cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיו סקמוטו
תולדות חייו
קיו סקמוטו נולד ב-10 בדצמבר 1941 בעיר קווסאקי. אביו עבד כפקיד משלוחים בחברה מסחרית. קיו סקמוטו היה הצעיר בין תשעת אחיו ואחיותיו וכינויו היה "קיו", אשר משמעותו תשע. בקיץ 1944, במהלך ההפצצות האוויריות של חיל האוויר האמריקאי על יפן, נמלט אביו עם ילדי המשפחה לבית הורי אשתו אשר חיו בכפר. בקיץ 1949 אוחדה המשפחה ושבה להתגורר בקווסקי. במשבר הכלכלי ביפן, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, פוטר אביו ממשרתו ובני הזוג פתחו מסעדה.
בשנת 1956, בעוד קיו תלמיד בבית הספר, התגרשו הוריו על רקע התמכרותו של אביו לאלכוהול ומצוקה כלכלית שאליה נקלעה המשפחה. כל ילדי המשפחה הקטינים נמסרו למשמורת האם ושם משפחתם שונה לשם נעוריה, אושימה. כאשר החל קיו בלימודיו בבית הספר התיכון גבר עניינו במוזיקה והוא החל לנגן בחצוצרה בתזמורת בית הספר. זמן מה אחר כך החל אף לשיר ובחודש מאי 1958, בעודו בן 16, הצטרף כזמר ללהקת פופ יפנית בשם הדריפטרס אשר נוסדה שלוש שנים לפני כן. בעודו בלהקה נקלע לסכסוכים חוזרים עם חבריה לאחר שלא היה מרוצה מתפקידו כזמר שני והוא עזב את הלהקה בנובמבר 1958.
עם תום עבודתו בדריפטרס התמקד לתקופה קצרה בלימודי התיכון, מתוך כוונה להתקבל לאוניברסיטה, אולם כבר בדצמבר 1958 הצטרף ללהקה של חבר כיתתו, היסהיקו לידה, אשר נקראה Danny Iida and Paradise King. קיו החליף את זמר הלהקה הקודם, הוא סיים לימודיו והחל לזכות בהצלחה כזמר. בחודש יוני 1959 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים JVC ובאוגוסט 1960 יצא לאור סינגל ראשון של הלהקה, אשר הפך ללהיט גדול ביפן. אף שירים נוספים שהקליטו זכו להצלחה רבה ביפן, בעקבותיה עזב קיו את הלהקה וחתם על חוזה הקלטות, כזמר סולו, בחברת התקליטים טושיבה.
להיטו הגדול
את קריירת הסולו שלו החל קיו בהקלטת שיר אהבה בשם "אצעד ומבטי מעלה" (ביפנית: 上を向いて歩こう). השיר שודר לראשונה בתוכנית בידור של NHK ב-16 באוגוסט 1961. השיר זכה להצלחה גדולה ויצא לאור כתקליטון ויניל אדום ב-15 באוקטובר 1961. הוא עמד בראש מצעד המכירות ביפן באופן רצוף עד לינואר 1962.
הצלחתו של קיו מחוץ לגבולות יפן באה בשנת 1963 לאחר שלואי בנג'מין, בעל חברת התקליטים הבריטית Pye Records ביקר ביפן. לאחר ששמע את השיר מספר פעמים, בנג'מין החליט להביא את הלהיט לאנגליה. כיוון שחשש ששם השיר ביפנית לא יהיה קליט לקהל הבריטי, השם שונה ועתה הוא נקרא סוקיאקי. השם החדש היה קליט, אך בה בעת עדיין נשמע יפני, אף שלא היה לשם זה כל קשר לתוכן השיר.
תחילה יצאה לאור באנגליה גרסה אינסטרומנטלית של השיר ולאחר שהפכה ללהיט באנגליה, פרסמה חברת His Master's Voice את ההקלטה המקורית שהפכה אף היא ללהיט והייתה לסינגל השישי הנמכר ביותר בכל הזמנים של חברה זו. חברת קפיטול רקורדס הוציאה את הסינגל בארצות הברית ומכרה למעלה ממיליון תקליטים. השיר צעד בראש המצעד האמריקאי בין 15 ביוני ל-29 ביוני 1963.
עם הצלחת להיטו סוקיאקי יצא קיו למסע הופעות בינלאומי שהחל בחודש אוגוסט 1963 והסתיים בתחילת 1964. בין השאר ביקר בארצות הברית, גרמניה ושוודיה. בעת שהיה בארצות הברית הוזמן להופיע במספר תוכניות אירוח ובידור בטלוויזיה. סוקיאקי היה שירו היחיד של קיו שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי. שירו "לילות סין" הגיע בשנת 1963 למקום ה-58 במצעד. אלבומו היחיד שיצא בארצות הברית "סוקיאקי ולהיטים יפנים אחרים", אשר הופק בחברת קפיטול רקורדס, הגיע למקום ה-14 במצעד להיטי הפופ בשנת 1963 ונשאר במצעד במשך 17 שבועות. ב-15 במאי 1964 הוענק לו אלבום זהב על ידי התאחדות חברות התקליטים האמריקנית, בטקס שנערך ביפן.
אחרי סוקיאקי
במהלך אולימפיאדת טוקיו, בקיץ 1964, הופיע בתוכנית אירוח שוודית אהודה אשר שודרה בשידור ישיר מטוקיו. בשנת 1968 הופיע יחד עם השידאי נקמורה בתחרות זמר בינלאומית, Festival Internacional da Canção, שנערכה בריו דה ז'ניירו בברזיל עם השיר "סיונרה, סיונרה".
בשנת 1971 התחתן קיו עם השחקנית היפנית יוקיקו קשיווגי ולזוג נולדו שתי בנות.
מותו
ב-12 באוגוסט 1985 נהרג קיו סקמוטו בהתרסקות מטוס בטיסה 123 של ג'פאן איירליינס. הייתה זו תאונת המטוס הקטלנית ביותר בהיסטוריה בה היה מעורב כלי טיס יחיד.
מורשתו
להיטו של קיו סקמוטו, סוקיאקי, נותר אף בתחילת המאה ה-21 השיר היפני היחיד שהגיע למקום הראשון במצעד הפופ בארצות הברית. היה זה אף השיר הראשון ביפנית שנכנס למצעדי הלהיטים בבריטניה, אף ששם הגיע רק למקום השישי.
השיר זכה למספר רב של גרסאות כיסוי, הבולטות שבהן כוללות ביצוע של הלהקה האמריקאית A Taste of Honey בשנת 1981, וביצוע של להקת בשנת 1995. שני ביצועים אלה הגיעו ל-10 המקומות הראשונים במצעד האמריקאי. בשנת 1989 הקליטה סלינה תרגום ספרדי של השיר, אשר יצא כסינגל בשנת 1990. סנופ דוג הקליט גרסת כיסוי אנגלית לשיר בשנת 1988, Bone Thugs-n-Harmony בשנת 1995, מרי ג'יי בלייג' בשנת 1997, וויל סמית' בשנת 1999.
ב-16 במרץ 1999 הוציא שרות הדואר היפני בול לזכרו של קיו סקמוטו ולציון השיר סוקיאקי. בקוריאמה, באי הוקאידו נבנה מוזיאון לזכרו של קיו סקמוטו. האסטרואיד 6980 Kyusakamoto נקרא על שמו
קרב וסטרפלאטה
קרב וסטרפלאטה נערך בתאריכים 1 בספטמבר 1939 - 7 בספטמבר 1939 בחצי האי וסטרפלאטה בעיר החופשית דנציג בין חיילי גרמניה ופולין. זה היה הקרב שהתחיל את מלחמת העולם השנייה. עמידת חיילי פולין נגד כוח גרמני גדול פי עשרה ומצויד היטב מהווה עד היום השראה לחיילי ואזרחי פולין שעמדו בגבורה נגד הפולש הגרמני.
רקע היסטורי
וסטרפלאטה הוא חצי אי בין מפרץ דנציג ממזרח ובין יובל של הויסלה ממערב שהועמק, בכניסה לנמל דנציג. השם הגרמני של המקום פירושו "המישור המערבי". שם זה נשמר עד היום על ידי הפולנים. בהחלטת חבר הלאומים מ-1925 הורשו הפולנים להחזיק בוסטרפלאטה 88 חיילים מצוידים בנשק קל. עם התגברות המתח בין פולין לגרמניה הועלה מספר החיילים לכ-200 ובניהם שישה קצינים. המקום בוצר וחומש בתותחי 75 מ"מ, מרגמות, נשק אנטי טנקי, נשק קל ומקלעים. מפקד המקום היה מייג'ור הנריק סוחארסקי. ב-25 באוגוסט 1939 הגיעה אניית הקרב "שלזוויג הולשטיין", לנמל דנציג למה שכונה "ביקור ידידותי" ועגנה כ-150 מטר מוסטרפלאטה, שם הוכרז על מצב חירום.
הקרב
ב-1 בספטמבר 1939 בשעה 04.45 שעון מקומי פתחה שלזוויג הולשטיין במטח עז של תותחים על וסטרפלאטה. אלה היו היריות הראשונות במלחמת העולם השנייה. בחסות ההפגזה תקפו מאות חיילי סער את המוצב אולם הפולנים היו מוכנים. הגרמנים נלכדו במכשולים וגדרות תיל ואש מכוונת של הפולנים גרמה להם לעשרות אבדות, ההתקפה נכשלה.
ב-4 בספטמבר 1939 ביקש סוחארסקי להיכנע אבל סגנו, קפטן פרנצ'ישק דוברסקי סירב. הפולנים החזיקו מעמד עד 7 בספטמבר 1939 בשעה 09.45 עת הניפו דגל לבן. הגרמנים הוציאו להורג את הקשר לאחר שסירב למסור להם את הקוד אבל לשאר הלוחמים הם התייחסו כשבויי מלחמה. לפולנים היו 16 הרוגים ו-53 פצועים ולגרמנים היו 200-300 הרוגים ופצועים.
הגרמנים הופתעו מעמידת הפולנים בוסטרפלאטה ואדולף היטלר ביקר במקום מיד לאחר כיבוש פולין כדי לקבל הסבר על הקרב.
אתר הזיכרון
הפולנים הפכו את וסטרפלאטה לאתר זיכרון לגבורה הפולנית. בקצה חצי האי, על גבעה מלאכותית הוקמה ב-1966 אנדרטה ענקית בגובה של 25 מטר. באנדרטה חקוקים שמות אתרי קרבות במלחמת העולם השנייה בה השתתפו חיילים פולנים כמו מונטה קאסינו, נורמנדיה, דנקרק, מורמנסק ועוד.
בכניסה לאתר יש מוזיאון קטן עם פרטים על הקרב ובית קברות קטן בו קבורים הנופלים בקרב. המפקד הנריק סוחראסקי נפטר ממחלה ב-1946 ונקבר באיטליה. ב-1 בספטמבר 1971 הוחזר אפרו לפולין ונטמן בבית הקברות בוסטרפלאטה ועליו הצלב הצבאי הפולני שהוענק לו. בדרך לאנדרטה יש 7 תרנים ואתר ל-7 לפידים לזכר שבעת הימים בהם החזיקו הפולנים מעמד. במקום יש כתובת פולנית גדולה: לעולם לא עוד מלחמה.
במקום מתקיימת מדי שנה ב-1 בספטמבר, עצרת זיכרון ממלכתית.
לביבות (שיר)
לביבות (קמח מן השק; במקור: "לביבות נעשה") הוא שיר ילדים לחנוכה, שנכתב על ידי לוין קיפניס, ומושר בלחן שחיבר נחום נרדי.
השיר נכתב והולחן בשנת ה'תרצ"ה (1934-1935). הוא שולב בחיזיון "נשף לביבות" מאת לוין קיפניס. לפי מילות השיר, הלביבה של אותה תקופה הייתה מתוקה, ולא הייתה עשויה מתפוחי אדמה אלא מקמח.
תוכן השיר
השיר מתאר את תהליך הכנת הלביבות לקראת חג החנוכה:
השיר הוא אחד משירי חנוכה ששרו בגני הילדים, עם המחזה של הילדים, המדגימים את הכנת העיסה ללביבות וטיגונן.
Power & Control
Power & Control (בעברית: כוח & שליטה) הוא שיר של הזמרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, שיצא תחת שם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Electra Heart. השיר יצא לאור ב-20 ביולי 2012 על ידי ואטלנטיק רקורדס כסינגל השני מהתקליט. דיאמנדיס שיתפה פעולה עם סטיב אנג'לו, החבר בלהקה Swedish House Mafia, בכתיבת השיר, כאשר גרג קורסטין היה אחראי על הפקתו. "Power & Control" היא רצועת אלקטרופופ, פאוור פופ ודאנס-פופ, המתארת את מאבקם של בני זוג בהשגת שליטה ועליונות במערכת היחסים שלהם.
"Power & Control" זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה והוזכר כרצועה בולטת באלבום. עם זאת, השיר הגיע למקום ה-193 במצעד הסינגלים הבריטי, וכשל בלהיכנס למצעדי סינגלים אחרים בעולם. הקליפ נלווה לשיר בוים על ידי קספר בלסלב ויצא ב-30 במאי 2012. הקונספט הפשטני שלו זכה לביקורות חיוביות לרוב מהמבקרים.
רקע והרכב
ביוני 2012, הוכרז כי "Power & Control" עתיד לצאת כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של דיאמנדיס, Electra Heart. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Primadonna", פורסם ב-13 במרץ 2012. לדברי דיאמנדיס, השיר עוסק ב-"מאבקי הכוחות במערכות יחסים, בהן תמיד יש אדם אחד שרוצה שליטה". הרצועה ידועה בשל סגנונה המשלב ז'אנרים שונים כדוגמת אלקטרופופ, פאוור פופ ודאנס-פופ, והושווה למוזיקה של הלהקה השוודית אבבא ושל הזמרת האמריקאית ליידי גאגא.
השיר נכתב על ידי דיאמנדיס וסטיב אנג'לו, חבר הלהקה Swedish House Mafia, והופק על ידי גרג קורסטין באולפן Echo שבלוס אנג'לס, קליפורניה. המיקסינג נעשה על ידי סרבן גניאה באולפני MixStar שבווירג'יניה ביץ', וירג'יניה. ג'סי שטקין, ג'ון האנס וקורסטין היו אחראים על הנדסת הרצועה, בעוד שהאחרון היה אחראי גם על התכנות וניגן בקלידים, בגיטרה ובבס.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי המוזיקה. ריץ' ג'וזוויאק מ-Gawker הופתע מהביקורות המעורבות יחסית להן זכה האלבום עם יציאתו, וכתב כי "Power & Control" הוא גולת הכותרת של האלבום. הוא הרגיש שההגייה המוגזמת של המילה "make" בפזמון הפכה אותו לקליט יותר, ושיבח את השורה "you may be good looking but you're not a piece of art" ("אתה אולי נראה טוב אבל אתה לא חתיכת אמנות"). ג'וש ווב מ-WhatCulture כתב כי השיר "מדהים", וכי הוא מעדיף להתמקד פחות ב"מסרים הפסיכולוגיים העמוקים שמועברים" ויותר בהערכתו ל"מוזיקת פופ טובה".
בראדלי סטרן מ-MuuMuse כתב כי זהו השיר האהוב עליו באלבום, וציין לחיוב את הפזמון. רוברט קופסי מ-דיגיטל ספיי העניק לרצועה שלושה כוכבים מתוך חמישה, וכתב כי דיאמנדיס היא האדם הדומיננטי במערכת יחסים המתוארת בשיר. עם זאת, בן יואיט מ-NME התאכזב מהשיר, והרגיש שההפקה שלו דלה ופשוטה מדי. הוא הוסיף והביע ביקורת כלפי השורות "Women and men we are the same / But love will always be a game" ("נשים וגברים אנחנו אותו הדבר / אבל אהבה תמיד תהיה משחק") על כך שנשמעות כמו קטע מתוך ספר להעצמה עצמית. ב-2012 הייתה הרצועה מועמדת הייתה לפרס המוזיקה של Popjustice, אם כי הפסידה ל-"Jealousy" של ויל יאנג.
וידאו קליפ
את הקליפ הנלווה לשיר ביים קספר בלסלב, והוא יצא לאור ב-30 במאי 2012, כחלק השישי בסדרת הקליפים בת אחד עשר החלקים שלה, "The Archetypes". הקליפ כולו צולם לרקע גוון כחול, באחוזה ריקה, ככל הנראה באותו מקום בו צולם הקליפ ל-"Primadonna". בראדלי סטרן מ-MuMuse הצהיר שהקליפ "מדהים לחלוטין", על אף הקונספט הפשטני שלו. הוא שיבח את הופעת עריסתו של ניוטון בקליפ, והרגיש שהוא מייצג את מילות השיר "you can't have peace without a war" ("אתה לא יכול לקבל שלום בלי מלחמה") בכך שהדגים את הרעיון ש-"לכל פעולה, יש תגובה הפוכה שווה". ג'וש ווב מ-WhatCulture כתב כי מעניין לראות דיאמנדיס "מאופקת" בקליפ, והצהיר שהוויזואליה שלו "מאוד אסתטית".
שיר
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של Electra Heart.
וידאו קליפ
הקרדיטים שלהלן לקוחים מאתר האינטרנט של קספר בלסלב.
פסיכו (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אריה טסלר
אריה טסלר הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף אשר פיקד על עוצבת עמוד האש.
ביוגרפיה
טסלר נולד וגדל בקבוצת יבנה, בנם של הורים ניצולי השואה, אליעזר וחנה טסלר ואח לחמישה. התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה. בין השנים 1994 – 1997 פיקד על חטיבת הראל. ביוני 1997 מונה למפקד חטיבה 188 עד מאי 1999. בשנת 2002 פיקד על עוצבת אתגר עד לשנת 2004. בשנת 2004 עוצבת עמוד האש פורקה ושם האוגדה ומספרה הועברו לעוצבת אתגר. טסלר המשיך לפקד על האוגדה תחת שמה החדש עד שנת 2005. בשנת 2004 מונה לעמוד בראשות ועדה ביטחונית לחקירת העלמויוות בצפון ישראל בהם החייל גיא חבר.
לאחר שיחרורו בשנת 2007 החל לעבוד בחברת לוג'יק של מתי כוכבי
בן דודו צביקי טסלר היה תת-אלוף בצה"ל וניצב במשטרת ישראל.
קישורים חיצוניים
"מתי כוכבי וחברת לוג'יק עוזבים את ישראל" כתבת דה-מרקר
מעמד התושבות במזרח ירושלים
התנאים לרכישת רישיון קבע ופקיעתו קבועים בחוק ובתקנות. בין היתר, השתקעות בחו"ל או רכישת מעמד במדינה זרה מוביל לפקיעת הרישיון.
התאזרחות
תושב קבע רשאי להגיש בקשה להתאזרחות אם הוא עומד בתנאים הבאים:
הרשויות בודקות שאין מניעה ביטחונית להתאזרחות, כגון מעורבות בטרור.
ולנטין פוירשטיין
גנרל ולנטין פוירשטיין (בגרמנית Valentin Feurstein; 18 בינואר 1885 – 8 ביוני 1970) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
מעמד התושבות במזרח ירושלים
מעמד ילדים
על-פי תקנה 12 לתקנות הכניסה לישראל, התשל"ד 1974: "ילד שנולד בישראל, ולא חלו עליו סעיף 4 לחוק השבות, יהיה מעמדו בישראל כמעמד הוריו; לא היה להוריו מעמד אחד, יקבל הילד את המעמד של אביו או אפוטרופוסו זולת אם ההורה השני מתנגד בכתב לכך; התנגד ההורה השני, יקבל הילד את המעמד של אחד מהוריו, כפי שיקבע השר". בפועל, גם כאשר האם היא תושבת ישראל הילד יכול לרכוש מעמד. על פי נוהל משרד הפנים המבחן הוא מרכז החיים של הילד ולא מין ההורה. גם ילדים שנולדו מחוץ לישראל להורים ששניהם תושבי המדינה יכולים להירשם כתושביה. משרד הפנים מאפשר במזרח ירושלים רישום ילדים כתושבים קבועים או ארעיים (שמוביל לתושבות קבועה) גם בנסיבות נוספות דוגמת לידה לא מתוכננת מחוץ לישראל.
ולנטין פוירשטיין
קריירה מוקדמת
פוירשטיין נולד ב-18 בינואר 1885 בברגנץ, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1906 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הקייזר-יגר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פוירשטיין עם יחידתו, וב-15 במאי 1915 הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף בהם לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1924 הועלה פוירשטיין לדרגת אוברסט לוטננט, ובסתיו 1928 הועלה לדרגת אוברסט. ב-25 ביוני 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה האוסטרית ה-3.
מוזיאון דובאי
מוזיאון דובאי (בערבית: متحف دبي) הוא המוזיאון המרכזי בדובאי. הוא נמצא בתוך מבצר אל פהידי, שנבנה בשנת 1787 ונחשב לבניין הישן ביותר במדינה שעדיין קיים.
ולנטין פוירשטיין
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פוירשטיין מפקד הדיוויזיה ההררית ה-2, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-22 במסגרת הארמייה ה-14. במהלך המערכה בנורווגיה לחם פוירשטיין עם הדיוויזיה שבפיקודו בטרונדהיים ובנרוויק, וב-4 במרץ 1941 הועבר לעתודת המילואים. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה פוירשטיין לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 בינואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-70 בנורווגיה. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פוירשטיין למפקד הקורפוס ההררי ה-51 באיטליה, וב-12 באוגוסט 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1945 פרש פוירשטיין מתפקידו, ובאפריל 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה
בקיץ 1948 שוחרר פיירשטיין מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פוירשטיין באינסברוק, עד למותו ב-8 ביוני 1970.
מעמד התושבות במזרח ירושלים
היסטוריה חקיקתית, מנהלית, ושיפוטית
באותה שנה, 1995, כשברקע מתנהלים תהליך אוסלו והעברת הריבונות על חלק מהשטחים לרשות הפלסטינית ובמקביל מתגברים אירועי הטרור, משרד הפנים החל ליישם מסגרת נורמטיבית זו, לפי חוק הכניסה לישראל, גם ביחס לבעלי רישיון לישיבת קבע, שהעתיקו את מקום מגוריהם אל מחוץ לגבולותיה המוניציפליים של ירושלים, אל שאר יהודה ושומרון, וכן הפעיל מדיניות סדורה ויזומה יותר לביטול רישיונות על-פי הקריטריונים הנקובים בחוק ובתקנות. על פי נתוני משרד הפנים, בשנים 1967–2014 פקע רישיון תושבותם של 14,416 איש לפחות.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
מתתיהו (מתי) דגן (קורנפלד) (15 בדצמבר 1916, קהיר - 14 בינואר 1999, צרעה) היה שותף להקמת הצבא טרם קום המדינה, שירת ב, בנוטרות, בצבא בריטי, ב (חי"ל) ובהקמת צה"ל. השתחרר בדרגת אלוף-משנה. היה איש משרד החוץ ושירת בתפקידים דיפלומטיים רבים בארצות הברית, קנדה, אפריקה ובריטניה.
ביוגרפיה
דגן נולד בקהיר להוריו פרץ ורחל. אביו, פרץ קורנפלד-דגן, גדל בארץ ישראל והשלים את לימודיו בקולג' הסורי (לימים האוניברסיטה האמריקנית בביירות). מכיוון שבזמן מלחמת העולם הראשונה לא יכול היה לחזור לארץ, נסע למצרים ושם הכיר את רחל, שמשפחתה ברחה מהפוגרום בקישינב ב-1905 והשתקעה במצרים. בתום המלחמה עזבה המשפחה את מצרים ועברה לירושלים, בהיותו של בנם מתתיהו בן עשרה חדשים.
מתתיהו דגן גדל בירושלים ולמד בבי"ס "תחכמוני". בגיל 12 נסע עם הוריו, אחיו ושלוש אחיותיו לדרום אפריקה לשם נשלח פרץ קורנפלד (אביו) כשליח לפדרציה הציונית. בשובם ארצה לאחר שנתיים, דרשו ממתי לחזור על שתי שנות לימוד בגימנסיה רחביה. מאחר שלא הסכים לכך, נשלח מתי ללמוד בקולג' הסקוטי בצפת לסיום לימודיו התיכוניים.
בסיום לימודיו עבד עם דודו, ציון קורנפלד, במדידות קרקע באזור עמק חפר לקראת הקמת נתניה. זאת על מנת לחסוך כסף לנסיעה לאנגליה ללמוד הנדסה. תוכנית זו לא יצאה לפועל עקב פרוץ המאורעות בשנת 1936.
שירות צבאי
בשנת 1936 גויס לקבוצות הכוננות של ההגנה בירושלים בפקודו של אליהו בן חור ועבר ל"הנודדת" בפקוד יצחק שדה. לאחר כשנה התנדב ל"גפירים" והוצב לשמירה בנוה יעקב. ה"גפירים" היו יחידות של נוטרים יהודיים שגויסו כחיל עזר למשטרה הבריטית. באותה עת עבר קורס "סגנים" בהגנה והיה השליש של הפו"ש בירושלים ומפקדם של שתי מחלקות.
בספטמבר 1938 התגייס ל"משטרת היישובים העבריים"-הנוטרים. בתור נוטר היה סרג'נט גושי שהיה למעשה מפקד הנפה מטעם ההגנה בגדוד הכרמל שגבולותיו מחיפה עד חדרה ומפקדתו הייתה בבנימינה.
ביוני 1940 החליף את טוביה ארזי כקציו קישור בגדוד השרון של הנוטרים שגבולותיו השתרעו מגבולו הדרומי של עמק חפר עד בת ים, חולון וצומת בית דגן.
בצבא הבריטי
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל גיוס של תושבי ארץ ישראל לצבא הבריטי. המגויסים הראשונים גויסו ליחידות עזר כגון החפרים, תובלה, תותחנים וחיל עזר נשים. בסוף 1940 החל גיוס לחיל רגלים ומתי נשלח, מטעם ההגנה, להתגייס לצבא הבריטי, לפלוגות הבאפס (BUFFS) הפלסטיניות. מטרתם של הבריטים הייתה לגייס מספר שווה של פלוגות יהודיות ופלוגות ערביות. בתחילה גויסו 3 פלוגות יהודיות ו-3 פלוגות ערביות אך בפועל היו 15 פלוגות יהודיות ושלוש פלוגות ערביות. מגויסים אלו עברו אימונים בסיסיים ועסקו בעיקר בתפקידי שמירה - על מחנות בריטיים באזור.
מתי גויס לקורס קצינים מס' 2. בסוף הקורס הוצב כמפקד מחלקה בפלוגה 10 של הבאפס במחנה בואדי צראר. בהיותו קצין האחראי על השמירה, עסק גם בהעברת נשק ותחמושת מהמחנה הבריטי להגנה.
בנובמבר 1942 התמנה כסגנו של מכסי כאהן שהיה מפקד פלוגה 2 של הבאפס והועלה לדרגת קפטן. פלוגה 2 של "הבאפס" הפכה לפלוגה א' של הגדוד הראשון של הרגימנט הארץ-ישראלי. הרגימנט כלל שלושה גדודים שנבנו מ-15 פלוגות הבאפס והיה יחידת חיל רגלים שעברה אימוני שדה ולחימה ובנוסף לתפקידי שמירה.
הבריגדה
בספטמבר 1944 הוקמה החטיבה היהודית הלוחמת-החי"ל-הבריגדה. שלושת גדודי הרגימנט הארץ ישראלי הפכו לשלושת גדודי החי"ל.
גדודים אלו רוכזו בבורג' אל-ערב ממערב לאלכסנדריה שבמצרים שם עברו גיבוש ואימונים והחטיבה הפליגה ב-4.10.1944 מנמל אלכסנדריה לנמל טרנטו בדרום איטליה. משם נסעו צפונה לעיירת המרפא פיוג'י, התמקמה החטיבה והתרכזה באימונים. מתי שרת בפלוגה א' של הגדוד הראשון והיה סגן מפקד פלוגה שמפקדה היה מכסי כאהן.
מעמד התושבות במזרח ירושלים
היסטוריה חקיקתית, מנהלית, ושיפוטית
באפריל 1997 פורסם דו"ח של בצלם והמוקד להגנת הפרט בשם "הטרנספר השקט", שבו עדויות של מי שנשלל מהם מעמד תושבות הקבע. הביטוי "הטרנספר השקט" הפך לרווח בקרב ארגוני שמאל בישראל.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
הבריגדה
בראש השנה האזרחית 1945 סופח מתי למ"פ פלוגה קדומנית בגדוד המאורים בחטיבה הניו זילנדית לטבילת אש ראשונה על גדות נהר הסניו. במשך שבוע לחם עמם על כביש רימיני-בולוניה.
בפברואר 1945 החליף את מכסי כאהן ומונה כמפקד פלוגה א' בגדוד הראשון של הבריגדה ועד אפריל 1945, עת נפרצה החזית האיטלקית, היה בחזית הסניו.
מוזיאון דובאי
המוזיאון נפתח בידי שליט דובאי בשנת 1971, במטרה להציג את אורח החיים המסורתי באמירות דובאי. בכניסה ניתן לראות את המבצר שנבנה ואת התצוגות השונות הנלוות אליו. מהמבצר יוצא שביל אל הגלריות, בהן ישנן מוצגים המייצגים את תרבות המדינה, רובן מהמאה ה-19. בין המוצגים עתיקות מקומיות וכן חפצים ממדינות אפריקה ואסיה שהיו בקשרי מסחר עם דובאי. במוזיאון מוצגון דיורמות המתארות את החיים באמירות לפני הופעת הנפט, בנוסף לממצאים מתגליות אחרונות המתוארכים עד לשנת 3000 לפני הספירה.
מעמד התושבות במזרח ירושלים
היסטוריה חקיקתית, מנהלית, ושיפוטית
לשר הפנים יש סמכות לתת רישיונות מחודשים לתושבים לשעבר שרישיונם פקע. שר הפנים לשעבר נתן שרנסקי, ב"תצהיר שרנסקי" או "נוהל שרנסקי" שהוצג בפני בג"ץ, ועוגן בנוהל 5.2.0018, קבע נוהל מקל בנושא זה.
במרץ 2017, הורה בית המשפט העליון למשרד הפנים להשיב לאכרם עבד אלחק את תושבותו אשר פקעה במהלך שהותו בארצות הברית, אליה יצא כקטין, משום שבמקביל הוא המשיך לקיים זיקות עם ישראל, נישא לשתי נשים תושבות האזור, ונולדו לו עשרה ילדים המתגוררים בירושלים. השופטים עוזי פוגלמן ומני מזוז התייחסו בהחלטתם לכך שהפלסטינים ממזרח ירושלים הם "תושבים ילידים" ובכך הם שונים מתושבים מהגרים, אולם נשיאת בית המשפט השופטת מרים נאור קבעה כי מדובר בפסיקה ספציפית לנסיבותיו הייחודיות של העותר ואין להקיש ממנה אל הכלל. העתירה התקבלה בשל בחינת סבירות שיקול הדעת של שר הפנים ביישום המדיניות המרחיבה את "נוהל שרנסקי". בדצמבר 2017 התקבלה עתירה דומה שבה אימצה הנשיאה נאור את גישתם של השופטים פוגלמן ומזוז לגבי החשיבות של מעמדם של תושבים ילידים לעומת תושבים מהגרים.
ההוביט (1977)
ההוביט הוא סרט אנימציה שיצא בשנת 1977 המבוסס על הספר "ההוביט לשם ובחזרה". בסרט מסופר על הוביט בשם בילבו בגינס שיוצא להרפתקה בעלת סכנות עם קוסם ושלושה-עשר גמדים.
עלילה
בילבו בגינס, יושב הפלך הרגוע והשליו, נדחף למסע הרפתקאות על ידי הקוסם גנדלף, המצרף אותו לחבורה של 13 גמדים, הכוללת את דאולין, באלין, פילי, קילי, דורי, נורי, אורי, אואין, גלואין (אביו של גימלי), ביפר, בופר, במבר ובראשם תורין צינת-אלון, היוצאים אל ממלכתם העתיקה.
בילבו מתוודע לסיפורם העגום של עם הגמדים: בשנת 2770 לעידן השלישי תקף סמאוג הדרקון האדום והעלה באש את ממלכת ארבור - שהייתה הממלכה הכבירה של הגמדים בני עם דורין לאחר חורבן מוריה - ואת ממלכת דֵייל לרגלי ההר, שבה חיו בני-אדם. בתקיפתו החריב את הממלכות, וגירש משם את הגמדים ובני-האדם שחיו לפני-כן בשכנות וביחסי-גומלין. לאחר מכן, סמאוג אסף סביבו את כל אוצרות גמדי-ארבור לכדי מיטת-אוצרות, ונח עליה בשלווה באולם המרכזי של ארבור למשך שנים רבות.
בתחילת מסעם של הגמדים מהווה בילבו יותר נטל מנכס, ונקודת המפנה מגיעה כאשר הגמדים עוברים בהרים ונופלים בשבי הגובלינים. בני החבורה מצליחים להרוג את מנהיג הגובלינים ולהימלט, אך בילבו אובד במהלך המנוסה, משוטט במערות שמתחת להרים, נתקל ביצור המכונה גולום ומוצא טבעת אשר שייכת לגולום ומסוגלת להעלים את העונד אותה. טבעת זו משמשת את בילבו מאוחר יותר בספר לעשיית מיני מעשים בהחבא ובעזרתה מטפח בילבו דימוי של גנב מעולה אשר מסוגל לעבור דרך הדרוכים והמוכשרים שבצופים.
לאחר מכן מתגלה ערכו הרב של ההוביט, והטבעת מסייעת לו להיות לעזר. בין השאר הוא עוזר לגמדים להימלט מעכבישי ענק שלוכדים אותם בעת מעבר ביעראופל ומצליח למלט אותם מכלאם של אלפים. בני החבורה מגיעים לעיר האגם, אסגרות שמה, אשר הקימו בני האדם לאחר חורבן דייל. משם שמו הגמדים וההוביט את פעמיהם לעבר ההר הבודד. לאחר שהגיעו בני החבורה אל ההר, הם חדרו אליו בעזרת מעבר סודי שנבנה על ידי מלכי ההר הקדומים - אבותיו של תורין. או אז מצליח בילבו לחדור שלוש פעמים אל מאורתו של הדרקון סמאוג. בילבו, מוסתר על ידי טבעתו, מתגרה בדרקון וגונב ממנו גביע זהב, לאחר מכן מתגרה באופן בוטה בדרקון על ידי דיבור חלקלק. עקב התגרות זו, יוצא הדרקון לתקוף את עיר האגם בגלל חשדותיו (שנתעוררו על ידי דבריו של בילבו) כי הם עזרו לחבורת הגמדים בדרכם. ברד הקשת, לוחם נועז ומפקד פלוגת קשתים במשמר העיר, אשר היה נצר לשושלת מלכי דייל, ירה חץ לעבר סמאוג וקטל אותו. הדרקון נפל ארצה ברעש גדול, מרסק בנפילתו את בתי העיר. לבסוף שקעה גופתו הלוהטת באגם. ברד עצמו, אשר קפץ לאגם כדי להינצל מן החורבן שהמיט הדרקון בנופלו מן השמים נחשב למי שנהרג במאבקו עם הדרקון. תושבי העיר אסירי התודה הצטערו צער רב על מותו עד אשר יצא מן המים והכריז כי קטל את הדרקון.
מוזיאון דובאי
המוזיאון משתרע על שטח של כ-4,000 מטר רבוע. במהלך שנת 2013 ביקרו במוזיאון כמיליון מבקרים.
ההוביט (1977)
עלילה
קרב עמד להתפתח, אולם ממש באותה העת הותקפו הן הצרים והן הנצורים על ידי צבאו של בולג (בנו של אזוג) מנהיג האורקים בהרי הערפל. העימות המתפתח מכונה קרב חמשת הצבאות, ובמהלכו התאחדו כוחות בני האדם האלפים והגמדים כנגד האורקים והווארגים, זאבי הענק שלהם. אף על פי שבתחילה נראה היה כי הכוחות של העמים החופשיים יעמדו מול כוחות האופל, המספרים העצומים של חייליו של בולג כמעט וגברו בסופו של דבר על הברית המשולשת. רק עזרה של העיטים שהגיעה באיחור, יחד עם ביורן (דמות אגדית שהגמדים נפגשו עימה קודם לכן) היטתה את הכף כנגד האורקים שספגו תבוסה ונאלצו להימלט.
מוזיאון דובאי
היסטוריה
מבצר אל פאהידי נבנה בכמה שלבים. המגדל העתיק ביותר נבנה בסביבות שנת 1787, ונחשב לבניין העתיק ביותר בדובאי שקיים עד היום. המבצר שימש לשמירה על הגישה היבשתית לעיר והגנה מפני פשיטות. המקום שימש כארמון השליט, מגורים של חיל מצב ובית סוהר.
ההוביט (1977)
עלילה
במהלך הקרב הנהיג תורין את חבורת הגמדים אשר לו בהסתערות אמיצה כנגד האורקים. בילבו עצמו עשה בקרב שימוש מושכל בטבעתו ונעלם מן העין, אולם נפצע בראשו ואיבד את הכרתו עד מהרה. תורין נפצע אנושות בקרב וחולץ בידי ביורן, אשר הצטרף לקרב בדמות דוב אימתני והרג את בולג, מנהיג האורקים. בתום הקרב, בעודו מוטל על ערש דווי, התפייס תורין עם בילבו, עליו כעס בעקבות גנבת אבן החן, והתפכח מתאוות הבצע בה לקה בעקבות ההשתלטות על האוצר. לאחר מות תורין היה דֵּין רגל ברזל למלך הגמדים שבבטן- ההר. מלך האלפים הניח על חזהו של תורין את אבן החן שבילבו גנב, ועל קברו שבהר הבודד הוצבה חרבו "אורקריסט", אשר זוהרת בחשיכה בעת שאורקים ויצירי רשע נוספים קרבים, ובכך תמיד ניתנה לגמדים התרעה בהתקרב אויב לממלכתם אשר בבטן ההר. בילבו חזר להוביטון וחי בעושר רב אשר צבר בהרפתקאותיו.
הבדלים בין הסרט לספר
לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה: בסרט הגמדים הגיעו בבת אחת יחד עם גנדלף - בספר הם מגיעים בקבוצות, בסרט בילבו רואה את במבר ולוקח למחנה הפצועים שם רואה את תורין - בספר אדם שנשלח על ידי גנדלף מוצא את בילבו ולוקח אותו למחנה הפצועים. בסרט תורין ושות' מסתערים ישר על האלפים ובני האדם - בספר תורין ושות' עדיין על פסגת ההר הבודד בזמן שגמדי גבעות הברזל בפיקוד דיין רגל ברזל מתקיפים.
מוזיאון דובאי
היסטוריה
בשנת 1969 שייח' חמדאן בן ראשיד אל מקטום פנה לשייח' בדר מוחמד אל סבאח, שליט כווית, וביקש לשלוח מומחים לדובאי כדי לסייע בהקמת המוזיאון.
המבצר
המבצר בנוי בצורת ריבוע עם מגדלים המתנשאים בשלוש מפינותיו. דרומית לקיר הדרומי של המבצר קיים שחזור של חומות העיר העתיקה. ספינת דאו גבוהה ניצבת במרכז חצר גדולה הבנויה מעל לגלריות התת-קרקעיות. שני תותחים ניצבים לצידי השער הראשי בצד המזרחי של החומה, המעוטר בדגל דובאי ודגל איחוד האמירויות הערביות.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
הבריגדה
אחרי פריצת החזית הפלוגה נעה והתמקמה באזור טרוויזיו בנקודת המפגש של גבולות איטליה, אוסטריה ויוגוסלביה. אזור זה היה שנוי במחלוקת בין הלאומים השונים ועבר מיד ליד. התפתח ויכוח בין פרטיזנים יוגוסלביים וקרביניירי איטלקים על השליטה בעיר פוזינה והייתה סכנה שהוויכוח ידרדר. על הפשרה שהציע מתי בסכסוך הגבול קיבל מתי את "צל"ש המלך".
מוזיאון דובאי
המבצר
לאורך שלושה מקירות המבצר בנויים אולמות פנימיים. האולם הסמוך לשער הראשי ומכיל את משרד הכרטיסים, בעוד שהאחרים מכילים אוסף של כלי נשק ישנים מתקופות היסטוריות שונות יחד עם דגם של העיר בשנת 1820 לספירה. כלי נגינה מסורתיים מוצגים לצד סרטון של מוזיקה פולקלורית.
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-45 (באנגלית: 45th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
בין מלחמות העולם
הדיוויזיה הוקמה והוכרה פדרלית כיחידת המשמר הלאומי ב-3 באוגוסט 1923 באוקלהומה סיטי, אוקלהומה. היא כללה את חטיבת הרגלים ה-89 של המשמרות הלאומיים של קולורדו ואריזונה, וחטיבת הרגלים ה-90 של המשמר הלאומי של אוקלהומה. כתוצאה משורשי המיליציות הללו, כשהדיוויזיה אורגנה כהלכה, רבים מחבריה היו קלעים ואנשי חוץ מאזורי הגבול המרוחקים של דרום מערב ארצות הברית. המפקד הראשון של הדיוויזיה היה מייג'ור גנרל ביירד ה' מרקהאם.
דיוויזיית חיל הרגלים ה-45 עסקה בתרגילים סדירים אך ללא אירועים גדולים בשנותיה הראשונות, אם כי גורמי קולורדו של הדיוויזיה הוזעקו כדי לעזור לדכא שביתת כריית פחם גדולה. תחילתו של השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20 צמצמה מאוד את מימון ההכשרה והציוד שלה. מייג'ור גנרל רוי הופמן קיבל את הפיקוד ב-1931, ואחריו אלכסנדר מ' תותיל, אלכסנדר א' מקפרן ב-1935, ויליאם ס' קי ב-1936. ב-1937, שוב נקראו חיילי הדיוויזיה, הפעם כדי לעזור לנהל מכת ארבה שפגעה בקולורדו.
סמל תג הכתף המקורי של הדיוויזיה, שאושר באוגוסט 1924, הציג צלב קרס, סמל אינדיאני נפוץ, כמחווה לאזור דרום-מערב ארצות הברית בו הייתה אוכלוסייה גדולה של אינדיאנים. עם זאת, עם עלייתה של המפלגה הנאצית בגרמניה, עם סמל צלב הקרס הידוע לשמצה, הדיוויזיה ה-45 הפסיקה להשתמש בסמל.
ב-16 בספטמבר 1940, דיוויזיית הרגלים ה-45, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם ס. קי, עברה לשליטת המדינה. זו הייתה אחת מארבע דיוויזיות המשמר הלאומי שעברו לשליטת המדינה באותו יום, לצד דיוויזיות הרגלים ה-30, ה-41 וה-44. אנשיה החלו מיד באימוני קרב בסיסיים בפורט סיל, אוקלהומה. באוגוסט 1941, דיוויזיית הרגלים ה-45 השתתפה בתימרוני לואיזיאנה, התרגילים הגדולים ביותר בזמן השלום בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית. הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-8 עם דיוויזיית הרגלים ה-2 ודיוויזיית הרגלים ה-36, והם התמקמו ליד פיטקין, לואיזיאנה. הדיוויזיה עדיין פעלה עם ציוד מיושן ממלחמת העולם הראשונה, לא הצליחה בתרגילים אלו, וספגה ביקורת מצד קצינים שראו אותה "חלשה". למרות הליקויים הללו, פחות מחודש לאחר מכן, הוארך גיוסם של הלוחמים בשמונה עשר חודשים נוספים, למורת רוחם, בגלל החששות מכניסה אמריקנית צפויה למלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך שנת 1942, היא המשיכה את האימונים במחנה בארקלי, טקסס, לפני שעברה לפורט דוונס, מסצ'וסטס, כדי לעבור אימוני תקיפה אמפיביים כהכנה לפלישה לאיטליה. לאחר מכן היא עברה למחנה פיין, ניו יורק לזמן קצר לאימוני לוחמה בחורף, אך לא הצליחה להתאמן בשל מזג אוויר ירוד מתמשך. בינואר 1943 היא עברה לפורט פיקט, וירג'יניה, להכשרתה האחרונה. הדיוויזיה, בפיקודו של מייג'ור גנרל טרוי מידלטון, חייל בצבא הסדיר ומעוטר מלחמת העולם הראשונה, עברה למחנה פטריק הנרי בנמל המפטון רודס, כדי להמתין להעברתה לאירופה.
מוזיאון דובאי
המבצר
האולמות מקיפים חצר מרכזית בה נמצאים תותח ברונזה עם כדורי תותח, באר מים וסוגים שונים של סירות. בפינה ניצב אריש, בית קיץ מסורתי. האריש עשוי כולו מכפות דקלים ארוגות. הוא כולל אזורי ישיבה ושינה וכן מטבח, מלא בריהוט ביתי וחפצים ששימשו את המקומיים בזמנים עברו. האריש מציג את מגדל רוח, ששימש לקירור הבית בימי טרום החשמל.
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)
מלחמת העולם השנייה
שני הפיקודים הקרביים של הדיוויזיה, חטיבות הרגלים ה-89 וה-90, הושבתו ב-1942, מכיוון שהצבא העדיף פיקודים קטנים ורסטיליים יותר ברמת הגדוד והרגימנט לסכסוך החדש. דיוויזיית הרגלים ה-45 כללה את רגימנטים הרגלים ה-157, ה-179 וה-180. לדיוויזיה הוקצו גם רגימנטים ארטילריית השדה ה-158, ה-160, ה-171 וה-189, פלוגת הקשר ה-45, פלוגת החימוש ה-700, פלוגת שלישות 45, פלוגת סיור 45, גדוד הנדסה קרבי 120 וגדוד רפואה 120.
ב-8 ביוני 1943 נשלחה הדיוויזיה לאזור הים התיכון, שם השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה כחלק מהקורפוס ה-2 בפיקודו של עומר בראדלי, שהיה חלק מהארמייה השביעית של ג'ורג' פטון. ב-1 באוגוסט 1943 הוקצתה הדיוויזיה ללקורפוס ה-6 בפיקודו של ארנסט דאולי, שהיה חלק מהארמייה החמישית של מארק קלארק, עמו השתתפה במבצע מפולת שלגים, כחלק מפלישת בעלות הברית לאיטליה. לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה באיטיות וחברה לארמייה הבריטית השמינית, ובינואר 1944 נבלמה הדיוויזיה במונטה קאסינו, שהיה חלק מקו גוסטב, ונשלחה למנוחה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באנציו, ובמאי השתתפה במתקפה לעבר רומא. ב-4 ביוני חצתה הדיוויזיה ה-45 את נהר הטיבר מתחת לרומא, ונכנסה לעיר יחד עם כוחות נוספים של הקורפוס ה-6. אנשי הדיוויזיה ה-45 היו הכוחות הראשונים של בעלות הברית שהגיעו לוותיקן.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה שוב למנוחה, ובאוגוסט 1944 השתתפה בנחיתות בדרום צרפת, כחלק מהארמייה השביעית לצד הדיוויזיות ה-3 וה-36. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהרי הווז' ובאלזס, ובינואר 1945 התגוננה הדיוויזיה נגד מבצע נורדווינד הגרמני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת ריינלנד-פפאלץ ובהמשך חצתה את הריין והמשיכה במסעה ללב גרמניה. ב-3 באפריל כבשה הדיוויזיה את אשפנבורג, וב-20 באפריל כבשה את נירנברג. הדיוויזיה חצתה את נהר הדנובה ב-27 באפריל, ושחררה 32,000 שבויים ממחנה הריכוז דכאו ב-29 באפריל 1945. הדיוויזיה כבשה את מינכן במהלך היומיים הבאים, והחזיקה את העיר עד ליום הניצחון באירופה. במהלך החודש הבא נשארה הדיוויזיה במינכן והקימה נקודות איסוף ומחנות למספרים האדירים של הכוחות הנכנעים של הצבאות הגרמניים. מספר השבויים שנלקחו על ידי הדיוויזיה ה-45 במהלך כמעט שנתיים של לחימה הסתכם ב-124,840 איש. לאחר מכן, הדיוויזיה הייתה אמורה לעבור לזירת האוקיינוס השקט כדי להשתתף בפלישה ליפן היבשתית באי הונשו, אך תוכניות אלו נגנזו בעקבות כניעת יפן. במהלך המלחמה נהרגו 3,547 מחיילי הדיוויזיה ו-14,441 נפצעו.
לאחר המלחמה
רוב הדיוויזיה חזרה לניו יורק בספטמבר 1945, ומשם נסעה למחנה בואי, טקסס. ב-7 בדצמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה מהכוח הפעיל וחבריה הועברו ליחידות אחרות של הצבא. בשנה שלאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1946, הוקמה מחדש דיוויזיית הרגלים ה-45 כיחידה של המשמר הלאומי.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
הבריגדה
בזמן שהות הבריגדה באזור טרביזיו עסקו חייליה באיתור ועזרה לשארית הפליטה. מפקדי היחידות חיפו על חיילים שעזבו את היחידה על מנת לחפש קרובים. בעיני הבריטים לא נשאה חן פעילות זו.
ב-27.7.1945 הועתקה הבריגדה מהפיקוד באיטליה לפיקוד הצבא הבריטי על הריין ויצאה בשיירה דרך אוסטריה, גרמניה וצרפת לדרום בלגיה. גם אז אף על פי שהתפקיד הרשמי היה שמירה על מחנות שבויים גרמניים ומחסני צבא, עסקו חיילי הבריגדה בהברחת ניצולי שואה ממחנות העקורים לדרום צרפת ואיטליה לטיפול המוסד לעלייה ב'. שם שוכנו בעיירות חוף עד עלייתם לארץ במפעל ה"העפלה".
בתחילת 1946, לאחר חופשת מולדת קצרה, חזר מתי לאירופה (להולנד) ומונה לסמג"ד הגדוד השלישי כסגנו של אפרים בן ארצי.
במסגרת פעילות זו היה בקשר עם נציגי המוסד לעלייה ב' ועסק במבצע "הכפילים"–מבצע לעליית פליטים בזהות של חיילים משוחררים. מתי היה בקבוצה האחרונה שהשתחררה מהבריגדה. וחזר לארץ ביולי 1946. באוקטובר 1946 השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת מייג'ור.
שירות בצה"ל
אחרי השחרור מהצבא הבריטי, עבר למנגנון הקבע של "ההגנה" והמשיך בטיפול בכפילים שהגיעו מאירופה ובטיפול בכספי מענקי השחרור שקבלו החיילים המשוחררים שבזהותם הגיעו הכפילים ארצה.
לאחר הקמת המדינה היה חבר במטכ"ל הראשון ועסק בתפקידי מטה. דגן היה שותף, בין היתר, בפרסומים הראשונים של צה"ל כגון פקודות מטכ"ל, סולם הדרגות בצבא, היה חבר בוועדה שקבעה את חוק השיפוט של צה'ל- תש'ט, יו"ר הוועדה לקביעת סמלי הכובע ותגי השרוול של יחידות הצבא ושותף להקמת היחידה הפסיכולוגית שקבעה קריטריונים למיון חיילים לקצונה ועוד.
בשנת 1950 התמנה לסגן ראש אג"א לתכנון והועלה לדרגת אלוף-משנה. בהמשך עבר קורס מפקדי גדודים, וקורס שלב ב' ומונה למפקד חטיבה 3 בגליל העליון.
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)
מלחמת קוריאה
דיוויזיית הרגלים ה-45, יחד עם דיוויזיית הרגלים ה-7, נלחמו בהתקפות סיניות חוזרות ונשנות לאורך כל קו החזית לאורך שנת 1952, וכוחות סיניים תקפו תכופות את גבעת באלדי העתיקה בסתיו של אותה שנה. בערך באותה תקופה, דיוויזיית הרגלים ה-45 ויתרה על הפיקוד על גבעת באלדי העתיקה לידי דיוויזיית הרגלים ה-2. כמעט מיד פתחו הסינים במתקפה מרוכזת על הגבעה, והכריחו את הכוחות האמריקאים לסגת. סופות גשמים עזות מנעו מהדיוויזיות להשתלט מחדש על הגבעה במשך כחודש, וכאשר היא נכבשה לבסוף היא בוצרה בכבדות כדי למנוע התקפות נוספות. גדוד הטנקים 245 נשלח לתקוף עמדות סיניות במהלך סוף 1952, אך רוב הדיוויזיה החזיקה בקו הגנה נייח נגד הסינים.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
שירות אזרחי
בשנת 1953 השתחרר מצה"ל ועבד כמנהל כוח אדם ב"משביר המרכזי".
בשנת 1959 הצטרף למשרד החוץ. תפקידו הראשון היה קונסול כלכלי בשיקגו. במסגרת תפקידו זה סייר הרבה במדינות מרכז ארצות הברית ונוכח לראות את ההתפתחות הכלכלית של מדינות הדרום. בעקבות רשמיו נפתחה קונסוליה בדאלאס, טקסס ומתי שימש כקונסול כללי בדאלאס. בתום 2 שנות כהונתו בדאלאס המליץ להעביר את הקונסוליה ליוסטון, טקסס שהתפתחה מאוד עקב תעשיית החלל. בשנת 1962 חזר לארץ ומונה למנהל כוח אדם של משרד החוץ. בשנים 1964–1967 היה יועץ בשגרירות באוטווה. בשובו לארץ אמור היה להתמנות לשגריר במאלי ואף נשלח ללמוד צרפתית. אולם מדינה זו, כמו הרבה אחרות ניתקו את היחסים עם ישראל לאחר מלחמת ששת הימים ומתי נשאר במשרד החוץ בארץ במחלקת העיתונות. בשנים 1968–1971 מונה להיות שגריר בזמביה ושגריר לא תושב בסווזילנד ובוטסואנה.
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)
מלחמת קוריאה
בתחילת 1953, כוחות צפון קוריאה פתחו במתקפה בקנה מידה גדול נגד גבעה 812, שהייתה אז בשליטת פלוגה K, גדוד 3, רגימנט הרגלים ה-179. הקרב על היל איורי שלאחר מכן היה אחד מסדרת התקפות גדולות יותר של כוחות סיניים וצפון קוריאה, אשר יצרו קרבות כבדים יותר מאשר בשנה הקודמת. התקפות אלו נערכו בעיקר על מנת להבטיח עמדה טובה יותר במהלך המשא ומתן המתמשך להפוגה. הכוחות הסיניים המשיכו להפעיל התקפות מרוכזות על קווי כוחות האו"ם, כולל דיוויזיית הרגלים ה-45, אך הדיוויזיה הצליחה להחזיק את רוב שטחה, ונותרה נייחת עד תום המלחמה בקיץ 1953.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
שירות אזרחי
בשנים 1971–1972 כיהן כקונסול כללי בלונדון. חודש לאחר סיום תפקידו בלונדון התפוצצה מעטפת נפץ בשגרירות שגבתה את חייו של עמי שחורי. בנוסף למעטפה שהתפוצצה היו 3 מעטפות נופץ נוספות שאחת מהן הייתה ממוענת למתי דגן.
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)
מלחמת קוריאה
במהלך מלחמת קוריאה ספגה דיוויזיית הרגלים ה-45 4,004 נפגעים, שכללו 834 הרוגים ו-3,170 פצועים.
מתתיהו דגן (קורנפלד)
שירות אזרחי
תפקידו האחרון בשירות החוץ היה ככקונסול כללי ביוהנסבורג.
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)
לאחר מכן
הדיוויזיה סיירה לזמן קצר באזור המפורז הקוריאני לאחר חתימת שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, אך רוב אנשיה חזרו הביתה וחזרו למעמד של המשמר הלאומי ב-30 באפריל 1954. תגי הדיוויזיה הוחזרו לאוקלהומה ב-25 בספטמבר אותה שנה, סיום רשמית לנוכחות הדיוויזיה בקוריאה.
הדיוויזיה נשארה כיחידה של המשמר הלאומי של אוקלהומה, ולא השתתפה בפעולות גדולות לאורך שאר שנות ה-50 מלבד אימוני סוף שבוע וקיץ רגילים. בשנת 1963 התארגנה הדיוויזיה מחדש בהתאם לתוכנית דיוויזיות צבא היעד של ארגון מחדש, אשר הביאה להקמת חטיבות 1, 2 ו-3 בתוך הדיוויזיה. חטיבות אלו לא השתתפו בפריסות או אירועים גדולים, והושבתו חמש שנים מאוחר יותר ב-1968. באותה שנה, עקב חוסר הצורך הנתפס בכל כך הרבה מערכים גדולים במשמר הלאומי, הושבתה דיוויזיית הרגלים ה-45, כחלק ממהלך גדול יותר לצמצום מספר דיוויזיות המשמר הלאומי מ-15 לשמונה, בעוד הגדלת מספר החטיבות הנפרדות משבע ל-18. במקומה הוקמה חטיבה 45 (נפרדת) העצמאית. חטיבת הרגלים ה-45 קיבלה את כל המורשת של הדיוויזיה ה-45, כולל תג הכתף שלה. כמו כן הופעלו מיחידות הדיוויזיה קבוצת תותחי השדה ה-45, אשר מאוחר יותר הפכה לחטיבת הכיבוי ה-45, ופיקוד הכוח ה-90.
יורדן טזה
יורדן טזה (בהולנדית: Jordan Teze; נולד ב-30 בספטמבר 1999 בחרונינגן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים
טזה גדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. ב-25 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על זוולה במסגרת הליגה.
איציק דדיה
יִצְחָק (אִיצִיק) דַדְיָה (נולד בשם יצחק דדון; ב-ד' בטבת ה'תשנ"ד, 18 בדצמבר 1993) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי חרדי ישראלי.
ביוגרפיה
דדיה נולד וגדל בנתיבות. למד בישיבת נחלת אפרים בדימונה ובישיבת נחלת שלמה בבני ברק. התגייס לצה"ל ושירת במקהלת הרבנות הצבאית.
קריירה מוזיקלית
החל להופיע בגיל 9 ובגיל 13 הופיע בלהקת ה"קינדרלעך" לתקופה של חצי שנה. בגיל 16 החל בקריירה עצמאית.
ב-2011 הוציא את אלבומו השני - "לשיר מהנשמה". ומאז הוציא שני אלבומים נוספים. זכה בתואר תגלית השנה של רדיו קול ברמה ורדיו קול חי בשנת 2011. וכן שיחק בתפקידים ראשיים במחזמרים בבימוי ישי לפידות ודוד פדידה ובהפקתו של פדידה: "שירים ונפלאות בבית הכנסת" (2012), וב-"שירים ונפלאות בבית הספר" (2013) גילם את ששי (ששון) אלישע.
ב-2015 יצר עם הזמר עוזיה צדוק את אלבום הבכורה של צדוק - "שומר ישראל". כעבור שנתיים הקליט הזמר שיר שהתבסס על השיר תודה מאותו אלבום.
דדיה שימש כשופט בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "הקול הבא", וכן כשופט אורח בעונה הראשונה, המשודרת ברדיו קול חי.
בקיץ 2019 נפרדו דדיה ומפיקו דוד פדידה. לאחר מכן נמחק כל התוכן מערוץ היוטיוב הרשמי של דדיה, ואיתו כל הסרטונים עם עשרות מיליוני צפיות שהפכו לפרטיים. טרם פורסמה תגובה רשמית בעקבות המקרה, ובעקבות כך פתח דדיה ערוץ חדש.
החל מ-2021 דדיה מיוצג ב-"כספית - ייצוג אמנים".
חולוד דעיבס
חולוד דעיבס (בערבית: خلود دعيبس; נולדה ב-16 באפריל 1965 ב-א-זבאבדה) היא פוליטיקאית ודיפלומטית פלסטינית. אדריכלית בהשכלתה.
ביוגרפיה
ב-1995 דעיבס סיימה תואר שלישי בארכיטקטורה מאוניברסיטת האנובר שבגרמניה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בשימור של המורשת האדריכלית של פלסטין. היא הייתה מנהלת המרכז לשימור המורשת התרבותית בבית לחם ושימשה כמרצה באוניברסיטת בית לחם.
בשנים 2012-2007 כיהנה כשרת התיירות והארכאולוגיה ברשות הפלסטינית. במהלך כהונתה התקבלה פלסטין כחברה מלאה בארגון אונסק"ו.
כמו כן בשנים 2009-2007 כיהנה כשרה לענייני נשים.
באוגוסט 2013 החלה לעמוד בראש הנציגות הדיפלומטית הפלסטינית בגרמניה.
Run (שיר של BTS)
Run הוא סינגל של להקת הבנים הדרום-קוריאנית BTS. הגרסה הקוריאנית של הסינגל פורסמה ב-30 בנובמבר 2015 כסינגל המוביל למיני-אלבום הרביעי של הלהקה,, על ידי ביג היט מיוזיק. הגרסה היפנית פורסמה ב-15 במרץ 2016 באלבום האולפן, על ידי.
הפקה
השיר נכתב על ידי פידוג, באנג סי-היוק וחברי BTS שוגה, RM, ג'יי-הופ, V וג'ונגקוק.
וידאו קליפ
ב-25 בנובמבר 2015 פורסם ביוטיוב טייזר לשיר. הווידאו קליפ של השיר מציג את חברי הלהקה מבלים יחד. הוא מסתנכרן עם הווידאו קליפ של הסינגל "I Need U" וממשיך את הצגת הנרטיב "BTS Universe", שכולל עלילה שבה סיפור רקע לכל אחד מחברי הלהקה.
הווידאו קליפ היה אחד מקליפי הקיי-פופ הנצפים ביותר בארצות הברית בנובמבר 2015. באפריל 2019 הוא צבר 100 מיליון צפיות ביוטיוב.
ביקורת
השיר דורג במקום השלישי ברשימות "50 השירים הטובים ביותר של BTS" ו-"20 שירי הקיי-פופ הטובים ביותר של 2015" של מגזין "בילבורד", שם נכתב שהשיר מביע ייאוש, קדחתנות וכאב, כאשר "מתחת לחיצוניות הקליטה ללא ספק של השיר מסתתר חיבוק לטיפשות הכואבת שבאהבה", ושהשיר "גיבש את מקומה של הלהקה בקיי-פופ".
במגזין "רולינג סטון" תואר "Run" כשיר מריר-מתוק ונוסטלגי. באתר Soompi נכתב שבשיר יש "כמה דגימות ווקאליות מעולות" ושהווידאו קליפ הוא "יצירה מרשימה" שמציגה לא רק את הכישרונות המוזיקליים של חברי הלהקה, אלא גם את כישורי המשחק שלהם.
פרסים
השיר זיכה את הלהקה בפרסים בתוכניות הטלוויזיה הדרום-קוריאניות ו-. על ביצוע השיר ב לשנת 2015 זכתה הלהקה ב"פרס המופיע העולמי".
הערות שוליים
undefined
פרנקי ואלי
פרנקי ואלי (Frankie Valli; נולד כפרנסיס סטפן קאסטלוצ'יו ב-3 במאי 1934) הוא זמר אמריקאי ממוצא איטלקי, הידוע בעיקר כסולן הלהקה ארבע העונות. סימנו המסחרי היה קול פלסט.
ביוגרפיה
ואלי נולד בניוארק שבניו ג'רזי לאנטוניו ולמריה קאסטלוצ'יו. פיתח עניין בקריירה מוזיקלית לאחר שצפה עם אמו בהופעה של פרנק סינטרה בהיותו בן שבע. עד להצלחתו בתחום זה עבד, כמו אביו, כספר.
יחד עם טומי דה-ויטו הקים את הלהקה The Variatones. בשנת 1956 חתמה הלהקה על חוזה הקלטה בחברת תקליטי RCA ושינתה את שמה ל-The Four Lovers. הלהיט היחיד שהקליטה במתכונת זו - You’re the Apple of My Eye - הגיע למקום ה-62 במצעד האמריקאי.
בשנת 1959 הקליט ואלי את הלהיט I Go Ape. בשנת 1960 הצטרף ניק מאסי ללהקה והמפיק בוב קרו לקח אותה תחת חסותו. ב-1961 הצטרף ללהקה בוב גאודיו מלהקת Royal Teens והשלים את ההרכב שהתפרסם בהמשך. בפברואר 1962 שינתה הלהקה את שמה לארבע העונות. חצי שנה לאחר מכן הקליטה הלהקה בחברת Vee-Jay את להיטה הראשון שנכתב ב-15 דקות על ידי בוב גאודיו ונקרא במקור Terry, בהמשך Jackie ולבסוף Sherry. הלהיט הגיע לראש המצעד האמריקאי וכמוהו גם הלהיט השני של הלהקה Big Girls Don’t Cry והלהיט השלישי Walk Like a Man.
במקביל החל ואלי בקריירת סולו. ב-1967 הגיע למקום השני במצעד האמריקאי עם Can't Take My Eyes Off You והמשיך עם שורת להיטים נוספים. במחצית השנייה של שנות ה-70 הגיע פעמיים לפסגת המצעד עם My Eyes Adore You ועם Grease, שיר הנושא של הסרט גריז.
להקת ארבע העונות חתמה ב-1972 על חוזה עם חברת התקליטים מוטאון וזכתה להצלחה במקביל להצלחתו האישית של ואלי. הלהיט Who Loves You הגיע למקום השלישי במצעד ב-1975 והלהיט December 1963 (Oh, What a Night) הגיע למקום הראשון ב-1976. ב-1977 הודיע ואלי על עזיבת הלהקה. בשנת 1990 נכנס ביחד עם חבריו לארבע העונות להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
באוקטובר 2007 הוציא ואלי אלבום בשם Romancing the 60s ובו גרסאות כיסוי לשירים אהובים משנות ה-60. דואט שלו עם ג'וס ניוטון (The Biggest Part of Me) נכנס בשנת 2010 לאלבום הדואטים של ניוטון.
ב-4 ביולי 2017 הופיע בהיכל התרבות בתל אביב.
דיסקוגרפיה
לרשימת אלבומים של ארבע העונות ראו בערך ארבע העונות
אלבומי אולפן:
סימפוניית ההפתעה
סימפוניית ההפתעה הוא שם שניתן לאחת מיצירותיו המוזיקליות הידועות של המלחין יוזף היידן, הסימפוניה מס' 94 בסול מז'ור. זוהי הסימפוניה השנייה מבין 12 (מספר 93-104) של היידן שנקראות סימפוניות לונדון, והיא נכתבה ב-1791. בשפה הגרמנית מוכרת הסימפוניה הזו בשם "mit dem Paukenschlag" ("במכת תוף דוד"). סימפוניה זו היא אחת המנוגנות ביותר על ידי תזמורות ברחבי העולם, בגרסאות שונות.
כתיבת היצירה
היידן כתב את היצירה בלונדון, בביקורו הראשון באנגליה. היצירה נוגנה לראשונה באולם הנובר ב-23 במרץ 1792. בבכורה השתתף היידן עצמו, שניגן בפורטה-פיאנו.
הכינוי "ההפתעה"
היידן היה ידוע בחוש ההומור שלו, ובשילוב בדיחות בסימפוניות שכתב. ה"ההפתעה" שהכניס בסימפוניה זו, הייתה שלוב אקורד חזק במיוחד באמצע הסימפוניה, בסיום הצגת מוטיב ב"פיאנו" - נגינה שקטה, ואז חזרה לנגינה חרישית. על פי הביוגרף של היידן, כשנשאל על כך אמר היידן כי הדבר נועד ליצור עבור הקהל גורם מפתיע ביצירתו. על פי טענה נפוצה, הדבר נועד להרדים את הקהל, ובהמשך להשכימו בבהלה.
חלקי הסימפוניה
כמו כל הסימפוניות ה"לונדוניות" של היידן, מחולקת גם סימפוניה זו לארבעה חלקים באופן הבא:
פסגת פבלוב (אנטארקטיקה)
פסגת פבלוב (באנגלית: Pavlov Peak) הוא פסגה באי לייז' בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת צפונית להר וסאליוס.
הפסגה מתנשאת מעל מפרצון בריפאראה שממזרח לה.
קרחון פלייסטור נמצא מדרום מערב לפסגת פבלוב וקרחון זבלסורד נמצא מצפון מערב לפסגה.
גילוי האיים
הפסגה מופיעה לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1954.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמו של איוואן פטרוביץ' פבלוב - מדען ופיזיולוג רוסי, אשר בשנת 1904 זכה להכרה עולמית כאשר קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודותיו בחקר מערכת העיכול, ובמהלך מחקרים אלו פיתח וביסס את המושג התניה קלאסית.
הוועדה המייעצת קראה לאתרים רבים באזור על שם מדענים מובלים בתחום הרפואה.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
אליס הרמן
אליס הרמן (בשם נעוריה צינר, בהונגרית: Hermann Alice; אבובצה, 29 במאי 1895 – בודפשט, 16 באוגוסט 1975) הייתה פסיכואנליטיקאית יהודייה-הונגרייה, מחנכת לגילאי הגן, מורה, אשתו של אימרה הרמן.
דייוויד דפטולה
'''דייוויד א. דפטולה (באנגלית: David A. Deptula''') הוא לוטננט גנרל אמריקאי יוצא חיל האוויר של ארצות הברית.
אליס הרמן
ביוגרפיה
אליס נולדה במשפחה יהודית. אביה היה בלה צינר (1861–?), חקלאי יליד שאיוסנטפטר, ואמה הייתה סטפניה זינגר (1867–1941). סבא וסבתא מצד אביה היו הסוחר יאקאב צינר וסאלי קוהְן (כהן). סבא וסבתא מצד אמה היו שמואל זינגר, עצמאי והרמינה טוּרנובסקי (1840–1901). כסטודנטית באוניברסיטת בודפשט, למדה פסיכולוגיה, פילוסופיה ואסתטיקה בשנת 1915. אחר כך בשנת 1919 קיבלה התמחות במעבדה הניסויית של גזה רווס, וכתבה את עבודת הדוקטורט שלה בהנחייתו (1921). הנושא שלה היה "חוויית הבנת המלים" שנבחנה בשיטת ההתבוננות הפנימית של אסכולת וירצבורג. חלקים מסוימים מעבודת המחקר שלה פורסמו בהונגרית בשנת 1922 ולאחר מכן בגרמנית בשנת 1923.
ברטלבורו
ברטלבורו (באנגלית: Brattleboro) היא עיירה בוורמונט, ארצות הברית. העיר ממוקמת בדרום מזרח ורמונט, ליד הגבול עם ניו המפשייר. העיר מאכלסת (נכון לשנת 2014 כ-11,000 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה בוורמונט. בעיירה מכללות רבות.
היסטוריה
במהלך המאה ה-17 וה-18, עברו יותר ויותר אירופאים לגור באזור. בסוף דצמבר 1723 הוחלט לבנות מבצר באזור שבו עתידה לקום העיירה. בניית המבצר הושלמה לפני קיץ 1724. בשנת 1753 הוחלט להקים יישוב באזור. פעולת ההתיישבות התעכבה עד שנת 1763, כאשר הצרפתים ויתרו על טענותיהם הטריטוריאליות על ורמונט. במהלך המאה ה-19 התפחה התעשייה העיירה וקמו כמספר מפעלים והעיירה עברה למרכז מסחרי.
בשנת 1892 התיישב בעיירה הסופר הנודע רודיארד קיפלינג, ושם חיבר את ספרו הנודע ביותר "ספר הג'ונגל".
דמוגרפיה
בשנת 2010 גרו בעיר כ-12,046 בני אדם. 92.1% מהאוכלוסייה הם לבנים, 1.9% מהאוכלוסייה הם אפרו-אמריקאים והשאר הם אינדיאנים, אסייתים, לטינים וכו'. אחוז העוני עומד על כ-13.1%.
אליס הרמן
ביוגרפיה
היא ובעלה, אימרה הרמן, פתחו בניסוי משותף שבו חקרו את המאפיינים הפורמליים של הבחירה. הם נישאו בשנת 1922 בבודפשט. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 עבדה אליס כמנהלת מעבדה לייעוץ קריירה שהוקמה עבור חניכים בתעשייה. בשנת 1929 קיבלה תעודת הוראה. היא עבדה כפסיכואנליטיקאית משנות ה-30 ועד 1945. לאחר מכן, תחום עבודתה העיקרי הפך לחינוך לגילאי הגן: היא העבירה הרצאות פסיכולוגיות בנושא חינוך משפחתי וגני ילדים, והייתה המפקחת על גני הילדים שהשתייכו ל"אגודה הדמוקרטית של הנשים ההונגריות".
דייוויד דפטולה
ראשית חייו
דפטולה נולד וגדל בדייטון, אוהיו. הוא בוגר תואר ראשון במדעים ותואר שני בהנדסת מערכות מטעם אוניברסיטת וירג'יניה. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של חיל האוויר של ארצות הברית והוסמך כסג"ם.
אליס הרמן
ביוגרפיה
בין השנים 1949–1952 אליס הרמן כיהנה תחילה עבור מועצת העיר בודפשט כמפקחת על ענייני גני הילדים ולאחר מכן כמרצה ראשית. משנת 1952 ועד שנת 1956 עבדה כמורה בבית הספר להכשרת גננות עמליה בזרדי. במקביל, קיבלה את ההסמכה כמורה לפדגוגיה. מאז 1957 שימשה כמרצה הראשית במחלקת להכשרת גננות במשרד התרבות, במטרה לפתח השכלה גבוהה לגננות. במהלך שנות כהונתה כתבה וערכה מספר ספרי לימוד לגני ילדים. בנוסף לאלה, מאמריה הופיעו גם במספרים גדולים במגזינים שונים. בשנים שלאחר פרישתה לגמלאות (משנת 1962) עבדה במכון הלאומי לפדגוגיה בהונגריה (OPI) והייתה מעורבת בהכנה ובפיתוח תוכנית הגנים החדשה משנת 1971. ביום הולדתו השמונים זכתה בפרס אפאצאי.