cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה ג'יי
All Elite Wrestling (2019–היום)
ג'יי ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) ב-1 באפריל 2020, בקרב יחידים במסגרת פרק של התוכנית השבועית Dynamite, שבו היא הפסידה להיקארו שידה. חמישה לאחר מכן, היא חתמה על חוזה בארגון. לאחר הפסד לאבאדון ב-17 ביוני בפרק של התוכנית Dynamite, היא לוותה אל מאחורי הקלעים על ידי קבוצת הדארק אורדר. ב-1 באוגוסט 2020, ג'יי הוכרזה כאחת המשתתפות אשר תשתתפנה בגביע זוגות הנשים של AEW, כאשר בהגרלה שהתקיימה, היא הוגרלה להיות השותפה של טיי קונטי. השתיים ניצחו בסיבוב הראשון את ניילה רוז ואריאן אנדרו, אך בשלב חצי הגמר הודחו על ידי איווליס ודיאמנטה. ב-27 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, היא הוכרזה באופן רשמי כחברה בקבוצת הדארק אורדר. ב-25 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, ג'יי איתגרה את שידה לקרב על אליפות הנשים של AEW של האחרונה, שבו היא הפסידה. בספיישל Brodie Lee Celebration of Life, שהיה פרק שנערך ב-30 בדצמבר לזכרו של המתאבק המנוח, ברודי לי, ג'יי הצטוותה פעם נוספת לטיי קונטי, כשהן רשמו ניצחון על בריט בייקר ופנלופה פורד. בפברואר 2021, ג'יי הייתה אמורה להשתתף בטורניר ההדחות על המועמדות לאליפות הנשים של AEW; לעומת זאת, היא נפצעה במהלך אימון כשסבלה מפריקת כתף וכתוצאה מכך מאדי ורנקובסקי מילאה את מקומה. ג'יי עברה ניתוח חודש לאחר מכן, כשזמן ההחלמה שלה הוערך בין חצי שנה לשנה.
ג'יי חזרה מפציעה ב-1 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, כשנחלצה לעזרת קונטי ממתקפה של פנלופה פורד והבאני לאחר שקונטי ניצחה את פורד. ב-17 בספטמבר בפרק של התוכנית Rampage, ג'יי גברה על הבאני. ב-29 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, ג'יי וקונטי השיגו ניצחון בקרב זוגות על הבאני ופנלופה פורד. ב-22 באוקטובר בפרק של התוכנית Rampage, ג'יי נכנעה והפסידה לד"ר בריט בייקר בקרב שאינו היה על חגורת האליפות של האחרונה. ב-3 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, ג'יי הפסידה לג'יימי הייטר והודחה כבר בסיבוב הראשון של הטורניר על אליפות TBS. ב-21 בינואר 2022 בפרק של התוכנית Rampage, ג'יי כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של TBS לאחר שהפסידה לאלופה, ג'ייד קרגיל. ב-13 ביולי בפרק של התוכנית Dynamite, ג'יי הפסידה לסרינה דיב בהכנעה. ב-29 ביולי בפרק של התוכנית Rampage, ג'יי הכניעה לניצחון את רובי סוהו. ב-14 באוקטובר בפרק של התוכנית Rampage, ג'יי הפסידה לניילה רוז.
מיר קומען אן
מיר קומען אָן ("מיר קוּמֶן אוֹן"; יידיש: אנחנו באים; בפולנית: Droga młodych, מילולית - "דרך הצעירים") הוא סרט תיעודי פולני משנת 1935. בסרט מתועד הסנטוריום על שם מֶדֶם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, הממוקם בעיירה מיֶידזֶשין (Miedzeszyn) שליד ורשה. הסרט מציג את שיטות החינוך ואת דרכי ההבראה ברוח ערכים סוציאליסטיים הנהוגות בסנטוריום (תנועת הבונד הייתה בין יוזמי הפקת הסרט, ומדם עצמו היה בונדיסט).
הסרט נחשב ליצירת מופת בסוג סרטים זה. הצנזורה בפולין גנזה את הסרט להקרנה בפולין, בתואנה כי "תוך שימוש במצוקה ההמונית מפיץ את השקפת העולם הקומוניסטית" (כך, מפי אלכסנדר פורד). הסרט הוקרן במערב אירופה.
במרכז הסרט נמצאים שלושה ילדים יהודים עניים המגיעים לסנטוריום לביקור של שלושה חודשים. בסרט מוצג עולם אלטרנטיבי לאותם ילדים המוּצאים לזמן מה ממעגל העוני. בזמן זה, מתאפשרת לילדים הילדוּת; הם משחקים, שרים, ומתיידדים עם ילדי כורים פולנים. חברת הילדים המוצגת בסרט מחונכת על פי ערכים של חברה חדשה המספקת את צרכיה בעצמה. וזאת בדומה לחינוך הילדים והנוער ב"חברת הנוער" בקיבוץ ובבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בארץ ישראל באותה תקופה.
דיולה טרק
דיולה טרק (בהונגרית: Török Gyula; קישפשט, 24 בינואר 1938 – בודפשט, 12 בינואר 2014) היה מתאגרף ומאמן איגרוף יהודי-הונגרי, אלוף אולימפי (רומא 1960) סגן אלוף אירופה (לוצרן 1959) ו-5 פעמים אלוף הונגריה במשקל זבוב.
ביוגרפיה
טרק נולד במשפחה יהודית ועבר את השואה כילד. משנת 1948 היה מתאגרף של קישפשט א.צ (Kispest AC), משנת 1950 של קישטקסט (Kistext), משנת 1954 מועדון האיגרוף של מ.ט.ק. (MTK), משנת 1963 של "הכורה טטבאניה", ומשנת 1965 שוב מ.ט.ק.. בין 1958 לבין 1964 הופיע בנבחרת הונגריה באיגרוף שישים פעמים. ההצלחה הבינלאומית הגדולה הראשונה שלו הייתה מדליית כסף באליפות אירופה בשנת 1959 בלוצרן במשקל זבוב. הוא זכה במדליית זהב אולימפית גם במשקל זבוב באולימפיאדת רומא (1960). טרק התחיל באולימפיאדת טוקיו (1964) במשקל תרנגול, אך הודח במשחקו הראשון בגלל פציעה. הוא פרש מספורט פעיל בשנת 1966.
משנת 1976 הוא היה מאמן מחלקת האגרוף של "בנאים ש.צ.", ומשנת 1978 עד 1981 היה המאמן במחלקת האגרוף של צ'פל ש.צ. (Csepel SC). משנת 1993 הוא הפך למאמן המשנה של נבחרת האגרוף ההונגרית, אחר כך מונה ליועץ של איגוד האגרוף ההונגרי.
השריר השוקיתי השלישי
השריר השוקיתי השלישי (TA: Musculus fibularis tertius; Musculus peroneus tertius) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית ולהפניית כף הרגל כלפי חוץ (איברסיה).
תיאור
השריר השוקיתי השלישי נמצא בחלק התחתון צידי של המדור הקדמי של השוק. תחילתו, בחלק התחתון של השוקית הקדמית ובקרום הבין גרמי של השוק, משותפת לו ולשריר פושט האצבעות הארוך. חלקו המרוחק נאחז בחלק הגבי של בסיס עצם המסרק החמישית.
עצבוב
השריר השוקיתי השלישי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).
ארמל בלה-קוצ'אפ
ארמל בלה-קוצ'אפ (בגרמנית: Armel Bella-Kotchap; נולד ב-11 בדצמבר 2001 בפריז שבצרפת) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סאות'המפטון ובנבחרת גרמניה.
חיים אישיים
בלה-קוצ'אפ נולד בפריז שבצרפת. הוא בנו של שחקן העבר של נבחרת קמרון, סיריל פלורן בלה.
קריירת מועדונים
ב-14 בפברואר 2021 הבקיע בלה-קוצ'אפ את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על איינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת. הוא ערך 28 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונה זו, בה סיימה בוכום במקום הראשון בבונדסליגה השנייה והעפילה לבונדסליגה.
ב-21 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 0–2 על מיינץ 05 במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022.
ב-21 ביוני 2022 חתם בסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת 10 מיליון אירו. ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג, בתיקו 2-2 עם לידס יונייטד.
קריירה בינלאומית
ב-26 בספטמבר 2022 ערך בלה-קוצ'אפ את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, בתיקו 3-3 נגד נבחרת אנגליה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
Greatest Hits (Guns N' Roses)
Greatest Hits הוא אלבום להיטים של להקת ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses, אשר יצא לאור ב-23 במרץ 2004 על ידי חברת התקליטים גפן רקורדס. סולן הלהקה אקסל רוז וחברי הלהקה לשעבר (דאז) סלאש ודאף מק'אגן, תבעו את החברה בטענה שלא נתנו לה רשות להוציא את האלבום לאור. גפן רקורדס החליטה להוציא את האלבום, בעקבות התעכבותו של רוז עם האלבום Chinese Democracy.
אף-על פי שהאלבום לא קודם בדרך כלשהי, הוא זכה להצלחה והתמקם במקום הראשון במצעד האלבומים בבריטניה, בנוסף להתמקמותו במקום השלישי במצעד מגזין בילבורד. עד כה נמכר האוסף ביותר מ-5 מיליון עותקים בארצות הברית הבלבד והוענקו לו 5 תוארי "אלבום פלטינה", על-פי RIAA.
אשפיקס
אשפיקס (בצרפתית: Panoramix) הוא דמות מרכזית בסדרת הקומיקס הצרפתית אסטריקס. אשפיקס משמש ככהן-העץ של הכפר, ומפורסם בשיקוי הפלא שהוא רוקח - שיקוי המעניק כוח על-אנושי, אשר דרך הכנתו ידועה אך ורק לו. אשפיקס מופיע כדמות מרכזית כבר בספר הראשון בסדרה, וממשיך להופיע בכל שאר הספרים.
תיאור חיצוני
אשפיקס הוא אדם זקן, רזה וגבוה, קירח ובעל זקן ארוך מאוד ולבן. הוא לובש חלוק לבן עם חגורה ירוקה דקה, גלימה אדומה ונעלי עור כחולות. הוא נושא עמו כמעט תמיד את מגל הזהב שלו, שבו הוא משתמש כדי לאסוף צמחים לרקיחת שיקויים שונים, וכאשר הוא יוצא מאזור הכפר הוא לוקח תיק קטן שמכיל עשבים שונים.
מיומנויות ויכולות
אשפיקס נודע ברחבי גאליה ככהן-עץ מוכשר ביותר, בעיקר בזכות שיקוי הפלא שהוא רוקח - שיקוי מסתורי שמעניק לשותה ממנו כוח על-אנושי ומהירות מוגברת למשך זמן קצר. סוד השיקוי עבר במשך דורות מכהן-עץ לכהן-עץ, וכעת אשפיקס הוא האדם היחיד שיודע את אופן ההכנה של השיקוי ומרכיביו. אשפיקס רוקח שיקויים נוספים, כגון סם נגד רעל או שיקוי שגורם לשיער לצמוח במהירות רבה.
אופי
אשפיקס הוא אדם חכם מאוד, ישר, הגון, מוסרי ונאמן, בעל ניסיון עשיר וחכמת חיים. הוא משמש בכפר כ"מבוגר אחראי", אדם שזוכה לכבוד והערכה מצד כל בני הכפר, מיישב סכסוכים ביניהם ומייעץ להם בעת הצורך.
לעומת סגנונו הכוחני של יוליוס קיסר, אשפיקס נוהג בהומניזם ובמוסריות רבה. הוא לא מהסס לרפא רומאי חולה, נמנע משימוש בשיקוי הפלא בתחרויות האולימפיות, משחרר עבדים מהשבי הרומאי ובאופן כללי נמנע מלפגוע ברומאים כשלא נשקף מצדם איום. הוא לעולם אינו משתתף בקרבות עם רומאים או בין הגאלים.
ביקורת וניתוח
מחקר גרמני העלה השערה שצבע בגדיו של אשפיקס - אדום, לבן וכחול - הם רמז לצבעי הדגל של צרפת, ומכיוון שסדר הצבעים הפוך מזה שבדגל, הדבר מרמז על שאיפה למהפכנות.
הקומיקסאי שי צ'רקה טען שדמותו של אשפיקס מזכירה רב יותר מאשר דרואיד, משום שהדרואידים לא נהגו להתיישב במקום קבוע אלא לנדוד בין מקומות יישוב, וכן מראהו של אשפיקס מזכיר דמות רבנית. הוא תלה זאת במוצאו היהודי של רנה גוסיני.
חדר האוכל בתל יוסף
חדר האוכל בתל יוסף הוא בניין היסטורי במרכז קיבוץ תל יוסף, אשר נחנך בשנת 1935 על פי תכנונו של האדריכל לאופולד קרקואר. חדר האוכל מהווה דוגמה לאחד המבנים בסגנון הבינלאומי הבולטים שנבנו בארץ.
היסטוריה
חדר האוכל תוכנן מספר שנים לאחר העלייה אל הקרקע בקיבוץ תל יוסף, קיבוץ הנוסד בשנת 1921 בעמק חרוד. תחילה, התכנון לחדר האוכל נוצר על ידי האדריכל ריכרד קאופמן, אך בקיבוץ דחו את ההצעה וקאופמן הגיש הצעה נוספת, שגם היא נדחתה. לאחר מכן, הוחלט לתת לאדריכל לאופולד קרקואר, שהושפע מאדריכלות נאו-קלאסית, לתכנן את המבנה. בשנת 1933 החלה הבנייה של חדר האוכל, ולאחר שנתיים, בשנת 1935, חדר האוכל נחנך.
התכנון של קרקואר כלל מבנה דו קומתי המשתרע על שטח של 16 על 16 מטרים מפלס עליון. הכניסה לחדר האוכל נעשתה מהמדשאה המרכזית תוך עלייה במדרגות, כמו כן, הרעיון של קרקואר כלל מבנה שמורכב מגושים ריבועיים המשתלבים זה בזה. כדי לאפשר אולם רחב ללא עמודים, תכנן קרקואר גג מרובע עליון הנשען בזווית של 45 מעלות, גג זה אפשר פתיחת חלונות לאוורור ולתאורה טבעית. כמו בעבודות אחרות של קרקואר, כל המבנה של חדר האוכל נוצק מבטון וטויח בלבן, ובכך השתלב באדריכלות הבינלאומית של התקופה.
כדי שבחגים יהיה ניתן לארח בחדר האוכל 600 עד 700 איש, הוחלט בשנת 1966 להרחיב את חדר האוכל. כדי לעשות זאת, חברי הקיבוץ פנו למחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים, משרד אדריכלים ומהנדסים שסיפק עבודות תכנון לקיבוצי התנועה. המחלקה הציעה להם להקים חדר אוכל חדש, אך חברי הקיבוץ דחו את ההצעה והתעקשו להרחיב את הקיים. לבסוף הוחלט שחדר האוכל ישופץ על ידי אריך ראש, שתכנן את הרחבת המבנה תוך שמירה על אופי הבניין המקורי.
קלאודיו בראגה
קלאודיו בראגה (בפורטוגזית: Cláudio José Ferreira Braga; נולד ב-23 בנובמבר 1974) הוא מאמן כדורגל המשמש כמנהל המקצועי של אקדמיית הנוער של מועדון מכבי תל אביב.
קריירת אימון
בראגה, החל את קריירת האימון בשנת 1998 כאשר מונה למאמן קבוצת הנוער של אקסלסיור רוטרדם.
בשנת 2001, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת ספרטה רוטרדם.
בשנת 2004, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פיינורד.
בעונת 2009/2010, מונה לתפקיד עוזר המאמן בקבוצת ויטוריה סטובל מליגת העל הפורטוגזית.
בשנת 2014, מונה למאמן הראשי של קבוצת סנטה קלרה ששיחקה בליגה הספרדית השנייה, אך פוטר בסוף חודש אוקטובר באותה השנה.
בחודש פברואר 2015, מונה למאמנה הראשי של קבוצת חרבנזנדה.
בעונת 2016/2017, מונה למאמנה הראשי של קבוצת ניווקרק.
בשנת 2017, מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער בקבוצת פורטונה סיטארד, אך לאחר התפטרותו של מאמן הקבוצה, סאנדיי אוליסה, מונה בראגה למאמן הראשי.
בעונת 2018/2019, מונה למאמן הראשי של קבוצת מאריטימו ששיחקה בליגת העל הפורטוגזית, אך פוטר בחודש נובמבר 2018.
בחודש דצמבר 2018, מונה למאמן הראשי של קבוצת דורדרכט, אך פוטר בחודש פברואר 2020.
כל אדם והאמת שלו
כל אדם והאמת שלו: (הרי זה כך, אם כך אתם סבורים) (באיטלקית:  (se vi pare) Così è) הוא מחזה בשלוש מערכות, פרי עטו של המחזאי האיטלקי לואיג'י פיראנדלו. המחזה מבוסס על הרומן של פיראנדלו La signora Frola e il signor Ponza, suo genero.
קלאודיו בראגה
קריירת אימון
בעונת 2020/2021, מונה למנהל הטכני של קבוצת אל ווהדה מאבו דאבי.
ביולי 2021 מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער של מועדון מכבי תל אביב.
כל אדם והאמת שלו
אודות המחזה
הצגת הבכורה של המחזה התקיימה ב-18 ביוני 1917 במילאנו. נושא המחזה הוא הגרסאות המנוגדות של האמת כפי שהן מסופרות בידי הגיבורים הראשיים, שכל אחד מהם טוען שהשני הוא לא שפוי. גברת פרולא טוענת שחתנה אדון פונצא יצא מדעתו כשבתה, אשתו, הלכה לעולמה ארבע שנים קודם לכן, ואז נישא מחדש. גברת פרולא טוענת שהוא מדמיין שאשתו החדשה היא אשתו הישנה.
אדון פונצא טוען שגברת פרולא שלא הייתה מסוגלת לקבל את עובדת מותה של בתה, השתגעה, ושרדה רק מכיוון שהיא האמינה שאשתו השנייה היא בתה החיה. אנשי העיר מנסים לגלות את האמת במהלך המחזה.
תקציר העלילה
אדון פונצא וחמותו, גברת פרולא, נמלטים לעיירה איטלקית קטנה לאחר רעידת אדמה ב Marsica. לפי השמועה פונצא נשוי, אבל איש לא ראה מעולם את גברת פונצא. פונצא שוכר דירה בקומה העליונה של בית קודר בקצה העיר, בעוד גברת פרולא מתגוררת בשכונה מכובדת ובדירה טובה, באמצע העיר. השלושה הם מושא לשמועות רבות. אנשי העיר סבורים שג'וליה פונצא היא מפלצת שמונעת מחמותה לעזוב את הבית. מנהלו של אדון פונצא, ראש המועצה אגאצי, מנסה לברר את העניין. לאמברטו לאודיזי, מגן על התושבים החדשים מסקרנות העירוניים, באומרו שכל אדם תופש את המציאות בצורה שונה ולא ניתן להגיע לאמת מוחלטת.
גברת פרולא מזומנת לחקירה אודות חיי משפחתה, אדון פונצא נקרא לאותה חקירה בדיוק, כל אחד מהם בנפרד. במהלך החקירה הוא מצהיר שחמותו אינה שפויה בדעתה. הוא מספר שגברת פרולא יצאה מדעתה בעקבות מות בתה לינה (אשתו הראשונה), והוא שכנע את גברת פרולא שג'וליה (אשתו השנייה) היא למעשה בתה ושהיא עדיין חיה. על-מנת לשמר את האשליה, היה עליהם לנקוט במספר אמצעי זהירות שגרמו לכולם לחשוד בכך שמשהו אינו כשורה.
אנשי העיר נרעשים, אבל מאמינים לסיפור. לגברת פרולא נודע על סיפורו של אדון פונצא וטוענת שהוא משוגע, לפחות בכך שהוא סבור שג'וליה היא אשתו השנייה. גברת פרולא מספרת אומרת שאדון פונצא היה מאוהב באופן קנאי בבתה, לינה פונצא, והיא חששה שזה יהרוס את בתה ולכן לפי עצת קרוביהם, אשפזה אותה בבית הבראה שבראשו עמד רופא עצבים. אדון פונצא נכנס לדיכאון, עשה מעשי טירוף והתחיל להאמין שהיא הלכה לעולמה. כשבתה שבה לאיתנה הם החזירו אותה לבעלה, אבל הוא הסתכל עליה כאילו היא לא אותה אישה ולכן קרוביו שיחקו משחק של טקס נישואים חדש בין השניים, כאילו הוא התחתן בשנית עם אישה אחרת. כל הנוכחים ששומעים את גרסתה נרעשים ואינם יודעים מה לחשוב, פרט ללאודיזי, שפורץ בצחוק. החיפוש אחר הוכחות לקביעת האמת היא הזדמנות עבור לאודיזי לחשוף את המשמעות העומדת מאחורי החקירה, בעודו מתווכח עם דמותו שלו הניבטת במראה:
בניסיון לפתור את החידה, ראש המועצה אגאצי מארגן מפגש בין החמות לחתנה. במפגש ביניהם אדון פונצא צועק על חמותו. בדיעבד הוא מתנצל על התנהגותו, באומרו שהדבר היה הכרחי כדי לשחק את חלקו כמטורף על-מנת לשמור על האשליה של גברת פרולא.
לאודיזי מביט סביבו בלעג ופורץ בצחוק ואומר
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 18 במאי 1963, מספר הצגות: 120
What I Need
What I Need הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, היילי קיוקו, בשיתוף פעולה עם הזמרת האמריקאית, קלאני, שיצא, על ידי חברות התקליטים אמפייר דיסטריביושן ואטלנטיק רקורדס, ב-31 במאי 2018. השיר מופיע באלבום האולפן הראשון של היילי קיוקו, Expectations.
נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-84 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא בערוץ היוטיוב של היילי קיוקו ב-31 במאי 2018. נכון ליוני 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-44 מיליון פעמים.
La Cobra
La Cobra (באנגלית: The Cobra, ובעברית: הקוברה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והשחקנית הארגנטינאית חימנה ברון. השיר יצא לאור ב-10 במאי 2019, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבומה השני, La Cobra.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השלישי במצעד שבארגנטינה, והתשיעי במצעד שבאורוגוואי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חימנה ברון עצמה, ביחד עם קרולינה קולון, איברה פונטס, ג'ון לאונה, לוקאס בירנצוויג, מיקי ט'אן וניקולס כותון. השיר הוא שיר רגאטון, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ הלטיני, שמאפיין שירים נוספים של ברון.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של חימנה ברון ב-9 במאי 2019, יום לפני צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ברון רוקדת בלבוש מינימלי, כשמאחוריה ישנם זוגות ידיים. את הקליפ ביים חואן צ'אפה.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-45 מיליון צפיות. בספוטיפיי צבר השיר 22 מיליון השמעות.
אגרוף בלב
אגרוף בלב (בספרדית: Golpe de corazon) היא טלנובלה ארגנטינאית שהוקרנה בין השנים 2017-2018 בכיכובם של סבסטיאן אסטבנס ואלאונורה וקסלר.
הסדרה הוקרנה בין השנים 2017-2018 בכיכובם של סבסטיאן אסטבנס ואלאונורה וקסלר.
הפקה
הצילומים החלו ביוני 2017 באסטודיוס פמפה המשתייך לטלפיה, בעיר מרטינז, ברובע סן איסידרו, בבואנוס איירס, כמו גם במקומות אחרים עבור סצינות חוץ ספציפיות.
קידום
הפרומו הראשון יצא ב-22 ביולי 2017 עם תמונות של סבסטיאן אסטבנז ואלאונורה וקסלר. הפרומו השני יצא ב-2 באוגוסט, והציג את שני הגיבורים. במהלך חודש אוגוסט הופיעו עוד קידומי מכירות שחשפו יותר את ההיסטוריה. בשבוע האחרון של אוגוסט הוכרז שהבכורה תתקיים בספטמבר 2017.
רוברט פ. וגנר הבן
שנים ראשונות
וגנר נולד במנהטן. אביו רוברט פ. וגנר האב, שהיגר לארצות הברית מגרמניה, היה סנטור חבר המפלגה הדמוקרטית מטעם מדינת ניו יורק. לאחר מות אמו, בהיותו בן 9, חי עם אביו בניו יורק ובוושינגטון די. סי. כמו אביו, למד וגנר באוניברסיטת ייל, שם סיים בשנת 1937 לימודי משפטים.
בשנים 1938, 1939-1940 ו-1941-1942 היה חבר בית הנבחרים של מדינת ניו יורק. בראשית 1942 התפטר על מנת להצטרף לגיס האווירי של צבא ארצות הברית, במסגרתו שירת במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן היה פקיד בכיר במנהל העירוני של ניו יורק.
במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1956 התמודד על משרת סגן נשיא ארצות הברית בוועידה הדמוקרטית וכשל.
ראש העירייה
לקראת הבחירות של 1953 היה וגנר מועמדם הנבחר של אלינור רוזוולט ושל מועדון "קבוצת טמאני הול" (על שם מקום ההתכנסות המקורי שלהם, Tammany Hall). קבוצה זו פעלה לקידומם של מועמדים צאצאי מהגרים לכהונת ראש העיר מטעם המפלגה הדמוקרטית והואשמה בשחיתות שלטונית. בשתי הקדנציות הראשונות שלו נתמך על ידי קבוצה זו. בבחירות לקדנציה השלישית, רץ וגנר בניגוד לדעתם של חברי הקבוצה שביקשו לקדם מועמד אחר מטעם המפלגה הדמוקרטית. וגנר נבחר לבסוף בקולות דמוקרטיים שהתנגדו לקבוצת טאמני ובקולותיהם של מצביעים עצמאיים. פעולה זו תרמה לניקיון המנגנון העירוני משחיתות, בה היה נגוע שנים רבות.
בתקופתו ידעה העיר תנופה של שינוי ופיתוח עירוני, ששולב בנטישת תושבים בני המעמד הבינוני ממרכז העיר והחלפתם באפרו-אמריקאים ופורטוריקאים. במנהטן הושלמה תוכנית התכנון העירוני של רוברט מוזס שכללה את הקמת מרכז לינקולן. שכונות עוני בבנייה צפופה ובלתי-בטיחותית נהרסו ובמקומם הוקמו שיכוני דיור ציבורי. מאידך, הריסת המבנה המקורי של תחנת פנסילבניה ב-1963 עוררה זעם ציבורי בעקבותיו הקים וגנר בשלהי תקופת כהונתו את המועצה לשימור מבנים בעלי חשיבות (New York City Landmarks Preservation Commission).
וגנר נזכר כמו שקידם אוכלוסיות מוחלשות בעיר. הוא דרש לקבע את מחירו של כרטיס נסיעה בסאבוויי על 15 סנט, על מנת לספק ניידות לעובדים. שיתף פעולה עם איגודי עובדים עירוניים וקידם את מועמדותם של מועמדים אפרו-אמריקאים והיספנים למשרות ציבוריות-עירוניות.
ב-1957 קיבל וגנר את פניה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בביקורה בארצות הברית וב-1960 קיבל וגנר הקתולי את פניו של האפיפיור פאולוס השישי בביקורו הראשון של אפיפיור כלשהו בארצות הברית.
שתי קבוצות בייסבול, הדודג'רס והג'איינטס עברו בעונת 1958 מניו יורק לקליפורניה, צעד זה השאיר את העיר ניו יורק ללא קבוצה בנשיונל ליג וסימנה דעיכה בזוהר העיר. מאמציו של וגנר להביא קבוצה אחרת לעיר נכשלו וב-1962 הקימה העירייה את הניו יורק מטס.
לקראת סוף כהונתו חוותה העיר ירידה ברמת הביטחון האישי. סמלה הבולט של ירידה זו היה רצח קיטי ג'נובזה סמוך לביתה ברובע קווינס ב-13 במרץ 1964, כאשר לפי הנוסח המקובל אז בעתונות, איש לא נחלץ לעזרתה. ב-16 ביולי אותה שנה פרצו מהומות ברובע הארלם, לאחר ששוטר מחלקת המשטרה של העיר ניו יורק ירה והרג צעיר אפרו-אמריקאי. המהומות נמשכו שישה ימים לפני שדוכאו על ידי המשטרה העירונית. ב-21 בפברואר 1965 נרצח בניו יורק המנהיג האפרו-אמריקאי מלקולם אקס.
וגנר הוביל את ניו יורק לזכייה באירוח תערוכה עולמית. במסגרת ההכנות לתערוכה העולמית של ניו יורק (1964), שהתקיימה בניצוחו בפארק פלאשינג מדוז, ביקש וגנר "לנקות" את העיר מ"גיי ברס", כלומר ברים ומועדונים ששירתו את קהילת הלהט"ב. מדיניות הומופובית זו הובילה שנים מספר לאחר מכן להתפרצות מהומות סטונוול.
לאחר שלוש כהונות מלאות ביקש וגנר לפרוש. אולם הוא שב וניסה להיבחר כנציג הדמוקרטים לראשות העיר ניו יורק לקראת בחירות 1969 ונכשל. ב-1973 ניסה שנית להיבחר למשרה כנציג ליברלי של המפלגה הרפובליקנית, ונכשל גם בכך.
לאחר כהונתו כראש עיר
לאחר כהונתו היה וגנר ליועץ פוליטי. בשנים 1968-1969 כיהן כשגריר בספרד.
בשנת 1978 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לנציג אישי לא-רשמי שלו לוותיקן (באותה תקופה לא קיימה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם הוותיקן), משרה בה כיהן עד 1981.
חייו האישיים
אשתו הראשונה הייתה סוזן אדוארדס, שנפטרה ב-1964. יחד היו לזוג שני בנים, רוברט ("בובי") פרדיננד וגנר השלישי (1944-1993), שכהן כסגן ראש העיר במשך 20 שנה בכהונות אד קוץ', דייוויד דינקינס ורודולף ג'וליאני ודנקן וגנר.
אשתו השנייה הייתה ברברה קוואנה (Barbara Cavanagh) לה היה נשוי בשנים 1965-1971.
אשתו השלישית, לה נישא ב-1975 ועמה חי עד מותו, הייתה שחקנית הקולנוע פיליס פרייזר (Phyllis Fraser; 1916-2010).
מותו והנצחתו
וגנר נפטר מהתקף לב בביתו במנהטן. טקס האשכבה שלו התקיים בקתדרלת פטריק הקדוש והוא נקבר ברובע קווינס.
על שמו קרויים בית הספר למינהל ציבורי של אוניברסיטת ניו יורק, פארק בשכונת פארק באטרי ובית הספר לאמנויות בלונג איילנד.
ויקטוריה היסלופ
ויקטוריה היסלופ (באנגלית: Victoria Hislop; ) היא סופרת בריטית.
ביוגרפיה
היסלופ נולדה בברומלי, מחוז קנט, בשם ויקטוריה המסון, למדה ספרות אנגלית באוקספורד ועבדה כעיתונאית ועורכת לפני שעברה לכתיבה בשלב מאוחר בחייה. ב-1988 נישאה לעיתונאי איאן היסלופ ולהם שני ילדים.
ב-2005 הופיע ספרה הראשון "The Island" (בעברית: האי של סופיה), שזכה להצלחה עצומה ותורגם לשלושים שפות.
בעקבות הצלחתה פרסמה עוד שלושה ספרים נוספים. ב-2007 "The Return" (בעברית: הריקוד של סוניה), ב-2011 "The Thread" (בעברית: חוטים מקשרים) וב-2014 "The Sunrise" (בעברית: הזריחה).
כל ספריה של היסלופ תורגמו לעברית על ידי שרון פרמינגר. ספריה מתרכזים באגן הים התיכון. "הריקוד של סוניה" מתרחש בספרד שני ספרים נוספים ביוון וספר נוסף - בקפריסין. היסלופ חשה קשר עמוק לעם היווני ולתרבותו. היא דוברת יוונית שוטפת ויש לה בית בכרתים.
ספריה של היסלופ בנויים בצורה דומה: אחד הגיבורים מגיע למקום מסוים ולומד על ההיסטוריה הקשה של משפחתו בתהפוכות ההיסטוריות הקשות שקרו באגן הים התיכון.
קקדו דקלים
קקדו דקלים, או קקדו גוליית (שם מדעי: Probosciger aterrimus) הוא מין יחיד בסוג Probosciger ממשפחת הקקדואיים. הוא אחד הקקדואים הכי גדולים במשפחה. הקקדו נפוץ בגינאה החדשה, באינדונזיה, פפואה גינאה החדשה, איי ארו ואוסטרליה.
הגוף, הכנפיים וחלקו העליון של הראש אפורים, המקור קטן והוא בצבע שחור, הלחי בצבע אדום. אורך הקקדו 49-68 ס"מ ומשקל זכר 545-1092 גרם. משקלה של נקבה עומד על 500-950 גרם. הוא בין הקקדואים הגדולים ביותר. יש לו מערכת אכילה מיוחדת: החלק התחתון של המקור פותח את האגוז, והעליון מחזיק אותו. צבע הלחי משתנה מלבן לאדום על פי מצב הרוח והרגשות: התרגשות, שמחה, עצב.
מבנהו של המקור מאוד מיוחד: הוא כפוף בצורה ייחודית למין זה ול-Cacatua moluccensis. מקור זה שימושי לפיצוח אגוזים גדולים, אבל המקור פגיע למתקפות בגלל שהוא חלול. בגלל גודלו הרב של המקור, הוא לא יכול להיסגר עד הסוף. עוד פרט המייחד את המקור הזה מרוב הקקדואים הוא שהלשון של הקקדו יכולה להיכנס עמוק יותר לפה מכל שאר הקקדואים.
הקקדו משמיע קולות שיחה רבים ושונים, בהם אף "הלו", אשר נשמע דומה באופן מפתיע לקול אנושי. יש קולות שיחה שונים ושפה שונה לתת-מינים שונים. הזכר בדרך כלל מתופף על העץ עם מקל, רעש חזק שיכול להישמע לטווח 100 מ' מהמקום. סיבת השמעת הרעש עדיין אינה ברורה באופן מספק. יכול להיות שזהו סימון טריטוריה. קקדו דקלים הוא עוף יוצא דופן, בין העופות העתיקים ביותר שידעו להשתמש בכלים. קקדו הדקלים הוא גם בין הקקדואים היחידים שחיים ביער.
בשונה משאר בני משפחתו, קקדואי הדקלים אינם חברותיים. הם נמצאים לרוב בזוגות, רק לעיתים רחוקות הם נמצאים בקבוצות של 5-7 פרטים.
בזמן החיזור הזכר מנקה את גופו ומשמיע קולות שריקה. אחרי החיזור הזכר והנקבה בונים את קינם על עצים זקנים יחסית, בני מאה פחות או יותר. לעיתים יש קרב על החור בעץ עם חיות אחרות. הקקדו בונה את קינו מעצי במבוק, אקליפטוס, ערבה ושיטה. הנקבה מטילה ביצה אחת פעם בשנתיים ודוגרת על הביצים 30 יום. הזכר מביא לה אוכל. הביצים מתחילות להיסדק אחר כך ועד הבקיעה יישארו 2-3 ימים. אחר כך בוקעים הגוזלים, שלהם הזכר מביא מזון. כשהקקדו גדל, הזכר והנקבה מביאים לו אוכל יחד. עזיבת הקן מתבצעת לאחר כ-100 ימים, תקופת השגחה ארוכה מאוד בשביל תוכים.
תוחלת חייו של קקדו זה, מגיעה לשנים רבות. ידועים קקדואים שהצליחו להגיע בשבייה לגיל 90. אין עדויות לתוחלת החיים של הקקדו בטבע.
פאולו טוסטי
רקע משפחתי, ילדותו שנות לימודיו
טוסטי נולד בשנת 1846 בעיירה אורטונה באזור אברוצי שהשתייכה בדומה לעיר נאפולי לממלכת שתי הסיציליות שבשליטת בית בורבון. הוא היה האחרון מבין תשעת ילדיהם של סוחר דגנים איטלקי בשם ג'וזפה טוסטי ושל אשתו קתרינה לבית סקיאני, והאחרון מבין חשמת הילדים ששרדו. יישוב הולדתו הנמצא במחוז קייטי על חוף האדריאטי, מנה באותן שנים כ-8000 תושבים והיה נמל ומרכז של סחר הדגנים, המקושר היטב עם ערי נמל אחרות בים האדריאטי ובים האגאי. משפחת טוסטי נהנתה ממעמד מכובד בעיירה. האם הייתה בת להורים עשירים. טוסטי למד תחילה בעיירת הולדתו בבית הספר של שני האחים פאוליני. אחד מהם, גאטנו פאוליני, כנר בקפלה של כנסיית סן טומאזו המקומית, העניק לפאולו את שיעורי המוזיקה הראשונים. בהמלצתו, בגיל 11 נשלח פאולו טוסטי לעיר נאפולי ללמוד במכללה המלכותית למוזיקה שעל יד כנסיית סאן פייטרו א מאיילה (הקונסרבטוריון למוזיקה של נאפולי). הוא למד פיתוח קול, ניצוח, כינור (אצל פינטו) ובכיתה להלחנה של סבריו מרקאדנטה. מרקדאנטה התרשם מאוד מכישוריו וסידר את מינויו כמדריך. אולם טוסטי נאלץ להפסיק בשנת 1866 את לימודיו עקב מחלה, וחזר לבית הוריו, שם היה מרותק למיטה למשך כמה חודשים. על מיטת חוליו חיבר טוסטי ארבעה שירים, שהגיש לחברה הפלורנטינית לאמנות ולבית ההוצאה ריקורדי. כל הארבעה נדחו.
בצעירותו היה טוסטי חבר ב'חבורה' (cenacolo) שבה היה חבר גם המשורר גבריאלה ד'אנונציו, והוא חיבר מוזיקה לכמה משיריו המוקדמים.
קריירה מוזיקלית באיטליה ואנגליה
אחרי שהחלים ממחלתו עבר לגור באנקונה, שם חי מספר שבועות בעוני וחרפת רעב (התקיים מלחם יבש ותפוזים), עד שנסע בשנת 1870 לרומא ופגש את הפסנתרן והמלחין ג'וזפה זגמבאטי שלקח אותו תחת חסותו.
בעזרת זגמבאטי הזדמן ו לשיר בפני קהל באולם על שם דנטה, בנוכחות הנסיכה מרגריטה לבית סבויה (1926-1851), לימים מלכת איטליה ואשתו של המלך אומברטו הראשון. מרגריטה התלהבה משירתו, ואף העסיקה אותו כמורה אישי שלה לפיתוח קול. מאוחר יותר היא גם סידרה לו משרה בארכיון המוזיקה של החצר האיטלקית.
בשנת 1875 נסע טוסטי לאנגליה והתארח בסלונים של החברה הגבוהה, שם זכה לתמיכתו של ראש העיר לונדון וכן של בן ארצו, הצ'לן גאטאנו בראגה. בשנת 1880 התמנה למורה לפיתוח קול של המשפחה המלכותית הבריטית. באנגליה שמו הלך לפניו גם כמלחין רומנסות. שירו במקצב ואלס "For Ever and Ever", שהושר ב"תיאטרון הגלוב" בלונדון על ידי ויולט קמרון, היה ללהיט ענק. בשנות ה-1880 הפך למלחין השירים הפופולרי ביותר באנגליה, והוא קיבל הזמנות מהוצאות לאור שונות תמורת מקדמות נאות. בשנת 1894 התמנה לפרופסור באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. ב-1906 קיבל גם את האזרחות הבריטית, וידידו זה מכבר, המלך אדוארד השביעי העניק לו כעבור שנתיים את התואר אביר.
בשנת 1913, כשלוש שנים אחרי מותו של המלך אדוארד השביעי, חזר סר פרנצ'סקו פאולו לארץ מולדתו. הוא נפטר ברומא, במלון "אקסלסיור" שבוויה ונטו, ב-2 בדצמבר 1916.
סר פאולו טוסטי היה נשוי משנת 1889 לזמרת החובבת ברט דה ורי (Berthe De Verrue), בת של מהנדס בלגי שאימצה את שם המשפחה האנגלי פירסון (Pierson) ושהופיעה בסלונים המוזיקליים של לונדון תחת שם הבמה "מדמואזל בלדי". הקשר הזוגי שלהם היווה מקום מרכזי בחיים המאושרים של האמן. היא נפטרה בפריז בגיל 90 בשנת 1943 ונקברה בבית הקברות פר לשז.
בין תלמידי טוסטי ניתן לציין הזמרת ונגנית הלאוטה מריה ריטה ברונדי והזמר והמלחין פרדריק נורטון.
יצירתו
הידועות שבמנגינותיו הן ה"סרנדה" (Serenata) על מילים של צ'זאראו, "גוד באי" (Goodbye ) על טקסט מאת ג'ורג' ג'יי וייט מלוויל (Whyte Melville) המבוצע לעיתים קרובות באיטלקית בשם "אדיו" על מילותיו של ריצלי והשיר הנפוליטני "מארקיארה" ("Marechiare") על מילים מאת המשורר הנפוליטני הידוע סלבטורה די ג'אקומו, "אידיאלה" (Ideale) (1882), L'ultima canzone, L , Luna d'estate,Malìa,Vorrei morir,Non t'amo più. טוסטי לא כתב אופרות, אך זמרי אופרה רבים כללו את שיריו ברפרטואר שלהם והקליטו אותם. בין ההקלטות המפורסמות מהתחלת המאה ה-20 שנשארו בולטות אלו של:אלסנדרו מורסקי, הזמר הקסטרטו היחיד שהקליט אי פעם, בביצועו את השיר "Ideale", מטיאה בטיסטיני את "Ancora" נלי מלבה שרה "מטינאטה" ("Mattinata"), יוסי ביירלינג מבצע את "L'alba separa dalla luce l'ombra", אנריקו קרוזו את La Vucchiella. עם מבצעי יצירותיו נמנו גם מריו אנקונה, ג'וזפה די סטפאנו, מריו לנצה, אלפרדו קראוס, קרלו ברגונצי, לוצ'אנו פברוטי, פרנקו קורלי וחוסה קארראס.
יצירתו של טוסטי כוללת כחמש מאות שירים. משקל רב שקל בה שיתוף הפעולה של טוסטי עם משוררים כמו אנטוניו פוגאצרו, רוקו פליארה, די ג'אקומו, גבריאלה ד'אנונציו (שנולד גם הוא בחבל אברוצו) ואחרים, שסיפקו לו טקסטים מתאימים. טוסטי התיידד במיוחד עם הזמר אנריקו קרוזו, ועם המשוררים סלבטורה די ג'אקומו הנפוליטני ועם גבריאלה ד'אנונציו, די ג'אקומו שכתב את הטקסטים לשירים כמו:
בימי ההשתתפות בחוג התרבות של הצייר פרנצ'סקו פאולו מיקטי, הידוע כ"מנזר של מיקטי", מפני שהתנהל בשנות ה-1880 במנזר "סנטה מריה דל ג'זו" בפרנקאווילה אל מארה, התיידד טוסטי עם המשורר ד'אנונציו. פרי שיתוף הפעולה ביניהם היו:
מוזיקה קולית
טוסטי הלחין כ-500 שירים. כלל יצירותיו פורסמו ב-14 כרכים על ידי הוצאת בית ריקורדי והמכון טוסטי (פה קטן או אריה קטנה מפוזיליפו - מלים בניב נאפוליטני מאת גבריאלה ד'אנונציו)
לקריאה נוספת
ISBN 0 7546 3927 4 EDT Torino 2000 ("פרנצ'סקו פאולו טוסטי - שיר חייו)
ז'ולייט חסין
ז'ולייט חסין (באנגלית: Juliette Hassine; 9 במאי 1948 - 3 באוגוסט 2010) הייתה פרופסור לספרות, חוקרת ומבקרת ספרות ישראלית. כלת פרס האקדמיה הצרפתית.
ביוגרפיה
פרופסור ז'ולייט חסין נולדה בעיר מקנס אשר במרוקו, נצר למשפחה מיוחסת – מצאצאי רבי דוד חסין, גדול פייטני ומשוררי יהדות מרוקו.
עלתה עם משפחתה בגיל 14 לישראל בשנת 1962. היא קיבלה תואר ראשון בספרות צרפתית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני ודוקטור קיבלה באוניברסיטת סורבון בפריז. עבודת הדוקטורט עסקה ב"השפעת השירה והאסתטיקה של בודלר על יצירתו של פרוסט".
חסין הייתה מומחית בעלת שם עולמי ליצירותיו של מרסל פרוסט, והיא נטלה חלק חשוב במילון אנציקלופדי על פרוסט שיצא לאור ב-2005 בפריז. היא פרסמה מסות, מחקרים וספרים העוסקים רובם בחקר האסתטיקה של פרוסט ותהליכי כתיבתו. כמו כן כתבה מאמרים רבים וכן ארבעה ספרים בהוצאות מדעיות בצרפת, במסגרת המכון המדעי לחקר כתבי היד של פרוסט, בו הייתה חברה.
מלבד זאת כתבה ספרים ומאמרים רבים בעברית על הזיקה בין פרוסט לדוד שחר, על ש"י עגנון ועל דליה רביקוביץ
בריאיון לכתב העת "פסיפס" ב-1989 אמרה, כי "הספרות הצרפתית והכללית מעוררות בי אמוציות אינטלקטואליות אסתטיות, בשעה שהעיסוק בספרות העברית, המחייב אותי למעורבות עמוקה, מעשיר את רובד הדמיון והרגשות. מבחינתי, היום תחום אחד משלים את השני".
פרופסור ז'ולייט חסין כיהנה כפרופסור לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
נפטרה ב-3 באוגוסט 2010.
דייבי זלקה
דייבי זלקה (בגרמנית: Davie Selke, נולד ב-20 בינואר 1995) הוא כדורגלן גרמני המשחק בפ.צ. קלן בעמדת החלוץ.
לודוויג פון לופץ
לודוויג פון לופץ (בגרמנית: Ludwig von Löfftz; 21 ביוני 1845, דרמשטדט – 3 בדצמבר 1910) היה אמן גרמני, שידוע בעיקר הודות עבודתו בהדרכת ציירים צעירים.
דייבי זלקה
קריירה
נולד בשורנדורף שבגרמניה לאב אתיופי ולאם צ'כית.
זלקה העביר את רוב הקריירה כנער בהופנהיים, ובשנת 2013, כאשר היה בן 18, חתם בורדר ברמן תמורת 50 אלף אירו. את רוב עונת 2013/14 העביר זלקה בקבוצת המילואים של ורדר ברמן, ואת הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה ערך בנובמבר 2013, כאשר החליף את קלמנס פריץ בניצחון 2–3 על האנובר. כחודש אחר כך, הסתכסך זלקה עם פריץ, והם אף החליפו מהלומות באימון הקבוצה, והופרדו על ידי חבריהם. עד לתום עונה זו, הבקיע זלקה תשעה שערים בקבוצת המילואים, אך לא הבקיע כלל בקבוצה הבכירה. בתחילת עונת 2014/15 האריך זלקה את חוזהו בברמן עד לשנת 2018. בספטמבר 2014 הבקיע זלקה את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 2–4 לאאוגסבורג במסגרת הבונדסליגה. עד לתום עונה זו הבקיע זלקה תשעה שערי ליגה, ובתשעת המחזורים האחרונים הבקיע ארבעה שערים ובישל ארבעה, וסייע לורדר ברמן לסיים במקום העשירי, לאחר שבילתה את רוב העונה בתחתית.
לודוויג פון לופץ
ביוגרפיה
לודוויג פון לופץ נולד בדרמשטאדט ולמד ציור בנירנברג. בהמשך הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן והיה מלמד שם. בשנת 1879 הוא מונה לפרופסור ובשנים 1891–1899 היה מנהל המוסד.
במהלך עבודתו באקדמיה הוא לימד ציירים רבים לרבות אנטון אז'בה, אומברטוס ארגירוס, גאורגיוס יאקובידיס, ארנסט אופלר, לוביס קורינת וויליאם ג'ייקוב באר.
פון לופץ לא צייר עבודות רבות, אך כולם זכו להצלחה. בשנת 1873 עבודתו הוצגה בתערוכה העולמית של וינה. ציורו משנת 1883 "פיאטה" זכה למדליית זהב בתערוכה בינלאומית במינכן ומוצגת כיום בפינקוטק החדש.
דייבי זלקה
קריירה
על אף שזלקה היה חתום על חוזה בורדר ברמן עד לשנת 2018, נמכר זלקה במהלך עונת 2014/15 לר.ב. לייפציג מהבונדסליגה השנייה תמורת שמונה מיליון אירו, והיה לשחקן היקר ביותר בתולדות הבונדסליגה השנייה. זלקה הצהיר על המעבר עוד באפריל 2015, כאשר שיחק עדיין בורדר ברמן. החלטתו של זלקה לרדת לבונדסליגה השנייה נתפסה כמונעת ממניעים כלכליים בלבד, שכן ר.ב. לייפציג נחשב כמועדון שנוי במחלוקת מבחינת ההתנהלות הכלכלית והקשר לקונצרן רד בול. אוהדי ורדר ברמן הקניטו ולעגו לזלקה במחזורים שנשארו עד לתום העונה, על אף שבמחזורים אלה הציג כושר שיא. כאשר נשאל זלקה על החלטתו לרדת ליגה ועל שריקות הבוז מאוהדי ורדר ברמן, הוא ענה שהוא בהחלט מבין את שריקות הבוז, אך הוא אדם חזק שיתמודד עם זה, וברצונו להיות חלק מהפרויקט החדש שנבנה בלייפציג, להעפיל ליגה עם ר.ב. לייפציג ולהגיע לצמרת הגבוהה של הכדורגל הגרמני.
ב-25 ביולי 2015 ערך זלקה את הופעת הבכורה בר.ב. לייפציג במסגרת הבונדסליגה השנייה מול פ.ס.וו. פרנקפורט, וכעבור שבוע הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 מול גרויטר פירט. לאורך כל העונה ר.ב. לייפציג וזלקה היו בצמרת הליגה, וב-8 במאי 2015, לאחר ניצחון 0–2 על קרלסרוהה, הבטיחו את עלייתם לבונדסליגה מהמקום השני אחרי פרייבורג, לראשונה בתולדות המועדון. זלקה הבקיע בעונה זו עשרה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהתקפה עם אמיל פורסברג, מרסל סביצר, דומיניק קייזר ויוסוף פאולסן. בעונת 2016/17 זלקה סיים עם ר.ב. לייפציג במקום השני המפתיע בבונדסליגה, בעונת הבכורה של הקבוצה בליגה. עם זאת, זלקה מיעט לשחק באופן יחסי עקב תחרות גדולה בהתקפת הקבוצה עם טימו ורנר, יוסוף פאולסן, מרסל סביצר ואוליבר ברק, ועלה בעיקר כמחליף. בעונה זו הבקיע זלקה ארבעה שערים.
ב-1 ביוני 2017 חתם בהרטה ברלין. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2017/18, הבקיע זלקה עשרה שערי ליגה ב-27 הופעות. ב-14 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לשאלקה 04. בעונתו הראשונה כבש 10 שערי ליגה.
קריירה בינלאומית
זלקה נולד בשונדורף שבגרמניה. אביו של זלקה הוא ממוצא אתיופי ואמו ממוצא צ'כי, והוא היה יכול לבחור לשחק בנבחרות הלאומיות של אתיופיה וצ'כיה, אך הוא העדיף לשחק עבור מולדתו. התאחדות הכדורגל האתיופית חיזרה אחרי זלקה ואחרי גדיון זלאלם, גם הוא גרמני ממוצא אתיופי, אך שניהם בחרו לשחק עבור גרמניה.
בשנת 2014 זלקה השתתף עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19, וסייע לגרמניה לזכות באליפות זו. זלקה הבקיע שישה שערים במהלך הטורניר, זכה בנעל הזהב כמלך השערים של הטורניר. בהבקעת ששת השערים, השווה זלקה את שיאם של בורקו וסלינוביץ' ואלברו מוראטה שגם הם הבקיעו שישה שערים באליפות זו. זלקה נבחר בנוסף ככדורגלן הזהב של הטורניר, תואר המוענק לשחקן המצטיין.
ביולי 2016 נבחר זלקה על ידי הורסט רובש, מאמן נבחרת גרמניה האולימפית, לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). זלקה הבקיע שער בטורניר האולימפי בתיקו 3-3 מול נבחרת קוריאה הדרומית האולימפית, ושער נוסף בניצחון 0–4 על נבחרת פורטוגל האולימפית ברבע הגמר. זלקה וגרמניה נעצרו בגמר, בו הפסידו בבעיטות הכרעה לנבחרת ברזיל האולימפית, וזכו במדליית כסף אולימפית.
סגנון משחק
זלקה הושווה על ידי קלאוס פישר, מגדולי החלוצים בגרמניה בכל הזמנים, למירוסלב קלוזה, ותואר כ"מירוסלב קלוזה הצעיר", בזכות גובהו, יכולת הניתור שלו ומשחק הראש. זלקה עצמו רואה במריו גומז כמודל שלו לחיקוי.
ילדי הזמן
ילדי הזמן (באנגלית: Children of Time) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האדריאן צ’ייקובסקי. הספר זכה בפרס ארתור סי. קלארק כספר המדע הבדיוני הטוב לשנת 2016.
עלילה
הספר מתחיל בתיאור האנושות בפסגת יכולתה הטכנולוגית. בני האדם נעים בין הכוכבים ומאריצים כוכבי לכת כדי להמשיך ולהתפשט בגלקסיה. בנקודה רחוקה מכדור הארץ מתחילה האנושות בניסוי ביולוגי שאמור להאיץ את האבולוציה בקרב קבוצת קופים ולהפוך אותם לבעלי מודעות ויכולות שכליות הדומות לאדם. החברה האנושית באותה תקופה שסועה פוליטית והניסוי ביצירת גזע תבוני חדש מצית סכסוך אלים שמתפשט ברחבי הגלקסיה וגורם להשמדת האנושות וטכנולוגיה המתקדמת איתה. הניסוי משתבש והקופים נהרגים אך הווירוס שנועד להאיץ את התפתחותם מוצא נשאים חדשים בדמות פרוקי-רגליים ששרדו על הכוכב. מבין בעלי החיים על הכוכב המהירים ביותר להגיע למודעות מלאה הם מין של עכבישים ממשפחת הקופצניים שהופכים לגזע השליט בכוכב.
בינתיים בני האדם שהצליחו לשרוד את המלחמה מצליחים לאורך הדורות לשחזר במקצת את הטכנולוגיה שאבדה ובונים חללית המאפשרת מסע בין כוכבים במטרה להמלט מהכוכב הגווע ולמצוא כוכב ראוי להתישבות לאחר שכל הכוכבים בהם התיישבו בני האדם בעבר אינן ראויים יותר לחיים. שארית הפליטה האנושית מאוחסנת בחללית בתאי שינה והם יוצאים למסע חיפוש אחר כוכב חלופי. כשהם מגיעים לכוכב העכבישים לא נותרת להם ברירה אלא להילחם על הכוכב היחיד בו יש לגזע האנושי סיכוי אחרון לשרוד.
העימות הסופי בין בני האדם לעכבישים מחדד את ההבדלים בין דרך החשיבה האנושית לעכבישית, בעוד בני האדם שואפים להשמיד את העכבישים ואף להשמיד את הכוכב כולו העכבישים מחפשים דרך למנף את המפגש עם בני האדם לתועלתם בתמורה לחיים בשותפות. לבסוף מצליחים העכבישים להשתלט על הספינה ולהדביק את בני האדם בחלק קטן של הווירוס המקורי שמסיר את הפחדים הקדמוניים של ארכנופוביה מבני האנוש ומאפשר להם לראות אחד את השני כיצורים "אחים" מאותו מקור גנטי וכך נפתחת האפשרות לחיים משותפים.
פריץ גרב
פרידריך היינריך לודוויג גרב (בגרמנית: Friedrich Heinrich Ludwig Greve; 17 באוגוסט 1863 – 2 באפריל 1931) היה צייר ופרופסור לאמנות גרמני.
ביוגרפיה
את שיעורי האמנות הראשונים הוא קיבל מאביו, וילהלם, שעבד כצייר דקורטיבי בחצר המלוכה. לאחר שסיים את לימודיו הבסיסיים ואת שירותו הצבאי, בדרגת סמל, הוא עזב את הבית כדי להתחיל את לימודיו הרשמיים בבית ספר לאמנות בדרזדן. מאוחר יותר הוא למד אמנות בפרנקפורט ובאוניברסיטת ברלין. המדריך העיקרי שלו היה מקס קונר.
משנת 1902 ועד 1928 היה פרופסור בבית הספר המלכותי לאמנות.
בשנת 1928 פרש מתפקידו בבית הספר המלכותי וחזר למלצ'ין, שם פתח בית ספר פרטי לציור.
הוא נפטר מהפרעת ריאות בשנת 1931. אשתו תיאודורה חיה אחריו עוד שש עשרה שנה.
בשנת 2006 נקראה הגימנסיה שם על שמו.
ביתו לשעבר הפך למקום קונצרטים, הרצאות ותערוכות אמנות.
אלכס פארן
אלכס פארן (31 במרץ 1940 – 6 בינואר 2021) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף בחיל הים הישראלי. פיקד על מספנת חיל הים והתקדם לראש מספן הציוד בדרגת תת-אלוף, התפקיד הבכיר ביותר בתחום הטכני בחיל הים. לאחר שחרורו מצה"ל שימש במגוון תפקידים בתכנון המים לישראל. היה גם מנכ"ל שירות התעסוקה ומועמד לראשות עיריית חדרה.
ביוגרפיה
פארן נולד ב-31 במרץ 1940 בבוקרשט, רומניה, ללילי ויצחק פרנקל. מוצאה של משפחתו מצד אמו, מאזור העיר טירגו מורש בטרנסילבניה.
בשנות השלושים של המאה העשרים, עלתה המשפחה לארץ ישראל, אך מקץ שנתיים שבה המשפחה לרומניה. באותה עת הכירו הוריו, באמצעות דודו ששיחק בקבוצת כדורגל מקומית יחד עם אביו. בגיל ארבע התייתם מאמו, שמתה בדלקת ריאות.
שירות בחיל הים
ב-26 באוקטובר 1959 התגייס לקורס קצינים בבית הספר לקצינים של צה"ל, אז במחנה סירקין. בסיום הקורס עברו הבוגרים לבה"ד חיל הים, והחלו בקורס חובלים, שהסתיים ב-7 בפברואר 1961, ואז הוסמך כקצין מכונה בחיל הים.
בתחילת שנות השבעים, מונה למפקד בית מלאכה מכשירים של מספנת חיל הים.
בקיץ 1973, מונה פארן לראש ענף מערכות נשק, והועלה לדרגת סגן אלוף. בתפקיד זה היה שותף להצלחתו הגדולה של חיל הים בקרבות הימיים, במלחמת יום הכיפורים.
בין השנים 1976 ל-1978 שימש כמפל"ג טכני של זירת ים סוף והיה אחראי לתקינות כלי השיט בזירה וכשירותם.
בשנת 1979 קיבל פארן את הפיקוד על מספנת חיל הים והועלה לדרגת אל"ם. המספנה פעלה במקומה החדש במערב נמל חיפה, ובין המשימות שהוטלו עליה היו העברת האחריות על תיקוני אמל"ח שייטת 13 מאחריות השייטת לאחריות המספנה.
במהלך שירותו בתפקיד זה פרצה מלחמת שלום הגליל. המספנה פעלה לתחזוקת שייטת הנחתות.
בתחילת שנת 1983 מונה לראש מחלקת ארגון ולוגיסטיקה במספן הציוד. לאחר כחצי שנה קיבל פארן את תפקיד ראש מספן הציוד של חיל הים והועלה לדרגת תא"ל. במהלך שירותו בתפקיד זה בוצע התכנון והרכש של צוללות הדולפין הראשונות וקורבטות הטילים סער 5.
תפקידים אזרחיים
בשנת 1994 מונה למנכ"ל שירות התעסוקה, תפקיד בו שימש עד שנת 1996.
בתחילת שנות ה-2000 היגר פארן מישראל למשך כעשור, בו שימש כמנכ"ל תה"ל רומניה והיה אחראי על ביצוע פרויקטים של תשתית לאספקת מים וביוב ברומניה.
חיים אישיים
ב-28 בנובמבר 1961 נישא פארן לנעמי לבית אופנהיימר ולזוג נולדו שני בנים ובת.
ב-6 בינואר 2021 הלך פארן לעולמו בביתו ונקבר בבית העלמין "מנוחת עולם" בנתניה.
פי האתון
פי האתון הוא כתב עת המיועד לאוכלוסיית הסטודנטים בירושלים.
"פי האתון" הוא עיתון הסטודנטים הוותיק ביותר בישראל. הוא החל לצאת לאור בשנת 1958 על ידי אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, בראשותם של יוסי ליבוביץ' וראובן מרחב. שם העיתון מבוסס על סיפור אתונו של בלעם, על פי הצעת אביו של יוסי ליבוביץ', פרופ' ישעיהו ליבוביץ, שטען שהסטודנטים בישראל הם אקדמאים חסרי השכלה ודימה אותם ל"חמורים נושאי ספרים". באמצע שנות ה-60 שונה שמו של כתב העת, לשנים אחדות, לשם "ניצוץ".
עם עורכי וכותבי העיתון לאורך השנים נמנו כאלה שהפכו לעיתונאים וכותבים בולטים, ביניהם יגאל עילם, איתן זליגר, נחום ברנע, תום שגב, חנוך מרמרי, ב. מיכאל, אפרים סידון, גדעון קוץ,אברהם דורון, ברוך לשם, שאול צדקא, דני זקן, יענקל'ה רוטבליט ודן אלמגור, והקריקטוריסטים יעקב שילה ומשה לין החלו דרכם בו.
כתבות בולטות
ל"פי האתון" היסטוריה של כתבות מעוררות עניין ומחלוקת. באמצע שנות ה-60, כאשר עורך העיתון היה העיתונאי הצעיר נחום ברנע, הוא הסתנן למסיבה בהשתתפות שרת החוץ גולדה מאיר. בתגובה לשאלה בוטה ששאל אותה ברנע, ולאחר שזיהתה שהוא האחראי על מאמר נוקב שפורסם בעיתון נגד הנשיא זלמן שזר, התפרצה שרת החוץ על ברנע ודרשה שיפוטר לאלתר. בתגובה לאירוע פוטר ברנע למחרת מעריכת העיתון.
בסוף שנות ה-60 קיים תום שגב, עורך העיתון באותה תקופה, ראיון עם דוד בן-גוריון בצריף שלו בקיבוץ שדה בוקר. אף על פי שתוכנן להיות ריאיון קצר של 20 דקות, הוא נמשך יותר משלוש שעות והפך לשיחה אינטימית על השואה, על האמונה של בן-גוריון באלוהים ועל אשתו פולה. בן-גוריון אמר לעיתון אז, לראשונה, שהוא מעדיף שלום בלי ארץ ישראל השלמה על פני ארץ ישראל השלמה בלי שלום. בזכות הראיון הזה צוטט העיתון בניו יורק טיימס.
M91
M91 (נקראת גם NGC 4548) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק של כ-54 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. גלקסיה זו נמצאת בחלקו הצפוני של צביר הבתולה הגולש לתחומי קבוצת הכוכבים שערות ברניקי. זהו גרם השמיים עם הבהירות נראית הנמוכה ביותר שבקטלוג מסיה.
פי האתון
כתבות בולטות
במהלך השנים עסק העיתון לא רק בפוליטיקה ארצית אלא גם בפוליטיקה סטודנטיאלית, ומאבקי הכוח בין ראשי אגודת הסטודנטים שלה שייך העיתון לבין רצון העורכים לשמור על עצמאותו ליוו כמעט את כל שנות פעילותו. טל בשן, העורכת האישה הראשונה של "פי האתון", התמנתה לתפקיד ב-1979 על ידי יו"ר הסתדרות הסטודנטים צחי הנגבי. בתקופה ההיא עמד הקמפוס בסימן מלחמה בין הימין בראשות הנגבי, ישראל כץ ואביגדור ליברמן לבין השמאל והסטודנטים הערבים. באחד משיאי העימות פרצה תגרה אלימה על המדשאה המרכזית בגבעת רם בהשתתפות עשרות פעילים משני הצדדים. רק המשטרה, שהוזמנה למקום על ידי שלטונות האוניברסיטה, הצליחה לפזר את התגרה אחרי שעה ארוכה. כאשר ביקשה העורכת בשן להוציא גיליון מסכם ולהביא את דעותיהם של שני הצדדים, שלחו הנגבי וחבריו נציג שיוציא את כתבות השמאל. בשן החליטה להשיב מלחמה. היא גייסה את כל חברי המערכת ויחד עברו בטיפקס על כל הטקסט בעיתון, מלבד מילות הקישור. סערה זו גרמה לסגירת העיתון לחודש ולמינוי עורך חדש.
M91
היסטוריה
M91 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא עמומה יותר מ-M90, שאותה גילה מעט מוקדם יותר. מסיה חיפש באותו לילה ערפילית, שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85), וגילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה. (האחרות הן M84 - M89). במיקום שאותו רשם מסיה עבור M91 לא נמצא כלום והיא נחשבה לאבודה במשך שנים רבות. ויליאם הרשל גילה באופן בלתי תלוי את M91 ב-8 באפריל 1784 וציין שהיא גדולה ועגולה. ב-1787 הוא צפה בה שוב וציין בנוסף שהיא עמומה מאוד, אבל נהיית בהירה יותר במרכזה. ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1832 וציין גם כן שהיא עגולה וגדולה. בשנת 1830 הוא ניסה לאתר את M91 על פי המיקום שרשם מסיה. הוא מצא בסמוך כוכב עם בהירות מדרגה 9 ומספר כוכבים עמומים יותר סביבו ושיער שאולי מסיה צפה בהם וחשב שהוא רואה ערפילית, אבל ציין שזה לא סביר. בשנת 1969 אסטרונום חובב בשם ויליאמס כתב למגזין "Sky & Telescope" שהקואורדינטות שמסיה ציין עבור M91 הן בהפרש של - בעלייה הישרה ו- בנטייה מהמיקום של M58. אם לוקחים את אותו ההפרש מהמיקום של M89 מגיעים בדיוק למיקום של NGC 4548, שהתגלתה כביכול על ידי הרשל, כך שככל הנראה מסיה מדד את מיקומה של M91 ביחס למיקום של M89 שאותה גילה באותו לילה, אבל בטעות רשם את הקואורדינטות ביחס למיקום של M58 ולמעשה M91 היא NGC 4548.
פי האתון
כתבות בולטות
בשנת 1988 הוקדש אחד מגליונות העיתון לסקס, ובשער פורסמה תמונת עירום חלקי של דוגמנית צילום מ"בצלאל". הפצתו עוררה סערה רבתי וקריאות לפיטורי העורך דני זקן. לצד זה הגיבו עורכים לשעבר בקריאה לשמור על עצמאות העיתון.
M91
תצפית
M91 נמצאת בחלקו הצפוני של הצביר ועם דרגת בהירות נראית 10.2 היא ניתנת לצפייה רק באמצעות טלסקופ ומכיוון שאין כוכבים בהירים בסביבתה, קשה לאתרה. היא נמצאת כ-4.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה, כ-7.4 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8 וכ-8.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי. על מנת להבחין במוט המרכזי ובמבנה הספירלי של הזרועות יש צורך בציוד מקצועי או בצילום ארוך חשיפה. כ-50 דקות קשת ממזרח ל-M91 נמצאת M88, כ-1.4 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M90 ובאותו הכיוון עוד 1.4 מעלות מעבר ל-M90 נמצאת M58. במרחק של כ-1.7 מעלות ממערב-דרום-מערב ל-M91 נמצאת NGC 4459, כ-1.9 מעלות מדרום לה נמצאת M89, כ-2.7 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת NGC 4651, M87 נמצאת במרחק של כ-2.4 מעלות מדרום-דרום-מערב לה ובמרחק של כ-2.8 מעלות מדרום-מערב נמצאות M84 ו-M86, כולן שייכות גם כן לצביר הבתולה.
פי האתון
כתבות בולטות
בשנת 1996 שלח עורך העיתון גידי שמרלינג את הכתבת אילאיל שחר לערוך סקר מקיף בדבר הרגלי המין של הסטודנטים באוניברסיטה העברית. הסקר הוליד כותרת ראשית בעמוד השער של העיתון: "חצי מהסטודנטים בגבעת רם לא מקיימים יחסי מין" וכן את הקביעה ששליש מהסטודנטים באוניברסיטה כלל לא מקיימים יחסי מין. הגיליון עורר ביקורת עזה בקמפוס נגד העיתון ואף הוקדשו לנושא השער האחורי של "מעריב" ותוכנית בת שעה בגלי צה"ל. לקראת גיליון דצמבר 2018 נערך משאל דומה על ידי העיתון, ותוצאותיו פורסמו לצד מחווה לגיליון מנובמבר 1996.
M91
תכונות
גודלה הזוויתי של M91 הוא כ-5.4 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-85,000 שנות אור, זרועותיה פתוחות ומאפשרות להבחין בבירור במוט המרכזי, ומסתה מוערכת בכ- מסות שמש. בדומה ל-M90, היא ענייה במימן נייטרלי ולכן כמעט שאין בה יצירת כוכבים חדשים. על פי ההסחה לאדום של אורה היא מתרחקת במהירות של כ-480 קילומטר לשנייה ממערכת השמש, אך מכיוון שמהירות התנועה של צביר הבתולה היא כ-1,100 קילומטר לשנייה ביחס למערכת השמש, M91 נעה במהירות של למעלה מ-600 קילומטר לשנייה ביחס לצביר. תנועה מהירה זו גורמת להתנגשויות עם התווך הבין-גלקטי וזה ככל הנראה הסיבה לאובדן המימן של הגלקסיה.
פי האתון
כתבות בולטות
בשנת 2012 קיים העיתון ריאיון עם חאלד מחאסן, אסיר משוחרר מעסקת שליט. הראיון עורר האשמות כלפי העיתון בדבר הטיה פוליטית שמאלנית. מנגד טענו התומכים שעשיה עיתונאית איכותית אינה יכולה ליישר קו עם הדעה הפוליטית הרווחת ועליה לחתור כל העת לביקורת והטלת ספק.
"פי האתון" היום
הקו המערכתי של פי האתון מוכתב במידה רבה על ידי צוות העורכים שלו, המתחלף מדי שנה. כיום מורכב העיתון משני מדורים – אקטואליה ומגזין. דפי המגזין כוללים בין השאר ביקורות תרבות, שירים ומדור אסטרולוגיה סאטירי.
תאי בץ
תאי בץ או התאים הפירמידליים על שם בץ, הם נוירונים פירמידליים עצומים הנמצאים בשכבה החמישית של קליפת המוח, באזור המוטורי העיקרי השוכן בפיתול הקדם-מרכזי. תאים אלו מעבירים בסינפסות את המוליך העצבי גלוטמט ולפיכך שייכים למערכת הגלוטמינרגית. את תאי בץ גילה המדען ולדימיר בץ, אשר תיאר אותם בשנת 1874.
נוירונים אלו הם הנוירונים הגדולים ביותר במערכת העצבים המרכזית, כאשר קוטרם יכול להגיע עד ל-100 מיקרומטר. מבחינה תפקודית נוירונים אלו הם נוירונים מוטוריים עליונים, כלומר הם חלק ממערכת נוירונים המעבירים מידע שעובר במוח במורד חוט השדרה, לכיוון מערכת העצבים ההיקפית. נוירוני בץ פועלים דרך המסלול הקורטיקו-ספינלי, כאשר אצל בני אדם האקסונים שיורדים דרך חוט השדרה קושרים סינפסה בקרן הגחונית, ומשם עצבי השדרה מפעילים ישירות את שריר המטרה באמצעות צומת עצב-שריר.
תאים אלו הם בעלי דנדריט אחד מוארך הנקרא דנדריט אפיקלי, המאפיין את כלל התאים הפירמידליים. מלבד זאת תאי בץ נושאים דנדריטים הנקראים דנדריטים בזליים, היוצאים כמעט מכל מקום על פני גוף התא. דנדריטים אלו, בזכות קרבתם הגאוגרפית לגוף התא, מסוגלים להעביר דפולרזיציה בעלת משקל משמעותי להתפתחות פוטנציאל פעולה בתא. הדנדריטים של תאי בץ חולשים על כל שכבות קליפת המוח אך רוב ההתפצלויות האופקיות של ענפי הדנדריטים נמצאים בשכבת V ו-VI. לפי אחד המחקרים, תאים אלו מהווים בסביבות עשרה אחוזים מכלל התאים הפירמידליים הנמצאים בשכבה Vb של האזור המוטורי הראשוני.
יואב לימור
יואב לימור (נולד ב-22 במאי 1968) הוא עיתונאי, שדר רדיו וטלוויזיה ישראלי.