cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התזמורת הסימפונית של וינה
היסטוריה
על אף ירידה בהאזנה לקונצרטים לאחר הופעת הרדיו בשנות ה-20 של המאה ה-20, התזמורת החזיקה מעמד עד סיפוח אוסטריה בשנת 1938, שהביא להתמזגותה עם תזמורות גרמניות, כחלק מן התרבות הגרמנית. בתור שכזו, שימשה למטרות תעמולה עד שצימצומים בשורותיה, כתוצאה מגיוס לעבודה במפעלי תחמושת, הביאו לסגירתה ב-1 בספטמבר 1944.
הקונצרט הראשון של התזמורת אחרי המלחמה התקיים ב-16 בספטמבר 1945, ונוגנה בו הסימפוניה השלישית של גוסטב מאהלר. בהנהלתו של יוזף קריפס, נבנה מחדש, תוך זמן קצר, רפרטואר מודרני לאחר עשר שנים של בידוד והתזמורת יצאה בפעם הראשונה לפסטיבל ברגנץ בקיץ 1946.
שנת 1946 ציינה את ראשית כהונתו של מאסטרו הרברט פון קאראיין, שאף כי לא היה מנצח ראשי, עבד עם התזמורת הווינאית בסדרת הקונצרטים שנקראו על שמו ויצא עמה לסיורים רחבי-היקף באירופה ובאמריקה הצפונית.
בתקופת ניהולו של זאוואליש יצאה התזמורת לסיור בארצות הברית בשנת 1964 ולסיור משולב בארצות הברית וביפן. בשנת 1967 בתקופתו גם נפתח מחדש התיאטרון של וינה, בשנת 1962.
המנצח הראשי המיועד של התזמורת מעונת 2024/25 הוא המנצח הצ'כי פטר פופלקה.
1941 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1941.
נקע (הנדסה)
נקע (אנגלית: Dislocation), בהקשר הנדסת חומרים, הוא סוג של פגם במבנה הגבישי של חומר. קיום הנקעים מהווה פתרון לבעיות שלא ניתן להן מענה על ידי המבנה הגבישי המושלם בחומר. כך למשל, מוסבר תהליך הדפורמציה הפלסטית בעזרת תנועת נקעים בתוך החומר, וכן הולכה חשמלית. תכונות אלה תלויות גם בצפיפות הנקעים בגביש הנעה בין. השפעת הנקעים על אלסטיות החומר פותחה בשנת 1905 על ידי ויטו וולטרה, ותנועת הנקעים בסדר גודל האטומי הוסברה על ידי סר ג'פרי טיילור בשנת 1934.
כישלון המבנה הגבישי המושלם
המבנה הגבישי מתאר היטב את מבנה החומר, אולם תופעות אמפיריות שונות אינן עולות בקנה אחד עם התוצאות החזויות בעזרת המודל המושלם.
אלסטיות
על פי התורה האלסטית, חומר הנתון תחת כוח משני קצותיו יעבור עיוות, אשר נתון ביחס ישר לכוח המופעל באופן הבא
כאשר A ו-L הם שטח הפאה ואורכו של החומר, F הכוח המופעל ו-Y מודול יאנג. בעזרת נוסחה זו ניתן להסיק על הכוח הדרוש לעיוות מסוים, אולם מדידות על חומרים הניבו ערכים קטנים מאלו התאורטיים עד כי בחלק מהחומרים השוני מגיע לסדר גודל של פי 10^4. השוואה בין מדידות נבחרות לערכן התאורטי ניתן לראות בטבלה 1. במציאות, הכוח שיש להפעיל כדי לצור עיוות בחומר קטן משמעותית מהכוח התאורטי - עובדה זו ניתנת להסבר על ידי קיומם של נקעים, המאפשרים עיוות של החומר על ידי תנועתם.
אי סדר גבישי בשני ממדים
מכאן שהאנרגיה הפוטנציאלית של גביש דו־ממדי היא
C הוא קבוע בעל ממדים של אנרגיה ליחידת שטח.
על ידי התמרת פורייה של השדה הווקטורי u(\vec{r}), האנרגיה הפוטנציאלית תינתן כך
במעבר האחרון נעשה שימוש בהתמרת פורייה של פונקציית דלתא, כאשר V הנפח הדו־ממדי של המערכת.
בעזרת האנרגיה הפוטנציאלית ניתן לחשב את השונות בסטיית המיקום, כלומר השונות של השדה הווקטורי :
המיצוע התרמי יתבצע בסכימה על כל ערכי k עם התפלגות בולצמן, והאנרגיה הפוטנציאלית שחושבה מעלה.
בעזרת ביטוי זה נוכל לחשב את השונות
במעבר האחרון נעשה שימוש בפונקציית צפיפות המצבים במרחב התנע עבור גוף דו־ממדי.
השדה הווקטורי מתאר תנודות הגדולות ממרחק כלשהו D אשר גדול מהמרחק הבין-אטומי. לכן מתקיים התנאי  עבור.
האינטגרל מתבדר עבור k קטן, בתחום בו התורה האלסטית אמורה לשרת היטב. המשמעות היא שהסדר הגבישי אינו יכול להתקיים על פני סקאלות אורך גדולות.
כתוצאה מכך רק לאזורים קטנים בחומרסדר גבישי והם נפרדים זה מזה. ההפרדה תתקיים על ידי נקעים שיפרו את הסדר הגבישי.
המבנה הגאומטרי של נקעים
כדי להבין את הגאומטריה של נקע, נשתמש במודל התלת-ממדי של המבנה המסודר של גביש, כאשר האטומים מיוצגים בעזרת כדורים. עבור נקע המצוי בסריג הגבישי, מוגדר ווקטור בורגרס - \vec{b} - המייצג את הנקע, ומציין את כיוון וגודל התקדמותו בחומר. בנוסף, מוגדר ווקטור קו הנקע \vec{t}, המקביל לציר הנקע ומפריד בין האזור של הגביש בו הסריג מושלם לבין האזור המושפע על ידי הנקע. על מנת למצוא את ווקטור בורגרס, יש להתבסס על כלל יד ימין כאשר ווקטור קו הנקע משמש כציר, ולסגור סביבו לולאה בעלת מספר קבוע של אתרי סריג בכל אחת מצלעותיה (איור 3). על הלולאה להשתרע רחוק מספיק מווקטור קו הנקע כך שהאטומים אותם היא מחברת נתונים בדפוס הסריג המושלם. עבור סריג אידיאלי ללא נקעים, נקודות ההתחלה והסיום של הלולאה יהיו באותו אתר סריג. אך אם הלולאה מקיפה נקע, יהיה הפרש בין נקודות ההתחלה והסיום של הלולאה. הפרש זה וכיוונו מהווים את ווקטור בורגרס.
בתוך כך מבדילים בין שני סוגים עיקריים של נקעים, אשר מהווים בסיס שלם וכל פגם מורכב מסוג יחיד או שניהם.
נקע קצה
נקע קצה (באנגלית Edge dislocation) ניתן לתיאור על ידי הוספת חצי מישור עודף של אטומים לתוך מבנה הגביש, כאשר הוא גורם לעיוות מקומי של המישורים האטומיים מסביבו (איור 1). מכיוון שבאזור הנקע יש עודף מישורי גביש, מתקיים לחץ רב באזור זה. במקרה של הפעלת לחץ חיצוני, המישור העודף יתקדם דרך מישורי הגביש, כאשר הוא יוצר ומנתק קשרים עם מישורים אלה, עד שיגיע לגבול החיצוני של החומר. עבור נקע קצה וקטור בורגרס מאונך לוקטור קו הנקע כפי שמוצג באיורים 1 ו-3.
תנועת נקעים בחומר
כאמור, התורה האלסטית של החומר והכוח הדרוש לעיוותו מתוקנים על ידי קיומם של נקעים. בעוד שתאורטית דרוש כוח רב כדי לעוות חומר בעל מבנה גבישי מושלם, בפועל דרוש כוח קטן יותר כדי לעוות את החומר - הכוח הדרוש להזזת הנקעים.
כדי למצוא כוח זה, נניח מודל של סריג חד־ממדי - שרשרת של מסות זהות המחוברות בקפיצים בעלי קבוע קפיץ k והנתונות בפוטנציאל פרבולי מחזורי בעל קבוע קפיץ \Kappa (איור 4). על השרשרת מופעל כוח חיצוני f כך שהפוטנציאל הפרבולי המחזורי הוא
a הוא המרחק בין המסות בעת שיווי משקל. הכוח הפועל על המסה n הוא
כעת בהינתן נקע בחומר, אחת המסות חסרה. ללא הגבלת הכלליות ניתן להניח כי בור הפוטנציאל במיקום n=0 ריק, כך שהמסה 0 נתונה בבור -a והמסה 1 נתונה בבור a. מכאן שהכוח על מסה n הוא
בשיווי משקל הכוח השקול מתאפס כך שהפתרונות לשתי המשוואות הם
על ידי הצבת הפתרונות במשוואות הכוחות, וכן השוואת שני הפתרונות עבור המיקומים n=0,1 נקבל
כאשר הכוח החיצוני המופעל גדול מספיק, מסה 0 הנתונה בשיווי משקל במיקום -a תתגבר על בור הפוטנציאל ותנוע מעבר למיקום כך שהנקע, כלומר בור הפוטנציאל הריק, ינוע בכיוון זה גם הוא.
כוח קריטי זה יחושב על ידי הפתרון עבור n\leq0
הכוח המקסימלי הדרוש להזזת המסות ממקומן אל בור הפוטנציאל הסמוך הוא בין אם קיימים נקעים או לאו. קיום הנקעים מוביל לפונקציית ה- וכך מקטין את הכוח הדרוש לעיוות הגביש.
פיתוח זה מלמד על ההבדלים בין הכוח המדוד לבין זה התאורטי שהוצגו בסעיף 1.1.
האנרגיה הפוטנציאלית הדרושה ליצירת נקעים
האנרגיה הפוטנציאלית היא אם כך
a הוא קבוע בעל יחידת אורך שנבחר להיות אורך וקטור בורגרס של הנקע (שאורכו כקבוע הסריג) ו-μ קבוע לאמה. בשיווי משקל סטיית המיקום מקיימת את משוואת לפלס, ולכן הפתרון שיבחר הוא פונקציה אנליטית מרוכבת, בעלת אי רציפות בעת הקפה סביב מרכז הנקע. אי רציפות זו מייצגת את ווקטור בורגרס.
פתרון זה מקיים קפיצה באורך וקטור בורגרס בעת הקפה סביב הראשית כדרוש. הצבה של פתרון זה בביטוי לאנרגיה הפוטנציאלית תניב
האינטגרל מתבצע בין סביבת הנקע - מרחק וקטור בורגרס מהראשית - ובין גבול הגביש R. האיבר w מייצג את אנרגיית מרכז הנקע אשר לא ניתנת לחישוב באינטגרל מפאת התבדרות בראשית.
זו, אם כך, האנרגיה הדרושה לשם יצירת נקע בורג יחיד. בהינתן שני נקעים הממוקמים במרחק x_0 זה מזה ובעלי ווקטורי בורגרס זהים בגודלם אך הפוכים בכיוונם הפתרון עבור סטיית המיקום יינתן כך
והאנרגיה המתקבלת, על פי חישוב זהה לזה שנעשה עבור נקע יחיד:
מתן אנרגיה, כמו הפעלת כוח או אנרגיית חום, מביא ליצירת נקעים בגביש בהתאם לביטויים הנ"ל.
טמפרטורה קריטית ליצירת נקעים
ניתן לראות כי האנרגיה של נקע יחיד מתבדרת עבור גביש גדול מאוד, אך יחד עם זאת קיומם של נקעים מתאפשר מתוך שיקולי אנטרופיה והאנרגיה החופשית של המערכת.
בהנחה כי בריבוע באורך צלע R וקבוע סריג a יש אתרים למיקום מרכז הנקע, האנטרופיה היא
הצבה של האנטרופיה והאנרגיה של נקע יחיד בביטוי לאנרגיה החופשית של המערכת תניב
בטמפרטורה הגבוהה מטמפרטורה זו ייווצר נקע, והסדר הגבישי יופר כצפוי. על כן כשחומר נחשף לטמפרטורה גבוהה ייווצרו בו נקעים רבים שיובילו לעיוות וכך גם למעבר פאזה.
לוס אנג'לס
לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles, תרגום מילולי מספרדית: "המלאכים" ), ובראשי התיבות המוכרים אל-איי (.L.A), היא עיר במדינת קליפורניה. על פי מספר תושביה היא העיר הגדולה ביותר במערב ארצות הברית והשנייה בגודלה בארצות הברית כולה (אחרי ניו יורק). העיר ממוקמת על חופה המערבי של ארצות הברית, במחוז לוס אנג'לס, שבדרום קליפורניה. אוכלוסייתה, המגוונת מבחינה אתנית, מונה נכון לשנת 2020 3,898,747 איש, ובשטחה המטרופוליני מתגוררים כ-18.7 מיליון איש.
לוס אנג'לס היא מרכז בינלאומי לעסקים, מסחר, בידור, תרבות, תקשורת, אופנה, מדע, טכנולוגיה וחינוך. העיר היא ביתם של מוסדות מרכזיים בתחומים מגוונים, והיא אחד ממרכזי הכלכלה החשובים ביותר בארצות הברית. העיר דורגה השלישית בעושרה, אחרי ניו יורק וטוקיו, והחמישית בכוחה והשפעתה בעולם. העיר מכונה "בירת הבידור של העולם", היות שהוליווד נמצאת בתחומה – היא הובילה את העולם ליצירת סרטי הקולנוע, הפקת הטלוויזיה, משחקי הווידאו והמוזיקה המוקלטת. חשיבות עסקי הבידור בעיר הפך אותה לביתם של סלבריטאים רבים. העיר אירחה את האולימפיאדות בשנים 1932 ו-1984, ותארח את המשחקים האולימפיים בשנת 2028 - מה שהופך אותה לעיר השלישית שמארחת שלוש פעמים את המשחקים האולימפיים. כמו כן אירחה בעבר מספר משחקים נוספים, כגון גמר מונדיאל 1994. בנוסף, העיר היא ביתם של מוסדות חינוך מפורסמים כמו אוניברסיטת דרום קליפורניה ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
החל מאוקטובר 2019 יותר מ-300 בתי עסק קיבלו אישור למכירת קנאביס, הכי הרבה בכל ארצות הברית.
לוס אנג'לס הוקמה ב-4 בספטמבר 1781, בידי המושל הספרדי פליפה דה נווה. היא הפכה לחלק ממקסיקו ב-1821 לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו. ב-1848, לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, לוס אנג'לס, עם שאר מדינת קליפורניה נרכשו על ידי ארצות הברית במסגרת הסכם גואדלופה אידלגו. לוס אנג'לס הוכרזה כעיר ב-4 באפריל 1850, חמישה חודשים לפני שהוכרזה קליפורניה כמדינה בארצות הברית. לוס אנג'לס נהנית מאקלים ים-תיכוני, עם 35 ימי גשם בשנה בממוצע.
מבנה העיר
לוס אנג'לס הוא גם שמו של המחוז הכולל את שטחה של העיר, אף על פי שאין זהות בין שטחה של העיר לשטחו של המחוז (ראו מפה משמאל).
העיר לוס אנג'לס של היום מורכבת מאוסף של כ-80 עיירות וקהילות במחוז, שנסתפחו תחת רשות מוניציפלית משותפת. העובדה שחלק מעיירות הסביבה סירבו להסתפח אדמיניסטרטיבית לעיר (כמו בוורלי הילס ומערב הוליווד), בעוד עיירות מרוחקות יותר כן נסתפחו, יצרה מצב בו מובלעות מסוימות בתחומה הן רשויות עצמאיות. זאת, בתוספת עירוב המושגים בין מחוז לוס אנג'לס, לעיר לוס אנג'לס, ולמטרופולין לוס אנג'לס (הכולל חלקים ממחוזות סמוכים). לרוב, מחולקת העיר בחלוקה המנהלתית הבאה: דאונטאון לוס אנג'לס, מזרח וצפון מזרח לוס אנג'לס, דרום לוס אנג'לס, אזור הנמל, הוליווד המורחבת, ווילשייר, מערב לוס אנג'לס ועמקי סאן פרננדו וקרסנטה.
היסטוריה
אזור החוף בו ממוקמת העיר לוס אנג'לס יושב לפני אלפי שנים על ידי השבטים האינדיאנים טונגבה וצ'ומאש. המגע האירופאי הראשון עם האזור היה בשנת 1542, כאשר משלחת מטעם מלכות המשנה של ספרד החדשה בראשותו של חואן רודריגס קברייו נשלחה לחקור את האזור. קברייו היה מגלה ארצות פורטוגזי שהכריז על דרום קליפורניה כחלק מהאימפריה הספרדית. על אף ההכרזה, הוא המשיך במסעותיו במעלה החוף ולא הקים התיישבות במקום. הקשר האירופאי הבא עם האזור היה כ-227 שנים מאוחר יותר, ב-2 באוגוסט 1769, כאשר החוקרים גספר דה פורטולה ופרננדו די ריוורה אי מונקדה הגיעו בראש משלחת לאזור כדי למצוא אתר מתאים להקמתה של התיישבות, מזכיר המשלחת היה המיסיונר הפרנציסקני חואן קרספי  שנתן לעיר את שמה.
ב-1771, הנזיר הפרנציסקני חוניפרו סרה הקים את מיסיון סאן גבריאל במה שנקרא כיום עמק סן גבריאל, מזרחית ללוס אנג'לס. ב-1777, המליץ המושל החדש של קליפורניה, פליפה דה נווה למלך ספרד החדשה להקים קבילדו באתר בו ביקר חואן קרספי 8 שנים קודם לכן. העיירה הוקמה ב-4 בספטמבר 1781 על ידי קבוצה של כ-44 מתיישבים. על פי המסורת, הקבוצה לוותה על ידי 4 חיילים ספרדים, 2 כמרים והמושל דה נווה. העיר נקראה תחילה El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles de la Porciuncula - "העיר של גבירתנו, מלכת המלאכים, על חלקת האדמה הקטנה" (כאשר ב"גבירתנו" הכוונה היא למרים, אם ישו). העיר נותרה עיירת חווה קטנה, ועד שנת 1820 אוכלוסייתה מנתה כ-650 תושבים. הקבילדו, מוסדות ובתי העיר הישנים ממוקמים ברובע ההיסטורי של העיר.
ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד ב-1821, והעיירה עברה לבעלות המדינה החדשה – מקסיקו. במהלך תקופת השלטון המקסיקני, הפך המושל פיו פיקו את לוס אנג'לס לבירת מחוז אלטה קליפורניה. בשנת 1846 נפתחה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, במהלכה נכבש שטחה של מדינת קליפורניה על ידי כוחות צבא ארצות הברית. המלחמה הסתיימה בשנת 1848.
סלילתה של מסילת הברזל הדרום-פאסיפית ב-1876 וגילוי נפט בסביבות העיר בשנת 1890 עוררו את צמיחתה של לוס אנג'לס, והפכו אותה ליצרנית הנפט החשובה ביותר בארצות הברית, כשהיא מייצאת כרבע מצריכת הנפט העולמית.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה העיר בשגשוגה האדיר ותהליך הפרוור הוביל להתרחבותה של העיר עד לעמק סן פרננדו. ב-1969, הייתה העיר לאחד מאתרי יצירתו של האינטרנט, כשהשדר הראשון של ARPANET נשלח מאוניברסיטת קליפורניה לעיר מנלו פארק הסמוכה.
באוגוסט 1965 אירעו בעיר מהומות ווטס מפגינים שמחו על הבדלי המעמדות בין שחורים ולבנים בעיר, במהומות נהרגו 34 בני אדם ולמעלה מ-1000 נפצעו. ב-1984, אירחה העיר את משחקי האולימפיאדה פעם נוספת. אף על פי שהיא הוחרמה על ידי 14 המדינות הקומוניסטיות, האולימפיאדה של שנת 1984 הייתה האולימפיאדה הרווחית ביותר בהיסטוריה. בסוף שנות ה-80 העיר נפגעה, בדומה לערים גדולות אחרות בארצות הברית, מהתפשטות סם הקוקאין שהובילה לעלייה בפשיעה, מלחמת כנופיות ושחיתות משטרתית. ב-1992 פרצו בעיר מהומות חסרות תקדים על רקע גזעי. ב-1994, רעידת אדמה בעוצמה 6.4 בסולם ריכטר זעזעה את העיר וזרעה הרס בהון עתק של כ-12.5 מיליארד דולרים וכ-72 הרוגים.
גאוגרפיה
צורתה של העיר לוס אנג'לס יוצאת מגדר הרגיל, ועל פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שטחה הכולל הוא כ-1,302 קמ"ר, מתוכם כ-1,214 קמ"ר הם של אדמה וכ-88 קמ"ר הם של מים. אורכה המרבי של העיר הוא כ-71 קילומטרים ורוחבה המרבי הוא כ-47 קילומטרים. היקפה הכולל של העיר הוא כ-550 קילומטר. שטחה הוא התשיעי בגודלו בארצות-הברית.
נהר לוס אנג'לס, נהר אכזב הזורם בשטחי העיר הפך עם השנים לערוץ הניקוז שלה. תוואי הנהר יושר ודפנותיו כוסו בבטון על מנת שישמש כמונע הצפות.
גאולוגיה
לוס אנג'לס, כשאר קליפורניה, נתונה לרעידות אדמה תכופות על שום היותה שוכנת בקרבת טבעת האש. חוסר היציבות הגאולוגית באזור הוביל להעתקים רבים, שהעיקרי מביניהם הוא העתק סן אנדראס, אשר גורמים לכ-10,000 רעידות אדמה בשנה בממוצע באזור. על אף המספר, עוצמת רובן של רעידות האדמה היא חלשה ועל כן אינן מורגשות בעיר. חלקים מן העיר אף חשופים לצונאמים שעשויים להגיע מן האוקיינוס השקט.
בשל כך בלוס אנג'לס יש פחות בניינים גבוהים בשל הסיכון הגבוה לרעידות אדמה.
אקלים
לוס אנג'לס ידועה באקלים הנוח השורר בה. היא נהנית מאקלים סובטרופי-ים תיכוני. בשל גודלה של העיר וסביבתה המגוונת הטמפרטורות יכולות להשתנות באופן ניכר בין אזורים שונים, עד כ-C° 20 הפרש בין מרכז העיר לבין חוף הים. בחורף, הטמפרטורות הן בסביבות ה-C° 12. בקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא כ-C° 24, אולם לא נדירים גם ימים בהם הטמפרטורה עוברת את ה-C° 30. טמפרטורות הקיצון שנמדדו בעיר הן C° 45 (בספטמבר 2010) ו-C° 4− (בדצמבר 1944). האקלים עיצב במידה רבה את מראה העיר, והיא נהנית מימי שמש מרובים, ורק כ-35 ימי גשם בשנה. במדינת קליפורניה שוררת התופעה המטאורולוגית "עגמומיות יוני" או "אפרוריות מאי", המעניקים לימיו האחרונים של האביב ולימיו הראשונים של הקיץ שמיים מעוננים ומעורפלים, וערבים בהירים ושמשיים.
במהלך עונת סופות החורף העיר מוכה בגשמים חזקים וסופות רעמים. מרכז העיר והאזורים ההרריים הם גשומים במידת מה יותר מאשר אזור החוף. ירידת שלגים בעיר היא מחזה נדיר ביותר, על אף שהאזורים ההרריים שבגבולות העיר מושלגים כמעט בכל חורף. ירידת השלגים הגדולה ביותר בעיר הייתה בשנת 1932, עת כיסה את העיר מרבד שלג בגובה 5 סנטימטרים בעוד שהשלג האחרון התרחש בפברואר 2019 (השלג הראשון מאז 1962).
זיהום האוויר
בעקבות צורתה המיוחדת של העיר, נסיעה מרובה במכוניות, ופליטות מנמל לוס אנג'לס-לונג ביץ', העיר לוס אנג'לס סובלת מזיהום אוויר כבד בצורה של ערפיח. אגן לוס אנג'לס ועמק סאן פרננדו פגיעים להיפוך טמפרטורות, אשר נובע מפליטות האגזוזים של מכוניות, מטוסים, רכבות, ספינות ומהפליטות התעשייתיות ברחבי העיר. שלא כמו בערים אחרות המסתמכות על הגשם בניקויו של זיהום האוויר, בלוס אנג'לס ישנם רק כ-35 ימי גשם בשנה, ולכן זיהום האוויר מצטבר יום אחר יום. בעיות באיכות האוויר בלוס אנג'לס ובערים אחרות ברחבי ארצות הברית הובילו להוצאתו לפועל של חוק האוויר הנקי, אשר הגדיר תקני זיהום אוויר מחמירים. הערפיח צפוי להיעלם בשנים הקרובות עקב מספר צעדים שנקטה מדינת קליפורניה, ביניהן: הגברת התפוצה של מכוניות חשמליות או היברידיות ושכלולים בתחבורה הציבורית.
על אף שיפורים אלו באיכות האוויר ובתקני זיהום האוויר, הדוחות השנתיים של איגוד הריאות האמריקני ב-2006 וב-2007 הציב את לוס אנג'לס בראש רשימת הערים המזוהמות, אך ב-2008, היא ירדה למקום השני. בנוסף לזאת, מי התהום בעיר נמצאים בסכנה מתגברת מפני התרכובת הכימית MTBE הנשפכת מתחנות דלק ומחומצה על-כלורית המופקת מדלק טילים. הזיהום בעיר הוא עדיין בעיה משמעותית, אך ננקטים צעדים משמעותיים על מנת לשפר את מצב האוויר והמים. ב-2010 השיגה העיר את אחת ממטרותיה העיקריות, כש-20 אחוז מצריכת האנרגיה שלה הופקה מאנרגיה מתחדשת.
פלורה
אזור העיר עשיר בצמחייה מקומית, עקב הגיוון הטבעי בבתי הגידול בחלקיה השונים של העיר, וביניהן חופים, ביצות והרים. האזור הבוטני הנפוץ ביותר בעיר הוא סבך מרווה חופי, המכסה את צלעות הגבעות בחורשות טבעיות. הצמחים המקומיים הנפוצים הם: פרג קליפורני, פרג מטילייה, גרגיר חג המולד, אלוני החוף ושיפון בר ענק. רבים ממינים אנדמיים אלו – חמניית לוס אנג'לס לדוגמה – הפכו לכה נדירים עד שהוגדרו כמינים בסכנת הכחדה. על אף שהם אינם טבעיים באזור העיר, העץ הרשמי של העיר הוא עץ אלמוג החוף, והפרח הרשמי שלה הוא ציפור גן עדן. ניתן לראות בסביבות העיר את הוושינגטוניה החסונה, הוושינגטוניה פיליפרה והפיניקס הקנרי, על אף שהאחרון אינו עץ טבעי לאזור דרום קליפורניה.
כלכלה
כלכלת לוס אנג'לס מורכבת בעיקר ממסחר בינלאומי, מתעשיית הבידור (סרטי קולנוע, טלוויזיה, מוזיקה ומשחקי וידאו), מתעשיות החלל והתעופה, ומהטכנולוגיה, הנפט, האופנה והתיירות. בנוסף, לוס אנג'לס היא מרכז התעשייה והייצור הגדול ביותר במערב ארצות הברית. הנמלים הסמוכים של לוס אנג'לס ולונג ביץ', יוצרים את נמל הסחר החמישי בחשיבותו בעולם, ולנמל עיקרי ביותר בסחר בארצות האוקיינוס השקט. תעשיות משמעותיות נוספות בעיר הן תעשיית התקשורת, פיננסים, משפטים, בריאות ותחבורה. לאזור לוס אנג'לס המורחבת תוצר גולמי בסך 831 מיליארד דולר בשנה, מה שהופך אותה לאזור הכלכלי השלישי בגודלו בעולם, לאחר טוקיו וניו יורק. לוס אנג'לס דורגה כעיר עולם מדרגת אלפא.
עד לאמצע שנות ה-90, הייתה לוס אנג'לס ביתם של מוסדות בנקאיים ופיננסיים רבים ומשמעותיים במערב ארצות הברית. אך איחודם של רבים ממוסדות אלו עם מוסדות גדולים יותר גרמו להעתקתם לערים אחרות, כמו סן פרנסיסקו, סיאטל ושארלוט.
העיר היא ביתן של 7 חברות מדירוג 500 החברות הראשונות והם: קונצרן התעופה, החלל והביטחון נורת'רופ גראמן, חברת האנרגיה אוקסידנטל פטרולום, ספק הבריאות הלת' נט, פירמת ההנדסאים AECOM, יצרן הברזל Reliance Steel & Aluminum, קבוצת הנדל"ן ריצ'רד אליס, והבנאי טוטור פריני.
האזור המטרופוליטני והפרברי של העיר מאכלס את החברות הפרטיות שהעתיקו את משרדיהן מחוץ לעיר על מנת להתחמק מן המיסים הגבוהים שגובים בה, אך עדיין ליהנות מהקרבה אליה. לעומת המיסים הגבוהים שנגבים בתחומי העיר, בערי המגורים הסובבות אותה המס הוא נמוך וסמלי. אוניברסיטת דרום קליפורניה היא המעסיק הגדול ביותר מן המגזר הפרטי בעיר, והיא תורמת כ-4 מיליארד דולר לכלכלתה.
נכון לשנת 2010 ממוצע ההכנסה למשק בית בעיר עומד על כ־49,497 דולר, וכ-22% מתושבי העיר חיים מתחת לקו העוני.
תחבורה
למרות הצפיפות הגדולה של העיר, ממוצע נסיעה של אזרח למקום עבודתו נכון לשנת 2016 עומד על כ־29.2 דק', בדומה לסן פרנסיסקו וקצר יותר מאשר בערים כמו ניו יורק, אוקלנד, פילדלפיה ושיקגו.
בעיר גם נמל לוס אנג'לס שאורכו 69 ק"מ. נמל זה ביחד עם נמל לונג ביץ' החמישי העמוס ביותר בעולם והראשון בארצות הברית. בשנת 2014 שירת הנמל כ־590,000 נוסעים. בעיר עוד מספר נמלים קטנים אינם תעשייתיים.
תרבות
פעמים רבות מכונה העיר בירת הבידור של העולם וזאת משום שאחד מכל שישה תושבים בעיר עוסק בתעשיית הבידור. לוס אנג'לס היא ביתו של הוליווד, שנודע בעולם כמקום בו נולדו לראשונה סרטי הקולנוע. כעדות לעליונותה של העיר בתחום זה, מדי שנה נערך בה טקס פרסי האוסקר, שהוא טקס חלוקת פרסי הקולנוע הוותיק, המפורסם והמשמעותי ביותר בעולם. יתרה מזו, בכל שנה נערכים בעיר כ-54 פסטיבלי סרטים בינלאומיים. בנוסף, בעיר נמצא בית הספר ללימודי הקולנוע הוותיק והטוב ביותר מסוגו בארצות הברית, שהוא שלוחה של אוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס.
אמנויות הבמה משחקות תפקיד משמעותי בזהותה התרבותית של העיר. ישנם מעל ל-1,000 קבוצות מוזיקה, תיאטרון, וריקוד המופיעות ברחבי העיר. מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס הוא אחד משלושת מרכזי אומנויות הבמה הגדולים ביותר בארצות הברית. אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני, שהוא הדובדבן שבמרכז המוזיקה, הוא ביתה של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. מוזיאון פול גטי מכיל מגוון של אומנות מערבית, מימי הביניים ועד ימינו.
היותה של לוס אנג'לס העיר השנייה בגודלה בארצות הברית, אחרי ניו יורק, והיותן של שתי ערים אלו מרוחקות כל כך האחת מהשנייה, גרם להשוואות אין-סופיות בין שתי הערים; שתיהן מייצגות נאמנה היבטים רחבים של התרבות ואורח החיים האמריקאי, ועם זאת שתיהן שונות לחלוטין באופיין האחת מהשנייה.
במשחקי המחשב הידועים מסדרת "Grand Theft Auto", בהם Grand Theft Auto: San Andreas ו-Grand Theft Auto V, מבוססת העיר "לוס סנטוס" שבמשחק על לוס אנג'לס. ב-GTA: San Andreas, נמצאת לוס אנג'לס לצד שתי ערים נוספות במשחק, ועלילתו מבוססת על מהומות לוס אנג'לס משנת 1992.
תקשורת
לעיר ערוצי חדשות מרכזיים וכמו כן גם שלוש תחנות של רשת הטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית וערוצים דוברי ספרדית. בנוסף, פועלות באזור כמה תחנות שידור עצמאיות.
ספורט
לוס אנג'לס היא ביתן של קבוצות ספורט חשובות וגדולות רבות ובהן: לוס אנג'לס דודג'רס ולוס אנג'לס איינג'לס – קבוצות בייסבול מליגת ה-MLB, לוס אנג'לס קינגס – קבוצת הוקי קרח מליגת ה-NHL, לוס אנג'לס לייקרס ולוס אנג'לס קליפרס – קבוצות כדורסל מליגת ה-NBA, לוס אנג'לס ראמס ולוס אנג'לס צ'רג'רס – קבוצות פוטבול מליגת ה-NFL, לוס אנג'לס ספארקס – קבוצת כדורסל נשים מליגת ה-WNBA, ולוס אנג'לס גלאקסי ומועדון הכדורגל לוס אנג'לס – קבוצות כדורגל מליגת ה-MLS.
לוס אנג'לס אירחה פעמיים את משחקי האולימפיאדה, בפעם הראשונה ב-1932 ובפעם השנייה ב-1984. טרם משחקי האולימפיאדה ב-1932, שמו של הרחוב העשירי בעיר שונה לשדרות האולימפיאדה. בנוסף, העיר אירחה את משחקי הסופרבול הראשון והחמישי, וכמה משחקים ממונדיאל 1994, וביניהם גם את גמר הטורניר.
בעיר מספר אצטדיוני ספורט, החשובים שבהם הם אצטדיון דודג'ר, לוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום, וסטייפלס סנטר. אצטדיונים אלו הם קומפלקסים המשמשים בנוסף לתחרויות ספורט גם לקונצרטים ולטקסים כמו טקס פרסי גראמי. מרכז סטייפלס הוא אצטדיון הבית של הקליפרס, הלייקרס, הספרקס, והקינגס.
דת
הארכיבישוף הקתולי של לוס אנג'לס הוא מנהיג הארכי-דיוקסיה הגדולה ביותר בארצות הברית. ב-2002, הושלמה בנייתה של קתדרלת גבירתנו של המלאכים בצפון-מרכז העיר. בנוסף, ישנן קהילות וכנסיות קתוליות רבות ברחבי העיר. מקדש לוס אנג'לס הוא המקדש המורמוני השני בגודלו בעולם. בעת בנייתו ב-1956, הוא היה המקדש הגדול ביותר בעולם – מדשאותיו כוללות מרכז מבקרים, ספרייה ואת משרדי המיסיון המורמוני בעיר.
בשל גיוון האוכלוסייה בעיר, לתושביה דתות רבות ומגוונות גם כן. הדתות המרכזיות בעיר הן: נצרות קתולית, יהדות, נצרות פרוטסטנטית, מורמונים, אסלאם, בודהיזם, הינדואיזם, זורואסטריות, סיקיזם, הדת הבהאית, נצרות אורתודוקסית, סופיות ואחרות. מהגרים מרחבי אסיה לדוגמה, יצרו קהילות בודהיסטיות חזקות ברחבי העיר, והפכו אותה למרכז הבודהיסטי המגוון ביותר בעולם.
הקהילה היהודית
באזור העיר לוס אנג'לס נמצא ריכוז היהודים השני בגודלו בארצות הברית – כ-621,000 יהודים, אשר מחציתם מתגוררים בעמק סן פרננדו. מעל ל-200 בתי כנסת מהזרמים השונים (רפורמית, קונסרבטיבית, אורתודוקסית ורקונסטרוקטיבית) ממוקמים ברחבי העיר, אשר רובם נמצאים בעמק סן פרננדו ובמערב העיר. לב הקהילה היהודית הוא סביב שדרות פרפקס ופיקו. בעיר יוצא עיתון בעברית, הנקרא שלום ל.א.. בית הכנסת הראשון שהוקם באזור, קהילת בני ברית, הוקם על ידי הקהילה היהודית ב-1862 ונקרא היום בית כנסת שדרות ווילשיר. בנוסף, ישנו בעיר מרכז קבלה מפורסם.
בעיר ישנה קהילה יהודית גדולה של יוצאי איראן ובשל כך זכתה העיר בפי הקהילה היהודית פרסית בכינוי "טהרנג'לס".
ערים תאומות
ללוס אנג'לס 25 ערים תאומות:
סוניה אדלר
סוניה ("סופיה") אדלר (בערך ב- 1862, אודסה - 29 ביולי 1884 לונדון, נולדה כסוניה אוברלנדר ושם הבמה המוקדם שלה היה סוניה מיכלסון. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהופיעו בתיאטרון יידיש באימפריה הרוסית. מאוחר יותר היא הייתה אשתו הראשונה של השחקן יעקב אדלר. הם עברו יחד ללונדון ב- 1883 אחרי האיסור על תיאטרון יידיש ברוסיה ב- 1883.
היא הייתה יהודיה מאודסה, אוקראינה ובאה ממשפחה מכובדת שמוצאה מקורלנד (כיום לטביה). יעקב אדלר מעיר בזיכרונותיו שבזמן בו הם נפגשו היא הייתה סטודנטית באוניברסיטה של אודסה. כמוהו היא דיברה יידיש ורוסית אבל דברה גרמנית הרבה יותר טוב ממנו וכן הצטיינה בצרפתית. הוא מוסיף "שכמו כל הצעירים הטובים של התקופה היא הייתה ניהיליסטית, תלמידה מאוד רצינית ומהפכנית" ושהלהט שלה ושל משפחתה לתיאטרון וחזונם למה יכול לתיאטרון יידיש להתפתח השאיר אותו במקצוע למרות הקושי בשנים הראשונות של הקריירה שלו כשחקן".
תפקידה הראשון כשחקנית מקצועית (אודסה 1887) היה בתפקיד ראשי באופרטה הקומית השחורה של אברהם גולדפדן בריינדעלע קאָזאַק (בריינדלה הקוזקית) בלהקתו של ישראל רוזנברג, להקת תיאטרון יידיש הראשונה באימפריה הרוסית. בתחילה היא שיחקה מול יעקב ספיבקובסקי אך היא משכה בחוטים כדי שיעקב אדלר, אליו היא הייתה כבר קרובה באותו זמן, יקבל את התפקיד. בשנים שלאחר מכן היו לה עליות ומורדות וכך גם ביחסיה עם אדלר אבל הם התחתנו בפולטובה ב- 1880.
בפברואר 1883 נרצח הצאר אלכסנדר השני שהיה מאורע הרה אסון עבור יהודי רוסיה. הדבר השפיע קשות על תיאטרון יידיש וכמובן על משפחת אדלר. באותו זמן היו האדלרים בלהקתו של גולדפדן והיו אמורים לצאת למסע הופעות בסנקט פטרבורג. האבל על מותו של הצאר פירושו היה שלא יהיו הופעות בער הבירה. בנוסף לכך נטה האקלים הפוליטי בחדות נגד היהודים. להקתו של גולדפדן הופיעה לזמן מה במינסק, בוברויסק שם הם שיחקו בעיקר בפני חיילים רוסיים ואחרי כן נסעו לויטבסק שם נאלצו יעקב אדלר ורעייתו ההרה לתבוע את גולדפדן שישלם להם את שכרם. הם עזבו אותו והצטרפו לרוזנברג כשהם משחקים בתיאטרון אוהל בניז'ין. אך מצבם החמיר עוד יותר. היה פוגרום בניז'ין. הלהקה הצליחה להתחמק מפגיעה גופנית בחלקו על ידי כך ששכנעו את הפורעים שהם להקת תיאטרון צרפתי ובחלקו בכך שעשו שימוש נבון בכסף שהאדלרים זכו בו בבית המשפט מגולדפדן.
אחרי כמה חודשים של הופעות בלודז' וז'יטומיר חזרה סוניה לבית הוריה באודסה כדי ללדת את בתה רבקה (שנפטרה מאוחר יותר בלונדון בגיל 3). גם סוניה נפטרה בלונדון מזיהום שלקתה בו בזמן שילדה את בנה השני אברהם ב- 1886.
קולימטור
קולימטור (בעברית: מַקְבֵּל) הוא מכשיר אופטי המנתב או מסנן קרניים כך שינועו במקביל האחת לשנייה. מכשירים אלו מכילים על פי רוב, מראה בלתי מישורית או עדשה ומקור אור במוקדם של אלו.
ניתן להיעזר במכשיר זה כדי לכייל מכשירים אופטיים אחרים, למצוא את הציר האופטי הראשי, המוקד, או כדי לתאם בין חלקים שונים של מערכת אופטית מורכבת, כמו מיקרוסקופ.
לעיתים קרובות במוקד הקולימטור נמצאת מטרת רזולוציה ומאחוריה מקור האור, כך מכשיר אופטי המכוון לקולימטור מציג תמונה של מטרת הרזולוציה, התמונה הזו מאפשרת למצוא את ההפרדה של המכשיר הנבדק ועיוותים אופטיים הקיימים במכשיר.
שימוש נוסף למכשיר הוא ביישומים המערבים קרני גמא, קרני רנטגן, או נייטרון מהיר. יישומים אלו (למשל ברפואה) דורשים לעיתים שימוש בקרניים בכיוון מסוים והקולימטור בורר קרניים אלו מתוך האלומה.
לנצ'יה אוגוסטה
לנצ'יה אוגוסטה (באיטלקית: Lancia Augusta) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1933–1936 באיטליה ובצרפת.
דגם "לנצ'יה אוגוסטה" הוצג לראשונה בצרפת בתערוכת הרכב של פריז ב-5 באוקטובר 1932. באיטליה דגם ה"לנצ'יה אוגוסטה" הוצג בתערוכת המכוניות הבינלאומית במילאנו באפריל 1933.
קהילת אונידה
קהילת אונידה (אנגלית: Oneida Community) הייתה קהילה קומונלית דתית, שנוסדה על ידי ג'ון המפרי נויס בשנת 1848 באונידה, ניו יורק. הקהילה, שהשתייכה על הזרם הפרפקציוניסטי בנצרות, האמינה שישוע כבר חזר, מה שאיפשר להם לכונן 'את מלכות האלף של ישוע', ולהיות חופשיים מחטא ומושלמים כבר בעולם הזה, ולא רק בשמיים. קהילת האנידה נהגה אורח חיים של שיתוף ברכוש, נישואים מורכבים, איפוק מיני של גברים וביקורת הדדית. קהילות נוספות ברוחו של נויס הוקמו גם בוולינגפורד בקונטיקט, נוורק בניו ג'רזי, פוטני וקיימברידג' בורמונט.
אונידה התפרקה לבסוף בשנת 1881 ונותרה ממנה רק חברת ייצור הסכו"ם Oneida Limited שהוקמה על ידה בשלב מאוחר יחסית.
הקמה
מייסד הקהילה היה ג'ון המפרי נויס, יליד 1811 שסיים את לימודיו במכללת דארטמות אך ויתר על לימודי משפטים לטובת לימודי דת ותאולוגיה בסמינר התאולוגי באנדובר ואחרי כן בייל. במהלך לימודיו בייל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 סייע להקים בניו הייבן את אחת האגודות הראשונות בארצות הברית למאבק בעבדות. בשנתו השנייה בייל עסק בניסיונות לקבוע את מועד בואו השני של ישוע, והשתכנע כי האירוע כבר התרחש, לשיטתו בשנת 70 לספירה. לפיכך הסיק כי האנושות חיה בעידן חדש. הוא החל לעסוק יותר ויותר בנושא ההימנעות מחטא והשלמות ופיתח את תורתו הפרפקציוניסטית. התיאוריה שלו התרכזה ברעיון שרצונו העצמאי של האדם נובע מאלוהים ולכן הוא יסוד אלוהי. הדרך היחידה לשלוט על הרצון האנושי היא באמצעות הכוונה רוחנית. נויס טען כי "מערכת היחסים החדשה שלו עם אלוהים ביטלה את חובתו לציית לסטנדרטים מוסריים מסורתיים או לחוקים הנורמליים של החברה". הוא הושפע מרעיונותיו של צ'ארלס גרנדיסון פיני (Charles Grandison Finney), שגרס כנגד ההשקפה הקלוויניסטית כי כל אדם יכול להגיע לשלמות מוסרית ולשחרור מהחטא, בלי קשר למינו או לגזעו, גישה שנודעה גם כפרפקציוניזם. בעקבות רעיונותיו הדתיים סולק נויס מייל, ורישיון המטיף שלו נשלל ממנו, אך הוא המשיך במסע הטפה דתי. "נטלתי מהם את הרישיון לחטוא - אך הם הוסיפו לחטוא. הם נטלו ממני את הרישיון להטיף, אך אני מוסיף להטיף" אמר. הוא התיישב במושבת הולדתו, פוטני שבוורמונט, והחל לייסד שם את הקהילה שלו, בתחילה כבית ספר לתנ"ך ב-1836 ואחרי כן כאגודה קהילתית רשמית ב-1844, שם החל לפתח את רעיונותיו על נישואים מורכבים ואהבה חופשית. באנוכיות ראה את המקור העיקרי לכל החטאים, וברכושנות של התא המשפחתי ביטוי לכך. אהבה ללא נישואין לשיטתו, אפשרית רק במסגרת חיי עדה, בהם הקדושה קודמת לאהבה. הוא ראה את האהבה ואת יחסי המין כביטוי לחיי רוח ואמונה דתית משותפת ואת אורח החיים השיתופי כביטוי ליחסי הנוצרים הראשונים שחיו אף הם במסגרת שיתופית. את רעיונותיו אלו ביטא בעיתון 'העדות' שנכתב והודפס על ידי אנשי הקבוצה, ועורר עליה את זעמם של אנשי הדת באזור.
לאחר שב-26 באוקטובר 1847 נעצר נויס בהאשמת ניאוף, ושוחרר זמנית עד למשפטו, ולאחריו נעצרו עוד כמה מחסידיו הנאמנים, עזבה הקבוצה את וורמונט ועברה לאונידה - שם הכיר נוי כמה עמיתים בעלי אדמות שחלקו את אמונתו הפרפקציוניסטית. הם התיישבו במקום והקימו את בית המגורים הקהילתית הראשונה שלהם ב-1848. ב-1862 בנו בניין גדול יותא, אותו כינו 'האחוזה'.
הקהילה שהוקמה על ידי 87 חברים, גדלה ל-172 חברים עד פברואר 1852, ול-306 חברים עד 1878 והקימה קהילות משנה בוולינגפורד בקונטיקט, נוורק בניו ג'רזי, פוטני וקיימברידג' בורמונט. קהילות המשנה נסגרו בשנת 1854, למעט קהילת וולינגפורד שפעלה עד שהושמדה על ידי טורנדו ב-1878.
נויס חקר עמוקות ואף פרסם את מחקריו בנוגע לתנועות קומונליות אחרות, דתיות ושאינן דתיות, שנפוצו בארצות הברית, והושפע מרעיונותיהם וניסונותיהם של רוברט אואן, שארל פוריה, ברוק פארם, האב ראפ והשייקרים. על אף השוני הקיצוני בין אמונתם ואורחות חייהם של השייקרים המתנזרים ממין, לבין אנשי אונידה והנישואים המורכבים שפיתחו - בין הקהילות ומנהיגיהן נקשרו קשרי ידידות ושיתופי פעולה.
נישואים מורכבים
קהילת אונידה האמינה במערכת שכונתה עלי ידי נויס 'נישואים מורכבים' (Complex marriage) - כלומר, נישואין של כלל חברי העדה זה לזה כמשפחה רחבה. כל חבר או חברה היו חופשיים לקיים יחסי מין עם כל מי שהסכים. "האהבה בצורתה הבלעדית, בת לווייתה היא הקנאה - וקנאה מביאה עמה מחלוקת ופירוד" הסביר נויס. "קומונה המקיימת את עקרון האהבה היחידה והבלעדית נושאת בחובה זרע ההתפוררות". עם זאת, הסביר כי היחסים המיניים בקומונה היו רחוקים מקלות דעת והפקרות: "אין זו אהבה חופשית, הפקרית ונטולת אחריות כלפי האשה והבנים. קשר שאינו מחייב לשום דבר. הקשר המחבר אותנו הוא תמידי וקדוש. אנו מהווים משפחה אחת והיא חלק מדתנו".
יחסים זוגיים בלעדיים או רכושניים לא זכו לאהדה בקהילה, ועוררו ביקורת קהילתית. מיניות הייתה גורם מרכזי בליכודה החברתי של הקהילה, וחבריה ראו בה תפקיד חברתי חשוב. הקהילה האמינה שכיוון שהריונות הם תוצאה טבעית של יחסי מין, גידול הילדים צריך להיות אחריות קהילתית. נשים בוגרות בנות למעלה מ-40 שימשו כ'מנטוריות' מיניות לבנים המתבגרים, משום שבמערכות יחסים אלו היה הסיכוי המינימלי להרות. יתרה מכך, נשים אלו הפכו מודל לחיקוי עבור הגברים הצעירים. באותו האופן, גברים מבוגרים הכירו לעיתים קרובות נשים צעירות ליחסי מין. נויז עצמו הפעיל פעמים רבות שיקול דעת בקביעת מערכות היחסים המיניות שייווצרו, והיה מעודד יחסים בין חברים אדוקים לחברים שאינם אדוקים בקהילה, בתקווה שהראשונים ישפיעו על האחרונים.
בשנת 1993 נפתח ארכיון הקהילה לראשונה למחקר, ובו יומנה של חברת הקהילה תרזה מילר, אחייניתו של נויס, אשר כתבה בהרחבה על קשריה הרומנטיים והמיניים עם חברים אחרים באונידה.
ניסויים אאוגנטיים
טיפוח הגזע (Stirpiculture) הייתה תוכנית פרוטו-אאוגנטית, של הולדה מבוקרת וסלקטיבית בתוך הקהילה, שהומצאה וטופחה על ידי נויס בשנת 1869. מטרתה הייתה להביא לכך שהילדים הנולדים בקהילה יהיו 'מושלמים יותר' מבחינה רוחנית ופיזית, ויגיעו למעלתם הרוחנית של אבות הנצרות. חברי הקהילה שרצו להיות הורים הופיעו בפני ועדה שאישרה את ההתאמה ביניהם בהתבסס על תכונותיהם הרוחניות והמוסריות. נויס היה הגורם המכריע בוועדה, אולם הוא הרבה להתייעץ עם היתר. ההורים המיועדים נדרשו לחתום על התחייבות לכללי התוכנית, ובכללם נאמנות לאלוהים ולנציגו עלי אדמות - נויס, וכן התחייבות להימנע מכל רגשות אישיים ביחס לילדים.
53 נשים ו-38 גברים השתתפו בתוכנית זו, מה שחייב הקמת אגף חדש בבית האחוזה הקהילתית של אונידה. התוכנית הולידה 58 ילדים, שתשעה מהם נולדו על ידי נויס עצמו, ומלבדם נולדו עוד כ-12 בהריונות בלתי מתוכננים.
הניסוי היה הראשון שנעשה בתחום האאוגנטיקה בארצות הברית, עוד טרם מינוח המושג בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך הוא לא הוכר בשל הרקע הדתי מתוכו צמח. נויס פיתח את הרעיון בעקבות קריאה בכתביהם של אפלטון, דרווין, פרנסיס גולטון וחקלאים שעסקו בהרבעה.
איפוק גברי
בניגוד לתנועות חברתיות מהמאה ה-20, כמו המהפכה המינית של שנות ה-60, חברי הקהילה לא האמינו בשימוש באמצעי מניעה, אותם ראו כלא טבעיים. על מנת לשלוט בהיקפי הילודה בקהילה, התפתחה שיטה איפוק גברי (Male continence), שלאו דווקא כללה התנזרות מלאה ממין, אלא תרגול שיטות ליחסי מין בלא שפיכה (coitus reservatus) בדומה לנהוג בקרב חלק ממתרגלי הטנטרה. ג'ון המפרי נויס טען כי יחסי מין משרתים שתי מטרות ברורות: גילוי חיבה והולדה. על יחסי המין שבוצעו תוך איפוק גברי, טען נויס כי הם "מניחים את כפיפות הבשר לרוח ומלמדים גברים לחפש בעיקר את התענוגות הרוחניים הגבוהים של קשר מיני" וכן כי הם נועדו "לאפשר למינים לתקשר ולהביע חיבה זה לזה". מתוך כמאתיים מבוגרים שעשו שימוש בשיטה זו, היו באונידה רק 12 לידות לא מתוכננות בין 1848 ל-1868. גברים צעירים הוכשרו לאיפוק גברי על ידי נשים שהיו לאחר גיל הפוריות, ונשים צעירות על ידי גברים מבוגרים.
נויס האמין כי השפיכה "סוחטת את חיוניות הגבר ומובילה למחלות" וכי היריון ולידה "הטילו מס כבד על חיוניותן של נשים". הוא גיבש את שיטת האיפוק הגברי מתוך רצון לחסוך מאשתו הרייט, היריון נוסף לאחר חמש לידות קשות שארבע מהן נסתיימו במות התינוק. חברי הקהילה העדיפו שיטה זו על פני שיטות אחרות של אמצעי מניעה כי הם מצאו אותה כטבעית, בריאה וחיובית להתפתחות מערכות יחסים אינטימיות. נשים דיווחו על עליה בסיפוקן המיני במסגרת התרגול של שיטה זו, ואונידה נחשבת לחלוצית בחשיבות שהעניקה לסיפוקן של נשים ביחסי המין באותה התקופה, כשחיזוריהם של גברים שלא היו מספקים נשים ביחסי המין היו מועדים להדחות.
לא ברור האם השיטה של איפוק גברי הולידה בעיות משמעותיות בקהילה. הסוציולוג לורנס פוסטר זיהה רמזים במכתביו של נויס המרמזים כי אוננות, והתרחקות חברתית מחיי הקהילה היו בעיות אפשריות.
ביקורת הדדית
בכל אספה כללית, היה נתון כל חבר בקהילה לביקורת מצד הוועדה או מצד הקהילה כולה. המטרה הייתה לחסל תכונות אופי שאינן רצויות. מקורות שונים טוענים כי אף נויס עצמו היה נתון לביקורת אם כי בתדירות נמוכה מחברים אחרים, וביקורת פחות קשה. פעמים רבות הייתה הביקורת מלווה גם בדברי שבח שנועדו להדגיש את הצדדים החיוביים באופיו של החבר, לצד תוכחה על מעידות שמעד. יושב ראש הוועדה היה נוהג לשאול את החבר בתום הביקורת לתחושותיו, והאם נגרם לו צער. קשרים בלעדיים היו לא פעם במוקד הביקורת ההדדית.
צ'ארלס נורדהוף כתב תיאור של אירוע שכזה, בו ביקרה הקהילה אדם אחר בשם צ'ארלס:
הטיפול בילדים
ב-15 החודשים הראשונים לאחר הלידה, עודדה הקהילה את הישארות הילד אצל אימו, ואת הנקתו. מרגע שנגמלו הילדים מיניקה הם גודלו באופן קהילתי באגף הילדים או באגף הדרומי של האחוזה. הוריהם הורשו לבקרם, אולם מחלקת הילדים הייתה הסמכות המרכזית בנוגע לגידולם. אם המחלקה חשדה כי הורה וילד קשורים בקשר הדוק מדי, הקהילה הייתה אוכפת תקופת פרידה מכיוון שהקבוצה רצתה לקרר את היחסים בין ההורים לילדיהם. החשש היה שמערכת יחסים קרובה מדי בין ההורים והילדים לא תצליח ללמד את הילד את היסודות הקהילתיים המתאימים לו. הקהילה עודדה חיבור והקשרות, אבל לא בלעדיות.
במחלקת הילדים היו גבר ואישה אחראים על הילדים בין גיל שנתיים ל-12. הם דאגו שהילדים יבצעו את שגרת יומם שכללה התלבשות, תפילות, ארוחת בוקר, עבודה, לימודים, ארוחת צהרים, עבודה, זמן למשחקים, ארוחת ערב, תפילות ולימוד - שהותאמו לפי הגיל והיכולת. חברי קהילה רבים היו מעורבים בחינוך הילדים. הילדים זכו לתזונה בריאה ועודדו לשחק במשחקים ולהתאמן. בנים ובנות זכו שניהם לחינוך, וחלק מהילדים אפילו הלכו ללמוד בקולג' וזכו לעידוד לעשות כן.
תפקיד האישה
אונידה הייתה אחד המאמצים הרדיקליים ביותר בתקופתה, לשינוי מוסגי בתפקידן של נשים ושיפור מעמדן. נשים בקומונה זכו לחירויות מסוימות שלא היו קיימות עבור נשים מחוצה לה. חלק מהפריווילגיות הללו כללו את אי הצורך להיות כבולות לטיפול בילדים, בשל מערכת החינוך והלינה המשותפת, זאת לצד מיעוט ההיריונות הלא רצויים לאחר עקרונות האיפוק הגברי. נשים נטלו חלק כמעט בכל סוגי העבודות הקהילתיות. בעוד שעבודות הפנים והבית נותרו אחריות הנשים בראש והראשונה, נשים היו חופשיות והשתלבו גם בתפקידים שונים בעסקים ובמכירות, כאמניות או כבעלות מלאכה - ורבות עשו זאת, במיוחד בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-19. לנשים היה גם תפקיד פעיל בעיצוב מדיניות הקומונה והן השתתפו בישיבות הדתיות והעיסקיות היום יומיות. בנוסף, נשות הקומונה נהגו ללבוש בגדים פונקציונליים בסגנונם, ונהגו להסתפר בתספורות קצרות.
מערכת 'הנישואין המורכבים והאהבה החופשית שהונהגו באונידה היו אף הן משמעותיות בהקשר של מעמד הנשים, שזכו לחופש שווה בביטוי ובמוייבות המינית. הפרקטיקות המיניות באונידה הכירו במיניות הנשית באופן שבלט על רקע התקופה, והייתה הכרה בזכותן של נשים לסיפוק מיני ואורגזמה. עם זאת, זכותן של נשים לסרב לחיזור הייתה מוגבלת בהתאם למעמדו של הגבר המחזר.
אלן וולנד-סמית', שחקרה את מעמדן ותפיסתן העצמית של נשות קהילת אונידה, אמרה כי גברים ונשים היו בעלי מעמד שווה בערכו בקהילה, וציינה כי על אף ששני המינים היו כפופים בסופו של דבר לחזונו ורצונו של נויס, נשים לא סבלו מדיכוי ייתר.
קשרים עם החוץ
הקהילה הייתה מתבודדת יחסית מפני החברה החיצונית. התנהגויותיה המיניות, המשפחתיות והדתיות חשפו אותה לביקורת, עם זאת בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-19, מרבית האינטראקציה שלהם עם החברה החיצונית הייתה חיובית. מספר קונפליקטים, נפתרו לבסוף בדרכי שלום. בין היתר בשנת 1870 כתב אדם שהזדהה כ'מבקר תרבות' בשם ד"ר ג'ון ב. אליס ספר נגד קהילות ברוח מודל האהבה החופשית שצמחו במאה ה-19, ובכללן קהילת אונידה וקהילות נוספות ותומכי זכויות נשים. הוא טען כי מטרתן המשותפת היא להוביל לחיסול מודל הנישואין תוך התקפה על הסדר המוסרי השולט. נויס הגיב לביקורתו של אליס כארבע שנים מאוחר יותר בעלון בו טען כי אליס הוא למעשה פְּסֶבְדוֹנִים לכותב ספרותי שגויס על ידי בית ההוצאה לאור, שנחשף לקהילה בעקבות מאמר בעיתון בפילדלפיה וראה לעצמו סיכוי להרוויח בכתיבה סנסציונית.
טריפינה האברד
בספר Oneida Utopia של אנתוני וונדרלי, מתואר עימות משפטי של הקהילה בשנים 1848–1851 ככזה שכמעט סיים את הקבוצה שרק התחילה את חייה המשותפים באותה התקופה. טריפנה האברד בת ה-21 ללמדה את רעיונותיו של נויס על נישואים ומין באמצעות פרשנות של התנ"ך שפרסם בכתב ידו בשנת 1848. היא הצטרפה לקהילה והפכה לראשונה מבין המצטרפות והמצטרפים המקומיים לקבוצה. טריפנה האברד התחתנה במהרה עם הנרי סימור, צעיר בקהילה. בתחילת 1849 נודע לאביה של טריפנה, נוחיה האברד, על גישת הנישואים הפתוחים הנהוגה בקבוצה, והוא דרש את חזרת בתו. טריפנה סירב ובמשך שנתיים נוחדיה "עשה עצמו למטרד רועש בבית האחוזה".
ב-1850 עמדה טריפנה לביקורת קהילתית אשר ציינה את 'אי מחויבותה לכנסייה' וטענה כי היא סובלת מ'אגואיזם קיצוני המגיע לכדי אי שפיות'. ככל הנראה, נקט כלפיה בעלה סימור גם אלימות. בספטמבר 1851 החלה טריפנה לגלות סימנים של מחלת נפש, והייתה "בוכה בלילה, מדברת בצורה לא עקבית ומשוטטת". סימור פנה למשפחת האברד כדי לדווח על אי שפיותה של ביתם ושני הוריהם נחרדו מהאלימות הפיזית שהפעיל כלפיה סימור. ב-27 בסמפטמבר 1851 הגיש נוחיה האברד תביעה כנגד סימור בגין תקיפת ביתו, וכנגד חברי קהילה נוספים הוצאו צווי מעצר בהאשמה כמסייעים.
ב-26 בנובמבר 1951 יושב התיק לאחר שהקהילה הסכימה לממן את הוצאותיה של טריפנה בתקופה בה שהתה במוסד, ולאחר שחרורה להעביר לידיה 125 דולרים בשנה אם מצבה יהיה טוב, ו-200 דולר לשנה אם לא תשוב לעצמה. בהמשך קיבלו ההוברדים הסדר של תשלום 350 דולר במקום תשלומים לטווח הארוך, וטריפנה שבה בסופו של דבר להנרי סימור וילדה לו ילד. היא נפטרה בשנת 1877 בגיל 49.
פירוק
הקהילה החזיקה עד שג'ון המפרי נויס ניסה להעביר מנהיגות לבנו, תיאודור נויס. מהלך זה לא הצליח מכיוון שתיאודור היה אגנוסטיקן וחסר כישרון מנהיגותי כאביו. המהלך גם פיצל את הקהילה, כאשר חבר הקהילה ג'ון טאוור קרא תיגר וביקש להובילה בעצמו. בתוך הקומונה התגלע ויכוח מתי יש לעודד ילדים להתנסות במין, ועם מי, ועל מנהגים נוספים. המייסדים של הקהילה היו זקנים או שנפטרו, ורבים מהצעירים ביקשו להתחתן בנישואים מסורתיים 'בלעדיים'. לצד לחצים פנימיים אלו, היה קמפיין חיצוני שיזם פרופסור ג'ון מור ממכללת המילטון כנגד הקהילה. הוא קרא לפגישת מחאה כנגד קהילת אונידה, אליה הגיעו 47 אנשי דת.
החשש בקרב הנהגת הקהילה היה שאויבי הקהילה מבחוץ, יחברו לאופוזיציה מבפנים, ויגררו את הקהילה להליכים משפטיים פומביים שיסכנו את עצם קיומה. בפני נויס הועלה החשש כי בקרוב צפוי לצאת כנגדו צו מעצר בהאשמה של אונס סטטוטורי. הוא נמלט מבית האחוזה הקהילתי ומהמדינה באמצע באחד מלילות יוני 1879 ומעולם לא שב לארצות הברית. על אף גלותו, נותר נויס דמות משמעותית בחייהם של חברי הקהילה המפורקת, והם הוסיפו להתייעץ עימו בהתכתבות מגלותו. כעבור זמן מה כתב לחסידיו ממפלי הניאגרה באונטריו שבקנדה, ויעץ להם לנטוש את מינהל הנישואין המורכבים: "אני מציע שנסתלק משיטת הנישואין של אונידה לא משום כפירה בעיקריה או אי-הצדקתה, אלא מתוך התחשבות בדעת הקהל, שכפי הנראה מתקוממת נגדה. גם להבא נקיים שותפות הקנין, ונוסיף לשכון יחדיו במשק משותף ולסעוד על שולחן אחד" כתב.
הנישואים המורכבים אכן ננטשו בשנת 1879 בעקבות הלחצים החיצוניים והקהילה התפרקה עד מהרה. בני זוג מיסדו את קשריהם הזוגיים עם פרטנרים איתם היו ביחסים אינטימיים בתקופת השינוי של הקומונה. למעלה מ־70 חברי קהילה התקשרו בנישואים מסורתיים בשנה שלאחר מכן. לאחר הקמת המשפחות הגרעיניות הלך והתפרק השיתוף בקהילה. חלק מהחברים התארגנו מחדש כחברת מניות משותפת, בתמיכתו של נויס ובינואר 1881 נסתיים שיתוף הקניין. עם הקמת חברת המניות כתב נויס לחבריו: "ערכנו פשיטה לארץ לא נודעת, תרנו אותה, שרטטנו את מפתה ושבנו ללא אבדה בנפש, גבר, אשה או ילד". רכוש הקומונה חולק ל-24 אלף מניות, ומחיר מניה נקבע על 25 דולר. כל חבר קיבל 4.25 מניות בגין כל שנת ותק בקומונה, מעל גיל 16, בתוספת מחצית שוויים של הנכסים שהביא עימו עם הצטרפותו לקבוצה. כל נער וילד קיבלו סכום של 200 דולר לראשית חייהם והחברה דאגה לממן את לימודיהם בבית הספר, וכל חבר בוגר קיבל 60 דולרים והורשה לקחת מהקומונה ציוד נוסף בשווי 30 דולרים, מלבד המניות. יתר הציוד נמכר במכירה פומבית. לחברים מבוגרים שוויתרו על חלקם בחברת המניות - הובטחה פנסיה לכל ימי חייהם. מלבד זאת הובטחה לחברים בכורה בקבלה לעבודה בכל העבודות בחברה, וכן הוקמו מכולת קואופרטיבית שמכרה לחברים במחיר סיטונאי ומסעדה קואופרטיבית.
בתחילת המאה העשרים, החברה החדשה, Oneida Community Limited, צמצמה את המיקוד שלה לייצור סכו"ם. עסק מלכודות בעלי החיים שהיה בבעלות הקומונה נמכר בשנת 1912, עסק המשי ב-1916 וייצור השימורים הופסק בשל חוסר רווחיות בשנת 1915. תאגיד המניות המשותף קיים עד היום ומייצר כיום סכו"ם תחת המותג Oneida Limited. בספטמבר 2004 הודיעה חברת Oneida Limited כי תפסיק את כל פעילות הייצור בארצות הברית בתחילת 2005, ובכך נסתיימה מסורת של 124 שנה. מתקני הייצור של החברה נמכרו, והיא ממשיכה לעצב ולשווק מוצרים המיוצרים כיום מעבר לים. החברה מכרה את מתקני הייצור שלה. גם מרכז ההפצה בשריל, ניו יורק - נסגר. משרדי הנהלה נשארו באזור אונידה.
קהילת אונידה הותירה אחריה מסמכים רבים, עדויות, יומנים ותכתובות שרבים הם התפרסמו לאחר פירוקה. בית האחוזה הקהילתי משמש כיום כארגון חינוכי ללא מטרות רווח, המקבל מבקרים ותיירים, ומציע סיורים מודרכים, תוכניות ומייצגים ומשמר אוסף של חפצים ומספר את סיפורה של הקומונה. האחוזה כוללת גם דירות מגורים, חדרי אירוח לילי וחללי ישיבות.
אלן אוז'בולט
אלן אוז'בולט (בסלובנית: Alen Ožbolt; נולד ב-24 ביוני 1996) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת החלוץ בהפועל תל אביב.
קריירה
אוז'בולט החל את דרכו בדומז'אלה, והושאל לעונה אחת לבורוסיה דורטמונד ב' מהליגה האזורית בגרמניה, לפני שבינואר 2018 הוא חתם במועדון האוסטרי TSV הארטברג. עם זאת, בתום העונה הוא עזב את הקבוצה.
ב-16 בספטמבר 2018 חתם אוז'בולט לשלוש שנים בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית. שישה ימים לאחר מכן, ערך אוז'בולט את הופעת הבכורה שלו בניצחון הליגה 1–3 על ספטמברי סופיה, כשהוא נכנס כמחליף בדקה ה-81. ב-15 במאי 2019, כבש אוז'בולט את שער הניצחון בגמר הגביע הבולגרי נגד בוטב פלובדיב, שהעניק ללוקומוטיב את הגביע הראשון שלהם. הוא סיים את העונה עם 8 שערים ב-29 הופעות בכל המסגרות.
ב-14 ביולי 2021 חתם בהפועל חיפה. ב-29 בינואר 2022 כבש את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 1-5 על בית"ר ירושלים.
ב-17 ביולי 2022 חתם בהפועל תל אביב בה כבש את שער הבכורה מול בית"ר ירושלים בגביע הטוטו.
מבשלות בירה ישראל
מבשלות בירה ישראל בע"מ, ידועה גם כמב"י (באנגלית: IBBL) או קרלסברג ישראל, היא חברה ישראלית השייכת לחברה המרכזית לייצור משקאות קלים, ועוסקת בייצור בירה ומשקאות קלים ובייבוא והפצה של בירה.
היסטוריה
מב"י הוקמה ב-1992 כגוף שמטרתו לשווק את מותגי הבירה של קרלסברג וטובורג בישראל.
בשנת 1995 הוקם מפעל באשקלון הכולל מבשלה, בו מיוצרים מוצרי קרלסברג, טובורג, הולסטן, מאלטי (נקרא במקור "טובורג מאלט"), FUZE tea ומשקאות קלים ונקטרים. ב-1996 נכנסה מב"י לשותפות עם חברת גת גבעת חיים, יצרנית מותג פריגת, וב-2003 שולבו שתי החברות.
בשנת 1997 הודיעה החברה שתייצר גם את בירה גינס בישראל.
בשנת 2001 פתחה מב"י מרכז מבקרים ומוזיאון לתרבות הבירה במפעלה באשקלון.
מותגים
מב"י היא היבואנית של מותגי הבירה: בלאנק, גרימברגן, קירין, מותג הבירה האירי גינס (כולל מותג-הבת קילקני), והמותג הגרמני וייהנשטפאן, ומותג הבירה הספרדי אסטרייה. בעבר ייבאה את המותגים: הוגרדן, לף וסטלה ארטואה של חברת InBev הבלגית.
מקורות ההשפעה של המדריך
מקורות ההשפעה של המדריך כוללים שישה עקרונות בהם משתמש המדריך על מנת ליצור הנעה בקרב חניכיו. עקרונות אלה באים לידי ביטוי בדרכי השכנוע של המדריך ובהתנהגותו מול הקבוצה והיחידים בה. בחירה בשימוש במקור השפעה מסוים יצור דיאלוג מתאים בין המדריך והחניכים. מקורות ההשפעה של המדריך מוכרים גם כ"מקורות הכוח של המדריך", "של המפקד" או "של המנהיג" וכדומה.
מקורות ההשפעה ותאוריית ההתפתחות המוסרית של קולברג
תאוריית ההתפתחות המוסרית של לורנס קולברג מייחסת לשלבי התפתחות שונים סוגים שונים של מוסריות. מקורות ההשפעה של המדריך מותאמות לרמות המוסריות השונות. לפיכך, לכאורה, נדרש המדריך להתאים בין מקור ההשפעה לשלב ההתפתחותי בו נמצא החניך, ולחניך יכולת משתנה להיענות למקור השפעה בהתאם לרמת ההתפתחות המוסרית שלו. עם זאת, כיוון שבמציאות שלבי ההתפתחות אינם חד-משמעיים (אין מעבר חד וברור בין שלב אחד לאחר), ייתכן מצב בו מספר מקורות השפעה יתאימו לחניך מסוים.
שימוש במקורות ההשפעה
מקורות ההשפעה בהם יבחר המדריך להשתמש תלויות לא רק ברמת ההתמחות של החניך, אלא גם בסגנון ההדרכה של המדריך. ניתן להבחין בסגנונות הדרכה שונים ולאפיין אותם באמצעות מקורות ההשפעה. הבחירה בין מקורות ההשפעה מושפעת כמובן גם מהמקרה, המטרה, הזמן הנדרש להשגת המטרה והערך של הגשמת המטרה. באופן זה, מדריך שנדרש לשמור על ביטחון חניכיו במהלך טיול על מצוק מסוכן יבחר בהסבר מפורט על הסכנה (מקור המומחיות) לפני הטיול עצמו, אך במהלכו יבחר בהטלת סנקציה על חניך לא ממושמע (מקור העונש). לפיכך, אף על פי שיש לכל מדריך סגנון הדרכה אישי, ואף על פי שניתן לאפיין כל חניך בשלב התפתחות מוסרית אחרת, על המדריך לדעת לנתב בין מקורות ההשפעה ולהתאימם למצב.
מקור העונש ומקור השכר
הרמה הקדם מוסרית מאופיינת בשני סוגי מוסריות: מוסריות הנשענת על עונש וציות לבעלי סמכות, ולצידה מוסריות הדוניסטית, שמטרתה סיפוק צרכיו של היחיד. משני סוגי המוסריות נובעים שני מקורות השפעה מתאימים: מקור העונש ומקור השכר.
מקור העונש מתבטא ביצירת הנעה לפעולה באמצעות איום בעונש והפעלת העונש במידה שלא נוצרה ההנעה המתאימה. לדוגמה, "אם הסניף לא יהיה נקי עד 19:00 לא תהיה פעולה הערב." או "בלי תשלום דמי חבר אתה לא תכנס לפעולה הבאה ולזו שאחריה." מקור העונש מעביר מסר חד משמעי ומביא לתגובה מהירה מצד החניכים. בנוסף, הוא מקנה למדריך תדמית של בעל כוח. יתרונו הגדול של מקור העונש הוא עדיפותו במצבי לחץ כשנדרש ביצוע מהיר של הפעולה. מאידך, מקור העונש יוצר ריחוק ורתיעה מצד החניכים ולכן בטווח הארוך הוא פוגע בהנעה שלהם. משמעותו הערכית של מקור העונש הוא עשייה מתוך פחד ולא מתוך הבנה והפנמה של ערכים. אי ביצוע העונש יגרום לרוב לפגיעה בתדמיתו של המדריך.
מקור השכר מתבטא ביצירת הנעה לפעולה באמצעות הבטחת פרס במידה שהחניך יפעל על פי רצון המדריך. לדוגמה, "אם הסניף יהיה נקי עד 19:00 נאכל בערב אבטיח." או "אם תתנהגו יפה במסע, אתם תהיו הראשונים שיעלו על האבובים." מקור השכר יוצר גם הוא תגובה מהירה, והא גם יוצר עשייה מתוך רצון ולא פחד. הוא יוצר אווירה נעימה לחניכים ולמדריך ומעלה את הפופולריות של המדריך. עם זאת, העשייה היא מתוך רצון לפרס ולא הבנה והפנמה ערכית.
שני המקורות יוצרים מצב בו ללא שימוש מתמיד וחוזר בפרס ובעונש לא תהיה הנעה כלל.