cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיצ'יפוי
פיצ'יפוי (ביידיש: פיטשי פוי, בצרפתית: Pitchi poï) הוא מקום דמיוני אליו האמינו יהודים עקורים בצרפת שיגורשו אליו, בזמן שהיו כלואים במחנה הריכוז דראנסי בהמתנה להובלה למחנה ההשמדה אושוויץ. הביטוי 'פיטשי פוי' ביידיש משמעו 'חור אבוד', והשתמשו בו על מנת לתאר מקום נידח ללא חשיבות.
המדיניות הנאצית הייתה להשאיר אסירים יהודים במצב של בורות לגבי היעד הסופי שלהם, אז פיצ'יפוי הומצאה כדי למלא את הוואקום הזה בידע שלהם. רוב האסירים נרצחו בהגיעם למחנות המוות שאורגנו על ידי הגרמנים.
בביוגרפיה של האמנית שרלוט סלומון, שהועברה ממחנה הריכוז דרנסי לאושוויץ בספטמבר 1943 ונספתה בשואה, מצטטת מרי פלסטינר (Mary Felstiner) מעדויות של ניצולי שואה את הנקודות הבאות: עבור חלקם, פיצ'יפוי היה שם ללא משמעות של גטו פולני, זהו שם ביידיש שבו השתמשו יהודי פולין; עבור חלקם, המילה "הדהדה כקללה נצחית"; עבור אחרים, "פיצ'יפוי הייתה מקום של עבודת כפייה".
לב חינצ'וק
לב מיכאילוביץ' חינצ'וק (ברוסית: Лев Михайлович Хинчук; 28 בנובמבר 1868, פולטבה - 7 במרץ 1939, מוסקבה) היה מהפכן רוסי, מדינאי ודיפלומט סובייטי.
בתקופת המהפכה היה מנשביק והתנגד למהפכת אוקטובר. ב-1920 חבר לבולשביקים והיה ממקורבי סטלין. בין השנים 1930–1934 שימש שגריר ברית המועצות בגרמניה. ב-1937 נעצר, ולפי דיווחים רשמיים הוצא להורג ב-7 במרץ 1939. לפי דיווחים אחרים הוא מת במחנה מעצר ב-1944. ב-1956 טוהר שמו של חינצ'וק.
ג'ניפר (ג'ן) גונטר
ג'ן גונטר (באנגלית: Jen Gunther; נולדה בשנת 1966) היא רופאת נשים ומיילדת, אקטיביסטית בנושאי הנגשת מידע בנושאי בריאות ורפואת נשים, פמיניסטית וסופרת אמריקאית ממוצא קנדי.
ביוגרפיה
ג'ניפר גונטר נולדה בעיר ויניפג, בפרובינציה מניטובה, שבקנדה. לאחר חויה חיובית שעברה, כמטופלת בבית חולים, בגיל אחת-עשרה, היא החליטה לבחור בקריירה בתחום הבריאות. בזמן ניתוח של קרע בטחול, גונטר התבוננה בצוות בית החולים מבצע את הניתוח בגופה ותוך כדי כך קיבלה הסבר על מה שקורה.
היא סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטת מניטובה בשנת 1990, ואת הכשרתה כרופאה מילדת וגינקולוגית בשנת 1995 רכשה באוניברסיטת מערב אונטריו בלונדון, אונטריו. לאחר מכן קיבלה מלגת השתלמות במחלות זיהומיות באוניברסיטת קנזס, והמשיכה בלימודיה גם לתחום ניהול הכאב.
בנוסף לעבודתה במרפאה בקונצרן הבריאות קייזר פרמננטה, גונטר מנהלת מרפאת נשים.
תעודות
גונטר חברה באיגוד המלכותי של רופאים בקנדה, ובאיגוד האמריקני למיילדים וגינקולוגים, וחברה מוסמכת של המועצה האמריקאית לרפואת כאב.
שיפור מידע בריאותי העומד לרשות הציבור
ביוני 2019 פרסם הז'ורנל הרפואי לנסט מאמר דעה מאת גונטר הקורא לרמה גבוהה של כתיבה בנושאים רפואיים באינטרנט, על ידי כך שיהיו בו יותר מומחים רפואיים המעורבים בהפצת מידע רפואי הולם לציבור. היא כותבת בפירוש שלא יעלה על הדעת שמחקר איכותי שיכול להציל חיים ולהפחית סבל יהרס על ידי אלו המאמינים בקונספירציה רפואית או איזה ידוען (סלב) המעוניין למכור תוספי מזון."
הבלוג שגונטר כותבת מאז 2011 נצפה על ידי כ-15 מיליון איש, חלק מהביקורות שלה יצרו מחלוקות בתקשורת. בשנת 2019 יש לה 237,500 עוקבים בטוויטר, וסדרת טלוויזיה.
גונטר מביעה את דעותיה במגוון נושאים שמשפיעים על בריאות האישה, כולל הפלות, חיסון נגד נגיף הפפילומה HPV, והשימוש ברקמות עובר במחקר.
ביקורת על מוצרי גופ וגווינת פאלטרו
לגונטר ביקורת קשה על המוצרים שנמכרים על ידי חברת גופ שבבעלות השחקנית גווינת' פאלטרו. הביקורת שלה על אחד ממוצרי גופ, ביצת אבן ג'ייד שנועדה לפי פאלטרו לחיזוק השרירים הטבעתיים, הגיעה לקהל נרחב הרבה יותר לאחר שפוסט בבלוג של גונטר ב-17 בינואר 2017, הועלה על ידי אחד מהעיתונים הצהובונים. פוסטים נוספים שלה הביאו לתגובות בכתב של חברת גופ והתייחסו ישירות לביקורת של גונטר.
חילופי דברים אלו הביאו להתערבותו של טימותי קולפילד, ראש המחקר במדיניות וחוקי בריאות באוניברסיטת אלברטה. קולפילד תמך בעמדתה של גונטר והצהיר: שמחקרים מצאו כי לידוענים יש יכולת מוכחת להשפיע באופן שלילי על נושאים רבים; החל מבדיקות מוקדמות לגלוי סרטן, עישון וכלה באוכל שאנו אוכלים."
באוקטובר 2018 פרסמו גונטר והארכאולוגית שרה פרקאק מחקר שחקר האם ביצי אבן הג'ייד אכן היו בשימוש בסין העתיקה, כפי שטוענת מחלקת השיווק של גופ. סקירת תיאור של 5,000 חפצים במאגרי מידע עיקריים של הארכאולוגיה הסינית לא מצאה אזכור לחפץ כזה.
תנ"ך הוואגינה
"תנ"ך הואגינה" פורסם באוגוסט 2019. הספר מציג בצורה ברורה ונגישה מידע רפואי על אנטומיית הרבייה הנשית ומפריך מיתוסים נפוצים. גונטר הסבירה שכתבה את הספר כתגובה על עודף מידע כוזב ומסוכן ברשת בנושא בריאות נשים. בספר יש גם חלק המתמקד בטרנסים. הספר הגיע כבר למקום הראשון ברשימת רבי המכר בקנדה. מחלוקת פרצה כשפרסומים של המו"ל נחסמו בטוויטר בשל שימוש בשפה לא הולמת (כנראה בגלל המונח ואגינה). המודעות הורשו להופיע רק לאחר שיח מקוון נרחב.
ג'נספליינינג
באוגוסט 2019, שירות המדיה של- CBC Gem הקנדי השיק את סדרת הרשת החדשה של גונטר, Jensplaining (מהמלה mansplaining הסגברה), בה היא תמשיך בקמפיין נגד מסירת מידע כוזב, במיוחד בנושא זכויות רבייה ובריאות מיילדותית. הסדרה היא בת עשרה פרקים, כאשר שלושת הראשונים מכסים נושאים כמו ווסת, בריאות וחיסונים.
חיים אישיים
גונטר היא גרושה, וחיה בקליפורניה עם משפחתה מאז 2005. ילדיה, שלישייה, נולדו פגים: האחד נולד אחרי 22 שבועות ולא שרד, והשניים האחרים נולדו אחרי 26 שבועות. היעדר מידע לציבור, והעדר מידע רפואי מהימן על הצרכים הספציפיים של פגים הניע אותה לכתוב מדריך מלא לפגים: Preemie Primer: A Complete Guide for Parents of Premature Babies — from Birth through the Toddler Years and Beyond
גונטר מתמודדת עם הפרעת אכילה זלילה (בולימיה) ושוקלת לכתוב ספר על ירידה במשקל.
קריסטיאן אוכמן
קריסטיאן אוכמן (נולד ב-19 ביולי 1999) הוא זמר ופזמונאי פולני-אמריקאי, שביצירתו אלמנטים רבים של שירה קלאסית ואופרה.
הוא הזוכה בעונה ה-11 של The Voice פולין, ונציג המדינה לאירוויזיון 2022 לאחר זכייתו בקדם הפולני.
חייו המוקדמים
קריסטיאן אוכמן נולד ב-19 ביולי 1999 במלרוז, מסצ'וסטס, ארצות הברית, למשפחה פולנית. הוא החל לקחת שיעורים בשירה במהלך לימודיו התיכוניים, ולאחר שסיים את בית הספר התיכון עבר לפולין ולמד באקדמיית קרול שימנובסקי בקטוביץ.
קריירה
בשנת 2020 נבחן קריסטיאן אוכמן לעונה ה-11 של תוכנית הטלוויזיה X Factor פולין, עם השיר "Beneath Your Beautiful" של אמילי סאנדיי ולאברינת', הוא התקבל לנבחרתו של מיכל שפאק, וזכה בתוכנית ב-5 בדצמבר 2020. לאחר מכן חתם על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק פולין.
הסינגל הראשון שלו, "Światłocienie", יצא לאור בסוף שנת 2020, וזכה למעמד סינגל זהב בפולין באפריל 2021. אלבומו "Ochman" יצא בנובמבר 2021 והגיע למקום השישי במצעד הפולני ב-2 בדצמבר באותה השנה.
TVP הכריזה בספטמבר 2021 על פתיחת חלון ההזדמנויות לשליחת שירים מועמדים לייצוג פולין באירוויזיון. בינואר, לאחר שלא הצליחה להגיע להחלטה מי ייצג את פולין באירוויזיון, הכריזה על עשרה שירים שיתמודדו בקדם - "Tu bije serce Europy! Wybieramy hit na Eurowizję". אחד מהם היה השיר River של קריסטיאן אוכמן.
ביום הגמר, התחרו השירים בשני סיבובים. סיבוב ראשון בו התחרו כל השירים, וסיבוב שני אליו עלו שלושת האמנים המובילים. אוכמן, עם שירו "River", הצליח לעלות לסיבוב השני ולנצח בכל הערב, וזכה בייצוג פולין באירוויזיון. ב-12 במאי 2022 ביצע אוכמן את "River" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. לאחר התחרות התברר כי הגיע למקום השישי בשלב זה. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. פולין הופיעה כמדינה ה-23, לפני סרביה ואחרי הממלכה המאוחדת. ב-14 במאי הופיע אוכמן בגמר התחרות. עם תום הקראת התוצאות הוא דורג במקום ה-12 עם 151 נקודות (46 מהשופטים ו-106 מהקהל). זהו המיקום הטוב ביותר אליו הגיעה פולין בתחרות הזמר של האירוויזיון מאז 2016 עם מיכל שפאק והשיר "Color of Your Life".
אלון סנדלר
אלון סנדלר (נולד ב-20 בספטמבר 1993) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
סנדלר נולד ברמת השרון. בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
תפקידו הראשון והמשמעותי של סנדלר היה בסדרת הנוער "אליפים", ששודרה בערוץ הילדים של Yes, שם גילם במשך כשלוש עונות, בשנים 2011–2013, את שאולי, המכונה "קטנצ'יק".
בשנים 2012 ו-2015 גילם את אושר אברהמי בגרסה הישראלית לקומדיה "נשואים פלוס" בבימויו של עופר ויצמן, ששודרה בזכיינית קשת בערוץ 2.
ב-2012 הצטלם לסדרה "המהגרים", בבימויו של גל זיו, שצולמה במיאמי, שם הוא מגלם את נאור אברהמי.
ב-2014 החל לגלם בתפקיד ראשי בסדרת דרמת הנעורים של ערוץ 1 "עמוק במים" את בועז, אחיו התאום של דורון (מאור שוויצר).
בשנים 2015–2018 למד משחק בבית הספר לאמנויות הבמה סמינר הקיבוצים.
ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי ב"המלאך השומר שלי" - סדרת נעורים קומית ישראלית, אשר שודרה בערוץ ניקלודיאון. בסדרה גילם את דמותו של רועי. כמו כן, שר את שיר הפתיחה של הסדרה. בשל הצלחה גדולה של הסדרה, הופקה עונה שנייה אשר עלתה לשידור ב-4 בדצמבר 2018.
היום הבין-לאומי לאי-אלימות
היום הבין-לאומי לאי-אלימות מצוין ב-2 באוקטובר, יום הולדתו של מוהנדס קרמצ'נד גנדי.
בינואר 2004, קיבלה זוכת פרס נובל האיראנית שירין עבדי, הצעה לציין יום בינלאומי לאי-אלימות ממורה להינדית בפריז המלמד סטודנטים בינלאומיים לפורום החברתי עולמי במומבאי. הרעיון משך בהדרגה את התעניינותם של כמה ממנהיגי מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי עד לוועידת סאטיאגרהא בניו דלהי בינואר 2007, שיזם נשיא הקונגרס הלאומי ההודי, הארכיבישוף דזמונד טוטו, ויו"ר המועצה הפרוגרסיבית המאוחדת, סוניה גנדי, במהלכה קראו השניים לאו"ם לאמץ את הרעיון.
ב-15 ביוני 2007 הצביעה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על קביעת ה-2 באוקטובר ליום הבינלאומי לאי-אלימות. ההחלטה של העצרת הכללית ביקשה מכל המדינות החברות באו"ם להנציח את 2 באוקטובר "בדרך הולמת ולהפיץ את מסר האי-אלימות, בעזרת חינוך והעלאת המודעות הציבורית".
מנהל הדואר של האו"ם (אונפ"א) בעיר ניו יורק עיצב חותמת נלווית מיוחדת להנצחת אירוע זה, בעקבות פניית שגריר הודו באו"ם. האונפ"א הכריז כי כל דואר מטעמו היוצא בין התאריכים 2 ל-31 באוקטובר יוחתמו בחותמת זו.
סמל לה ריוחה
סמל לה ריוחה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב. צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים. עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו. בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק. הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד. על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב. ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה.
סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו. מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.
הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985.
גבול ארגנטינה–ברזיל
גבול ארגנטינה–ברזיל נמשך לאורך 1,224 קילומטרים החל ממפגש הנהרות פרנה ואיגואסו ועד למשולש הגבולות בין ארגנטינה–ברזיל–אורוגוואי, על נהר אורוגוואי.
גאוגרפיה
מתוך אורכו הגדול, רק כ־25 קילומטרים מהגבול הם יבשתיים. בקטע הצפוני של הגבול, על נהר האיגואסו, נמצאים מפלי איגואסו.
בארגנטינה, הפרובינציות שלהן גבול משותף עם ברזיל הן: מיסיונס וקוריינטס.
בברזיל, המדינות שלהם גבול משותף עם ארגנטינה הן: פרנה, סנטה קטרינה וריו גראנדה דו סול.
היסטוריה
קו הגבול הראשוני נקבע בשנת 1822, ובשנת 1898, עקב אמנה שהוצעה על ידי נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד, נקבע התוואי המדויק.
בשנת 1970 הוצבו על קו הגבול 310 סמני גבול.
ישיבת בית מדרש עליון
ישיבת בית מדרש עליון היא ישיבה שהוקמה במקורה במונסי שבניו יורק,וכיום עיקר פעילותה בבני ברק.
היסטוריה
הישיבה הוקמה על ידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', ראש ישיבת תורה ודעת – ששילבה לימודי חול ותלמידיה היו מודרניים. הרב מנדלוביץ' שאף להקים ישיבה בסגנון מחמיר יותר, ולכן פתח את ישיבת בית מדרש עליון. הוא שאף לשלב בישיבה את הלמדנות הליטאית יחד עם החמימות החסידית ולשם כך הוא הביא את ראשי ישיבת תורה ודעת, הרב ראובן גרוזובסקי הליטאי והרב גדליה שור החסיד. בהמשך מונה כראש ישיבה הרב דן אונגרישר, חתנו של הרב גרוזובסקי. משגיח הישיבה היה הרב ישראל חיים קפלן, חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ.
הישיבה הקימה את הכולל הראשון בארצות הברית, ובראשו עמד הרב שמחה שוסטל.
שיא פעילותה היה בין השנים 1950–1960. בשנת 1970 נסגרה, וכעבור מספר שנים נפתחה מחדש על ידי הרב דן אונגרישר. לאחר פטירתו, מונה חתנו הרב ישראל מרדכי פאלק סוויאטיצקי לראש הישיבה.
הישיבה בישראל
בשנת תשנ"ח הקים הרב אונגרישר סניף של ישיבת בית מדרש עליון בבני ברק, בראשה העמיד את בנו, הרב ירחמיאל אונגרישר. המשגיח בישיבה הוא הרב שמואל שולמן. בין הר"מים: הרב אברהם יצחק ליפקוביץ', בנו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ'; הרב יואל מקלב, נכדו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ ואחיו של חבר-הכנסת אורי מקלב; הרב נפתלי קופשיץ רב קהילת חניכי הישיבות רוממה בירושלים, והרב ישראל אידלשטיין בנו של ראש ישיבת פונביז' הרב גרשון אידלשטיין. נכון לשנת תש"פ לומדים בישיבה כ-600 בחורים.
תחילה היה בניין בית המדרש וחדרי השיעורים ברחוב קושניר. ובניין הפנימייה ברחוב אורליאן. אך עם התרבות התלמידים נבנה בניין נוסף [שבנייתו עדיין לא הושלמה] ברחוב עוזיאל, על אף הבניה העבירה הישיבה את משכנה לבניין החדש, בבניין זה ישנו בית מדרש חדש המכיל כ-1000 מקומות ישיבה. וכן חדר אוכל וחדרי שיעורים. בבניין הקודם ברחוב קושניר נשארו אברכי הישיבה ומספר מצומצם של בחורים.
ישיבת שכר שכיר
לאחר פטירתו של הרב יששכר מאיר, נזנחה ישיבת הנגב. באדר ה'תשע"ב, לאחר שנעשו מספר ניסיונות להחיותה, אומצה הישיבה על ידי ישיבת בית מדרש עליון ונקראה "ישיבת שכר שכיר" על שם ספרו של הרב מאיר. ראשי הישיבה הם הרב צבי יהודה גרשונוביץ והרב אריה לוי. בין הר"מים: הרב דב לב, הרב ישראל חיים ינקלביץ והרב מרדכי פלאי, הרב מאיר שמחה ויספיש והרב שניידר. בישיבה כ-120 בחורים.
ישיבת נחלת דן
בקיץ ה'תשע"ו הוקמה בבני ברק ישיבת בת לבני עדות המזרח, הישיבה קרויה "נחלת דן" על שמו של מייסד הישיבה הרב דן אונגרישר. בראשות הישיבה עומד הרב ירחמיאל אונגרישר, משגיח הישיבה הוא תלמידו, הרב דוד משען.
אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה
ביוגרפיה
אוטו פרנץ נולד ב-21 באפריל 1865 בעיר גראץ, לקרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, שהיה אחיו הצעיר של הקיסר פרנץ יוזף, ולמריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1871 מתה אמו של אוטו, ואביו התחתן עם מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. אוטו ואחיו הבכור פרנץ פרדיננד התחנכו על ידי אלפרד לודוויג, ברון דגנפלד, אולם אוטו לא אהב ללמוד ועשה הרבה תעלולים למוריו. אף על פי כן, מוריו אהבו את אוטו העליז יותר מאחיו הבכור הממורמר והרגזן. בנוסף היה אוטו בן טיפוחיו של אביו, מה שהובילו למערכת יחסים קשה עם אחיו.
אוטו היה בטלן ומעורב בהרבה שערוריות, מה שהוביל לניתוקו מהחצר הקיסרית, ולמריבות עם אשתו.
אוטו פרנץ היה חמישי בשושלת הירושה של הקיסר. אבל התאבדותו של רודולף, בנו של הקיסר בשנת 1889, מות אביו בשנת 1896 ושלילת זכויות הירושה מדודו, לודוויג ויקטור (בשל נטיותיו ההומוסקסואליות) הביאו לכך שאחיו פרנץ פרדיננד מונה ליורש העצר הרשמי. מכיוון שזכויות הירושה נשללו מילדיו של פרנץ פרדיננד, עקב נישואיו בנישואים מורגנטיים, הפך אוטו פרנץ לשני בשושלת הירושה. לאחר הירצחו של אחיו, ירש אותו קרל, בנו של אוטו פרנץ, ולימים הוכתר כקיסר אוסטריה.
בשנת 1900 נדבק אוטו פרנץ בעגבת, ובשל כך פרש מהחיים הציבוריים ונסע לשנה למצרים. לאחר מכן חזר אוטו פרנץ לאוסטריה, וטופל על ידי פילגשו לואיזה רובינזון ואמו החורגת מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. ב-1 בנובמבר 1906 מת אוטו פרנץ בביתו בווינה, בנוכחות הבישוף של וינה גוטפריד מרשל.
משפחתו
בשנת 1886 התחתן אוטו פרנץ עם מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של גאורג, מלך סקסוניה ומריה אנה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדו לו שני ילדים:
המנדט הבריטי על מסופוטמיה
המנדט הבריטי על מסופוטמיה (באנגלית: British Mandate for Mesopotamia; בערבית:  الانتداب البريطاني على العراق) היה הצעה למנדט חבר הלאומים מדרג A של בריטניה על אזור עיראק (המחוזות העות'מאניים לשעבר בגדאד, מוסול ובצרה). הצעת המנדט גובשה במסגרת ועידת סן רמו ב-25 באפריל 1920, על בסיס הסכם סייקס–פיקו. המנדט התקיים דה יורה מ-10 באוגוסט 1920 ועד ה-3 באוקטובר 1932, שלטון בריטי ישיר התקיים רק עד סוף 1922, ומאז הייתה עיראק מונרכיה אוטונומית דה פקטו.
התפתחות המנדט
מיד לאחר ועידת סן רמו פרצה בבגדד התקוממות נגד השלטון הבריטי, שפשטה ברחבי עיראק ונטלו בה חלק קצינים לשעבר בצבא האימפריה העות'מאנית, סוכנים צרפתים, לאומנים מן התנועה הלאומית הערבית וכן כורדים בצפון עיראק ששאפו לעצמאות. ההתקוממות דוכאה על ידי כוחות מצבא הודו הבריטית בפיקודו של ארנולד וילסון והגיעה לסיומה באוקטובר בפעולות האלימות נהרגו 2,300 חיילים בריטים וכ-8,400 ערבים מקומיים. הקושי בדיכוי המרד נבע מכך שהפרלמנט הבריטי לא העריך נכונה את גודל האיום ולא תקצב משלוח תגבורת, רק עקב לחץ שהפעיל וינסטון צ'רצ'יל תוקצבה הגדלת הכוח הבריטי באזור. ב-11 ביולי 1920 החל להתפשט בעיראק מרד אנטי-בריטי מקיף. שבטי הח'זאעל, שבאזור שאמיה, פתחו במרד, לאחר שהמושל הבריטי בנג'ף דחה "תביעה לעצמאות". בסוף נובמבר 1920 הגיע המרד לקצו עם כניעת "הממשלה המהפכנית הזמנית" בעיר נג'ף, אם כי מהומות ומרידות בודדות נמשכו עד ראשית 1921.
בדצמבר 1920 קבעו הבריטים והצרפתים את הגבול שבין עיראק לסוריה. ההצעה הבריטית, שהוגשה לחבר הלאומים בדצמבר 1920 והתבססה על שלטון בריטי ישיר, הייתה עדיין בשלב של טיוטה, כאשר החליטו הבריטים לחזור בהם במסגרת ועידת קהיר. בוועידה זו דחף שר המושבות וינסטון צ'רצ'יל להמלכת מלך נאמן לבריטים מן השושלת ההאשמית על השטח, כתחליף לשלטון מנדטורי ישיר, כצעד להרגעת האזור לטווח ארוך. מאחורי היוזמה ניצבה גרטרוד בל, שגם שירטטה את גבולות הטריטוריה.
ארון פייר
ארון סטון פייר (באנגלית: Aaron Stone Pierre נולד ב-7 ביוני 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
פייר גדל בדרום לונדון. הוא עסק באתלטיקה ובספרינט כילד ופיתח עניין במשחק כנער. הוא הצטרף לתיאטרון הצעירים של קרוידון (CRYPT). הוא למד אמנויות הבמה במכללת לואישם לפני שהמשיך ללמוד בטורונטו ובאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, הוא סיים את לימודיו ב-2016.
המנדט הבריטי על מסופוטמיה
התפתחות המנדט
לאחר חתימת ההסכם אירעו מספר התפתחויות, שהעיקרית שביניהן היא גילוי שדות נפט גדולים והענקת הזיכיון להפקת הנפט לחברת הנפט העיראקית, תאגיד בשליטה בינלאומית ובריטית. הסדר המנדט, שלא בוטל במפורש על ידי ההסכם משנת 1922, נראה מיושן. הצדדים החלו בסוף שנות העשרים במשא ומתן לכריתת הסכם חדש בין הממשלה הבריטית ובין ראש הממשלה הפרו בריטי נורי סעיד.
ארון פייר
קריירה
פייר הופיע בשני פרקים של הסדרה סוג א' ששודרה ב- BBC One וגילם חייל רומי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה בריטניה. בשנת 2018, הוא החל לככב בתור בסדרת קריפטון. באותה שנה, פייר כיכב בתור קאסיו במחזה אותלו בתיאטרון הגלוב. על הופעתו, הוא זכה בפרס איאן צ'ארלסון. הוא גילם את המלך מול לני הנרי בהפקה של המלך הדלי השני ב-2019 בתיאטרון רויאל סטרטפורד איסט.
המנדט הבריטי על מסופוטמיה
התפתחות המנדט
ב-1927 הוחלף הנציב העליון הבריטי בעיראק, סר הנרי דובס (מאנשי "האסכולה ההודית" בקולוניאליזם הבריטי), בסר גילברט קלייטון (מאנשי "האסכולה המערבית").
ב-1930 נחתם ההסכם החדש, ההסכם האנגלו-עיראקי (1930). הסכם זה ביטל את המנדט, והעניק לעיראק עצמאות מלאה. על פי ההסכם היה על בריטניה לפעול לקבלת עיראק כמדינה עצמאית לחבר הלאומים, והדבר אכן בוצע בשנת 1932.
ארון פייר
קריירה
ביולי 2021, פייר הופיע בסרטו של מ. נייט שאמלאן, "זמן".
באוגוסט 2021 פורסם כי פייר ילוהק לסרטו הבא של ג'נקינס בתור מופאסה הצעיר בסרט מלך האריות. באוקטובר 2021, פייר לוהק לסרטים Rebel Ridge (לאחר שג'ון בויגה פרש מסיבות משפחתיות) ולסרט "Foe", עיבוד לרומן בעל אותו השם מאת איאן ריד.
בפברואר 2022, פייר לוהק לתפקיד בסרט גיבורי העל הקרוב "בלייד", המתרחש ביקום הקולנועי של מארוול.
סרגיי אוז'גוב
ביוגרפיה
בשנת 1936 סרגיי אוז'גוב עבר למוסקבה והתחיל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה של העיר. המעבר היה כרוך בצורך לעבוד על מילון רוסי חדש בצוות עם חוקרים נוספים שהיו במוסקבה. בשנת 1939 אוז'גוב התחיל לעבוד במכוני המחקר של אקדמיה למדעים הסובייטית לרבות במכון השפה הרוסית בו הוא ניהל אחד המחלקות.
עיקר התחום של אוז'גוב הוא כתיבת מילונים. בשנת 1935 הוא התחיל לעבוד עם צוות חוקרים נוספים על מילון השפה הרוסית. המילון כלל ארבעה כרכים שפורסמו בשנים 1935–1940. בהמשך היו מספר מהדורות מורחבות ומעודכנות.
בשנת 1949 אוז'גוב פרסם מילון נוסף. המילון עבר מספר מהדורות, שש מהם פורסמו במהלך חיים של אוז'גוב והמהדורה ה-28 יצאה לאור בשנת 2014. מילון זה היה בסיס למילונים שונים שהוכנו בברית המועצות.
סרגיי אוז'גוב היה חבר של מספר ועדות - ועדת שמות לרחובות של מוסקבה, ועדה להסדרת כתיב מקומות גאוגרפיות מחוץ לברית המועצות, וועדת כללי הכתיב ועוד.
סרגיי אוז'גוב נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מיסוי בקוריאה הצפונית
באופן רשמי, תושבי קוריאה הצפונית אינם מחויבים בתשלום מיסים כלשהם. לטענת המשטר הצפון-קוריאני, קוריאה הצפונית היא נכון להיום המדינה היחידה בעולם שאזרחיה פטורים לחלוטין מתשלום מס, והמדינה אף מציינת מדי שנה את "יום ביטול המס" ב-1 באפריל, במסגרת שורת אירועים ואזכורים שונים המשמשים להעלאת קרנו של המשטר.
על אף הפטור הגורף ממסים לכאורה, המשטר הצפון-קוריאני עדיין גובה הכנסות מאזרחי המדינה, וזאת באמצעות שימוש נרחב במסי קנייה שונים, ובפרט מס המחזור המניב נכון להיום את מרבית הכנסות המדינה. עם זאת, תושבי קוריאה הצפונית לא משתמשים במונח "מס" או "מיסים", וכל התייחסות לתשלומים המועברים מתושבי המדינה לשלטונות מתורגמת למונחים חלופיים כדוגמת "חישוב הכנסה סוציאליסטית", "הכנסה לניהול כלכלי סוציאליסטי", ועוד מונחים נרדפים ברוח זו.
בנוסף למסי הקנייה השונים, קיים סוג נוסף של מיסוי בקוריאה הצפונית, הבא לידי ביטוי בדרישה תקופתית מאזרחי המדינה לתרום מוצרים שונים לטובת המדינה, או לעבוד תקופות מסוימות בפרויקטים ממשלתיים ללא תשלום, מיסוי שמוגדר באופן רשמי כ"מימוש החובה הפטריוטית" של תושבי קוריאה הצפונית, ומבוצע להלכה בצורה וולנטרית בלבד.
היסטוריה
המיסוי הראשון מסוגו בקוריאה הצפונית היה מיסוי חקלאי שנכנס לפועל במהלך שנת 1947, ונגבה באמצעות סחורות חקלאיות. מיסוי זה בוטל במהלך שנת 1966, בעקבות הכרזת המשטר על סיום תהליך הקולקטיביזציה של החקלאות הצפון-קוריאנית.
שנים ספורות לאחר מכן, בשנת 1974, כלל המיסים הישירים שהיו נהוגים בקוריאה הצפונית, ביניהם גם מס הכנסה, בוטלו באופן גורף לאחר שהוגדרו כ"שרידיה של חברה אנכרוניסטית". עם זאת, הביטול הגורף של המיסוי הישיר לא השפיע משמעותית על הכנסות המדינה, מכיוון שכמעט כל הכנסות הממשלה בין השנים 1961 - 1970 (ממוצע של 98%) נבעו ממסי קניה שונים שלא הוגדרו באופן רשמי כמס, כדוגמת מיסי מחזור, ניכויים מרווחים ששולמו על ידי מפעלים בבעלות המדינה, וכן דמי שימוש על מכונות וציוד, מתקני השקיה, מכשירי טלוויזיה, מים וכדומה.
מדיניות מיסוי זו, שביטלה את מנגנון המיסוי הישיר ובחרה להסתמך על מיסוי עקיף בלבד, תואמת למדיניות כלכלית זהה שהייתה נהוגה גם במדינות סוציאליסטיות אחרות.
מדיניות מיסוי באזורי סחר מיוחדים בקוריאה הצפונית
בניגוד לפטור הגורף ממיסים ישירים בקוריאה הצפונית גופה, ישנם חוקי מיסוי מיוחדים החלים באופן בלעדי על אזורי סחר מיוחדים (ובמיוחד באזור התעשייה קסונג), ואלו האזורים היחידים בקוריאה הצפונית בהם חברות זרות מורשות לפעול. חוקים אלו כוללים מס חברות וחקיקה תואמת, לרבות חוקים נגד העלמת מס. בתחילת שנות ה-2000, גובה מס החברות הצפון-קוריאני שנגבה מחברות זרות באזורי הסחר המיוחדים, הוערך בכ-10-14% מהמחזור.
עם זאת, העובדים הצפון-קוריאנים המועסקים באזורים אלו פטורים להלכה מתשלום מס ישיר, ונדרשים רק בתשלום המיסים העקיפים בדומה ליתר תושבי המדינה. השכר של עובדים אלו משולם על ידי החברות הזרות ישירות לממשלת קוריאה הצפונית במט"ח, מה שמהווה מקור חשוב למטבע חוץ עבור המדינה המבודדת, וזו מעבירה לעובדים את התשלום במטבע צפון קוריאני, לאחר ניכוי מסי ביטוח ועמלות שונות.
בהתאם לאומדן שנערך בשנת 2013, שיעור המס שהטילה ממשלת קוריאה הצפונית על עובדי אזור התעשייה קסונג היה כ-45% משכרם.
בנוסף, מפעלים תעשייתיים הפועלים מחוץ לאזורים הכלכליים המיוחדים מחויבים בתשלום למדינה על סמך הרווחים שלהם, מה שמהווה בפועל סוג של מס חברות. החל משנת 2018, שיעור המס שנגבה ממפעלים אלו היה תלוי בשיעור הרווחים של אותו המפעל, ועד להיקף מס מקסימלי של 32.5%, זאת לפחות בהתאם לדוחות הכספיים שפרסמה הממשלה.
מרסל ריס
מרסל ריס (בהונגרית: Riesz Marcell, גיור, 16 בנובמבר 1886 – לונד, 4 בספטמבר 1969) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטה, אחיו הצעיר של המתמטיקאי פרידיש ריס. מרסל ריס ידוע בעבודתו על שיטות סיכומיות, בתורת הפוטנציאל (חלק מהפונקציות הרמוניות) וחלקים אחרים של אנליזה מתמטית, בתורת המספרים, במשוואות דיפרנציאליות חלקיות ובאלגברה של קליפורד. את רוב חייו בילה בשוודיה בעיר לונד.
ביוגרפיה
נולד בעיר גיור שבהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בהונגריה). אחיו היה פרידיש ריס, מתמטיקאי בעל שם עולמי. את הדוקטורט סיים בהנחית ליפוט פייר באוניברסיטת בודפשט. בהזמנתו של גוסטה מיטג-לפלר עבר לשוודיה בשנת 1911. מ-1911 עד 1925 לימד באוניברסיטת סטוקהולם. בשנים 1926–1952 היה פרופסור באוניברסיטת לונד. הוא בילה עשר שנים באוניברסיטאות בארצות הברית לאחר פרישתו. הוא שב ללונד בשנת 1962 ונפטר שם בשנת 1969. בשנת 1936 נבחר כחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
עבודתו
כסטודנט של ליפוט פייר בבודפשט עסק מרסל ריס בסדרות טריגונומטריות:
על פי אחת התוצאות אם ואם ליבת (או גרעין) פייר (במתמטיקה, ליבת פייר הוא ליבת סיכום המשמש לבטא את האפקט של סיכום צ'זארו על טור פורייה. זו ליבה לא שלילית, המולידה זהות משוערת) מתקרבות לאפס, אז כל an ו-bn שווים לאפס.
בין התוצאות שמתקבלות בשיטות הסיכום של סדרות טריגונומטריות כוללות הכללה של משפט פייר על צ'זארו - אמצעי סדר שרירותי. הוא גם עסק בסיכום קווי החזקה וסדרות דריכילה, והיה מחבר משותף של ספר על סדרות דריכילה.
בשנת 1916 הציג ריס את נוסחת האינטרפולציה של ריס לפולינומים טריגונומטריים, שבעזרתם יכול היה לספק הוכחה חדשה לאי שוויון ברנשטיין.
הוא הציג גם את פונקציית ריס: ריס (x) והוכיח כי השערת רימן שקולה ל:
ריס (x) = O (x e ), כאשר x → ∞ עבור כל e> 1/4.
יחד עם אחיו הוכיח טענה שנודעה מאז כ"משפט האחים ריס".
שיטות האנליזה הפונקציונלית
בשנות ה-20 של המאה ה-20 השתמש ריס בשיטות אנליזה פונקציונלית בעבודות האנליזה שלו. בשנות העשרים המוקדמות עסק בבעיית המומנט, בגישת תורת האופרטורים, המוכיחה את המשפט הרחב של ריס (שהקדימה את משפט האן-בנך שדומה לו מאוד).
בהמשך המציא משפט אינטרפולציה כדי להראות כי התמרת הילברט היא אופרטור ליניארי חסום LP. משפט האינטרפולציה הוכלל על ידי תלמידו, אולוף תורין, ומכונה כיום "משפט ריס-תורין".
ללא קשר לאנדריי קולמוגורוב, גם הוא מצא את מצב הקומפקטיות של מה שמכונה קריטריון הקומפקטיות של קולמוגורוב-ריס ב-LP.
מחקרים שונים במתמטיקה
לאחר 1930 החל להתעניין בתורת הפוטנציאל ובתיאורית המשוואות הדיפרנציאליות החלקיות. הוא השתמש במה שמכונה "פוטנציאלים כלליים", הכללות אינטגרל רימן-ליוביל. ריס המציא את פוטנציאל ריס, שהוא הכללה של אינטגרל רימן-ליוביל ליותר מממד אחד.
בשנות הארבעים והחמישים עבד ריס על אלגברות קליפורד. הערות ההרצאה שלו משנת 1958, שהגרסה המלאה שלה לא פורסמה עד 1993, הם, לדברי הפיזיקאי דייוויד הסטנס, "התנעת הלידה מחדש" של אלגברות קליפורד.
עם תלמידיו קלדוקטורט בסטוקהולם נמנו הארלד קרמיר, איינאר קרל היל. בלונד הנחה ריס את אוטו פרוסטמן, לארס הרמנדר ואולוף תורין.
התפרקות ברית המועצות
התפרקותה של ברית המועצות (ברוסית: Распад СССР) היא תהליך ששורשיו במשבר כלכלי שפקד את ברית המועצות באמצע שנות ה-80 עד שנת 1991, כשאז התפרקה ברית המועצות למדינות המרכיבות אותה וחדלה להתקיים. ההתפרקות סימנה את סיום המלחמה הקרה.
התהליך
בסוף שנות ה-70 נכנסה ברית המועצות למיתון כלכלי שהלך והחריף. בשנת 1985 הפך מיכאיל גורבצ'וב למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשלב זה הייתה הכלכלה הסובייטית במיתון עמוק ועמדה בפני התמוטטות יתרות מטבע החוץ שלה. מצב זה הניע את גורבצ'וב לבדוק צעדים להחיות את הכלכלה החולה.
לאחר ניסיון ראשון שבו לא הצליח לשנות דבר, הגיע גורבצ'וב למסקנה כי דרושים שינויים מבניים עמוקים. ביולי 1987 הכריז גורבצ'וב על תוכנית הרפורמה הכלכלית, פרסטרויקה (בנייה מחדש), ובמקביל על תוכנית הגלאסנוסט (פתיחות) במטרה להגביר את השקיפות בניהול המדינה. הרפורמות לא הבריאו את הכלכלה הסובייטית ומצבה הלך והידרדר. במקביל נקלע הממשל הסובייטי לקשיים בעקבות גורמים אחרים - המלחמה באפגניסטן, שבה תמכה ארצות הברית במורדים המוסלמים, ואסון צ'רנוביל שגרם לבעיות חמורות באוקראינה ובסביבתה.
המתיחות בין מזרח למערב שככה במהירות בין אמצע שנות ה-80 לסופן. אווירה זו הגיעה לשיאה בפסגה שנערכה במוסקבה בשנת 1989 בין מנהיגי ברית המועצות וארצות הברית, כאשר מיכאיל גורבצ'וב וג'ורג' בוש (האב) חתמו על הסכמי סטארט 1 (שהביאו עד סוף שנת 2001 להפחתת 80% ממאגרי הנשק הגרעיני שהיו קיימים באותה התקופה). בשנה שלאחר מכן התברר לברית המועצות כי היא לא תוכל עוד לסבסד את מחירי הגז והנפט וכי לא תוכל עוד להמשיך ולהחזיק את צבאה מבלי לרוקן את קופת האוצר שלה. ברית המועצות הודיעה כי שטח הביטחון (בדמות מדינות הגוש המזרחי באירופה) הוכרז כלא-רלוונטי וכי אין בכוונתה להתערב בענייני הפנים של בעלות בריתה במזרח אירופה. (דוקטרינת סינטרה)
ב-7 בפברואר 1990 התכנסה הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והסכימה לוותר על מונופול הכוח השלטוני שלה. במשך השבועות שבאו לאחר מכן 15 הרפובליקות המרכיבות את ברית המועצות ערכו בחירות רב-מפלגתיות, רבים מהמושבים בבתי הפרלמנט של מדינות אלה נכבשו בידי לאומנים אתניים. הרפובליקות החלו לעמוד על הריבונות שלהן והחלה "מלחמת חוקים" עם הממשלה המרכזית במוסקבה. הרפובליקות השתלטו על הכלכלות המקומיות שלהן והפסיקו להעביר את כספי המסים לקופתה של ברית המועצות, דבר שגרם לפגיעה נוספת בכלכלה הסובייטית והעמיק את המשבר הכלכלי במדינה.
בעקבות ביקורו של גורבצ'וב בווילנה בירת ליטא, בחודש ינואר 1990, יצאו המונים אל רחובות העיר כדי להפגין בעד עצמאותה של המדינה. ב-11 במרץ 1990 הכריזה המועצה העליונה בליטא על החזרת עצמאותה של המדינה. בעקבות זאת, הצבא הסובייטי ניסה לדכא את התנועה הלאומית, ברית המועצות הטילה סגר כלכלי על המדינה הסוררת ואילו כוחות הצבא המוצבים על אדמתה של ליטא נשארו כדי לשמור על זכויותיהם של התושבים הרוסיים במדינה.
ב-30 במרץ 1990 הכריזה המועצה העליונה של אסטוניה כי השליטה הסובייטית במדינה אינה חוקית עוד, והחלה בתהליך הקמה מחדש של המדינה האסטונית. תהליך הקמתה מחדש של לטביה החל ב-4 במאי 1990, כאשר המועצה העליונה של הרפובליקה נקבה בתאריך יעד להשלמתו.
ב-17 במרץ 1991 נערך משאל עם בברית המועצות. 76.4% מכלל המצביעים היו בעד המשך קיומה של ברית המועצות לצד הפיכתה לפדרציה רב לאומית שמרכז הכוח יועבר בהדרגה מהממשל המרכזי לרפובליקות עצמן, ולצד המשך הרפורמות בכלכלה ובחירויות האזרח. הרפובליקות הבלטיות, ארמניה, מולדובה וגאורגיה, החרימו את משאל-העם. מנגד רפובליקות אחרות כגון אוקראינה ביצעו את משאל העם אך הוסיפו אליו שאלה נוספת לפיה ההישארות תותנה בהרחבת משמעותית יותר של השלטון העצמי, דבר אשר זכה גם הוא לרוב הקולות. דרך התוצאות ניסה גורבצ'וב לגבש קונצנזוס ציבורי לפיו האזרחים בעד שימור האיחוד אך בו זמנית דוגלים ברפורמות רחבות במבנה שלו.
ב-12 ביוני 1991 נבחר בוריס ילצין לנשיא הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. בחודש אוגוסט באותה שנה נערך הפוטש של אוגוסט - ניסיון הפיכה במטרה להפיל את משטרו של גורבצ'וב. לאחר מאבק קצר, שכלל יציאה המונית של מפגינים לרחובות ברחבי המדינה נגד ההפיכה, חוסל ניסיון ההפיכה והקושרים נעצרו. בין ההחלטות שהתקבלו כתוצאה מניסיון ההפיכה, הייתה אחת בעלת חשיבות סמלית עצומה - הסובייט העליון של רוסיה החליט להחליף את הדגל האדום הקומוניסטי בדגלה ההיסטורי של רוסיה, בצבעי לבן-כחול-אדום. הוא היה זה שחתם על הצהרת הריבונות הממלכתית של רוסיה הסובייטית שנה קודם לכן, ביוני 1990.
מהפכה זו זירזה את מה שנראה כתהליך בלתי נמנע. ב-24 באוגוסט 1991 התפטר מיכאיל גורבצ'וב מתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בעקבות הודעתו של גורבצ'וב הואץ תהליך פירוקה של ברית המועצות ללא מעצור. עוד באותו היום הכריזה אוקראינה על עצמאותה, ב-27 באוגוסט הייתה זו מולדובה. וב-30 וב-31 באותו החודש עשו זאת אזרבייג'ן וקירגיזסטן, ואחריהן אוזבקיסטן ב-1 בספטמבר. ב-6 בספטמבר הכירה מוסקבה בעצמאותן של אסטוניה, לטביה וליטא. ב-9 בספטמבר הכריזה טג'יקיסטן על עצמאותה, וב-21 בספטמבר הייתה זו ארמניה, ב-27 באוקטובר הכריזה טורקמניסטן על עצמאות.
ב-8 בדצמבר נפגשו מנהיגי רוסיה, אוקראינה ובלארוס במינסק, בירתה של האחרונה והקימו את חבר המדינות, ואליהן הצטרפו שבועיים לאחר מכן הרפובליקות המרכז-אסייתיות, ארמניה ואזרבייג'ן. גאורגיה הצטרפה בשנת 1993, אך פרשה מחבר המדינות ב-2009 לאחר עימות מזוין עם רוסיה; שלוש המדינות הבלטיות מעולם לא הצטרפו.
ב-25 בדצמבר 1991 התפטר מיכאיל גורבצ'וב מתפקידו כנשיא הסובייטי; דגל ברית המועצות הורד מארמון הסנאט בקרמלין והוחלף על ידי דגל שלושת הצבעים של רוסיה. ברית המועצות חדלה מלהתקיים.
לימאוואדי יונייטד
לימאוואדי ינייטד (Limavady United Football Club) הוא מועדון כדורגל צפון אירי, המשחק בעיר לימאוואדי שבמחוז לונדונדרי. המועדון נוסד בשנת 1884, ומשחק בליגה הצפון אירית השלישית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1884. בעונתו הראשונה ובעונתו השנייה  הגיע לגמר הגביע האירי והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי. בשנת 1921 נוסד הגביע הצפון אירי. בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין. בעונות, , , הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות PSNI, לינפילד, ליסבורן דיסטלרי וקליפטונויל בהתאמה.
בעונת, העונה הראשונה של גביע הליגה הצפון אירית, הגיע לשלב רבע גמר והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנבון. בעונות, הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות קרוסאדרס ודונדלה בהתאמה. בעונת הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת אומה טאון. המועדון שיחק בליגות הנמוכות בצפון אירלנד עד סוף עונת 1996/1997.
מעונת ועד עונת  המועדון שיחק בליגה הצפון אירית השנייה. בעונת הגיע לחצי גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת גלנבון. בסוף העונה עלה לליגת העל הצפון אירית. בעונתו הראשונה בליגת העל הצפון אירית הגיע לחצי גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין.
המועדון שיחק בליגת העל הצפון אירית במשך 5 עונות עד עונת. בעונת הגיע לרבע גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי ולשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת בנגור. בעונת הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בסוף עונת הגיע למקום ה-15 והלפני אחרון בליגה וירד לליגה הצפון אירית השנייה.
הקבוצה שיחקה בליגה הצפון אירית השנייה ברציפות מעונת ועד עונת. בעונות ו- הגיעה לשמינית גמר גביע הליגה והפסידה לקבוצות בלינמלרד יונייטד וקאריק ריינג'רס בהתאמה. בסוף עונת ירדה מהליגה הצפון אירית השנייה לליגה הצפון אירית השלישית.
רומה פורנס
רומה פורנס אי סלדניה (בקטלאנית: Romà Forns i Saldaña, נולד ב-1885 או ב-1886 באזור קטלוניה שבספרד, נפטר ב-26 באפריל 1942 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלאני שנודע בשל תקופותיו בברצלונה. כשחקן, שיחק פורנס במועדון כחלוץ בין 1903 לבין 1913, לאחר תקופות קצרות באייריש ובאספניול, מועדונים נוספים מהעיר. מאוחר יותר היה חבר הנהלה במועדון, ובין 1927 ל-1929 היה מאמן הקבוצה, והוא זכה עמה באליפות הראשונה של הליגה הספרדית.
קריירה
פורנס החל לשחק כדורגל בראשית המאה ה-20 בעיר ברצלונה, בירת קטלוניה, בתקופה בה התבסס ענף הספורט באזור. תחילה שיחק במדי אספניול ולאחר מכן באייריש, לפני שהצטרף למועדון הכדורגל ברצלונה ב-1903. הוא שיחק כחלוץ לצד שחקנים כגון ארנסט וארתור ויטי, פאקו ברו, פאולינו אלקנטרה וג'ק גרינוול. הוא סייע לקבוצתו לזכות חמש פעמים באליפות קטלוניה. ב-14 במרץ 1909 הבקיע את השער הראשון בקרר אינדוסטריה, האצטדיון החדש של המועדון. ב-1910 זכה עם המועדון בגביע הספרדי לראשונה בתולדותיו. הוא פתח במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה 3-2 את אספניול מדריד. ב-1912 זכה עם ברצלונה בפעם השנייה בגביע, הודות לניצחון 2-0 על חימנסטיקה אספניולה. כעבור שנה זכה בפעם השנייה ברציפות ובפעם השלישית בסך הכול בגביע, לאחר שעזר לקבוצתו לנצח בגמר, שהתפרס על שלושה משחקים, את ריאל סוסיאדד.
במקביל לכך ששיחק במדי ברצלונה, ערך פורנס לפחות ארבע הופעות במדי נבחרת קטלוניה. הנתונים מתקופה זו לא מלאים ולכן לא ברורה הכמות המדויקת של המשחקים בהם שותף. ב-12 בדצמבר 1912 השתתף במשחק של הנבחרת קטלוניה נגד נבחרת צרפת, המשחק הראשון שערכה הנבחרת הקטלאנית מול יריבה מחוץ לספרד.
לאחר שפרש ממשחק ב-1913, החל לשמש חבר הנהלה במועדון. בדצמבר 1926 התמנה לתפקיד מאמן הקבוצה, ובכך היה המאמן הספרדי והקטלאני הראשון במועדון. כבר בעונתו הראשונה במועדון, עונת 1926/1927, הדריך את הקבוצה לזכייה באליפות קטלוניה. בעונה הבאה הדריך את הקבוצה הן לזכייה באליפות קטלוניה שנייה ברציפות והן לזכייה בגביע הספרדי. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ונערכו שני משחקים חוזרים שכן הן משחק הגמר המקורי והן המשחק החוזר הראשון הסתיימו בתוצאת תיקו. במשחק השלישי והאחרון ניצחה ברצלונה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 נערכה המהדורה הראשונה של הליגה הספרדית. פורנס אימן את הקבוצה עד מרץ אותה שנה, אז מונה במקומו ג'יימס בלאמי על ידי נשיא המועדון ארקדי בלגר. פורנס נשאר במועדון כעוזר מאמן, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה בהיסטוריית הליגה בכלל והמועדון בפרט. בזמן תקופתו כמאמן ברצלונה אימן פורנס שחקנים כגון ויסנס פיירה, רמון גוסמאן, ז'וזפ סמיטייר, אנחל ארוצ'ה, אנריק מס ואמילי סאגי-ברבה.
מפעל המים (כפר סבא)
הקמת מפעל המים
המתיישבים הראשונים הביאו מים מבאר שנחפרה בכפר מלל. בתנאים כאלה אי אפשר היה לפתח יישוב חקלאי ולכן היישוב המקומי נעזב. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר כבר הייתה באר אחת בכפר סבא, חזרה ההתיישבות. במשך שנות העשרים והשלושים נחפרו בכפר סבא בארות רבות. חלקן נחפרו על ידי חקלאים, שהתיישבו באזור, וחלקן נחפרו על ידי גופים ציבוריים, אשר דאגו לאספקת המים לכל המתיישבים. על רקע בארות המים בסוף שנות העשרים קם מפעל מים כפר סבא, ואיחד את אספקת המים לכל היישוב, מלבד לחלק מהחקלאים שהיו בעלי בארות פרטיות.
תולדות מפעל המים
הבאר הראשונה נמצאת ברחוב ויצמן, ושימשה אז כ"ח'אן". הבאר השנייה נחפרה ברחוב בן-גוריון (במקום בו היו מחסני מפעל המים עד שנת 1996), ולאחריה ברחוב סוקלוב בתוך גן גלר וכך הלאה. קידוחים מאותו מאגר מים הנקרא גם "מאגר החוף" ("אקויפר") נמצאים גם בצד המזרחי של כביש 4 (כביש חיפה תל אביב הישן). במשך שנים ארוכות שימשו קידוחים אלה לכל השימושים החקלאיים והעירוניים.
הקידוחים הראשונים, אשר נמצאו במרכז העיר, אינם פעילים עוד, ואינם משמשים לשאיבת מים. בסוף שנות השלושים התברר כי כפר סבא יושבת על מאגר מים נוסף ועשיר במים. פני המים במאגר זה הם עמוקים יותר (כ-400–500 מטר), ולכן נזקקו לטכנולוגיה מתקדמת ולכספים רבים להפקת מים. בשנת 1936 התקבלה הלוואה ראשונה לקידוח עמוק מקרן אמריקנית ואז נחפרה הבאר העמוקה הראשונה של כפר סבא. עם תחילת הפקת המים מבאר זו, ניתן היה להגדיל באופן ניכר את התפתחות המושבה ולהגדיל את שטחי החקלאות ואת מספר העוסקים בגידולים חקלאיים. מאז נקדחו בארות נוספות מאותו "אקויפר".
התאגדות ותפעול
מפעל המים בכפר סבא נוסד כאגודה שיתופית בשנת 1931, ומאז הוא מתפקד כגוף עצמאי מבחינה כלכלית, ואינו נסמך על תקציבים ממלכתיים או על תקציבים עירוניים. ככזה, דואג המפעל להשקיע את כל הכספים המתקבלים מאספקת המים בשיפור אספקת המים לשיפור משק המים בעתיד. עובדה זו יצרה מערכת עירונית הנחשבת לאחת המערכות המפותחות ביותר בישראל לטיפול ולחלוקת מי שתייה. כמות המים ההולכת לאיבוד תוך כדי חלוקת המים היא נמוכה ביחס ליישובים אחרים. המערכת המתקדמת מאפשרת לספק מים גם בעת תקלות והפסקות ברשת החשמל וכן בעתות חירום. אופיו הציבורי של מפעל המים הובטח עם הקמתו על ידי שיטת בחירת הנהלתו על ידי כלל הציבור.
מקורות המים בעיר
כפר סבא שואבת את מימיה משני מאגרים תת-קרקעיים: "מאגר החוף", אשר בו כמות המים הנשאבת בכל באר מים קטנה ואיכות המים הולכת ויורדת במשך השנים, ו"מאגר ההר" אשר מאופיין בכמויות גדולות ובאיכות מים טובה במיוחד. הקידוחים של "מאגר החוף" נמצאים בצד המערבי של העיר והקידוחים של "מאגר ההר" נמצאים בצד המזרחי של העיר, באזור שכונת קפלן, שכונת הדרים וגני השרון. מפעל המים כפר סבא משתמש במים הנשאבים מ"מאגר החוף" לצרכים חקלאיים בלבד, ולא לאספקת מי שתייה, בגלל איכותם הנמוכה. את מי השתייה מספק המפעל אך ורק מבארות "מאגר ההר", שאיכות מימיו גבוהה יותר.
אזורי לחץ וחלוקת מים
כפר סבא משתרעת בגבהים של כ-35 עד 80 מטר מעל פני הים. בארות המים נמצאות בגובה ממוצע של כ-40 מטר מעל פני הים. בארות מי השתייה נמצאות בצד המזרחי של העיר ואילו רוב האוכלוסייה מרוכזת במערב ובמרכז העיר. נתונים אלו קבעו את תכנון מערכות המים בעיר. העיר חולקה לשלושה אזורי אספקה: אזור הלחץ הנמוך כולל את כל השטחים אשר גובה פני הקרקע שלהם אינו עולה על 50 מטר מעל פני הים. אזור הלחץ הגבוה כולל את כל שטחי העיר שגובה פני הקרקע שלהם עולה על 50 מטר מעל פני הים. הצרכנים באזור הלחץ הגבוה מקבלים את המים ממערכת בריכות אגירה ומשאבות נוספות העוזרות להעלות את מי השתייה לגובה הדרוש. המפעל שואב מים מהבארות וממלא את בריכות האגירה ואת מגדל המים הנמצא בגובה של 110 מטר מעל פני הים. באמצעות משאבות הנמצאות על יד בריכות האגירה, מים נדחפים לגובה, וכך נוצר לחץ המבטיח אספקת מים לצרכנים, גם אלה הגרים בדירות גבוהות. האזור החקלאי הוא אזור סגור המקבל את מימיו מבארות המערב. טיב מים אלה נופל מטיב מי השתייה, אך מתאים לגידולים חקלאיים. לפני מספר שנים כאשר הסתמנה ירידה באיכות המים בבארות מאגר החוף, נערך מפעל המים להפנות מים אלה לשימושים חקלאיים בלבד והקים מערכת חדשה לאספקת מי שתייה מבארות המזרח –מאגר ההר.
מערכת פיקוד ובקרה
המערכת פועלת בדרך אלחוטית, מפקדת על אספקת מים רצופה ואחידה במשך כל שעות היממה, מתריעה על תקלות בזמן אמת ומאפשרת גמישות בהפעלה תוך התחשבות בעונות השנה ובתעריפי חשמל משתנים.
בכפר סבא קיימת מערכת ממוחשבת לבקרת מתקני המים. כל מכוני המים, בארות, בריכות אגירה ומשאבות עזר מחוברים אלחוטית למרכז הבקרה. המערכת מאפשרת לספק מים בלחצים קבועים לאורך היממה ולאורך עונות השנה ללא תלות בשינוי צריכות המים. קיימת בקרה רציפה של תת- מערכות שהן חלק בלתי נפרד ממערכת אספקת המים העירונית. בכל באר המספקת מים לשתייה, קיימת מערכת חיטוי המוסיפה כלור למים. המערכת משמשת גם כמדד לזיהום מי השתייה. מפעל המים צורך הרבה חשמל. במהלך היממה ועונות השנה השונות משתנה תעריף החשמל באופן משמעותי. בשעות בהם תעריף החשמל גבוה, רוב אספקת המים היא מבריכות האגירה. מפעל המים הקים מערכת זו בתהליך שנמשך מספר שנים. היום מערכת הפיקוד ובקרה היא אחד הכלים החשובים והמרכזיים לאספקת מים לתושבי העיר.
מגדלי המים בכפר סבא
בכפר סבא קיימים שני מגדלי מים, ושניהם נמצאים בנקודות הגבוהות ביותר בעיר. האחד בין רחוב גלר 7 לרחוב אגרון. השני נמצא ברחוב א"זר. המגדל ברחוב גלר אינו פעיל, לעומתו מגדל המים ברחוב אז"ר פעיל כיום. מגדל המים משמש לאספקת מים סדירה ואחידה לתושבי האזורים הגבוהים של העיר. המים מועלים באמצעות משאבות. מיכל המים המכיל 500 מ"ק מתמלא ומשם זורמים המים אל הבתים הגבוהים.
מגדל המים ברחוב אז"ר
מגובה של כ-35 מטר ומכל ארבע רוחות השמים ניתן לראות את כפר סבא ואת יישובי הסביבה הקרובה והרחוקה. הנוף מוגדר על ידי שילוט המורה את הכיוון והמרחק אל כל ישוב. בקומת התצפית ניצבת מפת העולם המראה את הבדלי השעות ברחבי העולם בזמן אמיתי.
קרל ארנשטיין
קרל ארנשטיין (בגרמנית:  Carl Ehrenstein; 9 בספטמבר 1892 – 10 בינואר 1971), היה סופר, משורר ומתרגם יהודי-אוסטרי.
קורות חיים
קרל נולד בווינה ב-1892. הוא אחיו הצעיר של אלברט ארנשטיין. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד כלכלה במכללה בעיר הולדתו. הוא עבד במספר חברות ביטוח ובנקים. במקביל, בהשראת אחיו אלברט כתב טקסטים ספרותיים. בתיווכו של אחיו פרסם ארנשטיין את הפרסום הראשון שלו "Klagen eines Knaben" ("תלונותיו של נער") אצל המו"ל קורט וולף בלייפציג.
במהלך שנות העשרים גר ארנשטיין בברלין ועבד כמבקר תרבות בעיתון מקומי בשם "Die Welt am Abend" ("העולם בערב"). באותו הזמן החל ארנשטיין לתרגם טקסטים מאנגלית לגרמנית, וחיפש אחר מו"לים גרמנים שיפרסמו תרגומים של ספרות אנגלית לגרמנית.
בינואר 1928 נסע ארנשטיין ללונדון כדי למצוא ספרים אנגליים שיוכל לתרגם לגרמנית. הביקור התארך וארנשטיין נשאר בלונדון.
בזמן שהותו בלונדון עבד ארנשטיין עם מו"לים אנגליים, קרא ספרים רבים וכתב עליהם ביקורות, וכך סייע להחלטה האם לתרגם את הספרים. הוא אף החל לחבר שירים באנגלית, אך לא הוציאם לאור.
בשנת 1933 נפל לידיו ספרו של המחבר הגרמני הנס פאלאדה, ממנו התלהב ארנשטיין. בשנים שלאחר מכן כתב ביקורות חיוביות על ספריו של פאלאדה ואף התכתב איתו באופן שוטף, כך למעשה הכניס ארנשטיין את כתביו של פאלאדה לקהל הבריטי.
ארנשטיין נפטר בלונדון בשנת 1970.
פסגת האריס (ארץ ויקטוריה)
פסגת האריס (באנגלית: Harris Peak) היא פסגה ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,750 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 2.6 קילומטרים מדרום להר וייאנט.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד בשנת 1998.
הפסגה נקראת על שמו של מטפס ההרים הניו זילנדי אנדי האריס (A.M. "Andy" Harris) (אשר נפטר בעת טיפוס על הר האוורסט, ביחד עם מטפס ההרים הניו זילנדי רוב הול). האריס היה מפקד בשטח של תוכנית המחקר האנטארקטית של ניו זילנד, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1987 – 1992; וכן ערך שתי משלחת סקר לארץ מרי בירד.
מיקי מרמור
מיקי מרמור (נולדה ב-20 בדצמבר 1952) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. מרמור היא גם מורה לתיאטרון ומספרת בתיאטרון סיפור.
ביוגרפיה
מיקי מרמור נולדה בישראל, ביפו בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים. גדלה בחיפה. למרמור תואר ראשון מאת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
מרמור שיחקה בתיאטרון הבימה (בהצגה 'הדיבוק' בתפקיד לאה, מלך מרוקאי) בתיאטרון חיפה ('חלוצות על חצץ', הקייטנים), בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער (אני ואחי הקטן, הפיצוץ ברחוב אהלן), בפסטיבל עכו (פונדק הרוחות- מקום ראשון, אכזר מכול המלך), תיאטרון קרוב (קומוניזם לחולי נפש, כוכב בלי שם, אלקטרה, מלון אירופה), תיאטרון תמונע :(הקוראז' של אמא, שיעור לדוגמה, 'החלום האמריקאי' ). בתיאטרון נוצר: 'המשוגעת, אפילוג' .פסטיבל תיאטרון קצר (השולחן: עבודת כיתה, לינדה וויקטור), תיאטרון הקופסה (ילד טוב ירושלים) ועוד. יצרה והופיעה בתיאטרון סיפור לילדים.
מרמור לימדה במגמת תיאטרון עירוני א' בתל אביב.
רכזת מגמת תיאטרון בגמנסיה הרצוג בחולון.
הייתה נשואה לשחקן – שמואל וולף שנפטר בפברואר 2019. יש לה תאומות: דפנה ורוני. בתה, רוני וולף, יצרה ב-2017 את הסרט הדוקומנטרי "אבא בגיל של סבא" המתעד את אביה בזקנתו לצד אמה הצעירה ממנו ב-19 שנה.
סרטים ומחזות בהשתתפותה
בסרטים:
באינטרנט גילמה את דמותה של שרה ויינשטוק בסרטונים לפרסום של שירותי בריאות כללית, זוכה פרס הפרסום.
בסרט הדוקומנטרי שביימה רוני וולף על אביה 'אבא בגיל של סבא' (ציון לשבח פסטיבל אפוס).
בטלוויזיה, השתתפה בסדרות "יחפים", "רון", "נפלת חזק" ו"הבורר".
עמיקם יסעור
עמיקם יסעור (מנצ'יקובסקי) (נולד ב-26 בנובמבר 1947) הוא מסאי, סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
עמיקם יסעור נולד בעיר חיפה. הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה. בוגר אוניברסיטת חיפה בחוגים ספרות עברית ופילוסופיה והמחלקה להכשרת מורים. בין השנים 1974–2014 עבד כספרן בספרייה המרכזית פבזנר בחיפה, רובן כביבליוגרף ראשי של מערכת הספריות הציבוריות בעיר. כמו כן לימד חלקית בתיכון, ספרות ובעיקר חיבור.
סיפורו הראשון נדפס ב"דבר" ב-1972 עם רישום של דני קרמן. פרסם סיפורים קצרים לילדים ושירים לילדים בעיתוני ילדים (הארץ שלנו, דבר לילדים, משמר לילדים). השתתף באנתולוגיות "עקד 25 שנה" ו"שירי חיפה" שהופיע בהוצאת הקיבוץ המאוחד. סיפורו על עתיד חיפה זכה במקום השלישי ובציון לשבח בתחרות האתר "יקום תרבות". פרסם רשימות ב: "יקום תרבות", "בכיוון הרוח" וכן בירחון אינטרנטי "נטו ארט נט" בו היה חבר מערכת ובעל מספר טורים. מרבה לכתוב על חיפה בעבר בהווה ובעתיד.
חבר בקבוצת יוצרים סיפור חיפאי מאז הקמתה ב-2011. חבר אגודת הסופרים העבריים מ-1982, בה גם היה חבר בוועדותיה הארגוניות. שפט בוועדת מלגות לספרות של קרן תרבות חיפה במשך 17 שנים. שפט בוועד פרס שטרוק לאמנות פלסטית מטעם עיריית חיפה. כתב סקירות רבות על ספרי מחברים חיפאים. כמו כן כתב דברי פרשנות בקטלוגים של אמנים חיפאים. מנחה בהתנדבות ערבי ספרות, אמנות והגות. מרצה בתחום ספרות והגות.
ספריו
בין השנים 1983–1992 פרסם בהוצאת אור-עם 9 חוברות עזר לתלמידים על מופאסאן, אנה קארנינה, החולה המדומה, מחזות ישראלים, העבד, תרנגול כפרות, חסות, גיא אוני (ספר), מישל עזרא ספרא ובניו. השלים יחד עם ז'ק קנו לקסיקון מחברים ספרותיים חיפאים לדורותיהם שטרם ראה אור.
צחי גרוסמן
צחי גרוסמן (נולד ב-12 בדצמבר 1957, י"ט בכסלו ה'תשי"ח) הוא פרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת אריאל בשומרון ורופא ראשוני ברפואת ילדים של קופת החולים מכבי שירותי בריאות, יושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל. ראש רשת המחקר של רופאי ילדים בקהילה IPROS.
כיהן כמזכ"ל האיגוד הישראלי לרפואת ילדים (2008–2020). חבר ועד וגזבר ארגון הרופאים העצמאיים של מכבי, חבר מועצת מכבי שירותי בריאות, חבר הנהלת מכבי שירותי בריאות, חבר במועצה לגיל הרך של משרד החינוך המייעצת לממשלה, חבר המועצה הלאומית לפדיאטריה ובריאות הילד וחבר "חיפ"א – חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית". בעבר כיהן כחבר ועד חיפ"א (1996–2000) וכיו"ר חיפ"א (2000–2004).
ביוגרפיה
סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר צייטלין בתל אביב. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים (1975–1981). עם סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת במסגרת חיל הרפואה בין השנים 1982–1986, שירות קרבי מלא, כקצין ורופא גדודי וחטיבתי בחזית המזרחית בלבנון, בזמן מלחמת לבנון הראשונה. השתחרר מצה"ל בכבוד, בדרגת רב-סרן.
גרוסמן עמד בראש ועדות רפואיות ישראליות שונות בנושאים הבאים:
גרוסמן הוא כיום (2020) המנהל המדעי של רשת המחקר האירופית לילדים בתחום האמבולטורי, המסונפת לאקדמיה האירופית לרפואת ילדים. כמו כן, הוא החוקר הראשי במחקר “The Pediatrician’s Role in Psychosocial Health Care Delivery in Israel” של עמותת גושן – בריאות ורווחת הילד בקהילה. בנוסף, כיום (2020) והחל משנת 2005 ואילך, הוא חבר וגזבר ארגון הרופאים העצמאיים של מכבי שירותי בריאות, חבר במועצת מכבי שירותי בריאות וחבר בהנהלת מכבי שירותי בריאות.
גרוסמן נשוי לנועה, שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב. הם מתגוררים בתל אביב ולהם 4 ילדים ו-9 נכדים.
השכלה ופעילות אקדמית
גרוסמן סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1982, וסיים התמחות ברפואת ילדים בבית החולים הדסה בתל אביב בשנת 1991.
משנת 1992, גרוסמן מקדיש עצמו לרפואת ילדים קהילתית, כרופא ילדים עצמאי ב"מכבי שירותי בריאות" בתל אביב, ובד בבד לפעילות ציבורית, כתיבה ומחקרים בתחום רפואת הילדים.
גרוסמן מכהן כפרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון.