cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בילי ג'ואל
שנות התשעים ואילך
בשנת 1993 הקליט ג'ואל את אלבומו המצליח הבא, River of Dreams, שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים. שיר הנושא הגיע למקום השלישי. בדצמבר 1994 זכה ג'ואל בפרס המאה של הבילבורד עבור תרומתו למוזיקה. בשנת 2002 זכה בפרס טוני על עבודת התזמור במחזמר המצליח "Movin' Out". ב-2005 זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מאז האלבום "River of Dreams" ג'ואל לא הקליט אלבום נוסף, והוציא רק מספר שירים בודדים נוספים, בהם שניים עבור האוסף השלישי שלו אשר יצא ב-1997. בשנת 2001 הוציא את האלבום "Fantasies & Delusions", אסופת יצירות פסנתר אשר הלחין ג'ואל ומבצע הפסנתרן היונג-קי ג'ו. מאז, מתרכז ג'ואל בעיקר בהופעות.
חייו הפרטיים
ג'ואל נישא לאשתו הראשונה אליזבת' בשנת 1973. הזוג התגרש ב-1982, והיא נשארה מנהלת הכספים שלו. בשנת 1985 התחתן ג'ואל עם הדוגמנית כריסטי ברינקלי. באותה שנה נולדה לזוג בת, אלכסה ריי ג'ואל, שהפכה גם היא לזמרת מוכרת בארצות הברית. הם נפרדו ב-1994, וג'ואל התחתן בשלישית רק כעבור עשר שנים, כשנשא את קייטי לי, שפית ומבקרת מסעדות ידועה, בשנת 2004. הם נפרדו בשנת 2009, ובשנת 2015 נישא ג'ואל בפעם הרביעית לאלכסיס רודריק. באוקטובר 2017 נולדה לזוג בת משותפת.
גלגשת דו-גלגלית בייצוב עצמי
גלגשת דו-גלגלית בייצוב עצמי (מאנגלית: Self-balancing scooter) או הוברבורד (מאנגלית: Hoverboard) היא כלי רכיבה דו-גלגלי נייד, הממונע באמצעות סוללה שניתנת להטענה. הגלגלים מחוברים ביניהם באמצעות משטח קטן - דומה בגודלו לסקייטבורד - עליו עומד הרוכב. באמצעות חיישנים וגירוסקופים הרגישים לתנועות גוף הרוכב, הגלגשת נעה ושומרת על איזון. בזכות כך, הגלגשת נעה לכל הכיוונים, בהתאם לנטיית הגוף. הגלגשת כוללת מערכת ייצוב עצמית מובנית דומה לזו המורכבת על גבי הרכינוע. הגלגשת הומצאה בשנת 2013 על ידי הממציא האמריקאי שן צ'אן, והפכה פופולרית בארצות הברית באירופה ובסין בשנת 2015, ובישראל בשנת 2017.
תפעול המנועים מתבצע על מערכת חיישני הנטייה שמרגישה את השינויים בזווית כף הרגל של הרוכב ומתרגמת אותם לכמות ההספק המועבר אל הגלגל, ולכיוון שבו המנוע יסתובב. כל גלגל בגלגשת הוא עצמאי ולכן ניתן לסובב גלגל אחד לפנים ואת השני לאחור ובזכות כך לבצע סיבובים מבלי להתקדם.
למרות נפיצותו של השם "הוברבורד" לתיאור כלי הרכיבה, בשונה מההוברבורד בסרטי בחזרה לעתיד, הכלי איננו מרחף אלא נע באמצעות צמד גלגלים.
ויקטוריה (אוסטרליה)
ויקטוריה (באנגלית: Victoria) היא אחת משש המדינות המרכיבות את אוסטרליה. היא ממוקמת בצידה הדרום מזרחי של יבשת אוסטרליה ובעלת חוף בדרום המדינה. רק מדינת טסמניה קטנה ממנה בשטחה. על פי הערכה מ-2019 מנתה אוכלוסיית המדינה 6.2 מיליון נפש, השנייה בגודלה בין מדינות אוסטרליה והצפופה ביותר.
בירת ויקטוריה והעיר הראשה בה היא העיר מלבורן שבה מתגוררים כשני שלישים מתושבי המדינה, והיא העיר השנייה בגודלה באוסטרליה.
גאוגרפיה
מדינת ויקטוריה חולקת את נהר המארי כגבול עם מדינת ניו סאות' ויילס בצפון וגבול עם מדינת אוסטרליה הדרומית במערבה. שטחי מדינת ויקטוריה מגוונים מבחינה אקלימית, טופוגרפית וגאוגרפית, ממזג האוויר הרטוב והלח באזור ג'יפסלנד ועד לשטחים הדרום-מזרחיים אשר מכוסים בשלג ונחשבים לאזור "האלפים הוויקטוריאניים" המתקרבים לגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים. הר בוגונג הוא ההר הגבוה ביותר באזור, גובהו 1,986 מטר.
בוויקטוריה ישנם שטחים צחיחים, יבשים ומישוריים אשר מתפרסים במערבה ובדרום-מערבה של המדינה. בהשוואה למדינות אוסטרליה האחרות, ויקטוריה נחשבת למדינה שופעת שטחים ירוקים ופוריים והיא המדינה בעלת האחוז הגבוה ביותר של שטחים ירוקים. ישנה סדרה נרחבת של נהרות בוויקטוריה בשל כמויות הגשם הגדולות יחסית. נהר המארי הוא המוכר ביותר והוא הנהר השני בגודלו בדרום מזרח אוסטרליה.
כלכלה
בנוסף לשירות הייצור במרכז מלבורן, החקלאות מהווה חלק עיקרי בכלכלת ויקטוריה עקב האדמות הפוריות והעשירות והאקלים המתאים. תחומי הפעילות העיקריים בחקלאות ויקטוריה הם ייצוא בקר, מוצרי חלב, בשר כבש, צמר וחיטה (בעיקר בשטחיה המערבים והיבשים של המדינה), עם גידולי פירות וירקות בסביבת מלבורן ונהר המארי. גידול הגפנים ופתיחת יקבים גדלו במהירות רבה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
קורנליס פלוריס
ביוגרפיה
קורנליוס פלוריס השני נולד בשנת 1514 כבכור מבין ארבעת בניהם של קורנליוס הראשון ומרגרטה גוס. האבות הקדומים המוכרים של משפחת פלוריס דה ויברט, עדיין נקראו רק 'דה ויברט', היו תושבי בריסל שם הם התאמנו במלאכת הסתתים מסורת שהועברו מאב לבן. אחד מאבות אבותיו של קורנליוס הפך בשנת 1406 לאדון בגילדת הבנאיים בבריסל. בן משפחה, יאן פלוריס (קיצור של פלוריסון, כלומר בנו של פלוריס) דה ויברט, עזב את עיר הולדתו בריסל והתיישב באנטוורפן באמצע המאה ה-15. שמו הפטורונימי "פלוריס" הפך לשם המשפחה של הדורות הבאים. עם זאת, השם המקורי 'de Vriendt' נמצא במסמכים רשמיים עד סוף המאה ה-16.
מעט ידוע על הכשרתו. הוא כנראה עבד בבית המלאכה של אביו שהיה סתת. הוא נסע לארצות אחרות ולפי הדיווחים שהה באיטליה כשאביו נפטר בשנת 1538. לאחר מכן שב לאנטוורפן כדי לטפל באמו ואחיו הצעירים. בשנת 1539 הוא הפך לאדון בגילדת לוקאס הקדוש. הוא שימש כדיקן הגילדה בשנת 1547 ו-1559.
אלנה גאורגה
אלנה גאורגה (ברומנית: Elena Gheorghe; נולדה ב-30 ביולי 1985) היא זמרת רומנייה.
קורנליס פלוריס
ביוגרפיה
בסביבות 1540, הוסיפו לשם הגילדה גם ראשי תיבות גרוטסקיים שעוצבו על ידי קורנליוס. המניעה להוספתם, היה בהשראתם של מודלים דומים איטלקיים, אשר בתורם התבססו על ממצאים ארכאולוגיים ברומא, והפכו למאפיין חשוב של סגנון פלוריס ושימשו אותו (כמו גם את אחיו פרנס) ביצירותיהם האחרות.
אלנה גאורגה
ביוגרפיה
גאורגה נולדה בבוקרשט, מהילדות המוקדמת החלה לעסוק במוזיקה וב-2001 השתתפה בפסטיבל מאמאיה. ב-2002 החלה לשיר כסולנית להקת "מנדינגה", ביחד עימם היא גם הוציאה אלבום. ב-2005 הלהקה השתתפה בסלקציה נציונלה, התחרות לבחירת נציגות רומניה באירוויזיון והם היו במקום הרביעי, ב-2006 עזבה את הלהקה והחלה בקריירת סולו. אלבומה הראשון נקרא "Your Voice", ב-2007 יצא אלבומה השני "Te Ador".
קורנליס פלוריס
ביוגרפיה
בשנת 1550 התחתן פלוריס עם אליזבת מאצ'ילס וקנה בית באנטוורפן ששיפץ בסגנון משלו.
קורנליוס פלוריס השני נפטר ב־20 באוקטובר 1575 לאחר קריירה עשירה. בתחילת הקריירה שלו, הרנסאנס רק התחיל להופיע בהולנד. לא היה זה העתק פשוט של הדוגמה האיטלקית, שכן אמנים כמו פלוריס החדירו את הסגנון ברגישות לסגנון המקומי של ארצות השפלה. אחיו של קורנליוס הפכו גם הם לאמנים מצוינים. המפורסם ביותר הוא פרנס, שהיה מראשוני הציירים החשובים, בזמן שג'ייקוב היה צייר ויטראז' ויאן היה קדר.
אלנה גאורגה
ביוגרפיה
ב-2009 ייצגה את רומניה באירוויזיון שנערך ברוסיה עם השיר "The Balkan Girls", היא עלתה לגמר בו סיימה במקום ה-19.
היא שרה את שיר הנושא בגרסת הדיבוב הרומנית של הסדרה אלנה מאוולור.
קורנליס פלוריס
ביוגרפיה
לקורנליוס היו תלמידים רבים, שחלקם הפכו לאמנים מבוססים בפני עצמם. הם כללו את וילם ואן דן בלוקה, גרט ואן איגן, גיליס דה וייט, פיליפ ברנדין, רוברט קופנס, היינריך הגארט והירונימוס ואן קסל.
יצירתו
קורנליוס פלוריס היה אמן רב-גווני. הוא היה פעיל בעיקר כארכיטקט ופסל, אך גם עבד כחרט.
פיסול
כפסל הוא ידוע בעיקר בזכות עבודותיו על אנדרטאות זיכרון. בשנת 1549 הוא קיבל את המשימה לעצב אנדרטת זיכרון שתוצב בקתדרלת קניגסברג עבור דורותיאה, אשתו של אלברט, הדוכס מפרוסיה ובתו של המלך הדני פרדריק הראשון. זו הייתה תחילתן של עבודות רבות למונומנטים לקברים עבור בני משפחת המלוכה הדנית. אלה כללו את קברו של אלברט, הדוכס בפרוסיה בקתדרלת קניגסברג, המאוזוליאום של המלך כריסטיאן השלישי מדנמרק ושל פרדריק הראשון בקתדרלת שלזוויג. האנדרטאות היו בדרך כלל בשיש עם פסלו של המנוח.
בעיר מולדתו יצר בשנת 1522 עבור כנסיית סנט לאונרד, מבנה אבן בצורת מגדל בגובה 18 מטר עם תשעה מפלסים. המגדל עשוי אבן אבנסנס לבנה שנשלחה בחלקים מבית המלאכה של פלוריס באנטוורפן לכנסייה. עבודה זו משלבת עדיין אלמנטים גותיים. הוא יצר מבנה נוסף לכנסיית סנט קתרינה בז'ורבמדה (חלק מגלבייק) בשנים 1555–1557, בסגנון רנסאנס טהור. הוא גם עשה פסלים לקתדרלת נוטרדאם בטורנאי ואת מצבת הקבר של ז'אן השני דה מרודה בכנסיית סנט דימפנה בגהל. רצף זה של משימות חשובות מצביע על בית מלאכה גדול עם מספר לא מבוטל של עובדים. קורנליוס פלוריס פעל בעיקר כמארגן ומתכנן. תלמידיו ועוזריו נסעו למקומות השונים (בדרך כלל בצפון אירופה), שם היו אמורים להתקין את האנדרטאות שתוכנן על ידי פלוריס. רבים מהם נשארו לחיות ולעבוד בצפון אירופה, שם הקימו סדנאות משלהם. הם הסתמכו על קשריו של פלוריס כדי למצוא את המשימות שלהם, ולעיתים קרובות המשיכו לסייע בביצוע עיצובים לפלוריס ממקום מגוריהם. חלק מהאמנים האלה, כמו וילם ואן דן בלוקה וגרט ואן אגן, הפכו לאמנים שעבדו בחצר מלוכה מקומית וסייעו להתפשטות סגנון אומנותו פלוריס בצפון אירופה.
ארכיטקטורה
מסוף שנות ה-50 של המאה ה-16 פעל קורנליוס פלוריס כמתכנן מבנים. הוא מופיע בין היתר כאדריכל בית העירייה באנטוורפן. ישנן השקפות שונות בדבר תפקידו המדויק של קורנליוס פלוריס בעיצוב הבניין ובנייתו, מכיוון שהיה זה מבצע משותף אשר כלל מספר רב של אדריכלים ופסלים, כולל, בין השאר, וילם ואן דן ברוק, האנס הנדריק, ויאן דאמס. תרומתו לא הוגבלה לשיתופי פעולה בעיצוב. נראה שהיה לו גם תפקיד חשוב בביצוע המעשי. הוא ביקר במחצבות לבחירת האבן ובאותה עת החזיק בית מלאכה גדול ברחוב אוורדיג' ובו תריסר עוזרים שהיו עסוקים בעיקר בעבודות שקשורות לבניית בית העירייה. פעילותם התמקדה ככל הנראה בפסלים של הפנים והחזית.
בית העירייה באנטוורפן הפך לדוגמה ראשונה של סגנון הרנסאנס החדש באדריכלות בהולנד. אולמות בתי העירייה של פליסינגן והאג בהולנד ובעיצוב בניין העירייה אמדן. כמו כן השפיע על עיצוב בית העירייה בקלן (1557) בגרמניה, והשער הירוק בגדנסק שבפולין. שניהם קיבלו השראה מהסגנון החדש הזה.
קורנליוס פלוריס עיצב באנטוורפן את בניין הגילדה, ואת בית אחיו פרנס (1562–1565). שני הבניינים כבר לא קיימים.
רון גולדמן
רון גולדמן (נולד ב-7 במאי 1970) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, עורך ומרצה ישראלי. משמש כמנהל האמנותי של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
חייו
לאחר סיום לימודיו היה שותף לכתיבת סדרת הטלוויזיה "הסודות של כנרת" (1999), ולכתיבת הדרמות הטלוויזיוניות "שלום לבן דודי" (2000) ביחד עם שרון עמרני ו"איש השלג" (2001) עם עמרי לוי.
בשנת 2002 ביים והפיק את סרטו התיעודי "לה גראנד עקשן".
כעורך
גולדמן זכה בפרס העריכה מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים בשנת 2009 על הסרט "הגלגול", בשנת 2008 על הסרט "ילדי השמש" ובשנת 2006 על הסרט "הכובעים של ירושלים".
בשנת 2007 זכה בפרס וולג'ין לעריכה על הסרטים "ילדי השמש" ו"תעלומת אריס סאן".
מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי
מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (בראשי תיבות: מחב"א, נקרא באנגלית: Inter-University Computation Center ובראשי תיבות IUCC) היא עמותה שנוסדה על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות. העמותה עוסקת בתשתיות תקשורת, שירותי מידע דיגיטליים, וטכנולוגיות למידה, ועושה לטיפוח שיתוף הפעולה וסיוע בתחומים אלו בין המוסדות החברים בה, ובינם לבין מוסדות מחקר וארגונים בעלי עניין משותף, העוסקים בנושאי המחקר וההוראה האוניברסיטאית.
ויקטוריה (מלטה)
היסטוריה
ליבה של העיר ברובע המבוצר הקטן (Citadella או Il-Kastel) הנמצא על גבעה בגובה של כ-150 מטר. לפי ממצאים ארכאולוגיים היה קיים יישוב במקום כבר בתקופת האבן, אך העיר בוצרה לראשונה בתקופת הברונזה, בסביבות שנת 1500 לפנה"ס. העיר המשיכה להתפתח בתקופת הפיניקים ובתקופת רומאים.
העיר נותרה בשיממונה עד שההוספיטלרים החלו את בנייתו המחודשת של הרובע המבוצר בשנת 1559. עבודות הבניה נמשכו עד 1603 וכללו את האגף הדרומי הצופה אל העיר שמחוץ לחומות. האגף הצפוני קדום יותר ונבנה בתקופת שלטון אראגון באי. לאחר השלמת הבניה נהגו כל תושבי האזור ללון ברובע, אך לאחר שנוהג זה פסק, נותרה הרובע ריק מתושבים בדרך כלל.
ב-1864 הפכה גוזו לדיוקסיה עצמאית וויקטוריה הייתה למקום מושבו של הבישוף. ב-1887 שונה שמה של רבאט לוויקטוריה (רשמית Città Victoria), והיא חרתה את האותיות VR ("ויקטוריה רגינה" - "המלכה ויקטוריה") על סמלה. באותה הזדמנות זכתה ויקטוריה למעמד של עיר.
כנסיות העיר
בין חומות הרובע המבוצר נמצאת קתדרלת עליית הבתולה שתוכננה על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà). הקתדרלה נבנתה בין השנים 1697 ו-1711 במקום הכנסייה שחרבה בשנת 1693 ברעידת אדמה. בשל קשיי מימון, כיפת הקתדרלה מעולם לא הושלמה, אך בתוך הכנסייה נצבעה התקרה בסגנון המדמה את העיין לחשוב כי זו אכן קיימת (Trope l'oeil). הכנסייה החשובה האחרת בעיר מוקדשת לגאורגיוס הקדוש, הקדוש הפטרון של העיר.
כדור פורח (תוכנית טלוויזיה)
כדור פורח הייתה רצועת שידורים חיים יומית ששודרה בערוץ הילדים במהלך החופש הגדול (יולי-אוגוסט), בין השנים 1993–2005. הרצועה שודרה בשנותיה הראשונות תחת הסלוגן "קייטנת הקיץ של ערוץ הילדים", ואכן מטרתה הייתה להוות אמצעי בידור ותעסוקה לילדים בזמן החופשה. לשם כך שולבו תכנים רבים ומגוונים בשידורים, הן לימודיים והן בידוריים.
הפורמט היה שידורי רצף בני כ-10 דקות כל אחד לאורך שעות היום המוקדמות, מהבוקר ועד הצהריים, כשביניהם שודרו סדרות אנימציה וסדרות רכש נוספות לילדים ולנוער. בכך דמתה הרצועה מאוד לזו ששודרה במהלך שנת הלימודים, "הכיתה המעופפת" (ומאוחר יותר "מרכזעניינים", "המגנט" ו- "אולפן ערוץ הילדים"), אך היא תויגה כתוכנית נפרדת, צולמה באולפן שונה ונכתב עבורה שיר נושא משלה. השיר נכתב על ידי נתן ברנד (מילים), שמואל נויפלד ויובל שפריר (לחן) ובוצע במקור על ידי חמי רודנר.
מנחי הרצועה היו מנחי הערוץ בכל תקופה שבה שודרה (ראו פסקת מנחים).
השנים הראשונות: 1993-1998
בחודש מאי 1993 החלה שביתת מורים בבתי הספר היסודיים שנמשכה עשרה ימים. במהלך השביתה הוחלט בערוץ הילדים, שעד אז שידר בעיקר סדרות רכש בליווי קטעי מעבר קצרים, לעבור למתכונת אולפן חי ולהרחיב את השידורים כך שיכללו פעילויות אינטראקטיביות לטובת הילדים שנשארו בבית ימים שלמים. רצועת השידורים שפותחה למשך השביתה נקראה "האוניברסיטה הקטנה". כאשר הגיע החופש הגדול של אותה שנה, הוחלט להמשיך באותה מתכונת ולמקד את אופי השידורים בהתאם לאווירת החופשה. כך עלתה לאוויר רצועת "כדור פורח" בפעם הראשונה, וזכתה להצלחה.
החל משנת 1994 התווסף ציון השנה לשמה של הרצועה, כלומר "כדור פורח 94'", "כדור פורח 95'" וכו'. בתחילת קיץ 1994 פורסמה חוברת "כדור פורח" ובה הפעלות שונות בסימן השידורים.
בקיץ 1995 שבה הרצועה אל המסך בפעם השלישית. ביום השידור הראשון התארח הזמר יגאל בשן וביצע יחד עם המנחים את שירו "מכת שמש" ("קיץ בין קרניים"). שיר זה ליווה את שידורי אותו קיץ. בנוסף, הוכרזה תחרות כישרונות צעירים בשם "כוכב פורח", במסגרתה הוזמנו הצופים להירשם ולהציג באולפן את כישרונם המיוחד. באותו הקיץ אף החלו להתקיים מדי שבוע מופעי "עיר ערוץ הילדים", שנדדו בין ערים שונות ברחבי הארץ. כמו כן, פורסמו "דפי כדור פורח" בעיתוני סוף השבוע. לקראת עליית הרצועה בקיץ 1996 צולם עבורה פתיח חדש ומושקע, ואף הופק סרט בשם "בעקבות הכדור הפורח", המתעד את צילומי הפתיח. לאורך קיץ זה הופיעה דמות חייזר וירטואלית בשם "פפה", שהופעלה בשיטת "Motion Capture" (על ידי גיורא קנת).
בקיץ 1997 הופץ לחנויות הספרים ספר עבה בשם "כדור פורח 97'", ובו פעילויות שונות בסימן השידורים הצפויים, ואף לוחות שידורים יומיים. באותו הקיץ הופיעה דמות בובת עטלף בשם "פרדי", שהופעלה ודובבה על ידי עמי ויינברג. כמו כן, בסוף הקיץ הופק דיסק עם שירים שבוצעו במסגרת השידורים.
בשנת 1998 צולם שוב פתיח חדש לרצועה, אשר התרחש על ספינה בלב ים. הסלוגן של הרצועה באותה השנה היה "המסע אל החופש הכי גדול". לאורך אותו קיץ שודרה רצועה מקדימה בשם "כדור ההפתעות", ששובצה בשעה 9:30 ויועדה לילדים בגילאי 6-7.
השנים המאוחרות: 1999-2005
רצועת "כדור פורח" שרדה את המיתוג המחודש שעבר ערוץ הילדים בסוף שנת 1998. בקיץ 1999 היא עלתה לאוויר בפעם השביעית תחת הסלוגן "קיץ אמיתי בערוץ הילדים", ועמדה בסימן הגשמת חלומות לילדים ששלחו מכתבים אל מערכת הערוץ. לאורך הקיץ אף הוצג משחק בשם "בית משותף", שבו התחרו שתי קבוצות שכנים מבניינים ברחבי הארץ. כמו כן, במסגרת חגיגות העשור לקיומו של ערוץ הילדים באותה השנה, התארחו לאורך הקיץ צעירים שהשתתפו כילדים בשידורי הערוץ מימיו הראשונים, וביניהם השחקנית רומי אבולעפיה שכיכבה בתשדיר "קסדה בראש טוב" כחמש שנים קודם לכן.
בשנת 2000 עלתה לאוויר בפעם השמינית תחת הסלוגן "קיץ הפוך בערוץ הילדים", ועמדה בסימן ההפכים. כמו כן הוצג ה-"מנחוס" כאשר למנחה מסוים הוצגו 2 משימות לבחירה ואילו את המשימה שבחרו הצופים המנחה ביצע. כמו כן, הייתה את להקת הבית של הערוץ שנקראה "להקת המגנט". להקת המגנט בעונה הזאת שימשה כלהקת רקדנים, וב"עיר ערוץ הילדים" היה לה מופע משלה שבה הם גילמו חייזרים המגיעים לכדור הארץ ומספרים לתושבים על הכוכב שלהם. הלהקה עצמה התקיימה עד סוכות 2001.
בשנת 2001 תויגה הרצועה מחדש באווירה של טיול שטח. במסגרת זו הוצמד אליה הסלוגן "מחנה קיץ בערוץ הילדים", נכתב שיר פתיחה חדש ("הכדור הפורח יוצא לשטח"), ובנוסף תפאורת האולפן דמתה למאהל מחנאות. תיוג זה נשמר ברובו עד סיום הרצועה. באותו הקיץ הוכרז פרויקט "בוחרים מנחה", שמטרתו למצוא שני מנחים חדשים לערוץ הילדים ע"פ בחירת הצופים. במסגרת פרויקט זה הופיעו לאורך הקיץ זוגות מועמדים אשר עברו מעין אודישן בשידור חי. בסוף הקיץ נבחרו מיקי גבע ודנה מרמור לתפקידי המנחים החדשים.
ביום השידורים הראשון של "כדור פורח 2003", הוצגה לראשונה סדרה קומית חדשה בשם "הפיג'מות", וכמו כן הוצג משחק באולפן בשם "מסיבת פיג'מות", שנועד לקדם אותה. עד 2015 הופקו לסדרה תשע עונות, והיא נחשבה להצלחה מסחררת בקרב ילדים.בקיץ 2004 פותח פורמט בשם "מסע קיץ", המבוסס על תוכנית הריאליטי "הישרדות". במסגרת "מסע קיץ" יוצאות שתי קבוצות ילדים, קבוצת בנים וקבוצת בנות, למחנה שטח, ומתחרות ביניהן במשימות שונות. פורמט זה שולב בשנתיים הראשונות שלו בשידורי "כדור פורח", ומאז ירידת הרצועה בשנת 2005 ממשיך להתקיים במסגרת שידורי האולפן עד שנת 2013, בשנה זו הוחלפה בתוכנית אחרת בשם "הבנים והבנות".
מנחים
לאורך השנים הנחו את הרצועה עודד מנשה, מיכל ינאי, עמוס שוב, אביגיל אריאלי, עינת ארליך, נתן ברנד, שי אביבי, יעל אבקסיס, איתי שגב, גיל ססובר, שרון צור, אפרת רייטן, דנה דבורין, נמרוד רשף, ארז בן הרוש, טל מוסרי, יעל בר זוהר, ליאת אחירון, דורי טפר, עדי עזרוני, סנדי בר, קובי מחט, מיקי גבע, דנה מרמור, תום אבני, סופי צדקה, שרון דוראני, רודריגו גונזלס, הדר לוי ועוד.
סדרות
לאורך השנים שודרו ברצועה סדרות כמו לוני טונס, טאז-מאניה, שושה, עליסה בארץ הפלאות, דני שובבני, פאוור ריינג'רס, ג'יימס בונד הצעיר, אריזה משפחתית, צער גידול בנות, אבא חורג, אמא חורגת, צוות לעניין, אהבה מדעית, הנסיך המדליק מבל אייר, פוקימון, יו-גי-הו!, ליגת הצדק, הפיג'מות ועוד.
אוגוסטוס פיצרוי
אוגוסטוס הנרי פיצרוי, הדוכס השלישי מגראפטון (באנגלית: Augustus Henry FitzRoy, 3rd Duke of Grafton; 28 בספטמבר 1735 – 14 במרץ 1811), היה מדינאי בריטי מהמפלגה הוויגית שכיהן כראש ממשלת בריטניה.
בשנת 1768, בגיל 33 הוא התמנה כראש ממשלה בהיותו מנהיגם של תומכי ויליאם פיט האב והיה ראש הממשלה שנכנס לתפקידו בגיל הצעיר ביותר עד אשר התמנה לתפקיד ויליאם פיט הבן 15 שנה לאחר מכן. עם זאת הוא השתדל להפגין את יכולתו להתמודד עם האתגרים ההולכים וגדלים של שליטתה הגלובלית של בריטניה בעקבות ניצחונה במלחמת שבע השנים. הוא ספג ביקורת קשה על כך שאפשר לצרפת לספח את קורסיקה ופינה את מקומו ב-1770 לטובתו של הלורד נורת'.
ראשית חייו
אוגוסטוס פיצרוי היה בנם של לורד אוגוסטוס פיצרוי שהיה קפטן בצי המלכותי ושל אליזבת' קוסבי, בתו של קולונל ויליאם קוסבי שהיה המושל של המושבה ניו יורק. אביו של פיצרוי היה בנו השלישי של צ'ארלס פיצרוי, הדוכס גראפטון השני ושל ליידי הנרייטה סומרסט, מה שהפך את פיצרוי לנין הן של הנרי פיצרוי, דוכס גראפטון הראשון ושל צ'ארלס סומרסט, המרקיז מווסטר. הוא היה צאצא מדור רביעי של צ'ארלס השני, מלך אנגליה ושל פילגשו ברברה פלמר. הוא התחנך בבית ספר האקני (Hackney School), ביצע את מה שנקרא "הטיול הגדול" (Grand Tour) באירופה וקיבל תואר מאוניברסיטת קיימברידג'.
קריירה פוליטית
ב-1756 נברח פיצרוי לבית הנבחרים כנציג של מחוז הבחירה של בוראוברידג' (Boroughbridge) שהיה מחוז כיס. כמה חודשים לאחר מכן הוא עבר לייצג את מחוז ברי סט' אדמונדס (Bury St Edmunds) שהיה בשליטתה של משפחתו. שנה לאחר מכן מת סבו והוא ירש ממנו את תואר האצולה ונכנס כדוכס השלישי מגרפטון לבית הלורדים.
פיצרוי החל להתבלט בשדה הפוליטיקה לראשונה כמתנגד של הלורד ביוט שהיה מועדף של המלך ג'ורג' השלישי. גרפטון הצטרף לדוכס מניוקאסל בחזית שעמדה מול הלורד ביוט שתקופת כהונתו כראש ממשלה הייתה קצרה בעיקר עקב התחושות שתנאי השלום כפי שסוכמו בחוזה פריז ב-1763 לא תאמו את היכולות שהפגינה בריטניה במלחמת שבע השנים.
בעקבות מחלתו של פיט ב-1767 הפך גרפטון המנהיג בפועל של הממשלה ושנה לאחר מכן מונה באופן רשמי כראש הממשלה. חילוקי דעות פוליטיים, ההשפעה של משבר קורסיקה וביקורת קשה בעיתונות גרמו להתפטרותו בינואר 1770. ב-1771 הוא מונה לורד שומר החותם בממשלתו של נורת', אך התפטר ב-1775 עקב היותו בעד נקיטתו של קו פייסני כלפי המושבות בצפון אמריקה. בממשלתו השנייה של הלורד רוקינגהם ב-1782 הוא מונה שוב כלורד שומר החותם. בשנותיו האחרונות הוא היה יוניטריסיאניסט בולט.
ברי הולסהוף
ביוגרפיה
הולסהוף נולד בדוונטר, הולנד, ובתור נער שיחק בקבוצת הנערים אייאקס אותה אימן גאורג קסלר. עד מהרה הוא היה לקפטן הקבוצה כשהוא משחק לצד יוהאן קרויף, ווילי ואן דר קוילן, וים יאנסן, בין היתר.
בשנת 1965 נכנס להרכב הקבוצה הבוגרת של אייאקס, אך בתחילה שיחק רק בקבוצת השנייה. התארים הראשונים שזכה עמה ב"תקופת הזוהר" שלה היו הליגה ההולנדית בעונות 1965/66 ו-1966/67, וכן בגביע ההולנדי. מעונת 1967/68, בה גם זכו בליגה בפעם השלישית ברציפות, תפס הולסהוף את מקומו בהרכב הקבוע בהגנה לצד הבלם היוגוסלבי וליבור ואסוביץ'. היו לו מחלוקות עם מאמנו הקפדני רינוס מיכלס. "מעולם לא ניהלתי שיחה עם מיכלס שנמשכה יותר משלוש דקות", התלונן פעם. עוד אמר הולסהוף כי מיכלס מעולם לא הסביר את הסיבות האמיתיות להחלטותיו אם וכאשר לא היה רשאי לשחק.
בתחילת שנות השבעים לקח חלק בהצלחה הגדולה ביותר של המועדון אי פעם הכוללת זכייה בשלושה תוארי גביע האלופות ברציפות. בעונת 1970/71 הוא כבש פעמיים בגביע אירופה לאלופות נגד הקבוצות בזל וסלטיק בסיבוב השני וברבע הגמר בהתאמה. לאחר עזיבתו מאייאקס של חברו להגנה וליבור ואסוביץ' ב-1971, הולסהוף שיתף פעולה עם הבלם הגרמני הורסט בלנקנבורג. אייאקס זכתה בפעם השלישית בגביע האלופות בעונת 1972/73 והולסהוף כבש שער חשוב בניצחון 1–2 על ריאל מדריד בחצי הגמר. הקריירה המעוטרת של הולסהוף עם אייאקס, בה גם זכה פעמיים בסופר קאפ האירופי ופעם אחת בגביע הבין-יבשתי, הסתיימה לה בשנת 1977. בשתי העונות הבאות עד לפרישה מכדורגל העביר במועדון מאסטריכט.
היינץ שילצ'ר האוסטרי, מי ששיחק באייאקס בתחילת שנות השבעים וכיום הוא מאמן, שכנע את הולסהוף לחזור מהפרישה על מנת לשחק בגראצר א.ק. ב-1982. הוא ערך שם רק שלוש הופעות מכיוון שהבין שאינו ביכולת מספיק טובה מבעבר.
לאחר הפרישה
הולסהוף היה עוזר-מאמן לזמן קצר באייאקס בשנת 1988. לאחר מכן הפך למאמן בקבוצות הבלגיות ליירסה, וסטרלו, מכלן, בין היתר. הולסהוף עבד כמנהל טכני בין השנים 2004–2006 באייאקס אמריקה שבארצות הברית. מיוני 2012 הוא היה עוזר-מאמן בווטרלו.
יוהאן קרויף, גדול כדורגלני אייאקס בכל הזמנים, קרא לשחקני עבר להיות במועצת חברי אייאקס וב-14 בדצמבר 2010 נבחר הולסהוף להיות גם כן. הולסהוף הפך לסוכנו של מתיאס דה ליכט בשנת 2016 ומילא את תפקידו הזה יחד עם מינו ראיולה מאז 2018.
הולסהוף נפטר כתוצאה ממחלה ב-16 בפברואר 2020 בגיל 73. עיריית אמסטרדם כבר קראה על שמו את גשר בשנת 2005.
2 בלילה (אלבום)
2 בלילה הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית עדי אולמנסקי. את האלבום הוציאה לאור ב-17 בדצמבר 2020 חברת התקליטים Digistage לפלטפורמות הזרמות המוזיקה השונות, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק. זהו הפרויקט הראשון של אולמנסקי שמבוצע כולו בשפה העברית.
אריאל (תנועת נוער)
תנועת אריאל היא תנועת נוער דתית לאומית שהוקמה בשנת 1980 (התש"ם). התנועה הוקמה על ידי קבוצת נערים מתנועת בני עקיבא. מהתנועה יצאו רבנים, חברי כנסת ומשפיענים נוספים, המשתייכים בעיקר לצד הימני-קיצוני במפה הפוליטית. בהשוואה של שלוש תנועות הנוער המרכזיות במגזר (בני עקיבא, עזרא ואריאל), זוהי התנועה הקטנה בציבור הדתי לאומי.
ההנהלה בתנועה מחולקת לתחום בנים ותחום בנות כאשר לכל אחד מהתחומים ממונה רכז או רכזת שאחראי על צוותי הקומונה, על ימי העשרה וההשתלמויות ועל יוזמות ומיזמים בתנועה. תחתיו נמצאים רכזי משנה מחוזיים שאחראים לליווי הסניפים במחוז עליו הם מופקדים. התנועה גם מפעילה משרד הכולל מחלקת כספים, מפעלים, כוח אדם ומזכירות.
הקמת התנועה
בסיוון ה'תשל"ט הוקם סניף בני עקיבא "בין החומות" שברובע היהודי בירושלים. ייחודיותו של סניף זה הייתה אופן פעולתו במתכונת נפרדת לבנים ולבנות, דבר שלא היה מקובל אז בתנועה. בטקס ההקמה נכחו הרבנים מרדכי אליהו, אביגדור נבנצאל, ירחמיאל ויס והרב נחום נריה. הרב צבי יהודה קוק תמך בהקמת התנועה. עם היוודע הדבר, קמה סערה בתנועה, וזו בתגובה מיהרה להתנער מהקמת הסניף, באמצעות מודעה בעיתון 'הצופה'. למחרת התפרסם מאמר תגובה של הרב יוסף ברמסון, התוקף את הנהלת התנועה על כך.
בניסיון להרגיע את הרוחות, נפגשו מקימי הסניף הנפרד, ובהם הרב אליעזר מלמד, עם אמנון שפירא והרב משה צבי נריה, ממייסדי תנועת בני עקיבא. הרב חיים דרוקמן תמך גם הוא בקיומו של הסניף הנפרד. אך בני עקיבא עמדה בהתנגדותה למעשה.
עקב הביקוש הרב לסניף נפרד, ומפאת כמות החניכים שהגיעו, גם משכונות רחוקות כמו קריית משה וגבעת שאול, הוחלט לפתוח סניף בנים נוסף, בשכונת גבעת שאול שבעיר. בהחלטת בני עקיבא, הסניף הנפרד החדש לא נכלל בתנועה. כעבור שנה מיום הקמת הסניף החדש, הוקמה תנועת אריאל.
סניף התנועה הראשון שנפתח מאז הקמת התנועה הוא סניף הבנות של גבעת שאול.
התנועה כיום
מלבד סניף גבעת שאול (גב"ש), שהיווה את הגרעין הראשוני, הסניפים הראשונים של התנועה הוקמו במבשרת ציון, בית אל, קריית ארבע, כוכב השחר, בני ברק, מעלה אדומים, שעלבים ועצמונה, וכיום סניפי התנועה פרוסים בכל רחבי הארץ – מאילת ועד קצרין. בעבר, היו סניפים של התנועה בנווה דקלים ובעצמונה.
בשנת תשפ"ב, 42 שנים לאחר הקמתה, פועלים בתנועה 156 סניפים, הכוללים קרוב ל 16,000 חניכים. הסניף הגדול בתנועה הוא סניף בית אל המונה כ-900 חניכים,מדריכים ואנשי צוות(נכון לשנת התשפ"ב). לתנועה היה אתר כתיבה ייחודי לנוער בשם "שמים" שהופיע כתת־אתר באתר התנועה.
מזכ"ל התנועה כיום הוא דביר עמיאור.
התנועה מוציאה חמישה מפעלים תנועתיים בשנה לחניכים המשלמים דמי חברות - מסע סוכות, מסע עברי המתקיים בחנוכה (מיועד לחב"ב - בוגרי התנועה מכיתה ט' והלאה), מסע ט"ו בשבט, מסע פסח, ומחנה קיץ. מלבד מסע עברי, כל המסעות אורכים יום אחד, ואורך מחנה הקיץ משתנה לפי השבט, כך שהשבט הקטן יוצא ליומיים בלבד והשבט הגדול ביותר יוצא לשבוע שלם.
התנועה פועלת ברמה המקומית על פי פסיקותיו של הרב איתן אייזמן, ובשאלות ציבוריות בהתאם לפסיקותיו של הרב אברהם אלקנה שפירא (עד לפטירתו).
גרעיני התנדבות
בתנועת אריאל פועלים כיום מספר רב של גרעיני התנדבות, בהם פועלים חניכי הנוער הבוגר (חבריא ב'), וביניהם: גרעין לפיד רינה נתניה גרעין ארז נתניה, גרעין להב"ה בבית שמש, גרעין דרור בבת ים, גרעין צמי"ד ברמת בית שמש, גרעין ארז באלון שבות, גרעין נאמן בגבעת שאול, גרעין מגנו"ם (מגלים נוער משפיע), אולפן ללימוד ספרדית לעולים חדשים, שילוב קהילת בני מנשה ביישוב, פרויקט "אלירז" לעזרה לחיילים בבית אל, גרעין צליל ברחובות, גרעין עידו בשדרות (ע"ש עידו אביגל ז"ל שנהרג כתוצאה מפגיעת רקטה), בגבעת החרסינה, בקריית ארבע וכן בסניפים נוספים.בשנת תש"ף הגרעינים חסרי השם המאפיין קבלו את השם "גרעין לפיד" בדומה ל"גרעין נחשון" של בני עקיבא.
בנוסף לגרעינים אלו, הוקם גרעין עשייה ארצי, לשבטים הבוגרים בסניפי הבנים. יוזמה זו החלה על ידי חניכי שבט "צור".
שמות השבטים בתנועה
מיום הקמת התנועה ועד שנת תשע"ג שמות השבטים היו זהים לאלו של בני עקיבא. החל משנת תשע"ד שונו שמות השבטים, כאשר השמות החדשים הם שמות המקושרים לבית המקדש, והם מחולקים בין השבטים לפי שכבת הגיל בה הם נקראים בשם זה.
שמות השבטים כיום
גלעד – מקום השראת שכינה.
דביר – שמו של קדש הקדשים, המקום בו היה הדיבור הישיר ביותר בין בני ישראל לקב"ה.
הראל – על שם העקידה שהייתה במקום המקדש, בהר אל.
נווה – המקדש כמקום בו השלמות החיצונית, הנוי, מתאחדת ומצטרפת אל השלמות הרוחנית, ואף מעלה אותה.
מעוז – החוסן והעוז של עם ישראל נובע מהקשר הייחודי שלהם עם ה', וההשענות שלהם עליו.
נחלה – שלושה דברים קרויים נחלה: עם ישראל, ארץ ישראל ותורת ישראל. אבל המקום היחיד שקרוי בפירוש בתורה נחלה זה בית המקדש: וזו הקומה הנוספת הרוחנית אותה מסמל בית המקדש.
בוגרי שבט נחלה מקבלים בכל שנה, שם חדש, שנבחר כל שנה על ידי ההנהלה הארצית של התנועה ומלווה אותם לעד.
המנון התנועה
המנון התנועה הוא שיר "האמונה" שחיבר הראי"ה קוק.
אוולין קפלון
קריירה
בשנת 1997 קיבלה את ההזדמנות הראשונה שלה, כששיחקה, לצידם של צביקה הדר ואסתי זקהיים בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס". הסרט זכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים וגרף שישה פרסי אוסקר ישראלי. והוא שימש קרש קפיצה לקפלון לשחק תפקיד משמעותי יותר. בשנת 1999 כיכבה קפלון, לצד ניר לוי ומוסקו אלקלעי, בסרטו של אריק קפלון, "החברים של יאנה". בדומה לחוויות שעברה בעצמה, שיחקה קפלון את יאנה, צעירה רוסיה העולה לארץ וחיה חיים קשי-יום על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה בעשרה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וקפלון זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. לאחר מכן זכתה קפלון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בפיליפינים ובפסטיבל קרלובי וארי והסרט זכה במספר משמעותי של פרסי קולנוע בינלאומיים.
בשנת 2000 עבר הזוג קפלון להתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית, במטרה לקדם את הקריירות הקולנועיות שלהם. קפלון החלה ללמוד ולהתנסות בעריכת סרטים, ערכה מספר סרטים ושימשה מספר פעמים כעוזרת עריכה. באותה שנה ילדה את בתה, איה. בשנת 2004 חזרו הזוג לארץ, וקפלון חזרה לתודעת הציבור כששיחקה תפקיד משני בסרט "הכלה הסורית". באותה תקופה החלה לככב בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי" לצד אושיק לוי.
בשנת 2005 שיחקה קפלון תפקיד ראשי בסרטו של איל חלפון "איזה מקום נפלא". בסרט שיחקה קפלון את דמותה של ז'אנה, זונה המנהלת מסע לגילוי משמעות החיים עם לוקח חסותה, אותו משחק אורי גבריאל. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ומספר פרסים בינלאומיים.
בשנת 2006 החלה לשמש כעוזרת-עריכה בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" בערוץ הילדים. כמו כן, שיחקה בעונות 2-3 תפקיד יחסית משמעותי לאורך כמה פרקים (לינה, בת דודתה של נטשה), לצד תום אבני, עדי הימלבלוי ומספר רב של שחקנים. שיחקה גם בסרט מכתבים לאמריקה. באותה השנה ב-2006 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט אין לה אלוהים.
חיים אישיים
נשואה לבמאי אריק קפלון. ב-2000 עברה קפלון, יחד עם בעלה, להתגורר בלוס אנג'לס. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה. הזוג חזר לישראל בשנת 2003.
נפתלי פופר
נפתלי פופר (Naftalí C. Popper; 1820–1891) היה מנהל כתב העת היהודי הראשון במרחב הרומני, השבועון הדו-לשוני (רומנית וצרפתית), הישראלי הרומאני, מייסד בית הספר היהודי הראשון בבוקרשט, מייסד השבועון הליברלי הדו-לשוני (רומנית ויידיש) הזמן (Timpul). אביו של יוליוס פופר.
ממלכת אמורו
אמורו הייתה ממלכה אמורית קטנה, ששכנה באזור של לבנון וסוריה של היום בין המאות ה-13-14 לפנה"ס.
היסטוריה
אזכורים של הממלכה מופיעים בתעודות אל-עמארנה, תעודות ממצרים העתיקה מימי השושלות ה-18 וה-19, וכן תעודות שנמצאו בחתושש בירת האימפריה החתית. על פי תעודות אלה שטחה של אמורו כלל את הרי הלבנון והשפעתה הגיעה גם לערי הנמל צוּמוּר ואַרְוָד. במזרח הגיעה שליטתה בחלק מהתקופות עד תדמור. בירתה של הממלכה אינה ידועה, אבל על פי מכתבי אל עמארנה, מרכזה היה בהרי הלבנון. ייחודה של הממלכה בתקופה זו היה שהיא השתרעה על פני שטח רחב יותר מאשר ערי הממלכה הכנעניות בתקופה זו. ייתכן והממלכה הייתה שריד לממלכה קדומה יותר שהתקיימה באזור בשם זה במאה ה-18.
מיקומה של הממלכה על דרכי המסחר בחלקה המערבי של מסופוטמיה, הביא למאבקים בין האימפריה החתית והאימפריה המצרית על שליטה בממלכה. בתקופת שלטונו של אמנחותפ השלישי הממלכה הייתה בתחום שלטונה של מצריים. אמנחותפ יצא למסעות כיבוש צפונה לאזור סוריה, והממלכה נכנסה תחת השפעתו. בעקבות התחזקותה של האימפריה החתית גדלה השפעתה בממלכת אמורו. בתקופת שלטונו של אחנתון התרופפה שליטת מצרים באזור, שבעקבותיו עברה אמורו לשליטת החתים. סתי הראשון יצא למסעות כיבוש לסוריה לחיזוק שלטון מצרים באזור והחזירה תחת שליטת מצרים. הקרב המכריע על השליטה של הממלכות באזור התנהל בשנת 1274 לפנה"ס, בקרב קדש בין שליט מצרים רעמסס השני ובין השליט החיתי מוותליש השני. על פי הסכם השלום שנחתם בין שני הצדדים, השליטה על ממלכת אמורו, עברה לידי החתים.
בכתובות רעמסס השלישי על מקדשו במדינת האבו המספרות על ניצחונו על גויי הים, מתוארים גם כיבושיהם כולל כיבוש ממלכת אמורו. הכתובת אומרת: ומכאן שעל פי הכתובת ממלכת אמורו חרבה ביחד עם החתים וממלכות נוספות בעקבות פלישת גויי הים, כנראה במשבר תקופת הברונזה המאוחרת במאה ה-12 לפנה"ס.
מלכים
המלכים הראשוניים של הממלכה היו בעלי שמות שמיים-מערביים. המלך עַבְּד-אַשוּרִתָה (Abdi-Ashirta) מלך במאה ה-14 לפנה"ס. על פי מכתבי אל עמרנה, הוא היה במאבק עם ריבהדה (Rib-Hadda) מלך גבל כשניסה לנכס לממלכת אמורו שטחים על חשבון גבל. בנו עַזירוּ (Aziru) שמלך אחריו המשיך במאמצי ההתרחבות של הממלכה. על פי מכתבי אל עמרנה הוא כבש את צומור והסגיר את ריבהדה לידי מלך צידון, הסגרה שהביאה למותו. בעקבות כך נקרא עזירו על ידי אחנתון למצרים כדי לתת דין וחשבון על מעשיו. הוא עוכב שם קרוב לשנה. בתקופת מעצרו במצרים סבלה הממלכה מפלישות של שבטי הסותו. בנו של עזירו במכתב אל עמרנה מס 169, מתלונן על הנזק שנגרם לממלכה בעקבות מעצרו של אביו במצרים בכותבו "וכל הארצות וכל חיילי הסותו אמרו כך", . בזמן שהוא עוכב במצרים, המשיכה האימפריה החתית בכיבושיה עד כדי איום על אמורו. בעקבות כך כרת עזירו ברית עם שופילוליומש הראשון והעביר את תמיכתו לחתים וממלכת אמורו הפכה למדינת חסות חתית. השליטה של החתים בממלכה התקיימה עד מסעו של סתי הראשון.
המלכים המאוחרים יותר הם בעלי שמות חורים-חיתיים, כגון טוּפּ-תֶשוּפּ ובֶּנְתישינַה. שינוי זה משקף את השינוי האתני שחל באוכלוסיית הממלכה. המלך האחרון הידוע של הממלכה היה שאושגאמווה, שהיה בנו של בנתשינה. הוא מלך בסוף המאה ה-13 לפנה"ס, ונשא לאשה את אחותו של השליט החתי תודחליאש הרביעי.
ארגון האתאיסטים הישראלי
היסטוריה
הארגון החל מקבוצת ברייטס ברשת החברתית פייסבוק, ובשנת 2013 הפך לעמותה. בראש הארגון עמדו הראל עילם, יניר תירוש ועמיר שנבל, והאחרון הוא היו"ר הנוכחי.
הארגון רואה עצמו כחלק מתנועת האתאיזם החדש שהוקם בארצות הברית על ידי "ארבעת הפרשים" - (כריסטופר היצ'נס, ריצ'רד דוקינס, סם האריס ודניאל דנט). בשנת 2019 הורחבו הקשרים עם יוטיוברים ספקנים מרחבי העולם, ביניהם דרו מקוי, ארמין נבדי (מארגון Atheist Republic), אלכס או'קונור ("Cosmic skeptic"), תומאס ווסטנרוק ("holy koolaid") ואחרים.
בינואר 2016 ריסס תושב בני ברק כתובות נאצה על בתי פעילים בארגון ומשתתפים בכנסים, ביניהם פרופ' יעקב מלכין, ממיסדי הארגון. על כך נעצר והוגשו נגדו כתבי אישום בגין סחיטה ואיומים.
עקרונות
עקרונות ומטרות העמותה כוללים:
ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה
ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה הם אתר מורשת עולמית המורכב מחמישה אתרים היסטוריים השוכנים בעמק הנילוס בצפון סודאן, כ-400 ק"מ צפונית לח'רטום, בירת סודאן. האתרים נמצאים משני צידי הנילוס, בסמוך ל"מפל הרביעי", והמרחק בין שני הקיצוניים שבהם הוא כ-40 ק"מ.
היסטוריה
נפאטה הייתה עיר ששכנה על הגדה המערבית של הנילוס בסמוך לעיר המודרנית קוריימה. חפירות במקום גילו יישוב אנושי כבר באלף ה-3 לפנה"ס. העיר הוקמה על ידי פרעה תחותמס השלישי לרגלי ההר הקדוש ג'בל ברקל בשנת 1450 לפנה"ס לערך. בתקופה הקמתה של נפאטה ייצבה מצרים העתיקה את שלטונה באזור ויושבו בו מנהלנים, אנשי דת, חיילים, סוחרים ובעלי מלאכה. השפה המצרית הייתה בשימוש נרחב בפעולות יום יום, והאליטה המקומית אימצה את התרבות המצרית ובנתה מקדשים לאלי מצרים, כדוגמת מקדשו של אל השמש אמון לרגלי ההר הקדוש ג'בל ברקל.
עד המאה ה-11 לפנה"ס נחלשה סמכות המצרים בכוש והשלטון במצרים עצמה פוצל. פיצול זה איפשר לנובים להקים את ממלכת כוש שנזכרה ברשומות כממלכה עצמאית וחזקה השולטת מהעיר נפאטה. נפאטה הייתה לבירת ממלכת כוש כבר במאה ה-9 לפנה"ס ובמאה ה-8 לפנה"ס כבר נחשבה לעיר מפותחת ועשירה. בשנת 750 לפנה"ס ניצל המלך קאשה את המשבר שפקד את מצרים ופלש למצרים העילית. יורשיו המשיכו במדיניות ההתפשטות צפונה, וכבשו לבסוף את כל עמק הנילוס. ממלכת כוש שלטה במצרים העילית משך כמאה שנים ובמצרים כולה משך 57 שנה.
המלך הכושי האחרון אשר ניסה להשתלט על מצרים היה טנטמני אשר הובס על ידי אשורבניפל מלך אשור בשנת 664 לפנה"ס. לאחר מכן, ובעוד מצרים התחתית נשלטת כולה על ידי אשור, נטשו מלכי נפאטה את שאיפות ההתפשטות שלהם, והחלו להתמקד בפיתוח ממלכתם שלהם. תקופה זו נחשבת לשיאה של ממלכת כוש ושל נפאטה בירתה. כלכלת הממלכה התבססה על כריית זהב ומסחר בו וייתכן שגם על סחר בנחושת. מצרים הייתה לשותף מסחרי חשוב של הכושים וייתכן שסחרו גם עם ממלכות נוספות במרכז אפריקה. במשך כל התקופה הזו המשיכה ממלכת כוש ושמרה על התרבות והדת המצרים, והאל החשוב ביותר בפנתאון המקומי, היה ונותר האל המצרי אמון.
ההר
ג'בל ברקל הוא הר טבעי בגובה של 287 מטר הנישא בבדידותו כ-100 מטר מעל למישור המדברי המקיף אותו. אורכו 300 מטר ורוחבו 250 מטר, פסגתו שטוחה ומדרונותיו תלולים למדי. מאז העת העתיקה ועד ההווה נודע לג'בל ברקל תפקיד חשוב בחיי הדת והפולקלור של תושבי האזור, והמצרים הקדמונים ראו בו התגשמות אלוהית. לכן, אף שהוא הר טבעי, הוא נחשב לאתר מורשת עולמית תרבותי. ארכאולוגים שמו את לבם לדמיון הקיים, בזוויות מסוימות, בין צוק בולט בראש ההר לבין ההדג'ט, הכתר המסורתי של הפרעונים, או לאוראוס, נחש הקוברה שניצב על כתרם של הפרעונים (Uraeus). משטיפסו החוקרים על ההר הם גילו כי על הצוק הוקמה אסטלה שנשאה את שמו של פרעה תחותמס השלישי ושל מלכים נוביים מאוחרים יותר, ובה נראות עדיין גומחות אליהן חוברו משטחים עשויים זהב. זהב זה החזיר את קרני השמש ושימש כמגדלור על ההר. עוד נראה כי ההר שימש כנקודת ציון לסוחרים בין מצרים למרכז אפריקה, וסימן את מעברות הנילוס הסמוכות למקום.
לרגליו של ההר, בצידו הפונה אל הנילוס, התגלו 13 מקדשים, וכן ארמונות, בניני ממשל, פירמידות וקברים. בניגוד למקדשים שנבנו מאבן, עשויים חלק מהארמונות והמבנים האחרים מלבנות בוץ מיובשות. החפירות הארכאולוגיות במקום טרם הגיעו אל השכבות התחתונות ביותר של האתרים.
מקדש אמון (B.500)
המקדש לכבודו של האל אמון נבנה לרגלי ההר על ידי תחותמס השלישי, והורחב לאחר מכן בידי שליטים מאוחרים. ניתן להשוותו למקדש אמון בכרנך, אם כי ממדיו צנועים יותר. אורכו בשיאו הגיע ל-150 מטר בכיוון מזרח-מערב, וחזיתו המזרחית השתרעה לרוחב של יותר מ-40 מטר.
החזית הובילה לחצר ראשונה מוקפת אכסדרה שבה ניצבו שמונה עמודים משני צדדיה ולרוחבה נמתחו שלוש שורות שבכל אחת מהן היו שישה עמודים (501 בתרשים). כל העמודים עוטרו בסגנון מצרי. החצר הובילה לחצר שנייה (502 בתרשים) שבמרכזה ניצב מזבח. מעליו ניצב גג שנתמך בארבע שורות בנות שבעה עמודים כל אחת. בצידה האחורי של חצר זו ניצב אולם משני שבו 18 עמודים מעוטרים בדוגמאות גומא.
שער נוסף הוביל לאולם השלישי שהיה תחילתו של המתחם המקודש עצמו (503 בתרשים). זהו חלקו העתיק ביותר של המתחם ובמקור השתרעה חצר במקום, אך בתקופת הממלכה החדשה נוסף לה גג שנתמך בעשרה עמודים. דבר זה הפך את החצר לאולם ונראה שזה היה חשוך כיאה למקום קדוש. בצידו הצפוני של האולם השלישי השתרעה קפלה קטנה ובקצהו המערבי היה קבוע מעבר אל האולם הרביעי הקטן יותר (506 בתרשים). זה נפתח בשלושת צדדיו לשתי קפלות נוספות (מצפון ומדרום), ולקפלה שלישת ואחרונה בצידו המערבי שהייתה קודש הקודשים.
אל המקדש הובילה דרך קדושה שלצידה ניצבו פסלי ספינקס, אריות ופסלי ענק בדמות שליטי ממלכת כוש. המצרים שהתקיפו את נפאטה במאה ה-7 לפנה"ס הפילו את הפסלים האלה אל הקרקע וחיבלו בהם.
שדה הפירמידות
שדה הפירמידות דרומית-מערבית לג'בל ברקל שימש כנקרופוליס של מלכי נפאטה. פירמידות אלה שגובהן אינו עולה על 30 מטר קטנות בהרבה מאלה שבמצרים, והקברים לא טמונים במעמקיהן אלא הן משמשות כמאוזוליאום והקברים שוכנים בהיפוגאום מתחתן. סמוך לפירמידות הוקם מקדש קטן, וסך הכל נתגלו ונחקרו במקום כ-30 קברים.
קורו
קורו שוכנת כ-10 ק"מ מדרום לג'בל ברקל על הגדה השמאלית של הנילוס. במקום בית קברות שהיה בשימוש בין המאה ה-9 למאה ה-7 לפנה"ס והוא כולל מספר קברים מלכותיים בצורת פירמידות או תילים פשוטים. רק חלק קטן מהקברים זוהו ובאתר שכן גם מקום יישוב אך לא ברור מתי הוקם.
נורי
נורי שוכנת כ-15 ק"מ צפונית-מזרחית לג'בל ברקל, על הגדה הימנית של הנילוס. במקום 82 קברים, רובם בצורת פירמידות. לא ברור מדוע בחרו השליטים הכושיתים באתר זה שהיה מרוחק מהעיר. הקבר המוקדם בנורי הוא של המלך תהרקה משנת 664 לפנה"ס והמאוחר ביותר הוא משנת 310 לפנה"ס לערך. אף שהאתר סבל מפגעי הזמן רוב הקברים זוהו.
ארץ אוז
ארץ אוז (באנגלית: Oz: The Great and Powerful, בתרגום חופשי: "עוץ: הגדול והחזק") הוא סרט פנטזיה והרפתקאות בבימויו של סם ריימי וכתיבתם של דייוויד-לינסדי אבייר ומיטשל קפנר. בסרט מככבים ג'יימס פרנקו, מילה קוניס, רייצ'ל וייס, מישל ויליאמס וזאק בראף. הסרט נעשה בהשראת ספרו משנת 1900 של ליימן פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ", ומהווה פריקוול לאירועי הספר שמתרחשים במאה ה-19.
ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה
סנאם
סנאם על הגדה המזרחית של הנילוס שוכנת על גבעה, וכללה רובע מגורים שלא נחקר ומספר מבנים חשובים כולל מקדש לאל אמון שהשתרע על פני שטח של כ-2550 מ"ר. עוד נמצא במקום מבנה גדול באורך של 256 מטר וברוחב של 45 מטר. זה כונה בשם "האוצר" אך ייעודו המדויק אינו ידוע. רוב המבנים נבנו בתקופתו של המלך תהרקה במחצית הראשונה של המאה ה-7 לפנה"ס. במקום בית קברות גדול ובו 1,550 קברים "פשוטים".
ארץ אוז
עלילת הסרט
בשנת 1905, בקנזס, אמן מתוסכל בשם אוסקר דיגס (ג'יימס פרנקו), עובד בקרקס נודד. כשסערה מתקרבת לקרקס, האיש הגדול (טים הולמס) מגלה שאוסקר פלרטט עם אשתו ותוקף אותו. אוסקר בורח בכדור פורח, אבל הוא נשאב לתוך טורנדו. הטורנדו מביא אותו לארץ אוז, שם הוא פוגש במכשפה בשם תיאודורה (מילה קוניס). תיאודורה מאמינה שהוא הקוסם שמנובא שיביס את המכשפה הרעה שהרגה את מלך אוז ותפסה את מקומו כשליטה. בדרך לעיר הבירה של אוז, עיר הברקת, תיאודורה מתאהבת באוסקר, שדוחה את ההתחייבות אליה. הם גם נתקלים בקוף מעופף בשם פינלי (זאק בראף), שמבטיח את חייו לאוסקר, כשזה האחרון מציל אותו מאריה.
ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה
זומה
האתר בזומה הוא הדרומי בין האתרים ושוכן כ-25 ק"מ דרומית לג'בל ברקל, על הגדה המערבית של הנילוס. בית הקברות נחקר לראשונה באופן מעמיק החל בשנת 2004, ובמקום 29 תילי קבורה שרק שלושה מהם נחקרו. התילים במקום מתחלקים לשלושה סוגים - הראשון מורכב מגבעות מכוסות אבנים בקוטר של 25 ל-53 מטר ובגובה של 6 ל-13.5 מטר; השני עשוי מאבנים ומחול וקוטרו אינו עולה על 31 מטר; והשלישי פשוט יותר - קוטרו נע בין 9 ל-20 מטר והוא כמעט שטוח ומגיע לגובה של מטר בודד. אתר קבורה זה היה פעיל לאחר שקיעתה של נפאטה, בין המאה ה-4 לפנה"ס ועד לבוא הנצרות לאזור במאה ה-6.
ארץ אוז
עלילת הסרט
אוסקר מגיע לעיר הברקת, שם הוא פוגש באוואנורה (רייצ'ל וייס), אחותה של תיאודורה. אוואנורה ספקנית בנוגע לאוסקר, להיותו הקוסם הידוע, אבל טוענת שהוא יכול לקבל את כל הכח והעושר של המלך, אם הוא ילך ליער האפל ויהרוג את המכשפה הרעה על ידי השמדת השרביט, מקור כוחה. אוסקר ופינלי יוצאים לדרך. בדרך הם מצרפים אליהם את נערת החרסינה (ג'ואי קינג), בובה צעירה המתגוררת בעיר החרסינה שנותרת מיותמת לאחר שהמכשפה הרעה הרסה את ביתה. השלישייה מגיעים ליער האפל לגלות את "המכשפה הרעה" שמתבררת כגלינדה (מישל ויליאמס), שאומרת להם שאוואנורה היא המכשפה הרעה האמיתית. אוואנורה רואה את זה אצלה בכדור הבדולח ומשכנעת את תיאודורה שאוסקר מנסה לחזר אחר שלוש המכשפות בכך שמראה לה תמונה שלו יחד עם גלינדה. היא מציעה לתיאודורה שבורת הלב תפוח קסום ומבטיחה לה שהתפוח יסיר את כאב ליבה. כשתיאודורה אוכלת, היא נהפכת למכשפה חסרת לב ונשמה וירוקת עור.
גלינדה מביאה את אוסקר ושותפיו לתחומה של אוז כשהם נמלטים מהצבא של אוואנורה שמורכב מבבונים מעופפים. גלינדה מגלה לאוסקר שהיא יודעת שהוא לא באמת קוסם, אבל מאמינה שהוא עדיין יכול לעזור להם לנצח את אוואנורה, ומספקת לו "צבא" של מנצ'קינים ופחחים להכין כלי נשק. תיאודורה נכנסת לתחום של גלינדה בכעס ומגלה את מראה החדש שלה, שמחריד את אוסקר לפני שהיא מאיימת להרוג אותו ואת בני בריתו על ידי הצבא של העיר הברקת. אוסקר מיואש וחושב שהצבא שלו לא יכול להביס את המכשפות המרושעות, אך לאחר שמספר לנערת החרסינה על עלילותיו, הוא מבין שהם יכולים להילחם באמצעות להטוטנות.
גלינדה ונתיניה משתמשים בצבא של דחלילים מכוסים בערפל סמיך על מנת להערים על המכשפות המרושעות ולשלוח את הבבונים המעופפים שלהן דרך שדה הפרג, שמרדים את הבבונים. עם זאת, שני בבונים מצליחים לתפוס את גלינדה, ומביאים אותה לכיכר העיר להוצאה להורג. בינתיים, אוסקר מתגנב לעיר הברקת עם בעלי בריתו, רק כדי לנטוש אותם לכאורה בכדור פורח עמוס בזהב של המלך המת. תיאודורה הורגת את אוסקר עם כדור אש. אך מתברר שאוסקר זייף את מותו. אוסקר משתמש במכונת עשן נסתרת ובמקרן על מנת להציג תמונה הולוגרפית ענקית של פניו. בנוסף, אוסקר מכין מופע זיקוקים על מנת לתקוף ולהפחיד את אוואנורה ותיאודורה. אוואנורה המפוחדת מסתתרת בטירתה בעוד תיאודורה עפה על המטאטא שלה במטרה לפגוע באוסקר, אך ללא הצלחה. נערת החרסינה משחררת את גלינדה; שמביסה ומגרשת את אוואנורה. במהלך הקרב, גלינדה הורסת את השרשרת של אוואנורה, מה שחושף תחת דמות האישה היפה, אישה מכוערת ומגעילה; אוואנורה נמלטת בעזרת בבוניה המעופפים.
הסרט מסתיים כשאוסקר גורם לתושבי אוז להאמין שהוא מכשף רב עוצמה, וגורם להם להתאחד נגד תיאודורה ואוואנורה. אוסקר נותן מתנות לידידיו; מאסטר טינקאקר מקבל אולר שווייצרי, נאק הממורמר מקבל מסכה של פרצוף שמח, פינלי מקבל את ידידותו עם אוסקר ונערת החרסינה מקבלת את חבריה כבני משפחתה. לבסוף, אוסקר לוקח את גלינדה לאחורי הווילון של המקרן ומנשק אותה שם.
היסטוריה
בשנת 1954, כאשר זכויות ההסרטה ל-13 הספרים הנותרים של "הקוסם מארץ עוץ" של באום נעשו זמינות, וולט דיסני רכש אותן לשימוש בתוכנית הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני" ולסרט עם שחקנים, שהפקתו ננטשה ומעולם לא הושלמה. ההיסטוריה של דיסני עם סדרת הספרים של "הקוסם מארץ עוץ" המשיכה בשנת 1985, כאשר הפיקו סרט שנקרא "בחזרה לארץ עוץ" (Return to Oz). סרט זה זכה לביקורות גרועות ונכשל מסחרית, אך התפתח והפך לסרט פולחן לאחר הפצתו. לאחר מכן, חברת דיסני איבדה את זכויות ההסרטה לספרים, שחזרו לרשות הציבור.
פיתוח
תסריטאי בשם מיטשל קאפנר הסתקרן מהאפשרות של חקירת המקורות של הקוסם מארץ עוץ. מפיק בשם ג'ו רות' הפך למעורב בסרט כמעט מאותה הסיבה כמו קאפנר: קאפנר הציג את הרעיון לסרטי סוני, אבל נתקל בסירוב. בשנת 2009, הפרויקט קרם עור וגידים כאשר קאפנר הוזמן לאולפני דיסני עם התסריט שלו.
צילום
הצילומים לסרט החלו ב-25 ביולי 2011, באולפני מישיגן ראלי בפונטיאק.
ריימי בחר להשתמש בסטים אמיתיים בשילוב עם הדמיה ממוחשבת במהלך ההסרטה. הסטים נבנו כך שלשחקנים הייתה יכולה להיות התייחסות חזותית, בניגוד לשימוש בטכנולוגית מסך ירוק לכל סצנה. זאק בראף וג'ואי קינג היו על הסט, והקליטו את הדיאלוג שלהם בו זמנית עם השחקנים האחרים, בכל פעם שהדמויות שלהם היו בסצנה. הצוות האמנותי השתמש במריונטה של נערת החרסינה כדי לשמש כנקודת התייחסות חזותית שהשחקנים יוכלו לשחק מולה, ואילו בראף לבש חליפת לכידת תנועה כדי ליצור את התנועות של פינלי, ותנועות הפנים שלו שצולמו, הועברו לתוך האנימציה של פינלי.
המנהל האמנותי, רוברט סטרומברג, שעבד על "אליס בארץ הפלאות", שאב השראה מסרטיהם של פרנק קפרה וג'יימס וונג האו על מנת להשיג את העיצוב הדק שהוא חזה לעיר הברקת. סטרומברג התנגד לאיכות הגוונים הצבעוניים של ארץ אוז עם הופעה מאופקת של ארץ הפלאות ואמר, כי אף על פי ששני הסרטים חוקרים עולמי פנטזיה דומים, האווירה הכללית והנוף של כל אחד "שונה לחלוטין". בשנת 2011, סטרומברג וצוותו ביקרו בארכיון של דיסני בשלב טרום הייצור האמנותי על מנת לבחון את ההתייחסות לאנימציה בסרטיו של דיסני כגון "פינוקיו", "במבי", "פנטזיה", "סינדרלה", "היפהפייה הנרדמת", "אליס בארץ הפלאות", ו"שלגייה", כדי ליצור בסרט סגנון שיזכיר את הסגנון הקלאסי של דיסני. מעצב התלבושות גארי ג'ונס התמקד באותנטיות עם עיצובי המלתחה שלו:
אנשי צוות ההפקה נאלצו לעבוד תחת המגבלות שנקבעו על ידי אולפני האחים וורנר, הבעלים החוקיים של הזכויות לאייקונים ולאלמנטים של הסרט של מטרו גולדווין מאייר משנת 1939. אחד האייקונים שלא ניתן היה להשתמש בהם היה נעלי האודם של המכשפה, שנעלה ג'ודי גרלנד, כדורותי. לכן, דיסני לא הורשו להשתמש בהם וגם לא בכל דבר דומה מהסרט הקלאסי, למעט העור הירוק של המכשפה הרעה, שדיסני נעזרו במחלקה המשפטית שלהם כדי להשיג רשות לכך ולהופעה הראשונה של המכשפה הרעה מהמערב.
בנוסף לסוגיות המשפטיות, הפקת הסרט התמודדה עם עיכובים מצד חברי הצוות, שיצאו להפסקה בצילומים בשל התחייבויות ונסיבות בלתי תלויות. רייצ'ל וויז עזבה באמצע הצילומים לסרט עבור תפקיד בסרט אחר, מישל ויליאמס נדרשה לקדם את הפצתו של סרטה "השבוע שלי עם מרילין", ואביו של ג'יימס פרנקו מת במהלך הפקת הסרט. יצירת האיפור של מילה קוניס והתותבות שלה לאחר שהפכה למכשפה הרעה דרשו ארבע שעות עבודה בכל פעם, ושעה להסרתם, ולקח כמעט חודשיים לעורה של קוניס להתאושש באופן מלא מהסרת האיפור.
מוזיקה
המלחין דני אלפמן ציין כי הפסקול של הסרט היה נגיש לייצור מהיר, ורוב המוזיקה נכתבה בשישה שבועות. לגבי איכות הגוונים של המוזיקה, הצהיר אלפמן:
פסקול
הפסקול המקורי ל"ארץ אוז" הופץ על ידי וולט דיסני רקורדס ב-5 במרץ 2013. התקליטור הופץ בשיתוף עם Intrada Records.
שחרור
בחודש מאי 2011, לפני שהצילומים החלו, חברת וולט דיסני נתנה תאריך שחרור לסרט; 8 במרץ 2013 בצפון אמריקה. הסרט היה בבכורה העולמית בתיאטרון אל קפיטן בוליווד ב-14 בפברואר 2013.
שיווק וקידום
דיסני שיתף פעולה עם IMAX ו-HSN על מנת לתאם כדור פורח למסעות פרסום בארצות הברית. מסע הבכורה החל בקליפורניה באולפני וולט דיסני בברבנק, ועצר בארבעה מוקדים: אל קפיטן התיאטרון בבכורה העולמית, אתר נופש דיסנילנד באנהיים, דייטונה ספידווי הבינלאומי בפלורידה וסנטרל פארק בניו יורק. דיסני גם קידם את הסרט דרך פארקי השעשועים שלה; אפקוט של פרחים בינלאומיים וגן הפסטיבל בהשתתפות גינה רבה תכליתית ולשחק באזור על פי נושא מהסרט.
ב-23 בפברואר 2013, חברת וולט דיסני שחררה אפליקציה מיוחדת של Temple Run לאייפון בשיתוף עם חברת Imangi. במשחק ניתן לשחק את אוסקר בעודו בורח מהבבונים של אוואנורה.
מור אלטשולר
מור סלאי אלטשולר (נולדה ב־10 באוקטובר 1957) היא חוקרת במחשבת ישראל, בתחום הקבלה, החסידות והמשיחיות. כמו כן היא מפרסמת מאמרי פובליציסטיקה בעיתונות הישראלית, ומשתתפת בפאנלים שונים בנושאי אקטואליה.
אקדמיה
מור אלטשולר נולדה בישראל לחרות וגדעון אלטשולר. היא בוגרת החוג לספרות ולתלמוד באוניברסיטת תל אביב. היא בעלת תואר שני בפילוסופיה יהודית מאוניברסיטת תל אביב, בהנחיית יוסף בן שלמה, ותואר דוקטור במחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית.
בשנים 1994–1995 הייתה מרצה אורחת במרכז מיירהוף ללימודי יהדות באוניברסיטת מרילנד, וכן מרצה אורחת במחלקה לפילוסופיה ודתות באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון. בשנים 1996–1997 הייתה מורה מן החוץ בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. בשנים 1998–2002 הייתה עמיתה בכירה במרכז שלם בירושלים. החל משנת 2009 היא מרצה מן החוץ בסמינר הקיבוצים בתל אביב.
תקשורת ופובליציסטיקה
בתחילת שנות התשעים עבדה אלטשולר ככתבת קול ישראל. בין השנים 1999–2004 פרסמה מאמרים פובליציסטיים בידיעות אחרונות. בין השנים 1998–2005 הייתה חברת צוות פופוליטיקה ו"פוליטיקה" בערוץ הראשון. לטענתה, מאז מתחה ביקורת על מינויו של עמיר פרץ לשר הביטחון הופסקה פעילותה בתוכנית. אלטשולר מפרסמת מאמרים פובליציסטיים במדור הדעות של ynet ומאמרי ביקורת במדור הספרות של הארץ.
בשנת 2011 סטרה אלטשולר ליריב אופנהיימר, מזכ"ל שלום עכשיו דאז, בחדר האיפור של ערוץ 1, בטרם צילומי התוכנית "פוליטיקה" שבה היו אמורים השניים להשתתף. המניע לסטירה לדברי אלטשולר, היה שאופנהיימר שלח אליה תחקירני "שלום עכשיו" במסווה של סטודנטים, המצלמים סרט אקדמי, במטרה להכשילה.
פעילות ציבורית
אלטשולר היא חברת הוועדה המייעצת למבקר המדינה. בעבר שימשה דירקטורית מטעם המדינה בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים. כמו כן היא חברת הנהלת אגודת זכות הציבור לדעת.
בשנות התשעים ניסתה להיבחר בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לכנסת, אולם לא נבחרה. לפני הבחירות לכנסת העשרים ואחת הצטרפה למפלגתו של בוגי יעלון.
סטאנישיץ'
סְטָאנִישִיץ' (בסרבית קירילית: Станишић, בסרבית בכתב לטיני: Stanišić) הוא כפר בסרביה השוכן במחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.