cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לנדסמנשאפט
תיעוד הלנדסמנשאפטים ומחקר
אחת המטרות העיקריות לשמן הוקמו הלנדסמנשאפטים היא ליצור אווירה נוחה ומוכרת למהגרים בהם יוכלו לבטא את עצמם מול חבריהם. בשל כך, בראשית דרכם ועד שנות השיא מרבית הלנדסמנשאפטים חששו לפתוח את הארגונים שלהם לאנשים מבחוץ לכל מטרה, בוודאי שלא למטרות מחקר. אף ידוע היה שמרבית הלנדסמנשאפטים העסיקו שומר שימנע מזרים להיכנס בזמן המפגשים. לקראת סוף שנות ה-30 עם תחילת דעיכת יוקרת הלנדסמנשאפטים הם החלו להיפתח לגורמים זרים ולמטרות מחקר. אולם, המספר המדויק של לנדסמנשאפטים אינו ידוע וההערכות נעות החל מ-1,000 ועד 10,000 לאנדסמנשאפטים.
לנדסמנשאפטים כמו ארגונים אחרים הגישו מסמכי התאגדות למדינת ניו יורק. בבחינת מסמכים אלו ניתן להצביע על 2,060 לנדסמנשאפטים שנרשמו כדין עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. מעבר לכך, עם השנים נערכו מספר פרויקטים שביקשו למפות את קשת הלנדסמנשאפטים היהודיים בעיקר על סמך הפעילות הקהילתית שלהם ולא רק על סמך רישומם מול הרשויות.
פרויקט ה- Jewish Communal Register שביקש בשנת 1919 למפות את הקהילה היהודית בניו יורק מבחינת ארגונים, בעלי עסק, מוסדות דת ומעגלים משפחתיים העריך כי בתקופת השיא של הלנדסמנשאפטים מספרם נע סביב ה-2,000 לשכות שונות.
המחקר המקיף ביותר שנעשה בדבר הלנדסמנשאפטים נכתב על ידי קבוצת הסופרים היידים (Yiddish Writer’s Group) של פרויקט הסופרים הפדרליים (Federal Writer’s Project) בשנת 1938. על ידי שליחת שאלונים ללנדסמנשאפטים ביקשו החוקרים למפות את מספר הארגונים, היכולת הכלכלית שלהם ואופי פעולתם. בסיכום הכללי המחקר זיהה 2,468 לנדסמנשאפטים נפרדים בנוסף לככל הנראה עוד כ-500 ארגונים שלא נכללו בתיעוד. כך, לפי ההערכה מדובר על כ-3,000 לנדמנשאפטים בתקופה זו אשר כללו למעלה מחצי מיליון חברים. ארכיון YIVO כולל תיעוד ומידע על 1,385 לנדסמנשאפטים שונים שפעלו ברחבי ארצות הברית. זוהי אינה רשימה סגורה אלא רק הארגונים להם יש תיקים בארכיון הארגון.
הרפר קולינס
הרפר קולינס (באנגלית: HarperCollins) היא אחת מהוצאות הספרים הגדולות בעולם. היא נשלטת בידי ניוז קורפ, קבוצת תקשורת בינלאומית. שם ההוצאה מורכב משילוב שמותיהן של מספר הוצאות לאור, לאחר מיזוגים ורכישות ביניהן.
מדי שנה מפרסמת ההוצאה כ-10,000 ספרים חדשים ב-17 שפות שונות. המטה העולמי של ההוצאה שוכן בניו יורק שבארצות הברית, אך להרפר-קולינס פעילות גם ב-17 מדינות נוספות.
קונסרבפדיה
קונסרבפדיה (באנגלית: Conservapedia; האנציקלופדיה השמרנית) היא מיזם ויקי של אנציקלופדיה מקוונת, הנכתבת מנקודת מבט שמרנית אמריקאית. קונסרבפדיה נכתבת על ידי משתמשיה, בדומה לוויקיפדיה. האתר מצהיר כי הוא "מקור נקי ותמציתי עבור אלה שמחפשים את האמת. אנחנו לא מאפשרים להטיה ליברלית לרמות ולעוות כאן". עם זאת, נטען כנגדה כי מאמרים רבים בה מכילים מידע המנוגד לתפיסות המדעיות המקובלות כיום, והטיה אל עבר ערכים נוצריים קלאסיים.
הרפר קולינס
הגישה לאינטרנט
הרפר קולינס יצרה אפשרות עיון בקטעים נבחרים מתוך ספרים באתר האינטרנט שלה, אפשרות הזמינה גם בטלפון הנייד. האפשרות נוצרה הן במטרה לקדם מכירת ספרים והן במטרה לקדם את "הרפר קולינס" בפלח השוק האינטרנטי. בעקבות פתיחת האפשרות הובעו חששות בדבר ניצול לרעה של האפשרות באמצעות שיתוף קובצי הספרים.
קונסרבפדיה
היסטוריה
קונסרבפדיה הוקמה על ידי אנדרו שלאפלי ב-2006. שלאפלי, עורך דין במקצועו, ובנה של פיליס שלאפלי היה חובב נלהב של ויקיפדיה בתחילת דרכה, אולם לדבריו הפריעו לו "ההטיות הליברליות" של העורכים. ויקיפדיה לטענתו היא אנטי נוצרית, ואנטי אמריקאית. לפיכך הוא החליט להקים גוף מתחרה שיספר את האמת מנקודת מבטו. רוב הכותבים הם שמרנים, המאמינים בבריאתנות צעירה. הסלוגן שלה הוא "האנציקלופדיה האמינה".
הרפר קולינס
הגישה לאינטרנט
באוקטובר 2013 הכריזה החברה על שיתוף פעולה עם פלטפורמת שיתוף הקבצים Scribd, במסגרתה יקבלו קוראים המנויים ל-Scribd גישה לספרים מתוך המגוון המוצע. נציגת החברה מסרה לתקשורת שבעסקה העניקה החברה לראשונה גישה לכמות ספרים גדולה מאוד.
קונסרבפדיה
מאמרים שנויים במחלקות
קונסרבפדיה מכילה מאמרים רבים, בנושאים שונים, בכולם הטיה כלפי הנצרות, או עמדות שמרניות אחרות. לדוגמה, על ספורטאי מצליח נכתב כי ייחס את הצלחתו לישו. נושאים שנויים במחלוקת הם לדוגמה, פמיניזם והפלות. בערך על הפלה מצוין שיש קשר בין הפלות וסרטן השד, למרות שמעולם לא הוכח קשר כזה בשליש הראשון של ההיריון.
הומוסקסואליות
ישנו מאמר ארוך מאוד בקונסרבפדיה בנושא הומוסקסואליות אשר נחשב לשנוי במחלוקת וספג ביקורות רבות ברחבי האינטרנט בטענה כי הוא מסלף מחקרים מדעיים ומקדם הומופוביה ובושה עצמית בקרב הומואים שלא נחשפו למידע הסותר אותו.
הטיות ושגיאות בוויקיפדיה האנגלית
באתר מופיעות שורה של טענות שהוויקיפדיה האנגלית מוטה לטובת העמדות הליברליות, וכן מובאות דוגמאות רבות שממחישות את ההטייה. הטיות אלה כוללות גם לדוגמה את השימוש באיות בריטי, במקום באמריקאי. כמו כן כתוב כי חשיבותה של הנצרות הושמטה בערכים כמו רנסאנס.
שכתוב התנ"ך
פרויקט נוסף הוא הורדת קטעים מתוך התנ"ך והברית החדשה, שלדעת העורכים הם הוספה מאוחרת של ליברלים. המטרה היא ליצור מהדורה שמרנית של התנ"ך והברית החדשה, שתשתמש בשפה השמרנית, ותדבר אל האדם השמרן. המהלך זכה לקיתונות של ביקורת מצד ליברלים ושמרנים כאחד.
דירוג כללי
קונסרבפדיה לא הצליחה להעמיד את עצמה כמתחרה לוויקיפדיה (שזאת אחת ממטרותיה). רבים שללו אותה כלא מהימנה, מוטה ומלאה בשגיאות גסות. דירוג אלכסה ממקם אותה במקום ה-59,587 בעולם.
שלום לביתך!
שלום לביתך! (באוקראינית: Мир вашому дому!) הוא סרט קומדיה אוקראיני משנת 2017 בבימויו של ולדימיר לרט, עיבוד למחזה "תפילת האשכבה" משנת 1989 מאת גריגורי גורין, שמבוסס על טוביה החולב מאת שלום עליכם.
עלילה
העלילה מתרחשת בראשית המאה העשרים. טוביה החלבן גר בכפר קטן. הוא עני ומאמין שלבנותיו יש סיכוי אחד לברוח מעוני: נישואין מוצלחים. הוא מקבל הצעה משתלמת מהשדכן, אבל לבנותיו היפות יש תוכנית אחרת.
הפקה
הרעיון לסרט הגיע לוולדימיר לרט לאחר שצפה בהצגה "טוביה החולב" שהוצגה בתיאטרון הלאומי האקדמי על שם איוון פרנקו. את תפקיד החולב גילם בוגדן סטופקה. הדיון בהפקה קולנועית עתידית הניח שבוגדן יגלם את התפקיד גם בעיבוד הקולנועי. עם זאת, הדבר לא יצא לפועל בשל מותו של סטופקה ב-22 ביולי 2012. במקומו לוהק יבגני קניאזב לגלם את טוביה.
הסרט צולם במקומות היסטוריים ליד קייב. נעשה שימוש בפריטים ייחודיים של סוף המאה ה-19 - תחילת המאה העשרים, כולל הבית שנרכש בשנת 1873 על ידי טוביה, גיבור סיפורי הקלאסיקה של שלום עליכם. יוצרי הסרט עבדו במשך חמש שנים לעבד ולשחזר את החיים היהודיים של אותה תקופה לכל הפרטים.
אושר (מיני-אלבום)
אושר הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר הישראלי אושר כהן. האלבום יצא לאור ב-9 בפברואר 2023, באמצעות חברות התקליטים הליקון ארומה מיוזיק ו-P.A.I. האלבום כולל הופעות אורח של אביו של כהן אילן כהן ואודיה. מתוך האלבום יצא הסינגל המוביל "אני פה" ביחד עם אודיה, ביום צאתו של המיני-אלבום. השיר הגיע לחמישייה הפותחת במצעדים של גלגלצ, העשירייה והיטליסט. בנוסף, השיר "אקורדים בלילות" מתוך האלבום זכה אף הוא להצלחה והגיע למקום העשירי במצעד העשירייה ולמקום ה-15 במצעד של היטליסט.
בעקבות הצלחת המיני-אלבום, הוציא כהן אלבום המשך, בשם Part II, ב-6 ביוני 2023.
מטמברה
את הגלילה מבשלים או צולים בתנור או על מחבת. בשל עוביו של נתח הבשר נדרש בישול ממושך של כשלוש שעות כדי לרככו.
זהו מאכל מסורתי בתקופת חג המולד. ניתן להגישו חם כמנה בפני עצמה או קר, כמתאבן בשר פרוס. פריסת המטמברה מציגה מראה צבעוני בזכות מילוי הירקות. מטבמרה מוגשת בדרך כלל עם רוטב צ'ימיצ'ורי. כמנה בשרית היא נחשבת שומנית ומוגשת לרוב בלווית ירקות.
מטבמרה היא מנה פופולרית בארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי. מאכלים דומים קיימים גם בצ'ילה (המאכל נקרא malaya), במקסיקו (suadero ,Sobrebarriga) ובקולומביה (Sobrebarriga).
בפרו נהוג להכין את המטמברה בדומה לפיצה - הבשר נצלה כאשר הצד השומני שלו מונח כלפי מטה ועל צידו העליון מפזרים עגבניות, תבלינים וגבינה.
השם מטמברה (בספרדית: Matambre) הוא הלחם של המילים "mata" ו- "hambre", מילולית - "הורג רעב", זאת משום שנהוג להגישה כמתאבן.
טולוקה (סרט)
טולוקה (באוקראינית: Толока) הוא סרט היסטורי אוקראיני, עיבוד קולנועי לשירו של שבצ'נקו "לקתרינה..." משנת 1838, בבימויו של מיכאילו אילינקו. הסרט יצא לאקרנים במהלך שנת 2020.
שם הסרט
בשנת 2004, בכתב לחברו לכיתה ולחברו היווני פוטוס למפרינוסוס, מיכאילו אילינקו סיפר לו על עיבוד הסרט שלו, ובמיוחד הסביר את הבחירה בשם הסרט "טולוקה". מבין האפשרויות לשם הסרט כ"לראות ולמות", "חיי בית אחד", הוא עצר ב"טולוקה". אילינקו מסביר כי המונח שאינו ידוע ליוונים משמעותו, גישה מסורתית לבניית בית במעורבות של קרובי משפחה, שכנים ואפילו הכפר כולו. העבודה העיקרית: הקמת קירות, שנמשכת בדרך כלל יום אחד. אילינקו מסביר את בחירת השם באופן הבא:
תקציר עלילת הסרט
לטארס שבצ'נקו יש בלדה על איך שלושה קוזאקים התאהבו בקטרינה. קתרינה הפקידה את חייה בגורל: היא הבטיחה להפוך לאשתו של זה שישחרר את אחיה מהשבי. שניים משלושת הקוזאקים מתו בניסיון למלא את תנאי החוזה, השלישי הצליח להציל את אחיה, אך אחיה של קטרינה התברר שלא היה אחיה, אלא המאהב שלה... סיפור זה, כמו משל, עובר בתולדות אוקראינה, משחזר את פרקי הדרמה בתולדות העם האוקראיני. כל מבחן הורס את ביתה של קתרינה. אבל היא בעקשנות, כמו דורות רבים של אוקראינים, מעלה אותה מההריסות ובונה שוב ושוב.
עריכה
לסרט היסטוריה ארוכה ומורכבת של מציאת הכספים הדרושים להשלמת ההפקה. בשנת 2012 הסרט לא זכה בתחרות השנייה של סוכנות הקולנוע הממלכתית, באוקראינה ולא קיבל מימון ממשלתי   ונאלץ להסתמך על תרומות ומשקיעים פרטיים.
מאוחר יותר, בשנת 2013, הסרט התמודד שוב על מכרז סוכנות הקולנוע הממלכתית של אוקראינה וקיבל סוף סוף מימון ובשנת 2013 תקציב ההפקה של אמור היה להיות 28 מיליון הריבניה (₴), מתוכם המימון הציבורי אמור היה להיות 14.1 מיליון הריבניה (מחצית מכלל התקציב).
מאוחר יותר, בשנת 2014, גם היוצרים ניסו לאסוף 2 מיליון נוספים, באמצעות פרויקט מימון המונים באתר האוקראיני "הרעיון הגדול". אך הסרט אסף רק 37 אלף הריבניה.
באפריל 2017, בפגישה עם הנהגת משרד התרבות האוקראיני, המליצה סוכנות הקולנוע הממלכתית לממן שני פרויקטים כסרטים חינוכיים פטריוטיים: הסרט "טולוקה" והסרט "מקסים אוסה". בסוף 2017 קיבלו יוצרי הסרט 14.4 מיליון הריבניה, שהסתכמו ב-50.5% מהתקציב הכולל של 28.4 מיליון. בשנת 2018 נודע כי יוצרי הסרט קיבלו מימון נוסף להשלמת הפקת הסרט מתוך מאגר הכספים "הפטריוטיים" של משרד התרבות של אוקראינה, שהופיע לראשונה בשנת 2018. בסך הכל, על פי סוכנות הקולנוע הממלכתית, המדינה מימנה את תקציב הסרט עד 98.02% מהתקציב כשהיא מימנה 28.0 מיליון הריבניה מתוך 28.4 מיליון.
פיתוח וצילומים
הרעיון לצלם את הסרט הגיע לאיליינקו בשנת 1967. בפברואר 2013, הצילומים החלו, במיוחד צילום הקטעים שיצרו את הטיזר לסרט.
בפברואר 2018, בריאיון לעיתון אקספרס, הצהיר הבמאי מיכאילו אילינקו כי הצילומים מתוכננים להסתיים בקיץ 2018. בספטמבר 2018, השחקן רומן קולידה הודה בריאיון למגזין "גלאי המדיה" הודיע כי צילומי הסרט הושלמו.
במאי 2019 הוצג הסרט בפני סוכנות הקולנוע של המדינה (שבסופו של דבר מימנה 98.02% מתקציב הסרט).
הפצה
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2014 לציון 200 שנה לשבצ'נקו, אך בשל בעיות במימון נדחתה הקרנת הבכורה של הסרט.
הסרט היה אמור לצאת באוקראינה ב-12 במרץ 2020, אך ב-11 במרץ 2020, דחו יוצרי הסרט את ההקרנה בשל הטלת סגר כללי במדינה בעקבות מגפת הקורונה.
הסרט היה לסרט הקולנוע השני, לאחר קיבורגים (2017) שיצא בשיתוף עם קרן "לחזור חיים", שעזרה לרשום חלק מההכנסות ממכירת כרטיסים והפנייתם לצורכי הצבא האוקראיני במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה.
520-529 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 529 - 520 לפנה"ס
קני סוויין
קני סוויין (באנגלית: Kenny Swain; נולד ב-28 בינואר 1952 בבירקנהד שבאנגליה) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן ימני/חלוץ.
ביוגרפיה
קני סוויין נולד בבריקנהד שבאנגליה בשנת 1952 והחל את הקריירה בוויקומב וונדררס. בעונת 1973/74 עבר לצ'לסי והצליח לבסס את מעמדו בקבוצה רק לאחר שירדה לליגה השנייה בעונה אחר כך. הוא הצליח לעלות ולרדת שוב בין הליגות. לאחר מכן שיחק סוויין בקבוצה המצליחה אז אסטון וילה בדצמבר 1978. אומנם בשתי העונות הראשונות סיימו במקומות סבירים בליגה אך הם זכו בה במפתיע בעונת 1980/81. הצלחה זו הייתה אפילו יותר גדולה עם זכייה בעונה שלאחר מכן בגביע אירופה לאלופות הראשון והיחיד של המועדון.
סוויין עבר בגיל 30 באוקטובר 1982 לנוטינגהאם פורסט. לפני הגעתו אליה הקבוצה הייתה בתקופה הטובה ביותר שלה אך איתו היא סיימה בראש הטבלה רק בעונת 1983/84, ובאותה עונה הגיעה לחצי גמר גביע אופ"א בו הודחה נגד אנדרלכט הבלגית. ביולי 1985 סוויין בן ה-33 שיחק בפורטסמות' מהליגה השנייה וכמעט עלה איתה עם הפסד בפלייאוף בעונת 1985/86. הוא סיים את הקריירה בקרו אלכסנדרה מהמעמד הנמוך.
לאחר הפרישה סוויין היה עוזר מאמן לג'ון פיקוק בנבחרת אנגליה עד גיל 17, ותחת הדרכתם הם זכו בשתי אליפויות אירופה ב-2010 ו-2014. בנוסף לכך, גם היה חלק מתוכנית זיהוי כישרונות של התאחדות הכדורגל והוא לקח חלק עיקרי בפיתוח השחקנים: דניאל סטארידג', דני וולבק, ג'יימס מילנר, ג'ק וילשר, רוס בארקלי, ראחים סטרלינג ולוק שו שכולם התקדמו באנגליה. סוויין סייע גם בנבחרות עד גיל 18 ו-19 והיה חלק מצוות האימון במונדיאל עד גיל 20 בשנת 2009 שנערך במצרים.
שרון אלטיט
שרון אלטיט (נולד ב-12 בנובמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת כפיר. קודם לכן שימש ראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, מפקד חטיבת מנשה, מפקד בא"ח כפיר ומפקד גדוד דוכיפת.
ביוגרפיה
בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בהמשך מונה למפקד גדוד דוכיפת, ושירת בתפקיד בין השנים 2013–2015. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח כפיר, ושימש בתפקיד בין השנים 2015–2017. ב-26 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, תפקיד אותו מילא עד 20 בנובמבר 2019. בשנת 2019 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, תפקיד בו שירת עד שנת 2021. ב-27 במאי 2021 מונה למפקד חטיבת כפיר, והיה בכך למפקד הראשון שהשלים מסלול שירות מלא בחטיבה.
דמוקרטים דרומיים
הדמוקרטים הדרומיים הם חברים במפלגה הדמוקרטית האמריקאית, המתגוררים בדרום ארצות הברית.
במאה ה-19 הדמוקרטים הדרומיים היו אנשים בדרום שהאמינו בדמוקרטיה ג'קסונית. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הם הגנו על העבדות בארצות הברית וקידמו את התפשטותה למערב נגד האופוזיציה הצפונית. לאחר שתקופת השיקום הסתיימה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19, המפלגה הדמוקרטית הייתה הדומיננטית בדרום.
המונופול שהמפלגה הדמוקרטית החזיקה ברוב הדרום החל להסתיים בשנת 1948, כאשר דמוקרטים דרום לבנים רבים, שהיו מוטרדים ממדיניות ההתפלגות שנחקקה במהלך ממשל הנשיא הדמוקרטי הארי טרומן, יצרו את המפלגה הדמוקרטית לזכויות המדינות. מפלגה חדשה זו, המכונה בדרך כלל "דיקסייראטס", מינתה את מושל דרום קרוליינה סטרום ת'ורמונד לנשיאה. המפלגה זכתה ברוב הדרום העמוק, על חשבון טרומן. המפלגה החדשה קרסה לאחר הבחירות, ואילו ת'ורמונד הפך לרפובליקני בשנות השישים.
הנשיא לינדון ג'ונסון, אף שהוא דמוקרט דרומי בעצמו, חתם על חוק זכויות האזרח משנת 1964 ועל חוק זכויות ההצבעה משנת 1965. זה הוביל להתנגדות קשה מצד כלל תושבי הדרום – גם דמוקרטים וגם רפובליקנים. לאחר העברת החקיקה לזכויות האזרח, דרומיים לבנים רבים עברו למפלגה הרפובליקנית. חוקרים רבים טוענים כי הלבנים הדרומיים עברו למפלגה הרפובליקנית עקב שמרנות גזעית.
בשנים 2000–2010 זכו הרפובליקנים ליתרון מוצק על פני הדמוקרטים ברוב מדינות הדרום.
סטניסלב סולובקין
סטניסלב אלכסנדרוביץ סולובקין (ברוסית: Станислав Александрович Соловкин) (נולד ב-10 בינואר 1977) הוא עיתונאי, במאי ומפיק יהודי רוסי. ידוע בזכות עבודתו במסגרת "הגיבור האחרון", "חכה לי" ותוכניות טלוויזיה פופולריות אחרות.
שתיים מעבודותיו של סולובקין הן "שוק עבדים" (Slave Market) ו"תעלומות סטלין (Mysteries of Stalin)- גרסה של ביוגרפיה" ( A Version of a Biography) היו מועמדים לפרס TEFI ונימנו בין שלושת המועמדים הסופיים. כמפיק, סולובקין גם לקח חלק בצילומי "המירוץ למיליון" (The Amazing Race) (רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS) התוכנית הפופולרית זוכת פרס אמי.
קורות חיים
נולד במוסקבה ב-10 בינואר 1977. בגיל 17 התקבל לעבודה בתוכנית "חדשות לצעירים" (ORT), שם עבד תחילה כעיתונאי ולאחר מכן כמפיק כתבות וכבמאי.
ב-1996 התקבל לפקולטה לעיתונאות באוניברסיטת מוסקבה וסיים בה את לימודיו בשנת 2002.
בשנים 1996-1997 עבד ככתב בשבועון "Novaya Gazeta" (נוביה גאזטה).
בשנת 1997 החל לעבוד עבור חברת הטלוויזיה "VID" (ויד) שם שימש לאורך השנים ככותב, תסריטאי, עורך, מפיק ובמאי של תוכניות כמו "וזגליאד" (Vazglyad), "חכו לי" (Wait for me), "עשה צעד" (Make a Step), "חיים אחרים" (Another Life), "כך קרה הדבר" (The Way That Happened) ואחרות. באותו זמן הוא כתב וביים את הסרט התיעודי "שוק עבדים", אשר הגיע לגמר בהתמודדות על פרס TEFI. הסרט זכה לשבחים. סולובקין עמד בראש צוות צילום טלוויזיוני שנשלח לתעד את מאורעות מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
בתחילת שנות ה-2000 סולובקין עלה לישראל, והועסק בערוץ "ישראל+", ערוץ בשפה הרוסית. לאחר מכן שימש כסגן העורך הראשי של מגזין "טלוויזיה בצבע" (Colour TV), והיה למנהל הפקה ומאוחר יותר מפיק שותף בפועל בתוכנית "הגיבור האחרון", גרסה רוסית של זיכיון הריאליטי המפורסם "הישרדות".
מאז 2004 עמד בראש מספר חברות טלוויזיה המפיקות תכנים עבור הטלוויזיה הרוסית. כמפיק, לקח חלק ביצירתן של תוכניות כגון "בית רומנוב" (House of Romanov), אהבה ומוות" (Love and Death), "שושלת רומנוב: היום האחרון" (The Romanovs: The Last Day), "תעלומות סטלין - גרסה של ביוגרפיה" (Mysteries of Stalin - a Version of a Biography) (תוכנית אשר עלתה לגמר בהתמודדות על פרס TEFI) ותוכניות טלוויזיה נוספות. הוא הפיק גם את תוכניות הקומדיה "קומדיה בערוץ הראשון" (Comedy on Channel One), "אנשים מצחיקים" (Funny People), "אומורה", "תמונות מצחיקות" (Funny Pictures), וכן את תוכניות הריאליטי "ווייפאאוט" ו"מגדל".
מאז 2008 שיתף פעולה עם רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS וסייע בהפקת 9 עונות של התוכנית "המירוץ למליון". התוכנית זכתה במספר פרסי אמי.
ב-2014, יחד עם המפיק הידוע ולדימיר קרטשקוב (Vladimir Kartashkov), ייסד את חברת "Soar Productions" להפקות. בשנת 2015, סולובקין סייע בהפקת פרק של התוכנית "טופ גיר" בסנט פטרסבורג.
Network Access Server
Network Access Server (או שרת גישת רשת) - או בראשי תיבות NAS הוא מונח בתקשורת מחשבים המתייחס לנקודת גישה יחידה למשאבי מערכת חיצוניים. שרת המשמש כ-NAS יהיה שרת הגישה אליו יתחבר המשתמש בניסיונו ליצור קשר עם משאב הנמצא ברשת מרוחקת, אשר אינה הרשת שאליה מחובר המשתמש. התחברות זו מתבצעת באמצעות פרוטוקולים ודרכים שונות.
שימושים
דוגמאות לסוגים שונים של שימושים:
ספקית אינטרנט אשר מספקת גישה לרשת באמצעות מודם סטנדרטי או התקני דמויי מודם, יהיו אלו PSTN, DSL, אינטרנט בכבלים או GPRS/UMTS - יכולה להשתמש בהתקן NAS אחד או יותר, אשר מקבל תקשורת PPP, PPPoE, או PPTP, בודק את פרטי ההזדהות (שם משתמש וסיסמה) ומתעד את פרטי החשבון באמצעות RADIUS אחורי, מאפשרת גישה למשתמשים באמצעות קישור זה.
דוגמה נוספת היא שיטת פורטל אחיזה אשר בשימוש על ידי ספקיות אלחוטיות, כאשר משתמש מבקש גישה לאינטרנט באמצעות רשת אלחוטית ופותח את הדפדפן שלו ה-NAS מזהה, שהמשתמש אינו מאושר כעת לגישה לאינטרנט וכך ה-NAS מבקש מהמשתמש את שם המשתמש והסיסמה שלו באמצעות דף אינטרנט. המשתמש מספק אותם ושולח אותם חזרה ל-NAS. ה-NAS משתמש בפרוטוקול RADIUS ומתחבר לשרת אימות חשבון (AAA) ומוסר את שם המשתמש והסיסמה. שרת ה-RADIUS מחפש במאגרי המידע שלו ומאתר את פרטי ההזדהות ומאמת אותם ומדווח ל-NAS שיאפשר גישה. אז ה-NAS מעניק גישה למשתמש לרשת האינטרנט.
שימוש נוסף ב-NAS הוא VoIP. עם זאת, במקום להשתמש בשם משתמש וסיסמה, פעמים רבות יעשה שימוש במספר טלפון או בכתובת IP. אם מספר הטלפון מאומת, המשתמש יכול להתקשר. שימוש אחרים יכולים להיות במקרה ומספר הטלפון בעל יכולת חיוג חוץ-אזורית או שאילתא של מספר הדקות, אשר נשארו בכרטיס טלכרט.
פרוטוקולים משויכים
אף על פי שאין זה נדרש, התקני NAS ישתמשו כמעט בבלעדיות בשרתי אימות (authentication), אישור (authorization) ושירותי חשבון (accounting) - המסומנים בראשי התיבות AAA. מתוך פרוטקולי ה-AAA הקיימים, RADIUS נוטה להיות בשימוש נרחב. פרוטוקל מבוסס Diameter מאפשר לשירותי RADIUS באמצעות מתן דוחות שגיאה ותקשורת בתוך הדומיין. פרוטוקול זה בשימוש ברשתות דוגמת IMS.
B.Y.O.B.
(ראשי תיבות של: Bring Your Own Bombs; בתרגום חופשי: תביאו את הפצצות של עצמכם) הוא סינגל של להקת ההאבי מטאל האמריקאית סיסטם אוף אה דאון, שיצא בשנת 2005. השיר הוא הסינגל הראשי מתוך האלבום הרביעי שהוציאה הלהקה, הנושא את השם Mezmerize.
בדומה לסינגל הקודם של הלהקה, "", נכתב השיר במחאה על מלחמת עיראק. שיר זה שבר את שיא הלהקה במצעד הבילבורד הוט 100 והגיע למקום ה-27.
קליפ וידאו
לאחר הפזמון, גיטריסט הלהקה דארון צורח את המילים:
"Blast off!, It's party time!, And we don't live in a fascist nation!
Blast off!, It's party time!, And where the fuck are you?"
הסתבכות משפטית
זמר אמריקאי בשם קייסי צ'אוס, שהתיידד עם גיטריסט הלהקה מאלכיאן, טען כי סייע בכתיבת השיר בשנת 2002, וכי מאלכיאן העניק לו זיכוי לתמלוגים בסך 2% על כך. קייסי השתמש בטיעון זה ומכר חצי ממניותיו לחברת מוזיקה, שתבעה את כספיה מהלהקה. לאחר שהגיע הסיפור לבית המשפט במנהטן, קבעו השופטים כי אין דמיון בין סגנון הכתיבה של קייסי ובין סגנון הכתיבה של שיר זה, וכי אין לו זכויות בשיר.
קטנזארו
קטנזארו היא בירת נפת קטנזארו ובירת מחוז קלבריה שבדרום איטליה. קטנזארו היא מרכז עירוני תוסס עם מספר חופים. בקיץ, גלישה מקטנזארו לעיירת החוף סוברטו היא אטרקציה תיירותית חשובה.
היסטוריה
הנחות מסוימות גורסות כי מקור העיר בקולוניה יוונית עתיקה. השערות אחרות אומרות שקטנזארו התפתחה מהתיישבויות אחרות שהיו מפוזרות באזור של קטנזארו. תגליות ארכאולוגיות מראות שהעיר הייתה עיר פעילה עוד מתקופת הברזל. גנרל ביזנטי בשם ניקפורוס פוקאס נתן לעיר את השם "האבן של ניקפורו". הפיכתה של קטנזארו לעיר מבוצרת החלה על ידי גנרל בשם פלגיסיו שהתחיל בבניית טירה. בתחילת המאה ה-10 (כנראה שנת 903) העיר הביזנטית נכבשה בידי הסרצנים, מי שמצאו את האמירות ונתנו לעיר את השם הערבי קאטאנסאר. עדות לנוכחות הערבית המקום הייתה מציאת נקרופוליס מהמאה ה-8 שהיו בו כתובות ערביות.
בסביבות 1050 תושבי העיר מרדו כנגד הסרצנים והעיר חזרה להיות בשליטה ביזנטית. ב-1069, קטנזארו נותרה העיר האחרונה בקלבריה, לאחר התנגדות ארוכה, ליפול למצור של הנורמנים, שבנו את הטירה הנורמנית שקיימת עד היום. חלוצי אומנויות ומלאכות, ובמיוחד עיבוד של משי, סחרו עם מקומות אחרים באיטליה, ומדינות נוספות ממערב אירופה.
באמצע המאה ה-13, פרידריך השני, גרם לכך שקטנזארו תחזיק ישירות בכתר. במשך 14 שנה היה המקום תחום השלטון של לדיסלאוס מנאפולי, וב-1420 הועבר לניקולאס רופו. לאחר מרד של האנשים הכפריים, אלפונסו החמישי מאראגון לקח שליטה על העיר. ב-1528, קרל החמישי נתן אישור לקטנזארו להפוך את הנשר המלכותי לסמל המתאר את הגבעות שבראש העיר. ב-1970 ירשה העיר את תואר בירת קלבריה מרג'ו די קלבריה.
שמות העיר במהלך ההיסטוריה
במהלך העיר השתנה שמה של העיר פעמים רבות:
אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה
אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה (בערבית: نعمان بن ثابت بن زوطا بن مرزبان) – או בשמו הנפוץ יותר – אבו חניפה, (בערבית - أبو حنيفة) היה ה'אמאם הגדול' ומייסד האסכולה החנפית באסלאם. משפטן, תאולוג ופורץ דרך שהנהיג רפורמה בדוקטרינת המשפט המוסלמי – פיקה, רפורמה שברבות הימים הפכה לאסכולה הגדולה והנפוצה ביותר מבין ארבע אסכולות הפרשנות באסלאם הסוני.
מוצאו ומשפחתו
אבו חניפה נולד בשנת 699 לספירה הנוצרית לערך, (שנת שמונים להיג'רה) בכופה שבעיראק, ומת בשנת 767 בבגדאד. מוצאו פרסי, משפחתו השתייכה למואלי - קבוצת מוסלמים לא ערבים שהפריחה את הפעילות האינטלקטואלית בארצות האסלאם. המסורת על ייחוסו מתחילה בסבו – זותא, שהוגלה כעבד מקאבול (אפגניסטן) לכופה שבעיראק, ושם נפדה על ידי בני שבט ערבי מקומי בשם תים. בתמורה, הוא וצאצאיו הפכו לחלק מהשבט ועל כן אבו חניפה נקרא לא פעם בטעות 'אלתימי'. אביו, ת'אבת אבן זותא אל פאריזי, היה סוחר בדים ואבו חניפה המשיך את דרכו בעסק זה והצליח בו למדי, תוך שהוא צובר מוניטין של סוחר הגון אשר חלק נכבד מהכנסותיו נתרמו לצדקה.
השכלתו ומעמדו כמלומד
המסורת מספרת, כי כבר מגיל צעיר מאוד נמשך אבו חניפה לדיונים תאולוגים בהם נחל הצלחה מזהירה בזכות החשיבה המהירה והתפיסה המבריקה בה התברך. כופה בה גדל, היוותה כבר בעת הולדתו מרכז אינטלקטואלי, אשר ניצני חקירת תורת החוק והמשפט המוסלמי כבר החלו לפרוח בה. ואולם, למרות הצלחתו הרבה בדיונים אלה, בצעירותו נמנע אבו חניפה ממלומדים, והשקיע את כל כולו במסחר. יום אחד נתקל בו מלומד אחד בשם 'אש שעבי', שהבחין בחוכמתו יוצאת הדופן, והמליץ לו להתרכז יותר בלימוד. עצתו של שעבי נגעה בליבו של אבו חניפה, והוא החל ללמוד. סביב נושא המשפטנות הדתית צצו בכופה הוגים רבים אשר סביבם התגבשו קבוצות חסידים, ואבו חניפה הצטרף עד מהרה לאחד מהם – חמאד אבן אבי סלימאן, המשפטן הגדול ביותר של כופה ועיראק כולה בזמנו. במשך כ 18 שנה למד אבו חניפה מחמאד, ובשנת 738 לספירה עם מותו, הפך ליורשו הרשמי. רבים דחקו בו להפוך למורה בעצמו עוד קודם, אך הוא נענה בשלילה לבקשות אלו בטענה כי הוא אינו בשל לכך.
באותה עת התגבש מעמדו של אבו חניפה כמנהיג עצמאי בעל מעגל תלמידים וחסידים אותם הוא לימד את תורתו שבעתיד תהפוך לאסכולת הפרשנות החשובה. בתקופה זו, אסכולות משפט מוסלמיות רבות התפתחו, כתגובה לניסיון להחיל את החוק הדתי על כל תחומי המשפט וחיי היום יום. ייחודו והצלחתו של אבו חניפה נבעו בין היתר מעובדת הצלחתו הכלכלית, שאפשרה לו להתנהל ללא כל צורך בפטרון כל שהוא שיעזור לו להתקיים בעת שהוא עוסק בהגות ולימוד. דבר זה אפשר לו ולתפיסתו להתפתח בצורה משוחררת כמעט לחלוטין מרשויות שלטוניות והשפעות פוליטיות. בניגוד להוגים מקבילים שהיו נוטים לעסוק, בפסיקות המוכרעות בעיקר כתגובה ישירה לבעיות שדרשו פתרון מידי, אבו חניפה ניסה לעסוק בפתרון בעיות שאולי יצוצו בעתיד. בנוסף לעיסוקו זה, היה אבו חניפה איש דת ירא שמים ובקיא בכל כתבי הקודש ונחשב לסמכות הגבוהה ביותר בכופה בכל הקשור לשריעה.
אבו חניפה היה בעל השכלה רחבה מאוד. מלבד חמאד מורו, הוא התעקש ללמוד מכל רוחב הקשת התפיסתית. בין היתר הוא עסק בלימוד אסכולות פרשנות נוספות ובלימוד עם אישים שונים כגון אתה איבן אבי ראבה וג'עפר א-צאדק – שהיו שניהם בני אסכולת חוק שיעית. בנוסף הושפע אבו חניפה מהדמויות הרבות שפגש ומההטרוגניות שהייתה קיימת בעיראק אליה נחשף במהלך המסעות הרבים שערך במסגרת עסקיו.
תפקיד הקאדי והמאסר
בשנת 750 לערך, זומן אבו חניפה על ידי שליט כופה האומיי יזיד, וזה הציע לו לשמש כקאדי של העיר. אבו חניפה סירב, ויזיד הורה להלקות אותו כדי לשכנעו – ללא הצלחה. בעקבות המקרה ברח אבו חניפה למכה. שש שנים לערך לאחר בריחתו עברה כופה לשליטת העבאסים ואבו חניפה שב לביתו. זמן מה לאחר חזרתו הוא זומן שוב, הפעם לבגדאד על ידי החליף העבאסי החדש עבדאללה אבן מחמד אל מנצור שהציע לו את אותה ההצעה, ושוב הוא סירב לה. בעקבות סירוב זה הוכנס אבו חניפה לבית האסורים.
הסיבות לסירובו התקף של אבו חניפה לתפקיד הנכסף אינן ברורות. יחסו לשלטונות היה ככל הנראה אמביוולנטי. הוא היה איש ירא שמים וייתכן שסירב להתמנות לשופט מטעם הרשות הן האומיית והן העבאסית מחשש גזל וחמס הדבק בכספיה. (הרשות הייתה פסולה בעייני חסידים ויראי שמים רבים). אפשרות נוספת נגזרת מעדויות למחלוקות רבות בינו לבין הקאדי של כופה איבן אבו לילה, על כך שפסיקותיו לעיתים משוחדות ומושפעות ממעמדו הפוליטי. ייתכן שהתנגדותו לאי צדק זה היא זו העומדת בבסיס הסירוב. כך או כך השליטים, הן מבית אומייה והן העבאסים קיבלו את פרסמו ומעמדו של אבו חניפה בחשדנות, וסירובו לקבל את התפקיד העלה את חשדותיהם כי הוא חותר תחת השלטון; ככל הנראה זוהי הייתה הסיבה לרדיפתו. ברם, סיפורים אלה הפכו לסמל ועל בסיסם התפתחה המסורת לפיה אין זה תפקידו של המנהיג הדתי לשמש כקאדי מטעם השלטונות, ולהסבר המקובל לישיבתו של אבו חניפה בכלא. ואולם, קיימת גרסה נוספת של הסיפור לפיה לסירובו של אב חניפה לשמש כקאדי אין כל קשר לכליאתו ולרדיפתו הן בכופה והן בבגדאד לאחר מכן, והיא נבעה מהתבטאויותיו הפומביות של אבו חניפה נגד השלטון וצורת התייחסותו לאסלאם.
יצירתו
תורתו של אבו חניפה התגבשה ברבות הימים לאסכולת פרשנות מובחנת ועצמאית, אך אין בידנו אף יצירה המסכמת את השקפת עולמו בנוגע לנושא מסוים, או כל יצירה אחרת כתובה, מלבד מכתב. מכתב זה הוא המסמך האותנטי היחיד ששרד והוא מכתב שאבו חניפה כתב לאדם בשם עות'מן אל בעתתי, בו הוא מגן על הדוגמה החוקתית באסלם. מלבד זה, עיקר המידע הכתוב שקיים בידנו כיום הוא הערות שכתבו תלמידיו וחסידיו בעת שלמדו ממנו. כיוון שאין בידנו כתבים של אבו חניפה עצמו, כל שבידנו לעשות הוא להשוות בין יצירותיהם של קודמיו וכתביהם של תלמידיו. מהשוואה בין השניים ניתן להסיק על ההתקדמות העצומה שהתקדם אבו חניפה בכל הנוגע לפיתוח הרעיונות הראשוניים עמם התמודד ופיתוח תפיסת החוק המוסלמי הן בהשוואה לתפיסות שהיו רווחת אז בכלל והן בהשוואה למי שמילא את התפקיד שיועד לו מלכתחילה – הקאדי של כופה, איבן אבי לילה.
משטרת הפרשים (סדרת טלוויזיה)
הסדרה שודרה בשירות הסטרימינג "THT Premier", באמצעות אתר האינטרנט מבית ערוץ THT, החל מה-8 באוקטובר 2018.
לייקה (חברה)
בעבר היו לחברה שתי מחלקות: הראשונה, לייקה אנטרטיינמנט, הייתה אחראית על יצירת סרטים באורך מלא והשנייה הייתה אחראית על תוכן פרסומי. ביולי 2014 החברה הפסיקה את פעילות המחלקה לתוכן פרסומי כדי לרכז את משאביה ביצירת סרטים. המחלקה לתוכן פרסומי פעילה כיום באופן עצמאי תחת השם HouseSpecial.
פעילות
נכון ל-2009, מספר העובדים בחברה עומד על כמאה שמונים איש, וזאת לאחר פיטורים של שישים ושלושה עובדים במחלקת אנימציה ממוחשבת, לאחר שהוחלט להתמקד באופן כמעט בלעדי באנימציית סטופ מושן. מתוך העובדים בחברה כיום ישנם כשלושים במחלקת האנימציה ועוד אחד עשר במחלקה האמנותית. בבניין החברה ישנם חדרי ענק המוקדשים לסטים של הסרטים המצולמים. התפאורה מוגבהת ומובנות בה דלתות סתרים שמאפשרות לצוות להיכנס לתוך הסט ולהזיז את הדמויות כמעט מכל מקום. לעיתים מכניסים גם אלמנטים נוספים כדי להוסיף לתחושה המציאותית של הסט, כמו לתת לפטריות לגדול עליו או לפזר עלי כרוב ולתת להם להירקב על מנת להגיע למרקם וגוון יותר אדמתי.
בנוסף לעשיית סרטים, לייקה תומכת גם בפעילות התנדבותית וסביבתית, ומפעילה זרוע בשם "סול קורפס" (Soul Corps), המעניקה סיוע התנדבותי ופיננסי לעסקים ללא-רווח אשר תומכים בחינוך לאמנות ובהעשרת הקהילה. תוכנית נוספת שהם מפעילים, "גאנג גרין" (Gang Green), פועלת למען איכות הסביבה בתוך החברה ובסביבתה, ומעודדת למיחזור ושימוש חוזר. החברה עצמה ממחזרת חומרים רבים, מתוכם עץ, נייר, אלומיניום ומוצרי פלסטיק - כולל שקיות פלסטיק ומוצרי קלקר. החברה מספקת לעובדים שלה גם תמריצים לשימוש בתחבורה ציבורית ונסיעות משותפות, מספקים להן שני וואנים להתניידות מהבית לעבודה. נוסף על כך, מתקיימות בחברה תחרויות מדי חודש לעובדים שהולכים או רוכבים על אופניים לעבודה, או שנוסעים ביחד במכונית אחת. החברה מנוהלת בידי טראביס נייט, בנו של בעל החברה, פיל נייט.
Part II
Part II (מכונה גם כהן) הוא המיני-אלבום השני של הזמר הישראלי אושר כהן. האלבום יצא לאור ב-6 ביוני 2023, באמצעות חברות התקליטים הליקון ארומה מיוזיק ו-P.A.I. זה אלבום ההמשך למיני-אלבומו הקודם של כהן, "אושר" (2023), והוא יצא בעקבות הצלחתו הרבה של קודמו. מתוך האלבום הצליחו השירים "אהבה" ו"ככה וככה" להגיע לעשירייה הפותחת במצעד היטליסט של מאקו, כשהראשון אף הגיע לצמרת מצעד זה, וכן מצעדי המוזיקה של מדיה פורסט והעשירייה.
מארחת
מארחת (במקור: Hostess) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת הסופר אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה בגיליון מאי 1951 של מגזין Galaxy Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר שקיעה, ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2.
עלילה
האנושות התפשטה לתוך הגלקסיה ויצרה קשר עם ארבעה גזעים תבוניים אחרים. בעוד שלארבעת הגזעים האחרים קווי דמיון רבים, בני האנוש הם ייחודיים מבין חמשת הגזעים במובנים רבים.
הרג טולון, רופא וחוקר מכוכב הלכת הוקין, מבקר את כדור הארץ כדי לעבוד במכון לביולוגיה. רוז סמולט, ביולוגית העובדת במכון,  מתבקשת על ידי המכון לארחו במהלך שהותו הכדור הארץ והיא מקבלת את ההצעה. בעלה השוטר, דרייק, מגיב לכוונה לאורח בסלידה, אך כאשר הוא נפגש עם טולון הוא מחליף את מורת הרוח בעניין, ושואל את טולון על הצורך שלו בגז הציאניד ומה יקרה אם יפסיק לנשום אותו, ולאחר מכן ממשיך לדון איתו בעניינים רבים אחרים.
במהלך השיחה טולון מסביר שהוא הגיע לכדור הארץ כדי לחקור מחלה הנקראת מוות ניווני. טולון מתאר מספר דברים המייחדים את בני האדם; הם הגזע היחיד האוכל בשר, הם הגזע היחיד החסר יכולת טלפתית, והם הגזע היחיד המזדקן ומת מוות טבעי. טולון מגלה להם כי הגזעים האחרים בדרך כלל חיים במשך מאות שנים, וכי הם גדלים במשך כל הזמן הזה. עם זאת, לאחרונה הן מתחילים למות ממחלה המכונה מוות ניווני, שתסמיניה דומים להזדקנות אצל בני אנוש. הוא מציין כי שכיחות המוות הניווני הכי גדולה בכוכב הקרוב ביותר לכדור הארץ, הוקין, וקטנה ככל שמתרחקים ממנו, ולכן הוא הגיע לכדור הארץ כדי לחקור את תופעת ההזדקנות בתקווה להבין  את המחלה.
במהלך השיחה מגלה טולון שדרייק הוא שוטר ומבקש ממנו לערוך לו סיור בלשכת הנעדרים. טולון מציין כי הקישורים הטלפתיים של הגזעים האחרים גורמים לכך שלא יכולים להיות שום נעדרים, ולכן זוהי תופעה ייחודית לאדם. ככזאת הוא מוקסם מהתופעה, ודרייק מסכים לקחת אותו.
למעשה, דריק הוא חבר במועצת ועדת הביטחון העולמית. באותו לילה דרייק מציין לרוז כי טולון חקר עליה לפני הביקור, וכן הוא רומז כי למעשה הוא נמצא אצלם כדי להיפגש איתו, ולא עם רוז. רוז קוראת כמה מכתביו של טולון, ומתחילה לשקול את האפשרות שהמחלה נוצרה בכדור הארץ כסוג של נשק ביולוגי, אך דוחה את האפשרות בשל חוסר הידע האנושי על הביולוגיה הזרה. בקשר לדרייק היא מתחילה לחשוד כי הוא נשוי לה במיוחד כדי להפגש עם טולון, אך היא דוחה את הרעיון כפרוע. לאחר סקירת השיחה בין טולון לדרייק מהלילה הקודם, היא שמה לב לרגע אחד מוזר מאוד, תגובת היתר לכאורה של דרייק לדברי הנימוסים של טולון על כך שהיא מארחת טובה.
מאוחר יותר באותו הלילה היא רומזת על מחקרה לדרייק. דרייק שואל אותה אם לטולון יש מסקנה כלשהי על התפשטות המחלה, ורוז עונה לו שהמחלה מופיע באופן מסתורי. דרייק מחליט להתעמת עם טולון, בדרישה שישיב לו על שאלותיו. טולון מודה שהוא הגיע למסקנה על סיבת המחלה, אך שיטות העבודה שלו עומדות בסתירה עם הוקינים אחרים, ולכן הוא שמר על מסקנותיו בסוד. הוא מסביר כי המחלה קיימת כבר מיליוני שנים על כדור הארץ, וכי החיים איתה כבר טבועים בדנ"א של בעלי החיים, מה שנותן להם חסינות חלקית נגד השפעות המחלה לאורך זמן. כדי להתפשט המחלה משפיע על התנהגות של בני אדם, וגורמת לגברים צעירים להרגיש תאוות נדודים, כך שהם ינדדו והמחלה תוכל להדביק מארחים אחרים. בנוסף לכך הוא מציין כי לאחר התפתחות הנסיעה הבין-כוכבית, כמעט כל הנעדרים ברחו אל החלל כדי להפגש עם חייזרים.
אחרי שטולון מודה כי הוא היחידי שמודע לתאוריה הזאת, דרייק הורג אותו. לטענתו הוא הרג את טולון כדי למנוע את התפשטותה של התאוריה הזאת, במטרה למנוע מלחמה בין כוכבית. אבל רוז מבינה שזו לא הסיבה, וכי הוא ומועצת הביטחון כבר מודעים לתאוריה של דרייק. היא מציינת את תגובתו של דרייק לשימוש של טולון במילה "מארחת" והאזכור של יתושים. משועשע, מסביר לה דרייק כי הם אכן מודעים למחלה, אבל הם לא יכולים לעשות כלום - המחלה היא עכשיו חלק מהמערכת האנושית, והסרתה גורמת לאנשים לחלות בסרטן. דרייק נעלם עם הגופה ולא חוזר יותר.
כשרוז חושבת על זה מאוחר יותר מבינה רוז שדרייק משקר לה. הסרת המחלה אינה גורמת לסרטן, מאחר שמחלת הסרטן אינה מתפקדת בהתאם לתאוריה זו (היא פוגעת גם בילדים בתהליך הגידול שלהם ובדגים שלא מפסיקים לגדול). הבנה זו מובילה אותה למסקנה חדשה בנוגע למחלה: ישנן שתי צורות של המחלה והן צריכות להזדווג כדי להתרבות. וזו היא גם הסיבה שדרייק היה נשוי לה - המחלה הופרתה לפני שדרייק יעלם בחלל.
עיבודים
הסיפור מארחת עובד לתוכנית רדיו בשם x פחות 1 (X Minus One), ששודרה לראשונה ב-12 בדצמבר 1956.
אברהם פריץ דוד
אברהם פריץ דוד (2 במרץ 1910 – 5 באוגוסט 1974) היה סרג'נט במשטרת היישובים, במלחמת השחרור אחראי לתחבורה הימית לגליל המערבי המנותק, מורה בבית הספר הימי בחיפה ומנהל ההוראה בבית הספר לקציני-ים בעכו.
משפחה וילדות
אברהם פריץ דוד נולד במנהיים בגרמניה להוריו אלזה ווילי זאב דוד ילדותו ונעוריו עברו בברלין יחד עם שתי אחיותיו וארבעת אחיו. הבית היה בית ציוני והילדים חונכו ברוח היהדות המסורתית. א. פ. דוד למד בגימנסיה גרמנית אבל ספג תרבות עברית כולל השפה העברית. האב וילי זאב דוד היה אדם אמיד, מנהל כללי של מפעלי טחנות קמח והמשפחה חיה ברווחה כלכלית. בהשפעת החינוך הציוני ובהשפעתו הישירה של חיים ויצמן, אשר ביקר בבית המשפחה בברלין, ולאחר שההורים ביקרו בארץ ישראל בשנים 1921 ו-1926 החליטו הוריו לשלוח אותו לארץ ישראל. אברהם פריץ דוד עלה לארץ ישראל לראשונה בשנת 1926 בגיל בן 16. הוא התגורר בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי עד שסיים עם תעודת בגרות, בשנת 1929. שנים אלה השפיעו עליו רבות והפכו את חייו מקצה לקצה הוא נתלש מתוך רצון מהחברה היהודית גרמנית על מנת להפוך ל"צבר" לכל עניין.
לימודים
בעקבות עליית הנאצים נאלצה המשפחה לעזוב את גרמניה. עקב כך אברהם פריץ דוד הפסיק את לימודיו לפני סיומם, ובמאי 1933 עלתה כל המשפחה לארץ ישראל.
שירות המדינה בדרך
עם עלייתו עבד אברהם פריץ דוד בחקירות גיאופיזיקליות שמטרתן חיפוש מקורות מים. ב 1934 עשה זאת באדמות נהריה, לפני שמייסדי נהריה קנו את האדמות., במטרה לקבוע היכן כדאי לקדוח בארות. אחותו רות פאוקר, עלתה עם משפחתה בפברואר 1935 והתיישבה בנהריה. בעקבותיה הגיעו לנהריה גם ההורים אלזה ווילי דוד. עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 התגייס אברהם פריץ דוד לההגנה וכיהן כנוטר במשטרת היישובים העבריים. בתפקיד זה היה אחראי על היישובים מאילון עד תחנת הניסיונות בעכו.
ב-10 בינואר 1939 נסעה אמו אלזה דוד, לחיפה לקבל את פניו של עולה חדש. בערב נסעה באוטובוס העולה לשכונת אחוזה לפגוש את אחותה. באחד העיקולים בכרמל הצרפתי הותקף האוטובוס ביריות על ידי כנופיה ערבית והיא נהרגה. במסגרת תפקידו כסרג'נט הגוש היה אברהם פריץ דוד בקיבוץ חניתה וקיבל את ההודעה על רצח אימו באיתות אור ממגדל המים בנהריה.
א. פ. דוד שרת בההגנה עד 1944 בתפקיד רשמי של סרג'נט משטרת היישובים העבריים והיה אחראי לגוש היישובים מקיבוץ אילון ועד מושב שבי-ציון.
בההגנה הייתה דרגתו מפקד מחלקה. שימש כמפקד חבל נהריה ואחראי להגנת היישובים: נהריה, עברון, עין שרה ושבי-ציון. בקשתו של א. פ. דוד להתגייס ל לא אושרה על ידי הבריטים. בשנת 1944 סיים א.פ. דוד את תפקידו בההגנה וחזר למקצועו כמורה ומחנך בבית הספר הימי ובסמ"ת שליד הטכניון בחיפה שם הורה עד שנת 1954.
בית הספר הימי
בשנת 1948 נשא א. פ. דוד גם בתפקיד של סגן מנהל בית הספר הימי. בתפקיד זה פעל רבות לשיפור תנאי הפנימיה לתלמידי בית הספר שהחלה במחנה צריפים בבת גלים ועברה למלון וינדסור ברח' ההר. בשנת 1954 עבר בית הספר הימי לעכו ונעשה בית ספר לקציני ים. א.פ. דוד לימד בו במשרה מלאה. החל משנת 1962 כיהן גם מנהל ההוראה בבית הספר.
פעילות ציבורית
אברהם פריץ דוד היה חבר וועדת החרום של מועצת המושבה נהריה. בעקבות החלטת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל שעל פיה הגליל המערבי ישויך למדינה הערבית חששו תושבי נהריה לעתידם.ב-23 בנובמבר 1947 שלח א. פ. דוד מכתב ליעקב ריפתין, ועמד על כך שהסוכנות היהודית ודוד בן-גוריון חייבים לדרוש את הגליל המערבי במדינה היהודית שתקום.
בתקופת מלחמת העצמאות השתתף אברהם פריץ דוד כאזרח ארגן והיה אחראי לתחבורה הימית בין חיפה לבין הגליל המערבי המנותק. עד שנת 1955 שרת אברהם פריץ דוד כחבר הנהלת המועצה וסגן ראש המועצה של נהריה. בתפקידו זה השפיע על מיסוד דמותה האזרחית של נהריה.
א.פ. דוד היה חבר לשכת ליאו-בק של בני ברית בנהריה ומשנת 1963 שימש כנשיא הלשכה.
א.פ. דוד היה גזבר האגודה הפיזיקלית הישראלית.
משפחת ימאים
אברהם פריץ דוד נישא בשנת 1939 לשושה מבית כהן אותה פגש כאשר ניהלה את מטבח הפועלים בנהריה. לזוג היו 3 ילדים. הבכור מיכה דוד בוגר בית הספר הימי בחיפה נעשה רב-חובל בצי הסוחר הישראלי. הבן השני איתמר דוד בוגר מחזור ג' של בית הספר לקציני ים עכו שנעשה מהנדס בוגר הטכניון. והבת נעמי בוגרת אוניברסיטת חיפה. משפחת דוד המורחבת השתתפה בפתוח הימאות העברית
הוראה מחוץ לישראל
ב 1969 יצא אברהם לחופשה ללא תשלום ועבר ללמד באטלנטיק קולג' בקרדיף, ויילס, שם נפטר ב-1974.
מצר פנדלטון
מצר פנדלטון (באנגלית: Pendleton Strait) הוא מצר ים, באיי ביסקו שבאנטארקטיקה.
המצר פונה מכיוון צפון-מזרח לכיוון צפון-מערב.
המצר ממוקם בין האי ראבו לבין האי לאבוזייה.
גילוי ומיפוי המצר
המצר התגלה ב-13 בינואר 1909 על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910 בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו. שארקו סבר כי מדובר במפרץ ולא במצר ים.
האזור מופה בייתר דיוקב פברואר 1936 על ידי המשלחת הבריטית לארץ גרהם (BGLE) בין השנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל, וגילתה שמדובר במצר ים.
המצר צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE) אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מקור השם
ז'אן-באטיסט שארקו נתן למצר את שמו (לאור העובדה שטעה וחשב כי מדובר במפרץ).
שארקו קרא למפרץ "מפרץ פנדלטון" על שם רב-החובל בנג'מין פנדלטון (Benjamin Pendleton), שהיה צייד כלבי ים אמריקאי, שבא מסטונינגטון, שבמדינת קונטיקט שבארצות הברית.
המשלחת הבריטית לארץ גרהאם, משגילתה שמדובר במצר ים, ומתוך כבוד לשארקו, נתנה את השם למצר
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, 1960, P 183
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-43
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-43 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1990, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1989.
הסרט "ללכת שבי אחריו" בבימוי של פיטר ויר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט הטוב ביותר
ללכת שבי אחריו
השחקן הטוב ביותר
דניאל דיי-לואיס – כף רגלי השמאלית
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
מישל פייפר – יחסים מסוכנים
הבמאי הטוב ביותר
הנרי החמישי – קנת בראנה ''
התסריט המקורי הטוב ביותר
כשהארי פגש את סאלי... – נורה אפרון
התסריט המעובד הטוב ביותר
יחסים מסוכנים - כריסטופר המפטון
הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית
Life and Nothing But
סרט האנימציה הטוב ביותר
טיול לא מהעולם הזה
הצילום הטוב ביותר
מיסיסיפי בוערת - פטר ביזיו
העריכה הטובה ביותר
מיסיסיפי בוערת - גרי המבלינג
המוזיקה הטובה ביותר
ללכת שבי אחריו - מוריס ז'אר
עיצוב ההפקה הטוב ביותר
הרפתקאות הברון מינכהאוזן - דנטה פרטי
האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
הרפתקאות הברון מינכהאוזן - מגי וסטון, פבריציו ספורצה
הסאונד הטוב ביותר
מיסיסיפי בוערת
עיצוב התלבושות הטוב ביותר
הרפתקאות הברון מינכהאוזן - גבריאלה פסקוצ'י
עמית האקדמיה
אלק גינס
אלי סוחוליצקי
אליעזר (אלי) סוחוליצקי (נולד ב10 בספטמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש בתפקידו האחרון כמפקד בסיס אשדוד בחיל הים. בקרוב צפוי להיכנס לתפקיד מפקד בסיס חיפה.
ביוגרפיה
אלי סוחוליצקי התגייס לזרוע הים בשנת 1996 והתנדב לקורס חובלים. לאחר סיום קורס החובלים שירת בתפקידים משמעותיים רבים ביניהם מד״ר בקורס חובלים, מפקד פלגה 916 וראש מחלקת המבצעים בזרוע הים.
בספטמבר 2021 החל לפקד על בסיס אשדוד, תפקיד אותו ביצע עד לתאריך 6 באוגוסט 2023, עת העביר את הפיקוד לאלוף משנה איתן פז. בזמן שירותו הצבאי השלים סוחוליצקי לימודי תואר ראשון בהנדסה, תעשייה וניהול ובנוסף הינו בוגר המכללה לביטחון לאומי של חיל הים האמריקאי.
בתאריך 5 בספטמבר 2023 יכנס לתפקיד מפקד בסיס חיפה.
אייר פראנס-KLM
אייר פראנס-KLM (באנגלית: Air France-KLM), היא חברת החזקות אירופאית. החברה הוקמה בשנת 2004 כתוצאה ממיזוג חברות התעופה אייר פראנס הצרפתית, ו-KLM ההולנדית. החברה היא החברה בעלת צי המטוסים הגדול באירופה עם למעלה מ-700 מטוסים. שווי השוק של החברה כ-4.3 מיליארד דולר (ספטמבר 2019).
החברה פועלת בעיקר מנמל התעופה שארל דה גול שבפריז ומנמל התעופה סכיפהול שבאמסטרדם. לחברה מועדון נוסע מתמיד בשם "Flying Blue".
היסטוריה
אייר פראנס-KLM נוצרה כממיזוג חברות התעופה אייר פראנס הצרפתית, ו-KLM ההולנדית ב-5 במאי 2004. כתוצאה מהמיזוג ירד חלקה של הממשלה הצרפתית בחברת אייר פראנס מ-54.4% ל-44% בחברה הממוזגת, כשבהמשך הפחיתה את החזקה פעמים נוספות. בעת המיזוג, טסו החברות ל-225 יעדים בעולם.
בשנת 2009 טסו בחברה כ-71.3 מיליון נוסעים, וב-2014 טסו 87.3 מיליון נוסעים.
מאז היווסדה ועד 2018 הייתה חברת התעופה הגדולה באירופה.
חברות בת
{|
צי המטוסים
נכון למאי 2011 היו בצי אייר פראנס 254 מטוסים, בצי KLM 116 מטוסים, בצי רז'יונל 49, ל-KLM cityhopper 48, לבריטאייר 45, לטראנסאוויה 44, לסיטיג'ט 39, ולמרטינאייר 19 מטוסים.
בסה"כ בצי החברות 728 מטוסים, מתוכם 25 מטוסי מטען.
יחסי אוסטרליה–ארצות הברית
יחסי אוסטרליה–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין קהיליית אוסטרליה. ברמה הממשלתית, היחסים בין אוסטרליה וארצות הברית מוסדרים בהסכם ANZUS ובהסכם הסחר החופשי בין אוסטרליה לארצות הברית (AUSFTA).
היסטוריה
אוסטרליה וארצות הברית כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 בינואר 1940. בעקבות הקמתן של צירויות אוסטרליות ואמריקאיות במרץ וביולי 1940 בהתאמה, הכריז הבית הלבן על העלאת מעמד הצירות לשגרירות ב-9 ביולי 1946. שגריר אוסטרליה הראשון ארצות הברית, נורמן ג'ו מאקין, הגיש את כתב האמנתו לממשלת ארצות הברית ב-11 בספטמבר 1946. שגריר ארצות הברית הראשון באוסטרליה, רוברט באטלר, הציג את כתב האמנתו לממשלת אוסטרליה ב-25 בספטמבר 1946.
השינויים הפוליטיים והכלכליים שחוללו בידי השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, ואימוץ חוק וסטמינסטר ב-1931, חייבו את הקמתו והרחבתו של הייצוג האוסטרלי מחוץ לגבולותיה, ללא קשר לנציגויותיו של משרד החוץ וחבר העמים. אוסטרליה הקימה את נציגותה הראשונה (מחוץ ללונדון) בינואר 1940. דיפלומט מוכר ראשון שנשלח על ידי אוסטרליה למדינה זרה היה ב. ג. קייסי, שמונה לנציג אוסטרליה בוושינגטון הבירה בינואר 1940.
שגרירות ארצות הברית בקנברה נפתחה ב-1943 ונבנתה בסגנון אדריכלות ג'ורג'יאנית.
יחסים צבאיים
ב-1908 הזמין ראש ממשלת אוסטרליה, אלפרד דיקין, את הצי הלבן הגדול לביקור באוסטרליה במהלך הקפת העולם. הצי עצר בסידני, במלבורן ובאלבני. דיקין, מצדד בולט של הצי המלכותי האוסטרלי העצמאי, השתמש בביקור כדי להגביר את ההתלהבות של הציבור כלפי חיל הים החדש.
הביקור היה משמעותי בכך שציין את הפעם הראשונה שבה חיל ים שאינו הצי המלכותי הבריטי ביקר בטריטוריה הימית של אוסטרליה. רבים ראו את ביקורו של הצי הלבן הגדול כנקודת מפנה מרכזית ביצירת הצי המלכותי האוסטרלי. זמן קצר לאחר הביקור הזמינה אוסטרליה את אניות המלחמה המודרניות הראשונות שלה, רכישה שהכעיסה את ההאדמירליות הבריטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה מונה הגנרל האמריקאי דאגלס מקארתור למפקד העליון של כוחות בעלות הברית בדרום מערב האוקיינוס השקט, שכללו חיילים אוסטרליים רבים. מטהו של מקארתור שכן בבריזבן עד 1944 וכוחות אוסטרליים נותרו תחת פיקודו הכללי של מקארתור עד תום המלחמה.
ANZUS
לאחר המלחמה, הנוכחות האמריקנית בדרום מערב האוקיינוס השקט גדלה מאוד, בעיקר ביפן ובפיליפינים. לאור שיתוף הפעולה בין בעלות הברית במהלך המלחמה, ההסתמכות ההולכת ופוחתת של אוסטרליה וניו זילנד בממלכה המאוחדת, ורצונה של אמריקה לבסס את הסדר שלאחר המלחמה באוקיינוס השקט, נחתם הסכם ANZUS בין אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית בשנת 1951. ברית צבאית מלאה זו החליפה את הסכם אנזא"ק שהיה קיים בין אוסטרליה וניו זילנד מאז 1944.
אוסטרליה, יחד עם ניו זילנד, הייתה מעורב במרבית המהלכים הצבאיים העיקריים של ארצות הברית מאז מלחמת העולם השנייה, כולל מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, מלחמת המפרץ ומלחמת עיראק - ללא כל קריאה של חברות ANZUS. הברית נקראה רק פעם אחת, בפלישה לאפגניסטן לאחר פיגועי 11 בספטמבר על מרכז הסחר העולמי והפנטגון.
המלחמה בטרור
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שבהם נהרגו גם 11 אזרחים אוסטרלים, נרשמה התפרצות אדירה של אהדה באוסטרליה כלפי ארצות הברית. ראש הממשלה ג'ון הווארד הפך לאחד מתומכיו הבינלאומיים החזקים ביותר של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, ותמך בארצות הברית במהלך פלישותיה לאפגניסטן ולעיראק ב-2001 וב-2003 בהתאמה.
בשנת 2004 הטיל ממשל בוש "מסלול מהיר" אחר הסכם סחר חופשי עם אוסטרליה. העיתון "The Sydney Morning Herald" כינה את העסקה "פרס" על תרומת כוחות ההגנה של אוסטרליה לפלישה לעיראק.
עם זאת, ראש הממשלה קווין ראד ציין כי 550 לוחמים אוסטרליים בעיראק יושבו למולדתם עד אמצע שנת 2008. על אף דבריו של ראד, הגיעו הצעות מהממשלה האוסטרלית שעשויות להוביל לעלייה במספר החיילים האוסטרלים באפגניסטן לכ-1,000.
יחסים פוליטיים
מאז 1985, נערכת ועידת פסגה של התייעצויות שנתיות בין שתי המדינות, הידועה בשם AUSMIN. מיקום ועידת הפסגה נע בין שתי המדינות. ועידות הפסגה נערכות בהשתתפות שרי ממשלה בכירים כדוגמת שר החוץ של אוסטרליה, שר ההגנה של אוסטרליה, מזכיר ההגנה של ארצות הברית ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
ביקורי נשיאי ארצות הברית באוסטרליה
הביקור הראשון של נשיא ארצות הברית מכהן באוסטרליה היה של לינדון ג'ונסון ב-1966. מטרת הביקור הייתה לחפש ולמצוא תמיכה במעורבותה המתמשכת של אוסטרליה במלחמת וייטנאם. אוסטרליה שלחה בעבר יועצים וכוחות צבאיים לווייטנאם. בשנת 1992, ג'ורג' הרברט ווקר בוש היה הראשון מבין ארבעת נשיאים אמריקאים, שנאמו בפני ישיבה משותפת של בתי הפרלמנט האוסטרלי.
בממשל טראמפ
עת שיחת הטלפון הראשונה בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבין ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרנבול, שהתקיימה בפברואר 2017 ונמשכה כ-25 דקות, טראמפ חלק עם טרנבול על הסכם שנחתם בתקופת נשיאותו של ברק אובמה. בהסכם התחייבה ארצות הברית לקלוט כ-1,250 מבקשי מקלט אשר לא התקבלו באוסטרליה ומוחזקים במחנות מעבר באיים באוקיינוס השקט בהם נאורו ועל האי מאנוס על ידי הרשויות האוסטרליות.
ב-2 בפברואר 2017, צייץ טראמפ ברשת החברתית טוויטר וכינה הסכם זה "עסקה מטומטמת" על אף המחלוקת בינו לסגן הנשיא מייק פנס, שהצהיר בעת שביקר באוסטרליה באפריל 2017 כי ארצו תציית לעסקה. באוגוסט 2017, העיתון וושינגטון פוסט פרסם את התמליל מלא של שיחת הטלפון, בו נשמע טראמפ "השיחה הגרועה ביותר שקיימתי" ולאחר מכן ניתק את הטלפון בפתאומיות בפניו של טרנבול.
בתגובה לאיום הגובר של קוריאה הצפונית בדבר פיתוח טילים בליסטיים בין יבשתיים, הדגיש ראש הממשלה טרנבול באוגוסט 2017 את הברית הצבאית בין אוסטרליה לארצות הברית ואת מחויבותה של אומתו לסייע לארצות הברית בקונפליקט אפשרי: "... אם תיתכן התקפה על ארצות הברית, אמנת ANZUS תופעל ואוסטרליה תגיע לעזרתה של ארצות הברית, כפי שאמריקה תבוא לעזרתנו אם יתקיפו אותנו".
דעת קהל
על פי סקר של BBC World Service לשנת 2014, ל-44% מאזרחי אוסטרליה הייתה השקפה חיובית על ארצות הברית ו-46% היו בעלי השקפה בעיקר שלילית. לא נערך סקר דומה כדי לברר את התפיסה האמריקאית על אוסטרליה. על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 55% מהאוסטרלים בוטחים בהנהגת ארצות הברית, 21% הביעו את מורת רוחם ו-24% חושבים שלא ניתן לסמוך עליה. בסקר שנערך לאחרונה ב-2016 בידי מרכז המחקר פיו, 60% מהאוסטרלים בוטחים בנהגת ארצות הברית.
סקר שנערך ב-2017 על ידי מכון המרכז פיאו הראה כי רק 29% מהאוסטרלים סומכים על הנשיא הנוכחי דונלד טראמפ, לעומת 87% שהביעו אמון בנשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה. הסקר גם הראה ש-70% מהאוסטרלים אינם בוטחים בדונלד טראמפ.
ג'וזף ווטל
ג'וזף לאונרד ווטל השלישי (באנגלית: Joseph Leonard Votel III; נולד ב-14 בפברואר 1958) הוא גנרל בדימוס ששירת בצבא ארצות הברית. פיקד על פיקוד מרכז של ארצות הברית, על רגימנט הריינג'רס ה-75, על פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ועל פיקוד המבצעים המיוחדים.