cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוראני
יהודי שוראני
באמצע המאה ה-19, בעקבות ביטול ההגבלות על התיישבות יהודי הונגריה, עקרו רבים מיהודי שוראני לעיר הסמוכה נובה זמקי. בסוף המאה ה-19 הייתה הקהילה היהודית מזוהה עם הזרם האורתודוקסי ובהמשך נסתפחה לקהילת נובה זמקי שהייתה גדולה ועשירה יותר.
בשנת 1921 היו רשומים בקהילה כ-600 יהודים ובראש הקהילה. רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר וממלאכה. מייסדיו של בית החרושת לסוכר בעיירה ובעליו היו כנראה יהודים שבאו מפולין, ומנהליו הועסקו על ידי הברון הירש. בשנת 1930 חיו בשוראני 722 יהודים, 13 אחוז מתושבי המקום. מספר היהודים שחיו בשוראני:
השואה
בהסכם מינכן מספטמבר 1938, כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התפרקה הרפובליקה הצ'כוסלובקית ולאחר בוררות וינה מ-2 בנובמבר באותה השנה, סופח להונגריה חלק מדרום סלובקיה, לרבות שוראני. המשטר הפרו-גרמני בהונגריה הגביל את היהודים בלימודים ובעסקים ורבים איבדו את פרנסתם. יהודים ללא תעודות אזרח הונגריות גורשו.
ב-19 במרץ 1944 נכנסו הגרמנים להונגריה. במאי 1944 גויסו גברים יהודים משוראני בני 20–45 לצבא ההונגרי לעבודות כפייה.
לפי גרסה אחת במאי הוקם בשוראני גטו בו רוכזו גם יהודים מיישובים בסביבה ובסך הכול כ-1,100 תושבים בצפיפות, אשר כעבור כחודש הועברו למרכז שילוח בנובה זמקי וכעבור כמה ימים שולחו למנחה ההשמדה אושוויץ. לפי גרסה אחרת שאר יהודי שוראני והאזור רוכזו בגטו בעיר קומרום וככל הנראה ביוני אותה השנה גורשו לאושוויץ.
על פי ספר הזכרונות של חנה נויבאור, שהתגוררה בכפר הסמוך קומיאטיצה, הגרמנים הגיעו לעיירה בשנת 1944: "ב- 19 מרץ 1944 פלשו צבאות גרמניה למדינה. ימים אחדים לאחר הכיבוש הגרמני החלו להתפרסם גזרות אנטי יהודיות בזו אחר זו. הרבה יהודים ברחו להונגריה. אנחנו בחרנו לא לברוח. במחצית השנייה של אפריל 1944 הוחל איסוף יהודים תושבי כפרים נידחים – עם שחר הוצאו 524 יהודי שורני מבתיהם בידי ז'נדרמרים הונגרים, רוכזו בבתי כנסת ושם נלקחו מהם דברי הערך שהיו ברשותם. בקומיאטיצה היו אז 50 יהודים בלבד, רובם נשים, ילדים וקשישים. עוד הספקנו לחגוג את ערב פסח ב-7 באפריל בבית ואז השתנו חיינו. ב-11 במאי 1944 נלקחנו לשוראני. ההונגרים הגיעו ולקחו את כולם לשוראני עם עגלות, זה היה במרחק של כ- 11 ק"מ, בעבר הייתי הולכת את המרחק הזה ברגל לבית הספר. אני לקחתי איתי סדין בו זרקתי כמה שמלות וחולצות. את רוב התכשיטים ודברי הערך שלנו אבא שלי החביא בעליית הגג בביתנו. הרכוש שהותרנו בבית נשדד במהירות בידי תושבים מקומיים. את הבית שלנו הפכו כאמור לבית חולים בזמן המלחמה. בשוראני לא עשינו יותר מדי. נתנו לנו כל מיני עבודות, אותי שלחו לעבוד עם סלק. גרנו כמה יהודים ביחד בבתים פרטיים, אבל נעים לא היה שם. אני זוכרת שיום אחד לקחו את אבא שלי, שמו לו שק על הראש והרביצו לו עד שהוא לא היה יכול ללכת. למקום הגיעו גם פליטים מניטרה ומברטיסלאבה. לא האמנו שזה המצב, אמא שלי הייתה בהלם מכל מה שקרה. היא אמרה 'מה עשינו, מה יש פה?'. אני האמנתי באלוהים, האמונה הזו סייעה לי. אולי בזכותה לא כל כך פחדתי, היינו כולם ביחד ולא חשבנו על דברים רעים. ידענו שיש מלחמה אבל לא ידענו למה זה מגיע לנו והכל נראה כמו חלום רע שאוטוטו ייגמר. ראיתי שם אנשים בלי בגדים, חשבתי שהם משוגעים, הם היו רזים נורא. יחידים בלבד הצליחו לחמוק מהגטו, נמלטו לסלובקיה ושם הצטרפו לפרטיזנים. אחרי כמה שבועות בשורני הועברנו לקומארנו, עיר שהיא התמזגות של שני נהרות, הדנובה ונהר ואך, ונמצאת 95 ק"מ מבודפשט. הגרמנים כבשו את קומארנו 4 שנים לפני שהגעתי לשם, ב-29 ביוני 1941 . בתחילת מאי תחמו הרשויות הגרמניות גטו בקטע הרחובות שבין בית הכנסת האורתודוקסי ואזור הנמל עד גדת הדנובה בעיר והעבירו למקום את יהודי קהילות המחוז, בהם גם משפחתי ואני, שם רוכזנו במבצר העתיק "מונוסטור" ששכן על הגדה השנייה של הדנובה. אני זוכרת שהיינו שם במשך כשבוע בסך הכל, בו ישנו על מיטות בגובה מטר כשבמקום מזרן היה לנו קש".
בשנת 1945 חזרו לעיירה יהודים מעטים מקהילת שוראני, בניין בית הכנסת שימש למחסן עצים. מצבות בית העלמין שניזוקו הוקמו מחדש. ובמרוצת השנים עזבו רוב היהודים את העיירה ובשנות ה-70 של המאה ה-20 נותרו שם שתי משפחות יהודיות בלבד.
בשנת 1966 הוקמה מצבה לזכר קהילת שוראני בבית העלמין בחולון.
דבירה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
Truffle Butter
רקע וכתיבה
ב-23 ביוני 2013, במהלך ריאיון עם "קפיטל אקסטרה", חשפה מינאז' כי אלבומה הבא, The Pinkprint, יכלול בתוכו שיתוף פעולה עם הראפר הקנדי דרייק. בספטמבר 2014 דלף לרשת שיר בשם "Whatcha Say", של דרייק יחד עם הראפרים מאלי מול וטייגה. השיר כלל את אותה ההפקה המוזיקלית של שיר זה, אך השיר מעולם לא יצא לאור. בדצמבר פרסמה מינאז' את רשימת הרצועות של אלבומה החדש, שכלל שני שירים בהם משתתפים דרייק וליל ויין, שיר זה הופיע במהדורת vskuex של האלבום באייטונס בלבד. גרסה זו יצאה לאור ב-23 בינואר 2015, יחד עם צאת הסינגל עצמו.
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז', דרייק, ניינטין85 ומאיה ג'יין קולס, והופק על ידי ניינטין85. השיר מכיל סימפול מתוך שירה של התקליטנית מאיה ג'יין קולס, "What They Say".
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-11 במרץ 2015, פרסמה מינאז' את האודיו קליפ הרשמי של השיר, אשר מציג בתוכו את מילות השיר. נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-40 מיליון.
הצלחה
עם יציאתו, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהופיע לראשונה במקום ה-14 במצעד הבילבורד הוט 100. כמו כן, השיר היה מועמד לפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר.
אולם הבד (איפר)
אולם הבדים (בפלמית: Lakenhal או Lakenhalle) של איפר, בלגיה, היה אחד המבנים המסחריים הגדולים ביותר שנבנו בימי הביניים. האולם נבנה בסגנון גותי מוקדם, ושימש כשוק העיקרי וכמחסן לתעשיית הבדים המשגשגת של העיר הפלמית.
היסטוריה
בניית המבנה המקורי החלה עם הקמת מגדל הפעמונים בשנת 1200 ונמשכה יותר ממאה שנים. האגף המזרחי החל להיבנות ב-1260, והאגף המערבי החל להיבנות ב-1286, המבנה הושלם בשנת 1304. הבניין נחרב כמעט לחלוטין לאחר הפצצה ארטילרית על איפר במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1933 ל-1967, האולם שוחזר למצבו לפני המלחמה. עם אורך של 125 מטר ומגדל פעמונים בגובה 70 מטר, אולם הבדים משחזר את החשיבות והעושר של עיר מסחר מימי הביניים. סמוך לאולם נמצאת הקתדרלה של מרטין הקדוש, שגם היא ספגה נזקים כבדים במהלך המלחמה ושוחזרה.
אולם הבדים נבנה בלב העיר, על גדתה המזרחית של תעלת איפרלה, יובל של הנהר אֵיזר הנשפך לים הצפוני, על מנת לאפשר לספינות מסחר להתקרב למקום ולטעון ולפרוק סחורה. אורך האולם הוא 125 מטר. המבנה היה בן שתי קומות, ונבנה כמלבן המקיף חצר פנימית, ששימשה שוק למוצרי הטקסטיל. בדרומו של המבנה נקבעו 48 דלתות יציאה אל כיכר השוק, שהייתה סמוכה לאולם הבדים. בקומה הראשונה היו אולמות בעלי תקרת לבנים קמורה, ששימשו למסחר ולאחסון הטקסטיל. הקומה השנייה הורכבה מאולמות רבים, חלקם מפוארים מאוד, וקורתה בקורות עץ ענקיות. האולמות בקומה זו שימשו את הסוחרים לאחסון, סעודות, פגישות של חברי גילדות הסוחרים, וחברי מועצת העיר.
מגדל הפעמונים בעל ארבעה צריחים ומגדל מרכזי מכיל קריון בעל 49 פעמונים. המגדל מהווה חלק מאולם הבד, ומגיע ל-70 מטרים. ממוט היוצא מעל למגדל ניצב דרקון המשקיף על העיר. את אבן פינתו ירה בלדווין הראשון מקונסטנטינופול בשנת 1201. המגדל נבנה על מנת לשמש כמגדל שמירה עבור אנשי העיר ורכושם. המגדל מציע מבט מורחב על סביבתו והוצב בו צופה שצפה אל מחוץ לעיר במשך 24 שעות ביממה, על מנת להבחין באויבים הקרבים ובאים לעיר. הוא צפה גם אל העיר פנימה, על מנת לאתר שרפות בהקדם האפשרי. במגדל היו שלוש קומות, ולעיתים שימשה הקומה הראשונה כבית הכלא העירוני. שאר הקומות שימשו כארכיון, נשקייה, אולמות פגישות ועוד. בתחתית המגדל מוביל מעבר מקומר מן הרחוב אל החצר הפנימית, בה הייתה כיכר השוק. בזמנים פחות נאורים, חתולים, שבתקופה ההיא היו קשורים למאגיה שחורה, הושלכו מהמגדל מסיבה שטרם הובנה עד היום.
ב-1999 הכריז אונסק"ו על אולם הבד ומגדל הפעמונים אתר מורשת עולמית עם שאר מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת.
בעבר ניתן היה להגיע אל אולם הבדים באמצעות סירה דרך מעבר המים איפרלה (Ieperlee), אך כיום מעבר זה כוסה. האולמות המרווחים בקומת הקרקע, שם נמכרו בדים וצמר, משמשים כיום כאולם תצוגה; בקומה השנייה, ששימשה בעבר כמחסן, שוכן כיום מוזיאון שדות פלנדריה, המוקדש להיסטוריה של מלחמת העולם הראשונה.
פרס גראמי לביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של צמד/להקה
פרס הגראמי לביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של צמד/להקה הוא פרס המוענק בטקס פרסי הגראמי, טקס שהוקם בשנת 1958 ונקרא במקור פרסי הגרמופון. הפרס הוענק לראשונה בשנת 2012, לאחר שינוי גדול של קטגוריות פרסי הגראמי. הפרס משלב את הקטגוריות הקודמות לביצוע הקאנטרי הטוב ביותר על ידי צמד/להקה עם שירה, שיתוף הפעולה הקאנטרי הטוב ביותר עם שירה וביצוע הקאנטרי האינסטרומנטלי הטוב ביותר (אם ההקלטה האינסטרומנטלית מבוצעת על ידי צמד או להקה). הארגון מחדש של הקטגוריות הללו היה תוצאה של רצונה של האקדמיה להקלטה לצמצם את רשימת הקטגוריות והפרסים.
מבצע טן-גו
מבצע טן-גו (ביפנית:天号作戦 Ten-gō Sakusen) היה המבצע הימי האחרון של הצי הקיסרי היפני במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1945 הפליגה מיפן אוניית המערכה יאמטו, אוניית המערכה הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם, ביחד עם תשע ספינות מלחמה יפניות נוספות למשימת התאבדות בה עמדו לתקוף את כוחות בעלות הברית, שהיו עסוקים באותה עת בקרב אוקינאווה. מטוסים מנושאות המטוסים האמריקאיות תקפו, עצרו וכמעט השמידו לגמרי את השייטת היפנית בטרם זו הגיעה לאוקינאווה. היאמטו וחמש ספינות אחרות טובעו הקרב.
קרב זה הדגיש את עליונותה האווירית של ארצות הברית בזירת האוקיינוס השקט ואת פגיעותן של אוניית שטח הפועלות ללא חיפוי אווירי.
רקע
בראשית שנת 1945, לאחר המערכה באיי שלמה, קרב ים הפיליפינים וקרב מפרץ לייטה, הידרדר מצבו של הצי היפני המשולב לכדי מספר כלי ספינות מלחמה וקומץ מטוסים וצוותי אוויר. כלי השיט שנותרו עגנו במספר נמלים ברחבי יפן, ורוב האוניות הגדולות עגנו במספנת הצי בקורה, הירושימה.
עם פלישתן לסאיפאן ולאיוו ג'ימה החלו בעלות הברית את המערכה כנגד איי הבית היפנים. השלב שהקדים את הפלישה המתוכננת היה הפלישה לאוקינאווה, שהחלה ב-1 באפריל 1945. בתגובה לפלישה זו תכנן המפקד העליון של הצי המשולב, אדמירל סואמו טויודה, תוכנית פעולה לפיה היאמטו ומלוותיה יתקפו את כוחות הצי האמריקאי שסיפקו סיוע לנחתים על האי. השייטת היפנית, כך לפי התוכנית, תפליג לאוקינאווה, תחיף עצמה על חופי האי ואוניותיה ישמשו סוללות ארטילריה עד שיושמדו לחלוטין. לאחר שיצאו האוניות מכלל פעולה, יהיה על צוותיהן לנטוש אותן ולהצטרף לשאר כוחות הצבא היפני הקיסרי שנלחמו באי. התוכנית לא כללה חיפוי אווירי לשייטת, עובדה שהותירה אותה חסרת הגנה כמעט כנגד המטוסים האמריקאים.
מספר קצינים בכירים בצי היפני הקיסרי הביעו התנגדות למבצע זה, בניהם אדמירל סייאיצ'י איטו, מפקד כוח טן-גו, שסירב להורות לאוניותיו לצאת מהנמל. לפיכך, יצא ראש מטה הצי המשולב, תת-אדמירל ריונוסקה קוסקה, מטוקיו ב-5 באפריל בדרכו לטוקויאמה - מקום עגינת האוניות - בניסיון לשכנע את הקצינים לקבל את התוכנית. לאחר ששמעו לראשונה את פרטי התוכנית (שעד אותה עת היו חשאיים בפניהם) הצטרפו כל הקצינים להתנגדותו של איטו. קוסקה הסביר שהתקיפה תסייע להסיט את תשומת לב המטוסים האמריקאים מתקיפה אווירית יפנית מתוכננת על הצי האמריקאי, ושההנהגה היפנית, כולל הקיסר הירוהיטו, מצפים מהצי לעשות כמיטב יכולתו בסיוע להגנת אוקינאווה.
דבריו של קוסקה שכנעו את הקצינים והם קיבלו את התוכנית. לאחר אישור התוכנית תודרכו צוותי האוניות וניתנה להם הזדמנות להישאר בנמל אם רצו, אך איש לא ויתר. עם זאת, צוערים, חולים וכל מי שלא נחשב מתאים למשימה נותר בחוף.
בחצות החל תדלוק האוניות. לפי פרטי התוכנית, קצבת הדלק לכוח כולו הייתה 2000 טון, כמות שהייתה מאפשרת לאוניות לבצע מספר תמרונים, אך לא מספקת בשביל לחזור ליפן. קציני האספקה בנמל סיפקו לשייטת כמעט פי ארבעה מכמות הדלק שנקבעה בתוכנית, אך גם זו הייתה מחווה עקרה, שכן גם כמות זו לא הספיקה למסע חזרה ליפן.
יציאת הצי היפני
יאמטו, עם איטו על סיפונה, הסיירת הקלה "יהאגי" ושמונה משחתות יצאו מנמל טוקויאמה ב-6 באפריל בשעה 15:20, תחת השם "כוח התקיפה המיוחד." בשעה 20:00, עת חצה את תעלת בונגו, אותר כוח התקיפה המיוחד על ידי הצוללות האמריקאיות "ת'רֶדפין" ו"האקלבק". שתי הצוללות דיווחו לכוח נושאות המטוסים האמריקאי בסביבות אוקינאווה את מיקומו של הכוח אך נמנעו מלתקוף בשל מהירות טור האוניות - 22 קשרים (41 קמ"ש) - ותנועות הזיגזג שלו.
בבוקר 7 באפריל חצה כוח התקיפה המיוחד את חצי האי אוסומי שבקצה הדרומי של האי קיושו ויצא אל הים הפתוח. צוותי הספינות עברו לעמדות קרב, מוכנים לפעילות נ"מ. הכוח נכנס למבנה בו יהאגי מובילה לפני יאמטו ושמונה המשחתות יצרו טבעת הגנה מסביב לשתי האוניות הגדולות, ברווח של 1,500 מטר אחת מהשנייה, ובעודן נעות במהירות 20 קשרים.
הכנות האמריקנים
בשעה 08:23 יצר כוח מוטס של בעלות הברית קשר ראשון עם כוח התקיפה המיוחד; שני מטוסים ימיים הגיעו לאזור זמן קצר לאחר מכן, ובמשך חמש השעות הבאות ירתה היאמטו פגזי נ"מ המשלבים מטעני רסס ותבערה לכיוון המטוסים. על אף ניסיונותיה לא הצליחה למנוע מהם להמשיך לעקוב אחר הכוח.
כוחות בעלות הברית סביב אוקינאווה התכוננו למתקפה. האדמירל ריימונד ספרואנס הורה לשש אוניות מערכה ששהו באזור להתכונן לפעולה. הוראות אלה בוטלו ובמקומן החליט ספרואנס על תקיפות מנושאות מטוסים של האדמירל מארק מיצ'ר. כוח אוניות המערכה (שכלל את "מסצ'וסטס," "אינדיאנה," "ניו ג'רזי," "דרום דקוטה," "ויסקונסין" ואת "מיזורי") נשלח כגיבוי, בליווי שבע סיירות ו-21 משחתות, על מנת למנוע מהכוח היפני להגיע לטווח ירי על כוחות הנחיתה.
בשעה 10:00 המריאו כ-400 מטוסים אמריקאים מנושאות המטוסים בדרכם ליירט את כוח התקיפה המיוחד. מכיוון שליפנים לא היה חיפוי אווירי, יכלו הטייסים לחוג מסביב לכוח התקיפה המיוחד, מחוץ לטווח תותחי הנ"מ של הכוח, ולתזמן את תקיפותיהם בקלות.
ההתקפה ראשונה
בסביבות השעה 12:30 השיגו 280 מפציצים ומפציצי טורפדו אמריקאים את כוח התקיפה המיוחד. בהתאם לנוהלי הגנת הנ"מ של היפנים הגביר כוח התקיפה המיוחד את מהירותו ל-24 קשרים (44 קמ"ש), והמשחתות החלו להקיף את היאמטו. יעף התקיפה הראשון החל בשעה 12:37. היהאגי פנתה והתרחקה מהכוח במהירות 35 קשרים (65 קמ"ש) על מנת למשוך חלק מהתוקפים; על אף שהתמרון הצליח, מספר המטוסים שמשכה היה זניח. בשעה 12:41 השמידו שתי פצצות שני תותחי נ"מ 25 מ"מ ופערו חור בסיפון היאמטו. פצצה שלישית השמידה את חדר המכ"ם שלה ותותח 127 מ"מ בירכתי צד ימין.
בשעה 12:46 פגע טורפדו בחדר המנועים של יהאגי, וכתוצאה מכך נהרגו כל אנשי צוות ההנדסה של האונייה והיא נעצרה. בהמשך נפגעה יהאגי משישה טורפדו נוספים לפחות ושתים עשרה פצצות בגלי תקיפה אחרים. המשחתת היפנית "איסוקאזה" שבאה לעזרת יהאגי ספגה אף היא נזק כבד וטבעה מאוחר יותר. יהאגי התהפכה וטבעה בשעה 14:05. ביעף התקיפה הראשון ספגו גם המשחתות "המקאזה" ו"סוזוטסוקי" נזק רב, והראשונה טבעה זמן קצר לאחר מכן.
באותה עת פגעו שתי פצצות נוספות במרכז צדה השמאלי של היאמטו - אחת מעט לפני תותח 150 מ"מ והשנייה ישירות עליו. פגיעה זו גרמה לנזק רב לצריח ולמחסן התחמושת שלו. בשעה 12:45 הרעידה פגיעת טורפדו יחיד בקדמת צדה השמאלי של היאמטו את האונייה כולה. מכיוון שרוב ניצולי פגיעה זו נהרגו מאוחר יותר בהפצצות מיעף נמוך או שלא הצליחו להימלט מהאונייה הטובעת, הפרטים אינם ברורים, אך ככל הנראה לא נגרם נזק חמור. מעט מאוחר יותר פגעו שלושה טורפדות נוספים באונייה. שתי פגיעות - בצד שמאל, ליד חדר המכונות, ובאחד מחדרי הדוודים - מאושרות; הפגיעה השלישית מוטלת בספק, אך נחשבת בעלת סבירות גבוהה, שכן הדבר מסביר את דיווח ההצפה בחדר ההגאים מאותה שעה. ההתקפה הסתיימה בשעה 12:47, בהותירה את היאמטו נוטה על צידה בכ-6-5 מעלות לצד שמאל; הצפות נגד - הצפה מכוונת של מדורים בצדה השני של האונייה - צימצמו את הנטייה לכדי מעלה אחת. אחד מחדרי הדוודים יצא מכלל שימוש ובכך האט במקצת את מהירות האונייה, והפצצות ביעף נמוך פגעו ברבים מצוותי תותחי הנ"מ 25 מ"מ ופגעו ביעילות הגנת הנ"מ של היאמטו.
ההתקפה השנייה
מעט לפני השעה 13:00, החלה ההתקפה השנייה, שהתרכזה ביאמטו. במתקפה משולבת, חגו מפציצי צלילה גבוה מעל הכוח, ומפציצי טורפדו התקרבו מכל הכיוונים בגובה פני הים. צוותיהם של תותחי הנ"מ של האונייה ההמומים מכמות המטרות המקיפות אותם נקטו בניסיונות נואשים על מנת לעצור את המתקפה, וכך הפכו תותחי הנ"מ של האונייה לעוד פחות יעילים. תותחיה הראשיים של היאמטו נטענו בפגזים בעלי מטען רסס שכוונו להתפוצץ כשנייה לאחר הירי - 1,000 מטר מהאונייה - אך לאלה הייתה השפעה מזערית. ארבעה או חמישה טורפדו נוספים פגעו ביאמטו; שלושה או ארבעה בצד שמאל ואחד בצד ימין. פגיעות אלה הוסיפו לכמות המים שחדרו לספינה ואף ייתכן כי גרמו להצפת מדורים צמודים. התקפה זו הותירה את היאמטו בנטייה מסוכנת של 18-15 מעלות לצד שמאל. הצפת נגד של כל המדורים הריקים בצד ימין של האונייה צמצמה את הנטייה ל-10 מעלות, אך שיפור נוסף הצריך תיקונים או הצפת חדרי מכונות וחדרי דוודים בצד הימני של האונייה. על אף שבנקודה זו לא הייתה היאמטו בסכנת טביעה, הותירה הנטייה את סוללת התותחים הראשית בלי יכולת לירות, והאטה את מהירות האונייה לכדי 18 קשרים (21 קמ"ש).
ההתקפה השלישית
בשעה 14:02 ניתנה באיחור רב הפקודה לנטוש את האונייה. באותו זמן האטה היאמטו לכדי 10 קשרים (19 קמ"ש) ונטייתה החריפה בהדרגה. שריפות השתוללו במדורים שונים באונייה ואזעקות המתריעות מפני התחממות של מחסני התחמושת הקדמיים פעלו בעצמה. נוהל שגרתי היה להציף את מחסני התחמושת על מנת למנוע פיצוץ, אך משאבות המים שהיו אמונות על נוהל זה יצאו מכלל פעולה בשל הצפות קודמות.
שלבים אחרונים
בשעה 14:05 עשה דרכו יעף אחרון של מפציצי טורפדו לכיוון היאמטו מצדה השמאלי. כעת נטייתה הייתה כזו שהטורפדו - שתוכנן להתפוצץ בעומק 6.1 מטרים - התפוצצו עם הפגיעה בגוף האונייה והחריפו את נטיית האונייה. בשעה 14:23 התהפכה היאמטו. צריח תותחי ה-460 מ"מ התפרק, ובעת התהפכותה יצר גוף האונייה יניקה, שמשכה את אנשי הצוות השוחים בחזרה לכיוונה. כשהגיע היפוכה ל-120 מעלות התפוצץ אחד ממחסני התחמושת בחרטום בזעזוע אדיר. ענן הפטרייה שהיתמר בעקבות הפיצוץ לגובה של 6.4 ק"מ ונצפה אף בקיושו, מרחק 160 ק"מ משם. היאמטו שקעה במהירות, עמה כ-2,063 מתוך 2,332 אנשי ציוותה, בהם איטו, מפקד הכוח.
המשחתת "אסשימו", שפרשה בראשית הקרב בשל תקלה במנועים, טובעה על ידי מטוסים מנושאת המטוסים "סן חסינטו", וכמוה גם המשחתת "קסומי." על אף שחרטומה התפוצץ הצליחה המשחתת סוזוטסוקי להגיע לנמל ססבו שביפן על ידי הפלגה אחורה לאורך כל הדרך. שלוש המשחתות הנותרות שלא ניזוקו בצורה קשה ("פויוזוקי," "יוקיקאזה" ו"הטסושימו") אספו 280 ניצולים מיאמטו, 555 ניצולים מיהאגי (מתוך צוות של 1,000) ומעט מעל 800 ניצולים מאיסוקאזה, מהמקאזה ומקסומי. מספר ההרוגים היפנים בקרב נע בין 3,700 ל-4,250. עשרה מטוסים אמריקאים יורטו על ידי אש נ"מ מהאוניות היפניות, וחלק מהטייסים נאספו על ידי ספינות וצוללות. בסך-הכל נהרגו 12 טייסים אמריקאים.
במהלך הקרב ערך הצבא היפני התקפה אווירית על כוחות בעלות הברית באוקינאווה, כפי שהבטיח, אך הטייסים היפנים לא הצליחו לטבע אף אונייה. כ-115 מטוסים, רבים מהם קמיקזה, תקפו את האוניות האמריקאית ב-7 באפריל והסבו נזק לנושאת המטוסים "הנקוק", לאוניית המערכה "מרילנד" ולמשחתת "בנט". היפנים איבדו כמאה מטוסים בהתקפה זו.
תוצאות הקרב
מבצע טן-גו היה המבצע הגדול האחרון של הצי הקיסרי היפני במלחמה, וכלי השיט הנותרים לא השתתפו בלחימה עד סופה. המשחתת סוזוטסוקי מעולם לא תוקנה; פויוזוקי תוקנה אך נפגעה ממוקש ימי ב-20 באוגוסט ולא תוקנה לאחר מכן; יוקיקאזה שרדה את המלחמה כמעט ללא נזק; המשחתת האטסושימו נפגעה ממוקש ימי ב-30 ביולי והייתה למשחתת היפנית ה-129, והאחרונה, לטבוע. ב-21 ביוני 1945 הכריזו בעלות הברית על סיום הקרבות באוקינאווה, לאחר קרב קשה. יפן נכנעה ב-15 באוגוסט לאחר שספגה שתי פצצות אטום.
סטפן אאורלו
סטפן אאורלו (באנגלית: Stephen Ahorlu; נולד ב-5 בספטמבר 1988) הוא שוער כדורגל גנאי המשחק בהארט אוף ליונס.
קריירה
אאורלו התחיל את הקריירה שלו בהארט אוף ליונס. בקיץ חתם בהפועל אשקלון שעלתה לליגת העל. לאחר שבסיום העונה ירד עם המועדון לליגה הלאומית חזר לגאנה וחתם במדאמה. בפברואר הושאל לעמנואל סטארס. בקיץ חזר להארט אוף ליונס.
אאורלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה ב-1 באוקטובר 2009 במשחק ידידות נגד. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ושימש כשוער שני.
ויקטור פון שויכנשטיל
תחילת דרכו
שויכנשטיל נולד ב-10 במאי 1857 בעיר ויטקוביץ שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נמצאת העיר בתחומי צ'כיה המודרנית. הוא למד בקורס לקצינים, ובשנת 1874 התגייס לצבא בדרגת לויטננט. הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ולמד באקדמיה הצבאית בווינה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1886, מילא במטכ"ל האוסטרו-הונגרי תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1903 קיבל פיקוד על הרגימנט ה-30, ובשנת 1907 קודם לדרגת גנרל מיור וקיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-69. בשנת 1908 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ההררית ה-8, ובשנת 1910 על דיוויזיית החי"ר ה-10. בשנת 1911 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט ובשנת 1912 קיבל פיקוד על דיוויזיית החי"ר ה-9.
מלחמת העולם הראשונה
ב-13 בספטמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבל פיקוד על הקורפוס השמיני שחנה בפראג. הוא השתתף בפלישה לסרביה, והתבלט במיוחד בקרב על עיר הבירה בלגרד. בשנת 1916 הוא השתתף בפלישה לאלבניה, ולאחר מכן הוא הועבר לחזית האיטלקית ולחם בקרב אסיאגו ב-15 במאי של אותה שנה. לאחר הקרב מונה לחבר במועצה המלכותית. בעקבות מתקפת ברוסילוב הועבר הקורפוס שלו לחזית המזרחית.
במהלך הקרבות נגד הרוסים נכנס שויכנשטיל לעימות מול הפיקוד העליון משום שסירב להוביל את חייליו במצב שנראה חסר תקווה. הקורפוס השמיני פורק, ושויכנשטיל אולץ לצאת לפנסיה. למזלו, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה התערב לטובתו והחזיר אותו לצבא. ב-8 בספטמבר 1916 הוא קיבל פיקוד על הקורפוס הראשון, שהיה חלק מהארמייה השביעית של הרמן קבש, והועבר לחזית נגד רומניה. הוא לא נשאר ברומניה זמן רב, שכן עד מהרה נכנעה זו האחרונה והוא הוחזר לחזית האיטלקית. ב-28 בפברואר 1917 הוא נעשה אציל והוענק לו התואר "גראף".
ב-28 בפברואר 1917 הוא קיבל פיקוד על הארמייה ה-11 בחזית האיטלקית, ויחד עמה זכה בניצחון מוחץ בקרב קפורטו. ב-16 בנובמבר הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, שהיא דרגת ביניים בין גנרל לפילדמרשל. הוא המשיך לפקד על הארמייה שלו בין היתר בקרב הנהר פיאווה, ובקרב ויטוריו ונטו. הוא פרש מהצבא ב-1 בינואר 1919.
אחריתו
לאחר פרישתו חי שויכנשטיל בווינה עד מותו ב-17 באפריל 1938.
תומר והשרוטים
תומר והשרוטים הוא סרטו השלישי של הבמאי תומר הימן. הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
עלילה
הסרט עוקב אחר הדרך שעברו תומר, מדריך נוער ומנהל בית קפה תל אביבי בשינקין, וחבורת נערים מהעיירה אזור – המכונה "השרוטים".
אחרי שנתיים של התקרבות הם מחליטים להעלות הצגה מקורית במתנ"ס המקומי. תומר מזמין שחקנים, אמנים וחברים, ומפגיש אותם עם הנערים, בניסיון להרחיב את אופקיהם ולפקוח להם את העיניים.
תוך כדי הסרט עולים הנושאים של אלימות, זהות מינית מבולבלת ותחושת ניכור.
ככל שהנערים הולכים ונפתחים, כך הם רוצים לדעת ולגלות יותר. הם חושפים את עצמם, ובמקביל, תומר יוצא בפניהם מהארון.
פסקול
לסרט נכתב פסקול מקורי שהולחן על ידי ברי סחרוף.
פרסים
הסרט זכה בפרסים שונים, ביניהם: פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר ופרס חביב הקהל בפסטיבל ההומו-לסבי בטורינו, ציון לשבח בפסטיבל ההומו-לסבי במילאנו, פרס הסרט התיעודי בפסטיבלי הסרטים הישראליים בניו-יורק, לוס-אנג'לס, מיאמי ושיקגו, פרס הסרט התיעודי בפסטיבל חיפה, פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר ובפסטיבל מלבורן בקטגוריית הסרטים התיעודיים.
זכויות להט"ב בסוריה
תושבים הנמנים עם קהילת הלהט"בים בסוריה נאלצים להתמודד עם אתגרים חברתיים ומשפטיים שלא חווים תושבים שאינם אנשי להט"ב. סעיף 520 לחוק העונשין הסורי משנת 1949, אוסר על קיום "יחסים מגושמים המנוגדים לסדרי הטבע", וקובע מאסר של עד שלוש שנים בגין עבירה זו. אולם, החוק מושהה בפועל.
באזורים הנשלטים על ידי הארגון תחריר א-שאם, המהווים כ-7% מכלל המדינה, להט"בים נרדפים, מדוכאים ומוצאים להורג.
מחמוד חסינו, פעיל אופוזיציה סורי הומוסקסואלי ועיתונאי, שייסד את המגזין המקוון Mawaleh, ציין כי ללא כל קשר להשלכות המלחמה האזרחית בסוריה, יש לקדם זכויות אזרח למען העם הסורי כולו, ולא רק עבור קהילת הלהט"ב. מנהיגת ועדות התיאום המקומיות של סוריה, מוראל ביורדה, ציינה כך, "באופן אישי, אני רואה בהומוסקסואליות עניין פרטי, אך אם יקומו פעילי הלהט"ב ויטבעו את זכויותיהם, החברה הסורית לא תקבל זאת ותשלול זאת מכול. מהלך חברתי שכזה עשוי לקחת זמן".
לעומת זאת, נסראדן אחמה, חברת צבא סוריה החופשית הפועלת למיטוט שלטונו של בשאר אל-אסד, אמרה, "אם הייתי אחראית, הייתי אוכפת חוקים נוקשים יותר נגד הומוסקסואלים. אם יציעו לסקול הומוסקסואלים למוות, כמו באיראן וסעודיה, לא אתנגד".
2003: זכויות להט"ב עולות על סדר היום באו"ם
בשנת 2003, בנציבות האו"ם לזכויות אדם, הצביעה סוריה על דחיית הצעת החלטה של האו"ם בעניין זכויות אדם ונטייה מינית. תוצאות ההצבעה היו 24–17. בטיוטת ההחלטה, הביעה הנציבות דאגה עמוקה על שורה של הפרת זכויות אדם החווים אזרחים בשל נטייתם המינית; עוד הדגישה כי חירות האדם וזכויותיו הן נחלת הכלל, וכי על האופי האוניברסלי של זכויות אלה אין לערער. כמו כן קראה לשאר המדינות לקדם ולהגן על זכויות האדם של בני האדם ללא קשר לנטייתם המינית.
2004: חקיקת זכויות טרנסג'נדרים
נכון להיום, ניתוח לשינוי מין הוא מהלך חוקי בסוריה. ב-2004, לראשונה, שינתה אישה סורית את מינה.
2010: התערבות פוליטית
בשנת 2010 החלה משטרת סוריה לנקוט באמצעים להענשת אנשי להט"ב. מהלך זה הוביל למעצרם של למעלה מ-25 גברים. הם הואשמו בשורה של עבירות שונות, החל במעשים הומוסקסואלים וכלה בשימוש לא חוקי בסמים, שנועדו עבור פעילויות להט"ב.
2011: עליית תנועות חברתיות
לאחר 2011 החלה קהילת הלהט"ב בסוריה לדרוש זכויות באופן גלוי יותר, וקמפיינים מחוץ לסוריה החלו להפיץ מודעות לזכויות להט"ב. מהלך זה הושפע רבות מהמספר ההולך וגדל של מהגרים ופליטים סורים שכעת מצאו לנכון להתבטא בגלוי אודות נושאים אלה.
פליטים סוריים רבים משתתפים במצעדי גאווה ברחבי העולם.
2015: חששות בינלאומיים
באוגוסט 2015 התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם כדי לדון בנושא זכויות להט"ב, בחסות ארצות הברית וצ'ילה. המועצה השמיעה עדויות מפי פליטים שנמלטו מסוריה ועיראק. בשטחים הנשלטים על ידי המדינה האסלאמית מתבצעת רדיפה נגד להט"בים, מלבד זאת פליטים שברחו מאזורים אשר נשלטים על ידי הארגון דיווחו על אלימות מוגברת ומסכת התעללויות עקובות מדם כלפי נשים ובני קהילת הלהט"ב. הם דיווחו כי בדאעש טענו שהם הוציאו להורג 30 בני אדם לפחות, בגין מעשי סדום. הייתה זו הפעם הראשונה מזה 70 שנה, בה מועצת הביטחון של האו"ם דנה בעניין זכויות להט"ב.
חיי תרבות
לפני 2011 הושק סיור עבור הקהילה הגאה במזרח התיכון הערבי. הסיור נערך במוקדים שונים בירדן, לבנון וסוריה, כאשר דמשק וחלב מהווים יעד מרכזי עבורם. זה היה הסיור הגאה המודרך הראשון והיחיד בעולם הערבי. אולם, עם תחילת מלחמת האזרחים הסורית, הושהה הסיור, בשל עלייתם של קבוצות איסלאמיסטיות קיצוניות והתגברות הטרור באזורים. יתרה מזאת, ריכוזי להט"ב מחתרתיים הושמדו כליל בעקבות המלחמה.
קולנוע וטלוויזיה
ב-19 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט מר גיי סוריה. הוא נכתב ובוים על ידי אייסה טופראק, ועוקב אחר שני פליטים סורים הומואים המנסים לשקם את חייהם מחדש.
ב-16 בינואר 2014 יצא סרט קצר בשם סיפור לסבי, אשר צולם בסוריה. הוא פורסם על ידי מקסים דיאב.
חיי חברה
עם התפתחות המודרניזציה, חלה מגמת עלייה במודל המשפחה הגרעינית, ובד בבד, הידרדרות הדרגתית בסובלנות החברתית כלפי הלהט"ב. זאת עד פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2011. בעקבות המלחמה, כשמשברים חמורים כגון מחסור באוכל ובמים עלו על סדר היום, הפכה החברה לסובלנית יותר כלפי אנשי הלהט"ב.
התפרצות HIV/איידס
מקרי ההידבקות הראשונים ב-HIV דווחו ב-1987. ב-2005 הצהיר סגן שר ההקדשים בפומבי, כי HIV ואיידס הן עונש משמיים הנגזר על אנשים העוסקים בזנות ובהומוסקסואליות. באותה שנה הודיע שר הבריאות כי 369 בני אדם בלבד, לקו ב-HIV, וכי הממשלה מספקת טיפולים ותרופות בחינם למיגור המחלה. עם זאת, ארגונים לא-ממשלתיים מעריכים שמספר הנדבקים גבוה פי חמישה לפחות, והאו"ם אף נזף בממשל הסורי על ההתנהלות הקלוקלת והלא-יעילה להיאבקות במחלה.
מלבד פעילותן של חברות לא ממשלתיות, הקימה הממשלה רשת מרפאות על בסיס התנדבות, המבצעות דגימות HIV ואיידס, ופועלות להפצת מידע אינפורמטיבי, חינוכי, על גבי חוברות. אולם, לא קיימת תוכנית חינוכית מקיפה עבור להט"ב. במקום זאת, השיקה הממשלה תוכנית חינוכית במתכונת מוגבלת אודות HIV ואיידס, אשר נועדה לבני הנוער בחינוך העל-יסודי.
תמיכה פוליטית
כחלק מתוכנית זכויות הגלות, היוזמה הבינלאומית לזכויות פליטים ריכזה דף משאבים לאזרחי להט"ב סורים.
אחד מכם (2020)
"One Of You" (אחד מכם), או בערבית "واحد منكن", היא תנועת המדיה חברתית ערבית שהחלה בפייסבוק בהתחלה בשנת 2020, ואז עברה לטוויטר. היא הושקה בסביבות חודש מרץ בסוריה, ואחריה בקהילה הערבית בעולם. היא נמשכה כחודש לאחר מכן, אך בשל האירועים האחרונים באותה תקופה, בעיקר בעקבות מגפת הקורונה, המגמה נגמרה.
היא התחילה עם סטודנטים באוניברסיטאות שצבעו את צבעי דגל הלהט"ב על אצבעותיהם, כשההאשטאג #OneOfYou מצויר על ידם ובמהלכה הם צילמו תמונה עם בניין סגל תוך כדי הרמת היד, והעלו אותה מחשבונות שונים. רוב האנשים שהחלו את המגמה לא פרסמו מחשבונות המדיה החברתית האישית שלהם מתוך חשש שיזהו אותם אך במקום זאת, הם שלחו את התמונה לדפים שונים מחשבונות מזויפים כדי לפרסם בשמם. התגובות לתנועה היו מגוונות, החל מאנשים ששיבחו והגנו עליה, ואחרים שהבטיחו דם לאנשים אשר ישתתפו בה. אף אירוע לא קרה בזמן שהמגמה נמשכה, ללא נפגעים אלא רק דיונים ברשת. חלקם הסלימו לוויכוחים סוערים, אך שום דבר לא קרה כשהמגמה הסתיימה.
פוזת טי
באנימציה ממוחשבת, פוזת טי (באנגלית: T-pose), היא תנוחת ברירת מחדל לשלד של מודל תלת־ממדי לפני שהוא מונפש.
שימוש
פוזת הטי משמשת בעיקר כתנוחת ברירת המחדל בתוכנת האנימציה, שמופעלת לאחר מכן ליצירת אנימציות.
מלבד היותן תנוחות ברירת מחדל בתוכנת אנימציה, פוזות טי משמשות בדרך כלל כמציינות מיקום לאנימציות שטרם הושלמו, במיוחד במשחקי וידאו מונפשים בתלת־ממד.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית (2020)
כולל הבחירות המיוחדות באריזונה ובג'ורג'יה, הרפובליקנים הגנו על 23 מושבים בבחירות הנ"ל, ואילו המפלגה הדמוקרטית הגנה על 12 מושבים. על מנת ליטול את הרוב מהמפלגה הרפובליקנית, על הדמוקרטים היה לגרוף שלושה מושבים, משימה בה עמדו.
לאחר הבחירות, שני מושבים שאויישו בידי רפובליקנים בקולורדו ובאריזונה ניטלו בידי הדמוקרטים, בשעה שמושבו של דאג ג'ונס הדמוקרטי באלבמה השמרנית שב לידי הרפובליקנים. במקביל, שתי מערכות הבחירות בג'ורג'יה לא הוכרעו ביום הבחירות ולכן שני הסנאטורים הרפובליקנים התמודדו בשנית בסיבובים מכריעים ב-5 בינואר 2021. סיבובים מכריעים אלה בג'ורג'יה קבעו את זהות המפלגה אשר תשלוט בסנאט, שכן לאחר ניצחונם של ג'ון אוסוף ורפאל וורנוק על דייוויד פרדו וקלי לפלר בהתאמה, לדמוקרטים התהווה רוב דחוק בן 51 קולות באמצעות שובר-השוויון של סגנית הנשיא קמלה האריס אשר מתפקדת גם כנשיאת הסנאט.
אוקלהומה
ג'ים אינהוף הרפובליקני, המכהן בתפקידו מאז 1999, נבחר בקלות לתקופת כהונתו הרביעית ב-2014. בבחירות אלה הוא התמודד לתקופת כהונתו החמישית. בבחירות המקדימות הרפובליקנית אינהוף נבחר למועמדות מפלגתו כשמולו ניצבו ג'יי. ג'יי. סטיט, חקלאי ובעל חנות נשק; ניל מאוויס, לשעבר איש המפלגה הליברטריאנית; וג'ון תומפקינס.
מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט הייתה אבי ברויילס, כתבת בתחנת הרדיו KFOR-TV המשדרת באוקלהומה סיטי, שזכתה לתמיכת ארגון נשים לאומי. אוקלהומה היא אחת המדינות הרפובליקניות המוצקות ביותר ואינהוף צפוי היה להיבחר מחדש ללא תחרות רצינית. למשל, סקר שפורסם בספטמבר 2020 בידי ערוץ 9 המקומי באוקלהומה, הראה כי אינהוף מוביל עם 57% מהקולות בעוד שברויילס זוכה ב-33% בלבד. ברויילס הרבתה לתקוף את אינהוף בשל גילו המופלג ואי-השתתפותו בהצבעות במליאת הסנאט, אך היא נמצאה בפיגור כספי מאחורי אינהוף במידה כזו שמיצבה אותה כאנדרדוג רצינית.
ב-4 בנובמבר אינהוף גבר על יריבתו אבי ברויילס עם 62.91% מקולות הבוחרים, והוביל עליה בכל מחוזות אוקלהומה.
אורגון
בבחירות 2014 נבחר ג'ף מרקלי לתקופת כהונה השנייה בהפרש נוח. מרקלי, שהתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, פרש מהמירוץ הנשיאותי בשלב מוקדם של הפריימריז ובמקום זאת החל לנהל את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שלישית. הוא נבחר למועמד המפלגה לסנאט ללא התנגדות. כמו כן, בפתקי ההצבעה היה רשום כמועמד המפלגה העצמאית וכמועמד מפלגת המשפחות העובדות.
ג'ו רה פרקינס (Jo Rae Perkins), מועמדת לסנאט ב-2014 ולבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2018, הייתה מועמדת המפלגה הרפובליקנית שהתייצבה נגד מרקלי. בבחירות המקדימות הרפובליקניות ניצחה עם 49.29% מקולות הבוחרים. פרקינס נודעה בשל תמיכתה בתיאורית הקשר "QAnon". אבראהים טאהר היה מועמד המפלגה הירוקה הפסיפית של אורגון ומועמד המפלגה הפרוגרסיבית במדינה. כמו כן, המפלגה הליברטריאנית, העמידה את גארי דיי כמועמדה שלה.
איווה
הסנאטורית הרפובליקנית ג'וני ארנסט התמודדה לתקופת כהונה שנייה. בין חברי המפלגה הדמוקרטית שהתמודדו בבחירות המקדימות נמנים תת-האדמירל לשעבר מייקל פרנקן, המשפטנית קימברלי גרהאם ואיש העסקים אדי מאורו. מתווכת הנדל"ן תרזה גרינפילד זכתה במועמדות המפלגה.
הפופולריות של ארנסט צנחה בסקרי דעת הקהל בשל תמיכתה במכסי הסחר של הנשיא טראמפ שהשפיעו על חקלאי איווה. אך הדמוקרטים התקשו לגדוע את הפסדיהם באיווה מאז פרישתו של טום הרקין, לאחר הפסד צמוד בבחירות לתפקיד מושל המדינה ב-2018. טראמפ זכה בקולות חבר האלקטורים של המדינה בבחירות לנשיאות 2016, אם כי ברק אובמה ניצח בה בבחירות 2008 לנשיאות ובאלה הבאות. עם זאת, הדמוקרטים מאיישים שלושה מתוך מתוך ארבעת מושביה של איווה בבית הנבחרים, הודות להיבחרן של סינדי אקסני ואבי פינקנאוור ב-2018. ארנסט וגרינפילד, שנבחרה בתמיכת הממסד הדמוקרטי, התמודדו ראש בראש בתחרות צמודה, אם כי גרינפילד הייתה ידועה פחות מבחינת מוניטין על אף שגייסה כמות כסף גדולה הרבה יותר מארנסט.
איידהו
ג'ים ריש, יושב ראש ועדת החוץ של הסנאט, הכריז ב-13 באוגוסט 2019 כי יתמודד לתקופת כהונתו השלישית ב-2020. פאולט ג'ורדן, חברת בית המחוקקים של מדינת איידהו, זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-2 ביוני 2020. איידהו היא מדינה רפובליקנית-שמרנית איתנה, כך שידו של ריש בבחירות אלה הייתה על העליונה כשהוא נהנה בסקרים מניצחונות חזויים בני 53%. התמיכה המשמעותית היחידה לה זכתה ג'ורדן היא של השחקן ארון פול, לצד תמיכה רשמית מטעם העיתון "איידהו סטייטמן".
אילינוי
דיק דרבין, מצליף סיעת המיעוט בסנאט של ארצות הברית, יתמודד לתקופת כהונתו החמישית מטעם המפלגה הדמוקרטית. מנגד, במישור הפובליקני, למועמד המפלגה נבחר מארק קורן. קורן כיהן בין השנים 2006–2018 כשריף מחוז לייק, נבחר למועמד המפלגה בפריימריז עם 41.55%. מלבד דרבין וקורן, שאר המועמדים הם דייוויד פ. בלאק מהמפלגה הירוקה של ארצות הברית, המועמד העצמאי וילי וילסון, ודני מאלוף מהמפלגה הליברטריאנית.
אלבמה
הסנאטור דאג ג'ונס מייצג את אלבמה בסנאט מאז נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות מיוחדת ב-2017, כשהוא גובר בקושי על המועמד הרפובליקני רוי מור. זוהי מערכת הבחירות הראשונה של ג'ונס לתקופת כהונה מלאה בסנאט. בשעה שג'ונס נבחר שוב למועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט באלמה, במפלגה הרפובליקנית התקיימו בחירות מקדימות עיקשות וארוכות. מאמן הפוטבול לשעבר של אוניברסיטת אובורן, טומי טוברוויל, זכה ב-14 ביולי 2020 במועמדות מפלגתו לסנאט בתום סיבוב שני לפריימריז. הוא העפיל לשלב זה לצד ג'ף סשנס, לשעבר הסנאטור של אלבמה במשך עשרים שנה שהתפטר מהסנאט לשם מינויו לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית בממשל הנשיא דונלד טראמפ. במקום השלישי בפריימריז סיים בראדלי ביירן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
אלבמה היא אחת המדינות הרפובליקניות ביותר בארצות הברית, וניתן לזקוף את היבחרו של ג'ונס ב-2017 בין היתר לטענות כי רוי מור תקף מינית נשים אחדות. מרבית הפרשנים הפוליטיים צופים כי מושבו של ג'ונס ישוב לשליטה רפובליקנית לאור העובדה כי מדובר במדינה שמרנית בהחלט בה טוברוויל נוסק בסקרי דעת הקהל. חרף הסקרים שמצביעים על תחרות צמודה, רבים בממסד הדמוקרטי רואים בג'ונס כ"מקרה אבוד".
אלסקה
דן סאליבן הרפובליקני נבחר לסנאט לראשונה ב-2014, כשהוא מנצח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק בגיץ'. זו התמודדותו הראשונה לתקופת כהונה נוספת. בין המועמדים הדמוקרטים הפוטנציאליים נכללו בגיץ', שהיה המועמד המפלגה לתפקיד המושל ב-בחירות 2018, וראש עיריית אנקורג' איתן ברקוביץ', שהיה גם הוא מועמד לתפקיד המושל ב-2010.
בשל כוחה הרב של המפגלה הרפובליקנית באלסקה, המפלגה הדמוקרטית עורכת פריימריז משותף עם מועמדי המפלגה לעצמאות אלסקה ועם המפלגה הליברטריאנית. המועמד העצמאי אל גרוס, מנתח אורתופדי ודייג, הכריז על מועמדותו כעצמאי ובהמשך זכה במועמדות, ויתייצב מול סאליבן בבחירות הכלליות.
אריזונה (בחירות מיוחדות)
הסנאטור הרפובליקני ג'ון מקיין נבחר לכהונה שישית בבחירות 2016, אך נפטר בעודו מכהן באוגוסט 2018. מושל אריזונה דאג דוסי מינה את הסנאטור לשעבר ג'ון קייל למלא את מקומו של מקיין עד שיתפזר הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. עם התכנסות הקונגרס ה-116, מינה דוסי את מרתה מקסאלי, חברת בית הנבחרים הפורשת והמועמדת הרפובליקנית לסנאט ב-2018, כיורשתו של קייל להמשך הקונגרס ה-116. מקסאלי מתמודדת בבחירות להמשך תקופת כהונתו של מקיין שתסתיים ב-3 בינואר 2023.
מארק קלי, אסטרונאוט גמלאי ובעלה של חברת בית הנבחרים לשעבר גבריאל גיפורדס, זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ללא התנגדות. אם ייבחר אל הסנאט, יוכל קלי להישבע אל תפקידו כבר ב-30 בנובמבר לפי חוקי מדינת אריזונה.
אריזונה, שבעבר הייתה מדינה אדומה מוצקת, הופכת יותר ויותר לפחות רפובליקנית. מגמה זו מתבטאת בהפסדה של מקסאלי הרפובליקנית בבחירות לסנאט שהתקיימו ב-2018, בהן הפסידה לקירסטן סינמה הדמוקרטית. יריבה הדמוקרטי, האסטרונאוט מארק קלי מוביל על מקסאלי באופן עקבי בסקרי דעת הקהל, בפערים גדולים יחסית. מקסאלי סובלת בנוסף משיעורי תמיכה ירודים בשל נאמנותה האדוקה להנשיא דונלד טראמפ, שאינו פופולרי באריזונה אף על פי שניצח בה בבחירות לנשיאות 2016 בפער של 3.5 אחוזים. ביום הבחירות הפסידה מקסאלי לקלי.
ארקנסו
טום קוטון נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנת 2014 לאחר כהונה בת שנתיים בבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהוא מנצח בפער נוח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק פריור. קוטון מתמודד לכהונה שנייה בסנאט.
ג'וש מהוני היה המועמד היחיד שהגיש את מועמדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, אולם הוא פרש ב-12 בנובמבר 2019. מכיוון שהוא פרש לאחר מועד ההגשה, המפלגה הדמוקרטית בארקנסו יכולה לבחור לו מחליף רק אם המועמד ימות, יחלה קשות, יעזוב את המדינה או יגיש בקשת התמודדות למשרד אחר. אלכס גריי, עורך דין בארקנסו שמתמחה בדיני בחירות, סבור שמשמעות הדבר היא שהמפלגה הדמוקרטית של ארקנסו לא תוכל למלא את המועמדות הריקה שהותיר אחריו מהוני. המפלגה הדמוקרטית הודיעה ב-25 בנובמבר 2019 כי לא תוכל להציב מועמד חדש שיחליף את מהוני. תזכיר ממטה הבחירות של קוטון שהופץ לתומכיו, מפרט אסטרטגיה של עריכת מחקר נגדי (Opposition Research) בנוגע להיסטוריה התעסוקתית של מהוני עד לאחר חלוף מועד ההגשה.
ריקי דייל הרינגטון הבן, מיסיונר נוצרי מתמודד מטעם המפלגה הליברטריאנית. כל התחזיות של מכוני הסקרים קובעות באופן חד משמעי כי הבחירות בארקנסו שמורות למפלגה הרפובליקנית, כך שכהונתו של קוטון לתקופת כהונה שנייה סלולה איתן.
בחירות רגילות
בבחירות הרגילות התמודדו הסנאטור המכהן דייוויד פרדו ומועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ון אוסוף, שהתפרסם בעבר כאשר הפסיד לקארן הנדל במירוץ היקר ביותר מבחינה כספית לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2017. במועמדותו של אוסוף הביעו תמיכה מספר אישים בהם הנשיא לשעבר ברק אובמה, איימי קלובשר, קמלה האריס וג'ון לואיס. בעוד שג'ורג'יה נחשבת למעוז רפובליקני בטוח מזה עשרות שנים, המפלגה הדמוקרטית נעשית פופולרית יותר ויותר הודות לאזור המטרו באטלנטה המתאכלס במהירות. מחוות המדינה המקיפים את אטלנטה, בהם מחוזות קוב וגווינט, גדלים במהרה מבחינת אוכלוסין ומעמיקים את האחיזה הדמוקרטית אצלם במחזורי הבחירות שהתקיימו באמצע העשור השני של המאה. זאת, בנוסף לחוסר הפופולריות של הנשיא דונלד טראמפ והנזק שהסבה התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית לג'ורג'יה, הפכו את הבחירות לסנאט בג'ורג'יה לתחרותיות מתמיד.
אוסוף הוכיח את עצמו כמגייס תרומות מוכשר בבחירות אלה וגם בהתמודדותו לבית הנבחרים ב-2017, אך ערב הבחירות הוא מפגר אחר פרדו מבחינת מצבו הכלכלי. על פי המרכז לפוליטיקה אחראית (Center for Responsive Politics), פרדו גייס כ-14 מיליון דולר אמריקני והוציא כ-3.8 מיליון דולר לעומת 7 מיליון הדולר שגייס אוסוף ו-4.3 מיליון דולר שבזבז נכון ל-30 ביוני. באותה תקופה (שלהי חודש יוני) היה לאוסוף 2.5 מיליון דולר, ולפרדו 10.6 מיליון דולרים. הסקרים האחרונים מצביעים על מרוץ צמוד בין פרדו לאוסוף עם תוצאות רבות בטעות הדגימה.
תוצאות הבחירות הרגילות בג'ורג'יה היו צמודות. הסנאטור המכהן פרדו זכה ב-49.73% מהקולות, בשעה שיריבו אוסוף גרף 47.95%. לפי חוקי ג'ורג'יה, משום שאף מועמד לא זכה בלפחות 50% מקולות הבוחרים, התקיים סיבוב מכריע ב-5 בינואר 2021 בין שני המועמדים המובילים.
ביום הבחירות המיוחדות גבר אוסוף על פרדו לאחר שגרף 50.5% מהקולות בעוד פרדו קיבל 49.5% קולות.
בחירות מיוחדות
בדצמבר 2019 הכריז ג'וני אייזקסון על כוונתו לפרוש מהפוליטיקה אחרי 15 שנה בשל מצבו הבריאותי הרעוע. בחירות מקדימות א-מפלגתיות יתקיימו ב-3 בנובמבר 2020, בשעה שבשאר המדינות תיערכנה בחירות כלליות. המועמד שיזכה במרב קולות הבוחרים ייבחר לסנאט, אך אם אף מועמד לא יזכה ברוב, סיבוב שני בין שני המועמדים הראשונים יתקיים ב-5 בינואר 2021. הזוכה בבחירות המיוחדות יכהן עד תום כהונתו של אייזקסון ב-3 בינואר 2023.
מושל ג'ורג'יה בריאן קמפ מינה את קלי לפלר למלא את מקומו של אייזקסון עד אשר תתקיימנה בחירות מיוחדות. היא הושבעה לתפקידה ב-6 בינואר 2020. לאחר שהכריזה על כוונתה להתמודד לסנאט בנובמבר אותה השנה, בין הרפובליקנים האחרים שהודיעו על כוונתם להתמודד גם הם ניתן למנות את ויין ג'ונסון, לשעבר מנהל התפעול הראשי של משרד הסיוע הפדרלי לסטודנטים, וחבר בית הנבחרים לשעבר דאג קולינס.
בשונה מהבחירות הרגילות, הבחירות המיוחדות מתנהלות כ"פריימריז ג'ונגל": כל המועמדים רשומים באותו פתק הצבעה ללא קשר לשייכותם המפלגתית, ואם אף מועמד לא יקבל יותר מ-50% מהקולות, השניים הראשונים ימשיכו לסיבוב שני ב-5 בינואר 2021. שלושה מועמדים דמוקרטיים נרשמו לסיבוב הראשון, אך במפלגה הרפובליקנית מתקיימת תחרות מרה בין קלי לפלר המכהנת, אשת עסקים במקצועה, לבין דאג קולינס, חבר קונגרס ידוע. על רקע טענות כי לפלר ביצעה סחר פנים במידע פרלמנטרי, קולינס צמוד ללפלר בסקרים. המועמד הדמוקרטי המוביל הוא רפאל וורנוק, שזכה לתמיכתם של עשרות אישים דמוקרטים בכירים בהם ברק אובמה, ג'ימי קרטר, ג'ים קלייבורן, אנדרו יאנג וכלל חברי הסיעה הדמוקרטית בסנאט.
גם הבחירות המיוחדות בג'ורג'יה הסתיימו ללא הכרעה. רפאל וורנוק סיים ראשון עם 32.90% מהקולות, בעוד לפלר זכתה ב-25.91% בלבד מהקולות. ניתן לייחס את שיעור ההצבעה הנמוך ללפלר הן לחוסר הפופולריות שלה עקב פרשה בה מכרה מניות באמצעות מסחר במידע פנים, והן לפיצול הקולות בקרב המצביעים הרפובליקנים שהתחבטו בין לפלר לדאג קולינס (שזכה ב-19.95% מהקולות). לפי חוקי ג'ורג'יה, משום שאף מועמד לא גרף לפחות 50% מקולות הבוחרים, ב-5 בינואר 2021 התקיים סיבוב מכריע בין לפלר לוורנוק.
ביום הבחירות המיוחדות גבר וורנוק על לפלר לאחר שגרף 50.9% מהקולות בעוד לפלר קיבלה 49.1% מהקולות
דלאוור
בבחירות אלה מתמודדים הסנאטור המכהן כריס קונס מהמפלגה הדמוקרטית, והמועמדת הרפובליקנית לורן ויצקה (Witzke). קונס הושבע לתפקידו לראשונה אחרי שזכה בבחירות ביניים ב-2010, שהתקיימו בעקבות התפטרותו של הסנאטור ג'ו ביידן לשם כניסתו לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. הבחירות המקדימות בדלאוור התקיימו ב-15 בספטמבר 2020. סקר שנערך בתאריכים 21–27 בספטמבר 2020 ושפורסם על ידי אוניברסיטת דלאוור, הראה כי קונס מוביל על ויצקה בפער של 30%.
דקוטה הדרומית
מייק ראונדס, שנבחר לתפקיד ב-2014 אחרי שתי תקופות כהונה כמושל דקוטה הדרומית, מתמודד לתקופת כהונתו השנייה בבחירות אלה. בבחירות המקדימות הרפובליקניות גבר על חבר בית המחוקקים של דקוטה הדרומית סקיילר ברוגלום. דן אלרס, לשעבר חבר בית הנבחרים של המדינה, התמודד ונבחר ללא התנגדות אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית. ב-5 בספטמבר 2020 התקיים עימות בחירות ראשון בין השניים.
ויומינג
הסנאטור הרפובליקני המכהן, מייק אנזי, הכריז ב-4 במאי 2019 כי בכוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים ועל אי-התמודדותו בבחירות 2020. בבחירות המקדימות שהתקיימו ב זכתה במועמדות סינתיה לומיס, חברת בית הנבחרים לשעבר מטעם מחוז הקונגרס היחידי של ויומינג, כשהיא גוברת על שמונה מתמודדים אחרים. מועמדת המפלגה הדמוקרטית היא מירב בן-דוד. בן-דוד נולדה ברחובות שבישראל, ובהווה היא יושבת ראש המחלקה לזואולוגיה ופיזיולוגיה באוניברסיטת ויומינג. מולה התמודדו חמישה מתמודדים אחרים שטענו לכתר, אך היא ניצחה וזכתה במועמדות עם 40.28% מהקולות. ביום הבחירות ניצחה לומיס את בן-דוד כצפוי, שכן ויומינג היא מעוז רפובליקני מובהק.
וירג'יניה
בבחירות 2014, נבחר הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק וורנר לתקופת כהונה שנייה בפער זעום, אחרי שהתמודד בפני קרב עיקש מול המועמד הרפובליקני אד גילספי, לשעבר יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית ויועץ לנשיא ג'ורג' ווקר בוש. וורנר מתמודד ב-2020 לתקופת כהונתו השלישית, והוא נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות אלה ללא התנגדות משמעותית. מנגד, הרפובליקנים העמידו לסנאט את דניאל גייד, לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית לשעבר, שבהווה הוא פעיל למען זכויות חיילים משוחררים.
וירג'יניה המערבית
שלי מור קפיטו, הסנאטורית הרפובליקנית המכהנת, נבחרה בקלות ב-2014 לאחר שכיהנה 14 שנים בבית הנבחרים של ארצות הברית. בפריימריז הרפובליקני קראו עליה תיגר החקלאי לארי בוצ'ר ואלן ויט, נשיא המועצה למדיניות המשפחה במדינת וירג'יניה המערבית.
הפעילה הסביבתנית פאולה ז'אן סוורנגין, שהתמודדה ללא הועיל ב-2018 למועמדות המפלגה הדמוקרטית אל הסנאט, זכתה במועמדות הדמוקרטית וגברה על ראש עיריית דרום צ'ארלסטון לשעבר ריצ'י רוב ועל חבר הסנאט המדינתי לשעבר ריצ'רד אוג'דה, שאף ניהל קמפיין קצר במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. סקר שפרסם ב-13 באוקטובר 2020 מראה כי מור קפיטו מובילה בבחירות עם 53% מהקולות, בעוד יריבתה הדמוקרטית זוכה ל-33% קולות בלבד.
טנסי
למאר אלכסנדר, לשעבר מזכיר החינוך של ארצות הברית, מייצג את מדינת טנסי בסנאט ברציפות מאז 2003, כשהפעם אחרונה בה נבחר הייתה ב-2014. בדצמבר 2018 הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים בבחירות 2020. המועמד הרפובליקני הוא ביל הגרטי, והמועמדת הדמוקרטית היא מרקטיה ברדשו.
הגרטי נאחז בתמיכה שהביע בו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ובמצעו הוא מקדם אידיאלוגיות שמרניות ובין היתר תמיכה בלתי-מסויגת במדינת ישראל. מנגד מתייצבת מולו מרקיטה ברדשו מהמפלגה הדמוקרטית, שזכייתה המפתיעה בבחירות המקדימות הדמוקרטיות הפכה אותה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה המועמדת לתפקיד מדינתי מטעם אחת שתי המפלגות הגדולות בטנסי. הרפובליקנים מאיישים את שני מושביה של טנסי ברצף מאז 1994, וטראמפ נותר פופולרי דיו במדינה האדומה בה הגרטי הזכיר את הנשיא והדהד את עמדותיו בכל צעד ושעל, הן במערכת הבחירות המקדימות והן במערכת הבחירות הכללית.
ברדשו היא פעילה חברתית ואם חד-הורית שהתמודדה בעבר עם עיקול ופשיטת רגל, כמו גם עם חוב שתפח מהלוואה שלקחה כסטודנטית בשעה שעבדה בעבודות ללא ביטוח בריאות. לעומתה, הגרטי הוא לשעבר שגריר ארצות הברית ביפן, ואיש עסקים הפועל בנאשוויל. בשנים 2011–2014 היה נציב המחלקה לפיתוח כלכלי וקהילתי של מדינת טנסי בקבינט של המושל ביל האסלם, שם מילא תפקיד בהשקעות של מספר חברות בטנסי, בהן ניסאן וברידג'סטון.
טקסס
ג'ון קורנין המכהן בסנאט מאז דצמבר 2002, נבחר ב-2014 בהפרש גדול ובבחירות 2020 הוא מתמודד לתקופת כהונתו הרביעית. בבחירות המקדימות הרפובליקניות ניצח קורנין ארבעה מועמדים נוספים עם 76.04% מקולות הבוחרים.
מרי ג'נינגס האגֶר, לשעבר קצינה בחיל האוויר של ארצות הברית שהייתה המועמדת הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-31 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות 2018, היא מועמדת המפלגה הדמוקרטית מול קורנין. לצד חבר הסנאט של טקסס רויס וסט העפילה למקום הראשון בפריימריז בן 13 מתמודדים, וב-14 ביולי 2020 נערך בין השניים סיבוב שני, בו גברה האגר על וסט. מועמדי המפלגה הליברטריאנית והמפלגה הירוקה יופיעו גם הם בפתקי ההצבעה ביום הבחירות. מועמדים מ"מפלגת זכויות האדם" ומ"מפלגת העם על פני הפוליטיקה" כמו גם שלושה עצמאיים לא הצליחו להעפיל לקלפי.
לואיזיאנה
ביל קסידי, המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה אל הסנאט ב-2014. כהונתו בסנאט מגיעה בתום שש שנים בבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהוא מנצח את הסנאטורית המכהנת מרי לנדרו. בבחירות אלה הוא מתמודד לתקופת כהונתו השנייה. מול קסידי מתמודדים מספר מועמדים מהמפלגה הדמוקרטית, אך ועדת הקמפיין הדמוקרטית לסנאט (DSCC) הביעה תמיכה רשמית באדריאן פרקינס, ראש העיר שריבפורט.
"פריימריז לואיזיאני" יתקיים ב-3 בנובמבר; אם אף מועמד לא יזכה ברוב קולות הבוחרים בבחירות אלה, סיבוב שני יערך בין שני המועמדים הראשונים. שיטת בחירות זו היא המונח המקובל לבחירות הכלליות לתפקידים מקומיים, מדינתיים ופדרליים במדינת לואיזיאנה. ביום הבחירות כל המועמדים לאותו התפקיד מופיעים יחד בפתקי ההצבעה, לרוב כולל כמה מועמדים מהמפלגות הגדולות (קרי, הרפובליקנית והדמוקרטית). המועמד שמקבל רוב פשוט נבחר. אם אף מועמד לא זוכה ברוב פשוט בסיבוב הראשון, כעבור חודש ימים מתקיים סיבוב שני בין שני המועמדים שסיימו במקומות הראשונים. בשיטה זו נעשה שימוש בקיום בחירות ביניים במיסיסיפי ובטקסס, ובכל הבחירות המיוחדות לתפקידים מפלגתיים בג'ורג'יה. כמו כן, גם הבחירות המונציפליות בפורטלנד שבאורגון מתקיימות במתכונת זו.
מונטנה
סטיב דיינס נבחר בשנת 2014 מטעם המפלגה הרפובליקנית לאחר שכיהן שנתיים בבית הנבחרים של ארצות הברית. זוהי התמודדותו לתקופת כהונה שנייה בסנאט. בפריימריז הרפובליקנים התמודדו מול דיינס דניאל לארסון, מנהל חנות לחומרי בנייה, וג'ון דריסקול — לשעבר יושב ראש בית הנבחרים של מדינת מונטנה, שהמיר את מפלגתו מהדמוקרטית לרפובליקנית ב-2020.
המושל המכהן סטיב בולוק זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית אחרי שגבר על ג'ון מיוז, לשעבר איש צי ארצות הברית ומהנדס גרעיני. מועמדיהן של המפלגה הליברטריאנית והמפלגה הירוקה אמורים היו להופיע בפתקי ההצבעה שבקלפי, אך הליברטריאנים מיאנו להציב מועמד חדש אחרי שהמקורי שלהם פרש, ובמקביל מועמד המפלגה הירוקה נפסל להתמודדות.
לאחר שדומה היה כי מושב זה של מונטנה בסנאט צפוי להישאר בידיים רפובליקניות, מושבו של דיינס נחשב כ"תחרותי" בשל כניסתו של בולוק למירוץ ברגע האחרון. בסקרים האחרונים שהתפרסמו ברוב חודשי הקיץ הוביל דיינס על בולוק באחוזים בודדים, על אף שבולוק גייס יותר כסף מאשר דיינס. עם זאת, מדינת מונטנה צפויה בבטחה להיות רפובליקנית בבחירות לנשיאות שיתקיימו במקביל, קרי בולוק מסתמך על ההיסטוריה של פיצול ההצבעות במונטנה, כפי שעשה בשנת 2016 כאשר נבחר לקדנציה שנייה כמושל בפער של 4 אחוזים על אף שטראמפ זכה במדינה בפער בן 20 נקודות. במונטנה נבחר גם ג'ון טסטר, דמוקרטי, בבחירות לסנאט ב-2018, בארבעה אחוזי הפרש.
מיין
בבחירות לסנאט במיין מתמודדות שתי מועמדות מרכזיות: הסנאטורית הרפובליקנית המכהנת מאז 1997, סוזן קולינס; ויושבת ראש בית הנבחרים המדינתי שרה גדעון, מועמדת המפלגה הדמוקרטית. זוהי התמודדותה החמישית של קולינס לסנאט.
מינסוטה
הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת טינה סמית' מונתה לסנאט האמריקאי ב-2018 בידי מושל מינסוטה מארק דייטון, לאחר שהסנאטור אל פרנקן נאלץ להתפטר בשל שערורייה מינית בה היה מעורב. סמית' שירתה כסגנית המושל תחת דייטון, ובאותה שנה בה מונתה נבחרה בבחירות מיוחדות לשארית תקופת כהונתו של פרנקן. ב-11 באוגוסט 2020 זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות 2020 לסנאט במינסוטה. זוהי התמודדותה הראשונה לתקופת כהונה מלאה.
חבר הקונגרס לשעבר ג'ייסון לואיס הוא מועמד המפלגה הרפובליקנית, לאחר שניצח בבחירות המקדימות ארבעה מתמודדים אחרים. ב-10 באוגוסט 2020 זכה לואיס בתמיכתו של הנשיא דונלד טראמפ. אף על פי שבבחירות לנשיאות ב-2016 זכתה הילרי קלינטון בקולות האלקטורים של המדינה בפער צמוד בן 44,765 קולות (1.52%), סמית' נהנית מהובלה עקבית בסקרים על פני יריבה לואיס, במרבית סקרי דעת הקהל שהתפרסמו בין מאי לאוקטובר 2020.