cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארגנטינה–פינלנד
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה הייתה פינלנד מעורבת במלחמה נגד ברית המועצות, בתחילה במלחמת החורף ולאחר מכן במלחמת ההמשך. ארגנטינה תמכה בפינלנד במלחמתה נגד ברית המועצות ודרשה מחבר הלאומים לסלק אותה מהארגון. זמן קצר אחרי סיום מלחמת העולם השנייה, בינואר 1946, צי הסוחר הפיני שב לעגון בנמלי ארגנטינה, מייצא למדינה סחורה תוצרת פינלנד. ב-1997 ערך נשיא פינלנד דאז מרטי אהטיסארי ביקור רשמי ראשון של בכיר פיני בארגנטינה. בשנה לאחר מכן נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ערך גם כן ביקור בפינלנד.
רדברידג' (רובע)
שכונות
הרובע כולל את השכונות:
יחסי ארגנטינה–פינלנד
היסטוריה
בשנת 2007 פתחה חברה פינית בית חרושת לנייר בפראי בנטוס שבאורוגוואי, לא הרחק מנהר אורוגוואי העובר דרך ארגנטינה. במהלך בניית המפעל הגישה ארגנטינה תלונה נגד החברה וממשלת אורוגוואי וטענה כי המפעל עלול לזהם את הנהר. נהר אורוגוואי המשותף לשתי המדינות מחייב לפי אמנות בינלאומיות את שני הצדדים לעדכן את הצד השני בדבר פעולות שעשויות להשפיע על הנהר. מלבד סוגיית הזיהום, ארגנטינה טענה כי ממשלת אורוגוואי לא יידעה אותה בדבר הקמת המפעל. האירוע הדיפלומטי הידרדר לכדי סכסוך דיפלומטי בין שתי המדינות. המחלוקת הגיעה לבית הדין הבינלאומי לצדק שקבע כי אורוגוואי הפרה את התחייבויותיה ליידע את ארגנטינה על תוכניותיה אך לא הפרה את ההתחייבות לשמור על הסביבה ועל כן בית החרושת יוכל להמשיך לפעול. הסכסוך נגמר ב-2010 כשנשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם להקמת ועדת תיאום שתפקח על הנעשה בנהר.
באוקטובר 2016 ביקר ראש ממשלת פינלנד יוהה סיפילה בארגנטינה ופגש את נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי ודן עמו באפשרויות חדשות לשיתוף פעולה בין המדינות. במאי 2018 חגגו שתי המדינות 100 שנות יחסים דיפלומטיים.
רדברידג' (רובע)
תחבורה
ברדבידג' פועלת הרכבת התחתית של לונדון והתחנות ברובע שייכות בעיקר לקו סנטרל, והן: סנרסברוק, סאות' וודפורד ו-וודפורד בשלוחת אפינג, ווונסטד, רדברידג', גאנטס היל, ניוברי פארק, בארקינגסייד, פיירלופ והיינולט בשלוחת היינולט.
יחסי ארגנטינה–פינלנד
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-83 מיליון דולר. עיקר הסחורות שארגנטינה ייצאה לפינלנד בסך של 75.5 מיליון דולר כללו נייר ועיסת נייר, מכונות ופלסטיק; עיקר הסחורות שפינלנד ייצאה לארגנטינה בהיקף של 8.4 מיליון דולר כללו משקאות חריפים, טובין שונים וירקות ופירות.
ויאצ'סלב שבצ'וק
ויאצ'סלב אנטוליוביץ' שבצ'וק (באוקראינית: В'ячеслав Анатолійович Шевчук; נולד ב-13 במאי 1978 בלוצק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני המשחק בעמדות המגן בקבוצת שחטאר דונצק מהליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה. לאחר פרישה ממשחק פעיל עבר לאימון.
קריירה
שבצ'וק החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל "פודיליה" מהעיר חמלניצקי ששיחקה בליגה השנייה של אוקראינה. משם עבר לקבוצה מטאלורג זפוריז'יה. בשנת 2000 חתם בקבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק. בהנהלת הקבוצה לא היו מרוצים מביצועיו ולכן בתום עונת 2000/2001 כטיס השחקן שלו נמכר לקבוצת שיניק ירוסלבל מהליגה הרוסית. לאחר שתי עונות מוצלחות ברוסיה חזר שבצ'וק לאוקראינה וחתם בקבוצת דניפרו. בתום עונת 2004/2005 במדי דניפרו, הציעה הנהלת שחטאר דונצק לשבצ'וק לחזור לשורותיה. מאז הוא שחקן קבוע בהרכב הקבוצה. בדצמבר 2016 הודיע שבצ'וק על פרישתו ממשחק פעיל.
נבחרת
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק שבצ'וק מאז אפריל 2003. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. שבצ'וק היה אמור להיות בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, אך כמה חודשים לפני התחרות הוא נפצע והוחלף בשחקן אחר. שבצ'וק היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בתחרות. הוא זומן ליורו 2016 ובמהלך הטורניר השתתף בשני משחקים: נגד גרמניה וצפון אירלנד. בשני המשחקים הללו מילא את תפקיד של קפטן הקבוצה.
קריירת אימון
בשנת 2017 מונה למאמנה של קבוצת הנוער (עד גיל 19) של המועדון שחטאר דונצק. ביוני 2018 התמנה למאמן ראשי של קבוצת אולימפיק דונצק. באפריל 2019 התפטר מתפקידו.
בשנת 2021 מונה למנהל ספורטיבי של קבוצת ורס ריבנה
פרנסיסקנה לה פלטה
פרנסיסקנה לה פלטה (שם מדעי: Pontoporia blainvillei) הוא לווייתן שיניים שנפוץ במי האוקיינוס האטלנטי לחופיה הדרום-מזרחיים של דרום אמריקה. מבחינה טקסונומית הוא שייך לעל-משפחת דולפיני הנהרות, והוא ייחודי בקבוצה זו בשל חיותו במי האוקיינוס ובמי שפכי נהרות שהם מים מלוחים.
טקסונומיה
פרנסיסקנה לה פלטה הוא המין היחיד בסוגו ובמשפחתו. הוא תואר לראשונה על ידי שני החוקרים הצרפתים פול ז'רווה ( (Paul Gervaisואלסיד ד'אורביני (Alcide d'Orbigny) ב-1884. מקור שמו של לווייתן הפרנסיסקנה הוא בכינוי שהודבק לו בארגנטינה ובאורוגוואי, ושאומץ לאחר מכן בינלאומית.
מאפיינים פיזיים
לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה הוא לווייתן כמעט לא מורגש. הוא שוחה באיטיות ובצורה חלקה, ולכן קשה לזהותו אלא בתנאי ראייה טובים ובמים רגועים. לרוב הם שוחים בגפם או בקבוצות קטנות. עם זאת, הם נצפו גם בקבוצות גדולות שמנו 15 פרטים, אולם מקרים כאלו הם נדירים למדי. בדרך-כלל הם ניזונים ממזון הנמצא בקרקעית המקום, וממצאים ממעיים של דולפיני לה פלטה הראו כי הם אוכלים בממוצע 24 מינים שונים של דגים, בהתאם לתפוצת המינים באזור מחייתם. בנוסף, הם ניזונים לעיתים מתמנונים, מדיונונים ומשרימפס (Caridea). הם עצמם נאכלים על ידי לווייתני אורקה ומספר מינים של כרישים.
שימור
מצב השימור של לווייתן הפרנסיסקנה מוגדר על ידי ארגון ה-IUCN כ"מצב לא ברור" (Date Deficient). עם זאת, דירוג זה מכסה על דאגה רווחת בקרב ה"משמרים" כי אוכלוסיית לווייתני הפרנסיסקנה לא תוכל לספוג את מספר התאונות המקריות שקורות בכל שנה. בדרך זו מצב האוכלוסייה יהא לא יציב, נתון בעל השלכה מסוכנת על המשך קיומה. סכנה נוספת המאיימת על המין היא היעדר מזון, וזאת בשל מכמורות הדיג המיוחדות המשמשות לדיג מקרקעית החוף. מרבית ההריגות המתועדות משנות ה-70 מקורן באורוגוואי, אולם מחקרים עכשוויים מצביעים על כך שהרשתות המדוברות בחופי ברזיל וארגנטינה מסוכנות יותר. מדענים מכל שלוש המדינות הביעו את דאגותיהם, וביקשו סיוע בינלאומי בהעלאת מצוקתו של הלווייתן לסדר היום. נכון ל-2006, לא קיימים נתונים על האוכלוסייה של לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה.
ADC
ADC (ראשי תיבות של Analog-to-Digital Converter, נקרא גם: A/D או A to D), הנקרא גם דוגם או ממיר אנלוגי לדיגיטלי, הוא התקן אלקטרוני המבצע המרה של אות אנלוגי לאות דיגיטלי. דוגמה נפוצה לשימוש בדוגם היא בהמרת אנלוגי שנקלט על ידי מיקרופון ומייצג קול, לאות דיגיטלי אשר ניתן לעיבוד ושמירה באמצעים ממוחשבים.
הפעולה ההפוכה לזו של ה ADC היא המרה מדיגיטלי לאנלוגי, על ידי מכשיר DAC
ג'ון קרטרט, רוזן גרנוויל השני
ג'וֹן קַרְטֶרֶט, רוזן גְרֶנֶוִיל השני (באנגלית: John Carteret, 2nd Earl Granville; 22 באפריל 1690 – 2 בינואר 1763), הידוע בדרך כלל בתוארו הקודם לורד קרטרט, היה מדינאי בריטי והלורד נשיא המועצה מ-1751 עד 1763 ועבד בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם ראש ממשלת המדינה, ספנסר קומפטון, על מנת לנהל את הפלגים השונים של הממשלה. הוא היה ה מ-1715 עד 1720, כאשר מכר את הפייף. הוא החזיק (בהיעדרו) במשרת השופט העליון של האי ג'רזי מ-1715 עד 1763.
מקורות
הוא היה בנו ויורשו של (1667–1695) ושל אשתו, ליידי  (בערך 1677–1744), רוזנת גרנוויל הראשונה בזכות עצמה, בתו השלישית של  (1628–1701) מ בקהילת  בקורנוול. צאצאי הנישואים, הברונים קרטרט, הרוזנים גרנוויל והמרקיז מבאת' (ת'יין), היו יורשים משותפים לאחיינה חסר הילדים (1692–1711). התיישבה באיי התעלה והייתה ממוצא נורמני.
ראשית חייו
ג'ון קרטרט התחנך ב, ובכרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד. ג'ונתן סוויפט אמר כי "בייחודיות שאין לה הצדקה הוא למד יותר יוונית, לטינית ופילוסופיה מאשר התאים לאדם בדרגתו". במהלך חייו גילה קרטרט לא רק אהבה נלהבת לקלאסיקות אלא גם טעם וידע של שפות וספרות בת תקופתו. הוא היה כמעט האציל האנגלי היחיד בתקופתו שדיבר גרמנית, מה שאפשר לו לדבר עם ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, שדיבר מעט אנגלית, ולרכוש את אמונו. , מחבר "חיי גוסטבוס אדולפוס", הודה בסיוע שהעניק לו קרטרט.
ב-17 באוקטובר 1710, קרטרט התחתן עם ליידי פרנסס וורסלי (Frances Worsley ) בבית. היא הייתה נכדתו של הוויקונט ויימאות' הראשון. אחת מבנותיהם, ג'ורג'ינה קרוליין קרטרט ספנסר (Georgiana Caroline Carteret Spencer), הפכה לסבתה של ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר.
כשהגיע לבגרות בגיל 21, תפס לורד קרטרט את מקומו בבית הלורדים ב-25 במאי 1711. אף על פי שמשפחתו, משני הצדדים, הייתה מסורה למען היעקוביטים, קרטרט היה נאמן קבוע לשושלת הנובר שהחליפה אותם. הוא היה ידידם של מנהיגי הוויגים וצ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד, ותמך בהעברת.
דיפלומט
במהלך תקופה זו של עבודה דיפלומטית הוא רכש ידע יוצא דופן בענייני אירופה, ובפרט של גרמניה, והפגין טקט רב ומזג רגוע בהתמודדות עם הסנאט השוודי, אולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה, פרדריק הרביעי, מלך דנמרק ופרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה. עם זאת, הוא לא היה כשיר להתמודד עם התככים של חצר המלוכה והפרלמנט בלונדון. בשובו הביתה הוא מונה ל, עד מהרה הסתכסך עם התככים של טאונסנד וסר רוברט וולפול.
יריבות עם וולפול
בעיני וולפול, שהסתכל על כל עמית או כפוף מוכשר כאויב שיש להרחיק, קרטרט היה נתעב במיוחד. יכולתו לדבר גרמנית עם המלך לבדה הייתה גורמת לסר רוברט לתעב אותו. לכן, כאשר התסיסה האלימה באירלנד נגד הצריכה להחליף את  בתור, קרטרט נשלח לדבלין, שם נחת ב-23 באוקטובר 1724. טריניטי קולג' בדבלין, העניק לו תואר LLD של כבוד בשנת 1725.
בחודשים הראשונים לכהונתו, הוא נאלץ להתמודד עם ההתנגדות הזועמת לחצי הפני של ווד וכדי לנטרל את ההשפעה של הפמפלטים שכתב ג'ונתן סוויפט כנגד המטבע. לקרטרט היה חיבה אישית חזקה לסוויפט, שהיה גם חבר של משפחתה של אשתו. ספק רב אם קרטרט היה יכול ליישב את חובתו לכתר עם החברות הפרטית שלו אילו הייתה הממשלה ממשיכה במאמץ לכפות את המטבע הנתעב על העם האירי. עם זאת, מכתב ההרשאה של ווד בוטל, ואירלנד נרגעה. קרטרט היה מושל פופולרי, שהצליח לשמור על האינטרסים הבריטיים ובד בבד לגרום לשביעות רצון של האירים. הוא היה מכור בכל עת לאירוח מפואר, ולפי עדויות של בני זמנו, היה "אהב מדי בורגונדי". הוא נשאר בתפקיד עד 1730.
אמריקה
קרטרט ירש חלק שמינית בפרובינציית קרוליינה באמצעות סבא רבא שלו סר. בשנים 1727 ו-1728 נודע לג'ון קרטרט שבעלי המניות הנותרות מתכננים למכור אותן בחזרה לכתר. קרטרט סירב להצטרף אליהם. ב-1729 מכרו האחרים את חלקם, אך ב-1730 הסכים קרטרט, כדי לשמור על הבעלות על חלקו, לוותר על כל השתתפות בממשל של הפרובינציה.
חלקו של קרטרט הוגדר מאוחר יותר כרצועת אדמה ברוחב 60 מייל בקרוליינה הצפונית הסמוכה לגבול עם וירג'יניה, שכונתה. אדמות מחוז גרנוויל נותרו בבעלות משפחת קרטרט עד למותו של רוברט בנו של ג'ון קרטרט בשנת 1776. לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, פוצו יורשי רוברט חלקית על ידי הכתר על אובדן האדמות.
המלכה קרוליין
קרטרט הצליח לקדם הסכם בין מריה תרזה לפרידריך השני, מלך פרוסיה. הוא הבין את היחסים של מדינות אירופה ואת האינטרסים של בריטניה הגדולה ביניהן, אבל הפגמים שבו, שגרמו שלא היה מסוגל להתמודד עם התככים של וולפול, גרמו לו באותה מידה שלא היה מסוגל להתמודד עם בני פלהם (הנרי פלהם ואחיו הבכור תומאס פלהם-הוליס, ראשי ממשלה ברציפות). תמיכתו של קרטרט במדיניות המלך הוקעה כהתרפסות להנובר. ויליאם פיט האב כינה אותו "מאוס, שר יחיד, שהתנער מהאומה הבריטית". כמה שנים מאוחר יותר, פיט אימץ מדיניות זהה והצהיר שכל מה שידע הוא למד מקרטרט.
הרוזן גרנוויל
ב-18 באוקטובר 1744 הפך קרטרט ל השני עם מות אימו. אשתו הראשונה, ליידי פרנסס וורסלי, נפטרה ב-20 ביוני 1743 בהנובר, ובאפריל 1744, הוא נשא לאישה את ליידי סופיה פרמור (Sophia Fermor), בתו של ויפהפייה מקובלת בחברה הלונדונית. היא הייתה צעירה מבנותיו. ההופעה היומרנית של גרנוויל בתפקיד המאהב ספגה לעג מהוראס וולפול כ"נישואי הקיחוטה הגדול שלנו וסופיה היפה", ו"אדוני נשאר איתה שם עד ארבע לפנות בוקר. שניהם מחמדים — הולכים ביחד, ועוצרים כל חמישה צעדים כדי להתנשק".
הרוזנת גרנוויל מתה ב-7 באוקטובר 1745, והותירה בת אחת, סופיה קרטרט, שנישאה לוויליאם פטי, רוזן שלבורן השני, ולימים הראשון. ייתכן שהנישואים השניים של גרנוויל עשו משהו כדי להגביר את המוניטין שלו כאקסצנטרי. בפברואר 1746, הוא הרשה לעצמו להילכד בתככים של בני פלהם כדי לקבל את המזכירות אך התפטר תוך ארבעים ושמונה שעות. ביוני 1751 הוא מונה ללורד נשיא המועצה, ועדיין מצא חן בעיני המלך שהאמין בו, אך חלקו בממשלה לא חרג ממתן עצות והשתדלות למנות שרים. בשנת 1756, הוא התבקש על ידי תומאס פלהם-הוליס להיות ראש ממשלה כאלטרנטיבה לפיט, אך הוא הבין היטב מדוע הוצעה ההצעה ולכן הוא סירב ותמך בפיט. כאשר, באוקטובר 1761, פיט, שהיה לו מידע על החתימה על "", ביקש להכריז מלחמה על ספרד והכריז על כוונתו להתפטר אלא אם תתקבל עצתו, השיב גרנוויל כי "דעת הרוב (של הקבינט) חייבת להחליט". הוא דיבר במונחים מחמיאים על פיט אך התנגד לטענתו להיחשב כ"שר יחיד" או כראש ממשלה.
ספק גדול אם הוא השתמש במילים שיוחסו לו בשנתון לשנת 1761, אבל פרוטוקול המועצה מלמד שהן מבטאות את כוונתו.
נישואים וצאצאים
הוא התחתן פעמיים:
מוות וקבורה
הוא מת בביתו ברחוב ארלינגטון, לונדון, ב-2 בינואר 1763. שרידיו נקברו במנזר ווסטמינסטר.
ירושה
בנו רוברט ירש את התואר של הרוזן גרנוויל. רוברט קרטרט מת ללא צאצאים בשנת 1776, מה שגרם לכך שהתואר רוזן גרנוויל נכחד.
מורשת
שני מחוזות בקרוליינה הצפונית קרויים על שם הלורד קרטרט, מחוז קרטרט (נוצר ב-1722) ומחוז גרנוויל (1746). במהלך המאות ה-17 וה-18, האזור שהוא כיום קרוליינה הדרומית השתמש בשמות קרטרט וגרנוויל עבור כמה ממחוזותיו.
על שמו קרויים רחוב גרנוויל בוונקובר, בקולומביה הבריטית; והיישובים: במסצ'וסטס;  במדינת ניו יורק; ו ו, שניהם בנובה סקוטיה. המתרגם הקדיש את תרגום הקוראן שלו (Alcoran of Mohammed) לגרנוויל.
דמותו של ג'ון קרטרט מגולמת על ידי אנטון לסר בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" משנת 2011.
לנארדרוץ
לנארדרוץ (בהונגרית: Lénárddaróc) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית לנארדרוץ נמצאת בירידה שנים רבות מ-455 תושבים בשנת 1990 עד 237 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-48%).
בכפר חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת ובמקום קיים בית קברות יהודי.
קרטוגרפיה
קַרְטוֹגְרַפְיָה (בעברית: מַפָּאוּת) היא תורת היצירה, העריכה, הקריאה, העיבוד וההדפסה של מפות גאוגרפיות. המפה היא תיאור מישורי מוקטן, מכוון, בר מדידה וסכמתי של תופעות גאוגרפיות על פני כדור הארץ.
על פי רוב, מבחינים בין מפות פיזיות אשר עוסקות בפני השטח (הרים, מישורים, ימים, אגמים, נחלים וכדומה), לבין מפות מדיניות, אשר מציינות גבולות בין מדינות על פי קנה מידה מוגדר ומצוין. קיימות גם מפות נושאיות המציינות אקלים, כמות משקעים, גודל אוכלוסייה, התפלגות דתות וכו'.
אטימולוגיה
מקור המלה קרטוגרפיה, ובכתיב ארכאי כרטוגרפיה, בשפה היוונית. המילה היוונית "Χάρτης", כָרְטֶס (כ"ף רפה) מציינת גיליון כתוב או מפה, ו"גרפיה" מלשון כתיבה.
תחומי העיסוק של הקרטוגרפיה
קרטוגרפיה בעת החדשה עוסקת בהכנה של מפות אשר מיועדות לייצג מידע גאוגרפי מסוגים שונים ולמטרות שונות בצורה נוחה לשימוש. במשך מאות שנים רוב המפות השימושיות היו תרשימים דו-ממדיים שהודפסו לרוב על גבי נייר (אם כי נוצרו גם גלובוסים), ושיטה זו עדיין נמצאת בשימוש נרחב. לעיתים מרוכזות מפות של אזורים שונים או עם מאפיינים שונים בכרכים המכונים אטלס.
בניית מפה דורשת מגוון של משימות והתמחויות שנכללות בתחום הקרטוגרפיה:
בעשורים האחרונים, מפות הנייר מוחלפות על ידי מערכות מידע גאוגרפיות אשר מאפשרות הצגת מידע מסוגים שונים לפי בחירה באופן דינמי, ולמעשה בניה אינטראקטיבית של מפה למטרה ספציפית רצויה. בהתאם לכך, עבודת הקרטוגרפיה מתעדכנת לבניה ולעדכון של מערכת המידע הגאוגרפית.
היסטוריה
ב-Mount Bego שבאלפים נמצאו חריטות בצורות גרפיות של נקודות וקווים, אשר הארכאולוגים מפרשים אותם כשרטוטי חלקות אדמה מעובדות שנעשו באלף הרביעי לפני הספירה. מפה מתקופת התרבות המינואית היא ציור הקיר "בית האדמירל" מ-1600 לפני הספירה, ובו קהילה השוכנת לחופו של ים ומפה חרוטה של העיר השומרית ניפור מתקופת הכשים.
מפות העולם הבבליות מהמאה ה-6 לפני הספירה הן מפות העולם העתיקות ביותר ששרדו.
בתולדות סין העתיקה מוכרת ספרות גאוגרפית מהמאה החמישית לפני הספירה. המפות העתיקות ביותר הן ממדינת צ'ין בתקופת המדינות הלוחמות. המדען הסיני סו סונג פרסם בשנת 1092 את מפת הכוכבים המודפסת העתיקה ביותר הידועה בימינו.
בהודו כללו מפות השמים העתיקות את כוכב הצפון וקבוצות כוכבים נוספות שהיו כנראה בשימוש לצורכי ניווט.
מפה מונדי הן מפות עולם אירופאית מימי הביניים. כ-1,100 מפות כאלה שרדו בימינו, ומתוכן כ-900 שימשו לאיור כתבי יד.
הגאוגרף הערבי מוחמד אל-אדריסי הוציא לאור בשנת 1154 אטלס בשם טבולה רוג'ריאנה, "ספר המסעות הנעימים לארצות רחוקות" نزهة المشتاق في اختراق الآفاق, בו נכלל מידע אודות אפריקה, האוקיינוס ההודי והמזרח הרחוק, כפי שנמסר על ידי סוחרים ערביים ומגלי עולם ומידע נוסף שהיה נחלת גאוגרפים בתקופתו. אטלס זה היה מקור המידע הגאוגרפי העולמי המהימן ביותר בתקופתו והחזיק במעמד זה במשך 300 שנה.
בעידן התגליות, בין המאות 15 וה-17 קרטוגרפים אירופאים נהגו להעתיק מפות קודמות, כמה מהן בנות מאות שנים. בנוסף לכך הם שירטטו מפות לפי תיאורים ששמעו מפי נוסעים בני זמנם, בהשתמשם בטכניקות הסריקה שהיו נהוגות בתקופה. המצאת המצפן, הטלסקופ והסקסטנט הבטיחו מידה רבה יותר של דיוק. בשנת 1492 יצר הקרטוגרף הגרמני Martin Behaim את הגלובוס הראשון הקיים עד ימינו.
ב-1507 ייצר Martin Waldseemüller מפה מעוגלת של העולם ומפת קיר של העולם (Universalis Cosmographia), בנויה מ-12 לוחות ובה מצוינת לראשונה המילה אמריקה.
בשל הקשיים הרבים הכרוכים בייצור מפות, לעיתים העתיקו הקרטוגרפים מפות ישנות, מבלי לתת קרדיט לצייר המקורי. למשל, אחת המפות העתיקות ביותר של אמריקה הצפונית ידועה בשם "מפת הבונה" ("Beaver Map"), אשר פורסמה ב-1715 בידי הקרטוגרף והמוציא לאור Herman Moll. אבל למעשה זה שעתוק מדויק של מפה משנת 1698 מאת Nicolas de Fer, שהעתיק חלקים שהופיעו לראשונה בספריו של Louis Hennepin משנת 1697 ושל François Du Creux מ-1664. מהמאה ה-18 החלו קרטוגרפים לתת קרדיט למקורותיהם בזו הלשון:"לאחר [שמו של הקרטוגרף המקורי]" ("[After [the original cartographer").
רשת קואורדינטות ארצית
רשת קואורדינטות ארצית היא רשת דמיונית ושרירותית של קווים אנכיים ואופקיים, שבעזרתה ניתן לקבוע מיקומו של עצם בשטח המדינה. רשת זו דומה לרשת קווי האורך וקווי הרוחב הגאוגרפיים של כדור הארץ. אף שהרשת העולמית של קווי האורך וקווי הרוחב היא רשת קואורדינטות גאוגרפיות קבועות הנמדדות בדיוק של מעלות, דקות ושניות, בעוד שרשת הקואורדינטות הארצית היא רשת שרירותית ויחסית, אשר אינה מגיעה לדיוק כה גדול, בכל זאת, החיסרון הבולט הבא ברשת קווי האורך וקווי הרוחב העולמית גורם דווקא לרשת הקואורדינטות הארצית להיות מועדפת במצבים מסוימים: רשת קווי האורך וקווי הרוחב העולמית ממפה כדור (וליתר דיוק, אליפסה) לפי חישוב של היקף שאינו מדויק. גם לאחר שמוסיפים חישובים גאומטריים המתחשבים בהיותו של כדור הארץ אליפטי, עדיין פני הים של כדור הארץ הגיאואידי, חורגים מן הנוסחאות, בשל העובדה שפני כדור הארץ אינם משטח אליפטי אחיד, אלא חורגים ממנו, הן כלפי מעלה והן כלפי מטה במספר אזורים.
לכן, נוצר צורך מיוחד ליצור מערכות ייחוס שונות לאזורים גאוגרפיים שונים על פני כדור הארץ, באופן שמתחשב בחריגות של פני כדור הארץ מנוסחת האליפסה. רשתות יחסיות אלו שאותן קובעות רשויות המדידה שבכל מדינה, הן מערכות ייחוס של קואורדינטות קרטזיות "שטוחות", הנמדדות בקילומטרים ומטרים, ומתאימות בדיוק לאזור שנועדו לו. כך למשל, בניווט באמצעות GPS נעשה שימוש במערכת ייחוס הקרויה WGS-84, אשר קרובה בחישוביה למשטח הגיאואידי של פני כדור הארץ.
תוכון דק-מקור
תוכון דק-מקור (שם מדעי: Enicognathus) הוא סוג של תוכי ממשפחת התוכיים החי באמריקה הדרומית.
בסוג זה 2 מינים המותאמים לחילוץ זרעים ממגוון עצים דרום אמריקאים, בעיקר מחטניים. הם ממלאים את התפקיד של צלובי המקור הצפוניים.
אורך התוכים 35-40 ס"מ והם בעלי נוצות ירוקות ומקור כהה עם בליטה אדומה עליו. הם מותאמים לאקלימים ממוזגים ופעילים בלהקות באזורים של מרכז צ'ילה וארגנטינה ומדרימים עד לארץ האש. למעשה תוכים אלה הם הדרומיים ביותר שבמיני התוכים.
האופרה הקלה בנגב
האופרה הקלה בנגב (LOGON - The Light Opera Group of the Negev) היא קבוצת תיאטרון הפועלת בנגב, המעלה מדי שנה מחזמר באנגלית ומופיעה איתו בבאר שבע וברחבי הארץ.
הקבוצה נוסדה בשנת 1981, כאשר העלתה בעומר את האופרטה הקצרה "משפט המושבעים" של צמד היוצרים הבריטי גילברט וסאליבן. בהמשך הועלו אופרטות נוספות של הצמד כמו "הפיראטים מפנזאנס" ו"המיקאדו". משנת 1996 ואילך מעלה הקבוצה מחזות זמר אמריקנים מפורסמים כמו "כנר על הגג", "אוקלהומה!", "שיר אשיר בגשם", "אנני אוקלי אשת לפידות", "נשקיני, קייט", "הלו, דולי!", "ברנשים וחתיכות", "גבירתי הנאווה", "אנני", "אל תוך היער", "צלילי המוסיקה" ועוד.
ג'יימס ויתיקומב
ג'יימס ויתיקומב (באנגלית: James Withycombe ; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, יליד אנגליה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-15 מ-1915 ועד לפטירתו.
ראשית חייו
ג'יימס ויתיקומב נולד בעיירה טוויסטוק שבאנגליה לתומאס ומרי אן ויתיקמוב. ב-1871 היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה בחווה ליד העיר הילסבורו שבאורגון. ויתיקומב עבד בחווה של אביו במשך ארבע שנים, וב-1873 הוא רכש שטח אדמה של 100 אקרים משל עצמו, שבהמשך הוא הרחיב אותו ל-256 אקרים.
העיסוק בחקלאות הפך לתשוקתו העיקרית של ויתיקומב, והוא היה למגדל מקנה מצליח בעל מוניטין של חוואי שפעל על פי שיטות מדעיות. ב-1875 נשא ויתיקומב לאישה את איזבל קרפנטר, ולזוג נולדו בת ושלושה בנים.
חוואי ומחנך
הצלחתו של ויתיקומב הובילה אותו להיות מעורב בארגוני חוואים שונים. על בסיס זה, שיטות החוואות היעילות, החדשניות והרווחיות של ויתיקומב שימשו כדוגמה לחקלאים בכל רחבי צפון-מערב ארצות הברית. שיעור הקומה שלו הוביל למינויו כוטרינר המדינתי ב-1889, תפקיד בו הוא פעל בחריצות לשיפור בריאות חיות המשק בכל רחבי אורגון.
אף על פי שהוא היה אוטודידקט, התבקש ויתיקומב ב-1898 על ידי הקולג' החקלאי של אורגון (כיום אוניברסיטת המדינה של אורגון), לשמש כראש החווה הניסיונית שלה. ב-1891 הוא קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בחקלאות. מעמדו זה הוביל אותו להיות בעל תפקיד מרכזי בהכנסת הגידולים של האלפלפה והתלתן במזרח אורגון, ובכך להניח את התשתית לחקלאות באזור.
מושל אורגון
במערכת הבחירות למשרת מושל אורגון של 1906, נכנס ויתיקומב לפוליטיקה. הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית בבחירות המקדימות, אך נוצח בבחירות הכלליות על ידי המושל המכהן ג'ורג' ארל צ'מברלין. הבחירות של 1910, בהן ניצח המושל הדמוקרט אוסוולד וסט, המריצו את הרפובליקנים באורגון לקדם את מועמדותו של ויתיקומב לבחירות של 1914. הוא ניצח בקלות את יריבו צ'ארלס סמית', והיה למושל אורגון הרפובליקני הראשון שהושבע לאחר שניצח בבחירות מאז ניצחונו של תאודור ת'רסטון גיר ב-1903.
כמושל, קידם ויתיקומב במרץ את הפיתוח החקלאי. יוזמה בולטת של ממשלו הייתה בקשתו מבית המחוקקים לאשר סובסידיה לייצור פשתן כענף תעסוקה בבתי הכלא.
ממשלו של ויתיקומב נתן גיבוי לתנועת "הכבישים הטובים", ובעת כהונתו הוקמה נציבות הכבישים של אורגון. נציבות חדשה זו יזמה סלילת כבישים נרחבת, שהיו הבסיס למערכת הכבישים והדרכים הקיימת כיום במדינה.
בעת כהונתו כמושל התנגד ויתיקומב לאיגודי העובדים. הוא נאם בציבור נגד פועלי התעשייה של העולם, בטענה שהארגון הטיל אימה על הפועלים ויצר שיבושים בתעשייה בעקבות כמה מקרים בהם הוא איים להפריע לייצור ב-1917. ויתיקומב ארגן את ותיקי מלחמת ארצות הברית-ספרד לכוח ההגנה המדינתי של אוגון, ועודד אזרחים ממזרח המדינה ליצור ועדות להגנה עצמית כדי להתגונן מפני מסיתים בשוק העבודה. הוא עשה שימוש בסמכויותיו כמושל כדי למנוע שביתה במספנה באסטוריה, באמצעות שימוש במשמר הלאומי.
מערכת הבחירות של ויתיקומב לכהונה שנייה ב-1918 התבססה על פעולותיו במלחמה, וציירה אותו כמושל בתקופת מלחמה שבאופן פעיל הגן על המדינה וסייע להגנתה של ארצות הברית. מעשיו אלו הקנו לו את הניצחון בבחירות, אך בכהונתו השנייה הוא כיהן חודשיים בלבד.
מותו והנצחתו
ג'יימס ויתיקומב נפטר בעת כהונתו כתוצאה ממחלה לבבית ב-3 במרץ 1919, ונטמן בבית הקברות סיטי ויו שבסיילם. במקומו הושבע מזכיר המדינה בן אולקוט.
בניין ויתיקומב באוניברסיטת המדינה של אורגון קרוי על שמו, שכן הוא היה ראש תחנת המחקר החקלאית של הקולג' החקלאי של אורגון, קודמתה של האוניברסיטה. הבניין הוא משכנה של המחלקת למדעי בעלי חיים של האוניברסיטה ושל אולם שמשמש את המחלקה לתיאטרון של האוניברסיטה. על שמו קרוי גם בסיס ויתיקומב, מתקן צבאי ביישוב קלאקמאס.
הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב
לוסיני אוסטרוב (ברוסית: Лосиный Остров) הוא אזור יער בשטחה של מוסקבה ומחוז מוסקבה. זהו אזור היער הגדול ביותר במוסקבה והגדול מבין היערות שנמצאים בתוך העיר (החלק המוסקבאי של היער). מאז 1983 יש לו מעמד של פארק לאומי, והוא הוקם במקביל לפארק הלאומי סוצ'י.
הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב הוא אזור מוגן במיוחד בעל משמעות פדרלית, קטגוריה II לפי סיווג IUCN.
דני עציוני
דני עציוני (נולד ב-1 באפריל 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
קריירה
עציוני החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של הפועל הרצליה. היה שותף לזכייתו של תיכון עירוני הרצליה בשנת 1977 באליפות הארץ בכדורגל לבתי ספר. הוא עשה את צעדיו המקצועיים הראשונים בהפועל הרצליה, בה שיחק מספר עונות החל משנת 1977 עד שנת 1981 עת עבר לקבוצת מכבי נתניה.
במכבי נתניה שיחק במרבית שנות השמונים ואף זכה עמה באליפות המדינה בעונת 1982/83.
בשנות התשעים שיחק במכבי יבנה ובמכבי הרצליה שאיתה עלה לליגת העל בכדורגל. שנה אחרי כן שיחק עונה אחת בהפועל רמת גן לאחריה פרש מכדורגל ועבר לקדנציית אימון קצרה בהפועל הרצליה.
כיום משמש עציוני מאמן מוסמך של מכבי פתח-תקווה של קבוצת ילדים ב'. כמו כן, הוא משמש כמורה לקט-רגל בחטיבת הביניים "הרצל-רעות" השוכנת בשכונת שביב. בעברו שימש מספר שנים כמורה לחינוך גופני בתיכון הכפר הירוק, הראשונים בהרצליה וכמורה בתיכון הנדסאים ובתיכון חדש בהרצליה.
יחסי אלג'יריה–הרשות הפלסטינית
יחסי אלג'יריה–הרשות הפלסטינית מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אלג'יריה להרשות הפלסטינית. הברית בין שתי הטריטוריות נותרה חזקה ונמשכה עד עצם היום הזה. כיום אלג'יריה תומכת בתהליך השלום בהמזרח התיכון, אך אין לה שום יחסים עם ישראל.
היסטוריה
אלג'יריה תמכה בפלסטינים נגד ישראל מאז שזכתה בעצמאות מצרפת בשנת 1962. חזית השחרור הלאומית או FLN היו תומכים חזקים בעניין הפלסטיני. במהלך מלחמת העצמאות האלג'יראית בין השנים 1954–1962, פלסטינים רבים ראו באלג'יריה ובמאבק שלה לעצמאות מודל טוב ללמוד ממנו. אלג'יריה תמכה ב מאז 1970 ואף סיפקה נשק והכשרה למיליטנטים פלסטינים. בשנת 1974 נפתחה שגרירות פלסטינית באלג'יר ובשנת 1975, אלג'יריה נתנה חסות והצביעה לתמיכה בהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם אשר השוותה את הציונות לגזענות (ההחלטה בוטלה מאוחר יותר עם החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1991, אך אלג'יריה הצביעה נגד אותה החלטה). לאחר הסכמי קמפ דייוויד אלג'יריה ניתקה את כל היחסים הדיפלומטיים עם מצרים והמשיכה לתמוך בפלסטינים, אם כי הפעם בצורה פחות ברורה. במהלך האינתיפאדה הראשונה, אלג'יריה גינתה בחריפות את פעולות ישראל וכינסה את פסגת הליגה הערבית ב-1988. לאחר הכרזת העצמאות הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988, אלג'יריה הפכה למדינה הראשונה בעולם שהכירה במדינת פלסטין החדשה ב־15 בנובמבר 1988 וכוננה רשמית יחסים דיפלומטיים מלאים עימה עד ה-18 בדצמבר 1988. אולם אלג'יריה נכנסה במהרה לסערה פוליטית ועד מהרה התפתחה למלחמת אזרחים לאחר הבחירות לפרלמנט באלג'יריה בדצמבר 1991 שבוטל על ידי הצבא האלג'יראי בינואר 1992.
יחסים עכשוויים
לאחר הסכמי אוסלו משנת 1993, אלג'יריה המשיכה לתמוך בעמדה הפלסטינית יותר מאי פעם, ותמכה גם ביוזמת השלום הערבית משנת 2002. במהלך מבצע עופרת יצוקה אמר ראש ממשלת אלג'יריה אחמד אוייהיה "בשם הממשלה, אני מביע את גינוינו החזק לפשעים נגד האנושות שביצעה ישראל למשך שבוע נגד בני עזה". לאחר המשט לעזה ב-2010, אלג'יריה גינתה "במילים החזקות ביותר" את ההתקפה הישראלית נגד צי הסיוע הבינלאומי לעזה וביקשה תגובה "חזקה פה אחד" מהקהילה הבינלאומית. במהלך מבצע עמוד ענן בנובמבר 2012, גינתה אלג'יריה, באמצעות דובר משרד החוץ, עמר בלני, את "התוקפנות הישראלית נגד רצועת עזה" וקראה למועצת הביטחון של האו"ם ולקהילה הבינלאומית לקחת על עצמם את אחריותם "ולשים סוף להסלמה מסוכנת זו" ב-29 בנובמבר 2012. במהלך הסכסוך בין ישראל לעזה בשנת 2014, שר החוץ רמטנה לממרה דחק בקהילה הבינלאומית לפעול כדי לגרום לישראל לחדול מיידית מהתקפותיה נגד פלסטין ולכבד את ההפוגה מנובמבר 2012. "תוך שהוא מגנה בחומרה את ההתקפות הברבריות נגד לעם הפלסטיני חסר ההגנה, אנו מאמינים כי התקפות אלה עודדו על ידי שתיקתה השאננה של הקהילה הבינלאומית למדיניות ההרחבה הישראלית והשפעתן השלילית על השלום והביטחון באזור", אמר לממרה. הוא גם הדגיש את הצורך בפעולה דחופה בתוך האומות המאוחדות כדי להגיע לנוסחה שמאלצת את ישראל לעצור את התוקפנות שלה בעזה.
בועז רביב
בועז רביב (נולד ב-1 באפריל 1961) הוא מנכ"ל ישראלי שמילא שורה של תפקידים בחברות טכנולוגיות רב-לאומיות, שביניהן אטנטי, אוויה, רדויז'ן, אלרון טלסופט, ו. מאז 2001 רביב עוסק בהשקעות, בייעוץ ובליווי מיזמי הייטק שונים.
התחלה והשכלה
בועז רביב נולד ב-1961 בבאר שבע, בן לד"ר שמואל רביב, מדען גרעין ממקימי קמ"ג ויזם תעשייתי.
רביב שירת בצה"ל כמסו"ל בחיל התותחנים בחטיבת האש 282, שבמסגרתה לחם במלחמת לבנון הראשונה וסיים כממ"ח בהשלמה החיילית של קורס קציני תותחנים. עם שחרורו ב-1984 החל ללמוד תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון אותו סיים בהצטיינות וב-1988 יצא להתמחות ברובוטיקה ב שבמונפלייה שבצרפת. רביב נמנה עם צוות שבנה רובוטים לצורכי חקלאות והתמקד בפיתוח מערכת ראייה ממוחשבת לאיתור ולמיון יבולים ולהכוונת הרובוט.
חיים אישיים
רביב הוא בנו של שמואל רביב. הוא נשוי לדוקטור דנה לנדאו ולו ארבעה ילדים.
פעילות עסקית
ב-1989 הצטרף ל בסניף החברה שבפריז. בעת שהותו בצרפת מילא מגוון רחב של תפקידים ובהם מהנדס פיתוח וראש צוות טכנולוגי של מערכות שליטה ובקרה מסוג ו-SCADA. בהמשך דרכו ניהל גם פרוייקט בדיקות ואימות לרשת תקשורת נתונים שפותחה עבור.
בסוף 1995 חזר לישראל והצטרף לחברת אלרון טלסופט בתפקיד מנהל חטיבת טלקום, תפקיד בו החזיק כ-5 שנים. במהלך תקופה זו, רביב הוביל את תכנון והקמת תשתית הגישה לאינטרנט עבור בזק, את שירות המידע ״בזקנט 135״, כמו גם את פיתוח והקמה של המערכות הראשונות בארץ לבנקאות פרטית ומסחרית באינטרנט עבור ארגונים פיננסים כבנק לאומי, בנק מזרחי טפחות וכחברת כרטיסי האשראי ויזה כ.א.ל.
בתחילת 2000 עבר לחברת רדויז'ן לתפקיד מנכ"ל היחידה הטכנולוגית, שפיתחה תשתיות תוכנה וכלי בדיקה לרוב יצרניות ציוד תקשורת בטכנולוגיית VoIP.  ב-2005 החל לנהל גם את שאר היחידות העסקיות בתחום הוידאו קונפרנסינג  ובינואר 2006 מונה למנכ"ל החברה כולה. כמנכ״ל רדויז׳ן, תפקיד שבו החזיק כ-6 שנים, הוביל עסקאות רכש ושיתופי פעולה עם כמה מחברות הטכנולוגיה הגדולות בעולם תוך הרחבת פעילות החברה. בין העסקאות הידועות ניתן למנות את רכישת AETHRA האיטלקית ומערכות הקצה שלה ואת מכירת רדויז'ן לאוויה.
ביוני 2012, עם מכירת רדויז'ן, הצטרף רביב לאוויה על מנת להבטיח את הצלחת הרכישה ולהשלים את אינטגרציית מכלול ה בסל הפתרונות לתקשורת אחודה Aura של אוויה. במסגרת תפקיד זה, ניהל רביב את חטיבת המוביליטי, היה אחראי על מרכז הפיתוח של החברה בישראל והוביל למכירת החטיבה הטכנולוגית לחברת ספיירנט הבריטית.
ב-2017 הצטרף לקרן אייפקס שרכשה את עסקי האיזוק האלקטרוני מחברת 3M. רביב כיהן כמנכ"ל אטנטי והוביל תהליך carveout ליצירת חברה מאוחדת עם זהות תאגידית אחת בשוק הניטור האלקטרוני . בתקופה זו הורחבה הפעילות העסקית והחל פיתוח דור חדש של פתרונות המאפשרים לגופי האכיפה והשיקום ניטור ובקרה באמצעים טכנולוגים של צווי בית משפט כדוגמת: מעצר בית, צו הרחקה, והגנה על הקורבות אלימות במשפחה.
ב-2021 הקים רביב חברת השקעות פרטית ומאז הוא עוסק בהשקעות, בייעוץ ובליווי מיזמי הייטק שונים.
תעלת מים
תעלת מים (ובקיצור: תעלה) היא מעבר בין שני גופי מים, שלרוב נחפר בידי האדם, ונועד למטרות תעבורה, ניקוז או מסחר. תעלות מקשרות בין נהרות, ימים, אוקיינוסים או אגמים, ומשמשות למעבר סירות ואוניות. תעלות משמשות גם לניקוז שטחים מוצפים.
היסטוריה
תעלות נחפרו כבר בימי קדם במצרים, בהודו, בסין, ולאחר מכן גם בבבל. התעלה הארוכה והעתיקה ביותר הפועלת עד היום היא התעלה הגדולה של סין שחלקה הקדום ביותר נחפר במאה ה-5 לפנה"ס. אורכה של תעלה זו הוא כ-1,800 ק"מ, והיא מחברת בין הערים בייג'ינג והאנגג'ואו.
ישנה סברה האומרת, כי תעלת סואץ של ימינו, המחברת את ים סוף עם הים התיכון, נחפרה עוד במאה ה-7 לפנה"ס, בהוראתו של אחד מפרעוני מצרים. בכל מקרה, תעלת סואץ נחרבה על ידי שליט מוסלמי כלשהו בשנת 767 לספירה.
נבוכדנאצר מלך בבל בנה תעלה מלאכותית שחיברה את הנהר חידקל לנהר פרת.
אורך תעלות
אורכן הכללי של התעלות בעולם הוא מעל 40,000 קילומטרים, כמחצית מזה באירופה. רוב התעלות באירופה נבנו בין השנים 1400–1500. לאחר שהומצאו מנעלי התעלות, אשר נתנו את האפשרות לחפור תעלות במקומות של הבדלי גובה בפני האדמה או המים, החל פיתוח ובנייה נרחבת של תעלות ברחבי העולם. את זכות הראשונים של מנעלי התעלות יש כאלו שנותנים לאיטליה, ואילו יש כאלו שנותנים דווקא להולנד.
רחבה ועומקה של כל תעלה נקבעים לפי האוניות והספינות שיעברו בה. התעלה נחפרת לעומק בו יעבור בה כלי השיט הכבד ביותר, ועדיין יישאר בין הגחון לבין קרקע התעלה מטר אחד. רוחבה של התעלה אמור לאפשר לשני כלי שיט גדולים לעבור באותו הזמן דרך התעלה מבלי לפגוע אחד בשני.
בדרך כלל, נחפרות התעלות על ידי מכונות חפירה מיוחדות. כאשר התעלה נחפרת במקום שבו אדמה רכה - נבנות צלעות התעלה משופעות. כאשר התעלה נחפרת במקום שבו אדמה קשה או אבן - נבנות צלעות התעלה תלולות.
תעלות בינלאומיות
אלו תעלות מים שנחפרו או שודרגו בידי אדם המקשרים חלקי ים שונים. תעלות אלו פתוחות לשיט בפני כולם לפי אמנות מיוחדות או חוקים מיוחדים של המדינה בה התעלה עוברת. התעלות הבינלאומיות העיקריות הן:
תעלת סואץ
תעלה זו נחפרה במצרים, בין השנים 1854–1869 על ידי "החברה העולמית של תעלת סואץ" ובראשה המהנדס דה לספס ומחברת בין ים התיכון לים האדום. בשנת 1866 פורסם צו מלכותי עות'מאני שקבע שהתעלה היא נתיב בינלאומי ונייטרלי הפתוח לכל אונייה שהיא ובתעריף שווה לכול. ב-1888 נחתמה אמנת קושטא הקובעת שהתעלה פתוחה לכל אונייה כולל אוניות מלחמה, אף אם הן שייכות למדינה הנלחמת נגד האימפריה העות'מאנית. אוניות מלחמה יוכלו להצטייד רק בציוד מינימלי בנמלי התעלה, יעברו את התעלה במהירות האפשרית, יעברו לפחות 24 שעות בין מעבר אונית מלחמה אחת לשנייה ולחיילים לא יתאפשר לרדת מהאוניות בנמלי התעלה. כל המדינות שחתמו על האמנה מתחייבות לשמור על גדות התעלה ולמנוע אפשרות של הפרעה לשיט האניות בה. מצרים תהיה אחראית על מילוי החלטות אלו.
ב-1904 נחתם הסכם בין צרפת לבריטניה לפיו בריטניה תהיה אחראית להגנת התעלה וכך היה גם בזמן שמצרים הפכה למדינה עצמאית ב-1922. בהסכם בריטי-מצרי מ-1936 נקבע שהתעלה שייכת למצרים אך היא נתיב מים בינלאומי שבריטניה שומרת עליו. ב-1954 יצאו כוחות בריטניה ממצרים וזו, בניגוד לאמנת קושטא, סגרה את התעלה בפני האוניות הישראליות. ב-1956 הלאימה מצרים את התעלה. מועצת הביטחון של האו"ם דנה בנושא ואישרה את ההלאמה אך מצרים הסכימה לאפשר לכל אניה לעבור בתעלה. בריטניה וצרפת ניסו להחזיר את המצב לקדמותו ובעזרת ישראל פתחו במלחמת סיני. המלחמה לא צלחה, מבחינתן, והמדינות נאלצו להסכים עם הלאמת התעלה ומצרים התחייבה לאפשר לכל אניה לעבור דרך התעלה. למרות זאת, האיסור לאניות ישראליות נותר על כנו בטענה מצרית שאוניות אלו עלולות לסכן את ביטחונה של מצרים. למרות החלטות שונות של מועצת הביטחון שקבעו שמצרים מפירה החלטות ואמנות בינלאומיות התעלה נשארה סגורה בפני ישראל. כאשר אניה ישראלית בשם "בת גלים" ניסתה לעבור בתעלה, היא הוחרמה וצוותה נאסר. ב-1967, בעקבות מלחמת ששת הימים, הגיע צה"ל עד גדות התעלה ולאורך זמן רב, היא הייתה סגורה למעבר אניות. דבר זה דרבן את יצורן של מיכליות ענק שעברו דרך מעברי מים אחרים ולא דרך התעלה וערכה של התעלה ירד מאוד. לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, שבו אניות ישראליות לעבור באופן חופשי בתעלה.
תעלת פנמה
תעלה זו מחברת בין האוקיינוס האטלנטי והשקט. גם בה מותר לכל אניה לעבור, לפי אמנת קושטא ולפי הסכם ארצות הברית-בריטניה מ-1901. ב-1955 החליטה ממשלת ארצות הברית לחפור תעלה חדשה שתתאים למעבר מיכליות נפט ונושאות מטוסים. ב-1965 נחתם הסכם בין ארצות הברית ופנמה לפיו זו האחרונה תקבל ריבונות מלאה על התעלה והיא מתחייבת לשמור את אמנת קושטא.
תעלת קיל
מחברת את הים הבלטי עם הים הצפוני ונמצאת בשטחה של גרמניה. לפי חוזה ורסאי מ-1919, גרמניה התחייבה לאפשר לכל אניה לעבור בתעלה זו כולל אניות קרב של מדינות שאינן נמצאות במצב מלחמה עם גרמניה. בזמן מלחמת העולם השנייה גרמניה ביטלה את חוזה ורסאי, כולל לגבי תעלת קיל, והוא חודש רק לאחר המלחמה.
תעלת קורינתוס
זו מחברת בין הים האגאי והים האדריאטי ועוברת בשטח יוון. חפירתה הושלמה בשנת 1893. השיט בה כפוף לחוק יווני הקובע שכל אניית סוחר יכולה לעבור בתעלה, אך לא אניות מלחמה.
טד סטיבנס
תיאודור פולטון "טד" סטיבנס האב (באנגלית: .Theodore Fulton "Ted" Stevens Sr; 18 בנובמבר 1923 – 9 באוגוסט 2010) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה, שתקופתו נמשכה מה-24 בדצמבר 1968 עד ה-3 בינואר 2009, כארבעה עשורים. הוא היה הסנאטור הרפובליקני בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה בעת עזיבת משרתו; שיא זה נשבר בינואר 2017 על ידי אורין האץ' מיוטה. הוא היה הנשיא הזמני של הסנאט בשנים 2003–2007.
סטיבנס שירת במשך שישה עשורים במגזר הציבורי האמריקאי, החל משירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, היה לתובע הכללי של פיירבנקס רבתי. ב-1956 שב לוושינגטון הבירה שם עבד במחלקת הפנים של ארצות הברית תחת ממשל הנשיא דוויט אייזנהאואר, שם מילא תפקיד חשוב בהבאת מעמד מדינה לאלסקה. הוא נבחר לבית הנבחרים של אלסקה בשנת 1964 והפך למנהיג הרוב שם בתקופת כהונתו השנייה. בשנת 1968 התמודד ללא הצלחה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מאלסקה. הוא מונה למושב הסנאט השני של אלסקה כאשר הפך ריק מאוחר יותר באותה שנה. כסנאטור, מילא סטיבנס תפקידים מרכזיים בחקיקה, שעיצבו את ההתפתחות הכלכלית והחברתית של אלסקה. הוא היה ידוע גם על נתינת חסותו לחוק אשר הביא להקמת הוועד האולימפי של ארצות הברית.
בשנת 2008 הסתבך במשפט שחיתות פדרלי כשהתמודד לבחירה מחדש לסנאט. הוא נמצא אשם, וכעבור שמונה ימים הובס קשות בבחירות. סטיבנס הוא הסנאטור הוותיק ביותר בארצות הברית שהפסיד בבחירת לקדנציה נוספת. עם זאת, בטרם נקבע גזר דינו, נדחה כתב האישום, ולמעשה בוטלה הרשעתו, לאחר שחקירה של מחלקת המשפטים של ארצות הברית מצאה ראיות להתנהגות בלתי הולמת מצד התביעה. רבים טענו שהתביעה לא הייתה הוגנת והונעה ממניעים פוליטיים.
סטיבנס מת כאשר מטוס דה הבילנד DHC-3 אוטר התרסק בדרך לבקתת דיג פרטית באלסקה.
תחילת דרכו
סטיבנס נולד ב-18 בנובמבר 1923 באינדיאנפוליס שבאינדיאנה. הוא היה השלישי מבין ארבעה ילדים שחיו בבקתה קטנה שנבנתה על ידי סבו מצד אביו. הוריו היא גרטרוד ס. (לבית צ'נסלור) וג'ורג' א. סטיבנס. המשפחה התגוררה מאוחר יותר בשיקגו, שם ג'ורג' סטיבנס עבד כרואה חשבון לפני שאיבד את עבודתו במהלך השפל הגדול. בסביבות תקופה זו, כשטד סטיבנס היה בן שש, הוריו התגרשו, וסטיבנס ושלושת אחיו חזרו לאינדיאנפוליס להתגורר אצל הורי אביו. אחריהם, זמן קצר לאחר מכן, חזר גם אביו להתגורר עמם לאחר שפיתח בעיות בעיניו וסבל מעיוורון מספר שנים בעוד אמו של סטיבנס עברה לקליפורניה. המבוגר היחיד בבית עם עבודה קבועה היה סבו של סטיבנס. סטיבנס סייע לפרנס את המשפחה באמצעות עבודה כעיתונאי. בשנת 1934 לקה סבו של סטיבנס בדלקת ריאות ומת. אביו של סטיבנס, ג'ורג', נפטר ב-1957 בטולסה שבאוקלהומה מסרטן הריאה. סטיבנס ובת דודתו פטרישיה עברו למנהטן ביץ' שבקליפורניה, כדי לחיות עם אמה של פטרישיה, גלדיס סווינדלס. סטיבנס למד ב"תיכון איחוד רדונדו", השתתף בפעילויות חוץ-ביתיות, כולל עבודה בעיתון בית הספר והפך לחבר בקבוצת התיאטרון. הוא היה פעיל באגודה שהזדהתה עם ארגון ימק"א.
אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים ב-1942, סטיבנס נרשם ללימודים באוניברסיטת המדינה של אורגון כדי ללמוד הנדסה. עם התקדמות מלחמת העולם השנייה, סטיבנס ניסה להצטרף לצי ארצות הברית, אך נכשל בבחינות הראייה ליחידה בה רצה לשרת. הוא החל לשפר את ראייתו וב-1943 התקבל לתוכנית חילות האוויר של צבא ארצות הברית באוניברסיטת המדינה של מונטנה. סטיבנס שירת בזירת סין-בורמה-הודו בכוח חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית, שתמכה בידי הנמרים המעופפים", מ-1944 עד 1946. הוא וטייסים אחרים במחלקת התובלה הטיסו מטוסים מסוג קרטיס C-46 קומנדו פעמים תכופות ללא ליווי, בעיקר כדי לתמוך ביחידות הסיניות הלוחמות ביפנים. סטיבנס עוטר בצלב התעופה המצוינת על טיסותיו מעבר לקווי האויב ובמדליית האוויר, ומדליית יואן האי הוענקה לו על ידי הממשלה הלאומית הסינית. הוא שוחרר מחיל האוויר של ארצות הברית במרץ 1946.
עם סיום מלחמת העולם השנייה החל סטיבנס ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם היה לבוגר אוניברסיטה במדע המדינה ב-1947. בעתו סטודנט, היה חבר באחוות דלתא קאפה אפסילון. הוא פנה אל בתי הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת מישיגן אך על פי עצת מכרו, "לפנות מזרחה", הצטרף אל בית הספר למשפטים בהרווארד. לימודיו הגבוהים ממונו על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית מכוח חוק החיילים המשוחררים שנחקק בתום המלחמה; הוא תרם את דמו, לווה כסף ממשפחתו ועבד במקומות עבודה אחדים, בין היתר כמוזג בבוסטון. בקיץ 1949 היה סטיבנס עוזר מחקר במשרדו של פרקליט המחוז הדרומי של קליפורניה, בהוונ מחוז מרכז קליפורניה. בהארוורד כתב סטיבנס מאמר על המשפט הימי שזכה להזכרה נכבדת ובפרס אדיסון בראון, פרס מטעם בית הספר למשפטים בהרווארד עבור המסה הטובה ביותר שנכתבה בידי סטודנט בנושא הקשור למשפט בינלאומי פרטי או למשפט הימי. מאמר זה נסקר מאוחר יותר בידי כתב העת המשפטי של בית הספר למשפטים בהרווארד וב-1994 בית המשפט העליון של אלסקה פרסם חוות דעת בציטוט המסה. סטיבנס סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ב-1950.
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים, סטיבנס הלך לעבוד במשרדי נורת'קאט איליי בוושינגטון הבירה. עשרים שנה לפני שעבד בנורת'קאט איליי היה סטיבנס עוזר מנהלי למזכיר הפנים של ארצות הברית ריי ליימן וילבור, בימי ממשל הרברט הובר, וב-1950 עמד בראש משרד עורכי דין והתמחה בנושאי משאבי טבע. אחד הלקוחות של נורת'קאט איליי, אמיל אוסיבלי, מייסד מכרה פחם בדרום אלסקה ניסה למכור פחם לצבא ארצות הברית, ועל סטיבנס הוטל לטפל בענייניו המשפטיים. בראשית 1952, נישא סטיבנס עם אן מרי צ'רינגטון, חברת המפלגה הדמוקרטית והבת המאומצת של נשיא אוניברסיטת דנוור, בן מארק צ'ירנגטון. היא סיימה את לימודיה הגבוהים במכללת ריד שבפורטלנד, אורגון, ובמהלך כהונתו של הארי טרומן עבדה במחלקת המדינה של ארצות הברית. ב-4 בדצמבר 1978, בהתרסקות מטוס לירג'ט 25C בנמל התעופה הבינלאומי של אנקורג' קיפחו את חייהם חמישה אנשים. סטיבנס ניהצל, אך אן לא. טד סטיבנס נישא מחדש ב-1980. הוא ואשתו השנייה, קתרין, חלקו בת משותפת בשם לילי. סטיבנס בילה שנים רבות בבית קניק ארמס, בניין מגורים בן שש קומות שנבנה ב-1950 בקצה המערבי של מרכז העיר אנקורג'.
קריירה ארצית באלסקה
ב-1952, בעודו עובד עבור נות'קאט איליי, התנדב סטיבנס במטה הבחירות של דווייט אייזנהאואר, שם כתב מסמכי עמדה עבור מטה הבחירות בתחום המשפט הימי. כשזכה אייזנהאואר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952, הכיר סטיבנס מכרים שאמרו לו "אנו רוצים אותך במחלקת הפנים". סטיבנס עזב את עבודתו עם נורת'קאט איליי, אך משרה עבור סטיבנס בממשל אייזנהאואר לא התממשה בעקבות הקפאה זמנית של גיוס עובדים על ידי אייזנהאואר במאמץ לצמצם את ההוצאות.
סטיבנס נשאר קירח מכאן ומכאן - חסר עבודה בממשל אייזנהאואר וחסר עבודה בתחום המשפטי. עם זאת, הוצע לסטיבנס עבודה במשרד עורכי הדין בפיירבנקס שבאלסקה. סטיבנס ואשתו השתכנו לראשונה בפיירבנקס בפברואר 1953. בפיירבנקס טיפח סטיבנס את הממסד הרפובליקני של העיר. הוא התיידד עם מו"ל העיתון "Fairbanks Daily News-Miner" השמרני ב-1950. רעייתו של אותו מוציא לאור נזכרה מאוחר יותר שבעלה וסטיבנס היו "כמו אב ובנו".
הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו של סטיבנס לתובע פדרלי עבור האזור הרביעי של טריטוריית אלסקה ב-30 במרץ 1954. סטיבנס רכש עד מהרה מוניטין של תובע פעיל, שהעמיד לדין עבריינים בתביעות נמרצות בגין הפרות של דיני משקאות חריפים, סמים וזנות. במרץ 1956, ידידו של סטיבנס, אלמר בנט, יועץ מחוזי במחלקת הפנים, הועלה על ידי מזכיר הפנים דאז דאגלס מקיי למשרד המזכיר. בנט שכנע בהצלחה את מקיי למנות את סטיבנס ליורשו במשרתו הקודמת, וסטיבנס חזר לוושינגטון על מנת לקבגל על עצמו את התפקיד. כשהגיע לוושינגטון ביוני 1956, התפטר מקיי כדי להתמודד לסנאט האמריקני מטעם מדינת אורגון, ופרד אנדרו סיטון מונה במקומו. סיטון, מו"ל עיתון מנברסקה, היה ידיד קרוב של מו"ל העיתון "Fairbanks Daily News-Miner", ותמך במתן נתינת מעמד מדינה לאלסקה, בניגוד למקיי, שהיה פושר בתמיכתו. סטיבנס פעל במחלקת הפנים למען השגת מעמד מדינה לאלסקה, ונודע במחלקה כ"מר אלסקה".
בסנאט של ארצות הברית ומותו
סטיבנס התמודד לראשונה לסנאט של ארצות הברית ב-1962 וזכה במועמדות הרפובליקנית, אך הפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור הדמוקרטי ארנסט גרינינג. ב-1968, סטיבנס התמודד שנית לסנאט, אך הפסיד בבחירות המקדימות לראש עיריית אנקורג' אל ראסמוסון שהפסיד בבחירות הכלליות למייק גראוול. בדצמבר 1968, לאחר מותו של הסנאטור השני של אלסקה, הדמוקרט בוב בארטלט, מינה המושל וואלי היקל את סטיבנס לסנאט. גראוול לתפקידו עשרה ימים אחרי מינויו של סטיבנס, ובכך היה סטיבנס לסנאטור הבכיר מטעם אלסקה לכל כהונתו בת ארבעים השנים.
סטיבנס כיהן כמצליף הסיעה הרפובליקנית בסנאט מ-1977 ועד 1985. סטיבנס שימש כמנהיג המיעוט בפועל במהלך התמודדותו של הווארד בייקר לנשיאות בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית ב-1980. ב-1994, לאחר שהרפובליקנים השתלטו על הסנאט, מונה סטיבנס ליו"ר ועדת הכללים של הסנאט. סטיבנס הפך לנשיא הזמני של הסנאט, כאשר הרפובליקנים חזרו להוות הרוב בסנאט עם בחירות האמצע ב-2002, בהן פרש הסנטור הרפובליקני הבכיר ביותר, סטרום ת'ורמונד. אחרי שהווארד בייקר פרש ב-1984, התמודד סטיבנס למנהיג המפלגה הרפובליקנית בסאט, אך הפסיד לסנאטור בוב דול מקנזס.
סטיבנס עמד בראש ועדת ההקצבות של הסנאט בשנים 1997–2005 (למעט 18 החודשים בהן היו הדמוקרטים הרוב בסנאט), הממלאת תפקיד מרכזי בקביעת האופן שבו מושקע התקציב הפדרלי. בשל כהונתו הארוכה של סטיבנס וכהונתו הארוכה של חבר בית הנבחרים היחיד מטעם המדינה, דון יאנג, נחשבה אלסקה כבעלת השפעה בפוליטיקה הלאומית ביחס לאוכלוסייה הקטנה שלה.
בשלהי יולי 2008 הואשם סטיבנס בשבעה סעיפים של מתן הצהרות כוזבות. ההצהרות נוגעות לדיווח כוזב בכל הנוגע לקבלת שירותים והטבות בשווי מאות אלפי דולרים מתאגיד פרטי העוסק בתחום הנפט. באותם הימים ניצב סטיבנס במוקד חקירה פדרלית בחשד שקידם חקיקת דיג שהטיבה עם בנו, הפועל כשדלן באלסקה. באוקטובר אותה שנה הורשע בעבירות שחיתות, בהן ניסיון להסתיר למעלה מ-250 אלף דולר שקיבל מקבלן נפט מושחת ששיפץ את ביתו שבאלסקה ולא דחה טובות הנאה נוספות. במקביל למשפטו, התמודד סטיבנס מחדש על מקומו בסנאט מול ראש עיריית אנקורג', מארק בגיץ'. סטיבנס, שהתמודד כמורשע בעבירות שחיתות, הפסיד באופן צורם לבגיץ', שהפך לדמוקרטי הראשון המייצג את אלסקה בסנאט זה 30 שנה. לאחר הפסדו, כשנאם נאם פרידה בסנאט, חברי הסנאט נפרדו ממנו בתשואות ודיברו בשבחו, מה שהיה תמוה לנוכח העובדה שהורשע בעבירות.
ב-9 באוגוסט 2010 נהרג סטיבנס בהתרסקות מטוס סמוך לעיירה דילינגהם, כ-500 קילומטרים מדרום לעיר אנקורג'. שון או'קיף, מנהל נאס"א לשעבר, נכח על המטוס בשעת התרסקותו וניצל. סטיבנס היה בן 86 במותו, ומותו הכה גלים בארצות הברית כולה. מוזיאון התעופה של האוקיינוס השקט בפרל הארבור כיבד את סטיבנס עם שלט ותצוגה של תצלומים משירותו בזמן מלחמת הודו–סין. הסנאטור מארק בגיץ' הצהיר כי "במשך ארבעה עשורים של שירות ציבורי בסנאט האמריקאי, הסנאטור סטיבנס היה פרקליט נלהב של אלסקה שעזר לשנות את המדינה שלנו בשנים המאתגרות אחרי ייסודה". הנשיא לשעבר ג'ורג' ווקר בוש, פרסם הצהרה: "טד סטיבנס אהב את הסנאט, אהב את אלסקה, ואהב את משפחתו - הוא יחסר מאוד". הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. באפריל 2011, הכריז מושל אלסקה דאז, שון פרנל, הכריז כי יום השבת האחרון בכל חודש יולי ייקרא על שמו של סטיבנס ויוקדש לציון פועלו.
וילהלם קונו
וילהלם קרל יוזף קונו (בגרמנית: Wilhelm Carl Josef Cuno; 2 ביולי 1863 – 3 בינואר 1946) היה פוליטיקאי גרמני שהיה קנצלר גרמניה 264 ימים בשנים 1922-1923.
חייו
קונו נולד בזול, סקסוניה הפרוסית (כיום תורינגיה). ממשלתו של קונו ידוע בעיקר בשל התנגדותה הפסיבית של הכיבוש הצרפתי של חבל הרוהר (1922-1923). ממשלתו של קונו הייתה אחראית על טיפול כושל בעיות כלכליות. כדי לשלם את חובותיה של המדינה, הממשלה תחת קונו הדפיסה סכומים עצומים של כסף, מה שהוביל לאינפלציה שהגיעה לשיא בקיץ 1923. גל שביתות החל באוגוסט 1923, בעקבותיו קונו וממשלתו התפטרו ב-12 באוגוסט 1923.
קונו למד עריכת דין בברלין והיידלברג. הוא עבד במשרד האוצר של הרייך בשנת 1907. במהלך מלחמת העולם הראשונה קונו היה מעורב בהסדרים לאספקת מזון לצבא הגרמני, אך התפטר כדי להצטרף לחברת הספנות בשירות המדינה בשנת 1917. בדצמבר 1918 קונו מונה למנהל הכללי של קו הספנות המבורג-ארצות הברית. באשר למומחה כלכלי קונו השתתף במשא והמתן על פיצויים ותנאי שלום שלאחר המלחמה. חשיבותו של תפקידו כמנהל קו המבורג-ארצות הברית הוגבר לאחר שהחברה הפכה לאחת מהמובילות של הובלת סחורות בין ארצות הברית וגרמניה.
כמייצג את האינטרסים הפורמליים ממשלת הריך בחו"ל, קונו דחה כמה הצעות לתפקיד שר חוץ, אבל הסכים להקים ממשלה לאחר התפטרותו של יוסף וירט. קונו מונה לקנצלר גרמניה ב-22 בנובמבר 1922, על ידי צו נשיאותי והקים ממשלה המורכבת ברובו מכלכלנים שאינם מפלגתיים וחברים של מפלגת העם הגרמנית, המפלגה הדמוקרטית הגרמנית, מפלגת המרכז הגרמנית ומפלגת העם הבאוורי.
לאחר נפילת ממשלתו, קונו פרש מפוליטיקה וחזר לניהול קו הספנות המבורג-ארצות הברית.
חופשיי הגליל
"חופשיי הגליל" (בערבית: أحرار الجليل, תעתיק מדויק: אחראר אלג'ליל) הם חוליית טרור של ערביי ישראל, שפעלה בכפר כנא ובכפר מנדא בשנים 2002–2004. החוליה נחשפה בשנת 2004 וחבריה נעצרו. לאחר חשיפת החוליה ממשיכים גורמים עלומי שם להזדהות בשם זה, ולקבל את האחריות על פיגועי טרור, המבוצעים לרוב על ידי אנשים יחידים, שלא ניתן להוכיח את הקשר שלהם לארגון כלשהו, ואשר לא שרדו את הפיגוע שביצעו.
אף על פי זאת, יש בגורמי הביטחון ספק אם הארגון היה קיים מעבר לפיגוע שביצעה בבית רימון ולרצח אולג שייחט.
מסביב לעולם ב-50 שנה
מסביב לעולם ב-50 שנה (באנגלית: A Turtle's Tale: Sammy's Adventures, בתרגום חופשי לעברית: סיפורו של צב: ההרפתקאות של סמי) הוא סרט הרפתקאות מונפש בלגי-צרפתי שביים בן סטאסן, וכתב דומיניק פאריס. הסרט הוקרן לראשונה בבלגיה ב-4 באוגוסט 2010, בצרפת ב-11 באוגוסט 2010, ובישראל ב-12 באוגוסט 2010. אורך הסרט הוא כ-85 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית, אך הוא דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית ועוד.
בשנת 2012 יצא לסרט סרט המשך בשם "סמי וחברים מסביב לעולם".
מנעול צירופים
מנעול צירופים, או מנעול קוד, הוא סוג של מנעול המוזן ברצף של מספרים או תווים על מנת לאפשר את פתיחתו. הרצף עשוי להיות מוזן באמצעות חוגה מסתובבת המחוברת למספר דיסקים. ג'ירולמו קרדאנו נחשב כממציאו של מנעול הצירופים.
מנעול צירופים הוא למעשה מנעול תמורות. דרוש רצף נכון של ספרות על מנת לאפשר פתיחה.
מנעולים בעלי שתי חוגות
אחד הסוגים הפשוטים ביותר של מנעול הצירופים, אשר נפוץ במנעולי אופניים, עושה שימוש במספר דיסקים מחורצים ומסתובבים. המנעול מאפשר הכנסת זיז משונן אשר שיניו מתאימות לדיסקים המסתובבים. כאשר החריצים בדיסקים מתאימים לשיניים של הזיז, המנעול נפתח.
מנעול זה הוא אחד המנעולים הפחות בטיחותיים. ניתן לפתוח מנעולים אלה במהירות ללא ידע של הצירוף הנכון. הפתיחה נעשית קלה בשל חוסר אחידות קלה בבניית החלקים של המנעול. אם המנעול אינו בנוי כהלכה, אזי כאשר יימשך הזיז החוצה, אחת השיניים תמשוך חזק יותר מהאחרות המתאימות לדיסק נתון. הדיסק יסתובב עד אשר יישמע צליל נקישה מעומעם, אשר יצביע על כך שהשן הוכנסה לתוך החריץ. באמצעות חזרה על התהליך עבור יתר הדיסקים ניתן למצוא צירוף נכון לפתיחת המנעול בזמן קצר ביותר.
מנעולים בעלי חוגה בודדת
מנעולי צירופיים המצויים בכספות משתמשים לרוב בחוגה אחת אשר מבצעת אינטראקציה עם מספר דיסקים מקבילים. מנעול מסוג זה ייפתח על ידי סיבוב החוגה בכיוון השעון למספר הראשון, נגד כיוון השעון למספר השני, וכך הלאה לסירוגין עד למספר האחרון. לדיסקים לרוב יש חריץ. כך, כאשר מוכנס הצירוף הנכון, מתלכדים החריצים ומאפשרים לבריח להיכנס לתוכם ולפתוח את המנעול. כתלות באיכות היצור של המנעול, ניתן להביס חלק ממנעולי החוגה הבודדת באופן פשוט.
מסביב לעולם ב-50 שנה
הדמויות והמדבבים
בעברית, במאי הדיבוב היו שרון כהן, אפרת ענבל ומולי שולמן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.