cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיה סנדו
סוגיות במחלוקת
בשנת 2018 אמרה סנדו שהמרשל יון אנטונסקו, מנהיג רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה, היה "דמות היסטורית שעליה אנחנו יכולים להגיד דברים טובים ורעים כאחד". דבריה של סנדו עוררו ביקורת מצד הקהילה היהודית של מולדובה שהגיבה בצורה חריפה בגילוי דעת שבו נאמר: "היעדר ענישה להכחשת השואה ולהאדרת הפאשיזם בחקיקיה של מולדובה מאפשרת למנהיגי דעת הקהל ולמנהיגים פוליטיים מסוימים שלא לשלם על מעשים כאלה ולצבור הון פוליטי המבוסס על עיוותים ורוויזיה של עובדות היסטוריות ועל הסתה לאפליה ושנאה בין-אתנית ובין-דתית". סנדו הגיבה אחר כך לביקורת בריאונות ואמרה: "אני מצטערת שדברי על הרודן יון אנטונסקו נתנו מקום לפירושים... גישתי כלפי כל משטר קרימינלי מן המאה ה-20, נאצי או קומוניסטי, שמיליוני חיי בני אדם עמדו על מצפונם, היא ידועה היטב והיא שלילית וחד משמעית. יון אנטונסקו היה פושע מלחמה, שהוקע בצדק על ידי הקהילה הבינלאומית בגלל פשעי המלחמה נגד היהודים והצוענים".
Trove
היסטוריה
באוגוסט 2020 הושקו לוגו וממשק משתמש חדשים למערכת. בלוגו מוצגת כוונת ברזל.
טרוב זכה בשנת 2011 בשני פרסים מממשלת אוסטרליה, על ההצטיינות בתחום המידע המקוון ובקטגוריית אספקת שירות.
ספרים ועיתונים
טרוב מאפשר חיפוש ספרים בכל הקטלוגים של הספריות באוסטרליה. הוא מספק גישה לספרים, ספרי אודיו, ספרים בפורמט דיגיטלי ופרסומים אקדמיים, כולל תזות.
סנונית שהם
סנונית שהם (נולדה ב-1948) היא פרופסור אמריטה בחוג לספרנות ומדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן.
Trove
ספרים ועיתונים
ארכיון העיתונות של טרוב כולל כ-700 עיתונים וכתבי עת היסטוריים, רובם עד שנת 1957. פרויקט הדיגיטציה של העיתונים, לצורכי חיפוש, נעשה משנת 2008 בעזרת מיקור המונים.
אתרי אינטרנט
משנת 2019 שירות טרוב מאחסן גם עותקים של כל אתר אינטרנט אוסטרלי, ומאפשר חיפוש בהם.
סנונית שהם
ביוגרפיה
הייתה בין צוות החוקרים של המרכז ללימודי אירופה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית, ב-1982 החלה ללמד כחלק מהסגל האקדמאי של אוניברסיטת בר-אילן, ב-1983 וב-1988 הייתה מרצה אורחת באוניבאסיטת ברקלי, קליפורניה. ב-1992 הייתה מרצה אורחת בלונדון וב-1997 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת אלברטה שבקנדה, ב-1998 מונתה לראש המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו כיהנה עד 2005. היא פרשה לגמלאות ב-2016.
Trove
נתונים נוספים
המאגר כולל גם:
סנונית שהם
ביוגרפיה
בשלהי העשור השני של המאה ה-21, משמשת שהם יו"ר הוועד המנהל של מרכז הספר והספריות בישראל.
נשואה ליעקב שהם, אם לארבעה וסבתא. ילדיה הם פרופ' אמיר שהם, השופטת טל לחיאני שהם, ד"ר תמר שהם-גואטה ונעה שהם-מנו.
רוח הרפאים (סדרת טלוויזיה)
רוח הרפאים (ברוסית: «Фантом») היא סדרת טלוויזיה רוסית, פנטזיה מיסטית בהפקת 1-2-3 Production, המהווה רימייק לסדרה האיטלקית "השער האדום" שהופקה על ידי Groupe Canal+, שהייתה שותפה להפצת הסדרה הרוסית.
הוא מת ונראה שהוא הפך לרוח רפאים ועכשיו הוא לא יכול לעשות כלום. אלא כשהוא רואה חיזיון של אשתו נרצחת הוא מבין שהוא חייב להציל את אהובתו, ולמצוא דרך לתקשר עם עולם החיים.
הסדרה בוימה על ידי איליה שחובצוב בכיכובם של דניס שבדוב ויבגניה בריק.
עלילה
השוטר המוסקבאי סטאס חבארוב, נהרג במהלך מבצע מיוחד למעצר סוחר סמים גדול. כשהוא מתעורר, סטאס מבין באימה שהוא מת והפך לרוח רפאים. יש לו בחירה - להיכנס לדלת הפתוחה שממנה זורם אור בהיר ורך, או להישאר כאן. עם זאת, כשראה סצנה מהעתיד הקרוב, בה אשתו ורה נהרגת על ידי אותו אלמוני ביום הולדתה, הוא מחליט להישאר ולהגן על אשתו האהובה. אבל לא ורה וגם חבריו לא רואים את סטאס, ואין לו מושג איך לתת להם סימן שהוא נמצא כאן, סמוך - עד שהוא פוגש את הסטודנטית קטיה, שיכולה לראות ולשמוע את השוטר. בעזרתה, סטאס חייב לרדת לעומק האמת, לגלות מי הרג אותו ולעצור את הרוצח לפני שהוא מגיע לוורה.
הפקה
צילומי הסדרה נערכו במוסקבה בסתיו ובקיץ 2019 ונמשכו 56 ימי צילום שכללו צילומי פעלולים, פיצוצי מכוניות ושחייה במזג אוויר סתווי על נהר מוסקבה.
סצנת המפתח של הפרק הראשון – הרצח וגילוי גופתו של סטאס – צולמה בלילה על גג בית מרפא סובייטי לא-גמור בצפון מוסקבה. כדי להבטיח את פעולתם ללא הפסקה של מתקני מי הגשמים על גג הבניין בן שלוש הקומות, היו מעורבים עשר מכונות שטיפה עם מיכל 15 טון, שלוש מהן היו מסודרות בשרשרת והשאר הביאו מים כשלא הייתה דרך אחרת להתקרב לבניין. העבודה על הסצנה ארכה שלוש שעות, במהלכן דניס שבדוב ושחקנים אחרים היו תחת זרם מתמשך של מים קרים, כנדרש מהתסריט.
גרג באלרד (כדורסלן)
גרגורי "גרג" באלרד (באנגלית: Gregory "Greg" Ballard; 29 בינואר 1955 – 9 בנובמבר 2016) היה כדורסלן, סקאוט ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1977–1989. בעונת זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן וושינגטון בולטס, ולאורך 11 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 12.4 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1993–2007 שימש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס, במינסוטה טימברוולבס ובאטלנטה הוקס.
קריירת מכללות
באלרד נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, וגדל בפומונה הסמוכה. בין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת אורגון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה – "אורגון דאקס" – לצדם של רון לי וסטו ג'קסון. בעונתו האחרונה בקבוצה רשם ממוצעים של 21.7 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American). 1,119 הריבאונדים שאסף לאורך קריירת המכללות מציבים אותו במקום הראשון בתולדות ה"אורגון דאקס".
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1977 נבחר באלרד בבחירה הרביעית, על ידי וושינגטון בולטס. בעונתו הראשונה בוושינגטון זכה עם הבולטס באליפות ה-NBA הראשונה בתולדות המועדון, כמחליפו מהספסל של בוב דאנדרידג'. לאורך הפלייאוף שותף ב-19 מתוך 21 משחקי קבוצתו, ותרם 3.9 נקודות בממוצע למשחק. במשחק השישי של סדרת הגמר, מול סיאטל סופרסוניקס, התעלה באלרד עם משחק מצוין של 12 נקודות, 12 ריבאונדים, 6 אסיסטים ו-3 חטיפות, בניצחון אשר השווה את תוצאת הסדרה ל-3–3. בעונה העוקבת התמודדו הבולטס והסופרסוניקס פעם נוספת בסדרת הגמר, אולם הפעם ידה של סיאטל הייתה על העליונה.
בעונות הבאות הפך לשחקן חמישייה קבוע ולאחד השחקנים המובילים של הבולטס, לצדם של אלווין הייז, קווין גריווי, ג'ף רולנד וריקי סוברס. בעונת הוביל את קלעי קבוצתו עם 18.8 נקודות בממוצע למשחק, והוליך את הבולטס לשלב חצי גמר המזרח בפלייאוף.
ביוני 1985, לאחר 8 עונות רצופות בוושינגטון, הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס תמורת בחירת דראפט עתידית. בגולדן סטייט חזר לשמש כשחקן ספסל, ובשתי עונותיו במדיה קלע 7.9 נקודות למשחק בלבד.
קריירת אימון
בעונת שימש באלרד כעוזרו של מאמן דאלאס מאבריקס, קווין באקנר. את עונתו היחידה בדאלאס סיימה הקבוצה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה, 13–69.
בין השנים 1994–2004 היה עוזר מאמן במינסוטה טימברוולבס, תחת המאמנים הראשיים ביל בלייר ופליפ סונדרס. במהלך התקופה העפילה מינסוטה לשלב הפלייאוף 8 פעמים ברציפות, ובעונת השתתפה לראשונה בתולדותיה בגמר האזור המערבי.
בין השנים 2004–2007 היה חבר בצוות האימון של אטלנטה הוקס, אותה אימן מייק וודסון, ובין השנים 2007–2013 שימש כסקאוט בקבוצה. בשנת 2014 מונה לסקאוט של קבוצת וושינגטון ויזארדס.
ב-9 בנובמבר 2016 נפטר באלרד לאחר מאבק בסרטן הערמונית, בגיל 61.
שברולט מאליבו
שברולט מאליבו (באנגלית: Chevrolet Malibu) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1964–1983 ומיוצרת משנת 1997 ועד היום.
דור חמישי (1996–2003)
===דור ששי (2003–2007)===
ארצות ייצור "דור שמיני"
===דור תשיעי (2015 ועד היום)===
זירץ
זירץ (בהונגרית: Zirc) היא עיר קטנה במחוז וספרם שבהונגריה. זו העיר הגבוהה ביותר בהונגריה.
זירץ הייתה קיימת שנים רבות כעיירה עד שבשנת 1984 קיבלה הכרה כעיר עצמאית.
אתרים בעלי חשיבות
בעיר וסביבה קיימים מסלולי הליכה רבים.
קהילה יהודית
בזירץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה. בסמוך לעיר היה קיים מחנה עבודה.
קרן תקווה
הקרן הוקמה בשנת 1998 בידי הפילנתרופ האמריקאי זלמן ברנשטיין, אשר ייסד במקביל את צו פיוס, מרכז שלם וקרן אבי חי. הקרן נוהלה עם הקמתה על ידי ישי דוידי. מחליפו בתפקיד, אריק כהן, מכהן כמנכ"ל הקרן מאז 2007. עם פטירתו של ברנשטיין ב-1999 מונה שותפו רוג'ר הרטוג ליו"ר הקרן וב-2022 מונה אליוט אברמס ליו"ר הקרן.
הקרן מפעילה מיזמים חינוכיים ואינטלקטואליים בישראל ובארצות הברית; תוכניות אקדמיות וחינוכיות, מענקי מחקר ופרסומים בעלי אוריינטציה שמרנית ימנית. באמצעות מיזמים חינוכיים אלה פועלת הקרן ל"קידום מנהיגות אינטלקטואלית יהודית־שמרנית" ולבניית קהילה שמרנית שתקדם את תפיסת עולמה. הקרן מוציאה לאור את כתבי העת Jewish Review of Books, "השילוח", ו"צריך עיון" וכן מממנת את אתרי האינטרנט Mosaic ו־Library of Jewish Ideas (בשיתוף הוצאת אוניברסיטת פרינסטון) וממינה בעבר את אתר "מידה". הקרן גם נמנית עם תורמיו המובהקים של המכון לאסטרטגיה ציונית, פורום קהלת, בית פרת - מדרשה ישראלית, המכללה האקדמית הרצוג, המרכז האקדמי שלם וכתב העת תכלת.
קרן תקווה ישראל
קרן תקווה ישראל היא השלוחה של קרן תקווה ארצות הברית ופעלה מספר שנים כחלק בלתי נפרד מהקרן בארצות הברית. ב-2017 התמנה עמיעד כהן לעמוד בראש הקרן בישראל במטרה להציבה כקרן מרכזית לשיווק רעיונות שמרניים ולהשפיע על השיח הציבורי במדינת ישראל. במסגרת זאת, הקים כהן את "השילוח – כתב עת להגות ומדיניות" והוא מכהן כמנכ"ל המיזם.
ב-2020 הוקמה החברה הישראלית לתועלת הציבור (חל"צ) "מפעלי חינוך - תקווה בע"מ" אשר במסגרתה פועלת קרן תקווה ישראל ועמיעד כהן מכהן כמנכ"לה.
קרן תקווה ישראל מפעילה גם את "מכון ארגמן", "הפורום הישראלי למשפט וחירות", "צריך עיון" והמחלקה החרדית, ספריית "שיבולת" בשיתוף עם הוצאת הספרים סלע מאיר ואת "כנס השמרנות הישראלית".
הסמינרים
הקרן מקיימת סמינרים ותוכניות מלגות בישראל וברחבי העולם במספר תחומים: אסטרטגיה צבאית ומדינאות; כלכלה ומדיניות ציבורית; מחשבה חברתית; והגות והיסטוריה יהודית. הסמינרים אורכים שלושה שבועות ופונים, בהתאם לתוכן הסמינר הספציפי, לקהל ייעודי: פוליטיקאים, אקדמאים, חרדים, אנשי מקצוע והציבור הרחב.
הסמינרים לחרדים קרויים "חכמתכם ובינתכם" ומשתתפים בהם מרצים גברים בלבד. הסמינרים עוסקים, בין היתר, בתחומי מחשבת ישראל בעת החדשה, מוסר ומוסריות במורשת ישראל, אקטיביות ופסיביות במסורת ישראל, חירות וגבולותיה ביהדות, מדע המדינה, שמרנות ויהדות, התנ"ך בעידן המודרני, חירות פוליטית וכלכלית, גישת התורה במישור הכלכלי, ה"חרדיות" בהיבט הסוציולוגי.
דיקנים ומרצים בולטים
דיקן קרן תקווה וראש מכון ארגמן ללימודים שמרניים הוא דוקטור רונן שובל. צוות המרצים בתחום "מחשבה והיסטוריה יהודית" כולל את מיכה גודמן, משה הלברטל, יוסי קליין הלוי, הלל הלקין, יורם חזוני, מרים קוסמן, סלי מרידור, חיים נבון, יהודה ריינהרץ, הרב שלמה ריסקין והרב מאיר סולובייצ'יק.
צוות המרצים בתחום "מדינאות" כולל את אליוט אברמס, יעקב עמידרור, ג'ון בולטון, מייקל דורן, דאגלס פיית', ג'ושוע מורבצ'יק, מיכאל אורן, ריצ'רד וגנר ופול וולפוביץ.
צוות המרצים בתחום "מחשבה חברתית" כולל את דניאל ג'ונסטון, צ'ארלס קראוטהאמר, ויליאם קריסטול, דוד סתיו, גדעון ספיר, נורמן פודהורץ, דניאל פוליסר, וונדי שליט, ג'ונתן סילבר ומייקל וולצר.
צוות המרצים בתחום "כלכלה ומדיניות ציבורית" כולל את דן בן-דוד, ארז תדמור, מרטין פלדשטיין ואחרים. בראש צוות המרצים של תוכנית "חכמתכם ובינתכם" עומד הרב יהושע פפר.
כתב העת "השילוח"
באוקטובר 2016 הושק בעריכתו של יואב שורק כתב העת "השילוח" היוצא לאור על ידי הקרן. כתב העת רואה אור חמש פעמים בשנה, והוא כולל מאמרים עיוניים, מאמרי ביקורת, מאמרים מתורגמים וקטעי "קלאסיקה עברית".
בין הנושאים שנדונו בגיליונות הראשונים: מזרח תיכון לאסטרטגיה, כלכלה ומבנה המשק, זהות לאומית וסוגיות ממשל, מבנה המשפחה והזהות המינית, וכן מאמרים בהגות יהודית וציונית.
המחלקה החרדית וכתב העת "צריך עיון"
באפריל 2017 החלה הוצאתו לאור של כתב העת צריך עיון, בעריכתו של הרב יהושע פפר, ובחסות המחלקה החרדית של קרן תקווה. כתב העת יוצא לאור במהדורה דיגיטלית מדי חודש באתר צריך עיון, וחמש פעמים בשנה במהדורה מודפסת בהפקה של הוצאת טקסט רץ.
כתב העת כולל מאמר עומק חודשי ועליו מספר מאמרי תגובה, וכן מאמרים נלווים העומדים בפני עצמם. כתב העת דן בנושאים הגותיים ועיוניים רבים הנוגעים לאקטואליה חרדית עכשווית, כגון: מעמדן ושכרן של נשים, שילוב חרדים באקדמיה, תופעת הרווקות המאוחרת במגזר החרדי, חיי הכוללים והאברכים החרדיים, היחס לחוזרים בתשובה, אפליה על רקע עדתי, ונושאים נוספים.
ב-2023 מתחו שורה של רבנים חרדים ביקורת על פעילות המחלקה החרדית וקרן תקווה וקראו שלא לשתף עימה פעולה ובהם מנהיג דגל התורה דאז הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת חברון הרב דוד כהן וראש ישיבת סלבודקה הרב משה הלל הירש.
כנס "שמרנות ישראלית"
ב-2019 השיקה הקרן את יוזמת כנס "שמרנות ישראלית" המתקיים בבנייני האומה במטרה "לשמש מקום מפגש לשותפים לתנועה, לדון במטרותיה, לשכלל ולפתח את רעיונותיה ולהניע את חבריה". תוכנית הכנס כוללת מושבים מקבילים שעסקו בהיבטים הפוליטיים, האינטלקטואליים והחברתיים של השמרנות בתחומי מדיניות, כלכלה ותרבות.
יואב שורק הגדיר את מהות הכנס:.
הכנס מתקיים בחסות "מרכז פרידמן לשלום מתוך עוצמה" ושותפים לו ארגונים שמרניים כגון התנועה למשילות ודמוקרטיה, התנועה הליברלית החדשה והאגודה לזכות הציבור לדעת. בשנים 2019–2022 השתתפו בכנס אישי ציבור רבים מישראל ומהעולם ובהם מייק פומפאו, בן שפירו, דייוויד פרידמן, משה קופל, רן ברץ, גדי טאוב, טליה איינהורן, יהודה שפר, עמית סגל, רונן שובל, ארז תדמור, שמחה רוטמן, עמיחי שיקלי, עמיחי אליהו ואחרים.
מכון ארגמן
מכון ארגמן הוא מכון מחקר של קרן תקווה הפועל מ-2020, העוסק במחקר, עיון והוראה של פילוסופיה פוליטית והשלכותיה. המכון מקיים סמינרים ותוכניות כתיבה ומחקר המתקיימות בירושלים ובתל אביב. הסמינרים עוסקים בכלכלה, במדינאות ואסטרטגיה ובפילוסופיה שמרנית. בנוסף, מקיים המכון ימי עיון והרצאות פתוחות לקהל הרחב, וב-2022 השיק המכון פודקסאט בשם "הקאנון" אשר עוסק בטקסטים קאנוניים בספרות המערבית. בראש המכון עומד ד"ר רונן שובל.
הפורום הישראלי למשפט וחירות
פורום משפטי המתנגד לאקטיביזם שיפוטי ותומך בריסון שיפוטי ובהפרדת הרשויות. יושבת ראש הפורום היא אלענה מייזל והמנהל הכללי הוא עו"ד יונתן (ג'וני) גרין . הפורום מפעיל תאי סטודנטים בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת רייכמן, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב, מקיים אירועים וסמינרים וכן יוצר תוכן בערוצים שונים. בוועדה המייעצת חברים בין השאר ישראל אומן, דניאל פרידמן, רון שפירא וטליה איינהורן.
שלושה מחברי הוועדה המייעצת הבין-לאומית של הפורום – ריצ'רד אפשטיין, רנדי ברנט , וסטיבן קלברסי הם חברים בולטים באגודה הפדרליסטית, אחד הארגונים המשפטיים המשפיעים ביותר בארצות הברית, והפורום פועל בהשראתה לשינוי מערכת המשפט הישראלית לפי המודל הפדרליסטי.
מחלוקת על מאפייני הקרן
בכתבה ב-nrg על הסמינרים של הקרן נכתב: "אין ספק שלבה של הקרן נטוע בשמרנות". מנכ"ל הקרן, אריק כהן, מגיב לנושא זה בכתבה: "כן, אנחנו שמרנים, אבל לא פחות מכך פלורליסטים. המרצים שאנחנו מביאים לא מסכימים ביניהם כמעט על שום דבר. יש בהם חילונים ודתיים, שמרנים וליברלים. אפשר לראות זאת גם בפרופילים של המשתתפים בתוכניות. אנחנו נוטים לגישה שמרנית, לא מתביישים בזה, ומעודדים את הוויכוח בין הגישות. כל תוכניות הלימוד שלנו נמצאות ברשת, וכל אחד יכול להחליט בעצמו תחת איזו הגדרה אנו נמצאים".
נדב איל כתב על הקרן: "שמרנות היא קהילתנית. היא מקדשת את המקום, המסורת, הדרך בה תמיד נהגנו. קרן תקווה ושלוחותיה מחפשות לא שמרנות, אלא מהפכה של דיבוב אמריקני זול ... אם מביטים בחזקות שבמדינות המערב, באלה שטוב לחיות בהן, הרי שמדינות רווחה מאפשרות חיים טובים ויציבים, והשיטה האמריקנית במצוקות עמוקות. שמרנות ישראלית אמיתית הייתה מברכת על מדינת הרווחה, ערך מסורתי, קונצנזוס של הציונות, ושואלת איך לתקן אותה (באורח קפיטליסטי, לדידם של שמרנים, בוודאי).
ביקורת נמתחה על הקרן בטענה כי היא פועלת להפיץ ערכים ותפיסת עולם כלכלית ליברטריאנית המיובאת מארצות הברית וכי פעילותה לקידום ההפרטה, לצמצום הקצבאות ולהקטנת סל התרופות, פוגעת במדיניות הרווחה בישראל, ובפרט באוכלוסיות חלשות.
ג'ון מקריי
לוטננט קולונל ג'ון מקריי (באנגלית: John McCrae; 30 בנובמבר 1872 – 28 בינואר 1918) היה רופא צבאי וקצין בצבא קנדה שהשתתף במערכה שהתנהלה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה ואף מצא בה את מותו. התפרסם לאחר שכתב, בתקופת המלחמה, את השיר "בשדות פלנדריה" שרבים מוצאים בו ביטוי הולם לכאב על הקטל הנוראי שחוו הצדדים הלוחמים והוא מוקרא, תדיר, בטקסי הזיכרון לחללי מלחמת העולם הראשונה.
נעוריו
ג'ון מקריי נודל ב-1872 בעיירה גוולפ שבאונטריו (קנדה) לדייוויד ג'ון מקריי (David McCrae) ולג'נט לבית סימפסון-אקפורד (Janet Simpson Eckford), אח לתומס ג'ון מקריי  וגייליס קילגור (Geills Kilgour).
עבודתו כרופא
את משרתו הראשונה קיבל ג'ון מקריי בבית החולים הכללי של אונטריו וב-1899 התקבל לעבודה בבית החולים ג'ונס הופקינס שבבלטימור (מרילנד).
ב-1900 גויס לצבא הקנדי בדרגת לוטננט והוצב, כרופא, ב"רגימנט הארטילריה המלכותי". לאחר גיוסו נשלח לדרום אפריקה שם השתתף במלחמת הבורים השנייה עד שחרורו ב-1902.
עם חזרתו מדרום אפריקה זכה ג'ון מקריי במספר מינויים כרופא ומרצה באוניברסיטאות, בתי חולים ומכוני מחקר וביניהם: במקביל לעבודתו במוסדות השונים פתח ב-1905 מרפאה משלו.
באותן שנים נסע למספר חודשים ללימודים והשתלמות מקצועית באנגליה כשבסופם התקבל כחבר בקולג' המלכותי לרופאים.
ב-1910 השתתף, כרופא, במשלחת מדעית, שארגן המושל הכללי של קנדה, אלברט גריי, לחקר מפרץ הדסון.
ב-1912 פרסם ג'ון מקריי ספר מקצועי בתחום הרפואה בשם "A Text-Book of Pathology for College Students of Medicine".
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ג'ון מקריי, כרופא צבאי, בחיל התותחים הקנדי (Canadian Field Artillery), הועלה לדרגת מייג'ור ונשלח עם יחידתו לחזית המערבית. באפריל 1915 נלחמה היחידה בקרב איפר השני כשג'ון מקריי ניהל מרפאה בקו האחורי לטיפול בפצועים.
ביוני 1915 הצטווה ג'ון מקריי להקים את בית חולים שדה מספר 3 של צבא קנדה בקרבת העיר בולון-סור-מר שבצפון צרפת. בית חולים זה, בו נעשה שימוש באוהלים, פעל במשך שמונה חודשים ולאחר שסבל מפגעי מזג האוויר הועבר למבני אבן בתוך העיר בולון-סור-מר.
על אף הפרסום לו זכה בגלל השיר המשיך מקריי לשרת בבית החולים ה-3. בינואר 1918 חלה בדלקת ריאות חריפה, אושפז בבית חולים בריטי בצפון צרפת וב-28 בינואר נפטר. הובא למנוחות, בטקס צבאי מלא, בבית הקברות הצבאי של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה בקרבת העיר וימרה.
בשדות פלנדריה
ב-2 במאי 1915, במהלך קרב איפר השני, נהרג חברו הטוב של ג'ון מקריי, לוטננט אלקסיס הלמר. מוות זה השפיע עמוקות על ג'ון מקריי שכתב למחרת את השיר "בשדות פלנדריה". השיר התפרסם ברחבי העולם כבר בתקופת המלחמה ואף תורגם למספר רב של שפות. רבים מצאו בשיר שיקוף נאמן לתחושות האבל על המוות של כל כך הרבה חיילים בשדות הקרב.
ביגפוט ג'וניור
ביגפוט ג'וניור (באנגלית: Bigfoot Junior) הוא סרט קולנוע בלגי-צרפתי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה ופנטזיה, שמבוסס על הסיפור של המפלצת המיתולוגית ביגפוט. הסרט הוקרן לראשונה בצרפת ב-16 באוגוסט 2017, ובישראל בדיבוב עברי ב-10 באוגוסט באותה שנה.
ב-5 באוגוסט 2020 הופץ סרט המשך שנקרא "ביגפוט ג'וניור 2".
עלילה
הסרט מספר על אדם (בדיבוב העברי של ניר פרץ) כי שהיה תינוק אביו נעלם. כאשר קורות התפתחויות משונות כגוון גדילת הרגליים וצמיחת השיער בין לילה, אדם מחליט לחפש את אביו לפי כתובת חרוטה על חתיכת עץ. הוא מגיע ליער ופוגש את אביו, ביגפוט האגדי (בדיבוב העברי של צביקה פורמן) הוא מגלה שהוא יכול לרוץ מהר, לדבר עם חיות, ולרפא פצעים ושברים. בינתיים גאון מרושע בשם וולאס (בדיבוב העברי של איציק כהן) תופס את אביו של אדם על מנת שיוכל לעשות עליו ניסויים שיתרמו לחברת הפאות שלו (לאחר שגילה את סוד צמיחת השיער) וכל החיות עוזרות לאדם להחזיר את אביו.
סלע ויליאמסון (אנטארקטיקה)
סלע וילימסון (באנגלית: Williamson Rock) הוא סלע בולט, בסמוך לחוף הצפוני של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הסלע ממוקם 7 קילומטרים צפונית מערבית לכף קרוזייה.
גילוי ומיפוי הסלע
הסלע התגלה וצולם על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
סקוט נתן לסלע את שמו.
הסלע קרוי על שמו של תומאס ס. וילימסון (Thomas S. Williamson), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה ימאי ונגד בספינות שליוו את המשלחות של סקוט בשנים 1901–1904 ו- 1910–1913.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 390
פובליוס ואטיניוס
פובליוס ואטיניוס (בלטינית: Publius Vatinius; המאה ה-1 לפנה"ס) היה מדינאי ואיש צבא רומי, בין תומכיו של יוליוס קיסר.
ביוגרפיה
פובליוס ואטיניוס היה מאנשי פלבס, משפחתו מוזכרת במקורות החל מהמאה ה-2 לפנה"ס. לפי השארות הוא נולד בסביבות שנת 95 לפנה"ב. החל מגיל צעיר הוא התגורר ברומא העתיקה והחל את הקריירה בהופעות בבתי המשפט.
בשנת 63 לפנה"ס הוא מונה לקוואיסטור. תחילה הוא היה אחראי על אספקת מים לעיר. אחר כך הוא נשלח לקמפניה במטרה למנוע הברחות של מתכות יקרות. בעקבות תלונות של תושבי האזור הוא הוחזר לרומא על ידי מרקוס טוליוס קיקרו שבאותה תקופה כיהן בתפקיד קונסול. בשנת 62 לפנה"ס הוא קודם ללגאטוס של דרום ספרד.
בשנת 59 לפנה"ס הוא היה "טריבון של פלבס" ובתפקיד זה תמך ביוליוס קיסר שכיהן בתפקיד קונסול. בסוף שנה הוא הציע חוק Lex Vatinia שלפיו לאחר סיום תפקידו יוליוס קיסר היה צריך לקבל לניהולו גאליה קיסאלפינה ואיליריה לתקופה של חמש שנים ותוך הענקת סמכויות נרחבות. בהמשך זה נתן ליוליוס קייסר בסיס להכנות להשלמת כיבוש גאליה.
הוא סיים את הכהונה בסוף שנה ומייד מונה ללגאטוס. אויביי יוליוס קיסר האשימו את פובליוס ואטיניוס באי-ציות להחלטות שלטוניות. גאיוס ליקיניוס קאלבוס היה התובע במשפטו. לא ברור מה היו תוצאות המשפט, אך לאור כך שקריירה של פובליוס ואטיניוס נמשכה ללא בעיות ככל הנראה הוא זוכה מכל אשמה.
בשנת 55 לפנה"ס פובליוס ואטיניוס מונה לכהונת פראיטור. בשנת 54 לפנה"ס הוא הצליח פעם נוספת לקבל משרה ניהולית וזאת למרות התנגדות חזקה של מרקוס טוליוס קיקרו.
בתחילת 49 לפנה"ס פרצה מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר ופובליוס ואטיניוס היה מפקד הכוחות באזור הבלקן. בהמשך הוא מונה למפקד צבאי של אזור ברינדיזי. בהיותו בתפקיד זה הוא הצליח להביס כוחות האויב באזור והם נאלצו לסגת לאפריקה.
בחזרה לרומא הוא מונה לצוות של אוגור.
בשנת 45 לפנה"ס פובליוס ואטיניוס חזר לאיליריה במטרה לדכה את המרד באזור. אומנם, בשדה הקרב הוא נחל מפלה ונאלץ לחזור לרומא תוך העברת פיקוד על הכוחות למרקוס יוניוס ברוטוס.
בהמשך הוא היה בין תומכיו של הטריומווירט השני. בשנת 42 לפנה"ס הוא השתתף בטריומף בעקבות ניצחונות באיליריה. לא ידוע שום דבר על המשך חייו ומשארים הוא נפטר זמן קצר ארחי שנת 42.
Savoy Truffle
Savoy Truffle הוא שיר אשר נכתב על ידי ג'ורג' האריסון לאלבום הלבן של הביטלס (The Beatles). השיר נכתב כמחווה לחברו של האריסון, הגיטריסט אריק קלפטון. ג'ון לנון לא משתתף בשיר (כמו בשירו האחר של האריסון באלבום, Long, Long, Long). בשיר יש התייחסות לשיר אחר באלבום Ob-La-Di Ob-La-Da. בשיר יש שישה סקסופונים, עליהם ניגן נגו הסקסופון רוני רוס, שניגן מאוחר יותר באלבומו של לו ריד Transformer.
שם השיר הוא שם של ממתק ורב מילות השיר הן שמות של ממתקים וקינוחים והוא מהווה כביכול הטפה נגד לקקנות.
השיר בוצע בגרסאות כיסוי רבות, ביניהן על ידי אלה פיצג'רלד, פיש ודאהני הריסון.
הגישה המדעית למיתוס
הגישה, או התאוריה המדעית של המיתוס, מתייחסת למספר תאוריות הנוגעות לחקר המיתוס ולאופן בו הוא מתפקד כהסבר לתופעות מדעיות. המיתוס, על פי חלק מן החוקרים (כגון טיילור ותומכיו), היה קודמו של המדע. לעומת זאת, חוקרים מאוחרים יותר (כגון פרייזר, מלינובסקי, בולטמן), מתנגדים להקבלה הזאת שבראשה עמד טיילור, ומציעים הקבלות שונות במקומה. הנושאים העיקריים עליהם דנו חוקרי הגישה הם שהמיתוס עונה על צורך אנושי להכרת והסברת העולם. הוא עושה זאת באופן הנחשב פרימיטיבי ופחות מובנה ולוגי (כפי שניתן לראות זאת במיתוסים רבים: ניגודים ופרטים שלא מתיישבים זה עם זה, הנחות ללא ביסוס ועוד) לעומת המדע המודרני. המיתוס לפיכך הוא שלב התפתחותי בהיסטוריה האנושית. למיתוסים מודרניים הנוצרים כיום ניתן תפקיד חדש, ייעוד שונה לעומת המיתוס הקדום.
האנליזה המדעית של המיתוס מציעה תובנות לגבי אופן היווצרות המיתוס, הנוגעות לתרבות, היסטוריה, פסיכולוגיה ותחומים נוספים. החוקרים הראשוניים היו אנתרופולוגיים והיסטוריונים. החוקרים המרכזיים שדנו בנושא הם: אדוארד ב' טיילור, ג'יימס ג'ורג' פרייזר, רודולף בולטמן והנס יונאס, הנרי פרנקפורט, וברוניסלב מלינובסקי. ראשית החקר המדעי של המיתוס היה במאה ה-19, לאחר גילויים חדשניים בתחום הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה. חוקרים כגון טיילור, פרייזר ואחרים תרמו להבנת המיתוס באופן מדעי. מאוחר יותר, התקדמויות משמעותיות בתחומי חקר האדם הקדום (פסיכולוגיה, ארכאולוגיה, בלשנות ועוד) הובילו לשינוי גם בתפיסת המיתוס.
המיתוס כמקבילה פרימיטיבית למדע תאורטי
אדוארד טיילור מכליל את המיתוס כחלק מן הדת, ואת הדת והמדע כחלק מהפילוסופיה. טיילור משתמש במושג פילוסופיה במובנו הרחב כשיא החוכמה האנושית, לוגיקה טהורה. את הפילוסופיה הוא מחלק לפילוסופיה פרימיטיבית ולפילוסופיה מודרנית. את הפילוסופיה הפרימיטיבית הוא מזהה עם הדת הפרימיטיבית. מדע פרימיטיבי לא קיים. את הפילוסופיה המודרנית הוא מחלק לדת מודרנית ולמדע מודרני. המדע המודרני והדת הפרימיטיבית מקבילים זה לזה בתפקודם, והדת הפרימיטיבית משמשת כמחליפתו הפרימיטיבית של המדע המודרני. הדת המודרנית מורכבת משני יסודות: מטאפיזיקה ואתיקה. הדת הקדומה נעדרת את שניהם. אתיקה קיימת בתרבות הקדומה, אך לא בדת הקדומה.
בהסבר זה מציג טיילור את גישתו לגבי המיתוס; הדת הפרימיטיבית, ובכללה המיתוס, מלאו תפקוד זהה לזה של המדע המודרני- הסברת תופעות הטבע בהן נתקל האדם הקדום. המיתוס על פי טיילור נחשב פרימיטיבי ואף שגוי לעומת המדע המודרני. הוא נוצר על מנת לענות על הצורך ה"מדעי" של האדם הקדום. כאשר צורך זה נענה על ידי המדע, אין צורך במיתוס, ולכן, על פי טיילור, הוא אינו קיים היום. שמירתו היום נעשה מסיבות פולקלוריסטיות ותרבויות, כאוצר תרבותי ולאומי. אף תפקוד הדת השתנה. דת אכן קיימת היום, אך בתפקוד חדש. תפקודה החדש של הדת הוא למטרות מוסר והכרת החיים הקדמונים.
טיילור מתנגד לקריאת המיתוס בצורה סמלית, מטפורית או אנליטית. טיילור טוען כי הקדמונים תפסו את המיתוס כפשוטו, הסבר פשטני לתופעות הטבע. ועל כן קריאה מטפורית וסמלית של המיתוס אינה מתאימה להבנת אורח החיים הקדום. תורתו של טיילור משנה וקובעת את תפקודו של המיתוס על מנת להתמודד עם הלימת המיתוס והמדע. טיילור מבסס את אופן הבנת הנושא של המיתוס על הבנת תפקוד המיתוס.
חוקרים מאוחרים יותר (כגון פרייזר, בולטמן ומלינובסקי) מתנגדים לתורתו של טיילור מסיבות שונות: לטענתם התורה אינה מדויקת וניזונה מחוסר נתונים והכללות שונות. חוקרים אלו חולקים על דעתו של טיילור לגבי הקשר בין המיתוס והדת. הם מפרידים בין המיתוס הקדום שאכן מילא תפקיד דתי, ובין המיתוס המודרני שאינו קשור לדת. בעיני חוקרים אלה הגדרת המיתוס עצמה שונה מזו של טיילור, ולפיה המיתוס הוא מדד תרבותי חברתי המייצג את הפנים ההיסטוריים, התרבותיים, הדמוגרפיים והאנתרופולוגיים של האדם ותרבותו. על פי הגדרה זו המיתוס קיים אף היום. הוא לא נועד לענות על צורך, הוא תופעה תרבותית רחבה, שתפקידה מאפיין חברה. אף המטרה והתפקוד של הדת המודרנית והפרימיטיבית נתון למחלוקות רבות. אחרים טענו כי המוח האנושי מתוכנת ליצור מיתוסים ולחפש נרטיבים ומשמעות, תכונה הקיימת מן הסתם גם היום, שכן האדם ודרכי חשיבתו נותרים בעינם.
המיתוס כמקבילה של הטכנולוגיה
ג'יימס ג'ורג' פרייזר בספרו "ענף הזהב" (The Golden Bough: A Study in Comparative Religion) מסכים עם חלוקתו של טיילור לגבי המיתוס כמקבילו הפרימיטיבי של המדע ותפקודו החדש של המיתוס כחלק מהדת המודרנית. עם זאת, פרייזר אינו רואה במיתוס אמצעי להסבר תאורטי של תופעות שונות, אלא כריטואל (מעשה, פולחן) שתפקידו טכנולוגי: השגת מטרות שימושיות. במובן זה מקביל פרייזר את המיתוס למדע שימושי. טיילור מתייחס למיתוס כאל טקסט אוטונומי, אך פרייזר קושר אותו לריטואל או למעשה.
בספרו "ענף הזהב" מחלק פרייזר תרבות לשלושה שלבים: מאגיה, דת ומדע. על פי חלוקה זו המיתוס הוא סוג של שלב ביניים במעבר בין מאגיה לדת: תפקידו על פי פרייזר הוא לסייע לאדם לשלוט בעולם מסביבו. הוא מסביר את העולם ואת תפקודו על מנת לאפשר שליטה של האדם בטבע. כלומר מהות המיתוס היא טכנית: הענקת "כוח" לשליטה בתופעות הטבע באמצעות הבנתן. על פי פרייזר, המיתוס נקרא באופן מילולי כיוון שהיווה הסבר ומדריך לפעולות מסוימות. הקדמונים ממציאי המיתוס ראו בו ציווי למעשה כל שהוא.
המיתוס כייצוג החוויה האנושית של העולם
רודולף בולטמן מתנגד למספר הנחות יסוד והכללות ב"גישה הטיילוריאנית" לגבי המיתוס. הוא מתנגד להקבלה של טיילור של המיתוס למדע תאורטי, והוא אף מתנגד לתורתו של פרייזר לגבי כך שהמיתוס מקביל למדע שימושי ולטכנולוגיה. על פי בולטמן המיתוס הוא צוהר לחוויה האנושית של העולם. בולטמן מכנה את גישתו כ"דה-מיתולוגיזציה". הוא טוען שאין לתפוס את המיתוס כהסבר מדעי טהור, אלא יש לראותו כראייה סוביקטיבית תרבותית של תופעות הטבע. לכן, יש לקרוא את המיתוס מתוך ראיה תרבותית, ובקריאה סמלית. המיתוס אינו טקסט אוטונומי, אלא קשור ותלוי תרבות.
המיתוס של בולטמן מהווה תשובה לביקורת על המיתוס הנובעת כתוצאה מאי התיישבותו עם המדע המודרני. בולטמן עונה בפני מבקרי המיתוס שאין לקרוא את המיתוס כהסבר קוסמולוגי, יש לקרוא אותו באופן אנתרופולוגי. בכך משנה בולטמן את תפקוד המיתוס ואת הנושא שלו: המיתוס אינו מדעי, אלא מתאר האופן בו נתפס העולם בחוויה האנושית. בולטמן מתמודד עם שאלת ההלימה של מיתוס ומדע מכיוון שהמיתוס והמדע לא מילאו את אותו תפקוד. המיתוס קיים לפיכך גם היום.
מיתוס כביטוי של החשיבה המיתו-פואטית
תורתו של טיילור מתייחסת לשינויים מחשבתיים בין האדם המודרני לבין האדם הקדום. בעיקר באופן הסברת התופעות. אך היא אינה מסבירה מדוע התרחשו שינויים אלה. הנרי פרנקפורט היה מזרחן ואגיפטולוג הולנדי. פרנקפורט התעסק בשאלה עליה טיילור לא עונה- "במה נבדלת החשיבה הפרימיטיבית לעומת החשיבה המודרנית?". פרנקפורט עונה על שאלה זאת על ידי השוואת הסברים מדעיים שונים למקביליהם המיתולוגיים. ממחקריהם של פרנקפורט וממשיכיו עולה מסקנה לגבי צורת החשיבה הפרימיטיבית, או כפי שהם מעדיפים לקרוא לה, החשיבה המיתו-פואטית.
החשיבה המיתו-פואטית היא סוג החשיבה של בני העולם הקדום. על פי פרנקפורט, החשיבה המיתו פואטית התבטאה באופנים רבים, ביניהם אף המיתוס. ניתן ללמוד מתוך המיתוס על החשיבה המיתו פואטית והחשיבה המודרנית. החשיבה המיתו-פואטית התאפיינה בפרסונליות ובחוסר יכולת להבחין בין האובייקטיבי לבין הסובייקטיבי. לעומת זאת ההסבר המדעי הוא אימפרסונלי במהותו. האדם התקשה להבחין בין האנושי ללא-אנושי, בין תכונותיו לתכונות האחר. כפי שניסח זאת מרטין בובר, "אני והוא" ו"אני וזה". האדם הקדום חווה את העולם כמישהו, כאשר האדם המודרני חווה את העולם כמשהו. אי יכולת ההפרדה הזאת נובעת, על פי פרנקפורט, כתוצאה מהתרבות ההומניסטית והאגוצנטרית הקדומה. על פי פרנקפורט, כפי שהם כותבים בספר המפתח שלהם ("Before Philosophy"), ההתפתחות מחשיבה מיתו-פואטית לחשיבה מדעית התרחשה בתרבות היהודית, כיוון שזו מניחה את קיומו של אל יחיד, או כוח לא פרסונלי.
חוקר המיתוסים בן זמננו, רוברט סגל, מוצא בעיות רבות בתזה של הנרי פרנקפורט. ראשית, הוא אינו מוצא חדשנות בתאוריה של פרנקפורט. הוא אינו מוצא הבדל בין התאוריה של פרנקפורט לבין האנימיזם של טיילור. שנית, ניתן לחוות כל תופעה גם כמשהו וגם כמישהו. שלישית, אין תרבות היכולה להתייחס לטבע כאל "אתה" ובו בזמן להיות מרוחקת דיה ממנו על מנת לגדל יבול, לדוגמה. רביעית, אפיון התרבות והדת היהודית והיוונית הקדומה כלא מיתו- פואטיים הם פשטניים עד מאוד וחסרי כל יסוד.
המיתוס כמקבץ תשובות לשאלות קיומיות
ברוניסלב מלינובסקי אינו מקבל את הגדרת תפקוד המיתוס של טיילור ופרייזר. בעיניו כל הקבלה של מיתוס למדע מכל סוג, תאורטי ושימושי אינה נכונה. מלינובסקי טוען שהאדם פונה ראשית למדע לצורך מתן הסברים לתופעות טבעיות. כשהמדע אינו יכול להסביר תופעה כל שהיא, פונה האדם לדת. כאשר אף הדת נכשלת בהסברה, האדם פונה אל המיתוס כמוצא אחרון על מנת להסביר את שאינו יכול להסביר. לכן מיתוסים הם הסברים לתופעות בהן האדם לא יכול לשלוט, המיתוס נועד לתעד ולהביע את אי היכולת לשלוט. לכן מרבית הנושאים של המיתוס מתארים נושאים פילוסופיים רחבים ועמוקים.
מאצ'לי (טיגריסית)
מָאֵצַ'לִי (בהינדית: मछली - דג; שם קוד: T-16) הייתה טיגריס בנגלי שנודעה בכישרון הציד שלה, תולדות חייה וסרטי נשיונל ג'יאוגרפיק הרבים שהופקו על אודותיה. היא נולדה בשנת 1996 ומתה בגיל עשרים, בשנת 2016, בפארק הלאומי רנטמבור, מדינת ראג'סטאן שבהודו. היא נחשבת דמות אם לדור הטיגריסים שבאו אחריה בפארק, היו לה בחייה חמישה שגרים ומהם 11 צאצאים. ניתנו לה תארים כגון "מלכת הטיגריסים" ועוד, בנוסף הוכרה כטיגריס המפורסם ביותר בהודו ולמעשה בכל העולם עד למותה בגיל 20, הנחשב מופלג מאוד.
קורות חייה
מאצ'לי נולדה בשגר ביחד עם שלוש אחיות. היא נקראה על שם אמה עקב סימון דמוי דג סביב העין שלה. בגיל שנתיים היא החלה לצוד ולהשתלט על חלק מהטריטוריה של אמה. בין 1999 ל-2006 למאצ'לי היו ארבעה מחזרים והיא ילדה 11 גורים בריאים. עקב טיפולה המסור בגידול הגורים עלתה אוכלוסיית הטיגריסים בפארק מ-15 בשנת 2004 לכדי 50 בשנת 2014 כאשר כמעט כל הטיגריסים הצעירים הם צאצאיה של מאצ'לי. חלק מגוריה הגיעו אל שמורת שריגר טייגר והעלו את אוכלוסיית הטיגריסים גם שם.
בשנת 2014 מאצ'לי נעלמה לפתע. 200 עובדי גנים לאומיים חיפשו אותה. היא נמצאה לאחר חודש במצב בריאותי טוב. למרות העובדה שהיא הואכלה רבות על ידי צוות הפארק הייתה לה יכולת מלאה לצוד בעצמה. היא נודעה ביכולת הציד המרשימה שלה, בשנת 2003 נלחמה והרגה תנין ביצות באורך ארבעה מטרים. בנוסף הגנה על גוריה במסירות.
רשות הפארקים הלאומיים של הודו הרוויחה בממוצע 10 מיליארד דולר מדי שנה הודות לתיירים שרצו לראות את הטיגריסית. היא זכתה ב"פרס מפעל חיים" על פועלה בשיפור התיירות וההכנסות שהביאה למדינה. בשנת 2013 הוציאה ממשלת הודו מעטפה ובול דואר לכבוד הטיגריסית על "תרומתה האקולוגית והכלכלית".
מאצ'לי היא הטיגריסית המפורסמת בעולם, היא הוצגה ופורסמה בתוכניות טבע רבות כולל סרט תיעודי בן 50 דקות על חייה בתוכניות כגון נשיונל ג'יאוגרפיק ואנימל פלאנט. בשנת 2012 סיפור חייה פורסם בערוץ ה-BBC בסרט "מלכת הטיגריסים".
בשנותיה האחרונות נחלשה מאצ'לי ואיבדה את הטריטוריה שלה לבתה "סונדארי". כאשר כבר לא הייתה מסוגלת לצוד, צוות הפארק נתן לה אוכל. מאצ'לי עברה את תוחלת החיים בטבע הודות לתמיכה ושימור. באוגוסט 2016 חלתה וקיבלה תרופות מהצוות המטפל. ב-18 באוגוסט מתה מאצ'לי מקוצר נשימה. היא חייתה בין 5 ל-10 שנים יותר מטיגריס ממוצע בטבע והלווייתה נערכה כטקס מסורתי הינדי באזור.
בשנתה האחרונה צולם עליה הסרט "הטיגריס המפורסם בעולם" שם נראתה עם בתה סונדארי במבצר רנטמבור שנחשב למקום מושבה העיקרי. הסרט נחתם עם מותה. חשיבותה של מצ'אלי בהגדלת הילודה בפארק הצילה את הישרדותם של הטיגריסים באזור, תולדות חייה העלו את מודעות השימור כמו פרשת האריה ססיל.
Sober II (Melodrama)
הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הניו זילנדית לורד, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Melodrama. היא כתבה את הרצועה יחד עם ג'ק אנטנוף, והפיקה אותה עם אנטנוף ופרנק דוקס, S1 וקוק הארל. "Sober II (Melodrama)" הוא שיר פופ וטראפ הבנוי בעיקר מכלי מיתר. השיר מהווה המשך לרצועה השנייה של האלבום, "Sober". בתחילה, נקרא השיר "Sober (Interlude)", אך שמו שונה זמן קצר לפני יציאת האלבום.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, שרבים מהם שיבחו את מילותיו, את היותו שיר תגובה ל-"Sober", ואת הפקת הטראפ שלו. לורד, אשר חווה סינסתזיה, ציינה שבזמן כתיבת השיר, "צבעי האלבום הפכו נוכחים", יצרו לכידות, והנחו את המשך תהליך הפיתוח של האלבום. השיר נכלל ברשימת הרצועות של סיבוב ההופעות הבינלאומי של הזמרת לקידום האלבום, "Melodrama World Tour".
רקע וכתיבה
"Sober II (Melodrama)" נכתב על ידי לורד וג'ק אנטונוף, והופק על ידי לורד, אנטונוף, פרנק דיוקס, S1 וקוק הארל. השיר הוקלט באולפני אלקטריק ליידי בגריניץ' וילג', ניו יורק, ובאולפן האישי של אנטנוף, Rough Customer Studio, בברוקלין הייטס, ניו יורק. השיר הורכב בסולם ג'י מינור והוא בעל מפעם של 113 פעימות לדקה, בעוד ששירתה של לורד משתרעת על טווח הצלילים F#3 ו-D#5. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-60 מיליון השמעות.
מילות השיר מהוות המשך ל-"Sober", השיר השני באלבום. בעוד ש-"Sober" עסק במסיבה, "Sober II (Melodrama)" סובב סביב הרגע שבו המסיבה נגמרת והאורות נדלקים, ומפורטת בו תחושת הבדידות המורגשת לאחר סיום המסיבה. אמילי ריילי מ-Paste סברה כי בשיר לורד "מתמודדת עם החלטות רעות וחרטות כואבות תוך כדי 'ניקוי כוסות שמפניה'". עבור ג'ון פארלס מהניו יורק טיימס, השיר מייצג הודאה בפריווילגיה. פארלס טען כי המותרות שעליהן דיברה לורד בשירים כמו "Royals" כעת "זמינים בקלות". לורן אוניל מ-Vice כתבה כי בשיר לורד "מביאה יופי להיבטים המבולגנים של המסיבות שאנו מכירים, ולמרבה הצער אוהבים".
Who by Fire
"Who by Fire" הוא שיר מאת הזמר-יוצר היהודי-קנדי לאונרד כהן, שפורסם ב-1974 באלבומו New Skin for the Old Ceremony. הוא בוצע במקור כדואט עם הזמרת היהודייה-אמריקאית ג'ניס איאן, בלוויית כלי מיתר. זהו אחד השירים המרכזיים באלבום ואחד משיריו המפורסמים של כהן.
השיר בן שלושת הבתים, וכן לחנו, מבוססים על הפיוט העברי "ונתנה תוקף", הנאמר בתפילת מוסף בראש השנה וביום הכיפורים. הפיוט, שאותו שמע כהן כילד בבית הכנסת, מספר על אלוהים הפותח את ספרו ("ספר החיים"), שבו נכתב גזר דינם של החיים – מי לחיים ולמי למוות, ובאילו צורות של מיתה:.
השורה החותמת כל בית, "And who shall I say is calling?" (בתרגום יהונתן נדב: "וּמִי, מִי הוּא שֶׁקּוֹרֵא לִי?"), עשויה להתפרש כפקפוק אגנוסטי. בכך חורג השיר אפוא ממסגרת הפיוט וממסגרת האמונה המונותאיסטית בכלל; לדברי כהן, "זה מה שהופך את השיר לתפילה עבורי בתנאים שלי, כלומר מיהו או מהו זה שקובע מי יחיה ומי ימות? מהו המקור לכבשן הבריאה הכביר הזה? מי מדליק אותו? מי מכבה אותו?". ניתן לפרש שורה חוזרת זו גם כהתרסה של כהן כלפי אלוהים; על פי ליאל לייבוביץ, הדובר בשיר, במקום להשתטח אפיים ארצה בפני האל ולבקש מחילה – בהתאם למטרתו של יום הכיפורים – "עונה לצווים האלוהיים כאילו הם לא יותר משיחת טלפון מאדם זר, שיש להתייחס אליה בריחוק ובשמץ של חשד".
השיר נכתב בעקבות חוויותיו של כהן במלחמת יום הכיפורים, עת הופיע בפני חיילים בחזית סיני.
במהלך טקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב2023 ביד ושם הזמר שולי רנד שר את הגרסה העברית של השיר.
קישורים חיצוניים
השיר בתרגום לעברית:
ביצועים: גרסאות כיסוי:
על השיר:
.je
היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בג'רזי (שטח חסות בריטי). הסיומת, שנפתחה בשנת 1996, מנוהלת בידי רשת האיים, המנהלת אף את דומיין הטריטוריה השכנה גרנזי, .gg.
יפתח אופיר
ביוגרפיה
נולד וגדל ברעננה, ובה למד בחטיבת הביניים "אלון" ובתיכון "מטרו ווסט". בצה"ל שירת בחטיבת הצנחנים, עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שסיים את שירותו הצבאי החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. ב-2007 סיים את לימודיו לצד ארז דריגס, יעל טל, יובל ינאי ועדי בילסקי. במהלך לימודיו זכה במלגות שונות, ביניהן מלגת קרן שרת. ב-2010 למד משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
זכה ב-6 תחרויות מונולוגים, ביניהן מקום ראשון על גילום התפקיד מחמודה (מתוך המחזה "סטריפטיז אחרון" שכתב הלל מיטלפונקט) בתחרות המלגות על שם עדי קמרי בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
שחקן מבצע בסדנאות של יוסי יזרעאלי.
בתיאטרון הקאמרי
ב-2007 גילם את אסף סחרוב בהצגה "משחקים בחצר האחורית" שכתבה עדנה מזי"א וביים נועם שמואל ואת בוקי בהצגה "הכתובה" מאת אפרים קישון שביים משה נאור. ב-2008 גילם את קים בהצגה "החגיגה" שביים חנן שניר, והחל לגלם את פרצ'יק במחזמר "כנר על הגג" שביים משה קפטן. ב-2010 גילם מספר דמויות (סמל/צייר/סימון חאחאווה/גיאורגי אבאשווילי/בנדיטוס הקדוש ועוד) בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
ב-2011 גילם את אמציה בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה, וגילם את אנטיפולוס מאפזוס בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם לצד אוהד קנולר וזוהר שטראוס את כריס בהצגה "כולם היו בני" שביים משה נאור וגילם את הוראס בהצגה "בית ספר לנשים" מאת מולייר שביים אודי בן-משה. ב-2013 גילם את ניקולס בהצגה "פאנק רוק" שביים משה קפטן, ואת אייליף בהצגה "אמא קוראז' וילדיה" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
בתיאטרון תמונע
ב-2008 גילם את מקבת בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביימה לילך דקל-אבנרי בתיאטרון תמונע. ב-2009 גילם את אוסוולד בהצגה "רוחות רפאים" מאת הנריק איבסן שביימה יעל קרמסקי. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס קיפוד הזהב (פרס תיאטרון הפרינג') לשחקן השנה. באותה שנה גילם את האיש בהצגה "מישהו בדרך הנה" שביימה לילך דקל אבנרי. ב-2010 גילם את אדם גייסט במחזה "אדם גייסט" שביימה לילך דקל אבנרי. ב-2012 גילם את עמירם גולדין/רמי גלעד בהצגה "המורה לתנ"ך" שביים יוסי יזרעאלי. ב-2014 שיחק בהצגת היחיד "התינוק של בן שטרית" מאת אלישבע גרינבאום שביימה מור לידור.
ב-2010 גילם את קלאוס מאן בהצגה "מפגש באינסוף" שביים דורון תבורי באנסמבל הרצליה.
בפסטיבל ישראל 2011 גילם את אדיפוס במופע "אדיפוס 2011: תיאטרון-אופרה", עיבוד חדש ומקורי לטרגדיה המפורסמת. המופע נוצר על ידי הבמאי יגיל אלירז והמלחין עידו אהרוני בשיתוף פעולה עם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, התזמורת הקאמרית הישראלית בניצוחו של גיא פדר וקבוצת התיאטרון הירושלמי. תהליך העבודה על המופע נמשך קרוב לשנתיים והוא כלל עיבוד של הטקסט המקורי לליברטו.
ב-2012 עיבד, ביים, שיחק והפיק יחד עם ארז דריגס את המחזה "תיאטרון רפרטוארי" מאת אלדד כהן, באנסמבל "הפיל והעכבר". השניים העלו הצגה זו גם בפסטיבל הפרינג' באדינבורו שבסקוטלנד בשנים 2011 ו-2012, והעלו הופעה כפולה ב- Camden People's Theatre בלונדון.
מחול
ב-2012 השתתף בפסטיבל "מחול שלם" בקטע סולו בשם MENG AMOK בבימוי משותף עם סאשה אנגל.
תרגום
תרגם לאנגלית את המחזות "תיאטרון רפרטוארי" מאת אלדד כהן ואת "המורה לתנך" מאת יוסי יזרעאלי.
קולנוע וטלוויזיה
ב-2007 גילם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "על קצות האצבעות" שביים גל זייד. בין השנים 2007–2008 שיחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "כפיות" ששודרה בערוץ 2 וגילם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "המקום" ששודרה בערוץ 10. ב-2008 גילם את שקד בסדרת הטלוויזיה "ראש גדול" ואת רועי בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מסכים" ששודרו בערוץ "yes stars ישראלי". באותה שנה גילם את פולי, עוזרו של אפרים (ששי קשת), בסדרת הטלוויזיה "לה לה לנד" ששודרה בערוץ הילדים. ב-2009 גילם בחור ישיבה בסרטו של חיים טבקמן "עיניים פקוחות". ב-2012 גילם את יזהר בסרט "דבר על מקום המצאם" שכתבה נאוה סמל וביים יהלי ברגמן. ב-2016 גילם את מייק, בעלה של אפרת ב"סברי מרנן".
ב-2016 הוקרן לראשונה סרט אימה ישראלי בהשתתפותו, בשם "ילדי הסתיו".
ב-2022 החל לשחק בסדרה שנות ה-90 את ויליאם אח של בקי.
שיילוק מקרקוב
שיילוק מקרקוב (באנגלית: The Shylock of Krakow; בגרמנית: Der Shylock von Krakau) הוא סרט גרמני מ-1913 הבויים על ידי קארל ווילהלם. בסרט משחק רודולף שילדקראוט בתור יצחק הלוי, יהודי מלווה בריבית. התסריט נכתב על ידי פליקס זאלטן. הסרט מבוסס בחלקו על "הסוחר מוונציה" של וויליאם שייקספיר, ומתרחש בגליציה שבמזרח אירופה בתחילת המאה ה-20.
תקציר העלילה
מלווה הכספים יצחק הלוי (רודולף שילדקראוט) הוא אב לשתי בנות ואלמן. בנותיו יפות ומחוננות. יצחק יהודי מאמין, שמרבה להתפלל ולתת תרומות, ורבים פונים אליו לבקשת עזרה. יצחק גאה בעסקו כמלווה כיוון שהכסף נותן לו כח והשפעה. הוא אוהב מאוד את בתו הבכורה רחל, ומאמין בצניעותה.
זאמירסקי (קארל ווילהלם), אציל פולני שמפזר את הונו על הימורים ונשים הוא אורח קבוע בביתו של יצחק. באחד הימים פוגש האציל את רחל (ביטה אהרן), והיא מתאהבת בו. זאמירסקי ממשיך לשחק בקלפים בביתו של יצחק, מפסיד, וחובו גדל. הוא חש מיואש ורוצה להתאבד, אך רחל שרואה את מצוקת אהובה גונבת כסף מאביה ומביאה אותו לזאמירסקי. יצחק הלוי יושב באותה השעה ומתפלל, אך כשחוזר לביתו רואה את אשר עשתה רחל. הוא הולך לביתו של זאמירסקי ומתעמת איתו אך האציל הפולני מכחיש. יצחק מוצא על שולחנו של זאמירסקי פנינים מאוצרו ויצחק מתנפל עליו ומנסה להרוג אותו. זאמירסקי קורא לעזרה ויצחק מגורש מביתו ללא רחל. יצחק קורע את בגדיו מאבל ויושב "שבעה" על ביתו רחל. הוא מזניח את עסקיו ואת תרומתו לחברה, ומתחיל לחלק את כספו לעניים. ביתו הצעירה מרים (לאה רוזן) מנסה לנחם אותו אך הוא מכה אותה מפחד שאחרת היא תפעל כמו רחל.
יום הכיפורים מגיע ויצחק מתעלף בבית הכנסת. במקביל, רחל וזאמירסקי ברחו לברלין שם הוא חוזר להמר ומפסיד את כל הכסף שרחל גנבה מאביה. כאשר רחל מתלוננת לפניו על מצבה המר הוא מכה אותה.
רחל חוזרת לארץ מולדתה. בפתח בית הכנסת הקהילה ממתינה לשובו של יצחק ורחל יחד איתם. מרים ויצחק עוברים לידה. הוא לא מזהה את רחל, והיא לא מצליחה להביא את עצמה לבקש את סליחתו. מרים מביאה את רחל לבית אביהן, ושם על סף מותו אביה מקבל אותה חזרה באהבה.
קווי דמיון ל"הסוחר מוונציה"
ב"הסוחר מוונציה" וב"שיילוק מקרקוב" ישנם דמויות ואירועים אשר דומים. במחזה של שייקספיר מסופר על נוצרי בשם אנטוניו, המקביל לזאמירסקי, ועל שיילוק, המקביל ליצחק הלוי. כמו שזאמירסקי היה חייב כסף ליצחק, כך גם אנטוניו חב כסף לשיילוק. בנוסף, בדומה לכך שרחל גנבה כסף באביה וברחה עם אהובה הנוכרי, כך גם ג'סיקה, ביתו של שיילוק, גנבה כסף מאביה וברחה עם לורנצו, חבר של אנטוניו. אך בעוד שב"הסוחר מוונציה" שיילוק האנטגוניסט מוצג כסטריאוטיפ של היהודי הקמצן, התככן ומלווה בריבית בניגוד לגיבורי הסיפור האיטלקים, ולו הסיפור מסתיים רע, ב"שיילוק מקרקוב" היהודי הוא הפרוטגוניסט בעוד שהנוכרי מוצג כמהמר ובעל מכה. אמנם הסיפור מסתיים במותו של יצחק, אך סופו לא מר כשל שיילוק, שכן בתו חזרה אליו.
הפקה
הסרט צולם באולפני יוניון באזור ברלין-טמפלהוף. הצילומים החיצוניים נעשו בקרקוב ולאחר מכן באוסטרו-הונגריה. הסרט עבר צנזורה ב-14 באוקטובר 1913 והוקרן יומיים לאחר מכן בתיאטרון יוניון באלכסנדרפלאץ שבברלין.
הסרט שיילוק מקרקוב נחשב להיות הסרט הראשון שצולם של השחקן רודולף שילדקראוט.
המוזיקה שהושמעה בסרט נלקחה ממלחינים קלאסיים: "hebrew melodies", "fantasy about the jewess", "polish song", "rondo capriccioso", "serenade" ו-"troubadour".
לא ניתן למצוא מידע על הכנסות הסרט, הסרט נחשב אבוד ולא ניתן לצפייה.
ביקורות
בעיתון "אוסט אונד ווסט" כתב ארנו נדל: "אם מפארים יותר מידי את החמימות של הבית היהודי ב"מאחורי קירות", זו קורה פי שניים (...) בסרט 'שיילוק מקרקוב'. הסיפור שונה כדי להראות, תחילה, כל מה שניתן לדמיין שיש לו קשר לחיי יהודים חסידים (ערבי שישי, יום כיפור, הלוויה, וכו'.), ושנית, כדי לתת לשילקראוט הזדמנות לתרגל כל מיני אומנויות ותעלולים. אבל השחקן הגדול הזה כל כך חזק שהוא חודר לכל מקום עם הפאתוס הטרגי שלו. איך שהוא יורד במדרגות במצוקת חנק, איך שהוא נלחם באל, בזמן שהוא נקרע מבפנים, איך שהוא נוקם באויביו, איך שהוא מגיע מחצר הכנסייה, קפוא וכואב, כל אלה דברים בלתי נשכחים, אשר אדם חייב לחוות, ובגללם הוא יתן 'למחבר הסרט' להתחמק. (...) התמונה הכי נוקבת היא שילדקראוט נופל במדרגות אחרי שביתו בורחת. הוא לא ימצא אותה יותר, הוא יודע שנבל שהלווה לו כסף, גנב את ביתו, הוא גם יודע שבפניו ניתן לקרוא את חוסר האונים ואת האימה של האומה המתרגשת."
באנגליה הסרט הופץ בשם "היהודי" (באנגלית: "The Jew")
אדם אריאל
אדם אריאל (נולד ב-10 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסמול פורוורד והקלע במכבי רמת גן.
הפועל ירושלים (2015-2012)
אריאל נולד בירושלים וגדל במחלקת הנוער בהפועל ירושלים. כבר בגיל 18 קלע את הנקודה הראשונה שלו בבוגרים במדי הפועל ירושלים, מול מכבי אשדוד. גם את עונתו השנייה והשלישית אריאל העביר במדי ירושלים, כשהוא מקבל כ-10 דקות בממוצע בשתי העונות שלו. אריאל שיחק בקבוצת הבוגרים של הפועל ירושלים בשלוש העונות הראשונות בליגת ווינר סל. הוא אף היה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה באליפות המדינה. בעונתו האחרונה בקבוצה, 2014/2015, הוא העמיד ממוצע של 3.4 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-0.6 אסיסטים למשחק בליגה, עם 34.4% לשלוש ו-75% מהקו.
ברמרהאפן (2016-2015)
בקיץ 2015 חתם אריאל בקבוצת ברמרהאפן הגרמנית, שאומנה בזמן זה על ידי מולי קצורין. בשמונה משחקים הוא רשם 2.0 נקודות, 0.6 ריבאונדים, 0.1 אסיסטים ו-38% לשלוש ב-7 דקות בממוצע.
הפועל חולון (2016-2015)
בתחילת ינואר 2016 אריאל חזר ארצה והצטרף להפועל חולון. ב-10 מתוך 19 משחקים עלה בחמישייה ותרם 2.8 נקודות, 1.7 ריבאונדים ו-0.4 אסיסטים למשחק.
מכבי אשדוד (2018-2016)
בשנים 2016-2018, שיחק אריאל במכבי אשדוד באר טוביה. משחקיו בעונת 2016/2017 נקטעו עקב פציעה שהצריכה החלמה ממושכת. אריאל התבלט בעונה זאת כקלעי מצוין עם 45% לקליעות בעונת 2017/18 מאחורי קו ה3 נקודות.
מכבי ראשון לציון (2020-2018)
ב-3 ביולי 2018, חתם אריאל במכבי ראשון לציון לשנתיים ועלה עימה למשחק הגמר פעמיים. ב-9 ליולי 2020 שבר אריאל שיא קריירה כשקלע 28 נקודות במשחק נגד הפועל חולון. בפיינל פור של עונת 20–2019 קלע אריאל שלשה מכרעת מול קבוצת נעוריו הפועל ירושלים שהעלתה את ראשון לציון לגמר ליגת העל, בו היא הפסידה למכבי תל אביב.
הפועל ירושלים (2022-2020)
ב-11 באוגוסט 2020 חתם אריאל בקבוצת נעוריו, הפועל ירושלים. ב12 בספטמבר 2021 מונה אריאל לקפטן הקבוצה. ב24 במאי 2021 קלע אריאל 15 נקודות בניצחון 83-82 של קבוצתו על מכבי תל אביב כולל שלשת הניצחון עם 0.7 שניות שנשארו למשחק.
הפועל תל אביב (2022-הווה)
לאחר עונת 2021/22 אריאל לא האריך חוזה בהפועל ירושלים, ונשאר שחקן חופשי. לאחר פציעתו והשחרור של שחקן הפועל תל אביב טראוויס ווריק,ב23 באוגוסט 2022 חתם אריאל על חוזה לעונה אחת+ אופציה לעוד עונה בהפועל תל אביב
קריירת נבחרות
ביוני 2018 זומן אריאל לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת לקראת המשחקים מול נבחרות יוון ובריטניה, במסגרת מוקדמות גביע העולם. בפברואר 2023 זומן אריאל לסגל הנבחרת במסגרת מוקדמות אליפות העולם.
למבר סיז'יסבר אדם
למבר סיז'יסבר אדם (בצרפתית: Lambert Sigisbert Adam; 1700, נאנסי – 1759, פריז) היה פסל צרפתי.
בנו הבכור של הפסל ז'קוב סיז'יסבר אדם ואח של הפסלים ניקולה סבסטיאן אדם ופרנסואה גספר אדם.
למבר זכה בשנת 1723 בפרס רומא שהעניק לו שנת לימודים באקדמיית צרפת ברומא, עבודותיו  נרכשו על ידי פרידריך השני, מלך פרוסיה עבור ארמון סנסוסי.
למבר נבחר בשנת 1732 לאקדמיה של סן לוקא.
.yt
היסטוריה
אתר הרישום הרשמי של הדומיין מפנה להתאחדות האינטרנט הצרפתית, הרישום שהושעה בעבר הוחזר לפעילות בדצמבר 2011.
למבר סיז'יסבר אדם
היה בין שישה עשר הפסלים ששלחו תוכניות למזרקת טרווי, מביניהם נבחרה הצעתו של ניקולא סלבי.
אויגן שיפר
אויגן שיפר (בגרמנית: Eugen Schiffer; 14 בפברואר 1860 – 5 בספטמבר 1954) היה פוליטיקאי גרמני יהודי מומר, ששירת כשר האוצר ושר המשפטים. היה בין מקימי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית והמפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה.
ביוגרפיה
לאחר המהפכה הגרמנית שפר היה בין מקימי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית וחבר בפרלמנט החדש. אויגן שיפר התמנה של שר האוצר הראשון של המדינה החדשה. לאחר חתימת חוזה ורסאי הוא נכלל בממשלה פעם נוספת, כאשר פעמיים היה שר המשפטים (פעם ראשונה הוחלף על ידי אנדראס בלונק ופעם שנייה כאשר החליף אותו).
בשנים 1922–1923 הוא היה נציג גרמניה בבית הדין הבינלאומי לצדק. בשנת 1924 הוא היה בין תומכי תוכנית דוז. בשנת 1925 הוא עזב את המפלגה ואת החיים הפוליטיים.
אויגן שיפר עבר לתחום עסקים. בשנת 1928 הוא פרסם ספר Die Deutsche Justiz בו הציע להנהיג שינויים רחבים במערכת המשפטית הגרמנית.
בתקופת גרמניה הנאצית, בלחץ עורכי דין בעלי השפעה, הוא המשיך להתגורר בביתו עד לשנת 1943, ואז ביחד משפחתו נאלץ לעבור לגטו של ברלין.
אויגן שיפר נפטר בשנת 1954.
Cry Baby Cry
הרכבה
דמואים מעידים כי לנון הלחין את השיר בשלהי 1967. המילים המקוריות היו "Cry baby cry, make your mother buy." לנון תיאר בפני הביוגרף האנטר דייוויס כיצד קיבל את המילים מפרסומת. חלק מהמילים של השיר מבוססות באופן חופשי על שיר הילדים "Sing a Song of Sixpence".