cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רייצ'ל זגלר
ביוגרפיה
ב-25 בפברואר 2021 פורסם כי זגלר הצטרפה לצוות השחקנים של סרט ההמשך לסרט גיבורי-העל מבית DC "שהאזאם! 2: זעם האלים". ב-22 ביוני של אותה השנה פורסם כי זגלר עתידה לגלם את דמותה של שלגיה בחידוש הלייב אקשן הקולנועי לסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" של דיסני לצד גל גדות. זגלר תדבב את הדמות הראשית בסרט האנימציה המוזיקלי Spellbound". היא לוהקה לתפקיד הגיבורה לוסי גריי ביירד בעיבוד הקולנועי לסרט הפריקוול של משחקי הרעב, "משחקי הרעב: בלדה לנחשים וציפורי שיר".
תקרית האוסקר
ב-20 במרץ 2022, נחשף על ידי זגלר שהיא לא הוזמנה להשתתף בטקס פרסי אוסקר ה-94 כדי לתמוך בעמיתיה מ"סיפור הפרברים", על כך כתבה בתגובה באחד מהפוסטים שלה באינסטגרם:.
אנטרטיינמנט ויקלי ציין כי האולפנים שמאחורי הסרטים המועמדים הם אלה שקובעים את הקצאות הכרטיסים למועמדים בסרט הטוב ביותר, למעט מועמדים לקטגוריות אחרות ולמגישי פרסים. לאחר מכן הגיעה תגובתו של ראס טמבלין, שגילם את ריף בעיבוד הקולנועי משנת 1961 אמר,.
למחרת, האקדמיה הזמינה אותה להיות מגישה בטקס, כשלוח הצילומים שלה לסרט "שלגיה" נקבע מחדש כדי לאפשר לזגלר לנסוע מלונדון ללוס אנג'לס כדי להשתתף בטקס. זגלר, יחד עם ג'ייקוב אלורדי, הגישו את פרס האוסקר לאפקטים הוויזואליים הטובים ביותר.
חיים אישיים
מאז שנת 2021, זגלר נמצאת במערכת יחסים עם השחקן ג'וש אנדרס ריברה, ששיחק לצידה ב"סיפור הפרברים".
זמרה
ברוב המקרים, הצלילים המופקים בזמרה מותאמים למילים, אליהן משויכת מנגינה, אך לא בהכרח: ישנם סוגי זמרה, כגון יודל, הכוללים הפקה של צלילים ללא מילים מסודרות. הפקת צלילים מבלי לפתוח את הפה מכונה זמזום. בסוגות זמרה מסוימות יש דגש רב יותר על הטונאליות וההרמוניות (למשל מוזיקה כנסייתית), בעוד בסוגות שמרה אחרות יש דגש חזק הרבה יותר על המקצב (לדוגמה שירי ראפ).
אדם העוסק בזמרה באורח מקצועי נקרא זמר. זמרה מתבצעת לעיתים קרובות בקבוצה, למשל במקהלה, ולעיתים קרובות בליווי כלים מוזיקליים, להקה או אפילו תזמורת שלמה. זמרה ללא ליווי מכונה א-קאפלה. כישורי זמרה נדרשים לעיתים משחקני תיאטרון או קולנוע, כאשר הם משתתפים במחזמר או אופרת רוק.
במוזיקת פאנק (Punk), לרוב אין חשיבות לדיוק וליופי של הקול, הזיוף אינו מהווה בעיה והקובע הוא אופי הביצוע והמסר במילים. באחדים מסגנונות מוזיקת המטאל, מועדפים קולות גרואלינג (מעין שאגות ונהמות) בצלילים נמוכים. בסגנונות אלה, נהוג להשתמש במונח "שירה נקיה" (clean vocals) על מנת לתאר סגנון שירה "רגיל".
שלום שוורץ (כדורגלן)
שלום (שולם) שוורץ (8 במרץ 1951 - 16 באוקטובר 2014) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. שיחק בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
שלום שוורץ נולד בחדרה כבן לעולים חדשים מרומניה. הוא התגורר בשכונת יוספטל הסמוכה למגרש הפועל חדרה. היה שחקן נבחרת הנוער של ישראל. הוא שיחק תחילה בהפועל חדרה ועלה איתה לליגה הלאומית, הליגה הראשונה דאז. בשנים 1978 - 1981 שיחק בהפועל חיפה, ולאחר מכן בבית"ר תל אביב. שוורץ שיחק בנבחרת ישראל במשחקי עמי אסיה בשנת 1974 שהתקיימו בטהראן, והשתתף במשחק הגמר בו הפסידה ישראל 1:0 לנבחרת אירן. כמו כן שיחק במשחקי מוקדמות אולימפיאדת מונטריאול 1976 ובמוקדמות מונדיאל 1982. בסך הכל שיחק 11 פעמים במדי נבחרת ישראל, בהם כבש שני שערים. שיחק 246 משחקים בהם כבש 36 שערים ובישל בישולים רבים.
לאחר פרישתו שימש זמן מה כמאמן קבוצת הנוער. לאחר מכן פנה לעסקים: מסעדנות ואולמי אירועים. ב-2003 התמודד בבחירות למועצת העיר חדרה כראש רשימה עצמאית, נבחר לתפקיד חבר מועצה והחזיק בתיק הספורט.
בחמש שנותיו האחרונות סבל ממחלת הסרטן ממנה נפטר.
שוורץ היה נשוי לרחל ואב לשלושה.
הנצחה
קבוצת הפועל חדרה נקראת החל מנובמבר 2015 על שמו, ובסמל הקבוצה שולב הכיתוב "שולם שוורץ".
הקבוצה מפעילה גם את פרויקט "פרחי שלום שוורץ" שבו מתאמנים מדי שבוע ילדים בהדרכת מאמני מחלקת הנוער שלה.
הו ליבי
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הרביעי במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי עדי רותם, דיקלה ועידו אוחיון גם כן. השיר הוא מעין בלדת ים-תיכונית, בו דיקלה פונה ושרה אל הלב שלה. היא אף שרה על אהבה נכזבת.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב רב והעניק לו ציון של ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דיקלה ב-17 בנובמבר 2018. הקליפ בוים על ידי אלון שפרנסקי ואורון שלום. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את דיקלה יושבת על כסא, תוך שעל גבי הקיר מולה ניצב מקרן המציג גבר בסיטואציות שונות.
נכון לאפריל 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-400 אלף צפיות.
שאנן דוהרטי
שאנן מריה דוהרטי (באנגלית: Shannen Maria Doherty; נולדה ב-12 באפריל 1971) היא שחקנית ובמאית אמריקאית. התפרסמה בעיקר בזכות תפקידיה כברנדה וולש בסדרת הנוער הפופולרית "בוורלי הילס 90210", וכפרו האליוול בסדרה "מכושפות".
ילדותה
דוהרטי נולדה בממפיס, טנסי, לרוזה, בעלת מכון יופי, ולטום דוהרטי, יועץ משכנתאות. הוריה קראו לה על שם נהר השאנון באירלנד. בגיל שבע עברה דוהרטי עם משפחתה ללוס אנג'לס.
השנים הראשונות (1981–1989)
בגיל צעיר מאוד החליטה דוהרטי שברצונה להיות שחקנית. בשנת 1981 החלה בהופעות אורח בסדרות שונות, ביניהן "!voyagers", "האב מרפי" ו"זאב מעופף". מייקל לנדון, מפיק וכוכב הסדרה "בית קטן בערבה", ליהק אותה לתפקיד ג'ני ווילדר בהיותה בת 11. דוהרטי הופיעה בסדרה עד לסיומה בשנת 1983.
בשנים 1986–1988 הופיעה בסדרת הדרמה "הבית שלנו" בתפקיד הבת הגדולה במשפחת וית'רספון, כריס. על תפקיד זה הייתה מועמדת ל"פרס האמן הצעיר".
התפקיד הגדול הראשון של דוהרטי בסרט קולנוע היה בתור הת'ר דיוק בסרט "מלכות הכיתה" (1989).
שנות ההצלחה (1990–2001)
תפקיד הפריצה של דוהרטי היה ברנדה וולש, בסדרת הנעורים הפופולרית "בוורלי הילס 90210", שהפיק אהרון ספלינג. התפקיד זיכה אותה בשתי מועמדויות ל"פרס האמן הצעיר" בקטגוריית השחקנית הצעירה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה. ב-2004 דירג ערוץ !E את ברנדה וולש במקום העשירי ברשימת חמישים הנשים המרושעות ביותר בפריים טיים. דוהרטי עזבה את הסדרה בסוף העונה הרביעית ב-1994, אחרי חיכוכים עם חבריה לצוות, ובפרט ג'ני גארת'.
ב-1998 ליהק ספלינג את דוהרטי לסדרת הטלוויזיה "מכושפות", בתפקיד פרו (פרודנס) האליוול, הבכורה משלוש אחיות המגלות שהן מכשפות. בעונה השנייה והשלישית ביימה כמה פרקים בסדרה. דוהרטי עזבה את מכושפות ב-2001, בסוף העונה השלישית. פורסם כי הסיבה לעזיבתה הייתה מתיחות בינה לבין שותפתה לסדרה, אליסה מילאנו.
קריירה מאוחרת (2002–2010)
ב-2007, דורגה דוהרטי במקום ה-96 ברשימת מאת ה-Television Icons הגדולים של המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי". ב-2008, אחרי הפסקה של 14 שנים, חזרה לתפקיד ברנדה וולש, בתשעה פרקים של סדרת הנעורים "90210" - ספין אוף של "בוורלי הילס 90210".
בשנת 2010 גילמה את ד"ר שלי בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון. באותה שנה השתתפה דוהרטי בעונה העשירית של התוכנית רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית), והייתה המודחת הראשונה. בנובמבר 2010 יצא לאור ספרה הראשון.
בשנת 2019 הופיעה כשחקנית אורחת בפרק הראשון בעונה הרביעית של הסדרה ריברדייל שהיה פרק לזכרו של לוק פרי.
חייה האישיים
ב-2016 העלתה לאינסטגרם תמונות המתעדות את גילוח שער ראשה, כחלק מההתמודדות שלה עם סרטן השד. בפברואר 2020 סיפרה בראיון כי הסרטן חזר וכי והוא נמצא כעת בשלב 4 – שלוש שנים לאחר שסיימה את הטיפולים לסרטן השד בו חלתה ב-2015.
משפחה אחת
משפחה אחת (מוכר גם באנגלית: One Family) היא עמותה ישראלית העוסקת בסיוע לנפגעי טרור. הוקמה בשנת 2001, לאחר הפיגוע במסעדת סבארו בירושלים שבו נרצחו 15 ישראלים.
רקע
הארגון הוקם ביוזמתה של מיכל בלזברג, אשר הייתה אמורה לחגוג את בת המצווה שלה ב-9 באוגוסט 2001, היום שבו אירע הפיגוע במסעדת סבארו. בלזברג החליטה לבטל את האירוע, ולתרום את כל ההוצאות שנחסכו עבור נפגעי הפיגוע. בנוסף, גייסה המשפחה מחברים וקרובי משפחה סכום נוסף של כ־100,000 $. פעילות זו הלכה והתרחבה לכדי עמותת "משפחה אחת" אשר מנוהלת כיום על ידי אמה של מיכל, שנטל בלזברג, ובראשה עומד אביה מרק בלזברג. מטה העמותה שוכן בשכונת קטמון בירושלים.
פעילות
העמותה מסייעת כיום לאלפי נפגעי טרור, הן פצועים והן משפחות שכולות, באמצעות פעילויות מגוונות: שיקום נפשי, תמיכה משפחתית, סדנאות, קבוצות תמיכה, נופשונים, סיוע כלכלי ותעסוקתי ועוד. העמותה גם מסייעת בייעוץ וייצוג משפטי וציבורי במידת הצורך. לעמותה מחלקות נוער, ילדים ומבוגרים והיא מפעילה מרכזי סיוע במקומות שונים בארץ.
וירג'ין גלקטיק
וירג'ין גלקטיק (באנגלית: Virgin Galactic) היא חברה שיסד סר ריצ'רד ברנסון, ותכליתה הטסת תיירים לחלל בטיסות תת-מסלוליות, ובעתיד אף למסלול סביב כדור הארץ.
בסיסה של החברה ממוקם בניו מקסיקו 72 קילומטר צפונית ללאס קרוסס ו-48 קילומטר מזרחית לעיר טרות' אור קונסקוונסז, שם מוקם בסיס פעילות לטיסות חלל מסחריות המכונה Spaceport America.
הרקע להקמת החברה
ריצ'רד ברנסון היה מהתומכים והמממנים של קבוצת ברט רוטאן בתחרות פרס ה-X, התחרות שבמסגרתה הובטחו עשרה מיליון דולר לצוות שיצליח לבנות במימון פרטי מטוס חלל תת-מסלולית בעלת יכולת הטסה של שלושה בני אדם לחלל, ולבצע איתה שתי טיסות לגבול החלל בתוך שבועיים, תוך החלפה של עד 10% ממשקל מטוס החלל לא כולל דלק ומחמצן. זכיית מטוס החלל ספייס שיפ 1 (Spaceship One) בפרס לאחר שעמדה במשימה בשנת 2004, היווה את ירית הפתיחה להקמת חברת וירג'ין גלקטיק שהתכוונה לבנות מטוס חלל דומה לספייס שיפ 1 ולשגר באמצעותה תיירים לטיסה קצרה אל גבול החלל וחזור. בשלב זה הודיע ברנסון כי שירות הנוסעים לחלל יחל ב-2007.
בשנת 2005 הוקמה החברה "The Spaceship Company" במטרה למסחר את הטיסות לחלל, בשותפות עם ברט רוטאן שהחזיק ב-30% מהמניות. בשלב זה 40 אלף איש כבר נרשמו כלקוחות פוטנציאלים.
בנייתו של מטוס החלל הראשון
דגם מטוס החלל שנבנה על ידי החברה ושאמור להוות את הכלי העיקרי של חברת וירג'ין גלקטיק נקרא Spaceship Two. מטוס החלל דמה חיצונית למטוס חלל שזכתה בפרס ה-X, ה-Spaceship One, אך הייתה גדולה ממנה ושונה במובנים רבים. מטוס החלל יועד להטיס שישה נוסעים, בעזרת שני אנשי צוות. ברנסון עמד על כך שלתיירי החלל תינתן האפשרות להתנתק מכיסאותיהם ולרחף בתא מטוס החלל, דבר שהכתיב שינויי תכנון מרובים במבנה מטוס החלל. מטוס החלל נישא מתחת לגחון מטוס בואינג 747 ששופץ ויועד למשימה זו (האביר הלבן שמו). הוא היה אמור לשאת אותה לגובה של כ-12 קילומטר ומשם מטוס החלל נפרד ממנו. במקביל החברה פיתחה מטוס נושא חדש בשם וויט נייט 2 שבנוי כדי לשאת את מטוס החלל Spaceship Two ממנו הוא נפרד בגובה של 45 אלף רגל, ומפעיל את מנועיו הרקטיים, ונוסק לגובה החלל. בפברואר 2008 החלה "וירג'ין גלקטיק" למכור כרטיסים לפרויקט תמורת 200 אלף דולר, תמורת שהייה של חמש דקות בחלל עם המטוס.
ביולי 2009 השקיעה חברת אבאר, שבבעלות ממשלת אבו דאבי, 280 מיליון דולר תמורת 32% בחברת "ווירג'ין גלקטיק", לפי שווי שוק של כ-900 מיליון דולר. בנוסף דווח כי "וירג'ין גלקטיק" תפעיל טיסות גם משדה תעופה באבו דאבי, כחלק מתוכנית ממשלתית להפוך את האמירות למרכז תיירות בינלאומי. בעקבות ההשקעה פתחה ארצות הברית בחקירה, בשל חשש ששיתוף טכנולוגיית חלל מארצות הברית עם מדינה ערבית היא סיכון ביטחוני. החקירה נסגרה תוך זמן קצר.
ב-7 בדצמבר 2009 הוצגו לראשונה בקליפורניה מטוס החלל Spaceship Two (שמו של מטוס החלל הספציפי הזו היה VSS Enterprise) וכלי השיגור שלו, "האביר הלבן 2". מטוס החלל היה אמור להתחיל לשאת תיירים לחלל כבר בשנת 2009 אך בפועל מטוס החלל שונה ושופץ במשך עוד שלוש שנים בטרם נכנס לניסויי טיסה. גם אחר כך החברה התקשתה לעמוד בהבטחותיה ודחתה את מועד הטיסה המסחרית הראשונה שוב ושוב.
בין 2011 ל-2014 ביצע מטוס החלל VSS Enterprise בסביבות 15 ניסויי דאייה ללא הפעלת המנוע לאחר ששוחר מהמטוס הנושא בגובה רב, וכן ארבעה ניסויי טיסה בהם הופעל המנוע הרקטי שלה, אך בשלוש הטיסות הראשונות הופעל המנוע לכעשרים שניות בלבד. מהירות מטוס החלל הגיעה לכ-1.4 מאך וגובה הטיסה לא עלה על 22 קילומטר.
במאי 2014 קיבלה החברה אישור להטיס נוסעים.
ב-31 באוקטובר 2014 בוצעה טיסת ניסוי רביעית במספר, במהלכה התרסק מטוס החלל. אחד הטייסים נהרג והאחר נפצע. בחקירת האירוע התברר שהגורם לה הוא טעות אנוש של אחד הטייסים, שהפעיל את מערכת שינוי תצורת הכנפיים (המכונה "נוצה") מוקדם מדי, במטוס החלל הבא שנבנה תוקן הליקוי הזה כך שלא מתאפשר לטייסים להפעיל את המערכת טרם זמנה.בנוסף, ישנו פרק, המספר על חקירת ההתרסקות של ספייסשיפ 2 בסדרה תעופה בחקירה בנישיונל ג'יאוגרפיק.
בנייתו של מטוס החלל שני
בפברואר 2016 הושלמה בנייתו של מטוס החלל שני (VSS Unity שמו), שביצע כמה ניסויי דאייה, החל מדצמבר 2016, וכן ארבעה ניסויי טיסה (במרץ, מאי, יולי ודצמבר 2018) בהם הופעל המנוע הרקטי של מטוס החלל למספר עשרות שניות, כולם הסתיימו בהצלחה, באחרון שבהם הגיע כלי הטיס למהירות 2.9 מאך ולגובה 82.7 ק"מ. בכך הצליחה החברה לראשונה לשגר כלי טיס ובו שני אנשים אל גובה החלל (לפחות לפי חלק מההגדרות). זוהי נקודת ציון בולטת במיוחד לאור העובדה שהיא התעכבה במשך כמעט עשור. באוקטובר 2018 הודיעה ברנסון כי הוא יטוס עם VSS Unity בתחילת 2019.
בפברואר 2019 טסה שוב VSS Unity ועל סיפונה שלושה אנשים, זוג טייסים ועובדת החברה, הפעם הגיע כלי הטיס לגובה 89.9 ק"מ וקבע בכך שיא גובה חדש. אולם הטיסה המסחרית הראשונה התעכבה שוב. באוקטובר 2019 הונפקה חברת "וירג'ין גלקטיק" ב.
ב-22 במאי 2021, הצליחה החברה לבצע את הטיסה הראשונה המאוישת לחלל מניו מקסיקו עם מטוס החלל VSS Unity 21 ב-11 ביולי 2021 המריאו ברנסון, שלושה מעובדי וירג'ין גלקטיק ושני טייסים בטיסת ניסוי של מטוס החלל VSS Unity לגובה של 85.3 ק"מ, ובכך היו לתיירים הראשונים שמגיעים לחלל בטיסה מסחרית. מטוס החלל נישא בידי המטוס הנושא Space Ship Two לגובה של כ-14 ק"מ, משם נסק עצמאית, ונחת בשלום. ברנסון הצהיר שבכך הגשים את חלומו מאז ייסוד וירג'ין גלקטיק 17 שנה קודם לכן. עם זאת, מדובר בטיסה לגובה המוגדר כגבול החלל רק על פי רשות התעופה הפדרלית בארצות הברית, ולא על פי ההגדרה העולמית הרווחת של הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לגבול החלל כקו קרמן, הנמצא בגובה 100 קילומטר.
חודש לאחר שטס לחלל מכר ברנסון מניות של חברת "וירג'ין גלקטיק" בשווי 300 מיליון דולר.
החברה תכננה להפעיל טיסות מסחריות אל גבול החלל החל מ-2022, אך כל כלי הטיס שלה קורקעו במסגרת חקירת טיסת הניסוי על ידי רשות התעופה הפדרלית. החקירה נפתחה בשל חריגה מהשטח שהוקצה לטיסה, בניגוד לנוהלי הבטיחות וללא דיווח בזמן אמת.
בפברואר 2022 החלה מכירת מקומות לציבור בעלות של 450,000 $. הטיסה המסחרית הראשונה בוצע ביוני 2023. טיסה זו באורך כ-14 דקות הגיע לגובה של 85.1 ק"מ ועל הסיפון היו 6 אנשים, רובם אנשי חיל האוויר האיטלקי. טיסה מסחרית ראשונה עם תיירי חלל בוצע ב-10 באוגוסט. היא כללה 3 עובדי החברה ו-3 תיירים:ספורטאי בריטי ואם ובייתה מאנטיגואה וברבודה. הטיסה נמשכה כ-15 דקות.
נכון לאוגוסט 2023 נמכרו כ-800 כרטיסים וטיסות מתוכננות בתדירות של טיסה בחודש.
תוכניות עתידיות
תחום הליבה של חברת וירג'ין גלקטיק הוא תיירות חלל מסחרית. עיצובים ראשוניים של חלליות המסוגלות להגיע למסלול הוצגו על ידי ברט רוטאן, מתכנן מטוס החלל של וירג'ין גלקטיק. תיירות חלל מסלולית תוכל להתבסס בין היתר על תחנות חלל מיוחדות פרי תכנון של חברת ביגאלו אירוספייס. בנוסף לטיסות חלל תת-מסלוליות, שוקלים בחברת וירג'ין גלקטיק לפתח מטוס חלל עם יכולת הגעה למסלול, וכמו כן להשתמש במטוס האם המיועד לנשיאת מטוס החלל, כמטוס נושא למשגר לוויינים אווירי שהחברה עוסקת בפיתוחו. באפריל 2006 הכריז על פרויקט להקמת מלונות בחלל.
פעילות בעולם
חברת וירג'ין גלקטיק מפעילה מספר נציגויות בעולם, לשיווק טיסות החלל המסחריות שלה. נציגויות החברה פועלות באירופה, איחוד האמירויות במפרץ הפרסי, יפן, הודו, אוסטרליה וניו זילנד. ב-4 בנובמבר 2007, הכריזה וירג'ין גלקטיק על תחילת הפעילות שלה בישראל.
חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית
חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית (באנגלית: Fifteenth Air Force) הוא כוח אווירי, המשתייך לפיקוד הקרב של חיל האוויר. משימתו לארגן ולאמן את כוחות הפיקוד בארצות הברית.
היסטוריה
החיל הוקם בנובמבר 1943 על בסיס כוחות מחיל האוויר ה-12 וחיל האוויר התשיעי מפקדו הראשון של החיל היה ג'יימס דוליטל. מפקדתו מוקמה תחילה בתוניס ולאחר מכן עברה לאיטליה. הכוח כלל מפציצים מדגם קונסולידייטד B-24 ליברייטור ו-B-17 מבצר מעופף והשתתף בהפצצות עומק באיטליה, צרפת, אוסטריה וגרמניה.
מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס של החיל לקחו חלק ארי בהפצצות במלחמת קוריאה. החיל צויד במטוסי B-52 סטרטופורטרס והשתתף במלחמת וייטנאם. בתקופת המלחמה הקרה השתייך לפיקוד האוויר האסטרטגי. משנות התשעים הפעיל מטוסי תדלוק כחלק מפיקוד התובלה של חיל האוויר. ב-2012 הושבת החיל.
באוגוסט 2020 הוקם חיל האוויר מחדש תחת פיקוד הקרב כשהוא מקבל תחת פיקודו את יחידות חיל האוויר התשיעי וחיל האוויר ה-12.
ארגון ויחידות
חיל האוויר ה-15 כולל יחידות ב-14 בסיסים עיקריים ברחבי ארצות הברית:
הבסיס המשותף לנגלי-יוסטיס בווירג'יניה:
בסיס חיל האוויר מודי בג'ורג'יה:
בסיס חיל האוויר רובינס בג'ורג'יה:
בסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון בקרוליינה הצפונית
בסיס חיל האוויר קריץ' שבנבדה:
בסיס חיל האוויר דייוויס מונת'ן שבאריזונה:
בסיס חיל האוויר היל ביוטה:
בסיס חיל האוויר מאונטיין הום באיידהו:
בסיס חיל האוויר טינקר שבאוקלהומה
בסיס נליס שבנבדה
אן דאדלי
אן ג'ניפר דאדלי (באנגלית: Anne Jennifer Dudley נולדה ב-7 במאי 1956) היא מלחינה, נגנית קלידים ופסנתר, מנצחת, מפיקה ומוזיקאית בריטית בז'אנר הפופ. דאדלי הלחינה והפיקה פסקולים לעשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה עטורי פרסים, בהם משחק הדמעות (1992), אמריקה X (1998) ומאמה מיה! (2018). בשנת 1988 זכתה בפרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר על כתיבת הפסקול לסרט הקומי הבריטי "ללכת עד הסוף" (The Full Monty).
בנוסף לכך, הייתה מהמייסדים של קבוצת המוזיקה האלקטרונית Art of Noise, שפעילותיה החלוציים היוו אבן דרך בתחום הפופ והמוזיקה האלקטרונית.
שנים מוקדמות
הקריירה המקצועית של אן דאדלי החלה במפגש עם המפיק המוזיקלי טרבור הורן בתחילת שנות ה-80. כקלידנית, היא עזרה ביצירת תקליטים כמו The Lexicon of Love של הABC, ו- Buffalo Gals של מלקולם מקלארן, בו היא גם הייתה שותפה לכתיבה.
Art of Noise
בתחילת שנת 1983, ייסדה דאדלי יחד עם גארי לנגן (Gary Langan), ג'יי ג'יי ג'צ'ליק (J. J. Jeczalik) והמפיק טרבור הורן את ההרכב המוזיקלי "ארט אוף נויז" (באנגלית: Art of Noise), הרכב שעיקרו היה בז'אנר הפופ וגישתו החלוצית הייתה חדשנית ונותרה משפיעה עד היום.
Art of Noise זכורים כלהקה פופולרית בזכות שיתופי הפעולה הבולטים שלהם עם דווין אדי ("Peter Gunn") – עליו אף זכתה דאדלי בפרס הגראמי, מקס הדרום ("Paranoimia") וטום ג'ונס ("Kiss"). שיתופי פעולה אלו הביאו את דאדלי בהמשך לעבודה עם אמנים בולטים אחרים כמו פול מקארטני ורוד סטיוארט.
ב-1990 הקבוצה התפרקה ודאדלי המשיכה בעבודת העיבוד וההפקה שעשתה במקביל למעורבותה בהרכב, עד לאיחוד הקבוצה בשנת 1999. נכון לשנת 2022, דאדלי ושאר ההרכב מופיעים לעיתים עם אלבומם האחרון "Anne Dudley plays the Art of Noise", שיצא בשנת 2018.
קריירת יחיד
אלבום הסולו הראשון של דאדלי "Ancient and Modern", יצא בשנת 1995, והוא זכה לשבחים רבים ממבקרים. החל משנת 2000, הקדישה דאדלי את רוב זמנה להלחנת תווים,, אך בו בזמן עסקה ביצירת מוזיקה משלה. אלבומה השני "A Different Light", שוחרר בשנת 2002.
מלחינת סרטים
דאדלי כותבת ומלחינה פסקולים לסרטים וסדרות טלוויזיה כבר למעלה מעשרים שנים. בין מגוון הפסקולים שהלחינה ניתן למנות את הסרטים "Mamma Mia, Here We Go Again", "Elle" ו “The Crying Game”. בשנת 1998 זכתה בפרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר על כתיבת הפסקול לסרט "ללכת עד הסוף" (“The Full Monty”). ב-2017 הוענק לה פרס אייבור נובלו על תרומתה יוצאת הדופן למוזיקה הבריטית.
מלחינה קלאסית
דאדלי מונתה למלחינה הראשונה בשיתוף עם תזמורת הקונצרטים של הBBC בשנת 2001. יצירתה הראשונה הייתה “Music and Silence”, המתבססת על סצנות מרומנה של הסופרת רוז טרמיין. היצירה התנגנה לראשונה לכבוד חגיגות החמישים של התזמורת, בקונצרט ברויאל פסטיבל הול ((Royal Festival Hall, בספטמבר שנת 2002.
אוניית הבוטנים
הספינה נבנתה ב-1907 ומידותיה היו 86.9*7.8*12.6 מטר. למנוע הקיטור שלה היו 275 כוחות סוס, והיא הגיעה למהירות של 13 קשר.
אן דאדלי
חיים אישיים
דאדלי נשואה לבן זוגה רוג'ר דאדלי, ולהם ילדה בשם אנג׳לה.
אוניית הבוטנים
הספינה שהתגלתה על ידי צוללים, שוכבת במים הרדודים (6 מטרים), וניתן להגיע אליה מהחוף. חלקים רבים בספינה נשתמרו בצורה יפה: דוודי הקיטור, ציר ההגה הענקי שנשאר זקוף במים, חלקים מן המדחף, התורן ועוד הרבה חלקים אחרים.
אן דאדלי
קישורים חיצוניים
אן דאדלי – אתר רשמי
מרק שבעת הימים
מרק שבעת הימים (באנגלית, ""seven seas soup"), הידוע גם בשם caldo de mariscos ("מרק פירות ים") הוא גרסה מקסיקנית של תבשיל דגים, פופולרי באזורי החוף במקסיקו. הוא בדרך כלל עשוי ממרק עוף, עגבניות, דגים או פירות ים, בתוספת פירות ים מקומיים טריים, ובדומה למרקים מקסיקניים אחרים, הוא מבושל במהירות בתוך ציר דק.
מקסי ג'אז
מקסוול פרייזר (באנגלית: Maxwell Fraser; 14 ביוני 1957 – 23 בדצמבר 2022), הידוע בשם הבמה מקסי ג'אז (Maxi Jazz), היה מוזיקאי, ראפר, זמר-יוצר ודי. ג'יי. בריטי. נודע בעיקר בשל תפקידו כסולן המוביל של להקת פיית'לס.
קריירת היפ-הופ
ג'אז הקים את להקת "The Soul Food Cafe System" בה שימש כדי. ג'יי. בשנת 1984. הסגנון המוזיקלי היה מוזיקת היפ-הופ אליה נחשף שנה לפני כן. בשנים 1985–1986 שידר את התוכנית "In the Soul Kitchen with DJ Maxi Jazz" בתחנת הרדיו הפיראטית Reach FM ששידרה בלונדון. בשנת 1987 העביר את התוכנית לתחנת LWR, שהייתה אף היא תחנה פיראטית. בשנת 1992 הקים את חברת "נמו רקורדס" על מנת להוציא לאור את חומרי הלהקה שיצאו כשלושה מיני-אלבומים. הלהקה החלה להופיע ושימשה כמופע חימום לאומנים דוגמת ג'אמירוקוואי באמסטרדם, להקת Soul II Soul בברצלונה וג'ייסון רבלו בברזיל. בשנת 1996 הקליטה הלהקה את האלבום "Original Groovejuice vol.1". לאחר התפרקות הלהקה שיתף פעולה עם ג'ה וובל ברחבי אירופה.
בשנת 2002 השתתף יחד עם רובי ויליאמס בשיר "My Culture" של ההרכב "1 Giant Leap". בשנת 2006 שיתף פעולה עם טייסטו בשיר "dance4life".
פיית'לס
ג'אז פגש את רולו ארמסטרונג באולפן והשניים הקימו את להקת פיית'לס בשיתוף סיסטר בליס (איילה בן טובים) וג'יימי קאטו. ג'אז האמין בזרם הסוקה גאקאי, המהווה חלק מהבודהיזם היפני. אמונתו הדתית העמוקה והניגוד לעמדות החברים האחרים בלהקה באים לידי ביטוי בשם הלהקה, שנבחר תוך כדי כתיבת השיר "Salva Mea". ארמסטרונג ביקש מג'אז לכתוב שיר על תסכול, נושא אליו התחבר ג'אז דרך חוויות אישיות שאירעו לו בעבר. השיר נע בקוטביות בין קצביות שמחה ובין מוזיקה מלנכולית. בכתיבתו הוא מרבה לעסוק בנושאים אישיים וחברתיים כולל נגיעה בנושאים אקטואליים ופרשנויות חברתיות.
בשנת 2015 הקים את ההרכב "Maxi Jazz & The E-Type Boys" בו הוא שימש כזמר וכגיטריסט. הלהקה הופיעה בפסטיבלים שונים, לעיתים במקביל להופעות של פייתל'ס באותם האירועים.
מכוניות ומרוצי מכוניות
ג'אז היה חובב מכוניות והחזיק ברשותו מספר מכוניות מרוץ ביניהן סובארו אימפרזה P1, פורד אסקורט MK2 RS2000, פורד סיירה קוסוורת' וניסאן 350Z. במהלך השנים השתתף במספר מרוצים. בשנת 2000 הצטרף לסבב אליפות הפורד פיאסטה הבריטית, אך השתתף רק באופן חלקי בשל התנגשות עם הופעות של הלהקה. בדצמבר 2001 נפצע בתאונה במהלך מרוץ, דבר שהוביל לביטול של מספר הופעות של פייתל'ס בשבועות שלאחר מכן.
חיים אישיים
נפטר בביתו שבלונדון ב-23 בדצמבר 2022, בגיל 65.
פסגת ספאוטר
פסגת ספאוטר (באנגלית: Spouter Peak) היא פסגה בולטת בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 615 מטרים מעל פני הים.
הפסגה נמצאת 8.3 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מפסגת דאגו; ומצידו הדרומי של שפכו של קרחון פלאסק.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה נסקרה בשנית על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי 1964–1965.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הרברט בקה
הרברט פרידריך וילהלם בקה (1 במאי 1896 - 6 באפריל 1947) היה פוליטיקאי גרמני ובכיר בגרמניה הנאצית. תמך באידאולוגיה הגזעית, היה מקורב במשך שנים רבות לריינהרד היידריך וכן לריכרד ולטר דרה. תכנן והגה את "תוכנית הרעב" בעקבותיה מתו ברעב מיליוני סלאבים ויהודים לאחר פתיחת מבצע ברברוסה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941.
פסגת ספאוטר
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של פונדק ספאוטר, בניו בדפורד - בו מתחילה עלילת הספר "מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל.
הרברט בקה
תוכנית הרעב נהגתה במקביל לתכנון הפלישה לברית המועצות עבור הורמאכט, תכליתה הייתה להסב לאויב ולעמים הנחותים לפי הנאצים אבדות כבדות על ידי מניעת אספקת מזון לאוקראינה ולמרכז-צפון רוסיה, וכן להשתמש באספקת מזון זו לטובת הצבא והרייך הגרמני. תוכנית הרעב הובילה למותם של מיליוני אזרחים בשטחים הכבושים. בקה נעצר עם תום המלחמה, החלו נגדו הליכים משפטיים כחלק ממשפט השגרירים אך הוא התאבד בתאו בשנת 1947 בטרם הוכרע גזר הדין.
ויליאם הילטון
ויליאם הילטון (באנגלית: William Hilton; 3 ביוני 1786 – 30 בדצמבר 1839), היה צייר בריטי של דיוקנאות ונושאים היסטוריים.
פסגת ספאוטר
מקור השם
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם אתרים ודמויות מהספר.
הרברט בקה
ביוגרפיה
הרברט בקה נולד בבאטומי, גאורגיה, בנו של סגן פרוסי לשעבר שנהיה לאיש עסקים. אימו הייתה גרמנית ילידת הקווקז, שורשי משפחתו היגרו מוירטמברג לרוסיה בתחילה המאה ה-19. הוא למד בבית ספר בטביליסי משנת 1905 ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נכלא כזר שמוצאו מפרוסיה. חוויה זו של היותו עצור בשל מוצאו הגרמני וכן הצפייה בצמיחת הבולשביזם הפכה את בקה לאנטי קומוניסט.
ויליאם הילטון
ביוגרפיה
הילטון נולד בלינקולן, אנגליה, בנם של מרי וויליאם הילטון האב, יליד ניוארק, צייר דיוקנאות ואחד מציירי הנוף של חברת התיאטרון רוברטסון. הילטון הוטבל בסנט מרי לה ויפורד, לינקולן. בתחילה עבד עם אביו. הילטון הצעיר שוכנע על ידי הבעלים של התיאטרון פאני רוברטסון להמשיך בקריירה כאמן. לאחר שהפך לאקדמאי מלכותי הוא צייר אותה. היא פרשה והתגוררה בקרבת התיאטרון (בהווה תיאטרון הזוויות בוויסבך), וציורו מתאר את פאני בתפקיד "ביאטריס" בשנת 1866.
אף על פי שהוא התפרסם בזכות דיוקנאות של המשוררים ג'ון קיטס וג'ון קלייר, הוא הצליח בימי חייו בציורים היסטוריים ענקיים, שלא נהנו מביקוש באקדמיה הבריטית בהמשך של המאה ה־19.
הרברט בקה
ביוגרפיה
בקה הצטרף לאס אה בשנת 1922 ובשנת 1925 הצטרף כחבר למפלגה הנאצית. משנת 1927 בקה פיקח וניהל שטח חקלאי גדול בפומרניה. בשנת 1928 נישא לזוגתו אורסולה. באוקטובר 1933 הצטרף גם לאס אס. במאי 1942 הוא ירש את תפקידו של חברו, ריכרד דארה שהיה שר המזון, ומאפריל 1944 נהיה לשר החקלאות של גרמניה הנאצית. בקה נמנה עם בכירים נוספים בצמרת הנאצית שכוחם גדל הודות להיותם טכנוקרטים כמו ריינהרד היידריך, ורנר בסט ווילהלם שטוקרט. למעשה, בקה היה שר החקלאות דה פקטו עוד כשהיה כפוף לדארה בשל בקיאותו הרמה בתחום החקלאות והאגרונומיה.
ויליאם הילטון
ביוגרפיה
בשנת 1800 למד הילטון אצל החרט ג'ון רפאל סמית', ובאותה תקופה נרשם לבית הספר של האקדמיה המלכותית. חניך נוסף משנת 1802 היה פיטר דה וינט, הם הפכו לחברים בלתי נפרדים והתגוררו יחד ברחוב ברוד. דה וינט התחתן עם הרייט, אחותו היחידה של ויליאם הילטון. דה וינט ביקר בביתו של הילטון באופ-היל, לינקולן, וצייר רבים מנופיו המקסימים באזור.
הרברט בקה
תוכנית הרעב
בקה נבחר על ידי אלפרד רוזנברג, "שר הרייך לענייני הטריטוריות הכבושות במזרח", לכהן כשר לענייני המדינה של נציבות הרייך אוקראינה, שם יכל ליישם את תוכניתו האסטרטגית, "תוכנית הרעב" או בשמה הנוסף "תוכנית בקה". עיקרי תוכנית הרעב הייתה לשבש את אספקת המזון לעבר ברית המועצות, להסב אבדות קשות בנפש לאזרחים וכן לנתב את המזון לטובת הצבא והעם הגרמני. שותפו הבולט ביותר של בקה לתוכנית הרעב היה הנס יואכים רייקה. לדברי ההיסטוריון טימותי סניידר, כתוצאה מתוכניתו של בקה "4.2 מיליון אזרחים סובייטים (בעיקר רוסים, בלארוסים ואוקראינים) הורעבו למוות על ידי כובשיהם הגרמנים בין השנים 1941-1944".
ויליאם הילטון
ביוגרפיה
הילטון הציג לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1803, ולאחר מכן הוא ערך סיור באיטליה עם הצייר תומאס פיליפס.
הרברט בקה
תוכנית הרעב
מאפריל ועד מאי 1945, בקה כיהן לזמן קצר כשר המזון (על פי רצונו של היטלר, שבצוואתו הפוליטית הורה להשאירו בתפקיד שר המזון) גם בממשלת פלנסבורג שכהונתה הייתה סמלית, קצרת מועד והונהגה על ידי גרוסאדמירל קרל דניץ.
ויליאם הילטון
קריירה
בשנת 1813, לאחר שהציג את "מירנדה ופרדיננד", הוא נבחר לעמית של האקדמיה, ובשנת 1820 קיבל תואר אקדמאי מן המניין. בשנת 1823 הפיק את "ישו עטור קוצים", יצירה גדולה וחשובה שנחשבה ליצירת המופת שלו, שנקנתה לאחר מכן על ידי קרן צ'נטרי בשנת 1878.
הרברט בקה
מעצר והתאבדות
לאחר כניעת גרמניה הנאצית, בקה צווה ביחד עם יוליוס דורפמולר להגיע אל המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בריימס. הוא הופתע לאחר שנעצר שכן חשב שהאמריקאים יזדקקו לו כדי להתגבר על בעיות הרעב. בקה התכונן לתחקור שלו מול דווייט אייזנהאואר. במכתב שכתב לאשתו ב-31 בינואר 1946 הוא הגן על האידאולוגיה הנאצית כ"אחד הרעיונות הגדולים ביותר בכל הזמנים".
ויליאם הילטון
קריירה
בשנת 1827 הוא החליף את הנרי תומסון כמזכיר האקדמיה המלכותית. שתיים מיצירותיו נקנו על ידי המוסד הבריטי עבור כנסיות תמורת 525 ליש"ט ו־1,050 ליש"ט, אך הוא נכשל במכירת ציור היסטורי נוסף ב־1834, מה שסימן את ירידת הביקוש ליצירות כאלה. ניתן להשוות את הילטון עם בנג'מין היידון, אם כי הוא תמיד הצליח יותר.
הרברט בקה
מעצר והתאבדות
תחת שלטון בעלות הברית, בקה הועמד לדין במסגרת משפטי נירנברג, במשפט שכונה משפט השגרירים ונערך מה-21 בפברואר עד ה-14 במרץ 1947. מתא המעצר שלו חיבר 2 מסות: דוח מקיף וארוך על פועלו ועל הנציונל-סוציאליזם (נאציזם), ומכתב ארוך לאשתו ולילדיו אותו סיים לכתוב ב-31 בינואר 1946. הוא חשש שבתור עונש בית הדין האמריקאי ידון אותו לגלות אל ברית המועצות, חשש זה הוביל להתאבדותו בתא הכלא ב-6 באפריל 1947.
ויליאם הילטון
קריירה
בשנת 1921 אחייניתו הגדולה של האמן מיס טטלוק הורישה בד ציור מאת אביו ויליאם הילטון, וחמש מתמונותיו של הבן, כולל דיוקן עצמי למוזיאון העיר לינקולן והמחוז. ציוריו נמצאים באוספים מרכזיים כמו גלריית טייט, ומוזיאונים נוספים ברחבי בריטניה ואירופה.
פועל (משפט עברי)
במשפט העברי, פועל הוא אדם שנשכר לעשות מלאכה לאדם אחר. ההלכה מחלקת בין שני סוגי פועלים: פועל שכיר, שנשכר לעבוד עבודה במשך זמן מסוים והתשלום המשולם לו הוא עבור העבודה, לעומת קבלן, שהתשלום שמקבל הוא עבור התוצאה, הוא נשכר כדי לעשות מלאכה מסוימת, והוא יכול להחליט בעצמו מתי לעשות אותה.
כללי שכירות
מכיוון שעבודתו של פועל דומה יותר לעבדות, בכך שהוא משולם עבור העבודה ולא עבור התפוקה, וכל אשר יפיק בזמן העבודה שייך לבעל הבית גם אם שווה בהרבה מהתשלום, דבר המנוגד לאמירת התורה, - "ולא עבדים לעבדים" קבעו חז"ל כי פועל יכול לחזור בו אפילו באמצע היום, כך שמלכתחילה נמצא שההתחייבות לפועל היא כאילו לא חל שום שעבוד על הפועל בשעת העבודה וממילא אינו דומה לעבד. וזאת בשונה מפועל קבלן השוכר בו שלמרות שאם כאשר הוא חוזר בו בזמן שאין בעל הבית יכול לשכור פועל אחר, הוא גורם נזק לבעל הבית אינו חייב לשלם כי הוא נחשב רק גרמא בנזיקין, מותר לבעל הבית להטעות אותו ולומר לו שישלם לו שכר כפול ולמעשה לא לשלם, או לשכור פועלים אחרים ולשלם את שכרן מתשלומי הפועל על השעה שכבר עבד או מכליו של השוכר שבאו לידו של בעל הבית.
כללי קבלנות
פועלי קבלנות שחזרו בהם מהסכם העבודה במהלך יום העבודה או שהמעביד חזר בו, כך שהפועל שחשב שיש לו עבודה מובטחת ליום זה צריך לחזר אחרי עבודה אחרת, או בעל הבית שחשב שיש לו פועלים צריך לטרוח בזמנו הקצוב לחפש פועלים, מכיוון שהפועלים עדיין לא התחילו לעבוד לא חל מעשה קניין המשעבד את הפועלים לבעל הבית ואת בעל הבית לפועלים ואין להם זה על זה אלא תרעומת. אם הפועלים התחילו לעבוד, הם לא יכולים לחזור בהם על פי ההלכה ואם חזרו בהם חלים עליהם קנסות שונים כדי לפצות את בעל הבית על הנזק. אך אם יש פועלים אחרים במקום הם יכולים לומר לבעל הבית שיזכור מפועלים אלו, ואין להם זה על זה אלא תרעומת.
בזבוז אדום-מצח
בַּזבוז אדום מצח (שם מדעי: Serinus pusillus) היא מין ציפור קטנה ממשפחת הפרושיים החיה ברחבי אסיה.
תיאור
בזבוז זה קטן מקרוביו הבזבוז האירופי ובזבוז הלבנון. הוא בולט במצחו האדום וראשו ובטנו השחורים. שאר גופו בצבע חום צהבהב המפוספס בפסים כהים. הזכר והנקבה דומים בהופעתם.
תפוצה ובתי גידול
נפוץ בקווקז הטורקי והאיראני, צפון המזרח התיכון, מונגוליה ואף באזורים מסוימים של ההימלאיה ההודית. הוא חולף בישראל בחורף (לרוב בחודש נובמבר) אם כי זהו מאורע נדיר. כאשר הוא בארץ, ניתן לראותו בהר חרמון, נחל ראש פינה, השומרון והרי הגליל.
בנציון בולי
בנציון בּוּלִי (וגם די-בּוּלִי, בסרבית: Бенцион Були; 21 במאי 1867, בלגרד, נסיכות סרביה - 21 באוגוסט 1933, וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה) היה איש ציבור יהודי, תעשיין ופוליטיקאי סרבי-יוגוסלבי, ראשון היהודים שנבחר לכהן כחבר פרלמנט בסרביה.
קורות חיים
בנציון בולי נולד בבלגרד לידידיה בולי נשיא הקהילה הספרדית וללאה. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בעירו, ויצא ללימודי מסחר בווינה. לאחר שובו ניהל את עסקי הבנקאות של אביו, ופתח מפעל טקסטיל. היה חבר מועצת המנהלים של מספר בנקים בבלגרד, וכן של הבורסה לניירות ערך. ב-1912 נכנס לחיים הפוליטיים, הצטרף למפלגת העם הרדיקלית של סרביה, ונבחר לחבר הפרלמנט הסרבי מטעמה. בכך היה ליהודי הראשון שנבחר לפרלמנט הסרבי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כיהן בפרלמנט הסרבי הגולה כחבר ועדת הכספים, ופעל רבות ועל חשבונו לסייע לפליטים סרביים ויהודים שנטשו את ביתם מחמת הקרבות. הקים שני בתי מחסה לפליטים בניש ובסקופיה. לאחר כינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים עזב את החיים הפוליטיים וחזר לעסקיו הפרטיים. ב-1920 התמנה ליושב ראש איגוד יצרני הטקסטיל בבלגרד. בהמשך, נבחר לנשיא הקהילה הספרדית בעיר. לאחר פרעות תרפ"ט ארגן מגבית בקרב הקהילה היהודית והכספים נשלחו לארץ ישראל לסיוע לנפגעי הפרעות. זכה למספר עיטורים על פועלו לקידום הבנקאות והמסחר בבלגרד.
נפטר בווינה ב-1933 והובא לקבורה בבבית הקברות היהודי בבלגרד. הוריש את כל הונו לאוניברסיטת בלגרד ולקהילה היהודית. פארק בפאתי בלגרד נושא את שמו.
לאונרדו לאו
לאונרדו לאו (באיטלקית: Leonardo Leo; 5 באוגוסט 1694 - 31 באוקטובר 1744), ששמו המלא והמדויק יותר הוא ליונארדו אורונצו סאלוואטורה דה לאו, היה מלחין בארוק איטלקי.
חייו
לאו נולד בסאן ויטו דליי סקיאבוֹני (כיום סאן ויטו דאי נורמני, במחוז ברינדיזי), שהייתה אז חלק מממלכת נאפולי.
בשנת 1703 התקבל ללימודים בקונסרבטוריון דלה פייאטה דאי טורצ'יני בנאפולי, שם למד תחילה אצל פרנצ'סקו פרובנצאלה ואחר אצל ניקולא פאגו. היו שסברו, כי היה תלמידם של פיטוני ואלסנדרו סקרלטי, אבל לא ייתכן שלמד אצל המלחינים הללו, אף כי אין ספק בהשפעה שהייתה ליצירותיהם עליו. יצירתו המוכרת המוקדמת ביותר הייתה דרמה דתית, L'infedeltà abbattuta שביצעו חבריו ללימודים בשנת 1712. ב-1714 העלה בתיאטרון החצר אופרה בשם Pisistrato, שהתקבלה בתשואות. לאו כיהן במשרות שונות בקאפלה המלכותית והמשיך לכתוב לבימה, לצד הוראה בקונסרבטוריון. אחרי שהוסיף ב-1722 תמונות קומיות ל-Bajazette של פרנצ'סקו גספאריני, לביצוע בנאפולי, חיבר ב-1723 אופרה קומית בשפה הנפוליטנית, La’mpeca scoperta.
האופרה הקומית המפורסמת ביותר שלו הייתה Amor vuol sofferenze משנת 1739, הידועה יותר בשם La Finta Frascatana, שזכתה לשבח מפיו של דה ברוס. לאו התבלט לא פחות כמלחין של אופרות רציניות, Demofoonte משנת 1735 ו-L'Olimpiade משנת 1737, שתיהן לליברית של המשורר מטאסטאזיו, יצירותיו הנודעות ביותר בתחום זה. עם זאת, לאו מוכר יותר כמלחין מוזיקת קודש. הוא מת כתוצאה מאירוע מוחי תוך כדי חיבור אריות חדשות לביצוע מחודש של "לה פינטה פראסקטאנה".
סגנון כתיבתו
לאו היה הראשון באסכולה הנאפוליטנית שהשיג שליטה מלאה בקונטרפונקט הרמוני מודרני. במוזיקת הקודש שלו באות לביטוי מיומנות והדרת כבוד; ההגיון גובר בה על להט הרגשות ואין בה שמץ מן הרגשנות שביצירותיהם של דוראנטה ופרגולזי. האופרות הרצינות שלו סובלות מן הצינה והחומרה שבסגנון כתיבתן, אבל באופרות הקומיות שלו גילה חוש הומור שנון. פרקי האנסמבל שלו נמרצים ומלאי התלהבות, אך אינם מגיעים לשיא חזק.
דוגמה נאה ואופיינית למוזיקת הקודש שלו היא "דיקסיט דומינוס" בדו מז'ור, בעיבוד סטאנפורד ובהוצאת נובלו. מספר שירים מתוך אופרות כלולים בהוצאות מודרניות.
ג'ורדן נוורה
ג'ורדן איפיניי נוורה (באנגלית: Jordan Ifeanyi Nwora; נולד ב-9 בספטמבר 1998) הוא כדורסלן ניגרי-אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד באינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA ובנבחרת ניגריה בכדורסל.
ראשית חייו
נוורה נולד ב-9 בספטמבר 1998 בבפאלו, ניו יורק לאב ניגרי ולאם אמריקאית. אביו אלכסנדר, מאמן כדורסל, עזר לג'ורדן בפיתוח יכולות הכדורסל שלו.
קריירה בתיכון
נוורה החל לשחק כדורסל בתיכון אמהרסט סנטרל בעונת 2013/14, לפני שעבר לבית ספר פארק בבאפלו לשתי עונות. בבית הספר פארק הוא קלע 42% מטווח שלוש נקודות והוביל את הפיונירס לאליפות מדינת ניו יורק דרג B, עם ממוצעים של 21.5 נקודות, 6.5 ריבאונדים, 2.4 חטיפות ו-1.4 אסיסטים. עונתו השנייה בבית הספר הייתה טובה עוד יותר והוא שיפר את ממוצעיו ל-23.4 נקודות, 10.1 ריבאונדים, 2.3 חטיפות ו-1.8 אסיסטים. הוא נבחר לחמישיות העונה של האזור בשנות הג'וניור והסיניור (שלישית ורביעית). נוורה המשיך לעונה אחת נוספת וקלע למעלה מ-500 נקודות באקדמיית ורמונט, עם ממוצעים של 18.7 נקודות ו-5.3 ריבאונדים בעונת 2016/2017.
קריירת מכללות
נוורה הצטרף לאוניברסיטת לואיוויל קרדינלס ב-2018. בעונתו הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 5.7 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-0.4 אסיסטים למשחק.
במהלך עונת הסופומור (השנייה) שלו הפך נוורה לפותח קבוע בחמישייה לאחר שישה משחקים בתוך העונה. הוא העמיד ממוצעים של 17.0 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק, והפך למשתפר השני ב-NCAA ולשחקן המשתפר של העונה ב-ACC.
ב-29 בינואר 2020 קלע נוורה שיא קריירה של 37 נקודות והוסיף 9 ריבאונדים בניצחון 86–69 מול בוסטון קולג'. בסיום העונה הסדירה נבחר נוורה לחמישייה הראשונה של ה-ACC, וסיים במקום השני בהצבעות לשחקן העונה. כג'וניור העמיד נוורה ממוצעים של 18 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק תוך כדי קליעה של 44% מהשדה. לאחר העונה הוא הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2020.
מילווקי באקס (2020–2023)
נוורה נבחרה בבחירה ה-45 על ידי מילווקי באקס בדראפט 2020. ב-24 בנובמבר 2020 הודיעו הבאקס הודיעו שהם החתימו את נוורה על חוזה. הוא נשלח לסולט לייק סיטי סטארס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 בפברואר 2021. שלושה ימים לאחר מכן הוא הוחזר מהסטארס. ב-16 במאי קלע נוורה שיא קריירה של 34 נקודות בהפסד 118–112 לשיקגו בולס. נוורה היה חלק מהבאקס שניצחו בגמר ה-NBA ב-.
ב-18 בדצמבר 2021 קלע נוורה שיא עונתי של 28 נקודות, יחד עם 11 ריבאונדים, בהפסד 119–90 לקליבלנד קאבלירס.
אינדיאנה פייסרס (2023–הווה)
ב-9 בפברואר 2023 הועבר נוורה לאינדיאנה פייסרס בטרייד משולש עם ברוקלין נטס ומילווקי.
קריירה בנבחרת הלאומית
נוורה זומן לנבחרת ניגריה בכדורסל למוקדמות גביע העולם 2019 ביוני 2018, על ידי אביו אלכסנדר נוורה, שהיה מאמן הנבחרת. בטורניר העמיד ממוצעים של 21.7 נקודות, 8 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים. במהלך משחק בלאגוס נגד קלע נוורה 36 נקודות והפך לשיאן הנקודות במשחק אחד של ה"הנמרים".
נוורה קלע 33 נקודות בהפסד ל בשלב הבתים של טורניר הכדורסל באולימפיאדת טוקיו (2020). הוא הוביל את ניגריה בנקודות בטורניר לאחר ש'לע 21 נקודות בממוצע למשחק.
חיים אישיים
ג'ורדן נוורה הוא בנה הראשון של איימי נוורה האמריקאית ואלכסנדר נוורה, מאמן הקולג' הקהילתי של אירי ונבחרת ניגריה.
במהלך מוקדמות גביע העולם 2019 בלאגוס, הפכו ג'ורדן ואביו אלכסנדר לבן ואביו הראשונים שייצגו את נבחרת ניגריה באותו זמן.
ונזכור את כולם
ונזכור את כולם הוא משפט נודע מפזמון השיר "הרעות", פרי עטו של חיים גורי. המשפט משמש לעיתים קרובות בהקשרים של זיכרון והנצחה, בייחוד של הנצחת חללי מערכות ישראל. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ספרד ההבסבורגית
בזמן שלטונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (קרלוס הראשון, מלך ספרד), שעלה לכתר ספרד לאחר מות סבו פרדיננד, ספרד ההבסבורגית השתרעה מהפיליפינים עד לארצות השפלה, והייתה, למשך זמן, הכוח הגדול באירופה. מהסיבה הזו, תקופה זו בהיסטוריה של ספרד נקראת גם עידן ההתרחבות. אף על פי שבדרך כלל נזכרת בשטחה במרכז אירופה, ממלכת הבסבורג הרחיבה את שליטתה גם לספרד מ-1516 עד ל-1700. תחת שליטת בית הבסבורג, הגיעה ספרד לשיא השפעתה וכוחה, אך גם התחילה את דעיכתה האיטית.
ימי העליונות של ספרד במאה ה-16 החלו עם הניצחון על העות'מאנים בקרב לפנטו ב-1571, ועם סדרת ניצחונות על אנגליה במלחמת אנגליה-ספרד (1585-1604). במהלך אמצע המאה ה-17, ימי הגדולה הספרדים בשלטון הבסבורג החלו בדעיכתם הארוכה שהחלה בסדרת הפסדים במלחמת שמונים השנים. באדמה, ספרד ההבסבורגית כותרה במהלך מלחמת שלושים השנים, ובחציה השני של המאה ה-17 הובסה בידי הצרפתים, תחת הנהגתו של לואי הארבעה עשר. שלטון הבסבורג בספרד בא לסופו במותו של קרלוס השני, מה שהביא לפתיחתה של מלחמת הירושה הספרדית. תקופת השלטון ההבסבורגי בספרד היא גם תור הזהב של ספרד, ועידן הפריחה התרבותית שלה.
וילהלם מאר
פרדריך וילהלם אדולף מאר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Adolph Marr; 18 בנובמבר 1819 – 17 ביולי 1904) היה הוגה ומסית גרמני שטבע את המונח "אנטישמיות" (Antisemitismus) כשם נרדף למונח הגרמני "Judenhass", שנאת יהודים.
ספרד ההבסבורגית
רקע
במהלכה של המאה ה-15, נקלעו קסטיליה ופורטוגל למאבק טריטוריאלי וכלכלי בתחומי מערב האוקיינוס האטלנטי. פורטוגל קיבלה מידי האפיפיור מספר בולות אשר הכירו בשליטה הפורטוגזית בטריטוריות שנתגלו על ידה, ומנגד גם קסטיליה קיבלה ערובה מן האפיפיור לזכויותיה הבלעדיות על האיים הקנריים. הכיבוש של האיים הקנריים, אשר היו מיושבים בידי שבטי הגואנצ'ים, החל בתקופתו של אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, אך נסתיימו רק לאחר שניצחה קסטיליה במלחמות ארוכות ועקובות מדם על אדמת האיים גראן קנריה (1478-1483), לה פלמה (1492-1493) וטנריפה (1494-1496).
וילהלם מאר
חייו
פרידריך ויליאם אדולף מאר נולד כבנם היחידי של הבמאי והשחקן היינריך מאר והנרייטה קתרינה (נולדה בכרר) בעיר מגדבורג שבגרמניה. מאר למד בבית-ספר בהאנובר. אחרי השלמת לימודיו חי מאר אצל אביו, שעבד בתיאטרון העירוני בווינה ומאר החל לעבוד כאיש מכירות בשתי חברות בבעלות יהודית.
בשנת 1841 עבר לציריך שבשווייץ ובמהרה העמיק את פעילותו הפוליטית ואימץ עמדות סוציאליסטיות קיצוניות, שהובילו לגירושו מציריך ללוזאן ומאוחר יותר מכמה ערים בגרמניה. בשנת 1845 פרסם מסה תועמלנית שזכתה להדים רבים בשם "גרמניה הצעירה בשווייץ" (Das junge Deutschland in der Schweiz). בשנת 1848 העלה מאר את מחזהו "מפיסטופלס", שביקר גם את השמרנים וגם את הליברלים. המחזה זכה להצלחה, שהובילה לאיסור על הצגתו ולמעצרו של מאר לפרק זמן קצר.
ספרד ההבסבורגית
רקע
הכרזתם של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ובעלה פרננדו (באותה העת מלך סיציליה) כמלכי קסטיליה הובילה למלחמת הירושה הקסטיליאנית בין כתר קסטיליה לבין ממלכת פורטוגל. בתום המלחמה נחתם הסכם בין שתי המדינות בו הוכרה השליטה הקסטיליאנית על האיים הקנריים, אך מנגד הוכרה השליטה הפורטוגזית על מדיירה, האיים האזוריים, כף ורדה, על השליטה במסחר באזור גינאה - מדרום לכף בוז'אדור, וכמו כן גם בזכותה לכבוש את ממלכת פז. הסכם זה אושר בבולה אפיפיורית אשר הוציא האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
וילהלם מאר
חייו
עם פרוץ מהפכת 1848 הצטרף מאר למהפכנים ואף התמנה לאחד משלושת ראשי הממשלה הדמוקרטית הזמנית ובאוקטובר נבחר לבית הנבחרים של המבורג. אחרי כישלון המהפכה ונפילת הדמוקרטיה אימץ עמדות אנטי-ליברליות מובהקות, עם תמיכה בדומיננטיות פרוסית בגרמניה, וביטא לראשונה עמדה עוינת לאמנציפציה ליהודים, שהאשימם באימוץ הרעיונות הליברליים והמהפכניים לתועלת זכויותיהם בלבד ובכישלון המהפכה.
ספרד ההבסבורגית
רקע
שבעה חודשים לפני סוף המלחמה, נפטר חואן השני, מלך אראגון ובנו פרננדו, בעלה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ירש את מקומו על כס המלוכה. בעקבות זאת, נוצרה בין הממלכות אוניה פרסונלית; כל אחת מהן שמרה על המערכת הניהולית שלה, אך שתיהן נשלטו בשלטון משותף.
ניקולאי בוכארין
ניקולאי איוונוביץ בוכארין (ברוסית: Никола́й Ива́нович Буха́рин; 9 באוקטובר 1888 - 15 במרץ 1938) היה מהפכן ומדינאי סובייטי, מוותיקי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומחשובי התאורטיקנים של המרקסיזם בה. הוצא להורג בהוראתו של סטלין.
וילהלם מאר
חייו
אחרי כישלון המהפכה (1849), נבחר כציר לוועד העיר, והפך ליו"ר האגודה הדמוקרטית בהמבורג. בשנת 1862 איבד מאר את מקומו כציר וכיו"ר האגודה הדמוקרטית בעימות עם היהודי הליברלי גבריאל רייזר ובתגובה פרסם מתקפה עם רמיזות אנטישמיות בעיתון בברמן ומאוחר יותר ייסד מגזין אנטישמי בשם "ראי היהודים" (Der Judenspiegel). בשנים שלאחר מכן נדחק מאר מן הזרם המרכזי בעיתונות ופרסם כמעט אך ורק במגזינים אנטישמיים שונים. שנה לאחר מכן (1875) הוא נישא בשלישית, לסופרת יוהאנה תרזה קורניק, אף היא ממוצא יהודי, ממנה נולד לו בן, אך הנישואים הסתיימו שנתיים מאוחר יותר בגירושים.
ניקולאי בוכארין
פעילות פוליטית מוקדמת
בוכארין היה הבן השני במשפחה בה שני ההורים היו מורים. בשנת 1906, בגיל 18, הצטרף לסיעה הבולשביקית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פועלי רוסיה (לימים המפלגה הקומוניסטית), וכעבור שנה ארגן, יחד עם גריגורי סוקולניקוב, את ועידת הנוער המוסקבאית, אשר נחשבה לימים למבשרת הקומסומול. כעבור שנה נוספת היה לחבר בוועד המוסקבאי של המפלגה. בשנים 1907–1910 הוא למד באוניברסיטת מוסקבה, אך עיקר מעייניו היו לפעילות במפלגה. בשנת 1911 נאסר ונשלח לגלות בארכנגלסק, אך נמלט לגרמניה, ומשם לאוסטרו-הונגריה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, גורש מאוסטרו-הונגריה לשווייץ, משם עקר ללונדון, סטוקהולם ואוסלו. באוקטובר 1916 השתקע בניו יורק, שם ערך, יחד עם טרוצקי ואלכסנדרה קולונטאי, את כתב-העת "עולם חדש" (Новый мир). במהלך גלותו זו הוא התעמק בתורה המרקסיסטית, פיתח על בסיסה את התאוריות שלו וכתב מספר חוברות (brochures).
וילהלם מאר
חייו
בשנת 1879 פרסם מאר את ספרו "הדרך לניצחון הגרמאניות על היהדות" (Der Weg zum Siege des Germanenthums über das Judenthum), שבו ביטא את השקפתו האנטישמית והגזענית בצורה גלויה ושלמה בפעם הראשונה. כשמילותיו האחרונות של הספר הן "בא קיצה של גרמניה!". באותה שנה, הקים גם את "הליגה האנטישמית" (Antisemitenliga) בברלין. זו צברה מוניטין של אספסוף ולא זכתה לתמיכת המפלגות האנטישמיות, ודעותיו של היינריך טרייצ'קה הן שזכו למירב תשומת הלב.
ניקולאי בוכארין
חילוקי דעות עם סטלין
בשנת 1928 החלו להתגלע חילוקי דעות בין סטלין לבין בוכארין על רקע רצונו של סטלין להפסיק את ביצוע הנא"פ ולהאיץ את תהליכי המעבר למבנה סוציאליסטי של המשק הסובייטי. סטלין גרס כי יש להאיץ את תהליכי התיעוש ולבצע קולקטיביזציה ולבנות את הסוציאליזם בכוח; בוכארין חשש שהדבר יגרום אי-נחת לאיכרים ויגרום לירידה בתפוקה החקלאית (דבר שאכן קרה), והאמין שיש להכחיד את המשק הפרטי באמצעים כלכליים ומתמשכים ולא כוחניים. בוכארין תמך בהמשך הנא"פ וכינה, במאמרו "הערות הכלכלן", את תוכניות התיעוש והקולקטיביזציה של סטלין (אשר נלקחו ממשנתו של טרוצקי) "הרפתקניות". באותה שנה דחה הפוליטביורו את דעותיו של בוכארין, וכינה את מחשבתו "הנטייה ימינה" (правый уклон); חודש לאחר מכן אישר הוועד המרכזי של המפלגה קביעה זו וכינה את בוכארין ואת תומכיו - ראש הממשלה ריקוב ויושב-ראש הסתדרות הפועלים המרכזית (ВЦСПС) טומסקי - "האופוזיציה מימין". כעבור חצי שנה נוספת, באפריל 1929, גמר הוועד המרכזי את "חיסול (разгром) קבוצתו של בוכארין", הדיח את בוכארין מתפקידו בקומינטרן ומעריכת ה"פראבדה", ובנובמבר אותה שנה הוא הודח מהפוליטביורו. תומכיו של בוכארין בקומינטרן גורשו ממנו והקימו את "האופוזיציה הקומוניסטית הבינלאומית".
וילהלם מאר
חייו
"הדרך לניצחון הגרמאניות על היהדות" זכה להצלחה גדולה, וכתביו ופרסומיו של מאר נהנו מהדים רחבים, אך תקוותו לחדש את הקריירה הפוליטית שלו נכזבה ובהדרגה נדחק אל מחוץ לזירה על ידי פעילים פוליטיים אנטישמיים אחרים.
ניקולאי בוכארין
חילוקי דעות עם סטלין
בעקבות הדחתו מכל התפקידים הבכירים במנגנון המפלגתי, חזר בו בוכארין מדעותיו ואמירותיו ו"יישר קו" עם "הקו הכללי" של המפלגה, אך משרותיו לא הושבו לו. יתר על כן, בשנת 1934 הוא הועבר מתפקידו כחבר בוועד המרכזי של המפלגה והפך למועמד-לחבר בוועד המרכזי; מאידך גיסא, סטלין "חנן" אותו חלקית במנותו לראש העיתון "איזבסטיה", שם התמקד בוכארין בתעמולה אנטי-פשיסטית, ובהטילו עליו את כתיבתה של חוקה חדשה לברית המועצות, החוקה של שנת 1936, אשר הייתה, על הנייר, ליברלית בתחומים מסוימים כחופש הדיבור, אך למעשה לא יושמה כלל.
משפטי הראווה והוצאתו להורג
החוקה של בוכארין לא הגנה על כותבה: ב-1936, במשפט הראווה שלהם, קמנייב וזינובייב ("האופוזיציה משמאל") העידו כנגד בוכארין והאשימו אותו בחתירה תחת ברית המועצות. החקירה הפלילית כנגד בוכארין נסגרה אמנם, אך נפתחה שוב בראשית שנת 1937, במהלך משפט הראווה השני. בפברואר 1937 סולק בוכארין מהמפלגה, נאסר ונשפט במשפט הראווה השלישי כראש "האופוזיציה מימין" יחד עם ריקוב. הוא נמצא אשם והוצא להורג בירייה ב-15 במרץ 1938. רק ב-1988 בוטל גזר הדין, ובוכארין צורף בחזרה לאחר מותו למפלגה. בספרו של ריצ'רד אוברי "הדיקטטורים" מציין ההיסטוריון שניקולאי בוכארין נחשב כמהפכן שיכול היה להתמודד על הנהגת המפלגה מול הרודן סטלין ואף לגבור עליו, ובכך להציל במידה ניכרת את תוצאות שלטונו המאיים של סטלין.
משפטו של בוכארין הכה בתדהמה את מפלגות השמאל בארץ ישראל ובמיוחד את מפ"ם. חיים גורי טען בראיון עמו כי חברי הקיבוצים של מפ"ם סירבו להאמין כי אלו הם פני הדברים בברית המועצות וכי יעקב חזן אף אמר באספה בבית אלפא כי רק למראית עין דנו אותם למוות, אבל למעשה יגלו אותם לסיביר וכשיסתדרו העניינים יחזירו את כולם.
ספרד ההבסבורגית
רקע
מן הצד השני, חוזה טורדסיאס וחוזה סינטרה (שנחתם ב-18 בספטמבר 1509) הקצו את שטחה של ממלכת פז לפורטוגל, אך מחוץ לגבולותיה ההתרחבות הקסטיליאנית הייתה מותרת, והיא החלה עם כיבושה של העיר מלייה ב-1497.
לוקאס פורקאמר
לוּקָאס פוֹרְקָאמֶר (בדנית: Lukas Forchhammer; נולד ב-18 בספטמבר 1988) הוא זמר-יוצר, רב-נגן ושחקן דני, הידוע בתור הסולן והרב-נגן של להקת הפופ הדנית לוקאס גרהאם. בילדותו הופיע פורקאמר בסדרת הסרטים הדנית "קרומנה" .
ראשית חייו
פורקאמר גדל בעיר החופשית כריסטיאניה, קהילה אנרכיסטית הממוקמת במרכז קופנהגן, בירת דנמרק. אביו, יוג'ין, היה אירי, ובשל כך הוא העביר חצי מילדותו בדניגול ובדבלין שבאירלנד. סבו היה בן העיירה ויקלו באירלנד. בספטמבר 2012, יוג'ין מת מהתקף לב, בגיל 61.
בגיל 8, פורקאמר הצטרף למקהלת הנערים של קופנהגן, שם נחשף למוזיקה קלאסית ואימן את קולו. הוא היה מחובר מאוד לשורשים האיריים של אביו, מהמוזיקה העממית של המדינה וגם מז'אנר ההיפ הופ: "[האלבום] 2001 של ד"ר דרה שינה את חיי", אמר. כמו כן, הוא הצליח להזדהות עם המילים בשירי ראפ כאשר גדל סביב פשע ושימוש בסמים בשכונה שלו. בשנת 2010, אחרי ששהה שישה חודשים בבואנוס איירס, פורקאמר חזר לכריסטיאניה, שם הצטרף לצוות הכותבים "Future Animals", בו היו חברים דון סטפנו ומורטן ריסטורופ, ובהמשך הקים את להקת לוקאס גרהאם עם חברים מהתיכון, וכן עם ריסטורופ. ב-12 בפברואר 2017 הופיע בטקס פרסי גראמי ה-59.
כילד, פורקאמר גם הופיע בשלושת הסרטים הראשונים של סדרת הסרטים הדנית הפופולרית "קרומנה", בה גילם את גראנק, וכן בסדרת הטלוויזיה שנוצרה מאוחר יותר, אשר מבוססת על הסרטים.
ספרד ההבסבורגית
המאבקים באיטליה
המלכים הקתוליים פיתחו מערכת נישואים פוליטיים אשר מטרתה העיקרית הייתה בידוד אויבתה האירופאית העיקרית - צרפת. ילדיהם של המלכים נישאו ליורשי העצר של פורטוגל, אנגליה ובית הבסבורג. בעקבות אותה האסטרטגיה, החליטו המלכים לתמוך בבית המלוכה האראגוני של נאפולי כנגד שארל השמיני, מלך צרפת כחלק מהמלחמות האיטלקיות. כמלך אראגון, פרננדו היה מעורב במאבק עם צרפת וונציה על השליטה באיטליה; מאבקים אלו היו עיקר מדיניות החוץ שלו כמלך. קרבות אלו ביססו את עליונות הצבאות הספרדים בשדה הקרב האירופאי, עליונות אשר תישאר בקרבם עד לאמצע המאה ה-17.
לאחר מותה של המלכה איזבלה, נותר פרננדו מלכה היחיד של קסטיליה. הוא אימץ מדיניות חוץ אגרסיבית יותר מאשר בעת תקופתה של איזבלה, והרחיב את שטחי שליטתו באיטליה ונגד צרפת. הצעד הצבאי הראשון שביצע כמלכה היחידי של קסטיליה היה הצטרפותו למלחמת ליגת קמברה נגד ונציה, בו חייליו בלטו במיוחד בשדה הקרב לצד חיילי בעלת בריתו החדשה, צרפת. רק שנה לאחר מכן, הצטרף פרננדו לליגה הקדושה שהייתה נגד צרפת, מאחר שראה בכך הזדמנות לספח את מילאן ואת נווארה. המלחמה הייתה מוצלחת פחות מאשר זו נגד ונציה, וב-1516, הסכימה צרפת להסכם הפסקת אש, במסגרתו נותרה מילאן בשליטתה אך הסכימה להכיר בשליטה הספרדית בנווארה.