cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
נפילת מאסאווה
ערב הקרב ביקר הגנרל שארל דה גול את אנשי צבא צרפת החופשית המסתערים על מאסאווה. למחרת, ב-7 באפריל הסתערו אנשי לגיון הזרים המסופחים לחטיבת המזרח של הקולונל מונקלאר על העיר, כבשו את בית האדמירליות ואת הנמל בהסתערות מהירה, ומונקלאר קיבל את כניעתו של מפקד שייטת ים סוף, ועמו את כניעת עשרת אלפים מגיניה של מאסאווה.
מאסאווה הייתה מעוזם החשוב האחרון של האיטלקים באריתריאה. לאחר נפילתה נסוגו האיטלקים מאריתריאה דרומה לתוככי אתיופיה לאזור אמבה אלגי, שם הותקפו על ידי אנשיו של קנינגהם שהגיעו מדרום. עיר הנמל הקטנה אסאב החזיקה מעמד עוד מספר שבועות, ונפלה לידי הבריטים רק באמצע חודש יוני 1941.
כיבושה מחדש של ברברה
ב-16 במרץ 1941 יצא הצבא הבריטי למבצע "מראית עין" (Operation Appearance), מבצע ימי ואווירי לכיבושה מחדש של ברברה. שני גדודים הודים ויחידת קומנדו סומלית יצאו מעדן בספינות והונחתו על חופי ברברה. הכוח אמור היה לנחות בשתי נקודות על חופי ברברה, ולכבוש את העיר במפתיע. הנחיתה, שהתרחשה בשעות הלילה, הייתה מבצע הנחיתה המוצלח הראשון מן הים שביצעו בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
הכוחות הנוחתים נתקלו בהתנגדות סמלית, ואש סיוע יעילה מן הים הביאה לסיום כיבושה של ברברה בתוך שעות ספורות. הכוח התוקף ספג אבדות זניחות, ולקח בשבי למעלה ממאה איטלקים. בתוך שבוע לאחר הנחיתה בברברה נכבשה סומלילנד הבריטית כולה.
הכוחות הבריטים שנחתו בברברה המשיכו לתוככי אתיופיה וחברו לכוחותיו של קנינגהם באזור הראר. בכך הושגה מטרה חשובה, האפשרות לסייע באספקה מנמל ברברה לשלבים הבאים של המתקפה באתיופיה, כאשר הכוחות שוהים בעומק שטח האויב והולכים ומתרחקים מבסיסי הבית ונמלי האספקה שלהם.
הכנת הפלישה, סדרי הכוח של הצדדים
בסוף שנת 1940 שהו בקניה שלוש הדיוויזיות שעמדו לרשותו של קנינגהם. אלו היו בעיקר בעמדה הגנתית, לנוכח המתקפות האיטלקיות, אך יאן סמאטס שביקר בקניה בנובמבר 1940 החליט להמריץ את השימוש בחיילים אלו למתקפה על קיסמאיו שבה ראה איום על מומבסה. הכוחות תוגברו בהתאם, אך קנינגהם לא התלהב לתקוף, והציע להמתין עד לאחר עונת הגשמים, באמצע מאי 1941. ב-2 בדצמבר 1940 כונסה פגישה בהשתתפותם של ויוול וקנינגהם. הוחלט כי על אף הפעולות המתוכננות באריתריאה, והמרד המתלקח בגוג'אם, לא תינקט אלא מתקפה מוגבלת כנגד קיסמאיו, ואף זו תצא לפועל במאי.
בינואר המריץ צ'רצ'יל את ויוול לפתוח במתקפה כוללת בדרום. בסופו של דבר השתכנע ויוול, והורה לקנינגהם לפתוח במתקפה על קיסמאיו, בחודש פברואר. המבצע נקרא "מבצע בד ציור" (Operation Canvas), והוא נועד לצאת לפועל ב-10 בפברואר.
בשלב זה החליטו האיטלקים כי סומליה האיטלקית אינה ניתנת להגנה. הכוח האיטלקי נערך עמוק בתוך סומליה, מאחורי נהר הג'ובה, שבשפכו נמצאת עיר הנמל החשובה קיסמאיו, בכוח של שש חטיבות, וכוחות נוספים של לוחמים מקומיים שהגיעו לסדר גודל דומה. אל מולן ערך קנינגהם ארבע "קבוצות חטיבה", שהורכבו אד הוק מיחידות שונות מתוך כוח האדם שעמד לרשותו.
פעולות מקדימות בדרום אתיופיה
בינואר 1941 החליט קנינגהם להתקיף את האיטלקים בדרום אתיופיה, על אף שמזג האוויר לא היה נוח למתקפה. הוא הבין כי לא יוכל להגיע לאזור אדיס אבבה, אך קיווה כי המתקפה תשיג כמה יעדים חשובים - תסייע לריכוז כוחות איטלקים באזור, ובכך תסיט את תשומת הלב ממה שנתפס כמאמץ העיקרי באזור הנהר ג'ובה וקיסמאיו, ותביא לפתיחת מרידה רחבת היקף של האתיופים באזור. למתקפה יועדה הדיוויזיה הדרום אפריקאית הראשונה, שהייתה מורכבת משתי חטיבות דרום אפריקאיות וחטיבה מזרח אפריקאית, וכן יועדה לסייע במתקפה חטיבה מזרח אפריקאית עצמאית.
ב-16 בינואר נפתחה המתקפה בהתקדמות למחוז גאלה סידאמו. הכוח התקדם בשלושה טורים, מאזור אגם רודולף מזרחה, בעומק של מספר קילומטרים בתוך הגבול האתיופי, עד העיירה מגה שהיוותה צומת דרכים חשוב בדרום אתיופיה. הקרב סביב העיירה ניטש כשלושה ימים, בתנאי מזג אוויר קשים, ורבות מהאבדות נבעו מחשיפה לקור ולגשמים. ב-18 בפברואר נכבשה מגה, ובה נפלו בשבי 600 לוחמים איטלקים. במגה נאלצו התוקפים לעצור את המתקפה, עקב תנאי מזג האוויר הקשים. העיירה מויאלה שבקניה, שנכבשה על ידי האיטלקים במאמץ רב ב-1940 נפלה לידי פלוגת פטריוטים אתיופים ב-22 בפברואר. עם כיבוש מויאלה, החזירו לעצמם הבריטים את כל השטח שאיבדו במתקפות האיטלקיות בתחילת המערכה. אזורי הגבול עם קניה ודרכי הגישה לאתיופיה מדרום נכבשו, והשליטה בהן הובטחה לפני עונת הגשמים. לאחר פעולות אלו נשמרה הדיוויזיה הראשונה של צבא דרום אפריקה בעיקר כעתודה, במהלך המתקפה העיקרית, ובחודש מאי הועברה ללוב, על מנת להשתתף בהמשך המערכה במדבר המערבי.
הפלישה לסומליה
ב-24 בינואר יצא הכוח העיקרי של קנינגהם למתקפה. ארבע החטיבות המוגברות, שהיוו למעשה את הדיוויזיה האפריקאית ה-11 והדיוויזייה האפריקאית ה-12 פרצו לסומליה האיטלקית מקניה, והגיעו במהרה אל ביצורי האיטלקים שעל נהר הג'ובה. ב-14 בפברואר הושגה המטרה הראשונה, כאשר נפלה עיר הנמל החשובה קיסמאיו, אשר שכנה בשפך הנהר ג'ובה אל האוקיינוס האטלנטי. נפילת העיר היוותה מכה קשה לצי הסוחר האיטלקי. 5 ספינות סוחר נפלו בידי הבריטים, וארבע אחרות השמידו עצמן בנמל. המערך האיטלקי הבא היה קו ביצורים חזק בפיקודו של גנרל פייטרו גאזרה, אשר הוקם מעברו השני ולאורכו של נהר הג'ובה, כאשר העיירה ג'ליב ששימשה כמרכזו. ב-22 בפברואר נכבשה ג'ליב. הייתה זו תבוסה איטלקית משמעותית, עם כ-30,00 אבדות בהרוגים, שבויים ונעדרים. כן נפלו בידי הבריטים כמויות אדירות של נשק ותחמושת וחיל האוויר האיטלקי הוכרע בידי הטייסים הדרום אפריקנים שסייעו למערכה. הדרך לאורך החוף אל בירת סומליה, מוגדישו, הייתה עתה פתוחה.
כיבוש מוגדישו והפנייה צפונה
לאחר כיבוש קיסמאיו הייתה הדרך אל מוגדישו פתוחה. בעוד שיתר הכוחות מטהרים את האזורים שנכבשו, ודוחקים את האיטלקים במעלה נהר הג'ובה, פרצה חטיבת הרגלים ה-11 את הדרך לאורך החוף אל מוגדישו. בפחות משלושה ימים, החל בבוקר 23 בפברואר 1941, ועד אחר הצהריים ב-25 בפברואר, גמאה החטיבה דרך בת 450 קילומטרים, וכבשה את מוגדישו, כמעט ללא התנגדות. בעיר עצמה נתפסו מאות אלפי ליטרים של דלק ודלק מטוסים, שהיה בהם כדי לאפשר את המשך המערכה הניידת, ולשלול מהאיטלקים אספקה חיונית.
בשלב זה הפך מסעו של קנינגהם לפשיטה ממונעת ומהירה היעד הבא שעמד בפניו היה העיר ג'יג'יגה, במרחק של כ-1,200 קילומטרים ממוגדישו, רובם דרך מדבר אוגדן. תוכנית זו הייתה שאפתנית ביותר, ודרשה יכולת מתקדמת של תובלה ואספקה. ב-1 במרץ יצאו אנשי הדיוויזיה האפריקאית ה-11 לכיוון צפון ממוגדישו, וכעבור 17 ימים גמאו את המרחק המתוכנן, והגיעו אל ג'יג'יגה. הנחיתה הבו זמנית של הכוחות הבריטים בסומלילנד הבריטית, והחבירה לכוחות הכובשים את ג'יג'יגה איפשרה את קיצור קווי האספקה, והקלה על המשך המערכה. המרחק בין ג'יג'יגה לברברה הוא 320 קילומטרים, בעוד שבסיסיהן העורפיים של הדיוויזיות האפריקאיות נמצאו במרחק אלפי קילומטרים בתוך קניה.
מג'יג'יגה המשיך קנינגהם לעבר מה שנראה כיעד האולטימטיבי של המערכה - אדיס אבבה. ב-26 במרץ כבש את הראר, ומשם המשיך לאדיס אבבה. כוחותיו של קנינגהם נכנסו לאדיס אבבה ב-6 באפריל 1941, לאחר שעברו 2,776 קילומטרים ב-53 ימים. כוחותיו של קנינגהם המשיכו לנוע צפונה, וב-20 באפריל חברו לכוחותיו של פלאט והשלימו את תנועת המלקחיים האדירה שהביאה לכיתור כלל הכוחות האיטלקים במזרח אפריקה. בשלב זה השלים קנינגהם השתלטות על מיליון קמ"ר, ולקח בשבי 50,000 חיילים במחיר של 135 הרוגים.
השתלטות הצבא הבריטי על קו מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי איפשרה הידוק הכיתור על כוחות וישי בג'יבוטי, שעמדו במצור ימי של הצי הבריטי. ויוול סבר כי יש להשתמש במסילה לשם העברת אספקה לאנשי וישי, ובכך לרכוש את אמונם ושיתוף פעולתם, ובסופו של דבר לאפשר שימוש בנמל ג'יבוטי לשם אספקה דרך מסילת הברזל לכוחות הבריטים באתיופיה, אך צ'רצ'יל נענה לדה גול, וביקש מוויוול להקפיד על הסגר. בסופו של דבר הודק המצור, אך המושבה עמדה בו כשנה וחצי נוספת, עד כניעתה לכוחות דה גול בדצמבר 1942.
ב-12 במאי נפגשו קנינגהם ופלאט לרגלי הר אמבה אלגי. על פסגת ההר התבצר הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה, ועמו שאריות הכוח המבצעי האיטלקי באפריקה.
כיבוש אדיס אבבה ומצעד 5 במאי
כניסת הכוחות הבריטים אל אדיס אבבה ב-6 באפריל לוותה בחששות כבדים לגורלה של האוכלוסייה האזרחית האיטלקית. נסיגתו של הדוכס מאאוסטה אל אמבה אלגי בראש צבאו, הותירה עשרות אלפי אזרחים איטלקים. הנשיא רוזוולט הביע דאגה לגורלם של אזרחים אלו, אך צ'רצ'יל סירב לקחת אחריות לגורלם כל עוד נמשכת המערכה, המלווה בבעיות לוגיסטיות קשות, שהמשך הלחימה אך מקשה על פתרונן. העיר הייתה עתידה להימסר לאתיופים, ואלו הבינו כי האיטלקים המצויים בעיר חיוניים לצורך אספקת שירותים טכניים של אספקת מים וחשמל, ועל אף החששות, לא בוצעו מעשי טבח. הגנרל ג'ורג' ברינק שהגיע לעיר ביצע מעצרים, וריכז את האיטלקים באחד מרובעי העיר עליו הוכרז עוצר החל מהשעה שש בערב.
ב-27 באפריל החל מסעו של היילה סלאסי מדברה מרקוס בשיירה מלכותית אל אדיס אבבה. המועד לכניסתו אל העיר תוזמן ל-5 במאי 1941, הוא היום בו מלאו חמש שנים לכיבושה של העיר בידי האיטלקים. כניסתו אל העיר הייתה בעלת חשיבות בינלאומית וניתן לה פרסום רב, בשל כך שכדברי צ'רצ'יל היה סלאסי "הראשון בשליטים החוקיים שגורש מכסאו ומארצו על ידי הפושעים הפאשיסטים והנאצים, והראשון לשוב מנצח"
בבוקרו של 5 במאי הגיעה השיירה המלכותית אל המבצר המצוי במרומי הר אנטוטו המשקיף אל העיר. משם ירד היילה סלאסי במסע רגלי אל העיר. בראש השיירה רכב וינגייט, כשהוא לבוש במכנסיים קצרים, ורכוב על סוס לבן. אחריו צעדו חיילי הגדוד האתיופי השני, ובראשם אברהם עקביה, הנושא את הדגל האתיופי. לאחר מכן נעה שיירת מכוניות ובראשה סלאסי במכונית פורד פתוחה ועמו קצינים בכירים ואצילים אתיופים, ולאחריהם פלוגות סודאניות ואתיופיות נוספות. השיירה הגיעה אל הארמון המלכותי שבנה מנליק השני, שם הניף הקיסר בעצמו את דגל אתיופיה ונשא נאום בפני הקהל הרב שהתאסף שם. לאחר קבלת פנים וברכת הגנרל קנינגהם, הגיע סלאסי לארמון גואנטה לאול, שבנה בעצמו בטרם יצא לגלות, ובכך תם הטקס. אירוע היסטורי זה מצוין מדי שנה ב-5 במאי כ"יום השחרור", הן באתיופיה, והן על ידי אנשי כת הרסטפרי, מעריציו של היילה סלאסי ברחבי העולם.
אמבה אלגי
לאחר הכניסה לאדיס אבבה היה בדעתו קנינגהם לפנות לאחור, לאזור העיר ג'ימה, להכות את הריכוז האיטלקי הגדול שם, ולהבטיח את קווי האספקה שלו באזור האגמים. ויוול, שהיה להוט להעביר את הדיוויזיה הדרום אפריקאית הראשונה אל הלחימה במצרים, החליט להורות לו להמשיך בפנייה צפונה, על מנת לאפשר העברת אנשים וציוד מהחזית המזרח אפריקאית, בה נראה היה שהלחימה הוכרעה, לחזית המצרית, דרך עמק הנילוס, או דרך מאסאווה או פורט סודאן. ב-13 באפריל פנו הדרום אפריקאים צפונה, וב-8 במאי הגיעו לאמבה אלגי, שם התבצר הדוכס מאאוסטה ועמו 7,000 איש. החלטה זו של ויוול הייתה למעשה החלטה על סגירת תנועת המלקחיים באמבה אלגי. הכוחות הסודאניים של פלאט הגיעו לגיזרה מצפון, הדרום אפריקאים של קנינגהם הגיעו מדרום, וניתקו את קווי הנסיגה של האיטלקים, כאשר את הלחץ על האיטלקים המבוצרים הגבירו הפרטיזנים האתיופים. ב-18 במאי פגע פגז תועה במקורות המים של האיטלקים במצודה, והדוכס מאאוסטה החליט להיכנע. נפילתו בשבי הייתה מכובדת, ונעשתה באופן צבאי ראוי וללא השפלה. הנסיך אמדאו, מצידו, הורה כי כל הנשק והאספקה יימסרו לבריטים ולא יושמדו, וכי המוקשים שפוזרו בשדה הקרב יפונו בטרם הכניעה. לאחר כניעת הדוכס מאאוסטה קיבל פייטרו גאזרה את תואר המשנה למלך, והמשיך בלחימה באזור ג'ימה.
כיבוש מעוזי האיטלקים האחרונים
לאחר נפילת אמבה אלגי, וכניעת הדוכס מאאוסטה, לא ניתן היה עוד לדבר על קיומה של מזרח אפריקה האיטלקית כיחידה שלטונית בעלת מבנה היררכי מוגדר. שני ריכוזים גדולים של איטלקים, ובהם מספר עשרות אלפי לוחמים, נותרו מבודדים בג'ימה תחת פיקודו של הגנרל פייטרו גאזרה, ובגונדר, תחת פיקודו של הגנרל גוליילמו נאסי, מספר מועט של מעוזים באזורים מבודדים והרריים המשיך אף הוא בהתנגדות. עונת הגשמים באתיופיה, בין יוני לספטמבר, הקשתה מאוד על ניהול פעולות הלחימה של שני הצדדים, וסיום הכנעת הכוחות הסדירים האיטלקיים נמשך עד נובמבר 1941.
מסע הבלגים החופשיים למערב אתיופיה
לאחר כניעת בלגיה במהלך המערכה על צרפת, הוקמה בלונדון ממשלה בלגית גולה בראשות איבר פיירלו. ממשלה זו פיקדה על יחידות שכונו צבא בלגיה החופשית, והחזיקה עדיין במושבות, שהחשובה בהן הייתה קונגו, לימים הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. למושבה זו הייתה חשיבות אסטרטגית בתחילת המלחמה, שכן לא היה ברור אם ירצו הגרמנים לנסות ולתקוף בשטחי מזרח אפריקה הגרמנית לשעבר, מהם גורשו במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה. כמו כן, לא היה ברור האם תצטרפנה המושבות הצרפתיות באזור אל צרפת של וישי או אל צרפת החופשית. בתחילת 1941 נראה היה כי שיקולים אלו אינם רלוונטיים עוד, וניתן היה להשתמש בכוח הלוחם בקונגו לצורכי המערכה במזרח אפריקה. מכיוון שכך, נשלח הגנרל אוחוסט-אדוארט חיליארט, בראש שני רגימנטים שמנו 5,000 חיילים, קונגולזים ובלגים, לסייע לבעלות הברית בלחימה באיטלקים באפריקה.
חיליארט יצא למסעו בסוף ינואר 1941. הכוחות יצאו ממערב אפריקה, מאזור "בריכת סטנלי" שעל נהר הקונגו סמוך לברזוויל ולקינשאסה, ושטו לאורך מאות קילומטרים על נהר הקונגו. לאחר שהגיעו לעיירה בשם אקטי (Aketi) המשיכו בדרך היבשה אל ג'ובה שעל נהר הנילוס הלבן. הם פנו צפונה לאורך הנילוס הלבן, מהלך מאות קילומטרים נוספים, ולבסוף פנו מערבה, דרך ערבות סודאן, אל מערב אתיופיה. בתחילת מרץ, כעבור כשישה שבועות של מסע, חברו לכוחות אתיופיים מקומיים ולאנשי רובאי המלך האפריקאים באזור, ולחמו באיטלקים בעיירות אסוסה (Asosa) וגמבלה. המסע נמשך כ-3,200 קילומטרים. משהגיעו הלוחמים לאתיופיה נערכה עיקר הלחימה במהלך העונה הגשומה, לרוב כאשר הבלגים נמצאים בנחיתות מספרית של ארבעה לאחד. הבלגים איבדו כעשירית מאנשיהם, 462 איש, אך רק מעטים מתו בלחימה. רובם נפלו קורבן לאקלים, לתשישות ולמחלות.
קרב גונדר
עם נפילת חייליו של גזארה בשבי, נותרה ההתנגדות האיטלקית היחידה בשני כיסים באזור גונדר. האחד בגונדר עצמה בפיקודו של נאסי, וכיס נוסף במקום שנקרא "מעבר וולצ'פיט" (Wolchefit). בגונדר התבצרו 3,000 איטלקים ועמם 6,000 לוחמים אתיופים, ובוולצ'פיט התבצרו 3,000 איטלקים ו-1,000 אתיופים עונת הגשמים מנעה את המשך הלחימה, אך בתחילת ספטמבר החלו הבריטים שוב במתקפה וב-26 בספטמבר נכנעו האיטלקים בוולצ'פיט, לאחר שעמדו במצור שהחל ב-15 באפריל.
כוחותיו של נאסי בגונדר המשיכו להילחם עוד כחודשיים. בסוף נובמבר הותקפה גונדר על ידי כוח משולב של בריטים, דרום אפריקאים, מערב אפריקאים וצרפתים חופשיים. המתקפה הסופית בוצעה על ידי לוחמים אתיופים מקומיים, בסיוע אווירי של חיל האוויר הדרום אפריקאי וב-27 בנובמבר נכנע נאסי. במערכת גונדר כולה נפלו בשבי 11,500 איטלקים ו-12,000 אתיופים.
הרוגים ונפגעים
פעולות כוחות בעלות הברית במסגרת המערכה במזרח אפריקה התאפיינו בתנועות איגוף וכיתור מהירות, והימנעות מעריכת התקפות חזיתיות על עמדות מבוצרות (למעט קרב קרן). זוהי אחת הסיבות לכך, שמספר הנפגעים שספגו הצדדים היריבים במהלך המערכה היה קטן, יחסית למערכות אחרות במלחמת העולם השנייה. גם האוכלוסייה האזרחית המקומית, הן מקרב ילידי המקום והן מקרב המתיישבים האיטלקיים, כמעט לא נפגעה במהלך הלחימה.
אבדות כוחות בעלות הברית במהלך המערכה כולה מוערכות באלפים בודדים. הבריטים איבדו כמה מאות חיילים בשלבים הראשונים של המערכה ובמתקפות האיטלקיות המקדימות. במהלך כיבוש סומלילנד על ידי האיטלקים ספג הכוח הבריטי המגן 38 הרוגים בלבד. הכוח בפיקודו של פלאט, שתקף מצפון, ספג את מירב האבדות, ואבדותיו בקרב הקשה ביותר של המערכה, הקרב על קרן, הסתכמו ב-500 הרוגים ו-2,500 פצועים. אבדות כוחותיו של קנינגהם, שתקפו מכיוון דרום, הסתכמו ב-150 הרוגים, 310 פצועים, 52 נעדרים ו-4 שבויים בלבד. האבדות שספגו הכוחות הנוספים - צרפתים, בלגים, פטריוטים אתיופים - שלחמו לצד הכוחות הבריטיים, היו בשיעור דומה.
קשה יותר להגיע להערכה מדויקת של מספר הנפגעים שספגו האיטלקים והכוחות המקומיים שלחמו לצידם. מה שברור הוא, שעיקר הכוח האיטלקי, למעלה מ-220,000 איש, נפל בשבי, ומספר הנפגעים בקרבו היה קטן יחסית. לגבי מספר ההרוגים, יש הבדלים ניכרים בין הנתונים המופיעים במקורות השונים. לפי מקור אחד, בקרב על קרן נהרגו 8,000 איטלקים ונפצעו 21,000 מתוך 40,000 מגיני העיר. מקורות איטלקים אחרים נוקבים במספרים הרבה יותר גבוהים, 28,000 הרוגים איטלקים ו-34,000 הרוגים מקומיים במהלך המערכה כולה. מקור נוסף מעריך, שאבדות הצד האיטלקי הסתכמו ב-6,500 הרוגים.
ההשפעה על מהלך מלחמת העולם השנייה
את המערכה במזרח אפריקה יש לראות בהקשרה, וביחס לאירועים אחרים בהם היו מעורבים הצבאות הלוחמים באותה התקופה. פיקוד המזרח התיכון של ויוול ניהל שתי מערכות בו זמנית, במזרח אפריקה ובמדבר המערבי, ובמקביל ניהל צבא איטליה את המלחמה הכושלת מול יוון ומערכה ימית בים התיכון מול הצי הבריטי. ניתן לראות מערכות שונות אלו בהקשר כולל.
עיקר ההשפעה של המערכה הייתה מהבחינה הלוגיסטית: המערכה הסירה את האיום האיטלקי על ים סוף, ואיפשרה תנועת כוחות אמריקאים לעבר תעלת סואץ שלא הייתה עוד על פי ההגדרה "אזור לחימה". המערכה איפשרה שימוש במושבות הבריטיות והצרפתיות שמדרום לסהרה כבסיסי אספקה ללחימה בזירות רחוקות - במערכת המדבר המערבי, אך גם דרך עיראק ואיראן לברית המועצות, בכך שהסירה את האיום וחיסלה את כוחות האויב באזור הנילוס העליון, ואיפשרה את קיומו של הקו האווירי בין פור לאמי לח'רטום, שהיה קו אספקה עיקרי של בעלות הברית במהלך המלחמה.
הניצחון במערכה היה גם הישג מוראלי חשוב, בתקופה בה המלחמה בכללותה נטתה לצד מדינות הציר, כמו גם מכה ליוקרתו של מוסוליני שנשענה במידה רבה על יומרתו להקים קיסרות איטלקית שתשתרע מלוב ועד סומליה.
איטליה
מבחינת איטליה סימנה המערכה את קץ החלום על יצירת אימפריה איטלקית באפריקה. על אף שהלחימה במדבר המערבי נמשכה עוד כשנה וחצי לאחר כניעתו של הדוכס מאאוסטה, היה ברור לכל כי השלטון האיטלקי במזרח אפריקה, שאותו ביסס מוסוליני במלחמות עקובות מדם ובטבח אזרחים חפים מפשע, ובהקמתו השקיע מאמצים רבים בהון, בכוח אדם ובמשאבים, בא לקיצו. התבוסה, יותר משהייתה תבוסה צבאית חמורה, הייתה מכה אנושה ליוקרתו של הפשיזם האיטלקי, שבמשך שנים התבססה התעמולה שלו על הישגיה של איטליה ככוח כובש ומיישב במזרח אפריקה. מוסוליני עצמו, כאשר היה צריך להיפגש עם היטלר זמן קצר לאחר התבוסה, אמר לצ'אנו כי "כל הדם שבי לא יספיק כדי להסמיק מבושה... איך קרה שצרפת המובסת הצליחה לשמור על האימפריה שלה, ואנחנו, אדוני אירופה, איבדנו אותה..."
המערכה המזרח אפריקאית הייתה המערכה הראשונה והאחרונה במלחמת העולם השנייה בה לחם הצבא האיטלקי כשהוא לבדו. במערכות אחרות, כמערכה היוונית והמערכה במדבר המערבי התערב הצבא הגרמני והציל את האיטלקים מתבוסה מכרעת. מערכה זו הייתה אבן דרך בתלותו הגוברת והולכת של מוסוליני בברית עם היטלר, ובאובדן עצמאותה של איטליה הפשיסטית.
עם נפילת גונדר, הודיע הרדיו האיטלקי כי "מה שנלקח יושב בלחימה בזירות אחרות". התעמולה הפשיסטית טענה כי המושבות האיטלקיות שנפלו עוד תשובנה לידי איטליה, ובמזרח אפריקה עוד לחמו מתיישבים איטלקים בלוחמת גרילה עד הכניעה האיטלקית בשנת 1943, כאשר ברור היה כי ללחימה אין כל טעם, והשלטון האיטלקי במושבות אלו לא ישוב לעולם.
החששות הכבדים לגורלם של המתיישבים האיטלקים הביאו להסדר יוצא דופן בין הממשלה הבריטית לבין הממשלה האיטלקית, בתיווכה של שווייץ במסגרתו הוחזרו רוב המתיישבים לאיטליה במהלך שנת 1942.
אתיופיה ואריתריאה
מבחינת העם האתיופי הייתה המערכה מלחמת שחרור, והעובדה כי עצמאותה של אתיופיה הושגה לא רק באמצעות התערבות המעצמות האירופיות, אלא בהשתתפות משמעותית של לוחמים אתיופים, זכתה להדגשה רבה. אתיופיה, שהייתה עד אובדן עצמאותה, המדינה העצמאית היחידה במזרח אפריקה, ואחת משתי המדינות העצמאיות היחידות באפריקה כולה (לצד ליבריה), שבה ורכשה את מעמדה העצמאי, בעקבות סדרת הסכמים עם בריטניה בתקופה שמיד לאחר המערכה.
CKKS
בקריפטוגרפיה, CKKS היא שיטת הצפנה הומומורפית פופולרית, המיועדת לבצוע חישובים על צפנים המצפינים מספרים ממשיים, וזאת בניגוד לשיטות קודמות שהתמקדו בחישובים על הצפנות של שלמים. שם הסְכֶמָה מורכב מהאותיות הפותחות את שמות מחברי המאמר המקורי שבו הוצגה השיטה, Kim, Kim, Cheon ו-Song.
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
אתיופיה ואריתריאה
היילה סלאסי שב לכס השלטון, בברכת בעלות הברית, כמנהיגה המוכר של האומה האתיופית העצמאית, אך נדרש לו זמן רב לייצב את מעמדו מבית. בשנים שמיד לאחר המערכה עמד בפני מספר מרידות כנגדו, שהעיקריות ביניהן התחוללו ב-1943, 1944 ו-1952. תנופת הפיתוח שממנה נהנתה אתיופיה לאחר המלחמה, וכספים רבים, במיוחד כספי ארצות הברית שהושקעו בה, בוזבזו על חצר המלוכה ולא הגיעו אל העם. המבנה החברתי שכלל אצולה פיאודלית וכוח רב לכנסייה, מנע במשך זמן רב את התקדמותה של אתיופיה והתפתחותה.
CKKS
באופן כללי הצפנה הומומורפית (Homomorphic Encryption) היא שיטת הצפנה המאפשרת לבצע חישוב מסוים על מסרים מוצפנים שתוצאתו היא מסר מוצפן אחר השקול לתוצאה שהייתה מתקבלת מהצפנת פעולת החישוב האמורה על המסרים המקוריים. למשל חיבור של ההצפנה של X עם ההצפנה של Y יתן את ההצפנה של X+Y. סְכֶמַת הצפנה הומומורפית היא "מלאה" (Fully Homomorphic Encryption) אם היא מאפשרת לבצע כל חישוב רצוי על הצפנים באופן יעיל.
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
אתיופיה ואריתריאה
מעמדה של אתיופיה איפשר לה להעלות דרישות טריטוריאליות באשר לאריתריאה שהייתה תחת כיבוש איטלקי מ-1885. מיד לאחר המלחמה נותרה אריתריאה כשטח חסות בריטי, אך בשנת 1952 החליט האו"ם על הקמת פדרציה בה תהיינה חברות אריתריאה ואתיופיה. ב-1962 הודיע היילה סלאסי על ביטולה של הפדרציה, וסיפוחה של אריתריאה כמחוז באתיופיה.
CKKS
שיטת CKKS פורסמה לראשונה במאמר משנת 2017, ואחר כך פורסמו עוד מאמרים (על ידי המחברים המקוריים ואחרים) המראים איך ניתן להפוך את CKKS לסְכֶמַת הצפנה הומומורפית מלאה על ידי פעולת Bootstrap מתאימה. פרסומים נוספים הציגו דרכים שונות לשפר את הביצועים והדיוק של סְכֶמַת ה-CKKS המקורית, וכיום הסְכֶמָה ממומשת ברוב הספריות המציעות שירותי הצפנה הומומורפית, כמו HEAAN (הראשונה להציע מימוש של CKKS), Palisade, SEAL, HElib, ועוד (ראו ברשימת הקישורים למטה).
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
סומליה
לאחר המערכה נותרו שני חלקיה של סומליה, סומלילנד הבריטית וסומליה האיטלקית, תחת שלטון בריטי. בהסכם פריז בשנת 1947 ויתרה איטליה על ריבונותה בסומליה, אך ב-1949 החליטה עצרת האו"ם להעביר את סומליה האיטלקית לנאמנות איטלקית לתקופה של עשר שנים. ב-1960 קיבלו שני חלקי סומליה את עצמאותם, והכריזו על איחודם למדינה אחת.
CKKS
המרכיבים העיקריים של סכמת CKKS
ההסבר להלן נועד לתת הבנה כללית על שיטת CKKS ואינו מוצג באופן מתמטי פורמלי. CKKS היא סְכֶמַת הצפנה עם מפתח ציבורי, כלומר מפתח ציבורי מאפשר לכל מי שמחזיק בו להצפין מידע, אך רק מי שמחזיק במפתח הפרטי יכול אחר כך לפענח את הצופן. במקרה של סכמות הצפנה הומומורפיות כמו CKKS, המפתח הפומבי מאפשר בנוסף לכך גם לבצע חישובים מעל ההצפנות (אך לא לגלות את תוצאת החישובים הללו).
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
סומלילנד הצרפתית
סיום המערכה במזרח אפריקה הותיר את אנשי וישי במזרח אפריקה מבודדים ונצורים. אל המצור הימי הבריטי שהוטל על המושבה מתחילת המערכה, הצטרף מצור יבשתי, כאשר מסילת הברזל שבין ג'יבוטי לאדיס אבבה, שהייתה קו האספקה העיקרי לג'יבוטי מן היבשה, נתפסה בידי הבריטים, והכוחות הבריטים הקיפו את המושבה מכל עבריה. למרות כל אלו המשיכה המושבה בנאמנות למשטר וישי, וסירבה להצטרף אל בעלות הברית, או להביע נאמנות לצרפת החופשית.
רק בדצמבר 1942, לאחר מבצע לפיד, בו כבשו בעלות הברית את מושבות צרפת בצפון אפריקה, והשתלטות גרמניה הנאצית על "האזור החופשי" בצרפת, הודיעו אנשי סומלילנד הצרפתית על תמיכתם באנשי צרפת החופשית.
CKKS
המרכיבים העיקריים של סכמת CKKS
סְכֶמַת CKKS מחזיקה את ההצפנות בצורה של פולינומים, ובאופן מדויק יותר של פולינומים בחוג המנה מעל פולינום ציקלוטומי עם מקדמים שלמים בחוג השאריות מודולו q כלשהו. כך, כל החישובים ההומומורפים המבוצעים על ההצפנות הם חיבורים והכפלות של פולינומים מעל חוג המנה הזה. במילים פשוטות יותר אולי, אם במהלך החישוב מתקבל מקדם פולינום גדול מ-q אז יש להשאיר רק את השארית שלו אחרי חלוקה ב-q, ואם מתקבל פולינום הגדול מפולינום המנה אז יש להשאיר רק את השארית של הפולינום כולו אחרי חלוקה שלו בפולינום המנה.
תהליך ההצפנה פותח בשלב הקידוד שבו הווקטור עם המספרים המרוכבים המיועדים להצפנה מקודד כפולינום עם מקדמים שלמים. שלב הקידוד נועד בעיקר לאפשר את שלבי ההצפנה והחישוב הבאים בתור, ואשר פועלים כאמור על פולינומים, ואינו מבטיח את סודיות הנתונים המקודדים כלל וכלל. כל הסודיות של הצופן מושגת בשלב ההצפנה הבא לאחר שלב הקידוד. אחר כך מבוצעים החישובים ההומומורפים מעל ההצפנות השונות, ועם סיום החישוב, נשלחת התוצאה המוצפנת בחזרה למשתמש המחזיק במפתח הפענוח הפרטי. ההצפנה מפוענחת עם המפתח הפרטי כדי לקבל את הפולינום המקודד את התוצאה, ולסיום ממירים את הפולינום הזה בחזרה לווקטור התוצאה עצמו.
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
מתנדבי היישוב במערכה
מעורבותם של חיילים מהיישוב בארץ ישראל במערכה לא הייתה רבת היקף, אך לעיתים הייתה משמעותית. היו בודדים ששירתו במסגרת יחידות שונות של הצבא הבריטי, אם כטייסים, ואם כמקרה אברהם עקביה ששימש כעוזרו האישי של וינגייט. עם זאת, הוציא היישוב מתוכו שתי יחידות מאורגנות, שהיו בעלות תפקיד חשוב בלחימה. קומנדו 51, שהוקמה על בסיס כוח האדם של חלק מיחידות מתנדבי היישוב בחיל החפרים, שפורקו לאחר התבוסה במערכה על צרפת. יחידה זו, בה לחמו זה לצד זה 240 יהודים ארץ ישראלים, ו-120 ערבים ארץ ישראלים, לחמה באומץ רב ובהצטיינות בקרבות קרן, אמבה אלגי וגונדר, אך פורקה בסוף שנת 1941, וחייליה שולבו ביחידות אחרות.
תרומה נוספת, ומשמעותית, הייתה יחידת הרופאים שהגיעה למערכה בתחילת שנת 1941. בתקופה זו נראה היה כי בעיות השירות הרפואי לגדודי המורדים האתיופים שפעלו תחת פיקודו של וינגייט אינה יכולה להיפתר, אלא בהבאת רופאים מהמקום היחיד במזרח התיכון בו ניתן היה להשיג רבים מהם - ארץ ישראל. וינגייט ארגן משלחת של רופאים ארץ ישראלים שנכנסה לאתיופיה ביחד עם הכוחות הראשונים שהגיעו, וחלקם אף נותרו באתיופיה לאחר מכן, וסיפקו שם שירותי רפואה. אחרים המשיכו כרופאים צבאיים במערכות נוספות כגון המערכה במדבר המערבי. בין הרופאים אישים שעשו לאחר מכן שם בעולם הרפואה בארץ, כגון משה וולמן ואריה זסלני.
CKKS
שלב הקידוד המוקדם ופתיחת הקידוד הסופי
סְכֶמָה שהוגדרה להצפין וקטורים עם n איברים תקודד את הווקטור כפולינום עם 2n מקדמים שלמים (כלומר מדרגה 2n-1). הפולינום המקודד הוא הפולינום (היחידי) שכאשר מציבים בו את 2n שורשי היחידה הפרימיטיבים המרוכבים מסדר 4n מקבלים את n האיברים שבמערך המוצפן, ועוד n איברים השווים לצמודים (conjugates) של אותם איברים מוצפנים. בגלל התכונות המיוחדות של שורשי היחידה ניתן למצוא ביעילות את הפולינום המקודד (בעזרת שיטות המבוססות על התמרת פורייה). כאשר רוצים "לפתוח" את הקוד, כלומר להמיר בחזרה את הפולינום לווקטור של מספרים מרוכבים, ניתן להציב את n שורשי היחידה הפרימיטיבים הראשונים בתוך הפולינום ולקבל את n האיברים של הווקטור (אין צורך להציב את שאר n שורשי היחידה בשלב זה, כי הצבתם תוביל באופן מיותר לקבלת הצמודים של n האיברים המפוענחים). גם שלב זה ניתן להאצה בעזרת שיטות המבוססות על התמרת פורייה.
הבעיה בפולינום שבדוגמה היא שהמקדמים שלו אינם שלמים, כפי שנדרש על ידי הסְכֶמָה. לכן מכפילים את כל המקדמים בפקטור גדול מספיק ומעגלים את התוצאה. ככל שהפקטור גדול יותר, כך מאבדים פחות דיוק בשלב העיגול. למשל בדוגמה למעלה, אם נכפיל את המקדמים בפקטור 64 ונעגל, נקבל את הפולינום, שכל מקדמיו שלמים כנדרש. אם נפתח את הקידוד החדש על ידי הצבת שורשי היחידה נקבל ערכים גדולים פי 64, ולכן יש לקפיד ולחלק את הערכים הסופיים ב-64 בסוף שלב פתיחת הקידוד. בדוגמה למעלה הערכים המוצפנים כללו רכיבים שלמים (3, 4, 2, 1-), אבל שיטת הקידוד תעבוד גם כאשר הערכים המוצפנים כוללים רכיבים שאינם שלמים. צריך רק להקפיד ולהשתמש בפקטור גדול מספיק כדי לאפשר חישובים עם הדיוק הדרוש. כלומר הפקטור בעצם מגדיר את הסְקָאלָה או רמת הדיוק של החישובים. למשל פקטור של 2^{40} יתאים לחישובים עם דיוק של 40 ביטים. ראו פרטים נוספים על תחזוקת הסְקָאלָה במהלך החישוב ועל הבעיות הקשורות בכך בסעיף למטה.
ביצוע חישובים הומומורפים על ההצפנות
המטרה של סְכֶמַת הצפנה הומומורפית היא כאמור לאפשר חישוב על הנתונים המוצפנים בעזרת ביצוע חישובים על ההצפנות בלבד. קל לראות למשל שאם
דונלד רייס
דונלד בלסינג רייס (באנגלית: Donald Blessing Rice; נולד ב-4 ביוני 1939) הוא איש עסקים אמריקאי מקליפורניה ופקיד ממשל בכיר לשעבר. הוא היה נשיא ומנהל כללי של כמה חברות גדולות, כולל מכון ראנד, וישב כחבר דירקטוריון של כמה חברות, כולל ולס פארגו. רייס גם כיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1989–1993.
CKKS
ביצוע חישובים הומומורפים על ההצפנות
וגם
דונלד רייס
ראשית חייו
דונלד רייס נולד בפרדריק, מרילנד כבנם של דונלד ב. רייס האב ושל מרי ס. רייס. אביו ניהל תחנת דלק, מאוחר יותר נכנס לעסקי הצמיגים ובסופו של דבר היה לראש עיריית פרדריק. אמו של רייס ניהלה את ספרי החשבונות של עסקי המשפחה. הוריו של רייס הדגישו את הצורך בחינוך טוב. גישה זו, יחד עם הגישה לעסקים ולשירות ציבורי השפיעו על רייס באופן משמעותי כאשר בגר.
ב-1961 סיים רייס את לימודי התואר בוגר במדעים בהנדסה כימית באוניברסיטת נוטרדאם. ב-1962 הוא סיים תואר מוסמך במדעים בניהול תעשייתי וב-1965 הוא סיים לימודי תואר דוקטור בכלכלה באוניברסיטת פרדו. עם סיום לימודיו בנוטרדאם הוא התגייס כלוטננט-משנה בחיל החימוש של צבא ארצות הברית. ב-25 באוגוסט 1962 נשא רייס לאישה את סוזן פיצג'רלד. לזוג נולדו שלושה בנים.
CKKS
ביצוע חישובים הומומורפים על ההצפנות
אז גם
דונלד רייס
קריירה ציבורית
לאחר ארבע שנות שירות בכוחות המילואים של הצבא במקביל להמשך לימודיו, שירת רייס בין השנים 1965–1967 בשירות פעיל כלוטננט ולאחר מכן כקפטן בחיל החימוש. במהלך אותה תקופה הוא היה עוזר פרופסור לניהול וסגן מנהל ללימודים אקדמאים בפועל במרכז לניהול מערכות של הצי בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שבמונטריי, קליפורניה.
CKKS
ביצוע חישובים הומומורפים על ההצפנות
.
דונלד רייס
קריירה ציבורית
ב-1967 היה רייס למנהל ניתוח העלויות בלשכת מזכיר ההגנה של ארצות הברית. שנתיים לאחר מכן הוא מונה כסגן עוזר מזכיר ההגנה לניתוח משאבים, שם הוא היה אחראי על ניתוח העלויות, צורכי כוח האדם והלוגיסטיקה ותכנון התקציב לתוכניות הביטחון. בשנים 1970–1972 הוא שימש כעוזר מנהל משרד הניהול והתקציב. בתפקידו זה הוא ניהל את פעולות התקציב של הממשלה הפדרלית בתחומי החקלאות, האנרגיה הגרעינית, המסחר, האנרגיה, הסביבה, משאבי הטבע, העבודות הציבוריות, המדע, הטכנולוגיה, החלל והתחבורה.
ב-1972 היה רייס לנשיא ולמנהל הכללי של מכון ראנד, שהוא שירות צוות חשיבה עצמאי ללא כוונת רווח בסנטה מוניקה, קליפורניה. מכון ראנד מבצע מחקרים וניתוחים אסטרטגיים בסוגיות ביטחון לאומי ושאר נושאי מדיניות ציבורית ומציע תוכנית לתואר דוקטור בניתוח מדיניות ציבורית. באותה תקופה מונה רייס על ידי הנשיא ג'רלד פורד גם כיושב ראש הוועדה הלאומית לאספקה ולמחסור ועל ידי הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'ימי קרטר לשתי תקופות כהונה במועצה המדעית הלאומית. לבקשתו של הנשיא קרטר, ניהל רייס מחקר מעמיק על תהליך ניהול המשאבים במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
CKKS
ביצוע חישובים הומומורפים על ההצפנות
במילים אחרות אם (a1,b1) מצפין את m1 ו- (a2,b2) מצפין את m2, אז (a1+a2,b1+b2) מצפין את m1+m2, והרעש גדל להיות עד סכום הרעשים של ההצפנות המחוברות. כך גם קל לראות שאם (a,b) מצפין את m, ו-w הוא מספר מרוכב כלשהו אז (a,b)*w מצפין את w*m. הכפלה של זוג הצפנות היא מורכבת מעט יותר ונעזרת במפתח פומבי נוסף שהונפק מראש למען מטרה זו. הכפלה גם מגדילה את הרעש שבתוצאה במידה ניכרת יותר, היא איטית יותר לחישוב, וגם יוצרת בעיות בתחזוקת הסְקָאלָה כפי שיתואר בסעיף הבא. לכן בדרך כלל מכפלות בסְכֶמָה הומומורפית הן משאב יקר, ומחקר רב מושקע בדרכים לחסוך במספר הכפלים הדרוש בחישוב ובביצוע נקי וזריז יותר של הכפלים הנחוצים.
דונלד רייס
קריירה ציבורית
רייס המשיך לעבוד במכון ראנד עד 1989, כאשר מינה אותו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. כמזכיר חיל האוויר, ביצע רייס תהליך ארגון והקטין את תקציבו. הוא השתתף בלחימה במלחמת המפרץ במקביל לכהונתו כמזכיר חיל האוויר. עם תום נשיאותו של בוש סיים רייס את תקופת כהונתו בת ארבע השנים כמזכיר חיל האוויר.
CKKS
ביצוע חישובים הומומורפים על ההצפנות
מסר שהוצפן מורכב כאמור מזוג פולינומים, אך במהלך החישוב, מספר הפולינומים בהצפנה יכול לגדול. למשל אחרי כפל של ההצפנה (a1,b1) עם ההצפנה (a2,b2) תתקבל הצפנה (a3,b3,c3) המורכבת מ-3 פולינומים. כדי לפענח הצפנה שכזאת יש לחשב את . באופן דומה ניתן גם להחזיק הצפנות עם מספר גדול יותר של רכיבים פולינומיים. הבעיה היא שמספר הרכיבים ילך ויגדל אחרי כל חישוב מכפלה, ויכביד על דרישות הזיכרון וזמן החישוב מעל ההצפנות. לכן נתמכת פעולת "יישור" relinearization, המחזירה את ההצפנה לצורה הכוללת רק זוג רכיבים. פעולה זו נעזרת במפתח פומבי מיועד שהונפק מראש למען מטרה זו.
דונלד רייס
קריירה ציבורית
רייס היה נשיא המכון למדעי הניהול, חבר באגודה האמריקאית לקידום המדע, באגודה הכלכלית האמריקאית, וחבר באקדמיה הלאומית למנהל ציבורי. הוא מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כחבר בוועדה לאסטרטגיה הלאומית במאה ה-21.
הוא סייע לג'ון מקיין במערכת הבחירות שלו ב-2000 ובזו של 2008, למערכת הבחירות של ג'ורג' ווקר בוש ושל דיק צ'ייני ב-2004 ולוועדות הלאומית של המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים ולסנאט.
CKKS
תחזוקת הסקאלה של הצופן ו-Bootstrap
כפי שתואר למעלה, להצפנה צמודה סְקָאלָה מתאימה שמציינת את הפקטור שיש לחלק בו כדי לקבל את המסר המוצפן בסוף תהליך הפענוח ופתיחת הקוד. למשל את המסר שערכו 0.32 ניתן לייצג כמספר השלם 32 עם סְקָאלָה של 100, או באופן שקול גם כמספר השלם 320,000 עם סקאלה של 1,000,000. כשמכפילים זוג מספרים עם סקאלות, יש להכפיל גם את הסקאלות. כך למשל 32 עם סְקָאלָה של 100 (כלומר 0.32) מוכפל ב-4 עם סקאלה 1000 (כלומר 0.004) נותן 128 עם סקאלה 100,000 (כלומר 0.00128).
הבעיה היא שהחישובים על ההצפנות הם כאמור מודולארים מעל חוג שאריות של מספר q כלשהו, ולכן יש להקפיד שהערכים המוצפנים לא יחרגו מגבול זה. לכן מדי פעם יש להקטין את הסקאלה על ידי בצוע פעולת rescale הכוללת בין השאר את חלוקת הערך יחד עם הסקאלה שלו במספר כלשהו. כך כאמור את היצוג "320,000 עם סקאלה של 1,000,000" ניתן להחליף ביצוג השקול של "32 עם סקאלה של 100". בדוגמה הזו פעולת ה-rescale הייתה מדויקת, אך בדרך כלל החלוקה הכלולה בפעולת ה-rescale גם דורשת עיגול הגורר אחריו רעש תואם. לכן הפרקטיקה המקובלת היא לדחות את פעולת ה-rescale עד כמה שניתן, כדי לחסוך בפעפוע השגיאה שיגביר את הרעש בהמשך החישוב. פעולת ה-rescale היא גם לעיתים נחוצה כדי לאפשר חיבור בין הצפנות. בניגוד לכפל אשר ניתן לבצע בין זוג הצפנות בעלות סקאלות שונות (כמו בדוגמה למעלה), הרי שאי אפשר לחבר בין זוג הצפנות שכזה. לשם כך יש להקדים לפעולת החיבור את פעולת ה-rescale שתביא את הסקאלה של המחובר עם הסקאלה הגבוהה להיות שווה לסקאלה של המחובר השני.
בעיה קשה יותר הקשורה בתחזוקת הסקאלה, היא שמסתבר שאחרי rescale שמחלק את הערך ואת הסקאלה במידה כלשהי, נדרש לחלק גם את q (כלומר את הגבול העליון של הערכים) באותה המידה. כך בדוגמה שהובאה למעלה פעולת ה -rescale חילקה את הערך ואת הסקאלה שלו ב-10,000, ולכן אם q היה נניח מלכתחילה 1,000,000, הרי שאחרי ה-rescale הערך של q יקטן ל-100 ויגביל מאוד את החישוב בהמשך. לכן בדרך כלל מתחילים עם q גדול מאוד (למשל 2^{800}), אבל בכל זאת אחרי מספיק מכפלות התקרה של q תרד נמוך מדי כדי לאפשר את המשך החישוב. כדי לאפשר חישוב בלתי מוגבל (כלומר סְכֶמַת הצפנה הומומורפית מלאה) יש להסיר מגבלה זו, ואמנם כותבי המאמר המקורי הציעו כאמור מספר דרכים לבצע פעולת bootstrap המחזירה את q לתחום הערכים הגבוהים שיאפשרו את המשך החישוב. יש לשים לב שפעולת ה-bootstrap של CKKS נועדה לאפשר את המשך החישוב והיא אינה מסירה את הרעש שהצטבר בערכים המוצפנים (למעשה היא מגדילה מעט את הרעש הנובע מחישוב פעולת ה-bootstrap עצמה). זאת בשונה מסכמות הומומורפיות אחרות, כמו BGV, שם ה-bootstrap מאפשר את המשך החישוב על ידי הסרת הרעש שבהצפנה עצמה.
אופטימיזציות מקובלת ל CKKS
החישובים ההומומורפים המבוצעים על ידי CKKS כוללים כאמור פעולות חיבור וכפל של פולינומים. פולינומים אלה בדרך כלל כוללים אלפים רבים של מקדמים, והמקדמים עצמם גם כן בדרך כלל גדולים מאוד. כך, החישוב ההומורמופי הוא איטי בכמה סדרי גודל יחסית לחישוב המקביל על הנתונים המקוריים שלא תחת הצפנה. מאז הפרסום המקורי של השיטה ב-2017 הוצעו ומומשו מספר אופטמיזציות ל-CKKS המאפשרות ביצועים סבירים לחישובים שימושיים כמו למידת מכונה עם רשתות ניורונים מוצפנות, שירותי מסד נתונים מוצפן ועוד. אלה כוללות בין השאר:
דונלד רייס
קריירה עסקית
לאחר סיום כהונתו כמזכיר חיל האוויר, היה רייס במאי 1993 לנשיא ולמנהל הכללי של טלדיין, תפקיד בו הוא שימש עד אוגוסט 1996. לאחר שסייע להוביל את הארגון מחדש של החברה וניהל משא ומתן למיזוגה עם אלגייני לדלום, הוא סיים את עבודתו בחברה כדי להתמנות כנשיא וכמנהל הכללי המייסד של תאגיד אגנסיס, חברת ביוטכנולוגיה שבסיסה בסנטה מוניקה, קליפורניה. ב-2002 הוא היה ליושב ראש מועצת המנהלים של החברה. ב-2007 ניהל רייס משא ומתן למכירת אגנסיס לחברת אסטלס וניהל אותה עד לפרישתו ב-2010.
רייס היה חבר בדירקטוריונים של כמה חברות. בין אלו ניתן למנות את תאגיד שברון, פסיפיק אנטרפרייזס, סקיוס, טלדיין, ולס פארגו, יונוקל, אמגן, וולקן מטיריאלס קומפני. הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים של סקיוס מ-1998 ועד למכירתה לג'ונסון אנד ג'ונסון ב-2003. רייס הוא חבר בחבר הנאמנים של מכון ראנד, במשך עשר שנים הוא היה יושב הראש של המועצה המנהלת של בית הספר פרדי ראנד.
תוארי כבוד
לרייס הוענקו חמש פעמים תוארי דוקטור לשם כבוד. התואר הראשון היה תואר בהנדסה מאוניברסיטת נוטרדאם ב-1975. השני היה בניהול מאוניברסיטת פרדו ב-1985. השלישי היה במשפטים מאוניברסיטת פפרדין ב-1989. הרביעי היה במדעי הרוח מאוניברסיטת ווסט קוסט ב-1993. החמישי והאחרון היה מבית הספר של מכון ראנד ב-1995.
ב-1999 הוענק לרייס פרס וואנר מהחבר למחקר מבצעים צבאיים. פרסים נוספים שהוענקו לו כוללים את פרס הציון לשבח של בית הספר להנדסה ולמדעים יישומיים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, פרס סימינגטון של אגודת חיל האוויר, ופרס מטעם הלשכה הצעירה של ארצות הברית. הוא חבר בקרן פורד. רייס קיבל גם את מדליית השירות האזרחי המצטיין ואת מדליית השירות הראוי לשבח ממזכיר ההגנה.
כיפת הירדן
כיפת הירדן הוא אחד המרכיבים אשר שימשו בהכנת קטורת הסמים אותה הקטירו הכהנים על מזבח הזהב בכל יום בבית המקדש.
כיפת הירדן במקורות
בתורה הוזכרו במפורש רק ארבעה מסממני הקטורת, על פי התורה שבעל פה,נכללו בהכנתה מרכיבים נוספים אשר נמסרו למשה בסיני ועברו מדור לדור. פירוט שלהם מוזכר בחז"ל, ומנוי בספרי ההלכה. כך למשל בחיבורו של הרמב"ם המשנה תורה:
כיפת הירדן בשמה זה, כאחד ממרכיבי הקטורת מופיעה בכתב כבר בדברי התלמודים, הן הירושלמי והן הבבלי בצטטם את דברי התנא - רבי נתן:
זיהוי כיפת הירדן ותפקידה בקטורת
הכנת הקטורת (בלשון המשנה: "פיטום הקטורת"), הייתה מלאכה שדרשה מומחיות רבה. בימי בית המקדש השני, מומחיות הכנת הקטורת הייתה בידי משפחת בית אבטינס, אשר שמרו מכל משמר על סוד הכנת קטורת הסמים.
הראשונים ומפרשי הגמרא מביאים מספר פירושים שונים לזיהויו של כיפת הירדן.
רש"י מכנה אותו במקום אחד כ-ורד, ובמקום אחר כ-עשב.
הרמב"ם מזהה אותו כענבר, יש המזהים אותו עם הרקפת, או עם אוסף של דברים שונים שנאספו על מי נהר הירדן. יש האומרים שפשוט הוסיפו מעט חומר דליק. ייתכן גם שהכוונה לשרף עצים שהתאבנותו יוצרת ענבר. האבודרהם מזכיר דעה שהוא הבושם הנקרא בערבי עובר, שאף הוא גדל על הירדן.
רבינו גרשום, במסכת כריתות ו' עמ' מזהה אותו ביש אומרים, כרעי של דג {צואה או קיא} כלומר כ ענבר אפור
את שמו של מרכיב זה הסבירו בכמה אופנים. כיפת פירושה "שפת", כלומר שפת הירדן. ומפני שגודל על שפת הירדן מכונה כך. או שכפה זו הצורה בה גדל ונראה עשב זה על פני השטח.
יש שסברו שאין חובה להביא את המרכיב הזה דווקא מהירדן, וצוין הירדן כי בדרך כלל הוא היה מצוי או מובא משם.
חלק מהמרכיבים שצוינו במעשה פיטום הקטורת, שימשו רק לשם הכנת הסימנים האחרים כגון שהשרו בהם סממן אחר. לא ברור האם כיפת הירדן היה מרכיב בפני עצמו או מרכיב ששימש להכנת אחד הסממנים. למשל בעל המשנה למלך כותב בפירושו על הרמב"ם:
.
במחזור ויטרי מציינים שלכיפת הירדן היה בעצמו ריח טוב. לעומת זאת עמנואל חי ריקי כותב בספר משנת חסידים שכאשר היו מערבים את כפת הירדן עם החלבנה, היה יוצא ריח טוב מכפת הירדן. כלומר דווקא ריחה הרע של החלבנה אילץ, את כפת הירדן להוציא ריח טוב.
עוד נסתפקו המפרשים בדבר הנפח והמשקל שהיו צריכים להביא ממנה. וישנה גם דעה שאת כיפת הירדן, הביאו רק כאשר היה חסר מרכיב הכנה אחר שנדרש בהתאם.
גידול כיפת הירדן בירושלים
מפני קדושתה וייחודה של ירושלים, נקבעו תקנות שונות לשמירת אופייה. בין התקנות הללו תיקנו שלא לעשות בה שטחי גידול ופרדסים מפני שהללו מלווים בריחות של דשנים אורגניים. אף על פי כן מספרת הגמרא: לפי רש"י, היו צריכים את גינות הוורדים, כי מהן הביאו את כיפת הירדן שהייתה דרושה לקטורת.
אפליקציית תשלומים
אפליקציית תשלומים היא אפליקציית מובייל המאפשרת העברת כספים באמצעות טלפון חכם. האפליקציה מאפשרת לכל בעל טלפון חכם לשלם באמצעותו לבעל טלפון חכם אחר שאותה אפליקציה מותקנת אצלו, ולקבל תשלום מבעלי טלפון חכם אחרים. הזיהוי של מקבל התשלום הוא לפי מספר הטלפון שלו. האפליקציה מאפשר תשלום חד-פעמי מיידי, וכן תשלום חד-פעמי עתידי ותשלום קבוע מדי חודש.
אף שבתהליך העברת הכספים לא נעשה שימוש גלוי בחשבון בנק או בכרטיס אשראי, אלה נדרשים בצד המשלם ובצד המקבל בשלב התקנת האפליקציה, והכסף המועבר יוצא מהם או מגיע אליהם.
בישראל
בישראל פועלות שלוש אפליקציות תשלומים פופולריות, של שלושת הבנקים הגדולים:
הפעלת האפליקציות בידי הבנקים כפופה לרגולציה של בנק ישראל. בראשית דרכן שימשו האפליקציות להעברת כספים בין אנשים פרטיים (P2P- person to person) ובהמשך הורחבה פעילותן גם לתשלום בבתי עסק (P2B- person to business).
בניגוד לאמצעי תשלום אחרים, כגון המחאה או כרטיס אשראי, שבאמצעות שירותי סליקה מאפשרים העברת כספים בין בנקים שונים או בין מקבלי שירות של חברות אשראי שונות, אפליקציות התשלומים מאפשרות העברת כספים רק בין בעלי אותה אפליקציה, כך שמשתמש המעוניין לקבל תשלום מכל אפליקציה נדרש להתקין בטלפון החכם שלו את שלוש האפליקציות.
בית אורות (שכונה)
שכונת בית אורות היא שכונה יהודית ששוכנת בהר הזיתים בירושלים, סמוך לאוניברסיטה העברית. בשכונה פעלה ישיבת בית אורות. בבסיס השכונה עומד בית שהוקם בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הילדה אנדרסון, עיתונאית שוודית נוצרייה ושליחתו של עיתון בשם "כרמל". היא קראה לבית "הקן השוודי של ירושלים", והוא שימש גם לאירוח נכבדים, בהם הקיסר האתיופי היילה סלאסי ונסיך הכתר השוודי גוסטב. אנדרסון נהרגה ב-1948, מכדור של צלף.
הבית הועבר לבעלות משפחתה של אנדרסון ומאוחר יותר רכש אותו מוחמד עיסא אבו סאביטאני, איש עסקים תושב שכונת אבו תור, והשכירו. יורשיו מכרו את הבית והקרקע שסביבו בשנת 1985, תמורת כמה מיליוני דולרים, לארווין מוסקוביץ'. תחילה הבניין היה מיועד לאכלס את הסניף הירושלמי של מפלגת מפד"ל. אחר כך יזמו הרב חנן פורת והרב בנימין (בני) אלון הקמה של ישיבה במקום. הישיבה הוקמה לזכרו של גיורא אשכנזי, מ"פ בחטיבת הצנחנים ומפקדו של פורת, אשר נהרג בקרב במקום במלחמת ששת הימים. לאחר פעולות שיפוץ שנמשכו כארבע שנים, תלמידי הישיבה החלו בלימודיהם באוגוסט 1990. הרב אלון עמד בראש הישיבה עד לבחירתו כחבר הכנסת בה'תשנ"ו (1996).
בספטמבר 2001 הורה השר לתשתיות לאומיות, אביגדור ליברמן, לחברת החשמל לחבר את שכונת בית אורות לרשת החשמל של ישראל, במקום הרשת של חברת החשמל המזרח ירושלמית.
פארק אלונה
פארק אלונה הוא פארק טבעי של חורש ים תיכוני, אשר משתרע ממושב עמיקם ועד בת שלמה בשטח המועצה האזורית אלונה.
בית אורות (שכונה)
בינואר 2010 אישרה עיריית ירושלים תוכנית בנייה להקמת ארבעה מבנים נוספים במקום, שבהם 24 יחידות דיור עבור משפחות של אנשי הצוות והאברכים הלומדים בישיבה. טקס הנחת אבן פינה למבנים החדשים נערך בינואר 2011, בנוכחות מייק האקבי, מושל ארקנסו לשעבר. בשנת ה'תשע"ד (2014), נחנכה שכונת המגורים ובה עבר להתגורר הרב דוב ליאור . השכונה ממוקמת בסמיכות לשכונת א-טור וסבלה מהתפרעויות הכוללות זריקת אבנים והתנכלויות לתושבים היהודים במקום.
פארק אלונה
בפארק, סמוך לכניסה למושב עמיקם, נמצאת נקבת המים "מי קדם" שהיא מפעל מים מהתקופה הרומית-ביזנטית, המשתרע על פני למעלה מעשרים ושלושה קילומטרים. הנקבה מתחילה ב"עין צוברין" סמוך למושב עמיקם ונגמרת בשפך לים התיכון בקיסריה. נקבת המים שימשה חלק ממערכת המים הקדומה המובילה לקיסריה. מתכנני המפעל לקחו בחשבון את הפרשי הגובה, אילוצי פני השטח, והגאולוגיה של האזור וניצלו באופן מקסימלי את כמויות המים, זרימתם ואיכותם. מערכת תת-קרקעית זו שימשה לצורך אספקת מי שתייה ומים להשקיה, והצורך במפעל מים כזה עלה כתוצאה מגידול משמעותי באוכלוסיית העיר קיסריה.
במקום נערכו עבודות שחזור, בהן שוחזרה נקבה באורך של כ-280 מטר מתוך שישה ק"מ. אל הנקבה ניתן להיכנס בליווי הדרכה מטעם המקום. הנקבה חשוכה לגמרי וכדאי ורצוי להצטייד בפנסים, בבגדים נוחים ונעליים המתאימות להליכה במים. עומק המים משתנה ויכול להגיע עד לכ-70 ס"מ. לנקבה שתי נקודות יציאה, האחת באמצע הדרך, והשנייה לאחר 200 מטרים.
פאיזה אחמד
פאיזה אחמד (בערבית: فايزة أحمد; 5 בדצמבר 1934 - 24 בספטמבר 1983) הייתה זמרת ושחקנית סורית-מצרית-לבנונית. במהלך הקריירה שלה, היא הופיעה בשישה סרטים.
ביוגרפיה
פייזה אחמד נולדה בשנת 1934 בצידון שבלבנון לאב סורי ואם לבנונית. אחמד גדלה במשפחה מוזיקלית - ובגיל שש כבר שרה שר את שיריהם של הזמרות המפורסמות של אותה תקופה- אסמהאן ולילה מוראד.
בגיל אחת עשרה החלה את לימודי פיתוח קול, והופיעה לראשונה ברדיו הלבנוני ובתחנת הרדיו בחלב. בהמשך הקריירה שלה היא הנחתה שם ערבי גאלה ובסופו של דבר הפכה לזמרת מקהלה בתחנת הרדיו בדמשק.
היא הייתה נשואה כבר בגיל שלוש עשרה, אך נפרדה מבעלה, עומר אמני, לאחר לידת בתם פריאל.
בשנת 1954 היגרה למצרים, שם עבדה שוב ברדיו. שם הכירה את מוחמד אל מוג'י, שהלחין עבורה שירים מוצלחים כמו Ana Albi Lik Mayal, amma El amar Al Bab, Habibi Whichni ו- Tamr Hinna.
הזמר והמלחין מוחמד עבד אל-ווהאב כתב לה, בין היתר את השירים Sitt El Habayb, Hammal El Assia ו- Tohgorny Bihkaya.
בין השנים 1957–1963 כיכבה אחמד בשישה סרטים, כולל ב Leila-, ו- bint el shatie מאת חוסיין פאוזי, Imsik harami מאת במאי הקולנוע פאטין עבד אל ווהאב ו- Ana wa Banati מאת חוסיין אל מוהנדס.
היא הופיעה גם בהפקת האופרטה Masr Balahan ובסדרות הרדיו Hadrett Acharifa של בעלה השני, מוחמד סולטן.
פייזה אחמד התחילה להופיע כזמרת בתקופה בה כבר היו מתחרים רבים, וזמרות מפורסמות בתחום. אלה כללו את: נאגאת אל זרירה, ורדה אלג'זאא'ריה, סבאח,  שאדיה, פיירוז ואחרות. למרות התחרות, היא זכתה להצלחה ופרסום רב. הדיסקוגרפיה של פייזה אחמד כוללת למעלה מ -320 שירים לרדיו וכ -80 לטלוויזיה. היא הייתה אחת הזמרות המובילות במצרים. אף על פי שהיו לה הרבה שירים מפורסמים ויפים, היא תיזכר בזכות השיר שלה "Set El Habaeb Yahabieba", שהפך לשיר אשר מושר תמיד ביום האם במצרים אשר נחגג ב -21 במרץ.
היו לה חמישה ילדים ותשעה נכדים.
פאיזה אחמד נפטרה בשנת 1983 בקהיר לאחר שלקתה במחלת הסרטן, זמן קצר לאחר שקיבלה אזרחות מצרית.
הקרב על שדה הנדרסון
הקרב על שדה הנדרסון (באנגלית: Battle for Henderson Field; נקרא גם קרב לונגה פוינט על ידי היפנים) היה קרב במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, שהתרחש ב-23–26 באוקטובר 1942, ובו התעמתו הצבא היפני הקיסרי וחיל הנחתים האמריקני באי גוודלקנל שבאיי שלמה. קרב זה היה המתקפה הקרקעית השלישית והאחרונה שערכו היפנים כנגד כוחות הנחתים באי במהלך קרב גוודלקנל.
חיילי הארמייה ה-17 ערכו מספר התקפות על מתחם לונגה, אך כולן נהדפו במחיר אבדות רבות. במקביל, סיפקו מטוסים שהמריאו משדה הנדרסון הגנה לעמדות האמריקניות באי ותקפו כלי שיט של הצי הקיסרי היפני במימי האזור.
בקרב זה נערכה ההתקפה הקרקעית הגדולה האחרונה שערכו היפנים בגוודלקנל. אחרי שניסיון נוסף לתגבר את הכוחות בגוודלקנל סוכל על ידי צי ארצות הברית בקרב הימי על גוודלקנל בנובמבר 1942, הודו היפנים בתבוסה, ועד פברואר 1943 פינו את כל חייליהם מהאי.
רקע
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב של 8 באוגוסט. לאחר מכן פרס מפקד הנחתים בגוודלקנל, מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכללה את שדה התעופה. ב-12 באוגוסט שינו בעלות הברית את שמו של שדה התעופה לשדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי, וב-20 באוגוסט נחתו בו המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה, והאלמנט הראשון נחת בגוודלקנל ב-19 באוגוסט.
בשל האיום ממטוסי כוח אוויר קקטוס, לא יכלו היפנים להשתמש בספינות תובלה איטיות כדי להוביל תגבורות לגוודלקנל, ולכן החלו להשתמש בסיירות ובמשחתות במקום. אוניות אלה היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, בנתיב שכונה "החריץ" ("The Slot"), וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. עם זאת, במשחתות לא היה די מקום כדי לשאת ציוד כבד, כלי רכב, ארטילריה ואספקה, והחיילים נאלצו לצאת לקרב עם ציוד קל וכל אספקה שיכלו לשאת עליהם בלבד. משימות הפלגה מהירות אלה במורד איי שלמה ולגוודלקנל וחזרה זכו לכינוי "טוקיו אקספרס" על ידי חיילי בעלות הברית, ו"תחבורת עכברושים" בפי היפנים. היפנים היו מיומנים ביותר בלחימת לילה, ולכן שלטו במימי איי שלמה במהלך הלילות, ובעלות הברית לא העזו לקרוא תגר על שליטה זו. אולם כל כלי שיט יפני שהיה בטווח 320 קילומטרים מגוודלקנל עם שחר היה בסכנה חמורה מצד מטוסי בעלות הברית בשדה הנדרסון. מצב טקטי זה נותר על כנו למשך מספר חודשים. הצבא היפני הקיסרי ניסה לכבוש את שדה הנדרסון לראשונה ב-21 באוגוסט בקרב טנרו, ופעם נוספת ב-12–14 בספטמבר בקרב רכס אדסון, אך שני הניסיונות נכשלו במחיר אבדות רבות. היפנים תכננו לערוך מתקפה גדולה נוספת על שדה הנדרסון ב-20 באוקטובר, ולשם כך העבירו לרבאול את דיוויזיית הרגלים השנייה ואת דיוויזיית הרגלים ה-38, והכינו אותם להעברה לגוודלקנל. בין 14 בספטמבר ל-9 באוקטובר ערכו המשחתות היפניות מספר גיחות טוקיו אקספרס והובילו את הדיוויזיה השנייה ואת גנרל היאקוטאקה לאי. גם נושאת המטוסים הימיים "נישין", שבניגוד לאוניות המלחמה יכלה לשאת כלי רכב וארטילריה, השתתפה במספר גיחות, שכן הצי הקיסרי היפני הבטיח לצבא היפני שיתמוך במתקפה בכל אופן, בין אם בליווי שיירות או בהפגזת שדה הנדרסון.
בעוד היפנים נסוגים מערבית לנהר המטניקאו, עמלו האמריקנים על חיזוק קווי ההגנה מסביב למתחם לונגה. ב-14 בספטמבר העביר ונדגריפט את הגדוד השלישי של רגימנט הנחתים השני מטולאגי לגוודלקנל, וב-18 בספטמבר הגיעו לאי 4,157 נחתים נוספים, חלק מרגימנט הנחתים השביעי, ביחד עם ציוד ואספקה. התגבורת איפשרה לוונדגריפט לחזק את קווי ההגנה מסביב למתחם לונגה, ולראשונה להקיף אותו בשלמותו.