שניסה לאמוד את מקומו של כוכב הלכת הננסי קרס. אומדן זה מאפשר השוואה בין ההתאמה של מודלים סטטיסטיים שונים לבין המדידות שהללו מנסים להסביר, כל זמן שהמודלים השונים מציעים נוסחאות מתמטיות שונות מאותו סוג (כגון פולינומים בני אותה מעלה).
מטרת השיטה
לעיתים רוצים למצוא קשר מתמטי בין שני משתנים שהתקבלו במדידות נסיוניות, אך הקשר בין שני המשתנים אינו נראה לעין באופן מיידי. הסיבה לכך היא שעבור כל ערך של משתנה אחד, נמדד במשתנה השני טווח שלם של ערכים, ולא ערך בודד ויחיד. הסיבות לכך רבות ומגוונות, למשל במדידת גודל פיזיקלי: ייתכן שהמשתנה הראשון עצמו אינו קבוע אלא משתנה בתחום מסוים, ייתכן שהוא אינו המשתנה היחיד המשפיע על המשתנה השני (למשל, אם המשתנה השני תלוי גם בטמפרטורה), ואף ייתכן שיש מגבלות בציוד המדידה. לכן, כדי לעמוד על טיב הקשר בין המשתנים באופן המדויק ביותר משתמשים בכלים סטטיסטיים. שיטת הריבועים הפחותים היא אחד הכלים הסטטיסטיים הללו.
מקרה חשוב שבו שיטת הריבועים הפחותים בשימוש נפוץ הוא מקרה ליניארי. כאשר נתונות m דוגמאות ולכל דוגמה משויכות n תכונות, אם קיים קשר ליניארי בין התכונות למשתנה, ניתן לייצגו כמערכת משוואות:
עם m משוואות, ומקדמים לא ידועים β1,β2,…,βn, כאשר m > n, ובייצוג מטריציוני:
כאשר
כיוון שלמערכת המשוואות אין בהכרח פתרון, המטרה היא למצוא את הערכים של β שנותנים את התוצאה ה"קרובה" במובן של מינימיזציה ריבועית:
והפונקציה שאותה ממזערים S היא:
כאשר n העמודות של המטריצה X אינן תלויות ליניארית, משפט גאוס-מרקוב קובע כי קיים לבעיית מזעור זו פתרון יחיד. ניתן לראות זאת באמצעות חישוב הנגזרות החלקיות והשוואתן ל-0:
דוגמה א'
כאשר מניחים שיש קשר בין משתנה מסוים (X) לבין משתנה אחר (Y), אולם מעריכים שבנוסף ל-X גם משתנים אחרים משפיעים על Y ושלא כל המשתנים האלה ידועים. מציאת מודל סטטיסטי מאפשר הערכה מראש מיטבית של ערכו של Y, על פי ערכו של X. דוגמה למשתנים כאלה היא X = גילו של ילד בשנים ו-Y= גובהו בסנטימטרים. המודל הסטטיסטי שאנו מחפשים הוא נוסחה המקשרת את X ל-Y. נעשית השוואה של הנוסחאות המוצעות השונות, שיש להן אותה מעלה חזקתית בעזרת שיטת הריבועים הפחותים. הנוסחה שנותנת את ערך סכום הריבועים הנמוך ביותר היא זו שמייצגת את הקשר בין המשתנים באופן המיטבי. (השוואה של נוסחאות מסוגים שונים נעשית על ידי מדדים אחרים ולוקחת בחשבון לא רק את דיוק הצפי אלא גם את פשטות הנוסחה. ההנחה היא שעדיף אומדן פשוט ומדויק ושפשטות ודיוק עשויים לבוא זה על חשבון זה).
המחשב משתמש במדד שקרוי R2 להערכת דיוק האומדן שהוא אחת מינוס מנת סכום ריבועי שגיאות האמידה בסכום ריבועי הפרשי ערכי המדידה מהממוצע שלהם. היתרון של השימוש במדד זה על מדד הריבועים הפחותים הוא שניתן לתת הערכה לאיכות האומדן המיטבי על פיו. אם האומדן הטוב ביותר שמצאנו נותן R2 = 1 אזי לא ייתכן בכלל אומדן טוב ממנו. אם R2 = 0 אזי לא ייתכן אומדן רע ממנו.
דוגמה ב'
כאשר מנסים לאמוד גודל מסוים x על פי n תוצאות מדידה כלשהן,, גורס עקרון הריבועים הפחותים כי האומדן הטוב ביותר, x, הוא הערך שעבורו סכום ריבועי הסטיות של המדידות מ-x יהיה מינימלי. במקרה כללי יותר, מנסים להתאים פונקציה מסוימת לסדרה של מדידות. כאן \vec{a} הוא אוסף של פרמטרים.
דוגמה לכך היא ניסיון מציאת קשר בין הזרם החשמלי והמתח על נגד, בודקים בסדרה של מדידות של המתח בהתאם לשינוי בזרם: (I_i,V_i). אם מניחים שהקשר בין המתח והזרם הוא לפי חוק אוהם, V=IR, הבעיה היא מציאת הערך של R שייתן את ההתאמה המיטבית לאוסף המדידות.
בניסוח מתמטי, נדרש למצוא את \vec{a} שיביא את הסכום לערכו המינימלי.
בשביל אל הבריכות
בשביל אל הבריכות הוא שיר אהבה שכתב יורם טהרלב, הלחינה אלונה טוראל ובוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין.
השיר, שנכתב לאחר מלחמת ששת הימים, מתאר את פגישתם של זוג אוהבים בנוף הקיבוצים של עמק זבולון, האזור בו נולד וגדל טהרלב. על פי טהרלב, מקום ההתרחשות בשיר הוא מקום ששימש מסתור עבור זוגות בני המקום שחיפשו מקום להתבודד בו. השיר נקרא במקור "ציפורן לבנה".
השיר הולחן בקצב הבוסה נובה שהיה באופנה באותן שנים.
ביצועה של חוה אלברשטיין הוא המוכר יותר והוא הופיע לראשונה באלבומה "מות הפרפר" (1968) בעיבודו של דובי זלצר. הוא גם מופיע באלבומי אוסף שונים שלה, אולם השיר זכה גם לביצוע מפי דורית ראובני, רונית אופיר ולירון עמרם.
ענת שושני
ענת שושני היא פסיכולוגית קלינית, פרופסור חבר בבית ספר ברוך איבצ’ר לפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן.
חייה
פרופ' ענת שושני נולדה וגדלה בחיפה, בוגרת בית הספר הריאלי. שושני סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטת חיפה, ותואר שני ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה (בהנחיית פרופ׳ מישל סלואן) עסקה בחקר התערבויות מניעתיות להתמודדות עם חשיפה לאלימות פוליטית באמצעי התקשורת.
פרופ’ שושני היא חוקרת מוכרת בעולם בתחומי הפסיכולוגיה החיובית, ובעלת ניסיון עשיר בפיתוח מחקר ויישום של תוכניות התערבות מניעתיות לקידום עמידות ובריאות נפשית בקהילה. בשנים האחרונות, פרופ' שושני פיתחה והובילה התערבויות חינוכיות למורים ולתלמידים בנושא פסיכולוגיה חיובית, קידום בריאות ורווחה נפשית ומניעת התמכרויות בבתי ספר וגני ילדים. בשיתוף עמיתים ממכללת לוינסקי, פרופ’ שושני הובילה את מהלך ‘מורים מובילים’ במחוז ירושלים ובמנהל ההתיישבותי של משרד החינוך.
פרופ’ שושני חוקרת אספקטים הקשורים לאושר, פסיכולוגיה חיובית וקידום בריאות ורווחה נפשית של ילדים ובני נוער, ועוסקת בתרומתן של חוזקות אופי של הילד וגורמי עמידות להסתגלותו לאתגרים התפתחותיים ומצבי לחץ וטראומה. בנוסף מחקריה עוסקים במניעת התמכרויות ושימוש מאוזן ומיטיב במסכים בגילאי הילדות וההתבגרות.
בשנת 2022 הובילה פרופ' שושני בשיתוף עם מגישת הטלוויזיה והעיתונאית דוריה למפל את שידורה של תוכנית המציאות "עולם קטן", ב"כאן 11" המבוססת על הפורמט הבריטי "פלאנט צ'יילד". התוכנית, בגרסתה הישראלית, הציגה נושאים בגידול ילדים במאה ה-21 והשוותה את התפתחותם של ילדים בתרבויות שונות ברחבי העולם.
פרופ׳ שושני היא חברת סגל במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן והמנהלת האקדמית של מרכז מיטיב לחקר ויישום הפסיכולוגיה החיובית. בנוסף לכך היא פסיכולוגית קלינית מומחית וניסיונה הטיפולי כולל עבודה טיפולית עם ילדים, נוער ומבוגרים, במרפאות בתחום בריאות הנפש ובתי חולים פסיכיאטריים.
ריקי מנור
ריקי מנור (נולדה ב-3 באוגוסט 1950) היא זמרת ופזמונאית המתמחה בתחום הג'אז והבלוז.
ידועה בעיקר כחברה לשעבר בלהקות "איזולירבנד" ו"הפלטינה".
היסטוריה
בין השנים 1971 ל-1987 הייתה זמרת הקלטות, בעיקר ג'ינגלים ומוזיקה לריקודים.
משנת 1976 הייתה חברה בלהקת הג'אז "הפלטינה".