cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלוודור אספריו
בשנת 1972 הוענק לו פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית.
סלוודור אספריו נפטר בברצלונה בשנת 1985.
בוים
בוים (יידיש: בוים; גרמנית: Baum) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ומשמעותו עץ.
סלאמיברסרי (2006)
סלאמיברסרי (2006) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-18 ביוני 2006, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השני בסדרת אירועי סלאמיברסרי. באוקטובר 2017, עם השקת פלטפורמת ה-Impact Plus, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, ג'ף ג'ארט ניצח את כריסטיאן קייג', אביס, רון קילינגס וסטינג בקרב מלך ההר וזכה באליפות העולם במשקל כבד של NWA.
הארדסטייל
הארדסטייל (באנגלית: Hardstyle) הוא סגנון מוזיקה אלקטרוני ממשפחת ה (New Beat) פעימה חדשה.
בעבר הסגנון נקרא הארד-האוס והוא התפתח בעיקר משילוב של שני סגנונות: הארדטראנס והארדקור. הארדסטייל הושפע מהסגנונות: גאבר, רייב והארד-האוס בריטי והקצב הממוצע שלו נע בין 145–155 פעימות בדקה (BPM). ההארדסטייל בנוי מקיקים (באנגלית: Kicks) כבדים בעלי דיסטורשן עם הרבה שינויים במקצבים, ובייסליין (Bassline) אחיד ומנופח. סגנון זה מאופיין בצלילים אלקטרונים לא שגרתיים, ווקאלים מרגשים עם טקסטים בעלי עומק ומשמעות בדרך כלל, חלקם פילוסופיים. מלודיות דרמטיות וסוחפות, ובעיקר בהמון אנרגיה ואדרנלין.
היסטוריה
שמאל|188x188px| הלוגו של חברת Q-Dance ההארדסטייל החל להתפתח בתחילת שנות ה-2000 כשאומני הארדקור החליטו ליצור סגנון חדש הדומה באלמנטים להארדקור ובקצב להארד-טראנס. הולנד היא ארץ לידתו של הסגנון ושם, לקראת סוף שנת [[1999 ותחילת שנת 2000, נערכו מסיבות ההארדסטייל הראשונות. לאחר מכן, הפכו הפקות אלה פופולריות באיטליה, ולאחר מכן בגרמניה. הפקה שנקראת Q-Dance החלה להפיק אירוע חודשי הנקרא קלאב-טמפו, ב-2007 הפך הסגנון לפופולרי במספר מדינות בעולם. ב-2009 יצא לקולנוע הסרט "ברונו" בכיכובו של סשה ברון כהן שבו משולבים קטעים מסגנונות ההארד (הארדסטייל, הארדטראנס והארדקור). כיום ההארדסטייל תופס תאוצה בכל רחבי העולם והגיע גם לישראל.
ההארדסטייל בישראל
סצנת ההארדסטייל הישראלית צעירה, וניתן לחלקה לשניים: לפני 2017 ואחרי.
ההפקה הראשונה אשר הוקדשה כולה לסצנת ההארדסטייל נקראה ADD, והתרחשה בתל אביב ב-26 במרץ 2009. לאחר מכן, לא נערכו מסיבות רבות, והסצנה לא הכתה גלים בארץ.
האמנים המובילים באותן שנים בישראל היו Venum (לידור סגל), Maly (אלירן כהן) וApex mind (ויטלי וקוסטה איוונצוב).
לאחר כמה שנים של חוסר פעילות בסצנה, בשנת 2017 ההארדסטייל חזר לישראל. 3 מפיקים ישראלים, עדן היילפרין, אשר מוכר בשם הבמה Pacemakerz, רומן סנצ'וק, אשר מוכר בשם הבמה Sanchuk, והדר אשד, אשר מוכרת בשם הבמה Infected by madness, הקימו את הלייבל Life Is Hardstyle, אשר מטרתו הייתה לפתח ולקיים מסיבות הארדסטייל בישראל.
המסיבה הראשונה התרחשה ב-8 בספטמבר 2017 במועדון הבלאק טיי בתל אביב, כ-300 בליינים הגיעו להופעה של אחד מהאמנים המובילים בז'אנר בעולם audiofreq, ולצדו אמנים ישראל. ההפקה נקראה Milestone 1.
מאז התרחשו כמה וכמה פסטיבלים גדולים אשר כללו אמנים מובילים מהז'אנר בכל העולם תחת השם Milestone, ועוד מסיבות רבות עם אמנים ישראלים בלבד תחת השם hardiology.
ההרכב הבולט ביותר כיום בישראל, הוא Crystal Lake המפיק ומנגן בין היתר הארדסטייל, וחברים בו אלכס מוירמן ופול גורבולסקי. ההרכב מצליח מאוד בסצנה העולמית והישראלית, ולעיתים אף מופיע באחד מפסטיבלי ההארדסטייל הגדולים והחשובים ביותר בסצנה, Defqon.1 Festival.
אחד מעמודי התווך ואחד מראשוני חלוצי סצנת ההארדסטייל כולה, הוא יהודי בשם דב אלקבץ או בשם הבמה שלו - The Prophet. דב, שחי באמסטרדם, הוא כיום בעל הלייבל Scantraxx (לייבל ההארדסטייל הגדול והמפורסם ביותר) ויש בידו השפעה רבה בסצנה, במסגרת האירועים של Life Is Hardstyle הוא הגיע לנגן בישראל פעמיים.
תת-ז'אנרים
ההארדסטייל כולל בתוכו תת-ז'אנרים שהתפתחו במהלך השנים:
Euphoric Hardstyle
החל משנת 2010 בערך, רצון הקהל לשמוע הארדסטייל יותר מלודי גרם להתפתחותו של תת-ז'אנר חדש בשם Euphoric Hardstyle, המאופיין במלודיות מרגשות אמני אופוריק-הארדסטייל ידועים כוללים את: Coone. Wasted Penguinz. Atmozfears. Da Tweekaz Code Black. Cyber.
Raw Hardstyle
בסביבות שנת 2011, החל להתפתח תת-הז'אנר Raw Hardstyle אשר הושפע מה-Dutch Hardcore, ומאופיין במלודיות אפלות יותר, וקיק חזק. אמני Raw Hardstyle ידועים כוללים את: B-Front, Crypsis, Adaro, Ran-D. Sub Sonik, Radical Redemption.
אירועים ופסטיבלים בסצנת ההארדסטייל
מדי שנה, מתקיימים אירועים ופסטיבלים שנתיים (המתקיימים באותו תאריך בחודש, כל שנה), חלקם אירועים פנימיים (Indoor) המתקיימים במקום סגור וחלקם פסטיבלים המתקיימים באוויר הפתוח - בדרך כלל בחופי ים. רוב הפסטיבלים והאירועים הגדולים מתקיימים בהולנד, אך בשנים האחרונות התרחבו גם למדינות אחרות, כמו: אוסטרליה, צ'ילה וארצות הברית.
רשימה ההפקות והאירועים הגדולים של סצנת ההארדסטייל בעולם (שמופקים בעיקר על ידי חברת Q-Dance ו-b2s):
אירועים ישראלים:
אמני הארדסטייל מופיעים לעיתים בפסטיבלי המוזיקה האלקטרונית הגדולים בעולם, אם במסגרת במה ייחודית מטעם חברת Q-dance, ואם בבמות המרכזית של הפסטיבל. רשימת הפסטיבלים כוללת את: (Tomrrowland. Mysteryland, Electric Daisy Carnival (EDC ועוד.
אהבת ישראל בטאיוואן
אהבת ישראל בטאיוואן (AIIT -Ahavat Israel In Taiwan) היא ארגון רוחני בטאייוואן המונה כאלף וחמש מאות חברים. יש הרואים בה כת פילושמית. הקבוצה נוסדה ומונהגת על ידי מאסטר לין זאנג (Lin Zang) הטוען לפיתוח שיטה רפואית היעילה כאשר ניתנת ליהודים בלבד, וחברי הקבוצה שולחים משלחות לישראל על מנת לטפל ביהודים באמצעות שיטה זו. הם מאמינים שישנם סגולות רוחניות בנתינת טיפול ליהודים.
הקבוצה קמה בתחילת שנות ה-90 בהנהגתו של מאסטר לין זאנג, לאחר שהגיע להארה בחשיבותו וייחודיותו של העם היהודי בישראל. מאז מעביר מאסטר לין זאנג את תורתו לתלמידיו, ממשיכי דרכו.
במשך שנים, מאסטר לינג זאנג פיתח טיפול תרמי המיועד רק לבני העם היהודי. הטיפול לדעתו יעיל: "הרבה מעבר לכל הטיפולים הרפואיים העכשוויים".
במאי 2010 הקים לין את מרכז רפאל לתרפיה-תרמית בטאייפיי, טייוואן.
חברי הקבוצה באים לישראל מספר פעמים בשנה כדי לטפל בישראלים ומממנים את הנסיעה מחשבונם הפרטי.
לקבוצה שלושה מרכזים, בטאיוואן, בקוריאה הדרומית ובשאנגחאי שבסין.
הרב אורי שרקי ראש ארגון ברית עולם - המרכז העולמי לבני נח אשר נפגש בירושלים עם מאסטר לין זאנג וכן ביקר ב-2019 ביקור ארוך אצל הקבוצה בטאיוואן אמר על הקבוצה שלמרות שבתחילה חשש שמדובר בכת, הוא סבור שהקבוצה איננה כת.
בן ציון שפירא
בן ציון שפירא (ג' בסיוון תר"ן, 22 במאי 1890, ליטא - י"ד בחשוון תשל"ג, 22 באוקטובר 1972, ירושלים) היה ציר בקונגרס הציוני העשרים בציריך מטעם תנועת המזרחי, עיתונאי ומחנך.
קורות חיים
סבו, חיים יעקב שפירא, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, כששפירא היה בן שנה בלבד, וכעבור עוד שמונה שנים, ב-1899, בעיצומה של העלייה הראשונה עלתה המשפחה כולה לארץ ישראל והשתקעה בירושלים. בן 13 נפטר עליו אביו, והיה זה סבו, הראב"ד של ירושלים, שגידל אותו לאחר מכן. שפירא למד בישיבת עץ חיים, שבראשה עמד גיסו, הבעל של אחותו שיינה גיטל, מרדכי דוד לוין. הוא הוסמך לאחר מכן לרבנות, אך במקביל חרג מהנורמה המקובלת של היישוב הדתי בארץ באותה תקופה ולמד בעצמו לימודי חול, לרבות היסטוריה כללית, מתמטיקה וצרפתית. לימים השתמש בידע שרכש בצרפתית, לתרגום ספרות ושירה צרפתיים, לעברית, תחת שמות עט שונים.
ב-1912 נישא לביילה גולדה, בתו של שמואל צוקרמן ונולדו להם שבע בנות ושני בנים (ביניהם שלמון שפירא).
פעילותו
שפירא למד במחזור הראשון של הסמינר למורים של המזרחי והחל לשמש כמורה לעברית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כמורה ואחר כך, בגיל 28 בלבד, המנהל של בית הספר הדתי הראשון של המושבה יבנאל. בתום המלחמה חזר לירושלים וייסד יחד עם כמה חברים נוספים את בית הספר הדתי הראשון של תנועת "המזרחי" בירושלים. למד באוניברסיטה העברית ובמקביל החל לפרסם בעיתונות של התקופה מאמרים בענייני היום, שירים וסיפורים שכתב וכן שירים וסיפורים שתרגם מצרפתית לעברית. מאמריו ויצירותיו התפרסמו ברבים מהעיתונים שיצאו לאור אז בארץ ישראל, לרבות "מוריה" (שעורכו היה גיסו של שפירא, בעלה של אחותו לאה מרים, יצחק יעקב ילין) "דאר היום", (שעורכו היה איתמר בן-אב"י), "התקופה", "התור" (שעורכו היה מנהיג תנועת המזרחי דאז יהודה לייב פישמן מימון) ועוד. בדרך כלל הוא פרסם את יצירותיו תחת שם העט "אבי שלמון" (כשם בנו הבכור), ושמות עט נוספים. לעיתים רחוקות התפרסמו יצירותיו בשמו המלא.
במקביל לפעילותו החינוכית והספרותית היה שפירא גם פעיל פוליטי בתנועת "המזרחי". ב-1937 היה ציר מטעם התנועה בקונגרס הציוני העשרים בציריך (נשיא הקונגרס היה חיים ויצמן). שימש כחבר בוועד המפקח של בתי הספר של תנועת המזרחי בארץ ישראל. היה חבר בהנהלת בנק מסד ונציג המזרחי בוועדה שהוקמה בירושלים להצלת ילדי יהדות גרמניה.
שיגרו יושידה
שיגרו יושידה (ביפנית: 吉田 茂; 22 בספטמבר 1878 - 20 באוקטובר 1967) היה ראש ממשלת יפן בין השנים 1946 ל-1947 ובין השנים 1948 ל-1954.
חייו
יושידה נולד בטוקיו, שם למד באוניברסיטת טוקיו. הוא הצטרף לסגל הדיפלומטי של יפן ב-1906, מיד לאחר ניצחונה של יפן במלחמת רוסיה–יפן. הוא היה שגרירה של יפן באיטליה ובריטניה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ולבסוף פרש מתפקידו כשגריר בלונדון ב-1938.
לאחר שהוחלף על ידי טצו קטאיאמה ב-24 במאי 1947, הוא חזר לראשות הממשלה כראש הממשלה ה-48 ב-15 באוקטובר 1948. הוא ניצח בשלוש מערכות בחירות בזה אחר זה (ה-49: 16 בפברואר 1949; ה-50: 30 באוקטובר 1952; וה-51: 21 במאי 1953), ולבסוף הפסיד ב-10 בדצמבר 1954, כאשר הוחלף על ידי איצ'ירו הטויאמה. הוא פרש מבית המחוקקים של יפן ב-1955.
מדיניותו של יושידה התרכזה סביב "החוק היבש של יושידה", אשר הדגיש את ההתאוששות הכלכלית של יפן על חשבון העצמאות בענייני חוץ. תחת שלטונו של יושידה, יפן התחילה לבנות מחדש את התשתית התעשייתית והסתמכה על ארצות הברית להגנתה. יש הסבורים כי רעיון זה מרכזי במדיניות וכלכלה של יפן גם כיום.
טביעת האונייה השלושה
האונייה הישראלית "השלושה" של חברת אופיר במהלך הפלגתה ב עם מטען חימר בתפזורת למרסיי, טבעה ב-24 בינואר 1967, עם כל 21 אנשיה. החיפושים העלו סימנים קלושים וועדת החקירה בראשות זאב הים לא הגיעה למסקנה ברורה על סיבת הטביעה.
רקע
"השלושה" הייתה האנייה השנייה אשר נקראה בשם זה, ושתיהן נקראו כך לזכר שלושת הימאים הישראלים אשר נספו בטביעת האנייה "מסדה" של חברת אופיר (קואפרטיב ספנות), אשר טבעה בדרכה מסלרנו לויבו ולנטיה ב-28 במרץ 1950.
ההפלגה האחרונה
יצאה מחיפה ב-26 בדצמבר 1966, בפיקודו של רב חובל אברהם הראל, עם מטען של פוספטים אותו פרקה בנמל איסכנדרון בטורקיה. משם יצאה ב-31 בדצמבר ללא מטען לאי קימולוס ב. ב-2 בינואר 1967 הגיעה לאי מילוס ולאחר שהשלימה הצטיידות במזון ומים המשיכה עם נתב מקומי וב-3 בינואר 1967 הטילה עוגן בקימולוס.
האונייה שהתה כשלושה שבועות במעגן פתוח כשהיא עומדת על שני עוגנים וירכתיה קשורות לחוף. וטענה Clay Bentonite חימר בתפזורת המיועד למרסיי. הטעינה בוצעה מהחוף במשפך אל סירות שהתקרבו לאנייה החימר הורם במשפך בד על ידי עגורני האונייה ונשפך בתפזורת למחסנים. הטעינה נמשכה 19 יום עם הפסקות שנגרמו בעטיין של רוחות שהפריעו לתנועת הסירות. יש אי בהירות לגבי נתוני השוקע שנראה כי לא נרשמו במעגן עקב הגלים.
ב־22 בינואר 1967, יצאה האנייה "השלושה", מהמעגן באי היווני קימולוס ,(Kimolos) בדרום הים האגאי, עם מטען של חימר בתפזורת, כשיעדה נמל מרסיי. בדרכה פגשה בשעה 21:35, את האנייה "אופיר" (קברניט משה פרקש) של אותה חברה. בשיחת רדיו טלפון בין הקברניטים סיפר הראל על קשיי הטעינה בקימולוס וכי הוא מתקדם במהירות 11 קשר.
ב-23 בינואר בשעה 14:00 עברה "השלושה" את מיצר מסינה ונכנסה ל.
ב־24 בינואר בשעה 20:40, לפי שעון גריניץ' נקלטה, בתחנות החוף בנפולי ובמרסיי וכן ב"גל-גז" ואניות נוספות, קריאת מצוקה של "השלושה". בתדר המצוקה, 2182 נשמע רב החובל: בזאת, לפני מסירת קו האורך, נקטע השידור.
ניסיונות ההתקשרות עם האנייה מצד תחנות החוף ואוניות אחרות, שקלטו את קריאת המצוקה, נכשלו.
החיפושים
הזמן בו "השלושה" עברה את מיצר מסינה היה ידוע, וכמו כן יעד האנייה - מרסיי. ממסינה למרסיי ניתן לחצות את קו הרוחב '25 40° N צפון, בשני מקומות. האחד בהפלגה צפונה לכף קורס (Cape Corse), הקצה הצפוני של קורסיקה, והשני בהפלגה דרך מצר בוניפאצ'יו, שבין סרדיניה וקורסיקה. אניית הנוסעים של צים, "מולדת", בפיקודו של רב חובל אברמסקי, אשר נמצאה במרחק של 20 מיל מהאתר האפשרי הראשון ו־75 מיל מהאתר השני, יצאה מיד לסרוק את שני המקומות האפשריים.
כמו כן דווחה מכלית גרמנית שראתה אור אדום של רקטת מצוקה, בשעת שידור קריאת המצוקה. בשום מקרה לא נתגלה דבר. ב-25 בינואר בשעות הבוקר דיווחה אניה יוונית על כתם שמן באתר 40:05 צפון ו-12:30 מזרח.
רב חובל אלכסנדר ממשרד הספנות וגב' יונה הראל אשת הקברניט יצאו לנאפולי להיות קרוב למוקד החיפושים. החיפושים נערכו על ידי מטוסים והפריגטה "צ'יניו" של הצי האיטלקי ואף על ידי אניות הצי השישי האמריקאי. החיפושים לא נשאו פרי. ב־27 ו־28 בינואר נמצאו שתי סירות ההצלה וחפצים נוספים, אשר זוהו בוודאות כשייכים ל"השלושה". החיפושים הסתיימו ב־28 בינואר 1967.
ועדת חקירה
ב-26 בינואר מינה שר התחבורה ועדת החקירה לבדיקת סיבות האסון, בראשותו של זאב הים (רב חובל), שכללה את ר/ח ולטר מיכאליס, ד"ר פאול מינך אדריכל ימי ראשי, ועו"ד דוד פרי עוזר למשפטים ממשרד התחבורה. הוועדה נדרשה
הועדה לאחר שחקרה את כל ההיבטים האפשריים לא הצליחה לגלות הוכחה ישירה או נסיבתית שתצביע על סיבת הטביעה. ר/ח מיכאליס נשלח לאיטליה ובדק את הסירות והממצאים שנישלו מהים. הוא ביקר באיים קימולוס, בו טענה השלושה את החימר ומילוס בו יושבים השלטונות המפקחים על האניות היוצאות ונכנסות לאיים השונים וקימולוס ביניהם. מיכאליס לקח דוגמה מהחימר שהוטען ושלחו לבדיקה מעבדתית בישראל.
ר/ח מיכאליס בדק עם הסווארים ולפי חישובו האנייה הפליגה מן המעגן במצב של שוקע בחרטום 5.48 מטר ובירכתיים 4.94 מטר, כלומר שהייתה שפועת חרטום בשיעור של 54 ס”מ. כן קיבל עדות מראש קבוצת הסווארים על סגירת מכסי מחסני האונייה בלוחות עץ Hatch covers שמעליהן נפרשו 3 יריעות אברזין ו-3 פסים צולבים Cross battens ממתכת. הוועדה תייגה עדות זאת כמוזרה. מכסה מחסן כולל 5 שורות לוחות עץ שמעליהם האברזין. התקן מחייב שמעל כל שורת עצים יהיו שני פסי נעילה ממתכת 10 פסים לכל מחסן. השלוש לא הספיקו לנעול למקומן את לוחות העץ. בבדיקה שנערכה לפני יציאתה בחיפה היה כל הציוד במקומו.
המכלית הישראלית (בדגל ליבריה) "גל-גז" שהיא בגודל דומה ל"השלושה" ואשר שייטה באזור בקורס תיארה את מזג האוויר כפי שנרשם ביומן הגשר.
בסיכום ועדת חקירה לא הגיעה למסקנה נחרצת. לאחר ששללה את כל האפשרויות הציגה השערה שהסיבה הסבירה ביותר לאסון הייתה חדירת מי ים למחסן הקדמי של האנייה.
טביעות אחרות
טביעת "עמנואל" רב חובל ד"ר אברהם אריאל, אשר חקר לעומק את פרשת היעלמותה ללא עקבות של הספינה "עמנואל" בתחילת פברואר 1934, מציג קווים משותפים לטביעתן של שתי אניות אלו. כל אחת, בתורה, הייתה האסון הימי הגדול ביותר של הספנות העברית עד אז, שתיהן אותו מטענים דומים בצורתם, שתיהן אבדו בסערת חורף וירדו למצולות על כל צוותן. היה שוני רב בסוגם ובגודלם של שני כלי שיט אלו ובכישוריהם של ימאיהם.
טביעת "מסדה" האונייה הראשונה של אופיר (קואפרטיב ספנות) נרכשה בדנמרק. ב-28 במרץ 1950, מול החוף המערבי איטליה, בשל הטענה לא תקינה של מטען העצים אותו נשאה האנייה, היא נטתה על צידה ופגעה במכשול תת-ימי והחלה לטבוע. בניגוד להוראות רב החובל לא הורדו סירות ההצלה, אלא שתי סירות עבודה קטנות. אחת הסירות ובה שמונה עשר ניצולים הגיעה לחוף המזרחי של איטליה ליד העיירה אמנטיאה וביניהם אורי פרוסאור. כל ששת המלחים שירדו לסירה השנייה טבעו, כנראה, בים. שם "השלושה" מציין את שלושת הנעדרים הישראלים בטביעת "מסדה".
הנספים בטביעה
בטביעת האונייה נספו 21 איש: 13 אנשי צוות ישראלים, 3 יוגוסלבים, פורטוגזי, ספרדי אחד, ו־3 נשות ימאים ששרתו על האונייה.
הנצחה
הנספים באסון "השלושה" מוצבים באתר ההנצחה לימאי צי הסוחר, בפינת הרחובות ווינגיט ושדרות קיש בחיפה.
בטקס שנערך בסוף אוגוסט 1968 בנוכחות משפחות הנספים נחנך, בלשכת הספנות הישראלית בחיפה, לוח זיכרון להנצחת כ"א אנשי השלושה בעיצובו של האמן עמנואל סלע.
הימאים שלמה זכריה, מורה לשיט; ודן גרינפטר, שלמד בכיתה ב', מונצחים גם בבית הספר לקציני ים עכו שמותיהם חקוקים על המציבה במגרש המסדרים ותמונותיהם מוצגות באולם הספרייה.
פוסידון (כלי שיט תת-מימי)
המשימה העיקרית של הכשב"ם היא לשאת ראשי נפץ גרעיניים לחופי אויב ולהבטיח נזק בלתי הפיך לערי החוף של המדינה על ידי יצירת אזורי ענק של זיהום רדיואקטיבי, צונאמי ותוצאות הרסניות אחרות של פיצוץ גרעיני רב עוצמה.
מערכת נשק זו היא נשק יום הדין. הכשב"ם הוא דמוי טורפדו בגודל של צוללת זעירה. הכשב"ם יכול לנוע במהירות של 185 קמ"ש אם כי הערכות עדכניות מצביעות על מהירות של 100 קמ"ש. טווח השיגור הוא 10,000 ק"מ בעומק מרבי של 1,000 מטר, מה שמאפשר לו לחצות את האוקיינוס האטלנטי למשל. לכלי יש תכונות חמקנות והוא חסין גם כנגד איכון אקוסטי. קוטרו כ-1.6 מטר ואורכו 24 מטר. קוטר ראש הנפץ 1.5 מטר ואורכו 4 מטר, דהיינו בעל נפח של 7 מ"ק, נפח דומה לזה של פצצת הצאר, הפצצה העוצמתית ביותר מאז ומעולם, אך בעל עוצמה כפולה.
TEDAX
ה-TEDAX (בספרדית: Técnicos Especialistas en Desactivación de Artefactos Explosivos - טכנאים מומחים בנטרול מטעני חבלה) הן יחידות במשמר האזרחי ובצבא של ספרד, אשר מתמחות בטיפול בחומרי נפץ. מטרתן העיקרית היא להציל חיים ולמנוע הרס.
ה-TEDAX נוסדו בספרד בשנת 1975 בעקבות ריבוי של פעולות חבלניות של אט"א וארגוני טרור נוספים שפעלו בספרד באותה תקופה. באירועי הטרור של 11 במרץ 2004 במדריד ה-TEDAX הצליחו לנטרל מטען חבלה שלא התפוצץ, בלי לערוך פיצוץ מבוקר, דבר שהוביל את החקירה למבצעי הפיגועים הרצחניים.
דנדרובטיס כחול
דנדרובטיס כחול (שם מדעי: Dendrobates tinctorius) הוא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים החיה ביערות האמזונאס שבברזיל, ונצואלה ובשילד גויאנה בגיאנה, סורינאם וגינאה הצרפתית והיא אחת הצפרדעים הגדולות במשפחתה.
רעל
הרעל של צפרדע זו חזק מאוד ומורכב מאלופומיליוטוקסין (Allopumiliotoxin) מסוג Pumiliotoxin ומבאטריקוטוקסין (Batrachotoxin), אשר פוגעים בתאי העצבים וגורמים לשיתוקים חזקים ולעיתים גם למוות. עם זאת הרעל לא חזק כמו של צפרדע חץ זהובה ולעיתים הטורפים המורעלים לומדים להיזהר מהצפרדע לאחר היתקלות בודדת.
שבטי אינדיאנים החיים באמזונאס הורגים את הצפרדע ומושחים את הרעל מעורה על חיצים. כאשר הם יוצאים לצוד ביער הם מצוידים בנשק קטלני היכול לשתק יצורים קטנים עד בינוניים תוך שניות ספורות.
מראה הצפרדע
גודל הצפרדע הוא בינוני ומשקלו שמונה גרם. אורך הזכרים הוא 3 עד 4.5 ס"מ והנקבות גדולות בחצי סנטימטר, אולם אצבעות הזכר גדולות יותר. הצפרדע רעילה ביותר וצבעי הכחול והנקודות השחורות נועדו להזהיר את הטורפים מהסכנה שבטריפתו. לכל צפרדע סדר נקודות שונה. לראשנים זנב ארוך וזימים במקום ריאות וכמו כל הצפרדעים, הם חיים במים עד לבגרותם.
מחייה
הדנדרובטיס הכחול חי ביבשה אבל נשאר קרוב למים. הם טריטוריאליים ביותר ויתקפו כל מי שיכנס לטריטוריה שלהם. בשבי, תאי הרעל של הצפרדעים מפסיקים לתפקד בגלל תזונה שונה. תוחלת החיים בטבע נעה בין ארבע לשש שנים, אולם בשבי הוא יכול להגיע לעשר שנים. אחד ממקומות המחיה של צפרדעי הדנדרובטיס הכחולים הוא יער האמזונאס.
רבייה
הוא מתרבה בדרך כלל בימים גשומים. הזכרים משמעים קירקורים חזקים ומנתרים. הנקבות שומעות ומגיעות לזכרים. אצל רוב החיות בטבע הזכרים נלחמים על הנקבות אבל אצל הדנדרובטיס הכחול הנקבות נלחמות על הזכרים. הביצים שלהם בוקעות תוך 15 עד 18 ימים ולפעמים אפילו 14 ימים. הביצים בצבע שחור, מעט שקוף, דביקים ומהם בוקעים בדרך כלל בין חמישה לעשרה צאצאים.
מזון
הדנדרובטיס הכחול ניזון מנמלים, חיפושיות, זבובים, קרדיות, עכבישים, טרמיטים וזחלים.
שאנטואו
שָׁאנְטוֹאוּ (בסינית מפושטת: 汕头; בסינית מסורתית: 汕頭; בפין-יין: Shàntóu; מילולית: "נקודת סל דגים") היא נציבות עירונית במזרח מחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין. שאנטואו משתרעת על פני 2,248 קמ"ר לחופי ים סין הדרומי כ-355 ק"מ מזרחית לבירת המחוז גואנגג'ואו. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 5,502,031 תושבים, מתוכם 5,437,602 בשטח האורבני. יחד עם הנציבויות העירוניות הגובלות בה - ו, היא מרכיבה את המטרופולין  המונה כ-13.6 מיליון תושבים.
קשר עם ישראל
לשאנטואו קשרים מפותחים עם ישראל. בנוסף לשיתוף פעולה בין אוניברסיטת שאנטואו ולבין הטכניון הודיעה קרן לי קה-שינג שתשקיע 130 מיליון דולר בטכניון.
בדצמבר 2015 פורסם כי התעשייה האווירית לישראל תייעץ לעיריית שאנטואו בנושאים שונים, ביניהם בתחום התעופה האזרחית. ביוני 2017 פורסם כי התעשייה האווירית חתמה על הסכם להקמת מרכז אקדמי לתחזוקת מטוסים בשאנטואו בשווי של 10 מיליון דולר.
ערים תאומות
לשאנטואו 4 ערים תאומות:
יתדון
יתדון שהפאות שלו הן משולשים שוני-צלעות נקרא רומבי, ויתדון שהפאות שלו שוות-שוקיים נקרא טטרגונלי. הארבעון המשוכלל הוא יתדון שבו הפאות הן שוות-צלעות.
חבורת הסימטריות של היתדון הרומבי היא חבורת הארבעה של קליין, והיא מאפשרת החלפה (יחידה) של כל זוג קודקודים. ליתדון הטטרגונלי יש אותן סימטריות מרחביות, אבל גם סימטריית שיקוף (שבגינה חבורת הסימטריות דיהדרלית, עם שמונה איברים). (חבורת הסימטריות המרחביות של הארבעון המשוכלל היא חבורת התמורות הזוגיות \ A_4, ועם שיקופים מתקבלת החבורה הסימטרית \ S_4).
תיאור אנליטי
נסמן ב- את וקטורי הצלעות היוצאות מקודקוד שנקבע בראשית הצירים. שאר הווקטורים הם. חפיפת הפאות מאלצת אורכים שווים, כגון, ומכאן נובעים השוויונים לכל i,j,k שונים. פתרון המשוואות מאפשר לתאר את המכפלות המעורבות על-פי ארכי הצלעות:.
התנאי היחיד לקיום וקטורים עם מטריצה סימטרית  נתונה של מכפלות פנימיות הוא שזו תהיה מטריצה חיובית לחלוטין. אם מניחים עבור  המקיימים את אי-שוויון המשולש  (לכל סידור של המקדמים), אז הדטרמיננטות של המינורים הראשיים,, כולן חיוביות. מכאן שלכל משולש P יש יתדון שפאותיו חופפות ל-P.
המשוואות היסודיות מראות גם שאת הווקטורים \ v_1,v_2 אפשר להשלים ליתדון, אם ורק אם.
המקבילון הנוצר
כמו בכל ארבעון, המשכת שלוש הפאות היוצאות מקודקוד נתון של היתדון למקביליות בכיוון ההפוך, יוצרת מקבילון. את המקבילון אפשר לבנות משני יתדונים הפוכים (שפאותיהם חופפות, אך הם אינם איזומורפיים במרחב, אלא מהווים תמונת ראי זה של זה), ומתמניון שבסיסיו (בכל הפירוקים האפשריים לזוג פירמידות) מעוינים (בתמונה משמאל ניכרים מעוין כחול, שהוא ריבוע משום שהיתדון טטרגונלי, ומעוינים ירוק ואדום). עבור יתדון כללי, למקבילון המתקבל יש חבורת סימטריות מרחביות טריוויאלית.
אבעבועות הפרות
אבעבועות הפרות (אבעבועות הבקר) היא מחלת עור הנגרמת על ידי נגיף (Cowpox virus). תסמיני המחלה הם אבעבועות אדומות על העור והיא מועברת על ידי מגע מפרות לבני אדם. הנגיף שגורם לאבעבועות הפרות שימש לביצוע החיסון המוצלח הראשון נגד מחלה אחרת. המחלה מחסנת כנגד מחלת האבעבועות השחורות הקטלנית הנגרמת על ידי נגיף הווריולה (Variola major virus). בשל כך נגזרה המילה הלועזית "vaccination" (חיסון) מהמילה הלטינית vaca, שפירושה פרה.
גילוי תופעת החיסון
ב-1796 הבחין הרופא הכפרי הבריטי אדוארד ג'נר בכך שחולים שחלו והתאוששו מאבעבועות הפרות, נראו כמחוסנים לא רק ממקרים נוספים של אבעבועות הפרות, אלא גם מהמחלה הקשה יותר, האבעבועות השחורות. על ידי גירוד הנוזל מפצעי האבעבועות הפרות לעור של אנשים בריאים, הצליח ג'נר לחסן אנשים אלו מאבעבועות שחורות.
נגיף אבעבועות הפרות נפוץ באירופה, בעיקר בממלכה המאוחדת. מקרים בהם המחלה פוגעת בבני אדם נדירים מאוד, ובדרך כלל מועברת מחתולים מבויתים. תקופת הדגירה של המחלה היא 9-10 ימים. הנגיף שכיח בקיץ ובסתיו.
בוסטון קרים פאי
בוסטון קרים פאי (באנגלית: מילולית - פאי קרם בוסטוני) היא עוגת ספוג עגולה. העוגה נחצית לשניים וממולאת בקרם או פודינג ולאחר מכן מצופה בשוקולד. על אף שמה של העוגה, אין מדובר בפאי.
העוגה הומצאה על ידי השף הצרפתי מ. סאנזיאן (M. Sanzian) עבור טקס הפתיחה של מלון פארקר האוס שבבוסטון, בשנת 1856. לאחר מכן הופיע מתכון העוגה בספר הבישול "עקרות בית בווירג'יניה" ("Housekeeping in Old Virginia") מאת מריון קמפבל טיירי (Marion Cabell Tyree) בשנת 1876. כשהקונדיטורית ג'אנה צ'אנג פתחה בשנת 2000 את מאפיית Flour בעיר, היא הוסיפה לעוגת ארבע השכבות ספוג סירופ קפה מתוק, קצפת וציפוי של גנאש שוקולד.
העוגה נחשבת לקינוח הרשמי של מדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית ולאחד מסמלי המדינה בעקבות הכרזה מה-12 בדצמבר 1996, והיא נקראת על שם בירתה בוסטון.
עיתונות נתונים
עיתונות נתונים (נפוץ גם המונח עיתונות מונחית נתונים) היא הכינוי של תהליך וסוגה עיתונאיים המבוססים על ניתוח וסינון של נתונים רבים – ובפרט נתוני עתק – לשם יצירת סיפורי חדשות או שיפורם. הנתונים משמשים למציאת תגליות חדשות, לביסוס טענות באמצעים סטטיסטיים, להצגת מידע מעניין באופן ויזואלי (כגון גרפים ומפות), ועוד.
כרעיון, עיתונות מבוססת מאגרי מידע הייתה קיימת הרבה לפני המצאת המונח. התפתחויות טכנולוגיות וחברתיות הקשורות לנתוני עתק, קוד פתוח, גישה חופשית, נתונים חופשיים ועוד איפשרו ניתוח נתונים בקנה מידה חסר תקדים. במרץ 2009 היה הגרדיאן הבריטי לארגון החדשות הבולט הראשון שהחל לשלב עיתונות נתונים בדיווחיו, כשפרסם מדור המוקדש לנושא. כלי תקשורת נוספים החלו לצרף לכתבות יותר נתונים סטטיסטיים, גרפים ועוד, ופורסמו תגליות שהתאפשרו רק בזכות ניתוח נתוני עתק. כמו כן, החלו לקום כלי תקשורת אשר עיתונות מונחית נתונים היא מרכז עיסוקם – כגון FiveThirtyEight.
דוגמה מודרנית לעיתונות מונחית נתונים היא השימוש של כלי תקשורת שונים בסקרי בחירות, נתונים על הכלכלה ועוד כדי להעריך את סיכויי הזכייה של מועמדים בבחירות, להסיק כיצד אירועים אקטואליים השפיעו עליהם, לתגבר פרשנויות פוליטיות בראיות סטטיסטיות, ועוד.
סימפוניה מס' 38 של מוצרט
הסימפוניה מס' 38 ברה מז'ור קכל 504 נכתבה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט. הסימפוניה הזו מכונה סימפונית "פראג", על שם העיר פראג אשר ידוע כי מוצרט התחבב על תושביה ושתושביה התחבבו על מוצרט, יותר מאשר תושבי וינה. בנוסף, מכונה הסימפוניה גם "הסימפוניה ללא מנואט", משום שהיא הסימפוניה ה"בוגרת" היחידה של מוצרט (ממס' 32 ואילך) אשר כוללת רק שלושה פרקים, והיא חסרת פרק ריקודי כגון מנואט. היצירה מהווה נקודת מפתח ביצירה הסימפונית עד אז ומוצרט מוותר על כתיבת פרק המנואט בסימפוניה, מה גם שהסימפוניה מורכבת למעשה משלושה פרקים בצורת סונאטה, ולכן הם מכילים חומר מוזיקלי רב כך שאין צורך בעוד פרק מנואט לצידם.
הסימפוניה נכתבה במהלך שנת 1786. הסימפוניה הולחנה לאחר פסק זמן של מוצרט בכתיבת סימפוניות שהיה בן 3 שנים, ושהפריד בין סימפונית פראג לבין הסימפוניה הקודמת אשר נכתבה על ידי מוצרט: הסימפוניה מס' 36 (הסימפוניה אשר פעם חשבו אותה למס' 37 נכתבה למעשה על ידי מיכאל היידן, אחיו הצעיר של המלחין הנודע יוזף היידן) הידועה בכינוייה "לינץ".
כתב היד של היצירה שמור בספרייה היאגֶלֹונית (Biblioteka Jagiellonska) בקרקוב.
הלחנה וביצוע בכורה
בסוף שנת 1786 התקיימה בפראג הופעת הבכורה של האופרה האחרונה שכתב מוצרט: נישואי פיגארו. האופרה התקבלה בפראג בחום ובהתלהבות מרובה יותר מכפי שהתקבלה אצל הקהל הוינאי, מס' חודשים לפני כן. ההצלחה חיבבה את מוצרט על הקהל הצ'כי, ומוצרט חש קרבה למקום. בשעה שירדה קרנו בווינה, הפופולריות שלו בקרב אנשי הבירה הצ'כית רק הלכה וגברה, כאשר כל בכורה מוזיקלית של אחת מיצירותיו נחוגה ברוב פאר ובכבוד רב. עד היום מפורסם הביטוי שבו השתמש מוצרט לתיאור יחסיו עם תושבי העיר: "הפרגאים שלי מיטיבים להבינני" (Meine Prager verstehen mich). מלבד תהילה זכה מוצרט בפראג לתגמול נאה בעבור יצירתו, הן בתשלום ישיר עבור קונצרטים אותם נתן והן בתמלוגים על שימוש ביצירותיו. עקב ההצלחה ערך מוצרט מסע הופעות בפראג, שבמהלכו כתב לא רק את הסימפוניה הפראגית אלא גם עוד שתי יצירות מפתח בתולדות המוזיקה הקלאסית: האופרה דון ג'ובאני והסרנדה לכלי מיתר: מוזיקת לילה זעירה.
תאריך סיום הסימפוניה אשר כתוב על גבי הפרטיטורה הוא ה-6 בדצמבר 1786. הסימפוניה נוגנה בהופעת בכורה באולם קונצרטים שבפראג בתאריך ה-10 בינואר 1787, כ- 10 חודשים לפני הופעת הבכורה של האופרה דון ג'ובאני, ומס' שבועות לאחר הופעת הבכורה בפראג של האופרה נישואי פיגארו. יש הטוענים שלסימפונית פראג יש גם מן האופי של האופרת בופה של הקומדיה האיטלקית נישואי פיגארו, וגם מן האופי הטראגי של האופרה סריה והדרמה ג'וקוזו (דרמה קומית) של דון ג'ובני, מאחר שהסימפוניה נכתבה בסמוך כל כך לשתי האופרות הללו.
הרכב ומבנה
הסימפוניה כתובה לתזמורת קלאסית טיפוסית (התזמורת חסרה רק שני קלרינטים הכוללת: 2 חלילים, 2 אבובים, 2 בסונים, 2 קרנות יער, 2 חצוצרות, טימפאני וכלי מיתר (כינורות ראשונים ושניים, וילות, צ'לים וקונטרבסים).
הסימפוניה, כאמור, מכילה רק שלושה פרקים, בניגוד למבנה המקובל של התקופה הקלאסית, הבנוי מ-4 פרקים (מהיר, איטי, ריקוד ומהיר). שלושת פרקי הסימפוניה הם:
הפרק הראשון
הפרק הראשון של הסימפוניה הוא אחד הפרקים התוססים והמלאים ביותר שכתב מוצרט בסימפוניות שלו. לא פלא, שברוב הביצועים נוהגים לחזור ולנגן פעם שנייה גם את האקספוזיציה, וגם את הפיתוח והרפריזה. הפרק מתחיל בהקדמה איטית ומסתורית. מבין כל הסימפוניות של מוצרט (41 במספר) רק שלוש מכילות הקדמה איטית לפני תחילת הפרק המהיר: הסימפוניה הקודמת ("לינץ"), הסימפוניה הנוכחית והסימפוניה הבאה. מתוך שלוש ההקדמות הללו, זוהי ההקדמה הארוכה ביותר, ובעלת התוכן המוזיקלי העמוס ביותר. יש המוצאים דמיון רב בין ההקמה לבין האוברטורה (פתיחה) של האופרה דון ג'ובאני, הן בסולם, בערכים הריתמיים ובמוטיבים. ההקדמה מחולקת לשלושה חלקים עיקריים:
הנושא הראשון של הפרק מוצג מייד לאחר פרמטה קצרה. הנושא מאוד מלא חיים וערני, ובתצוגתו הראשונה אף מסתורי, והוא מורכב ממס' גדול יחסית של מוטיבים: הסינקופות בכינורות השניים, הנושא עצמו בכינורות הראשונים, התשובה של כלי הנשיפה. לאחר הופעתו הכפולה מופיעה נושא סוער וערני שכל התזמורת מנגנת. חלק זה מרגיש כמו הגשר לנושא השני, אך מוצרט מתחכם ולאחר הגשר המדומה מופיע הנושא הראשון שנית, מה שיוצר את התחושה שמדובר בפרק מונוטוני (שבו יש רק נושא ראשי אחד, והנושא הראשון משמש גם כנושא השני), אך אין זה נכון. לאחר הגשר האמיתי מופיע נושא שני חדש לגמרי בסולם הדומיננטה. מאוד בולט שמוצרט מפתח את הנושאים כבר באקספוזיציה תוך כדי שימוש בקטעי מעבר פוגאליים וקנונים רבים. הנושא השני עונה על הציפיות והוא מנוגד באופיו לנושא הראשון: הוא שליו ורגוע יותר, והוא כמו נושא "נשי", לעומת הנושא הראשון, ה"גברי".
גם נושא זה מורכב ממלודיה ארוכה אשר מתחלקת למוטיבים רבים ועדינים. לאחריו חוזר הגשר המדומה והסוער שמוביל את הפרק אל קבוצות הסיום המורכבות בעיקר מנושא זה. לאחר החזרה על האקספוזיציה מתחיל חלק הפיתוח של הסימפוניה, שהוא אחד מהפיתוחים העשירים ביותר שכתב מוצרט אי פעם. חטיבת הפיתוח היא למעשה חלק פוגאלי וקנוני ארוך מאוד, ובו משתלבים כל הנושאים של הפרק (למעט הנושא השני) למעין קונטרפונקט הומופוני גדול וארוך. זה המקום לציין כי כל הפרק עשיר בפוגות קטנות, גם באקספוזיציה וגם בפיתוח וברפריזה. הפיתוח מאוד עשיר וסבוך. לקראת סוף הפיתוח חוזר הגשר המדומה, מה שמעלה את החשד כי הגיעה כבר הרפריזה, אך אז מפותח הנושא הראשון, המהווה בעצם את המוטיב המוביל אל הרפריזה, תוך כדי נקודת עוגב על הצליל לה. ברפריזה אין שינויים גדולים, מלבד קיצוצים נרחבים שעושה מוצרט בנושאים המוכרים. מבצעים רבים נוהגים לחזור גם על הפיתוח והרפריזה.
עם כל החזרות, הן על האקספוזיציה והן על הרפריזה והפיתוח נמשך הפרק בין 15 ל-18 דקות.
הפרק השני
הפרק השני של הסימפוניה הוא הפרק האיטי שלה. הפרק כתוב בסולם סול מז'ור, אשר בנוי על הקוורטה של הסולם של הפרק הראשון, רה מז'ור. הפרק מאוד שליו ורגוע ברובו, אך הוא כולל מספר "מצבי רוח" משתנים. הפרק כתוב במשקל שש שמיניות. לאורך כל הפרק הכלים ה"רעשניים", כלומר החצוצרות והטימפאני, לא מנגנים כלל. מאפיינו העיקרי של הפרק הוא שימוש רב בצלילים כרומטיים, כלומר צלילים שהם "זרים" לסולם (באמצעות כתיבה עם סימני היתק). בניגוד למבנה המקובל, הפרק כתוב בצורת סונאטה (איטית אמנם) מלאה (נושא ראשון ושני, פיתוח ורפריזה). לרוב נהוג שהפרק האיטי בנוי בצורה אחרת מצורת סונאטה, כגון צורת אריה: א-ב-א. הנושא הראשון רגוע ושליו. הוא מנוגן בתחילה בסקציית כלי הקשת בלבד. מנעדו תחום בקוורטה, והסולם הכרומטי שמושמע לאחריו מפצה על כך. לאחר מכן חוזר הנושא בווריאציה עם צלילים כרומטיים רבים בכלי הנשיפה מעץ. לאחריו נפתח הגשר (אשר מכיל תיבות כרומטיות רבות), שמאופיין בקנון בין כלי הקשת בעלי המנעד הגבוה (הכינורות) לבין אלו עם המנעד הנמוך (הקונטרבסים והצ'לים). לאחר מכן המוזיקה הולכת ומתרחקת מסולם המוצא, בזמן שהמוזיקה הולכת ומאפילה יותר ויותר, עם פראזות מינוריות דרמטיות יחסית.
הנושא השני נשמע דומה מאוד לנושא הראשון, וגם הוא עשיר בצלילים כרומטיים. הנושא השני מחזיר את המוזיקה לאופיה הרגוע והשליו. הנושא כתוב בסולם הבנוי על הקווינטה של הסולם המקורי, סולם רה מז'ור (כסולם הפרק הראשון). לאחר מכן מופיעות קבוצות הסיום הרגועות והנינוחות. הפיתוח נפתח מיד לאחר האקספוזיציה, ללא כל עצירה בין שני החלקים, מה שמקנה למוזיקה זרימה והמשכיות. בפיתוח מפותחים כל הנושאים שנשמעו בפרק: שני הנושאים, מוטיב הגשר וקבוצות הסיום. הפיתוח ברובו קודר ודרמטי יותר מאשר האקספוזיציה. הפיתוח מלא בסקוונצות רבות שמרחיקות את המוזיקה מסולמו של הנושא השני. המבוא לפיתוח מורכב מסקוונצות מינוריות על נושא הקבוצות סיום. לאחר מכן מופיע הנושא הראשון שלוש פעמים, פעם במז'ור ופעמיים במינור. לאחר הדרמה של לב הפיתוח עם קנון בין קבוצות התזמורת על מוטיב הגשר, מופיעה נקודת עוגב ולאחריה מגיעה הרפריזה. הרפריזה נשארת זהה למדי ביחס לאקספוזיציה, מלבד קיצוצים מסוימים ושינויו ההכרחי של סולמו של הנושא השני. הפרק נגמר בשלווה וברוגע של מוטיב קבוצות הסיום.
עם כל החזרות, הן על האקספוזיציה והן על הריפריזה והפיתוח נמשך הפרק בין 10 ל-12 דקות.
הפרק השלישי
הפרק השלישי והאחרון של הסימפוניה הפראגית הוא גם הפרק המהיר ביותר שבה. הפרק כתוב במפעם הכמעט המהיר ביותר: פרסטו. הפרק עליז מאוד וקליל ומלא בחן "איטלקי", למרות שהוא כולל בתוכו גם רגעים סוערים ודרמטיים. גם הפרק הזה בנוי בצורת סונאטה טיפוסית, ובכך הוא משלים את טרילוגיית פרקי הסונאטה אשר מרכיבים את הסימפוניה הפראגית. הנושא הראשון מנוגן בכינורות ומלווה בקלילות על ידי כלי הנשיפה מעץ. הוא מנוגן פעמיים, בסקוונצה. כבר לאחר הפעם השנייה נפתח הגשר הסוער מצד אחד אך הקליל מצד השני. לאחר הגשר (שכולל מוטיבים מהנושא הראשון) מופיע הנושא השני גם הוא עליז וחינני. בנושא השני (ובפרק כולו בכלל) מובלטים מאוד כלי הנשיפה מעץ, וכמעט כל חבר בסקצית כלי הנשיפה מעץ (החלילים, האבובים והבסונים) זוכה במעין סולו קצר, מה שמקנה למוזיקה את האופי העליז והקופצני שלה. הנושא השני חוזר גם הוא פעמיים. לאחר אזכור של המוטיב של הנושא הראשון (פעם בצורה מז'ורית ופעם בצורה מינורית) נפתחות הקבוצות סיום אשר מתאימות ברוחן לשאר הפרק.
גם כן, כמו בפרק השני, הפיתוח נפתח מיד לאחר סיום האקספוזיציה ומהווה את ההמשך הטבעי לקבוצות הסיום. אקורד חזק בפורטה הוא שמסמן את תחילתו של הפיתוח. לאחר האקורד מנגנים כלי הנשיפה את מוטיב הנושא הראשון. על תבנית זו (אקורד רועם ולאחריו מוטיב הנושא הראשון) חוזר שלוש פעמים, כאשר בכל פעם האקורד חריף יותר מקודמו. לאחר קטע מעבר קצר מגיע לב הפיתוח שכולו מלא בסקוונצות סוערות על מוטיב הנושא הראשון, שמובילות אט אט את הפרק אל הרפריזה. ברפריזה מתחכם מוצרט בתעלול מיוחד: לאחר השמעת הנושא הראשון חוזרת התבנית של האקורד הרועם מתחילת הפיתוח, מה שיוצר את התחושה שהפיתוח עדיין נמשך, אך בעורמה משמיע מוצרט את הנושא השני בסולם הבית, רה מז'ור, מה שאומר שזו אכן הרפריזה. לאחר הנושא השני מופיעות קבוצות הסיום השמחות, וקודטה קצרה וחגיגית סוגרת את הפרק ואת הסימפוניה כולה.
קייטי לווס
קייטי קווין לווס (באנגלית: Katie Quinn Lowes; נולדה ב-22 בספטמבר 1982 ) היא שחקנית ובמאית תיאטרון יהודיה אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה כקווין פרקינס בסדרת הדרמה הפוליטית של ABC סקנדל (2012–2018) וגילומה של רייצ'ל דלואץ' וויליאמס בסדרת הדרמה של נטפליקס להמציא את אנה (2022).
ביוגרפיה
לווס נולדה בקווינס, ניו יורק, ארצות הברית וגדלה בפורט וושינגטון, ניו יורק, שם סיימה את לימודיה ב-2001 בתיכון פול ד. שרייבר. אביה הוא אירי קתולי, ואמה יהודייה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק עם תואר ראשון במשחק.
קריירה
בשנת 2004, היא קיבלה את תפקידה הראשון במסך בסדרה Rescue Me של רשת FX. מאוחר יותר היא כיכבה לצד מרשה גיי הארדן בפיילוט של שואוטיים, שנאה.
לווס שיחקה בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, ביניהן הסופרנוס, ללא עקבות, NCIS, הלוחשת לרוחות, קאסל, העוקץ, והמפענחת.
ב-2008 היא שיחקה לצד לורי מטקאלף בסדרת הדרמה הקומית קצרת המועד של CW, כסף קל.
לווס ידועה בעיקר בזכות תפקידה כקווין פרקינס, לשעבר לינדזי דווייר, בסדרת הדרמה הפוליטית של ABC סקנדל שיצרה שונדה ריימס. לפני סקנדל, ללווס היה תפקידי אורח בהאנטומיה של גריי ובמרפאה פרטית של שונדה ריימס. סקנדל רצה במשך שבע עונות בין השנים 2012–2018 ולווס כיכבה לאורך כל עונות הסדרה בכיכובה של קרי וושינגטון, כבת זוגו של השחקן גיירמו דיאז.
כמדבבת נתנה לווס את קולה למספר סרטים מפורסמים ביניהם: ראלף ההורס, לשבור את הקרח, 6 גיבורים והסרט הקצר הסעודה שהופיע לפניו, זוטרופוליס, ראלף שובר את האינטרנט, וויוו.
ביולי 2018, לווס עשתה את הופעת הבכורה שלה כמפיקה בברודוויי, בהפקה של המחזמר מלצרית תחת חברת ההפקה המשותפת לה ולבעלה.
ב־2022 הופיעה בעונה אחת של הסדרה How We Roll (אנ') של רשת CBS יחד עם פיט הולמס בסיטקום המבוסס על חייו של עובד הרכב המפוטר שהפך לכדורסלר מקצועי טום סמולווד. הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת. עוד ב-2022 הופיעה בשני פרקים בעונה האחרונה של החיים עצמם.
בפברואר 2022 לווס גילמה את רייצ'ל דלואץ' וויליאמס במיני סדרה להמציא את אנה של שונדה רימס, ששודרה בנטפליקס ומבוססת על חייה של אנה דלבי.
חיים אישיים
לווס מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה, השחקן אדם שפירו. שפירו גילם בין השאר את החבר שלה בפרק של סקנדל. בנם, אלבי שפירו, נולד ב-5 באוקטובר 2017. בתם, ורה שפירו, נולדה ב-22 בנובמבר 2020.
עם בעלה, אדם שפירו, היא אחת המייסדות והמנהלות של חברת התיאטרון IAMA שבסיסה בלוס אנג'לס, ותומכת בקהילת תיאטרון הקופסה השחורה של דרום קליפורניה.
דור גז
דור גז (נולד ב-1980) הוא אמן רב-תחומי, ראש התוכנית לתואר שני באמנויות (MFA) בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים ומייסד הארכיון הפלסטיני-נוצרי.
השכלה אקדמית
ד"ר גז הוא בוגר המחלקה לצילום בבצלאל, בוגר לימודי מוסמך בתוכנית הבין-תחומית באמנות, לימודי אוצרות בחוג למוזיאולוגיה ולימודי דוקטורט בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. ספרו "אוריינטליזם טרום-ישראלי: דיוקן מצולם" ראה אור בהוצאת רסלינג (2015).
ביוגרפיה
דור גז נולד בשכונת בקעה, ירושלים. הוא אב לבת ומתגורר כיום ביפו. לגז תאום זהה, עורך הדין אלעד גז. אביו, דניאל גז, יליד האי ג'רבה שבתוניסיה, ובמלחמת העולם השנייה הייתה משפחתו במחנות ריכוז נאציים. ואמו, ויולט גז, היא ערביה נוצרייה ילידת לוד. בין השנים 1995–2014 ניהלה את בית הספר רנה קסין שבירושלים.
עבודותיו עוסקות ביחסים בין טקסט לבין אמנות תוך התייחסות לתחומי יצירה מגוונים: ציור, צילום, ארכיטקטורה והלחנה מנקודת מבט אזורית. יצירותיו בוחנות אופני ייצוג חזותיים שונים תוך שימוש במגוון מדיומלי רחב, הכולל צילום, וידאו, סאונד, אנימציה, אינסטליישן, מיצבי תאורה ועוד.
בשנת 2006 החל לעבוד על פרויקט הארכיון הפלסטיני, שהתחיל באוסף תצלומים מהמחצית הראשונה של המאה העשרים של משפחת אמו מהערים יפו ולוד. עם תום לימודיו בבצלאל הציג תערוכות יחיד במוזיאון פתח תקווה לאמנות (2009) ובמוזיאון תל אביב (2011). שתי התערוכות עסקו בהשלכות של מלחמת 1948 על ערביי ישראל ועוררו דיון ציבורי נרחב. בשנת 2010 נפתחה תערוכת יחיד של עבודותיו במכון KW לאמנות עכשווית בברלין. במסגרת תערוכה זו הוצגו לראשונה חלקים מהארכיון שגז בנה. גז היה האמן הצעיר ביותר שזכה לתערוכת יחיד רחבת היקף בתולדות המוסד. בשנת 2013 הציג תערוכת יחיד שהתפרשה על כל חללי התצוגה של מוזיאון ה-Rose שבבוסטון וזכתה לשבחי הביקורת בעיתונות האמריקאית. בשנת 2014, שבע שנים לאחר סיום לימודיו במחלקה לצילום בבצלאל, מונה לראש המחלקה הצעיר בתולדות האקדמיה. בשנת 2015 הציג תערוכת יחיד ראשונה של אמן ישראלי במכון לאמנות עכשווית בלונדון (ICA). התערוכה השיקה פרויקט מתמשך של גז בשם "האדם החולה של אירופה", שחלקים ממנו הוצגו במוזיאונים ברחבי אירופה וארצות הברית בין 2015–2019.
קטלוגים העוסקים בעבודותיו של גז פורסמו במספר בהוצאות מקומיות ובין-לאומיות, ביניהן, ו-.
תערוכות
גז הציג למעלה משלושים תערוכות יחיד במוזיאונים ובחללי תצוגה בישראל ומחוצה לה, ובהם:
גז השתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות ובביאנלות ברחבי העולם, ובהן:
פעילות אקדמית
מרצה בבצלאל משנת 2009 וראש המחלקה לצילום בין השנים 2014–2017. מאוקטובר 2017 מכהן כראש התוכנית לתואר שני באמנויות בבצלאל.
בתפקידו כראש המחלקה לצילום החל מהלך לשינוי מגדרי במבנה העסקה במחלקה ובמסגרת זו קידם מרצות לעמדות בכירות והעסיק מרצות חדשות. בשנת 2016 חודשו כלל תשתיות ההוראה של מעבדות הצילום האנלוגי ונפתחו קורסים חדשים העוסקים בסאונד ובדימוי נע. עם כניסתו של גז לתפקיד ראש התוכנית לתואר שני באמנות הועשרה תוכנית הלימודים בתכנים העוסקים בזירת האמנות המקומית והאזורית. מערך הלימודים העיוניים נבנה מחדש ובמסגרתו נכללים לראשונה קורסים בהנחיית מרצים מהחברה הפלסטינית בישראל. תחת ניהולו של גז, התוכנית לתואר שני באמנויות עברה מרחוב סלמה, מקום ששכנה בו בשני העשורים האחרונים, למשכן חדש ברחוב הרצל 119, תל אביב.
רכבל הפסגה
רכבל הפסגה (באנגלית: Peak Tramway; בסינית: 山頂纜車) הוא רכבל מסוג פוניקולר המקשר בין אזור סנטרל לבין פסגת ויקטוריה, ועובר דרך שכונת המיד-לוולס באי הונג קונג. הרכבל משמש הן כאתר תיירות פופולרי והן את דיירי אזור הפגישה.
הרכבל נמצא בבעלות ומנוהל על ידי חברת קבוצות מלונות הונג קונג ושנגחאי (Hongkong and Shanghai Hotels group), הבעלים של מלון פנינסולה בחצי האי קאולון וכן של מגדל הפסגה הממוקם מעל תחנת הקצה העליונה של הרכבל.
מהלך הרכבל
הרכבל נע על מסלול שאורכו 1.4 ק"מ, ובמעלה מדרון לגובה של 400 מטרים. במסלול שני פיתולים - האחד - פנייה שמאלה הממוקמת מייד לאחר היציאה מהתחנה התחתונה והשני פנייה ימינה בחלקו העליון של המסלול. שתי קרוניות הרכבל נעות על מסלול אחד ונפגשות במסלול כפול באמצעו.
התחנה התחתונה של הרכבל ממוקמת בדרך גארדן בסמוך לקתדרלת סנט ג'ון. התחנה העליונה - ממוקמת על פסגת ויקטוריה בחלקו התחתון של מרכז הקניות מגדל הפסגה. בתחנת המוצא ותחנת הסיום שני רציפים, האחד משמש לעלייה על הרכבל והשני ליציאה ממנו.
לרכבל ארבע תחנות ביניים להן רציף אחד ומחסה. תחנות אלה ממוקמות בדרך קנדי (Kennedy Road), דרך מקדונל (Macdonnell Road), דרך מאי (May Road) ודרך בארקר (Barker Road).
היסטוריה
כבר במהלך המאה ה-19 שימשה הפסגה אתר מגורים ונופש פופולרי בשל הנוף המרהיב הנשקף ממנה לעבר המושבה, בשל האקלים הנוח יותר (הממוזג) ביחס לאקלים הסובטרופי של חלקי האי הנמוכים יותר, ובשל המרחק מהרעש והריחות של נמל ויקטוריה. בשנת 1868 הורה מושל הונג קונג השישי, סר ריצ'רד מקדונל על הקמת מעון קיץ על הפסגה, ובעקבותיו בנו עשירי האי מעונות קיץ על הפסגה. באותה עת הדרך היחידה להגיע אל הפסגה הייתה באמצעות כיסא הנישא על ידי משרתים במעלה השביל הצר.
ביום הפתיחה עלו ברכבל לפסגת ויקטוריה 800 נוסעים, ובשנה הראשונה השתמשו ברכבל 150,000 נוסעים.
תחנות הרכבל היו תחנות פשוטות, עשויות עץ, ובלא עיטורים. שעון נוסף לתחנת המוצא התחתנה בעשור השני של המאה ה-20.
הקמתו של הרכבל שמשה זרז משמעותי בפיתוח שכונת המגורים היוקרתית שעל הפסגה, ובפיתוח שכונות המגורים במיד לוולס.
במהלך שנות פעולתו נפגע הרכבל פעמיים מאסונות טבע - שיטפונות בשל גשמים כבדים גרפו קטעים ממסילתו בין דרך בוון (Bowen Road) ודרך קנדי. האירוע הראשון אירע בשנת 1899 והאירוע השני אירע ב-12 ביוני 1966.
הרכבל הראשון הופעל על ידי מנוע קיטור. מנוע זה הוחלף במנוע חשמלי בשנת 1926.
ב-11 בדצמבר 1941 במהלך הקרב על הונג קונג נפגע מנוע הרכבל על ידי מתקפה יפנית.
בשנת 1956 הוחלפו קרוניות העץ של הרכבל בקרוניות מתכת קלות יותר, המסוגלות להסיע 62 נוסעים בכל קרון. רכבל הפסגה כלל שלוש קרוניות כאשר בכל עת נעשה שימוש בשתי קרוניות, והשלישית שוכנה במוסך בדרך קנדי.
בשנת 1989 שופץ הרכבל על ידי החברה השווייצרית וון רול: הוקמה מסילה חדשה, הותקנו שתי קרוניות המסוגלות לשאת 120 נוסעים בכל קרונית, והותקן מערך בקרה ממוחשב להפעלת הרכבל. לאחר שיפוצו הסיע הרכבל כ-2 מיליון נוסעים מדי שנה במעלה הפסגה, ונכון לשנת 2009 נוסעים ברכבל כ-4 מיליון נוסעים מדי שנה, ובממוצע 11,000 נוסעים מדי יום.
רבי יהודה הנחתום
רבי יהודה הנחתום, היה תנא בן הדור השלישי.
רבי יהודה הנחתום אינו מוזכר במשנה כלל, ושתי מובאות מדבריו, האחת בענייני גבולות תחום עולי בבל ואחת בהלכות קדשים מופיעות בתוספתא.
מהתלמוד הירושלמי ומהמדרשים משתמע שנהרג בזמן גזרות השמד, לפי חלק מהמדרשים, נמנה בין עשרת הרוגי מלכות.
במדרש שיר השירים נאמר עליו, שמימיו לא הלך ארבע אמות בלי תורה.
כינויו
ייתכן שהכינוי הנחתום מעיד שבמקצועו שימש נחתום.
בחרסים שנמצאו בחפירות מצדה נמצא השם "בן הנחתום" ויש ששיערו שהוא כינוי שם משפחה.
במדרש דרשו את כינויו:.
המובאות בשמו
בתוספתא במסכת מנחות, ובברייתא בגמרא, נזכרת הלכה בשם רבי יהודה נחתום בעניין קידוש קומץ המנחה, אולם יש הסוברים שהלכה זו נאמרה על ידי תנא מהדור החמישי הקרוי גם בשם זה. מוזכר בתלמוד הבבלי עוד פעם נוספת, בהקשר פסק של החכמים בנושא מסוים.
בתוספתא למסכת אהלות נאמר שרבי יהודה הנחתום העיד שאף על פי שמזרח העיר קיסרי שבצפון ארץ ישראל, טמאה בטומאת ארץ העמים, הסטיו שלה טהור.
בתלמוד הירושלמי מסופר, שרבן גמליאל הודיע לרבי עקיבא שצריך לנדותו משום שעיכב את העדים שראו את הירח בחידושו, ומנע מהם להגיע לירושלים ולהעיד. אולם, רבי יהודה הנחתום זועק וטוען:.
מותו
בתלמוד הירושלמי מובא שיש אומרים שהמאורע שגרם לכך שאלישע בן אבויה יצא לתרבות רעה, הוא. סיפור דומה מובא בקשר למותו של חוצפית המתורגמן.
במדרש תהלים מסופר שכשגזרה המלכות שיהרג רבי יהודה הנחתום, התחזה אדם בשם בר קפרא או בן קופייא לדיין, גזר שאדם אחר יהרג במקומו, וניסה להציג זאת כהריגת רבי יהודה הנחתום, ובכך להביא להצלתו. כששמעה על כך המלכות – גזרה שייהרגו שניהם.
בנימין צוקר
בנימין (בני) צוקר (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס חצור ועל בסיס תל נוף.
חייו
צוקר נולד בתל אביב, בנעוריו עזבו הוריו את ישראל והוא גדל בפנימית הדסים.
צוקר התגייס לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב במרץ 1980, שירת בטייסת סקייהוק בתל נוף במשך שנה והחל בהסבה למטוסי כפיר בטייסת הקרב הראשונה. במהלך מלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות מבצעיות. בהמשך שירת כמדריך בבית הספר לטיסה ומפקד מגמת בסיסי בקורס טיס. לאחר תקופת לימודים הצטרף ב-1991 לצוות ההקמה של טייסת 105 שקלטה את מטוסי F-16C/D "ברק" החדשים, ושירת כסמ"ט א', ב-1993 מונה למפקד הטייסת. הוא פיקד על הטייסת במשך למעלה משלוש שנים בהן השתתפה בגיחות הפצצה בלבנון במהלך מבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם. בתפקידו הבא שירת כראש ענף אימוני קרב במחלקת ההדרכה של חיל האוויר ולאחר מכן שירת כמפקד יחידת השליטה המרכזית לקרב במטה החיל, בתקופת הנסיגה מלבנון ובפרוץ האינתיפאדה השנייה.
באוקטובר 2001 מונה למפקד בסיס חצור וב-2003 מונה למפקד בסיס תל נוף, עליו פיקד עד 2006, כולל במלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו מונה לחבר דירקטוריון קרן הישג.
וייד הייסליפ
וייד האמפטון הייסליפ (באנגלית: Wade Hampton Haislip; 9 ביולי 1889 – 23 בדצמבר 1971) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
הייסליפ נולד ב-9 ביולי 1889 בוודסטוק, וירג'יניה, ובשנת 1912 התגייס לצבא ארצות הברית. הייסליפ השתתף במשלחת האמריקנית למקסיקו, בסיוע למהפכה המקסיקנית, ולאחר מכן השתתף בחיל המשלוח האמריקני בצרפת, שם פעל כקצין מטה בקורפוס ה-5, והשתתף עמו בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון.
לאחר המלחמה מילא הייסליפ תפקידי מטה והדרכה שונים, ואף נשלח לתקופה מסוימת ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר בצרפת.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה מילא הייסליפ תפקידים בכירים במטות המשולבים, ובשנת 1949 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. בשנת 1951 סיים הייסליפ את תפקידו ופרש מהצבא, אולם כיהן בתפקיד נגיד מוסד "בית החייל" בוושינגטון עד לשנת 1966.
ב-23 בדצמבר 1971 מת הייסליפ בביתו בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה.
חוק מור
חוק מוּר (באנגלית: Moore's law) הוא תחזית או ניבוי משנת 1965 של המהנדס האמריקאי גורדון מור לפיה צפיפות הטרנזיסטורים במעגלים משולבים במחיר מינימלי, תוכפל כל שנה וחצי עד שנתיים.
הגדרת קצב הגידול של צפיפות הטרנזיסטורים גרמה ליצרנים להשתדל להגשים את התחזית. מאוחר יותר, יצרני המעגלים המשולבים והשבבים האלקטרוניים החלו להנמיך את הציפיות ואת קצב הגידול בפועל לעומת הצפוי לפי חוק מור, על אף שככל הנראה יכלו להגדיל את צפיפות הטרנזיסטורים מהר יותר. יש הגורסים כי טענה זו אינה נכונה ואינה מתאימה לשוק תחרותי. התחזית של מור שונתה כך שעוצמת המחשוב באופן כללי תוכפל כל שנתיים בערך.
התפתחות חוק מור
חוק מוּר עוסק בקצב הגידול של צפיפות הטרנזיסטורים שעל מעגל משולב בעל שבב יחיד, ללא גידול בעלויות הייצור. החוק הוצג לראשונה במאמר במגזין אלקטרוניקה (Electronics), תחת הכותרת: "Cramming more components onto integrated circuits". ב-1965, כאשר נהגה החוק לראשונה, השבבים המורכבים ביותר החזיקו 64 טרנזיסטורים, אך היום מדברים על חוק מור בעיקר בהקשר למעבדי מחשב, המכילים מיליארדי טרנזיסטורים.
גורדון מור היה מנהל המחקר והפיתוח בחברת Fairchild Semiconductor כאשר פרסם את חוק מור. הוא התבקש להעריך את קצב התפתחות תעשיית המוליכים למחצה ב-10 השנים הבאות שהן 1965–1975. במאמר כתב כי מאז פותח אב הטיפוס של השבב הראשון בשנת 1959, המורכבות של המוליכים למחצה במחיר מינימלי הוכפלה מדי שנה. על סמך התבוננות זו הוא העריך כי הגידול הזה יישמר ויתקיים גם בעתיד. גורדון מור היה לימים ממייסדי אינטל.
עשר שנים לאחר כתיבת המאמר הרצה מור בכנס בנושא מכשור אלקטרוני. בהרצאה בחן את התחזית והראה שהייתה מדויקת. מור תיאר שלושה גורמים מרכזיים האחראים להבנתו לגדילה המעריכית והם: גידול בגודל הליבה, הקטנה של גודל הרכיבים, וניצול טוב יותר של שטח המעבד. מור הציע בשנת 1996 את האפשרות שלחוק ישנה תכונה של נבואה המגשימה את עצמה. התחרות בשוק המעבדים גורמת לחברות לפרסם תחזיות פיתוח התואמות את חוק מור תוך הבנה שפיתוח איטי יותר עשוי להותיר אותן מחוץ לתחרות. החברות מתאמצות לעמוד בתחזית.
הדיון בדבר סופו של חוק מור
בשנת 2007, בוועידת הטכנולוגיה של אינטל, אמר מור כי עקב מזעור השבבים, הרי שתוך 10 עד 15 שנים לא יתאפשר מזעור נוסף שלהם בהתאם לחוק שהוא עצמו חזה. כמו כן, בשנת 2014 נוצר עיכוב במכירות מעבדים מסדרת ברודוול כתוצאה מפגמים בתהליך היצור, אך החברה טענה כי לא ניתן להסיק מכך שסופו של חוק מור קרוב. באוקטובר 2015 פורסם שחברת IBM מפתחת טרנזיסטורים ממוזערים שעשויים להשאיר בתוקף את חוק מור עד לאחר שנת 2028 אך בשנת 2016 הצהיר סמנכ"ל אינטל וראש חטיבת הטכנולוגיה והייצור, ויליאם הולט, שבעתיד לא יוכלו לשפר את ביצועי המעבדים אלא רק את צריכת החשמל שלהם. למרות אלו, והצהרתו של מנכ"ל אינטל מ-2015 שאינטל לא תוכל לעמוד עוד בחוק מור בעתיד הנראה לעין, הצהיר סגן נשיא אינטל, סטייסי סמית', ב-2017 כי חוק מור עודנו תקף מבחינת אינטל, עקב השקתם המתוכננת של שבבי 10 ננומטר, במקום שבבי ה-14 ננומטר.
ביקורת
בריאיון לעיתון USnews בשנת 2000 סיפר מור כי בתחילה חשב שקצב ההכפלה יהיה כל שנה ואחר כך שינה את דעתו והעריך שקצב ההכפלה יהיה כל שנתיים. מור אמר שמעולם לא חשב על הכפלה של צפיפות הטרנזיסטורים כל שנה וחצי. את המספר 18 חודשים העלה עמית מאינטל שניסה להתאים את החוק לתחום הביצועים.
סיכום
חוק מור מציג תחזית התפתחות של תעשיית המעבדים והמחשבים ומצד שני הוא משמש גם מעין מפת דרכים לתעשייה עצמה. הפחד של החברות בתחום המעבדים והמחשבים הוא להישאר מאחור והמוטיבציה שלהן להמשיך לפתח טכנולוגיה בקצב מהיר היא רבה. חוק מור איננו חוק פיזיקלי, הוא איננו חוק טבע ובהחלט מפתיעה העובדה שהוא מתקיים בדיוק טוב למדי למעלה מארבעים שנה. חברת אינטל עדיין מציגה את חוק מור כחוק פלאי המוסיף להתקיים כבר שנים רבות, על אף שישנם מבקרים המציגים את ירידת קצב ההכפלה מאחת לשנה וחצי לאחת לשנתיים כפגם משמעותי.