cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וודוויל
היסטוריה
תוכני הוודוויל היו (והפכו להיות במהלך השנים יותר ויותר) "נקיים" מבחינה גזעית ומינית וכוונו לקהל של מעמד בינוני, לגברים ולנשים כאחד. לקראת סוף המאה ה-19 ולאחר מפנה המאה העשרים היה מופע הוודוויל למופע בידור מוזיקלי בעיקרו. תכנים חריגים, גזעניים ומיניים הועלו עבור קהל של מעמד הפועלים, גברים בעיקר, במסגרת מופעים דומים מבחינת המסגרת, שנקראו "בורלסקה" (Burlesque, שהוא גם שם קדום לוודוויל) והיו פרועים יותר. החומר החריף יותר צונזר בפקודות בתי משפט מקומיים. הוראות הצנזורה הגיעו במעטפות כחולות ולכן החומר הראוי לצנזורה כונה "חומר כחול", שם שדבק בתכנים מיניים בוטים עד ימינו (כגון "סרט כחול").
המופע
בדרך כלל להקת הוודוויל הייתה מגובשת ובראשה עמד אמרגן ("אימפרסריו") שקבע את לוח ההופעות, קיבל את הכסף ושילם משכורות לחברי הלהקה. הלהקות נעו בדרכים חודשים רבים. כמעט בכל עיר או עיירה בארצות הברית הוקם מבנה תיאטרון לאירוח להקות וודוויל. המופעים חולקו לשלוש דרגות, שהשפיעו על גודל הלהקה ועל גודל האולם בו הציגה, המופע הזול והקטן ביותר נקרא "small time", הבינוני "medium time" והגדול "big time", כינוי המשמש עד ימינו לתיאור דבר-מה גדול ומוצלח במיוחד. היכל מופעי ה"ביג טיים" היה ה"Palace Theatre" (תיאטרון הארמון) בברודוויי, ניו יורק שנפתח ב-1913 ושהפיכתו לבית קולנוע ב-1932 מסמלת את סוף ימי הוודוויל.
התבנית של מופע החבובות היא של מופע וודוויל.
לנין (הר געש)
הר הגעש בולט לעומת המישורים הפטגוניים שממזרח לו, וביום בהיר ניתן לראותו אף מפיידרה דל אגילה, המרוחקת כ-200 ק"מ ממנו.
הר הגעש מופיע על דגלה ועל סמלה של פרובינציית נאוקן הארגנטינאית, שבתחומה הוא מצוי, ואף מוזכר בהמנונה.
יחסי איטליה–נפאל
יחסי איטליה–נפאל הם יחסי החוץ בין נפאל לאיטליה.
היסטוריה
היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-31 באוגוסט 1959. נפאל החזיקה שגרירות ברומא מ-1961 עד 1967. איטליה גם החזיקה שגרירות בקטמנדו מ-1971 עד 1997.
שר המדינה האיטלקי לענייני חוץ ושיתוף פעולה בינלאומי, מר בנדטו דלה וודובה ביקר בנפאל באוקטובר 2014.
שיתוף פעולה בפיתוח
איטליה הרחיבה את שיתוף הפעולה הפיתוח לנפאל במישרין או בעקיפין, במיוחד לאחר הופעת הדמוקרטיה במדינה ב-1990. ממשלת איטליה הושיטה תמיכה לקורבנות בעקבות רעידת האדמה ההרסנית של נפאל ב-25 באפריל 2015 באמצעות הסוכנות האיטלקית לשיתוף פעולה בשיתוף עם סוכנויות שונות של האו"ם. נפאל מעריכה את האינטרס של איטליה לתרום למאמצי השיקום, במיוחד בתחום השיקום של מורשת תרבותית, ארכיטקטונית ומונומנטים היסטוריים.
יחסי סחר
בהתחשב בפוטנציאל הסחר הדו-צדדי, נפח הסחר הנוכחי נשאר ברמה מתונה. נפאל מייצאת קפה, תה, תבלינים, מוצרי עור, מוצרי עץ, מוצרי נייר ונייר, סיבי טקסטיל צמחיים, בין היתר, ומייבאת בשר, מוצרים ממקור מן החי, תמציות ירקות, קמח ועוד.
צרועה
השם צרועה הוא יחידאי במקרא. יש הטוענים כי בשמה קיים לעג מהדמיון הצלילי למילה "צרעת", וזאת מפני שירבעם היה אחראי לפילוגה של ממלכת ישראל. גם מדרש דברים רבה דורש כך:. כך גם דורשים רש"י ורבי צדוק הכהן מלובלין שכתב :.
רבי יוסי
רבי יוסי - ובשמו המלא: רבי יוסי בן חלפתא - מגדולי התנאים בדור הרביעי. התגורר בציפורי שבגליל. מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא, חברם של רבי יהודה ורבי שמעון ורבו של רבי יהודה הנשיא. נסמך בידי רבי יהודה בן בבא בתקופה שבה הטיל השלטון הרומאי איסור על הסמיכה. לו מיוחס החיבור סדר עולם, שעוסק בסדר הדורות ובמאורעות היסטוריים. סתם רבי יוסי המוזכר במשנה הוא רבי יוסי בן חלפתא.
חייו
נולד בציפורי לרבי חלפתא, שהיה מראשי החכמים בעירו, ואף הספיק לראות את רבן גמליאל הזקן. משפחתו מיוחסת לצאצאי יונדב בן רכב. ממקור אחד משמע שמשפחתו עלתה מבבל, אבל במקור מקביל יש שינוי בשם החכם ומדובר שם בחברו, רבי יהודה.
למד תורה אצל רבי עקיבא, שהיה רבו המובהק. כן למד מאביו, רבי חלפתא, ומחכם בשם אבטולמוס. למד גם אצל רבי יהושע, רבי ישמעאל, רבן גמליאל, רבי יוחנן בן נורי ואצל רבי אליעזר בן יעקב.
רבי יוסי התפרנס מעיבוד עורות. מקום ישיבתו העיקרי היה בציפורי, עיר מולדתו; "צדק צדק תרדוף - הלך אחר חכמים לישיבה... אחר רבי יוסי לציפורי". רבי יוסי תיקן בעירוֹ תקנות הלכתיות.
סמיכתו
רבי יוסי נסמך להוראה בידי רבי יהודה בן בבא, בתקופה שבה גזרו הרומאים ואסרו את הסמיכה. מעשה הסמיכה מסופר בתלמוד:
התלמוד מסיים את המעשה בכך שהרומאים הגיעו אליהם. הנסמכים ברחו בהוראת רבי יהודה בן בבא, שנהרג בידי הרומאים.
חבריו של רבי יוסי היו התנאים בני הדור הרביעי, בראשם נשיא הסנהדרין, רבן שמעון בן גמליאל, וכן תלמידי רבי עקיבא שנסמכו איתו בידי רבי יהודה בן בבא.
הגלות לאסיא
אחת ההשערות היא, שהוטל על רבי יוסי בעל כורחו תפקיד ציבורי, על ידי השלטון הרומאי, כעין התפקיד שהוטל על בנו, תפיסת גנבים ושודדים. השערה אחרת מובאת באנציקלופדיה של הרב אהרן היימאן, "תולדות תנאים ואמוראים" (כרך ב), שבריחה זו הייתה עם חורבנה של העיר ציפורי והתחדשות הגזירות מצד השלטון הרומאי.
מאוחר יותר חזר רבי יוסי לארץ ישראל, והשתתף עם החכמים בכינוסים שונים, ביניהם כינוס חשוב לעיבור השנה, שנערך בבקעת רימון.
הגלות לציפורי
התלמוד מספר על שתיקתו של רבי יוסי לנוכח דברי השבח והביקורת שהושמעו בפניו על מלכות רומי, ועל הגלות שנגזרה עליו בשל כך:
לפי ההשערה שמביא הרב אהרן היימאן, בכך חזר רבי יוסי לעיר מולדתו - ציפורי - והגזירה הייתה שלא ייצא ממנה. יש מי שהעיר שייתכן שנפלה טעות בנוסחת התלמוד, וצריך לקרוא "יגלה מציפורי", והיא הגלות לאסיא שמוזכרת במקום אחר.
בניו
בנו, רבי ישמעאל ברבי יוסי, מוזכר בתלמוד כמי שהיה "ממלא מקום אבותיו" - ממשיכו של אביו וגדול כמותו, והיה יושב לפני רבי יהודה הנשיא, ונהג בו כבוד מפני כבוד הנשיאוּת
. מסופר בגמרא שרבי יוסי אמר לבנו רבי ישמעאל "מבקש אתה לראות את השכינה בעולם הזה עסוק בתורה בארץ ישראל שנאמר דרשו השם ועוזו" דהיינו שאם תרצה לראות את השכינה תעלה לארץ ישראל ותילמד שם תורה.
התלמוד מספר, שאחד מבניו של רבי יוסי נפטר בציפורי. בן זה איננו אחד מחמישה הנזכרים, כך משמע מן העובדה שהתלמוד לא הזכיר את שמו של הבן; וכן מכיוון שרבי יוסי, במנותו את חמשת בניו, דיבר על אלו שנמנו על החכמים, ולא על מי שנפטר בצעירותו. התלמוד מספר, שביום פטירת הבן, נכנס רבי יוסי לבית המדרש בציפורי ודרש שם כל היום; על סמך ההלכה שמובאת בברייתא, שתלמיד חכם שרבים צריכים לתורתו אינו נמנע מלדרוש.
שיטתו
רבי יוסי השתדל להימנע ממחלוקות, ואף התבטא כלפיהן בנימה שוללת (אידיאלית) - "מִתחילה לא היו מרבין מחלוקת בישראל, אלא בית דין של שבעים ואחד יושבין בלשכת הגזית... ושאר בתי דינין של עשרים ושלושה יושבין בכל עיירות ישראל...". כך גם כשנחלק על חבריו נמצא לא אחת מציין את נקודת ההסכמה שלו עם חברו. דעתו לעיתים ממוצעת בין שתי דעות מנוגדות.
רבי יוסי מוזכר כשלוש מאות פעם במשנה, וכעין זה בתוספתא. ההלכות שמסר עוסקות גם בנושאים עקרוניים רבים. כמה מהלכותיו המפורסמות:
באגדה
במקורות מובאים מאמרים של רבי יוסי גם באגדה. היו לו ויכוחים עם "מטרונה" (אישה רומאית חשובה) אחת בענייני אמונה ומצוות. בין מאמריו המפורסמים: התלמוד מספר על שיחות שהיו לו עם אליהו הנביא, שהיה רגיל אצלו. "דרש רבי יוסי בציפורי: אבא אליהו - קפדן". מסופר, שבעקבות דרשה זו נעלם ממנו אליהו שלושה ימים.
נימוקו עמו
רבי יהודה הנשיא העריך מאוד את רבי יוסי, ולא אחת כששמע מפי רבי ישמעאל ברבי יוסי תשובה הלכתית בשם אביו, ביטל דעתו באומרו "כבר הורה זקן".
עוד אמר עליו: "כשם שבין קודשי הקודשים לבין חולי חולין, כך בין דורנו לדורו של רבי יוסי".
"רבי יוסי נימוקו עמו" אמר עליו תלמידו, איסי בן יהודה, משפט שהפך למפורסם בקרב החכמים בכל הדורות, ואף נתן לדעתו של רבי יוסי עדיפות מסוימת בפסיקת ההלכה. חכמי האמוראים, כשלושה דורות אחר כך, ניסחו את הכלל "הלכה כרבי יוסי" ברוב מחלוקותיו עם חבריו.
אחרי פטירתו אמרו עליו "משמת רבי יוסי פסקה הבינה".
גלישה נומרית
במחשבים, גלישה נומרית, היא בעיה הנגרמת על ידי שימוש במספר מועט מדי של סיביות לייצוג מידע כלשהו. ברוב המחשבים, בעת ביצוע פעולה הגורמת לגלישה, יישמרו הסיביות הפחות משמעותיות של התוצאה והספרה המשמעותית ביותר תאבד (תופעה זו נקראת "קיטום").
במעבדים מסוימים, ניסיון להגדיל את המספר מעבר לתוצאה המקסימלית המתאפשרת יחזיר את אותה תוצאה מקסימלית (תופעה זו נקראת "ספיגה"). גלישה עשויה להתבצע באמצעות הגדלת מספר מעבר לערך מקסימלי כלשהו (באמצעות פעולות חיבור או כפל, למשל) ואז נקראת הגלישה "גלישה מלמעלה" (Overflow), או באמצעות הקטנתו מתחת לערך מינימלי כלשהו (באמצעות פעולות חיסור או חילוק, למשל) ואז נקראת הגלישה חמיקה או "גלישה מלמטה".
גלישה עלולה לגרום לתוצאות לא רצויות, בהתאם לסוג המשתנה בו קרתה הגלישה. בשפות תכנות לא בטוחות עלולה הגלישה לגרום לגלישת חוצץ ולהקטין את אמינות המערכת ובטיחותה.
שיגור הניסוי הראשון של משגר הלוויינים אריאן 5, ב־4 ביוני 1996, הסתיים בהשמדה עצמית 40 שניות לאחר שהחל, כתוצאה מבאג של גלישה נומרית במחשב הניווט של המשגר. הבאג נגרם כתוצאה מניסיון להעביר מספר בן 64 סיביות בנקודה צפה למספר שלם בן 16 סיביות; ניסיון שגרם להפסקת פעולתו של המחשב.
שפות בלטו-סלאביות
קבוצת השפות הבלטו-סלאביות היא משפחת שפות היפותטית בתוך משפחת השפות ההודו-אירופיות. קבוצת השפות הבלטו-סלאביות כוללת בתוכה את משפחות השפות הבלטיות והסלאביות. בין השפות הסלאביות והשפות הבלטיות קיים דמיון רב, וישנם מאפיינים רבים המשותפים לשתי משפחות שפות אלו אך לא לאף ענף אחר של השפות ההודו-אירופיות. שיוכן של השפות הסלאביות והבלטיות למשפחת שפות אחת, בלטו-סלאבית, מהווה ביטוי של ההשערה כי קיימת קרבה גנטית בין השפות - כלומר שיש להן מוצא משותף. על פי השערה זו, הייתה קיימת בעבר שפה אם, פרוטו בלטו-סלאבית, שממנה התפצלו השפות פרוטו סלאבית (שממנה נוצרו לאחר מכן כל השפות הסלאביות) ופרוטו בלטית (שממנה נוצרו לאחר מכן כל השפות הבלטיות). טענה זו נחשבת היום יחסית מקובלת במחקר הבלשני, אולם יש החולקים עליה ומייחסים את הדמיון בין משפחות השפות לאינטראקציות היסטוריות בין אוכלוסיות הדוברים.
פדקס פורום
פדקס פורום (באנגלית: FedExForum) הוא אולם ספורט עירוני הממוקם בממפיס האולם מכיל 18,000 מקומות ישיבה ובו משחקת קבוצת ממפיס גריזליס.
קודם לכן שיחקה הקבוצה בהיכל הפירמידה שהכיל 20,000 מקומות.
ג'וני צ'אן
ג'וני צ'אן (בכתב סיני: 陳強尼; נולד ב-1957) הוא שחקן פוקר מקצועני, אשר נולד סין, ומתגורר בלאס וגאס, נבדה. צ'אן ידוע בעולם הפוקר בכינויו "האוריינט אקספרס".
שנותיו הראשונות
צ'אן עבר בשנת 1962 עם משפחתו מגואנגג'ואו, עיר הולדתו, להונג קונג. בשנת 1968 עברה המשפחה לפיניקס, אריזונה, ובשנת 1973 ליוסטון, טקסס, שם מחזיקה משפחתו בבעלות על מספר מסעדות. בגיל 16 התוודע צ'אן לראשונה לפוקר, כששיחק באופן לא חוקי בלאס וגאס. צ'אן מספר כי הצליח להפוך 500 דולרים ל-20,000 דולרים בלילה אחד, אך הפסיד הכל למחרת. בגיל 21 החליט לפרוש מלימודי מלונאות וניהול על מנת להפוך למהמר מקצועי.
אליפות העולם בפוקר
צ'אן זכה להכרה בינלאומית לאחר שהצליח באופן חריג לזכות בשני תוארי אליפות העולם בפוקר ברציפות – בשנת 1987 ובשנת 1988. צ'אן כמעט והצליח לזכות בתואר גם שנה לאחר מכן, 1989, אך לבסוף סיים שני לפיל הלמות. ג'רי באס, הבעלים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס ושחקן פוקר חובבן, הבטיח לצ'אן טבעת אליפות NBA אם יצליח לזכות 3 פעמים ברציפות. צ'אן הופיע בסרט הקאלט "ראונדרס" בכיכובו של מאט דיימון בתפקיד עצמו, עובדה שהגבירה משמעותית את חשיפתו מחוץ לעולם הפוקר.
צ'אן ידוע במנהגו להניח לפניו בשולחן הפוקר את "תפוז המזל" שלו, מנהג שזכה לחיקוי על ידי מספר שחקני פוקר לאחר שתי זכיותיו באליפות העולם בפוקר. בשנת 2005, היה צ'אן לשחקן הפוקר הראשון אשר זוכה ב-10 צמידים באליפות העולם בפוקר לאחר שניצח את פיל לאק, הישג שהושווה לאחר מכן על ידי דויל ברונסון ושופר על ידי פיל הלמות אשר זכה ב-15 צמידים. בשנת 2008, זכה צ'אן בכסף בטורניר אליפות העולם בפוקר לראשונה מאז שנת 1992, כשזכה ב-32,166 דולרים על סיומו במקום ה-329.
טורנירים ומשחקים נוספים
צ'אן ידוע כשחקן קבוע במשחק הגדול בקזינו בלאג'יו בלאס וגאס, שם משחקים על מאות אלפי דולרים כל לילה. צ'אן הופיע במספר תוכניות טלוויזיה המשדרות פוקר, וזכה במספר טורנירים בהם. סך כל הכנסותיו מטורנירי פוקר, לא כולל משחקי מזומן, עומד על מעל שמונה מיליון דולר נכון לשנת 2009.
שאול מזרחי
שאול מזרחי (נולד ב-12 ביוני 1958) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי. ידוע רבות בשל תפקידו כזמר זוהר ארגוב בסרט הקולנוע הביוגרפי "זהר", עליו זכה בפרס אופיר לשחקן הטוב ביותר, ובדמותו של יוסי אסולין בסדרה "הבורר".
ביוגרפיה
מזרחי גדל והתחנך בתל אביב, למד משחק ותיאטרון בסטודיו למשחק "ניסן נתיב".
בהמשך לימד כ-10 שנים משחק מול מצלמה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנים 1983-4 שיחק במחזה "בונקר" של יוסף מרין, במחזה "סנג'ר" של מוטי בהרב ובמחזה ע"פ סיפרו של ביאליק "מאחורי בגדר" בתיאטרון הלאומי הבימה.
ב-1985 גילם את סעיד דנגור בסרטו של הלל דמרון "חסמבה ושודדי הסוסים".
ב-1986 גילם את טוביה, מפקד פלוגה בדרום לבנון, בסרטו של אלי כהן "שתי אצבעות מצידון". הסרט הופק על ידי יחידת ההסרטה של דובר צה"ל ומזרחי השתתף בו ללא תשלום כחלק משירות המילואים שלו. באותה שנה שיחק גם בסרט הקומדיה של אילן מושנזון, "סוף שבוע מטורף", בתפקיד מחבל שבא לפוצץ בית מלון.וכן שיחק במחזה "מושל יריחו" של יוסף מונדי שהועלה בהפקה עצמאית.
ב- 1987-8 שיחק במחזה 'הלילות העליזים של פרנקפורט' של יוסף מונדי ובמחזה "סינדרום ירושלים" של יהושע סובול בתיאטרון חיפה, ובמחזמר 'ברגליים יחפות', על חייו של דוד בן-גוריון, בתיאטרון בית ליסין.
בין השנים 1992-1987 ביים את מופעי הבידור "כזה כאילו" ו"למה מי למה מה" של צמד הסטנדאפיסטיות - "דבי ונולי".
ב-1989 כיכב בסרטו של אורי ברבש "אחד משלנו", בתפקיד מפקד מחלקה קשוח וציני, המטרטר ומשפיל את חייליו. הוא מרכיב משקפיים כהים אפילו בלילה, ולצווארו קשור בקביעות צעיף לבן, שמעניק לו את כינויו בפי חייליו, 'המלאך הלבן'.
בשנים 1991-3 השתתף בהצגות "רעל ותחרה", "לילות הדבש והאימה", מותו של סוכן", "המגדל" בתיאטרון הלאומי "הבימה.
ב-1993 גילם את זוהר ארגוב בסרטו של ערן ריקליס "זהר". על תפקידו בסרט זכה לביקורות נלהבות, וזכה בפרס אופיר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1993.
בשנים 1994-5 השתתף בסדרות הטלוויזיה "סטרייט ולעניין", "הכל נשבר במשפחה" ו"יסורי אפרים".
ב-1996 שיחק בסרטם של ארנה ויוחנן רביב "כלבים לא נובחים בירוק".
בשנים 1996-7 שיחק בהצגות "השקרן", "עד הים" ו"תשובה" בתיאטרון העירוני חיפה.
ב-2003 גילם את אמיל אוחנינה בסדרת הטלוויזיה שביימו שי כנות ונתי אדלר "תיק סגור".
ב-2004 גילם את הרב גבאי בסרטו של רפאל נג'ארי "אבנים", הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע והטלוויזיה Tout Ecran בז'נבה, ובציון לשבח בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה. באותה שנה גם גילם את אליהו סקורפיו בסרטו של גידי דר (על פי תסריט של שולי רנד) "האושפיזין".
ב-2005 גילם אבא פלסטיני בסרטו של ראדו מיכאילאנו "תחיה ותהיה".
ב-2011 השתתף בסרטו של נדב לפיד "השוטר".
בשנים 2007–2013 גילם את דמותו של יוסי אסולין בארבע העונות של סדרת הדרמה "הבורר".
בשנת 2018 הופיע בסרט "כל הכבוד" בבימויו של עופר בן סימון לצידם של חנה אזולאי הספרי, יפית אסולין ועוד.
בשנת 2019 השתתף בסדרה "תיק נעדר" ששודרה בערוץ כאן 11.
לצד יתר עיסוקיו כיום, מזרחי מנחה סדנאות למשחק מול מצלמה.
חיים אישיים
מזרחי הוא בעלה לשעבר של הסטנדאפיסטית נולי עומר, ולהם בן אחד.
יהודה מגידוביץ'
יהודה מַגִּידוביץ (ברוסית: Иегуда Магидович; ט"ו בשבט תרמ"ו, 21 בינואר 1886 – י"ט בטבת תשכ"א, 5 בינואר 1961) היה אדריכל, ומהנדס העיר תל אביב הראשון.
קורות חיים
יהודה מגידוביץ נולד בשנת 1886 בעיר אוּמן שבפלך קייב, בדרום–מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לבנימין צבי, כובען, ולרחל, עקרת בית. התחנך ב"חדר". את הכשרתו המקצועית קיבל בבית הספר לאמנות באודסה (1903–1910). תקופת לימודיו התארכה בעקבות הפרעות התכופות שהתרחשו באותה העת והמהפכות הפוליטיות ברוסיה.
ב-1911 נישא לעטיל לבית פוגל ולזוג נולדו שני בנים, רפאל מגידו ואבשלום מגידוביץ.
בנו של מגידוביץ, המהנדס רפאל מגידו, התיישב בנחלה שרכש האב ברמת גן וכהן בתפקיד מהנדס המועצה המקומית בין השנים 1937–1950. בשנים 1939–1940, בזמן שהשתלם בארצות הברית, החליף אותו אביו בתפקיד זה.
מגידוביץ עסק במקצועו עד שנת 1954, שאז לקה בשבץ. נפטר בתל אביב בחורף 1961 בגיל 75 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו בנים וצאצאים. בית המשפחה ברח' מוהליבר, שלא היה ברשימת השימור העירונית, נהרס ב-2016 ועל חורבותיו נבנה בית מגורים מודרני.
בשנת 1993 ערך האדריכל גלעד דובשני ספר מקיף, פרי מחקר רחב היקף על פועלו של מגידוביץ ועל תרומתו לעיר תל אביב ולענף הבנייה בארץ. ב-2019 הוקם לזכרו אתר הנצחה במדרחוב נחלת בנימין.
אידיוט (ספר)
אידיוט (או האידיוט; ברוסית: Идиот) הוא רומן מאת פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי שנכתב בשנים 1868–1869. הספר נחשב לאחד הרומנים החשובים יותר של דוסטויבסקי.
עלילה
הנסיך מישקין, בן למשפחה מיוחסת שהוא הצאצא האחרון שלה, חוזר לסנקט פטרבורג לאחר שהייה ארוכה בשווייץ, שם היה מאושפז בשל מחלה. אין לו כמעט דבר פרט לבגדים שלעורו, אך הוא אופטימי וידידותי בצורה יוצאת דופן. סגנונו החברותי, הישיר והפתוח הם שמקנים לו את התואר "אידיוט", אף שהוא ניחן בראייה חדה למדי, התנהגותו נדמית תמימה מאוד.
ברכבת לסנקט פטרבורג מתחבר מישקין עם רוגוז'ין, פרחח הולל שירש הון מאביו הסוחר. הלה מספר לו על תשוקתו לנסטסיה פיליפובנה, יפהפייה ידועה לשמצה בשל התנהגותה ואורח חייה. הנסיך מגיע אל ביתו של הגנרל יפאנצ'ין, בעלה של קרובת המשפחה האחרונה של הנסיך, ומתיידד עם בני הבית. משהוא רואה את תמונתה של נסטסיה הוא נתקף תשוקה עזה לראות אותה.
הנסיך מגיע למסיבה אותה עורכת נסטסיה, ורואה כיצד רוגוז'ין השתוי מציע לה הון עתק כדי שתלך איתו. הוא מציע לה נישואין כדי להציל אותה, אך היא מסרבת לקבל את עזרתו ובורחת עם רוגוז'ין, שהופך מחבר קרוב לאויבו של הנסיך ואף מנסה לרצחו.
אנו פוגשים שוב בנסיך לאחר שעברו מספר חודשים, ועברו עליו מספר חוויות נוספות בחברת נסטסיה. הוא מגיע לעיירת קיט שבה מתגוררת משפחת הגנרל יפאנצ'ין ומחדש את קשריו עם בני המשפחה, שם הולכים ומתחזקים קשריו עם בתם הצעירה, אגלאיה. אולם לבסוף משליך הנסיך את כל מה שהיה לו כדי להינשא לנסטסיה, וזו בורחת ממנו חזרה אל רוגוז'ין, שרוצח אותה. כתוצאה מכך שוקע הנסיך בטירוף, ואגלאיה משליכה את עצמה לנישואים לא מאושרים.
תוכני הספר
יש הטוענים כי בספר מביע דוסטויבסקי ביקורת כלפי החברה הרוסית, והצורה בה היא פוגעת בערכי החמלה ואהבת האדם שאותם מייצג הנסיך. הוא יוצא נגד תהליכי השינוי שעברו על רוסיה באותה תקופה, אך לא נרתע גם מביקורת עצמית על ביקורתו, שאותה הוא שם בעיקר בפיו של הנסיך, שמצבו הנפשי מעורער והבנתו את המציאות לאשורה אינה ברורה, ובפיו של לבדייב, קמצן ושקרן בוגדני שמוזכר גם כפרשן אפוקליפסה, תחום שדוסטויבסקי תיעב. כמו כן מביא דוסטויבסקי נאום ארוך על מהות החיים כפי שהם משתקפים דרך עיניו של איפוליט, נער צעיר הגוסס משחפת המייצג את הריקנות שבגישה הניהיליסטית שרווחה באותה התקופה, אך מיד שם את אותו הנאום ללעג ולקלס בעיני שומעיו. האמביוולנטיות של הסיפור והטראגיות של דמויותיו מבליטה את קווי האופי של החברה שבה פועלות דמויות הסיפור. יש הרואים בדמותו של הנסיך מישקין סוג של "ישו" המתקשה להתנהל בחיים כפי שהם.
המסילה המהירה של קליפורניה
המסילה המהירה של קליפורניה (באנגלית: California High-Speed Rail, בראשי תיבות: CAHSR או CHSR) הוא מיזם עתידי לבניית מסילת רכבת מהירה בקליפורניה. השלב הראשון בפרויקט אמור להסתיים בשנת 2033 ועלותו מוערכת בכ־98.5 מיליארד דולר.
מבנה
בשלב הראשון, הקו המהיר יחבר את לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו ויאפשר הרחבה עתידית לסן דייגו וסקרמנטו.
תקציב
התקציב של הפרויקט אושר לראשונה בנובמבר 2008 על ידי בוחרי קליפורניה והניע גיוס ראשון של כ־10 מיליארד דולר באיגרות חוב.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, כבר הוצע פרויקט להקמת קו רכבת מהיר לאורך קליפורניה על ידי המושל דאז ג'רי בראון. מאז הוצעו פרויקטים דומים שלא יצאו לפועל.
המשבר הכלכלי בלבנון
המשבר הכלכלי בלבנון או משבר הנזילות הלבנוני (בערבית: أزمة السيولة اللبنانية) הוא משבר פיננסי מתמשך המשפיע על לבנון, שהחל בחודש אוגוסט 2019, והוחמר בשל מגפת הקורונה והפיצוץ בנמל ביירות ב-2020. לבנון אמנם חוותה מחסור בנזילות עוד קודם לשנת 2019, אך מדיניות הבנק המרכזי הלבנוני הביאה לכך שהבעיה לא נגלתה לעין. המשבר הוחמר בעקבות סנקציות שהטילה ממשלת ארצות הברית נגד ממשלת סוריה ונגד ארגון חזבאללה בשל כך שנתמכו על ידי איראן.
רקע כללי
מאז 1997, הלירה הלבנונית הוצמדה לדולר האמריקאי בשער של 1,507.5 לירות לדולר. יציבות הלירה הייתה אבן היסוד של מדיניות הבנק המרכזי הלבנוני במשך למעלה משני עשורים, במטרה להביא ליציבות נחוצה למדינה, וזאת לאחר פיחות משמעותי של הלירה הלבנונית כתוצאה של סיום מלחמת האזרחים בלבנון.
כלכלתה של לבנון שלאחר מלחמת האזרחים הסתמכה על מקורות שונים של הון זר שהיו קריטיים לשמירה על שער חליפין מלאכותי זה, בהם: תיירות, נדל"ן והעברות כספים מאזרחים העובדים מחוץ ללבנון. בנוסף, המגזר הפיננסי בלבנון היה יחסית אטרקטיבי למשקיעים כיוון ששמר על אנונימיות גבוהה של המשקיעים, סודיות בנקאית ושיעורי ריבית גבוהים. זרימות אלה היו קריטיות כדי לממן את הגירעון המסחרי ואת החוב הציבורי שהלכו וגדלו.
בשנת 2016, לבנון הייתה עדה לראשונה להאטה של ממש בתזרים כספי החוץ, כאשר בין מאי 2015 למאי 2016, ירדה הנזילות הדולרית של המדינה לראשונה מזה 11 שנים. כתוצאה מכך, הבנק המרכזי של לבנון יזם שורה של פעולות הנדסה פיננסית, שכונו בתקשורת "ההחלפה". הבנק המרכזי למעשה החליף חוב ציבורי, שהיה נקוב בלירות לבנוניות, באג"ח יורו, או בחוב במטבע חוץ אחר, וזאת בסכום של 2 מיליארד דולר. כתוצאה מכך הצליחה כלכלת לבנון להימנע, באותה תקופה, מהשלכותיו של משבר נזילות, אך היא הגדילה במידה ניכרת את החוב הציבורי בדולרים ועלתה לכלכלת המשק הון תועפות. קרן המטבע הבינלאומית העריכה כי הבנקים שלקחו חלק בפעולה האמורה הכניסו 5 מיליארד דולר, בעוד עלות המשיכה של הבנק המרכזי הייתה בגובה 13 מיליארד דולר במטבע חוץ. אם הנתונים הללו נכונים, הבנקים שהיו מעורבים באותה פעילות נהנו מתשואה של 40% על העסקה הכוללת, על חשבון עתודות הבנק המרכזי של לבנון. הבנק המרכזי חזר על הנדסה פיננסית דומה בשנים הבאות.
עם זאת, למרות פעולות אלו, לבנון לא הספיקה להכניס מספיק כסף זר כדי להדביק את הביקושים המתגברים במדינה. כבר בסוף 2018, כמה בנקים מסחריים החלו להגביל את הגישה של המפקידים לכספים שלהם במטבע חוץ, אקט שהתבטא לרוב בהטלת עמלה על משיכת מזומנים בדולר, וזאת על מנת להרתיע לקוחות מלמשוך מטבע חוץ.
בעקבות ההפגנה הגדולה הראשונה של המחאה הלבנונית ב-17 באוקטובר 2019, בנקים מסחריים לבנוניים נסגרו לשבועיים, תקופה הנחשבת לחסרת תקדים. כאשר הבנקים נפתחו מחדש, הבנקים המסחריים הגבילו שלא כדין את הגישה של המפקידים לכספם. הגבלות אלו היו אחד הגורמים המרכזיים שזעזעו את אמון האנשים הלבנונים במטבע שלהם ודחקו את ערכה של הלירה הלבנונית מתחת לשער החליפין הרשמי שלה.
ברבעון הרביעי של 2019, שער החליפין בשוק השחור הגיע ל-1,600 לירות לדולר אחד, ועלה ל-3,000 לירות לדולר באפריל 2020, 14,000 לירות לדולר במרץ 2021 ו-15,200 לירות לדולר ביוני 2021. הדבר גרם לזעם משמעותי כלפי הבנקים, כאשר ראש הממשלה מתח ביקורת חריפה על נגיד הבנק המרכזי בשל תפקודו. נכון לאוקטובר 2022, שער החליפין של השוק השחור של דולר ארצות הברית ממשיך לנוע בקצב משמעותי עקב פיחות הלירה הלבנונית שנגרמה ממחסור חריף בדולר בתוך לבנון. המחסור בדולרים גרם גם לסגירת 785 מסעדות ובתי קפה בין ספטמבר 2019 לפברואר 2020 והביא לכך ש-25,000 עובדים בלבנון איבדו את מקום עבודתם. בנוסף, מחירי מוצרי הצריכה עלו במאות אחוזים. המשבר הכלכלי גרם לירידה בתוצר המקומי הגולמי של לבנון לכ-44 מיליארד דולר לעומת כ-55 מיליארד דולר בשנה הקודמת.
המחסור בדולר הוחמר עוד יותר בשל כמות גדולה של לירות לבנוניות שהדפיס הבנק המרכזי מ-2019 ואילך. מנתוני הבנק המרכזי הלבנוני עולה כי היצע הכסף צמח ב-266% מדצמבר 2019 עד דצמבר 2021.
השלכות
נפילת שער החליפין גרמה להפגנות בלבנון, שבסופו של דבר הביאו להתפטרות ראש הממשלה סעד אל-חרירי והקבינט שלו. בהמשך לכך, מגפת הקורונה החריפה את המשבר ואילצה עסקים נוספים להיסגר ולפטר עובדים.
ראש הממשלה שהחליף את סעד חרירי, חסאן דיאב, הצהיר כי המדינה תעמוד בפירעון חובות האג"ח שלה ותחפש הסכמי רה-אורגניזציה על רקע המשבר פיננסי שהשפיע על יתרות המט"ח של המדינה. לבנון הייתה אמורה לשלם 1.2 מיליארד דולר של אג"ח אירופאי ב-9 במרץ 2020, אך בשל מחסור בעתודות מטבע חוץ, אמר חסן דיאב כי ממשלת לבנון תיאלץ לעצור את תשלום הפירעון בשל הצורך בכספים אלו.
ראש מחלקת המחקר בבנק אאודי (בנק לבנוני) הצהיר כי בבעלות הבנקים הלבנוניים 12.7 דולרמיליארד דולר מתוך 30 מיליארד הדולר של המדינה באג"ח אירופאי, נכון לינואר 2020. הבנק המרכזי החזיק ב-5.7 דולרמיליארד והיתר היה בבעלות נושים זרים.
נכון לאפריל 2020, יחס החוב לתוצר הלבנוני עמד על 170%. לבנון נכנסה בפעם הראשונה בתולדות המדינה למצב של דיפולט פיננסי. זרימת מטבע החוץ הואטה וערך הלירה לדולר צלל. בנוסף, הבנקים המסחריים של המדינה הטילו הגבלות קשות על משיכות והעברות דולרים כדי לשמור על רזרבות. כל אלו הביאו לכך שחברות דירוג עולמיות הורידו את דירוג החוב הלבנוני לדירוג זבל.
המחסור בדולר, המשמש בעסקאות יומיומיות בלבנון, וההתרסקות בערכה של הלירה פגעו ביכולתה של המדינה לשלם עבור יבוא, לרבות יבוא מוצרים חיוניים כמו חיטה ושמן. הבנקים הפסיקו לתת הלוואות קצרות טווח לעסקים והמשיכו למנוע משיכה של דולרים, מה שאילץ את האזרחים לפנות לשווקים השחורים. ברקע הדברים נמצאת האינפלציה האגרסיבית במדינה, שהגיעה לשיעורים של מאות אחוזים בשנה, וגרמה לאובדן מאסיבי של כוח קנייה ולעלייה בעוני.
תופעה נוספת שגרם המשבר היא שהבנקים הלבנוניים מנעו מלקוחות למשוך כסף מפקדונות, אלא אם אלו נמשכו במטבע הלבנוני (שאיש לא רצה בו). בשל כך, מפקידים רבים פנו לרכישת נדל"ן על מנת לשמור על ערך הכסף שלהם. כך למשל, ההכנסות ממכירת קרקעות של מפתחת הנדל"ן הגדולה, חברת סולידר (קרן הון האחראית על תכנון ובניה בלבנון ובעיקר בביירות), זינקו מכמעט 1.3 מיליון דולר ל-234.5 מיליון דולר בין 2019 ל-2020. כמו כן, מפקידים רבים פנו לרכישת מניות של חברת סולידר, מה שהוביל לעליית שוויה בשיעור של כ-500% מתחילת המשבר ועד אפריל 2021.
מאז תחילת המשבר, מתוך שבעה מיליון לבנונים, כ-80% נמצאים מתחת לקו העוני.
ב-1 ביוני 2021, הבנק העולמי פרסם דו"ח שהזהיר שהמשבר הכלכלי בלבנון עלול להפוך לאחד משלושת המשברים הכלכליים החמורים ביותר מאז אמצע המאה ה-19, אם המערכת הכלכלית שלו לא תעבור רפורמה מרחיקת לכת. ב-11 באוגוסט 2021, הבנק המרכזי של לבנון סיים את מדיניות סובסידיות הדלק, והכריז כי במקום זאת יוצעו "קווי אשראי ליבוא דלק על בסיס מחיר השוק ללירה הלבנונית". ההחלטה הביאה לעליות משמעותיות במחירי הדלק על רקע המשבר, אך הממשלה לא הצליחה להקל על המחסור, דבר שהוביל לתורי ענק בתחנות הדלק. מספר ימים לאחר מכן, ב-15 באוגוסט 2021, נהרגו 33 בני אדם בפיצוץ דלק בצפון מחוז עכר, שנגרם כתוצאה מהמחסור בדלק. ב-9 באוקטובר 2021, התרחשה הפסקת חשמל בכל המדינה למשך 24 שעות, כאשר לשני מחוללי החשמל הגדולים ביותר, זהרני ודיר עמאר, אזל הדלק.
בדצמבר 2021, דווח כי המשבר הכלכלי גרם למחסור ביבוא של תרופות חיוניות.
בספטמבר 2022, איגוד הבנקים הלבנוני הודיע כי הבנקים ייסגרו לשלושה ימים לאחר שמפקידים, שבשנת 2019 מצאו עצמם נעולים מחשבונות הבנק שלהם ואינם יכולים לגשת לרוב החסכונות שלהם, הסתערו, באיומי אקדח, על מספר סניפים, החזיקו עובדים כבני ערובה ודרשו בכוח למשוך את חסכונותיהם.
השפעת המשבר הכלכלי בלבנון על המשא ומתן על הגבול הימי עם ישראל
המשבר מהווה גורם בעל משקל משמעותי בשיחות ישראל–לבנון על הגבול הימי בין המדינות. זאת, מאחר שחתימת ההסכם צפויה לסייע משמעותית ללבנון לסיים את המשבר בשל מספר גורמים. האחד, הוא הבטחה של ארצות הברית ושל צרפת לסיוע כלכלי בינלאומי לשיקום לבנון אם ייחתם ההסכם. השני, הוא האפשרות שתיפתח בפני לבנון לניצול מאגר הגז קאנא, אשר העובדה שהגבול הימי בין המדינות חוצה אותו מונעת ממי מהצדדים להפיק ממנו גז. עם זאת, בהנחה שקיימות בשדה קאנא כמויות מסחריות של גז, ההערכות הן כי יעברו 5 שנים לפחות מרגע הקידוח ועד ההפקה המסחרית. מעבר לכך, ייתכן וההסכם יפחית את התלות הכלכלית של לבנון באיראן, שבעקבות המשבר החלה לספק ללבנון דלק בחינם כדי לסייע לה להתמודד עם המשבר האנרגטי ובייחוד הפסקות החשמל התכופות.
חשיבות ההסכם למשבר הכלכלי הביאה לכך שארגון חזבאללה החל להתערב בסוגיית הגבול הימי, תוך איומים בכח על ישראל על מנת להטות את התנאים לטובת לבנון ולצבור פופולריות בקרב העם הלבנוני, יחד עם העובדה שחזבאללה מודע לכך שיוכל לקבל ויתורים פוליטיים מצד ממשלת לבנון בתמורה לאי-התנגדותו להסכם.
ב-27 באוקטובר 2022 נחתם ההסכם, במסגרתו קיבלה ישראל את כלל הדרישות הלבנוניות.
אלומיניום יודי
או של אלומיניום עם חומצה יודית HI
אלומיניום יודי הוא חומצת לואיס וסופח מים מהאוויר לקבלת הקסא הידראט (שש מולקולות מים ספוחות לכל אטום אלומיניום).
המצב מוצק אלומיניום יודי הוא דימר - Al2I6 כגז המולקולה יכולה להמצא כמונומר שצורתו משולש מישורי בעל אורך קשר אלומיניום - חמצן של 0.245nm או כדימר בו אורך הקשר אלומיניום - יוד (לא מגשר) 0.246nm וקשר אלומיניום - יוד מגשר 0.267nm.
אלומיניום יודי משמש כמגיב לשבירת כמה סוגים של קשרי פחמן-חמצן וחנקן-חמצן למשל באתרים ארילים (בהם קבוצת האתר מחברת טבעות ארומטיות).
יעקב סודרי
הרב יעקב רחמים סודרי (1914 – 25 באוקטובר 2002, י"ט בחשוון ה'תשס"ג) היה מוהל, רב הקהילה הספרדית בכפר סבא ורבה של העיר התחתית בחיפה.
ביוגרפיה
נולד בצפרו שבמרוקו למימון ולפרסיאדה סודרי, נכדתו של הרב אבא אלבז. בהיותו כבן 6, עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתכנה ברובע היהודי בירושלים, שם שימש אביו כגבאי של ישיבת פורת יוסף.
בצעירותו למד בתלמוד תורה של העדה המערבית בעיר העתיקה, ובהמשך בישיבת פורת יוסף. הוא השתתף גם במקהלת הישיבה, ולמד את יסודות החזנות אצל הכותב והמלחין אשר מזרחי. בסיום לימודיו הוסמך לרבנות על ידי הראשון לציון הרב יעקב מאיר, והוסמך לשחיטה בידי הרב יהודה הכהן שאקו, ראש השוחטים בירושלים. את הכשרתו כמוהל עבר אצל משה וולך, מייסד ומנהל בית החולים שערי צדק.
בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) נישא למזל טוב בת שרה והרב אברהם הררי רפול, הם התגוררו בשכונת נחלת שבעה ולאחר מכן ברחוב יפו שבירושלים. בתקופה זו שימש כבעל קורא בבית כנסת סמוך לבית היתומים הספרדי שברחוב יפו.
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נשלח לכפר סבא בהוראת הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, כדי להעניק למקומיים שירותי דת, כדוגמת ברית מילה וסידור חופות וקידושין. בשנת 1945 (ה'תש"ה) מונה לשמש כרב העדה הספרדית בכפר סבא, וייסד בו בית כנסת.
בשנת 1957 (ה'תשי"ז) עבר להתגורר בחיפה, ושנה לאחר מכן, בשנת 1958 (ה'תשי"ח), נבחר בידי איגוד בתי הכנסת הספרדיים לרב העיר התחתית. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוביל התנגדות להפעלת הכרמלית בשבת, וכן העיד בוועדת עציוני שקמה בתגובה לאירועי ואדי סאליב. בשנת 1992 (ה'תשנ"ב) עזב את חיפה ועבר לגור ביישוב קריית יערים.
נמנה עם הרבנים החתומים על הצבעה לחזית הדתית בבחירות הראשונות ועל כרוז נגד שירות לאומי בשנת תשל"ב.
במשך שנותיו כמוהל, ביצע כ-12,000 בריתות לתינוקות.
הלך לעולמו ב-25 באוקטובר 2002.
מדד דאו ג'ונס
מדד דַאוּ ג'וֹנְס (באנגלית: Dow Jones; שמו המלא מאנגלית: ממוצע התעשייה דאו ג'ונס, באנגלית: Dow Jones Industrial Average; ידוע גם בשמו המקוצר: "הדאו"), הוא מדד מניות המשקלל את השינוי הרצוף בשערי 30 מניות נבחרות של חברות ענק אמריקאיות בבורסה לניירות ערך בניו יורק. בנוסף למדד התעשייה הנ"ל קיימים גם מדדי דאו ג'ונס אחרים לענפי כלכלה שונים בארצות הברית ולבורסות מסביב לעולם; אך השם המקוצר מדד דאו ג'ונס מיוחד למדד ספציפי זה שהיה במשך עשרות שנים עוד לפני הקמת מדד אס אנד פי 500 המדד המקובל ביותר למדידת השינויים היומיים בשערי המניות בבורסה לניירות ערך בניו יורק. למרות שבשמו הרשמי כלולה המילה "תעשייה" רבות מהחברות שמניותיהן כלולות כיום במדד זה עוסקות בענפי כלכלה שונים לרבות בנקאות, ביטוח ושירותים.
היסטוריה
מייסדו של המדד הוא העיתונאי צ'ארלס דאו, שהיה מהוגי רעיונות המדדים בעולם של שוק ההון. דאו ייסד את העיתון וול סטריט ג'ורנל והיה לעורכו. הוא גם הקים את חברת דאו ג'ונס אנד קומפני שאמונה על פרסום מידע מהשווקים הפיננסיים למשקיעים ולמתעניינים. דאו החל את רעיון המדד באמצעות רישום מניות ברשימות אישיות, וזה התפתח בהדרגה למדד הוותיק ביותר שפעיל ברציפות, מבין כל המדדים בבורסות בעולם. המדד הראשון התפרסם ב-26 במאי 1896, והרכיבו אותו מניות של 12 חברות תעשייה גדולות בארצות הברית. ערכו ביומו הראשון עמד על 40.94 נקודות. באותה שנה הוא הגיע גם לשפל כל הזמנים של 28.48 נקודות. חברת ג'נרל אלקטריק הייתה כלולה במדד במשך התקופה הארוכה ביותר לאחר שנוספה ב-1907 והוצאה ממנו ב-2018.
המדד שמבטא את התנהגות שוקי ההון האמריקנים צנח בשיעורים חדים במספר תקופות במשך העשורים הרבים שבהם הוא נמדד. עקב מלחמת העולם הראשונה הוא צנח ב-24.39% ב-12 בדצמבר 1914. במהלך המשבר הפיננסי הגדול שהתחיל ב-1929 הוא צלל לשפל שאותו לא חצה עד ל-1954. ב-1987 נחתך המדד ב-22.6% ביום שני ה-19 באוקטובר שידוע בכינויו יום שני השחור.
ב-19 במרץ 1999 חצה המדד לראשונה את קו 10,000 הנקודות, בתום יום המסחר. חמישה שבועות אחר כך המדד חצה את קו ה-11,000 הנקודות. בחודש ינואר שנת 2017 חצה המדד לראשונה את קו 20,000 הנקודות. ב-16 במרץ 2020 צנח המדד בכ-12.93%, הצניחה הגדולה ביותר מאז יום שני השחור של 1987, הצניחה אירעה בצל החששות ממגפת הקורונה ומירידה חדה במחירי הנפט.
מני לוי
מני לוי (נולד ב־6 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק במכבי תל אביב. בגיל 21 במהלך משחק ליגה נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי התמוטט ומאז הוא נמצא במצב של צמח.
קריירה מקצועית
לוי שיחק כבר מנעוריו בקבוצת מכבי תל אביב. לוי היה שחקן כנף וחלוץ. לוי הושבת מפעילות למשך מספר חודשים, בגלל חשד לבעיה לבבית, ואחר כך שב לכושר ולפעילות.
בשנת 2000 היה מעורב לוי במה שזכה לכינוי "פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת הקוד האתי בכך, שקיים יחסי מין עם צעירה בת 17 בערב משחק הנבחרת. לוי הושעה על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי.
כשנה לפני האירוע עבר בדיקות בבית החולים תל השומר עקב תלונות על לחצים בחזה במהלך אימון. הבדיקות הראו שלוי סבל מהפרעות בקצב הלב, ומשריר לב מעובה. שלא מאפשרות לו לעסוק בספורט מקצועני. לוי רצה לחזור לשחק ולכן עשה בדיקות נוספות. ובאפריל 2001 קיבל אישור מקרדיולוגים מתל השומר ואיכילוב שיוכל לחזור לשחק ולהתאמן. לוי חזר לשחק לקראת סיום עונת 2000/01. אך לא זכה לדקות משחק רבות. במהלך עונת 2001/02 תפס את עמדת המגן הימני והבקיע שני שערים לזכות הקבוצה.
התמוטותו ותוצאותיה
ב־26 בינואר 2002, בדקה התשיעית של משחק הליגה נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, עצר לוי כדור בחזהו ובעט לעבר שערה של בית"ר. לאחר שלא הצליח לכבוש, חזר לוי להגנה ונפל מבלי שנגעו בו. הוא קם שוב למספר שניות, הספיק לשאול את שחקן בית"ר דוד אמסלם "מה קורה לי?" התמוטט שוב, ואיבד את הכרתו תוך שבסיס לשונו חוסם את נתיב האוויר שלו למשך זמן, דבר שגרם לשיתוקו. מיד לאחר מכן החלו צוותי מד"א שהיו באצטדיון לבצע בו פעולות החייאה, שאליהם הצטרף פרופ' אבי ריבקינד כירוג בכיר בהדסה עין כרם ואוהד ביתר ירושלים שבא לראות את המשחק עם בניו, נכנס למגרש והחל לתת טיפול ראשוני ללוי. לאחר כחצי שעה של פעולות החייאה פונה בניידת טיפול נמרץ להדסה עין כרם. שופט המשחק, אייל צור, החליט להפסיק את המשחק, לאחר שהובן שאין ערך ספורטיבי להתמודדות. .
לוי טופל בבית החולים בית לוינשטיין ברעננה, עד שהועבר לחזקת משפחתו במצב של צמח. מאז מטופל לוי בביתו, בהשגחה מלאה כשהתקשורת איתו מינימלית בהבעות פנים.
משפחתו הגישה תביעה משפטית נגד מכבי תל אביב בגין טיפול רפואי לקוי, וב־22 בספטמבר 2005, פסק בית משפט השלום בתל אביב, כי על הקבוצה לשלם ללוי 75 אלף דולר מהפניקס חברה לביטוח, שהועברו אליה לאחר התמוטטותו. בהסכם פשרה משנת 2012, קיבלה משפחתו של מני לוי פיצוי בגובה 5.3 מיליון ש"ח ממספר גורמים שנתבעו על ידה.
המשך הקשר עם הקבוצה
ב-31 במאי 2015, זכה לוי לביקורו של שחקן מכבי תל אביב, מהראן ראדי, אשר הגיע לביתו עם גביע המדינה, בו זכתה הקבוצה כשבוע וחצי לפני כן.
אוהדי מכבי תל אביב נוהגים מזה שנים רבות לקרוא בשמו של מני לוי בכל משחק של הקבוצה במהלך הדקה ה-12 של המשחק (כמספר החולצה איתה נהג לשחק).
בנוסף, אף שחקן בקבוצה אינו לובש את החולצה מספר 12 כנהוג עם שחקני עבר בכירים.
בעקבות המקרה
פרופ' אבי ריבקינד מבית החולים הדסה עין כרם, שהיה נוכח במשחק, חש לטפל בלוי בהחייאה יחד עם הצוות הרפואי במגרש. עקב המקרה חקר ריבקינד את אופי הפציעה, ובעקבות פניותיו לפיפ"א ולאופ"א, מקפידים מאז יותר, בבדיקות הלב לשחקנים, למניעת הישנות מקרים דומים.
יוסף גבע
יוסף גבע (גלסברג) (22 בספטמבר 1924 – 17 בפברואר 2014) היה אלוף בצה"ל, אלוף פיקוד המרכז בין השנים 1960–1966.
קורות חייו
גבע נולד לרוזה ויקותיאל גלסברג בווינה בשנת 1924. בשנת 1939 עלה ארצה. נישא לשושנה לבית זמל, בת נהלל בשנת 1948 בהיותו מ״פ. לזוג נולדו שלושה בנים, אלי גבע, יונתן גבע ודן גבע. בשנת 1963 נפטרה שושנה ממחלה. בשנת 1964 נישא בשנית, לאילנה ינקלביץ' ולהם בת משותפת, דפנה איטר. הוא בעל תואר בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית.
שירותו הצבאי
גבע הצטרף להגנה בשנת 1941, בזמן לימודיו במקווה ישראל, ושירת בה עד קום המדינה בשנת 1948. עם פרוץ מלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בגדוד 53 של חטיבת גבעתי, ולאחר מכן מפקד שועלי שמשון.
לאחר קום המדינה מילא תפקידים מגוונים בצה"ל, ובהם מפקד גדוד 52, מפקד חטיבת גבעתי, קצין אג"ם של פיקוד המרכז, ראש מינהל הסגל, מפקד חטיבה 8 במלחמת סיני, ראש מחלקת ההדרכה (מה"ד) באגף המטה הכללי בשנים 1958-1960, ומפקד פיקוד המרכז בשנים 1960-1966. בשנים 1966 עד 1968 ובמהלך מלחמת ששת הימים שירת כנספח צבאי בארצות הברית וקנדה. השתחרר משירות קבע בצה"ל בדרגת אלוף ב-1969.
פעילותו במגזר הציבורי והעסקי
עם סיום שירותו הצבאי פנה גבע למגזר הציבורי והעסקי:
כמו כן, שימש גבע כמנהל, יו"ר וחבר דירקטוריון במספר חברות בנקאיות, תעשייתיות ואחרות. כמו כן שימש במספר מוסדות תרבות בהם בין השנים 1973–1998 כחבר המועצה הציבורית של תיאטרון הבימה ובין השנים 1972–2007 כחבר ההנהלה הציבורית של מוזיאון תל אביב לאמנות.
יוסף גבע נפטר ב-2014 ונטמן בהלוויה צבאית בבית העלמין הצבאי קריית שאול. הוא הותיר אחריו את רעייתו השנייה, אילנה, וארבעה ילדים. בנו הבכור, אל״מ אלי גבע, התפרסם כשבהיותו מח"ט שריון במלחמת לבנון הראשונה ביקש להשתחרר מהשירות עקב הסתייגויותיו המוסריות והמקצועיות ממהלכי המלחמה. בנו יונתן גבע, נפצע אנושות בהיותו חייל סדיר בחזית המצרית במלחמת יום הכיפורים, ועבר שיקום. בנו דני גבע הוא עורך דין ושותף בכיר במשרד עו"ד הגדול בארץ מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות'. גבע היה קרוב משפחתו של הכומר אלכסנדר גלסברג הנושא בתואר חסיד אומות העולם
יאנה גור
ביוגרפיה
נולדה בשם יאנה גורקיכר בטשקנט, בירת אוזבקיסטן הסובייטית. במאי 2001 עלתה לישראל לבדה בגיל 19. כחודש לאחר עלייתה החלה בקריירת דוגמנות בישראל, שהפכה גם לקריירה בינלאומית, שבמסגרתה הצטלמה לקמפיינים בינלאומיים ומגזינים נחשבים, דוגמת: MADAM FIGARO ,NYLON, Vogue, Marie Clair ,Elle, L’OFFICIAL, QVEST, TANK.
באוקטובר 2006, נבחרה על ידי מאות מאנשי תעשיית האופנה בישראל כאחת מארבע המועמדות לפרס "דוגמנית השנה" בטקס פרסי האופנה, ששודר בערוץ 2.
בשנת 2009 השתתפה בסרטו של דני לרנר "קירות", (לצד אולגה קורילנקו, נינט טייב, שלום מיכאלשווילי, זוהר שטראוס, הנרי דוד) בו גילמה את דמותה של נינה, צעירה מחבר המדינות המועסקת בישראל כזונה.
בשנת 2010 השתתפה בעיבוד הקולנועי של "בדמי ימיה", המבוסס על סיפורו של ש"י עגנון, בבימוים של לינה וסלבה צ'פלין, בתפקיד לאה (לצד סיון לוי, מוריס כהן, צק ברקמן). באותה שנה גם שיחקה בעונה השנייה של הסדרה חצויה בתפקיד "לילית".
בשנת 2011 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "תמרות עשן" (בימוי: עודד דוידוף) בתפקיד מוריה. באותה שנה גם שיחקה בסרט קצר, “Mother's Fading” (תסריט ובימוי: ארתור סטפאניין) שהשתתף בפסטיבל "קאן".
בשנת 2012 השתתפה בסדרה סברי מרנן בפרק 5 בתור חברתו של אדם הדר.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "מקום אחר" של מיכל זילברמן, לצד אניה בוקשטיין, עלי סלימאן, מולי שולמן. באותה שנה שחקה גם בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד ולנטינה.
בשנת 2016 השתתפה בסדרה "תאג"ד" כשחקנית אורח בתור טניה.
וידאו קליפים
גור השתתפה בשלושה וידאו קליפים לשיריו של הזמר אסף אמדורסקי:
חיים אישיים
ביולי 2016 נישאה גור לבן זוגה, סוכן הדוגמניות דויד ישעיהו.
Con te partirò
Con te partirò (באנגלית: With You I Shall Leave; בעברית: אִיתְךָ אֲנִי אֶעֱזוֹב) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמר הטנור האיטלקי אנדראה בוצ'לי, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Bocelli. השיר יצא לאור ב-21 בפברואר 1995, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל מתוך האלבום. השיר בוצע לראשונה בשנת 1995, בפסטיבל סן רמו. הבי-סייד של השיר הוא השיר "Vivere". בשנת 1995, השיר הופיע במקום הראשון במצעד השירים של צרפת, שם הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. לאחר מכן, כבש את פסגות המצעדים שבבלגיה והפך שם לשיר הנמכר ביותר בכל הזמנים. השיר נבחר לשיר השנה של פלנדריה בשנת 1996.
גרסה נוספת של השיר יצאה בשנת 1996 בשם "Time to Say Goodbye", בה מארחת הזמרת-יוצרת הבריטית שרה ברייטמן, את אנדראה בוצ'לי. הגרסה המחודשת זכתה להצלחה חסרת תקדים, תוך שכבשה עשרות פסגות מצעדים ונמכרה במיליוני עותקים ברחבי העולם. בנוסף לכך, הפכה הגרסה המחודשת לשיר הנמכר ביותר בכל הזמנים בגרמניה. ברייטמן ובוצ'לי הפיקו גרסה נוספת של השיר, שהוקלטה בשפה הגרמנית ובשפה האיטלקית ונכללה באלבומה של ברייטמן, Timeless. נכון לשנת 2020, נחשבת הגרסה המחודשת לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, כשמכירותיה עולות על למעלה מ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בוצ'לי הקליט גרסה מלאה בספרדית לשיר בשנת 1997, בשם "Por ti volaré" ("For You I Will Fly").
רקע והצלחה
השיר הופץ לראשונה באיטליה על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס ולא זכה להשמעות ברדיו. עם זאת, במדינות אחרות, הפך השיר ללהיט ענק. בצרפת ושוודיה כבש השיר את פסגות מצעדי השירים שם למשך שישה שבועות, תוך שקיבל תארים מטעם איגודי תעשיית ההקלטות שלהן.
בבלגיה, כבש השיר את פסגת מצעד השירים של המדינה במשך 12 שבועות והפך לשיר המצליח ביותר בכל הזמנים בה.
ביקורת
Music & Media הפנו כלפי השיר ביקורת חיובית, תוך שטענו כי באמצעות השיר, "בוצ'לי מצליח לשים את אמני המוזיקה הקלאסית באור הזרקורים".
Time to Say Goodbye
Time to Say Goodbye (בעברית: זְמַן לוֹמַר שָׁלוֹם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, ביחד עם זמר הטנור האיטלקי אנדראה בוצ'לי. השיר יצא לאור ב-15 בספטמבר 1996, על ידי חברת התקליטים איסט וסט רקורדס, כסינגל מתוך האלבום, Timeless. את השיר הקליטו באולפני נמו של פרנק פיטרסון בהמבורג.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירי של גרמניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לוצ'יו קווארנטוטו והופק על ידי פרנק פיטרסון. בשונה מהגרסה המקורית, את הגרסה המחודשת שינו בכמה מן הקטעים, תוך ששמה תוכנן להיות בשפה הגרמנית "Mit dir werde ich fortgehen", אך לבסוף שונה ל-"Time to Say Goodbye".
הצלחה
השיר זכה להצלחה חסרת תקדים, תוך שכבש עשרות פסגות מצעדים ונמכרה במיליוני עותקים ברחבי העולם. בנוסף לכך, הפך השיר לשיר הנמכר ביותר בכל הזמנים בגרמניה. ברייטמן ובוצ'לי הפיקו גרסה נוספת של השיר, שהוקלטה בשפה הגרמנית ובשפה האיטלקית ונכללה באלבומה של ברייטמן, Timeless.
נכון לשנת 2020, נחשב השיר לאחד מתוך השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, כשמכירותיו עולות על למעלה מ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם.
כוס קולינס
כוס קולינס (באנגלית: Collins glass) היא כוס זכוכית שנפחה נע בין 300 ל-410 מיליליטרים. היא משמשת להגשת משקאות מעורבבים, במיוחד קוקטיילים של טום קולינס. המבנה שלה גלילי וצר יותר מכוס הייבול.
נור א-דין
מחמוד אבן עמאד א-דין זנגי (פברואר 1118 – 15 במאי 1174) מכונה לרוב נור א-דין זנגי או נור א-דין (בערבית: نور الدين), היה שליט סלג'וקי, ממשיך דרכו של אביו זנגי, שאיחד את הנסיכויות הסוריות ואת צפונה של עיראק לכדי מדינה מוסלמית גדולה. נודע באדיקותו באמונה ומכאן תוארו הנפוץ "נור א-דין" – "מאור הדת".
מדינתו, שהתקיימה (1146–1174) במידה רבה על הכריזמה האישית שלו ועל התפשטות מתמדת, חדלה מלהתקיים זמן קצר לאחר מותו ואוחדה מחדש (1185) על ידי ממשיך דרכו, צלאח א-דין, שקרע אותה מבניו של נור א-דין.
עלייתו לשלטון ומלחמותיו בצלבנים
נור א-דין היה בנו השני של עמאד א-דין זנגי, האטבג הטורקי של הערים חלב (בסוריה) ומוסול (בעיראק) אשר היה אויבם המושבע של הנוצרים ולחם משך כל תקופת שלטונו למיגור הנוכחות הצלבנית בסוריה ובצפון ארץ ישראל.
לאחר הירצחו (1146) של זנגי ירשו אותו שני בניו, אשר חילקו ביניהם את הממלכה: נור א-דין קיבל לידיו את חלב ואילו הבן הבכור, סאייף א-דין, הפך לשליט מוסול. הגבול בין נחלות הבנים נקבע על נהר החבור, מיובליו של הפרת. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון תקף נור א-דין את נסיכות אנטיוכיה, הטיל מספר פעמים מצור על מבצרי הנסיכות, וכן מנע ניסיון לחדש שלטון צלבני ברוזנות אדסה, אשר אביו כבשה בשנת 1144. כתגובה על עזרת התושבים הארמנים הנוצרים של אדסה לצלבנים, היגלה נור א-דין את כל הנוצרים מהעיר ומסביבתה.
נור א-דין חתר להשגת הסכם שיאחד את ממלכות המוסלמים בסוריה וצפון עיראק נגד הנוצרים. הזדמנות פז נקרתה בדרכו כאשר בשנת 1147 הציע מושל הערים בוסרה וסְוַלְחָה בחורן, ארמני שהתאסלם בשם אלטונטש, להעביר את החורן לידי הצלבנים אם יכירו בסמכותו; הצלבנים נענו לו, ומועין א-דין אונור, הווזיר הסלג'וקי של דמשק, הבין היטב שהחורן יכול לשמש כקרש קפיצה לנוצרים להשתלט על דמשק. בשל כך כרת ברית מאולצת עם נור א-דין, אותו החשיב לפני כן כאיום הגדול יותר, ובמסגרתה גם נשא נור א-דין את בתו של מועין א-דין לאישה. אחרי חתימת ההסכם יצאו נור א-דין ומועין א-דין אונור להדוף את הצלבנים שהתקדמו אל בוסרה בפיקוד מלכם הצעיר בלדווין השלישי, מלך ירושלים, והנחילו להם תבוסה מרה. אולם מועין א-דין השתדל להימנע מלנקוט עמדה נגד מדינות הצלבנים, משום שלא סמך על נור א-דין - בלבו קינן חשש תמידי כי מטרתו של החתן החדש היא כיבוש דמשק עירו, בדומה לשאיפותיו של אביו. אי לכך רצה מועין א-דין באפשרות עתידית של חידוש הסכם השלום שהיה לו קודם לכן עם ממלכת ירושלים, אשר נכרת בזמנו כדי למנוע מאביו של נור א-דין, זנגי, לכבוש את דמשק, ולכן לא רצה לרמוס את ממלכת ירושלים. נור א-דין הבחין בעוינותו של חותנו, מיהר לעזוב את דמשק, ושב לתקוף לבדו את מבצרי הצלבנים בנסיכות אנטיוכיה.
בשנת 1148 הגיע לאזור מסע הצלב השני, שגויס כתגובה על כיבוש רוזנות אדסה בידי זנגי, ואותו הובילו לואי השביעי מלך צרפת וקונרד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר הנחיתה בעכו, החליטו מנהיגי המסע יחד עם בלדווין השלישי מלך ירושלים, לתקוף את דמשק, חרף הברית שהייתה בין ממלכת ירושלים ודמשק. על אף שמטרת המסע הייתה החזרת אדסה לידיים נוצריות, ההחלטה לתקוף דווקא את דמשק התקבלה משום שהצלבנים העריכו כי אין ביכולתם להתמודד מול נור א-דין. מיד עם הטלת המצור על עירו, שיגר מועין א-דין אונור מסר בהול לנור א-דין, וזה הגיע לפאתי דמשק בראש צבאו כעבור ארבעה ימים.
17 במרץ
17 במרץ הוא היום ה-76 בשנה (77 בשנה מעוברת), בשבוע ה-11 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 289 ימים.
נור א-דין
עלייתו לשלטון ומלחמותיו בצלבנים
לאחר שהביס את הצרים על דמשק, ניצל נור א-דין את מצבם העגום של הצלבנים והוביל מתקפה נוספת על המבצרים של אנטיוכיה. בשנת 1149 הוא כבש מהצלבנים שטחים בגדה המזרחית של נהר הארנת, ובהמשך הטיל מצור על טירת עינבּ.
17 במרץ
קישורים חיצוניים
https://www.onthisday.com/events/march/17
נור א-דין
עלייתו לשלטון ומלחמותיו בצלבנים
שליט אנטיוכיה ריימונד יצא בראש צבאו כדי לסייע לנצורים. בקרב שהתפתח במקום נחלו הצלבנים תבוסה ניצחת, ומנהיגם נהרג. ראשו של ריימונד ההרוג נשלח אל נור א-דין, וזה מצידו העבירו הלאה לח'ליף של בגדאד. לאחר כיבוש מרבית שטחי הנסיכות, ערך נור א-דין מסע הניצחון עד לחופו של הים התיכון והתרחץ בים. הדבר אמור היה לסמל את שלטונו על סוריה.
על אף שכבש וסיפח את רוב שטחי הנסיכות הנוצרית, נמנע נור א-דין מלתקוף את העיר אנטיוכיה גופא, והשאיר בידי שליטיה הנוצריים רצועת חוף קטנה ומספר נחלות בסביבות העיר המבוצרת. זמן קצר לאחר מכן נשלטו שרידי הנסיכות אלה על ידי ביזנטיון.
בשנת 1150 ערך ז'וסלין השני רוזן אדסה עוד ניסיון החזרתה של הרוזנות האבודה. בשיתוף פעולה עם סולטנות רום הסלג'וקית שבטורקיה של היום, הביס נור א-דין באופן מוחלט את כוחות הצלבנים באדסה והביא חורבן סופי על נסיכות זו. ז'וסלין השני נתפס בידי המוסלמים, עיניו נוקרו והוא מת בשבי בחלב בשנת 1159.
איחוד הממלכות המוסלמיות
בשנת 1149 מת אחיו של נור א-דין, סאייף א-דין, והוריש את השליטה במוסול לאחיהם הצעיר של השניים, כותבּ א-דין. האח הצעיר הכיר בעליונותו של נור א-דין אחיו והסכים לראות בו שליט-על גם במוסול. כך אוחדו למעשה הממלכות של מוסול ושל חלב תחת ידו של נור א-דין, ודמשק בלבד נותרה לפליטה בין הנסיכויות שבסוריה.
אולם, מוג'יר א-דין היה שליט חלש בהרבה לעומת קודמו, ועד מהרה הוא נאלץ להעלות מס לשליטי ממלכת ירושלים תמורת ההגנה מפני נור א-דין, מס אשר נחשב למשפיל ובלתי נסבל מצד תושבי דמשק המוסלמים. כוחו של מוג'יר א-דין החל מתדרדר במהרה, ובשנת 1154 עלה בידי נור א-דין להדיחו מכיסאו ולהשתלט על דמשק שסופחה לנחלת בית זנגי. לראשונה שלט מושל אחד על כל שטחה של סוריה, למן אדסה בצפון ועד לחבל חורן בדרום. לאחר כיבוש דמשק נמנע נור א-דין מלצאת מיד למלחמה בצלבנים של ממלכת ירושלים, ואף המשיך להעלות לה מס אותו שילם מוג'יר א-דין המודח.
בשנת 1157 הטיל נור א-דין מצור על מבצר האבירים ההוספיטלרים בבניאס, אלא שמחלה פתאומית שתקפה אותו מנעה נפילת העיר והמבצר. בשנת 1159 הגיע לאנטיוכיה מנואל הראשון, קיסר ביזנטיון, ועורר תקוות בקרב הצלבנים בעיר, אשר קיוו כי מנואל ילחם נגד נור א-דין ויכבוש את חלב. אלא שנור א-דין מיהר לכרות ברית עם השליט הביזנטי נגד הטורקים הסלג'וקים, למורת רוחם של הצלבנים.
בשנת 1162, לאחר שאנטיוכיה הפכה למעשה למדינה צמיתה של ביזנטיון ולאור חולשתן היחסית של שאר מדינות הצלבנים, יצא נור א-דין למסע עלייה לרגל למכה. עם שובו לסוריה הגיעה לאוזניו השמועה על מותו של בלדווין השלישי, מלך ירושלים. ההיסטוריון הצלבני ויליאם מצור טוען כי נור א-דין רחש כבוד והערכה לאויב הנוצרי המנוח, ושם בפיו של נור א-דין את הדברים הבאים: "עלינו להוקיר ולכבד את אבלם ולחוס עליהם ברחמים, יען כי איבדו נסיך אשר אין כדוגמתו בעולמנו".
מאפייניה של הממלכה
ממלכתו של נור א-דין השתרעה מדמשק במערב עד מוסול במזרח וכללה, למעשה, את החלק הצפון מערבי של הסהר הפורה. כיום משתייך שטח זה לצפון עיראק ולסוריה. זהו מרחב גאוגרפי שגבולו הטבעי הוא רכסי האנטי טאורוס בצפון מערב שמפרידים בין עיראק – סוריה המודרניות לאסיה הקטנה שהייתה מורכבת בתקופה זו מפסיפס של מדינות טורקיות והאימפריה הביזנטית. הים התיכון במערב, שם גבלה מדינתו של נור א-דין עם הצלבנים, מדבריות בדרום, ונהרות הפרת והחידקל במזרח, שם גבלה מדינתו עם שטחיו של החליף העבסי של בגדאד.
מימי החידקל, הנהר בעל אספקת מים החשוב במרחב זה, באים מהפשרות השלגים בהרים וגורמים להצפות קשות. בגלל הזרימה המהירה של החידקל נהוגה עליו מערכת סכרים כפולה – סכר אחד מאפשר בלימה ראשונית של המים, ואחריו סכר אגירה נוסף מווסת את המים לאפיקי משנה. החבור הוא היובל האחרון של הפרת. אחרי ירידה מן ההרים הפרת הולך ומאבד מים ללא יובלים מזינים.
שני נהרות אלה אפשרו חקלאות מפותחת ואופיינית למזרח התיכון בימי הביניים, באזור שהמים בו דלים. הגידולים העיקריים היו חיטה ודגנים אחרים, פירות וירקות. ככל שמצפינים להרים, שבהם טמפרטורה יורדת במעלה אחת לכל 100 מטר בממוצע, האקלים משתנה ודומה יותר לאירופאי. בגובה של 1,500 מטר שורר בהרים מזג אוויר הדומה לאירופה וגידולים המאפיינים אותה – תפוחים, אגסים וכו'.
לצד חקלאים יושבי הקבע, היו במדינתו של נור א-דין נוודים רבים, בעיקר באזורי עיראק ודרום סוריה של היום שהתקיימו מרעיית צאן בשולי האזורים המושקים סמוך לגבול המדבר. הנוודים היו הערבים-הבדואים שפלשו לאזור באמצע המאה ה-7, הטורקמנים שפלשו אליו באמצע המאה ה-11, וחלק מהכורדים.
הכורדים, הגרים במעלה החידקל צפונית למוסול, קבלו את האסלם הסוני אחרי הכיבוש הערבי. השפה הכורדית משתייכת לקבוצת השפות האיראניות. הם חלקם חקלאים וחלקם רועי צאן נוודים למחצה. את החורף נהגו לבלות למטה בשפלה, ובקיץ, אחרי הפשרת השלגים, היו עולים במעלה ההר בחיפוש אחר מקורות מים ומספוא לבהמות.