cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית מקומות ישיבה
שיבוץ אורחים לשמחה משפחתית
דוגמה נפוצה לצורך בארגון מקומות הישיבה היא שיבוץ האורחים המוזמנים לשמחה משפחתית, דוגמת חתונה. הצורך להושיב את האורחים במתכונת שתאפשר להם להפיק את המיטב מן הערב, ולבלות עם אורחים אחרים המוכרים להם ויש להם נושאי שיחה משותפים, הוביל ליצירת מערכות מחשב ייעודיות המתחשבות במכלול השיקולים. מערכות אלו מציגות את האילוצים הקיימים (בעיקר תוכנית השולחנות וסידורם באולם) ומאפשרות לשבץ את האורחים תוך התחשבות בסיכוי שיגיעו לאירוע.
טיסות
במטוס נוסעים, התוכנית משמשת לביקורת ולפיקוח על כך, שכל נוסע נמצא במחלקה שבו הוא אמור להיות.
תוכנית מקומות הישיבה כמקור הכנסה
בשנים האחרונות הפכה תוכנית מקומות הישיבה למקור הכנסה עבור חברות התעופה, הגובות תשלום עבור "הזכות" לבחור את המושב או עבור שיבוץ יחד לקבוצת מושבים. תהליך זה, שהחל כאמצעי להגדלת הכנסות בחברות הלאו קוסט, התפשט ומקובל כיום כמעט בכל חברות התעופה. עיתוני התיירות מנסים מעת לעת להציע שלל עצות כיצד "לעקוף את השיטה" ולהוזיל את האפשרות לשיבוץ בתוכנית מקומות הישיבה של המטוס.
בידור
בתיאטראות ובבתי קולנוע, תוכנית מקומות הישיבה מאפשרת לקהל הלקוחות לבחור מראש היכן הם מעוניינים לשבת.
סיווג מקומות ישיבה מועדפים
מאחר שלא קיים שוויון בין כל מקומות הישיבה באולם המופעים בהיבט התמורה שהם מציעים ליושב בהם, בחירת המושב המתאים להעדפותיו של הצופה יש השפעה רבה על ההנאה שיפיק מן המופע. בעלי האולמות מגדירים לרוב את מקומות הישיבה המועדפים והנחותים, וגובים עליהם מחיר גבוה יותר או נמוך יותר בהתאם. ככל שהמופע מבוקש יותר כך ניתן לגבות יותר מן הלקוח המבקש לשבת במושב המועדף עליו. על מנת לסייע ללקוחות לבחור מקום ישיבה טוב באולמות שאינם מוכרים להם (בעיקר תיירים), קיימים אתרי אינטרנט המציעים שירות של המלצות על מושבים מועדפים לאור דירוג של אלו שביקרו במקום.
ישו מגרש שד בבית הכנסת בכפר נחום
הנס של גירוש שד בבית הכנסת בכפר נחום הוא אחד מן הנסים של ישו.
בכל ארבע הבשורות מסופר על ישו שכאשר ביקר בכפר נחום בגליל, נכח לעיתים קרובות בבית הכנסת שם:
פרשנות
התאולוג הקתולי ג'ון צ'ייאוק איוה (Chijioke Iwe) טוען כי הפרק הזה בבשורת ישו מציין את תחילתה השנה האחרונה מתוך שלוש שנות פעילותו של ישו.
גירוש שדים שבוצע בבית הכנסת הוא אחד מן הנסים של ישו, המסופר במרקוס א' 21–28 ולוקס ד' 31–37. בגרסה של בשורת מרקוס נכתב (ראו לעיל):
העם נדהם מתורתו משום שהוא לימד אותם כמי שיש לו סמכות ושלטון, ולא כפי שלימדו הסופרים ויודעי התורה באותו זמן. בדיוק אז זעק אדם בבית הכנסת שלהם שהייתה בו רוח טמאה (שד), "מה אתה רוצה מאתנו ישו מנצרת? באת להשמיד אותנו? אנחנו יודעים מי אתה - אתה קדוש אלוהים! "
הנוכחים נדהמו עד כך, שהם שאלו זה את זה, "מה זה? תורה חדשה - בגבורה ובסמכות הוא מצווה! הוא אפילו נותן פקודות לרוחות הטומאה והן מצייתות ל!ו"
החדשות הללו על ישו התפשטו במהירות בכל אזור הגליל.
ראוי לציין, שאותן רוחות טמאות, השדים שאחזו באנשים, זיהו בישו את שליחו של אלוהים, "קדוש אלוהים" כפי שכינו אותו.
אוסף דן הדני
אוסף דן הדני הוא אוסף של כמיליון תצלומי עיתונות, אשר צולמו בישראל בשנים 1965-2000 על ידי צלמי סוכנות הצילום י.פ.פ.א (IPPA; ראשי תיבות של Israel Press and Photo Agency). בשנת 2016 נמסר האוסף לספרייה הלאומית.
י.פ.פ.א הייתה סוכנות לצילומי עיתונות שנוסדה על ידי דן הדני (נולד ב-1924), ניצול השואה יליד פולין וקצין בצבא הקבע, לאחר פרישתו מן השירות. הסוכנות מכרה צילומים של עובדיה לכלי תקשורת בישראל ומחוץ לה. בשיא פעילותה הועסקו בה 12 צלמים. במשך 35 שנים צילמו צלמי הסוכנות את אוסף הצילומים הגדול, שתיעד את מגוון פניהן של ההיסטוריה, החברה והתרבות במדינת ישראל.
אוסף התצלומים צולם על ידי כ-200 צלמים. 15% מהתצלומים הם שקופיות צבע, 25% תשלילים בצבע והיתר תשלילים בשחור-לבן. לאחר סגירת הסוכנות הוחזק האוסף בביתו של הדני ותוחזק על ידו.
בשנת 2016 הוסכם על העברת האוסף כולו לספרייה הלאומית, אשר הודיעה כי תנגיש אותו לציבור באמצעות אתר האינטרנט שלה. האוסף מעשיר את אוספי התמונות על ארץ ישראל של הספרייה הלאומית, אשר כלל עד כה בעיקר תמונות מהתקופה שלפני הקמת המדינה.
דן הדני
דן הדני נולד ב-1924 בפולין, תחת השם דונק זלוצ'בסקי, לאב שהיה פעיל ציוני ואם עקרת בית. עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1939 הועברה משפחתו לגטו לודז'. אב המשפחה נפטר בגטו ב-1942 ויתר המשפחה גורשה לאושוויץ ב-1944, בו דן הדני לפי עדותו פגש את יוזף מנגלה. כל משפחתו נספתה במחנה ההשמדה הוא עצמו הועבר למפעל טנקים בו עבד בכפייה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה עבד בפולין וגרמניה והצטרף לפעילים ציונים.
ב-1948 עלה לישראל תחת זהות בדויה, במסגרת עלייה ד' ומיד גויס לצה"ל, לחיל הים. נפצע קל במהלך מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה עבר קורס חובלים וקורס קציני מבצעים. השתתף בפיתוח טיל יריחו. בהמשך, הוצב ביחידת דובר צה"ל והיה לקצין עיתונות, שעסק בין היתר בצילומים ומגעים צלמים ותקשורת.
ב-1964 השתחרר בדרגת רב־סרן והקים את IPPA. ריכז את הצילומים הרבים שהיו ברשותו משירותו הצבאי. היה עיתונאי פרילנס ועבד עם צלמים רבים בישראל ומחוצה לה. העסיק צלמים במשרה מלאה. הדני והסוכנות שלו סקרו וצילמו את אירועי הפיגוע במלון סבוי ב-1975. הצילומים נקנו על ידי דב יודקובסקי מידיעות אחרונות.
במקביל לניהול הסוכנות IPPA המשיך הדני לצלם בעצמו ולכתוב כתבות לעיתונות ישראלית וזרה. ב-1977 הצטרף למשלחת ישראלית במצריים ותיעד את מנחם בגין, עזר ויצמן ומשה דיין בפגישתם עם סאדאת. בהמשך השתתף בסקירת מהלך חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
סוכנות ה-IPPA נסגרה ב-2000, והדני החל לסרוק את אוסף צילומיו, שכולל מאות אלפי נגטיבים ולהעלות אותם לרשת. ב-2016 העביר את הצילומים לרשות הספרייה הלאומית.
פוג'י קבין
פוג'י קבין (באנגלית: Fuji Cabin) היא מכונית מיקרו, תצורת תלת אופן, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת "Fuji Toshuda Motors" היפנית בין השנים 1955–1958.
סך הכול יוצרו 85 יחידות.
הדגם בעל 2 מושבים (נהג+נוסע) קדמיים. בכל צד - דלת כניסה.
ה"פוג'י קבין" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בטוקיו בשנת 1955.
ערוץ הכיבוד
ערוץ הכיבוד הוא שם הבמה של הרכב בדרנים, תסריטאים וזמרי רגאטון פארודי ישראלי, המתחזקים ערוץ יוטיוב בשם זה. חברי ההרכב הם דור מוסקל (המכונה "לידוי"), עומר ריבק (בעל הכינוי "אסתמה") ורותם קפלינסקי ("שקד פררה").
פעילות
הצוות מורכב משלושה חברים ששניים מהם (קפלינסקי וריבק) הכירו עוד במהלך לימודי הקולנוע כסטודנטים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
מוסקל (יוצא גלי צה"ל שהתפרסם כיוצר של דפי פייסבוק מפורסמים כמו "פוסטים מזויפים" ו"סטטוסים משנות ה-90") וריבק הכירו ב-2013 במהלך העבודה ככותבי מערכונים לתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", הם גם הופקדו על עמוד הפייסבוק של התוכנית ויצרו ממים שנהפכו לוויראליים ולאחר מכן הקימו את ערוץ היוטיוב של ההרכב. קפלינסקי התקבל גם הוא לעבודה ב"קשת" כעורך וידאו והצטרף לצמד. מוסקל וריבק משמשים גם ככותבים בתוכנית של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
בתחילה תכנן ההרכב שמוסקל ישתמש בכינוי "שניצ-אל" כלעג לבן-אל תבורי שזכה לפרסום רב באותה העת עם המילה שניצל, לאחר מכן החליטו להחליף את הכינוי שאיתו יופיע ל"לידוי".
מוסקל קיבל חשיפה כשלוהק כ"אימרי ההילר" (דמות שעשור וחצי קודם לכן גילם אסי כהן) בעונה ה-14 של התוכנית. החל מהעונה ה-15 משחק מוסקל בתפקיד המראיין הציני מערוץ היוטיוב שלהם בפינה "עוד כותרות".
ההרכב רכש את פרסומו ב-2016 עם השיר "עור ברווז" שיצרו יחד עם המפיק המוזיקלי מיכאל כהן (שכונה בקליפ "מנטוס"). הקליפ של "עור ברווז" צולם בחוף בית ינאי. לאחר מכן הוציאו את השיר "ככה זה אצלנו".
בעקבות הצלחת שני השירים שלהם הופיעו בטקס למען יתומי צה"ל בפני נשיא המדינה, רובי ריבלין (איתו שיתפו פעולה קודם לכן במסגרת ערוץ היוטיוב שלהם בראיון בבית הנשיא ש"קשת" שידרו ביום העצמאות ה-68 למדינת ישראל).
הסינגל "טניה" שהופק יחד עם אסי כהן הגיע למקום ה-17 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז.
ב-14 בדצמבר 2017 הוציאו את השיר "פומרניאן" עם הזמר משה פרץ עבור המצעד הלועזי של גלגלצ בשיתוף ynet. השיר הוא פארודיה על "I'm The One" של די ג'יי חאלד, ג'סטין ביבר, קוואבו, צ'אנס הראפר וליל ויין. בקליפ של השיר משתתפת גם דורון טלמון מלהקת ג'יין בורדו, והשף אסף גרניט מופיע למספר שניות.
ב-1 בפברואר 2018 הוציאו את השיר "מוזרניק". בתחילת השיר נשמע קולו של ערן זרחוביץ'. בשיר ישנה שורה האומרת "שם טבסקו בשמפו בנות אומרות שזה שטותי" ומשמשת כרפרנס לשיר של סאבלימינל והצל "הפינאלי". כמו כן ישנה שורה "אינעל דינק הרחפן" שנשמעת כמו השורה "אינעל דינק העולם" משירם של קפה שחור חזק ונצ'י נצ' "יהיה בסדר". הקליפ צולם בבקעת הירדן.
ב-19 ביוני 2019 הוציא ההרכב ביחד עם שלום מיכאלשווילי (בתפקיד "הגאון") את השיר "יום יום לילה לילה" תחת חסות של פריגת.
ב-5 בנובמבר 2019 הוציא ההרכב ביחד עם המוזיקאי שקל את השיר "היא בערה". הווידאו קליפ הנלווה לשיר מציג המחשה של השתתפות של ההרכב ב"כוכב נולד".
ב-11 בנומבר 2020 הוציא ההרכב את השיר "אח שלנו מתגרש" ביחד עם רועי כפרי.
ההרכב יצר מספר מערכונים סאטיריים עבור "ארץ נהדרת" בכיכובם של "נערי גבעות" מגבעה דמיונית בשם "מעלה טפיוקה". במערכונים שולבו קטעי וידאו מקוריים של ישראלים תושבי יהודה ושומרון ללא אישורם. בעקבות שילוב תמונתו של בני קצובר באחד המערכונים תחת הכותרת "סבא פוגרום" הגיש קצובר תביעת לשון הרע נגד "שידורי קשת". בית משפט השלום דחה את התביעה וחייב את קצובר הוצאות משפט, אולם במרץ 2021 בית המשפט המחוזי קיבל את ערעורו של קצובר ופסק לו פיצוי של 50,000 ש"ח והוצאות משפט של 20,000 ש"ח. בקשת רשות ערעור של "שידורי קשת" נדחתה.
ביולי 2022 יצא סרט הקולנוע עולה לראש שכתבו ובו הם גם מככבים.
בתי ניסן ב"ק
בתי ניסן ב"ק היו ארבע שכונות יהודיות ששכנו סמוך לשער שכם בירושלים מסוף המאה ה-19 עד מאורעות תרפ"ט ב-1929. השכונה "קריה נאמנה" הוקמה על ידי ראשוני העולים מגאורגיה שעלו לארץ בעת החדשה בשנת 1863. הם התיישבו בעיר העתיקה בירושלים, והקימו בשנת 1876 שכונה מחוץ לחומות - קריה נאמנה.
היסטוריה
הבתים הראשונים נרכשו בשנת 1875 על ידי ניסן ב"ק, חסיד רוז'ין, מעסקני העדה האשכנזית בירושלים, במסגרת תהליך "היציאה מן החומות". ניסן ב"ק שאף להקים שכונה לאנשי הקהילה החסידית שגרו בצפיפות בעיר העתיקה. שמה של השכונה נקרא תחילה "אהלי משה ויהודית" על שם משה מונטיפיורי ורעייתו, ובהמשך שונה ל"קריה נאמנה". בניגוד לרוב השכונות שהוקמו עד לשנה זו, שכנה "קריה נאמנה" מצפון לעיר העתיקה ולא במערבה, על הדרך ליפו, כנראה בגלל חוסר מקום ומחירי הקרקע הגבוהים שם.
השכונה לא התפתחה כמתוכנן, כנראה מחמת חוסר קונים למגרשי החברה, ורק על חלק מהאדמות שנרכשו נבנו בתים. על ראשיתה של השכונה כתב אליעזר בן-יהודה:.
קרייבן הצייד (סרט)
קרייבן הצייד (באנגלית: Kraven the Hunter) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמות באותו שם מבית מארוול קומיקס, שמופק על ידי סרטי קולומביה בשיתוף פעולה עם מארוול אנטרטיינמנט. הסרט מבוים על ידי ג'יי. סי. צ'נדור על פי תסריט מאת ארט מארקום, מאט הולוויי וריצ'רד ונק, בו מככב אהרון טיילור-ג'ונסון בדמותו של קרייבן הצייד; והוא הרביעי ביקום ספיידרמן של סוני.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-30 באוגוסט 2024.
בתי ניסן ב"ק
היסטוריה
ב-1884 נבנה במתחם "אהלי יעקב" שבשכונת "קריה נאמנה" בית כנסת בעזרת תורם יהודי. ערב מאורעות תרפ"ט פעלו בשכונה 14 בתי כנסת והתנהלו בה חיי קהילה פעילים לצד השכנים הערבים.
קרייבן הצייד (סרט)
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, נמסר על ליהוקו של כריסטופר אבוט לדמותו של האנטגוניסט הראשי של הסרט,
בתי ניסן ב"ק
היסטוריה
סופה של השכונה היהודית הגיע במאורעות תרפ"ט. ביום שישי, י"ז באב תרפ"ט (23 באוגוסט 1929), יצא המון מוסת מהמסגדים בהר הבית לאחר תפילת יום השישי לכיוון השכונות היהודיות בעיר החדשה דרך שער יפו ושער שכם. האספסוף שצעד דרך שער שכם פנה תחילה לשכונת מאה שערים ולאחר שנהדף משם עבר לתקוף את שכונת ניסן ב"ק. הפורעים הערבים רצחו בשכונה שמונה יהודים, פצעו אחרים, בזזו רכוש ושרפו בתי כנסת ובתים נוספים. לאחר המאורעות עזבו רוב התושבים היהודים את בתיהם ורק מעט יהודים ספרדים נשארו. רוב הבתים נתפסו על ידי מוסלמים ונוצרים.
קרייבן הצייד (סרט)
פיתוח
בדצמבר 2013, הכריזה סרטי סוני על תוכניותיה להקים יקום משותף – בהשראת היקום הקולנועי של מארוול – המבוסס על דמויות מבית מארוול קומיקס שעליהם היו להם זכויות. נוכחותו של קרייבן הצייד נרמזה לראשונה במהלך עלילת ספיידרמן המופלא 2, והבמאי מארק וב אף היה מעוניין להציג את הדמות במהלכו. בפברואר 2015, סרטי סוני ואולפני מארוול הכריזו על שותפות חדשה לצורך הפקה משותפת של הסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה", ושילוב דמותו של ספיידרמן ביקום הקולנועי של מארוול. במאי 2017, סרטי סוני הכריזה רשמית על פיתוח היקום המשותף שלהם, "יקום ספיידרמן של סוני", שהתעתד לשמש כנספח לסרטיהם של אולפני מארוול. בהמשך נודע כי האולפנים שוקלים להפיק סרט שיעסוק בדמותו של קרייבן הצייד במסגרת היקום החדש. במהלך פיתוח הסרט "הפנתר השחור", הבמאי ראיין קוגלר קיווה לכלול את דמותו של קרייבן בסרט לאור יריבותו בחוברות הקומיקס עם טצ'אלה / הפנתר השחור, אך הדבר נבצר ממנו לאחר שעל הרעיון הוטל וטו על ידי אולפני מארוול בעקבות הזכויות של סרטי סוני על הדמות.
באוגוסט 2018, נמסר כי התסריטאי ריצ'רד ונק יהיה אמון על כתיבת התסריט לסרט, בעקבות הצלחת הסרט "נקודת שוויון 2", שעל כתיבתה היה אמון. הפרויקט הוגדר בתור "הפרק הבא" של היקום של סוני, ועל ונק הוטל להבין כיצד להציג את דמותו של קרייבן לקהל הצופים ברוח התקופה ולמצוא דמות מתאימה שאותה יוכל לצוד בסרט בעקבות אי-היכולת להציג את דמותו של ספיידרמן, שנחשב ל"לוויתן הלבן" של קרייבן בקומיקס המקורי, לאור העסקה עם אולפני מארוול. באוקטובר 2018, אמר ונק שהוא שקד על "פיצוח" קשת העלילה והטון של הסרט לפני שהתחיל לכתוב תסריטים. על פי תוכניתו, ונק התכוון לקחת השראה מחוברות הקומיקס בהם הדמות מופיעה, כולל הצגת מלחמתו של קרייבן בספיידרמן. ונק חשף שסרטי סוני התכוונה לעבד את קשת העלילה "הציד האחרון של קרייבן", אך התנהלו דיונים ארוכים אם לעבד קשת זו בסרט הנוכחי או בשלב מאוחר יותר. ונק אף הביע עניין בכך שהבמאי אנטואן פוקווה יצטרף להפקת הסרט; פוקווה אכן שקל בשלב מסוים לביים את "מורביוס" ואת הסרט על פי התסריטים. במרץ 2019, סרטי סוני אישרה רשמית כי הסרט נמצא בתהליך פיתוח.
ג'ון וואטס, במאי סרטי "ספיידרמן: השיבה הביתה", ו"רחוק מהבית", הביע עניין לכלול את דמותו של קרייבן בסרט ההמשך השלישי של ספיידרמן, ואף העלה את הצעתו בפני טום הולנד, אך רעיון זה נזנח לטובת קשת עלילת "ספיידרמן: אין דרך הביתה". באוגוסט 2020, נמסר כי ארט מארקום ומאט הולוויי שכתבו מחדש את התסריט, לאחר שעשו שכתובים ללא קרדיט עבור "מורביוס". באותו חודש, נמסר כי ג'יי. סי. צ'נדור נמצא במשא ומתן על בימוי הסרט, בעוד שאושר כי את הסרט יפיקו מאט טולמאץ' ואבי ארד. במאי 2021, אושר כי על בימוי הסרט יהיה אמון צ'נדור, וכי את דמותו של קרייבן יגלם אהרון טיילור-ג'ונסון. לגילום דמותו של קרייבן נשקלו גם בראד פיט, קיאנו ריבס, ג'ון דייוויד וושינגטון ואדם דרייבר, אך סרטי סוני היו מעוניינים ללהק את טיילור-ג'ונסון לאחר שהתהלבו מביצועיו בסרט "רכבת הקליע". טיילור-ג'ונסון החל במשא ומתן על התפקיד זמן קצר לאחר שיחת טלפון ראשונית עם צ'נדור. ביולי 2021, נמסר כי ג'ודי טרנר-סמית' נמצאת במשא ומתן על גילום מושא אהבתו של קרייבן, קליפסו. באוקטובר 2021, הולנד חשף שהוא ואיימי פסקל ניהלו משא ומתן על שובו הפוטנציאלי לגילום דמותו של ספיידרמן בסרט.
ליהוק וקדם הפקה
בתחילת פברואר 2022, נמסר על ליהוקו של ראסל קרואו לתפקיד שטרם פורסם. על פי דיווחו של מגזין "הוליווד ריפורטר", צוין כי רבות מהדמויות הראשיות בסרט יהיו בני משפחתו של קרייבן, וכי ייתכן וקרואו יגלם את דמות אביו של קרייבן. בהמשך נמסר כי לקודי סמית-מקפי הוצע לגלם את דמותו של זיקית, אחיו למחצה של קרייבן; הצעה אותה סמית-מקפי דחה בעקבות חוסר זמינותו; ואף אושר כי טרנר-סמית' לא תגלם את דמותה של קליפסו. בשלהי פברואר 2022, נמסר על ליהוקו של פרד השינגר לצוות השחקנים. במרץ 2022, נמסר על ליהוקה של אריאנה דבוז לצוות השחקנים, על ליהוקו של אלסנדרו ניבולה לדמותו של האנטגוניסט המשני, ועל ליהוקו של כריסטופר אבוט לדמותו של האנטגוניסט הראשי בסרט. בהמשך נמסר על התכוננותו של טיילור-ג'ונסון לצילומי הסרט באנגליה, ממש מחוץ ללונדון, שכוללים בין היתר אימוני פעלולים ומשטרי כושר.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-20 במרץ 2022, בלונדון, הממלכה המאוחדת. על צילומי הסרט אמון הצלם בן דייוויס, שהיה אמון על מספר סרטים מהיקום הקולנועי של מארוול.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-30 באוגוסט 2024; תחת הפצתה של סרטי סוני. במקור, התעתד הסרט לעלות לאקרנים ב-13 בינואר 2023. ולאחר מכן ב-6 באוקטובר 2023 אולם נדחה עקב שביתת התסריטאים.
ב-19 ביוני 2023 יצא לאור הטריילר לסרט.
סרטי המשך
לצד הדיווח על ליהוקו במאי 2021, נמסר כי טיילור-ג'ונסון חתם על חוזה לגילום דמותו של קרייבן במספר סרטי המשך פוטנציאליים.
אנטולי טראסוב
ילדותו
טראסוב נולד במוסקבה כבן בכור להוריו. אביו עזב את הבית כשטראסוב היה בן 10, והוא גדל עם אימו ואחיו הצעיר יורי.
הוקי קרח היה באותה תקופה ספורט זניח בברית המועצות, ללא תוכנית מסודרת, וספורט הקרח הפופולרי היה בנדי. במהלך ילדותו נבנה בית הספר להוקי קרח של דינמו מוסקבה, ויחד עם אחיו יורי החל טראסוב לשחק בקבוצות הגילאים של המועדון ולאחר מכן בקבוצה הבוגרת.
קריירת אימון
עד התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה לא הייתה קיימת למעשה בברית המועצות תוכנית הוקי קרח מסודרת. טראסוב נחשב למי שבנה תוכנית כזו למעשה כמעט מאפס.
הוא התחיל את בניית התוכנית בקבוצת וו"ס מוסקבה שאך זה נוסדה, ושימש בה כמאמן-שחקן. לאחר זמן קצר עבר למועדון הספורט של הצבא האדום, צדק"א (לימים צסק"א מוסקבה) שהקים קבוצת הוקי קרח שטראסוב נחשב לאחד ממייסדיה. עד 1975 שימש כמאמן או עוזר מאמן בקבוצה, למעט הפסקות קצרות, כשעד 1953 גם שיחק בקבוצה כמאמן-שחקן. הוא היה מהגורמים המשמעותיים בהפיכתה לקבוצה החזקה ביותר בהוקי קרח הבינלאומי, תוך שהיא זוכה ב-19 אליפויות של ברית המועצות.
הוא החל לאמן את נבחרת ברית המועצות ב-1958, וב-1960 עבר למשרת עוזר ויועץ למאמן שירש אותו, ארקדי צ'רנישב. בשתי המשרות הוביל את הנבחרת ל-9 אליפויות עולם רצופות, מהן 3 מדליות זהב אולימפיות (בתקופתו של טראסוב האולימפיאדה נחשבה גם לאליפות העולם באותה שנה).
שיטת משחק וטכניקות אימון
לטראסוב מיוחסת הנחלת שיטת המשחק שאפיינה את ההוקי קרח הסובייטי - דגש על משחק קבוצתי מרובה מסירות ותנועה מהירה ללא הדיסקית, יחד עם משטר נוקשה של כושר גופני שכלל לעיתים שלושה אימונים ביום.
מותו ומורשתו
ספינה של הצי הצפוני נקראת על שמו. כמו כן נקרא על שמו אחד הבתים של ליגת ה-KHL - הליגה הבכירה המבוססת ברוסיה.
בתו, טטיאנה טראסובה, היא מאמנת החלקה אמנותית הנחשבת למאמנת המצליחה ביותר בתולדות הענף - חניכיה זכו ב-8 מדליות זהב אולימפיות וב-41 תארים באליפות העולם ואליפות אירופה.
מעבדות יאנדקס
מעבדות יאנדקס (באנגלית: Yandex Labs, או Yandex Laboratories) הייתה חברה שהתקיימה בשנים 2008–2012 כחברת בת של יאנדקס שפעלה בפאלו אלטו שבעמק הסיליקון, ארצות הברית, לאחר מכן עברה החברה לסן חוזה שהיה המשרד היחיד של יאנדקס בארצות הברית.
על פתיחת המשרד החדש הוכרז ב-20 ביוני 2008 במטרה לפתח את טכנולוגיות החיפוש של יאנדקס. בראש החטיבה עמד וויש מחיג'אני, שניהל בעבר את חטיבת החיפוש של יאהו!. מספר העובדים עמד בתחילה על כ-20 איש. בסוף מאי 2009, וויש עזב את החברה. בשנת 2010, למנכ"ל החברה מונתה אניה ברסקי.
ביוני 2010, נשיא רוסיה דאז דמיטרי מדבדב ביקר במשרדי מעבדות יאנדקס, במסגרת ביקורו בארצות הברית. ב-2011, המעבדות החלו לעבוד גם על אינדקס טקסטים באנגלית (בעבר "מעבדות יאנדקס" היו גם מעורבות בשיפור טכנולוגיות החיפוש) ובוצעו שינויים במצבת כוח האדם בחברה.
פיתוחים
המטרה העיקרית של המשרד בקליפורניה של יאנדקס היה לתמוך בשירות Yandex.com. עם זאת, בנוסף, "מעבדות יאנדקס" ידועים בפיתוח כמה ממוצרי החברה:
שערי ציון (כתב עת)
שערי ציון היה כתב עת תורני בעל זיקה לתנועת המוסר שראה אור בירושלים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 (ה'תרפ"א–ה'תרצ"ט).
בכתב העת ה התפרסמו מאמרי פרשנות והלכה לצד מסות השקפתיות ושיחות מוסר. בסוף כל גיליון התפרסם מדור "ידיעות תורניות" מהנשמע ונעשה ברחבי העולם היהודי בהקשר התורני.
משתתפים
בשלושת שנותיו הראשונות של כתב העת, התפרסם בראשו בקביעות מאמר הלכתי פרי עטו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הוא המשיך לפרסם בו ממאמריו מעת לעת גם בהמשך שנות קיומו. עוד התפרסמו בכתב העת במשך שנות קיומו, מאמריהם של רבנים מפורסמים כמו: רבי יחזקאל אברמסקי, רבי עזרא אלטשולר, רבי יהודה לייב צירלסון, רבי אלחנן וסרמן, רבי צבי פסח פרנק, רבי אשר ניסן לויטן, רבי דב זוכובסקי (ר' בערל יאנובר).
כמו כן פרסמו בכתב העת גם רבני ערים ועיירות מהגולה היהודית, שלחלקם הוא היווה במה יחידה לפרסום חידושיהם. בין הרבנים: רבי אליעזר יהודה רבינוביץ, רבה של ממל; הרב שמעון רוזובסקי, רבה של איישישוק; הרב תנחום גרשון ביליצקי, רבה של יאשינובקה; הרב מאיר סטולביץ, רבה של חסלביץ; הרב ישראל קולודנר (בארי), לימים רבה של נס ציונה;
עורכי כתב העת היו הרבנים: שלמה בלזר ואהרן יצחק זסלנסקי.
פרויקטים מיוחדים
בשנת ה'תרצ"ה הנפיק כתב העת אסופת זיכרון מיוחדת לזכרו של רבי ישראל מסלנט בשם "תורת ישראל", באסופה זו התפרסמו גנוזות מכתבי-יד של הרב סלנטר ותלמידיו, ומאמרי הערכה של הרבנים: אברהם יצחק הכהן קוק, אבא יעקב בורוכוב, צבי פסח פרנק, יעקב משה חרל"פ, צבי הירש פרבר, אליהו אליעזר דסלר, ויחיאל מיכל טוקצינסקי. כמו גם זכרונות מחייו שנכתבו בידי פנחס גרייבסקי.
שנייה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אמין נואה
אמין נואה (בצרפתית: Amine Noua; נולד ב-7 בפברואר 1997) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל חולון מליגת העל בכדורסל וליגת האלופות.
קריירה מקצועית
ב-11 באפריל 2022 הוא חזר לצרפת וחתם בשטרסבורג. הוא חזר לאסוול ב-7 ביולי 2022.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם נואה בהפועל חולון מליגת העל בכדורסל וליגת האלופות.
קריירה בינלאומית
נואה ייצג לראשונה את צרפת באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 2013, בה סיימה נבחרתו במקום החמישי. באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17 2014הוא קלע 18.7 נקודות בממוצע למשחק, מקום רביעי בטורניר, ונבחר לחמישיית הטורניר השלישית של Eurobasket.com. באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2016, בה סיימה במקום ה-13, קלע נואה בממוצע 15.8 נקודות למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2017 העמיד נואה ממוצעים של 12.9 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק, סייע לצרפת לזכות במדליית ארד ונבחר לחמישיית הטורניר. בנובמבר 2017 הוא קיבל זימון ראשון לנבחרת הבוגרת.
חיים אישיים
נואה הוא ממוצא מרוקאי ואלג'יראי.
עאדל סלימי
עאדל סלימי (בערבית: عادل السليمي; נולד ב-16 בנובמבר 1972 בתוניס שבתוניסיה) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בקלאב אפריקן, נאנט, ריאל חאן, פרייבורג ונבחרת תוניסיה בעמדת החלוץ.
כינויו של סלימי היה הריאה, בזכות כושרו וסיבולתו הגופנית המרשימים.
קריירת מועדונים
סלימי גדל במועדון הכדורגל התוניסאי קלאב אפריקן, ובשנת 1990 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. סלימי שיחק בקבוצת הבוגרים במשך שש עונות, והציג יכולת טובה מאוד. בתקופה זו זכה סלימי בשתי אליפויות תוניסיה ובגביע תוניסאי אחד. סלימי זכה עם קלאב אפריקן גם בתארים בינלאומיים, כמו גביע אפריקה לאלופות בשנת 1991 וגביע המחזיקות הערבי בשנת 1995. בשנת 1996 עזב סלימי את קלאב אפריקן, לאחר שהבקיע 61 שערי ליגה ב-144 הופעות והיה הכוכב הגדול של הקבוצה, וחתם בנאנט מליגת העל הצרפתית, שהייתה באותם ימים בצמרת הכדורגל הצרפתי. סלימי שיחק במועדון במשך שתי עונות, אך לא התאקלם והבקיע שני שערי ליגה בלבד ב-40 הופעות. בפגרת החורף של עונת 1997/98 עזב סלימי את נאנט וחתם בריאל חאאן מליגת המשנה הספרדית בכדורגל, שם שיחק עונה וחצי והבקיע 32 שערים. יכולתו המרשימה של סלימי הביאה להחתמתו בפרייבורג, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה, שם שיתף פעולה עם חבריו מנבחרת תוניסיה, זובייר בייה ואל-מהדי בן סלימאן. עונתו הראשונה של סלימי בקבוצה לא הייתה מרשימה על אף שפתח כמעט בכל המשחקים, אך בהמשך החל סלימי להבקיע במספרים דו ספרתיים והפך לאחד מהברגים החשובים ביותר בפרייבורג. בעונת 2000/01 הגיע סלימי להישג השיא שלו עם פרייבורג כאשר סיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה, אך בעונת 2001/02 נשרו סלימי ופרייבורג אל הבונדסליגה השנייה. סלימי החל את עונת 2002/03 בפרייבורג, אך לקראת סיום חלון ההעברות של הקיץ, עזב את הקבוצה לאחר שהבקיע 27 שערים ב-108 הופעות, וחתם במועדון נעוריו, קלאב אפריקן. סלימי שיחק במועדון שתי עונות, בהן הבקיע 29 שערים ב-51 הופעות, אך לא הוסיף לאמתחתו תארים נוספים. בתום עונת 2003/04 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
סלימי החל לשחק בנבחרת תוניסיה בשנת 1992. בשנת 1994 השתתף עם תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 1994, ממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים. בשנת 1996 השתתף עם תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 1996, בו הגיעה תוניסיה עד הגמר, כאשר סלימי הבקיע צמד בניצחון 2–4 בחצי הגמר מול נבחרת זמביה. בגמר האליפות, ניצחה נבחרת דרום אפריקה את תוניסיה בתוצאה 0–2. באותה שנה, השתתף סלימי עם נבחרת תוניסיה באולימפיאדת אטלנטה (1996), ממנה הודחה תוניסיה בשלב הבתים, כך היה גם במונדיאל 1998 בו השתתף סלימי עם תוניסיה, והיה המונדיאל הראשון אחרי 20 שנה בו השתתפה תוניסיה, והראשון מבין שלושה ברצף. בשנת 2000 השתתף סלימי עם תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 2000, אותו סיימה תוניסיה במקום הרביעי. סלימי הבקיע בטורניר זה שער אחד. בשנת 2002 השתתף סלימי עם תוניסיה במונדיאל 2002, ממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים. לאחר טורניר זה, בו שימש קפטן הנבחרת, פרש סלימי מהנבחרת הלאומית, לאחר שהבקיע 20 שערים ב-71 הופעות לאורך עשר שנים.
דיולה בירו
דיולה בירו (בהונגרית: Bíró Gyula; בודפשט, 10 במאי 1890 – מקסיקו סיטי, 23 בינואר 1961) היה כדורגלן יהודי-הונגרי בעמדת קשר, שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל (36 משחקים), מאמן. ברח לפני מלחמת העולם השנייה למקסיקו.
בקבוצת המועדון
בשנת 1902 הופיע לראשונה בקבוצת הנערים (הקבוצה השלישית) של מ.ט.ק. בודפשט כשוער. כבר בשנת 1904 היה בקבוצת הנוער (הקבוצה השנייה) כשחקן שדה. הוא הצטרף לקבוצה הראשונה בגיל 15 בשנת 1905, תחילה כקשר שהוצב מאוחר מאוחר יותר כחלוץ. הוא פרש בגיל 26. בירו כבש 17 שערים ב-135 משחקים. שלוש פעמים זכה עם הקבוצה באליפות ושלוש פעמים בגביע.
לפי אנדרו הנדלר בספרו "מהגטו למשחקים", בירו היה בעל כמות אינסופית של אנרגיה ובעל טכניקה מבריקה. חולשתו היחידה הייתה חוסר המהירותו, אבל הוא היה מוסר כדורים מצטיין וסגנונו כקשר הקדים את זמנו. הוא היה מסוגל לשחק על כל המגרש גם בהתקפה וגם בהגנה.
שחקן בנבחרת הונגריה
ב-1906, בגיל 16, שיחק לראשונה בנבחרת הלאומית. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) סיים עם נבחרת הכדורגל במקום החמישי. הוא כבש 3 שערים ב-36 משחקים.
באצ'אלמאש
באצ'אלמאש (בהונגרית: Bácsalmás) היא עיר במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה, בקרבת הגבול עם סרביה.
היסטוריה
בשנת 1543 נזכרה לראשונה באצ'אלמאש בכתובים של הארכיבישוף של קלוצ'ה. במאה ה-17 הגיע זרם של קרואטים לעיירה בהנהגת פרנציסקנים מבוסניה. בשנות ה-80 של המאה ה-18 התיישבו 195 משפחות גרמניות בבאצ'אלמאש והיוו את הרוב השולט עד 1945. בשנים אלה אדמות העיר היו בבעלות הגברים האצילים מהאזור.
במאה ה-19 הפכה העיירה למרכז ייצור יין ותבואה, אשר נשלחה בעיקר לאוסטריה ולבוהמיה.
בשנת 1941 הגיע מספר התושבים ל-13,310, כאשר שני שלישים מתוכם היו גרמנים. בין השנים 1945–1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הורחקו מרבית הגרמנים מהעיירה, והונגרים מסלובקיה עברו להתגורר בה.
הקהילה היהודית
באמצע המאה ה-18 החלו יהודים להתיישב במקום, עיקר פרנסתם היה ממסחר שהוביל להתפתחות כלכלית של כלל היהודים באזור. יחס תושבי המקום, שרבים מהם היו ממוצא גרמני, היה עוין כלפי היהודים והתרחשו בעיירה כמה עלילות שם. בשנת 1850 נשרף הארכיון ולכן לא נשאר תיעוד על כך.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה היהודים החליטו להצטרף אל קהילות הסטטוס קוו אנטה. ב-1880 נמנו בעיירה 189 יהודים מתוך כ-8,000 איש. בשנת 1888 נבנה בבאצ'אלמאש בית כנסת חדש ומפואר. האוכלוסייה הגיעה לשיא ב-1910 של 217 יהודים, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הצטמצמה לכ-150 יהודים והצליחה להתאושש באופן יחסי עד ערב מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1846, נוסד בית ספר יסודי יהודי. לשון הלימוד בו הייתה גרמנית עד 1869 ומאז ואילך - הונגרית. בבית הספר למדו 14 יהודים. במקום פעל "תלמוד תורה". ב-1906 הונהגו בבית הספר שיעורים בעברית בהשפעת אגודה המקומית שנקראה "חובבי שפת עבר". אך ב-1922 בעת "הטרור הלבן", שנגרם על ידי הגרמנים, נסגר בית הספר לאחר שהשלטונות ביטלו את תמיכתם בו ושללו את רישיונו. בשנת 1924 הוחזר למוסד הרישיון לאחר שהקהילה הדגישה את תרומתו ללשון ולתרבות ההונגרית, אך התמיכה בו לא חודשה. ב-1929 מנה בית הספר 21 תלמידים ומורה אחד.
בעיירה קיים בית עלמין יהודי. בשנת 1950 הוקם לוח זיכרון לזכר הנספים בשואה שגרו בעיר. בסתיו 1956, בעת המרד ההונגרי, עזבו כל היהודים את העיר. מאז אין יהודים בבאצ'אלמאש. בית הכנסת בעיר הפך לבית ספר נוצרי, ולוח הזיכרון הועבר מבאצ'אלמאש לבית הכנסת בבאיה.
הקהילה היהודית בתקופת השואה
בינואר 1941, לפני הכיבוש הגרמני, חיו בבאצ'אלמאש 186 יהודים שהיוו כאחוז אחד מהאוכלוסייה המקומית כולה. מרבית היהודים היו סוחרים, בעלי מלאכה, בעלי מקצועות חופשיים וכמה מהם היו פקידים.
בשנת 1942 גויסו מהעיר יהודים לשרות העבודה למטרת עבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי. בשנת 1944, לאחר כיבוש הונגריה נכנס הצבא הגרמני לבאצ'אלמאש, והיהודים הורשו לצאת מהעיר בשעות קבועות בלבד.
באפריל הוקם הגטו המקומי במתחם של טחנת קמח, ובחלוף החודשים עד הגירוש רוכזו בו יהודים מבאצ'אלמאש ומיישובים בסביבה, בהם באיה, באצ'קה טופולה, מייקוט וסובוטיצה, עד שבמתחם שהו בסופו של דבר כ-3,000 יהודים בתנאים קשים.
בין 25 ביוני ל-28 ביוני 1944 גורשו כל תושבי גטו באצ'אלמאש והועמסו על רכבת גירוש שיצא ממרכז השילוח בסגד. הרכבת נשאה כ־6,000 יהודים, ובאמצע הנסיעה חולקו המגורשים לשתי קבוצות: 2,737 מהם גורשו לאושוויץ, והשאר ובהם יהודי באצ'אלמאש גורשו למחנה שטרסהוף שבאוסטריה. לאחר המלחמה, חזרו לעיר כ-30 יהודים בלבד ששיפצו את בניין בית הכנסת וחידשו את חיי הקהילה.
ת'ין ליזי
ת'ין ליזי (באנגלית: Thin Lizzy) היא להקת הארד רוק אירית, שפועלת החל משלהי שנות ה-60. הלהקה, שפעלה בכמה הרכבים, הוציאה כ-25 אלבומים, שכללו מספר רב של להיטים, והגיעו לאלבום פלטינה, ארבעה אלבומי זהב ושני אלבומי כסף.
שנים ראשונות (1972-1969)
הלהקה הוקמה בשנת 1969 על ידי ארבעה זמרים ונגנים: הפגישה שהביאה להקמת להקת ת'ין ליזי אירעה בדצמבר 1969, כשבל וווריקסון נפגשו בפאב בדבלין, שם דיברו על רצונם המשותף להקים להקה. על הבימה של אותו פאב הופיעו באותו זמן לינוט ודוונאיי, כחלק מלהקת Orphanage, ובל וווריקסון, שהתרשמו מהשניים, הציעו להם בהפסקה שבין הופעה להופעה להקים להקה ולינוט ודוונאיי הסכימו.
בינואר 1970 החלו החזרות של הלהקה בדבלין, וההכרזה הרשמית על הקמת הלהקה ועל השם "ת'ין ליזי" התרחשה ב-18 בפברואר 1970. שם הלהקה נלקח מדמותו של רובוט בשם "תין ליזי" (Tin Lizzie) שהופיע בסדרת קומיקס אנגלית בשם "הדנדי" כשהשם "תין" הותאם ל"ת'ין" לפי האופן שבו מבטאים האירים את המילה.
הלהקה החלה בהופעותיה בפברואר 1970, וביולי אותה שנה הוציאה את הסינגל הראשון שלה בחברת EMI. זמן קצר לפני צאת הסינגל עזב אריק ווריקסון את הלהקה והיא נשארה בת שלושה חברים.
בשלהי 1970 חתמה הלהקה חוזה עם חברת התקליטים דקה, עברה לפעול בלונדון ובינואר 1971 הוציאה את אלבום הסטודיו הראשון שלה "Thin Lizzy". האלבום זכה לתגובות פושרות ולא דורג באף מצעד על אף השמעה אינטנסיבית מעל גלי האתר.
במרץ 1971 הוציאה הלהקה מיני-אלבום בשם "New Day" שנכשל מבחינה מסחרית. על אף הכישלון הסכימה חברת "דקה" לתמוך בהוצאת אלבום נוסף של הלהקה, ובמרץ 1972 יצא אלבום האולפן השני "Shades of a Blue Orphanage".
בינואר 1973 יצא אלבום כיסוי לשיריה של להקת דיפ פרפל בשם "Play a Tribute to Deep Purple". "ת'ין ליזי" הייתה שותפה להוצאתו אך הוא יצא תחת שם הלהקה החד פעמי "Funky Junction".
"וויסקי בכד" (1974-1972)
את שנת 1972 פתחה הלהקה במסע הופעות אינטנסיבי בבריטניה בשיתוף להקת סלייד והזמרת סוזי קוואטרו. במקביל למסע ההופעות הוציאה "דקה" סינגל של הלהקה בשם "Whiskey in the Jar" שהושר בסגנון של בלדה. חברי הלהקה התרעמו על צעד זה של חברת התקליטים בטענה שהוא עומד בסתירה לסגנון הרוק שלהם. למרבה ההפתעה הצליח השיר במצעדים, טיפס לראש המצעד האירי, למקום שישי במצעד הבריטי, להצלחה במצעדים באירופה ולהופעה בתוכנית הטלוויזיה Top of the Pops של ערוץ ה-BBC. הלהקה ניסתה לשחזר את ההצלחה בסינגל נוסף בשם Randolph's Tango אך הוא נכשל.
בספטמבר 1973 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השלישי שלה "Vagabonds of the Western World" ועל אף השמעות רבות ברדיו הוא נכשל במצעדים.
בשלהי 1973 יצאה הלהקה למסע הופעות בבריטניה, ולקראת סופו עזב הגיטריסט אריק בל את הלהקה. במקומו של בל נקלט בלהקה גארי מור, שליווה אותה בכל אלבומיה. מור השלים את סיבוב ההופעות, נשאר עם הלהקה עד אפריל 1974 ואף הקליט איתה שלושה שירים (וביניהם הלהיט "Still in Love with You" ).
לאחר עזיבתו של מור נקלטו בלהקה שני גיטריסטים חדשים: ג'ון דו קאן (יוצא להקת Atomic Rooster ) ואנדי ג'י  והלהקה יצאה במאי 1974 למסע הופעות בגרמניה. שני הגיטריסטים עזבו לאחר מסע ההופעות, בשל חוסר התאמה בין לינוט ובין קאן ומפני שאנדי ג'י היה כבול בחוזה לחברה אחרת. משברים נוספים שאיתם התמודד לינוט היו רצונו של דוונאיי לעזוב (כתוצאה מתהליך התפכחות מהמוזיקה) וסיום החוזה עם דקה.
לאחר שלינוט שיכנע את דוונאיי להישאר התפנו השניים לחפש גיטריסטים ללהקה, ובסופו של דבר נבחרו בריאן רוברטסון וסקוט גורהאם. בהרכבם זה חתמה הלהקה על חוזה חדש עם חברת התקליטים "פונוגרם" ובנובמבר 1974 הפיקה את אלבום האולפן הרביעי "Nightlife"  ובו נכללו שלושת השירים שהוקלטו בתחילת אותה שנה עם גארי מור. האלבום נכשל ולא דורג במצעדי האלבומים, ובנוסף טענו מבקריו (כולל חלק מחברי הלהקה) שהוא בוסרי, "רך" מדי ו"מאולף".
"הנערים חזרו לעיר" (1977-1975)
בתחילת 1975 יצאה הלהקה למסע הופעות בארצות הברית, שם שימשו להקת חימום ללהקת באקמן-טרנר אוברדרייב ולזמר בוב סגר. בהמשך אותה שנה ליוותה הלהקה מסע הופעות של "באקמן-טרנר אוברדרייב" באירופה.
בספטמבר 1975 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן החמישי שלה "Fighting" שהיה מוצלח מקודמיו ונכנס לראשונה למצעד מכירות האלבומים הבריטי. לאחר הוצאת האלבום יצאה הלהקה למסע הופעות יחד עם להקת הרוק סטטוס קוו.
ב-26 במרץ 1976 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השישי שלה "Jailbreak" שכלל את להיטה הגדול ביותר של הלהקה "The Boys Are Back in Town". שיר זה טיפס למקום ה-1 במצעד באירלנד, למקום ה-8 במצעד בבריטניה, למקום ה-12 במצעד בארצות הברית וזכה להצלחות גם במדינות אחרות. גם האלבום עצמו זכה להצלחה נכנס למצעדי המכירות (מקום 10 בבריטניה ומקום 18 בארצות הברית).
נישאים על גלי ההצלחה יצאה הלהקה למסע הופעות בארצות הברית תוך שיתוף פעולה עם להקות אמריקאיות כמו אירוסמית', ראש ו REO Speedwagon. תוכנית למסע הופעות נוסף ביוני 1976, בשיתוף עם להקת ריינבו, בוטלה בגלל מחלתו של לינוט.
באוגוסט 1976 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלה "Johnny the Fox". אלבום זה, שנכתב ברובו על ידי לינוט, הביא לידי ביטוי את התרבות הקלטית שממנה הושפע לינוט. האלבום הצליח והגיע למקום ה-11 במצעד הבריטי ולאחר הופעתו יצאה הלהקה למסע הופעות מוצלח בבריטניה והוזמנה להתארח בתוכניות טלוויזיה. מסע נוסף בארצות הברית שתוכנן לדצמבר 1976 בוטל ברגע האחרון לאחר שרוברטסון הגיטריסט שבר את ידו. אירוע זה גרם לכעס בקרב הלהקה מאחר שרוברטסון לא דיווח בזמן על האירוע ולינוט החליט להדיחו. במסע ההופעות הבא של הלהקה לארצות הברית, בינואר 1977, הוחלף רוברטסון על ידי גארי מור והלהקה הופיעה כלהקת החימום של להקת קווין.
במאי 1977 יצאה הלהקה לקנדה כשלישייה, לאחר שהסכסוך עם רוברטסון לא נפתר ולאחר שגארי מור חזר ללהקתו. בקנדה הקליטה הלהקה את אלבומה השמיני "Bad Reputation" כשבמהלך ההקלטות הצליח גורהם לשכנע את לינוט לצרף את רוברטסון שניגן רק בחלק מהשירים. האלבום יצא להפצה בספטמבר 1977, זכה להצלחה והגיע למקום 4 במצעד האנגלי.
"חי ומסוכן" (1978)
לאחר יציאת האלבום חל הנתק הסופי בין רוברטסון ולינוט ורוברטסון עזב סופית את הלהקה.
חזרתו של גארי מור (1979-1978)
לאחר עזיבתו של של רוברטסון חזר גארי מור להרכב והלהקה הצטרפה להרכב זמני בשם "Greedy Bastards" שכלל מוזיקאים רבים, וביניהם חברי להקת הסקס פיסטולס, בוב גלדוף ואחרים. הרכב זה איפשר ללהקה להתעדכן בסגנונות מוזיקליים חדשים (למשל פאנק רוק).
באוגוסט 1978 יצאה הלהקה למסע הופעות בארצות הברית והמשיכה משם לאוסטרליה וניו זילנד.
באפריל 1979 הקליטה הלהקה את אלבומה העשירי "Black Rose: A Rock Legend". האלבום הוקלט בפריז וחלק מהשירים שבו זכו להצלחה במצעדים (מקום 2 במצעד הבריטי). אחד השירים שנכללו באלבום היה השיר "Sarah" שהוקדש לבתו של לינוט. תקופת ההקלטה של האלבום התאפיינה בשימוש הולך וגובר של חברי הלהקה בסמים.
ביולי 1979 עזב מור את הלהקה בפתאומיות ובאמצע מסע הופעות. הלהקה הופיעה מספר פעמים עד שלינוט הצליח למצוא את הגיטריסט מידג' אור כממלא מקום למור והוא סייע להשלים את המסע.
בספטמבר 1979 יצאה הלהקה למסע הופעות מוצלח ביפן ולינוט הזמין למסע את הגיטריסט דייב פלט, ובה בעת העביר את מידג' אור לעמדת הקלידן.
שנים אחרונות והתפרקות (1983-1980)
בתחילת 1980 התמקד לינוט במציאת הרכב קבוע ללהקה, ובמסגרת זו החליף את דייב פלט בסנואי ווייט  (שניגן עם פינק פלויד) והחל בהחלפת מידג' אור  על ידי דארן וורטון. בתקופה זו הייתה הלהקה עסוקה בהפקת אלבומה ה-11 "Chinatown" (יצא לאור באוקטובר 1980) ובסיוע ללינוט להפיק את אלבום הסולו הראשון שלו "Solo in Soho"  (יצא באפריל 1980). האלבום זכה להצלחה והגיע למקום 7 במצעד הבריטי.
לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה למסעי הופעות ביפן, אוסטרליה וארצות הברית.
במהלך 1981 התמודדו חברי הלהקה עם הפקת אלבומה ה-12 "Renegade" ובמקביל בסיוע ללינוט להפיק את אלבום הסולו השני שלו "The Philip Lynott Album". אלבום הלהקה לא הצליח ודורג רק במקום 38 במצעד הבריטי. באותה שנה יצא לאור אלבום אוסף בשם "The Adventures of Thin Lizzy" שהצליח ודורג במקום 6 במצעד הבריטי.
שנת 1982 התאפיינה בהתפוררותה של הלהקה, כשבריאן דוונאיי נפצע בקטטה והפסיק הופעותיו, סקוט גורהאם נכנס למוסד גמילה מסמים, סנואי ווייט פרש בגלל חוסר הארגון של הלהקה ולינוט עצמו התמקד בהפקת אלבום הסולו השני שלו. בשלהי אותה שנה הצטרף ג'ון סייקס ללהקה כמחליפו של סנואי ווייט והלהקה החלה לעבוד על אלבום החדש, ה-13 במספר, שיצא למכירה במרץ 1983 בשם "Thunder and Lightning"  וזכה להצלחה כשהגיע למקום 4 במצעד האלבומים הבריטי. בעקבות האלבום יצאה הלהקה למסע ההופעות האחרון שלה, שהיה מסע מוצלח ובכמה קונצרטים הוזמנו לבמה חברי עבר של הלהקה. השירים שנוגנו במסע ההופעות נאספו לתקליט אוסף בשם "Life", שיצא לאור באוקטובר 1983 וזכה להצלחה מוגבלת (מקום 29 במצעד הבריטי).
ב-4 בספטמבר 1983 הופיעה הלהקה בקונצרט רוק במחוז לסטרשייר, וזו הייתה ההופעה האחרונה של הלהקה ואחריה הלך כל חבר לדרכו.
לאחר ההתפרקות (1996-1985)
מנהיג הלהקה, פיל לינוט, המשיך את דרכו העצמאית ותכנן להוציא אלבום סולו שלישי, אך בה בעת ניהל משא ומתן עם חברי הלהקה לאיחוד מחדש של ת'ין ליזי. כל התוכניות האלו נגוזו כשלינוט מת בינואר 1986, בסולסברי, משלל בעיות רפואיות (בין השאר דלקת ריאות) שהיו קשורות להתמכרותו לסמים.
במאי 1986 התאחדו אנשי הלהקה הנותרים (בריאן דוונאיי, סקוט גורהאם ודארן וורטון) יחד עם גארי מור, בוב גלדוף ובוב דייסלי ) למופע צדקה, ובעקבותיו יצא האלבום "Soldier of Fortune" על בסיס ההקלטות מהמופע.
בשנים הבאות המשיכו חברי הלהקה להופיע בהרכבים שונים, בהופעות וקונצרטים ברחבי העולם, שחלקם הוקדשו ללינוט, ואמו של לינוט אף הוזמנה כאורחת כבוד לכמה מהם.
ב-1994 יצא אלבום אוסף של הלהקה, מתוך ההקלטות של BBC, בשם "The Peel Sessions" ובינואר 1996 יצא אלבום אוסף נוסף של הלהקה בשם "Wild One: The Very Best of Thin Lizzy".
תקופת ג'ון סייקס (2010-1996)
ב-1996 איחד ג'ון סייקס את הלהקה וכלל בה את חברי העבר בריאן דוונאיי, סקוט גורהאם, דארן וורטון וכן הזמין את מרקו מנדוזה  כנגן בס. סייקס הופיע כזמר מוביל במקומו של לינוט והלהקה הופיעה רק בשירי עבר של ת'יו ליזי.
ב-1997 פרש בריאן דוונאיי מהלהקה בגלל בעיות אישיות ובמקומו נקלט המתופף טומי אלדריג'. הלהקה המשיכה בהופעותיה עם שירי עבר אך בה בעת החלה ליצור ולהופיע גם עם שירים חדשים.
ביוני 2000 הוציאה הלהקה אלבום הופעות "One Night Only" שלווה במסע הופעות בארצות הברית. לאחר מסע זה פרש דארן וורטון וכל חבר פנה לעיסוקיו הפרטיים, כשמדי פעם התאחדה הלהקה לקונצרטים ברחבי העולם, תוך גיוס נגנים זמניים לכל הופעה.
בתחילת 2004 התאחדה הלהקה בהרכב שכלל את החברים המקוריים, ג'ון סייקס וסקוט גורהאם, ואליהם הצטרפו רנדי גרג (Randy Gregg) ומייקל לי. הלהקה יצאה למסע הופעות בצפון אמריקה כאורחת בהופעות של להקת דיפ פרפל.
בהמשך הזמן חזרו להרכב הלהקה גם מרקו מנדוזה (2005) וטומי אלדריג' (2007) והלהקה השתתפה בהופעות מזדמנות. ב-2009 תכננה הלהקה לצאת למסע הופעות בבריטניה כלהקת חימום ללהקת AC/DC, אולם מסע זה בוטל לאחר שטומי אלדריג' נפצע וג'ון סייקס פרש. מקרים אלו הביאו בפועל להפסקת פעילות הלהקה.
תקופת ריקי וורוויק (2021-2010)
במאי 2010 הקים סקוט גורהאם את הלהקה מחדש, ונכללו בה הוותיקים, בריאן דוונאיי ודארן וורטון, וכן הוזמנו הגיטריסט ויויאן קמפבל (מלהקת דף לפרד) והזמר ריקי וורוויק. בהרכב זה יצאה הלהקה בתחילת 2011 למסע הופעות בבריטניה. בהמשך אותה שנה הודיע ויויאן קמפבל על עזיבת הלהקה והוא הוחלף על ידי גיטריסט להקת גאנז אנד רוזס ריצ'רד פורטוס, שהוחלף בהמשך אותה שנה על ידי דיימון ג'ונסון. בקיץ 2011 יצאה הלהקה למסע הופעות בארצות הברית בשיתוף להקת ג'ודס פריסט.
בשלהי 2012 הכריזה הלהקה שמתוך כבוד לזכרו של פיל לינוט, כל השירים החדשים של הלהקה יוקלטו תחת השם החדש "בלק סטארז ריידרז" (Black Star Riders), כשבמקביל תעשה הלהקה שימוש בשם "ת'ין ליזי" רק להופעות עם החומרים הישנים. תחת השם החדש יצאה הלהקה בתחילת 2013 לסיבוב הופעות באוסטרליה, תוך שיתוף פעולה עם להקות מוטלי קרו וקיס.
ב-2016 החלה הלהקה בסדרה של הופעות לציון 50 שנה להקמתה ו-30 שנה למותו של פיל לינוט. הרכב הלהקה כלל את הוותיקים סקוט גורהאם, ריקי וורוויק ודיימון ג'ונסון, להם התווספו נגנים זמניים לכל מופע. הופעות אלו נמשכו עד 2019.
ב-2021 הוציאה הלהקה הודעה על תוכניותיה להופעות ב-2022.
שנות ה-60 של המאה ה-21
שנות ה-60 של המאה ה-21 או שנות ה-2060 הוא העשור השביעי של המאה ה-21 כולל את השנים 2060 עד 2069.
בתרבות הפופולרית
בשנת 2065, מתרחשים אירועי Call of Duty: Black Ops III.
בשנת 2069, מתרחשים אירועי המשחק Syndicate 2.
דמיטרי בשקירוב
דמיטרי אלכסנדרוביץ' בשקירוב (ברוסית: Дми́трий Алекса́ндрович Башки́ров; 1 בנובמבר 1931 – 7 במרץ 2021) היה פסנתרן ומורה רוסי.
ביוגרפיה
כמורה בקונסרבטוריון של מוסקבה (ובהמשך בקולג' למוזיקה ע"ש המלכה סופיה במדריד), הוציא מתחת ידיו הרבה אמנים בעלי שם עולמי, כמו ארקדי וולודוס, דמיטרי אלכסייב, לואיס פרננדו פרס, דאנג תאי סון, ניקולאי דמידנקו, אלנה בשקירובה, קיריל גרשטיין, אוקסנה יבלונסקיה ועוד רבים אחרים.
בשקירוב היה אביה של הפסנתרנית אלנה בשקירובה, הנשואה לפסנתרן דניאל בארנבוים, וסבו של הכנר מיכאל בארנבוים.
נפטר ב-7 במרץ 2021.
כורש ברנור
כורש ברנור (נולד ב-1965) הוא קצין משטרה בדרגת תת-ניצב שמכהן כמפקד המכללה הלאומית לשוטרים.
ביוגרפיה
ברנור נולד באיראן. הוא למד בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב. בשנת 1983 התגייס לצה"ל, שירת בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים ונטל חלק בלחימה בלבנון. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגת מסלול בגדוד. ברנור התגייס למשטרת ישראל ב-1996. שירת כקצין חקירות במרחב שרון ולאחר מכן עבר ליחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) ושימש בה ראש מפלג פשיעה מאורגנת. בין הפרשות בהן עסק ביאחב"ל היו המעילה בבנק למסחר, חקירת חשדות לשחיתות של אריאל שרון וולדימיר גוסינסקי וכן שימש ראש צוות החקירה המיוחד של יצחק אברג'יל ושל אסי אבוטבול שהביא להרשעתו כראש ארגון פשע.
בהמשך שימש קצין אגף החקירות והמודיעין במרחב השרון וב-2011 מונה לראש מחלקת התיאום המבצעי באגף החקירות והמודיעין. שימש ממלא מקום מפקד זרוע חקירות ביאחב"ל ובאפריל 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, תפקיד במסגרתו הוביל את החקירות נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו. שירת בתפקיד עד דצמבר 2018. במרץ 2019 מונה למפקד המכללה הלאומית לשוטרים.
מנחם אורן (שחמטאי)
ד"ר מנחם אורן, לשעבר מייצ'סלב (מנדל) חבויניק (Mieczysław Chwojnik; 16 בינואר 1902 - 1 בדצמבר 1962) היה שחמטאי יהודי, חבר הנבחרת האולימפיות בשחמט של פולין וישראל, והאלוף הראשון בשחמט של מדינת ישראל ומתמטיקאי.
ביוגרפיה
אורן נולד באימפריה הרוסית, ברוז'ינוי (כעת בבלארוס), ולאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה לאזרח פולין והשחמטאי החזק ביותר בקרקוב. ב-1930 עזב את קרקוב לרובנו. עם הפלישה הסובייטית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה סופחה רובנו לברית המועצות ואורן הפך לאזרח סובייטי. הוא שהה בימי המלחמה בברית המועצות ואחרי המלחמה שב לפולין.
ב-1949 עלה לישראל דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה, עיברת את שמו והיה למורה לפיזיקה בגימנסיה הרצליה ובבית הספר תיכון עירוני ה' (תל אביב). כיהן כיו"ר המועצה של ארגון המורים התיכוניים ובתפקידו זה קידם את הרפורמה בה הונהגה חטיבת הביניים. ד"ר אורן היה לשחמטאי הבולט בשנותיה הראשונות של המדינה.
ב-1951 זכה באליפות השחמט הראשונה של ישראל, בגיל 49. וקיבל את הפרס מראש הממשלה באותה עת, דוד בן-גוריון. לאחר מכן ערך מסע משחקים סימולטניים ברחבי הארץ, שכל הכנסותיו היו קודש לנסיעת נבחרת ישראל לאולימפיאדה שנערכה בהלסינקי ב-1952. בשל מדיניות הקיצוב נסיעת הנבחרת התאפשרה רק הודות לכך.
הופעות באולימפיאדות השחמט
מנחם אורן השתתף 4 פעמים באולימפיאדות השחמט: פעם אחת ייצג את פולין, ושלוש פעמים את ישראל.
משחקו באולימפיאדת 1954 בו שיחק בשחור נגד נילסן, הקריב מלכה וניצח, פורסם בעולם כמשחק היפה ביותר באולימפיאדה.
מוזיאון הילדים של שיקגו
מוזיאון הילדים של שיקגו (באנגלית: Chicago Children's Museum) הוא מוזיאון ילדים, הנמצא בפתח המתחם הנייבי פיר, על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו.
השטח הבנוי של המוזיאון הוא 5.3 דונם (למוזיאון אין גינה) והוא תופס חלק מקומת הכניסה ומהקומות שמעליה, בתחילת המבנה המרכזי, של פתח הנייבי פיר. חלק מהתערוכות במוזיאון הן קבועות יחסית (מתחלפות או מקבלות שיפות משמעותי בערך פעם בעשור) ואחרות מתחלפות פעם בכמה חודשים. התערוכות עוסקות בנושאים הקוסמים לילדים, בתחום החינוך לשעת חירום, השכלה כללית, מדע, היסטוריה, בידור, תחבורה, פנטזיה ומשחקי ילדים. המוזיאון משרת יותר מ-650,000 איש בשנה, כולל אלו המבקרים בתערוכות נודדות היוצאות ממנו.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1982, בידי אגודת הליגה הצעירה (Association of Junior Leagues International, Inc.), כתגובה לקיצוץ בתקציבי החינוך הממלכתי. משכנו המקורי של המוזיאון היה בשני אולמות בספרייה הציבורית המרכזית של העיר, תוך הוצאה של תערוכות ניידות לאתרים שונים. המוזיאון עבר מאז בין מספר בניינים עד שהשתכן, בשנת 1995, במשכנו הקבוע. בזמן מעבר המוזיאון למשכן הקבע שלו, הוא היה מוזיאון הילדים הגדול ביותר בארצות הברית. בין השנים 2006 עד 2012, המוזיאון בדק אפשרויות ותכנן תוכניות לפתיחת סניף נוסף או למעבר לאתר אחר בפרוורי שיקגו, אך התוכניות בוטלו.
שעות פעילות
למרות שהמוזיאון גובה בדרך כלל דמי כניסה ופתוח במרבית ימי השבוע עד שעה 17:00, בימי ה' הוא פתוח עד 20:00 ואינו גובה דמי כניסה ממבקרים המגיעים אחרי 17:00, שגילם מתחת לגיל 15. (עד לפני שנים אחדות, הכניסה בימים ובשעות אלו הייתה בחינם לכול אדם). המוזיאון מאפשר כניסה חינם גם בימי ראשון, הראשונים של כל חודש. זאת ועוד – המוזיאון חבר בהסכמי מנויים עם מוזיאונים גדולים אחרים, באזור שיקגו, הקוסמים לילדים ומי שמנוי, למשל, למוזיאון הילדים על שם קוהל או למוזיאון המדע והתעשייה (שיקגו), אינו מחויב בדמי כניסה אליו.
הפיצוץ בנמל ביירות
ב־4 באוגוסט 2020 בשעה 18:08 התרחש פיצוץ בנמל ביירות, בירת לבנון. 218 איש נהרגו באסון, למעלה מ־7,000 נפצעו, רבים נעדרו ונגרם נזק עצום לבירה הלבנונית.
הפיצוץ היה דו־שלבי והתרחש במחסן שהכיל 2,750 טון אמוניום חנקתי, שהוחרם בשנת 2014 מספינה שנאלצה לעגון בנמל. הוא הביא לנזק גדול בנמל וניפוץ חזיתות הזכוכית של מבנים ובתים ברוב שכונות ביירות. הנזק השפיע על אלפי בתים קילומטרים ספורים מאתר הפיצוץ. כתוצאה מהפיצוץ נגרמה רעידת אדמה קטנה בעוצמה 3.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט, הופסקה אספקת החשמל בכל רחבי ביירות והיא הוכרזה אזור מוכה אסון. במהלך פינוי הפצועים מתו חלקם עקב חוסר מקום בבתי החולים, פצועים קל טופלו בבתי מלון וניתוחים רבים נערכו במסדרונות בתי החולים.
מספר ימים לאחר הפיצוץ התפטר ראש ממשלת לבנון, חסאן דיאב יחד עם כל חברי הממשלה.
כעבור מספר ימים נפתחה חקירה והתובע הלבנוני שניהל את החקירה, פאדי סוואן, הגיש בדצמבר 2020 כתב אישום נגד דיאב, ונגד שלושה שרים לשעבר. הם הואשמו ברשלנות. בפברואר 2021 הודח סוואן ובמקומו מונה טארק ביטאר. החקירה הוקפאה בדצמבר 2021.
לבנון, ערב הפיצוץ
ערב הפיצוץ, הייתה לבנון שרויה במשבר כלכלי חמור שכלל מחסור בדלק, בחשמל ובמוצרי יסוד. שיעור האבטלה במדינה היה בין 30% ל־50%, וערך המטבע הלבנוני קרס ב־80% בשמונת החודשים שקדמו לפיצוץ. יחס החוב־תוצר של לבנון הגיע למעל 150 אחוזים. ד"ר סאלם אבי-סאלח, רופא נשים וראש ארגון הרופאים בטריפולי, הזהיר כחודש לפני האירוע מפני קריסה מוחלטת של שירותי הבריאות במדינה אם לא יוזרם סיוע כספי מיידי.
המערכה הפוליטית הלבנונית הייתה מתוחה אף היא: שר החוץ נאסיף חתי התפטר, ומפגינים קוראים לביעור שחיתות שלטונית. בנוסף לכך סבלה לבנון מהשלכות משבר מגפת הקורונה העולמי. ימים אחדים קודם לאירוע נטען בכתבה במקור ראשון: "לבנון נתונה במשבר מהגרועים בתולדותיה, ולא נגזים אם נאמר שהוא משבר קיומי. לא פחות".
על כן, עוד קודם לפיצוץ שגרם לנזקים כלכליים כבדים נוספים, לבנון הייתה נתונה במצב כלכלי ופוליטי מהחמורים בתולדותיה.
האירוע
כ-190 בני אדם נהרגו, בהם ככל הנראה כבאים שניסו לכבות את השרפה באיבה, ו־4,000 נפצעו. בין ההרוגים ניזאר נג'ריאן, מזכ"ל מפלגת הפלנגות הנוצריות. בתי החולים בביירות הגיעו לתפוסה מלאה, והצלב האדום העביר את הפצועים הרבים אל בתי חולים מחוץ לביירות.
נזק כבד מאוד נגרם למבני הנמל, כלי רכב ורכוש. בתים רבים סביב הנמל נפגעו, בהם משרדים ממשלתיים, משרדי חברת החשמל הלבנונית שנהרסו כליל ואף בית החולים סנט ג'ורג' שמצוי כ־2 ק"מ מהנמל. כמו כן נפגעו מבנה הפרלמנט הלבנוני, ארמון הנשיאות בבעבדא, ובית ראש הממשלה לשעבר סעד אל־חרירי, הסמוכים לנמל (הוא עצמו לא נפגע). הפיצוץ החריב את הממגורה המרכזית של המדינה. כל החיטה שאוחסנה – 85% ממאגר הדגנים של לבנון – הפכה ללא ראויה לשימוש.
מושל ביירות, מרוואן עבוד, העריך שעד 250 אלף בני אדם נותרו חסרי בית בשל הפיצוץ. הוא הכריז על הבירה כ"עיר אסון", ותיאר את הפיצוץ כ"יותר כמו הפצצה אטומית של הירושימה ונגסאקי". ראש ממשלת לבנון, חסאן דיאב, הכריז על יום המחרת, 5 באוגוסט 2020, כ"יום אבל לאומי".
בעקבות מספר הנפגעים הרב נתבקשו האזרחים לתרום דם.
רעידת האדמה שגרם הפיצוץ הורגשה גם בקפריסין השוכנת כ־200 ק"מ ממערב לביירות. חלק מתושבי האי אף שמעו את הפיצוץ.
סיוע בין-לאומי
ראש ממשלת לבנון חסאן דיאב פנה "בקריאה דחופה לכל המדינות החברות שאוהבות את לבנון, לעמוד לצידה ולסייע לה לאחות את פצעיה".
ישראל פנתה ללבנון באמצעות גורמים בין-לאומיים והציעה להעניק סיוע הומניטרי ורפואי. פרופ' מסעד ברהום מנהל המרכז הרפואי לגליל בנהריה פנה לעם הלבנוני בשפה הערבית והציע לסייע בטיפול בנפגעים בארץ, ואליו הצטרפו בתי חולים נוספים בישראל, אולם ככל הידוע לבנון לא הסכימה לקבל סיוע מישראל. נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין צייץ בחשבון הטוויטר שלו בעברית ובערבית: "אנו משתתפים בכאבו של העם הלבנוני בשעת אסונו ושולחים יד מושטת לסיוע כן בשעה קשה זו". בית עיריית תל אביב-יפו הואר בצבעי דגל לבנון לאות הזדהות.