cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רדיני נקסוס
גאוגרפיה
גובה מרכז העיירה נע בין 5 ל-39 מטרים מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בקומונה היא בגובה 210 מטרים מעל פני הים ברובע מסטריסה (quartiere Mastrissa).
אקלים
החורף באזור נוח כשהטמפרטורה הממוצעת היא סביב 12°C. בדצמבר יש ימי שמש רבים ובינואר-פברואר, שהם חודשים קרירים יחסית, הטמפרטורה הממוצעת היא סביב 10°C. לעיתים רחוקות יורדת הטמפרטורה מתחת לנקודת הקפאון. בחודשי חורף אלו יורדים מעט משקעים. שלג או כפור הם תופעות נדירות.
הקיץ מתחיל ביוני כשהטמפרטורות המקסימליות הן ביולי-אוגוסט, כשהממוצע הוא 28°C. בספטמבר הטמפרטורות יורדות משמעותית.
הסתיו דומה לאביב, אם כי הוא גשום יותר, כשהטמפרטורה הממוצעת היא 18°C.
היסטוריה
בשנת 734 לפני הספירה הקימו מתיישבים מכלקיס בכף שיזו (Capo Schisò), שבמיקום הנוכחי של ג'רדיני-נקסוס, את מה שנחשב במשך זמן רב ליישוב היווני הראשון בסיציליה. נקסוס, שמה של מושבה החדשה, הנציח את נקסוס האי שבאותו שם בים האגאי. אף על פי שהוא נותר מרכז בגודל צנוע, הוא שמר על ערכו הסמלי, שכן מזבח הוקם לכבוד אפולו ארכגטס (ראש הייסוד), אל המושבות היווניות, והיה נקודת המוצא לשגרירים היוונים שחזרו לארץ האם. מנקסוס יצאו מתיישבים שהקימו ב-730 לפנה"ס את קטניה ולנטיני, וקרוב לוודאי את מסינה ב-728.
העיר הוכנעה על ידי היפוקרטס שליט גלה במאה החמישית לפנה"ס. במהלך המלחמה הפלופונסית התייצבה נקסוס לצד אתונה העתיקה, אך כאשר בשנת 413 לפני הספירה נכשל מסע המלחמה האתונאי לסיציליה, כבש דיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי את העיר והחריב אותה עד היסוד. במקום נבנתה העיר טאורמיניון (כיום טאורמינה) על הגבעה שמעל. הטריטוריה של נקסוס הוענקה לסיצילים והתושבים נמכרו כעבדים.
השם נקסוס נמשך לאורך זמן גם בתקופה הרומית, ובאיטינראריום אנטונינוס של המאה ה-3 לספירה הוא מוזכר כמקום להחלפת סוסים בדרך הקונסולרית לכיוון סירקוזה. בתקופה הביזנטית הוקם יישוב קטן על שרידי המושבה היוונית, שהפך לנמל האסטרטגי של טאורמינה הסמוכה. תקופת השלטון הערבי סיציליה הותירה כמה שמות מקומות שמקורם בערבית כמו זה של הנהר אלקנטרה הסמוך או כף שיסו.
במהלך המאה החמש עשרה התפשט באזור הכפרי הסמוך לעיירה גידול קני סוכר. ב-1544, בעקבות הפשיטות של שודדי הים הברברים בפיקודו של ח'יר א-דין, הוקמו כמה מבני הגנה. אלו כללו את מבצר שיזו (Castello di Schisò) שנבנה מחדש על חורבות מבצר קדום מהמאה ה-13, ומגדל ויניאצה (Torre Vignazza). האחרון הוא מגדל שמירה מרובע ששימש לתצפיות בחוף דרומית למבצר שיזו; אם היו רואים ספינות פירטיות כלשהן, התצפיתנים בתוך המגדל יכלו להתריע על תושבי הכפר ומגדלי השמירה הסמוכים על ידי שליחת אותות עשן. מגדל ויניאצה ממוקם באזור רקנאטי בג'רדיני נקסוס. בשנת 1719, עקב מספר התושבים הגדל והולך, הוקמה קהילת דתית, על שם מריה סנטיסימה דלה רקומנדנטה (מריה המבורכת המומלצת).
משנת 800 ואילך התפתחו בשטח היישוב, בנוסף לדייג, פעילויות הקשורות לחקלאות, בעיקר הדרים, ברזל יצוק ומלאכות קרמיקה.
בעשורים האחרונים פעילויות אלה נעלמו כמעט לחלוטין ונעשו ניסיונות להמיר את כלכלת המדינה לתיירות כמקור הפרנסה העיקרי, בניית מתקני אירוח וניצול הייעוד התיירותי של החוף. ג'רדיני-נקסוס היא כיום, יחד עם טאורמינה ולטויאני, רצף של יישובים שהם אחד מאתרי הנופש הפופולריים ביותר במזרח סיציליה.
יחיאל אדמוני
יחיאל אדמוני (נולד ב-17 ביוני 1926) הוא איש ציבור ומנהל ישראלי שכיהן בין היתר כמנכ"ל המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית וכמנהל התוכנית לשיקום שכונות. שירת בצעירותו כלוחם הפלמ"ח, היה פעיל במוסד לעלייה ב', ונמנה עם מייסדי קיבוץ חצרים. לאחר פרישתו מהשירות הציבורי היה לפעיל בולט בקידום פיתוח הנגב והגליל וההשכלה הגבוהה באזורי הפריפריה.
ראשית חייו
יחיאל אדמוני נולד במושבה הגרמנית ביפו, בן לסימה ואלימלך אדמוני (רוטבאום). בהיותו כבן שנתיים עברה המשפחה לירושלים, שם היה האב לאדריכל נוף ולגנן הראשי של העיר. בירושלים נולד אחיו, נחום אדמוני, לימים ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
שירותו בפלמ"ח ובצה"ל
ב-1944 התגייס לפלמ"ח, בהכשרה המגויסת של הצופים בקיבוצים אלומות ואפיקים, שנמנתה עם פלוגה ג' של הגדוד השלישי.
ב-1946 עבר קורס אלחוט בשפיים ולאחר מכן שימש כמזכיר הגדוד השלישי, לרבות בעת השבת השחורה, עד יולי 1947. באותה עת נמנה עם הגרעין של מייסדי קיבוץ קלטה, לימים חצרים, שעלו להתיישבות בנגב במסגרת 11 היישובים שהוקמו במוצאי יום הכיפורים 1946.
בשירותו בפלמ"ח הוצב כגדעוני במפקדות של המוסד לעלייה ב' בתנועת הבריחה בגבול איטליה-אוסטריה, במסגרתה ליווה, בין השאר כגדעוני, את אוניית המעפילים "ל"ה גיבורי גוש עציון" שנתפסה על ידי הבריטים, ושהה במחנה מעצר בקפריסין. לאחר שהות בת מספר חודשים בקיבוץ חצרים, הוצא ב-13 במאי 1948 מהנגב בפקודת המוסד לעלייה ב' וזכה לעמוד על מדרגות מוזיאון תל אביב בעת הכרזת העצמאות. למחרת, עלה על אוניית הרכש "ההר", שהביאה לישראל חומר נפץ תקני ראשון לצה"ל. בהפלגה נוספת שלו, שוב באונייה "ההר", יובאו תותחים, ובהפלגה על אוניית "היונה" הובאו פצצות למטוסים.
במסע האחרון ממסעות הרכש בהם השתתף, נעצר יחיאל אדמוני ושהה במעצר ממושך באיטליה, בין היתר בבית כלא שנוהל על ידי אנשי אס-אס לשעבר.
עם שובו לישראל שירת כאלחוטן בפיקוד הדרום וכמדריך בבה"ד 7, והשתחרר ב-1949.
שירותו הציבורי
ב-1952 החל לבצע את תפקידו הציבורי הראשון כמנהל אזור "שמשון" (פרוזדור ירושלים) במחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית. לאחר מכן, שימש כעוזר למנהל המחלקה ד"ר רענן ויץ, במהלכה פיתח ומימש את תוכנית "קיבוצים מודרכים".
ב-1961 מונה למנהל מינהל ההדרכה המשותף לסוכנות היהודית ולממשלה, פיתח שיטות הדרכה מתקדמות והשתתף בבדיקות ההיתכנות הראשונות לייצוא ירקות מישראל. במסגרת זו היה אחראי לקשרים בנושאי חקלאות עם מדינות מתפתחות. בהמשך שימש כסגן מנהל המחלקה להתיישבות.
לאחר שתי שנות לימוד באוניברסיטת פרדו בארצות הברית וקבלת תואר שני בכלכלה חקלאית, חזר לישראל וב-1969 מונה לסמנכ"ל המחלקה להתיישבות, ולאחר מכן למנכ"ל המחלקה. במסגרת זו, הנחה את הקמת היישובים הראשונים ברמת הגולן והבקעה, ושם דגש על הקמת יישובים בערבה ובנגב ועל הבטחת קיומם של יישובי ההר בגליל וביהודה. בתקופת כהונתו, שנמשכה עד 1977, הוקמו כ-110 יישובים חקלאיים בתוך הקו הירוק ומחוצה לו.
מיד לאחר מכן, ועל סמך ניסיונו בהתיישבות ובחקלאות, מונה יחיאל אדמוני למנכ"ל הראשון של החברה הממשלתית אגרידב, אשר עסקה בייצוא ידע חקלאי למדינות מתפתחות ואחרות, וכיהן בתפקיד זה עד 1983. בשנים אלה גם יצא בשליחות המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, בהמלצת אחיו, למדינות שלישראל לא היו קשרים דיפלומטיים עמן ובמטרה לסייע להן בחקלאות. בין היתר נשלח בזהות בדויה לאינדונזיה, לעיראק ולחבל כורדיסטן.
ב-1983 מונה למנהל מחלקה של הסוכנות היהודית שעסקה בתוכנית שיקום השכונות המשותפת עם ממשלת ישראל, וכיהן בתפקיד זה כשנתיים. זכה להכרה מיוחדת מצד הקהילות היהודיות השותפות לתוכנית ועדי השכונות.
ב-1987 מונה למנהל קרן ג'נסיס לפיתוח הנגב וכיהן בתפקיד זה מעל לעשור. במסגרת זו הוכנו עשרות תוכניות פיתוח לנגב (אשר כיום מצויות למשמורת בספריית אוניברסיטת בן-גוריון), וביניהן הסכם עם היזם דייוויד לואיס על הקמת המלונות במצפה רמון, הקמת חברה לקליטה ותעסוקה של מתמטיקאים עולים בניהולו של פרופ' אדיר פרידור, הקמת שלוש חממות טכנולוגיות, פיתוח פרויקטים של תיירות מדברית ועוד.
פועלו ההתנדבותי
במקביל לתפקידיו הציבוריים כיהן יחיאל אדמוני במשך כ-35 שנה במועצת המנהלים של קרן יק"א ואף שימש כסגן הנשיא שלה. במסגרת זו יזם את החלטת החברה להעביר את כל פעולותיה לישראל ולרכזן באזורי הגליל והנגב.
בהמשך הפעילות הציבורית, כיהן כחבר בוועדים המנהלים של המכללה האקדמית תל-חי ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. יזם תרומה מיוחדת למכללת תל-חי, והיא הבטחת מימון הקמת הקמפוס החדש של המכללה. תרומתו המרכזית לאוניברסיטת בן-גוריון היא קידום ההלוואה הגרמנית לפיתוח המכונים בשדה בוקר והקמת שלוחת האוניברסיטה באילת.
במשך עשר שנים (1977–1987) היה יו"ר מועצת המנהלים של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".
נוסף על אלה היה פעיל במועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובאגודת הידידים של קשת אילון.
לדבריו של פרופ' אבישי ברוורמן, לשעבר נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, "יחיאל אדמוני הוא ממשיך דרכו של בן-גוריון".
חיים אישיים
משנת 1949 אדמוני נשוי לצפרירה לבית שור, אחות במקצועה ואף היא לוחמת פלמ"ח. להם בן ובת, נכדים ונינים.
ויליאם לותר פירס
דוקטור ויליאם לותר פירס השלישי הידוע גם בשם העט אנדרו מקדונלד (באנגלית: William Luther Pierce III או Andrew Macdonald, 11 בספטמבר 1933 – 23 ביולי 2002) היה פוליטיקאי, פיזיקאי, חוקר, פרופסור, וסופר אמריקאי, אשר נודע כפעיל ימין רדיקלי וחבר בתנועות הנאו-נאציזם והעליונות הלבנה בארצות הברית, בנוסף להיותו המייסד של הארגון הפוליטי , אותו הנהיג במשך שלושים שנה עד למותו ב-2002 מאי-ספיקת כליות. בין כתביו המוכרים ביותר ניתן למצוא את צמד הספרים הגזעניים והאנטישמיים יומני טרנר והאנטר, אשר שימשו כמקור השראה עבור פשעי שנאה רבים מסביב לעולם, ביניהם הפיגוע באוקלהומה סיטי שבוצע על ידי טימותי מקווי ב-19 באפריל 1995, וגבה את חייהם של כ-168 בני אדם.
ילדות ונעורים
ויליאם לותר פירס השלישי נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, ב-11 בספטמבר 1933, למשפחה פרסביטריאנית ממוצא אנגלי-אירי-סקוטי. אחיו הקטן, סנדרס, נולד ב-1936. אמם, מרגריט פרל פירס, הייתה עקרת בית, נצר לשושלת אריסטוקרטית מוכרת בדרום ארצות הברית שאחד מאבותיה הידועים ביותר היה, מושל אלבמה והתובע הכללי עבור קונפדרציית המדינות של אמריקה. אביו, ויליאם לותר פירס השני, החזיק בבעלותו סוכנות ביטוח קטנה אשר אילצה אותו להסתובב בדרכים במשך רוב הזמן, עד שנהרג בתאונת אופנוע ב-1943, כאשר פירס הצעיר היה בן עשר בלבד.
לאחר מותו של אביו עברה משפחתם להתגורר במונטגומרי, אלבמה, ומאוחר יותר בדאלאס, טקסס, שם הצליחה אמו למצוא עבודה כמזכירה. באותה העת נאבקו בקשיים כלכליים, אך בעזרת כספי הביטוח שהותיר אחריו פירס האב יחד עם הכסף שחסכו מרגריט וילדיה, הצליחה המשפחה לרכוש בית קטן שסיפק עבורה לינה וקורת גג. פירס הצעיר תרם את חלקו לקופת המשפחה בדמות הכסף המועט שהרוויח בעבודות מזדמנות שונות, ביניהן גיזום דשא, צביעת גדרות וכיוצא בזאת, אך בעיקר חלוקת עיתונים, עבודה בה עסק במשך קרוב לארבע שנים במקביל ללימודיו בבית הספר. את כספו האישי השקיע בתחביביו השונים, ביניהם, ערכות כימיה, מכשירים אלקטרוניים ומקלטי רדיו, וספרי מדע בדיוני.
אף על פי שהחמיץ את שנת הלימודים הראשונה שלו בשל בריאותו הלקויה ונאלץ להתחיל את בית הספר באיחור רב, רשם פירס הישגים לימודיים מרשימים במהלך השנים הבאות, ואף קפץ כיתה במהלך שהותו בבית הספר היסודי. לאורך השנים עבר בין בתי ספר ציבוריים שונים, ובשנתיים האחרונות לחוק לימודיו התקבל לאקדמיה הצבאית לבנים בטקסס,, ממנה הוסמך כקצין ב-1951.
לימודים אקדמיים
בתום לימודיו החל לעבוד בשדה לקידוח נפט, אולם לאחר שהפיל צינור מתכת כבד על ידו ונפצע נאלץ לנוח ולהחלים במשך זמן-מה, בטרם מצא עבודה חדשה כאיש מכירות בשירותה של סנדלריה. בחודשים הבאים קיבל מלגה אקדמית מלאה עבור לימודי פיזיקה באוניברסיטת רייס, אותם סיים עם תואר ראשון ב-1955. מאז שהיה ילד קטן אהב פירס לבנות דגמי טילים כמשחק במהלך שעות הפנאי שלו, ובמהלך לימודיו אף החל לגלות עניין רב בחלל החיצון, זאת לאחר שהסיק כי תוכנית החלל האמריקאית הייתה עתידה לפרוץ לעולם בשנים הבאות. אף על פי שהחזיק ברשותו תואר אקדמי שעשוי היה לעזור לו להשתלב בתחום החדש, רצה גם לרכוש רקע מקצועי שישפר את סיכוייו, ובעקבות זאת ביקר במשרד הגיוס של חיל האוויר של ארצות הברית בניסיון להירשם ללימודי תעופה. ראייתו הירודה, עם זאת, מנעה ממנו להתקבל, בנוסף למידת גובהו התמירה, כ-193 סנטימטרים, כך שבזאת נסתם הגולל על חלומו. מאוחר יותר בחייו, עם זאת, הוציא רישיון טיס אזרחי, וטס על מטוסו הפרטי.
לא חלף זמן רב בטרם מצא פירס עבודה נוספת כמרצה באוניברסיטה המדינית של אורגון, ותוך פחות משלוש שנים קודם למשרת פרופסור-חבר. עם זאת, החליטו הוא ואשתו לעזוב לקונטיקט ב-1965, שם הוצעה לו משרת מדען בכיר במעבדה לפיתוח ומחקר של חברת פראט אנד ויטני ב.
פעילות פוליטית
בראשית שנות השלושים של חייו ולאחר שסיים את לימודיו הארוכים והחל להשקיע את מירב זמנו במחקר והוראה, נתקף פירס במשבר קיומי פתאומי אשר הוביל אותו לפתוח במסע חיפושים אחר משמעות חייו. הוא החל לקרוא את כתביהם של אוסוואלד שפנגלר, ברוק אדמס ופרידריך ניטשה, בנוסף לספרים רבים אודות חייו ומפעלו של אדולף היטלר. העבודה שהשפיעה עליו בצורה הרבה ביותר, עם זאת, הייתה ככל הנראה המחזה האדם והעל-אדם מאת ג'ורג' ברנרד שו, אשר הוביל אותו לפתח את השקפתו הדתית הייחודית אשר נודעה בתור, מעין זרם מקביל לפנתאיזם אך עם שינויים קלים, הגורס כי היקום, העולם או המציאות, הם הלכה למעשה הישות האלוהית.
על רקע עלייתה של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח ו בארצות הברית, בנוסף להפגנות רחבות שהחלו להתעורר ברחבי המדינה כנגד מלחמת וייטנאם, מחאות שלדעתו של פירס נגרמו בידי מנהיגים יהודים בולטים, החליט הלה להצטרף לארגון האנטי-קומוניסטי אגודת ג'ון ברץ', מאחר שלפי השקפתו איימה אידאולוגיית הקומוניזם על קיומו של העם האמריקאי. פירס לא התרשם לטובה מפעילות הארגון, עם זאת, ולאחר מספר מפגשים בודדים עזב. הבעיה, לדבריו, נחה בטעות בסיסית בדרך פעולתו של הארגון, שכן אנשיו ניסו להגשים את מטרותיהם על בסיס פוליטי, במקום על בסיס גזעי.
בלית ברירה החל פירס לשלוח מכתבים לאישים וארגונים רבים בחיפוש אחר גוף או תנועה כלשהם שיוכל להביע הזדהות כלפי רעיונותיהם. לבסוף נתקל בשידור טלוויזיוני בו צפה בנאומו של ג'ורג' לינקולן רוקוול, מייסד המפלגה הנאצית האמריקאית, ב-1963. השניים החלו להתכתב בדואר מכתבים בטרם נפגשו לראשונה כעבור שנה ב-1964. יחדיו הם הגו את הרעיון לייסד כתב עת עבור המפלגה, "עולם נציונל-סוציאליסטי", אותו ערך פירס במשך תקופה קצרה.
לאחר שרוקוול נרצח ב-1967 הפך פירס לאחד החברים הבולטים ביותר במפלגה, אולם דעיכתו של הארגון בנוסף לקהל היעד הקטן אליו פנה גרמו לו לאבד את העניין הרב שגילה בו בראשיתו, ובחודשים הבאים פרש משורותיו. לאחר שבילה זמן-מה בחוסר מעש הצטרף לקבוצת, בו נתקל כאשר צפה בראיון טלוויזיוני של יושב הראש שלו, לו באיירס. הוא הצטרף לארגון ופעל מתוכו במהלך השנים הבאות, אולם ויכוחים שהתעוררו בינו לבין לבין מייסדו,, באחרית שנות ה-60, הובילו לפיצולו הסופי של הארגון לשני גופים נפרדים ב-1974, כאשר זה שבראשו עמד פירס נקרא.
הברית הלאומית
עם הקמתו של ארגון הברית הלאומית ב-1974 התכוון פירס להפוך אותו למעין חיל פוליטי שידחוף את תנועת הלאומנות הלבנה להוביל הפיכה משטרית כנגד הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. במשך שארית חייו התגורר בביתו שבוירג'יניה המערבית אשר שימש עבורו כבסיס עבור מאמציו לקידום מטרות הארגון. מרבית עבודתו סבבה תוכנית רדיו שבועית בשם "קולות המתנגדים האמריקאים" אותה ניהל החל מ-1991, בנוסף לניוזלטר בשם "עלון הברית הלאומית", מספר כתבי עת כגון "החיל הלאומי", "חופש הביטוי" ו"התנגדות", וכן ספרים שונים שפרסם לאורך השנים באמצעות בית הוצאה לאור שהקים בשם "ספרי החיל הלאומי". כמו כן תמך בחברת התקליטים אשר הפיצה מוזיקה נאו-נאצית.
פירס היה ידוע כאנטי-ציוני בעל דעות אנטישמיות, ומרבית כתביו מזוהים עם הכחשת השואה של העם היהודי. לכל הפחות טען כי מספר היהודים שמתו במהלך מלחמת העולם השנייה נופח בידי גורמים ציונים, וכי פרטים רבים אודות השואה נבדו מהדמיון. במהלך מלחמת יום הכיפורים ניסה לכפות על חברת הנשק מקדונל דאגלס לבטל חוזים צבאיים שסייעו לחמש את מדינת ישראל, זאת לאחר שרכש כמות מסוימת של מניות החברה וחיכה לפגישת בעלי המניות כדי שיוכל להגיש את עתירותיו בעניין, אשר נדחו. חלק מנאומיו בתוכנית הרדיו שניהל אשר נגעו לסכסוך הישראלי-פלסטיני הופיעו בשנים הבאות באתרים מוסלמים שונים.
מספר שנים לאחר הקמתה של הברית הלאומית הגיש פירס עתירה לשירות הכנסות הפנים של ארצות הברית אשר דרשה פטור ממס עבור הארגון, בטענה כי מהותו הייתה חינוכית בלבד ולא נועדה להפיק רווחים. עתירתו נדחתה בידי השירות ועל אף שערער על כך, דחה בית משפט גם את ערעורו. רק לאחר שהעביר את בסיסו ממחוז ארלינגטון, וירג'יניה, ל, וירג'יניה המערבית, לשטח בגודל של כ-1,400 דונם בו הקים ארגון בשם הכנסייה הקוסמותאיסטית הקהילתית, זכה בפטור מס חלקי. שטח בגודל של כ-242 דונם יועד עבור מטרותיה הדתיות של הכנסייה כך שלא היה חייב במס, ושארית השטח אשר שימש כמפקדת ארגון הברית הלאומית, בית ההוצאה לאור של פירס, ואזור אחסנה, עדיין נותרו חייבים במס.
מתקפת מז-ארגון
מתקפת מז-ארגון (הידועה גם כמתקפת יער מז-ארגון, קרבות מז-ארגון ומערכת מז-ארגון) הייתה חלק מרכזי במתקפה האחרונה של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה שנמתחה לאורך כל החזית המערבית. היא נמשכה מ-26 בספטמבר 1918 ועד שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, בסך הכל 47 ימים. מתקפת מז-ארגון הייתה הגדולה ביותר בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית, בה היו מעורבים 1.2 מיליון חיילים אמריקאים. זהו הקרב הקטלני ביותר בהיסטוריה האמריקאית, שהביא ליותר מ-350,000 נפגעים, כולל 28,000 הרוגים גרמנים, 26,277 הרוגים אמריקאים ומספר לא ידוע של הרוגים צרפתים. ההפסדים של ארצות הברית הוחמרו בגלל חוסר הניסיון של רבים מהחיילים, הטקטיקות ששימשו בשלבים המוקדמים של המבצע וההתפרצות הנרחבת של התפרצות השפעת העולמית המכונה "השפעת הספרדית".
מתקפת מז-ארגון הייתה המעורבות העיקרית של חיל המשלוח האמריקני (AEF) במהלך מלחמת העולם הראשונה. זו הייתה אחת מסדרת התקפות בעלות הברית הידועות בשם מתקפת מאה הימים, שהביאה את המלחמה לסיומה. זה היה המבצע הגדול והעקוב מדם של מלחמת העולם הראשונה עבור ה-AEF גם אם בהתחשב בהיקף הקרבות האחרים בחזית המערבית, גודלו היה מוגבל והמבצע עצמו משני שכן הוא היה רחוק מהציר ההתקפי הראשי.
סקירה כללית
ההכנות הלוגיסטיות למתקפת מז תוכננה על ידי הקולונל האמריקני ג'ורג' מרשל שהצליח להעביר יחידות אמריקאיות לחזית לאחר קרב סן-מייל (סן-מייל היא עיירה על נהר מז, מכשול המים החשוב ביותר בחזית המערבית). פריצות הדרך של בעלות הברית (צפונה, מרכז ומזרחה) לאורכו של קו החזית בספטמבר ואוקטובר 1918 - כולל קרב יער ארגון - נחשבות כיום כחלק ממה שזכור בדרך כלל בתור המתקפה הגדולה (הידועה גם כמתקפת מאה הימים) של בעלות הברית בחזית המערבית. מתקפת מז-ארגון כללה גם חיילים מצרפת, בעוד ששאר בעלות הברית, כולל צרפת, בריטניה וצבאותיה האימפריאליים (בעיקר קנדה, אוסטרליה וניו זילנד), ובלגיה תרמו לקרבות גדולים בגזרות צפון-מערביות יותר של החזית המערבית, כולל קו הינדנבורג. לאחר מבצע מיכאל, המתקפה הגרמנית של 1918, החלה בצורה טובה אך הסתיימה באסון בריימס מול הצרפתים ובאמיין כנגד הכוחות הבריטיים. הצבאות הצרפתיים והבריטיים דחקו בשיטתיות צבא גרמני שיעילותו הלכה ופחתה במהירות. ההתקדמות הבריטית, הצרפתית והבלגית בגזרות הצפון-מערביות של החזית, יחד עם ההתקדמות הצרפתית-אמריקאית סביב יער ארגון, הובילה ישירות לשביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. ב-26 בספטמבר החלו האמריקנים במתקפה צפונה לכיוון סדאן. למחרת, דיוויזיות בריטיות ובלגיות תקפו לכיוון גנט, בלגיה. צבאות בריטיים וצרפתים תקפו ברחבי צפון צרפת ב-28 בספטמבר. קנה המידה של המתקפה הכוללת, שחוזקה על ידי חיילי צבא ארצות הברית הטריים והלהוטים אך ברובם לא מנוסים וחסרי ניסיון, סימן על מרץ מחודש בקרב בעלות הברית ועמעם בחדות את התקוות הגרמניות לניצחון.
קרב מז-ארגון היה המחויבות הקדמית הגדולה ביותר של חיילים על ידי צבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, וגם הקטלנית ביותר שלו. הפיקוד היה מתואם, עם כמה יחידות (למשל חיילי באפלו מהדיוויזיה ה-92 והדיוויזיה ה-93) שצורפו ושירתו תחת פיקוד צרפתי (למשל הקורפוס ה-17 במהלך השלב השני).
הכוחות הלוחמים
הכוחות האמריקאים כללו בתחילה 15 דיוויזיות של הארמייה הראשונה של ארצות הברית בפיקודו של גנרל ג'ון פרשינג עד 16 באוקטובר ולאחר מכן לוטננט גנרל האנטר ליגט. הלוגיסטיקה תוכננה ונוהלה על ידי הקולונל ג'ורג' מרשל. הכוחות הצרפתיים שלידם כללו 31 דיוויזיות, כולל הארמייה הרביעית (תחת אנרי גורו) והארמייה החמישית (תחת אנרי מתייה ברטלו). הדיוויזיות האמריקניות של ה-AEF היו גדולות מדי (12 גדודים לכל דיוויזיה לעומת תשעה גדודים צרפתיים-בריטים-גרמנים לכל דיוויזיה), בגודל של עד פי שניים מהדיוויזיות של בעלות הברית האחרות שדוללו בקרבות, אבל הדיוויזיות הצרפתיות ושאר בעלות הברית התחדשו בחלקן לפני המתקפה הגדולה, כך שהתרומה של ארצות הברית וצרפת בכוחות הייתה ניכרת. כל הציוד הכבד (טנקים, ארטילריה וכלי טיס) סופקו על ידי בעלות הברית (בעיקר על ידי הצבא הצרפתי). עבור חזית מז-ארגון לבדה, זה כלל 2,780 כלי ארטילריה, 380 טנקים ו-840 מטוסים. בנוגע לתמיכה משוריינת, הדיוויזיה ה-35 תוגברה על ידי חטיבת הטנקים ה-1 (תחת ג'ורג' פטון) עם 127 טנקים קלים רנו FT-17 עם צוות אמריקאי ו-28 טנקים בינוניים של שניידר עם צוות צרפתי. חטיבת הטנקים האמריקנית ה-3 עם 250 טנקים בצוות צרפתי הייתה מעורבת גם בתמיכה עבור הקורפוס ה-5. הדיוויזיות ה-37 וה-79 תוגברו עם רגימנט טנקים צרפתי (רנו FT טנק קל) ו-2 קבוצות של טנקים בינוניים (St-Chamond). הדיוויזיה ה-91 תוגברה בכוח שווה ערך (רגימנט טנקים קלים ו-2 קבוצות טנקים בינוניים). ככל שהקרב התקדם, גם האמריקאים וגם הצרפתים הביאו תגבורת. בסופו של דבר, 22 דיוויזיות אמריקאיות השתתפו בקרב בשלב זה או אחר, שייצגו שתי ארמיות שדה מלאות. כוחות צרפתיים נוספים שהיו מעורבים כללו את הקורפוס הקולוניאלי השני, בפיקודו של אנרי קלודל, אשר לחם גם הוא לצד ה-AEF בקרב סן-מייל מוקדם יותר בספטמבר 1918. הכוחות היריבים כללו רק כוחות גרמניים. במהלך תקופה זו של המלחמה, דיוויזיות גרמניות כללו רק 50 אחוז או פחות מכוחן הראשוני. לדיוויזיה ה-117 הגרמנית, שהתנגדה לדיוויזיה ה-79 האמריקנית בשלב הראשון של ההתקפה, היו בשורותיה רק 3,300 איש. המורל השתנה בין היחידות הגרמניות. לדוגמה, דיוויזיות ששירתו בחזית המזרחית היו בעלות מורל גבוה, בעוד שלדיוויזיות ששירתו בחזית המערבית היה מורל ירוד. ההתנגדות גדלה לכ-200,000–450,000 חיילים גרמנים מהארמייה החמישית של קבוצת הארמיות גלוויץ בפיקודו של הגנרל גאורג פון דר מרוויץ. האמריקנים העריכו שהם התנגדו לחלקים מ-44 דיוויזיות גרמניות בסך הכל, אם כי הרבה פחות בכל זמן.
מטרת המתקפה
המטרה של בעלות הברית הייתה לכידת מרכז הרכבת בסדאן מה שינתק את רשת הרכבות התומכת בצבא הגרמני בצרפת ובפלנדריה.
שלב ראשון (26 בספטמבר - 4 באוקטובר 1918)
"במהלך שלוש השעות שקדמו לשעת הש', בעלות הברית הוציאו יותר תחמושת ממה ששני הצדדים הצליחו לירות לאורך ארבע השנים של מלחמת האזרחים האמריקנית. מאוחר יותר חושב שהעלות הייתה 180 מיליון דולר, או מיליון דולר לדקה." המתקפה האמריקאית החלה בשעה 05:30 ב-26 בספטמבר עם תוצאות מעורבות. הקורפוסים ה-5 וה-3 עמדו ברוב מטרותיהם, אך הדיוויזיה ה-79 לא הצליחה לכבוש את מונפאוקון, המתקפה של דיוויזיית "אבן המפתח" ה-28 כמעט נעצרה עקב התנגדות גרמנית אדירה, ודיוויזיית "המערב הפרוע" ה-91 נאלצה. לפנות את הכפר אפינונוויל למרות שהתקדמה. דיוויזיית "באקיי" ה-37 חסרת הניסיון לא הצליחה לכבוש את מונפאוקון ד'ארגון.
למחרת, ב-27 בספטמבר רוב הארמייה הראשונה לא הצליחה להשיג הישגים. הדיוויזיה ה-79 כבשה לבסוף את מונפאוקון ודיוויזיית "סנטה פה" ה-35 כבשה את הכפר באולני, גבעה 218 וצ'רפנטרי, והציבה את הדיוויזיה קדימה של יחידות סמוכות. ב-29 בספטמבר נפרסו שש דיוויזיות גרמניות נוספות כדי להתנגד למתקפה האמריקנית, כאשר המשמר ה-5 והדיוויזיה ה-52 תקפו את הדיוויזיה ה-35, שנגמר לה מזון ותחמושת במהלך המתקפה. הגרמנים השיגו בתחילה הישגים משמעותיים, אך נהדפו לבסוף על ידי גדוד ההנדסה ה-110 של הדיוויזיה ה-35, גדוד המקלעים 128, וסוללת תותחי השדה ה-129 בפיקודו של הארי טרומן. במילותיו של פרשינג, "לא היינו עסוקים עוד בתמרון של לכידה מתוך מבלט, אלא היינו מחויבים בהכרח, באופן כללי, למתקפה חזיתית ישירה נגד עמדות חזקות ועוינות המאוישות במלואן על ידי אויב נחוש".
שלב שני (4–28 באוקטובר 1918)
השלב השני החל ב-4 באוקטובר, כאשר דיוויזיות התקיפה הראשונות (ה-91, ה-79, ה-37 וה-35) הוחלפו בדיוויזיות ה-32, ה-3 וה-1. הדיוויזיה ה-1 יצרה פער בקווים כאשר התקדמה נגד הדיוויזיות הגרמניות ה-37, ה-52 והמשמר ה-5. בשלב זה התרחשה פרשת הגדוד האבוד. הגדוד חולץ בהתקפה של דיוויזיות 28 ו-82 (הדיוויזיה ה-82 התקיפה זמן קצר לאחר שנכנסה לעמדות בפער שבין הדיוויזיה ה-28 לדיוויזיה ה-1) ב-7 באוקטובר. האמריקנים פתחו בסדרה של התקפות חזיתיות יקרות שפרצו לבסוף את ההגנות הראשיות של גרמניה (ה-Krimhilde Stellung של קו הינדנבורג) בין 14–17 באוקטובר. במהלך קרב מונפאקון, יחידות המשמר הלאומי של מיזורי וקנזס היו החיילים האמריקאים הראשונים שניסו לפרוץ את מעוז קו הינדנבורג בקוט דה שאטיון אך הם נהדפו עקב מנהיגות לקויה. לאחר מכן, הדיוויזיה ה-1 ניסתה ונכשלה לאחר שספגה אבדות קטסטרופליות. דיוויזיית "הקשת" ה-42 בפיקודו של בריגדיר גנרל דאגלס מקארתור הצליחה סוף סוף לכבוש את קוט דה שאטיון לאחר שחשפה פער בהגנות הגרמניות שהתגלה על ידי חייליו של מקארתור. הניצחון הזה בקוט דה שאטיון נחשב לנקודת המפנה המכריעה של כל מתקפת מז-ארגון. עד סוף אוקטובר, חיילי הצבא האמריקאי התקדמו 16 ק"מ וטיהרו את יער ארגון. משמאלם התקדמו הצרפתים 32 ק"מ, והגיעו לנהר האן. במהלך פתיחת המבצע הזה, ב-8 באוקטובר, התרחש האירוע שבו רב"ט (לימים סמל) אלווין יורק לכד 132 אסירים גרמנים ליד קורניי.
שלב שלישי (28 באוקטובר - 11 בנובמבר 1918)
עד 31 באוקטובר, האמריקנים התקדמו ופינו את יער ארגון. משמאלם התקדמו הצרפתים, להגיע לנהר האן. הכוחות האמריקאים התארגנו מחדש לשתי ארמיות. הארמייה הראשונה, בראשות הגנרל ליגט, עבר למסילת הרכבת קריניאן-סדאן-מזירס. הארמייה השנייה, בראשות לוטננט גנרל רוברט בולארד, הופנתה לנוע מזרחה לכיוון מץ. שתי הארמיות התמודדו עם חלקים מ-31 דיוויזיות גרמניות בשלב זה. החיילים האמריקנים כבשו הגנות גרמניות בבוזנסי, ואיפשרו לחיילים צרפתיים לחצות את נהר האן, ומשם הם מיהרו קדימה וכבשו את לה-צ'סנה. בימים האחרונים, הכוחות הצרפתיים כבשו את היעד המיידי, סדאן ומרכז הרכבת הקריטי שלה, ב-6 בנובמבר וכוחות אמריקאים כבשו את הגבעות שמסביב. ב-11 בנובמבר, הידיעה על שביתת הנשק הגרמנית שמה קץ פתאומי ללחימה.
רביטל ויטלזון-יעקבס
רביטל ויטלזון-יעקבס (נולדה בשנת 1979) היא סטנדאפיסטית, סופרת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
רביטל ויטלזון-יעקבס נולדה בשיכון בבלי בתל אביב ליצחק ושרה ויטלזון במשפחה ציונית דתית ליברלית. היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה וספרות, ועבדה שנים רבות כמנהלת וקניינית ברשת סטימצקי. את קריירת הסטנד-אפ החלה במופע בשם "מלכת הביצה", ועם עליית הפייסבוק החלה מעלה פוסטים משעשעים על אימהות, ילדים, זוגיות והחיים עצמם. במקביל, הייתה לרביטל פינת רדיו בשם "הרבנית ויטלזון" בתוכנית של טל ברמן ואביעד קיסוס ב-Eco99fm, ופינה בתוכניות טלוויזיה - בה הייתה ממליצה על ספרים.
בשנת 2015 יצאה ויטלזון במופע הסטנדאפ שלה - "סטנדאפ להורים עייפים", איתו היא מופיעה ברחבי הארץ עד היום. במופע מדברת רביטל על סוגיות מחיי המשפחה, הזוגיות, וההורות. בנוסף, כותבת רביטל במוסף מוצ"ש של העיתון מקור ראשון, והיא אושיית פייסבוק ואינסטגרם. החל משנת 2018 מפרסמת ויטלזון "סרטוני אוטו", בהם היא יושבת ברכב המשפחתי ומדברת על נושאים שונים מעולם התוכן שלה.
ויטלזון יעקבס הוציאה לאור שלושה ספרים: "תגידי מה את רוצה" (2018),"למה דווקא אני" (2020) ו"פי שניים" (2022).
ויטלזון יעקבס מחזיקה קו מוצרים תחת המותג "מלכה", שמשווק מגוון מוצרי פנאי - כוסות, מחברות, חולצות, ספלים, מגשים ועוד.
דמותה של ויטלזון יעקבס זכתה לחיקוי בתוכנית הסאטירה ארץ נהדרת.
חיים אישיים
רביטל ויטלזון-יעקבס מתגוררת במושב כפר הרא"ה שבעמק חפר, נשואה לנדב ואמא לחמישה ילדים.
Gotta Be You
Gotta Be You הוא סינגל שהוקלט על ידי של הלהקה הבריטית-אירית ואן דיירקשן. השיר יצא לאור ב-11 בנובמבר 2011, על ידי חברת התקליטים סייקו מיוזיק, כרצועה השנייה באלבום בכורתם Up All Night. השיר נכתב על ידי אוגוסט ריגו וסטיב מק, אשר גם הפיק את השיר. הסינגל הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי והאירי. עם צאת האלבום, "Gotta Be You" הגיע למקום ה-24 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע
הלהקה הגיעה למקום השלישי בעונה השביעית של "אקס פקטור בריטניה". מיד לאחר התכנית, הלהקה חתמה חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "סייקו מיוזיק". ב-19 באוקטובר 2011, הסינגל הוצג לראשונה ברדיו 1 של ה-BCC. הסינגל הוצא לאור כסינגל וכרצועה השנניה באלבום בכורתם של הלהקה, Up All Night. זאין מאליק חבר הלהקה, תיאר את השיר כ"אמוציונלי יותר" מסינגל בכורתם "What Makes You Beautiful", שכבש את מצעד הסינגלים הבריטי. השיר יצא לאור ב-11 בנובמבר וב-13 בנובמבר בבריטניה ובאירלנד בהתאמה.
מילים ולחן
"Gotta Be You" הוא בלדת רוק-פופ, שנכתבה בסולם לה במול מז'ור ובמהירות של 85 פעימות בדקה. מנעד התווים של השיר נע בין התו מי במול באוקטבה הרביעית עד למי במול באוקטבה השישית. מנגינת השיר מורכבת מצלילי גיטרה, פסנתר ומיתרים.
ביקורות
הכתב ג'ייסון ליפשוץ מעיתון הבילבורד שיבח את השיר וכתב כי "האלמנטים הקוליים בשיר מצמררים". רוברט קופסי מהסוכן הדיגטילי העניק לשיר ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה. שרה קוונג מעיתון הקוסמופוליטן שיבחה את מילות השיר ואפקטים הקוליים בשיר. בניגוד לביקורות החיוביות, מת'יו צ'יזלינג כתב על תיאר את השיר כ"עוד בלדה סתמית".
מועדון סיף מכבי מעלות
מועדון סיף מכבי מעלות, הוא מועדון עירוני לסיף הפועל במעלות-תרשיחא. המועדון שהוקם בשנת 1994 מתמחה בענף הדקר. אחד ממועדוני הסיף המובילים והמצליחים בתולדות מדינת ישראל עם כמות המדליות הגדולה בתולדות המדינה. חלק מסייפי וסייפות המועדון חברים בנבחרות ישראל בסיף, לקדטים, נוער ובוגרים.
היסטוריה
מועדון סיף מכבי מעלות הוקם בשנת 1994 על ידי מאמן הסיף יעקב פרדמן. המועדון נחשב למועדון הצעיר מבין המועדונים המובילים במדינה ולהישגי ביניהם. מאז הקמתו הצמיח המועדון את כמות האלופות והאלופות הגדולה בתולדות ענף הדקר מאז הקמת המדינה.
עד שנת 2023 זכו סייפי המועדון ב-31 מדליות מאליפויות עולם ואירופה לנוער וקדטים ואוניברסיאדה. סייפי המועדון זכו במעל 70 מדליות מתחרויות גביע העולם ואירופה לנוער וקדטים ובמאות מדליות באליפות ישראל וגביע המדינה בכל הגילאים.
מועדון הסיף מכבי מעלות היחיד בישראל שהקים אכסניה צמודה לאולם האימונים עבור ספורטאים ומאמנים עבור מחנות אימון.
מנהל הספורט והיחידה לספורט הישגי הכירו בהישגיות המועדון ואישרו הקמת פנימיית יום ומרכז מצוינות במתקן האימונים הנמצא סמוך לבית הספר נתיב מאיר במעלות.
אליפות עולם לקדטים
אליפות אירופה בוגרים
אליפות אירופה לקדטים
גרנד פרי
פייר דרוו
פייר דרוו (בצרפתית: Pierre Dervaux; 3 בינואר 1917 – 20 בפברואר 1992) היה מנצח ומלחין צרפתי.
קריירת ניצוח והוראה
דרוו למד נגינה בפסנתר בקונסרבטואר של פריז, אצל איזידור פיליפ ואיב נאט, והרמוניה וקונטרפונקט אצל ז'און ונואל גאלון ומרסל סמואל-רוסו. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1947 עם תזמורת פאדלופ ובאותה שנה התמנה למנצח ראשי של האופרה של פריז, תפקיד בו התמיד עד 1970. בשנים 1949 עד 1955 כיהן גם כסגן-נשיא של "קונסרט פאדלופ". משנת 1968 עד 1975 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קוויבק ובשנים 1971 עד 1982 היה מנהלן המוזיקלי של כמה תזמורות צרפתיות, בהן תזמורת חבל הלואר. כמו כן הופיע כמנצח אורח באירופה, בארצות הברית, במזרח התיכון ובמזרח אסיה. הוא נודע כתומך במוזיקה צרפתית בת זמננו, וניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת מיו, ז'אן פראנסה (Jean Françaix), אנרי בארו (Henry Barraud) ועוד.
דרוו ניהל קורסי ניצוח בקונסרבטוריון במונטריאול בשנים 1965–1972 ובאקדמיית הקיץ בניס בין 1971 ל-1982, וב-1964 התמנה ללמד ניצוח באקול נורמל סופרייר בפריז.
פייר דרוו מת במרסיי. בין תלמידיו ידועי השם היה גבריאל כמורה.
יצירות
דרוו הלחין יצירות תזמורתיות וקאמריות, בהן שתי סימפוניות, קונצ'רטו לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו, דיברטימנטו לתזמורת מיתרים, רביעיית מיתרים ושלישייה.
רכס ניקולאס (הרי פמיר)
רכס ניקולאס (בפרסית : سلسله کوه نیکلاس), המכונה גם סלסלה-י כוה-י ואח'אן (سلسله کوه واخان) הוא רכס הרים בהרי פמיר שעל הגבול בין אפגניסטן וטג'יקיסטן.
פסגות הרכס מגיעות לגובהים שבין 5,500 ל-5,800 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס כ-160 קילומטרים.
הגבול בין אפגניסטן וטג'יקיסטן עובר לאורך פסגות החלק המזרחי של הרכס.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו במהלך ועדת גבולות משותפת בין רוסיה ובריטניה ב-11 במרץ 1895, שדנה בגבולות באזור פמיר.
הבריטים הסכימו כי הרכס יקרא על שמו של הצאר ניקולאי השני, ובתמורה הסכימו הרוסים כי אגם זורקול הסמוך יקרא "אגם ויקטוריה" על שמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
לקריאה נוספת
• Ewan W. Anderson, Global Geopolitical Flashpoints: An Atlas of Conflict, P 358
Amederia
Amederia היא להקת דום מטאל ומטאל גותי מרוסיה המנגנת דום-דת' גותי. שירי הלהקה עוסקים בצער, חלומות ואהבה נכזבת.
יוזפשטאדט
יוזפשטאדט (בגרמנית: Josefstadt), רובע מספר 8 (בגרמנית: VIII Bezirk), הוא רובע בעיר וינה שבאוסטריה, אשר נוסד במקור ב-1850. יוזפשטאדט הוא אזור עירוני צפוף המכיל אזורי מגורים רבים. הרובע נקרא על שם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הרובע ממוקם במרכז וינה ומשתרע על פני 1.08 קמ"ר. נכון לשנת 2014 הכיל הרובע 24,279 תושבים. יוזפשטאדט הוא הרובע הקטן ביותר בווינה.
לאורך השנים יוזפשטאדט התפתחה לאזור מגורים של אוכלוסייה מהמעמד הבינוני. רוב ראשי העיר של וינה חיו ברובע יוזפשטאדט בעבר, וכמו גם הנשיא לשעבר של אוסטריה. משום שהרובע נמצא בסמוך לאוניברסיטת וינה, גרים בו גם סטודנטים רבים.
סטריאוטיפים על להט"בים
סטריאוטיפים על להט"בים הם הכללות, דעות או דימויים קונבנציונליים המבוססים על נטיות מיניות או זהויות מגדריות של להט"בים. חלק מהסטריאוטיפים קשורים ללהט"בופוביה.
דת
בעוד שאנשים להט"בים הם בדרך כלל חילונים, הקמפיין לזכויות אדם מקדם את הרעיון שבו אדם יכול להיות גיי ודתי בו זמנית. פעילים להט"בים דתיים פועלים לגשר על הפער בין דת ללהט"ב ולהפוך את העדות לידידותיות יותר בקהילה. פרוטסטנטים רבים פתחו את שעריהם והכנסייה המאוחדת של ישו מקבלת אנשי דת גאים מ-1972. אנשי דת גאים מתקבלים גם בכנסייה האפיסקופלית ובכנסייה הפרסביטריאנית של ארצות הברית. כוח המשימה הלהטב"קי הלאומי עבד עם אנשים יהודים שמשתייכים גם לקהילה הגאה. ארגונים, כגון קשת, ממשיכים לעבוד עם חברי הקהילה הגאה היהודים, הן כדי להעלות את המודעות לנושאים להט"בים בקהילות היהודיות והן לנושאים יהודיים בקהילה הגאה.
לסביות
סרטים רבים מהמאה ה-20 הציגו קונוטציה שלילית על הקהילה הלסבית. סרט הדרמה האמריקאי, "הלחישה הרועמת", מ-1961 נותן לצופים את הרעיון שלסביות חיות אורח חיים "אפל" וכמעט מדכא.
סדרת הדרמה ההמשכית האמריקאית, "ישנן בנות", מציגה זוג לסבי שמנסה להקים משפחה ומתמודד עם הסטריאוטיפ הלסבי "U-Haul" השלילי, כלומר לסביות עוברות לגור יחד בדייט השני. עם זאת, במקביל, הסדרה ספגה ביקורת קשה על חיזוק סטריאוטיפים שליליים רבים אחרים, ועל כך יוצרת הסדרה, איליין צ'ייקן, תויגה כ- בזכות תיאורה של לסביות בכלל. בין הסטריאוטיפים השליליים שקידמה הסדרה היו:
בסדרת המדע הבדיוניות האמריקאית, "גות'האם", הדמות רנה מונטויה היא מכורה לסמים לסבית שמחלימה מהתמכרות שלה, בעוד שהדמויות פיש מוני, ברברה קין וטבית'ה גלוון הן ביסקסואליות. פיש מוני הוצגה כסגנית המפקד של בוס המאפיה, קרמיין פלקון, עם נטייה לחוסר רחמים ושאיפה להפיל את פלקון וגם את סלבטורה מרוני ולהפוך לבוס הפשע היחיד של גות'האם. מונטויה לא מסתירה את הטינה לג'יימס גורדון על קיום מערכת יחסים עם ברברה, אהובתה לשעבר. כשמופיעות שמועות כי גורדון עלול להיות מושחת, מונטויה לא לגמרי משוכנעת בכך, אך עם זאת היא נחושה להעמיד את גורדון מאחורי סורג ובריח בתקווה לזכות בחזרה בברברה במקום לאכוף את הצדק, אף על פי שזה יעלה, למשטרת העיר גות'האם, את אחת מהשוטרים הכנים הבודדים שנשארו נחושים להפיל את פלקון ומרוני. לאחר שהיא מצליחה לזמן קצר לחדש את הרומן עם ברברה, היא עוזבת את ברברה, וגורמת לברברה לחזור לדיכאון ולהתמכרות לסמים. לאחר שגורדון מתחיל מערכת יחסים עם לזלי תומפקינס, ברברה משתגעת מקנאה ובסופו של דבר מתקדמת להיות אחת מהאנטגוניסטים העיקריים של הסדרה. העונה השנייה מציגה את טבית'ה גלוון, אחותו הביסקסואלית של ת'יאו גלוון, כשכירת חרב אכזרית, סאדיסטית, שמנהלת מערכת יחסים עם ברברה.
לסביות רבות נראות יותר בשיער קצר, לובשות בגדים רחבים ומשחקות ספורט. יתר על כן, סיקורים חדשותיים להט"בים מחזקים סטריאוטיפיים של לסביות. לעיתים קרובות, שידורי חדשות מדגישים סיפורים על לסביות "גבריות" יותר, ולא נותנים כיסוי שווה לזהויות לסביות אחרות. לפיכך, האוכלוסיות שמקבלות מידע על קהילות שוליות ממקור חדשותי מתחילות להשוות בין לסביות לבין מצג גברי. האופן שבו מתוארים לסביות בסיקורים החדשותיים מוביל אנשים להניח הנחות לגבי יחידים בחיי היומיום.
בדרך כלל, לסביות, לפי הסטריאוטיפיים, שייכות לאחת משתי הקטגוריות הבאות: בוצ'ה ופמית. לסביות בוצ'ה מתלבשות בצורה גברית יותר מנשים אחרות, ואילו לסביות פמית מתלבשות בצורה נשית יותר מנשים אחרות. הסלנג "דייק" הוא כינוי גנאי לסבופובי ומיזוגיסטי לכך שאישה היא אישה גברית, בוצ'ית או אנדרוגינית. השחקנית פורשיה דה רוסי התמודדה, באופן משמועתי, עם התפיסה המוטעית החברתית-כללית של איך לסביות נראות ומתפקדות, בין היתר לאחר שיצאה מהארון ב-2005 בראיונות אינטימיים במגזינים Details ואדבוקט, שיצרו דיון נוסף על המושג "ליפסטיק לסבי", כלומר "נשים" שנוטות להיות היפר-נשיות. סטריאוטיפים אלו מתרחשים בעיקר בתוך הקהילה הגאה עצמה, כאשר נשים רבות מדווחות כי הן מרגישות דחויות על ידי הקהילה הגאה על כך שלא מופיעות או פועלות בדרך הסטריאוטיפית.
פמיניסטיות לסביות טוענות כי מרכיב מיני אינו מיותר עבור אישה להכריז על עצמה כי היא לסבית אם מערכות היחסים העיקריות והקרובות ביותר שלה הן עם נשים, על בסיס העובדה שכאשר שקלו לקיים מערכות יחסים חד-מיניות בעבר בהקשר היסטורי הולם, היו תקופות שבהן אהבה ויחסי מין היו תפיסות נפרדות ולא קשורות. ב-1989, קבוצה אקדמית בשם קבוצת ההיסטוריה הלסבית כתבה כי:
הומואיים
הגברים ההומוסקסואליים משווים לרוב עם הנשים ההטרוסקסואליות על ידי המיינסטרים ההטרוסקסיזם, ולעיתים קרובות נותנים סטריאוטיפיים בעלי תוקף, למרות העובדה כי ביטוי מגדרי, זהות מגדרית ונטייה מינית מקובלים באופן נבדל זה מזה. "הקווין הבוערת" היא אפיון של דמות הומוסקסואלית בהוליווד, שמתמזגת בצעקנות ובא-פמיות. בתיאטרון, במיוחד בברודוויי, מחזות זמר, מהווים מרכיב של סטריאוטיפ אחר, "הקווין המופיעה", אשר מכלילה ואומרת כי גברים הומוסקסואלים מעורבים יותר עם אמנויות הבמה, והם תיאטרליים, יותר מדי דרמטיים, וקאמפים.
התת-תרבות דובים של הקהילה הגאה מורכבת מגברים גדולים ובדרך כלל, שעירים. הם מאמצים את דמותם, וחלקם יתנערו מגברים הומוסקסואליים א-פמיניים יותר, כגון טווינקים, ולהפך.
מראה ומנייריזם
גברים הומואים קשורים לעיתים קרובות יותר למבטא הומוסקסואלי או לטון דיבור נשי. אופנה ורווקות נתפסים יותר כסטריאוטיפים של ההומוסקסואלים. לעיתים קרובות, הם מבוססים על נראות היחסים ההדדיים בין גברים הומואים לאופנה. מעצבים, כולל דולצ'ה וגבאנה, השתמשו בתמונות הומוארוטיות בפרסום שלהם. יש פרשנים הטוענים שזה מעודד את הסטריאוטיפ שרוב הגברים ההומואים נהנים לעשות שופינג. פרק כף היד רפה והוא מנייריזם שקשור לגברים הומוסקסואליים.
מחקרים שנערכו לאחרונה על ידי ויליאם ט. ל. קוקס ועמיתיו הראו כי המונח "גיידאר" משמש לעיתים קרובות כתווית חלופית לשימוש בסטריאוטיפים, במיוחד בכאלו שקשורים למראה ולמנייריזם, כדי להסיק נטייה מינית של אדם מסוים.
יחסי מין ומערכות יחסים
מחקרים מצביעים גם על כך שלסביות עשויות להיות מעט יותר סיכויים להיות במערכת יחסים חד-מינית יציבה מאשר גברים הומואים. מבחינת יחסי מין לא מוגנים, מחקר מ-2007 ציטט שני סקרי אוכלוסייה גדולים שהראו כי:. מחקר אחר מצא כי גברים הומוסקסואליים מתמודדים לפעמים עם גבולות חברתיים בשל הסטריאוטיפ הזה. המשתתפים במחקר דיווחו כי הם מתקשים להתיידד עם גברים הומוסקסואליים אחרים על בסיס אפלטוני, זאת בשל ההנחה שישנם מניעים מיניים לכך. סטריאוטיפים אלו מחלחלים בכל פניה של הקהילה הגאה, ואף משפיעים על אלו הנמצאים בה.
סטריאוטיפ מתמשך נוסף הקשור לקהילת הגברים ההומואים הוא מסיבות מוגזמות. לפני מהומות סטונוול ב-1969, רוב אנשי הלהט"ב היו פרטיים מאוד ובארון, ומסיבות בתים, ברים וטברנות הפכו למספר מהמקומות הבודדים שבהם הם יכלו להיפגש, ההתפרעויות ייצגו את תחילתה של התנועה החברתית המודרנית של הקהילה הגאה וקבלת מיעוטים מיניים ומגדריים, אשר גברה בהתמדה מאז. אירועים חברתיים חגיגיים נותרו בבסיס ליבם של ארגונים וגיוס תרומות בקהילה הגאה. בערים בהן יש אוכלוסיות גדולות של להט"בים, הטבות וגיוס כספים עדיין היו נפוצות, וחברות אלכוהול משקיעות רבות בשיווק בעיקר בקהילה הגאה. עידן הדיסקו הוחלף על ידי מועדוני גייז ו-DJ-ים, והשאיר את ההיבט ה-"חגיגי" והתוסס והכניסה את תנועת הסירקואיט פארטי ההארדקורית יותר, וכמסקס.
מערכת היחסים החד-מיניות בין גברים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים נשיים, שנקראים כ-"פאג האג", נהיו לסטריאוטיפ. ההתנהגויות המקובלות בסוג כזה של מערכות יחסים כוללות בעיקר חיבה גופנית (כמו נשיקה ונגיעה), כמו בסיטקום האמריקאי, "ויל וגרייס".
חוקר הקולנוע האנגלי, רובין ווד, אמר כי הסרט "חולית" (1984) של דייוויד לינץ' הוא , - בהתייחסות לסצנה שבה ברון ארקונן תוקף מינית והורג צעיר על ידי דימום עד למוות. ווד האשים את הסרט ב- הסופר הגאה האוסטרלי, דניס אלטמן, הציע שהסרט מראה
יחסי מין וסמים
המונח כמסקס משמש להתייחסות לתת-תרבות של גברים הומוסקסואליים המשתמשים בסמים פסיכואקטיבים, בדרך כלל קריסטל מת', ומקיימים יחסי מין בו זמנית, אחד על אחד או בקבוצות. "תרופות צד" אחרות, כמו MDMA ו-GHB, קשורות פחות למונח זה. בעוד שמקורו של הכמסקס כנראה בתת-תרבות מובהקת של משתמשי הקריסטל מת', והוא קשור בעיקר לשימוש בו, נהיה כלי שמומש במסיבות יחד עם תרופות אחרות שנחשבו לשיפור חוויות מיניות, במיוחד MDMA, GHB וקוקאין.
דו"ח מהוועידה הלאומית למניעת HIV, ועידה משותפת של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן וארגונים ממשלתיים ולא-ממשלתיים אחרים, תיאר את הכמסקס הכמסקס מכונה "מגפה" בקהילה הגאה. במספר מחקרים שבוצעו ב-1996–2012, נמצא כי "בחלק מהמחקרים מדווחים כי גברים הומוסקסואליים נוטים יותר להשתמש באלכוהול וסמים אסורים מאשר גברים הטרוסקסואליים, בעוד שמחקרים אחרים מדווחים כי גברים הומוסקסואליים והטרוסקסואלים אינם שונים בשימוש באלכוהול ובסמים אסורים, בעיות הקשורות לאלכוהול, או גמילות, ומחקרים אחרים מדווחים כי גברים הומוסקסואליים בקולג' נוטים פחות לשתות אלכוהול מאשר עמיתיהם ההטרוסקסואליים." מחקר על מודל הלחץ המיעוטי  מראה כי קיימת סטיגמה כלפי גברים הומוסקסואליים שעשויה לתרום לשימוש מוגבר באלכוהול ובסמים. נציגי DrugScope  קבעו כי שימוש בקריסטל מת' אינו ידוע יחסית בבריטניה מחוץ לתת-תרבות הכמסקס, והוא קורה במידה רבה בזירת המסיבות הכבדה.
פדופיליה ואונס
זהו סטריאוטיפ נפוץ שגברים הומוסקסואליים הם טורפים מיניים או פדופילים. התפיסה הקודמת יכולה להוביל לתגובת ברכיים שיצרה את ה-"Gay panic defense", בדרך כלל אצל גברים סטרייטים, החוששים מפלירטוט עם גברים הומוסקסואליים, ויכולה להיות סיבה או ביטוי להומופוביה.
התפיסה לפיה חלק גדול יותר מההומואים מאשר גברים סטרייטים הם פדופילים או מתעללים מיניים בילדים היא גורם תורם לאפליה של מורים הומוסקסואליים, למרות הניגוד הגמור לנתונים הסטטיסטיים, שבדרך כלל חשפו את מרבית המתעללים המיניים בילדים, כולל אלו המכוונים לבנים, הם הטרוסקסואלים, נשואים ובדרך כלל עם ילדים משלהם. בנוסף, מחקרים על התעללות מינית בילדים מראים כי מרבית המקרים של התעללות מינית בילדים (מעל 90%) מתבצעים על ידי גברים הטרוסקסואליים שאונסים קטינות. מחקרים הראו, באופן עקבי, כי מיעוט משמעותי של מבצעי התעללות מינית בילדים הם נשים (5%–20%). עם זאת, מחקרים אחרים הראו שכמעט 40% מהתעללות מינית בילדים כלפי בנים, ו-6% מהתעללות מינית בילדים כלפי בנות, מבוצעת על ידי נשים.
ביסקסואלים
ביסקסואליות היא משיכה רומנטית או מינית לזכרים ולנקבות,  או משיכה רומנטית או מינית לאנשים מכל זהות מגדרית או לאדם ללא קשר למין הביולוגי או למגדרו של אותו אדם, אם כי הם מגדירים את עצמם כפאנסקסואלים או כפוליסקסואלים. לתיאור זה קיים ויכוח ביחס להחלפת המונחים. אנשים שיש להם העדפה מובהקת, אך לא בלעדית למגדר אחד על פני השני עשויים גם הם להגדיר את עצמם כביסקסואלים. ביסקסואליות נצפתה, לאורך ההיסטוריה המתועדת, בחברות אנושיות שונות, ובמקומות אחרים בממלכת החי. המונח ביסקסואליות, כמו המונחים הטרוסקסואליות והומוסקסואליות, נטבע במאה ה-19.
אינדיקציה
ביסקסואלים רבים מאופיינים לרוב כלא-החלטיים בשל משיכתם לגברים ונשים כאחד. מאחר שהמונח ביסקסואל יכול להתייחס לאנשים שיש להם העדפה מינית, אך הם פתוחים לאינטראקציות מיניות עם קבוצות אחרות, ביסקסואלים רבים נתפסים לעיתים כלא מוכנים להתחייב לזהות מינית אחת. אפיון זה יכול לכלול סטריאוטיפים, שמקורם בקהילה הגאה עצמה, ביניהם הסטראוטיפ שביסקסואלים לא תמיד בוחר בשותפים להט"בים, ולעיתים קרובות הם נתפסים כחלק משלב חולף או ניסיוני בין היותם הטרוסקסואלים לבין הומוסקסואלים.
הפקרות
סטריאוטיפ נפוץ נוסף הוא שביסקסואלים מקיימים נוהג של מופקרות, ואינם מסוגלים לנהל מערכות יחסים יציבות או ארוכות טווח. סטריאוטיפ זה מכיל אמונה כי על פי מחקר על ביסקסואלים נמצא כי: לעיתים, ביסקסואלים נתפסים בציבור כבלתי מסוגלים למונוגמיה או מניפולציות מיניות אחרות, או ככאלו שרוצים לקיים שלישייה.
ייצוג תקשורתי
בשל אפיונים השלילי של ביסקסואלים בתקשורת, אנשי מדיה ביסקסואלים נרתעים לרוב עם הציבור בגלל מחלוקת על זהותם המינית, מה שמוביל להפחתת הנראות. מוזיקאי הרוק האנגלי, דייוויד בואי, הכריז על עצמו כביסקסואלי בראיון למגזין המוזיקה הבריטי, מלודי מייקר, בינואר 1972, מהלך שחפף לכתיבת אלבום הקונספט שלו, "The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars". מאוחר יותר, התחרט בואי שחשף את מיניותו ואמר כי:
באשר לתיאור של ביסקסואלים על ידי הוליווד, קיימת סטיגמה, במיוחד על גברים ביסקסואלים. מהופעתו של אנדרו מקארתי בסרט "Less Than Zero"  ועד היום:  עם כל כך הרבה סטריאוטיפים שליליים סביב דמויות ביסקסואליות, הם נדחקים לעיתים קרובות לדמויות אורחות.
טרנסג'נדרים
טרנסג'נדר הוא מונח הכולל קשת רחבה של זהויות, שקשורות לחוויית אי הלימה בין זהותו המגדרית של אדם לבין ייעודו המגדרי או לבין זוויגו. באופן כללי, אדם שהוא טרנסג'נדר מזדהה עם מגדר שאינו מינו המוקצה בלידתו. המונח עשוי לחול על מספר כלשהו של קהילות מובחנות, כגון קרוס-דרסינג, דראג קווין ודראג קינג, בנוסף לטרנסקסואלים. האמונה כי כל הטרנסג'נדרים עוסקים בזנות וקריקטורות של גברים ונשים הן שתיים מתוך מספר תפיסות מוטעות שגויות רבות.
אחד הסטריאוטיפים הנפוצים על נשים טרנסיות הוא ההנחה שהן דראג קווין. אף על פי שמבחינה היסטורית, חלק מהנשים הטרנסיות היו יותר חדשניות בסצנת הדראג לצד גברים הומוסקסואלים, נשים טרנסיות אינן דראג קווין.
טרנסקסואליות
טרנסקסואלים הם אנשים שמרגישים כי הזהות המגדרית שלהם לא נמצאת בהלימה עם מינם הפיזיולוגי והם מעוניינים לשנות את גופם באופן תמידי לכזה שיתאים למגדר עימו הם מזדהים, לרוב בסיוע פעולות רפואיות. חלק מהסטריאוטיפים על נשים טרנסיות אומרים כי נשים טרנסיות גבוהות יותר ובעלות ידיים גדולות יותר מאשר נשים סיסג'נדריות. לעומת זאת, הסטריאוטיפים על גברים טרנסים, לעיתים קרובות, אומרים כי הם חמודים יותר, נשיים יותר ופסיביים יותר מעמיתיהם הסיסג'נדרים, והם מסווגים כ-"סופטבויס". סטריאוטיפים על גברים ונשים טרנסג'נדרים, לעיתים קרובות, מתמזגים עם סטריאוטיפים על היותם הומואים או לסביות.
מחקר
מספר מדענים חברתיים ניסו להבין מדוע קיימים קונוטציות שליליות על הקהילה הגאה. הפסיכולוג והפילוסוף האמריקאי, ויליאם ג'יימס, הניח שמדובר באינסטינקט דוחה שבא באופן טבעי לכל אישה, וכאשר אדם נהנה מאינטראקציה חד-מינית, זה משום שזה נהיה להרגל. בקיצור, הוא הניח כי הסטריאוטיפ קיים בגלל. ב-1908, ניסו ג'יימס ואדוארד ווסטרמק להבין את הסיבה לאלימות נגד להט"ב, שבוצעו על ידי יהודים, נוצרים וזורואסטרים. החוקרים האמינו שקיימת עוינות בשל הקשר ההיסטורי בין הומוסקסואליות ועבודת אלילים, כפירה והתנהגות פלילית. הפסיכולוג והנוירולוג האוסטרי-יהודי, זיגמונד פרויד, טען ב-1905 כי הומופוביה מעוצבת על ידי החברה, סביבתו של הפרט וחשיפת הפרט להומוארוטיקה. סנדור פרנס (1914) האמין שרגשות הדחייה של נשים הטרוסקסואליות כלפי לסביות הוא מנגנון היווצרות תגובה והגנה מפני חיבה מאותו מגדר. במילים אחרות, הוא האמין שנקבות הטרוסקסואליות חוששות שיתייגו אותן כלסביות.
נטילת אדם המקפיד על סטריאוטיפים על להט"בים והעמדתם לאינטראקציה פנים אל פנים עם אלה ששייכים לקהילה הגאה נוטה להפחית נטיות להסתמך על סטריאוטיפים ומגדילה את נוכחותם של אנשים עם רקע אתני, דתי או גאוגרפי דומה, שמקבלים הומוסקסואלים.
הצטלבויות בין להט"ב, גזע וסטריאוטיפים מעמדיים
על פי תאוריית ההצטלביות, האפליה המופנית כלפי אדם יכולה להיות מורכבת על בסיס מספר גורמים, כולל גזע, מעמד, מגדר ונטייה מינית. מאחר שחברי הקהילה הגאה יכולים להיות חברים בקבוצות מיעוט אחרות ולעמוד בכל קצוות הספקטרום החברתי-כלכלי, סטריאוטיפים שמצטלבים אחד בשני מונצחים לרוב, כולל אלו הקשורים למעמד ולגזע.
מאחר שאנשים בעלי צבע ובעלי מעמד סוציו-אקונומי נמוך יותר נוטים להיכנס לכלא, לעיתים קרובות חברי הקהילה הגאה בקבוצות אלו מוצגים בצורה מוטעית כנוטים לפליליים. לעיתים קרובות, להט"בים מתמודדים עם אפליה בבתי הכלא מאחר שהם בדרך כלל יופרדו מגדרית, ובכך יעלו את הסטריאוטיפ שהם זמינים מינית לאסירים אחרים. בשל הסטריאוטיפ, הם נהיים פגיעים מפני תקיפה ואפליה גם מאחורי סורג ובריח וגם בעולם החיצוני. סדרות טלוויזיה, כמו "כתום זה השחור החדש", מחזקות סטריאוטיפים על להט"בים בתוך בתי הכלא.
אפרו-אמריקאים
גברים הומואים אפרו-אמריקאים מאופיינים, לעיתים קרובות, כדומיננטיים במערכות יחסים הן מבחינה מינית והן מבחינה רגשית. הטיה זו נובעת מהיסטוריה של גזענות ואפיון של גברים אפרו-אמריקאים כאכזריים בנוסף לסטריאוטיפים שמסווגים לגברים הומוסקסואליים כ-"אקטיביים" או "פסיביים". ניתן לראות סטריאוטיפים אלו בצורות רבות באמצעי התקשורת, כולל פורנוגרפיה המתארת גברים אפרו-אמריקאים הומוסקסואליים כתוקפניים. האפרו-אמריקאים הלהט"בים מתמודדים גם עם אפליה וסטריאוטיפים של אפרו-אמריקאים אחרים שסביר להניח שהם דתיים וסטריאוטיפים של הומוסקסואלים כבעלי מוסר רפוי. סטריאוטיפים דתיים סביב הקהילה הגאה נפוצים במיוחד בכנסיות אוונגליסטיות שחורות שבהן נחשבים חברים הומוסקסואליים וטרנסקסואלים כ-.
היספנים
ההיספנים בדרך כלל מתקשים בתרבות של המדינות ההיספניות באמריקה. זאת משום שתרבויות במדינות אלו הן יותר מסורתיות (למעט ארגנטינה, אורוגוואי וצ'ילה). בשנים האחרונות, היו מספר שינויים מהסטריאוטיפים הללו, אך הם היו בהיקפים שונים בהתאם לתרבות. האמונה העזה ב-"מאצ'ואיזם" גרמה לכך שהשינויים בגישה הללו היו כה קטנים. המאצ'ואיזם מתייחס לתפקיד הדומיננטי הגברי בחברה המספק יותר סמכות חברתית לגברים שלא קיימו יחסי מין עם נשים. הומוסקסואליות נשית מתקבלת פחות במפורש ברבות מהתרבויות הללו, בעוד שבמדינות מסוימות ובמעמד חברתי מסוים היא מקובלת, הן אינן נהנות מקבלה דומה לזו של מדינות מערביות אחרות. היספנים רבים עזבו את דתם מפני שלא מקבלת אותם. קהילת האמונה ההיספנית של הקהילה הגאה עוזרת להיספנים להט"בים להבין שהם יכולים להיות גם להט"בים וגם להיות דתיים ללא שיפוט.
אסייתים
נשים אמריקאיות אסייתיות שמזדהות כלסביות או כביסקסואליות עשויות להתמודד עם פטישיזם שמבוצע על ידי גברים או נשים לבנות והן סטריאוטיפיות. סטריאוטיפ זה מוביל לתסכולים על כך שלסביות אסייתיות מרגישות שהן לא נלקחות ברצינות על ידי החברה, ולכן סטריאוטיפים על נשים אסיאתיות נחשבים כ-"פריקיות" וכפטישיזם אסייתי. הסטריאוטיפ על גברים אסייתים הומוסקסואליים וביסקסואלים אומרי כי הם. כאשר קבוצת המיעוט היא גם אתנוצנטרית וגם הטרוסקסיסטית, אמריקאים אסייתים להט"בים מתמודדים עם ההצטלבות בין הסטריאוטיפים השונים, שנותנת להם הגנה מסוימת מפני סטריאוטיפים ודעות קדומות, ובמקביל מקשה עליהם לקבל הכרה מסוימת. בדרך כלל, מתעלמים מאמריקאים אסייתיים בדיון על גזע, המתמקד בעיקר בדיכוטומיה לבנה-שחורה והופך את האמריקאים האסייתים לבלתי נראים. באופן דומה, אמריקאים אסייתים להט"בים נמצא כפלח שולי בקהילה הגאה.
גברים אמריקאים אסייתים הומוסקסואליים בתקשורת מצטיירים גם כהיפר-סקסואלים (כגברים הומוסקסואליים) וגם כא-מיניים (כגברים אסייתיים). סטריאוטיפים של נשים אסיאתיות להט"ביות, כגון האישה הדרקוננית או הבובה הסינית, דומיננטיות בייצוגן בתקשורת המיינסטרים של נשים אסיאתיות, ונשים בוצ'ות אסייתיות הן בלתי נראות יחסית, לעומת פמיות או תיאורים נשיים אחרים. הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה פועלת לתיאור הוגן של הקהילה האסייתית בתקשורת על ידי חינוך הציבור לשפה המיוחסת לאמריקאים אסייתיים, כולל הימנעות מביטויים שהם ארוצנטריים, כמו "המזרח", "המזרח הרחוק" ו-"אסייתי", בקרב אמצעים אחרים. בנוסף, הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה פועלת גם לחיבור רשתות מדיה עם מנהיגים וארגונים להט"בים אסייתים, כדי ליצור כיסוי תקשורתי פחות מוטה.