cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג
האוסף
מאז ספטמבר 2009 הוצגו תערוכות זמניות במוזיאון. בערך אחת לחצי שנה מוצגת תערוכה חדשה. בין התערוכות המוצגות היו "בין צל לחושך" אודות שואת יהודי לוקסמבורג.
תאוריות משתנים חבויים
תאוריות משתנים חבויים או תאוריות משתנים נסתרים הן תאוריות פיזיקליות שהוצעו על ידי פיזיקאים שטענו כי מן האופי הסטטיסטי של מכניקת הקוונטים עולה כי מכניקת הקוונטים איננה תאוריה "שלמה", מכיוון שאינה מסוגלת לתאר את התפתחות המערכת במדויק, אלא רק לחזות את ההסתברות לכך שמאורע כלשהו יתרחש.
מושג ההסתברות קשור קשר לעיקרון אי-ודאות, והאחרון עולה בתיאור מערכות פיזיקליות ברמות שונות ובדרכים שונות. בפרט, המבנה ההסתברותי הנובע ממכניקת הקוונטים הוא סוג שונה למדי ביחס למקבילו הקלאסי. הפורמליזם של המכניקה הקלאסית מבוסס על גדלים פיזיקליים אשר מניחים כי יש להם משמעות אמפירית ברורה (למשל, מיקום ומהירות של חלקיק נקודתי) ואי ודאות מתעוררת רק כתוצאה ממגבלות מעשיות (למשל, דיוק סופי של מכשירי מדידה) ויכול גם להיכלל בצורה שיטתית בתיאור של מערכת פיזיקלית, כפי שקורה במכניקה סטטיסטית.
ליתר דיוק, במכניקה סטטיסטית מדידת אי הודאות נעשה באמצעות מדד הסתברות, דהיינו, ממוצע על פני מצבים עם ערכים שנקבעו במדויק עבור כל הכמויות הפיזיקליות, המתאר את התדרים היחסיים להופעת ערכים כאלה במערכות שוות. המצב הרבה יותר מורכב במכניקה הקוונטית. למעשה, בעיה של פרשנות מתעוררת כתוצאה מהיעדר משמעות אמפירית ברורה וחד משמעית של מרכיבי הפורמליזם, למשל, אופרטורים הצמודים לעצמם וכן וקטורי מצב. פרשנות מספקת מערכת כללים המאפשרת גזירת תחזיות ניסיוניות מהפורמליזם, למשל כללים המקשרים אופרטורים צמודים עצמיים למכשירי ניסוי, וקטורי מצבים עם נוהלי הכנה, ערכים עצמיים עם תוצאות ניסויים. בפרט, התחזיות מוגבלות למצבי ניסוי מוגדרים היטב, תוך הימנעות מכמה מהאידיאליזציות הגלומות במכניקה הקלאסית. דוגמה ממחישה לגישה זו ניתנת בטענתו של פרס כי "תופעות קוונטיות אינן מתרחשות במרחב הילברט; הם מתרחשים במעבדה".
הפרדה כזו בין פורמליזם לפרשנות נובעת בסופו של דבר מקשיים בתיאור ריאליסטי של תופעות קוונטיות, כלומר, תיאור במונחים של "מצב עניינים בפועל". האם זהירות פרשנית כזו מוצדקת, כלומר האם ניתן לנסח את המכניקה הקוונטית במונחים של תורת ההסתברות הקלאסית, היא עדיין שאלה פתוחה, המכונה בעיית המשתנה הנסתר.
אבישי דקל
אבישי דקל (נולד ב-13 בינואר 1951) הוא אסטרופיזיקאי וקוסמולוג, המכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים ומופקד על הקתדרה על שם אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית במכון רקח לפיזיקה.
תאוריות משתנים חבויים
אלברט איינשטיין, התומך המפורסם ביותר של משתנים חבויים, התעקש כי "אלוהים אינו משחק בקוביות" – כלומר, הוא האמין כי תאוריה שלמה צריכה להיות דטרמיניסטית. מאוחר יותר, משפט בל הוכיח כי תאוריה לוקלית של משתנים חבויים אינה אפשרית לפי מכניקת הקוונטים. כלומר, כל תאוריית משתנים חבויים תהיה מוכרחת להניח שאירוע המתרחש בנקודה אחת במרחב-זמן יכול להשפיע מיידית בנקודה אחרת במרחב.
אבישי דקל
ביוגרפיה
דקל נולד בירושלים וגדל באשקלון. נכד לאליהו דובקין, ממנהיגי התנועה הציונית והיישוב ומחותמי מגילת העצמאות, ולסטרה לבית ברבש (נצר למשפחת אדמור"י חב"ד). נכד לז'ק דקלו ובלה דוידוביץ', מראשוני הרצליה. בן לנחמה ויהודה דקל, לוחמי פלמ"ח וממקימי קיבוץ יראון. יהודה דקל היה מנכ"ל המחלקה להתיישבות של הסוכנות ויו"ר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. אחיו, בועז דקל, משמש כמנכ"ל P.M.I. אבישי דקל שרת בשריון, שימש כמ"פ ומג"ד במילואים, נפצע במלחמת יום הכיפורים, ועסק במחקר ופיתוח.
בעל תואר בוגר בפיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית (1975). עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית (1980), בהדרכת פרופסור יעקב שחם, עסקה בהיווצרות המבנה ביקום והייתה הראשונה בישראל בתחום הקוסמולוגיה. השתלם כפוסט-דוקטורנט במכון הטכנולוגי של קליפורניה (1980-82), ושימש כפרופסור באוניברסיטת ייל (1982-85). אחרי תקופה קצרה כחוקר בכיר במכון ויצמן (1985-6), מונה ב-1986 לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-1991 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. מוביל את קבוצת המחקר בקוסמולוגיה. מ-2007 אוחז בקתדרה ע"ש אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית.
תאוריות משתנים חבויים
תאוריית המשתנים החבויים המפורסמת ביותר היא זו של דייוויד בוהם. היא מוכרת בעיקר כפרשנות בוהם, או הפרשנות הסיבתית של מכניקת הקוונטים. המשתנה החבוי בתאוריה של בוהם נקרא הפוטנציאל הקוואנטי, והוא משתנה אי-לוקלי. כיום, התאוריה של בוהם נחשבת לפרשנות אחת מני רבות של מכניקת הקוונטים, המספקת פרשנות ריאליסטית, ולא רק פוזיטביסטית, לחישובים של המכניקה הקוונטית. למעשה, תאוריה זו רק מארגנת מחדש את המשוואות המקובלות, אך אף על פי כן היא תאוריית משתנים חבויים.
מוטיבציה
ההכרח בהשלמה כזו של מכניקה קוונטית עם משתנים נסתרים, המסוגלים לזהות מצב חופשי לפיזור ובכך אחראי לאקראיות בתוצאות המדידות, הועלתה תחילה על ידי איינשטיין, פודולסקי ורוזן (EPR). הטיעון המקורי שלהם פותח לאחר מכן על ידי בל שהראה שכל השלמת מכניקה קוונטית עם תאוריית משתנים נסתרים המקיימת את הנחת המיקום של EPR, כלומר קיומה של מהירות סופית שבה השפעות סיבתיות יכולות לעבור, חייבת גם לציית לכמה גבולות, גבולות המכונה בימינו אי-שוויון בל. גבולות כאלה מופרים במכניקה קוונטית, ובכך מראים סתירה בין תחזיות הניתנות לבדיקה של מכניקה קוונטית לבין תיאוריות של משתנים מוסתרים מקומיים. האפשרות של מבחנים ניסיוניים כאלה מבדילה את משפט ה-No-go של בל מניסיונות קודמים רבים.
אבישי דקל
ביוגרפיה
בין תפקידי הניהול המרכזיים שלו כיהן כראש ועדת המיחשוב האוניברסיטאית (1987-90), עמד בראש מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית (1997–2001), היה חבר בוועד הפועל של חבר הנאמנים (2001-03), כיהן שתי קדנציות כראש הרשות לקהילה ונוער של האוניברסיטה העברית, שם עסק בחינוך מדעי לנוער, ניהל את מעבדות בלמונטה, וטיפח את קשרי האוניברסיטה עם הקהילה (2005-11). מ-2008 מכהן כחבר הוועדה המתמדת והוועדה למדיניות אקדמית של האוניברסיטה העברית.
תאוריות משתנים חבויים
מוטיבציה
תוצאה בסיסית נוספת לגבי חוסר האפשרות של השלמת משתנים נסתרים במכניקה קוונטית היא משפט קוכן-ספקר. במחקר של קוכן-ספקר הנחת המקומיות מוחלפת ברעיון הכללי יותר של אי-קונטקסטואליות, כלומר עצמאות של הקשר המדידה. כדי להגדיר בדיוק מושג כזה, צריכים קודם כל את הרעיון של מדידות תואמות. שתי מדידות או יותר אמורות להיות תואמות אם ניתן לבצע אותן במשותף על אותה מערכת מבלי להפריע זו לזו. הם יכולים להתבצע ביחד או ברצף, בכל סדר, וחייבים תמיד לשחזר את אותה תוצאה. באופן אנלוגי לאי-השוויון של בל, ניתן להגדיר אי-השוויון של אי-קונטקסטואליות כאילוצים על הטווחים האפשריים להסתברויות קלאסיות תחת הנחת אי-קונטקסטואליות. עבור תרחיש מדידה נתון, הוכח שקיימת קבוצה סופית של אילוצים כאלה המעניקים תנאים הכרחיים ומספקים לקיום תאוריית משתנה מוסתרת לא-קונטקסטואלית.
אבישי דקל
ביוגרפיה
מתארח ומשתף פעולה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. מבקר באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית ובאירופה, ובפרט התארח כפרופסור מילר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (2004), וכיהן בקתדרת המחקר הבינלאומית על שם בליז פסקל באקול נורמל סופרייר בפריז (2004-06). כיהן כנשיא האגודה הישראלית לפיזיקה (2008-11) ונבחר לעמית האגודה (2019). זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו בקטגוריית אסטרופיזיקה וחלל (2020).
מחקריו ופרסומיו
אבישי דקל עוסק בקוסמולוגיה, והוא בעל תרומות חשובות להבנת התהליכים של היווצרות הגלקסיות והמבנה ביקום בקנה-מידה גדול, במסגרת המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול, חומר אפל ואנרגיה אפלה. מתמחה בשילוב של מודלים פיזיקליים פשוטים וסימולציות מחשב מתקדמות באמצעות מחשבי-על, תוך השוואה לתצפיות מטלסקופים בארץ ובחלל.
תאוריות משתנים חבויים
מוטיבציה
מחלקה שלישית של תיאוריות משתנים נסתרים, היא זו של תיאוריות ריאליסטיות מאקרוסקופיות, שהוצגו על ידי לגט וגארג. כאן ההנחה הרגילה של ריאליזם, אך הפעם מיושמת רק על כמויות מקרוסקופיות, משולבת עם ההנחה של מדידה לא פולשנית, כלומר, האפשרות לקבוע את הערך של כמויות מקרוסקופיות כאלה עם הפרעה שרירותית קטנה לדינמיקה שלאחר מכן. מטרת המחברים הייתה לחקור ולגלות קוהרנטיות מקרוסקופית, כלומר, הסופרפוזיציה הקוונטית של מצבים מקרוסקופיים שונים. כפי שניתן לראות אינטואיטיבית כבר מההגדרה, הנחת המדידה הבלתי פולשנית מזכירה את ההנחה של אי תלות בהקשר, במובן זה שכל מדידה לא צריכה להשפיע על המדידה שעשויה להתבצע לאחר מכן. כאן הנחה זו מונעת פיזית על ידי האופי המקרוסקופי של הכמויות המעורבות והניסיון שלנו עם חפצים יומיומיים. ניתוח דומה של מודלים של משתנים נסתרים כאלה במונחים של אי-שוויון ליניארי, אי-השוויון של Leggett-Garg, אפשרי גם במקרה זה.
מלבד הבעיות הבסיסיות, ידוע היטב שניתן לנצל את התכונות הלא-קלאסיות של מערכות קוונטיות לביצוע משימות עיבוד מידע בצורה יעילה יותר. שתי דוגמאות בולטות ניתנות על ידי אלגוריתם הפירוק של שור ואלגוריתם לויד.
אבישי דקל
מחקריו ופרסומיו
פרסם כשלוש מאות מאמרים מקצועיים בכתבי העת המובילים באסטרופיזיקה, שלהם כ-45,000 ציטוטים – הוא אחד החוקרים המצוטטים ביותר בקוסמולוגיה, עם אינדקס ציטוטים H=106. חיבר ספר לימוד מתקדם "היווצרות המבנה ביקום" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
היווצרות גלקסיות ננסיות והיזון חוזר מהתפוצציות סופר נובה
בשנות השמונים פרסם דקל את המודל הראשון שהסביר את היווצרות הגלקסיות הננסיות והדגיש את חשיבות האפקט של היזון חוזר מהתפוצצויות כוכבים כסופר נובה על היווצרות כוכבים חדשים בגלקסיה. מאמרו הקלאסי בנושא זה, עם ג'וזף סילק, זכה ליותר מ-1,300 ציטוטים עד עתה (2012).
זרימות קוסמיות בקנה-מידה גדול
בשנות התשעים הובילו דקל וקבוצת המחקר שלו את המחקר התאורטי של זרימות קוסמיות בקנה-מידה גדול. הכוונה היא לצבר גדול של גלקסיות בסביבתנו הקוסמולוגית, המשתתפות בתנועת זרימה רחבת ממדים בהשפעת כוח המשיכה הגרביטציוני שמפעילים עליהן האזורים בעלי צפיפות מסה גבוהה מהממוצע, ובפרט על-צביר הגלקסיות הגדול שמכונה "המושך הגדול", אשר התגלה תצפיתית באותה תקופה. המחקר איפשר לכמת את צפיפות החומר האפל ביקום, שהוא הגורם לזרימה באמצעות המשיכה הגרביטציונית. נעשה ניסיון להבין האם היקום סופי או אינסופי, והאם התפשטותו שהחלה במפץ הגדול תימשך לנצח או תיעצר והוא יעבור לקריסה. המסקנות הן שהתפשטות היקום תימשך כנראה לנצח, והיא אף מואצת בהשפעת אנרגיה אפלה.
היווצרות הילות כדוריות של חומר אפל
שותף למאמץ המחקרי הבינלאומי להבנת התפלגות החומר האפל במרחב, במארג הקוסמי וב"הילות" כדוריות שבתוכן נוצרות הגלקסיות המאירות.
היווצרות גלקסיות ביקום המוקדם
משנות האלפיים ואילך מתמקד דקל בהיווצרות הגלקסיות בתקופה הפעילה ביותר שלה, ביקום המוקדם, בין מיליארד לחמישה מיליארד שנה אחרי המפץ הגדול. דקל וקבוצתו מובילים מהפכה בתחום, שבמרכזה היווצרות הגלקסיות כחלק מהמארג הקוסמי גדול הממדים של החומר האפל ביקום, ובניית גלקסיות הדיסקה המוקדמות באמצעות זרמים קרים של גז, הזורמים לאורך קווי השלד של המארג הקוסמי. תהליכים של אי-יציבות גרוויטציונית בדיסקות הגלקטיות מסבירים את מבנה הגלקסיות המוקדמות כפי שנראה בטלסקופים, את היווצרות המרכיבים הכדוריים של כוכבים, ואת בנייתם של חורים שחורים מסיביים במרכזי הגלקסיות. המודל משמש כתחליף למודל שהיה מקובל, שבו ההנחה הייתה שהתהליך המשפיע ביותר על התפתחות הגלקסיות הן התנגשויות בין גלקסיות.
חיים אישיים
דקל נשוי מ-1971 לציפי, עורכת דין, ששימשה כיועצת המשפטית של IBM, ומשקיעה בהיי-טק. אב לשני בנים.
בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל
בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל הוקמו על ידי שלטונותיה על מנת שיהוו את מקום קבורתם של חללי מערכות ישראל. כיום קיימים בישראל 43 בתי קברות צבאיים, ובכמאה בתי קברות אזרחיים הוקמו חלקות מיוחדות לקבורתם של חללי מערכת הביטחון.
הקמת בתי הקברות הצבאיים ועיצובם
בשנת 1949, לאחר הקמת המדינה ובסיומה של מלחמת העצמאות, הוחל בהקמתם של בתי קברות צבאיים שבהם יובאו לקבורה אלפי חלליה של מלחמה זו. לצורך כך קיבלה הכנסת את חוק בתי קברות צבאיים, התש"י-1950. על פי רוב הוקמו בתי הקברות הצבאיים ביישובים השונים בצמוד לבתי קברות אזרחיים, או ממש בתוכם. מקצת בתי הקברות הוקמו באתרים מיוחדים שבהם נקברו חללים במהלך מלחמת העצמאות – דוגמת בית הקברות הצבאי בקריית ענבים ובתי הקברות הצבאיים בצפת, ראש פינה, דגניה א' ונגבה. בית הקברות הצבאי בהר הרצל הוקם במיקום חדש, שלא היו בו קבורות בעבר, וזאת בין השאר בזכות הבחירה להעביר את עצמות חוזה המדינה הרצל לקבורה בראש אותו הר.
מלכתחילה נקבע כי הקבורה בבתי הקברות הצבאיים תהיה שוויונית, וללא הקצאת חלקות מיוחדות לקצינים בכירים או לקצינים ובעלי דרגות אחרות בכלל.
בתי הקברות הוקמו על פי דפוסים אחידים בעיצוב חלקות הקבורה והגינון בהם. עיצובם נקבע בעקבות תחרות לאדריכלים שנערכה מטעם הממשלה באביב 1949 לעיצוב בתי הקברות הצבאיים נחלת יצחק שבתל אביב ובעפולה. בתחרות זו נבחרה תוכניתו של האדריכל ד"ר אשר חירם (מתוך 18 תוכניות שהוגשו), אשר הסתמכה בחלקה על התפיסה האדריכלית של בתי הקברות הצבאיים הבריטיים בארץ ישראל. התבנית הבסיסית של תוכנית זו הועתקה בהמשך ליתר בתי הקברות הצבאיים הישראליים, תוך התאמתה לתנאיו של כל אתר. חירם גם היה לאדריכל הבית של המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון (אחר כך שונה שמה ליחידה להנצחת החייל), ובתפקידו זה מילא תפקיד מרכזי בעיצוב בתי הקברות הצבאיים, כמו גם בעיצוב אנדרטאות שונות שבנתה המחלקה.
בנוסף להקמת בתי הקברות הצבאיים, ובעקבות מסירת זכות הבחירה של מקום קבורת הנופל בידי קרוביו (ראו להלן), הוקמו עם השנים חלקות צבאיות בתחומיהם של כמאה בתי קברות אזרחיים ביישובים בישראל. רבים מהם הם יישובים שהוקמו והתפתחו לאחר קום המדינה. כך למשל, בשנת 2001 נפתחה חלקה צבאית בעיר קריית מלאכי, ובשנת 2006 נפתחה חלקה צבאית בעיר מודיעין. החלקות הצבאיות נבנו לרוב על פי אותם העקרונות העיצוביים שקבעו את תכנונם ומראם של בתי הקברות הצבאיים, אם כי לא בכל חלקה צבאית יש רחבת טקס. למעשה, ההבדל בין מקצת בתי הקברות הצבאיים והחלקות הצבאיות איננו רב, והראשונים נקראים בתי קברות צבאיים משום שהוכרזו ככאלו על פי החוק.
בתי הקברות הצבאיים והחלקות הצבאיות מנוהלים ומתוחזקים על ידי היחידה להנצחת החייל, הפועלת במסגרת אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון.
המצבה הצבאית
מאז הקמת בתי הקברות הצבאיים הונהג עיצוב אחיד גם למצבות שהוקמו בהם על קבריהם של הנופלים. המצבה היא תבנית אבנים נמוכה הממולאת אדמה, כדי לאפשר שתילת צמחים בה - אם כי בחלק מבתי הקברות המצבות מכוסות בלוח אבן, או שמשפחת הנופל בוחרת לכסות את המצבה בלוח אבן. בראש המצבה מוצבת אבן מצבה אלכסונית (שכינויה "הכרית") שבה חקוקים פרטיו של הנופל על פי מתווה אחיד. מתווה זה נקבע בעיקרו על ידי ועדה שכונסה מטעם המועצה הציבורית להנצחת החייל (אם כי המדינה אימצה מתווה פחות מפורט מזה שהציעה אותה ועדה), והוא פורסם בשנת 1951. המצבה הצבאית הראשונה הוצבה באותה שנה על קברו של החלל חנוך בלובשטיין בכפר מל"ל.
אלו הפרטים על מצבות הנופלים על פי המתווה הקבוע: בפינת אבן המצבה נחקק סמל צה"ל - או סמלו של ארגון אחר שאליו השתייך הנופל, לפי העניין - דרגתו ומספרו האישי של הנופל.
באבן המצבה שעל קבריהם של נופלים אלמונים נחקקו לרוב רק המילה "אלמוני" וכן נסיבות מותו ומועדו, ככל שאלו היו ידועים.
מועד מותו של הנופל צוין על פי הלוח העברי, אך מאז שנות ה-90 הותר לרשום אותו על פי הלוח הגרגוריאני, אם רצתה בכך משפחת הנופל. כמו כן, במהלך שנות ה-90, לאחר שהתעוררה דרישה ציבורית לכך ובעקבות דיונים משפטיים בסוגיה, הוחלט לאפשר לבני משפחותיהם של הנופלים להוסיף למצבותיהם כיתוב בנוסח שיבחרו, וזאת לא על גבי אבן המצבה אלא על גבי לוח אבן הצמוד לפאה העליונה של המצבה, בתחתיתה.
על מצבתו של כל חלל מונח בית נר בעיצוב אחיד לצורך הדלקת נר נשמה לזכרו.
משפחות הנופלים רשאיות להגיש בקשה לכיתוב אישי על המצבה מעבר לפרטים של המתווה האחיד. בדרך כלל משרד הביטחון אינו מאפשר כיתובים אישיים כגון שמות האחים של הנופלים, אולם במספר מקרים אושרו כיתובים חריגים.
הקבורה בבתי הקברות הצבאיים
בסיום מלחמת העצמאות נטה משרד הביטחון לתפיסה, שהמדינה היא זו שתקבע היכן ייקבר חלל של צה"ל, ולא קרוביו של הנופל. גישה זו נדחתה במסגרת נוסחו של חוק בתי קברות צבאיים, ומאז נקברים חללי הצבא, המשטרה ומערכת הביטחון באחד מבתי הקברות הצבאיים או החלקות הצבאיות על פי בחירת שארי בשרם הקרובים, וללא תלות במקום מגוריו של הנופל ערב מותו. בנוסף, במאות בתי קברות אזרחיים בישראל שאין בהם חלקה צבאית נקברו חללים של צה"ל ומערכת הביטחון, וזאת על פי בחירת קרוביהם, אך מצבה צבאית נבנתה על קברם אם רצו הקרובים בכך.
בחלק מבתי הקברות הצבאיים הובאו נופלים לקבורה בקברי אחים. במרבית המקרים היו אלו חללים, אשר נהרגו בקרבות מלחמת העצמאות.
ככלל, אין נקברים בבתי הקברות הצבאיים אזרחים, אלא רק מי ששירתו בעת מותם בשירות סדיר, שירות קבע או שירות מילואים בצה"ל או ששירתו בשירות פעיל במשטרה או באחת מזרועות מערכת הביטחון. עם זאת, במקרים בודדים בעבר התירו שרי הביטחון את קבורתם של אזרחים בבתי הקברות הצבאיים. הדבר היה בדרך כלל כאשר מתו יחד - ומשום כך בנסיבות טראגיות חריגות - שני בני משפחה (זוגות נשואים או אחים) שאחד מהם היה איש צבא. חריג לכלל זה הוא זכותם של ראשי המטה הכללי של צה"ל או אלופיו בעבר - וכן של מפכ"לי המשטרה וניצביה בדימוס - להיקבר בבית קברות צבאי.
הר הרצל
בית הקברות הצבאי המרכזי של המדינה הוא בית הקברות בהר הרצל בירושלים (אם כי הוא איננו בית הקברות הצבאי הגדול ביותר מבחינת מספר החללים שנטמנו בו). בית קברות זה הוקם ב-1949 במורדותיו הצפוניים של ההר, שעל פסגתו נטמן חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, ומכאן שמו. נקברו בו חללים רבים שנהרגו בירושלים וסביבותיה במהלך מלחמת העצמאות, ובהם אנשי מחלקת הל"ה וחללי קרבות גוש עציון. כמו כן, עם השנים נקברו בו - על פי בקשת קרוביהם – חיילים רבים אחרים שלא היו תושביה של ירושלים. רבים מאלו נהרגו בקרבות בירושלים במלחמת ששת הימים.
עובדה המבטאת את מעמדו המרכזי של בית הקברות היא, שבתחומיו הוקם מספר רב של אנדרטאות – לזכר הנופלים מקרב מתנדבי היישוב העברי בארץ ישראל במלחמת העולם השנייה, לזכר חיילים יהודים בצבאות שונים של בעלות הברית שנהרגו במלחמה זו, ולזכר קבוצות של חללים שנהרגו במלחמת העצמאות ואחריה – דוגמת נעדרי הצוללת דקר. בבית הקברות גם הוקמו אנדרטת חללי פעולות האיבה לזכר חללי פעולות הטרור, ולאחרונה - האנדרטה לזכר יהודי אתיופיה שמתו בדרך העלייה לישראל במהלך שנות ה-80 וה-90.
בבית הקברות נערך מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ופעולות האיבה טקס האזכרה הממלכתי המרכזי לנופלי צה"ל ומערכת הביטחון, במעמד נשיא המדינה, ראש הממשלה, יושב ראש הכנסת, נשיא בית המשפט העליון והרמטכ"ל. בית הקברות הוא גם אתר טקס האזכרה הממלכתי המרכזי לחללי פעולות האיבה, הנערך באותו יום.
גן הנעדרים
בשנת 2004 הוקם בבית הקברות "גן הנעדרים" – האתר המרכזי להנצחת זכרם של חללי צה"ל ומערכת הביטחון, שמקום קבורתם לא נודע. בו מתקיים מדי שנה הטקס לזכרם, ביום ז' באדר – יום מותו של משה רבנו. בגן מצויה גם מצבת זיכרון לזכר המרגל הישראלי אלי כהן שנשפט וניתלה בדמשק. גן הנעדרים בא במקומה של חלקת ההנצחה לחללי צה"ל הנעדרים.
היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל
היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל הוא מיזם של משרד הביטחון להנצחת זכרם של כל חללי מערכות ישראל בהגנה על הארץ ומחוצה לה מאז שנת 1860 ועד היום. ההיכל נבנה בכניסה הראשית אל בית הקברות הצבאי מצפון, לכניסה הראשית אל הר הרצל. ונחנך בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בשנת 2017.
בתי קברות צבאיים רגילים
שמונת בתי הקברות הצבאיים הראשונים בישראל הוקמו במהלך מלחמת העצמאות וסמוך לאחריה במקומות אלו: ראש פינה, נהריה, עפולה, חיפה, נתניה, תל אביב, ירושלים וכפר ורבורג.
להלן פרטי כל בתי קברות הצבאיים שהוקמו בישראל:
בתי קברות צבאיים מיוחדים
במקומות בודדים בישראל קיימים בתי קברות צבאיים קטנים וסגורים לקבורה - למעשה חלקה קטנה או קבר אחים - שבהם נקברו חללים אשר נהרגו בקרב שהתנהל במקום (אך נקברו תחילה במקום אחר). כאלו הם אתר גשר א-זיב ומצודת כ"ח.
בתי קברות צבאיים ארעיים
במלחמת סיני, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים הוקם בית קברות צבאי ארעי מצפון-מזרח לקיבוץ בארי שבנגב המערבי, ובו נקברו חללי הקרבות בסיני. לאחר כל אחת משלוש המלחמות הועברו החללים, בתוך שנה ממועד נפילתם, מבית קברות זה למקום קבורתם הקבוע, שנקבע לפי בחירת בני משפחותיהם, ובית הקברות פורק. באתר מוצבת כיום אנדרטה לזכר הנופלים שנקברו בו.
במהלך מלחמת ששת הימים נקברו חללי הקרבות בצפון הארץ באופן ארעי בחלקה בבית הקברות הצבאי בעפולה. לאחר המלחמה ניתנה הברירה לבני משפחותיהם להציב מצבות קבע על קברותיהם בעפולה, או להעבירם משם לבית קברות אחר. כך נעשה במלחמת יום הכיפורים בבתי הקברות הצבאיים בעפולה ובנהריה, ובנוסף להם הוקם בית קברות ארעי ליד קיבוץ לוחמי הגטאות.
אש השועל
"אש השועל" (מוכרת גם בשמות "זוהר הפיה ו"אש הפיה") היא תופעת טבע שבה מפיקים מינים מסוימים של פטריות אור עמום בגוני ירוק וכחול (ראו ערך "ביולומינסנציה"). אף על פי שאנשים מסוימים מייחסים לה פן מסתורי או רומנטי, למעשה היא מופקת מפטריות הניזונות מריקבון העצים שהן שוכנות עליהם (הן מופיעות גם על גבי הקרקע או גזעים ישנים באזורים הלחים של היער).
מטרת האור
מטרות ההארה שנויות במחלוקות. עם תחילת המחקר, הועלתה ההשערה שהפצת האור כשלעצמה אינה מועילה לפטרייה אלא היא אמצעי לשרפת עודפי אנרגיה לא מנוצלים או תוצר של מנגנון שנועד למנוע פגיעה של רדיקלי חמצן ברקמת התאים של הפטריה. על פי השערות אחרות להפצת האור יש תועלת ביולוגית, במשיכת בעלי חיים היכולים להפיץ את נבגי הפטרייה או מנגד בהרחקת בעלי חיים מזיקים (בדומה למנגנונים הקיימים אצל חיות רעילות, ארסיות וקשות לעיכול).
תפוצה, מינים ואבולוציה
מתוך כ-100,000 מיני פטריות, ישנן לפחות 71 פטריות הידועות ביכולתן להפיק את אש השועל; כולן נכללות תחת הסדרה פקועיים (Agaricales). רובן שוכנות באזורי אקלים טרופי, וחלקן גם באקלים ממוזג, כאשר הפטריה מהמין Armillaria mellea (סוג: Armillaria) היא הנפוצה ביותר, ומצויה באסיה, אירופה, אמריקה הצפונית ודרום אפריקה. מינים אחדים, כמו Panellus stipticus, יכולים להאיר רק בתנאים מסוימים, כמו ביערות לחים במשך החודשים החמים. כמו כן, עוצמת האור משתנה ממין למין: לדוגמה מינים האוסטרלים נוטים להפיק זוהר חזק יותר, בעוד שמינים הצפון אמריקניים מפיקים אור חלש יותר וזקוקים לזמן הסתגלות לפני שהם מאירים בחשיכת הליל.
כל הפטריות המאירות חולקות את אותו מנגנון הנזכר לעיל. עובדה זו מרמזת על אב קדמון משותף, ולכן, על פי מחקרים, הן שייכות לארבע שושלות אבולוציוניות (Evolutionary lineages): שושלת Omphalotus, שושלת Armillaria, שושלת Mycenaceae ושושלת ''Lucentipes'.
היסטוריה
התיעוד המוקדם ביותר לאש השועל נכתב על ידי הפילוסוף היווני אריסטו בשנת 382 לפני הספירה, שציין כי בשונה מהאש, הזוהר הזה היה קר למגע. גם חוקר הטבע הרומאי, פליניוס הזקן (שנת 23–25 באוגוסט 79), ציין אור הבוקע מעץ שהיה מצוי בחורשות עצי זית. בשנות ה-80 של המאה ה-17 שוער כי בזמן שהעץ נרקב, מופיעים בו בעלי חיים זעירים הזוהרים עד אשר היובש הורג אותם. עם בוא המאה ה-18, תיאורים של קורות מכרה נרקבות קישרו בין העץ המאיר לפטריה, ולאחר יובל כבר אושר כי הגורם הוא פטריה הדורשת לחות וחמצן. המחצית הראשונה של המאה ה-20 הוקדשו לפרסום רשימות מיני הפטריות הזוהרות.
בנוסף לכך, עם הזמן האדם למד לנצל את אש השועל לתועלתו. לדוגמה, בשנת 1555 פרסם אולאוס מגנוס את ספרו "A Compendious History of the Goths, Swedes, and Vandals and Other Northern Nations", בו ציין פטריות מאירות רבות, הסביר את הקשר שלהם לריקבון העץ, ופירט על השימוש של קליפת עץ נגועה פטריות כמקור אור בידי הסקנדינבים בלילות חורף ארוכים. השימוש ב"אש השועל" התפשט מאז ברחבי העולם: בשלהי המאה ה-17, תיאר הרופא ההולנדי G.E. Rumph ילידים המשתמשים בפטריות כפנסים פרימיטיבים.
אש השועל הוזכרה גם בהקשר לצוללת "צב" (Turtle), שהייתה הצוללת הצבאית הראשונה בעידן המודרני. לפני המצאת הנורה החשמלית, מפתח הצוללת התקשה למצוא גוף תאורה מתאים לה, מכיוון שנרות כילו במהרה את מלאי החמצן המוגבל בחללה הפנימי. הוא נועץ במדינאי והמדען בנג'מין פרנקלין, אשר הציע לו להיעזר באש השועל. האור שהפיצו הפטריות היה כנראה עמום מהרגיל היות שחילוף החומרים שלהן הואט במי הים הקרים. עם זאת נאמר כי די היה בו לשימוש במצפן ובמד העומק.
בתרבות
השם האנגלי של "אש השועל" הוא foxfire. ככל הנראה, מקור המילה fox (שועל) הוא במילה הצרפתית Faux, שמשמעותה: "כוזב". עם זאת, לאש השועל מקום בפולקלורים רבים המקשרים אותה לשועל, פיות (ועל כן נקראת fairy fire), אלפים, רוחות הרפאים, שדים ואש "קרה" על טבעית. דוגמה נפוצה נמצאת בפולקלור היפני, בו מסופר על ה-Kitsune (שועל מיתולוגי) המייצר את אש השועל. בפולקלור האנגלי נמצאות רוחות המוכרות בשם ויל נושא אבוקת הקש (בעברית גם בשם "זהרורעים"), המקושרות לפעמים לאש השועל. איש דת יפני אחד אף קישר בין ה-Will-o'-the-wisp ל-Kitsune. בנוסף, הפטריות המאירות שימשו לפולחנים וכתוספות לחימה בשבטים מסוימים.
אש השועל מוזכרת גם בתרבות המודרנית, דוגמאות:
רב-מילים
מילון רב-מילים הוא מילון עברי-עברי בעריכת פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין. "רב-מילים" היה שמן של המהדורה המודפסת של המילון, של הגרסאות הממוחשבות, וכיום – של הגרסה המקוונת של המילון, הכוללות מערכת של ניתוח מורפולוגי (ניתוח צורות ופירוקן לערכי בסיס ולנטיות) וכן ניקוד אוטומטי. בראש מפעל זה למילונאות ולבלשנות חישובית עמד פרופ' יעקב שויקה.
היסטוריה
המהדורה המודפסת של המילון יצאה לאור בשנת 1997 בשישה כרכים בשם "רב-מילים – המילון השלם לעברית החדשה". העורכים הראשיים היו פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין; כן השתתפו ד"ר חיים א' כהן ויעל צחי-ינאי.
הגרסה הממוחשבת של המילון יצאה אף היא לראשונה לאור בשנת 1997, כתקליטור למערכת ההפעלה "חלונות" של חברת מיקרוסופט, ובשנת 2001 עלתה לאוויר גרסת אינטרנט של המילון. המילון מתוחזק ומשווק כיום על ידי חברת "מלינגו", שבבעלותה גם אתר מורפיקס – מילון עברי-אנגלי-עברי ומנוע חיפוש מורפולוגי, וכן אתר נקדן טקסט לניקוד אוטומטי של טקסטים בעברית.
מאפייני המילון
מבחינת תכניו, המילון שואף לייצג גישה חדשנית במילונאות העברית. פרופ' שויקה ניסח גישה זו במבוא פרי עטו לגרסה המודפסת של המילון כ"סינכרונית (ולא דיאכרונית), מסבירה (ולא מגדירה), מדגימה (ולא מתעדת), מתארת (ולא נורמטיבית)".
הגישה שננקטה במילון חוללה שינוי של ממש בהשוואה למילונים העבריים הקודמים, שהאחרון שבהם היה מילון אבן-שושן. במילונים העבריים והדו-לשוניים שיצאו לאור אחרי מילון "רב-מילים" ניכרת השפעתה של גישה זו.
עיקר חידושיו של המילון: שימת דגש על העברית המודרנית; הענקת מקום מרכזי לעברית הבינונית (המשלבים שבין הלשון הספרותית לבין לשון הדיבור העממי); הכרה בחשיבותם של הסלנג ולשון הדיבור; הבאת מידע על הקונטקסט הלשוני של המילה; הפיכת המילון לידידותי למשתמש, לדוגמה, על ידי הגברת נגישותם של הערכים; הכרה במילים הלועזיות שנטמעו בתוך העברית.
גרסה ממוחשבת
הגרסה הממוחשבת של המילון, הכוללת את תוכני המהדורה המודפסת, את תוכנת הניתוח המורפולוגי, וכן תוספות של ערכים ופירושים שנוספו מאז צאת המילון המודפס ועד היום, נמצאת כיום בבעלות חברת "מלינגו", שהיא חברה-בת של אנציקלופדיה בריטניקה.
ייחודו העיקרי של מילון רב-מילים הממוחשב הוא בכך שהוא מנתח מילים שמוקלדות בכל נטייה ובכל כתיב (חסר, מלא, חלקי ואף צורות כתיב לא-תקניות). עבור מילים עם הטיות, המילון הממוחשב מחזיר תיאור של ההטיה וכן את הצורה המנוקדת. למשל, עבור השאילתה "וכשתקחוהו" מתקבל הערך "לקח", וכן, בלשונית הנקראת "דקדוק", מתקבל הניתוח: וּכְשֶׁתִּקְּחוּהוּ = וְ + כַּאֲשֶׁר + אַתֶּם תִּקְּחוּ אוֹתוֹ (עָתִיד).
חברת "מלינגו" החליטה שלא להמשיך לתמוך בגרסת התקליטור שיצאה לאור על ידי מט"ח, אלא להעלות את המילון והמערכת המורפולוגית כאתר אינטרנט שהגישה אליו היא בתשלום דמי מינוי חודשיים.
גרסה מקוונת
אתר האינטרנט של רב-מילים כולל כלי עזר לשוניים נוספים, ובהם תזאורוס (אגרון מילים נרדפות), מילון צירופים, כלי להצגת ניתוחי מילים וכתיב מלא, לניקוד והגיית מספרים, כלי להשלמת מילים בתשבצים בהינתן חלק מאותיותיהן, וכן תרגום המילים לאנגלית ומאנגלית לעברית.
לטענת חברת "מלינגו", מדי מספר ימים עולה לרשת גרסה חדשה של המילון. מערכת המילון מוסיפה הן מילים שנכנסות לשימוש בשפה, הן מילים שמחדשת האקדמיה ללשון העברית, והן מילים המוצעות על ידי משתמשים.
איגוד תעשיית ההקלטות הטורקי
איגוד תעשיית ההקלטות הטורקי (בטורקית: Bağlantılı Hak Sahibi Fonogram Yapımcıları Meslek Birliği ובקיצור Mü-Yap) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של טורקיה. האיגוד הוא גם חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
נכון למאי 2019, האיגוד כולל בתוכו כ-194 חברים, המהווים חלק של 80% מתעשיית המוזיקה הטורקית.
היסטוריה
Mü-Yap הוקם בשנת 2000 עם כניסתי של חוק 5846 בחוקה הטורקית לתוקף. בשנת 2010, Mü-Yap לקח חלק בסגירתו של Fizy, שירות סטרימינג מקוון פופולרי, בטענה שהוא מפר זכויות יוצרים. בסוף 2012, לאחר שנפתחה חנות המוזיקה הדיגיטלית אייטונס, הופעל לחץ על האיגוד שיפעל בנושא זכויות היוצרים שם.
אותו המהלך, נחשב לסוף המונופול של Mü-Yap בעולם המוזיקה הדיגיטלי. בישיבה כללית שערך בשנת 2013, הודיע האיגוד על נסיגתו מהשוק הדיגיטלי.
מכרות צולפריין
המתחם התעשייתי מכרות הפחם צולפריין (בגרמנית: Zeche Zollverein) הוא אתר תעשייה גדול לשעבר בעיר אסן, במדינת נורדריין-וסטפאליה בצפון-מערב גרמניה. הוא הוכרז אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו ב-14 בדצמבר 2001, והוא אחד מנקודות העוגן של.
מכרה הפחם הראשון במקום זה הוקם בשנת 1847, ופעילות הכרייה בו התקיימה בין 1851 ל-23 בדצמבר 1986. במשך עשרות שנים, החל מסוף שנות החמישים של המאה ה-20, דורגו שני חלקי האתר, מכרה הפחם צולפריין ומפעל ייצור הקוק צולפריין (Kokerei Zollverein, הוקם בשנים 1957–1961, נסגר ב-30 ביוני 1993), בין הגדולים מסוגם באירופה. פיר 12, שנבנה בסגנון, נפתח בשנת 1932 ונחשב ליצירת מופת אדריכלית וטכנית, וזכה למוניטין של "מכרה הפחם היפה בעולם".
1847–1890
מכרה הפחם צולפריין הוקם על ידי התעשיין יליד דיסבורג פרנץ הניאל (Franz Haniel; 1779–1868), שהיה זקוק לקוק לייצור פלדה. קידוחי ניסוי באזור קטרנברג (Katernberg) גילו מרבץ עשיר מאוד של פחם. בשנת 1847 הקים הניאל חברה שאותה כינה בשם "איגוד מקצועי לכרייה צולפריין" (Bergrechtliche Gewerkschaft Zollverein). בפרוסיה היה חוק כרייה (Bergrecht) לעידוד ניצול משאבי הטבע. החוק קרא ליצור סוג מיוחד של חברה, המוגדרת "איגוד עובדים" (Gewerkschaft), שהייתה בפועל חברה קפיטליסטית. הניאל קרא לחברה על שם איחוד המכס הגרמני (Deutscher Zollverein), שהוקם בשנת 1834. הניאל חילק את מניות החברה החדשה בין בני משפחתו לבין בעלי הקרקע שעליה יוקם המכרה העתידי.
חפירת פיר 1 החלה ב-18 בפברואר 1847, כאשר שכבת הפחם הראשונה התגלתה בעומק של 130 מטר. פעילויות הכרייה הראשונות החלו בשנת 1851. פיר 2, שנחפר במקביל לפיר 1, נפתח בשנת 1852. על שני הפירים היו מגדלי אבן זהים מבחינה חזותית והם חלקו בית מכונות. תפיסה זו אומצה על ידי מכרות פחם עם פירים תאומים רבים מאוחרים יותר.
בשנת 1880, התחילה חפירת פיר נוסף, פיר 3, בשונבק (Schonnebeck) השכנה. בפיר הייתה מסגרת פלדה שתמכה במגדל שמעל לפיר, והוא החל לפעול בשנת 1883. ב-1890 כבר השיגו שלושת הפירים תפוקה של מיליון טון, מה שהפך את זולפריין ליצרן הגדול ביותר מכל המכרות בגרמניה.
1890–1914
מאחר שתעשיות הפחם, הברזל והפלדה בחבל הרוהר שגשגו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, המכרה הורחב משמעותית.
בשנים 1891–1896 נחפרו פירים 4 ו-5 בקצה הסלר (Heßler, כיום פרבר של גלזנקירכן). לכל אחד מהם היו מעליות מיוחדות להפקת פחם, ולהובלת כורים, והיו להם תעלות אוורור. פיר נוסף, מספר 6, נפתח בשנת 1897.
עד שנת 1897 סבלו מכרות צולפריין במשך זמן רב מתאונות כרייה רבות עקב התפוצצויות של ריכוזים של גזים דליקים שנבעו מבעיות של חוסר אוורור. כדי לפתור בעיות אלה נפתחו פירים נוספים לאוורור בלבד, קרוב לפירי הכרייה הקיימים: בשנת 1899 נפתח פיר 7 ליד פיר 3, בשנת 1900 נפתח פיר 8 ליד פירים 1 ו-2, ובשנת 1905 נפתח פיר 9 ליד פיר 6.
שנים של שיפוץ מתמשך והרחבה נוספת בעקבותיו. לאחר בניית פירי האוורור 7, 8 ו-9 שופצו הפירים 1 ו-2 הישנים, ומפעלי הפקת הקוק שלהם, ואחד ממגדלי התאומים שלהם פורק והוחלף על ידי מסגרת פלדה מודרנית. בשנת 1914 נפתח פיר 10 ומפעל קוק חדש צמוד אליו, ופיר 9 הוסב מפיר אוורור לפיר כרייה.
1918–1932
בשנת 1920 החלה משפחת הניאל, שהייתה עד אז הבעלים של צולפריין, לשתף פעולה עם חברת Phönix AG, חברת כרייה שעקב כך קיבלה על עצמה את ניהול האתר. תחת הנהלתה של חברת פניקס עברו כמה מהפירים שוב מודרניזציה, ופיר 11 נפתח בשנת 1927. כשפניקס התמזגה עם חברת "איחוד בתי החרושת לפלדה" (Vereinigte Stahlwerke) בשנת 1926, עברו מכרות צולפריין לשליטת חברת Gelsenkirchener Bergwerks-AG (חברת המכרות של גלזנקירכן) בראשי תיבות GBAG, שהחלה לסגור את מרבית מפעלי ייצור הקוק שכעת היו מיושנים.
פיר 12
בשנת 1928 החליטה חברת GBAG לבניית פיר חדש לחלוטין, מספר 12, שתוכנן כמתקן כרייה מרכזי. כאשר הפיר נפתח בשנת 1932, הוא הפיק ביום עד 12,000 טון, שווה ערך לסך כול התפוקה של ארבעת המתקנים הקיימים האחרים עם 11 פירים.
"שכט אלברט פוגלר" (Schacht Albert Vögler), כפי שהפיר המודרני ביותר נקרא, על שם, מנכ"ל חברת GBAG, תוכנן על ידי האדריכלים פריץ שופ (Fritz Schupp) ומרטין קרמר (Martin Kremmer) וזכה במהרה לתשומת לב עקב התכנון הפשוט והפונקציונלי של הבאוהאוס עם מבנים שהיו באופן עקרוני קובייתיים ועשויים מבטון מזוין ומסבכי פלדה.
אף על פי שסמל זה אולי נשכח אט אט כאשר התעשייה הכבדה הגרמנית החלה להידרדר במחצית השנייה של המאה ה-20, היה זה פיר זה, ובעיקר המגדל מעליו האופייני לו שהפך לסמל לשינוי המבני של חבל הרוהר.
1932–1968
בשנת 1937 העסיקו מכרות צולפריין 6,900 עובדים, והפיקו 3.6 מיליון טון, שרובם הגיעו מפיר 12 החדש. הפירים האחרים לא היו נסגרו לגמרי, וחלקם, כמו פיר 6, אפילו קיבלו מגדלים חדשים (אם כי בהשוואה לפיר 12 הם היו נחותים בהרבה). בשטח מפעל ייצור הקוק הישן של פירים 1, 2 ו-8 נפתח מתקן קטן של 54 תנורים חדשים בהספק שנתי של 200,000 טון קוק.
מכרות צולפריין שרדו את מלחמת העולם השנייה עם נזק קל בלבד, ובשנת 1953 שוב היו בראש כל המכרות הגרמניים עם תפוקה של 2.4 מיליון טון. בשנת 1958 הוחלף פיר 1 בבניין חדש לחלוטין; השיפוץ המלא של מתקני הפירים 2/8/11 תוכנן שוב על ידי פריץ שופ משנת 1960 ועד 1964. עם זאת, שיפוצים אלה היו נמשכו רק עד שנת 1967, אז נסגרו 11 פירים ונותר רק פיר 12 היחיד שנשאר פתוח.
פיר 12 הפך לפיכך לספק העיקרי של מפעל הקוק המרכזי החדש משנת 1961 עם 192 התנורים שלו, שתוכנן שוב על ידי פריץ שופ. לאחר התרחבות בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, הוצב צולפריין בין מפעלי הקוק היצרניים ביותר בעולם עם כ-1,000 עובדים ותפוקה של עד 8,600 טון קוק ביום מה שנקרא "הצד האפל". הצד הלבן של המפעל ייצר מוצרי לוואי כמו אמוניה, בנזן גולמי וזפת גולמית.
בשנת 1968 הועברו מכרות צולפריין לשליטת "חברת הפחם של הרוהר" (Ruhrkohle AG) בראשי תיבות RAG, חברת הכרייה הגדולה ביותר בגרמניה.
1968–1993
RAG החלה במיכון ובמיזוג נוסף של פעילויות הכרייה. בשנת 1974 הצטרפו מכרות צולפריין ל"איחוד המכרות" (Verbundbergwerk) עם מכרות פחם סמוכות של בוניפציוס (Bonifacius) והולנד (Holland) בקריי (Kray) ובגלזנקירכן, בהתאמה. בשנת 1982, גם מכרה הפחם נורדשטרן (Nordstern) בגלזנקירכן הצטרף לאותו איחוד.
שכבת הפחם של Flöz Sonnenschein בצפון שטח מכרות צולפריין הייתה השכבה האחרונה בה התרחשו פעילויות הכרייה בשטח צולפריין, החל משנת 1980. תפוקת המכרות המאוחדים נורדשטרן-צולפריין השנתית הייתה כ-3.2 מיליון טון, אך זה לא הספיק על מנת שהמכרות יהיו רווחיים, והוחלט על סגירה מוחלטת של אתר צולפריין ב-1983.
כשנסגר, היה אתר צולפריין מכרה הפחם הפעיל האחרון שנותר באסן. בעוד שמפעל הקוק נותר פתוח עד 30 ביוני 1993, פעילות הכרייה בפיר 12 הופסקה ב-23 בדצמבר 1986. אף על פי שהוא הפיר המרכזי של אתר מורשת התרבות, לא ניתן לבקר בפיר 12 מכיוון שהוא ממשיך לנקז מים עבור מרכז חבל הרוהר יחד עם פיר 2.
הגדרה כמונומנט
כמו רוב אתרי התעשיות הכבדות שנסגרו, היה צפוי שצולפריין יעבור תקופה של התנוונות. באופן מפתיע, קנתה מדינת נורדריין-וסטפאליה את שטח מכרות הפחם מה-RAG מיד לאחר סגירתו בסוף 1986, והכריזה על פיר 12 כאתר מורשת. הכרזה זו כללה בחובה התחייבות לשמור על האתר במצבו המקורי ולמזער את השפעות הבליה. בשנת 1989 הקימו המדינה והעיר אסן את ארגון "ביתן פיר 12 של צולפריין" (Bauhütte Zollverein Schacht XII) שאמור היה לדאוג לאתר ואשר הוחלף על ידי "קרן צולפריין" (Stiftung Zollverein) בשנת 1998.
לאחר סגירתו בשנת 1993, תוכנן מפעל הקוק להימכר לסין. המשא ומתן נכשל ובהמשך הייתה סכנה שייהרס. עם זאת, פרויקט אחר של מדינת נורדריין-וסטפאליה הציב את מכרה הפחם ברשימה של אתרי מרכזי כנסים עתידיים וכתוצאה מכך בוצעו שינויים קטנים ראשונים, ומפעל הקוק הפך גם הוא לאתר מורשת רשמי בשנת 2000.
במפגש ב-25 בדצמבר 2001 הכריז ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו) הן על אתרי הפירים 12 ו-1/2 והן על מפעל הקוק כאתר מורשת עולמית.
מוזיאון הרוהר
מוזיאון הרוהר השוכן במבנה שטיפת הפחם לשעבר, חלק ממפעל הקוק שנסגר, ושנמצא באתר המורשת העולמי צולפריין של אונסק"ו, הוא המוזיאון האזורי של חבל הרוהר. בתערוכת הקבע שלו מציג מוזיאון הרוהר באמצעות למעלה מ-6,000 מוצגים, את ההיסטוריה המרתקת של אחד מאזורי התעשייה הגדולים בעולם, החל מהיווצרות הפחם לפני 300 מיליון שנה ועד לשינוי המבני הנוכחי לעבר מטרופולין הרוהר. במוזיאון הרוהר אוספים נרחבים בנושא גאולוגיה, ארכאולוגיה, היסטוריה תעשייתית וחברתית וכן צילומי חבל רוהר. בנוסף לתערוכת הקבע שלו, מציג מוזיאון רוהר באופן קבוע תערוכות מיוחדות ומציע תוכנית מגוונת עם סדנאות, סיורים מודרכים, טיולים, הרצאות, ערבי סרטים, מכשירי מדריך קולי, ותיקים של המוזיאון למשפחות.
חסרי לשון
חסרי לשון (שם מדעי: Pipoidea) היא על-משפחה מתת-סדרת מזובטרכיה (Mesobatrachia) שבסדרת חסרי הזנב. בני קבוצה זו הם צפרדעים פרימיטיביות ביותר המזכירות קרפדות שכשמן הן חסרות לשון.
קבוצה זו סווגה ב-1993 כטקסון משותף לא ברור של משפחת חסרי לשוניים ומשפחת הרינופריניים ומרבית הסוגים בקבוצה נכחדו.
הן חיות בטבע רק באזורים טרופיים של אפריקה שמדרום לסהרה ואמריקה הדרומית והמרכזית. הן שחייניות טובות ובעלות עור חלק ורירי, המתאים לשהייה במים. המין רינופרין (Rhinophrynus dorsalis) חי רוב זמנו מתחת לאדמה ומחכה לגשמים כדי לצאת.
צפרדעים אלה חסרות לשון. כדי לתפוס את טרפן הן פוערות את לוען ככל יכולתן, וכמו כן הן בעלות יכולת שאיבה של חלקיקים לעבר פיהן. כמו כן הן חסרות שיניים ורגליהן חסרות אגן, מה שמקשה על תנועתן מחוץ למים ועל כן כמעט כל חייהן הן נמצאות במים, שם הגפיים משמשים אותן לשחייה.
Minefields
Minefields (בעברית: שדות מוקשים) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת המרוקאית-קנדית, פאוזיה, והזמר-יוצר האמריקאי, ג'ון לג'נד. השיר יצא, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס וארטיסט פרטנר גרופ, ב-29 באוקטובר 2020. השיר נכתב על ידי פאוזיה, צ'ארלי פות', אלי טמפוסי, ג'וני גולדשטיין, סאם מרטין, ג'ף חלטרקס וג'יי-קאש, והופק על ידי ג'וני גולדשטיין.
נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-79 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל יצא בערוץ היוטיוב הרשמי של פאוזיה, ב-28 בינואר 2021. נכון לאפריל 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-73 מיליון פעמים.
פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2021
טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2021 התקיים ב-12 בספטמבר 2021, בברקליס סנטר בברוקלין, ניו יורק. בהנחיית הזמרת המריקאית דוג'ה קאט.
רקע
MTV הכריזה על שיתוף הפעולה עם העמותה, במשך שבוע של פעילויות לקראת הטקס, ל"קידום מודעות ופעולה חיובית" לכבוד יום השנה ה-20 לפיגועי 11 בספטמבר שאירעו תאריך לפני תאריך הטקס.
ב-1 באוגוסט חשפה MTV את פסלון "Moon Person" המחודש במהלך טקס מיוחד במרכז החלל קנדי בנאס"א. העיצוב המחודש נעשה על ידי האמן הניו יורקי קנהייד ויילי והוזמן לכבוד 40 שנה לרשת המוזיקה. עיצוב הגביע החדש כולל גפנים ופרחים ירוקים, המייצגים "הכללה ומגוון המסומנים ברלוונטיות ההיסטורית, הסביבתית והטבעית של הצמחים". MTV הצהירו כי "הגפנים הבוטניות הזורמות במעלה מסביב לרגליים, גופה וזרועותיה של הדמות" משמשות כ"פרשנות להיסטוריה האתנית המקיפה את אמריקה", וכי "כל גפן או עלה השזורים זה בזה" מחזיקים "רלוונטיות היסטורית שונה, כגון הזרעים של עבדים אפריקים, השזורים בשטיח האמריקאי".
זכיות ומועמדויות
ג'סטין ביבר הוא האמן עם מספר המועמדויות הרב ביותר, עם שבעה, ואחריו מייגן די סטליון עם שישה. ההצבעה לכל הקטגוריות שהוכרזו החלה באותו היום ותתקיים באתר ה-VMA עד 3 בספטמבר. ההצבעה לקטגוריית האמן החדש הטוב ביותר תימשך עד לקיום הטקס. המועמדים לקטגוריות החברתיות, הלהקה הטובה ביותר ושיר הקיץ, יפורסמו במועמד מאוחר יותר.
האדם מחפש משמעות
האדם מחפש משמעות, או בשמו המלא מבוא ללוגותרפיה: האדם מחפש משמעות: ממחנות המוות אל האקסיסטנציאליזם (בגרמנית: ...trotzdem Ja zum Leben sagen: Ein Psychologe erlebt das Konzentrationslager; באנגלית: Man's Search For Meaning: An Introduction to Logotherapy), הוא ספר מאת ויקטור פראנקל, פסיכיאטר, נוירולוג ופסיכותרפיסט, ממציא שיטת הלוגותרפיה. פראנקל, שנאסר במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים בשל יהדותו, נכלא בגטו טרזיינשטאט ואחר כך נשלח אל מחנה ההשמדה אושוויץ, כתב את ספרו מיד לאחר המלחמה, והמהדורה הראשונה ראתה אור ב-1946. הספר תורגם לשלל שפות, ונמכר בלמעלה מתשעה מיליון עותקים.
הספר תורגם לעברית מהנוסחים הגרמני והאנגלי, בשנות ה-70 של המאה ה-20; נוספה אליו הקדמה מאת הפסיכולוג גורדון אולפורט, והוא ראה אור בהוצאת דביר בתל אביב במהדורות רבות.
תוכן הספר
השיטה שפיתח מבוססת על חוויותיו ועל התמודדותו עמן, ומבקשת לתת מענה לשאלות הקיומיות האישיות והאנושיות שנשארו פעורות בנפשם של רבים לאחר זוועות השואה, אצל אלו שחוו אותה על בשרם, אצל בני התקופה ועבור הדורות הבאים. יתר על כן, פראנקל סבר שהחוויה הקיומית הנוקבת שחווה הוא יחד עם רבים אחרים במחנה ההשמדה, גילתה אצלו תובנות ונתיבים חדשים להתמודדות עם הרוע, ואפשרה לו להישיר מבט אל חוויות העצב והאובדן העמוקות ביותר. בנוסף, עצם היכולת ליצור כלים טיפוליים חדשים להתמודדות עם מחלות נפש, כגון דיכאון, מתוך האימה והשכול, היא דוגמה לאפשרות של ריפוי נפשי. הצעותיו אלו, אותן כינה "לוגותרפיה", מבוססות על ההנחה שיש בכוחו של האדם, ובכוחם של אחרים, לעזור לו לצאת מסבך נפשי מתוך התודעה העצמית שלו ובשל העצמאות והחופש להעניק משמעות לחיים, כמעט בכל הקשר נסיבתי. פראנקל מסביר כי בנסיבות הקיום האכזריות של מחנה ההשמדה, שאסיריו מנוצלים ככוח עבודה עד כלות כוחותיהם, ללא תזונה או תנאי חיים בסיסיים, עד שהם קורסים ומושלכים אל תאי הגזים ואל המשרפות, "כל מטרות החיים הרגילות מתערערות. נשארה רק "האחרונה בחירויות האדם" - היכולת לבחור את עמדתו במערכת נסיבות נתונות". פראנקל מספר ומעיד כי האדם, כלומר הוא וחבריו במחנה, הצליחו לממש אפשרות זו של חירות במקום בו נשללו מהם כל זכויותיהם כבני אדם.
הגותו של פראנקל בספרו נוגעת הן לספרות הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית והן לספרות הפסיכולוגיה הטיפולית. היא גם מהווה תיעוד איכותי וייחודי לאסירוּת במחנה השמדה, ולאחריה לנשיאת הזיכרון של חוויית האסירוּת והשרידה אצל ניצולי השואה באשר הם. פראנקל יצר הצעה חדשה להסתכלות על חיי האדם, הצעה אשר צמחה מתוך חוויית הסבל. עבור פראנקל "לחיות - פירושו לסבול, להתקיים - פירושו למצוא פשר לסבל. אם יש בכלל תכלית לחיים, צריך שתהיה תכלית לסבל ולמוות. אך איש לא יוכל לומר מהי תכלית זו. כל אחד ואחד צריך למצוא את הדבר בעצמו ועליו לקבל את עול האחריות לפי מה שמכתיבה לו תשובתו. אם יצליח - יוסיף לגדול חרף כל צרותיו".
פרקי הספר
הספר מחולק לשני חלקים:
חלק ראשון: חוויות ממחנה הריכוז
בתחילת הפרק, מעיר פראנקל כי סיפורו מתמקד בשאלה: "חיי יום-יום במחנה-ריכוז - איך השתקפו ברוחו של האסיר הממוצע?". הוא מתאר את החוויות העיקריות שהיה שותף להן. בהן, ההלם, שהיה מנת חלקם של האסירים למעשה משעה שהוכנסו אל קרונות הרכבת החתומים בדרך אל מחנה ההשמדה, פריקתם של המוסעים ברציף המחנה, וה"סלקציה" שהפרידה אהובים ומשפחות. לרוב האסירים הייתה "הזיית חנינה" שמכוחה קיוו שינצלו מגזר דין המוות שהגעתו לבסוף נראתה כבלתי נמנעת. לאחר מכן, הגיעו תחושות הקהות, האדישות והאפטיה, שהיו לדעת פראנקל, "מנגנון הכרחי של התגוננות". ויחד עם זאת, התקיימה ערות גדולה בין האסירים שהתבטאה בשיחה ובדיון על נושאים פוליטיים ועל הצפי לסיומה של המלחמה.פראנקל מתאר את חיי היומיום במחנה משחר ועד ערב, את היחסים עם החיילים הגרמנים ועם האסירים הממונים על האסירים "הפשוטים". רובם ככולם של האסירים חוו התדרדרות גופנית מוחשית: "משנעלמו השכבות האחרונות של שומן שמתחת לעור ודמינו לשלדים מצופי עור ובלויי-סחבות, ראינו עין בעין, איך גופתינו מכלים את עצמם... מעתה ניטל כוח-התנגדותו של הגוף. בזה אחר זה מתו בני החבורה הקטנה שבצריפנו. כל אחד ואחד מאיתנו יכול לחשב במידה רבה של דייקנות, תורו של מי עכשו, ומתי יגיע התור של עצמו". ועם זאת לעדותו מי שנחונו בחיים "אינטלקטואליים עשירים, אפשר שנתייסרו בייסורים קשים... אבל הפגיעה בישותם הפנימית הייתה קטנה יותר". פראנקל אף מציין שלמרות המציאות הקודרת שנכחה בגטו הקפידו מעת לעת האסירים לטפח את חוש ההומור ולספר בדיחות זה לזה. פראנקל מעיד שניסה לרומם את רוחו של אחד מחבריו האסירים שמקצועו היה רופא: ״ניסיתי להעלות חיוך על שפתיו על-ידי שתיארתי באזניו, איך לא יוכל להינתק מהרגליהם של חיי המחנה בשובו אל עבודתו הקודמת. באתר הבנייה (בייחוד כשהיה המשכיח עורך סיור ביקורת) היה מנהל העבודה ממריץ אותנו להחיש את עבודתנו בקריאות: פעולה!, פעולה!, אמרתי לידידי: יום אחד תחזור אל חדר-הניתוח ותעשה ניתוח בטן גדול. פתאום יפרוץ אח אל החדר ויכריז על בואו של הרופא הראשי בקריאות: פעולה!, פעולה!.״
חלק שני: מושגי יסוד של הלוגותרפיה
פראנקל הסביר את תורתו ואת מקורו האטימולוגי של שמה. "לוגוס הוא מילה יוונית שפירושה: "משמעות", "פשר". לוגו-תיראפיה ... מרכזת את עיוניה במשמעות ההוויה האנושית וכן בחיפושי האדם אחר משמעות זו". בשונה מאסכולות הגות ופרקטיקה אחרות, כגון של פרויד, או של מרקס ואנגלס, סבר פראנקל כי "שאיפתו של האדם לפשר היא כוח ראשוני ולא "שכלון שניוני" בלבד של דחפים אינסטינקטיביים". יתר על כן, הוא סבר שתסכול קיומי, דאגה או יאוש, אינם סימנים פתולוגיים ואינם מחלה נפשית, אלא הם אמירה על המציאות הקיומית של האדם. ועל כן, תפקידו של הרופא הוא לעזור למצוא פשר לתחושות הללו ולסייע במציאת הדרכים בין התחושות הללו לבין הנסיבות הקיומיות שגרמו להם. עיקר שאיפתו של האדם לדעת פראנקל הוא לממש את המשמעות, הפשר של חייו, של ערכיו הפנימיים, ולכן, אם ימצא הפשר והתובנה הפנימית, אזי גם ייפתר חלק ממצוקתו הנפשית של "החולה".
כמו כן הובאו בספר "רשימה ביבליוגרפית" ו"רשימת מונחים".
עיבוד לקולנוע
ב-16 במרץ 2021 נמסר על פיתוח סרט קולנוע המבוסס על הספר. את הסרט יפיקו קייט כהן ומריסה פולווינו באמצעות חברת ההפקות שלהן, "סרטי סטרייט אפ", ותחת המותג החברתי "סטרייט אפ אימפאקט". את העיבוד הקולנועי יכתבו במשותף הסופר טוני רובינס והתסריטאית אנג'לה וורקמן. להפקה יחבור אלכסנדר וסלי, נכדו של מחבר הספר, ויקטור פראנקל.
אברהם נוימן (אמן)
אברהם נוימן (בפולנית: Abraham Neumann; 6 בפברואר 1873 – 4 ביוני 1942) היה צייר וגרפיקאי יהודי-פולני, שנרצח על ידי הנאצים.
קורות חייו
נוימן נולד בעיר שֶרְפְּץ, במשפחה יהודית. אביו היה פקיד של ממשל היערות. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הרוויח כסף בוורשה על ידי הגדלת וצביעת פורטרטים מתצלומים, ולמד בבית הספר לציור. את לימודיו החל בשנת 1897 באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב בניהולו של יאצק מלצ'בסקי. הוא למד, בין היתר באולפן של יאן סטניסלבסקי.
בשנת 1900 שהה מספר חודשים בפריז. בין היתר, בשיעורים באקדמיה ז'וליאן הוא הכיר את אוספי המוזיאונים, ביקר בתערוכה העולמית והעתיק ציורים במוזיאון הלובר. בדרכו חזרה לביתו ביקר באנגליה, בלגיה, הולנד וגרמניה.
לאחר סיום לימודיו התיישב נוימן לצמיתות בקרקוב, ואז עבר לזאקופנה. הוא טייל הרבה, כולל לארצות הברית, פעמיים בארץ ישראל (1904, 1926–1927), שם הרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
נוימן היה אמן פורה שהתמחה במיוחד בציורי נוף. הוא נחשב לאחד הנציגים הבולטים של מה שמכונה "בית ספר הנוף" של סטניסלבסקי. לאחר שהותו בארץ ישראל הועשר נושא עבודתו בנושאים המזרח תיכוניים (במיוחד מבחינה אדריכלית). הוא צייר גם טבע דומם, פרחים ודיוקנאות. עבודותיו מורכבות מציורי נופים מהרי הטטרה, קז'ימייז' דולני, בריטני וארץ ישראל.
הוא היה הצייר היהודי הראשון מפולין שנסע לארץ ישראל בשנת 1904, וגם הראשון שנתקל באתגרים שהוצבו שם לציור, כולל סוג האור השונה. הוא נאבק לפתור בעיות אלה במשך זמן רב, ובמסעו השני לארץ, נושאים מקומיים הפכו למאפיינים קבועים בעבודתו.
הוא השתייך לסניף קרקוב של התאחדות האמנים הפולנית ולאיגוד הציירים והפסלים היהודים בקרקוב. הוא השתתף בתערוכות "אגודת שטוקה", ערך תערוכות אישיות בקרקוב ולבוב בוורשה, לודז' וברלין. הוא גם השתתף בתערוכות "הזצסיון הווינאי" וב-1916 השתתף בתערוכות האמנות היהודית בוורשה.
הוא התיידד עם אמנים מובילים רבים בתחילת המאה ה-20, כמו רפאל מלצ'בסקי (בנו של יאצק מלצ'בסקי) ולאון צ'וויסטק.
מותו
בשנת 1942 הוכנס אברהם נוימן לגטו קרקוב. ב-4 ביוני 1942 הוא נורה ונהרג על ידי הגרמנים בפינת הרחובות דברובקי וג'נובה וולה בדרכו לתחבורה שהובילה את יהודי קרקוב למחנה ההשמדה בבֶּלְזֶ'ץ. מרדכי גבירטיג נורה גם הוא בקבוצה.
פלטאוזאוריה
פלטאוזאוריה (שם מדעי: Plateosauria) היא קבוצת דינוזאורים בעלי אגן דמוי לטאה, מהקבוצה דמויי זאורופודים שהתקיימו בין הטריאס העליון שלפני 225 מיליון שנה עד לסוף הקרטיקון שלפני 66 מיליון שנה. חברי הקבוצה החלו לגדול יותר מהפרוזאורופודים הבסיסיים, דבר שהתממש בקצה גודלו בבני אינפרא-סדרת הזאורופודים. קבוצה זו נקראה ב-1913 בידי החוקר גוסטב טורנייר והיא קרויה על שם הפלטאוזאוריים.
בתוך הקבוצה כלולה משפחת הפלטאוזאוריים והקבוצה מסופודה, שהתפתחה החל מהטריאס העליון ושגשגה במשך היורה.
ארנב אוגנדי
ארנב אוגנדי (שם מדעי: Poelagus marjorita) הוא מין של יונק ממשפחת הארנביים שהוא המין היחיד בסוגו. ארנב זה מצוי בטבע במזרח אפריקה בשטחי סוואנה וערבות לחות. תפוצתו היא מצ'אד ודרום סודאן בצפון עד לצפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ומערב קניה והוא מדרים עד צפון אגם טנגניקה ואוכלוסייה אחת מצויה באנגולה.
ארנב זה יכול להגיע לאורך 440 עד 500 מ"מ ולמשקל 2 עד 3 ק"ג. צבעו חום-אפרפר עם זנב צהבהב ובטן לבנה. הוא בעל אוזניים ורגליים קצרות יחסית לארנבים אפריקאים. לעיתים מבלבלים בינו לשפן סלעים מרחוק עקב מבנה גוף דומה, אך השפן איננו קרוב שלו.
הארנב הוא פעיל לילה הנח ביום במאורות או בחורי סלעים ויוצא ללחך עשבים וצמחי קרקע בשעות הלילה. הוא מחבב במיוחד את הנבטים הצומחים לאחר שהקרקע נשרפת או נשטפת. טורפיו כוללים דורסים שונים, חתוליים כמו הסרוואל ומספר מיני גחניים.
הארנב הוא מין פוליגמי המתרבה במשך כל השנה והנקבה ממליטה לאחר 5 שבועות גור אחד או שניים במאורה מגוננת המרופדת בעשבים.
רביעיית רוזה
רביעיית רוזה הייתה רביעיית מיתרים שהקים ארנולד רוזה בשנת 1882.
הרביעייה הייתה פעילה במשך 55 שנים, עד 1938.
חברי הרביעייה
חברי הרביעייה התחלפו במשך השנים.
לשיאה הגיעה הקבוצה בתקופה שבין 1905 ל-1920, עם רוזה, פישר, רוזיצקה ובוקסבאום.
רפרטואר
רפרטואר הרביעייה התבסס על יצירות מאת היידן, מוצרט ובטהובן, אבל גם מוזיקאים רבים בני התקופה יצאו נשכרים מתמיכת הרביעייה, בהם ארנולד שנברג.
עמיתים
הקבוצה השתתפה בביצועי בכורה וינאיים של יצירות מאת ברהמס, בהן חמישיית הקלרינט והחמישייה בסול מז'ור אופוס 111. כמו כן ניגנה בביצוע בכורה את רביעיות המיתרים הראשונה והשנייה של שנברג והשתתפה בנגינת הבכורה של השישייה ליל הוד, עם שני חברים מן התזמורת הפילהרמונית של וינה: פרנץ ילינק, ויולה, ופרנץ שמידט, צ'לו.
בין שותפיה להופעות של הרביעייה היו יוליוס רנטגן, יוהנס ברהמס, פרנץ שטיינר, ברונו ולטר וריכרד מילפלד.
רמת הוקס
גובה פני הקרח שממלא את המכתש 2,000 מטרים מעל פני הים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר באי.
מקור השם
שמה של הרמה ניתן לה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד.
הרמה נקראת על שמו של קפטן ויליאם מ. הוקס (William M. Hawkes), מצי ארצות הברית, שהשתתף כטייס משנה בטיסה הצילום חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר (בה התגלה רכס נפטון); היה המפקד של אחד משני המטוסים אשר עשה את הטיסה הראשונה ההיסטורית מכרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, לכרייסטצ'רץ', ב -17 בדצמבר 1955; וכן השתתף כטייס משנה בטיסה של המטוס Que Sera Sera, ב-31 באוקטובר 1956 שהיה המטוס הראשון שנחת בהקוטב הדרומי.
משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד עשתה שימוש רב בתצלומי האוויר שצילם1955.