cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דניאל דיאס (כדורסלן)
דניאל דיאס דה לה פאיה (בספרדית: Dani Díez; נולד ב-7 באפריל 1993) הוא כדורסלן ספרדי מקצועי המשחק בבסקוניה מליגת העל הספרדית בכדורסל.
הוא נחשב לאחד מהכישרונות הצעירים המבטיחים בכדורסל האירופי ואחד מהשחקנים הבינלאומיים הטובים בדורו (1993).
קריירה מקצועית
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2005 בקבוצה אסטודיאנטס מדריד, ב-2009 עזב את הקבוצה כדי להצטרף לקבוצת הנערים של מועדון הכדורסל ריאל מדריד.
בעונה שלאחר מכן, 2009-10 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד ב' אשר שיחקו בליגה השלישית בספרד. במהלך עונת 12–2011 עבר לקבוצה הראשונה של ריאל מדריד ושיחק עמם בליגה הראשונה בספרד, את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך נגד באסקט מנרסה בדצמבר 2011.
בקיץ 2013 חזר לריאל מדריד לאחר ששיחק בגיפוסקואה באסקט. עם ריאל הוא זכה באליפות הליגה הספרדית ובסגנות היורוליג.
בן צעירי
בן צעירי (נולד ב-17 במאי 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. אחיו הצעיר של הכדורגלן לירוי צעירי.
קריירה
צעירי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, וב-9 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 נגד הפועל תל אביב. עד תום עונת 2010/2011 שותף בסך הכל בחמישה משחקים בליגת העל, ובעונת 2011/2012 שותף במשחקי הקבוצה בגביע הטוטו, וערך עוד שתי הופעות בליגה. עד לסיום העונה שיחק עוד 4 משחקי ליגה. בינואר הושאל צעירי להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, במדיה ערך רק הופעה אחת בהפסד 1–2 להכח עמידר רמת גן במחזור הסיום של עונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הושאל להפועל פתח תקווה ובמדיה ערך 32 הופעות בליגה הלאומית וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חזר צעירי לסגל בני יהודה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. ב-17 באוקטובר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4-0 על מכבי אחי נצרת, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2015/2016 ערך 22 הופעות בליגת העל, ובעונת 2016/2017 ערך 20 הופעות וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
ב-6 ביוני 2017 הושאל צעירי למכבי נתניה, במדיה ערך 11 הופעות בכל המסגרות בעונת 2017/2018, ובסופה עזב את הקבוצה ושוחרר מבני יהודה.
ב-27 בדצמבר 2018 חתם בהעברה חופשית בהפועל אשקלון.
ב-26 ביוני 2019 חתם בהפועל אום אל-פחם, העולה החדשה לליגה הלאומית.
יעקב הקרקסאני
יעקב בן יצחק אל־קרקסאני (אבו יוסף יעקובּ) היה חכם קראי בן המחצית הראשונה של המאה ה-10 בקירוב. נחשב לאחד מגדולי חכמי הקראים. עסק בפרשנות, פילוסופיה, חקר הלשון העברית ובהיסטוריה של עם ישראל.
כינויו נובע משם עיר מולדתו, אולם הדעות חלוקות האם הייתה זו "קִרקִיסִיא", היא כּרכּמיש, או "קרקסאן" הסמוכה לבגדאד. בערבית הוא נקרא "אבו יוסף יעקוב אלקרקסאני".
חייו
מעט מאוד ידוע על קורות חייו של יעקב הקרקסאני, אך ידוע שאת שני חיבוריו הגדולים סיים בשנים 937 - 938, והיה בן זמנו של רס"ג. ידוע כי סבב בארצות שונות והיה בפרס ובהודו. במסעותיו רכש את ידיעותיו הרבות על הקראים במקומות שונים, ועל כתות בעם ישראל בזמנו ואף טרם לו. בספריו הוא מצטט ספרים שקרא ואנשים עימם שוחח.
יעקב הקרקסאני היה בקיא בתורה, בנביאים ובכתובים, בספרות הרבנית, בברית החדשה הנוצרית ובקוראן המוסלמי. היו לו קשרי ידידות עם תאולוגים רבניים, נוצרים ומוסלמים, אותם ציטט בספריו.
יעקב הקרקסאני הרבה להתפלמס בספריו עם הרבניים בצורה עניינית ותקיפה, אך לא תוקפנית. הוא טען נגדם טענות רבות ביניהן על שהגשימו את אלוהים בספריהם, בין היתר בספרים כמו שיעור קומה או ספר ההיכלות ובספרים אחרים שלא נשתמרו עד ימינו, ועל ש"אסרו את המותר והתירו את האסור". הוא גם מביא טענות כנגד השומרונים, הנוצרים והמוסלמים.
הקרקסאני חולק לפעמים גם על קראים אחרים שהיו בתקופתו. בין השאר הוא אומר כי הניקוד וטעמי המקרא הם רק סימנים להקל על הקריאה, ואינם חלק מהמקרא כפי שסברו קראים רבים בני זמן מאוחר יותר. בפרשנות המקרא הוא נוטה לרוב להחמרה במיוחד בנושאים שמיוחדים לקראים כמו ריכוב בעריות וטהרה. ב"ספר האורות והמגדלים" הוא מביא חילוקים שונים בין דעותיהם של הקראים. על זאת הוא כותב: על חשיבות ההיגיון והדרישה השכלית הוא כותב:
חיבוריו
את כל חיבוריו כתב בערבית, כפי שנהגו רוב החכמים בתקופה זו. מבין חיבוריו שרד בשלמותו רק אחד ומאחרים שרדו חלקים. חלק מחיבוריו שנודעו לנו עד כה:
חשיבותו
הקרקסאני מהווה מקור ראשון במעלה להכרת התקופה על כל גווניה. ספריו מהווים אוצר בלום ומובאים בהם מקורות ושמות אנשים שלא ידועים ממקורות אחרים. במחקר המודרני הוא מאוד מקובל כמקור אמין לתקופה וחוקרים מרבים לצטט ממנו. למשל הוא המקור היחיד על כתות שונות בעם ישראל כמו העוכברים הדלעתיים, המשנתיים וכדומה.
בין הכיתות השונות שביהדות הקדומה אותן הוא מפרט, נזכרת גם כת הנקראת "כת המערות", המכונה כך "מפני שספריהם נמצאו במערה". הוא מציין שכת זו נבדלה מיתר הכיתות בכך שיש לה לוח שנה מיוחד וספריה עוסקים בין השאר גם בפירושים שונים ומוזרים על כתבי הקודש. שתי תכונות אלו מתאימות למגילות מדבר יהודה שנכתבו על ידי כת מדבר יהודה, ולדעת יגאל ידין אין כמעט ספק שקרקסאני התכוון לכת זו והספרים שנתגלו במערה הם אותם הספרים שנזכרו במכתבו של הפטריארך טימותיאוס הראשון כמה שנים קודם לכן, כשכתב שנתגלו ליד יריחו והגיעו לידי היהודים בירושלים.
יחד עם זאת ספריו לא תורגמו לעברית ולכן נודעה להם השפעה מועטה בלבד על קראים מאוחרים יותר בביזנטיון ובמזרח אירופה.
רוב המידע שאנו יודעים על ישמעאל העכברי מגיע מספריו של יעקב הקרקסאני.
תמימות
תמימות (שלימות) או תַּמּוּת (מלשון תָּם) הוא מושג המאפיין אנשים שאינם מתוחכמים אלא נוהגים בפשטות. לדוגמה רוב הילדים נחשבים לתמימים. המושג משמש לעיתים לתיאור תופעות נוספות המזכירות את התמימות.
ההפך מתמימות היא התחכמות, אכזריות או ציניות (על פי ההקשר).
נאיביות
נאיביות (מצרפתית: Naïveté) היא מילה מושאלת מצרפתית שפירושה הצגת או הבעת חוסר ניסיון, חוסר הבנה או היעדר תחכום. במקור המילה הצביעה על תמימות וטבעיות במובן החיובי דווקא. מילה שקיבלה משמעות הפוכה במידת מה היא ציניות.
במדע והנדסה
בתחומי המדעים וההנדסה, נאיביות מתארת גישה ראשונית לנושא, לרוב לפני שעומדים על כל המורכבות שבו.
כך למשל, במתמטיקה, תורת הקבוצות בגרסתה הראשונית מכונה בדיעבד "תורת הקבוצות הנאיבית", זאת לפני שעודכנה לאחר הפרדוקסים שהתגלו בה.
פתרון נאיבי מתאר פתרון ראשוני לבעיה כלשהי: פתרון שניגש לבעיה באופן ישיר ונטול תחכום, וניתן לומר ש"הכי קל לחשוב עליו". השימוש במונח רומז שהפתרון הוא חלק מתהליך, ועשויים להימצא בהמשך הדרך פתרונות עדיפים. עבור בעיות רבות, הפתרון הנאיבי עשוי להיות גם הפתרון הטוב ביותר, אך לרוב השימוש בתיאור "נאיבי" רומז שמדובר בפתרון לא שלם (למשל אינו מטפל כיאות במקרי קצה), לא אלגנטי, או לא ישים. המונח רווח במיוחד במדעי המחשב.
התמימות ביהדות
ביהדות המונח תמימות מפורשת לעיתים במובן "שלם" כמו: (במדבר פרק כ"ח). משמעות המילה "תמימים" הוא שלמים. גם לגבי ה' המשמעות היא: שלם, מושלם.
(דברים פרק ל"ב).
ובאופן דומה גם נדרש מהיהודי להתנהל גם כלפי הבורא בשלמות: (דברים פרק י"ח).  (שמואל ב' פרק כ"ב).
תמים במובנים אלה פירושו: עובד את ה' בלי לחקור אחריו ואחרי מצוותיו אלא מאהבתו.
ב"מעשה מחכם ותם" שבסיפורי מעשיות של רבי נחמן מברסלב מתואר התם כאחד שאינו מתלהב ואינו מתלונן על העולם והוא נראה לעיתים נלעג, אך זוכה לקבל יותר מכל השאר.
השתלה שלא מבן-מינו
"השתלה שלא מבן-מינו" או קסנוטרנספלנטציה (Xenotransplantation) היא השתלה של תאים, רקמות או איברים, ממין אחד לאחר. סוג אחד של השתלות כאלה, בו קיים עניין רב הוא השתלת איברים של חזירים בבני-אדם. האיבר או הרקמה המושתלים נקראים קסנוגרפט (xenograft).
כבר שנים רבות שהרפואה המודרנית מבצעת השתלות בבני אדם. הרעיון להשתיל איברים ממינים אחרים בבני אדם, עלה בשל מחסור עולמי באיברים להשתלה, שבגללו חולים נפטרים לעיתים בעודם נמצאים ברשימת המתנה לקבלת תרומת איברים. מחקרים מתקדמים בהבנת תהליכי מנגנון דחיית האיברים הביאו את המדענים ליכולת השתלת איברים שמאפשרת לשקול השתלת איברים ממינים אחרים. בגלל דמיון בין איברים פנימיים מסוימים של שני המינים, התהליך נידון בעיקר בהקשר של השתלת איברי חזירים בבני אדם. אם תתאפשרנה השתלות כאלה, הליך ההשתלה עשוי להיות בטוח יותר, כיוון שתופחת הסכנה של דחיית האיבר על ידי המושתל. הליך כזה יכול גם לפתור את בעיית המחסור באיברים להשתלה. בפרוצדורות אחרות, הנבדקות בניסויים קליניים במעבדות מחקר, שואפים המדענים להשתמש בתאים או ברקמות ממינים אחרים כדי לטפל במחלות חשוכות-מרפא כמו סרטן, איידס, סוכרת, מחלות כבד ומחלת פרקינסון.
נכון להיום, בוצעו רק ניסיונות השתלה ספורים שעלו בהצלחה. כמה מטופלים שהיו זקוקים להשתלת כבד, טופלו באמצעות השתלת כבד חזיר זמנית, עד שיימצא תורם מתאים. כמה חולי פרקינסון שטופלו באמצעות תאי-עצב של חזיר, חוו שיפור ניכר.
קיים חשש שבהשתלות אלו יש אפשרות של התפשטות מחלות מהתורם. לדוגמה, קיימים נגיפי PERV שהחזירים חסינים מפניהם, אך בני-אדם רגישים להם. לכן בני-אדם שהושתלו בגופם תאים זרים נאלצים שלא לתרום דם, לתת דגימות דם תכופות ולהשתמש בקונדום בעת שהם מקיימים יחסי מין. אף-על-פי-כן, מטופלים שקיבלו תאים מחזירים לא הראו כל סימן שהם נגועים בנגיף ה-PERV ממנו חששו המדענים. ההשלכות של השתלות מבעלי-חיים אחרים אינן ידועות כרגע.
כשל תפקודי של איברי אדם הוא דאגה כלל עולמית, הניצבת בפני התעשייה. למרות זאת, קסנוטרנספלנטציה מעלה שאלות מדעיות, רפואיות, חוקתיות ואתיות רבות וקשות. כמו כן, שינוי הקוד הגנטי של החיות מהווה גם הוא מקור לדאגה.
ב-2022 בהליך פורץ דרך, הושתל באדם לב שלם מחזיר שעבר שינוי גנטי. המושתל נפטר לאחר כחודשיים.
תפריט התחל
בממשקי מחשב תפריט התחל (גם כפתור התחל) הוא פריט תצוגה נפוץ בסביבות שולחנות עבודה רבים, המהווה את האפשרות המרכזית של ממשק מערכת ההפעלה לגשת אל תוכניות. הפריט קיים בגרסאות חלונות, וכן בחלק ממנהלי החלונות X.
במערכות ההפעלה חלונות בנוי התפריט בדרך כלל במבנה עץ, כשלחיצה על פריט מסוים תוביל לפתיחת תפריטי משנה עד להגעה לפריט הרצוי. התפריט קיים בשורת המשימות בצד ימין במערכות הפעלה בעלות ממשק שפה הנקראת מימין לשמאל ובכללם עברית. באלו הנקראות משמאל לימין יהיה הפריט בצד שמאל.
פיקו פיק
פיקו פיק (באנגלית: Pico Peak) הוא הר במחוז ראטלנד שבורמונט, ארצות הברית. למסתכל מהצד, פסגת ההר דומה לקונוס.
פיקו פיק הוא ההר הצפוני ביותר של רכס קולידג' וההר השני בגובהו באזור זה.
בשנת 1927 המחוקקים הממלכתיים קראו לאזור קולידג' על שם קלווין קולידג' שנולד באזור.
פונקציית דן
פונקציית דן של חבורה נוצרת סופית היא פונקציה המתארת את אי-השוויון האיזופרימטרי בגרף קיילי של החבורה, ומודדת את הסיבוכיות של פתרון בעיית המילה בחבורה זו.
פיקו פיק
שמה של ההר אולי נובע מהמילה הספרדית או הפורטוגזית ל"שיא", "פיקו". ההר מופיע באטלס שיצר פרדריק בירס של מחוז רוטלנד בשנת 1869, מפת מדינת ורמונט משנת 1860 ומפת מחוז רוטלנד משנת 1854.
פונקציית דן
תהי G חבורה הנוצרת על ידי קבוצה X עם קבוצת יחסים R. כל מילה w המייצגת את איבר היחידה אפשר להציג כמכפלה של צמודים, כאשר הם יחסים. המספר המינימלי של יחסים כאלה הוא השטח של w. פונקציית דן המתאימה ל-X מוגדרת כך ש-\ f(n) הוא השטח הגדול ביותר של מילים באורך n.
פיקו פיק
אתר התיירות בהר נפתח בשנת 1937, ומעלית ה-T-bar הראשונה בארצות הברית הותקנה בו בשנת 1940.
שביל האפלצ'ים (AT), עבר ממזרח לפסגה לאורך  עד לשנת 1999.
פונקציית דן
מגדירים יחס שקילות על פונקציות, כך ש- אם קיים קבוע c כך ש-, וכן להפך. כל שתי פונקציות דן של אותה חבורה שקולות זו לזו. בפרט, אם פונקציית דן שקולה לחזקה, אז המעלה \ \alpha מוגדרת היטב. יש חבורות מוצגות סופית עם פונקציות דן כאלה עבור קבוצה צפופה של ערכים. פונקציית דן עשויה להיות אקספוננציאלית, אפילו עבור חבורה מטא-אבלית.
כל פונקציית דן תת-ריבועית היא ליניארית. חבורה היא היפרבולית אם ורק אם יש לה פונקציית דן ליניארית. יש חבורות רבות עם פונקציית דן ריבועית: כל חבורה אבלית, כל חבורה חופשית-על-ציקלית, חבורת תומפסון, וגם החבורות כאשר n \geq 5.
פונקציית דן קשורה בזמן הריצה של מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית הפותרת את בעיית המילה בחבורה. למעשה, הפונקציה רקורסיבית אם ורק אם בעיית המילה פתירה. בעיית המילה של חבורה נוצרת סופית היא במחלקת הסיבוכיות NP אם ורק אם החבורה מוכלת בחבורה מוצגת סופית שיש לה פונקציית דן פולינומית. עם זאת, יש חבורה מוצגת סופית עם פונקציית דן ריבועית, שבעיית הצמידות שלה אינה פתירה. בעיית האיזומורפיזם פתירה עבור חבורות היפרבוליות, אבל לא עבור חבורות מוצגות סופית עם פונקציית דן ריבועית.
פונקציית דן של תת-חבורה עשויה לגדול מהר יותר מזו של החבורה עצמה.
המערכת הגבישית הטריקלינית
מערכת גבישית מוגדרת על ידי שלושה וקטורים או גם צירים (a, b ו-c) והזוויות ביניהם (α, β, ו-γ), כאשר כל זווית נמדדת במישור הניצב לציר והיא הזווית בין שני הצירים הנגדיים לאות, למשל α היא הזווית בין b ל-c. במערכת הטריקלינית כל שלושת הווקטורים הם באורך שונה (a ≠ b ≠ c) בדומה למערכת הגבישית האורתורומבית, אבל בשונה ממנה אף זווית ביניהם אינה זווית ישרה (90° ≠ α, β, γ).
הסריג הטריקליני הוא הסריג בעל הסימטריות המועטה ביותר מבין 14 סריגי בראבה. לסריג יש את מינימום הסימטריה שיש לכל הסריגים: נקודות היפוך לכל נקודה בסריג ושבע נקודות נוספות לכל נקודת סריג: באמצע המקצועות והפאות, ובנקודות המרכז. זהו סוג הסריג היחיד שאין בו מישורי סימטריה (מישור המחלק את הגביש לשני חלקים שכל אחד הוא בבואת ראי של החלק השני).
במערכת הגבישית הטריקלינית כלולות שתי חבורות סימטריות נקודתיות בלבד. לחבורה אחת יש מרכז סימטריה בלבד, ולחבורה השנייה אין סימטריה בכלל. החבורה הראשונה מכונה טריקלינית רגילה או גם טריקלינית-פינקואידית, והשנייה טריקלנית המיהדרליתאו גם טריקלנית-פדיאלית, הטבלה הבאה מפרטת את שתי החבורות על פי הסימונים המקובלים בקריסטלוגרפיה: סימון הרמן-מוגן וסימון שנפליס. לכל חבורה נקודתית מוגדרת רק חבורת סימטריות מרחבית אחת. הקו מעל ל-1 בסימון הרמן-מוגן בא לציין קיום של מרכז סימטריה. הערך 1 בא לציין שנדרש סיבוב מלא של הגביש על מנת לחזור על מקצוע או פאה.
חוסר הסימטריה אין פירושו שמערכת זו היא אמורפית, כלומר חסרת סדר. האטומים בגביש יכולים להתיישב במקומות מסוימים בלבד ובמקרה של גבישים טריקליניים מקומות אלו אינם מסודרים בצורה סימטרית, אבל לגביש יש מבנה מסודר.
דוגמאות למינרלים השייכים למערכת הטריקלינית הרגילה כוללות את הפלגיוקלז, המיקרוקלין, הרודוניט, הטורקיז, הוולאסטוניט והאמבליגוניט. בסך הכל יש כ-250 מינרלים המשתייכים למערכת זו.
דוגמאות למינרלים השייכים למערכת הטריקלינית ההמיהדרלית כוללות את האפיסטיבליט, הקאוליניט והלאוקופניט. בסך הכל יש כ-50 מינרלים המשתייכים למערכת זו.
יחסי איראן–כורדיסטן העיראקית
יחסי איראן-כורדיסטן העיראקית הם היחסים הבילטרליים שבין איראן לכורדיסטן העיראקית. שתי המדינות מחזיקות בנציגויות אחת בשנייה, והיחסים ביניהן מורכבים, בעקבות החשש האיראני מפני הבדלנים של כורדיסטן האיראנית.
נציגויות
איראן מחזיקה בשתי נציגויות בכורדיסטן העיראקית: הקונסוליה בארביל והקונסוליה בסולימאניה, הכפופות לשגרירות איראן בבגדאד. כורדיסטן העיראקית מחזיקה מצידה בנציגות בטהראן.
היסטוריה
במהלך מלחמת איראן–עיראק חזרה איראן לתמוך בכורדים, אך הדבר לא הניב פירות בולטים.
במהלך מלחמת האזרחים הכורדית, שפרצה ב-1994 לאחר הקמתה דה-פקטו של כורדיסטן העיראקית ב-1991, תמכה איראן באיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, שנלחמה במפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית, שלמעשה התבססה כמפלגת השלטון של כורדיסטן העיראקית.
משבר המים
ב-2015 פרץ סכסוך דיפלומטי בין המדינות, בעקבות שאיבה איראנית מימי הזב הקטן, הנובע באיראן וזורם לכורדיסטן העיראקית, שגרמה למניעת אספקת מים לסולימאניה וירידת מפלס אגם דוכאן ב-70 אחוזים. שר החקלאות ומשאבי המים של כורדיסטן העיראקית, עבדולסאטאר מג'יד, איים כי אם איראן לא תספק את מי האזור, כורדיסטן העיראקית לא תספק מים לעיראק. לאחר הודעה זו אמרו מנהיגי כורדיסטן האיראנית כי לאחר שיקום הסדה קולסה, הבנויה על הזב הקטן, הם ישחררו את מי הנהר. כמו כן, הוסיפו מנהיגי איראן כי מי הזאיה הקטנים אינם מגיעים כמו קודם. לאחר תקרית זו סגרה ממשלת איראן גם את מי נהר האלווונד, אך הדבר קורה כדבר שבשגרה במקומות מסוימים מאז 2003. בעיית המחסור במים גוברת באזור פישדר.
בעקבות משאל העם
כורדיסטן העיראקית ערכה ב-2017 משאל עם לעצמאות, שנתקל בהתנגדות גדולה של ממשלות עיראק, איראן וטורקיה, וגרם למשבר בין ממשלות עיראק ואיראן לכורדיסטן העיראקית. לקראת משאל העם ביקר בטהראן הפוליטיקאי הכורדי ונשיא עיראק לשעבר ג'לאל טאלבאני, בהזמנה רשמית מממשל האיראני.
ב-15 ביולי 2017, משלחת של דיפלומטים איראנים המוצבים בעיראק ביקרו בכורדיסטן העיראקית ונפגשו עם ראש הממשלה נצ'ירוואן בארזאני.
בנוסף לביקורו של ג'לאל טאלבאני באיראן, איראן הזמינה משלחת נוספת מטעם האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, לדון ביחסים שבין איראן לכורדיסטן העיראית, ובעיקר במשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית. המשלחת נפגשה בטהראן עם נציג המנהיג העליון האיראני ומזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן, עלי שמח'אני. בפגישה זו אמר שמח'אני שמשאל העם יגרום לבידוד הכורדים באזור ותגרום תוצאות רעות לכורדים. מולה בחטיאר, חברת המשלחת, אמרה במסיבת עיתונאים על ביקור המשלחת כי "באיראן, מהמנהיג ועד משרד החוץ, עמדתם היא נגד משאל העם ועצמאותה של כורדיסטן. הם אמרו מה שהם אמרו ואנחנו אמרנו את שלנו. הם דחו את משאל העם ואנחנו הגנו עליה".
לאחר משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית, הגבירה ממשלת איראן את מאבקה נגד כורדיסטן העיראקית. נציגי איראן, עיראק וטורקיה נפגשו בשולי העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק וקבלו כמה החלטות משותפות נגד כורדיסטן העיראקית . עלי שמח'אני, מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן, אמר כי הוא אינו מכיר בתוצאת משאל העם . שר ההגנה האיראני, אמיר חתאמי, אמר כי המשאל אינו מקובל, ויש לפתור את הבעיות באמצעות הידברות.
הגבול של כורדיסטן העיראקית עם איראן נסגר בידי איראן לאחר משאל העם, במטרה להטיל מצור על כורדיסטן העיראקית.
במרץ 2022 תקפה איראן בטילים בליסטיים ומל"טים מספר יעדים בארביל, ונטען שמדובר במתקנים צבאיים אמריקאים, בקונסוליה האמריקאית בארביל, או במתקנים של המוסד הישראלי.
מרטי רובינס
מרטין דייוויד רובינסון (באנגלית: Martin David Robinson; 26 בספטמבר 1925 – 8 בדצמבר 1982), המכונה בשם הבמה מרטי רובינס, היה זמר-יוצר, שחקן, מפיק קולנוע ונהג מכוניות מרוץ בנאסקאר. רובינס היה אחד מזמרי הקאנטרי הפופולריים והמצליחים ביותר במשך שלושה עשורים של קריירה שנמשכה מסוף שנות ה-40 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1961, זכה רובינס בפרס גראמי על שירו "אל פאסו".
ביוגרפיה
רובינס נולד בגלנדייל שבאריזונה בשנת 1925. בילדותו, מצבו המשפחתי היה קשה, ואביו עבד בעבודות מזדמנות כדי לפרנס את המשפחה, שמנתה עשרה ילדים. אביו היה שתיין, ובעיות השתייה שלו הובילו לגירושין מאמו של רובינס בשנת 1937, כאשר רובינס היה בן 12. בגיל 17 עזב רובינס את הבית כדי לשרת בצי ארצות הברית, שבו שירת במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב באיי שלמה באוקיינוס השקט. כדי להעביר את הזמן במהלך המלחמה, הוא למד לנגן על גיטרה, והתחיל לכתוב שירים. במהלך המלחמה, הוא נחשף לקיומה של מוזיקה הוואית, וזו מצאה חן בעיניו. לאחר המלחמה, הוא זכה לתהילה בהופעות במועדונים בעיר הולדתו ובסביבתה. רובינס הושפע בכתיבתו מסיפורים על המערב הפרוע, שסיפר לו סבו בילדותו.
רובינס התחתן עם מריסונה "מארי" בולדווין ב-27 בספטמבר 1948. לזוג נולדו שני ילדים - רוני וג'נט, והם היו נשואים במשך 34 שנים, עד למותו של רובינס.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1947, יצר רובינס תוכנית אירוח משלו והופיע בטלוויזיה המקומות בפיניקס. באחת מהתוכניות התארח ג'ימי דיקנס הקטן, ולאחר מכן השיג לרובינס חוזה הקלטות בקולומביה רקורדס.
בשנת 1956 הקליט את שיר הקאנטרי הראשון שלו, "Singing the Blues" ושנה לאחר מכן הוציא שני להיטים נוספים - "A Sport Sport Coat" ו- "The Story of My Life". בשנת 1959 הוציא רובינס את השיר הכי מוכר שלו, "אל פאסו", שעליו זכה בפרס גראמי. השיר מסמל את התחלת הקשר של רובינס עם סגנון "הבלדה המערבית", סגנון שהפך למרכיב מרכזי בקריירה שלו. שירים מאוחרים יותר שהקליט שזכו לשבחים כוללים את "Big Iron", "Don't Worry" ו"Honkytonk Man". על שם השיר האחרון נקרא סרטו של קלינט איסטווד משנת 1982, ורובינס שיחק בסרט בהופעתו האחרונה לפני מותו.
רובינס נודע בהופעותיו בנאשוויל, טנסי, ובעקבות כך עיתונאית המוזיקה מרי הארון כתבה עליו ביקורת חיובית בעיתון הגרדיאן.
בנוסף להקלטותיו ולהופעותיו, היה רובינס נהג מכוניות מרוץ, והתחרה ב-35 מרוצי NASCAR, שמתוכם סיים שש פעמים בעשירייה הראשונה. בשנת 1967, רובינס שיחק את עצמו בסרט מרוצי המכוניות "Hell on Wheels". המירוץ האחרון שלו התקיים ב-7 בנובמבר 1982, חודש לפני מותו.
רובינס חלה במחלת לב וכלי דם בשלב מוקדם של חייו. לאחר שלקה בהתקף הלב השלישי שלו, ב-2 בדצמבר 1982, הוא עבר ניתוח מעקפים. רובינס לא התאושש מהניתוח, ומת שישה ימים לאחר מכן, ב-8 בדצמבר, בבית החולים סנט תומאס בנאשוויל. הוא היה בן 57 במותו.
במהלך הקריירה שלו, רובינס הקליט יותר מ-500 שירים, פרסם למעלה מ-60 אלבומים, וזכה בשני פרסי גראמי. רובינס נבחר להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, ולהיכל התהילה של כותבי השירים של נאשוויל. כמו כן, האקדמיה למוזיקת קאנטרי בחרה בו לאמן העשור של שנות ה-60. רובינס זכה להצלחה מסחרית בז'אנר הקאנטרי ובפופ, ושירים רבים שלו זכו לגרסת כיסוי על ידי אמנים מפורסמים רבים אחרים, שביניהם ג'וני קאש, גרייטפול דד, ואלביס פרסלי.
המוזיקה שיצר ממשיכה להשפיע על תרבות הפופ גם בימינו. שירו "Big Iron" הופיע במשחק הווידאו "Fallout: New Vegas", ושירו "אל פאסו" מופיע מספר פעמים בפרק הסיום של הסדרה "Breaking Bad", שנקרא בשם זהה.
עגורן נייד
עגורן נייד או מנוף נייד הוא עגורן כבד המותקן על גבי משאית כבדה, ותפקידו להניף משא כבד באתרי בנייה, עבודות תשתית (כגון בניית גשרים), מחצבות וכן להקמת עגורני צריח באתרי בנייה. לעגורנים כאלו יש כושר הנפה של כמה עשרות עד כמה מאות טונות, ובגדולים שבהם אפילו 1000 טונות ומעלה.
מבנה והנדסה
העגורן הנייד מורכב לרוב על גבי משאית כבדה בעלת מספר רב של גלגלים גדולים (לרוב 10), מאחר שהוא גדול מאוד וכבד (יותר מ-15 טונות), ויש לפזר את משקלו הרב על פני הכביש. מנוף כזה מסומן כ-AT, קיצור של All-Terrain, "כל-שטח". יש גם עגורנים ניידים שנעים על גבי זחלים, והם מיועדים בעיקר לאתרי עבודה שבהם אין דרכים סלולות ולא מורשים לנוע על כבישים. מנוף כזה מסומן כ-RT, קיצור של Rough-Terrain, "שטח מחוספס". בנוסף, כולל המרכב חצובות (רגליים מייצבות) ומשטח למשקולות שמונעות מהעגורן להתהפך. תא המפעיל של המנוף לרוב נפרד מתא הנהג של המשאית, על מנת להקנות ראות מקסימלית הן בתפעול העגורן והן בנהיגה בכביש.
העגורן עצמו מורכב מזרוע טלסקופית (Boom) שנפתחת לאורך של כמה עשרות מטרים. בקצה יש כבל חזק עם וו המחובר למערכת גלגלות. עגורנים כבדים יותר כוללים גם תורן נוסף, שמתחבר למשקולת כבדה ומטרתו לאזן את הכלי, לתמוך בזרוע ההנפה הראשית ולמנוע מהעגורן להתהפך בגלל משא כבד מידי.
שימוש
לעגורנים הניידים שימושים רבים:
בישראל מפעילות העגורנים הניידים הגדולות ביותר הן קבוצת תעבורה ומנופי אבי.
פרידולינה רולפו
פרידולינה רולפו (נולדה ב-24 בנובמבר 1993) היא שחקנית כדורגל שוודית המשחקת בעמדת החלוץ בנבחרת שוודיה ובקבוצת ברצלונה. במהלך השנים זכתה עם קבוצותיה בליגת האלופות, 2 אליפויות ספרד, אליפויות גרמניה, אליפות שוודיה וגביעים רבים בשלוש הארצות בהן שחקה.
נעורייה ותחילת דרכה
רולפו נולדה בקונגסבקה, שוודיה. היא החלה לשחק כדורגל מקצועני במועדון טולו ב-2008 וב-2010 עברה למועדון ג׳יטקס ובעונתה הראשונה במועדון כבשה 9 שערים ונבחרה לשחקנית הצעירה המצטיינת של הליגה.
בשנת 2014 עברה למועדון לינקופינג ואף כבשה שלושער במשחק ליגת האלופות נגד קבוצת ליברפול האנגלית.
באיירן מינכן (2017–2019)
רולפו החלה לשחק בבאיירן מינכן בינואר 2017. היא חתמה תחילה במועדון ל-18 חודשים. ולאחר מכן האריכה את החוזה בשנה נוספת. במהלך 3 העונות בהן שחקה בבאיירן מינכן סיימה הקבוצה במקום השני כסגנית של קבוצת וולפסבורג.
וולפסבורג (2019–2021)
במאי 2019 חתמה על חוזה לשנתיים בקבוצת וולפסבורג הגרמנית.
באוגוסט 2020 כבשה רולפו את השער היחיד של קבוצתה בחצי גמר ליגת האלופות נגד קבוצת ברצלונה בניצחון 1-0 שהבטיח מקום בגמר ליגת האלופות של אותה שנה.
בגמר הפסידה וולפסבורג 3-1 לקבוצת אולימפיק ליון הצרפתית.
ברצלונה (2021–)
ב-7 ביולי 2021 חתמה רולפו על חוזה לשנתיים בקבוצת ברצלונה.
בינואר 2023 חתמה רולפו על הארכת חוזה בברצלונה עד יוני 2026.
ב-3 ביוני 2023 כבשה רולפו את שער הניצחון של קבוצתה ברצלונה בגמר ליגת האלופות נגד קבוצתה קודמת וולפבורג. שער שהעניק את הגביע לברצלונה.
נבחרת
רולפו שחקה בנבחרת שוודיה עד גיל 19 ועזרה לנבחרת לזכות באליפות אירופה עד גיל 19 ב-2012.
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד גרמניה ב־29 באוקטובר 2014.
היא שותפה באולימפיאדת ריו ב-2016 בו זכתה נבחרתה במדליית הכסף אך נעדרה מהגמר נגד גרמניה בעקבות פציעה.
באליפות העולם ב-2019 היא כבשה שער בניצחון 5-1 על נבחרת תאילנד.
באולימפיאדת טוקיו ב-2020 היא שותפה בכל המשחקים ואף כבשה 3 שערים שסייעו לנבחרתה לזכות במדליית הכסף.
דמוגרפיה של ניגריה
אוכלוסייתה של ניגריה מונה, נכון לשנת 2015, כ-181.56 מיליון נפש. כ-95 אחוז מהאוכלוסייה הם שחורי עור. היתר הם לבנים ממוצא ערבי או הודי, ומרכיב זניח של לבנים ממוצא אירופי.
ניגריה היא המדינה המאוכלסת ביותר באפריקה, ואוכלוסייתה מהווה כחמישית מאוכלוסיית אפריקה. היא גם התשיעית בעולם במספר אוכלוסייה. ניגריה היא המדינה בעלת אוכלוסיות שחורי העור הגדולה ביותר בעולם.
כרבע מאוכלוסיית ניגריה היא עירונית, וכל היתר היא אוכלוסייה כפרית חקלאית. קיימות 24 ערים במדינה המונות למעלה מ-100,000 נפש.
אוכלוסייתה של ניגריה היא הטרוגנית מאוד. כאשר הקבוצות העיקריות הן האוסה (25% מהאוכלוסייה), יורובה (21% מהאוכלוסייה) ואיגבו (18% מהאוכלוסייה). ההערכה של ה-CIA משנת 2018 היא שכ-54% מהאוכלוסייה היא מוסלמית וכ-46% מהאוכלוסייה היא נוצרית (בעיקר פרוטסטנטיים).
אנגלית היא השפה המדוברת ביותר בניגריה, המדוברת על ידי כשליש מהאוכלוסייה. והיא השפה העיקרית בתקשורת, בפוליטיקה ובכלכלה הניגרית. האנגלית נפוצה בעיקר בערים, כאשר באזורים הכפריים השליטה של המקומיים בשפה היא מוגבלת.
קבוצות אתניות
שלוש הקבוצות הגדולות ביותר בניגריה הן האוסה-פולאני (קבוצה מוסלמית), יורובה (קבוצה נוצרית בעלת מיעוט מוסלמי) ואיגבו (קבוצה נוצרית-אלילית) והן מהוות כ-60% מאוכלוסיית ניגריה.
האוסה-פולאני היא הקבוצה הגדולה והדומיננטית בצפון המדינה. קבוצות בולטות נוספות בצפון המדינה הן נופה, טיב וקאנורי.
בדרום המדינה הקבוצה הדומיננטית היא היורובה. מחצית מבני קבוצה זו הם נוצרים, רבע מהם הם מוסלמים, והיתר פגאנים.
בדרום מזרח המדינה שוכנת קבוצת איגבו (igbo) אשר חבריה טוענים שהם צאצאי עשרת השבטים. קבוצות שונות באזור זה הן נוצריות קתוליות, אנגליקניות ואוונגליסטיות. קבוצות אחרות באזור דרום מזרח ניגריה הן אפיק (efik), איביביו, אנאנג ואיז'או שהיא הקבוצה הרביעית בגודלה הניגריה.
סך הכול קיימות בניגריה כ-250 קבוצות אתניות או שבטים.
גידול
הגידול הטבעי העצום חייב את הממשלה לנקוט אמצעים. בשנת 1988 יצאה הממשלה בתוכנית לעידוד השימוש באמצעי מניעה, וצמצום הילודה, תחת הסיסמה: "ארבעה ילדים זה מספיק". נעשו צעדים לעידוד השכלת נשים ויציאתן לעבודה, שופרה מערכת הבריאות ועודדו צעירים להינשא מאוחר יותר. הצלחת התוכנית הייתה נמוכה, ורוב האוכלוסייה אינה רואה בעין יפה פיקוח על מספר הילדים.
בשל הילודה הגבוהה ותוחלת החיים הנמוכה, 44% מהאוכלוסייה הם בני הגילאים 0–14. 53% הם בגילאי 14–65, ורק שלושה אחוזים הם מעל גיל 65.
תוחלת החיים בניגריה היא מהנמוכות בעולם. 61 שנים לגברים, ו-63 שנים לנשים.
מספר הילדים הממוצע לאישה הוא 5.1. הביגמיה מותרת ומקובלת בניגריה, ואף איננה אסורה בדת המוסלמית.
צפיפות אוכלוסייה
ניגריה היא אחת המדינות הצפופות באפריקה עם צפיפות של 238 אנשים לקמ"ר.
אליהו בעל שם מחלם
רבי אליהו ב"ר אהרן יהודה בעל שם מחלם (1520 לערך - 1583) היה מקובל ורב קהילת חלם.
ביוגרפיה
נולד בעיר חלם לרבי אהרן יהודה שכיהן ברבנות הערים חלם, לובלין ובעלז בין השנים 1520–1542. בבחרותו למד בלובלין בישיבת המהרש"ל, ואף נסמך להוראה על ידו. המשיך בזמן כהונתו ברבנות בקשריו עם המהרש"ל שכבדו מאוד. כן עמד בקשר עם הב"ח, ואף עמד עמו במשא ומתן הלכתי.
קבלה מעשית ויצירת גולם
רבי אליהו נודע כבעל קבלה ובעל מופת, ואף נתפרסם בזכות הסיפור על יצירת גולם על פי ספר יצירה. מעשה הגולם מופיע כבר בכתב-יד מהמחצית הראשונה של המאה ה-17. גם החכם צבי שהיה בנה או נכדה של נינתו מביא עדות על יצירת אדם על ידי רבי אליהו. בנו של החכם צבי, רבי יעקב עמדין, כותב בשם אביו כי לאחר שהלך הגולם וגדל מאוד, נתיירא ר' אליהו שלא יחריב את העולם, וניתק את השם הקדוש שהיה דבוק במצחו. אלא שתוך כדי התעסקותו, הזיקו הגולם ועשה שריטה במצחו. בדבריהם דנים החכם צבי והיעב"ץ במעמדו ההלכתי של הגולם – לדוגמה, האם יוכל להצטרף למניין? שניהם מכריעים שלא יוכל להצטרף.
ע"פ הכתוב בהערות מנחם ציון על ספר שם הגדולים בערך של רבי אליהו בעל שם מחלם היה תלמידו של מהר"ל מפראג מה שמסביר ומבסס יותר את המסורת של יצירת הגולם על ידו וכן על ידי המהר"ל.
לפי גרסה עממית הגולם נוצר מחימר, ועמד בשוק וגרזן בידו, כל איכר שרצה להרע ליהודי הגולם הרגו. תפקיד הגולם היה גם לעבוד בבית המדרש ולעזור לרב ולרבנית. כשהתפרסם מעשה הגולם לפריץ לקח ר' אליהו את הגולם לעליית הגג של בית הכנסת, הוציא מפיו את שם המפורש והפכו שוב לחימר.
שני אליהו בעל שם
באותה תקופה פעל בוורמייזא (גרמניה) רבי אליהו לואנץ, שנקרא אף הוא רבי אליהו בעל שם. עובדה זו יצרה בלבול רב, והיו שבטעות איחדו אותם לכדי אישיות אחת, אף שהיו אלו אנשים שונים שעסקו בענייני קבלה באותה תקופה, אך ללא קשר ביניהם.
בספר הזכרונות לאדמו"ר הריי"צ מחב"ד, בפרק נה מגולל סיפור השתלשלות הקמת "מחנה הנסתרים" על ידי אליהו בן יוסף יוזפא בעל שם מוורמייזא - הוא רבי אליהו לואנץ. ככל הנראה נזכר שם כמי שאביו הוא ר' יוסף, מכיוון שסבו היה רבי יוסף לואנץ.
DNA פולימראז
DNA פולימראז הוא האנזים שתפקידו העיקרי הוא להשלים את גדיל ה-DNA (סנס) הנמצא במצב של חד-גדיל, לדו-גדיל. בשל תכונה זו לDNA פולימראז תפקיד חשוב בהכפלת (סינתזה) ה-DNA של התא.
ה-DNA פולימראז מרכיב את הנוקלאוטידים מהסביבה (dNTPs), לפי התבנית של גדיל ה-DNA הנגדי שאותו הוא משכפל, ליצירת גדיל חדש. האנרגיה לתהליך מתקבלת מפירוק שני פוספאטים ממולקולת ה-dNTP המתחברת בעזרת Mg+2 המשמש כקופקטור בתגובה. האנזים יודע להאריך רק שרשרת קיימת ומכאן שהוא חייב להתחיל מאזור דו-גדילי ולעבור לאזור חד-גדילי. הגדיל החדש מסונתז מכיוון 5' ל-3' שלו עצמו. לא ידוע על DNA פולימראז בטבע שעובד בצורה הפוכה. בסוף התהליך מתקבלת מולקולת DNA דו-גדילית, שבה הגדיל החדש שהתווסף, בנוי בצורה הופכית (אנטיסנס) למולקולת התבנית.
בנוסף לפעילות הכפלת ה-DNA, ל-DNA פולימראז יש פעילות של אקסונוקלאז שבעזרתה הוא יכול לתקן טעויות הכנסת נוקלאוטידים. מנגנון זה נקרא Proof-reading. למרות מנגנוני ההגהה, שיעור הטעות הוא 1 ל-109 נוקליאוטידים, דבר שעלול לגרום למוטציות.
בפרוקריוטים קיימים שלושה סוגי DNA פולימראז: באוקריוטים התהליך מסובך בהרבה, כאשר הפולימראזות העיקריות שמשתתפות בתהליך השכפול הן אלפא, בטא, גמא, למדא ואפסילון.
ז'וזה ליניארס
ז'וזה ליניארס (בפורטוגזית: José Linhares; 28 בינואר 1886 - 26 בינואר 1957) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי ברזילאי. הוא כיהן כנשיא ברזיל במשך שלושה חודשים וחמישה ימים בין 29 באוקטובר 1945 ו-31 בינואר 1946.
ב-24 בדצמבר 1937 נהיה ליניארס שופט בית המשפט העליון הברזילאי. ב-26 במאי 1945 התמנה לנשיא אותו המוסד. מתוקף תפקיד זה, התמנה לנשיא ברזיל באופן זמני בעקבות הדחתו של ז'טוליו ורגאס וכיהן עד לבחירת נשיא חדש.
ליניארס הבטיח קיום הבחירות באופן חלק ונקי ובמהלך כהונתו הקצרה הספיק להקים קרן לאומית לפיתוח כבישים במדינה, אך ספג בקורת על ריבוי המינויים הפוליטיים מקרב בני משפחתו.
ביוגרפיה
ליניארס נולד בעיר גוארמירנגה, מחוז סיארה, האימפריה הברזילאית, בשנת 1886 להוריו פרנסיסקו אלבש ליניארס ויוספה פליציה קראקס. ליניארס השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סאו פאולו בשנת 1908. ז'וזה ליניארס התכוון להתמסר לקריירה בשירות הרשות השופטת, ולכן לא ציפתה לו קריירה פוליטית עתידית. בשנת 1932, עם הקמת מערכת האכיפה המשפטית של טוהר הבחירות, הפך ז'וזה ליניארס לשופט בבית המשפט העליון (TSE) של ברזיל.
בשנת 1945 החל להתוות תהליך של ליברליזציה במשטר הדיקטטורי של המדינה החדשה מתוך לחץ של בעלות הברית. לפיכך ננקטו הצעדים הבאים בידי ורגאס וליניארס: נקבעה חנינה כללית לפעילים באופוזיציה כולל שחרורם של אסירים פוליטיים, הסתיימה צנזורת העיתונות וארגנו מפלגות פוליטיות חדשות. לתבוסה הקרבה של מדינות הציר במלחמת העולם השנייה הייתה השפעה על הפוליטיקה הלאומית של ברזיל, שכן לחימה של חיילים ברזילאים נגד משטרים דיקטטורים באירופה לא תאמה את העובדה כי בבית, משטר ורגאס היה דיקטטורי בשם עצמו. בדרך זו, הצעדים לאימוץ המשטר הליברלי החלו בשנת 1945.
על תהליך זה היה ז'וזה ליניארס אחראי, יחד עם משפטנים אחרים, על ניסוח חקיקת הבחירות החדשה. כדי להכין אותה, הגדיר שר המשפטים אגמנון מגאלאהס ארבעה צרכים עיקריים: הצורך בשופטי טוהר הבחירות להיות עצמאיים מדעות פוליטיות, הקמת מפלגות פוליטיות לאומיות, גיוס מסיבי של אזרחים מרחבי המדינה להצביע וספירת הצבעה מיידית לאחר הבחירות. מפלגות לאומיות נוצרו והתארגנו מחדש. האיחוד הדמוקרטי הלאומי (UDN) המתנגד לז'טוליו ורגאס הוקם בתור מפלגה ליברלית. מפלגת העבודה הברזילאית (PTB) והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) פעלו יחדיו בשותפות. והמפלגה הקומוניסטית של ברזיל (PCB) אורגנה מחדש.
הבחירות לסגנים פדרליים, לסנטורים בקונגרס הלאומי של ברזיל ולנשיא הרפובליקה נקבעו ל-2 בדצמבר 1945. המפלגות פתחו במועמדות לנשיאות המדינה. האיחוד הדמוקרטי הלאומי, בתמיכת העיתונות, קידם את המועמד אדוארדו גומס. קואליציית מפלגת העבודה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית תמכו יחדיו במועמדותו של הגנרל במילואים, גספאר דוטרה. והמפלגה הקומוניסטית הגישה את מועמדותו של יושב ראשה, יידו פיוזה. ז'וזה ליניארס הבטיח כי המועמדים ייבחרו בהצבעה ישירה. עם זאת, הבחירות נפגעו בהפגנות פופולריות שרצו שז'טוליו ורגאס יישאר בשלטון.
באוקטובר 1945 אימץ ורגאס סדרת צעדים שנחשבו על ידי האופוזיציה לתמרונים שנועדו להשאירו בנשיאות. ב-3 באוקטובר התקיימה עצרת גדולה של תנועת תומכיו העממית. כעבור שבוע הועברו הבחירות לעירייה ולמדינה לאותו היום בו נערכו הבחירות הארציות. ו-28 באוקטובר מונה אחיו של ז'טוליו ורגאס, בנג'מין ורגאס, למפקד המשטרה במחוז הפדרלי של הבירה ריו דה ז'ניירו. עוד לפני הבחירות, מחשש לפעילות אישית של האופוזיציה נגד חייו, ורגאס ירד מהנשיאות. מכיוון שלא נבחר נשיא חדש בבחירות, נקבע כי ליניארס, מתוקף תפקידו כנשיא בית המשפט הפדרלי העליון, יירש את תפקיד נשיא ברזיל הזמני.
ז'וזה ליניארס משל בברזיל במשך שלושה חודשים בלבד, עד שהנשיא הנבחר, דוטרה, הקים קואליציה והחליף אותו בתפקיד נשיא ברזיל. בתקופת נשיאותו היה על ליניארס להבטיח את קיום הבחירות הדמוקרטיות ולנהל את המדינה עד לאותן בחירות. באותה תקופה נותרה חוקת 1937 בתוקף על מנת להימנע מבעיות בעלות אופי משפטי, מכיוון שז'וזה ליניארס כבר דן כנשיא בית המשפט העליון בהתאם לאותה חוקה ורק לפיה היה יכול לשמור על התפקיד ובוא בזמן לכהן גם כראש הראשות המחוקקת. כדי להקים את הפרלמנט הלאומי החדש, נקראו הבחירות לקונגרס הלאומי, שיתקיימו באותו מועד בו נבחרו הבחירות לנשיאות הרפובליקה, ב-2 בדצמבר 1945. בבחירות אלה היה המועמד גספאר דוטרה בעל הקולות הרבים ביותר והפך לנשיא המדינה ב-31 בינואר 1946.
ליניארס פרש בהמשך מהקריירה הפוליטית והמשפטית כאחד ויצא לגמלאות. הוא נפטר בקשאמבו, מדינת מינאס ז'ראיס, בשנת 1957, בעודו בגיל 70.
Strangers / Lovers
Strangers / Lovers הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הנורווגית דאגני. האלבום יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020, על ידי חברת התקליטים Little Daggers.
רקע והכרזה
האלבום עצמו חולק לשני חלקים. ב-14 במאי 2020, הודיעה דאגני כי חלקו הראשון, שנקרא Side A, ומכיל את שש הרצועות הראשונות יצא לאור ב-22 במאי 2020. כאשר חלקו השני הנקרא Side A, יצא יחד עם האלבום כולו ב-2 באוקטובר 2020.
ביקורת
עם צאתו זכה האלבום לשבחי הביקורת. בהתבסס על שלוש ביקורות, באלבום השנה, קיבל האלבום ציון מצטבר של 83 מתוך 100.
דן קרומב מהמגזין "The Line of Best Fit", כינה את דאגני "כוח אמיתי שיש להתחשב בו" בזכות Strangers / Lovers. בנוסף, הוא שיבח את האלבום בקול, וכינה אותו "מוזיקת פופ עוצמתית, נוקבת ומבעבעת במיטבה."
בלטו (סרט)
בלטו (באנגלית: Balto) הוא סרט אנימציה/לייב אקשן אמריקאי שהופץ בשנת 1995, שבוים על ידי סיימון וולס, והופק על ידי סטיב היקנר. הסרט מספר את סיפורו של בלטו הכלב ההאסקי סיבירי. בסרט מדבבים בין היתר: קווין בייקון, ברידג'ט פונדה, פיל קולינס ובוב הוסקינס. הסרט עצמו, ושני סרטי ההמשך שיצאו לווידאו, לא דובבו לעברית.
עלילה
בשנת 1995, בעיר ניו יורק, אשה זקנה, נכדתה והכלב בלייז, טיילו בסנטרל פארק, והסתכלו באנדרטה. כאשר ישבו לנוח, האשה ספרה לנכדתה את סיפורו של בלטו אשר התרחש בנום לפני 70 שנה בחורף 1925, כאשר הוביל צוות של כלבי מזחלת במסע ההצלה במזחלות הכלבים באלסקה. הסרט מתחלף מלייב אקשן לאנימציה.
בלטו, כלב זאב צעיר, חי בנום יחד עם אביו המאמץ בוריס, אווז צפון, ושני דובי הקוטב מוק ולוק. בהיותו חצי כלב חצי זאב, בלטו לא זכה להערכה מהכלבים ובני האדם יחד. היחידות שהעריכו אותו הייתה ג'נה, כלבת האסקי אשר בלטו מאוהב בה, והילדה שלה, רוזי. הוא היה מושא ללעג כלפי סטיל, כלב מזחלות אלוף וחסר פחד, אשר חיבב גם הוא את ג'נה.
ערב אחד, כל הילדים, כולל רוזי, חלו בדיפתריה ולרופא לא היה נוגדן. בעקבות מזג האוויר החורפי החמור, לא יכלו להביא מג'ונו תרופות מהאוויר אל הים, והדרך הקרובה היא אל נננה. מזחלת כלבים נאלצה לבחור את הכלבים הטובים ביותר להנהגה על מנת להביא את התרופה. בלטו נרשם וניצח, אולם סטיל חשף על חציו הזאב של בלטו וגרם לפסילתו. הצוות עזב הלילה עם סטיל בראש המזחלת והביא את התרופה בהצלחה, אולם בדרך חזרה, הם נתקעו בבסיס של קרח והיו בחוסר הכרה.
כשהחדשות הגיעו אל נום, בלטו התכונן למצוא אותם יחד עם בוריס, מוק ולוק. בדרכם דוב גריזלי התקיף אותם, אולם ג'נה, אשר עקבה אחריהם, התערבה. הדוב רדף אחרי בלטו מחוץ לאגם הקפוא, שם הדוב נפל למים וטבע, בעוד שמוק ולוק הצילו את בלטו מאותו גורל. אולם, ג'נה נפצעה ולא יכלה להמשיך. בלטו אמר לבוריס ולדובי הקוטב לקחת אותה הביתה בעוד שהוא ממשיך הלאה. ג'נה נתנה לבלטו את הבנדנה שלה ללבוש. בלטו הצליח למצוא את הצוות, אולם סטיל סירב לעזור ותקף את בלטו, כדי ליפול מהצוק. בלטו הנהיג את הצוות, אולם סטיל חיבל בסימנים של בלטו והצוות שוב איבד את הדרך. כאשר ניסה להציל את התרופות שנפלו מהצוק, גם בלטו נפל.
בחזרה לנום, ג'נה הסבירה על המשימה של בלטו לכלבים האחרים בעוד סטיל חזר ושיקר לכולם שכל הכלבים, כולל בלטו, מתו, והביא את הבנדנה של ג'נה כהוכחה מזויפת. אולם ג'נה ידעה שהוא משקר ואמרה שבלטו יחזור עם התרופות. השתמשה בשיטה שבלטו לימד אותה, היא הניחה בקבוקים צבעוניים בפרוורים בעיר והאירה מנורות אשר דמו לזוהר הקוטב, קיוותה שזה יעזור לבלטו לחזור הביתה בשלום. כאשר בלטו חזר להכרתו, הוא היה מוכן להתייאש, לפתע כאשר זאב הגיע ובולט גילה את ארגז התרופות שנמצא בצד, הוא הבין את חציו הזאב המסמל כוח ולא חולשה. בלטו לקח את התרופות בחזרה לצוק אל הצוות. השתמש בחושים המפותחים שלו, בלטו זיהה את שהסמלים שסטיל עשה מזויפים וסינן אותם.
לאחר מקרים רבים, ואיבוד בקבוק אחד, בלטו ושאר הכלבים במזחלת הצליחו להגיע לנום בהצלחה. סטיל נחשף בתור שקרן, והכלבים האחרים עמדו נגדו וכבודו של סטיל נהרס. התאחד עם חבריו, בלטו הפך לגיבור וקיבל את כבודו מפני כל הכלבים והאנשים יחד. הוא ביקר את רוזי הבריאה, והיא הודתה לו על שהציל אותה. בחזרה להווה, האישה, נכדתה ובלייז סוף סוף מצאו את האנדרטה של בלטו והיא הסבירה על המזחלת שבלטו הנהיג את הצוות שלה. האישה, אשר נחשפה בתור רוזי המבוגרת אמרה "תודה לך, בלטו. אני הייתי אבודה לולא אתה", לפני שהלכה עם נכדתה ועם בלייז. הפסל של בלטו עמד בגאווה באור השמש.
אליפות וימבלדון 1891
אליפות וימבלדון 1891 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-29 ביוני והסתיימה ב-9 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרות זוגות גברים.
תחרות הגברים
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח של השלב הראשון היה מקבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1889 על התואר. לתחרות מתמודדים נרשמו 22 טניסאים בריטים. וילפריד בדלי פגש בגמר שלב מתמודדים את יהושע פים וניצח אותו ב-4 מערכות. מכיוון שוילובי המילטון לא התייצב להגן על תוארו, בדלי הוכתר כאלוף.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 9 טניסאיות מהם 2 אלופות בעבר - לוטי דוד ובלאנש בינגלי (היליארד). הם נפגשו בגמר מתמודדות ולוטי דוד ניצחה ב-2 מערכות. מכיוון שלנה רייס לא התייצבה להגן על תוארה, לוטי דוד הוכרתה כאלופה.
תחרות זוגות
בתחרות הזוגות השתתפו 4 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד הזוג יהושע פים/פרנק סטוקר, מנצחי אליפות וימבלדון 1890. הזוג הבריטי שכלל אחים בדלי ניצח בתחרות מתמודדים ובמשחק הקובע הם ניצחו ב-4 מערכות את אלופי השנה שעברה. לוילפיד בדלי זה היה תואר נוסף לתואר שהוא זכה בתחרות גברים.
סוסון גבנונון (סרט)
סוסון גבנונון (ברוסית: Конёк-горбунок; הופץ במדינות המערב בשם "Upon the Magic Roads") הוא סרט פנטזיה רוסי, בבימויו של אולג פוגודין ובכיכובם של מיכאיל יפרמוב ופאולינה אנדרייבה. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בהפצה מסחרית נרחבת ב־22 באוקטובר 2020, אך בהמשך יציאתו נדחתה ל־18 בפברואר 2021. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט הרוויח 285 מיליון דולר והוכתר לשובר קופות מקומי, משהרוויח בסך הכל יותר ממיליארד רובל לעומת תקציב של 760,000,000 מיליון רובל.
איוואן אינו יורש עצר, לא גיבור, לא גבר יפה תואר ואחיו הגדולים אפילו מחשיבים אותו כטיפש. אבל הכל משתנה כאשר לאיוואן יש חבר ועוזר נאמן - סוסון גבנונון. גם אם הוא קטן, הוא חכם ואמיץ. איוואן והסוסון יצטרכו לבחון את חברותם על אומץ, להתייצב מול יריב מגוחך, להתגבר על ניסיונות מדהימים ולפגוש אהבה, ששווה לסכן בה הכל. או, כמעט את הכל.
רקע
הסרט מהווה עיבוד קולנועי לייב אקשן ראשון מסוגו לסיפור "סוסון גבנונון", שנכתב על ידי פיוטר ירשוב ומבוסס על אגדות עם סלאביות.
עלילה
הסיפור מתחיל בכך שאב קורא לשלושת בניו ומראה להם שדה חיטה שנרמס. האב מורה לבניו לעמוד על המשמר בלילה כדי לגלות מי רומס את החיטה והאחים מצידם שולחים לשם את הצעיר, איוואן השוטה. בלילה, איוואן, משוחח במתיקות עם הקיפוד, אותו הציל בעבר, רואה את קווי המתאר של סוסה וזורק את החבל לענן ערפילי. פתאום מושך את החבל והסוסה מתחילה לשאת אותו דרך השדות וכרי הדשא. הם נופלים לתוך ביצה ואיוואן שולף את הסוסה הטובעת באמצעות הטחנות. קשורה, היא בוכה והגיבור, שמרחם עליה, נותן לה לצאת לחופשי, לוקח ממנה את מילתה שהיא לא תדרוך על שדותיהם. למחרת בבוקר, באורווה, הוא מגלה שני סוסים יפים ופוגש את הסוס הגיבן הקטן, המכונה "סוסון גבנונון". לדבריו, סוסת אמו שלחה אותו לעזור ולתמוך. איוואן, שרוצה לחלץ כסף על הסוסים, לוקח אותם לשוק. שם הצאר רואה אותם ומורה להם לקחת את הסוסים לאורוות, באומרו שלמעשה הם הסוסים שלו. לאחר שלא קיבל כסף, איוואן מבקש מהסוס לעזור לו והוא שורק לקרוא לסוסים בחזרה. המלך מציע לאיוואן את תפקיד החתן הראשי והוא מסכים.
עם הזמן אנשים מתחילים לאהוב את איוואן יותר ויותר. הצאר רוצה להוציא אותו להורג, אך אינו מוצא סיבה. שק השינה מציע לו רעיון לשלוח את החתן אל ציפור האש ואז להוציא אותו להורג על כך שלא פעל לפי פקודת הצאר, מכיוון שהוא חושב שאיוואן לא יוכל למצוא אותה. איוואן והסוסון יוצאים לחפש את ציפור האש. לאחר איסוף אגוזי החלום, הם מוצאים את מקלט הציפור ושופכים אותם אליה. היא, לאחר שניקרה את כל האגוזים, נרדמת. איוואן כובל את הציפור בשלשלאות. למחרת בבוקר, אומר הסוסון כי הציפור יכולה להאיר באש לוהטת רק כשהיא חופשית. היא בוכה בשלשלאות ואיוואן משחרר אותה. עם שובו, התליינים מובילים את איוואן לבמת ההוצאה להורג. לטענתו, הוא תפס את ציפור האש, אך שחרר אותה, אך איש אינו מאמין לו. כאשר הגרזן כבר מורם מעל לראשו, ציפור האש מופיעה וההוצאה להורג מתבטלת.
הצאר, ששונא את איוואן יותר ויותר, ביוזמתו של יועצו ישנוני, שולח את החתן אל עלמת הצאר, במחשבה שהוא גם לא יוכל להתמודד עם משימה זו, מכיוון שהנערה גרה בארץ הקרח על סלע גבוה. עם זאת, איוואן והסוסון מגיעים ליעדם. הנערה מתעוררת משנתה ואומרת לאיוואן שהיא לא רוצה להתחתן, מכיוון שלא נותרו גיבורים ואז קופצת לתהום. איוואן ללא היסוס ממהר אחריה, ומתחתיהם צועד במאסף הסוסון.
הצאר רוצה מיד בחתונה, אך הנערה מסרבת להתחתן ללא הטבעת של סבתה אותה היא הפילה לאוקיינוס. איוואן, שהצליח להתאהב בנערת הצאר, מבקש מהצאר משימה בלתי אפשרית כדי לא לחשוב על החתונה הקרובה ועל הנערה עצמה. הצאר השמח שולח את איוואן להביא את הטבעת. הסוסון, לאחר ששוחח עם השמש, הירח והרוח, מגלה איפה הטבעת, והוא ואיוואן טסים אל מפלץ-הדגים ששולח אותם אל הלוויתן. מתברר, שהלוויתן נידון לבלוע ספינות לפני שנים רבות ואינו יודע איך לשחרר אותן. איוואן גורם לו להתעטש, והספינות מפליגות לים עשרות שנים אחר כך. בהכרת תודה, הלוויתן שולח להם סרטן, שמביא להם את הטבעת של עלמת הצאר.
איוואן מוצא את עצמו מול הנערה והצאר קופץ לקלחת הראשונה. בועה ענקית פורצת מתוך הקלחת, שמובילה את הצאר לקללה. הסוסון ממתין בסבלנות למותו, אך עלמת הצאר אומרת לו שדברי הפרח הם מבחן, ואם הסוסון לא היה קוטף אותו, הוא באמת ימות, אך כעת הוא לעולם לא ימות. העם דורש צאר חדש, ואיוואן הופך למלכם. הוא ונערת הצאר עורכים חתונה.
ויליאם ה. פרסקוט
שנותיו הראשונות
פרסקוט נולד בעיר סיילם, מסצ'וסטס, בנם השני של עורך הדין ויליאם פרסקוט ג'וניור וקתרין גרין היקלינג. סבו, ויליאם פרסקוט, לחם במלחמת העצמאות האמריקאית בדרגת קולונל והיה ממפקדי קרב גבעת בנקר. ב-1808 עקרה המשפחה לבוסטון.
בשנת 1811 החל פרסקוט את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, אולם זמן קצר לאחר מכן הדרדרה ראיתו לאחר שפרור של קרום של לחם ננעץ בעינו, דבר שהוביל לעיוורון מוחלט בעין אחת ולירידת ראיה משמעותית בשנייה שמצבה הורע והשתפר לחלופין. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה בשנת 1814 עבד פרסקוט במשרדו של אביו לזמן קצר, אולם הידרדרות נוספת בראייתו הובילה אותו לחפש מזור באירופה. במסעו ביקר את האיים האזוריים, אנגליה, צרפת ואיטליה. אבחנת הרופאים האירופאיים הייתה כי אין תקנה לעין הפגועה וכי תפקודה של זו השנייה תלוי במצב בריאותו הכללי. אבחנה זו חתמה את הגולל על תקוותו של פרסקוט לעסוק בעריכת דין ועם שובו לארצות הברית גמר אומר לפנות ללימודי הספרות.
בדרכו הספרותית פנה ללמוד ספרות צרפתית וכן דרמה ובלדות באנגלית עתיקה וכתב מאמרים בנושא. לאחר מכן הרחיב פרסקוט את ידיעותיו גם בספרות איטלקית ובשנת 1824, תחת השפעתו של ידידו, ומאוחר יותר הביוגרף שלו, ג'ורג' טיקנור (Ticknor), החל בלימוד ספרות ספרדית ונשבה בקסמה. בו בזמן החל פרסקוט למקד את תחום התעניינותו, דבר שלווה בהיסוסים רבים וב-19 בינואר 1826 כתב לראשונה ביומנו, אותו החל לכתוב בשנת 1820, כי גמר אומר בליבו להתמקד "בנושא הספרדי".
פניה להיסטוריה וכיבוש העולם החדש
על אף מגבלות ראיתו, שאף מנעו ממנו נסיעות ממושכות לעיון בכתבי יד שטרם ראו אור או לחזות בזירת ההתרחשות של מאורע היסטורי זה או אחר, החל בחקר תקופת שלטונם של המלכים הקתוליים. בזמן עבודתו ישב פרסקוט בחדר מוצלל באמצעות וילונות כותנה ותריסים. בזמן שקרא רשם לפניו הערות על נוקטוגראף (noctograph), אמצעי עזר לכתיבה עבור עיוורים. הנוקטוגראף עשוי מעין לוח ממוסגר ופרסקוט חרט עליו באמצעות מקל שנהב, כאשר הערותיו הוקראו לפניו מאוחר יותר עד ששינן אותן לחלוטין. את שיטה זו הוא שכלל עד שיכול היה לזכור עד כ-60 עמודים מודפסים על מנת לעבדם במוחו ולארגנן. שיטת העבודה כפתה על פרסקוט קצב התקדמות איטי ובריאותו ומאמרים בנושאים אחרים שפרסם במהלך התקופה האטו אותה עוד יותר.
לאחר שעבד זמן מה בכתיבה על חייו של מולייר החליט פרסקוט להמשיך בכיוון שהתוותה עבודתו הראשונה ולחקור את תולדות כיבוש מקסיקו. לאחר חמש שנות עבודה, באוגוסט 1843, הסתיים הפרויקט וביום ה-6 בדצמבר אותה השנה פרסם פרסקוט את "ההיסטוריה של כיבוש מקסיקו" (History of the Conquest of Mexico). גם חיבור זה זכה לשבחים וסגנונו הפך לחופשי יותר ולנראטיב ציורי במיטבו. לאחר כשלושה חודשים החל פרסקוט בפרויקט הבא - כיבושה של פרו.
במהלך עבודתו זו, בפברואר 1845 נבחר פרסקוט כחבר במכון של צרפת כמחליפו של ההיסטוריון הספרדי נברטה (Navarrete) וכן כחבר בחברה המלכותית של ברלין. מאוחר יותר באותה השנה פרסם פרסקוט מבחר ממאמריו וביקורותיו באנגליה בספר בשם "מאמרים ביקורתיים והיסטוריים" (Critical and Historical Essays) ובארצות הברית בשם "שונות ביוגרפיות וביקורתיות (Biographical and Critical Miscellanies). בנובמבר 1846 השלים את עבודתו על כיבוש פרו, שפורסמה במרץ 1847 באנגלית בלונדון, ניו יורק ופריז תחת הכותרת "כיבוש פרו" (The Conquest of Peru) ואשר תורגמה במהרה לצרפתית, גרמנית, ספרדית והולנדית.
שנותיו האחרונות וההיסטוריה של פליפה השני
ראייתו של פרסקוט, כעת בשנות החמישים לחייו, הדרדרה עוד יותר. על אף שבעבר הצליח לקרוא ולתת מנוחה לעינו לסירוגין, וראייתו אף השתפרה במהלך שנות עבודתו על כיבוש מקסיקו, ובמידה פחותה כאשר עבד על כיבוש פרו, הרי שכעת עלה בידו לקרוא רק כשעה ביום. משך שנים רבות אסף פרסקוט מקורות לכתיבת תולדותיו של פליפה השני, אולם נרתע מלהתחיל בעבודה בסדר גודל שכזה ופנה לעבודות קטנות היקף. אף על פי כן אזר פרסקוט עוז במרץ 1848 וגמר אומר להשלים את המחקר הגדול שרבץ לפתחו. בסיועו של דון פסקואל דה גאיאנגוס (de Gayangos), מרצה לספרות ערבית במדריד, עלה בידו להשיג מסמכים מארכיונים ציבוריים, כמו גם מארכיונים פרטיים של משפחות האליטה הספרדית. ביולי 1849 כתב את הפתיח לחיבורו אולם חוסר נחת מהתוצאה הניע אותו לממש בשנה לשאחר מכן נסיעה שנדחתה זה מכבר לאנגליה.
פרסקוט החליט שלא לכתובביוגרפיה של פיליפה השני, אלא להרחיב את היריעה למחקר מעמיק יותר ובנובמבר 1855 ראו אור שני חלקיו הראשונים של חיבורו הבלתי גמור "ההיסטוריה של פליפה השני" (The History of Philip II). הספרים זכו להצלחה גדולה ומכירותיהם עלו על ספריו הקודמים, אולם חשיפתם של מקורות חדשים הביאה את פרסקוט לפרסם מהדורה מעודכנת ומורחבת בדצמבר 1856. על אף שחווה שבץ לב קל ב-4 בפברואר 1858 המשיך פרסקוט לשקוד על הכרך השלישי לחיבורו (שראה אור באפריל 1858) ובו בזמן על שיפור, הגהה והערות לחיבורו על כיבוש מקסיקו. בבוקרו של ה-28 בינואר 1859 חווה פרסקוט שבץ לב שני בביתו שבבוסטון ובצהרי אותו יום נפטר והוא בן 63 שנים. ב-31 בינואר הובא פרסקוט לקבורה בחלקת הקבר המשפחתית בכנסיית סנט פול שבבוסטון.
משפחתו
ב-4 במאי 1820 התחתן עם סוזן אמורי (Amory). מנישואיו אלו נולדו לפרסקוט ארבעה ילדים: בניו ויליאם ג'י. פרסקוט ויליאם אמורי פרסקוט ובנותיו קת'רין (ספטמבר 1824 - פברואר 1829) ואליזבת'.
מורשתו
מעלתו הגדולה ביותר של פרסקוט כהיסטוריון הייתה יכולתו לתאר את העובדות בבהירות, בהפרדת עיקר מטפל ובסינתזה, וכל זאת בכישרון כתיבה נראטיבי. חלק מהמקורות עליהם הסתמך בכתיבתו הועמדו בסימן שאלה לנוכח מסמכים מאוחרים יותר וממצאים ארכאולוגיים ועל כן בחלוף הזמן איבדו עבודותיו מערכן ההיסטורי, אולם לא מערכן הספרותי. טיפולו השיטתי במקורות הקנו לו מעמד של כבוד כאחד ההיסטוריונים האמריקאיים הגדולים של המאה ה-19, וכראשון שהוכר ככזה בידי עמיתים אירופאיים. ספריו הודפסו בעשרות מהדורות במהלך המאות ה-19 וה-20, ואף בתחילת המאה ה-21.
ג'ורג' טיקנור פרסם ביוגרפיה של פרסקוט בשנת 1864 (מהדורה מעודכנת ראתה אור בשנת 1875) וביוגרפיות נוספות נכתבו בידי רולו אוגדן (Ogden) בשנת 1904 ובידי הארי ת'רסטון פק (Peck) בשנת 1905. אסופה של כל כתביו ראתה אור ב-16 כרכים בעריכתו של קירק (J. F. Kirk) בין השנים 1870–1874, ובשנית ב-22 כרכים בעריכתו של מונרו (W. H. Munro) בשנת 1904 (הדפסה נוספת בשנת 1968). חלקים מאסופות אלו ראו אור כספרים עצמאיים במהלך המאה ה-20. התכתבותו נערכה וראתה אור בידי רוג'ר ולקוט (Wolcott) בשנת 1925 וכתביו הספרותיים קובצו בידי קלינטון הארווי גארדינר (Gardiner) וראו אור בשנת 1961.
על שמו נקראו מספר רחובות ובתי ספר ברחבי ארצות הברית, ואף העיר פרסקוט שבאריזונה, ארצות הברית.
ספריו
Post mortem
גביע הטוטו 2017/2018
גביע הטוטו 2017/2018 לליגת העל הייתה המהדורה ה-33 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.