cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גביע הפדרציה 2009
מתכונת התחרות
כל המפגשים כללו 5 משחקים.
בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ועוד 8 קבוצות היו בבית עולמי ב'.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה, בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
לקראת סיום העונה 4 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 4 קבוצות מבית עולמי ב' על הזכות להתמודד בבית עולמי א' בעונת 2010.
העברות לקראת שנת 2010
בעקבות המשחקים בין 4 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העולמי א' לבין הקבוצות שניצחו בבית עולמי ב':
ישראל בתחרות
בנבחרת השתתפו ציפי אובזילר ושחר פאר. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית עולמי ב'. הנבחרת נפגשה עם והיא הפסידה 2:3. בפלייאוף היא נפגשה עם הפסידה 2:3 וירדה לבית אזורי.
קרב רכס וימי
קרב רכס וימי (באנגלית: Battle of Vimy Ridge, בצרפתית: Bataille de la crête de Vimy, בגרמנית: Schlacht bei Vimy) היה קרב במערכה על העיר אראס, בירת מחוז פה-דה-קאלה שבצפון צרפת, במלחמת העולם הראשונה. הקרב התנהל בין 9 ל-12 באפריל 1917 בין הארמייה השישית הגרמנית לבין כוח קנדי-בריטי. בקרב זה לחמו לראשונה כל ארבע הדיוויזיות של הגיס הקנדי יחדיו, תחת פיקוד קנדי. הניצחון בקרב, ובפרט ההצלחה שהושגה על רקע כישלונות הפיקוד הבריטי בשנים הקודמות, תרמו לתחושת גאווה לאומית בקרב הלוחמים. לפיכך נחשב הקרב בהיסטוריוגרפיה של קנדה כמיתוס מכונן של הלאומיות הקנדית ו"לידת האומה הקנדית".
רקע
שנה קודם לקרב ניסו כוחות מדינות ההסכמה לפרוץ את הקווים הגרמניים בקרב על הסום ובקרב ורדן, ללא הצלחה ותוך מספר קורבנות עצום. לפיקוד הבריטי היה חשוב ביותר להשיג פריצה אסטרטגית בחזית המערבית על מנת להביא לסיומה של המלחמה ולהכנעתה של גרמניה.
לפני תחילת הקרב החזיק הצבא הגרמני (מאז אוקטובר 1914) קו ביצורים ברכס שולט בצפון החזית המערבית, כשמונה ק"מ צפונית לעיר אראס, ממנו היה ניתן לצפות למרחק של כעשרה ק"מ לכל כיוון וכמובן לשלוט באש על כל המרחב. היה ברור כי כיבוש הרכס יהיה בעל חשיבות אסטרטגית משום שיאפשר פריצה גם בדרום קו הביצורים בלא חשש מאש האויב מן הרכס השולט.
הכנות
אל אזור אראס הוזרמו בראשית 1917 שלוש ארמיות בפיקודו של פילדמרשל דאגלס הייג, מנגד ניצבו הארמייה השישית והארמייה השנייה של הצבא הגרמני. במסגרת ההכנות שלפני הקרב הוצאו טיסות סיור לצורכי מודיעין.
אל מול רכס וימי הוצבה הארמייה הראשונה שכללה את ארבע הדיוויזיות של הגיס הקנדי, דיוויזיית הרגלים הבריטית החמישית וכוחות ארטילריה. מתוך כ-170,000 הלוחמים היו 97,184 קנדים.
האזור מאופיין בקרקע גירנית רכה יחסית, לפיכך נחפרו באזור מנהרות רבות, הן לקישור בין הכוחות והן מנהרות-נפץ שנחפרו על ידי חיל ההנדסה הבריטי סמוך לקווי הביצורים הגרמניים, מתחת לפני הקרקע, אותן ניתן היה למלא בדינמיט ולפוצץ בבוא העת. גם הגרמנים חפרו מנהרות בצד שלהם, כולל מנהרות ממולכדות, למקרה שיתפסו בידי הבריטים, כפי שאכן קרה.
על מנת "לרכך" את ההגנה הגרמנית נעשה שימוש מאסיבי בארטילריה ובהפצצות מן האוויר. בין היתר נעשה בהכנות לקרב אחד השימושים המבצעיים הראשונים באיכון באמצעות קול, כלומר טיווח מדויק של תותחי האויב. 83% מהארטילריה הגרמנית הושמדה עוד בטרם הקרב. הגרמנים אף הם הפעילו ארטילריה כנגד הכוחות המתקבצים ואף הפעילו כנגד הכוח הבריטי-קנדי נשק כימי באמצעות פגזי-גז שיצרו עננים רעילים. לזירה הוזמן הטייס מנפרד פון ריכטהופן ("הברון האדום") ו"הקרקס המעופף" שלו כדי לספק "מטרייה אווירית" ולבלום את ההתקפות הבריטיות מן האוויר.
ההגנה הגרמנית
דוקטרינת ההגנה הגרמנית לאחר הקרב על הסום ניסתה להתבסס בדרך כלל על עומק ולא על החזקת קו קשיח. אולם, בתנאי הרכס הצר של וימי היה קשה ליישם דוקטרינה זו וההגנה התבססה על ביצורים, מנהרות וחדרים תת-קרקעיים ועל מכונות ירייה שפעלו כחומת-אש מול הכוח המסתער. כוח האדם שהחזיק באופן קבוע ברכס מנה שבעה גדודי חיל רגלים (כ-15,000 איש בנורמה, אך בפועל היו הגדודים בכוח מוקטן). כל גדוד היה אחראי על כקילומטר קו. כוחות עתודה חנו בעומק של כ-15 ק"מ מאחורי הקווים. כלומר היה מדובר בקו קשיח אך ללא עומק.
בקרב ניצב גדוד גרמני מוקטן (פחות מ-1,000 לוחמים) מול לפחות שני גדודים מסתערים (ובהם כ-1,000 לוחמים כל אחד).
התכנון הטקטי
הדיוויזיות התפרשו לרוחב החזית שאורכה היה 6,400 מטר והוצגו להן קווי תקיפה ומטרה תוך שימוש בצבעים. הן הונחו להתקדם בדילוג ובמהירות, כך שמרכז הרכס יהיה בידי הכוח המסתער עד השעה 13:00 ביום תחילת ההסתערות, תוך שהם כולאים את הגרמנים בשוחותיהם. מאחורי הכוחות הוצבו תותחי הוביצר אשר ירו ללא הרף לפני הכוח המסתער.
ההסתערות
הכוח החל לנוע ב-05:30 בבוקר 9 באפריל (חג הפסחא), מזג האוויר היה קר והרוח העיפה פתיתי שלג לכיוון הכוח הגרמני המגן. הכוח הקנדי נע מאחורי "מסך עשן" והרעשה ארטילרית עזה על קו הביצורים הגרמני שהחלה מכל הכלים מיד עם תחילת התנועה. מיד לאחר מכן פוצצו כוחות ההנדסה את המנהרות הממולכדות, תוך הרס חלק מהביצורים ועמדות התותחים הגרמניות והפעילו מטעני גז עצבים, שבסיוע הרוח הגיע לקווים הגרמניים וגרם לפגיעה פיזית ומוראלית. ההסתערות הייתה מלווה בכוח אש ניכר, כאשר לכל מחלקה צורף צוות מקלע לואיס לירי תוך כדי הסתערות ולחיפוי במהלך דילוג, וארטילריה קלה ליוותה את הכוחות המסתערים קו אחד מאחורי קו ההסתערות.
הגרמנים השיבו אש, אך לא היה בכוחם להסיג את תותחיהם, כיוון שהסתייעו לשם כך בסוסים ואלה נהרגו בהתקפת הגז. כתוצאה מכך חלפו הכוחות המסתערים על פני עמדות התותחים והמשיכו הלאה. פחות משעה לאחר תחילת ההתקפה דיווחו שלוש דיוויזיות קנדיות על השגת המטרות הראשונות שסומנו להן והמשיכו הלאה. רק התקפת הדיוויזיה הרביעית לא התקדמה כמתוכנן. הגנה גרמנית עיקשת מבוססת מכונות ירייה הפילה חללים רבים בקרב הכוח המסתער. כך נותר שיאו הצפוני של הרכס בידי הגרמנים עם תום היום הראשון לקרב, אם כי מרכז הרכס נכבש על ידי הכוח הקנדי בצהרי היום.
בבוקרו של יום המחרת החליפו בריגדות (חטיבות) מדיוויזיית חיל הרגלים הבריטית החמישית את אנשי הדיוויזיה הראשונה שתפסו את ה"קו האדום". הם הביאו לעזרת הדיוויזיה הקנדית השנייה כוח עזר מצבא צרפת וטנקים על מנת שזו תוכל להתקדם לעבר ה"קו הכחול". בצהרי היום ביססו הדיוויזיות הקנדיות את אחיזתן בקו הכחול ובקו החום.
התקפת הדיוויזיה הרביעית על פסגת הרכס (גבעה 145) חודשה אחרי הצהריים, למרות שבתחילה נהדפו הקנדים הם הצליחו עד הערב להסיג את הכוח הגרמני בזכות לחץ בלתי פוסק של גלי התקפה.
עד ערב 12 באפריל השיגו הכוחות הבריטים-קנדיים שליטה מוחלטת ברכס וטיהרו את כיסי ההתנגדות בהם התבצרו מגינים גרמניים. גם לאחר ההתבססות על הרכס הופעלו כנגד הכוח הכובש מנהרות ממולכדות שגרמו לאבדות, גם לאחר שהמשימה כביכול הושלמה.
לאחר הקרב
מניין ההרוגים מקרב הכוחות הקנדיים והבריטיים הגיע ל-3,598. מספר הפצועים היה כ-7,000. 4,000 חיילים גרמנים נלקחו כשבויים.
על תפקודו בקרב, ובעיקר על ההכנות המדוקדקות קיבל הגנרל קורי מאת המלך ג'ורג' החמישי תואר "אביר מפקד" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, שהקנה לו את הזכות להקדים את התואר "סר" לשמו. הגנרל ג'וליאן בינג זכה לתואר האצולה "ברון וימי". ארבעה חיילים קנדים שהשתתפו בקרב זכו לקבל את צלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר באימפריה הבריטית על גבורה מול פני אויב. שני עיטורי פור לה מריט הוענקו למפקדים גרמנים על ידי ממשלת פרוסיה.
מדו"ח בדיקה שדרש מפקד הכוחות הגרמניים, פאול פון הינדנבורג עלה כי כוחות העתודה חנו רחוק מדי ולא היו יעילים, כיוון שפיקוד הארמייה השישית התעלם מההתראות על ריכוז כוחות לקראת התקפה קרבה ולא קידם אותם. לפיכך כשל מפקד הארמייה השישית, לודוויג פון פלקנהאוזן, בביצוע דוקטרינת מגננת-העומק והודח מתפקידו. בגרמניה לא נתפס אובדן הרכס ככישלון עיקרי והם לא ניסו לכבשו מחדש, גם לא במהלך מתקפת האביב של 1918.
השפעת הקרב על הלאומיות הקנדית
למרות שהקרב, בעיני רוב הציבור הבריטי והעולמי, היה רק אחד מתוך מסכת קרבות אראס, לגבי הקנדים הייתה זו הפעם הראשונה בה פעלו ארבע דיוויזיות הגיס הקנדי ככוח יחיד, תחת פיקוד קנדי והצליחו להגיע להישגים לא מבוטלים. לדעת רוב ההיסטוריונים, בקרב הלוחמים נוצרה אווירה שהייתה למיתוס המכונן של הלאומיות הקנדית.
אנדרטת וימי
בשנת 1922 העניקה ממשלת צרפת לקנדה זכות שימוש בשטחי רכס וימי לצורך הנצחה. ב-1936 נחנכה האנדרטה העיקרית המציינת את 11,285 חללי קנדה במלחמת העולם הראשונה שנפלו בצרפת, בשטח שדה הקרב של וימי. האנדרטה הוקמה בשיא גובה הרכס, על גבעה 145 והיא בנויה מבמה התחומה בקיר אבן אדיר-ממדים (בגובה 7.5 מטרים) עליו חקוקים שמות כל הנופלים שבמרכזו קבר סמלי. מוטיבים רבים באנדרטה שואבים את רעיונותיהם מהשיר "בשדות פלנדריה". מעל הבמה מתנשאים שני עמודי אבן בגובה 30 מטר. אחד העמודים מעוטר בעלי אדר, המסמלים את קנדה, בעוד בן זוגו מעוטר בפלר דה ליס (חבצלת), המסמלת את צרפת, על מנת לציין את אחדות הגורל בין שתי הארצות. בנקודה הגבוהה ביותר ניצבת דמות אוחזת לפיד המסמלת את השלום. את העמודים עוטרות דמויות נוספות המסמלות צדק, חסד, אמת, ידע, תקווה, כבוד ואמונה. בבסיס העמודים ניצבת דמות של חייל קנדי גוסס, דמוי-צלוב המציינת את "רוח ההקרבה". לפני העמודים, פניה אל הקבר הסמלי ומבטה מופנה אל המבקר העולה במדרגות אל הבמה, ניצבת דמות אישה גדולה המרכינה את ראשה, זוהי "אמא קנדה" המבכה את בניה.
ב-9 באפריל 2007 (90 שנה לאחר הקרב) נחנכו מחדש האנדרטה והפארק שסביבה, הכולל גם בית קברות גדול ומנהרה משוחזרת, לאחר שיפוץ רחב היקף.
מדף הקרח קוסגרוב
גילוי ומיפוי מדף הקרח
מדף הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
מקור השם
שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
מדף הקרח נקרא על שמו של לוטננט ג'רום ס. קוסגרוב (Jerome R. Cosgrove), מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה קצין תקשורת, בכוח העזר של צי ארצות הברית, במהלך מבצע דיפ פריז בשנים 1967–1968.
לקריאה נוספת
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 198
• Smith, J.A., Graham, A.G.C., Post, A.L. et al, The marine geological imprint of Antarctic ice shelves, Nat Commun 10, 5635 (2019). https://doi.org/10.1038/s41467-019-13496-5
• Biddle, L.C., K.J. Heywood, J. Kaiser, and A. Jenkins, 2017, Glacial Meltwater Identification in the Amundsen Sea, J. Phys. Oceanogr., 47, 933–954, https://doi.org/10.1175/JPO-D-16-0221.1
• Minzoni, R. T., Majewski, W., Anderson, J. B., Yokoyama, Y., Fernandez, R., & Jakobsson, M. (2017), Oceanographic influences on the stability of the Cosgrove Ice Shelf, Antarctica, The Holocene, 27(11), 1645–1658. https://doi.org/10.1177/0959683617702226
אליפות וימבלדון 1999
תחרות הגברים
זו הייתה ההשתתפות האחרונה של בוריס בקר והראשונה של רוג'ר פדרר. בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר פיט סמפרס מארצות הברית נפגש עם אנדרה אגאסי גם הוא מארצות הברית וניצח אותו ב-3 מערכות. משחק זה נחשב לאחד המשחקים הטובים של סמפרס. בעקבות המשחק הוא זכה בפרס גראנד סלאם ה-12 ובכך השווה עם שיא של רוי אמרסון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר לינדזי דבנפורט מארצות הברית נפגשה עם שטפי גראף מגרמניה וניצחה אותה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג שניצח בתחרות 1998 רק פול האראש השתתף השנה. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר מאהש בהופאטי ולאנדר פאיס מהודו נפגשו עם פול האראש מהולנד וג'רד פלמר מארצות הברית וניצחו אותם ב-5 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1998 השתתפה השנה רק יאנה נובוטנה. להלן זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר לינדזי דבנפורט וקורינה מורריו מארצות הברית נפגשו עם מריאן דה סוורד מדרום אפריקה וילנה טטרקובה מאוקראינה וניצחו אותן בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר לאנדר פאיס מהודו וליזה ריימונד מארצות הברית נפגשו עם יונס ביורקמן משוודיה ואנה קורניקובה מרוסיה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון
אנה סמשנובה נפגשה בסיבוב הראשון עם מריאנה דיאס אוליבה מארגנטינה והפסידה בשתי מערכות.
בתחרות זוגות גברים אייל רן הודח בסיבוב הראשון. אמיר חדד גם השתתף בתחרות זוגות גברים והודח בסיבוב הראשון.
אייל רן השתתף גם בתחרות זוגות מעורבים לצד ואנסה מנגה מברזיל. בסיבוב השני הם הפסידו לזוג ג'ון מקנרו ושטפי גראף.
יעקב פולק
הרב יעקב בן הרב יצחק הלוי פולק (לעיתים פולאק; סביבות 1460–1470 – כ"ג בסיוון ה'ש"א, 1541) היה מראשוני החכמים שתרמו להיווצרותו של מרכז התורה בפולין. כונה "בעל החילוקים" בגין דרכו בלימוד ותמיכתו בשיטת הפלפול.
שהה תקופה בפראג ושימש בה דיין וראש ישיבה, עד שנאלץ לעזוב בעקבות המחלוקת על המיאון. לאחר מכן עקר לפולין והקים ישיבה בקרקוב.
ביוגרפיה
נולד בסביבות השנים 1460–1470. כינויו "פולק" מלמד לכאורה שנולד בפולין, אולם יש מן החוקרים הדוחים מסקנה זו וקובעים שנולד בגרמניה. למד בישיבת נירנברג אצל רבי יעקב מרגליות. לאחר מכן כיהן כראש ישיבה בפראג יחד עם רבי אייזיק מרגליות, בנו של רבו ר"י מרגליות.
פסק המיאון
בשנת 1492 אישר הרב יעקב פולק מיאון שעשתה אחות אשתו שנישאה בקטנותה, וביטל את הקידושין, אף על פי שחמישים שנה קודם לכן תיקן הרב מנחם ממירזבורק לא לעשות מיאון. הדבר הזה גרם למחלוקת גדולה נגד ר' יעקב פולק, ורבנים רבים וביניהם רבו ר' יעקב מרגליות מנירנברג החרימו אותו. מהר"י מינץ כתב עליו "אם חוזר בו (הר' יעקב פולק בנדון המיאון) מוטב, כיוון שהנידוי היה על תנאי זה עד שיחזור, ואם ח"ו שאינו חוזר, ראוי להורידו מגדולתו" (שו"ת מהר"י מינץ סי' י"ג). תלמידי תלמידיו של רבי יעקב פולק הצדיקו את מעשיו, "הר' יעקב פולק מרוב חשיבותו וגדלותו העמיד המיאון על דעתו ולא השגיח בהם ובגזירותם, והייתה נשואה אותה אשה הממאנת לאדם אחר ע"פ אותו המיאון" (מהרש"ל ים של שלמה יבמות פי"ג סי"ז).
עלייתו לארץ ישראל
רבי יעקב עלה לירושלים בשנת ה' ר"צ (1530)
השפעה
אף על פי שכמעט אין חומר כתוב שהשאיר, ר"י פולק נחשב כאבי עולם התורה הפולני בתקופת האחרונים. ומאותו סיבה שלא השאיר אחריו שום ספר, התעוררו פולמוסים סביב שיטתו הלמודית.
בהקשר אליו נאמר: "מיעקב (ר"י פולאק) עד יעקב (ר"י מלובלין) לא קם ביעקב כיעקב".
אישטוואן קאלאי
אישטוואן קאלאי (במקור קוהן (כהן), בהונגרית: Kállai István; בודפשט, 7 במאי 1929 – בודפשט, 2 ביולי 2015) היה סופר, מחזאי, הומוריסטן, דרמטורג יהודי-הונגרי, זוכה פרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי הממלכתי הגבוה בהונגריה). אינספור קומדיות מצליחות ובדיחות קברט קשורות לשמו. הוא עשה לעצמו שם גם כתסריטאי קולנוע וטלוויזיה. כשהיה מבוגר יותר, נודע כ"קאלאי המקטרת" בגלל המקטרת שהחזיק בידו תמיד במהלך הופעותיו. הוא אביו של רב-אמן השחמט גאבור קאלאי.
קורות חייו
אישטוואן קאלאי נולד במשפחה יהודית כבנם השני של אלמר קאלאי (כהן), משלח בינלאומי, ושל שטפניה וֶבֶּר (1901–1993). (אמו הייתה בת דודתה של זמרת האופרה גיטה אלפאר) כמתבגר הוא חווה את רדיפת היהודים והשואה בבודפשט. מבית הספר התיכון קלצ'אי הגיע ללמוד בבית הספר התיכון המסחרי ברחוב ושלני ולאחר מכן למחלקה התעשייתית של האוניברסיטה לכלכלה (כיום שמה אוניברסיטת קורווינוס). כבר בשנות לימודיו באוניברסיטה כתב מערכונים ותסכית י רדיו. ב-1952 עבד בשידורים הזרים של הרדיו ההונגרי. עבודת התיאטרון הראשונה שלו הייתה הקומדיה "הכיוון קראקס", שאחריה כתב לא מעט קומדיות והצגות מוזיקליות: ריקוד חבלים, קפוץ מהחלון!, בעל על מפתן הדלת, אבא יסדר, שטר מיליון הפאונד ועוד. ב-1958 זכה להצלחה מסחררת עם מחזהו "אבא יסדר", שהוצג בבמה העליזה, שבו שיחק הקומיקאי לאסלו קאבוש את התפקיד הראשי. הוא כתב עבורו, שחקן הקברט הפופולרי, גם את התפקיד הראשי בסרט "גם הדרור הוא ציפור" (A véreb is madár).
הוא יישם וכתב יצירות מוזיקליות ואופרטות רבות לבמות הונגריות ובינלאומיות, למשל:
בנוסף לתיאטרון, פעל קאלאי גם בעולם הקולנוע וכתב כמה וכמה תסריטים כמו: גם הדרור הוא ציפור, אהבה מוחלפת, קוג'אק בבודפשט, לראות את נאפולי, ו. . ., רוץ שישיגו אותך. מ-1970 כתב סדרות בטלוויזיה ההונגרית, מ-1974 עבד שם במחלקת הבידור, שהיה המייסד והמנהל שלה והעובד הבכיר שלה. מאז 1981 הוא היה הדרמטורג של הבמה העליזה, ומאז 1998 הדרמטורג של תיאטרון האופרטה של בודפשט. במותו ספדו לו מיקלוש סינטאר ומיקלוש גאבור קרני (שניהם יהודים), המנהלים לשעבר של תיאטרון האופרטה של בודפשט.
בנו הצעיר, גאבור קאלאי, הוא רב-אמן שחמט בינלאומי וסופר מקצועי בתחום.
אל גרקו
אֶל גרקו (El Greco, בספרדית בהשפעה איטלקית: "היווני"; 1 באוקטובר 1541 – 7 באפריל 1614) הוא הכינוי שבו התפרסם הצייר, הפסל והאדריכל היווני (יליד כרתים) דומניקוס תאוטוקופולוס (ביוונית: Δομήνικος Θεοτοκόπουλος) (זה השם שבו חתם על ציוריו). את רוב פועלו האמנותי עשה באיטליה ובספרד.
ביוגרפיה
אל גרקו נולד בכרתים, שהיה באותה עת בשליטת הרפובליקה של ונציה. התלמד בתחילה כצייר איקונות, כחלק מאסכולת כרתים. הוא נחשב לרב-אמן בכרתים, ובגיל 26, כשרצה להרחיב את אופקיו האמנותיים, עבר לוונציה, שם למד אצל טיציאן והיה מיודד עם טינטורטו. בשנת 1570 עבר לרומא, והעשיר את סגנונו ברכיבים של מנייריזם והרנסאנס האיטלקי. ב-1577 היגר לטולדו, שהייתה אז הבירה הכנסייתית של ספרד, ובה חי עד סוף ימיו. שם יצר את יצירותיו הבוגרות והנודעות ביותר. שם גם החל בקריירה מוצלחת כצייר קישוטי מזבח ודיוקנאות.
לאחר מותו נשכחו עבודותיו יחסית. רק בסוף המאה ה-19 גילו אמנים ומבקרים עניין מחודש באופן ההבעה הייחודי שלו. שחרור הצורה, התאורה והצבע ביצירתו של אל גרקו היוו השראה לאמנים כפבלו פיקאסו וג'קסון פולוק במאמציהם לשנות את פני אמנות הציור במאה ה-20. חייו ויצירתו שימשו השראה גם למשורר ריינר מריה רילקה ולסופר ניקוס קאזאנצאקיס.
רבות מיצירותיו מוצגות במוזיאון הפראדו שבמדריד.
בריגדפיהרר
בריגדפיהרר (בגרמנית: Brigadeführer, מילולית: "מנהיג חטיבה") הייתה דרגה של המפלגה הנאצית (NSDAP), שהייתה בשימוש בין השנים 1932–1945. היא ידועה גם בשל השימוש בה בדרגות האס אס והאס אה. היא נכנסה לשימוש לאחר ביטול דרגת האונטרגרופנפיהרר.
היסטוריה
הדרגה הייתה הראשונה שנוצרה בעקבות הרחבת האס אס, והוקצתה לאותם קצינים שפיקדו על חטיבות האס אס. על אף שינוי שמן ל"יחידות האס אס" בשנת 1933, לא שונה שמה של הדרגה.
בתחילה נחשבה דרגת בריגדפיהרר לדרגת גנרל שני כוכבים בדרגות האס אס, ודורגה בין אוברפיהרר לגרופנפיהרר. הדבר השתנה עם צמיחת הוואפן אס אס ומשטרת הסדר. בשני הארגונים האלו, בריגדפיהרר הייתה שוות ערך לגנרל מיור, ודורגה מעל אוברסט בצבא הגרמני או במשטרה. דרגת גנרל מיור הייתה המקבילה של בריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית.
סימני הדרגה
טלאי הצווארון של בריגדפיהרר כלל שני עלי אלונים וכוכב כסף, אולם באפריל 1942 הוא שונה לשלושה עלי אלון, לאחר הקמת דרגת אוברסט-גרופנפיהרר.
יחסי ירדן–לוב
יחסי ירדן–לוב הם היחסים הדו צדדיים בין ירדן ללוב.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים החל מקבלת עצמאותן, והיו חברות מלאות ב. בפברואר 1984 המון לובי שרף את שגרירות ירדן בטריפולי בית לוב, כתגובה לניסיונותיו של המלך חוסיין להגיע למשא ומתן בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי. כמו כן, במהלך מלחמת איראן–עיראק תמכה ירדן בעיראק בעוד לוב עמדה לצד איראן. בשנת 1987 קראה לוב לאיראן ועיראק להגיע להסכם שלום, ובעקבות כך, בספטמבר אותה שנה חידשו ירדן ולוב את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בדצמבר 2018 ביקר פאיז א-סראג', יו"ר מועצת הנשיאות של לוב וראש ממשלת ההסכם הלאומי בעמאן, ונפגש עם עבדאללה השני, מלך ירדן וראש ממשלת ירדן עומר רזז. במהלך הביקור הבטיחה ירדן תמיכה כספית ללוב, ובנוסף הגיעו שתי המדינות להסכם בעניין הסדר החובות של לוב לירדן.
קדם-אירוויזיון
"קדם-האירוויזיון" היא תחרות זמר טלוויזיונית שהופקה על ידי הערוץ הראשון של רשות השידור, במטרה לבחור את הנציג הישראלי לתחרות הזמר של האירוויזיון. קיום התחרות החל בשנת 1981, אולם התחרות אינה מתקיימת בקביעות מאז.
במהלך שנות ה-80 וראשית שנות ה-90 הייתה תחרות קדם-האירוויזיון במה להצגת שירים חדשים ואף הרכבים מוזיקליים חדשים, אשר הפכו פופולריים בעקבות ההשתתפות בתחרות. יש הטוענים כי בשנות האלפיים, ההתעניינות בתחרות ה"קדם" פחתה עקב מספר גורמים, בהם ירידת קרנן של תחרויות זמר מסוג זה באופן כללי, מיעוט משאבים להפקת התחרות עקב מדיניות התקציב של רשות השידור, וכן ירידה במידת ההתעניינות בתחרות האירוויזיון עצמה.
שנות ה-70
בתחילת שנות ה-70 קיבלה הזמרת אילנית הצעה לייצג את גרמניה באירוויזיון. זמרות ישראליות ייצגו מדינות אירופיות באירוויזיון עוד קודם לכן, בשנת 1963, בטרם היו שידורי טלוויזיה בישראל. בשנה זו ייצגה אסתר עופרים את שווייץ עם שיר בשפה הצרפתית, וכרמלה קורן את אוסטריה. שידורי טלוויזיה סדירים החלו בישראל במאי 1968. אילנית ואמרגנה שלמה צח גילו באקראי כי רשות השידור הישראלית זכאית להשתתף באירוויזיון, כיוון שהיא חברה באיגוד השידור האירופי. לפיכך, הם העדיפו לפנות לרשות השידור ולהציע לה כי אילנית תייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באדינבורו ב-1972. ברשות השידור נענו להצעה, אולם ההרשמה לתחרות כבר נסגרה, ולפיכך השתתפותה הראשונה של ישראל נדחתה בשנה אחת.
בשנים שלאחר מכן, המשיכה ועדה לבחור את המבצעים שיישלחו לתחרות מטעם ישראל: להקת כוורת עם "נתתי לה חיי" (אלון אולארצ'יק ודני סנדרסון) שהגיע למקום השביעי, שלמה ארצי עם "את ואני" (מילים: אהוד מנור) שהגיע למקום האחד-עשר, שלישיית שוקולד מנטה מסטיק עם "אמור שלום" (אהוד מנור ומתי כספי) שהגיע למקום השישי וב-1977 נשלחה שוב אילנית, עם "אהבה היא שיר לשניים" (עדנה פלג ואלדד שרים) שהגיע למקום האחד-עשר.
לאחר הפעם השנייה שבה ייצגה אילנית את ישראל באירוויזיון, הוחלט לשנות את שיטת הבחירה, ובשנתיים שלאחר מכן (1978 ו-1979) נשלחו לתחרות השירים הזוכים בפסטיבל הזמר והפזמון. בשני המקרים זכו השירים במקום הראשון גם באירוויזיון - "אבניבי" (אהוד מנור ונורית הירש) של יזהר כהן ב-1978 ו"הללויה" (שמרית אור וקובי אושרת) של חלב ודבש ב-1979. ב"פסטיבל הזמר והפזמון" של 1978 הגיע "אבניבי" למספר נקודות זהה לזה שהגיע אליו השיר "בלב אחד" (חיים חפר ודובי זלצר) של חדווה עמרני ולהקת "פלפל לבן". על-פי התקנון, הוכרז "אבניבי" כזוכה במקום הראשון, שכן יותר נקודות שיפוט העניקו לו 12 נקודות מכמות ה-"12 נקודות" שקיבל "בלב אחד".
בשנת 1980 ויתרה ישראל על זכותה לארח את האירוויזיון ה-25, כיוון שלטלוויזיה הישראלית לא היה תקציב מספיק לאירוח שתי תחרויות רציפות (אירלנד היא המדינה היחידה שאירחה יותר מתחרות אחת ברציפות). לפיכך, התקיימה התחרות באותה שנה בהאג. באותה שנה התקיים פסטיבל הזמר והפזמון, אולם השיר הזוכה, "פזמון חוזר" (גידי קורן) של להקת האחים והאחיות, לא נשלח לתחרות האירוויזיון שכן זו נקבעה ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מה שאילץ את ישראל לבטל את השתתפותה.
שנות ה-80
ב-1981 הוחלט לקיים במקום "פסטיבל הזמר והפזמון", תחרות המיועדת באופן ממוקד לבחירת השיר הישראלי לאירוויזיון. את תחרות ה"קדם-אירוויזיון" הראשונה במתכונתה המוכרת מייחסים לזו אשר התקיימה ב-3 במרץ 1981, על אף שנקראה בשנה זו "לקראת אירוויזיון 1981". השם "קדם-אירוויזיון" אומץ החל מהתחרות שהתקיימה בשנת 1982. ברוב השנים, למעט בשנת 1987 התקיימה תחרות הקדם-אירוויזיון במקום פסטיבל הזמר והפזמון. בשנת 1987 נעשה ניסיון לקיים את שתי התחרויות זו בצד זו. המחשבה מאחורי היוזמה הייתה כי יש מקום להפריד בין שירים שנועדו להשתתף בתחרות בינלאומית לבין שירים שנועדו בעיקר לקהל הישראלי המקומי. אף על פי כן, תחרות פסטיבל הזמר והפזמון לא נערכה שוב לאחר שנת 1987.
בתחרות זכתה להקת הכל עובר חביבי, שנסעה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ה-26 בדבלין עם השיר "הלילה" (יובל דור, שלומית אהרון ושוקי לוי). בין השירים הבולטים בקדם באותה שנה היו "סינדרלה" (ענת שרים ואלדד שרים) של סקסטה, "קרנבל" (מילים: שמרית אור) של אבי טולדנו ו"תן לי" (יורם טהרלב, גידי קורן ויגאל בשן) של יגאל בשן.
אירוויזיון 1984 בלוקסמבורג שוב נקבע ביום הזיכרון, וישראל נאלצה לבטל את השתתפותה.
למעט 1984, הקדם-אירוויזיון נערך ברציפות עד שנת 1987. בין האמנים הבולטים בתחרות בתקופה זו: עפרה חזה, אבי טולדנו, ירדנה ארזי, צביקה פיק, אילנה אביטל, יזהר כהן, דורון מזר, שלישיית כמו צועני (יגאל בשן, עוזי חיטמן ויונתן מילר), וכן ההרכבים "איזולירבנד" ולהקת קסם, שרוב הופעותיהם היו במסגרת התחרות. שלישיית "כמו צועני" הוקמה במיוחד לצורך התחרות, והגיעה למקום השני. בעקבות התחרות יצא ההרכב למסע הופעות מוצלח. צוות השלישייה הוסיף לשתף פעולה עוד כמה שנים לאחר מכן. בשנת 1986 הזמר בעז שרעבי הציג בקדם האירוויזיון את שירו "הלוואי", שירו היה במקום האחרון עם רק נקודה אחת. לימים נבחר השיר להשתתף במופע שנות ה-50 של מדינת ישראל בביצועה של יהודית רביץ.
בשנת 1988 החליטה רשות השידור לשלוח את ירדנה ארזי לאירוויזיון ללא תחרות מקדימה, לאור הישגיה של ארזי בתחרויות הקודמות, ועקב רצונה של הרשות לחסוך בעלויות ארגון התחרות. בדומה למתכונת של תחרות "שיר למען אירופה" הבריטית בחלק משנותיה, ביצעה ירדנה ארזי ארבעה שירים במופע מיוחד, במסגרתו נבחר השיר "בן אדם" (אהוד מנור ובוריס דימיטשטיין).
ב-1989 חזר הקדם, בו זכו הצמד 'גילי וגלית' לייצג את ישראל באירוויזיון בשיר "דרך המלך", וכן יצאו מספר שירים שהפכו ללהיטים מקדם זה, ביניהם השירים "לשמוח ולרקוד" של האחיות יוספי ו"מביט מהצד" של אבי דור, ו"בחלום" של ענת עצמון (שיר הנושא של אלבומה הראשון שיצא באותה השנה) ב-1990 נבחרה ריטה כנציגת ישראל, ללא תחרות.
שנות ה-90
בקדם-אירוויזיון 1995 ייצגה הזמרת ליאורה את ישראל עם שירה "אמן". קדם אירוויזיון של שנה זאת משך תשומת לב, לא רק בזכות זכייתה של זמרת לא מוכרת, אלא גם בגלל הזמרת טלי קורן, אשר התמודדה בתחרות זו עם שירה הפרובוקטיבי "כמו בריז'יט" (מילים ולחן של קורן), כשהיא מופיעה בלבוש חושפני ושרה טקסט וולגרי.
ב-1997 אמור היה האירוויזיון להתקיים בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה. כמה חודשים לפני כן העבירה הכנסת תיקון לחוק, שעל-פיו לא יחול עוד יום הזיכרון לשואה ולגבורה במוצאי שבת כדי למנוע חילול שבת, ותחת זאת יידחה ביום אחד. רשות השידור ניסתה להירשם לתחרות, אך התברר כי איחרה את מועד ההרשמה וכי רשימת המדינות המשתתפות כבר נסגרה.
לאחר היעדרות של שנתיים מהאירוויזיון, החליטה רשות השידור ב-1998 לחזור לבחירת השיר באמצעות ועדה. השיטה הביאה להצלחות: ב-1998 זכתה ישראל באירוויזיון עם השיר "דיווה" (יואב גינאי וצביקה פיק) בביצוע דנה אינטרנשיונל ובאירוויזיון 1999 בירושלים, הגיעה להקת עדן למקום החמישי.
המאה העשרים ואחת
בשנת 2000 בחרה הוועדה של רשות השידור בשיר "שמייח" של להקת פינג פונג, להקה שהורכבה משני העיתונאים גיא אסיף ורועי ארד, שגם חיברו את השיר, לצד יפעת גלעדי ואהל עדן. הליך הבחירה גרם לתסיסה בקרב חובבי האירוויזיון בישראל, לאחר שאחת מחברות הוועדה, הסופרת ושדרנית הרדיו, עירית לינור, הצהירה ש. כשנשאלה לינור האם היא חושבת שלשיר של פינג פונג יש סיכוי, ענתה לינור:.
המופע של "פינג פונג" התבסס על גימיקים פרובוקטיביים. בקליפ של השיר הופיעו חברי הלהקה עם מלפפונים (כדימוי לאברי מין זכריים). בנוסף, מילות השיר נחשבו בעיני רבים לרדודות, שטחיות וטיפשיות. חברי להקת פינג פונג אף הצהירו על כוונתם להופיע על הבמה בסטוקהולם כשהם מניפים את דגלי ישראל וסוריה (לאור העובדה כי בשיר נכללות השורות: "יש לי עכשיו חבר חדש מדמשק"; "אני רוצה לעשות את זה איתו כל היום"). המתנגדים ללהקה טענו כי סוריה היא מדינת אויב, והנפת דגלה בשם מדינת ישראל מהווה מבוכה. המצדדים בלהקה טענו, לעומת זאת, כי גם ל"תרבות שינקין", כהגדרתם, יש מקום לייצג את ישראל. עוד טענו המצדדים, כי המתנגדים ללהקה אינם נותנים כבוד לחופש הביטוי (הנפת דגלי סוריה) ומה שבאמת מפריע למתנגדי הלהקה הוא שתי הנשיקות, האחת בין שני הגברים והשנייה בין שתי הנשים.
במהלך השבוע שקדם לאירוויזיון, הספיקה הלהקה לבקר בקהילה הסורית בסטוקהולם, ולבצע את "שמייח" בגרסה ערבית ("סבבה"). הלהקה הופיעה לבסוף על הבמה בסטוקהולם עם דגלי ישראל וסוריה, אולם הפרובוקציה היחידה על הבמה הייתה נשיקה חטופה בין שני הגברים. המלפפונים נעדרו מההופעה החיה. בתום ההצבעה דורג השיר הישראלי במקום ה-22 (מתוך 24 שירים).
הכישלון בשנת 2000 הביא לחידוש הקדם בשנת 2001, אולם רק לשנה אחת. גם הזוכה בשנה זו, טל סונדק, לא זכה להצלחה רבה עם שירו והגיע למקום ה-16.
בשנים 2002–2004 בחרה ישראל אמן מפורסם, והטילה עליו את ייצוג ישראל, בדומה להליך בו נבחרה ירדנה ארזי ב-1988.
תחרות הקדם הבאה התקיימה רק בשנת 2005, בה זכתה שירי מימון (שהגיעה למקום הרביעי באירוויזיון עצמו). התחרות התקיימה שוב ב-2006, ובה ניצח אדי בטלר.
ב-2007 שוב בוטלה התחרות לפי החלטה של מנכ"ל רשות השידור החדש מרדכי שקלאר. בריאיון לידיעות אחרונות הסביר שקלאר את החלטתו ברצונו לשנות את סדר העדיפויות של הרשות ולהקצות את כספי ארגון התחרות למטרות אחרות.
ב-25 ו-26 בפברואר 2008 שודר הקדם-אירוויזיון, לראשונה, בערוץ 2 במסגרת "שידורי קשת" לאחר שהוחלט על שיתוף פעולה בין רשות השידור להפקת "כוכב נולד" לאור הצלחתה של שירי מימון בוגרת התוכנית וכשלונות הנבחרים של רשות השידור מלבדה. הקדם הופק במתכונת הקדם הפרטי בו נבחר אמן (בועז מעודה) המציג מספר שירים שונים לבחירת הקהל וצוותי שיפוט (כאשר שופטי "כוכב נולד" והפקותיה השונות מהווים אחוז נכבד מהם).
בשנת 2009, הופק קדם האירוויזיון על ידי רשות השידור בלבד, אולם ב-2010 חודש הקשר עם ערוץ 2, כאשר הפעם הייתה זו הזכיינית רשת שהפיקה את המופע.
ב-8 במרץ 2011 נערך הקדם אירוויזיון לשנת 2011, בו התמודדו, בין היתר, יוצאי "כוכב נולד" חן אהרוני ועדי כהן, וכן זוכת אירוויזיון 1998, דנה אינטרנשיונל, שהשיר "Ding Dong" שכתבה וביצעה זכה בתחרות. הייתה זו הפעם האחרונה שבה נערך הקדם אירוויזיון במתכונתו הקלאסית.
ב-2013 חודש הקדם בפורמט חדשני, שכלל מספר שלבים לתחרות. היה זה בצורת מופעי "טרום גמר" ו"גלגל הצלה" טרם "תחרות הגמר" של הקדם האירוויזיון לבחירת השיר שייצג את ישראל. הפתעה גדולה נרשמה בקדם 2013 כאשר כל השופטים בחרו שלא להעניק ולו נקודה אחת לשירה של הזמרת שני זמיר, אולם בהצבעת הקהל (המהווה חצי מחישוב הקולות הסופי) הגיע השיר למקום הראשון. בתחרות ניצחה מורן מזור ושירה "רק בשבילו" נבחר לייצג את ישראל.
ב-2014 הופק שוב "קדם פרטי". לאחר שוועדה מטעם רשות השידור בחרה במיי פיינגולד לייצג את ישראל באירוויזיון, בתוכנית מיוחדת הוקרנו קליפים לשלושה שירים שהזמרת ביצעה. עם תום התוכנית, הצופים נדרשו להצביע לשיר שברצונם שתבצע פיינגולד במופע. ההצבעה נערכה במשך מספר ימים, באמצעות מסרונים בלבד, כאשר נקבעה מכסה מקסימלית להצבעות מכל מספר סלולרי.
בשנת 2015 התקיים שוב שיתוף פעולה בין רשות השידור וערוץ 2. במסגרת תחרות השירה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", נבחר נדב גדג' כמי שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באותה שנה. "גולדן בוי", השיר ששר באירוויזיון, נכתב במיוחד לתחרות. הצלחתו של גדג' להעפיל לשלב הגמר של התחרות באוסטריה, ולסיימה במיקום בעשירייה הראשונה, הביאה להחלטה להמשך שיתוף הפעולה בין התוכנית "הכוכב הבא" לערוץ הראשון. כך, זוכה העונה השלישית של התוכנית (ששמה שונה ל-"הכוכב הבא לאירוויזיון"), נבחר להישלח לאירוויזיון 2016. עוד הוחלט, כי השיר עצמו לא יבחר במסגרת התוכנית ולא יהיה מיועד לבחירת הקהל. בשנה זו ניצח חובי סטאר שהעפיל, בסופו של דבר, לגמר התחרות ודורג במקום ה-14. באותו אופן נבחר אימרי זיו, שייצג את ישראל באירוויזיון 2017 בקייב והגיע למקום ה-23.
לקראת אירוויזיון 2020 הכריז תאגיד השידור כי הזמר אשר ייצג את ישראל באירוויזיון יבחר שוב באמצעות התוכנית "הכוכב הבא", והשיר ייבחר על בתחרות "השיר הבא לאירוויזיון", עם 4 שירים שאותם תבצע עדן אלנה, המנצחת בתחרות "הכוכב הבא", ומתוכו נקודות השיפוט, הוועדה והצופים יבחרו את השיר לאירוויזיון. קדם האירוויזיון יופק על ידי טדי יזמות והפקות וישודר בערוץ כאן 11. בסיום תחרות נבחר השיר Feker Libi, אולם בהמשך בוטלה תחרות האירוויזיון.
אלן היגר
אלן ג'יי היגר (בשם מלא באנגלית: Alan Jay Heeger; נולד ב-22 בינואר 1936) הוא כימאי ופיזיקאי יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2000 (יחד עם אלן מקדיארמיד והידקי שירקאווה), "על גילוי ופיתוח פולימרים מוליכים חשמלית".
קורות חיים
היגר נולד בסו סיטי שבאיווה. הוא השלים את התואר הראשון בפיזיקה ובמתמטיקה מאוניברסיטת נברסקה בשנת 1957, ואת הדוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1961. מהשנים 1982-1962 שימש כאחד מחברי סגל אוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1982 החל בתפקידו הנוכחי כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
קדם-אירוויזיון
המאה העשרים ואחת
ב-6 באפריל 2021, תאגיד השידור הישראלי הכריז כי רשת 13 ותוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל" ניצחו במכרז לבחירת הנציג לתחרות האירוויזיון. התוכנית תחליף את הכוכב הבא של קשת 12, בתור הקדם הלאומי של ישראל לתחרות.
אלן היגר
קורות חיים
מחקרו הוביל להקמתן של חברות הזנק אחדות, בהן יוניאקס (אותה הקים היגר עצמו), קונקרה וסיריג'ן.
קדם-אירוויזיון
הופעות וזמרים בולטים בתחרות
האמן שהופיע בהכי הרבה תחרויות "קדם-אירוויזיון" הוא צביקה פיק. פיק השתתף לא פחות משבע פעמים בתחרות, אך לא זכה באף אחת מהן. דווקא ב-1998, כשלא התקיים קדם-אירוויזיון (אלא ועדה בחרה את השיר הישראלי), זכה פיק באירוויזיון עצמו, כמלחין השיר "דיווה" של הזמרת דנה אינטרנשיונל (מילים: יואב גינאי). השתתפותו הראשונה של פיק בתחרות הייתה בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ט-1979, עם השיר "אין לי איש מלבדי" (מילים: שמואל קרול), שהיה רחוק שתי נקודות מ"הללויה" (שמרית אור וקובי אושרת) שבמקום הראשון. בשנת 1982 התמודד פיק עם "רומנטיקה" (מילים: יובל דור ועמי מנדלמן, לחן: יובל דור) שהגיע למקום השישי, ב-1986 עם "לילה לילה" (מילים: שמרית אור) שהגיע למקום השביעי, ב-1987 עם "דומינו" (מילים: שמרית אור) שהגיע למקום העשירי, ב-1993 עם "ארטיק קרטיב" (מילים: מירית שם אור) שהגיע למקום השביעי, ב-2005 עם "אור ירח" (מילים: מירית שם אור) שהגיע למקום השלישי, כחלק מהרכב "צביקה פיק וחברים" וב-2006 עם "לפני שנפרדים" (מילים: יואב גינאי) שהגיע למקום הרביעי.
אלן היגר
קורות חיים
בשנת 1983 זכה בפרס אוליבר אי באקלי של האגודה האמריקאית לפיזיקה.
בנו הבכור דייוויד הוא מדען מוח ובנו השני פיטר הוא אימונולוג.
קדם-אירוויזיון
הופעות וזמרים בולטים בתחרות
הזמרת ירדנה ארזי הפכה למזוהה במיוחד עם התחרות. זאת, בין היתר, בשל העובדה שהופיעה באירוויזיון יותר מכל ישראלי אחר. בשנת 1976 ייצגה את ישראל בתחרות במסגרת שלישיית שוקולד מנטה מסטיק שנבחרה ללא קדם-אירוויזיון. בהמשך, ב-1979 הנחתה את תחרות האירוויזיון שנערכה בירושלים. הופעתה הראשונה בקדם-אירוויזיון הייתה בשנת 1982 עם השיר "מוזיקה נשארת" (מילים: שמרית אור, לחן: הנרי ברטר) שהגיע למקום השני. שנה מאוחר יותר ביצעה בקדם-האירוויזיון את השיר "שירו שיר אמן" (שכתבה שמרית אור והלחין הנרי ברטר, כמו ב"מוזיקה נשארת".) שהגיע למקום השני בהפרש נקודה אחת בלבד מהשיר הזוכה. שנים לאחר מכן סיפרה ארזי בריאיון לסדרה התיעודית "הרצל פינת רפאלי" שרפי גינת שהיה מפיק הקדם סיפר לה לאחר אותו הערב שהייתה טעות בספירת הקולות בהצבעה והיא זו שהייתה אמורה לזכות במקום הראשון - לא עפרה חזה. ארזי בחרה לשמור מידע זה בסוד. טענתה זו של ארזי מעולם לא אומתה ומעולם לא נבדקה. עפרה חזה הופיעה באירוויזיון באותה שנה ושירה הגיע למקום השני. בשנת 1985 השתתפה ארזי בפעם השלישית בקדם-אירוויזיון עם השיר "עוד נגיע" (מילים: אהוד מנור, לחן: אבי טולדנו) שהגיע למקום השלישי. בשנת 1987 הנחתה את הקדם-אירוויזיון לצד יורם ארבל ובשנת 1988 ערכה הטלוויזיה קדם-אירוויזיון פרטי לארזי, לראשונה בישראל, בו הציגה את השירים "כמו בהתחלה" (מילים: יואב גינאי, לחן: ירון בכר), "קרוב לים" (מילים: רחל שפירא, לחן:יאיר קלינגר), "היא רוקדת" (מילים: אהוד מנור, לחן: קובי אשרת) ו"בן אדם" (מילים: אהוד מנור, לחן: בוריס דימיטשטיין) שזכה במקום הראשון והגיע למקום השביעי באירוויזיון עצמו.
הזמרת פנינה בריק השתתפה בשש תחרויות קדם-אירוויזיון כחלק מהרכבים שונים: "פלפל לבן" (השיר "סאלאם עליכום" ב-1978), "סקסטה" (השיר "נולדתי לשלום" ב-1979, "סינדרלה" בשנת 1981 ו"כן ולאו" שנה אחר כך) וכן בהרכב "ארבע לב אדום" ("הוא יבוא" ב-1985 והשיר "יש" בשנת 1986).
יזהר כהן הוא הזמר היחיד שנשלח לאירוויזיון פעמיים על-סמך זכייה בתחרות מקדימה (אם כי היו מקרים שבהם נשלחו אמנים יותר מפעם אחת לפי החלטה של ועדה) - בפסטיבל הזמר תשל"ח-1978 עם "אבניבי" (אהוד מנור ונורית הירש) שהגיע למקום הראשון באירוויזיון 1978 ובקדם אירוויזיון 1985 עם "עולה עולה" (חמוטל בן זאב וקובי אושרת) שהגיע למקום החמישי באירוויזיון 1985. כהן היה אמור להתמודד עם השיר "עולה עולה" בפסטיגל 1984 (בשם אחר ובמילים אחרות), אולם האמרגן שלמה צח העריך שלשיר יש סיכוי להגיע לאירוויזיון, והוא צדק בהערכתו. בתמורה להסרת השתתפותו, הבטיח כהן למפיק הפסטיגל, מיקי פלד, לקחת חלק בהפקות הקיץ שלו. כהן הופיע עוד שלוש פעמים ב"קדם-אירוויזיון" - ב-1982 עם "אל האור" (שמרית אור וקובי אושרת) שהגיע למקום השביעי, ב-1987 (בדואט עם אחותו, ורדינה כהן) עם "מוזיקה היא נשיקה לנצח" (שכתב דודו ברק וכהן הלחין בעצמו) שהגיע למקום החמישי וב-1996 (בדואט עם הזמר אלון ג'אן, שהתמודד לבדו גם בקדם ב-2001) עם "אלפיים" שהגיע למקום העשירי. ב-1989 הלחין את השיר "שביל הזהב" לאחותו ורדינה, למילותיה של תלמה אליגון רוז.
גם אבי טולדנו רשם נוכחות ערה במסגרת התחרות לאורך שנות השמונים, הן כמבצע והן כמלחין. בשנת 1981 התחרה לראשונה עם השיר "קרנבל" (מילים: שמרית אור) אשר הגיע למקום השלישי. בשנת 1982 זכה עם השיר "הורה" (מילים: יורם טהרלב) ונשלח לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון, שם זכה במקום השני. את שני השירים הללו הוא גם הלחין. בשנת 1983 הלחין את השיר "חי" (מילים: אהוד מנור) שביצעה עפרה חזה. השיר זכה בתחרות הקדם, ונשלח לייצג את ישראל באירוויזיון, שם קטף שוב את המקום השני. בשנת 1985 השיר "עוד נגיע" (מילים: אהוד מנור) בביצועה של ירדנה ארזי, ובלחנו של טולדנו הגיע למקום השלישי במסגרת הקדם, ובשנת 1986 שוב זכה במקום השלישי שיר בלחנו של טולדנו - "לחיים" (מילים: לאה לופנפלד) בביצועו של חיים משה. בשנת 1989 חזר טולדנו אל בימת הקדם-אירוויזיון כמלחין ומבצע השיר "דיינו" (מילים: אהוד מנור) שהגיע למקום השני. בשנת 1991 הלחין את השיר "הבה נגילה גילה" (מילים: דודו ברק) שביצע אורי פיינמן.
אילנה אביטל הופיעה ארבע פעמים ב"קדם-אירוויזיון", אך לא הצליחה להגיע אל בימת האירוויזיון. ב-1983 התמודדה אביטל עם "עוד ועוד" (מילים: יובל דור ושלומית אהרון ולחן של אורי קריב) שהגיע למקום החמישי, ב-1987 עם "די לי די" (מילים: שמרית אור) שהגיע למקום השני, ב-1991 עם "אהבתי האחרונה" (מילים: אהוד מנור) שהגיע למקום התשיעי וב-1996 עם "לס מואה טמה" (מילים: יואב גינאי) שהגיע למקום השביעי. את שלושת השירים האחרונים גם הלחינה בעצמה. ב-1984 התמודדה אביטל בקדם-אירוויזיון הצרפתי, והגיעה למקום השני.
זמרים בולטים נוספים שהתמודדו ב"קדם-אירוויזיון": יגאל בשן (1981, 1982, 1985), לאה לופטין (1981, 1985, 1989 (בשלוש הפעמים עם חלב ודבש), 1992, 1995), שלווה ברטי (1985, 1992, 1995), דורון מזר (1985, 1986, 1993, 1996), זהבה בן (1992, 2005), שלמה גרוניך (1981, 2006), אתי אנקרי (1987), ריקי גל (1983), קורין אלאל (1985), ריטה (1986), בועז שרעבי (1986), דוד ד'אור (1993) ודפנה ארמוני (1981, 2001).
התמודדות עם ירידה בפופולריות הקדם-אירוויזיון
בשל רצונה של רשות השידור לשקף בתחרות את הגיוון שבתרבות הישראלי השתתפו בקדם אירוויזיון זה לצד זה אמנים ממגוון גדול של גישות וסגנונות מוזיקליים, שבהם זמרים מהשורה הראשונה וגם זמרים ידועים פחות שהתחרות נועדה, בין היתר, להעניק להם הזדמנות להיחשף בפני הציבור. אולם החל ממחצית שנות השמונים החלה להסתמן ירידה איטית בפופולריות של קדם-האירוויזיון, שבאה לידי ביטוי בירידה בנכונותם של זמרים מפורסמים ופופולריים לקחת חלק בתחרות, לעיתים לצדם של אמנים אלמוניים לחלוטין. עם זאת, מדיניותה הלא מוצהרת של רשות השידור לאורך כל השנים הייתה העדפה לכך שהכוכבים הבולטים ביותר של הזמר הישראלי ייצגו את המדינה באירוויזיון.
מאז ועד תחילת שיתוף הפעולה עם "שידורי קשת" ו"טדי" ב-2015, החליפה רשות השידור מדי כמה שנים בין שתי שיטות הבחירה (קדם אירוויזיון ו"קדם פרטי") בהתאם לרצון שלה לאזן בין המדיניות של העדפת זמרים פופולריים לבין הצורך לתת חשיפה למגוון מוזיקלי רחב.
להיטים במקומות האחרונים
ב"קדם-אירוויזיון" התמודדו מספר שירים שהגיעו למקום האחרון או זכו למיקום נמוך בתחרות עצמה, אולם הפכו ללהיטים גדולים לאחר מכן. ב-1983 התמודדה פנינה רוזנבלום עם השיר "תמיד אישה", והגיעה למקום האחרון. במהלך השנים התנגן השיר ברדיו שוב ושוב, ורוזנבלום הוזמנה לתוכניות טלוויזיה רבות לבצע את השיר, כולל בתחרות קדם האירוויזיון של שנת 2011. ב-1992 התמודד ירון חדד עם "זודיאק" (דודו ברק ויוני רועה) והגיע למקום התשיעי (מתוך 12 שירים). השיר הפך ללהיט לאחר התחרות, ומתנגן ברדיו גם היום.
הלהיט המוכר ביותר שהגיע למקום האחרון (עם נקודה אחת) ב"קדם-אירוויזיון" הוא "הלוואי" (מילים: אהוד מנור) של בעז שרעבי, שהתמודד בקדם אירוויזיון 1986.
קנברזאורוס
קנברזאורוס (שם מדעי: Kunbarrasaurus) הוא סוג של דינוזאור בקבוצת הדינוזאורים המשוריינים. בסוג זה יש מין טקסונומי יחיד: Kunbarrasaurus ieversi. הוא חי ביבשת אוסטרליה באמצע הקרטיקון, בגיל האלביאן, כ-119-113 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש השם "קנברה" הוא מגן בשפת מאי-קולן הילידית, ואילו "זאורוס" פירושו לטאה או זוחל ביוונית עתיקה.
המאובן של קנברזאורוס התגלה לראשונה ב-1989 בריצ'מונד, קווינסלנד (אוסטרליה) וכלל שלד שהשתמר במצב טוב מאוד, כולל טביעת עור מאובנת. בהתחלה חשבו החוקרים שמדובר פשוט במין של מינמי, דינוזאור משוריין קטן אוסטרלי שכבר היה ידוע למדע. רק לאחר סיום חפירת השלד והכנתו למחקר, אז נחקר ביסודיות, הוחלט שמדובר בסוג טקסונומי חדש של דינוזאור, וב-2015 פרסמה לוסי ליהיי מאמר מדעי המתאר את הקנברזאורוס ומגדיר אותו בשמו. בעזרת סריקת CT הפיקו החוקרים דגם תלת-ממד ממוחשב של הגולגולת של קנברזאורוס ושל קופסת המוח שלו.
הקנברזאורוס היה דינוזאור משוריין פרימיטיבי בגודל כבשה. הוא היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך מעטה שריון זה היה פחות מסיבי וצפוף מאלה של האנקילוזאורים המתקדמים יותר. הוא היה מצויד במקור בחזית פיו לתלישת צמחייה. מבנה האוזן הפנימית שלו הזכיר את זה מבנה האוזן של הטואטרה. מבנה האף שלו היה פשוט וקטן יותר מאלה של האנקילוזאוריים המתקדמים. הוא כלל פחות לולאות וצינורות בעצמות האף, וככל הנראה היה חלק מדרכו של הקנברזאורוס לקרר את עצמו.
בואה קשת (סוג)
בואה קשת (שם מדעי: Epicrates) הוא סוג של נחשים לא ארסיים ממשפחת החנקיים. תפוצתם בדרום אמריקה, מרכז אמריקה ובקריביים. עד היום הוגדרו 10 מינים בסוג זה.
ג'אנג דזה יי
ג'אנג דזְה יי (בסינית: 章子怡; בפין-יין: Zhāng Zǐyí; נולדה ב-9 בפברואר 1979) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית סינית, אשר מוכרת בעיקר מתפקידה בסרטים "נמר, דרקון", "מחול הפגיונות", "גודזילה: מלך המפלצות" ו"זכרונותיה של גיישה"; עבורו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
קריירת משחק
בשנת 1999, בהיותה בת 19, קיבלה ג'אנג את תפקידה הראשון בסרט "הדרך הביתה", בבימויו של מי שנחשב אחד מגדולי במאי הקולנוע הסיני מאז ומעולם, ג'אנג יי-מו, הסרט זכה בפרס "דב הזהב" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. שנה לאחר מכן כיכבה ג'אנג בדרמה המרהיבה זוכת פרס אוסקר של אנג לי "נמר, דרקון". ג'אנג גילמה בסרט את ג'ן יו, לוחמת אמיצה ממשפחה אריסטוקרטית המתנגדת לניסיון הוריה לכפות עליה נישואין לגבר שאינה אוהבת, ורוצה להינשא לאהובה המסתורי. היא זכתה לביקורות נלהבות ביותר בזכות הופעתה ואף הייתה מועמדת לפרס באפט"א, זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס ה־MTV בקטגוריית הקרב הטוב של השנה, כמו כן הייתה מועמדת בקטגוריית פריצת השנה באותו טקס. הבחירה הראשונה המקורית של אנג לי לתפקיד של יי הייתה השחקנית הטייוואנית קי שו שאף עבדה על התפקיד בסט הסרט במשך כמה שבועות. במפתיע, שו עזבה את הסט להצטלם בפרסומת של "פפסי" ביפן.
ב-2001 השתתפה ג'אנג בסרט ההמשך לקומדיית הפעולה "שעת שיא", שם גילמה את הו לי מפקדת ארגון זייפני דולרים. ב-2002 חזרה ג'אנג לשתף פעולה עם הבמאי ג'אנג יי-מו בסרט ההרפתקאות המרהיב "גיבור" לצד ג'ט לי.
ב-2004 שיחקה ג'אנג בשני סרטי מופת, "2046" הרומנטי העתידני שם גילמה את דמותה של באי לינג, אמנית יפהפייה שגרה בחדר 2046 ואהובתו של גיבור הסרט צ'או מו יאן. כמו כן גם שיחקה בסרטו של ג'אנג יי-מו המבוסס על הימים האחרונים של שושלת טאנג בסין, "מחול הפגיונות". בסרט גילמה את דמותה של הרקדנית העיוורת מיי שלדעת השוטרים קשורה למחתרת בשם "בית הפגיונות המעופפים", על תפקידה הייתה ג'אנג מועמדת בשנית לפרס באפט"א.
תפקידה הגדול והמוערך ביותר של ג'אנג היה בשנת 2005 בדרמה של רוב מארשל ("שיקגו") בהפקתו של סטיבן ספילברג "זכרונותיה של גיישה" שבו גילמה את צ'יו, ילדה בת תשע מכפר דייגים עני אשר נמכרת לבית אירוח מצליח המנוהל על ידי גיישה קשוחה המתעללת בה בלי הפסקה בשל יופייה. היא ניצלת על ידי בית אירוח מתחרה שם היא משנה את שמה לסיורי ולומדת את כל המנהגים החברתיים והאומנותיים שגיישה חייבת להתמצא בהם כדי לשרוד בעולם האכזרי של המקצוע. לבסוף היא מגשימה את שאיפותיה ומצליחה לחדור לעולמם עמוס התככים של העשירים וחיה חיי מותרות. לדאבונה אז פורצת מלחמת העולם השנייה, ועולמה משתנה לחלוטין. על התפקיד קיבלה ג'אנג מועמדות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות שלישית לפרס באפט"א. התפקיד של ג'אנג עורר מחלוקות וויכוחים ביפן וזאת בשל הטענה שלא ראוי שאישה סינית תגלם דמות של גיישה יפנית.
ב-2007 דיבבה ג'אנג בסרט ההנפשה ממוחשבת "צבי הנינג'ה", המבוסס על קומיקס שבמרכזו קבוצת גיבורי-על בשם צבי הנינג'ה. יי דיבבה את דמותה של קראי, בכירה בארגון פשע ניו-יורקי בשם שבט הרגל, תחת פיקודו של אורוקו "שרדר" סאקי.
סרטה האמריקני הבא היה "The Horsemen" משנת 2009, שם היא כיכבה לצד דניס קווייד. בחזרה לסין, היא גילמה את הדמות הראשית בקומדיה הרומנטית "Sophie's Revenge"; אמנית קומיקס המבקשת להעניש את בן זוגה הלא נאמן. בהמשך השנה היא כיכבה בסרט הדרמה ההיסטורית "הולדתה של הרפובליקה".
בשנת 2011 היא כיכבה בסרט "Love for Life" אודות מחלת האיידס.
בשנת 2012, ג'אנג כיכבה בקופרודוקציה הסינית-קוריאנית "יחסים מסוכנים" עיבוד של הרומן הצרפתי בעל אותו שם המספר על שנגחאי של שנות ה-30. על פי הדיווחים, ג'אנג קיבל 20 מיליון רנמינבי (כ-3.5 מיליון דולר) עבור התפקיד.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "גראנד מאסטר" מה שגם מציין את חזרתה לז'אנר אמנויות הלחימה לאחר 7 שנים מאז "The Banquet"(2006). הסרט היה הבחירה של סין לפרסי האוסקר עבור הסרט הזר הטוב ביותר. המבקרים שיבחו את הפועתה של ג'אנג כ"הופעה הטובה ביותר שהיא סיפקה אי פעם בתולדות הקריירה שלה." מה שהוביל לזכייה במספר פרסים ברחבי אסיה. באותה שנה, היא חזרה על תפקידה כסופי בסרט "My Lucky Star", המשך לסרט "Sophie's Revenge". הסרט, שתואר כ"תפקיד קומי פורץ דרך" עבור ג'אנג, הגיע לראש הקופות הסיניות בשבוע של יציאתו לאקרנים.
בשנת 2018 שיחקה בסרט ההתבגרות "Forever Young" של הבמאית פאנגפאנג לי. הסרט הוקרן בבכורה בינואר 2018.בהמשך השנה שיחקה במותחן המדע-בדיוני האמריקאי של ג'יי ג'יי אברהמס "פרדוקס קלוברפילד".
בשנת 2019 שיחקה בסרט המפלצות "גודזילה: מלך המפלצות" בתור ד"ר לנג, הסרט עוקב אחר גודזילה, כשהוא נלחם לצד מות'רה נגד רודאן וקינג גידורה. בהמשך השנה כיכבה בסרט ההרפתקאות הסיני "The Climbers".
בייקר (אי)
האי בייקר (באנגלית: Baker Island) הוא אטול בלתי מיושב, צפונית לקו המשווה באוקיינוס השקט, 3,100 ק"מ דרומית מערבית להונולולו.
ג'אנג דזה יי
קריירת משחק
בשנת 2021 שיחקה בסרט האנתולוגיה "My Country, My Parents", בו גם ביימה סרט אחד מתוך ארבעת הסרטים המוצגים בו. באותה שנה החלה לגלם את דמותה של וונג שואן בסדרת הדרמה התקופתית "Monarch Industry" המשודרת ביואוקו.
בייקר (אי)
באי מצויה "שמורת הטבע האי בייקר" ששטחה 1.64 קמ"ר, וכוללת את כל שטח האי וכן 123 קמ"ר שטחי ים המקיפים את האי. האי הוא טריטוריה של ארצות הברית, ומהיותו שמורת טבע, מנוהל על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
היסטוריה
בשנת 1825 ראה סמל אובד סטארבאק מספינת הלווייתנים האמריקנית לופר את האי. בשנת 1832 ראה אותו ימאי אמריקני אחר, סמל מייקל בייקר. ארצות הברית השתלטה על האי במסגרת חוק איי הגואנו בשנת 1856 מתוך מטרה לכרות את מחצבי הגואנו.
ג'אנג דזה יי
חיים אישיים
בשנת 2007 ג'אנג התארסה עם המולטי-מיליונר הישראלי אביב נבו וכעבור שנתיים נפרדו.
בייקר (אי)
היסטוריה
הגידול בהתעניינות בתעופה הטרנס אטלנטית בשנות ה-30 של המאה העשרים גרם לארצות הברית לחזק את טענתה לזכות להתיישב באי בהסתמך על סמל בייקר. בשנת 1935 נעשה ניסיון כושל להתיישב באי, אולם במלחמת העולם השנייה נטשו המתיישבים את האי בשנת 1942 בשל ההפצצות של חיל האוויר היפני.
ג'אנג דזה יי
חיים אישיים
במאי 2015 ג'אנג התחתנה עם מוזיקאי הרוק הסיני וואנג פנג. ב-27 בדצמבר 2015, ג'אנג ילדה את בתם, וונג שינגשינג. בינואר 2020, ג'אנג ילדה את בנם.
בייקר (אי)
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה השתמשו באי כוחות צבאיים. מאז תום המלחמה נאסרה הכניסה לאי, והיא מותרת רק ברישיון מיוחד מאת שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
משרד התרבות של רוסיה
משרד התרבות של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство культуры Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי האחראי לענייני תרבות במדינה.
תורה
הַתּוֹרָה (נקראת גם: תּוֹרָה שֶׁבִּכְתָב ביהדות האורתודוקסית) היא החלק הראשון בתנ"ך, הכולל חמישה ספרים הקרויים חֲמִשָּׁה חֻמְּשֵׁי תּוֹרָה. מכיוון שעל פי ההשקפה היהודית, מקורם של כל עקרונות הדת הוא חמשת ספרי התורה, לעיתים נעשה שימוש במונח "תורה" גם כדי לתאר את כלל ספרות הקודש היהודית, או באופן מופשט יותר, כל תוכן או ערך רוחני הנובעים מהתורה.
בייקר (אי)
גאוגרפיה
האי ממוקם בצפון האוקיינוס השקט. שטחו של האי 1.64 קמ"ר, ואורך חופיו 4.8 ק"מ. האקלים באי משווני, עם מעט גשמים ורוחות בלתי פוסקות. הנקודה הגבוהה באי - גובהה 8 מטרים מעל פני הים. אין מקורות מים מתוקים באי, ואין בו עצים. באי צומחים עשבים ושיחים נמוכים. האי משמש אתר קינון לציפורי ים רבות.
תורה
על פי המסורת היהודית, אלוהים מסר את התורה למשה רבנו במהלך נדודי בני ישראל במדבר, לאחר יציאת מצרים. בעולם הנוצרי מכונה התורה לעיתים קרובות בשמות שמקורם במונח היווני Πεντάτευχος (Pentateukhos), שפירושו "חמשת הספרים". האסלאם מאמין שספר קודש אותו הוא מכנה 'תַּוְּרַאת' (توراة) אכן התגלה למשה הנביא, אבל שהטקסט שנמצא בידינו הוא גרסה מעוותת של המקור.
משרד התרבות של רוסיה
היסטוריה
המשרד הוקם לראשונה ב-1992 כיורש למשרד התרבות של ברית המועצות שהוקם ב-15 במרץ 1953 על בסיס הוועדה לענייני תרבות של הסובנרקום שהוקמה בינואר 1936.
בייקר (אי)
גאוגרפיה
ארצות הברית טוענת לשטח כלכלי טריטוריאלי של 370 ק"מ סביב האי.
משרד התרבות של רוסיה
היסטוריה
במתכונתו הנוכחית, המשרד הוקם ב-12 במאי 2008 על בסיס משרד התרבות ותקשורת ההמונים, שירש את משרד התרבות והתיירות.
בשנת 2015 חלק מסכמויות המשרד הועברו לסוכנות הפדרלית לענייני לאום החדש.
אביב
האָבִיב הוא אחת מארבע עונות השנה של האקלים הממוזג, ובה חל המעבר מהחורף לקיץ. האביב מאופיין בהתחממות מתונה של מזג האוויר ובפריחתם של מיני צמחים רבים. משום כך הוא מסמל פריחה והתחדשות.
הגדרה
ישנן הגדרות שונות לעונת האביב, אשר משתנות בהתאם לאקלים המקומי ולתרבות המקומית. ההגדרה המטאורולוגית קובעת כי האביב הוא התקופה שבין החודשים הקרים בשנה (החורף) לחודשים החמים בה (הקיץ). בחצי הכדור הצפוני תקופה זו חלה סביב החודשים מרץ, אפריל ומאי, ואילו בחצי הכדור הדרומי תקופה זו חלה סביב החודשים ספטמבר, אוקטובר ונובמבר.
ההגדרה האסטרונומית המערבית מגדירה את האביב על בסיס מיקום כדור הארץ ביחס לשמש, ולפיה האביב מתחיל בימי נקודת השוויון שבהם אורך היום שווה לאורך הלילה ונגמר בימי נקודת היפוך שבהם היום הוא הארוך ביותר בשנה. כך, בחצי הכדור הצפוני האביב מתחיל ב-20 במרץ ונגמר ב-21 ביוני, בעוד שבחצי הכדור הדרומי האביב מתחיל ב-22 בספטמבר ונגמר ב-21 בדצמבר. באסטרונומיה הסינית ובתרבויות נוספות, יום השוויון שממנו הימים הולכים ומתארכים חל דווקא באמצע עונת האביב.
מקור השם ושימושים לו
במקרא אין המילה "אביב" מציינת עונה מעונות השנה – שכן בארץ ישראל שתי עונות מובחנות, קיץ וחורף – אלא תבואה לפני גמר הבשלתה. פירוש הדבר הוא שחודש האביב, שבו מצווים בני ישראל לחוג את חג הפסח, הוא החודש שבו החיטה במצב אביב, קרי טרם גמר ההבשלה, אז צבעה ירוק וגרעיניה רכים. גם בלשונות השמיות האחרות, נקשר השורש א־ב־ב, המשותף בעברית גם למילה "אֵב" – צמח צעיר ורענן, למשמעויות של צמיחה.
"חודש האביב" מוזכר בארבעה מקומות בתורה בהקשר הזה. רש"י (שמות כג, טו) מפרש: "חדש האביב - שהתבואה מתמלאת בו באביה. אביב, לשון אב, בכור וראשון לבשל פירות". הרשב"ם לעומתו מפרש מלשון ביכור וראשית כמו "עודנו באִבּוֹ לא יקטף" ו"באִבֵּי הנחל". חכמי המשנה חלוקים עליו בפירוש השם, אך אין חולק שיש לשם קשר להיבט החקלאי.
בעברית של חכמי ספרד נוספה המשמעות המקובלת בימינו, שלפיה אביב היא עונה בין החורף לקיץ. בלשון חז"ל כונתה העונה תקופת ניסן ובלוח השנה במגילות קומראן כונתה קציר.