cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פורום הדיור הציבורי
הישגים
פורום הדיור הציבורי היה שותף מרכזי במהלך לחקיקת חוק הדיור הציבורי של רן כהן בשנת 1998 וגם היה מעורב מאוד לאורך השנים בדרישה לקיים החוק. הפורום קידם ביחד עם חבר הכנסת אילן גילאון את הבג״ץ שהוגש כנגד המדינה בשנת 2013 בגין הדחיה המתמשכת בכניסת החוק לתוקף במסגרת חוקי ההסדרים. בג"ץ שהוביל בסופו של דבר בשנת 2013 להוצאת החוק מחוק ההסדרים ולמימושו מאז ועד היום. הפורום הקים עם חבר הכנסת דב חנין את שדולת הדיור הציבורי בכנסת בשנת 2013 ופעל לחוקק באמצעות השדולה מספר רב של חוקים שמועדו להגן על דיירי הדיור הציבורי. אחד החוקים הללו הוא חוק ״השקיפות בדיור הציבורי״ שנוסח בשיתוף עם הפורום ועם דיירי דיור ציבורי ועבר בסיור שדולת הדיור בכנסת.
לאורך השנים היה הפורום מעורב גם בהרבה חוקים והחלטות שהובילה המממשלה בהקשר לקידום הדיור הציבורי. בין היתר פרסמה מסמך מדיניות משותף עם חברת עמיגור, לבקשת שר האוצר משה כחלון.
הפורום גם הוביל, ביחד עם שר האוצר משה כחלון, להחלטה של רשות מקרקעי ישראל להקצאת 7% דיור ציבורי מכל הפרויקטים של מחיר למשתכן שהכניסה מאות דירות חדשות לדיור הציבורי, והייתה אמורה לייצר אלפים אך, בוטלה לבסון על ידי שר השיכון זאב אלקין בשנת 2021.
הפורום אף קידם ביחד עם שר השיכון יואב גלנט ומנכ״ל משרד השיכון בתקופתו חגי רזניק את התכנית ״לגור בכבוד״ (המכונה גם תוכנית גלנט) שהייתה אמורה להגדיל את מלאי הדירות הציבוריות ב-7,200 דירות ציבוריות בשנה למשך 10 שנים וכך לייצר 72,000 דירות ציבוריות. למרות שהתכנית עברה בהחלטת ממשלה משרד האוצר בלם לבסוף את התוכנית והיא לא יצאה לפועל. פרויקט נוסף שקודם עם השר גלנט בנושא וכן יצא לפועל, היה בניית אלפי דירות ציבוריות לקשישים.
הישג נוסף של הפורום בא לידי ביטוי בייצוג פרטני של עשרות אלפי משפחות שסובלות מבעיות בדיור הציבורי. הפורום סייע למשפחות שמתמודדות עם צווי פינוי, נלחם בהזנחה של הדירות הציבוריות מצד החברות המשכנות ופעל למען התנהלות טובה והוגנת כלפי הדיירים. מאבק בולט הוא המאבק לשמירה על זכויות דיירים בתהליכי ההתחדשות העירונית כאשר בזכות פעילי הפורום ובניסוח שלהם חוקק חוק ההגנה על דיירי דיור ציבורי בהתחדשות עירונית ונמנע הפינוי והדחיקה של אלפי משפחות מהדירות שלהם שעברו תהליכי התחדשות עירונית.
הפורום פעל גם לסייע לחסרי זכאות לדיור ציבורי. במסגרת הפעילות הפורום סייע ביחד עם הקליניקות המשפטיות והסיוע המשפטי למשפחות רבות למצות זכויות ולהגיש בקשות לדיור ציבורי, ודאג שאלפי משפחות חסרות דירה יקבלו זכאות למרות שמשרד השיכון דחה אותם בבקשה הראשונית שלהם. במסגרת העבודה על מיצוי זכויות הפורום היה האחראי גם לכך שמשרד השיכון יצר בפעם הראשונה [כותון כולל עבור הדיור הציבורי שכולל מידע על תנאי הזכאות, על זכויות בהגשת הבקשות, זכויות הדיירים, זכויות בתהליכי התחדשות עירונית ועוד.
מימון
לאורך השנים נתמכה פעילות הפורום באמצעות תרומות מהקרן החדשה לישראל וארגונים פילנתרופיים נוספים לרבות שורה של פדרציות יהודיות בצפון אמריקה (פדרציית נשות שיקגו, פדרציית ניו יורק, פדרציית טורונטו) וארגון נשות הדסה. כמו כן הפורום מגייס כספים מהציבור במימון המונים.
ההתנגדות לפעילות הפורום
לדיור הציבורי יש התנגדות בעיקר מהצד הכלכלי הימני של המפה הפוליטית. הפורום ניהל מאבקים כנגד ארגונים ליבריטיאנים שמתנגדים לכל מעורבות בשוק החופשי ולכל פעילות ממשלתית לתקן את העוולות בתחום הדיור.
בהקשר זה בולט בעיקר המאבק מול פורום קהלת שמתנהל כבר מספר שנים. פורום קהלת ייעץ למשרד האוצר בכל הנוגע לביטול תוכנית 'לגור בכבוד' שפורום הדיור הציבורי ומשרד השיכון ניסו לקדם בתקופת השר גלנט. חוקרי קהלת הציגו לוועדה ולמשרד האוצר מסמך הכולל המלצות שלא להגדיל את מלאי הדירות, וכן לפנות משפחות מהדיור הציבורי ולבטל את חוק זכויות הרכישה. תוכנית התחקירים של אסף ליברמן זמן אמת אף חשפה כי במסגרת המסמך שנכתב בקהלת הוצגו בין היתר נתונים שגויים לגבי מספר הממתינים לדיור ציבורי.
דניאל וייל
דניאל וייל (נולדה: 11 ביוני 1996) היא מוזיקאית, משוררת ואמנית ספוקן וורד ישראלית.
ביוגרפיה
וייל נולדה בראשון לציון. אביה אלן הוא עו"ד בהשכלתו וסמנכ"ל מכירות ואמא תמי היא פסיכואנליטיקאית לאקאניאנית. בילדותה עברה המשפחה ליישוב גני הדר. סיימה את לימודיה בתיכון מדעים לוד. בצבא שירתה ביחידת דובר צה"ל.
קריירה
בשנת 2016 החלה להופיע עם שירים מוזיקליים שכתבה והופעתה הראשונה הייתה במועדון הלבונטין 7. באותה שנה החלה להופיע בערבי פואטרי סלאם בישראל ובערבי שירה וספוקן וורד ברחבי הארץ.
בשנת 2018, במסגרת עבודתה בפואטרי ישראל, הפיקה את ערב ההתרמה "מדברות" למען נשים במעגל הזנות, והופיעה בו לצד לוסי איוב, תהילה חכימי ואמניות נוספות. באותה שנה החלה לעבוד על אלבומה הראשון, "גורת אריות שפת הזאבים", שהפיק יהוא ירון.
בשנת 2019 הופיעה בפסטיבל "מילה" בתדר שבתל אביב ובפסטיבל המשוררים במטולה ה-22. שירה "מה שאני עושה במיטה שלי" הושמע בתוכנית הרדיו של אודי סגל וקרן מרציאנו בגלי צה"ל.
ב-2020 השתתפה בערב מחווה ללהקת המכשפות שהתקיים במועדון הלבונטין 7. באותה שנה היא פרסמה גרסת לייב לשירה "לא מנומס", שהושמעה ברדיו כאן תרבות ושודר בערוץ כאן 11, עוד בטרם יצא השיר בגרסתו הרשמית במסגרת האלבום. וייל השתתפה בפרויקט הפודקאסט "רמיקס" בהנחיית המשוררת עדי קיסר והמוזיקאית אליוט, שנערך במסגרת בפסטיבל הסופרים הבינלאומי במשכנות שאננים בירושלים. ובפסטיבל "שאון חורף".
בשנת 2021 השתתפה וייל ב-"פרויקט 48: יצירה ובידוד", שבמסגרתו שהתה 48 שעות בסטודיו "קול האות" בירושלים ויצרה את שיר הספוקן וורד "מישהו חייב לדבר עם דניאל". השיר הוצג בתערוכת "בידוד יצירתי" במסגרת הבינאלה לאמנות בירושלים.
באוגוסט 2021 יצא "איך הלא שלך ישמע", הסינגל הראשון מתוך האלבום "גורת אריות שפת זאבים". בנובמבר אותה שנה יצא שיר הנושא "גורת אריות שפת זאבים", ובפברואר 2022 יצא הסינגל "לא מנומס".
וייל התארחה בג'אם של יואב קוטנר בגלגלצ ובתוכנית מיוחדת לשבוע הספר שהנחתה המשוררת עדי קיסר באותה תחנה. שירים מתוך האלבום נכנסו לסיכומים השנתיים של אתר וואלה! ורדיו הקצה, והוא דורג במקום ה-70 במצעד האלבומים הישראליים והבינלאומיים לשנת 2022 של רדיו הקצה.
במרץ 2022 השתתפה וייל בפרויקט "זרקור ליצירה צעירה" של מרכז ענב. במאי אותה שנה ניהלה אמנותית את "מרתון הופעות בלבונטין: ערב התרמה למען הפליטים מאוקראינה" שבו הופיעו בין היתר גל דה פז, יהוא ירון והיא עצמה. באותו חודש השתתפה בפסטיבל "זאת תרבות" עם המיזם "את שאהבה נפשי" שיצרה והפיקה. מדובר באירוע מוזיקלי טקסטואלי שעוסק באהבת אישה לאישה והקשר המתוח שבין יהדות ללהט"ביות.
בנובמבר 2022 הופיעה וייל במסגרת פסטיבל חגיגות אלף שנה להולדתו של שלמה אבן גבירול - ערב אמני ספוקן וורד שביצעו משירתו. בדצמבר הופיעה ב"גן התענוגות היצריים", מופע תיאטרון חוויתי בעקבות ציורו של הירונימוס בוש מאת המחזאית סתיו פלטי-נגב. באותו חודש יצא לאור ספר השירה הראשון של וייל, "להישאין", בעריכת גבריאל מוקד ובהוצאת עיתון 77. ספרה היה מועמד ברשימה הקצרה של פרס סנפיר לשירה מטעם אילן ברקוביץ'. השקת הספר התקיימה בינואר 2023 בהשתתפות השחקנית שרה פון שוורצה, היוצר נטע וינר ועדי קיסר.
באפריל 2023 יצא אוסף רמיקסים לאלבום הבכורה שלה, שחוגג שנה ליציאתו. הרמיקס הראשון מתוכו, בשיתוף פעולה עם רונן "nenor" סאבו, יצא במרץ 2023- "איך הלא שלך יישמע? - nenor remix". באותו חודש, הוציאה וייל שיר חדש שהתהווה במהלך חודשי המחאה- "אין חדשות חדשות (לייב)". שני השירים זכו לתשומת לב רבה בתקשורת והושמעו בתחנות רבות בהן גלגלצ, כאן 88, רדיו הקצה ורדיו מהות החיים.
לבד מיצירותיה והופעותיה, וייל מנחה סדנאות כתיבה ויוצרת אירועי תרבות.
סלבומיר פשקו
סלבומיר קונראד פשקו (בפולנית: Sławomir Konrad Peszko, נולד ב-19 בפברואר 1985 ביאסלו שבפולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר. היה חלק מנבחרת פולין ושיחק עימה ביורו 2016 ובמונדיאל 2018.
קריירת מועדונים
בקיץ 2008 עזב פשקו את ויסלה פלוק, וחתם בלך פוזנאן מליגת העל הפולנית. בעונתו הראשונה בפוזנאן, 2008/09, זכה פשקו עם הקבוצה בגביע הפולני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על רוך חוז'וב, במשחק בו הבקיע את שער הניצחון. את העונה הזו סיימה לך פוזנאן במקום השלישי בליגה, והגיעה בגביע אופ"א לשלב הנוק אאוט הראשון, שם הודחה על ידי אודינזה, לאחר שצלחה את שלב הבתים. בקיץ 2009 זכה פשקו עם פוזנאן בסופר קאפ הפולני, לאחר ניצחון בפנדלים על ויסלה קרקוב. בעונת 2009/10 הבקיע פשקו שמונה שערי ליגה ובישל 14, וסייע ללך פוזנאן לזכות באליפות ליגת העל הפולנית. בגביע אופ"א נחלו באותה עונה פוזנאן ופשקו כישלון כשהודחו בשלבי המוקדמות. את עונת 2010/11 החל פשקו בלך פוזנאן, והבקיע שלושה שערי ליגה עד למחצית העונה. במוקדמות ליגת האלופות נשרו פשקו ופוזנאן בשלב הפלייאוף האחרון, וצלחו את שלב הבתים של הליגה האירופית. במחצית העונה, עזב פשקו את פוזנאן וחתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה, וקבוצתו הקודמת הודחה מאירופה בשלב הנוק אאוט הראשון.
לקראת חתימתו בפ.צ. קלן, ערך פשקו בדיקות רפואיות, וגילו כי לפשקו יש ארבע כליות. בינואר 2011 החל פשקו לשחק בפ.צ. קלן מהבונדסליגה, וערך בשורותיה 11 הופעות עד לסוף עונת 2010/11, אותה סיימה קלן במקום העשירי. בעונת 2011/12 ערך פשקו 32 הופעות והבקיע שני שערים, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לבונדסליגה השנייה. לקראת סיום העונה, נעצר פשקו כשהוא נסע שיכור במונית. פשקו נקנס ב-25 אלף אירו והושעה מסגל הקבוצה.
באוגוסט 2012 הושאל פשקו לוולברהמפטון וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לעונה אחת, שם התאחד עם מאמנו לשעבר בפ.צ. קלן, סטאלה סולבאקן. באוקטובר 2012 נפצע ונעדר מהמגרשים לשלושה חודשים. פשקו חזר לשחק במשחק גביע ה-FA, כשנכנס כמחליף בהפסד 1-0 ללוטון טאון. לאחר משחק זה פוטר סולבאקן מאימון הקבוצה, ופשקו איבד את מקומו בהרכב תחת המאמן החדש דין סאונדרס. בסיום עונת 2012/13, וולברהמפטון ירדה אל הפוטבול ליג הראשונה, ופשקו חזר לפ.צ. קלן. ביולי 2013 נמכר פשקו לפארמה, אך לא שיחק שם, והושאל בחזרה לפ.צ. קלן לעונה אחת. בעונת 2013/14 פשקו ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים במדי קלן, וסייע לה להעפיל בחזרה לבונדסליגה. בתום עונה זו, רכשה אותו קלן בחזרה מפארמה. בעונת 2014/15 סיימו פשקו וקלן במקום ה-12 בבונדסליגה, כשפשקו עורך 18 הופעות.
בקיץ 2015 עבר פשקו ללכיה גדאנסק מליגת העל הפולנית. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2015/16, סיים עם הקבוצה במקום החמישי והבקיע שני שערי ליגה ב-27 הופעות. בעונת 2016/17 הבקיע פשקו שלושה שערים ב-29 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי. בעונת 2017/18 הבקיע פשקו ארבעה שערי ליגה ב-25 הופעות, וקבוצתו סיימה במקום ה-13 בליגה.
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פולין ערך פשקו בנובמבר 2008, בניצחון 3-2 על אירלנד במשחק ידידות. את שערו הראשון בנבחרת פולין הבקיע פשקו בינואר 2010, בהפסד 3-1 לדנמרק. פשקו לא זומן לסגל הפולני ליורו 2012 אותו אירחה פולין, לאחר שהסתכסך עם מאמן הנבחרת פרנסיסק סמודה, וגם בגלל תקרית השכרות בגינה הושעה מפ.צ. קלן.
בשנת 2016 זומן פשקו לסגל הפולני ליורו 2016. פשקו ערך שלוש הופעות בטורניר זה, בכולן נכנס כמחליף לדקות ספורות. פולין הודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת פורטוגל, במשחק בו פשקו לא נטל חלק.
בשנת 2018 זומן פשקו לסגל הפולני למונדיאל 2018. פשקו ופולין הודחו כבר בשלב הבתים. הופעתו היחידה של פשקו במונדיאל זה הייתה בניצחון 1-0 על נבחרת יפן, במחזור האחרון בשלב הבתים, במשחק בו לפולין כבר לא היה כל סיכוי לעלות סיבוב. פשקו נכנס כמחליף בדקה ה-79 של המשחק.
תארים
עם ויסלה פלוק:
עם לך פוזנאן:
עם פ.צ. קלן:
קרחת אזורית
קרחת אזורית (בלעז: אלופציה אראטה, Alopecia areata, ובר״ת: AA) היא מצב רפואי אצל בני אדם ובעלי חיים, המתרחש באופן פתאומי, ובו נגרמות התקרחות באזורים מסוימים בגוף או בכולו, מבלי שהדבר גורר אחריו צלקת כלשהי. למחלה אין תסמינים נוספים והיא אינה גורמת למגבלות רפואיות או גופניות כלשהן. יש מהלוקים בה, אשר חשים בעיית דכדוך או ירידה בהערכה העצמית. אצל בני אדם מופיעה המחלה בשני המינים באופן שווה, והיא שכיחה יותר בגילאים צעירים, אך יכולה לקרות גם בגילאים יותר מבוגרים.
כ-0.15% מהאוכלוסייה, חולים במחלה בכל זמן נתון, וכ-2% מהאוכלוסייה חולים בה מתישהו בחיים שלהם. המחלה לא משפיעה על תוחלת החיים של החולה בה, ואין לה השפעות פיזיות.
סימנים
הסימנים הראשונים של קרחת אזורית הם איבוד שיער במקומות קטנים בשיער הראש, שלעיתים צורתם הם עיגולים או אובלים, שבסופו של דבר משאירים קרחות מעוגלות. אלופציה הכי נפוצה בקרקפת ובזקן, אך יכולה להתרחש בכל מקום בגוף בעל שיער. אזורים שונים בעור עשויים להפגין נשירת שיער וצמיחה מחודשת בו-זמנית. המחלה בדרך כלל מופיעה אצל ילדים ועוברת אחרי זמן מסוים, אך במקרים מסוימים היא גם עשויה להישאר.
אנשים עשויים להרגיש נמלול או כאב פיזי במקום שבו איבודו את שיערם. השיער נוטה לנשור במשך תקופה קצרה, והאובדן בדרך כלל מתרחש יותר בצד אחד של הקרקפת מאשר בצד השני. לעיתים קרובות עשויות להופיע "שערות סימן קריאה" (דקיקי שיער חתוכים וקצרים בגודל של 3–4 מ"מ) לאורך המקומות שבהם החלה הקרחת.
בדרך כלל, אנשים החולים בקרחת אזורית הם בעלי ציפורניים ליניאריות-מרובעות (טרכוניכיה )
סוגי אלופציה אראטה
המחלה מתאפיינת בדרך כלל בהתקרחות מקומית, אשר באופן פתאומי, מתחילה מנקודה אחת, ומתפתחת למספר מוקדים. בהמשך המחלה יכולה לעבור לאיברים נוספים בגוף, או שהמוקדים גדלים ומגיעים למצב של התקרחות גדולה. הסוגים השונים של המחלה מתייחדים זה מזה בהיקף המחלה, ובמיקומה בגוף:
הגורמים למחלה
קרחת אזורית היא מחלה אוטואימונית, כלומר, היא מתאפיינת בכך שהמערכת החיסונית, תוקפת תאי שיער וזקיקי שיער במקום לתקוף פולשים חיצוניים. תגובה זו גורמת לפגיעה ולנזק רקמתי. אצל הלוקים במחלה, ניתן לזהות תאי T הפולשים לאזור זקיק השיער. הסיבות לשבירת האדישות של מערכת החיסון ולהפעלתה כנגד תאי השיער אינן מובנות, והמחקר העלה בעניין השערות מרובות.
השפעות
קרחת אזורית היא מחלה שאינה משפיעה על האדם באופן פיזי מעבר לנשירת השיער, אם כי היא יכולה לגרום בעקיפין למטרדים שונים עקב המחסור בשיער. היעדר שיער הגבות יכול לגרום למטרד של כניסת זיעה לעיניים כיוון שלשיער הגבות תפקיד חשוב במניעה וצמצום התנקזות זיעה לעיניים. היעדר שיערות הריסים יכול לגרום ליובש בעיניים כיוון שהריסים עוזרים לשמור על לחות העיניים. היעדר שיער הראש יכול לגרום לחוסר נוחות במזג אוויר קר כיוון שכארבעים אחוזים מהחום שהגוף מאבד במזג אוויר קר, נפלטים מהראש. לחלופין, במזג אוויר שמשי, היעדר שיערות הראש מפחית מאוד את ההגנה הטבעית שמעניק השיער מפני קרינת השמש ושיזוף יתר.
טיפול
כיום יש מספר דרכים לטיפול במחלה, אם ברפואה הקלאסית (הקונבנציונלית), ואם ברפואה אלטרנטיבית או בתרופות סבתא. גישה טיפולית אחרת היא בתחום של טיפול רגשי ונפשי, למאמינים שמקור המחלה הוא לחץ או קושי נפשי. עם זאת, אין למחלה ריפוי ידוע, ולכן גם אי-טיפול זו אפשרות סבירה.
עבור קרחת אזורית במוקדים בודדים, הרפואה הקלאסית מציעה טיפולים מקומיים במשחות או זריקות מקומיות שמבוצעות אצל רופא עור. זריקה מקומית מחדירה תרופה סטרואידית לשכבת האפידרמיס. מחקרים חדשים מצאו כי ניתן לטפל במחלה בתרופות ממשפחת מעכבי JAK. טיפולים אלו מתאימים למצבים החמורים של המחלה ומעוררים תקווה רבה בקרב חוקרי המחלה ובקרב החולים. עם זאת, גם תרופות אלה מטפלות רק בסימפטומים ולא מרפאות את המחלה. הנשירה תחזור לאחר הפסקת הטיפול.
קשיים רגשיים ונפשיים
כתוצאה מכך הדימוי והביטחון העצמי של חולי קרחת אזורית עלולים להיפגע. הם חווים קשיים רגשיים ונפשיים בחיים הפרטיים ובמעגלים החברתיים השונים. קשיים אלה הם בעצם הנזק העקרי של המחלה והחזית החשובה ביותר להתמודדות.
הורים לילדים וילדות עם קרחת אזורית חווים את הקשיים הללו בצורה שונה וזאת מתוקף האחריות שלהם לטיפול בילד ובמחלתו.
אלכסיי רבקו
אלכסיי וסילייביץ' רבקו (ברוסית: Алексей Васильевич Ребко; נולד ב-23 באפריל 1986 במוסקבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר.
עוד כשרבקו היה ילד קטן הוא עבר לספרטק מוסקבה. ב-2002 הוא ערך את משחק הבכורה שלו במדי ספרטק בגיל 16 שנים ו-78 ימים. אלכסיי הפך לשחקן הצעיר ביותר בכל תולדות ספרטק ובכל תולדות ליגת העל. אך אחרי אותו משחק הוא שיחק רק בהרכב השני של הקבוצה. אחרי שלקבוצה הגיע מאמן חדש ולדימיר פדוטוב ב-2006 רבקו החל לשחק יותר משחקים בהרכב הראשון.
ב-2008 רבקו הביע את רצונו לעזוב את המועדון כשעדיין היה לו חוזה תוקף איתו, אך בסופו של דבר הוא שוחרר מהקבוצה וב-11 בפברואר הוא חתם 4 שנים עם רובין קאזאן, אך כבר ביולי 2008 עבר למועדון הכדורגל מוסקבה שם חתם הסכם על 3 שנים.
ב-21 בפברואר בשל התפרקותה של קבוצתו חתם רבקו 3 שנים עם דינמו מוסקבה.
במרץ 2011 חתם חוזה לשנה וחצי עם רוסטוב. בינואר 2012 עבר לטום טומסק.
יאלמרי הלנדר
יאלמרי הלנדר (באנגלית: Jalmari Helander; נולד ב-21 ביולי 1976) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע פיני. הוא ידוע בזכות "יצוא נדיר" סרט אימה קומי מ-2010 (שקייט בלאנשט כינתה אותו כאחד הסרטים האהובים עליה), "נשיא על הכוונת" סרט פעולה-הרפתקאות מ-2014 בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון ו"סיסו" סרט פעולה-היסטורי מ-2022. לפני שפנה לסרטים באורך מלא, הלנדר ביים כמה סרטים קצרים ופרסומות טלוויזיה עטורי פרסים.
הלנדר הוא גיסו של השחקן יורמה טומילה ודודו מצד האם של בנו של יורמה, אוני, שניהם שיחקו בסרטיו.
אתר מורשת לאומית (ישראל)
אתר מורשת לאומית הוא אתר בישראל ובשטחים שבשליטתה, שהוכר במסגרת התוכנית להעצמת המורשת הלאומית בישראל המכונה גם "ציוני דרך", כנכס הראוי להשקעה ממשלתית לשם שימורו ופיתוחו.
בחינת הנכסים המוכרים כאתרי מורשת לאומית, מתייחסת בין היתר לעמידתם בתנאים הבאים: עליהם להיות נכסים המבטאים ערך לאומי המייצג סיפור היסטורי לאומי וייחודי, בעלי בולטות משמעותית ופוטנציאל שימור. לחלופין, עליהם להיות נכסים המבטאים ערך לאומי, שנמצאים בסכנת אבדון או כליה וקיים הצורך לבצע בהם פעולות הצלה.
רקע
ב-21 בפברואר 2010 התקבלה החלטת ממשלה מס' 1412 בעניין העצמת תשתיות המורשת הלאומית, אשר קבעה מתווה פעולה לשיקום והעצמה של תשתיות המורשת הלאומית, "באמצעות השקעה ממשלתית בשיקום ושימור נכסים מוחשיים ובלתי מוחשיים, המביאים לידי ביטוי את המורשת הלאומית של עם ישראל בארצו." החלטת הממשלה לטפל במורשת הלאומית נגזרה מהכרה עמוקה במשמעות ערכה התרבותי והחברתי של מורשת זו. תשתיות המורשת הלאומית הוגדרו כנכסים מוחשיים ובלתי מוחשיים המעידים על הזיקה בין עם ישראל לארץ ישראל, שהעצמתן תורמת לחיזוק התודעה, הגאווה והחיוניות הלאומית.
הכרה באתר מורשת לאומית
פניות להכרה באתר כאתר מורשת לאומית, מוערכות על פי אמות המידה הבאות: ערכו של האתר ברמה ההיסטורית והלאומית, עוצמת הסיפור שהוא מכיל והמחשתו, לרבות נדירותו, מידת הייצוגיות שלו וכן מידת האותנטיות שלו. כמו כן, נבחנת מידת הדחיפות בהצלת הנכס ושימורו. את רשימת האתרים הנוכחית, גיבשה ועדת היגוי בין-משרדית. על ביצוע תוכניות ההשקעה הממשלתיות בפרויקטים השונים, מופקד אגף בכיר מורשת לאומית במשרד ירושלים ומורשת, בראשותו של נתנאל מזא"ה.
בין האתרים שהוכרו כאתרי מורשת לאומית ישנם אתרי ארכאולוגיה, אתרי מורשת ההתיישבות הבנויה (החל משנת 1870), מוזיאונים ואתרי ביקור מוזיאליים, ארכיונים, מיצגי אמנות פלסטית ואנדרטאות. לצדם של אתרי המורשת הלאומית המוחשיים, קיימות תשתיות לא גשמיות המטפחות את הלשון והספרות העברית, זמר עברי ומוזיקה מסורתית, סרטים וקולנוע, מחול עממי, חגים וטקסים. האתרים שברשימה זוכים למימון וסיוע כספי ממשרדי ממשלה, ולהכללתם ברשימת אתרי המורשת הלאומית נודעת גם חשיבות תדמיתית.
יוסי קריים
יוסי קריים (8 בדצמבר 1939 – 18 במאי 1991) היה מדריך נוער ועורך ספרות. הוציא לאור את כתב העת "פרוזה" במשך שנים ארוכות.
קורות חייו
יוסי קריים נולד באלכסנדריה, שבמצרים, למשפחה אמידה. אביו, טופיק, היה בן למשפחת סוחרי טקסטיל מסוריה, שהגיע למצרים לאחר לימודי כלכלה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. אימו, אירן ביאנקו, הייתה בת למשפחת בנקאים במצרים.
יוסי ואחיו אלי למדו צרפתית וערבית. לאחר מות האב בשנת 1949 עלתה האם עם שני ילדיה לישראל. תחילה גרו בשכונת התקווה, ומאוחר יותר רכשה אירן דירה ברחוב המגיד בתל אביב, בה גרה עד מותה. יוסי קריים למד בגימנסיה בלפור, בפנימיית ניצנים ובמגדיאל, והיה חניך בתנועת הנוער "המכבי הצעיר".
לאחר השירות הצבאי עבד בתנועת מכבי העולמית כמדריך נוער בתפקידים שונים, ותקופת מה היה שליח התנועה באורוגוואי. עם שובו לישראל הקים חברה להפקת הצגות ילדים, שהעלתה בשנת 1969 הצגה המבוססת על הספר "עזית הכלבה הצנחנית" של מרדכי גור, בעיבודו של אוריאל אופק. כמו כן עבד במחלקת ההסברה של מפלגת העבודה, וכיועץ במחלקה לנוער שוליים במשרד החינוך.
בשנת 1974 הקים את “במעגל” - סדנאות לקדרות, ציור, פיסול, כתיבה יוצרת ועוד, במרתף ברחוב דיזנגוף 202 בתל אביב. סדנאות אלה פעלו במשך מספר שנים. יעקב בסר ניהל בתחילה את החוג לשירה, ואחריו ניהל את החוג אשר רייך.
בינואר 1976 הקים קריים את העיתון לספרות "פרוזה", ואת הגיליונות הראשונים ערך יעקב בסר. בגיליון הראשון התפרסמו שני שירים של יונה וולך. הגיליון השני נפתח בשני שירים שכתב המשורר הפלסטיני אנטון שמאס על יונה וולך. תקופה זו, לפני הבחירות לכנסת התשיעית המכונות "מהפך 1977", הייתה סוערת מבחינה פוליטית. בסר רצה להבליט בכתב העת מעורבות פוליטית וחברתית, והגדיר את "פרוזה" כ"עיתון מעורב שיעודד ויתמוך במעורבותו האישית והמוסרית של היוצר בחיי החברה שלנו". לעומתו, קריים התעניין פחות בפוליטיקה ושאף יותר לשירה וספרות אמנותית. על רקע חילוקי דעות אלה פרש בסר מעריכת כתב העת באפריל 1976, וקריים היה לעורך הראשי. לאחר זמן מה בסר ייסד את כתב העת הספרותי "עתון 77", שהיה פוליטי יותר באופיו, וערך אותו במשך כ-30 שנה.
על פי איתמר לוי, הדבר שאפיין את קריים כעורך יותר מכל היה רצונו לקבל הכרה ואהבה מקהל הקוראים, מכיוון שחלק גדול מהסופרים והמבקרים לא העריכו אותו משום שלא הגיע מרקע ספרותי. הוא נהג לקיים מפגשים עם קוראי העיתון פעם בשבוע, וניסה לבנות בסיס קוראים רחב ככל האפשר, שימשוך גם מפרסמים.
באוגוסט 1984 פרסם דן בן אמוץ בעיתון "חדשות" ריאיון עם יוסי קריים ובנו יואב, חולה בשיתוק מוחין, שהיה אז בן 8. האב ובנו רואיינו מאוחר יותר גם בתוכנית של דן מרגלית בטלוויזיה החינוכית. בראיון התלבט יוסי קריים בשאלה אם היה מן הצדק להשאיר את בנו בחיים מתוך ידיעה שהוא עתיד לחיות חיים של מוגבלות, וביטא בגילוי לב עמדות התומכות בהמתת חסד. הריאיון עורר סערה ציבורית ודיונים רבים בנושא זה.
קריים המשיך לערוך ולהוציא לאור את גיליונות "פרוזה" עד לתחילת שנת 1990. באותה שנה התדרדר מצבו הבריאותי והוא עבר ארבעה ניתוחי מעקפים בלב.
מסעו לא הושלם. יוסי קריים נפטר ב-18 במאי 1991 ממחלת לב, מותיר את משפחתו עם החובות של "פרוזה" שנקלע לקשיים. אשתו נעמי, גננת במקצועה, נאלצה לשלם סכומים גבוהים לנושים במשך שנים ארוכות. קריים נקבר בבית העלמין קריית שאול. בנו, יואב קריים, הוא פעיל חברתי למען זכויות הנכים בישראל, והיה מועמד מטעם מפלגת מרצ בבחירות לכנסת.
בינואר 1992 ראה אור גיליון אחרון של "פרוזה", לזכרו של יוסי קריים, בעריכתו של רינו צרור.
מטה אהרן
מַטֶּה אַהֲרֹן, על פי המקרא, הוא מטה שהיה שייך לאהרן הכהן, ובאופן פלאי צמחו ממנו פרחים ושקדים כדי להורות על כך ששבט לוי הוא השבט הנבחר מבני ישראל על ידי אלוהים. המטה נשמר במשכן בקודש הקודשים, לאות על הבחירה באהרון ובשבט לוי.
לאחר בניית בית המקדש שכן מטה אהרן בדביר יחד עם ארון הברית. לפי ספרות חז"ל, מטה אהרן נגנז על ידי יאשיהו מלך יהודה, יחד עם ארון הברית, שמן המשחה, צנצנת המן, ועכברי וטחורי הזהב ששלחו הפלשתים.
מטה אהרון במצרים
אהרון השתמש במטה בסיפורים מוקדמים יותר במקרא, כשמשה ואהרון התייצבו מול פרעה בדרישה לשחרר את בני ישראל ממצרים, שימש המטה לביצוע מעשה מופת לבקשת פרעה:, ואכן מטה אהרון הפך לתנין. גם חרטומי מצרים משליכים את מטותיהם בלהטיהם ויהיו לתנינים, לאחר מכן בולע המטה את מטותיהם.
לפי חז"ל, מטה אהרן נעשה לנחש, בעוד שחרטומי מצרים שהשתמשו בכישוף היו מעלימים מטותיהם ובמקומם היה מופיע נחש. בנוסף לזה בלע מטה אהרן את מטות החרטומים שלא יאמרו שדרכם של בעלי חיים לאכול זה את זה, אלא ששב ונעשה למטה ואז בלעם.
מטהו של אהרון נזכר גם במכה הראשונה בעשר המכות – מכת דם:, וכן במכות צפרדע וכינים.
יש דעה במדרש שמטה זה היה גם מטהו של משה:
המטה במחלוקת קורח
לפי הכתוב בתורה, מחלוקת קורח ועדתו על מינוי אהרן הביאה את העם להלין על משה ואהרן שהביאו עליהם את הרעה הזאת והמגפה אשר פרצה בקרבם. בעקבות אירוע זה מצווה אלוהים על משה לקחת מטה מכל אחד משנים-עשר השבטים ולהניח את המוטות באוהל מועד:
לאור הנס שנעשה מצווה משה לשים את מטה אהרן במשכן:
סמליות השקד
לפי אירוע זה, נראה שאלוהי המקרא חיבב את השקד (אולי בשל פריחתו המוקדמת, בזמן שרוב שאר עצי הארץ עוד חשופים מהחורף). בחורבת תימן נמצא ציור עץ עם שלושה ענפים מעוגלים בכל צד, שהפריח פרחים ופירות הנראים כשקדים, משני צדדיו יעלים (מוטיב העץ והיעלים), ומעליו כיתוב (שאולי לא קשור ישירות לציור). אתר הפולחן בית אל־לוז מציג קשרים שונים בין עץ השקד, אשרה ופולחן אלוהי ישראל באתר, ואף השם Prunus amygdalus מקורו בצירוף השמי "אם גדולה" או השומרי ama.gal (באותה משמעות), ומתייחס ככל הנראה להיותו של השקד ייצוג לאלה האם, תפקיד שמילאה אשרה. ייתכן קשר בין מקור מנורת המקדש לעץ השקד, שמתבטא גם בפריחת מטה אהרן דווקא כשקד.
משמעות מבחן המטה בספרות הרבנית
רמב"ן (במדבר, פרק יז, פס כ"ה): "ואין המטה הזה אות רק על מטה לוי שנבחר משאר השבטים, לא על אהרן שתהיה לו הכהונה".
רש"י (במדבר, פרק יז, פס כ"ה): "למשמרת לאות" – לזיכרון שבחרתי באהרן הכהן ולא יילונו עוד על הכהונה.
רמב"ן טוען כי פריחת המטה מסמלת את בחירת כל שבט לוי לעבודת המשכן ולא רק את בחירת אהרון.
לעומת זאת רש"י טוען כי פריחת המטה מדגישה את בחירת אהרון לעבודת הכהונה למען הסר ספק.
הרב ד"ר מרדכי סבתו מעלה במאמרו "הכוהנים, הלוויים ומעשה העגל" את השאלה האם בחירתו של אהרון ושבט לוי היא בחירה סגולית או בחירה שתלויה במעשים?
מורשת
מטה אהרן הוא גם שמו העממי של הצמח לופית מצויה ממשפחת הלופיים על שום השזרה דמוית מקל כפוף בראשו.
אזכור במדיות אחרות
מטה אהרון מוצג בסדרה "שכונה" כ"אוצר הכהנים", ויש לו יכולות רבות כמו לעצור עצמים, כמו קליעי אקדח, לזכות בלוטו, לנצח במשחקי וידאו ועוד.
המפלגה הקומוניסטית של בלארוס
המפלגה הקומוניסטית של בלארוס היא מפלגה פוליטית קומוניסטית מרקסיסטית-לניניסטית בבלארוס שהוקמה בשנת 1996 ותומכת בנשיא אלכסנדר לוקשנקו.
למפלגה יש יותר מושבים באספה הלאומית של בלארוס מכל מפלגה אחרת מאז הבחירות לפרלמנט בשנת 2000, הבחירות הארציות הראשונות בהן השתתפה. ברם, אף שהמפלגה נחשבת למפלגת שלטון למפלגה 11 מושבים בלבד בבית הנבחרים, שמרביתו מורכב ממועמדים עצמאים ללא שיוך מפלגתי.
סקירה כללית
המפלגה הציעה להתמזג עם מפלגת הקומוניסטים של בלארוס (PKB) ב-15 ביולי 2006. בעוד שהמפלגה הקומוניסטית של בלארוס היא מפלגה פרו-נשיאותית, מפלגת הקומוניסטים של בלארוס הייתה אחת ממפלגות האופוזיציה הגדולות בבלארוס. לדברי סרגיי קליאקין, יו"ר ה-PKB, מה שמכונה "איחוד מחדש" של שתי המפלגות היה מזימה שנועדה להדיח את PKB מהאופוזיציה.
המטרה העיקרית של מדיניות החוץ לחיזוק המפלגה הכריזה על ביטחון לאומי באמצעות פיתוח מדינת האיחוד בלארוס-רוסיה ובשיקום השלבים לבנות מחדש את עמי האיחוד, ולחזק את עצמאותה המדינית והכלכלית.
כחברה בתנועה הקומוניסטית העולמית, ה-KPB נהנית מיחסים עם מפלגות קומוניסטיות אחרות באזור ובכל רחבי העולם במידה יותר גדולה מה-PKB, שרבים באזור מחשיבים כ"תנועה פרו-מערבית".
בבחירות לפרלמנט 2004, KPB השיגה 5.99% ו-8 מתוך 110 מושבים בבית הנבחרים, 6 מושבים ב-2008 ופחות בשנת 2012 - שם זכתה ב-3 מושבים.
בשל תמיכת המפלגה בנשיא לוקשנקו, 17 מאנשיה מונו על ידיו לחברות הבית העליון במדינה, מועצת הרפובליקה של בלארוס, בשנת 2012. בשנת 2014 המפלגה הגדילה את ייצוגה על ידי השגת 5 מושבים.
המפלגה שיפרה את תוצאתיה בבחירות לפרלמנט 2016, שם זכתה בשמונה מנדטים ואז הגדילה אותה עוד יותר בבחירות 2019 — שם זכתה ב-11 מנדטים.
הוראס ריכטר
הוראס ריכטר (1918–2006) היה אספן אמנות ואוצר אמנות. הגלריה שהקים ביפו, ונקראה על שמו, הייתה אחת מן הגלריות החשובות בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20. על פעילותו זכה בתואר עמית כבוד של מוזיאון תל אביב לאמנות כהוקרה על תרומתו לקידום האמנות והתרבות בארץ.
קורות חיים
ריכטר נולד בעיירה מאונט גלעד שבצפון קרוליינה, ארצות הברית, למשפחת מהגרים יהודית מרוסיה, שהחזיקה במטעי האפרסקים הגדולים ביותר בארצות הברית. במהלך שנות החמישים ביקר ריכטר בישראל ובשנות השישים עלה ארצה. בשנת 1970 הקים את 'גלריה הוראס ריכטר' ביפו העתיקה.
בין האמנים הישראלים שיצר עמם קשר ניתן למנות את מנשה קדישמן, בני אפרת, ארדין אלטר, פנחס כהן-גן, יעקב אלחנני, עמי שביט, יוכבד וינפלד ונחום טבת.
לאחר מותו של ריכטר, בשנת 2006, הידרדר מעמדה של הגלריה ובשנת 2012, בעקבות הפסדים כספיים, היא עברה לפעול בצורה מצומצמת.
צנג הו-יון
צנג הו-יון (, ; נולדה ב-23 ביוני 1994) היא שחקנית ודוגמנית דרום קוריאנית. בגיל 16 צעדה לראשונה במסלול דוגמנות, בשבוע האופנה של קוריאה הדרומית. בשנת 2013, היא השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה של קוריאה", שם הגיעה לגמר. בשנת 2016 עברה לניו יורק, וחתמה חוזה עם חברת דוגמנות מקומית. באותה השנה השתתפה בשבוע האופנה בניו יורק, והפכה לידועת-שם בתעשייה.
משה קונינסקי
משה קונינסקי (נולד ב-23 באוקטובר 1964) הוא ראש עיריית כרמיאל.
צנג הו-יון
בשנת 2020 חתמה צנג חוזה עם חברת "Saram Entertainment" כשחקנית. בשנת 2021 השתתפה בסדרת הנטפליקס הדרום-קוריאנית "משחק הדיונון". נכון לאותה השנה, צנג היא השחקנית הדרום קוריאנית בעלת כמות העוקבים הגבוהה ביותר ברשת החברתית "אינסטגרם".
שנותיה הראשונות
צנג נולדה ב-23 ביוני 1994, בסיאול בירת קוריאה הדרומית. יש לה שני אחים קטנים. את שנות לימודיה האקדמיים בתחום הדוגמות עשתה באוניברסיטת הנשים של דונגדוק.
משה קונינסקי
ביוגרפיה
קונינסקי נולד בחיפה. היה פעיל בתנועת הצופים ופעיל ספורטיבית בענפי ספורט שונים, בעיקר בטניס. שירת בצה"ל בחיל הקשר והתקשוב ובין השאר הדריך בבה"ד 7. סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בתקשורת, מדע המדינה ומנהל ציבורי ותואר שני באוניברסיטת חיפה במנהל ציבורי ומדיניות ציבורית עם התמחות בשלטון המקומי.
צנג הו-יון
דוגמנות
צנג החלה לדגמן כעצמאית, ללא סוכנות מייצגת, בגיל 16. בגיל 19, נבחנה לעונה הרביעית של תוכנית המציאות הדרום קוריאנית "הטופ מודל הבאה של קוריאה" המבוססת על "הטופ מודל הבאה" האמריקאית, והגיעה למקום השני. אחר כך חתמה בסוכנות הדוגמניות "ESteem Models" וצבעה את שערה באדום, שהפך לסימן היכר שלה. היא הופיעה על שערי מגזיני אופנה רבים, דוגמת ווג ו-Elle. בשנת 2016 עזבה את קוריאה הדרומית, ועברה לניו יורק.
משה קונינסקי
ביוגרפיה
בשנים 1990 – 1994 ניהל שורה של מתנ"סים ברמת גן ובתל אביב ובתפקידו האחרון היה מנהל מרכז הספורט וסגן מנהל מרכז קהילתי בנווה שרת. ב-1994 מונה למנהל היחידה לאירועים, אליפויות וחוגים במחלקה לספורט וחינוך גופני בעיריית תל אביב-יפו ולאחר שנתיים מונה לנהל את המדור לחינוך גופני בעירייה.
צנג הו-יון
דוגמנות
בספטמבר 2016 צעדה בשבוע האופנה בניו יורק, כדי לפרסם את מוצרי עונת האביב של "Opening Ceremony". זמן קצר אחר כך צעדה צנג בתערוכות של בתי האופנה מארק ג'ייקובס, מקס מארה ופנדי, ואף הופיעה על שערי המגזינים "הרפרס בזאר" ו-Love. בנוסף, היא עבדה עם חברות האופנה גאפ וסאפורה, לקידום מוצריהם. באותה שנה הופיעה לראשונה בשבוע האופנה בפריז כדוגמנית של חברת לואי ויטון. בטקס פרסי הדוגמניות האסייתיות לשנת 2019, זכתה בפרס "הכוכבת האסייתית". היא צעדה במספר תצוגות אופנה של חברות ענק דוגמת מיו מיו, שאנל, רוברטו קוואלי, גוצ'י, הופיעה על שערי מגזיני אופנה רבים כמו ווג.
משה קונינסקי
ביוגרפיה
ב-1998 מונה לסמנכ"ל התאחדות הספורט לבתי הספר בישראל וב-2001 מונה למנכ"ל ההתאחדות, תפקיד בו שימש עד 2018. במשך השנים שימש כדירקטור בשורה ארוכה של גופים ועמותות בתחום הספורט.
צנג הו-יון
משחק
באותה העת שעסקה בפיתוח הקריירה הבינלאומית שלה כדוגמנית, שבה מעת לעת לקוריאה הדרומית, בעיקר בחגים, ולקחה שיעורי משחק פרטיים. בד בבד למדה גם אנגלית, שתסייע לה לקריירת המשחק העתידית. בינואר 2020 חתמה חוזה עם סוכנות השחקנים הקוריאנית "Saram Entertainment". בתפקיד הבכורה הופיעה בסדרה "משחק הדיונון", מבית היוצר של נטפליקס, שם גילמה את דמותה של קאנג סה-ביוק, עריקה מקוריאה הצפונית הזקוקה לכסף כדי לכלכל את אחיה ולאתר את אמה שנותרה בצפון.
משה קונינסקי
ביוגרפיה
משנת 1994 תושב כרמיאל. במקביל לעבודותיו בתחום הספורט הארצי, שימש כחבר במועצת ההורים העירונית והיה פעיל מאוד בגופי הספורט בעיר. בין השאר לקח חלק בהקמת וניהול קבוצת כדורסל הנשים, נירוסופט כרמיאל.
בשנת 2013 התמודד לראשונה כמועמד לראשות עיריית כרמיאל בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013), והפסיד בהתמודדות מול ראש העיר שכיהן אז, עדי אלדר. כיושב ראש סיעתו למועצת העיר, "רק כרמיאל" שימש כיושב ראש האופוזיציה במועצה והיה חבר במספר וועדות עירוניות.
באוקטובר 2017 הכריז קונינסקי על התמודדותו לתפקיד ראש עיריית כרמיאל בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018. שאר המתמודדים לתפקיד היו רינה גרינברג, רותם ינאי, רותם בז'רנו וגיורא צ'שקין. קונינסקי ניצח בסיבוב הראשון עם 43% מהקולות ונבחר לראש העירייה.
בנובמבר 2022, נעצרה אשתו, עו"ד סוזי קונינסקי, בחשד כי סחטה באיומים איש עסקים, אלון אזולאי, שמציג את עצמו כמועמד לראשות העיר בבחירות לרשויות המקומיות של 2023, לבל יתמודד בבחירות לראשות עיריית כרמיאל מול בעלה. היא הכחישה את החשדות וטענה כי היא זו שנסחטת ומאוימת.
צנג הו-יון
משחק
בשנת 2022 השתתפה בקליפ של השיר "Out Of Time", שהוציא המוזיקאי הקנדי דה ויקנד.
טוביה טננבום
קורות חיים
טננבום, יליד בני ברק, נולד במשפחה חרדית לאב ראש ישיבה ואם ניצולת שואה. אביו, עקיבא טננבום, היה משושלת אדמו"רי ראדזין, ובצעירותו, עת למד בישיבת לומז'ה, הפך ליטאי בהשקפותיו, ובהמשך אף נמנה עם חוג חזון איש.
טננבום התגורר ברחוב רשב"ם, ולמד בתלמוד תורה תשב"ר, ולאחר מכן בישיבות חרדיות - ישיבת אור ישראל לצעירים וישיבת בית התלמוד ומשם המשיך לישיבות ציוניות, בהן ישיבת מרכז הרב. למד בישיבת ההסדר במעלות ולאחר מכן בישיבת ההסדר בכותל, שבמסגרתן שירת בצה"ל בחיל השריון.
בילדותו הוקפץ חמש כיתות וסיים את לימודיו בישיבה הגבוהה בגיל 14.
מתגורר לסירוגין בהמבורג, גרמניה ובמנהטן, ניו יורק מאז תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. נשוי לאיזי, שגדלה באוסטריה ובבלגיה ואותה הוא פגש לראשונה באחד ממסעותיו העיתונאיים. היא לוקחת חלק בעבודתו – כמפיקה וצלמת.
בשנותיו בארצות הברית רכש טננבום תארים במתמטיקה, במדעי המחשב ובמחזאות. לצד פעילותו כמחזאי וכמנהל התיאטרון היהודי של ניו-יורק עוסק טננבום בכתיבה עיתונאית. הוא כתב בין השאר עבור "קוריירה דלה סרה" האיטלקי, ידיעות אחרונות הישראלי, ורשת פוקס ניוז האמריקאית. טננבום כותב למספר עיתונים אירופאיים, בהם ה"די צייט" הגרמני. הטור שלו, Fett wie ein Turnschuh (מילולית, שמן כנעל התעמלות) הופיע במשך כארבע שנים פעם בשבועיים בדי צייט, וחלק מכתבותיו עוסקות בפוליטיקה.
אני ישן בחדרו של היטלר
בשנת 2011 יצא לאור באנגלית ספרו של טננבום "אני ישן בחדרו של היטלר". הספר כולל תיאור בגוף ראשון של מסע בגרמניה של ימינו, כשטננבום שוזר לאורכו אירועים אקטואליים, רשמי מסע, ומפגשים עם אנשי רוח, אמנים ופוליטיקאים, ובהם הקנצלר לשעבר הלמוט שמידט, עורך היומון הנפוץ "די ולט", צעירים וצעירות מוסלמים, אנשי שמאל מובילים ונאו-נאצים.
הספר נכתב להזמנת הוצאת רובולט (Rowohlt) הגרמנית. בהקדמה לספרו פורש טננבום את מסכת הייסורים שליוותה את הוצאת הספר בשפה הגרמנית. לפי טננבום, האזכורים לאנטישמיות רווחת בגרמניה הובילו למערכת לחצים מצד רובולט להסרת אזכורים אלו בספר. לאחר שהספר יצא לאור בשפה האנגלית, העבירה הוצאת רובולט את הזכויות להוצאת זוהרקאמפ (Suhrkamp), והספר ראה אור בשפה הגרמנית בשם "לבד בקרב הגרמנים". הספר הפך לרב־מכר בגרמניה ושהה ברשימת רבי המכר של "דר שפיגל" משך ארבעה חודשים. ביוני 2014 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, בהוצאת "סלע מאיר". באותו חודש יצאה לאור המהדורה האיטלקית של הספר.
תפוס ת'יהודי
ב-2014 פורסם ספרו "תפוס ת'יהודי". הספר עוסק באנטישמיות החדשה, בהסתה, בדה-לגיטימציה ובשנאה נגד ישראל בקרב הפלסטינים, ארגוני שמאל רדיקלי (כולל ארגוני שמאל רדיקלי בישראל) וארגוני זכויות אדם דוגמת "בצלם". הספר מבוסס על תחקיר שערך טננבום ובו התחזה לעיתונאי גרמני האוהד את העמדה הפלסטינית ושהה מעל חצי שנה בישראל ובשטחים בסיורים מטעם אותם ארגונים. חלק מהמפגשים תועדו במצלמת וידאו. בין היתר חושף טננבום בספר שתחקירן "בצלם" עאטף אבו א-רוב הוא מכחיש שואה. לדברי טננבום ארגונים בינלאומיים ומקומיים רבים בישראל פועלים מתוך דחפים אנטי-יהודיים ולא מתוך רצון להשיג זכויות אדם לכל.
שקרים שכולם מספרים
ב-2016 פורסם ספרו "שקרים שכולם מספרים". הספר עוסק בעיקר בתקינות פוליטית וברב-תרבותיות בארצות הברית. טננבום נוסע בעשרים ושמונה מדינות בארצות הברית, נוהג ממזרח למערב ובחזרה ומשוחח עם אנשים. מסקנתו מהמסע היא שאמריקה נמנעת בקנאות לגעת בסוגיות שבמחלוקת, והתקינות הפוליטית משתלטת עליה ומעוותת חשיבה חופשית, דמיון ויצירה. טננבום מלגלג בספרו על "אומת האמיצים" ובני החורין הפוחדים להתבטא. הקורא נחשף בראיונות למה שטננבום מכנה חשיבה מקובעת, שחוקה ונטולת מקוריות, לאנשי המעמד הגבוה המנקים את מצפונם בהלקאה עצמית, ולעניים החיים גם היום בתנאים מחפירים. אמריקה של טננבום מתאבדת ומוותרת מרצונה החופשי על החירויות הבסיסיות שהגדירו אותה בעבר.
שלום, פליטים!
ב-2018 פרסם טננבום את ספרו "שלום, פליטים!" על פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה וממדינות אחרות בגרמניה. במהלך הספר הוא פוגש פליטים רבים מסוריה ומתחזה לעיתונאי חצי גרמני-חצי ירדני, כמו כן, אזרחים גרמנים שונים. מסקנתו היא כי הגרמנים מסייעים לפליטים לא מתוך אהבה כלפיהם אלא מתוך רצון להיראות אוהבי אדם בעיני העולם, וכן מתוך רצון להוכיח שהם יותר טובים מאחרים, ובמיוחד מ"היהודים".
את כריכת הספר עיצב ואייר שי צ'רקה.
איך לאלף יהודי?
ב-2020 הוציא טננבום את הספר "איך לאלף יהודי?" על אנטישמיות בממלכה המאוחדת. הספר מתאר פגישות של טננבום עם תושבים באנגליה, סקוטלנד, אירלנד וויילס. מסקנתו מהשיחות היא שהסכסוך הישראלי-פלסטיני מעניין אותם הרבה יותר מהברקזיט. לדבריו אין הבדל בין אנטישמיות ואנטי-ציונות, שתיהן מהוות מבטאות את האנטישמיות החדשה. הוא נפגש לשיחה עם ג'רמי קורבין ועוזרו פיטר וילסמן, שהאשים את שגרירות ישראל בלונדון בהשתלת סוכני ריגול במפלגת הלייבור, שיחה שהובילה לפיטורי וילסמן. הוא נפגש גם עם נאו-נאצים ששאיפתם היא שואה שנייה, נכנס לוועידה של צמרת ה-BDS וחשף אמירות אנטישמיות רבות שנאמרו שם. טננבום מרבה להפנות בספר ביקורת אירונית כלפי השמאל הליברלי ולהוקיעו בטענה על מוסר כפול. את הכריכה אייר ועיצב שי צ'רקה.
חרדי וטוב לו
בשנת 2023 יצא לאור ספרו של טננבום "חרדי וטוב לו", על הציבור החרדי בישראל. הספר, בהוצאת סלע מאיר, מגולל את מסעו של טננבום בשכונת מאה שערים - בה התגורר שנה שלמה לצורך כתיבת הספר.
התיכון האורתודוקסי הערבי
בית הספר התיכון האורתודוקסי הערבי בחיפה (בערבית: الكلية الأرثوذكسية العربية - حيفا, מוכנה גם בקיצור "אורתודוקסי ערבי") הוא בית ספר בחיפה בו לומדים כ-550 תלמידים מכיתה ט’ ועד י"ב, בנים ובנות, מוסלמים ונוצרים. בית הספר מדורג כאחד מבין עשרה בתי הספר התיכונים המצטיינים בישראל והמצטיין בחיפה. אחוז בוגרי בית הספר הזכאים לתעודת בגרות מתקרב למאה וממוצע ציוני רבים מהם בבגרות הוא 96 ויותר.
היסטוריה
בשנת 2001 עבר לזרם החינוך המדעי טכנולוגי במשרד החינוך.
תקציב בית הספר ממומן מתשלומי ההורים, מתמיכה של מועצת הקהילה האורתודוקסית ובחלקו על ידי משרד החינוך. בספטמבר 2015 החליט שר החינוך נפתלי בנט לקצץ בכ-50% את התקציב שנותן משרד החינוך לבתי הספר הכנסייתיים בישראל, כולל "התיכון האורתודוקסי הערבי". בנוסף הטיל הגבלות על אחוז מימון ההורים, והגבלות על תקצוב השתלמויות המורים.
תוכנית הלימודים
בית הספר מיועד לתלמידים מצטיינים והוא עורך מבחני קבלה הכוללים בחינות בעברית, ערבית, אנגלית ומתמטיקה. רק כשליש מהנבחנים עוברים את בחינות הקבלה.
כל תלמידי בית הספר לומדים אחד מהמקצועות המדעיים (ביולוגיה, פיזיקה או כימיה) ברמה של 5 יחידות לימוד, ומקצוע טכנולוגי ברמה של 10 יחידות לימוד (מדעי המחשב, אלקטרוניקה, ביוטכנולוגיה או תקשורת). בנוסף כל תלמיד נדרש ללמוד לחמש יחידות בגרות בעברית, מתמטיקה (3–5 יחידות לימוד), ערבית (3–5 יחידות לימוד), אנגלית (4–5 יחידות לימוד), היסטוריה 2 יחידות, אזרחות 2 יחידות, השכלה כללית, מורשת וחינוך גופני.
סטראדה ביאנקה
סטראדֶה ביאנקֶה (באיטלקית: Strade Bianche; בעברית: "דרכים לבנות") הוא מרוץ אופניים חד-יומי שנערך בחודש מרץ. המרוץ מוזנק ומסתיים בסיינה ומשמש כחלק מקלאסיקות האביב. המנצח הראשון במרוץ היה אלכסנדר קולובנב הרוסי. שיאן הניצחונות במרוץ הוא פביאן קנצ'לארה השווייצרי שניצח שלוש פעמים במרוץ.
המרוץ מאורגן על ידי חברת RCS. אף על פי שהמרוץ נחשב למרוץ חדש שנוסד "רק" בשנת 2007, בעוד לשאר קלאסיקות האביב יש ותק של עשרות שנים, הוא זכה במהירות להתעניינות ופופולריות ומשמש כאחד המרוצים החד יומיים החשובים והיוקרתיים באיטליה. והוא אחד מסבב מרוצי הוורלד טור, הסבב הבכיר ביותר למרוצי כביש. ונבחר להיות כאחד מהמרוצים החד-יומיים הספורים הנכללים בסבב הוורלד טור. משנת 2015, נערך גם מרוץ נשים.
המאפיין הבולט במסלול המרוץ, שגם הקנה למרוץ את שמו, הוא מקטעים של דרכי עפר מהודקות שצבען בהיר (כצבע אדמת החרסית המקומית) המשובצים במסלול של כביש האספלט. במקרה שיורד גשם לפני או בזמן המרוץ, מקטעים אלו הופכים בוציים ותנאי המרוץ נעשים קשים עוד יותר.
מונטה פאשי ארויקה
ב-1997 התקיים לראשונה מסע האופניים (במתכונת "גראן פונדו") "ל'ארויקה", שיועד לרוכבים חובבנים על אופני וינטג' בלבד. המסע החל והסתיים בעיירה גאיולה שמצפון לסיינה. מטרת המארגנים הייתה לנסות להחיות את תנאי המרוצים שהיו נהוגים בעבר, על אופניים כבדים וישנים, בדרכי עפר ובכבישים ישנים שחלקם לא היו סלולים היטב. מסע האופניים צבר פופולריות ואף הועתק במשך השנים למקומות נוספים בעולם. ל'ארויקה קיים גם כיום ומשתתפים בו כ-7,500 רוכבים.
ב-2008, הועבר המרוץ למחצית הראשונה של מרץ, קרוב יותר לקלאסיקות האביב וניצח בו פביאן קנצ'לארה. ב-2009 נוספו למרוץ כ-10 קילומטר, לאורך כולל של 190 קילומטר. עד 2011 כלל שם המרוץ את שם הבנק מונטה פאשי, וב-2012, לאחר שהבנק הפסיק את החסות המסחרית, הפך רשמית ל"סטראדה ביאנקה".
יהדות ארמניה
יהדות ארמניה היא אחת מהקהילות היהודיות באזור הקווקז השוכנת באזור ארמניה של היום. ישנן עדויות לישיבת יהודים באזור ארמניה כבר מהמאה ה-1 לפנה"ס, וההערכות הן כי הגעתם התרחשה בגלות בבל או אף לפני עם חורבן בית ראשון, כאשר ארמניה הייתה חלק מהאימפריה הפרסית.
היסטוריה
על פי הכרוניקה של מובסס חורנאצי, "תולדות הארמנים", הוענקה למלך ארמניה במתנה יהודי מגולי נבוכדנצאר בשם שמבת (או שבת, שבט או שמת), שהיה מצאצאי בית דוד. היהודי מצא חן בעיני המלך והוא העניק לו כיבודים וקרקעות. בשנת 189 לפנה"ס עלה ארטאשס הראשון לשלטון בארמניה והכתיר את עצמו למלך ארמניה הגדולה, והיה הראשון לשושלת שנקראה של שמו, שושלת ארטאשס . על פי הכרוניקה, העניק ארטאשס כבוד רב ליהודי שאמבאי, שהיה מצאצאיו של שמבט, והסב את שמו לבאגראט, אולם יורשיו של ארטאשס הענישו את בניו של שאמבאי-באגראט כאשר סירבו לעבוד את אלילי הממלכה כשיהודים אחרים הסכימו שלא למול את ילדיהם, להשתתף בציד, להילחם בשבת ודברים נוספים המנוגדים לאמונתם היהודית.
הכרוניקה על פי חוראנצי מספרת עוד כי בימי טיגראנס הגדול נמשך הלחץ על היהודים שהמשיכו כפי הנראה לשמור על חלק מן המצוות. טיגראנס עמד על כך שצאצאי שאמבאי-באגראט יקריבו קורבנות לאלילי הארמנים ומשלא עשו זאת נענשו בחומרה (אחד מבני המשפחה סולק מתפקידיו בצבא ואחר נענש בעונשי גוף). בתקופת שלטונו איים טיגראנס על ממלכת החשמונאים, ובתקופת שלטונה של שלומציון המלכה (76–67 לפנה"ס) צר טיגראנס על עכו. פלישת הלגיונות הרומיים לתחומי ממלכת ארמניה קטעה את מסעו של טיגראנס לארץ ישראל והוא שב לארמניה. עם שובו הביא עמו טיגראנס שבויים יהודיים רבים. אם כך, בהתבסס על תיאוריו של חורנאצי, היו כפי הנראה שני גלי מהגרים של יהודים לארמניה: הראשון בעקבות חורבן בית ראשון והשני בתקופת מסעות טיגראנס לארץ ישראל.
במאה ה-4 הובסה ארמניה על ידי הצבא הפרסי ורוב היהודים בה נלקחו בשבי או הוגלו ויושבו באיראן. קבוצות יהודיות קטנות ומבודדות נותרו בארמניה עד למאות ה-13 וה-14. הזוֹקים (Zok), הנחשבים כצאצאי היהודים ה"טיגראנים", הם תת-קבוצה אתנית ארמנית עתיקה שדיברו בשפה שונה מהארמנית ההודו-אירופית. הם נוצרים בדתם ומזהים עצמם אתנית כארמנים, בעוד שהארמנים האחרים מזהים אותם כצאצאי היהודים שהוגלו על ידי טיגראנס. הזוקים מתגוררים בעיקר באזור נחיצ'יבאן ובירתם נקראה אקולי (Akuli) או אגוליק (Agulik) או אגוליס. קבוצות נוספות התגוררו יושבות באזור קאפאן (Կապան) במחוז סיוניק של נגורנו קרבאך ובמחוזות ואיוץ דזור, סוואן, מחוז גות' וצפון ארמניה. אף על פי שהמסקנה כי הזוקים הם היהודים ה"טיגראנים" נבעה מניתוח לשון דיבורם אין עדויות היסטוריוגרפיות המאששות את המסקנה. הזוקים נזכרים בעיקר כמי שביססו את התרבות הארמנית בטביליסי. אראם חאצ'טוריאן נחשב לאחד מצאצאי הזוקים.
בשנת 1103 כבשו הסלג'וקים את העיר קפאן והחריבו את הרובע היהודי ששכן מחוץ לה. בסוף שנות ה-90 נתגלה בית קברות יהודי מימי הביניים בכפר ארגיס שבדרום ארמניה, התאריך הקדום ביותר שהיה על מצבה הוא משנת 1266, והתאריך המאוחר ביותר הוא 1346. כלומר, מדובר בקהילה יהודית שהתגוררה בארגיס כשמונים שנה. ההתיישבות היהודית קשורה ככל הנראה למצב שהתהווה באזור לאחר פלישת המונגולים לארמניה ב-1236. שליטי אזור סיווניק שבו מצויה העיר ארגיס, העדיפו להיכנע לידי הכובש המונגולי, ומחוזם זכה למעמד מועדף בהשוואה לשאר מחוזות ארמניה. בתוך כך כנראה הגיעו לאזור גם יהודים, שמוצאם לפי כינויים אחדים במצבות מאיראן, והתיישבו בעיר ארגיס.
במאה ה-19, לאחר סיפוחה של ארמניה לאימפריה הרוסית בהתאם להסכם טורקמנצ'אי (1828), התיישבו בארמניה יהודים גאורגיים ויהודים אשכנזים מרחבי האימפריה הרוסית. כמו כן ייושבו בארמניה קבוצה של סובוטניקים, איכרים רוסים שהתגיירו והוגלו ליישובי הספר של האימפריה.
בשנת 1970 מנתה אוכלוסיית יהדות ארמניה 1048 איש ועד לסוף שנות ה-80 (כולל הסובוטניקים) כ־3,000 איש. בשנות ה-90 היגרו רוב יהדות ארמניה (כ-1,800 איש). נכון לשנת 2008 מתגוררים בארמניה כ-700 יהודים ומספרם הולך ופוחת ב-90–100 איש בשנה.
עיקר היהודים בארמניה מרוכזים בבירה ירוואן. לקהילה יש אנסמבל ילדים בשם "קשת", בית ספר של יום ראשון ואולפן. הקהילה מפרסמת עיתון בשם "מגן-דוד" בסיוע הקונגרס היהודי העולמי. בשנת 2004 הושק אתר אינטרנט לקהילה.
בית הכנסת היחיד בארמניה נמצא בירוואן והרב של בית הכנסת, מאיר בורנשטיין, הוא גם הרב הראשי של ארמניה. מבנה בית הכנסת ממוקם בבית פרטי שנרכש בשנת 1995. באותו מבנה ממוקם גם בית הספר של יום ראשון שנקרא "תורה-אור".
ביאטריס טינסלי
ביאטריס מיוריאל היל טינסלי (באנגלית, Beatrice Muriel Hill Tinsley, 27 בינואר 1941 - 23 במרץ 1981) הייתה אסטרונומית וקוסמולוגית ניו זילנדית-בריטית-אמריקנית. מחקרה תרם משמעותית להבנת התפתחות הגלקסיות ולחקר המפץ הגדול.
ביוגרפיה
טינסלי נולדה בצ'סטר אנגליה, האמצעית מבין שלוש אחיות. לאחר מלחמת העולם השנייה עברה משפחתה לניו זילנד. בתחילה גרו בקרייסטצ'רץ' ולאחר מכן בניו פלימות'. היא למדה באוניברסיטה של קנטרברי בניו זילנד תואר ראשון ושני במדעים, וסיימה ב-1961 עם הצטיינות בפיזיקה.
במהלך לימודיה בקרייסטצ'רץ' היא נישאה לבן כיתתה הפיזיקאי והאסטרונום, בריאן טינסלי, אולם נישואיה לעובד האוניברסיטה מנעו ממנה להמשיך לעבוד באוניברסיטה.
ב-1963 עברה המשפחה לדאלאס, שבטקסס בארצות הברית, אולם ביאטריס לא הצליחה למצוא עבודה בתחומה אלא רק באוסטין, המרוחקת כ-320 ק"מ משם. ב-1966 סיימה את הדוקטורט באוניברסיטת טקסס באוסטין, בנושא התפתחות הגלקסיות והמשמעויות לקוסמולוגיה ( Evolution of Galaxies and its Significance for Cosmology).
במהלך השנים, שאפה ביאטריס לאזן בין חיי המשפחה וחייה המקצועיים. היא אימצה שני ילדים בכוונה להמשיך את עבודת המחקר בזמן שהם ישנים. אולם לבסוף החליטה להתגרש ולעזוב את המשפחה ב-1974 כדי לקבל משרת פרופסור משנה באוניברסיטת ייל.
ב-1978 הפכה לאישה הראשונה המקבלת מינוי לפרופסורית לאסטרונומיה באוניברסיטה. במהלך עבודתה בייל פרסמה כ-100 מחקרים בתחום האסטרונומיה.
ב-1981 נפטרה ממחלת הסרטן.
מחקרה
עבודת הדוקטורט שלה, אשר הסבירה איך התפתחות הגלקסיות משפיעה על תאוריות התפתחות היקום וגודלו, הביאה לשינויים משמעותיים בהבנה של היווצרות גלקסיות. בעבודתה היא הראתה איך המרכיבים הכימיים בתוך הגלקסיות, מסת הגלקסיות וקצב היווצרות הכוכבים לא נלקחו בעבר בחשבון בחישוב התרחבות היקום. טינסלי גם חקרה אודות מודלים הבודקים אם היקום הוא סגור או פתוח (כלומר האם היקום ימשיך להתרחב לעד או יתכווץ בחזרה). המודלים שפיתחה הביאו להערכה ראשונית על מבנה היקום מיד לאחר המפץ הגדול.
ויליאם הודג'ס
ביוגרפיה
הודג'ס נולד ב -28 באוקטובר 1744 בלונדון. הוא למד אצל ויליאם שיפלי, ואחר כך בסדנא של ריצ'רד וילסון, שם פגש את תומאס ג'ונס (צייר). במהלך הקריירה המוקדמת שלו, הוא התפרנס מציור תפאורות לתיאטרון.
בין 1772 ל־1775 ליווה הודג'ס את ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט כאמן המשלחת. רבים מרישומי וציוריו עוצבו כחריטות במהדורה המקורית של זכרונות של קוק מההפלגה.
מרבית ציורי השמן הנופיים שעשה בקנה מידה גדול ממסעותיו הושלמו לאחר שובו ללונדון. הוא קיבל משכורת מהאדמירליות לצורך השלמתם. בציורים אלה השתמש באפקטים של אור וצל חזקים יותר מהמקובל במסורת הנוף האירופית. מבקרי אמנות כתבו כי השימוש בניגודי אור וצבע חזקים, העניק לציוריו מראה מחוספס ולא גמור. הודג'ס גם ייצר רישומי פורטרטים רבים של תושבי האוקיינוס השקט וסצינות מההפלגה בה השתתפו חברי המשלחת.
בשנת 1778, בחסותו של וורן הייסטינגס, נסע הודג'ס להודו, והיה מראשוני ציירי הנוף המקצועיים הבריטיים שביקרו במדינה זו. הוא נשאר שם שש שנים, שהה בלקנאו אצל קלוד מרטין בשנת 1783. מאוחר יותר הודג'ס טייל ברחבי אירופה, כולל ביקור בסנט פטרסבורג ברוסיה בשנת 1790. בשנת 1793 פרסם הודג'ס ספר מאויר על מסעותיו בהודו.
בדצמבר 1794 הודג'ס פתח תערוכה של עשרים וחמש מיצירותיו בגלריה בלונדון, שכללה שני ציורים גדולים שנקראו "אפקטים של שלום ואפקטים של מלחמה". בסוף ינואר, 1795, כאשר בריטניה הייתה במצב מלחמה נגד צרפת המהפכנית, ביקר התערוכה הנסיך פרדריק, בנו השני של המלך ג'ורג 'השלישי. הדוכס נפגע מציוריו של הודג'ס והורה על סגירת התערוכה. האמירה המלכותית הזו סיימה למעשה את הקריירה של הודג'ס כצייר. רבות מיצירותיו נמכרו במכירה פומבית בסכום קטן.
הודג'ס פרש לדבון והסתבך בנושאים כספיים. ב-6 במרץ 1797 הוא נפטר, ייתכן והתאבד. על שמו נקרא פסגת הר - הודג'ס קנול באנטארקטיקה.
חיים אישיים
ב־11 במאי 1776 התחתן הודג'ס עם מרתה באודן נסביט, בתם של ויליאם וג'יין נסביט, בלונדון. הזוג התיישב בפימליקו. הם ערכו סיור בוויילס ובמידלנדס. מרתה נפטרה תוך שנה, אולי במהלך הלידה. לאחר שסיים את עבודתו למען האדמירלות, ועם מות אשתו, היה הודג'ס חופשי לנסוע.
הודג'ס עזב את הודו בנובמבר 1783, והגיע לבריטניה ביוני 1784. כביכול, חזר הודג'ס כאדם עשיר, והתיישב במייפייר, שם בנה לעצמו סטודיו. הוא הביא איתו בן, ג'יימס.
הודג'ס החל להכין אוסף, "תמונות נבחרות מהודו בשנים 1780–1783", שכלל סדרה של ארבעים ושמונה תמונות שצוירו בהתאם לשרטוטים שהכין בהודו. ב־16 באוקטובר 1784, התחתן הודג'ס עם אשתו השנייה לידיה רייט. גם היא נפטרה לאחר חודשים ספורים של נישואים, אולי מאלכוהוליזם.
בדצמבר 1785 התחתן הודג'ס בפעם השלישית. היה זה לאן מרי קאר, פסנתרנית מוכשרת, והבוגרת מבין חמשת ילדיהם של בנימין ואליזבת קאר. הוריה כבר נפטרו כשהתחתנה עם הודג'ס. באותה עת בערך הודג'ס הוגדר כאפוטרופוס של אחיה של אן מרי, ג'ון, שהפך לסופר מפורסם. נולדו להם שתי בנות ושלושה בנים. הודג'ס נבחר כחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1789 והמשיך להציג שם עד 1794. לאחר שחווה קשיים כלכליים, ערך בשנת 1792 מסע לא מוצלח לחפש חסות ברוסיה. עם שובו, בפברואר 1793, פרסם הודג'ס את זכרונות מסעו להודו.
בדצמבר 1794 קיים הודג'ס תערוכה פרטית של 25 מתמונותיו בלונדון, אך אף תמונה לא נמכרה, מה שאילץ את הודג'ס לסגור אותה לאחר חודש.
המלחמה המתמשכת עם צרפת השפיעה קשה על דארטמות', והבנק נפגע. ביום 13 בספטמבר 1798 התפרסמה הודעה רשמית על פשיטת הרגל האישית של אחד השותפים. עם זאת, נראה כי ג'ון סיל יצא בשלום מפרשה זו כיוון שהוא וגם צאצאיו נותרו בעלי השפעה רבה באזור לאורך כל המאה ה-19.
הודג'ס נפטר ב־6 במרץ 1797. לפני מותו הוא היה בלחץ שנגרם בגלל מצבו הכלכלי וקריסתו הממשמשת ובאה של הבנק. הודג'ס הותיר את אשתו וילדיו במצב קשה.
לוקאש פביאנסקי
לוקאש פביאנסקי (בפולנית: Łukasz Marek Fabiański; נולד ב-18 באפריל 1985 בקוסטצ'ין נאד אודרון) הוא שוער כדורגל פולני, המשחק בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.