cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות פנמה
יהדות פנמה היא קהילה יהודית במרכז אמריקה, והיא אחת הקהילות היהודיות המאוחדות והמגובשות בעולם. יהודי הקהילה מקיימים פעילות קהילתית ענפה, הקהילה מחזיקה את כל השירותים של אנשי הקהילה כגון: בתי ספר, גנים, בתי כנסיות, מקוות, כוללים וישיבות. בפנמה אחד הריכוזים של היהודים יוצאי סוריה: יהודי חלב ה"חלבים", ויהודי דמשק ה"שאמים". הקהילה שומרת מסורת. רובה מצהיר על אכילת מוצרים כשרים, כאשר בעיר קיים מרכול גדול למוצרים כשרים בלבד. שלושה בתי כנסת ושלושה בתי ספר קיימים בקהילה. מספר נישואי התערובת, בין יהודים ללא-יהודים הוא מועט.
כיום חיים בפנמה כ-10,000 יהודים, רובם יוצאי סוריה, מיעוטם אשכנזים, וכ-1,000 ישראלים שהגיעו לפנמה במשך השנים.
היהודים מאורגנים ב-Consejo Central Comunitario Hebreo de Panama. רוב היהודים מתגוררים בפנמה סיטי, אך מספר מועט מהם גם בקולון, דוד והאזור שהיה בשליטת ארצות הברית בתחום תעלת פנמה.
מקס דל ואיה, פוליטיקאי יהודי פנמי היה במשך ארבע שנים סגן נשיא פנמה ואף כיהן כנשיאה היהודי הראשון של פנמה, ב-1967, אולם בתפקיד אחרון זה הספיק לכהן שבעה ימים בלבד. בשנת 1986 נבחר לנשיאות פנמה אחיינו, אריק דל ואיה, שבשנת 1988 הודח על ידי מנואל נורייגה.
תולדות הקהילה
במאה ה-17 הגיעו היהודים הראשונים לפנמה. הם היו אנוסים מספרד ומפורטוגל, אשר המשיכו לשמור על דתם בסתר. בשנת 1821, עם סיום שלטונה של ספרד, הגיעו למקום יהודים ספרדיים מג'מייקה ויהודים אשכנזים ממרכז אירופה. היות שלא הייתה קהילה יהודית מאורגנת בפנמה, רבים מהם התבוללו.
קהילת שבת אחים
קהילת "שבת אחים", הגדולה מבין הקהילות, בנתה בעיר את התשתית היהודית, הדתית והחינוכית. הרב לוי, שכיהן כרב הקהילה במשך 55 שנה, אמר לאליהו בירנבוים בעת ביקורו בפנמה בשנת 2007: "כל מה שיש בארץ ישראל יהיה בפנמה, חוץ מהכותל המערבי". לקהילה יש בתי כנסת, חמש מסעדות כשרות, שני סופרמרקטים ענקיים למוצרים כשרים, מקוואות, שלושה בתי ספר יהודיים, ישיבה, כולל ומדרשה לבנות.
הקהילות החלביות מאופיינות בחיי המשפחה שלהן ובנוסף למנהגים, ניגונים ומאכלים מיוחדים, הן רואות במשפחה את תבנית הכל ושומרות בנאמנות ואף בקנאות על מקומה של המשפחה ואיחודה כדרך לשמירה על יהדותן, וכשמירה על הצעירים מפני פיתויי ההתבוללות. בית הספר הגדול על שם אלברט איינשטיין מונה כאלף תלמידים. לצידו פועל בית ספר אקדמיה עברית עם גישה דתית-חרדית המונה כחמש מאות תלמידים, וכן בית ספר מגן דוד למחוננים הפועל במתכונת השפה האנגלית.
רבנות פנמה
הרב ציון לוי, שהיה רבה של יהדות פנמה, למד בישיבת פורת יוסף בירושלים. הרב לוי נהג גישה הלכתית גמישה: "לא תמיד צריך ללכת עם הראש בקיר. אם אין הקהילה ערוכה ומוכנה לחלב ישראל, לא צריך לסבך את החיים, ומה תועלת בחזרת הש"ץ בתפילה אם תגרום שלא יבואו להניח תפילין ולהתפלל במניין לפני היציאה לעבודה? מה תועיל טבילת גברים אם תגרום שנשים לא ייכנסו למקווה?" לאור גישה זו, פסק הרב לוי הלכות בהתאם לצורכי הציבור וקצב התקדמותו. הרב לוי נקט מדיניות של אי התערבות בחיי בני הקהילה, בניית תשתית לחינוך הדור הצעיר, הימנעות מכריכת כל תרי"ג המצוות בחבילה אחת, ואי קבלת שכר עבור השירותים הניתנים על ידי הרב. בחודש חשוון תשס"ט נפטר הרב לוי. לממלא מקומו נבחר בנו הרב חיים לוי עד שהודח כעבור שנה. כיום הרב דוד פרץ מכהן כרבה של פנמה.
פלסיאדפיס
פלסיאדפיס (שם מדעי: Plesiadapis) הוא סוג קדום של שלייתן הקרוב לפרימטים, שחי מסוף הפלאוקן ועד לתחילת האאוקן. המאובנים שלו התגלו באמריקה הצפונית ובאירופה. משמעות שמו המדעי הוא: "קרוב לאדפיס ", סוג של בעל אף-לח קדום שהיה קרוב ללמוריים.
הפלסיאדפיס נחקר בידי החוקר הצרפתי פול ז'רווה שתיאר אותו ב-1977. הוא חקר ממצא מצרפת מהמין Plesiadapis tricuspidens. ממצאים אלה הכילו שרידי לסת ושיניים טוחנות חדות וישרות. נמצאו ממצאים שלו לאורך אירופה ואמריקה הצפונית וכן בגרינלנד שהייתה גשר בין היבשות. הממצאים של יונק זה נמצאו במצבי שימור טובים מאוד ובחלקם היו שרידי עור ופרווה, דבר נדיר מאוד ליונקים מהפלאוגן. מרבית ממצאי הסוג התגלו בחבל סרנה (Cernay) שבצרפת.
היונק הקדום דמה במראהו לקוף מוזר, והוא היה בעל זרועות ארוכות שעזרו לו לנוע בין העצים ביערות, זנב ארוך אולי לופתני והיה בעל גולגולת צרה עם חוטם צר וארוך ולסתות קצרות בעלות שיניים חלשות יחסית שהזכירו לסתות מכרסמים ואולי התאימו לתזונה מחרקים או מצמחייה רכה כמו פירות. העיניים הגדולות של היונק התאימו לראייה בחשיכה. מבנה זה התאים לחיים בין העצים והוא כנראה חי כמו קוף או סנאי ביער. הוא הגיע לאורך 60–80 סנטימטרים ולמשקל של 2.1 קילוגרם בממוצע.
פייננשל טיימס
פייננשל טיימס (באנגלית: Financial Times) הוא עיתון כלכלי בריטי בינלאומי.
מאפיינים
העיתון מודפס בשפה האנגלית במספר רב של ערים, בהן לונדון, פריז, פרנקפורט, סטוקהולם, ניו יורק, הונג קונג, סינגפור ואיסטנבול. בשנים 2000–2012 יצאה לאור מהדורה של כתב העת בגרמנית, תחת השם "Financial Times Deutschland". עד שנת 2013 היה מדפיס העיתון מספר מהדורות כל לילה בהתאם להתפתחויות החדשותיות.
העיתון מדווח בהרחבה על עסקים. בעל רשת גדולה של כתבים בינלאומיים - כ-110 מ-475 כתבי העיתון נמצאים מחוץ לבריטניה. העיתון מודפס על גיליון נייר גדול בגוון כתום-ורדרד, וכולל לרוב שני חלקים: החלק הראשון סוקר חדשות לאומיות ובינלאומיות, כאשר החלק השני סוקר חדשות חברות ושווקים.
היסטוריה
ב-1893 שינה העיתון צבעו לכתום-ורדרד - שינוי שהפך אותו לייחודי לעומת המתחרה העיקרי שלו.
ב-1945 העיתון התמזג עם מתחרו על מנת להפוך לעיתון בודד בעל שישה עמודים. העיתון הביא איתו תפוצה גדולה יותר, בעת שה-Financial News הביא כישרונות מערכת.
בשנת 2002, היה בין אתרי החדשות הראשונים בעולם שהחל לגבות תשלום. בשנת 2006 איחד את מערכות האינטרנט והעיתונות הכתובה שלו.
במאי 2013 האקרים סורים פרצו לאתר העיתון.
בנובמבר 2019, לראשונה מאז היווסדו ב-1888 מונתה אישה לתפקיד העורך הראשי, סגנית עורכת פייננשל טיימס וילידת לבנון רולא ח'לף, היא נכנסה לתפקיד בינואר 2020.
ביוני 2023, לאחר רצף אירועים אלימים ביהודה ושומרון שבהם הותקפו יישובים פלסטיניים, קרא מאמר המערכת של פיננשל טיימס לממשלות בארצות הברית ובאירופה "לנקוט צעדים מעשיים נגד ישראל", בהם איסור ייבוא סחורות המיוצרות בהתנחלויות.
טהורה לעד
טהורה לעד (באנגלית: Forever Pure) הוא סרט תיעודי זוכה בפרס האמי שיצא בשנת 2017 בערוץ Yes דוקו ועקב אחר קבוצת הכדורגל הישראלית בית"ר ירושלים בעונת, אותו ביימה מאיה זינשטיין.
רקע
בתחילת עונת 2012/13 הייתה קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בצמרת ליגת העל בכדורגל. בתחילת שנת 2013 יצאה הקבוצה למשחק ידידות בצ'צ'ניה מול הקבוצה המקומית טרק גרוזני. כחודש לאחר המשחק שהסתיים בתוצאת תיקו, האוליגרך הרוסי-ישראלי ארקדי גאידמק, הבעלים של הקבוצה באותה עת, החתים במועדון שני כדורגלנים הצ'צ'נים: זאור סדאייב וג'בראיל קדאייב. הייתה זו אחת הפעמים הבודדות בהן שיחקו כדורגלנים מוסלמים בקבוצת בית"ר ירושלים, הידועה בכך שמעולם לפני כן לא שיחק בה שחקן מוסלמי או ערבי (למעט הניגרי, איברהים נדאלה, ששיחק בקבוצה בעונת 2004/2005). בעקבות הבאת צמד הכדורגלנים הצ'צ'נים פתחו חלק מאוהדי הקבוצה (בראשות ארגון האוהדים "לה פמיליה") במחאה שכללה קריאות גזעניות, החרמת הקבוצה ופעולות אלימות. מקור השם של הסרט הוא בשלט הפרובוקטיבי עם הכיתוב "בית"ר טהורה לעד" שהונף על ידי מספר אוהדי הקבוצה במשחק שהתקיים בליגת העל מיד לאחר צירוף הכדורגלנים המוסלמים.
הפקת הסרט
היוזמה להפקת הסרט החלה לאחר שזינשטיין הבמאית נשלחה לבצע כתבה לתוכנית עובדה ששודרה בערוץ 2, על הגעת שני הכדורגלנים הצ'צ'נים. בעקבות הכנת הכתבה החליטה זינשטיין לצלם על הנושא סרט תיעודי. היא קיבלה על כך אישור מהנהלת בית"ר שאפשרה לה לצלם גם בחדר ההלבשה לפני ואחרי משחקים, באוטובוס הקבוצה, במגרש האימונים בבית וגן ובאצטדיון טדי בעת משחקים, ואפשרה לכדורגלנים בקבוצה להתבטא בפני המצלמה.
עלילת הסרט
הסרט פותח בהסבר על העונה אותה החלה הקבוצה באופן טוב, ועוקב אחרי מסעה של הקבוצה בצ'צ'ניה. לאחר זמן קצר הובאו לקבוצה שני הכדורגלנים הצ'צ'נים-מוסלמים שהתקבלו באופן שלילי על ידי חלק מהאוהדים. הקבוצה אינה מצליחה לנצח את יריבותיה והיא מתדרדרת בדירוג בטבלת הליגה. במקביל האוהדים פותחים במחאה נגד הכדורגלנים החדשים, באמצעות קריאות גזעניות כנגדם במשחקים ובאימוניה הקבוצה. הסרט מלווה באופן אישי את הכדורגלנים הצ'צ'נים ומראה את קשיי ההתאקלמות של קדאייב הצעיר בן ה-19 המביע געגועים לביתו, ושל סדאייב המבוגר יותר.
באחד המשחקים הועלה קדאייב מהספסל ואוהדי הקבוצה היריבה מכבי תל אביב החלו להתעמת איתו. לאור תגובתו לאוהדים הוא הורחק מן המשחק בכרטיס אדום. סדאייב לעומת זאת כבש שער באחד המשחקים, ובתגובה עזב קהל גדול של אוהדי בית"ר ירושלים את המגרש לפני סיומו.
בהמשך הסרט מתועדת פעילות האוהדים נגד קבוצתם, שהגיעה בשיאה להחרמת משחקים של הקבוצה על ידי רוב האוהדים, ולהצתת חדרו של מנהל המשק מאיר הרוש במתקן בית וגן, ובו נשמרו פריטים מן ההיסטוריה של הקבוצה.
הסרט מלווה מספר דמויות הקשורות לקבוצה. את חלקן ליווה בתיעוד בזמן אמת, וחלקן רואיינו לסרט. בסרט רואיין הבעלים גאידמק עליו נאמר בסרט כי רכש את הקבוצה על מנת להתחבב על תושבי העיר במאמציו להיבחר לראשות עיריית ירושלים, וכי לאחר כישלונו בבחירות רצה לנקום באוהדי הקבוצה ואיבד בה עניין. בסרט טען הבעלים דאז ארקדי גאידמק כי הביא את שני הכדורגלנים הצ'צ'נים-מוסלמים לא-בזכות יכולתם המקצועית, אלא רק כדי לשים מראה בפני בחברה הישראלית שלטענתו היא "גזענית", וכי ידע שהבאתם תעורר מהומות, ועל כן עורר את הפרובוקציה באופן מתוכנן.
הסרט עוקב אחר יו"ר הקבוצה איציק קורנפיין והקפטן אריאל הרוש שהביעו עמדה נחושה כנגד פעילות האוהדים, וספגו בשל כך קללות ואיומים מצד חלק מהאוהדים. עוד דמויות שבלטו בסרט הן אלי כהן, מאמן הקבוצה, והכדורגלן אופיר קריאף שהביע תמיכה בלה פמיליה, והושעה מן הקבוצה בשל כך.
לאחר הפקת הסרט
הסרט שודר בשנת 2017 בערוצים יס דוקו וכאן 11. לאחר הפקת הסרט נידון חבר בארגון לה פמיליה לעבודות שירות, לאחר שהטריד ואיים על חייה של במאית הסרט. הסרט נרכש על ידי נטפליקס, PBS ,BBC וערוצים נוספים.
פרסים
הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית סרטי תעודה לשנת 2017.
הארי וורנר
הרולד ("הארי") מוריס ורנר (באנגלית: Harry Warner; 12 בדצמבר 1881 – 25 ביולי 1958) היה יהודי-אמריקאי יליד פולין, ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.
ביוגרפיה
הירש מוישה ווֹנְסָל (Hirsz Mojżesz Wonsal) נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה בפולין, אז חלק מהאימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחה יהודית. אביו היה בנימין וונסל, ואימו פרל-לאה לבית איכלבאום. הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19 ומשם לאוהיו שבארצות הברית.
במאי 1956 מכר הארי, יחד עם אחיו אלברט, את חלקו בחברת האחים וורנר והשניים עזבו את העסק המשפחתי. אחיו, ג'ק, קנה 90% ממניות החברה בסתר ומינה את עצמו לנשיא החברה. הארי גילה על כך בעיתון, והתמוטט יום לאחר מכן כתוצאה מאוטם שריר הלב. כשהיה בבית החולים, קיבל הארי שבץ מוחי. כתוצאה מהשבץ, הליכתו נפגעה והיה צריך להיעזר במקל הליכה.
נפטר ב-27 ביולי 1958 מחסימה מוחית, אך מספר אנשים שהיו קרובים אמרו כי מת משברון לב. אשתו אמרה לאחר ההלוויה שהארי "לא מת, ג'ק הרג אותו". על תרומתו הרבה לקולנוע קיים 'כוכב' בשדרת הכוכבים של הוליווד, וורנר קבור בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה.
ג'סי פלמונס
ג'סי לון פלמונס (באנגלית: Jesse Lon Plemons; נולד ב-2 באפריל 1988) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מועמד לשני פרסי אמי על תפקידו בסדרות הטלוויזיה "פארגו" ו-"מראה שחורה".
ביוגרפיה
פלמונס נולד בדאלאס, טקסס וגדל בעיירה הקטנה מארט, שממוקמת מחוץ לעיר וייקו, טקסס, בנם של ליסה בת' (קאסון במקור) וג'ים בוב פלמונס. יש לו אחות הגדולה ממנו בשם ג'יל.
פלמונס הוא בוגר אוניברסיטת טקסס טק בשנת 2007, שם לקח חלק בתוכנית מיוחדת של למידה מרחוק.
קריירה
בגיל 3 ביצע פלמונס את הופעת הבכורה שלו במשחק כאשר השתתף בפרסומת לחברת קוקה-קולה. כבר בגיל 8, בתמיכת משפחתו, החל ללכת לאודישנים ברחבי לוס אנג'לס וקיבל תפקידים קטנים.
בגיל 10 קיבל כבר תפקידים ראשונים בקולנוע ובטלוויזיה, בין היתר בסרטים "כוכב חדש נולד" (1999), "כל הסוסים היפים" (2000) של הבמאי בילי בוב תורנטון, ובסדרות הטלוויזיה "ווקר" ו-"סברינה המכשפה הצעירה".
הוא התפרסם לראשונה בשנת 2006, בסדרת הדרמה "אורות ליל שישי" בה שיחק במשך חמש עונות בתפקיד הסטודנט ושחקן הפוטבול לאנדרי קלארק. ב-2009 שיחק בדרמה "שרינק" לצידו של קווין ספייסי בתפקיד סוחר הסמים חסוס.
בשנת 2012 הופיע פלמונס בדרמה של פול תומאס אנדרסון "המאסטר" בתפקיד ואל בנו של לנצסטר דוד (פיליפ סימור הופמן) והשתתף בעונה החמישית והאחרונה של סדרת הדרמה הפופולרית "שובר שורות" בתפקיד המחסל הצעיר טוד אלקוויסט. בנוסף הופיע בתפקיד משני בסרט הפעולה "באטלשיפ" לצידה של ריהנה.
בשנת 2019 שב לתפקידו כטוד אלקוויסט בסרט המקורי של נטפליקס "אל קמינו: שובר שורות - הסרט" המהווה כהמשך לסדרת הטלוויזיה המצליחה "שובר שורות" של יוצר הטלוויזיה וינס גיליגאן.
חיים אישיים
בשנת 2016 החל בזוגיות עם עמיתתו לסדרה "פארגו", השחקנית קירסטן דנסט, וב-2017 הם התארסו. בנם הראשון, אניס הווארד פלמונס, נולד ב-3 במאי 2018. בחודש מאי 2021, נולד בנם השני של הזוג, ג'יימס רוברט פלמונס.
המנון גבון
האחווה (בצרפתית: La Concorde) הוא ההמנון הלאומי של גבון. השיר נכתב והולחן על ידי ז'ורז' אלקה דמה אומץ בשנת 1960, שנת קבלת העצמאות של המדינה, ומושר בצרפתית.
נילס גוסטף נורדנשלד
נילס גוסטף נורדנשלד (בשוודית: Nils Gustaf Nordenskiöld; 12 באוקטובר 1792 – 2 בפברואר 1866) היה מינרלוג פיני (בן המיעוט השוודי) ומגלה ארצות. הוא היה אביו של חוקר הארצות אדולף אריק נורדנשלד.
חייו
נורדנשלד נולד בדרום פינלנד שהייתה אז תחת שלטון רוסי. לאחר שלמד מינרלוגיה בפינלנד ובשוודיה מונה נורדנשלד כמפקח על המכרות בפינלנד. ב-3 באוקטובר 1819 הוא מונה כחבר של האקדמיה הרוסית למדעים, מוסד שהוקם בהוראתו של הצאר, פיוטר הגדול ב-1724.
נורדנשלד גילה ותיאר מספר מינרלים שלא היו ידועים קודם בפינלנד וברוסיה. ב-1820 פרסם נורדנשלד מסה שהייתה הספר המדעי הראשון על מינרלים בפינלנד. בנוסף יצאו מאמרים פרי עטו לאור בכתבי עת זרים, שהבטיחו את פרסמו מחוץ לסקנדינביה. את האהבה לידע הקפיד נורדנשלד להעביר לבנו, אדולף אריק נורדנשלד, שברבות הימים נודע בזכות עצמו כחוקר ארצות.
נורדנשלד חזר לפינלנד ב-1823, וב-1828 מונה למפקח כללי על מועצת המכרות שאך נוסדה בהלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי), משרה בה החזיק עד מותו ב-1865.
גילוי אבני החן
על פי סיפור ידוע, אבל שנוי במחלוקת, גילה נורדנשלד את האלכסנדריט ביום הולדתו ה-16 של יורש העצר הרוסי אלכסנדר ב-17 באפריל 1834 וקרא לו לכבודו של הצאר העתידי. אומנם נכון שנורדנשלד שגילה את האלכסנדריט, אבל לא ייתכן שהוא גילה את האבן ונתן לה את שמה ביום הולדתו של אלכסנדר. התגלית המקורית של נורדנשלד התרחשה כתוצאה מבחינה של דגימת מינרל חדשה שקיבל מהדוכס לב אלכסייביץ פרוֹבסקי, שבתחילה הוא זיהה בטעות כאזמרגד. הקשיות הגבוהה של האבן הפתיעה אותו והוא החליט להמשיך את מחקריו בה. מאוחר יותר באותו ערב, כשהביט בדגימה לאור הנר, הוא הופתע לראות כי צבע האבן השתנה מירוק לאדום פטל. מאוחר יותר הוא אישר את גילויו של סוג חדש של כריזובריל והציע לכנותו "דיאפניט" (מיוונית "די" – שניים ו"אפאנס" בלתי נראה או "פאן" להיראות). אבל לדוכס פרובסקי היו תוכניות משלו להשתמש בממצא הנדיר על מנת לזכות בהכרת תודה של המשפחה המלכותית על ידי הגשת האבן כשי לצאר לעתיד ולקרוא לה אלכסנדריט לכבודו ב-17 באפריל 1834, אבל רק ב-1842 התפרסם לראשונה תיאור הסוג החדש משנה הצבעים של הכריזובריל תחת השם אלכסנדריט.
ב-1849 בחן נורדנשלד אבן חן שכונתה "הכריזוליט של הרי האורל" וגילה שבעצם הייתה זו וריאציה ירוקה של אנדרדיט, סוג של גארנט. והוא הציע לאבן החן החדשה את השם דמנטואיד (דמוי יהלום) שהתקבל מאז כשם אבן החן.
הנס בותמן
הנס הרמן בותמן (בגרמנית: Hans Hermann Bothmann; 11 בנובמבר 1911 – 4 באפריל 1946) היה מפקד מחנה ההשמדה חלמנו שהיה ממוקם במערבה של פולין.
ביוגרפיה
בנובמבר 1932 היה לחבר בהיטלריוגנד וביוני 1933 - באס אס. אחרי פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 הוצב בותמן בתחנת משטרת הביטחון בפוזנן.
באביב 1942 מונה למפקד מחנה ההשמדה חלמנו במקום האופט-שטורמפיהרר (סרן) הרברט לאנגה. עד מרץ 1943 ניהל בותמן את פעולות רצח ההמונים במחנה. משהופסקו המשלוחים של יהודים למחנה חלמנו באפריל 1943 הועבר בותמן ליוגוסלביה בראש 85 אנשי סגל המחנה, ושם צורפה יחידתו, שנקראה "זונדרקומנדו בותמן" (Sonderkommando Bothmann), לפלוגת הז'נדרמריה באוגדת 'פרינץ אויגן' (Prinz Eugen Division). במסגרת האוגדה פעל בותמן נגד הפרטיזנים היוגוסלבים.
בסוף אביב 1944 נקראה יחידתו של בותמן לחזור לחלמנו ובחודשים יוני-יולי 1944 חידשה את פעולות רצח ההמונים בגזים. באוגוסט 1944 השתתפה "זונדרקומנדו בותמן" בפעולות חיסול גטו לודז' ואחר כך עסקה בטשטוש עקבות רצח ההמונים בחלמנו על ידי שריפת גוויות הנרצחים במסגרת "מבצע 1005".
אחרי מלחמת העולם השנייה
בינואר 1945 נמלט בותמן למערב גרמניה, שם נאסר על ידי הבריטים, וב-4 באפריל 1946 התאבד בתלייה בכלא הבריטי.
פוליטיקה של הונג קונג
ב-1 ביולי 1997, ריבונות הונג קונג הועברה לסין העממית, והסתיימו יותר ממאה וחצי שנים של שלטון בריטי. הונג קונג הפכה לאזור מנהלי מיוחד של סין עם רמה של אוטונומיה בכל העניינים למעט ענייני חוץ והגנה, שהם תחומי האחריות של ממשלת סין. על ההצהרה המשותפת הסינית-בריטית (1984) וחוק היסוד, הונג קונג תשמור על מערכותיה הפוליטיות, הכלכליות והמשפטיות ואורח חייה הייחודי ותמשיך להשתתף בהסכמים וארגונים בינלאומיים כטריטוריה תלויה למשך 50 שנה לפחות. למשל, הוועד האולימפי הבינלאומי מכיר בהונג קונג כתלות משתתפת תחת השם "הונג קונג, סין", בנפרד מהמשלחת מהרפובליקה העממית של סין.
כחלק מהעיקרון של מדינה אחת, שתי שיטות, ממשלת הונג קונג ליברלית מבחינה כלכלית ויש הבדלים במערכת הפוליטית. סעיף 68 לחוק היסוד של הונג קונג קובע כי המטרה הסופית של שיטת הבחירות בהונג קונג היא בחירת כל חברי המועצה המחוקקת באמצעות בחירות הממשות זכות בחירה אוניברסלית. סעיף זה וסעיף דומה העוסק בבחירת ראש הרשות המבצעת של הונג קונג הפכו את זכות הבחירה למועצה ולראש הרשות המבצעת לנושא דומיננטי בפוליטיקה של הונג קונג. בפועל, ראש הרשות המבצעת ומחצית מחברי המועצה לא נבחרו על ידי הציבור הרחב אלא במחוזות בחירה פונקציונליים (כל מחוז הוא קבוצת אינטרס מקצועית או מיוחדת המעורבת בתהליך הבחירות).
מעמד וחוקה
על פי התיקון לחוקה הסינית משנת 1982 ועל פי ההצהרה המשותפת הסינית-בריטית משנת 1984, נקבע כי הונג קונג תהווה אזור מנהלי מיוחד של הרפובליקה העממית של סין (Special Administration Region –HKSAR). על מנת לאפשר את קיומה של 'מדינה אחת, שתי שיטות', אושרה במרץ 1990 על ידי הקונגרס העממי הסיני 'החוקה הקטנה' - החוק הבסיסי של הונג קונג ב-1990. נקבע כי הפרשנות לחוקה זו תינתן על ידי ועדה מייעצת של הקונגרס העממי הסיני (NPCSC), וכי תשמר האוטונומיה של הונג קונג בתחום הכלכלי (כגון מטבע ומסחר) וכן בתחום הפוליטי במידת מה, למעט בעניינים הנוגעים לביטחון לאומי ויחסים דיפלומטיים. כמו כן סוכם כי השיטות הפוליטיות, השיפוטיות והכלכליות הייחודיות של הונג קונג, כמו גם אורח החיים באזור ישמרו לכל הפחות למשך חמישים שנה, מיולי 1997.
מושל הונג קונג
המושל הראשי של הונג קונג (The Chief Executive) על פי החוק הבסיסי של הונג קונג, מונה כמושל ראשון לאזור המנהלי המיוחד טאנג צ'י וואה (Tung Chee Hwa), על ידי 800 אלקטורטים - נציגי מחוזות בחירה פונקציונליים על פי תעסוקה, בנוסף לנציגי גופי ממשל, דת, חינוך ומשפטנים. המנהל הכללי הוא זה שממנה את הרשות המבצעת, הבאה לעזור לו בניהולה של הונג קונג. בשיטה זו לכאורה נשמר הניתוק בין הפוליטיקה המקומית של הונג קונג לבין הממשל המרכזי בבייג'ינג, אולם הבחירה במנהל הראשי אינה ישירה וכללית ואיל הספנות טאנג היה למעשה, גם אם לא להלכה, מינוי של בייג'ינג. המנהל הראשי הוא ראש הרשות המבצעת ולאחר התפטרותו של טאנג במרץ 2005 נבחר ביוני 2005 דונלד צאנג (Donald Tsang), גם כן על ידי וועדת אלקטורטים שמונתה על ידי בייג'ינג.
המערכת המשפטית
על פי החוק הבסיסי, הוקם עם העברתה של הונג קונג לסין, בית המשפט האחרון לערעורים, מתוך מטרה לשמור על עצמאותה של הרשות השופטת של הונג קונג מפני זו של בייג'ינג, כאשר בנוסף קובע החוק הבסיסי כי החוקה נתונה לפירוש הוועדה המייעצת של הקונגרס הסיני ולא אך ורק לבית המשפט בהונג קונג.
הרשות המחוקקת
המועצה המחוקקת של הונג קונג (LegCo) מונה כשישים חברים, כאשר בבחירות הראשונות תחת השלטון הסיני ב-1998, נבחרו רק כעשרים מהם בבחירות כלליות על פי אזור בחירה גאוגרפי, כשלושים מהם על פי אזורי בחירה פונקציונליים ועשרת הנותרים על ידי 800 האלקטוראטים שבחרו בטאנג לתפקידו. מספר המחוקקים אשר נבחר על ידי האלקטוראטים הצטמצם בבחירות 2000, עד אשר בבחירות האחרונות ב-2004 כמחצית מחברי המועצה המחוקקת נבחרו באזורי בחירה פונקציונליים והמחצית השנייה בבחירות כלליות, על פי אזורי בחירה גאוגרפיים. רוב הסיעות במועצה המחוקקת תומכות ברשות המבצעת, כאשר המפלגה הגדולה בגוש זה היא 'בעלי הברית הדמוקרטיים למען הונג קונג טובה יותר' (Democratic Alliance for Betterment of Hong Kong). בנוסף תומכות בממשלה המפלגה הליבראלית והמפלגה ה'פרו ממשלתית, עצמאיים ואחרים' (Pro-Government), אך מפלגות אילו זכו לתמיכה מועטה באזורי הבחירה הגאוגרפיים וכוחן בא להן מאזורי הבחירה הפונקציונליים, המצומצמים מאוד במספר הבוחרים שלהם. הגוש האופוזיציוני במועצה המחוקקת מורכב בעיקרו מהמפלגה הדמוקרטית, אשר זכתה לתמיכה רבה באזורי הבחירה הגאוגרפיים וכן המפלגה הפרו דמוקרטית. הגוש הדמוקרטי מתנגד לרפורמות החוקיות המוצעות על ידי הממשלה, מתנגד לכל התערבות של המשטר המרכזי בחיי הונג קונג ותומך בקידום הדמוקרטיזציה ב-HKSAR.
אזרחות ב-HKSAR
עד יולי 1997, תושבי הונג קונג הקבועים החזיקו באזרחות כתושבי טריטוריה בשלטון בריטניה (BDTC). ב-1986, חוקקה ממשלת בריטניה חוק מיוחד המאפשר יצירתה של 'אזרחות בריטית מעבר לים' (BN(O)), זאת כדי שתושבי הונג קונג המעוניינים בכך, יוכלו להפוך לאזרחים בריטיים, אך ללא יכולת להגר לבריטניה. בכך ביקשה הממשלה הבריטית להגן על אזרחי הונג קונג לאחר מסירתה לידי סין וזאת על ידי הפיכתם לאזרחים בריטיים, אם כי בפועל חלק מאזרחי הונג קונג נמנעו מלהגיש בקשה לאזרחות זו. ממשלת סין החליטה, לפני האחד ביולי 1997, להכיר בכל סיני אתני תושב הונג קונג כאזרח הרפובליקה העממית של סין באופן אוטומטי. הממשלה הסינית מנפיקה דרכון מיוחד לתושבי הונג קונג (HKSAR Passport) אשר הם אזרחי סין, כך שאזרח סיני בעלת דרכון של היבשת, לא זכאי לאותן זכויות המוענקות לאזרח סיני המחזיק בדרכון של הונג קונג. ממשלת סין אינה מכירה באזרחות כפולה ומחייבת את אזרחיה להחזיק בדרכון אחד בלבד ומשום כך תושבי הונג קונג שאינם ממוצא סיני כמעט ולא הפכו לאזרחי ה-PRC. כל אדם שלו הזכות להתגורר בהונג קונג (ROA) ולו תעודת זהות של הונג קונג, רשאי לבקש דרכון HKSAR, על אף שברשותו גם דרכון BN(O), כך שרבים מתושבי הונג קונג מחזיקים בשני הדרכונים גם יחד.
הוויכוח על הזכות למגורים בהונג קונג 1999
אחד המבחנים הראשונים לשלטון החוק בהונג קונג, תחת הנהגת טאנג, היה הוויכוח למי ניתנת הזכות על פי החוק הבסיסי של הונג קונג, להתגורר בהונג קונג (The Right of Abode-ROA).
על פי סעיף 24 לחוק הבסיסי של הונג קונג, נקבע כי כל אזרח סיני שנולד, או חי בהונג קונג לפחות שבע שנים, זכאי להתגורר בהונג קונג. בנוסף, סעיף 24 קובע כי כל אדם שנולד להורים אשר זכאים להתגורר בהונג קונג, זכאי אף הוא להתגורר בהונג קונג. המועצה המחוקקת של הונג קונג קבעה ביולי 1997, כי כל סיני הטוען לזכותו להתגורר בהונג קונג, אפילו אם כרגע הוא חי בהונג קונג באשרה זמנית, נדרש לאשרה מיוחדת לצאת מסין עצמה מלשכת הביטחון הציבורי, בנוסף לאישור ממשרד ההגירה כי הוא אכן רשאי להתגורר בהונג קונג בקביעות. בפסיקתו בערעור בנושא מינואר 1999, קבע בית המשפט העליון לערעורים של הונג קונג, כי יש לפרש את סעיף 24 באופן כזה המעניק זכות להתגורר בהונג קונג גם לילדים אשר הוריהם לא החזיקו בROA בעת לידתם, אלא השיגו זכות זו מאוחר יותר. בנוסף, קבע בית המשפט כי הדרישה מהזכאים להתגורר בהונג קונג, להציג אשרה מיוחדת המתירה להם לעזוב באופן חד כיווני את סין עצמה, אינה חוקתית ויש לבטלה. משמעות ההחלטה של בית המשפט הייתה כי למעלה ממיליון וחצי סינים המתגוררים בסין עצמה, זכאים להתגורר בהונג קונג, בהתאם לחוק הבסיסי. הרשות המבצעת של הונג קונג החליטה בעקבות פסיקת בית המשפט, לבקש מהוועדה המייעצת לקונגרס העממי הסיני, ה-NPCSC, לפרש את סעיף 24 הנתון במחלוקת בהתאם לסמכותה על פי סעיף 158 לחוק הבסיסי. ביוני 1999, החליטה ה-NPCSC לפרש את סעיף 24 באופן כזה המאפשר קבלת אזרחות של הונג קונג, רק לאלו אשר נולדו בשעה שהוריהם היו כבר היו זכאים להתגורר בהונג קונג. בנוסף קבעה הוועדה, כי את סעיף 24 יש לפרש בהתאם לסעיף 22 בחוק הבסיסי, כלומר שכל אזרח סיני המעוניין לעבור להונג קונג, מחויב להשיג אישור לכך מהממשלה בביג'ינג.
רבים ראו החלטת הרשות המבצעת של הונג קונג לבקש פירוש לחוק הבסיסי מה-NPCSC לאחר שבית המשפט כבר פסק את פסיקתו, פגיעה חמורה בעצמאות המשפטית של הונג קונג ופגיעה באוטונומיה של הונג קונג על פי עקרון 'מדינה אחת-שתי שיטות'. מנגד טענו אחרים ובהם מזכירת המשפטים אליס לאנג (Leung), כי החלטת הרשות המבצעת הייתה נכונה וחוקתית ועדיפה על פני שינוי החוק הבסיסי עצמו בידי הקונגרס העממי הסיני. כמו כן, הממשלה ציינה כי רבים מתושבי הונג קונג חששו מהצפת האזור במהגרים חדשים, דבר שיפגע במרקם החברתי והכלכלי של ה-HKSAR ועל כן החלטת הממשלה לבקש פרשנות לסעיף 24 זכתה לתמיכה ציבורית בהונג קונג.
יישום סעיף 23 לחוק הבסיסי
סעיף 23 לחוק הבסיסי מסמיך את הרשות המבצעת של הונג קונג לחוקק חוקים למניעת המרדה, הסתה, חתרנות או בגידה של תושבי הונג קונג בממשלת סין העממית. לקראת אמצע שנת 2002 נענה טאנג ללחץ מבייג'ינג והחל לקדם חקיקה להסדרת השמירה על 'הביטחון הלאומי' של סין בהונג קונג. רבים מתושבי הונג קונג סברו כי טאנג חש מחויבות כלפי הממשלה המרכזית, זאת כיוון שמינויו למושל הראשי של HKSAR ב-1997 היה יוזמת בייג'ינג ועסקי הספנות של משפחתו של טאנג התבססו על מימון מחברות ממשלתיות סיניות.
החקיקה המוצעת אפשרה הוצאתם מחוץ לחוק של ארגונים שקיומם נאסר בסין עצמה, אם הם 'פוגעים בביטחון המדינה' ולעצור את חבריהם, גם ללא חקירה מוקדמת. כמו כן כללה ההצעה מתן אפשרות למשטרה להיכנס לבתי מגורים ולעצור אנשים, גם ללא ראיות או צו מבית משפט, הגבלה על חופש העיתונות ועל היכולת לבקר את ממשלת בייג'ינג. תוכני ההצעה, כללו גם הרחבת המושג 'בגידה' וזיהוי ביקורת על הממשלה המרכזית עם מושג זה, והגבלת חופש הביטוי. בנוסף לתוכן ההצעה עצמה, נמתחה ביקורת רבה גם על הליך החקיקה, כיוון שהרשות המבצעת נמנעה מלהציג טיוטה להצעת החוק, ופרטי ההצעה נותרו עמומים ולא אופשרה ביקורת עניינית עליהם.
אחת התומכות הגדולות בהצעה, מזכירת ההגנה של הונג קונג רגינה איב (Ib), טענה כי החקיקה המוצעת היא שגרתית וטבעית וכל מדינה בעולם מחוקקת חוקים לשמירה על ביטחונה והגנתה. כחלק מעקרון 'מדינה אחת שתי שיטות', איב טענה כי הונג קונג מחויבת שלא לפגוע בביטחונה של סין כולה ועל כן עליה לחוקק חוקים לשמירת הביטחון הלאומי. הפרקליט הכללי של הונג קונג בוב אלקוק (Allcock), אף טען כי לעומת התקנות של תקופת השלטון הבריטי, הרי שהחקיקה המוצעת היא זהירה ומדודה. מאידך טען מרטין לי (Lee), ממיסדי וראשי המפלגה הדמוקרטית, כי אין להשוות בין תקופת השלטון הבריטי, המבוסס על דמוקרטיה פרלמנטרית, לבין השלטון בבייג'ינג שהוא אוטוריטרי במהות. לי סבר כי החקיקה תפגע הן בחירויות האדם של תושבי הונג קונג והן בכלכלת הונג קונג, כיוון שחברות רבות יירתעו מלפתוח בה נציגויות. גורמים מחוץ להונג קונג כגון ארגון אמנסטי ואישים פוליטיים בארצות הברית, קנדה, האיחוד האירופי ואוסטרליה הביעו דאגה מהחקיקה המוצעת, כמו גם גורמים בתוך הונג קונג עצמה ובהם אישים דתיים, מועצת העיתונות ואנשי אקדמיה ומשפט.
הדיון בהצעת החוק אמור היה להתקיים ב-9 ביולי, אך כבר בדצמבר 2002 החלו מחאות ציבוריות כנגד החקיקה, אשר שיאן היה בצעדת המונים באחד ביולי 2003, בה השתתפו למעלה מחצי מיליון איש ואשר זכתה לתהודה בינלאומית רחבה. לאחר העצרת, הודיע טאנג כי הצעת החוק תמותן ותשונה, כך שתפגע פחות בחירויות האזרח, אולם שתי מפלגות פרו ממשלתיות, המפלגה הליברלית וממפלגת בעלי הברית הדמוקרטים, הודיעו כי יתמכו בדחיית החקיקה לגמרי ולא יצביעו בעד ההצעה. המחאות הציבוריות המשיכו, הן במחאה על הצעת החוק והן במחאה על המיתון הכלכלי בהונג קונג והטיפול הממשלתי במגפת הסארס (SARS) באותה שנה. באמצע יולי התפטרה מזכירת ההגנה עקב לחץ ציבורי, אולם נשיא סין חו ג'ינטאו (Hu) הודיע כי בייג'ינג מודאגת מאי היציבות בהונג קונג, ובפגישה עם טאנג הודיע כי הונג קונג צריכה להשלים את החקיקה האמורה. למרות עמדת הו, הודיע טאנג ב-5 בספטמבר אותה שנה כי הצעת החוק תוקפא עד להודעה חדשה ותוגש שוב לאחר התייעצות רחבה בתאריך לא ידוע בעתיד.
חשיבותה של פרשת סעיף 23 היא בכך שהשלטון המרכזי נכנע למעשה למחאה ציבורית בהונג קונג, והעדיף את המשך היציבות והצמיחה בהונג קונג, על פני החלת עמדתו בכפייה. הוכח כי מחאה ציבורית יכולה לשמר את הדמוקרטיה במנהל המיוחד, ולצמצם את השפעת בייג'נג על אורח חייהם של תושבי הונג קונג. יש הסבורים כי מתינותה של הממשלה המרכזית בפרשה נבעה מהאינטרס העליון של בייג'ינג בדבר המשך הצמיחה בהונג קונג, והוכחה כי עקרון 'ארץ אחת שתי שיטות' אכן עובד. כמו כן, ייתכן כי הממשלה המרכזית מיתנה את לחצה על הונג קונג, כדי להוכיח לתושבי טאיוואן כי אין להם צורך לחשוש מאיחוד עתידי עם סין ראו: הסטטוס הפוליטי של טאיוואן. התפטרותם של מזכירת ההגנה ומזכיר האוצר, כמו גם חוסר שביעות הרצון הציבורית מתפקודו של המושל הראשי, הגבירו את הלחץ על טאנג להתפטר אף הוא.
הדיון על זכות ההצבעה
לקראת סוף 2003 פרץ וויכוח נוסף בשאלה למי ניתנת זכות ההצבעה למושל הראשי ולמועצה המחוקקת, ובאיזו דרך יבחרו גופים אלו. על פי סעיף 45 לחוק הבסיסי, המטרה הסופית היא ליצור זכות הצבעה לכל אזרח בהונג קונג, אך הסעיף אינו מגדיר כיצד ומתי יש ליישם מטרה זו, אלא רק קובע שניתן לתקן את חוק הבחירה החל מ-2007, לשם הרחבת זכות זו. השאיפה של מפלגות האופוזיציה במועצה המחוקקת הייתה לקדם חקיקה להרחבת זכות ההצבעה הן לבחירות למושל הראשי ב-2007 והן לבחירות למועצה המחוקקת ב-2008, אולם הן נתקלו בהתנגדות הרוב בLEGCO. באפריל 2004 ניתן פירוש לסעיף 45 על ידי ה-NPCSC, שקבעה כי לא ניתן ליישם הצבעה כללית בהונג קונג ב-2007 וב-2008, ובכל אופן על כל חקיקה בתחום לעבור את אישורו של הקונגרס העממי הסיני בבייג'ינג. המחנה הדמוקרטי בהונג קונג ראה בפרשנות מכשול לקידום הדמוקרטיה בSAR, אך הרשות המבצעת ותומכיה ראו בה חלק משימור שיטת 'מדינה אחת שתי שיטות' וכעולה בקנה אחד עם הנאמר בחוק הבסיסי. ההחלטה הסינית בנוגע לסעיף 45 עוררה חשש בטאיוואן, כי אין אפשרות לשמור על אוטונומיה פוליטית במסגרת איחוד עם סין.
התפטרות טאנג ותקופת שלטונו של דונלד צאנג
ב-12 במרץ 2005, התפטר טאנג ממשרת המושל בעקבות אי שביעות רצון משלטונו בקרב בתושבי הונג קונג, וההבנה בבייג'ינג כי קיימת תסיסה כלפי טאנג לאור המצב הכלכלי, הטיפול במגפת הסארס ומחאות האחד ביולי. לאחר שנשיא סין חו ג'ינטאו הצהיר בדצמבר 2004 כי שלטונו של טאנג הוא כושל, נאלץ המושל להתפטר ובמקומו מונה דונלד צאנג (Tsang), שזכה בתמיכת בייג'ינג. בחירתו של צאנג נעשתה אומנם על ידי חבר האלקטוראטים המצומצם, אך זכה לתמיכה ציבורית, בגלל עברו האדמיניסטרטיבי המוערך עוד מתקופת השלטון הבריטי. לאחר המינוי שוב נוצר מתח עקב פרשנותה של ה-NPCSC לחוק הבסיסי, כי צאנג ישמש בתפקידו רק עד 2007 (בה היה אמור טאנג לסיים את תפקידו) ולא חמש שנים מלאות. רבים ראו בהחלטה פירוש החוק בהתאם לרצוי בבייג'ינג, שהיא למעשה התערבות של הממשל המרכזי בעניין פנימי של הונג קונג. טענת גורמים פרו דמוקרטיים בהונג קונג היא, כי הפרשנות באה לשרת את האינטרס הסיני לקדם ב-2007 בחירת מועמד שיהיה יותר נוח וצייתן לממשל המרכזי מאשר צאנג. בדצמבר 2005, הטילו מפלגות האופוזיציה הפרו דמוקרטיות, בראשות מרטין לי, וטו על רפורמה פוליטית בנושא זכות ההצבעה אותה קידם צאנג, מחשש שזו תוביל לעיכוב ונסיגה בהליך הדמוקרטיזציה של הונג קונג. הרפורמה המוצעת הובילה לעצרות מחאה של תושבי הונג קונג וכמו ב-2003, הצליחו המחאות לעכב לעת עתה חקיקה הנוחה לממשל המרכזי.
באחד ביולי 2007 נערכו בהונג קונג חגיגות פאר לציון עשור מאז העברתה של הונג קונג לריבונות סין. הממשל בבייג'ינג שאף להוכיח בחגיגות כי העשור מאז העברת הריבונות היה מוצלח וכי הכלכלה והדמוקרטיזציה של הונג קונג נמצאות במגמת עלייה מאז 1997. נשיא סין חו ג'ינטאו, חזר והדגיש במהלך נאומו בחגיגות העשור, את מחויבותה של סין להמשך השגשוג והקפיטליזם בהונג קונג. אולם הפגנות של כמה רבבות מתושבי הונג קונג, בגנות המשטר המרכזי, בתמיכה בדמוקרטיזציה מלאה של הונג קונג ובמחאה על הפרת זכויות האדם בסין עצמה, העיבו על הטקסים והחגיגות.
הצעת חוק ההסגרה לסין
בפברואר 2018 רצח גבר הונג קונגי את חברתו בטאיוואן וברח חזרה להונג קונג. טאיוואן ביקשה את הסגרתו, אולם הונג קונג לא יכלה להיענות לבקשה בשל אי קיום הסכם הסגרה בין המדינות. בעקבות המקרה, עלה לסדר היום הציבורי נושא הסגרת חשודים למדינות זרות. בהונג קונג קיימת מערכת משפטית נפרדת מסין (אחד התנאים שנדרשו בהעברת השליטה בהונג קונג מבריטניה לידי סין), ובמסגרתה מתאפשרת הסגרת חשודים רק למדינות עימן יש להונג קונג הסכם הסגרה. ביוני 2019 ניסתה ממשלת הונג קונג להעביר חקיקה לפיה תתאפשר הסגרה גם למדינות עימן אין להונג קונג הסכם הסגרה. הצעת החוק זכתה להתנגדות רחבה, בשל החשש שהחוק ישמש את סין כאמצעי לעקיפת האוטונומיה ומערכת המשפט הנפרדת בהונג קונג ולמעשה להכפפת אזרחי הונג קונג לשיפוט במערכת המשפט הסיני. בעקבות החששות החלה מחאה רחבת היקף, שהתרחשה לאורך מספר ימים, וכללה בין היתר את אחת ההפגנות הגדולות בתולדות הונג קונג שביתה, חסימת רחובות, והקמת מחסומים סמוך לבניין המועצה המחוקקת. הדיון בחוק ההסגרה נדחה תחילה ואז הוקפא.
רפורמה בשיטת הבחירות
הפגנות נגד חוק הביטחון הלאומי התקיימו במאי 2020, לקראת אישור החוק. הוא הועבר ב-30 יוני. החוק שהועבר על ידי המפלגה הקומוניסטית עקף את סמכות המועצה המחוקקת של הונג קונג והקנה משמעות פליליות לפעולות של "בדלנות, חתרנות, טרור והשפעה חיצונית בהונג קונג". החוק הקנה סמכויות נרחבות לשירותי ביטחון לאומי של הרפובליקה העממית להקים נציגויות בהונג קונג; לעצור, לחקור ולהעמיד לדין אנשים החשודים בפעולות שנמנו להלן הן בהונג קונג, הן על ידי שופטים שיבחרו במיוחד על ידי ראש הרשות המבצעת של הונג קונג, והן על ידי בית משפט של הרפובליקה העממית, כאשר החוק התיר להעביר מואשמים דרך מעברי הגבול ליבשת ללא הליך הסגרה. סעיף 38 של החוק הגדיר שהחוק חל על כל אדם, גם כזה שלא נמצא או מתגורר בהונג קונג. מאז אישורו, סין היא שלחה לכלא או לגלות את רוב המנהיגים הבכירים של המחאות בהונג קונג (2019–2020).
סוכנות חלל
[[קובץ:Space nations.svg|שמאל|ממוזער|460px|תיאור על יכולותיהן השונות של סוכנויות החלל הלאומיות בעולם:
פוליטיקה של הונג קונג
רפורמה בשיטת הבחירות
ביולי 2020, לאור ניסיונם של הפרו-דמוקרטים לתפוס את רוב המועצה המחוקקת בעיצומה של ממשלת קארי לאם הבלתי פופולרית ברובה, הממשלה דחתה את הבחירות הכלליות, תוך ציון התפרצות נגיף הקורונה החדש. בהחלטה מנובמבר, הודחו מחוקקים באשמת תמיכה בעצמאות הונג קונג, שיתוף פעולה עם כוחות זרים או איום על הביטחון הלאומי. לאחר ההדחה, 15 המחוקקים הפרו-דמוקרטיים הנותרים הודיעו על התפטרותם במחאה, והותירו את בית המחוקקים כמעט ללא התנגדות.
סוכנות חלל
]] סוכנות חלל היא גוף ממשלתי מטעם המדינה האחראי על מחקר החלל וניצולו. כמעט בכל המדינות שיש להן נוכחות בחלל קיימת סוכנות אזרחית כזאת (אחד החריגים לכך היא תוכנית החלל הסובייטית שנוהלה על ידי הצבא).
פוליטיקה של הונג קונג
רפורמה בשיטת הבחירות
במרץ 2021, הקונגרס הלאומי העממי העביר החלטה שאישרה שינוי של שיטת הבחירות של הונג קונג, כולל זו של המועצה המחוקקת. הרפורמה תאפשר לוועדה חדשה לבדיקת זכאות מועמדים, המורכבת כולה מפקידים ראשיים מממשלת הונג קונג, לבדוק מועמדים למועצה המחוקקת ותגדיל את מספר המושבים הכולל שלה מ-70 ל-90. עם זאת, המושבים שנבחרו ישירות צומצמו מ-35 ל-20,בעוד ש-40 מושבים נוספים ייבחרו על ידי ועדה חדשה אשר נחשבה כתומכת בבייג'ינג ו-30 מושבים ייבחרו במחוזות בחירה פונקציונליים (כל מחוז הוא קבוצת אינטרס מקצועית או מיוחדת המעורבת בתהליך הבחירות). כך הורחבה ההשפעה של ממשלת סין בהונג קונג.
סוכנות חלל
סוכנויות החלל משתנות בגודלן בצורה משמעותית ממדינה למדינה בהתאם למשאביה הכספיים של המדינה ולשאיפותיה. כך למשל סוכנות החלל הישראלית מעסיקה אלפיים עובדים בעוד נאס"א (סוכנות החלל האמריקאית) מעסיקה עשרות אלפים.
במשך רוב שנות פיתוח החלל, היה החלל נחלתן הבלעדית של סוכנויות החלל השונות אולם בשנים האחרונות החלו אנשים פרטיים להצטרף לפיתוח החלל, למשל במסגרת קרן פרס X.
סוכנויות החלל הממשלתיות בעלות ניסיון רב בתחום החלל משתפות ידע עם החברות המסחריות כדי לחזק את הפיתוח האזרחי בתחום החלל. ישראל חתמה על הסכמים עם האיחוד האירופי להצטרפות לפרויקט גלילאו כדי לאפשר לחברות מקומיות להשתלב בפיתוח לוויני ניווט. הסכמים אלו צפויים לסייע בדחיפת התעשייה המקומית לכיוון חקר החלל בעזרת הידע שנצבר על ידי סוכנות החלל האירופאית כיוון שלסוכנות החלל הישראלית אין את הידע ולא התקציב לפתח יישומי חלל בכוחות עצמה.
עמנואל (פירושונים)
עמנואל הוא שם שמקורו עברי, המשמש כשם פרטי (הן לגברים והן לנשים) וכשם משפחה. אטימולוגיית השם היא "האל עימנו" (עימנו האל). מאז המאה ה-16 החל השם להיות נפוץ באנגליה, אך נמצא בשימוש רחב יותר באירופה היבשתית, כגון ספרד, פורטוגל וצרפת.
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
נאג
נאג או קוברה (תרגום של נאג בהינדי) הוא טיל דור שלישי "שגר ושכח" נגד טנקים שפותח בהודו. הפיתוח מהווה אחת מחמש מערכות טילים שפותחו על ידי ה-DRDO כחלק מתוכנית הפיתוח לטילים מונחים (IGMDP).
על פי התכנון הטיל יהווה תחליף לטילים קיימים בהודו המפותחים על ידי מדינות אחרות.
וקטור אתחול
בצופן בלוקים, במצב ההפעלה הפשוט ECB מצפינים כל בלוק בנפרד, יתרונו שהוא מאפשר גישה ישירה, ניתן להצפין או לפענח כל בלוק ישירות ללא תלות באחרים, אולם חסרונו הוא באבטחה שכן בכל צופן דטרמיניסטי, אם שני בלוקים זהים מוצפנים עם מפתח זהה התוצאה תהיה תמיד טקסט מוצפן זהה. כאשר המידע המוצפן ארוך ומכיל חזרות רבות, זהו חיסרון משמעותי כיוון שקל לזהות אם בלוקים מסוימים היו זהים במקור (ראה תמונה).
בצופן זרם, אף על פי שטרנספורמציית המפתח משתנה תוך כדי התהליך בהתבסס על 'מצב פנימי', המחולל הפנימי דטרמיניסטי באופיו ולכן בכל פעם שמתחילים הצפנה עם אותו מפתח יתקבל זרם-מפתח זהה. היות שצופן זרם מתפקד כמו פנקס חד פעמי, שימוש חוזר במפתח הצפנה להצפנת שני מסרים או יותר פורץ לחלוטין את ביטחון הצופן כיוון שחיבור XOR של שתי תוצאות ההצפנה למעשה מסיר את מפתח ההצפנה ומותיר את שני המסרים המקוריים כשהם מעורבבים יחד ולא קשה להפרידם זה מזה.
פתרון אפשרי לבעיה הוא להחליף מפתח הצפנה בכל בלוק, אולם אז יש צורך לשמור הרבה מפתחות. מלבד זאת, תהליך הכנת מפתח בדרך כלל ארוך ואיטי לכן החלפה תדירה של מפתחות פוגעת ביעילות האלגוריתם. הפתרון המקובל הוא הוספת וקטור אתחול למצב הפנימי של הצופן בשלב ההכנה. בצופן זרם מאפשר וקטור האתחול, להצפין מסרים ארוכים עם אותו מפתח ללא הסכנה שבלוקים זהים שעלולים להופיע יוצפנו באופן זהה ובכך לחסוך בתהליך הכנת מפתח. ביטחון הצופן אינו נפגע כל עוד וקטור האתחול מוחלף בכל מסר.
בצופן בלוקים מיישמים מצב הפעלה המדמה צופן זרם כלומר גורמים לתלות בין הבלוקים על ידי פעולה חישובית בין כל בלוק עם בלוק מוצפן קודם. פעולה זו נקראת "שירשור" והמימוש הנפוץ ביותר שלה הוא מצב CBC בו כל בלוק טקסט גלוי מחובר ב-XOR עם הבלוק המוצפן הקודם לפני שהוא מוצפן. כך גם אם שני בלוקים מכילים מידע זהה, תוצאות הצפנתם יהיו שונות. אולם מצד שני יש לזכור שבשיטה זו אין גישה ישירה, לשם פענוח בלוק אחד יש צורך במידע מוקדם, פענוח בלוק קודם.
היות שהשרשור מתבצע עם בלוק קודם, לא ניתן לבצע שרשור בבלוק הראשון כי לא קיים בלוק קודם. מסיבה זו שני הצדדים מחליטים על "בלוק דמה" איתו מתבצע השרשור, לו קוראים וקטור אתחול או בקצרה IV. בדרך כלל וקטור האתחול אינו חייב להיות סודי אך צריך להיות ידוע גם למקבל הצופן, אפשר לשדרו גם בצורה גלויה. למעשה אפשר להשתמש במונה או מספר מוסכם אחר בין השולח והמקבל, כל עוד מובטח שלא נעשה בו שימוש חוזר. אולם יש להגן עליו ולמנוע מצב של שינוי זדוני מצד יריב פוטנציאלי.
שמות נוספים לווקטור האתחול הם: "Nonce" שנגזר מהביטוי Nonce word כלומר דבר חד-פעמי שנוצר לצורך אירוע זמני, ביטוי נפוץ בפרוטוקולי תקשורת קריפטוגרפיים, וכן "tweak". האחרון הוא קונספט חדש של צופן בלוקים שניתן להתאמה (tweakable block cipher) ולמעשה משלב באופן יעיל מצב הפעלה בטוח לצורך הצפנת בלוקים מרובים בעיקר באמצעי אחסון, ועושה שימוש בערך ראשוני שנקרא בקצרה tweak המתפקד כווקטור אתחול לכל דבר.
שימוש מסוג אחר נעשה כאשר מערכות הפעלה Windows דורשות הזדהות, תחנת העבודה המבקשת גישה לשרת אינה מעבירה את הסיסמה המגובבת על הרשת כדי לא לחשוף אותה למאזין. במקום זאת התחנה מבקשת להזדהות ובתמורה מקבלת ערך חד פעמי רנדומלי Nonce שאותו היא מצפינה בעזרת הסיסמה המגובבת ושולחת לשרת שמשווה שאת ההצפנה לזו שהוא מבצע בעזרת הסיסמה השמורה בשרת המרכזי. הזדהות בדרך זו מונעת את הצורך להעביר סיסמאות על הרשת ומונעת את היכולת "לנגן" Replay את התשובה פעם נוספת.
רואן אטקינסון
רואן סבסטיאן אטקינסון (באנגלית: Rowan Sebastian Atkinson; נולד ב-6 בינואר 1955) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אנגלי. ידוע בעיקר בשל תפקידיו בסדרות הקומיות "מיסטר בין" ו"הפתן השחור". אטקינסון זכה להכרה ציבורית ראשונה בתוכנית המערכונים "מבט הפוך" (1979 – 1982) ובשל השתתפותו בסדרת מופעי הצדקה The Secret Policeman's Ball משנת 1979. הוא הופיע גם בתוכנית "הקו הכחול הדק" (1995–1996).
רואן סבסטיאן אטקינסון ניצל מתאונת דרכים קשה שהיה באשפוז קבעו מותו אבל הוא פשוט קם וכך הוא ניצל.
הוא דורג ב"אובזרבר" כאחד מ-50 השחקנים המצחיקים בתולדות הקומדיה הבריטית וכאחד מ-50 הקומיקאים הטובים בכל הזמנים, בסקר שנערך ב-2005 בין קומיקאים. הוא אף זכה להצלחה קולנועית בסרטי מיסטר בין "בין" ו"החופשה של בין" ובסרטים "ג'וני אינגליש", "ג'וני אינגליש חוזר" ו"ג'וני אינגליש מכה שנית" ו"האדם נגד הדבורה" (2022).
ביוגרפיה
אטקינסון נולד בקונסט, מחוז דרהאם שבממלכה המאוחדת. הצעיר מבין ארבעה אחים. הוריו היו אריק אטקינסון, חוואי ודירקטור בחברה, ואמו אלה מאי (לבית ביינברידג'), שנישאו ב-29 ביוני 1945. שלושת אחיו הגדולים היו פול, שמת כתינוק, רודני, שהיה לכלכלן המבקר את האיחוד האירופי ושהפסיד בהפרש קטן בקרב על ראשות מפלגת העצמאות הבריטית ב-2000, ורופרט. אטקינסון גדל על ערכי הכנסייה האנגליקנית, וחונך בבית הספר דורהאם צ'ויסטרס (Durham Choristers), בבית הספר סנט ביז (St. Bees) ובאוניברסיטת ניוקאסל. ב-1975 המשיך בלימודי הנדסת חשמל לתואר שני בקווינס קולג' של אוניברסיטת אוקספורד, שבו למד אביו ב-1935; ב-2006 היה אטקינסון לחבר של כבוד (Honorary Fellow) בקולג'. באוניברסיטת אוקספורד הוא השתתף בקבוצת הרביו The Etceteras של ה-Experimental Theatre Club ובאגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Dramatic Society), בהם השתתף בכתיבה ובהופעות במערכונים. שם פגש בריצ'רד קרטיס ובמלחין הווארד גודאל, שעמם המשיך לשתף פעולה לאורך הקריירה שלו. באוגוסט 1976 זכה לראשונה להכרה לאומית כשהופיע עם ה-Ofxord Revue בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
רדיו
ב-1978 כיכב אטקינסון בסדרה של תוכניות קומדיה בערוץ הרדיו של ה-BBC, BBC Radio 3, שנקראה The Atkinson People ("אנשי אטקינסון"). התוכנית כללה ראיונות סאטיריים עם אישים דגולים דמיוניים, שאותם גילם אטקינסון. את התוכניות כתבו אטקינסון וריצ'רד קרטיס, והפיק אותן גריף רייס ג'ונס.
טלוויזיה
בפתיחת שנת 1990 עלתה לשידור ב-Thames Television תוכניתו "מיסטר בין", כספיישל טלוויזיוני, שבה הופיע בתפקיד הראשי והשתתף בכתיבה. דמותו של מיסטר בין תוארה כבאסטר קיטון מודרני. בתקופה זו, הופיע אטקינסון בפסטיבל הקומדיה Just For Laughs במונטריאול, ב-1987 וב-1989. כמה המשכים לתוכנית שודרו עד שנת 1995, ולאחר מכן יצא סרט קולנוע בכיכובו של מיסטר בין - "בין" (1997), שבוים בידי מל סמית', שהופיע לצד אטקינסון ב"מבט הפוך". סרט שני בכיכובו של בין, "החופשה של בין", יצא ב-2007. ב-1995 וב-1996 גילם אטקינסון את דמותו של המפקח ריימונד פאוולר בקומדיית המצבים "הקו הכחול הדק", שנכתבה בידי בן אלטון, ושמתרחשת בתחנת משטרה בעיר הבדיונית גספורת'.
אטקינסון היה הפרזנטור בקמפיינים פרסומיים של מבשלת קרוננבורג ושל פוג'יפילם ובקמפיין לעידוד תרומת דם. הוא אף השתתף בסדרת פרסומות של חברת האשראי Barclaycard, שבהן גילם דמות של סוכן ריגול לא-יוצלח ומועד לטעויות, שעליה התבססה דמותו בסרטים "ג'וני אינגליש" ו"ג'וני אינגליש חוזר".
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012) גילם את דמותו של מיסטר בין במערכון שבו נוגנה נעימת "מרכבות האש" בידי תזמורת, שבה בין ניגן על סינתיסייזר, על מקש אחד בלבד. לאחר מכן שקע בחלום שבו הוא רץ לצד קבוצת רצים בסצנת מחווה לסרט "מרכבות האש", ועוקף אותם בנסיעה במונית.
בנובמבר 2012 אמר אטקינסון כי לא יגלם שוב את דמותו של מיסטר בין. הוא אמר בריאיון ל-Daily Telegraph כי "מתגברת תחושתי שאגלם הרבה פחות את תפקידי שהצליחו ביותר מבחינה מסחרית - בעיקרון, תפקידים פיזיים, די ילדותיים... מעבר לעובדה שהכושר הפיזי שלי יורד, אני חושב שזה די עצוב שמישהו בשנות ה-50 לחייו מתנהג בצורה ילדותית. חייבים להיזהר בעניין זה." כמו כן, אמר כי במידה מסוימת התפקיד של מיסטר בין קיבע אותו לסוג מסוים של תפקידים, בהם הוא נטל חלק בעיבוד הטלוויזיוני לספרי המפקח מגרה כשהוא גילם את הדמות הראשית במיני-סדרת הטלוויזיה "המפקח מגרה", ששתי העונות שלה שודרו בשנים 2016–2017.
בשנת 2022 שיחק בסדרה הקומית "האדם נגד הדבורה" שמשודרת בשירות הסטרמינג נטפליקס.
קולנוע
תפקידיו הראשונים של אטקינסון בקולנוע היו תפקיד משנה בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא" (1983), סרט בלתי-רשמי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, ותפקיד ראשי בסרט הקצר Dead on Time (1983) בכיכובו של נייג'ל הות'ורן. הוא השתתף בסרט הבכורה של מל סמית' כבמאי "ארוך ומשגע" (The Tall Guy; 1989) והשתתף לצד אנג'ליקה יוסטון ומאי זטרלינג בסרט "המכשפות" (1990) לפי ספרו של רואלד דאל. כמו כן גילם את דמותו של דקסטר היימן בסרט "לרקוד עם לוחמים" (1993), פארודיה על רמבו 3, בכיכובו של צ'ארלי שין.
תפקידים משמעותיים יותר גילם אטקינסון בסרטים "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994) בתפקיד כומר מגמגם, ו"מלך האריות" (1994) שבו דיבב את דמותו של זאזו. לאחר מכן המשיך להופיע בתפקידי משנה בסרטי קומדיה, לרבות הסרטים "מיליונר מי שגומר ראשון" (2001), "סקובי-דו" (2002), "אהבה זה כל הסיפור" (2003) וסרט הפשע הקומי "איזה מאמי" (2005).
לצד תפקידי משנה, זכה להצלחה קולנועית בתפקידים ראשיים. סרטו "בין" (1997) המבוסס על התוכנית "מיסטר בין" זכה להצלחה בינלאומית, וכך גם סרט ההמשך "החופשה של בין" (2007). כמו כן כיכב בסרט המצליח "ג'וני אינגליש" (2003) המהווה פארודיה על ג'יימס בונד, ובסרטי ההמשך "ג'וני אינגליש חוזר" (2011) ו"ג'וני אינגליש 3.0 (2018).
תיאטרון
רואן אטקינסון ערך הופעות תיאטרון - אף לצד חלק מחברי מונטי פייתון - במערכוני "The Secret Policeman's Ball" (1979) כחלק מאירועי התרמה של ארגון אמנסטי.
כמו כן השתתף במחזה The Sneeze and Other Stories, המורכב משבעה מחזות קצרים מאת אנטון צ'כוב, שתורגמו ועובדו לתיאטרון בידי מייקל פריין. המחזה הועלה בתיאטרון אלדוויץ' בלונדון ב-1988.
ב-2009 השתתף בהעלאה של המחזמר "אוליבר!" בווסט אנד בתפקיד פייגין. במאי המחזה היה רופרט גולד. שנה קודם לכן הוא השתתף בהעלאה של המחזה באוקספורד, בבימוי ג'ז בונד.
ב-2013 לוהק לתפקיד הראשי במחזה Quartermaine's Terms מאת סיימון גריי, בהעלאה של תיאטרון ווינדהאם בלונדון.
סגנון קומי
אטקינסון ידוע בעיקר כקומיקאי פיזי בתפקידו כמיסטר בין, אך תפקידיו האחרים מסתמכים במידה רבה על שפה. ברבים מתפקידיו הוא מגלם אישים סמכותיים (כמו כמרים), שאומרים דברים אבסורדיים בסגנון קר וחסר-הבעה.
אחת משיטותיו הקומיות היא הגייה מוקצנת של האות "B". אטקינסון סובל מגמגום, והגיית-היתר היא דרך להתמודד עם הברות מסובכות.
סגנונו של בין, המבוסס על מבע וויזואליות, שהושווה לזה של באסטר קיטון, מבדיל אותו ממרבית הקומדיות המודרניות בטלוויזיה ובקולנוע, המתבססות במידה רבה על דיאלוג, לצד סטנד-אפ שמבוסס בעיקר על מונולוגים. כישרונו ההבעתי של אטקינסון הוביל לכינויו "האדם בעל פרצוף הגומי".
חיים אישיים
בשנים 1990–2015 היה נשוי לסונטרה סאסטרי, ולהם שני ילדים. מאז 2014 הוא מקיים זוגיות עם הקומיקאית לואיז פורד, ילידת 1981, ונולדה להם בת ב-2017.
מתגורר באנגליה, הממלכה המאוחדת.
הוא נחשב לחובב מכוניות מרוץ, וכותב עבור ירחוני רכב בריטים.
מלווין ליירד
מלווין רוברט "בום" ליירד (באנגלית: Melvin Robert "Bom" Laird, 1 בספטמבר 1922 - 16 בנובמבר 2016) היה פוליטיקאי וסופר אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית. שימש כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בשנים 1969–1973 תחת ממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1953–1969. כמזכיר ההגנה, היה ממתכנני הנסיגה האמריקאית מווייטנאם במסגרת סיום מלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה
מלוויד ליירד נולד באומהה שבנברסקה. אביו היה פוליטיקאי, איש עסקים וכומר. הוא גדל והתחנך בוויסקונסין ובאילינוי. בשנת 1944 סיים את לימודיו הגבוהים במינסוטה והתגייס לצי ארצות הברית. לאחר ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה במערכה באוקיינוס השקט, השתחרר מהשירות באפריל 1946. בשנה זו, כאשר היה בן 23 בלבד, נבחר לסנאט של מדינת ויסקונסין. הוא כיהן בתפקיד זה עד לבחירתו לבית הנבחרים האמריקאי בשנת 1952.
כחבר בית הנבחרים, ליירד היה ידוע בשל התעסקותו בנושאים ביטחוניים רבים ובהתנגדותו להתנהלות ממשל לינדון ג'ונסון ובפרט התנהלות מזכיר המלחמה רוברט מקנמארה בכל הקשור למלחמת וייטנאם. בשנת 1964 הכריז ליירד על תמיכה פומבית במועמד הרפובליקאי בבחירות לנשיאות ארצות הברית בארי גולדווטר. כמזכיר בקבינט וכפוליטיקאי בכיר במפלגה הרפובליקנית, לליירד היה תפקיד מרכזי ובהדחת ספירו אגניו מתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ומינוי ג'רלד פורד כמחליפו בשנת 1973. בשנים 1956–1967 מונה ליירד כחבר במשלחת ארצות הברית לארגון הבריאות העולמי בז'נבה שבשווייץ, על ידי שלושה נשיאים: דווייט אייזנהואר, ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון. אייזנהואר כל כך העריך את עבודתו של ליירד בארגון, עד כדי שאמר כי ליירד נמנה בין עשרת האנשים שהכי מתאימים לכהן כנשיא ארצות הברית
כמזכיר ההגנה, דגל ליירד בשינויים הדרגתיים ולא פתאומיים, ובהקטנה דרסטית של כוח האדם במערכת הביטחון האמריקאית. בנוסף על כך, פעל על מנת לייעל את מערכת ההגנה ואת מערך התחמושת שברשותה. למרות כל אלה, הנושא המרכזי בו עסק היה נסיגת הכוחות האמריקאים מווייטנאם. ליירד תכנן את הנסיגה באמצעות צמצום הדרגתי של הכוחות תוך אימון של צבא דרום וייטנאם. מדיניות הדרגתית זו הייתה מוקד למחלוקת בינו לבין הנשיא.
ליירד סיים את כהונתו כשר ההגנה ב-29 בינואר 1973, זאת מכיוון שהצהיר שוב ושוב כי יכהן רק ארבע שנים. לקראת בחירות 1976 שקל ליירד להתמודד לנשיאות, אך התחרט כתוצאה מפרשת ווטרגייט. בשנת 1974 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית.
ליירד נפטר מהתקף לב בשנת 2016, בגיל 94, בדרום פלורידה. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ארטמה נפילית
ארטמה נפילית (שם מדעי: Artema nephilit) הוא מין של עכביש ממשפחת הרעדניים בעל גוף קטן ורגליים ארוכות, הנחשב לגדול ביותר במשפחת הרעדניים. מוטת רגליו מגיעה ל-14 סנטימטרים. העכביש התגלה לראשונה בשנת 1939 במערות סדום על ידי פרופ' אהרן שולוב, אך נחשב בתחילה בטעות למין אחר של ארטמה. רק בדצמבר 2017 תואר לראשונה על ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים כמין חדש שלא היה מוכר עד אז למדע.
טיפול פסיכיאטרי
טיפול פסיכיאטרי הוא טיפול בהפרעה נפשית או במחלת נפש המתבצע על ידי רופא מומחה לפסיכיאטריה, לעיתים בשילוב עם פסיכולוג, עובד סוציאלי, מטפל אמנויות או מומחה לריפוי בעיסוק.
בת ים (מיתולוגיה)
בת ים או בתולת ים היא יצור אגדי, שחציו העליון דמוי אישה וחציו התחתון דמוי דג.
טיפול פסיכיאטרי
הטיפול הפסיכיאטרי בנוי בדרך כלל מאיבחון, טיפול תרופתי או פסיכותרפי ושיקום. טיפול פסיכיאטרי ניתן במסגרת בית חולים מתמחה, במסגרת קהילתית או בבית החולה בהתאם לחומרת ההפרעה.
בת ים (מיתולוגיה)
בסיפורי עם
לאורך ההיסטוריה רבים דיווחו כי חזו בפלא, ובהם כריסטופר קולומבוס, שהתעקש כי ראה שלוש בתולות ים במסעו הראשון לאמריקה.
טיפול פסיכיאטרי
רוב ההפרעות הנפשיות אינן ניתנות לריפוי מוחלט, והטיפול הפסיכיאטרי מתמקד באיזון ביוכימי של הגוף, ריסון התסמינים, הקלת מצוקת החולה ושיקומו.
בת ים (מיתולוגיה)
בסיפורי עם
סופר כי אחותו של אלכסנדר הגדול הפכה לבתולת ים לאחר מותה (כמו שביקשה מהאלים), וכאשר פגשה במלחים בים האגאי ושאלה אותם אם אחיה עדיין חי, כל תשובה מלבד האישור כי אלכסנדר עדיין חי ושולט באימפריה, הייתה מכניסה אותה להתקף זעם אלים שבסופו היו מוצאים הנוכחים על הסיפון את מותם בייסורים.
טיפול פסיכיאטרי
בשונה מענפי רפואה אחרים ובשל ההשפעה של מחלות נפש על כושר השיפוט של החולה, נתונה בחוק ברוב המדינות סמכות לטיפול פסיכיאטרי שלא בהסכמת החולה, במקרים בהם המחלה מסכנת את שלומו של החולה או של הסובבים אותו. גבולותיה של סמכות זו הם נושא שנוי במחלוקת.
בת ים (מיתולוגיה)
במיתולוגיה
לפי המיתולוגיה בנות הים נפוצות בעיקר בחופי הפרא, שם רואים בהן הדייגים סימן לסערה מתקרבת. בנות הים הן נשים בעלות זנבות דגים וקרומי-שחייה קטנים בין אצבעותיהן. יש להן קול יפה ומיוחד והן נוהגות להתקשט באצות, קונכיות וכוכבי ים.
טיפול פסיכיאטרי
עקרונות הטיפול הפסיכיאטרי
הטיפול הפסיכיאטרי השתנה מהותית בעשורים האחרונים. בעבר נהוג היה לאשפז חולים לתקופות ארוכות במוסדות, לעיתים לשנים ארוכות. כיום רוב החולים מטופלים במסגרת מרפאות חוץ ומחלקות יום. במקרים בהם נדרש אשפוז הוא נמשך שבועות ספורים, ורק אחוז קטן של החולים מאושפז לתקופות ארוכות.