cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירמינגארד, נסיכת בוואריה
ביוגרפיה
ב-19 ביולי 1950 התחתנה אירמינגארד עם לודוויג, נסיך בוואריה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1955 מת אביה, ואירמינגארד ובעלה עברו לגור בביתו - טירת לויטסטטן. בשנת 2008 מת בעלה לודוויג, וב-23 באוקטובר 2010 מתה אירמינגארד בביתה.
משפחתה
ב-19 ביולי 1950 התחתנה אירמינגארד עם לודוויג, נסיך בוואריה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
חיים צבי אנוך
חיים צבי אנוך (כ"ז בניסן ה'תרס"ד, 12 באפריל 1904, דרמשטאדט, גרמניה - כ"ב בטבת ה'תשל"ז ינואר 1977, תל אביב) היה מחנך והוגה דעות בתחום החינוך, נחשב אחד ממייסדי ומעצבי החינוך הדתי לאומי בכלל ובמסגרת עליית הנוער הדתי בפרט.
אנוך לימד בגרמניה בבית ספר של הקהילה החרדית. בשנת 1932 עבר לציריך בשווייץ, ובשנת 1934 עלה לישראל. תחילה לימד בבית ספר "מוריה" בתל אביב, ולאחר מכן עבר לירושלים לבית-המדרש למורים "מזרחי". היום מכללה דתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ.
כפר בתיה
כאשר לימד בסמינר למדריכים של עליית הנוער הדתי הגיע למסקנה שרק במסגרת של חבורת נערים בכפר נוער ניתן להבטיח חינוך טוטלי למסורת ישראל. בכפר נוער ניתן לשלב חינוך אופי ואישי וגם פיתוח אינטלקטואלי ותרבותי. וכך סמוך להכרזה על הקמת המדינה, בקיץ תש"ח, קיבל על עצמו את הקמתו והנהלתו של כפר הילדים של ארגון נשות המזרחי באמריקה, כפר בתיה (ע"ש בתיה גוטספלד). אנוך נהג לציין כי עליו "לבצע, לקיים, להגשים במעשה את מה שאני דורש להלכה זה שנים."
דרכו בהוראה
אנוך הציג דרך בהוראה, הקרויה כיום "פיתוח גנטי של תוכן השיעור", שלפיה יש לעורר בתלמיד את הסקרנות לדעת. לאחר שהמורה מציג את הנושא, הוא פונה לתלמידים ומעורר אותם לשאול שאלות. המשכו של השיעור, מורכב לכאורה, מתשובות לשאלות התלמידים.
ב"שיעורים לדוגמה" הוא היה מוביל את התלמידים, ואת הסטודנטים להוראה, כאילו הם גילו את חומר ההוראה והוא הגיש אותו בתור תשובה. השיטה זכתה לתהודה מיוחדת.
הוא אימץ את העיקרון שהחינוך בכלל והדתי בפרט, לא תמיד יתבצע רק כתוצאה מרצונו של התלמיד ולאור המוטיבציה שלו. קיים גם יסוד של הנהגת התלמידים לדרך חיים מיוחדת - גם דתית - ללא מתן הסבר מראש. וכך ר' חיים צבי אנוך כתב במאמרו על "חינוך יהודי דתי": "מהותו של החינוך הדתי" הוא "עשיית נפשות", ותפקידה של הגננת כבר בגיל הרך, להכניס את אותם תינוקות של בית רבן "תחת כנפי השכינה", בשילוב שתי הדרכים גם יחד: "לשמה" ו"מתוך שלא לשמה בא לשמה".
בבית הספר לחינוך
אנוך לימד בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב בשנות ה-70, עד לשנת תשל"ה.
ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות
ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות היא ועדה של בית הנבחרים של ארצות הברית אשר דנה בנושא התנקשויות פוליטיות, ובמיוחד ההתנקשויות בחיי הנשיא ג'ון פ. קנדי, והלוחם למען זכויות האדם, ד"ר מרטין לותר קינג.
הרקע לעבודת הוועדה
רציחתו של הנשיא קנדי ב-22 בנובמבר 1963 זעזעה את ארצות הברית. היה חשש כי עקבות הרוצחים יובילו למקומות רמי דרג בממסד, או אל מחוץ לארצות הברית, אל קובה ואל ברית המועצות. תוך שבוע מיום הרצח הוקמה ועדה, בראשות שופט בית המשפט העליון ארל וורן, שתפקידה היה לחקור את הרצח ולמצוא האם היה קשר לרצח הנשיא, או שמא הרצח הוא פעולתו של מתנקש בודד, לי הארווי אוסוואלד. מטרתה הבלתי מוצהרת של הוועדה הייתה למצוא כי אוסוואלד הוא המתנקש וכי פעל לבד.
כאשר נתנה ועדת וורן את מסקנותיה, בשנת 1964, נראה היה כי התיק נסגר. הוועדה קבעה כי אוסוואלד פעל לבד, וכי לא היה חלק מקשר. מסקנות אלו לא התקבלו על דעת רבים. בשנת 1966 כתב החוקר מרק ליין את ספרו "הריצה אל הצדק" (Rush To Judgement) בו ביקר את עבודת הוועדה. לאחר מכן חשף התובע המחוזי בניו אורלינס, ג'ים גאריסון, מה שנראה לו כקשר לרצח הנשיא קנדי, בניו אורלינס דווקא. משפטו המתוקשר של קליי שאו, ראש לשכת המסחר בניו אורלינס, וחבר מרכזי בקשר לו טען גאריסון, הסתיים בזיכויו של שאו, בשנת 1969, אך בחשיפה תקשורתית נרחבת לתאוריות הקשר, ובהצגה מיומנת על ידי התובע גאריסון, של כל הפגמים והחולשות שניתן למצוא בדו"ח ועדת וורן.
בשנת 1968 נרצח גם רוברט פ. קנדי, אחיו של הנשיא קנדי, בעת מסע הבחירות שלו, על ידי מחבל פלסטיני בשם סירחאן סירחאן. כן נרצח לוחם זכויות האדם מרטין לותר קינג. הציבור האמריקאי היה נתון להרגשה כי אישי ציבור חשופים להתנקשויות, ולפחות בעניינם של קינג ושל הנשיא קנדי, חברו גורמים בעלי עניין לקשר לרציחת דמויות נערצות אלו. לאווירה זו הוסיפה חשיפתו של הסרט שצילם אברהם זפרודר, אשר הוקרן לראשונה בטלוויזיה האמריקאית בזמן צפיית שיא בתוכניתו הפופולרית של הרלדו ריברה "לילה טוב אמריקה". הייתה זו המחשה ויזואלית למה שהרגישו אמריקנים רבים בצורה אינטואיטיבית. משהו לא היה בסדר. מישהו עומד מאחורי הדברים. תמונת הנשיא הנכנס למארב יריות ברחוב ראשי בדאלאס, וסופג כדור אחר כדור, בעוד שרעייתו הצעירה והיפה זוחלת, מכוסה בדם, על מכסה תא המנוע של הלימוזינה הנשיאותית, ומנסה להימלט, רדפה את הציבור האמריקאי.
בה בעת נחשפו קשרים בין המאפיה, סוכנות הביון המרכזית - ה-CIA, וגורמים בקרב הגולים קובנים המיליטנטים, במטרה להתנקש בחייו של פידל קסטרו. גילויים אלו (בין היתר על ידי ועדות של הסנאט לחקירת שיתוף הפעולה בין גורמי ביון), הראו כי הבלתי נתפס - קשר בין הממשל האמריקני, בדרגים הגבוהים ביותר, סוכנויות הביון השונות, הגולים הקובנים והמאפיה, הוא כעת עובדה מוחשית. האצבע הציבורית הופנתה אל גורמים אלו עתה אף בקשר לרציחתו של קנדי. קביעת ועדת וורן כי לא היה כל קשר לרציחת קנדי נראתה לרבים כקביעה מיושנת ומבוססת על מידע חלקי, במקרה הטוב, וכניסיון טיוח מצד המעורבים ברצח (לדעת המבקרים) לינדון ג'ונסון וחבר הוועדה אלן דאלס, במקרה הרע.
פעולת הוועדה
לנוכח הלחץ הציבורי, ובהשתדלות אישים כקורטה סקוט קינג, רעייתו של מרטין לותר קינג המנוח, מינה בית הנבחרים האמריקני בספטמבר 1976, ועדה לחקירת מותם של קנדי וקינג. ההחלטה התקבלה ברוב של 280 תומכים מול 65 מתנגדים. ויכוחים על רקע אישי בין חברי הוועדה גרמו לחילופי גברי ולעיכובים בתחילת עבודתה, אך לבסוף התגבש הרכב בראשות חבר הקונגרס לואיס סטוקס מאוהיו ובייעוצו של עורך הדין רוברט בלייקלי. המנדט שקיבלה הוועדה היה לפעול בין 30 במרץ 1977 ו-3 בינואר 1979.
מרבית עבודת הוועדה, כעבודתן של כל ועדות הקונגרס, התבצעה בחשאי, והעדים חתמו על טופסי שמירת סודיות. מספר עדים מועט העיד בפומבי. דו"ח הוועדה היה כבר ערוך כמעט, כאשר לקראת סוף עבודתה בדצמבר 1978, העידו בפניה מומחי האקוסטיקה מרק וייס וארנסט אשכנזי. עדויות אלו הביאו למפנה, ולעריכתו של דו"ח שונה לחלוטין מזה שהתכוונו חברי הוועדה לערוך אך שבועות אחדים לפני כן.
דו"ח הוועדה, שאורכו 686 עמודים (ואשר חלק ניכר ממנו עוסק ברציחת מרטין לותר קינג) וזאת בהשוואה ל-888 העמודים של דו"ח ועדת וורן, פורסם ב-29 במרץ 1979.
מסקנות הוועדה
באשר למרטין לותר קינג, הסיקה הוועדה כי רציחתו הייתה מיריה אחת מרובהו של ג'יימס ארל ריי, ושקיימת "אפשרות" שהרצח היה כתוצאה מקשר פלילי, על אף שאף סוכנות של הממשלה של ארצות הברית אינה מעורבת בקשר זה.
באשר לרצח קנדי, קבעה הוועדה כי אכן, לי הארווי אוסוואלד הוא שירה שלושה כדורים לעבר הלימוזינה הנשיאותית, וכי שניים מהם פגעו בנשיא. הוועדה פסקה כי תיאורית "הכדור הבודד" שהייתה בסיס המסקנות של ועדת וורן, נכונה ביסודה, ואף מצאה ראיות לחיזוקה של קביעה שנויה במחלוקת זו (כבדיקת "נייטרונים" לקביעת המרכיבים המדויקים של הכדור CE399, והשוואתם לרסיסים שנותרו בידו של המושל ג'ון קונלי אשר על פי ועדת וורן פצעיו נגרמו מכדור זה).
הקביעה הדרמטית שקבעה הוועדה הייתה כי אוסוואלד לא פעל לבד. עדות המומחים וייס ואשכנזי, אשר ניתחו הקלטות ממכשירי קשר משטרתיים שבוצעו באמצעות מיקרופון שהיה מותקן על אופנוע משטרתי בעת הרצח, ושודרו למכשיר דיקטפון במטה המשטרה, היא כי המכשיר קלט ארבע יריות (בעוד שוועדת וורן סברה כי בעת הרצח נורו שלוש יריות). המומחים מיקמו שלוש מן היריות ממחסן הספרים, שם נמצא אוסוואלד, שהיה בעת הרצח מאחורי הלימוזינה. אך ירייה אחת באה מלפנים, מכיוון "תלולית הדשא" (Grassy Knoll), מקום שבו רבים מתומכי תאוריות הקשר מיקמו את המתנקשים הנוספים. לאור זאת, קבעה הוועדה כי רצח הנשיא קנדי היה "קרוב לוודאי כתוצאה של קשר".
מיהם, אם כן, הקושרים, לדעת אנשי הוועדה? לדעת הוועדה לא הייתה זו פעולת כל סוכנות ממשלתית, הן של ממשלת ארצות הברית והן של ממשלות חוץ. הוועדה בחנה אף את פעולתם של גורמים במאפיה כסנטו טרפיקנטה, ג'ימי הופה וקרלוס מרצ'לו, אך הסיקה כי אין ראיות ממשיות למעורבותם.
הוועדה המליצה לנקוט צעדים במישור החקיקתי למניעת התנקשויות.
השפעת עבודת הוועדה
הוועדה לא הביאה לסופו של הוויכוח הציבורי על הקשר לרציחתו של קנדי. אלו הסבורים כי קנדי היה קורבן לקשר, לא אהבו את האישור שנתנה הוועדה לתיאורית "הכדור הבודד". ה"ראיות האקוסטיות" שעליהן ביססה הוועדה את מסקנת הקשר, נראו כתמורה קטנה מדי בעבור הביסוס של כל מסקנות ועדת וורן כמעט אחת לאחת. אי היכולת או אי הרצון של הוועדה למצוא את הגורמים השותפים בקשר, היו אף הם מטרה לביקורת.
לדעת התומכים בלי הארווי אוסוואלד כמתנקש הבודד, הייתה הוועדה מיותרת מלכתחילה, ובדיעבד הגיעה למסקנות מפוקפקות. וכפי שראינו, על "הראיות האקוסטיות" נמתחה ביקורת רבה.
פעולת הוועדה אך תרמה לתעלומה. עתה הייתה קביעה רשמית סותרת של שתי ועדות מוסמכות של גופים רמי דרג בממשל האמריקאי. במקום לקבוע מסקנות שתהיינה סופיות וחותכות, פתחה הוועדה את הוויכוח, ונראה כי ייקח עוד זמן רב בטרם ייתמו הדיו.
זום (ערוץ)
Zoom הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי המיועד לילדים ונוער בגילאי 7–17. הערוץ נמצא בבעלות משותפת של משפחת סבן וחברת אימג'ין מדיה בראשותו של אבי בר, לשעבר מנכ"ל ערוץ הספורט. הערוץ משודר ללקוחות HOT וב-NEXT TV באפיק 83, ללקוחות YES וב-STINGTV באפיק 90, וללקוחות פרטנר TV באפיק 68. חלק מתכני הערוץ זמינים ב-VOD בסלקום tv.
תולדות הערוץ
ערוץ זום הושק ב-2 בדצמבר 2012 ושודר בערוץ 83 בהוט. הערוץ משדר סדרות אנימציה חדשות, עונות חדשות של סדרות ישנות וסדרות קומדיה ודרמה. רוב תוכני האנימציה בערוץ מדובבים לעברית (ללא כתוביות תרגום). ב-3 ביוני 2013 ערוץ זום הושק גם ב-Yes בערוץ 86. ב-27 ביוני 2017 ערוץ זום הושק גם בפרטנר TV באפיק 68.
מפתיחת הערוץ ועד סוף 2013
כשהערוץ עלה, שודרו הסדרות "איירון מן", "סופר סטרייקה", "המיליונרים הצעירים", "גרוג'בנד", "הזבלונים", "האי המוטרף", "דיג'ימון" ועוד. באוגוסט 2013 עלתה סדרת המקור הראשונה של זום, בשם "עמי'לה", תוכנית סטנד-אפ בכיכובו של עמי אנידג'ר, שראל פיטרמן ואחרים.
משנת 2014
ב-2014 עלתה סדרת הפנטזיה "קוסמים נגד חייזרים". ב-16 בפברואר 2014 עלתה הסדרה "מועדון החנונים" (משודרת ב-HOT) עם עמית פרקש, שיר מורנו, יון תומרקין, עומר דרור, יואב רוטמן ואחרים, וב-17 במרץ 2014 הסתיימה העונה הראשונה. באותו תאריך, עלתה גם התוכנית "איטי ועצבני" עם עמית פרקש ואסף פורמן; בכל תוכנית, אסף ועמית מראים קטעים בהילוך איטי, וכן מזמינים שחקן (כמו: שיר מורנו, עומר דרור ועוד) לתוכנית והוא מתחרה במשחק יריות עם אסף בהילוך רגיל, ואחרי זה מראים את הכל בהילוך איטי.
בנוסף לסדרה "מועדון החנונים" עלתה גם תוכנית האירוח של הסדרה: "מועדון החנונים: האולפן" בהנחיית מירב פלדמן, המארחת בכל פרק 2 שחקנים מהסדרה. בעמוד הפייסבוק של "מועדון החנונים", המעריצים של הסדרה מחליטים איזה קטע היה הכי מצחיק, וגם שואלים שאלות בעמוד הפייסבוק, והם יכולים לקבל את התשובות בתוכנית, בנוסף, בזמן שידור התוכנית, בעמוד הפייסבוק, הצופים של הסדרה כותבים תגובה על הסדרה והם מעלים אותה בשידור.
ב-2014 עלתה הסדרה המצוירת "ערי הזהב הנסתרות". ב-11 ביולי 2014 עלתה הסדרה "מי מפחד מהחושך?". בשנת 2014 עלתה סדרת מערכונים חדשה בשם "שבט צוצלת" (משודרת ב-yes) עם שיר מורנו, שירה נאור, עידו מוסרי, נלי תגר ועמי אנידג'ר.
בשנת 2015 עלו העונות החדשות של "שבט צוצלת" (לצופי YES) ו"מועדון החנונים" (לצופי HOT), וכן מרתון כל העונות של הדרמה היומית של Yes: "ראש גדול" (שמאוחר יותר החלה משודרת גם ב-HOT וגם ב-Yes), ובנוסף עלתה "אינסטוש" - תוכנית בידור חדשה מבית האתר לצעירים "פרוגי" (גם ב-HOT וגם ב-Yes), וכן התוכנית "אלוף הסופר סטרייקה" בהנחיית עמי אנידג'ר ("עמי'לה") (משודרת גם ב-HOT וגם ב-Yes).
ב-1 בפברואר 2016 עלתה הסדרה "סוסי פרא" (המשודרת ב- HOT), עם יון תומרקין, שירה נאור, דניאל גד ועידו מוסרי, דרמה יומית חדשה וראשונה מסוגה בזום. לסדרה 42 פרקים וצפויה לה עונה שנייה. בנוסף, תמשיך "אינסטוש" לעונה נוספת (גם ב-HOT וגם ב-Yes) וכך גם המשך הסדרה "צ'יקה ומפירו" בספטמבר 2016.
בסוף 2016 עלתה תוכנית כיתות הנקראת "הכיתה של ישראל" בהנחיית דון לני גבאי.
בסוף אפריל 2017 עלתה סדרת סיטקום לילדי הוט: "צפוף".
ב-3 באוגוסט 2017 עלה בבתי הקולנוע סרט לסדרה המצליחה "מועדון החנונים" בשם "מועדון החנונים: הסרט".
בדצמבר 2017 עלתה העונה השנייה של "Play" והעונה השלישית של תוכנית המערכונים "שבט צוצלת" המשודרת ב-yes.
באוגוסט 2017 עלתה האנימה "גליטר פורס", שנה אחרי עלתה תוכנית הבת בשם "גליטר פורס דוקי דוקי".
במהלך שנת 2018 עלו העונות החדשות של "צפוף", "מועדון החנונים" "סוסי פרא" ו-"Play".
בינואר 2019 נערכה בערוץ תחרות "היוטיוברים של ישראל 2018", בהנחיית דודו ארז ובר מיניאלי. במסגרת התחרות הוכתרו היוטיוברים האהובים ביותר בישראל לשנת 2018, במקום הראשון זכו הצמד רז וקווין (צוות חארטא), במקביל החלו הצילומים של דרמת נוער קומית חדשה ״אמאמביכה״ שתעלה בערוץ ב- yes.
בפברואר 2019 עלתה הסדרה "סברי מרנן" המשודרת במקור ב״קשת 12״, החלו לכתוב את העונה שלישית ל"צפוף" (לצופי הוט) ובסוף החודש עלה ערוץ "ספיישלגו" שישדר את הכל הסדרות והעונות של ״לגו״ בערוץ זמני בהוט, יס ופרטנר.
בינואר 2021 עלו בערוץ העונה הרביעית של "צפוף" (לצופי הוט) ו"המהדורה הצעירה", שעברה מערוץ KIDZ לאחר סיום שידורי הערוץ בסוף 2020.
ביולי 2022 התחדש הערוץ בלוגו חדש בצבע ורוד לאחר שמשנת 2017 היו בלוגו בצבע כחול. כמו כן עלה ערוץ חדש בשם "Zoom Toon" המשדר את סדרות האנימציה של הערוץ ועוד סדרות אנימציה חדשות וגם בשירותי ה-VOD של HOT
יולה (חברה)
יולה (בפינית: Jolla, השם המלא: Jolla Oy, כלומר יולה בע"מ) היא יצרנית טלפונים סלולריים. החברה הוקמה על ידי מספר יוצאי נוקיה בעקבות ביטול מיזם מיגו בחברה. היום, לחברה טלפון אחד, יולה פון. מערכת ההפעלה של החברה, Sailfish OS מבוססת על לינוקס וברובה זמינה דרך מיזם התוכנה החופשית Mer.
המנון טונגה
ההמנון הלאומי של טונגה קרוי בשם "השיר של מלך איי טונגה" אך ביומיום מוכר יותר בשם השיר הלאומי (בטונגאית: fasi fakafonua). מילות ההמנון נכתבו על ידי הנסיך אולינגטוני טופומלוחי ללחנו של קרל גוסטבוס שמיט.
היסטוריה
ההמנון הקודם של טונגה נכתב על ידי ג'יימס מולטון (1909-1841), מתודיסט מיסיונרי. מולטון כתב את מילות ההמנון ללחנו של המנון גרמניה. בהסכמתו של מלך טופו הראשון, זכה ההמנון למעמד רשמי ב-1869 ושימש כהמנון הרשמי של הממלכה למשך כמה שנים.
ההמנון בוצע לראשונה ב-1874, אף על פי שככל הנראה היה בשימוש עוד לפני כן. ההמנון מתייחס במילותיו למלך טופו הראשון, שהיה המלך של טונגה בעת כתיבת ההמנון.
סם 41
סם 41 (באנגלית: Sum 41) הייתה להקת פאנק רוק שנוסדה באונטריו שבקנדה בשנת 1996. בשנת 2023 הודיעה הלהקה על התפרקותה.
היסטוריה
חברי להקת סם 41 החלו את דרכם ב"תחרות להקות" בתיכון שבו למדו. הם מתבדחים בנושא, שפגישתם הראשונה הייתה בקונצרט של להקת הול בקיץ 1996. שמה של הלהקה מתייחס ליום ה-41 בקיץ 1996. sum=summer כלומר sum 41=היום ה-41 של הקיץ.
באותם ימים, הסתובבו חברי הלהקה עם מצלמת וידאו לכל מקום שהלכו וכך הסריטו את השטויות שעשו. חלק מן הסרטים האלו ניתנים לצפייה בשני סרטי DVD של הלהקה – "Introduction to Destruction", ו-"Does This Look Infected?". באחד מהם נראים חברי הלהקה שודדים חנות פיצה עם רובי מים.
2000–2009
בתחילת שנת 2000 החתימה חברת "Island Records" את הלהקה לחוזה הקלטות.
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "Half Hour of Power" ב-27 ביוני 2000. הסינגל הראשון שיצא היה "Makes No Difference" אשר היו לו שני וידאו קליפים. אחד היה קליפ של חברת התקליטים והשני היה קליפ הופעה של הלהקה ב"מסיבה ביתית".
אלבומה השני של הלהקה "All Killer No Filler" ובעצם אלבומה הראשון באורך מלא, יצא ב-8 במאי 2001, ונחשב להצלחה מסחרית. אלבום זה נחשב לאלבום הפריצה של סם 41 בפרט ולאלבום חשוב ובולט ביותר בסצנת הפופ-פאנק שהגיעה לשיאה באותן שנים. האלבום מנוגן בסגנון מהיר וקליט ומאופיין בשירים בנושאי: נעורים, אהבה, מסיבות, קיץ ופרידות. הסינגל הראשון שיצא לאור היה "In too deep" שהיה קליפ קומי שבו ניראים חברי הלהקה מתחרים בקפיצה למים נגד קבוצת קופצים מקצועיים (ומנצחים אותם). הופעתם ב"ואנס וארפד טור" במהלך השנה הגבירה עוד יותר את פופולריותם.
שני סינגלים נוספים יצאו, "Fat Lip", שהפך ללהיט קיץ ענקי ולמקום ראשון במצעד שירי הרוק בארצות הברית לשבוע אחד, ו"Motivation" שבו נראית הלהקה מנגנת במוסך ביתי. במהלך 2001 המשיכה הלהקה בסיבוב הופעות שבו עלו לבמה 300 פעמים.
לאחר סיבוב הופעות גדול לקידום האלבום גייס איגי פופ את חברי הלהקה להקלטת אלבומו "Skull Ring". הם כתבו ביחד את הסינגל הראשון לאלבום זה "Little Know It All", והצטרפו לאיגי להופעת קידום בתוכניתו של דייוויד לטרמן.
בתחילת 2004 תרמה הלהקה את השיר "Moron" לאוסף הראשון בסדרת "Rock Against Bush". שיר זה היה גם רצועת בונוס בהוצאה היפנית של "Chuck".
בסוף מאי 2004, נסעה הלהקה אל מדינת קונגו שבאפריקה, בחברת "War Child" כדי לתעד את מלחמת האזרחים שהייתה בעיצומה. כמה ימים לאחר שנחתו פרצה מהומה וחילופי יריות החלו מחוץ למלון "בקאבו", שבו שהו. חברי הלהקה חיכו שירגעו הרוחות אך לשווא. שומר השלום של A.U.N, צ'אק פלטייר (שבעצמו קנדי), פינה את כל ארבעים האזרחים (ביניהם הלהקה) למקום מבטחים וקרא לכוחות מזוינים שיפנו את האזרחים למקום מבטחים רחוק הרבה יותר ואת חברי הלהקה לשדה התעופה.
לאלבומם הבא קראו "Chuck" על שמו של צ'אק פלטייר שהציל את חייהם. המסמך הדוקומנטרי נערך לחצי שעה שנקראה "Rocked: Sum 41 in Congo", ששודר ב-MTV. "War Chiled" יצא בנובמבר 2005 בגרסת DVD בארצות הברית וקנדה.
בהתאם לחוויות המתוארות לעיל, האלבום Chuck מאופיין בצליל ובליריקה כבדים וקודרים יותר מהאלבומים הקודמים. האלבום "Chuck" יצא ב-12 באוקטובר 2004 והסינגל הראשון והיחיד שנכתב לאחר קונגו היה "We're All To Blame". השיר משנה את קצבו – מאיטי למהיר, בצורה סמלית לביקורם בקונגו. איך ברגע אחד שכל שקט וברגע שאחריו יריות ומלחמה. אחריו יצא "Pieces", שהגיע למצעד בקנדה. הסינגל האחרון לאלבום זה היה "some say", והוא יצא רק בארצות הברית ואירופה. "some say" הגיע למקום 16 במצעד הרוק המודרני. <BR>לאחר סיבוב ההופעות "Go Chuck Yourself" לקידומו של האלבום יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות עם מוטלי קרו בתור הופעת חימום.
ב-11 במאי 2006 הודיע דייב דרך אמרגנו שהוא עוזב את הלהקה כדי לעבוד עם להקתו החדשה "Brown brigade". נאמר כי עזיבתו של באקש הייתה בשל חילוקי דעות אומנותיים, ורצונו לעבוד על צליל יותר "קלאסי-מטאלי" עם הלהקה החדשה.
יום לאחר מכן, הודיע דריק רשמית כי ללהקה תוכנית להחליף את דייב בגיטריסט אחר רק להופעות במקומו יופיע הגיטריסט טום טאקר. במהלך ההקלטות דייב אינו יופיע ולא יוכל להביע דעה או להשפיע בלהקה. לבסוף, חברי הלהקה מצאו את טום טאקר כנגן הגיטרה הראשי בלהקה.
ב-17 באפריל 2007, הלהקה הוציאה לאתר iTunes את השיר "March of the Dogs", אשר הופיע מאוחר יותר באלבום.
ההקלטות של אלבום החמישי החלו ב-8 בנובמבר 2006, והסתיימו ב-14 במרץ 2007. האלבום יצא ב-24 ביולי 2007 ושמו הוא "Underclass Hero". הסינגל הראשון (אשר נקרא באותו שם) יצא ב-15 במאי. הסינגל השני מתוך האלבום הוא "Walking Disaster" והקליפ שלו שודר לראשונה ב-20 באוגוסט.
2010–היום
בשנת 2011 הלהקה הוציאה את האלבום Screaming Bloody Murder 2011 לאחר 4 שנות שתיקה. הסינגלים שיצאו מהאלבום הם Skumfuk וScreaming Bloody Murder. האלבום הראה צד יותר אפל של הלהקה. לאחר הוצאת האלבום התפרסם סרט שלישי של סם 41 "DON'T TRY THIS AT HOME". הסרט מספר על אאורח החיים של הלהקה בזמן כתיבת האלבום.
בשנת 2013 הודיע מתופף הלהקה, סטיב ג'וקס, על פרישה. ב-2015 הודיעה הלהקה על חזרתו של דייב ללהקה.
ב-9 ביולי 2015 הוכרז האלבום השישי של הלהקה דרך PledgeMusic. בינואר 2016, פרסמה הלהקה 2 קטעים משני שירים שונים של האלבום החדש בחשבון האינסטגרם שלהם. באוקטובר אותה שנה, יצא האלבום "13 Voices".
באוקטובר 2017, פורסם בעמוד הפייסבוק של הלהקה כי ויבלי החל לעבוד על שירים חדשים. ב-2018, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות שנקרא "Does This Look Infected". באפריל ומאי 2019, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות שנקרא "No Personal Space". באותו זמן פורסם הסינגל הראשון, מתוך אלבומם השביעי, "Out for Blood". ביולי יצא אלבומם השביעי "Order in Decline". בשנת 2022, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה ביחד עם להקת "סימפל פלאן". במרץ אותה שנה הם הודיעו כי הם עובדים על אלבומם השמיני, "Heaven and Hell". בפברואר 2023, הודיעה הלהקה כי היא תשתתף בפסטיבל "כשהיינו צעירים" בלאס וגאס. במאי 2023 הודיעה הלהקה כי היא תתפרק לאחר שתסיים את סיבוב ההופעות האחרון, ולאחר שיצא האלבום "Heaven and Hell".
אווה חצ'טריאן
אווה חצ'טריאן (בארמנית: Էվա Խաչատրյան; נולדה ב-13 בדצמבר 1990), היא שחקנית ארמנית. היא ידועה בשל תפקידיה בתור נורה בסדרת הטלוויזיה הארמנית המתרחשת בירוואן, " בית מלא", סיטקום שפיתח המפיק ארמן פטרוסיאן, ובתור ריטה בסדרת הטלוויזיה "אחים".
מלכיור נדאדיה
נדאדיה, שהיה בן הקבוצה האתנית הוטו, נבחר ביוני 1993 בבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה ומינה את סילבי קיניגי לראש הממשלה. פחות מארבעה חודשים לאחר מכן הוא נחטף ונרצח בהפיכה צבאית שאורגנה על ידי כת קצינים בני טוטסי. רציחתו הובילה להתחלת מלחמת האזרחים בבורונדי.
Love I'm Given
Love I'm Given (בעברית: אהבה שנותנים לי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אלי גולדינג. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2020 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל השמיני מתוך האלבום Brightest Blue.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של גולדינג ב-19 באוגוסט 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. בקליפ ניתן לראות את גולדינג בתוך טבעת אגרוף במהלך הנעילה. את הסרטון ביימה ריאן ווייט, שביימה גם את הווידאו קליפ "Flux".
קאק (סוג)
קָאָק (שם מדעי: Coloeus) הוא סוג ציפור ממשפחת העורביים הכולל שני מינים. בעבר הם נחשבו לחלק מהסוג עורב (Corvus).
מאפיינים
הם אוכלי כל כמו העורבים אך ניזונים בעיקר מאגוזים וזרעים אותם הם מפצחים עם מקורם. כמו העורבים מאוד אינטליגנטים וחברתיים.
הקאק מוזכר בתנ"ך בשם "קָאַת" כאחד מבעלי החיים שישכנו בתוך חורבותיה של אדום: "וִירֵשׁוּהָ קָאַת וְקִפּוֹד וְיַנְשׁוֹף וְעֹרֵב יִשְׁכְּנוּ־בָהּ וְנָטָה עָלֶיהָ קַו־תֹהוּ וְאַבְנֵי־בֹהוּ" (ישעיהו ל"ד, י"א), ופירש רד"ק "קָאַת" - "הוא הנקרא במשנה קיק והוא עוף מדברי נמצא בכרכי הים".
ת'ראש מטאל
ת'ראש מטאל (Thrash Metal, באנגלית "Thrash" היא "מכה חזקה" או "הצלפה") הוא תת-סגנון קיצוני של הבי מטאל, המתבסס על מהירות נגינה גבוהה, תיפוף מהיר, דיסטורשן כבד, קצב בלתי-מלודי ודגש חזק על הכלים ועל טכניקת הנגינה. מקור השם הוא הצליל המלוכלך והאגרסיבי של הסגנון, אשר מזכיר מהלומת פטיש על ברזל.
ת'ראש מטאל התפתח בתחילת שנות השמונים בארצות הברית ובגרמניה. האלבום Kill 'Em All של מטאליקה משנת 1983, נחשב על פי רבים לאלבום הת'ראש מטאל הראשון, ולמשפיע מאוד בז'אנר.
התפתחות הסגנון
ישנם, בעיקר בקרב אנשי המטאל, הטוענים שת'ראש מטאל הוא צאצא ישיר של ההבי מטאל הקלאסי, ושהסגנון התפתח כאשר סגנון האם פנה לכיוונים קיצוניים יותר. אך אין להתעלם מהעובדה שת'ראש מטאל נולד במקביל לפריחה של סצנת ההארדקור-פאנק האמריקאית. ההשפעות של ההארדקור-פאנק על סגנון הת'ראש מטאל ניכרות בעיקר בקצב התופים, בגישה האנטי-מסחרית והמינימליזם המוזיקלי הבולט יחסית להפקות הענק של המטאל עד אז, כמו גם בעובדה שת'ראש מטאל התפתח, באופן גאוגרפי וכרונולוגי, בלב סצנת הפאנק האמריקאית של שנות ה-80. תחילה התייחס הסגנון שכונה ת'ראש (thrash) בעיקר ללהקות שהיו בהמשך לעמודי תווך בסצנת ההארדקור פאנק, כמו די אר איי (DRI - Dirty Rotten Imbeciles) ואם די סי (MDC - Millions of Dead Cops). כאשר נולד הז'אנר, הוצמד לו הכינוי ת'ראש מטאל, מכיוון שבנוסף להיותו ת'ראש, היו בו ריפים שאפיינו את ז'אנר המטאל, כמו גם סולואים מלוכלכים וארוכים שלא היו אופייניים לפאנק או להארדקור. להקות שהיו האבות המוזיקליים של הת'ראש מטאל, למשל מגאדת' ומטאליקה, היו מעריצי שבאו מעולם הפאנק וההארדקור-פאנק. מטאליקה נהגו לבצע קאברים לשירי פאנק וסלייר אף הקדישו אלבום שלם לקאברים של הארדקור פאנק. מכאן ניתן להסיק שהת'ראש מטאל נולד כהכלאה בין הבי מטאל, בעיקר הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי להארדקור-פאנק.
ת'ראש מטאל הגיע לשיא הפופולריות שלו בין אמצע שנות ה-80 לסופן. הוא הומצא בארצות הברית בתחילת שנות השמונים על ידי להקות דוגמת מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס; ובשל הפופולריות שלו באותה תקופה אומץ בהתלהבות על ידי להקות צעירות רבות, בעיקר בסן פרנסיסקו שהמתה להקות ת'ראש כמו פורבידן, דארק אנג'ל, אקסודוס וטסטמנט. להקות אלו זכו להגדרה כתת-ז'אנר שנקרא ת'ראש אזור המפרץ והן עזרו להגדיר את צליל הת'ראש לימים.
מאפיינים אמנותיים
הת'ראש מתבסס על סגנון נגינה מהיר, המלווה בתיפוף מהיר במיוחד המשרה הרגשה של "מכונת ירייה". בת'ראש מטאל יש דגש מיוחד על נגינה מהירה, וירטואוזית וטכנית ביותר של גיטרה חשמלית, שבדרך כלל מאופיינת בצליל לא-מלודי ומאוד "מלוכלך" שנובע משימוש בדיסטורשן כבד.
השירה לרוב צעקנית ופשוטה יחסית (בדומה לשירה המאפיינת את הפאנק), כמו למשל בשיר "Motorbreath" של מטאליקה או "Deathrider" של אנתרקס; או מעין דקלום אגרסיבי וצעקני של המילים, כמו בשיר "Angel of Death" של סלייר או "Betrayer" של קריאייטור. יחד עם זאת, ישנן גם להקות ת'ראש כגון מגאדת', שהוסיפו גוון מלודי לשירה, וישנן אף להקות ת'ראש, כגון דת' אנג'ל, איידולון ו3 אינצ'ז אוף בלאד, שסולניהן מתאפיינים בקול דק וגבוה, כמקובל במטאל קלאסי.
בדומה למטאל הקלאסי, גם בת'ראש מטאל ישנו משקל רב לסולואים טכניים ומהירים של גיטרה חשמלית, ובניגוד לגלאם מטאל, מקומה של הנגינה ביצירה הוא מרכזי יותר ממקומה של השירה.
ליריקה
מבחינת התכנים, ת'ראש מטאל מרבה לעסוק בנושאים פוליטיים, ובעיקר במלחמות, טרור, אלימות ודת (בדרך כלל שנאה לדת). למעשה, רבות מלהקות הת'ראש המובילות בעולם, ביניהן מגאדת', מטאליקה, סלייר, אנתרקס וקריאייטור הן להקות פוליטיות מובהקות.
ת'ראש מטאל כאנטי-תזה לגלאם מטאל
ת'ראש מטאל התפתח באותו זמן ומקום שבהם התפתח גלאם מטאל, ארצות הברית של שנות השמונים, ויש הרואים בו מעין מחאה על תרבות הגלאם מטאל הפופולרית באותה תקופה: בעוד שיוצרי הגלאם מטאל השקיעו במראה חיצוני ובמסחור, עלו לבמה עם שיער נפוח, איפור ובגדים יוצאי דופן, שרו על אהבה ויצרו מוזיקה שמחה וקליטה, יוצרי הת'ראש מטאל עשו את ההפך הגמור: הזניחו את ההופעה החיצונית, עלו לבמה בבגדים רגילים, לא שמו דגש על שירה ומלודיה, שרו על נושאים לא פופולריים, והשקיעו את כל כוחם בטכניקת הנגינה בלבד. בייחוד התפרסמו בהתבטאויות מזלזלות ומתנשאות כנגד הגלאם מטאל חברי להקת מטאליקה, הידועה כאחת הלהקות האנטי-ממוסחרות ביותר של שנות השמונים. אף-על-פי-כן, בסוף העשור שיבח מתופף הלהקה, לארס אולריך, את להקת הגלאם מטאל הצעירה Guns N' Roses, ושתי הלהקות אף שיתפו פעולה והופיעו ביחד מספר פעמים למרות ה"ניגודים האידאולוגיים". בנוסף, מטאליקה שכרו ב-1991 את המפיק בוב רוק על מנת שיפיק את האלבום השחור שלהם ב-1991 לאחר שהאזינו לאלבום Dr. Feelgood של להקת מוטלי קרו והתלהבו מאוד מהסאונד שלו.
ת'ראש מטאל כיום
באמצע שנות ה-80, להקות כגון פוזסט האמריקאית לקחו את הת'ראש מטאל לכיוון חדש בשם דת' מטאל, ששם דגש על שירה מסוג גראולינג, והתפתח לסגנון בפני עצמו. דת' מטאל, הנחשב לקשוח ואופנתי יותר מת'ראש, גרם לפיחות בפופולריות של זרם הת'ראש. הפופולריות של הת'ראש כיום רחוקה מאוד ממה שהייתה בעבר. כיום עדיין יש שרידים של ת'ראש, בעיקר באירופה, אך הזרם עומד בסכנת הכחדה רצינית. יתרה מזו, חלק מהלהקות הגדולות של הת'ראש משנות כיום את פניהן ומוציאות חומר חדש.
"ארבע גדולות הת'ראש" - סיבוב ההופעות
בספטמבר 2009 הודיע לארס אולריך מלהקת מטאליקה כי הוא מתכוון לאגד את ארבע להקות הת'ראש הגדולות - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס - ולצאת לסיבוב הופעות. סדרת הופעות אלו, שבע במספר, החלה ב-16 ביוני 2010 בוורשה, פולין והסתיימה ב-27 ביוני 2010 באיסטנבול, טורקיה. ההופעה שהתקיימה בסופיה, בולגריה ב-22 ביוני הועברה בשידור חי דרך לווין לכ-450 תיאטראות ברחבי ארצות הברית ולמעל 350 ברחבי אירופה, קנדה ואמריקה הצפונית.
טמאש אלק
טמאש אלק (בהונגרית: Elek Tamás; בצרפתית: Thomas Elek; בודפשט, 7 בדצמבר 1924 – פריז / סירן, 21 בפברואר 1944) היה יהודי-הונגרי חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית, נתפס, עונה, הורשע והוצא להורג ביער מונט ולריאן (Mont Valérien), כאחד מ-22 חברי "קבוצת מנושיאן", חלק מצבא השחרור הצרפתי ה-.F.T.P - M.O.I. לאחר ההוצאה להורג, ממשלת וישי ניסתה להכפיש את ההתנגדות והפיצה ופרסמה אלפי עותקים של "הכרזה האדומה" (Affice Rouge). הכרזה, שנקראת על שם הרקע האדום שלה הציגה 10 מקבוצת מנושיאן, כולל טמאש אלק. הוא זוהה שם כיהודי הונגרי: "Elek Juif Hongrois 8 déraillements". אלק היה סטודנט להנדסה חקלאית.
שנים מוקדמות
טמאש אלק נולד בבודפשט במשפחה יהודית אינטלקטואלית קומוניסטית. משפחת אלק (טמאש, האבא שאנדור, האחות מרתה והאם אילונה, ואחות אמו ההרה בלה) היגרה לצרפת ב-1930. הם התיישבו בפריז, שם הפכה אמו, לאחר עבודות קטנות שונות, למסעדנית ב-1934.
מלחמת העולם השנייה
טמאש אלק עזב את תיכון לואי הגדול בגיל 16 (1940) כדי להצטרף למחתרת הצרפתית לאחר שהכוחות הגרמנים הנאציים הביסו את צרפת וכבשו את פריז. הוא הצטרף לקבוצה של סטודנטים בסורבון שהייתה קשורה ל-Groupe du musée de l'Homme (תנועה בהתנגדות הצרפתית לכיבוש הגרמני). בפעילות הקבוצה עלונים נכתבו, הופצו והודבקו על הקירות. באוגוסט 1942, מתוך הזדהות עם ה-Jeunesses Communistes (נוער קומוניסטי), טמאש הצטרף ל-(FTP - MOI, (Francs Tireurs et Partisans Main-d'ouvre Immigré ובכך קיב על עצמו את המאבק המזוין של ההתנגדות.
זמן קצר לאחר מכן קיבל הוראה לפתוח במתקפה בודדת על חנות הספרים הגרמנית ה-Rive Gauche, שם ארבו לו. במרץ 1943, יחד עם הצ'כי הצעיר פאבל סימו פתח במתקפת רימונים נגד מסעדה שהייתה שמורה לקצינים גרמנים באנייר (Asnières). פאבל סימו נעצר והוצא להורג ב-22 במאי 1943.
ב-1 ביוני 1943 טמאש השליך שני רימונים לעבר קבוצה של 70 גרמנים מול תחנת המטרו Jaurés. הוא הועלה בדרגה ומונה לראש קבוצה במטה מחלקה 4 של ה-FTP-MOI באזור פריז בפיקודן של יוז'ף בוצור. הקבוצה הייתה מעורבת במספר הורדות של רכבות מהפסים, בעיקר ב-28 ביולי בקו Paris-Château-Thierry. בפעולה זו נטען לאחר מכן שנהרגו 600 חיילים גרמנים.
ב-1943 נעצר טמאש אלק ועונה יחד עם כמה מחברי קבוצת מנושיאן. הוא הועבר לגרמנים והוחזק בכלא Fresnes. פרט לחברה היחידה בקבוצה, קציני הצבא הגרמני דנו את כולם למוות במשפט קצר, ושלושה ימים לאחר מכן, ב-21 בפברואר כולם הוצאו להורג על ידי כיתת יורים ביער Mont Valérien. ראשה של האסירה היחידה מהקבוצה נערף במקום אחר.
הפיגוע בקו 189 לעמנואל (2002)
הפיגוע בקו 189 הוא פיגוע משולב שהתרחש ב־16 ביולי 2002 בכניסה ליישוב עמנואל, וכלל פיגוע תופת ופיגוע ירי לעבר אוטובוס נוסעים. בפיגוע נרצחו שבעה ישראלים ונפצעו כ־20. נוסף על הנרצחים, פג שיולד לפצועה בפיגוע מת למחרת הפיגוע.
הפיגוע
ב־16 ביולי עשה אוטובוס קו 189 של חברת דן את דרכו מבני ברק לעמנואל. בסביבות השעה 14:50, הגיעה חוליה בת שלושה או ארבעה מחבלים לבושים במדי צה"ל וחמושים ברובי M16 כ־200 מטרים לפני שער הכניסה ליישוב והציבה מטען נפץ. זמן קצר לאחר מכן הגיע האוטובוס סמוך למטען, ואז הפעילו המחבלים את המטען. האוטובוס, שהיה ממוגן ירי, ספג פגיעה בחלקו האחורי, וחלק מהתקרה קרס. דלתות האוטובוס ננעלו כתוצאה מהפיצוץ, והנוסעים לא יכלו להימלט. בשלב זה המחבלים החלו לירות לעבר יושבי האוטובוס והשליכו רימוני יד. הקליעים חצו בקלות את השמשות הממוגנות שנפגעו בפיצוץ. במקביל ירו המחבלים לעבר מכוניות נוספות שהיו בכביש, וכתוצאה מהירי התהפכו מספר מכוניות ונפגעו הנוסעים בהן. כוחות הביטחון שהגיעו למקום ניהלו עם המחבלים קרב יריות, אולם לאחר מספר דקות המחבלים הצליחו לברוח דרך אחת הגבעות. לאחר הפיגוע, גורמי ביטחון העריכו כי המחבלים הם החוליה שביצעה את הפיגוע שאירע באותו מקום, כשמונה חודשים קודם לכן. ארבעה ארגונים נטלו אחריות לאירוע: החמאס, הפת"ח, החזית העממית לשחרור פלסטין וארגון הג'יהאד האיסלאמי – ככל הנראה מחשש לפגיעה בארגון האחראי.
תגובות לפיגוע
הרשות הפלסטינית גינתה את הפיגוע באומרה "הרשות מגנה את הפגיעה באזרחים חפים מפשע, ישראלים או פלסטינים". מועצת יש"ע קראה לאחר הפיגוע לממשלה להמשיך במבצע דרך נחושה ולהרחיבו לכפרים נוספים באזור, בקריאתה אמרה כי "יש להמשיך בלחץ על רשות הטרור של ערפאת. הפיגוע הוכיח ששיטת ההתמגנות מוגבלת, והפתרון הוא התקפה רצופה ורחבה נגד תשתית הטרור".
ר"מ
ר"מ בהקשר המודרני הוא תוארו של רב המלמד תלמוד בישיבה. במקורה שימשה המילה כראשי תיבות של "ריש מתיבתא" (בארמית: ראש ישיבה). לעיתים נקרא הר"ם גם בתואר מגיד שיעור.
בישיבות השונות
תפקיד הר"מ בישיבות חרדיות בעיקר מסתכם בהוראת התלמוד. עם זאת, פעמים רבות - בעיקר בישיבות לצעירים - תפקידו של הר"מ רחב הרבה יותר, והוא משמש גם כיועץ רוחני וכאוזן קשבת לתלמידים, בדומה למשגיח. באופן כללי ישנה התנגדות בציבור החרדי להכשרת ר"מים מבחינה פדגוגית.
ישנן ישיבות, כמו ישיבת רבנו יצחק אלחנן, שהר"מים הבכירים בהן, שאינם ראשי הישיבה, מקבלים את התואר "ראש ישיבה ב... ".
על בסיס התואר נוצר התואר חצר"מ (חצי ר"מ), לתיאור בעלי תפקידים דומים בישיבה הנמצאים במשרה חלקית או המשמשים כעוזרים לר"מים.
סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר
סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר הוא סרט גיבורי על מדע בדיוני, עיבוד מחודש שנעשה בשנת 2006 לסרט "סופרמן 2" משנת 1980, סרט ההמשך לסופרמן: הסרט. זוהי גרסת הבמאי אותה ביים במקור הבמאי ריצ'רד דונר, שהוחלף בעת עשיית הסרט על ידי הבמאי ריצ'רד לסטר, ומככבים בו מרלון ברנדו, ג'ין הקמן, כריסטופר ריב וטרנס סטמפ בתפקידים הראשיים.
בשונה מגרסאות במאי אחרות, הסרט הוא גרסה שונה לחלוטין. למרות שהוא עדיין עוקב אחר אותה עלילה שהוצגה בסרט "סופרמן 2", יותר ממחציתו כולל סצינות רבות שלא נראו מעולם, שצולמו בידי דונר. בנוסף, גרסה זו של הסרט מכילה אפקטים מיוחדים חדשים ויצירי מחשב.
עלילה
בדיילי פלאנט, לויס ליין מתחילה לחשוד שקלארק הוא סופרמן. היא מאששת את חשדותיה על ידי ציור חליפה, מגבעת ומשקפיים על תצלום של סופרמן בעיתון. היא מנסה לשכנע את קלארק שהיא יודעת את זהותו בכך שהיא קופצת מחלון המשרד אל עבר הרחוב. קלארק רץ במהירות-על לרחוב ובעזרת נשימת-על וקרני הלייזר מאט את תנועתה ופותח סככה שתשמש כטרמפולינה ותבלום את נפילתה. כאשר היא מביטה כלפי מעלה, היא רואה את קלארק משקיף מבעד לחלון, כאילו התבונן כל אותה עת במתרחש.
גנרל זוד, אורסה ונון מגיעים לירח ומגלים כי הם נעשים חזקים יותר ככל שהם מתקרבים לשמש, וזאת לאחר שהרגו בקלות יתרה את חברי המשלחת המשותפת בין נאס"א לבין ברית המועצות. הם מחליטים לעוף לכיוון כדור הארץ, לו הם קוראים יוסטון בעקבות שדר שקלטו מהאסטרונאוטים.
בכלא, לקס לות'ר מתכנן בריחה ביחד עם עוזרו אוטיס. כשאוטיס מגלה ללות'ר שסופרמן תמיד עף לכיוון צפון כדי לחמוק מגילוי רדאר, לות'ר מציע לעקוב אחריו בעזרת קופסה שחורה שעוזרת לקלוט גלי אלפא. לות'ר נמלט מהכלא לבסוף בעזרתה של מיס טסמאכר, שמגיעה בכדור פורח לחצר הכלא, אך משאיר את אוטיס מאחור משום שהוא מכביד עליהם. הוא עוקב אחר איתותי הקופסה השחורה לאזור הארקטי בו שוכן מבצר הבדידות ומפעיל בו את לוח הבקרה הקריפטוני. הוא מגלה אודות שלושת הקריפטונים מהולוגרמת הקלטה של ג'ור-אל. הוא מחליט ליצור שיתוף פעולה עימם כדי להביס את סופרמן ולשלוט בעולם.
קלארק ולויס מגיעים למפלי ניאגרה שבאונטריו קנדה כדי לחשוף רשת תרמיות נגד זוגות נשואים. לויס מבחינה בילד אשר מחליק ממעקה הבטיחות ונופל למפלים העצומים ומזעיקה עזרה. קלארק, מחוץ לטווח ראייה, משתנה לסופרמן ומציל את הילד. חזרה בסוויטת המלון שלהם, לויס מחליטה לגלות אחת ולתמיד אם קלארק הוא סופרמן. היא מכוונת עליו אקדח ויורה. היא מסתכלת בתדהמה כשקלארק מסיר את משקפיו ובמבט רציני אומר לה שקלארק יכול היה למות אם היא הייתה טועה. לויס, בטוויסט הומוריסטי, מגלה שהשתמשה בכדור סרק. בינתיים, שלושת הקריפטונים מגיעים לעיירה קטנה באיידהו, שם הם מכריזים על שליטתם המלאה בכדור הארץ בפני אנשי העיירה, לאחר שעצרו את הכוחות הצבאיים המאיימים עליהם. הם שמים פעמיהם לבית הלבן ומביסים בקלות את הכוחות המגנים על נשיא ארצות הברית. גנרל זוד מאלץ את הנשיא לכרוע ברך מולו כאשר הנשיא מתפלל לבואו של סופרמן לעזרתם.
סופרמן לוקח את לויס למבצר הבדידות ומתוודה לאהבתו כלפיה. בהתייעצות עם אביו, הוא מתכוון לוותר על חובותיו כסופרמן כתמורה לחיים נורמלים עם לויס. למרות תחינותיו של ג'ור-אל למען ישקול שנית, קלארק נכנס לתא החושף אותו לקרניים האדומות של כוכב קריפטון, הפושטות אותו מכוחותיו. בעקבות כך, התא נהרס. בני הזוג נוסעים למסעדה בעיירה הסמוכה, וקלארק מגלה שאינו יכול להתמודד מול ביריון פשוט, שמרביץ לו בקלות. מצב רוחו של קלארק מחמיר כשהוא צופה בנשיא ארצות הברית נכנע לגנרל זוד בתשדיר טלוויזיה, שבו זוד קורא לסופרמן להתייצב מולו. קלארק מגיע להכרה שהוא חייב לחזור למבצר הבדידות ולמצוא דרך שתחזיר לו את כוחותיו. הוא מגיע למבצר, כעת חלל אפל וחשוך, ולעיניו מתגלה הקריסטל הירוק. הוא מפעיל את לוח הבקרה, וג'ור-אל נחזה לפניו ואומר לו שהדרך היחידה בה יוכל להחזיר לו את כוחותיו תהיה אם יתמזג עם בנו וימות. ג'ור-אל נפרד לשלום מבנו והופך לדמות גשמית. בזמן שהוא נוגע בבנו, הוא מחזיר לו את מלוא כוחותיו ונמוג.
לקס לות'ר מגיע לבית הלבן ומציע לשלושת הקריפטונים דרך למצוא את סופרמן תמורת חלקת אדמה, אוסטרליה. הוא מציין בפניהם כי סופרמן הוא למעשה בנו של ג'ור-אל, האיש אשר גרם לכליאתם. שלושת הקריפטונים תוקפים את הדיילי פלאנט ומתעמתים מול פרי וייט, ג'ימי אולסן ולויס ליין. סופרמן מופיע ומקבל את הצעתו של זוד לדו-קרב. לאחר קרב אימתנים ברחובות מטרופוליס, אורסה ונון זורקים אוטובוס על סופרמן ותושבי מטרופוליס חושבים אותו למת. הם יוצאים למתקפה על שלושת הנבלים (בפחות הומור סלפסטיק שבגרסתו של לסטר). סופרמן מגיח מהאוטובוס ההרוס, לכאורה מובס, ועף משם. לות'ר מציע לזוד את מבצר הבדידות תמורת קובה.
שלושת הקריפטונים עושים את דרכם צפונה למבצר הבדידות יחד עם לקס לות'ר ולויס ליין. זוד מתעמת מול סופרמן ומאיים על חייה של לויס ובוגד בלות'ר. לות'ר לפתע מצודד בסופרמן, אשר אומר לו למשוך את שלושת הנבלים לתא הקריסטל אשר יפשוט מעליהם את כוחותיהם. אולם, לות'ר בוגד בסופרמן ומגלה לזוד את תוכניתו ללכוד אותם. בלית ברירה, סופרמן נכנס לתא הקריסטל ומגיח מתוכו חלש. הוא כורע ברך בפני זוד ולוקח את ידו, אך מרסק אותה ומעיף את זוד לתהום. לות'ר מגלה שסופרמן הפך את התהליך כך שהחדר עצמו חשוף לקרניים האדומות, בכך פשט משלושת הנבלים את כוחם בעוד סופרמן היה מוגן. אורסה ונון גם הם מובסים בקלות, וסופרמן ולויס עפים מהמבצר, משאירים את לות'ר לנדוד ברחבי האזור הארקטי (בסצנה מחוקה מתגלה כי לות'ר נעצר על ידי כוחות המשטרה שבאזור). סופרמן משמיד את מבצר הבדידות בעזרת קרני הלייזר שלו ומחזיר את לויס הביתה.
לויס נכנסת ליאוש משום שחייה לא יהיו כמקודם, אך מבטיחה לסופרמן שתשמור בסוד על זהותו. הוא מחזיר לאחור את הזמן ומונע את דבר גילוי זהותו ואת פריצתם של שלושת הקריפטונים מאזור הפנטום, ומחזיר את החיים למסלולם הטבעי, אם כי גם לויס וגם פרי וייט מרגישים תחושת דז'ה וו קלה. לבסוף, סופרמן מגיע כדמותו של קלארק למסעדה באזור הארקטי ומטפל בביריון כאילו היה ילד קטן, להפתעת כולם.
היסטוריה
בשנת 1977, ריצ'רד דונר תכנן לצלם עיבוד מודרני אפי בן שני חלקים לחוברות הקומיקס של סופרמן. כאשר כבר צולמו 80% מהסרט השני, ולאחר שהקרנת הסרט הראשון נדחתה בשל המשך הצילומים, צילומי הסרט הוקפאו כדי שדונר יוכל להתרכז בהשלמת הסרט הראשון.
בעקבות יציאתו לאקרנים של הסרט הראשון בדצמבר 1978, רבים שיערו כי דונר ייקרא לחזור ולהמשיך בצילומי הסרט השני שהופסקו. אולם, מספר אירועים הובילו להחלפתו בבמאי אחר. נוסף על כך, מפיקי הסרט אלכסנדר ואיליה סלקיינד הודיעו כי בכוונתם להסיר את הסצינות בהן צולם מרלון ברנדו משום שלא היו מעוניינים לשלם לשחקן את סכום הרווחים שדרש בעקבות יציאת הסרט (11.75% מסכום הרווחים הכולל). דונר בזמנו גינה את ההחלטה הזו, וטען כי הוא רוצה לביים את הסרט בדרכו ובתנאים שהוא מכתיב.
מתחים הוסיפו לעלות בין המפיקים לדונר במשך 19 חודשי הצילומים של שני הסרטים, ובין היתר הואשם דונר בכך שחרג מסכום התקציב ומלוח הזמנים שהוקצבו לו. דונר, לעומת זאת, טען שמעולם לא קיבל דרישות תקציב או לוח זמנים מפורש. בהערות ה-DVD, המפיק פייר ספנגלר ציין כי הוצע לדונר לחזור ולביים, אך לפי מגזין וראייטי, דונר דרש את הסרתו של ספנגלר מההפקה אחרת הוא לא יחזור למלאכת הבימוי. המפיק איליה סלקיינד, מצידו, ציין שהסרתו של ספנגלר מהפקת הסרט הייתה רק אחת מדרישותיו של דונר, וכי הוא גם רצה שליטה מלאה בתהליך ההפקה וגם להחזיק בעריכה הסופית של הסרט - דרישות להן סירבו המפיקים.
במאי מחליף
ריצ'רד לסטר שימש כמתווך בין אלכסנדר ואיליה סלקיינד לבין דונר למשך מרבית הצילומים. חשדות עלו כי לסטר ימשיך את פועלו של דונר כבמאי, למרות שאיפתו של דונר להשיג שליטה מלאה על סרטיו. המקרה נעשה מורכב יותר עם מותם של הצלם ג'פרי אונסוורת' והמעצב ג'ון בארי. טום מנקוויץ', שהיה אחראי למלאכת הכתיבה, ואשר כמו דונר רצה ליצור סרטים מציאותיים ולא קאמפיים, סירב לחזור אם דונר לא ישוב. בעקבות כך, גם העורך סטוארט ביירד עזב. המלחין ג'ון ויליאמס הפנה את תשומת לבו לפרויקטים אחרים (מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית ושודדי התיבה האבודה) והזוג סלקיינד ולסטר שכרו את שירותיו של קן ת'ורן להשלים את הפסקול לסרט השני.
סופרמן 2 אלטרנטיבי
כדי שלסטר ייחשב כבמאי רשמי של הסרט השני, יותר מ-51% מהחומר המצולם צריך היה להיות משלו. אי לכך, לסטר ארגן מחדש וצילם סצינות רבות עם צוות השחקנים, בכך השאיר את רוב החומר המצולם של דונר בחדר העריכה. שני התסריטים של סופרמן נכתבו בזמנו על ידי מריו פוזו, רוברט בנטון, דייוויד ולזלי ניומן. כאשר נבחר דונר לביים את הסרט, הוא שכר את התסריטאי טום מנקוויץ' לשכתב מחדש את התסריט, להסיר דיאלוגים מיותרים ולהסיר סצינות שלמות שנחשבו קאמפיות מדי. עם החלפתו של דונר בלסטר, נשכרו דייוויד ולזלי ניומן מחדש לשכתב את התסריט ולהחזירו למצב הקודם. כך לדוגמה, בטיוטה של ניומן, סצנת הפתיחה של הסרט כללה החזקת בניין בניו יורק כערובה בידי טרוריסטים - סצנה שהושמטה לחלוטין בטיוטה של מנקוויץ'. הזוג ניומן הכניסו חזרה את הסצנה, והעבירו את מקום האירוע לפריז. סצנות נוספות כללו את קפיצתה המכוונת של לויס לתוך מפלי ניאגרה ואת גילויו של קלארק כסופרמן לאחר שלא שרף את ידו (סצנה שנכתבה מחדש על ידי מנקוויץ', שבה לויס יורה בקלארק באקדח הטעון בכדורי סרק).
ג'ין הקמן סיים לצלם באותה תקופה את הסצינות שבהן הופיע, כך שהיו אלה הסצנות היחידות שנותרו ללא שכתוב מחודש. הסצנות שכללו את מרלון ברנדו נחתכו כולן מהמוצר המוגמר, ואף הוכנסו מחדש סצנות שצולמו מהסרט הראשון.
מטרתו של לסטר הייתה לצלם מהר ובזול, כדי להימנע מחריגות בתקציב ובלוח הזמנים. לפי צוות ההפקה והשחקנים, הדבר השפיע רבות על איכות הסרט, כאשר סצנות מסוימות נכתבו וצולמו מחדש. בסופו של דבר, גרסתם הקאמפית של הזוג ניומן והכיוון הקומי שבבימויו של לסטר הביא להצלחתו המסחררת של הסרט, אם כי נגזרה על ידי דונר כ"גרסה פגומה".
פיתוח הגרסה של דונר
התכנון ליצירת 'הגרסה של ריצ'רד דונר' לא נכנס לפעולה אלא לאחר תהליך השחזור של הסרט הראשון בשנת 2001, שבו נוספו לסרט סצינות מחוקות בין היתר. בזמן זה, חומר צילום רב משני הסרטים התגלה בארכיון האולפנים באנגליה על ידי העורך מייקל ת'או, שחלק נכבד ממנו היה צילומים של דונר. מעט לאחר מכן, דונר התבקש ליצור גרסה מורחבת ל'סופרמן 2', אולם הבמאי היה מנוע מלחזור ולגעת בסרטו הישן.
אולם, הפצרות חוזרות ונשנות של מעריצי הסרטים בבקשה לאפשר לדונר לשוב ולערוך מחדש את סרטו גרמו לאולפנים לפעול. היה צורך בפתרון בעיות משפטיות (חומר רב היה עדיין בחזקתם של אלכסנדר ואיליה סלקיינד) וכן בצורך לשכנע את דונר לשוב בו מסירובו. כמו כן, הייתה הבעיה שבסצינות בהן הופיע מרלון ברנדו. רק לאחר צאת הסרט סופרמן חוזר, שבו נעשה שימוש בסצינות, בעיות אלו נפתרו.
עבודה על הפרויקט החלה בסוף 2005, אם כי ללא כל התערבות מצידו של דונר. עם הזמן, הבמאי התקרב מחדש לפרויקט הגנוז, עד שביוני 2006 צירף מחדש את התסריטאי טום מנקוויץ' לתהליך ההפקה המחודשת. ת'או ציין כי רוב החומר מגרסת דונר נחתך מהסרט ולתוכו שולבו כבר סצינות חדשות מגרסתו של לסטר. היה צורך בעבודת עריכה רבה ומורכבת כדי לחבר מחדש את הסצינות (יש לציין כי הכל נלקח מנגטיבים ישנים). נעשה שימוש בחומר של לסטר רק במקומות בהם היה צורך בהשלמת הסיפור, שכן עדיין הסרט לא היה גמור. סצנת החזרה בזמן שבה נעשה שימוש בסוף הסרט היא זו שתוכננה להיות במקור, ולא מה שנראה בסרט הראשון, שנערך מחדש כדי להביא לסיום מהיר של החלק הראשון.
ביקורת
מבקרים רבים הריעו למאמץ שביצירת העריכה המחודשת. כמה הגיבו בגישה חיובית לטון האפל והרציני אליו פנה סרט ההמשך, בשונה מגרסתו של לסטר - טון אשר הקנה לסרט תחושה אמיתית של סרט המשך. עם זאת, תחושת עצבות מסוימת שררה שכריסטופר ריב לא נמצא עוד כדי להעריך את העבודה שהושקעה. שחקני הסרט מרגו קידר, שרה דאגלס וג'ק אוהלורן מאמינים כי "סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר" היא נעלה יותר מזו של לסטר. אתר הביקורות Rotten Tomatoes נתן לסרט רייטינג של 90%, בעוד הגרסה של לסטר ב-89%.
אולם, לא כל הביקורות היו חיוביות. כמה מהמבקרים הביעו אכזבה שבשימוש במבחן הבד של השחקנים באחת הסצינות בסרט, כמו גם בשימוש חוזר שבאלמנט החזרה בזמן שנעשה גם בסרט הראשון. כמו כן, עבודת העריכה של מייק ת'או ספגה אף היא ביקורת חריפה, בה סצינות חוברו להן יחדיו בצורה חדה למדי ולא זורמת, מה שגרם לחולשתה הרצינית של העריכה המחודשת. נוסף על כך, מרבית הרומנטיקה שהייתה בגרסתו של לסטר אבדה לה בין העריכות החפוזות של הגרסה החדשה.
בורקאן 2
בורקאן 2 (בערבית: بركان ٢, שפירושו וולקנו), שמכונה לעיתים גם "בורקאן H-2" ו"בורקאן 2H", הוא טיל בליסטי נייד לטווח בינוני, מבוסס דלק נוזלי, המשמש את החות'ים בתימן.
פיתוח
לאחר סיום פיתוח הטיל "בורקאן 1" החות'ים החלו בפיתוח הטיל "בורקאן 2" שהוצג לראשונה ב-2 בספטמבר 2016.
בורקאן 2 מגיע לטווח של מעל 1,000 ק"מ ויש המעריכים שיכול להגיע להגיע טווח של עד 1,400 ק"מ (870 מייל) ושהוא מבוסס על משפחת טילי הסקאד. לטענת סעודיה הטיל פותח בעזרת התעשייה האיראנית.
מבצעיות
בורקאן 2 בשירות מבצעי מפברואר 2017, ונחשף בעת שיגור של הטיל על ידי הכוחות החות'ים לעבר סעודיה.
שיגור נוסף תועד במאי 2017 לעבר סעודיה, שעות לפני ביקור נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במדינה. הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט ובתגובה לירי תקפו מטוסי הקואליציה הערבית, שמובילה סעודיה בתימן, יעדים באזור בירת תימן - צנעא
ב-22 ביולי 2017 שוגר טיל מאותו הדגם לעבר העיר ינבוע שבסעודיה.
ב-5 בנובמבר 2017 שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת סעודיה. הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט ורסיסיו נפלו ליד נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד שבפאתים הצפוניים של העיר ולא גרם לנפגעים. בתגובה לירי סעודיה טענה כי זו "פעולה מלחמתית והכרזת מלחמה". בנוסף סעודיה האשימה את איראן בתמיכה בתקיפה, בהעברת הטילים ושהטיל שוגר על ידי כוחות חזבאללה. זו הפעם הראשונה שטיל מתימן פגע בבירה הסעודית, אם כי לא הטיל הראשון ששוגר לעבר שטח סעודי.
ב-19 בדצמבר שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת סעודיה. הטיל יורט.
קרדינל צפוני
מאפיינים
הקרדינל חי ברחבי אמריקה הצפונית, ובעיקר בארצות הברית, אך גם בקנדה ומקסיקו בגינות, אדמות עם שיחים וביצות. הוא חי ביערות ובסבכי שיחים. בניגוד לאחיו, הקרדינל הוא עוף יציב ואיננו נודד.
אורך הקרדינל כ-20 ס"מ. מקורו קצר, חזק וחד. הזכר צבוע כולו באדום חוץ מסנטרו השחור וחלק קטן בעיניו צבוע שחור גם הוא. על ראשו של הקרדינל ציצית, המיוחדת למין, שגם היא אדומה. בניגוד לזכר, הנקבה צבועה בחום-צהבהב. גם על ראשה של הנקבה יש ציצית אדומה.
ציפור זו היא הציפור הלאומית של 7 ממדינות ארצות הברית: אילינוי, אינדיאנה, קנטקי, קרוליינה הצפונית, אוהיו, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית, כך שהיא הציפור הלאומית של המספר הגדול ביותר של מדינות (במקום השני סטורנלה נגלקטה עם שש מדינות). היא הייתה מועמדת להיות גם הציפור הלאומית של דלאוור, אבל הפסידה לתרנגול מהגזע "Delaware Blue Hen"	.
דוד רפאל בן-עמי
דוד (דדי) רפאל פיינשיל (בן עמי) (כ"ז בתשרי תשי"א, 8 באוקטובר 1950 – כ"א בתשרי תשפ"א, 9 באוקטובר 2020) היה זמר, במאי ויוצר ישראלי חוזר בתשובה חסיד ברסלב.
ביוגרפיה
דוד רפאל בן-עמי (כונה מילדותו בשם "דָּדִי") נולד ב-8 באוקטובר 1950 במושב נהלל למשפחה חילונית מסורתית ממקימי המושב. בצעירותו למד משחק אצל הבמאית נולה צ'לטון. את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד דרום ולהקת פיקוד צפון. השתתף בתוכנית ״מהצפון באהבה״ של ״להקת פיקוד צפון״ בשנת 1970, עם יגאל בשן ועוד. לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ועבד כשחקן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 1970 הקליט את השיר "דזדמונה", שהולחן עבורו על ידי מתי כספי ונכתב על ידי גד קינר, שהיה ללהיט והגיע לראש מצעד הפזמונים ולמקום 12 במצעד השנתי של קול ישראל, והיה הלהיט היחיד שלו. בשנת 1973 השתתף בסרט אבו אל בנאת של הבמאי משה מזרחי, בתפקיד הבן הצנחן שמופיע בחלומותיו של האב.
עוד לפני מלחמת יום הכיפורים החל להתקרב ליהדות בהשפעת הרב ישראל מאיר לאו, הרב יצחק גינזבורג והרב בנציון גרוסמן. ואף קיים תיעוד שלו עם הרב גינזבורג כשנסעו במהלך המלחמה לגבול, כדי לתמוך בחיילים ולאפשר להם ליטול את ארבעת המינים.
בהשפעת חברים מחסידות חב"ד הוא נסע לחצרו של הרבי מלובביץ' בניו יורק ושהה שם במשך פרק זמן, אך לבסוף חזר לירושלים ובחר בדרכה של חסידות ברסלב. בראיון עיתונאי שהעניק לימים סיפר כי קיבל אישור מהרבי מלובביץ' לפנות לחסידות ברסלב.
כחלק מתהליך חזרתו בתשובה החל להשתמש בשמו הפרטי, "דוד רפאל", ובשם המשפחה "פיינשיל" ששימש את אבותיו בגולה לפני שסבו יוסף, איש העלייה השנייה, החליף אותו בשם העברי "בן-עמי". במאה שערים התקרב למשפיע הרב משה וובר, סעד על שולחנו מדי שבת והיה לבן-ביתו ואחד מתלמידיו הקרובים.
במשך שנים ארוכות התמקד בליקוט ניגונים חסידיים עתיקים מזקני מאה שערים, אותם הוא מבצע באלבומיו שהחלו לצאת משנת 1988. לדבריו, "השליחות שלי היא הנחלת השירים והנצחת הניגונים". בהופעותיו היה מבצע שירים ישראלים, וגם באלבומו האחרון נמצאים שירים ולחנים ישראלים שהושרו עוד לפני קום המדינה. על השיר "שם במקום ארזים", אמר "אני נושא בשיר הזה את כל זקני וזקנותי, ואת כל הכיסופים שלהם במשך מאות שנים לארץ ישראל. כל נפשם הייתה לעלות ולמסור את נפשם על ארץ ישראל".
בין היתר ישב אצל רבים מזקני ירושלים בכלל וחסידי ברסלב בפרט, והקליטם בסיפורים וביצועים נדירים ועתיקים. ביניהם ישב אצל הרב בנציון גרוסמן בביתו שעות רבות וראיין אותו אודות נוסחאות וניגונים חסידיים וכן סיפורים ושמועות מחצר הקודש קרלין, לעלוב, וזיניץ ועוד.
פיינשיל אף פרסם והוציא לאור את הניגונים בתוכנית הרדיו ששידר בכל ערב שבת, וכמו כן נידב לארכיון הלאומי הקלטות רבות ונדירות שהקליט.
ב-2005 שודר בערוץ הראשון הסרט "מנהלל לירושלים" המתאר את המפגש של בן-עמי עם הדמויות איתן גדל במושב ואת אורח חייו כחסיד ברסלב בירושלים.
בן-עמי נישא לטליה לבית כהן, ילידת באר שבע, ונולדו להם ארבעה ילדים. התגורר בעיר ביתר עילית, בשנותיו האחרונות גר בירושלים. בהושענא רבה תשפ"א נפטר בבית חולים הדסה בירושלים מנגיף הקורונה בהיותו בן 70 ונטמן בהר המנוחות.
ארנסט רתרפורד
לורד ארנסט רתרפורד (באנגלית: Ernest Rutherford; 30 באוגוסט 1871 – 19 באוקטובר 1937) היה פיזיקאי בריטי יליד ניו זילנד, מגלה הסיבות לרדיואקטיביות, מתאר מבנה האטום וחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1908, "על מחקריו במבנה האטום ובכימיה של חומרים רדיואקטיביים". נחשב לאבי הפיזיקה הגרעינית. נשיא החברה המלכותית 1925–1930.
ביוגרפיה
רתרפורד נולד בעיירה ברייטווטר (Brightwater) הסמוכה לעיר נלסון שבאי הדרומי של ניו זילנד. אביו ג'יימס הגיע בגיל 4 לניו זילנד מסקוטלנד והיה יצרן פשתן, ואמו מתילדה הגיעה בגיל 13 מאנגליה והייתה מורה.
בשנת 1890 זכה במלגה ולמד באוניברסיטת ניו זילנד שבקרייסטצ'רץ' מתמטיקה, לטינית ופיזיקה ושיחק בנבחרת הרגבי. בשנת 1893 זכה בתואר שני כפול בהצטיינות בפיזיקה ובפיזיקה מתמטית.
בשנת 1898 קיבל משרת הוראה באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קנדה, שם עבד עם הכימאי פרדריק סודי, לימים חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1921. בשנת 1900 חזר לניו זילנד על מנת להינשא לג'ורג'ינה ניוטון. לזוג נולדה בת אחת.
רתרפורד המשיך במחקריו על הרדיואקטיביות בקנדה. הוא גילה גז אציל חדש שהתגלה כאיזוטופ של היסוד הרדיואקטיבי רדון ושקבל את השם תורון (thoron), ופרסם ספר בשם "רדיואקטיביות" בשנת 1904.