cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק ברויאר
ברויאר ואגודת ישראל
כמשפטן וכפובליציסט סייע ברויאר לקהילה החרדית בארץ ישראל; בשנים 1922 – 1923 ניסה לסייע לקבוצה שהתאגדה במסגרת העדה החרדית (ובמיוחד למנהיגה, הרב יוסף חיים זוננפלד) במאבקם מול הוועד הלאומי, בדרישתם להכיר בהם כקהילה נפרדת לגמרי, ואף בא לארץ ישראל ב-1926 בעצמו כדי להתדיין עם היועץ המשפטי של הנציב העליון, נורמן בנטויץ'. ברויאר קיווה לראות בקרב אנשי העדה תודעה אידאולוגית מפותחת ושאיפה להשפיע על עם ישראל, ונדהם והתאכזב כשמצא שבני ירושלים רצו בפילוג לשמו ובשימור אורח חייהם המסוגר, ללא עניין בעולם החיצוני או רמז ללבטים הרוחניים והפילוסופיים שלו.
אליהו עמיאל
עסקן ויו"ר איגוד הכדורסל
לאחר מכן החל לעבוד כמנהל חברת ביטוח. באוגוסט 1974 חזר להנהלת הפועל חולון, במטרה להעלות את הקבוצה חזרה לליגה הראשונה.
יצחק ברויאר
ברויאר ואגודת ישראל
במרץ 1936 עלה ברויאר עם משפחתו לארץ ישראל. היה חבר נשיאות הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל, נשיא הסתדרות פועלי אגודת ישראל, והמנהל הכללי של "קרן היישוב" של אגודת ישראל, שמטרתה הייתה קידום נושא ההתיישבות מטעם אגודת ישראל. ואולם, הסכסוכים הפנים תנועתיים הרבים הביאו אותו לפרוש מחלק מתפקידיו הציבוריים בשנת 1940, והוא חזר למקצוע עריכת הדין. במקביל המשיך בפעילותו בנשיאות אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל, והמשיך לפרסם מאמרים אקטואליים וספרי הגות.
אליהו עמיאל
עסקן ויו"ר איגוד הכדורסל
ביולי 1978 מונה עמיאל לתפקיד יו"ר איגוד הכדורסל. בתפקידו הציג עמיאל מספר יוזמות לשיפור הכדורסל הישראלי ובין היתר: מינוי מאמן הנבחרת יעשה על בסיס קריטריונים מקצועיים; קיום "שוק חופשי" של העברות שחקנים בליגה; הקמת ליגה לשחקנים צעירים; קידום כדורסל הנשים; כן פעל עמיאל לפיתוח מגרשי הכדורסל; ולאיוש הוועדות באיגוד הכדורסל. בנוסף לכך יזם עמיאל את התפישה, שלא הייתה נהוגה אז, כי ישראל תשתתף בכל מפעל בינלאומי, חרף ההוצאה הכספית הגדולה. ביולי 1980 צצו שמועות שעומדים להדיח את עמיאל מתפקידו - ועיתונות הספורט התנגדה לכך לאור הצלחתו של עמיאל בתפקיד לדבריה. בדצמבר 1981 על רקע סירובם של מיקי ברקוביץ' ומוטי ארואסטי לשחק בנבחרת ישראל, הודיע עמיאל כי יזום סעיף בחוזי השחקנים המחייב אותם להתייצב לנבחרת. בשנת 1982 סיים עמיאל את תפקידו. בדצמבר 1982 חזר עמיאל, יחד עם עופר אשד, להנהלת הפועל חולון.
יצחק ברויאר
תפישתו לגבי מהות עם ישראל
אחד העקרונות המייחדים את משנתו של ברויאר הוא שמשנתו אינה נשענת על שלילת הציונות בלבד, כמו משנתם של מתנגדים אחרים לה. מעבר לכך, שלילה זו אינה שלילה דתית בלבד, כמו אצל מתנגדים חרדיים אחרים, אלא באה מתוך משנה סדורה ודווקא מתוך תפיסה לאומית.
ברויאר הגדיר את העם היהודי "עם התורה", כמונח משפטי-פורמלי. עם, לשיטתו של ברויאר, נוצר מכוח נתונים אובייקטיביים (גזע, שפה, היסטוריה, מולדת), היוצרים תודעה לאומית סובייקטיבית. התודעה הופכת את היחידים לעם, ומחייבת את היחידים להיות שייכים למסגרתה. מרגע שבו קיימת האומה, היא אינה תלויה ברצונם או אי רצונם של הקשורים אליה: תחילתה של האומה תלויה בנתון סובייקטיבי, אך לאחר שקמה שייכים אליה כל בניה באופן אובייקטיבי. במשנתו של ברויאר, עם ישראל שייך לאותה מסגרת התייחסות, אלא שהבסיס לקיומה של האומה הישראלית אינו שותפות גזע, שפה, גורל ומולדת אלא התורה; היא זו היוצרת את התודעה הלאומית של עם ישראל, וזהו בסיס קיום על טבעי, שונה לגמרי מזה של כל עם אחר. כל יהודי, באשר הוא שייך ללאום היהודי, כפוף למשפט התורה, ברצונו או שלא ברצונו.
אליהו עמיאל
אחרית ימיו
עמיאל המשיך למלא את תפקידו כמשקיף בינלאומי בפיב"א עד שנת 1999. בשנת 2000 נבחר עמיאל ליקיר העיר חולון.
יצחק ברויאר
יחסו לציונות
תפישה לאומית זו מחייבת במהותה את שלילת הציונות; שהרי הציונות מנסה ליצור עם שבסיס תודעתו הלאומית אינו התורה, אלא המרכיבים ה"רגילים" של כל האומות; כלומר, הציונות מנסה למעשה ליצור כאן עם חדש, שאינו העם היהודי. לתפיסתו של ברויאר, הלאומיות שאותה מציעה הציונות היא שקרית, מכיוון שהיא מנוגדת ללאומיות המקורית היהודית, שגם הציונים החילוניים מחויבים לה בעל כורחם.
הרב ברויאר היה מודע לכך שהתנועה הציונית מכירה בתוכן התרבותי הייחודי של עם ישראל, אך היא מתעלמת מהתוכן התרבותי העומד ביסוד ההיסטוריה המשותפת, ובשל כך הציונות היא "האויב האיום ביותר שקם אי פעם לאומה היהודית". התפיסה הציונית רואה בעם היהודי עם ככל העמים, המבקש לחזור לארצו כדי לחיות בה חיים מדיניים ככל העמים; לפי תפיסתו של הרב ברויאר, העם היהודי מיועד להיות כפוף לשלטונו של ה', לעבוד אותו ולקיים את משפטיו, כלומר: אין לו משמעות לקיום מדיני רגיל.
הרב ברויאר האמין שדינה של הציונות להיעלם מהר מאד, ככל חזיון תעתועים, שכן לשקר אין רגליים. ואולם, נראה היה שהמאורעות טפחו על פניו של ברויאר: העם היהודי הזדהה, בהמוניו, עם הרעיון הציוני, ואומות העולם הכירו בציונות, בהצהרת בלפור ובהחלטות חבר הלאומים. ברויאר הבין היטב את המציאות שסביבו, מחד, ולא התכחש לה; אך הוא גם לא התכחש להשקפת התורה כפי שהבין אותה.
אליהו עמיאל
אחרית ימיו
בשנת 2009 נפטר אליהו עמיאל בגיל 83.
יצחק ברויאר
יחסו לציונות
הרב ברויאר חפץ להקים את מדינת התורה, אלטרנטיבה לציונות החילונית, שבעצם מתבקשת מצידו של ה' על ידי תמונת ראי חילונית זו של הציונות שהיא לאומיות יהודית ללא ריח תורה. הוא ניסה לארגן את "אגודת ישראל" כארגון אלטרנטיבי להסתדרות הציונית, המייצג את העם היהודי מול חבר הלאומים ומול שלטונות המנדט; "אגודת ישראל", כך טען, היא עם ישראל האמיתי, והאחרים הם הפורשים, המורדים. ואולם, מול ההסתדרות הציונית שהייתה בנויה על הסכמה רחבה מאוד הציג הרב ברויאר גוף מתבדל שלא קיבל כל פשרות; לא היה לגוף כזה סיכוי, מה גם שמפלגתו של הרב ברויאר לא עשתה דבר כדי לקדם את הנושא.
בעניין זה גם מעניין הוא יחסו של הרב ברויאר לרב קוק: לפני שנפגש עמו ראה בו כמי שיש בו מינות בגלל תמיכתו בבניין הארץ הציוני וקירובו את החלוצים הכופרים, אך לאחר פגישתו עמו אמר ש"אין בו כל שמץ של אפיקורסות", ובכך ביטא פליאה על כך שיכול להיות יהודי האחוז כולו ברעיון הציוני בלי שהגיע לכדי אפיקורסות. כן אמר בקשר ליחסים בין הראי"ה קוק לרב זוננפלד, שהם תמיד היו בידידות ומעולם לא פסקה הידידות ביניהם (בניגוד לטענות של חרדים קיצוניים שלאחר פרסום הספר "אורות" פסק היחס החיובי של הרב זוננפלד לראי"ה). בכך, מבחינת הרב ברויאר, היווה הרב קוק כעין "רבי מאיר", ש"תוכו אכל וקליפתו זרק".
יחסו למשפט הבינלאומי ולמנדט
הרב ברויאר שלל ריבונות עצמית של מדינות באופן כללי, ושאף למדינות הכפופות למשפט וצדק האלוהי ומשרתות את הצדק ואת האנושות כולה. מכיוון ששלל כל ריבונות באשר היא, הוא התנגד גם למערכת שלטונית גלובלית. משתי עמדותיו אלה נובעת התלהבותו מהמשפט הבינלאומי, כמערכת המגבילה את המדינות והמכפיפה אותן לעקרונות צדק, בה בעת שביקר את מוסדות המשפט הבינלאומי ואת התפתחותו כמשפט של מדינות ולמענן, בימיו. הרב ברויאר ראה בשיטת המנדט ובהחלתו בפלשתינה על היישוב היהודי פעמי משיח. אוטונומיה ופיתוח משפטי מרביים, יחד עם כפיפות להכרעות בינלאומיות ביחס לסכסוכים עם הפלסטינים וגורם אוכף (הבריטים) - הם בדיוק המקסימום אליו יש לשאוף. התגבשות הרעיון הזה במשפט הבינלאומי במקביל להתפתחות היישוב וצרכי היהודים בתפוצות לאחר מלחמת העולם הם עבורו הוכחה לנכונות הרעיון במעין התגלות היסטורית.
ימיו וחיבוריו האחרונים
ב-1944 יצא לאור ספרו "מוריה", שהוא פרישה רחבה של דעותיו ההיסטוריוסופיות והלאומיות. באותן שנים החל בעבודה על ספרו האחרון, "נחליאל", שהוא יצירה פילוסופית מקיפה, שבה מגדיר ברויאר כמה מעקרונותיו המחשבתיים-פילוסופיים. הספר יצא רק בשנת 1951, לאחר מותו של ברויאר. לאחר השואה, הבין ברויאר את צורך הקמתה של מדינה יהודית שאינה מדינת התורה, בשל המצב הקשה של פליטי השואה. הוא הציב שאלות בסיסיות ביחסי דת ומדינה, אך לא הציע דרך קונקרטית לפתרון בעיות אלו, כמו גם פתרון הבעיות הקשורות בפעילות מפלגה דתית-חרדית בפרלמנט חילוני. ברויאר הבין שחזונו המדיני עומד בפני מבוי סתום; הוא לא הספיק לגבש את תפיסתו מחדש בטרם נפטר באוגוסט 1946.
ברויאר ידע בסוף ימיו שחזונו נכשל למעשה, אפילו בתוך מפלגתו, אגודת ישראל. התנגדותו העזה לציונות, גרסה עשיית מעשים שעלו בקנה אחד עמה, הקמת יישובים וכדומה – מעשים היכולים להתאים לתנועת הפועל המזרחי. מן הצד החרדי היה ברויאר בודד, שכן רעיון הלאומיות על פי שלטון התורה היה זר לאגודת ישראל, ולא התקבל בה; אנשי אגודת ישראל לא קיבלו ערכים הנתפסים כחילוניים כערכים דתיים, והרעיון של שלטון ולאומיות לא התקבל אצלם. מאידך, גם המחנה הציוני לא קיבל רעיון כזה, שכן ברויאר כפר בערכים הלאומיים החילוניים, ולא היה מוכן לקבל אהבת מולדת ולאומיות שלא נועדו להקמת מדינת התורה.
ברויאר נותר בודד במערכה עד סוף ימיו; לציונות התנגד בתוקף, אך גם בתוך אגודת ישראל היה מבודד. נראה שהיה קרוב בהרבה לציונות הדתית מאשר לאגודת ישראל, אך בשל התנגדותו העזה לציונות לא יכול היה למצוא בית פוליטי בשום מקום אחר.
בערוב ימיו כתב ברויאר אוטוביוגרפיה, לה קרא "דרכי", ואותה סיים זמן קצר לפני פטירתו. את הספר כתב בתשובה לאחד מידידיו אשר שאל אותו "כיצד קרה שמנהיג באגודת ישראל, אשר לחם כל ימיו למען עצמאות האורתודוקסיה, קהילותיה וארגוניה, סופו שפנה עורף לעדה החרדית המתבדלת בירושלים"? בסיום תשובתו כתב ברויאר את המוטו: "לא המדינה היהודית, כי אם החברה היהודית היא בעייתו האמיתית של הבית הלאומי".
הנצחתו
בסוף שנת 2003 שינתה ישיבת 'שיח' באפרת (שהקים הרב שג"ר) את שמה לישיבת שיח יצחק, עקב תרומתה של בתו אולה מרקין לישיבה. על שמו גם מוסד יצחק ברויאר, והיישוב נחליאל נקרא על שם ספרו.
בתנועת הנוער "עזרא" נקראת שכבת הגיל של כתה ח' "נחליאל", על שם ספרו. על שמו רחוב בשכונת בית וגן בירושלים ובבני ברק.
על שם אשתו הוקם בתל אביב המוסד "בית ג'ני ברויאר", המשמש בית הורים לאוכלוסייה המבוגרת, בעיקר של יוצאי גרמניה.
משפחתו
ברויאר היה נשוי לאסתר (ג'ני), נכדתו של הרב אליעזר ליפמן פרינץ. ילדיהם היו ההיסטוריון פרופ' מרדכי ברויאר והמשפטן יעקב בר-אור, שמעון, שרה, וצפורה.
אחיו היו הרב יוסף ברייער, רב "קהל עדת ישורון" בוושינגטון הייטס, ופרופ' שמשון ברויאר, מתמטיקאי, אביו של חוקר המקרא וחתן פרס ישראל הרב מרדכי ברויאר.
כריס קאוולי
כריסטופר "כריס" קאוולי (באנגלית: Christopher G. Cavoli) הוא קצין בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד אירופה.
ביוגרפיה
קאוולי נולד בוירצבורג שבמערב גרמניה, שם שירת אביו כקצין בצבא ארצות הברית בתקופת המלחמה הקרה. בעקבות אביו נדדה משפחתו והוא גדל בין השאר בווירצבורג, בוויצ'נצה, בוורונה וברומא.
ב-1987 סיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון אותו עשה במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית. עם גיוסו לצבא הוצב כקצין בגדוד השלישי של הרגימנט המוטס ה-325 בויצ'נצה שבאיטליה והשתתף במלחמת המפרץ. לאחר מכן שימש כמדריך ברגימנט הריינג'רס ה-75 וכקצין מטה לזירת רוסיה. ב-1999 הוצב בבוסניה כחלק ממטה הדיוויזיה ההררית העשירית ולאחר מכן שימש קצין מבצעים גדודי בדיוויזיה. בשנים 2001–2005 שירת במטות המשולבים כראש דסק רוסיה ושימש עמית מחקר באוניברסיטה לביטחון לאומי.
בשנים 2005–2007 פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר ה-32 של הדיוויזיה ההררית העשירית ולחם עמו בגזרת מחוז נורסתאן במזרח אפגניסטן. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצבא, מונה ביולי 2009 למפקד החטיבה השלישית בדיוויזיה המשוריינת הראשונה. ביולי 2011 מונה לסגן מפקד האזור המערבי בכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן ומילא תפקיד זה במשך שנה.
באוגוסט 2013 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. ביולי 2014 מונה למפקד המרכז הבינלאומי לאימונים משותפים של הארמייה השביעית בגרמניה.
באוגוסט 2016 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר ה-25 המוצבת בהוואי. בינואר 2018 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אירופה (הארמייה השביעית).
ב-2020 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אירופה ואפריקה. ביולי 2022 מונה למפקד פיקוד אירופה.
קאוולי נשוי לכריסטינה והם הורים לשני בנים. הוא בוגר תואר שני באוניברסיטת ייל ודובר בנוסף לאנגלית גם איטלקית, רוסית וצרפתית.
The Fairest of the Seasons
The Fairest of the Seasons הוא אלבום מחודש של הזמרת האנגלייה אמיליה ברייטמן. האלבום יצא לאור ב-18 באוגוסט 2017 בהוצאת חברת התקליטים הייפרטנשן רקורדס, לאחר שברייטמן הוציאה מספר אלבומים עם להקתה, גרגוריאן. את האלבום הפיקו מפיקים שונים והוא הוצאה מחודשת של קודמו, (2016).
אנגרי בירדס - הסרט 2
אנגרי בירדס - הסרט 2 (מוכר גם כאנגרי בירדס 2; באנגלית: The Angry Birds Movie 2) הוא סרט קולנוע קומי בהנפשה ממוחשבת, המבוסס על המשחק "אנגרי בירדס" וסרט המשך לסרט ההנפשה "אנגרי בירדס - הסרט". הסרט בוים על ידי תורופ ואן אורמן וג'ון רייס, הופק על ידי ג'ון כהן, ואת התסריט כתב פיטר אקרמן. את הדמויות בסרט מדבבים ג'ייסון סודייקיס, ג'וש גד, דני מקברייד, לזלי ג'ונס, ביל היידר, רייצ'ל בלום, סטרלינג קיי בראון, זאק וודס, דאב קמרון ופיטר דינקלג'. כמו כן, יש מדבבים אורחים, בהם אנתוני פדייה מהערוץ "סמוש" ביוטיוב.
עלילה
הציפורים הכועסות יוצאות להרפתקה חדשה, כאשר המלך מאדבירד, המנהיג של החזירים הרשעים, מתכנן תוכנית נקמה על הציפורים הכועסות שהרסו את ביתו כדי להשיב את הביצים שלהן. בינתיים, ציפור סגולה מסתורית בשם זאטה, שמואסת בחייה באי הקפוא, מנסה להתגרות בכולם עם התוכניות שלה. מטרתה היא להפוך את כל האיים לשלה כי באי שלה קפוא והיא רוצה לקחת חופשה באקלים חם יותר. כעת על הציפורים הכועסות והחזירים הרשעים לאחד כוחות על מנת לעצור את זאטה.
הפקה
באוגוסט 2016, חברת Rovio התחילה לעבוד על סרט המשך. הסרט יצא ב-2 באוגוסט 2019, במקביל לציון 10 שנים למשחק המקורי.
ההנפשה בוצעה שוב על ידי Sony Pictures Imageworks, בשיתוף עם סרטי סוני הנפשה.
ארנולד רוזה
ארנולד יוזף רוזה (Arnold Josef Rosé; 24 באוקטובר 1863 - 25 באוגוסט 1946) כנר יהודי-אוסטרי יליד רומניה. רוזה היה הכנר הראשי של הפילהרמונית של וינה במשך כיובל שנים ועבד עם יוהנס ברהמס. רוזה היה ידוע בעיקר בתחום העבודה שלו כנגן הראשי בתזמורת, ופחות ככנר סוליסט והנהיג את רביעיית המיתרים רוזה במשך 23 שנים.
קורות חיים
רוזה היה גיסו של גוסטב מאהלר. בתו של רוזה, אלמה רוזה הייתה עצמה כנרת ידועה אשר מתה במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, שם שימשה מנצחת תזמורת הנשים של המחנה. גם בנו של רוזה, אלפרד, היה מלחין ומוזיקאי.
רוזה נפטר ב-1946 בלונדון.
ריצ'רד בראון
'''ריצ'רד א. בראון (באנגלית: Richard A. Brown''') הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. כיהן כמפקד כוח האוניות של הצי.
ביוגרפיה
בראון נולד בלוול שבמסצ'וסטס, בנם של פטרישה וארתור. ב-1985 סיים תואר ראשון במתמטיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי ארצות הברית.
תפקידי המטה שלו ביבשה כללו מזכיר למפקד הפיקוד המשותף של ארצות הברית, ראש ענף בפיקוד כוח האדם של הצי, ראש כנף אסטרטגיה ומדיניות במשרד ראש המבצעים הימיים, עוזר בלשכת מזכיר הצי של ארצות הברית, מפקד בית הספר ללחימה ימית, מפקד פיקוד האימונים של הצי ומפקד פיקוד כוח האדם של הצי. במסגרת זו מונה על ידי מפקד הצי לעמוד בראש ועדת החקירה לתאונה ב-2017 בין המשחתת "USS John S. McCain" למכלית ליברית שגבתה חייהם של 10 מלחים.
בינואר 2018 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד כוח האוניות של הצי. באוגוסט 2020 פרש מהשירות בצי.
בראון בוגר תואר שני בחקר ביצועים מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים ותואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
הרי ריצ'רדסון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פטולמאיוס כנוס
פטולמאיוס כנוס (ביוונית: Πτολεμαῖος Χέννος; המחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה), בנו של הפאיסטיון, היה מדקדק יווני מאלכסנדריה בזמן שלטון הקיסרים טראיאנוס ואדריאנוס. נראה כי הוא שהה במשך תקופה מסוימת ברומא.
על פי הסודא, הוא היה מחברם של דרמה היסטורית בשם "ספינקס", של אפוס בשם "אנתומרוס" (Ἀνθόμηρον) ב-24 ספרים (שניהם חיבורים אבודים) ושל "היסטוריה מוזרה" ("סיפורים מדהימים") וחיבורים נוספים.
בעבר הוצע לזהותו עם פטולמי אל-גריב (300 לספירה לערך), אולם זיהוי זה כבר אינו מקובל.
א-שייח'
{{פירושונים|* חוסיין א-שייח' – פוליטיקאי פלסטיני
ראו גם
}}
אנאדולו אפס
הקבוצה פיתחה יריבות קשה עם קבוצת פנרבחצ'ה בשנים האחרונות, ושני המועדונים נפגשים לא פעם בסדרות פלייאוף וגמר גביע.
בעונות ו- זכתה הקבוצה בשתי אליפויות יורוליג רצופות.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1976 בשם מועדון הספורט אפס פילזן (בטורקית: Efes Pilsen Spor Kulübü), על ידי רכישת מועדון קדיקויספור (בטורקית: Kadıköyspor) מהליגה השנייה בטורקיה, שנכשל עקב בעיות כלכליות. נותנת החסות הראשונה שלה בעלת אותו השם, אפס פילזן, היא חברה בת של קבוצת אנאדולו. הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה בטורקיה בשנת 1978 ללא הפסדים, ועלתה לליגה הראשונה בטורקיה, שם נשארה מאז ועד היום. בעונת 1978/1979, עונת הבכורה שלה בליגה הראשונה, זכתה אפס פילזן באליפות טורקיה, וביססה את עצמה מיד כאחת הקבוצות הבכירות במדינה.
לאחר שסיימה כסגנית בגביע ספורטה בעונת זכתה אפס פילזן בגביע קוראץ' בעונת 1995/1996 לאחר ניצחון בגמר נגד אולימפיה מילאנו. היה זה התואר האירופי הראשון אי פעם שזכה בו מועדון טורקי בכל משחק קבוצתי. מאז אפס פילזן הפכה להיות חברה קבועה בגביע אירופה בכדורסל, והגיעה לפיינל פור היורוליג בשנת ולפיינל פור הסופרוליג בשנת. אפס סיימה במקום השלישי בשתי הפעמים. בתקופה זו שיחק בשורותיה השחקן המקדוני פטר נאומוסקי, אשר נחשב לאחד השחקנים הטובים באירופה. כמו כן, אנאדולו אפס הייתה הקבוצה הטורקית הראשונה שהוזמנה לשחק מול קבוצות NBA, כאשר במהלך חודש אוקטובר 2006 יצאה למסע משחקים בארצות הברית במהלכו שיחקה מול דנוור נאגטס וגולדן סטייט ווריורס.
בשנת 2011 שינה המועדון את שמו למועדון הספורט אנאדולו אפס (בטורקית: Anadolu Efes Spor Kulübü) לאחר שה-TAPDK (הרשות הרגולטורית על שוקי הטבק והאלכוהול) בטורקיה אסרה על פרסום של מוצרי טבק ואלכוהול בארגוני ספורט.
בעונת סיימה אנאדולו במקום ה-16 והאחרון ביורוליג.
בעונת חוותה אנאדולו אפס הצלחה ביורוליג כשהצליחה להשיג את המקום הרביעי בעונה הסדירה. בפלייאוף ניצחה הקבוצה את ברצלונה 3–2 בסדרת הטוב מ-5 ועלתה לפיינל פור הראשון שלה ביורוליג מזה 19 שנים. בחצי הגמר גברה אנאדולו בתוצאה 92–73 על פנרבחצ'ה והגיעה לגמר היורוליג הראשון בתולדותיה. במשחק הגמר נוצחה אנאדולו על ידי צסק"א מוסקבה 83–91 וסיימה כסגנית אלופת אירופה. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה מאז 2009. במשחק 7 של סדרת הגמר מול פנרבחצ'ה ניצחה אנאדולו 89–74 לאחר ששיין לארקין קלע 38 נקודות. לאחר מכן נבחר לארקין ל-MVP של סדרת הגמר של הליגה הטורקית.
אולם ביתי
במשך שנים רבות אירחה אנאדולו את משחקיה הביתיים באבדי איפקצ'י ארנה, בעל קיבולת של 12,270 מושבים. נכון ל-2023 משחקת אנאדולו את משחקי הבית שלה בהיכל סינאן ארדם בעל 16,000 מושבים.
משחקים נגד קבוצות NBA
בשנת 2006 הפכה אפס פילזן למועדון הכדורסל הטורקי הראשון אי פעם שהוזמן לשחק עם קבוצות NBA. הם התמודדו נגד דנוור נאגטס בדנוור, קולורדו ב-10 באוקטובר, ונגד גולדן סטייט ווריורס באוקלנד, קליפורניה ב-12 באוקטובר. בשנת 2007 אירחה אפס פילזן את מינסוטה טימברוולבס באבדי איפקצ'י ארנה.
ה'ה'
אירועים
י"ג בחשוון - הממלוכים מביסים את ממלכת ירושלים ואת בני בריתה בקרב הירביה.
נולדו
ה' בניסן - פיליפ השלישי מלך צרפת
ניר בן-יוסף
ניר בן-יוסף (נולד ב-1975), המכונה xnir, הוא צלם תעופה ישראלי, בייחוד תעופה צבאית. הוא עובד עם חיל האוויר הישראלי מזה שנים רבות ומצלם הן מהקרקע והן בטיסה במטוסים השונים של החיל, בהם מטוסי קרב דוגמת ה-F-16 פייטינג פלקון. בן-יוסף מפרסם את צילומיו בתערוכות, מגזיני צילום ומגזיני תעופה יוקרתיים (בהם ביטאון חיל האוויר), אתר חיל האוויר הישראלי, גלריות באינטרנט, פורומי צבא וביטחון (כולל בפרש) ועוד. בנוסף לצילום תעופה בן-יוסף עוסק גם בצילום טבע וכן צילם כצלם צבאי/מלחמות את פעילות צה"ל (באוויר ובקרקע) במהלך מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן.
סטנלי רוס
סר סטנלי פורד רוס (באנגלית: Sir Stanley Ford Rous; 25 באפריל 1895 – 18 ביולי 1986) היה שופט כדורגל אנגלי, נשיא פיפ"א ואיש מנהלה.
ביוגרפיה
רוס החל את דרכו כמורה לחינוך גופני בבית ספר לבנים באחד מפרברי העיר לונדון. הוא שיחק כדורגל ברמה חובבנית וכן היה שופט כדורגל בינלאומי, כשלזכותו נרשמו 36 משחקים בינלאומיים כשופט.
אחת מתרומותיו העיקריות לעולם הכדורגל הייתה שכתובם והפיכתם לקריאים ומובנים יותר של חוקת משחק הכדורגל - קובץ חוקי משחק הכדורגל הנקבעים כיום על ידי ועדת הכדורגל הבינלאומית (IFAB).
רוס נפטר בשנת 1986 בגיל 91, ואפרו פוזר במגרש כדורגל סמוך לכפר בו נולד. על שמו של רוס נקרא גביע רוס - תחרות כדורגל בינלאומית במרכזה עמדו נבחרות אנגליה וסקוטלנד וכן יציע רוס באצטדיון ויקארג' רואד של ווטפורד.
וילסון צ'נדלר
וילסון צ'נדלר (באנגלית: Wilson Chandler; נולד ב-10 במאי 1987) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
נעורים ומכללות
צ'נדלר נולד וגדל בעיר בנטון הארבור שבמישיגן, ולמד ב"תיכון בנטון הארבור" המקומי. בשנתו האחרונה בתיכון העמיד ממוצעים של 24 נקודות, 12 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-4 חסימות למשחק והוביל את קבוצתו למאזן מושלם לאורך העונה הסדירה. במשחק הגמר המחוזי הפסידה הקבוצה ל"תיכון הולט", שזכה בהמשך הטורניר באליפות התיכונים של מדינת מישיגן. בסיום העונה זכה צ'נדלר בפרס שחקן התיכונים המצטיין של מדינת מישיגן ("Mr. Basketball of Michigan") לשנת 2005.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר צ'נדלר ללמוד באוניברסיטת דה פול שבשיקגו, אילינוי. בעונת ה שלו קלע צ'נדלר 10.6 נקודות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הפרשמנים של מחוז ה-Big East. בעונתו השנייה במכללה שיפר את ממוצעיו ל-14.7 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק ונכלל בחמישיית העונה השנייה של המחוז. בסיום עונה זו הודיע צ'נדלר כי החליט לוותר על המשך לימודיו האקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA.
דנוור נאגטס
באמצע עונת נשלח צ'נדלר לדנוור נאגטס כחלק מטרייד משולש עם מינסוטה טימברוולבס שכלל 13 שחקנים, ביניהם כוכב הנאגטס כרמלו אנתוני שעבר לניו יורק ניקס. הנאגטס, שקיבלו בטרייד גם את דנילו גלינארי וריימונד פלטון, הציגו כדורסל מהיר ומלהיב תחת המאמן ג'ורג' קארל, ואף שיפרו באופן מפתיע את מאזנם לאחר עזיבתו של אנתוני. מאזן הקבוצה עד 21 בפברואר 2011, היום בו בוצע הטרייד, עמד על 25–32, ועד סיום העונה ניצחו הנאגטס 18 מתוך 25 משחקיהם והעפילו לפלייאוף מהמקום החמישי באזור המערבי. בסדרת הפלייאוף הראשונה בקריירה שלו, נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר, התקשה צ'נדלר כשקלע 4.8 נקודות למשחק בלבד, והנאגטס הפסידו בסדרה בתוצאה 1–4.
ג'ג'יאנג ליונס
באוגוסט 2011, בעקבות שביתת השחקנים ב-NBA, חתם צ'נדלר ב"ג'ג'יאנג ליונס" מליגת ה-CBA הסינית. חוזהו בקבוצה היה לעונה אחת, ללא סעיף חזרה ל-NBA בתום השביתה. במשחק הבכורה שלו בליגה הסינית קלע צ'נדלר 43 נקודות והוריד 22 ריבאונדים, ולאורך העונה ממוצעיו עמדו על 26.6 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק. בעזרתו של צ'נדלר העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, אך הודחה ממנו כבר בשלב הראשון כשהפסידה ל"בייג'ינג דאקס" בה שיחק סטפון מרבורי. עם הדחתה של ג'ג'יאנג, היה צ'נדלר רשאי לחזור ל-NBA כשחקן חופשי.
פילדלפיה 76'
לקראת עונת, לאחר 6 וחצי עונות בדנוור, נשלח צ'נדלר בטרייד לפילדלפיה 76'.
לוס אנג'לס קליפרס
ב-6 בינואר 2019 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם לנדרי שאמט, מייק מוסקאלה ו-4 בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לטוביאס האריס, בובאן מריאנוביץ' ומייק סקוט.
ברוקלין נטס
ביולי 2019 חתם צ'נדלר על חוזה בברוקלין נטס. ב-29 באוגוסט 2019 הושעה על ידי ליגת ה-NBA ל-25 משחקים בגין שימוש בחומרים אסורים. ביוני 2020 הודיע שלא יצטרף לקבוצתו במשחקי חידוש עונת ב"בועה באורלנדו".
חיים אישיים
צ'נדלר הוא טבעוני מאז 2016.
קזואיסטיקה
קָזוּאיסטיקה או מוסר קָזוּאיסטי (באנגלית: casuistic) היא תורת אתיקה מעשית המבוססת על השוואות למקרים (cases) פָּרָדיגמטיים. השיטה טוענת כי יש לדון כל מקרה לגופו, בהתאם לכל מגוון הפרטים והמקרים המייצרים את הסיטואציה, ורק בהתאם לכך לקבוע האם המעשה מוסרי. השיטה באה כתחליף ולעיתים כביקורת על תורת המוסר העקרונית, המחפשת את הערכים המוסריים הערטילאיים הבאים לידי ביטוי בכל מקרה נתון.
לדוגמה, מוסר עקרוני יטען כי אין לשקר בשום מקרה. מוסר קזואיסטי, לעומת זאת, יבחן כל מקרה לגופו על פי מידת הדמיון שלו למקרה הפרדיגמטי. לשקר תחת שבועה בבית המשפט אינו מוסרי, אך לשקר כדי להציל חיי אדם הוא דווקא המעשה הראוי. כלומר, ההקשר הנסיבתי של המקרה הנדון מהווה מרכיב אינטגרלי בשיקולי המוסר הקזואיסטי.
התפתחות
שורשי התפיסה הקזואיסטית בתרבות המערב יונקים גם הם מהפילוסוף אריסטו, אך שיא התפתחותה ההיסטורית היה באמצע המאה ה-16, בשימוש שעשו הישועים במוסר קזואיסטי במסגרת תהליך הווידוי הנוצרי. המדען והפילוסוף הצרפתי הנודע בן המאה ה-17 בְּלֶז פַּסקָל ביקר באופן חריף את התופעה בספרו "מכתבים פרובינציאליים", וטען כי שיטה זו מאפשרת לעשירים להמשיך לחטוא על ידי תשלום והתחשבות בנסיבות בווידוי, ואילו העניים נשארים ללא כפרה. בעקבות ביקורתו החריפה של פסקל הפך "טיעון קזואיסטי" לשם גנאי, ונחשב נחות ולא רציונלי. רק בשנת 1988, עם פרסום הספר The Abuse of Casuistry: A History of Moral Reasoning, זכה המוסר הקזואיסטי לעדנה מחודשת. מחברי הספר, אלברט ג'ונסן וסטיבן טולמין, טענו כי אין בעיה עקרונית עם תורת המוסר הקזואיסטית, אלא פשוט נעשה בה שימוש לרעה. לטענתם, המוסר הקזואיסטי יכול להוות איזון נכון בין אבסולוטיזם מוסרי לרלטיביזם. הם אף מראים כיצד תאוריות מוסריות מודרניות כגון תועלתנות ופרגמטיזם משתמשות ברטוריקה קזואיסטית.
במשפט
מערכת המשפט עושה שימוש נרחב בקזואיסטיקה. רוב מערכות החוקים המודרניות מנוסחות בצורת חוקים קזואיסטיים כדוגמת "אם רצחת, תלך לכלא", ולא בצורת איסור עקרוני כדוגמת הדיבר "לא תרצח" המקראי. בבואו לדון במקרה ספציפי, השופט משווה עד כמה הנסיבות הנוכחיות דומות למקרה הפרדיגמטי העומד בבסיס החוק, וקובע את העונש בהתאם.
בנוסף, כל פסיקה משפטית שמשתמשת בתקדימים משפטיים היא למעשה השוואה בין המקרים וצריכה להיבחן בעיניים קזואיסטיות, עד כמה המקרים דומים ועד כמה הם שונים, ומה ההשלכה של השוני על פסק הדין.
בהלכה
בהשתלשלות ההלכה היהודית ניתן למצוא שימוש רב בגישה הקזואיסטית. בפרשת משפטים, שמהווה את עיקר היסוד של ההלכה בכל תחומי המשפט, החברה והמוסר, הרבה מצוות מנוסחות בצורה של תיאור מקרה. חכמים בתורה שבעל פה ניתחו את המקרים והסיקו מהם את העקרונות הנלמדים. התלמוד גם הוא מנוסח הרבה בתיאורים של מקרים, שלאחר מכן הפוסקים דנים מה הנתונים המשמעותיים שבאים לידי ביטוי במקרה וכיצד ניתן להסיק מהם לגבי מקרים דומים. למעשה זהו תפקידו של הדיין, להציג תקדימים הלכתיים ולהשוות ביניהם לבין המקרה הנידון.
ספרות השו"ת, שמהווה את הבסיס העיקרי לפסיקת הלכה בשאלות מתחדשות, גם היא במידה רבה מבטאת קזואיסטיקה במיטבה. תשובה קלאסית של שו"ת בנויה במבנה הבא:
הפסיקה היום שמבוססת ברובה על אותו עיקרון של שו"ת, גם היא קיבלה את צורת ההשוואה למקורות קודמים. הגישה הזאת קיימת בפרט בשאלות מתחדשות שנולדו בדורות האחרונים ולא היו בעבר, כמו של תורה ומדע, רפואה והלכה, חשמל בשבת, דת ומדינה ושאלות רבות נוספות שהחלו מאז המהפכה התעשייתית ותקופת הנאורות.
לו קדר
לאה (לו) קדר (23 ביוני 1913 – 10 באפריל 2006) הייתה מזכירתה של גולדה מאיר.
ביוגרפיה
קדר נולדה בפריז למשפחה יהודית שגלתה מרוסיה. לאחר ביקורה בארץ ישראל בשנת 1936, החליטה לעלות לארץ ישראל. היא הייתה בקיבוץ ושירתה בצבא הבריטי. לאחר מכן עבדה במחלקת הנוער והחלוץ בהסתדרות הציונית. היא נפצעה במלחמת העצמאות בפיצוץ בניין המוסדות הלאומיים. עוד בטרם קום מדינת ישראל הרצתה קדר בבית הספר לדיפלומטים שהקים ולטר איתן. מיד לאחר קום המדינה נסעה גולדה מאיר לארצות הברית לשם גיוס כספים, ומשם היה עליה לנסוע לביקור במוסקבה. כחלק מההכנות לנסיעה למוסקבה היה צורך למצוא למאיר מלווה דובר צרפתית, שכן הוחלט שהצרפתית תהיה שפת הדיפלומטיה הישראלית. לבסוף נבחרה קדר, שהתלוותה לנסיעה והייתה עם מאיר בעת הביקור המרגש בבית הכנסת הגדול של מוסקבה.
קדר שרתה גם בתפקידים שונים במשרד החוץ, אך גם הפכה לעוזרת של מאיר ולידידה קרובה לה למשך שנים. כשהייתה מזכירתה, לפני פרוץ מלחמת יום כיפור, התלוותה לפגישת ראש הממשלה מאיר עם המלך חוסיין ב-25 בספטמבר 1973. קדר העידה שיצאה מהפגישה בתחושה קשה: עם זאת, היו אחרים אשר תמכו בעמדת גולדה, כגון מרדכי גזית ראש לשכתה, שגם נכח באותה פגישה.
בסרט הטלוויזיה האמריקאי, "אישה ושמה גולדה", גילמה השחקנית אן ג'קסון את דמותה של קדר, ששימשה כמספרת בסרט.
אהבה אסורה (סדרת טלוויזיה טורקית)
אהבה אסורה (בטורקית: Aşk-ı Memnu) היא סדרת דרמה טורקית ששודרה במקור בערוץ Kanal D בין השנים 2008–2010. היא עיבוד של הרומן "אהבה אסורה" משנת 1899 מאת הסופר הטורקי האליד זייה אושאקליגיל. ב-2013 נוצרה הסדרה "Pasion Prohibida", גרסה לטינית של הסדרה.
עלילה
אדנן הוא אלמן עשיר, שגר באחוזה מפוארת באיסטנבול עם שני ילדיו ועם אחיינו, בהלול, שהתייתם מהוריו בגיל צעיר. בהלול הוא גבר יפה ומרשים, שכל בחורות האזור נופלות לרגליו. ביחטר היא בחורה צעירה ויפה, בתה של אשת חברה בשם פידרבס. פידרבס שמה עינה מזה זמן מה על אדנן ורואה בו מטרה כלכלית שתביא לסגירת חובות העסק המשפחתי. לתדהמתה, היא מגלה שאדנן התאהב דווקא בבתה ביחטר, שצעירה ממנו בשנים רבות, ושהשניים עומדים להינשא. על אף התנגדותם של ילדיו, נושא אדנן את ביחטר לאישה, שהסכימה להינשא לו בעיקר כדי לנקום באימה רודפת הבצע. בהלול וביחטר אינם מחבבים זה את זה כלל וכלל - ביחטר חושבת שבהלול הוא רודף שמלות אגואיסט, שמשחק ברגשותיהן של בחורות, והוא סמוך ובטוח שהיא התחתנה עם אדנן אך רק בגלל הכסף. על אף תחושותיהם, השניים מוצאים את הדרך לשמור על שקט תעשייתי. אולם עם הזמן קורה משהו בין בהלול וביחטר. הם מכירים זה את זה טוב יותר והקרבה ביניהם הופכת למשיכה עזה. בין השניים מתפתח רומן אסור וסוער, שהשלכותיו יהיו קשות מנשוא לכל הסובבים אותם.
נמו (אמסטרדם)
נמו (בהולנדית: NEMO) הוא מוזיאון מדע הממוקם באמסטרדם שבהולנד. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל רנצו פיאנו. המוזיאון ממוקם בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית של אמסטרדם והמוזיאון הימי של הולנד.
המוזיאון כולל תצוגות המבהירות את מהות ה-DNA, וכן תהליכים כימיים, ומעגלים חשמליים, ותצוגה אודות המוח ותהליכי זיכרון, וכן תצוגה בנושא החושים.
על גג המבנה ממוקמת קפיטריה וגן משחקים לילדים.
צבי גנדלמן
צבי "צביקה" גנדלמן (נולד ב-12 בספטמבר 1956) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש עיריית חדרה מאז 2013. טרם בחירתו שירת כקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף וכן כיהן כמנכ"ל סינמה סיטי ראשון לציון ויושב ראש (בהתנדבות) של אגודת ידידי בית החולים הפסיכיאטרי "שער מנשה". באוקטובר 2013 התמודד לראשות העיר חדרה מטעם יש עתיד (אותה נאלץ לעזוב ב-2018), וניצח את ראש העירייה מהליכוד חיים אביטן. בבחירות ב-2018 נבחר שוב עם 41% ממניין הקולות.
באוקטובר 2021 הואשם גנדלמן בעבירות אחדות, בהן מרמה והפרת אמונים, ובעקבות זאת הושעה בינואר 2022 מכהונתו כראש עיריית חדרה, למשך חצי שנה.
ביוגרפיה
גנדלמן נולד בטבריה בשנת 1956. בגיל שבע עבר עם משפחתו לחדרה שם גדל והתחנך בבית הספר היסודי "אחד העם" ולאחר מכן בבית הספר התיכון "עירון" שבעיר. בצעירותו שיחק בקבוצת הכדורגל המקומית, מכבי חדרה, והיה חניך בתנועת הצופים.
ב-1974 התגייס לקומנדו הימי ולאחר פציעה, עבר לחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש מפקד מחלקת טנקים. במבצע ליטני (1978) הוביל כמ"פ את כוחות צה"ל לכיבוש העיירה בינת ג'בייל. במלחמת שלום הגליל היה קצין אג"מ חטיבתי. בשלהי המלחמה התמנה לקצין אג"מ חטיבה 7 ובהמשך התמנה למפקדה של חטיבה 7. גנדלמן שימש כמפקד חטיבה 460 וב-1996 קודם לדרגת תת-אלוף ושימש מפקד עוצבת המפץ, מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ב-1999 מונה למפקד עוצבת געש, ולאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים, התבקש על ידי הרמטכ"ל שאול מופז להישאר בתפקיד שנה נוספת.
במהלך שנה זו התרחש אירוע חטיפת החיילים בהר דב באוקטובר 2000. זמן קצר לאחר התרחשות האירוע התייצב לבדו במסיבת עיתונאים שבה נטל על עצמו את האחריות. בהמשך כתב לרמטכ"ל שאול מופז מכתב התפטרות: "לאחר לבטים רבים ביני לביני מצאתי לנכון לפעול באופן אישי. אני חש אחריות אישית". התפטרותו לא התקבלה. ועדת פלד שחקרה את נסיבות האירוע לא קיבלה החלטות פיקודיות. הרמטכ"ל מופז החליט לרשום לו הערה פיקודית. תחקיר בערוץ 2 על האירוע תמך בעמדת גנדלמן ובחוסר אשמתו. גנדלמן המשיך בתפקידו כמפקד אוגדה עד מאי 2001. לאחר מכן פיקד על קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
ב-2003 מונה כנספח צבאי בממלכה המאוחדת, אירלנד ופינלנד; תפקיד בו כיהן עד 2006.
משבר דיפלומטי שזכה לסיקור תקשורתי בו היה מעורב במהלך שרותו בלונדון היה בהתערבותו למניעת מעצרו של אלוף פיקוד הדרום לשעבר דורון אלמוג, שהיה בדרכו לגיוס כספים בלונדון, ולא היה מודע לכוונתם של שוטרים בריטים לעצור אותו בשל צו מעצר שהוצא נגדו בבריטניה על פשעי מלחמה שכביכול ביצע בתקופת האינתיפאדה השנייה. כשנודע לגנדלמן על כוונתם של הבריטים, הגיע במהרה למטוסו של אלמוג, מנע את ירידתו של אלמוג מהמטוס, וסיכל את מעצרו. אלמוג חזר לישראל מבלי שרגלו דרכה על אדמת בריטניה.
עם שובו לישראל, לאחר שלא קודם לאלוף, השתחרר גנדלמן מהשירות הצבאי. תפקידו בשירות המילואים הוא סגן מפקד גיס. במאי 2007, התראיין בתוכנית "עובדה" בו מתח ביקורת על גבי אשכנזי, שהיה אז אלוף הפיקוד, ומשה קפלינסקי, שהיה מפקד עוצבת הגליל, שבעקבות אירוע חטיפת החיילים בהר דב לא לקחו אחריות ושלחו אותו לבדו למסיבת העיתונאים אחרי האירוע.
לאחר השחרור מצה"ל
בקיץ 2008 הודיע על כוונתו להתמודד על תפקיד ראש עיריית חדרה, לשם כך הקים רשימה עצמאית בשם "חדרה 1". בבחירות הפסיד לחיים אביטן ומונה ליו"ר האופוזיציה ויו"ר ועדת הביקורת של העירייה. בשנת 2010 פוזרה המועצה בחדרה בשל כישלון ראש העיר לאשר את תקציב העירייה וגנדלמן חדל מלהיות חבר מועצה.
גנדלמן שימש כפרשן ביטחוני בנושאים צבאיים שונים, בעיקר לאלו הנוגעים לגבול של ישראל עם לבנון וסוריה.
בין השנים 2008 ו-2013 עסק גנדלמן ביזום ובניהול מיזמים, בהם מרכז הבילוי סינמה סיטי ראשון לציון אותו ניהל כמנכ"ל. כמו כן, כיהן בהתנדבות כיו"ר אגודת ידידי בית החולים הפסיכיאטרי "שער מנשה". בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 התמודד לראשות העירייה מטעם מפלגת יש עתיד וניצח את ראש העיר המכהן חיים אביטן.
ב-4 ביוני 2018 נעצר גנדלמן בחשד לעבירות שוחד בחירות, מרמה והפרת אמונים, יחד עם בכירים נוספים בעיריית חדרה. ב-10 ביוני שוחרר למעצר בית של שבוע וכן הורחק מבניין העירייה לחודש וחצי. בדצמבר 2018 הודיעה המשטרה שהחקירות ביססו תשתית ראייתית לכאורה לביצוע עבירות מרמה והפרת אמונים, עבירות לפי חוק המחשבים, קשירת קשר לביצוע פשע ושיבוש מהלכי חקירה. באוקטובר 2021 הגישה הפרקליטות כתב אישום נגד גנדלמן בעבירות של מרמה והפרת אמונים, ובעקבות זאת הושעה בינואר 2022 מכהונתו כראש עיריית חדרה, למשך חצי שנה.
גנדלמן עזב את מפלגת יש עתיד בשל השעייתו ממנה לאחר מעצרו, ובבחירות ב-2018 התמודד לראשות העיר בראש תנועה עצמאית, "חדרה בתנופה". ב-30 באוקטובר 2018 נבחר בשנית בסיבוב הראשון עם 41% ממניין הקולות, כשלמקום השני הגיע מועמד הליכוד גד אריאלי עם 21%. לאחר ניצחונו בבחירות 2018 לראשות העיר התפקד גנדלמן לליכוד ומתוקף היותו ראש ראשות הוא חבר מרכז הליכוד. בדצמבר 2019 הביע תמיכה במועמדותו של גדעון סער לראשות הליכוד. בשנת 2021 הצטרף למפלגתו של סער, "תקווה חדשה".
חיים אישיים
לגנדלמן תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. הוא גרוש פעמיים ואב לארבעה ילדים. גנדלמן הוא בן דוד מדרגה שנייה של השחקן דובי גל.
ההסכם האנגלו-אתיופי (1942)
ההסכם האנגלו-אתיופי של 1942 או הסכם הריבונות האתיופית היה הסכם שבו הוסכם על החזרת ריבונותה של אתיופיה לאחר הכיבוש האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה.
שוטרים בריטים החליפו את השוטרים הפרובנצילים של השליטים המקומיים. היו שתי התקוממויות במשך זמן זה, אחד בתיגראי שדוכא על ידי כוח אווירי, ובאזור אוגדן שדוכא בשני קרבות על ידי הצבא האתיופי.
באותו הזמן הקיסר היילה סלאסי דרש דרישות טריטוריאליות הוא דרש סיפוח אריתריאה וסומלילנד האיטלקית דרישות אלו שהבריטים לא התייחסו אליהם אך אתיופיה קיבלה את אריתריאה. ולגבי סומלילנד האיטלקית היא תאוחד עם אחותה הבריטית ותיקרא סומליה.
ב-19 בדצמבר 1944, הסכם אנגלו-אתיופי חדש נחתם ולבריטים ניתנה את הסמכות לקבוע את המטבע האתיופי. בשנת 1954 השפעות הכיבוש האיטלקי נעלמו כאשר אתיופיה הגיעה מחדש לגבולותיה המקוריים של שנת 1935.
ויה פלמיניה
ויה פלמיניה (בלטינית: Via Flaminia) היא דרך רומאית עתיקה, אשר הובילה מרומא אל חוף הים האדריאטי. הדרך הובילה לערים ארימינום (רימיני של היום) ואנקונה, והייתה הדרך המרכזית לצפון איטליה בימי הקיסרות הרומית. דרך זו והדרך לדרום, ויה אפיה, היו הדרכים המרכזיות ברומא העתיקה. דרכים אלו הוקמו על מנת להקל את תנועת הצבא, ולאפשר את השליטה על שטחים מחוץ למחוז לאטיום. בהמשך נבנו לאורך דרכים אלו קולוניות של חיילים רומאים משוחררים. הדרך חצתה את האפנינים ואיפשרה הובלת יבולי התבואה מעמק הפו לרומא.
שמה של הדרך מושאל לרחובות ולאתרים ברומא ובערים אחרות בהם עברה הדרך העתיקה. הכביש הראשי בין רומא ופאנו, העובר בתוואי דומה לזה של הדרך העתיקה, מכונה גם הוא ויה פלמיניה.
תולדות הדרך
ויה פלמיניה נבנתה על ידי המדינאי הרומי גאיוס פלאמיניוס, בזמן כהונתו כקנסור בשנת 220 לפנה"ס. בתקופת הקיסרות הרומית הדרך שופצה לעיתים קרובות. במסגרת השיפוץ הכולל שהוביל אוגוסטוס קיסר בדרכים באיטליה, חולקה האחריות על הדרכים לשיפוץ בין חברי הסנאט. אוגוסטוס לקח על עצמו את שיפוץ ויה פלמיניה, בנה מחדש את כל הגשרים עליהם עברה הדרך מלבד שניים, והקים שערי ניצחון לכבודו. השער שהקים בארימינום עומד על תלו עד היום, והוא שער הניצחון העתיק ביותר שהשתמר עד היום. בשנת 77 הקיסר אספסיאנוס בנה את מעבר פורלו, (ראו תמונה), מעבר תת-קרקעי החוצה את נהר קנדיליאנו במחוז מארקה. על פי כתובות שנמצאו בדרך, גם הקיסר טראיאנוס שיפץ מספר גשרים לאורך ויה פלמיניה.
בימי הביניים המוקדמים הדרך נקראה ויה רוונה, על שם העיר רוונה, ששימשה בתקופה זו כבירתה של האימפריה הרומית המערבית, כבירת הממלכה האוסטרוגותית וכמרכז ביזנטי חשוב. לאחר רצח האקסרך (Eξαρχος) האחרון של רוונה בידי הלומברדים ונפילת האקסרכיה של רוונה בשנת 751, הדרך לא הייתה בשימוש במשך תקופה ארוכה. הדרך שופצה באופן חלקי בתקופת הרנסאנס, ומאז הייתה בשימוש עד היום. כיום אחד הכבישים הראשיים מרומא אל הים האדריאטי (SS3) עובר בתוואי הישן של ויה פלמיניה.
זכויות להט"ב באריזונה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אריזונה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באריזונה עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק. זוגות חד־מיניים באריזונה מורשים להינשא ולאמץ ילדים החל משנת 2014. חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית בעבודות ציבוריות ממשלתיות בלבד, אם כי מספר ערים חוקקו תקנות מקומיות המגנות על להט"בים מפני אפליה בכל מקומות העבודה.
בפיניקס, העיר הגדולה ביותר באריזונה, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב. מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1981, וכיום משתתפים בו אלפי אנשים בכל שנה.
נישואים חד־מיניים
בנובמבר 2006 אזרחי אריזונה דחו במשאל עם הצעה שנועדה לשנות את חוקת המדינה, כך שתאסור להכיר בנישואים חד־מיניים ובכל סוג אחר של זוגיות חד־מינית (כגון איחוד אזרחי או שותפות מקומית). משאל העם נדחה ברוב של 51.8%–48.2%.
עם זאת, בנובמבר 2008 אזרחי אריזונה אישרו במשאל עם הצעה מתונה יותר, שאסרה להכיר בנישואים חד־מיניים אך לא אסרה להכיר בסוגים אחרים של זוגיות חד־מינית. משאל העם עבר ברוב של 56.2%–43.8%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים באריזונה.
ב־17 באוקטובר 2014 קבע ג'ון סדוויק, שופט מחוזי, שהאיסור על נישואים חד־מיניים באריזונה אינו חוקתי. פסק הדין הורה למדינת אריזונה להפסיק לאכוף את האיסור על נישואים כאלה. טום הורן, היועץ המשפטי לממשלה של אריזונה, הודיע שהמדינה לא תערער על החלטת בית המשפט והורה לפקידים במחוזות המדינה להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. בעקבות ההחלטה, נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באריזונה.
איחוד אזרחי ושותפות מקומית
]] לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה, שש ערים באריזונה העניקו לזוגות חד־מיניים הטבות במסגרת איחוד אזרחי, שכלל את רוב זכויות הנישואים. ערים אלו הן ביסבי, ג'רום, טוסון, סדונה, קוטונווד וקלארקדייל.
בנוסף, ארבע ערים אפשרו לזוגות חד־מיניים להירשם במסגרת שותפות מקומית, שהעניקה חלק מזכויות הנישואים. ערים אלו הן טמפי, סקוטסדייל, פיניקס ופלגסטף. גם מחוז פימה (המחוז השני בגודלו באריזונה) העניק זכויות אלו לזוגות חד־מיניים.
אימוץ והורות
מדינת אריזונה מתירה ללהט"בים יחידים לאמץ ילדים. החוק אינו אוסר על זוגות חד־מיניים לאמץ ילדים, ואינו אוסר לאמץ ילד של בן או בת הזוג. עם זאת, חוקי המדינה דורשים מסוכנויות אימוץ להעניק עדיפות ראשונה לגבר ואישה נשואים המעוניינים לאמץ ילדים.
תעודות לידה
בספטמבר 2017 בית המשפט העליון של אריזונה קבע פה אחד שזוגות חד־מיניים זכאים לאותן זכויות ההורות שזוגות הטרוסקסואליים זכאים להן. לפי קביעת בית המשפט, זוגות חד־מיניים רשאים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם.
פשעי שנאה
חוק פשעי השנאה של אריזונה כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית. החוק אינו כולל פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, אך חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
טרנסג'נדרים באריזונה מורשים לקבל תעודת לידה חדשה לאחר שעברו ניתוח לשינוי מין. כמו כן, יש צורך בצו של בית משפט ובתשלום העמלות המתאימות כדי לשנות את השם הפרטי.
הגנה מפני אפליה
[[קובץ:Arizona cities with sexual orientation and gender identity protection.svg|שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|ערים באריזונה שבהן יש תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתחום העבודה:
]] בשנת 2003 מושלת אריזונה, ג'נט נפוליטנו, הוציאה צו מנהלי האוסר אפליה על רקע נטייה מינית בעבודות ציבוריות של המדינה.
כמו כן, בערים גילברט, גלנדייל, מסה, סקוטסדייל וצ'נדלר החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בעבודות ציבוריות של הרשות המקומית.
בפברואר 2014 המושלת הרפובליקנית של אריזונה, ג'ן ברואר, הטילה וטו על הצעת חוק שנועדה לאפשר לתושבי המדינה להימנע מציות לכל חוק הפוגע בחופש הדת שלהם. רבים טענו שהצעת החוק נועדה לאפשר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
בשנת 2016 הוגשה תביעה משפטית נגד חוקי איסור האפליה בעיר פיניקס, בטענה שהם פוגעים בחופש הדת. ביוני 2018 בית המשפט לערעורים של אריזונה פסק לטובת חוקי איסור האפליה. השופט לורנס וינת'רופ כתב בפסיקתו:
טיפולי המרה
החל משנת 2017, חוקי מחוז פימה (המחוז השני בגודלו באריזונה) אוסרים לבצע טיפולי המרה. החוק קובע קנס של 2,500 דולרים עבור מי שמבצע טיפולים כאלה.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־63% מתושבי אריזונה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־28% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־73% מתושבי אריזונה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־20% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־59% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־35% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
בית הגילדות של מידלסקס
בית הגילדות של מידלסקס (באנגלית: Middlesex Guildhall) הוא מבנה הממוקם בפינה הדרום מערבית של כיכר הפרלמנט ברובע וסטמינסטר של לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
באוקטובר 2009, החל המבנה, שעבר שיפוצים, לשמש כמושב בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
המבנה נבנה בין 1906 ו-1913 על פי תוכניות של האדריכל ג'י. ס. גיבסון בסגנון "אר נובו גותי" - סגנון המשלב בין האר נובו האופייני לראשית המאה ה-20 עם פסלי גרגוילים בסגנון ימי הביניים. הפסלים שבבניין פוסלו על ידי הפסל הנרי צ'ארלס פהר. בחלקו האחורי של המבנה שולבה דלת מהמאה ה-17 שמקורה בכלא טות'היל פילדס בריידוול שעמד קודם לכן במקום.
אף שהסיטי של וסטמינסטר לא הייתה חלק ממחוז מידלסקס, המבנה שימש כמקום מושב מועצת מחוז מידלסקס ולאחר מכן כבניין עבור בתי המשפט של המחוז.
עם ההחלטה על הקמת בית המשפט העליון, בשנת 2005, הוחלט שהבניין ישמש כמשכנו של בית המשפט העליון והחל בשיפוצו על פי תוכניות של האדריכל נורמן פוסטר. במסגרת תוכניות אלה הוחלט להסיר עיטורים רבים המצויים באולמות המשפט - החלטה שעוררה ביקורת, שכן מדובר בבניין שהוכרז כבניין בעל חשיבות אדריכלית שיש לשמרו.
המשטרה הלאומית של קולומביה
המשטרה הלאומית של קולומביה (בספרדית: Policía Nacional de Colombia) היא כוח המשטרה הלאומי של קולומביה. למרות שהמשטרה הלאומית היא לא חלק מכוחות הצבא של קולומביה (צבא היבשה, הצי וחיל האוויר) הוא מהווה יחד איתם ל"כוח" ציבורי, וגם הוא נשלט על ידי משרד ההגנה. שלא כמו במדינות רבות אשר משתמשות במערכת אכיפת החוק רב שכבתית (בעלת גופים רבים), המשטרה הלאומית היא המשטרה האזרחית היחידה בקולומביה. תפקידיו הרשמיים של הכוח הם להגן על האומה הקולומביאנית, לאכוף את החוק, לשמור ולהבטיח את התנאים ההכרחיים לקיום חירויות וזכויות האזרח, להבטיח את השלווה בקרב האוכלוסייה.
הקולומביאנים יכולים לתקשר למשטרה על ידי חיוג חינם למספר 112 (בפריסה ארצית) או 123 מערים מסוימות. לגבי מקרי חטיפה ניתן להגיע למספר 165. ניתן גם ליצור קשר באמצעות האינטרנט כדי לרשום הצעות, בקשות, שאלות, מחמאות או תלונות באמצעות מערכת PQRS.
נשק אישי
רימונים:
מכונות ירייה:
רובים:
תת-מקלעים:
אקדחים:
מלאי מטוסים
Servicio Aéreo de Policia (SAPOL) מפעילה 39 מטוסים ו-65  מסוקים
מסוקים
רכס סלייט (אלברטה)
רכס סלייט (באנגלית: Slate Range) הוא רכס הרי הרוקי הקנדיים, שנמצא בפארק הלאומי באנף שקנדה. הרכס נקרא "סלייט" נקרא על שם הסלע לווחה (slate באנגלית), ההרכב העיקרי של ההרים באזור.
שכיב מרע
ברכת שכיב מרע
המנהג הוא שהנוטה למות מברך את בניו ובנותיו, כמו שנאמר במדרש תנחומא:. כלומר, למדים זאת מהעובדה שיצחק, כאשר ידע שקרוב יום מיתתו, קרא לעשו בנו כדי לברכו, וכן מהעובדה שכאשר קרוב היה יום מיתתו של יעקב, הכניס אליו יוסף את שני בניו, מנשה ואפרים, כדי שיברכם.
וידוי שכיב מרע
נהוג כי שכיב מרע אומר וידוי לפני מיתתו. במסכת שמחות מובא כי הנכנסים לפני המת אומרים לו.
קיימים מספר נוסחי וידוי לשכיב מרע, מהם קצרים ומהם ארוכים. בין החשובים ניתן למנות נוסח שמביא הרמב"ן בספרו "תורת האדם" (שער הסוף):. נוסח מורחב תיקן ר' אהרון ברכיה ממודינה בספרו "מעבר יבוק", וקיימים נוסחים נוספים.
כן נהוג שהנוטה למות קורא פסוק שמע ישראל. יסוד המנהג הוא במדרש על יעקב, שקרא פסוק זה לפני מיתתו, וכן במעשה המובא על רבי עקיבא, שקרא פסוק זה בשעה שהוציאוהו למות על קידוש השם. בספר "מעבר יבוק" מביא גם טעמים על דרך הקבלה.
מטאילורוס
מטאילורוס (שם מדעי: Metailurus; מילולית: "חתול ביניים") הוא סוג של חתול מתת-משפחת השנחרבים אשר התקיים בין המיוקן לפליסטוקן באירואסיה, אמריקה הצפונית ובאפריקה.
סוג חתול זה הוגדר ב-1924 בידי החוקר האוסטרי אוטו זדנסקי ממצאים ממחוז גאנסו, ברפובליקה העממית של סין והוא כלל מספר מינים בעלי קשר מעורפל. המין Metailurus minor גם שויך לסוג זה אך הופרד לסוג אחר - יושי שהיה בעל מבנה אתלטי יותר. כמו כן היה קרובו של הדינופליס הגדול יותר.
במראהו חתול זה נחשב ליותר פרימיטיבי ופחות "שנחרבי" ממינים אחרים מהקבוצה, בכך שהיה בעל ניבים יותר דקים עם פחות "להב" ויותר קצרים שלא בלטו החוצה מפיו, אך עדייו היו גדולים יחסית לבעלי ניבי חרב כמו בני משפחת הנימרווידיים או לנמר הערפילי שגם הוא בעל ניבים די ארוכים. חתול זה היה קטן יחסית במשקל של 40 עד 80 קילוגרם ובאורך של עד 2 מטרים, אך הוא היה בעל גפיים ארוכות יחסית שעזרו לו לנוע במהירות יותר.
הוא היה סוג פרימיטיבי יחסית של שנחרבי והיה קל משקל באופן יחסי. הטרף שלו כלל מיני איילים, חזירים או צבאים קדומים, ואולי הוא צד אותם בחבורות קטנות כמו אריות. הוא נכחד במשך הפליסטוקן לקראת סיום תקופת הקרח האחרונה.
גיל ברק (שדרן)
גיל ברק (נולד ב-27 בדצמבר 1973) הוא שדרן, עיתונאי ספורט ופובליציסט אמריקאי-ישראלי העובד בערוץ הספורט (מאז 1999).
בעברו היה כדורסלן מכללות. גובהו 1.88 מ' ועיקר התעסקותו הוא כדורסל אמריקאי וליגת ה-NBA.
אנטוניו גראמשי
אנטוניו גראמשי (באיטלקית: Antonio Gramsci, ; 22 בינואר 1891 – 27 באפריל 1937) היה הוגה דעות איטלקי, מנהיג ותאורטיקן סוציאליסטי, קומוניסטי אשר התנגד לפשיזם, בתקופת בניטו מוסוליני. כיום נחשבות "מחברות בית הכלא" המהוות את חיבורו העיקרי לאחת התרומות העיקריות למחשבה המדינית הסוציאליסטית, אם כי יש בהן סטייה מן המרקסיזם הקלאסי.
גיל ברק (שדרן)
ביוגרפיה
ברק למד בתיכון בליך ברמת גן בין 1987 ל-1991 במגמות היסטוריה, אמנות וחינוך גופני והיה כדורסלן במסגרת התיכון (אליו הגיע לדבריו בגלל גיבור ילדותו, דורון ג'מצ'י) והכיר את אשתו בכיתה בה למד.
אנטוניו גראמשי
ביוגרפיה
גראמשי נולד בעיירה אלס באי האיטלקי סרדיניה. סרדיניה נחשבה לאזור נידח באיטליה שלא נהנה מתשומת לבו של הממשל המרכזי, וסבל מקיפוח ומאפליה לעומת הצפון המתועש. הוא היה הרביעי משבעת בניו של פרנצ'סקו גראמשי. משפחתו של גראמשי הייתה ארברשית (Arbëreshë) – עם אלבני החי באיטליה, וכפי הנראה מכאן שמו, שכן "גראמש" הוא שמה של עיירה באלבניה. פרנצ'סקו סבל מקשיי פרנסה והסתבך עם המשטרה, נכלא ולבסוף נאלץ לנוע ולנוד עם משפחתו בסרדיניה עד שלבסוף התיישבו בעיר גילרצה.
גיל ברק (שדרן)
ביוגרפיה
לאחר מכן, למד לתואר ראשון בתקשורת, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, והיה חלק מקבוצת הכדורסל של המוסד ששיחקה אז בדיוויז'ן 3 של ה-NCAA, אך כמעט ולא זכה לדקות משחק. לאחר שסיים את לימודיו בארצות הברית פרש מכדורסל ושב לישראל ולמד תואר שני בתקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
אנטוניו גראמשי
ביוגרפיה
הצטיינותו של גראמשי הצעיר בלימודיו אפשרה לו ללמוד באוניברסיטת טורינו. טורינו הייתה בתהליך ניכר של תיעוש בתחילת המאה ה-20, ומפעלי פיאט ולנצ'יה גייסו עובדים מן האזורים העניים. איגודים מקצועיים החלו להיווסד והחלו סכסוכים חברתיים על רקע התיעוש המוגבר. גראמשי צפה בהתרחשויות אלו מקרוב, והיה מעורב בחוגים סוציאליסטיים, אך שמר על קשר עם בני מולדתו, סרדיניה.
נעוריו הקשים בסרדיניה הם שעיצבו את ראיית העולם שלו. המציאות שבה נתקל בטורינו חידדה את השקפותיו, וגרמה לו להצטרף למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. הוא עשה לעצמו שם כעיתונאי אף אם כתביו היו לעיתונים סוציאליסטיים כ"אוואנטי!", סגנונו המבריק והשקפותיו האינטליגנטיות הביאו לו שם ותהילה.
ככותב פורה ובהיר של תאוריה פוליטית, ערך גראמשי מספר עיתונים סוציאליסטיים באיטליה. בשנת 1919 ייסד יחד עם פלמירו טוליאטי את העיתון "ל'אורדינה נואובו" (סדר חדש – זהו אף שמה של תנועה פשיסטית איטלקית משנות ה-60 שאינה קשורה לגראמשי) ותרם לעיתון "לה צ'יטה פוטורה". בתקופה זו עמד בקשר עם הכלכלן פיירו סראפה.
גיל ברק (שדרן)
ביוגרפיה
בינואר 2013 מונה ברק ביחד עם דניאל זילברשטיין למחליפו של עפר שלח, שהצטרף למפלגת "יש עתיד", בהגשת התוכנית "חמישיות".
אנטוניו גראמשי
ביוגרפיה
הקבוצה שמסביב ל"ל'אורדינה נואובו" הפכה קשורה באמדיאו בורדיגה, ובתנועה הקומוניסטית האבסטנציוניסטית, שהייתה פלג של המפלגה הסוציאליסטית. (אבסטנציוניסטית – נמנעת. תנועה זו לא דגלה בהשתתפות במשחק הדמוקרטי באיטליה, וטענה כי ההליך הדמוקרטי הוא עניינה של הבורגנות). תנועה זו הקימה ב-21 בינואר 1921 את המפלגה הקומוניסטית האיטלקית. גראמשי היה למנהיג התנועה מיצירתה, אם כי ראה עצמו כפוף לבורדיגה עד שנת 1924, עת סולק בורדיגה מן המפלגה.
גיל ברק (שדרן)
ביוגרפיה
ברק הוא קרוב משפחה של שימי ריגר. אב לארבעה.
אנטוניו גראמשי
ביוגרפיה
בשנת 1922 הופיע גראמשי ברוסיה בפני כנס האינטרנציונל העולמי הרביעי במוסקבה ופגש שם את ג'וליה שוחט (Giulia Schucht), כנרת צעירה ממוצא יהודי, לעתיד אשתו ואם שני ילדיו.
המשלחת לרוסיה הייתה בעת ובעונה אחת עם עליית הפשיזם באיטליה, וגראמשי שב למולדתו עם הוראות לחזק את אחדות מפלגות השמאל כנגד הפשיזם. חזית כזו צריכה הייתה להתרכז סביב המפלגה הקומוניסטית, דבר שהיה מאפשר שליטה מרכזית ממוסקבה, אך המפלגות האחרות סירבו לכך. הסוציאליסטים היו מפלגה בעלת מסורת ארוכה באיטליה, והקומוניסטים נראו רדיקליים מדי וצעירים מדי. רבים האמינו שקואליציה שמובלת על ידי הקומוניסטים לא תצליח להגיע לשיח המרכזי בפוליטיקה האיטלקית, ותהיה מבודדת.
ב-1924 נבחר גראמשי כציר לפרלמנט ממחוז ונטו, הוא החל בארגון עיתון לתנועתו שייקרא "ל'אוּניטה" (האחדות). גרמשי עבד ברומא בעוד משפחתו שהתה במוסקבה.
ב-1926 גרמו תמרוניו של סטלין בתנועה הקומוניסטית לגראמשי לכתוב מכתב אל הקומינטרן שבו הדגיש כמה משגיאותיו של המנהיג. טוליאטי, במוסקבה, קיבל את המכתב, קראו, והחליט שלא לפרסמו. אירוע זה גרם לשבר שלא אוחה מעולם בין גראמשי ובין טוליאטי.
כתביו ומחשבתו הפוליטית
גראמשי כתב בכלא למעלה משלושים מחברות הכוללות אנליזה פוליטית והיסטורית. כתבים אלו, הידועים כ"מחברות בית הכלא", כוללים את הגיגיו של גראמשי על ההיסטוריה של איטליה ועל הלאומיות, כמו גם רעיונות בחקר המרקסיזם, התאוריה הביקורתית והתאוריה החינוכית הקשורים בשמו. המחברות נכתבו בניסיון מודע להשאיר צוואה אינטלקטואלית בעלת ראיית עולם כוללת, ואף מתוך תקווה שאם יוכל לצאת מהכלא תהיה לו תוכנית פעולה ממשית.