cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל
ביוגרפיה
לואיזה נולדה בהולצמינדן ב-29 בינואר 1722 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. חצר אביה נחשבה לחצר מאוד צנועה ביחס לתקופה, אולם לואיזה בילתה ילדות מאושרת בביתם. בשנת 1733 התחתנה אחותה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן עם פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ובשנת 1742 התחתנה לואיזה עם אח של פרידריך - אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה. מכיוון שלאחותה וגיסה לא היו ילדים, הפכו לואיזה ובעלה אוגוסט וילהלם לנסיכי הכתר של פרוסיה. בשנת 1758 מת בעלה אוגוסט וילהלם מסרטן המוח, ולואיזה עברה להתגורר באורניינבורג עד למותה ב-13 בינואר 1780.
לאחר מות גיסה פרידריך השני, מלך פרוסיה ללא ילדים, ירש אותו בנה של לואיזה - פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
משפחתה
ב-6 בינואר 1742 התחתנה לואיזה עם אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
המכרז האולימפי 2024 ו-2028
המִכרז האולימפי 2024 והמכרז האולימפי 2028 הוא מכרז לבחירת העיר שתארח את המשחקים האולימפיים שיתקיימו בשנת 2024 ובשנת 2028 לאחר שב-11 ביולי 2017 החליט הוועד האולימפי הבין-לאומי לתת את האירוח לשתי הערים שנשארו במכרז לאולימפיאדת 2024: פריז ולוס אנג'לס.
לבסוף ב-31 ביולי 2017, נקבע על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי שפריז תארח את המשחקים בשנת 2024 ולוס אנג'לס בשנת 2028. ב-13 בספטמבר 2017 הכריז הוועד האולימפי הבין-לאומי בבירת פרו, לימה על כך באופן רשמי.
המכרז לבחירת העיר המארחת החל בשנת 2015.
הוועד האולימפי הבין-לאומי הכריז ב-16 בספטמבר 2015 על מועמדותן של חמש ערים: פריז, לוס אנג'לס, בודפשט, רומא והמבורג.
סורת א-צ'חא
סורת א־צֻּ֗חַא (בערבית: الضحى; "אור היום" או "שעות הבוקר"; נהגה: א-דֻּ֗חַא) היא הסורה ה־93 של הקוראן, המכילה 11 אַיַא֫ת.
על אף שיש ויכוח מסוים בין החוקרים, מקובל לומר שסורה זו היא השנייה שהורדה למוחמד. אחרי רדתה של הסורה הראשונה, סורת אל־עלק, הייתה תקופה של שקט שבמהלכה לא ירדו מסרים. בזמן זה תהה הנביא החדש על מעשיו, שמא עשה דבר מה שאכזב את אללה, כיוון שנראה שזה אינו שולח את מסריו שוב. סורה זו שברה את השתיקה, והבטיחה למוחמד שהכל יובן בזמן המתאים. הדימוי של אור היום הוא המילה הראשונה בסורה, וניתן להבינה כדימוי ל"יומו החדש" של מוחמד כשליח האל, וכן כמו "השחר" שתביא דרך החיים החדשה של האסלאם. לאחר ירידת סורה זו, הפכו ביקוריו של המלאך גבריאל עם מילות הקוראן לסדירות עד מותו של מוחמד.
בשל הנושא, האורך, הסגנון והמיקום בקוראן, לרוב מצמידים סורה זו לסורת אל־אנשראח. מאמינים לרוב כי הן ירדו בערך באותו הזמן.
תמצית התוכן
הסורה מתחילה בציון היום והלילה, בכוונה שרצון האל פועל גם במהלך היום (כשאור האלוהים הוא ברור) ובמהלך הלילה (כשאור האלוהים נראה כנעלם). הקוראן מנחם את הנביא החדש עם מסר שלפיו אלוהים אינו כועס עליו וגם לא נטש אותו; אכן אלוהים מרוצה ממנו. הוא ממשיך ואומר כי "תהא אחריתך טובה מראשיתך" – דברים יהיו טובים משהם עכשיו, והכוונה היא גם לניצחונות מוחמד בעולם וגם לחיים שאחרי. כדי להוכיח את הנקודה הזו, הקוראן שואל את מוחמד האם אלוהים אי פעם אכזב אותו:
זוהי שאלה רטורית, שכן מוחמד היה בכל אחד ממצבים אלו ואלוהים הרימו מהם – כשהיה יתום היה מוגן; כשחיפש תשובות הוא קיבל; כשהיה עני, דאג לו אלוהים. הקוראן אחר כך ממיר שאלות אלו לשלוש פקודות, ברומזו שכפי שהאל עשה לנביאו, נביאו חייב לעשות לכל האנשים:
התזמורת הפילהרמונית הישראלית
התזמורת הפילהרמונית הישראלית היא התזמורת הסימפונית העיקרית והידועה ביותר במדינת ישראל.
התזמורת בתקופת היישוב
התזמורת נוסדה על ידי משה שלוש והכנר ברוניסלב הוברמן, שהביא לארץ מוזיקאים יהודים רבים מגרמניה הנאצית, רבים מהם הנגנים הטובים ביותר בתזמורות אירופה שגורשו ממשרותיהם על ידי הנאצים. בעת היווסדה נקראה "התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית" (Palestine Symphony Orchestra).
על קונצרט הפתיחה שלה, שנערך באולם יריד המזרח בתל אביב ב־26 בדצמבר 1936 ניצח המנצח הנודע ארטורו טוסקניני. בקונצרט זה ניגנה התזמורת את היצירות הבאות:
בין השנים 1939–1945 כיהן ליאו קסטנברג כמנהלה. בתקופה זו, בשנות מלחמת העולם השנייה, הופיעה התזמורת ב־140 קונצרטים המיועדים לחיילי בעלות הברית בחזיתות השונות, לרבות הופעה בפני חיילי הבריגדה היהודית באל עלמיין בנובמבר 1944 ובנובמבר 1945, בתום מלחמת העולם השנייה, בקונצרטים חגיגיים בבלגיה. בכ-70 קונצרטים הצטרפה הפסנתרנית אלה גולדשטיין.
התזמורת בתקופת המדינה
עם קום המדינה ב־1948 הוסב שמה ל"התזמורת הפילהרמונית הישראלית". התזמורת מרבה להופיע ברחבי העולם. טובי המנצחים רואים לעצמם אתגר לנצח עליה. אחד מהם הוא זובין מהטה שהיה למנהל המוזיקלי של התזמורת. במסגרת התזמורת מופיעים לעיתים סולנים בולטים בהם הכנרים הישראלים פנחס צוקרמן ויצחק פרלמן.
מאז היווסדו של היכל התרבות בתל אביב בשנת 1957, הוא משמש כאולם הבית של התזמורת. כמו כן התזמורת מופיעה גם בתיאטרון שרובר שבירושלים ובאודיטוריום שבחיפה.
בשנת 1963 קיבלה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את פרס אנגל למוסדות מוזיקליים בישראל.
בכל שנה, נוהגת התזמורת הפילהרמונית לנגן בקונצרט הראשון של כל אחת מהסדרות, גרסה מיוחדת לתקווה - ההמנון הלאומי של מדינת ישראל.
המנצח שלום רונלי-ריקליס שהיה אז עוזר המנצח של זובין מהטה באותה תקופה, הקים בשנת 1984 את התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה שפועלת בשיתוף פעולה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמרכז למוזיקה ירושלים.
המנצח האיטלקי ג'נאנדראה נוזדה משמש בתור מנצח אורח ראשי של התזמורת, מאז מאי 2011. המנצח הגרמני קורט מאזור היה מנצח אורח בר־כבוד של התזמורת עד מותו בשנת 2015.
הפסנתרן והמנצח אנדראש שיף משמש כאמן הבית הראשון של התזמורת. בעונת 2021–2022 נבחר הפסנתרן יפים ברונפמן לאמן הבית לחגיגות ה-85 לתזמורת.
ב־26 בדצמבר 2016 הודיע זובין מהטה על סיום כהונתו כמנהל המוזיקלי של התזמורת באוקטובר 2019 אחרי שישלים 50 שנות כהונה.
ביולי 2019 קיימה התזמורת הפילהרמונית הישראלית סדרה של קונצרטי פרידה מזובין מהטה, שניצח על הרקוויאם של ורדי לפני אולמות מלאים עד אפס מקום, במאזינים שבאו להיפרד מן המנצח האהוב ולהביע את הוקרתם.
ב-20 באוקטובר 2019 ניצח זובין מהטה על הקונצרט האחרון שלו כמנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית שבסיומו הוענק למהטה תואר של "מנהל מוזיקלי אמריטוס".
הפילהרמונית עד הבית
בשנת 2020 בתקופת משבר הקורונה, עברה פעילות התזמורת למתכונת דיגיטלית בערוץ המוזיקה "מדיצי" (ערוץ מוזיקה קלאסית מוביל בעולם), בפייסבוק וביוטיוב המעניקים פלטפורמה דיגיטלית לקונצרטים.
התזמורת מקליטה תוכניות ומעלה קונצרטים קאמריים בשידור חי עם נגני התזמורת. המנהל האומנותי של הפרויקט הקאמרי הישראלי הקלרניתן טיבי צייגר אומר: "החלטנו להקים את 'מקרוב', פלטפורמה דיגיטלית ייחודית כדי שהמאזינים יבחרו בקונצרט להאזנה גם אם אינו מכיר בדיוק את כל היצירות או את האירוע המוזיקלי הספציפי. אנחנו מנסים להעביר את הקשר הזה למדיום דו־ממדי המעביר את האווירה הנוצרת בקונצרט ויתחבר עם הקהל".
הקשר עם קהל המאזינים מתקיים באמצעות הערוץ הדיגיטלי באמצעות שידורים שיש בהם תוכן מילולי ותוכן מוזיקלי בתוספת הסברים ורקע ליצירות.
יועצים/מנהלים מוזיקליים
עד שנת 1977 לא היו לתזמורת מנהלים מוזיקליים. המנצחים שעמדו בקשר הקרוב ביותר עם התזמורת נקראו יועצים מוזיקליים.
נמייה מצויה
תיאור המין
פרוות הנמייה ארוכה ואפרורית-חומה, לעיתים רחוקות אף בגווני אדום וצהוב. רצועת עור ללא שיער מקיפה את העיניים. הגוף דק וגמיש ואילו הזנב סבוך וארוך, אורכו 33 עד 54 ס"מ. צורתה של הנמייה מזכירה מרחוק מעין זוחל גדול. פניה ארוכות, אוזניה קטנות ועגולות, גפיה קצרות ובעלות 5 אצבעות בכל גפה. הרגליים האחוריות חסרות שער עד העקב, הטפרים חדים ומעוקלים ומשמשים לחפירה. קיימת בלוטה אנאלית בעלת שני פתחים. למין 35 עד 40 שיניים. כאשר היא מאוימת, היא מקמרת את גבה ומסמרת את שערותיה כך שהיא נראית כמעט כפולה בגודלה.
תפוצה ומקום חיות
הנמייה המצויה נפוצה במרבית יבשת אפריקה. באירופה היא נפוצה בספרד ופורטוגל. התפשטה באמצעות האדם אל מדגסקר ואיטליה. בישראל היא נפוצה בכל חלקי הארץ.
הנמייה המצויה חיה על פני הקרקע, מעדיפה אזורים מיוערים בקרבת מקווי מים. מוצאת מחסה במאורות ובמחילות וכן בגומחות הנוצרות בעצים עתיקים. בעת האחרונה נמצאת אף בשדות מעובדים ובשטחי חקלאות שונים. מטבעה היא פועלת בשעות היום, אך בסביבת האדם הסתגלה ופועלת גם בלילה.
תועלת לאדם
הנמייה יכולה להועיל לחקלאות בטריפה של מכרסמים שמזיקים לה. היא מועילה לאדם גם בצמצום מספר הנחשים הארסיים. בארץ ישראל היא מהווה גורם חשוב בוויסות אוכלוסיית הצפעים. עם זאת, היא אחראית גם לנזקים בחקלאות, בהתפרצות ללולים והריגת תרנגולים.
שארג'ה (עיר)
שארג'ה (בערבית: الشارقة; בתעתיק מדויק: אלשארקה) היא העיר השלישית בגודלה ובאוכלוסייתה באיחוד האמירויות הערביות, ומהווה חלק מן המטרופולין של דובאי-שארג'ה-עג'מאן. העיר ממוקמת לאורך החוף הדרומי של המפרץ הפרסי על חצי האי ערב.
העיר היא מרכז לתרבות ותעשייה, וחלקה בתמ"ג של איחוד האמירויות הוא 7.4%. העיר משתרעת על שטח מקורב של 235 קמ"ר ובה אוכלוסייה של למעלה מ-800,000 (2008). מכירת, או צריכת, משקאות אלכוהוליים אסורה באמירות שארג'ה ללא אחזקה של רישיון ואלכוהול לא נמכר במלונות, מסעדות או בתי עסק אחרים בשל הרוב המוסלמי. איסור זה סייע להגדיל את מספר התיירים המוסלמים הפוקדים את המדינה. שארג'ה נבחרה באופן רשמי על ידי ארגון הבריאות העולמי כ"עיר בריאה". חברת QS, המתמחה בדירוג מוסדות אקדמיים, קבעה בשנת 2016 כי שארג'ה מדורגת במקום ה-68 בעולם באיכותה לסטודנטים באוניברסיטה. שארג'ה נחשבת לבירת התרבות של איחוד האמירויות הערביות, ובשנת 2014 נבחרה לבירת התרבות האיסלמית.
סקירה כללית
שארג'ה היא העיר השלישית בגודלה באיחוד האמירויות הערביות, אחרי דובאי ואבו דאבי. ארמון השליט של שארג'ה, השייח' ד"ר סולטאן בן מוחמד אל-קאסמי, ממוקם כ-20 ק"מ מדרום-מזרח לעיר.
שארג'ה משקיפה על המפרץ הפרסי, ובה אוכלוסייה של למעלה מ-800,000 (2008). בעיר שוכנים המרכז המינהלי והמסחרי של האמירות לצד מגוון מפעלי תרבות ומסורת מקומית בהם מספר מוזיאונים בתחומי הארכאולוגיה, מדע וטבע, היסטוריה,  אמנות, מורשת מקומית, אמנות ותרבות האסלאם. נקודות ציון בולטות בעיר כוללות שני שווקים מקורים, המעוצבים בעיצוב איסלאמי ומספר אזורי בילוי ונופש ופארקים ציבוריים. העיר זכתה לפרסום אף בשל מסגדיה המפוארים.
לאחר הגאות בתחום הבנייה שהתרחשה בדובאי בשנת 2005, הוקמו בשארג'ה גורדי שחקים ובניינים מודרניים בשכונות חאן  ולגונת חאלד. בניינים גבוהים אלה, אשר הביאו בעקבותיהם גידול באוכלוסייה, לצד פיגור בפיתוח התשתיות לקויות גרמו לפקקי תנועה בעיר. לעומס תנועה זה תרם אף מיקומה של העיר בין האמירויות הצפון-מזרחיות לבין דובאי. רבים מתושבי שארג'ה נוסעים בסופי השבוע 15 ק"מ כדי לבקר בדובאי. שארג'ה גובלת בערים של דובאי ועג'מאן, ונמצאת כ-170 ק"מ מעיר הבירה אבו דאבי.
אקלים
בשארג'ה אקלים מדברי חם, עם חורפים חמים וקייצים חמים באופן קיצוני. הגשמים בשארג'ה בדרך כלל קלים ובלתי סדירים, כמעט כל המשקעים מרוכזים בחודשים נובמבר עד מאי, כמעט שני שלישים מכמות המשקעים השנתית בחודשים פברואר ומרץ.
תחבורה
שדה התעופה הבינלאומי שארג'ה הוא השלישי בגודלו בנפח תנועת מטענים מוטסים. בשדה נמצא מרכז הפעילות של חברת תעופה זולה, אייר עראביה. מהשדה יוצאות טיסות יומיות ללבנון, ירדן, לונדון, הולנד, אוקראינה, הודו, מצרים, סוריה, פקיסטן, בנגלדש, ערב הסעודית, איראן ומדינות נוספות.
מהעיר יוצאים שני סוגי כבישים מהירים המסומנים באותיות E ו-S. כבישים בסימון E מובילים לאמירויות שכנות ולו הכבישים המסומנים ב-S הם בתוך האמירות.
פרכוס לא-אפילפטי
פרכוסים לא-אפילפטיים הם אירועים בהם יש התקפי עוויתות המחקים פרכוס אפילפטי אבל אינם כוללים יריות חריגות, ריתמיות של נוירונים. הם נגרמים על ידי תנאים פיזיולוגים או פסיכולוגים.
אבחנה
יש ספקטרום רחב של תופעות שיכולות להיות דומות להתקפים אפילפטיים. דבר זה עלול לגרום לכך שאנשים שאין להם אפילפסיה יאובחנו, בטעות, כחולים בה. למעשה, אחוז ניכר של אנשים שאובחנו בתחילה כחולי אפילפסיה, אבחנתם כחולים תתוקן מאוחר יותר. במחקר אחד לרוב הילדים שהופנו למרפאה בשל התקפים, התעלפויות וכמעט התעלפויות לא הייתה אפילפסיה והתעלפות הייתה החלופה השכיחה ביותר. במחקר אחר ל-39% מהילדים שהופנו למרכז אפילפסיה שלישוני לא הייתה אפילפסיה. התופעה העוויתית השכיחה ביותר בקרב ילדים בעלי פיגור שכלי הייתה בהייה. אצל מבוגרים המספרים דומים. במחקר אחד דווח על 26% של מקרים בהם האבחנה הייתה שגויה.
טרמינולוגיה
הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (The International League Against Epilepsy) (ILAE) מגדירה פרכוס אפילפטי כהתרחשות ארעית של סימפטומים הנובעים מהתפרצות בלתי מבוקרת של פעילות חשמלית מוגברת ועודפת בתאי עצב בקליפת המוח. התקפים אפילפטיים יכולים לקרות למישהו שאין לו אפילפסיה כתוצאה מפגיעת ראש, הרעלה או מינון יתר של תרופות/סמים/אלכוהול, או פרכוסי חום (בדרך כלל אצל ילדים עד גיל 5).
מבחינת רפואית, כשמשתמשים במונח פרכוס כשלעצמו מתכוונים לפרכוס אפילפטי. כשמשתמשים בצורה לא מקצועית במונח הוא כולל גם התקפי מחלה, איבוד שליטה, עוויתות או שבץ. כאשר רופא אינו בטוח באבחנה הרי המונח הרפואי אירוע התקפי (paroxysmal event) והמונחים הלא מקצועיים שניתן להשתמש בהם הם התקפים, הרדת התעלפות.
ריק סקוט
ריק סקוט (באנגלית: Rick Scott; נולד ב-1 בדצמבר 1952) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. מכהן כסנאטור מטעם מדינת פלורידה. קודם לכן כיהן כמושל המדינה.
ביוגרפיה
סקוט נולד בבלומינגטון שבאילינוי וגדל בקנזס סיטי שבמיזורי. לאחר לימודי התיכון וקולג' קהילתי התגייס סקוט לצי ארצות הברית. הוא שירת כטכני מכ"ם בספינת מלחמה והשתחרר לאחר שנתיים וחצי. שירותו הצבאי אפשר לו לקבל מלגה ללימודים אקדמאיים והוא סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי ותואר ראשון במשפטים באוניברסיטת סאת'ורן מתודיסט בטקסס. לאחר הלימודים נשאר בדאלאס ועבד כעורך דין בפירמת Johnson & Swanson.
ב-1987 הגיש הצעה לרכישת חברת HCA, חברת שירותי בריאות פרטית, ולאחר שהצעתו נדחתה הקים עם רעייתו חברת שירותי בריאות פרטית משלהם, שהחלה ברכישות בתי חולים כושלים והביאה להבראתם. ב-1993 התמזגה החברה עם HCA. בניהולו של סקוט הפכה לחברה הגדולה בתחומה בעולם, כשבבעלותה מאות בתי חולים ומרכזי רפואיים בארצות הברית וברחבי העולם. ב-1997 סיים את תפקידו כמנכ"ל והקים חברת השקעות בתחום שירותי הבריאות ולאחר מכן חברת מרפאות חירום בשם Solantic בפלורידה.
במהלך שנות ה-90 היה שותפם של ג'ורג' ווקר בוש ואחרים בבעלות על קבוצת הבייסבול טקסס ריינג'רס.
יוסף הבא משושן הבירה
יוסף הבא משושן הבירה או יוסף מחמדן היה מקובל שחי ופעל בקסטיליה (ספרד) בין המחצית השנייה של המאה ה-13 למחצית הראשונה של המאה ה-14, לפי המחקר העדכני נהוג לזהותו כחבר בחוגו של משה די לאון, מפרסם ספר הזוהר.
ריק סקוט
ביוגרפיה
ב-2010 נבחר למושל פלורידה ברוב של 48.9% לעומת 47.7% ליריבו מהמפלגה הדמוקרטית. ב-2014 נבחר לכהונה נוספת ברוב של 48.1%, לעומת 47.1% ליריבו, המושל הרפובליקני לשעבר שהפך לדמוקרטי, צ'ארלי כריסט.
יוסף הבא משושן הבירה
לא ידוע דבר על תולדות חייו או רקעו. כינויו מרמז כביכול על מוצא פרסי, אך יהודה ליבס עמד על כך שהוא מספק טעם קבלי ל"אנן מצלאין לסטר מדינחא" (בארמית: "אנו מתפללים לצד מזרח"), כלומר שסביר יותר שהוא בן ליהדות ספרד ללא זיקה ליהדות שממזרח לארץ ישראל. עם זאת, שלמה פינס מוצא מקבילות בין קבלת יוסף לבין מיסטיקה פרסית.
ריק סקוט
ביוגרפיה
הונו של סקוט מוערך בכ-147 מיליון דולר אמריקני, במהלך קמפיין הבחירות הראשון שלו הוציא כ-73 מיליון דולר מכספו ובקמפיין השני הוציא 13 מיליון דולר נוספים.
יוסף הבא משושן הבירה
גרשם שלום וחוקרים אחרים נטו לראות ביוסף הבא משושן הבירה, שכתב הן בעברית והן בארמית, חקיין של ספר הזוהר שכבר היה מונח לפניו. אולם ליבס הראה במאמרו "כיצד נתחבר ספר הזוהר" (1978) שיוסף הבא משושן הבירה היה ככל הנראה חבר בחוג שחיבר יחדיו את ספר הזוהר. בין השאר מתבססת קביעה זו על העובדה שעל אף שסגנונו דומה למאמרי זוהר, הוא איננו מצטט לעולם מאמר זוהרי כלשונו. עמדה זו מקובלת כיום על רוב החוקרים.
ריק סקוט
ביוגרפיה
לאחר הפריימריז בפלורידה ב-15 במרץ 2016 הודיע סקוט על תמיכתו במועמדותו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות. בנובמבר 2018 גבר בבחירות לסנאט על הסנאטור המכהן ביל נלסון מהמפלגה הדמוקרטית, בהפרש של 10,033 קולות, שהם 0.12% מסך המצביעים.
יוסף הבא משושן הבירה
כתביו מתאפיינים בהאנשה קיצונית של דמות האל ובדרשות על איברי גופו כביכול (ברוח ספרות שיעור קומה).
ריק סקוט
ביוגרפיה
סקוט נשוי לאן ואב לשתי בנות.
אריק וייס
אריק וייס (נולד ב-10 בנובמבר 1978) הוא עיתונאי וכתב של "מהדורת השבת", מגיש בחדשות 13 את "הכול כלול" ומרצה לעיתונות באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
וייס החל את דרכו העיתונאית בשנות ה-90 ככתב תרבות במקומון הירושלמי "כל העיר". לאחר מספר שנים עבר לעיתון "מעריב", תחילה ככתב במוסף היומי, ובהמשך התמקד בעיקר בתחקירים עבור מוסף "סופשבוע" של העיתון. בין הסיפורים הבולטים שחשף: קשריו של המיליארדר האוסטרי מרטין שלאף עם השטאזי; מחדל המודיעין שהביא לחטיפת גלעד שליט; שיתוף הפעולה ההדוק של בכיר חמאס סלאח שחאדה עם השב"כ.
בשנת 2009 עזב את "מעריב" ועבר לתוכנית "עובדה" בערוץ 2. שנה לאחר מכן החל לעבוד בערוץ 10 כחבר מערכת "המגזין" בהנחיית אושרת קוטלר, שם חשף שורה של פרשות. בהן:
וייס הגיש לעיתים את התוכנית "חמש עם רפי רשף", בהיעדרו של רשף, ואת התוכנית "היום שהיה", וכן הגיש לעיתים את התוכנית "הצינור", בהיעדרו של המנחה גיא לרר. הוא הגיש גם, יחד עם עמיתו ינון מילס, את "המגזין", של אושרת קוטלר.
חיים אישיים
וייס נשוי ומתגורר במזכרת בתיה.
תקינות פוליטית
תַּקינות פוליטית או פּוֹלִיטִיקָלִי קוֹרֶקְט (באנגלית: Political correctness, ידוע גם בקיצור: PC) היא כינוי לדרכי התבטאות ודפוסי מדיניות שמטרתם להימנע מיצירת תחושת עלבון או הרגשת נחיתות בקרב חברי קבוצות מסוימות בחברה. גישה זו שוללת ביטויים מילוליים של סקסיזם, גילנות, אנטישמיות, אסלאמופוביה, גזענות, הומופוביה, טרנספוביה וכו'. מחייבי התקינות הפוליטית רואים בה אמצעי לשינוי חברתי ומבקריה רואים בה פגיעה בחירות האדם ובאפשרות לשיח חופשי ואותנטי.
עקרונות התקינות הפוליטית
התקינות הפוליטית מתייחסת לא רק לשמות תואר של קבוצות וקטגוריות חברתיות, אלא בהיבט כוללני יותר, גם לדרך בה השפה מנכיחה דיבור גזעני, סקסיסטי, שוביניסטי, הומופובי, גילני (אנטי זיקנה) וכדומה. לפי עקרונות התקינות הפוליטית יש לומר, לדוגמה, "אמריקאים ילידים" ולא "אינדיאנים", "בן זוגי" ולא "בעלי", "מבוגר" ולא "זקן", "בעל מוגבלות שכלית-התפתחותית" ולא "מפגר", "נמוך" ולא "גמד", "מלא" ולא "שמן" וכו'. גם התקינות הפוליטית של הביטויים החליפיים עשויה להיות שנויה במחלוקת, ולהשתנות עם הזמן. במקרים מסוימים עצם האזכור של סטריאוטיפים לאומיים או גזעיים מתפרש כגזענות סמוייה ונחשב ללא-תקין פוליטית.
גישת התקינות הפוליטית מתבססת על רעיון השיח, לפיו השפה מעצבת את המציאות החברתית מצד אחד ומושפעת מיחסי כוח מצד שני. בהמשך לרעיון זה גורסת גישת התקינות הפוליטית כי אחת הדרכים להשפיע על עוולות חברתיות היא להביא לשינוי השיח באמצעות שינוי השפה. בנוסף, התקינות הפוליטית מתבססת על זרמים לינגוויסטיים-אנתרופולוגיים כדוגמת היפותזת ספיר-וורף, הקובעת כי יש יחס ישיר בין הקטגוריות הלשוניות של שפה שאדם מדבר בה, לבין הדרך בה האדם מבין את העולם ומתנהג בו.
שינויים במילים ובביטויים שבהם נעשה שימוש בשפה מוכרים כבר מתיקוני הסופרים שבתנ"ך, וביתר פירוט אצל חז"ל, שדרשו וקיימו שימוש בלשון נקייה. לשון סגי נהור אף היא דרך התבטאות עדינה, שנועדה למנוע שימוש במילים פוגעות.
השפעת התקינות הפוליטית על השפה מתבטאת בהתפתחות סגנון כתיבה נייטרלי מבחינה מגדרית, העוקף את הצורך להתייחס למינו הלא ידוע של אדם לא ספציפי, כלומר מבלי לייחס מגדר מסוים לאותו אדם (ראו מגדר בלשון).
היקף התופעה
התקינות הפוליטית רווחת מאוד באקדמיה ובתקשורת הליברלית, שם מופעלות סנקציות חברתיות – כגון ביוש (שיימינג), חרם חברתי, הטרדה ואף פיטורין – נגד מי שמתבטא בצורה שנתפשת כפוגענית ולא תקינה פוליטית. מתנגדי התקינות הפוליטית טוענים שמדובר ב"טרור לשוני" שמסרס את המחשבה, ושהיא הגיעה לרמות קיצוניות באקדמיה האמריקאית באופן שפוגע במחקר ובחופש הביטוי.
אחת הדוגמאות המקובלות לשינוי שחל בחברה בתחום התקינות הפוליטית, היא במשפט מפורסם בסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים. בסדרה המקורית ששודרה בשנים 1966–1969, נאמר המשפט על ידי קפטן ג'יימס קירק (ויליאם שאטנר) המשפט: "Where no man has gone before". בסדרות ההמשך החל משנות ה-90, נאמר על ידי קפטן ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט) המשפט המתוקן פוליטית: "Where no one has gone before".
בישראל
לטענת המצדדים בתקינות הפוליטית החברה הישראלית כחברה מערבית, משופעת בזהויות אשר בחלקן מתבססות על מוצא עדתי מגוון, אבל השפה לא התפתחה. דבר שהוביל לחשיבה סטריאוטיפית וגזענית. בשל כך יש צורך לאמץ עקרונות של תקינות פוליטית בשביל לקדם שיח ענייני ומכבד שמכיר בנוכחות המיעוט. רעיון זה יושם בישראל שנים רבות לפני שזכה למינוח אמריקאי הולם, בהמלצה שלא לומר "כושי", אלא "אפריקאי". בפועל, קיימים כינויי גנאי בשיח הפוליטי בישראל בהם מושרשים ביטויי בוז כוללניים וגזעניים וגם מילים שוביניסטיות.
גישת התקינות הפוליטית באה לידי ביטוי בתיקונים אחדים לחוקי מדינת ישראל, שבהם הוחלף מושג אחד באחר. דוגמאות:
ביקורת התקינות הפוליטית
בשל השפעתה הנרחבת של התקינות הפוליטית על צורת הביטוי הפוליטית, ישנם קולות, מכיוונים שונים, המתנגדים לעצם התקינות הפוליטית או לעוצמתה. היוצאים נגד גישת התקינות הפוליטית, טוענים שהיא פוגעת בחופש הביטוי. בנוסף, הם רואים בה צביעות והתעלמות מן המציאות ועיוות מלאכותי של השפה. הם סבורים כי שינוי הכינוי של מגזר מסוים לא יתרום לשינוי מצבו העגום. לטענתם, הדימוי הירוד של הכינוי נובע מן המצב הירוד של הקבוצה וגם הדימוי של הכינוי החדש ידרדר אם לא ישופר מעמד הקבוצה. ביקורת נוספת היא על היישום של התקינות הפוליטית, המביאה לפעמים גם לתופעה של תיקון יתר.
הפילוסוף והפסיכולוג הקליני ג'ורדן פיטרסון הקדיש חלק רב ממחקרו נגד התקינות הפוליטית.
הבדרן והשחקן ג'ון קליז יצא בווידאו המבקר את התופעה. הסוציולוג פרופ' משה צוקרמן יצא נגד התקינות הפוליטית בספרו ההגותי "חפצון האדם", לדידו של צוקרמן אין שום השפעה של הנאמר "המכובס" על אופן החשיבה האמיתי על האחר.
הסופרת ג'יי קיי רולינג יצאה כמה פעמים כנגד הניסיונות להוציא את הביטוי "נשים" מתוך השיח הציבורי וכל זאת מתוך חשש להתעמת עם קהילת הטרנסקסואלים. בהזדמנות אחרת השוותה רולינג את האווירה הנוכחית למקארתיזם בארצות הברית של שנות ה-50 של המאה ה-20. אז אנשים הואשמו, גונו, פוטרו ממקום עבודתם והוחרמו בשל חשד לתמיכה בקומוניזם. היא אף ציטטה בהקשר הזה את המחזאית־תסריטאית האמריקאית המנוחה ליליאן הלמן, באומרה "אני לא יכולה ולא מוכנה להתאים את המצפון שלי לדרישות האופנתיות של השנה הנוכחית".
הפובליציסט הישראלי בן-דרור ימיני טוען שתרבות התקינות הפוליטית הפכה לתרבות המעודדת שקר, מסרסת את המחשבה החופשית ופוגעת בשכל הישר. כמו כן טען שהיא הגיעה להגזמה והקצנה אבסורדית בארצות הברית, וטען שהתגובה של אזרחי ארצות הברית לכך הייתה בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית.
גדי טאוב ביקר בחריפות את התקינות הפוליטית בהקשר לטרור האסלאמי וטען שהריאקציה לתקינות זו תהיה עליית הימין הקיצוני. הוא ביקר את התבטאות התקינות הפוליטית והפוסט-מודרניזם באקדמיה בארצות הברית, בייחוד בחוגים להיסטוריה ולימודי מגדר, שם הפרופסורים מצהירים שמטרתם היא לקדם נרטיבים מוטי-אג'נדה (למען ה"מדוכאים" ו"אוכלוסיות מוחלשות") ולא לחתור לגילוי האמת ולהציג תמונה נכונה של המציאות. הוא סיכם שהתקינות הפוליטית היא לדעתו "איסור לומר את האמת".
הרב חיים נבון, בספרו "לא תקין - חלופה יהודית לתקינות הפוליטית ולתיאוריות הכוח", התמקד בשורשים הרעיוניים של התקינות הפוליטית, ותיאר אותה כגלגול מתוחכם של רעיונות מרקסיסטיים. התקינות הפוליטית מניחה שעמוד השדרה של החברה הוא דיכוי מתמיד של החזקים את "המוחלשים", והיא מוסיפה על המרקסיזם הקלאסי את ההנחה שהדיכוי הזה מתחולל בעיקר באמצעות השפה. במקום לראות את החברה כמקום של שותפות ואת השפה כדרך תקשורת, התקינות הפוליטית מציגה את שניהם דרך הפרשנות החשדנית הבלעדית של כוחנות, עוול ודיכוי.
ביולי 2020 הופיע מכתב של כ-150 סופרים, אקדמאים ואנשי רוח למען חופש הביטוי ונגד ההגזמה של אנשי התקינות הפוליטית שהפכה בעיניהם לסתימת פיות, בין החתומים על המכתב: סלמן רושדי, מרגרט אטווד, ג'יי קיי רולינג ונועם חומסקי.
בחו"ל
בעונה ה-19 של סדרת האנימציה הסאטירית סאות'-פארק מופיעה דמות בשם "המנהל פי.סי" (ראשי תיבות - פוליטקלי קורקט). המנהל, שנגד כל תקנות התקינות הפוליטית, מתחתן עם סגניתו, מביא איתה לעולם תינוקות שנקראים P.c Babies הבוכים כל פעם שהם שומעים הגדרות כוללניות, או שהם נתקלים בשירותים ציבוריים שאינם שירותי יוניסקס וכיוצא בזה.
בתוכנית "המשרד", לאחר תקרית של תקינות פוליטית במשרד, מגיע מומחה אפרו-אמריקאי בשם "מיסטר בראון" לערוך סדנת מודעות לנושא, המנהל רב איתו ומנהל את הסדנה בעצמו, אז הוא פונה לאחד העובדים ושואל אותו "האם תרצה שאקרא לך בביטוי פחות מעליב מ'מקסיקני', כי זה פשוט מעורר קונוטציות".
השיר P.c.p מאת מאניק סטריט פריצ'רס מבטא שאט נפש מהתופעה.
בישראל
בתוכנית הרדיו של שרון טייכר וערן זרחוביץ' מופיעה דמות של מלהק בשם עידן קאסט שמתאר תפקידים אליהם הוא מלהק לתפקידים שכביכול "פתוחים לכולם" ובתיאור כל תפקיד מנציח את הסטריאוטיפים האופייניים ביותר לכל קבוצה, מבלי לקרוא להם בתואר הספציפי. למשל "שחקן מחוספס, שמשפחתו אוהבת לנדוד, מישהו שטיול שנתי עובר אצלו בסלון."
רנה פונו
רנה פונו, (במקור אוברזון, בהונגרית: Fonó Renée; ווקובאר, 19 בדצמבר 1908 – בודפשט, 18 באוקטובר 1975) הייתה דוקטור לרפואה (MD), רופאת ילדים, רדיולוגית, יהודייה-הונגרייה דוקטור במדעי הרפואה (PhD) (1972) מן הבולטות והמצטיינות בהונגריה ברדיולוגיית וקרדיולוגיית ילדים.
ביוגרפיה
רנה אוברזון נולדה במשפחה יהודית כבתם של שמואל אוברזון (1875–1933), סוחר, ושל רוזה גוטליב. סבה מצד אביה, אלברט גוטליב, היה רופא נפתי בווקובאר. היא השלימה את לימודיה באוניברסיטת ארז'בט בעיר פץ', שם גם קיבלה את התואר שלה ברפואה ב-1938. בשנים 1938–1940 עבדה כמתמחה ברפואת ילדים ב"בית המחסה הממלכתי לילדים" (Állami Gyermekmenhely), משנת 1940 התמחתה ב"בית החולים סנט לאסלו" ולאחר מכן בבית החולים ברחוב מדאראס. בשנת 1942 קיבלה את ההסמכה המקצועית ברפואת ילדים. היא שרדה את שואת יהודי הונגריה בבודפשט ובתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 התחילה לעבוד עם פרופסור גזה פטני בבית החולים פהרקרסט (Fehérkereszt Kórház), מאוחר יותר מרפאת ילדים מס' 2. בשל עבודתה המדעית הוענק לה בשנת 1956 תואר דוקטורנטית למדעי הרפואה, ושש שנים לאחר מכן קיבלה גם את התואר דוקטור למדעי הרפואה (PhD). בשנת 1966 השיגה את ההסמכה שלה ברדיולוגיה. רנה פונו הייתה חברה בהרבה אגודות מקצועיות מקומיות וזרות. משנת 1974 הייתה יועצת מומחית במרפאת הילדים, ובאותה שנה נבחרה לוועד המנהל של האגודה האירופית לקרדיולוגית ילדים. היא פרסמה כמעט מאה פרסומים מדעיים, מספר ספרים ומאמרים.
תחומי המחקר שלה היו אשפוז, דלקת קרום המוח, הפרעות בהתפתחות העצם, מומי לב מולדים ופתרונות הניתוח שלהם. היא הייתה בין הראשונים בהונגריה שביצעה ניתוחי לב בילדים עם מחזור דם חוץ גופי.
בעלה לאסלו פונו (מקודם פישר) (1892–?) היה נשיא חברת מניות, לו נישאה ב-7 ביולי 1924 בווקובאר.
איירון הארט
איירון הארט (באנגלית: Iron Heart, "לב הברזל") היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה במלואה בחוברת Invincible Iron Man Vol.4 #6 מאפריל 2017 ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר מייק דיאודטו.
רירי ויליאמס היא ילדת פלא בת 15, סטודנטית להנדסה. היא מתגוררת עם אמה רוני ודודתה שרון בשיקגו לאחר מות אביה דמיטריוס "רירי" ויליאמס. כילדה מחוננת וגאונה, היא החלה לימודי מלגה ב. היא עיצבה לבדה חליפת שריון בדומה לזו של איירון מן באמצעות חומרים אותם גנבה מהקמפוס. כאשר אבטחת הקמפוס התדפקה על דלתה, היא ברחה עם החליפה. כאשר ויליאמס מונעת משני אסירים להימלט ממתקן כליאה בניו מקסיקו, חליפת השריון שלה ניזוקה והיא ממשיכה לשכלל את החליפה בביתה, למורת רוחה של דודתה. טוני סטארק שומע על הישגיה של רירי ויליאמס ויוצא לפגוש אותה. במהלך פגישתם, הוא מסכים לקחת חסות עליה ועל החלטתה להפוך לגיבורת-על.
דמותה של רירי ויליאמס מופיעה בהופעת הבכורה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח", בגילומה של דומיניק ת'ורן, והיא תשוב לגלם את הדמות בסדרה "איירון הארט" עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
אמליה, דוכסית וירטמברג
אמליה, דוכסית וירטמברג (28 ביוני 1799 – 28 בנובמבר 1848), הייתה בתו של לודוויג, דוכס וירטמברג ואשתו של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
ביוגרפיה
אמליה נולדה ב-28 ביוני 1799 בואליספורט שבשלזיה, ללודוויג, דוכס וירטמברג ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו.
בשנת 1817 התחתנה אמליה עם יוזף, נסיך הכתר של סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בנו של פרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ובעלה עלה לשלטון במקומו כיוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואחיו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
במהלך ההפגנות שאירעו בדוכסות, ב-28 בנובמבר 1848 מתה אמליה באלטנבורג.
משפחתה
ב-24 באפריל 1817 התחתנה אמליה עם יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מרים זמיר
מרים זמיר (15 בפברואר 1925 – 22 ביוני 2000) הייתה אמנית קרמיקה ופסלת ישראלית.
תולדות חייה
מרים בת מטילדה וזוסיה לבית פוקס, נולדה בעיר קלוז׳. לאחר ילדות בחיק המשפחה ומות אמה, עברה עם שני אחיה להשגחת סביהם באזור הרי הקרפטים. בהמשך חזרה מרים אל בית אביה בקלוז׳ שם הצטרפה חרף התנגדות משפחתה אל תנועת השומר הצעיר.
בזמן מלחמת העולם השנייה גורשה לאושוויץ, שם נפרדה מאביה, אותו לא ראתה יותר. בהמשך נשלחה לעבודות כפייה במפעלי קרופ ליד המבורג. אחיה, אשר שרתו במחנה עבודה הונגרי, שרדו את השואה ואחרי המלחמה נפגשו השלושה בארץ ישראל.
בתום המלחמה, שהתה מרים במשך שנתיים בשוודיה, עד לעלייתה ארצה באוניית המעפילים ׳חיים ארלוזורוב׳. אונייה זו נתפסה על ידי הצי הבריטי והמעפילים הובלו למחנות העצורים בקפריסין, שם פגשה מרים את קבוצת העלייה של ׳לוחמי המחתרת׳, שלימים היו לחברי קיבוץ שמרת, והצטרפה אליהם.
לאחר השחרור ממחנה המעצר בקפריסין, הגיעה מרים אל ארץ ישראל בשנת 1948, על אניית אנדריאה. עם קבוצת פלוגת ההכשרה שלה, הגיעה מרים לקיבוץ דן, ושימשה כמטפלת של ילדי הקיבוץ. בזמן זה התהדקו קשריה של מרים עם שלמה זמיר עד כדי החלטה להקים משפחה בקיבוץ. בשנת 1949 התקבלה מרים כחברת קיבוץ שמרת, שם מילאה מגוון תפקידים, בין היתר כאקונומית, מטפלת פעוטות, רכזת וועדת תרבות וחברה בוועדות שונות.
לאחר מלחמת ששת הימים החלה זמיר בלימודי אמנות וקרמיקה באקדמיה לאמנות ׳בצלאל׳, ירושלים, ואף זכתה בפרס ראשון לעיצוב מעולה ללבנה תעשייתית, אותה עיצבה בהשראת חומות העיר העתיקה בירושלים.
בנוסף הייתה זמיר חברה פעילה באגודת אמני קרמיקה בישראל והשתתפה בתערוכות ארציות של האגודה.
בשנת 2000 נפטרה עקב מחלת הסרטן בגיל 75, כשהיא מותירה בעל ושני ילדים.
זמיר ידעה מספר שפות, בהן רומנית, הונגרית, גרמנית, שוודית ועברית.
יצירתה
תרומתה החשובה והמשמעותית ביותר של זמיר הייתה בשטח הפיסול והקדרות.
יצירותיה מפארות את נוף קיבוץ שמרת - תבליט קיר הקרמיקה המקדם את פני הנכנסים לחדר האוכל בקיבוץ, קיר הקרמיקה בכניסה לבניין המועדון, האנדרטה לזכר חללי מלחמות ישראל, קיר הזיכרון בבית הקברות לזכר המשפחות שניספו בשואה.
המיזם האומנותי הגדול הראשון שביצעה זמיר היה קיר הקרמיקה הממוקם בחזית חדר האוכל של קיבוץ שמרת. הקיר ממקד ומפגיש בתבליטיו את השדות, המדרכות והשבילים המתכנסים כולם אל חדר האוכל.
קיר קראמי נוסף, מלאכת ידיה של זמיר, מעטר את חזית בניין המועדון בשמרת. מגילות מדבר יהודה ונוף הקדומים של חורבת קומראן על שכבות הסלע הרבגוניות היוו את מקור ההשראה לעיצוב הקיר. הרעיון תאם את הבניין שבתוכו מאוכסנים הספרייה, חדר העיון ומועדון החבר, היכל התרבות בזעיר אנפין של הקיבוץ.
יצירה משמעותית נוספת היא פינת הזיכרון לזכר חברי הקיבוץ שנפלו במערכות ישראל. פסל זה מוצב ליד בריכת השחייה בקיבוץ. האבן המרכזית אותרה והובאה מאזור הנגב.
חותם ידיה של זמיר מוטבע אף במאות כלי הקרמיקה ופסלי הכדים המצויים בבתי הקיבוץ, בפינות החמד והזיכרון הפזורות במרחבי הקיבוץ.
הדיוויזיה ה-78 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-78 (בגרמנית: 78. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית המזרחית, ובכלל זה בקרב קורסק. לאחר מכן שונתה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-78, ולחמה בחזית המזרחית בקרבות שונים עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-78
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בשטוטגרט. מרבית מגויסי הדיוויזיה היו מבאדן ומווירטמברג, ובהתאם לכך הסמל הראשוני של הדיוויזיה היה צללית של קתדרלת אולם. מפקדה הראשון של הדיוויזיה היה פריץ ברנד. הדיוויזיה הוצבה במילואים ולא השתתפה במערכה בפולין, וגם לא במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. עם זאת, בקיץ 1940 היא הוצבה ככוח כיבוש בבלגיה ובצרפת. ב-25 בנובמבר של אותה שנה נלקח מהדיוויזיה שליש מכוחה כדי לתגבר דיוויזיות אחרות, וכפיצוי היא קיבלה 4,000 טירונים שזה עתה גויסו. במאי 1941 הדיוויזיה הועבר למזרח פולין ושימשה שם ככוח כיבוש. במבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה תחת פיקודו של קורט גאלנקמף, והייתה חלק מהקורפוס ה-13 שהיה חלק מהארמייה הרביעית. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש סוקולוב פודלסקי וביילסק פודלסקי ונעה עד הניימן. לאחר מכן כבשה הדיוויזיה את אזור ברזינה ונעה עד הדנייפר באזור מוהילב.
הדיוויזיה נעה יחד עם כל הכוח הגרמני עמוק לתוככי ברית המועצות, והגיעה עד שערי מוסקבה, שם נבלם הכוח הגרמני ב-3 בדצמבר 1941 בקרב על מוסקבה. לאחר הקרב הועבר הדיוויזיה לגסאטסק, שם נותרה עד ספטמבר 1942. הדיוויזיה השתתפה בקרבות נגד הצבא האדום באזור רז'ב, וספגה במסגרתם אבדות כבדות. ב-1 בינואר 1943 שונה שמה ל"דיוויזיית הסער ה-78" (78. Sturm-Division), ובהתאם לכך שונה הסמל שלה לפרוטזת הברזל של גץ פון ברליכינגן, והיא הועברה לסיטסקובקה. בהתאם לשינוי בשם, חוזק כושר התקיפה של הדיוויזיה, והועברו אליה יחידות ארטילריה חדשות וציוד מתקדם. ביולי 1943 הדיוויזיה נכללה במסגרת הקורפוס ה-23 שהיה חלק מהארמייה התשיעית, והשתתפה עמו בקרב קורסק. במהלך מבצע בגרטיון ביוני 1944, נכללה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-27, שהיה חלק מהארמייה הרביעית. הדיוויזיה הוצבה באורשה, על המסלול בין מוסקבה למינסק. כוחות הצבא האדום כיתרו לחלוטין את קבוצת ארמיות מרכז, והשמידוה כליל, ובכלל זה גם את הדיוויזיה ה-78. יחידותיה של הדיוויזיה ששרדו, והצליחו להימלט מהכיתור, הועברו לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-565.
דיוויזיית הסער ה-78 הוקמה מחדש ב-27 ביולי 1944 בפיקודו של זיגפריד רספ. היא הייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון אוקראינה ולחמה יחד עמה בקרבות בגליציה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-78
ב-9 באוקטובר 1944 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-78, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה ה-17. הדיוויזיה השתתפה במבצע ויסלה-אודר, ולאחר מכן שונה שמה לדיוויזיית הפולקסשטורם ה-78. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות בשלזיה ובמוראביה, ובסוף המלחמה נפלו שרידיה בשבי הרוסי.
פילולוגיה
פילולוגיה (בעברית: חקר תעודות; מיוונית: פילוס - Φιλος, שפירושו אוהב או ידיד, ולוגוס - λογος, שפירושו מילה) היא מחקר של טקסטים כתובים או נמסרים על פה, בעיקר טקסטים עתיקים, תוך שימוש בכלים מתחום חקר השפה והספרות כדי להכריע בשאלות שקשורות להבנת תוכנו, קביעת נוסחו המקורי, זיהוי מחברו, השתלשלות מסירתו והעתקתו וכיוצא בזה.
במסורת האקדמית של מספר אומות, המונח פילולוגיה במובנו הרחב, מתאר את המחקר של השפה יחד עם הספרות, ההיסטוריה והרקע התרבותי שלה, שהם הכרחיים להבנת יצירות ספרות וטקסטים אחרים של התרבות. מכאן שבנוסף לניתוח הלשוני של הטקסט העיסוק בפילולוגיה נושק גם לעיסוק בהיסטוריה, ארכאולוגיה, בלשנות, רטוריקה, הצפנה, ופילוסופיה.
לעיתים משתמשים במונח פילולוגיה כמונח נרדף לבלשנות, כלומר מחקר מערכות התקשורת האנושית, בעיקר כאשר המחקר מתבסס על טקסטים קדומים. במקרים אחרים משתמשים בו כדי לתאר את ענף הבלשנות ההיסטורית (דיאכרונית), שעוסקת בחקר מקורות השפות והקשרים העתיקים ביניהן, ענף שמאפשר, בין השאר, לפרש מילים בשפה אחת מתוך שפה אחרת, דרך זיהוי מקור משותף. זאת בניגוד לבלשנות הסינכרונית, העוסקת במבנה השפה כפי שהוא, שהיא עיקר עיסוקם של הבלשנים במאה ה-20.
פילולוגיה השוואתית
פילולוגיה השוואתית חוקרת את הקשרים בין שפות שונות. לדוגמה, הדמיון בין סנסקריט לשפות האירופאיות שהתגלה כבר במאה ה-16, הוביל לספקולציה אודות פרוטו שפה משותפת שממנה צמחו כל השפות האלה (ראה שפות הודו-אירופיות).העניין של פילולוגים בשפות עתיקות הוביל למחקר של מה שנקרא במאה ה-18 שפות "אקזוטיות" מכיוון שהן יכלו לפתור בעיות שקשורות לפענוח המקורות של טקסטים עתיקים.
שחזור טקסטים
הפילולוגיה כוללת בתוכה גם אלמנטים של ביקורת טקסט (Textual criticism או Lower criticism), בניסיון לבנות את הטקסט המקורי מתוך העתקים שלו. הביקורת ההיסטורית (Higher Criticism) שמטרתה לגלות את הזמן, המקום והבעלים של הטקסט, יכולה להתגלות כבעלת ערך רב בניסיונות אלה, אך גם ניזונה מהם.
טכניקות אלה קשורות באופן הדוק לפרשנות, ולכן אין גבול ברור בין פילולוגיה להרמנויטיקה. כתוצאה מכך, כשלטקסט יש חשיבות פוליטית או דתית (לדוגמה, שחזור של המקורות של הבשורות הנוצריות), קשה להגיע למסקנות אובייקטיביות.
פענוח של טקסטים עתיקים
ענף נוסף של הפילולוגיה הוא פענוח של מערכות כתב עתיקות. ענף זה התפתח והתפרסם במהירות באמצע המאה ה-19, בעקבות פענוח הדקדוק המצרי והאשורי. עם הפענוח הסנסציוני של כתב החרטומים על ידי ז'אן-פרנסואה שמפוליון בעזרת אבן רוזטה שהתגלתה בשנת 1822, נעשו מספר ניסיונות לפענח מערכות כתב אחרות מהמזרח התיכון ומהאיים האגאיים.
העבודה על פענוח של שפות עתיקות מהמזרח התיכון התקדמה במהירות. באמצע המאה ה-19 הנרי רולינסון (Henry Rawlinson) ואחרים פענחו את כתובות בהיסטון (Behistun Inscription), המתעדות את אותו מלל בפרסית עתיקה, בעילמית (שפת בני עילם) ובאכדית, על ידי שימוש בווריאציות שונות של כתב יתדות לכל שפה. הבנת כתב היתדות הובילה לפענוח השפה השומרית. השפה החתית פוענחה בשנת 1915 על ידי בדז'יך הרוזני.
ביוונית העתיקה, כתב ליניארי ב' פוענח בשנת 1952 על ידי מייקל ונטריס (Michael Ventris), שהדגים כיצד הכתב מתעד צורה מוקדמת של יוונית, שמוכרת כיום כמיקנית. כתב ליניארי א', מערכת הכתב שמתעדת את שפת של התרבות המינואית עדיין לא פוענחה, למרות הניסיונות הרבים.
הפענוח של שפות עתיקות נמשך בעבודה על ההירוגליפים של המאיה והשפה האטרוסקית. ישנן שפות שאת מערכת הכתיבה שלהן איננו מבינים כיום כגון הכתב הוויקינגי העתיק. לפיענוח טקסטים בשפות אלו עשויה להיות השלכה משמעותית על המחקר ההיסטורי כפי שהיה לפיענוח כתב החרטומים בעזרת אבן רוזטה.
ישנם קשיים רבים בלימוד שפה לא מוכרת. החל בלימוד האותיות ועד ללימוד משמעות המילים והתחביר.
גרשם שלום על פילולוגיה
גרשם שלום, מייסד חקר הקבלה וגדול חוקריה, נעזר רבות בשיטה הפילולוגית. בהספדו לידידו יוחנן לוי, שנפטר ב-1945, תיאר שלום את הפילולוגיה ואת משימת הפילולוג, כלהלן:
הפילולוגיה ככלי לביקורת התרבות הנוכחית
יוחנן גלוקר יסד מגזין בשם קתרסיס לביקורת התרבות האינטלקטואלית הנוכחית בישראל, תוך שהוא עושה שימוש בכלים פילולוגיים קלאסיים על מנת לאתר (ולשרש) מחקרים שטחיים במדעי הרוח. המגזין עוסק הן בביקורות נרחבות ומפורטות והן בהצבעה על כשלים קלי-ערך יחסית. המתודה הפילולוגית משמשת לאיתור מקורות השגיאה, ולהסקת מסקנות בגינה.
בתרבות הפופולרית
אליעזר שקולניק, אחת הדמויות הראשיות בסרט הערת שוליים, הוא פילולוג תלמודי, וקטע משמעותי מהסרט עוסק בעבודתו.
למברטה לי ספציאל
למברטה לי ספציאל (באיטלקית: Lambretta Li Special) הן 2 סדרות של קטנועים קלאסיים מתוצרת יצרנית הקטנועים האיטלקית Innocenti Lambretta (בשפה עממית: Lambretta) חברת בת של אינוצ'נטי אשר יוצרו בין השנים 1963–1969 באיטליה.
מחוזות מיין
במדינת מיין שבארצות הברית ישנם 16 מחוזות. טרם נוסדה כמדינה, הייתה מיין חלק ממדינת מסצ'וסטס, ונקראה מחוז מיין. במרץ 1820 התקבלה לאיחוד כמדינה כחלק מפשרת מיזורי. תשעה מתוך שישה עשר המחוזות הנוכחיים של מיין היו תחומים כבר בעת שהייתה חלק ממסצ'וסטס. ב-1842 הוסדר הגבול הצפוני של מיין עם בריטניה, ושורטטו מחוזות חדשים.
הגדול שבמחוזות מיין הוא מחוז ארוסטוק (17,690 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סגדהוק (960 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז קמברלנד (כ-281,674 תושבים). עיר הבירה, אוגוסטה, נמצאת במחוז קנבק.
תאוריה של תנועת הגופים השמימיים בחתכי חרוט סביב השמש
תאוריה של תנועת הגופים השמימיים בחתכי חרוט סביב השמש (לטינית: Theoria motus corporum coelestium in sectionibus conicis solem ambientium) הוא ספר מאת המתמטיקאי והאסטרונום קרל פרידריך גאוס שפורסם ב-1809 ועוסק בקביעת מסלולם של גרמי שמיים (אסטרואידים, שביטים וכו') ממספר מינימלי של תצפיות גאוצנטריות. את השיטות של הספר גאוס פיתח כבר ב-1801 במסגרת החישוב המוצלח של מסלולו של קרס, שהקנה לו תהילה ופרסום רב בקרב הקהילה המדעית. בספר גאוס מפתח את האלגוריתם היעיל הראשון לחיזוי מסלול של עצם שמיימי משלוש תצפיות, והוא מפורסם בשל האינטגרציה של שיטות מתמטיות שונות בו; שיטות סטטיסטיות (כולל ההצגה של "שיטת הריבועים הפחותים") לעידון איטרטיבי של המסלול המחושב, גאומטריות (בעיקר מטריגונומטריה כדורית) ואסטרונומיות שונות.
הקשר היסטורי
ה-Theoria motus הוא ההצגה השיטתית הראשונה של השיטות של גאוס לחישוב מסלולם של עצמים שמימיים, כפי שהן נגזרות ישירות מחוקי קפלר לתנועה פלנטרית. הספר הוא שיטתי ודידקטי מאוד באופיו - הוא מורכב משני ספרים, מתוכם הראשון עוסק בנושאים מקדימים ואילו השני מציג את הפתרון של הבעיה הכללית של הספר.
עד לזמנו של גאוס, אסטרונומים השתמשו בשיטות אד הוק שהשתנו ממקרה למקרה, זאת על אף העובדה שהבסיס התאורטי לחיזוי מסלולי היה ידוע ומובן כבר יותר מ-100 שנים. התרומה המהותית של גאוס נעוצה ביכולתו לפשט את הביטויים אלגבריים הסבוכים ולהפוך את שיטות החיזוי כולן לנגישות ויעילות יותר. שלא כמו קודמיו (כולל ניוטון, אשר פתר את הבעיה ממספר רב יותר של תצפיות ותוך שימוש בשיטות גאומטריות), גאוס לא הניח מראש איזה מחתכי החרוט מתאר המסלול של העצם הנצפה. לפני גאוס, היה זה לפלס שהתקרב יותר מכולם לפתרון הבעיה הכללית, אך המשוואות שלו היו כה סבוכות שאיש לא קיווה לגזור מהן תוצאות מספריות.
מאוחר יותר לחישוב מסלולו של קרס (אך עוד בטרם פרסום הספר), גאוס נעזר בשיטות דומות כדי לסייע באיתור כל שלושת האסטרואידים הבאים שנתגלו: פאלאס, יונו, ווסטה. ההצלחה החוזרת ונשנית הדגימה את יכולות השיטה שלו. מסלולו של פאלאס היה קשה בהרבה לחישוב, בשל העובדה שהוא חולף בסמוך לצדק ולכן חווה פרטורבציות משמעותיות, כמו גם בשל האקסצנטריות והנטייה המסלולית הגבוהה שלו, שרק הקשו על חישוב הפרטורבציה שלו (נושא מסלולו של פאלאס היווה מושא לכמה מאמרים נוספים). אף על פי כן, בעזרת השיטות שתיאר בספרו גאוס היה מסוגל לחשב בדיוק סביר את מסלוליהם של האסטרואידים הראשונים שנתגלו, כמו גם להיות המגלה הראשון של תופעת התהודה המסלולית בחגורת האסטרואידים.
מסיבות אלו הפך הספר Theoria motus לטקסט קלאסי באסטרונומיה בכמה העשורים שלאחר פרסומו, ולרפרנס המרכזי עבור האסטרונומים בעשורים הללו.
נספח ה- "Summarische Ubersicht"
בנספח מתמטי שגאוס הוסיף ל- Theoria motus, הוא מתאר את שיטות החישוב המסלולי המוקדמות ביותר שלו, אשר שימשו אותו בחישוב מסלולו של קרס. אף שגאוס לא עושה שימוש כלל במטריצות בחיבור, המאמר כשלעצמו נחשב להולדת האלגברה הליניארית. במאמר גאוס עושה שימוש רב בדטרמיננטות, וזה ראוי לציון שחלק ניכר מהתאוריה המודרנית של דטרמיננטות פותח אחרי שהמאמר של גאוס הופיע.
תיאור הבעיה
בעיית החיזוי המסלולי דורשת לחשב מסלול של גרם שמיים משלוש תצפיות גאוצנטריות, כאשר כל תצפית מניבה מידע על מיקומו של העצם על כיפת השמיים, כלומר מניבה קו אורך וקו רוחב במערכת הקואורדינטות האקליפטית, זאת בעוד המרחק אל העצם השמיימי אינו ניתן למדידה ישירה. 3 תצפיות גאוצנטריות מספקות 3 זוגות קואורדינטות, ולפיכך מניבות שישה פרמטרים בלתי תלויים, המספיקים כדי לקבוע את ששת אלמנטי המסלול של העצם.
הפתרון שמציג גאוס לבעיה של חיזוי מסלולי מורכב משני שלבים, כאשר הספר הראשון ותחילת הספר השני מוקדשים לשלב הראשון. השלב הראשון נקרא חישוב מסלול ראשוני (Preliminary orbit calculation) והוא דטרמיניסטי באופיו - בשלב זה מניחים שגיאות מדידה אפסיות כך שכביכול כל אחת מהתצפיות מניבות מידע בעל דיוק מושלם. שלב זה סבוך מאוד ומצריך צעדים חישוביים רבים והתחשבות בגורמים רבים (שגאוס לוקח בחשבון בספר הראשון ותחילת הספר השני) כגון: השפעת התנועה של כדור הארץ עצמו במסלולו סביב השמש על תוצאות המדידות הגאוצנטריות, השפעת מיקום הצופה על כדור הארץ, סיבוב כדור סביב צירו ועוד. הפתרון לבעיה הזאת הצריך טיפול מקיף ומעמיק ביסודות האסטרונומיה.
השלב השני נקרא עידון המסלול (Orbit refinement), ומשמעותו היא חישוב המסלול הסביר ביותר בהתאם לתצפיות. בשלב זה מזהים את גורמי השגיאה ומעריכים את גודל השגיאה בכל אחת מהתצפיות, ו-"מעדנים" את המסלול באמצעות אלגוריתם איטרטיבי, עד לקבלת ה-"אזור" בעל צפיפות ההסתברות הגבוהה ביותר. במסגרת האלגוריתם חושף לראשונה את "שיטת הריבועים הפחותים" שהמציא, העומדת ביסוד הטיפול שלו בשגיאות. גאוס מראה לא רק איך לעדן את המסלול בהתבסס על 3 תצפיות בלבד, אלא גם איך "לעדכן" את המודל בהתאם לתצפיות חדשות בצורה הטובה ביותר, כלומר איך לשנות את החישוב לאחר שנצברו יותר משלוש תצפיות.
ספר ראשון
חלקים 1 ו-2 מרכיבים יחדיו הקדמה שיטתית לבעיה, ומכילים את רוב ההגדרות הנדרשות. גאוס מתחיל מהגדרות של מושגים אלמנטריים כמו מישור המילקה, nodes (נקודות בהן מישור התנועה של גרם השמיים חותך את מישור המילקה), וששת האלמנטים של מסלול קפלרי:
בחלק הראשון, גאוס מפתח את הקשרים הטריגונומטריים בין האלמנטים השונים, ומציע אף קריטריונים לזהות מתצפיות את חתכי החרוט השונים. הבעיה שניצבה בפני גאוס הייתה מורכבת ממה שנראה במבט ראשון, שכן התצפיות של גרם השמיים הן גאוצנטריות, כלומר הן נעשות ממערכת הייחוס של כדור הארץ ולא של השמש, שהוא עצמו נע במסלול אליפטי סביב השמש. לשם כך היה עליו להתאים את השיטה כולה לחישוב על בסיס תצפיות גאוצנטריות. לפיכך החלק השני עוסק בבעיה של מסלולים כפי שהם נראים ממערכת הייחוס של כדור הארץ. בסוף החלק השני, גאוס מנסח משוואה דיפרנציאלית לתנועה של גרם שמיימי במערכת קואורדינטות גאוצנטרית ומיישם את התוצאה התאורטית לדוגמה מעשית. כחלק מן ההקדמה גאוס מציג בפתיחת הספר הראשון את קבוע הכבידה הגאוסי, מעיין תחליף לקבוע הכבידה האוניברסלי. אחד התוצרים של הספר הוא מתן האומדן המדויק ביותר לקבוע הכבידה - גאוס חישב את ערכו של השורש הריבועי של הקבוע שלו כ-0.01720209895.
החלק השלישי מוקדש לבעיה של חישוב מסלול ממספר תצפיות. הכלים האנליטיים בהם הוא עושה שימוש מתבססים כולם על פיתוחים לטורים אינסופיים ועל פיתוחים לשברים משולבים (הפיתוח לשבר משולב נעשה במאמרים 90 ו-100 בספר). החלק הרביעי והאחרון של הספר הראשון עוסק במקרה של גרם שמיימי שלמישור המסלולי שלו נטייה מסלולית אפסית ביחס למישור המילקה.
ספר שני
אחרי פרקי ההכנה של הספר הראשון גאוס תוקף בספר השני את הבעיה המרכזית של ה-Theoria motus - הקביעה של מסלולו של גרם שמיים מתצפיות ריאליות (בעלות שגיאות). כפי שהוסבר מקודם, הבעיה נפתרת בשני שלבים, שהראשון הוא קבלת מסלול אפשרי ראשוני בהתאם לתצפיות ואילו השני הוא שיפור התוצאה הראשונית הזאת. חלקים 1 ו-2 של הספר השני עוסקים במשימה הראשונה, ואילו חלקים 3 ו-4 עוסקים במשימה השנייה.
הפסקות הראשונות של החלק הראשון עוסקות בבעיות מקדימות כמו האפקט של המיקום של הצופה על כדור הארץ או של סיבוב כדור הארץ. המסלול לא יכול להיות מחושב ישירות בגלל שהמשוואות השלטות הן סבוכות מדי; כדי לפשט אותם, גאוס מפרק את הבעיה באמצעות כתיבת שתי משוואות חדשות X ו-Y בשני נעלמים x ו-y שהם פונקציות של האלמנטים של המסלול. המשתנים x ו-y מבוטאים קודם בצורה כללית ולאחר מכן נמצאים באמצעות תהליך איטרטיבי מתכנס. בנקודה זו, גאוס משתמש ברבות מהתוצאות של הספר הראשון לצורך הצבות ופישוט אלגברי של המשוואות המתקבלות. אחרי שהשיג סקירה מלאה של כל האפשרויות שקיימות, המשוואות המדויקות לאלמנטים המסלוליים נגזרים במאמרים 140 ו-141; המשוואות הן מסובכות ומובילות לפולינומים ממעלה 8.
בחלק השני של הספר, גאוס עוסק שוב בבעיה של חיזוי מסלול מ-4 תצפיות גאוצנטריות של גרם שמיימי עם מישור תנועה שמתלכד, או כמעט מתלכד, עם מישור המילקה. במקרה זה, לשגיאות קטנות במדידות יהיה השפעה עצומה אם עובדים רק עם 3 תצפיות. גאוס נותן שוב דוגמה מעשית, הפעם עם מידע בנוגע לוסטה (Vesta), אסטרואיד קטן עם נטייה מסלולית קטנה ביחס למישור המילקה.
שני החלקים האחרונים מוקדשים לבעיה של עידון המסלול המקורב. גאוס מפרסם לראשונה את שיטת הריבועים הפחותים בחלק 3 - זהו הכלי היעיל והמתאים ביותר שלו לשיפור המסלולים. השיטה מתוארת במאמר 186 כ-"עקרון שסכום ריבועי הסטיות של הערכים המחושבים מהערכים הנצפים חייב להיות מינימלי". כיוון שמסלול האסטרואיד אינו קו ישר, שיטת הריבועים הפחותים בגרסתה הפשוטה אינה מתאימה לקבלת המסלול הטוב ביותר, אלא שגאוס פיתח שיטות עידון מסלול מתקדמות בהרבה (ראו גם אלגוריתם גאוס-ניוטון), אשר הוא יצר במיוחד לצורך מטרה זו. בחלק זה גאוס נותן הצדקה ראשונה לעקרון, מעיין קווים כללים של הוכחה לטענה שהמסלול הסביר ביותר הוא זה שמקיים את העיקרון הזה (ההצדקה מתבססת במידת מה על ההיפותזה של ההתפלגות הנורמלית של שגיאות). הצדקה נוספת ואיתנה יותר לעקרון גאוס ייתן במאמרו על סטטיסטיקה משנת 1823.
בחלק הרביעי גאוס מעיר מספר הערות על הפרטורבציות של מסלולים אליפטיים שנגרמות על ידי כוכבי הלכת. גאוס לא נכנס לפרטים, אך הוא מדגיש את החשיבות של קביעת המסות של כוכבי הלכת מעוצמת ההפרעות שהם גורמים למסלולי שביטים ואסטרואידים.
פאולו באנקרו
פאולו נפוליאון ג'יימס באנקרו (באנגלית: Paolo Napoleon James Banchero; נולד ב-12 בנובמבר 2002) הוא כדורסלן אמריקאי-איטלקי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד באורלנדו מג'יק מה-NBA. הוא שיחק כדורסל מכללות עבור הדיוק בלו דווילס, ונבחר בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA של 2022 על ידי המג'יק.
ראשית חיו
באנקרו הגיע לגובה של 0.91 מטרים כבר בגיל 15 חודשים. בילדותו שיחק כדורסל ופוטבול. שיחק כדורסל בעירו סיאטל כמו אמו, ששיחקה כדורסל באופן מקצועי. בכיתה ז', גובהו של באנקרו כבר היה 1.96 מטרים. הוא דורג בין 50 תלמידי כיתות ח' המובילים בארצות הברית גם בכדורסל וגם בפוטבול, אך בחר בקריירת כדורסל.
קריירה בתיכון
בשנתו הראשונה בתיכון או'דיאה בסיאטל, שיחק באנקרו כקוורטרבק בקבוצת הפוטבול של התיכון, וגם שיחק כדורסל. כפרשמן (שחקן בשנתו הראשונה) בקבוצת הכדורסל, הוא העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה, באנקרו העמיד ממוצעים של 18.2 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק, והוביל את או'דיאה לזכייה באליפות המדינה בדרג 3A, שם נבחר ל-MVP. כג'וניור, בשנתו השלישית, הוא העמיד ממוצעים של 22.6 נקודות, 11 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים ו-1.6 חסימות למשחק, והוביל אותה שוב לגמר דרג 3A. הוא זכה בתואר שחקן השנה של מדינת וושינגטון ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.