cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאוריית קשר
השתלטות יהודית על העולם
לפני מלחמת עיראק טענו אנטישמים כי ארצות הברית יוצאת למלחמה לא שלה ולמעשה נלחמת את מלחמתה של ישראל. טענה זו קנתה אחיזה גם בקרב ציבור שאינו מוגדר אנטישמי, ולא בפעם הראשונה: ישנה תאוריה הטוענת כי הנאצים לא יכלו לבצע את הפתרון הסופי ליהודים מבלי לשכנע ציבור רחב מאוד, לאו דווקא אנטישמי, כי היהודים זוממים להשתלט על העולם, וכדי להגיע למעמד זה הם מתכננים מלחמות ותגרות בין עמים ומדינות.
היהודים יזמו את מלחמת העולם השניה, כדי לרצוח גרמנים
בזמן שלטון הנאצים הם השתמשו במספר גדול של תאוריות קונספריציה ותעמולה מסוג שקר גדול. . מסכת שקרים שהפיץ יוזף גבלס הציגה את גרמניה כארץ תמימה ונצורה, שתוקפת בחזרה את "היהדות הבינלאומית ". לפי הנאצים היהודים הם שיזמו את מלחמת העולם השנייה, הם מחזיקים בשלטון מאחורי הקלעים בבריטניה, ברוסיה ובארצות הברית. טענה נוספת היתה שהיהודים זוממים לרצוח את כל הגרמנים ואת כל הארים בכל העולם ולכן רצח של יהודים הוא למעשה הגנה עצמית. גבלס גם השתמש בתעמולה זו כדי להאדיר את דמותו של היטלר ש"ניבה" כביכול את זה שהיהודים יגרמו לפרוץ מלחמת העולם השנייה. .
הבונים החופשיים והיהודים
הבנייה החופשית הייתה מאז ומתמיד חביבה על רוקחי תאוריות קשר למיניהם, אלה ראו ורואים בה כוח רשע זומם מזימות, ואף מקשרים אותה לעיתים עם היהדות הבינלאומית. בעיני אותם קושרי תאוריות קשר שואפת הבנייה החופשית לשלוט על כול מדינות תבל. למעשה, במשך למעלה ממאתיים שנה נמנעה הצטרפותם של יהודים ללשכות רבות ביבשת אירופה. גם היום, בסקנדינביה כולה, בה פועלים שני "נוסחים" נוצריים "טהורים", של הבנייה החופשית, "הנוסח השוודי" ו"הנוסח הנורווגי", נאסרת הצטרפותם של יהודים ומוסלמים.
תכנון פיגועי 11 בספטמבר
לפי המסופר בעולם המוסלמי, המוסד הוא האחראי להפלת מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר. שמועה זו לוותה בבדיה שהופצה כאילו אף יהודי לא נפגע בפעולת הטרור, זאת משום ששליחי "המוסד" הזהירו מראש את היהודים העובדים במגדלים, לבל יגיעו למשרדיהם בבוקר האירוע. לפי תאוריה זו, הפיגועים תוכננו היטב על ידי ישראל כדי שהחשד ייפול על הערבים ויביא לגל שנאה חדש כלפי המוסלמים. מקור התאוריה זו וה"דיווחים" שכביכול מאשרים אותם הם ערוץ אל־מנאר של ארגון הטרור השיעי חזבאללה. תאוריה נוספת מדברת על כך שפיגועי 11 בספטמבר תוכננו ומומנו על ידי עשירים אמריקאים, ומטרתם היא ליצור דעת קהל כנגד עיראק, כיבוש המדינה וגנבת הנפט שבה לעשיית מיליארדים נוספים, לפי תאוריה זו למשל נראה כי ה"מטוס" שהתנגש בפנטגון איננו כלל מטוס אלא טיל שפוגע במבנה, ואף ישנו קטע וידאו שמראה פגיעה זו, כביכול.
קונספירציה לגבי אירועי ה־11 בספטמבר מוצגת בסרט הדוקומנטרי 9/11 ההבדל הקטן, שטוען שהממשל האמריקאי הוא האחראי לפיגועי 11 בספטמבר. הסרט מציג אין ספור ראיות לכאורה לכך ששום מטוס מסוג בואינג לא התנגש בבניין הפנטגון, ושלא ייתכן שהתנגשות המטוסים בלבד היא שריסקה את מגדלי התאומים. תאוריות אלו גרמו לכך שב־16 במאי 2006 שחררה ארצות הברית לתקשורת את סרטוני הווידאו המראים לכאורה את המטוס מתנגש בפנטגון, אך הסרטונים היו באיכות נמוכה וקשה היה לראות בבירור את מהות העצם הנראה פוגע בפנטגון. סרטוני וידאו נוספים של הפגיעה לא פורסמו עד היום.
ישראל הרעילה את ערפאת
לפי תאוריית קונספירציה זו (שהתפתחה על בסיס אי הוודאות על סיבת מותו) שיש לה תומכים בקרב הערבים, אירופאים, ומספר יהודים, הרעילה ישראל בדרך כלשהי את יאסר ערפאת, כדי להיפטר משלטונו בן ארבעת העשורים על העם הפלסטיני. בין המאשימים גם ההנהגה הקיימת בקרב הרשות הפלסטינית. לתאוריה ניתן חיזוק במסמך רשמי של הרשות שקבע כי הרעלה גרמה למות ערפאת. באוגוסט 2009 קבעה ועידת הפת"ח בבית לחם כי ישראל היא האחראית למות ערפאת. שמועות אחרות אומרות שערפאת מת מאיידס, והסיבה שיש ערפול לגבי נסיבות מותו והאשמות כנגד ישראל, היא הרצון למנוע גילוי זה – שנחשב כאות קלון בקרב הציבור הערבי השמרן.
הכחשת שואה
לאחר השואה ורצח של 6 מיליון יהודים, נראה שקונספירציות אנטישמיות לא דעכו, אלא כובשות לבבות נוספים ומתחזקות בקרב ציבורים ערבים ומוסלמים ואפילו אצל יפנים שמעולם לא פגשו יהודים. במזרח הרחוק התרחש "טוויסט" מעניין באופן שבו התאוריה משפיעה: יותר משהיא מלווה בשנאה כלפי היהודים, באים איתה הערצה אליהם ורצון להידמות אליהם. לקראת סוף המאה העשרים, החלה תנועה של מכחישי שואה, שטוענים כי השואה עצמה היא פיקציה וקונספירציה של היהודים.
קיומם של חייזרים
אין־ספור תאוריות קונספירציה קיימות בנושא זה, ולרובן מספר מרכיבים משותפים:
תקרית מפורסמת, המשמשת כאבן פינה לרבות מהתאוריות הללו, היא תקרית רוזוול. ב־1947 גילה חוואי ליד העיירה רוזוול בניו מקסיקו שבארצות הברית שרידים של עצם כלשהו, שהיו מפוזרים באדמתו. זמן קצר לאחר מכן הם הוחרמו על ידי הרשויות. על פי תאוריות הקשר, השרידים היו למעשה שני עב"מים שהתרסקו, ובאחד מהם שרדו יצורים מעולם אחר. כדי לא לעורר חרדה בציבור, החליטו גורמים בממשל האמריקני להסתיר עובדה זו. בעיתונות של השנים האחרונות הופצו תמונות של היצורים, כביכול, ואף קטעי וידאו המראים את גופות החייזרים שנהרגו בהתרסקות. אומנם מרבית קטעי הווידאו הנ"ל הוכחו כמזויפים, אך המחלוקת בנושא נמשכת.
בישראל נפוצה בשנת 1998 שמועה לפיה נמצאו שרידי חוצן כביכול במושב כרם בן זמרה ב־8 בנובמבר. על פי המסופר, מזל ממן, תושבת המושב, ושוטרים שהגיעו למקום טענו כי נתקלו בחייזר ירוק שנמס מול עיניהם. שרידי החייזר הועברו לבדיקה במעבדות בחו"ל ובמכון הפתולוגי באבו כביר.
אנשי לטאה
תיאורית קשר נפוצה אחרת מספרת על גזע חייזרי של אנשי לטאה שמסתתר בכדור הארץ ושולט ברוב מנהיגי העולם.
הכחשת התחממות הגלובלית
יש אין־ספור תאוריות קונספירציה על התחממות הגלובלית ועל שינוי האקלים. הטענות של מכחישי האקלים הן:
המימון לפסאודו־מחקרים התומכים בטענות אלו מקורו בחברות הנפט, הפחם, הגז הטבעי והמזון מהחי. בנוסף קיימות טענות שהתחממות הגלובלית מקורה בתהליכים שמתרחשים בשמש או בהתפרצויות הרי געש.
חברות אנטי וירוס מעודדות ייצור וירוסים
לפי תאוריית קשר זו, חברות האנטי וירוס שמתפרנסות מהתוכנות שמנטרלות וירוסי מחשב ותולעים, הן בעצמן מפתחות, תומכות או מעודדות פיתוח של וירוסי מחשב בידי גורמי צד שלישי, על מנת שיוכלו להמשיך למכור את התוכנות שלהם.
מיקרוסופט שתלה קוד בווינדוס שיופעל בזמן מלחמה
לפי תאוריית קשר זו שמקורה במזרח אסיה ובמזרח התיכון, השתילה מיקרוסופט קוד סודי במערכת ההפעלה "ווינדוס" שיופעל בעת מלחמה בכל המחשבים של אויבי ארצות הברית וישתק אותם מכל פעולה, במטרה להביא לניצחונה. הסינים חששו שתאוריה זו נכונה והורו להחליף את כל מערכות ההפעלה שרכשו ממיקרוסופט במערכות של לינוקס. התאוריה הזו התרחבה אט אט גם למטוסים שמספקת ארצות הברית לערב הסעודית ולמצרים. יש בין הערבים שטוענים שיהודים המנהלים חברות מחשבים בעולם כולו מחזיקים בקוד המאפשר לשתק את כל מטוסי הקרב של צבאות ערב בעת מלחמה עם ישראל.
החיסונים אינם מועילים – אלא מזיקים
תאוריית הקשר גורסת שחיסונים מחוללים מחלות שכביכול החיסונים נוצרו ללחום בהן, וזו מזימה של חברות התרופות להרוויח ממכירת החיסונים. הרוב המכריע של הרופאים מושחתים ומסייעים לחברות התרופות עבור בצע כסף.
אמריקה מעודדת שימוש באינטרנט כדי להשתלט על העולם
לפי תאוריית קשר זו, הממשל האמריקאי מעודד שימוש באינטרנט כדי להקל על השתלטותו הסופית על העולם. לפי תומכי התאוריה ה־NSA מפקח על כל התעבורה ברשת וכל מי שמשתמש בה חושף למעשה את סודותיו ואת מחשבו לחיטוט של הממשל שאף אינו מהסס להשתמש במחשבים הללו למטרותיו. מאז פיגועי 11 בספטמבר ירדה תפוצתה של תאוריה זו בשל השימוש שעשה ארגון הטרור אל־קאעידה במרשתת.
כדור הארץ אינו עגול
תאוריות אלו גורסת שממשלות ומדענים מכל רחבי העולם מסתירים את האמת הפשוטה שהארץ שטוחה ואינה כדורית, או שכדור הארץ הוא למעשה חלול, כאשר החלל מתחת לקרום כדור הארץ משמש כבסיס פעולה לאליטות הפוליטיות והשלטוניות או ליצורים תבוניים אחרים.
השלטונות מפזרים חומרים רעילים בשמיים
על פי התאוריה פסי ההתעבות הנראים מאחורי מטוסים אינם פסי התעבות כלל, כי אם פיזור מכוון של חומרים בעלי השפעה פסיכולוגית או שולטים במזג האוויר.
הרצח הוא קונספירציה שמאלנית
המקור לתאוריה הוא בימין הקיצוני בישראל: על פי תאוריית הקשר תכנן שמעון פרס לביים רצח פוליטי, על מנת ליצור אהדה לשמאל בקרב הציבור, ונעזר לשם כך בשב"כ אשר הפעיל את אבישי רביב, מצא את יגאל עמיר, שאכן חפץ לבצע את ההתנקשות מתוך השקפת עולמו הניצית. על השב"כ מוטל היה לשים באקדחו של יגאל עמיר כדורי סרק אולם בשל כשל או כוונת מכוון נותרו בסופו של דבר כדורים חיים באקדח. בסופו של דבר, נורה יצחק רבין בכדורים חיים בניגוד לתוכניתו של פרס. אולם על פי הקונספירציה, אפשר היה להציל את רבין אלא שפרס החליט שהסיכון לחשיפה הוא רב ולכן קבע שיינתן לרבין לדמם למוות, והוא לא יובל ישירות לבית החולים. מכונית ראש הממשלה הסתובבה 22 דקות ברחבי העיר עד שרבין נפח את נשמתו ורק אז הובל לבית החולים "איכילוב". ישנן וריאציות אחרות, קיצוניות אף יותר, לתאוריית קשר זו. שרבין אכן נורה עם כדורי סרק ונכנס לרכבו רק אז נורה בחזהו על ידי יושב ברכב. הסימוכין לתיאוריה זו – הם עדת ראיה שהעידה שראתה את רבין נכנס לרכב והחור ליד החזה בחולצתו של רבין.
הרצח הוא קונספירציה ימנית
לפי התאוריה הזו, שדוברה העיקרי היה הפרופסור מיכאל הרסגור, גורמי ימין רדיקליים בשב"כ עמדו מאחורי הרוצח יגאל עמיר, הפעילו אותו ודאגו להפקרת הזירה מבחינה ביטחונית.
מערכת כיפת ברזל
על פי תאוריה זו, מערכת כיפת ברזל אינה מיירטת באמת את הרקטות הנורות לעבר מדינת ישראל. את הרעיון מוביל בישראל ד"ר מרדכי שפר, חתן פרס ביטחון ישראל. הצעתו לפיתוח מערכת חלופית למערכות נגד טילים המפותחות בישראל לא התקבלה, ומאז הוא נלחם נגד המערכת ומערער על יעילותה. לטענתו, המערכת אינה יכולה ליירט את הרקטות, וסרטונים המראים את היירוט כביכול, מבוימים, והוא מגדיר אותם: "מופע אורקולי". לטענתו, חברו יחד ממשלות ישראל, צה"ל והתעשיות הביטחוניות ליצור מצג שווא, בו כביכול נראה יירוט, כאשר בפועל מה שמתפוצץ אינו הרקטה של האויב אלא הטיל "טמיר" של כיפת ברזל. לדבריו, מדובר באחיזת עיניים שמטרתה להצדיק את ההשקעה האדירה במערכת ולהקנות ביטחון מזויף לתושבי ישראל.
מלחמת יום הכיפורים וג'ו אלון
לפי תאוריה זו, מלחמת יום הכיפורים תואמה מראש עם המצרים על ידי הנהגת מדינת ישראל באופן שיאפשר להם הישג צבאי מוגבל. כך תתאפשר הגעה להסדר מדיני והמעורבות הסובייטית במזרח התיכון תצומצם. לפי סברה זו, ג'ו אלון גילה תוכנית זו ובשל כך המוסד התנקש בו. אחד האזכורים לתאוריה זו ניתן על ידי שמואל גונן (גורודיש) בריאיון עם אדם ברוך. התומך העיקרי בתיאוריה זו הוא אורי מילשטיין. בנוסף תיאוריה זו נתמכת על ידי בנצי צפוני הלום קרב ממלחמת יום הכיפורים, שדיווח בסרט הדוקומנטרי של הערוץ הראשון מי רצח את ג'ו אלון שלפני המלחמה הם קיבלו הוראה לפוצץ את המוקשים בגבול המצרי, דבר שהעלה תמיהה רבה בקרב החיילים, וטענותיהם נהדפו על ידי הפיקוד הבכיר בכך שיש מדיניות חדשה בצה"ל. דיווחו של צפוני נתמך על ידי מפקדיו וחיילים אחרים ששירתו איתו באותה תקופה. מקרה זה מחזק את הסברה שהמוקשים פוצצו כדי לאפשר לכוחות המצריים לעבור את הגבול ללא פגע ובכך לאפשר להם לעמוד ביעדי ההישג הצבאי כפי שסוכם בהסכם הסודי עם קיסינג'ר. כמו כן מובאת עדות בסרט של הסופרת נעמי פרנקל ששירתה כקצינה בחיל הים בדרגת רב־סרן ודיווחה שבמהלך שירותה כתבה קד"מ (קיצור דיוני מטה): פרנקל דיווחה כי פיני תלם הזהיר אותה ונתן לה פקודה שלא תספר זאת לאף אדם למשך 20 שנה, אלא שבינתיים עברו כמה עשורים מאז. בסרט הנ"ל ניתן על ידי אורי מילשטיין הסבר לאינטרס האמריקאי בהסכם סודי זה, שלפיו מטרת האמריקאים הייתה לאחר ההישג הצבאי המוגבל של המצרים לעצור את המלחמה ובכך לתת תחושה למצרים שהאמריקאים הצילו אותם וכך לנתק את קשריהם עם הסובייטים ולהעמיק את השפעתם במזרח התיכון.
בתרבות הפופולרית
בתרבות יצירות שונות העוסקות ברעיונות המרכזיים של תאוריות קשר.
הספר 1984, שנכתב על ידי ג'ורג' אורוול בשנת 1949 עסק ברעיונות הקשורים באופן הדוק לתאוריות קשר, כשבמרכז העלילה ממשלה אשר מנהיגה משטרת מחשבות, משטרה חשאית שמטרתה למנוע מאזרחי המדינה להעלות על דעתם רעיונות הסותרים את מטרות המשטר.
סרטים וסדרות שונים הציגו עלילה בדיונית העוסקת בהתמודדות של גיבוריה מול ארגונים הקושרים קשרים כדי להגשים מטרות שונות. דוגמאות לכך הן הסרטים האמריקאים, אויב המדינה משנת 1998, וצייטגייסט משנת 2007; סדרת הטלוויזיה הבריטית משנת 2013, אוטופיה; ובמובן מסוים גם הסרט האמריקאי מטריקס שיצא לאקרנים בשנת 1999.
מונדיאליטו 2018 (כדורגל חופים)
מונדיאליטו 2018 בכדורגל חופים היה טורניר כדורגל חופים, שנערך בחוף של העיר אלמאדה, פורטוגל בין התאריכים 15 ביוני ל-17 ביוני 2018. התחרות כללה ארבע נבחרות שהתחרו ביניהן בשיטת ראונד רובין (שיטה שבה כל נבחרת פוגשת את כל הנבחרות האחרות).
לוח זמנים ותוצאות
כל שעות שריקות הפתיחה הן בזמן המקומי בישראל.
What About Us
What About Us הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית, פינק, עבור אלבום האולפן השביעי שלה, Beautiful Trauma. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, ב-10 באוגוסט 2017, כסינגל המוביל של האלבום. השיר נכתב על ידי פינק, ג'וני מקדייד וסטיב מק, והופק על ידי סטיב מק.
השיר היה מועמד ב-2018 לפרס גראמי בקטגוריית ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר.
נכון לדצמבר 2022, השיר הושמע למעלה מ-654 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-338 מיליון פעמים ביוטיוב.
האסכולה הרומאית
היסטוריה ומאפיינים
אף כי מלחינים עבדו ברומא, כמעט בוודאות, ברצף במשך אלף השנים מאז ימי גרגוריוס הגדול, התפתחותו של סגנון עקיב בסביבות אמצע המאה ה-16, הנובעת בחלקה מן הדרישות המוזיקליות של הקונטרה-רפורמציה, הביאו לכך, שהיסטוריונים של המוזיקה קיבצו אותם יחדיו בהגדרה היחידה הזאת.
אפשר לראות את המוזיקה של האסכולה הרומאית כשיא התפתחות הפוליפוניה באמצעות חלחול המוזיקה של האסכולה הפרנקו-פלמית במהלך מאה השנים האחרונות. מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית נהגו זה מכבר לבוא לאיטליה לחיות ולעבוד שם - ז'וסקן דה פרה, יאקוב אוברכט, יאקוב ארקאדלט ועוד רבים יצאו לנסיעה ארוכה זו ולסגנונם המוזיקלי הייתה השפעה מכרעת על התגבשות הסגנונות האיטלקיים. בניווט הוותיקן, ועם מקהלת הקאפלה הסיסטינית, שהייתה מן המעולות בזמנה, היה זה אולי בלתי נמנע, שהמרכז הסגנוני של פוליפוניה כנסייתית יתהווה ברומא.
ועידת טרנטו, שהתכנסה משנת 1543 עד 1563, הטביעה את חותמה באופן מובהק על המוזיקה של האסכולה הרומאית; למעשה אפשר לטעון, שהרפורמות האלה בכנסייה הקתולית, שהיו חלק מן הקונטרה-רפורמציה, הגדירו את המוזיקה של האסכולה הרומאית. ועידת טרנטו המליצה, שמוזיקת קודש, בייחוד זו שנועדה לשמש את הכנסייה, תיכתב בסגנון רציני ואומר כבוד. הוועידה התירה פוליפוניה - טעות נפוצה, שאין לה בסיס היא, שאנשיה אסרו עליה מכל וכל - אבל דרשו, שהטקסט המושר יהיה ברור וקל להבנה. נוסף לכך, אף כי לא אסרו על השימוש במלודיות חילוניות כחומר מקור למיסות ומוטטים, גם לא עודדו שימוש כזה.
השילוב בין הרפורמות של ועידת טרנטו לנוכחותם של המלחינים עתירי הכישרון, שירשו את הסגנון הפרנקו-פלמית, הניב את מצבור המוזיקה, הנחשב לעיתים למייצג את פסגת השלמות של הצלילות הפוליפונית בתקופת הרנסאנס. הנושא של "קונטרפונקט המאה ה-16" או "פוליפוניה של הרנסאנס", כפי שהוא מופיע בתוכניות הלימודים של בתי ספר למוזיקה בימינו, הוא תמיד ובכל מקרה מיצוי סגנונה של האסכולה הרומאית, כפי שהבין אותו יוהאן פוקס בראשית המאה ה-18. חשוב, מכל מקום, להכיר בכך, ש"סגנון פלסטרינה" לא היה הסגנון הפוליפוני היחיד בתקופתו, אף כי היה אולי בעכל המרקם הפנימי הלכיד ביותר. סגנונו הפוליפוני של פלסטרינה היווה אולי את שיאן של מאה שנות התפתחותו של הסגנון הפרנקו-פלמי, אך הוא היה אחד מזרמים רבים בשלהי המאה ה-16 והיה מנוגד בבירור למוזיקה של האסכולה הוונציאנית בצפון, כמו גם למוזיקה שנוצרה בצרפת ובאנגליה באותה תקופה.
מלחינים אחרים שחיו ועבדו ברומא, אם כי לא נחשבו לחברי האסכולה הרומאית, השפיעו עליהם ללא ספק. המפורסם ביותר ביניהם הוא מן הסתם לוקה מארנציו, שהמדריגלים שלו היו פופולריים ביותר באיטליה וברחבי אירופה כולה; כמה ממלחיני האסכולה הרומאית שאלו את טכניקות הביטוי שלו, למשל את ה"ציור מילים", לשימוש מזדמן במוזיקה ליטורגית.
בעוד שהאסכולה הרומאית נחשבת לתנועה מוזיקלית שמרנית, יש חריגים חשובים לכך. רומא הייתה ערש הולדתה של האורטוריה, ביצירתם של ג'ובאני פרנצ'סקו אנריו ואמיליו דה' קאבליירי; הפרטיטורה של Rappresentatione di Anima et di Corpo ("הצגת הנפש והגוף") היא הראשונה המודפסת שעושה שימוש בבס ממוספר. הסגנון דומה לזה של המונודיה, שפותחה בפירנצה בערך באותו זמן; למעשה, הייתה תחרות בלתי מבוטלת בין מלחינים בשני המרכזים המוזיקליים הללו. הצלחת ה"רפרזנטציונה" הייתה גדולה כדי כך, שהסגנון המונודי נעשה מקובל בחלק גדול מן המוזיקה הרומאית בעשורים הראשונים של המאה ה-17.
בין המלחינים המאוחרים של האסכולה הרומאית היה גרגוריו אלגרי, מחבר ה"מיזררה" המפורסם (בסביבות 1630). יצירה זו נשמרה היטב בקאפלה האפיפיורית - יופייה זכה להערכה גבוהה כל כך, שנאסר על הפצת העתקים שלה. סיפור חביב מדבר על מוצרט בן ה-14, שהיה הראשון להעתיק שלא כדין את היצירה כשכתב אותה מן הזיכרון אחרי ששמע אותה פעמיים בסך הכל. רבים ממלחיניה המאוחרים של האסכולה הרומאית המשיכו לכתוב בסגנון הפוליפוני של המאה ה-16, שנודע אותם ימים בשם "סטיל אנטיקו", או פרימה פראטיקה, להבדיל מן הסגנונות החדשים יותר של מונודיה וקונצ'רטאטו, שהגדירו את ראשית תקופת הבארוק.
דיאויוטאי סטייט גסטהאוס
דיאויוטאי סטייט גסטהאוס (בסינית:  釣魚台國賓館 בפין-יין: Diàoyútái Guó Bīnguǎn) הוא מלון ובית הארחה היסטורי בבייג'ינג, סין. המלון כולל מספר בתים וגנים. שמו של המקום אינו קשור לאיי סנקאקו (אחד מהאיים נקרא דיאויוטאי). המלון הוא אחד ממספר אתרים שנבנו ב-1959 לכבוד יום ההולדת העשירי של סין.
המלון מארח מכובדים ופקידי ממשל. במהלך מהפכת התרבות בסין שימש המלון כמעונו של מאו דזה-דונג, ג'יאנג קינג, חן בודהה וקאנג שהאנג. במלון מוצעים גם חדרים לקהל הרחב.
ממלכת אסטוריאס
ממלכת אסטוּריאס (Kingdom of Asturias, לטינית: Asturum Regnum) הייתה הישות הפוליטית הנוצרית הראשונה שקמה בחצי האי האיברי לאחר נפילת הממלכה הויזיגותית. ממלכת אסטוריאס קמה כתוצאה מהמרד שהנהיג פלאגיוס, ושבעקבות קרב קוֹבאדוֹנגָה הפך את אזור צפון-מערב חצי האי האיברי לממלכה נוצרית עצמאית. ממלכת אסטוריאס התקיימה עד ל-925, אז העביר המלך פרואלה השני את מרכז הממלכה לעיר לאון וייסד ממלכה חדשה בשם ממלכת לאון.
התקופה הפרה-רומית
לפי תאוריהם של סטראבון, דיו קסיוס, ושאר גאוגרפים יוונים ורומים, כמה שבטים ישבו באדמות אסטוריאס בתחילת הספירה הנוצרית, וביניהם הוודיניינסים שישבו באזור פיקוס דה אירופה; האורגנומסקים שישבו באזור החוף האסטורי המזרחי; הסלינים אשר ישבו בעמק נהר הסֶלה; הלוגונים שעיר בירתם הייתה בלוקוס אסטורום (Lucus Asturum) ושהטריטוריה שלהם השתרעה מנהר סלה עד לנהר נאלון; האסטורים (במובן הצר של המילה) שישבו באסטוריאס הפנימית, בין הערים דהיום פילוניה וקנגאס דה נרסאה; והפאסיקים אשר ישבו לאורך החוף המערבי של אסטוריאס בין שפך הנהר נאוויה והעיר דהיום חיחון.
גאוגרפים מהעת העתיקה מביאים תיאורים סותרים בנוגע לתיאור האתני הנ"ל. תלמי אמר כי אזור ישובם של האסטורים התפשט לאורך האזור המרכזי של אסטוריאס של היום, בין הנהרות נאוויה וסלה, וכי זה היה הגבול עם הקנטברים. גאוגרפים אחרים ממקמים את הגבול בין האסטורים לקנטברים יותר מזרחה: יוליוס הונוריוס קבע בספרו "קוסמוגרפיה" שמעיינות נהר האברו היו ממוקמים בארץ האסטורים (sub asturibus). עם זאת, הגבולות האתניים בהרים הקנטברים לא היו משמעותיים בזמן ההוא, כיוון שכל השבטים הללו נבלעו תחת הכיבוש הרומי והיוו למעשה יחידה מינהלית ותרבותית אחת.
מצב זה החל להשתנות בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת ותחילת ימי הביניים, כאשר זהות אסטורית החלה להיווצר בהדרגה: המאבק שנמשך מאות בשנים נגד הרומאים, הויזיגותים, והונדלים יצר זהות אחת משותפת בין העמים ששכנו בהרים הקנטברים. במספר חפירות ארכאולוגיות באזור לה קאריסה, נתגלו מבני אבן מבוצרים בשם "קסטרו" הקודמים לתקופה הרומאית, אשר היוו קו הגנה שנועד להגן העמקים של מרכז אסטוריאס מפני הפולשים מאזור המֶסֶטָה דרך מעבר פאחארס: חוקרים מסיקים כי קיומם של ביצורים מעין אלה מראה על רמה גבוהה של ארגון ושיתוף פעולה בין השבטים האסטורים השונים במטרה להגן על עצמם מהפולשים הדרומיים. תוצאות בדיקת תיארוך פחמן הראו שהחומה הוקמה בסביבות השנים 675–725 לספירה, כאשר נערכו שני מסעות צבאיים נגד האסטורים: הראשון, בראשותו של המלך הויזיגותי ואמבה; והשני, של המושל המוסלמי מוסא אבן נוסייר בתקופת הכיבוש המוסלמי של חצי האי האיברי.
הזהות האסטורית שהחלה להיווצר בהדרגה הביאה ליצירתה של ממלכת אסטוריאס אחרי הכתרת פלאגיוס והניצחון על המוסלמים בקרב קובאדונגה. על פי ה"כרוניקה אלבלדנסה" (Chronica Albeldense) שבה מצוי תיאור של הקרב בקובאדונגה, - "ההשגחה העליונה הביאה אלינו את מלך אסטוריאס".
הכיבוש המוסלמי והמרד האסטורי
הממלכה נוסדה על ידי פלאגיוס (Pelagius), שיתכן שהיה אציל ויזיגותי, אשר חזר לארצו לאחר קרב גואדאלטה שם הוא נבחר כמנהיג האסטורים ולאחר מכן הוא ייסד את ממלכת אסטוריאס. עם זאת בהתחלה לא הייתה ממלכתו של פלאגיוס יותר מסיסמת קרב שבה השתמשו כוחות הגרילה הקיימים במלחמה נגד המוסלמים.
עם התקדמות הכיבוש המוסלמי בחצי האי האיברי, הערים הראשיות והמרכזים המנהליים נפלו לידם של הכוחות המוסלמים. השליטה באזורים המרכזיים והדרומיים, כמו עמק גואדלכביר והאברו כמעט ולא הציבו מכשול בפני הכובשים אשר השתמשו במבנים הוויזיגותים המנהלתיים הקיימים שהיו ממוצא רומי. עם זאת מרכזים עירוניים באזור ההררי הצפוני של הארץ כמעט ולא היו קיימים ולכן ההכנעה של העמים הילידים באזור התבצעה עמק אחרי עמק. לא אחת נקטו כוחות מוסלמיים בשיטה של לקיחת בני ערובה כדי להבטיח את השקט באזורים החדשים שנכבשו.
אחרי ההתקפה הראשונה של טאריק, אשר ב-711 הגיע עד לטולדו, המשנה למלך מוסא בן נציר חצה בשנה שלאחר מכן את מצר גיברלטר והחל במבצע כיבוש רחב בחצי האי האיברי שכלל בין היתר את מרידה, טולדו, סרגוסה, ולרידה. בשלב האחרון של מבצע כיבוש זה הגיע בן נציר לצפון מערב חצי האי שם הוא השיג שליטה על אזור לוגו וחיחון. בחיחון הוא הציב חיל משמר ברברי קטן בפיקודו של מושל, מונוזה, שמשימתו הייתה לבסס את השליטה המוסלמית על אסטוריאס. כדי להבטיח את כניעות האזור, מספר אצילים (ויש הטוענים כי פלאגיוס היה ביניהם, אך לטענה זו אין מקור ידוע) נלקחו בשבי מאסטוריאס לקורדובה.
אך, כפי שנכתב בכרוניקה הרוטנזית (הכרוניקה של אלפונסוס השלישי שבה נכתב כי פלאגיוס נחשב ליורש של מלכי טולדי, במטרה ברורה לייצר לגיטימיות פוליטית) וכן גם בכרוניקה של אל מקארי (היסטוריון מרוקאי מהמאה ה-16 שמת בקהיר, מצרים, ושייתכן כי הוא השתמש בכרוניקה הרוטנזית כדי לשכתב אותה שמונה מאות שנה לאחר מכן, ובכך להפוך את הכרוניקה שלו לחסרת תועלת כמסמך היסטורי), פלאגיוס נמלט מקורדובה בזמן שלטונו של אל-חור (717–718) וחזרתו לאסטוריאס עוררה את המרד נגד השלטונות המוסלמיים של חיחון. זהותו של פלאגיוס, עם זאת, נותרה שאלה בלתי פתורה, וזוהי רק אחת מהתאוריות. מנהיג האסטורים, שזהותו נדונה עד היום על ידי ההיסטוריונים, היה בזמנו בביתו שבברס (Bres, במחוז פילוניה) ומונוזה שלח את כוחותיו לשם תחת הנהגתו של גנרל אל-קאמה. לאחר שהגיע לאוזנו הידיעה על בוא המוסלמים, פלאגיוס ורעיו חצו בחופזה את נהר פילוניה והלכו לכיוון הר אאוסווה שם הם מצאו מקלט באחת המערות, קובאדונגה. שם הם הצליחו לארוב לכוח המוסלמי, שחוסל בקרב. ההשערה המקובלת ביותר לגבי הקרב (אפוס כמתואר במקורות נוצריים, או תגרה קטנה במקורות מוסלמיים) היא שהטור הלוחמים המוסלמי מהצוקים ואז נפל חזרה לתוך העמקים לכיוון חיחון, אך הכוח מוסלמי המשיך להיות מותקף בזמן שהוא נסוג והוא כמעט חוסל. הניצחון - שהיה די קטן בממדיו, שכן רק מספר קטן של חיילים ברברים היו מעורבים בו - הביא לפלאגיוס יוקרה גדולה והציתה התקוממות רחבת ממדים על ידי האסטורים. תחת הנהגתו של פלאגיוס, ההתקפות על הברברים התגברו. מונוזה הרגיש שהוא מבודד באזור עוין, החליט לנטוש את חיחון ועבר לרמה (המֶסֶטַה) דרך נתיב המֶסַה. למרות זאת, הוא התגלה ונהרג על ידי האסטורים באולאלייס (היום במחוז גראדו). כאשר פלאגיוס הצליח לגרש את המורים מהעמקים המזרחיים של אסטוריאס, פלאגיוס תקף את העיר לאון, העיר המרכזית בצפון מערב חצי האי האיברי, לשלוט על מעברי ההרים, ובכך לבודד את האזור מהתקפה מורית אפשרית. פלאגיוס המשיך לתקוף את הברברים שנשארו מצפון להרים האסטורים עד לנסיגתם. לאחר מכן הוא השיא את בנו פאבילה לבתו של פטרוס, דוכס קנטבריה צאצא לשושלת המלוכה האסטורית הקודמת.
בחפירות ארכאולוגיות שנעשו בשנים האחרונות בהר הומון ובלה קאריסה (ליד עמקי הווארנה ופאחרס) נמצאו ביצורים המתוארכים לסוף המאה השביעית ותחילת המאה השמינית. ביצורים אלו כללו מגדלי שמירה, וחפיר ברוחב של כמעט שני מטרים, אשר ייתכן בהם הבנייה וההגנה נעשו על ידי אלפי חיילים. דבר זה כמובן הצריך רמה גבוהה של ארגון ומנהיגות תקיפה, וייתכן שזו נעשתה על ידי פלאגיוס בעצמו. מסיבה זו המומחים מביאים בחשבון כי ייתכן ובניית הביצורים נעשתה במטרה למנוע מהמורים להיכנס לתוך אסטוריאס דרך מעברי ההרים במסה (Mesa) ובפאחרס (Pajares).
אחרי ניצחונו של פלאגיוס על הכוח הצבאי המוסלמי בקרב קובאדונגה, נוצרה ישות טריטוריאלית קטנה בהרי אסטוריאס שנהפכה לבסיס עליו הוקמה ממלכת אסטוריאס. מנהיגותו של פלאגיוס אינה ניתנת להשוואה עם זו של המלכים הוויזיגותים. ראשוני מלכי אסטוריאס התייחסו לעצמם כ"נסיך" (Princeps = נסיך בלטינית) או "מלך" (Rex = מלך בלטינית), אך התואר מלך לא היה מיוסד באופן רשמי עד לתקופת אלפונסו השני. התואר נסיך היה בשימוש על ידי העמים הילידים של צפון ספרד והשימוש בו מתועד בכתבים גליסים וקנטברים, שבהם ביטויים כמו "כוכב ניסר, נסיך האלביונים" ("Estela de Nícer, Príncipe de los Albiones", בכתב אשר נמצא במחוז קואניה) ונסיך הקנטברים (Princeps Cantabrorum, על מצבה בעיר סיסטיירנה בלאון). למעשה, ממלכת אסטוריאס החלה כמנהיגות על העמים ששכנו לאורך החוף הקנטברי ואשר התנגדו לשלטון הרומאים כמו שהתנגדו מאוחר יותר לשלטון הוויזיגותים ואשר לא היו מוכנים להיכנע לתכתיבים של הח'ליפות האומיית. מהגרים מהדרום שברחו מאל-אנדלוס הביאו להשפעה גותית על הממלכה האסטורית. ואומנם, בתחילת המאה התשיעית בצוואתו של אלפונסו השני, הוא קילל את הוויזיגותים על כך שהביאו לאובדנה של היספניה למוסלמים. בין הכרוניקות, שעל פיהם יש לנו ידע על התקופה ושנכתבו כולם בתקופתו של אלפונסו השלישי כאשר הייתה השפעה גותית אידאולוגית גדולה), נמצאים הכרוניקה הסבסטיאנית (Crónica Sebastianense), הכרוניקה האלבלדנזית (Crónica Albeldense), והכרוניקה הרוטנזית (Crónica Rotense).
התפשטות ראשונית
אלפונסו הראשון עלה לכס המלוכה לאחר פאבילה תודות לנישואיו עם בתו של פלאגיוס, ארמסינדה. הכרוניקה האלבלדנזית מתארת כיצד הגיע אלפונסוס לממלכת אסטוריאס בנקודת זמן מסוימת לאחר קרב קובאדונגה כדי להנשא לארמסינדה. מותו של פאבילה אפשר לאלפונסו לרשת את הכס, וכן גם אפשר את העלייה לשלטון אחת המשפחות החזקות ביותר בממלכת אסטוריאס: בית קנטבריה. בתחילה רק אלפונסוס עבר לחצר המלכות בקאנגס דה אוניס, אך עם התקדמות ההתקרוקנות מאוכלוסייה באזור הרמה ואמצע עמק האברו, שם היו המעוזים הראשיים של דוכסות קנטבריה כגון: אמאיה, טריסיו, והעיר קנטבריה; צאצאיו של הדוכס פטרוס נסוגו מריוחה לעבר האזור הקנטברי ועם הזמן שלטו בגורלה של ממלכת אסטוריאס.
אלפונסוס החל בהתפשטות הטריטוריאלית של הממלכה הנוצרית הקטנה ממושבו בפיקוס דה אירופה, בהתקדמו מערבה לגליסיה ודרומה בהתקפות חוזרות ונשנות בעמק הדורו וכובש תוך כדי ערים וכפרים ומעביר את יושביהם צפונה לאזורים בטוחים יותר. דבר זה הוביל להתרוקנות מתושבים של הרמה, אשר יצר את המדבר של עמק הדוארו ושימש כמגן בפני התקפות מוריות אפשריות.
תאוריית ההתרוקנות מאוכלוסייה, כפי שמגן עליה קלאודיו סאנצ'ס-אלבורנוס, מוטלת בספק כיום, לפחות לגבי גודלה. ישנם שני טיעונים המשמשים כדי להפריך את תאוריה זו: ראשית, הטופונימיה הקטנה נשמרה בהרבה מחוזות; שנית, ישנם הבדלים ביולוגיים (כמו ב-DNA לדוגמה) ותרבותיים בין תושבי האזור הקנטברי לתושבי הרמה המרכזית. מה שנכון הוא שבמחצית הראשונה של המאה השמינית היה תהליך של גידול באוכלוסייה הכפרית שהביא לדלדול ונטישה של חיי העיר, וכן ארגון האוכלוסייה על בסיס קהילות קטנות של רועים. להתהליך זה היו מספר גורמים: נפילתה המוחלטת של מערכת הייצור המבוססת על עבדות ושמוצאה מימי האימפריה הרומית המאוחרת, התרבות המגפות באזור, ונטישת הגדודים הברברים את אל-אנדלוס בעקבות המרד הברברי בשנים 740–741. כל הסיבות האלו הובאו ליצירת אזור שהיה מאוכלס בדלילות ושבידד את ממלכת אסטוריאס מהתקפות מוריות והביא להתחזקותה ההדרגתית.
פרואלה הראשון, בנו של אלפונסו הראשון, חיזק את אחיזתו בשטחים שכבש אביו וכן הרחיב אותם בעצמו; אך הוא נרצח על ידי בני אצולה אשר היו מקושרים לבית קנטבריה.
התפתחויות פוליטיות וחברתיות
מקורות כתובים הם תמצות של ימי מלכותם של אאורליוס, סילו, מאורגטוס, וורמונדוס הראשון. בדרך כלל תקופה זו, שמתוארכת להיות בין השנים 768–791, נחשבת כתקופה שבה יש עמימות גדולה לגביה וכן נסיגה של הממלכה. ראיה זו, המוגנת על ידי מספר היסטוריונים, אשר אפילו נתנו לה שם בהיסטוריה של ממלכת אסטוריאס כתקופת "המלכים העצלים", נוצרה בשל הרושם כי לא נעשו שום פעילויות צבאיות נגד אל-אנדלוס באותה תקופה. עם זאת, בתקופה זו היו שינויי צורה פנימיים חשובים ביותר ורלוונטיים להיסטוריה של ממלכת אסטוריאס. כולם הכינו והיוו בסיס, בכל המובנים, להתחזקותה והתפשטותה של ממלכת אסטוריאס בעתיד.
ראשית, המרד הפנימי הראשון, הונהג על ידי מאורגטוס (783–788), התרחש בשנים הללו. המרד הדיח את אלפונסו השני מכס המלוכה (למרות שהוא חזר להיות מלך בשנים 791–842), והתחיל סדרה של מרידות שמנהיגיהם היו בקבוצות הארמון העולות, ואדונים פאודלים אשר, על בסיס ההתפתחות הכלכלית הגדלה באזור, ניסו להדיח את משפחת המלוכה השולטת שמוצאה מפלאגיוס. המרידות החשובות של נפוסיאנו, אלדרואיטו, ופיניולו, התרחשו בזמן שלטונו של רמירו הראשון (842-850), נעשו על רקע ההתפתחות הכלכלית, חברתית, פוליטית, ותרבותית בממלכת אסטוריאס במאה השמינית והתשיעית לספירה.
שנית, מרידות שכנות על ידי בסקים וגליסים נכשלו, ובוטלו על ידי המלכים האסטורים. מרידות אלו, בתורם, ניצלו את המרידות הפנימיות בחלקים המרכזים והמזרחיים של אסטוריאס, וכן, ספקו עזרה לטוען לכתר זה או אחר: פעם בצורת מתן מקלט לאלפונסוס השני באדמות אלאבה, לאחר מנוסתו; פעם בעזרה למרד של במקצת מן האזורים האסטורים; ובפעם אחרת בהיענות של הגליסים למרותו של רמירו הראשון.
לבסוף, עדויות אחרות מצביעות על התפתחויות פנימיות חשובות בממלכת אסטוריאס באותו הזמן. מרידות של עבדים משוחררים התרחשו בזמן מלכותו של אאורליוס. יחסי הבעלות בין אדונים ועבדים התפוגגו בהדרגה. עובדה זו, בנוסף לגידול בתפקידו של היחיד והמשפחה המצומצמת והפגיעה שנוצרה כתוצאה מכך בתפקיד שמילאה המשפחה המורחבת עד לאותו הזמן, היא עוד אות לכך שחברה חדשה החלה להיווצר באסטוריאס בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית.
פרואלה (758–768) נורש בידי אאורליוס (768-774), נכדו של פטרוס, דוכס קנטבריה, אשר ייסד את חצר המלוכה באזור שבו היום נמצא מחוז סן מרטין דל ריי אאורליו, אשר לפנים השתייך ללאנגראו, בתקופת שנות שלטונו. סילו (774-783) ירש את אארליוס לאחר מותו, והעביר את חצר המלכות לפראביה, ולאחר מכן הוא נשא לאישה את אדוסינדה, אחת מבנותיו של אלפונסו הראשון, ולפיכך גם נכדתו של פלאגיוס.
אלפונסו השני נבחר להיות מלך לאחר מותו של סילו, אך מאורגטוס ארגן אופוזיציה חזקה והכריח את המלך החדש לסגת לאדמות באזור אלאבה (אימו של אלפונסוס, מוניה, הייתה בסקית), ולהחזיק משם את הכס האסטורי. מלך זה, למרות המוניטין הרע שההיסטוריה ייחסה לו, היה ביחסים טובים עם באטוס מליאבנה, מי שכנראה היה הדמות התרבותית החשובה ביותר בממלכה באותו הזמן. אלפונסוס תמך בו נגד האדופציאניזם. לפי האגדה, מאורגטוס היה בנו הממזר של אלפונסוס מאישה מורית, והוא יחס לו את המתנה של מאה בתולות. אלפונסו נורש על ידי ורמונדוס הראשון, אחיו של אאורליוס, הוא כונה "הדיאקון", וזאת למרות שהוא נשבע רק שבועות זוטרות מאוד. ורמונדוס ויתר על כס המלוכה לאחר מפלה צבאית, ואת שאר חייו הוא בילה במנזר.
הכרה
היה זה רק בתקופתו של אלפונסו השני (791-842) שהממלכה החלה להתבסס בצורה מוצקה עם ההכרה באלפונסו כמלך אסטוריאס על ידי קרל הגדול מחד, והאפיפיור מאידך. הוא כבש את גליסיה ואת ארץ הבסקים. בתקופת הוכרז כי נמצאו השרידים הקדושים של השליח יעקב בן זבדי בגליסיה, בסנטיאגו דה קומפוסטלה. לאחר ההכרזה החלו לעלות לרגל צליינים מכל רחבי אירופה ובכך לפתוח נתיב תקשורת בין הממלכה האסטורית המבודדת לשטחי האימפריה הקרולינגית ומעבר לכך.
עיר הבירה הראשונה של הממלכה הייתה קאנגס דה אוניס. לאחר מכן, בתקופתו של סילו, עברה עיר הבירה לפראביה. אלפונסו השני בחר באוביידו כעיר הבירה הסופית של הממלכה. הממלכה נודעה כממלכת אסטוריאס עד 924, אז היא נהפכה לממלכת לאון.
מורשת
ממלכת אסטוריאס הייתה, בתקופת יסודה, תגובה ילידית של האסטורים והקנטברים לפלישה הזרה. עמים אלו לחמו ברומאים במלחמות הקנטברים, ובתחילה התנגדו לכל ניסיון של רומאיזציה. אומנם הם שימרו רבים מהמאפיינים של התרבות הפרה-רומאית, אבל שפתם הקלטית אבדה להם לטובת הלטינית.
ממלכת אסטוריאס נחשבת למולדת סגנון האדריכלות הימי-ביניימית האירופאית בעלת ההשפעה: האדריכלות האסטורית הפרה-רומנסקית. סגנון זה של אדריכלות נוצר בימי מלכותו של רמירו הראשון.
הממלכה הקטנה הייתה אבן דרך במאבק נגד המינות האדופציאניסטית, עם באטוס מליאבנה כדמות ראשית. בזמנו של אלפונסו השני, המקום הקדוש בסנטיאגו "התגלה". הצליינות לסנטיאגו, דרך סנטיאגו הייתה לצורת תקשורת גדולה בתוך אירופה, וצליינים רבים, עם כספם, עברו דרך אסטוריאס במסעם לסנטיאגו דה קומפוסטלה.
לאדו גורגנידזה
ולדימיר "לאדוֹ" גוּרגֶנידזֶה (בגאורגית: ვლადიმერ (ლადო) გურგენიძე) (נולד ב-17 בדצמבר 1970) היה ראש ממשלת גאורגיה מ-22 בנובמבר 2007 עד 27 באוקטובר 2008. הוא מונה על ידי הנשיא מיכאיל סאקשווילי לראשות הממשלה במקום זוראב נור'אידלי, שהתפטר מתפקידו שישה ימים לפני כן. לפני כן, ממאי 2006, הוא כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים המפקחת (Supervisory Board) של הסכרתוולוס בנקי ("הבנק של גאורגיה").
לוציוס קופלנד
לוציוס דיי קופלנד היה חלוץ מהמאה ה-19, מהנדס וממציא מפיניקס, אריזונה, שהמציא את אחד מראשוני האופנועים, את אופני קיטור קופלנד, אופני פני-פרת'ינג המונעים בקיטור, ביריד הטריטוריאלי הראשון באריזונה בשנת 1884.
לאדו גורגנידזה
תחילת חייו וקריירה
גורגנידזה נולד בטביליסי, גאורגיה. הוא בעל אזרחות כפולה, גאורגית ובריטית. הוא בוגר האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי ומידלבורי קולג' ובעל תואר שני במנהל עסקים (MBA) מבית הספר לעסקים גויואטה ליד אוניברסיטת אמורי שבאטלנטה, ג'ורג'יה ארצות הברית.
עד שנת 1997 הוא עבד בבנק השקעות הגרמני "מספיירסן" ("MeesPierson"). מאותה שנה ועד לשנת 1998 הוא כיהן כמנהל בתאגיד פיננסי ברוסיה ובחבר המדינות, ואחד הבנקים הגדולים באירופה בזמנו, איי בי אן אמרו (ABN AMRO). בשנת 1998 הוא עבר להתגורר בלונדון וכיהן שם במגוון תפקידים בכירים, בכללם מנכ"ל וראש תאגיד הפיננסים הטכנולוגי (2001–2002), ומנהל וראש מחלקת מיזוגים ורכישות בשווקים האירופאיים המתמזגים (1998–2000). ביולי 2003 הוא הצטרף כמנכ"ל וכמנהל אזור אירופה, ל-Putnam Lovell NBF, חברה בנקאית מובילה בתחום ההשקעות הבינלאומיות, המתמקדת בסקטור השירותים הפיננסיים, בבעלות מלאה של הבנק המרכזי של קנדה.
לוציוס קופלנד
אופנוע תלת-גלגלי
קופלנד המציא גם את המכונית הראשונה בעלת שלושה גלגלים, שיוצרה באופן מסחרי. כ-200 מכוניות מסוג "פיטון קיטור" שלו יוצרו לפני שפרש בשנת 1891.
לאדו גורגנידזה
תחילת חייו וקריירה
לאחר מהפכת הוורדים בשנת 2003 הוא חזר לטביליסי. מאוקטובר 2004 ועד שנת 2006 שימש כמנכ"ל "סכרתוולוס בנקי" ("הבנק של גאורגיה"). במאי 2006 הוא נבחר ליושב ראש מועצת המנהלים המפקחת של הבנק. תחתיו הפך הבנק לאחד הבנקים המובילים בגאורגיה. באותה שנה הוא זכה לפרסום כאשר אירח בערוץ הטלוויזיה הגאורגי רוסתווי-2 את תוכנית המציאות "המועמד", שהיא הגרסה הגאורגית לתוכנית המציאות של דונלד טראמפ "המתמחה".
לוציוס קופלנד
אופנוע תלת-גלגלי
קופלנד ייצר את תלת-אופן הקיטור המצליח הראשון, עם טווח של, ועם זמן המתנה של 5 דקות בלבד, ליצירת מספיק לחץ קיטור לנסיעה של.
לאדו גורגנידזה
ראש ממשלה
גורגנידזה נודע כמי שיש לו יחסים קרובים עם אישים בשלטון בגאורגיה, בפרט עם הנשיא המכהן, מיכאיל סאקשווילי, מערכת יחסים שזכתה לביקורת מצד האופוזיציה בגאורגיה במהלך המשבר הפוליטי של נובמבר 2007. זמן קצר לאחר סיום הפגנות האופוזיציה, ב-16 בנובמבר 2007, במסגרת חילופי הגברי בקבינט הגאורגי שהתבצעו לקראת הבחירות, ב-5 בינואר 2008, ויש אומרים כי בלחץ ארצות הברית, הוא הוצע על ידי סאקשווילי כמועמד לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה תחת זוראב נור'אידלי שהתפטר מתפקידו מסיבות בריאותיות. מינויו אושר ב-22 בנובמבר 2007. במסגרת אותם חילופי גברי החליט סאקשווילי להותיר בתפקידיהם את יתר השרים המרכזיים המחזיקים בתיקי הכלכלה.
ב-27 באוקטובר 2008 החליט נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי לפטר את גורגנידזה ולמנות במקומו את שגריר גאורגיה בטורקיה, גריגול מגאלובלישווילי. לדברי הנשיא, הצעד נועד "להזרים אנרגיה חדשה" למדינה, וגורגנידזה יכהן מעתה כיושב ראש משותף של ועדה כלכלית שמטרתה תהיה לייצב את הסקטור הפיננסי בגאורגיה. הדעה הרווחת היא כי פיטוריו של גורגנידזה נבעו מניסיונו של סאקשווילי לנער את ממשלתו בעקבות המלחמה בדרום אוסטיה והביקורת שספג בגין כישלון המלחמה. התמריץ המיידי לפיטורין הוא הצהרתה של מי שכיהנה פעמיים כנשיאה זמנית של גאורגיה וכן כיושב ראש הפרלמנט הגאורגי תקופה ארוכה, נינו בורג'נדזה. בורג'נדזה, שהייתה בעלת בריתו בתחילת דרכו, התפטרה מתפקידה כיושבת ראש הפרלמנט והצהירה באופן מפורש, לאחר המלחמה, כי תקים גוף שיתמודד מול סאקשווילי בעקבות כישלונו בהתמודדות עם המשבר במחוזות הבדלניים. ב-1 בנובמבר של אותה שנה אושרה מועמדותו של מגאלובלישווילי וגורגנידזה סיים את תפקידו.
לוציוס קופלנד
אופנוע תלת-גלגלי
כ־200 כלי רכב יוצרו, לפני שקופלנד החליט שהוא לא מרוויח מספיק כסף ופרש בשנת 1891.
פרדיננד מגלן
פרדיננד מַגֶלַן (בפורטוגזית: Fernão de Magalhães; 1480–27 באפריל 1521) היה מגלה ארצות פורטוגלי שעמד בראש המסע הימי הראשון שהקיף את העולם. המסע יצא ב- 1519 מספרד במטרה למצוא נתיב ימי מערבה לדרום מזרח אסיה, ובפרט לאיי התבלין שבאינדונזיה. במסע גילה מגלן את מצר הים הקרוי היום על שמו מהאוקיינוס האטלנטי ל, והיה האירופאי הראשון שעבר בו, הראשון שחצה את האוקיינוס השקט, והוא זה שנתן לו את שמו.
מגלן נהרג במהלך המסע בקרב מקטאן, כיום בפיליפינים, בעקבות התנגדות נחושה של תושבים ילידים בהנהגת לאפולאפו, הנחשב מסיבה זו לראשוני מתנגדי הקולוניאליזם ולגיבור לאומי בפיליפינים. לאחר מותו של מגלן, בטרם הגיע לאיי התבלין, המשיכו ספינותיו במסע, ואחת מהן הייתה הראשונה שהקיפה את כדור הארץ.
בפורטוגל
מגלן נולד באביב של 1480 בשם פרנאו דה מגאליַאֵש או מגאליאנש (בפורטוגזית: Fernão de Magalhães, פרנאו מֵגֵֶיֵינש) בעיירה סברוסה בצפון פורטוגל בה כיהן אביו כראש העירייה. בגיל 10 נפטרו הוריו, ואחרי שנתיים עבר לשרת בחצר המלוכה של המלך ז'ואו השני בליסבון, שם השלים את חינוכו, התעניין במיוחד בגאוגרפיה ובאסטרונומיה, וקיבל הכשרה כלוחם וכספן.
בשנת 1505 נשלח להודו בהפלגה שנועדה להביא לשם את המשנה למלך, פרנסיסקו דה אלמיידה, ולייסד בסיסים צבאיים לאורך הדרך (באותן שנים, בניין הכוח של האימפריה הפורטוגלית באוקיינוס ההודי היה בעיצומו). במהלך המסע הם היו מעורבים גם בלחימה בטנזניה של היום. ב־1506 השתתף במשלחת שהפליגה לאיי הודו המזרחית כדי לחקור את "איי התבלינים" (איי מלוקו שבאינדונזיה של היום). ב־1510 הפך לרב חובל, אך הודח בגלל הפלגה ללא רשות, והוחזר לפורטוגל.
בתגובה החליט מגלן לוותר על אזרחותו הפורטוגלית ולעבור לעבוד בשירות ספרד. הוא גם שינה את שמו לפרננדו דה מגלאנס (Fernando de Magallanes).
בשירות ספרד
מגלן הגיע לבירה הספרדית סביליה ב־20 באוקטובר 1517. עד מהרה קיבל אזרחות ספרדית, וצבר השפעה בחצרו של המלך קרלוס הראשון (שנודע גם כקיסר קרל החמישי).
מגלן החל לתכנן יחד עם גולה פורטוגלי אחר, רוּי פַלֵירו (פלירו עצמו לא יצא למסע היות שסבל מהתמוטטות עצבים), ובמימון של איש עסקים פלמי שנטר טינה למלך הפורטוגלי, מסע לכיוון "איי התבלינים" שבמזרח אסיה על ידי הפלגה מערבה, כדי להימנע ממעבר דרך כף התקווה הטובה שהייתה בשליטה פורטוגלית בהתאם לאמנת טורדסיאס (Treaty of Tordesillas) מ־1494. הם חשבו שהדלתה של ריו דה לה פלטה (הנהר המפריד בין אורוגוואי לארגנטינה של היום) היא מעבר מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. ב־22 במרץ 1518 קיבלו מגלן ופלירו את אישור המלך למסע, את תמיכתו הכספית, הבטחה לחלק העשרים מכל רווחי המסע, ומינוי להם וליורשיהם כשליטים בכל הארצות שייתגלו.
בכסף שקיבלו מהמלך רכשו השניים חמש ספינות:
המסע להקפת העולם
ב־10 באוגוסט 1519 יצא צי הספינות של מגלן מסביליה דרך הנהר גוואדאלקיוויר, אולם מחשש להתנכלות פורטוגלית הם חנו כחמישה שבועות בסן לוקר דה באראמדה שבפתח הנהר. המסע כמעט בוטל, אך לבסוף, ב־20 בספטמבר, הפליג מגלן בראש כ- 240 איש למסעו מערבה. תחילה ניסו הפורטוגלים לעצור אותו בהוראתו של המלך מנואל, אולם מגלן הצליח לחמוק, והגיע לאיים הקנריים. משם המשיך דרך איי כף ורדה לכיוון כף סנט אוגוסטין בברזיל, ב־20 בנובמבר חצה את קו המשווה, וב־6 בדצמבר הם שטו מול חופי ברזיל, שהייתה מושבה פורטוגלית באותה עת, ולכן עקפו אותה.
המסע המשיך לכיוון צפון מערב, וחצה את קו המשווה ב־13 בפברואר 1521. ב־6 במרץ הגיע לאיי מריאנה, וב־16 במרץ הגיעו הספינות לאי הומונהון שבפיליפינים של היום, כאשר על סיפונן נותרו 150 אנשי צוות. מגלן הצליח לתקשר עם הילידים בעזרת מתרגם מלאי שלקח איתו למסע. הם החליפו מתנות עם הראג'ה של לימסאווה, שהוביל אותם לאי סֶבּוּ, ב־7 באפריל. הראג'ה הומאבון של סבו, היה גם הוא ידידותי, ואף הסכים להמיר את דתו לנצרות.
מותו של מגלן
הראג'ה הומאבון שהתרשם מ־12 התותחים ו־50 הקשתות של מגלן, הציע שמגלן יעזור בהכנעת לאפולאפו מהאי הקטן הסמוך מַקְטאן. מגלן החליט שאכן פעולה כזו תעשה רושם על שאר האוכלוסייה, ותעזור לו להשליט את מרותו. וכך הוא יצא בבוקר של ה־27 באפריל 1521 לקרב מקטאן. אולם הוא לא לקח בחשבון את עוצמת התנגדות התושבים ואת העובדה שבגלל המים הרדודים והסלעיים הקרב יתרחש מחוץ לטווח תותחי הספינות.
את שהתרחש בקרב תיאר ביומנו אנטוניו פיגאפטה, תייר עשיר ששילם על מנת להיות חלק מהמסע, ועד הראיה היחידי שנותר לאירועים:
אנשיו של מגלן ירו ברובים ובקשתות במשך חצי שעה, אולם הירי לא היה יעיל. מגלן הורה לאנשיו לשרוף את בתי המקומיים, ואלה הגיבו בתקיפת אנשי מגלן בעזרת נעיצת חניתות במבוק ברגליהם הלא מוגנות. אנשי מגלן נאלצו לסגת. לוחמיו של לאפולאפו זינבו בכוח הנסוג, ובמיוחד התרכזו מסביב למגלן, והצליחו פעמיים להוריד את קסדתו מעל פניו.
המשך המסע
שלוש הספינות נמלטו מערבה לפלאוואן, משם הפליגו ב־21 ביוני לברוניי בעזרתם של מקומיים שידעו לנווט במים הרדודים. בברוניי הם שהו 35 יום, והתפעלו מעושרה. הם לקחו איתם מטען של הציפורן, תבלין שבברוניי זכה לבוז, אולם באירופה היה יקר מזהב. ב־6 בנובמבר הגיעו ליעדם המקורי - "איי התבלינים" - איי מלוקו. הם עגנו באי טידורה, שהסולטאן שלה ביקש את עזרתם של הספרדים במאבקו בסולטאן של טרנאטה - האי הסמוך שהיה בעל ברית של הפורטוגלים. שם הושארו 115 מאנשי הצוות. הקונספסיון ננטשה, והתבלינים שנשאה הועברו לוויקטוריה ולטרינידד. הטרינידד ניסתה לחזור דרך האוקיינוס השקט, אך נתפסה בידי הפורטוגלים. הוויקטוריה, בפיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו, הפליגה מערבה ב־21 בדצמבר. ב־6 במאי היא הקיפה את כף התקווה הטובה, כשלאנשי הצוות נשאר רק אורז למאכל. 21 אנשי צוות מתו מרעב לפני שאלקנו הצליח להגיע למאחז הפורטוגלי באיי כף ורדה ב־9 ביולי. שם ירדו לחוף 13 אנשי צוות מחופשים לסוחרים כדי לקנות אספקה אך נתפסו בידי הפורטוגלים לאחר שניסו לקנות אספקה בתמורה לתבלינים. מפחד לאבד את המטען של 26 טון תבלינים (ציפורן וקינמון), המשיכה הספינה, משאירה אחריה את 13 אנשי הצוות.
ב־6 בספטמבר 1522 הגיעה הוויקטוריה לספרד, כמעט שלוש שנים אחרי שעזבה, ועל סיפונה 18 אנשים. ארבעה אנשים מתוך 55 אנשי הצוות המקורי של הטרינידד הגיעו לספרד ב־1525. המסע הצליח להרוויח סכום קטן, אולם שכר הצוות לא שולם במלואו. בסך הכול אורך המסע היה כ־60 אלף קילומטרים.
המסע של מגלן היה הראשון שהקיף את כדור הארץ, והראשון שהפליג במעבר בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. בנוסף אנשי המסע היו האירופאים הראשונים שגילו את הדברים הבאים:
חלק מהמקומות שמגלן גילה ועבר בהם נקראים עד היום בשמות שהעניק להם מגלן, ביניהם:
הוליזם
הוליזם (מיוונית: όλος; שלם, כולל) הוא הרעיון שתכונות מערכת לא יכולות להיקבע או להיות מוסברות אלא רק על ידי סך כל המרכיבים שלה. המילה, יחד עם התואר הוליסטי, נטבעו על ידי יאן סמאטס בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. במילון אוקספורד, סמאטס מגדיר את ההוליזם כ"נטייה בטבע ליצור שלם שהוא גדול מסכום חלקיו על ידי אבולוציה יצירתית".
הוליזם מוגדר לעיתים כהיפוכו של הרדוקציוניזם, למרות שתומכי הרדוקציוניזם המדעי טוענים כי מוטב להתייחס אליו כאל היפוכו של הרדוקציוניזם התאוותני. אפשר להנגיד אותו גם עם אטומיזם. כמה מבקרים טוענים שהוליזם הוא ניסיון למיזוג בין רעיון הבריאתנות לבין רעיון האבולוציה.
ישנם מושגים נוספים בתחום כגון: עיצוב הוליסטי, ואדריכלות הוליסטית.
סיודד ויקטוריה
סיודד ויקטוריה (בספרדית: Ciudad Victoria ) היא בירת מדינת טמאוליפס במקסיקו.
היסטוריה
סיודד ויקטוריה נוסדה ב-6 באוקטובר 1750 על ידי חוסה דה אסקנדון בשם "וייה דה סנטה מריה דה אגואיו", אשר קוצר לעיתים לאגואיו.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טמאוליפס ואגואיו נבחרה להיות בירתה. כעבור שנה אגואיו קיבלה מעמד רשמי של עיר ושמה שונה ל"סיודד ויקטוריה" (מילולית "עירו של ויקטוריה") כהוקרה לנשיא מקסיקו גואדלופה ויקטוריה.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס.
תחבורה
את סיודד ויקטוריה משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל פדרו חוסה מנדס, הנמצא במרחק של 18 קילומטרים ממרכז העיר.
אוניברסיטת איווה
אוניברסיטת איווה (באנגלית: University of Iowa; בראשי תיבות: UI או U of I; בקיצור: UIowa או Iowa) נוסדה ב-25 בפברואר 1847 בעיר איווה סיטי במדינת איווה, ארצות הברית, 54 יום בלבד לאחר כינונה של איווה כמדינה. בכך הייתה למוסד האקדמאי הראשון במדינה. נשיאה הראשון היה איימוס דין וכיום עומדת בראש המוסד הפרופסורית סאלי מייסון. מנין הסטודנטים באוניברסיטה עומד על כ-31,000 איש. מתוכם, 55 אחוז מגיעים ממדינת איווה עצמה, 35 אחוז משאר רחבי ארצות הברית ו-10 אחוז ממדינות שונות בעולם. שטח הקמפוס משתרע על פני קרוב ל-7,000 דונם שמכילים 129 בניינים. סגל האוניברסיטה עומד על מעל 13,000 נושאי משרות. התקציב השנתי עומד על קרוב ל-2.8 מיליארד דולר. בתחומי הקמפוס מתארחים מדי שנה מעל למיליון מבקרים שנוטלים חלק בפעילות הענפה שכוללת כנסים אקדמאים לצד אירועי אומנות וספורט.
היסטוריה
אוניברסיטת איווה הייתה המוסד האקדמאי הראשון בארצות הברית שהכיר ביצירות אומנות בתחומים כגון תיאטרון, כתיבה, מוזיקה ויצירה כתזות עבור תארים מתקדמים. לסדנת הכתיבה של האוניברסיטה יצא מוניטין בינלאומי, בעיקר הודות לעובדה שהיא הייתה הראשונה להעניק תואר שני בכתיבה יוצרת. מאז שנת 1947 הניבה הסדנה 25 זכיות בפרס פוליצר היוקרתי לה ולבוגריה. בין בוגרי הסדנא המפורסמים ניתן למנות את קורט וונגוט וג'ון אירווינג. הפעילות הרבה בתחום הספרותי זיכתה את איווה סיטי בתואר "עיר ספרות" מטעם ארגון אונסק"ו, לצד מלבורן, אוסטרליה ואדינבורו, סקוטלנד. התואר מוענק לערים שמקדמות מחקר ופעילות יוצאי דופן בתחום הספרות. באוניברסיטת איווה התבצע השידור הראשון בעולם של טלוויזיה חינוכית. זהו גם המוסד האקדמאי הציבורי הראשון שקיבל לשורותיו גברים ונשים על בסיס שוויוני.
האוניברסיטה כיום
האוניברסיטה מספקת כוח אדם מקצועי עבור מדינת איווה. כך למשל מעל ל-50 אחוז מהרופאים ו-80 אחוז מהמורים הפועלים במדינה הם בוגרי האוניברסיטה. כמו כן היא מעורבת בפעילויות שונות למען הקהילה, כגון הפקה של אירועי תרבות מקומיים וכן הפעלת מפעלים חינוכיים כגון חוגי העשרה וקייטנות לילדים. בנוסף, האוניברסיטה מפעילה תחנת טלוויזיה, 3 תחנות רדיו ועיתון יומי, כולם לרווחת כלל תושבי מדינת איווה. ברחבי הקמפוס פועלים גם 5 מוזיאונים הפתוחים עבור הקהל הרחב.
בזירה הספורטיבית יש לאוניברסיטת איווה נציגות בליגות המכללות הבכירות, כולל פוטבול, כדורסל, אתלטיקה קלה, שחיה ועוד. הקמע והסמל של כל קבוצות הספורט הוא "הרקי הנץ" בהשראת הכינוי "עיני הנץ" שעימו מזוהות קבוצות הספורט השונות. הצבעים הרשמיים של מדי האוניברסיטה הם זהוב ושחור.
קלון (משפט)
קלון הוא מושג משפטי לתיוג הנלווה לחלק מההרשעות בעבירות הפליליות ומעיד על פגם מוסרי שבוצע על ידי העבריין. התיאוריה המשפטית מבוססת על ערך חברתי לפיו ישנם מצבים בהם עובד ציבור מבצע עבירות, שלא מספיק לתייג אותן כהרשעה פלילית, אלא נדרש עבורן תיוג נוסף של קלון, המבטא את חומרת המעשה ואת הצורך בהרחקת עובד הציבור מתפקידים ציבוריים. קיימות מגבלות שונות המוטלות על עובר עבירה שיש עימה קלון.
בחוקים רלוונטיים בספר החוקים הישראלי נקבע שקלון פוסל את המורשע מלכהן במשרות ציבוריות שונות. שופט בית המשפט העליון חיים כהן הגדיר זאת באמרו:.
קביעת הקלון יכולה להיעשות באחת משתי דרכים: מכוח הסדר חקיקתי, המאפשר פנייה לבית משפט לשם הכרעה בשאלת הקלון; או במסגרת הכרעת הדין של בית משפט או קביעה של מי שהוסמך לכך (לדוגמה: היועץ המשפטי לממשלה) כי מדובר ב"עבירה שיש עימה קלון".
הגדרת הקלון
בחוק לא נקבע "קלון" מהו, ואת הסיבה לכך מתארת פרופ' רות גביזון:
לפיכך ההחלטה האם בעבירה מסוימת יש קלון מצריכה שיקול דעת, כדברי השופט אהרן ברק:
המשפטן אביעד הכהן הבהיר בעניין זה:
עם זאת, שופטי בית המשפט העליון קבעו שישנן עבירות אשר לעולם אין בהן קלון. השופט חיים כהן אמר בעניין זה:
בעניין עובד של משרד החוץ שהוציא לחוץ לארץ 3,000 דולר ללא היתר פסק השופט חיים כהן:
השופט אהרן ברק נתן קווים מנחים לקלון בעבירות שנעברו על ידי עורך דין:
הגבלות על מי שעבר עבירה שיש עמה קלון
רבים מחוקי מדינת ישראל שוללים מאדם שהורשע בעבירה שיש עמה קלון את הזכות לכהן במשרה ציבורית או בתפקיד המצריך אמון מיוחד. דוגמאות לכך:
מיד לאחר הטלת קלון נרשם לנאשם רישום פלילי, הגורר בעקבותיו מגבלות נוספות. אדם בעל רישום פלילי לא יכול להיות מועסק כסוכן מכס, מתווך מקרקעין, קבלן, אדריכל רישוי, סוכן ביטוח, נהג אוטובוס, כבאי, פסיכולוג ומקצועות רבים נוספים. כמו כן, ארצות הברית ורוב מדינות אירופה אינן מאשרות בדרך כלל קבלת אשרת כניסה למדינה לבעלי רישום פלילי.
הרמיוני גינגולד
הרמיוני פרדיננדה גינגולד (באנגלית:  Hermione Ferdinanda Gingold; 9 בדצמבר 1897 – 24 במאי 1987) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודיה-בריטית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "ז'יז'י".
קורות חיים
גינגולד נולדה בקרלטון היל שבפדינגטון, מערב לונדון. בתם של קייט וג'יימס גינגולד, סוחר יהודי בבורסה. על אף שלא הייתה דתייה גינגולד חונכה וגדלה על פי המסורת היהודית.
גינגולד החלה לשחק במופיעים בגיל בצעיר מאוד והיא נחשבה לילדת פלא עם יכולות משחק מגוונות. היא הופיעה על במות התיאטרון הגדולות אולד ויק וסט אנד תחת הרברט בירבוהם טרי וויליאם פואל וישתפה פעולה עם שחקניות כדוגמת אדית אוונס ואלן טרי.
קריירה
גינגולד הופיעה לראשונה על מסך הקולנוע בקומדיות הבריטיות "מסמכי פיקוויק" בתפקיד מיס תומפקינס ו"מסביב לעולם בשמונים יום". בשנת 1958 זכתה גינגולד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הראשונה בסרט אמריקאי, הקומדיה המוזיקלית של וינסנט מינלי "ז'יז'י". בסרט גינגולד שרה ושיחקה בתפקיד מאדאם אלווארז סבתה של ז'יז'י (לסלי קארון). בשנה זו השתתפה גם בקומדיה "כישופי אהבה" בתור המכשפה ביאנקה דה פס.
ב-1964 שיחקה בקומדיה הרומנטית "הכלה העשירה ביותר בעולם" לצידו של מוריס שבלייה.
בשנת 1973 הועמדה גינגולד לפרס טוני על הופעתה במחזמר של סטיבן סונדהיים "מוזיקת לילה זעירה" בתור מאדאם ארמפלדט. בשנת 1977 הופיעה בגרסה הקולנועית למחזמר באותו התפקיד לצידה של אליזבת טיילור.
על אף גילה המופלג ובעיות בריאותיות מהן סבלה התנסתה גינגולד באופרה במופע שנערך בבניין האופרה של סן פרנסיסקו. גינגולד שהייתה גם זמרת מחוננת זכתה בשנת 1977 בפרס גראמי לאלבום הילדים הטוב ביותר, פרס אותו חלקה עם המנצח האוסטרי קרל בהם.
חיים אישיים
לגינגולד היו שני ילדים לסלי ובמאי התיאטרון סטיבן ג'וזף מבעלה הראשון הסופר האנגלי מייקל ג'וזף ממנו התגרשה לאחר 8 שנות נישואים. בעלה השני היה התסריטאי והמפיק האנגלי אריק מוסקוביץ' לו הייתה נשואה במשך כ-20 שנה עד לגירושים שניים.
גינגולד נפטרה ב-24 במאי 1987 בניו יורק מבעיית לב כשהיא בת 89.
מלון פנינת ירושלים
מלון פנינת ירושלים הוא בית מלון נטוש הנמצא בכיכר צה"ל שבירושלים, בתחילתו של רחוב יפו ומול חומת העיר העתיקה.
היסטוריה
עם סיום הבנייה נמסר המלון (בחוזה ניהול ל-7 שנים) לניהולה של רשת מלונות דן, אשר רצתה להיות מיוצגת בירושלים עם מלון נוסף בצד מלון המלך דוד היוקרתי. הוא נפתח בשנת 1996 בשם "פנינת דן" ובו 120 חדרים. המלון לא הצליח מבחינה עסקית ובשנת 2000 הוצא צו פירוק לחברת ג'רוזלם אינטרנשיונל, הבעלים של המלון. הצו ניתן לבקשת בנק דיסקונט, שהחברה הייתה חייבת לו 170 מיליון שקל. בנק דיסקונט הוציא למכירה את המלון במכרז, במסגרת הליך הפירוק במחיר מינימום של 16 מיליון דולר. המכרז למכירת המלון התפרסם בדצמבר 2002, ובמסגרתו ניתן היה להגיש הצעות עד סוף ינואר 2003. אך אף הצעה שהוגשה למכרז לא עמדה בתנאי הסף שלו.