cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה צבי נריה
תולדות חייו
נמנה עם ראשי תנועת הנוער הדתי בני עקיבא ומנהיגה הרוחני של התנועה שנים רבות. ערך את ביטאון התנועה, "זרעים", וכתב מספר שירי תנועה ובהם אף את המנון התנועה. כתב שירים גם על עניינים אחרים כמו ירושלים, חטיבה 7, השואה ושירים אישיים. פעילותו בתנועת בני עקיבא לא הייתה לרוחו של הרב צבי יהודה קוק, ולכן נהג לכתוב מאמרים ולהרצות תחת שם העט "נריה" (על פי הפסוק "נר ה' נשמת אדם"). לימים עיברת את שמו ממנקין לנריה באופן רשמי. בשנות ה־30 שימש ככתב בעיתון "היסוד".
בשנת 1939 (ה'ת"ש), ייסד במושב כפר הרא"ה את ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ישיבת בני עקיבא הראשונה. הישיבה שילבה עבודת אדמה ולימודי קודש. כיהן בה כראש ישיבה ומורה לתלמוד ומחשבת ישראל. לימים, עקב דרישת ההורים, הוכנסו לישיבה לימודי תיכון על חשבון עבודת הכפיים בעידודו של שותפו לראשות הישיבה, הרב אברהם צוקרמן. הרב נריה התנגד למהלך זה ואף התבטא כי "יצמחו לי שערות על כף היד לפני שילמדו לימודי חול בישיבה", אך בדיעבד השלים עם מהלך זה. בעקבות ייסוד ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה יזם את הקמתן של ישיבות ואולפנות בני עקיבא נוספות בכל רחבי הארץ, וכך הפכה ישיבת כפר הרואה ל"אם ישיבות בני עקיבא". מרביתן של ישיבות בני עקיבא היו ישיבות ואולפנות תיכוניות, אך חלקן היו בתי ספר מקצועיים וישיבות הסדר.
עם קום המדינה, החליטה הכנסת להכריז על יום ה' באייר כעל יום העצמאות וביקשה ליצוק ליום זה (בשיתוף הרבנות הראשית לישראל) גם תוכן דתי. הרב נריה חיבר אז את טיוטת נוסח התפילה המיוחד ליום העצמאות, אשר התקבל ברובו. לאחר מותו, הוציא הרב יעקב אריאל, באמצעות ישיבת רמת גן, את הסידור גואל ישראל המבוסס על הנוסח של הרב נריה.
במהלך מלחמת העצמאות ליווה הרב נריה את חטיבה 7, בה היה ריכוז גדול של חיילים דתיים בגדוד 79, ואף חיבר שיר כהמנון החטיבה ('צהלי ורוני חטיבה 7', כיום שיר זה אינו משמש כהמנון החטיבה). במהלך מבצע חירם באוקטובר 1948 יצאה החטיבה מאזור צפת, וכבשה את חלקו המזרחי של הגליל העליון, כולל את אזור הר מירון. החטיבה התרכזה במהלך חורף 1948–1949 באזור הגליל העליון. בראשית 1949 ארגן הרב נריה אירוע הודיה המוני על הצלחות מלחמת העצמאות, בו השתתפו חיילים דתיים, תלמידי ישיבת כפר הרוא"ה, פדויי שבי ואחרים. מקום הכינוס נקבע לקבר הרשב"י במירון, ותאריך האירוע נקבע לז' באדר. בעקבות כינוס זה נקבעה מסורת של עלייה לקבר הרשב"י בז' באדר מדי שנה.
היה חבר הנהלת התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
כיהן כחבר הכנסת בכנסת השביעית מטעם המפד"ל (1969–1973), והיה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט. כשפרש מהכנסת, אמר שהייתה זו טעות שבכלל נכנס, כי בכנסת "אי אפשר שלא ללכלך את הידיים".
כתב מספר רב של ספרים על הרב קוק שמהווים מעין ביוגרפיה שלו, תוך שהוא שוזר בהם סיפורים והגות משל הרב קוק.
ב־1973 זכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב. בשנת 1978 זכה בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לקידומה ופיתוחה של החברה והמדינה.
ב־1983 פרש מהמפד”ל והקים את תנועת מצ"ד. בשנת 1993 הקים, יחד עם הרב שאול ישראלי והרב אברהם שפירא, את הארגון "איחוד הרבנים למען ארץ ישראל", על רקע התנגדותם להסכמי אוסלו.
בבחירות לכנסת ה-11 שובץ במקום ה-116 הסמלי מטעם מפלגת מורשה.
נפטר בגיל 82, בי"ט בכסלו ה'תשנ"ו (12 בדצמבר 1995). קרוביו שעמדו ליד מיטתו לפני מותו מעידים שמילותיו האחרונות היו: קרא כמה פעמים בקול גדול, "שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד" וסיים במילים "נתקדש כולנו". מילותיו האחרונות זכו לשני לחנים.
ארכיונו האישי של הרב נריה הופקד בספרייה הלאומית בשנת 2022.
הנצחתו
על שמו נקראו היישוב נריה, שכונת נוף נריה בלוד ורחובות בירושלים, בפתח תקווה, בנתניה, בראשון לציון ועוד.
כמו כן קרויים על שמו ישיבת הסדר "שדמות נריה" ביישוב שדמות מחולה, הישיבה הגבוהה "נתיבות נריה" בשומריה, "מרכז נריה" בקריית מלאכי, אולפנת נריה בדימונה, הגרעין התורני בקריית מלאכי, בתי ספר יסודיים ממ"ד "משואת נריה" במודיעין, "מורשת נריה" בגבעת שמואל, "חן נריה" בגוש עציון ו"נועם נריה" בבית שאן, חטיבת הביניים האזורית הר חברון בסוסיא, חטיבת הביניים "אורות נריה" בטבריה. כמו כן, בתי הכנסת "חזון נריה" ו"משכנות נריה" באלעד תיכון ישיבתי בשדות נגב נריה גם כן נקרא על שמו.
על שמו קרויים גם "שבט" (מחזור) בתנועת הנוער בני עקיבא של ילידי תשמ"ב (1982), "שבט" (מחזור) בתנועת הנוער אריאל של ילידי תשס"ג (2003), והפרויקט ההתנדבותי "לאורו נלך". הוא ואשתו נבחרו כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי לשנת תשע"ט.
משפחתו
לרב נריה ולאשתו רחל שמונה ילדים. בהם: בן דודו הוא הרב משה צבי סגל.
נכדו הוא הרב אריאל בראלי רב היישוב בית אל.
Sarah Brightman in Concert
Sarah Brightman in Concert הוא סיבוב ההופעות השישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. סיבוב ההופעות החל ב-2 באוקטובר 2009, והסתיים ב-31 באוקטובר באותה השנה. סיבוב הופעות זה הוא השני הקצר ביותר של ברייטמן.
סיבוב ההופעות גרף מיליוני דולרים ובעקבות כך, הפך לאחד מסיבובי ההופעות המצליחים ביותר של ברייטמן.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים אשר בוצעו במהלך סיבוב ההופעות:
הפסקה: "Forbidden Colours" (קטע כלי)
הפסקה שנייה: "Sarahbande" (קטע כלי)
מערכה שנייה
הפסקה שלישית: "Billitis Générique" (קטע כלי) הדרן
9K32 סטרלה-2
9K32 סטרלה-2 (ברוסית: 9К32 Cтрела-2 (חץ), נאט"ו: SA-7 Grail) הוא טיל כתף מונחה נגד מטוסים ונגד מטרות מנמיכות טוס.
לטיל ראש ביות אינפרה-אדום (מונחה חום) פסיבי. הסטרלה-2 מהווה את הדור הראשון של טילי נ"מ משוגרי כתף סובייטים והוא דומה לטיל האמריקאי "רדאיי" ("REDEYE"). הטיל הוכנס לשירות בשנת 1968.
לטיל טווח מרבי של 4.2 ק"מ, ברום של 2,300 מטר ומהירות טיסה של כ-500 מטר לשנייה. הטיל מתביית על החום הנפלט ממנועי כלי הטיס.
התפתחות הטיל
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה פיתחה ברית המועצות טילי נ"מ גדולים וכבדים כנגד מפציצים גרעיניים. לאחר מלחמת קוריאה הבינו הסובייטים שעידן המלחמות הקונבנצינליות לא תם ושיש להשקיע גם בפיתוח מערכות נ"מ שיגנו על הכוחות המתמרנים. כתוצאה מכך החלו בפיתוח של מספר מערכות נ"מ שנתנו מענה לצורך זה. התוכנית הייתה לשלב חמש מערכות שונות המכסות את כל תחומי גובה הטיסה ומיועדות לרמות לחימה שונות, מרמת הגדוד ועד רמת החזית כולה. המערכת שיועדה לרמת הגדוד הייתה טילי סטרלה-1 וסטרלה-2, כאשר שני הטילים נועדו להיות טילים משוגרי כתף. בסופו של דבר היה הסטרלה-1 כבד מדי והוחלט להרכיבו על גבי פלטפורמה ממונעת, שתפעל לצד תותחי השילקה. הסטרלה-2 אכן שימש כטיל כתף.
הפיתוח החל בשנת 1959 בחברת "טורופוב OKB" (לימים "קולומנה") כאשר פרטי המתחרה האמריקאי, ה"רדאיי" היו ידועים למפתחים וככל הנראה פיתוח הסטרלה-2 הושפע ממנו רבות. עם זאת לא הצליחו המהנדסים לבנות ראש-ביות דומה ל"רדאיי" ונאלצו לפתח ראש פשוט יותר.
גרסה ראשונה הוצגה כבר בשנת 1966, אך הגרסה הסופית של הסטרלה-2 נכנסה לבסוף לשירות רק בשנת 1968, חמש שנים לאחר המתוכנן.
בשנת 1970 נכנסה לשירות גרסה משופרת של הטיל שסימונה 9M32M, ולאחר מכן גרסה נוספת המהווה שיפור ניכר, שסימונה הוא סטרלה-3 וסימון הטיל שלה הוא 9M36. טיל זה סומן בנאט"ו SA-14. לטיל גם גרסה ימית המסומנת בנאט"ו כ-SA-N-5.
מספר הטילים שיוצרו במהלך השנים מוערך בכ-50,000.
מדינות המפעילות את המערכת
ובנוסף ארגוני טרור וארגוני גרילה רבים בעולם.
בישראל
כל המדינות המקיפות את מדינת ישראל מחזיקות בטיל. הטיל הופעל במלחמת ההתשה במצרים על ידי הסובייטים והמצרים. הכינוי העברי שלו היה "זרת" ובמצרים הוא כונה "חיה".
במלחמת יום הכיפורים הופעל הטיל בצורה מוצלחת ביותר לדידם של צבאות ערב. תוכנית ההפעלה הייתה כי כאשר מנמיך מטוס חיל האוויר טוס כדי להתחמק מטילים גדולים יותר, תוקפים אותו תותחי הנ"מ המתנייעים וטילי הסטרלה שהיו משוגרים על ידי חיילים רגלים שהחזיקו בטיל בתוך מסגרות הגדודים והחטיבות הערביות. הטיל המשיך להיות בשימוש כוחות הצבא הסורי גם במבצע שלום הגליל. גם ארגון ה"חזבאללה" עשה שימוש בטילי "סטרלה". ב- 6 במאי 2001 לכד חיל הים הישראלי את ספינת הנשק "סנטוריני" שהייתה אמורה להעביר את מטענה לרצועת עזה. על סיפון הספינה נמצאו 4 טילי "סטרלה". ב-28 בנובמבר 2002 ניסו מחבלים להפיל מטוס נוסעים ישראלי של חברת ארקיע כאשר המריא משדה התעופה במומבסה. המחבלים שיגרו לעבר המטוס שני טילי "סטרלה", אך הטילים החטיאו.
במהלך השנים הוברחו לרצועת עזה טילי "סטרלה". באוקטובר 2012 נעשה שימוש בטיל מסוג זה נגד כלי טיס של חיל האוויר הישראלי, אז החטיא הטיל שנורה מרצועת עזה את מטרתו.. במבצע צוק איתן בעזה ביולי 2014 השתמשו פעילי החמאס בטילים מסוג זה נגד מסוקים ומטוסים של חיל האוויר אך כל הטילים החטיאו את מטרתם.
במערכת הביטחון הישראלית קיים חשש שטילי סטרלה יוברחו מרצועת עזה לשומרון, ומשם יוכלו לפגוע במטוסי נוסעים בנתב"ג.
אזור המזרח (קמרון)
אזור המזרח (בצרפתית: Région de l'Est) הוא אזור בקמרון.
באזור מתגוררים 835,642 תושבים (נכון ל-2015). בירת האזור היא ברטואה.
נפות
מבחינה מנהלית אזור המזרח מחולק ל-4 נפות.
עוצמה פוליטית
המושג עוצמה פוליטית משמש במחקר במדע המדינה, ובמיוחד בתחום היחסים הבינלאומיים, לציון העוצמה היחסית של גוף פוליטי, לרוב מדינה אחת מול אחרות.
עוצמה מוגדרת כיכולת של שחקן מסוים לשנות התנהגות שחקן אחר, חרף רצונו, מבלי להפעיל עליו אמצעים של כפייה. בכך נבדל המושג עוצמה מהמושג שימוש בכוח במהלכו נעשה שימוש באמצעים של כפייה אלימה.
הנס מורגנטאו בספרו "פוליטיקה בין האומות" מונה שורה של קריטריונים להערכת העוצמה. לשיטתו של מורגנטאו "המדע המדיני מתרכז במושג האינטרס המוגדר ככוח, צבירתו, חלוקתו והפיקוח עליו", ועל כן חשוב לנתח את העוצמה הפוליטית של מדינות בדיון על היחסים ביניהם.
אבולוציה של המושג עוצמה
בעבר הייתה העוצמה ביטוי לסוג של אלימות, שימוש בכוח הזרוע או הנשק. עוצמה המשיגה הישגים, אולם מעוררת התנגדות, לא גמישה, משמשת רק לענישה, מכלה משאבים.
בשלב הבא התפתחה העוצמה כביטוי לעושר (כסף), למשל, במסגרת המרקנטליזם בו נמדדה עוצמתן של אומות במידת המתכות היקרות שברשותן. העושר יכול לשמש באופן גמיש גם לתגמול וגם לענישה על ידי מניעתו מן הזולת. גם כאן החיסרון בכך שכסף, ללא מערכת סחר, מתכלה.
השלב הנוכחי הוא העוצמה שמקורה בידע. הידע הוא משאב בלתי מתכלה, גמיש, משמש לתגמול, ענישה, שידול, הידע משמש מכפיל של עושר וכוח, התלות בידע היא מקור העוצמה.
שטח ואוכלוסייה
ככל שעל שטח נתון חיה אוכלוסייה רבה יותר, גדלה העוצמה. מצד שני, אוכלוסייה רבה מדי עלולה להיות מקור חולשה של המדינה. חוסר יחס סביר בין השניים עלול להביא להקטנת העוצמה הלאומית, גם אם אחד משני הגורמים (שטח או אוכלוסייה), הוא בעל גודל אבסולוטי רב.
משאבים טבעיים
משאבי טבע אסטרטגיים: משאבים שמסייעים לעוצמתה של מדינה, כגון נפט, פחם, ברזל וכדומה. המדינות השולטות במשאבים אלו יוצרות תלות של מדינות אחרות בהן, ובעקבות כך עוצמתן עולה.
כלכלה
יכולת כלכלית של מדינה מהווה מרכיב מרכזי של בסיס עוצמתה הפוליטי, יש הטוענים כי יכולת כלכלית היא תנאי הכרחי לרכישתעוצמה. החשיבות הרבה ליכולת הכלכלית נובעת מהסיבות הבאות:
צבא
יכולתה הצבאית של מדינה מתבטאת בכושרה להפעיל או לאיים להפעיל את צבאה כלפי מדינה שנייה, כדי לכפות על השנייה התנהגות מסוימת הרצויה למדינה הכופה.עוצמה צבאית מורכבת מרכיבים מדידים, כמו מספר הטנקים, גודל כוח האדם; מבחינה ארגונית וכמותית כמה חטיבות לוחמות, תומכי לחימה ואנשי שלישות וכן הלאה עומדים לרשותה; מבחינת התקציב - מה גודל התקציב במושגים מוחלטים, ומה יחס תקציב הביטחון ביחס לתקציב הכולל; וממרכיבים איכותיים, רמת האימון של החייל, רמת האוכלוסייה, מורל הגייסות. המרכיב המשפיע בגורם זה הוא האדם.
רק שקלול של מרכיבים כמותיים ואיכותיים ייתן את היכולת הצבאית האמיתית. לא ניתן לעשות חיבור זה בצורה אובייקטיבית, וניתן לעשות רק הערכה.
מורל לאומי
הגדרת המורל הלאומי מורכבת מחיבור של מרכיבים: דימוי עצמי של הציבור, הדימוי של היריב, ערכים וניסיון היסטורי. מרכיב המורל הלאומי משתנה בקצב מהיר, והוא סובייקטיבי. ישנם ארבעה גורמים המשפיעים על המורל: המורל הלאומי הוא מרכיב בלתי מוחשי, בלתי ניתן למדידה מדויקת ובלתי ניתן לחיזוי.
גלאטסראיי
גלאטסראיי ספור קולובו (בטורקית: Galatasaray Spor Kulübü) הוא מועדון כדורגל המשחק בליגת העל הטורקית, וממוקם באיסטנבול. גלאטסראיי הוקמה בשנת 1905 על ידי עלי סמי ין ועד היום זכתה הקבוצה ב-23 אליפויות טורקיה, ב-18 גביעים ואף זכתה בגביע אופ"א בשנת 2000. משחקי הבית של הקבוצה נערכים באצטדיון טורק טלקום המכיל 52,647 מקומות ישיבה, אשר נחנך בשנת 2011 והחליף את אצטדיון עלי סמי ין.
גלאטסראיי זכתה בגביע אופ"א בשנת 2000 לאחר שגברה במשחק הגמר על ארסנל. היא הקבוצה היחידה שזכתה בגביע אופ"א בלי להפסיד משחק אחד והקבוצה הטורקית הראשונה שזכתה בתחרות זו. כמו כן, היא גם הקבוצה הראשונה שזוכה במפעל לאחר שהודחה מליגת האלופות. גלאטסראיי היא אחת משלוש הקבוצות היחידות בטורקיה (יחד עם פנרבחצ'ה ובשיקטש) שמעולם לא ירדו לליגה השנייה.
השנים הראשונות
גלאטסראיי SK נוסדה באוקטובר 1905 כמועדון כדורגל. עלי סמי ין הפך לנשיא הראשון של המועדון.
המשחק הראשון של הקבוצה היה נגד Cadi-Keuy FC, עליה היא גברה בתוצאה 0–2. מכיוון שלא היו קבוצות טורקיות אחרות, גלאטסראיי הצטרפה לליגת איסטנבול שהורכבה מקבוצות אנגליות ויווניות בעונת 1905/1906. הם זכו בתואר האליפות הראשון שלהם ב-1909.
בזמן שהכדורגל בטורקיה החל להתפתח, גלאטסראיי זכתה בעשרה תארים נוספים בליגת איסטנבול עד 1952, כולל שלוש פעמים רצופות (1925, 1926, 1927). בשנת 1931 זכה המועדון בליגת הכדורגל של איסטנבול בפעם ה-11, זה היה התואר השישי של המועדון בעשר שנים.
לאחר מחלוקת האם להפוך את המועדון למקצועי או חובבני בין חברי גלאטסראי לחברי גונש, התפצלו המועדונים בשנת 1933. הודות לכוח פיננסי ופוליטי שהיה לגונס, המועדון החדש הצליח להחתים את השחקנים הטובים ביותר של גלאטסראיי, וגלאטסראיי הדרדרה ונכנסה לשנים רעות. בין 1932 ל-1949 המועדון לא הצליח לזכות בליגת איסטנבול. בין השנים 1930–1941 היו חמישה עשר נשיאים ועשרה מאמנים שהתחלפו. ב-1948, אחרי שמונה עשרה שנים ללא התואר, זכתה גלאטסראיי בליגת הכדורגל של איסטנבול בעונת 1948/1949.
עם תחילתו של הכדורגל המקצועני בטורקיה ב-1952, הליגה המקצוענית אך הלא-לאומית הראשונה של טורקיה, ששוחקה בין השנים 1952 ל-1959, זכתה גלאטסראיי בשלושה מתוך שבעת התארים הללו. ליגת העל הטורקית הוקמה בשנת 1959, אליה הצטרפה גלאטסראיי.
ליגת העל הטורקית
בשתי העונות הראשונות של הליגה המקצוענית, המועדון לא הצליח לזכות בליגה, וסיים במקום השלישי ב-1960 וב-2 ב-1961. בעונה השלישית והרביעית זכתה פעמיים בתוארי האליפות הראשונים שלהם, כאשר בעונת 1962/1963 הקבוצה כבשה 105 שערים, שיא ליגה. באותה עונה החל לשוחק הגביע הטורקי, והקבוצה ניצחה את שתי משחקי הגמר בתוצאה 2–1 מול פנרבחצ'ה והפכך למועדון הראשון שזוכה בדאבל. בחמש השנים הבאות לא הצליחה הקבוצה לזכות באליפות, אבל זכתה 4 פעמים בגביע הטורקי. עוד בשנת 1966 החל לשוחק הסופר קאפ הטורקי, וגלאטסראיי זכתה בתואר הראשון כשניצחה 0–2 את האלופה בשיקטש.
לאחר 5 עונות ללא זכייה באליפות זכה המועדון בשלוש אליפויות רצופות, ב-1971, 1972 ו-1973. זו הייתה הפעם הראשונה שמועדון כלשהו זכה בליגה שלוש פעמים ברציפות.
השנים הגדולות
ב-1984 הפתיע המאמן הגרמני יופ דרוואל, מגדולי המאמנים באותה התקופה כשחתם במועדון וויתר על הצעות אימון מהבונדסליגה. באותה תקופה, הכדורגל הטורקי לא היה מוערך באירופה, ומועדונים טורקיים מעולם לא עשו רושם אמיתי בזירה הבינלאומית. הגעתו של דרוואל, מאמן מכובד ומנוסה ברמה הבינלאומית, שינתה את התפיסה הזו, ולעיתים קרובות מיוחסת כהונתו בגלאטסראיי בכך שעזרה לעורר את הכדורגל הטורקי. בנוסף לזכייה באליפות אחת ובגביע טורקי אחד, התקופה של דרוואל באיסטנבול כללה גם הכנסת טכניקות אימון מערב אירופיות מודרניות ורעיונות טקטיים למשחק הטורקי, מה שהציב אותו כאיש שביצע מהפכה בכדורגל הטורקי.
הישג נוסף בתקופה זו היה ההגעה לחצי גמר גביע אירופה בעונת 1988/1989, שם הודחה על ידי סטיאווה בוקרשט. מה שהפך את גלאטסראי לקבוצה הטורקית הראשונה והיחידה ששיחקה בחצי גמר בתחרות זו.
מלבד ההצלחה המקומית בשנות ה-90 בהן זכתה הקבוצה בשתי אליפויות, שני גביעי מדינה ושני סופר קאפים, רשמה הישג נוסף כשהדיחה את מנצ'סטר יונייטד בשלבי ההכרעה של ליגת האלופות של אופ"א ב-1993.
אלפ ילמן נבחר לנשיא המועדון ב-1990, תפקיד בו כיהן במשך שש שנים. Galatasaray SK זכתה בשתי אליפויות ליגה, שני גביעי מדינה ושני גביעי סופר קאפ, בעוד אלפ ילמן היה הנשיא. הוא עבד בדרך כלל עם מאמנים גרמנים, קרל היינץ פלדקאמפ, ריינר הולמן וריינהרד ספטיג. מלבד ההצלחה המקומית, גלאטסראיי משכה את תשומת לב המשקיפים לאחר שהדיחה את מנצ'סטר יונייטד בשלב הנוקאאוט של ליגת האלופות בעונת 1993/1994.
העידן המצליח ביותר של גלאטסראיי הגיע בסוף שנות ה-90 תחת המאמן פתיח טרים, כאשר המועדון הפך למועדון הכדורגל הטורקי הראשון והיחיד שזוכה בתחרות גדולה של אופ"א, לאחר שגברה הקבוצה על ארסנל בדו-קרב פנדלים במשחק הגמר של הטורניר. לאחר מכן גם זכתה הקבוצה בסופר קאפ האירופי כשגברה על ריאל מדריד 2-1. באותה העונה זכתה הקבוצה גם באליפות טורקיה וגם גביע הטורקי, 4 תארים סך הכל. בעונה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות תחת המאמן הרומני מירצ'ה לוצ'סקו, שם הודחה על ידי ריאל מדריד.
שנות ה-2000
בעשור הראשון של שנות האלפיים זכתה גלאטסראיי בשלוש אליפויות, 2001/2002, 2005/2006, 2007/2008, גביע 1 ב-2005, ובסופר קאפ אחד ב-2008.
בעונת 2009/2010 מונה פרנק רייקארד לתפקיד המאמן, והקבוצה סיימה רק במקום החמישי בליגה. בעונת 2010/2011, גלאטסראיי פתחה רע את העונה בליגה, והפסידה בשני המשחקים הראשונים, חודשיים לאחר פתיחת העונה פוטר רייקארד מתפקידו, והוחלף על ידי גאורגה חאג'י, שפוטר גם הוא זמן קצר לאחר מכן בעקבות הדחה מוקדמת בגביע. לאחר שבולנט אונדר אייש את עמדת המאמן, גלאטסראיי ירדה למקום ה-14 במחזור ה-28. מאוחר יותר היא התאוששה במעט וסיימה את העונה במקום ב-8, 36 נקודות פחות מפנרבחצ'ה האלופה. הייתה זו העונה בגרועה ביותר של המועדון מאז עונת 1981/2982, ושברה את שיא המשחקים בהם הפסידה שעמד על 16 הפסדים, כמו גם ממוצע ספיגות גבוה מהרגיל כשספגו 46 שערים.
לאחר העונה הכושלת, מונה שוב מאמן העבר של הקבוצה פתיח טרים, והקבוצה זכתה באליפות נוספת. הייתה זו אליפות הליגה השמונה עשרה עבור המועדון ופתיח תרים קבע שיא חדש כשזכה בפעם החמישית בתואר. הייתה זו גם העונה הראשונה שהקבוצה משחקת באצטדיון הביתי החדש, אצטדיון טורק טלקום. הוא הצליח להרחיב את השיא הזה לשישה, כאשר גלאטסראיי זכתה באליפות נוספת בעונה שלאחר מכן. גלאטסראיי זכתה בטרבל בעונת 2014/2015, היה זה הדאבל השישי של המועדון, והראשון אחרי 15 שנה.
לאחר פיטורי איגור טודור בפברואר 2017 חזר לאמן פתיח טרים בקדנציה רביעית במועדון. על אף פתיחת עונה חלשה וחילופי המאמנים, הקבוצה הצליחה לזכות באליפות, ובעונה שלאחר מכן לזכות בטרבל, ולזכות בדאבל השביעי של המועדון.
עונת 2021/2022 הייתה עונה רעה לקבוצה. היא סיימה במקום ה-13 בליגה, וסיימה בפעם השנייה בתולדותיה עונה עם מאזן שערים שלילי. בעונה שלאחר מכן חזרה לקדמת הבמה וזכתה באליפות ה-23 בתולדותיה.
יריבויות
למועדון יש יריבות ארוכת שנים עם קבוצות גדולות יותר באיסטנבול, בשיקטש ופנרבחצ'ה. הדרבי בין גלאטסראי לפנרבחצ'ה מכונה Kıtalar Arası Derbi (באנגלית: Intercontinental Derby) בשל מיקומם של המטה והאצטדיונים שלהם בצד האירופאי (Galatasaray) והאסיאתי (Fenerbahçe) של מיצר הבוספורוס באיסטנבול. למועדון יש יריבות מרה עם לידס יונייטד לאחר ששני אוהדי לידס נדקרו למוות על ידי אוהדי המועדון הטורקי לפני חצי גמר גביע אופ"א בשנת 2000 באיסטנבול.
שלום קובושווילי
שלום קוֹבּוֹשווילי (בגאורגית: შალომ კობოშვილი; 1876 – 1941) היה צייר גאורגי יהודי שהתמחה בציור וברישום של חיי היהודים בגאורגיה.
גלאטסראיי
סגל הקבוצה
(קפטן)
(בהשאלה מבנפיקה ליסבון)
שלום קובושווילי
ביוגרפיה
קובושווילי נולד באחלציחה למשפחה יהודית ענייה. בתחילה ייעדו אותו הוריו ללימודים כרב ונתנו לו הכשרה דתית. העניין שלו באמנות נתגלה על ידי משפחתו והוא נשלח להיות שוליה של צייר. משפחתו שהייתה ענייה לא יכלה לשלוח אותו ללימודים כצייר והוא למד לצייר באופן עצמאי. בגלל עוניו הוא עסק במשך רוב חייו במסחר ובמלאכה. כאשר נוסד המוזיאון ההיסטורי-אתנוגרפי ליהודי גאורגיה, הוא החל לעבוד בו כשומר כאשר היה בגיל 60.
גלאטסראיי
סגל הקבוצה
(בהשאלה מנוריץ' סיטי)
(בהשאלה מפריז סן-ז'רמן)
שלום קובושווילי
ביוגרפיה
הציורים במוזיאון עוררו בו את הרצון לצייר והוא החל להגשים את שאיפתו לצייר. הוא היה צייר מוכשר בסגנון האמנות הנאיבית. את כל ציוריו הוא הקדיש לנושאים יהודיים. חלק מציוריו צוירו בשמן חלק בצבעי מים על נייר. ציוריו כאמור יוחדו לנושאים יהודיים כמו חתונה יהודית, חגים יהודיים וסצינות מחיי יהודי גאורגיה בכפרים והקולחוזים יהודיים. מבין ציוריו נכללים: ברכת הילדים על ידי השליח, הגעלת כלים, מקווה, הרובע היהודי, כלה יהודייה, שליח סוחר בתשמישי-קדושה, התרת נדרים, חג שמחת-תורה, אשתו של יהודי עשיר הולכת לבית-מרחץ, וזאת כפרתך ועוד.
בתחילת שנות ה-50 נסגר המוזיאון ההיסטורי-אתנוגרפי ליהודי גאורגיה על ידי השלטונות הסובייטים, חלק ממוצגי המוזיאון הושמדו וחלק הועבר לאקדמיה למדעים ופוזר בין המוזיאונים בגאורגיה. על פי רשימות שנערכו על ידי אליהו פאפיסימדוב, מנהל המוזיאון בעת סגירתו, נמצאים ציוריו של קובושווילי במוזיאון סימון ג'נשיה. בשנת 2006 הוצגה בטביליסי תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו של קובושווילי.
לבון טר-פטרוסיאן
לבון הגופי טר-פטרוסיאן (בארמנית: Լևոն Հակոբի Տեր-Պետրոսյան; נולד ב-9 בינואר 1946) הוא פוליטיקאי ארמני. הוא היה נשיא ארמניה הראשון מ-1991 עד 1998. כשהיה חוקר בכיר במכון מטנדראן לכתבים עתיקים, הוא הוביל את תנועת קרבאך למען איחוד המחוז נגורנו קרבאך, שבו רוב אתני ארמני, עם ארמניה ב-1988. אחרי שקיבלה ארמניה את עצמאותה מברית המועצות ב-1991, טר-פטרוסיאן נבחר לנשיאות באוקטובר 1991 עם תמיכה ציבורית גורפת. הוא הנהיג את המדינה במהלך מלחמת נגורנו קרבאך נגד אזרבייג'ן השכנה, שבמהלכה ארמניה תמכה במדינה העצמאית החדשה הרפובליקה של ארטסאך שקמה בנגורנו קרבאך במלחמתה נגד אזרבייג'ן.
הוא הואשם בזיוף הבחירות של 1996, שאחריהן נהרו אלפים לרחובות במחאה על התוצאות. בראש המפגינים כמד יריבו שטען לניצחון בבחירות, וזגן מנוקיאן, שהיה קודם לכן עמיתו של טר-פטרוסיאן וראש ממשלתו הראשון, ואחר כך שר הביטחון. העצרות ההמוניות דוכאו באמצעות כוח צבאי. בעקבות חילוקי דעות קשים עם אנשי מפתח ממשלה, ובמיוחד שר הביטחון ואזגן סרקיזיאן וראש הממשלה רוברט קוצ'ריאן, טר-פטרוסיאן התפטר מהנשיאות ב-3 בפברואר 1998.
מעת התפטרותו ועד 2007, טר-פטרוסיאן נותר פעיל בזירה הפוליטית, ואף עשה קאמבק פוליטי בספטמבר 2007, והחליט להתמודד על הנשיאות ב-2008. הוא מתמודד נגד אחד מחברי ממשלתו לשעבר, ובזמן הבחירות ראש הממשלה, סרז' סרקזיאן. לפי תוצאות רשמיות, הוא זכה ברק 21.5% מקולות המצביעים. טר-פטרוסיאן טען שהבחירות זויפו, והוביל אלפים מתומכיו בהפגנות המוניות נגד הזיוף לכאורה, וקרא לבחירות חדשות. אחרי שבוע של הפגנות, הממשלה השתמשה בכוח משטרתי וצבאי לפיזור התומכים של פטרוסיאן, והביאו למותם של עשרה אנשים, ב-1 במרץ 2008.
ב-1 באוגוסט 2008, טר-פטרוסיאן ייסד את הקונגרס הארמני הלאומי, ארגון גג אשר כלל יותר מתריסר מפלגות פוליטיות וארגונים חוץ-ממשלתיים. בתור מפלגת האופוזיציה הראשית בארמניה, הקונגרס הלאומי לא ישב בפרלמנט והיה מעורב בעיקר במאבק בשטח נגד ממשלתו של סרג' סרקזיאן. הם ארגנו עצרות המוניות בעקבות האביב הערבי, והצליחו לדחוף את הממשלה לכמה ויתורים מדיניים. בבחירות של שנת 2012 לאספה הלאומית, הקונגרס הלאומי זכה ב-7.1% מקולות הבוחרים.
תחילת דרכו
טר-פטרוסיאן נולד בחלב, שבסוריה, למשפחה אשר שרדה את השואה הארמנית ואף לקחה חלק בהתנגדות מוסא דאג. משפחתו היגרה להסובייטית ארמניה באותה שנה בה הוא נולד. בשנת 1968 הוא סיים תואר במזרחנות באוניברסיטת ירוואן. בשנת 1972 הוא השלים תואר שני באוניברסיטת לנינגרד, וב-1987 את הדוקטורט. בשנים 78–1972, טר-פטרוסיאן עבד בתור חוקר זוטר במכון הארמני לספרות. מ 85–1978, הוא החזיק בתפקיד מזכיר המדע במכון מטרדראן, הקרוי על שם הקדוש הקדוש Mesrob Mashdots. מ-1985 והלאה, הוא עבד במכון כחוקר בכיר.
קריירה אקדמית
טר-פטרוסיאן הוא פוליגלוט הדובר ארמנית, אשורית, רוסית, צרפתית, אנגלית, גרמנית, וערבית. הוא מחברם של יותר מ-70 פרסומים בארמנית, רוסית וצרפתית. הוא חבר באיגוד הסופרים של ארמניה, החברה הצרפתית-אסייתית, אקדמיית מחיטריאן ונציה, והוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לה ברן, אוניברסיטת סופיה, הסורבון ואוניברסיטת שטרסבורג.
תנועת קרבאך ועצמאותה של ארמניה
ועדת קרבאך קמה ב-19 במאי 1988. לבון טר-פטרוסיאן הפך עד מהרה למנהיג בפועל של הקבוצה. מ-10 בדצמבר 1988 ועד ל-31 מאי 1989, הוא היה תחת מעצר בכלא מטרוסקאיה טישינה במוסקבה, יחד עם חברים אחרים מוועדת קרבאך. ב-1989, טר-פטרוסיאן נבחר כחבר מועצת המנהלים של התנועה הפאן-ארמנית הלאומית. מאוחר יותר, הוא הפך ליו"ר הדירקטוריון. ב 27 באוגוסט 1989, הוא נבחר כסגן מזכ"ל הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. הוא נבחר שנית ב-20 במאי 1990. ב-4 באוגוסט באותה השנה, הוא הפך ליו"ר המועצה העליונה של ארמניה.
הקדנציה הראשונה
טר-פטרוסיאן נבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה העצמאית החדשה של ארמניה ב-16 באוקטובר 1991 נבחר מחדש ב-22 בספטמבר 1996.
הקאמבק
אחרי התפטרותו, טר-פטרוסיאן המעיט להופיע בפומבי, ונמנע ממגעים עם התקשורת, על אף הספקולציות שהוא ירוץ שוב לתפקיד נשיא ארמניה בבחירות הכלליות של פברואר 2003. במקום הפעילות הפוליטית, הוא הקדיש את זמנו למחקר האקדמי שלו. בשנים 07–2005, הוא פרסם שני כרכים של עבודת מחקר היסטורית, "הצלבנים הארמנים".
בחירות 2008
ב-21 בספטמבר 2007, טר-פטרוסיאן הופיע בנאום הציבורי הראשון שלו מזה כמעט עשור, באירוע בירוואן לציון יום השנה ה-16 של מגילת העצמאות הארמנית. בנאום הוא ביקר בחריפות את קוצ'ריאן. לאחר מכן, טר-פטרוסיאן הכריז באופן רשמי על מועמדותו בבחירות לנשיאות של שנת 2008, בנאום בירוואן ב-26 באוקטובר 2007. הוא האשים את ממשלתו של קוצ'ריאן בשחיתות מאסיבית, ובגנבה של "לפחות שלושה עד ארבעה מיליארד דולר" במהלך חמש השנים הקודמות. הוא מתח ביקורת על טענות הממשלה לצמיחה כלכלית חזקה בארמניה, וטען כי קוצ'ריאן וראש ממשלתו, סרז' סרקזיאן, הגיעו לפתרון בעיית נגורנו-קרבאך שהיא כמעט זהה לזו שהוא קידם עשר שנים קודם לכן. מספר מפלגות אופוזיציה ניצבו מאחוריו אחרי חזרתו אל הזירה הפוליטית, כולל מפלגת העם של ארמניה בראשות סטפן דמירצ'יאן, המפלגה הרפובליקנית הארמנית, בהנהגת ארם סרקזיאן, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק, תנועת ה"אזדקרום" של ג'יראיר ספיליאן, מפלגת "העת החדשה" ומפלגת מורשת ארמניה, בראשותו של רפי הובאניסיאן.
מחאות
התוצאות הסופיות של הבחירות, שנערכו ב-19 בפברואר 2008, שמו את טר-פטרוסיאן במקום השני עם 21.5% מהקולות. ואז הוא ותומכיו האשימו את הממשלה בזיוף הבחירות, טענו לניצחון; והחל מ-20 בפברואר, טר-פטרוסיאן הוביל עשרות אלפים מתומכיו בהפגנות רציפות בירוואן למשך כעשרה ימים.
בשעות הבוקר המוקדמות של 1 במרץ, על פי הדיווחים, בטענה שמוחזקים כלי נשק במחנה המפגינים, הרשויות נכנסו למאהל המחאה לערוך חיפוש. כוחות הביטחון אז פיזרו באלימות קשה את מאות המפגינים במחנה. טר-פטרוסיאן היה תחת מעצר בית דה-פקטו, מאחר שמנעו ממנו לצאת מביתו, אבל הרשויות מאוחר יותר הכחישו את הטענות. כמה שעות מאוחר יותר, עשרות אלפי מפגינים או יותר התאספו בכיכר מיאסניקיאן במחאה על ההתערבות הממשלתית החריפה. המשטרה, המומה מהגודל העצום של ההמון, נסוגה. הנשיא קוריצ'יאן הכריז על מצב חירום בשעה 17:00, מה שאיפשר לצבא להיכנס לתוך עיר הבירה. במהלך הלילה, כמה אלפי מפגינים התבצרו באמצעות אוטובוסים עירוניים שהפגיעו. המשטרה התכתשה עמם, ובעימותים נהרגו עשרה אנשים.
הקונגרס הלאומי הארמני
ב-2011, טר-פטרוסיאן שוב לקח תפקיד מוביל בהפגנות שפרצו בארמניה כחלק מגל תגובות אזוריות בעקבות ההאביב הערבי. בתור המנהיג של הקונגרס הלאומי הארמני, קואליציית ארגוני אופוזיציה אשר קמה שנתיים לפני פרוץ המחאה, טר-פטרוסיאן האשים את הנשיא סרז' סרקזיאן, אשר נבחר בבחירות שבמחלוקת של שנת 2008, שהוא לא מנהיג לגיטימי, וקראו לשחרור האסירים הפוליטיים ולתפטרות הממשלה, ופתיחת חקירה מלאה לאלימות אשר גבתה את חייהם של עשרה מהתומכים שלו ב-2008.
הבחירות לפרלמנט של 2012
טר-פטרוסיאן עמד בראש הקונגרס הלאומי הארמני בבחירות לפרלמנט של 2012. הארגון זכה ב-7.08% (106,903) מהצבעה הפופולרית.
הבחירות לנשיאות של 2013
הקונגרס הלאומי קיים כנס ב-22 בדצמבר 2012. טר-פטרוסיאן דיבר בו על קבוצות פרו-מערביות ופרו-רוסיות בחברה הארמנית ובמפלגות, וכינה אותן "כוחות מסוכנים". טר-פטרוסיאן לא הודיע אם ירוץ לנשיאות בפברואר 2013. כמה ימים אחרי הכנס, ב-25 בדצמבר 2012, טר-פטרוסיאן אמר בראיון שבסופו של דבר הוא החליט שלא להתמודד על התפקיד, ומנה בין הסיבות את גילו (68) ואת המצב במדינה: "דברים כאלה אינם קורים במדינות דמוקרטיות מפותחות... כל הכוח מרוכז בידיהם של קבוצת פושעים אשר גזלו את השלטון".
הודעה רשמית מהקונגרס הלאומית הצהירה שהקבוצה לא תשתתף בבחירות הבאות לנשיאות בכל צורה שהיא, ושלעשות כן יהיה "מתן לגיטימציה למשטר הלא חוקי". שמועות על פרישתו של טר-פטרוסיאן מהפוליטיקה החלו להישמע לאחר הודעתו. העיתונים הארמנים סברו כי לבון זורבאיאן, יו"ר הקונגרס הלאומי, יכול להיות היורש שלו.
ב-7 בפברואר 2013, טר-פטרוסיאן אמר בראיון אחר לעיתון שהוא מכיר בכך שהקונגרס הלאומי אינו יכול להמשיך לפעול באותה המתכונת, ושיש בקבוצה "תסיסות פנימיות". והוא קרא להקמת מפלגה פוליטית מאוחדת.
הבחירות לנשיאות נערכו ב-18 בפברואר 2013. על פי התוצאות הרשמיות, הנשיא המכהן סרז' סרקזיאן זכה עם יותר מ-58% מהקולות. רפי הובאניסיאן, מועמד האופוזיציה העיקרי, אשר זכה ב-37% מהקולות, טען לניצחון ולמחרת החלו הפגנות המוניות. ב-23 בפברואר 2013, טר-פטרוסיאן נאם בפני אספת התנועה הפאן-ארמנית הלאומית. הוא טען שהובאניסיאן ניצח בבחירות, והאשים את סרקזיאן בהטיית הבחירות.
ב-13 באפריל 2013, הקונגרס הלאומי הארמני באופן רשמי הפך מברית של 18 מפלגות וקבוצות למפלגה מאוחדת, על בסיס התנועה הפאן-ארמנית הלאומית. במהלך נאומו באספת הייסוד, טר-פטרוסיאן האשים את הובאניסיאן שאין לו אג'נדה פוליטית במחאות. בפרט, אמר טר-פטרוסיאן, "במהלך אירועי פוסט-הבחירות הנוכחיים, ראיינו בערך את הכל אבל לא תהליכים פוליטיים".
בחירות ירוואן 2013
הקונגרס, כעת מפלגה רשמית, התמודדה בבחירות למועצת העיר ירוואן של 2013. בראש הרשימה עמד ראש עיריית ירוואן לשעבר והאגן חאצ'טריאן. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה של 6%.
המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש
המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש (בטורקית: Kahramanmaraş Arkeoloji Muzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר קהרמאנמרש, השייכת למחוז הים התיכון במזרח טורקיה. במוזיאון מוצגים ממצאים מחפירות ארכאולוגיות באזור, כמו האתר הפרהיסטורי דומוזטפה וכן אוסף עשיר של ממצאים מהתקופה הנאו חיתית.
היסטוריה
המוזיאון הוקם ב-1947 ביוזמתו של הקולונל ה' נורי יורדקול (H. Nuri Yurdakul) במבנה מהמאה ה-16 שנקרא Taş Madras. בתחילתו שימש המוזיאון כמקום הנצחה למלחמת העצמאות של טורקיה. התצוגה כללה בעיקר תמונות של מוסטפא כמאל אטאטורק וחבריו. ב-1957 הורחב המוזיאון ונוספו לו פריטים ארכאולוגים ואתנוגרפיים. בשנת 1962 עבר המוזיאון למבנה בתוך מצודה השוכנת במרכז העיר קהרמאנמרש. ב-29 בנובמבר 1975, עבר המוזיאון למבנה בו הוא שוכן עד היום ברובע  Yenişehir.
תצוגה
המוזיאון מחולק לארבעה אגפים: אגף ארכאולוגיה, אגף האבן, אגף אתנוגרפיה וגן המוזיאון. אוסף המוזיאון כולל כ-25,000 פריטים. כ-65% הם מטבעות, כ-25% פריטים ארכאולוגים שונים והשאר, פריטים אתנוגרפיים.
ראסייניאי
ראסייניאי (ביידיש: ראסינאי, ראסיין) היא עיר במערב ליטא, השוכנת 76 קילומטרים צפונית-מערבית לקובנה וכחמישה קילומטרים צפונה לכביש המהיר A-1, קובנה–קלייפדה. העיר משמשת כמרכז מנהלי של הרשות המקומית ראסייניאי.
היסטוריה
ראסייניאי קיבלה זכויות עיר בשלבים, בין השנים 1492 ל-1506, והייתה חלק מדוכסות ליטא. במשך קרוב למאתיים שנים היו ממלכת פולין ודוכסות ליטא מדינות נפרדות תחת הנהגה של מלך אחד מהשושלת היגלונית.
בשנת 1569 אוחדה המדינה, והעיירה ראסייניאי בה, לרפובליקת שני העמים (האיחוד הפולני-ליטאי). רפובליקה זו הייתה מהמדינות הגדולות והמאוכלסות באירופה. האיחוד הפולני-ליטאי הגיע לקיצו בחלוקה השלישית של פולין (1795), אשר בעקבותיה נכלל רוב שטח האיחוד, כולל העיירה ראסייניאי, בתחום האימפריה הרוסית.
בשנת 1812 הגיע נפוליאון בראש צבאו לאזור, עם תחילת מלחמת רוסיה–צרפת. הוא התקבל בשמחה על ידי הליטאים, שקיוו לסיום הכיבוש הרוסי, אך בתום אותה שנה נסוגו כוחותיו עם תבוסתו במלחמה.
הליטאים במחוז קובנה, בו נמצאת העיירה, התקוממו פעמיים נגד הממשל הרוסי בהתקוממות נובמבר (1830–1831) ובהתקוממות ינואר (1863–1864), ללא הצלחה. בשנת 1831 הפכו הרוסים את העיר הסמוכה קובנה, שהייתה הגדולה והחשובה באזור, לבירת הממשל הרוסי במחוז.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הובילו הכיבוש הגרמני של ליטא וקריסתה של האימפריה הרוסית להכרזת העצמאות של ליטא ב-16 בפברואר 1918. ליטא חידשה את עצמאותה בשטח מוגבל, וקובנה, העיר הסמוכה הגדולה במחוז הסמוכה לראסייניאי, שימשה כמושב הממשלה והוגדרה כבירה זמנית. באוגוסט 1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, שקבע בין השאר את חלוקת המדינות הבלטיות בין שני הצדדים, והיא סופחה לברית המועצות, שלא בהסכמה, עם כיבוש המדינות הבלטיות ביוני 1940. בעקבות זאת הפכה ליטא לרפובליקה סובייטית סוציאליסטית וצורפה, על פי בקשת השלטון החדש לברית המועצות. בעקבות הכיבוש הסובייטי החל גל מעצרים נרחב – אנטי קומוניסטים, האליטה הצבאית והאקדמית, רבנים וראשי ישיבות, בורגנים וציונים נעצרו, נאסרו ואף נרצחו. אלפים (בעיקר זקנים, נשים וילדים) נשלחו למחנות בסיביר.
ב-1941, לאחר פרוץ מלחמה בין גרמניה הנאצית וברית המועצות, נכבשה ליטא בידי הגרמנים בתוך שבוע, וליד העיר התרחש קרב ראסייניאי, שבו הוכו כוחות השריון הסובייטים. רבים מבני העם הליטאי קיבלו אותם בשמחה. באותה שנה חיו בליטא כולה כ-250,000 יהודים. באוגוסט 1941 נחנך גטו קובנה ויהודי האזור רוכזו בו. כ-94 אחוז מהאוכלוסייה היהודית בליטא הושמדה על ידי הנאצים בזמן הכיבוש, כולל יהודי העיירה ראסייניאי. שוטרים ליטאים וכן תושבים מקומיים לקחו חלק פעיל בהשמדת היהודים.
יהודי ראסיין
קהילת יהודי ראסיין היא מהקהילות היהודיות הראשונות בליטא, היא כונתה "ירושלים דזאמוט" (Žemaitija, מילולית: הארץ התחתית, ליטא התחתית). ההתיישבות היהודי בראסיין החלה כבר במאה ה-17, ובהמשך הפכו היהודים לרוב תושבי העיר. לקראת סוף המאה ה-19 היו 90% מתושבי העיירה יהודים. רוב המסחר המקומי היה בידיהם, והעיירה הייתה מבחינה תרבותית אחת מהעיירות היהודיות באזור. עקב ריכוז היהודים הגבוה נהגה היידיש כשפת הדיבור העסקית והתרבותית בעיירה, ושלטים כתובים ביידיש באותיות עבריות נראו בה במקומות רבים. במקום היה בית ספר יסודי, גימנסיה וישיבה, ששפתם הייתה יידיש (ובחלקם עברית), ומוסדות תרבות יהודיים רבים, חלקם ציוניים, הרב חיים זונדל מכבי הקים בעיר אגודה של חובבי ציון.
ב-1842 נמנו בעיר 7,455 תושבים, ורובם יהודים. ב-1897 היה מניין יהודי העיר 9,000 נפש, שהיוו 90% מאוכלוסיית ראסיין. לאחר מלחמת העולם הראשונה הידלדלה האוכלוסייה, וערב מלחמת העולם השנייה היו היהודים רק כ-30% מכלל תושבי העיר, כ-2,000 איש.
בעיר פעלו אישים מרכזיים בתנועת ההשכלה היהודית כאברהם מאפו ושניאור זקש.
בעיר התקיימו מוסדות ציבור יהודיים רבים: "בנק עממי יהודי" ובו מאות חברים, בית ספר יסודי של "יבנה", וגימנסיה של "תרבות". בתקופת ליטא העצמאית (עד 1940) שהתה בראסיין ישיבת כנסת בית יצחק, תחת הנהגתו הזמנית של הרב ראובן גרוזובסקי.
חורבן קהילת ראסיין
ב-29 באוגוסט 1941, הובלו אחרוני השורדים מגטו קובנה, ונרצחו באחד מיערות הסביבה. רק בודדים שרדו והצליחו להסתתר אצל איכרים מקומיים.
נאוס (חברת תעופה)
נאוס (באיטלקית: Neos) היא חברת תעופה איטלקית אשר נוסדה בשנת 2001. טיסותיה הסדירות החלו לפעול בחודש אוקטובר של אותה השנה. כעבור שנתיים, בקיץ 2003, חברת התעופה החלה לטוס ליעדים חדשים כגון: האיים הקנרים ומדינות באזור הים התיכון. טיסות החברה למרחקים ארוכים יותר כגון: אפריקה ומדינות במזרח הרחוק החלו לפעול מאז דצמבר 2004.
חברת התעופה נאוס מחזיקה בסיסים בנמלי התעופה של מילאנו (MXP), ורונה  (VRN), ברגמו (BGY) ובולוניה (BLQ) ומפעילה מדי יום טיסות סדירות וטיסות שכר. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה מלפנסה במילאנו (MXP). החברה מפעילה טיסות לדרום אירופה, רוסיה, אפריקה, המזרח התיכון, המזרח הרחוק, הקריבים, מקסיקו וברזיל.
יעדים
חברת התעופה נאוס מפעילה טיסות ל-46 יעדים בדרום אירופה, רוסיה, אפריקה, המזרח התיכון, המזרח הרחוק, האיים הקאריביים, מקסיקו וברזיל.
להלן יעדי חברת נאוס: תל אביב (TLV), קוס (KGS), קרפאתוס (AOK), רודוס (RHO), כרתים (HER), מיקונוס ( JMK), סנטוריני (JTR), איביזה (IBZ), פלמה דה מיורקה (PMI), מנורקה (MAH), ג'רבה (DJE), מונסתיר (MIR), חמאמת (NBE), קליארי (CAG), לאמזיה טרמה (SUF), אולביה (OLB), למפדוזה (LMP), קטניה (CTA), טרפאני (TPS), מרקש (RAK), סאל (SID), בואה ויסטה (BVC), שארם א-שייח' (SSH), מרסה עלאם (RMF), מרסא מטרוח (MUH), הורגאדה (HRG), טנריפה (TFS), לנזרוטה (ACE), לאס פאלמאס (LPA), פוארטוונטורה (FUE), פורטו סנטו (PXO), הוואנה (HAV), קאיו לארגו (CYO), הולגין (HOG), מונטגו ביי (MBJ), מומבסה - נוזי בי (MBA), מאלה (MLE), קנקון (CUN), לה רומנה (LRM), פיטרה פוינט (PTP), זנזיבר (ZNZ), מסקט (MCT), סהלהלה (SLL), סן אנדרס (ADZ) ומאוריציוס (MRU).
מאפיינים ייחודיים
נאוס היא חברת התעופה האיטלקית הראשונה המאושרת על ידי OPS JAR (דרישות תעופה להפעלת תחבורה אווירית מסחרית מטעם רשות התעופה האזרחית באירופה) מאז הקמתה.
נאוס נחשבת למוביל האווירי האיטלקי היחיד שהוסמך לטוס מסלול איטליה - כף ורדה (Italy-Cape Verde).
במטה חברת התעופה הממוקם במילאנו, חברת התעופה מבצעת בעצמה תוכניות אימון לטייסים ולטייסי משנה.
חברת התעופה נאוס מטיסה כ- 900,000 נוסעים בשנה, ולכן נחשבת לאחת מחברות התעופה המובילות בתחום טיסות השכר (charter flights) בכלל יבשת אירופה ובפרט באיטליה.
כלל מטוסיה של חברת התעופה נאוס מצוידים בכנפוני קצוות-כנף (Winglet), המשפרים את יכולות השיוט של המטוס. תפקידן העיקרי, הוא להפחית את המערבולת הנוצרת על ידי האוויר בקצוות הכנפיים של המטוס, ובכך לתרום לשיפור היעילות האווירודינמית. תצורה זו של כנפי המטוס, תורמת רבות לחסכון  בצריכת דלק ובכך מאפשרות לחברת התעופה לעמוד ביעדים שהציבה לעצמה בכל הנוגע לשמירה על איכות הסביבה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2023:
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה טיסות עונתיות ממילאנו, ברגאמו, ורונה, רומא וברצלונה לנמל התעופה בן-גוריון במטוסי בואינג 737-800.
בעיצומו של מבצע צוק איתן, בקיץ 2014, נענתה חברת התעופה נאוס לבקשת שר התחבורה דאז, ישראל כץ, והפעילה את טיסותיה מאיטליה לנמל התעופה עובדה. החלטה זו, הגיעה למרות גל ביטולי הטיסות לישראל וממנה שהיו ברחבי אירופה, בעקבות נפילת טיל בסמוך לנמל התעופה בן-גוריון.
הפיגוע במשגב עם
הפיגוע
ב-7 באפריל 1980 חצו חמישה מחבלים מארגון חזית השחרור הערבית את גדר המערכת שבגבול הצפון. בעקבות רוחות חזקות לא הופעלה התרעה על חדירה, התרעה שהייתה אמורה להינתן על ידי גדר המערכת. חמשת המחבלים, שהיו חמושים ברובי AK-47 וברימוני יד, חדרו בחסות החשיכה לקיבוץ משגב עם והשתלטו על בית הילדים בקיבוץ. במהלך ניסיונם להיכנס לבית הילדים, נתקלו המחבליפ במזכיר הקיבוץ, שמואל (סמי) שני, שניסה למנוע מבעדם להיכנס באמצעות מברג שאחז בידו. החוליה רצחה את שני אך הם רצחו אותו. בבית הילדים תפסו המחבלים כבני ערובה שבעה ילדים וחבר הקיבוץ ששהה אתם. כוחות צה"ל, בפיקוד מפקד עוצבת הגליל, תא"ל יוסף קולר, החלו במשא ומתן עם המחבלים, שאפשר העברת מזון לילדים.
במהלך הלילה ניסה צוות של סיירת גולני בפיקוד יונתן רז, לפרוץ לבית הילדים, אולם הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לתא"ל קולר לעצור את ניסיון ההשתלטות בטרם הצליחו אנשי הסיירת לפרוץ לבית הילדים. במהלך ניסיון הפריצה נהרג חובש הצוות,. בהמשך הגיעו לשטח גם מפקד פיקוד הצפון, יאנוש בן גל ומפקד עוצבת געש, תא"ל אורי שגיא, שאף השתתף בפעולת ההשתלטות בהמשך.
בפעולה זו נחשפה לראשונה יחידת עוקץ - יחידת הכלבנים של צה"ל. זו הייתה הפעם הראשונה שהיחידה הפעילה כלבים ללוחמה בטרור בפעילות נגד חוטפים.
עם לוחמי סיירת מטכ"ל השתתף במבצע ההסתערות על בית הילדים דנדן בולוטין, שהרג את אחד המחבלים מבין החמישה שנהרגו, והוציא מבית הילדים מספר ילדים פצועים שפונו לבית החולים, ובכך ניצלו חייהם. בשנת 2021 השתתף בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 4, וסיפר בתוכנית את סיפורו על השתלטות בית הילדים במשגב עם.
מאסטרינג
מאסטרינג (באנגלית: Mastering) הוא שלב סופי של בקרה והפקת המאסטר הסופי של קטע או רצף של קטעים מוזיקליים המיועדים ליצור תקליט או תקליטור, וזאת לאחר שלב ההקלטה. המאסטר הסופי מופק לשם שכפול וייצור העתקים לצורך ההוצאה לאור. לעיתים קרובות יש צורך בשלב המאסטרינג בטיפול בצלילים או במרווחים בין הקטעים במיוחד בהפקת אלבומי אוסף כשהקטעים המוזיקליים מגיעים ממקורות שונים ומגוונים. המאסטרינג עדיין עושה שימוש במערכות אנלוגיות בשילוב עם מערכות דיגיטליות.
היסטוריה
בתחילת תעשיית הקלטות המוזיקה, ההקלטה נעשתה ישירות ממכשיר איסוף הצליל, אל מערכת אשר חרטה את האנרגיה האקוסטית שהועברה על פלטת מאסטר ממתכת רכה או משעווה.
בסוף שנות העשרים של המאה הקודמת, לאחר המצאת המיקרופון, נעשה התהליך אלקטרו-מכני אך עדיין ההקלטה נעשתה ישירות לפלטת המאסטר. כך שעד להמצאת מכשירי ההקלטה של הסרט המגנטי, כל ההקלטות נעשו כבהופעה חיה. כניסת הרשמקול המגנטי בסוף שנות הארבעים של המאה הקודמת יצרה מהפכה בתחום ההקלטות בכך שאפשרה חיתוך בין קטעים שונים וחיבור בין קטעים אחרים. כניסת רשמקול עם מספר ערוצים אפשר להקליט כל כלי או זמר בנפרד ורק לאחר סיום ההקלטות, חיבורם יחדיו בעזרת מערבל אותות (Mixer) לדיסק מאסטר עם ערוץ אחד (Mono) או שני ערוצים (Stereo).
לפני הקלטת המיקס לדיסק המאסטר החלו לעיתים טכנאי המאסטרינג לטפל בצלילים. במהרה נמצא כי טיפול באיזון הצלילים ועוצמתם יכול ליצור אופטימיזציה של איכות המוזיקה במיוחד למוזיקת פופ. מאסטרינג הפך למקצוע הדורש מיומנות גבוהה במיוחד והוכר שביכולתו של המאסטרינג להפוך תקליט להצלחה או לכישלון.
בתקופת הפריחה של מוזיקת הפופ בין השנים 1950–1980, אומני המאסטרינג הפכו למאוד מבוקשים.
העידן הדיגיטלי
עם כניסת הטכנולוגיה הדיגיטלית בשנות התשעים עבר תחום המאסטרינג שינוי ואומני המאסטרינג החלו להשתמש במערכות הדיגיטליות החדשות אשר אפשרו מגוון חדש נוסף לטיפול בצלילים. יחד עם זאת, עד היום משתמשים אמני המאסטרינג באקולייזרים וקומפרסורים אנלוגיים ודיגיטליים גם יחד.
תהליך המאסטרינג
המוזיקה עוברת תהליך של איזון (איקווליזציה), קימפרוס, הדגשה או הפחתה של תדרים מסוימים, הפחתת רעשים והגבלת עוצמה. טיפול טוב במאסטרינג יעניק לדיסק גוון אחיד וייחודי. בשלב זה נקבעים סדר השירים וסוג החיתוך ביניהם (fade in - Fade out). בסופו של התהליך, המוזיקה מוקלטת למדיה דיגיטלית או אופטית שתשמש כמאסטר שאיתה ישוכפלו העתקים.
מבצע ולווטה
מבצע וֶלְוֶטָה הוא כינוי למבצעי הבאת מטוסי ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל בעיצומה של מלחמת העצמאות. המטוסים הגיעו לארץ בשני גלים עיקריים, בספטמבר (ולווטה 1), ובדצמבר (ולווטה 2) 1948.
הכנות
על ארגון המבצע הופקדו איש המח"ל המהנדס והטייס סאם פומרנץ וטייס המח"ל מדרום אפריקה בוריס סניור. המטוסים נאספו מכל רחבי המדינה ורוכזו בבית חרושת למטוסים בקונוביצה (Kunovice), שם עברו בדיקה והוכשרו על ידי פומרנץ. הצ'כים התכוונו לפרק את המטוסים ולשולחם בארגזים ליוון ומשם לישראל דרך הים, אך לאור הדחיפות בבניית כוח אווירי, הוחלט להטיס חלק מהמטוסים לישראל. מכיוון שטווח הטיסה לישראל מקונוביצה הוא כ-2,500 קילומטרים ואילו טווח הטיסה הרגיל של הספיטפייר הוא כ-700 קילומטרים בלבד, ברור היה כי המטוסים יצטרכו לנחות ולתדלק בדרך. לצורך כך הגיעה ישראל לסיכום עם יוגוסלביה לשימוש בשדה ניקשיץ' שבמונטנגרו, בסמוך לגבול עם אלבניה (כונה על ידי צה"ל שדה "יורם"), השדה הדרומי ביותר שהיה בנמצא. סוכם עם היוגוסלבים כי הם לא יספקו דלק למטוסים וכי לא יהיה כל מגע בין הישראלים לבין המקומיים. כיוון שגם הטווח מניקשיץ' לישראל היה גדול מדי, ביצע פומרנץ שיפורים ושינויים במטוסי הספיטפייר. פורק מהם כל הציוד העודף, כולל חלק ממכשירי הקשר, הותקנו בהם מכלי דלק חיצוניים ששימשו במקור את מטוסי המוסטנג. את הציוד והנשק שהוסר מהספיטפיירים ארזו ושלחו לישראל במטוס נורדואין UC-64A נורסמן. בנוסף, מהמטוסים הוסר כל סימן מזהה של צ'כוסלובקיה.
נקבע כי בשלב הראשון יטוסו מצ'כוסלובקיה לישראל שישה מטוסים אותם יטיסו פומרנץ, סניור, סיד כהן, ג'ק כהן, נפתלי (טוקסי) בלאו ומודי אלון. מכיוון שהמטוסים היו נטולי מכשירי קשר וניווט נקבע שיובילם מטוס תובלה סקיימאסטר, שבמידת הצורך יצניח סירות וציוד הצלה לטייסים שייאלצו לנטוש מעל הים. במסגרת הציוד נכללו גם משחות שיזוף "ולווטה", שעל שמן נקרא המבצע כולו. בנוסף לכוחות האוויר הוציא חיל הים שתי ספינות לפטרול בדרך וספינה נוספת הועמדה בכוננות. מטוס קרטיס C-46 קומנדו ו-DC-3 דקוטה השתתפו אף הם במבצע לצורך איתור ניצולים.
הטיסה לישראל
ב-24 בספטמבר 1948 נשלח מטוס ה'סקיימאסטר' לניקשיץ', ובאותו יום יצאו ששת ה'ספיטפייר'ים מקונוביצה. בהגיעם לניקשיץ' נחתו חמישה מהמטוסים בהצלחה, אך בלאו שכח להוריד את כן הנסע ומטוסו נפגע קשה בעת הנחיתה.
ב-27 בספטמבר המריאו חמשת המטוסים הכשירים בהובלת הסקיימאסטר, בדרכם לישראל. מודי אלון ובוריס סניור נאלצו לבצע נחיתת חירום ברודוס לאחר שהדלק במטוסיהם אזל. הם נעצרו בידי היוונים ונחקרו, אך סירבו להסגיר את מסלול טיסתם. שני המטוסים הוחרמו לטובת חיל האוויר היווני שהשתמש בהם במהלך מלחמת האזרחים ביוון, ושני הטייסים שוחררו לאחר כשבועיים. שלושת ה'ספיטפייר'ים הנוספים הצליחו לנחות בשלום ברמת דוד.
ולווטה 2
סאם פומרנץ, שחזר לצ'כוסלובקיה, הכין עוד 15 מטוסים לטיסה ארוכת טווח. המטוסים חולקו לשני מבנים, ונקבע שיתלוו אליהם שני מטוסי תובלה. בין הטייסים במבנה הראשון היו מפקד המבנה ג'ורג' ליכטר, מוטי הוד (פיין), ויליאם (ביל) פומרנץ, סאם פומרנץ בעצמו, אלכסנדר ('סנדי') ג'ייקובס ואהרן ('רד') פינקל. בקבוצה השנייה היו טייסי מח"ל ודני שפירא. המטוסים במבנה הראשון המריאו ב-15 בדצמבר אך נאלצו לשוב עקב תנאי מזג אוויר קשים. ב-18 בדצמבר המריאו שוב, אך גם הפעם נאלצו לחזור בשל סופת שלגים. מטוסיהם של ביל פומרנץ וסאם פומרנץ אבדו, ולאחר מכן נודע כי ביל נאלץ לבצע נחיתת אונס 160 מייל מצפון לשדה 'יורם' ממנה שרד אך מטוסו נשרף, ואילו סאם נהרג בהתרסקות מטוסו בהרים.
ב-19 בדצמבר המריאו 12 ספיטפיירים מצ'כוסלובקיה ליוגוסלביה, המבנה הראשון כלל את ליכטר, הוד, שפירא, ג'ון מקלרוי (McElroy), ארנולד רוך (Ruch) וסיזר דנגוט (Dangott) והמבנה השני את ג'ק כהן, ג'ייקובס, בלאו, פינקל, ויליאם ('ביל') שרודר (Scheroder) ופיליפ ('פיל') מרמלשטיין, כל המטוסים נחתו בהצלחה. בניקשיץ' נצבעו המטוסים בצבעי חיל האוויר הישראלי. אחד המטוסים הושבת בשל תקלה טכנית. ב-22 בדצמבר (יום תחילתו של מבצע חורב), המריא לישראל המבנה הראשון בן חמישה מטוסים (הטייסים: ליכטר, דנגוט, רוך, שפירא ופיין), מטוסו של רוך נאלץ לשוב חזרה לאחר תקלה במנועו ואילו האחרים נחתו בשלום. ב-26 בדצמבר המריא המבנה השני בן שישה מטוסים (בין הטייסים: כהן, רוך, בלאו, מרמלשטיין ורלף סינקלר (Sinclair)) ונחת בישראל בשלמותו. מכיוון שהמטוסים החדשים לא היו חמושים, בהתקרבם לישראל התלווה אליהם, לשם הגנתם בחלקה האחרון של הדרך, מטוס קרב מדגם P-51 מוסטנג של טייסת 101. ב-30 בדצמבר המריא מיוגוסלביה לישראל המטס האחרון של שני מטוסי ספיטפייר נוספים, מוטסים על ידי שרודר וג'ייקובס ומלווים במטוס קרטיס 'קומנדו'.
אחרית דבר
המטוסים והטייסים אשר השתתפו במבצע נטלו חלק במבצע חורב, בו לראשונה, הרבה בזכות אותם מטוסים, הושגה עליונות אווירית מובהקת על ידי חיל האוויר הישראלי. כאשר נסתיימה המלחמה, והדחיפות פחתה, הוטענו המטוסים שנותרו בצ'כוסלובקיה, לאחר שפורקו והוכנסו לארגזים, על ספינות, והגיעו לישראל בהפלגה.
סמואל חגאי
סמואל (שמואל חג'ג') חגאי (נולד ב־23 בספטמבר 1982) הוא אמן גרפיטי וצייר היפר ריאליזם וסוריאליזם, שעובד ומציג בניו יורק, לוס אנג'לס ובישראל והשתתף תוכנית הריאליטי "האח הגדול" (עונה 9).
ביוגרפיה
חגאי נולד בשנת 1982, בכפר יונה. הוא גדל והתחנך בנתניה וכבר בגיל צעיר החל להתעניין בציור, תוך שהוא מלמד עצמו לצייר בצבעי שמן על בד. בשנת 2015, נסע לבקר את אחותו שהתגוררה אז בניו יורק והחליט להשתקע שם.
באותה שנה, גמלה בליבו ההחלטה להפוך את תחביב הציור למקצוע ובשנת 2019, עבר להתגורר בלוס אנג'לס ומאז הוא מחלק את זמנו בין ישראל לארצות הברית.
הפריצה הגדולה של חגאי לתודעה, הגיעה בשנת 2017 אז הוזמן על ידי רשת הכולבו האמריקאית "מייסיס" (Macy's), לבצע עבודת קיר לתקופת הקריסמס – ציוריו התנוססו בחנות הכולבו לתקופה של חודשיים ומיליוני אנשים מרחבי ארצות הברית ומהעולם צפו והתרשמו מעבודתו.
בשנת 2017, צייר 4 ציורי קיר בבסיס חיל האוויר האמריקאי שבניו ג'רזי ובשנת 2017, הקים תערוכת עצמאית בווסט וילג' שבניו יורק.
עבודותיו מוצגות במרחב הציבורי (בין היתר ברחובות מנהטן שבניו יורק, ברחובות לוס אנג'לס ובישראל), בגלריות, בתערוכות ומוזיאונים, בבסיסים צבאיים, במשרדי חברות, במוסדות להשכלה גבוהה בישראל ובארצות הברית ובין היתר: ציור קיר (700 מ"ר) במרינה הרצליה, ב-"Campus for Jewish Life for art fitness", ב-" ZK gallery san Francisco", ב-" Oshman organization family Jcc palo alto" ועוד.
בשנת 2014, נבחר להציג את עבודותיו באמצעות art people gallery בשיתוף "SNAC EXPO". בשנת 2015 ו-2018, נערכה תערוכת יחיד שלו בבסקואלה ארט ובגלריית בידרמן, שם בחרו להשאיר את ציוריו. באותה השנה, לקח חגאי חלק בתערוכה קבוצתית ב"מרכז סוזן דלל" ובחודש מרץ הוצעו ציוריו במכירה פומבית.
בשנת 2017, הופץ סרט דוקו על הקשיים אותם חווה בדרך להצלחה.
חגאי משמש כמורה ומארח סדנאות ציור בסמינר הקיבוצים.
ב-2019 השתתף כדייר בתוכנית המציאות "האח הגדול עונה 9" ברשת 13.
יצירותיו
חגאי, מצייר על קירות ועל בד בצבעי שמן בסגנון היפר ריאליזם וסוריאליזם. בציוריו יורד חגאי לפרטים קטנים וניתן להבחין במוטיבים חוזרים, כדוגמת טבע, נופים מזוויות שונות ודמויות חיות ונושמות אשר מדמות תחושות פנימיות – ביישנות, פחד, הסתרה והתבוננות פנימית. בכל ציוריו ניתן לזהות עומק פנימי (מתמקד בשאלה כיצד רואים אותו וכיצד הוא נראה באמת), שינויים פנימיים והתקלפויות. עוד מאפיין את ציוריו השילוב של צבעוניות וצבעי שחור לבן.
המופע המוזיקלי של ג'ק
המופע המוזיקלי של ג'ק (באנגלית: Jack's Big Music Show) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים. הסדרה שודרה לראשונה ב-12 בספטמבר 2005 ב-Noggin. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2007 בניקלודיאון ובניק ג'וניור. הסדרה היא בת 2 עונות ו-26 פרקים באורך 22 דקות כל אחד.
עלילה
בכל פרק, ג'ק וחבריו, מל ומרי, מנגנים מוזיקה שונה במועדון המוזיקלי שלהם ולעיתים קרובות מלווים בבובות אחרות או מוזיקאים אנושיים.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה אסף אבידן, ומפיקת הדיבוב הייתה יונית עוזרי מנחם.
פרטיזן מינסק
MTZ-RIPO מינסק היה מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מינסק, בירת בלארוס (הקבוצה הוכרה קודם כאף. סי. טרקטור ואף. סי. MTZ), כיום נושאת את השם פרטיזן מינסק (בבלארוסית: футбольны клуб „Партызан“ Мінск).
היסטוריה
הקבוצה, שהוקמה בשנת 1947, הוקמה למען פועלי מפעל עבודות טרקטור במינסק (MTZ) כמחלקת ספורט לרווחת הפועלים (כולל שבויים גרמנים) ומאוחר יותר רק לפועלי המפעל. הקבוצה הפכה בשנת 1948 לקבוצת כדורגל מקצועית. בשנת 2002 התאחדה הקבוצה עם קבוצת RIPO ליצירת "MTZ-RIPO".
יגאל כהן (חוקר)
יגאל כהן (נולד ב-1940) הוא פרופסור אמריטוס לפיתופתולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל לחקר החקלאות.
פרטיזן מינסק
היסטוריה
הקבוצה הופיעה פעם אחת בגביע אופ"א בעונת 2005/06. בשלב ההעפלה הראשון עברה הקבוצה את קבוצת פרנצווארוש ההונגרית. בשלב ההעפלה השני נפגשה הקבוצה עם קבוצת טפליצה הצ'כית אך סיימה משחק אחד בתיקו 1-1 ואת המשחק השני הפסידה ולכן לא עלתה לשלב הבא.
יגאל כהן (חוקר)
כהן פיתח זן קנאביס עמיד למחלות, אשר אינו מצריך הדברה בעת גידולו, ולכן הוא בריא יותר לשימוש. . בעבודה אחרת, היה שותף לפיתוח של זן ריחן מצוי העמיד למחלת הכשותית.
פרטיזן מינסק
היסטוריה
הקבוצה שיחקה גם בגביע האינטרטוטו בעונת 2006, בשלב הראשון עברה הקבוצה את קבוצת שחטאר קאראגנדי הקזחית אך בשלב השני הפסידה הקבוצה לקבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה הרוסית.
יגאל כהן (חוקר)
ביוגרפיה
כהן סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות (1963) ותואר שני בפתולוגיה של צמחים (1965) במסגרת הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 הוסמך כדוקטור והצטרף כמרצה למחלקה למדעי החיים של אוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1972–1973 ערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מקגיל שבקנדה. בשובו לישראל קודם באוניברסיטת בר-אילן לדרגת מרצה בכיר (1974), דרגת פרופסור חבר (1977) ודרגת פרופסור מן המניין (1980). ב-2009 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס