cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דבש
יוון
היוונים הקדמונים התייחסו אל הדבש לא רק כמקור למזון אלא גם כמקור רב ערך לתרופות. בנוסף, היוונים היו כנראה הראשונים לייצר את המשקה האלכוהולי העשוי מדבש והידוע כ"יין דבש" (תמד), וקראו לו "נקטר האלים".
היפוקרטס ("אבי הרפואה") סבר שהדבש מקל על תחלואים מסוימים. הפילוסוף אריסטו טען כי אכילת דבש היא המפתח לחיים בריאים וארוכים. ההיסטוריון פלוטרכוס כינה את הדבש "רוק הכוכבים" (Salivia Sidernum).
רומא
הרומאים ירשו את המיתולוגיה ואת האהבה לדבש ומוצריו מהיוונים. כמו היוונים, גם הרומאים נהגו להעלות מנחות דבש לאליליהם ולהשתמש שימוש נרחב בדבש בבישול ובאפייה. גם אצל הרומאים היה הדבש קשור לאהבה, והם האמינו כי אישה שתאכיל את בעלה בדבש תרכוש את לבו.
עולם האסלאם
מוחמד נביא האסלאם ראה בדבש מקור לתזונה ומוצר בריאותי כאחד. קיימת אמרה המיוחסת לנביא מוחמד: בקוראן ישנן שתי סוּרוֹת (פרקים) העוסקות האחת בדבורה והשנייה בדבש.
בערבית מוכר הפתגם "יוֹם עַסַל, יוֹם בַּסַל", כלומר "יום דבש, יום בצל", שמשמעותו – פעם המצב טוב (דבש) ופעם רע (בצל).
אירופה
הדבש היה הממתיק היחיד באירופה עד שהצלבנים הביאו עמם את הסוכר מן המזרח.
המודעות לענף הדבורים ולמוצריהם בולטת במדינות מרכז אירופה במאות השנים האחרונות.
בבריטניה היה ענף הדבוראות אחד ממקצועות החקלאות העתיקים, וכשהגיעו הפיניקים לבריטניה הם העניקו לה את הכינוי "אי הדבש". תעשיית הדבש בבריטניה ידועה מאז באיכותה ובהיקפה הגדול.
אמריקה
הדבורה והדבש מוזכרים בכתובים של המאיה ושל האצטקים. כאשר כבשו הספרדים את מרכז אמריקה ואת מקסיקו הם מצאו שם תעשייה רחבה מאוד של דבש ומוצרי דבורה אחרים. נראה שגם האינדיאנים באזורים שבהם שוכנות כיום קנדה וארצות הברית רדו דבש מנחילי דבורים בטבע.
הדבש והמסורת היהודית
במסורת היהודית, הדבורה טמאה (כלומר אסורה באכילה), אך דבשה טהור. הסיבה: הדבש אינו נוצר בגוף הדבורה כמו חלב לדוגמה, אלא הוא צוף פרחים שעובר עיבוד בגופה ובכוורת. לפי ההלכה, זפק הדבורה הוא "מחסן זמני" לדבש בין הפרח לכוורת.
פרט לערכו התזונתי, הדבש שימש כאמצעי חירום לטיפול נפשי למי שנתקף ב"בולמוס":.
הרמב"ם מייעץ לנהוג בזהירות בדבש:.
בספר משלי, מוזכר הדבש מספר פעמים בשני הקשרים הפוכים: פעם אחת נאמר כי כדאי לאכול דבש, ובפעם אחרת נאמר שאכילת דבש רבה מידי עלולה להזיק:
צוף הפרחים
דבורי הדבש מכינות דבש לשתי מטרות. ראשית, כמזון לעצמן. דבורת הדבש ניזונה בדרך כלל מאבקת פרחים זכרית (פולן), המכילה חלבונים, מינרלים וויטמינים, ומצוף הפרחים, המכיל כמות רבה של סוכר. הדבש נשמר כמזון לדבורים לתקופה קרה שבה לא ניתן למצוא פרחים. שנית, כמזון לזחלים. הדבורים מאכילות את הזחלים הן במזון מלכות והן בדבש, כאשר הזחלים המיועדים להיות מלכות מוזנים במזון מלכות בלבד.
חומר הגלם הנפוץ ביותר ליצור הדבש הוא צוף הפרחים. הוא מופרש בצמח מבלוטות באזורי הפריחה של הצמח הקרויים: צוּפָנִים. הצוף הטרי הוא נוזל מימי, שקוף ומתקתק. הרכבו הכימי תלוי במספר גורמים: סוג הצמח, תנאי מזג האוויר, סוג הקרקע והמיקום הגאוגרפי. מסוגים שונים של צוף ייווצרו סוגים שונים של דבש.
הצוף מכיל: מים בריכוז שבין 60% ל-90% (בדרך כלל הדבורה לא תאסוף צוף שריכוז המים בו גבוה מ-85%), פחמימות בצורת סוכרים בריכוזים שונים, חומצות אורגניות שונות, וכן כמויות זעירות של ויטמינים, מינרלים, חומרי צבע (פִּיגמֶנְטִים) וחומרים אֲרוֹמָטִיים הנותנים לדבש את צבעו וריחו ומרכיבים כימיים נוספים שונים בהתאם לסוג הפרחים.
הצוף הוא בדרך כלל חומצי (pH שבין 2.7 ל-6.4), אך קיימים סוגי צוף בסיסיים (עד ל-9.1 pH). יש פרחים בהם רוב הסוכרים הם חד־סוכרים: פרוקטוז (סוכר פירות), וגלוקוז (סוכר ענבים) - זה הרכב הצוף בפרחים מואבקי פרפרים ועטלפים. בפרחים המואבקים על ידי דבורת הדבש רוב הסוכר בצוף הוא דו־סוכרים: בעיקר סוכרוז.
צמחי הדבש
מגוון הצמחים שמפרחיהם יונקות הדבורים צוף לדבש הוא נרחב למדי.
בארץ ישראל יש שתיים-שלוש עונות פריחה ולכן כמעט תמיד יש לדבורים פרחים כמקור לצוף. בישראל נוהגות הדבורים לאסוף צוף מפרחים של מעל למאה מינים שונים של צמחים. חלק מהצמחים הם צמחי תרבות כדוגמת ההדרים (שמהם מיוצר רוב הדבש בארץ) וחלקם צמחי בר כדוגמת קידה שעירה. להלן רשימה חלקית מאוד של צמחי הדבש של ארץ ישראל:
חרמשון
הסוג מאופיין במקור ארוך, דק ונטוי כלפי מטה הנראה כמו חרמש, ומכאן שמו העברי. עיקר הנוצות של כל המינים בצבע אפור עם שינויים קטנים בהתאם לעונות השנה. הם ניזונים מתולעים וסרטנים שהם מוצאים ליד מקורות מים ואותם הם שולים מהאדמה בעזרת מקורם.
דבש
צמחי הדבש
בארצות הברית מפיקים דבש מכ-300 סוגי צמחים. הפופולריים ביותר הם:
סוכר
בהיעדר פריחה, למשל במדינות שאקלימן קר, נוהגים המגדלים להאכיל את הדבורים בסוכר. התקן הישראלי לדבש קובע הגבלות על שיטת האכלה זו. המשיכה של דבורים לחומרים מתוקים הביאה במקרה אחד ליצירת דבש בגוונים בלתי שגרתיים של כחול וירוק, לאחר שהדבורים גילו פסולת ממפעל שוקולד של חברת מארס בצרפת שהכילה את צבעי המאכל של סוכריות M&M's.
העברת הצוף לכוורת
איסוף הצוף מתבצע על ידי הדבורים מדי יום בתקופת הפריחה. איסוף הצוף מבוצע על ידי הדבורה העמלה בלבד. במשך גיחה אחת הנמשכת כחצי שעה, אוספת הדבורה צוף מ-50 עד 100 פרחים. הצוף נאסף מאותו סוג של פרחים. הדבורה זוכרת את מיקום הפריחה ממנה אספה צוף, והיא מסוגלת לשוב אליו. יותר מכך, הדבורה מסוגלת להעביר מידע זה לדבורים אחרות בכוורת באמצעות ריקוד מיוחד, המעביר מידע הן על הכיוון והן על המרחק של הפרחים מהכוורת.
כבר במעופה מהפרחים לכוורת, מוסיפה הדבורה לצוף נוזל המופרש מבלוטות המצויות בקדמת הפה שלה, המכיל בעיקר אנזימים מפרקי סוכרים: אינוורטאז, דיאסטאז וגלוקוז אוקסידאז. הדבורה נוהגת לינוק את הצוף מקיבתה לחדקה כמה פעמים במשך המעוף על מנת לערבל אותו עם האנזימים. תהליך זה מתחיל את העיבוד של הצוף לדבש.
עיבוד הצוף לדבש
כשהדבש מוכן והתא מלא, חותמות הדבורים את פתח התא בשעווה שהן מייצרות. מטרת חתימת התא למנוע את קלקול הדבש הנוטה לספוח מים בהיותו חומר היגרוסקופי (כלומר סופח מים). הדבש נשמר גם בשל מי החמצן (H2O2) שנוצרים בדבש כתוצאה מפעולת האנזים גלוקוז אוקסידאז. מי החמצן, שהם חומר משמר בשל פעילותם האנטי בקטריאלית, נהרסים באוויר וחתימת התא בשעווה מונעת זאת. בתנאים אלה יכול הדבש להישמר זמן רב.
רדיית הדבש
את הדבש רודים כיום בעיקר בשיטות מכניות. תהליך הרדייה מורכב מהשלבים הבאים:
בתנאים מיטביים ניתן לרדות כ-30–40 ק"ג דבש מתא כוורת אחד בעונה. תנובת הדבש השנתית בישראל היא 3,600 טון ובעולם היא מוערכת בכ-800,000 טון.
סוגי הדבש
ההרכב הכימי של צוף הפרחים קובע את סוג הדבש שייווצר בסופו של דבר. ככלל, ככל שצבעו של הדבש כהה יותר גם טעמו וריחו עזים יותר. יש סוגי דבש שמקורם בעיקר בסוג אחד של פרחים (דבש מוֹנוֹפְלוֹרי או דבש זני), ויש סוגי דבש שמקורם בשילוב מספר סוגי פרחים (דבש פּוֹלִיפְלוֹרי). את הפרחים שהצוף מהם היווה מקור לדבש מסוים יודעים לזהות בשתי צורות:
סוג הצמחים שמצוף פרחיהם מופק דבש משתנה מאזור לאזור ומעונה לעונה. כאמור בישראל מפיקים דבש מלמעלה מ-100 סוגים של צמחים, ובארצות הברית מפיקים דבש מלמעלה מ-300 סוגים של צמחים. להלן הסוגים הידועים: <BR> צורות שיווק הדבש <BR> מוצרי דבש
אלה מוצרים שבהם הדבש משמש מרכיב עיקרי: <BR> דבש שחייב באישור
תכונות והרכב כימי של הדבש
ההרכב הכימי של הדבש נחקר בצורה נרחבת ונמצאו בו מעל ל-180 מרכיבים כימיים. חלקם משותפים לכל סוגי הדבש וחלקם ייחודים לדבש מסוג מסוים. הנתונים בטבלה להלן מייצגים ערכים ממוצעים ונלקחו מתוך נתוני USDA (משרד החקלאות האמריקני).
דבש מסוכן
דבש המופק מפרחים מסוימים, אף שאינו מזיק לדבורה האוספת אותו, עלול להיות קטלני לאדם. דוגמה לדבש מסוג זה הוא דבש מפרחי רודודנדרון (Rhododendron), הידוע גם בשמות "שושנת האלפים" ואזליאה. במקומות מסוימים נוהגים לנקות את הכוורות מיד לאחר פריחה של צמח זה על מנת למנוע אפשרות שנותרו שאריות דבש רעיל.
כרכום חורפי
כַּרְכֹּם חורפי (שם מדעי: Crocus hyemalis) הוא גאופיט בעל פקעת ממשפחת האירוסיים. עלי הכותרת לבנים ובמרכז צהובים, עם פסים דקים סגולים מצדם החיצוני. האבקנים בצבע ארגמן עד שחור. אונות הצלקת מפוצלות לזרועות דקיקות. עלי הצמח ירוקים וישנו פס בהיר במרכז העלה. לכרכום פקעת המתחדשת מדי שנה. ההאבקה נעשית על ידי חרקים. הפרי מתבקע מעצמו והוא בעל זרעים רבים. הצמח נפוץ באזור הים-תיכוני של ישראל ופורח בחודשים אוקטובר עד פברואר.
דבש
דבש מסוכן
קיימים סיפורים בהיסטוריה על הרעלות המוניות כתוצאה מאכילת דבש רעיל מפרחי רודודנדרון, לדוגמה:
כרכום חורפי
מקור השם
המילה "כרכום" מקורה בפרסית ופירושה "צהוב". שם זה ניתן לסוג כי ממנו מופק תבלין הזעפרן שצבעו צהוב. שם המין מתאר את עונת הפריחה שהיא תחילת החורף אחרי הגשמים הראשונים. בשפות שמיות אחרות, השורש קיים גם כן: באכדית: kurkanu; בארמית: כֻּרְכְּמָא ובערבית: כֻּרְכֻּמ.
שם הסוג המדעי הוא הצורה הלטינית של השם הפרסי העתיק של הצמח המתאר צבע צהוב. שם המין פירושו "חורפי".
דבש
בוטוליזם
בארצות הברית קיימת המלצה לא להאכיל תינוקות שמתחת לגיל 18 חודשים בדבש. הסיבה לכך היא שמיצי מערכת העיכול של התינוקות אינם חומציים מספיק על מנת לקטול את נבגי חיידק ה-Clostridium botulinum. נבגיו של חיידק זה שמייצר את אחד הרעלים החזקים בטבע, הם בין היצורים היחידים השורדים בדבש. התפתחות החיידקים מתוך הנבגים עלולה לגרום למחלת הבוטוליזם שעלולה להסתיים גם במוות. אצל בוגרים חומציות הקיבה מספיקה על מנת לקטול את הנבגים, ולכן סכנה זו אינה קיימת. משרד הבריאות בישראל ממליץ לא להאכיל בדבש תינוקות מתחת לגיל שנה.
כרכום חורפי
הכרכום
הכרכום נזכר בתנ"ך כצמח בושם. מופיע במשנה ובתלמוד כצמח תבלין ורפואה. הכרכום שימש להפקת חומר צבע למזון, אריגים ולצביעת גוף האישה. המלה כרכום הפכה סמל לצבע צהוב. הביטוי נתכרכמו פניו משמעותו שפניו צהובות ומביעות כעס. הרמב"ם מציין את קרן (צלקות) הכרכום כאחד מגווני הצבע האדום שמטמא טומאת נידה: הכרכום הוא צמח מוגן שאסור לקטוף אותו. ערביי ישראל מוציאים את הפקעות הקטנות של הכרכום החורפי מהאדמה וקולים אותן ברמץ של מדורה. הפקעות נאכלות צלויות באש או מבושלות. התבלין המופק מצלקות פרחים של סוג אחר של כרכום נקרא בשם זעפרן.
דבש
בוטוליזם
הרעלת הבוטולינום נדירה בישראל. מאז קום המדינה אירעו עשרה מקרים של הרעלת בוטולינום. שמונה עקב אכילת שימורי דגים, ושני מקרים של הרעלה של תינוקות שהואכלו בדבש נגוע. בשנת 2002 דווח על תינוק בן ארבעה חודשים וחצי שחלה בבוטוליזם עקב אכילת דבש, ומקרה נוסף של תינוק בן שבעה חודשים דווח במאי 2014.
לב פרמה (סרט)
לב פרמה (ברוסית: Сердце Пармы) הוא סרט פנטזיה ודרמה היסטורית רוסי, בבימויו של אנטון מגרדיצ'ב,    מהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת אלכסיי איוואנוב. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות Star Media ויצא לאקרנים ב-6 באוקטובר 2022. הסרט הפך לשובר קופות כשהכניס יותר מ-800 מיליון רובל לעומת תקציב הפקה של 600 מיליון רובל והפך לסרט הרוסי הרווחי ביותר לשנת 2022.
זהו סרטו האחרון של סרגיי פוסקפליס, שנהרג כחודש קודם לכן בתאונת דרכים בדרכו מדונצק לרוסיה. הסרט זכה בפרס APKiT בקטגוריית הסרט באורך מלא הטוב ביותר לשנת 2022.
עלילה
עלילת הרומן "לב פרמה" מבוססת על אירועים היסטוריים אמיתיים מהמחצית השנייה של המאה ה-15. בכתבי וישיגודסק-ווימסקי מציינים כי בשנת 1451 שלח וסילי השני "האפל" את הנסיך ירמולי לפרם עם ילדיו וסילי ומיכאיל. זהו סיפור עימות בין שני עולמות: הדוכסות הגדולה של מוסקבה ואדמות אורל ופרם העתיקות המאוכלסות בפגאנים. כאן יתנגשו גיבורים ורוחות רפאים, נסיכים ושאמאנים. במרכז סכסוך התרבויות עומד גורלו של הנסיך הרוסי מיכאיל, שהתאהב בטישה הצעירה, מכשפה המסוגלת ללבוש צורה של שונר. תשוקה אלילית ונאמנות לאהבה אסורה, המערכה נגד המקומיים, קרבות עקובים מדם ושלווה קצרה, הקרב בין מוסקבה לפרמה יציב את הגיבור בפני ניסיונות בהם נדמה שלא כל כך נורא להיפרד מהחיים כמו לבצע בגידה.
פיתוח
בשנת 2005, הזכויות על העיבוד הקולנועי נקנו על ידי חברת סנטרל פרטנרשיפ, במאי הסדרה "הבריגדה" אלכסיי סידורוב היה אמור להיות הבמאי. ביולי 2008 נודע כי החברה לא מתכוונת לצלם את הסרט. בשנת 2014 רכשה סטאר מדיה את הזכויות לצילום הרומן ממחבר הרומן, אלכסיי איוואנוב. לגמרי הסרט הוכרז סרגיי בודרוב. אך מאוחר יותר הוא נטש את ההפקה בגלל פרויקטים אחרים, אך נשאר כתסריטאי.
בכפר שצ'גולבו שבמחוז מוסקבה ובנחוז פרם על גדות הנהרות אוסבה וישרה, נבנתה תפאורה של ערי עץ ואבן, מבצרים ובתים על כלונסאות. התלבושות של תושבי עיירת המים הבדיונית אורוס נעשו לפי הזמנה מעור דגים אמיתי. לאחר הצילומים בגובאחה החליטו מפיקי הפרויקט שלא לפרק את התפאורה, אלא להשתמש בעיר הבנויה כאובייקט היסטורי ותיירותי. באתר הצילומים מתוכננת הקמת מרפסת תצפית והתקנץ לוחות מידע עם קודי QR, שיישלחו למבקרים ומספרים על מראות גובאקה וצילומי הפרויקט.
ליהוק
את התפקיד הראשי - הנסיך מיכאיל - גילם אלכסנדר קוזנצוב. את אשתו - טישה - גילמה ילנה ירבקובה, שחקנית מאולן-אודה, עבורה זהו תפקיד קולנועי ראשון. את תפקיד הבישוף יונה גילם יבגני מירונוב, ואת תפקידו של הדוכס הגדול איוואן השלישי מילא פיודור בונדרצ'וק.
צילומים
בסך הכל השתתפו בפרויקט מעל 2,000 איש במהלך כל תקופת הצילומים, כולל צוות של 150 איש. הניצבים לא גילחו את זקנם בכוונה במשך מספר חודשים על מנת להשתתף בצילומים גם בקיץ וגם בחורף. בסרט סצינות קרב רחבות היקף, אפקטים מיוחדים, תלבושות שעוצבו בקפידה, אביזרים ונשק בן התקופה שעוצב במיוחד עבור ההפקה. הצילומים הושלמו בפברואר 2020. במרץ 2020 נודע כי עבודת הפוסט-פרודקשן נעצרה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. בינואר 2021 דווח כי ממשלת מחוז פרם, באמצעות ועדת הקולנוע של פרם, העניקה סובסידיות בסך 6.5 מיליון רובל.
קסאנתיפוס
קְסָאנְתִיפּוֹס בן אָרִיפְרוֹן (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מדינאי ומצביא אתונאי, שעיקר פעילותו ברבע הראשון של המאה ה-5 לפנה"ס. היה אביו של המנהיג האתונאי הנודע פריקלס.
קסאנתיפוס היה אחראי להדחתו של מילטיאדס הצעיר, שנכשל בכיבוש פארוס בשנת 489 לפנה"ס. בשנים 484-485 לפנה"ס הוגלה מאתונה על ידי יריביו הפוליטיים. פיקד על הצבא האתונאי בקרב מיקאלה (479 לפנה"ס) והובילו לניצחון על הפרסים. שימש כארכון בשנת 479 לפנה"ס. הוא מת כנראה ב-472 לפנה"ס.
אשתו, אגריסטה, הייתה בת למשפחת האַלְקמַיוֹנִידִים. קשריה המשפחתיים מילאו תפקיד מכריע בתחילת פעילותו הפוליטית של בעלה. אגריסטה הייתה נינתו של קלייסתנס, הטיראן סיקיון, ואחייניתו של הרפורמטור האתונאי קלייסתנס, אף הוא בן למשפחת האלקמונידים.
טיסנאות
טיסנאות היא תחביב פופולרי מאז שנות ה-30 של המאה ה-20. אנשים העוסקים בתחביב זה בונים מטוסים קטנים המכונים טיסנים מחומרים כמו בלזה, עץ, קצף מוקשה, פיברגלס וחומרים אחרים. ישנם סוגים שונים של טיסנים, החל מדאונים פשוטים וכלה בדגמים מוקטנים של כלי טיס אמיתיים - עד לקנה מידה של 1:3 מול כלי הטיס האמיתי.
שיטות בנייה
שיטת הבנייה המסורתית של טיסנים היא שימוש בבסיס ליצירת גוף המטוס (המרכב) וקורות וצלעות לשם יצירת הכנפיים ומשטחי הזנב. בטיסנים חזקים יותר משתמשים לרוב במשטחי עץ כדי ליצור חלקים אלו, או בכנף המורכבת מליבת פוליסטיירן מורחב המוקף ברצועות של עץ לבוד, בדרך כלל מסוג אובצ'י. טיסנים כאלו הם בדרך כלל כבדים מהטיסנים שנבנו בשיטה המסורתית ויהיו בדרך כלל ממונעים ולא ישמשו רק כדאונים. כיום נהוגות שיטות בנייה מתקדמות, השאולות מעולם התעופה המתקדמת והחלל, ומתבססות על שימוש בחומרים מרוכבים. חומרים אלו (כגון בדי פיברגלס, קוולר ופחמן) בשילוב עם שרפים סינתטיים (כגון אפוקסי) יוצרים מבנים קשיחים יותר וקלים יותר ממבנים המבוססים על עץ ובלזה. בשנים האחרונות התרחב השימוש בטיסנים הבנויים רובם ככולם מחומרים מוקצפים בלבד, דוגמת פוליסטיירן או EPP. את המבנה של טיסנים אילו מחזקים ומיצבים על ידי קורות חיזרן או קרבון שמודבקים אל או בתוך המבנה שלהם.
סוגי מנועים
בטיסנים ממונעים משתמשים במגוון מנועים. בדרך כלל מדובר במנוע בערה פנימית עם צילינדר אחד בעל שתי פעימות המשתמש במערכת הצתה מסוג glow plug ובדלק כמתנול ששופר על ידי תוספת ניטרומתאן. כן מוסיפים לדלק שמן קיק או שמן סינתטי אחר שישמש כנוזל סיכה. עם זאת, ישנם גם מנועי טיסנים אחרים, בהם כאלו עם מספר גדול יותר של צילינדרים, מנועי ארבע פעימות, מנועי דיזל וכו'. מנועים שהחלו להופיע בשנות התשעים הם המנועים החשמליים (שלא היו קלים מספיק עד אז, בעיקר בשל משקל הסוללות). מנועים אלה אמינים יותר, נקיים יותר, ושקטים יותר מאשר מנועים הפועלים על דלק נוזלי. בשנים האחרונות נפוץ מאוד השימוש במנועים חשמליים ללא מברשות (Brushless) בעלי ניצולת גבוהה יותר. כן גבר השימוש בסוללות קלות יותר מסוג ליתיום פולימר (LIPO). בנוסף ישנם אף טיסנים המונעים בעזרת מנוע מבוסס גז דחוס (CO2).
שיטת הנעה ללא מנוע
שיטה נוספת להנעת טיסנים קלים יחסית, שאינם נשלטים מרחוק, היא שימוש במנוע אלסטי - גומייה שמסובבת לפני הטיסה וכאשר היא משוחררת, היא מסובבת את מדחף הטיסן. זוהי שיטה פשוטה ביותר, אולם היא מוגבלת בזמן הפעולה, מצריכה גוף טיסן חזק שיעמוד במתח, ויש בה איבוד דחף אקספוננציאלי לאורך ציר הזמן.
שיטות הנעה סילונית
כל שיטות ההנעה שתוארו לעיל מבוססות על שימוש במדחף. אולם בשנים האחרונות החלו להשתמש גם במנועי טורבינת סילון הצורכים תערובת של דלק סילוני. בשל גודלם והדחף העצום שהם מייצרים, ניתן להשתמש במנועים אלו רק בדגמים גדולים וחזקים שרובם נבנים על ידי המטיסים עצמם בתור טיסני סקייל, והם יקרים למדי. אפשרות הנעה נוספת היא שימוש במנועים רקטיים קטנים המשתמשים בדלק מוצק, אך גם אלו נדירים למדי.
שיטות המראה לטיסנים ללא מנוע
גלשנים (טיסנים לא ממונעים) משולחים לאוויר מידו של המטיס או בעזרת מעוט אלסטי. בדרך כלל מטיסים גלשנים במקומות בהם תנאי הסביבה מספקים כוח עילוי מתמשך, כמו למשל בצלע גבעה שהרוח מכה בה כלפי מעלה. באופן עקרוני גלשנים יכולים גם לנסוק על זרמי אוויר חמים ('טרמיקות') כמו דאונים, אך להטיסם זו מיומנות לא פשוטה, בהתחשב בעובדה שאי אפשר להבחין בזרם האוויר החם אלא רק בתוצאות השפעתו על הגלשן.
קבוצות בקטגוריית טיסנים
חובבי טיסנים רבים מאורגנים במועדונים. במדינת ישראל מרכז את ענף הטיסנאות קלוב התעופה לישראל.
סימולטורים
עם התפתחות הטכנולוגיה התאפשרו תוכנות סימולציה להטסת טיסנים, המאפשרות לרכוש ניסיון בהטסת טיסנים (בעיקר טיסני רדיו) ללא נזקים במקרה של ריסוק וכן לבחון טיסנים שונים בתנאים פיזיקליים מציאותיים.
פפיון (כלב)
פפיון הוא כלב לוויה זעיר שהיה מצוי בבתיהם של בני אצולה, מוצאו בצרפת ובבלגיה. יש הגורסים שמקורו בספנייל ספרדי ננסי שהיה מצוי במאה ה-16. צורתו ופרוותו הארוכה מרמזות שייתכן שהוא תוצאה של הכלאה מאחד כלבי השפיץ הצפוניים.
מראה חיצוני
על ראשו של הפפיון יש כתם לבן. הכלב בעל חרטום מחודד ועדין שבקצהו אף שחור. עיניו עגולות וממוקמות נמוך למדי. האוזניים נפולות או זקופות מעוטרות תמיד בשיער רב וממוקמות בחלק האחורי של הראש. גובהו האופייני 20-28 ס"מ, ומשקלו 3-5 ק"ג. לכלב הפפיון פרווה ארוכה ולבנה, אולם אזור הפנים יהיה לרוב בצבעים מגוונים כגון: חום ושחור.
אופי
אופיו של כלב הפפיון מאוד נוח מאחר שמדובר בכלב רגוע ובעל מזג טוב, אולם כלב שאוהב לשחק ולהוציא אנרגיה בחוץ ועל כן חשוב להוציא אותו למשחקים והפעלה בחוץ לפחות פעם ביום. כלב הפפיון אוהב ונאמן לבעלים שלו ולמשפחתו, הכלב מסתדר נהדר עם ילדים קטנים. בזכות הרגישות שלו הוא חש את מצב הרוח של בעליו ומנסה להתאים את עצמו. עם זאת אי אפשר לא להקדיש לו זמן, מדובר בכלב מפונק מאוד אשר דורש תשומת לב ואהבה מבעליו.
טיפול
כמו שנאמר לעיל, אחד הדברים המרכזיים שצריך להביא לידי ביטוי אצל כלב פפיון זה הוצאתו לבצע פעילות גופנית באופן יומיומי. כמו כן, חשוב לציין כי לרוב כלבי הפפיון יש רגישות גבוהה לחומרי הרדמה ויש לטפלו בדרכים ותרופות מסוימות. בסך הכל מדובר בכלב בריא ונוח לאילוף וטיפול.
גאי בולטון
גאי רגינלד בולטון (Guy Reginald Bolton; 23 בנובמבר 1884 - 5 בספטמבר 1979) היה מחזאי וסופר אמריקאי יליד בריטניה. את רוב הקריירה שלו עשה בכתיבת תמלילים למחזות זמר בברודוויי.
בולטון למד אדריכלות, אך לא עסק במקצועו. הוא שיתף פעולה עם ג'רום קרן בכתיבת מחזות זמר החל מ"90 בצל" מ-1915 ובמחזות רבים כולל Sally, שהיה המחזמר הגדול הראשון אשר הופק על ידי פלורנץ זיגפלד.
מלחין נוסף עמו שיתף פעולה במספר הפקות היה ג'ורג' גרשווין במחזות Lady Be Good, Tip-Toes, Oh, Kay! ו-Girl Crazy. קול פורטר כתב את המוזיקה המתבססת על מחזהו של בולטון Anything Goes. בנוסף כתב בולטון את התמליל למחזמר Rio Rita שחנך את תיאטרון זיגפלד.
בולטון כתב גם תסריטים עבור סרטי הקולנוע Delicious (אחד מהסרטים המוזיקליים הראשונים; מוזיקה: ג'ורג' גרשווין) "עוד תעלה תזרח השמש", על חייו של ג'רום קרן, Ziegfeld Follies ("שיגיונות זיגפלד") אודות פלורנץ זיגפלד ועוד.
הוא היה נשוי ארבע פעמים, אשתו השנייה הייתה זמרת האופרה מרג'ורי נמרה (Marguerite Namara).
פיצה פצה
"פיצה פצה" הייתה פיצרייה ישראלית באבן גבירול 102 בתל אביב, שהתפרסמה בזכות היותה אחד העסקים הראשונים בארץ שהעסיק עובדים בעלי מוגבלויות בולטות לעין.
הפיצריה הוקמה על ידי סוזאנה ושלומי סלומון, שלמדו בישול באיטליה והקימו מאוחר יותר גם את המסעדה "Amore Mio" הסמוכה. "פיצה פצה" היא אחת המסעדות הוותיקות במרכז רחוב אבן גבירול, שהתפתח מאז שנות ה-90 כמרכז תוסס של מסעדות רבות. בתחילת שנות ה-90 פנו אליהם במקרה נציגי פרויקט "תעסוקה בדרך אחרת" של אקים, הפועלים לשלב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית בעבודות שונות, בעקבות מודעת דרושים כללית שפרסמו.
תחילה העסיקה הפיצריה צעירה אחת עם מוגבלות שכלית התפתחותית בשטיפת כלים, אולם לאחר מספר שבועות החליטו לאפשר לה גם למלצר. עם הזמן לקוחות שמצאו עניין במסעדה בה מועסקים בעלי מוגבלות חזרו אליה, גם מסיבה זו. צוות המלצרים המוגבלים גדל עם הזמן, והפיצריה הפכה לשם דבר.
בעלי המסעדה זכו לאות "בזכות" מטעם אקים, והמסעדה ממשיכה להעסיק מלצרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
טבח מערת המכפלה
טבח מערת המכפלה הוא פיגוע ירי שהתרחש ב-25 בפברואר 1994 (פורים ה'תשנ"ד ואמצע חודש הרמדאן), ובו נרצחו 29 מתפללים מוסלמים במערת המכפלה בחברון. את הפיגוע ביצע ברוך גולדשטיין, רופא יהודי תושב קריית ארבע. זהו פיגוע ההמונים הראשון לאחר חתימת הסכמי אוסלו, והפיגוע הגדול ביותר של טרור יהודי מאז קום המדינה. הפיגוע הוביל לתגובות קשות בציבור הפלסטיני, ולשורת פיגועי נקמה מצד חמאס. הפיגוע ספג ביקורת רבה ותגובות קשות בציבור הישראלי ולהקמת ועדת שמגר.
גולדשטיין היה פעיל בתנועת כך, ובין השאר הופיע במקום השלישי ברשימתה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. הוא הופיע ברשימתה גם לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, שבהן נפסלה המפלגה מלהתמודד על ידי ועדת הבחירות המרכזית בשל מצעה הגזעני. בעקבות הטבח, מדינת ישראל הכריזה על תנועת כך כארגון טרור. בעקבותיה, גם קנדה, ארצות הברית והאיחוד האירופי כללו את התנועה ברשימות ארגוני הטרור.
הטבח
חתימת הסכמי אוסלו בסוף שנת 1993 עוררה סערה ציבורית עזה בקרב הציבור היהודי והערבי. החודשים שקדמו לטבח במערת המכפלה התאפיינו בפיגועים רבים נגד מטרות צבאיות ואזרחיות, בהם נהרגו ונפצעו עשרות יהודים. כמה מהפיגועים התרחשו באזור קריית ארבע וחברון.
בבוקר פורים תשנ"ד (25 בפברואר 1994), בשעה 5:30, הגיע גולדשטיין למערת המכפלה כשהוא לבוש מדי צה"ל ונושא דרגות סרן (מדים ודרגות שהיו ברשותו בתוקף תפקידו כרופא צבאי במילואים). ב"אולם אברהם" שבמערה התפללו 13 יהודים, ובהם גולדשטיין, וב"אולם יצחק" התפללו באותה עת כ-800 מוסלמים, בתפילת יום השישי שלפני תחילת צום הרמדאן. גולדשטיין עבר ל"אולם יצחק", ובאמצעות רובה "גליל" שהיה ברשותו, רצח 29 מתפללים מוסלמים ופצע 125 נוספים. בזמן ניסיונו להחליף מחסנית רביעית, התנפל עליו אחד המתפללים ופרקו מנשקו. לאחר מכן התנפלו עליו מתפללים נוספים, חבטו בו והרגוהו באמצעות מטף כיבוי ועמודי ברזל הנמצאים במקום לתמיכה.
בעקבות הטבח
בעקבות הטבח פרצו מהומות ביישובים פלסטיניים רבים. 9 פלסטינים נהרגו במהומות אלה ויותר מ-200 נפצעו. צה"ל הטיל עוצר ממושך על השכונות הפלסטיניות בחברון, כדי למנוע נקמת דם. המערה נסגרה לכניסת יהודים למשך שנה וחצי לאחר הטבח.
לראשונה בהיסטוריה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, נפגש ראש הממשלה, יצחק רבין עם ועדת המעקב של ערביי ישראל על מנת לדון באירוע ובתגובות שבעקבותיו.
תנועת "כך" שבה היה גולדשטיין חבר, הוכרזה בעקבות הפיגוע כארגון טרור, הוצאה אל מחוץ לחוק, וכמה מראשיה ואנשיה נעצרו במעצר מנהלי. בהודעת הממשלה על האירוע נאמר:.
כשנשאל הרב דב ליאור (רבה של קריית ארבע) על הרצח, ביקש להזכיר לשואלים שברוך גולדשטיין היה רופא וטיפל בהרבה מקרים, וייתכן שנטרפה דעתו ממה שראה, והיו שהעידו שקודם הטבח אמר "אני לא מסוגל יותר". הרב אליעזר מלמד כתב מאמר ששלל את מעשהו של גולדשטיין, תוך הבעת עמדה כי האחריות למצב המטורף שהביא אדם רגיש וחסיד למעשה נורא שכזה מוטלת על הממשלה שהפקירה את ביטחונם, חייהם וכבודם של יהודי חברון וחיילי צה"ל. לדבריו, הרב שלמה גורן בשיחה פרטית עמו התייחס למעשהו של ד"ר גולדשטיין בשלילה גמורה, תוך התמרמרות על כך שהרג מוסלמים בשעת תפילתם.
הרב יהודה עמיטל, ראש ישיבת הר עציון וראש מפלגת מימד, כתב כי גולדשטיין "הצליח להכתים את העם היהודי ואת תורת ישראל בכתם של שפיכת דם נקיים. מעבר לשפלות המוסרית והדתית של הריגת חפים מפשע, שעה שכרעו ברך בפני בורא עולם - הרצח הנורא הביא לידי חילול שם שמים בעיני העולם כולו".
הטבח גונה על ידי כל הקהילה הבינלאומית ובראשה מועצת הביטחון של האו"ם (החלטה 904 ב-18 במרץ).
ב-6 באפריל 1994, עם תום תקופת האבל המוסלמית של 40 יום לאחר הטבח, בוצע פיגוע מכונית התופת בעפולה (בו נרצחו 8 בני אדם ונפצעו 55) שחמאס הכריז עליו שהוא מהווה נקמה על הטבח במערת המכפלה. לדברי יורם שוייצר, בעקבות הטבח במערת המכפלה הגביר חמאס את מאמציו להוציא לפועל פיגועי התאבדות בישראל. המזרחן מתי שטיינברג טען שהמעבר של חמאס, ממיקוד פיגועי ההתאבדות ביעדים צבאיים וביהודה ושומרון ליעדים אזרחיים בתחומי הקו הירוק, נבע מטבח גולדשטיין.
בימין הרדיקלי היו שהיללו את גולדשטיין ואת הטבח שביצע. יש שטענו שבמעשהו מנע טבח מתוכנן ביהודים. יגאל עמיר ציין את הגעתו להלוויה של גולדשטיין והשיחות עם חבריו של גולדשטיין לאחר הטבח כאחד הגורמים להחלטתו לרצוח את רבין.
ועדת חקירה ממלכתית
לאחר הטבח הוקמה ועדת חקירה ממלכתית. בראש הוועדה עמד נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר. ועדת החקירה הגיעה למסקנה שגולדשטיין פעל לבדו, אולם כוחות הביטחון לא היו ערוכים כיאות במערה ולא הקפידו שלא לאפשר כניסה עם נשק למקום. כן נמתחה ביקורת קשה על המשטרה בשטחים, על כך שלא פעלה די בקרב המתנחלים.
הוועדה המליצה על הפרדה מוחלטת בין יהודים למוסלמים במערת המכפלה. אולם יצחק ומסגד ג'אוליה למוסלמים; אולם הבריתות, אולם יוסופיה, חצר פנימית, אוהל יעקב ואוהל אברהם – ליהודים. אולם יצחק הוא הגדול והמפואר מבין כל האולמות, ובאולם זה נמצא הפתח הסגור שממנו אפשר להיכנס למערה עצמה. עוד הוחלט כי יישמר במערה הסטטוס קוו, שבמסגרתו לא תאושר הכנסה למבנה של ספרים, תמונות לתלייה, כתבי תעמולה, רמקולים וכלי נגינה (כולל שופר), ולא ייערכו שינויים במבנה (שיפוץ ייערך רק באישור מיוחד). משטרת ישראל מופקדת על שמירת המבנה וקיום המלצות הוועדה.
המלצה נוספת הייתה להרחיב את היחידה העוסקת בסיכול טרור וחתרנות מדינית במגזר הלא-ערבי בשב"כ ("המחלקה היהודית").
כריס הוי
כריס הוי (באנגלית: Chris Hoy; נולד ב-23 במרץ 1976) הוא רוכב אופניים סקוטי שפרש. הוי היה אלוף עולם וזוכה בשבע מדליות אולימפיות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה הוי בשלוש מדליות זהב והפך בכך לספורטאי הבריטי השני שמגיע להישג זה, 100 שנים אחרי השחיין הנרי טיילור. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה בשתי מדליות זהב והפך לספורטאי הבריטי המצליח ביותר (באותה עת) בתולדות בריטניה במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה
הוי נולד וגדל באדינבורו שבסקוטלנד, בצעירותו, בגילאים 7 עד 14, רכב על אופני BMX והיה בין הרוכבים הטובים בעולם בתחום. הוא עסק בענפי ספורט נוספים כגון חתירה ורוגבי לפני שהקדיש את הקריירה המקצוענית שלו לענף הרכיבה על אופני מסלול משנת 1994.
להישגיו המשמעותיים הראשונים הגיע בשנת 1998 כאשר זכה במקום השלישי באליפות בריטניה, ב-1999 היה חבר בנבחרת בריטניה לאליפות העולם, וזכה עימה במדליית כסף במרוץ הספרינט הקבוצתי, הישג אותו שיחזר עם עמיתיו גם באולימפיאדת סידני. באליפות העולם ב-2002 השיג לראשונה מדליית זהב במרוץ יחידים נגד השעון למרחק של 1 ק"מ, וכך גם באולימפיאדת אתונה (2004).
שנת 2008 הייתה שנת שיא בקריירה המקצוענית של הוי, הוא זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם שנערכה במנצ'סטר ובהופעתו באולימפיאדת בייג'ינג זכה בשלוש מדליות זהב, שתיים מהן בתחרויות יחידים ואחת במרוץ קבוצתי.
באליפות העולם ב-2010 זכה במדליית זהב בספרינט, ובמדליית ארד בספרינט קבוצתי, ב-2011 זכה בשלוש מדליות כסף באליפות העולם: בספרינט, קיירין, וספרינט קבוצתי וב-2012 זכה במדליית זהב בקיירין וארד בספרינט.
סך הכול זכה לאורך השנים ב-25 מדליות באליפויות עולם, מהן 11 מוזהבות, ובחמש מדליות במשחקים האולימפיים מהן ארבע מזהב.
באולימפיאדת לונדון (2012) נשא את דגל המארחת בריטניה בטקס הפתיחה. הוא ייצג את בריטניה בספרינט קבוצתי ובקיירין אך לא התאפשר לו להגן על תוארו במרוץ הספרינט האישי לאחר שהועדף עליו עמיתו למשלחת ג'ייסון קני. בתחרות הספרינט הקבוצתי היה זכה במדליית זהב והיה שותף בשבירת שיא העולם, הוא זכה במדליית הזהב השנייה שלו במשחקים במרוץ הקיירין. בכך היה לספורטאי הבריטי המצליח ביותר במשחקים האולימפיים כשהוא חולף על סטיב רדגרייב במספר מדליות הזהב והשווה את מספר המדליות מכל הסוגים שהשיג בראדלי ויגינס.
לאחר פרישתו החל להתחרות במרוץ מכוניות גראן טוריסמו, הוא השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן ביוני 2016 בקטגוריית LMP2.
הוי נישא באפריל 2010 לשרה קמפ, עורכת דין מאדינבורו ויש להם בן ובת. הם מתגוררים במנצ'סטר, בה נמצא מרכז רכיבת המסלול בבריטניה.
אדם סנדלר
אדם ריצ'רד סנדלר (באנגלית: Adam Richard Sandler; נולד ב-9 בספטמבר 1966) הוא קומיקאי, שחקן, תסריטאי, מפיק ומוזיקאי יהודי אמריקאי, הידוע בסרטי הקומדיה הרבים בהם הוא מככב.
ביוגרפיה
סנדלר נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית אשכנזית. אביו סטנלי סנדלר היה מהנדס חשמל, ואימו ג'ודית (לבית לוין) מורה בבית ספר לאחיות. בילדותו משפחתו עברה עמו לניו המפשייר שבניו אינגלנד, שם גם למד בתיכון.
הוא בוגר בית הספר לאמנויות ע"ש טיש של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
לקראת סוף שנות ה-80 שיחק בתפקיד משני בסדרה משפחת קוסבי, ומאוחר יותר הופיע בתפקידי אורח בשעשועון "שלט רחוק" ב MTV.
ב-1993 שיחק בסרטו הגדול הראשון "רוקנ'רול באוויר" לצד סטיב בושמי וברנדן פרייזר. בשנה שלאחר מכן כתב וכיכב בסרט "גילמור המאושר" העוסק בשחקן הוקי קרח שהופך לשחקן גולף.
בשנת 1995 שיחק סנדלר בסרט "בילי מדיסון".
בשנת 1998 כיכב בסרט "זמר החתונות". ובאותה שנה כיכב גם בסרט "נער המים".
בשנת 1999 כיכב בסרט "ביג דדי" שהיה להצלחה גדולה בכל העולם.
ב-2000 שיחק ב"שטן על הזמן" בתפקיד ראשי.
בשנת 2002 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בסרט שאינו קומדיה, בסרט "מוכה אהבה" של פול תומאס אנדרסון. אף על פי שהסרט נכשל בקופות, זכה סנדלר לשבחים רבים על משחקו בסרט ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר. באותה השנה שיחק גם בסרט "שמונה לילות מטורפים".
בשנת 2003 כיכב בסרט "סדנה לעצבים".
בשנת 2004 כיכב בסרט "50 דייטים ראשונים".
ובשנת 2005 השתתף והפיק את הסרט "משחק מכור".
בשנת 2006 השתתף בסרט "קליק - לזפזפ את החיים" אותו כתב והפיק. סרט זה היה הראשון שבו השתתף והיה מועמד לפרס אוסקר.
בשנת 2007 השתתף בסרט הדרמטי "שמור עלי" המספר על אדם שאיבד את משפחתו בפיגועי 11 בספטמבר והתמודדותו עם האירועים.
ב-2008 סנדלר הפיק, השתתף בכתיבה וכיכב בתפקיד הראשי של הקומדיה אל תתעסקו עם הזוהן. בהמשך אותה שנה כיכב בסרט הקומי לכל המשפחה "סיפורים לפני השינה".
בשנת 2009 סנדלר נתבע על ידי אמן קומיקס בטענה שגנב ממנו את הרעיון עבור סרטו "אל תתעסקו עם הזוהן".
בשנת 2010 כיכב בסרט "מגודלים", בו גם היה שותף לכתיבת התסריט וכיכב לצד כריס רוק, קווין ג'יימס ועוד. סרט זה הפך לרווחי ביותר בו היה מעורב סנדלר.
בשנת 2011 הופיע אדם בסרט "לזרום עם זה". בחודש פברואר באותה שנה הוענק לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. באותה שנה שבר שיא כמות זכיות בפרסי פטל הזהב (פרסים לעגניים על סרטים ומשחק גרועים) על סרטו "ג'ק וג'יל". בנוסף לכך דיבב באותה שנה בסרט המצליח "שומר גן החיות", אותו גם הפיק.
בשנת 2012 כיכב בסרט "זה הבן שלי", לצד אנדי סמברג.
בשנת 2013 כיכב בסרט "מגודלים 2", סרט ההמשך ללהיט משנת 2010.
בשנת 2014 כיכב בסרט "תקועים בחופשה" ובאותה שנה כיכב בסרט "הסנדלר", ובתפקיד דרמטי נוסף בסרט "גברים, נשים וילדים", העוסק בבריונות רשת ונזקים נוספים בשימוש באינטרנט.
ביולי 2015 עלה לאקרנים הסרט "פיקסלים" בכיכובו.
בשנת 2015 סנדלר כיכב בסרט "6 The Ridiculous" ששודר בנטפליקס.
ב-2016 כיכב בסרט הקומדיה "The Do-Over" ("המהפך") מבית Netflix לאחר שחתם עמם למספר סרטים.
בשנת 2019 הועלה בנטפליקס ספיישל הסטנד-אפ של סנדלר, "100% טרי". בנוסף באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה תעלומת רצח מנטפליקס לצד השחקנית ג'ניפר אניסטון.
בשנת 2020 סנדלר כתב, הפיק וכיכב בסרט "יובי יציל את האלווין".
בשנת 2022 כיכב בסרט שיחוק
חיים אישיים
בשנת 2003 נישא סנדלר לג'קלין סמנת'ה טיטון, הידועה כיום כג'קי סנדלר, שחקנית אמריקאית שהתגיירה. לזוג נולדו שתי בנות. הם מתגוררים בלוס אנג'לס.
סנדלר גאה במוצאו היהודי וכתב מספר שירים קומיים הקשורים ביהדות, והידוע שבהם הוא "שיר החנוכה", המונה מפורסמים יהודיים בתעשיית הבידור ומעודד את המיעוט היהודי בארצות הברית. בכל סרטיו (למעט "זמר החתונות") דמותו תמיד התחתנה בחתונה יהודית. בסרטו "אל תתעסקו עם הזוהן" שיחק סנדלר חייל צה"ל משוחרר.
סנדלר הציג זיקה לעם בישראל: בזמן מלחמת לבנון השנייה הוא תרם 400 מערכות "פלייסטיישן" ו-2400 משחקים לילדים בצפון ובשדרות.
סנדלר הוא רפובליקני.
ויקי
ויקי (מהוואית: Wiki, "מהיר") היא שיטה לבניית מאגרי מידע ואתרי אינטרנט, שבהם התוכן נכתב ונערך על ידי כלל המשתמשים, בשיטת מיקור המונים. מימוש שיטת הוויקי מתבצע באמצעות תוכנה מתאימה, כגון "מדיה־ויקי".
המצאת הוויקי
ממציא הוויקי הוא וורד קנינגהם, שיצר ב־1995 את אתר הוויקי הראשון – Ward's Wiki. מקור המילה בשפה ההוואית (לשון ילידי הוואי), שם פירושה "מהיר", מה שתאם עבור קנינגהם את הרעיון העומד בבסיס המצאתו. בשם "ויקי" מכונים הן אתרים שנוצרו בגישה זו הן תוכנות שבאמצעותן מפעילים אתרים כאלו. אתרים אלו מכונים גם Wiki Wiki Web (כפרפרזה על World Wide Web – WWW), האקדמיה ללשון העברית החליטה בראשית מרץ 2006 כי אין לתרגם לעברית את המילה "ויקי".
שימושים
שיטת הוויקי משמשת להקמת מיזמים שונים, בהם אנציקלופדיות (שהמפורסמת בהן היא ויקיפדיה) ומיזמים נוספים. אתר הוויקי הגדול ביותר הוא אנציקלופדיית ויקיפדיה האנגלית, שהוקמה בינואר 2001, ונכון למרץ 2022 יש בה למעלה מ־6.4 מיליון ערכים אנציקלופדיים. דוגמה נוספת לאתר ויקי גדול היא wiki.java.net, אתר שיתוף ידע למתכנתי שפת Java. בשיטה זו קיימת אפשרות ליישם תהליכים של למידה שיתופית בסביבות למידה מקוונות, מתוך מטרה לשתף ידע בתוך קהילות או חברות, כמו גם ליצור אתרי תוכן גדולים.
אתרי ויקי משמשים לשני צרכים עיקריים:
שיתוף ידע בתוך קהילות או חברות
ויקי יכולה להיות שיטה טובה לשיתוף ידע בקהילות שפועלות באמצעות האינטרנט או בתוך חברות מסחריות. היא חלופה למערכות פורומים בנושאים שהידע בהם הוא גדול ומורכב, ומוכל בדפים ולא בהודעות קצרות. חברות מסחריות רבות עושות כיום שימוש באתרי ויקי פנימיים כדי לעודד את העובדים שלהם לפרסם ולהפיץ את עבודתם. בין הגופים העושים שימוש אינטנסיבי במערכות ויקי ניתן למנות את גוגל, ויקיליקס, IBM, אולפני פיקסאר וה־CIA.
יצירת אתרי תוכן גדולים
לשיטת הוויקי יתרון גם באתרי תוכן פומביים באינטרנט המפרסמים ידע בכמויות גדולות שנמצא אצל אנשים רבים (לדוגמה אנציקלופדיה ומילון).
היתרון של יצירת תוכן באמצעות אתרי ויקי הוא שפוטנציאלית התוכן בהם יכול להיווצר במהירות רבה ועשוי להיות נייטרלי יחסית לאתרים אחרים. לדוגמה: ליצירת אנציקלופדיה ynet בעברית נדרשו ארבע שנים שבמהלכן פעלו חמישה עורכים במשרה מלאה שהסתייעו בכותבים רבים בשכר ובאנציקלופדיה קודמת עליה הם התבססו ("האנציקלופדיה הישראלית" בהוצאת "כתר"). לאחר ארבע השנים הללו נוצרה אנציקלופדיה של כ־6,000 ערכים. ויקיפדיה העברית לעומתם הגיעה בתוך שנתיים ליותר מ־20,000 ערכים, ללא תשלום כלשהו לעורכים המתנדבים.
הטענה הנפוצה ביותר כנגד שיטה זו היא שהיא יוצרת אתרים בעלי אמינות הנמוכה מאמינותם של אתרים שבהם מועסקים עורכים שהם "אנשי מקצוע" המבקרים ובודקים את המידע. מצדדי השיטה, לעומת זאת, טוענים כי דווקא העובדה שאנשים רבים כותבים ובודקים את המידע, היא התורמת בסופו של דבר לכך שהוא יהיה נייטרלי ומדויק יותר מאשר מידע שנבדק על ידי מעטים, גם אם הם מומחים.
מאפייני אתרי ויקי
המאפיין הראשון והחשוב של אתרי ויקי הוא המהירות והקלות היחסיוֹת שבהן כל משתמש יכול לערוך דפים. ברוב האתרים לא נדרשת כל תוכנה נוספת מעבר לדפדפן אינטרנט. בדרך כלל בתוך הטקסט של דף הוויקי ישנם סימנים מיוחדים (תחביר ויקי) להוספת קישורים, כותרות, הדגשות וכדומה. ישנם אתרי ויקי הדורשים רישום מוקדם כדי שניתן יהיה לערוך דפים בהם, אחרים מנסים לעודד רישום אך לא כופים אותו (כמו ויקיפדיה), ובאחרים העריכה היא חופשית לגמרי.
אתרי ויקי כוללים בתוכם כלים שנועדו לפקח על תהליך העריכה ולאפשר למשתמשים הקבועים לנטר את הפעילות כדי לזהות דפים הדורשים תיקון, הרחבה ומניעת השחתות. המנגנון הבסיסי ביותר הוא הצגת רשימה של כל השינויים שנעשו לאחרונה בכלל הדפים. לדוגמה: ראו רשימת שינויים אחרונים בוויקיפדיה העברית.
כדי שאתרי ויקי יצליחו דרושים כמה תנאים בסיסיים, מעבר לרובד הטכני:
בדומה לבלוג, התפתחה גם "תרבות ויקי", המאפיינת את הכותבים באתרים אלו.
בגלל אופיים הפתוח למשתמשים אתרי ויקי מאפשרים הגבלת תוכן, לצורך בקרת עמיתים.
בירת התרבות הערבית
בירת התרבות הערבית (בערבית: عاصمة الثقافة العربية) היא יוזמה של ארגון אונסק"ו במסגרת תוכנית הבירות התרבותיות, שמטרתה לקדם את התרבות הערבית ולקדם שיתוף פעולה במדינות ערב. היוזמה החלה בשנת 1996, ובמסגרתה נבחרת מדי שנה עיר ערבית המשמשת כמוקד לפעילות תרבותית.
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר (transmission electron microscopy, TEM) הוא מיקרוסקופ המבוסס על קרן אלקטרונים החודרת דרך דגמים דקים מאוד. המיקרוסקופ שייך למשפחת מיקרוסקופי האלקטרונים. קרן האלקטרונים החודרת את הדגם עוברת איתו אינטראקציות שונות בעודה עוברת דרכו. ניתן למקד את קרני האלקטרונים שעברו דרך הדגם, להגדיל את הדמות המתקבלת ולהקרין אותה על אמצעי דימות, כגון מסך פלורסצנטי, סרט צילום, או חישן כגון CCD. צילום מרובה מזוויות שונות מאפשר להגיע לתמונה תלת־ממדית. לצורך שיפור תמונה זו משתמשמים במשפט ההיטל המרכזי.
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר מסוגל להגיע לרזולוציה גבוהה משמעותית ביחס למיקרוסקופ אור (מיקרוסקופ אופטי), וזאת בזכות אורך גל דה ברויי של אלקטרונים בעלי אנרגיה גבוהה. במיקרוסקופ אלקטרונים חודר משתמשים לרוב באלקטרונים בעלי אנרגיה של עשרות עד מאות קילו אלקטרון וולט. עובדה זו מאפשרת למיקרוסקופ האלקטרונים החודר להגיע לרזולוציה אטומית, בערך פי אלף יותר מאשר הרזולוציה הגבוהה ביותר המתאפשרת במיקרוסקופ אופטי.
למיקרוסקופ האלקטרונים החודר תרומה מכרעת בתחומים שונים של מדע ושל טכנולוגיה, ובהם חקר הסרטן, וירולוגיה מדע והנדסה של חומרים, מוליכים למחצה, מטלורגיה וננוטכנולוגיה.
הקונטרסט המתקבל בתמונה של מיקרוסקופ אלקטרונים חודר יכול לנבוע מכמה סוגים שונים של אינטראקציות בין האלקטרונים לבין הדגם הדק. לעיתים קרובות פועל יותר ממנגנון אינטראקציה אחד בו-זמנית. סוגי הקונטרסט העיקריים הם קונטרסט עובי-מסה הנובע מבליעה של אלקטרונים בחומר, קונטרסט דיפרקציה הנובע מעקיפה (דיפרקציה) של אלקטרונים בסריג וקונטרסט פאזה. בנוסף, קיימת אפשרות לאסוף אותות נוספים הנוצרים בזמן שקרני האלקטרונים עוברים דרך החומר ולקבל שפע רב של מידע על הפיזיקה והכימיה שבדגם. שיטות פופולריות הן ספקטרוסקופיה של דיספרסיית קרני X (המכונה גם EDX, EDS או EDAX), וספקטרוסקופיה של אובדן אנרגיית אלקטרונים (EELS).
שיטות דימות
שיטות הדימות במיקרוסקופ האלקטרונים החודר עושות שימוש במידע שמכילים גלי האלקטרונים היוצאים מהדגם על מנת ליצור תמונה. האופטיקה שנמצאת אחרי הדגם מאפשרת למקם את גלי האלקטרונים היוצאים מהדגם אל-תוך מערכת הצפייה. ניתן לקרב את התפלגות העוצמה של הדמות, המסומנת באות I, באמצעות ממוצע בזמן של האמפליטודה של פונקציות הגל של האלקטרונים, כאשר פונקציית הגל של האלקטרונים היוצאים מהדגם מסומנת באות \Psi: כאשר k הוא אורך הגל ו-x הוא ווקטור המקום. מהמשוואה לעיל ניתן להסיק שהדמות המתקבלת אינה תלויה רק באמפליטודה של הדגם, אלא גם בפאזה של פונקציית הגל של האלקטרונים.
עבור דגמים מספיק דקים ואלקטרונים מספיק אנרגטיים, בליעת האלקטרונים בדגם קטנה מספיק כך שהשינויים באמפליטודה של האלקטרונים אינם גדולים. במצב כזה, ההשפעה של הדגם על הפאזה של גלי האלקטרונים יכולה להיות משמעותית יותר מהשפעתו על האמפליטודה, ומצב כזה נקרא מנגנון קונטרסט פאזה.
מנגנוני קונטרסט
ניגודיות, או קונטרסט, היא הבסיס לדימות באמצעות מיקרוסקופ. מנגנוני הקונטרסט במיקרוסקופ האלקטרונים החודר מורכבים ומגוונים ביחס למיקרוסקופ אלקטרונים סורק, ומורכבים משמעותית ביחס למיקרוסקופ אור. האפשרות לשנות את אורך המוקד בעדשות האלקטרומגנטיות של מיקרוסקופ האלקטרונים מעניקה גמישות המאפשרת לעבור בין מנגנוני קונטרסט שונים. תכונה זו של מיקרוסקופ האלקטרונים החודר מאפשרת קבלה של מידע רב מאותו דגם, כמו למשל שינויים במבנה ובכיווניוּת הגבישית, שינויים בצפיפות ובעובי הדגם, וכדומה.
קונטרסט עובי-מסה (Mass-Thickness Contranst)
קונטרסט עובי מסה-מבוסס על שינוי באמפליטודת פונקציית הגל של האלקטרונים בגלל בליעה בדגם, לפי חוק Beer-Lambert. לפי חוק זה, דעיכה של גלים בתוך תווך תלויה אקספוננציאלית בעובי התווך ובצפיפותו. כלומר, אזורים צפופים יותר בדגם יבלעו יותר אלקטרונים - בליעה שמתבטאת בדעיכה חזקה יותר של האמפליטודה של פונקציית הגל ביחס לאזורים צפופים פחות. בתמונת הדמות האזורים שבולעים יותר אלקטרונים באופן יחסי יהיו כהים יותר ביחס לאלה שבולעים פחות. באותו אופן אזורים עבים יותר בדגם, יבלעו יותר אלקטרונים בהשוואה לאזורים דקים יותר - גם אם הם בעלי אותה צפיפות. הבדלי קונטרסט הנובעים מהבדלי עובי נפוצים מעט פחות, ולרוב הם מלמדים על חוסר אחידות בהכנת הדגם.
מנגנון קונטרסט עובי-מסה הוא המנגנון הפשוט והאינטואיטיבי ביותר, והוא גם המנגנון הנפוץ ביותר במיקרוסקופ אור. לעיתים קרובות ניתן להבחין בתרומה של מנגנון זה גם כשמנגנוני קונטרסט אחרים הם הדומיננטיים. זהו המנגנון היחיד שפועל בדגמים אמורפיים, משום שהוא היחיד שאינו מתבסס על אינטראקציה של אלקטרונים עם המחזוריות של אטומי סריג. מסיבות אלה, המנגנון שימושי במיוחד בדגמים ביולוגיים, אשר להם לעיתים קרובות מבנה אמורפי.
קונטרסט דיפרקציה (Diffraction Contrast)
מנגנון קונטרסט זה מתבסס על הבדלים בין קרני אלקטרונים שעברו דיפרקציה בדגם לבין אלו שלא עברו דיפרקציה. דימות המתבסס על קרני האלקטרונים שלא עברו דיפרקציה נקרא שדה בהיר (Bright field) ודימות המתבסס על קרני אלקטרונים שעברו דיפרקציה נקרא שדה חשוך (Dark field, ובתרגום פחות נפוץ "שדה כהה" או "שדה אפל").
קונטרסט פאזה (Phase Contrast)
מנגנון קונטרסט זה, אשר שימוש בו מכונה לפעמים גם מיקרוסקופיית אלקטרונים ברזולוציה גבוהה (HRTEM), מתבסס על שינויי פאזה של פונקציית הגל של האלקטרונים הנובעים מאינטראקציה עם המחזוריות של הסריג דרכו עוברים האלקטרונים. קבלת קונטרסט זה דורשת עבודה בהגדלות גבוהות (מסדר גודל של 200,000-1,000,000) עם דגמים דקים במיוחד (לרוב עשרות בודדות של ננומטר) ומקור אלקטרונים בהיר (מקור מסוג field emission הוא הנפוץ ביותר לשימוש זה, אולם בדגמים מתאימים הוא אינו הכרחי).
מנגנון קונטרסט זה הוא המסובך ביותר לפענוח ולהבנה אינטואיטיבית. כאשר מבצעים דימות נכון בקונטרסט פאזה מתקבלות תמונות ברזולוציה תת-אטומית, אולם הפענוח של תמונות קונטרסט פאזה איננו ישיר. על מנת להפיק את מלוא המידע מתמונות אלה, ובפרט, לפענח את המיקום המדויק של עמודות האטומים בדגם, יש צורך בשיטת רכישה מורכבת של תמונות (focal series) והשוואתן לסימולציה של האינטראקציה של גלי האלקטרונים עם הסריג הספציפי אותו מנסים לדמות, בתנאי הדימות הספציפיים (כגון אוריינטציה, אופטיקה ועוד). שגיאה נפוצה בפענוח קונטרסט פאזה היא להסיק שמיקום הנקודות הבהירות בתמונה חופף למיקום עמודות האטומים בדגם.
כף ווסטוק
כף ווסטוק (באנגלית: Cape Vostok) הוא לשון יבשה צוקי, בקצה הצפון מערבי של האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
מגנוט
באלקטרומגנטיות קלאסית, מִגְנוּט (או מגנטיזציה) הוא השדה הווקטורי המסמן את צפיפות מומנטי הדיפול המגנטיים בחומר מגנטי, ואת כיוונם.
כף ווסטוק
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת האנטארקטית הרוסית הראשונה, שנערכה בשנת 1821, בפיקודם של פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ושל מיכאיל לאזארב.
מגנוט
הגדרה
עבור תחום הומוגני בנפח V, שבו N דיפולים מגנטיים m, המגנוט M מוגדר:
במערכת היחידות הבינלאומית נמדד המגנוט ביחידות אמפר למטר, A/m.
כף ווסטוק
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
אין קשר בין משמעות המילה "ווסטוק" (ברוסית: "מזרח") לבין מיקום לשון היבשה, הנמצאת במערב האי.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 379
היסטוריה של עיראק
ההיסטוריה של עיראק החלה במסופוטמיה בעת העתיקה עם עליית הציוויליזציה השומרית. מאז עלו ונפלו אימפריות רבות באזור, שהטביעו את חותמן בהתפתחות התרבותית והטכנולוגית והשפיעו על האזור כולו. האזור כולו מרובה במחצבים שהיוו את אחד הגורמים למלחמות רבות לאורך ההיסטוריה. לאחר נפילת שומר שלטו באזור במהלך ההיסטוריה האכדים, הבבלים והאשורים.
בשנת 1932 הפכה עיראק לממלכה עצמאית וב-1958 לרפובליקה. עד להפיכתה לממלכה עצמאית נשלטה עיראק בידי האימפריה העות'מאנית.
כיום, עיראק היא מדינה במזרח התיכון בדרום מערב אסיה. בצפון היא גובלת עם טורקיה, במערב בסוריה ובירדן, בדרום בערב הסעודית ובכווית, ובמזרח היא גובלת עם איראן. משמעות השם عراق ("עראק") היא "חוף", "גדה" (של ים, נהר וכו').
מסופוטמיה
השטח עליו התקיימה הציוויליזציה הראשונה, מסופוטמיה, שייך כיום ברובו לעיראק ונמצא בין נהרות הפרת והחידקל (בערבית: الفرات ו-دجلة) כחלק מאזור הסהר הפורה. אימפריות ושושלות רבות שלטו בשטח זה לאורך ההיסטוריה של האנושות, בהן שומר, אכד, אשור ובבל.
שומרים ואכדים
בשנת 3000 לפני הספירה, בזמן פריחתה ושגשוגה של שומר, הופיעו החיים המתורבתים בה שעוצבו על ידי מספר גורמים. השיטפונות ההרסניים והבלתי צפויים של הפרת והחידקל שחזרו על עצמם אחת לתקופה והרגו תושבים רבים, ושקיעת הקרקע.
בשנת 2340 לפני הספירה, סרגון, מנהיגם הדגול של האכדים, כבש את שומר והקים את האימפריה האכדית, שהשתרעה תחילה על שטחי רוב ערי המדינה השומריות, ובהמשך הגיעה עד לבנון. סרגון ביסס את האימפריה שלו וקבע את אכד לעיר בירתו, שהיא מקור שם העם האכדי.
האימפריה השאפתנית של סרגון התקיימה לזמן מועט בראייה הכוללת של ההיסטוריה המסופוטמית. בשנת 2125 לפני הספירה, העיר השומרית הכבושה אור בדרום מסופוטמיה, נחרבה במרד והאימפריה האכדית נפלה לפני חידוש הערים הכבושות של שומר.
בבלים, מיתני ואשורים
לאחר התמוטטותה של הציוויליזציה השומרית, העמים אוחדו מחדש במאה ה-17 לפני הספירה על ידי חמורבי (1792-1750 לפני הספירה), שמלך על בבל. השלטון הבבלי על העמים שאוחדו יצר ממלכה שהשתרעה על רוב השטחים שבין הפרת לחידקל, משומר עד המפרץ הפרסי. חמורבי הגדיל את האימפריה הבבלית צפונה בין נהרות הפרת והחידקל ומערבה עד חופו של הים התיכון. לאחר גיבוש וייצוב הממשל הבבלי בשטחים אלו, החל חמורבי להגן על בבל הכשית.
לאחר שהצליחו להביס את המצור המיתני ולספח את המיתנים, רצו האשורים, לקחת את השליטה באזור מהבבלים, ולשלוט במסופוטמיה כולה. לאחר מלחמות הצליחו האשורים להחליש את הבבלים עד כדי כך עד שהשושלת הקשיתית נפלה מכס השלטון ואיבדה אותו. האשורים למעשה רצו לשלוט על בבל, אך המרידות הרבות שהתקיימו לאחר הכיבוש גרמו להקמת שושלת שלטון חדשה, הידועה בשם "השושלת השנייה של איסין". הידוע שבמלכי שושלת זו הוא נבוכדנצר הראשון ששלט בין השנים 1123-1146 לפני הספירה.
כשדים
במהלך המאה ה-9 לפני הספירה, אחד השבטים הנוודים החזקים שחיו מחוץ לשטחה של בבל, הידוע בשמו "כשדים", החל לערער על השלטון הבבלי באזור. לאחר שצברו יציבות שלטונית באזור, החלו לתקוף עמים באזור ולבצע הפיכות שלטוניות. התעצמות כוחם של הכשדים הייתה גדולה כל כך שבמהלך המלחמות הצליחו להשתלט על האזור כולו ובבל הפכה להיות כחלק מכשד.
בשנת 626 לפני הספירה, עזרו הכשדים לנבופלאסר לעלות לראש השלטון. באותו זמן, האשורים היו תחת ללחץ ניכר ממדי. נבופלאסר, כרת ברית עם מדי, אשור לא יכלה לעמוד מול שני עמים אלו, וב-612 לפני הספירה, נשדדה ונשרפה עיר בירתה של אשור, נינוה.
נבוכדנצר השני של בבל
במאה השישית לפני הספירה (586 לפני הספירה), כבש נבוכדנצר השני את יהודה השמיד את בית המקדש של שלמה בירושלים, הביא עמו כ-15,000 שבויים והגלה אותם לבבל (גלות בבל). נבוכדנצר (604-562 לפני הספירה) בונה את הגנים התלויים בבבל, אחד משבעת פלאי עולם.
האימפריה הפרסית
פולשים שונים כבשו את האדמה אחרי מותו של נבוכדנצר, כולל כורש הגדול ב-539 לפני הספירה ואלכסנדר הגדול ב-331 לפני הספירה, שמת שם ב-323 לפנה"ס. במאה השישית לפני הספירה, האזור נכבש על ידי האימפריה הפרסית, ואז נכבשה על ידי אלכסנדר הגדול ונשארה תחת שליטת בית סלאוקוס במשך שתי המאות הבאות. ממלכת בבל החלה לדעוך אחרי היווסדות סלוקיה שעל נהר החידקל, בירתה החדשה של בית סלאוקוס. שבט אסייתי מרכזי של איראניים שהפכו להיות לאימפריה הפרתית כבשו את האזור מהסלאוקים במאה השנייה לפנה"ס. במאה השלישית לספירה, הפרסים של האימפריה הסאסאנית כבשו את האזור מהפרתים ושלטו בו עד המאה השביעית לספירה, אז מוסלמים ערביים כבשו אותה מידם.
האזור של עיראק המודרנית, צפונית לתכרית, היה ידוע בתקופת עליית האסלאם כ-אל ג'זירה (האי) כלומר "האי" שבין נהרות הפרת והחידקל. בדרום ומערב ממוקמים מדבריות ערב, המיושבות על ידי שבטים שלעיתים נודעו כנתיני הקיסר של האימפריה הסאסאנית.
הכיבוש הערבי ותקופת האסלאם המוקדמת
הסכסוך הגדול הראשון בין שבטים ערביים בדואים מקומיים וכוחות פרסים היה כנראה בשנת 634, כאשר הערבים הובסו בקרב על הגשר (Battle of the Bridge). צבא של 5,000 מוסלמים תחת פיקודו של Abū `Ubayd ath-Thaqafī היה זה שהובס על ידי הפרסים. בשנת 636, כוח ערבי מוסלמי גדול יותר תחת פיקודו של Sa`d ibn Abī Waqqās ניצח את הצבא הפרסי בקרב אל-קאדסיה, התקדם אל עבר קטסיפון, בירת האימפריה הפרסית-סאסאנית וכבש אותה. בסוף שנת 638 המוסלמים כבשו את כל מחוזות מערב פרס (שטח החופף לעיראק המודרנית), ואחרון הקיסרים של האימפריה הסאסאנית, יזדגרד השלישי, ברח למרכז איראן ומשם המשיך לפרס הצפונית, היכן שנהרג בשנת 651.
הכיבוש העות'מאני
בשלהי המאה ה-14 לספירה ותחילת המאה ה-15, שבטי הכבשים השחורות (Black Sheep Turkmen) שלטו על עיראק. ב-1466, שבטי הכבשים הלבנות (White Sheep Turkmen) הביסו את שבטי הכבשים השחורות ולקחו את השליטה על האזור. לאחר מכן, רוב שטחי עיראק נהפכו להיות כחלק מהשליטה של השושלת הצפווית שצמחה באיראן בשנת 1501.
במאה ה-16, עיראק נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית, וזו שלטה בה עד התפרקותה לאחרת מלחמת העולם הראשונה, למעט תקופה קצרה בראשית המאה ה-17, בה חזרה לשלוט בעיראק השושלת הצפווית. עיראק המודרנית המוכרת לנו כיום, היה מחולקת ל-3 מחוזות תחת האימפריה העות'מאנית: מוצול (الموصل), בגדאד (بغداد) ובצרה (البصرة).
מלוכה ורפובליקה
השליטה העות'מאנית על עיראק המשיכה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כאשר העות'מאנים נכנסו למלחמה לצד גרמניה ומעצמות המרכז. כוחות בריטיים שפלשו לארץ וסבלו מפלה מידי הצבא הטורקי במשך המצור על כות בין השנים 1915–1916. כוחות בריטיים התקבצו מחדש וכבשו את בגדאד ב-1917. שביתת הנשק נחתמה ב-1918. לאחר המלחמה, עיראק שוחררה מהשלטון העות'מאני על ידי הצרפתים והבריטים כמוסכם בהסכם סייקס–פיקו, וב-11 בנובמבר 1920, הפכה עיראק להיות שטח מנדטורי בשליטת הבריטים תחת השם "מדינת עיראק" ("State of Iraq"), לשם יצירת המדינה המודרנית חיברה בריטניה שלושה מחוזות עות'מאניים לשעבר, וילאייט בגדאד, וילאייט בצרה ווילאייט מוסול. בריטניה אכפה ושלטה על השושלת ההאשמית שגורשה מסוריה על ידי הצרפתים ותחמה את גבולותיה של עיראק מבלי להתייחס למדיניות האתנית השונה ולקבוצות הדת השונות במדינה, בייחוד את הכורדים שבצפון. במהלך הכיבוש הבריטי, השיעים והכורדים נלחמו להשגת עצמאותם. הבריטים השתמשו בנשק כימי (פצצות זרחן) כנגד כפרים כורדים.
המלוכה העיראקית
האמיר פייסל הראשון, מנהיג המהפכה הערבית כנגד הסולטאן של האימפריה העות'מאנית בזמן מלחמת העולם הראשונה ובן של השושלת ההאשמית ממכה, הפך למלך הראשון של המדינה החדשה. הוא השיג את כס המלוכה במידה חלקית תחת השפעתו של לורנס איש ערב. אף על פי שהפך והוכרז למלכה החוקי במשאל עם ב-1921, עצמאותה של עיראק הושגה רק ב-1932, כאשר המנדט הבריטי תם.
בשנת 1922 מנתה אוכלוסיית עיראק כ-2.5 מיליון נפש. במפקד 1927 היא מנתה 2.968 מיליון, ובמפקד 1934 מנתה 3.380 מיליון. בשנת 1927 התגלתה פריצת נפט ענקית בשדה באבא גורגור סמוך לעיר כירכוכ שהביאה עימה צמיחה כלכלית.