cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגפת הקורונה באוסטריה
ציר זמן
אחרי כשלושה שבועות הסגר בוטל באופן חלקי כשמגבלת התנועה הוסרה במהלך היום, חנויות בלתי חיוניות הורשו להיפתח מחדש לקראת חג המולד, ובית הספר היסודי נפתחו מחדש. מוזיאונים וספריות נפתחו מחדש, יחד עם מספרות, ומתקני ספורט שאינם כרוכים בקשר הדוק. נישאר סגר לילי. מסעדות וברים נשארים סגורים. מלונות היו פתוחים רק למטיילים עסקיים. אירועי תרבות עדיין נאסרו ובתי הקולנוע נשארו סגורים. כיתות ח ומעלה לא שבו לבתי הספר.
בהמשך הודיעה הממשלה שיוטל סגר מלא לאחר חג המולד, 26 בדצמבר, 11 יום אחרי ההקלות. חנויות שאינן חיוניות שנפתחו, ייפתחו מחדש ב-18 בינואר יחד עם מסעדות, בתי ספר, מוזיאונים ותיאטראות. ממוצע הנדבקים לשבוע במדינה צנח בשני שלישים לכ-200 לכל 100,000. לפי קורץ, המטרה הייתה הורדה למאה.
בנוסף, במהלך 16 ו-17 בינואר, מי שאובחן כשלילי בבדיקות האנטיגן במהירות, יוכל להשתתף באירועי ספורט, קונצרטים או מסעדות החל מ-18 בינואר. המסרבים להיבדק יידרשו להישאר בסגר למשך שבוע נוסף. בפועל, הסגר הוארך עד 7 בפברואר בתקווה להוריד התחלואה למרות המוטציות שנחשדו כמדבקות יותר.
בתחילת פברואר, היו 105.4 לכל 100,000 כשהמטרה הייתה ירידה ל-50 לכל 100,000. החל מ-8 בחודש הוסר הסגר במדינה. נשאר סגר לילי. בתי מלון ומסעדות וכו' נשארו סגורים. שני בתי אב היו רשאים להיפגש עם עד 4 מבוגרים. חנויות בגדים קטנות הורשו להיפתח. קפסולות בכל בתי הספר, המורים והתלמידים היו צריכים להיבדק כל שבוע והלמידה היא יומיים מרחוק ויומיים בכיתה. מספרות ומכוני גוף למיניהם נפתחו, עם רישום אלקטרוני של הנוכחים ובדיקה שלילית לכל מי שנכנס למקומות האלה מ־48 שעות לפני התור וכו'. מוזיאונים, ספריות וגני חיות נפתחו עם מגבלת אנשים.
למחרת, הוגבלה תנועה ממחוז טירול בשל התפרצות מוטציה 501.V2 של נגיף הקורונה. הגבלות אזוריות הוטלו גם בהמשך בעת הצורך. בסוף מרץ החלה ירידה בתחלואה. הוחלט על הקלות. למשל, ב-19 במאי, מסעדות, תיאטראות, בתי קולנוע ומתקני ספורט בכפוף לתנאים. הושק התו הירוק. הותרו אירועי חוץ עם 3,000 איש ופנים עם 1,000 כשהנוכחים יושבים. היו 62.2 נדבקים לכל 100,000. עוצר הלילה הוסר ב-15 במאי. בהמשך הושק תו ירוק. ההנחיות היו תלויות באזור הגאוגרפי ובסטטוס החיסוני.
אשפנז
אשפנז (מופיע בתנ"ך כשר הסריסים) היה שר בכיר של נבוכדנצר. נזכר בספר דניאל כממונה על הבאת ילדים נבחרים מהעם היהודי, שישרתו לפני נבוכדנצר.
התיאור בתנ"ך
לאחר חורבן בית המקדש הראשון על ידי נבוכדנצר, מבקש נבוכדנצר מהשר שלו אשפנז, להביא ילדים בעלי תכונות מלכותיות, שישרתו לפניו בארמונו. הילדים שנלקחים הם, דניאל, חנניה, מישאל ועזריה. הם מובאים אל ארמון המלך ושם נותן להם אשפנז שמות בבליים; לדניאל הוא קורא בלטשאצר, לחנניה- שדרך, למישאל-מישך, ולעזריה- "עבד-נגו".
דניאל אינו מעוניין לאכול מהמאכלים הלא כשרים שבארמונו של נבוכדנצר, ומחליט לפנות לאשפנז בבקשה שיאפשר לו לאכול קטניות, שאינן בעיתיות מבחינת כשרות. אשפנז מסביר לדניאל שאינו יכול לקיים את בקשתו, בשל חששותיו מהמלך שיהרוג אותו, בשעה שיראה את דניאל וחבריו כחושים מתת-תזונה.
בשלב זה עוקף דניאל את אשפנז, שמסכים למהלך בקריצת עין, ופונה אל המלצר האחראי על חלוקת האוכל, בבקשה שיחליף לו ולחבריו את האוכל הרגיל המוגש בקטניות, לתקופת ניסיון של עשרה ימים. המלצר נענה לדניאל.
שמו ודרגתו
דרגתו של אשפנז הייתה מקבילה לדרגת ה"קיסלר-אגה" (قيزلر اغاسی), שבסולטנות הטורקית המאוחרת יותר. מקובל היה לחשוב שהשם אשפנז הוא פרסי, אך כיום נראה יותר כי מדובר בשם בבלי. יש המציעים כי מקור השם הוא במילים "אשיפו אנו לזו", שמשמעותו היא "הכומר של אשיפו אדיר".
בית הראשונים (רמת השרון)
בית הראשונים הוא מוזיאון גאולוגי ברמת השרון.
המוזיאון מכיל סלעים ומינרלים ממקומות שונים בעולם, מאובנים, וכן מטאוריט. בסמוך למוזיאון גן סלעים, ובו סלעים מרחבי ישראל. כן מוצגות במוזיאון תערוכות מתחלפות, אף של מוצגים שאינם קשורים בגאולוגיה.
המבנה בו שוכן המוזיאון נבנה בין השנים 1945-1946 בסגנון הבינלאומי. הבית תוכנן על ידי המהנדס שולבוף ונבנה על ידי הקבלן אריה אורבך עבור משפחתם של אשר אנשל דסקל ואשתו מרים דסקל (לבית אהרונוביץ׳), אשר התגוררו בו עם ילדיהם עד 1952. עם התארגנות המחתרות להקמת המדינה, נאספו נשקים מסליקים באזור, ואוכסנו במרוכז במרתף הבית, בו הותקנו סורגים. הוא אחד מאחרוני המבנים ההיסטוריים שנותרו על תילם ברמת השרון, והיחיד שמיועד לשימור בתוכנית מתאר. בנוסף למוזיאון שוכנים בו משרדי החברה להגנת הטבע בעיר. בעבר שכנו בו גם מוצגים מראשית ימיה של רמת השרון, ומכאן שמו. כמה ממוצגים אלה נותרו בחצר הבית. המוזיאון עצמו קרוי על שמה של זיוה בלקין.
אשכנזים (ישראל)
יהודים אשכנזים בישראל מהווים את אחת הקבוצות האתניות הגדולות ביותר בקרב יהודי ישראל והם המהגרים והצאצאים של היהודים האשכנזים, אשר שוהים כיום במדינת ישראל. לפי הערכות ישנם כ-2.8 מיליון ישראלים שמוצאם, המלא או החלקי, בקהילות אשכנזיות. מקורם של היהודים האשכנזים בישראל הוא בפרט במרכז ומזרח אירופה.
האשכנזים בישראל הם קבוצה מגוונת הכוללת את ותיקי היישוב, ניצולי השואה, יוצאי ברית המועצות, פולין, רומניה, הונגריה, צ'כיה ועוד. עם זאת הניגוד עם אוכלוסיות אחרות בישראל מטשטש את ההבדלים בין יוצאי אירופה השונים, ויש הרואים בהם קבוצה אחת.
אשכנזים בשיח ההגמוניה
על אף ששמה נובע מיהדות אשכנז, אין מתאם בהכרח בין "אשכנזיות" במובנה הסוציולוגי בישראל, למוצא מן הקהילות האשכנזיות ההיסטוריות. בעברית ישראלית ובשיח הנפוץ, המונחים "אשכנזים" ו"אשכנזיות" אינם מתייחסים דווקא לצאצאי יהדות אשכנז ההיסטורית, אלא מתקשרים לגינונים ונורמות חברתיות ולנראוּת מסוימת. "להשתכנז" משמעו אימוץ של התנהגויות והעדפות תרבותיות המזוהות עם המעמד הבינוני המשכיל, בייחוד בידי מזרחים יוצאי השכבות הנמוכות השואפים לניידות חברתית. באופן דומה, עולי חבר העמים אשר נחשבים אשכנזים מבחינה דתית, לא ייחשבו ככאלה מבחינה חברתית. כמו כן, "אשכנזיות" במובנה הישראלי כרוכה דווקא באימוץ נורמות ותרבות מערבית, כמסמני סטטוס, כהמשך לשלילת הגלות ולהתמערבות שהוחזקו כאידיאלים בידי התנועה הציונית, שדחתה את הדת והמסורת האשכנזיות.
חלק מהסוציולוגים דוגמת ברוך קימרלינג מעדיף להבדיל קבוצה זו מיתר עדת האשכנזים בארץ. המונח הרווח כלפי קבוצה זו היא אחוס"לים (אשכנזים, חילונים, ותיקים, סוציאליסטיים-לאומיים - על משקל המונח WASP שנפוץ בארצות הברית) וזה על מנת להבדיל אותה מקבוצות אשכנזיות ממעמד "נמוך" יותר ביחס אליה כמו שורדי השואה שעלו בשנות ה-50–60, עולי ברית המועצות ועוד.
כלכלה ופוליטיקה
ההדגשה שהזהויות העדתיות הן עובדה קיימת תורגמה, לאחר התפרקות אידאולוגית כור ההיתוך בשנות ה-70 לתפיסה אגרסיבית שפילגה קהלים מזרחים ואשכנזים, כמייצגי תרבויות המזרח והמערב, העומדות זו מול זו, כביכול, כאשר האחרונים עברו ממעין תו-תקן לישראליות, לעוד מגזר. בעקבות טענות הדרה וגזענות מצד הממסד, שנתפס כאשכנזי, תפיסה זו הולידה במגזרי האוכלוסייה המזרחית לוחמנות שכוונה כנגד ההגמוניה של מה שכונה בשם "המרכז האשכנזי" או "קבוצות המרכז". בעוד שקודם לכן לא ראו עצמם ה"אשכנזים" ככאלו בדרך כלל, אלא תפשו את הווייתם כקבוצה נורמטיבית ושקופה, עלייתן של השכבות הנמוכות, ובעיקר המזרחים, הפכה את המונח לרווח בשיח היום-יומי וחיזקה את המודעות אליו.
נישואים בין-עדתיים
שיעורי הנישואים בין מזרחים ואשכנזים בישראל היה נמוך עד סוף שנות ה-50 המאוחרות והביא להומוגניות יחסית של שתי הקבוצות הללו. באופן משמעותי, רוב הנישואין שאחרי העלייה ההמונית בשנות החמישים בחברה היהודית בישראל, היו בתוך שתי הקבוצות החברתיות המובנות, האשכנזים והמזרחים. אך שיעור הנישואין בין הקבוצות עלה לאורך השנים כפי שהראה מפקד האוכלוסין. בשנים 1957–1961, שיעור הנישואין הבין-עדתיים עמד על כ-14% ואילו בתחילת שנות התשעים שיעור זה עלה לכ-28%. מחקר מ-2003 הצביע על כך ששיעור הנישואין הבין-עדתיים עולה ככל שחולף הזמן. צאצאי נישואים כאלו, גם בהתאם לדרישות החברה המקיפה אותם, נוטים לבחור להשתייך במוצהר לאחת משתי הקבוצות.
ביקורת על השימוש במונח אשכנזים
השימוש במונח "אשכנזים" ספג ביקורת בחוגים אקדמיים וחברתיים, על שהוא מבצע הכללה שאינה בהכרח נכונה ממבט אנתרופולוגי, סוציולוגי, ואף פנים-דתי, לקבוצות שונות (שיש הנוטים להבנות אותן כ"אשכנזיות") שלא תמיד החפיפה התרבותית או החברתית ביניהן משמעותית עד כדי הצדקת הכללתן למקשה אחת, או שהכללה זו נתפסת כרלוונטית בשל הטיות שונות כגון כמיהה לא מבוקרת לרדוקציוניזם מחקרי, אשר בתורו מעצב את החברה על ידי סקירה עיתונאית של מחקרים מתאמיים (שלעיתים בעצמה מוטה), בצורה של כותרות ענק, תעמולה עיתונאית, והטעיות, אשר דה פקטו הולכות ומצטברות זו על גבי זו כתפיסות מציאות כוזבות, של צרכני המידע.
ברבור קוסקורובה
ברבור קוסקורובה (שם מדעי: Coscoroba coscoroba) הוא מין ברבור ממשפחת הברווזיים, אך אינו שייך לסוג ברבור (כיוון שהוא בעל מאפיינים של ברווזי צדפות ושל אווזים אחרים) אלא לסוג יחידי, Coscoroba. הוא מצוי בטבע בדרומה של אמריקה הדרומית בצ'ילה וארגנטינה באקלים ממוזג. המין הקרוב אליו ביותר הוא אווז כף ברן (Cereopsis novaehollandiae) מאוסטרליה ושני המינים נראים כמו אבות הברבורים האמיתיים.
תיאור
זהו ה"ברבור" היחיד שאינו שייך לסוג ברבור אלא לסוג עצמאי. הוא גם הקטן שבברבורים, אך עדיין גדול ביותר למשפחתו. אורכו הממוצע 87.5-115 ס"מ ומוטת הכנפיים 155-160 ס"מ. הזכרים מגיעים למשקל 3.8-5.4 ק"ג והנקבות ל-3.2-4.5 ק"ג. הוא לבן לגמרי למעט המקור והרגליים הוורודים וקצות הכנפיים השחורים. הזכרים והנקבות דומים. האפרוחים חומים צהובים ומזכירים אפרוחי אווז. לברבור זה חסר גם הפס השחור ליד העין, שיש לברבורים אחרים.
תפוצת הברבור היא מדרום צ'ילה למרכז ארגנטינה ודרומה עד טיירה דל פואגו ועד איי פוקלנד. עם זאת בחורפים הוא עף צפונה למרכז צ'ילה, צפון ארגנטינה, אורוגוואי ודרום מזרח ברזיל. מספר הברבורים כיום נטמד ב-10,000-25,000 פרטים. הם נפוצים בעיקר בביצות ואזורים מוצפים ומגיעים עד לפנטנל ולריו נגרו. הם מצויים רוב הזמן במים ושולים חרקים קטנים, דגים קטנים וצמחייה מימית. הזכרים עוזרים לגדל את הצעירים ומגוננים באגרסיביות מטורפים. בטבע הם יכולים לחיות עד 20 שנה.
Thursday (אלבום)
Thursday הוא המיקסטייפ השני של הזמר הקנדי דה ויקנד. האלבום יצא לאור ב-18 באוגוסט 2011, וממשיך את המיקסטייפ הקודם, House of Balloons. ב-2012, יצא האלבום כחלק השני של אלבום האוסף Trilogy.
ג'ק קרושן
ג'ק ג'וזף קרושן (באנגלית:  Jack Kruschen; 20 במרץ 1922 – 4 באפריל 2002) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-קנדי שהיה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1960 על תפקידו בסרט "הדירה".
ביוגרפיה
קרושון נולד בעיר ויניפג שבפרובינציית מניטובה, קנדה להורים ממוצא יהודי-רוסי. החל את הקריירה שלו ברדיו עוד כאשר היה תלמיד תיכון, שידר ברדיו עבור כוחות צבא לוחמים בשנות ה-40 וה-50. קיבל הכרה רבה בזכות תפקידיו הקבועים בסדרות הרדיו " Broadway Is My Beat", "Escape ו"Pete Kelly's Blues".
החל את דרכו בקולנוע בשנת 1949 כשחקן משנה בסרטו של ג'ון פארו "אדום, חם וכחול". החל לעצב את הקריירה שלו בשנות ה-50 בזכות תפקידיו בסרטים "מלחמת העולמות" בתפקיד סלבטורה, "הכוכב העצבני האדום" בתור סם ג'ייקובס מצוות החללית, "אבוט וקוסטלו נוסעים למאדים" ו"כסף מהבית". צבר תאוצה כשחקן אופי בשנת 1960 בזכות הופעתו בדרמה הקומית של בילי ויילדר "הדירה" בתפקיד ד"ר דרייפוס, עלייה הועמד קרושן לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנות ה-60 שיחק קרושן בקומדיה המוזיקלית "מולי בראון הבלתי נלאית" בתפקיד קריסמס מורגן המעסיק את מרגרט בראון (דבי ריינולדס), במערבון "מקלינטוק!" לצד ג'ון ויין, בקומדיה "אהובי חזור אלי" בתפקיד ד"ר לינוס טיילר, בסרט המוזיקלי "לך אחר החלום הזה" בכיכובו של אלביס פרסלי בו שיחק בתור המהמר קרמין ובמותחן הפסיכולוגי "פסגת הפחד". השתתף בשנותיו המאוחרות בסדרות טלוויזיה רבות ובקומדיות מצליחות משנות ה-70 כמו "ברווז השווה מיליון" ו"המשטרה משתוללת" בתפקיד רד מאיירס העבריין אותו חוקר הבלש בין (אלן ארקין).
לקרושן היו שני ילדים מאשתו הראשונה מריג'ו אולמן, נישא במהלך חייו לשתי נשים נוספות: ויולט מורניג עד למותה ולמרי פנטר עד לפטירתו של קרושן ב-2 באפריל 2002.
חטופה 3
בסרט מככבים: ליאם ניסן, מגי גרייס, פמקה ינסן ופורסט ויטאקר.
הסרט הפך לשובר קופות והכניס כ-326 מיליון דולר.
תקציר העלילה
בריאן מילס (ליאם ניסן), סוכן ה-CIA לשעבר, מואשם כעת ברצח אשתו (פמקה ינסן) אותו לא ביצע וחייו מתנפצים. הוא נרדף על ידי בלש משטרתי מתוחכם, לכן בריאן מגייס את כל כישוריו המיוחדים על מנת ללכוד את הרוצח האמיתי ולנקות את שמו ואומר לבתו קים (מגי גרייס) לא לסמוך על אף אחד ולהגן גם עליה כי היא הדבר החשוב ביותר שנותר לו.
צילומים והפצה
הצילומים לסרט החלו ב-29 במרץ 2014. פוקס המאה ה-20 הוציאו את הסרט לאקרנים בארצות הברית ב-9 בינואר 2015.
בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-IMAX וב-4DX (ארבעה-ממדים) אף על פי שהסרט לא הומר לפורמט 4DX כמו קודמו.
מוזיקה
ב-30 בספטמבר 2014, חזר נתנאל מקהיילי, מלחין הפסקול של שני הסרטים הקודמים להלחין ולכתוב את הפסקול לסרט זה.
ניל סלואן
ניל ג'יימס אלכסנדר סלואן (באנגלית: Neil James Alexander Sloane; נולד ב-10 באוקטובר 1939) הוא מתמטיקאי בריטי-אמריקאי. ידוע בעיקר כיוצר של "האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים" (OEIS).
ביוגרפיה
ניל סלואן נולד ב-1939 ב שבוויילס. בשנת 1946 עבר עם משפחתו לאי וייט, ובתחילת 1949 היגרה המשפחה לאוסטרליה. ב-1961 היגר סלואן לארצות הברית.
למד באוניברסיטת קורנל שבמדינת ניו יורק, ובשנת 1967 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "אורכי זמן מחזור של רשתות עצביות אקראיות" שנעשתה בהנחייתם של פרדריק ג'לינק ווולפגנג פוקס. הוא הצטרף למעבדות בל של AT&T בשנת 1968 ופרש לגמלאות בשנת 2012.
מספר ארדש שלו הוא 2 מאז שחיבר את הספר "אריזת כדורים, סריגים וחבורות" עם ג'ון הורטון קונוויי.
הוא חובב גדול של טיפוס הרים, ואף חיבר שני מדריכים לטיפוס הרים בניו ג'רזי.
מרידות היעקוביטים
מרידות היעקוביטים (Jacobite risings) הידועה גם בשם המרד היעקוביטי או מלחמת הירושה הבריטית, היו סדרה של התקוממויות, מרידות ומלחמות בבריטניה הגדולה ובאירלנד שהתרחשו בשנים 1688–1746.
מטרת ההתקוממות הייתה להחזיר את ג'יימס השני, המלך הבריטי הקתולי האחרון ומאוחר יותר את צאצאיו של בית סטיוארט, לכס המלוכה של בריטניה לאחר שהודחו על ידי הפרלמנט במהלך המהפכה המהוללת. סדרת העימותים נקראה יעקוביטים, מן Jacobus (יעקובוס), הצורה הלטינית של ג'יימס.
מרד היעקוביטים יכול להתייחס לכל אחד מהעימותים הבאים:
אקליפטוס אקסיאיפורמיס
אקליפטוס אָקָסִיאִיפורְמִיס (שם מדעי: Eucalyptus acaciiformis) הוא עץ ממשפחת ההדסיים בעל קליפה קשה הגדל עד ל-20 מטרים. העץ גדל בקרקע ענייה על רכסי הרים ומדרונים בצפון-מזרח ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. המקור של זן זה של אקליפטוס התרחב ממחוז הנוונדוק עד לגבול קווינסלנד שבאוסטרליה.
המטבח הבלגי
המטבח הבלגי משלב מסורות קולינריות של המדינות השוכנות בקרבת בלגיה, בייחוד צרפת, גרמניה, אוסטריה וספרד. המטבח הבלגי מאופיין במנות גדולות יחסית, אך ברמה גבוהה. למעשה, יש המאפיינים את המטבח הבלגי כתערובת בין ה"כמויות" של המטבח הגרמני וה"אנינות" של המטבח הצרפתי. הבישול הביתי בבלגיה נוטה להיות יותר "כבד" ודומה מבחינה זו למטבח הגרמני וההולנדי, אך במסעדות "בלגיות" הנטייה היא לבשל בסגנון דומה לסגנון הצרפתי. חומרי הגלם הנפוצים במטבח הבלגי הם: פירות ים מלווים ברטבים שונים, נתחי בשר וקדרות מלוות בירקות שורש שונים ובירקות מקומיים, דוגמת האנדיב וכרוב ניצנים (המכונה גם כרוב בריסל).
בהתאם למטבח צרפתי הבלגים הם מומחים באפית מאפים וקינוחים. אחד מהמאכלים הלאומיים הנפוצים ביותר הוא הופל הבלגי- אותו ניתן למצוא באופן קבע בפינות רחוב ואף במשאיות מזון. מעבר לכך מצטיינים הבלגים באפיה של מאפים כגון קוראסונים, באגטים ושלל מאפים מתוקים.
מומחיות נוספת של הבלגים היא השוקולד. בבלגיה יש ריכוז גבוה במיוחד של שוקולטרים ובוטיקים לשוקולד איכותי. רשתות כמו לאונידס, נויהאוס ועוד. השוקולד הבלגי נחשב לאיכותי ביותר. על אף שישנם בתי עסק בתחום השוקולד בני למעלה ממאה שנים בבלגיה, השוקולטיירים הבלגים נחשבים לחדשניים ויצירתיים.
בירה ואייל
בלגיה נחשבת למעצמת בירה עולמית, כאשר מעל ל-800 סוגי בירה מיוצרים בה, במאות מבשלות שונות. הבלגים נחשבים למומחים ביצור אייל שהוא סוג של שיכר, אך נחשבים חלשים יותר ביצור בירה רגילה - בירה לאגר. בירת הלאגר שנחשבת לטובה ביותר בבלגיה היא הסטלה ארטואה, אך לעומת שאר העולם, היא נחשבת חלשה. האייל היה משקה פופולרי בימי הביניים, משום שבאותה התקופה, מי השתייה היו מזוהמים יתר על המידה, ולכן המקומיים שתו אייל במקום.
בכל אזור בבלגיה נהוג לייצר שיכר בטעם אחר: בחבל ולוניה הצרפתי, מייצרים אייל (שיכר) חיוור ושמו SAISON, בחבל פלנדרז דובר ההולנדית, מייצרים אייל חמצמץ ואדמוני הדומה ליין, בעמק הסנה, ודרומית לבריסל, מייצרים אייל משמרים מיוחדים ונדירים.
אייד מק בואנטה
אייד מק באונטה (בגאלית סקוטית: Áed mac Boanta; נפטר ב-839) היה, מלך דאל ריאטה בין השנים 835 ועד פטירתו, והיה האחרון שבמלכי דאל ריאטה.
ה"דואן אלבאנאך" מציין את אייד כמלך ששלט ארבע שנים בדאל ראיטה. על פי פלאן מיינסטרך הוא שלט קודם לתקופת שלטונו של קאוסטנטין מק פרגוסה, מלך הפיקטים ואאוגאן מק אואנגוסה, אולם המלומדים סבורים שמלכים פיקטים אלה לא שלטו בדאל ריאטה, וכי אייד שלט במקביל לשלטונם בפורטריו.
טראקמניה (סדרת משחקים)
טראקמניה (TrackMania) היא סדרת משחקי מרוצים למחשב ולקונסולות המפותחת ומשווקת על ידי חברות Nadeo ויוביסופט.
סדרת המשחקים
סביבת האצטדיון נהפכה לפופולרית בתוך זמן קצר, כך שהמפתחים הוציאו רק את סביבה זו בגרסה חינמית בשם TrackMania Nations. המשחק נהיה נפוץ באליפויות של ספורט אלקטרוני, כמו ה-Esports World Convention.
Element OS
אלמנט או אס (באנגלית: Element OS) הייתה הפצת מערכת הפעלה דמוית יוניקס עם מנהל החבילות Xfce ופותחה במטרה לשמש מערכת הפעלה למחשבי מדיה סלוני.
הפצה מבוססת על הפצת זובונטו (Xubuntu), פותחה על ידי חברת קווין תומפסון (Kevin Thompson) ושוחררה בתאריך 17 בפברואר 2010 (גרסה 1.0).
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: נגן המדיה VLC, דפדפן האינטרנט Firefox, תוכנת מדיה סנטר XBMC, תוכנה לעיבוד קול Decibel Audio Player ועוד.
רשימת גרסאות
צוות הפיתוח שחרר 5 גרסאות אל השוק:
ג'ו אברקרומבי
ג'ו אברקרומבי (אנגלית: Joe Abercrombie; נולד ב-31 בדצמבר 1974) הוא סופר בריטי מסוגת הפנטזיה ופנטזיה אפלה.
קורות חיים
ג'ו אברקרומבי נולד בלנקסטר שבמחוז לנקשייר בצפון-מערב אנגליה. אחרי סיום בית ספר תיכון בעיר, הוא למד פסיכולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר. אחרי סיום הלימודים אברקרומבי עבד בטלוויזיה וכעורך וידאו. בזמנו החופשי הוא התחיל לכתוב ב-2002 את הספר הראשון שלו הלהב עצמו (The Blade Itself) וסיים אותו ב-2004. הספר יצא לאור ב-2006 ואחריו יצאו שני ספרים הנוספים של הטרילוגיה - בטרם עלותם לגרדום וטיעונם האחרון של מלכים.
שפופרת קרן קתודית (התקן תצוגה)
שפופרת קרן קתודית או שק"ק (באנגלית: Cathode Ray Tube או בראשי תיבות CRT) היא טכנולוגיה לבניית צגים, הנקראת על שם ההתקן החשמלי עליו היא מתבססת. ממציאה היה קרל פרדיננד בראון, אשר בנה שק"ק לראשונה ב-1897.
צגי CRT היו בשימוש נרחב בטלוויזיות, במחשבים, בתצוגות מכ"ם ובציוד מדידה כגון אוסצילוסקופים לאורך המאה ה-20. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נכנסו לשימוש נרחב טכנולוגיות צגים אחרות כגון LCD ופלזמה אשר החליפו את צגי השק"ק ברוב היישומים.
שפופרת הקרן הקתודית מבוססת על ניתוב אלומות אלקטרונים הנפלטות מהקתודה אל מסך המצופה בחומר זרחני. כדי לקבל תמונה גדולה, מחייבת טכנולוגיה זו מרחק רב יחסית בין מקור האלקטרונים (ה"תותח") לבין המרקע, ועל כן לא ניתן לבנות בעזרתה מסכים דקים. בצגים הראשונים שיוצרו, המסך עליו מוצגת התמונה היה מעוגל במקצת, משיקולים אופטיים, אך בדורות האחרונים של הטכנולוגיה (סוף המאה ה-20) נבנו גם צגים עם מסך שטוח לחלוטין ואיכות תמונה משופרת.
פעולת ההתקן
הצגים הראשונים שנבנו היו מונוכרומטיים (חד-צבעיים – שחור-לבן, שחור-ירוק וכדומה). פעולתם של צגים אלה דומה לזו של צגים צבעוניים, כמוסבר להלן, אך פשוטה יותר.
בתוך הצג יש שפופרת זכוכית אטומה הנתונה בריק. צורתה כמעין פירמידה שבסיסה המלבני הוא מסך התצוגה, ובקודקוד המוארך במקצת יש 3 תותחי אלקטרונים, כל אחד מיועד עבור ייצוג צבע אחר: אדום, ירוק וכחול (RGB). לדוגמה, כאשר משתמשים בעוצמת הקרן המקסימלית עבור כל שלושת הצבעים, מקבלים צבע לבן, וכאשר מכבים את כל שלוש הקרניים מתקבל צבע שחור.
צג המסך מצופה בצדו הפנימי בחומרים זרחניים (אין קשר ליסוד זרחן). כאשר האלקטרונים פוגעים בציפוי הזרחני, הם גורמים לו להפיק אור (קרינה פלואורסצנטית). לכל אלמנט תמונה (פיקסל) בצג ישנן 3 נקודות פלואורסצנטיות, וכל אחת מהן יוצרת צבע אחר: אדום, ירוק או כחול. קרן האלקטרונים פוגעת במשטח בנקודה המתאימה לאותו הצבע בתוך הפיקסל שאמור להידלק.
כל פיקסל שמופיע על המסך בצבע השונה מאדום, ירוק או כחול הוא בעצם שילוב של 3 התת-פיקסלים בצבעים הללו הנראים כנקודה אחת. כדי ליצור צבעים מגוונים משתמשים בעוצמות שונות של קרני האלקטרונים כדי לקבל עוצמות שונות של הצבעים; כאשר העוצמה של קרן האלקטרונים חזקה יותר, הציפוי הזרחני שבו היא פוגעת יאיר חזק יותר. אפשר להיווכח בצורת פעולה זו על ידי הסתכלות מקרוב באמצעות בתצוגה מוגדלת המגלה את הנקודות האדומות, הירוקות והכחולות (ראו תמונה).
מעל לשכבת הזרחנית מונחת שכבה נוספת, העשויה רשת ממתכת דקה ומכונה "מסיכת צל". היא נועדה לוודא שכל קרן תפגע בדיוק בנקודה הדרושה לה - כך ש"קרן אדומה", למשל, לא תפגע בנקודה הירוקה, דבר שיגרום ל"מריחת צבעים". בשכבה זו יש חורים קטנים, המיושרים במקביל לנקודות של המסך. כך, גם אם הקרן סוטה מעט מיעדה, היא לא תפגע בנקודת צבע שונה, כי מסיכת הצל מסתירה אותה.
בטלוויזיה וברוב צגי המחשבים מסוג שק"ק, התמונה נבנית על ידי סריקה מלבנית (raster scan) של המסך בעזרת הזזת קרני האלקטרונים לרוחב (ליצירת "שורה") ולאורך (כך שנוצרות שורות רבות). הסריקה נעשית בתדר גבוה מספיק כך שהעין האנושית לא מבחינה בה ומתקבלת תחושה של תמונה אחידה. בתצוגות שק"ק של מכשירים אחרים (כגון אוסצילוסקופים אנלוגיים ומכ"מ) הסריקה אינה מלבנית, ותלויה באותות בקרה השולטים בקרן האלקטרונים ליצירת התצוגה הרצויה. תצוגות מסוג זה הן לרוב מונוכרומטיות.
בצגים מונוכרומטיים יש רק תותח אלקטרונים אחד, הציפוי הזרחני הוא אחיד, ואין מסיכת צל. כתוצאה מכך ניתן להגיע בהם לכושר הפרדה גבוה יותר מאשר בצגים צבעוניים מאותו גודל.
קרינה
צגי שק"ק יוצרים קרינה מסוגים שונים. בנוסף ליצירת אור נראה הנפלט מן המסך, שהיא תופעה רצויה, נוצרת קרינה בתחומים נוספים:
קואופרטיב
קוֹאוֹפֶּרָטִיב (באנגלית: Cooperative או בקיצור co-op) הוא איגוד, המוגדר על פי ברית הקואופרטיבים הבינלאומית כ-"התאגדות עצמאית של בני אדם, הבוחרים לקדם את צורכיהם ושאיפותיהם הכלכליים, החברתיים, והתרבותיים באמצעות בעלות משותפת על מערכת עסקית המנוהלת באופן דמוקרטי." ארגונים אלו "מבוססים על ערכים של עזרה הדדית, אחריות הדדית, דמוקרטיה, שוויון, צדק חברתי וסולידריות. במסורת המייסדים, חברי הקואופרטיב מאמינים בערכים של כנות, פתיחות, אחריות חברתית ודאגה לאחר". ככזה, הוא מיישם את רעיונות הקואופרציה.
הקואופרטיבים נפוצים מאוד ברחבי העולם בצורותיהם השונות בצריכה, בתחום הפיננסי, בייצור ועוד. על פי נתוני ה-ICA (ברית הקואופרטיבים הבינלאומית), כמיליארד אנשים ברחבי העולם חברים לפחות בקואופרטיב אחד. מחקרים עכשוויים הדגישו את יעילותם של הקואופרטיבים לעומת עסקים לא שיתופיים
היסטוריה
משחר ימי האדם נפוצו פעולות של עבודה ויצירה משותפות. בשבטי הלקטים, בקהילות כפריות, בגילדות של בעלי מלאכה עירוניים ועוד. קואופרטיבים במונחם המקובל כיום התפתחו על רקע התפתחות התיעוש והקפיטליזם שבצורתם הראשונית כללו עוני ודלות קשים. אלה הביאו לחיפוש אחר פתרונות טובים יותר עבור פשוטי העם בדמות פעולה כלכלית משותפת.
הפעולה הקואופרטיבית המתועדת הראשונה החלה בשנות ה-60 של המאה ה-18 בפנוויק הסמוכה לגלאזגו. ההתארגנות של התושבים עסקה בהבטחת מסחר הוגן ביניהם ובצריכה משותפת. (ויקיפדיה האנגלית) ב-1795 הפעילו "תושבי הול העניים" טחנות קמח משלהם במטרה להוזיל את מחירו ולהבטיח את איכותו במה שנחשב לקואופרטיב היצרני הראשון.
בשנת 1844 התארגן ברוצ'דייל (Rochdale) שביורקשייר, אנגליה, קואופרטיב צרכנות שנקרא "אגודת חלוצי רוצ'דייל הישרים". מטרתו הייתה רכישה סיטונאית של מצרכי יסוד במחירים נמוכים יחסית, תוצאה של כוח הקנייה של הקבוצה, וחלוקתם לחברים תמורת תשלום נמוך. מטרות ההתאגדות חרגו מן התחום הצרכני וכללו גם עידוד החינוך, האחווה, הצדק החברתי והשלום. עקרונות היסוד של הקואופרטיב מרוצ'דייל מהווים את היסודות לעקרונות הקואופרציה עד היום.
בשנת 1895 נוסד האינטרנציונל הקואופרטיבי הנקרא כיום "ברית הקואופרטיבים הבינלאומית" (ICA) כגוף כלל-עולמי לאיחוד כל הקואופרטיבים והאגודות השיתופיות בעולם. האספה הכללית של הברית מתכנסת מדי שנה שנייה לדיונים על מהות הקואופרציה ועקרונותיה בעולם המשתנה. ברית הקואופרטיבים הבינלאומית היא אחד הארגונים הבינלאומיים היחידים שצלחו את שתי מלחמות העולם מבלי להתפרק.
בעולם
על פי נתוני ברית הקואופרטיבים הבינלאומית מ-2017, בעולם כ-2.94 מיליון קואופרטיבים בהם חברים כ-1.217 מיליארד בני אדם. על בסיס נתונים שאסף הארגון ב-154 מדינות, לפחות 279.4 מיליון בני אדם, המהווים כ-9.46% מאוכלוסיית העולם העובדת, מוצאים את פרנסתם העיקרים בקואופרטיבים. מתוכם, כ-11.1 מיליון עובדים-חברים בקואופרטיבים, 16 מיליון שכירים בקואופרטיבים ו-252.2 מיליון עובדים 'בחסות קואופרטיבים' (על פי רוב חקלאים נעזרים בקואופרציה לארגון ומכירת תוצרתם בחלקות המוחזקות בבעלות פרטית).
בארצות הברית ישנם 30,000 קואופרטיבים שמעסיקים יותר מ-2 מיליון עובדים ומייצגים באופן עקיף 300 מיליון נפש. בסין מיוצגים 160 מיליון חברים בקואופרטיבים, בהודו 97 מיליון, בצרפת 32 מיליון חברי קואופרטיבים, בקנדה 18 מיליון ובבריטניה 11.5 מיליון חברים. פדרציית הקואופרטיבים הגדולה בעולם היא Legacoop האיטלקית עם מעל 400 אלף עובדים, 7 מיליון חברים ופעילות שנתית של מעל 50 מיליארד אירו. פדרציה מפורסמת נוספת היא מונדרגון הספרדית עם 83 אלף עובדים ופעילות שנתית של מעל 14 מיליארד אירו.
בקנדה חברה פיננסית Desjardins Group מעסיקה כ-47,655 עובדים, מספקת שירותים לכ-7,000,000 לקוחות ומפעילה כ-1032 נקודות שירות.
בישראל
בישראל חברים כיום כמיליון איש בכ-3,200 אגודות שיתופיות (אין סיווג רשמי של קואופרטיב). כ-75% מהתוצר החקלאי בישראל, מעל 30% ממערך התובלה, אחוזים ניכרים מהתחבורה הציבורית וחלק מתחום המאפיות נמצאים בידי אגודות שיתופיות.
אווז קיסרי
אווז קיסרי (שם מדעי: Chen canagica) הוא מין של אווז החי באזור הארקטי של ים ברינג, באלסקה שבארצות הברית ועד לקמצ'טקה שברוסיה. בחורפים הוא נודד לעבר האיים האלאוטיים. הוא שייך לסוג אווז לבן יחד עם אווז השלג ואווז רוס, ולעיתים נחשב גם כמין בסוג אווז.
קואופרטיב
בישראל
במחקר שערך מכון "יסודות למדיניות ציבורית ולציונות מעשית" הוצע "פיתוח אקוסיסטם אזורי להצמחת קואופרטיבים באמצעות השלטון המקומי/אזורי, בהובלה ובמימון ממשלתיים" כאמצעי לצמצום פערי מרכז ופריפריה בישראל.
יסודות ארגוניים ורעיוניים
קואופרטיב הוא גוף כלכלי שהקמתו מבוססת על הון עצמי שמשקיעים החברים ושיטת העבודה שלו מבוססת על שוויון בזכויות ובחובות לכל החברים. בהתאם לסוג הקואופרטיב החברים בו יהיו הספקים, הצרכנים, העובדים או שילוב שלהם.
עקרונות הקואופרציה
ועידת ברית הקואופרטיבים הבינלאומית שהתכנסה במנצ'סטר, בריטניה, בשנת 1995, הגדירה את עקרונות הקואופרציה:
אווז קיסרי
אורכו של האווז 66-89 ס"מ והוא בעל גוף מוצק אפור עם פסים לאורך הגוף וצוואר לבן. הרגליים כתומות כתוצאה מברזל במים והמקור ורוד. לעיתים הפנים מעט זהובות.
מין זה פחות חברותי מקרוביו והוא חי בקבוצות משפחתיות קטנות. הם מקננים בטונדרה ומטילים על הקרקע 3-7 ביצים. הם חיים באזורי החוף ומשירים את הנוצות ליד מושבות הרבייה ואז שוחים בים לעבר החופים הסלעיים של הדרום. הם ניזונים בעיקר מצמחי ים ואצות.
קואופרטיב
ישות כלכלית
הקואופרטיבים של ימינו התפתחו במקביל להתפתחות כלכלת השוק. הקואופרטיבים הראשונים נתנו מענה להשלכות הקשות שהיו לה על דלת העם. גם כיום מהווים הקואופרטיבים מענה הן לכשלים מבניים בשיטת השוק החופשי והן לתחומים רבים בהם השוק אינו תחרותי. כך למשל, טחנת הקמח של "תושבי הול העניים" נתנה מענה לשוק הריכוזי של טחינת החיטה במקום מגוריהם ולאי הוודאות של איכות הקמח שמכרו הטחנות לתושבים. במאה ה-21 מהווים קואופרטיבים מענה לבעיות דומות. כך למשל בישראל, הקואופרטיב הצרכני "העגלה" במצפה רמון דואג לרווחת התושבים שבמשך שנים ארוכות סבלו ממונופול של סופרמרקט יחיד שגבה מהם מחירים מופקעים. הקואופרטיב היצרני "שומעים חזק" דואג לשכר הוגן לחבריו בתחום ההגברה שם חוסר האיזון ביחסי הכוחות בין העובד למעביד מביאים בדרך כלל לשכר נמוך ודפוס עבודה נצלני. פחות נפוץ בישראל אך נפוץ מאוד בעולם הוא תחום הבנקאות הקואופרטיבית. בבנקאות קיימים פערי ידע וכוח גדולים בין הבנק ובין הלקוח בשל מיעוט הבנקים ובשל מורכבות ההסכמים המשפטיים. הבנקים הקואופרטיביים מעבירים את הכוח לידי החברים ואינם מנצלים את פערי הידע כדי לייצר רווח על חשבון הלקוחות.
מספר מחקרים טוענים כי קואופרטיבים יציבים יותר מחברות רגילות. בממוצע, 75% מהקואופרטיבים שקמים מתמידים בפעילות מעל 3 שנים בעוד רק 48% מהחברות עושות כן. 44% מהקואופרטיבים מתמידים מעל 10 שנים בעוד רק 20% מהחברות ממשיכות בפעילות אחרי תקופה זו. במיוחד מציינים החוקרים את יציבותם של בנקים קואופרטיבים ביחס לבנקים רגילים. המבנה הדמוקרטי מקטין את התמריצים הבעייתיים לסיכון ויצירת בועות פיננסיות.
ישות משפטית
מבחינה משפטית, קואופרטיב ירשם בדרך כלל כאגודה שיתופית. במקרה כזה הוא נרשם בפנקס על ידי רשם האגודות השיתופיות, ופועל תחת פקודת האגודות השיתופיות. גם סוגים אחרים של תאגיד כמו עמותה, חברה ושותפות יכולים להיות קואופרטיב אם הם עומדים בהגדרותיו.
סוגי קואופרטיבים
נהוג לחלק את הקואופרטיבים למספר סוגים עיקריים:
קואופרטיב צרכני
עסק שנמצא בבעלות לקוחותיו ומטרתו להעניק לחבריו שירות טוב במחיר נמוך. הקואופרטיבים הצרכניים נפוצים מאוד במדינות מפותחות ומתפתחות כאחד. קואופרטיב הצרכנים הגדול בעולם הוא קבוצת Co-Operative בבריטניה שמציעה שירותים רבים בתחום הקמעונאות והפיננסים.
בנקאות קואופרטיבית
סוג מיוחד של קואופרטיב צרכני הוא הבנק הקואופרטיבי. איגודי אשראי ובנקאים קואופרטיביים הם גופים פיננסיים שנמצאים בבעלות ושליטה של חבריהם. בנקים קואופרטיביים נוהגים לספק לחבריהם מגוון רחב של שירותי בנקאות ופיננסים כגון הלוואות, פיקדונות, חשבונות עובר ושב ועוד. הבנקים ואיגודי האשראי פועלים בצורות שונות ומגוונות במדינות השונות אך ניתן לציין מספר מאפיינים משותפים לכולם:
קואופרטיב יצרני
קואופרטיב של עובדים או יצרנים שמטרתו להבטיח פרנסה הוגנת לעובדים וליצרנים. בקואופרטיב יצרני "טהור" הבעלות על הקואופרטיב שייכת לעובדיו בלבד. אין הכרח שכל עובדי הקואופרטיב יהיו חברים. קואופרטיב התחבורה "אגד" הוא דוגמה לקואופרטיב יצרני גדול. בשנים האחרונות קמו בארץ מספר קואופרטיבים יצרניים קטנים.
קואופרטיב חקלאי
קואופרטיבים חקלאיים קיימים בתחום השירותים לחקלאים והיצור החקלאי. קואופרטיבים של ייצור חקלאי משותף הם ענפי גידולי השדה בקיבוצים ובחלק מהמושבים בהם מאגדים את המשאבים (קרקעות, מים וכו') של כלל החברים ולעיתים של יותר מיישוב אחד ומעבדים אותם בצורה משותפת כשהפירות שייכים לכלל החברים. קואופרטיבים בתחום השירותים לחקלאי יכולים להיות רכש משותף, שיווק משותף, עיבוד תוצרת משותף ועוד. הארגונים האזוריים הקיבוציים, למשל גרנות מאגדים כמה עשרות קיבוצים ומושבים למטרות אלה. תנובה הייתה בעבר קואופרטיב שמטרתה הייתה לעבד את התוצרת של החקלאים.
הצדק של היטלר
הצדק של היטלר: בתי המשפט של הרייך השלישי (בגרמנית: Furchtbare Juristen: Die unbewältigte Vergangenheit unserer Justiz; בתרגום חופשי לעברית: שופטים נוראים: העבר הבלתי פתור של מערכת המשפט שלנו) הוא ספר מאת אינגו מילר (Ingo Müller) שמציג מקרים משפטיים מתקופות רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית ומערב גרמניה, וטוען להמשכיות במערכת המשפט הגרמנית על פני כל תקופות אלה. הספר פורסם לראשונה בגרמנית ב-1987, ותרגום לאנגלית פורסם ב-1991. התרגום פורסם בהוצאת אוניברסיטת הרווארד בשם Hitler's Justice.
עונת 2006/2007 בפרמייר ליג
עונת 2006/2007 הייתה העונה ה-15 של הפרמייר ליג, הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-19 באוגוסט 2006 והסתיימה ב-13 במאי 2007.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. רדינג, שפילד יונייטד וווטפורד היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-16 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו שפילד יונייטד, צ'רלטון את'לטיק וווטפורד, כאשר במחזור האחרון נקבעה היורדת האחרונה. במקומן לליגה הבכירה עלו סנדרלנד, בירמינגהאם סיטי ודרבי קאונטי.
כדורגלנים מצטיינים
כריסטיאנו רונאלדו ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
כריסטיאנו רונאלדו ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
חוסה מנואל ריינה מליברפול זכה ב"פרס כפפת הזהב" לשוער הטוב של העונה. זאת עונה השנייה ברציפות
920-929 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 929 - 920 לפני הספירה
מבצר סמאיפאטה
מבצר סמאיפאטה (בספרדית: Fuerte de Samaipata) שוכן במחוז סנטה קרוס בבוליביה, כ־120 ק"מ דרומית־מערבית לסנטה קרוס. המבצר ממוקם במורדותיהם המזרחיים של הרי האנדים, בגובה 1,970 מטר מעל פני הים. פירוש שמו בקצ'ואה: "מקום מנוחה בין ההרים". ב־1951 הכריזה עליו ממשלת בוליביה כאתר לאומי, ובשנת 1998 הוכרז כאתר מורשת עולמית.
אף שהוא מכונה "מבצר", הוא לא שימש ככזה, והוא זכה לכינוי בציבור הרחב בשל מיקומו בראש גבעה. בפועל, שימש סמאיפאטה כמקום בעל חשיבות טקסית־דתית בתקופה הפרה־קולומביאנית, וייתכן כי היו לו גם שימושים בתחום האסטרונומיה.
הראשונים לקיים פעילות דתית בסמאיפאטה הם בני המוחוקויה, בסביבות שנת 300, והם גם היו הראשונים לחצוב בסלע. בתקופה מאוחרת יותר, המקום שימש כבירת מחוז של אימפריית האינקה, והוא אף סימן גבולה המזרחי בשיא התפשטותה. השפעת בני האינקה ניכרת בכיכר המרכזית שסביבה מבני ציבור, האופיינית לעריהם, ובטראסות שהיו בסביבה.
המבנים
סמאיפאטה מורכב משני חלקים עיקריים. החלק הראשון כולל סלע חצוב שאורכו 250 מטר ורוחבו 60 מטר, שהוא ככל הנראה הפטרוגליף הגדול בעולם. בסלע, שסוגו אבן חול, נחצבו גם ציורים בדוגמות יגוארים, נחשים, פומות וכן צורות גאומטריות שונות. בחלק השני, דרומית לסלע, שכנו מבני המגורים והמבנים האדמיניסטרטיביים.
בני האינקה הקימו שלוש במות גדולות מדרום לסלע, העיקרית שבהן, ה־Kallanka, בגודל 68×16 מ', בגובה 12 מטר, ועובי בסיסי הקירות התומכים בה 1.4 מטר. מערבית ל־Kallanka במה נוספת, הידועה כ־Akllawasi, ועליה 12 מבנים בצורת האות H. מבנים אלה טרם נחקרו, אך על פי המסורת המקומית נמצאו בהם שריד בגדי נשים. ככל הנראה מדובר בשרידי אריגים ששימשו למטרות פולחן. על הבמה השלישית שבעה בתים, שתחתיהם נמצאו שרידים להימצאותם המוקדמת יותר של המוחוקויה.
סמאיפאטה בעידן הספרדי ואילך
לא ברור מתי השתלטו הספרדים על סמאיפאטה. מלכות המשנה של פרו התפשטה לאזור בשנות ה־60 של המאה ה־16, אך ייתכן שבשל חשיבותו האסטרטגית, הוא נכבש עוד קודם לכן, לאחר הקמת העיר פוטוסי בסמוך למרבצי הכסף שבסרו ריקו ב־1546.
עם הקמת עיירה חדשה באותו שם 8 ק"מ למרגלות המבצר במאה ה־16, הוא ננטש, וצמחייה החלה לכסותו. חוקרים החלו לגלות בו עניין החל מסוף המאה ה־18. מאז שנות ה־60 נערכו בסמאיפאטה חפירות ארכאולוגיות, ומ־1992 במיוחד בידי חוקרים מאוניברסיטת בון.
עזרה ראשונה
עזרה ראשונה היא מתן הטיפול הרפואי הראשוני במקרה של מחלה או פציעה. לרוב העזרה הראשונה ניתנת על ידי הדיוט עד שניתן לתת טיפול רפואי הולם. במקרים מסוימים, אין צורך בטיפול רפואי נוסף על זה המוענק במסגרת העזרה הראשונה. העזרה הראשונה כוללת לרוב מספר פעולות פשוטות העשויות אף להציל חיים המבוצעות עם ציוד מינימלי ודורשות הכשרה מועטה. ניתן לבצע עזרה ראשונה בבעלי חיים, אך המונח מתייחס לרוב לבני אדם.
מצבים הדורשים עזרה ראשונה
כעיקרון, מצב הדורש עזרה ראשונה הוא כל מצב שבו אחת משלוש מערכות "משולש החיים" מאוימת. "משולש החיים" כולל את שלושת האיברים הבאים: המוח (המערכת העצבית), הלב (המערכת ההמודינמית) והריאות (מערכת הנשימה). האיום יכול לנבוע כתוצאה מהחמרתה של מחלה קיימת (לדוגמה: התקף פרכוסים, תת-סוכר בדם / היפוגליקמיה, שבץ מוחי, עילפון וכדומה) ו/או כתוצאה מפגיעה חיצונית קשה (לדוגמה: התחשמלות, טביעה, תאונת דרכים וכדומה).
אוטם שריר הלב
אוטם שריר הלב הוא אירוע בו נחסם עורק כלילי בעקבות שבר ברובד הטרשתי. מצב זה מסכן חיים באופן מיידי, מאחר שהוא עלול לגרום לנמק בשריר הלב, ואף לפרפור חדרים ולמוות. הטיפול בשטח כולל טיפול תרופתי המפחית את העומס מהלב על ידי מתן ניטרטים המרחיבים את כלי הדם וכן תרופות המעכבות את המשך קרישת הדם וחסימת העורק.
בצקת ריאות
בצקת ריאות היא תת-סעיף של אי ספיקת לב שמאל בה צד שמאל של הלב אינו מצליח לשאוב את הדם המחומצן מהריאות, והדם שבריאות מצטבר במרווחים בין נאדיות הריאה ובכך משבש את הפעילות הסדירה שלהן. מצב זה מסכן חיים באופן מיידי, כיוון שהריאות למעשה אינן יכולות לתפקד. הטיפול המיידי בשטח הוא תמיכה וסיוע נשימתי, מתן חמצן, ומתן תרופות ניטרטים המפחיתות עומס מפעולת הלב, וכן תרופות המסייעות לנקז נוזלים מהגוף (פוסיד).
אסתמה
אסתמה היא תגובה אלרגית חריפה הגורמת להצרות בדרכי הנשימה. מצב זה מסכן חיים באופן מיידי שכן הוא מאיים באופן ישיר על הנשימה. זיהוי האסתמה הוא צפצופים הנשמעים מהחולה בזמן נשיפה. הטיפול בשטח הוא העשרה בחמצן, ומתן אנהלציה של חמצן עם חומרים מרחיבי סימפונות כמו ונטולין ואף אדרנלין.
אנפילקסיס
הלם אנפילקטי הוא מצב חירום רפואי המאופיין בתגובה אלרגית קשה שמשפיעה על שתי מערכות ומעלה בגוף האדם. מצב זה חמור בשל המהירות שבה נחסמות דרכי הנשימה - דקות מתחילת ההלם. במצב זה יש להזעיק עזרה במהירות האפשרית. חולה שאובחן אצלו אנפילקסיס בעבר עשוי לשאת מזרק אפיפן שיאפשר הזרקה מיידית של אפינפרין (אדרנלין). השימוש באפיפן עשוי לשפר את מצבו של המטופל ולהקל על התסמינים עד לקבלת טיפול מצוות רפואי מתקדם. הזרקה חוזרת מסוכנת רק כאשר המרווחים בין ההזרקות קצרים מאוד. על אף העלייה בקצב הלב, אם הזרקת אפינפרין מונעת את חסימת קנה הנשימה היא עשויה להציל חיים. במצב חירום שכזה אין התוויות נגד לשימוש באפיפן.
היפוגליקמיה
היפוגליקמיה היא ירידה חדה ברמת הסוכר בדם בעיקר כתוצאה מסוכרת. הטיפול הראשוני בהיפוגליקמיה כולל תמיכה ב-ABC, הזלפת גלוקוג'ל לחלל הפה או מריחה על החניכיים (אם החולה בהכרה יש לתת לו להזליף בעצמו) והעשרה בחמצן.
די ארצטה
די אֶרְצְטֶה (בגרמנית: Die Ärzte, "הרופאים"; בסמליל הרשמי מופיע האומלאוט עם שלוש נקודות) היא להקת פאנק רוק גרמנית. מאז היווסדה מכרה כשבעה מיליון תקליטים בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. ארבעה מאלבומיהם דורגו כאלבום זהב ושישה כפלטינה.
היסטוריה
הלהקה נוסדה ב-1982 במערב ברלין על ידי הסולן יאן אולריך מקס פטר (Vetter), הידוע בשם הבמה שלו "פארין אוּרלַאוּבּ" (Farin Urlaub – משחק מילים על "צא לחופשה" בגרמנית, Fahr in Urlaub), המתופף, הנגן והזמר דירק אלברט פֶלזֶנהַיימֶר, "בֶּלָה ב.", והבסיסט האנס רוּנגֶה. ב-1983 יצא המיני-אלבום הראשון שלהם, "...Uns geht's prima" (הולך לנו מצוין...). כעבור זמן מה הם חתמו על חוזה עם קולומביה רקורדס שערכה את האלבום המלא הראשון שלהם, Debil (דביל), וזה הופץ ב-1984. במהלך שנות ה-80 פרש רונגה, וב-1988 התפרקה הלהקה סופית. פארין ובלה החליטו על איחוד מחדש ב-1993 וצירפו את הבסיסט יליד צ'ילה אלברטו גונזלס. באותה שנה הם הוציאו את האלבום "Die Bestie in Menschengestalt" (החיה בצלם אדם), בו נכלל השיר "Schrei nach Liebe" (צרחה לאהבה) שהביע מסר אנטי-גזעני אל מול התחזקות הימין והפך לאחת מיצירותיהם הידועות. הוא זכה לביצועים נוספים על ידי הרכבים כמו די טוטן הוזן. ב-1998 הופץ שירם "Männer sind Schweine" (גברים הם חזירים), הנחשב למצליח ולמפורסם ביותר שלהם. הוא הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים של גרמניה, אוסטריה ושווייץ גם יחד. לאחר סדרה של סיבובי הופעות החליטה הלהקה לקחת פסק זמן ולעולם לא לבצע את "גברים הם חזירים" שוב. ב-2003, בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, הם זכו בפרס להרכב הגרמני המצליח ביותר. כמו כן, זכו בארבעה פרסי אקו של התאחדות חברות התקליטים הגרמניות.
פנתר (טנק)
פאנצר 5 פנתר (בגרמנית: Panzerkampfwagen V Panther, ) הוא טנק גרמני בינוני אשר שירת במלחמת העולם השנייה החל מאמצע שנת 1943 ועד סוף המלחמה ב-1945. הטנק יועד לשמש יריב לטנק הסובייטי T-34 ומחליף לטנקי הפאנצר סימן 4 ופאנצר סימן 3.
השילוב המעולה של כוח אש, ניידות והגנה העניק לפנתר יתרון מול יריביו לקראת סוף המלחמה.
פיתוח וייצור
הופעת טנק ה-T-34 הסובייטי בשדה הקרב במבצע ברברוסה בשנת 1941, הותירה חותם על תכנון הטנקים העתידי בגרמניה הנאצית. ה-T-34 הוכיח עליונות משמעותית על טנקי הפאנצר סימן 4 והפאנצר סימן 3, שהיו עמוד השדרה של עוצבות השריון הגרמניות. בעקבות קשיים רבים בהתמודדות מול טנקי ה-T-34, שלח הגנרל היינץ גודריאן כוח משימה לחזית המזרחית כדי להעריך את ה-T-34. בין התכונות שהובחנו בטנק הם: שריון משופע, עובי למניעת חדירה, זחל רחב וגלגלים גדולים אשר שיפרו ניידות על קרקע רכה, ותותח 76.2 מ"מ.
הצעות מהחזית, שה-T-34 פשוט יועתק במדויק ובמהירות במפעלים גרמניים נדחו - חלקית בשל הקושי להחל בייצור המוני של מנוע הדיזל העשוי אלומיניום של הטנק הסובייטי. עתה ריכזו מתכנני הטנקים הגרמניים את מאמציהם ביצירת טנק שקפיצתו קדימה אל העתיד תוכל לא רק לבטל את יתרונו של ה-T-34, אלא גם כל פיתוח אפשרי שלו, שעשוי לעלות בדעת מתכנניו הרוסיים.
דיימלר-בנץ ומאן קיבלו את המשימה לתכנון אב טיפוס לטנק במשקל 30–35 טון עד אפריל 1942 (יועדו להצגה ביום הולדתו של היטלר). שני הדגמים הוצגו במועד. הדגם של דיימלר דמה ל-T-34, בכך שדגל בפשטות לעומת הגישה הגרמנית המורכבת. בדגם זה נועד מבנה הצריח לשני אנשים כשהמפקד שימש גם כתותחן. דגם זה איפשר ייצור צריח זול וקטן יותר, כוח אדם מופחת וממדים קטנים.
הדגם של מאן היה גבוה יותר ורחב יותר, כתכונותיהם של טנקים גרמנים מסורתיים. הדגם כלל מנוע בנזין, מתלי עצמות עצה וצריח גדול במרכז לשלושה אנשי צוות: מפקד, תותחן וטען. הדגם של מאן התקבל במאי 1942 למרות העדפתו של היטלר לדגם של דיימלר. אחת מהסיבות העיקריות להחלטה הייתה דגם תותח קיים של מאן אשר פותח על ידי ריינמטאל, כשלעומתו הדגם של דיימלר דרש תותח חדש לחלוטין, דבר שהיה מעכב את תהליכי הייצור.
אב טיפוס סופי יוצר, נבדק ואושר בספטמבר 1942 בקומרסדורף. הדגם הוכנס מיד לייצור בעל עדיפות גבוהה. הטנקים הוכנסו לשירות בדצמבר וסבלו מבעיות אמינות בגלל הדחיפות. הדרישה לטנק זה הייתה כל כך גבוהה עד כדי כך שהייצור הורחב ממאן לדיימלר וב-1943 גם לחברות Maschinenfabrik Niedersachsen-Hannover (MNH) והנשל ובנו בקסל.
הייצור ההתחלתי המתוכנן עמד על כ-250 טנקים בחודש. בפועל קצב הייצור הגיע בינואר 1943 ל-600 טנקים בחודש. ניסיון להגדיל קצב ייצור זה נפסק על ידי הפצצות בעלות הברית, צווארי בקבוק בייצור וקשיים אחרים. הייצור ב-1943 ירד לכ-148 טנקים בחודש. ב-1944 עלה קצב הייצור חזרה ל-315 טנקים (3,777 טנקים יוצרו באותה שנה), כשביולי אותה שנה הייצור הגיע לשיא של 380 טנקים בחודש.
מאפייני עיצוב
ללא התותח והשריון המשופע, היה הפנתר טנק גרמני טיפוסי. משקלו של הדגם הסופי עלה ל-43 טונות מ-35 טונות כמתוכנן. הפנתר היה הדגם הראשון בו תכונות מתקדמות היו יותר דומיננטיות מאשר לפני המלחמה. מיד לאחר שבעיות המנוע והתמסורת נפתרו, הפך הטנק לכלי לחימה יעיל ביותר.
מנוע
מנוע בנזין V-12 בעל הספק של 700 כוחות סוס, דגם מייבאך HL230 בנפח 23.1 ליטר, שהניע שני זחלים באמצעות תיבת הילוכים ויחידת היגוי. המנוע באופן כללי היה אמין, בעל אורך חיים של 2,000 קילומטרים. כדי להאריך את חיי המנוע הוחלט להגבילו ל-2,500 סל"ד ו-600 כוחות סוס. התקנת המגביל הפחיתה את מהירות נסיעתו מ-55 קמ"ש ל-46 קמ"ש.
מזקו"ם
מזקו"ם הפנתר מורכב מגלגלי הינע קדמיים, גלגלי סרק אחוריים ושמונה גלגלי מרכוב עשויים פלדה וגומי בכל צד, מצוידים במתלי עצמות עצה קדמיים בעלי מוט פיתול כפול. מתלי הפנתר היו יקרים וייצורם ארך זמן רב. מתלים אלו העניקו לטנק יכולת ציפה ויציבות אשר תרמו באופן משמעותי להצלחתו של הטנק בניידות טקטית וביצועים כפלטפורמת תותח.
מערכת מוט הפיתול הכפול, שפותחה על ידי הפרופסור ארנסט לאהר, תרמה ליציבות הטנק וליכלתו לנוע במהירויות גבוהות, אך מערכת זו בה מוטות הפיתול הכפולים עוברים לכל רוחב הטנק גם הביאה להגבהתו. כאשר נפגע הטנק מפיצוץ מתחת לתובה - פגיעת מוקש אופיינית - נדרש לעיתים קרובות שימוש במבער או ציוד ריתוך כדי להוציא את מוטות הפיתול הפגועים על מנת להחליפם.
לפנתר מערכת גלגלי מרכוב ("בוגים") מדורגים: שלא כמו בתצורה הנפוצה יותר בה גלגלי המרכוב מורכבים מזוגות של גלגל פנימי וחיצוני בעלי ציר משותף, בפנתר הגלגלים מדורגים - הגלגל הקדמי ביותר הוא פנימי, מאחריו, במרחק של מעט יותר ממחצית קוטר הגלגל, גלגל מרכוב חיצוני, וכן הלאה. בסך הכל ישנם ארבעה גלגלי מרכוב פנימיים, וארבעה חיצוניים בכל צד. גלגלי מרכוב מדורגים היו העיצוב הסטנדרטי בזחל"מים גרמנים מהתקופה, וכן בטנק הטיגר.
תיבת הילוכים
תיבת הילוכים בת שבע מהירויות מדגם AK 7-200 ידנית הותקנה בטנק, ותוכננה על ידי ZF.
צוות
מספר אנשי הצוות הסופי היה 5: נהג, מפעיל קשר, תותחן, טען ומפקד.
שריון
חולשתו העיקרית של טנק הפנתר הייתה שריון הצדדים שלו, אשר עמד על 40–50 מ"מ עובי. עובי זה נועד להפחית ממשקל הטנק, אבל גרם לטנק להיות פגיע בפגיעות צד. חצאית שריון בעובי של 5 מ"מ ("שורזן"), נוספה כדי לספק הגנה לצד התחתון. "צימריט" – ציפוי קרמי נוסף להגנה מפני מוקשים מגנטיים עד ספטמבר 1944.
חימוש
החימוש העיקרי התבסס על תותח 75 מ"מ דגם KwK 42 L/70 מתוצרת חברת ריינמטאל. הטנק נשא 79 פגזים משלושה סוגי תחמושת עיקריים - פגז נפיץ (Sprgr. 42) ושני סוגים של פגזים חודרי שריון (ה-Pzgr. 39/42 שהיה הפגז חודר השריון העיקרי, וה-Pzgr. 40/42 שהיה בעל כושר חדירה עדיף אך תמיד בכמויות מועטות). אף על פי שהיה בעל קליבר זהה לזה של תותחי טנקים אחרים של התקופה, היה התותח חזק יותר מתותחים מקבילים בזכות הקנה הארוך והפגזים שהיו בעלי מטען אבק שרפה גדול מהמקובל, שהקנו לו מהירות לוע גבוהה ומסלול בליסטי שטוח. בזכות המסלול השטוח של הפגזים היה התותח מדויק יותר מהתותח בן 88 המ"מ אשר הותקן בטנק הטיגר 1 ובזכות מהירות הלוע הגבוהה שלו, היה אף בעל כושר חדירה עדיף, אולם אם חדר, היה הפגז בן 88 המ"מ של טנק הטיגר בעל פוטנציאל נזק גבוה יותר.
ניסיון בקרב
הפנתר תוכנן להתווסף לטנק הפאנצר סימן 4 ולהחליף את טנק הפאנצר סימן 3. כל דיוויזיית "פאנצר" גרמנית הייתה מורכבת משני גדודים. המטרה הייתה לצייד גדוד אחד בכל דיוויזיה בטנקי פנתר, ועדיין לנצל את יתרונות הפאנצר סימן 4 בגדודים הנוספים. החל מאמצע 1943, באופן הדרגתי עברו כל הגדודים לטנקי הפנתר.
הקרב הראשון בו השתתפו מספר גדול של טנקי פנתר היה בקרב קורסק ביולי 1943. דיוויזיית גרוסדויטשלנד קיבלה תחת פיקודה רגימנט פנתר, שכלל 200 טנקים מדגם זה, והוא הופעל במסגרת המתקפה של קורפוס הפאנצר ה-48 על האגף הדרומי של בליטת קורסק. כבר ביום הראשון למתקפה מספר גדול של טנקים יצאו מכלל פעולה, ולאחר 9 ימי לחימה נותרו לרגימנט הפנתר 43 טנקים מבצעיים בלבד. רוב הטנקים לא הושמדו לחלוטין, אלא נפגעו ממוקשים, או הושבתו עקב בעיות מכניות: הזחלים והמתלים התקלקלו לעיתים, המנוע נטה להתחממות יתר ובמקרים מסוימים אף גרם לשרפה.
היינץ גודריאן, אשר התנגד להכנסת טנקי הפנתר לפעולה לפני שיגיעו לכשירות מבצעית, כתב לאחר מעשה על ביצועי הפנתר בתחילת קרב קורסק: "הם נשרפו בקלות, מערכות הדלק והשמן לא היו מוגנות בצורה יעילה, והצוות נהרג עקב חוסר הכשרה". אולם הוא ציין שכוח האש והשריון הקדמי של הטנק הוכחו כטובים. אף על פי שכאמור, רבים מהפנתרים אשר השתתפו בקורסק נפגעו או סבלו מבעיות טכניות, רק מספר קטן הושבתו לצמיתות, ובמהלך הקרב הם השמידו 263 טנקים סובייטים. אף על פי ששריונו הקדמי של הטנק היה דק יותר משל טנק הטיגר, הוא הוכח כיעיל ביותר מול תותחי הנ"ט והטנקים הסובייטיים.
אחרי קרב קורסק חלק גדול מהבעיות והלקויים שהתגלו בפנתר תוקנו, והוא הוכיח את יעילותו בשדה הקרב. במחצית השנייה של שנת 1943 ובמהלך 1944 הופיעו פנתרים במספרים הולכים וגדלים בחזית הסובייטית. עד יוני 1944, היוו טנקי הפנתר כמחצית מכוח השריון הגרמני במזרח ובמערב.
צריחי הפנתר שהוסרו מטנקים מושבתים, הותקנו על ביצורים קבועים. הצריחים הותקנו על עמדות בטון ("מבנה פנתר סימן 3") או על קופסאות פלדה מרותכות ("מבנה פנתר סימן 1"), אשר אחסנו תחמושת וציוד לחימה בסמוך למגורי הצוותים. עמדות מסוג זה נבנו בביצורי החומה האטלנטית, בקו זיגפריד, בקו הגותי, בקו היטלר ובמזרח (כ-12 בברלין). בסך הכל הותקנו 268 צריחים עד ה-26 במרץ 1945.
גדוד פנתר – 1943
בין השנים 1943 ל-1945, מספר הטנקים בפלוגה הלך ופחת עקב המחסור עד לכדי שינוי התקן ל-14 טנקים.
תגובת בעלות הברית
התגובה הסובייטית למספר הגדול של טנקי הפנתר בחזיתם הייתה מהירה. ב-1943 הצבא האדום היה עדיין מצויד בטנקי T-34 בעלי תותח 76.2 מ"מ כפי שהיה ב-1941. תותח זה הוכח כבלתי יעיל כנגד השריון הקדמי של הפנתר, ופגיעה בפנתר הייתה אפשרית אך ורק תוך כדי איגוף, כשלעומתו הפנתר היה יכול לפגוע ישירות ממרחק רב ומכל זווית.
תוכניות בוצעו לשיפור ה-T-34 באמצעות החלפת התותח בתותח בקוטר 85 מ"מ (תותח נ"מ מדגם M1939 52-K). פגזי תותח זה היו מסוגלים לחדור את השריון הקדמי של פנתר ממרחק של 1000 מטר (מתותח 76.2 מ"מ ניתן היה לעשות זאת רק ממרחק של 100 מטר). אף על פי שטנק זה לא היה שווה ערך לפנתר, הוא הוכח כטוב יותר מאשר קודמו. בנוסף פותחו משחיתי טנקים SU-85 ו-SU-100. הצבא האדום ניצל את גודלו ויתרונו המספרי ונכנס למירוץ ייצור, כך שעד אמצע 1944 הכניס לשירות הרבה יותר טנקי T-34-85 מאשר הפנתרים של הגרמנים.
בשנים 1943 ו-1944 היה יכול הפנתר להשמיד כל טנק של בעלות הברית בטווח של 2,000 מטר, כשהחיילים דיווחו על 90 אחוזי הצלחה בפגיעה בטווחים של עד 1000 מטר.
תגובת בעלות הברית לא הייתה עקבית. הפנתר לא הוצב בחזית המערבית, לפחות עד 1944 בקרב אנציו, בה נמצאו בכמות קטנה. הפנתר נחשב על ידי בעלות הברית כעוד טנק כבד שלא ייבנה במספרים גדולים. בעקבות זאת החל הצבא האמריקאי את הפלישה לנורמנדי בציפייה להתמודדות עם מספר גדול של טנקי פאנצר סימן 4. במציאות כחצי מהטנקים בנורמנדי היו פנתרים, ותותחי ה-75 מ"מ של טנקי השרמן כשלו ביכולת הפגיעה בשריון הקדמי.
הכוחות האמריקאים הגיבו בסופו של דבר באמצעות מספר גדול של טנקי שרמן 76 מ"מ, משמידי טנקים 90 מ"מ, וטנקי M26 פרשינג. למרות כל זאת, היה קושי רב לפגוע בשריונו הקדמי של הפנתר.
כוחות בריטיים הגיבו באמצעות תותח Ordnance QF 17 pounder על טנקי השרמן. ב-1945 הכניסו לשירות את טנקי הקומט.
הפנתר נשאר טנק גרמני עיקרי עד לסוף המלחמה. גרסאות מאוחרות יותר של הפאנצר סימן 4 עם תותחים ארוכים 7.5 cm KwK 40 היו זולות יותר לייצור, ואמינות יותר וייצורם נמשך במקביל לייצור הפנתר.
פנתרים שנתפסו על ידי הצבא האדום ובעלות הברית סופחו לכוח הלוחם במהלך המלחמה. הסובייטים תפסו מספר פנתרים באביב 1944 בסיור ליד ורשה.
מספר קטן של פנתרים שבויים נכנס לשירות על ידי הבריטים. 3 פנתרים שימשו את המורדים במרד ורשה 1944. מעט נתפסו והופעלו על ידי תנועת ההתנגדות הצרפתית ב-1944. וב-30 באוגוסט 1944, שני טנקים הושמדו בלחימה באזור רואן על ידי טנקי טיגר של SS PzAbt 102.
המשך פיתוח
עבודת התכנון של הפנתר סימן 2 החלה בפברואר 1943. המטרה העיקרית הייתה אבטחת מקסימום תחלופת חלקים עם הטנק הכבד טיגר סימן 2 כדי לפשט את תהליך הייצור. לפנתר סימן 2 היה גוף דומה לטנק הטיגר ושיתף גם כן גלגלים, זחלים, מתלים ובלמים. החלק השונה ביניהם היה שריון התותח, אשר הפך קטן יותר.
פרויקט פנתר סימן 2 לא הצליח להתקדם מעבר לשלדה אחת, אשר מוצגת במוזיאון פטון. ההבדלים המשמעותיים האחרים בין הפנתר הראשון ופנתר סימן 2 היו התמסורת והשריון ההגנתי. הצריח היה זהה בשני הדגמים. הפנתר סימן 2 תוכנן עם תותח 75 מ"מ KwK L/70. תותח 88 מ"מ KwK L/71 לא נכנס לפיתוח מאחר שהפרויקט הופסק. מאוחר יותר במלחמה, במרץ 1944, העבודה החלה שוב על צריח הפנתר עם התקדמות קטנה.
מהלך זה הוביל לפיתוח ה"שמלטורם" (צריח צר). באוגוסט ה"פרשוסטורם" (צריח ניסיוני) הושלם. צריחים אלו הותקנו על גבי שלדות הפנתר הרגיל. לשמלטורם היה שריון עבה יותר, מד טווח סריאוסקופי מובנה, ויכולת לשאת את תותח ה-88 מ"מ KwK L/71. כמו כן שקל גם פחות מאשר הצריח המקורי. דגם של הצריח מוצג במוזיאון הטנקים בוושינגטון.
באותה תקופה, פיתוח טנק הפנתר הוביל לייצור דגם ה-Ausf. F ב-1945. נקודות המפתח לדגם זה היו ה"שמלטורם" החדש, בעל השריון ההגנתי המשופר וגג גוף קדמי מורחב אשר היה גם כן עבה יותר. מספר גופי דגמי Ausf. F יוצרו על ידי דיימלר-בנץ ורורסטל-הטינגן עבודות פלדה. בכל אופן אין עדות שדגם Ausf F מושלם הוכנס לשירות לפני תום המלחמה.
השליטה ההולכת וגדלה של בנות הברית המערביות באוויר הובילה ב-1943 לניסיון להתקין אמצעי ראיית לילה מבוסס תת-אדום (אינפרה רד) על טנקי הפנתר. פנס תת-אדום, בקוטר 30 ס"מ הותקן על כיפת המפקד; לא ידוע כמה פנתרים צוידו בהתקן זה, אך ההערכה היא כי מדובר בעשרות בודדות.
שימוש זר שלאחר המלחמה
במהלך המלחמה הכניס הצבא האדום לשירות מספר פנתרים שנתפסו. פנתרים אלו נצבעו מחדש בצבעי הצבא האדום כדי להימנע מתקריות ירי ידידותי. הצבא האדום עשה שימוש במספר פנתרים גם לאחר המלחמה.