cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוף האדם
הצוואר
הצוואר מחבר בין הגולגולת לגוף. בצוואר עוברים מספר מבנים אנטומיים חשובים, ובהם עמוד השדרה שמחזיק את הגולגולת בעזרת החוליה הראשונה (C1), הוושט, שמאפשר את מעבר המזון מהפה אל מערכת העיכול, קנה הנשימה, זוג העורקים התרדמניים וזוג ורידים צוואריים. בתוך הצוואר נמצאים בלוטת התריס ובלוטות מצד בלוטת התריס של המערכת האנדוקרינית, וכן בית הקול, הכולל את שפתות הקול ("מיתרי הקול").
מייקל טרוקו
קריירה
טרוקו גם השתתף בסרט הטלוויזיה "בטלסטאר גלקטיקה: התוכנית" ובסדרת הרשת: "בטלסטאר גלקטיקה: המחתרת".
גוף האדם
הצוואר
בצוואר נמצאים מספר שרירים שתפקידם העיקרי הוא החזקת הצוואר והראש והנעתם, ומקלעות עצבים המעצבבות את הצוואר, את חלקו האחורי של הראש ואת הגפה העליונה.
מייקל טרוקו
קריירה
בשנת 2008 השתתף כאורח בסדרות של רשת NBC: "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"המפץ הגדול" ובסדרה של רשת ABC - "קאסל" בשנת 2010. בערוץ USA השתתף בסדרה "Fairly Legal". בשנת 2011 השתתף טרוקו בסדרה "איך פגשתי את אמא" ב-7 פרקים.
גוף האדם
הגו
הגו הוא חלק הגוף שאינו כולל את הגפיים ואת הראש. בגו נכללים החזה והבטן. הגב, בהיותו חלקם האחורי של החזה והבטן, נכלל אף הוא בגו.
מייקל טרוקו
קריירה
בשנת 2014 שיחק בתור בילי, אחיה של מולי פארקר (טרישה הלפר) בסדרת הפשע האמריקאית "איזו מן שוטרת" ברשת ABC, שבוטלה לאחר עונה אחת.
גוף האדם
הגו
הגו מכיל את חלל בית החזה, את חלל הבטן ואת חלל האגן. בגו נמצאים האיברים החיוניים ביותר בגוף האדם, למעט המוח. בחלקו העליון נמצא בית החזה, שבו נמצאים הלב והריאות, המוגנים על ידי קשת הצלעות. בבטן נמצאים רוב איברי מערכת העיכול, איברי מערכת השתן ואיברי מערכת הרבייה. בחלקו התחתון של הגו נמצאים פתחים שחלקם משמשים להפרשת פסולת מהגוף, חלקם לרבייה ולחלקם תפקיד בשתי הפעולות.
מייקל טרוקו
קריירה
בשנת 2016 שיחק בסרט "שקט". בשנת 2017 שיחק בסרט "The Bye Bye Man", אימה-על-טבעית לצד קארי-אן מוס, ושיחק בסדרה של נטפליקס "הפוכים" בכיכובה של קתי בייטס. ב-2018 השתתף בסרט "לצוד את האויב", לצד ג'רארד באטלר. ב-2019 גילם את אית'ן מרפי בעונתה השלישית של סדרת הדרמה הרפואית "הרופא הטוב" ברשת ABC.
גוף האדם
הגפיים
הגפיים נועדו לתמוך ביציבתו של האדם ולאפשר לו לבצע מטלות שונות.
מייקל טרוקו
קריירה
בשנת 2021 החל טרוקו לשחק בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית "טקס חצות" שיצר מייק פלנקאן (היוצר של "מי מתגורר בבית היל") עבור נטפליקס. בשנת 2023 הוא עתיד לשחק במיני-סדרת האימה "מפלת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג של נטפליקס ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
גוף האדם
הגפיים העליונות
ידיים הן הגפיים העליונות, הנמשכות מהכתפיים ועד קצות האצבעות. הן מתחברות לגו דרך עצם השכם, כחלק ממפרקי חגורת הכתף, ומורכבות מזרוע, אמה וכף יד ואצבעות. עיקר תפקידן של הידיים הוא בדיקה על ידי מישוש ותמרון של עצמים במרחב בעזרת אחיזה. הן משמשות להגשת מזון לפה, לטיפוח עצמי או הדדי, להפעלת כלים, כמכשיר תקשורת בין-אישית, לנשיאת חפצים ואף ככלי נשק.
מייקל טרוקו
קריירה
טרוקו הוא גיטריסט בלהקה "Simpleworld".
גוף האדם
הגפיים התחתונות
הרגליים הן הגפיים התחתונות, הנמשכות מן האגן ועד כפות הרגליים. אורכן כמחצית אורך הגוף כולו ומשקלן קרוב לחצי משקל הגוף (מרכז הכובד נמצא באזור המותניים). החלקים העיקריים ברגליים: ירכיים, ברכיים, שוקיים וכפות רגליים. רגליים משמשות לעמידה זקופה ולהנעת הגוף ממקום למקום, בהליכה, ריצה או קפיצה.
התפתחות
התפתחות גוף האדם היא תוצאה של תהליכים התפתחותיים מתמשכים המתרחשים בגוף האדם במשך כל ימי חייו, מרגע ההפריה ועד רגע המיתה. התפתחות גוף האדם מכוונת על ידי הגנום והשפעות סביבתיות. התפתחות גוף האדם נחקרת בתחום הביולוגיה ההתפתחותית, ענף בביולוגיה העוסק בחקר ההתפתחות הביולוגית של כלל היצורים החיים מרגע היווצרם ועד לרגע מותם וכן ברפואה.
לאדם יש תוחלת חיים של 63 שנים בממוצע העולמי. באדם החי כ־70 שנה (תוחלת החיים הממוצעת לערך במדינות מפותחות) מתרחשים כל תהליכי ההתפתחות, וחייו מסתיימים במוות, לעיתים כתוצאה מניוון הגוף בשלבים ההתפתחותיים המאוחרים. ככל שהאדם נפטר מוקדם יותר מסביבות גיל הזקנה (65), תהליכי ההתפתחות או הבלאי נקטעים באיבם, עם המוות.
הנחת-קדם
הנחת-קדם או פרה-ספוזיציה (מאנגלית: Presupposition) היא טענה חבויה המשתמעת לגבי המציאות או אמונת רקע הנחשבת אמיתית בדיון.
דוגמאות:
שלילתו של המשפט המכיל את הנחת-הקדם אינה שוללת את ההנחה. למשל, בדוגמה האחרונה: התשובה "לא" תציין שהינך עדיין נוהג לעשן, והתשובה "כן" תציין שאמנם נהגת לעשן, אך לא עוד. לעומת זאת, תשובה כגון "מעולם לא עישנתי" תשלול את הנחת-הקדם.
סול בלו
סול בלו (באנגלית: Saul Bellow; 10 ביוני 1915 - 5 באפריל 2005) היה סופר קנדי-אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1976.
זכה בפרס הרצאת ג'פרסון לשנת 1977 ובפרסים רבים נוספים.
בלו נודע בעיקר בכתיבת רומנים החוקרים את הבידוד, הניתוק הרוחני והאפשרות להתעוררות האדם. נחשב, על ידי מבקרים רבים, כאחד הגדולים בסופרי ארצות הברית.
קורות חיים
בלו ביקר בישראל אליה היה לו קשר נפשי עמוק פעמיים, במלחמת ששת הימים ב-1967, עת סיקר עבור "ניוזדיי" את הקרבות והניצחון, וב-1975 עת שהה בירושלים שלשה חדשים עם אשתו הרביעית, אלכסנדרה, כאורחו של טדי קולק. בעקבות ביקורו השני פרסם את "לירושלים ובחזרה", אחד החיבורים היותר מעמיקים על ישראל (ראה אור גם בעברית, בהוצאת עידנים, בתרגום אהרן אמיר).
עמדותיו
בלו נמנה עם קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק. היה תומך מובהק של מדינת ישראל, וכתב את הספר "לירושלים ובחזרה" שבו סיפר על פגישותיו עם פוליטיקאים ישראלים בירושלים. העיר ראשון לציון קראה רחוב על שמו.
חיים אישיים
בלו היה נשוי חמש פעמים בין היתר עם אלכסנדרה בלו ולצד נישואיו, הסוערים בדרך כלל, ניהל פרשיות אהבים לרוב. "אני פוליגמיסט מוצהר ומודע", נהג לומר. בתו האחרונה נולדה כשהיה בן 85, מנישואיו למזכירתו ג'ניס פרידמן, הצעירה ממנו ב-35 שנים.
סגנון ספרותי
מלבד בספר הנדרסון מלך הגשם, רוב גיבורי ספריו של בלו הם גברים יהודים לא צעירים שמתגוררים בשיקגו או בניו יורק.
עלילות ספריו מובלות על ידי מסעות חיפוש אישיים ומשברים של הגיבורים ופחות על ידי פעולה. על פי רוב, גיבוריו של בלו נמצאים בנקודת משבר בחייהם, מסיבה רומנטית, כספית או אחרת. הסערה שחווה גיבור הספר מעוררת שאלות קיומיות.
בלו התייחס בספריו ליצירותיהם של פילוסופים גדולים, בדרך כלל מבלי לפגוע בקריאות הספר או להפריע לעלילה. דוגמה מרשימה לכך ניתן למצוא בספר כוכב הלכת של מר סאמלר שעוסק בניצול שואה נרגן שחי בעיר ניו יורק במהלך המהפכה התרבותית של שנות השישים.
בלו ניסה ידו גם בכתיבת מחזות - שניים מהם אף הועלו בברודוויי, אך נחלו כישלון חרוץ. כמה מספריו עובדו לסרטים.
דניאל תייס
דניאל תייס (בגרמנית: Daniel Theis; נולד ב-4 באפריל 1992) הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת גרמניה.
גרמניה
תייס נולד בעיר זלצגיטר, ושיחק בקבוצת הנוער של ניו יורקר פנטומס בראונשווייג עד גיל 18. בעונת 2010/2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בראונשווייג בליגת העל הגרמנית, במדיה שיתף פעולה עם הרכז דניס שרודר. בשתי עונותיו בבראונשווייג סיימה הקבוצה במקומות החמישי והשביעי בליגה הגרמנית, בהתאמה.
בעונת 2012/2013 עבר לשחק ברטיופארם אולם שהשתתפה ביורוקאפ, ובעונתו השנייה בקבוצה זכה בתואר "השחקן הצעיר המצטיין של ליגת העל הגרמנית". בקיץ 2014 השתתף תייס בליגת הקיץ של ה-NBA כשחקן וושינגטון ויזארדס, אך לא השיג מקום בסגל הסופי של הקבוצה.
בעונות 2014–2017 שיחק עבור ברוזה במברג, ובכל שלוש עונותיו בקבוצה זכה באליפות הליגה הגרמנית. בעונת 2016/2017, האחרונה שלו בבמברג, זכה בתואר "שחקן ההגנה המצטיין של הליגה הגרמנית", וסייע לקבוצתו לזכות בגביע הגרמני.
בוסטון סלטיקס
לקראת עונת חתם תייס על חוזה לשתי עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה בבוסטון שימש כמחליפם מהספסל של אל הורפורד וארון ביינס, ועזר לקבוצה להשיג את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 55–27. לקראת סיום העונה הסדירה סבל תייס מקרע במניסקוס בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את המשך העונה, כולל שלבי הפלייאוף. ללא תייס העפילו הסלטיקס בפלייאוף עד לגמר המזרח, בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.
ביולי 2019 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בבוסטון. בעונת קלע 9.2 נקודות ואסף 6.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשחקן חמישייה קבוע, וסייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי בפלייאוף.
שיקגו בולס
במרץ 2021 הועבר תייס לשיקגו בולס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם וושינגטון ויזארדס.
נבחרת גרמניה
בשנת 2014 השתתף לראשונה במשחקי נבחרת גרמניה הבוגרת, ב"טורניר ההזדמנות האחרונה" לקראת גביע העולם בכדורסל 2014, אליו לא העפילה. במוקדמות אליפות אירופה 2015 העפיל עם נבחרתו לאליפות עצמה, אך לא השתתף בה. באליפות אירופה 2017 עזר תייס לגרמנים לסיים במקום השישי בטורניר, כשרשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק. בגביע העולם בכדורסל 2019 קלע 7.6 נקודות למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום ה-18 בלבד.
טיימר ביצים
טיימר ביצים הוא מכשיר שמיועד לאמוד את זמן הבישול של ביצים. המכשיר מבצע זאת באמצעות ספירה לאחור של זמן מסוים שהוגדר ידנית, אך בגרסאות חדישות יותר ניתן לאמוד את הזמן בדיוק רב יותר, בהסתמך על טמפרטורת המים. טיימר שסופר לאחור עשוי לשמש לא רק לבישול ביצים, אלא גם לבישול מאכלים אחרים במטבח, ובאופן כללי לצורכי מדידת זמן.
The Open Door
The Open Door (בעברית: הדלת הפתוחה) הוא אלבום האולפן השני של להקת אוונסנס. האלבום הופק על ידי Wind-up Records ומכר קרוב ל-5 מילון עותקים.
טיימר ביצים
טכנולוגיה
באופן מסורתי היה טיימר הביצים במקור שעון חול קטן. עם התקדמות הטכנולוגיה, פוּתח טיימר מכני שסופר לאחור, עם חוגה הניתנת לכיוון, דבר המאפשר טווח רחב לאמידת זמן בבישול מוצרים שונים שזמן בישולם משתנה. הטיימרים הדיגיטליים החדשים הם בעלי פונקציות רבות הניתנות לשינוי ולתכנות.
The Open Door
רקע
רשמית, העבודה על האלבום נפתחה בספטמבר 2005. את ההקלטות, 16 במספר, החלו בראשית 2006 באולפני The Record Planet. החומרים עובדו ב-Ocean Way Studios במרץ של אותה שנה. האלבום יצא בשלושים בספטמבר באוסטרליה, בשני באוקטובר באירופה ולמחרת בצפון אמריקה. אורכו 51:15.
טיימר ביצים
טכנולוגיה
מוצרים חדשים פותחו על מנת לשפר את תזמון הבישול של ביצים; המכשירים מודדים את טמפרטורת המים בהם נמצאות הביצים ומחשבים את רמת הבישול של הביצים. לסוג זה של טיימר יש פוטנציאל לאמוד בדיוק רב יותר את זמן הבישול, ללא צורך להתחשב בגורמים חיצוניים, ובעיקר טמפרטורת הרתיחה, שתלויה בגורמים שונים, כמו רמת המליחות או הלחץ הברומטרי, שבעצמו תלוי בגובה מעל גובה פני הים.
The Open Door
רקע
מספר שירים נחתכו מהגרסה הסופית: Together Again, If You Don't Mind ו- The Last Song I'm Wasting On You, כשהאחרון מופיע כבונוס בחלק מההפצות המוקדמות של הדיסק, לצד ריאיון עם איימי. לאחר אסון רעידת האדמה בהאיטי יצא לאור השיר השני Together Again שנחתך מהאלבום למען תרומות להאיטי. האלבום הוכתר עד כה כאלבום פלטינה ומכר מעל 5 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא זכה לפתיחה הגבוהה ביותר בשבוע בו יצא (500,000 עותקים) והגיע למקום הראשון בבילבורד.
האלבום הוכתר כאלבום השנה בטקס MTV Australia Video Music Awards. כלי המיתר הוקלטו בקפלה עתיקה על ידי Seattlemusic.
קוויריקה הרביעי, מלך קאחתי
קוויריקה הרביעי (בגאורגית: კვირიკე IV) (נפטר ב-1102) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1084 ועד למותו בשנת 1102.
קוויריקה ירש את אביו, אר'סרתן הראשון, עם מותו, בשנת 1084. בתקופת שלטונו הייתה ממלכתו כפופה לסלג'וקים והעלתה לה מס. כמו אביו, הוא התנגד למלך הגאורגי האנגרטי, דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, ששאף להגמוניה על כל הקווקז. קוויריקה הצליח לשמור על כל השטחים שהוריש לו אביו מלבד מנזר זדאזני, שאותו הפסיד לדוד הבנאי.
קוויריקה נפטר בשנת 1102 ובנו אר'סרתן ירש אותו.
דייל קרנגי
דייל קרנגי (שם מלא באנגלית: Dale Breckenridge Carnegie; 24 בנובמבר 1888 – 1 בנובמבר 1955) היה סופר אמריקאי ומפתח שיטת קרנגי לפופולריות, מודעות עצמית ודיבור לפני קהל.
ביוגרפיה
דייל קרנגי נולד למשפחה ענייה בעיר מריוויל במדינת מיזורי. הוא למד במכללה ממשלתית למורים בוורנסבורג (Warrensburg). לאחר סיום לימודיו עבד כאיש מכירות. הוא החל להרצות בנושא דיבור לפני קהל לפני אנשי מכירות בארגון ימק"א המקומי. קרנגי חקר את תולדותיהם של אנשים עשירים ומשפיעים וכתב ספר על הנשיא אברהם לינקולן.
קרנגי כתב ספרי הדרכה שהודפסו בעשרות מיליוני עותקים ותורגמו לעשרות שפות. הוא הקים את הארגון "דייל קרנגי ושותפיו", שמרכזו בניו יורק. הארגון מרכז את כל ההכשרות בשיטת קרנגי המועברות בעולם.
קרנגי מת ב-1955 מלימפומת הודג'קין. לאחר מותו ירשה אשתו דורותי את הזכויות לספריו. סניף של ארגונו קיים גם בישראל, ובראשו עומד גלעד ניומן.
התיקון
התיקון הוא סרט תיעודי בבימויה של טליה פינקל העוקב במשך שנתיים אחר הרבנית לאה קוק מטבריה, אחת ממחזירות בתשובה הפעילות ביותר כיום במדינת ישראל. הסרט הופק בסיוע קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הפקה
הסרט עוקב אחר הרבנית, חצרה, בעלה המקובל, 13 ילדיהם ועדת מעריציה העוקבים אחריה לכל אשר תפנה. בסרט משולבים קטעים מכנסי החזרה בתשובה המוניים שקוק מארגנת לצד פגישות אישיות עם אנשים הפונים אליה לעזרה וקבלת ברכה. הסרט מצייר את הרבנית כאישה פעלתנית, תזזיתית ונמרצת בצורה כה יוצאת דופן, המושווה לשימוש בסמים: "זה כמו להיות דלוק מאקסטזי, אבל כל החיים", מתאר אותה ישראל, בנה הבכור. אורך הסרט כ-50 דקות. הוא הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובתחרות וולג'ין בשנת 2002, בפסטיבלים ברחבי העולם ושודר בערוץ 8.
זהו סרטה הארוך הראשון של הבמאית.
סנדרו ריקי
סנדרו מיירה ריקי (בפורטוגזית: Sandro Meira Ricci; נולד ב-19 בנובמבר 1974) הוא שופט כדורגל ברזילאי. ריקי שופט משחקים בברזיל, וכן במסגרות משחקים של CONMEBOL ופיפ"א. הוא שפט בגמר אליפות העולם לקבוצות 2013.
קריירת שיפוט
ריקי שפט משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. המשחק הראשון ששפט במסגרת קמפיין זה היה ב-26 במרץ 2013, בין ו.
ב-21 בדצמבר 2013 ריקי שפט במשחק גמר אליפות העולם לקבוצות 2013, בו באיירן מינכן ניצחה 0-2 את רג'ה קזבלנקה.
ריקי נכלל בסגל השופטים למונדיאל 2014, שהתקיים במולדתו, ברזיל. בטורניר זה, הוא שפט במשחקי שלב הבתים בין ו ובין  ו. בנוסף, הוא גם שפט במשחק שמינית הגמר בו ניצחה 1-2 את  לאחר הארכה.
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה (באנגלית: The Commonwealth War Graves Commission, בראשי תיבות: CWGC) היא ארגון בינלאומי שבו חברות שש מדינות, אשר תפקידו המרכזי הוא לסמן, לתעד ולתחזק את קברי אנשי הכוחות המזוינים של מדינות חבר העמים הבריטי שנפלו בשתי מלחמות העולם, ואת האנדרטאות שעל גביהן מונצחים שמותיהם. הוועדה מופקדת גם על הנצחת שמות אזרחי מדינות חבר העמים אשר נהרגו עקב פעולת אויב במלחמת העולם השנייה.
במסגרת המנדט שלה, על הוועדה להנציח את חללי המלחמה של חבר העמים באופן אישי ושוויוני. לשם כך חללי המלחמה מונצחים בשמם על גבי מצבה, במקום קבורה מוגדר, או – בנוגע לנעדרים - על גבי אנדרטה. הם מונצחים באופן אחיד ושוויוני, ללא קשר לדרגתם הצבאית, מעמדם האזרחי או גזעם.
כיום אחראית הוועדה על הנצחתם של 1.69 מיליון חללי הכוחות המזוינים של חבר העמים. מאז ייסודה הקימה הוועדה למעלה מ-2,500 בתי קברות צבאיים ומספר רב של אנדרטאות. הוועדה אחראית כיום על אחזקתם של קברי מלחמה הממוקמים ב-23,000 אתרי קבורה נפרדים בסך הכל ושל יותר מ-200 אנדרטאות, הפזורים כולם בשטחיהן של 150 מדינות. הוועדה פועלת על בסיס התמיכה הכספית של שש המדינות החברות בה: בריטניה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו ודרום אפריקה. הנשיא הנוכחי של הוועדה הוא הנסיך אדוארד, דוכס קנט.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התברר לפביאן וייר, אז מנהל של חברה מסחרית, שהוא אינו רשאי להתגייס לצבא הבריטי מפאת גילו (45). הוא הצליח להתמנות כמפקד יחידה ניידת של הצלב האדום הבריטי. הוא הגיע לצרפת בספטמבר 1914 ובעת שהותו שם זועזע מעובדת אי-קיומו של מנגנון רשמי כלשהו לסימון קבריהם של הנופלים בקרב. הוא חש מחויב להקים במסגרת הצלב האדום ארגון שיעסוק בכך. ב-1915 קיבלה עבודתו הכרה רשמית מצד משרד המלחמה האימפריאלי, והיחידה של וייר הועברה למסגרת הצבא הבריטי תחת השם "הוועדה לרישום קברים". עד אוקטובר 1915 רשמה הוועדה למעלה מ-31,000 קברים, ועד מאי 1916 – 50,000.
כאשר נודע בציבור על עבודת הוועדה, היא החלה לקבל בקשות של קרובי הנופלים למידע ולקבלת תצלומים של קברים. במרס 1915 החלה הוועדה להשיב על הפניות במשלוח תצלומים ומידע אחר בסיועו של הצלב האדום. שם הוועדה שונה באביב 1916 ל"מינהל לרישום קברים ולמידע" מתוך הכרה בהיקף עבודתה ובכך שהיא כוללת גם אספקת מידע. עבודת המינהל אף התרחבה לחזיתות מלחמה נוספות מעבר לחזית מערב אירופה, ואנשיה פעלו ביוון, במצרים ובעיראק.
השריר הרום קוצי
השריר פועל על מפרק הזרוע יחד עם שריר הדלתא כמרחיק של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
הקמה רשמית
הוועדה החלה למלא את משימותיה בהיקף משמעותי לאחר סיום המלחמה. לאחר שהובטחו שטחי קרקע עבור בתי קברות ואנדרטאות, החל ביצוע המשימה העצומה של תיעוד פרטי החללים. עד 1918 זוהה מיקומם של 587 אלף קברים, ועוד 559 אלף חללים נרשמו ככאלו שמקום קבורתם לא נודע. בנובמבר 1918 הגישה הוועדה (בהנהלתו של פרדריק קניון, מנהל המוזיאון הבריטי) מסמך ובו פירוט הדרך הראויה לשיטתה להקמת בתי הקברות. עיקרון מרכזי בו היה אי-השבת גופות החללים לקבורה בארצות מוצאם – לא רק בגלל הקושי הלוגיסטי העצום הטמון בכך אלא גם משום התחושה שהחזרת החללים לארצם תתנגש עם רגשות האחווה שהתפתחו בין כל אלו ששירתו, חיילים כקצינים. עיקרון מרכזי נוסף היה הקמת אנדרטאות בתבנית אחידה על מנת להימנע מביטוי של הבדלי מעמדות. שני העקרונות עוררו ויכוח ציבורי נרחב, אשר חולל דיון ער בפרלמנט הבריטי ב-4 במאי 1920. בסופו של דבר התקבלו ההצעות שבמסמך הוועדה.
השריר הרום קוצי
פגיעה בשלמותו של השריר הרום קוצי היא אחת הממצאים הנפוצים ביותר בדימות רפואי של מפרקי כתף כאובים (שלא אובחנו כשבר או פריקה). תאוריות שונות מתייחסות למעברו בחלל הצר בין ראש עצם הזרוע לשיא הכתף כגורם לפגיעותו של השריר ובדרך כלל מייחסים את הפגיעה בשלמותו כמקור לכאבי כתפיים מסוימים, אך ממצאים שונים מטילים ספק בקשר בין ממצאי בדיקות דימות של השריר לתסמינים הקשורים לכתף.
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
הקמת בתי הקברות הקבועים הראשונים
שלושה מן האדריכלים האזרחיים הבולטים של אותה תקופה – הרברט בייקר, רג'ינלד בלומפילד ואדווין לאצ'נס - נשכרו על ידי הוועדה כדי לתכנן את בתי הקברות והאנדרטאות. על פי המתווה שנקבע בדו"ח קניון בנתה הוועדה שלושה בתי קברות ניסיוניים (לה טרפור (Le Treport), פורסוויל (Forceville), ולובנקור (Louvencourt)). בסופו של דבר הוסכם שעיצובו של זה אשר נבנה בפורסוויל הוא המוצלח ביותר: בהתייעצות עם מתכננת הגנים גרטרוד ג'קיל יצרו שם האדריכלים בית קברות מוקף גדר בתבנית של גן ובו מצבות אחידות. אליהם התווספו צלב ההקרבה בעיצובו של בלומפילד ומצבת הזיכרון בעיצובו של לאצ'נס. בית הקברות של פורסוויל הפך, לאחר מספר שינויים, לדגם הבנייה של הוועדה.
השריר הרום קוצי
תיאור
תחילתו של השריר הרום קוצי בגומץ הרום קוצי אשר בעצם השכם.
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
הקמת בתי הקברות הקבועים הראשונים
ב-1923 נשלחו לצרפת 4,000 מצבות מדי שבוע. עד 1927 נבנו למעלה מ-500 בתי קברות, ובהם 400 אלף מצבות. במקרים רבים פורקו בתי קברות קטנים והקברים הועברו מהם ורוכזו באתרים גדולים יותר. ריכוז הקברים ובניית בתי הקברות הסתיימו ב-1938, לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה.
השריר הרום קוצי
תיאור
חלקו המרוחק של השריר עובר מתחת לקשת שיא הכתף והבריח ומסתיים בחיבור לחלקה העליון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
אתרי קבורה ואנדרטאות שבטיפול הוועדה
כיום אחראית הוועדה להנצחה המתמדת ב-150 מדינות של 1.69 מיליון אנשי צבא של מדינות חבר העמים שנפלו חלל. כ-10,000 מהם היו יהודים. כמו כן היא אחראית להנצחת שמותיהם של כ-67,000 אזרחים שנהרגו עקב פעולת אויב במלחמת העולם השנייה. כ-935 אלף חללים צבאיים מונצחים בשמותיהם על גבי מצבה הניצבת באתר קבורה מוגדר. שמותיהם של קרוב ל-760 אלף איש הונצחו על גבי אנדרטאות לנעדרים. כיום מטפלת הוועדה בסך הכל באחזקת 23,000 אתרי קבורה נפרדים ו-200 אנדרטאות. מרבית אתרי הקבורה שוכנים בתחומי בתי קברות אזרחיים בתחומיה של בריטניה. עם זאת הוועדה עצמה תכננה ובנתה ברחבי העולם כ-2,500 בתי קברות צבאיים. הוועדה גם תכננה והקימה אנדרטאות להנצחת חללים שמקום קבורתם לא נודע, אשר הגדולה שבהן היא אנדרטת תיאפוואל.
ארכיטקטורה
הוועדה ייחסה מראשית דרכה חשיבות רבה לתכנון האתרים שהקימה. בית קברות אופייני שהוקם על ידה מוקף חומת אבן ובה כניסה מבעד לשערי ברזל. בגדולים שבאתרים מותקן שלט, המתאר את המערכות הצבאיות הרלוונטיות שהתרחשו בקרבתם. בכל האתרים, למעט הקטנים ביותר, מצויה תיבת ארד ובה ספרון המונה את שמות החללים הקבורים שם בציון מיקום מצבתם, ובו גם תרשים של האתר. בבתי קברות שבהם למעלה מ-40 קברים מוצב (באחד משלושה ממדים אפשריים) צלב ההקרבה שתכנן הארכיטקט בלומפילד. זהו צלב בעל חתך מתומן, הניצב על גבי בסיס מתומן גם הוא, כשאל פניו צמודה חרב. בבתי קברות ובהם למעלה מ-1,000 קברים ניצבת גם מצבת הזיכרון, שתוכננה על ידי האדריכל לאצ'נס. היא מנציחה את בעלי כל האמונות. עיצובה נועד להיות מרוחק מכל צורה הקשורה לאמונה דתית כלשהי.
באתרים המועדים לתנאי מזג אוויר קשים או לרעידות אדמה, כמו תאילנד או טורקיה, נעשה שימוש במצבות אופקיות (שהן קטנות מכדי לשאת חריתה של סמל יחידתו של החלל) במקום המצבות האנכיות הסטנדרטיות, וצלב ההקרבה הוחלף בצלב שנבנה אל תוך קיר. אמצעים אלו נועדו למנוע מהם נזק או שקיעה בקרקע בעקבות רעידת אדמה.
גינון
הגינון הוא מרכיב קבוע בעיצובם של בתי הקברות של הוועדה והוא משתלב במרכיבים המבניים שלהם, והיווה חלק בלתי נפרד בעבודת האדריכלים שתכננו אותם. המטרה המקורית של גינון בתי הקברות הייתה יצירת תחושה של שלווה אצל המבקרים, בניגוד לתחושה שיוצרת סביבה של מצבות חשופות. בסיוע המלצות מקצועיות שניתנו לוועדה בתחילת עבודתה על ידי מנהלי גני קיו היא תכננה בתי קברות שבהם נעשה שימוש במינים מתאימים של צמחים. כמו כן נבחרו צמחים שיצרו תחושה סנטימנטלית של תזכורת למראה הגנים בארצותיהם של החללים. תשומת לב מוקדשת לשימוש בצמחים במגוון טקסטורות, גבהים ותקופות פריחה. כך, בקרבת מצבות ניטעו מיני צמחים שלא יסתירו את הכיתוב שעליהן.
בעיצוב בתי הקברות נמנע בדרך כלל כל שימוש בריצוף בין שורות המצבות וזאת על מנת לתרום לפשטות העיצוב של בתי הקברות. הקרקע כוסתה בדשא, המושקה במים לפי הצורך בעונות היובש. היכן שההשקיה אינה מספקת או בלתי אפשרית לא נעשה שימוש בדשא ואדמת בתי הקברות היא חשופה בעיקרה. שם גם נעשה שימוש במיני צמחים המתאימים לתנאי המקום. תחזוקת הצמחייה בבתי קברות גדולים נעשית באמצעות צוותי גינון קבועים. בבתי קברות קטנים עובדים גננים במשרה חלקית. באזורים שבהם מרובים בתי הקברות, כמו בחזית המערבית באירופה, פועלים צוותי גינון ניידים.
מימון ומינהל
פעולת הוועדה ממומנת על ידי מענקים תקציביים מטעם ממשלות שש המדינות החברות בה. בשנת הכספים 2007–2008 הסתכמו מענקים אלו ב-43 מיליון לירות בריטיות. היקף ההשתתפות של כל מדינה בתקציב הוועדה הוא ביחס ישר למספר הקברים של חייליה המטופלים על ידי הוועדה, כמפורט להלן: בראש הוועדה עומדים נשיא (כיום, 2020 - הנסיך אדוארד, דוכס קנט), יושב ראש וסגנו, והמנהל הכללי. בין חברי הוועדה נכללים הנציבים העליונים של חמש המדינות החברות בוועדה בנוסף לבריטניה.
המטה הראשי של הוועדה שוכן מאז 1972 בעיירה מיידנהד (Maidenhead) שממערב ללונדון. לוועדה גם משרדים אזוריים בבריטניה, קנדה, דרום אפריקה, צרפת, בלגיה, איטליה ומצרים. אלו מופקדים על הטיפול באתרי הוועדה באירופה וצפון אמריקה ובחלק מארצות אפריקה ודרום מזרח אסיה. ניהול הטיפול באתרי הוועדה ביתר המדינות נתון בידי המטה הראשי שלה.
פרויקטים נוכחיים
כיום עוסקת הוועדה בתחזוקה השוטפת של בתי הקברות והאנדרטאות שבטיפולה, ומביאה למנוחות את נופלי שתי מלחמות העולם מצבאות חבר העמים, ששרידיהם מתגלים מעת לעת בחזיתות הלחימה לשעבר.
בנוסף עוסקת הוועדה בשנים האחרונות בשלושה פרויקטים מיוחדים:
אסקפיזם
מקור המילה הוא במילה הלועזית "escape", שמשמעה "בריחה".
אסקפיזם מוגדר על ידי ההתנהגות ועל ידי המוטיבציה שמאחוריה – הרצון לברוח מהמציאות.
באופן מסורתי אסקפיזם הוגדר כקיצוניות, ושימש גם לתיאור הפעולות שאנשים עושים במטרה לצאת מתחושת דיכאון או עצב. עם זאת, כיום פעולות אסקפיסטיות נחשבות נורמטיביות עבור אנשים רבים.
התעלמות ממסגרות חברתיות קיימות, מאפשרת לחוות מציאות אחרת, לדמיין עולם נטול פרספקטיבה נוכחית היסטורית, חברתית או פוליטית.
חלק מפעילויות האסקפיזם מקובלות חברתית: צרכנות יתר, התמכרות למדיה הדיגיטלית (טלוויזיה, משחקי מחשב, אינטרנט), קולנוע והערצת מפורסמים. המוצרים הללו, ואלו הנלווים אליהם (כגון מגזינים), פונים לא פעם לתשוקה זו של קהלם, וקובעים את תוכניהם ומבנם כך שיספקו זאת. המקרה הבולט הוא הז'אנר הקלאסי של סרטי הקולנוע ההוליוודיים שנטו לחמוק מדיון במציאות האמריקאית ותחת זו סיפקו סרטים אסקפיסטיים ומענגים, שדרך קבע נעטפו בזוהר והסתיימו בסוף טוב.
אסקפיזם פסיכולוגי
פרויד ראה במידה סבירה של פנטזיה אסקפיסטית מרכיב הכרחי בחיי בני האדם ש"אינם יכולים להתקיים מהסיפוק המועט שהם מצליחים להפיק מהמציאות. 'אנחנו פשוט לא יכולים בלי קונסטרוקציות עזר', אמר תאודור פונטאנה פעם". חסידיו של פרויד ראו באסקפיזם (במידות קטנות) ככלי שימושי כדי להירגע ולהגשים משאלות, כנגד תחושות טראומטיות, בעוד שפסיכולוגים מאוחרים יותר הדגישו את תפקיד הסחת הדעת בעת מצבי רוח לא רצויים, במיוחד כעס ועצב.
חברות אסקפיסטיות
כמה מבקרי חברה מזהירים מפני ניסיונות של המעצמות השולטות בחברה לספק אמצעי אסקפיזם במקום לשפר את מצב העם - מה שהמשורר הרומאי יובנאליס כינה "לחם ושעשועים". חברות אסקפיסטיות מופיעות לעיתים קרובות בספרות. בספר "מכונת הזמן" של הרברט ג'ורג' ולס מתואר אלוי (Eloi), גזע עתידי אדיש, אינו מעניק משמעות לעתיד ולאיום על אמונותיהם ודבקותם באורח חייהם המאושר. הרומן מבקר בעדינות את הקפיטליזם, או לפחות את הקלאסיזם, כאמצעי בריחה. חברות אסקפיסטיות נפוצות ברומנים דיסטופיים; למשל, בחברה בפרנהייט 451 משתמשים בטלוויזיה ובמכשירי רדיו שטחיים כדי להימלט מחיים עם תקנות נוקשות ואיום של מלחמה קרובה. במדע הבדיוני האסקפיזם מתואר לעיתים קרובות כהרחבה של האבולוציה החברתית, כשהחברה מתנתקת מהמציאות הפיזית ומתמכרת למציאות וירטואלית, כמו בסרט המדע הבדיוני האמריקאי Gamer משנת 2009, המבוסס על משחק ה-MMO האמיתי "Second Life". חברות אסקפיסטיות אחרות בספרות כוללות את "באג המציאות" מאת די ג'יי מקהייל, שבו ציוויליזציה שלמה מותירה את עולמה הרוסה בזמן שהיא 'קופצת' למציאות המושלמת שלה, ומטרתו של האנטי-גיבור היא להפוך את המציאות לפחות מושלמת, לכאורה, כדי להשיב לידיה את השליטה על כוכב הלכת הגוסס שלה.
הפילוסוף החברתי ארנסט בלוך כתב כי אוטופיות ודימויים של הגשמה, ויהיו רגרסיביים ככל שיהיו, יש בהם גם תמריץ לשינוי חברתי קיצוני. לדבריו, לא היה זה אפשרי לממש את צדק חברתי מבלי לראות את הדברים באופן מהותי בצורה אחרת. משהו שהוא רק "חלום בהקיץ" או "אסקפיזם" מנקודת מבטה של חברה טכנולוגית-רציונלית עשוי להיות זרע לסדר חברתי חדש ואנושי יותר, שכן ניתן לראות בו "תחליף לא בוגר, אך כנה, למהפכה".
רמות וסוגים של אסקפיזם
הפסיכולוג הנורווגי פרוד סטנסנג (Frode Stenseng) הציג מודל דואליסטי של אסקפיזם המתייחס לסוגים שונים של פעילות. הוא דן בפרדוקס לפיו מצב הבריחה דומה למצבים פסיכולוגיים, שיכולים להתקיים באמצעות פעולות כגון שימוש בסמים, מזוכיזם מיני, ומחשבות אובדניות. בהתאם לכך, הוא מסיק כי למצב הבריחה יכולות להיות משמעויות ותוצאות חיוביות ושליליות.
לטענתו קיימות שתי צורות של אסקפיזם עם תוצאות רגשיות שונות התלויים במיקוד המוטיבציוני העומד מאחורי הטבילה בפעילות:
סטנסנג פיתח מודל של "סולם בריחה" המודד דיכוי עצמי והרחבה עצמית, בפעילויות אהובות על אנשים, כמו ספורט, אמנויות ומשחקים. חקירות אמפיריות של המודל הראו כי :
מדבריות
מדבריות (בצרפתית: Déserts) היא יצירה שנכתבה על ידי המלחין הצרפתי אדגר וארז בין השנים 1950–1954. היצירה מיועדת ל-14 כלי נשיפה (ממתכת ועץ), 5 נגני כלי הקשה, פסנתר אחד וסרט הקלטה. זוהי אחת היצירות הראשונות בהיסטוריה המשלבות מוזיקה תזמורתית ומוזיקה אלקטרונית. כלי ההקשה ביצירה הזו, כמו ביצירות רבות של וארז, הם דומיננטיים ומהווים מרכיב משמעותי ביצירה ולא משמשים כליווי בלבד. אורך היצירה כ-25 דקות.
לפי וארז, שם היצירה לא מתקשר רק ל"מדבריות פיזיות של חול, ים, הרים ושלג, חלל חיצון, רחובות עיר נטושים... אלא גם לחלל פנימי... בו האדם הוא לבד בעולם של מסתורין ובדידות הכרחית".
כתיבת היצירה סימנה את סופה של ״תקופת יובש״ ארוכה במיוחד של המלחין, שמיעט לכתוב יצירות חדשות בין 1936 ל-1950. היצירה נכתבה כפסקול לסרט ניסיוני. לדברי המלחין ג'ין טירני "הכחול", "זוהי דוגמה מייצגת ויוצאת דופן למוזיקה הומנית". "היא (היצירה) תוארה כיצירה אטונלית, ללא נושא, ללא מוטיב" והתזמור שלה תואר כ"מעודן". כפי שמתאר פול גריפיתס:
הקטעים האלקטרוניים, שנוצרו מרעשי מפעל וכלי הקשה, המתנגנים בין קטעי הנגינה של התזמורת הולחנו על ידי וארז ב-1953 (או 1952) על מכשיר הקלטה של חברת Ampex שניתן לו במתנה על ידי אלמוני. וארז שב לצרפת ושם יצר את הקטעים הללו בעזרתו של פייר שפר, שארגן לוארז אולפן הקלטות ותיקן וערך את הקטעים במרכז למוזיקה אלקטרונית בקולומביה. הקטעים האלקטרוניים שהולחנו מאוחר יותר יכלו לא להיכלל בשאר היצירה, מה שהיה גורם לקיצורה בשבע דקות.
הביצוע הראשון של היצירה שילב תזמורת וסרט הקלטה והתקיים בתיאטרון שאנז אליזה שבפריז ב-2 בדצמבר 1954. על התזמורת ניצח הרמן שרכן ופייר אנרי היה אחראי להפעלת סרט ההקלטה. היצירה, שהוקלטה בשידור חי ברדיו והושמעה לקהל בלתי מנוסה ושמרן בין יצירות של מוצרט וצ'ייקובסקי, קיבלה תגובות שליליות הן מהקהל והן מהמבקרים. עם השנים הוכרה היצירה כנקודת מפנה חשובה במוזיקה של המאה ה-20, בעיקר בזכות השילוב בין תזמורת חיה למוזיקה אלקטרונית מוקלטת. "מדבריות" הייתה ליצירה חשובה ברפרטואר של וארז בפרט ובמאה ה-20 בכלל, והייתה מן הגורמים המרכזיים שמיצבו את מעמדו של וארז כחלוץ המוזיקה אלקטרונית וכחדשן מוזיקלי - לצד יצירתו המאוחרת יותר, פואמה אלקטרונית, שהייתה אלקטרונית לחלוטין.
Coachella – Woodstock in My Mind
Coachella – Woodstock in My Mind (בעברית: קואצ'לה – וודסטוק בראש שלי) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבומה החמישי, Lust for Life. השיר יצא לאור ב-15 במאי 2017, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ ופולידור.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד שירי הרוק הדיגיטליים של בילבורד.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר אשר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2011
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-39 התקיים ב-20 בנובמבר 2011 בתיאטרון נוקיה לייב, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2011. המועמדים הוכרזו באופן רשמי בשידור חי ב-11 באוקטובר 2011. טקס הפרסים היה ללא מנחה ושודר ברשת ABC. טיילור סוויפט ואדל היו לאמנים עם מרבית הזכיות באותו הטקס, כשכל אחת מהן זכתה בשלושה פרסים בסך הכול.
אודליה מורה-מטלון
ביוגרפיה
מורה-מטלון נולדה ברמת גן ושירתה בתיאטרון צה"ל. מיד עם סיום לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי, ושיחקה בין היתר בהצגות: "הכבש השישה עשר" (בתפקיד גל), "מפעל חייו" (אורית),"הלילה ה-12" (בתפקיד מריה), אנטיגונה (בתפקיד אנטיגונה),"פטרה", "שידוכים" ו"קומדיה של טעויות". זוכת פרס עדנה פלידל.
במקביל להופעותיה בתיאטרון הקאמרי, החלה לעבוד על מספר הפקות עצמאיות, תחילה כשחקנית יוצרת במופע היחיד "אני הלכתי אז" (2000), בבימוי אשרה אלקיים – מופע המבוסס על טקסטים של שירה, תנועה ווידאו ארט (איתו הופיעה גם בפסטיבלים בספרד, מקסיקו, ארצות הברית ויוון). ובהמשך כתבה בשנת 2005 את ההצגה "פרומות", וביימה אותה בשיתוף עם אליענה שכטר, ששיחקה בה לצדה. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו באותה השנה.
בהמשך שיחקה בתיאטרון חיפה ("האגם המוזהב", "תופרות", "ראש משוגע"), בתיאטרון באר שבע ("ילד משלי"), ובתיאטרון לילדים ולנוער ("תיבת נוח")
וכן בפרינג' בהפקות "מעופפי רשפון 2" (בצ"א), "גוויותי ורבותי" (המעבדה),"אני רוצה לבקש סליחה" (תמונע),"ראיון עבודה" (זוכה פרס תיאטרון קצר 2006) "בל בוי","הפלגה אחרונה" (צוותא), "פרייבט קולקשן" (תמונע)
בין השנים 2008–2013 שבה לתיאטרון הקאמרי ושיחקה בין השאר בהצגות "שמו הולך לפניו" (קופרודוקציה עם תיאטרון חיפה) "הנפש הטובה מסצ'ואן" ו"אורזי מזוודות" (בתפקיד בלה), ובבהפקה הבינלאומית "נשות טרויה"- קופרודוקציה יפנית-ישראלית של הקאמרי עם הטוקיו מטרופוליטן בבימוי יוקיו נינאגאווה.
בטלוויזיה שיחקה בתוכניות ובסדרות "זהו זה!", "רצח מצלמים", "המקום", "קוויקי", בסיטקום "ג'וני" בתפקיד שרה'לה, ובסדרה "חשופים", בתפקיד כתבת התרבות תחיה קריסטל.
בשנת 2011 השתתפה בעונה השנייה של "עספור" בתפקיד אמא של קצר. באותה שנה השתתפה גם בסדרה "חברות".
בשנת 2018 השתתפה בסדרה "שלטון הצללים", בתפקיד כוכבה קרסנטי.
משנת 2014 משחקת בתיאטרון החאן הירושלמי בין השאר בהצגות "הצוענים של יפו", "הנשים העליזות מווינדזור", ״כנרת כנרת״, "הדוד וניה", "בדמי ימיה", "נושים" (בתפקיד טקלה), "אוי אלוהים" (בתפקיד אלה),"סיפור על אהבה וחושך".
מורה-מטלון נשואה ואם לשניים.
ארדן
ארדן (בצרפתית Ardennes) הוא מחוז בצפון-מזרח צרפת הנקרא על שמו של אזור הארדנים.
היסטוריה
מחוז ארדן הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו ב- 4 במרץ 1790 על ידי האספה המכוננת הלאומית בהסתמך על חוק מ- 22 בדצמבר 1789, שלפיו אוחד חלק של שאמפאן ההיסטורית (או הפרובינציה של שמפאן) עם חלק של אזור ארגון (שמשמעו בשפה הקלטית – "יער עבות"), עם מספר נסיכויות ובהן זו של סדאן ועם חבלי ארץ שונים שעד המאה השמונה עשרה היו חלק של ארצות השפלה הספרדיות.
השם "ארדן" מציין את גבעות הארדנים המיוערות הממוקמות בצפון-מזרח צרפת, בדרום בלגיה ובלוקסמבורג. שם זה נזכר לראשונה על ידי יוליוס קיסר בספרו "מלחמת גאליה", שבו מתוארת אלה קלטית בשם ארדואינה.
אזור זה שימש כבמת קרבות במלחמת העולם הראשונה (קרב הארדנים (1914) ובמלחמת העולם השנייה (קרב הארדנים (דצמבר 1944 - ינואר 1945).
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל שמפאן-ארדן, ומאז – לחבל גראנד אסט.
יולנדה גריפית'
יולנדה איבט גריפית' (באנגלית: Yolanda Evette Griffith; נולדה ב-1 במרץ 1970 בשיקגו, אילינוי) היא כדורסלנית עבר אמריקאית ששיחקה בליגת ה-WNBA. בשנת 2014 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, ובשנת 2021 הוצגה בהיכל התהילה של הכדורסל.
הקריירה בתיכון ובקולג'
גריפית' למדה בתיכון "ג'ורג' וושינגטון קארבר" הנמצא באזור עיר הולדתה, שיקגו. בשנתה האחרונה בתיכון (1988-1989), היא נבחרה כחלק מנבחרת ה-All-American של המגזין פרדה.
לאחר מכן, קיבלה גריפית' מלגת לימודים באוניברסיטת איווה, אבל ביטלה אותה לאחר שילדה את בתה הראשונה, קנדיס.
אחר כך, היא הצטרפה לפאלם ביץ' גוניור קולג' הנמצא בקליפורניה, שם זכתה במספר פרסים. לאחר מכן, היא עברה לאוניברסיטת פלורידה אטלנטיק, שם סיימה את לימודיה ב-1993.
קריירה ב-ABL
בשנת 1997, הצטרפה גריפית' לליגת הכדורסל האמריקאית, כאשר נבחרה במקום הראשון בדראפט, על ידי לונג ביץ' סטינגרייס.
אחרי עונת 1997-1998, היא עוברה בטרייד לשיקגו קונדורס. בקונדורס שיחקה גריפית' שתי עונות.
בשנת 1998, נבחרה גריפית' לשחקנית ההגנה של הליגה והייתה חלק מחמישיית העונה הראשונה. בנוסף, היא סיימה במקום השני בקרב על תואר ה-MVP של הליגה, לאחר שהפסידה לנטליה ויליאמס.
כשעזבה גריפית' את הליגה בדצמבר 1998 היא דורגה חמישית בנקודות (17.2 נקודות), ראשונה בריבאונדים (12.3), שנייה בחטיפות (3.3) ושנייה בחסימות (1.3).
קריירה ב-WNBA
בדראפט ה-WNBA של 1999, נבחרה גריפית' במקום השני, על ידי סקרמנטו מונארכס. באותה השנה, היא זכתה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה וגם בתואר שחקנית ההגנה של הליגה. בנוסף, גריפית' השתתפה בארבע משחקי ALL-STAR, וב-2004, אף זכתה בתואר ה-MVP של ה-ALL-STAR.
בשנת 2005, זכתה קבוצת סקרמנטו מונארכס באליפות, לאחר ניצחון על קונטיקט סאן. זו הייתה האליפות הראשונה בתולדות המונארכס, וגריפית' זכתה בתואר ה-MVP של הגמר.
קריירה מעבר לים
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', עברה גריפית' לשחק כדורסל מקצועני בגרמניה. היא שיחקה בגרמניה משנת 1993 ועד 1997, ובשנתה האחרונה בקבוצה, היא סיימה כמלכת הנקודות (24.7 בממוצע) וכמלכת הריבאונדים (16.0 בממוצע) של יורוליג.
בפגרות ה-WNBA של 2003 ושל 2004, שיחקה גריפית' בקבוצה יקטרינבורג הרוסית.
המשחקים האולימפיים
גריפית' הייתה חברה בסגל נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות הזהב באולימפיאדת סידני ובאולימפיאדת אתונה.
דומניקו גירלנדיו
דומניקו גירלנדיו (באיטלקית: Domenico Ghirlandaio; 1449 – 11 ביוני 1494) היה צייר רנסאנס פלורנטיני, בן זמנם של בוטיצ'לי ופיליפו ליפי. מבין שוליותיו הרבים נכלל גם מיכלאנג'לו. שמו המלא הוא דוֹמֶניקוֹ די תוֹמַאסוֹ קוּרַאדי די דוֹפו בּיגוּרְדי. דומניקו, הבכור מבין 8 ילדים, היה בתחילה שוליה של תכשיטן או צורף, כנראה של אביו שלו. שם החיבה "הגירלנדיו" (קולע הזרים) הגיע אליו מאביו, צורף שפורסם על ידי שרשרת מתכת דמוית זר פרחים שנענדה על ידי אשה פלורנטינית. בחנותו של אביו, דומניקו כפי שמספרים, צייר פורטרטים של העוברים ושבים ולבסוף הפך לשולייתו של הלסיו בלדובינטי ללמוד אמלו ציור ופסיפס.
עבודות ראשונות בפירנצה ורומא
ב-1480, גירלנדיו צייר את ה"סן גֶ'רוֹמֶה" ופרסקאות אחרות בכנסיית אונייסנטי, פירנצה, ו"סעודה אחרונה" בגודל טבעי בחדר האוכל שלה. מ-1481 עד 1485 הוא הועסק בציור פרסקאות ב"סָלַה דֶל אוֹרוֹלוֹג'וֹ" של ה"פָּאלַאצוֹ וֵּקְיוֹ". הוא צייר גם את ה"אפותיאוזה מסַן זָנוֹבּיוּס", שדמויותיו גדולות מגודל טבעי, ובה אדריכלות-מסגרת מעובדת לפרטים, דמויות של גיבורים רומיים ופרטים חילוניים אחרים, מרשימים בפרספקטיבה ובמיומנות האדריכלית שלהם.
עבודות מאוחרות בטוסקנה
כשחזר גירלנדיו לרומא ב-1485, הוא צייר סדרת פרסקאות בקפלה סַסָטי בסן טְריניטַה עבור התורם והבנקאי פרנצ'סקו ססטי, שהפך למנהל הסניף של בנק מדיצ'י בג'רונה, רק כדי לוותר על התפקיד לטובת ג'ובאני טוֹרְנַבּוּאוֹני, פטרונו לעתיד של גירלנדיו. בקפלה זו צייר דומניקו סצינות מחיי פרנצ'סקו הקדוש, בהן אישור שלטונו ומסדרו של סן פרנצ'סקו על ידי האפיפיור הונוריוס השלישי, מותו ותחייתו של פרנצ'סקו הקדוש. בעבודה הראשונה מופיע פורטרט של לורנצו דה מדיצ'י, ובשלישית דמות הדומה לגירלנדיו עצמו, שאותה גם כלל באחת מתמונותיו בסנטה מריה נובלה וכן ב"הערצת האמגושים" בבית יתומים בשם "בית החולים של התמימים". יצירת המזבח מקפלת סאסטי, "הערצת הרועים", מוצגת כיום באקדמיה של פירנצה.
מיד לאחר מחויבות זו, גירלנדיו נתבקש לחדש את ציורי הקיר שלו במקהלה של סנטה מריה נובלה, שגיבשה את הקפלה של משפחת ריצ'י, אך המשפחות טוֹרְנַבּוּאוֹני וטוֹרְנַקְוִוינְצ'י, שהיו אז הרבה יותר חשובות ממשפחת ריצ'י, נטלו על עצמן את מחיר השחזור עם תנאים: שאלת שימור זרועותיו של ריצ'י עוררו כמה דיונים משפטיים משעשעים. ציורי הקיר של גירלנדיו ועוזריו הרבים, צוירו בארבע סדרות לאורך שלושת הקירות, כאשר הנושאים העיקריים הם חיי המדונה ויוחנן המטביל הקדוש. יצירות אלה מעניינות במיוחד משום שהן כוללות פורטרטים היסטוריים רבים, ז'אנר שהיה התמחותו של גירלנדיו.
הסדרה של גירלנדיו על חיה של מריה, בוצעה עם תשומת לב מרבית לפרט הריאליסטי, מייצגת סצינות ביתיות מתקופתה של האצולה הפלורנטינית, ולא אירועים היסטוריים של משמעות קוסמית.
בסדרה יש לא פחות מעשרים ואחד פורטרטים של בני המשפחות טורנבואוני וטורנקווינצ'י: בציור "המלאכים מתגלים לזכריה", פורטרטים של פוליציאן, מרסיליו פיצ'יני ועוד. ב"סילום יואכים מהמקדש", "מאיינרדי ובאלדובינטי" (ייתכן שהשני הוא אביו של גירלנדיו). קפלת ריצ'י הושלמה ב-1490. היצירה שמעל המזבח נוצרה ככל הנראה בעזרת אֶחַיו של גירלנדיו, דָוִידֶה וְבֶּנְדֶטוֹ. החלון הצבעו היה עיצובו האישי של דומניקו.
עבודות מפורסמות אחרות של גירלנדיו הן יצירות-מזבח בטמפרה של "הבתולה מוערצת על ידי קדושי זֶנוֹבְּיוּס", "יוּסְטוּס ואחרים", צוירו עבור כנסיית יוסטוס הקדוש, אבל היום נמצאים בגלריית אופיצי. "הצלוב בתהילה עם רוֹמוּאַלְד וקדושים אחרים", בבדיה (Abbazia dei Santi Giusto e Clemente) של וולטרה (כנראה ב-1492, כיום ב ). "ההערצה של הביקור" (לובר) אשר נושא את התאריך המאומת האחרון ביותר (1491) מבין כל עבודותיו.
עבודת פסיפס של גירלנדיו הראויה לציון היא "הבשורה" (לפני 1491), באחת הדלתות של קתדרלת פירנצה.
הערכה ביקורתית ומורשת
סכימת הקומפוזיציות של גירלנדיו היו מפוארות והולמות בה בעת, מתוך כוונה לשמור על השמרנות, האיפוק והקלאסיוּת של המאה ה-15. ציורי האור וצל שלו, במובן של הצללה ריאליסטית ותלת-ממדיות, היו מתקדמים בצורה מתקבלת על הדעת, כשם שהיו הפרספקטיבות שלו, שאותם הוא עיצב בקנה מידה משוכלל בעין בלבד, ללא שימוש במתמטיקות מתוחכמות. הצבע שלו פתוח יותר לביקורת, פחות באשר לציורי קיר מאשר לציורי טמפרה, שהם לפעמים בהירים בצורה נרחבת וגולמית יתר על המידה. ציורי הקיר שלו בוצעו בשלמותם, במה שהאיטלקים מכנים "פרסקו לח", ללא תוספות תיקונים בטמפרה (על יבש). "האלהתו של זנוביוס הקדוש" בפָּלַאצוֹ וקיו, פירנצה.
נוקשות מסוימת בקווי-המִתְאר מאשר על אימוניו המוקדמים בעבודת מתכת. ג'ורג'ו וזארי אומר של גירלנדיו היה הראשון שנטש, בחלק גדול, את השימוש בהזהבה בתמונותיו, המייצג באמינות כל חפץ שהוא האמור להיות מזהב. אך עדיין, טענה זו אינה תופסת לגבי כלל יצירתו, מאחר שהֵדְגֶשי נוף, לדוגמה ב"הערצתם של הרועים", נעשו באמצעות עלי זהב. רישומים וציורים רבים של גירלנדיו, שכעת בגלריית אופיצי, ראויים לציון מיוחד בשל מאמץ נטורליסטי של קווי המתאר שלהם.
יותר מכל ידוע גירלנדיו כמורו ומחנכו האמנותי של מיכלאנג'לו, שלימים התעלה והאפיל עליו בכישרונו ובפרסומו. גירלנדיו נפטר מ"חום מגפתי" ב-11 בינואר 1494, ונקבר בסנטה מריה נובלה. הוא נישא פעמיים והותיר אחריו שישה ילדים, שלושה מהם בנים, מהם רידולפו היה גם הוא צייר. הייתה לו שורה ארוכה של צאצאים, אך המשפחה נפטרה כולה במאה ה-17, כאשר הנפשות האחרונות נכנסו למנזרים.
הביוגרפיה של גירלנדיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
פול טובייה
פול טובייה (צרפתית: Paul Touvier; 3 באפריל 1915 – 17 ביולי 1996), משתף פעולה צרפתי שהורשע בפשעים נגד האנושות.
חייו
פול טובייה נולד למשפחה קתולית בשנת 1915. בימי צרפת של וישי, בהיותו בשנות העשרים לחייו, הצטרף למיליציה הצרפתית הפרו-נאצית. הוא נתמנה לראש המודיעין של המיליציה באזור העיר ליון ופעל בכפיפות לקלאוס ברבי ראש הגסטפו בליון, שכונה בשם "הקצב מליון" ואשר נשפט בשנת 1987 למאסר עולם.
טובייה השתתף בפעולות המיליציה נגד אנשי תנועת ההתנגדות הצרפתית ("הרזיסטנס") ונטל חלק בפעולות המיליציה בריכוז יהודי צרפת ושילוחם להשמדה. הוא אף הוציא להורג במו ידיו, בשנת 1944, בעיירה ליד ליון, שבעה יהודים כמעשה נקם על רצח שר התעמולה של וישי על ידי אנשי הרזיסטנס בפריז. זכה לכינוי "ברבי הצרפתי".
לאחר המלחמה הסתתר בזהות בדויה, ובשנת 1946 הורשע שלא בפניו בבגידה ונדון למוות.
טובייה נעצר בשנת 1947 אך הצליח להימלט. בשנת 1966, כאשר חלפה תקופת התיישנות בת עשרים שנה ולא ניתן היה יותר לבצע את גזר הדין נגדו, חדל מלהסתתר והגיש בקשה לחנינה. הנשיא ז'ורז' פומפידו נעתר לבקשה ובשנת 1971 חנן את טובייה, דבר שאיפשר לו לחזור לליון ולהחזיק ברכושו ובנכסיו. הדבר עורר תרעומת בצרפת ונטען כי נכסיו הם נכסים שהוחרמו מיהודים שנשלחו להשמדה.
הזעם בציבור עורר מחדש את המערכת המשפטית, ובשנת 1973 הועמד טובייה לדין על ביצוע פשעים נגד האנושות. בין יתר האישומים נכלל גם האישום בדבר רציחתם של שבעת היהודים בשנת 1944. הוא נמלט שוב ונתפס רק בשנת 1989 כשהוא מסתתר במנזר קתולי בעיר ניס.
"איני מתחרט על דבר" הצהיר בעת מעצרו. העובדה שמצא מחסה בחסות הכנסייה הקתולית הדגישה שוב את הקשר שנתקיים בימי צרפת של וישי בין הכנסייה הקתולית לבין שלטונות וישי.
תומאס דיי
תומאס דיי (באנגלית: Thomas Day; 22 ביוני 1748 – 28 בספטמבר 1789) היה סופר בריטי ופעיל למען ביטול העבדות. מחברי הקבע באגודת הירח של ברמינגהאם.
דיי זכה לפרסומו בשל ספרו "ההיסטוריה של סנדפורד ומרטון" (, ספר ילדים שהדגיש את האידיאלים החינוכיים הרוסויאניים.
הוא נהרג בתאונת רכיבה כשנזרק מסוס שעליו רכב.
Fireball
Fireball (בעברית: כדור אש) הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל והשני של הרכבה השני והקלאסי שיצא לאור בבריטניה בספטמבר 1971 ובארצות הברית ביולי 1971.
אודות האלבום
ההקלטות נערכו במספר פעמים, בין ספטמבר 1970 לבין יוני 1971 באולפני "De-Lane Lea Studios" שבלונדון. ניצני המתיחות, שלבסוף הביאו לפרישת גילן מהלהקה, החלו להתגלעות במהלך ההקלטות לאלבום, כשאחת הסיבות לכך היא מורת רוחו של בלקמור מההסכם בו כל אחד מחברי הלהקה יזכה בקרדיט שווה באלבום, בעוד שלמעשה הכותב הדומיננטי והמרכזי היה בלקמור.
התקליט המקורי שיצא בבריטניה כלל את השיר "Demon's Eye" כשיר השלישי באלבום, אך לא כלל את השיר "Strange Kind of Woman" שיצא במקום זאת כסינגל. ההפך הגמור היה הסדר בתקליט המקורי שיצא בארצות הברית וביפן. הסינגל "Strange Kind of Woman" זכה להצלחה רבה בבריטניה, וזינק למקום ה-8 במצעד הבריטי. השיר מבוצע רבות בהופעותיה החיות של הלהקה, מאז שחרורו ועד היום. שיר זה יחד עם השיר "The Mule" נכללו באלבום ההופעה המפורסם Made in Japan.
תוכן אלבום
האלבום מכיל קטעי רוק כבד שנחשבו ל"כבדים" ביותר לאותה התקופה. השפעות הבלוז שעוד נראו באלבומם הקודם, כמעט ונעלמו.
סקירת השירים
Fireball
שיר הפתיחה של האלבום מתחיל עם סאונד של מנוע מזגן שפעל באולפן, שלאחר כמה שניות מתפוגג ואז נפתחת נגינת התופים. השיר הוא חריג בכך שהוא אינו מכיל סולו גיטרה, ובמקום זאת מכיל סולו של גיטרה בס, המתמזג אל תוך נגינת אורגן. לאורך השיר, מכה איאן גילן בתוף מרים. השיר הוא בעל הקצב המהיר ביותר באלבום ועוסק באהבה נכזבת של גילן. השיר שוחרר כסינגל, וזכה להצלחה; במצעד הבריטי הגיע השיר למקום ה-15.
No No No
Demon's Eye
השיר דומה בבסיסו לקודמו: קטע רוק כבד בעל ריף גיטרה קליט, הצגה ווקלית של גילן, סולו אורגן מהיר ובנוסף סולו גיטרה.
Anyone's Daughter
רצועה הומוריסטית בסגנון קאנטרי. השיר אינו תואם מבחינה מוזיקלית את שאר הרצועות באלבום והוא שיר שאינו אופייני לדיפ פרפל באופן כללי. מבקרי מוזיקה נוהגים לראות שיר זה כקטע מיותר שהוריד מאיכותו הטובה של האלבום.
The Mule
השיר נפתח בשקשוק תוף מרים למשך 10 שניות. מעט לאחר שארבעת הנגנים פותחים בנגינתם, שר גילן את הטקסט הקצר של השיר ומסיים את תפקידו כשהשיר כולו לאחר מכן הוא אינסטרומנטלי, וריצ'י בלקמור, רוג'ר גלובר וג'ון לורד מציגים את ביצועיהם לסירוגין על כליהם, כשתיפופו של איאן פייס נשאר לאורך השיר אחיד ואגרסיבי. השיר התפרסם ביותר לאחר שנוגן בהופעה החיה ביפן ב-1972, שם בוצע השיר במשך 10 דקות, בו הציג איאן פייס את יכולותיו הווירטואוזיות על התופים, כשניגן סולו תופים במשך 6 דקות. השיר נכלל באלבום ההופעה המפורסם Made in Japan. באלבום נשמע בלקמור אומר לקהל לפני תחילת השיר: "האם אתם רוצים משהו רועש יותר מכל דבר אחר?", ואז נשמע גילן אומר: "כן, האם אני יכול לקבל משהו רועש יותר מכל דבר אחר..." ומסיים ואומר: "איאן פייס על התופים! יש!"
Fools
השיר הארוך ביותר באלבום מתחיל בנגינה שקטה ורגועה, כשגילן חוזר ואומר בלחש את המשפט "I'm crying I'm dying" ("אני בוכה, אני גוסס"). מעט לפני הדקה השנייה, מתפרץ גילן בשירה אגרסיבית ומציג היטב, יותר מכל שיר אחר באלבום, את יכולותיו הקוליות. לאחר שירתו של גילן, חוזר השיר למינוריות שלו, ושוב מתפרץ גילן עם שירה חזקה, וחוזר חלילה. בין הבתים מתנגנים בין היתר גיטרה, תוף מרים, אורגן, כינור ועוד. באתר Sputnikmusic שובח השיר ובביקורת על האלבום נכתב: "הפסגה באלבום היא ללא ספק הקטע האפי בן השמונה דקות "Fools", שמתחיל בג'אם סשנים פסיכדליים ועובר לקטעים רועשים פתאומיים, בהם נותן גילן את הופעתו הטובה ביותר, עם שורות הטקסט המתוחכמות והקליטות ביותר שהוא אי פעם כתב. "Fools" היא פנינה נעלמת בהשוואה לקלסיקות "דיפ פרפל" מפורסמות כגון Highway Star ו-Smoke on the Water, אבל השיר הוא אחד מהישגיה הטובים ביותר. מה גם, שהשיר עובד בצורה מושלמת בקונטקסט של אלבום זה".
No One Came
לאחר מספר שניות של נגינת בס, פוצח גילן בשירתו שכבר הפכה לסימן ההיכר באלבום בזכות הגרוב המחוספס שבה היא ניחנת. השיר מכיל סולו גיטרה ארוך שמיד לאחריו נפתח סולו אורגן, שניהם מנוגנים בצל ריף הגיטרה המרכזי. חלקים מהטקסט בשיר, הם ציטוטים ממונטי פייתון.
Strange Kind of Woman (יצא רק במהדורת ארצות הברית, קנדה ויפן)
השיר בתחילה נקרא "Prostitute" ("יצאנית"), אך מאוחר יותר שונה ל-"Strange Kind of Woman". סגנון השיר הוא רוק כבד ובלוז רוק. גילן הציג את השיר לראשונה בסבב ההופעות "Deep Purple in Concert" ב-1970 וסיפר שהשיר מדבר אודות מערכת יחסים מורכבת. השיר נכלל באלבום ההופעה Made in Japan, בו בוצע השיר במשך כמעט תשע דקות. בהופעה נוהגים בלקמור וגילן להפגין את כישוריהם, כאשר השניים מנהלים מעין "דו-שיח" בין הגיטרה ובין צעקותיו של גילן, וכל אחד בתורו מחקה את השני, כשבלקמור מחקה את צעקותיו של גילן וגילן את נגינתו של בלקמור לסירוגין. השיר מסתיים בקביעות בצרחה רמה וארוכה של גילן. השיר נחשב לאחד הלהיטים הגדולים בתולדות "דיפ פרפל", ובמצעד הבריטי של 1971 הגיע השיר למקום ה-8. מאז ועד היום, מבוצע השיר באופן קבוע בהופעותיה החיות, ועל כן נהפך השיר לאחד המזוהים ביותר עם הלהקה.
הוצאה מחודשת
ביום השנה ה-25 הודפסה מהדורה מיוחדת הכוללת בונוסים ורמיקסים. בספטמבר 2010 יצאה מהדורת CD מוגבלת של האלבום העשויה מזהב 24 קרט. מהדורה זו מכילה את הסינגל "Strange Kind of Woman", אך לא את "Demon's Eye".
הצלחה מסחרית
האלבום המשיך את הצלחת האלבום הקודם וזכה להצלחה מסחרית טובה, והיה לאלבום הראשון של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי (UK Albums Charts). האלבום הגיע למקומות ראשונים במצעדים נוספים ברחבי העולם, ביניהם בגרמניה, שוודיה, בלגיה ועוד. הסיגנלים "Strange Kind of Woman" ו-"Fireball" הגיעו למקומות 8 ו-15 בהתאמה במצעד הבריטי. בארצות הברית נמכר האלבום בכחצי מיליון עותקים.
השפעה וביקורת
האלבום זכה לביקורות נלהבות ממבקרי מוזיקה, ונחשב לאחד מארבעת האלבומים הטובים ביותר של הלהקה (יחד עם Deep Purple in Rock, Machine Head ו-Burn). אדוארדו ריבדביה (Eduardo Rivadavia) מאתר Allmusic שיבח את האלבום וכינה אותו "אחד מארבעת האלבומים החיוניים ביותר של דיפ פרפל", ושיבח במיוחד את נגינתו של המתופף איאן פייס
ב-9 באפריל 2011, באחד הפרקים של סדרת הטלוויזיה "That Metal Show", העיד וירטואוז הגיטרה אינגווי מלמסטין, את ההשפעה המיוחדת שהייתה לאלבום עליו, לאחר שאחותו הגדולה העניקה לו את האלבום כשהיה בן 9. קינג דאיימונד אף הוא העיד על ההשפעה הגדולה של האלבום עליו כשרכש אותו כשהיה קטן.
נקודת מבטם של חברי הלהקה
מלבד איאן גילן, שאר חברי הלהקה אינם מחשיבים את האלבום לקלסיקה. עם זאת, גילן סבור שהכללת השיר "Anyone's Daughter" באלבום הייתה טעות. ריצ'י בלקמור לעומתו ביטא בפומבי את אי התרשמותו הגדולה מהאלבום, ואף ביקר את התנהלות ההפקה בטענו ש"עבודת האולפן הייתה כה קשה, שלא היה כלל זמן לחשוב על רעיונות חדשים".
יורוניוז
יורוניוז (באנגלית: Euronews) הוא שירות חדשות רב-לשוני שמשרדו הראשי בליון שבצרפת. הוא נוסד ב-1993 ונועד לסקר את החדשות העולמיות מנקודת מבט פאן-אירופית.
בישראל משודר ב-HOT.
מנהלים
ב-1992, בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה, במהלכה רשת ה-CNN האמריקאית תפסה את המעמד של המקור העיקרי לחדשות 24 שעות ביממה, החליט איגוד השידור האירופי להקים את "יורוניוז" על מנת שלתושבי אירופה תינתן האפשרות לקבל מידע מנקודת מבט אירופית. השידור הראשון שלו היה ב-1 בינואר 1993 מיליון. אולפן נוסף הוקם בלונדון ב-1996. הארגון הוקם בידי קבוצה של עשרה משדרים ציבוריים באירופה: ב-1997 רכשה רשת החדשות האירופית ITN נתח של 49% ממניות החברה תמורת 5.1 מיליון לירות שטרלינג מאלקטל-לוסנט. היא סיפקה את התוכן של הערוץ עד 2003, עת מכרה את החזקותיה ביורוניוז כחלק ממטרתה לייעל את הפעילות ולעסוק באיסוף חדשות ולא בניהול ערוצים.
שידורי הרשת עברו מאנלוגיים בלבד לדיגיטליים בעיקר בשנת 1999. באותה שנה נוספו שידורים בפורטוגזית. שידורים ברוסית התווספו ב-2001.
ב-6 בפברואר 2006 השידור הציבורי האוקראיני NTU רכש אחוז אחד מהחברה.
ב-27 במאי 2008 השידור הציבורי הספרדי RTVE החליט לעזוב את יורוניוז על מנת לקדם את הערוץ הבינלאומי TVE Internacional.
רכישה על ידי נגיב סאוויריס
בפברואר 2015 אישר דירקטוריון החברה את הצעתו של איש העסקים המצרי, נגיב סאוויריס, לרכוש 53% מהערוץ. העסקה העלתה מספר שאלות בדבר עצמאותה העתידית של הרשת. בדצמבר 2021, הוא מכר את מניותיו. אלפק קפיטל הפורטוגזית רכשה 88% מהערוץ.
Africanews
ב-20 באפריל 2016 חברת הבת של יורוניוז השיקה גרסה אפריקאית לשירות החדשות שנקראה Africanews שמשדרת בצרפתית ואנגלית.