cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורי אגמון
ממבצע "שלום הגליל" עד 1989
בשנת 1984 הועלה לדרגת אל"ם והתמנה לראש תח"ש (תורת חיל שריון), במקביל נשא במינוי חירום מח"ט 330 (עוצבת אורנים). תפקיד זה מילא עד שנת 1986 עת עבר עם משפחתו לווירג'יניה בארצות הברית כדי לשמש נציג צבא היבשה בצבא ארצות הברית במשך שנה.
לאחר שובו מארצות הברית, מילא תפקיד מטה נוסף והחזיק במינוי חירום מח"ט מילואים 278 (עוצבת קרני האש). ב-1987 מונה למח"ט סדיר של חטיבה 500. בתקופת פיקודו עסקה החטיבה בפעילות בט"ש בלבנון, אחזקת קו ברמת הגולן ופעילות בשטחים. בסיום התפקיד בשנת 1989 עסק בתפקידי מטה שונים וכמינוי חירום מח"ט של עוצבת המילואים "הסוס הדוהר". באותה תקופה השלים לימודי תואר ראשון במדעי המדינה ומינהל ציבורי באוניברסיטת חיפה.
מפקד אוגדה
אגמון התמנה למפקד אוגדה 252 בדרגת תת-אלוף בשנת 1991. האוגדה החזיקה את קו הגבול המצרי מרצועת עזה ועד נחל שני מפני חדירות פח"ע ומבריחים. גדודי האוגדה נטלו חלק באירועי האינתיפאדה הראשונה במשימות בט"ש בשטחים. אגמון סיים את תפקידו בשנת 1994 והשתחרר בשנת 1995. לפני שחרורו השתתף בוועדות העבודה המשותפות עם נציגי הרשות הפלסטינית בעקבות הסכמי אוסלו.
אגמון שירת במילואים בתפקיד פיקודי בכיר במערך השדה.
איש עסקים וחקלאי
לאחר שחרורו מצה"ל, עסק זמן קצר בייעוץ ביטחוני. אריה פיינגולד, היזם והמייסד של חברת "מרקורי", שהכיר את אגמון היכרות מוקדמת, הציע לו להצטרף לחברה. לאחר זמן מה מונה למנכ"ל מרקורי עם אחריות כוללת על ישראל, אירופה ואסיה. הוא סיים את תפקידו ופרש מהחברה בשנת 2002. בשנה זאת, התמנה למנהל תשלובת התחמושת הכבדה במפעלי התעשייה הצבאית. בתפקיד זה יזם מספר יוזמות פיתוח שכחמש מהן מומשו ברבות השנים. בשנת 2004 פרש מניהול התשלובת ופנה לעסקים פרטיים, סייע בהקמה וייעוץ לחברות הזנק ועבר להתגורר במושב רמות נפתלי שבגליל. בבקעת קדש הסמוכה נטע במשותף עם רענן נעים כרם ענבי יין שמכר את תוצרתו מספר שנים ליקב בנימינה ולאחר מכן, למספר יקבי בוטיק.
בשנת 2008 מונה ליו"ר הדירקטוריון של מפעל להבות ייצור ומיגון. המפעל השייך לקיבוץ להבות הבשן מתכנן, מייצר ומשווק מערכות כיבוי אש. בשנת 2013 פרש ממשרה זו.
במחצית השנייה של 2013 הצטרף כנשיא החברה לחברת ההזנק "Typemock" המפתחת ומשווקת מערכות אוטומטיות לבדיקות יחידה בתוכנה.
בנוסף לעסקיו, מלמד אורי אגמון בהתנדבות במכינה קדם-צבאית גליל עליון.
אורי אגמון נשוי לאוריטל ואב לשלוש בנות. הוא מתגורר ברמות נפתלי. הוא ורעייתו הם מלאכי שביל ובעת שהיה חבר ועד המושב, יזם והקים בית עבור מטיילי שביל ישראל.
יעקב שמשוני
יעקב שמשוני (7 באפריל 1922 – 27 בינואר 2001) היה ראש מועצה הראשון של מועצת מרחבים, מייסד וראש ועד המתיישבים הראשון של העיירה אופקים, לפני שזו הוכרה כמועצה מקומית.
ראשית חייו
הוא למד בגימנסיה בקלוז', היה מנהיג תנועת "הנוער הציוני" בעיר מגוריו. בשנת 1941 עלה לארץ כחניך עליית הנוער. בשנת 1942 התגייס שמשוני לפלמ"ח. לאחר שנה נפצע באימונים והצטרף לחברת הכשרה בקיבוץ גניגר. בשנת 1946 ירד שמשוני לנגב, במסגרת מבצע: "11 הנקודות" ליישוב הנגב 1946, היה בין מייסדי קיבוץ אורים והיה יוזם ההצעה לקרוא לקיבוץ החדש בשם: "אורים".
קריירה
בשנים 1950–1951 היה מדריך במושב פדויים, שם התגורר באוהל במשך שנה. בשנת 1951 התמנה יעקב שמשוני לראש המועצה הראשון של מועצה אזורית מרחבים ואף הגה את סמל המועצה האזורית מרחבים. במסגרת תפקידו ייסד את "המרכז הכפרי האזורי", שלימים הפך לעיירה אופקים. יעקב ציין את החשיבות להקמת המרכז כדי לפתור את בעיית תעסוקתם של העולים שאינם עוסקים בחקלאות והציע להקים מרכז כפרי בו יתגוררו אנשים העוסקים במתן שירותים למושבי הסביבה. בשנת 1953 החלו לממש את תוכניתו. בשלב הראשון הוקמו שבעה צריפים אשר שימשו כתחנת טרקטורים וכמגורי עובדי התחנה ובני משפחותיהם.
במקביל הועברה תחנת הטרקטורים שהייתה חלק מ"המרכז הכפרי" לאשקלון, ושני בניינים קיבלו יעוד חדש: בנייני המועצה המקומית של אופקים. בליל 19 באפריל 1955 הגיעה קבוצת העולים הראשונה לאופקים כשהם מלווים בנציגי הקליטה של הסוכנות היהודית. העולים העייפים סירבו לרדת ולגור באופקים בשל השממה במקום, אך בסופו של דבר השתכנעו מדבריו של יעקב ונכנסו לצריפי המגורים.
שמשוני כיהן במשך שבע שנים כראש המועצה האזורית, אך סירב להיות ראש המועצה המקומית אופקים בטענה כי "אינני איש מפלגה".
חיים אישים
שמשוני נשא לאישה את עליזה. יחד אימצו שני ילדים, אורי וליאת. לאחר אימוץ הילדים שינה יעקב את שמו משמשון לשמשוני. עליזה נולדה בעיראק בשנת 1922 לרגינה וציון טופיק. היא לימדה בבית הספר "אשלים" שבאופקים במשך 34 שנים.
אוסאמו האיאישי
אוסאמו האיאישי (ביפנית; 早石 修 8 בינואר 1920 - 17 בדצמבר 2015) היה ביולוג יפני ופרופסור במכון אוסקה למדעי החיים, חתן פרס וולף.
האיאישי נולד בסטוקטון, קליפורניה שבארצות הברית. הוא השלים את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת אוסקה בשנת 1942. משנת 1942 עד 1952 עבד כחוקר במחלקה לבקטריולוגיה שבבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אוסקה. הוא קיבל דרגת פרופסור במספר אוניברסיטאות והוא עומד בראש חבר הנאמנים של מכון אוסקה למדעי החיים.
האיאישי נודע בשל גילויו את האוקסיגנאזות, אנזימים נפוצים בטבע, המייצגים קבוצה מיוחדת של אנזימי נשימה אשר מזרזים החדרה ישירה של חמצן מולקולרי לתוך המצע שעליו הם פועלים. לפני גילוי האוקסיגנזות בידי האיאישי בשנת 1955, הייתה ידועה רק תאוריית הדהידרוגנציה שהציע היינריך אוטו וילנד בשנת 1920 כמנגנון חמצון ביולוגי. על מחקרו זה זכה בפרס וולף לרפואה בשנת 1986.
נפטר ב-17 בדצמבר 2015, בגיל 95.
מתחם רשות השידור בתל אביב
מתחם רשות השידור בתל אביב היה מתחם בו שכנו אולפני רשות השידור. המתחם שכן בדרום־מערב המושבה שרונה.
ראשית המתחם
ככל הנראה, המבנה הראשון שהוקם במתחם היה בית באר שהיה חלק ממכלול של בארות אשר שימשו את ענף הפרדסנות שהתפתח באזור יפו כבר במחצית השנייה של המאה ה-19.
ב-1880 הגיעה לאזור המתחם משפחה, משפחת ליפמן אשר הקימה במקום את אחוזת המשפחה שהייתה מועצבת בסגנון טמפלרי שהיה עשוי מגג עץ ומקירות של לבני כורכר, בסמוך לבית בנתה המשפחה חווה גדולה.
בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 שיפצה המשפחה את הבית והוסיפה לו אגף רחב ממדים ממערב שהיה בסגנון בינלאומי. אך המזל לא האיר פנים למשפחת לימפן וב-1941 גורשו בני המשפחה על ידי הבריטים לאוסטרליה וזאת כחלק מהמאבק המקומי שניהלו הבריטים במלחמת העולם השנייה, לאחר גירוש בני המשפחה הוסבה החווה למרפאה אשר שירתה את תחנת המשטרה של שרונה.
הקמת אולפני קול ישראל ורשות השידור
עם הקמת מדינת ישראל וסיום המנדט הבריטי עלה הצורך בהקמת מתחם נוסף לתחנת הרדיו הממלכתית של ישראל, קול ישראל והוחלט להקים את תחנת השידור בבית ליפמן, עם חלוף השנים הוקמו אולפנים נוספים בבתי המשק של חווק ליפמן ואף בשנות ה-70 הוקם מבנה שיהיה מותאם במיוחד לשידורים.
בשנות ה-60 הוקמו רשות השידור והטלוויזיה הישראלית (אשר לימים תקרא "הערוץ הראשון") ולכן גם אולפני רשות השידור נבנו במתחם. פונקציות הטלוויזיה התרכזו בעיקר בחלק המזרחי של המתחם, במקום בו היו בתי הצאצאים של משפחת ליפמן ובהמשך גם הוקמו מבנים נוספים, כגון אולפן טלוויזיה רחב יותר, אולפן ראיונות ומבני משרדים.
האולפנים במקום נשאו לעיתים קרובות שמות של שדרנים, מוזיקאים ועוד (אולפן 9 שימש את רשת א' נקרא על שם החידונאי שמואל רוזן, אולפן 5 ששימש את רשת ג' נקרא על שם אהוד מנור).
באולפן 3 (אשר שימש את רשת ב') הותקנה במלחמת המפרץ מערכת לסינון אוויר כדי למגנו מפני התקפות אב"כ.
תוכנית "תא/ 3000 – דרום הקריה" ופינוי המתחם
עם חלוף השנים הועלו כמה תוכניות על גורל המבנים בכל אזור השרונה, אשר דנו אילו מבנים לשמר ואילו להרוס, אחת מהתוכניות הבולטות היו התוכנית "תא/ 3000 – דרום הקריה" אשר אושרה ב-2004 וזאת לאחר מאבק של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אשר ריכך את ההחלטה להריסת המבנים והביא לכך שהם ישומרו באופן חלקי ביחד עם חלק ניכר ממבני הטמפלריים בשרונה ובניית פארק אורבני בניהם, בין המבנים שהוקמו כחלק מהתוכנית היו שרונה מרקט, מגדל עזריאלי שרונה ומגדלי גינדי שרונה.
במתחם של שידורי הטלוויזיה של רשות השידור הוגדרו רק שני מבנים לשימור, אך גם הם ישכנו בצפיפות למגדלים שיוקמו במקום ולכן נהרס אולפן הטלוויזיה הגדול של המתחם וכן הגינה המרווחת שישבה בסמוך לאולפן, עוד מבנה שנהרס כחלק מהתוכנית היה בריכת המים של החווה שבמקומה הוקמה מנהרה לכלי רכב שמקשרת את רחוב לאונרדו דה וינצ'י לכביש התת-קרקעי הסובב את שרונה, דרך אריה לובה אליאב.
ביולי 2015 רשות מקרקעי ישראל פרסמה מכרזים למכירת קרקעות ל-4 מגדלים שיוקמו במקום האולפנים, שנה וחצי לאחר מכן פורסם כי קבוצת הרכישה של מוטי פלד שנקראה "מינהל המגורים של ישראל" זכתה במכרז ותשלם עליו כ-1.06 מיליארד שקל (סכום זה הוא הגבוה ביותר ששולם אי פעם במכרז על קרקע בבעלות המדינה בישראל), על פי התכנון הפרויקט כולל כ-400 יחידות דיור וכן שטחי משרדים ומסחר בשלושה מגדלי מגורים בני 37 קומות שבכניסה עליהם יוקם מתחם מסחרי עם בתי קפה שמעליו יהיה מרכז עסקים.
באוקטובר 2017 הושלמה מכירת מתחם רשות השידור בשרונה, עסקת הרכשה התבצעה רק שקבוצת מינהל מגורים ישראל הצליחה לגייס את הסכום הדרוש לביצוע העסקה וזאת לאחר הלוואה שקיבלה מקרן ילין-לפידות.
עם זאת בסופו של דבר חברת מינהל מגורים ישראל לא תנהל את הפרויקט וזאת לאחר שהקבוצה שיווקה את הדירות בפרויקט במחירים נמוכים ואף לא ריאליים, בעקבות כך בחברת קבוצת הרכישה של הפרויקט "יונייטד שרונה" בקבוצת ב.ס.ר שתנהל את הפרויקט במקומה.
ב-11 בינואר 2019 החלו עבודות ההריסה של המתחם וזאת במסגרת עבודות דיפון וחפירה של פרויקט המגורים.
בנובמבר 2019 אישרה ממשלת ישראל את יוזמתם של שר המדע והטכנולוגיה, אופיר אקוניס והשר לענייני ירושלים ומורשת, זאב אלקין, שמטרתה היא להקים מוזיאון שיהווה מרכז מורשת להיסטוריה התקשורתית של מדינת ישראל, על פי התכנון המוזיאון יציג חפצים ואירועים היסטוריים בהם העתק של האולפן שבו הוקלט הנאום המגומגם, אוסף תקליטים מיוחד של טוני פיין, מערכת ההפעלה של תוכנית הרדיו "שירים ושערים", קטעי וידאו שסיפקה לשכת העיתונות הממשלתית, הדמיה של תוכניות רדיו מאולפני קול ישראל שישומרו באופן מלא ועוד מגוון מוצגים. עלות הקמת המוזיאון הוערכה בכ-12 מיליון שקל.
גביע קון סמיית'
גביע קון סמיית' (באנגלית: The Conn Smythe Trophy) הוא גביע המוענק מדי שנה, מאז 1965, ל-MVP של הפלייאוף בליגת ה-NHL.
הגביע נתרם על ידי טורונטו מייפל ליפס וקרוי על שם קון סמיית', שהיה בעלי הקבוצה מ-1927 עד 1961, ולפרקים גם המנכ"ל שלה ומאמנה. סמיית' היה גם ההוגה והיוזם של בניית מייפל ליף גארדנס, האולם הביתי ששימש את הקבוצה מפתיחתו ב-1931 ועד 1999.
את הגביע מעטר דגם של מייפל ליף גארדנס, כשמעליו חצי עלה של עץ אדר.
ג'יימס מקארתי
ג'יימס מקארתי (באנגלית: James McCarthy; נולד ב-12 בנובמבר 1990 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי-אירי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלטיק.
המילטון אקדמיקל
מקארתי נולד בגלאזגו שבסקוטלנד. בשנת 2006 עלה לקבוצה הבוגרת של המילטון אקדמיקל, וב-30 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק ליגה נגד קווין אוף דה סאות'. ב-6 בינואר 2007, בגיל 16 ו-55 ימים הבקיע מקארתי את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק במסגרת הגביע הסקוטי נגד ליווינגסטון, והפך לשחקן הצעיר ביותר שמבקיע שער בהיסטוריה של המילטון אקדמיקל.
ב-17 במאי 2008, לאחר עונה בה העפיל המועדון לליגה הראשונה, חתם מקארתי על חוזה ל-3 שנים במועדון. בעונת זכה בתואר השחקן הצעיר של העונה בליגה.
ויגאן את'לטיק
ב-16 ביולי 2009 אישרה המילטון אקדמיקל הצעה על מקארתי מויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג, ו-5 ימים לאחר מכן הוא השלים את המעבר וחתם על חוזה ל-5 שנים. ב-22 באוגוסט ערך מקארתי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 בהפסד 0–5 למנצ'סטר יונייטד במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-2 בינואר 2010 הבקיע מקארתי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-63 בניצחון 1–4 על האל סיטי במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע האנגלי. ב-16 בינואר 2010 הבקיע מקארתי את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, שער בדקה ה-60 בניצחון 0–2 על וולברהמפטון וונדררס במסגרת המחזור ה-22.
את עונת פתח מקארתי באופן מרשים, אך ב-23 באוקטובר 2010 נפצע במשחק ליגה מול בולטון וונדררס והושבת לשלושה חודשים. ב-25 בינואר 2011 חזר מקארתי למגרשים והבקיע שער במשחק ליגה נגד אסטון וילה.
אברטון
ב-2 בספטמבר 2013 עבר מקארתי לאברטון מהפרמייר ליג בעקבות מאמנו בויגאן את'לטיק, רוברטו מרטינס, וחתם על חוזה לטווח ארוך בעסקה ששווייה 13 מיליון ליש"ט. ב-14 בספטמבר 2013 ערך מקארתי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בניצחון 0–1 על צ'לסי במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-11 במאי 2014 הבקיע מקארתי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה התשיעית בניצחון 0–2 על האל סיטי במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בליגה. בעונתו הראשונה במועדון, בה השיגה אברטון 72 נקודות בליגה, שיא מועדון, היה מקארתי לשחקן מפתח.
בינואר 2018 שבר מקארתי את רגלו כאשר ניסה לחסום את בעיטתו של החלוץ היריב סלומון רונדון. בשל פציעה זו נעדר ממשחק במשך כמעט שנה.
קריסטל פאלאס
ב-7 באוגוסט 2019 לאחר שש שנים באברטון חתם מקארתי בקריסטל פאלאס.
סלטיק
ב-3 באוגוסט 2021 חתם לארבע שנים בסלטיק.
קריירה בינלאומית
בגיל 16 נענה מקארתי להזמנה לייצג את אירלנד בזירה הבינלאומית, אפשרות לה זכה בשל קשרים משפחתיים למדינה. הוא שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אירלנד.
בחודש פברואר 2010 זומן מקארתי לראשונה לנבחרת אירלנד הבוגרת למשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל. ב-2 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 באותו משחק, בו הפסידה נבחרת אירלנד בתוצאה 0–2. בהמשך, לא נכלל מקארתי בסגל הנבחרת למשחק במסגרת גביע האומות  נגד נבחרת ויילס, מה שהוביל לשמועות לפיהן יחליט מקארתי לשחק בנבחרת סקוטלנד, שכן הופעותיו בנבחרות הצעירות של אירלנד או במשחק ידידות בנבחרת הבוגרת אינן מספיקות לכך שיחויב לשחק בנבחרת אירלנד לעד.
בחודש מרץ 2011 נפתרה הבעיה, כאשר נענה מקארתי לזימון למשחקה של נבחרת אירלנד מול נבחרת מקדוניה במסגרת מוקדמות יורו 2012. באותו משחק נכנס כמחליף במקומו של רובי קין וערך את הופעת הבכורה התחרותית שלו.
מקארתי שיחק בתשעה מתוך עשרת המשחקים של נבחרת אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016, טורניר אליו לא העפילה הנבחרת.
ויטאלי מוטקו
ויטאלי לאונטייביץ' מוטקו (ברוסית: Виталий Леонтьевич Мутко; נולד ב-8 בדצמבר 1958 במחוז קרסנודאר) הוא מדינאי רוסי, סגן ראש ממשלת רוסיה מה-19 באוקטובר 2016, במשך כשנה היה אחראי לענייני ספורט ובשנים 2018-2020 הופקד על ענייני הבנייה במדינה. לאחר התפטרות ממשלת מדבדב השנייה וכינון ממשלת מישוסטין שוחרר מתפקידו ופוטר מהממשלה.
כיהן כשר הספורט בשנים 2008–2016. נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית בשנים 2005–2009 ובשנים 2015–2017. בשנים 2003–2008 הוא היה סנאטור במועצת הפדרציה של רוסיה מטעם סנקט פטרבורג. קודם לכן היה נשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג (1995 - 2003).
השכלתו
ויטאלי מוטקו רכש את השכלתו המקצועית במכון מקצועי כמומחה למנועים בעיר פטרוקרפוסט הסמוכה למבצר שליסלבורג שבמחוז לנינגרד וכן השתלם גם במכון הלנינגרדי לנהרות.
בבגרותו כיהן כיו"ר המועצה האזורית של רובע קירוב בלנינגרד ולמד במקביל במכון הלנינגרדי לתחבורת ימים והתמחה כמהנדס מכונאי בכלי שיט, לימודים אותם השלים בשנת 1987. הוא גם סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג במקביל לעבודתו כנשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ב-1999.
ביוני 2006 השלים דוקטורט באוניברסיטת סנקט פטרבורג הממלכתית לכלכלה ופיננסים וכתב עבודה על השפעתם ויחסם של הרגולטורים על כלכלת השוק בתחום הספורט, זאת במקביל לעבודתו כנשיא ההתאחדות לכדורגל.
פעילות פוליטית
בצעירותו מוטקו היה מזכיר הקומסומול והיה חבר המפלגה הקומוניסטית משנת 1980 ועד לפירוקה בשנת 1991.
בשנות ה-80 הוא היה חבר במועצת רובע קירוב בלנינגרד ובשנים 1983–1991 היה יושב ראש ועד הפועל של רובע קירוב בלנינגרד.
בשנת 1990 נבחר כחבר המועצה האזורית של הרובע והיה ראש המועצה עד שנת 1992.
ב-1992 מונה לסגן ראש עיריית סנקט פטרבורג וראש הוועדה לענייני רווחה. בתקופת כהונתו של אנטולי סובצ'אק היו לו יחסים טובים עמו ולאחר הפסדו של האחרון בבחירות למושל העיר התמקד בתחום הספורטיבי והתמנה לנשיא מועדון הכדורגל זניט.
פעילותו בתחום הספורט
מוטקו כיהן בשנות ה-90 כנשיא התאחדות הכדורגל של סנקט פטרבורג והיה ממארגני משחקי הרצון הטוב בשנת 1994.
בשנת 1995 מוטקו התמנה לנשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, תפקיד אותו מילא עד שנת 2003.
באוגוסט 2001 הוא היה מיוזמי הקמת הפרמייר ליג הרוסי במתכונת מודרנית והיה לנשיא הליגה. ב-2 באפריל 2005 הוא מונה לנשיא התאחדות הכדורגל ברוב של 96 מתוך 99 חברי ההנהלה ובתקופתו גדל תקציב ההתאחדות והוא זה שפעל למנות את חוס הידינק למאמן נבחרת רוסיה בכדורגל.
ב-2006 נבחר לחבר הוועדה הטכנית והפיתוח של פיפ"א (Technical and Development Committee).
ב-12 במאי 2008 בתקופת ממשלת פוטין השנייה הוקם משרד הספורט, התיירות והנוער ומוטקו מונה לשר הממונה.
בדצמבר 2010 תואר בתקשורת כאחד מחברי המשלחת לבחירת מארחת מונדיאל 2018, כשלבסוף פיפ"א החליטה להעניק לרוסיה את אירוח מונדיאל 2018. במעמד הצגת המועמדות הרוסית נאם מוטקו בציריך, בפני חברי הנהלת פיפ"א באנגלית במבטא רוסי כבד מאוד, במהלך הנאום אמר מוטקו "יש לנו כבישים גרועים, מעט בתי מלון, תשתיות חלשות, אך אנו משתדלים"
ביולי 2015 ראש הוועדה האולימפית של רוסיה, אלכסנדר ז'וקוב וראש סגל הקרמלין סרגיי איבנוב הציעו את ויטאלי מוטקו כמועמד ליושב ראש התאחדות הכדורגל הרוסית והוא נבחר בספטמבר 2015 לתקופת כהונה של שנה. ב-24 בספטמבר 2016 נבחר שוב לתקופת כהונה בת 4 שנים, ברם בדצמבר 2017 הודיע כי ישהה את פעילותו בהתאחדות ולממלא מקומו מונה מנכ"ל ההתאחדות, אלכסנדר אלאייב.
ביקורת
ויטאלי מוטקו ספג ביקורת על התנהלות מושחתת או לא מקצועית; בזמן אולימפיאדת ונקובר (2010) הוא התלווה לנבחרת הרוסית. מאוחר יותר לשכת החשבון הרוסית, האחראית לפיקוח על התקציב וההוצאות הכספיות של המדינה, ביקרה את ההוצאות המופרזות של 97 ארוחות בזמן שהנבחרת שהתה בקנדה במשך 20 יום בלבד כשעלות הארוחות הגיעו לכדי 4,500 דולרים. על פי הדו"ח מטעמה, עלות שהות לילית בודדת של השר הגיעה לסכום של 1,499 דולרים ללילה. בריאיון לעיתון "ודומוסטי" הגיב מוטקו: "מדוע אלה שרוצים להאשים אותי אינם מתעניינים בהוצאותיו הכספיות של שר הספורט הצרפתי?"
ב-9 בנובמבר 2015 ועדה עצמאית של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט האשימה את מוטקו במעורבות בשיטת סימום מאורגנת של ספורטאים רוסים. ראש הוועדה, דיק פאוהד טען כי בלתי אפשרי עבור מוטקו לא להיות מודע לכך. ואם היה מודע לכך סימן שהיה מעורב בעניין. הסוכנות אף ביקרה את ההשפעה שהייתה למוטקו על הסוכנות הרוסית נגד סמים בספורט (RUSADA), שאמורה להיות סוכנות עצמאית הפועלת הרחק מהשפעת הממשלה.
משפחתו
ויטאלי נשוי לטטיאנה איוואנובנה ולזוג 2 בנות: ילנה (ילידת 1977) ומריה (ילידת 1985).
Rockstar (אלבום של דולי פרטון)
Rockstar (בעברית: רוקסטאר) הוא אלבום האולפן ה-53 של הזמרת-יוצרת האמריקאית דולי פרטון. האלבום ייצא לאור ב-17 בנובמבר 2023, על ידי חברות התקליטים ביג משין רקורדס ובטרפליי רקורדס. האלבום הוא פרויקט שיתופי עם מגוון מוזיקאים מז'אנר רוק, המסמן את הגיחה הראשונה של פרטון לז'אנר הרוק.
רקע והכרזה
במהלך בשנת 2022, פרטון הייתה מועמדת היכל התהילה של הרוק אנד רול אך היא סירבה בתחילה לקבל את הכבוד מכיוון שמבצעת שירים אך ורק בסגנון מוזיקת קאנטרי ולא במוזיקת רוק. בתגובה, פרטון הצהירה על כוונתה להקליט אלבום מיוחד בסגנון רוק עם שלל אורחים מוזיקליים מהז'אנר הזה כדי להצדיק את שילובה בהיכל התהילה. פרטון ביצעה את השיר "Rockin'", שיר מקורי, בטקס החניכה להיכל התהילה.
פרטון סיפרה שהצלחיה להשיג מספר גדול של משתפי פעולה במהלך מספר חודשים והכריזה, כולל כמה מהאמנים שאיתם הופיעה בטקס היכל התהילה, כמו פט בנאטר, ניל חיראלדו, סיימון לה-בון ורוב הלפורד, ואורחים נוספים כמו פינק, ברנדי קרלייל ושריל קרואו. פרטון הכריזה רשמית על ההקלטה במהלך שהתארחה בתוכנית "The Tonight Show עם ג'ימי פאלון" ב-30 בנובמבר. ב-31 בדצמבר, טרם חשיפת רשימת הרצועות הרשמית של האלבום, פרטון ביצעה את השיר "Wrecking Ball" עם בתה הסנדקית מיילי סיירוס בהופעה משותפת לסילבסטר הנקראת "Miley's New Year's Eve Party".
ב-17 בינואר 2023, פרטון התארחה בתוכנית האירוח "The View" במהלכה חשפה שתוציא את אלבומה ה-53 הנקרא Rockstar. והשמיעה בבוכרה את הסינגל המוביל "World on Fire". ביום צאתו ביצעה פרטון בהשמעת בכורה את הסינגל בטקס פרסי האקדמיה ה-58 למוזיקה בקאנטרי.
כוחך הרם
כוחך הרם הוא שיר של אהובה עוזרי, שנכלל באלבום הבכורה שלה, "היכן החייל", שיצא לאור ב־1975. בדצמבר 2020 חידשה יובל דיין את השיר, שיצא לאור כשיר הנושא של הסרט התיעודי על חייה של עוזרי "צלצולי פעמונים".
רקע
השיר הוא שיר הנושא של סרטו של הבמאי עופר פנחסוב "אהובה עוזרי: צלצולי פעמונים", המתאר את חייה של עוזרי. הסרט זכה בפרס המוזיקה בפסטיבל הקולנוע ה־37 ירושלים. השיר נכלל במקור באלבום הבכורה של עוזרי, "היכן החייל" שיצא ב־1975 (כמה משירי האלבום נכתבו כבר שמונה שנים קודם לכן, כתוצאה מרשמיה של עוזרי בת ה־17 ממלחמת ששת הימים, שחברים שגדלה איתם נפגעו בה. שירים אחרים בו נכתבו על רקע מלחמת יום הכיפורים). פנחסוב תיאר את השיר במילים:.
בשנותיה האחרונות עוזרי שיתפה פעולה עם כמה מוזיקאים ישראלים, בהם יובל דיין. דיין סיפרה על החידוש:
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של 3.5 מתוך 5. הוא כתב שדיין התאימה בו את עצמה למנעד וההבעה של "נוסח התפילה" של "הזמרת-יוצרת המופלאה" עוזרי, אך לדבריו סגנון זה אינו מתאים לדיין, ו. אוראל סבג מעכשיו 14 תיאר את החידוש במילים ו לשירה "המרגש" של עוזרי, וייחל לכך ש. במעריב אונליין תואר השיר כ לעוזרי. כן נכתב שהביצוע הוא.
אלק
אלק (פולנית: Ełk; גרמנית: Lyck; פרוסית: Luks) היא עיר בצפון-מזרח פולין.
היסטוריה
העיר, ככל האזור, נשלטה על ידי ממלכת פרוסיה ובהמשך על ידי האימפריה הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית, עד מחצית המאה ה-20. רוב התושבים ראו עצמם כגרמנים, והשפה המדוברת באזור הייתה גרמנית. בעקבות הפסד גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, בוטלה מדינת פרוסיה, גבולות פולין הורחבו והיא קיבלה את השליטה באזור. תושבי האזור הגרמנים גורשו. הפולנים, שהיוו קודם מיעוט, קיבלו עידוד לבוא להתיישב באזור בהמוניהם. חלק באו מווילנה וממרכז פולין; ורובם, כולל מספר קטן של אוקראינים, באו משטחי פולין במזרח, שסופחו לברית המועצות בקו קרזון. עם המעבר לשליטת פולין, שונה שם העיר מליק לאלק.
אטימולוגיה
שמה של אלק עבר כמה גלגולים. שמה הגרמני של העיר היא ליק (Lyck), לגבי המקור יש שתי תאוריות. לפי תאוריה ראשונה זה גלגול של שמה הפרוסי של אלק, Lucks (מהמילה luka, נופריים); לפי תאוריה אחרת מקור השם מהמילה הפולנית łęg, אחו.
קהילה יהודית
יהודים ראשונים התיישבו באלק בשנת 1707. בשנת 1840 היו העיר 90 יהודים ובשנת 1847 הוקם בית כנסת.
בשנת 1905 בעיר התגוררו 365 יהודים. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, חיי היהודים בעיר היו קשים. רובם ברחו והיתר מצאו את מותם.
אובידיוס
פּוּבְּלִיוּס אוֹבִידִיוּס נָאסוֹ (בלטינית: Publius Ovidius Naso; 20 או 21 במרץ 43 לפנה"ס – 17 לספירה) היה משורר רומי, שחי ופעל בימי שלטונו של הקיסר אוגוסטוס. אובידיוס היה בן תקופתם הצעיר של המשוררים ורגיליוס והורטיוס ולרוב נחשב, יחד עמם, כאחד משלושת המשוררים הקאנוניים של השירה הלטינית. שלא כקודמיו, אובידיוס לא כתב סיפורים אפיים, אלא הציע את סיפור תולדות העולם מבריאתו ועד ימיו, בשילוב מיתולוגיות ואגדות מהמסורת היוונית והרומאית.
רוב המידע על אודות חייו של המשורר ידוע מהשירים שכתב בעצמו. הואיל ואין עדות ביוגרפית חיצונית אודותיו, כמו על המשוררים ורגיליוס, הורטיוס וטיבולוס, קשה לעיתים לדעת מה מדברי אובידיוס המתייחסים לעצמו מבוססים על עובדות, ומה מדבריו מתייחסים לדמותו הספרותית.
אובידיוס היה בן למשפחת פרשים אמידה. אביו דאג להשכלת שני בניו, אובידיוס ואחיו הגדול ממנו בשנה אחת. הוא התחנך ברומא, ויצא לסיור לימודי ביוון ולאחר מכן באסיה הקטנה ובסיציליה. בשנת 8 לספירה הוגלה אובידיוס על ידי אוגוסטוס לטומיס, (קונסטנצה המודרנית שברומניה) שבאזור הים השחור, מסיבות מסתוריות, שאובידיוס עצמו הגדיר כ"שיר וטעות" (carmen et error).
ימי שלטונו של אוגוסטוס ידועים כיום כתור-הזהב של הספרות והאמנות הלטינית, בתחום השירה במיוחד, ואכן שירתו של אובידיוס תרמה רבות לשגשוג האמנותי של אותה עת. יצירתו הידועה ביותר כיום היא כנראה "מטמורפוזות" ("גלגולי צורות" לפי דיקמן), אשר הותירה את חותמה בתקופות מאוחרות יותר במדיות אמנותיות שונות. שירתו זכתה לאין ספור גרסאות, תרגומים, עיבודים ודימויים ויזואליים, החל מהעת העתיקה המאוחרת, עבור דרך ימי הביניים, הרנסאנס, והבארוק, וכלה בתקופה המודרנית ועד ימינו אנו.
ילדותו ונעוריו
אובידיוס נולד בסולמו (סולמונה  המודרנית שבמחוז אברוצו שבמרכז איטליה) למשפחה ממעמד הפרשים. בחיבורו "תוגות", וכן בחיבוריו "האהבות" (Amores) ו"מכתבים מפונטוס" , שם דגש רב על ייחוס משפחתו. אובידיוס הדגיש שמשפחתו השתייכה למעמד הפרשים במשך דורות רבים, טענה שכנראה אינה נכונה מכיוון שאזרחי סולמו זכו באזרחות הרומית רק במאה הראשונה לפני הספירה. למרות חיבתו של אובידיוס לשירה ולחיי הרוח, הוריו רצו להבטיח לבנם עתיד מבוסס במנגנון השלטון. לדבריו הוא התחנך ברומא, למד אצל טובי מומחי הנאום הרומים, ושמע, בין היתר, את שיעוריהם של מרקוס פורקיוס לאטרו וארליוס פוסקוס. בשנת 27 לפני הספירה, ביום הולדתו ה-16, לבש במצוות אביו טוניקת שרד המזהה אדם צעיר עם המשפחה הסנאטורית והחל בקריירה ציבורית. למרות שאיפותיהם של הוריו, שדחפו אותו לתפקידים ציבוריים שונים, לא השקיע אובידיוס בקריירה הפוליטית שיועדה לו והעדיף לדבוק בכתיבה ובפואטיקה לאחר קריירה פוליטית קצרה.
קריירה פוליטית
אובידיוס סיפר כי החל את דרכו הפוליטית במועצת השלושה (tresviri), אחד מהתפקידים המינוריים שמהם ניתן להמשיך לקריירה סנאטוריאלית, אך לא סיפר אם היה אחד משלושת האחראים על המטבעה (tresviri monetales), או על ענישת עבריינים ושמירת הסדר הציבורי (tresviri capitales). סביר יותר שאובידיוס אייש את התפקיד השני, כיוון שהתפקיד הראשון היה שמור בעיקר לבני סנאטורים, בעוד שהתפקיד השני יועד יותר למתחילים בתחום הציבורי. לאחר שסיים את תפקידו, שב אובידיוס למעמדו המקורי כפרש. הוא טען שאינו כשיר פיזית או מנטלית למתחים הנלווים לקריירה בסנאט. בהמשך כיהן אובידיוס שוב באחד התפקידים המינוריים של מגיסטראטים בעיר, הפעם כשופט במועצת העשרה. מגיל 25 עד 30, כאשר הוגלה לטומיס, הופיע אובידיוס גם בבית המשפט, בעיקר בתביעות פרטיות.
קריירה כמשורר
בניגוד לרצון הוריו ולמרות תפקידיו השונים בפוליטיקה ובחיים הציבוריים, בחר אובידיוס להתרחק מהשדה הפוליטי והקדיש את רוב עתותיו לעולם השירה. הוא לא נהה אחר החוגים הרשמיים של ורגיליוס וחבריו, שהיו לדעתו קרובים מדי לשלטון. קאטולוס, שמת לפני שאובידיוס נולד, היה קרוב יותר ללבו. בנוסף הוא התחבר עם טיבולוס ופרופרטיוס.
קשה לתארך את עבודותיו בסדר כרונולוגי, אך הקריירה שלו כמשורר נחלקת לשלוש תקופות עיקריות. התקופה הראשונה, מאמצע שנות ה-20 לפני הספירה עד לשנת 2 לספירה, כוללת את יצירות הבכורה הספרותיות שלו: "האהבות" (Amores), "הגיבורות" (Heroides), הטרגדיה האבודה של מדיאה, "אמנות האהבה" (Ars Amatoria), היצירה השמורה בחלקה "תמרוקי הנשים" שממנה נשמרו רק כמאה שורות, ו"רפואות האהבה". התקופה השנייה שהייתה הקצרה ביותר, משנת 2 לספירה ועד לפני 8 לספירה, הוקדשה לשתי יצירות גדולות: "גלגולי צורות" או ה"מטמורפוזות" (Metamorphoses), וה"פסטיבלים" (Fasti). תקופה זו תמה כאשר אוגוסטוס הגלה את אובידיוס לטומיס. בשנות הגלות, 8 עד 17 או 18 לספירה, כתב אובידיוס חמישה ספרים של ה"תוגות" (Tristia), ארבעה ספרים של "מכתבים מפונטוס", הפואמה היחידה "איביס", וכנראה מכתב כפול של ה'גיבורות'.
כאשר נשלח לאובידיוס לגלות הוא היה בפסגת הקריירה שלו. "מטמורפוזות" זכה להצלחה ומעמדו הכלכלי היה איתן. היה בחזקתו בית-עיר על או ליד הקפיטוליום, וילה על ההרים מצפון לרומא, ואחוזה משפחתית ליד סולמו. אשתו השלישית עזרה בהידוק קשריו עם האריסטוקרטיה הרומית. לפי דבריו, המוניטין שלו בתחום השירה כבר הגיע לרמה של המשוררים הגדולים בני זמנו.
הגלות לטומיס
במחצית השנייה של שנת 8 לספירה, כאשר אובידיוס הגיע לגיל 50, הוא הוגלה במפתיע על ידי אוגוסטוס מרומא לעיר טומיס, הנמצאת באזור הים השחור סמוך לשפך הדנובה. הסיבות להגלייתו נשארו בגדר תעלומה, והמידע היחיד והמצומצם שיש בנושא מגיע מיצירתו "תוגות" שבה הוא מציין את גזירת הגלות שנכפתה עליו כתוצאה מ"שגיאה ושיר" (carmen et error), מבלי להעניק לקורא פרשנות לדבריו. אף על פי שאובידיוס כנראה הועמד למשפט על ידי אוגוסטוס, אשר הוביל לגלותו, כחלק מהכוח השיפוטי של הקיסר, אובידיוס אינו מזכיר נושא זה כלל, אלא רק את הסיבות לכך ואת העובדה שהוא הוגלה. השערות רבות עלו לגבי השיר שאובידיוס מעלה כטיעון להגלייתו, ורוב החוקרים מסכימים שכנראה מדובר בחיבורו "אמנות האהבה", שבו הוא מתייחס לפשע הבגידה, החמור והחתרני על פי תפיסת שלטונו של אוגוסטוס. ייתכן כי יש קשר לחוקי יוליה משנת 18 לפני הספירה, שקידמו את הנישואים המונוגמיים.
אובידיוס מתייחס ל"טעות" כאל מעשה גרוע יותר מרצח, ושהיה חמור הרבה יותר מהשיר עצמו. למרות זאת, הוא טוען שהטעות הזאת הייתה אכן טעות ולא מעשה פשע מכוון, ומודה שהוא היה עד לעבירה של אחר. תאוריה אחת לעניין הטעות היא קשר לנכדתו של אוגוסטוס, יוליה הצעירה, אשר נשלחה לגלות בגלל ניאוף, גם סביב שנת 8 לספירה. קשה להבין מדוע אובידיוס היה מקושר לסיפור הזה, איש בן 50, שהיה נאמן לאשתו לפי כתביו. קשה לטעון שבאמת היה קשר בין השניים. לא משנה אם אובידיוס ביצע את הפשע או היה עד לכך, אוגוסטוס כנראה ראה בזה כפגיעה אישית בו.
אוגוסטוס הוציא הודעה פומבית לסילוקו של אובידיוס, והוציא מהספריות הציבוריות את חיבורו אמנות האהבה וייתכן שיצירות נוספות. הוא הרשה לו להחזיק במעמד האזרחי שלו וברכושו. למרות זאת, אובידיוס מתלונן בכתביו על המקום המרוחק אליו הוגלה, ומעיד שאף אחד אף פעם לא הוגלה למקום כל כך רחוק כמוהו. בדצמבר של אותה שנה, עזב אובידיוס את אשתו והשאיר אותה כשומרת על נכסיו, והחל במסעו לטומיס.
בגלותו כתב אובידיוס חיבורים רבים. במהלך שמונה או תשע השנים שבהן היה בגלות הוא כתב את שני החיבורים ששופכים אור בצורה מקיפה על חייו: "תוגות" ו"מכתבים מפונטוס". שני החיבורים מתוארכים לשנים 9–12 לספירה בערך, מציגים את הייאוש והעצבות של המשורר לאחר גלותו ואת הציפייה לחזרתו מהגלות. הוא כתב באותה תקופה גם את חיבורו "איביס", ושני חיבורים נוספים המוקדשים לבית האימפריאלי. כמו כן הוא התחיל לעבוד מחדש על הפסטיבלים. למרות גלותו למקום המרוחק, הצליח אובידיוס לשמור על פרסומו הספרותי ברומא. הוא מעיד במספר מקומות שהוא שלח את כתביו לפרסום ברומא וטען שאכן הם פורסמו ונפוצו ברחבי הציבור הרומי. אפשר להניח שאשתו ועוד כמה ממכריו עזרו לו לפרסם את כתביו כאשר היה בגלות. בנוסף לכך, אדם בשם ברוטוס אשר קיבל שניים מהמכתבים מפונטוס, 1.1 ו-3.9, נחשב למוציא לאור שלו, ואדם אנונימי שמוזכר ב"תוגות" 3.14 כנראה היה מוכר הספרים שלו.
אובידיוס בסופו של דבר הסתגל לגלות, למרות תלונותיו הרבות על תנאי חייו הקשים. הוא למד את שפת הגתים, שפת האוכלוסייה המקומית, וכנראה גם חיבר בלשונם איגרת לכבוד משפחת אוגוסטוס ובני משפחתו. יצירה זו לא נשתמרה.
חייו האישיים ומותו
אובידיוס התחתן שלוש פעמים והתגרש פעמיים. אשתו השלישית, כך הוא מעיד בעצמו, ילדה לו בת ונשארה איתו עד זקנתו. בתו ילדה לו שני נכדים לאחר שהתחתנה עם סנאטור רומי.
אובידיוס מעולם לא חזר מהגלות לרומא, מת בטומיס בשנה 17 או 18 לספירה, וכנראה נקבר בה או בסמוך לה. חוקרים טוענים שהעיבוד מחדש של פסטיבלים, עליו עבד בזמן גלותו, פורסם לאחר מותו.
יצירותיו
קשה לתארך בסדר כרונולוגי את רוב יצירותיו של אובידיוס, אלא לעיתים לפי תקופות חייו בלבד. אנו יודעים בוודאות על מספר יצירות שכתב בהיותו ברומא, ומספר יצירות שכתב בהיותו בגלות. מידע נוסף, כגון העובדה שהחל לכתוב את "האהבות" עוד בצעירותו, אנו למדים מעדות המשורר עצמו.
האהבות
קובץ שירי האהבה מחולק לשלושה ספרים ומכיל 49 אלגיות הכתובות בדיסטיכון האלגי (הקסמטר דקטילי ופנטמטר דקטילי). בשנת 14 בערך לפני הספירה הספר יצא לאור בחמישה חלקים, ופורסם שנית בשנת 2 בערך לפני הספירה בשלושה חלקים. הצורה השנייה היא זו שהשתמרה והגיעה אלינו. השירים כתובים בגוף ראשון יחיד, בדמות השירית של אובידיוס (שכאמור ייתכן ששונה מדמותו הביוגרפית). כל ספר פותח באלגיה שמשמשת כמעין פתיחה לשאר השירים, המוקדשים לדמות בשם קורינה, שייתכן שהיא דמות השואבת השראה מדמות קינתיה בכתביו של פרופרטיוס.
בכל אחד מהספרים מדובר על אותו נושא; התהילה שתיפול בחלקה של האישה אשר זכתה לאהבת המשורר, שלטונו של אל האהבה קופידון, ייסורי האהבה, עורמת הנשים, מפגשים ליליים, משא ומתן עם האומנת, עם הסריס השומר על צניעות האישה, עם הספרית המסדרת את שיערה של האישה, מריבות וקטטות בסערה האהבה, ונושאים שונים אשר קשורים ישירות לנושא הארוטיקה. דמותו של המשורר משמשת תפקיד כפול; הוא משמש כמשורר וכמאהב.
ישנן שתי אלגיה שחורגות ממסגרת האהבה; השיר התשיעי בספר השלישי, המוקדש לזכר טיבולוס, והשיר השלושה-עשר שנכתב לכבוד חגה של יונו ומכיל ידיעות היסטוריות על מוצא החג. בשיר הראשון של הספר השלישי מביע אובידיוס את השקפותיו של השירה הארוטית בכלל. הוא מתאר את אלת הטרגדיה ואת אלת האלגיה הרבות על המשורר. אלת האלגיה הצולעת, מעין רמז לדיסטיכון האלגי, שהפנטאמטר בו 'צולע' לעומת ההכסאמטר, זוכה בלב אובידיוס ועושה אותו לבעל בריתה. אובידיוס משמש כסניגור על שירת האהבה, ומזכיר את שמותיהם של המשוררים גאלוס, טיבולוס, קאלימאכוס ומנאנדרוס.
הגיבורות או איגרות הגיבורות
יצירה זו נכתבה כנראה בפרק הזמן שבין עריכת שתי המהדורות של ה"אהבות", כלומר בין שנת 14 ל-2 לפני הספירה. היצירה כוללת 15 מכתבי אהבה של נשים מפורסמות בספרות יוון אל בעליהן או אהוביהן הנעדרים מביתם. 14 האיגרות הראשונות מיוחסות לגיבורות ידועות, כמו פנלופה אשת אודיסאוס ומדיאה אשת יאסון. היצירה התקבלה יפה בקרב החוגים הגבוהים, ואף סאבינוס, אחד מחבריו של אובידיוס, חיקה סגנון זה, והשיב על שישה ממכתבי הנשים. לגבי איגרת 15 יש השערות רבות האם באמת שייכת לאובידיוס או למשורר אלמוני אשר כתב בסגנון אובידיוס. ז'אנר זה של מכתבים בצורת שירה לירית ידוע מלפני זמנו של אובידיוס. אנו רואים זאת בטרגדיות של אוריפידס, בשירי המשוררים האלכסנדרוניים ואצל פלאוטוס, קאטולוס ופרופרטיוס. אובידיוס שם את כל הנשים הכותבות במצב דומה; בעליהן או מאהביהן נטשו אותן מסיבות שונות, והן מתגעגעות אליהם. למרות זאת, כל אחת מתוארת בצורה ייחודית, לפי דמותה הספרותית. כמו ב"אהבות", גם כאן יש סוג של דוברת בגוף ראשון. גם היא בכל אחת מהאיגרות, מעין משוררת - מאהבת.
איגרות 16–21: אין בידינו את הכותרת של האיגרות האלו, שנכתבו מאוחר יותר מאיגרות 1- 15. ההשערה היא שהן נכתבו בין שנת 1 ל-8 לספירה, או לאחר שאובידיוס הוגלה. רק חצי מזה מכיל איגרות מאת נשים, כאשר התבנית היא זוגות של מכתבים העונים אחד על השני. ישנה השערה שקובץ איגרות זה לא נכתב על ידי אובידיוס עצמו אלא על ידי משורר אלמוני אשר העריץ את אובידיוס.
"תמרוקי הנשים", או "מדריך לקוסמטיקה"
יצירה זו משנת 2 לספירה בערך, נכתבה כנראה לפני הספר השלישי של "אמנות האהבה", היא פואמה דידקטית אשר נכתבה בצורת החרוז האלגי, ממנה שרדו רק מאה השורות הראשונות. אובידיוס פונה אל הקהל הנשי שלו בנושא הקוסמטיקה הנשית וטוען שקודם על אישה ללמוד נימוסים, ולאחר מכן לטפח את עצמה בשיטות שהוא מציג ביצירה זו. הוא נכנס בצורה מטאפורית לחדר האישה, ונוגע כביכול בפניה ובגופה. אובידיוס מסייע בטיפוח עור האישה, מלווה אותה בתהליך ומלמד אותה, ולבסוף מחזיק מראה מטאפורית כדי שהיא תוכל להתבונן בתוצר הסופי.
אמנות האהבה
פואמה זו היא מעין מדריך מעשי לגברים ולנשים בהלכות החיזור. הפואמה נחלקת לשלושה ספרים, שהם סוג של שיעורים בקשר לאהבה. בספר הראשון מסופר היכן וכיצד אפשר לקשור קשרי-אהבים ולשמור עליהם. הספר השני הוא מדריך לגברים המייעץ כיצד לשמור על נאמנות האישה. הספר השלישי מייעץ לנשים כיצד עליהן למצוא את הדרך הקלה והבטוחה ביותר אל לבו של גבר. חוקרים רבים טוענים שחיבור זה הוא ה"שיר" (carmen), שאובידיוס מזכיר כאשר הוא מדבר על הסיבות לגלותו, בכך שהוא מהלל את האהבה מחוץ לנישואים שנתפש על ידי שלטון אוגוסטוס כבלתי נסבל לאחר חוקי יוליה. שני הספרים הראשונים נכתבו כנראה בשנת 2 לספירה, והספר השלישי יצא כשנתיים לאחר יציאת השניים הראשונים.
רפואות האהבה
חיבור זה נכתב ברוח אמנות האהבה ואולי מעין תשובה אליו. המחבר מנסה להסביר לתלמידיו או קוראיו כיצד להיחלץ מסיפור אהבה. היצירה מורכבת משירי אלגיה ארוטית. כמו ב'אהבות', גם כאן מסופר לנו שאל האהבה מתערב בכתיבתו של המחבר. חיבור זה מחולק לשלושה חלקים, כאשר בחלק הראשון הוא מסביר על התערבותו של קופידון פעם נוספת, כמו ב"אהבות", ולאחר מכן ממשיך בשני החלקים הראשונים לדבר על רפואה, כאשר החלק השלישי משמש כאפילוג. הפעם אל האהבה לא עושה כלום מלבד להתנגד לכותרת Remedia amoris. המחבר משכנע את האל לכתוב את החיבור הזה, ואומר שהוא עדיין עובד למענו. לאחר הסבר הנושא של יצירתו החדשה לסטודנטים ולסטודנטיות שלו, ואחרי שמבקש את עזרתו של אפולו, אל השירה והריפוי, הוא ממשיך במתן עצות רפואיות. החיבור הזה הוא כביכול חיבור של אלגיות אהבה, אך הדובר, שהוא המורה לסטודנטים ולסטודנטיות שלו אשר אליהם הוא מדבר, לוקח על עצמו את תפקיד המורה לרפואה יותר מאשר תפקיד המורה לאהבה.
גלגולי צורות
הסיפורים נבחרו ומתמקדים בגלגולי הצורה (המטמורפוזה) של דמויות וגיבורים לצורת חיות, צמחים ואבנים. למרות הרצון של אובידיוס להציג את כל הסיפורים בסדר כרונולוגי, עמדו לפניו לעיתים מכשולים בדרך לעשות זאת. כדי להשתמש ב"עלילה רצופה" (carmen perpetuum), השתמש המשורר בתחבולות שונות; לעיתים השתמש בסדר הכרונולוגי הנכון, לעיתים קישר באמצעות סיפור אחר ולפעמים עשה זאת בצורת "סיפור בתוך סיפור". לפעמים הובא סיפור בתוך סיפור אחר כאשר הוזכר מקום גאוגרפי מסוים. הנושא העיקרי ביצירה זו, פרט לשינויי הצורה הוא האהבה, אך לא בצורת המונולוג הלירי אשר אכן מופיע מדי פעם אלא בצורת סיפור אפי. גיבורי הסיפורים הם מגוונים; אלים, נימפות, נאיאדות, בני תמותה, מלכים ומלכות, נסיכים ונסיכות, גיבורים ואנשים פשוטים. נושא האהבה גם הוא מגוון; אהבת נעורים, אהבת גבר, תאוות בשרים ותשוקה רגעית, זימה נפשעת ועוד. הסיפורים נקשרים זה בזה, לעיתים באופן מלאכותי כדי לשמור על הכרונולוגיה הפתלתלה שאחריה אובידיוס ניסה לעקוב, אך הסיפור כולו הוא יצירה אחת שלמה.
פסטיבלים
ה"פסטיבלים" הוא חיבור אטיולוגי של שישה ספרים, ארוך ושאפתני שנכתב על ידי אובידיוס ופורסם כנראה בשנת 8 לספירה בצורה של שירי אלגיה, בצורת החרוז האלגי. היצירה מציגה את לוח השנה הרומי בצורה פואטית, כשכל ספר מוקדש לחודש אחד. נראה שאובידיוס רצה לכתוב על כל חודשי השנה אך כאשר נשלח לגלות היצירה עדיין לא הייתה גמורה. כיום נמצאים בידינו רק שישה ספרים ראשונים, מינואר עד יוני כאשר הספר האחרון מסתיים באמצע. אובידיוס בעצמו מעיד שעבודתו נקטעה והוא הספיק רק מחצית מעבודתו, אך לא ברור אם המשיך את ששת החודשים האחרונים בגלותו.
ייתכן שאובידיוס עבד על "מטמורפוזות" ועל ה"פסטיבלים" במקביל, בשנים בין 2 ל-8 לספירה. בפתיחת היצירה ישנה הקדשה לגרמאניקוס, יורש העצר ואחיינו של טיבריוס, ובספר השני נוספת לה הקדשה לאוגוסטוס עצמו.
הפואמה מסבירה את המקורות והמנהגים של הפסטיבלים הרומים החשובים בסדר כרונולוגי, יחד עם אזכורים של סיפורי מיתולוגיה, ומידע על אסטרונומיה וחקלאות בהתאם לעונות. אובידיוס משתמש במחקר האלים כדי לדבר על עונות וחודשי השנה, קורא לעצמו במהלך היצירה כוהן (vates) ומספר כעד ראייה בגוף ראשון על לוח השנה והחגים. בנוסף הוא מתאר מנהגים פלביים למדי, אשר חלק מהמבקרים מתקופתו פירשו כחתרניים תחת החקיקה המוסרית של אוגוסטוס.
היצירה מציעה תובנות על רוח החברה הרומית בצומת מכריעה בהתפתחות התרבותית בתקופה האוגוסטנית המאוחרת. היצירה נקראת לרוב כעבודה של חגיגה לאומית, כתוצאה של למעלה משלושים שנים של השלום והשקט האוגוסטני. עם זאת, השנים האחרונות של שלטון אוגוסטוס ידעו כישלונות צבאיים מחוץ, וחוסר שביעות רצון מקומי, וניסיונות מתגברים של אוגוסטוס להגביל את חופש הדיבור.
יצירותיו בגלות
לאחר גלותו בשנת 8 לספירה, כתב אובידיוס מספר יצירות, והן ה"תוגות" ("עצבות", Tristia), "האיגרות מפונטוס" (Epistulae ex Punto), "איביס" (Ibis) ו"על הדייג" (Halieutica), חיבור שייתכן שיוחס לאובידיוס שלא בצדק.
התוגות
חיבור זה, שנכתב כנראה בין השנים 9 ל-12 לספירה, מתחלק לחמישה ספרים אשר מתייחסים לחייו הביוגרפים כביכול של המשורר. כמו הרבה מיצירותיו, גם כאן אובידיוס כותב בגוף ראשון והנושא המרכזי הוא הגלות לטומיס. קולו של הדובר הוא ספק של אובידיוס האוטוביוגרפי וספק של הדובר השירי. הדובר ביצירה כותב שהוא נמצא כעת בחברה פרימיטיבית מאוד, במקום בו יש חורף אין-סופי, דבר שאינו מתכתב עם המציאות שבה אובידיוס חי בטומיס, ואף על פי שהדובר מספר שוב ושוב שחייו בגלות פגעו בפופולריות של יצירותיו ועבודתו, למעשה הוא עדיין נשאר פופולרי וכתביו פורסמו ברומא גם אחרי גלותו. החיבורים בתוך חמשת הספרים הללו מיועדים לאשתו של אובידיוס ולעוד כמה חברים עלומי שם. אף על פי שהדובר הוא לא בהכרח הדובר האוטוביוגרפי, ורוב חוויותיו שם ספק אם קרו בדרך בה הוא מתאר, היצירה הזו משמשת כמעין ניסיון לשכנע את אוגוסטוס לשקול מחדש את גלותו. וכן, הספר השני ביצירה מיועד לאוגוסטוס עצמו, ושונה מארבעת הספרים האחרים, ושם הוא מבקש מהקיסר לחשוב מחדש על העונש.
הספר הראשון מכיל 11 שירים, כאשר בהתחלה כותב אובידיוס כיצד יש להתייחס לספר עצמו כאשר הוא מגיע מטומיס לרומא. השיר השלישי מתאר את הלילה האחרון של אובידיוס ברומא, שירים 2 ו-10 מתארים את מסעו לטומיס, שיר 8 מתאר בגידה של חבר, ושירים 5 ו-6 את הנאמנות של אשתו וחבריו. בשיר האחרון אובידיוס מתנצל על נושא החיבור והטון הפסימי. הספר השני מכיל שיר אחד ארוך בו הוא מגן על עצמו ועל הקריירה שלו כמשורר, ומתחנן למחילת אוגוסטוס. הספר השלישי מכיל 11 שירים בהם המשורר מספר על חייו בטומיס ועל געגועיו לרומא. הספר הרביעי, מכיל 10 שירים המיועדים לחבריו. הספר החמישי והאחרון ובו 14 שירים מתמקד באשתו ובחבריו של אובידיוס. שירים 4, 5, 11 ו-14 מיועדים לאשתו, שירים 2 ו-3 מיועדים כתפילות לאוגוסטוס ובכחוס, 4 ו-6 מיועדים לחבריו, והשיר הראשון וה-12 משמשים כהתנצלות נוספת על איכות היצירה.
האיגרות מפונטוס
חיבור נוסף שכתב אובידיוס בטומיס, וכנראה נכתב באותן שנים של ה"תוגות", מכיל ארבעה ספרים. האיגרות הללו שונות מהמכתבים שנכתבו בכותרת ה"תוגות" בכך שכל הנמענים מזוהים בשמות. המכתבים בספרים הראשון עד השלישי נאספו יחד בשנת 13 לספירה על ידי אובידיוס עצמו, המכתבים בספר הרביעי נאספו כנראה לאחר מותו של אובידיוס.
הספר הראשון מכיל 10 איגרות בהן הוא מתאר את בריאותו, תקוותיו, זיכרונותיו, געגועיו לרומא והצרכים שלו בגלות. הספר השני מכיל בקשות לגרמאניקוס וחברים שונים שידברו בשמו כאשר הוא סובל בגלות. הספר השלישי מכיל תשע איגרות המיועדות לאשתו וחברים שונים, כולם מזוהים בשמותיהם. הספר הרביעי, שכאמור נאסף לאחר מותו של המשורר, מכיל 14 איגרות המיועדות גם הן לחבריו. השיר האחרון בספר זה מיועד לאויב שלו, בו הוא מפציר לעזוב אותו בשקט.
איביס
שיר אלגי המכיל 644 שורות, שנכתב כנראה בשנים 10–11 לספירה, המיועד לאויב שזהותו עלומה, ואנו רק יודעים שהוא מתעלל בו בהיותו בגלות. הכותרת שאבה את השראה מעבודה אבודה של קאלימאכוס, כך מעיד אובידיוס עצמו בשיר. בשיר מביא אובידיוס סיפורים שונים מן המיתולוגיה המכילים סבל, ובנוסף לכך משתמש בסיפורים כדי לקלל את אויבו בעולם הבא. השיר נגמר בתפילה לאלים שהקללות שלו יוגשמו.
יצירות אבודות
היצירה האבודה הראשונה שאובידיוס עצמו מתייחס אליה היא חמשת הספרים הראשונים של "האהבות", שמהם לא שרד דבר. הטרגדיה היחידה בכותרת "מדיאה" גם היא אבודה היום, אך היא מצוטטת בכתביהם של שניים: קווינטיליאנוס וסנקה האב. אובידיוס גם תרגם את שירו של ארטוס, "Phaenomena", מיוונית ללטינית, מהם נשמרו רק שני קטעים.
אין עדות לכך שששת הספרים האחרונים (יולי עד דצמבר) של ה"פסטיבלים" נכתבו אי פעם, מכיוון שכתיבתם נקטעה כאשר אובידיוס הוגלה לטומיס, אך הם מהווים גם כן סוג של אבדה. במהלך שיריו מציין מדי פעם אובידיוס שירים נוספים שלא שרדו. רוב "רפואת האהבה" לא שרדה, וכאמור ישנן רק 100 שורות מיצירה זו.
יצירות שייחוסן לאובידיוס מוטל בספק
ייתכן שיצירות אלו, שייחוסן נתון בספק, נתחברו על ידי מעריצים שונים של אובידיוס.
ההתקבלות של אובידיוס
אובידיוס הוכיח את עצמו במהלך השנים והתקופות השונות כמשורר בעל השפעה רבה וכמשורר המגוון ביותר מבחינת סוגי כתיבתו של רומא העתיקה. עבודותיו השפיעו והיוו השראה במערב, מהעת העתיקה בתקופתו שלו, ועד היום. עבודותיו משפיעות על תחומי תרבות רבים; חוץ מהספרות, השירה והאמנות הוויזואלית, התרחבה השפעתו גם לתחומים של רומנים, מחזות וסרטים.
ההתקבלות העצמית של אובידיוס
שיריו בגלות והעדויות שלו עצמו על שיריו המוקדמים עוד מימי רומא, הם ההתחלה לכל מחקר התקבלות על אובידיוס. הוא הראשון לתת פרשנויות והרחבות ליצירותיו שלו עצמו. ב"קינות" וב"איגרות מפונטוס" לא מדובר על רפלקציה על היצירות שלו, אלא גם על ניסיון לשלוט בהתקבלות של היצירות שלו וליצור מעין "אובידיאניזם", פעולה שעמה אובידיוס קיווה לגרום לאוגוסטוס להתחרט ולהחזיר אותו לרומא מהגלות. אובידיוס בגלות הרהר בקריירה שלו כמשורר, כתב וניסח מחדש חלק מיצירותיו, שינה את עבודותיו המוקדמות, ודן בנושא חוסר ההבנה של 'אמנות האהבה' שכנראה עזרה להגלייתו. אובידיוס בגלות ניסה לדאוג להתקבלות של יצירותיו המוקדמות, בעיקר "אמנות האהבה", וכן לעצב תמונת התקבלות של יצירותיו החדשות בקלות.
ישנם שלושה אספקטים שניתן להתייחס אליהם בהתקבלות העצמית של אובידיוס: הראשון הוא הרצון של אובידיוס בגלות לגרום לקריאה מחדש של יצירותיו המוקדמות, כדי לשנות את ההתקבלות ואת הפרשנות שלהן ובכך אולי לעזור לו לחזור לרומא. אובידיוס ניסה לעשות זאת בכך שדן מחדש ביצירות הארוטיות המוקדמות שלו, הגן עליהן וניסה לעצב קהל קוראים חדש ונקודת מבט חדשה של אותם הקוראים. האספקט השני הוא הרצון של אובידיוס לעודד את הקוראים לקרוא את ההיסטוריה שלו דרך השירה החדשה שלו כדי לשקול מחדש את היצירות המוקדמות שלו, באור המצב החדש שלו בגלות. השלישי הוא הניסיון להגן על עצמו, על קריירת העבר שלו, ועל הבחירות הספרותיות שלו ולהשוות את עצמו למשוררים אחרים ולכישלונותיהם.
ההתקבלות בעת העתיקה המאוחרת
דווקא שיריו בגלות של אובידיוס הם אלו שזכו בפופולריות בעת העתיקה המאוחרת, וכך גם דמותו של המשורר בגלות כארכיטיפ. כאשר הכוח הפוליטי התרחק מרומא יותר ויותר בעת העתיקה המאוחרת, והמבנה הישן של האימפריה הרומית החל מתפרק, קוראים וכותבים של הספרות הלטינית מצאו עצמם במקומות גאוגרפים שונים ומרוחקים מרומא. ונאטיוס פורטונאטוס ואוסניוס הם שני מחברים לטינים מהעת העתיקה המאוחרת שהשתמשו במוטיבים של הגלות האובדיאנית כדי לתאר את הפרידה שלהם מחברים ומשפחה כאשר עבדו בחצר פטרוניהם. משוררים נוספים השתמשו בגלות של אובידיוס כדי לתאר את רגש הגעגועים לא רק בהיפרדות מאהוביהם, אלא גם מרומא עצמה.
דוגמה טובה לשימוש במוטיבים של אובידיוס בקשר לפרידה ולגעגועים לרומא עצמה נמצאת אצל המשורר רוטיליוס נמטיאנוס בחיבורו De Reditu; בשיר זה מספר רוטיליוס על מסעו מרומא לאחוזת המשפחה בגאליה בשנת 417 לספירה. רוטליוס מתרחק מההקסמטר ומשתמש בחרוז האלגי המזוהה עם אובידיוס. רוטיליוס מציג את המסע שלו לגאליה כגלות מרומא, כפי שאובידיוס מציג את גלותו לטומיס. בתחילת השיר מהלל רוטיליוס את המזל הטוב של אלו שיכולים לטעון שרומא היא ביתם, במילים שהן כמעט העתק של שורות מתוך ה"תוגות" של אובידיוס.
ההתקבלות בימי הביניים
בתקופות שונות בימי הביניים כתביו של אובידיוס שימשו בעיקר כחומר לימוד בדיסציפלינות השונות; פילוסופיה, שירה ולימודי המיתולוגיה. טקסטים רבים נכתבו על ובהשראת כתביו של אובידיוס; מסיכומי ותקצירי פרוזה, ועד לקומנטרים הקשורים לצד הפילולוגי של שיריו ולהסברים אלגוריים. הכתבים עברו עיבוד טקסטואלי כדי לשמש כטקסטים פדגוגיים לקוראי ימי הביניים. נמצאו קומנטרים מסוגים רבים; כאלו שנכתבו בשורות הטקסט, כאלו שנכתבו בשולי הטקסט ואף כאלו שהחליפו את הטקסט עצמו וקיבלו חיים ספרותיים משל עצמם.
דוגמה חשובה של טקסט דרכו ניתן ללמוד את ההתקבלות של "מטמורפוזות" של אובידיוס היא חיבורו של הנזיר הבנדיקטני פייר ברשואה, המכיל מספר רב של כרכים של "Reductorium Morale", הכרך ה-15 מוקדש לאובידיוס: "Ovidius Moralizatus". נכתב לראשונה באביניון סביב שנת 1340, ויצא לאור בפריס לפני 1362. כל כרכיו של ברשואה עוסקים בהפיכת הכתבים והתרבות הפגאנית העתיקה למוסרית. בכרך ה-15 עוסק ברשואה במוסר של 'גלגולי צורות' של אובידיוס, והוא עובר ספר ספר מתוך חיבור עתיק זה כדי להסביר אותו מבחינה מוסרית נוצרית. כרך זה התפרסם ברחבי אירופה של אותה התקופה, והפך למעין הפרשנות הימי ביניימית הנוצרית של כתבי המשורר הרומי.
ההתקבלות בעת החדשה המוקדמת
הרנסאנס והבארוק היוו בצורה המשמעותית ביותר את תחייתו של השפעתו של אובידיוס על הספרות והאמנות. משוררים רבים החיו, שאבו השראה וחיקו את שיריו של אובידיוס. היצירה הפופולרית ביותר סביב תקופות אלו הייתה "מטמורפוזות", ששימשה כהבנה של המיתולוגיה הקלאסית ובסיס פופולרי לאמנות התקופה. משוררי הרנסאנס באיטליה לא רק שאבו השראה מן המשורר העתיק, אלא אף העתיקו ממנו. גם משוררי אנגליה באותה תקופה, בעיקר בסביבות שנות ה-1590, שאבו רבות מכתביו של אובידיוס. כותבים רבים, בעיקר כאלו עם זיקה לתיאטרון, לקחו השראה מסיפורי 'גלגולי הצורות' כדי לייצר מבנה ספרותי חדש, שירים ארוטיים נרטיבים קצרים.
אובידיוס עיצב בצורה המשפיעה ביותר את האמנות האירופית של תקופות הרנסאנס והבארוק, ובעיקר, באמצעות היצירה "מטמורפוזות". מתקופת הרנסאנס באיטליה, במאה ה-15 והלאה, יצירות אמנות רבות נוצרו בהשראת שיריו של אובידיוס. אנו רואים את אמני הרנסאנס הפופולריים באיטליה כגון בוטיצ'לי, קורג''ו, טיציאן ועוד, משתמשים שוב ושוב בסיפורי המיתולוגיה המסופרים אצל אובידיוס. יצירת ה"פרימוורה" של בוטיצ'לי מתקופת הרנסאנס היא דוגמה טובה להבנה של הפרשנות האובידיאנית בתקופה זו. היצירה מכילה את סיפור לידת האביב, יחד עם דמויות כמו ונוס, מרקוריוס ושלוש הגראציות.
התקופה שהיוותה שיא ליצירות הנעשות בהשראת המשורר היא המאה ה-17, תקופת הבארוק. אמנים כגון קאראווג'ו, ברניני, פוסין, ולסקז, רובנס ורמברנט השתמשו בנושאים מתוך "מטמורפוזות", והפגינו הבנה עמוקה של התאוריה של אובידיוס על האמנות. הדוגמה הבולטת ביותר בתקופה זו תהיה כנראה פסלו של ברניני, אפולו ודפנה. ברניני מפסל בפירוט רב את הפיכתה של דפנה לעץ, כאשר אפולו רודף אחריה וכבר מחזיק בה. בעוד שאצל בוטיצ'לי הפרחים היוצאים מפיה של כלוריס, במקרה זה מוצג תהליך המטמורפוזה עצמו שעוברת דפנה, כאשר אצבעותיה נהפכות לענפים. בזאת, גם ברניני מתייחס למוטיב האובידיאני של המטרמופוזה, וההשפעה של הטקסט ברורה בהחלט.
אלו רק שתי דוגמאות מתוך מאות של אמני הרנסאנס והבארוק ששאבו את השראתם מ'גלגולי הצורות' ויצירות נוספות של אובידיוס. השפעתו ניכרת, והוא נחשב למשורר הקלאסי הפופולרי והמשפיע ביותר של תקופות אלו.
השבת אצל אובידיוס
אובידיוס מתייחס שלוש פעמים לשבת היהודית ביצירותיו. לדעת ההיסטוריון מנחם שטרן, התייחסויות אלו מעידות על הרושם שנעשה על החברה הרומאית בתקופת אוגוסטוס על ידי נוכחותה של קהילה יהודית גדולה ברומא. ביצירתו "אמנות האהבה", שפורסמה בשנת 1 או 2 לפנה"ס, הוא מציין את "היום השביעי הקדוש ליהודי הסורי" (I, 76), ולאחר מכן את "אותו היום, הפחות מתאים לעסקים, שבו חוזר חג היום השביעי שמקיים אותו הסורי של פלשתינה" (I, 413-416). ברור מתוך ההקשר, ש"הסורי של פלשתינה" זהה ל"יהודי הסורי". אובידיוס וטיבולוס הם הסופרים הרומיים הראשונים שהשתמשו בשם "פלשתינה" (Palaestinus, בסמיכות).
ביצירתו "רפואות האהבה" (220-217), שפורסמה זמן קצר לאחר מכן, נראה כי אובידיוס מודע למנהג היהודי של השבת, ומתייחס אליו ללא נימה שלילית בהתייחסו לאיסור הנסיעה בשבת: "אבל ככל שתמאן לצאת לדרך, כן הגדל דווקא ללכת; התעקש, ואלץ את רגליך הסרבניות לרוץ. אל תבקש לעצמך גשם, ולשבת של נוכרים אל תיתן לעכבך".
TPU
השוואה למעבדים וכרטיסי גרפיקה
בהשוואה לכרטיס גרפיקה, TPU יוצר עבור נפח גבוה של חישובים מדויקים נמוכים (למשל עד 8 סיביות בלבד) עם יותר פעולות קלט/פלט לג'ול, בלי חומרה עבור רסטריזציה/מיפוי טקסטורה.
סוגים שונים של מעבדים מתאימים לסוגים שונים של מודלי למידת מכונה. TPU מתאימים במיוחד לרשתות נוירונים עמוקות מסוג CNN, בעוד לכרטיסי גרפיקה יש יתרונות עבור חלק מרשתות עצביות בעלות שכבות מלאות, ומעבדים יכולים להיות בעלי יתרונות עבור רשתות נוירונים רקורסיביות (RNN).
ארנסט סטפורד
ארנסט סטפורד (באנגלית: Ernest Robert Stafford; 1896 - ?) היה קצין במשטרת המנדט בארץ ישראל בתקופת המנדט, שנטל חלק בניהול החקירה של פרשת רצח ארלוזורוב.
TPU
היסטוריה
יחידת עיבוד הטנזור הוכרזה במאי 2016 בכנס Google I/O, כאשר החברה אמרה כי ה-TPU כבר בשימוש בתוך מרכזי הנתונים שלהם במשך למעלה משנה. השבב עוצב במיוחד עבור מסגרת העבודה TensorFlow של גוגל, ספריית מתמטיקה סימבולית המשמשת עבור יישומי למידת מכונה כמו רשתות נוירונים. עם זאת, נכון ל-2017 גוגל עדיין השתמשה במעבדים וכרטיסי גרפיקה עבור סוגים אחרים של למידת מכונה.