cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד בואי
תקופת ברלין 1976–1980
האלבום הבא, '"Heroes"', היה זהה בסאונד שלו ל-"Low", אם כי היה יותר נגיש לקהל המאזינים. אופי שני האלבומים תאם לאווירת המלחמה הקרה ששררה באותה תקופה, כאשר ברלין המחולקת לשניים היוותה את ההשראה ליצירתם. השיר שהעניק לאלבום את שמו הפך להיות אחד הידועים של בואי, אשר נכתב בהשראה מזוג אוהבים שראה דרך חלון האולפן,( המפיק ויסקונטי וחברתו) אשר התנשקו ליד חומת ברלין, מתחת למגדלי השמירה. מקום המפגש היה תמוה ביותר בעיני בואי, והוא דמיין לעצמו שהשניים מנהלים רומן אסור, אך מייחסים לזאת סוג של גבורה, ולא בגידה, שמתבטאת במיקום שהם בחרו. בדומה לאלבום הקודם, גם אלבום זה חולק לשני חלקים: חלקו הראשון של האלבום כלל שירים רגילים, וחלקו השני כלל קטעים אינסטרומנטליים.
בחג המולד של שנת 1977, בואי חבר לבינג קרוסבי, אותו העריץ, והקליט עמו גרסה לשיר "Little Drummer Boy", עם מלל חדש. שנתיים לפני, ביצעו השניים את השיר המקורי בתוכנית מיוחדת לכבוד חג המולד. חודש לאחר הקלטת השיר, מת קרוסבי. חמש שנים מאוחר יותר נהפך השיר ללהיט, אשר הגיע למקום השלישי במצעדי בריטניה, כשיצא לכבוד חג המולד. לפי דברי בואי, הוא פחד להתארח מאז בתוכניות אירוח, מאחר ש"כל מי שהתארחתי אצלו התפגר חודש מאוחר יותר".
בשנת 1978 יצא בואי למסע הופעות מצומצם שהציג את שירי "Low" ו-'"Heroes"', בעקבותיו יצא אלבום הופעה בשם "Stage". באותה שנה הוקלט בואי בתור המספר לסיפורו של סרגיי פרוקופייב, "פטר והזאב". רבים מחשיבים את ההקלטה לאחת מהטובות ביותר שנעשו על רקע הסיפור.
בשנת 1979 יצא האלבום האחרון ב"טרילוגיית ברלין", "Lodger". האלבום כלל את הסינגלים "Boys Keep Swinging", "DJ" ו-"Look Back in Anger". בניגוד לשני האלבומים הקודמים, באלבום לא נכללו קטעים אינסטרומנטליים. על אף זאת, האלבום זכה להוקרה כשילוב בין בניו וייב ולמוזיקת עולם, ושירים כמו "African Night" ו-"Yassassin" ה"מזרחי" נחשבו להפתעה, אפילו בשביל היצירתיות של בואי.
בשנת 1980 לקח בואי את כל אשר למד מיצירת "טרילוגיית ברלין", ביצירת האלבום "Scary Monsters (and Super Creeps)". האלבום כלל את הלהיט "Ashes to Ashes", הציג את עבודת הסינתיסייזרים של הגיטריסט צ'אק האמר, וכלל גם חזרה אל הדמות הראשונה של בואי, מייג'ור טום מ-"Space Oddity". הדימויים שאפפו את הווידאו קליפים של שירי האלבום נתנו חשיפה לתנועה ה"נאו רומנטית" המחתרתית, כשבנוסף בואי נהג לפקוד תכופות את מועדון "הבליץ", המרכז החברתי הראשי של התנועה.
על אף שהאלבום המשיך לפי העקרונות של שלושת קודמיו, המבקרים החשיבו אותו כיותר נגיש, במלל ובמוזיקה, מה שככל הנראה הציג את הלך הדברים שעברו על בואי במהלך ההתנסויות המוזיקליות השונות. באותה תקופה בואי התגרש מאשתו אנג'י, נגמל מהסמים שאפיינו את תקופת "הדוכס", והגישה שלו כלפי האופן בו צריך לכתוב מוזיקה השתנתה לחלוטין. האלבום כלל הרבה נגיעות של מוזיקת רוק כבד, כולל קטעי גיטרה זהים מעבודות של פיט טאונסנד ורוברט פריפ. בנוסף לשינויים האמנותיים שעבר באותה תקופה, החל בואי בספטמבר של אותה שנה לככב בברודוויי במחזה "איש הפיל".
בואי כוכב עליון 1980–1988
בשנת 1981 חבר בואי ללהקת קווין לביצוע ספונטני לשיר משותף בשם "Under Pressure". השיר הפך ללהיט אדיר והסינגל שלו הגיע לראש המצעדים בבריטניה. באותה שנה הופיע בואי בהופעת אורח בסרט גרמני אשר סיפר את סיפורה האמיתי של כריסטיאנה פ., נערה ברלינאית בת 13 אשר מתמכרת להרואין ומתדרדרת לזנות. בואי זכה לקרדיט בסרט על "שיתוף פעולה מיוחד", וכן המוזיקה שלו הוספה לסרט. בשנת 1982 יצא הפסקול של הסרט אשר כלל גרסה של '"Heroes"', אשר הושרה בגרמנית. באותה שנה הופיע בואי בהפקת ה-BBC למחזהו של ברטולט ברכט, "באל", אשר ממנו יצא מיני-אלבום עם חמישה שירים מההפקה, "David Bowie in Bertolt Brecht's Baal". תקליט זה היה האחרון בשיתוף פעולה של בואי עם חברת RCA, ולאחר מכן עבר לחברת EMI.
בשנת 1983 זכה בואי לראשונה להצלחה מסחרית עולמית, עם האלבום "Let's Dance", אלבום מוזיקת דאנס אשר הציג את הפרידה של בואי מהסגנון הברלינאי, בו דבק מאז סוף שנות ה-70. השיר "Let's Dance" הגיע לראש המצעדים הן בארצות הברית והן בבריטניה, ולווה בקליפ הזוכה לשידור עד היום ברשתות המוזיקה הטלוויזיוניות. באלבום נכללו גם הסינגלים "Modern Love" ו-"China Girl". האחרון היה גרסה חדשה לשיר שכתב בואי יחד עם איגי פופ, ושנכלל באלבום "The Idiot". האלבום היווה גם קרש קפיצה בקריירה של הגיטריסט סטיבי ריי וואהן, אשר ניגן באלבום והיה אמור לחבור מאוחר יותר לבואי במסע ההופעות לקידומו, אם כי הדבר לא קרה בעקבות סכסוכים בין השניים. במקומו שכר בואי את הגיטריסט ארל סליק. האחים פרנק וג'ורג' סימס מלהקת "האחים סימס" הצטרפו לביצוע קולות רקע. מסע ההופעות "Serious Moonlight" זכה להצלחה אדירה, והופעה בודדה של בואי בפסטיבל הניבה לו רווחים בסך מיליון דולר. DVD של הופעה בקנדה מתעד את אווירת סיבוב ההופעות המצליח.
אלבומו הבא של בואי תוכנן להיות אלבום הופעה ממסע ההופעות, אך EMI דרשה אלבום אולפן נוסף במקום. התוצאה הייתה האלבום "Tonight" שיצא בשנת 1984, היה גם הוא אלבום דאנס, וכלל שיתוף פעולה עם טינה טרנר, ואיגי פופ, וכן גם כלל גרסת כיסוי לשירם של הביץ' בויז, "God Only Knows". המבקרים קטלגו את האלבום כעבודה ללא כל מאמץ, אשר הודח לשוליים מהמצעדים בעקבות אלבומו הקודם והמצליח של בואי. הסיבה העיקרית לכישלון האלבום ככל הנראה הייתה העובדה שרוב שיריו היו גרסאות כיסוי וגרסאות מחודשות לשיריו הישנים. על אף זאת, האלבום הניב את הלהיט "Blue Jean", אשר הווידאו קליפ שלו, סרטון באורך 22 דקות, שיקף את העניין של בואי בשילוב בין תחומי אומנות שונים יחד עם מוזיקה. הסרטון זיכה את בואי באותה שנה בפרס גראמי היחיד שלו, בקטגוריית הווידאו קליפ הטוב ביותר. באלבום נכללו שני שירי דאנס, "Neighborhood Threat" ו-"Tonight", אשר נכתבו שנים לפני על ידי בואי ופופ.
בשנת 1985 ביצע בואי מספר מלהיטיו באצטדיון ומבלי במסגרת מופע הלייב אייד, שמטרתו הייתה השגת תרומות למען המורעבים באתיופיה. הופעתו כללה את השירים "Rebel Rebel", "TVC 15", "Modern Love" ו-'"Heroes"', ובסופה הוא הציג סרטון אשר המחיש את המצב באתיופיה. באותה שנה ביצע בואי יחד עם חברו, סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר גרסת כיסוי לשירם של מרת'ה והוונדלז, "Dancing in the Streets", אשר הגיע במהרה לראש המצעדים. באותה שנה עבד בואי על השיר "This Is Not America", אשר הופיע בסרט "הבז ואיש השלג".
בשנת 1986 תרם בואי מספר משיריו לסרט "Absolute Beginners", ואף הופיע בו. הסרט זכה לביקורות פושרות אך שיר הנושא של הסרט הגיע למקום השני במצעדים בבריטניה. בשנת 1986, הופיע בואי בתפקיד ראשי בסרטו של ג'ים הנסון, "המבוך", בתור ג'ארת', מלך הגובלינים, אשר חוטף את אחיה התינוק של נערה בת שש עשרה (ג'ניפר קונלי באחד מתפקידיה הראשונים), על מנת להפכו לגובלין. בואי כתב חמישה משיריו של הסרט.
אלבומו האחרון של בואי בשנות השמונים היה "Never Let Me Down", שיצא בשנת 1987, אשר נטש את הסאונד שאפיין את אלבומיו האחרונים, לטובת מוזיקת רוק עם נגיעות גראנג' האלבום הגיע למקום השישי במצעדים בבריטניה, וכלל את הסינגלים המצליחים "Day In, Day Out", "Time Will Crawl" ו-"Never Let Me Down". על אף הצלחתו המסחרית, האלבום גרר ביקורות מהחמורות ביותר שבואי סבל מהן, בין היתר "תוצר חסר כל זהות". מספר שנים מאוחר יותר בואי עצמו טען כי האלבום הוא אכן הגרוע ביותר שהוציא.
באותה שנה בואי החליט לצאת למסע הופעות לקידום אלבומו האחרון. מסע ההופעות כלל תשע הופעות לקידומו שלאחריו יצא בואי למסע במאי של אותה שנה. כתוספת ללהקה הנוכחית, שכללה את פיטר פרמפטון על הגיטרה, חמישה רקדנים הופיעו על הבמה לאורך כל ההופעה. קטעים מוקלטים של דיאלוגים בוצעו על ידי בואי במהלך השירים. המבקרים טענו כי מסע ההופעות היה בגדר של הגזמה ובהשפעה מהופעות הרוק האצטדיונים שעבר זמנם, אך המעריצים שיבחו את ההופעות, כאשר צפו בבואי מבצע מלהיטיו הקלאסיים ומשיריו הפחות ידועים, מסע הופעות "Glass Spider" של שנת 1987 תועד ויצא לחנויות.
מכונת הפח 1989–1991
בשנת 1989, לראשונה מאז שנות השבעים, הקים בואי להקה פורמלית בשם "מכונת הפח", לצד הנגנים ריבס גארבלס, אוני סיילס והאנט סיילס. אלבומה הראשון של הלהקה, "Tin Machine", יצא באותה שנה וזכה להצלחה, וזכה למיקום בשלוש קטגוריות במצעדים בבריטניה. הלהקה יצא למסע הופעות עולמי, בה הוצג בואי בגרסה פחות מלוטשת מבעבר, מרופט ולא מגולח. על אף ההצלחה ההתחלתית של הלהקה, בואי חש תסכול מהעובדה שרבים מרעיונותיו נדחו או שונו על ידי שאר חברי הלהקה.
בואי החל את קריירת שנות התשעים שלו במסע הופעות באצטדיונים, שם ניגן רבים מלהיטי העבר שלו. מסע ההופעות בוים בידי הכוריאוגרף אדוארד לוק, עמו פעל בואי בעבר רבות וידאו קליפים ועל הבמות. מסע ההופעות גרר קהל רב, ככל הנראה לאור העובדה שבואי הכריז כי זו תהיה הפעם האחרונה בה יבצע את להיטיו על הבמות. בסופו של דבר, שלא בהפתעה לא עמד בואי בהצהרתו, ובנוסף בהצהרה כי בכל מקום בו יופיע הוא יבצע את הלהיטים שנחשבים לאהובים ביותר, לפי סקר טלפוני.
תדמיתו השלילית של בואי בתקשורת המשיכה עם יציאת האלבום השני של מכונת הפח, "Tin Machine II", שעטיפתו כללה פסלים עירומים. לאחר ההצלחה המעטה בלבד של האלבום והכישלון המוחלט של אלבום ההופעה "Tin Machine Live: Oy Vey, Baby", מאס בואי בעבודה קבוצתית, מה שהגביל את היצירתיות שלו, ובסופו של דבר פירק את הלהקה.
התקופה האלקטרונית 1992–1999
בשנת 1992, הופיע בואי במופע לזכרו של פרדי מרקיורי, בביצוע השיר "Under Pressure", לצד אנני לנוקס במקום מרקיורי המנוח, באותה השנה נישא בואי לדוגמנית הסומלית אימאן. בשנת 1993 הוציא בואי את האלבום שהושפע ממוזיקת הג'אז, סול וההיפ הופ, "Black Tie White Noise". האלבום כלל שיתוף פעולה מחודש עם מפיק האלבום "Let's Dance", נייל רוג'רס, ועל אך שנחשב בידי המבקרים כהרבה יותר נעלה, הציבור לא ידע איך לקבל את האלבום. האלבום עצמו הגיע לראש המצעדים בבריטניה עם הסינגל "Jump They Say", ו-"Miracle Goodnight".
באותה שנה החל בואי בגילוי כיוון חדש במוזיקה באלבום "The Buddha of Suburbia", אשר התבסס על מוזיקה שנכתבה לתוכניות טלוויזיה. האלבום כלל אלמנטים מהאלבום הקודם, אך פנה יותר לכיוון של הרוק האלטרנטיבי. הצלחתו של האלבום הובילה בשנת 1994 להפצתו מחדש בארצות הברית, ובואי שיבח אותו בתור אלבום שמייצג אותו באופן מוחלט. מספר שנים מאוחר יותר יצא האלבום מחדש לאחר שלא היה זמין ומעריצים היו צריכים להזמין אותו באינטרנט במחיר מופקע.
בשנת 1995 הוציא בואי את האלבום "Outside", אשר היה אמור להיות חלק ראשון בסדרת אלבומים שעסקה באומנות ורצח. האלבום היה נקודת ציון כאשר בואי חזר לעבוד עם בריאן אינו. באלבום הוצגו מספר דמויות מסיפוריו הקצרים של בואי. הוא זכה להצלחה רבה והחזיר את בואי לקדמת הבמה בקרב מעריצי הרוק, עם סינגלים מצליחים כמו "Hallo Spaceboy", "Strangers When We Meet" ו-"The Hearts Filthy Lesson".
בספטמבר של אותה שנה החל בואי במסע ההופעות לקידום האלבום, כאשר גאברל חזר להיות הגיטריסט בלהקת הליווי שלו. מהלך שנתפס בידי המבקרים והמעריצים כמגוחך וחסר כל פשר, היה צירופו של טרנט רזנור מלהקת ניין אינץ' ניילז, כשותפו להופעות. בסופו של דבר יצאו בואי והלהקה יחדיו להופעות. על אף הצלחה ראשונית, מסע ההופעות נקטע בעקבות מכירות נמוכות. לפיכך, מסע ההופעות לקידום "Outside" נמשך ללא הלהקה אל תוך אירופה עד פברואר של שנת 1996. בהמשך אותה השנה נפתח מסע הופעות נוסף שלראשונה כלל את ישראל, הופעתו היחידה של בואי בישראל התקיימה ב-3 ביולי 1996, פארק הירקון, תל אביב. סיבוב הופעות זה הגיע עד ליפן ונמשך עד סוף הקיץ של אותה שנה. במהלך מסעי ההופעות הללו, זכה בואי להיכנס אל היכל התהילה של הרוקנ'רול בטקס השנתי האחד עשר.
בשנת 1997 זכה לתגובות הנלהבות ביותר מאז "Let's Dance", עם האלבום "Earthling". באלבום זה, יצר בואי יצירה שלמה ומקורית בסגנון שהיה באותה העת בחיתוליו, הג'אנגל, והלביש עליו את הסגנון הייחודי שלו. האלבום הניב מספר להיטים כשבראשם "Little Wonder", שנכתב במקורו לסרט של פול ורהובן משנת 1995 וזכה הפעם לעיבוד של טרנט רנזור, וכן גם הסינגל "Telling Lies" שהופץ באינטרנט. האלבום כלל אנרגיות רבות, לצד פחות ניסויים במקצבים אלקטרוניים, אך עדיין היה קיים בו הסאונד המובהק של בואי. לקידום האלבום יצא בואי למסע הופעות שהניב רווחים נאים.
בינואר אותה שנה הופיע בואי במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק לחגיגת יום הולדתו החמישים. אמנים שהופיעו לצידו על הבמה באותו ערב היו בילי קורגן, פרנק בלאק, סוניק יות', רוברט סמית' מלהקת הקיור, פלסיבו ולו ריד.
בשנת 1998 יצא הסרט "ולווט גולדמיין" של טוד היינס, ששמו נלקח משם שיר של בואי מתקופת זיגי סטארדסט. הסרט כלל קטעים ביוגרפיים רבים שבוססו על חייו על בואי. מערכת היחסים בין שתי הדמויות הראשיות, קורט ויילד (יואן מקגרגור) ובריאן סלייד (ג'ונתן ריס מאיירס), התבססו באופן רופף על היחסים בין איגי פופ ובואי במהלך שנות השבעים. סלוגן הסרט, "עלייתו של כוכב, נפילתו של אגדה", התבסס באופן ברור לחלוטין על שמו המלא של האלבום "זיגי סטארדסט". בריאיון עם להקת פלסיבו, בואי ציין כי אהב את הסיפור, אך "אווירת הסרט הייתה ברוח שנות השמונים במקום שנות השבעים", לדבריו. כמו כן הוא לא הרשה להשמיע את שיריו בסרט כאשר נתבקש לכך, ובשלב מסוים אף ניסה לעצור את יציאת הסרט לאקרנים מאחר שדמותו של סלייד, שיצגה אותו, שיקפה אותו כטיפוס אלים ואופורטוניסט.
תקופת בואי הנאוקלאסי 1998–2016
בשנת 1998, בואי התאחד עם טוני ויסקונטי להקלטת שיר לסרט "ראגרטס" שנקרא "(Safe In This) Sky Life". על אף שהשיר הוצא מתוך הפסקול הסופי, האיחוד בין השניים עודד אותם להמשיך בפרויקט נוסף. השיר הנ"ל בסופו של דבר הוקלט מחדש והוסף כ-B Side לסינגל, תחת השם "Safe". בין העבודות המוקדמות של השניים באותה תקופה היה העיבוד לשירם של להקת פלסיבו "Without You I'm Nothing", מהאלבום שנשא את אותו השם.
ב-1999 זכה בתואר מפקד במסדר האמנויות והספרות של צרפת.
לאחר יציאת האלבום הועלו תוכניות ליצירת אלבום בשם "Toy", שהיה אמור לכלול גרסאות חדשות לשיריו המוקדמים של בואי, לצד שלושה שירים חדשים. ההקלטות לאלבום החלו בשנת 2000, אך האלבום מעולם לא ראה אור, מה שהותיר מספר שירים שעדיין לא נשמעו.
בואי וויסקונטי המשיכו בשיתוף הפעולה יחדיו בהפקת אלבום אשר כלל שירים חדשים בלבד, בניגוד לתוכנית המקורית של "Toy". התוצאה הייתה עם האלבום "Heathen" שיצא בשנת 2002, שאופיין בסאונד האפל והאטמוספירי שבו, ובתור האלבום המצליח ביותר של בואי מזה שנים. האלבום כלל בתוכו גרסת כיסוי לשירם של הפיקסיז, "Cacuts". הסינגלים "Slow Burn" (עם פיט טאונסנד על הגיטרה), "I've Been Waiting for You" ו-"Everyone Says 'Hi" יצאו יחד עם שירים מהעבודה על האלבומים "Toy" ו-"Safe", בתור B Side. מלבד אלבום האולפן הוציא בואי בשנת 2002 אוסף כפול בשם "Best of Bowie" אשר מסכם 35 שנות קריירה. האוסף הופיע על גבי תקליטורים ובמהדורת ה–DVD נאספו וידאו קליפים נבחרים, עוד באותה שנה בואי היה מועמד לפרס מרקיורי.
בשנת 2003, דיווח העיתון "הסאנדיי אקספרס" כי בואי הוא האדם השני העשיר ביותר בבריטניה העוסק בתחום הבידור (פול מקרטני במקום הראשון), עם נכסים בשווי 510 מיליון פאונד.
בספטמבר של אותה שנה, הוציא בואי אלבום חדש, "Reality", אשר כלל גרסת כיסוי לשיר "Try Some Buy Some" של ג'ורג' האריסון מאלבומו "Living In The Material World" והכריז על מסע הופעות, "מסע ההופעות המציאותי", אשר היה לרווחי ביותר באותה שנה. אולם, מסע ההופעות נקטע מוקדם מהמצופה, כאשר במהלך הופעה בגרמניה, חש בואי בכאבים בחזהו. מה שנחשב בתחילה להיות כאב בעצבים שבכתפיו, הסתבר מאוחר יותר חסימה בעורקים. טיפול חירום בוצע בבית חולים בהמבורג. ביולי 2004 שוחרר בואי מבית החולים והמשיך לעבור תהליך שיקום. מאוחר יותר הודה בואי כי סבל מהתקף לב קל, כתוצאה משנים של עישון כבד ומסעות הופעות. מסע ההופעות בוטל לאלתר בתקווה כי יחזור להופעות באוגוסט של אותה שנה, מה שבסופו של דבר לא יצא לפועל. לאחר סיום השיקום חזר בואי לגור בניו יורק.
באוקטובר 2004 הוציא בואי DVD של מסע ההופעות "A Reality Tour", המתעד את הופעותיו בדבלין, ב-22 וב-23 בנובמבר 2003. במאי 2006 שר בואי יחד עם דייוויד גילמור שני שירים של להקת פינק פלויד, "Arnold Layne" ו-"Comfortably Numb", במסגרת הופעתו של גילמור – "Remember That Night". באותה שנה שיחק בואי בסרטו של כריסטופר נולאן, "יוקרה", בתפקיד המדען ניקולה טסלה. בשנת 2007, התארח בפרק הספיישל של הסדרה "בובספוג מכנסמרובע", "אטלנטיס מכנסמרובע", בתפקיד מלך אטלנטיס.
בינואר 2013 יצא לאור בישראל הספר "האיש שנפל מכוכב אחר" המכנס שמונה מאמרים שנכתבו על ידי כותבים ישראלים ועוסקים ביצירתו של בואי. באותו חודש עלה מחדש אתר האינטרנט הרשמי של בואי, ובמקביל לו הוצא, לאחר 11 שנות הפסקה מפעילות, השיר "Where Are We Now", הלקוח מאלבום הסולו "The Next Day", שיצא להאזנה בחינם ב-iTunes במרץ 2013, בהפקת טוני ויסקונטי. 29 שירים הוקלטו במהלך שנתיים עבודה, אך רק 14 מתוכם נכללו באלבום (שלושה נוספים צורפו לגרסת דלוקס). על אף הוצאת האלבום, ציין בואי כי לא יחזור להופיע. בסוף ינואר נפתחה במוזיאון ויקטוריה ואלברט רטרוספקטיבה מקיפה על יצירתו של בואי.
מותו
ב-10 בינואר 2016, יומיים לאחר צאת האלבום "Blackstar", נפטר בואי בביתו לאחר מאבק של כ-18 חודשים במחלת סרטן הכבד. על פי בקשתו בצוואתו, גופתו נשרפה כעבור יומיים בניו ג'רזי. לפי בקשתו, בני משפחתו לא נכחו בטקס השרפה.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
Christmas Memories
Christmas Memories (בעברית: זכרונות חג המולד) הוא אלבום חג המולד השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית ברברה סטרייסנד ואלבום האולפן ה-29 שלה. האלבום יצא לאור ב-30 באוקטובר 2001, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי ברברה סטרייסנד, ג'יי לנדרס, וויליאם רוס ודייוויד פוסטר. גרסתו הרגילה של האלבום מכילה בתוכה כ-12 רצועות, וגרסת הטארגט והאייטונס מכילה את השיר "God Bless America".
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי הכריז כי מכירותיו של האלבום בארצות הברית מסתכמות בכ-1,100,000 עותקים.
מיסור שלא לפרסום
בקריפטוגרפיה, מיסור שלא לפרסום או מיסור שלא לציטוט (באנגלית: Off-the-Record Messaging, או בקיצור OTR),, הוא פרוטוקול קריפטוגרפי בקוד פתוח המספק הצפנה מקצה-לקצה למסרים מיידיים. OTR משתמש בשילוב של מספר פרימיטיבים קריפטוגרפיים ידועים: צופן סימטרי AES עם מפתח באורך 128 סיביות, פרוטוקול שיתוף מפתח דיפי-הלמן עם מפתחות באורך 1536 סיביות וקוד אימות מסרים SHA1-HMAC המבוסס על פונקציית הגיבוב SHA-1. במקביל לאימות והצפנה, OTR מספק גם חשילות וסודיות מושלמת קדימה.
המניע העיקרי מאחורי פיתוח הפרוטוקול הוא לספק אימות וסודיות השיחה, אך בניגוד לכלי הצפנה נפוצים כמו TLS לאפשר גם "יכולת הכחשה", כך שלא יהיה באפשרות צד שלישי או אפילו המתקשרים עצמם להוכיח בעתיד מיהו מקור שיחה שנעשתה. OTR הועלה לראשונה במאמר שכותרתו: "תקשורת שלא לציטוט, או מדוע לא להשתמש ב-PGP" שפורסם באוקטובר 2004 על ידי Nikita Borisov, Ian Goldberg ו-Eric Brewer מאוניברסיטת ברקלי. ההתעניינות בפרוטוקול OTR גברה בעקבות החשיפות המסעירות שליוו את פרשת סנודן, שה-NSA ביצע ועדיין מבצע האזנות סתר מאסיביות בכל העולם והוא משמש אבן דרך חשובה ומודל לחיקוי בהתפתחות ההצפנה המודרנית. השאיפה כיום להבטיח פרטיות באמצעות הצפנה חזקה באופן כזה שלא תהיה לגוף מרכזי כלשהו סמכות או יכולת להפר אותה ובד בבד להסתיר מעיני המשתמש הלא מיומן בנושאי אבטחת מידע את כל המנגנון הקריפטוגרפי המסובך. לאפשר שימוש חלק ואינטואיטיבי ללא צורך בהבנה יתרה של העיקרון התאורטי העומד מאחורי המערכת.
הם סיפקו ספריית צד לקוח כדי להקל על מפתחי תוכנות למסריים מידיים ליישם את הפרוטוקול של OTR. תוסף של פידג'ין ו-Kopete מאפשרים ל-OTR להיות שמיש מעל כל פרוטוקול מסרים מיידיים שנתמך בידי פידג'ין או Kopete, בליווי תוספת שמאתרת אוטומטית כל שיחה עם עמית התומך בתוסף, מבלי להפריע לשיחות רגילות, שאינן מוצפנות.
היסטוריה
OTR הוצע כאלטרנטיבה ל-PGP ומערכת S/MIME, "בסדנא בנושא פרטיות בחברה האלקטרונית". הגרסה הראשונה 0.8.0 יצאה ב-21 בנובמבר 2004. בשנת 2005 מסמך שפורסם על ידי מריו ריימונדו, רוסאריו ג'נארו והוגו קרבצ'יק העלה מספר חולשות בפרוטוקול והציע תיקונים, בעיקר בחלק הקשור לשיתוף המפתח הנקרא בקיצור AKE (חילוף מפתח מאומת) שבגרסת הפרוטוקול המקורית היה חשוף להתקפת אדם באמצע. גם כן, האפשרות לפצל הודעות OTR על מנת להתמודד עם מערכות צ'אט בעלי גודל הודעה מוגבל, שיטה פשוטה של אימות נגד מתקפת האדם שבאמצע יושמה. במקום להשוות בין סיכום הביקורת לבין המפתח, ידיעה של סוד שרק שני הצדדים המשתתפים בשיחה יודעים אותו, יכול לשמש לאימות של שני הצדדים, משום שיש סבירות נמוכה שהתוקף ידע אותו. גרסה 3 של הפרוטוקול פורסמה בשנת 2012. כדאי להימנע ממצב שבו מספר מחשבים מתחברים לאותה שיחה עם אותו שם משתמש בו זמנית, נוצרה תווית זיהוי מדויקת יותר עבור כל משתמש שיושמה בגרסה 3. יתרה על כך, מפתח חדש נוצר שיוכל לשמש כערוץ נותנים נוסף. נכון ל-2016 הגרסה העדכנית ביותר היא libotr 4.1.1 וכן pidgin-otr 4.0.2 שמכילות מספר תיקונים בטיחותיים של הגרסאות הקודמות כמו גלישת חוצץ ומומלץ לעבור אליהן מיידית.
מוטיבציה ומאפיינים כלליים
בשל מגבלות רשת האינטרנט, כדי לדמות שיחה פרטית בין שני משתמשים אין די בהצפנה. נניח שאליס ובוב מנהלים שיחה פרטית דרך רשת האינטרנט ואיב מצותתת להם. היות שחילופי המסרים ביניהם מוצפנים, היא אינה יכולה להפיק כל תועלת מכך. אולם אם איב (שיכולה לייצג כאן ארגון גדול כמו ה-FBI) תאחסן עותקים של כל השיחות ביניהם ותמתין להזדמנות הראשונה שבה תצליח להניח ידה על מפתח ההצפנה אם על ידי פריצה פיזית, ייתכן באישור שופט או באמצעות תוכנת רישום הקשות וכדומה, לא רק שהיא כעת יכולה להאזין לכל השיחות העתידיות שלהם, אלא היא יכולה אף לפענח את כל השיחות שנעשו בעבר וכך תוכל לשייך או "להפליל" אותם בדברים שנאמרו, כי במסגרת פרוטוקול אבטחה דוגמת PGP המשתתפים מנצלים את המפתחות הציבוריים הקבועים שלהם כדי להצפין את כל המסרים שהם שולחים. וכן משתמשים בחתימה הדיגיטלית הקבועה שלהם כדי לאמת את זהותם. הבעיה עם חתימה דיגיטלית שהיא מחייבת מבחינה חוקית, כל אחד יכול להוכיח בבית משפט שהמסר החתום הגיע מבעל החתימה כי המפתח הציבורי של בעל החתימה פומבי.
בנוסף, מתעורר כאן פרדוקס מסוים. מצד אחד בשיחה חברתית אינטימית המשתתפים מעוניינים לוודא שהם אכן משוחחים עם מי שהם חושבים ולא עם מתחזה, מצד שני הם לא מעוניינים שיהיה בכוחו של אף אחד אפילו לא אחד מהצדדים בעצמם, לשייך אליהם או להוכיח שהם אחראים לדברים שנאמרו לאחר מעשה. זהו מאפיין חשוב שנקרא יכולת הכחשה שקיים, במידה מסוימת, בשיחה פרטית פיזית (בהנחה שלא מצותתים להם). למשל אפילו בוב עצמו לא יוכל לטעון שאליס אמרה לו דברים כלשהם כי היא יכולה להכחיש ולטעון שהוא בעצם זה שאמר אותם ואין לו דרך להוכיח זאת אם רק שניהם היו נוכחים בזמן שהדברים נאמרו. פרוטוקולים כמו PGP או SSL אינם בנויים לספק מאפיין זה. את היעדים האמורים אפשר להשיג בדרך הבאה:
מהלכי הפרוטוקול
כדי לצמצם את חלון הזמן שבו מפתח השיחה חשוף להתקפה, מנסים להחליף אותו בתדירות הגבוהה ביותר האפשרית. במרבית המכשירים בימינו קיים מעבד די חזק המסוגל לבצע פעולות אריתמטיות במספרים ארוכים בתוך זמן מאוד קצר, כמספר מילישניות. עובדה זו מאפשרת החלפת מפתח שיחה בשיטת דיפי-הלמן לאחר כל הודעה. כל מהלך של שיתוף מפתח דורש בסך הכול שתי העלאות בחזקה מודולו מספר ראשוני גדול. אפילו התקנים בעלי משאבים מאוד נמוכים יכולים לבצע זאת מבלי שהמשתמש יבחין בעיכוב כלשהו. כדי לחסוך בהודעות הפרוטוקול מנצל את ההודעות המכילות את מסרים בין אליס ובוב כדי להעביר גם את החומר המיועד להכנת מפתח השיחה הבא. למעשה הודעה מאליס לבוב תכיל את המסר אותו היא מעוניינת להעביר לו יחד עם מפתח ציבורי חדש שישמש את בוב כדי לגזור ממנו מפתח משותף בשיטת דיפי הלמן להצפנת ההודעה הבאה וכאשר הוא מחזיר לה תגובה, הוא מצרף אליה את החלק שלו להכנת המפתח המשותף הבא וכן הלאה. כזכור מפתח השיחה הוא כפולה של המפתחות הציבוריים עם המפתחות הפרטיים הנגדיים (מודולו המספר הראשוני), לכן אין במפתח הזה כל מידע שיכול לשמש את המצותת איב אפילו שהוא מכיל מחצית מהמידע הדרוש להכנת מפתח השיחה. כל עוד המפתחות הפרטיים של שני הצדדים לא נחשפו הסוד המשותף נותר בטוח.
לצורך תיאור הפרוטוקול, נניח שאליס רוצה לשלוח את המסר "HELLO" כשהוא מוצפן לבוב. נניח שהמפתח הציבורי הטרי ביותר של אליס הוא g^{x_{i}} אליו משויך המספר הסידורי kIDa_i, נניח עוד שבוב שלח לאליס קודם לכן את המפתח הציבורי שלו g^{y_{j}} יחד עם המזהה הייחודי שלו (המפתח האחרון של כל אחד מהם יכול להיות זה שנוצר בעת הרצת פרוטוקול AKE המתואר להלן או שהוא מפתח חדש שהתקבל במסגרת חילופי ההודעות ביניהם). היא מבצעת את המהלכים הבאים:
במילים, אליס שולחת לבוב מסר המורכב ממספר חלקים; החלק הראשון מכיל את גוף ההודעה כשהוא מוצפן באמצעות הצופן הסימטרי במצב מונה עם המפתח והמונה שהכינה, את המפתח הציבורי שלה לצורך ההודעה הבאה, מזהי המפתחות הציבוריים שלה ושל בוב והמונה ששימש אותה להצפנת ההודעה. החלק השני מכיל את תג האימות של ההודעה שהוכן באמצעות פונקציית MAC. והחלק השלישי הוא מפתח האימות הישן שאיתו השתמשה כדי לאמת את ההודעה הקודמת ואין לה צורך בו יותר. המטרה של שליחת המפתח היא רק כדי לחשוף אותו כך שאף אחד לא יכול להוכיח בעתיד מי היה מקור ההודעה. כי אם מפתח האימות הסימטרי ידוע לכולם, כל אחד יכול להכין הודעה מזויפת ולייצר לה תג אימות מתאים עם מפתח זה, אך מרגע שהמפתח נחשף אין בזה כל הוכחה לכך שמקור ההודעה מאליס. בוב מצידו מייצר מפתח דיפי הלמן חדש מהמפתח הציבורי של אליס המסומן בתווית kIDa_i והמפתח הפרטי שלו המסומן בתווית kIDb_i ומקבל את מפתח ההצפנה k_{ij} (אותו מפתח בדיוק שיצרה אליס) איתו הוא מפענח את החלק המוצפן של ההודעה T_a, בודק שהיא תקינה על ידי תג האימות המצורף וקורא את ההודעה המיועדת אליו. ואותו תהליך חוזר על עצמו באופן דומה הפעם מצד בוב.
באופן תמציתי שיחת OTR יכולה להראות כך: וכן הלאה. כאשר E(M,k) מייצג הצפנה באמצעות AES במצב מונה.
במהלכי הפרוטוקול המתוארים מתרחש תהליך שיש המכנים אותו מחגר משונן (ראצ'ט) בדומה לכלי העבודה לחיזוק ברגים שמסתובב רק בכיוון אחד. בכל הודעה, השולח מצרף אליה את מפתח שלו להצפנת ההודעה הבאה והמקבל מצידו כאשר הוא מחזיר הודעה לשלוח הוא מצרף אליה את המפתח שלו להצפנת ההודעה הבאה וכן הלאה. כך הפרוטוקול "מסתובב" באופן חד כיווני. בכל נקודת זמן, אם התגלה מפתח שיחה אחד, אין בו די מידע המאפשר לנחש את מפתח השיחה הקודם כי הוא נוצר מחדש בתהליך דיפי-הלמן והמפתח שלפניו הושמד. כדי שאליס או בוב יהיו משוכנעים שהם מקבלים מפתח ציבורי אחד של השני ולא של מתחזה שנכנס באמצע, כל מפתח דיפי הלמן חדש מאומת באמצעות תג אימות שנגזר מהמפתח הקודם. אם המתחזה אינו יודע מהו מפתח השיחה כי הוא מעולם לא נשלח בגלוי, תהיה לו בעיה לשכנע אחד מהם שהמפתח שייך לבוב או אליס כי תג האימות יגלה מיד אם זה נכון. במילים אחרות, תהליך האימות מתבצע בשני מישורים, תחילה מבוצע אימות מלא של המפתח הראשון המסתמך על חתימה דיגיטלית של שני הצדדים המתקשרים. במישור השני מתבצע אימות חלקי באמצעות תג אימות סימטרי המסתמך על ההנחה שמפתח השיחה הראשוני לא נחשף. וכמובן בנוסף לאמור לעיתים אחד מהצדדים ידרוש לבצע את פרוטוקול SMP המתואר כדי לסכל ליתר ביטחון התקפת אדם באמצע.
ממהלכי הפרוטוקול המתוארים הושמטו מספר אלמנטים הקשורים בניהול ותחזוקה כמו תוויות, דגלים ושדות מידע מיוחדים. למעשה פרוטוקול OTR תומך בשמונה סוגי הודעות מיוחדות שקשורות בניהול ותחזוקה: הודעת אפס שמורה שממנה מתעלמים בדרך כלל, הודעת ניתוק או הודעת סיום שיחה, שש הודעות שונות המוקדשות לפרוטוקול SMP המתואר להלן וכן הודעת מפתח נוסף המיועדת להעברת מפתחות הצפנה סימטריים מאחד לשני. כמו כן כחלק ממהלכי הפרוטוקול שני הצדדים מחויבים לנהל מפתחות שיחה ומפתחות אימות, להיפטר מהם כאשר פג תוקפם או במידה שחלק מההודעות טרם הגיעו ליעדן לאחסן אותם זמנית במקום שמור. חיסרון בולט של הפרוטוקול הוא הצורך בפנקסנות והוא נעשה מסורבל במיוחד כאשר לא כל המשתתפים בשיחה מקוונים. למשל אם צד אחד שולח הודעה לצד השני שנמצא במצב אוף ליין ההודעה לא מגיעה מיד ליעדה, לכן השולח חייב לשמור את המפתחות המתאימים עד שיתקבל אישור שההודעה נקראה.
שיתוף מפתח מאומת
בגלל ליקויים בטיחותיים שהתגלו בגרסה המקורית, כדי לסכל התקפת אדם באמצע, פרוטוקול OTR גרסה 2 משתמש בפרוטוקול משני הנקרא SIGMA כדי לבצע שיתוף מפתח מאומת (בקיצור AKE) בארבעה מהלכים. בתמצית הרעיון הוא שהמשתתפים בפרוטוקול תחילה יוצרים ערוץ בטוח באמצעות פרוטוקול דיפי הלמן ללא אימות, ולאחר מכן מבצעים אימות דו כיווני בתוך הערוץ הזה. ביתר פירוט בוב מתחיל במסר: כאשר E הוא הצפנת AES של המפתח הציבורי הארעי של דיפי הלמן (r הוא ערך אקראי חד פעמי המשמש כמפתח הצפנה) ו-H היא פונקציית גיבוב. אליס מחזירה לבוב את: לאחר בדיקה שהערכים תקינים ונמצאים בגבולות המותרים, בוב מחשב את המפתח המשותף על ידי s=(g^a)^b ומכין ממנו עם פונקציית גיבוב בתצורות שונות, שני מפתחות הצפנה c_1,c_2 וארבעה מפתחות אימות (מחציתם להצפנה ואימות המסרים שלו ומחציתם לפענוח ואימות המסרים של אליס). בוחר מזהה ייחודי טרי הנקרא kID_b, משתמש בפונקציית MAC כדי להכין תג אימות של האלמנטים הבאים: המפתחות הציבוריים שלו ושל אליס g^a ו-g^b, מזהה המפתח שלו kID_b ומפתח האימות הציבורי Pub_b של החתימה הדיגיטלית שלו:. חותם באמצעות החתימה הדיגיטלית שלו על תג האימות: ומצרף לחתימה את המפתח האימות הציבורי שלו וכן את מזהה מפתח השיחה כך שמתקבל. ואז שולח לאליס את: אליס פועלת בדרך דומה, תחילה היא מפענחת את ההצפנה של g^b עם המפתח r ובודקת את תקינות כל הערכים שקיבלה. אם הכול תקין היא מחשבת את מפתח השיחה המשותף s=(g^b)^a ומכינה ממנו באמצעות פונקציית הגיבוב באותה דרך את שני מפתחות ההצפנה וארבעה מפתחות האימות שהכין בוב אצלו. משתמשת במפתח m_2 כדי לבדוק את תג האימות שקיבלה מבוב במסר האחרון, משתמשת במפתח c_1 כדי לפענח את החתימה הדיגיטלית של בוב X_b מחשבת את תג האימות m_b עם המפתח m_1 ומשתמשת במפתח הציבורי של החתימה הדיגיטלית של בוב Pub_b כדי לוודא ש-m_b אכן הגיע מבוב. כעת בוחרת מזהה מפתח משלה kID_a ומחשבת את תג האימות שלה: חותמת עליו עם החתימה הדיגיטלית שלה:  ומכינה את ההודעה  ושולחת לבוב את: מה שנשאר לבוב זה לוודא תקינות ערכים, לבדוק את החתימה הדיגיטלית ואת תג האימות לפענח את החלקים הדרושים פענוח וכעת שניהם משתפים מפתח מאומת בצורה כזו שלא רק שהם בטוחים שאיש לא יודע מהו, אלא הם גם בטוחים בהסתמך על החתימה הדיגיטלית שלהם, שזהותם וודאית והם אינם מתחזים.
בעיית המיליונרים
החסרון בפרוטוקול AKI הוא שבכל שלבי הפרוטוקול ההנחה היא שאליס מכירה את בוב ויודעת מהו המפתח הציבורי שלו וכן בוב מכיר את אליס ויודע מהו המפתח הציבורי שלה. אך אם בוב לא מכיר את אליס או שאליס אינה מכירה את בוב איב יכולה להתחזות לאחד מהם בקלות על ידי ביצוע כל מהלכי הפרוטוקול המתוארים אך עם המפתחות שלה במקום של אליס או בוב. ההתחזות לא תתגלה אלא אם כן אליס או בוב ינסו לברר מהו המפתח הציבורי שלהם באמצעים אחרים מחוץ לפרוטוקול. התקפה כזו קלה לביצוע במיוחד על ידי גורם מרכזי שיש לו שליטה על שרת ההודעות. למעשה קיים תוסף ל-Jabber (כיום נקרא XMPP) הנקרא mod_otr שמבצע באופן אוטומטי התקפת אדם באמצע נגד שיחת OTR. כדי לסכל את ההתקפה אפשר לפעול בדרך פשוטה. כל משתמש יאחסן רשימה של המפתחות הציבוריים של כל החברים איתם הוא משוחח. במידה שמצטרף לשיחה חבר חדש שהמפתח שלו אינו מוכר (לא נמצא ברשימה), תופיע התראה שמבקשת מהמשתמש לוודא שהמפתח נכון. למעשה OTR הציג למשתמש "טביעת אצבע" בדמות QR של תוצאת הפונקציה SHA-1 של המפתח הלא מוכר והמשתמש נדרש להשוות את טביעת האצבע מול טביעת אצבע שהוא השיג בעצמו באמצעים אחרים (מחוץ למהלכי הפרוטוקול). הבעיה היא שרוב המשתמשים לא מבינים את משמעות טביעת האצבע, הם מעדיפים להתעלם מההודעה או מנסים להשוות רק מספר בתים מתחילת טביעת האצבע ומספר בתים מסופה. מה שמאפשר התקפה מצד איב עם מפתח ציבורי הדומה למפתח הציבורי של אליס או בוב רק בבתים הראשונים והאחרונים. בנוסף השאיפה היא להסתיר מעיני המשתמש את המנגנון הקריפטוגרפי המסובך שפועל מאחורי הקלעים ולדמות שימוש חלק ככל האפשר בתוכנת המסרים כאילו לא היה קיים.
הפתרון שננקט ב-OTR גרסה 3 ומעלה הוא שימוש בפרוטוקול משני הנקרא "פרוטוקול המיליונרים הסוציאליסטיים" בקיצור (SMP) שהוא עצמו וריאציה של בעיית המיליונרים שניתן לה פתרון מעשי על ידי Yao. ב-2001 פורסם פתרון יעיל לבעיית המיליונרים הסוציאליסטיים על ידי Boudot, Schoenmakers, ו-Traoré בהתבסס על בעיית הכרעת דיפי-הלמן בקיצור DDH. הפתרון מאפשר לשני מיליונרים לדעת האם עושרם שווה מבלי לחשוף את עושרם המדויק לאף אחד מהצדדים או לצד שלישי. במילים אחרות זהו פרוטוקול כמעט אפס ידיעה שבו המידע הנחשף בסיומו שווה לסיבית אחת בלבד - אמת או שקר. בהקשר של OTR במקום להשוות כסף, משווים את המידע המשותף לאליס ובוב. אם איב המנסה להתחזות לאליס לא תצליח לנחש נכון את הסוד בניסיון הראשון הפרוטוקול יסתיים מיד בכישלון. לכל היותר איב תצליח לשבש או לקטוע זמנית את השיחה בין אליס ובוב. כדי למנוע מאיב מלהונות את המשתתפים על ידי העברת חילופי המסרים של פרוטוקול SMP כלשונם מאחד לשני הסוד אותו משווים כולל טביעת אצבע עם SHA-2 של מזהה השיחה, טביעות האצבע של מפתחות שני הצדדים והסוד המשותף. במצב כזה רוב הסיכויים שהתקפת MITM תכשל מיד משום שאצל בוב ואליס יתקבלו טביעות אצבע שונות. בד בבד הפרוטוקול מבטיח שאף אחד לא יוכל ללמוד מאומה מחלופי המסרים על הסוד המשותף שלהם מעבר לעובדה שהוא שווה אצל שניהם. כל התהליך מתרחש מאחורי הקלעים ללא מעורבות המשתמשים עצמם.
פרוטוקול SMP
ב-OTR כל החישובים של פרוטוקול SMP מבוצעים בחבורה G מסדר ראשוני q באורך 1536 סיביות. המספר הראשוני הוא בדיוק זה המופיע בתקן בשם קבוצה 5. בנוסף קיים יוצר g_1, שניהם ידועים ומפורסמים (בתקן היוצר הוא 2). ההנחה בתחילת הפרוטוקול שאליס ובוב מחזיקים בסודות פרטיים x ו-y בהתאמה שאליהם מתייחסים כאל אלמנטים של השדה והמטרה של הפרוטוקול היא להוכיח ש-y=x מבלי לחשוף מאומה פרט לעובדה האם הם שווים או לא. הפרוטוקול מבוסס על הרעיון של אפס ידיעה, שאומר בתמצית היכולת להוכיח ידיעת סוד מבלי לחשוף מידע כלשהו לגבי הסוד עצמו שלא היה אפשר לדעת בדרכים אחרות. כל מהלכי הפרוטוקול מלווים בהוכחת אפס ידיעה על מנת להבטיח שלא שונו בטעות או בזדון (כלומר הבטחת הגינות).
תחילה, לצורך הפרוטוקול נחוצים עוד שני יוצרים אותם מכינים ומשתפים בשיטת דיפי-הלמן: אליס בוחרת אלמנט אקראי ושולחת לבוב את g_1^{a_2} ובוב בוחר אלמנט אקראי  ושולח לאליס את g_1^{b_2} ושניהם מחשבים את. הם חוזרים על התהליך המתואר עם שני אלמנטים אקראיים נוספים a_3 ו-b_3 ומחליפים ביניהם את g_1^{a_3} ו-g_1^{b_3} ומתקבל ערך משותף נוסף. צריך לזכור שכל החישובים נעשים מודולו q.
הביטחון של הפרוטוקול המתואר ידוע והוא מבוסס על העיקרון של אפס ידיעה וכן על בעיית דיפי הלמן. כל עוד הבעיה קשה לפתרון אפילו על ידי יריב בעל עוצמת מחשוב גבוהה הפרוטוקול מספק "כמעט אפס ידיעה" במובן שאליס ובוב יכולים להיות בטוחים שאף אחד לא יוכל ללמוד מחילופי המסרים של הפרוטוקול שום פרט לגבי הסודות שלהם (שהם למעשה אותו ערך, אם לא קיים מתחזה באמצע) מלבד לענות על השאלה האם הסודות זהים או לא. המתקיף אינו יכול לבצע התקפת כוח גס בלתי מקוונת על הערכים הללו אפילו אם הם קלים לניחוש כי דרושה אינטראקציה בזמן אמת עם המשתתפים בפרוטוקול. מספיק ניסיון כושל אחד כדי לעלות על המתחזה ולחשוף את ההתקפה.
סוד משותף
החסרון הבולט בפרוטוקול הוא שההנחה היא שאליס ובוב מחזיקים בסוד משותף לפני ריצת הפרוטוקול. אם הם בחרו את הסוד בדרך בטוחה כמו במפגש אישי, על ידי שליח מהימן או בערוץ בטוח אחר אז לאיב אין אפשרות להשפיע על דרך בחירת הסודות ולהונות את הצדדים בהתקפת אדם באמצע. על כל פנים, לא תמיד הדבר אפשרי או נוח לצדדים לשתף סוד בדרכים בטוחות אפילו אם הם מכירים. במקרה כזה אם לאיב תהיה יכולת להשפיע על בחירת הסודות הם יהיו חשופים יותר להתקפת אדם באמצע. קיים טריק ישן אך יעיל, הם יכולים לשוחח ביניהם בערוץ פתוח באמצעות רמזים, במקום לחשוף את הסוד עצמו הם יכולים למשל לומר אחד לשני "הסוד יהיה הסרט שראינו בשבוע שעבר" וכדומה, רק אם המתקיפה איב מכירה את אליס מספיק טוב היא תוכל להונות את הצדדים. ליתר ביטחון אפשר להריץ את הפרוטוקול פעמיים, פעם אחת עבור רמז שאליס בוחרת ופעם אחת עם רמז שבוב בוחר. בכל אופן אם הם אינם מכירים כלל ומעולם לא נפגשו הבעיה תוותר בעינה. אם המתקיפה מסוגלת לנטר את תעבורת הרשת וליירט את ההודעות מבוב לאליס ומאליס לבוב אין דרך לסכל את התקפת אדם באמצע למעט שיתוף סוד בערוץ נפרד ובטוח. מבחינה מעשית, שיטת הרמזים עדיפה על שיטת טביעת האצבע המתוארת לעיל כי משתמשים בדרך כלל מתקשים בהשוואת מספרים ונוטים להתחמק מהמטלה הזו, לעומת זאת מילים או משפטים בעלי משמעות נוחים יותר.
מערות דונחואנג (פירושונים)
מערות דוּנְחְוָאנְג יכולות להיות אחד מחמישה אתרים ארכאולוגיים בסביבות עיר המחוז דוּנְחְוָאנְג שבמחוז גאנסו בסין:
נחוניא חופר שיחין
נחוניא חופר שיחין היה אחד מחמישה עשר הממונים שהיו בבית המקדש, שהיה אחראי על חפירת בורות המים לעולי הרגלים בבית המקדש ובעיר ירושלים בשלהי תקופת בית שני.
התפקיד
המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ונחוניא נכלל ברשימה, בתפקיד חופר :
התוספתא מספרת שנחוניא היה חופר שיחין ומוסרם לרבים.
הנס של בתו ומות בנו
במסכת יבמות בתלמוד בבלי מסופר על נס שקרה לבתו של נחוניא חופר שיחין, שנפלה לבור גדול, והלכו לבקש רחמים מרבי חנינא בן דוסא שיתפלל להצלתה. לאחר שלוש תפילות רבי חנינא בישר להם שהיא הצליחה לעלות מהבור. רבי חנינא הסביר את ביטחונו בהצלתה בכך שלא ייתכן שייפגע צאצא של עושה חסד בדבר החסד בו עסק אביו (על כך הוקשה, שהרי בנו של רבי חנינא מת מצמא, ומוסבר שהקב"ה מדקדק עם צדיקים כחוט השערה ומובא הפסוק ).
לשון הגמרא:
אזכורים נוספים
התלמוד הבבלי מוסר בשם רבי יהודה עדות שהעיד בפניו נחוניא חופר שיחין בהלכות סוטה. עדות שהתקבלה באופן חלקי ידי חכמים.
מפרץ דייוויס (אנטארקטיקה)
מפרץ דייוויס (באנגלית: Davies Bay) הוא מפרץ שרוחבו 19 קילומטרים, הממוקם בין ראש דרייק וכף קינזי בארץ אואטס באנטארקטיקה.
גילוי המפרץ
המפרץ התגלה בפברואר 1911 מהטרה נובה במסגרת משלחת טרה נובה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
מקור השם
המפרץ נקרא על שם פרנסיס אי. סי. דייוויס (Francis E.C. Davies), נגר אוניות על הספינה טרה נובה.
לקריאה נוספת
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 162
• Roberto Cervellati, M. Chiara Ramorino, COMPOSITE GAZETTEER OF ANTARCTICA (CGA), PP 40, 48
• AUSTRALIANS MAKE DISCOVERIES IN OATES LAND, PP 395 - 396
ארז אדום מערבי
ארז אדום מערבי או גם תויה ענקית (שם מדעי: Thuja plicata, באנגלית: western redcedar) הוא מין בסוג תויה (Thuja), עץ מחטני ירוק-עד גדול השייך למשפחת הברושיים הגדל טבעי במערב אמריקה הצפונית. למרות שמו הוא אינו שייך לסוג ארז (Cedrus). זהו העץ המחטני הרביעי בגודלו בעולם (אחרי סקוויה ענקית, סקוויה נאה וקאורי (Agathis australis)). בתחום תפוצתו הטבעי העץ הוא מקור חשוב לחומר הגלם עץ.
תיאור
ארז אדום מערבי הוא עץ מחטני חד-ביתי (כלומר בעל אצטרובל זכרי ונקבי על אותו העץ) גדול מאוד שגובהו מגיע בין 65 ל-70 מטרים וקוטר גזע בין 3 ל-4 מטרים בגובה חזה, ובמקרים מיוחדים אפילו יותר. בעצים הגדלים בשטח פתוח נוף העץ יכול להגיע עד לקרקע, בעוד שבעצים הגדלים בחורשה צפופה הנוף יהיה רק בצמרת, היכן שהאור יכול להגיע לעלים. העץ מאריך חיים, כשפרטים אחדים יכולים לחיות מעל אלף שנים, כשהעץ העתיק ביותר שגילו אומת הוא מעל ל-1,460 שנים. מערכת השורשים רדודה (ציצת שורשים), המתפשטת לרוחב ולכן העץ פגיע לרוחות. קליפת הגזע בגוון אדום-חום או (בייחוד כשהעץ חשוף לשמש) אפור-חום. עובייה בין 10 ל-25 מילימטרים, סיבית, ובה חריצים רדודים לאורך והיא מתקלפת בקלות.
העלווה בצורת מניפה כשהעלים דמויי קשקשים בזוגות ענפים נגדיים, כשזוגות רצופים גדלים בזווית של 90 מעלות ביניהם. העלווה ירוקה מלמעלה וירוקה עם קווי פיוניות לבנים מלמטה. העלים בעלי ריח עז המזכיר אננס כאשר מועכים אותם. אורך עלה בודד בין מילימטר ל-4 מילימטרים ורוחבו בין למילימטר לשניים במרבית הענפים, אבל באורך עד 12 מילימטרים על נצרים.
האצטרובלים הנקביים דקים באורך בין 10 ל-18 מילימטרים ורוחב בין 4 ל-5 מילימטרים, ובהם בין 8 ל-12 (14 במקרים נדירים) קשקשים דקים חופפים. צבעם ירוק עד ירוק-צהוב, והם מבשילים לגוון חום בסתיו, כשישה חודשים לאחר ההאבקה, ונפתחים כשהם מבשילים על מנת לשחרר את הזרעים. הזרעים באורך 4 עד 5 מילימטרים ורוחב מילימטר אחד, כשאליהם צמודה כנף צרה דמוית נייר משני צדי הזרע. אורך אצטרובלי האבקה הם בין 3 ל-4 מילימטרים, וצבעם אדום או סגול בתחילה והם מפזרים גרגירי אבקה צהובים באביב.
תפוצה
ארז אדום מערבי הוא בין העצים הנפוצים ביותר באזור הפסיפיק נורת' וסט, מאלסקה עד צפון קליפורניה, שבהם הוא גדל בחברת אשוח דאגלס, אשוחית סיטקה וצוגה מערבית. מזרחית משם הוא התפשט לאיידהו ומונטנה. הוא מצוי מגובה פני הים ועד למקסימום גובה של 2,290 מטרים בקרייטר לייק באורגון. הוא גדל ביערות עבותים, על מורדות ההרים, על גדות הנהר ובביצות. העץ סובל צל ומסוגל להתרבות גם כשהוא שרוי רוב הזמן בצל.
העץ נשתל בהצלחה במקומות אחרים שבהם האקלים ממוזג, כולל בריטניה ומערב אירופה, אוסטרליה (לפחות צפונה עד סידני), ניו זילנד, מזרח ארצות הברית ובמקומות הגבוהים בהוואי.
טקסונומיה ושמות העץ
השם המדעי של העץ הוא Thuja plicata, כשהעץ הוא אחד משני המינים השייכים לסוג תויה (Thuja) הגדלים באמריקה הצפונית, המין השני הוא תויה מערבית (Thuja occidentalis). השם של המין - פליקטה (plicata) נגזר מהמילה בלטינית plicāre שפירושה בצורת צמה, תוך התייחסות לעלים הקטנים של העץ.
עצים בולטים
העץ הגדול ביותר שעדיין חי הוא ענק צ'יוואט (Cheewhat Giant) בשמורת הפארק הלאומי שולי הפסיפי (Pacific Rim National Park Reserve) באי ונקובר כשהנפח שלו הוא 449 מטרים מעוקבים. העץ החי הגבוה ביותר הידוע הוא עץ וילאבי קריק (Willaby Creek Tree) דרומית לאגם קווינולט (Lake Quinault) בגובה 59 מטרים.
"ארז אדום של אגם קווינולט" (Quinault Lake Redcedar) היה הארז האדום המערבי הגדול ביותר בעולם כשנפח העץ היה 500 מטרים מעוקבים. העץ צמח סמוך לחוף הצפון-מערבי של אגם קווינולט (Lake Quinault) צפונית לאברדין במדינת וושינגטון, כ-34 קילומטרים מהאוקיינוס השקט. נפח העץ היה כשליש מנפח העץ הגדול ביותר הידוע, הסקוויה הענקית המכונה גנרל שרמן. גובהו של הארז האדום של אגם קווינולט היה 53 מטרים וקוטרו היה 5.9 מטרים בגובה חזה. הארז האדום של אגם קווינולט נהרס בסדרת סופות בשנים 2014 ו-2016 וכיום הוא גדם מפואר. העץ החמישי בגודלו היה ארז קלאלוך (Kalaloch Cedar) בפארק הלאומי אולימפיק בנפח 350 מטרים מעוקבים עד שנהרס בסופה במרץ 2014.
שימושים היסטוריים בחברות הילידים
התושבים הילידים של אזור צפון-מערב הפסיפי, מחוף אורגון ועד דרום-מזרח אלסקה, עשו במהלך ההיסטוריה שימוש נרחב בארז אדום מערבי. כמה שבטים בחוף הצפון-מערבי התייחסו לעצמם כאל "האנשים של הארז האדום" בשל התלות הגדולה שלהם בעץ לחומרים בסיסיים. העץ שימש לבניית מגורים ועמודי טוטם, וגולף לחפצים רבים, כולל מסיכות, כלי מטבח וכלים אחרים, קופסאות, לוחות, סירות קאנו וחפצי פולחן. ארז אדום מערבי קשור גם למסורת ארוכה של שימור מזון ובישול דגים מעל אש גלויה. השורשים והקליפה שימשו לקלוע סלים, קערות, חבלים, בגדים, שמיכות וטבעות.
חומר גלם
העץ של הארז האדום המערבי הדוק, קוויו ישרים ויש בו מעט "עיניים". העץ מוערך בשל צורתו האופיינית, ריחו, והעמידות הטבעית הגבוהה לריקבון, ומשמש באופן נרחב לבנייה חיצונית בצורת עמודים, רצפות דק, רעפים ולחיפוי קירות. הוא משמש לעיתים קרובות לבניית השלד והשדרית של ספינות מפרשים קלות וקייקים. בספינות גדולות יותר משתמשים בו לעיתים קרובות כשהוא משמש מילוי בין שיטות שכבות של שרף אפוקסי או פיברגלס או מוצרים דומים. בשל משקלו הסגולי הנמוך – בין 390 ל-400 קילוגרם למטר מעוקב כשהוא יבש – הוא כ-30% קל יותר מעצים מסורתיים המשמשים לבניית ספינות, כדוגמת מהגוני. בהשוואה למשקלו הוא חזק למדי, אבל יכול להיות פריך. הוא נדבק היטב בשימוש עם שרף אפוקסי או דבק רסורצינול.
העץ משמש כרפידה דוחה חרקים לשידות, אם כי השידה המכונה בארצות הברית "שידת ארז" (Cedar chest) משתמשת בערער וירג'יניה (Juniperus virginiana) המכונה בארצות הברית "ארז אדום" (red cedar).
העץ הוא חומר גלם פופולרי לבניית גיטרות ולוחות תהודה (Soundboard) בשל משקלו הקל, חוזקו והקול האפל והחמים המופק ממנו. הוא גם עץ פופולרי באירופה ובאמריקה לבניית המסגרת לכוורות.
עץ נוי
כמו קרובו תויה מערבית (Thuja occidentalis) ומינים רבים אחרים של מחטניים נוהגים לגדל את הארז האדום המערבי כצמח נוי, כשובר רוח וכגדר חיה בגנים ובפארקים ברחבי העולם. העץ זמין במגוון צורות גדלים וצבעים. הזנים הבאים זכו בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society):
קוטל פטריות
תויאפליצין (Thujaplicin) הוא תרכובת אורגנית הקיימת בעצים בוגרים ומשמשת כקוטל פטריות טבעי, ומונעת בכך ריקבון של העץ. ההשפעה של החומר נמשכת גם כשהעץ נכרת קרוב למאה שנים. עם זאת, התויאפליצין קיים רק בעצים בוגרים. נבטים שלא מייצרים את הכימיקל נרקבים לעיתים קרובות בשלב מוקדם, ולכן חלק מהעצים גדלים כשהגזע שלהם רקוב וחלול.
לאון טרוצקי
לאון (לב) דוידוביץ' טרוצקי (בכתב רוסי: Лев Давидович Троцкий, ; (7 בנובמבר (לפי הלוח הגרגוריאני, המקובל בימינו; לפי הלוח היוליאני: 26 באוקטובר)  1879 – 21 באוגוסט 1940) היה מנהיג סובייטי, מהפכן והוגה דעות קומוניסטי יהודי-רוסי. מייסד הצבא האדום. הוגלה מברית המועצות על ידי סטלין ולבסוף נרצח בפקודתו על ידי שליחיו.
ביוגרפיה
לב (לייב) דוידוביץ' בְּרוֹנשטיין (ברוסית: Лев Давидович Бронштейн) היה החמישי מתוך שמונת ילדיהם של זוג איכרים יהודים אמידים, דוד (1847–1922) (בן לאון) ואנה (1850–1912, לבובנה ז'יבוטובסקאיה) ברונשטיין. ארבעה מאחיו נפטרו בצעירותם. הוא נולד בכפר בשם ינובקה (כיום ברסלבקה), בפלך חרסון של האימפריה הרוסית (דרום אוקראינה כיום). עד גיל תשע גדל בבוברינץ, בה היו לאביו מספר חנויות, ואז נשלח לאודסה - שם חי ובגר. הוא למד תחילה בבית-ספר ממלכתי נוצרי, אחר כך עבר לגימנסיה בניקולאייב, בה התוודע למרקסיזם.
הוא החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת אודסה, אך ויתר על לימודיו כדי להתמסר לפעילות מהפכנית נגד משטר הצאר. לראשונה נעצר ב־1898 על פעילותו באיגוד הפועלים של דרום רוסיה ונידון למאסר של שנתיים. ב-1900, במהלך ריצוי מאסרו, נישא לאשתו הראשונה, היהודיה, אלכסנדרה סוקולובסקיה (1872–1938). אף ששניהם היו מרקסיסטים, טקס נישואיהם נוהל כדת וכדין בידי רב.
בהמשך אותה שנה נידון לארבע שנות גלות בסיביר, לשם גלה ביחד עם אשתו לעתיד אלכסנדרה סוקולובסקיה, ושם גם נולדו שתי בנותיו, זינאידה (או זינה) (1901–1933) ונינה (1902–1928). ב-1902 נפרד מאשתו הראשונה בלא להתגרש ממנה רשמית. הוא ברח מסיביר, אימץ לעצמו את שם המשפחה "טרוצקי" (מסוהר באודסה) ואת שמו הפרטי של סבו לאון, תחת שמו המקורי לב. אז נסע ללונדון, שם הצטרף לוולדימיר לנין, שהיה באותה עת עורך הביטאון "איסקרה" (רוסית: "הניצוץ") של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית.
טרוצקי השתתף בקונגרס השני של המפלגה בלונדון ב-1903, שם נוצר הקרע במפלגה שגרם לפיצולה לשתי סיעות: מנשביקים ובולשביקים. טרוצקי תמך במנשביקים כנגד לנין, ואף על פי שתמיכתו זו הייתה קצרת ימים - היא עתידה הייתה לערער את יחסיו עם לנין למשך 14 השנים הבאות.
במהלך 1903 הוא פגש את אשתו השנייה, נטליה סדובה (1882–1962), באותה עת סטודנטית בסורבון בפריז, ממנה נולדו לו שני בנים.
ממהפכת 1905 עד מהפכת פברואר
בעת מהפכת 1905 חזר טרוצקי לרוסיה, ונבחר ליושב ראש הסובייט של פטרבורג. מעורבותו בשביתה הכללית של אוקטובר ותמיכתו בהתנגדות חמושה הובילו לכך שהוא הוגלה מרוסיה לכל חייו. בינואר 1907 ברח בדרך לסיביר, ושוב עשה את דרכו ללונדון, שם השתתף בקונגרס החמישי של הסוציאל-דמוקרטים. באוקטובר אותה שנה עבר לווינה, בה ערך את עיתון המפלגה "פראבדה" (ברוסית: Правда, "אמת"), שהוברח לתוך רוסיה. בגלל קשיים כלכליים העיתון בתחילה יצא לאור באופן לא סדיר, אך חרף זאת הצליח לעורר הדים ברוסיה, ודו"ח של ה"אוכרנה" (משטרת הביטחון הצארית) ציין את תפוצתו הרחבה.
לקראת מלחמת העולם הראשונה נסע טרוצקי לשווייץ הנייטרלית, ומשם לצרפת. לאחר שגורש מצרפת עבר להתגורר בניו יורק, בשעה שמהפכת פברואר 1917 ברוסיה הפילה את שלטונו של הצאר ניקולאי השני.
מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים
טרוצקי שב במאי 1917 לרוסיה כתומך בבולשביקים, הצטרף רשמית לסיעה זו, ותוך חודשים ספורים היה לראש סובייט פטרוגרד - מועצת הפועלים המרכזית של רוסיה. גוף זה היווה "ממשלה-מקבילה" של הפרולטריון בתקופת ממשלת המעבר הרוסית. טרוצקי היה פעיל בניסיונות להפלת ממשלתו הזמנית של אלכסנדר קרנסקי, וכן ישב בראש המועצה המהפכנית שתכננה וביצעה את מהפכת אוקטובר.
עם עליית הבולשביקים לשלטון, מונה טרוצקי לתפקיד שר החוץ, כשמטרתו העיקרית הייתה השגת שלום עם גרמניה והוצאת רוסיה ממלחמת העולם הראשונה. פרישתו מהמשא ומתן ב-10 בפברואר 1918 הביאה לפלישה גרמנית, שאילצה את רוסיה לחתום ב-3 במרץ על הסכם ברסט-ליטובסק שהיה גרוע מאוד לסובייטים ואילץ אותם להכיר בעצמאות לטביה, ליטא, פולין, אוקראינה, אסטוניה ופינלנד. כמחאה, התפטר טרוצקי מתפקיד שר החוץ, אך מונה מייד לשר לענייני הצבא וחיל הים (1918–1925). בספטמבר 1918 ניתן לו התואר קומיסאר לענייני צבא (מקביל לתפקיד שר הביטחון). הוא ארגן את הצבא האדום והיה זה שניהל בפועל את המבצעים בחזיתות השונות של מלחמת האזרחים מתוך רכבת משוריינת שנסעה ללא הרף בין החזיתות.
עלייתו לשלטון של סטלין
עם מותו של לנין עקב מחלה, הצליח המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, יוסיף סטלין, לרכז בידיו את כל כוח השליטה במפלגה ובממשל. בנקודת זמן זו עדיין יכול היה טרוצקי להתנגד לסטלין בצורה פעילה, אך הוא בחר לשאת נאום פייסני בקונגרס המפלגה השלושה־עשר, במאי 1924, ולא דרש את פרסום צוואתו של לנין, שקראה להדחתו של סטלין מתפקיד המזכיר הכללי. בכך איבד טרוצקי את ההזדמנות להתנגד לסטלין, שביחד עם לב קמנייב (גיסו של טרוצקי) וגריגורי זינובייב השתלט על המפלגה. טרוצקי ותומכיו ייסדו את האופוזיציה השמאלית, שחתרה במשך מספר שנים בתוך המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות תחת מנהיגותו של סטלין.
טרוצקי היה סופר ונואם מוכשר; הוא שאף להגשמת הסוציאליזם בקנה מידה עולמי, שלא כסטלין, שהסתפק "לעת עתה" בסוציאליזם על בסיס לאומי. בגלל התנגדותו של טרוצקי לדרכו של סטלין, הפכו שמו של טרוצקי והמונח "טרוצקיזם" לשם נרדף לבגידה בברית המועצות.
טרוצקי טבע את מונח "המהפכה המתמדת" ואת הממד הבינלאומי של המהפכה – מושגים שהיו מנוגדים בתכלית למדיניות של סטלין, שדגל ב"סוציאליזם בארץ אחת". טרוצקי תמך גם בבנייה מהירה של התעשייה ובנטישת הנא"פ ("מדיניות כלכלית חדשה"), בעוד סטלין, ויחד עמו ניקולאי בוכארין, תמכו בתיעוש מדורג ושמירה על התוכנית. מחלוקת אידאולוגית זו סיפקה תירוץ למאבק בין סטלין לטרוצקי, שבשיאו, ב־12 בנובמבר 1927, גורש טרוצקי מהמפלגה הקומוניסטית, בהותירו את סטלין כמנהיג הבלעדי של המפלגה. הוא הוגלה לאלמה אטה (כיום בקזחסטן) ב־31 בינואר 1928, וכעבור שנה גורש סופית מברית המועצות.
לאחר סילוקו של טרוצקי, פנה סטלין כנגד ניקולאי בוכארין ויישם הרבה ממדיניות הפנים של טרוצקי, בצורה אלימה מאוד.
רצח טרוצקי
במהלך 1939 פרצו לילה אחד לביתו של טרוצקי עשרות חמושים, למרות השמירה של מאבטחי הוועד האמריקאי לאבטחתו של טרוצקי. הפורצים ירו לכל עבר, אך הוא לא נפגע בניסיון החיסול.
ב־20 באוגוסט 1940 בא לבקר את טרוצקי בביתו במקסיקו סיטי אזרח ספרדי בשם רמון מרקאדר, הציג עצמו כתומכו, כשלמעשה היה סוכן המשטרה החשאית של סטלין (שנקראה נ.ק.ו.ד.). הסוכן הגיע באמתלה שברצונו להציג לטרוצקי מאמר שכתב. הוא הוכנס לחדרו של טרוצקי, ובהיותם לבד בחדר הכה בראשו של טרוצקי בגרזן קרח. שומרי ראשו של טרוצקי, ששמעו את המהומה, פרצו לחדר ועמדו להרוג את המתנקש, אך טרוצקי מנע זאת מהם באומרו:
טרוצקי נפצע קשה, נלקח לבית חולים ונפטר למחרת ב-21 באוגוסט 1940, בגיל 60.
המתנקש נדון ל-20 שנות מאסר, שאותן ריצה במלואן. במשפטו העיד:
במהלך חקירות המשטרה המשיך רמון מרקאדר לטעון כי הוא נתין בלגי, בשם ז'אק מורנרד, אולם סיפור זה הופרך די מהר על ידי הקונסול הבלגי, שאמר כי הנעצר אינו אזרח בלגי, ושמות הוריו היו פיקטיביים.
ביתו של טרוצקי הושאר כפי שהיה בזמנו, והוא משמש מוזיאון. קברו מצוי במתחם הבית.
בניגוד לבולשביקים אחרים שנהרגו בתקופת "הטיהורים הגדולים", שמו של טרוצקי לא טוהר על ידי הממשלה הסובייטית בתקופת הגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב, אלא רק מאוחר יותר, על ידי בית משפט רוסי, ב-2001. עד היום קיימות במקומות שונים בעולם מפלגות טרוצקיסטיות.
חיים אישיים
שני בניו של טרוצקי מנישואיו השניים, לב סדוב (1906–1938) וסרגיי סדוב (1908–1938), נרצחו על ידי סוכני סטלין.
אחת מנכדותיו של טרוצקי, יוליה אקסלרוד, בתו של בנו הצעיר סרגיי, עלתה לישראל בשנת 1979 ומתגוררת בירושלים. בנה (ונינו של טרוצקי) הוא דוד אקסלרוד, איש כהנא חי, שגר בעבר עם משפחתו בכפר תפוח שבשומרון.
יחסו ליהדות
בשנות השלושים, לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוא חשב שיש לתת ליהודים את החופש לבחור את דרכם, כאשר אחת האפשרויות הפתוחות בפניהם, אם ירצו, היא להגר לארץ ישראל. אף שהתנגד לפרויקט הציוני, תמך ברעיון של שתי מדינות בארץ ישראל, תוך דגש על הצורך בשיתוף פעולה בין מעמד הפועלים בשני העמים.