cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איתות (ברידג')
העדפת סדרה באמצעות שליט (Trump Suit Preference)
לא בכל המקרים ברור מהי הסדרה המועדפת, משום שיש שלוש סדרות. ברוב המקרים שחקן מגן יכול לדעת מה הסדרה המועדפת על שותפו מהסיבות הבאות:
יחסי אוסטריה–סן מרינו
יחסי אוסטריה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו במאה ה-20. שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה מלא בתחום הכלכלה והמסחר.
סקירה כללית
ב-30 במאי 1972, שתי המדינות חתמו על הסכם לביטול דרישת הוויזה. לאחר שש שנים, ב-2 באפריל 1987, שתי המדינות כיננו את יחסיהם הדיפלומטיים הרשמיים. ב-15 ביולי 2004, המדינות חתמו על הסכם בו התחייבו לשתף פעולה בתחומי התעשייה, הכלכלה, מלאכת יד, המסחר והתקשורת. באותה שנה, ב-24 בנובמבר, המדינות חתמו על הסכם בדבר מיסים והון, הסכם זה נחתם מחדש לאחר הוספת סעיפים ב-18 בספטמבר 2009. היחסים בין אוסטריה לסן מרינו הם לבביים, שתי המדינות מקיימים קשרים בתחומים שונים.
יחסים כלכליים
בין אוסטריה וסן מרינו קיים שיתוף פעולה כלכלי נרחב, אוסטריה נחשבת לאחת מן יעדי הייצוא העיקריים של סן מרינו. אוסטריה מייצאת מיליוני ואף עשרות מיליוני שקלים מדי שנה אל סן מרינו. כמו כן, גם סן מרינו מייצאת מאות אלפי שקלים אל אוסטריה.
2005-2010
בשנת 2005, אוסטריה ייצאה סחורה בשווי 6.21 מיליון דולר, הסחורה כללה בעיקר עצים מנוסרים, מוצרי מחשב ומשרד, הלבשה תחתונה, מנורות, אופנועים ועוד. באותה שנה, ייצאה סן מרינו סחורה בשווי 1.49 מיליון דולר שכללה מכונות כביסה, הלבשה תחתונה, מוצרי ביגוד ועוד. בין השנים 2005–2010 ייצאה אוסטריה סה"כ 74.71 מיליון דולרים, לעומת זאת, סן מרינו ייצאה 67.75 מיליון דולר. הסחר בין שתי המדינות מסתכם בסך 142.46 מיליון דולר.
2011-2013
בשנת 2011, סן מרינו ייצאה סחורה בשווי 25.7 מיליון דולר, הסחורה כללה מכונות לעיבוד עץ, טלפונים חכמים, מקררים ועוד. באותה שנה, ייצאה אוסטריה סחורה בשווי 11 מיליון דולר, הסחורה כללה מכונות לעיבוד מתכת, מיקרופונים, אופנועים, נייר ללא ציפוי ועוד. בשנת 2012, סן מרינו ייצאה סחורה בשווי 14.7 מיליון דולר שכללה בעיקר מכונות לעיבוד עץ. באותה שנה, ייצאה אוסטריה סחורה בשווי 9.8 מיליון דולר. בין השנים הללו, ייצאה אוסטריה סה"כ 31.8 מיליון דולר. לעומת זאת, סן מרינו ייצאה 54.7 מיליון דולר. הסחר בין שתי המדינות מסתכם בסך 86.5 מיליון דולר.
2014-עד כה
בשנת 2014, סן מרינו ייצאה סחורה בשווי 15.8 מיליון דולר, הסחורה כללה מכונות לעיבוד עץ, מוצרי פלסטיק ועוד. באותה שנה, ייצאה אוסטריה סחורה בשווי 9.38 מיליון דולר, הסחורה כללה בעיקר מכונות לעיבוד מתכת, אופנועים, לוחות בקרה חשמליים ועוד. בין השנים הללו, ייצאה אוסטריה סה"כ 20.08 מיליון דולר. לעומת זאת, סן מרינו ייצאה 31.8 מיליון דולר. הסחר בין שתי המדינות מתסכם בסך 86.5 מיליון דולר.
איזידור איזו
איזידור איזו (ברומנית: Isidore Isou; 31 בינואר 1925 – 28 ביולי 2007) היה משורר, מבקר קולנוע, אומן חזותי צרפתי, יהודי יליד רומניה, מייסד הלטריזם.
קורות חיים
נולד בבוטושאן שברומניה בשם יואן-איזידור גולדשטין. הוא בנו של סוחר תבואות עשיר. בשנת 1942 ייסד את תנועת הלטריזם (היה החבר הראשון והיחיד בתנועה) ופרסם את "המניפסט של השירה הלטריסטית". בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לפריז, ללימודים באוניברסיטת סורבון. איזידור שינה את שמו לאיזידור איזו ("איזו" הוא קיצור מקובל אצל יהודי רומניה ל"איזידור", אולם הפעם הוא מוטעם במלרע כדרך הצרפתים). התנועה הלטריסטית גדלה וזכתה להדים נרחבים בצרפת. "פיגרו הספרותי" הקדיש לו מאמר בשם "איך להיות גאון בחמישה שיעורים". הוא פרסם שני ספרים בהוצאה לאור החשובה ביותר בצרפת. "אג'ן ז'ולס" Eugene Jolas כתב ששירתו של איזו "מלאה מסתורין, זורמת, דינמית". בספר שכתב העיתונאי האמריקאי "יוסף ברי" Joseph Barry על דמויות בולטות בפריז של שנות השישים נכתב: "במהלך בחירות שנעשו באחד מבתי הקפה של שנז אליזה, כדי להכתיר נסיך חדש למשוררי פריז, חטף איזו את המיקרופון והכריז על עצמו קיסר המשוררים, למרות שרוב הנוכחים נטו להכתיר את ז'אן קוקטו". מאוחר יותר פרסם איזו ספר בשם "מכניקת הנשים", שבגללו ישב חודש בבית הסוהר, חרף העדות שמסר קוקטו לטובתו. לאחר שחרורו כתב מסה על כלכלה גרעינית, "מרד הנוער כרך ראשון", "פרטים מדויקים עלי ועל שירתי" ו"עשר פואמות אדירות". הוא יצר את הסרט "יריקה ונצח" ובגיל 26 הצהיר בעצב שבגיל 30 יסיים את יצירתו. כאשר עיתונאי שאל אותו, איך יכול היה לגזול את הכתר מקוקטו, לאחר כל מה שקוקטו עשה למענו, השיב לו איזו, שבהיותו קיסר, מינה את קוקטו כנסיך.
מאסג'י קיוקאווה
מאסג'י קיוקאווה (ביפנית: 清川 正二; 11 בפברואר 1913 - 13 באפריל 1999) היה שחיין יפני. אלוף אולימפי בעל שתי מדליות. קבע שיא עולם ב-400 מטר גב משחה שלא קיים באולימפיאדה. התמחה בסגנון הגב.
ביוגרפיה
קיוקאווה נולד בהייצ'י, יפן.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה קיוקאווה במדליית זהב, ב-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.6 דקות, לפני חבריו לנבחרת טושיו אירי (1:09.8 דקות) וקנטרו קאווצו (1:10.0 דקות). בגמר שחו שלושה שחיינים מיפן, שני שחיינים מארצות הברית ושחיין מגרמניה.
באולימפיאדת ברלין (1936) לא הצליח קיוקאווה להגן על תוארו וזכה במדליית ארד, ב-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.4 דקות, אחרי השחיינים מארצות הברית, אדולף קיפר שקבע שיא אולימפי שלישי במשחה זה (1:05.9 דקות) ואל ואנד ווג (1:07.7 דקות). בגמר שחו שלושה שחיינים מארצות הברית, שני שחיינים מיפן ושחיין מאוסטרליה. בשלב המוקדמות שחה קיוקאווה תוצאה של 1:07.2 דקות, אך סיים שני אחרי קיפר (1:06.9 דקות). קיפר שיפר פעם נוספת את השיא האולימפי בשלב חצי הגמר (1:06.8 דקות).
הופעתו המוצלחת במשחקים האולימפיים של לוס אנג'לס וברלין וכן של חבריו לנבחרת השחייה, הראתה את השליטה היפנית בשחייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עד למלחמת העולם השנייה.
הוא סיים את לימודיו בקולג' למסחר של טוקיו (נקרא כעת אוניברסיטת היטוצובאשי).
בשנת 1976 כיהן קיוקאווה כמנכ"ל חברת קנמצו.
בשנת 1979 כיהן קיוקאווה כסגן נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי.
מושל צ'ילה
מושל צ'ילה (בספרדית: Gobernador de Chile) היה המושל המנהלי, הצבאי והאזרחי של האזור הקולוניאלי באימפריה הספרדית שכונה ממלכת צ'ילה (Reino de Chile). מכיוון שכך נשא המושל של צ'ילה גם בדרגה הצבאית-מנהלית של קפטן-חנראל. במהלך התקופה הקולוניאלית בהיסטוריה הצ'יליאנית היו 66 מושלים בצ'ילה.
בזמן קיומה של האודיינסייה המלכותית של צ'ילה (Real Audiencia de Chile; בשנים 1565–1575, 1609–1811, ו- 1815–1817) עמד המושל בראשה ונשא בתואר "נשיא" בית משפט זה. תואר זה דבק בבעל המשרה ולעיתים קרובות כונה מושל צ'ילה "נשיא". כאשר לא התקיימה אודיינסייה בצ'ילה, היה המושל החוסטיסיה מיור (justicia mayor) של הממלכה.
ריכוז סמכויות אלו העניקו למושלים כוח רב וחסר תחרות של ממש ברחבי צ'ילה. מכיוון שכך אחדים מהם ניצלו זאת לרעה ולתועלתם האישית. מאידך, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18, תחת בית בורבון וכחלק מהשינויים המנהליים שנערכו ברחבי האימפריה הספרדית במסגרת הרפורמות הבורבוניות, קודמו ארבעה מתוך שבעת המושלים של צ'ילה לתפקיד הרם של משנה למלך במלכות המשנה של פרו, ואחד לתפקיד המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה. לאלו קדם מושל אחד בלבד אשר הפך למשנה למלך של פרו בסוף המאה ה-16, אולם הוא הגיע למשרה הודות להשפעתה של משפחת האצולה לה השתייך, ולא לכישרונו.
כאשר התפנתה המשרה כתוצאה ממותו של המושל, התפטרותו או מכל סיבה אחרת, וכתוצאה מהניתוק היחסי של צ'ילה משאר חלקי האימפריה, נתמנה בדרך כלל ממלא מקום מקומי עד להגעת המושל הממונה החדש. ממלא המקום היה לרוב אחד הוקאלס (vocal), חבר באודיינסייה, בדרך כלל הוותיק שבהם (decano). כאשר לא תיפקדה האודיינסיה יכול היה להתמנות לתפקיד החוסטיסיה מיור או אחד מהוסינוס (vecino), תושב עיר בעל רכוש, של אחת משתי הערים המרכזיות בממלכה: סנטיאגו דה צ'ילה וקונספסיון, בהתאם למקום בו הפסיק נושא המשרה לכהן. נושא משרה זמני זה המתין לאישורו של הממונה הישיר עליו, המשנה למלך שבפרו. זה לרוב שלח מושל זמני מטעמו, עד שיגיע אחד שמונה ישירות על ידי המלך. בידודה של צ'ילה וריחוקה ממרכזי העוצמה הקולוניאליים והאימפריאליים הביאו למצב בו תקופות ארוכות מילאו את המשרה ממלאי מקום מקומיים. כך, למשל, במשך 23 שנות שלטונו של פליפה השלישי, רק אחד מתוך תשעת המושלים של צ'ילה מונה בידי המלך.
ווסטוק (אי)
האי ווסטוק (באנגלית: Vostok Island), המכונה גם האי סטייוור (Staver Island) הוא אי אלמוגים בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט, המהווה חלק משרשרת איי ליין ונמצא בשליטת קיריבטי.
גאוגרפיה
אורכו של האי 0.7 ק"מ ושטחו 0.24 קמ"ר. האי מלבני בצורתו. שיא גובהו מעל פני הים - 5 מטרים. האי מכוסה בסבך של עצי פיסוניה.
האי מהווה חלק מ"שמורת הטבע האי ווסטוק" בשל הצורך להגן על מושבות הקינון של ציפורי הים שבאי ובהם: סולה אדומת-רגל (Sula sula), פרגטה גדולה (Fregata minor), נודי שחורה (Anous minutus) ושחפית הפיה (Gygis alba).
היסטוריה
האי התגלה על ידי מגלה הארצות הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1820, אשר קרא לו על שם ספינתו - ווסטוק - "מזרח" ברוסית. ארצות הברית הכריזה כי האי נמצא בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו אולם בפועל לא כרתה גואנו באי.
חפה
בצמח, חָפֶה (ברבים: חָפִים) הוא עלה מתמחה (שעבר התאמה), ובפרט כזה הקשור במבני הרבייה כגון פרח, שִׁזְרַת תפרחת או קשקש אצטרובל. על פי רוב, חפים נבדלים מן העלים ה"רגילים" של הצמח – שונים בגודלם, בצבעם, בצורתם או במרקמם.
פטהאזה
פטהאזה (בהונגרית: Petőháza) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי פטהאזה
בפטהאזה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
בית הכנסת הר הצופים
בית הכנסת האוניברסיטאי ע"ש מאיר יעקב שיק הכט הוא בית כנסת בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים.
בית הכנסת בקמפוס הר הצופים הוקם על ידי משפחתו של מאיר יעקב שיק הכט (1928–2006) שהיה סנאטור יהודי ממדינת נבדה בארצות הברית ושגריר ארצות הברית באיי בהאמה. בית הכנסת הוקם בקומה מעל הפקולטה למדעי הרוח בקמפוס הר הצופים ממנו חלון ענקי המשקיף אל הר הבית ואל העיר העתיקה. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל הישראלי רם כרמי ונפתח באופן רשמי ב-29 ביוני 1981. בית הכנסת מתוכנן באופן מינמליסטי כאשר עזרת הנשים נמצאת בקומת הגלריה. בית הכנסת יחד עם הקמפוס סגור בשבת ובחגים.
תן לזמן ללכת
תן לזמן ללכת הוא אלבומו החמישי של הזמר חיים משה שיצא בשנת 1984.
הפקה
בסוף שנת 1984, "אחים ראובני" האמרגנים והמפיקים של זוהר ארגוב באותה עת, שחררו אותו מהחוזה שנתיים לפני מועד הסיום בגלל שקיעתו בסמים. באותה תקופה החל שיתוף פעולה חדש של האחים ראובני עם חיים משה, כך יוצא אלבומו החמישי של משה "תן לזמן ללכת". רוב שירי האלבום נכתבו והולחנו בידי היוצר אביהו מדינה, יחד עם הכותבים ציון שרעבי ויורם הראל-חיימוב.
השירים הבולטים באלבום היו שיר הנושא, "תן לזמן ללכת", שדורג במקום ה-21 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985) – שירו הראשון של משה שדורג במצעד הפזמונים העברי השנתי, "למה אל" שאיתו משה הופיע בסרט "כאסח" ו"ממה אתה בורח". שירים נוספים שבלטו היו: "לבד יושבת", "ילדונת" (שבוצע במקביל גם על ידי הזמר ישי לוי), יחד עם שיר ארץ-ישראל שנכתב במיוחד על ידי יורם טהרלב ונורית הירש בשם "רומנסרו תל אביב" לציון 75 שנים לעיר העברית הראשונה.
שרה ברוורמן
שרה (שוריקה) ברוורמן-שפכנר (1918 - 10 בפברואר 2013), הייתה מצנחני היישוב, מהלוחמות הראשונות ששירתו בפלמ"ח וממקימות חיל הנשים בצה"ל.
תן לזמן ללכת
הפקה
בשנת 1997 יצא האלבום בגרסת תקליטור (CD).
משתתפים באלבום
עיבודים והפקה מוזיקלית: ננסי ברנדס (מלבד: "רומנסרו תל אביב" - רוני וייס ו-"למה אל" - אורי קריב).
שרה ברוורמן
ההכנות למשימה
למטרת המשימה עברה יחד עם צנחנים נוספים מיונים רבים וקורסים שכללו קורס צניחה בבסיס רמת דוד. לאחר טקס סיום קורס הצניחה, שהתקיים בתל אביב, הועברו למצרים למעבר קורסי אלחוט, נהיגה, אנגלית והשפה הזרה המתאימה למקום המשימה המיועד של כל צנחן (במקרה שלה - רומניה). לכל צנחן נתפר סיפור כיסוי, למקרה שייתפס וייחקר. על הצנחנים הגברים ריחף עונש מאסר בלבד, כלוחמים בעת מלחמה, אולם על הצנחניות איים עונש מוות, שכן כל אישה לוחמת סווגה מיד גם כמרגלת. סיפור הכיסוי של שרה היה שהיא עיתונאית זרה ששהתה בישראל מספר שנים במסגרת עבודתה, וכי ביקורה באירופה הוא חלק מעבודה זו.
בכל שלבי האימון התאמנה שרה ברוורמן למשימה יחד עם חביבה רייק שהגיעה לסלובקיה, ולאחר שישה שבועות נתפסה ונרצחה בידי הגרמנים.
המשימה
באוגוסט 1944 יצאה למשימתה הראשונה, עם צנחנים נוספים. כל אחד מהם היה חמוש ובבגדיו מוסתרות כמויות כסף גדולות מאוד למטרות קיום, שוחד וסיוע כספי לפרטיזנים או ליהודים שייפגשו בדרך. שרה ברוורמן לא סיימה את קורס הצנחנים בבסיס חיל האוויר הבריטי "רמת דוד" משום שבהגיע הרגע בו הייתה אמורה לקפוץ מהמטוס ולצנוח, נתקפה פחד וקפאה במקום. לימים סיפרה כי אותו אירוע של פחד מהקפיצה הוא טראומה המלווה אותה כל חייה. למרות שלא צנחה, מוסדות היישוב בארץ ישראל, וכן המפקדים הבריטים הממונים על החדרת הצנחנים לאירופה, הכירו בחשיבותה ובכישוריה. על כן, היא הוטסה לשטח שבשליטת הפרטיזנים ביוגוסלביה ומשם הייתה אמורה לעבור לרומניה, יעד שליחותה. משימתה בוטלה עקב הצטרפותה של רומניה לבעלות הברית. לאחר תקופה בקרב הפרטיזנים, היא הוחזרה לאיטליה ומשם לארץ ישראל, לקיבוצה, שמיר.
פועלה לאחר מכן
לאחר חזרתה ארצה, שימשה ברוורמן בשנים 1947-1945 כרכזת חברות הפלמ"ח בצפון הארץ וקיימה קורסים ארציים לחברותיו.
ברוורמן הייתה ממקימות חיל הנשים (ח"ן) בצה"ל. בשנת 1948 הטיל יעקב דורי את המשימה עליה ועל שושנה גרשונוביץ, קצינה לשעבר בצבא בריטניה. בתחילה לא הייתה לח"ן שום תשתית או ציוד, אך שרה ושושנה נעזרו בארגוני נשים כמו ויצו ונעמת. בנעמת אף סייעו להם במשרדים לקליטת עלייה שעמדו ריקים בשל המדיניות הבריטית של נעילת שערי המדינה בפני עולים. בעמל רב עלה בידן להשיג את כל הדרוש לפעילות מלאה של חיל חדש בצה"ל.
לאחר הקמת הח"ן שימשה ברוורמן כמדריכה בקורס הראשון למפקדות ח"ן, כקצינת משמעת ואף טיפלה בנושאי כשרות. בהמשך הפכה לקצינת הדרכה בחיל. יצאה ליוגוסלביה בשליחות ההגנה ועם שובה ארצה סיימה את שירותה בדרגת רס"ן וחזרה לקיבוצה.
ברוורמן-שפכנר התגוררה בקיבוץ שמיר שבו הייתה חברה מאז היווסדו. העבירה הרצאות לחיילי ולקציני צה"ל, לזכר האנשים עמם לחמה, המשימה והתקופה, וכדי להעלות על נס את של גבורתם של האנשים הפשוטים.
ב-10 ביולי 2008, בגיל 89, הוענק לה "אות השירות המבצעי" על ידי מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם הרצי הלוי. ב-2010 הייתה בין משיאי שתים-עשרה המשואות ביום העצמאות ה-62 למדינת ישראל.
ברוורמן נפטרה ב-10 בפברואר 2013 בקיבוץ שמיר, והובאה למנוחות בבית העלמין של הקיבוץ.
לואיס אנדרוס
ביוגרפיה
לואיס אנדרוס נולד בסידני שבאוסטרליה בשנת 1896, למשפחה בעלת שורשים סקוטיים. בנובמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס ליחידת הפרשים הקלה הראשונה של הצבא האוסטרלי. במצרים סופח לגיס המשלוח Camel Transport Corps הממונע בגמלים (CTC). הגיע לארץ ישראל עם כוחות האימפריה הבריטית שלחמו בטורקים. בשנת 1920 השתחרר מהצבא בדרגת קפטן (סרן) ונשאר בארץ ישראל כאיש הממשל הצבאי הבריטי, שקדם לכינון המנדט הבריטי, ובהמשך כאיש ממשל ומנהלה של ממשלת המנדט. במאורעות תר"פ, בחודש מאי 1920, סייע למגני חדרה לעמוד בפני התוקפים הערבים. אנדרוס ועמו שני שוטרים יהודים עבר ביישובים שבסביבת חדרה והכין את תושביהם להגנה. בסיבובו הגיע לחדרה והביא לתושביה רובים ותחמושת. מתחנת הרכבת של חדרה התקשר בטלפון לממשל המחוזי בחיפה וביקש לשלוח מטוס לעזרת מגני המושבה. במאורעות תרפ"ט, ב-1929, חש לחלץ מביסאן עשרים משפחות יהודיות שהתגוררו בעיר. כן עזר ליישובי הגליל ועמק יזרעאל להיערך נגד התוקפים הערבים.
אנדרוס היה אחד המעטים מבין פקידי המנדט שהיו נאמנים לרוחה של הצהרת בלפור בדבר כינון בית לאומי ליהודים בארץ ישראל והיה אוהד התנועה הציונית ותנועת ההתיישבות. בהיותו אחד האישים שהעידו בפני ועדת פיל, הוא הפריך בעדותו, מספרית ועובדתית, את טענת הערבים בדבר נישול המוני של אריסים ערבים מאדמות שנמכרו ליהודים ובמידה רבה היה אחראי לכך שלמורת רוחם של הערבים הוועדה החליטה ביולי 1937 לחלק את ארץ ישראל המערבית למדינה יהודית ולמדינה ערבית. כמו כן, במסגרת פעילותו הרשמית בתפקידיו השונים הוא דאג להעביר לחזקת היהודים קרקעות בהיקף של עשרות אלפי דונמים, סייע בהקמת יישובי חומה ומגדל, ועשרות יישובים שהוקמו באזור עמק החולה, עמק בית שאן ועמק חפר חייבים לו את עצם הקמתם. בנוסף לכל זאת, בראשית המרד הערבי הגדול הציל את קבר רחל מפיצוץ בידי הבריטים. הללו סברו בטעות כי דווקא משם באות יריות שירו הערבים על התחבורה בציר חברון-ירושלים ואנדרוס היה זה שהורה להם ברגע האחרון להסיר את הדינמיט שכבר הוצמד לקבר.
ב-26 בספטמבר 1937, בדיוק ביום הולדתו ה-41, בעת ששימש כמושל מחוז הגליל, הגיע אנדרוס לתפילת ערבית של יום ראשון בכנסייה האנגליקנית בנצרת. בקרבת הכנסייה ארבו לו ארבעה אקדוחנים ערבים, ירו בו תשעה כדורים והוא נהרג במקום. שוטר שליווה אותו כשומר ראש, נפגע אף הוא ומת אחר כך מפצעיו. לואיס אנדרוס הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי שעל יד בית הספר גובאט בהר ציון שבירושלים. הוא הותיר אחריו אישה, מיוד אליזבת, בן ושתי בנות.
בעקבות הרצח
ביישוב עורר הרצח סערת רגשות. הבריטים ראו בו הפרת הסכם בלתי כתוב לפיו לא פגעו הערבים בפקידי השלטון הבריטי במשך כל תקופת המאורעות עד אז. ימים אחדים לאחר הרצח פוזרו הוועד הערבי העליון וכל הוועדות הלאומיות הערביות והוצאו אל מחוץ לחוק. במקביל, הדיחו הבריטים את המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני מכל תפקידיו והוציאו נגדו צו מעצר, שהוביל לבסוף לבריחתו מארץ ישראל. לאחר הרצח עצרה משטרת המנדט עשרות אנשים בכפרים הערבים בגליל ובשומרון, ביניהם מכותרים וקאדים. ביישובים היהודים נערכו אזכרות לזכרו.
לואיס אנדרוס היה הראשון מבין אנשי שלטון המנדט שנרצחו על ידי ערבים בזמן המרד הערבי. לאחר הירצחו הם החלו לפגוע בחיילים ושוטרים רבים ובמספר אישים בריטים ידועים, בהם ג'יימס לסלי סטרקי, הארכאולוג הנודע, חושף עתיקות תל לכיש, ולטר מופאט סגן מושל ג'נין וג'ורג' דורנט סנדרסון, מזכירו של צ'ארלס טאגארט.
לאחר הרצח, המועצה המקומית בעפולה קראה על שמו את הכיכר המרכזית בעיר. עם קום מדינת ישראל הוסב שמה של הכיכר ל"כיכר העצמאות".
בפברואר 1938 הונחה אבן הפינה לבית חולים על שמו בנתניה. לבית החולים הוקצה שטח של 20 דונמים דרומית לעיר, אך בנייתו לא יצאה לפועל. כיום קרויים על שמו רחובות בנתניה ובתל אביב.
מזרח המידלנדס
אזור מזרח המידלנדס (באנגלית: East Midlands) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. הוא כולל את המחוזות הטקסיים דרבישייר, לסטרשייר, ראטלנד, נוטינגהאמשייר, נורת'האמפטונשייר ורובו של מחוז לינקולנשייר, אך למרות זאת רוב האנשים המדברים על "מזרח המידלנדס" מתכוונים רק לדרבישייר, לסטרשייר ונוטינגהאמשייר. הנקודה המחברת שלושה מחוזות אלה ידועה בתור "טרנט לוק".
היסטוריה
לפני הכיבוש הרומאי בבריטניה במאה הראשונה לספירה, התגורר באזור זה שבט ה"קוריאלטאווי" (Corieltauvi). הכיבוש הרומאי קבע את בירת האזור בלסטר אשר נקראה אז "רטאה קוריאלטאוורום" (Ratae Corieltauvorum). האזור היה ידוע גם בתור "חמשת הבורס של הדיינלאו" (Five Burghs of the Danelaw). האזור הנוכחי הוכר רשמית בשנת 1994.
שלטון מקומי
אזור מזרח המידלנדס כולל את המחוזות הבאים:
כלכלה
המעסיקים העיקריים באזור זה כוללים את ויטאביקס, בבורטון לאטימר. מבחינת חברות מכונאות יש את רולס-רויס בדרבי, סימנס בלינקולן, יצרנית האופנועים טריומף בהינקלי וקטרפילר ליד דספורד. מנוע הסילון פותח לראשונה באזור זה בלוטרוורת', וההדגמה הראשונה לשימוש ברדאר הייתה בדאוונטרי. בצפון דרבישייר ונוטינגהאמשייר היו הרבה מכרות פחם, וישנם עדיין שניים פועלים ליד מנספילד. קרלסברג מיוצרת בנורת'המפטון. לחיל האוויר המלכותי יש הרבה בסיסים באזור זה.
ארמון קינגס לאנגלי
ארמון קינגס לאנגלי (באנגלית: Kings Langley Palace) שימש במהלך המאה ה-13 כארמון המלכים מבית פלנטג'נט (Plantagenet). הארמון נמצא בכפר קינגס לאנגלי, הקרוי על שם הארמון, בהרטפורדשייר, צפונית מערבית ללונדון שבאנגליה.
היסטוריה
הארמון נבנה ביוזמת המלכה אלינור מקסטיליה, שבשנת 1276 רכשה את האחוזה שהייתה בכפר והורתה להקים את הארמון ואת פארק ציד הצבאים על גבעה בסמוך לכפר.
האזכור הראשון בכתובים לקיום הארמון הוא כתב זימון שהוציא אדוארד הראשון, מלך אנגליה בשנת 1299, ובו הוא דורש מהבישוף של נוריץ' להגיע לארמון. בשנת 1349, בשל פרוץ מגפה בלונדון, העביר המלך אדוארד השלישי את חצר המלוכה לארמון קינגס לאנגלי, והמלך ריצ'רד השני נהג לחגוג את חג המולד בארמון זה. הארמון נפגע בשריפה בשנת 1431. הוא שוקם חלקית אך לא שב לשימוש מלא. האירוע הרשמי האחרון המתועד שנערך בארמון היה בשנת 1476, עת ויליאם וולינגפורד, ראש מנזר סנט אולבנס, ערך בארמון נשף רשמי עבור הבישוף של לאנדאף.
תיעוד משנת 1591 מציין כי בית השער וחלק מהמבנה נותר עדיין על עומדו, אולם בהיעדר תחזוקה נהרס הבניין במהלך השנים.
באתר שבו היה הארמון נמצא כיום בית הספר רודולף סטיינר קינגס לאנגלי.
תיאור הארמון
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באתר התגלה מרתף רחב ידיים, ששימש ככל הנראה לאחסון יינות. כמו כן התגלה כי מבני הארמון הקיפו שלוש חצרות פנימיות.
נטורופתיה
נטורופתיה היא סוג של רפואה אלטרנטיבית הכוללת מגוון של פרקטיקות פסאודו-מדעיות שממותגות כ"טבעיות", "לא פולשניות", או מקדמות "ריפוי עצמי". האידאולוגיה והשיטות של הנטורופתיה מבוססות על ויטליזם ורפואה עממית, ולא על רפואה מבוססת ראיות. מטפלים נטורופתיים בדרך כלל ממליצים כנגד הפעלת שיטות רפואיות מודרניות, כולל, אך לא רק, בדיקות רפואיות, תרופות, חיסונים וניתוחים. במקום זאת, הפרקטיקה הנטורופתית מסתמכת על מושגים לא מדעיים, ולעיתים קרובות מובילה את המטפלים הנטורופתים לאבחנות וטיפולים שאין להם אחיזה בעובדות.
נטורופתיה נחשבת על ידי המקצוע הרפואי כבלתי יעילה ועלולה להזיק, ומעלה סוגיות אתיות הנוגעות לביצועה. בנוסף להאשמות מצד הקהילה הרפואית, דוגמת החברה האמריקנית לסרטן לפיה "העובדות המדעיות אינן תומכות בטענות שרפואה על בסיס נטורופתיה יכולה לרפא סרטן או מחלה אחרת כלשהי, זאת משום שלמעשה אין שום מחקר על נטורופתיה כשיטה מלאה שאי-פעם פורסם, נטורופתים הואשמו שוב ושוב כי הם שרלטנים ועוסקים ברפואת אליל.
היסטוריה
המונח "נטורופתיה" מגיע מיוונית ומלטינית, ומשמעותו המילולית היא "מחלה טבעית". הנטורופתיה המודרנית התפתחה מ"תנועת הריפוי הטבעית" של אירופה.
המושג נטבע ב-1895 על ידי ג'ון שיל (John Scheel) ונעשה פופולרי על ידי בנדיקט לאסט (Benedict Lust), "אבי הנטורופתיה של ארצות הברית", אשר התחיל בסביבות 1970, שנים אשר בהן החלה התעניינות בארצות הברית ובקנדה יחד עם תנועות בריאות הוליסטיות.
הנטורופתיה גדלה מתוך זרמי רפואה משלימה במאה ה-18 וה-19, אבל עקבות לשורשי הפילוסופיה של הרפואה הטבעית נמצאות עוד בבית הספר לרפואה של היפוקרטס שנחשב ל"אבי הרפואה המערבית". היפוקרטס האמין כי בטבע עצמו קיים הריפוי וכי שם יש לחפש את המזור. המושג "Vis Medicatrix Naturae" - "הכוח המרפא של הטבע" הורה על יכולתו של הגוף לרפא את עצמו. שיטתו מתבטאת באמרתו הידועה: "היו מזונותך לתרופותיך ותרופותיך למזונותך".
כיום משתמשים בנטורופתיה בעיקר בארצות הברית ובקנדה. יש שוני גדול בתחום אשר בו עוסק המקצוע בין רשויות שונות, ונטורופתים ברשויות לא מוסדרות יכולים להשתמש בכינוי "דוקטור לנטורופתיה" ובתארים אחרים ללא קשר לרמת הכשרתם.
בשנת 1998 פועלת אגודת הנטורופתים בישראל.
עקרונות
מטרת הנטורופתיה למנוע או לרפא חלק מהמחלות על ידי עידוד מנגנוני ריפוי טבעיים של הגוף ועיצוב דרך חיים בריאה יותר, בהתבסס על תזונה, צמחי מרפא, שמנים אתריים, פעילות גופנית ועוד. הנטורופתיה מיישמת ידע ממקורות שונים ובהם רפואה מסורתית, ומדגישה קשר בין גוף לנפש. האמונה בבסיסה של הנטורופתיה היא כי גוף האדם מסוגל לרפא את עצמו, ולכן הנטורופת משמש רק כמסייע לגוף לרפא את עצמו בדרכים עדינות. כשאדם נקלע למצב מחלה שלגוף קשה להתגבר עליה, הנטורופת מסייע לו להתגבר על המחלה על ידי הסרת המכשולים שהוא מוצא, כגון זיהום חיצוני, מזון לא בריא, חוסר פעילות גופנית וכדומה. הנטורופת אינו עוסק בדיכוי התסמינים - תפקידו הוא לסייע בעיצוב דרך חיים בריאה יותר. הכלים בהם משתמש הנטורופת בסיוע לריפוי הגוף הם שיפור התזונה, טיפול בצמחי מרפא, בתוספי מזון ושמנים אתריים, בפעילות גופנית, בטכניקות מגע ובטיפול רגשי בטכניקות שונות, לעיתים גם בשילוב הומאופתיה והידרותרפיה.
העוסקים בשיטה טוענים, בין השאר, למניעת מחלות כרוניות הנפוצות במיוחד בחברות מודרניות, כגון סוכרת, מחלות לב, תשישות כרונית, אסתמה, השמנת יתר, אלרגיות ועוד.
היעדר בסיס מדעי
לנטורופתיה אין בסיס מדעי הולם על פי שיטת מחקר של רפואה מבוססת ראיות. חברי הקהילה הרפואית הראו התנגדות ביקורתית לנטורופתיה. נטורופתים מסורתיים שנסקרו באוסטרליה ראו ברפואה מבוססת ראיות כהתקפה על אמונתם בוויטליזם ובעקרונות הוליסטיים. הם תמכו בשלמות הקיימת, לדעתם, ברפואה הטבעית. בסקר באוסטרליה נמצאו בעיות אצל מרפאים טבעיים בהבנה של מושגים ברפואה מבוססת ראיות וביישומם. אם נטורופתים יציעו סיבות שניתן לבודקן במצבים ספציפיים, יגבר הידע המדעי לגבי המנגנונים שיכולים להיות בשיטות נטורופתיות, וישופרו מודלים שלהם. כמה רופאים נטורופתים החלו לתרום למחקר ולאימוץ עקרונות מדעיים לפעילות קלינית.
נטורופתיה מבוקרת על שום השענותה והתחברותה עם סוגים אחרים של רפואה אלטרנטיבית, שאינם מוכחים, או מופרכים ושנמצאים במחלוקת, ובנוסף היא מבוקרת על שום התבססותה על ויטליזם. כמו בכל מקצוע רפואי, קיימת סכנה של אבחון שגוי, וסיכון זה יכול להיות מופחת בהתאם לרמת ההכשרה. ישנם טיפולים נטורופתים אשר מוצעים על ידי נטורופתים מסורתיים כמו הומיאופתיה, רולפינג, ואירידולוגיה, כאשר ישנה הסכמה רחבה לגביהם שהם פסבדו-מדע, או הונאה.
שיטות "טבעיות" אינן בהכרח בטוחות יותר או יעילות יותר לעומת דברים "מלאכותיים" או סינתטיים. כל טיפול אשר יכול להשפיע, עשוי גם ליצור תופעות לוואי שליליות.
סטיבן ברט (Stephen Barrett) מהעמותה האמריקנית נגד הונאות והתחזויות ברפואה, הצהיר שנטורופתיה היא "פשטנית והמטפלים שבה מלאים בהונאות ורמאויות". "מטפלים בשיטות רפואה לא מדעיות, כולל נטורופתים, משתמשים בשיטות שאינן מדעיות ומוליכים שולל באופן ציבורי את אלה אשר אין להם ידע רפואי עמוק ושצריכים להסתמך על הבטחות המטפלים. הרמאות הזאת לא רק שמזיקה לאנשים, היא חותרת תחת היכולת לערוך מחקרים מדעיים, והמדענים צריכים להתנגד לה", אמר William T. Jarvis.
במאמר מאת קימבול ואטווד בכתב העת "Medscape General Medicine" נכתב: "הרופאים הנטורופתים טוענים כעת להיות הדרג הראשון של הרופאים המומחים משום שהם עוסקים גם ברפואה "קונבנציונלית" וגם ברפואה "טבעית". אבל ההכשרה שלהם מסתכמת בקטעים קטנים ממה שרופאים רגילים עוברים כדי להיות בדרג המטפל הראשון". יתר על כן בדיקה של הספרות של הנטורופתים, מגלה שהיא מלאה בפסבדו-מדע ובשיטות אשר אינן יעילות, אינן אתיות ושעלולות להיות מסוכנות. במאמר אחר כותב Atwood, כי רופאים אשר מחשיבים נטורופתים כעמיתים שלהם, מוצאים את עצמם בצורה כזו מתנגדים לאתיקה ולמוסר הבסיסיים של רפואה מודרנית. אם אין הם קובעים שהנטורופתים "מטפלים לא מדעיים", אז למושגים האלה אין ערך".
השכלה והסמכה
לימודי נטורופתיה נמשכים בדרך כלל 4 שנים, ובסופם מקבלים תעודת הסמכה מטעם המוסד בו נלמד המקצוע. הלימודים כוללים מבוא בסיסי לרפואה קונבנציונלית, רוקחות, ופסיכולוגיה, ובהדרגה עוברים לשיטות טיפול נטורופתיות, הרבליסטיות ומכניות, לצד מבואות לתחומים משיקים (כגון רפואה הודית, רפואה סינית, רפלקסולוגיה, ועוד).
מקצוע הנטורופתיה אינו התמחות רפואית ועל כן אינו נלמד במסגרת פקולטות לרפואה קונבנציונלית, ואף אינו מעוגן בחוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות. על כן לא קיימת הסדרה רשמית לגבי הרקע המקצועי או האקדמי הנדרש או הראוי כביכול לעוסקים בו. כך נוצר מצב בו כל אדם הגר בישראל ומעוניין בכך, יכול לכנות עצמו "נטורופת" ולעסוק במקצוע, גם אם לא רכש כל השכלה מוכרת בנושא, או בכלל, וכן כל מוסד לימודים (אקדמי מוכר ושאינו), יכול להעניק תעודת "נטורופת".
ביקורת
בעולם הרפואי והמדעי קיימת ביקורת כלפי הנטורופתים על שאינם מבצעים מחקרים קפדניים, אינם אוספים נתונים באופן רציף, ואינם מבצעים מחקרי בטיחות מספקים. הנטורופתים, מצידם, טוענים למחסור בתקציבי מחקר כסיבה העיקרית למחסור במחקרים תומכים, ומציגים ממצאים התומכים ביעילות השיטה. המבקרים רואים בממצאים אלו ראיות אנקדוטליות ותו לא. ביקורת מושמעת גם על כך שחלק מהנטורופתים מתנגדים למתן חיסונים, וכן על השימוש של חלק מהמטפלים בטכניקות הנחשבות לפסבדו מדע, כמו הומאופתיה, טיפול בפרחי באך, רולפינג ועוד.
ג'יי ג'ונה ג'יימסון
ג'יי ג'ונה ג'יימסון (באנגלית: J. Jonah Jameson) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו של ג'יימסון הופיעה לראשונה בחוברת #1 The Amazing Spider-man מ-1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
ג'יי ג'ונה ג'יימסון הוא העורך הראשי של העיתון הבדיוני "הדיילי ביוגל" בו עובד פיטר פארקר כצלם המומחה בצילום קרבות של גיבורי-על ונבלי-על, ובמיוחד של האלטר אגו שלו, ספיידרמן. דמותו היא דמות של אדם מיושן ושמרן בדעתו. הוא בז לגיבורי העל באופן כללי ושונא את ספיידרמן בפרט. הוא מאמין שספיידרמן גרוע לפחות כמו הנבלים בהם הוא נלחם, ועושה ככל שביכולתו כדי להציג אותו כאויב הציבור.
דמותו של ג'יימסון מדורגת במקום ה-46 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. את דמותו בסרטי הלייב אקשן של ספיידרמן מגלם השחקן ג'יי קיי סימונס. בישראל, ויקי תבור דיבב את ספיידרמן בסדרת האנימציה משנות ה-90 ואלון שר דיבב את ספיידרמן בסדרת האנימציה "ספיידרמן המדהים" (2008-2009).
גזירות יהושע
בכיבוש יריחו, גזר יהושע בן נון שלא לקחת מביזת העיר ושלא לבנות עוד את העיר יריחו. בסופו של דבר, היו מישראל אנשים שעברו על שתי הגזרות: על גזרת החרם, שלא לקחת משלל העיר, עבר עכן בן כרמי, ועל גזרת בניית העיר עבר חיאל בית האלי מאות שנים לאחר גזרת הגזרות. המקרא מתאר את העונש שקיבל כל אחד מהם.
הגזרות, חילולן והעונש עליהן
בכיבוש יריחו גזר יהושע שתי גזרות – הראשונה להווה והשנייה לעתיד:
בסופו של דבר, עברו אנשים מישראל על שתי הגזרות הללו:
בעקבות לקיחת עכן מהחרם, נחלו ישראל תבוסה במערכה נגד העיר עי. יהושע פנה בתפילה לה', ונענה שישראל לקחו מהחרם ועליו לגלות את החוטא באמצעות גורל. ואכן, בגורל התגלה עכן ואחר שפייסו יהושע אף הסכים להודות בחטאו. הוא נענש על חטאו בסקילה ובשרפת כל נכסיו (ולפי כמה מהשיטות אף צאצאיו נהרגו עימו).
חיאל נענש בעונש אלוהי במיתת כל בניו במהלך בניית העיר. הכתוב מסמיך את חטא חיאל לגזרת הבצורת של אליהו. מסמיכות זו למדו חז"ל שבניית העיר הובילה את אליהו לגזור את גזרתו. נמצא לפי זה, שחילול שתי הגזרות הוביל הן לעונש פרטי לחוטא והן לעונש לאומי לכלל האומה.
כיוונים מנוגדים בפסוקים
מהפסוקים לא ברור אם יהושע גזר את הגזרות מיוזמתו או שצווה על כך.
מצד שני, מתיאור חילול הגזרות הללו עולה דבר אחר:
א. לאחר שישראל מובסים בקרב הראשון עם העי, ה' מגלה ליהושע שישראל לקחו מהחרם: "חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם..." - ישראל עברו על ברית ה' בלקיחה מהחרם, ולא על גזרת יהושע.
ב. בספר מלכים, כשמסופר על עונשו של חיאל על בניית יריחו, נאמר: "בַּאֲבִירָם בְּכֹרוֹ יִסְּדָהּ וּבִשְׂגוּב צְעִירוֹ הִצִּיב דְּלָתֶיהָ – כִּדְבַר ה' אֲשֶׁר דִּבֶּר בְּיַד יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן". מפורש לכאורה שה' הוא שגזר את הגזרה, ויהושע רק מסרה לישראל.
חז"ל והפרשנים העלו מגוון הצעות ליישוב הפסוקים.
עשה מדעת ה'
יש מפרשני המקרא שסברו שגזרות יהושע מקורן בדבר ה'.
גם האברבנאל סבור שמקור הגזרות הוא א־לוהי. אך בשונה מהרד"ק, הוא סובר שהציווי הא־לוהי עליהן כן מובא בכתובים. לפני כיבוש יריחו, מלאך ה' מתגלה אל יהושע ואומר לו: "שַׁל נַעַלְךָ מֵעַל רַגְלֶךָ כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עֹמֵד עָלָיו – קֹדֶשׁ הוּא". האברבנאל סבור שבהוראה זו ציווהו המלאך על שתי הגזרות: "'כי המקום אשר אתה עומד עליו קודש הוא' - שיהי חרם המקום וכל אשר בו, וזה: אם לשעתו ואם לדורות, שתמיד יהיה חרם לא תבנה", ולכן יהושע אומר לישראל "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'" – כי ה' ציווה על כך.
החזקוני אף לומד כלל מהמילים: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'", שכל מקום שנאמר הביטוי: "לפני ה'" משמעו שהדבר היה על פי הדיבור האלוהי.
עוד הסבורים שעשה כן על פי ה': רבי אברהם בן הרמב"ם רבי משה אלשיך.
עשה מדעתו וה' הסכים עימו
במדרש במדבר רבה מובאים שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
א. משום שיריחו נכבשה בשבת.
ב. מעין דין עיר הנידחת.
ג. על פי עיקרון מצות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.
מכל מקום, לפי כל ההסברים, יהושע גזר זאת משיקול דעתו האישי. אכן, מתגובת ה' לחילול הגזרות מוכח שאף אם ה' לא יזם את הגזרות, הוא אשרר אותן למעשה ונתן להם מעמד מחייב לחלוטין.
כך מפורש בתלמוד הירושלמי: "שלושה דברים גזרו בית דין של מטה והסכים בית דין של מעלה עמהם... חרמה של יריחו", וכן במקום אחר בבמדבר רבה: "דבר זה עשה יהושע מדעתו, והסכים הקדוש ברוך הוא על ידו... ומנין שהסכימו על ידו? שנאמר: 'וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם, הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'".
כדעה זו סברו גם הרלב"ג והמלבי"ם.
ה' אישר אך לא הסכים עקרונית
גם בתלמוד הבבלי מובא שיהושע גזר את הגזרות מדעתו, וה' אישר אותן. אולם, הבבלי מדגיש שלמרות האישור הא־לוהי, דעת ה' לא הייתה נוחה בגזרה זו: "'וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ: קֻם לָךְ' – מה תלמוד לומר: 'קֻם לָךְ '? – אמר ליה: 'אתה גרמת להם!'", וביאר שם רש"י: "שלא היה לך לאסור עליהם ביזת יריחו". הגמרא מוכיחה זאת מכיבוש העי, ששם אישר ה' לישראל ליהנות מהביזה: "וְעָשִׂיתָ לָעַי וּלְמַלְכָּהּ כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתָ לִּירִיחוֹ וּלְמַלְכָּהּ – רַק שְׁלָלָהּ וּבְהֶמְתָּהּ תָּבֹזּוּ לָכֶם".
אכן, אף אם יהושע טעה ולא היה צריך לגזור, ודווקא עכן צדק וכיוון לדעת האל, עדיין נענש על שעבר על הגזרה משום שה' נתן ביד יהושע סמכות הנהגה על העם.
לפי זה היה מי שרצה ללמד זכות על עכן, שלא חטא מרשעות, אלא מטעות. כך הסביר למשל הרב יחזקאל פנט:
בפירוש "כלי יקר" מובאת דרשת חז"ל המחזקת הבנה זו: "ואראה (-עכן) שכתוב בתורה: 'וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ' - וערבו לי דברי תורה מדברי סופרים גזרתך (-יהושע) שגזרת!". דרשה זו מתבססת על היתר התורה המפורש לקחת משלל הערים הכבושות.
מטרת הגזרות
הסברים אלו נכונים לשתי הגזרות.
הרלב"ג מציע שלושה טעמים לגזרות יהושע:
תוקף הגזרות בימינו
גזרת הלקיחה מהחרם הייתה לשעתה, אך גזרת בניית העיר הייתה לדורות. חכמי ישראל דנו אם יש לחוש לגזרה זו גם בימינו. לשאלה זו אף הייתה משמעות מעשית בעשרות השנים שלפני קום המדינה, כשיהודים פעלו לרכישת אדמות הארץ ויישובן, והפוסקים התבקשו לחוות דעתם הלכה למעשה.
מעלין בקודש ואין מורידין
מעלין בקודש ואין מורידין הוא כלל הלכתי המבהיר את הסדר בעניינים שבקדושה. כלל זה מתייחס לסדר קיומן ולדירוגן של מצוות, לדרגת הקדושה של מי שמקיים אותן ולדרגת חשיבותם של תשמישי קדושה.
תפילין של יד ותפילין של ראש
כלל זה חל רק בתשמיש קדושה, אך לא בתשמיש מצווה.
בני העיר שמכרו רחובה של עיר - לוקחין בדמיו בית הכנסת
בנושא תשמישי קדושה - כספי ציבור שנתקבלו כתוצאה ממכירתו של נכס ציבורי, לא ניתן לעשות בהם כל שימוש העולה בדעתם של פרנסיו. המשנה במסכת מגילה מלמדת אותנו איזה נכס ציבורי, מותר לרכוש מתמורת מכירתו של נכס אחר:
רש"י בגמרא נותן טעם להלכה זאת, שתמורה של מכירתו של תשמיש קדושה ציבורי אחד, יכולה לשמש רק לקניית תשמיש אחר הקדוש ממנו, "הואיל ומעלין בקודש ולא מורידין".
נרות חנוכה
מחלוקת בית שמאי ובית הלל.
בית שמאי ובית הלל, חלוקים ביניהם בנושא סדר הדלקת נרות חנוכה לשיטת המהדרין מן המהדרין. בית שמאי אומרים ביום הראשון מדליק שמונה נרות, ומכאן ואילך פוחת והולך. בית הלל אומרים ביום הראשון מדליק נר אחד, ומכאן ואילך מוסיף והולך, כל אחד ונימוקיו עמו.
התעלות בקדושה
אך לא רק לגבי תשמיש הקדושה חל הכלל של "מעלין בקודש ואין מורידין", אלא גם על האדם המקיים מצווה בתשמיש הקדושה. השולחן ערוך אומר בראשית הלכות תפילין: "אַחַר שֶׁלָּבַשׁ טַלִּית מְצֻיָּץ יָנִיחַ תְּפִלִּין שֶׁמַּעֲלִין בַּקֹדֶשׁ, ומסביר רבי ישראל מאיר הכהן מראדין כך: "שמעלין בקדש, - על האדם קאי, שצריך לילך מדרגא לדרגא ולהתעלות בקדושה, כי מתחילה הוא רק מכסה את עצמו בכיסוי של מצווה, ועל ידי התפילין, הוא מקשר את עצמו בקשר היחוד והקדושה".
הסבר: האדם המתחיל את יומו בקיומן של מצוות, מתעלה בעצמו עם קיומה של כל אחת מהן. כך הוא מתעלה בשלב ראשון, בהתעטפות בטלית וכיסוי עצמו בבגד של מצווה, אך השלב הבא, הוא שלב נעלה יותר של התעוררות וחיבור עצמי אל הקב"ה, המתבצע באמצעות קשר התפילין.
הדחת רבן גמליאל מנשיאותו, והשבתו על כנו
דוגמה נוספת לאדם שהגיע לדרגה גבוהה של קדושה, שאין מורידים אותו ממנה.
מקרה מיוחד גרם לחכמי יבנה להדיח את רבן גמליאל מהנשיאות ולמנות במקומו את רבי אלעזר בן עזריה. לאחר זמן קצר הוחזר רבן גמליאל לכס הנשיאות ור' אלעזר ירד מן הנשיאות. החכמים התלבטו כיצד לנהוג. שכן הנשיא היה דורש בפני הציבור מידי שבת, ואיך לא ידרוש רבי אלעזר, שהרי מעלין בקודש ואין מורידין? בסופו של נקבע כי רבי אלעזר ידרוש כל שבת רביעית.
כהן גדול ששימש וירד
כאשר כהן גדול אינו ראוי לשמש ככהן גדול מסיבה זמנית, ממנים כהן אחר לשמש תחתיו ככהן גדול. לאחר שהכהן הראשון ראוי לחזור לעבודתו וחוזר, עדיין נחשב הכהן השני, ששימש כממלא מקום, כ"כהן גדול", וזאת על פי הכלל מעלין בקודש ואין מורידין.
על כך נאמר במשנה:. בזאת פוסקת המשנה כרבי מאיר, לעומת זאת רבי יוסי חלוק על הדבר וסובר שכהן גדול הוא אינו - מכיוון שאינו משמש בתפקיד בפועל,אך גם כהן הדיוט אינו. גם לרבי מאיר לשיטתו שממלא המקום נשאר בגדר כהן גדול, וגם לרבי יוסי שכהן גדול אין הוא, אך גם כהן הדיוט אינו, הסיבה היא משום שמעלין בקודש ואין מורידין.
היער הלאומי פרימונט-וינמה
היער הלאומי פרימונט-וינמה (באנגלית: Fremont–Winema National Forest) הוא יער לאומי של ארצות הברית שנוצר ב-2002 מאיחוד היערות הלאומיים וינומה ופרימונט. שני היערות מכסים שטח בדרום מדינת אורגון מהפסגות של רכס קסקייד במערב ועד מעבר לעיירה לייקוויו (Lakeview) במזרח. הגבול הצפוני של היערות גובל במערב בכביש 97 ובמזרח בכביש 31. הגבול בין קליפורניה לאורגון הוא גם הגבול הדרומי של היערות. העיר המשמעותית היחידה בקרבה ליערות היא קלאמת פולס. היערות מנוהלים על ידי שירות היערות של ארצות הברית, כשהמשרד המנהל את היערות שוכן בלייקוויו.
היער הלאומי פרימונט
היער הלאומי פרימונט קרוי של שם ג'ון פרימונט שחקר את האזור עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ב-1843. היער שוכן במערב מחוז לייק ומזרח מחוז קלאמת באורגון והוא משתרע על שטח של 4,885 קמ"ר. משרדי שומרי היערות שוכנים ביישובים הסמוכים: בלי (Bly), לייקוויו (Lakeview), פאיזלי (Paisley) וסילבר לייק (Silver Lake). אתר הסקי קניון וורנר (Warner Canyon Ski Area) היה חלק מהיער לפני שחילופי שטחים העבירה את הבעלות למחוז לייק.
היסטוריה
היער הלאומי פרימונט נוסד ב-1908 תחת השם "שמורת היער גוז לייק" (Goose Lake Forest Reserve). השם שונה במהרה ליער הלאומי פרימונט. ב-19 ביולי 1915 סופח אליו היער הלאומי פולינה (Paulina National Forest). ב-2002 הוא מוזג מנהלית עם היער הלאומי וינמה בשם "היער הלאומי פרימונט-וינמה".
אקולוגיה
סקר של שירות היערות שנערך ב-1993 העריך ששטחי יערות ראשוניים ביער הלאומי פרימונט היו 2,225 קמ"ר.
אתרים של שני מכרות אורניום: מכרה וייט קינג (White King mine – "מלך לבן") ומכרה לאקי לאס (Lucky Lass mine – "בחורה בת מזל") נמצאים בתחומי היער הלאומי פרימונט. שניהם נמצאים תחת תוכנית השיקום של ממשל ארצות הברית (Superfund).
נופש
פעילויות נופש נפוצות ביער הלאומי פרימונט כוללות: הליכה, קמפינג, שיט, רכיבה על סוסים, אופני הרים, סקי, ציד, ודיג. קטע באורך 80 קילומטרים באמצע "שביל הנופש הלאומי פרימונט" (Fremont National Recreation Trail) בין מעבר גברנמנט הרווי (Government Harvey Pass) למעבר קוקס (Cox Pass) עובר ביער. על פי נתוני 2006 ביקרו ביער 428,000 מבקרים.
היער הלאומי וינמה
היער הלאומי וינמה הוא יער לאומי במחוז קלאמת במורדות המזרחים של רכס הקסקייד בדרום-מרכז אורגון המשתרע על שטח של 4,231 קמ"ר. היער גובל בפארק הלאומי קרייטר לייק בסמוך לפסגות של הקסקייד ומשתרע מזרחה לתוך אגן קלאמת. בסמוך לקרקעית האגן היער מפנה את מקומו לביצות ולשדות אחו שסביב אגם קלאמת העליון ואגן הניקוז של הנהר ויליאמסון. לצפון ולמזרח יש חורשות נרחבות של אורן הזפת (Pinus ponderosa) ואורן מפותל (Pinus contorta) הגדלים על קרקע של שכבות עמוקות של אפר געשי ופומיס שכיסו את האזור במהלך התפרצות הר הגעש מזאמה לפני כמעט 7,000 שנים. מחקר של שירות היערות מ-1993 העריך ששטח היערות הראשוניים ביער וינמה הוא 2,880 קמ"ר.
משרדי שומרי היערות שוכנים ביישובים הסמוכים: צ'למוט (Chemult), צ'ילוקין (Chiloquin) וקלאמת פולס.
היסטוריה
היער קרוי על שמה של טובי רידל (Toby Riddle; 1920-1848) בת מודוק ששמה המקורי היה וינמה.
השטח שבו שוכן היער היה שמורת טבע בשם שמורת יער רכס קסקייד (Cascade Range Forest Reserve) בשנים 1893–1907, ואז שונה שמו ליער הלאומי קסקייד (דרום) (Cascade (South) National Forest). ב-1908 שונה שמו ליער הלאומי מזאמה (Mazama National Forest), ואז היער הלאומי קרייטר לייק (Crater Lake National Forest) עד 1932. האזור היה חלק מהיער הלאומי הנהר רוג (Rogue River National Forest) בין 1932 ל-1961, כאשר הוא הוגדר כיער הלאומי וינמה. ב-2002 הוא אוחד מנהלית עם היער הלאומי פרימונט. היער הלאומי וינמה בפני עצמו הוא היער הלאומי השלישי בגודלו (אחרי היער הלאומי נז פרס והיער הלאומי אוקנוגן) המוכל כולו בתחומי מדינה אחת.
על פי נתוני 2006 ביקרו ביער 498,000 מבקרים.
שמורת קלאמת
מעל ל-50% משטח היער שוכן בתחומי שמורת האינדיאנים קלאמת, שמורה לשעבר של האידיאנים בני שבט הקלאמת. שתי רכישות של ממשלת ארצות הברית – הראשונה ב-1963 של כ-2,000 קמ"ר והשנייה ב-1973 של בערך 550 קמ"ר – אוחדו עם חלקים של שלושה יערות לאומיים אחרים על מנת ליצור את היער הלאומי וינמה.
חי וצומח
בתחומי היער הלאומי פרימונט-וינמה נמנו 925 מינים מתועדים של צמחים וסקולריים ומעל ל-300 מינים של בעלי חיים. בין חיות הציד, אייל קנדי מתת-המין של הרי הרוקי (Cervus canadensis nelsoni), אנטילוקפרה אמריקנית, ואייל פרדי שחור-זנב. יש כמה מינים של טרוטה בנהרות ובאגמים של האזור, ובחלק מהאגמים שוכן הדג בס גדול-פה, דג של מים חמימים. עופות המים הנפוצים כוללים ברנטה קנדית, ברכייה וברבור הטונדרה. בין הטורפים אוכלוסיות קטנות של דוב שחור אמריקני, פומת ההרים ושונר מצוי.
אזורי טבע בראשיתי
בתוך היער הלאומי פרימונט-וינמה ארבעה אזורי טבע בראשיתי מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, שניים מתוכם מתפשטים ליערות הלאומיים השכנים:
קאפח
קאפח הוא שם משפחה יהודי-תימני, שמשמעותו "קִפֵּחַ" או "יבש".
פיניה (כפר)
יהודי פיניה
בפיניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
המלחמה הפונית השלישית
המלחמה הפונית השלישית הייתה המלחמה האחרונה מבין המלחמות הפוניות שהתנהלו בין הרפובליקה הרומית לקרתגו המושבה הפיניקית ("פּוּנים" בלשון הרומאים), בין השנים 149 עד 146 לפנה"ס.
שלמה בכור חוצין
הרב שלמה בכור חוצין (רשב"ח ; 1843-1892) היה פוסק, פייטן, עיתונאי, מתרגם, בעל בית דפוס ובין בולטי הרבנים בבבל במחצית השנייה של המאה ה-19.
המלחמה הפונית השלישית
הרקע למלחמה
בחוזה השלום שסיים את המלחמה הפונית השנייה, נאסר על קרתגו, בין השאר, לצאת למלחמה ללא אישורו של הסנאט הרומי והוטלו הגבלות על גודל הצי הקרתגי.
שלמה בכור חוצין
ביוגרפיה
נולד בבגדאד בשנת 1843 (ה'תר"ד) כבן למשפחת רבנים מיוחסת, מצאצאיו של הרב צדקה חוצין הראשון. בצעירותו למד בישיבת מדרש בית זלכה, ונמנה עם תלמידיו של הרב עבדאללה סומך.
המלחמה הפונית השלישית
הרקע למלחמה
הרומאים, שזכרו את התנהלותה של המלחמה הפונית השנייה, שבה קרתגו כמעט כבשה והשמידה את רומא, החלו לחשוש מהתאוששותה המהירה של קרתגו ומהאפשרות שזו תהפוך שוב לאיום על שליטת רומא בים התיכון. התאוששותה של קרתגו הביאה את הרומאים להבנה שרק מלחמה תוכל לנטרל כל איום עתידי שקרתגו תוכל להווה על רומא. קאטו הזקן, שהיה ממובילי הקו האנטי-קרתגי, הטיב לבטא תחושה זו, בכך שסיים כל נאום במילים "מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו".
שלמה בכור חוצין
ביוגרפיה
תחומי העניין שלו היו רבים, והוא עסק בפעילויות מגוונות לאורך חייו. בין היתר, נהג לכתוב באופן קבוע לעיתונות העברית של התקופה, כולל לעיתונים שהתפרסמו בבגדאד, הודו, ארץ ישראל ומזרח אירופה. לאורך השנים כתב למעלה מ-150 מאמרים לעיתונים שונים, כולל הלבנון, המגיד, הצפירה, החבצלת, הדובר (בגדאד), המבשר (כלכותה) ועוד. מאמריו עסקו בנושאים מגוונים, כגון חיי הקהילות היהודיות בעיראק, כורדיסטן ופרס, הלכה, מוסר, תרבות, פוליטיקה עולמית וענייני השעה. מאמריו הם מקור לידע רב על קורות היהודים באזור עיראק ופרס של זמנו, חייהם התרבותיים ורדיפות כנגדם. במאמריו הוא ביטא גישה המשלבת בין קבלת ערכים משכיליים ומודרניים לבין שמירה על המסורת.
המלחמה הפונית השלישית
הרקע למלחמה
העילה של רומא לפתיחה במלחמה הגיעה כאשר מסיניסה מלך נומידיה, שהיה בן בריתה של רומא, ניצל את חולשתה המדינית והצבאית של קרתגו והחל לבצע פשיטות על עריה. הקרתגים שלחו תחילה משלחת לסנאט הרומאי, שביקשה אישור לפתוח במלחמה נגד נומידיה, אולם נענו בשלילה.
בינתיים סיימו הקרתגים לשלם את פיצויי המלחמה שהיו חייבים לרומאים בעקבות תבוסתם במלחמה הפונית השנייה, ראו את עצמם משוחררים מן ההתחייבויות שלקחו על עצמם בחוזה השלום, והכריזו מלחמה על נומידיה בשנת 151 לפנה"ס. כך סיפקו הקרתגים לרומאים עילה לצאת למלחמה, ואלה אכן הכריזו מלחמה על קרתגו בשנת 150 לפנה"ס.
מצב הקרתגים לא אפשר להם לנהל מלחמה נגד רומא. הם הבינו את טעותם ושלחו שגריר לסנאט הרומאי, עם ייפוי כוח מלא לקבל כל תכתיב רומאי. הסנאט הבטיח שאם קרתגו תעביר 300 ילדים קרתגים ממשפחות האצולה לרומא כבני ערובה, ותסכים לציית לכל פקודה של הקונסולים, שלמותה הטריטוריאליות ועצמאותה לא יפגעו.
מקדם (מתמטיקה)
במתמטיקה, מְקַדֵּם הוא גורם המופיע בביטוי ומכפיל גורמים אחרים בביטוי. בדרך כלל המקדם הוא מספר, ובכל מקרה אינו משתנה.
המלחמה הפונית השלישית
הרקע למלחמה
הקונסולים שהגיעו לאוטיקה תבעו מהקרתגים להעביר לרשותם את כל ספינות הצי הקרתגי, תבואה ואת כל נשקו של הצבא. באין ברירה צייתו הקרתגים לדרישת הרומאים, אך אז העלו הקונסולים דרישה נוספת: כי העיר קרתגו תיהרס ותושביה יתיישבו מחדש לפחות עשרה מיל לתוך היבשה.
התנהלות המלחמה
הצבא הרומי והצי הרומי התחילו את המלחמה על ידי הטלת מצור על קרתגו. המצור ארך שלוש שנים, שבמהלכן נכשל כל ניסיון רומאי להסתער ולפרוץ את חומות העיר.
פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס, שהצטיין במלחמה כטריבון, נבחר בשנת 147 לפנה"ס למשרת הקונסול. תחת הנהגתו של סקיפיו הצליחו הרומאים לפרוץ לתוך העיר. קרבות מרים התנהלו על השליטה בכל רובע. כל רובע שכבשו הרומאים נשרף עד היסוד במצוותו של סקיפיו, לבסוף, אחרי שישה ימי לחימה, המפקד הקרתגי של העיר עזרובעל הגיש את כניעתו לסקיפיו.
תוצאות המלחמה
מבחינת קרתגו היו תוצאות המלחמה הרסניות. מתוך חצי מיליון תושבים רק עשרה אחוז שרדו את המלחמה, אך גורלם לא שפר עליהם מכיוון שנמכרו לעבדות על ידי הרומאים. במצוות הסנאט שרף סקיפיו את קרתגו עד אפר ואדמתה נחרשה. לפי סיפורים שנפוצו לראשונה בסוף המאה ה-19, הרומאים זרעו את הקרקע מלח על־מנת להבטיח שהיא תישאר בלתי פורייה ואיש לא יתיישב בה שוב. זריעת המלח נזכרת לראשונה בספרו של פרדיננד גרגורוביוס (Ferdinand Gregorovius) "ההיסטוריה של העיר רומא בימי הביניים" (Die Geschichte der Stadt Rom im Mittelalter) שהתפרסם בין השנים 1872-1859. מאחר שאין זכר לסיפורים אלה במקורות קדומים יותר, ומכיוון שזריעת מלח יקר על שטח פורה כה נרחב משוללת היגיון כלכלי, מניחים כיום כי קרתגו לא נזרעה מלח מעולם.
ניצחונה של רומא במלחמה, ביחד עם מלחמות נוספות שנוהלו באותו הזמן, מסמל את הפיכתה של רומא לכוח האימפריאליסטי הראשי בעולם ולשליטה הבלתי מעורערת בים התיכון.
סיום המלחמה
בשנת 1985 חתמו ראש עיריית רומא וראש עיריית קרתגו בתוניס על הסכם שלום סמלי לסיום רשמי של המלחמה, שנמשכה בהיעדר הסכם זה 2,131 שנים.
בירדד קולי
בירדד קולי (הקולי המזוקן) הוא גזע של תת-המין כלב הבית. מוצאו של הבירדד קולי הוא מאנגליה ומסקוטלנד.
בירדד קולי הוא כלב בגודל בינוני עם פרווה באורך בינוני. גוף הכלב ארוך וישר, ולמרות היותו שרירי, הוא אינו כבד משקל. הכלב בעל הבעה מסוקרנת ושמחת חיים. תוחלת חייו של הבירדד קולי היא 13 שנים. צבעם שחור־לבן, אפור־לבן או חום־לבן. פרוותו ארוכה ושופעת, כפולה ולא נשירה באופן יחסי. גובהו נע בין 51 ל-56 סנטימטרים ומשקלו נע בין 18 ל-28 קילוגרמים.
הכלב הטלוויזיוני נחשון הוא בירדר קולי.
מקדם (מתמטיקה)
דוגמה: בביטוי המספרים 7 ו-3 הם מקדמיהם של שני האיברים הראשונים, בהתאמה. האיבר השלישי, 1.5, הוא קבוע. לאיבר האחרון אין מקדם המוצג במפורש, והוא נחשב לבעל המקדם 1, משום שהכפלה ב-1 אינה משנה את ערכו של הנכפל. פעמים רבות המקדמים הם מספרים, אך לעיתים הם פרמטרים של הבעיה, למשל a, b, ו-c בביטוי ax^2+bx+c שבו המקדמים אינם נחשבים למשתנים.
בהתאם לכך, פולינום במשתנה יחיד, \ x, ייכתב בצורה למספר טבעי כלשהו k, כאשר הם מקדמים. כדי שביטוי זה ישקף את כל המקרים, יש להתיר גם מקדם 0. החזקה \ k הגבוהה ביותר שעבורה המקדם \ a_k שונה מאפס, היא המעלה של הפולינום, ומסומנת \deg p(x). המקדם \ a_0 נקרא המקדם החופשי ו- \ a_k נקרא המקדם המוביל של הפולינום. אם המקדם המוביל שווה ל-1, הפולינום נקרא פולינום מתוקן. דוגמה: הוא פולינום ממעלה שנייה, שהמקדם המוביל שלו הוא 3. 'פולינום ממשי' הוא פולינום שבו המקדמים הם מספרים ממשיים. באופן כללי יותר, המקדמים עשויים להיות איברים בשדה (או חוג) כלשהו F, ואז מדובר ב"פולינום מעל F".
אלגברה ליניארית
באלגברה ליניארית, המקדם המוביל של שורה במטריצה הוא האיבר הראשון שאינו 0. דוגמה: במטריצה המקדם המוביל של השורה הראשונה הוא 1, המקדם המוביל של השורה השנייה הוא 5, המקדם המוביל של השורה השלישית הוא 4, ולשורה הרביעית, שכולה אפסים, אין מקדם מוביל.
אף שבאלגברה בסיסית מקדמים הם בדרך כלל קבועים, בראייה כללית יותר הם יכולים להיות משתנים. הקואורדינטות של הווקטור v במרחב וקטורי עם בסיס
כימיה
בנוסחה כימית, המקדם הוא מספר המייצג כמה מולקולות (או אטומים) מכל סוג משתתפים בתהליך. דוגמה: בנוסחה המספר 2 לפני H_2 (מולקולת מימן) ולפני H_2O (מולקולת מים) הם מקדמים סטויכיומטריים.
קרן הקולנוע הרוסי
קרן הקולנוע הרוסי (רשמית: הקרן הפדרלית לתמיכה כלכלית וחברתית בקולנוע הרוסי; ברוסית: Федера́льный фонд социа́льной и экономи́ческой подде́ржки оте́чественной кинематогра́фии, ידוע בקצרה כקרן הקולנוע, Фонд кино́) היא קרן ממשלתית לאומית שנוסדה על ידי משרד התרבות של רוסיה כגוף לעידוד ותמיכה בסרטי קולנוע ובאולפני קולנוע רוסיים.
שלמה בכור חוצין
ביוגרפיה
בתחום החינוך שימש כמנהל "מדרש תלמוד תורה״ בבגדאד, וכן שימש לתקופה כמורה לתלמוד בבית הספר של כי"ח בעיר. עוד שימש כראש סניף "חברת שומרי תורה" וסגן נשיא "חברת שומרי מצווה" בבגדאד. כפוסק קיבל אליו שאלות הלכתיות מרחבי עיראק, וכן מהקהילה היהודית-בגדאדית בהודו וארצות נוספות.
קרן הקולנוע הרוסי
הקרן הוקמה בהחלטת ממשלת הפדרציה הרוסית במלאת 101 שנה לקולנוע הרוסי ב¯16 בינואר 1995.
קלקיליה
קלקיליה (בערבית: قلقيلية) היא עיר בדרום-מזרח השרון, בתחומי הרשות הפלסטינית, הממוקמת בנקודה הקרובה ביותר לחוף הים התיכון (כ-12 ק"מ) ביהודה ושומרון. קלקיליה ממוקמת ממזרח לכפר סבא, דרומית לטולכרם ומערבית לשכם. בסמוך לה עובר כביש 6. נכון לשנת 2016 מספר תושביה נאמד ב-51,969 נפשות, והיא משמשת כעיר המרכזית של נפת קלקיליה -אחת משש עשרה נפות של הרשות הפלסטינית.
קרן הקולנוע הרוסי
משנת 2015 הקרן מפעילה את מאגר המידע האוטומטי הפדרלי המאוחד על נתוני הכנסות מהקרנת סרטים בבתי הקולנוע (ЕАИС).
שלמה בכור חוצין
ביוגרפיה
בשנת 1867 הקים בית דפוס עברי בבגדאד (בית הדפוס העברי השלישי שהוקם בעיר), שהמשיך לפעול על ידי בנו גם לאחר מותו. בין הספרים שהדפיס נכללים קבצים של סיפורי מעשיות שליקט וקיבץ לשלושה ספרים, ועוסקים במוסר וטוהר המידות. בנוסף לבית הדפוס היה בעל בית מסחר לספרים עבריים בבגדאד, ושימש בתור הנציג המקומי של חברת מקיצי נרדמים. כחלק מתפקידו פעל להפיץ מנויים של עיתונים עבריים שונים (כגון המגיד) בקרב יהודי בגדאד. הוא שאף להקים כתב עת דו לשוני עברי-ערבי בבגדאד, אך לא הצליח לקבל רישיון לכך מהשלטונות העות'מאנים.
קלקיליה
היסטוריה
קלקיליה הייתה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית משנת 1517 ועד לכיבושה של ארץ ישראל על ידי בריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
שלמה בכור חוצין
ביוגרפיה
לאורך השנים תרגם כתבים שונים מעברית לערבית יהודית, כולל חלקים מההגדה של פסח ומהסידור.