cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארמיניהרינגיה
הוא חי ביערות הקדומים של אמריקה הדרומית, שם ניזון מדלשינאים גדולים, ומפרסתנים קדומים אמריקאים כמו התומאשוקסליה. הוא מילא את הגומחה אקולוגית של הקראודונטים משאר העולם שגם הם היו בעלי ניבים גדולות וגוף גדול יחסית. עם זאת הוא היה קרוב יותר ליונקי הכיס המודרניים.
רביית בתולים
רביית בתולים (גם: רביית בתולין ובלועזית פרתנוגנזה) היא סוג של רבייה אל-זוויגית. זהו מצב שבו זוויג נקבי מעמיד צאצאים בלא הפריה. הוא עושה זאת בעזרת אברי ההפריה המינית, וכל הצאצאים של היצור הזה הם בעלי חומר תורשתי זהה לו. האבקה עצמית בצמחים אינה רביית בתולים, מפני שהיא כרוכה בהפריה, ואילו רבייה א-מינית של צמחים בייחורים אינה רביית בתולים, מפני שאין בה שימוש באברי ההפריה המינית.
התופעה הזו קיימת בעולם החי ובעולם הצומח. מינים טקסונומיים המתרבים ברביית בתולים שייכים במקרים רבים לסוגים טקסונומיים שבהם שאר המינים הטקסונומיים מתרבים ברבייה מינית. ידועים מקרים שבהם הכלאה בין מינים טקסונומיים דומים יוצרת יצור כלאיים המתרבה ברביית בתולים.
במינים אחרים, רביית הבתולים מוגבלת ללידת זכרים בלבד, כגון אצל הדבוראים, שזכריהם נולדים מביצים בלתי מופרות, להבדיל מהנקבות, שכולן נולדות מביצים מופרות.
רביית בתולים תועדה גם בתרנגול הודו, כריש, כוח ענק, פיתון, תנין ועוד. למעשה, באופן תאורטי כל בעלי החוליות למעט יונקים מסוגלים לרביית בתולין.
יעילות רביית הבתולים
רביית הבתולים ברוב המינים המקיימים אותה היא בעצם תחליף לרבייה מינית שהמין יכול ליצור. במקרים שבהם אין זכרים בסביבה יוכל המין להמשיך ולהתרבות גם ללא צורך בזוויג הזכרי ובכך לשמר את עצמו. מאידך גיסא, רביית בתולים מפחיתה את הגיוון הגנטי באוכלוסייה בהשוואה לרבייה מינית, ובכך מפחיתה את יכולת המין להסתגל לתנאי סביבה משתנים.
קנדי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרדיננד פון סמרן-פרנקנג
פרדיננד פון סמרן-פרנקנג (בגרמנית: Ferdinand von Sammern-Frankenegg; 17 במרץ 1897 – ב-20 בספטמבר 1944) היה בריגדפיהרר באס אס, פושע מלחמה שאחראי בין השאר על שליחת כרבע מיליון יהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה, הודח מפיקוד על הכוחות הגרמניים בתחילת מרד גטו ורשה עקב כישלונו ההתחלתי בחיסול הגטו וחוסל על ידי פרטיזנים יוגוסלביים מאוחר יותר.
ביוגרפיה
סמרן-פרנקנג נולד בעיר גריסקירכן (Grieskirchen), שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, כבנו של שופט מקומי. הוא התגייס לצבא האוסטרו הונגרי בשנת 1915, ולחם במלחמת העולם הראשונה בחזית האיטלקית. הוא נפל בשבי האיטלקי בנובמבר 1918, ושוחרר רק בספטמבר 1920. עם שחרורו עזב את הצבא, והשלים בשנת 1922 תואר דוקטור למשפטים. הוא שימש כעורך דין הוא נישא ונולד לו בן.
בדצמבר 1932 הצטרף לאס אס, והיה חבר במפלגה הנאצית האוסטרית. הוא הואשם בפעילות חתרנית והושלך לכלא, אולם שוחרר בשנת 1938 בעקבות סיפוח אוסטריה בידי גרמניה הנאצית ("האנשלוס"). הוא הועלה לדרגת אוברפיהרר (מקביל לאלוף-משנה בצה"ל), וביולי 1942 מונה כמושל גטו ורשה. עוד באותו חודש הופקד על הפעלת "האקציה הגדולה", נגד יהודי הגטו. במהלך חודשיים, בין 254,000 ל-265,000 אסירי הגטו, גברים נשים וטף, נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה, שבו חוסלו מעל ל-300,000 בני אדם. מספר הנרצחים במבצע מבין יושבי הגטו היה גדול פי חמישה לערך ממספר הנרצחים בעת ולאחר חיסול הגטו באביב של השנה הבאה, כ-50,000 איש במספר. הגירושים והרציחות שבוצעו בימי "האקציה הגדולה".
ב-9 בינואר הגיע היינריך הימלר בעצמו לגטו, והצהיר שבא לבדוק האם הגטו הושמד עד הסוף. כאשר שמע שעדיין נותרו בגטו עוד 40,000 יהודים, טען שהמספר גבוה מדי, והורה לפרנקנג לשלוח למחנות ההשמדה עוד 8,000, ולשלוח עוד 16,000 לעבודות כפייה. עוד לפני כן התפתח סכסוך בינו לבין הימלר, שתיאר אותו כ-"איש חיל הפרשים, נחמד ואדיב, אך בשום אופן לא מתאים לתפקידו". עתה עמד בפניו מבחן, והימלר שלח אחד מאנשיו לוודא שפרנקנג מבצע את הפקודות במלואן. מועד חיסול הגטו נקבע ל-19 באפריל, פרנקנג והימלר רצו להעניק את חיסול הגטו כמתנת יום הולדת להיטלר, שיום הולדתו חל ב-20 באפריל. ב-18 באפריל זימן פרנקנג את קציניו, ופרש בפניהם את תוכניתו לחיסול הגטו. במהלך הישיבה התפרץ לחדר יירגן שטרופ, חביבו של הימלר ויריבו של פרנקנג. נוכחותו הביכה את פרנקנג, אולם שטרופ קיבל את הצעותיו.
אולם להפתעת הגרמנים, כאשר ב-19 באפריל נכנסו כוחותיו של פרנקנג לגטו, פתחו היהודים במרד גטו ורשה. ככל הנראה פרנקנג ידע עוד לפני כן שהיהודים מתכננים מרד, אולם התבייש להודות בכך בפני הממונים עליו. פרנקנג הטיל למערכה טנק ושתי שיריוניות, אולם היהודים ארבו לטנק, הטילו בו בקבוק מולוטוב שהעלה אותו בלהבות וגם השיריוניות נפגעו. בעקבות זאת הורה פרנקנג לסגת. עוד באותו היום נכנס פרנקנג למשרדו של שטרופ, והודיע לו שלדעתו המצב אבוד. הוא התכוון לבקש הפצצה אווירית מקרקוב, אולם שטרופ ביקש להמתין מעט. לאחר זמן מה התקשר פרידריך-וילהלם קריגר, וקיבל דיווח משטרופ, קריגר זעם וכינה את פרנקנג "האידיוט הטרולי המטומטם הזה". קריגר דרש שכל החיילים הגרמנים יחזרו לקרב תוך שעתיים, ותבע שפרנקנג יודח מתפקידו ויוחלף בשטרופ.
פרנקנג הועמד למשפט צבאי בעוון "הגנה על יהודים", אולם זוכה. באפריל 1943, מונה למפקד המשטרה בעיר אוסייק שבקרואטיה. ביולי 1944 הועלה לדרגת בריגדפיהרר (מקביל לתת-אלוף בצה"ל). בספטמבר של אותה שנה נקלע פון סמרן-פרנקנג למארב שהטמינו לו פרטיזנים יוגוסלביים באזור באניה לוקה ונהרג. הוא נקבר בבית הקברות המקומי באוסייק.
דוד טביל
דוד טביל-טעביל-טבל הוא שמם הפרטי של רבנים שונים, חלקם מוכרים בשמם הפרטי בלבד. כדי להבחין ביניהם נעשה בדרך כלל שימוש בשם עיר רבנותם, או אחת מערים אלו.
נבחרת קפריסין בכדורגל
נבחרת קפריסין בכדורגל לגברים מייצגת את קפריסין מאז 30 ביולי 1949, עת שיחקה נגד נבחרת ישראל. והפסידה בתוצאה 1:3. קפריסין מעולם לא העפילה לטורניר גמר כלשהו. הנבחרת עורכת את משחקיה הביתיים לרוב באצטדיון GSP שבניקוסיה. מאמן הנבחרת הוא ניקוס קוסטנוגלו.
חג העלייה
חג העלייה (בלטינית: Ascensionis Domini - "עליית האדון") הוא חג נוצרי הנחוג 40 יום לאחר חג הפסחא (ולכן חל תמיד ביום חמישי, ולעיתים נחוג בזמן שונה בכנסייה הקתולית ובכנסייה האורתודוקסית). החג מציין את עלייתו השמיימה של ישוע (המתוארת בספר מעשי השליחים מתוך הברית החדשה), שהתרחשה, על פי המסורת הנוצרית, 40 יום לאחר תחייתו מן המתים.
בכנסייה הקתולית, חג העלייה הוא אחד מ"חגי החובה" (Holy Days of Obligation), שבהם חובה על כל המאמינים להיות נוכחים במיסה ולהימנע מעבודה. בכנסייה האורתודוקסית נחשב החג לאחד משנים-עשר "החגים הגדולים". בחלק מהמדינות הנוצריות, בגרמניה ובמדינות סקנדינביה למשל, חג העלייה הוא יום שבתון כללי.
תיאור העלייה
עליית ישו מתוארת בברית החדשה בשלושה מקומות: מעשי השליחים א' 9-12, לוקאס כ"ד 50-51 ומרקוס ט"ז 14-19 (ברם, רוב החוקרים כיום סבורים שהנוסח של מרקוס ט"ז לאחר פסוק 8 נכתב מאוחר יותר משאר הבשורה). על פי מקורות אלה, לאחר תחייתו ישו הטיף והפיץ את בשורתו על הארץ במשך 40 יום, ואז עלה השמיימה לעיני השליחים על הר הזיתים. קודם לעלייה עצמה ישו אמר לשליחים שלאחר עלייתו רוח הקודש תצלח עליהם ושעליהם להמשיך ולהפיץ את תורתו בעולם. לאחר שישו עלה השמיימה, הופיעו שני מלאכים והודיעו לשליחים כי ישו ישוב באותו אופן שבו נאסף.
אמונות עממיות
על פי האמונה העממית הוולשית, כל עבודה הנעשית ביום זה תיגמר בביש מזל. אמונה עממית אחרת טוענת כי ביצים שהוטלו ביום זה לא יתקלקלו, ואם יניחו אותן מתחת לגג הבית, הן יביאו מזל. עוד נאמר כי גשם הנאסף ביום זה מרפא דלקות עיניים, וכי נתינת מתנות לעיוורים או לנכים ביום זה תביא לנותן המתנה עושר בתוך שנה.
אמנדה ביינס
אמנדה לורה ביינס (באנגלית: Amanda Laura Bynes; נולדה ב-3 באפריל 1986) היא שחקנית, זמרת, ומעצבת אופנה יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
ביינס נולדה בת'אוזנד אוקס, קליפורניה לריק ביינס, רופא שיניים, ולין (לבית אורגן), שיננית. יש לה שני אחים גדולים, טומי וג'יליאן. אמה היא יהודיה שנולדה להורים קנדים עם שורשים מפולין, רוסיה ורומניה ואילו אביה הוא נוצרי-קתולי ממוצא אירי, לטבי ופולני. היא מזדהה כיהודייה, וגדלה בבית בו חגגו חגים נוצריים וחגים יהודיים כאחד.
קריירה
ביינס החלה לשחק בגיל 7 כאשר השתתפה בפרסומת לחברת הממתקים קראנץ'. במהלך ילדותה הופיעה בהצגות "אנני", "איש המוזיקה", "סוד הגן הנעלם" ו"צלילי המוסיקה".
בגיל 13, היא כיכבה בתוכנית קומדיה משלה בשם "המופע של אמנדה". שיחקה בסדרה קצרה בשם "The nightmare room". בשנת 2002, הופיעה ביינס לראשונה בקולנוע בסרט "שקרן בריבוע", ולאחר שנה, ב-2003, השתתפה בסרט "מה שבחורה רוצה". במקביל שיחקה בקומדיית המצבים "אחיות או לא להיות", ששידוריה הסתיימו ב-2006. בשנת 2005 דיבבה בסרט האנימציה הממוחשבת "רובוטס", וכן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "אהבה טרופה". במרץ 2006 כיכבה בסרט קומדיה נוסף, "יש לה ביצים", בו היא מגלמת נערה המתחפשת לאחיה כדי להגשים את חלומה ולשחק כדורגל. בשנת 2007 השתתפה בסרט המוזיקלי "היירספריי" וגילמה את פני, חברתה הטובה של הדמות הראשית, טרייסי. לאחר מכן היא כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "סידני ווייט", שיצא לאקרנים בספטמבר 2007.
במאי 2007, דורגה ביינס כאחת מרשימת "100 האנשים הכי יפים" של מגזין "פיפל".
ב-2007, חתמה ביינס על חוזה ל-5 שנים עם חברת האופנה "Steve & Barry's", כדי ליצור קו אופנה משלה - שנקרא "Dear" והוא יצא לחנויות ב-16 באוגוסט 2007.
ב-2010 יצא לאקרנים הסרט "באה בקלות" בכיכובה של ביינס לצד אמה סטון, וזכה להצלחה גדולה בקופות. זה הסרט האחרון בו ביינס השתתפה, לפני שלקחה פסק-זמן מהקריירה שלה.
חיים אישיים
בשנת 2008 הייתה במערכת יחסים קצרה עם השחקן סת' מקפרלן, לאחר השתתפותה בסדרה שלו "איש משפחה".
בשנת 2020, הודיעה בחשבון האינסטגרם שלה על האירוסים שלה עם פול מייקל. כעבור שלושה שבועות הוכרז כי הם ניתקו את הקשר, אך בהמשך הודעה זו התגלתה כשגויה. מייקל הצהיר כי חשבונות האינסטגרם שלהם נפרצו. במרץ 2020 שיתפה ביינס תמונת אולטרסאונד בחשבון האינסטגרם שלה, והודיעה כי הם מצפים לילד ראשון. בהמשך היא מחקה את הפוסט הזה, ועורך דינה אישר כי בני הזוג אינם מצפים לילד למרות הטענה הראשונית.
מאז ילדותה ביינס התעניינה בעיצוב אופנה. בדצמבר 2013 נרשמה לבית ספר לאופנה (Fashion Institute of Design & Merchandising), אך פרשה לאחר זמן קצר בעקבות ההתאשפזות שלה. לבסוף, בשנת 2019 סיימה את הלימודים בהצלחה עם תואר באופנה.
בריאות הנפש, סמים
בשנת 2012 ביינס משכה תשומת לב תקשורתית בעקבות שורה של הסתבכויות עם החוק, ביניהן נהיגה תחת השפעת סמים. במאי 2013 הואשמה ביינס שוב, בפזיזות ובאחזקת מריחואנה לאחר שנמצאה מעשנת בלובי של בית דירותיה במנהטן. כששוטרים נכנסו לדירתה בקומה ה-36, לכאורה היא השליכה באנג מהחלון. שופט במחוז ניו יורק ביטל את האישום נגדה ביוני 2014 וביינס קיבלה מאסר על תנאי למשך שלוש שנים.
ביולי 2013 היא נעצרה במחוז ונטורה לאחר שהציתה שרפה בחניה של אדם זר. היא אושפזה למשך 72 שעות במסגרת הערכת בריאות הנפש שלה. הוריה של ביינס הגישו בקשה לשמירה על בתם זמן קצר לאחר תחילת אשפוזה. באוגוסט קיבלה אמה של ביינס שמירה זמנית על ביתה. בדצמבר אותה שנה היא השתחררה. באוקטובר 2014 האשימה ביינס את אביה בהתעללות רגשית ומינית בסדרת ציוצים; כשהוריה מחו על חפותם, ציינה ביינס בטוויטר כי אביה מעולם לא התעלל בה, אך "המיקרו-צ'יפ במוח שלי גרם לי לומר את הדברים האלה, אבל הוא זה שהורה להם לשתול בי מיקרו-ציפ'". כעבור מספר ימים, ביינס התאשפזה בשנית ואמה של ביינס קיבלה שמירה עליה. זמן קצר לאחר מכן הודיעה ביינס כי היא אובחנה כחולה בהפרעה דו-קוטבית. באוגוסט 2018 הוגשה ניירת על ידי אמה של ביינס להמשך המשמורת עד אוגוסט 2020.
בשנת 2018, ביינס הצהירה שהיא פיכחת במשך ארבע שנים בזכות הוריה. היא התנצלה גם על הדברים שאמרה בטוויטר במהלך תקופת השימוש שלה בסמים: "אני ממש מתביישת ונבוכה מהדברים שאמרתי. אני לא יכולה להחזיר את הזמן אבל אם הייתי יכולה, הייתי עושה זאת. ואני כל כך מתנצלת למי שפגעתי ובמי ששיקרתי לו כי זה באמת אוכל אותי." בראיון הצהירה ביינס כי בימים שהשתמשה בסמים, היא התנסתה בקוקאין וב-MDMA אך הסם שהכי "התעלל בה" היה התרופה אדרל שמשמש בעיקר להפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
הגנרל
הגנרל (The General) היא קומדיה אילמת משנת 1926 שהפיצה חברת יונייטד ארטיסטס. כוכב הסרט הוא באסטר קיטון שגם ביים ביחד עם קלייד ברוקמן. התסריט עובד על ידי אל בוסברג, ברוקמן, קיטון, צ'ארלס הנרי סמית (לא ניתן קרדיט). מספר הזכרונות "מרדף הקטר הגדול" שכתב ויליאם פיטינג'ר. הסרט נחל כישלון בקופות עם יציאתו, אולם במרוצת השנים זכה להערכה עצומה.
עלילה
העלילה מתלהטת במרדף שנערך בין שני קטרים ועובד הרכבת בכיכובו של באסטר קיטון. רבים מהאירועים אכן התרחשו במרדף שנערך בין ג'ורג'יה לטנסי, בין רכבות שנמשכו על ידי קטרים המכונים "הגנרל" וה"טקסס". האירועים אף היו נושא סרטו של וולט דיסני "מרדף הקטרים הגדול".
קיטון מבצע בסרט הרבה פעלולים פיזיים הרי סיכון מעל ומסביב לרכבת השועטת, הכוללים קפיצה מקרון המנוע, לקרון הנוסעים ומשם לקרון המטען, וריצה לאורך הגג. אחד מן הפעלולים המסוכנים ביותר מתרחשים כשבאסטר יושב על אחד מהמוטות המחברים את הקטר לרכבת. בסרט מתחילה הרכבת לנסוע באיטיות ובהדרגה מאיצה את מהירותה כשהיא נכנסת למנהרה. הרושם החזותי של באסטר האומלל כשהתנועה של המוטות מסיטה אותו למעלה ולמטה היא עזה ביותר. אולם בחיים האמיתיים היה כמעט בלתי אפשרי להתניע כל רכבת בתנועה כה מדויקת והמוטות היו זזים כה מהר שהיו מעיפים את באסטר במהירות באוויר ובוודאי פוצעים או הורגים אותו. הסיפור ממשיך כך ונדרש שכנוע רציני מצד באסטר קיטון לדרוש מנהג הקטר לבצע את התעלול.
שיא הסרט כולל רגע מרהיב שבו הגשר (בו מחבל ג'וני) מתמוטט כשהרכבת חוצה אותו (מזכיר את הגשר על הנהר קוואי). קיטון צילם את התמוטטות הגשר ביער אצטרובלים מסביב לעיר קיטג' גרוב, שבאורגון, בהשתמשו בחמש מאות ניצבים מהמשמר הלאומי של אורגון. הוא לא גילה לשחקן המגלם את תפקיד הקצין הצפוני למה לצפות: מראהו של ההלם הגמור שתקף אותו היה צפוי.
ביקורות ותגובת הקהל
הגנרל היה כישלון קופתי וזכה לביקורות שליליות עם יציאתו לבתי הקולנוע. וראייטי דיווח שבבתי הקולנוע בהם הציג ש: "לאחר ארבעה שבועות של עסקים משגשגים בהם הוקרן הסרט "Flesh and the Devil", נראה כאילו הקולנוע מז מרעב בשבוע זה". הוא המשיך וכתב שהגנרל: "רחוק מלהיות מצחיק" וכן ש"זהו כישלון". הניו יורק טיימס הצהיר כי בסרט הזה בסטר קיטון הוא "אקרובט יותר מאשר ליצן" וכי הוא נראה כמו לוליין וודוויל". הלוס אנג'לס טיימס דיווח שהסרט הוא "אינו קומדיה לחלוטין, אך גם לא דרמה מרתקת". וממשיך להצהיר שהסרט "משתרך באופן איום עם מרדף ארוך ומעייף של קטר אחד אחרי השני". היה זה אחד מהכישלונות הגדולים ביותר של קיטון בקופות. הדבר איכזב אותו כי הוא החשיב אותו כסרטו הטוב ביותר. הקהל והמבקרים הסכימו עמו במהלך השנים, לאחר שהם החשיבו את הסרט כ"סרט אומנותי" יותר מאשר בידור סתמי, וכיום הוא נחשב לאחת מהקלאסיקות הגדולות ביותר של הסרט האילם.
הסרט מופיע בעקביות ברשימת 250 הסרטים הטובים ביותר ב-IMDb, ודורג במקום ה-18 ברשימת היובל של ה-AFI's של מאה הסרטים הטובים ביותר במאה. הסרט כונה "בעל חשיבות תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי.
עדי אייל
עדי אייל (נולד ב-9 בנובמבר 1967) הוא משפטן וכלכלן ישראלי, פרופסור למשפטים ולכלכלה באוניברסיטת בר-אילן. הוא מלמד את התוכנית לטיפוח המצוינות, שיטות מחקר במשפטים, דיני הגבלים עסקיים, דיני חברות, תורת המשחקים ואסטרטגיה עסקית.
תחילת חייו
נולד בישראל ב-9 בנובמבר 1967 לחביבה ויגאל אייל. אמו, ד"ר חביבה אייל, היא פסיכולוגית קלינית מומחית. אביו, פרופסור יגאל אייל, לימד מנהל עסקים ושיווק באוניברסיטת תל אביב. בילדותו עבר יחד עם משפחתו לארצות הברית, שם גדל ולמד בבית ספר יסודי. בגיל תיכון עלה לישראל ולמד בה לימודים תיכוניים. שירת כלוחם בחטיבת גבעתי. לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כחוקר ביחידת איתור הנעדרים של חיל האוויר.
פעילות אקדמית
בשנים 1988–1993 למד התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן אצל פרופסור יהודה אלקנה, ובהנחיה אישית של פרופסורחיים גנז. במסגרת התכנית למד פיזיקה, מתמטיקה, פילוסופיה, כלכלה ומשפט. בשנת 1997 השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
מעבר לפעילותו האקדמית, פרופסור אייל משמש כמומחה כלכלי בתביעות מורכבות, לעיתים מטעם המדינה ולעיתים מטעם צדדים לדיון. הוא כיהן גם כיו"ר הוועדה הציבורית לבחינת הפקות מקור בטלוויזיה המסחרית, והגיש מסקנותיו לשר התקשורת וראש הממשלה.
פרופסור אייל מכהן כיו״ר דירקטוריון Be The Bank, העוסקת בהלוואות חברתיות לעסקים קטנים, וכן יו״ר דירקטוריון השקעות משפטיות (היום Justice Investments, בשיתוף מיטב דש השקעות). מומחה מטעם בימ״ש בתביעות הגבלים עסקיים ותובענות ייצוגיות, מגשר ובורר בסכסוכים עסקיים ומאבקי שליטה בין בעלי מניות, מנחה בסדנאות לתקשורת בין-אישית, במסגרת ״תקשורת הישגית״, השתלמויות שופטים, ביה״ס לפיקוד ומטה של צה״ל, משרד החינוך.
אייל חבר בוועדת המומחים של לשכת רואי חשבון לאסדרת מטבעות ונכסים דיגיטליים.
חיים אישיים
אייל נשוי ואב לשלושה. מתגורר עם משפחתו במושב יעד.
בזמנו הפנוי אייל חובב אמנויות לחימה ומלמד יוגה. משמש גם כמדריך בקורסי גישור. מתנדב בליווי חולים במחלות מאיימות-חיים.
Boy (סרט, 2009)
Boy (בעברית: ילד) הוא סרט להט"בי-פיליפיני שיצא ב-2009. הסרט בוים על ידי אוארייס סוליטו . הסרט, שאורכו 83 דקות, מספר על התאהבות בין משורר צעיר לבין רקדן צעיר.
הסרט הוצג בפסטיבלים בין-לאומיים רבים. הסרט נאסר לצפייה בבתי הקולנוע בסינגפור משום שהסרט "מראה את הנורמה של ההומוסקסואליות והרומנטיקה בין גברים".
פסטיבלים
הסרט הוקרן לראשונה בעולם באיטליה, בפסטיבל סרטי הומואים ולסביות בטורינו (אפריל 2009). בין היתר, הוא הוקרן גם בפסטיבלים הבאים:
באתי לחלום
באתי לחלום הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2018, כסינגל הראשון מתוך אלבומו החמישי של גושן, באתי לחלום, על ידי חברות התקליטים יוניסל וטדי הפקות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי ג'וני גולדשטיין. השיר הוא בסגנון הפופ.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וזכה ל-2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ המלא של השיר, בוים על ידי רומן בוצ'אצקי והועלה לערוץ היוטיוב של גושן ב-11 בדצמבר 2018.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-23.5 מיליון.
המוהיקני האחרון (סרט)
המוהיקני האחרון (באנגלית: The Last of the Mohicans) הוא סרט אפי היסטורי מ-1992, המבוסס על הספר הקלאסי מאת ג'יימס פנימור קופר. העלילה מתרחשת ב-1757 בזמן מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. את הסרט ביים מייקל מאן, ומככבים בו דניאל דיי-לואיס, מדלין סטו, ראסל מינס, ווס סטודי. הפסקול כולל מוזיקה מאת רנדי אדלמן וטרבור ג'ונס ושיר מאת קלאנאד. הסרט זכה בפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
עלילת הסרט
בשנת 1757 ניטשה בין הבריטים והצרפתים מלחמת הצרפתים והאינדיאנים על השליטה בצפון אמריקה. על אף החובה להצטרף למיליציה על מנת לסייע לבריטים, נשארו מתיישבים רבים במקומם להגן על משפחתם מפני שבט יורון האינדיאני, בעל בריתם של הצרפתים.
צ'ינגצ'גוק ושני בניו, אונקס ובנו המאומץ האווקיי, האינדיאנים האחרונים משבט המוהיקן (או המאהיקן), מבקרים בבית משפחת קמרון. חברם ג'ק ווינתרופ מצטרף ומספר שהוא מכנס מתנדבים לצבא הבריטי. למחרת מקבלת קבוצת המתנדבים של ג'ק אישור מגנרל ווב, לעזוב את אזור המלחמה אם ביתם יותקף. המתנדבים חוברים לכוחות הבריטים שבמצודת ויליאם הנרי, בצפון אולבני (אזור ניו-יורק של ימינו).
קורה ואליס, בנותיו של קולונל אדמונד מונרו, מפקד חיל המצב הבריטי במצודה, מקבלות הודעה מאביהן לפגוש אותו שם. מדריך אינדיאני מקומי בשם מגוואה ומשלחת חיילים בריטים מלווים את הנשים. מאגווה מוביל את הקבוצה למארב של בני שבט יורון. צ'ינגצ'גוק ובניו נקלעים למקום, מצילים את הייווארד, קורה ואליס, ומחליטים ללוותם למצודה. מאגוואה נמלט. בדרך הם מגלים שביתם של הקמרונים הושמד וכולם נרצחו.
הקבוצה מתגנבת למצודה שנמצאת תחת מצור צרפתי. עם הגיעם מתברר כי המכתב שקיבלו זויף על ידי מגוואה, ובמכתב המקורי ביקש מונרו מבנותיו דווקא להתרחק מהמצודה. מונרו אומר להייוארד שהמצודה יכולה להחזיק מעמד עוד שלושה ימים בלבד. תקוותם היחידה היא קבלת תגבור מגנרל ווב שכוחותיו ממוקמים ליד מצודת אדוארד.
למגינת ליבו של הייוארד, נרקם בין האווקי לקורה קשר רומנטי. כתוצאה מכך הוא מכחיש את המתקפה בבית קמרון, וקולונל מונרו מסרב לשחרר כמובטח את ג'ק ומתנדבי המקום לביתם. האווקי מסייע להם לברוח בחשאי מהמצודה. עם גילוי הדבר, וחרף תחנוניה של קורה, הוא נשפט לתלייה.
לאחר כמה ימים, כאשר המצודה כבר עומדת ליפול, מציע גנרל מונקאלם, המפקד הצרפתי, למונרו להיכנע. לחיל המצב ובני משפחותיהם מובטח מעבר בטוח לאולבני, בתנאי שיניחו את נשקם ולא ילחמו עוד. מונרו מסכים באי רצון, לאחר שהגנרל הצרפתי מראה לו הודעה שיורטה ולפיה סירב גנרל ווב לשלוח סיוע למצודה.
כאשר הבריטים עוזבים, אורבים להם כוחות גדולים של האינדיאנים משבט יורון ובראשם מגוואה. לפני שמגוואה הורג את מונרו הוא אומר לו שהוא יהרוג את בנותיו על מנת שמשפחתו תיכחד. הוא מבתר את החזה של מונרו ועוקר את ליבו. קודם לכן, נחשף שכפרו של מגוואה נהרס על ידי חיילים בריטים מכוחותיו של מונרו, שילדיו של מגוואה נהרגו ושאשתו התחתנה עם גבר אחר כאשר היא חשבה שהוא נהרג.
האווקיי, קורה, אליס, אונקס, צ'ינגצ'גוק, הייווארד ושני חיילים נוספים מצליחים להימלט. הם מוצאים שתי סירות קנו ושטים איתן. הם מגיעים למפל, יוצאים מהסירות ומשליכים את הסירות למפל (הם משליכים את הסירות בכוונה כך שאם במורד המפל מסתתרים אינדיאנים משבט יורון, הם יראו את הסירות ויחשבו שמי שהיה בהן ניסה לברוח, טבע ומת.) הם מתחבאים במערה מאחורי מפל, אך מגוואה ואנשיו קרובים. אבק השריפה שלהם רטוב ולא שמיש, ולכן האווקיי שני חבריו קופצים למפל משום שהם יודעים שנוכחותם תזרז מאבק חסר תקווה. הייוארד ושתי הנשים נתפסים ונלקחים כשבויים.
האסירים נלקחים לכפר של שבט יורון, כאשר האווקיי, אונקס וצ'ינגצ'גוק מאחוריהם במרדף. מגוואה נמצא במשא ומתן עם הצ'יף כאשר האווקיי מפריע להם. האווקיי משכנע את הצ'יף שמגוואה עושה מה שכדאי לו ולא את מה שנכון ועדיף לשבט יורון. הצ'יף מסכים וקובע את פסק הדין: : קורה צריכה להישרף בחיים למען ילדיו המתים של מגוואה. אליס ניתנת למגוואה לאישה על מנת ששניהם יוכלו להמשיך את השושלות למרות שמוקדם יותר מגוואה ציין שהוא מעוניין להכרית את כל שושלת מונרו. הייווארד צריך לחזור לבריטים כדי למנוע פעולת תגמול מצידם. להאוקיי ניתנת דרך בטוחה כאות הכרה על אומץ ליבו. בפעולת יאוש אחרונה הוא מנסה לשכנע אותם שייקחו אותו ולא את קורה. הייווארד, גם מתוך אהבה לקורה וגם בגלל הכבוד המחודש שהוא רוכש להאווקיי, מתרגם לא נכון בכוונה ומציע את עצמו במקום את קורה. כאשר הצ'יף מסכים, מגוואה מקלל אותו ועוזב עם אליס ועם אנשיו. אונקס רודף אחריהם, בזמן שצ'ינגצ'גוק מחכה להאווקיי. ממרחק בטוח האווקיי יורה בהייווארד ובכך מסיים את ייסוריו. והם פונים לרדוף אחרי מגוואה.
אונקס מטפס על ההר ומתחבא למגוואה ואנשיו, הוא הורג מספר אנשים ולפני שהוא מנסה להגיע לאליס, מגוואה חוסם אותו והם מתחילים להאבק. מגוואה תוקע סכין באונקס והוא בשארית כוחותיו מגיע יחד עם מגוואה לשפת צוק. מגוואה הורג את אונקס וזורק את גופו מהצוק. אליס קופצת אחריו (בגלל אהבתה אליו וגם בגלל שלא רצתה לחיות עם מגוואה). האווקיי, צ'ינגצ'גוק וקורה המזועזעים צופים ממרחק. צ'ינגצ'גוק והאווקיי רודפים אחרי מגוואה. האווקי הורג את אנשיו של מגוואה, וצ'ינגצ'גוק תופס את מגוואה ונוקם את מות בנו.
בסצנה האחרונה צ'ינגצ'גוק והאווקיי משתתפים בטקס רוחני על מנת לשלוח את רוחו של אונקס לאבות הקדמונים שלו. עם מותו של אונקס, קרוב הדם האחרון שלו, צ'ינגצ'גוק קורא לעצמו "אחרון המוהיקנים" (האווקי הוא בנו המאומץ של צ'ינגצ'גוק ולכן הוא לא יכול להיקרא "אחרון המוהיקנים").
מצת
מַצָּת (בעבר נוקד מַצֵּת. נקרא בלשון הדיבור גם "פלאג") הוא רכיב חשמלי המשולב במערכת ההצתה של מנועי בעירה פנימית. המצת מותקן בראש כל אחד מהצילינדרים שבמנוע, ותפקידו לייצר ניצוץ שיצית את תערובת הדלק והאוויר שבצילינדר, לאחר שנדחסה על ידי הבוכנה.
המצת הוא רכיב קרמי הכולל שתי אלקטרודות מתכת מבודדות זו מזו. אחת מהן היא האלקטרודה המרכזית, העוברת לכל אורכו של המצת, והמחוברת לסליל ההצתה ("קויל") או למגנטו והשנייה היא אלקטרודה מוארקת. בתנאים רגילים תערובת הגזים שבצילינדר היא חומר מבודד.
מערכת ההצתה מייצרת מתח חשמלי גבוה, המגיע לאלפי וולטים, בין שתי האלקטרודות, הגורם ליינון התערובת, הפיכתה למוליך וליצירת הניצוץ המבוקש, בדומה לברק. הניצוץ מצית את התערובת, הצתה במהלכה נוצרים גזי שרפה, שהתפשטותם גורמת לדחיפת הבוכנה, ולמעשה לשלב ה"עבודה" במחזור פעולת המנוע.
מצתים משולבים במנועי שרפה פנימית מסוימים, אך לא במנועי דיזל, בהם ההצתה מתבצעת על ידי דחיסת התערובת בלחץ גבוה, התחממותה לרמות חום גבוהות והבאתה לידי הצתה עצמית.
שקע המצית המצוי בתא הנהג במכוניות משמש לחימום המצית החשמלי ברכב, ואין לו כל קשר למצתים שבמנוע.
מבנה המצת
בחלקו העליון של המצת קיים חיבור מתכתי, המתחבר באמצעות תיל מבודד היטב למערכת ההצתה, ממנה מקבל המצת את המתח הדרוש לפעולתו. חלקו המרכזי מורכב מחומר קרמי מבודד העוטף את האלקטרודה המרכזית בה עובר הזרם החשמלי, העוברת לכל אורך המצת. חומר זה, בדרך כלל פורצלן, עמיד בפני טמפרטורות גבוהות. בתחתיתו של המצת, החלק שבתוך תא הבערה, שתי האלקטרודות נמצאות במרווח מזערי זו מזו. במרווח זה נוצר הניצוץ. קיימת חשיבות רבה למרווח בין האלקטרודות, הקובע במידה רבה את עוצמת הניצוץ ואת יעילות עבודת המנוע.
מבנהו של המצת מאפשר חום גבוה מספיק לפעולתו, אך לא הגעה לטמפרטורות גבוהות מדי, בהן עלול להיגרם נזק לבידוד או לאלקטרודה.
היסטוריה
את הפטנטים הראשונים על מצתים רשמו ב-1898 ניקולא טסלה בארצות הברית, ריצ'רד סימס ורוברט בוש בבריטניה, למרות שיש היסטוריונים הטוענים כי המצת הראשון פותח כבר ב-1839. ב-1902 התאפשר לראשונה יישום ההמצאה, כאשר אחד ממהנדסיו של בוש פיתח את מערכת ההצתה ושילב בה מצתים.
ספרטק טרנבה
מועדון כדורגל ספרטק טרנבה הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר טרנבה שבמערב סלובקיה. בעונת 2006/2007 משחקת הקבוצה בליגה הבכירה בסלובקיה (הקורגון ליגה). מבחינת הישגים, זהו אחד המועדונים המצליחים ביותר בסלובקיה במבט היסטורי כולל. המועדון הוקם כ"מועדון ספורט טרנבה". לאחר ההפיכה הקומוניסטית הוא נקרא על שם מפעל מתכת חשוב בעיר ובשנת 1952 קיבל המועדון את שמו הנוכחי (ספרטק).
תור הזהב של הקבוצה החל בעונת 1966/1967. המאמן אנטון מאלאטינסקי, ששמו נקשר בשם הקבוצה ואצטדיונה נקרא על שמו, הוביל את הקבוצה למקום השלישי בטבלה לאחר שרוב העונה הקבוצה הייתה בראש הטבלה. ההצלחה של הקבוצה ברמה הבינלאומית החלה עם הישג הניצחון בגביע מיטרופה בניצחונות על קבוצות כמו בודפשט הונבד, לאציו ופיורנטינה ובסופו של דבר הביסה את קבוצת אויפשט ההונגרית. בעונת שלאחר מכן הגיעה הקבוצה לתואר הראשון שלה כאשר העפילה עד לחצי גמר גביע אירופה של עונת 1968/1969 בניצחונות על סטיאווה בוקרשט, להדן רייפס וא.א.ק. אתונה אך הפסידה בחצי גמר לאייאקס אמסטרדם במשחק הראשון 0–3 וניצחה במשחק השני 0–2 אך בגלל הפרש שערים אייאקס עלתה לגמר, בו הפסידה למילאן.
פעמיים נוספות הגיעה ספרטק טרנבה לרבע הגמר, בעונות 1972/1973 ו-1973/1974.
במאי 2022 זכתה בגביע השביעי שלה והראשון לאחר 24 שנים.
האימפריה הספרדית
האימפריה הספרדית (בספרדית: Imperio Español) היא ממלכת ספרד ומושבותיה מסוף המאה ה-15 ועד לאמצע המאה ה-20. שורשיה של האימפריה הספרדית נטועים בעידן התגליות אשר החל במאה ה-15. ספרד, יחד עם פורטוגל, היו לחלוצות הקולוניאליזם האירופאי, אשר ניצחו על שלביה הראשונים של הקמת המערכת הקולוניאלית בעולם החדש. "תור הזהב" של האימפריה היה בתקופת שלטונם של מלכי בית הבסבורג, עת הפכה ספרד לכוח הגלובאלי הדומיננטי באירופה.
בתום מלחמת הירושה הקסטיליאנית התאחדה ספרד לישות פוליטית אחת באוניה פרסונלית, וזאת בעקבות נישואיהם של מלכת קסטיליה ומלך אראגון. בשנת 1492 השלימו שליטי ספרד את הרקונקיסטה עם כיבושה של ממלכת גרנדה המוסלמית, ובאותה השנה אושר מסעו של כריסטופר קולומבוס מערבה על פני האוקיינוס האטלנטי, והוביל, בסופו של דבר, לגילויה של יבשת אמריקה. בעקבות גילוי זה, הפכה היבשת לחשובה מבין מטרותיהם הקולוניאליות של שליטי ספרד.
על מנת לשלוט על נתיבי המסחר בין אמריקה למזרח הרחוק, ספרד יישבה ב-1565 את גואם, מיקרונזיה, האיים הפיליפינים וחלקים מאינדונזיה. בנוסף לשטחים הקולוניאליים ברחבי העולם, שלטה האימפריה על מספר טריטוריות באירופה: ארצות השפלה וחלקים מצרפת, גרמניה ואיטליה המודרניות, בנוסף למספר מעוזים לחופי אפריקה. בתחילת המאה ה-17 חלשה ספרד על אימפריה שמעולם לא נראתה כמותה בגודלה, עושרה ועוצמתה. היא שלטה על שטחים במערב אירופה, צפון אמריקה, צפון אפריקה, דרום-מזרח אסיה ובעיקר בדרום ומרכז אמריקה (אמריקה הספרדית) שם השפעת תרבותה והשפה הספרדית נשמרו עד היום.
בשוך קרבות מלחמת הירושה הספרדית ב-1713, הטריטוריות הספרדיות באירופה נמסרו למעצמות אירופה האחרות, להן הפסידה ספרד. ב-1741, ניצחון גדול על הכוחות הבריטיים בקולומביה נתן הארכה נוספת להגמוניה הספרדית באמריקה עד למאה ה-19. בשלהי המאה ה-18, משלחות ספרדיות לצפון מערב האוקיינוס השקט הובילו להתיישבויות באלסקה ובאיי ונקובר.
במהלכה של המאה ה-18 איבדה ספרד את שטחיה בצפון אמריקה לצרפת ובחוזה 1819 מכרה את פלורידה לארצות הברית. כיבושה של ספרד בידי צרפת הנפוליאונית ומלחמות שלטוניות במלוכה הובילו לניתוק עם הקולוניות באמריקה. חולשה זו של ספרד נתנה את האות לתנועות הלאומיות באמריקה. סדרת מלחמות עצמאות של מדינות דרום ומרכז אמריקה הובילו לאיבוד רוב שטחה של האימפריה. מה שנותר מהאימפריה הספרדית הגדולה בת 400 השנים באותה העת היו קובה, פוארטו ריקו, איי הודו המזרחית הספרדיים ושטחים באפריקה. את מושבותיה האחרונות באמריקה איבדה ספרד בסוף המאה ה-19, לאחר שסופחו, בנוסף לאיי הודו המזרחיים, לארצות הברית בתום המלחמה איתה. את האיים האחרונים שהחזיקה האימפריה באוקיינוס השקט מכרה לגרמניה. ולכן, עם בוא המאה ה-20, כל שנותר לאימפריה הספרדית היו מושבותיה האפריקאיות: גינאה המשוונית, סהרה המערבית ומרוקו הספרדית אשר צורפו לאימפריה בעת המרוץ לאפריקה. טריטוריות אחרונות אלו נותרו בתחומי האימפריה עד לאמצע המאה ה-20, עת הגיעה לשיאה תנועת הדה-קולוניזציה.
כיום שולטת ספרד באיים הקנריים שבאוקיינוס האטלנטי, ובסאוטה ומלייה - שתי ערים אוטונומיות על חופה הצפוני של מרוקו.
הגדרה
שטחי חצי האי האיברי נקראו בפי תושבי אירופה "היספניה" - וזאת עוד מימי האימפריה הרומית ועד סוף תקופת שלטונה באזור של הממלכה הוויזיגותית. תהליך הרקונקיסטה הוביל לעלייתן של ארבע ממלכות נוצריות בחצי האי: כתר קסטיליה, כתר אראגון, ממלכת נווארה וממלכת פורטוגל.
איחוד שושלתיהן של כתר קסטיליה (אשר כללה בתחומה גם את ממלכת נווארה) וכתר אראגון, בתקופת המלכים הקתוליים, הוביל ליצירתה של מערכת פוליטית שנותרה על כנה עד לתחילתה של המאה ה-18. מערכת זו נודעה בשם "מונרכיה היספאנית" - השליט הספרדי שימש כראש המדינה בכל הטריטוריות הספרדיות, אך כוחו כמלך או כלורד השתנה מאזור אחד למשנהו, מאחר שכל אחד מהאזורים שהרכיבו את ספרד שמר על המערכת הניהולית והמשפטית הייחודית לו. אחדות ספרד לא הייתה משמעותה אחידות. ואף על פי כן, בעוד מספר היסטוריונים טוענים כי בעת האיחוד האיברי הייתה פורטוגל ככל הממלכות שהיו לחלק מהשלטון הספרדי, אחרים מבחינים הבחנה ברורה בין האימפריה הפורטוגזית לבין האימפריה הספרדית באותה העת.
האימפריה הספרדית כללה את מושבותיה של ספרד באמריקה, אסיה, אוקיאניה ואפריקה, אך ישנם ויכוחים באשר לטריטוריות האירופאיות אשר ניתן להכליל בתחומה. לדוגמה, ארצות השפלה ההבסבורגיות נכללות לרוב בתחומי שלטונו של מלך ספרד, נמשלות על ידי פקידים ספרדיים, ומוגנות בידי הצבא הספרדי. אך למרות זאת, יש הטוענים כי שטחים אלו לא היו לגמרי חלק מהאימפריה הספרדית, אלא היו חלק משלטון הבסבורגי רחב יותר.
מקורות
במהלכה של המאה ה-15, נקלעו קסטיליה ופורטוגל למאבק טריטוריאלי וכלכלי בתחומי מערב האוקיינוס האטלנטי. פורטוגל קיבלה מידי האפיפיור מספר בולות אשר הכירו בשליטה הפורטוגזית בטריטוריות שנתגלו על ידה, ומנגד גם קסטיליה קיבלה ערובה מן האפיפיור לזכויותיה הבלעדיות על האיים הקנריים. הכיבוש של האיים הקנריים, אשר היו מיושבים בידי שבטי הגואנצ'ים, החל בתקופתו של אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, אך נסתיימו רק לאחר שניצחה קסטיליה במלחמות ארוכות ועקובות מדם על אדמת האיים גראן קנריה (1478-1483), לה פלמה (1492-1493) וטנריפה (1494-1496).
הכרזתם של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ובעלה פרננדו (באותה העת מלך סיציליה) כמלכי קסטיליה הובילה למלחמת הירושה הקסטיליאנית בין כתר קסטיליה לבין ממלכת פורטוגל. בתום המלחמה נחתם הסכם בין שתי המדינות בו הוכרה השליטה הקסטיליאנית על האיים הקנריים, אך מנגד הוכרה השליטה הפורטוגזית על מדיירה, האיים האזוריים, כף ורדה, על השליטה במסחר באזור גינאה - מדרום לכף בוז'אדור, וכמו כן גם בזכותה לכבוש את ממלכת פז. הסכם זה אושר בבולה אפיפיורית אשר הוציא האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
שבעה חודשים לפני סוף המלחמה, נפטר חואן השני, מלך אראגון ובנו פרננדו, בעלה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ירש את מקומו על כס המלוכה. בעקבות זאת, נוצרה בין הממלכות אוניה פרסונלית; כל אחת מהן שמרה על המערכת הניהולית שלה, אך שתיהן נשלטו בשלטון משותף.
בשנת 1492, בתום מלחמת גרנדה בת 10 השנים, הביסו המלכים הקתוליים את אחרון המלכים המוריים של ממלכת גרנדה ובכך השלימו את הרקונקיסטה של חצי האי האיברי. לאחר ניצחונם, נפגשו המלכים עם כריסטופר קולומבוס, מלח איטלקי מהעיר ג'נובה, אשר ניסה למצוא נתיב ימי מערבה, דרך האוקיינוס האטלנטי ליפן. באותה העת כבר הייתה קסטיליה כלואה במרוץ התגליות יחד עם פורטוגל, בניסיון למצוא נתיב ימי למזרח הרחוק, כשנפגש קולומבוס עם מלכיה. בעקבות מסע זה גילה קולומבוס ב"היסח הדעת" את אמריקה, וחנך את עידן ההתיישבות הספרדית ביבשת.
ושוב, טענתם של הספרדים בנוגע לשטחים אלו אושרה בבולה אפיפיורית שהוציא האפיפיור אלכסנדר השישי. בעקבות רצונה של פורטוגל להגדיל את גבולותיה לאחר מכן, נחתם בשנת 1494 הסכם בין שתי המדינות - חוזה טורדסיאס, אשר במסגרתו חולק העולם בין קסטיליה לפורטוגל. החוזה התיר לקסטיליה זכויות בלעדיות על ההתיישבות בעולם החדש, מאלסקה לכף הורן (מלבד חופי ברזיל), וכמו כן גם את חלקה המזרחי ביותר של יבשת אסיה. ההתרחבות וההתיישבות הספרדית ביבשת החדשה נבעה מהשפעות כלכליות, רצונה לשפר את מעמדה המדיני באירופה, ותקוותיה להפיץ את הנצרות הקתולית ברחבי העולם החדש.
מן הצד השני, חוזה טורדסיאס וחוזה סינטרה (שנחתם ב-18 בספטמבר 1509) הקצו את שטחה של ממלכת פז לפורטוגל, אך מחוץ לגבולותיה ההתרחבות הקסטיליאנית הייתה מותרת, והיא החלה עם כיבושה של העיר מלייה ב-1497.
המאבקים באיטליה
המלכים הקתוליים פיתחו מערכת נישואים פוליטיים אשר מטרתה העיקרית הייתה בידוד אויבתה האירופאית העיקרית - צרפת. ילדיהם של המלכים נישאו ליורשי העצר של פורטוגל, אנגליה ובית הבסבורג. בעקבות אותה האסטרטגיה, החליטו המלכים לתמוך בבית המלוכה האראגוני של נאפולי כנגד שארל השמיני, מלך צרפת כחלק מהמלחמות האיטלקיות. כמלך אראגון, פרננדו היה מעורב במאבק עם צרפת וונציה על השליטה באיטליה; מאבקים אלו היו עיקר מדיניות החוץ שלו כמלך. קרבות אלו ביססו את עליונות הצבאות הספרדים בשדה הקרב האירופאי, עליונות אשר תישאר בקרבם עד לאמצע המאה ה-17.
לאחר מותה של המלכה איזבלה, נותר פרננדו מלכה היחיד של קסטיליה. הוא אימץ מדיניות חוץ אגרסיבית יותר מאשר בעת תקופתה של איזבלה, והרחיב את שטחי שליטתו באיטליה ונגד צרפת. הצעד הצבאי הראשון שביצע כמלכה היחידי של קסטיליה היה הצטרפותו למלחמת ליגת קמברה נגד ונציה, בו חייליו בלטו במיוחד בשדה הקרב לצד חיילי בעלת בריתו החדשה, צרפת. רק שנה לאחר מכן, הצטרף פרננדו לליגה הקדושה שהייתה נגד צרפת, מאחר שראה בכך הזדמנות לספח את מילאן ואת נווארה. המלחמה הייתה מוצלחת פחות מאשר זו נגד ונציה, וב-1516, הסכימה צרפת להסכם הפסקת אש, במסגרתו נותרה מילאן בשליטתה אך הסכימה להכיר בשליטה הספרדית בנווארה.
ההתיישבויות הראשונות באמריקה
בעקבות ההתיישבות המוצלחת בהיספניולה לקראת סוף המאה ה-15, המתיישבים הספרדים החלו לחפש מקומות חדשים להקמת התיישבויות. וכך כבש חואן פונסה דה ליאון את פוארטו ריקו ודייגו ולאסקס דה קואיאר הפך למושלה הראשון של קובה.
ב-1508, נפגשה מועצת הנווטים בבורגוס, ובה סוכם הצורך להתחיל לישב את יבשת אמריקה עצמה. משימה זו הופקדה בידי אלונסו דה אוחדה ודיאגו דה ניקואסה, אשר עבדו בכפוף למושלה של היספניולה, באותה העת - דיאגו קולומבוס. ההתיישבות הראשונה על אדמת אמריקה הייתה סנטה מריה לה אנטיגואה דל דריין, שעל אדמת קולומביה המודרנית, אשר יושבה בידי וסקו נונייס דה בלבואה בשנת 1512. בשנת 1513, חצה בלבואה את מצרי פנמה, והוביל את המשלחת האירופאית הראשונה לחזות באוקיינוס השקט ממזרח, דרך יבשת אמריקה. לאחר מכן ביצע מעשה בעל משמעות היסטורית חשובה, והכריז על האוקיינוס השקט, יחד עם כל חופיו על חלק מהכתר הספרדי. צעד זה בוצע בחסות האצטלה המשפטית של הרקרימיינטו (בספרדית: El Requerimiento - "הדרישה")
נהריה
אתרים ארכאולוגיים
בשטח העיר שוכנים מספר אתרים ארכאולוגיים המעידים על החיים במקום בתקופות קדומות:
האימפריה הספרדית
ניצחונות באמריקה ובאסיה
אוצרות הטבע שנתגלו בעולם החדש דרבנו את הספרדים לשלוח משלחות נוספות, ולכבוש בהדרגה נתחים נרחבים מיבשת אמריקה. בתוך שנים ספורות, התאכזבו הספרדים לגלות כי מרבצי הזהב באיים דלים. אוכלוסיית התושבים המקומיים, ששועבדה לעבוד במכרות הזהב, הידלדלה במהירות, כתוצאה מדיכוי, עבדות, רעב, מחלות והרג המוני.
בעקבות זאת, המשיכו הספרדים במסעות הכיבוש שלהם ביבשת. ב-1510 הוקם יישוב הקבע הספרדי הראשון ביבשת גופא - סנטה מריה לה אנטיגואה דל דריין, בשטח קולומביה של ימינו. המשיכו מסעות. ב-1519 החל הקונקיסטאדור הרנאן קורטס במסע לכיבוש מקסיקו מידי האצטקים, תוך שהוא מסתייע ביריביהם המרים, בני הטלקסקלה. בתוך שנתיים השתלט קורטס על האימפריה האצטקית, שיותר משנכנעו לצבאו של קורטס, נכנעו למחלות שהביאו עמם חייליו מאירופה. האצטקים לא היו מחוסנים מפני מחלות אלו, ובהן אבעבועות שחורות, דבר וחצבת, והן הפילו מיליוני חללים. כיבוש חצי האי יוקטן מידי המאיה נמשך זמן רב יותר. רק ב-1547 השיגו הספרדים שליטה אפקטיבית באזור, ורק ב-1697 נפל המעוז האחרון של המאיה, טייאסאל. ב-1528 הגיעו הספרדים לגבול אימפריית האינקה. בסוף 1532 נערך קרב קחאמרקה, בו ניצחו הספרדים, בפיקודו של פרנסיסקו פיסארו, ושבו את מנהיג האינקה, אטוואלפה. אחרונת ערי האינקה, וילקבמבה, נפלה ב-1572. עם הזמן צורפו שטחים נוספים לאימפריה והוקמו התיישבויות ואנקומיינדס.
נהריה
נהריה והעלייה החמישית
תחילתה של העלייה החמישית אופיינה בעיקר באנשי עסקים יהודים, עצמאים, פקידים ושופטים שחיפשו אלטרנטיבות בשל המגבלות המקצועיות שהוטלו עליהם. באותן שנים נטו היהודים להגר בראש ובראשונה לארצות הברית ולאמריקה הלטינית, אך לא לארץ ישראל שאליה היגרו בעיקר יהודים ממזרח אירופה. לאחר קיום הקונגרס הציוני בפראג ב-1933, נפתח בארץ ישראל "המשרד המרכזי לטיפול ביהדות גרמניה", שנקרא בשמו המקוצר "המשרד הגרמני". הוא נוהל על ידי ארתור רופין שניסה להניע בעיקר יהודים ממעמד הביניים, בעלי הון, לצאת מגרמניה ולהגר לארץ ישראל. עבור אותם אנשי מעמד הביניים מגרמניה ייסדו בשנת 1933 את קריית ביאליק ואת רמות השבים.
האימפריה הספרדית
ניצחונות באמריקה ובאסיה
האירופים הראשונים הגיעו אל הפיליפינים של ימינו בשנת 1521 כאשר הגיע פרדיננד מגלן אל האי סבו במסגרת מסעו מסביב לעולם. בשנת 1565, הספרדים כבשו את האיים וקראו להם על שמו של פליפה השני, מלך ספרד. הם ואחרים היו חלק מאיי הודו המזרחית הספרדיים.
החזית הצפון-אפריקאית
מדיניות הכיבוש של ספרד בצפון אפריקה התפתחה בזמן כהונתו של פרננדו השני ולאחר סיומה של הרקונקיסטה בחצי האי האיברי. לאחר כיבושה של מלייה ב-1497, נכבשו בעידודו של הכומר פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס הערים הצפון אפריקאיות - מרס אל קאביר (1505), באדיז (1508), אוראן (1509), אלג'יר (1510), בוחיה (1510) וטריפולי (1511). בנוסף, כבשה ספרד מאחז על חופיה האטלנטיים של מרוקו ב-1476.
נהריה
נהריה והעלייה החמישית
מהנדס הבניין יוסף לוי, יליד גרמניה, הצטרף למשרד הארץ-ישראלי, שגם בראשו עמד רופין בשנת 1913, כעובד טכני. עם השנים הפך לוי לרוכש הקרקעות הפרטי הגדול ביותר בארץ ישראל. בשנות העשרים הוא עסק ברכישת אדמות מפרץ חיפה ובייבוש שטח זה.
האימפריה הספרדית
תור הזהב הספרדי
המאות ה-16 וה-17 נחשבות בפי רבים לתור הזהב של ספרד (בספרדית: "Siglo de Oro"). כתוצאה מנישואיהם של המלכים הקתוליים, הורשו לנכדם, שליטו של בית הבסבורג, קרל כל שטחי כתר קסטיליה, כולל מושבותיה באמריקה, כתר אראגון, כולל מושבותיה בים התיכון (כולל חלק עיקרי משטחי איטליה), את האימפריה הרומית הקדושה, את ארצות השפלה ופראנש-קונטה, ואת אוסטריה (שהיא, יחד עם רוב שטחי בית הבסבורג עברו כמעט מידית לאחיו של הקיסר, פרדיננד). לאחר ניצחונו על המורדים בקסטיליה, הפך קרל לאיש החזק ביותר באירופה, כשברשותו אימפריה אירופית שלא היו לה עוררין עד לימי נפולאון. במהלך תקופה זו נאמר עליה רבות כי היא האימפריה שהשמש אינה שוקעת בה לעולם. אימפריה זו לא נשלטה מן הבירה המסורתית ואיאדוליד, אלא דווקא מסביליה.
מושבות כתר קסטיליה מעבר לים התבררו תחילה כאכזבה. היא אכן סיפקה לכלכלת ספרד מעט מסחר ותעשייה, אך אפשרויות המסחר שנתקלה בהן היו מעטות. העניינים בעולם החדש החלו להתקדם בשנות ה-20 של המאה ה-16, כשנתגלו מרבצי כסף רבים באזור גואנחואטו שבמקסיקו, אך אלו היו רק ההתחלה. מרבצי הזהב העיקריים של ספרד בעולם החדש נתגלו מאוחר יותר במהלך המאה ה-16 בסקטקס שבמקסיקו ובפוטוסי שבבוליביה. במהלך המאה ה-16, ספרד החזיקה בכמויות זהב וכסף מהעולם החדש ששווים כ-1.5 טריליון דולרים אמריקאיים. אולם, אף על פי שוויו האדיר של הכסף שהגיע לספרד, הוא גרם לזניחה של תעשיות אחרות ותרם לאינפלציה שפרצה בספרד בעשורים האחרונים של המאה ה-16. תייר צרפתי שביקר בספרד טען כי "כל דבר הוא יקר לספרד, חוץ מהכסף". מצב זה הוחמר עם אובדנם של מרבית מעמד הסוחרים ובעלי המלאכה עם גירושם מספרד של היהודים (1492) והאנוסים המוסלמים (1609), בעוד המעמד הגבוה בחברה הספרדית העדיף להשקיע את כספו בחוב הציבורי, מאשר להשקיע את כספו בייצור של תעשיות חדשות ובשדרוג החקלאות. הייבוא האדיר של הכסף לספרד הפך אותה בסופו של דבר לתלויה בייבוא חוץ של חומרי גלם וסחורות.
נהריה
הקמת נהריה
בשנת 1934 התאפשר לקנות אדמה בבעלות ערבית, שטח של 2,400 דונמים צפונית לעכו, ליד שפך נחל מפשוח, אשר שמו הוסב לימים לנחל געתון. המחיר הנדרש היה 34,000 לירות מנדטוריות ובעלת הקרקע הייתה משפחת טואיני שהתגוררה בביירות. הקונים היו ארבעה אנשים פרטיים: המהנדס יוסף לוי, היינריך כהן, בנקאי מתל אביב, האגרונום ד"ר זליג אויגן סוסקין והגברת פאולינה ונגרובר-זלקינד, אשר ייצגה שתי משפחות מכובדות בארץ ישראל. יחד הקימו ארבעת הרוכשים את החברה "נהריה משקים זעירים". את שם היישוב החדש קבעו כ"נהריה", שכן אותם מתיישבים, בזוכרם את ערי הנהר האירופיות ממחוזות ילדותם, ראו גם בגעתון נהר. ייתכן שבבחירת השם הושפעו גם משמו של הכפר הערבי הסמוך, אֶ-נַּהַר.
האימפריה הספרדית
תור הזהב הספרדי
שלטון בית הבסבורג בחר לבזבז את אוצרותיהן של קסטיליה ואמריקה במלחמותיו ברחבי אירופה, ולעיתים אף השאיר את ספרד במצב של פשיטת רגל. המתחים בין השלטון ההבסבורגי לעם הקסטיליאני הובילו בסופו של דבר למלחמת הקהילות של קסטיליה.
נהריה
הקמת נהריה
את המודל החקלאי להקמת היישוב נהריה הגה אחד מרוכשי השטח, האגרונום ד"ר זליג אויגן סוסקין. סוסקין, יליד רוסיה, למד חקלאות ופילוסופיה בגרמניה. החל משנת 1903, הוא נמנה עם מנהיגיה הבולטים של התנועה הציונית. באחד ממסעותיו הרבים בעולם הרחב, הוא גילה יישוב קטן בדרום ספרד ששמו היה מונטה אלגאידה (Monte Algaida). סוסקין האמין כי המודל הספרדי של מונטה אל-גאידה הוא המפתח להתיישבות בארץ ישראל. לתגליתו קרא "התיישבות אינטנסיבית על חלקת אדמה קטנה תחת ניהול פרטי". התוכנית הציעה משקים בגודל של 5, 7 או 9 דונמים, פיתוח תשתיות (אספקת מים, חשמל וסלילת כבישים), מחסני כלים ובעלי חיים, לולים ואגודה חקלאית של המתיישבים. כמו כן, הקמת צוותים מקצועיים שידריכו את העולים החדשים (אותם דוקטורים ופרופסורים) בענייני נטיעת עצים, תכנון בתים, גידול ירקות וגידול עופות.
חנה דויטש הגיעה עם בעלה ולטר והזוג רות ויעקב פאוקר כחלוצים ראשונים לנהריה. כאשר הגיעו לצריף המגורים שלהם בנהריה, טרם הייתה להם תקרה מוכנה. דומה היה מצבו של הזוג פאוקר. ב-10 בפברואר 1935 התיישבו במקום וכך נקבע תאריך זה כתאריך הרשמי לייסודה של נהריה. באותה שנה הגיע מגרמניה לנהריה הרב שלמה רילף, לימים מנהלו של בית הספר על שם חיים ויצמן בעיר.
נטישת ענף החקלאות
למגינת לבם של התושבים, התחזית להכנסות מהמשקים הייתה אופטימית מדי ולא ריאלית. הרעיון של סוסקין, לגדל ולשווק ירקות איכותיים, הסתבר כרעיון בוסר ללא סיכויי הצלחה. התוצרת הערבית הייתה זולה יותר והשוק דרש ירקות זולים ולא ירקות איכותיים. כך הגיעה המכה הראשונה לענף הירקות. המכה השנייה ניחתה על ענף הפירות: הפירות גדלו היטב בהרי הגליל, אך לא במישור החוף. מכה נוספת פגעה בענף הלול: התרנגולות היו חולות, היו בעיות בהטלת הביצים ודור חדש של אפרוחים ברובו לא בקע כלל מהביצים. מייסדי נהריה קרסו מבחינה כספית וההמראה הכלכלית המצופה כלל לא הגיעה.
האימפריה הספרדית
תור הזהב הספרדי
מטרותיו הפוליטיות של בית הבסבורג היו:
מאבקיו של קרל החמישי באיטליה
עם עלייתו של קרל לכס המלכות של ספרד ב-1516, ובחירתו לשליט האימפריה הרומית הקדושה ב-1519, מצא את עצמו פרנסואה הראשון, מלך צרפת מוקף בטריטוריות הבסבורגיות. לכן, החליט פרנסואה לפלוש לטריטוריה הספרדית באיטליה ב-1521 ופתח במלחמה עם ספרד. המלחמה הייתה אסון עבור צרפת, אשר ספגה מפלות קשות בקרב ביקוצ'ה (1522), בקרב פאביה (1525, באותו קרב גם נשבה פרנסואה) ובקרב לנדריאנו (1529). בסוף אותה המלחמה נטשה צרפת את מילאנו והעבירה אותה לחזקת ספרד.
ניצחונותיו של קרל במלחמות שהתחוללו באיטליה הציתו את החשש כי הוא ישאף להשיג כוח גדול אף יותר. האפיפיור קלמנס השביעי, שעד אותו הזמן לחם לצידו של קרל, איחד כוחות עם צרפת ועם המדינות האיטלקיות כנגד הקיסר ההבסבורגי במלחמת הליגה של קוניאק. ב-1527, לקרל נמאס מהתערבויותיו של האפיפיור במה שנראה בעיניו כעניינים חילוניים לגמרי ובזז את רומא. מהלך זה הביש את האפיפיוריות עד כדי כך שקלמנס, והאפיפיורים שירשו אותו היו זהירים הרבה יותר בהתערבות בענייני חוץ חילוניים. ב-1533, סירב קלמנס לבטל את נישואיו הראשונים של הנרי השמיני, מלך אנגליה לדודתו של קרל, מהחשש לפגוע בקיסר ולהסתכן בבזיזתה בשנית של רומא. הסכם ברצלונה בין קרל לאפיפיור ב-1529, ביסס יחסים לבביים יותר בין האפיפיוריות לבית הבסבורג. ספרד מונתה בפועל למגנה של הנצרות הקתולית, וקרל מונה למלך איטליה בתמורה להתערבותו בהפלתה של פירנצה.
נהריה
נטישת ענף החקלאות
את הרישיון הראשון לפתיחת פנסיון קבלה הגברת טוטי לוי בשנת 1936. גרטל מאייר פתחה פנסיון ידוע בשנת 1940. בתחילה גרו האורחים בלול תרנגולות וארוחת הבוקר ניתנה תחת כיפת השמיים. בשנת 1940 ייסדה משפחת אופנהיימר את קפה פינגווין. נהריינים רבים עברו בתקופת הקיץ להתגורר בליפט או בלול והשכירו את חדריהם לאורחים. נהריה הפכה בהדרגה למקום נופש בסגנון אירופאי. מספר לינות האורחים גדל מ-100 בשנת 1938 ל-20,000 בשנת 1947.
החיפושים למעבר מענף החקלאות שנכשל גרמו גם ליזמות תעשיית המזון ופיתוחה. כך התפתחו הגלידה והגבינות של משפחת שטראוס. משפחת זוגלובק-קבילצקי, שהתיישבה בנהריה בשנת 1937, פתחה אטליז לבשר כשר ופיתחה את "נקניק נהריה". שתי תעשיות המשגשגות בישראל ומחוצה לה עד היום.
חשיבותה של נהריה לפני קום המדינה
מספר שנים הייתה נהריה היישוב העברי היחידי בגליל המערבי. במשך הזמן יזמה הסוכנות את הקמת עברון ב-1936, שבי ציון, חניתה, מצובה ואילון ב-1938. נהריה הבורגנית עזרה בהקמת היישובים השכנים והייתה שותפה בשמירה על ביטחונם.
האימפריה הספרדית
מאבקיו של קרל החמישי באיטליה
ב-1534, הכריז פרנסואה על בריתו חסרת התקדים עם הסולטאן העות'מאני, סולימאן הראשון, וכבש את העיר הספרדית ניס, בשיתוף עם הכוחות העות'מאניים. הנרי השמיני, מלך אנגליה, הצטרף לקרל במלחמתו בצרפת. על אף תבוסת הצבא הספרדי בקרב קרסול שנערך בפיימונטה, לצרפתים לא היה סיכוי ממשי לכבוש את מילאנו הספרדית, בעוד הם נוחלים הפסדים קשים להנרי השמיני מצפון. ולפיכך, הסכימו הצרפתים לתנאי הסכם עוינים. האימפריה האוסטרית, בהנהגתו של אחיו הצעיר של קרל, פרדיננד, המשיכו להילחם בעות'מאנים במזרח, בעוד קרל פנה לטפל בבעיה קשה לא פחות - ברית שמלקלדן.
מאבקי הדת באימפריה הרומית הקדושה
ברית שמלקלדן חברה לצרפת, על אף היותה מדינה קתולית, ומאמצים שונים ברחבי גרמניה לערעור הברית נכשלו. כניעתו של פרנסואה לגרמניה, הובילה לפרישתו מן הברית, וקרל ניצל את ההזדמנות הזו. תחילה, ניסה את דרך המשא-ומתן בוועידת טרנטו ב-1545, אך ההנהגה הפרוטסטנטית חשה מאוימת בפני עמדתם של הקתולים בוועדה. ולכן, הם יצאו למלחמה השמלקלדית, כשבראשם הנסיך הסקסוני מאוריץ. בתגובה, פלש קרל לגרמניה בראש צבא ספרדי-הולנדי משולב, ברצון להשיב את השלטון האימפריאלי באזור. קרל הסב מפלה גדולה לצבא הפרוטסטנטי בקרב מילברג ב-1547, וב-1555, הוא חתם על שלום אאוגסבורג עם המדינות הפרוטסטנטיות, והשיב את הסדר על כנו בגרמניה. בהסכם הוסכם כי "זה אשר לו סמכות השלטון, לו סמכות קביעת הדת" (בלטינית: Cuius regio, eius religio), מכאן נבע כי הנסיכים הגרמנים יכולים לקבוע האם דת השטח שבשליטתם תהיה קתולית או פרוטסטנטית, ובכך היה למעשה אישור מחדש של עצמאות הנסיכים בשטחם. התערבותו של קרל בגרמניה תייגה אותו כמגנה של הנצרות הקתולית.
מפלתה של צרפת
ב-1556 ויתר קרל על השלטון בכל האזורים בהם שלט ופרש למנזר. את האימפריה הספרדית (ספרד, מושבותיה מעבר לים, ארצות השפלה, שטחים במזרח צרפת, את דרום איטליה ואת סרדיניה) הוריש לבנו פליפה, יורשו החוקי היחיד, ואת האימפריה הרומית הקדושה הוריש לאחיו פרדיננד, אשר גם היה השליט של אוסטריה. בעיניו של פליפה, הייתה קסטיליה בסיסה של האימפריה שלו, אך אוכלוסייתה של קסטיליה (שהייתה כ-⅓ מזו של צרפת), לא יכלה לתמוך צבאית באימפריה שלו. כשפליפה נישא למרי הראשונה, מלכת אנגליה, הפכה אנגליה לבעלת בריתה של ספרד.
נהריה
חשיבותה של נהריה לפני קום המדינה
נהריה הייתה מעורבת בעליה הבלתי חוקית. אניית המעפילים הראשונה הגיעה ב-1939, היה צורך לפזר את המעפילים, להחביאם מהבריטים ולדאוג לקיומם. בתקופת המצור על חופי הארץ הגיעו לאזור נהריה בין 10 ל-12 אניות מעפילים. לזכר שבע האוניות, "אטרטו", "קולורדו", "עליה", "אסימי", "האומות המאוחדות", "חנה סנש" ו"גבורה", הוקמה על המזח בחוף נהריה אנדרטה מעשה ידיו של הפסל חמי גל, תושב נהריה.
בשנת 1941 הוכרה נהריה כמועצה מקומית.
האימפריה הספרדית
מפלתה של צרפת
ספרד עוד לא הייתה במצב של שלום עם שכנותיה, וכשאנרי השני, מלך צרפת עלה לשלטון ב-1547, הוא חידש את מלחמותיו עם ספרד על מנת לבסס את שליטתו באיטליה ובאירופה כולה. הצרפתים ערכו פשיטה מוצלחת על לוריין אך נכשלו בניסיון לכבוש את טוסקנה בקרב מרקיאנו ב-1554. ב-1556 עלה פליפה לשלטון לאחר פרישתו של אביו. הוא פתח במלחמה אגרסיבית בצרפת, כשהוא רומס, בשיתוף עם דוכס סבויה את הצבא הצרפתי בקרב סן-קנטן שבפיקרדיה ב-1557, וכשהוא מנצח את אנרי שנית בקרב גראבלין. הצטרפותה של אנגליה למלחמה ב-1558, גרמה לה לאבד את עיר הנמל קאלה. בשלום קאטו-קמברזי שנחתם בתום המלחמה בשנת 1559, ויתר אנרי על כל תביעותיו באיטליה, בתמורה להכרה בשליטתו בקאלה ובלוריין. במהלך חגיגות השלום בין צרפת לספרד נהרג אנרי מחוד חנית תועה. צרפת הוכתה בתוהו ובבלאגן במהלך שלושים השנים הבאות - מלחמות אזרחים ומתיחות אזרחית (מלחמות הדת בצרפת). דעיכתה של צרפת הותירה את ספרד ואת בית הבסבורג לבדה במשחק הכוחות באירופה. חופשייה מהתנגדות צרפתית ממשית, ספרד הייתה בשיאה מבחינת חוזקתה וגודלה הטריטוריאלי עד לשנת 1643.
המאבקים באירופה בתקופתו של פליפה השני
תקופת הרוגע בספרד הייתה קצרת ימים. ב-1556, פריצתן של מהומות פרוטסטנטיות בארצות השפלה גרמו לפרננדו אלברס דה טולדו דוכס אלבה השלישי לפלוש אליהן על מנת להשיב את הסדר על כנו. ב-1586, הוביל וילם השתקן מהפכה כושלת לסילוקו של פרננדו מארצות השפלה. קרבות אלו נחשבים ליריית הפתיחה של מלחמת שמונים השנה בין הולנד לספרד, אשר בסופה הוכרה עצמאותה של הולנד מספרד. הספרדים, להם היה רווח כלכלי משמעותי מחזקתם בהולנד, ובייחוד מעיר הנמל אנטוורפן, היו חייבים לעשות צעדים להשבת הסדר למקום ולהבטחת שליטתם בו. ב-1572, החלו קברניטים ומלחים הולנדים לכבוש מספר ערי חוף בהולנד, להצהיר על שיוכם לוילם, ולהוקיע את ההנהגה הספרדית.
עבור ספרד, הפכה המלחמה לביצה ארוכה ומתישה. ב-1574, הצבא הספרדי נהדף מהמצור שהטיל על העיר ליידן, לאחר שההולנדים שברו את סוללות ההגנה שלהם ואת הסכרים אשר הגנו על המישורים הנמוכים בארצם, וגרמו לשיטפונות וסחיפות ענק בנתיבו של הצבא הספרדי. ב-1576, בעקבות עומס כלכלי שנוצר מהמלחמה בארצות השפלה, מהחזקתו של הצי שניצח בקרב לפנטו, ובעקבות האיום הגובר מצד הפיראטים באוקיינוס האטלנטי, אשר הפחית את הכנסותיו מהקולוניות באמריקה, הכריז פליפה על פשיטת רגל. צבאו של פליפה פתח במרד זמן לא רב לאחר מכן - הוא כבש את אנטוורפן ובזז את ארצות השפלה הדרומיות. בעקבות ביזתם של חייליו של פליפה, הצטרפו מספר מוקדים בארצות השפלה הדרומיות הנייטרליות למרד. ב-1579, הספרדים פייסו את ארצות השפלה הדרומיות באיחוד אראס, שנחתם בין הצדדים, בו נשבעו ארצות השפלה הדרומיות נאמנות לפליפה. בתגובה, חתמו ארצות השפלה הצפוניות על איחוד אוטרכט, כברית בין הארצות הצפוניות נגד ספרד. הארצות הצפוניות הכריזו באופן רשמי על עצמאותן ב-1581, בחקיקתו של חוק ההתכחשות.