cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הורטנס דה בוארנה
הורטנס אז'ני ססיליה דה בוארנה (בצרפתית: Hortense Eugénie Cécile de Beauharnais; נולדה ב-10 באפריל 1783 בפריז, ממלכת צרפת - 5 באוקטובר 1837 בארננברג, שווייץ) הייתה בתו המאומצת של נפוליאון בונפרטה. היא הייתה בתם של אלכסנדר דה בוארנה וז'וזפין דה בוארנה, ואחותו של אז'ן דה בוארנה. לאחר שאמה התחתנה עם נפוליאון, שודכה הורטנס לאחיו של נפוליאון, לואי בונפרטה, והפכה למלכת הולנד. המפורסם שבבניה היה נפוליאון השלישי.
נישואיה
בשנת 1802, כשהייתה הורטנס בת 19, היא נישאה לאחיו הצעיר של נפוליאון לואי בונפרטה. השידוך היה ביוזמתו של נפוליאון עצמו, שחיבב מאוד את שניהם. למרות שפער הגילים היה סביר (לואי היה אז בן 24), הרי שנישואיהם לא היו מאושרים. הורטנס הייתה שופעת חיים, בעוד לואי היה דיכאוני והיפוכונדרי. נפוליאון עצמו לא היה מרוצה מיחסו של לואי אליה, והוא טען שהוא מנסה "לאלף משמעת לבת זוגו כדרך שהיה מתרגל גדוד חיילים". לואי קיים רומן בסתר עם בת דודתה של הורטנס, אמילי, ולהורטנס עצמה היו מאהבים רבים. היא ילדה ללואי שלושה ילדים:
בעוד ששני הבנים הראשונים היו דומים לאביהם, הבן השלישי (לימים קיסר צרפת) לא דמה לו כלל מבחינה גופנית, אולם סבל מהתקפי דיכאון דומים. עובדה זו, כמו גם העובדה שהוא נולד בתקופה שבה הגיע המשבר בין בני הזוג לשיאו, תרמו ליצירת ספקולציות באשר לאב לא חוקי שלו, והיו אף שטענו שאביו הוא נפוליאון הראשון בעצמו.
הורטנס קיימה בסתר רומן עם שארל ז'וזף, הרוזן דה פלאהו, בנו הלא-חוקי של שארל-מוריס דה טליראן, שנודע כאדם נאה ופיקח במיוחד. בשנת 1811 היא ילדה בסתר את ילדם, שעתיד להיות המדינאי שארל דה מורני. הורטנס הצליחה בפיקחות רבה להסוות את ההריון והלידה, ורק אחיה ומספר ידידים קרובים ידעו על כך.
מלכת הולנד
בשנת 1804 הכתיר את עצמו נפוליאון כקיסר צרפת, ואת ז'וזפין כקיסרית. בשנת 1806 הפך נפוליאון את הרפובליקה הבטאווית, מדינת חסות צרפתית, החופפת בגבולותיה בקירוב להולנד של ימינו) לממלכה בשם ממלכת הולנד, והכתיר את לואי כמלכהּ. הורטנס לא ששה לעזוב את צרפת, וקיוותה להיות "מלכת הולנד בפריז". עם זאת, נפוליאון התעקש, ובלית ברירה הורטנס ליוותה את בעלה אל ממלכתו החדשה. עם זאת, היא הופתעה לטובה מהולנד, ועד מהרה הסתגלה לתנאי החיים שם והתחבבה על העם. עם זאת, הקרע בינה לבין לואי החריף כאשר לואי אילץ אותה ואת אנשי פמלייתה לוותר על אזרחותם הצרפתית וללמוד הולנדית. היא ולואי גרו בשני אגפים נפרדים בארמון, ונפגשו רק אם הדבר היה הכרחי. במכתביה, הורטנס תיארה את עצמה כאסירה.
בשנת 1807 מת בנם הבכור, והורטנס חזרה לצרפת בתואנה שמצבה הבריאותי אינו טוב. בעלה נסע אחריה והתפייס עמה, אולם הוא נאלץ לחזור להולנד לאחר מספר שבועות והיא סרבה לחזור עמו. היא נשארה בצרפת עד שנת 1810, אז אילץ אותה נפוליאון לשוב להולנד. עוד באותה שנה הופקע מלואי הכס ההולנדי, והממלכה סופחה לצרפת. את שארית חייו העביר לואי באוסטריה והשקיע את זמנו בכתיבה ושירה.
אחריתה
בשנת 1814 הודח נפוליאון ממלכותו בידי צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית. בעוד לואי נותר נאמן לאחיו, הורטנס וכך גם אמה ואחיה, נכנעו בפני כוחות הקואליציה. הם קיבלו חנינה מאת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והורטנס קיבלה את התואר "דוכסית סנט-לי" מאת לואי השמונה עשר, מלך צרפת, וקיבלה קצבת נסיכים מאת השלטון הבורבוני המלוכני. עם זאת, ב-1 במרץ 1815 נמלט בהפתעה נפוליאון מגלותו באי אלבה, ונחת בחופי פרובאנס. הורטנס העידה מאוחר יותר שהיא וידידיה היו "מופתעים ונבוכים" כשנודע להם על כך, והיא נאלצה לרדת למחתרת משום שהמשטרה הבורבונית חשדה בה בפעילות מחתרתית.
היא נמלטה אל חצרו של נפוליאון, שהחל את "שלטון מאה הימים" שלו. נפוליאון כעס עליה בגלל בגידתה ב-1814, אולם נזקק אותה תקופה לכל בעל ברית בעל השפעה, וכן חיבב אותה בזכות עצמה. במהלך מאה הימים שבין הימלטותו של נפוליאון מאלבה, לבין תבוסתו בקרב ווטרלו, מילאה הורטנס בפועל תפקיד של קיסרית. לאחר התבוסה בווטרלו, נפוליאון ציווה על הורטנס להצטרף אליו, והם בילו יחד במשך שבוע בעיר לה מלמזון. ב-15 ביולי נתפס נפוליאון בידי הבריטים, והוגלה סופית לסנט הלנה ליד אפריקה. כעת הורטנס נתפסה כתומכת של הבונפרטיסטים, והיא לא יכלה להפוך את עורה בשנית.
היא מתה בארננברג ב-5 באוקטובר 1837.
1926 בארצות הברית
1926 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 150 שנה מיום היווסדה.
האזורים הרוסיים הגדולים
האזורים הרוסיים הגדולים הם שמונה אזורים גאומורפולוגיים בשטח הפדרציה הרוסית, שלהם צורות אופייניות של פני שטח. שבעה מהם נמצאים ממזרח לרכס הרי אורל.
מחמוד דאוד
מחמוד דאוד (בערבית: محمود داوود; בגרמנית: Mahmoud Dahoud, נהגה מחמוד דהוד; נולד ב-1 בינואר 1996 בעמודה שבסוריה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בברייטון אנד הוב אלביון ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
בשנת 2010 הגיע דאוד למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה מפורטונה דיסלדורף. ב-28 באוגוסט 2014 ערך דאוד את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את כריסטוף קרמר בדקה ה-55 בניצחון 0–7 על סרייבו במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגה האירופית לעונת. ב-11 באפריל 2015 ערך דאוד את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כשהחליף את פטריק הרמן בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–3 על בורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור ה-28. זו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונה זו.
בעונת, עם פיטוריו של לוסיין פאברה ומינויו של אנדרה שוברט למאמן הקבוצה, הפך דאוד לשחקן מפתח בקבוצה. ב-15 בספטמבר 2015 ערך דאוד את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את לארס שטינדל בדקה ה-67 בהפסד 0–3 לסביליה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2015/2016. הוא שיחק בכל ששת משחקי שלב הבתים, בו סיימה בורוסיה מנשנגלדבך במקום הרביעי בבית שכלל את מנצ'סטר סיטי, את יובנטוס ואת סביליה. ב-23 בספטמבר הבקיע דאוד את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-21 בניצחון 2–4 על אאוגסבורג במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך דאוד 32 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים בעונת.
בחודש אוגוסט 2016 גילה סוכנו של דאוד כי הוא סירב לחתימה על חוזה חדש מתוך הבנה כי בסוף העונה יוכל לעזוב את המועדון, כשמועדונים כמו ליברפול ופריז סן-ז'רמן מעוניינים בו.
במרץ 2017 נרכש דאוד על ידי בורוסיה דורטמונד תמורת 12 מיליון אירו.
ב-16 ביוני 2023 חתם דאוד לארבע שנים בברייטון אנד הוב אלביון.
קריירה בינלאומית
דאוד שיחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 וערך בשורותיה 22 הופעות, בהן הבקיע ארבעה שערים. דאוד זכה עם נבחרת זו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017, על אף שלא שיחק במשחק הגמר, בו ניצחה הנבחרת הגרמנית 0–1 את הנבחרת המקבילה של ספרד.
ב-7 באוקטובר 2020 דאוד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול טורקיה שהסתיים בתיקו 3-3, במקום פלוריאן נויהאוס.
מצור ימי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מכאן (כתב עת)
מכאן הוא כתב עת מדעי לספרות ותרבות יהודית וישראלית, המוצא לאור על ידי מכון הקשרים, בשיתוף עם הוצאת פרדס והמחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כתב העת נוסד בשנת 2000 על ידי מיכאל גלוזמן שהיה עורכו הראשון. בהקדמה לגיליון הראשון נכתב:
בגיליון ג' החליף יגאל שוורץ את גלוזמן כעורך כתב העת. גיליון ה' הוקדש לאהרן אפלפלד, והיה הראשון שהוקדש לנושא מסוים. בגיליון ה' הצטרפה זהבה כספי לשוורץ כעורכת כתב העת, ומגיליון ז' נותרה כעורכת יחידה. בגיליון י"ד החליפה חנה סוקר-שווגר את כספי כעורכת כתב העת.
בכל גיליון מופיע מאמר תאורטי מתורגם, המלווה במסה ביקורתית מאת חוקר ישראלי. בנוסף, בכל גיליון מופיע ריאיון עם יוצר ישראלי. בין היוצרים שרואיינו נמנים אהרן אפלפלד, רונית מטלון, יורם קניוק, רות אלמוג, יצחק אוורבוך-אורפז, נורית זרחי, חיים גורי, סמי מיכאל, רם לוי, מאיר ויזלטיר, חדוה הרכבי, סמי ברדוגו וטוביה ריבנר.
בעת שערך את כתב העת צירף שוורץ "מערכת צעירה" המורכבת מסטודנטים מצטיינים לתואר שני ושלישי במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון. בין חברי "המערכת הצעירה" נמנו דרור משעני ושירה סתיו (גליונות ג'-ד'), טלי לטוביצקי (גיליונות ו'-ט'), אליעזר פאפו (גיליונות ז'-ט'), ליאור גרנות (גיליונות ט'-י"ב), תהל פרוש (גיליונות ט"ז-י"ז), יונית נעמן (גיליון י"ז), יפתח אשכנזי (גיליונות י"ז-י"ט) ורות דולורס וייס (גיליון כ"א).
מרדכי מיכאלי
מרדכי מיכאלי (נולד בשם: מרדכי פריזנט; י"ז בתמוז ה'תרנ"ד, 21 בספטמבר 1894 — י"ט באדר ב' ה'תשי"ז, 22 במרץ 1957) היה איש רוח, מחנך, פדגוג וסופר עברי.
מיכאלי עלה לארץ ישראל ב-1914 והתיישב בירושלים. למד בבית המדרש למורים העברי והיה ממסיימי המחזור הראשון של האוניברסיטה העברית. היה מורה בבית ספר תחכמוני וערך שם את עיתון התלמידים "חברנו" עד מותו. לאורך השנים כתב 65 אגדות ומעשיות בלשון מקראית. שלמה שפאן כתב על יצירתו: . נוסף על כך פרסם מיכאלי מספר מונוגרפיות של הוגים יהודיים וציוניים ומסה פדגוגית אחת.
האימפריה הרוסית: 1914 - 1894
מרדכי פריזנט נולד בעיירה דונייבצי במחוז פודוליה באימפריה הרוסית. הוא היה הבן השישי מתוך שמונת ילדיהם של ישעיהו ופייגה. דודו היה המשורר והמתרגם אברהם רוזן (רוזנצוויג) (1889-1974). המשפחה חיה בכפר, הסמוך לעיר. אביו היה סוחר ממשפחה מקורבת לצאר, שירד מנכסיו. אמו הייתה עקרת בית, ונפטרה כשהיה ילד קטן. בעקבות המצב הקשה בביתו, הוא עבר להתגורר בבית סבתו בעיר.
גדל במשפחה יהודית מסורתית, ובילדותו קיבל חינוך תורני בחדר. כאשר לא היה לו הכסף לשלם את דמי-הנסיעה, דבר שהיה קורה לעיתים קרובות, הוא היה נאלץ ללכת ברגל, מרחק של 7–8 קילומטרים, זאת רק על מנת לקבל חינוך יהודי דתי. כשהיה בן 15, המצב של אביו התדרדר, והוא נאלץ להפסיק את לימודיו בחדר. אף על פי שלא קיבל תמורה, אחד ממוריו המשיך ללמד אותו את התורה שבעל-פה. בתקופה זו, פריזנט הקדיש את עצמו לקריאת הספרות העברית החדשה, בנוסף להתעמקותו בתנ"ך ובאגדות עין יעקב. בתקופת נעוריו, כתב מספר אגדות ומעשיות אותן פרסם לעיתים בעיתוני ילדים. בנוסף הוציא ביחד עם חבריו בגיל 17 קובץ ספרותי לנער בשם "בגינה".
בשנות התבגרותו חי ופעל בסביבה ציונית, דבר שתרם לשאיפתו לחיות בארץ ישראל. ב-1914, בגיל 20, עלה לארץ ישראל, שהייתה בתקופה זו תחת השלטון העות'מאני.
ארץ ישראל: 1957 - 1914
כשעלה לארץ, פריזנט השתקע בירושלים ושאף לחנך את הנוער לצד עבודתו הספרותית. לכן, הוא למד בבית המדרש למורים. בתקופה זו, של מלחמת השפות התחשלה אהבתו לעברית, ואף עברת את שמו ל"מיכאלי". בהדרכת מורים כמו אליעזר מאיר ליפשיץ ודוד ילין התעמקה אהבתו לתורה ולתרבות ישראל. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא העות'מאני והגיע אף לקצונה. מיכאלי הזדעזע מזוועות המלחמה ולכן הסתיר תקופה זו ממשפחתו ומחבריו. לאחר סיום המלחמה הוא גמר את חוק לימודיו ועבר לשמש כמורה בבית הספר תחכמוני בירושלים.
בבית הספר הוא אמנם קידש את ערכי היהדות, אך הקפיד על גישה פתוחה ופלורליסטית. הוא ניהל את עיתון התלמידים "חברנו" שהכיל את חיבורי התלמידים לצד חיבורי המורים. עמיתיו להוראה היו גם חבריו ושותפיו לחברה האינטלקטואלית בירושלים. בספרו סיפור על אהבה וחושך, מתאר עמוס עוז שהיה אחד מתלמידו של מיכאלי, את שיעוריו כך:. במקביל להוראה, הוא למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. שם הוא היה אחד ממסיימי המחזור הראשון וקיבל תואר מוסמך.
ב-1953 הוא נשא לאישה את פאניה בת שלמה חיים בר סלע, אך לפני שהספיק להקים משפחה הוא נפטר במפתיע ב-1957 ונקבר בהר המנוחות. בבית הספר תחכמוני הוקמה ספרייה לזכרו. הוקמה לזכרו הקרן החינוכית "קרן מרדכי". עיתון "חברנו" הוציא מהדורה מיוחדת בתאריך מותו. ב-1963 יצא לזכרו הספר "האיש ופעלו", הספר כלל הספדים בין מאת חבריו: יוסף קלוזנר, צבי שארפשטיין, ישורון קשת, שלמה שפאן ויצחק ספיבק.
אודי זומר
אודי זומר (נולד ב-1974) הוא יושב ראש האקדמיה הצעירה הישראלית, מרצה בכיר במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב וראש המרכז לחקר ארצות הברית בשיתוף תוכנית פולברייט. חבר בוועדה המדעית של מרכז הסייבר באוניברסיטת תל אביב, ומשורר.
זומר מתמחה בפוליטיקה אמריקאית והשוואתית, פוליטיקה של מיניות ומגדר, פוליטיקה של בתי משפט, יחסי ישראל ארצות הברית, משפט וממשל, זכויות מיעוטים, חוקות, מתודולוגיה פוליטית וסייבר.
פעילות אקדמית
זומר הוא בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת תוכנית אמירים (1999). סיים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב (2002) ודוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק (2007).
בין 2016–2018 הוא הקים את פורום הסייבר הישראלי באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בשעה שלימד בשנים אלו מדע המדינה בקולומביה כפרופסור אורח מטעם מכון ישראל.
זומר פרסם 25 מאמרים מדעיים בכתבי עת שפיטים מרכזיים בתחומי ההתמחות שלו כגון Regulation & Governance, World Development,Demography, Public Administration, Journal of Public Policy, Comparative Political Studies, The Law & Society Review,Journal of Empirical Legal Studies, Political Studies. ספרו האקדמי השלישי יצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת קיימברידג׳ ב 2019 אודות מדיניות הפלות השוואתית. ספרו של זומר על קביעת סדר יום בבית המשפט העליון האמריקאי יצא לאור ב 2014 בהוצאת Palgrave-MacMillan וספרו השני על זכויות של מיעוטים מיניים בהיבט השוואתי התפרסם ב SUNY Press ב 2016. ספרו על הורים ישראלים באמריקה התפרסם ב 2010 וזכה לסיקור תקשורתי נרחב.
ב-2018 הוביל זומר צוות רב תחומי באוניברסיטת ת״א לזכייה בקרן של מיליון ש״ח למשך שלוש שנים להקמת מרכז חדש לחקר ארה״ב. כמו כן, זכה במספר קרנות מחקר בינלאומיות, כולל קרן פולברייט, קרן המחקר הלאומית של ארצות הברית, וקרנות מחקר מטעם האיחוד האירופי. אודי מציג את מחקריו בכנסים בינלאומיים באופן קבוע, ובהם הכנס של האיגוד האמריקאי למדע המדינה, והכנס השנתי של האיגוד האירופי למדע המדינה. הוא מוזמן להרצות בפני קהלים מגוונים בישראל, סין, ארה״ב ונורווגיה. הוא לימד מדע המדינה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, אוניברסיטת ת״א, סטוני ברוק, אלבני והאוניברסיטה הפתוחה.
מלטה באירוויזיון הילדים 2018
מלטה תשתתף באירוויזיון הילדים 2018 שייתקים ב-25 בנובמבר 2018 במינסק, בלארוס. ב-8 בספטמבר 2018 נבחרה אלה מנגיון לייצג את מלטה בתחרות עם השיר "Marchin' On".
בחירת השיר והנציג
ב-8 בספטמבר 2018 התקיימה במלטה תחרות לבחירת השיר והנציג. בתחרות השתתפו 16 משתתפים שביצעו שירים מקוריים. אלה מנגיון זכתה במקום הראשון עם השיר "Marchin' On".
עומר טופראק
כדורגלן
טופראק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרייבורג, ב-22 באוגוסט 2008 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרים בתיקו 2-2 נגד אוסנבריק. ב-16 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על פ.ס.וו. פרנקפוט. בעונתו הראשונה בקריירה עלה עם הקבוצה לבודנסליגה. בקיץ 2011 חתם בבאייר לברקוזן. ב-30 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 3–4 לדינמו דרזדן בגביע הגרמני. ב-4 במאי 2013 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–2 על מיינץ 05. ב-5 בפברואר 2017 אושר שיעבור לבורוסיה דורטמונד בסיום העונה. ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הראשונה בניצחון 0–2 על הרטה ברלין. ב-11 באוגוסט 2019 הושאל לוורדר ברמן לעונה אחת. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 1–3 לפורטונה דיסלדורף. ב-8 ביולי 2020 חתם באופן קבוע בקבוצה.
בצעירותו, טופראק היה חלק מסגל הנבחרות הצעירות של גרמניה, אך בשנת 2011 בחר לשחק בנבחרת טורקיה. ב-30 בספטמבר 2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת, וב-15 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות יורו 2012.
גיבונס
גיבונס (באנגלית: Gibbons) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
קן ברואן
קן ברואן (באנגלית: Ken Bruen, נולד 3 בינואר 1951). הוא סופר אירי, שכותב ספרי מתח אפלים.
ביוגרפיה
נולד בגולוויי, למד במכללת גורמנסטון במחוז מית', ולאחר מכן באוניברסיטת טריניטי בדבלין, בה סיים תואר שלישי בפילוסופיה. הוא עבד עשרים וחמש שנים כמורה לאנגלית באפריקה, יפן, דרום מזרח אסיה ודרום אמריקה. מסעותיו היו מסוכנים לעיתים, ובין היתר ישב פרק זמן בכלא הברזילאי. הוא החל לפרסם ספרים בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים, ומאז ועד היום פרסם יותר מ-40 ספרים וקובצי סיפורים. כמה מספריו עובדו לסרטים (לונדון בולווארד, בליץ) ולסדרות טלוויזיה (100 code).
ספריו שתורגמו לעברית
כל ספריו שתורגמו לעברית, יצאו לאור בהוצאת סלע ספרים בעריכתו של זיו כהן:
לא כחלק מסדרה סדרת ג'ק טיילור סדרת בלש טום ברנט ופקד ג'יימס רוברטס
מקום בצמרת (תוכנית רדיו)
מקום בצמרת הייתה תוכנית רדיו אשר שודרה ברשת ג' של קול ישראל בין השנים 1969 ל-1997 ובה הושמעה מוזיקה קלה ישראלית לפי דירוג המאזינים. המנחים התחלפו במהלך השנים, אך ברוב השנים הנחה את התוכנית מנחם פרי ולאחר מכן בשנות ה-90 נועם גיל-אור. התוכנית הייתה בגרסה שבועית וכן במצעד שנתי שסיכם את כל המוזיקה הישראלית בשנה החולפת. התוכנית הייתה קלילה ואופיינה בקטעי מעבר מוקלטים בצורה מולחנת וקליטה אשר הכריזו על המיקום (למשל, "מקום ראשון", “עשרת הגדולים” וכו') או מושגים כמו "כניסה חדשה", “השמעת בכורה” וכו'. כמו כן, היו בתוכנית שיחות עם המאזינים בהן ניחשו את מיקום השירים.
המצעד השבועי
התוכנית שודרה מדי שבוע למשך שלוש עד ארבע שעות בשעות אחה"צ והערב ברשת ג' ובאמצעותה יכלו המאזינים לדרג את השירים הקיימים במצעד וכן, להכניס שירים חדשים שהושמעו בהשמעת בכורה מדי שבוע. מדי שעה שודרו מספר שירים חדשים שאמנים הפיצו לרדיו, כאשר פעמים רבות השירים הושמעו בהשמעת בכורה ברדיו. ההצבעה התבצעה באמצעות הדואר. את רשימת השירים היה ניתן למצוא בעיתונות הכתובה (בדרך כלל בעיתון על המשמר) ובאמצעות הטופס שפורסם בעיתון היה ניתן לדרג ולשלוח בדואר ל"קול ישראל, רשות השידור, רוממה, ירושלים" – סלוגן אשר היה זכור לכל מי שהאזין לתוכנית וזכה לאזכורים שונים אף שנים ארוכות לאחר מכן. התוכנית השבועית ריתקה מאזינים רבים להקשיב ורבים מהם עלו לשידור במהלך התוכנית, ניחשו את המיקומים של השירים וזכו בפרסים (לרוב בתקליט).
גרסה טלוויזיונית
התוכנית "להיט בראש" שודרה בטלוויזיה הכללית (כפי שכונתה באותם ימים) והיא התבססה על דירוג השירים של "מקום בצמרת". במהלך התוכנית נערכו הופעות חיות של זמרים ונערכו ראיונות.
המצעד השנתי
המצעד השנתי, אשר שודר מדי שנה במהלך ראש השנה העברית, הוא התוכנית המסכמת של כל המצעדים השבועיים במהלך השנה. בסוף כל מצעד פורסמו בחירות המאזינים לזמר השנה, זמרת השנה, להקת השנה (לעיתים גם נוספו תגלית השנה או אלבום השנה) ושיר השנה. ברוב הפעמים שיחת הטלפון שבישרה להם את זכייתם הייתה בהפתעה.
רשימת הזוכים במצעד השנתי לפי שנים:
המצעד הישראלי
מאז שנת 2004 משודרת באותה הרשת תוכנית בשם "המצעד הישראלי" בהנחיית קובי מנורה ובה מדרגים הגולשים באינטרנט את רשימת השירים.
אנבסה טפרה
טפרה עשה תואר ראשון (1984) ותואר שני בבלשנות (1987) במכון ללימודי שפות באוניברסיטת אדיס אבבה, שם גם עבד כמרצה וכחוקר שטח. לאחר עלייתו לישראל ב-1990, עבד כמורה לאמהרית לבגרות. בשנים 1994–2011 היה מרצה מן החוץ בחוג לבלשנות באוניברסיטה העברית, שם עשה את התואר השלישי (2000) שלו, שבו כתב עבודת דוקטור בנושא "הדקדוק של סידאמית".
מאז 2002 משמש טפרה כמפקח הכללי לאמהרית באגף השפות במשרד החינוך. ב-2003 החל להרצות ולחקור בחוג לשפות שמיות באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף, טפרה משמש תפקיד חשוב בקהילה האתיופית בישראל. בין היתר, הוא עבד כמתרגם הראשי ועורך המשנה של העיתון הדו-חודשי ידיעות נגט בשנים 2001–2017, והגיש במשך שנים רבות תוכנית רדיו בקול ישראל באמהרית. טפרה היה יוצא אתיופיה הראשון בישראל שהיה מרצה באוניברסיטה, ולאחר מכן הראשון בתפקיד מרצה בכיר.
חיים פרטיים
טפרה הוא יהודי, דובר ילידי של סידאמית ואמהרית, ועובד בישראל גם בעברית ובאנגלית. הוא עלה לישראל ב-1990. הוא אב לשני ילדים.
אספת העם העליונה
אספת העם העליונה (בקוריאנית: 최고인민회의) היא הפרלמנט החד ביתי של קוריאה הצפונית. בפרלמנט חברים 687 צירים הנבחרים בבחירות כלליות בשיטה הרובנית אחת לחמש שנים. קוריאה הצפונית היא מדינה בעלת משטר חד-מפלגתי ורק רשימה אחת מורשית להשתתף בבחירות והיא החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת המאגדת בתוכה את המפלגה השלטת, מפלגת הפועלים של קוריאה ועוד מספר גופים מינוריים.
נחל עמיק
נַחַל עָמִיק (בערבית: ואדי עמיק) הוא נחל אכזב היורד במדרונו המערבי של הר הכרמל. אורכו של הנחל הוא כ-1.8 ק"מ.
אספת העם העליונה
מקום מושבה של אספת העם העליונה הוא בית העם מאנסודה, הממוקם בבירה פיונגיאנג, בסמוך לאנדרטה בגדולה בגבעת מאנסו ולמוזיאון המהפכה הקוריאנית.
בחירות
לפי חוקת קוריאה הצפונית, כל אזרח מגיל 17 ומעלה יכול לבחור ולהיבחר לרשות המחוקקת.
נחל עמיק
תיאור כללי
נחל עמיק נקרא כך מכיוון שהוא יורד לעומק מתחת לשכונות רכס הכרמל הממוקמות מעליו, כרמל מערבי ושכונת כבאביר. הוא ממוקם בין נחל שיח מדרום ונחל לוטם מצפון. מוצאו של הנחל בחורשה בקצה רחוב שדרות הצבי בחיפה והוא מסתיים ברחוב אסתר המלכה בשכונת נווה דוד. הוא נשפך אל הים התיכון באזור חוף הרחצה חוף הכרמל בצידו הדרומי של פארק הכט.
אספת העם העליונה
בחירות
כל המועמדים נבחרים בהצבעה, שנערכת באסיפות של 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת' (מעין בחירות מקדימות). 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת', למרות היותה להלכה קואליציה של מפלגות, נשלטת למעשה על ידי מפלגת הפועלים של קוריאה, למרות שלכאורה, האחרונה היא רק המפלגה הגדולה ביותר ב"קואליציית המפלגות" הזו.
'המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקוריאנית', 'מפלגת קונגו הצונואיסטית', ו'מפלגת הפועלים של קוריאה' הן המפלגות החוקיות היחידות בקוריאה הצפונית. שלוש המפלגות הללו מתמודדות יחד בבחירות, במסגרת 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת', ולכן, למעשה, ישנה רק אפשרות אחת בקלפי.
נחל עמיק
תיאור כללי
לאורכו של הנחל עובר שביל הליכה למטיילים שראשיתו, בשדרות הצבי וסיומו בשכונת נווה דוד. גישה רגלית נוספת אל הנחל נמצאת בשביל שמתחיל מאחורי שיכון בתי-הזיקוק (הצופים 2), בשביל העובר מאחורי בתים ברחוב דרך הים, ומתחבר אל תחילת השביל המסומן.
אספת העם העליונה
בחירות
ב'חזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת' חברים גם מספר ארגונים מפלגתיים, כגון ארגון הנוער של מפלגת הפועלים של קוריאה.
נחל עמיק
תיאור כללי
סימון שבילי ההליכה בנחל הוא סימון בצבע אדום, אורך מסלול ההליכה הוא שעה וחצי והוא ברמת קושי בינונית, שכן רוב המסלול מתאפיין בירידה מתונה וקיימים קטעים רבים של הליכה בתוך האפיק על אבנים.
צמחייה בנחל
הצמחייה מגוונת והיא משתנה בהתאם לעונות השנה, בחורף נפוצים בנחל זלזלת הקנוקנות, רקפת מצויה, נרקיס מצוי.
אספת העם העליונה
בחירות
ההצבעה בבחירות היא חובה, והבחירות הן חשאיות. ניתן להצביע 'נגד' מועמד, אף אם הוא המועמד היחיד.
נחל עמיק
צמחייה בנחל
באביב ניתן לזהות בפרט על הגדה הצפונית של הנחל את נורית אסיה, דם המכבים האדום, תגית מצויה, חרצית עטורה ומינים נוספים.
בעקבות ההזנחה, קיימים גם מיני פולשים אשר פלשו אל הנחל וכיום ניתן לראותם כחלק מצמחיית הנחל, כך למשל החמציץ הנוטי אשר הוא מין פולש של צמח ונפוץ מאוד בנחל בעונת החורף. כמו כן בהמשך נתיב הנחל התבססו בתוך האפיק עצי אקליפטוס המקור, שיטה כחלחלה וכן לנטנה ססגונית וכובע הנזיר שהגיעו מגינות התושבים ומהחורשה שבשדרות הצבי.
שמירת הטבע
נחל עמיק היה מוזנח במשך שנים רבות, פסולת מאתרי בנייה על רכס הכרמל הושלכה למטה, ביוב עירוני דלף, ושביל הטיול היה חסום למבקרים.
ערכי הטבע בנחל עדיין סובלים מפגיעה קשה של מינים פולשים, בייחוד בחלקו העליון, אך גם בחלקיו האחרים. הדרך הוסדרה למטיילים רק בשנת 2009. כמו כן- בנייתה של שכונת רמת הנשיא גרמה לנזקים לחלקו התחתון של הנחל.
אנדרה אבגלן
אנדרה אבגלן (בצרפתית: André "Trello" Abbeglen; 7 במרץ 1909 – 8 בנובמבר 1944) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים השווייצרים בכל הזמנים.
ביוגרפיה
אבגלן נולד ב-7 במרץ 1909 בנשאטל שבשווייץ. אחיו, מקס וז'אן אבגלן, היו גם כן לכדורגלנים. את תחילת הקריירה עשה עם גראסהופרס ציריך ב-1926, שם שיחק עם אחיו מקס אבגלן וזכה באליפות בעונתו הראשונה. אחרי עונה אחת עבר לשחק בקבוצות השווייצריות אטיולה קארוג' ונשאטל גזמאקס מעיר הולדתו לפני שחזר לגראסהופרס. עם חזרתו אליה זכה עימה פעם נוספת באליפות ב-1931. לאחר ארבע שנים מחזרתו עבר לשחק מחוץ לארצו בסושו הצרפתית עימה זכה באליפות הראשונה בתולדות המועדון ב-1935, וסיים כמלך השערים באותה עונה עם 30 כיבושים. ב-25 באוגוסט 1935 אבגלן כבש שבעה שערים נגד ולנסיינס, שיא אישי בליגה הצרפתית שנקבע רק פעם אחת נוספת על ידי ז'אן ניקולס. בעונת 1936/37 סושו סיימה במקום השני אך ורק בגלל הפרש שערים עדיך למרסיי, אך זכתה בגביע הצרפתי ובאליפות נוספת עונה אחר כך. אבגלן חזר לשווייץ לקבוצה סרבט ז'נבה אותה גם אימן בו זמנית, ועונה אחר כך הוביל אותה לאליפות.
בנבחרת שווייץ אבגלן ממוקם כיום במקום הרביעי בטבלת הכובשים בכל הזמנים עם 29 שערים. במונדיאל 1934 כבש שער בניצחון 2–3 על הולנד בשמינית הגמר אך נבחרתו הודחה שלב אחרי זה על ידי גרמניה. באותו טורניר ב-1938 כבש שער נגד גרמניה בשמינית הגמר במשחק שנגמר בתיקו 1–1, ובמשחק החוזר כבש צמד ובכך הדיחו אותה עם ניצחון 1–3. ברבע הגמר הפסידו פעם נוספת, הפעם להונגריה. משחקו האחרון של אבגלן היה ב-14 ביוני 1943 והיה למשחקו ה-52 בסך הכל במדים הלאומיים.
בזמן ששיחק ואימן בלה-שונד-דה פונדס נהרג אבגלן ב-8 בנובמבר 1944 בגיל 35 בלבד עקב תאונת רכבת.
בן שוורץ
בנג'מין "בן" שוורץ (באנגלית: Benjamin "Ben" Schwartz; נולד ב-15 בספטמבר 1981) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, סופר, תסריטאי, במאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי-יהודי. שוורץ דיבב את קולו של סוניק הקיפוד בסרט בעל אותו השם ובסרט ההמשך שלו, כמו כן שיחק בסרטי הקולנוע "החבר'ה האחרים", "על חבל דק", "מכאן אני ממשיך", "קמים, נופלים" ו"פלורה ויוליסס". בטלוויזיה, הוא מוכר בשל תפקידו בתור ז'אן ראלפיו (אנ') בסדרה "מחלקת גנים ונוף" ברשת NBC ובשל תפקידו בתור קלייד אוברהולט בסדרה "בית השקרים" ברשת שואוטיים; לאחר מכן החל לככב בסדרה הקומית "חיל החלל" של נטפליקס ובסדרת קומדיית הפשע "אפטר פארטי" של אפל TV פלוס.
חיים אישיים
בנג'מין שוורץ נולד ב-15 בספטמבר 1981 בברונקס, ניו יורק. הוריו, שניהם נולדו להורים יהודים ושניהם ילידי ברונקס, גידלו את שוורץ בריברדייל, שכונה בצפון-מערב הברונקס. אביו היה עובד סוציאלי ובהמשך עבר לעסוק בנדל"ן, ואמו הייתה מורה למוזיקה בבית ספר יסודי בריברדייל. לשוורץ אחות בשם מרני. בראיון עם קווין פולק, הוא הצהיר, "כשסיפרתי לאנשים שאני מהברונקס, זה היה כזה 'אה, יש לך פצעי כדור?' ואני כזה 'לא, זה רק אני וכזה, אנשים יהודים'."
כשהיה בן 11, משפחתו עברה לאדג'מונט, ניו יורק, במחוז וסטצ'סטר הסמוך. שוורץ למד בתיכון אדג'מונט, שם שיחק כדורסל ושר; הוא סיים את לימודיו בשנת 1999. לאחר מכן למד ביוניון קולג' וסיים את לימודיו ב-2003 עם תואר כפול בפסיכולוגיה ואנתרופולוגיה.
קריירה
הוא גם דיבב את דמותו של סוניק הקיפוד בסרט הלייב אקשן סוניק - הסרט, והופיע בסרט לצדם של ג'ים קארי וג'יימס מרסדן, שגילמו את ד"ר רובוטניק וטום ואצ'ובסקי בהתאמה.
הוא חזר לדבב את סוניק גם בסרט ההמשך, סוניק - הסרט 2, לצידם של קולין אושונסי (ידועה גם בתור קולין וילארד) ואידריס אלבה, שדיבבו את טיילס ונאקלס בהתאמה.
אנטואן פוקואה
אנטואן פוקואה (באנגלית: Antoine Fuqua; נולד ב-19 בינואר 1966) הוא קולנוען אמריקאי. בתחילת הקריירה שלו, הוא ביים קטעי וידאו לאמנים פופולריים כמו טוני ברקסטון, סטיבי וונדר, אשר, ליל ויין, קוליו ופרינס. בהמשך הפך לבמאי קולנוע. לאחר שסרטו, "יום אימונים מסוכן" קיבל שתי מועמדויות לפרס האוסקר הפך למפורסם. נוטה לביים סרטי פעולה וסרטי פשע משטרתיים.
מוזיאון המהפכה הקוריאנית
מוזיאון המהפכה הקוריאנית (בקוריאנית: 조선혁명박물관), הממוקם בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, הוא המוזיאון הלאומי של קוריאה הצפונית.
המוזיאון הוקם ב-1 באוגוסט 1948, ומציג מספר רב של פריטים הקשורים בחייו ובפועלו של קים איל-סונג, אבי האומה והנשיא הנצחי של הרפובליקה. המוזיאון כולל גם תערוכה המציגה את תולדותיה של התנועה המהפכנית הקוריאנית, ומאבקה בכיבוש היפני בקוריאה, בהנהגתו של קים עצמו.
המוזיאון טוען להצגת מידע מקיף אודות התקופה שבין שנת 1860 ועד ימינו אנו, לרבות תנועת ההתנגדות לכיבוש היפני בקוריאה, מלחמת קוריאה, ותקופת השיקום שלאחר המלחמה (המכונה ״תקופת הבנייה הסוציאליסטית״). המוזיאון כולל בסך הכל 90 אולמות תצוגה.
מאז הקמתו, במוזיאון ביקרו בסך הכל כ-27 מיליון מבקרים מקוריאה הצפונית ומבקרים מחו״ל. מבנה המוזיאון, בגודל של כ-240,000 מ״ר, נחשב גם לאחד מהמבנים הגדולים בעולם.
צחר
צֹחַר (בכתיב מלא: צוחר) הוא דמות מקראית, בנו החמישי של שמעון ונכדם של יעקב ושל לאה. לצחר היו חמישה אחים: ימואל, ימין, אהד, יכין ושאול.
צׂחר בתורה
בתורה מוזכרת משפחתו של צׂחר רק ברשימה הראשונה של בני שמעון, "וּבְנֵ֣י שִׁמְע֗וֹן יְמוּאֵ֧ל וְיָמִ֛ין וְאֹ֖הַד וְיָכִ֣ין וְצֹ֑וחַר וְשָׁא֖וּל בֶּן־הַֽכְּנַעֲנִֽית׃ (בראשית פרק מו פסוק י), אך ברשימה השנייה והשלישית הוא לא מופיע. זה כנראה, מפני שהוא נכחד או שלא נולדו לא ילדים. במקומו נכתב זרח, שהיה צאצא של שמעון, ככל הנראה משום שהיה משפחה גדולה וחשובה. לפי פירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י' צחר וזרח הם אותו אדם, מכיוון שמשמעות שני השמות קשור לדעתו באור השמש. גם משפחתו של אהד לא מופיעה ברשימות אלו, אך הוא לא מופיע בשום רשימה, וזאת מאותה הסיבה, אך הוא כנראה נכחד מאוחר יותר.
צׂחר אצל השומרונים
אצל השומרונים צחר נקרא צהר (צוהר).
פירוש השם
פירוש השם צחר הוא צחור, לבן. שם זה הוא חלק מקבוצת השמות בהם נמצאים גם השמות לבן ותולע, הנקראים על שם צבעים.
חדושים ובאורים
הסדרה כתובה בדמיון מובהק לשיטת הלימוד והכתיבה של סדרת ספרי "חזון איש", ומובאות בה הנהגות ושמועות רבות מתורתו והנהגותיו של ה"חזון איש", רבו המובהק של המחבר. הסדרה בולטת בהיקפה, היא מסודרת על כל מסכתות התלמוד והמשניות (בשונה מהחזון איש שלא פרסם ספרים על כל המסכתות, ובשונה משאר כל פרשני הש"ס שאף אחד מהם, למעט הרש"ש, לא פרסם על כל המסכתות). זו היצירה הפרשנית מהגדולות ביותר שפורסמו אי פעם (למעלה מ-32 מיליון תווים). ספרי הסדרה הם אבן יסוד בלימוד הישיבתי של הישיבות הלומדות בדרך החזון איש, כמו ישיבת זיכרון מיכאל בזכרון יעקב וסניפיה וישיבת סלבודקה, ובפסיקת הלכה בקרב חלק מחוג חזון איש.
בשם הספר לא נרמז שם המחבר, שלא כמקובל בספרים רבים ואף בספרו של החזון איש. על פי דברי בנו הרב אברהם ישעיהו בהספדו נקבע השם על ידי החזון איש בעצמו מתוך עניין לבטא צניעות.
המהדורה הראשונה
הרב גריינימן הרבה להזכיר הערות בשם בניו בספריו, ואף מכמה מנכדיו, וכן מכמה תלמידי חכמים ממקורביו ובהם הרב דוב לנדו, הרב חיים קניבסקי, הרב יחזקאל ברטלר הרב יצחק מאיר רוטנברג והרב יהודה בויאר.
בסדרה זו, יצא בחיי החזון איש רק כרך בודד:
המהדורה הנוכחית
בערוב ימיו, סודרו הספרים מחדש כשעל כל מסכת ישנם שני מדורים, אחד לפי סדר דפי המסכת והשני לפי סדר הסוגיות בהם למד המחבר את הנושאים. בסדרה זו מופיעים הספרים בשבעה עשר כרכים עבים. בדומה לספרי החזון איש, גם בסדרה זו מופיעים מכתבים מהמחבר בסמוך לקטעים עליהם נסוב המכתב, או לפי סדר המסכת.
מכתבי התעוררות
למרות שמכתבים רבים העוסקים בעניינים תורניים מופיעים בתוך הסדרה "חדושים וביאורים", היות שישנם מכתבים רבים שכתב שאינם עוסקים בעניינים תורניים, הוציאו בני המחבר לאחר פטירתו, כהשלמה לסדרת הספרים הזו, שני כרכים בשם מכתבי התעוררות ובהם לקט ממכתביו המרכזים את יסודות הגותו של הרב גריינימן בתחומי מחשבת ישראל. בניגוד לקובץ אגרות חזון איש המכתבים אינם מופיעים בהם במלואם, אלא נלקטו קטעים קטעים מתוך המכתבים לפי נושאים, על מנת להציג את הדברים באופן שיטתי, כך שהספר מהווה תיעוד רחב להשקפת עולמו של המחבר בקשת רחבה של נושאים. החלקים שנדפסו עוסקים בעיקר בנושאי: אמונה, עמל התורה, מוסר והלכה, חינוך, עידוד לצעירים, מידות ולשון הרע. כרכי מכתבים אלו נדפסו בכמה מהדורות.
חולדות קוצניות
חולדות קוצניות (שם מדעי: Echimyidae) הם משפחת מכרסמים מקבוצת קביות העולם החדש החיים באמריקה הדרומית והמרכזית (בעבר גם חיו באיים הקאריביים) ומזכירים בצורתם עכברים קוצניים.
מיון
במשפחה ישנם 18 סוגים מודרניים המחולקים ב-3 תת-משפחות. כמו כן ישנם סוגים נכחדים רבים:
8K
רזולוציית תצוגה של 8K היא ההמשך של רזולוציית 4K. ב-CES 2019, נחשפו טלוויזיות ה-8K הראשונות. ההיתכנות של מעבר מהיר לתקן חדש זה מוטלת בספק לאור היעדר משאבי שידור. ההערכה היא (נכון לשנת 2019) שמכשירים תומכים ב-8K יהוו רק 3% מטלוויזיות ה-UHD עד 2023 עם מכירות עולמיות של 11 מיליון יחידות בשנה. עם זאת, יצרני הטלוויזיה נשארים אופטימיים מכיוון ששוק ה-4K צמח הרבה יותר מהר מהצפוי, כאשר המכירות בפועל עברו את התחזיות כמעט פי שישה ב-2016.
נכון ל-2018 תאגיד השידור יפני NHK הוא אחד מתאגידי השידור הבודדים בעולם שיש להם מצלמות לשידור ברזולוציית 8K.
7680 × 4320
זוהי הרזולוציה של פורמט UHDTV2 המוגדר ב-SMPTE ST 2036–1, וכן פורמט 8K UHDTV המוגדר ב- ITU-R BT.2020. זהו גם הפורמט הנבחר על ידי פרויקט DVB כרזולוציה עבור תקן השידור 8K שלהם, UHD-2. יש לרזולציה 33.2 מיליון פיקסלים בסך הכל, והיא כפולה מהרזולוציה של 4K UHD בכל מימד (פי ארבעה פיקסלים בסך הכל) או פי ארבעה מהרזולוציה של 1080p בכל מימד (פי שישה עשר פיקסלים בסך הכל).
מחלה חסימתית של ורידי הכבד
מחלה חסימתית של ורידי הכבד (אנגלית: Veno-Occlusive Disease; בקיצור - VOD, נקראת גם Sinusoidal Obstruction Syndrome) היא מחלה נדירה ומסכנת חיים, המופיעה בחולים מושתלי מח עצם כ-30 יום לאחר ההשתלה. בבסיס המחלה פגיעה אנדותליאלית בכבד, המובילה לחסימה של ורידי הכבד הטרמינליים והסינוסים בכבד, כתוצאה מטיפול אינטנסיבי בכימותרפיה הניתנת לפני השתלת מח עצם.
שכיחות המחלה
בכל שנה מתבצעות בישראל כ-550 השתלות מח עצם במבוגרים וילדים. VOD מופיעה ב-14% ממושתלי תאי אב.
אבחנה
האבחנה מתבצעת על ידי קליניקה ועל ידי אולטרסאונד בטן שנועד לאשש את האבחנה המוקדמת. עליה ברמות הבילירובין, מיימת, עיבוי דופן כיס המרה והגדלת כבד בבדיקת אולטרה סאונד מחזקים את האבחנה של VOD. הסימפטומים של המחלה הם:
טיפול
הטיפול הרגיל שמרני: הקפדה על צמצום מתן נוזלים וטיפול במשתנים. טיפולים נוספים שניתנים הם הפארין וUrsodeoxycholic Acid, אולם יעילותם לא הוכחה.
דפיברוטייד הוא טיפול למניעה ולטיפול במחלת ה-VOD המבוסס על מנגנון המביא לדיכוי השפעול של מערכת הקרישה וכן לפירוק הקרישים שנוצרו כתוצאה מפגיעה בתאי האנדותל בסינוסים ובכלי הדם הקטנים שבכבד, בעקבות הטיפול האינטנסיבי בכימותרפיה.
פילון פרידמן
פילון פרידמן (17 בספטמבר 1929 – 20 באפריל 1948) היה מפקד מהגדוד השלישי של הפלמ"ח וממייסדי מעין ברוך, מותו בקרב על מצודת נבי יושע נחשב למופת של אחריות המפקד ורעות לוחמים.
קורות חייו
פילון פרידמן נולד בשם פַאלק פרידמן לשמואל ושרה (לבית שְליידֶר) ב-17 בספטמבר 1929 בפולין. בשנת 1936 עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. עם עלייתו ארצה שונה שמו מפאלק לפִילון – שם שניתן לו על ידי דודו, המחנך הירושלמי שרגא פייבל קלעי – והוא הצטרף לקיבוץ גבת כילד חוץ. בגיל 14 וחצי הצטרף בסתר לפלמ"ח, שם קיבל את הכינוי ידידיה (בדומה לפילון האלכסנדרוני, שכן פירוש השם פילון ביוונית הוא ידיד). פילון היה מפקד כיתה באפיקים, גינוסר ולהבות הבשן, בשנת 1947 נמנה עם מקימי מעיין ברוך ובאותה שנה השתתף בקורס מפקדי מחלקות של "ההגנה".
לאחר מותו
פרידמן נקבר בכפר גלעדי ליד קבר טרומפלדור וב-1950 נטמן בהר הרצל בירושלים.
בשנת 1955 נקרא בסיס צה"ל שמדרום לראש פינה על-שמו - מחנה פילון.
אלברו דה סאבדרה סרון
אלברו דה סאבדרה סרון (בספרדית: Álvaro de Saavedra Cerón; ? – אוקטובר 1529) היה מגלה ארצות ספרדי, הראשון להפליג מערבה מיבשת אמריקה, שחקר את איי האוקיינוס השקט. תאריך ומקום הולדתו המדויקים אינם ידועים, אך מניחים שנולד בשנותיה האחרונות של המאה ה-15 או בתחילת המאה ה-16 בספרד. דה סאבדרה היה אחיינו של הקונקיסטאדור הרנן קורטס והתלווה אליו במסעו למקסיקו (ספרד החדשה) ב-1526.
רקע
תוכניותיו של הרנן קורטס לחקר חלקו הצפוני של האוקיינוס השקט השתנו בהתאם לצו מלכותי של קרלוס הראשון, מלך ספרד ביוני 1526. קרלוס הראשון היה להוט לשמוע חדשות על משלחת לואאיסה, אך נישואיו לנסיכה איזבלה מפורטוגל הפכו את הוצאת משלחת סיוע מספרד לבעייתית מבחינה פוליטית. הפתרון לבעיה נמצא בהוצאת המשלחת מספרד החדשה, שקורטס השלים לא מכבר את כיבוש חופה המערבי. שלוש ספינות נבנו בהוראת קורטס וב-1527 הקים משלחת ומינה את אחיינו, אלברו דה סאבדרה, למפקדה. מטרתה העיקרית של המשלחת הייתה הגעה אל איי התבלינים ומטרתה המשנית הייתה חיפוש ניצולים ממשלחתו של פרדיננד מגלן באזור סבו שבפיליפינים של ימינו. קורטס תכנן להפוך את איי התבלינים למוצב חוץ של ספרד החדשה (כפי שהפיליפינים הפכו להיות בסופו של דבר) והוא הורה לדה סאבדרה להחזיר עמו מגוון של צמחי תבלינים יחד עם הוראות כיצד לגדלם.
מסע המשלחת לאיי התבלינים
ב-31 באוקטובר 1527 הפליגו שלוש ספינות, שתיים מסוג קרוולה - ספינת הדגל הפלורידה והסנטיאגו, ואחת מסוג בריגנית - האיספיריטו סאנטו מנמל סיוואטנחו (Zihuatanejo); תפוסתן המשותפת לא עלתה על 120 טונות ועל סיפונן היו 110 אנשי צוות, כאשר 50 מתוכם על הפלורידה. הנווט הראשי היה פורטוגזי, אשר שירת על הסנטיאגו, אחת מספינות משלחת לואאיסה שאבדה בדרכה והגיעה לחוף המערבי של מקסיקו, אך הוא מת לפני שהגיעה המשלחת לאזור איי מריאנה של היום. לאחר כשבוע של הפלגה החלה הפלורידה לדלוף, אך דה סאבדרה דחה את ההצעות לעבור לספינה אחרת, החלטה שהתבררה כנכונה, כאשר שתי הספינות האחרות אבדו לבלי שוב ברוחות עזות באמצע דצמבר. בימים הראשונים של שנת 1528 גילה דה סאבדרה ארבעה איים קטנים שהשתייכו לארכיפלג של איי מרשל. דה סאבדרה חזר על שגיאתו של לואאיסה, כאשר הפליג בנתיב שהחמיץ את האי גואם והביא אותו לחופו המזרחי של האי מינדנאו, אליו הגיע ב-1 בפברואר 1528. שם, הצליח דה סאבדרה לאתר שלושה ניצולים ממשלחתו של לואאיסה ולאחר מכן הפליג באמצעות רוחות הסחר, אותן גילה בדרך מקרה, בנתיב שהביא את ספינתו לבסוף לאי גואם. לנתיב בו בחר דה סאבדרה היו מספר יתרונות: הפלגה בקווי הרוחב הנכונים (בין 10 ל-13 מעלות צפון) כדי לנצל את רוחות הסחר בתזמון נכון, הביאה להתחמקות מהריכוז המסוכן של שרטונות איי האלמוגים של איי מרשל העיקריים, בהם כמעט לא ניתן היה להבחין עד שהספינה כבר הייתה קרובה מדי. נתיב זה גם הבטיח נחיתה באי גואם, אשר באורך של כ-50 ק"מ מנגד לנתיב ההפלגה ובגובה של כ-400 מטרים, הקל מאוד על זיהויו מרחוק.
לאחר הפלגה בת חמישה חודשים מספרד החדשה הגיעה משלחתו של דה סאבדרה אל איי התבלינים בסוף מרץ 1528. הפורטוגזים אותם פגשה המשלחת באזור טענו כי לא נותרו ספרדים באיים, אך דה סאבדרה הצליח לחבור לבני ארצו ששרדו ממשלחת לואאיסה באיים ג'ילולו (כיום הלמהרה) ובטידורה, בקצה הצפוני של איי התבלינים. לאחר השמחה הראשונית נערכה מועצה ובה הוחלט להפליג עם 700 הקילוגרמים של התבלינים שכבר נאספו בחזרה לספרד החדשה ולהשיג בכך סיוע נוסף למאבק על השליטה באזור כנגד הפורטוגזים ובעלי בריתם המקומיים מהאי השכן, טרנאטה.
הניסיונות לשוב לספרד החדשה
דה סאבדרה הפליג במטרה לשוב לספרד החדשה ב-14 ביוני 1528 על גבי הפלורידה, הקיף את ג'ילולו לכיוון צפון וב-24 בחודש גילה את קבוצת איי סשוטן (Schouten Islands), צפונית לפפואה, ונחת באי יאפן (Yapen). הספרדים כינו את קבוצת האיים "איסלאס דה אורו" ("האיים המוזהבים"), המשיכו לאורך חופי צפון גינאה החדשה של ימינו, גילו את איי האדמירליות (חלק מארכיפלג ביסמרק) ונחתו באי העיקרי, מאנוס (Manus). לאחר מכן הפליגו צפונה וגילו את איי נומואי (חלק מארכיפלג איי קרוליין). אז נקלעה הספינה אל תוך רוחות הסחר המזרחיות שהסיטו את הספינה בחזרה לאיי התבלינים והפלורידה עגנה בחזרה בטידורה ב-19 בנובמבר 1528.
המפקד הספרדי במקום, הרננדו דה לה טורה, הציע הפלגה מערבה דרך כף התקווה הטובה, נתיב ידוע בו כבר עבר חואן סבסטיאן אלקנו ב-1522, אך דה סאבדרה החליט לנסות בשנית וב-3 במאי 1529 יצא פעם נוספת, כשהפעם בחר בנתיב שייט דרומי יותר. פעם נוספת הגיע למאנוס ומשם פנה צפונה, גילה שני איים נוספים המשתייכים לאיי קרוליין - פונפאי (Pohnpei) והאטול אנט (Ant) (חלק ממיקרונזיה של ימינו). ב-21 בספטמבר התגלה אטול אוג'לאנג (Ujelang), המערבי שבאיי מרשל, אשר כונה "לוס פינטאדוס" ("הצבועים"; בשל צבעי הקעקועים של תושביו). ב-10 באוקטובר התגלה האטול אנווטאק שכונה "לוס חארדינס" ("הגנים"; בשל יופיו של האי ואופיים הידידותי של תושביו). זמן קצר לאחר מכן מת דה סאבדרה, וכמפקד התמנה פדרו לאסו. אז הפליגו הספרדים עד קו הרוחב 31 צפון, אך נכשלו במציאת רוחות מערביות ולאחר מותו של פדרו לאסו הוחלט לשוב לג'ילולו, אליה הגיעה הפלורידה ב-8 בדצמבר 1529.
אחרית דבר
22 הספרדים אשר שרדו את מסעו האחרון של דה סאבדרה והגיעו לג'ילולו גילו כי המצב באיי התבלינים השתנה בהיעדרם: הפורטוגזים הגבירו את נוכחותם באזור והפעילו לחץ על הספרדים בטידורה. כמו כן, היו המקומיים באיים טידורה וטרנאטה היו על סף התקוממות בשל נוכחות הספרדים והפורטוגזים, בהתאמה. המבצר הספרדי הקטן שבטידורה נכנע בפני הפורטוגזים חמישה שבועות לפני חזרתה של הפלורידה, אך לספרדים נותר כוח משמעותי באי הגדול הסמוך, ג'ילולו. בין הספרדים לפורטוגזים הושג הסכם הפסקת אש, כאשר הספרדים העבירו מזון לידי הפורטוגזים שהיו באותה עת תחת מצור בטרנאטה על ידי המקומיים. כאשר הצליחו הפורטוגזים לדכא את המרד, הפנו את מאמציהם לעבר ג'ילולו. הספרדים שמרו על נייטרליות מכיוון שלא היו מסוגלים לסייע רבות לבני בריתם על האי: כאשר כבשו הפורטוגזים את ג'ילולו נותרו בחיים רק שבעה-עשר ספרדים.
חוזה סרגוסה אשר נחתם בין ספרד לפורטוגל ב-5 באפריל 1529 קבע שהזכויות על איי התבלינים יועברו לחזקת פורטוגל בתמורה לפיצוי כספי. בפברואר 1534 הועברו הספרדים המעטים ששרדו בספינה פורטוגזית להודו. אנדרס דה אורדאנטה וספרדי נוסף נותרו פרק זמן באיים כדי להמתין למטען של ציפורן שכבר הוזמן, אך הפורטוגזים מנעו זאת. דה אורדאנטה ואיתו קומץ ספרדים חזרו לבסוף לליסבון באמצע שנת 1536.
מבחינת ספרד, היה היגיון רב בחתימה על החוזה ובוויתור על האזור לפורטוגל: במהלך עשר שנים שלחו הספרדים 15 ספינות מספרד ומספרד החדשה לעבר איי התבלינים ורק אחת (הוויקטוריה בפיקודו של אלקנו) שבה, לאחר מסע מסוכן ביותר ותוך התחמקות מהפורטוגזים ששמרו על הנתיב שסביב כף התקווה הטובה. המחיר ששולם בכוח אדם ובכסף כדי לשמור על הנוכחות הספרדית היה גבוה מידי. לפורטוגזים היה יתרון לוגיסטי ניכר, בשל שליטתם על תחנות סחר והנתיב דרך הודו, והיכרותם המוקדמת והמעמיקה עם אזור האיים ונתיבי המסחר והפוליטיקה המקומית, לעומת הספרדים שבאותה תקופה לא הצליחו לפתור את בעיית ההפלגה בחזרה מזרחה לספרד החדשה. הצלחתם היחסית של הספרדים להחזיק מעמד באזור למרות קווי התקשורת הרעועים שלהם, נבעה בעיקר מחוסר המשמעת ורדיפת הבצע של המנהיגים הפורטוגזיים המקומיים, שדאגו יותר לעושרם האישי ופחות לאינטרסים של ארצם ומלכם.
המצב באיי התבלינים חזר לתקופה שלפני מסעו של פרדיננד מגלן. ספרד הפרה את חוזה סרגוסה כאשר שבה לאזור והשתלטה על הפיליפינים, אך רק כעבור 30 שנה, כאשר בסיס היציאה בספרד החדשה התחזק, ובעיקר כאשר נפתרה בעיית החזרה עם גילוי נתיב הגליאון של מנילה על ידי דה אורדאנטה ב-1565.
יעקב שורר
יעקב שורר (נולד ב-5 ביולי 1943 בחיפה) הוא חוקר ארץ ישראל שפרסם ספרים ומאמרים רבים בנושא. מרצה בנושאי ידיעת הארץ ומורה דרך. שורר מתמקד בעיקר בחקר תולדות חיפה וסביבותיה הכרמל, מישור חוף הכרמל ועמקי הצפון. שורר הוא עורך "חיפה", ביטאון העמותה לתולדות חיפה.
קורות חיים
שורר נולד בחיפה וגדל בשכונת נווה שאנן, למד בתיכון חוגים והיה חניך ומדריך בתנועת השומר הצעיר. בין השנים 1965-1961 שרת בנח"ל ולאחר מכן היה חבר בקיבוץ גלאון. בין השנים 1972-1966 למד באוניברסיטת תל אביב וסיים לימודי תואר ראשון בביולוגיה ותואר שני בבוטניקה.
בשנת 1972 החל לעבוד בחברה להגנת הטבע כמנהל המחלקה לשמירת טבע, ובין השנים 1975-1973 ערך את כתב העת "טבע וארץ". לאחר מכן היה מנהל בית ספר שדה כרמל, ומנהל המרכז לייעוץ טיולים במחוז חיפה.
בין השנים 2002-1982 היה מורה לבוטניקה וגאוגרפיה במכון הביולוגי – בית פנחס בחיפה ושימש כמרצה ללימודי ארץ ישראל במכללת אורנים ובמכללת בית ברל. במקביל למד לתואר שני בגאוגרפיה ותולדות עם ישראל.
פרסם ספרים ומאמרים רבים העוסקים בנושאי טבע הארץ, תולדות ההתיישבות בארץ ישראל ומסלולי טיולים. מאמריו הופיעו בכתבי עת שונים בהם אריאל, עת-מול, טבע וארץ, סלעית.
מפרסומיו
ספריו:
מאמרים בספרים הבאים:
Sonic Unleashed
Sonic Unleashed (בתרגום חופשי, "סוניק משוחרר"; יצא ביפן כ-Sonic World Adventure, ביפנית: ソニックワールドアドベンチャー, Sonikku Wārudo Adobenchā) הוא משחק וידאו המהווה חלק מסדרת משחקי "סוניק הקיפוד". המשחק נוצר על ידי סוניק טים ויצא לאור על ידי סגה. פיתוח המשחק החל ב-2006, אחרי סיום פיתוח מנוע המשחק שלו, Hedgehog Engine. המשחק היה אמור להיות המשך ישיר ל-Sonic Adventure 2, אך סוניק טים החלו להציג מספיק חידושים שהפרידו משחק זה ממשחקים אחרים, ולכן שמו השתנה ל-Unleashed. למשחק יצאו שלוש גרסאות שונות: אחת מאת סוניק טים לקונסולות ה-Xbox 360 והפלייסטיישן 3, השנייה מאת סוניק טים ו-Dimps לקונסולות ה-Wii והפלייסטיישן 2, והשלישית מאת Gameloft לטלפונים חכמים. המשחק יצא בנובמבר 2008, וליפן יצא בחודש שאחריו.
המשחק יצא ל-PlayStation Now במרץ 2017, והחל מה-29 בנובמבר 2018 ניתן לשחק בו במצב תאימות לאחור ב-Xbox One.
עלילה
הסיפור מתחיל בקרב של סוניק נגד דוקטור אגמן, אויבו של סוניק. סוניק נלחם נגדו בתוך צי של ספינות וחלליות בחלל. לאחר זמן מה הם נכנסים לחדר סגור בתוך אחת הספינות ושם "נכנע" אגמן לסוניק ומבקש ממנו רחמים ושלום. בהמשך מתברר כי אגמן עבד על סוניק והכניס אותו למלכודת; הוא הפעיל מכונה ששאבה ממנו ומיהלומי הכאוס את כל כוחם והפכה אותו לקיפוד-זאב הרסני מאוד. סוניק נופל מהספינה שבחלל הישר אל כדור הארץ. בכדור הארץ הוא פוגש את צ'יפ - יצור מעופף קטן אשר איבד את הזיכרון שלו. בהמשך סוניק מגלה שבלילה הוא הופך להיות זאב ובבוקר הוא חוזר להיות קיפוד. ביחד הם יוצאים לחפש את ד"ר אגמן ולחסל אותו. בדרך הם פוגשים עוד דמוית מוכרות כמו איימי וטיילס.
משחקיות
במשחק זה ניתן לשחק בתור סוניק הקיפוד ביום, ובתור סוניק הזאב בלילה. כדי להגיע לשלב לילה או יום צריך לאסוף מטבעות הנמצאות בשלב הנגדי עם סוניק הנגדי. בשלבי היום, המשחק מתנהל בצורה תלת־ממדית וחצי דו־ממדית, ובכל כמה זמן יש מעברון והזווית משתנה מתלת־ממדית לדו־ממדית ולהפך. שלבי היום מאופיינים במשחקיות של ריצה מהירה, הריגת רובוטים והתחמקות ממכשולים. שלבי היום מאופיינים כשלבים המתבססים על מהירות, ונחשבים בעיניי מעריצים למהירים ביותר בתולדות משחקי סוניק הקיפוד. בשלבי הלילה המשחק מתאפיין במהירות נמוכה של סוניק, הליכת מכות עם רובוטים ומפלצות, מכשולים קשים יותר, ושלבים עם פריטים המוצפנים מאוד קשה. במשחק יש מעברונים דו־ממדים קטנים של קפיצות על עמודים עם היד הארוכה של סוניק הזאב. מעריצי הסדרה מתייחסים לשלבי הלילה בשליליות בשל זוויות לא נוחות ותקלות.
לפי סגה, שלבי הלילה נועדו להציג לשחקנים החדשים שלא הכירו את סוניק לפני את סדרת המשחקים.
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות חצויות. המבקרים טענו כי שלבי היום הם טובים מבחינת גרפיקה והם בעלי משחקיות לא רעה. לעומת זאת, המבקרים טענו ששלבי הלילה היו גרועים מבחינת הזוויות, המהירות הנמוכה של סוניק, ניסיון למשחק מכות בלי הרבה יכולות והקושי בשלבי הלילה. הם הדגישו שהמשחק היה יכול לקבל ביקורות כלליות יותר טובות במידה והיה ניתן לשחק בשלבי היום ללא שלבי הלילה.
אהבה לשלושה תפוזים
אהבה לשלושה תפוזים (ברוסית: Любовь к трём апельсинам - ליובוב ק טריום אפלסינאם) היא אופרה קומית, שהולחנה בשנת 1919 על ידי המלחין סרגיי פרוקופייב (אופוס 33), לפי ליברית, המבוסס על המחזה מאת קרלו גוצי: L'Amore delle tre melarance.
רקע
האופרה נכתבה בעקבות הזמנה בשנת 1918, במהלך ביקורו המוצלח של פרוקופייב בארצות הברית. במהלך סדרת הקונצרטים אשר ניצח עליה בשיקגו, ואשר זכתה להצלחה רבה, פנה לפרוקופייב מנהל איגוד האופרה של שיקגו, קלאופונה קאמפאניני וביקש ממנו לכתוב אופרה. פרוקופייב השתמש בליברית המבוסס על מחזהו של גוצי, ואשר החל לעבוד עליו עוד קודם לכן, במהלך המסע לאמריקה. מחזהו של גוצי עצמו היה מבוסס על סיפור מאת ג'אמפבטיסטה באזילה באותו שם. הליברית בה עשה פרוקופייב שימוש עובדה מתוך התרגום של וסוולוד מירהולד לרוסית של מחזהו של גוצי, וכללה את כל יסודותיה של הקומדיה דל ארטה אך גם מעט יסודות סוריאליסטיים. מאחר שפרוקופייב ידע אנגלית מועטה, ומאחר ולא ניתן היה להציג אופרה רוסית בארצות הברית, נכתבה האופרה בצרפתית.
הופעת הבכורה של האופרה נערכה ב-30 בדצמבר 1921, בניצוחו של פרוקופייב עצמו, בבית האופרה בשיקגו (Chicago Civic Opera).
מבוא
מצדדיה של הטרגדיה, מצדדיה של הקומדיה, מצדדיה של הדרמה הלירית ומצדדיה של הפארסה מתווכחים ביניהם איזה אופרה הם רוצים לראות עוד בטרם עולה המסך על הבמה (לרוב הם יושבים במושבי הקהל). הבדחנים מגיעים ומספרים להם כי הם יראו את האופרה "אהבה לשלושה תפוזים" העונה על דרישות כולם.
מערכה 1
מלך התלתן ויועצו פאנטאלונה מצרים על מחלתו של הנסיך, הנובעת מקריאה רבה מדי של שירה טרגית. הרופאים סבורים שהנסיך היפוכונדר וכי יוכל להרפא ממחלתו רק באמצעות צחוק. פאנטאלונה מזמין את ליצן החצר טרופאלדינו ואת ראש הממשלה ליאנדרו לארגן בידור עבור הנסיך.
המכשף טקליו התומך במלך, והמכשפה פאטה מורגנה, התומכת בליאנדרו משחקים בקלפים לראות מי ינצח. טקליו מפסיד שלוש פעמים ברציפות ולכן מתקדמת תוכניתם של ליאנדרו וקלאריצ'ה (אחייניתו של המלך) לרצוח את הנסיך על מנת שקלאריצ'ה תוכל לרשת את כס המלוכה. מצדדי הטרגדיה שמחים על התקדמות העלילה.
המשרתת סמראלדינה מגלה כי היא משרתת את פאטה מורגנה, וכי היא תתמוך בליאנדרו.
מערכה 3
טקליו מגלה לנסיך ולטרופאלדינו את מיקום שלושת התפוזים ואומר להם כי עליהם להביא עימם מים למקרה בו ימצאו את התפוזים. בנוסף, הוא נותן לטרופאלדינו סרט קסום על מנת לפתות את הטבח הענק השומר על שלושת התפוזים המצויים בארמונה של המכשפה קראונטה. השד פארפארלו יוצר רוח המעיפה אותם אל הארמון. טרופאלדינו משתמש בסרט להסיח את דעתו של הענק והנסיך גונב את שלושת התפוזים ולוקח אותם עמו אל המדבר. בשעה שהנסיך נרדם, טרופאלדינו פותח שנים מהתפוזים ומוצא בתוכם שתי נסיכות המתות מצמא לאחר פתיחת התפוז. הבדחנים נותנים לנסיך, שהתעורר, מים, על מנת להציל את הנסיכה השלישית, נינטה. הנסיך ונינטה מתאהבים, והוא הולך לחפש בגדים עבור הנסיכה. בהיעדרו הופכת פאטה מורגנה את הנסיכה לחולדה ענקית, ונותנת לסמראלדינה את מראיה של הנסיכה.
מערכה 4
כולם שבים לארמון המלך, בו לוחצים על הנסיך להתחתן עם הנסיכה (שהיא סמראלדינה המחופשת). טקליו ופאטה מורגנה נפגשים, כל אחד מאשים את השני במרמה. הבדחנים מופיעים וחוטפים את פאטה מורגנה, ובהיעדרה טקליו מחזיר את נינטה לצורתה הטבעית. ליאנדרו וקלריצ'ה נידונים למוות אולם פאטה מורגנה מצילה אותם ומבריחה אותם באמצעות פתח ברצפת הבמה. האופרה מסתיימת בחתונת הנסיך והנסיכה.
ביקורות והצלחת האופרה
בפעמים הראשונות בו הוצגה לא זכתה האופרה להצלחה רבה, והמבקרים ביקרו אותה על כך שאינה מצליחה. לימים זכתה האופרה להצלחה והוצגה בבתי אופרה רבים ברחבי העולם. מארש שלושת התפוזים הוא הידוע שבקטעי האופרה. מארש זה שימש כמוזיקת הפתיחה של תוכניתה של רשת CBS "The FBI in Peace and War" ששודרה בין השנים 1944–1958.
סוויטה מתוך "אהבה לשלושת התפוזים", אופוס 33bis
פרוקופייב יצר סוויטה קונצרטית מתוך האופרה, שאורכה כ-20 דקות ובה 6 פרקים:
מילנה פבלוביץ'-ברילי
ביוגרפיה
אביה, ברונו ברילי, היה מלחין איטלקי ידוע, ואמה, שהייתה סרבית ושארה רחוקה של שושלת קאראג'ורג'ה, למדה אמנות. פבלוביץ'-ברילי עצמה למדה בבית הספר המלכותי לאמנויות בבלגרד (1922 - 1926), ובמינכן (1926 - 1928).
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 היגרה מסרביה, ורק ביקרה ביקורים קצרים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא התגוררה בספרד, בלונדון, בפריז, וברומא, והכירה את ז'אן קוקטו ואנדרה ברטון. היא הושפעה מאסכולות מערביות מגוונות, ובמיוחד מג'ורג'ו דה קיריקו. מאז 1939 התגוררה בניו יורק בלבד, שם מתה בתאונת רכיבה על סוסים, בשנת 1945.
מלך נפאל
מלך נפאל (הידוע באופן מסורתי בשם Mahārājdhirāja כלומר מלך המלכים הגדול; ניתן לתרגם אותו גם כ"קיסר ריבוני" נפאלית: श्री ५ महाराजधिजा) היה עד 2008 התואר שהחזיקו בו המלכים של האומה האסייתית, שאליו הצטרפו יורשיו של הפרית'בי נאראיאן שאה מאז איחוד הממלכה בשנת 1768. שושלת זו השתמשה בשמו של השאה. בנפאל, המלך היה ידוע בביטוי ראג'ה, ואילו המלכה נודעה בשם ראני.
בשנת 2007, במסגרת הצעדים לשים קץ למלחמת האזרחים, הסכים הפרלמנט של נפאל לבטל את הכתר, והחליפו ברפובליקה פדרלית שהוכרזה על ידי האספה המכוננת של נפאל ב-28 במאי 2008. ב-15 בינואר 2007 המלך האחרון גיאננדרה, נאלץ לוותר על תפקידי ראש המדינה לראש הממשלה ג'יריגה פראסד קויראלה, לאחר שויתר על המלוכה ב-21 באפריל 2006.
היסטוריה
ממלכת נפאל נוסדה בשנת 1768, כאשר פרית'בי נאראיאן שאה, השליט של נסיכות גורקה הקטנה, יצר מדינה המורכבת מכמה מדינות הרים קטנות ועצמאיות. רבים קראו למדינה זו ממלכת גורקה, וזהו מקור השם "גורקה" לחיילים נפאלים. לאחר 1800, היורשים של פרית'בי נאראיאן שאה, לא היו מסוגלים לשמור על שלטון מרכזי חזק, מה שהוביל לתקופה של מהומות פנימיות, ובשיאן המלחמה האנגלו-נפאלית כנגד חברת הודו המזרחית הבריטית, שהסתיימה בהסכם סוגאולי ב-1816 שהעניק לחברה מספר נפות נפאליות. היציבות חזרה לאחר 1846, כאשר משפחת ראנה השתלטה על השלטון במרחץ דמים הידוע בשם "טבח קוט". משפחת ראנה השאירה את משפחת שאה כמשפחת המלוכה, במעמד סמלי בלבד, וביצרה את מעמדה על ידי ראשי ממשלה תורשתיים. מדיניותה של ממשלות ראנה, אוטוקרטיה מרכזית חזקה, הייתה לנתק את נפאל מהשפעות חיצוניות. מדיניות זו עזרה לנפאל לשמר את העצמאות הלאומית שלה בתקופה הקולוניאלית, אך גם האטה את ההתפתחות הכלכלית של המדינה. מדיניות ממשלות ראנה הייתה פרו בריטית והם סייעו לבריטים בדיכוי המרד ההודי הגדול ב-1858.
בתחילת 1959, המלך מהנדרה פרסם חוקה חדשה, ונערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות עבור אספה לאומית. מפלגת הקונגרס הנפאלית, קבוצה סוציאליסטית מתונה, זכתה בבחירות. מנהיגה, ב. פ. קואירלה, היה לראש ממשלה.