cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרי רז
ביוגרפיה
בשנת 2008 פרשה רז לגמלאות, אך נותרה פעילה במערכת החדשות של הערוץ ומגישת פינה בנושאי קולנוע בערב יום חמישי. באותה שנה לוהקה לטלנובלה "חשופים" ושיחקה בה אם לשתי עיתונאיות.
בשנת 2013 הייתה חברה בוועדה הציבורית לבחירת הדמויות שיופיעו על שטרות הכסף. לאחר תום עבודת הוועדה, וכתגובה לביקורת ציבורית על העדרם של משוררים מזרחים מהשטרות, התבטאה רז ואמרה: "אני ממש לא מכירה משוררים מזרחיים בולטים במאה ה-20".
בשנת 2017 חזרה להכין כתבות שבועיות לתוכנית המגזין "רואים עולם", הפעם במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
חיים אישיים
רז נשואה לדן בירון ואם לשניים.
קריית התקשורת נווה אילן
קריית התקשורת נווה אילן (ידועה גם כ"פארק התקשורת ישרס", לשעבר קריית התקשורת ריאליטי ואולפני ג.ג.) הוא מתחם ובו 8 אולפני טלוויזיה וקולנוע בנווה אילן שבהרי ירושלים, המיועדים להפקות טלוויזיה וקולנוע ששוכרים ערוצי טלוויזיה (כגון קשת 12, רשת 13, ערוץ הקניות וערוץ הכנסת) וגורמי תקשורת שונים בישראל. כמו כן בשטח המתחם קיימים שוכרי משרדים נוספים שאינם משמשים בהכרח כגופי תקשורת או מטעמם. עד שנת 2014 המתחם היה בבעלות קבוצת גלובוס גרופ ונקרא "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים".
היסטוריה
האולפנים הוקמו בשנות ה-80 של המאה ה-20 ביוזמת בני הדודים מנחם גולן ויורם גלובוס. באותן השנים גולן וגלובוס היו בעליה של חברת הפקות הסרטים קנון גרופ בהוליווד, שהפיקה כ-30 סרטים כל שנה. הם ביקשו לפתח את תעשיית הקולנוע בישראל ולהקים קומפלקס של אולפני קולנוע באזור ירושלים. הפרויקט הושק בשנת 1983, ותחילה הודיעו שהוא יוקם באזור התעשייה מישור אדומים, אחר כך בעטרות במבנים תעשייתיים שהחברה הכלכלית לירושלים בנתה והיו זמינים להשכרה, ולבסוף הוחלט לבנות מתחם ייעודי חדש בנווה אילן באתר שבו החלה הקמתו של בית הבראה שלא הושלם. לצורך ניהול הפרויקט גייסו את המפיק איציק קול. הקמת המתחם החלה ב-1985 בתכננו של האדריכל אלדר שרון, שלצורך תכנון הפרויקט נסע לסיור לימודי באולפני קולנוע בהוליווד. בשנת 1986 הודיעה קנון גרופ, עוד לפני שהושלמה בניית האולפנים, כי תתחיל לצלם שני סרטים בחודש בנווה אילן, כחלק מהפקה של סדרת סרטים של אגדות האחים גרים בשם. הסרט הראשון בסדרה היה עוץ לי גוץ לי בכיכובה של השחקנית איימי אירווינג. כמו כן הפיקו בישראל, בין השאר, את הסרטים: "מחץ הדלתא", "רמבו 3", "פגישה עם המוות", "לא בלי בתי" בכיכובה של סאלי פילד ו"מגן אנושי" בכיכובו של מייקל דודיקוף. הפקת הסרטים בישראל הכניסה למדינה כ-12 מיליון דולר בשנים 1988 - 1989, בעיקר בהוצאות על שירותי הפקה ושכר, ויורם גלובוס יחד עם שר האוצר שמעון פרס יזמו תוכנית לעידוד ההשקעות בהפקת סרטים בישראל על ידי מפיקים מקומיים וחברות בינלאומיות דוגמת האולפנים ההוליוודים, באמצעות הטבות מס. בנוסף לאולפנים נפתחה במקום אטרקציה תיירותית בשם "ארץ התנ"ך", שאחר כך שונה שמה לעיר הסרטים "גלובוסלנד", לפי המודל של מרכזי המבקרים של האולפנים ההוליוודים.
הקמת שלב א' של האולפנים הסתיימה בשנת 1990, אך מלחמת המפרץ, שפרצה בקיץ של אותה שנה, הביאה להפסקת הפקתם המתוכננת של מספר סרטים בינלאומיים באולפנים. מאז האולפנים משמשים בעיקר להפקות טלוויזיה, שהביקוש להן גדל עם כניסתם של שידורי טלוויזיה בכבלים והערוץ השני בישראל. כמו כן הופקו בהם תוכניות ששודרו בערוץ 1, של רשות השידור. בין התוכניות של רשות השידור שהופקו באולפנים היו: "חיים שכאלה" (בשנות ה-90), "בטברנה", ה"המופע של קושניר" ותוכניות מיוחדות שדרשו אולפנים גדולים. כמו כן שכרה הרשות באופן קבוע את אולפן 3, בן 350 מ"ר, עבור ערוץ 33. באותה תקופה ניהל את קבוצת גלובוס גרופ אורי פורת, שהיה מנכ"ל רשות השידור לפני ואחרי שעבד עבור הקבוצה, דבר שהעלה ביקורת על ניגוד עניינים.
באוגוסט 1992 הגישו האולפנים בקשה למרכז ההשקעות לאשר הרחבה שלהם בהשקעה של 25 מיליון שקל, לאחר שדיווחו כי בשלב א' השקיעו 90 מיליון שקל.
באוגוסט 1998 זכו האולפנים במכרז להקמתו והפעלתו של מרכז הפקה ושידור חדש לחברת החדשות של ערוץ 2, שעד אז פעל באולפני הבירה בירושלים. אולפני הבירה עתרה לבית המשפט המחוזי נגד הכללת נווה אילן בתחום ירושלים. מפני שלפי חוק ערוץ 2, צריכה חברת החדשות להיות ממוקמת בירושלים. ועדת המכרזים קבעה כי על מרכז השידור המוצע להיות בשטח מחוז ירושלים על פי החלוקה של משרד הפנים, ולכן כולל את נווה אילן.
ב-1 בספטמבר 2008 עלתה העונה הראשונה של הגרסה הישראלית של תוכנית האח הגדול, במסגרת שידורי קשת של ערוץ 2. לצורך התוכנית הוקם "בית האח הגדול" בחלקו הצפוני של המתחם בו גרים המתמודדים במשך צילומי התוכנית, ובצמוד לו נבנה אולפן המשמש את מנחי התוכנית והקהל. "בית האח הגדול" נהרס ונבנה מחדש לפני האח הגדול עונה 9, העונה הראשונה של התוכנית במסגרת הזכיינית רשת שעלתה לשידור ב-5 במאי 2018 בערוץ 13. חברת הכבלים HOT הקדישה לתוכנית ערוץ ייעודי ובו שידור מצלמה רצוף מהבית, במשך 24 שעות ביממה; והחל מהעונה השנייה גם חברת הלוויין yes הקדישה ערוץ ייעודי לתוכנית, בדומה לזה של "HOT", שבעבר שודר בערוץ 20 (שהפך בהמשך לערוץ המורשת), ומאז העונה השישית משודר בערוץ 26.
סגירת ג.ג. אולפני ישראל
בשנת 2014, לאחר שנקלעה לקשיים כספיים, מכרה גלובוס גרופ את המתחם לקרן הנדל"ן ריאליטי תמורת 180 מיליון שקל, וב-2018 מכרה אותו קרן ריאליטי לקבוצת ישרס תמורת 255 מיליון שקל. לאחר רכישת המתחם על ידי קרן ריאליטי שונה שמו ל"קריית התקשורת נווה אילן", רוב עובדי "אולפני ג.ג.", בהם צלמים, מקליטים, אנשי קול, מנהלי אולפן ועובדי תפאורה פוטרו. האולפנים זמינים להשכרה ללקוחות חיצוניים אך אין בו צוות הפקה קבועה.
תוכניות עתידיות
בשנת 2010 ביקש היישוב החרדי הסמוך קריית יערים, להרחיב משמעותית את שטחו ולהפוך ליישוב עירוני עם אוכלוסייה של עד 20 אלף נפש. ב-2011 מינה שר הפנים אלי ישי ועדה לחקירת גבולות לבדוק את נושא הגבולות המוניציפליים באזור בין קריית יערים לאבו גוש ויד השמונה, אולם הוועדה שהוקמה, בראשות של פרופסור ערן רזין, מצאה כי אין להרחיב אותו. היישוב ביקש לספח 500 דונם מצפון לו, בצמוד לקריית התקשורת, קרקעות שחלקם שייכות לתושבי אבו גוש. בשנת 2011 נחתם הסכם לתוספת של 120 דונם לשטחה של קריית יערים, שנמצאים בקריית התקשורת, בשטחה המוניציפלי של המועצה האזורית מטה יהודה. לפי הסכם שנחתם בין אולפני ג.ג למועצה המקומית קריית יערים, תיזום ג.ג שינוי ייעוד של המקרקעין, מיעוד חקלאי ליעוד למגורים לבנייה של כ-1,000 דירות לפחות. בעקבות התנגדויות שהגישה המועצה המקומית אבו גוש התקיימו מגעים גם עמה, ולפי הסכם שהתגבש בינה לבין המועצה המקומית קריית יערים הגיעו הצדדים להסכמה כי אדמות פרטיות של תושבי אבו גוש לא ייכללו בתוכנית, וכי המועצה האזורית מטה יהודה תדאג להרחבה ופיתוח גבולות אבו גוש בשטח של 67 דונם שנמצא בבעלות פרטית. בשנת 2017, אישרה הותמ"ל (הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור) תוכנית נוספת מהתייחסת לאזור שבין אבו גוש ליישובים יד השמונה וקרית יערים ומתפרשת על שטח של 238 דונם. התוכנית מציעה בנייה של 603 יח"ד בצפיפות של כ-2.4 יחידות דיור לדונם. ותוכנית הממוקמת בין אבו גוש ליישובים קריית ענבים ומעלה החמישה ומתפרשת על שטח של כ-431 דונם. הבנייה המתוכננת תהפוך את האזור סביב קריית התקשורת לשטח עירוני בו בינוי רצוף בין היישובים.
בפברואר 2021, מינה שר הפנים אריה דרעי שוב ועדה לחקירת גבולות במטרה לאשר את הרחבת שטחה של קריית יערים ובניית 5,000 יחידות דיור בשטחים שסביב קריית התקשורת. בינואר 2022 הודיעה ועדת הגבולות כי היא מתנגדת לתוכנית להרחבת היישוב.
סרטים
בין הסרטים שהופקו על ידי האולפנים היו:
טלוויזיה
תוכניות טלוויזיה שהופקו באולפנים:
בית האח הגדול
בשנת 2008 הוקם במתחם "בית האח הגדול", לצורך צילומי הגרסה הישראלית של התוכנית האח הגדול, מבנה בו גרים המתמודדים במשך צילומי התוכנית, בצמוד לו נבנה אולפן המשמש את מנחי התוכנית והקהל. בית האח הגדול נהרס ונבנה מחדש ב-2018. הבית החדש תוכנן ועוצב על ידי האדריכל ערן בינדרמן. הבית משתרע על פני 1000 מטר רבוע, חצר הבית בעונה גדולה יותר מהעונות הקודמות ומשתרעת על פני 500 מטרים נוספים. בבית האח הגדול החדש מותקנות 60 מצלמות, ו-100 מיקרופונים.
חדרי הבית:
קרב אדינגטון
קרב אדינגטון (באנגלית: Battle of Edington) נערך בין 6 ל-12 במאי 878 בין האנגלו-סקסונים של ממלכת וסקס, בפיקודו של המלך אלפרד הגדול, לבין הוויקינגים הדנים, בפיקודו של מלכם גות'רום. הקרב הסתיים בניצחון אנגלו-סקסוני, אשר הוביל להסכם ודמור בין אלפרד לגות'רום מאוחר יותר באותה שנה, במסגרתו הוגדרו הגבולות בין ממלכת וסקס לבין השטח בשליטה דנית, שנודע מאוחר יותר כדנלואו. אלפרד ניצל את ההסכם לביצור ולארגון מחדש של ממלכתו, הדף פשיטות ויקינגיות נוספות ועד שנת 954 הצליחו צאצאיו לכבוש את אנגליה ולאחדה תחת שליט אחד.
המקורות העיקריים המתארים את הקרב מיקמו אותו ב"את'אנדוּן" (Ethandun או Ethandune), ועל בסיס קונצנזוס בין ההיסטוריונים הוסכם כי אדינגטון שבווילטשייר הוא האתר בו התקיים.
אירועים שקדמו לקרב
הפשיטה הוויקינגית הראשונה על שטח אנגלו-סקסוני ארעה ככל הנראה באי פורטלנד הסמוך לדורסט בין השנים 786 ל-802, שם נחתו שלוש ספינות והרגו את פקיד המכס של מלך וסקס באורטריק. ב-8 ביולי 793 פשטו הוויקינגים על המנזר באי לינדספרן שבצפון מזרח אנגליה, אירוע המסמל את תחילת הפשיטות הוויקינגיות על האי הבריטי. לאחר מכן נמשכו פשיטות אקראיות עד שנת 836, אז התעמת אגברט מלך וסקס מול כוח בן 35 ספינות ויקינגיות באזור סאמרסט, וב-838 הביס כוח משולב של ויקינגים ואנשי קורנוול בקרב הינגסטון דון.
הפשיטות נמשכו ועם הזמן גברה תדירותן ועוצמתן. בשנים 865–866 החריף המצב לאחר הגעתו לאנגליה של הצבא הוויקינגי הגדול (או כפי שכונה בידי האנגלו-סקסונים "צבא הכופרים הגדול", "Great Heathen Army"). לא קיים תיעוד לגבי עוצמתו של צבא זה, אך כוחו הראשוני הוערך ב-2,000 עד 3,000 איש. בתחילה היה הצבא הוויקינגי הגדול תחת פיקודם של איבר חסר העצמות, אובה והאלפדן רגנרסון, והגעתו סימנה שלב חדש, של כיבוש והתיישבות, במקום פשיטות ולאחריהן נסיגה. עד 870 כבשו הוויקינגים את ממלכות נורת'מבריה ומזרח אנגליה וב-871 תקפו את וסקס. מתוך תשעת הקרבות המוזכרים בכרוניקה האנגלו-סקסונית ניצחו האנגלו-סקסונים רק באחד, אך באותה שנה ירש אלפרד הגדול את כסאו של אחיו אתלרד הראשון, לאחר מותו של האחרון בעקבות קרב מרטון. על אף תבוסתו בקרב וילטון, הצליח אלפרד להגיע להסכם עם הוויקינגים, אשר עזבו את תחומי ממלכתו לאחר שקיבלו סכום כסף נכבד.
ממלכת מרסיה התמוטטה ב-874 והצבא הוויקינגי התפצל. האלפדן חזר לנורת'מבריה ולחם שם בפיקטים ובוולשים של ממלכת סטרת'קלייד. צבאו התיישב באותו אזור והוא אינו מוזכר עוד לאחר 876. ב-875 הפליג צבא דני חדש (אשר כונה "צבא הקיץ הגדול", Great Summer Army) בפיקודו של גות'רום, יחד עם המלכים אוסטל (Oscetel) ואנוונד (Anwend), ותקף את וסקס מספר פעמים, כאשר אלפרד עצמו כמעט ונלכד בהתקפה על מצודתו בצ'יפנהאם. עד 878 שלטו הדנים בצפון ובצפון-מזרח אנגליה ותבוסתם הזמנית בקרב אשדון לא עצרה את התקדמותם אל תוך ממלכת וסקס. אלפרד בילה את החורף בשנה שקדמה לקרב באדינגטון באזורי הביצות של סאמרסט, כאשר מאפייניו הפיזיים של השטח העניקו לו הגנה. באביב של שנת 878 הזעיק אלפרד אל דגלו את האנגלו-סקסונים תושבי האזור וצעד לעבר אדינגטון, שם פגש את הצבא הדני בפיקודו של גות'רום.
מצבו של אלפרד בטרם הקרב
גות'רום ואנשיו עשו שימוש באסטרטגיה הדנית הקבועה, אשר כללה כיבוש אתר, הקמת מחנה מבוצר והמתנה לתחילת משא ומתן להשגת "הסכם שלום", כלומר, קבלת כופר בתמורה להבטחה לעזוב את הממלכה באופן מיידי. אלפרד עקב מקרוב אחר הדנים מגבול הממלכה, בניסיון לעכב את התקדמותם ולצמצם בכך את הנזק שביכולתם לגרום. המערכה החלה ב-875, כאשר חמקו גות'רום וצבאו מכוחותיו של אלפרד וכבשו את וארהאם (Wareham) שבדורסט. בתמורה לבני ערובה ולהבטחה לעזוב את הממלכה, שילם להם אלפרד את הכופר, אך הדנים הפרו את ההסכם והגיעו לאקסטר, עמוק יותר בשטח הממלכה, שם נותרו עד סתיו 877. פעם נוספת הגיע עימם אלפרד להסכם, והדנים עזבו, הגיעו לגלוסטר ונותרו בה עד סוף אותה שנה. אלפרד בילה את חג המולד בצ'יפנהאם, כ-50 ק"מ מגלוסטר. הדנים תקפו את צ'יפנהאם בשעות הלילה, ככל הנראה בין 6 ל-7 בינואר 878, כבשו את העיירה ואלפרד נמלט עם מה שנותר מכוחותיו אל תוך השטח הכפרי ומשם אל אזורי הביצות.
עד אותו זמן, נראה היה כי אלפרד רודף אחר הדנים ברחבי וסקס, בעוד האחרונים פועלים כרצונם וכמעט ללא התנגדות. כותבי הכרוניקה האנגלו-סקסונית ניסו לתאר מצב לפיו הייתה היוזמה בצידו של אלפרד, אך נכשלו בכך. גם אם יצר אלפרד מגע עם הדנים, לא היה בכוחו להביסם. כוחותיו נכשלו אפילו בהגנה על צ'יפנהאם, בתקופה בה לא הייתה לוחמת מצור מפותחת, והיה ספק גדול ביכולתם לנצח את הדנים בשדה הקרב, ללא סיוע של ביצורים. בין 875 ל-877 לא היה אלפרד מסוגל לעשות הרבה כנגד האיום הדני, מלבד לשלם לפולשים בתקווה שיעזבו את ממלכתו.
הקרב
לאחר אובדן צ'יפנהאם, נותר אלפרד עם חלק זעום מכוחותיו ולא היה ביכולתו לאיים על הדנים ולכבוש בחזרה את העיירה, שבדומה לקרבות קודמים (כגון קרב רדינג) הוכיחו את יכולתם להגן על עמדות מבוצרות. אלפרד נסוג דרומה, על מנת לארגן מחדש את כוחותיו ולהתכונן לקרב נוסף. בתקופה זו ניהלו אלפרד ואנשיו לוחמת גרילה כנגד הדנים, אשר התקשו לשלוט בשטח שנפל לידיהם. בנוסף, נועדו הפשיטות של אלפרד להזכיר לאוכלוסייה על קיומו, ולנהל לוחמה פסיכולוגית כנגד גות'רום. בסביבות חג הפסחא בנה אלפרד בסיס באת'לני (Athelney), אי בלב אגם, השוכן בשטח גבוה ובלב אזור מיוער אך קרוב לרשת הדרכים. אלפרד החל לבנות את כוחו והמשיך לפשוט על שטחים סמוכים במטרה להשיג אספקה לאנשיו ולפגוע במורל של הדנים. בשבוע השביעי שלאחר חג הפסחא הזעיק אלפרד את תומכיו באמצעות גיוס חובה אל נקודת כינוס באתר המכונה "האבן של אגברט" (Ecgbryhtesstan או Egbert's Stone), ואנשים רבים ממחוזות סאמרסט, וילטשייר והאמפשייר שעדיין לא נמלטו, חברו אליו שם. למחרת היום יצא אלפרד בראש כוחותיו והקים מחנה באילי אוק (Iley Oak), רק עשרה ק"מ משדה הקרב, וביום שלאחר מכן נע לעבר אדינגטון, כאשר יעדו הסופי, צ'יפנהאם. בבראטון, גבעה הסמוכה לכפר אדינגטון, המתין צבאו של גות'רום, ואלפרד הורה לאנשיו ליצור מערך של "קיר מגנים" ולתקוף. על פי "חיי המלך אלפרד", מאת אשר:
לאחר הקרב, כאשר תפסו הדנים מחסה מאחורי ביצוריהם בצ'יפנהאם, השמידו האנגלו-סקסונים את כל מקורות המזון בסביבה, כדי למנוע מהראשונים להשיג אספקה באמצעות גיחת פתע, והמתינו. לאחר שבועיים ביקשו הדנים הרעבים מאלפרד שלום, בהציעם בני ערובה ושבועות כי יעזבו לתמיד את ממלכתו, כמו במקרים הקודמים, אך עם הבטחה נוספת, שגות'רום ייטבל לנצרות. ההבדל העיקרי בין הסכם זה להסכמים שהושגו באקסטר ובוורהאם היה שאלפרד הביס בצורה מכרעת את הדנים באדינגטון, ולא רק עצר את התקדמותם, ומכאן נראה היה בסבירות גבוהה שיקיימו את תנאיו.
הסיבה העיקרית לניצחונו של אלפרד היה גודלם היחסי של שני הצבאות היריבים. אפילו אנשי מחוז אחד יכלו להוות כוח לחימה ראוי, כפי שהוכיחו אנשי דבונשייר, כאשר הביסו את צבאו של אובה רגנרסון בקרב סינוויט באותה שנה. בנוסף, ב-875 איבד גות'רום את תמיכתם של מלכים דנים אחרים, ובכללם איבר ואופה. כוחות אחרים התיישבו בתקופה שבין ההסכם באקסטר להתקפה על צ'יפנהאם בשטחי מזרח אנגליה ומרסיה, ורבים נוספים אבדו יחד עם 120 ספינות בסערה מול חוף סוואנג' (Swanage) בין 876 ל-877. אירועים אלה החלישו את כוחו של הצבא של גות'רום והיה עליו להרוויח זמן על מנת להתארגן מחדש. למזלה של וסקס, לא ניצלו הדנים את הזמן שניתן להם בצורה יעילה.
תוצאות הקרב
שלושה שבועות לאחר סיום הקרב הוטבל גות'רום ושלושים מתומכיו הקרובים בכפר אלר (Aller) שבסאמרסט, כאשר אלפרד שימש כסנדקו. ייתכן, שההטבלה הכפוייה הייתה ניסיון מצידו של אלפרד להשית על גות'רום את הקוד האתי הנוצרי, בתקווה שהדבר יבטיח את קיום ההסכם על ידי הדנים. גות'רום קיבל את השם הנוצרי אתלסטאן.
תחת תנאי הסכם ודמור, נדרש גות'רום לעזוב את וסקס ולחזור למזרח אנגליה. כתוצאה מכך, עזבו הדנים ב-879 את צ'יפנהאם לסירנסטר (Cirencester) שבגלוסטרשייר, שם נותרו במשך שנה. בשנה שלאחר מכן הגיע הצבא הדני למזרח אנגליה ושם התיישב.
על פי "חיי המלך אלפרד" מאת אשר, הפליג באותה שנה הגיע כוח דני אחר במעלה התמזה, ובילה את החורף בפולהאם. במהלך השנים הבאות יתעמת כוח זה מספר פעמים עם אלפרד וצבאו. אף על פי כן, הצליח אלפרד לעצור את האיום החדש באמצעות רפורמה שביצע בצבא ומערכת של יישובים מבוצרים, המכונים בורגים.
ב-885 דיווח הביוגרף אשר כי הצבא הדני שהתיישב במזרח אנגליה הפר את ההסכם, אם כי שמו של גות'רום אינו מוזכר. גות'רום שלט כמלך במזרח אנגליה עד למותו ב-890 ועל אף שתקופה זו לא הייתה שלווה לחלוטין, הוא לא נחשב כאיום.
ב-886 הגדיר ההסכם בין אלפרד לגות'רום את הגבולות בין שתי הממלכות, כאשר האזורים בהם התיישבו הדנים יהפכו בסופו של דבר לשטח המכונה דנלואו. ממלכת מרסיה חולקה לשניים, בין ממלכת וסקס של אלפרד לבין מזרח אנגליה של גות'רום. ההסכם גם הגדיר את מעמדם החברתי של הדנים ממזרח אנגליה לעומת האנגלו-סקסונים של וסקס, וניסה לספק מסגרת אשר תוכל לצמצם עימותים ולקיים מסחר בין הצדדים. לא ברור באיזו מידה של רצינות התייחס גות'רום להטבלתו לנצרות, אך הוא היה למלך הדני הראשון אשר טיבע מטבעות על פי המודל של אלפרד, בשמו הנוצרי, אתלסטאן. עד סוף המאה ה-9 טיבעו גם כל שאר השליטים האנגלו-דנים מטבעות, ועם תחילת המאה ה-10 אימצו את צורת השלטון האנגלו-סקסונית.
לאחר תבוסתו של גות'רום בקרב אדינגטון, כבר הקשו השינויים שערך אלפרד בצבאו ובממלכתו על פלישה ויקינגית מוצלחת נוספת. עד 896 כבר ויתרו הוויקינגים על ניסיונות פלישה, כאשר חלקם עברו למזרח אנגליה, לנורת'מבריה או חצו את התעלה האנגלית לאירופה. תחת שלטונו של אלפרד נבלם האיום הוויקינגי, ובאמצעות מערכת הרפורמות הצבאיות והבורגים שהושלמה בימיו של אדוארד הזקן הצליחו הוא ובנו אתלסטאן לכבוש מחדש את אזורי צפון אנגליה שנשלטו בידי הדנים ובסופו של דבר לאחדם תחת ממלכה אחת עד שנת 954.
ברזה (מחוז משנה)
מחוז משנה ברזה (בבלארוסית: Бярозаўскі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ברזה קרטוסקה.
מחוז המשנה ברזה הוגדר לראשונה ב-1940, מיד לאחר סיפוח האזור (אז מערב בלארוס) בידי ברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ברזה 66,988 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 90.8% בלארוסים, 5.7% רוסים, 1.8% אוקראינים ו-1.0% פולנים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (61.7%) ורוסית (36.2%).
תוכנית חומש (ברית המועצות)
תוכנית החומש (Первая пятилетка) הייתה תוכנית כלכלית שאושרה בתמיכת מנהיגה של ברית המועצות, יוסיף ויסריונוביץ' סטלין בשנת 1928. התוכנית כללה מספר רב של פרויקטים והייתה צריכה להסתיים תוך חמש שנים 1929-1934. מעשית, רוב התוכניות בוצעו עד לשנת 1932.
תוכנית החומש חוללה מהפכה בתחום הייצור התעשייתי הסובייטי, והגדילה אותו ב-400% בהשוואה לרמת הייצור בזמן שקדם להחלת התוכנית. מטרתה הכללית של התוכנית הייתה להתחיל בהחלת עקרונות הקומוניזם על ברית המועצות, והפיכתו למדיניות המעשית בה היא נוקטת. התוכנית הגשימה את מטרותיה, וברית המועצות הפכה למעצמה כלכלית וצבאית.
תוכנית החומש התבססה על הצבת מטרות אחת לחמש שנים. לכלל התוכניות היו חמש מטרות עיקריות:
השפעותן של תוכניות החומש הראשונות על החקלאות הסובייטית
משטרו של סטלין כפה על האיכרים קולקטיביזציה של החקלאות. התוכנית נועדה להחליף את החקלאות המבוזרת בחוות קטנות, המשתמשות באמצעים פרימיטיביים, בחקלאות ריכוזית, המאורגנת בקולחוזים וסובחוזים, המשתמשת באמצעים מודרניים, בחוות גדולות, כך שניתן יהיה לייצר אוכל באופן יעיל יותר. בפועל גרמה התוכנית להרס מעמד איכרים שלם, ירידה דרסטית ברמת החיים של האוכלוסייה כולה והאוכלוסייה הכפרית במיוחד, עד כדי רעב המוני, ולהתנגדות אלימה לשלטון בקרב מעמד זה.
סטלין האשים את האיכרים העשירים, המכונים "קולאקים", בירידה בייצור המזון, וכינה אותם פרזיטים קפיטליסטיים שארגנו התנגדות לקולקטיביזציה. מעמד זה דוכא בשיטות אכזריות של הרג והגליה למחנות עבודה במזרח הרחוק כמו באזור קולימה הידוע לשימצה. אף שההגדרה המקורית של המילה "קולאק" התייחסה לבן מעמד האיכרים האמידים, נעשה בה שימוש תעמולתי כלפי כל מי שהתנגד לקולקטיביזציה או נחשד כמתנגד לה, ובהם איכרים רבים שהיו רחוקים מלהיות עשירים.
הקולקטיביזציה הכפויה גרמה לרעב המוני באזורים רבים והביאה למותם של מיליונים רבים בשנים 1932 ו-1933, במיוחד באגן הוולגה התחתון באוקראינה (הולודומור). דובר אף על קניבליזם כתוצאה מן הרעב.
הלן וילס
הלן נאינגטון וילס (מודי) רוארק (באנגלית: Helen Newington Wills (Moody) Roark, 6 באוקטובר 1905 – 1 בינואר 1998) הייתה טניסאית אמריקאית מהטובות ביותר בהיסטוריה, שהחלה להשתתף בתחרויות בשנות ה-20 של המאה ה-20. היא דורגה במקום הראשון בעולם והייתה האישה האמריקנית הראשונה שנודעה כספורטאית ידוענית. היא זכתה ב-31 תוארי גראנד סלאם, מהם 19 ביחידות רביעית אחרי מרגרט קורט (24), סרינה ויליאמס (23) ושטפי גראף (22). דורגה 9 פעמים במקום הראשון בעולם בסוף השנה (1933-1927, 1935, 1938). אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב (פריז 1924).
תולדות חייה
נולדה בפרימונט, קליפורניה ולמדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1922 והיא בת 17, השתתפה לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ונוצחה על ידי מולה מלורי בגמר. בשנה שלאחר מכן ניצחה את מלורי בגמר ופתחה שרשרת זכיות רצופות בטורניר זה עד 1932 (למעט 1926, בה לא השתתפה מסיבות רפואיות), ב-1933 הגיעה לגמר הטורניר אך נוצחה על ידי הלן הל ג'ייקוב. ב-1924 הגיעה לראשונה לאליפות וימבלדון והפסידה בגמר לקייתלין מקיין הבריטית בשלוש מערכות 6–4, 4–6, 4–6. באותה שנה זכתה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת פריז, שהייתה האולימפיאדה האחרונה בה היה הטניס ענף אולימפי עד אולימפיאדת סיאול (1988).
ב-16 בפברואר 1926 נפגשה וילס בת העשרים עם סוזן לנגלן בת העשרים-ושבע, אלופת וימבלדון בשנים 1919-1925 במועדון קרלטון בעיר קאן שבריביירה הצרפתית. המשחק סחף התעניינות בינלאומית נרחבת באופן יוצא-דופן לטניס נשים עד אותה עת המשחק היה צמוד ומותח ובסופו ניצחה לנגלן 6–3, 8–6 כשהיא קרובה לאפיסת כוחות. היה זה משחקה האחרון של לנגלן וסימן את חילופי הדורות בטניס הנשים, שהפך לענף פופולרי.
על המגרש הופיעה וילס לרוב עם תלבושת בדוגמת חליפת מלחים לבנה וחצאית באורך הברך. בניגוד ליריבתה סוזן לנגלן המוחצנת, לא נטתה וילס להבעת רגשות על המגרש או מחוצה לו וזכתה לכינוי "Little Miss Poker Face" (עלמת פני-פוקר הקטנה).
ב-1928 ניצחה לראשונה באליפות צרפת הפתוחה, בה ניצחה שלוש פעמים נוספות (1929, 1930, 1932).
בשנת 1929 נישאה לפרדריק מודי (Frederick Moody) וצירפה את שמו לשמה בהמשך, עד לגירושיה ממנו בשנת 1937. ביולי 1926 ויולי 1929 הופיעה על שער טיים מגזין.
בין השנים 1927 ל-1935 (למעט בשנים 1931 ו-1934) ניצחה בכל אליפויות וימבלדון כמעט מבלי להפסיד מערכה, משחקה האחרון בטורניר זה נערך ב-1938.
טיקאל
טיקאל (בספרדית: Tikal) היא עיר עתיקה של תרבות המאיה. העיר נמצאת באמצע הג'ונגלים של מחוז אל פטן שבצפון גואטמלה. כיום העיר היא חלק מפארק לאומי הנושא את שמה ובו חיים ציפורים, טוקניים, חרקים, קופים ומיני בעלי חיים נוספים שחיים בג'ונגלים של מרכז אמריקה. בשנת 1979 הצטרפה טיקאל לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה של בני אדם בטיקאל החלה בשנת 600 לפנה"ס. השבטים שישבו שם בתקופה זו היו פרימיטיביים ולכן המבנים העתיקים ביותר מתוארכים לשנת 300 לפנה"ס. העיר נבנתה ככפר קטן בהתחלה, ואט אט גדלה והתפתחה. רק בשנת 300 לספירה הפכה העיר למרכז חשוב של בני המאיה. כיום ידועים למעלה מ-30 מושלים ששלטו בעיר, הראשון שבהם - יאך א'ב ח'וק (Yax Ehb' Xook בשפת המאיה) במאה הראשונה לספירה, עד לאחרון שבהם שהחל את תקופת שלטונו בשנת 869 לספירה - המושל הסאו צ'אן קאוואיל השני (Hasaw Chan K'awiil II בשפת המאיה). הסברה המוכרת כיום היא שהעיר ננטשה במאה ה-10.
המבנים החשובים של העיר נבנו בין השנים 550-850 לספירה וכוללים את המקדשים הרבים והמרשימים שמהווים חלק ממנה וכן האטרקציה התיירותית המרכזית שבה. הם מכסים שטח של כ-2.5 קמ"ר. המבנים הושפעו רבות מסגנונות בנייה של תרבויות מקסיקניות שכנות. ארכאולוגים רואים בתרבות שחיה בטאוטיווקאן, היום בפאתי מקסיקו סיטי, כאחת המשפיעות המרכזיות על האדריכלות של רוב המבנים החשובים בעיר.
בין השנים 560-690 לספירה ישנו פער הנקרא "פער טיקאל", שמתבטא בחוסר השפעה על עולם המאיה, וחיסול חלקים ממצבות וכתובות. ממצאים חדשים מגלים שבתקופה זו הייתה טיקאל כבושה על ידי שושלת מלכי הנחש, שליטי העיר קלקמול.
קיומה של העיר דווח לראשונה על ידי נזיר ספרדי בשם אנדרס דה אוונדאניו, אך גילויה הרשמי של העיר מיוחס למושל פטן ב-1848, מודסטו מנדס. בתחילה הייתה העיר חבויה היטב בתוך הג'ונגל, אך עם גילוי המבנה הראשון שבה התבצעה חפירה ארכאולוגית רחבת היקף שחשפה את המקום כולו. חלק מהמבנים מכוסים עדיין בתלים חוליים ובצמחיה עבותה המאפיינת את הג'ונגל. לא כל המקדשים נחשפו לחלוטין על ידי הארכאולוגים שחפרו במקום ועדיין ניתן לראות ראיות לכך שהעיר הייתה נטושה והסתתרה במעמקי הג'ונגל כמעט 1000 שנה.
אמורי
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
שחק אותה
בסרט המתיחות "עבודה בעיניים" נכללה פרודיה על השעשועון בשם "משש אותה" בו התבקשו המתחרים לנחש סוג של פרי לאחר מישושו דרך מחיצה מחוררת שמעברה השני עמדה דוגמנית.
חרכטנחורדל
חרכטנחורדל (בהולנדית: Grachtengordel) הוא אזור הממוקם בחלק המערבי של העיר אמסטרדם, שבהולנד. רבים מהבתים בשכונה נבנו במהלך המאה ה-17. עם זאת, רבים מהמבנים הללו עברו שיקום או שחזור לאורך השנים ועל כן הם מכילים סגנונות ארכיטקטוניים שונים ומגוונים.
באזור חרכטנחורדל נמצאות ארבע התעלות העיקריות של העיר – הסינגל, הרנגרכט, הקייזרסגרכט והפרינסנגרכט.
אזור חרכטנחורדל הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2010.
יוליוס קלנגל
יוליוס קלנגל (בגרמנית: Julius Klengel; ) היה צ'לן, שעיקר פרסומו בא מן האטיודים ויצירות הסולו שכתב לכלי זה.
ביוגרפיה
קלנגל נולד בלייפציג, בן לעורך דין, ולמד בנעוריו אצל אמיל הגאר. אחרי שמלאו לו 15, הצטרף קלנגל לתזמורת הגוונדהאוז ויצא למסעות קונצרטים באירופה וברוסיה. בזמן זה גם היה קלנגל לסולן והרבה להופיע בנגינת סולו.
קלנגל עלה לדרגת צ'לן ראשי בתזמורת בשנת 1881 ונשאר בתפקידו זה למשך יותר מארבעה עשורים. במשך תקופת זמן זו, התמנה קלנגל למורה בקונסרבטוריון של לייפציג והחל להלחין. במשך הזמן חיבר מאות יצירות לצ'לו, ביניהן ארבעה קונצ'רטי לצ'לו, 2 קונצ'רטי לקונטרבס, רביעיות צ'לו, סונאטה לצ'לו ומספר רב של קפריצ'י, אטיודים וקטעים טכניים אחרים.
בין תלמידיו של קלנגל היו עמנואל פוירמן, גילהרמינה סוג'ה, פאול גרימר, גרגור פיאטיגורסקי וויליאם פלית'. קלנגל מת באוקטובר 1933 בעיר הולדתו, לייפציג.
יוליוס קלנגל היה אחיו של פאול קלנגל ובן דודו של הכנר יוליוס רנטגן.
שלמה זלמן טוביה מרקוביץ
רבי שלמה זלמן טוביה מרקוביץ (1888 - 1943) היה רבן של צ'יסטופול שבגליציה, קובורסק, אינטוריק ואנטלייפט בליטא.
ביוגרפיה
נולד בשנת תרמ"ח בראסיין, בנו של "הסנדלר מראסיין", משה מרקוביץ, מחבר "שם הגדולים השלישי". נישא לבת הרב יוסף יוזל פרסקי, זקן העדה בוולז'ין. לאחר נישואיו התגורר בוולוז'ין. כעבור זמן התמנה לרב בצ'יסטופול שבגליציה. בשנת 1920 התמנה לרבה של קובורסק שבפלך קובנה, וכעבור שנתיים התמנה לרבה של אינטוריק וכן של רייטרדה הסמוכה. בשנת 1926 התמנה לרבה של אנטלייפט וכיהן בתפקידו שבע עשרה שנה.
סייע לאביו במפעלו התורני, והוא מודה לו עבור הגהתו את הספר.
נספה בשואה בשנת תש״ג.
בנו היה חיים שמשון מרקוביץ, מבחירי ישיבת סלבודקה. בשנת 1939 הוציא בקיידאן את ספרו "אמרי חיים". נשא לאשה את בתו של רבי שמעון דוביאנסקי, מראשי כולל קובנא. בשנת 1941, עוד טרם מלאה שנה לנישואיו, נרצח על ידי הנאצים ב"פורט השביעי" בקובנה.
בריאן ואן הולט
בריאן ואן הולט (באנגלית: Brian Van Holt; נולד ב-6 ביולי 1969) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
ואן הולט נולד בעיר ווקיגן שבאילינוי וגדל בעיר האניגטון ביץ', קליפורניה. נולד למשפחה ממוצא סקוטי- אירי. מחזיק בתואר בסוציולוגיה מ"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס". התגלה לראשונה על ידי המפיק סטפאן דאגלס שהזמין אותו לתחרות דוגמנות בה זכה והחתים אותו על חוזה מקצועני עם חברת השחקנים ג'ק רוז. ואן הולט התגלה לראשונה בקומדיה "שפוט שלה" לצידה של אמנדה פיט ובסדרה "אהבה וכסף".
ב-2001 התפרסם ואן הולט לראשונה ברחבי העולם בדרמת המלחמה "בלאק הוק דאון", בה גילם נהג האמווי בשם ג'ף שטרוקר. ב-2002 שיחק בסרט מלחמה נוסף, "לחישות מלחמה" לצידו של ניקולס קייג' בתור מפעיל הלהביור טוראי האריגן. ב-2003 שיחק ואן הולט בסרט הפעולה "ימ"מ יחידת פריצה" בתפקיד השוטר מייקל בוקסר מיחידת הSWAT, בדרמה הצבאית "בייסיק" בתור חייל הקומנדו ריי דונבאר ובסרט הפשע "ביטחון". ב-2005 הופיע בסרט האימה "בית השעווה" בתפקיד כפול - בתור המכונאי בו סינקלייר ובתור אחיו מכין בובות השעווה וינסנט. כמו כן השתתף בקומדיה "הגבר של הבית".
בשנת 2008 שיחק בעיבוד האמריקאי של רשת NBC לסדרה הישראלית "האקס המיתולוגי" בכיכובה של אליזבת ריזר.
ואן הולט התפרסם בטלוויזיה בתפקיד ראשי בעונה היחידה של סדרת הדרמה הבדיונית בהפקתו של דייוויד ס. גוייר "על הסף" ובתור הגולש מיץ' יוסט בעונה היחידה של דרמת הגלישה "ג'ון מסינסינטי". מ-2009 משחק ואן הולט בקומדיית המצבים "קוגר טאון" בתפקיד בובי קוב, הגרוש המבוטל של גיבורת הסדרה ג'ולס קוב (קורטני קוקס).
רכב שטח
רכב שטח הוא כלי תחבורה המיועד לנסיעה בדרכים שאינן סלולות. חלק מרכבי השטח מיועדים לנסיעה בשטח בלבד, אך מרביתם מאפשרים גם נסיעה טובה למדי בכביש. במשמעותו הרחבה מתייחס המונח לכל סוג של כלי רכב, החל מאופנועים וכלה במשאיות בעלות מספר גלגלים רב. במשמעותו הצרה, מקובל להתייחס במונח 'רכב שטח' בעיקר לכלי רכב ארבע-גלגליים.
היסטוריה
פיתוחם הראשון של כלי הרכב המיועדים לשטח החל בין שתי מלחמות העולם וקיבל תנופה בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר כמעט ולא היו בנמצא כלי רכב בעלי הנעה כפולה המסוגלים להתנייד בקלות בדרכים לא סלולות. משימות הסיור נעשו על ידי פרשים או אופנועים. צבא ארצות הברית בחר כרכב שטח קל לסיור את אב הטיפוס של חברת ויליס בשם ויליס MB המכונה ג'יפ מבין שלוש הצעות. מעל 600,000 כלי רכב מסוג זה יוצרו במלחמה. ההצלחה המסחררת לה זכה הפכה את המילה ג'יפ לשם גנרי לרכב שטח. תופעה דומה קרתה ללנד רובר הבריטי ולהאמר האמריקאי, שהצלחתם במלחמות מתוקשרות הביאה לחדירתם לשוק האזרחי.
תכונות
על מנת שרכב יהיה מותאם לנסיעה בשטח, עליו להיות בעל תכונות מסוימות:
הנעה כפולה
בנסיעה בשטח, קורה פעמים רבות שגלגל אחד או כמה גלגלים מאבדים את אחיזתם בקרקע עקב שטח חלקלק (בוץ) או מהמורה. כדי לאפשר לרכב השטח להתקדם גם במקרה שרק לסרן אחד יש אחיזה, רכב השטח מצויד במערכת הנעה כפולה, כך שכל סרן מקבל כוח מהמנוע בנפרד. בנוסף, כאשר כל גלגל מקבל כוח בנפרד, כל גלגל מפעיל מומנט בנפרד על פני השטח. כך שאפילו בנסיעה על שטח חלק כל גלגל מעביר מומנט קטן לפני הקרקע, אך סכום המומנט מארבעת הגלגלים יחד מסוגל להניע את הרכב. בכלי רכב פרטיים, בהם לרוב יש שני סרנים וארבעה גלגלים, הנעה כפולה מכונה 4×4.
ברכבי שטח גדולים וכבדים כמו משאיות ייעודיות או שריוניות מותקנים בדרך כלל סרנים נוספים המניעים בסך הכול שישה, שמונה ואף יותר גלגלים. במקרה שכזה ישנם כלי רכב בהם כל הסרנים מעבירים כוח לגלגלים, מצב הקרוי הנעה מרובה (All-Wheel Drive באנגלית) אך לעיתים אחרות חלק מהסרנים אינם חיים.
דיפרנציאל
כאשר מכונית פונה, הגלגל החיצוני עובר דרך ארוכה יותר מהפנימי בפרק זמן זהה. לכן, מהירותו תהיה גדולה יותר ממהירותו של הגלגל הפנימי. כדי להתגבר על הפרש המהירויות האלו מורכב דיפרנציאל בין הגלגלים. אם לא יהיה דיפרנציאל, הרכב עלול להתהפך בפניות מהירות והצמיגים יישחקו עד מאוד. בגלל המבנה של הדיפרנציאל, כאשר גלגל אחד יאבד אחיזה, רק הגלגל שאיבד אחיזה יסתובב ואילו הגלגל בעל האחיזה לא יסתובב שכן כל כח המנוע בסרן ינותב אליו. זהו מצב בלתי רצוי ברכב שטח הנוטה להגיע למצבים בהם גלגליו מאבדים אחיזה. כדי להתגבר על בעיה זו יש רכבי שטח בעלי נעילות דיפרנציאל מסוגים שונים. הנעילה מבטלת את העצמאיות של כל זוג גלגלים בסרן, כך שהם יסתובבו שניהם במהירות זהה, גם כשאחד מהם מאבד אחיזה. בנסיעה בכביש סלול יש לבטל את נעילת הדיפרנציאל מחשש להתהפכות. ניתן לדמות סרן בעל דיפרנציאל נעול למוט מתכת קשיח המחבר את שני הגלגלים יחד כך שסיבובו של אחד בהכרח יסובב את השני.
נעילות דיפרנציאל נפוצות בעיקר בסרן האחורי, שכן סרן קדמי נעול מקשה על ההיגוי.
מכלולים מחוזקים ומיגונים
מכיוון שרכב שטח נוסע בדרכים לא סלולות, הרכב נחבט פעמים רבות במהלך הנסיעה. כמו כן, היות שמנועו מפיק כוח רב יותר, מערכות ההינע של כלי הרכב נתונות לעומס גדול יותר.
כדי להתגבר על בעיות אלו, רכבי השטח מצוידים בחלקים מחוזקים, בהשוואה לרכב רגיל. בנוסף, ישנם מיגונים הניתנים להתקנה על חלקים חשובים ברכב – גחון, מכל דלק, דיפרנציאל, חזית ועוד. שלדת רכבי השטח היא לרוב שלדת סולם חסונה מקורות מתכת, אליה מולחם או מוברג מרכב נפרד, שיטה שפסה מן העולם במכוניות נוסעים, שכן קשיחותה המרובה גורעת מרכות הנסיעה.
חטיבת כוח
חטיבת הכוח של רכב השטח, קרי מנוע ותיבת הילוכים, הם לרוב חזקים יותר מאשר חטיבת הכוח של רכב רגיל, הן מבחינת החוזק המכני והן מבחינת הביצועים (לדוגמה, מומנט והספק המנוע). ברכבי שטח רבים המנוע מוגדש ובכך מעלה את כוחו הפוטנציאלי.
מנוע
מנוע של רכב שטח יהיה, בדרך כלל, בעל מומנט (torque) גבוה. כך, שרכב השטח יהיה מסוגל לטפס במדרונות תלולים ולעבור במקומות קשים. ישנם רכבי שטח בעלי מנוע בנזין, וישנם רכבי שטח בעלי מנוע דיזל.
תיבת הילוכים ותיבת העברה
תיבת ההילוכים ברכבי השטח חזקה יותר מאשר ברכב רגיל. עקב כך, היא מסוגלת להעביר יותר כוח לגלגלים מצד אחד, ולא להיכשל כאשר אחד המכלולים נעצר (גלגל תקוע) בנוסף, תיבת ההילוכים נדרשת להעביר את הכוח לארבעה גלגלים ולא לשני גלגלים. כדי לעשות זאת, ברכב שטח מורכבת תיבת העברה ("טרנספר") בנוסף לתיבת ההילוכים. תיבת ההעברה מפצלת את כוח המנוע גם לזוג הגלגלים הקדמי וגם לזוג הגלגלים האחורי. בדרך כלל, רכבי שטח מניעים את זוג הגלגלים האחוריים בלבד ובשעת הצורך משלבים את הקדמיים באמצעות ידית נוספת השולטת על תיבת ההעברה. על פי רוב, לתיבה שלושה מצבים - הילוך גבוה ("רגיל"), נמוך וניוטרל. ההילוך הנמוך משמש כהילוך כוח בעליות תלולות, כבלימת מנוע בירידות ולצורך מעבר איטי של מכשולים. ההילוך הנמוך מהווה המרת הכוח של המנוע בצורה יותר אפקטיבית למומנט ולא למהירות ובכל נותן אפשרות לנהג להשתמש פחות בבלמים (בירידות ומכשולים) ובמצמד (במכשולים הדורשים איטיות).
מתלים
כדי להעניק לרכב אפשרות לאחיזה גם כאשר פני הקרקע אינם ישרים מצויד רכב השטח במתלים בעלי מהלך ארוך. כלומר, גלגלי הרכב מחוברים לרכב באמצעות מוטות וקפיצים המסוגלים להיפתח ולהסגר למרחק ארוך (מהלך מתלה). יתרון נוסף של המתלים הוא הרחקת גחון הרכב מפני הקרקע, כך שלא ייפגע מסלעים. דבר זה נקרא מרווח גחון. זווית הגישה וזוויות הנטישה מושפעות אף הן מתכנון המתלים. זווית הגישה היא זווית המכשול אותו יכול הרכב לעלות מבלי שהמכשול ישפשף את הרכב מלפנים. זווית הנטישה היא כמו זווית הגישה, אך היא נמדדת בחלקו האחורי של הרכב. מהלך המתלה הארוך הוא חיסרון גדול בנסיעת כביש, שכן בעת פנייה נוטה מרכב הרכב בזווית חדה על מתליו, המאפשרים זאת, עד לסכנת התהפכות.
ישנם שני סוגי מתלים:
צמיגים
גודל הצמיגים משפיע על יכולות העבירות של הרכב. צמיגים גדולים גם מאפשרים מהירות נסיעה גדולה יותר בשטח. לצמיגים גדולים גם חסרונות כדוגמת עומס גבוה יותר במערכת העברת הכוח ועלות גבוהה של הצמיג. ככל שהצמיג מותאם יותר לשטח, נוחות הכביש שלו פחותה.
רכבי שטח עירוניים
החל משנות התשעים החלה לעלות הפופולריות של רכבי שטח עירוניים (באנגלית: SUV, ראשי תיבות של Sport Utility Vehicle; בישראל הם מכונים "רכבי פנאי-שטח", או "רכבי כביש-שטח"), כלומר, כלי רכב בעלי יכולות כביש דומות לרכבי כביש (דומות אך נחותות במידת מה) ובנוסף יכולות שטח (שהן על פי רוב יכולות חלקיות בלבד). התופעה החלה בצפון אמריקה עם עלייה בפופולריות של פורד אקספלורר בתחילת שנות התשעים. רכבים נוספים שאפשר למנות אותם הם הטויוטה לנד קרוזר, מיצובישי פאג'רו, לנד רובר דיסקברי וג'יפ גרנד צ'ירוקי. כלי רכב אלו יציבים פחות מרכבי כביש, התנהגות הכביש שלהם פחות טובה, הם כבדים וצורכים דלק רב.
שיפורים ואביזרים נוספים
לרכבי השטח ישנם מגוון אביזרים אפשריים ושיפורים על מנת לשפר את יכולות השטח שלהם ואת הנוחות שהם מציעים.
כלי רכב אחרים עם יכולות שטח
ציוד מכני הנדסי דוגמת דחפורים ושופלים גם הם בעלי יכולת עבירות גבוהה מאוד בשטח. עם זאת, התכנון שלהם שונה מזה של כלי רכב רגילים (ובפרט כלי רכב פרטיים או מסחריים).
Devil May Cry (משחק וידאו)
פיתוח המשחק התחיל כאבטיפוס של המשחק "Resident Evil 4", אבל כשסטה מז'אנר ההישרדות אימה האופייני לסדרת Resident Evil הומר לקניין רוחני חדש. הצלחת המשחק הובילה למספר משחקי המשך, עיבוד לסדרת אנימה, עיבודים לקומיקס ומאנגה ושיווק מרצ'נדייז.
משחקיות
"Devil May Cry" הוא משחק פעולה-הרפתקה המוצג בגרפיקת תלת-ממד בגוף שלישי. השחקן מגלם את דנטה, שחמוש בנשק קר וחם שאיתם הוא נלחם באויבים. המשחק מחולק ל-23 "משימות", כשבכל אחת מהן מוטלת על השחקן מטרה אחרת כדי להתקדם בעלילת המשחק. המשחק מדרג את ביצועי השחקן באמצעות "ציון סטייל", כשהציון הנמוך ביותר הוא D, אחריו C, B, A ולבסוף הציון הגבוה ביותר - S. השחקן צריך להצרף מתקפות שונות במהירות גבוהה כדי להעלות את הציון שלו, ואם הוא עושה טעות ונפגע הציון מתאפס. בנוסף ללחימה, המשחק מכיל אלמנטים של משחק פלטפורמה וחשיבה.
מתקפות מוצלחות ממלאות את מדד ה-"Devil Trigger" של השחקן, וכשהמדד מתמלא השחקן יכול להיכנס למצב מיוחד בו כוחותיו מוגברים ומתקפות חדשות מתאפשרות. כשהשחקן מביס אויבים הוא מרוויח נקודות הנקראות "כדורים אדומים", איתן הוא יכול לרכוש מתקפות חדשות ופריטים המסייעים במשחק.
עלילה
עלילת המשחק נפתחת עם דנטה, צייד שדים שכיר. יום אחד פורצת למשרדו טריש, אישה מסתורית הרכובה על אופנוע. טריש מציגה את עצמה לדנטה ומבקשת את עזרתו של דנטה כדי להביס את מונדוס, מלך השדים שמתכנן לברוח מהגיהנום אל עולם בני-האדם דרך שער בין-מימדי הנמצא על אי בודד. דנטה נדהם לראות שתווי פניה של טריש זהים לחלוטין לפני אימו, שנרצחה על ידי שדים בילדותו, ומחילט לעזור לה.
דנטה וטריש מגיעים לאי הבודד ומתפצלים. בעודו חוקר טירה עתיקה, דנטה מוצא חרב קסומה שנקראת אלאסטור ומשתמש בה כדי להביס מפלצת עצומת מימדים בשם פאנטום. דנטה ממשיך להתקדם לתוך הטירה ונלחם במספר אויבים מפלצתיים ובאביר בשריון מתכת בשם נילו אנג'לו. כשדנטה נלחם בנילו אנג'לו הוא שם לב שאנג'לו עונד תליון זהה לתליון שלו. דנטה נזכר שאימו נתנה לו ולאחיו התאום ורג'יל תליונות זהים בילדותם ומבין שנילו אנג'לו הוא למעשה ורג'יל. דנטה מביס את ורג'יל ושני חצאי התליון מתאחדים, והופכים את חרבו של דנטה לחרב הקסומה של אביהם השד, ספרדה.
דנטה מוצא את השער הבין-מימדי ומגיע לגיהינום, שם תוקפת אותו טריש, שמתגלה כסוכנת כפולה העובדת בשביל מונדוס. דנטה וטריש מותקפים שניהם על ידי המפלצת נייטמר, ודנטה מסכן את חייו ומציל את טריש. כשטריש שואלת למה דנטה הציל אותה למרות שבגדה בו, דנטה אומר שעשה זאת בגלל הדמיון המשונה בינה לבין אימו והולך.
מונדוס לוכד את טריש ומחליט להרוג אותה על שנכשלה במשימתה, אבל הוא נקטע על ידי דנטה והשניים נלחמים. דנטה מנצח, מגרש את מונדוס חזרה לגיהנום וסוגר את השער הבין-מימדי. טריש מתנצלת בפני דנטה, שסולח לה. השניים נמלטים על גבי אווירון בעוד האי מתפוצץ. בחזרה במשרדו של דנטה בעיר, השניים מחליטים לעבוד כשותפים בעסקי ציד השדים.
פיתוח והפצה
המשחק שוחרר לשוק ב-23 באוגוסט 2001 וזכה לביקורות חיוביות ולהצלחה כלכלית. משחק המשך, "Devil May Cry 2", הוכרז כמעט מייד לאחר צאת המשחק הראשון ויצא לשוק ב-2003. מספר משחקי המשך נוספים יצאו מאז בנוסף לאתחול בשנת 2013. ב-2012 המשחק הוסב לקונסולות פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360 במהדורה מחודשת יחד עם המשחק השני והשלישי בסדרה. היסבים נוספים יצאו לקונסולות פלייסטיישן 4, Xbox One ולמערכת ההפעלה Microsoft Windows ב-2018, ולקונסולת נינטנדו סוויץ' ב-2019. "Devil May Cry" השפיע מאוד על סוגת משחקי הפעולה וסלל את הדרך למשחקים כמו God of War בהמשך.
קו רוחב 38 צפון
קו רוחב 38 צפון הוא מעגל רוחבי הנמצא 38 מעלות צפונית לקו המשווה בכדור הארץ ומקביל לו. הוא חוצה את יבשת אירופה, הים התיכון, יבשת אסיה, האוקיינוס השקט, צפון אמריקה והאוקיינוס האטלנטי. חשיבותו הגדולה ביותר של קו רוחב זה באה לו בהיסטוריה של קוריאה, שם הוצע הגבול בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
קוריאה
לאחר כניעת היפנים ב-1945, הוחלט על חלוקת קוריאה לפי קו הרוחב על ידי דין ראסק וצ'ארלס בונסטיל השלישי בלילה שבין 10 ל-11 באוגוסט 1945, ארבעה ימים לפני שחרורה המלא של קוריאה. הקו חילק את חצי האי קוריאה בערך באמצעו. ב-1948, הפך הקו המחלק לגבול בין שתי המדינות העצמאיות החדשות הנקראות קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית. ב-25 ביוני 1950 חצו הכוחות הצבאיים של צפון קוריאה את הגבול ופלשו לקוריאה הדרומית, דבר שהצית את מלחמת קוריאה
לאחר שביתת הנשק, שסיימה את מלחמת קוריאה ב-1953, נוצר קו גבול חדש באמצעו של השטח המפורז שנקבע. גבול זה ידע מאז אירועי אלימות קשים כגון מבצע פול באניין במהלכם מנסים חיילים צפון קוריאניים לשמור על מתח מתמיד על ידי יצירת פרובוקציות.
גאוגרפיה
להלן המקומות בהם עובר קו רוחב 38 צפון החל מגריניץ' כנקודת המוצא והליכה לכיוון מזרח.
! width="125" | קואורדינטות ! מדינה/ים ! הערות צ'ינגהאי גאנסו מונגוליה הפנימית נינגשיה מונגוליה הפנימית שאאנשי שאנשי - צפון טאי-יואן חביי - בדרום שה-ג'יאג'וואנג שאנדונג נבדה קולורדו קנזס מיזורי אילינוי אינדיאנה קנטקי מערב וירג'יניה וירג'יניה וירג'יניה מחוז בג'ה - בדרום בג'ה אקסטרמדורה אנדלוסיה מורסיה - בצפון העיר מורסיה הקהילה האוטונומית של ולנסיה
מונחון IUPAC
מונחון IUPAC (ראשי תיבות באנגלית: International Union of Pure and Applied Chemistry, האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית) מתווה דרך שיטתית לתת שמות לתרכובות כימיות. באופן אידיאלי, לכל תרכובת אורגנית ואי-אורגנית צריך להיות שם שממנו אפשר לדעת את נוסחת המבנה שלו.
לפי שיטת IUPAC, כל שם מורכב מתחילית המתארת את המתמירים וההתפצלויות על השרשרת הראשית, שם מרכזי המציין את אורכה של השרשרת הראשית, וסיומת המתארת קבוצות פונקציונליות הנמצאות על השרשרת הראשית.
אלקַאנים
אלקאנים הם אחת הקבוצות הנפוצות ביותר בכימיה אורגנית. הם מורכבים מפחמנים ומימנים בלבד ללא קשרים כפולים או משולשים. לפיכך, הנוסחה הכללית שלהם היא. שרשראות הפחמן בתרכובת יכולות להכיל מספר רב של פחמנים.
סיומת
על פי מונחון IUPAC שרשרות של אלקאנים מקבלות את הסיומת "-ַאן" (ane).
שם מרכזי
שם השרשרת המרכזית באלקאן נקבע על פי מספר הפחמנים שבשרשרת הארוכה ביותר בתרכובת. ציון שם השרשרת הוא, על פי השם הנגזר מן השפה היוונית למספר זה. הטבלה הבאה מסכמת את השיטה עבור שרשראות של עד 12 פחמנים:
לדוגמה, האלקאן הפשוט ביותר הוא מתאן,, והפחמימן בעל תשעה פחמנים הוא נונאן, , או בצורתו המקוצרת והמקובלת.
תחיליות
אלקאנים מסועפים, כלומר כאלה שיש להם קבוצות של מתמירים (קבוצות השונות ממימן) המסתעפות מן השרשרת הראשית, יקבלו תוספת לתחילית המציינת את הסיעופים והמתמירים השונים. מתמירים נפוצים הם קבוצת אלקיל, אשר למעשה מהוות התפצלות של שרשרת פחמנית משנית מתוך השרשרת הראשית. שם הקבוצה החדשה הוא כמו בטבלה למעלה עם סיומת יל (yl).
לדוגמה: שמה הטריוויאלי של התרכובת הוא איזובוטאן, והשם התקני שלה הוא 2-מתילפרופאן (2-methylpropane). כאשר מדובר בשרשרת כה קצרה לא חייבים לציין את מספר הפחמן שאליו מחוברת הקבוצה החדשה ואפשר לכנות את החומר מתיל פרופאן.
קיים עירפול מסוים בקשר למיקום הפחמן הראשון באלקיל (הקבוצה שנוספת לשרשרת העיקרית); מקובל לבחור במספר הנמוך האפשרי לספירה. לדוגמה: (איזופנטאן) יקרא 2-מתילבוטאן ולא 3-מתילבוטאן.
אם יש מספר אלקילים זהים בגודלים, מחוברים לשרשרת הראשית, יבוא פסיק בין המספרים המציינים את המיקום של האלקיל על השרשרת והתרכובת תקבל תחילית די, טרי, טטרה וכו'. לדוגמה: (2,2-דימתילפרופאן). אם נוספות קבוצות אלקיליות שונות, הן נכתבות לפי סדר הא"ב עם הפרדה בעזרת פסיקים. (3-אתיל, 4 מתילהקאסן). במתן שמות מתייחסים לשרשרת הארוכה ביותר כאל השרשרת העיקרית, ולכן השם הנוסחתי תמיד יכיל "מתילפרופאן" ולא "פרופינמתאן", על אף שאין הבדל בנוסחת המבנה המשתמעת משני השמות.
אם יש תרכובת המורכבת מכמה שרשראות מסועפות, מונים את הספירה מנקודת החיבור של השרשרת העיקרית.
לדוגמה: השרשרת השמאלית 4-(1-מתילפרופיל)אוקטאן. הסבר:
אַלקֶנִים (alkenes) ואַלקִינִים (alkynes)
אלקֶנים הם פחמימנים עם קשר כפול ואלקינים הם פחמימנים עם קשר משולש.
אלקֶנים מקבלים את הסיומת אֶן (ene) עם המספר המצביע על מיקום הקשר הכפול בשרשרת. הוא 1-בּוטֶן.
אם יש מספר קשרים כפולים, תבוא הסיומת -דיאן או -טריאן וכו' בהתאם למספר הקשרים הכפולים, עם תנועת א נוספת באמצע המילה. לדוגמה: הוא 1,3-בוטאדיאן. לאיזומרים הפשוטים מהצורה של ציס וטראנס נכתבים עם הקידומת המתאימה, כלומר: ציס-פנטן או טראנס-פנטן. לאיזומרים מורכבים יותר יש להשתמש בכללי קאן אינגולד.
אלקינים מקבלים את שמותיהם בצורה דומה, כאשר הסיומת היא -אִין (yne) המצביע על קשר משולש, לדוגמה: פרופִין או אתִין.
כהלים
עבור כהלים לוקחים את הסיומת -אוֹל ומצמידים אותה לשם האלקאן המתאים להם לפי מספר הפחמנים. לדוגמה: 1-פרופאנוֹל הוא. גם כאן הספרה 1 באה לציין את מקום הקבוצה הפעילה. אם לשרשרת העיקרית יש כמה קבוצות הידרוקסיליות (קבוצות ), תיכתב הסיומת -דיאול, -טריאול וכך הלאה, לפי מספר קבוצות ההידרוקסיליות. לדוגמה: 1,2-אתאנדיאול (השם הטריוויאלי הוא אתילן גליקול) היא.
אם יש יותר מקבוצה פעילה אחת, תבוא הקידומת "הידרוקסי", כמו במקרה של חומצה הידרוקסיפרופאנואית,.
אלקיל-הלידים
קבוצה פעילה המורכבת מהלוגנים תקבל תחילית בהתאם לשם ההלוגן כמו כלורו-, ברומו- וכו. לדוגמה: טריכלורומתאן (כלורופורם),.
קטונים
קטונים מקבלים את הסיומת -און עם מספר המציין את מקום הקבוצה הפעילה. לדוגמה: 2-פרופאאון (אצטון). אם יש יותר מקבוצה פעילה אחת, החומר יקבל את הקידומת אוקסו-. לדוגמה: 3-אוקסוהקסאנאל,.
אלדהידים
אלדהידים מקבלים את הסיומת -ַאל. היות שקבוצתם הפעילה יכולה לבוא אך ורק בסוף השרשרת, אין צורך במספר המציין את מקום הקבוצה הפעילה. הוא מֶתַנַאל (פורמלדהיד) ואילו הוא אֶתַאנַאל (אצטילדהיד). אם יש קבוצות פעילות נוספות, הפחמן האלדהידי תמיד נספר ראשון.
אם האלדהיד הוא חלק משרשרת גדולה יותר ויש צורך בתחילית, משתמשים בתחילית אוקסו כמו בקטונים. לדוגמה חומצה 3-אוקסופרופאנואית כאשר המספר יציין את סוף השרשרת. אם הפחמן של הקבוצה הקרבונילית לא נמצא בתוך השרשרת (כמו במקרה של ציקלואלדהידים) משתמשים בתחילית "פורמיל" או הסיומת -"קארבאלדהיד. לדוגמה: ציקלוהקסאנקארבאלדהיד –.
חומצות קרבוקסיליות
חומצות קרבוקסליות מקבלות את הסיומת – "ַאנוֹאִית". כמו לאלדהידים, הפחמן הקרבוקסילי הוא הראשון, אך לא מציינים את מספרו. לדוגמה חומצה מֶתַאנוֹאִית (פורמית) – HCOOH וחומצה אתאנואית (חומצת חומץ) CH3COOH.
אם יש מספר קבוצות קרבוקסיליות על אותה שרשרת אז תבוא הקידומת – "די", -"טרי" וכו'. במקרה הזה הפחמנים הקרבוקסילים לא נחשבים לחלק מהשרשרת ולא מונים אותם בספירה הכללית. דוגמה: חומצה ציטרית נקראת חומצה 2 הידרוקסי 1,2,3 פרופאנטריקרבוקסילית ולא חומצה 2 קרבוקסי הדרוקסיפנטאנואית.
אתרים
אתר (R-O-R) מורכבים משתי שרשרות פחמנים, המחוברות באטום חמצן. השרשרת היותר קצרה נחשבת לראשונה, ומקבלת את הסיומת -אוקסי, ואילו השרשרת הארוכה הופכת כולה לסיומת של השרשרת הקצרה. לדוגמה מתאאוקסיאתאן –CH3OCH2CH3 אם החמצן לא מחובר לסופה של השרשרת העיקרית, יבוא מספר המציין את מיקום החמצן.
אסטרים
אסטר (R-CO-O-R) מקבל את הסיומת -"וֹאַט" לשרשרת הקרבונילית. לדוגמה: מתיל מתַאנוֹאַט הוא CH3COOCH3, HCOOCH3 הוא מתיל אתנואט.
אם הקבוצה האלקילית לא מחוברת לקצה השרשרת, מיקום קשר האסטר, יקבל את הסיומת -איל. לדוגמה: 2 בוטיל פרופאנאט – CH3CH2CCH3OOCH2CH2CH3
אמינים ואמידים
אמינים (R-NH2) נקראים על פי שרשרת האלקאן עם הסופית -אמין לדוגמה: מתילאמין – CH3NH2 אם יש צורך, מציינים את מיקום הקשר האמיני והתרכובת מקבלת את הקידומת "אמינו".
אמידים (R-CO-NH2) מקבלים את הסיומת "אמיד" אין צורך לציין את המיקום, היות שהם תמיד מסיימים את השרשרת. לדוגמה אתאנאמיד (אצטאמיד) הוא במקרה של אמיד שניוני או שלישוני משתמשים בכללים של האמינים השניוניים והשלושוניים.
תרכובות טבעתיות
מונחי IUPAC הופכים למסובכים יותר לתרכובות המכילות יותר מטבעת אחת או מכילות קבוצות פעילות שונות המקושרות לטבעת, לדוגמה: פנול, פוראן, אינדול וכו'.
סדר העדיפות של הקבוצות הפעילות
כאשר התרכובות מכילות יותר מקבוצה פעילה אחת, סדר העדיפות יקבע את התחיליות והסיומות. יוצאות מהכלל הן תרכובות בעלות קשרים כפולים או משולשים, אשר יכולות לקבל רק את הסיומת "אן" או "אין".
שם טריוויאלי
שיטת השמות הטריוויאליים היא השיטה הישנה לקרוא לתרכובות אורגניות או השם המסחרי של תרכובות אלו.
קטונים
השמות הטריוויאליים מגיעים משתי קבוצות: אלקילית או ארילית הקשורות לקבוצה קרבונילית. לדוגמה:
אלדהידים
השמות הטריוויאליים של האלדהידים מגיעים מהשם המקביל של החומצה הקרבוקסילית עם סיומת -(א)לדהיד (פורמלדהיד, אצטלדהיד וכו').
פריימוס
פריימוס (באנגלית: Primus) היא להקה אמריקאית המורכבת מהבסיסט והזמר לס קלייפול, הגיטריסט לארי "לר" ללונדה והמתופף טים אלכסנדר. את סיגנונם קשה להגדיר, אם כי לרוב הם נקראים אלטרנטיב מטאל או פ'אנק מטאל, כשקלייפול אף הגדיר אותם כפולקה פסיכדלית.
בית הכנסת שלום על ישראל
שלום על ישראל הוא בית הכנסת העתיק של יריחו. בית הכנסת הוקם במאה השביעית לספירה והוא פונה מערבה לכיוון ירושלים.
בית כנסת זה התגלה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנת 1936 על ידי דימיטרי בראמכי מטעם מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי. החוקרים זיהו את רצפת הפסיפס בגודל 10 על 13 מטר כבית כנסת עתיק, בזכות הציורים והכתובת "שלום על ישראל", שהיא המקור לשמו של בית הכנסת.
כיום מתקיימות מעת לעת כניסות של קבוצות מתפללים יהודים, בליווי כוחות צה"ל, כולל כניסת אברכים ללימודי תורה, ותפילות בבית הכנסת.
הפסיפס
ליד הכניסה נמצאה כתובת הודיה בארמית לבני הקהילה שעזרו ומימנו את הפסיפס: "דכירן ל֗טב יהוי דכרנהון לטב כל קהלה ק[די]שה רבייה וזעוריה דסייע יתהון מלכיה דעלמה ואתחזקון ועבדון פסיפסה דידע שמהתון ודבניהון ודאנשי בתיהון יכתוב יתהון בספר חייה֗ [עם כל] צדיקיה של[ום]". תרגום הכתובת לעברית: "יהיו זכורים לטוב וזכרונם לטוב כל הקהילה הקדושה, זקניה וצעיריה שעזר להם מלך העולם והתחזקו ועשו הפסיפס. (הוא) היודע שמותיהם ושל בניהם ואנשי ביתם. יכתוב אותם בספר החיים עם הצדיקים. (הם) חברים לכל ישראל. שלום."
ייחוד בית כנסת בכך שאין בו שום צורה של אדם או חיה. לעומת זאת, בית כנסת עתיק הנמצא לא הרחק ממנו, בנערן, כולל צורות של חיות ותמונה של דניאל. במוזיאון השומרוני הטוב ובבית הכנסת ביישוב כוכב השחר יש העתק של פסיפס בית הכנסת ביריחו.
הישיבה הצמודה
שמאל|ממוזער|250px|פנים הישיבה הצמודה לבית הכנסת הקדום
לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים, החלו ישראלים לבקר ב"שלום על ישראל" ביריחו ובמקומות קדושים אחרים ביהודה ושומרון. ערבי מקומי בנה בית על האתר ודרש דמי כניסה למבקרים. בשנת 1986 רשות הגנים הלאומיים רכשה את הבניין ובאותה שנה נוסד מניין קבוע במקום. בשנות ה-90 המוקדמות התחילו להתקיים קבוצות לימוד ושיעורים ובמהרה התפתחה ישיבה בבית הכנסת העתיק.
לאחר חתימת הסכמי אוסלו בשנת 1993, שבמסגרתם נמסרה העיר יריחו לרשות הפלסטינית, תלמידי הישיבה חששו שיימנע מהם להגיע למקום. ראש הממשלה יצחק רבין חפץ בתחילה לסגור את הישיבה, אבל לחצים מחבר הכנסת חנן פורת, מפקד פיקוד מרכז באותה עת, אלוף נחמיה תמרי, הרב הראשי לישראל דאז ישראל מאיר לאו, ואחרים הצליחו לבטל את ההחלטה. רבין החליט לתת ל"שלום על ישראל" סטטוס מיוחד: האתר נשאר תחת שליטה ישראלית במסגרת הסכם קהיר שנחתם במאי 1994. הסדר זה היווה דוגמה לאחר מכן לישיבת קבר יוסף. החלטה זו הופרה, והכולל לא המשיך לפעול במקום.
האינתיפאדה השנייה
גם לאחר הסכמי אוסלו, היחס של הערבים לבית הכנסת "שלום על ישראל" היה תקין, בניגוד לעוינות שהתנהלה סביב לקבר יוסף בשכם. אולם, מצב זה הסתיים בראש השנה תשס"א. בליל ה־12 באוקטובר 2000, פורעים ערבים נכנסו לבניין הישיבה והשחיתו סידורים, ריהוט, ושרפו את הקומה השנייה. הרשות הפלסטינית שיפצה חלק מהנזקים.
ספר התורה של בית הכנסת ניצל בזכות שמירתו בתוך כספת במחסן הנמצא ליד הפסיפס. הצבא סירב להיכנס ליריחו כדי להציל את הספר, ואנשי הישיבה נאלצו להעביר למפקד בקשר את הוראות פתיחת הכספת. הוראות אלו הועברו לפלסטינים, אשר פתחו את הכספת והחזירו את ספר-התורה. כיום הספר נמצא במאחז בית חגלה הסמוך ליריחו.
מנחת סוטה
מנחת סוטה (או מנחת קנאות) היא מנחת חובה אותה מביאה האשה הנחשדת כסוטה במהלך תהליך בדיקתה בבית המקדש.
חיוב הבאת המנחה
הציווי על הבאת המנחה על ידי האשה הנחשדת כסוטה מבואר בתורה:
מנחה זו מיוחדת בכך שהיא באה מקמח שעורים במקום מקמח חיטים בניגוד לכל המנחות (למעט ממנחת העומר), ובכך שאינה באה עם שמן ולבונה (בדומה למנחת חוטא).