cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חטאת נעורים
ימי האפיקורסות
בין השנים 1866 ל-1869 החל מל"ל את מלחמתו למען פסיקה חדשנית ונרחבת עבור צורכי הדור. בתקופה זו הפך מל"ל לאדם שאיננו רק קולט ולומד אלא מנסה להשפיע. מטרתו, באותה עת, הייתה דווקא הבטחת הקיום היהודי. מל"ל טען כי שילוב לימודים יהודיים והשכלה כללית יביאו דווקא לביצורה של דת ישראל ויהוו תרופה יעילה כנגד הקנאות הדתית מחד וכנגד הכפירה מאידך. באותה תקופה, קרא מל"ל להתאמתה של הדת אל תמורותיה של המציאות ולגיבוש "שולחן ערוך עדכני". כמו כן, ביקש לראות בחוקי התורה בלבד תוקף נצחי, ולא בסיפורי האגדה שבה. את התלמוד ראה כמתודה בלבד ולא כמוצר מוגמר של הלכה פסוקה לדורות. שורש נשמתו של התלמוד, על פי מל"ל, הוא בשינוי מתמיד במצוות המעשיות. זאת לעומת ספרות הפוסקים אותה תיאר מל"ל כיצירה אופיינית של ימי הביניים המייצגת התאבנות, בדלנות ונסיגה מרוח התלמוד כתוצאה מרדיפות. התמורות בקרב יהודי רוסיה והתקרבותם לסביבתם, אפשרו ואף חייבו "רפורמה תלמודית" בדת, במטרה לשוב ולקשר בין עם ישראל לדת ישראל. כמו כן, ראה בדור זה הזדמנות אחרונה לעשות שינויים כאלה – כל עוד המסורת לא התפוררה לחלוטין בשכבות רחבות בעם, כפי שאירע בתקופה זו בארצות המערב.
ימי המשבר והייאוש
בשלב כלשהו, החל מל"ל להתייאש מהאפשרות לחבר את הדת עם החיים והתנער מכל זיקה לתפיסת היהדות הרומנטית שבה החזיק. תקופה זו (1869–1873) החלה עם הגיעו לאודסה, שם נוכח כי רעיונותיו הקודמים היו תמימים ומנותקים מהמציאות. במציאות, הוא גילה כי הרבנים, שלהם ייעד את תפקיד מובילי הרפורמה, אינם מוכנים למלא תפקיד זה. בד בבד, האינטליגנציה היהודית-רוסית באודסה, במקום לקדם רעיונות כגון אלה, נתגלתה כעוינת את הספרות העברית וכמתקדמת לעבר התבוללות מוחלטת. אם לא די בכך, מל"ל גילה, למגינת לבו, כי גם ההמון היהודי נותר אדיש לרעיונותיו האידיאליסטים – רובו המשיך לחיות באורח חיים מסורתי, ואילו מיעוטו התפקר, מטעמי נוחות ופרקטיקה. לכל אלה יש להוסיף כי באותה תקופה (1870) העיד מל"ל על עצמו כי נתוודע לראשונה להשערת התעודות, שלפיה התורה היא חיבור אנושי בן תקופתו של ירמיהו. השתכנעותו מתאוריה זו היוותה מהלומת מוות לרעיונותיו הקודמים, וערערה את יסודות עולמו, שכן הפכה את מאבקיו לעריכת תיקונים בדת, על בסיס רעיון "תורה מן השמים" לנלעגים ולחסרי משמעות.
גבריאל צורן
גבריאל (גבי) צורן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה הפתוחה, מתרגם, סופר ועורך ספרותי. צורן הוא חבר בוועדה מקצועית למינוח בנושאי ספרות של האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה
צורן נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי ולאחר שירות צבאי, בשנים 1967–1987 התגורר בירושלים. את לימודיו לתואר שני השלים בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודיו לתואר דוקטור בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' בנימין הרושובסקי. נושא שהיה למוקד עבודתו המחקרית הוא תפישת המרחב ביצירה הספרותית. המחקר מבוסס על מושגים מתורת הספרות, מן הפילוסופיה ומן הגאוגרפיה, המתודולוגיה שלו נשענת על הסטרוקטורליזם. ב-1987 שב לאוניברסיטת חיפה ושם משמש פרופסור לספרות ומלמד גם בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, מתמחה צורן בספרות גרמנית ובספרות יוון הקלאסית ואף תרגם יצירות מפתח משתי תרבויות אלו לעברית. שימש כעורך כתב העת האקדמי דפים למחקר בספרות.
גבריאל צורן גם חיבר שני ספרי ילדים, "מורד הזמיר" (עם עובד: תשמ"ו 1986), המספר את סיפורו של ילד ממשפחה יקית בחיפה של שנות ה-50; ו"אגס, תפוח וקינמון" (הוצאת שוקן), המבוסס על סיפור אגדה.
גבריאל צורן נשוי למרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן, בנם הוא המנצח יובל צורן.
לשאנה לינץ'
לשאנה לינץ' (באנגלית: Lashana Lynch; נולדה ב-27 בנובמבר 1987) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בשל תפקידה בתור רוזלין קפולט בסדרת הדרמה התקופתית "Still Star-Crossed" ברשת ABC, בזכות הופעתה בתור מריה רמבו בסרט גיבורי-העל "קפטן מארוול" ובהמשכו "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" ובשל תפקיד בתור נעמי בסרט "לא זמן למות" מסדרת ג'יימס בונד.
ביוגרפיה
לינץ', שהיא ממוצא ג'מייקני, נולדה בהאמרסמית' שבלונדון. בוגרת תואר ראשון מבית הספר החינוכי לאמנויות (Arts Educational School) בלונדון.
קריירה
את הופעת הבכורה שלה בקולנוע ביצעה בסרט הדרמה "בחורות מהירות" ב-2012. מאוחר יותר כיכבה בסרט הטלוויזיה "The 7.39". היא הופיעה בסדרות הטלוויזיה "עדות אילמת" ו-"מוות בגן עדן", והייתה חברה קבועה בצוות סדרת הקומדיה קצרת-הימים "Crims" (BBC) בשנת 2015.
בשנת 2016 לוהקה לינץ' לתפקיד רוזלין קפולט בסדרת הדרמה התקופתית האמריקאית "Still Star-Crossed" בהפקתה של שונדה ריימס. בשנת 2018, היא הצטרפה לצוות הסדרה "Y" כסוכנת 355.
בשנת 2019 שיחקה את טייסת הקרב מריה רמבו בסרט היקום הקולנועי של מארוול "קפטן מארוול". לינץ' החליפה את השחקנית המקורית, דוונדה וייז, שנאלצה לעזוב את צילומי הסרט בשל התחייבויות קודמות.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "לא זמן למות", כסוכנת 007 שתחליף את ג'יימס בונד. בשנת 2022 זכתה לינץ' בפרס באפט"א לכוכב העולה. היא הופיעה ברשימת טיים 100 נקסט לשנת 2022 של מגזין טיים.
בשנת 2022 שיחקה לינץ' בסרט האקשן ההיסטורי "לוחמת" (אנ') בבימויה של ג'ינה פרינס בית'ווד (אנ').
מאלו קינגי
מאלו קינגי (שם מדעי: Malo kingi) היא מין זעיר של מדוזות קובייה מהקבוצה מדוזת אירוקנג'י, המזכירה במראה מדוזה אמיתית, שחיה באזור הימי של אוסטרליה. גודלה אינו עולה על סנטימטר מעוקב אחד בקירוב. מדוזה זו היא קרובתה של המדוזה קטלנית זעירה.
מבנה
מדוזת האירוקנג'י היא זעירה, גודלה כגודל ציפורן אדם. היא בנויה מפעמון בגודל סנטימטר וארבע זרועות שאורכן יכול להגיע למטר. לכל אורך זרועותיה ישנם עוקצים המכילים ארס. העוקצים על הזרועות מגובשים, ונראים כמעין טבעות קטנות הנמתחות לאורכן של הזרועות. העוקצים לאורך הזרועות הארוכות מכילים ארס קטלני המשמש למדוזה להמם את טרפה במהירות, אשר מורכב מדגים קטנים ומהירים.
עקיצה
למדוזות הממוצעות יש עוקצים רק על-גבי זרועותיהן, אך לאירוקנג'י יש עוקצים גם על הפעמון (כיפה) שלה. החוקרים עדיין לא הסיקו מהי מטרתו של מאפיין ייחודי זה. ההשערה הרווחת היא שתכונה זו מאפשרת למדוזה לתפוס ביתר יעילות את טרפה, דגים קטנים. על הזרועות מיליונים של עוקצים דמויי מחטים מיקרוסקופיות מלאות בארס רב עוצמה. עוקץ המדוזה עובד כמו מחט ארוכה הנכנסת פנימה ודרוכה כקפיץ. כאשר העוקצים מופעלים, הם נמשכים כלפי חוץ בשבריר שנייה, וננעצים בבשר הנפגע שבא במגע עם המדוזה. עוקצים אלה ממשיכים להפריש רק את קצהו הרעיל, אשר גורם לתגובת הכאב להתעכב. כאשר האויב מתרחק, עוקצים אלה קורעים את הזרועות של המדוזה, והם נשארים בגוף של התוקף מה שגורם לצריבה. אירוקנג'י שונה ממינים אחרים בכך שיש לה את היכולת "לירות" את זרועותיה ובכך להזריק ארס ללא מגע ישיר. נכון לעכשיו, לא ידוע אם פעולה זו מתרחשת עבור מטרה נוספת מלבד לכידת טרף. מעט מאוד ידוע על אורך חייהם והארס של מדוזות אירוקנג'י, וזאת משום שהן קטנות ושבריריות מכדי להחזיקן בתנאי מעבדה. הארס שלהן חזק מאוד, פי 10 יותר מזה של נחש הרב-פתן מלכותי, פי 100 מזו של עכביש הטרנטולה וחלש רק פי 10 מצרעת הים. השערת החוקרים היא שארס בעוצמה כזו נחוץ כדי לאפשר לה להמם במהירות את טרפה, אשר מורכב מדגים קטנים ומהירים.
קישורים חיצוניים
Irukandji
ג'ורדן טודוסי
ג'ורדן טוֹדוֹסִי (באנגלית: Jordan Todosey; נולדה ב-8 בפברואר 1995) היא שחקנית קנדית, מוכרת בשל השתתפותה בסדרות הנעורים הקנדיות "לחיות עם דרק" בתור ליזי מקדונלד ו"דגראסי - הדור הבא" בתור הטרנסג'נדר אדם טורס, עליו זכתה בפרס ג'מיני.
ביוגרפיה
ג'ורדן טודוסי נולדה וגדלה בטורונטו, אונטריו, קנדה. היא החלה לשחק בגיל צעיר בסדרות טלוויזיה ובסרטים.
קריירה
בשנת 2005, כשהיא בת 10, קיבלה את אחד התפקידים הראשיים של ליזי מקדונלד בסדרת הנעורים הקנדית "לחיות עם דרק", במשך ארבע עונות הסדרה עד לסיומה בשנת 2009. טודוסי גילמה את ליזי גם בסרט הטלוויזיה משנת 2010 שבא בעקבות הסדרה, "נופש עם דרק" ומהווה סרט המשך.
בשנת 2005 שיחקה לצד ג'וליאן מור בסרט "זוכת הפרסים מדיפיאנס, אוהיו" ולצד וין דיזל בסרט "גבר מי שמטפלת". היא שיחקה בסרט "התינוקת סנטה" (2006), בו גילמה את אמיליה, וברט "מלאך האבן" (2007) את דמותה של לוטי בת ה-9. בנוסף שיחקה בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "פתאום כוכבת" (2006) ו- "נקודת שבירה" (2008).
דגארסי: 2013-2010
כאשר דמותה של טודוסי נהרגה, התעוררה מחלוקת, כולל הצהרה של GLAAD בה הם מגנים את ההחלטה להרוג את דמותה של טודוסי, תוך שהם משבחים את הופעתה של טודוסי "אותנטית, רב-ממדית." לינדה סקיילר, אחת מיוצרות הסדרה, הגנה על הבחירה להרוג את הדמות ואמרה בהצהרה כי קו העלילה של טודוסי "ישפיע עוד יותר על החיים בצורה אותנטית."
חגית בנזימן
חגית בֶּנזימַן (נולדה ב-17 באוקטובר 1940) היא סופרת ומשוררת ילדים פופולרית, וכן פסיכולוגית קלינית ומורה בכירה בדימוס במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
בנזימן נולדה בתל אביב בשם חגית אטר, בתם של חוה (לבית בוקסבאום) ומשה אטר, עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט". היא שירתה בצה"ל במערכת העיתון הצבאי "מערכות". היא בעלת תואר ד"ר לפסיכולוגיה בתחום הפסיכולוגיה של ילדים, אותו סיימה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכת ד"ר זאב קליין בשנת 1977. היא לימדה שנים רבות במחלקה לפסיכולוגיה במגמה הקלינית. היא מומחית במבחני אישיות, התחום אותו לימדה במהלך השנים באוניברסיטה. במקביל הייתה, במשך מספר שנים, ראש המגמה לייעוץ חינוכי בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית.
בנזימן כתבה, החל מסוף שנות ה-70, כעשרים ספרי שירי ילדים. שיריה עוסקים, בין השאר, במפגש שבין עולם הילדים לעולם המבוגרים.
הוציאה ב-2015 תרגום חדש למשלי קרילוב בשם "כל המשלים".
חגית בנזימן היא אשתו של העיתונאי עוזי בנזימן. בתם נעמה בנזימן היא מאיירת ספרי ילדים וסופרת. בנם ד"ר יותם בנזימן הוא חוקר פילוסופיה (חתנו של העיתונאי רם עברון). בתם ראומה, שהייתה פסיכולוגית קלינית, נפטרה מסרטן בשנת 2007 בגיל 35. בנם הצעיר, ד"ר יובל בנזימן, מתמחה בסכסוך הישראלי-ערבי, ומשמש כיועץ אקדמי ביוזמת ז'נבה. בן דודו הוא העיתונאי ואיש התקשורת ראודור בנזימן.
ג'ורדן טודוסי
לאחר מכן
בשנת 2018 התארחה בסדת הדרמה המשטרתית "חוקרות בשטח". בשנת 2019 התארחה בסדרה "הדסון ורקס" המהווה ספין-אוף לסדרה "המפקח רקס", והיא גם דיבבה בסדרה "לך מפה, יוניקורן!".
זכרון יעקב
זִכְרוֹן יַעֲקֹב היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל. היא נוסדה כמושבה ב-6 בדצמבר 1882 בידי עולים חובבי ציון מרומניה, והייתה המושבה השנייה של אנשי העלייה הראשונה, (אחרי ראשון לציון).
היסטוריה
ראשוני המתיישבים הגיעו מרומניה באוניה "טטיס", שאורגנה על ידי הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה. האוניה יצאה מנמל גאלאץ שעל הדנובה ב-25 באוגוסט 1882, כשעל סיפונה הפליגו חמישים משפחות ובהן 228 נפשות. חלקן יצאו לגליל ליישב את המושבה ראש פינה.
אלה ממשפחות המייסדים שלא עלו לראש פינה שהו בחיפה עד שנרכשו האדמות שנועדו למושבה מידי פרנסיס ז'רמן, סגן הקונסול הצרפתי בחיפה.
בהתחלה נקרא שמה של המושבה "זמרין", שם יהודי או שומרוני מתקופת הבית השני או תקופת המשנה אשר משמעותו בשפה הארמית-השומרונית הוא ככל הנראה 'כורמים' והשתמר בשמו של כפר האריסים הערבי "זמארין" (בערבית: زُمَّارِين) ששכן במקום לפני רכישת אדמותיו וחידוש היישוב העברי ב-1882, וכן משום ששם זה הזכיר למתיישבים את השם "שומרון" בלועזית ('סמאריה').
למייסדי המושבה לא היה ידע רב בחקלאות, ומשום כך ב-1883 המושבה נקלעה לקשיים רבים. התושבים פנו תחילה לברון הירש. נציגו, מר ונציאני, הגיע למושבה, והציע להם לעבור לארגנטינה לקבל שם פתרון למצוקתם. לאחר התייעצות קצרה קם נציג המתיישבים להודות על הרצון הטוב - אך הכריז: "לא נעזוב את המקום הזה, שכן באנו לארץ אבותינו למטרה קדושה, ואיננו רוצים לחיות במקום אחר בעולם". אז פנו התושבים ל'נדיב הידוע', שניאות לפרוס את חסותו על היישוב. עיתון המגיד פרסם ב-1883 (כ"ח אלול תרמ"ג) את הידיעה: "נדיב בלתי-ידוע מציל את זכרון יעקב". לאחר פחות מחודשיים, במאמרו בט"ו חשון תרמ"ד פרסם העיתון ידיעה נוספת בנושא, בכותרת: "נפתרה החידה: הנדיב הבלתי ידוע הוא הברון רוטשילד, הידוע". הברון רוטשילד נתן למקום את השם "זכרון יעקב" על שם אביו ג'יימס (יעקב) מאיר רוטשילד, בעת שחנך את בית הכנסת שנבנה בלב המושבה.
הברון בנה באמצעות פקידיו (הראשון בהם היה יהודה ליאון וורמסר) את מבני המגורים והמשק במושבה, הקים מוסדות ציבור למיניהם ודאג להפעלתם ותפקודם. במיוחד בלטו שרותי החינוך ושרותי הרפואה, שהוענקו על ידי "הפקידים", שחלקם היו מומחים במקצועם. שירותים אלה ניתנו לתושבי זכרון יעקב ו"מושבות השומרון" על חשבונו של הברון. רוטשילד גם דאג שהאיכרים יטעו כרמי יין, וגם הקים בזכרון את היקב השני בגודלו בארץ (היקב הראשון והגדול הוקם בראשון לציון והיה פעיל עד 2013; עם סגירתו, היקב בזכרון יעקב הפך לגדול ביותר בארץ). אחרי שהכרמים הראשונים שנטעו נפגעו מכנימת הפילוקסרה דאג הברון לייבא זנים חדשים מארצות הברית.
ב-1900 עברה המושבה זכרון יעקב לטיפולה של חברת יק"א (חברת התיישבות יהודית), אך למעשה המשיכה להיות מנוהלת וממומנת בידי הברון. ב-1901 הקים אהרן אהרנסון בן זכרון יעקב, בשותפות עם האגרונום זליג סוסקין, משרד לייעוץ חקלאי, שממנו התפתחו מאוחר יותר גופים שונים למחקר חקלאי בארץ ישראל. גם שאר עיסוקיו, יוזמותיו ומסעיו של אהרון אהרנסון, נוהלו מבית משפחתו במושבה.
ד"ר הלל יפה, הרופא הידוע במלחמתו בקדחת, עבד והתגורר במושבה והקים בה ב-1907 מרפאה ששרתה חולים מכל האזור.
בזכרון יעקב פעלה משפחת אהרנסון, ממנה יצאו אהרן אהרנסון ושרה אהרנסון, שייסדו וניהלו את מחתרת ניל"י בזמן מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה קלטה זכרון יעקב פליטים רבים שגורשו בידי הטורקים מתל אביב.
במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 נמנו ביישוב 1,429 נפשות (ביניהם גם 214 מוסלמים ו-23 נוצרים).
אתרים בעלי חשיבות
בכניסה הדרומית לזכרון יעקב, במקום שהיה בעבר הגורן של המושבה, נמצא מוזיאון "יד למייסדים". זהו מבנה בצורת מגילת קלף מגולגלת. על קיר הקרמיקה בחוץ, חרוטים שמות המשפחות של מייסדי המושבה. בתוך המבנה נמצאים צילומים המנציחים את המושבה בעשרים שנותיה הראשונות.
קטע של רחוב המייסדים, הרחוב הראשי של זכרון יעקב, ששומר ושופץ כ"מדרחוב דרך היין", מהווה פנינת חמד מיוחדת אשר מושכת מטיילים ומבקרים רבים. לצידו מצוי ביתה של משפחת אהרנסון המשמש היום כמוזיאון בית אהרנסון, וכן בית הפקידות הגדול שהוסב להיות מוזיאון העלייה הראשונה.
בבית הקברות קבורים בין השאר בני משפחת אהרנסון, דוד רמז שהיה מנהיג פועלים ואחרי כן שר התחבורה, ואישים רבים אחרים. בשנת 1954 הוקמו ברמת הנדיב שליד המושבה גן ומצבה מפוארים, בהם נטמנו עצמות הברון רוטשילד ואשתו.
אתרים חשובים נוספים:
ספרייה ציבורית ע"ש יעקב לוי
הספרייה הציבורית ע"ש יעקב לוי, ראש המועצה של זכרון יעקב בין השנים 1960 - 1975. הספרייה זכתה בפרס ק"י גולן כספרייה הציבורית המצטיינת לשנת תשע"א (2011) מטעם משרד התרבות והספורט.
פעילויות ומפעלים קהילתיים בזכרון יעקב
בזכרון יעקב מתקיימת פעילות קהילתית מגוונת וענפה וברחבי המושבה מופעלים מרכזים קהילתיים שונים המשמשים את תושביה ולרווחתם. אחד המפעלים האלו הוא בית מלאכה קהילתי ומרכז סדנאות ויזמות סביבתית-קהילתית שמהווה מרחב לעבודה משותפת וחלוקת משאבים של כלים וידע, תוך יצירת קהילה וקירוב הקהילות השונות של המושבה. בית המלאכה הקהילתי הוא פרויקט שהוקם ביוזמת התושבים, בשיתוף המועצה המקומית והמשרד להגנת הסביבה.
אוניברסיטת תל אביב
אוניברסיטת תל אביב היא אוניברסיטת המחקר הציבורית הגדולה ביותר בישראל. שוכנת בצפון מערב תל אביב-יפו, ממזרח לשכונת רמת אביב וממערב לנתיבי איילון. בשנת הלימודים תשע"ה למדו בה יותר מ-30,000 סטודנטים. האוניברסיטה מדורגת על פי מדד שנגחאי במקום הרביעי במדינת ישראל, והיא אחת ממאתיים האוניברסיטאות הטובות בעולם.
היסטוריה
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ננקטו מספר יוזמות, בהן של חיים לבנון, סגן ראש עיריית תל אביב-יפו ולימים ראש העיר, לאחד את המכונים השונים לאוניברסיטה אחת. גרעין האוניברסיטה הוקם ב-1 בדצמבר 1953 באבו כביר, סמוך ליפו, עם פתיחת "המכון האוניברסיטאי למדעי הטבע".
ב-1953 נפתחה שנת הלימודים של המכון, אך רק ב-1956 צלחו המאמצים לאחד בין המכונים ובתי הספר השונים, וב-6 ביוני 1956 הוכרזה הקמת "אוניברסיטת תל אביב – בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה". בית הספר הועבר ב-1959 לרשותה של האוניברסיטה העברית בירושלים, והוגדר כשלוחתה התל אביבית. באותה שנה צורפה למוסד החדש גם האקדמיה למוזיקה.
ב-1955 הונחה אבן הפינה לבניין טרובוביץ ("הבית האדום"), ובנייתו הסתיימה ב-1961. המבנה שימש משכן קבע לבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, והיווה את ראשיתו של קמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב. קמפוס זה, שבו שוכנת האוניברסיטה עד היום, הוקם על חורבות הכפר הערבי שייח' מוניס ששכן מצפון לתל אביב, וניטש במהלך מלחמת העצמאות. חלק מהמבנים הנטושים שימשו את האוניברסיטה בשנותיה הראשונות, והיחיד ששרד במידת מה הוא הבית הירוק ברחוב ג'ורג' וייז, אשר על אף שנהרס ברובו והוקם מחדש, נותר בו חלק מקורי. בבית זה פועלים מועדון הסגל של האוניברסיטה, מסעדה, אולם אירועים ואולם כנסים. ב-1959 תרם סמואל רובין את הכספים הדרושים להקמת בניין האקדמיה למוזיקה, וזה הוקם ונקרא על שמו.
בשנת 1960 זכתה האוניברסיטה להכרה ראשונה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, ובהדרגה הוכרו חוגים נוספים מטעמה מבחינה אקדמית. בשנת 1962 נקבע סמל האוניברסיטה, שעוצב על ידי גבי נוימן. בשנת 1963 התגייס ד"ר ג'ורג' וייז לעזרת האוניברסיטה, ותרם רבות להתבססותה. הוא כיהן כנשיאה הראשון עד שנת 1972, אז הוחלף בידי הפיזיקאי הישראלי פרופ' יובל נאמן.
ב-4 בנובמבר 1964 נחנך הקמפוס האוניברסיטאי ברמת אביב באופן רשמי, וב-1965 שולב "בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה" באוניברסיטה, ושמו שונה ל"פקולטה למשפטים". ב-1969 זכתה אוניברסיטת תל אביב להכרה מלאה של המועצה להשכלה גבוהה, והוכרה כתאגיד לפי חוק המועצה להשכלה גבוהה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 חולקה הפקולטה למדעי הטבע, לפקולטה למדעי החיים (העוסקת בביולוגיה) ולפקולטה למדעים מדויקים (העוסקת במתמטיקה, מדעי המחשב, פיזיקה, כימיה וגאופיזיקה), ונפתחו שתי הפקולטות האחרונות - הפקולטה לאמנויות והפקולטה להנדסה. האוניברסיטה המשיכה להתפתח ולגדול, ובתחילת המאה ה-21 הושלם איחוד שני חלקיו של הקמפוס - המרכזי והדרומי. מספר התלמידים, שהגיע בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 לכ-12,000, הוכפל פי שניים וחצי ויותר בעשורים הבאים, והגיע בתשע"ג ליותר מ-30,000.
האוניברסיטה במאה ה-21
אוניברסיטת תל אביב היא הגדולה שבאוניברסיטאות המחקר בישראל. על פי דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education, בשנת 2014 דורגה אוניברסיטת תל אביב במקום ה-188 בעולם, מתוך כ-20,000 אוניברסיטאות, והיא האוניברסיטה הישראלית היחידה שדורגה בין 200 האוניברסיטאות המובילות בדירוג זה. בפרמטר של מספר ציטוטי מאמרים אקדמיים יחסית לגודל הסגל דורגה האוניברסיטה במקום ה-20 בעולם, ובמקום הראשון בישראל. במדד משולב, המעיד על איכות הסגל, ומורכב מהערכת עמיתים וציטוטים לחבר סגל, מוקמה האוניברסיטה במקום ה-33 בעולם, ובמקום הראשון בישראל.
על פי נתוני לשכת עורכי הדין, בשנים 2004–2011 הובילו בוגרי הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב בשיעורי המעבר ובציונים בבחינות ההסמכה של לשכת עורכי הדין, וכן בשנים נוספות. על פי נתוני מועצת רואי החשבון, בשנים 1999–2006 הובילו בוגרי החוג לחשבונאות של האוניברסיטה בשיעורי המעבר בבחינות ההסמכה של מועצת רואי החשבון. בשנת 2008 סרטים של בוגרי החוג לקולנוע הוקרנו ב-87 פסטיבלים בינלאומיים וזכו ב-38 פרסים.
באוניברסיטת תל אביב נערכים מחקרים ופרויקטים רבים לשימוש מערכת הביטחון הישראלית, חלק גדול מהם חשאיים. נכון ל-2009 מממן המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון 55 פרויקטים כאלה, והסוכנות המקבילה בארצות הברית מממנת 9 פרויקטים אחרים. חברי סגל של בית הספר למדעי המחשב באוניברסיטה זכו בשנים האחרונות ב-7 פרסי ביטחון ישראל.
חברי סגל האוניברסיטה זוכים כמעט מדי שנה בפרס ישראל. מאז הקמת האוניברסיטה ועד שנת 2023, זכו בפרס 86 חברי סגל.
המשבר הכלכלי של תחילת המאה ה-21
בראשית המאה ה-21 נקלעה האוניברסיטה למשבר כלכלי חמור, שהגיע בשיאו לגירעון תקציבי של כ-180 מיליון ש"ח. הסיבות שהביאו למשבר היו מגוונות: קיצוץ בתקציב מטעם המדינה, ירידה בהכנסות משכר לימוד, השקעת כספי האוניברסיטה באפיקים לא סולידיים, חריגות שכר, והנטל הכבד של ההוצאות על הפנסיה התקציבית של העובדים.
בשנת ה'תשס"ב החלה האוניברסיטה ליישם תוכנית הבראה והתייעלות, שהוכנה בשיתוף עם ות"ת. בשנת התקציב תשס"ו עמד הגירעון התפעולי של האוניברסיטה על כ-24 מיליון ש"ח. באוקטובר 2006 אישרה הנהלת האוניברסיטה תוכנית אסטרטגית רב-שנתית להמשך הקטנת הגירעון. הצעדים העיקריים שבוצעו מאז הם:
בפברואר 2009 החליטה הנהלת האוניברסיטה על קיצוץ נוסף של 5% בשכר בכיריה למשך שנה.
חריגות שכר
במרץ 2009 פרסם מבקר המדינה דו"ח על המוסדות להשכלה גבוהה, ולפיו אוניברסיטת תל אביב מעניקה לרבים מבכיריה תוספות שכר, שחורגות עד 250% משכרם הבסיסי, והסדרי פרישה מועדפים. בעקבות הדו"ח דרש הממונה על השכר באוצר באפריל 2009 מכ-2,000 עובדי מנהלה של האוניברסיטה בעבר ובהווה להחזיר רטרואקטיבית כספים שקיבלו שלא כדין, בסכום כולל של כ-100 מיליון ש"ח. כמו כן, הנהלת האוניברסיטה נדרשה לקצץ את שכרם של עובדים אלה בשיעורים של 10 עד 30 אחוזים.
סמל האוניברסיטה
סמל האוניברסיטה נבחר בתחרות לעיצוב הלוגו שנערכה ב-1962 ובה זכה הסמל שעיצב המעצב גבריאל נוימן. הסמל הורכב מסמליל מופשט שנוצר מאיור של צמח, מנורת שמן קדומה ולהבה ובבסיסו ראשי התיבות של האוניברסיטה (א.ת) וממגן שהופיע לראשונה בסמל העיר תל אביב-יפו, שעיצב נחום גוטמן. במהלך שנות ה-80, נוסף הכיתוב הטיפוגרפי מתחת לסמל בצבע כחול. ב-2016, זכו בתחרות עיצוב שערך המוסד, המעצב אורי נווה והקופירייטרית טל ברקוביץ', ויועצת האסטרטגיה עטרה בילר. הסמל החדש שנבחר כולל 3 עיגולים צמודים כאשר בעיגול השמאלי, הוכנס הסמל הקיים. שני העיגולים הימניים משתנים בין הפקולטות והמוסדות השונים ועוצבו בהשראת התחום הנבחר (כך למשל סמל הפקולטה למדעי החיים מסמל בצורתו DNA). הסלוגן החדש שנבחר הוא "בעקבות הלא נודע". המיתוג החדש זכה לביקורות צוננות מצד הסגל האקדמי.
מחקר בינתחומי
אוניברסיטת תל אביב מקדמת גישה בינתחומית בלימודים ובמחקר ומעודדת חוקרים מתחומים שונים לשיתופי פעולה מחקריים. בין המוסדות המחקריים המאגדים חוקרים מפקולטות שונות:
תאגידים קשורים
לאוניברסיטת תל אביב מספר חברות בת ותאגידים קשורים הממוקמים בתחומה. הבולטים שבהם:
קשרים בינלאומיים
האוניברסיטה חברה במספר בריתות ואגודות בינלאומיות לצורכי מחקר והוראה:
תוכניות חוץ-תקציביות
לאוניברסיטה הייתה מגמה מוצהרת, שבאה לידי ביטוי בתוכנית האסטרטגית הרב-שנתית שלה משנת 2008, להגדיל את מספר תוכניות הלימוד החוץ-תקציביות ואת מספר הסטודנטים הלא מתוקצבים הלומדים בהן, וזאת על מנת להשתחרר מהמגבלות המוטלות על ידי ות"ת ולהגדיל את הכנסות האוניברסיטה. מאז שנת 2011 האוניברסיטה אינה מוסיפה תוכניות חוץ-תקציביות, אולם נכון לשנת הלימודים תשע"ד הייתה אוניברסיטת תל אביב לאוניברסיטה שבה לומד המספר הרב ביותר של סטודנטים בתוכניות חוץ תקציביות עם כ-1926 לומדים ב-17 תוכניות חוץ-תקציביות שונות. תוכניות אלו מתקיימות בשבע מהפקולטות ובביה"ס לחינוך בהן ניתן למנות את התוכנית למנהל ומנהיגות בחינוך ואת התוכנית לניהול מצבי חירום ואסון. המתנגדים למגמה זו טוענים, כי מדובר בצעד המוביל לכיוון של הפרטת האוניברסיטה ובהעדפת תוכניות אלו על פני מסלולי הלימוד המסורתיים.
פעילויות ושירותים לקהל הרחב
באוניברסיטת תל אביב תוכניות מיוחדות ואירועים המיועדים לקהל הרחב, כמו גם מתן שירותים לציבור, בהם:
חבר הנאמנים
חבר הנאמנים של האוניברסיטה מורכב מחברים ישראליים ומחברים מחו"ל. מספר החברים הישראליים הוא קבוע, 120, כאשר 32 מהם הם חברי הסגל האקדמי של האוניברסיטה, הנבחרים על ידי סנאט האוניברסיטה. החברים הישראליים שאינם חברי הסגל האקדמי נבחרים על ידי חבר הנאמנים בהצבעה חשאית. מספר החברים שאינם ישראליים אינו קבוע, וחברים חדשים מחו"ל נבחרים על ידי חבר הנאמנים, על פי המלצה של ועדת מינויים. תקופת כהונתם של כל החברים היא שנתיים, אולם ניתן להאריכה לתקופות כהונה נוספות. יו"ר חבר הנאמנים ממונה על ידי חבר הנאמנים, בהתאם להמלצת ועדת חיפוש, לתקופת כהונה של 4 שנים, אותה ניתן להאריך לתקופת כהונה אחת נוספת. נשיא האוניברסיטה, יו"ר הוועד המנהל, הרקטור, הפרו-רקטור ודקאני הפקולטות חברים בחבר הנאמנים מתוקף תפקידם.
חבר הנאמנים משמש כמעין אספה כללית של האוניברסיטה. בין השאר, הוא המוסמך לאשר שינויים בחוקת האוניברסיטה, על פי המלצות הוועד המנהל, לדאוג ולסייע למימון תקציבי האוניברסיטה, לתאם פעולות של אגודות ידידי האוניברסיטה בישראל ובחו"ל, לאשרר את מינויו של נשיא האוניברסיטה ולאשר את הענקת תוארי הכבוד מטעם האוניברסיטה. כמו כן, חבר הנאמנים מקבל דיווחים שנתיים מהנהלת האוניברסיטה לגבי התנהלות ענייניה של האוניברסיטה, נכסיה ועסקיה, התוכניות והתקציבים השנתיים והרב שנתיים של האוניברסיטה, הקמת גופים אקדמיים חדשים או שינויים מבניים בגופים אקדמיים קיימים, וכן לגבי הסדרים מהותיים בין האוניברסיטה לגופים אחרים.
חבר הנאמנים מתכנס אחת לשנה למושב בן שבוע בישראל, במהלך חודש מאי. במסגרת אירועי המושב מחולקים מדי שנה פרסי דן דוד ותוארי דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה.
בשנים 2012–2021 כיהן בתפקיד יו"ר חבר הנאמנים פרופ' יעקב פרנקל, לשעבר נגיד בנק ישראל, ויו"ר ג'יי פי מורגן צ'ייס אינטרנשיונל. בשנת 2021 מונתה לראשונה אישה ליו"ר חבר הנאמנים, עו"ד דפנה מיתר-נחמד, נדבנית וממקימי המכון למשפט ופילנתרופיה באוניברסיטה.
אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב
אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת תל אביב, מייצגת אותם ופועלת למען רווחתם. האגודה נוסדה בשנת 1965 (הוקמה מחדש בשנת 1983), והיא אחת מאגודות הסטודנטים הוותיקות והגדולות בישראל. האגודה היא חברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים בישראל, ולמעשה הייתה (בגלגולה הקודם כאגודת הסטודנטים של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב) אחת ממייסדות ההתאחדות בשנות ה-30 של המאה ה-20 (אז נקראה "התאחדות הסטודנטים העברים בארץ ישראל").
בשנת תשע"ד היו חברים באגודה כ-90% מכלל הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת תל אביב.
קמפוס האוניברסיטה ברמת אביב
קמפוס האוניברסיטה ברמת אביב שוכן על הגבעה שממזרח לשכונה, ומשתרע בחלקו על השטח בו ניצב בעבר הכפר שייח' מוניס. אורכו מצפון לדרום הוא כ-1,200 מטר, ורוחבו מגיע ל-750 מטר לכל היותר. הוא תחום במערב על ידי רחוב חיים לבנון, אם כי מעונות הסטודנטים ברחוב איינשטיין, נמצאים מערבית לו, ועל ידי מדרון הכורכר היורד לעבר נתיבי איילון ממזרח. מדרום תוחם אותו רחוב ג'ורג' וייז ומצפון רחוב קלצ'קין, אם כי "בית יד אבנר" והמרכז למרשם נמצאים מצפון לרחוב זה.
תוכנית האב לקמפוס שיכלול 5,000 סטודנטים נערכה בתחילת שנות החמישים על ידי האדריכל ורנר יוסף ויטקובר, שהמשיך ללוות אותה עד לשנות השמונים. בתחילת שנות ה-80 תוכננה תוכנית אב חדשה ל-21,000 סטודנטים עי אדריכל משה עצמון, אדריכל האוניברסיטה. תחילת הקמתו של הקמפוס בשנת 1955 עת הונחה אבן הפינה לבניין טרובוביץ ("הבית האדום") שבנייתו הסתיימה ב-1959. תחילה התפתחו בניני האוניברסיטה סביב בניין טרובוביץ', וב-4 בנובמבר 1964 נחנך הקמפוס באופן רשמי. בשנות ה-70 ו-80, עם פיתוח תוכנית האב החדשה ע'י אדריכל עצמון, התפתח הקמפוס בעיקר לכיוון צפון, לעבר שכונת אפקה, אך לאחר מכן גרמה מצוקת המקום לתחילת הבנייה לכיוון דרום, במורד הגבעה ולאורך רחוב חיים לבנון. שני חלקי הקמפוס - הדרומי והצפוני - נותרו מנותקים על ידי חלקו הצפוני של רחוב ג'ורג' וייז, וגשר קטן להולכי רגל נבנה מעליו. לבסוף אוחדו שני החלקים. רובו של קטע הרחוב כלול כיום בתחומי הקמפוס והשטח זכה בעיבוד מחודש שנועד לטשטש את קו הגבול. עם זאת, הגשר עדיין ניצב על כנו.
בהתאם לעקרונות התכנון של אותה התקופה, שטח הקמפוס ירוק ומטופח, וככלל קיימת הפרדה מוצלחת בין דרכים המיועדות לכלי רכב לבין מעברים ושבילים המיועדים להולכי רגל. השטח משופע במדשאות, בצמחים ובעצים, ובין בנייני האוניברסיטה מקשרים שבילים, רחבות ומשטחים ציבוריים. ברחבי הקמפוס פזורים עשרות פסלים של אמנים ידועי שם. לחלק מהמבנים בקמפוס ערך אדריכלי ואסתטי.
לאדריכל משה עצמון הוענק פרס רכטר לארכיטקטורה על "..תכנון הקמפוס ועל תכנון ככר אנטין המבטא את הרעיון של שילוב הקמפוס והעיר..."
יד אבנר - בניין החוג לגאוגרפיה, הקרוי ע"ש אלוף אלימלך אבנר, נמצא מחוץ לקמפוס האוניברסיטה, מצפון לקמפוס, ומשמש גם כנקודת שיטור למשמר האזרחי. המבנה, שתוכנן על ידי האדריכל סם ברקאי, תוכנן במקור כבית הקהילה של שכונת אפקה והוקם באמצעות כספי "עמותת אפקה", ולאחר שהעמותה פשטה את הרגל, ושלד המבנה עמד שומם במשך כ-10 שנים הוחכר בשנת 1971 לאוניברסיטת תל אביב.
מעונות הסטודנטים
מעונות הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב שתוכננו על ידי אדריכל אברהם יסקי, בפינת הרחובות איינשטיין וחיים לבנון, וידועים כ"מעונות איינשטיין". מתחם המעונות כולל כ-1,100 מיטות, הפזורות על פני שבעה בניינים. בנוסף, קיים במתחם מגוון של שירותים העומדים לרשות הסטודנטים: מועדון דיירים, חדר מחשבים, כיתת לימוד, מכונות צילום, פינת קפה, חדר כושר, סופרמרקט וקפיטריה.
מתחם המעונות ממוקם מול הכניסה הראשית לקמפוס (כיכר אנטין), אשר תוכננה על ידי אדריכל עצמון וביטאה את שילוב העיר וקמפוס האוניברסיטה.
החל משנת הלימודים תשס"ט העבירה האוניברסיטה את ניהול ותפעול המעונות לחברת "שיכון ובינוי", במסגרת הסכם שנחתם ב-2008, לפיו התחייבה החברה לשפץ את מעונות איינשטיין וכן להקים מתחם מעונות חדש בקמפוס ברושים, ההולך ומתהווה ליד הבית הירוק. בתחילת שנת הלימודים תשע"ד נפתח מתחם המעונות החדש, הכולל כמאתיים דירות בעלות שני חדרים, כמאה דירות בעלות שלושה חדרים עבור משפחות או שותפים, ולראשונה בישראל גם כאלף דירות סטודיו ליחיד, וכן מועדונים ושטחי רווחה. הפרויקט מתבצע בשיטת BOT, וחברת "שיכון ובינוי" קיבלה זיכיון לתפעול המעונות למשך 25 שנים.
אדריכלות בקמפוס
בנייני הקמפוס של אוניברסיטת תל אביב מייצגים את האדריכלות הישראלית של תקופתה: מהפונקציונליזם המינימליסטי של סגנון הבאוהאוס, דרך בנייני הבטון המסיביים של שנות השבעים השייכים לזרם הברוטליסטי, הנאו-מודרניזם והפוסט-מודרניזם של שנות השמונים והתשעים, ועד לבנייה אקולוגית במאה ה-21.
בין הבניינים הבולטים בסגנונם הייחודי:
פסלים בקמפוס
בקמפוס האוניברסיטה פזורים פסלים רבים של אמנים ידועי שם, כגון:
אנדרטה בקמפוס
בקמפוס ניצבת אנדרטה לחללי האוניברסיטה במערכות ישראל.
אלוט
אלוט בע"מ (באנגלית: Allot; בעבר אלוט תקשורת בע"מ) היא ספקית של פתרונות בינת רשת ואבטחה לספקיות תקשורת בעולם, המשמשים לניטור וניתוח נתוני רשתות ושימוש ביישומים, אבטחת מידע מבוססת רשת, שיפור ביצועי הרשת, ועוד. הפלטפורמות של אלוט משמשות יותר מ-500 ספקיות תקשורת, סלולרית, תקשורת נייחת ושירותי ענן, ומעל 1,000 ארגונים נוספים. אלוט היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 100 ובמדד תל אביב טק-עילית.
היסטוריה
אלוט תקשורת נוסדה בשנת 1996 על ידי מיכאל שורמן ויגאל יעקובי אשר שימש יו"ר ומנכ"ל החברה עד שנת 2006. יעקובי הקים בעבר גם את חברת ארמון רשתות שנמכרה לחברת ביי נטוורקס עבור 33 מיליון דולר בשנת 1996.
עד 2006 גייסה אלוט כ-50 מיליון דולר בעיקר מקרנות הון סיכון תמיר פישמן, ג'מיני, ג'נסיס, פרטק אינטרנשיונל ו-JVP.
בשנת 2006 מונה רמי הדר לנשיא ומנכ"ל החברה, והחברה יצאה בהנפקה ראשונית לציבור וגייסה 78 מיליון דולר לפי שווי שוק של 290 מיליון דולר. בדצמבר 2010 רשמה אלוט את מניותיה גם למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשלהי 2011 פורסם שציוד של החברה לניטור ומעקב הגיע לאיראן, בתיווך דני. בינואר 2012 נסגרה חקירת משרד הביטחון נגד החברה, לאחר שנמצא כי אלוט לא הייתה מודעת לכך שהציוד שמכרה החברה הגיע לידיים איראניות.
בשנת 2014, Allot שיתפה פעולה עם MRV Communications, ספק שירותי חבילות ואופטיים מהיישום, להצגת פתרון מכשיר מקור לקוח וירטואלי (vCPE) המופעל על ידי SDN להבאת מודעות אפליקציה לרשתות גישה של ספקי שירות. ביוני 2015, Vodafone Germany בחרה ב-Allot WebSafe Personal עבור ההצעה שלה ל-Secure Net, פונקציית Security-as-a-Service (SECaaS) המבוססת על רשת עבור משתמשי נייד.בשנת 2016 נכנסה קרן ההשקעות.
בשנת 2016 נכנסה קרן ההשקעות של ג'ורג' סורוס להשקעה באלוט ורכשה בהדרגה 16% ממניות החברה.
בשנת 2017, החברה מינתה את ארז אנטבי לתפקיד המנכ"ל. באותו זמן, Allot Communications הכריזו על שיתוף פעולה חדש עם Intel Security כדי להציג את McAfee Unified Security Powered by Allot, המספק יכולות אבטחה תוך כדי קצה.Allot, יחד עם Nokia Networks and Swisscom, ספק תקשורת בשווייץ, משתפת פעולה כדי לשכלל את פלטפורמת ה-Allot Cloud Access Optimization בארכיטקטורת מרכז הנתונים של Swisscom כדי לתמוך במתן שירות ביצועים גבוהים יותר ללקוחות. גם בשנת 2017, Worldwide Flight Services (WFS) הטילה ביישום הפתרון המאוחד של שער השירות המאובטח של Allot Secure Service Gateway (SSG)עבור אינטליגנציית רשת בזמן אמת, בקרה ואבטחה ברשת שלהם כולה. בנובמבר של אותה שנה, Allot ושותפתה Openet שדרגו את  Allot Service Gateway שירות עם Allot Service Gateway 9500 (SG-9500) והרחיבו את הפריסה שלו לכל שלושת יחידות העסקים של TELE-POST לשליטה מורחבת על מדיניות וחיוב.
באוקטובר 2018 שינתה החברה את שמה לאלוט בע"מ.
באוקטובר 2018, Allot Communications עשו שותפות עם Swiftel Networks, ספק של רשת גלובלית ו-IP transit, כדי ליצור את שירות ה-DDoS המאובטח במיוחד עבור Swiftel. באותה שנה, KPN, AMTEL-SVYAZ ו-Telefonica España שילבו את מוצרי Allot לתוך הפעילות שלהם.
במרץ 2019, Allot חתמו על שותפות עם Mobileum, ספק של שירותי נדידה (Roaming) וניתוח נתונים בארצות הברית, כדי לשפר את שירותי הנדידה עבור אופרטור ממשק ראשון בארצות הברית. ב-2019, החברה הגדילה את צוות העובדים בישראל בצוות המפתח את מערכת HomeSecure, פתרון הגנה ברשת מבוסס בית על מכשיר הנתב.
ב-2020, Allot הרחיבו את שותפותם עם Telefónica ביחד עם McAfee כדי לשפר את התשתיות לשירותי הסייבר בין עסקים קטנים ובינוניים בספרד, עקב הגבלות נסיעות ופעילות מרחוק בזמן המשבר שנגרם עקב מגפת הקורונה (Covid-19).
2021 בינואר, הוצג מוצר חדש, Allot DNS Secure. DNS Secure מספקת פתרון אבטחה ללקוחות של ספקי שירותי תקשורת (CSPs) ומנוי פס רחב קבוע. בשנת 2021, Dish Network, Eolo, Asahi Net היפנית, Field Solutions Group של אוסטרליה Poland's Play, בחרו במוצרי אלוט לשירותיהם.
בשנת 2022, החברה קיבלה מימון פרטי של 40 מיליון דולר על ידי Lynrock Lake Master Fund LP. בחודש מאי, חתמה אלוט על הסכם שותפות עם קונצרן הטלקומוניקציה Singtel שבסיסו בסינגפור, להציע שירותי אבטחת סייבר ללקוחות Singtel Small Medium Sized Business (SMB).
חוק וסדר: כוונה פלילית
חוק וסדר: כוונה פלילית (באנגלית: Law & Order: Criminal Intent ובקיצור "CI") היא סדרת דרמה משטרתית שהופקה עבור הרשת האמריקנית NBC. הסדרה עלתה לשידור ב-30 בספטמבר 2001 ושודרה עד 26 ביולי 2011 כסדרת הבת השנייה של "חוק וסדר". ב-4 באוקטובר 2007 היא הועברה לרשת הכבלים USA Network. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 10 וכיום משודרת ב-yes stars Action. בניגוד לסדרה המקורית ולמדור מיוחד הסדרה מתמקדת בחקירה משטרתית ובפושעים וכמעט לא בתביעה.
ב-2006, בסיום העונה השישית אחוזי הצפייה בסדרה היו הנמוכים ביותר מאז עלייתה. בשנת 2007 רשת NBC הפסיקה את הפקת הסדרה ומכרה אותה לערוץ הכבלים USA Network, שם היא שודרה מ-2007 עד לסיומה ב-2011 בתום עשר עונות.
לקראת העונה התשיעית, ההפקה החליפה את הדמויות הראשיות לטובת ג'ף גולדבלום, שנחשב יותר מתאים לרצועת השידורים של רשת USA. השינוי עורר תגובה חריפה מהמעריצים, וגרם לסדרה לאבד את רוב צופיה ולרדת לאחוזי הצפייה הנמוכים ביותר מאז 2006. לאחר סיום העונה התשיעית השחקן ג'ף גולדבלום (הבלש זאק ניקולס) פרש, לאחר שלא היה מרוצה מהתוצאות. רשת USA החליטה לשדר עונה עשירית והאחרונה, אליה יחזרו השחקנים שעזבו בתחילת העונה התשיעית.
תקציר העלילה
העלילה מתארת את עבודתם של בלשי "היחידה לפשעים מיוחדים" – יחידת עילית של משטרת ניו-יורק החוקרת פשעים בעלי פרופיל גבוה, לרוב מקרי רצח. החל מהעונה החמישית הצוות מורכב משני צוותים קטנים, וכל פרק עוקב אחר צוות אחר וחקירה חדשה.
'חוק וסדר: כוונה פלילית' נחשבת לאחת הסדרות האהודות פחות מבין סדרות 'חוק וסדר' האחרות. נטען כי הסדרה סובלת מחוסר פיתוח דמויות (חוץ מבלשים: גורן ואיימז), ממבנה שונה מאוד מהסדרות האחרות, וכי היא סבלה ממספר שינויים בצוות השחקנים שלא לוו בהסבר עלילתי לחילופי הדמויות, ואחוזי הצפייה בסדרה אף צנחו מספר פעמים. למרות זאת, ובזכות דמותו של הבלש רוברט גורן (וינסנט ד'אונופריו) צברה התוכנית פופולריות ודמותו של הבלש הצליחה להחזיק מעמד במשך תקופה ארוכה. דמותו של גורן נחשבת לאחת הדמויות המצליחות והמשפיעות ביותר מבין כל הדמויות בסדרות 'חוק וסדר' האחרות.
בית השחי
בית השחי (TA: Axilla) הוא האזור שמתחת לכתף, בין הזרוע לגו. חלל בית השחי מוגדר על ידי שרירים ועצמות של בית החזה ושל הגף העליון. דרך בית השחי עוברים כלי דם ועצבים בדרכם מבית החזה ומהצוואר אל היד, ובחזרה. בעומק בית השחי נמצאות גם קשריות לימפה. עור בית השחי מכוסה בשיער, ומכיל מספר גדול יחסית של בלוטות זיעה וחלב.
אנטומיה
לבית השחי מבנה דמוי פירמידה עם בסיס, חוד וארבע דפנות.
חוד בית השחי נמצא במפגש של מספר עצמות, ברווח שבין הצלע הראשונה, עצם הבריח ועצם השכם. באזור שנמצא מעט תיכון לזיז החרטום של עצם השכם. דרך חוד בית השחי נכנסים כלי דם ועצבים לחלל בית השחי. בסיס בית השחי מורכב מעור ומחיתולית בחלקו התחתון של בית השחי.
הדופן הקדמית של בית השחי מורכבת משריר החזה הגדול ומעצם הבריח. שריר החזה הקטן והשריר התת-בריחי מרכיבים את החלק העמוק יותר של הדופן הקדמית ואילו שולי שריר החזה הגדול מרכיבים את הקפל הקדמי של בית השחי. הדופן האחורית של בית השחי מורכבת מעצם השכם ומהשריר התת-שכמי. מתחת לשריר התת-שכמי נמצאים השריר העגול הגדול ושריר הגב הרחיב המרכיבים את הקפל האחורי של בית השחי.
הדופן התיכונה של בית השחי מורכבת מהצלעות ומהשרירים הבין צלעיים. מעליהם עובר שריר המסור הקדמי. הדופן הצידית היא הצרה מבין דפנות בית השחי. היא מורכבת מהמענית הבין גבשושיתית של עצם הזרוע. בתוך המענית עובר גיד הראש הארוך של שריר הזרוע הדו-ראשי.
שיער בית השחי
השערות בבית השחי מתחילות לצמוח בתקופת ההתבגרות, בשני המינים.
בתרבות המערבית, נפוצה הסרת שיער באזור בית השחי במספר שיטות כגון: גילוח, הסרת שיער בלייזר, מריטה ושימוש בשעווה. הסרת השיער נפוצה מאוד בקרב נשים, ופחות בקרב גברים. ישנן קבוצות אידאולוגיות המתנגדות להסרת שיער בכלל ושיער בית השחי בפרט כהיפים, קבוצות של פמיניסטיות ובחלק מתרבויות במזרח.
הורדה של שיער בית השחי (יחד עם כל שערות הגוף) נפוצה גם בקרב שחיינים תחרותיים, זאת כדי להפחית את הגרר שמפעילים המים על הגוף, ובכך להגביר את מהירות השחייה.
ברפואה
בית השחי הוא אחד מארבעת האזורים (הכוללים גם את הפה, הרקטום ותעלת האוזן) בהם ניתן לבצע מדידת חום הגוף בעזרת מדחום (אולם מדידה זו בעלת דיוק נמוך. יתרונה בכך שהיא אינה מסבה אי נוחות). כמו כן, האזור רגיש לדגדוגים עקב ריבוי העצבים הקרובים לפני האפידרמיס.
התנפחות של בלוטת לימפה בבית השחי
אחת הסיבות הנפוצות להתנפחות של בלוטות הלימפה היא גילוח תכוף של שערות בית השחי. לכן בקיץ, כשתדירות הגילוח עולה, גם התופעה הופכת שכיחה יותר. התנפחות של בית השחי או תופעה של גרד באזור עלולה לנבוע גם מיובש, או אלרגיה, או אף לעיתים כתוצאה מחסימה של בלוטות הזיעה והצטברות נוזלים בזקיקי השיער בבית השחי.
זיהום בבלוטות הזיעה בבית השחי
תופעה של זיהום או דלקת מקומית בבלוטת זיעה בבית השחי נגרמת לרוב בנשים שמגלחות את האזור, לעומת גברים שאינם עושים זאת. אך תופעה זו עלולה לקרות גם אם אין מורידים שערות בבית השחי (מורסות בבית השחי נוצרות לא רק בגלל גילוח, יש גם תופעה של צמיחה הפוכה, שימוש באנטי-פרספירנט, חוסר היגיינה ועוד). הדבר עלול להתפתח כתוצאה מהתנפחות של בלוטת לימפה. זיהום לא תמיד מתפתח בשני בתי השחי, ייתכן מצב בו יש זיהום בבית שחי אחד או תופעה של זיהום בשניהם או לסירוגין. הופעה של מוגלה מחייבת טיפול רפואי.
חלק חשוב בתהליך הריפוי הוא ניקוז של המוגלה. ללא פתח חיצוני המוגלה לא תתנקז. בתום תהליך הריפוי הפצע ייסגר מאליו. עדיף לטפל בפצע בשטיפות מים וסבון מאשר לכסות כטיפול ראשוני, אך ניתן לבצע טיפול אנטיביוטי או טיפול במשחה.
היגיינה של בית השחי
קיימות בעיות של הזעה כרונית בבית השחי, זאת כתוצאה מריבוי של פעילות חיידקים; בבית השחי מצויות בלוטות זיעה הנקראות "אפוקריניות", המייצרות זיעה בה קיימים חומרים שומניים. חיידקים שונים ניזונים מהפרשות אלו ומפרישים חומרים חומציים (ומכאן הריח הלא נעים שבזיעה – כיוון שלמעשה לזיעה אין ריח כלל). אנשים הסובלים מבעיות הזעה בבית השחי פונים לטיפול עקב מבוכה שבהזעת יתר או בעקבות בעיה של ריח רע הנודף מבית השחי. בעיות אלו ניתנות לפתירה על ידי משחות רפואיות לקטילת חיידקים. טיפול נוסף הוא הזרקה של בוטולינום טוקסין שגורם למעשה לשיתוק של בלוטות הזיעה הנמצאות בזקיקי השערה.
צפק
צֶפֶק (בלועזית: פריטונאום; TA: Peritoneum) הוא קרום נסיובי דק ושקוף העוטף את דופנות חלל הבטן ואת חלקם הגדול של האיברים בחלל הבטן. לצפק שתי שכבות, הצפק הדופְנִי (Peritoneum parietale) צמוד לדפנות חלל הבטן, והצפק הקִרְבִּי או צפק הקרביים (Peritoneum viscerale) צמוד לאיברים הפנימיים. בין שתי השכבות נמצא נוזל מסכך המופרש על ידי הצפק, אשר מקטין את החיכוך בעת תנועת האיברים בחלל הבטן.
יחד עם האיברים התוך-צפקיים, נמשכים לתוך אזור הצפק גם כלי הדם והעצבים שלהם. הללו עוברים בתוך שכבה כפולה של צפק המכילה רקמת חיבור רפה ורקמת שומן. לאיברים שנכנסו במלואם יש יכולת תנועה התלויה באורכו של הקרום הכפול המעגן אותם לדופנות הבטן.
כאשר האיברים גדלים הם ממלאים לחלוטין את חלל הבטן ומותירים רק חלל פוטנציאלי בין הקרום הדופני לקרום הקרבי. החלל הפוטנציאלי, המכונה חלל הצפק (Cavitas peritonealis), מכיל כמות קטנה של נוזל סיכוך (כ-50 מ"ל). בזכרים חלל הצפק שלם, ובנקבות הוא פתוח דרך החצוצרות, הרחם והנרתיק.
חלקי הצפק
לחלקיו השונים של הצפק ניתנו שמות. החלוקה הראשונה היא לחלל העיקרי של הצפק ולחלל נוסף המכונה אַמְתַּח הַפֶּדֶר (Bursa omentalis) הקשורים ביניהם בפתח בשם נקב הפדר (Foramen omentale; Foramen epiploicum).
בחלק הקדמי של הבטן בולט הפֶּדֶר הגדול (Omentum majus) – מבנה המורכב משתי שכבות של צפק כפול (למעשה ארבע שכבות של צפק) היורד כסינר מחלקה התחתון של הקיבה, המכונה עקם הקיבה הגדול ועולה בחזרה עד למעי הגס הרוחבי, לסרעפת ולטחול. הפדר הגדול מגיע עד לאגן ומכסה את החלק הקדמי של המעי. מהחלק העליון של הקיבה, עקם הקיבה הקטן, עולה הפדר הקטן (Omentum minus) עד לכבד.
איברים תוך-צפקיים מעוגנים לדופנות הבטן בשכבה כפולה של צפק המכילה את כלי הדם ואת העצבים שלהם. מלבד כלי דם ועצבים, בין שכבות הצפק נמצאים מבנים חוץ-צפקיים נוספים ברקמת חיבור רפה המכילה רקמת שומן וקשריות לימפה. לשכבות כפולות אלו שמות בהתאם לאיברים המחוברים אליהם. כך למשל מתלה המעי (Mesenterium) הוא קרום הצפק הכפול המעגן את המעי הדק (למעט התריסריון שהוא מאחורי הצפק) ומתלה המעי הגס הרוחבי (Mesocolon transversum) הוא קרום הצפק הכפול המעגן את המעי הגס הרוחבי. לאיברים עם מצע יש יכולת תנועה בחלל הבטן.
חלוקות משניות
חלוקות משניות של חלקי הצפק מאפשרות ציון מדויק יותר של חלקיו. צפק כפול המחבר בין איבר לאיבר או בין איבר לדופנות הבטן מכונה רצועה; למשל רצועת הקיבה והטחול (Ligamentum gastrosplenicum; Ligamentum gastrolienale), רצועת הקיבה והמעי הגס (Ligamentum gastrocolicum) ורצועת הקיבה והסרעפת (Ligamentum gastrophrenicum), שהן כולן בעצם חלקיו של הפדר הגדול.
קפלים בצפק שיוצרים אזורים סגורים הפתוחים לחלל הצפק או אזורים עיוורים מכונים נְסַגוֹת (Recessus; ביחיד: נִסְגָּה). אמתח הפדר הוא דוגמה לנִסְגָּה כזו. קמטים (plicae) בצפק נוצרים בדרך כלל במקומות שבהם מכסה הצפק צינור כלשהו או שאריות מבנה עוברי; למשל, קמט הטבור האמצעי (Plica umbilicalis mediana), המכסה שארית ממבנה עוברי שהתנוון.
קומן נה סרסיי
היסטוריה
ב-7 בינואר 1922 אושרה האנגלו-אירי האמנה בדאל אירן השני בהצבעה צמודה של 64-57. ב-5 בפברואר נערכה אספה כללית של קומן נה מאן בנושא, ו-419 חברות הצביעו נגד לעומת 63 בעד. על פי ההחלטה שהתקבלה, יצאה קריאה לנשות אירלנד "להצביע רק עבור מועמדים אשר עומדים מאחורי הרפובליקה הקיימת אשר הוצהרה בשבוע הפסחא ב-1916.
הנשים שהיו בעד האמנה, בראשות ג'ני וייז פאוור החליטו לעזוב את קומן נה מאן, והקימו את קומן נה סרסיי במקומה במרץ 1922. חלק מאלה שתמכו באמנה שינו את שמות הסניפים המקומיים שלהם לקומן נה סרסיי, אך היו כאלה שנתנו תמיכתן לממשלת מדינת אירלנד החופשית כקומן נה מאן וסירבו לשנות את שמן. דבר זה גרם לבעיות בין שתי הקבוצות.
המחלוקת בנושא האמנה הייתה הגדולה ביותר בהיסטוריה של התנועה הרפובליקנית, ונערכה על רקע מלחמת האזרחים האירית, והיא הייתה חריפה לא פחות בקרב הנשים הלאומניות, אשר רבות מהן נלחמו במלחמת העצמאות האירית ובמרידת חג הפסחא, ונאבקו יחדיו למען עצמאותה של אירלנד עד לפיצול זה. הפיצול הביא להיחלשות בתנועת הנשים, ובמרוצת הזמן להיחלשות מקומן של נשים בפוליטיקה האירית – ב-1921, רק חמש נשים נבחרו לדאל, ובין 1927 ועד 1977 רק 14 נשים נוספות נבחרו.
במהלך מלחמת האזרחים, קומן נה סרסיי פעלה למען כוחות הפרו-אמנה, וכשקמה ממשלת מדינת אירלנד החופשית, לאחר תקופה של חשדות, היא קיבלה ותמכה בארגון זה. הממשלה עצרה וכלאה כמה מאות ממנהיגות קומן נה מאן, ובמקרה אחד, כשהן הועברו מכלא קילמנהם לצפון דבלין, פרץ קרב פיזי בין הנשים משני הצדדים.
ג'ני וייז פאוור הייתה אחת הנשים ששירתו בדאל, שם קידמה זכויות נשים. אך עד מהרה היא מאסה בפוליטיקה המפלגתית ומהכיוון של המנהיגות של מדינת אירלנד החופשית. ומכיוון שלב מטרת הארגון קומן נה סרסיי הייתה קיום האמנה, הארגון לא שרד זמן רק מעבר למלחמת האזרחים.
טוני גאטליף
טוני גאטליף (בצרפתית: Tony Gatlif; נולד בשם מישל דהמני ב-10 בספטמבר 1948 באלג'יר) הוא במאי צרפתי ממוצא צועני, אשר מוכר גם כתסריטאי, מלחין, שחקן, ומפיק.
ביוגרפיה
גאטליף נולד באלג'יריה בתקופת השלטון הצרפתי, והוא ממוצא פייה-נואר. בשנת 1960, בגיל 12, גאטליף עבר מאלג'יריה לצרפת בעקבות אירועי מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
קריירה
גאטליף נאבק במשך שנים על מנת לחדור לתעשיית הקולנוע הצרפתית. הוא גם לקח חלק בין היתר במספר הפקות תיאטרליות עד לשנת 1975, כאשר הוא הפיק את סרטו הראשון, La Tête en ruine. במהלך שנת 1978, גאטליף הפיק את סרטו השני, La Terre au ventre, אשר התבסס על אירועי מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
החל משנת 1981, ומסרטו Corre, gitano, גאטליף התמקד בעבודתו בהיסטוריה של הצוענים באירופה, וזאת בעקבות מוצאו הצועני למחצה.
לאחר הפקת הסרט Gaspard et Robinson ב-1990, גאטליף העביר את השנים 1992 ו-1993 בצילום הסרט Latcho Drom, אשר זכה בפרסים רבים. סרט מוזיקלי באורח מלא זה, אשר לעיתים מקוטלג בטעות כסרט תיעודי, עוסק בתיעוד התרבות הצוענית ברחבי העולם, תוך התמקדות במוזיקה ובריקוד הצועני. שנה מאוחר יותר, גאטליף הפיק את הסרט Mondo, על בסיס יצירתו של הסופר הצרפתי ז'אן-מארי גוסטב לה קלזיו.
סרטו של גאטליף משנת 2004, Exils, זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר במסגרת פסטיבל קאן באותה שנה. סרטו משנת 2006, טרנסילבניה, הוצג לראשונה בפסטיבל קאן שהתקיים בחודש מאי באותה השנה.
אברה ארוכת עלים
אברה ארוכת עלים (שם מדעי: Pteris vittata) היא מין צמח ממשפחת האברתיים. שמו של הצמח, הן היווני והן העברי, מדמה את עליו הגדולים לאברות העופות. העלה הגדול מנוצה פעם אחת, דבר שמעלה דמיון לצמחים בני משפחת הדקליים. תפוצתו של השרך בעולם היא באסיה, אפריקה הטרופית ואוסטרליה. בנוסף, זהו מין שיובא על ידי האדם לארצות הברית גם הוא גדל בחוצות ערים. בארץ מדובר בצמח נדיר, וייתכן שנכחד.
הצמח יכול לסייע במקרים של זיהום קרקע באמצעות שיקום בעזרת צמחייה (Phytoremediation). השרך ידוע ביכולתו לספוג ארסן, רעלן שיכול לזהם קרקעות כתוצאת לווי של פעילות תעשייתית.
האברה התקיימה בבתי-גידול לחים ומוצלים בצפון הארץ, אך לא ידוע על פרטים שהם, מעל לכל ספק, שייכים למין המקומי, בבית גידולם הטבעי.
מספר פרטים של מין זה נמצאים בגנים בוטניים בארץ, כדוגמת הגן הבוטני בהר הצופים והגן הבוטני בקיבוץ נתיב הל"ה.
נעשו מספר ניסיונות של רשות הטבע והגנים להשיב מין זה לבית-גידולו הטבעי.
מאז שנות ה-80 נרשמו מספר תצפיות באברה ארוכת-עלים במקומות לחים ומוצלים ברחבי הארץ, כדוגמת נחל עין גב בגולן, כותל בעיר חיפה, בשמורת עין גדי, ב'גבעת בוכמן' במודיעין ובמנהרת קו הרכבת ת"א-נתב"ג.
כאמור, קיים ספק אם מדובר בפרטים ששייכים למין המדובר. דמיונם של המינים בסוג אברה, האפשרות של נשיאת הנבגים למרחק עצום על ידי הרוח, וכן הכנסת מיני אברה שונים לגינון מקשה על הגדרתם.
ברנרדו ברטולוצ'י
ברנרדו ברטולוצ'י (16 במרץ 1941 – 26 בנובמבר 2018) היה במאי ותסריטאי איטלקי.
ביוגרפיה
נולד בפארמה שבאיטליה. אביו, אטיליו ברטולוצ'י, היה משורר מפורסם, עיתונאי ומבקר סרטים ואמו הייתה מורה. ברטולוצ'י למד ספרות מודרנית באוניברסיטת רומא. בגיל 22 ביים את סרטו הראשון, La commare secca, לפי תסריט של פייר פאולו פאזוליני. כעבור שנתיים ביים את סרטו השני, "לפני המהפכה" (Prima della rivoluzione), שהושפע מכתיבתם של פרויד, מרקס וורדי ומעבודות הבימוי של ז'אן-לוק גודאר. בסרט ניכרת השפעה של הגל הצרפתי החדש. הסרט היה פוליטי ולא זכה להצלחה, וברטולוצ'י עשה הפסקה של מספר שנים בבימוי, בהן עבד בעיקר כתסריטאי וכעורך. בתקופה זו כתב תסריט ל"היו זמנים במערב" לבמאי סרג'ו לאונה.
ב-1969 ביים וכתב תסריט לסרט "אסטרטגיית העכביש", על פי סיפורו של חורחה לואיס בורחס "נושא הבוגד והגיבור". הסרט עוסק במין ובפוליטיקה, ומוצגת בו תפיסת הזמן בצורת פלשבק, שמתעתע בצופה. הסרט זכה להצלחה והוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-1970 יצא סרטו "הקונפורמיסט", על פי ספרו של אלברטו מורביה שפורסם ב-1951. הסרט נבנה כסדרה של פלשבקים ועסק בצורך של האדם להשתייך לחברה. בזכות הסרט זכה ברטולוצ'י להצלחה ולפרסום בינלאומי; הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק, ועד היום נחשב לאחד הסרטים המשפיעים של שנות ה-70.
ב-1972 ביים את סרטו הנודע "טנגו אחרון בפריז", בכיכובם של מריה שניידר ומרלון ברנדו. הסרט הוקרן לראשונה בניו יורק ב-1972, ועורר מחלוקות רבות וסנסציה, בשל סצנות העירום והמין בו. צילום העירום של ברנדו ושניידר פורסם במגזין "פלייבוי". במדינות רבות הוטלה צנזורה על הסרט, משום שנחשב לפורנוגרפיה. כך, למשל, כשבוע לאחר יציאת הסרט באיטליה, החרימה המשטרה את כל העותקים בטענה שזוהי פורנוגרפיה, וברטולוצ'י הועמד למשפט באשמת הפצת תועבה; בית המשפט העליון הורה על השמדת כל העותקים ועונש של ארבעה חודשי מאסר על תנאי, ובנוסף שלילת זכויותיו האזרחיות לתקופה של חמש שנים. רק 15 שנים מאוחר יותר אפשרה פסיקה חדשה של בית המשפט את הקרנת הסרט באיטליה. הסרט צולם בתקציב של 1.25 מיליון דולר, ולמרות המחלוקות הרבות גרף 36 מיליון דולר בארצות הברית ועוד 96 מיליון דולר ברחבי העולם.
ב-1976 צילם ברטולוצ'י את הסרט "1900" שמשקף את דעותיו בתחום הפוליטיקה, המין, והמאבק בין קפיטליזם וסוציאליזם. הסרט פונה לקהל רחב, וברטולוצ'י גייס שחקנים נודעים כמו רוברט דה נירו, ז'ראר דפארדיה, דומיניק סנדה, לאורה בטי ודונלד סאת'רלנד. הסרט צולם לאורך כשנה בעיר הולדתו של ברטולוצ'י, פארמה. הגרסה האיטלקית של הסרט ארכה יותר מ-5 שעות, אך בהמשך הוא קוצר לכ-3 שעות וחולק לשני חלקים, שהוקרנו כשני סרטים נפרדים. בסרט מבצע ברטולוצ'י ניתוח היסטורי של איטליה וחזונו לגבי מדינתו. עלילת הסרט עוסקת בשני ילדים שגרים בעולמות שונים, מילדותם ועד זקנתם, כשברקע אירועים כגון מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, עליית הפאשיזם ונפילתו. הסרט זכה להצלחה באירופה, אך להצלחה פחותה בארצות הברית.
ב-1979 יצא סרטו "לה לונה" (La Luna) בכיכובה של ג'יל קלייבורג, וב-1981 יצא "טרגדיית האיש המצחיק" (La tragedia di un uomo ridicolo) בכיכובה של אנוק איימה. בהמשך הפסיק לתקופת מה לעסוק בנושאים הקשורים לאיטליה. ב-1987 צילם את הסרט "הקיסר האחרון", הסרט הראשון שצולם בעיר האסורה שבסין, בכיכובם של פיטר או'טול, ג'ון לון וג'ון צ'ן. הסרט עוסק בחייו של הקיסר האחרון של סין, מילדותו ועד מאסרו באשמת פשעי מלחמה. הסרט זכה בתשעה פרסי אוסקר, בהם לבימוי הטוב ביותר ולסרט הטוב ביותר, ובארבעה פרסי גלובוס הזהב: סרט הדרמה הטוב ביותר, התסריט, הבימוי והפסקול המקורי.
ב-1990 יצר את הסרט "שמיים מגנים מעל" (The Sheltering Sky), וב-1993 את "בודהה קטן" (Little Buddha). ב-1995 יצא סרטו "לגעת ביופי", ב-1999 יצא "התקרבות", וב-2002 "עשר דקות אחרי: הצ'לו". ב-2003 יצא "החולמים", סרט מחווה לסרטי "הגל החדש" בקולנוע צרפתי, שעלילתו מתרחשת בפריז על רקע מהומות הסטודנטים. ב-2012 יצא סרטו "אני ואת" (Io e te).
ברטולוצ'י נודע בזכות התעוזה והטכניקות הוויזואליות החדשניות לתקופתו. נחשב ליורשם של גדולי היוצרים בקולנוע איטלקי. השפיע רבות על יוצרי קולנוע אחרים, בהם פרנסיס פורד קופולה.
אחיו הוא במאי הקולנוע ג'וזפה ברטולוצ'י.
נפטר ב-26 בנובמבר 2018.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
הרגע הנכון
הרגע הנכון הוא אלבום של הזמר קובי רכט משנת 2003.