cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרסי ועיטורי פלסטין
מסדרי מדינת פלסטין
אביר פלסטין הוא דרג במסדר זה שניתן להעניק בפקודת הנשיא לאישים מצטיינים ויוצאי דופן בתחומים שונים. אלה כוללים עובדי מדינה, פעילי מגזר פרטי וחברה אזרחית, וכן אנשים ערבים וזרים באותה דרגה.
מסדרי ירושלים
הקורדון הגדול הוא הרמה הגבוהה הראשונה של מסדר זה וניתן להעניק אותו בפקודת הנשיא למלכים, נשיאים, ראשי ממשלות ובעלי מעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לאישים פלסטינים וזרים בולטים שסיפקו שירותים יוצאי דופן לפלסטין. הכוכב הגדול הוא הרמה השנייה בגובהה של מסדר זה וניתן להעניק אותו בפקודת הנשיא לראשי ממשלות, שרים, שליחים, מנהיגי פרלמנטים ומפלגות, ובעלי מעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לאישים פלסטינים, ערבים וזרים בולטים בעלי מעמד דומה.
כוכב ירושלים הוא רמה ייחודית במסדר זה וניתן להעניק אותו בפקודת הנשיא, לשרים, שגרירים, שליחים, מושלים, חברי פרלמנט, נציגי מפלגות ובעלי מעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לאישים פלסטינים, ערבים וזרים בולטים שסיפקו שירותים משמעותיים לפלסטין. שירין אבו עאקלה קיבלה את העיטור לאחר מותה במאי 2022. כוכב השלום הוא רמה מיוחדת בצו זה ויכול להיות בפקודת הנשיא לפעילים פלסטינים וזרים הפועלים למען השלום. ניתן להעניק אותו גם לחברי פרלמנטים, נציגי מפלגות התומכים בחופש ובעצמאות של מדינת פלסטין. ניתן גם להעניק אותו למוסדות ופקידים פלסטינים וזרים, אנשי עסקים ונציגי החברה האזרחית, כהוקרה על שירותים יוצאי דופן למדינת פלסטין.
אביר ירושלים הוא רמה מעוררת מוטיבציה ומעוררת השראה במסדר זה וניתן להעניק אותו בפקודת הנשיא ליחידים מצטיינים ויוצאי דופן בתחומים שונים. אלה כוללים עובדי מדינה, פעילי מגזר פרטי וחברה אזרחית, וכן אנשים ערבים וזרים באותה דרגה.
מסדר הנשיא יאסר ערפאת
הקורדון הגדול (כוכב הכבוד) הוא הרמה הגבוהה ביותר של מסדר זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא למלכים, ראשי מדינות וממשלות ולבעלי מעמד דומה, ניתן לתת אותו גם לראשי המדינות הלאומיות. המועצה והמועצה המחוקקת ויו"ר וחברי הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין והיו"ר והמזכירים הכלליים של הפלגים והמפלגות הפלסטיניות, ובמעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לנכבדים פלסטינים וזרים שסיפקו תרומות משמעותיות וחסרות תקדים לעם הפלסטיני.
כוכב יבוס הוא רמה ייחודית במסדר זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא, לשרים, שגרירים, שליחים, מושלים, חברי פרלמנטים, נציגי מפלגות ובעלי מעמד דומה. עיטור הגבורה הוא רמה במסדר זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא, למי שהפגין אומץ, יוזמה וביצוע משמעותי של חובתם כלפי עבודתם ומולדתם.
מסדר הנשיא מחמוד עבאס
הגראנד קולר של כנענים הוא הרמה הגבוהה ביותר במסדר זה שניתן להעניק בפקודת הנשיא למלכים, ראשי מדינות וממשלות ולבעלי מעמד דומה, ניתן להעניק אותו גם לראשי המועצה הלאומית ול- המועצה המחוקקת ויו"ר וחברי הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין והיו"ר והמזכירים הכלליים של הפלגים והמפלגות הפלסטיניות, ובמעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לנכבדים פלסטינים וזרים שסיפקו תרומות משמעותיות וחסרות תקדים לעם הפלסטיני.
כוכב הידידות הוא רמה ייחודית במסדר זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא לשרים, שגרירים, שליחים, מושלים, חברי פרלמנט, נציגי מפלגות ובעלי מעמד דומה. מדליית ההישג היא רמה מעוררת מוטיבציה במסדר זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא לכישרונות ואנשים נכבדים ויצירתיים שהשיגו הישגים משמעותיים והתמדה בתחום התמחויותיהם ועבודתם.
מסדר בית לחם
הגראנד קולר של בית לחם הוא הרמה הגבוהה ביותר במסדר זה שניתן להעניק לפי צו הנשיא למלכים, נשיאים, ראשי ממשלות ובעלי מעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לאישים פלסטינים וזרים בולטים שסיפקו שירותים יוצאי דופן לפלסטין. כוכב בית לחם הוא רמה ייחודית במסדר זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא לשרים, שגרירים, שליחים, מושלים, חברי פרלמנט, נציגי מפלגות ובעלי מעמד דומה.
מסדר ההצטיינות
ניתן להעניק את מדליית הזהב של מסדר ההצטיינות בהוראת הנשיא, לשרים, שגרירים, חברי בתי הנבחרים, נציגי מפלגות ואישים פלסטינים, ערבים וזרים, ובעלי דירוג דומה, וכן לאישים פלסטינים בולטים. אישים אשר סיפקו שירותים משמעותיים למדינה. ניתן להעניק את מדליית הכסף בהוראת הנשיא לשרים, שגרירים, חברי בתי הנבחרים, נציגי מפלגות ואישים פלסטינים, ערבים וזרים, ובעלי דירוג דומה, וכן לאישים פלסטינים בולטים. אישים שנתנו שירותים משמעותיים למדינה.
מסדר התרבות, המדע והאמנויות
ניתן להעניק את הכוכב הגדול של המסדר בפקודת הנשיא לסופרים, משוררים, מדענים, אינטלקטואלים, פרופסורים באוניברסיטאות ואמנים בתחומי האמנות, התיאטרון, המוזיקה, הקולנוע ועוד צורות מיוחדות של אמנות. עיטור זה מוענק גם לאנשים המקדמים את דמותה של פלסטין והתרבות והאמנות הפלסטינית ברחבי העולם.
ניתן להעניק את עיטור היצירתיות של המסדר בפקודת הנשיא לאינטלקטואלים פלסטינים וזרים, סופרים, סופרים, משוררים, מדענים, חוקרים ואמנים מתוך הערכה ליצירותיהם המשמעותיות שהצליחו ברמה הלאומית.
ניתן להעניק את עיטור החדשנות של המסדר בפקודת הנשיא לאינטלקטואלים פלסטינים וזרים, סופרים, סופרים, משוררים, מדענים, חוקרים ואמנים מתוך הערכה ליצירות המשמעותיות שהצליחו ברמה המקומית והארצית כאחד לעודד אותם להמשיך עם נתינה והתקדמות.
אזרחות כבוד של פלסטין
ניתן להעניק אזרחות כבוד של פלסטין בפקודת הנשיא, לאישים ערבים וזרים אשר סיפקו שירותים משמעותיים לפלסטין, מתוך הכרה בתפקידה וכעידוד להמשיך בתמיכתם במדינת פלסטין.
מדליית הצטיינות
מדליית הזהב יכולה להיות מוענקת בפקודת הנשיא לשרים, שגרירים וחברי פרלמנט וכן לאישים ויחידים פלסטינים אשר סיפקו שירותים מצטיינים בנוסף לאישים ערבים וזרים. מדליית הכסף ניתנת בהוראת הנשיא, לבכירי המדינה וכן לאישים ויחידים פלסטינים אשר סיפקו שירותים מצטיינים, בנוסף לאישים ערבים וזרים.
מדליית אל קודס
ניתן להעניק מדליות אל קודס בפקודת הנשיא לאישים ובני העם הפלסטיני שנתנו שירותים למחוז וניתן להעניק לאישים ערבים וזרים.
מסדרים צבאיים
המסדר הצבאי של פלסטין נחשב למסדר צבאי בדרגה בינונית שניתן להעניק בפקודת הנשיא למנהיגי צבא וביטחון פלסטינים, ערבים וזרים שסיפקו שירותים לפלסטין.
חומצה מצומדת
בכימיה, חומצה מצומדת, במסגרת תאוריית ברונסטד-לאורי לחומצות ובסיסים, נוצרת כאשר בסיס מקבל פרוטון (+H) - במילים אחרות, בסיס עם יון מימן נוסף. בסיס מצומד נוצר על ידי הסרת פרוטון מחומצה - הבסיס המצומד של חומצה הוא אותה חומצה, כאשר מוסר ממנה פרוטון.
תגובות חומצה-בסיס
בתגובת חומצה-בסיס, חומצה ובסיס מגיבים ליצירת בסיס מצומד וחומצה מצומדת:
החומצה המצומדת של בסיס נוצרת כאשר אותו בסיס מקבל פרוטון. לדוגמה, התגובה הבאה:
יון האמוניום הוא החומצה המצומדת לאמוניה, כי התווסף לה פרוטון נוסף. יון ההידרוקסיד הוא הבסיס המצומד לחומצה, במקרה זה מים, כי מולקולת המים מאבדת יון מימן אחד, ליצירת.
קבוע החומצה (קבוע שיווי המשקל של התגובה )
ייל (מיתולוגיה)
יֵיל (בלטינית: eale ; באנגלית:  yale) או סנטיקור (centicore) הוא חיה מיתולוגית המופיעה במיתולוגיות אירופיות וכתומכים בהרלדיקה.
תיאור
על פי רוב מתואר ה"ייל" כאנטילופה או עז בעלת ארבע רגליים, ושתי קרניים, וכן חטים של חזיר בר. על פי מיתולוגיות אירופיות הייל מסוגל להניע את קרניו.
הראשון שהזכיר את ה"ייל" היה פליניוס הזקן בספרו השמיני "תולדות הטבע". בעקבות אזכור זה ה"ייל" מופיע בספרי חיות של  ימי הביניים ובהרלדיקה כתומכים, בהם הייל מסמל "הגנה".
סמלי אבירים
הייל הוא אחד מחיות האצולה המסמלות את משפחת המלוכה הבריטית. זה היה משמש כתומך בשלט האצולה של ג'ון, הדוכס מבדפורד, ועל ידי בית בופור.
ראשית השימוש בו כסמל של בית המלוכה הבריטי החל עם הנרי השביעי, בשנת 1485. אימו של הנרי, מרגרט בופור, באה ממשפחת בופור, ולכן שני בניה השתמשו ב"ייל" בתומכי שלט האצולה שלהם.
ה"ייל" הוא אחד מחיות המלכה - פסלים שהוצגו להכתרת אליזבת השנייה בשנת 1963. פסלים אלה מצויים בקנדה, והעתקים שלהם מצויים בגני קיו.
בארצות הברית, ה"ייל" המיתולוגי מזוהה עם אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט, והוא מופיע על הדגל הרשמי של נשיא האוניברסיטה, וכן על המורג של האוניברסיטה.
רואן יומן
רואן לנקסטר יומן (באנגלית: Rowan Lancaster Human; נולד ב-21 בינואר 2001 בדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מריצבורג יונייטד מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת דרום אפריקה.
קריירת מועדונים
יומן גדל במחלקת הנוער של בידווסט ויטס. הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדרום-אפריקאית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-7 באוקטובר 2020 חתם יומן במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית, והושאל למשך עונה אחת לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית. ב-2 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 להפועל ראשון לציון במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת עונת 2020/2021 בליגה הלאומית. ב-6 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על הפועל ראשון לציון במסגרת הליגה. בסך הכל 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-1 ביולי 2021 חתם יומן במריצבורג יונייטד מליגת העל הדרום-אפריקאית.
קריירה בינלאומית
ב-13 ביולי 2022 ערך יומן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בהפסד לנבחרת מוזמביק במסגרת גביע אפריקה הדרומית.
יחסי הרשות הפלסטינית–קפריסין
יחסי הרשות הפלסטינית–קפריסין מאופיינים בידידות קרובה ובברית פוליטית. שתיהן היו מושבות בריטיות. קפריסין הכירה ברשות הפלסטינית מיד לאחר הכרזתה. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בניקוסיה ולקפריסין יש נציגות ברמאללה.
ב-25 בינואר 1973 נהרג בפיצוץ מטען בחדרו נציג אש"ף בקפריסין עבד אל-חיר.
בינואר 2011, אישרה ממשלת קפריסין את הכרתה ברשות הפלסטינית משנת 1988, והוסיפה כי לא תכיר בשינויים כלשהם בגבולות 1967.
ג'וזף מאגליוקו
ג'וזף מאגליוקו (באנגלית: Joseph Magliocco; 29 ביוני 1898 - 28 בדצמבר 1963) אשר נודע בכינוי "ג'ו עין הרע" (Joe Evil Eye) היה מאפיונר אמריקני ממוצא איטלקי אשר הנהיג את משפחת פרופאצ'י, אחת מחמש משפחות הפשע בניו יורק. ב-1962 היה מעורב בניסיון של ג'וזף בוננו להשתלט על עולם הפשע הניו יורקי, ניסיון שנכשל ואילץ את מאגליוקו לפרוש מהנהגת המשפחה. הוא נפטר כעבור שנה מהתקף לב.
ביוגרפיה
ב-1957 השתתף מאגליוקו בוועידת אפלאצ'ין - ועידה של כל מנהיגי המאפיה האיטלקית בארצות הברית. הוועידה הפכה לפיאסקו כאשר ה-FBI פשט על הפגישה. המאפיונרים נמלטו לכל רוח, אולם 60 מהם נלכדו, ביניהם מאגליוקו. ב-13 בינואר 1960 הורשעו מאגליוקו ו-21 נוספים בקשירת קשר והוא נידון לחמש שנות מאסר. עם זאת, ב-28 בנובמבר 1960, בית משפט לערעורים של ארצות הברית ביטל את פסקי הדין. ב-27 בפברואר 1961 נחטף מאגליוקו יחד עם ארבעה בכירים נוספים במשפחת פרופאצ'י בידי ג'ו גאלו שדרש כופר תמורת שחרורם. בעזרת משא ומתן מוצלח הצליח פרופאצ'י להביא לשחרורם של החטופים. מיד לאחר מכן פתח פרופאצ'י במלחמה כנגד גאלו והצליח להרוג ולפצוע רבים מאנשיו.
ב-6 ביוני 1962 מת פרופאצ'י מסרטן הכבד ומאגליוקו הפך דה פקטו לראש המשפחה. עם זאת, ועידת המאפיה לא אישרה את מועמדותו לתפקיד. בניסיון לגרום לראשי שאר המשפחות להכיר בו כמנהיג המשפחה, מאגליוקו הגביר את קצב הלחימה כנגד גאלו ואנשיו. גאלו הגיב בסדרת ניסיונות התנקשות כנגד אנשיו של מאגליוקו.
זועם על שאר ראשי המשפחות, מאגליוקו כרת ברית עם ג'וזף בוננו - מנהיג משפחת בוננו. יחד הם תכננו לרצוח את טומי לוצ'זה, קרלו גמבינו, סטפנו מגדינו ופרנק דה סימון, ולהשתלט על ועדת ראשי המאפיה. מאגליוקו הטיל על ג'וזף קולומבו לרצוח את גמבינו, אולם קולומבו בגד בו וסיפר לגמבינו על כל פרטי התוכנית. גמבינו כינס ישיבת חירום של הוועדה, והתברר שהמוח האמיתי מאחורי הפרשה היה בוננו. הוועדה דרשה ממאגליקו ובוננו לבוא ולהסביר את מעשיהם. מאגליקו הופיע והודה בכל, ולאור מצבו הבריאותי הרופף הוחלט להטיל עליו עונש מקל יחסית: קנס של 43,000 דולר והעברת ההנהגה על משפחת קולומבו לידי ג'וזף קולומבו. בוננו נעלם ואיש לא ראה אותו במשך שנתיים. שבועיים לאחר מכן, ב-28 בדצמבר, מת מאגליוקו מהתקף לב.
בשנת 1969 נפלו לידי ה-FBI הקלטות של המאפיונר סם די קוואלקנטה בהן הוא טוען שמאגליוקו הורעל בידי בוננו. בעקבות כך, פתחו חוקרי ה-FBI את קברו של מאגליוקו וביצעו נתיחה של הגופה. החוקרים לא גילו עקבות רעל בגופה והיא נטמנה מחדש.
נסים נחום
הרב נסים נחום (17 בדצמבר 1862 – 19 בינואר 1927) היה מקובל, איש ציבור ונדבן, ממייסדי ישיבות פורת יוסף, שער השמים, "רחובות הנהר", וחברת "כתר תורה".
קורות חיים
בהיותו כבן 22 נישא למזל (זולא) בת הרב כמוס דיין, ובשנת 1898 (ה'תרנ"ח) עלה לישראל. הוא השתכן ברחוב דוד שבשכונת הבוכרים בירושלים, והחל ללמוד את תורת הקבלה ולפעול כעסקן למען תושבי העיר. בין היתר תרם מכספו לייסוד ישיבת המקובלים "רחובות הנהר", וייסד מכספו יחד עם הרב חיים יהודה לייב אוירבך את ישיבת המקובלים שער השמים.
בסיום המלחמה חזר לירושלים והמשיך לפעול בה כאיש ציבור. בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) נמנה עם מקימי ישיבת פורת יוסף, וסייע לרב בן ציון חזן בהקמתה. עד לפטירתו שימש בה כמנהל הוועד והגבאי.
למרות עושרו, את רוב חייו העביר בסיגופים ובתעניות, ואת כספו חילק למוסדות וישיבות, ותמך בתלמידי חכמים ורבנים שעסקו בקבלה. הדפיס ספרי קבלה שונים מאת מחברים קדמונים, ביניהם "בניהו בן יהוידע, "שר שלום" ו"שבט מוסר" מבלי להזכיר בהם את שמו כמוציא לאור, וכן חיבורים אודות תיקוני זוהר שונים, אותם דאג להפיץ בארץ ובעולם.
הלך לעולמו ב-19 בינואר 1927 (ט"ז בשבט ה'תרפ"ז), ונקבר בבית הקברות שבהר הזיתים בירושלים.
דמוקרטיה תעשייתית
דמוקרטיה תעשייתית היא הסדר המערב עובדים בקבלת החלטות, חלוקת אחריות וסמכויות במקום העבודה. בעוד שישנם מודלים שונים המעודדים קשב לעובדים בתהליכי קבלת החלטות, דמוקרטיה תעשייתית מניחה שיש להם חלק גם בעיצוב המילה האחרונה בסוגיות ארגוניות ואף במינויים לתפקידים בכירים. בדרך כלל הכוונה היא למינוי נציגי עובדים בדירקטוריון החברה. לעיתים כוללת הדמוקרטיה התעשייתית גם שילוב עובדים בבעלות על מקום עבודתם.
היגיון
הרחבת הייצוג והשפעת העובדים על תהליכי קבלת ההחלטות בתאגיד, נשענת על תפיסה לפיה יש מקום לקחת בחשבון בתהליכים אלו שורת בעלי עניין (stake holders) מלבד בעלי המניות (Share holders)/ העובדים נתפסים כבעלי עניין מרכזיים שכן יש להם תפקיד מרכזי בהצלחת החברה, ואינטרס בשמירה על חוסנה המבטיח להם ביטחון תעסוקתי. לפיכך רעיון הדמוקרטיה התעשייתית מבקש לתת להם גם ייצוג בעל השפעה בתאגיד. המאבק לדמוקרטיה תעשייתית, אפיין את התנועות הסוציאל דמוקרטיות במאה ה-20, כחלק מהרחבת הרעיון של זכויות האזרח. גם כיום מקודם הנושא על ידי ארגוני עובדים ותנועות חברתיות ברחבי העולם.
השפעה
ישנה כיום הסכמה בין החוקרים המזהה קשר חיובי בין ייצוג משמעותי של עובדים בדירקטוריונים ובמועצות עבודה לבין מדדים של פריון, רווחיות, חדשנות וערכי מניות גבוהים יותר. המחקרים מלמדים כי למנגנונים אלו השפעה נמוכה יחסית (אך חיובית) על שכר העובדים, אך השפעה משמעותית יותר על תנאי עבודה אחרים כמו ביטחון תעסוקתי. כמו כן נמצא כי עובדים במקומות עבודה שכאלו נוטים להשאר תקופה ארוכה יותר במקומות העבודה ומעידים על שביעות רצון גבוהה יותר. מחקרים שנעשו בגרמניה מצאו כי חברות שהגדילו את ייצוג העובדים בדירקטוריון שלהן הציגו עליה בפריון, וכי חברות שבהן היה ייצוג שווה לעובדים בדירקטוריון זכו לתנאי מימון טובים יותר בהשוואה לחברות שבהן היה ייצוג העובדים בדירקטוריון בשיעור של שליש ומטה. הממצא האחרון הוסבר בכך שהן לעובדים והן לבעלי החוב ישנו אינטרס משותף בשמירה על הישרדות החברה לטווח הארוך, ולפיכך שתמנע מלקיחת סיכונים מיותרים.
עוד מלמדים המחקרים בנושא כי מנגנונים של דמוקרטיה תעשייתית מסייעים לארגונים גם להתאושש טוב יותר ממשברים כלכליים, זאת כיוון שתאגידים שכאלו נוטים להעדיף צמצומי שכר בשעת משבר על פני פיטורי עובדים - בניגוד לחברות ללא ייצוג עובדים הנוטות להעדיף פיטורי עובדים.
היסטוריה
את המונח הגה הפילוסוף האנרכיסט הצרפתי פייר ז'וזף פרודון בשנות ה-50 של המאה ה-17, כדי לתאר את החזון שלו כיצד צריכים להיראות מקומות העבודה. "ההנהלה צריכה להיבחר מבין הפועלים, על ידי הפועלים עצמם, וחייבת להיות מתאימה", כתב בספרו 'רכוש מהו, או מחקר על עקרונות החוק והממשל'. לרעיון זה חזר גם בחיבורים מאוחרים יותר כגון 'הרעיונות הכלליים של המהפכה'.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, דמוקרטיה תעשייתית לצד רעיונות סינדיקל-אנרכיסטיים שיחקה תפקיד חשוב ברעיונות תנועת העבודה העולמית והסוציאליזם המהפכני. המושג שימש את בני הזוג סידני וביאטריס ווב בספרם מ-1897 "דמוקרטיה תעשייתית", בו התכוונו בעיקר לתהליך המיקוח הקולקטיבי, ויחסי העבודה הקיבוציים הנובעים מהתאגדות עובדים. על אף שהרעיון דעך לאחר תבוסת האנרכיסטים במלחמת האזרחים בספרד, ישנם איגודים שלא זנחו אותו עד היום דוגמת תנועת הקורו.
במדינות רבות באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, נחקקו חוקים שנועדו להבטיח את ייצוגם של העובדים במבנה התאגידי של החברות. דוגמה בולטת לכך היא בגרמניה בה בכל מקום עבודה נסחר בבורסה בן למעלה מ-500 עובדים נבחרים שליש מחברי הדירקטוריון על ידי העובדים ובמקומות עבודה נסחרים בבורסה בני למעלה מ-2000 בוחרים העובדים מחצית מחברי הדירקטוריון. דמוקרטיה תעשייתית כוללת גם מבני קבלת החלטות המערבות מועצות-ייצור, ומערכות בוררות שונות בין ההנהלה וועדי העובדים.
במאי 2016, בעקבות המשבר הכלכלי שנגרם כתוצאה ממגפת הקורונה נתפרסם מניפסט עליו חתמו למעלה מ-3000 אנשי אקדמיה מכל העולם, הקורא ל'דמוקרטיזציה של מקומות העבודה' ולהתניית חילוצן של חברות על ידי המדינות במעבר למשטר תאגידי המעניק סמכויות שוות לנציגי משקיעי ההון בדירקטוריון - ולעובדים המשקיעים בחברות את כוח עבודתם. על פי כותבי המניפסט, שילובם של העובדים בתהליכי קבלת ההחלטות יאפשר הצבת שיקולים נוספים במערך שיקולי החברות מלבד שיקול הרווח למשקיעים - דבר הנחוץ לשם יצירת כלכלה ירוקה ומקיימת, נוכח החששות מפני משבר סביבתי.
דמוקרטיה תעשייתית בישראל
על פי חוק בכל חברה ממשלתית שבה למעלה ממאה עובדים, זכאים העובדים לייצוג של שני עובדים בדירקטוריון, הנבחרים בבחירות חשאיות על ידי כלל העובדים. חלק מחברות אלו שהופרטו, משמרות בתוכן עדיין את מנגנון ייצוג העובדים (כגון בחברת בזק). בהסתדרות הכללית קיים האגף לדמוקרטיה תעשייתית, האחראי על הכשרת וליווי הדירקטורים מבין העובדים, ולהסדרת מנגנון הבחירות לתפקיד זה. כמו כן מרכז האגף את נושא מועצות הייצור – מנגנון משותף לעובדים ולהנהלה בחברות שונות, באמצעותו קובעים את הנורמות והמדדים בשיטת שכר העידוד, תוך מתן דגש על ניסיונם של העובדים בשטח. ברשות האגף עמד מאז שנות ה-90 יוסי מרציאנו, וביולי 2022 מונה תומר רזניק לראשות האגף.
ב-2015 הניחו קבוצת חברי כנסת מהאופוזיציה הצעת חוק למינוי נציגי עובדים לדירקטריונים של חברות ציבוריות וחברות פרטיות שהן חברות איגרות חוב. בינואר 2018 נפלה הצעת חוק זו בוועדת השרים לחקיקה.
במאי 2020, הייתה חברת הסלולר סלקום לחברה המסחרית הראשונה בישראל (שלא הוקמה כחברה ממשלתית או הסתדרותית) שבה מונה דירקטור מטעם לעובדים - אך בניגוד למקובל בחברות הממשלתית, לא מונה עובד לתפקיד כי אם רואה חשבון. זאת במסגרת הסכם שנחתם בסוף שנת 2019 עם ועד העובדים בחברה. בנובמבר 2020 תבע גם ועד עובדי חברת הביטוח כלל מינוי דירקטור נציג עובדים.
אפרואינסקטיפילים
אפרואינסקטיפילים (שם מדעי: Afroinsectiphilia; משמעות השם: "אוכלי חרקים אפריקנים") היא קבוצת יונקי שליה השייכת לקבוצת האפרותריה. כיום כלולים בקבוצה זו שלוש סדרות הכוללות מיני יונקים החיים רק באפריקה ובאי הסמוך מדגסקר. הם הניזונים מחרקים, ובמראם מזכירים מעט חדפיים או קיפודיים. עם זאת, בדיקה פילוגנטית ומורפולגית לא מצאה אף קשר לאוכלי החרקים וקרוביהם העיקריים הם הפילאים והשפנאים. הדמיון בינם לאוכלי החרקים הרגילים הוא כתוצאה מאבולוציה מתכנסת, עקב אורח חיים דומה.
יש המשייכים את השנבובאים ל-Pseudungulata, קבוצה נפרדת הקרובה לפיינונגולטה, אך חוקרים אחרים רואים בהם צאצאים לאבות דמויי-טנרקים ומשייכים אותה לקבוצה זו.
למיני הקבוצה ישנו גוף קטן יחסית, אורח חיים פעלתני, מבנה רגליים בעלי אצבעות עבות המזכירות מעט פרסות, ולרובם חוטם צר ומוארך ולסתות מוארכות בעלי מעט שיניים טוחנות.
מיון
חלק מהחוקרים מוסיפים גם את הסדרה הנכחדת Bibymalagasia, בה נכלל הפלסיורקטרופוס או השנבוב המלגשי (Plesiorycteropus), אך כיום הוא נחשב לחלק מהטנרקאים.
מרכז ההתעמלות אריאקה
האולם נחנך בשנת 2019, על-מנת לארח את תחרויות ההתעמלות באולימפיאדת טוקיו (2020).
מים קשים
מים קשים הם מים המכילים כמות גבוהה של מינרלים מומסים (להבדיל מ"מים רכים"). קשיוּת נפוצה במים שאובים ממקורות טבעיים. מבין המינרלים המומסים העיקריים במים קשים ניתן למנות יוני סידן, מגנזיום, ברזל תלת-ערכיים, מנגן, גופרית ומימן פחמתי.
ניתן להפוך מים קשים ל"מים רכים" על ידי פעולות לריכוך מים.
דרגות קשיוּת
דרגות קשיות של מים:
תופעות
בתגובה עם סבון, יוצרים יוני המינרלים חומרים קשי-תמס היוצרים משקעים מוצקים. כך למשל, נוצרת טבעת משקעים סביב לאמבטיה בקו גובה המים לאחר הרחצה. ככל שהמים רכים יותר פעולת הסבון משתפרת, לאור מיעוט המשקעים הנוצרים. פיתוח הדטרגנטים שיפר את איכות פעולת הניקוי, כיוון שהדטרגנטים אינם מגיבים עם יוני סידן ומגנזיום.
יוני הסידן אחראים גם להיווצרות האבנית הנוצרת בעת חימום מים קשים, תוצאה של תגובת שיקוע של חומר קשה-תמס נוסף - סידן פחמתי (אבן גיר). האבנית השוקעת יכולה להוות בעיה חמורה במערכות שבהן זורמים מים חמים כגון צנרת מפעלים, או צנרת ביתית. האבנית הנוצרת עשויה לסתום צינורות או להצר את קוטרם הפנימי, ובכך לפגוע ביעילות המערכת.
ריכוך מים
ריכוך מים היא פעולה המפחיתה את ריכוז יוני הסידן או המגנזיום במים קשים. "יוני הקשיות" הללו גורמים לשלוש בעיות עיקריות. יוני המתכת מגיבים עם סבון או דטרגנטים רגישים לסידן, מפחיתים את יכולת ההקצפה שלהם, ויוצרים משקע לא אסתטי. נוכחות יונים אלה גם מפחיתה את כושר הניקוי של דטרגנטים שונים.
בעיה משמעותית יותר היא נטייתם של סידן פחמתי ומגנזיום פחמתי להידבק למשטחים של צינורות וגופי חימום. התוצאה היא הפחתת זרימת המים בצינורות, ויצירת שכבת בידוד תרמי על גוף החימום. שכבה זו מפחיתה יעילות גופי החימום, וגם עלולה לגרום לנזק למערכת עקב התחממות יתר של גוף החימום. נוכחות יונים באלקטרוליט יכולה גם לגרום לשיתוך גלווני, בו אחת המתכות תעבור שיתוך (קורוזיה) מהיר יותר כאשר היא במגע עם מתכת מסוג אחר. נוכחות מרככי מים עלולה להחריף את הבעיה, ולגרום לאנודת ההקרבה במחממי מים לעבור שיתוך בקצב מהיר יותר.
שיטות ריכוך
שימוש במחליף יונים - מתקני ריכוך מים המיועדים לשימוש ביתי בדרך כלל משתמשים בשרף מחליף יונים, למרות שגם לקבוצת מינרלים בשם "זאוליטים" יש תכונות החלפת יונים, והם משמשים בחלק מהמערכות. בשרף מחליף יונים, יונים "קשים" מהמים מוחלפים ביוני נתרן הקשורים אלקטרוסטטית לקבוצות פונקציונליות אניוניות (שליליות) על השרף הפולימרי. יוני מתכת הם חיוביים, ולכן נמשכים לקבוצת השליליות שעל השרף. יוני נתרן, בניגוד לסידן ומגנזיום, אינם יוצרים תרכובות קשות תמס, אלא חומרים מסיסים בלבד, כמו מלח בישול (הנוצר כאשר יוני נתרן מתרכבים עם יוני כלור - כלורידים).
פעולת ריכוך מים זו גורמת להגברת כמות יוני הנתרן במים, אך הכמות נותרת קטנה יחסית. למרות זאת, יש הטוענים כי עקב כמות הנתרן המוגדלת עדיף שלא להשתמש במתקנים כאלה לצריכה סדירה. עם הזמן, השרף מתמלא יותר ויותר ביוני הסידן, והיעילות שלו יורדת. בשלב זה ניתן לבצע להם רגנרציה (רענון). ניתן לעשות זאת על ידי הזרמה של תמיסת מי מלח מרוכזת (brine), שגורמת להיפוך התהליך המוזכר לעיל, וזאת עקב הריכוז הגבוה של המלח (יוני נתרן) בתמיסה (ראו עקרון לה שטליה). החסרון בפעולה זו הוא שרוב המלח בתמיסה עובר דרך המערכת ויוצא לביוב או לאדמה. ריכוזי מלח גבוהים עלולים לגרום לזיהום מקורות המים ופגיעה בסביבה (המלחת קרקע, לדוגמה).
ריכוך באמצעות חימום וסינון - חימום ממושך של מים קשים קרוב לטמפרטורת הרתיחה גורם לשקיעה של יוני הסידן והמגנזיום עם יוני אוקסלט לא מסיסים. סינון על ידי רשת או שפיה של המים גורם להפחתה משמעותית בריכוז היונים הלא מסיסים בהם. שיטה זו מוכרת כבעיה בקומקומים, אשר צוברים בתחתיתם אבנית. האבנית נוצרת כתוצאה משיקוע היונים בחימום.
תאיים
התאיים או משפחת התה (שם מדעי: Theaceae) היא משפחת צמחים דו-פסיגיים מסדרת האברשאים והיא כוללת 7–40 סוגים בהם כ-500 מינים. החשוב במיני המשפחה הוא קמליה סינית (Camellia sinensis) ממנו מופק התה.
עלי צמחי משפחת התה מסודרים באופן מסורג על גבעול הצמח והם על פי רוב ירוקי עד. לעלים שפה משוננת טיפוסית למשפחה. לפרח חמישה עלי כותרת ואבקנים מרובים. הפרי מסוגים שונים, כגון ענבה, תפוח, או הלקט. טיפוס התפוצה של המשפחה הוא טרופי-סובטרופי בעולם הישן והן בחדש.
מערת לה פילטה
מערת לה פילטה (בספרדית: Cueva de la Pileta, מילולית "מערת הבריכה") היא אתר ארכאולוגי, מערה שבה נתגלו ציורי מערות ב-1905. המערה שוכנת במחוז מאלגה בקהילה האוטונומית אנדלוסיה בדרום ספרד.
מחקר
המערה נחקרה על ידי הכומר הצרפתי אנרי בריי, ארכאולוג, אנתרופולוג, אתנולוג וגאולוג, שהגיע לספרד בגלל דיווחו של על מערה זו ב, בסמוך לרונדה. ורנר התבשר על המערה שהתגלתה על ידי חקלאי ספרדי בשם חוסה בויון (José Bullón) בשנת 1905 שחיפש גואנו של עטלפים סביב הכניסה המקורית במקום שנקרא תהום העטלפים. הוא הניח שהסימונים במערות נעשו על ידי המורים. הוא מצא שרידים אנושיים וסימנים על הקירות. ורנר עצמו ירד למערה ודיווח אחר כך על ממצאיו שמשכו עניין בינלאומי.
בריי הצליח לזהות כמעט חמישים רישומים וכמה מהסמלים. הוא נשאר חודשיים במימון הנסיך של מונקו. במאמר המדעי הסופי השתתף גם קולנל ורנר.
הערכה מחודשת
גם שלדים וגם כלי חרס שנמצאו מצביעים על כך שהמערה הייתה חייבת להיות בעלת כניסה טובה יותר והתיארוך הצביע על כך שהשרידים שייכים גם לתקופה הנאוליתית. חלק מעיטורי הקירות והשלדים נחשבו מודרניים יותר ומקורם מאנשים שהלכו לאיבוד במערה. בנו של האיש שמצא את המערה הצליח למצוא כניסה טובה יותר בשנת 1924 והיא שמשמשת את המבקרים היום. אותו אדם גילה חדר לא ידוע שהעניק גישה לגלריות (Las Galerias Neuvas) שהכילו נטיפים. גלריות אלה התחברו לאזורים ידועים. גישה לתהום עמוקה היא במורד הגלריה באורך 350 מטרים, הגלריה הארוכה ביותר.
צוות של בעל ואישה חקר את המערה מחדש בשנת 1978 כולל הגלריות שזה עתה התגלו. הם הצליחו לזהות 134 ציורים אם כי כעת לא ניתן היה לזהות את אלה שגילה בריי. הם ציינו כי ייתכנו ציורים פלאוליתיים נוספים, אך רבים מהמשטחים מכוסים כעת ב. תיארוך הציורים הגדולים העריך שהם בני יותר מ-20,000 שנה.
ביקור במערה
המערה כיום מופעלת על ידי משפחת בויון, הצאצאים של מגלה המערה המגבילים קבוצות ללא יותר מ-20 איש - נכון לשנת 2017 יש להזמין מקום מראש.
חיים לרוז
חיים לרוז (נולד ב-1966), הידוע בשם משפחתו לרוז, הוא מוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנות השבעים בישראל. הוא העיד מאוחר יותר כי הוא הושפע מאוד ממוזיקת הרגאיי שהייתה פופולרית מאוד באותה תקופה.
במשך שנים עסק בתחום המוזיקה, אך לא הוציא אלבום עד שלב מאוחר ובצעירותו עסק בעיקר בשיתופי פעולה עם אמנים ישראלים נוספים. בשנת 1995 חבר לרוז ללהקת רעש להקלטת האלבום של ג'וני שועלי. באותה השנה יצא האלבום הראשון של צמד ביקיני שהורכב מלרוז וקרני פוסטל. בהמשך הצטרף לרוז ללהקת רעש ובאלבומה השני "תמימות" (1996) ניגן את רוב תפקידי הגיטרה. גם באלבום השלישי של רעש "אני זה לא אתה" (2000) לרוז לקח חלק, למרות שלא היה חלק מהלהקה באופן רשמי.
לרוז היה שותף מרכזי בהקלטת כמה מאלבומיו של ברי סחרוף, בהם "חם על הירח" ו"נגיעות" – בו אף הלחין את הלהיט "לב שלם".
בשנת 2000 הוציא את אלבומו הראשון, "Laroz", על שום שם הבמה שלו.
בשנת 2002 הוציא אלבום משותף עם זהבה בן, שנקרא "גרסאות לרוז". באלבום מופיעים רימיקסים ללהיטים של בן, ביניהם "טיפת מזל", "חוף זהב" וגרסת כיסוי ל"חבייתק" של פיירוז.
בשנת 2003 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "All Stars".
בשנת 2006 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, "Sound System".
בשנת 2008 הוציא את אלבום הסולו הרביעי שלו, "Laroz Restars", שסימן שינוי בכיוון המוזיקלי של לרוז לכיוון מוזיקת פופ.
בשנת 2012 הלחין את המוזיקה לסרט "מלח ים".
בשנת 2015 הוציא את האלבום "Desert Groove", עם עם אלון אמאנו קמפינו והזמר רביד כחלני, שיצא בהפרש גדול של שנים מאלבומיו האחרים של לרוז. באלבום הופיע השיר "לילה לילה", גרסה בעברית ובערבית לשיר Gamar Badawi של ג'מאל פורטו. את הקולות בשיר מבצעת הזמרת החליג'ית רחלה.
לרוז הוא הבעלים של הלייבלים mau house music, ו Camel Riders.
דן עזריה
קריירה
עזריה גדל ברמת גן והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל רמת גן, ממנה עבר למחלקת הנוער של הכח עמידר רמת גן. בגיל 17 חזר להפועל רמת גן ושיחק שנה וחצי בקבוצת הנוער של המועדון, עד שעבר בינואר 2014 להפועל קריית אונו מליגה ב'. ב-7 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 על מכבי השרון נתניה, אך בתחילה שיחק בעיקר בקבוצת הנוער של המועדון. בעונת 2014/2015 הפך לשחק הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת וכבש שמונה שערי ליגה, ובעונה שלאחר מכן כבש חמישה שערים. בקיץ חתם עזריה בסקציה נס ציונה מליגה א' דרום, במדיה ערך 25 הופעות בליגה וכבש שני שערים.
באוגוסט חתם עזריה בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובעונת 2017/2018 ערך 34 הופעות ליגה. בעונת 2018/2019 שותף עזריה ב-16 משחקי ליגה, ובמחזור האחרון בישל את שער העלייה של כפר סבא לליגת העל, אותו כבש עומר פדידה בניצחון 3–2 על הפועל עפולה. ב-25 באוגוסט 2019 ערך עזריה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל חיפה, ובסך הכל ערך 25 הופעות בליגת העל בעונת 2019/2020, וכבש שני שערים בגביע הטוטו.
ב-12 באוקטובר 2020 חתם עזריה בקבוצת הפועל תל אביב. ב-9 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל חדרה. ב-27 ביולי 2021 חתם עזריה בקבוצת הפועל כפר סבא, אליה חזר לקדנציה שנייה.
יהושע בן-מאיר
הרב מאיר יהושע בן-מאיר (נולד בי"ג בכסלו תש"ח נובמבר 1947) הוא מייסד ישיבת ההסדר שבות ישראל באפרת ומי שעמד בראשה.
דן עזריה
קריירה
ב-3 בפברואר 2022 עזריה חתם בבית"ר ירושלים.
יהושע בן-מאיר
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית וגדל ברמת גן. אביו היה הרב ישראל שלמה בן-מאיר (רוזנברג), חבר הכנסת מטעם המפד"ל (בכנסות שנייה עד השביעית). אחיו הגדול הוא יהודה בן-מאיר, שהיה אף הוא חבר הכנסת מטעם המפד"ל (בכנסות השביעית עד העשירית).
למד בישיבת קול תורה בין השנים תשי"ט-תשכ"ה ושמע שיעורים באופן קבוע אצל הרב שלמה זלמן אוירבך אשר בנה אצלו את דרך הגישה היסודית לסוגיה וסברא ישרה. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בין השנים תשכ"ו-תשכ"ז עד לאחר מלחמת ששת הימים. בשנים אלו למד את דרך הלימוד הישיבתית-בריסקאית מהרב שמואל רוזובסקי וכן למד מהרב אלעזר מנחם שך והרב דוד פוברסקי. בשנת ה'תשכ"ח עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב עד שנת תשל"א, במרכז הרב נעשה לתלמידם של רבותיו הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא אשר ממנו קיבל את עיקר דרכו בהלכה ובו דבק עד פטירתו בשנת ה'תשס"ח, לצד לימוד גם מפיהם של הרב מרדכי פרום, הרב שלום נתן רענן והרב דוד כהן (הנזיר). הוא תלמידו גם של הרב ניסן זק"ש, אשר ממנו למד את דרך העיון והדקדוק בדבריהם של הראשונים.
הוסמך לרבנות על ידי הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי, הרב יצחק אריאלי, הרב ניסן זק"ש והרב אברהם שפירא. הוסמך לדיינות על ידי הרבנים אושפיזאי, אברהם שפירא וניסן זק"ש. קיבל כושר לרבנות עיר מהרב שלמה גורן שממנו למד ענייני הלכות צבא וציבור ועוד. כמו כן סיים תואר שני במחשבת ישראל ולימים אף למד משפטים והוסמך כעורך דין.
את שירותו הצבאי החל בחיל התותחנים. בהמשך היה לרב צבאי. שירת כסגן הרב של פיקוד צפון תחת הרב ישראל אריאל, וכן כרב של מפקדת הכוחות המשוריינים בסיני (אוגדה 252). במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים כרב של אוגדת מוסה פלד והקים את "ישיבת גושן", יחד עם הרב מרדכי הלפרין. במלחמה עסק רבות בפינוי חללי צה"ל והיה הראשון שהפעיל מחלקת סריקה אוגדתית. לאחר המלחמה שירת במילואים גם כרב גייס דרום. השתחרר בדרגת סגן-אלוף.
בשנים תשל"ג-תשל"ד עבד במכון יד הרב הרצוג. בשנים תשל"ה-תשל"ו שהה בארצות הברית כשליח מחלקת הנוער והחלוץ. במסגרת זו יזם שלוש משלחות של סטודנטים יהודים בעלי דרכון אמריקאי שביקרו באתרי שואה, בקהילות היהודית שמעבר למסך הברזל ולבסוף סיירו שלושה שבועות בישראל.
באב תשל"ח ייסד ועמד בראש ישיבת שבות ישראל, תחילה בתקוע ומתש"מ (1980) על הגבעות שעליהן קמה לימים העיר אפרת. בפסח תשמ"ג הצטרף למשפחות הראשונות שהתיישבו בגבעה הראשונה שאוכלסה, גבעת הרימון. כיום גר בגבעת שאול בירושלים.
הרב בן מאיר ממשיך לשמור על קשר עם ישיבת מרכז הרב ומעביר בה מדי פעם שיחות בסעודה שלישית. הוא מתייחס לרב אברהם אלקנה כהנא שפירא כאל מורו ורבו ומרבה לצטט מדבריו.
Como la Flor
Como la Flor (בעברית: כמו פרח) הוא סינגל של זמרת הפופ האמריקאית, סלינה, אשר יצא לאור בשנת 1992. זה היה השיר השני מתוך אלבום האולפן השלישי Entre a Mi Mundo (בעברית: תיכנס לעולם שלי). השיר היה שיר אמריקאי בשפה הספרדית.
משמעות
בשיר חוזרת הזמרת סלינה שלוש פעמים על המשפט: כל המשפט העוקצני הזה בא משום שלטענת השיר יש לגבר אהבה חדשה עם אישה אחרת במקום סלינה שכן הזמרת מתארת:.
הצלחה
השיר נכנס למקום השישי במצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
יחסי אנדורה–סין
יחסי אנדורה–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין נסיכות אנדורה לבין הרפובליקה העממית של סין.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים לראשונה ב-24 ביוני 1994, וסין הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם שכוננה יחסים דיפלומטיים עם אנדורה. בשנת 2014 חגגו שתי המדינות 20 שנים לכינון היחסים ביניהן, וסיכמו על הרחבת הקשרים הדו-צדדיים בין המדינות.
מרטינאס לויצקיס
מרטינאס לויצקיס (בליטאית: Martynas Levickis; נולד ב-11 ביוני 1990) הוא אקורדיוניסט ליטאי. בשנת 2010 זכה באליפות האקורדיון העולמית, ובאותה שנה התפרסם לאחר שזכה בתוכנית הריאליטי הליטאית Got Talent. ביולי 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של לויצקיס, Martynas, שהגיע לראש מצעד אלבומי המוזיקה הקלאסית בבריטניה, והיה לאלבום הראשון של אקורדיוניסט שהגיע למקום זה.
השכלה
לויצקיס התחיל לנגן באקורדיון בגיל 3, לאחר שלמד זאת באופן עצמאי. בגיל 8 הוא התחיל ללכת לשיעורי מוזיקה ונרשם לגימנסיה לאומנויות Saulius Sondeckis שבשיאוליאי. בגיל 13 הוא זכה לראשונה בתחרויות ועבר ללמוד באקדמיה המלכותית למוזיקה שבלונדון, בכיתתו של אוון מוראי.
בשנת 2012 הוא סיים את לימודיו עם תואר ראשון במוזיקה. לויצקיס למד בכיתות אמן עם פרדריק דשאן, קלאודיו ז'קומוצ'י, פרידריך ליפס, מסימיליאנו פיטוקו ומתי רנתנן.
בין השנים 2014 ל-2016, לויצקיס למד תואר שני באקדמיית Musikene שבסן סבסטיאן, ספרד.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2010 לויצקיס זכה להכרה מקצועית לאחר שזכה באליפות האקורדיון העולמית, ה-Coupe Mondiale, שנערכה בקרואטיה על ידי קונפדרציית נגני האקורדיון הבינלאומית (CIA). הוא זכה להכרה נרחבת יותר בעולם המוזיקה הבינלאומי לאחר שזכה באותה שנה בתוכנית הריאליטי Got Talent בגרסתה הליטאית. לויצקיס השתתף בתחרות בזמן שלמד באקדמיה המלכותית למוזיקה, ללא ידיעתם, ושילב מוזיקה ושירה עכשווית בהופעותיו לצד פרשנויות קלאסיות יותר. קטעים מתוך תוכנית הטלוויזיה הליטאית התפרסמו ביוטיוב וברשתות החברתיות ברחבי בריטניה. בעת חזרתו ללונדון, לויצקיס הופתע מהתגובות החיוביות שקיבל להופעותיו בתוכנית. באותו זמן הסוכן המוזיקלי ריק בלאסקי התוודע לנגן הצעיר דרך סרטון יוטיוב שראה, וניהל איתו משא ומתן על חוזה הקלטות בחברת התקליטים הבריטית דקה רקורדס, והוא היה לאקורדיוניסט הראשון שחתם בחברה זו.
ב-1 ביולי 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של לויצקיס, Martynas. עד מהרה האלבום הגיע לראש מצעד אלבומי המוזיקה הקלאסית בבריטניה, מה שהפך את לויצקיס לאקוריוניסט הראשון שהגיע להישג זה. באוקטובר 2013 האלבום יצא לאור בגרמניה.
בשנת 2015, לויצקיס הקים את האנסמבל שלו, "מיקרואורקסטרה" (Mikroorkéstra).
הרפרטואר של מרטינאס חוצה במודע את גבולות הז'אנר ונע בין בארוק למוזיקה עכשווית. הוא מתמקד במוזיקה קלאסית, אך הוא גם מנגן מנגינות עממיות ויצירות מוזיקליות פופולריות. לויקיס רואה בעצמו שגריר אקורדיון, ועל כך אמר: "הצבתי לעצמי את המשימה להגדיר מחדש את הדימוי של האקורדיון ולהראות שניתן להשתמש בכלי זה בצורה מאוד מגוונת".
מאז הקמתו ב-2014, לויצקיס היה המנהל האמנותי של הקורס והפסטיבל הבינלאומי למלחינים "Palendriai" שבליטא. מטרת הפסטיבל היא ליצור יצירות חדשות להרכבי אקורדיון ומוזיקה קאמרית. לויקיס הוא מנהל האקדמיה למוזיקה "accoAkademija" שבעיר וילנה. בנוסף, הוא חבר בוועדה המייעצת של המועצה העולמית לאומנויות של ליטא, ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו לקדם את האמנות והתרבות הליטאית ברחבי העולם.
פילמוגרפיה
בשנת 2015 הופיע לויצקיס בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה הליטאי "Dėdė, Rokas ir Nida".
אלכסנדרו מצ'דונסקי
אלכסנדרו מצ'דונסקי (ברומנית: Alexandru Macedonski; 14 במרץ 1854, בוקרשט - 24 בנובמבר 1920, בוקרשט) היה משורר, סופר ופובליציסט רומני. נודע כ"משורר הרונדלים" והושפע על ידי אסכולת הפארנאס, ומאוחר יותר על ידי הסימבוליזם הצרפתי.
סביב כתב העת שהקים, "ליטראטורול" כינס חוג ספרותי שביקש לקדם את המודרניזציה של השירה הרומנית, תוך כדי פולמוס עם החוג "ז'ונימיה" ששיחק בזמנו תפקיד דומיננטי בחיי התרבות של רומניה. נודע גם בעימותיו עם הסופרים הרומנים וסילה אלכסנדרי, מיכאי אמינסקו ויון לוקה קאראג'אלה.
מצ'דונסקי עודד כישרונות צעירים, ביניהם ג'ורג'ה בקוביה, טודור ויאנו, שפרסמו במגזין שלו "ליטראטורול", וגם טודור ארגזי וגאלא גאלאקטיון שפרסמו לראשונה בכתב עת אחר שבעריכתו, "ליגה אורתודוקסה".
86 שנה אחרי מותו, בשנת 2006 קיבל את התואר "חבר פוסט מורטם של האקדמיה הרומנית".
רקע משפחתי
משפחת אביו הגיעה לנסיכות ולאכיה בתחילת המאה ה-19, והייתה ככל הנראה ממוצא בולגרי או מקדוני כפי שמעיד שמה, או אולי ארומני. לטענת אבות המשורר, המשפחה היא נצר למורדים מקדונים בעות'מאנים. גם בוולאכיה, סבו של הסופר, דימיטריה, ואחי הסב, פאבל, לקחו חלק במרד שהנהיג בשנת 1821 טודור ולדימירסקו, בן ברית של תנועת השחרור היוונית פיליקי אטריה, נגד הטורקים ושלטון הפנריוטים, אנשי שלומם. דימיטריה הפך לדמות שנויה במחלוקת אחרי שבשלב הסופי של המרד צידד במנהיגי האטריה, אלכסנדר איפסילנטי ואחרים, בהאשמותיהם נגד טודור ונתן יד ברציחת המהפכן הרומני.
שניהם, דימיטריה ופאבל מצ'דונסקי עשו אחר כך קריירה בצבא הוולאכי בתקופה שבה הנסיכות הייתה במשטר כיבוש רוסי. התקנון האורגני של המינהל ברוסיבוולאכיה הכיר במשפחת מצ'דונסקי כשייכת לאצולה המקומית.
דימיטריה נשא לאשה את בתו של קצין רוסי או פולני. בנם, אלכסנדרו מצ'דונסקי (האב) קיבל חינוך צבאי ברוסיה ועלה בהייררכיה של הצבא הרומני עד לדרגת גנרל ולתפקיד שר המלחמה בימי שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה. גם דודו של הגנרל, פאבל וגם אחיו מיכאיל היו גם משוררים חובבים.
אמו של אלכסנדרו מצ'דונסקי הבן, מריה, בת לבית פיסנצה (Fisenţa) (גם ויצ'נץ או ויצ'נצה) הייתה צאצאית של בויארים מחבל אולטניה. אבות אביה היו, ככל הנראה, מהגרים מממוצא רוסי שהתבוללו בתוך האצולה הרומנית. קיימת השערה חלופית, לפיה אבותיה היו ממוצא איטלקי-רוסי. מריה אומצה על ידי הבויאר דומיטראקה פרייאנו וכך ירשו הורי המשורר את האחוזות אדנקאטה ופומטשט בכפר גויישט שבעמק האמראדיה במחוז דולז'.
אולם גם המשורר וגם אביו הגנרל, לא היו שבעי רצון מאילן היוחסין כפי ששורטט על ידי חוקרים. אף על פי שהשתייכו לכנסייה הנוצרית האורתדוקסית, הם טענו שאבותיהם הקדומים של המשפחה היו בני ביברשטיין-רוגאלה, אצילים ליטאים מן הממלכה הפולנית-ליטאית לשעבר. מצד שני אלכסנדרו מצ'דונסקי הבן התגאה גם בשורשיו הבלקניים, כפי שניתן לראות בשני שירים (Vânt de stepe -רוח ערבות, ו "Stepa" - הערבה), שכתב שנות ה-1880,שבהם הסלבים הדרומיים מוצגים כמופת של לוחמי חופש. כפי שציין ההיסטוריון של הספרות הרומנית, ג'ורג'ה קלינסקו, למרות התערות המשפחה בתרבות המקומית, המוצא המיוחד שלה עזר להעשיר את התרבות הרומנית על ידי הדגש על "המסורת ה"טראקית" ועל ידי הרוח ההרפקתנית".
פיאצה דלה רפובליקה
פיאצה דלה רפובליקה או כיכר הרפובליקה ברומא (באיטלקית: Piazza della Repubblica) היא כיכר מעגלית בראש גבעת וימינאלה, בסמוך לתחנת טרמיני. בפיאצה נמצאת בזיליקת סנטה מריה דלי אנג'לי דיי מרטירי. הפיאצה סמוכה לתחנת הרכבת התחתית "רפובליקה - תיאטרון האופרה של רומא", וממנה מתחיל אחד הרחובות הראשיים של רומא, ויה נציונאלה.
אלכסנדרו מצ'דונסקי
שנותיו המוקדמות
אלכסנדרו מצ'דונסקי הבן נולד בבוקרשט כילד השלישי מבין 4 ילדיהם של הגנרל מצ'דונסקי ואשתו מריה. האחות הבכורה, אקתרינה, הייתה נשואה לבן משפחת גיקה, אחר כך לצרפתי בשם לבף, ופרסמה שירים בצרפתית בעיתון אחיה, "ליטראטורול". האח הגדול, דימיטריה מצ'דונסקי היה וטרן של מלחמת העצמאות של רומניה (1878-1877), בעוד האח הקטן, ולדימיר, עורך דין בבוקרשט, פרסם גם הוא כמה רשימות ונובלות ב"ליטראטורול".
פיאצה דלה רפובליקה
שמה הקודם של הכיכר, Piazza dell'Esedra, שעדיין נפוץ גם בימינו, מקורו באכסדרה הגדולה של מרחצאות דיוקליטיאנוס, המעניקה לפיאצה את צורתה. האכסדרה שנמצאה במרחצאות דיוקליטיאנוס שולבה בגנים שבנה הקרדינל ז'אן די בלה; עם מותו בשנת 1560 נרכשה האדמה על ידי הקרדינל קארלו בורומאו, ובסופו של דבר הגיעה לבעלותו של הקרדינל אלסנדרו ספורצה בשנת 1579. בין השנים 1598 ל-1600 הועברה האכסדרה לכנסייה. ואז, בשנת 1885, דרך ויה נציונאלה חתכה באמצע את מבנה זה.
אלכסנדרו מצ'דונסקי
שנותיו המוקדמות
עד גיל 6 היה אלכסנדרו ילד חולני, שסבל מהתפרצויות עצבים ומצבי ניתוק רגעיים. בשנת 1862 נשלח ללמוד באחוזת המשפחה בעמק אמראדיה, בחבל אולטניה. הגעגועים לולימי הילדות ולנופיה מאפיינים את אחד ממחזורי שיריו.
פיאצה דלה רפובליקה
הפורטיקואים סביב הכיכר, שנבנו בשנים 1887–1898 על ידי גייטנו קוך, היו לזכר המבנים העתיקים שעמדו באותו המיקום.
אלכסנדרו מצ'דונסקי
שנותיו המוקדמות
בהמשך למד במכללה הלאומית ע"ש קרול הראשון בעיר קראיובה, אותה מסיים בשנת 1867.
בגיל 12 כתב את השיר "Plânsul amantei" (קינת האהובה) אותו כלל במחזור השירים "פרימה ורבה".
פיאצה דלה רפובליקה
מזרקת הנאיאדות
מזרקת הנאיאדות (באיטלקית: Fontana delle Naiadi) הייתה במקור מזרקת אקווה פיה (המחוברת לאמת המים של אקווה מרסיה), שהוקמה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1870. עבודת בנייתה הושלמה בשנת 1888, ובמקור פוסלו ארבעה אריות עשויים טיח שתוכננו על ידי אלסנדרו גריירי. אלה הוחלפו בשנת 1901 בפסלים של נאיאדות על ידי מריו רוטלי מפלרמו, סבא רבא של הפוליטיקאי וראש עיריית רומא לשעבר, פרנצ'סקו רוטלי.
אלכסנדרו מצ'דונסקי
שנותיו המוקדמות
ב-24 בספטמבר 1869 המשפחה הוכתה על ידי מות האב, שלדעת אשתו ומאוחר יותר, גם לדעת המשורר, הורעל על ידי יריביו הפוליטיים. לזכרו כתב בווינה בשנת 1870 שיר שנכלל דם בוא בקובץ "פרימה ורבה".
פיאצה דלה רפובליקה
מזרקת הנאיאדות
ארבעת הנאיאדות המוצגות הן: נימפה של האגמים (ניתנת לזיהוי עם הברבור שהיא מחזיקה), נימפה של הנהרות (משתרעת על מפלצת הנהרות), נימפת האוקיינוסים (רוכבת על סוס המסמל את הים), נימפה של מי התהום (נשענת על דרקון מסתורי). במרכז המזרקה נמצאת קבוצה של גלאוקוס (אל נבואי במיתולוגיה היוונית), המסמלת את שליטתו של האדם על כוח הטבע ומחליף פסל קודם.
אלכסנדרו מצ'דונסקי
מסעות באירופה והתחלת הקריירה הספרותית והפוליטית
בתום לימודיו התיכוניים, בשנת 1870, בגיל 16 טייל ברחבי אוסטרו-הונגריה, איטליה ושווייץ. הנסיעה נועדה במקור לעזור לו להתכונן לקראת כניסתו לאוניברסיטה בבוקרשט, אולם לבסוף העביר אותה בבילויים ובהתנסויות רומנטיות.
באותה תקופה פרסם לראשונה שיר (Dorința poetului משאלת המשורר) בעיתון "Telegraful român בסיביו. אז התחיל לשכלל את סגנונו השירי, לא מעט בהשפעת השירה הרומנטית ונציגיה דאז בארצו - דימיטריה בולינטיניאנו ויון הליאדה רדולסקו. באיטליה ביקר במיוחד בפיזה, פירנצה וונציה ולדבריו נכח בכמה קורסים באוניברסיטת פיזה, אם כי אין לכך עדויות. כפי שהעיד ביומנו, התמודד באיטליה עם בעיות כספיות ובריאותיות.
בשובו לבוקרשט התקבל בפקולטה לספרות, אך לא ביקר בשיעורים באופן סדיר.
בשנת 1872 פרסם את קובץ השירים הראשון, "Prima verba" וביקר שוב באיטליה.
אחרי שב-23 במאי 1873 פרסם ב"טלגראפול רומן" שיר נגד המלך קרול הראשון ("מלאו היום שמונה שנים של סבל" Sunt opt ani de suferință care astăzi s-a-mplinit),), אמו הדואגת, שחששה מפני העמדתו לדין על חילול כבוד המלך, שלחה אותו בדחיפות לחו"ל. הוא הפליג על הדנובה לווינה ואחר כך לגלייכנברג ולאיטליה, בה שהה בעיקר בנאפולי.
בעת המסע התיידד עם המלחין הצרפתי ז'ול קומברייה, איתו התכתב לפרקים במהלך חייו.
בשובו למולדת, התגייס מצ'דונסקי לפוליטיקה ולעבודה העיתונאית כחבר במפלגה הליברלית. בשנים 1873–1875 הוציא לאור את העיתון "אולטול" ,בו פרסם מאמרים ברוח המפלגה, תרגומים של ברנז'ה, למרטין, אקטור דה שרלייה, סיפורים קצרים ורשמי מסע.
בגיל 22 כתב גם את מחזהו הראשון "התאומים". ב-23 ביוני 1874 ספג לעג פומבי מהסופר יון לוקה קאראג'אלה בכתב העת הסאטירי Ghimpele (הקוץ), דרך דמות בדיונית בשם "א.א. מסקי" בעלת יומרות "אציליות", ו"ליטאיות", ופוליטיות. היה זה האירוע הראשון בשורה הארוכה של עימותים בין השניים.
כתגובה להגמוניה של החוג הספרותי "ז'ונימיה", הקים בעצמו בשנת 1880 אסכולה לשירה, ששאבה השראה מן הרוחות החדשות שנשבו בספרות האירופית. בהשפעת אלפרד דה מיסה כתב את מחזור השירים "Nopţi" (לילות). בשנת 1890 אימץ את הרונדל כצורת שירה מועדפת. כתב רומן בשפה הצרפתית - (Le calvaire de feu).
מצ'דונסקי היה הראשון שהכניס לשירה הרומנית "חרוזים לבנים" ומקצבים חופשיים.
המשפט ותפקידיו המינהליים
במרץ 1875 המשורר נעצר בחשד להוצאת דיבה ולהסתה למרד.
במשך שנה קודם לכן השתתף עם העיתון "אולטול" במערכה מכוננת נגד המפלגה השמרנית ומנהיגה, לסקר קטרג'יו. בין המסרים שהיה חתום עליהם היו מצויות קריאות לאדם מן השורה "לקום עם נשק ביד והכות בממשלה ובסוכניה". היו לו קריאות דומות גם נגד השליט, הנסיך קרול לבית הוהנצולרן. הוא נעצר למשך שלושה חדשים בכלא בבוקרשט. הוא נתמך על ידי העיתונות ה"ליברלית" ובעזרת סנגוריה על ידי אחד מעורכי הדין המפורסמים מקרב החוגים הפרו-ליברלים, ניקולאיה פלווה, מצ'דונסקי הופיע בפני חבר מושבעים ב-7 ביוני 1875 וזוכה מכל אשמה. לרגל שחרורו מן המאסר התארגנה חגיגה עממית ספונטנית.
הקריירה של מצ'דונסקי כאיש מינהל פרצה אחרי שהורכבה ממשלה חדשה דווקא על ידי השמרן יון עמנואל פלורסקו.
מצ'דונסקי היה מתוסכל אחרי ששמו לא נכלל ברשימת המועמדים לפרלמנט של המפלגה שלו בשנת 1875. הוא צורף למערכת של העיתון "סטינדארדול" ("הדגל"), שנודע באג'נדה רדיקלית יותר ורפובליקנית. הממשלה החדשה מינתה אותו לפרפקט של מחוז בולגרד (צ'טאטיה אלבה שבבוג'אק, אולם כהונתו הסתיימה בתקופה שלפני המלחמה העות'מאנית-רוסית בשנים 1877–1878. כשבשנת 1876 ביקשו מתנדבים רוסים לחצות בבוג'אק את הגבול רומניה בדרך לסרביה, מצ'דונסקי לא שמע להוראת ראש הממשלה יון ברטיאנו ודחה את הבקשה תוך היצמדות להמלצה הרשמית של שר הפנים ג'ורג'ה ורנסקו. עקב כך סולק מצ'דונסקי מתפקידו.
נחוש ברצונו להפעיל השפעה פוליטית ותרבותית מעל דפי העיתונות התנדנד בביקורתו - לסירוגין - נגד המפלגה הליברלית ונגד זו השמרנית. בתקופה מלחמת העצמאות של רומניה, הקים מצ'דונסקי שורה של כתבי עת כושלים בעלי תוכן פטריוטי כמו "וסטיה" ("Vestea" הידיעה), "דונריה " ("Dunărea" - "דנובה"), "פולג'רול" ("Fulgerul" הבזק), ואחרי שנת 1880 "טרארה". הוא נשאר כל חייו עקבי בעוינותו לאימפריה העות'מאנית, אפילו כעבור שלושים שנה כשהצהיר: "איננו רוצים את טורקיה באירופה!"
ב-12 באפריל 1879 נכנס למשרתו החדשה כמנהל נפת סולינה. בהזדמנות זו נסע לאי הנחשים (אינסולה שרפילור), אי קטן שריבונותו שנויה במחלוקת לאורך השנים בין רומניה ובין שכנתה ממזרח. המסע לשם עורר בו ריגושים חושיים ואסתטיים ניכרים, אותם העביר ליצירתו "לבקי ותאלאסה".
התמנה לאחר מכן לזמן קצר כמפקח פיננסי כללי ובשנת 1880 כיהן כמפקח על מונומנטים ההיסטוריים.
בסך הכל, לפי החישובים של ג'ורג'ה קלינסקו, עבד רק 18 חדשים כעובד מדינה, וזאת מפני שכבן של גנרל ושר לשעבר, שאף למלא רק תפקידים גדולים. הוא חשב שזו חרפה לאיש ספרות דגול להתבזות בתפקידים פקידותיים.
באותן השנים כתב גרסה רומנית לפואמה "פריזינה" מאת לורד ביירון, וכתב את השירים "איטלו" ו"הסוס של הערבי". רשמיו מאי הנחשים דחפו אותו לכתוב את הרומן הפנטסטי "תאלאסה, דרך ייסורים של אש" ואת השיר "לבקי".
"ליטראטורול" - השנים הראשונות
בשנות ה-1880 חלה תפנית בקריירה של הסופר. הלך והתגבש בחברה דימויו כנונקונפורמיסט ועוף מוזר. נסיבות אלה הובילו אותו להזדהות עם תדמית "המשורר המקולל" עליה כתב פול וורלן. מצ'דונסקי התחיל לראות את עצמו כדובר של "שירה חברתית" המשלבת בתוכה ליקיה עם מגויסות פוליטית. בינתיים התקפותיו על הליברלים ונגד המלוכה פגעו אנושות בכל סיכוי לקידום במישור הפוליטי.
ב-20 בינואר 1880 הוציא מצ'דונסקי את הגיליון ראשון של כתב העת "ליטראטורול", שנקרא "הליאדיסטי", מפני שהוא ראה עצמו כממשיך של יון הליאדה רדולסקו). העיתון החדש שהפך למשפיע וארך ימים, ביקש להיות שופר לחוג הספרותי האקלקטי שמסביבו של מצ'דונסקי ומאוחר יותר, של הסימבוליזם הרומני. בגרסתו הראשונה התנגד לקו של החוג "ז'ונימיה" ושל כתב העת ""קונוורביר ליטרארה" שלדעתו, השתלטו ללא הצדקה על השיח הספרותי של התקופה. הוא האשים את חברי ז'ונימיה שבהנהגת של טיטו מאיורסקו כי השליט את "הדעה הקדומה הפוליטית בספרות". "ליטראטורול" זכה לברכתו של המשורר הרומנטי הנערץ וסילה אלכסנדרי, וגם לשיתוף הפעולה של כותב הזכרונות גאורגה סיון ושל המשכיל ווסילה אורֶקיה שנבחר ליושב ראש החוג שמסביב לעיתון. אורקיה, כשר החינוך, העניק למצ'דונסקי בשנת 1881 את העיטור הממלכתי להצטיינות "בנה מרנטי", דרגה ראשונה.
עם הסופרים הצעירים שהתחילו את דרכם הספרותית על דפי ליטראטורול באותן השנים היה דויליו זמפירסקו, פרוזאיקון ואז גם משורר בסגנון האסכולה הפרנאסית.
לצידו של מצ'דונסקי, ניהלו את "ליטראטורול" בוניפאצ'ו פלורסקו והמשורר ת.מ. סטויינסקו. עם זאת לא שלל מצ'דונסקי גם נקודות משותפות פה ושם עם גישת החוג של "ז'ונימיה". ב-1881 בוניפצ'ו פלורסקו עזב את המערכת עקב ריב עם מצ'דונסקי שתקף אותו מדפי העיתון בגין שלוש המשרות של פרופסור שכיהן בהן.
בנובמבר 1880 הוצגו בבכורה בתיאטרון הלאומי שני מחזותיו -"Iadeş" ("יאדש") ו"Unchiaşul Sărăcie" ("דוד דלות") שלא זכו להצלחה יתרה. בשניהם שיחקה הדיווה אריסטיצה רומנסקו שנאלצה לדחות את חיזורי המחזאי ולגרום לו לעוגמת נפש ממש.
בשנה הבאה, 1881 פרסם את הקובץ "שירים". לא נמנע, למרות הכל, להשתתף גם במפגשים של החוג היריב "ז'ונימיה", שבו דקלם את שירו Noapte de noiembrie ("ליל נובמבר") מן המחזור "Nopţi" (לילות). טיטו מאיורסקו, ראש החוג, מחא לו כפיים, אך רשם ביומנו שלא התרשם מן השיר. מי שאהב אותו היה בוגדן פטריצ'ייקו חשדאו, גם הוא ממתנגדי "ז'ונימיה" שנכח גם בהוא באותה ישיבה.
הפולמוסיו עם אלכסנדרי, אמינסקו ואחרים
למרות שהעריץ את וסילה אלכסנדרי, בחירתו בשנת 1881 של המשורר המולדבי המהולל לחתן הפרס הגדול של האקדמיה הרומנית הייתה בעיני מצ'דונסקי לבלתי נסלחת. שלושה גליונות של "ליטראטורול" בשנת 1882 הקדיש מצ'דונסקי לצורך להרוס את מיתוס חוסר הרבב של אלכסנדרי ויצירתו. הוא האשים אותו בקטעי שיר בלתי-אואופונים, חריזות שגויות, טעויות מבניות ומשמעות של המילים ואף בגנבה משירי עם. אלכסנדרי עצמו היה חבר באקדמיה הרומנית ומצ'דונסקי סבר שאין זה ראוי שחברי האקדמיה יחלקו את פרסים בינם לבין עצמם.
אלכסנדרי הגיב בדרמה שלו Fântâna Blanduziei ("הבאר של בלנדוזיה") שבו דמותו של הורטיוס מייצגת אות עצמו, בעוד שדמות המשורר המקנא זואיל מייצג את מ'צדונסקי.
מצ'דונסקי לא נשאר חייב ועקץ אותו במכתם. חברי "ז'ונימיה" השיבו למצ'דונסקי מאוחר יותר, בשנת 1883 על ידי בקורת קטלנית של פטרו ת. מיסיר על הקובץ שיריו.
בהמשך מצ'דונסקי נרגע וחוזר להערצתו לאלכסנדרי כשהוא רואה בעצמו את ממשיך מסורתו.
ב-1 בינואר 1883 "ליטראטורול" הפך ל"חברת כתב העת לירטאטורול" המונה מעל 1,500 חברים וסניפים בכמה ערים. וסילה אורקיה מסכים לקבל את תפקיד יושב הראש לשם כבוד של החברה, אך הדגיש שלא היה שלם את הפולמוס נגד אלכסנדרי.