cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האומות המאוחדות
בית הדין הבין-לאומי לצדק
בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) נמצא בעיר האג שבהולנד, והוא הזרוע השופטת העיקרית של האומות המאוחדות. הוא הוקם בשנת 1945, והחליף את "בית הדין הקבוע לצדק בין-לאומי", שהיה הזרוע השופטת של חבר הלאומים. לבית הדין יש חוקה, והיא מקור כוחו החוקי. החוקה היא חלק בלתי נפרד ממגילת האו"ם.
בית הדין שוכן ב"ארמון השלום", בו גם נמצאת "אקדמיית האג לחוק בין-לאומי", מרכז פרטי ללימודי החוק הבין-לאומי, ואף מספר מבין השופטים הנוכחיים בבית הדין הם בוגרי האקדמיה או מרצים לשעבר. לבית הדין שני תפקידים: לדון במחלוקות שבין מדינות, שכוללות לעיתים מקרים של פשעי מלחמה, פלישות מדיניות בלתי-חוקיות, טיהור אתני, ועוד, ומתן חוות דעת בסוגיות משפטיות שמופנות אליו על ידי העצרת הכללית או על ידי מועצת הביטחון. בית הדין מורכב מ-15 שופטים שנבחרים במשותף על ידי העצרת הכללית ומועצת הביטחון לכהונה בת תשע שנים, שבסיומה ניתן לבחור בהם מחדש. מדי שלוש שנים נערכות בחירות לחמישה שופטים. ההחלטות מתקבלות ברוב קולות של השופטים היושבים בדין, ואם הדעות נחלקות שווה בשווה, לנשיא קול מכריע. כאשר מדינה אינה מצייתת לפסק דין של בית הדין, רשאית מועצת הביטחון לנקוט צעדים כנגד מדינה זו. לחוות דעת אין אופי מחייב.
בית דין המקורב אל ה-ICJ הוא בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC), שהחל לפעול בשנת 2002 בעקבות דיונים בין-לאומיים שיזמה העצרת הכללית. ה-ICC הוא בית הדין הבין-לאומי הקבוע הראשון שמטרתו היא לשפוט את אלו המבצעים את החמורים בפשעים תחת החוק הבין-לאומי, כמו פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות, ורצח עם. ה-ICC הוא עצמאי מהאו"ם מבחינה ניהולית, כלומר יש לו צוות עובדים ותקציב עצמאי ומנותק מהאו"ם. אך עדיין קיים קשר בין הגופים, מתוקף תפקידם, וישנו "הסכם יחסים" בין ה-ICC והאו"ם, שקובע כיצד מתקשרים שני הגופים זה עם זה מבחינה חוקית.
מועצת הביטחון
תפקיד מועצת הביטחון הוא לשמור על השלום והביטחון בין מדינות. בעוד שזרועות אחרות של האו"ם יכולות רק לקבוע המלצות לממשלות החברות בארגון, למועצת הביטחון יש את הכוח לקבל החלטות מחייבות שהממשלות החברות באו"ם צריכות לבצע. מקרה ידוע של ניצול כוחה של מועצת הביטחון הוא בעניין דרום אפריקה, שעליה הטילה המועצה סנקציות רבות שהחלישו אותה וסייעו בהפלת משטר האפרטהייד בה.
במועצה יכולות להיות חברות עד 15 מדינות, שמתוכן 5 הן חברות קבועות – סין, צרפת, רוסיה, בריטניה וארצות הברית, והעשר האחרות אינן קבועות. נכון לשנת 2019, המדינות הלא-קבועות במועצת הביטחון הן רפובליקת חוף השנהב, רפובליקת גינאה המשוונית, רפובליקת דרום אפריקה, מדינת כווית, רפובליקת אינדונזיה, הרפובליקה של פרו, הרפובליקה הדומיניקנית, ממלכת בלגיה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ורפובליקת פולין. כל אחת מכהנת כשנתיים, ולאחר שנתיים של כהונה היא עוזבת. העזיבה מתבצעת כך שלא כל 10 המדינות עוזבות יחד, אלא כל 5 מדינות עוזבות באותה הפעם, בזמן ש-5 האחרות נותרות. לחמש החברות הקבועות יש את היכולת להטיל וטו על החלטות מהותיות (לא פרוצדוריאליות) שהמועצה מקבלת, ובכך למנוע את הוצאתה לפועל. חברה קבועה אינה יכולה להטיל וטו על עצם הדיון בנושא מסוים שאינה מסכימה לו. עשרת המקומות שאינם קבועים במועצת הביטחון נתפסים לתקופה בת שנתיים, על ידי מדינות שנבחרו לכך בעצרת הכללית. הבחירה מתבצעת על בסיס אזורי (מכל אזור בעולם נבחרת מדינה). נשיאות מועצת הביטחון עוברת בין המדינות החברות במועצה מדי חודש, והסבב מתבצע על פי סדר אלפביתי.
המועצה הכלכלית-חברתית
המועצה הכלכלית-חברתית (ECOSOC) מסייעת לעצרת הכללית בקידום שיתוף פעולה ופיתוח בין-לאומי בנושאי כלכלה וחברה. במועצה חברות 45 מדינות, הנבחרות על ידי העצרת הכללית לכהונה בת שלוש שנים. נשיא המועצה נבחר לכהונה בת שנה אחת, ומדינת המוצא שלו תמיד נמנית בין הכוחות הכלכליים הקטנים או הבינוניים מבין אלו של המדינות במועצה. המועצה נפגשת אחת לשנה בחודש יולי, ל"מושב" בן ארבעה שבועות. תפקידיה של המועצה הם בין היתר איסוף מידע, ייעוץ למדינות חברות, ונתינת המלצות. עם זאת, תפקידה העיקרי והחשוב ביותר של המועצה הוא לתאם בין הפעילויות החופפות הנעשות בגופים שונים באו"ם. כמו כן, כוחה של המועצה הוא בהקמת מוסדות וגופים שונים בתחומי הכלכלה, החברה, זכויות האדם, הבריאות וכו'. הקמת גופים אלו מקדמת את הטיפול בבעיות בתחומים הללו ומאפשרת את פיתרונן או הקלתן באופן ממוקד ונמרץ יותר בטרם הוקם הגוף. לפיכך, למועצה יש מספר גופי משנה, ביניהם הוועדה למעמד האישה, הוועדה לזכויות האדם, הוועדה לענייני סחר בין-לאומי, הוועדה לאנרגיה מתחדשת וכן נציב האו"ם לענייני פליטים.
ארגונים מתמחים
ישנם סוכנויות ומשרדי או"ם רבים שמטרתם לפעול בנושאים מסוימים. כמה מהארגונים המוכרים לציבור הם הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית, ארגון המזון והחקלאות, אונסק"ו (ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם), הבנק העולמי וארגון הבריאות העולמי.
דרך ארגונים אלו מבצע האו"ם את מרבית עבודתו ההומניטרית, כמו תוכניות חיסון המוניות (דרך ארגון הבריאות), מיגור הרעב (דרך תוכנית המזון העולמית), והגנה על אוכלוסייה פגיעה וחסרת בית (דרך נציבות האו"ם לפליטים).
חברות
עם הצטרפותה של דרום סודאן ביולי 2011, ישנן כעת 193 מדינות חברות באומות המאוחדות. כל המדינות הן מדינות מוכרות וריבוניות.
מגילת האומות המאוחדות מתארת את חוקי הקבלה לארגון:
מדינות משקיפות
בנוסף ל-193 המדינות החברות, ישנן שתי מדינות משקיפות: קריית הוותיקן והרשות הפלסטינית. נציגיהן רשאים לנאום, אך אין להן יכולת להצביע באף מוסד של האו"ם.
G77
ה-G77 (Group of 77) היא קואליציה רופפת של מדינות מתפתחות, שיעודה הוא קידום האינטרסים הכלכליים המשותפים לחבריה ויצירת מעמד משותף משופר בניהול משא ומתן באו"ם, מתוקף האינטרסים הקיומיים המשותפים של המדינות הללו. 77 מדינות ייסדו את הארגון, אך הוא הורחב מאז ומונה, נכון ל-2014, 136 מדינות חברות. הארגון נוסד על-פי המודל של ה-G7, שהורחב ל-8 חברות ומכונה G8.
שמירה על השלום והביטחון
לאחר אישורה של מועצת הביטחון, שולח האו"ם כוחות "שמירת שלום" לאזורים בהם קונפליקטים צבאיים בין חמושים נגמרו או הושהו. זאת, כדי לאכוף את תנאי הסכמי הפסקת-האש שהתקבלו, וכדי לשדל את הצדדים הלוחמים להימנע מחידוש העוינות והלחימה. מאחר שלאו"ם אין צבא משלו, המדינות החברות באו"ם תורמות כוחות צבאיים למשימות שמירת השלום. חיילי כוחות אלו, הנקראים גם "הקסדות הכחולות", מקבלים מדליה בשם "מדליית האומות המאוחדות" (שהיא איננה מדליה צבאית, מכיוון שהאו"ם איננו מדינה ריבונית עם צבא, אלא זו מדליה בין-לאומית). "כוחות שמירת השלום", כשלם וכאבסטרקט, קיבלו פרס נובל לשלום בשנת 1988.
מייסדי האו"ם ראו בחזונם את הארגון כפועל למנוע עימותים בין-לאומיים, ולהפיכת המלחמות העתידיות לבלתי-אפשריות, אך פרוץ המלחמה הקרה הפכה את הסכמי שמירת-השלום קשים ליישום עד בלתי-אפשריים, מכיוון שהעולם התחלק לשני מחנות עוינים. בעקבות סיומה של המלחמה הקרה, נשמעו קריאות בקהילייה הבין-לאומית לאו"ם להפוך לסוכנות שמטרתה השגת שלום עולמי – שכן ישנם עשרות עימותים צבאיים בעולם. ואכן, אופיו של האו"ם כ"שומר שלום", שעומעם בעת המלחמה הקרה, חזר והתייצב ככזה לאחריה.
מחקר של תאגיד ראנד משנת 2005 מצא כי בממוצע הצליח האו"ם בכשני שלישים ממאמצי שמירת-השלום שלו. המחקר השווה את מאמצי האו"ם לבניית מדינות (צעדים שונים שמטרתם הפלת הרודנות והדיקטטורה, השגת דמוקרטיה וכו') לאלו של ארצות הברית, ומצא ששבעה מתוך שמונת המקרים שבהם התערב האו"ם נמצאים כעת במצב של שלום, לעומת ארבעה מתוך שמונה של ארצות הברית. "הדו"ח לביטחון האדם" שיצא גם הוא בשנת 2005 דיווח על ירידה במספר המלחמות, רציחות-עם ופגיעה בזכויות האדם מאז סוף המלחמה הקרה. הדו"ח הציג הוכחה (אמנם נסיבתית), שאקטיביזם בין-לאומי – סוג הפעילות של האו"ם – הוא הסיבה העיקרית לירידה במספר העימותים המזוינים מאז סוף המלחמה הקרה. בהיסטוריה של האו"ם ניתן למצוא גם מצבים בהם הארגון לא רק פעל לשמירת השלום אלא השתתף בעימות עצמו, לדוגמה במלחמת קוריאה (בה כוחות או"ם לקחו חלק משמעותי בלחימה עצמה), ובמלחמת המפרץ הראשונה. האו"ם גם נתפס כאחראי לכמה כישלונות בתחום. במקרים רבים המדינות החברות במועצת הביטחון כשלו בהשגת החלטה במועצה, או שכשלו באכיפתה, בעיה הנובעת מאופיו בין-לאומי של הארגון. וויכוחים ואי-הסכמות בדיוני מועצת הביטחון בנוגע לפעולות והתערבויות צבאיות נתפסו בעולם ככשלונות ישירים של המאמץ להשגת השלום, כגון אי-מניעת רצח העם ברואנדה, אי-שליחת סיוע הומניטרי וההתערבות בכללה במלחמת קונגו השנייה, אי-ההתערבות בטבח סרברניצה, אף על פי שבמקום היו חיילי או"ם עם הסמכות להשתמש בכוח, הכישלון בשליחת מזון לאנשים המתים מרעב בסומליה, הכישלון ביישום החלטות מועצת הביטחון הקשורות לסכסוך ישראלי-פלסטיני, והכישלון המתמשך במניעת רצח העם, ואף שליחת סיוע, בדארפור. חיילים מכוחות שמירת השלום של האו"ם אף הואשמו באונס ילדים, התעללות מינית ושידול לזנות במהלך מבצעי "שמירת שלום" שונים, החל משנת 2003: בקונגו, האיטי, ליבריה, סודאן, בורונדי וחוף השנהב. דורי גולד, שגריר ישראל לאו"ם בעבר, ביקר בשנת 2004 את מדיניות ה"רלטיביזם המוסרי" של האו"ם, לדבריו. כמו כן, הגדיר דורי את הזמנת יאסר ערפאת לנאום בפני העצרת הכללית בשנת 1998 כ"נקודת השפל בהיסטוריית האומות המאוחדות".
בנוסף לשמירה על השלום, האו"ם פעיל ומעודד התפרקות מנשק. במקור, מגילת האו"ם בשנת 1945 כללה פיקוח (רגולציה) על כלי נשק, וכללה דרכים להגבלת המשאבים הכלכליים והאנושיים היוצרים כלי נשק. אך למרות זאת, הנשק הגרעיני הופיע בעולם שבועות בודדים לאחר החתימה על המגילה, וכתוצאה מכך נעצרו באופן מוחלט כל הניסיונות להגבלת הנשק, והרעיונות על פירוק העולם מנשק נגוזו. לעומת זאת תשומת הלב עברה לנשק הגרעיני, והחלטה הראשונה של המושב הראשון של העצרת הכללית ביקשה הצעות ספציפיות ל"סילוק כלי הנשק האטומיים מצבאות מדינתיים, וכל נשק אחר המסוגל להשמדה המונית". עוד דוגמאות לפעילות האו"ם בנושא ההתפרקות בנשק הן האמנה למניעת ניסויים גרעיניים, אמנת החלל החיצון, והאיסור על השימוש בנשק כימי ובמוקשים.
זכויות האדם וסיוע הומניטרי
המאבק למען זכויות האדם היה אחת הסיבות המרכזיות להקמת האו"ם. זוועות מלחמת העולם השנייה ורצח העם שחווה העולם במאה העשרים הובילו להסכמה רחבה ובין-לאומית, קונצנזוס, שהארגון החדש חייב לפעול למניעת טרגדיות דומות בעתיד. אחת מהמטרות הראשוניות הייתה ליצור מסגרת חוקית שבה יישמעו וידונו תלונות בנושאי זכויות אדם, ואף לפעול בנושא. מגילת האו"ם מחייבת את כל המדינות החברות לקדם "כבוד אוניברסלי לזכויות האדם ושמירה עליהן" ובנוסף קובעת המגילה שעל כל המדינות "לפעול ביחד ולחוד" על מנת לקיים את הנאמר לעיל. ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם אומצה על ידי העצרת הכללית בשנת 1948 כסטנדרט שעל כל המדינות מוטלת החובה להשיג, אך אין להכרזה אופי חוקי מחייב. העצרת הכללית דנה באופן קבוע בנושאים הקשורים לזכויות האדם.
האו"ם ומוסדותיו הם הגורם המרכזי המקיים ומיישם את העקרונות הכתובים ב"הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם". לדוגמה, האו"ם תומך ומסייע למדינות בתהליך המעבר למשטר דמוקרטי, על ידי סיוע טכני בביצוע בחירות חופשיות והגונות, שיפור הרשות השופטת, ניסוח חוקת המדינה, הדרכת פקידי ממשל בנושאי זכויות אדם, והפיכת תנועות צבאיות למפלגות פוליטיות. פעולות אלו תרמו באופן משמעותי להפצת הדמוקרטיה ברחבי העולם. האו"ם עזר לערוך בחירות במדינות ללא עבר דמוקרטי בכלל, או עבר מועט, כגון אפגניסטן ומזרח טימור. האו"ם גם מקדם את זכות האישה להשתתף באופן מלא בחיים הפוליטיים, הכלכליים, והחברתיים של מדינתה. האו"ם מקדם את זכויות האדם דרך בריתות וחוזים שהוא עורך, ומתייחס לתלונות ספציפיות בנושאים אלו בעצרת הכללית, מועצת הביטחון, ובית הדין הבין-לאומי לצדק.
מטרת מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, שהוקמה בשנת 2006, היא להתייחס ולטפל במקרים של הפרת זכויות אדם. המועצה היא ממשיכה של קודמתה בתפקיד, "נציבות האו"ם לזכויות אדם" (שהפסיקה לפעול בעקבות ביקורת נגדה על כך שחברי הוועדה עצמם באים ממדינות שאינן מבטיחות זכויות אדם). במועצה יש 47 חברים, המחולקים לפי אזורים גאוגרפיים, המכהנים בתפקיד לתקופה של שלוש שנים. מועמד למועצה חייב לקבל את הסכמת רוב העצרת הכללית. גם מועצת זכויות האדם של האו"ם לקתה בחוליים של קודמה והואשמה פעמים רבות בהטייה אנטי-ישראלית, צביעות והעלמת עין מהפרת זכויות אדם חמורות של מדינות לא-מערביות.
בשיתוף פעולה עם ארגונים אחרים, כדוגמת הצלב האדום, מספק האו"ם מזון, מים לשתייה, מקלט ושירותים הומניטריים אחרים לאוכלוסיות הסובלות מרעב, שנעקרו מבתיהם בעקבות מלחמה, או שנפגעו בעקבות אסון. הזרועות ההומניטריות המרכזיות באו"ם הן "תוכנית המזון העולמית" (שעוזרת להאכיל יותר ממאה מיליון אנשים בשנה, ב-80 ארצות), ונציבות האו"ם לפליטים, המפעילה פרויקטים ביותר ב-116 מדינות.
פיתוח חברתי וכלכלי
האו"ם מקדם התפתחות עולמית גם דרך ארגונים וסוכניות המקורבים אליו. לדוגמה, הבנק העולמי וקרן המטבע הבין-לאומית הם מוסדות עצמאיים מתמחים, המתפקדים רק כ"משקיפים" במסגרת האו"ם. (בתחילה היו מנותקים מהאו"ם, לפי הסכם ברטון-וודס). מדי שנה מפרסם האו"ם את מדד הפיתוח האנושי, המדרג את מדינות העולם לפי מדדים של עוני, אוריינות, חינוך, תוחלת חיים ומדדים נוספים.
"יעדי המילניום לפיתוח" הם שמונה יעדים שכל 192 מדינות האו"ם הסכימו לנסות להשיג עד שנת 2015. יעדים אלו הוכרזו בפסגת המילניום בספטמבר 2000.
פעילויות אחרות
במהלך שנות פעילותו של האו"ם, מעל 80 קולוניות השיגו עצמאות מדינית. העצרת הכללית אימצה את ה"הכרזה על הענקת עצמאות למדינות ועמים שנשלטו על ידי מעצמות" בשנת 1960 ללא קולות שהצביעו נגד, אך כל המדינות שהיו אימפריות קולוניאליות נמנעו. דרך הקמת "ועדת האו"ם לדה-קולוניזציה" שהוקמה בשנת 1962 הקדיש האו"ם תשומת לב רבה לדה-קולוניזציה, וכן תמך במדינות חדשות שקמו כתוצאה מתנועות ויוזמות תוך-מדינתיות להגדרה עצמית. התהליך התרחש במדינות אירופה, באסיה, ובאפריקה, כמו גם באזורים אחרים בעולם, למשל הים הקריבי ואיים באוקיינוס השקט.
האו"ם נוהג להכריז על מועדים בין-לאומיים, שהם תקופות זמן המוקדשות להתעמקות בנושא מסוים חשוב בעל השלכה ועניין בין-לאומיים. מועדים אלו הפכו, בעזרת האו"ם, לכוחות חזקים הדוחפים ומעלים למודעות בעיות ונושאים מסוימים לרמת תודעה בין-לאומית, כגון יום האיידס העולמי, יום כדור הארץ, יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים, ויום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.
מימון
האו"ם ממומן על ידי תרומות מדודות והתנדבותיות הניתנות לארגון על ידי המדינות החברות בו. העצרת הכללית מאשרת את התקציב הדו-שנתי הרגיל וקובעת הערכות תרומה לכל מדינה חברה. ההערכות מבוססות בהרחבה על היכולת היחסית של כל מדינה לתרום לארגון, ההכנסה הלאומית הגולמית, ומותאמות ומשתנות לפי החובות שיש למדינה, או הכנסה לנפש נמוכה. העצרת משתמשת גם במדד הפיתוח האנושי כדי לקבוע את ההערכות.
העצרת קבעה עיקרון לפיו האו"ם לא יהיה תלוי באופן גורף במדינה חברה אחת כדי לממן את פעילותו. לכן ישנה "תקרת" תרומה, שקובעת את הסכום המקסימלי, באחוזים מתוך כלל התקציב, שכל מדינה חברה יכולה לתרום לתקציב. בשנת 2000, העצרת שינתה את התקרה בעקבות שינויים כלכליים גלובליים, והתקרה ירדה מ-25% ל-22%. ארצות הברית היא היחידה שמגיעה בתרומתה לתקרה זו. בנוסף לסכום מקסימום, העצרת קבעה גם סכום מינימום, "רצפת תרומה" לכל מדינה. כל מדינה חברה חייבת לתרום לפחות 0.001% מהתקציב הדו-שנתי.
התקציב השנתי לשנים 09–2008 מוערך בכ-4.19 מיליארד דולר, כלומר קצת יותר מ-2 מיליארד דולר לשנה (ראה טבלה המפרטת את התורמים המרכזיים).
ישנן תוכניות מיוחדות של האו"ם שאינן נכללות בתקציב הרגיל (כמו יוניצ"ף ותוכנית המזון העולמית), והן ממומנות על ידי תרומות התנדבותיות מממשלות החברות באו"ם. רוב התרומות הן בכסף, אך לפעמים נתרמות לארגונים סחורות חקלאיות ומוצרים שונים. משום שארגונים אלו מבוססים על תרומות, ואינן מקבלים תקציב מהאו"ם, רוב הארגונים הללו סובלים ממחסור כבד בעת מיתונים כלכליים. ביולי 2009, תוכנית המזון העולמית דיווחה שהיא נאלצה להפסיק מספר משירותיה מפני שהתקציב היה קטן מדי. בשנת 2010, קיבלה תוכנית המזון פחות מרבע מהתקציב הדרוש לפעילותה.
האו"ם וישראל
ארגון האומות המאוחדות גילה נכונות להקמת מדינת ישראל על-פי תוכנית החלוקה, בהחלטה שהתקבלה בכ"ט בנובמבר 1947, ומהווה מאז יום היסטורי לציונות ולישראל. ההכרה בישראל כחברה מן המניין לא הייתה מהיום הראשון להקמתה. טרם קבלתה כחברה רשמית הופעלו שלל לחצים מצד המעצמות, ברית המועצות וארצות הברית, כאשר כל אחת מהן ניסתה לנכס לעצמה את הכנסתה של ישראל לארגון. דבר שכזה, לסברתן, יכול היה לעזור בקירובה של ישראל לאחת מהן, דבר שהיה לו פוטנציאל להשפעה אסטרטגית עצומה ולקידום מדיניותן במזרח התיכון. ב-11 במאי 1949, הפכה מדינת ישראל לחברה ה-59 במספר של האו"ם, כאשר 37 מדינות הצביעו בעד צירופה, 13 התנגדו ו-9 נמנעו. המובילה העיקרית לקבלתה של ישראל כחברה הייתה ברית המועצות.
ברבות השנים התקבלו במסגרת האספה הכללית של האו"ם מספר החלטות שפגעו בתדמיתה של ישראל ובהצדקת פעולותיה בשטחי יהודה, שומרון ורצועת עזה ובשטחי אויב בעתות מלחמה וצרכים מבצעיים, לבנון וסוריה. כך, לדוגמה, ב-17 באוקטובר 1975 קיבלה עצרת האו"ם החלטה להשוואת תפיסת "הציונות" לתפיסה גזענית (החלטה 3379). רק בדצמבר 1991 ביטלה העצרת את אותה החלטה שנויה במחלוקת (החלטה 4686). כמו כן, קיבלה עצרת האו"ם החלטה לשלוח את סוגיית בניית גדר ההפרדה לידי בית הדין הבין-לאומי בהאג כאשר ב-9 ביולי 2004 התפרסמה החלטתם של 14 משופטיו, במסגרתה הואשמה ישראל בהפרת החוק הבין-לאומי וביצירת תנאים למשבר הומניטרי.
פעילות האו"ם, בעיקר בנושא זכויות אדם, מתרכזת לרוב בישראל. באופן עקבי רובן של הצעות ההחלטה בדבר גינוי הפרת זכויות האדם עוסק בישראל. לדוגמה בין השנים 2006–2016 התקבלו 67 החלטות על גינוי ישראל ו-61 החלטות דומות על שאר כל העולם יחדיו. כל אחת מ-16 החלטותיה של מועצת זכויות האדם של האו"ם התקבלה כנגד מדיניות צה"ל בשטחי יהודה והשומרון וחבל עזה.
מה שמונע פעמים רבות ממוסדות האו"ם לקבל החלטות גינוי ונקיטת צעדים אופרטיביים נגד מדיניותה של ישראל היא זכות הווטו האמריקאית המעניקה לישראל מעטפת הגנה פעם אחר פעם. רבות מהצעות הגינוי כנגד ישראל הן פרי יוזמתה של הקואליציה האסלאמית בעצרת הכללית.
ביוני 2021 נבחרה ישראל בפעם הראשונה, בתמיכת 153 מדינות, לכהן במועצה הכלכלית חברתית של האו"ם.
מגנטוביולוגיה
מגנטוביולוגיה הוא תחום מדעי העוסק בהשפעת שדות מגנטיים חלשים על יצורים חיים, תחום זה החל כמעט עם תגלית התופעה האלקטרומגנטית עצמה. שנים רבות ישנו ניסיון להבין את הפיזיקה העומדת מאחורי השפעות אלה ששזור בהרבה סתירות. התחום כולל גם שדות אלקטרומגנטיים הנוצרים על ידי תהליכים בתוך מערכות ביולוגיות.
מחקר ואופן הניסוי
ענף זה עדיין אינו בעל תוצאות המוכחות בתצפיות ניסיוניות ברורות, ופיזיקאים רבים מנסים לאמוד את ההשפעות של שדה מגנטי על מערכות ביולוגיות. מחקרים מוצלחים בתחום עדיין לא הוצגו באופן ברור. בעייתיות המחקר בתחום מתבטאת בריבוי משתני הבעיה וקיימות מספר תאוריות בתחום. שכן שדות בעוצמות של 1 גאוס ו/או תדר הנמוך מ-100 הרץ אינם יכול לבצע פעולות חימום ואו למסור אנרגיה המתאימה להתרחשות תהליך כימי. חוקרים בתחום המגנטוביולוגיה אינם מסתירים את בעייתיות התצפיות הניסיוניות הסותרות בחלק מהמקרים ולא חזרתי במקרים אחרים. הסברים שנותנים לכך היא הסימולטניות הדרושה לקיומם של כל התנאים המגנטיים והפיזיולוגיים בו זמנית. גישה שונה להגעה למסקנות על תצפיות ניסיוניות שפותחה עקב הקושי בקבלת תוצאות מובהקות בסדרת ניסויים דומים, מסתכמת בהסתכלות על תוצאות ניסיוניות מסוגים שונים וניסיון למצוא דמיון בתצפיות שניתנות. לכן יימצאו יותר הסברים תאורטיים לכל תופעות אלה וניסויים אלה אך לא תוצאות חותכות. הבלבול הרב בתחום זה מתבטא בתחום הרפואי, שכן מצד אחד מוצעים מגוון שיטות של ריפוי תחת הכותרת מגנטותרפיה, אך מצד שני ידוע כי שדה מגנטי חזק ואו מעל תדר של 50 הרץ יכול להיות מעורב בתהליכים כימיים ואו תרמיים בסביבה ביולוגית ומכאן יכול להזיק ואף עלול להיות מעורב בהתפתחות סרטנית. מכאן שמדענים נוטים לא להתייחס בכובד ראש לתחום זה.
אקמנה
אקמנה (בליטאית: Akmenė ; ביידיש: אוקמיאַן) היא עיירה במחוז משנה אקמנה שבצפון ליטא, בתחומי מחוז שאולאי.
בעבר הייתה העיירה מרכז אזורי, ואולם בעקבות גילוי מצבורי אבן גיר וחרסית בקרבת העיר, התפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 תעשייה של ייצור מלט ובעקבותיה הוקמה סמוך לאקמנה עיר חדשה, נאויויי אקמנה (אקמנה החדשה), שהפכה למרכז המנהלי של מחוז המשנה.
יהודי אוקמיאן
לפני מלחמת העולם הראשונה התקיימה במקום קהילה יהודית שחלקה היחסי באוכלוסייה המקומית עמד על כשליש. בשנת 1847 נמנו בעיירה 667 איש וחמישים שנה מאוחר יותר, ב-1897, 543 איש. מנין האוכלוסייה הכולל היה כ-1,500 נפש.
בימי המלחמה היגרו רוב יהודי אוקמיאן לעומק שטח רוסיה, ובראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית רק 150 נפש. ערב השואה, היו יהודי אוקמיאן מעטים אף יותר. בין רבניה היה הרב יצחק אייזיק וונדר (עד תרכ"ג) והרב אהרן אליהו כהנא. רבה האחרון של הקהילה, הרב נחום מרדכי ורבובסקי, נרצח בשואה יחד עם בני קהילתו. הרצח ההמוני של יהודי אוקמיאן אירע בט"ז באב ה'תש"א, 8 באוגוסט 1941 במז'ייקי, וקבר האחים שלהם ממוקם ליד בית הקברות היהודי המקומי.
רומן גופמן
רומן גופמן (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש מפקד מל"י. קודם לכן שימש מפקד אוגדת הבשן, מפקד חטיבה 7, מפקד חטיבת עציון, קצין אג"ם של עוצבת געש ומפקד גדוד 75.
ביוגרפיה
בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים באש במל"י, ושירת בתפקיד עד שנת 2011. בשנת 2011 מונה למפקד גדוד 75 בחטיבה 7, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש בין השנים 2013–2015. ב-30 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד 6 ביולי 2017. ב-2 באוגוסט 2017 מונה למפקד חטיבה 7, ושירת בתפקיד זה עד 14 באוגוסט 2019. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2020-2019). ב-1 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת הבשן. במהלך תפקידו הוביל קו התקפי כנגד המאמץ האיראני להפוך את רמת הגולן הסורית לחזית נוספת כנגד ישראל שכלל מבצעים חשאיים ופשיטות קרקעיות, ושירת בתפקיד עד 19 בספטמבר 2022. ב-27 באוקטובר 2022 מונה למפקד מל"י.
מרכז תרבות הנוער הבין-לאומי נאנג'ינג
מרכז תרבות הנוער הבין-לאומי נאנג'ינג הוא צמד גורדי שחקים אשר ממוקמים בעיר נאנג'ינג, שבמחוז ג'יאנגסו שבסין. גובהו של המגדל הראשון הוא 314.5 מטר (1,032 רגל)וגובהו של המגדל השני הוא 255 מטר (837 רגל). בניית שני המגדלים החלה בשנת 2012 והסתיימה כעבור 3 שנים בשנת 2015.
יואנה ראדו
יואנה ראדו (ברומנית: Ioana Radu; 17 בפברואר 1917 – 19 בספטמבר 1990) הייתה זמרת רומנייה של רומנסות עממיות והאופנוענית השנייה ברומניה. היא הייתה אחותה של מיאה בראיה.
ביוגרפיה
יואנה ראדו נולדה בבוקרשט, רומניה, בת לאב רומני מאולטניה ואם הונגריה מטרנסילבניה. היא נולדה בשם "אאוג'ניה (ז'אנה) בראיה" Eugenia (Jana) Braia וגדלה בקראיובה, שם התיישבה משפחתה ולאביה הייתה מסעדה. לראשונה הכירה את הרומנסות מהרפרטואר של הלאוטארים שניגנו במסעדת אביה. היא למדה בבית ספר תיכון והמורה למוזיקה טיפחה ועודדה את כיוונה לרומנסות. היא התחתנה בגיל צעיר ולאחר תקופה קצרה בקורביה ובקאלאפאט נפרדה מבעלה ועברה ב-1936 לבוקרשט, שם הופיעה יחד עם בעלה של אחותה, הזמר והמלחין פטרה אלכסנדרו, במסעדת קושנה. היא נרשמה לתחרות ארצית של מוזיקה רומנית עממית, תחרות שערכה שלושה חודשים והתחרו בה 800 מועמדים. בסיום התחרות זכו שתי זמרות בלבד, יואנה ראדו ורודיקה בוז'ור, שנבחרו להקליט מוזיקה עממית עבור הרדיו הרומני. אחד מחברי ועדת הקבלה, הפסנתרן המלווה של ג'ורג'ה אנסקו, הציע ליואנה ראדו את שם הבמה, שאימצה לעצמה במקום השם בו נולדה. היא ערכה הקלטות עבור הרדיו עם שירים דוגמת "Mi s-a rupt căruța-n drum" (נשברה לי העגלה בדרך), "Piatra, piatra" (האבן, האבן) ועוד.
ראדו קיבלה חוזה להופיע בשירתה במסעדת Azuga בפלוישט ובהמשך במסעדת Potcoava בבוקרשט. באפריל 1939 הופיעה לראשונה ברדיו, תחת השם Jana Radu (ז'אנה ראדו), בתוכנית מוזיקה קלה עם אחותה, מיאה בראיה ועם גיסה, פטרה אלכסנדרו. באוקטובר 1939 הופיעה לראשונה ברדיו בגפה, תחת השם יואנה ראדו. היא התיישבה סופית בבוקרשט והופיעה במסעדות הידועות Princiar (נסיכותי), Potcoava (הפרסה), Motanul negru (החתול השחור), Cina (ארוחת הערב) ועוד כשהיא מלווה בהרכבים מוזיקליים ידועים בתקופה.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה את הופעותיה ברדיו והופיעה גם בתיאטרון הרחוב על שם קונסטנטין טנאסה, בקרקס הממלכתי ובתזמורת למוזיקה עממית על שם ברבו לאוטארו.
בתחילת שנות החמישים נקראה לרדיו יחד עם מריה טנאסה, כדי שיקליטו שיר, מחציתו ברומנית, מחציתו ברוסית, ליום הולדתו של יוסיף סטלין. זה לא מצא חן בעיניה והתנגדה בקולניות ועל כך נלקחה למשטרה. עד מות סטלין נאסר עליה להשתתף במופעים.
יואנה ראדו הייתה נשואה חמש פעמים, פעמיים עם אותו גבר. היא הייתה מיודדת עם בני הזוג צ'אושסקו ואנשי שלטון נוספים והשתמשה בקשריה כדי להציל ידיד ממשפט וכדי לקבל רישיון לרכוש את הבית בו גרה. היא הייתה האישה השנייה בתולדות רומניה שנהגה על אופנוע והשתמשה בו כדי לנסוע לרוחבה ולאורכה של רומניה. ב-1961 נפגעה בתאונת דרכים ומאז הייתה מוגבלת בהליכתה. ב-1987 שרה בסרט O zi în București (יום בבוקרשט) ובאותה שנה, ליום הולדתה השבעים, צולם איתה ועליה הסרט Ioana Radu - Romanța amintirilor (יואנה ראדו - רומנסת הזכרונות). בגלל מוגבלותה בהליכה התבודדה בביתה, אולם במהפכה הרומנית, לאחר בריחת ניקולאה צ'אושסקו, הופיעה במרפסת של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ודיברה אל ההמונים.
אחותה, מיאה בראיה, שחיה בניו יורק הקדישה לה פרק בספר זכרונות שפרסמה. עם מותה הורישה ראדו את רכושה לאחותה מיאה.
בסרקיון
בסרקיון (שם מדעי: Bassaricyon) הוא סוג ממשפחת הראקוניים המצוי באמריקה המרכזית ובחלק מאמריקה הדרומית, בדרך כלל ביערות בטווח של 700 מטר ומעלה.
מאפיינים
לבסרקיון פנים קצרות, אוזניים ועיניים גדולות וזנב ארוך בו הוא יכול להיתלות. הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מפירות, והוא נוהג לחיות בבדידות בטריטוריות גדולות. המין החי הקרוב אליו ביותר הוא הקינקז'ו. בעבר היה בסוג רק המין אולינגו צפוני. בהמשך הופרדו ממנו 3 מינים.
מינים
כמה חלוקות מונים מינים נוספים לסוג.
חיים מאיר היילמן
קורות חיים
הילמן עסק בהוצאה לאור וכתיבה, וההדיר והוציא לאור בין היתר את ספרי האדמו"ר ה"צמח צדק" - 'אור התורה', 'יהל אור' על ספר תהילים, 'מאה שערים' תורות אדמו"רי חב"ד הראשונים, וכן ספרי חסידים - 'חנה אריאל' של רבי יצחק אייזיק אפשטיין ו'פלח הרימון' של רבי הלל מפאריץ'.
ספרו בית ישראל שנדפס בניו יורק בה'תרס"ז עוסק ברבי ישראל מרוז'ין ובאדמו"רי בית רוז'ין.
נפטר בי"ג בחשוון ה'תרפ"ח (1927).
בית רבי
בשנת ה'תרס"ב (1902) נדפס לראשונה בברדיטשוב ספר היסוד הביוגרפי שכתב בית רבי, על שלושת אדמו"רי חב"ד הראשונים - האדמו"ר הזקן, האדמו"ר האמצעי והצמח צדק, בתוספת כתבים וביוגרפיה על בני משפחותיהם, ידידיהם ותלמידיהם.
את הספר כתב במשך 13 שנה ולדבריו השמיט את כל הפרטים שאינם מהימנים דיים. רבים ממקורותיו הם מנכדי הצמח צדק, כשהכוונה לאדמו"רי קאפוסט וליאדי. הספר נדפס בשנים מאוחרות יותר בכמה מהדורות חדשות. הילמן נפגש עם האדמו"ר הרש"ב מלובביץ' ובזקנותו ביקר בהתוועדות של בנו, הרב יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד; חתנו, הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד כתב על הספר בית רבי: היילמן זכה לשבחים גם מצד אנשי המחקר, והוא מצוטט רבות על ידי מיכלזון, יועץ קים קדיש, אלפסי ועוד.
לקריאה נוספת
בית רבי - הוצאה חדשה ה'תשע"ד (2014), הוצאת הוצאת ספרים מעיינותיך. ראה הקדמת לוי יצחק הולצמן.
וולטר סוריאנו
וולטר צבי סוריאנו (נולד ב-24 בדצמבר 1967) הוא איש עסקים בריטי-ישראלי ופילנתרופ יליד ארגנטינה. הוא הבעלים והמנכ"ל של מספר חברות, כולל חברת "יו-אס-ג'י סקיוריטי בע"מ", המתחמה בניהול משברים, סיוע משפטי ואיתור נכסים, וכן חברת WSLM המתמחה בניהול נדל"ן. הוא ידיד משפחה של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
פעילות עסקית
ב-3 באוקטובר 2002 הקים סוריאנו חברת אבטחה בינלאומית בשם "Universe Security Group", שבסיס פעולתה בלונדון, בבעלות משותפת עם גיא נגר ויצחק מולכו, שקיבלו כמחצית ממניות החברה. במועצת המנהלים של החברה נמנו גם נחום אדמוני, שכיהן כראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים בשנים 1982–1989, האלוף (במיל') אורי שגיא, לשעבר ראש אגף המודיעין, ואלברט ראיס, ראש שירותי הביטחון הבלגיים (VSSE) בשנים 1990–1997. אדמוני ושגיא פרשו בספטמבר 2009.
בשנת 2004 קיבלה החברה הכרה על ידי ה-(AMP (Panama Maritime Association כארגון ביטחון מוכר (RSO) על מנת לאשר תוכנית אבטחה של אוניות לפי הקודים של ארגון ה-ISPS.
ב-2007 הייתה חברת Universe Security Group מעורבת בעסקה למכירת שלושה מסוקים מדגם בל 212 של רשות הכבאות הספרדית לגאורגיה. בעסקה תיווך תא"ל (מיל) גל הירש.
בשנת 2010 הקים חברה בשם "יו-אס-ג'י סקיוריטי" (USG Security). לפי אתר האינטרנט של החברה, היא מספקת "שירותי ביטחון, מודיעין וחקירות ללקוחות פרטיים ותאגידיים באנגליה ומסביב לעולם".
ב-2013 ייסד את חברת WS London Management) WSLM), חברה לניהול נכסי נדל"ן שבסיסה בלונדון.
בבעלות סוריאנו חברות נוספות, בהן "טוב 7", "טוב 77", "קרוסרואד פרופרטיס 2" ו"דבליו-אס לונדון מנג'מנט" (דבליו-אס הם ראשי התיבות של שמו). חלק מהחברות הללו עוסקות בתחום הנדל"ן בבריטניה. בעבר היה גם הבעלים של חברת "פוטבול יוניברס", שהציעה בשנת 2010 לקבוצת הכדורגל הבריטית אסטון וילה את דייגו מראדונה כמאמן, במקומו של מרטין אוניל.
ביוני 2019, דווח כי סוריאנו התבקש על ידי הסנאט של ארצות הברית להתנדב להופיע בדיון בדלתיים סגורות בנושא ההתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. בדו"ח המסכם של ועדת המודיעין של הסנאט בנושא הגיעו למסקנה כי סוריאנו הכיר בין חברת המודיעין הישראלית פסיי גרופ לבין אנשי העסקים הרוסיים אולג דריפסקה ודימטרי ריבולובלב לצורך פרויקטים פרטיים בתחום הסיוע המשפטי, וכי אין לו כל קשר או מעורבות לבחירות בארצות הברית.
במרץ 2020 ייסד ארגון ללא מטרות רווח - האגודה למלחמה בבריונות ברשת (The Anti Cyberbullying Association). האגודה הכריזה שתתמקד בשינוי חקיקה ומדיניות נגד ביריונות ברשת.
קשריו עם בנימין נתניהו
בשנת 2000 היה סוריאנו אחד ממייסדי העמותה להנצחת שמו וזכרו של יונתן נתניהו, שנהרג במבצע אנטבה בעת שפיקד על סיירת מטכ"ל. באותה שנה הפיק סוריאנו את הסרט "יוני" על חייו של נתניהו, בבימויו של סמיון וינוקור. בסרט שולבו קטעי ארכיון ממספר מקורות, כולל ארכיון צה"ל, ארכיון דובר צה"ל ומשפחת נתניהו.
לאחר סיום כהונתו הראשונה של נתניהו ב-1999, הוא פרש זמנית מפוליטיקה ועבר לעסקים פרטיים. לדברי סוריאנו, הוא שיתף פעולה עם בנימין נתניהו במספר מיזמי היי-טק בארצות הברית. בשנת 2002 סייע סוריאנו לעמותת "לב מלכה" לגייס את נתניהו להרצאות בשכר בערבי התרמה שנערכו במקסיקו סיטי מטעם העמותה, המסייעת לחולים ממשפחות מעוטות יכולת.
בתחילת שנת 2018 התראיין מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך, לאילנה דיין בתוכנית הטלוויזיה "עובדה". בראיון אמר אלשיך, בין היתר, כי חוקרים פרטיים אוספים מידע נגד קציני להב 433 המעורבים בחקירת תיקי נתניהו. בהמשך החלו כלי תקשורת שונים לעסוק בזהותם של הגורמים שלטענת אלשיך עקבו אחר בכירי המשטרה. העיתונאי רביב דרוקר התראיין באותם ימים אצל יעל דן בגלי צה"ל וכאשר נשאל האם מדובר בסוריאנו השיב בחיוב. בהמשך הראיון סייג דרוקר את דבריו באומרו: "לי אין שום הוכחות לכך שסוריאנו היה מעורב בעניין הזה באיזושהי דרך". סוריאנו הכחיש את החשדות, ונתניהו אמר: "לא נפגשתי או דיברתי עם סוריאנו כבר שמונה שנים". שום הוכחה למעורבות של סוריאנו מעולם לא התפרסמה. . אתר החדשות "בחדרי חרדים" דיווח כי הגיע לידיו מכתב מאלשייך לסוריאנו מתאריך פברואר 2018, בו אומר כתב אלשייך שההצהרות שלו בנוגע לפרשיה, מעולם לא הועלה שמו של סוריאנו.
סכסוכים משפטיים
בפברואר 2018 הגיש תביעה בסך חצי מיליון שקל נגד רביב דרוקר על כך שהזכיר את שמו בריאיון לגלי צה"ל בהקשר של חקירת תיקי נתניהו. דרוקר טען כי זו תביעת השתקה. ב-17 בינואר 2020 נערך דיון ראשון בתביעה זו. במאי 2019 הגיש סוריאנו תביעה שנייה, בסך 580 אלף שקל, נגד רביב דרוקר, אתר "העין השביעית", עורך האתר שוקי טאוסיג ואורן פרסיקו. בתביעה נטען כי גורמים אלו תיאמו ביניהם פרסומים אודות סוריאנו ופגעו בשמו הטוב. תביעות אלו נדחו בשנת 2023, וסוריאנו הודיע כי יערער על פסקי הדין.
במרץ 2018 הגיש תביעה בסך 300 אלף שקל נגד האתר "בחדרי חרדים" על כך שפרסמו פרטים ביוגרפים על סוריאנו ותצלום שבו פניו נראים באופן חלקי. בדצמבר 2019 הגיעו הצדדים לפשרה באמצעות גישור. האתר התנצל על פגיעה בשמו הטוב, הסיר את שתי הכתבות שבגינן הוגשה התביעה, ובנוסף לכך תרם 35 אלף שקל לעמותת "יד אליעזר".
באוקטובר 2019 פרסם סוריאנו כי בכוונתו לנקוט בצעדים משפטיים נגד הנהלת הרשת החברתית המקוונת "טוויטר" על מנת לעצור טענות "כוזבות וזדוניות" המתפרסמות אודותיו.
ב-2020, סוריאנו תבע את אתר Forensic News ומספר כתבים של האתר על דיבה והפרה של חוקי ה-GDPR האירופאיים. ב-15 בינואר 2021, בית המשפט באנגליה נתן פסק דין אשר מקבל את טענות הדיבה ודוחה סעיפים אחרים
בשנת 2022, קיבל סוריאנו פסק דין המורה לעיתון האינטרנטי "העין השביעית" להסיר את מדור "הגנזך" בעניינו של סוריאנו. המדובר היה באסופת מסמכים הנוגעים להליכים המשפטיים של סוריאנו. בית המשפט דחה את טענותיו של סוריאנו לפגיעה בפרטיות המזכה בפיצוי, אך קיבל את טענתו כי מדובר במאגר לא רשום לפי חוק הגנת הפרטיות, המחויב בהסרה עד לרישומו.
בעקבות פסק הדין, הגיש סוריאנו בקשת בזיון בית משפט, בטענה כי הגם שהמדור הוסר מהאתר, הוא עדיין זמין לצפיה בפלטפורמת הארכוב archive.org. סוריאנו טען כי למעשה, יש לקבוע שה"גנזך" עדיין נמצא באתר, ו"העין השביעית" רק הסירו את הקישורים הפנימיים אליו, ואילו "העין השביעית" טענה שמדובר באתר אחר שאין לה אחריות לגביו.
בבקשתו, העלה סוריאנו טענות לפיה נראה ש"העין השביעית" ביצעה ארכוב ידני של "הגנזך", וכן טענות כלליות לגבי אחריותו של המפרסם באינטרנט. כך נטען, כי מכיוון שתכני אינטרנט מאורכבים אוטומטית בקציר רובוטי, אין מקום לקביעה שיפוטית לפיה מדובר בגוף נפרד מהאתר המפרסם - דבר שעלול לייתר את פסקי הדין של בתי המשפט באופן כללי.
בסופו של דבר, מדובר "הגנזך" נמחק מarchive.org, ועל כן הבקשה התייתרה ונמחקה. לא ברור מה הביא למחיקתו.
באוגוסט 2023 נדחתה תביעת הדיבה של סוריאנו שהוגשה ב-2019 נגד "העין השביעית" במלואה והשופט קבע שמדובר בתביעת השתקה וחייב את התובעים בתשלום הוצאות של 84 אלף שקל.
חייו האישיים
וולטר צבי סוריאנו נולד בארגנטינה ועלה לישראל בצעירותו. הוא שירת בצה"ל כקצין מודיעין, ובבגרותו עבר לגור בלונדון.
סוריאנו מנהל אורח חיים חרדי. משנת 2000 עד 2004 התגורר בירושלים ולמד תורה אצל הרב משה שפירא. לאחר מכן שב לגור בשכונת גולדרס גרין בלונדון, שם פתח בית כנסת על שמו של הרב שפירא ולזכרו. הוא מעורב בחיי הקהילה היהודית בלונדון ומרבה לתרום לצדקה. רעייתו אביבה תרמה לפעילות של הרבנית ימימה מזרחי ושל ארגון "הידברות" בלונדון.
על פי דיווחים בתקשורת, סוריאנו תורם כמיליון דולר בשנה לצדקה יהודית בישראל ובבריטניה. בין הנתרמים לפי מקורות המקורבים לסוריאנו: אלמנות ויתומים, נכי צה"ל וחיילים בודדים, מחקר בתחום הסרטן ובתי כנסת בירושלים ובלונדון.
חנוכת המקדש
חֲנֻכַּת המקדש הוא שמו של אירוע חגיגי שנערך עם סיום בנייתו של בית המקדש או המשכן, ובו הוקרבו קורבנות מיוחדים ונערכו חגיגות שמחה.
האירוע התקיים בעבר על ידי משה רבנו כאשר הושלמה בנייתו של המשכן, על ידי שלמה המלך כאשר הושלמה בנייתו של בית המקדש הראשון, על ידי כנסת הגדולה כאשר הושלמה בנייתו של בית המקדש השני ועל ידי הורדוס כאשר הושלם שיפוצו של בית המקדש השני.
על פי פירושים שונים למקרא, ייערך אירוע זה גם עם השלמת בנייתו של בית המקדש השלישי בגאולה.
קיומו של האירוע בעבר
ישנם מקורות רבים בתנ"ך המציינים את קיומו של האירוע בזמנים שונים. חנוכת המשכן מתועדת בתורה: חנוכת בית המקדש הראשון על ידי שלמה המלך מתועדת בנביאים: חנוכת בית המקדש השני על ידי כנסת הגדולה מתועדת בכתובים: את החגיגות שהתקיימו עם השלמת שיפוצו של בית המקדש השני על ידי הורדוס מתאר יוסף בן מתתיהו בספר יוסיפון פרק נ"ה. הוא מתאר שם את השמחה הרבה, התשבחות לה' והקורבנות המרובים שהוקרבו אז.
קיום האירוע בעתיד
על-פי פירושו של הרמב"ן על יחזקאל, נסובים פסוקים אלו על חנוכת המקדש שתתקיים בגאולה העתידה, לאחר השלמת בניית בית המקדש השלישי.
האם היא מצווה הנוהגת תמיד
יש הסוברים שמצוות חנוכת המקדש היא מצווה המתקיימת תמיד, כאשר נגמרת בניית בית המקדש, אולם גם בכך נחלקו האם היא נחשבת כמצווה בפני-עצמה או לא:
בעל ההלכות גדולות מנה מצווה זו בפני עצמה. אולם הרמב"ן, אף-על-פי שמסכים עמו שהיא אכן מצווה הנוהגת לדורות, אינו מונה אותה בפני עצמה. הסיבה לכך היא שהוא מונה את מצוות חנוכת המקדש בכלל מצוות בניין בית המקדש.
לעומתם, סובר הרמב"ם שאינה מצווה לדורות, וכל הקורבנות שהוקרבו על ידי הנשיאים במדבר, שלמה המלך וכנסת הגדולה היו בתורת הוראת שעה בלבד.
פרטי המצווה
את מצוות חנוכת המקדש קיימו מייד לאחר גמר בניין בית המקדש, משום שעיכוב בעבודת בית המקדש למרות שהוא מוכן לעבודה הוא אסור. למרות זאת, אם ישנו חלק בבית המקדש שאינו מוכן, למרות שהוא חלק שאינו עיקרי ואינו נצרך עבור עבודתו הסדירה של בית המקדש, אכן המתינו עד סיומן המוחלט של עבודות הבנייה, ורק לאחר מכן נערכו חגיגות החניכה.
חיוב השמחה
למרות שלא נזכר בתורה במפורש חיוב על שמחה בעת חנוכת המקדש, למדו זאת המפרשים ממספר מקומות: מכך למדו שחובה על עם ישראל לבוא לחגיגות חנוכת המקדש ולשמוח.
מנהגי שמחה שנקבעו לדורות
בספר יוסיפון כותב יוסף בן מתתיהו שלאחר השלמת השיפוצים שעשה הורדוס בבית המקדש השני נהג עם ישראל לחגוג זאת מדי שנה ביום בו הושלמו עבודות הבנייה ונערכה חנוכת המקדש. כיום לא מציינים יום זה בחגיגות מיוחדות.
בחודש ניסן, בו נערכה חנוכת המקדש הראשונה - עם סיום עבודות בניית המשכן במדבר סיני, אסור להתענות. הסיבה לכך היא משום שחציו השני של החודש הוא חג הפסח והימים שלפניו ואחריו, וחציו הראשון - הוא הימים בהם הוקרבו קרבנות נשיאי השבטים של עם ישראל, כחלק מחגיגות חנוכת המקדש. ימים אלו מצוינים עד היום באי-אמירת תחנון, ובקריאה בתורה המיוחדת לכל יום, לפי הנשיא שהקריב את קרבנו ביום זה.
הראשונים כתבו שאין נופלים אפיים (אמירת תחנון) בימים שבין יום הכיפורים לסוכות משום שבימים אלו הושלמה בנייתו של בית המקדש הראשון ונערכו חגיגות חנוכת המקדש.
שום (פירושונים)
ראו גם
}}
הדרום הגלובלי
המונח הדרום הגלובלי, אינו חופף בהכרח להגדרה של הדרום הגאוגרפי של כדור הארץ. רוב תושבי "הדרום הגלובלי" חיים דווקא בחצי כדור הארץ הצפוני. המושג משמש בשנים האחרונות כתחליף של המושג "מדינות מתפתחות" אשר בתורו החליף את המושג "העולם השלישי".
ביחאווה
ביחאווה (בפולנית: Bychawa; ביידיש: בעכעוו) היא עיירה במחוז לובלין שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי ביחאווה
ביישוב הוקמו בית כנסת ובית מדרש, ורוב היהודים בו היו חסידים. באמצע במאה ה-19 ישב בעיירה הרב נחמיה יחיאל רבינוביץ', בנו של יעקב יצחק מפשיסחה, אשר ייסד במקום אדמו"רות, שפעלה עד השואה. בשנת 1900 נמנו בעיירה כ-2,300 יהודים, מתוך כ-2,800 תושבים.
פעילות ציונית התקיימה בעיירה משנת 1904, עם הקמת ארגון "בני ציון" בה, ובשנת 1917 נוסד בעיירה סניף של המזרחי. בימי מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה ממעשי ביזה והתנכלות מצד חיילי הצבא הרוסי, ורבים מהם עזבו את היישוב.
לאחר המלחמה גברה בעיירה הפעילות הציונית. בשנת 1921 הוקם בעיירה בית ספר עברי, ובשנת 1925 החל לפעול בה סניף של פועלי ציון, והוקם בה בית תרבות יהודי. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה תנועות הנוער החלוץ, בית"ר, השומר הלאומי והנוער הציוני, שהקימה בעיירה קיבוץ הכשרה.
בשנות השלושים המאוחרות נפגעו יהודי העיירה מהחרם הכלכלי הפולני על עסקי יהודים.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ערכו פולנים מקומיים ביזה של רכוש יהודי בעיירה. בסוף ספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום, אך כעבור מספר ימים נסוג, ולעיירה נכנסו הגרמנים. עם כניסתם, שרפו הגרמנים ספרי תורה מבית הכנסת המקומי, והחלו בלקיחת יהודים לעבודות כפייה. בד בבד, הוצא צו שחייב את היהודים לגלח את זקנם, וכאשר רב הקהילה סירב לכך, נשלח למאסר, ונפטר זמן קצר לאחר מכן. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה הגבלות תנועה, והם חויבו בנשיאת סרט עם מגן דוד על זרועם.
בראשית 1940 מונה בעיירה יודנרט, בראשות ברוך הירשמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים תשלומי כופר, רכוש ועובדים לעבודות כפייה. במקרה אחד שבו לא הועברה המכסה הנדרשת, הוציאו הגרמנים להורג 7 יהודים כעונש. קבוצה גדולה של גברים יהודים מהעיירה נשלחה לעבודות כפייה בבניית ביצורים לאורך נהר בוג.
ביולי 1940 הובאו לעיירה כמה מאות יהודים שגורשו מקרקוב ומלודז', ובפברואר ומרץ 1941 הובאו אליה כ-250 יהודים נוספים. ביולי 1941 הגיע מספר יהודי העיירה לכ-2,850 איש. בתקופה זו מונה לראש היודנרט בעיירה יהושע לובלסקי.
בתחילת 1942 נצטוו יהודי העיירה למסור לגרמנים את פרוותיהם. עקב טענת הגרמנים לאי מילוי קפדני של ההוראה, הוצאו להורג חבר היודנרט שמואל ניסנבוים ומספר יהודים נוספים. בהמשך אותה שנה נרצחו בעיירה 11 יהודים נוספים. בנוסף, רבים מיהודי העיירה נפטרו כתוצאה מתנאי המחיה הקשים.
ב-10 באוקטובר 1942 לפנות בוקר פרצו אנשי ס"ס לבתי היהודים בעיירה, וריכזו אותם בכיכר המרכזית בה. או אז פתחו הגרמנים בירי אקראי לכיכר, ורבים מהיהודים בה נרצחו. למחרת גורשו יהודי העיירה לגטו בלז'יצה, רובם ברגל, ומשם שולחו עם יתר יהודי הסביבה למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-500 מיהודי העיירה שהושארו בה, ובהם ילדים רבים, נכלאו במחנה עבודה סגור, ממנו הועברו ב-8 במאי 1943 למחנה עבודה נוסף, ומשם למיידאנק.
מקהילת העיירה שרדו את השואה כ-50 יהודים.
יקב לוריא
יקב לוריא הוא יקב בוטיק משפחתי ישראלי.
היקב הוקם בשנת 2006 במושב ספסופה שבמרום הגליל על ידי הכורם יוסי סיידא, ובנו, גידי בוגר מגמת הייננות במכללת אוהלו. בבציר הראשון נעשו ביקב כ-6,000 בקבוקים, ובמהלך השנים גדל ייצור היין ביקב, על חשבון מכירת הענבים מהכרם, בבציר 2016 נעשו כ-100,000 בקבוקים.
בכרמי המשפחה המשתרעים על כ-200 דונמים גדלים הזנים: קברנה סוביניון, קברנה פרנק, שיראז, מרלו, סנג'ובזה, ברברה, גוורצטרמינר, שרדונה, רוסאן, פינו גרי, מלבק ופטי ורדו.
יינות היקב
הייקב מייצר יינות זניים וממסכים (בלנדים):
זכיות ופרסים
יינות היקב זכו במדליות במספר תחרויות בהם: דקנטר, בסט וליו וטרה ווינו.
תיאטרון דולבי
תיאטרון דולבי (באנגלית: Dolby Theatre; בעבר נקרא תיאטרון קודאק (Kodak Theatre)) הוא אודיטוריום הממוקם בשדרת הוליווד שבהוליווד, קליפורניה. מאז הקמתו בשנת 2001 מארח התיאטרון באופן קבוע את טקסי פרס האוסקר. בשנים שקדמו להקמת האולם, נערכו טקסי האוסקר לסירוגין בדורותי צ'נדלר פביליון ובאודיטוריום שריין שבלוס אנג'לס.
ארכיטקטורה
התיאטרון עוצב על ידי האדריכל האמריקאי דייוויד רוקוול במיוחד לצורך אירוח טקסי האוסקר, כאשר מבנה ועיצוב האולם מותאם באופן ייחודי להצגות מצולמות. במרכז האודיטוריום הוקם "תא תקשורת", המיועד למצלמות ולציוד הנלווה להפקת צילום אירועים. על אף שבמת התיאטרון היא אחת הגדולות בארצות הברית – רוחבה 37 מטרים ועומקה 23 מטרים – קיבולת האולם נמוכה באופן יחסי, עם כ-3,330 מושבים בלבד.
בחלל הכניסה למבנה, לפני התיאטרון עצמו, שורה של עמודים מעוטרים המציגים את שמות הסרטים אשר זכו בעבר בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
היסטוריה
מאז הקמתו ועד לשנת 2012 נקרא המבנה "תיאטרון קודאק" בשל חסות מסחרית עם חברת הצילום קודאק, אשר שילמה 75 מיליון דולר על זכויות השם. בפברואר 2012 הגישה קודאק בקשה לפשיטת רגל, ובכך בוטל החוזה על זכויות השם של המבנה. בשלושת החודשים הבאים נקרא התיאטרון באופן זמני "מרכז הוליווד והיילנד" (Hollywood and Highland Center), ובמאי 2012 הושג הסכם ל-20 שנה עם חברת הסאונד מעבדות דולבי על שינוי שם האולם ל"תיאטרון דולבי". לאחר החתימה על חוזה זכויות השם, התקינה החברה באולם את מערכת הצליל ההיקפי שפיתחה – Dolby Atmos.
בין השנים 2011–2013 אירח התיאטרון באופן בלעדי את מופע "Iris" של קרקס סירק דו סוליי, המתאר "מסע דרך עולם הקולנוע". מאז שנת 2015 מצולמת באולם תוכנית המציאות America's Got Talent.
יאיי חורטר
יאיי חורטר (בהולנדית: Jay Gorter; נולד ב-30 במאי 2000 בפורמרנד שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים
חורטר גדל במחלקות הנוער של FC פורמרנד, אייאקס, AFC, א.ז. אלקמאר וגו אהד איגלס. ב-29 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גו אהד איגלס, בניצחון 3-1 על אלמיירה סיטי במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע ההולנדי. ב-30 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, בתיקו 0-0 נגד דורדרכט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 ביוני 2021 חתם חורטר באייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-20 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 9-0 על אקסלסיור מאאסלויס במסגרת הגביע ההולנדי. ב-15 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי אייאקס, בתיקו 2-2 נגד ויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-34 לעונת 2021/2022. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה אייאקס באליפות הולנד.
עונת 2006/2007 ביורוליג
עונת 2006/2007 ביורוליג הייתה העונה ה-5 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והשביעית שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company.
המשחק הראשון התקיים ב-24 באוקטובר 2006 ותחרות הסתיימה ב-6 במאי 2007. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של פנאתינייקוס, זה היה הניצחון הרביעי בתולדות המועדון.
טום וורד
טום וורד (באנגלית: Tom Ward; נולד ב-11 בינואר 1971) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ולשי.
עונת 2006/2007 ביורוליג
תיאודורוס פאפאלוקאס (יוון) מצסק"א מוסקבה נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
טום וורד
ביוגרפיה
טום וורד נולד בסוונסי שבוויילס. אביו, ג'ון פאוול וורד, הוא משורר ואיש אקדמיה, אמו, שרה וורד היא קצינה במסדר האימפריה הבריטית (OBE). אחיו, טריסטאן, הוא שותף במשרד עורכי הדין "מקפרלנס" שבסיטי של לונדון.
עונת 2006/2007 ביורוליג
דימיטריס דיאמנטידיס (יוון) מפנאתינייקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של פיינל פור.
טום וורד
ביוגרפיה
וורד ידוע בעיקר בזכות תפקידו כד"ר הארי קנינגהם בסדרת הדרמה "עדות אילמת", דמות שגילם במשך עשר שנים. עוד השתתף וורד בפרק "איש השלג", ספיישל חג המולד של "דוקטור הו", ובסדרה "Death in Paradise".
עונת 2006/2007 ביורוליג
מתכונת התחרות
24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-3 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית וסגנו קודמו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-2 ניצחונות. פיינל פור נערך בהיכל האולימפי, אתונה.
טום וורד
ביוגרפיה
בדצמבר 2013 שיחק וורד בתפקיד קולונל פיצוויליאם במיני-סדרה של ה-BBC "תעלומה באחוזת פמברלי" עיבוד לרומן מאת פ.ד. ג'יימס.
חיים אישיים
וורד הוא סיף שייצג את בריטניה. הוא מנגן בסקסופון שר ורוקד. הוא שומר על כושר ברכיבה על סוסים, והשתמש ביכולת זו בתפקידים אחדים בטלוויזיה.
ב-2005 זכה בתחרות "מקבילית המוחות" לידוענים, תחום המומחיות שלו היה המשורר פיליפ לארקין.
ב-2001 התחתן וורד עם העיתונאית אמילי הולר. לבני הזוג שלושה ילדים, ג'ק נולד ב-2002, טביתה נולדה ב-2004, וג'ימי נולד ב-2006. הם מתגוררים באוקספורדשייר.
אפלטון פינאר
אֶפְֿלַטוּן פִּינאר (בטורקית: Eflatunpınar שמשמעותו "המעיין של אפלטון") הוא שמו של אתר בטורקיה הכולל מבנה עתיק מונומנטלי ובריכה מלבנית שמימיה מקורם במי מעיין הנובע בסמוך לבריכה. בצד הבריכה נבנה בתקופת האימפריה החתית מקדש קטן ממנו שרד קיר מונומנטלי המגולף בדמויות שונות. האתר שוכן בתחומו של הפארק הלאומי אגם ביישהיר בנפת קוניה, 22 ק"מ צפונית לעיר ביישהיר (Beyşehir) ו-85 ק"מ מערבית לעיר קוניה. המבנה באתר פורש על ידי הסלג'וקים כמקדש לפילוסוף אפלטון, ומכאן שמו.
סקירה כללית
מי המעיין מתנקזים לאגם ביישהיר (Lake Beyşehir) במרכז אנטוליה באזור העתיק של פיסידיה (Pisidia) בצפון ליקיה. בתקופת הברונזה המאוחרת נבנתה באתר בריכה קדושה מאבני גזית מטרכיט המוקדשת לפולחן המעיין, כת שהתקיימה בתקופה החתית. גודלה של הבריכה הוא 34 על 30 מטר. קיר המקדש ששרד נמצא בצידה הצפוני של הבריכה. הקיר בנוי מאבנים גדולות, על גבי האבנים במרכז הקיר, סותתו דמויות של אל הסערה ואלת השמש, כשמעל כל אחד מהם מסותת דיסק שמש מכונף. מסביבם עשר דמויות התומכות בשתי דיסקאות השמש המכונפות. מעל כל הדמויות נמצא עוד דיסק שמש גדול מכונף. בבסיס הקיר נמצאות חמש דמויות של אלי ההר, הנראות כיוצאות ממי הבריכה. בשלוש הדמויות המרכזיות של אלי ההר מופיע חור בבטנן, חור זה הביא לפרשנות שמדובר באלי המעיין. גודלו של הקיר הוא שבעה מטר לגובה לערך, כולל אלי ההר בבסיס, ושבעה מטר לאורך.
הבריכה עצמה מוקפת בקיר נמוך ומימין ומשמאל לקיר המונומנטלי נמצא פסל של אל. מסביב לבריכה נמצאים שברים של פסלים שונים. הגדול שבהם הוא קיר עם שלושה ראשים של שור, שנמצא בצידה הדרומי של הבריכה, לא במקומו המקורי. הקיר עם הראש המשולש שימש כמלוי בקיר של סכר שנבנה בתקופה הרומית, שנבנה בצידה בדרום מערבי של הבריכה. באתר לא נמצאו כל כתובות, אבל בהתבסס על אתרים קרובים, האתר מתוארך למחצית השנייה של המאה ה-13 לפנה"ס.
במרחק 37 ק"מ מאפלטון פינאר, נמצא תבליט פסילאר. באתר זה נמצא פסל גדול הכולל את אל הסערה האנטולי עומד מעל אל ההר ומשני צידיו שני אריות. הארכאולוג ג'יימס מלארט הציע שמונומנט זה, שפיסולו לא הסתיים ונמצא לא באתרו הסופי, היה מיועד במקורו להיות חלק מהאתר של אפלטון פינאר, וכי מספר שברים שנמצאו באפלטון פינאר, יש להם דמיון לפסלי האריות בפסילאר, וכי פסל זה היה מיועד במקורו לעמוד מעל דיסק השמש הגדול המכונף.
המחקר הארכאולוגי
האתר נבדק קצרות על ידי הארכאולוגית לוסיה ניקסון (Lucia Nixon) מאוניברסיטת אוקספורד בתוך מאמרה על צ'טלהויוק. במאמר השתמשה בעבודתו מתחילת המאה ה-20 של הארכאולוג הבריטי פרדריק ויליאם הסלוק (Frederick William Hasluck). האתר ברובו לא נבדק ולא נחקר.
אלבורוזי
אלברטו דאסקולה (באיטלקית: Alberto D'Ascola; נולד ב-4 ביולי 1977) הידוע בשם הבמה אלבורוזי (Alborosie), הוא זמר רגאיי ג'מייקני ממוצא איטלקי.
ביוגרפיה
נולד וגדל בעיר מרסלה שבסיציליה, אביו היה שוטר ואמו עקרת בית. בילדותו עקרה משפחתו לצפון איטליה, תחילה למילאנו, ולאחר מכן לבולטיארה (Boltiere) שבברגמו, לומברדיה.
בשנת 1993 כשהוא בן 15, הקים יחד עם הגיטריסט פאביו "סר" מריגו, את להקת "Reggae National Tickets". הלהקה הושפעה מלהקות רגאיי איטלקיות שפעלו באותה העת כפיטורה פרסקה (Pitura Freska), אפריקה יונייט (Africa Unite) ופוסה 99 (99 Posse), ומאמנים ג'מייקנים כבוב מארלי והוויילרס.
להקת Reggae National Tickets הוציאה חמישה אלבומים, השתתפה בפסטיבל רגאיי סאמפסט, מפסטיבלי הרגאיי החשובים בעולם המתקיים מדי שנה במונטיגו ביי, ובפסטיבל רוטוטום סאנספלאש (Rototom Sunsplash) המתקיים בבניקאסים (Benicàssim) ספרד.
בשנת 2000 עזב אלבורוזי את להקת "רגאיי נשיונל טיקט", בשנה שלאחר מכן עקר לקינגסטון, ג'מייקה, והחל לעבוד כמהנדס סאונד וכמפיק.
בשנת 2008 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו: "Soul Pirate" ובשנת 2009 הוציא את אלבומו השני: "Escape From Babylon".
את שם הבמה שלו בחר אלברטו לאחר שהמקומיים כינו אותו "Borosie" שמשמעותו אידיוט, הוא החליט להפוך את כינוי הגנאי לחיובי, הוסיף את תחילת שמו "אלברטו" לבורוזי, וכך נולד הכינוי "אלבורוזי".
בין להיטיו הגדולים השירים: "Rastafari Anthem", "Kingston Town", ו-"Call Up Jah". בשנת 2011 היה אלבורוזי לאמן הלבן הראשון שזכה במקום הראשון בפרס M.O.B.O. (Music of Black Origin), בקטגוריית זמר הרגאיי הטוב ביותר.
ביולי 2013 הופיע אלבורוזי בישראל כחלק ממסע ההופעות האירופי שלו.
דיסקוגרפיה
רשימת אלבומי הסולו של אלבורוזי:
אלכסנדרו ברנביי
אלכסנדרו ברנביי (בספרדית: Alexandro Bernabei; נולד ב-24 בספטמבר 2000 בקניאדה דה גומס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית.
קריירת מועדונים
ברנביי גדל במחלקת הנוער של לנוס. ב-20 באוקטובר 2019 ערך ברנביי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-2 על טאז'רס במסגרת המחזור העשירי בליגת העל הארגנטינאית לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך 62 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
סטיבן טומפקינסון
סטיבן פול טומפקינסון (באנגלית: Stephen Paul Tompkinson; נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא שחקן אנגלי המוכר בעיקר מהופעותיו בסדרות דרמה וקומדיה בטלוויזיה.
מאז 2010 משחק טומפקינסון בתפקיד אלן בנקס בסדרת הפשע "פקד בילוש בנקס" של ITV. עוד הוא מוכר מהופעתו בתפקיד דני טרווניון בסדרה "לב פראי" ששודרה ב-ITV בשנים 2006 עד 2012.
לפני כן הופיע טומפקינסון בסדרת הדרמה "בליקיסאנג'ל" בדמות הכומר פיטר קליפורד, בסדרה "Grafters" שיחק בתפקיד טרוור פורוויס, ומ-1990 עד 1998 גילם את דמיאן דיי בסדרה הקומית "Drop the Dead Donkey".
ב-1996 שיחק בסרט הקולנוע "התזמורת" (Brassed Off).
ביוגרפיה
טומפקינסון נולד בסטוק-און-טיז שבמחוז דרהאם. כשהיה בן 4 עברה משפחתו לעיר סקרבורו בצפון יורקשייר, ואחר כך הם עברו לית'ם סט אנס בלנקשייר. הוא למד בבית הספר התיכון הקתולי סט ביד בלית'ם ואחר כך בבית הספר סט מרי בבלקפול. התפקיד הראשי הראשון שגילם היה בהצגת בית ספר "The Plotters of Cabbage Patch Corner" בתפקיד אדמירל בטרפליי.