cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
באטמן ורובין (סרט)
ביקורת והכנסות
הסרט הכניס בשבוע הראשון להפצתו כ-42.8 מיליון דולר. אך הכנסותיו של הסרט ירדו ב-63% לאחר שבוע בעקבות תחרות קשה עם סרטים כמו "עימות חזיתי" ו"הרקולס". בסיכום הכנסותיו, הסרט הכניס 107,325,195 דולר בארצות הברית ו-130,881,927 דולר בשאר המדינות.
הסרט זכה לביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 10%. הסרט אף היה מועמד ל-11 פרסי פטל הזהב. רבים מהמבקרים הטילו את כישלון הסרט בחברת ההפצה שהאיצה במפיקים לצלם את הסרט. בנוסף, טענה נוספת שהועלתה הייתה שהסרט הפך להיות מצועצע ומצחיק בניגוד לסרטים הקודמים בסדרה.
שגריר רוסיה בבלארוס
שגריר רוסיה בבלארוס הוא הנציג הרשמי של הפדרציה הרוסית ברפובליקת בלארוס, כשהיחסים הבינלאומיים בין המדינות כוננו לראשונה ב-25 ביוני 1992.
בואי (שיר)
בואי הוא פזמון שנכתב והולחן על ידי עידן רייכל, עובד והופק על ידי רייכל ועברי לידר ובוצע על ידי יאיר זיו, מימי יוסף ואלמו אגא. השיר יצא לאור בנובמבר 2002 כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הפרויקט של עידן רייכל, שנושא את שם הפרויקט. בתוך הסינגל נכללו גרסה מלאה וגרסת רדיו של השיר, וכן גם השיר "Ayal-Ayale".
השיר כולל דגימה מתוך שירו של אלמו אגא, "Tew Semagn Hagere", שנכלל באלבום "The Harp of King David" מסדרת "אתיופיק".
הצלחה
השיר כבש את מצעדי הפזמונים כאשר הגיע למקום השני במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום השלישי במצעד השנתי של גלגלצ לשנת 2003, כאשר בשני המצעדים שיר השנה היה אם תלך של הפרויקט.
במאי 2019 הופיעו הפרויקט של עידן רייכל עם השיר באירוויזיון 2019.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–לוב
יחסי איחוד האמירויות הערביות–לוב הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות ללוב.
סקירה כללית
עם פרוץ המהפיכה בלוב בשנת 2011 תמכה איחוד האמירויות הערביות במורדים הלובים, ואף סיפקה להם נשק ותמיכה לוגיסטית. כאשר פרצה מלחמת האזרחים השנייה בלוב בשנת 2014, תמכה איחוד האמירויות הערביות בכוחותיו של הגנרל חליפה חפתר, והעניקה לו סיוע צבאי, פוליטי, כספי ותקשורתי. בינואר 2020 הציעה המועצה העליונה של לוב לממשלת ההסכמה הלאומית (GNA) המוכרת על ידי האו"ם לנתק את הקשר עם איחוד האמירויות הערביות.
Nutaku
Nutaku היא פלטפורמת משחקי הנטאי למבוגרים קנדית. הפלטפורמה מתמקדת במשחקי דפדפן, במשחקים להורדה ולטלפונים חכמים. ל-Nutaku יש 22 מיליון צופים בחודש, והיא מספקת פלטפורמה למפתחי משחקי רשת אינדי מערביים.
היסטוריה
בדצמבר 2014, החברה היפנית, Hokuto Corporation, הודיעה על שיתוף פעולה עם Nutaku במטרה לשווק ולפרסם משחקים שלה לשוק המערבי. כיום, Nutaku היא המפיצה היחידה של משחקי Hokuto Corporation מחוץ ליפן.
באוגוסט 2015, הוציאה ב-Nutaku גרסה מקוונת של המשחק Everlasting Summer עם תוכן משוחזר למבוגרים. בנובמבר 2015, הודיעה Nutaku על השקת אתר לכל הגילאים.
בפברואר 2017, הודיעה Nutaku על השקת פלטפורמת מימון ההמונים, Kimochi Red Light, שמיועדת אך ורק למשחקי הנטאי למבוגרים.
Bonbon
Bonbon (בעברית: סוכרייה) הוא שיר של הזמרת האלבנית מקוסובו ארה איסטרפי. השיר יצא כסינגל ב-30 בדצמבר 2015 ונכתב על ידי איסטרפי יחד עם ארגן ברישה (Ergen Berisha). השיר הופק על ידי קריקט (Cricket), ביגבאנג (BigBang) וטוטון (Toton). בינואר 2016 הפך הווידאו קליפ של השיר לוויראלי. השיר הגיע לראש מצעדי הפזמונים במדינות רבות ברחבי העולם, כגון צרפת, ישראל, קנדה ועוד.
השיר נכלל במשחק הריקודים הפופולרי Just Dance 2017.
וידאו קליפ
בינואר 2016 הפך הווידאו קליפ של השיר לוויראלי לאחר שפורסם ברשתות חברתיות כגון פייסבוק ואינסטגרם. ברשתות החברתיות הושוותה איסטרפי לאמנים כמו סיה וריהאנה. בעקבות הצלחת הקליפ, הוחתמה איסטרפי בחברות התקליטים האמריקאיות סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ואולטרה מיוזיק. בתחילת מרץ 2016 הוסר הסרטון מן ערוץ היוטיוב של NESËR לאחר שזכה למעל 25 מיליון צפיות, והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של אולטרה מיוזיק.
נכון ל־4 בינואר 2023, לווידאו קליפ למעלה מ־876 מיליון צפיות.
שמחה מדעסוי
הרב שמחה אשכנזי מדעסוי (לעיתים: ר' שמחה הלברשטאם מדעסוי; נפטר בי"א בכסלו ה'תקמ"ו, 13 בנובמבר 1785) היה מגדולי יהדות אשכנז במאה ה-18. הגהותיו על הש"ס נדפסו בש"ס וילנא.
ביוגרפיה
נולד לרבי צבי הירש ביאלה מפוזנא, לימים אב"ד קהילת הלברשטאדט ומחבר הספר עטרת צבי.
בראשית דרכו ברבנות כיהן כרבה של לנצ'נה (ה'תקט"ו, 1755), בהמשך החליף את אביו ברבנות העיר סקולה (ה'תקכ"א, 1761). בשנת ה'תקכ"ח (1768) החליף את רבי דוד ברלין ברבנות העיר דסאו.
נפטר ביום י"א בכסלו ה'תקמ"ו, 13 בנובמבר 1785.
הבחירות לנשיאות מצרים (2012)
הבחירות לנשיאות מצרים בשנת 2012 (בערבית: انتخابات الرئاسة المصرية للعام 2012) הן הבחירות החופשיות הראשונות לנשיאות מצרים. הבחירות התקיימו בעקבות נפילת השלטון במדינה. הסיבוב הראשון של הבחירות התקיים ב-23–24 במאי 2012 והתמודדו בו 12 מועמדים; הסיבוב השני של הבחירות, בו ניצח המתמודד מוחמד מורסי את אחמד שפיק, נערך ב-16–17 ביוני לאחר שלא הושגה הכרעה בסיבוב הראשון.
כללים
כללי הבחירות פורסמו ב-30 בינואר 2012. נקבע כי מועמד חייב להיוולד במצרים להורים מצרים, אסור שיחזיק באזרחות כפולה ואסור שיהיה נשוי למי שאינו אזרח מצרי. כדי להיות מועמד דרוש תמיכה של 30 חברי פרלמנט או חתימות של 30,000 בעלי זכות בחירה. על פי ועדת הבחירות המצרית, הליך הרישום החל ב-10 במרץ 2012 והסתיים ב-7 באפריל.
מועמדים
לפני הסיבוב הראשון, 23 מועמדים נרשמו רשמית למרוץ, חלק מהמועמדים פרשו בטרם ההרשמה ועשרה מועמדים נפסלו סופית בפני ועדת הבחירות המצרית, לאחר שניתן להם אפשרות ערעור בפני הוועדה עצמה. ביניהם ניתן למצוא שלושה מועמדים מרכזיים. הראשון, סגן הנשיא וראש המודיעין המצרי תחת משטרו של מובארק, עומר סולימאן, בשל היעדר כ-1000 חתימות ממחוז אחד, השני, המועמד הסלפי אבו איסמעיל, בשל אזרחותה האמריקאית של אמו והשלישי, מועמד האחים המוסלמים למרוץ, ח'יירת א-שאטר, בשל עברו הפלילי (ישב בכלא של הממשל הקודם של מובראק, בשל פעילותו במסגרת האחים המוסלמים שהיה בזמנו בלתי חוקי). החלטתה של ועדת הבחירות המצרית היא סופית ולא ניתן לערער עליה. ב-23 באפריל אישרה המועצה הצבאית חוק שעבר בפרלמנט הנשלט על ידי האיסלמיסטים ובו איסור על ראשי ממשלות לשעבר, סגני נשיא ושאר חברי מפלגת השלטון הבכירים תחת מובראק לרוץ למשרה ציבורית למשך 10 שנים, ובכך, למעשה, נפסלה המועמדות ה-11 במספר הפסילות, זו של ראש הממשלה לשעבר אחמד שפיק, שכיהן כראש ממשלה תחת ממשלו של מובראק. החוק והפסילה החדשה אושרו גם על ידי ועדת הבחירות המצרית. החוק החדש לא הוחל על מועמדותו של עמר מוסא שכן אינו חל על דרגים ברמת שר, הדרג בו כיהן מוסא בממשלו של מובראק (ראה הערה להלן).
ב-25 באפריל קיבלה ועדת הבחירות את ערעורו של אחמד שפיק כנגד החלטתה הקודמת של הוועדה לפסול את מועמדותו למרוץ לנשיאות (ובכך עמדה הרשימה הסופית על סך של 13 מועמדים כשרים) וכן ועדת הבחירות הצהירה כי "חוק הצינון" החדש גם יובא בפני בית המשפט החוקתי כדי לקבוע האם הוא חוקתי, כפי שנתבקש בערעור. ב-26 באפריל הכריזה ועדת הבחירות על רשימת המועמדים הסופית. ב-16 במאי 2012 פרש מהמרוץ מועמד פחות מרכזי בשם מוחמד פאוזי עיסא, לטובת המועמד עמר מוסא, כשהוא משאיר בכך את רשימת המועמדים הסופית על סך 12 מועמדים. יומיים לפני הסיבוב השני, אליו העפילו מוחמד מורסי ואחמד שפיק, "חוק הצינון" נידון בפני בית המשפט החוקתי שקבע שהחוק אינו חוקתי ומפר את עקרון השוויון ובכך בית המשפט הסיר סופית כל מכשול בפני מועמדותו של שפיק במרוץ לנשיאות, אך זה האחרון הפסיד בסיבוב השני למתחרהו מוחמד מורסי.
תוצאות
אל הסיבוב השני העפילו שני המועמדים שזכו במספר הקולות הרב ביותר, מוחמד מורסי ואחמד שפיק.
ב-30 ביוני 2012 הושבע הנשיא הנבחר מוחמד מורסי לתפקידו. סמכויותיו של הנשיא, כמו גם חוקה קבועה למצרים, טרם נקבעו.
יונה קסטל
יונה קסטל (9 בנובמבר 1951 – 25 במרץ 2011) היה איש ציבור ישראלי שעסק בתחום השיקום.
בשנת 2008 היה קסטל לאדם הראשון שאכלס את תפקיד הנציב השלישי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, בעוד עצמו סבל ממוגבלות.
ביוגרפיה
המסר שקיבל במשפחתו היה להתמודד ולא לוותר. אמו דחפה אותו לעצמאות מלאה. הוא למד בבתי ספר רגילים והשתלב באופן מלא בכל הפעילויות. מאידך, הכיר את גבולות יכולתו והתמודד עם הקשיים ביצירתיות וברוח טובה. האמירה בדרך חייו הייתה: להיות חזק ועצמאי, אך מאידך לא להתבייש במגבלה, להכיר בה ובמידת הצורך לאפשר עזרה.
קסטל היה נשוי לד"ר חנה קסטל ואב ל-6 ילדים.
פעילות מקצועית
בשנת 1977, לאחר סיום לימודיו בבית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, התיישב במצפה רמון. הוא החל את דרכו המקצועית בשירות המבחן למבוגרים במשרד הרווחה, ושימש כקצין מבחן למבוגרים במצפה רמון, ירוחם ודימונה. לימים מונה לאחד מנציגי מחוז הדרום של שירות המבחן בארגון הארצי לקציני מבחן, ואף שימש יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים במחוז הדרום.
משנת 1986 עד שנת 1992 כיהן כמנהל השירות הסוציאלי במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע. בשנים אלו יזם ופיתח תוכניות שיקום לחולים כרוניים, והיה אחראי על תכנון ופיתוח מחלקת אשפוז שפעלה לפי מודל חברתי. מחלקה זו פועלת עד היום באוריינטציה שיקומית ונקראת "בית רותם". המחלקה נמצאת מחוץ לכותלי בית החולים ונותנת מענה לאנשים אשר הועברו אליה ממחלקה סגורה לאחר אשפוז ממושך לצורך הכנה לחיים עצמאיים בקהילה.
בשנת 2008 נבחר קסטל לעמוד בראש נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים והיה הנציב הראשון עם מוגבלות בתפקיד זה. כעבור שנה נאלץ לפרוש מהתפקיד בשל מחלה קשה. בחירתו לתפקיד, שהוא התפקיד הבכיר ביותר במשרדי הממשלה הנוגע לזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, סימנה עבור רבים בקהילת הנכים תחילתו של עידן חדש בו מיושם העיקרון שהוביל את תנועת הנכים בארה״ב ובבריטניה "שום דבר עלינו בלעדינו".
עם פרישתו ממשרד המשפטים חזר קסטל לקרן למפעלי שיקום כמנהל ידע ארצי, ושימש בתפקיד זה עד למותו בנובמבר 2011. כמנהל ידע של הקרן תרם רבות להטמעת ידע, הבנה מעמיקה יותר של סוגיות שיקומיות בעייתיות ובעיקר הפצת ידע בתחום השיקום.
בחודש דצמבר 2010 קיבל אות הוקרה בגין פעילותו, מטעם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
במקביל לתפקידיו טיפל קסטל בנכי צה"ל פגועי הלם קרב במסגרת מרכז לבריאות הנפש בבאר שבע, שימש כיועץ למערך דיור נכי נפש בקהילה ולעיריית באר שבע בנושא הנגשת מערך רמזורים עירוני לאנשים עיוורים וכבדי ראייה, והרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון. כמו כן, ייעץ בהתנדבות לגופים שונים אשר פעלו למען אנשים עם מוגבלות, לדוגמה סייע וייעץ להקמת "המרכז לחיים עצמאיים" אשר הוקם בשיתוף של ג'וינט ישראל, משרד הרווחה, עיריית באר שבע והאגף לשיקום בביטוח הלאומי.
ימימה
יְמִימָה, היא דמות מקראית, בתו הבכורה של איוב, שמה מופיע אחת בתנ"ך, ב.
שמה של בתו של איוב מופיע באפילוג לסיפורי ספר איוב. ימימה נולדה לאחר שה' השיב לאיוב את כל רכושו ומעמדו לאחר הניסיונות בהם ניסה אותו. מסופר כי לימימה היו עוד שבעה אחים אשר שמם אינו ידוע ושתי אחיות צעירות קציעה, וקרן הפוך. המקרא מציין את שמות הבנות שנולדו לאיוב ולא את שמות הבנים. עוד מוסיף המקרא ומציין כי ניתנה לאחיות ובכללן לימימה נחלה "בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם".
חז"ל פרשו את שמה: . רש"י פירש את שמה:. בשפה הערבית פירוש השם יונה. ובארמית: יממא. שמותיהן של בנות איוב ובכללן זה של ימימה, ניטלו מיסודות הטבע. ימימה מהחי- יונה. קציעה מהצומח, "שהיה ריחה נודף כקציעה (בבא בתרא ט"ז, ב') וקרן הפוך מן הדומם - סוג של צבע.
המחזה איוב או העונה הבוערת מאת אהרן מגד הוצג בתיאטרון הבימה. את ימימה שיחקה לורה סהר. במחזה מייצגת דמותה של ימימה את קולו של המצפון, והיא זו שמסיימת את המחזה כשהיא קוראת:.
נמל התעופה הבין-לאומי עביד אמאני קארומה
נמל התעופה הבין-לאומי עביד אמאני קארומה (באנגלית: Abeid Amani Karume International Airport) הוא נמל התעופה המרכזי בארכיפלג של זנזיבר אשר ממוקם באי אנגוג'ה. השדה נמצא במרחק של כ-5 קילומטרים דרומית לזנזיבר סיטי בירתה של זנזיבר, וממנו יוצאות טיסות למזרח אפריקה, אירופה והמזרח התיכון.
בעבר נקרא השדה קיסאאוני וכן נמל התעופה הבין-לאומי זנזיבר. בשנת 2010 שונה השם על מנת לכבד את עביד אמאני קארומה, נשיאו הראשון של האי.
טרמינל 1
טרמינל 1 פעיל לכלל הטיסות היוצאות מנמל התעופה. לאחרונה הוסף גגון המגן מפני מזג האוויר בכניסה לנמל התעופה בטרמינל זה.
טרמינל 3
בנייתו של הטרמינל החלה בינואר 2011, על ידי חברה סינית בשם קבוצת בייג'ינג בנייה והנדסה. רחבת חנייה חדשה הוקמה בשטח של 100,000 מטר רבוע על מנת להחליף את הרחבה הנוכחית שגודלה 21,000 מטר רבוע. העלות המשוערת של הפרויקט עומדת על 70.4 מיליון דולר. כאשר יושלם יוכל הטרמינל לשרת כ-1.5 מיליון נוסעים בשנה. בעבר ציפו כי הטרמינל יחל את פעילותו ב-2014, אך הוא נחנך רק בספטמבר 2020. כיום משמש טרמינל 1 לטיסות פנים בעוד הטרמינל החדש משרת טיסות בינלאומיות.
חברות תעופה ויעדים
בשדה פעילות מספר חברות תעופה קטנות ליעדים בטנזניה, וכן יעדים קרובים מזרח אפריקה. בנוסף פועלות בשדה חברות תעופה מאירופה והמזרח התיכון, חברות אלו מפעילות על פי רוב טיסות בעונת התיירות.
תאונות
תאונה התרחשה בשדה כאשר כנפון של מטוס מסוג איירבוס A330 של חברת יורופליי ניזוק בצורה חמורה על ידי מטוס ATR 72 של חברת פרסיז'ן אייר. הזנב של מטוס ה-ATR פגע בכנף ימין של האיירבס. לא ברור אם המטוס הפוגע קיבל הוראות הסעה לא נכונות ומדוע נגרמה הפגיעה, אך הנושא נחקר על ידי רשות התעופה של זנזיבר.
איליה מרקובסקי
איליה ארנסטוביץ' מרקובסקי (באוקראינית: Ілля Ернестович Марковський; נולד ב-6 ביוני 1997 באודסה שבאוקראינה) הוא כדורגלן יהודי-אוקראיני-ישראלי, המשחק בעמדת המגן/כנף.
קריירת מועדונים
מרקובסקי שיחק ברודאר ולניה מליגת העל הסלובנית, באתניקוס אחנס ובאנוסיס נאון פאראלימני מליגת העל הקפריסאית, ובאיגיניאקוס וטריקלה מהליגות הנמוכות ביוון, אליהן הושאל מפאוק סלוניקי.
ב-30 ביולי 2021 חתם ברודוס מהליגה היוונית השנייה. ב-24 במרץ 2022 שוחרר מהמועדון.
ב-4 ביוני 2022 חתם מרקובסקי על חוזה לעונה אחת בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית.
חיים אישיים
מרקובסקי בן ה-24, מחזיק בתעודת זהות ישראלית.
קתדרלת סלבדור דה סרגוסה
קתדרלת המושיע והתגלותו של סרגוסה (בספרדית: Catedral del Salvador en su Epifanía de Zaragoza), או בקיצור קתדרלת סלבדור היא קתדרלה קתולית בעיר סרגוסה באראגון שבספרד. היא מוגדרת מ-2001 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת "אדריכלות מודחאר באראגון".
הקתדרלה שוכנת בפלאסה דה לה סאו (Plaza de la Seo), והיא מכונה בדרך כלל "לה סאו" (La Seo, באראגונית: המונח הנוצרי "כס" המקביל לדיוקסיה) כדי להבדיל אותה מ הסמוכה, שכינויה בספרדית "אל פילאר" (El Pilar, "העמוד"), כינוי המתייחס להתגלות של מרים, אם ישו על עמוד בסרגוסה. שתי הכנסיות חולקות מעמד משותף לקתדרלה (קו-קתדרלה) כמושב הארכיבישוף של סרגוסה המטרופוליטנית.
שורשים
האתר בו ממוקם הקתדרלה שימש במשך זמן רב כמרכז הדתי של העיר. במקום זה היה הפורום הרומי העתיק. בניגוד לפורומים של ערים רומיות אחרות, הפורום של העיר הרומית קיסראוגוסטה לא היה ממוקם במפגש הקארדו והדקומנוס, אלא בסמוך ליד נהר האברו, הצמוד לנמל של הנהר. הפורום, מלבד היותו המרכז האזרחי והמסחרי של העיר, הכיל את המקדש המרכזי. מוזיאון הפורום נמצא מתחת לכיכר פלאסה לה סאו (Plaza la Seo), מול חזית הקתדרלה.
מאז המאה השלישית, הובילה שקיעת העיר לשימוש חוזר בחומרים המשובחים ביותר שלה. מאז אמצע מאה זו תועד קיום נצרות בעיר, שהפכה לכס אפיסקופלי ויזיגותי עם מושב קתדרלה. עם זאת, המיקום המדויק של הקתדרלה הרומית המאוחרת, שהוקדשה ל, אינו ידוע, אם כי גילוי שער ויזיגותי באתר הקתדרלה המודרנית מרמז שהיא הייתה יכולה להיות ממוקמת באותו מקום.
המסגד
(حنش بن عبد الله الصنعاني, מת ב-718), תלמידו של אחד מחבריו הקרובים של מוחמד, היה הבנאי, בין השנים 714 ל-716, של המסגד הגדול ביותר בסרקוסטה אל ביידא ("סרגוסה הלבנה", שמה הערבי של סרגוסה: سرقسطة البيضاء), כפי שמספר ההיסטוריון (الحميدي; 1029–1095). אם טענה זו נכונה, המסגד הראשי היה אחד העתיקים באל-אנדלוס. בכמה כרוניקות ערביות נאספו מסורות שמייחסות את קיבוע המחראב על הקיר המזרחי, שם נמצאת כיום הקפלה של סן פדרו ארבואס, כגומחה שנחצבה מגוש אחד של שיש לבן, אולי אלבסטר, לדברי הגאוגרף בן המאה ה-12 (الزهري) וכרוניקה אנונימית:
מהמסגד המקורי הזה, בשטח של 35 x 44 מטרים בכיוון מערב-מזרח (דלת הכניסה הראשית למסגד הייתה באותו מקום כמו הקתדרלה הנוכחית), השתמרו רק שרידי היסודות, פריט בעל רלוונטיות רבה: שרידי המחראב האמור. המסגד העתיק היה מורכב מחצר פתוחה (صَحْن סאחן) וחדר תפילה מקורה המחולק לחמש ספינות עם קירות היקפיים הנתמכים על ידי אבני גזית מאלבסטר.
מבנה המסגד עבר שתי הרחבות, האחת באמצע המאה התשיעית (856) והשנייה, בשנת 1023, תחת המלך הראשון של הטאיפה של סרגוסה, (المنذر بن يحيى التجيبي). ההרחבה הראשונה התרחשה בתקופת שיא שלטונו הפוליטי של השליט העצמאי (موسى بن موسى القسوي, שלט 851 עד 862), והיא מומנה בשלל מהמלחמה נגד אזור ברצלונה. ההרחבה כללה תוספת של שתי ספינות מכל צד, ובסך הכול תשע ספינות, והרחבת החצר, כששטח המסגד הגיע ל-56 x 44 מטרים. בשל האגדה והחשיבות של המחראב, הוא נשמר במיקומו המקורי, כך שהוא סטה מעט מהציר המרכזי של המסגד.
ההרחבה השנייה של מונד'יר הראשון, שכבר היה מלך עצמאי של הטאיפה של סרקוסטה, העניקה למסגד שטח של 54 x 86 מטרים, כשהמסגד התארך לכיוון מזרח בכמעט כפול מהאורך ההתחלתי, מה שהפך את המסגד לאחד הגדולים באל-אנדלוס. לשם כך היה עליו להזיז את גוש המחראב על ידי חפירת יסודותיו והנעתו על גלילים, פעולה מסובכת שגרמה לסדקים ביצירה. הוא גם הקים מינרט גדול שהפך למגדל פעמונים בסגנון מודחאר ושרד עד המאה ה-17, אז נהרס והוחלף במגדל הבארוק הנוכחי. במהלך השיקום, שהסתיים בשנת 1999, התגלו שרידים רבים כמו התוכנית של הבניין הישן ודפוס המינרט על הקירות החיצוניים, שאפשרו לשחזר את המראה המקורי שלו.
הקתדרלה הרומנסקית
כיבוש סרגוסה בשנת 1118 על ידי המלך הנוצרי אלפונסו הראשון, מלך אראגון המכונה "הלוחם" לא גרמה להריסה מיידית של המסגד. למוסלמים ניתנה שנה אחת לעזוב את העיר ומשנת 1119 עד 4 באוקטובר 1121, כאשר הבניין הוקדש בתפילת סן סלבדור, נעשו במבנה השינויים הנחוצים כדי להתאים את המסגד לטקסים הנוצרים. הקתדרלה החדשה (1166–1198) החלה תחת חסותו של הבישוף של סרגוסה פדרו טרוחה (Pedro Tarroja).
מלכתחילה, הוחלף ציר הקתדרלה הרומנסקית לכיוון צפון-דרום (במקום לכיוון מערב-מזרח של המסגד), ואחד-עשר חלקים של הספינות נהרסו, החצר המוסלמית הפכה לקלויסטר, הכניסה הראשית הועברה לצד הדרומי, כיום "שער פבוסטריה" (Puerta de la Pabostría). השינויים במבנה יצרו כנסייה עם שלוש ספינות ללא אפסיסים ושהטרנספט שלה לא בלט מהקירות הצדדיים והשתלב במתחם המסגד (כמו במסגד קורדובה). הספינה המרכזית הייתה רחבה מאוד בהשוואה לספינות המשניות, שהיו צרות בהרבה. הכנסייה הייתה מקורה בגג עץ דו צדדי ושמרה על המינרט של המסגד שהוסב למגדל פעמונים. למרות היותו יצירה זמנית, הבניין נשאר במצב זה עד סוף המאה ה-12.
הקמת האפסיסים והשער עם שני המגדלים באגפיו לא בוצעה עד שנת 1166. הבנייה החדשה, עם תוכנית של בזיליקה עם טרנספט ושלוש ספינות המסתיימות בחמישה אפסיסים (שלושה חצי עגולים במרכז עם שני אפסיסים ריבועיים באגפיו), נמשכה עד שנת 1198, והיא חייבת הרבה בסגנונה ל, ממנה היא ליקטה אלמנטים שונים. בנוסף לכנסייה נוסף למבנה ארכיון, חדר אוכל, מרפאה ושני קלויסטרים. החלק האחורי (ראש הכנסייה), האפסיסים, עם חלונות שבאגפיהם שני עמודים עם כותרות וארכיוולטים מעוטרים במוטיבים מהסוג המכונה "Taqueado jaqués" נשמרים עדיין מתקופה זו. בפנים יש מערכת פסלים שנחבאים כיום מאחורי הקישוט מאחורי המזבח הראשי. ראש הכנסייה דומה לזה של, שנבנתה באותה תקופה.
במחצית שנייה זו של המאה ה-12 הושלם גם השער בחלק הקדמי של הכנסייה, שנבנה בקיר הדרומי של המסגד הישן תוך ניצול המרחב הפתוח של דלת חדר התפילה האסלאמי. בחפירה הארכאולוגית בשנת 1994 התגלו יסודות השער במקום הסמוך למרכז הרטרוקווייר הנוכחי, עם תוכנית מתרחבת כלפי מטה, ברוחב של 2.85 מטרים ושני מגדלים רבועים באגפי השער.
שער זה והמגדלים באגפיו נהרסו ב-1549. כמו כן נמצאו שרידי פסלים של נושאים מהאפוקליפסה. הטימפנון הציג את דמות ישו בין ארבע החיות המופיעות באפוקליפסה המכונות המוקפים במעגל של 24 זקני האפוקליפסה, כלומר ישו של הביאה השנייה. מערכת הפסלים הייתה כנראה דומה לטימפנון שבשער המערבי של כנסיית בדרום-מערב צרפת של ימינו משנת 1130.
החל מפדרו השלישי, מלך אראגון בשנת 1276 ועד פרננדו הראשון, מלך אראגון בשנת 1412, הוכתרו כל מלכי אראגון בכנסייה באמצעות זכות שהעניק האפיפיור אינוקנטיוס השלישי לפרו השני, מלך אראגון. המלך, שבלילה הקודם שהה בארמון אלחפריה, היה נוהג להגיע משם בתהלוכה. בטקס היו ארבעה חלקים: השבעה, משיחה בשמן הקודש, הצגת הכתר והסמל המלכותי ושבועה לקיים את חוקי אראגון ואת החירויות של ממלכת אראגון לפני צלב גותי של זהב ואבנים יקרות שהקתדרלה הזו תמיד שמרה בקנאות כתכשיט יקר מאוד. בקתדרלה חגגו מדי פעם טבילות, חתונות וקבורות מלכותיות.
הקתדרלה הגותית והמודחארית
בשנת 1318 הקים האפיפיור יוחנן העשרים ושניים את ה, מה שהפך אותה לבלתי תלויה בארכידיוקסיה של טרגונה, החלטה שהפכה את הבניין לקתדרלה מטרופוליטנית. מרגע זה ואילך, ההרחבות בוצעו באמצעות חומרים נגישים יותר לאזור גאוגרפי זה ושימשו באופן מסורתי את אומני המודחאר: לבנים וגבס.
בהשגחתו של הארכיבישוף פדרו לופס דה לונה (Pedro López de Luna; 1317–1345) נבנתה כנסייה גותית הכוללת שלוש ספינות תוך שמירה על האפסיסים הרומנסקיים. הספינה המרכזית הייתה גבוהה יותר מהספינות הצדדיות, ואפשרה לפתוח חלונות שבשנת 1447 שולבו בהם ויטראז'ים. בשנת 1346 החלה כיפה בסגנון מודחאר להעניק אור לקצה הכנסייה והיא הוחלפה בכיפה דקה יותר בשנת 1520.
עם סיום העבודות בשנת 1376 הפכה הכנסייה לקתדרלה גותית מרווחת ומוארת יותר.
בשנת 1403 איימה הכיפה העתיקה להתמוטט. האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, המכונה האפיפיור לונה, יליד אראגון, תמך בשיפורים נוספים במבנה. האפסיסים הרומנסקיים הוגבהו והוכנה כיפה חדשה בצורת כתר אפיפיורי. הכיפה עוטרה בשנת 1409 על ידי האומן מוחמד רמי, ובנדיקטוס השלושה עשר יכול היה לראות בשלמותה בביקורו בעיר בשנת 1410.
הקישוט מאחורי המזבח הראשי נוצר במהלך כהונתו של דון דלמאו דה מור אי סרביו (Dalmau de Mur y Cervelló; 1431–1456), והוא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לפיסול גותי באירופה. ארכיבישוף זה התמקד בקישוט פנים הבניין, והזמין, בנוסף לקישוט המזבח הראשי, מושבים לבית המקהלה, חלונות ויטראז' לתאורת הספינה המרכזית, הכיסוי שנעלם מאז של שער הפבוסטריה ושיפורים קטנים אחרים.
תקופת הרנסאנס הסוערת
ב-14 בספטמבר 1485 נרצח בקתדרלה האינקוויזיטור הראשון של אראגון פדרו ארבואס (Pedro Arbués), תוך כדי תפילה, אף על פי שהיה מוגן על ידי קסדה ושריון. בעקבות אירוע זה הוא הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1867. האירוע היה תוצאה של ההתנגדות לאינקוויזיציה באראגון, שנראתה כמתקפה של ממלכת ספרד על החוקים הפרטיים של אראגון. בפרט נראה כי כמה מהמשפחות החזקות ביותר של יהודים מומרים כמו סאנצ'ס, מונטסה, פטרנוי או סנטאנחל, שידעו שיהיו הקורבנות החביבים על האינקוויזיציה, היו מעורבים ברצח. כתוצאה מכך התרחשו פרעות נגד היהודים, ולבסוף "תשעה הוצאו להורג, באופן אישי, מלבד שניים שהתאבדו, בובות של שלוש עשרה נשרפו וארבעה נענשו כשותפים לדבר עברה", על פי חרונימו סוריטה (Jerónimo Zurita). קבר הקדוש, שנעשה על ידי חיל מורלנס (Gil Morlanes) האב, ממוקם בבניין, בקפלה של סן פדרו ארבואס.
במהלך המאות ה-15 וה-16 היו רבים מבין הארכיבישופים של סרגוסה בני משפחת המלוכה של אראגון. בהם:
המאות האחרונות
העימות ארוך השנים בין הכמרים של הקתדרלות הסמוכות של אל פילאר ולה סאו נודע לשמצה במאה ה-17. עד כדי כך, שמועצת הכנסייה של אל פילאר הגישה תביעה לקבלת הסמכות של הכס האפיסקופלי (הדיוקסיה), שהסתיימה בהכרעה של פליפה הרביעי, מלך ספרד לטובת לה סאו. המחלוקות לא נפתרו עד שבשנת 1676 החליט האפיפיור קלמנס העשירי לבחור במשפט שלמה ובפרסום בולה אפיפיורית הורה למזג את שתי המועצות. שישה מכובדים ו-15 כמרים ישכנו בלה סאו, כמו באל פילאר, והדקאן יגור שישה חודשים בכל אחת מהן.
כמו כן, במאה השבע-עשרה נהרס מגדל מודחאר הישן, שמצבו התדרדר מאוד, והחלה בנייתו של מגדל חדש. מגדל הפעמון הבארוקי החדש, שתוכנן על ידי ג'ובאני בטיסטה קונטיני (Giovanni Battista Contini) ברומא בשנת 1683, החל להיבנות בשנת 1686, ובנייתו הסתיימה בשנת 1704 עם הצבת הצריח, שמגיע לגובה של 90 מטרים.
החזית הבארוקית הקלאסית החדשה נבנתה על ידי האדריכל חוליאן יארסה (Julián Yarza) בין השנים 1763 ל-1767 לבקשתו של הארכיבישוף פרנסיסקו איגנסיו אניואה אי בוסטו (Francisco Ignacio Añoa y Busto). מעל הדלת הראשית נמצא שלט האצולה של הארכיבישוף אניואה והדלת בצד שמאל מעניקה גישה לקפלת סן מיגל, הידועה בשם הפופולרי "לה פרוקייטה".
בין 1960 ל-1965 התרחשה סדרת מעשי שוד בספרייה של לה סאו, מהחשובות באירופה. התגלה כי כ-583 ספרים, קודקסים, אינקונבולות וכתבי יד נעלמו, בשווי של 13,295,500 פסו של אותה תקופה. הגורם העיקרי היה הרשלנות שבה טופלה הספרייה מאז אמצע המאה התשע-עשרה על ידי המועצה, מה שהקל את העבודה באופן משמעותי על הגנבים כמו אנצו פראג'ולי דה רי, איטלקי שנולד בנאפולי בשנת 1913, עם תעודות ללא דופי וקשרים רבים במשטר פרנקו, אשר החרים כ-110 ספרים. בקושי הוחזר כרך אחד מתנ"ך הפוליגלוטה הקומפלוטנסית וה"מניפולוס קוראטורום" (Manipulos curatorum) שנחשב במשך זמן רב לספר הראשון שהודפס בספרד. השאר, ביניהם היה למשל ספר שהוקדש לאראגון ונחתם על ידי חואן דה קולומה (Juan de Coloma), המזכיר של פרננדו השני, מלך אראגון, ב-2 בינואר 1492, יום כיבוש ממלכת גרנדה המוסלמית, צצו במקומות שונים, כמו המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת ייל, או במכירה פומבית של סותבי'ס, שסירבו להחזירם, בטענה כי קנו אותם "בתום לב, בהליכים מקובלים ומאנשים מהימנים".
במחצית השנייה של המאה העשרים בוצע שיקום מעמיק של הבניין שנמשך כ-23 שנים. ניתן לחלק את הפרויקט לארבעה שלבים:
בסך הכול הוצאו יותר משני מיליארד פסו, ששולמו על ידי המועצה הכללית של אראגון, הארכידיוקסיה של סרגוסה והמועצה המטרופוליטנית, משרד החינוך והתרבות, בנק איברקחה (Ibercaja Banco) ובנק אינמקולדה (Caja Inmaculada). בשנת 2005 היה חדר תשמישי הקדושה עדיין בתהליך שיקום.
סגנונות אדריכלות
לה סאו נבנתה באתר הפורום הרומי העתיק של אוגוסטוס קיסר, והמסגד הראשי של העיר המורית סארקוסטה, שחלקים של המינרט שלו מהווים חלק מהמגדל הנוכחי. הבנייה החלה במאה ה-12 בסגנון רומנסקי, והקתדרלה עברה שינויים והרחבות רבים עד 1704, אז השלים את הצריח המחודד בסגנון הבארוק את המגדל.
הקתדרלה היא תערובת של סגנונות, החל מהאפסיס הרומנסקי (המאה ה-12) וכלה במגדל הבארוקי והדלת הראשית הנאו-קלאסית (המאה ה-18), ודרך סגנון מודחאר ואדריכלות גותית. מבין הסגנונות המגוונים המרכיבים את קתדרלת לה סאו, האלמנטים החשובים ביותר הם: מוזיאון הקתדרלה שוחזר בעשור הראשון של המאה ה-21 והוא פתוח לקהל. זהו מוזיאון שטיחי קיר המציג את אחד האוספים הטובים ביותר של שטיחי קיר בעולם.
האפסיס המרכזי
מבחוץ ניתן לראות את המבנה המצולע עם פאות שבהן פעורים שלושה חלונות בשתי הקומות הראשונות. הראשונה, בסגנון רומנסקי, בנויה מאבני גזית, והיא בהשראת הדגם של קתדרלת חאקה. השנייה, גותית ומודחארית ובנויה בלבנים, היא מהמאה הארבע עשרה ויש בה חלונות גדולים המסתיימים בקשת מחודדת ומכוסים בחלקם העליון בתחרת אבן של רוזטה. הקשתות נתמכות בעמודים יפים ויוצרים סריג בתוך הקשת. על קומה שנייה זו יש כרכוב של שינות מעוטרות בקרמיקה מזוגגת (כחול, ירוק ולבן) ומעליהן פירמידות.
החזית הקדמית והשער
הגישה לקתדרלה היא דרך שלושה פתחים: זה של השער המערבי בחזית הנאו-קלאסית, זה של סן ברטולומה וזה של רחוב פבוסטריה. יש גישה קטנה נוספת לתחתית בית המועצה ולפני חדר תשמישי הקדושה המשקיפה על פלאסה דה סן ברונו. השער הפשוט הזה, שבאגפיו עמודים יוניים מקושטים בזרים מגבס וגמלון משולש, הושלם בשנת 1806 על ידי חוסה ירסה אי לאופנטה.
השער הראשי, שנמצא בקיר המערבי ומשמש את המתפללים, הוא בחזית הנאו-קלאסית המשקיפה על רחבת הכיכר פלאסה דה לה סאו, שם גם הייתה הגישה למסגד. השער הוזמן על ידי הארכיבישוף אניואה מחוליאן ירסה, תלמידו של ונטורה רודריגס (Ventura Rodríguez). הוא הציג את הרעיון לפרויקט בשנת 1763, מבוסס על השער שתוכנן לדלת סן ברטולומה על ידי ונטורה רודריגס, שמעולם לא בוצע. העבודות נמשכו עד 1767 והשער נבנה באבן, לבנים וגבס. הצבע הלבן הנוכחי של הטיח מסתיר את הניגודים של החומריים המקוריים. מימין ובאותו צד כניסה קטנה יותר נותנת גישה ישירה לקפלה הקרויה "לה פרוקייטה".
ממזרח נמצא שער סן ברטולומה, דרכו נכנסים מבקרים, הכניסה מוגבלת לשעות בהן אין פולחן. הוא לא מעוטר, אף על פי שהפרויקט האמור הוזמן מוונטורה רודריגס.
השער השלישי, הכניסה לכנסייה הנוצרית מימי הביניים נמצא למרגלות הכנסייה בצד הדרומי, וקרוי "פוארטה דה לה פבוסטריה" (Puerta de la Pabostría), והוא מוביל לרחוב הצר בעל אותו שם. בנייתו היא יוזמה של ארננדו דה אראגון לאחר השיפוצים האחרונים במתחם והוא מתוארך לשנת 1558. מאז המאה ה-18 הוא היה מוסתר מאחורי שער עץ בארוק משנת 1783, אך השיקום שהושלם בשנת 1998 החזיר אותו למצבו המקורי. דלת הבארוק הועברה לשמש כשוברת רוח לשער סן ברטולומה.
מגדל הפעמונים
מגדל הפעמונים תוכנן בסגנון הבארוק הרומי בשנת 1683 על ידי האדריכל האיטלקי ג'ובאני בטיסטה קונטיני כדי להחליף את מגדל מודחאר הישן. העבודות הסתיימו בשנת 1704.
קונטיני היה תלמידו של האדריכל והמגדל מחקה את סגנונו. מגדל הפעמונים הוא מגדל צר יחסית לרוחבו בגובה 90 מטר והוא מחזק את הסגנון של האדריכל פרנצ'סקו בורומיני של קווים גליים שמתגברים מהחלק התחתון המרובע המוצק ופונה לגימורים מפותלים וחינניים.
המגדל מורכב מארבע קומות: התחתונה, כבסיס, בנויה באבן והשאר בלבנים. אבן גיר שימשה לפרטי הנוי (כרכובים, מעקה, פסלים). רוחב הקומות פוחת בגובה, והתיאור שלהם הוא כדלקמן:
קונטיני מעולם לא ראה את העבודה המוגמרת, מכיוון שמעולם לא היה בסרגוסה.
הכיפה
בשנת 1498 החל הארכיבישוף אלונסו דה אראגון בפרויקט להוסיף שתי ספינות לשלוש שכבר היו בלה סאו. עם זאת, המצב המדרדר של הכיפה דרש את הריסתה. ועדת מומחים בנושא, בראשות אנריקה אגאס, הציעה למועצה את הריסתה המיידית.
הכיפה הנוכחית נבנתה בין 1505 ל-1520. בתוכה משולבים הסגנונות המודחאריים והגותיים יחד עם קישוטים בסגנון הרנסאנס. מיטב האדריכלים באותה תקופה לקחו חלק בבנייתה.
הכיפה בנויה בשתי קומות, הראשונה מלבנית והשנייה בצורת מתומן. לקירות מבנה ועיטור מתקופת הרנסאנס, ובגומחות יש פסלים של קדושים אראגוניים. צלעות הכיפה מתחילות מכל זווית של התוכנית המתומנת ויוצרות כוכב בעל שמונה פינות.
בסופו של דבר זהו מרכיב בסגנון מודחאר, מכיוון שמערכת הקשתות השזורות בקמרון הכוכב מקבילה לקמרונות צלעות ולכיפות אחרות בספרד שמקור ההשראה של כולם בסופו של דבר הוא המסגד של קורדובה.
הקישוט מאחורי המזבח הראשי
הקישוט מוקדש למושיע, והוא תואם את הקדשת הכנסייה בסרגוסה. הוא גולף באלבסטר צבעוני משנת 1434 עד 1480 על ידי אמנים שונים, ביניהם פרה ז'ואן, פרנסיסקו גומר והנס דה סאביה (או הנס פיט ד'אנסו). הקישוט יכול להיחשב כאחת היצירות המובילות של הפיסול הגותי האירופי והיצירה יקרת הערך ביותר של קתדרלה זו. גובהו 16 מטר ורוחב 10 מטרים.
היוזמה להקמתו הייתה של הארכיבישוף דלמאו דה מור, והוא העסיק פסלים ידועים, כמו פרה ז'ואן שעבד באותה תקופה בטרגונה. הוא היה האחראי על פיסול באלבסטר של החלק התחתון (בספרדית Sotabanco) של הקישוט מאחורי המזבח ב בין 1434 ל-1440, שהיה רב גוני. על בסיס זה מאמינים כי אותו אמן יצר יצירה מגולפת בעץ שהייתה סגור בדלתות. על הכן נמצאים לחלופין שלט האצולה של הארכיבישוף דלמאו ושלט האצולה של מועצת הקתדרלה. רצועת הרוחב מציגה סצנות מחייהם של קדושים מאראגון המופרדות על ידי קישוט של צמחים, שם, בחגיגות חשובות, מציבים את הפרוטומות המכילות את השרידים של סן ולרו, הקדוש המעונה ויסנטה ולאורנטיוס מרומא שנתרמו על ידי בנדיקטוס השלושה עשר.
הגוף העיקרי של קישוט המזבח, שנעשה בין 1441 ל־1445, מורכב משלוש רצועות אורך עם סצנות גדולות הבנויות מקישוט פיסולי גותי ראוותני. התבנית המקורית שונתה בשנת 1473 על ידי הפסל הגרמני הנס מסוואביה, שפיסל את גילופי האלבסטר הנוכחיים. הרצועה המרכזית מתארת את הערצת המלכים ושתי הרצועות הצדדיות את ההשתנות של ישו ועלייתו של ישו לשמים. להאנס מסוואביה לקח שש שנים לפסל את כל הסיפורים והוא גבה 150 גילדרים זהב עם השלמת כל אחת מהן. בשנת 1473 הוא חתם על חוזה חדש לעבודה של החלק העליון שיותר ממחציתו היה תפוס על ידי חופות גותיות גדולות.
פסל זה מת בטרם השלים את עבודתו ותלמידו היה צריך לסיים, הפסל חיל מורלנס הזקן, שגילף והזהיב את הדמויות והכין תא קטן מאחורי הקישוט מאחורי המזבח בו נשמרת הקופסה המכילה את שאריות האוכריסטיה לחלוקה למי שאינו יכול להגיע לטקס.
לה פרוקייטה
הארכיבישוף לופה פרננדס דה לונה החל בבניית קפלת הקבורה שלו בסגנון מודחאר בשנת 1360 תחת הקדשתו של המלאך מיכאל, הידועה בכינויה "לה פרוקייטה". זהו חלל מלבני בקצה הקתדרלה ונבנה באפסיס המערבי ביותר במקום קפלה שהייתה פתוחה אל הטרנספט. נוצר חדר חדש כמו גם כנסייה קטנה שנועדה לשכן את קבר לופה דה לונה.
הבנייה בוצעה על ידי הבנאי הראשי מיגל דל סיירו, ואומנים של מודחאר מאראגון וסביליה עבדו במקום. עבודותיהם בקרמיקה מזוגגת ולבנים ברשת גאומטרית הפיקו את אחת מיצירות המופת של אדריכלות מודחאר באראגון, הקיר החיצוני של הפרוקיטה, אחת הדוגמאות הבולטות לסגנון זה. בפנים, מוארת בקושי על ידי חלונות צרים ומחודדים, המצבה מכוסה בגג מתומן, גם הוא בסגנון מודחאר, עשוי עץ מוזהב עם חרוזים ומוקרנס.
בצד שמאל, ארקוסוליום ממסגר את קברו של דון לופה דה לונה, שגולף באלבסטר בז'ירונה. כד האפר מכוסה בפסל שוכב של הארכיבישוף. צידי הסרקופג מפוסלים אף הם, בפמליה של דמויות שבראשם עומדים האפיפיור קלמנס השישי ופדרו הרביעי, מלך אראגון. בחזית גומחה הארקוסוליום ובצדדים, טקס ההלוויה של הקבורה מתקיים עם פסלים פרחוניים מוזהבים וצבעוניים במקורם עם רקע של זגוגית כחולה, כמו בקברי המלוכה במאוזוליאום של מנזר פובלט.
הפרוקייטה כולה שוחזרה בשנת 1936 על ידי פרנסיסקו אינייגס אלמץ' (Francisco Íñiguez Almech), שהשיב אותה למצבה המקורי מלפני השינויים מהמאה השמונה עשרה.
הקפלות
החל בכניסה הקדמית לקתדרלה, הקפלות מצד ימין הן:
החל בכניסה הקדמית לקתדרלה, הקפלות מצד שמאל הן:
האפסיסים:
לקריאה נוספת
CORRAL LAFUENTE, José Luis (coord.) (2000). La Seo del Salvador. Zaragoza: Librería General. ISBN 84-7078-212-6. GONZÁLEZ VALLE, José Vicente (1999), «La recuperación de la música religiosa en Aragón», en Ars sacra, 9, marzo de 1999. ISSN 1136-5234 LOSTAL PROS, Joaquín y Arturo Ansón Navarro (2001). Historia de cuatro ciudades: Salduie, Caesaraugusta, Saraqusta, Zaragoza. Zaragoza: Ayuntamiento, Servicio de Cultura: Caja Inmaculada. ISBN 84-8069-225-1. RINCÓN GARCÍA, Wifredo (1987). La Seo de Zaragoza. Editorial Everest. ISBN 84-241-4893-2.
צלטנר
צלטנר היא הוצאה לאור ישראלית המתמקדת בספרות ילדים ונוער.
היסטוריה
ההוצאה הוקמה בשנת 2003 על ידי דורית צלטנר, משפטנית, במה שהתחיל כאיתור ספרים מתאימים מהעולם לביתה בת הארבע, ותרגומם "במיוחד עבורה". עם השנים התחביב הפך לעיסוקה העיקרי של דורית, שעוסקת בכל תהליך הייצור וההפצה בעצמה, מה שיוצר תהליך ייצור ארוך ומלווה לכל ספר, ומשתקף גם בהגדרתה העצמית של ההוצאה - "בית מלאכה לספרי ילדים".
אופי ההוצאה
תהליך הייצור בהוצאה ידידותי לסביבה. הספרים מודפסים על נייר ממוחזר או שמיוצר בתהליכים ידידותיים לסביבה, וגם השקיות מודבקות תוך שימוש חוזר בחומרים. ההוצאה אף עורכת סדנאות המחברות בין אמנות ועבודת אדמה.
בסטודיו פועלת גם חממת מאיירים, הקוראת למאיירים לעבוד בסטודיו, תוך תרומת איור לפרויקטים של המקום.
ההוצאה שמה דגש על הוצאה לאור של ביוגרפיות מקוריות ומתורגמות לילדים של "אנשים שסיפור חייהם היה לנכס רוחני בתולדות העולם והארץ".
Mammamia
Mammamia (בעברית: מאמאמיה) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין. את השיר הוציאו לאור ב-8 באוקטובר 2021 חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של ריי נדאל, פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של מונסקין ב-19 באוקטובר 2021.
משטח דשא
משטח דשא הוא אחד משלושת הסוגים השונים של משטחי טניס בהם משחקים את ספורט הטניס, בנוסף למשטח קשה ומשטח חימר. מגרשי דשא עשויים מדשאים בהרכבים שונים בהתאם לטורניר.
אף על פי שמגרשי דשא ותיקים יותר מאשר סוגי המשטחים האחרים, עלויות התחזוקה של מגרשי דשא גבוהות מאלו של מגרשים קשים ומגרשי חימר. יש להשאיר מגרשי דשא (בהיעדר כיסויים מתאימים) להתייבש במשך היום אם יש גשם, מכיוון שהדשא הופך לחלקלק מאוד כשהוא רטוב.
מגרשי דשא הם הנפוצים ביותר בממלכה המאוחדת, אם כי בצפון-מזרח ארצות הברית יש גם כמה מגרשי דשא פרטיים.
סגנון משחק
מכיוון שמגרשי הדשא נוטים להיות חלקלקים, הכדור מחליק ומקפץ לעיתים קרובות נמוך יותר תוך שמירה על מרבית המהירות שלו, ורק לעיתים רחוקות עולה מעל גובה הברך. בנוסף, לעיתים קרובות קורות עליו הקפצות שגויות. כתוצאה מכך, שחקנים חייבים להגיע לכדור מהר יותר, במיוחד בהשוואה למשטחים איטיים יותר כמו חימר או מגרשים קשים, לכן סביר להניח שהנקודות יהיו קצרות יחסית. מהירות וכוח הן התכונות החשובות ביותר למשחק על הדשא. על הדשא, ההגשה והחזרה ממלאות תפקיד מרכזי בקביעת תוצאת הנקודה. הגשה, החזרה ומיקוד אינטנסיבי הם קריטיים לזכייה בנקודות, ומגרש דשא מעדיף סגנון משחק של הגשה וחבטה מהאוויר (וולה).
שחקנים
שחקני הסינגלים המצליחים ביותר על הדשא בעידן הפתוח היו מרטינה נברטילובה, רוג'ר פדרר, מרגרט קורט, בילי ג'ין קינג, פיט סמפראס, שטפי גראף, סרינה ויליאמס, נובאק ג'וקוביץ', רוד לייבר, ג'ון ניוקומב, איבון גולגונג, ביורן בורג, כריס אוורט ו-ונוס ויליאמס. כולם זכו לפחות בחמישה תוארי יחידים גדולים על הדשא: נברטילובה זכתה ב-12, פדרר וקורט שמונה כל אחד, קינג, סמפראס, גראף וסרינה ויליאמס בשבעה כל אחד, וג'וקוביץ' בשישה. שחקנים נוספים שהצליחו יחסית על הדשא בעידן הפתוח הם ארתור אש, קן רוזוול, בוריס בקר, ג'ון מקנרו, סטפן אדברג, וירג'יניה וייד, רפאל נדאל, פטרה קביטובה ואנדי מארי.
בקרב גברים, סמפראס זוכה לשבחים על ידי פרשני טניס רבים כאחד משחקני הדשא הגדולים בכל הזמנים. הוא זכה בשבעה תוארי יחידים בווימבלדון בשמונה שנים מ-1993 עד 2000, כשההפסד היחיד שלו בטווח זמן זה הגיע ברבע הגמר של אליפות 1996. רוג'ר פדרר הוא שחקן הדשא המצליח ביותר בכל הזמנים: הוא זכה בשיא בעידן הפתוח של 19 תארים במגרשי דשא, כולל עשרה תארים באליפות האלה הפתוחה, שיא כל הזמנים של שמונה אליפויות יחידים בווימבלדון וזכייה אחת באליפות שטוטגרט הפתוחה. פדרר התמודד בשיא כל הזמנים של 12 גמרים בטורניר הגברים של וימבלדון. לפדרר יש את רצף הניצחונות הארוך ביותר במגרשי הדשא בעידן הפתוח, כאשר הוא ניצח 65 משחקים רצופים על משטח הדשא בין 2003 ל-2008, עד שהפסיד לרפאל נדאל בגמר וימבלדון 2008.
ח'אלד חוסני זועבי
ח'אלד חוסני זועבי (בערבית: خالد حسني زعبي; נולד ב-10 בנובמבר 1952) הוא עורך דין ערבי מוסלמי; כיהן כיושב ראש ועד מחוז הצפון בלשכת עורכי הדין בישראל (2003–2019) וכיהן כחבר הוועדה לבחירת שופטים (2011–2018), פעיל זכויות אדם.
ביוגרפיה
ח'אלד חוסני זועבי נולד בשנת 1952 בנצרת. גדל בעיר זאת ובה למד את לימודיו היסודיים והתיכוניים. בשנים 1971 עד 1975 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו הוענק לו התואר תואר בוגר במשפטים. את התמחותו עשה במשרד עורכי דין בירושלים, ולאחר מכן בבית המשפט המחוזי בנצרת, כמתמחה של נשיאו הראשון, יוסף בהלול.
בשנת 1976 הוסמך כעורך דין, ובאותה שנה פתח את משרדו בנצרת. כעורך דין עסק בתחום המשפט האזרחי בעיקר בנושאי מקרקעין, בנקאות, כינוס נכסים, גישור ובוררות ועניינים אחרים. במשרד מועסקים עורכי דין נוספים. בשנת 1993 הוסמך להיות נוטריון.
ח'אלד חוסני זועבי נשוי ואב לחמישה ילדים בוגרים, שאחד מהם בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית.
פעילות ציבורית
עו"ד זועבי היה חבר הוועד המקומי של לשכת עורכי הדין בנצרת, בטרם הוקם מחוז הצפון של לשכת עורכי הדין. היה חבר במשך שתי קדנציות בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז חיפה. עם הקמת מחוז הצפון של הלשכה בשנת 2003 נבחר לקדנציה הראשונה של ועד המחוז הצפון ונבחר להיות יושב הראש הראשון של ועד המחוז למשך 4 שנים. לאחר מכן נבחר פעמיים נוספות לתפקיד בשנת 2007 ובשנת 2011 עד יוני 2019.
כיושב בראש הראשון של ועד המחוז השתתף בהקמת מוסדות הלשכה במחוז והקמת הוועדות הסטטוטריות, ועדת האתיקה ובית הדין המשמעתי. בעקבות פרסום בעיתון "כלכליסט" הגיש במאי 2019, יחד עם מנכ"ל מחוז הצפון, עו"ד פארוק עומרי, תביעת דיבה בסכום כולל מיליון ש"ח נגד העיתון ושלושה מעובדיו. במאי 2022 נדחתה התביעה.
בשנת 2003 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כסגן ראש לשכת עורכי הדין בישראל למשך 4 שנים ובשנת 2007 נבחר לתפקיד זה לתקופת כהונה נוספת.
בשנת 2004 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כנציג לשכת עורכי הדין בוועדה למינוי קאדים לבתי הדין השרעים.
עו"ד זועבי חבר בצוות הכנס השנתי של לשכת עורכי הדין המתקיים באילת ויו"ר פנל בחלק מהכנסים.
בשנת 2011 נבחר זועבי כחבר הוועדה לבחירת שופטים בישראל בשנת 2011 ונבחר בשנית לקדנציה נוספת בשנת 2015.
עו"ד זועבי מכהן כממלא מקום של יושב ראש ועדת ההשמה בלשכת עורכי הדין וכן כחבר נשיאות במוסד לבוררות של הלשכה. עו"ד זועבי פעיל זכויות אדם.
נועם גרשוני
נועם גרשוני (נולד ב-30 בינואר 1983) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי, אלוף פאראלימפי (לונדון 2012) והיה מדורג שני בעולם בטניס נכים בדרגת הנכות הגבוהה. בעבר טייס מסוק קרב.
ב-2018 השיא משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
ביוגרפיה
בצה"ל שירת כטייס מסוק קרב AH-64 אפאצ'י בטייסת 190 של חיל האוויר. במלחמת לבנון השנייה נפצע קשה בהתנגשות מסוקים שבה נהרג רב-סרן וסבל משברים מרובים ופציעות בארבע הגפיים. אחרי שיקום רפואי הצטרף לבית הלוחם תל אביב והחל להתאמן בטניס כיסאות גלגלים. מלבד הטניס, מתנדב גרשוני בהוסטל "מקום אחר" בתל אביב ומלמד בני נוער מתמטיקה.
הישגים בספורט
בדצמבר 2010 זכה בגמר טורניר בינלאומי בצ'כיה לטניס כיסאות גלגלים. באותו טורניר זכה גם בתחרות הזוגות עם נציג צרפת. אחרי תחרות זו דורג 29 בעולם.
בספטמבר 2011 העפיל לגמר אליפות ארצות הברית.
בנובמבר 2011 זכה בגמר תחרות המאסטרס בבלגיה, אליה מוזמנים ארבעת השחקנים הטובים בעולם. מדובר בפעם הראשונה ששחקן ישראלי העפיל לגמר היחידים בתחרות.
בינואר 2012 זכה בגמר האליפות הפתוחה של סידני אוסטרליה בטניס בכיסאות גלגלים, לאחר שגבר על המדורג מספר שתיים בעולם דייוויד וגנר.
באפריל 2012 גבר על האלוף הפאראלימפי של משחקי 2008 פיטר נורפוק וזכה בטורניר פנסקולה בפלורידה.
במאי 2012 העפיל עם שרגא ויינברג לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות, במסגרת הטורניר הבינלאומי ביפן לטניס כיסאות גלגלים.
ב-1 ביולי 2012 זכה באליפות צרפת הפתוחה, ובזוגות זכה במקום השני יחד עם בועז קרמר.
במרץ 2022 הוביל את נבחרת ישראל בטניס בכיסאות גלגלים לניצחון על דרום קוריאה ובמוקדמות אליפות העולם באנטליה, טורקיה.
תיכון מור מטרו-ווסט רעננה
"מור מטרו ווסט" הוא בית ספר תיכון בעיר רעננה אשר נפתח בשנת 1991 (תשנ"ב). בית הספר נפתח לאחר 30 שנים בהן התיכון היחיד בעיר רעננה היה תיכון אוסטרובסקי, מפאת הגידול המואץ באוכלוסיית רעננה שבעקבותיה התעורר הצורך במוסד חינוכי תיכוני נוסף. התיכון קרוי על שמה של קהילת "מטרו ווסט" בניו ג'רזי, אשר פיתחה קשרי גומלין עם בית הספר והעיר כולה, ואף תרמה להקמתו. התיכון היווה שלב ראשון בקריית החינוך של רעננה, אשר לימים כללה את היכל הספורט "מטרו ווסט", בית הספר אמי"ת "רננים" ומרכז האמנויות. הקריה כולה נקראת "קריית יצחק רבין" מ-1995. השם "מור" הוא שמו העברי של התיכון, והוא נבחר בתחרות פתוחה שהתקיימה ב-1993. הפירוש כפול: ראשי תיבות של "מטרו ווסט רעננה".
נכון לשנת הלימודים תשפ"א בבית הספר לומדים 1,107 תלמידים.
בתיכון מגמות אמנות ייחודיות על אזוריות, בהן: מוזיקה, אמנות פלסטית, סדנת פיסול, ומעבדת הצילום. למגמות אלו הוקם מרכז אמנות חדשני. משנת 2008 הוקמו במשכן מעבדה מתקדמת לעיצוב גרפי ומעבדת תקשורת. בשנת 2011 נפתחה מגמה על-אזורית בתיכון: "מגמת מדעי החלל" שלאחר כמה שנים נסגרה והפכה ל"מגמת היי-טק".
הישגים
בפרסומי צה"ל, נכלל התיכון בין עשרת בתי הספר המובילים באחוזי גיוס קרבי.
נבחרת האתלטיקה של התיכון ייצגה את ישראל בתחרות התיכונים העולמית בבלגיה בשנת 1993. בשנת 2015 ניצחה נבחרת הכדורסל של התיכון בליגת התיכונים, ייצגה את ישראל באליפות העולם לתיכונים וזכתה במקום השלישי.
יואב איתמר
יואב איתמר (נולד ב-30 באוקטובר 1980) הוא סופר, מחזאי, עורך, משורר, מסאי, מבקר, מתרגם ומו"ל ישראלי.
ביוגרפיה
יואב איתמר נולד ב-1980 בחיפה, גדל ביישוב מיתר. בעל תואר שני בלימודי מדינת ישראל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למד משחק בתיאטרון "החדר". למד בכיתות הכתיבה של "מתא"ן", "הליקון" "משיב הרוח", "בית אריאלה" ו"סדנת אמני הקיבוץ". ערך למעלה משישים ספרים במסגרת המיזם "חבר לעט" שהקים, והוציא לאור עשרים וחמישה ספרים. בין השנים 2009–2016 ערך במשותף עם חני שטרנברג את כתב העת הספרותי "מקף". יזם את פסטיבל "שירה ואחיותיה" (אוגוסט 2013 בתיאטרון MOVE) ואת פרס סמיט, על שם סבו אלחנן סמיט שהיה חובב ספרות וסבתו ציפורה סמיט שהייתה אשת ספר, בו הוא נותן הזדמנות לסופרים בראשית דרכם לפרסם בצורה מקצועית. תרגם את הספר "אין אלוהים מלבד אללה" של רזא אסלאן בהוצאת גורדון (2010) וכן את הספר "גיטרה לאובדי עצות" של מארק פיליפס וג'ון שאפל בהוצאת מטר.
מתגורר בבאר שבע.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על יצירתו:
קו הדממה (סרט, 2017)
קו הדממה (באנגלית: Flatliners) הוא סרט מדע בדיוני ואימה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2017, המהווה רימייק לסרט באותו השם משנת 1990. הסרט בוים על ידי נילס ארדן אפלב, ומככבים בו אליוט פייג', דייגו לונה, נינה דוברב, ג'יימס נורטון, קירסי קלמנס, בו מירצ'וף וקיפר סאת'רלנד, כשזה האחרון חוזר לגלם את הדמות אותה הוא גילם בסרט המקורי.
הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2017 בהפצת חברת "Columbia Pictures". בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-12 באוקטובר 2017.
תקציר העלילה
חמישה סטודנטים לרפואה עורכים ניסוי נועז ומסוכן על מנת לזכות בהצצה לחיים שאחרי המוות, אך תוך כדי שהניסוי שלהם הופך ליותר מפחיד ומסוכן, חמשת הסטודנטים נאלצים להתעמת עם חטאי העבר אשר החלו לרדוף אותם, בעודם ניצבים מול התוצאות העל-טבעיות של המסע אל הצד האחר.
הפקה
באוקטובר 2015, אליוט פייג' לוהק לתפקיד לא ידוע עבור הרימייק. חצי שנה לאחר מכן, בפברואר 2016, דייגו לונה לוהק גם הוא אל הסרט ובעקבותיו, נינה דוברב הצטרפה אל פייג' ולונה לסרט באפריל. במאי 2016, קירסי קלמנס וג'יימס נורטון אישרו את השתתפותם בסרט.
הצילומים העיקריים של הסרט החלו בתחילת יולי 2016 בטורונטו. והסתיימו ב-7 בספטמבר. חודש לאחר מכן, ב-4 באוקטובר, החלה עבודת גמר ההפקה של הסרט.
יציאה לאקרנים
הקרנות הבכורה העולמית של הסרט התקיימו ב-29 בספטמבר 2017, ואילו בישראל, הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-12 באוקטובר 2017.
קישורים חיצוניים
ביקורות
וובטו אבטה
וובטו אבטה (באמהרית: ውበቱ አባተ; נולד באתיופיה) הוא כדורגלן עבר אתיופי ומאמן נבחרת אתיופיה בהווה.
חיים אופנהיים
חיים אופנהיים (ביידיש: אפפענהיים; בגרמנית: Joachim Oppenheim או Joachim Heinrich Oppenheim) היה רב במספר עיירות.
מארק שנייר
מארק שנייר (באנגלית: Marc Schneier; נולד ב-26 בינואר 1959) הוא רב אמריקאי, נשיא הקרן להבנה בין-דתית יהודית-מוסלמית (FFEU), משמש כיועצם של ראשי מדינות במפרץ, שימש בעבר סגן נשיא של הקונגרס היהודי העולמי.
וובטו אבטה
קריירה כמאמן
אבטה אימן במספר קבוצות בליגת העל האתיופית ובליגת העל הסודאנית. הוא זכה עם אתיופיאן קופי באליפות אתיופיה בעונת.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מרוקו
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מרוקו הם יחסים היסטוריים שהחלו בשנת 1972 בתקופת שלטונם של המלך חסן השני ושייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, שכן מרוקו הייתה אחת המדינות הראשונות שתמכו בהקמת איחוד האמירויות הערביות, ומאז היחסים היו עדים להתפתחות הולכת וגוברת בכל התחומים הפוליטיים, הכלכליים, הצבאיים, הביטחוניים, התקשורתיים, התיירותיים והתרבותיים.
וובטו אבטה
קריירה כמאמן
ב-25 בספטמבר 2020 מונה אבטה למאמן נבחרת אתיופיה.
חיים אופנהיים
נולד ב-29 בספטמבר 1832, באייבנשוץ שבמוראביה לרבי ישכר בר אופנהיים, רבה של אייבנשוץ.
למד בווינה אצל רבי אלעזר הורוויץ.
מארק שנייר
ביוגרפיה
שנייר משתייך לזרם האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית. אביו הרב ארתור שנייר, התפרסם בכך שניהל דו-שיח בין דתי עם מנהיגים נוצרים.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מרוקו
מאז פרוץ משבר המפרץ, בשנת 2017, הדרדרו היחסים בין המדינות, והידרדרות היחסים בין שתי המדינות הגיעה לשיאה בשנת 2020, כאשר מרוקו צמצמה את ייצוגה הדיפלומטי באמירויות, והמשבר בין שתי המדינות נקשר לעניינים אזוריים רבים כמו המשבר בלוב, משבר המפרץ ומלחמת תימן. ב-6 ביולי 2020 המלך מוחמד השישי מינה שגריר חדש באיחוד האמירויות הערביות, מוחמד חמזי.
משבר תקשורתי
בשנת 2019, אל-ערביה וסקיי ניוז שידרו דיווח על סהרה המערבית, אשר תיאר את חזית הפוליסריו כנציג הלגיטימי של העם הסהרווי, בסתירה ברורה לעמדת מרוקו בנושא הרגיש ביותר לממלכת מרוקו.
חיים אופנהיים
מאמריו נדפסו בכתבי עת שונים כמו "Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums", "ישורון", "המגיד", "הכרמל", "השחר", ו"בית תלמוד".
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מרוקו
משבר תקשורתי
באפריל 2020, אל ערביה, המשודרת מאיחוד האמירויות הערביות, הציגה דוח על רשלנות במהלך התפרצות מגפת הקורונה במרוקו ופרסמה נתונים על מספר מקרי המוות והזיהומים בנגיף הקורונה החדש במרוקו, ואמרה כי הנגיף גרם למאות מקרי מוות ואלפי זיהומים, ואילו לטענתו הרשמית של משרד הבריאות המרוקאי, מרוקו לא חרגה מ-13 מתים, וחוגים מרוקאים ראו בדיווח כוזב זה פרובוקציה חדשה למרוקו. עיתונאים באמירויות סברו כי הממלכה נמצאת על סף רעב, וכי מרוקו לא הצליחה לטפל במשבר קורונה ולא סיפקה את צורכי האזרחים.
מארק שנייר
ביוגרפיה
שנייר השתתף בטקס האוסקר, והוא מנהל קשרים עם ידוענים אמריקאים ובהם ראסל סימונס. בשל כך נחשב שנייר כ"רב הסלבס" בארצות הברית. שנייר מופיע מזה שנים ברשימת הרבנים המשפיעים של ניוזוויק.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מרוקו
שיתוף פעולה
היחסים בין המדינות עדים להתפתחות מתמדת בכל התחומים הפוליטיים, הכלכליים, התקשורתיים, המדעיים, התיירותיים, הביטחוניים, התרבותיים ועוד, הנובעות מרצונם של השייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן והמלך מוחמד השישי, ושתי המדינות חולקות רצון משותף לחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי ולמלא תפקיד חשוב בסביבה הערבית והאסלאמית במטרה לאחד יסודות לפעולה ערבית משותפת.
איחוד האמירויות הערביות הפכה לראשונה מבחינת השקעות ערביות בממלכת מרוקו, הודות לזרם הגדול של השקעות אמיראטיות באמצעות השקעות קרן אבו דאבי לפיתוח, חברת הפיתוח המרוקאית-אמיראית, חברת האנרגיה, חברת ההשקעות הבינלאומית וקבוצת עמאר, דובאי עולם, חברת אחזקות אל קדרה, חברת השקעות נפט בינלאומית. היחסים בין שתי המדינות מתקדמים במהירות לקידום ופיתוח, ואיחוד האמירויות הערביות נהנית מתדמית חיובית בכל רחבי ממלכת מרוקו.
מארק שנייר
ביוגרפיה
שנייר מנהל קשרים ענפים עם מנהיגים מוסלמים, ובשנת 1987 ייסד את הקרן להבנה בין-דתית יהודית-מוסלמית (FFEU) וכיום הוא משמש בה כנשיא. בשנת 2001 דווח כי נפגש עם מנהיג ארגון אומת האסלאם לואיס פארחאן הידוע בהתבטאויות האנטישמיות שלו. שנייר נחשב כיועצו של מלך בחריין.
בשנת 2018 הזמינה קטאר את שנייר לייעץ לה בהתארגנות ולסיוע בתחום הכשרות לקראת מונדיאל 2022.
חיים אישיים
שנייר מתגורר בלונג איילנד, נשוי 6 פעמים, מערכות היחסים שלו עוררו מספר סערות. בשנת 2010 כאשר נודע שהוא מנהל רומן מחוץ לנישואין הושעה מוועד רבני אמריקה כמו כן, הודח מרבנות קהילתו בעקבות איום של תורמי הקהילה להפסיק את תרומתם אחרי גירושיו בחמישית. בשנת 2010 הכריז בפני קהילתו כי הוא סובל מהפרעה דו־קוטבית. אחת מנשותיו של שנייר תרמה לגן החיות התנכ"י אריה הקרוי על שמו "מארק".