cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גנאדי פדאלקה
סויוז TMA-16M / MKS-43, MKS-44
ב-27 במרץ 2015 כמפקד חללית סויוז TMA-16M היה איש צוות במשלחות ISS-43 ו-ISS-44 לתחנת החלל הבינלאומית. מאז 10 ביוני 2015, שימש כמפקד המשלחת ה-44. ב-12 בספטמבר 2015, בשעת 03:51 דקות שעון מוסקבה, פדאלקה (מפקד) ומהנדסי הטיסה מוגנסן ואיימבטוב, שטסו לתחנת החלל הבינלאומית מאוחר ובילו 9 ימים בתחנה, נחתו עם החללית סויוז TMA-16M בקזחסטן, 146 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר ז'זקאזגן. הפעם שהייתו בחלל נמשכה 168 יום. בכך הפך לטייס החלל בעל שיא עולמי של שהייה כוללת בחלל החיצון - 878 ימים בסך הכל.
פעילות משלחת קבועה מס' 9 בתחנת החלל הבין לאומית
גנאדי פדאלקה עם אדוארד פינק הגיעו תחנת החלל ב-21 באפריל 2004 בחללית סויוז TMA-4. בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 8 בפיקוד מייקל פול. בחללית "סויוז TMA-4" הגיע גם אנדרה קויפרס מהולנד שהחל בביצוע ניסויים בהתאם לתוכנית שהוכנה בסוכנות החלל האירופית. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש, צוות מס' 8 ביחד עם אנדרה קויפרס עזבו אותה בחללית סויוז TMA-3 כעבור כמה ימים.
משלחת מס' 9 החלה את עבודתה המתוכננת.
ב-24 ביוני הם ביצעו פעילות חוץ רכבית שהופסקה לאחר 13 דקות עקב בעיות בחליפת החלל של פינק. ב-30 ביוני] הם ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-5 שעות. במהלכה הותקנו מספר מכשירים בחלק החיצוני של תחנת החלל.
ב-27 במאי לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-49 עם ציוד ומצרכים.
ב-3 באוגוסט הם ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-4 שעות. במהלכה הותקנו מספר מכשירים בחלק החיצוני של תחנת החלל. כמו כן נעשו הכנות לקליטת יחידת אספקה חדשה שנבנתה בסוכנות החלל האירופית והייתה אמורה להגיע בשנת 2005.
ב-14 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-50 עם ציוד ומצרכים.
ב-3 בספטמבר הם ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-5 שעות. בפעילות זו בחלק החיצוני של תחנת החלל הותקנו 3 אנטנות וציודים אחרים.
בנוסף לכך בוצעו 21 ניסויים בתחומים שונים.
ב-16 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-5 עם משלחת קבועה מס' 10 בפיקוד לרוי צ'יאו. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש, פדאלקה ופינק עזבו את תחנת החלל בחללית סויוז TMA-4 וחזור לכדור הארץ לאחר פעילות של כ-6 חודשים.
טיפול קהילתי אסרטיבי
טיפול קהילתי אסרטיבי (ACT - Assertive community treatment) הינו מודל לטיפול בבריאות הנפש שנועד לספק תמיכה קהילתית לאנשים עם מחלות נפש קשות, כגון סכיזופרניה או הפרעה דו קוטבית. חשיבותם והחדשנות של שיטת הטיפול ACT שהוצגו בשנות ה-70, נעוצים בגישה ממוקדת-אדם, תוך שימת דגש על טיפול מותאם אישית, המשכיות הטיפול ואינטגרציה קהילתית. מחקר בוחן משנת 2009 "מקרה של הפרעה אובססיבית-כפייתית" בפרקטיקה קוגניטיבית והתנהגותית מציע פרספקטיבה חדשה על ACT, תוך התמקדות בקרוליין, מטופלת שנאבקת עם OCD. האובססיות הספציפיות שלה וההתנהגויות המתאימות ממחישות את מורכבות ה-OCD ומדגישות כיצד טיפולים אישיים ומקיפים כמו ACT יכולים לספק גישה ספציפית לטיפול.
Case Management
Case Management (בעברית - ניהול מקרה או תיאום טיפול) הוא פתרון כוללני הרואה את המערכת כולה ומעניק טיפול וליווי מקצועיים ורב תחומיים לאדם הזקוק לשירות. ניהול מקרה מוציא לפועל תוכנית טיפול מקצועית, אשר נבנית בשיתוף של המשפחה, אנשי מקצוע שונים וגורמים נוספים, תוך זיהוי צרכים, ניתוח אפשרויות טיפול וניהול שיתוף הפעולה בין גורמים שונים. ניהול טיפול מאפשר למשפחה שקט נפשי וביטחון וריכוז כל הפעולות הדרושות למטופל בידי גורם מקצועי ואמין המטפל בכל צרכיו של מקבל השירות - אנשים הסובלים מפיגור, ילדים, קשישים או נכים.
ניהול מקרה במסגרת הפסיכיאטרית
הצורך בניהול מקרה עבור אנשים עם מוגבלויות פסיכיאטריות הופיע על רקע היציאה של מטופלים מבתי חולים פסיכיאטריים ציבוריים. כל עוד מטופלים היו נתונים באשפוז כל צורכיהם הטיפוליים וכן כל צורכיהם הבסיסיים האחרים סופקו בבית חולים. אך לאחר שהשתחררו מהאשפוז הם בדרך כלל חזרו להתגורר בבית המשפחה וכך הפכו בני משפחותיהם בפועל למנהלי מקרה המסייעים לקרוב החולה בהשגת שירותים הכרחיים וקהילתיים. למטופלים אחרים, חסרי קרובי משפחה היכולים לסייע, לא היה איש שיכול היה לעזור בהתמודדות מול המערכת השירותים הסבוכה. יותר מכך, גם אלו בעלי המשפחות מצאו כי תהליך הפנייה וקבלת התמיכה והשירותים מסובך למדי. עקב המוגבלויות התפקודיות של האוכלוסייה אשר נפלטה מבתי החולים הציבוריים היה צורך ביותר מטיפול נפשי עבורה. אנשים אלו הזדקקו לטווח רחב של שירותים קהילתיים ותמיכתיים כגון – מגורים, טיפול רפואי ותמיכה כלכלית. בסוף שנות ה-70' של המאה ה-20 פורסמה תוכנית של תמיכה קהילתית והוצע מודל תמיכתי עבור אותם אנשים המשתחררים מבתי חולים פסיכיאטריים. ניהול מקרה עוצב על מנת שיהיה זה המאחד בין חלקיה השונים של המערכת, המרכז והמתאם בין בעלי התפקידים השונים, על מנת להבטיח שאדם בעל מוגבלות פסיכיאטרית יקבל את כל השירותים והתמיכה להם זקוק. בנוסף נועד ניהול המקרה לפצות על העדר התיאום בין מערכות הרווחה והשירותים הרבים.
עבור אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית המטרות המרכזיות של ניהול מקרה הן:
מודלים של ניהול מקרה
במהלך השנים התפתחו ויושמו מודלים מגוונים של ניהול מקרה. כיום קיימים שישה מודלים בולטים:
תחילתו של הטיפול הקהילתי האסרטיבי (ACT)
שורשיו של הטיפול הקהילתי האסרטיבי (ACT) הם בתנועת הרפורמה בבריאות הנפש של שנות ה-70, שם נראה שינוי ממוסד לטיפול קהילתי. הוא פותח כאלטרנטיבה לטיפול מסורתי המבוסס על בתי חולים, במטרה לתמוך באנשים עם מחלות נפש קשות בתוך הקהילות שלהם. ניתן לתאר את עקרונות הפעולה הבסיסיים באופן הבא:
מטרות העל
השיטות של ACT קשורות באופן הדוק למטרותיו של המודל, שנועדו לטפח אינטגרציה קהילתית, הסתמכות עצמית ושיפור איכות החיים.
מודל טיפול קהילתי אסרטיבי
טיפול קהילתי אסרטיבי (ACT) מהווה מודל של שירות בריאות הנפש ממוקד לקוח, המבוסס על טיפול אינטנסיבי, מבוסס קהילה ומשולב. הגישה מתמקדת באנשים עם מחלות נפש קשות ומתמשכות או הפרעות אישיות עם ליקויים תפקודיים חמורים שנמנעו או שלא הגיבו בצורה טובה לשירותי בריאות הנפש מחוץ לאשפוז ולשירותי השיקום הפסיכיאטר, שיש להם רמות גבוהות של צורך ב-ACT. ה-ACT מספקת מגוון רחב של שירותים, החל מטיפול פסיכיאטרי ועד סיוע בחיי היומיום, כולם בהנחיית צוות רב תחומי שכולל לעיתים קרובות פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, אחיות, מרפאים בעיסוק ומומחים לתמיכה בעמיתים. הצוות פועל בשיתוף פעולה, ומבטיח שהטיפול יהיה עקבי ומותאם אישית מאוד. שלא כמו שירותי בריאות הנפש המסורתיים, ACT זמין 24/7, תוך שימת דגש על הושטת יד ועבודה ישירות בתוך הקהילה שבה הלקוחות חיים.
גרסאות מוקדמות של המודל
המודל הופיע לראשונה בתחילת שנות ה-70' כתגובה לתנועה לביטול המיסוד, שמטרתה להעביר חולים פסיכיאטריים מטיפול בבית חולים למסגרות קהילתיות בלתי מפותחות, לא משלבות, המאופיינות בפערים רציניים ובליקויים. ה-ACT שנוסד על ידי לאונרד שטיין ומרי אן במדיסון, ויסקונסין, תוכנן בתחילה כדי למנוע אשפוז מחדש ולתמוך בהשתלבותם של מטופלים בקהילה.
המצאת המודל נראתה קיצונית באותן שנים, אך מאז התפתחה להיות אחד השירותים היותר משפיעים בהיסטורית הבריאות הנפשית בקהילה. 'פרויקט מדיסון' המקורי זכה בפרס הזהב היוקרתי של 'הארגון הפסיכאטרי האמריקאי' ב-1974. לאחר שאומץ המודל כאסטרטגיה למניעת אשפוז עתידי בבתי חולים ציבוריים של קבוצות מטופלים מגוונות יחסית, הפנה הצוות המייסד את תשומת הלב בתחילת שנות ה-80' לטיפול בקבוצות של אנשים בוגרים במצב ראשוני של סכיזופרניה אשר לא זכו להתייחסות ולהגדרת מצבם קודם לכן.
הפצת המודל ברחבי העולם
המודל המקורי זכה במהירות להכרה על יעילותו, מה שהוביל להפצתו במדינות שונות בארצות הברית ולאחר מכן ברחבי העולם. תוכניות אימוץ עקרונות ACT הוקמו בקרוב במדינות אחרות, כולל קנדה, בריטניה, אוסטרליה והולנד, כל אחד מהם מתאים את המודל כך שיתאים להקשרים התרבותיים והבריאותיים הייחודיים. תוכנית אחת לדוגמה היא התוכנית ממישיגן, ארצות הברית - The Harbinger program in Grand Rapids. בשנת 1978 "תוכנית הגשר", ממרכז השיקום הפסיכיאטרי במרכז שיקגו הייתה התוכנית הראשונה שהותאמה לעיר גדולה והתוכנית הראשונה ששמה דגש על החלק של המגורים. בשנות ה-80'-90' התוכנית המשיכה וטיפלה באנשים לקויי שמיעה עם מחלות נפשיות, חסרי בית עם מחלות נפשיות, אנשים שחווים משברים פסיכיאטרים ואנשים עם הפרעות נפשיות שישבו בבתי הכלא. בשנת 1988 נוסה המודל בקולומביה הבריטית ומאוחר יותר הורחב לערים נוספות. מעבר לארצות הברית, המודל הורחב גם לאוסטרליה ולמדינות נוספות.
מחקר
המודל המקורי והגרסאות השונות שלו הם בין הנושאים הנחקרים ביותר בתחום הבריאות הנפשית בקהילה. המחקרים המקוריים של מדיסון, שטיין, טסט ועמיתיהם הם הקלאסיים בשדה זה תרומה משמעותית נוספת נעשתה על ידי ד"ר גרי בונד שהשלים מספר מחקרים בשיקגו ומאוחר יותר פיתח תוכנית מחקר לשיקום פסיכיאטרי באוניברסיטת אינדיאנה.
ACT כגישה מבוססת-ראיות (Eevidence-based practice)
בגלל מסלול עבר ארוך של הצלחה עם מקבלי השירותים בעדיפות גבוהה במגוון רחב של הסביבות הגאוגרפיות והארגוניות - כפי שהוצגו על ידי גוף רחב שהולך וגדל של מחקרים מחמירים להערכת תוצאות זוהה ה-ACT על ידי ארגון השירותים של שימוש לרעה בחומרים ובריאות נפשית (Substance Abuse and Mental Health Services Administration) השייך לממשלה הפדרלית של ארצות הברית, הקרן של רוברט ווד ג'ונסון (Robert Wood Johnson Foundation), הברית הלאומית על מחלות נפשיות (National Alliance on Mental Illness), והוועדה לאישור מתקנים שיקומיים (Commission on Accreditation of Rehabilitation Facilities), כשיטה מבוססת-ראיות (evidence-based practice (EBP בעלת ערך הפצה.
ביקורת על המודל
מודל הטיפול הקהילתי האסרטיבי (ACT) זכה לשבחים רבים על יעילותו בטיפול באנשים עם הפרעות נפשיות קשות בסביבה קהילתית. על ידי העסקת צוותים רב תחומיים המספקים תמיכה רציפה וגמישה, ACT מתמקדת בשילוב חולים בקהילותיהם. עם זאת, מבקרים טוענים כי יישום יכול להיות לא עקבי, משתנה במידה רבה על ידי מיקום ומשאבים זמינים. חלקם גם תוהים אם ACT ישים באופן אוניברסלי בכל ההקשרים התרבותיים, והאם הוא יכול לשמור על יעילותו תוך התאמה לצרכים חברתיים שונים.
מספר מבקרים, במיוחד דר' טומי גומורי (Tomi Gomory) מאוניברסיטת המדינה של פלורידה, טענו שה-ACT היא כפייתית מיסודה, והעובדה שהמחקר טוען לתמיכה בתוכנית אינה תקפה מבחינה מדעית. טסט וסטיין (Test and Stein) השיבו לביקורת הזו, וגומורי, בתגובה, ענה לתשובה שלהם. מוסר ובונד (Moser and Bond) התייחסו ל-כפייה ולמושג הרחב יותר של "agency control" בדיון על נתונים מ-23 תוכניות ACT.
למרות חששות אלה, הצלחת המודל בהפחתת אשפוזים ושיפור האינטגרציה הקהילתית נותרה משכנעת.
טיפול קהילתי אסרטיבי (ACT) והפרעה אובססיבית-כפייתית (OCD): מקרה בוחן
טיפול קהילתי אסרטיבי (ACT) מציע גישה אינטנסיבית ומשולבת למתן שירותי בריאות הנפש, תוך התמקדות באנשים עם מחלות נפש קשות ומתמשכות. פרק זה מציג מקרה בוחן ספציפי כדי להמחיש כיצד ACT יכול לתמוך באנשים עם הפרעה אובססיבית-כפייתית.(OCD)
המחקר מתאר את "קרוליין", אישה לבנה בת 51 שחיה בצפון אמריקה, שאובחנה עם.OCD האובססיות שלה סובבות סביב פחדים להפיץ "אנרגיה רעה" בצורה של אבק, מה שמוביל אותה לטקסים מורכבים כדי להכיל ולמנוע ממנה לפגוע באחרים. החששות החלו בילדות, אך החמירו ארבע שנים לפני הטיפול, והציון שלה בסולם האובססיבי-כפייתי של ייל-בראון היה בטווח המתון.
פעולת התערבות – בעוד שהמאמר אינו מפרט התערבות ספציפית של ACT עבור קרוליין, המקרה שלה ממחיש את המורכבות והניואנס של OCD ושופך אור על היתרונות הפוטנציאליים של טיפול אישי ומקיף כמו.ACT התמיכה האישית, המבוססת על הקהילה, המוצעת על ידי ACT יכולה להיות מותאמת במיוחד לטיפול בקבוצת הפחדים, ההתנהגויות והאמונות הייחודיות במקרים כמו זה של קרוליין.
תוצאות ותובנות פרטי המקרה של קרוליין משמשים דוגמה עשירה לאופן שבו OCD יכול לחלחל לכל ההיבטים של חייו של אדם, להשפיע על אינטראקציות יומיומיות, מערכות יחסים, היגיינה אישית, ואפילו החלטות על חיפוש טיפול. המקרה שלה מדגיש את הצורך בגישה ממוקדת-מטופל המחשיבה את האדם כולו, כולל האמונות, ההתנהגויות וההקשר האישי שלו.
מקרה הבוחן של קרוליין מהווה מחקר חיוני על הטיפול בהפרעה אובססיבית-כפייתית (OCD) תוך שימוש בטיפול אסרטיבי קהילתי ACT. מחקר זה חוצה מעבר ליישומים קונבנציונליים של שיטת ה-ACT ועד לכדי כניסה לרבדים חדשים לטיפול בתחום בריאות הנפש, ובכך מייצג חדשנות משמעותית בתחום. על ידי אימוץ האמונות והטקסים הרוחניים שלה, הטיפול של קרוליין מייצג גישה חדשנית לניהול נטיות אובססיביות-כפייתיות בתוך מודל. המקרה של קרוליין מדגים כיצד שילוב אמונות אישיות והקשר תרבותי בטיפול בבריאות הנפש יכול לשפר את התהליך הטיפולי. השימוש שלה בתפילות, בפעולות סמליות ובטקסים מתיישר עם עקרונות הליבה של ACT, כגון טיפול ממוקד אדם וגמישות בטיפול. יתר על כן, חקר המקרה פותח דלת לשיחה ניואנסית יותר על התפקיד של רוחניות וערכים תרבותיים בבריאות הנפש המכירה בכך שהתערבויות פסיכיאטריות מסורתיות לא תמיד מהדהדות עם כל אדם. על ידי הכרה בחשיבות של אמונות אישיות ואימוץ אותן בהקשר הטיפולי, אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש יכולים להציע טיפול מותאם יותר ורחום יותר.
מתודולוגיה – המקרה התמקד באדם עם היסטוריה ארוכה של OCD. הטיפול כלל שילוב עקרונות ACT עם חשיפה ומניעת תגובה (ERP), טכניקה קוגניטיבית-התנהגותית ידועה ל-OCD. השילוב של שיטות אלה לגישת טיפול קוהרנטית היה המרכיב החדשני במחקר זה.
תוצאות – התוצאות הוצגו כמבטיחות, והראו ירידה משמעותית בסימפטומים של OCD ושיפור בתפקוד הכללי. המטופלת לא רק הפגינה התנהגויות כפייתיות מופחתות, אלא גם דיווח על גמישות ורווחה משופרות.
חדשנות בפעולה – השילוב של ACT עם טכניקות קוגניטיביות והתנהגותיות מייצג חדשנות במספר דרכים:
הרחבת טווח – על ידי יישום שיטת ACT לסובלים מהפרעת OCD, המחקר מרחיב את היישום הפוטנציאלי של ACT המתמקד באופן מסורתי במחלות נפש קשות, למגוון רחב יותר של הפרעות.
שילוב מתודולוגיות – שילוב עקרונות ACT עםERP (פוטנציאלים מעוררים) מדגים שניתן להתאים פעולה עם טכניקות טיפוליות אחרות, ומציע גישה טיפולית מקיפה יותר.
טיפול ממוקד מטופל – גישה זו חיזקה את פילוסופית ה-ACT המתמקדת במטופל, תוך התאמת הטיפול לצרכים ולתסמינים הייחודיים של האדם.
השפעה פוטנציאלית על יישומים עתידיים
ההצלחה של מחקר מקרה זה מצביעה על כך שניתן ליישם גישה דומה להפרעות נפשיות אחרות, ואולי להשפיע על יישומים עתידיים או התאמות ACT.
ביקורת ומגבלות
חשוב לציין ביקורות והגבלות אפשריות של חדשנות זו. כמקרה בודד, הכללת התוצאות לאוכלוסייה רחבה עשויה להיות מוקדמת מדי. יש צורך במחקר נוסף עם מדגם גדול יותר כדי לאמת את הממצאים. בנוסף, המורכבות של שילוב מודלים טיפוליים שונים דורשת הכשרה מיוחדת ומומחיות, ואולי אף מגבילה את היישום הנרחב שלה.
מסקנות
מקרה הבוחן מייצג חדשנות פורצת דרך בפעולה על ידי הוכחת הישימות שלה ל-OCD באמצעות שילוב של טכניקות קוגניטיביות והתנהגותיות, ידע אשר לא רק מרחיב את ההבנה ואת היישומים הפוטנציאליים של ACT, אלא גם פותח דלתות למחקר וחידושים עתידיים.
עתיד המודל
בעבר, מחיר היעילות של ACT היה קל יחסית להצגה, כאשר מיטות בתי החולים הפסיכיאטריים היו בשימוש כבד יותר מאשר היום. עתיד הטיפול הקהילתי האסרטיבי (ACT) נראה מבטיח, עם חידושים והתאמות מתמשכים המשקפים את הגמישות והחוסן של המודל. אך תוכניות אלו יצטרכו להמשיך להצדיק את המחיר הגבוה יחסית דרך השימוש בקריטריון כניסה זהיר והערכה מחמירה של התוצאות.
יש כמה דברים ששווה לחקור :
בנוסף, אחת ההתפתחויות המבטיחות היא ההתפשטות של ה-ACT לשירות של ילדים ומתבגרים בעדיפות גבוהה, למרות שהספרות הרלוונטית בנושא זה עדיין מועטה.
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר ההוט 100 המוביל
ערך זה מפרט את הזוכים והמועמדים בפרס המוזיקה של בילבורד לשיר ההוט 100 המוביל. מאז הקמת קטגוריה זו בשנת 1990, איש לא זכה בפרס יותר מפעם אחת.
זוכים ומועמדים
הזוכים רשומים ראשונים וכתובים באותיות מודגשות.
מספר פרסים ומועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
אקלים קוטבי
הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר בשנה נמוכה מ־C° 10 באזורים אלו, ובחורף לעיתים יורדת ל־C° 20- בממוצע.
המשקעים באזורי האקלים הקוטבי מועטים והם יורדים בצורת שלגים. באקלים הקוטבי הקיץ קצר מאוד וקר. לעומת זאת, החורף הקוטבי הוא ארוך וקר מאוד.
האקלים מחולק לשני סוגים: אקלים כיפות הקרח בו אין אף חודש בשנה שהטמפרטורה הממוצעת בו גבוהה מ־C° 0 ואקלים הטונדרה בו יש לפחות חודש אחד בשנה שהטמפרטורה הממוצעת בו גבוהה מ־C° 0.
באזור האקלים הזה לא גדלים עצים כלל ולכן הם נמצאים מעבר לקו העצים. עם זאת, בטונדרה גדלים צמחים נמוכים כגון עשבים, טחבים וחזזיות.
חילופי האור והחושך באזור האקלים הקוטבי שונים מאוד מאזור האקלים הים-תיכוני. במשך חצי שנת הקיץ שורר אור במרבית שעות היממה כשהשיא הוא שמש חצות, יממה בה נראית השמש לכל אורכה. במשך חצי שנת החורף מרבית היממה חשוכה כשהשיא הוא ליל קוטב בו שורר חושך לאורך כל היממה. מספר שעות האור והחושך בכל מקום תלוי במרחקו מקו המשווה.
ענבייה
עִנְבייה (uvea; ולפי המונח האנטומי: גְּלִימַת גַּלְגַּל הָעַיִן הַמְּצֻנֶּרֶת, TA: tunica vasculosa bulbi), שנקראה בעבר גְּלִימַת הָעַיִן הָאֶמְצָעִית (tunica media oculi), היא הגלימה האמצעית מבין שלוש הגלימות המרכיבות את העין האנושית. כאשר שכבה זו מוצאת מעין אנושית בנתיחה שלאחר המוות היא כהה ודומה בגודלה לענב וייתכן שזהו המקור לשמה.
חלקי הענבייה
הענבייה מורכבת משלושה חלקים אנטומיים מרכזיים:
תפקידי הענבייה
תפקידים אלו נמצאים בבקרת מערכת העצבים האוטונומית.
חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל
חגיגות שנת ה־70 למדינת ישראל נערכו לאורך שנת ה'תשע"ח (2018), והגיעו לשיאן ביום העצמאות של שנה זו, עת ציינה מדינת ישראל 70 שנים להיווסדה.
הכנות
ב-1 בינואר 2017 החליטה ממשלת ישראל על הקמת מנהלת לאירועי חגיגות 70 שנה למדינת ישראל. בהתאם להחלטה, על מנכ"ל משרד התרבות להקים מנהלה מקצועית, שתפעל לפי העקרונות שתקבע ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים ובהתאם להנחיות של מרכז ההסברה ותהיה אמונה על התכנון, הארגון וביצוע של אירועי שנת ה-70 למדינת ישראל. בהחלטה נקבע כי "האירועים הממלכתיים לציון יום העצמאות השבעים יביאו לידי ביטוי את רוחה, חזונה והישגיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית לאורך כל שנות קיומה". בראשות המטה לחגיגות השבעים עמד מנהל מרכז ההסברה, מושיק אביב.
בהחלטת הממשלה נקבע, לפי הצעתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שהסכומים הנדרשים לצורך קיום האירועים יגויסו מתרומות, שבאיסופן יעסוק נתניהו עצמו.
שרת התרבות והספורט מירי רגב, התנגדה לדרך מימון זו, ואל ביקורתה הצטרפו 34 מחברי הכנסת וגם התנועה למען איכות השלטון בישראל. בסופו של דבר תוכנית זו לא התגשמה, ובאפריל 2017 הגיעו נתניהו ורגב להסכמה על הקצאת תקציב של 200 מיליון ש"ח למימון האירועים, זאת לעומת תקציב ראשוני של 100 מיליון ש"ח שנקבע לחגיגות שנת ה־60 למדינת ישראל. במאי 2017 יצא משרד התרבות והספורט בקול קורא למכרז לניהול לניהול אירועי שנת ה־70 למדינת ישראל, אשר בסופו זכתה חברת "טרגט מרקט". ב-8 באוגוסט 2017, לאחר דיון בין ראש הממשלה לשר האוצר משה כחלון הוחלט על מתווה לתקצוב החגיגות שלפיהן יועברו הסכום שהוצע בתחילה בסך 100 מיליון שקלים מתקציב המדינה.
באוגוסט 2017 קראה שרת התרבות והספורט רגב לציבור הרחב לעצב את הלוגו לחגיגות ה-70 ואף קראה להציע תמה לחגיגות אלו. לתחרות הנושא והלוגו הוקם אתר ייעודי. גם צה"ל פנה לציבור להשתתף בבחירת הסמל שישמש באופן רשמי את צה"ל באירועי 70 שנה להקמת צה"ל והמדינה. ב-15 בינואר 2018 חשפה רגב כי הנושא הנבחר הוא "מורשת של חדשנות" ואת הלוגו הנבחר. הלוגו הנבחר עוצב על ידי חברת "טרגט מרקט" שהיא גם זאת שנבחרה להפיק את החגיגות. הסיסמה שנבחרה ללוות את החגיגות היא :"כן, יש במה להתגאות".
בפברואר 2018 נבחר השיר "הללויה" להיות השיר המרכזי של החגיגות. לכבוד האירוע חיברה הפזמונאית המקורית של השיר שמרית אור שני בתים נוספים.
ביוזמת משרד החינוך הוקם אתר אינטרנט המאפשר לאזרחים לחתום על נוסח מגילת העצמאות.
ב-1 באפריל 2018 השיק משרד התרבות את הקמפיין והאתר הרשמיים לקראת חגיגות ה-70 למדינה.
טקס הדלקת המשואות
בין יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין לשרה מירי רגב פרצה מחלוקת עזה בשאלת הנואמים בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות השבעים. רגב ביקשה לשלב בטקס נאום של ראש הממשלה בנימין נתניהו בהתאם להחלטת ועדת טקסים וסמלים, בנימוק שהדבר יחסוך אירוע יקר נפרד נוסף במתכונת "פעמוני היובל" בו ראש הממשלה והנשיא היו אמורים לנאום. אך אדלשטיין התנגד ודרש לשמור על המתכונת הקבועה של הטקס, שבה הנואם המרכזי היחיד הוא יו"ר הכנסת, וראש הממשלה איננו נוכח בטקס, אף לא בקהל, זאת למרות שנתניהו כראש ממשלה נאם בטקס המשואות בשנת היובל לישראל וקרא קטע ממגילת העצמאות. אדלשטיין הודיע שאם ישולב בטקס נאום של ראש הממשלה, הוא ומשמר הכנסת לא יגיעו לטקס. יו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג מתח ביקורת על הפגיעה בממלכתיות וציין שעל אף שהוא מתנגד לשילוב הנאום, היה וראש ממשלה ינאם, הוא עומד על זכותו כחוק לנאום גם כן לאחריו. לקראת יום העצמאות הסתמנה פשרה לפיה ראש הממשלה יישא דברי ברכה קצרים לכבוד שנת העשור ה-70, בדומה למתכונת שהתקיימה בטקס יום העצמאות החמישים, ובנוסף ידליק משואה ביחד עם יושב ראש הכנסת. בערב הטקס אדלשטיין סירב שמשמר הכנסת יקבל את כניסת ראש הממשלה לרחבת הטקס מאחר שדרישה זו של ראש הממשלה הייתה בניגוד לסיכומים המוקדמים ביניהם. לפיכך הועלה משמר צה"ל שאורגן ברגע האחרון מקרב הנוכחים לשם קבלת ראש הממשלה ורק לאחריו עלה משמר הכנסת לקבלת יו"ר הכנסת. בטקס עצמו נאם נתניהו במשך 14 דקות, כמעט כפליים מהדובר הראשי של הטקס.
ב-8 באפריל 2018 פורסמו שמות מדליקי המשואות ליום העצמאות: הזמר שלמה ארצי, האלוף במילואים ישעיהו גביש, רחלי גנות, נועם גרשוני, מרגלית זינאתי, שייח' מוואפק טריף, פרופסור מרסל מחלוף, פרופסור אביעזרי פרנקל, ליא קניג, זאב רווח, אבשלום קור, מאי קורמן. נשיא הונדורס חואן אורלנדו ארננדס, שהוזמן להתלוות למדליק משואה ממשרד החוץ והיה אמור להיות המנהיג הזר הראשון שזכה ללוות מדליקת משואה, הודיע על ביטול השתתפותו.
אירועים ביום העצמאות ובסמוך לו
משרד התרבות הודיע על 70 שעות של חגיגת שנת ה־70 למדינה שתיפתח בערב יום העצמאות ותינעל במוצאי השבת. להלן האירועים בכל אחד מימי החגיגה:
טקס הדלקת המשואות
טקס הדלקת המשואות המסורתי פתח את חגיגת שנת ה־70 בהר הרצל בירושלים. הטקס כלל המחזה של אירועים בתולדות עם ישראל, ובהם מעמד הר סיני, חורבן בית המקדש, השואה וחומה ומגדל והופיעו בו זמרים, בהם אורנה ומשה דץ בשירם "כאן", שאיתו ייצגו את ישראל באירוויזיון 1991, מיקי גבריאלוב ואמיר דדון בשיר "אמא אדמה", נטע ברזילי בשיר "הורה היאחזות" ושרית חדד בשיר "משירי ארץ אהבתי". קבוצת חיילים הציגה שבועת אמונים בצה"ל. חברת אינטל הציגה מופע שבו 300 רחפנים יצרו בשמים סמלים ישראליים, כגון "שרוליק" ומגן דוד. בתום החלק האמנותי נאמו יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין וראש הממשלה בנימין נתניהו, שגם השיאו משואה, ולאחריהם הודלקו 12 משואות. בהמשך נערך מצעד דגלנים, שיצרו סמלים וכתובות על מגרש המסדרים.
אירועי צה"ל
לרגל שנת ה-70 למדינה ולצה"ל ופתיחת מחזור גיוס מרץ, חידש צה"ל את השיר "אין לך מה לדאוג" ששר במקור עוזי פוקס, בביצוע חדש של נדב גדג'. בנוסף צה"ל איפשר לעריקים ולמי שמעמדו הצבאי לא מוסדר, להיכנס לישראל לתקופה מוגבלת ולפעול להסדרת העניין ללא מעצר.
צה"ל ערך, כמדי שנה, אירועים לכבוד יום העצמאות, ואלה כללו מטס חגיגי, הישט (משט) לאורך חופי הים התיכון ופתיחת מחנות וחניוני צה"ל לאזרחים והצגת כלי רכב ואמצעי לחימה לציבור הרחב.
למטס המסורתי של חיל האוויר הישראלי הצטרפו מטוסים של חילות אוויר זרים, בהם F-16 של יוון, C-17 של קנדה, C-295 של צבא פולין, C-130 של הממלכה המאוחדת ושל אוסטריה ויורופייטר טייפון של איטליה. המטוסים הישראליים במטס כללו את ה-F-35I אדיר, F-16 "ברק 2020", סופר הרקולס C-130J "שמשון", מטוס תדלוק בואינג 707 "שקנאי" שתדלק מטוס F-16, ומסוקי AH-64 אפאצ'י, יסעור ו-UH-60 בלקהוק ("ינשוף"). למטס הצטרפו גם מטוסי הכיבוי אייר טרקטור AT-802F ומסוקי איירבוס H125 ("כחל") החדשים של היחידה האווירית של משטרת ישראל, מטוס בואינג 787 של "אל על" ומטוס של "ארקיע". מפגני אווירובטיקה במטוסי T-6 טקסאן II ("עפרוני") נערכו מעל בסיסי חיל האוויר רמת דוד, בית הספר הטכני, תל נוף ומוזיאון חיל האוויר בבסיס חצרים, ומעל הערים טבריה, חיפה, תל אביב וירושלים.
נערכו מפגני צניחה בשלושה מוקדים שונים: חוף דדו בחיפה, חוף גורדון בתל אביב והטיילת בטבריה של כמאה צנחנים שהוצנחו ממטוסי "שמשון". בצונחים היו גם חברי הכנסת מוטי יוגב ואלעזר שטרן.
חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי
כמדי יום עצמאות נערך גם ביום העצמאות ה-70 חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי. החידון נערך בתיאטרון ירושלים במעמד ראש הממשלה בנימין נתניהו, יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין, שר החינוך נפתלי בנט ויו"ר הסוכנות היהודית נתן שרנסקי. בחידון השתתפו בני נוער מישראל ומהתפוצות. בארבעת המקומות הראשונים זכו בני נוער מישראל. חתן התנ"ך לשנת תשע"ח הוא עזריאל שילת, תושב חצור הגלילית ותלמיד ישיבת שומריה שבנגב. במקום השני זכתה אוריה הכהן מאולפנת בני עקיבא סגולה בקריית מוצקין, ובמקום השלישי זכה אופק אברהם מתיכון אורט טבריה. הנחה את החידון אבשלום קור.
70 שנה לקולנוע הישראלי
ביום העצמאות וביומיים שאחריו ציין סינמטק תל אביב 70 שנה לקולנוע הישראלי במרתון של הקרנת סרטים שנבחרו כטובים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי.
חגיגה בכיכר טיימס
ב-3 ביוני 2018 נערך בכיכר טיימס שבמנהטן אירוע בהשתתפות אלפי חוגגים, כחלק מחגיגות ה-70 לישראל. את האירוע ארגנו הקונסוליה הישראלית בניו יורק ומשרד התרבות והספורט, והובילו אותו הקונסול דני דיין והשרה מירי רגב.
משחק הידידות ארגנטינה–ישראל
לקראת מונדיאל 2018, ארגנה חברת קומטק משחק ידידות בין נבחרת ארגנטינה בכדורגל לבין נבחרת ישראל כמסורת של ביקורים לפני התחרות. תחילה תוכנן המשחק להתקיים באצטדיון סמי עופר בחיפה אך לאחר מעורבות של משרד התרבות והספורט הוא הועבר לאצטדיון טדי בירושלים, בתוספת תקציב של 2.7 מיליון ש"ח מקופת חגיגות ה-70 להוצאות הכרוכות. יו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית, ג'יבריל רג'וב פנה במכתב ליו"ר ההתאחדות לכדורגל בארגנטינה בדרישה מלווה באיומים שלא לקיים את משחק הידידות בירושלים. אל רג'וב הצטרפו ארגוני החרם נגד ישראל שהפעילו לחץ לביטול המשחק. בהמשך ביטלה נבחרת ארגנטינה את הגעתה לישראל, יו"ר ההתאחדות לכדורגל בארגנטינה, קלאודיו צ'יקי טפיה נימק את ההחלטה "בשל הסלמה באלימות ואיומים של הממשלה הפלסטינית נגד ליונל מסי והמשלחת הלאומית של ברצלונה". שרת התרבות והספורט מירי רגב ייחסה את הביטול לאיומים על חיי כוכב הנבחרת ליונל מסי ומשפחתו כטרור חדש־ישן, אך מספר פרשני ספורט האשימו את מעורבותה כגורם לביטול.
תערוכת "צה"ל שלנו"
"צה"ל שלנו" הייתה תערוכה אינטראקטיבית לציון 70 שנה לצה"ל במסגרת חגיגות ה-70 למדינת ישראל. התערוכה התקיימה בחג הסוכות ה'תשע"ט (2018) בחולון בהיכל הטוטו. בתערוכה ביקרו מאות אלפי ישראלים.
התערוכה כללה ארבעה מתחמים:
הכניסה לתערוכה דרשה הרשמה מראש (בחינם) באתר צה"ל. כל מבקר שנכנס לתערוכה קיבל צמיד עם שבב מחשב שהיווה מעין "כרטיס חוגר" וירטואלי. באמצעות השבב הישגיו במשחקי הווידאו והסימולטורים השונים תועדו, וביציאה מהתערוכה קיבל המבקר סיכום של הישגיו והמלצה על התפקיד הצבאי המתאים לו.
ארגונים ממלכתיים המציינים 70 שנה להיווסדם
סמוך להקמת המדינה הוקמו גם אחדים ממוסדותיה, שציינו אף הם בשנה זו 70 שנה להיווסדם:
קוד LDPC
בתורת המידע קוד Low-Density Parity-Check) LDPC) הוא קוד תיקון שגיאות ליניארי, המשמש להעברת מידע מעל ערוץ רועש, הקוד מיוצר באמצעות גרף דו-צדדי דליל.
מאפיין עיקרי של משפחת קודים זו הוא מטריצת בדיקת הזוגיות דלילה (כלומר ישנו מספר מועט של אחדות בכל עמודה ושורה), בזכות כך ניתן להשתמש במפענח איטרטיבי בזמן פענוח מהיר.
קודי LDPC הוצעו לראשונה על ידי רוברט גלאגר, שפיתח את הרעיון בעבודת הדוקטורט שלו ב-MIT בשנת 1962, אך עקב כח החישוב המועט של החומרה הנפוצה באותו תקופה הם נשארו רעיון קונספטואלי בלבד. הרעיון התגלה מחדש בשנות ה-90 על ידי זוג החוקרים מקיי וניל אשר עקב התקדמות בעולם הקודים לתיקון שגיאות חיפשו קודי בלוק החלוקים תוכנות דומות לקודי הטורבו שהתגלו באותה תקופה.
הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1995
הבחירות לדומה הממלכתית ב-1995 נערכו ב-17 בדצמבר 1995, כשאחוז החסימה הוגבל ל-5%. מסעות הבחירות של המפלגות הדמוקרטיות שתמכו בבוריס ילצין לוו בהאשמת הקומוניסטים כמי שעלולים להפוך את רוסיה שוב למדינה סוציאליסטית, וכיוון שמרבית התקשורת ברוסיה הייתה בידי האוליגרכים הרוסיים, תומכי ילצין, לא היה סיקור תקשורתי הוגן והוא נטה לטובת הרפורמטורים של ילצין.
בבחירות השתתפו מספר שיא של מפלגות: סך הכל 43 מפלגות.
תוצאות
בבחירות השתתפו 993 משקיפים זרים מ-61 מדינות, 434 מתוכן באו ממדינות החברות בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. שגריר האיחוד האירופי במוסקבה, מייקל אמרסון, העריך את הבחירות כבחירות "הוגנות וחופשיות", ואף שהסיקור התקשורתי היה מוטה לרעת הקומוניסטים, אלה זכו בבחירות והפכו למפלגה הגדולה ביותר שהמשיכה להיות המפלגה הגדולה ביותר עד לבחירות 2003.
גיוס חובה
גיוס חובה הוא חוק, המחייב את כל תושבי המדינה הכשירים (גופנית ונפשית) להתגייס לשירות למען המדינה.
לכל מדינה יכולת לקבוע את גיל גיוס חובה, וכן תנאים אחרים, שיכתיבו את טיב ואורך השירות. גיוס החובה עשוי להיות מצב קבוע (כמו במקרה צה"ל במדינת ישראל, שבה מונהג בנוסף גם שירות מילואים, או צבאות מדינות נוספות, כדוגמת שווייץ וקולומביה) או להיות מוכרז בעת מצבי חירום שונים (גיוס החירום בארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת וייטנאם).
קיימות מספר סיבות לשימוש בכלי של גיוס חובה: למשל, בישראל נטען רבות כי "מדינה קטנה מוקפת אויבים" זקוקה לכל חייל שתוכל לגייס, ולכן, אין לתת מקום להעדפה אישית של כל אדם, האם לשרת את מולדתו אם לאו. במדינות אחרות קיימות סיבות רבות, כמו מרד פנימי ובעיות אזרחיות (כדוגמת קולומביה), או סיבות היסטוריות אשר לא קיימות בימינו, למשל בגרמניה, שגיוס החובה בה (שלאחר חוזה ורסאי חודש על ידי היטלר בחוק הגיוס ב-1935, ובוטל ביולי 2011) המשיך לאחר הפסד גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. גיוס החובה היה בשל המלחמה הקרה, שהתקיימה בתוך גבולות גרמניה, בין שני חלקיה: גרמניה המזרחית הקומוניסטית, שנשלטה, למעשה, על ידי ברית המועצות וגרמניה המערבית, שנתמכה על ידי מעצמות המערב: ארצות הברית, בריטניה וצרפת.
הוויכוח סביב גיוס חובה
במדינות רבות ישנה טענה כי גיוס חובה ושירות חובה גורמים למיליטריזציה של החברה האזרחית, ובכך, ליצירת חברה שהיא גברית-מאצ'ואיסטית ואלימה יתר על המידה, כאשר עקרונות חברתיים נזנחים, או לכל הפחות מקבלים חשיבות מועטה יותר. נושאים כגון: חינוך, בריאות, רווחה, טיפול בפשיעה וכדומה, מקבלים פחות התייחסות ופחות כוח אדם. נוסף על כך, קיימת הטענה, שגיוס חובה פוגע בחופש העיסוק, חופש המצפון ובחירויות בסיסיות נוספות, ובכך הוא אנטי-דמוקרטי.
עוד מציינים את התקציב הגדול מאוד שדורש צבא חובה, ואת היתרון של צבא מקצועי, שבו לכל החיילים ותק של שנים, על פני צבא גדול ומסורבל יותר. עוד מתלוננים מהצד הליברלי, שמדובר בעבדות לא מוסרית בעבור המדינה, שמעכבת בשנים את התקדמותם של צעירים. במגזרים שמרניים, נחשבת כפגיעה הכרחת אזרחים לשהות עם אנשים בעלי השקפת עולם ואורח חיים שונים משלהם, הידועה כאפקט כור היתוך, דבר שעלול לגרום לנטישת הקבוצה וערעור צדקת דרכה.
מנגד, ישנה הטענה, שגיוס חובה תורם רבות למדינה. ערכים כגון פטריוטיות, רעות וערבות הדדית, אהבת הארץ וכו', מוטמעים באזרחים, מתוקף היותם מגויסים, ודווקא בגלל אפקט כור ההיתוך.
בישראל
בישראל מתקיים גיוס חובה מראשית ימיה, בהתאם לחוק שירות ביטחון. בשנת 2013 הועלתה בכנסת הצעה לתיקון החוק, לפיה יבוטל גיוס החובה לצה"ל. הרקע להצעת החוק הוא פקיעת תוקפו של חוק טל וחקיקת "חוק השוויון בנטל", שמרחיב את גיוס החובה גם לאוכלוסייה מהמגזר החרדי. מציעי החוק הסבירו, שביטול גיוס החובה יפתור את בעיית חוסר השוויון.
בשנת 2014 פורסם מסמך פנימי של המרכז למדעי ההתנהגות (ממד"ה) של צה"ל, הממליץ לצבא להתכונן לשינויים במודל הגיוס וביטול גיוס החובה, על רקע השיח הציבורי הגובר בעניין. המסמך קובע כי "על צה"ל להתכונן לתרחיש זה, על סמך מה שהתרחש בצבאות אחרים".
גיוס נשים
רק מעט מדינות מחייבות גיוס נשים. בשנת 1951 היו רק 4 מדינות שגייסו נשים לשירות חובה: צ'ילה, פקיסטן, טורקיה וישראל. בשוודיה היה גיוס חובה לרופאות, רופאות שיניים ואחיות. מדינות שונות כללו בחוקיהן אפשרות לגיוס חובה של נשים בעת מלחמה.
במרץ 2017 הודיעה ממשלת שוודיה על החזרת גיוס החובה לאחר שבוטל שבע שנים קודם לכן, וכי חוק גיוס החובה יחול גם על נשים.
טבילת הדרקון
טבילת הדרקון (בפינית: Lohikäärmekylpy) הוא הרומן העשירי שכתבה הסופרת והמשוררת הפינית אווה טיקה וספרה השני שתורגם לעברית. הספר יצא לאור בפינית בשנת 2000, תורגם לעברית בידי רמי סערי והתפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2003.
עלילה
הרומן מתאר חברוּת בין שתי נשים, חברות שהתחילה בילדות ונמשכה לאורך כל החיים. גיבורות הספר הן אניה הרגישה והמעורערת בנפשה, וקארין, הנתפשת כדמות סמכותית, החלטית ומצליחה. חוסר-האיזון הקיים בחברות מבוסס על המבנים הנפשיים השונים בתכלית של שתי הגיבורות. קיץ הילדוּת הרחוקה ואירועי המלחמה הם זירת הזיכרונות ושדה הקרב לאורך כל היצירה.
גל פרידמן
גל פרידמן (נולד ב-16 בספטמבר 1975) הוא גולש רוח עבר ישראלי אשר התחרה על גלשן מסוג "מיסטרל". הוא אלוף אולימפי (אתונה 2004) ואלוף עולם (2002). פרידמן הוא הספורטאי הישראלי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית והיחיד שזכה בשתי מדליות אולימפיות אישיות.
תחילת הדרך
גל פרידמן נולד בחדרה לאורי ודגנית פרידמן, וגדל בפרדס חנה-כרכור. פרידמן החל להתאמן בגלישת רוח במועדון השיט בשדות ים כאשר היה בן 9, בעקבות אביו שהיה מראשוני הגולשים בארץ. בגיל 13 התחיל להשתתף בתחרויות בינלאומיות ובגיל 16 הצטרף לנבחרת ישראל, שם התאמן תחת הדרכתו של גור שטיינברג. את שירותו הצבאי העביר פרידמן כספורטאי מצטיין. בשנת 1989, כאשר היה בן 13, פרידמן התחרה באליפות העולם לנוער (עד גיל 19) שנערכה במונטריאול וזכה במדליית כסף בשנת 1994 הוא השתתף לראשונה באליפות אירופה לבוגרים וסיים במקום ה-19 הכללי. כמו כן הוא השתתף לראשונה באליפות העולם לבוגרים בתחרות שנערכה בעיירה גימלי שבקנדה וסיים במקום ה-35.
פרידמן הפך לגולש המוביל של ישראל כאשר דגם הגלשן הוחלף בשנת 1993 מדגם "לכנר", בו הצטיין עמית ענבר, לדגם "מיסטרל". מבנה גופו הצנום יחסית העניק לו יתרון בדגם החדש. במרץ 1995, פרידמן זכה במדליה הראשונה שלו בטורנירים בינלאומיים כאשר זכה במדליית זהב באליפות אס"א הבינלאומית בגלישת רוח שנערכה באילת. באותה השנה הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה שנערכה בחופי האי וייט. שנה לאחר מכן הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם שנערכה בבת גלים, חיפה.
הודות להישגיו אלה הוא נבחר לייצג את ישראל באולימפיאדת אטלנטה 1996, בה זכה במדליית הארד והפך לגולש הישראלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית והספורטאי היחיד במשלחת הישראלית שזכה במדליה באולימפיאדה זו. בשיוט הראשון פרידמן חצה את קו הסיום במקום הראשון ואת השיוטים הבאים הוא המשיך לסיים במקומות הראשונים. בשיוט השישי הוא שוב ניצח, אבל סיים תשיעי בלבד בשיוט השביעי, מה שערער את מעמדו ואת הסיכוי שלו לסיים בשלישייה הראשונה. בימי התחרויות האחרונים הרוח חדלה מלנשוב באתר השיט בסוואנה ובסופו של דבר נערכו בתחרות תשעה שיוטים בלבד, במקום 11 כמתוכנן. בשיוט הלפני אחרון פרידמן סיים במקום הרביעי בזמן שקקלמנאקיס היווני סיים במקום הראשון ולמעשה הבטיח את הזהב. בשיוט התשיעי והאחרון פרידמן סיים במקום הראשון, אך לרוע מזלו קרלוס אספינולה הארגנטיני סיים אחריו במקום השני והבטיח את מדליית הכסף, מה שהותיר את פרידמן בשקלול כל השיוטים עם מדליית הארד.
בטקס הנעילה של המשחקים, פרידמן נבחר להיות נושא הדגל של המשלחת.
פרישה זמנית וחזרה לצמרת
בשנת 1997, הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה במורסיה שבספרד. בשנת 1998 הוא זכה במדליית כסף באליפות אס"א הבינלאומית בגלישת רוח שנערכה באילת ושנה לאחר מכן זכה באותה התחרות במדליית הזהב. למרות הישגיו אלה פרידמן הפסיד את המקום במשלחת הישראלית לאולימפיאדת סידני 2000 לעמית ענבר. בעקבות כישלונו להיכנס לסגל האולימפי, פרש לתקופה של כשנתיים, שבמהלכן התרכז ברכיבה על אופני הרים.
פרידמן חזר להתחרות בגלישה במרץ 2001, וכבר באותה השנה זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה במרסיי וסיים במקום הרביעי באליפות העולם.
אלוף עולם ואלוף אולימפי
באליפות העולם בשנת 2002 שנערכה בפאטאיה שבתאילנד, פרידמן זכה במדליית הזהב לאחר שהוביל לאורך רוב התחרות והפך לישראלי הראשון שזוכה בתואר אלוף העולם בתחום גלישת הרוח בענף השיט. כבר בשיוט הלפני אחרון פרידמן הבטיח את מדליית הזהב כאשר סיים במקום הראשון ופתח פער מיריביו, בשיוט ה-11 והאחרון הוא סיים במקום ה-16 אולם לדירוג זה לא היה כל משמעות. באותה השנה זכה פרידמן גם במדליית כסף באליפות אירופה שנערכה בנויזידלרזה. בשנת 2003 הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בקדיס לאחר שסיים את התחרות עם 57 נקודות שליליות, ארבע יותר מהמקום השני.
באולימפיאדת אתונה 2004, גל פרידמן זכה במדליית הזהב הראשונה של ישראל במשחקים האולימפיים בתחרות בדגם מסטרל לגברים ובכך הפך לספורטאי הישראלי הראשון שהוכתר כאלוף אולימפי ולספורטאי הישראלי הראשון שזוכה בשתי מדליות אולימפיות. גל היה הגולש היחיד בתחרות שסיים בעשירייה הראשונה בכל אחד מהשיוטים. בשיוטים הראשונים פרידמן סיים בצמרת ואף ניצח את השיוט החמישי והשמיני, יציבות זו הבטיחה לו מעשית מדליה כבר בשיוט הלפני אחרון. לקראת השיוט האחרון פרידמן דורג במקום השני במרחק 3 נקודות מהמקום הראשון של יריבו הברזילאי ריקארדו סנטוס. כדי לזכות במדליית הזהב פרידמן היה צריך לסיים את השיוט האחרון בפער של שלושה מקומות מהברזילאי ולסיים לפני היווני ניקוס קקלמנאקיס. בשיוט ה-11 והאחרון פרידמן סיים במקום השני, הרחק לפני הברזילאי שסיים במקום השבעה עשר והיווני שסיים במקום העשירי, וכך זכה במדליית הזהב.
בטקס הענקת המדליות נכחו שרת החינוך והספורט, לימור לבנת, השופט הישראלי בתחרות אהרון בוצר וחבר הוועד האולימפי הבינלאומי אלכס גלעדי שהעניק לגל את המדליה.
שנים אחרונות ופרישה
בתחילת יוני 2005 נגנבה כספת מבית הוריו של פרידמן, ובה המדליות בהן זכה. מספר ימים לאחר מכן נמצאה מדליית הזהב על ידי ילדה בת 7 מפוריידיס בעת שטיילה עם משפחתה ביער עופר. מדליית הארד מאטלנטה 1996 לא נמצאה.
לאחר הישגו באולימפיאדת אתונה, נכנס פרידמן ל"סגל היהלום" של ישראל כחלק מההכנות לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 אולם הוא לא הצליח להסתגל לדגם החדש של "ניל פרייד" שנכנס לשימוש בשנת 2005. בשנת 2006 הוא סיים במקום ה-32 באליפות אירופה ובמקום ה-19 באליפות העולם. בינואר 2007 הוא זכה בתחרות 'New Year International Regatta' שנערכה בלימסול שבקפריסין, אך בהמשך השנה סיים רק במקום ה-34 באליפות העולם שנערכה בקשקאיש. באליפות העולם בשנת 2008 שנערכה באוקלנד, הוא סיים במקום ה-29 והפסיד את המקום במשלחת הישראלית לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 לשחר צוברי.
בשנת 2008 פרש מגלישה מקצועית והפך למאמן באיגוד השייט ובין היתר אימן את נמרוד משיח. במאי 2013, הוחלט באיגוד השייט ליצור נבחרת עם מאמן אחד במקום מאמן אישי לכל גולש כפי שהיה עד אז. פרידמן כבר מונה למאמן הלאומי של נבחרת גלישת הרוח, אך הגולשים סירבו להחליף את מאמניהם האישיים במאמן יחיד ולבסוף מינויו של פרידמן בוטל.
בשנת 2019 מכר פרידמן את הגלשן עמו זכה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה 2004 לתנועת מכבי, אשר מציגה את הגלשן במוזיאון הספורט היהודי העולמי שבכפר המכביה.
חיים אישיים
בשנת 2005 התחתן פרידמן עם מיכל פלג, בת שדות ים, שהייתה חברתו במשך עשר שנים. הם מתגוררים בקיבוץ שדות ים ולהם שתי בנות ושני בנים.
פרידמן הוא חובב צילום ובשנת 2017 החל לעבוד כצלם חתונות. בין היתר באותה השנה הוא התמנה לצלם הבית של קבוצת הכדורסל מכבי חיפה.
פרידמן הוא טבעוני. כשנשאל מדוע בחר בטבעונות, השיב "רק אחרי שהבנתי איזה סבל אנחנו גורמים לחיות בשביל שיהיה לנו טעים, אז נמנעתי לגמרי. לפני זה, פשוט רק הרגשתי שזה לא עושה לי טוב באימונים לאכול והרגשתי כבד עם בשר".
I Won't
I Won't הוא שיר של להקת הפופ האמריקאית AJR. השיר יצא לאור ב-29 ביולי 2022 כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי העתידי של הלהקה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי האחים. ראיין מט הסביר על כוונת השיר, "ניסינו להמחיש את מה שאנחנו מרגישים לגבי העולם. [...] המסר הוא להישאר עצמך. עם זאת, אנחנו יודעים שזה הרבה יותר קל לומר מאשר לעשות".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-10 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי פורסם ב-29 ביולי 2022, לצד השיר עצמו. נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3.7 מיליון צפיות.
הופעות חיות
ב-28 ביולי ביצעה הלהקה את השיר ב-The Tonight Show.
האספה הלאומית של אקוודור
לאספה הלאומית יש את הסמכות לחוקק חוקים, בעוד שמינוי שופטים לבית הדין הלאומי לצדק נעשה על ידי מועצה שיפוטית נפרדת.
פלואורואורציל
פלואורואורציל (לועזית: fluorouracil נקראת גם 5-FU) היא תרופה כימותרפית לטיפול בסרטן. דרך הוריד היא ניתנת לסרטן המעי הגס, סרטן הוושט, סרטן הקיבה, סרטן הלבלב, סרטן השד וסרטן צוואר הרחם. כמשחה היא בשימוש עבור קרנת עור אקטינית וקרצינומה של תאי בסיס.
תופעות הלוואי השכיחות של התרופה במתן דרך הוריד הם דלקת בחלל הפה, אובדן תיאבון, ירידה בספירת דם, נשירת שיער ודלקת של העור. בשימוש כמשחה עשויה להיווצר דלקת מקומית באזור המטופל. השימוש בהריון עשוי לגרום לנזק לעובר. פלואורואורציל היא אנטימטבוליט ואנלוג פירימידין. אופן פעולתה לא לגמרי ברור, משערים כי הוא חוסם את פעילותו של תימידילאט סינטאז מה שגורם להפסקה בייצור ה-DNA.
התרופה נרשמה כפטנט בשנת 1956 ונכנסה לשימוש בשנת 1962, והיא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
גראמן F6F הלקט
הגראמן F6F הלקט (באנגלית: Grumman F6F Hellcat; מילולית: "חתול גיהנום") היה מטוס קרב חד-מנועי מתוצרת ארצות הברית מימי מלחמת העולם השנייה שיועד לפעול על נושאת מטוסים. המטוס נועד להחליף את קודמו F4F ויילדקט בשירות הצי האמריקני. למרות שדמה לויילדקט, F6F הלקט היה עיצוב חדש לגמרי. המטוס הונע על ידי מנוע בודד מדגם פראט אנד וויטני R-2800, בעל 2,000 כוחות-סוס, המנוע אשר שימש את F4U קורסייר ואת P-47 ת'נדרבולט.
-F6F נודע בעיקר בזכות היותו מטוס קשוח. כבר לאחר טיסת הבכורה שלו ב-1943 הוא הצליח להתמודד בהצלחה כנגד מטוס ה-A6M זירו היפני, ולעזור בהשגת עליונות אווירית בזירת האוקיינוס השקט. כ-12,200 יחידות של ההלקט יוצרו בפרק זמן של שנתיים. לזכותו נזקפים 5,223 הפלות של מטוסי אויב תחת שירותו בצי האמריקני, חיל הנחתים האמריקני וחיל האוויר המלכותי הבריטי, יותר מכל כלי טיס ימי של בעלות הברית. לאחר המלחמה ההלקט החל לצאת בהדרגה משירות פעיל, אולם המשיך לשרת כמטוס קרב לילי עד 1954.
המטוס ידוע כמטוס קרב של משחק מחשב "כנפי הזעם" משנת 1987.
רובה FN FAL
היסטוריה ותכנון
רובה ה-FAL תוכנן במקור לירות תחמושת 7.92 מ"מ על 33 מ"מ של כדורים בעלי תרמיל קצר, שפותחו והיו בשימוש הוורמאכט במלחמת העולם השנייה (ראו StG 44). אולם, מאחר שברית נאט"ו החליטה לאמץ את הקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו (נקראת גם 308. וינצ'סטר) כתחמושת הסטנדרטית, FN בנתה מחדש את הרובה עבור התחמושת הזו ויצרה את אחד מרובי הקרב הקלאסיים שלאחר מלחמת העולם השנייה. את הרובה תכנן דיודונה סייב (Dieudonne Saive) בשנת 1951 ותוך שנתיים הוא כבר יוצר בכמויות מסחריות. הוא שווק תחת הסיסמה "The right arm of the free world" (בתרגום חופשי: "הזרוע הימנית / הנשק הנכון של העולם החופשי").
מנגנון הפעולה של ה-FAL מבוסס על גזי פליטה שנוצרים בעת הירי, באופן דומה למקלעון ה-BAR האמריקני. מערכת הגז מונעת בידי בוכנה נדרכת-קפיץ המכה קצרות, שנמצאת מעל הקנה. מנגנון הנעילה נקרא "Tilting breechblock": כדי לנעול את הבריח, הוא נתלה על קורת מתכת יצוקה בבית הבליעה (כמו רובה הבריח הרוסי SKS). רובי ה-FAL מוזנים על ידי מחסנית חיצונית שיכולה להכיל בין 5 ל-30 כדורים (רוב המחסניות הכילו 20 כדורים).
ה-FAL הוועד על ידי נאט"ו להתחרות ברובה הסער AK-47 של הגוש המזרחי. למעלה מ-70 מדינות (ביניהן ישראל) השתמשו בו. בניגוד ל AK-47, ה-FAL השתמש בתרמיל מלא, דבר שהקנה לו כוח אש חזק יותר. למרות זאת, הרתע של הרובה לא היה חזק כל כך - עקב משקלו הרב, ובשל מנגנון הפעולה המנצל חלק מהגזים העוברים דרך הקנה לדריכתו מחדש של הנשק.
שירות בצה"ל
אחרי מלחמת העצמאות, היה על צבא ההגנה לישראל למצוא פתרון לבעיות הלוגיסטיות הקשות והרבות שנוצרו, עקב המגוון הרב של כלי נשק מיושנים בהם השתמשו הלוחמים (כגון חוסר אחידות בתחמושת, מחסור בחלקי חילוף ועוד). לכן, כמו צבאות רבים בעולם, החליט צה"ל שעליו לאמץ רובה אחיד לכל היחידות הלוחמות כדי לפשט את האחזקה הלוגיסטית של הנשק (תיקונים, תחמושת, חלקי חילוף, אימונים, תורת לחימה, תאימות בין יחידות שונות ועוד).
ב-1955 נכנס לשירות בצה"ל תמ"ק העוזי, תת-מקלע תוצרת תע"ש, שמעצם מהותו, שימש ללוחמה בשטח בנוי, וללוחמה לטווחים קצרים מאוד. מאחר שרובי המאוזר K98 ("הרובים הצ'כיים") שהם רובי בריח בני חמישה כדורים ממחסנית קבועה, הם מטבעם כלי נשק בעלי קצב אש איטי ביותר, ביקש הצבא לרכוש רובה מודרני ויעיל, בעל קצב אש מהיר וטווח אפקטיבי ארוך, לשימוש לוחמי החי"ר. הרובה שצה"ל רכש היה רובה ה-FN FAL שנקבע כרובה החי"ר הסטנדרטי (ישראל הייתה אחת המדינות הראשונות לאמץ את ה-FAL). רובה ה-FAL נכנס לשירות בצה"ל תחת השם רומ"ט - ראשי תיבות של "רובה מטען". אך לרוב כונה בפשטות בשם: "רובה FN". רובי ה-FAL שהיו בצה"ל היו בקנה בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו ויוצרו ברישיון על ידי התעשייה הצבאית במסגרת הסכם חילופי ידע עם חברת FN בשנת 1966 (בתמורה לשרטוטי העוזי). רובים אלו היו יעילים גם בירי לטווחים של.
רובי ה-FAL היו רובים מוצלחים, מתוכננים ובנויים כהלכה, ובעלי תכונות משופרות, המאפשרות ללוחם לבצע בהם כוונונים, פירוק משני, והתאמות בשטח הלחימה, ללא עזרת נשק או איש מקצוע ייעודי. כך לדוגמה ניתן לכוונן את ווסת הגזים (באמצעות שימוש במכלול הרובה ככלי עזר), וכן ניתן לאפס את הכוונת הקדמית והכוונת האחורית (באמצעות שימוש בחוד הקליע של כדור הרובה).
רובה ה-FAL ומקלעון ה-FAL לקחו חלק פעיל במשימות הביטחון השוטף של צה"ל, וכן במבצע קדש (1956), מלחמת ששת הימים (1967) מלחמת ההתשה והמרדפים, והמארבים בבקעת הירדן, ומלחמת יום הכיפורים (1973).
למרות שהרובה היה בעל יכולת ירי אוטומטי מלא, הרי מטעמי חיסכון בתחמושת, ושרידות קני הנשק, הוחלפו כל הנצרות ברובי ה-FAL שהיו בשימוש צה"ל, בנצרות שנוצקו במיוחד עם בליטה מיוחדת שלא איפשרה העברת הרובה למצב ירי אוטומטי, אלא למצבים: "נצור" ו"בודדת" בלבד. לוחמי חי"ר רבים, דאגו לנסר את הבליטה האמורה, (או אף להסיר את הנצרה כליל), ובאופן זה יצרו נשק אוטומטי מלא, בעל כוח אש יעיל וכבד. בעת מלחמת ההתשה, ומלחמת המארבים והמרדפים בבקעה, הוחלפו הנצרות באופן יזום על ידי צה"ל, והרובה הפך לבעל יכולת ירי אוטומטית מלאה.
הרובה ששימש את לוחמי יחידות החי"ר והחרמ"ש היה בעל קת עץ, ומתפס המשולב עץ ומקרן מתכת, ששימש לקירור הקנה (ראו תמונה). רובה ה-FAL איפשר גם התקנת רומה רימונים נגד טנקים (ררנ"ט) בקצה הקנה, באמצעות אביזר אלומיניום קטן שנישא על ידי הררנ"טיסט במחלקה. כל לוחם נשא בחגורו 5 עד 8 מחסניות בנות 20 כדורים, ובסה"כ 100-160 כדורי רובה לחייל. הלוחמים שמונו למקלענים, נשאו את המקלעון, שהיה למעשה רובה FAL בעל קנה כבד ודורגלים, ובנוסף לחגור החי"ר הרגיל עם 5-8 מחסניות, גם תרמיל גב מיוחד שהכיל עשר מחסניות, (שכונה אז: "טרנזיסטור").
בשל הצורך בשימון מאסיבי של הרובים (למניעת החלדתם), היו הרובים רגישים לחול, לחות, ואבק. לוחמים ידעו לנגב היטב ("לייבש") את חלקי הרובה הספוגים בשמן, לפני צאתם לפעילות מבצעית, כדי להבטיח את פעולתו התקינה של הרובה, ללא מעצורים.
ביחידות מיוחדות, וכן ביחידות הנדסה ימית ובמשמר הגבול, נעשה שימוש בגרסה מודרנית של הרובה, עם קת ומתפס העשויים בקליט וגומי שחורים, כאשר גם גוף הרובה והקנה היו עשויים ממתכת מושחרת (ראו תמונה בראש העמוד). הקנה ברובים אלו היה בעל סתרשף אינטגרלי, שאיפשר גם ירי רומה רימון נגד טנקים (ררנ"ט) ללא כל צורך באבזור נוסף או בהכנה מוקדמת. רובים אלו, שנעשו גם ממתכות חדישות יותר, לא נזקקו לשימון מאסיבי כרובים האחרים, וממילא גם לא סבלו כלל ממעצורים ומחלודה - מכשלה שאפיינה את הרובים האחרים.
הרובה הוחלף במהלך השלבים המתקדמים של מלחמת יום הכיפורים עם הגעתם של רובי M-16 שנשלחו בסיוע חירום מארצות הברית וברובי AK-47 שנלקחו שלל מצבאות ערב. הרובה הישראלי שתע"ש פיתחה אז, הגליל, נכנס גם הוא לשירות בחזית, אך בכמויות מוגבלות.
עם המעבר לתחמושת קלה בקוטר 5.56 מ"מ, ו- 7.62 מ"מ קצר, עבר כל מערך החי"ר בצה"ל לשימוש ברובים מהדור החדש, ובסופו של דבר, כל רובי ה-FAL יצאו משירות ב-1975, והוחלפו על ידי רובה הגליל, רובה סער שהיה דומה ל-AK-47, ונהפך לרובה החי"ר הסטנדרטי של צה"ל עד שנות ה-90 של המאה ה-20, אז הוחלף על ידי ה-M16.
שירות ברחבי העולם
ה-FAL יוצר על ידי חברת Fabrique Nationale de Herstal (מפתחת הרובה) בליאז', בלגיה, וכן תחת רישיון במספר מדינות שונות, בהן בריטניה, דרום אפריקה (תחת השם R1), ברזיל, אוסטרליה, קנדה, ישראל, אוסטריה וארגנטינה. הודו מייצרת רובי FAL ללא רישיון מחברת FN. במקסיקו מרכיבים רובים מחלקים מוכנים שמיובאים מארצות אחרות.
הולנד
הצבא ההולנדי המלכותי אימץ את רובה ה-FAL הבלגי (ללא הדורגל) בתחילת שנות ה-60. ברובה בוצעו מספר שינויים כגון הוספת יכולת להתקנת כוונות לילה וכוונות טלסקופיות. מאוחר יותר הוחלף הרובה ברובה Diemaco C7.
ארגנטינה
ארגנטינה הייתה מבין המשתמשות והיצרניות הבולטות של ה-FAL. היא לא רק ייצרה את הרובה בכמויות עצומות אלא גם פיתחה לו נגזרות ודגמים נוספים.
צבא ארגנטינה אימץ את ה-FAL בשנות ה-60 המוקדמות ואף רכש רישיון לייצרו ברשות בתעשייה המקומית. רובי ה-FAL הארגנטינאים יוצרו בידי החברה Fabricaciones Militares במפעל Fabrica Militar de Armas Portatiles ע"ש "Domingo Matheu" (בראשי תיבות: FMAP "DM"). ראשי התיבות FAL נשמרו אך פורשו כ"רובה קל אוטומטי".
הרובה FAL לקח חלק במלחמת פוקלנד ומבצעים לשמירת השלום בקפריסין וקרואטיה. הרובה שימש את הצבא עד אמצע שנות ה-90, כאשר ייצורו הופסק. מעריכים שארגנטינה ייצרה למעלה מ-120,000 יחידות מכל דגמי ה-FAL. חיל הנחתים הארגנטינאי (ענף של הצי), החליף את רובי FN/FM FAL  ביחידות הקדמיות, ובמקומו אימץ את רובה ה-M16A2 האמריקני.
בריטניה (הממלכה המאוחדת)
בריטניה אמצה דגם של ה-FAL, אותה פיתחה והתאימה לצרכיה. הדגם נקרא L1A1 SLR (ראשי תיבות של Self-Loading Rifle). הרובה נכנס לשירות ב-1957, הוא יוצר תוך שימוש במידות בריטיות קיסריות (Inch pattern) ושינויים קטנים ברובה כגון ידית דריכה מתקפלת, סתרשף בצורת שן/חוד, כוונת אחורית מתקפלת ותפס מחסנית מחוזק. רובה ה-SLR היה חצי אוטומטי בלבד (בניגוד לגרסה הבלגית שהייתה בעל נצרה בוררת). רוב חלקי הרובה לא תאמו את רובי ה-FAL שיוצרו במידות מטריות (מערכת היחידות הבינלאומית). הרובה הוחלף בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בידי רובה ה-SA80.
אוסטרליה
הצבא האוסטרלי השתמש ברובה L1A1 SLR (הגרסה הבריטית ל-FAL) עד שזה הוחלף ברובה ה-שטייר AUG שעוצב בתצורת בולפאפ. בנוסף, האוסטרלים משתמשים ברובה אוטומטי, הדומה לדגם FN FAL 50.41/42, אך עם דורגל גדול וללא מתפסים, תחת השם L2A1.
חיילים אוסטרלים רבים השתמשו ברובה בזמן מלחמת וייטנאם, למרות חוסר התאמתו ללוחמה בג'ונגלים. ברם, חיילים אוסטרלים רבים העדיפו את ה-FAL גדול הקליבר על ה-M16 מכיוון שהם בטחו יותר בקליבר 7.62 מ"מ שיהרוג חיילי אויב בקלות ויחדור מחסות ולא סמכו על קליבר 5.56 מ"מ (בייחוד בירי לטווחים ארוכים). טקטיקות הלוחמה של האוסטרליים בווייטנאם היו שמרניות מאוד, ונקבעו לפי היתרונות והמגבלות של ה-SLR. בגלל מגבלות תקציביות, נאסר על החיילים לזרוק מחסניות ריקות, אלה נשמרו ומולאו מחדש.