cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי וולסטונקראפט
מורשת
עם עלייתה של התנועה לשוויון זכויות לנשים, עבודתה של וולסטונקראפט קמה לתחייה. אליזבט רובינס פאנל, כתבה ביוגרפיה על חייה של וולסטונקראפט שהופיעה בשנת 1884, כחלק מסדרה של האחים רוברט על נשים מפורסמות. מיליסנט גרט פאוסט, סופרז'יסטית ולימים נשיאת ההתאחדות הארצית של אגודות זכות בחירה לנשים, כתבה את ההקדמה למהדורה של 'זכויות האישה', שבה טיהרה את זכרה של וולסטונקראפט והכריזה עליה כאם המאבק לזכות הבחירה. נשים כגון וירג'יניה וולף ואמה גולדמן שזוהו עם התנועה הפמיניסטית המודרנית, אימצו את סיפור חייה של וולסטונקראפט. וולף תיארה את כתיבתה, טיעוניה וחוויות חייה כאלמותיים: "היא חיה ופועלת, היא טוענת ומתנסה, אנו שומעים את קולה ואת עקבות השפעתה גם עכשיו בין החיים". אחרים, לעומת זאת, המשיכו לגנות את אורח חייה.
עם הופעתה של הביקורת הפמיניסטית באקדמיה בשנות השישים והשבעים, ערכם של עבודותיה השתקף בגל השני של התנועה הפמיניסטית. בתחילת שנות השבעים, 6 ביוגרפיות עיקריות שנכתבו על וולסטונקראפט פורסמו והציגו את חייה כ"חיים מלאי תשוקה בניגוד לאג'נדה הרדיקלית והרציונלית שלה". בשנות השמונים והתשעים, תוארה וולסטונקראפט כאישה בת זמנה. חוקרים כמו קלאודיה ג'ונסון, גארי קלי ווירג'יניה שפירו סברו כי יש קו ליניארי בין מחשבתה של וולסטונקראפט לרעיונות חשובים אחרים מהמאה השמונה עשרה המתייחסים לנושאים כגון: כלכלה, רגישות ותאוריה פוליטית.
לעבודתה של וולסטונקראפט הייתה השפעה גם על הפמיניזם שפרח מחוץ לכותלי האקדמיה. עיאן הירסי עלי, סופרת פוליטית ומוסלמית לשעבר, מבקרת של האסלאם ותכתיביו כלפי נשים בפרט, התייחסה לזכויות האישה בספרה האוטוביוגרפי 'הכופרת', בו כתבה על ההשראה שהעניקה לה "מרי וולסטונקראפט, חלוצת ההגות הפמיניסטית, שאמרה לנשים כי יש להן אותה היכולת לנמק כלגברים ומגיע להן זכויות שוות".
חתן פרס נובל אמרטיה סן, כלכלן ופילוסוף הודי שזיהה לראשונה את הנשים המודרות של אסיה, תיאר את וולסטונקראפט כפילוסופית פוליטית בספרו רעיון הצדק שיצא לאור בשנת 2009.
בשנת 2020 נחנך בניואינגטון גרין פסל ברונזה לזכרה שיצרה, שבבסיסו חרותים דבריה: "אני לא מייחלת לכך שנשים ישלטו בגברים, אלא שתהיה להן שליטה על עצמן".
יצירות חינוכיות
רוב כתיבתה המוקדמת של וולסטונקראפט התרכזה בנושאי חינוך, שבאו לידי ביטוי בספר 'מחשבות על חינוך של בנות' (1787) ובספר הילדים: "סיפורים מקוריים מחיים אמיתיים" (1788). וולסטונקראפט דגלה בשיטות חינוך הילדים תחת האתוס המתפתח של המעמד הבינוני דהיינו, משמעת עצמית, יושר, הסתפקות במועט ושביעות רצון חברתית. שני הספרים מדגישים אף את חשיבות החינוך לרציונליות וחושפים את החוב האינטלקטואלי של וולסטונקראפט לפילוסוף החינוכי החשוב מהמאה השבע עשרה ג'ון לוק. עם זאת, החשיבות שהעניקה לאמונה הדתית ולרגש הפנימי מייחדת את עבודתה משלו, ומקשרת אותה לדיון על רגישות שהיה נושא פופולרי בסוף המאה השמונה עשרה. שני הטקסטים הללו תומכים אף בחינוכם של נשים, נושא שהיה שנוי במחלוקת באותם ימים. במהלך הקריירה שלה חזרה לעסוק בנושא, בעיקר בספרה 'הגנת זכויות האישה', בו טענה כי נשים משכילות תהיינה רעיות ואימהות טובות יותר, ובשל כך יתרמו באופן חיובי יותר למדינה.
הגנה על זכויות האדם
ספרה של וולסטונקראפט 'הגנה על זכויות האדם', שיצא לאור בשנת 1790, נכתב כתגובה לספר 'הרהורים על המהפיכה הצרפתית' פרי עטו של אדמונד ברק, שיצא לאור מוקדם יותר באותה שנה. בספר זה הגן ברק על המונרכיה החוקתית, על האצולה ועל הכנסייה של אנגליה. וולסטונקראפט קראה תיגר בספרה על האריסטוקרטיה ותמכה בערכי הרפובליקה. תגובתה הייתה מהניצנים הראשונים של המאבק, שנודע מאוחר יותר כ"מחלוקת המהפכה". הספר 'זכויות הגבר' שכתב תומאס פיין (1792), הפך לקריאת הקרב של המהפכנים והרדיקלים.
וולסטונקראפט כתבה בספרה כי על הנשים להיות זכאיות לכל אותן זכויות שהפילוסופים הליברליים של אותה תקופה טענו כי הן הזכויות הטבעיות של כלל בני האדם. היא ראתה באי החלתן של זכויות אלה על נשים אפליה בוטה ומתמשכת הסותרת את עקרונות הצדק הבסיסיים. וולסטונקראפט טענה שהגורם למעמדן הנחות של נשים הוא מחסור בחינוך ובהקניית "תבונה" ורציונליות, וכי הענקת חינוך והשכלה הולמים לנשים היא המפתח לפתרון אפלייתן ודיכוין, וכי אין כל הבדל מולד ביכולת השכלית בין נשים לגברים, כפי שאין הבדל מולד בין בני גזעים שונים ובני מעמדות שונים. ההבדלים בין נשים וגברים, כך סברה, מקורם בחינוך שונה וביחס שונה, שהחברה ומערכת המשפט מעניקות לגברים ולנשים החל מילדותם. לפי השקפתה, על המדינה לחוקק חוקים שוויוניים כדי לבטל מסורות בחוק ובחינוך המגבילות נשים ומנציחות את נחיתותן וכי נשים משכילות ועצמאיות מבחינה כלכלית, תקדמנה לא רק את עצמן, אלא גם את המין האנושי כולו.
וולסטונקראפט תקפה בספרה לא רק את המלוכה ואת הזכות להורשת הכתר, אלא גם את השפה שבה נקט ברק כדי להגן עליהם ולרומם אותם. באחד הקטעים המפורסמים מתוך ספרו, קונן ברק על עלבונה של מארי אנטואנט: "חשבתי כי עשרת אלפים חרבות קפצו מנדניהן כדי לנקום אפילו במבט שאיים עליה בעלבון, אבל עידן האבירות נעלם". רוב מתנגדיו של ברק הביעו מורת רוח באשר לרחמים התיאטרליים שהפגין ברק כלפי המלכה הצרפתית, וסברו כי רחמים אלה משקפים עמדות המנצלות את העם. וולסטונקראפט תקפה בספרה 'חקירה פילוסופית של מקור הרעיונות שלנו לנשגב וליפה' (1756), את השפה המגדרית שבה נקט ברק, את הרטוריקה שלו ואת טיעוניו. היא הגדירה מחדש את המונחים יפים ונשגבים, שאותם פירש ברק באופן שונה ממנה. ברק קשר את היפה עם חולשה ואת הנשיות והנשגבות עם כוח וגבריות. וולסטונקראפט השתמשה בהגדרותיו כנגדו, בטענה כי דמויותיו הפכו את קוראיו לנשים חלשות המושפעות מהצגתן של דמויות תיאטרליות. כמו כן תקפה וולסטונקראפט את התאוריה של ברק שסבר כי החברה אינה שוויונית, כיוון שהיא מתבססת על הפסיביות המאפיינת את הנשים.
באמצעות טיעוניה בעד ערכי הרפובליקה, עוררה וולסטונקראפט את האתוס של המעמד הבינוני שהיה מנוגד לפי השקפתה לקוד הנימוסים החבול של האצולה. בהשראת הוגים משכילים, האמינה בקדמה ולעגה לברק שהסתמך לדעתה על מסורת ועל מנהגים מיושנים. היא טענה לרציונליות וציינה כי השקפת עולמו של ברק תוביל להנצחת העבדות, כחלק ממסורת אבות.
הספר 'הגנה על זכויות האדם' היה עבודתה הפוליטית והפמיניסטית הראשונה שלה. ג'ונסון טען: "נראה כי במעשה הכתיבה, בחלקים המאוחרים יותר של זכויות האדם התגלה לה נושא שיעסיק אותה לכל אורך הקריירה שלה".
הגנה על זכויות האישה
ספרה "הגנה על זכויות האישה" שיצא לאור בשנת 1792, הוא אחד היצירות המוקדמות של הפילוסופיה הפמיניסטית. וולסטונקראפט טענה בספר זה, כי הנשים ראויות לחינוך ההולם את מעמדן בחברה, כי הן חיוניות לאומה כיוון שהן מחנכות את הילדים וכי הן יכולות להיות "חברות" לבעליהן ולא רק רעיות. במקום להתייחס לנשים כאל קישוט בחברה או כאל רכוש שסוחרים בו בנישואין, טענה וולסטונקראפט כי הן בני אדם הראויות כגברים לאותן זכויות יסוד. פרקים רבים בספר מתייחסים למחברי ספרי חינוך כגון ג'יימס פורדיס וג'ון גרגורי ולפילוסופים חינוכיים כגון ז'אן-ז'אק רוסו, שרצה למגר את החינוך הנשי. בספרו 'אמיל' (1762), גרס כי השכלתן של הנשים מיועדת להנאתם של גברים. וולסטונקראפט הצהירה כי הסיבה לטיפשותן ולשטחיותן של נשים רבות, אינה נובעת כתוצאה ממחסור מולד במוח, אלא מפני שהגברים מנעו מהן גישה לחינוך. לפיכך התייחסה אל הנשים הללו כאל "חיות מחמד" וכאל "צעצועים". כדי להמחיש את מגבלות השכלתן הלקויה של נשים, כתבה כי הנשים "למדו מינקות כי יופי הוא שרביטה של האישה, כי המוח מעצב את עצמו בהתאם לגוף, פועל בשטח הכלוב המוזהב שלו ומבקש רק לקשט את הכלא שלו". במילים הללו רמזה כי אם הנשים הצעירות לא היו זוכות לעידוד בכל הקשור ליופי ולהישגים חיצוניים, הן היו יכולות להגיע להישגים רבים יותר. וולסטונקראפט התייחסה בספרה לרגישות המופרזת שבה ניחנות בעיקר נשים. היא טענה כי נשים הנכנעות לרגישותן, "מתפוצצות מכל משב רגעי של תחושה" בשל היותן "טרף של חושיהן" המונע מהן לחשוב בהיגיון. באופן הזה, טענה הן עושות נזק לא רק לעצמן אלא לציויליזציה כולה. וולסטונקראפט סברה כי אין על הרגש וההיגיון לפעול בנפרד זה מזה, אלא בהרמוניה זה עם זה.
וולסטונקראפט ייעדה את ספרה למעמד הבינוני שאותו תיארה "כמצב הטבעי ביותר". היא תקפה מחד את חוסר התועלת של האצולה, אך מאידך סברה בתוכניתה הלאומית לחינוך, כי לאחר גיל תשע, על העניים, פרט למבריקים שביניהם, ללמוד בבתי ספר נפרדים מאלה של העשירים.
רומנים
חברויות בין נשים, תופסות מקום מרכזי בשני הרומנים שכתבה. הידידות בין מריה לג'מימה, המשרתת שהשגיחה עליה בבית המשוגעים, מבוססת על קשר אוהד בין אימהות מהמעמד הגבוה ומהמעמד הנמוך. תיאור הקשר בין הנשים הללו, הוא אחד מהביטויים הראשונים בהיסטוריה של הספרות הפמיניסטית המרמז על ויכוח חוצה מעמדות, ועל האינטרסים הזהים שיש לנשים ממעמדות כלכליים שונים.
מכתבים שנכתבו בשוודיה, נורווגיה ודנמרק
'מכתבים שנכתבו בשוודיה, נורווגיה ודנמרק' (1796), הוא ספר מסעות אישי - עשרים וחמישה מכתבים העוסקים במגוון רחב של נושאים, החל מהרהורים סוציולוגיים על סקנדינביה ועמיה, דרך שאלות פילוסופיות המתייחסות לזהות וכלה בהרהורים אודות יחסיה עם אימליי (אף על פי ששמו אינו מוזכר בטקסט). וולסטונקראפט חקרה בספר זה את היחסים בין היחיד לחברה והביאה לידי ביטוי את השפעתם של ז'אן-ז'אק רוסו ואת הנושאים שבהם עסקו הפילוסופים הצרפתיים : "הגיגים של ההולך בדד" (1782): "החיפוש אחר מקור האושר האנושי, הדחייה הסטואית של מוצרים חומריים, חיבוק נלהב של הטבע, ואת התפקיד החיוני של רגש בהבנה".
וולסטונקראפט התייחסה רבות לקשר ההדוק בין הנשגב לרגישות. רבים ממכתביה תיארו את נופיה של סקנדינביה ואת רצונה ליצור חיבור רגשי לעולם הטבע. בעבודה זו, כמו בכתביה המוקדמים, דגלה במתן השכלה לנשים, אך שמה דגש רב יותר על חשיבות הדמיון ועל ההשפעות המזיקות של המסחר על החברה.
זהו ספרה הפופולרי ביותר של וולסטונקראפט. הוא נמכר היטב וזכה לביקורת חיובית על ידי מרבית המבקרים. הספר השפיע על משוררים רומנטיים כגון: ויליאם וורדסוורת וסמואל טיילור קולרידג'.
רשימת יצירותיה
רשימה מלאה של עבודותיה של מרי וולסטונקראפט, כל העבודות הן המהדורה הראשונה והן חוברו על ידי וולסטונקראפט אלא אם צוין אחרת.
הרעב בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
הרעב בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה היה תופעה מיוחדת במינה בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. בתקופת המלחמה 1914–1918 התרחש בארץ צירוף מקרים מיוחד. מלחמת עולם בה היו מעורבות אומות, המקיפות חצי מהעולם, התנהלה באירופה. היישוב היהודי בארץ היה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, שהייתה אחד הצדדים במלחמה, ונותק מהמדינות שנלחמו נגדה, מהן הוא קיבל את הכסף הדרוש לקיומו, הן בצורת החלוקה והן בצורת תמיכה משפחתית. כל זאת בשעה שמצבו הכלכלי של היישוב היהודי לא היה מבוסס. רק הקשר עם ארצות האימפריה הגרמנית והקיסרות האוסטרו-הונגרית שנלחמו לצידה של האימפריה העות'מאנית לא נותק. הייצוא המועט, בעיקר של תפוזי Jaffa לארצות חוץ פסק. צבא האימפריה העות'מאנית, ששהה על אדמת ארץ ישראל בדרכו למערכה על תעלת סואץ, נזקק לאספקה והחרים בכפרי הארץ את מלאי המזון הדרוש לקיומו. בנוסף לכל פקדו את הארץ מכות טבע: בצורת ונחילי ארבה פשטו על השדות. מהדיווחים מאותם הימים עולה כי היו מאות חללי רעב. לפי ההערכה, במלחמת העולם הראשונה, נספו כשליש מיהודי ירושלים מרעב ומגיפות. כ-15,000 חללים, בעיקר בני היישוב הישן. היישוב היהודי בארץ בכלל והיישוב המכוּנה היישוב הישן בארבע ערי הקודש: ירושלים, חברון, טבריה וצפת התאושש מאירועי המלחמה רק שנים אחדות לאחר סיומה.
גורמי הרעב
הרעב בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הורגש כבר מתחילת המלחמה, משנת 1914 - כאשר פחתה במידה ניכרת זרימת הכספים לארץ. גם מהארצות שקיימו קשרים עם האימפריה העות'מאנית ירדה כמות התרומות עקב המצב הכלכלי בארצות אלה. הרעב נמשך במשך כל שנות המלחמה, עד סיומה בשנת 1918 - כאשר הממשל הבריטי בשיתוף עם ועד הצירים של ההסתדרות הציונית העולמית החל לדאוג לכלכלת יהודי ארץ ישראל.
העיתונאי ש. טשרנוביץ כתב בעיתון הצפירה בתחילת המלחמה, בספטמבר 1914:
חלק גדול מאנשי היישוב הישן התקיימו מתרומותיהם של יהודי העולם, שהגיעו לארץ מקהילות ישראל בחו"ל. היו אלו בעיקר תלמידי חכמים ולומדי תורה. על-פי ההערכות, כ-85% מאנשי היישוב הישן התקיימו מתרומות אלה. חלק ניכר הגיע מהארצות שהיו במצב מלחמה עם האימפריה העות'מאנית: האימפריה הבריטית, צרפת, רומניה והאימפריה הרוסית.
חלק מהעברות הכספים, כמו תשלומי פנסיות והעברות לקרובי משפחות בארץ בוצעו באמצעות הקונסוליות הזרות: בעיקר הרוסית. אלו נסגרו עקב הכרזת מצב המלחמה עם האימפריה העות'מאנית.
משה סמילנסקי מתאר כך את הארבה:
כפי שמתאר יואל רפל, היעלמותו של נחיל ארבה לא הביאה עמה הקלה, שכן:
אהרון אהרונסון מונה אז על ידי המושל הצבאי למפקח הכללי למלחמה בארבה, אולם התפטר בסופו של דבר, אחרי שהשלטונות מצאו דרך להפיק כסף מהארבה, הם הטילו חובה על כל אדם שגילו עבר את 15 ללקט 16 ק"ג של ארבה או לשלם קנס גדול.
בו בזמן שהו בארץ גייסות טורקיים בדרכם למערכת כיבוש תעלת סואץ. אלו החרימו כל יבול חקלאי, ושחטו בהמות ונטלו את בהמות המסע: סוסים, גמלים, פרדות וחמורים. היצור החקלאי בארץ שועבד לטובת מאמץ המלחמה הטורקי. הצבא לא שילם תמורה נאותה עבור היבול והתוצאה הייתה מחסור גובר והולך בתוצרת חקלאית. התופעה של חיילים טורקיים רעבים מסתובבים בחוצות הכפרים ונוטלים מכל הבא ליד הייתה נפוצה.
בתור דוגמה למצוקה מציינים את העובדה כי מטילי הזהב שאנשי ניל"י הביאו באונייה ממצרים (ללא ידיעת הטורקים) ומסרו אותם ל"ועד ההצלה" של דיזנגוף הצילו את היישוב בירושלים מכליון. מה שלא עזר ליהודי צפת שחלקם מתו מרעב בשנים אלו.
התמודדות הכלכלית של היישוב היהודי
היישוב היהודי הגיב לאסון הכלכלי שנחת עליו בדרכים הבאות: (בנפרד לאסון המדיני - חברתי - ביחסם של השלטונות אליו)
עם סיום המלחמה חיבר הופיין עבור ראשי הג'וינט בארצות הברית דו"ח מפורט על פעילותו בתקופה שבין 1.8.1917 עד 31.5.1918.
הארץ חולקה לצורך טיפולה של הג'וינט לשמונה יחידות משנה שאליהן הוזרמו מזון וכספים. חלקה של ירושלים בקבלת העזרה היה הגדול ביותר בשל אופייה הסוציו-אקונומי של אוכלוסייתה, והסתכם ב-50%. הדו"ח מפרט את כמויות האורז והחיטה שנמסרו בין השאר לבתי ספר, לישיבות, לבתי יתומים לכוללים ולמלמדים (באנגלית Melamdim). בפירוט מתאר הופיין את העזרה הרפואית שניתנה על ידי רופאים שונים, עזרה שאיפשרה לתלמידים לשרוד את הרעב הקשה ששרר בארץ ישראל באותה עת. תמיכות בסדר גודל גבוה ביותר הועברו גם לגולי הארץ ששכנו בחומס שבסוריה, בסך 741 ליש"ט.
יחסי איסלנד–הפיליפינים
יחסי איסלנד–הפיליפינים הם היחסים הדו צדדיים בין איסלנד לבין הפיליפינים. יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-24 בפברואר 1999.
יחסים כלכליים
הפיליפינים ואיסלנד, יחד עם נורווגיה ודנמרק, הן בין היתר שותפות בתחומי הים, הכרייה, האנרגיה המתחדשת, הדייג ושירותי הרפואה. נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון הביע תקווה ליחסים חזקים וקרובים יותר בין הפיליפינים לאיסלנד. השגרירה הפיליפינית אליזבת בואנסוסו ושר החוץ האיסלנדי אוסור סקרפדינסון דנו בשנת 2009 בסיכויים לשיתוף פעולה נוסף, במיוחד בתחום הדייג והאנרגיה הגאותרמית. יתר על כן, השגרירה הביעה את חששותיה ממדיניות העברת הכספים והמרת מטבע שהוטלה על ידי הבנק המרכזי של איסלנד, אשר השפיעה על עובדים פיליפינים במשלוח כסף חזרה לארצם, והציעה חלופות לכך.
בפגישת אירואסיה שהתקיימה בוויינטיאן, לאוס ב-2012, דנו נשיא הפיליפינים בניגנו אקינו השלישי ונשיא שווייץ אוולינה וידמר-שלומפף בהצעתה של שווייץ להסכם סחר חופשי עם איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) ואישרו את ההסכם. ההסכם כולל פוטנציאל נרחב להעצמת היחסים הכלכליים בין הפיליפינים לבין ה-EFTA שאיסלנד היא חלק ממנו. איסלנד היא שותפת הסחר ה-171 בגודלה של הפיליפינים עם יצוא של 85,996 דולר אמריקני.
עבודה
בתקופה שהפיליפינים יוצגה באיסלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה, נספח לשכת העבודה חתם בשנת 2007 על הסכם בכל הנוגע למדיניות החדשה של ההגירה לעבודה באיסלנד. ההסכם התמודד עם מתן אישורי עבודה/שהייה ואי דרישת השפה האיסלנדית בקבלת אשרות, וכמו גם סטנדרטים אחרים של עבודה המועילים הן לפיליפינים המחפשים עבודה והן לכלכלה האיסלנדית, כמו גם לטפל במחסור בכוח העבודה האיסלנדי.
הגירה
ישנם 1,464 פיליפינים, מתוכם 911 אזרחי איסלנד, המתגוררים באיסלנד החל מ-1 בינואר 2012. הפיליפינים הם האוכלוסייה האסיאתית הגדולה ביותר והשישית בגודלה בקרב לאומים זרים אחרים במדינה. רוב הפיליפינים נוטים להתיישב באזור הבירה, אולם ישנם פיליפינים מסוימים המתגוררים באזורים הכפריים כגון Kirkjubæjarklaustur. מאידך, ישנם 46 אנשים רשומים בעלי אזרחות איסלנדית המתגוררים בפיליפינים לפי מפקד 2010.
ההגירה הפיליפינית לאיסלנד מ-20 השנים האחרונות נגרמה בעיקר מהפריחה הכלכלית. איסלנד, בהיותה מדינה קטנה עם פחות מחצי מיליון תושבים, נדרשה למיקור חוץ כדי לספק את דרישותיה בייצור, בשירותים ובבנייה. זה פתח דלתות עבור פיליפינים רבים, המגיעים ממדינה מתפתחת. מלבד העבודה, אחת הסיבות העיקריות למעבר לאיסלנד היא איחוד משפחות.
מלחמת הסמים הפיליפינית
איסלנד לא תמכה במלחמת הסמים בפיליפינים, המערכה של נשיא הפיליפינים רודריגו דוטרטה נגד סמים לא חוקיים בארצו. איסלנד מתחה ביקורת על ההרג הרב במהלך המערכה.
איסלנד הובילה קריאות לגוף עצמאי לבחון את ההרג במועצת זכויות האדם של האו"ם לפחות בשלוש הזדמנויות בשנת 2017, 2018 ו-2019.
ינון צור
ינון צור (נולד ב-4 ביולי 1965) הוא מלחין ומנצח ישראלי-אמריקאי.
בתחילת דרכו הוא הלחין לסרטים ולסדרות טלוויזיה, הוא לאחר מכן עבר להלחין פסקולים למשחקי וידאו.
ביוגרפיה
נולד בישראל. כילד, למד צור לנגן על קרן יער ופסנתר, והחל להלחין בגיל 10. למד לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ושירת בצה"ל 4 שנים. לאחר שהיגר לארצות הברית ב-1990, למד בבית הספר למוזיקה "דיק גרוב" כשנה, אחר כך למד אצל מלחין המוזיקה לטלוויזיה ג'ק סמאלי וכשנתיים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
צור התחיל את הקריירה שלו בשנת 1994, כשעבד על פסקול לסרטים (כמו "הלוטוס הצהוב"). לאחר מכן עבד בערוץ Fox Family וכתב מוזיקה לסדרות אנימציה לילדים כדוגמת דיג'ימון ופאוור ריינג'רס. עבור עבודתו על סדרת פאוור ריינג'רס טורבו הוא זכתה בפרס Telly. בעקבות ההצלחה, והרצון באתגר חדש ובמקום בו יעריכו יותר מוזיקה איכותית, עבר צור לעבוד בתעשיית משחקי הווידאו. משחק הווידאו הראשון שהולחן בידי צור הוא סטאר טרק: אקדמיית הקלינגונים משנת 2000.
בשנות ה-2000 המשיך לעבוד על כתיבת מוזיקה למשחקי וידאו, כדוגמת Men of Valor משנת 2004, הנסיך הפרסי: שני כיסאות המלכות משנת 2005, קרייסיס משנת 2007, Fallout 3 משנת 2008 ו-Dragon Age: Origins  משנת 2009.
סגנונו המוזיקלי
היצירות של צור מתמקדות בדרך כלל בהרכבים גדולים של תזמורת סימפונית, מקהלה, ולפעמים תוספת של כלי נגינה אתניים (כמו חליל ערבי ודודוק).
לרוב, שיתופי הפעולה שלו הם עם תזמורת Northwest Sinfonia מהעיר סיאטל שעובדת עם תעשיית הקולנוע, הטלוויזיה ומשחקי הווידאו. צור מנצח על יצירותיו בעצמו.
לפי עדותו, הלחץ שבכתיבה שכוללת דדליין, מאיץ ותורם את תהליך היצירה. צור גם משתף פעולה עם אמנים אחרים, כמו להקת פלורנס אנד דה מאשין לצורך הסאונדטראק של Dragon Age II.
מעבודותיו
טלוויזיה: משחקי וידאו:
דרך גדעון
דרך גדעון הוא כביש מקומי בבנימין שנמצא בעמק שילה הסמוך לגוש שילה. המשך הכביש ממשיך לדרך נוף הכרמים. תחום הדרך הוא מצומת הכניסה לעדי עד, ועד "צומת גדעון" על כביש 458 (דרך אלון).
הדרך נקראה על שמו של גדעון ליכטרמן, שנרצח בפיגוע בדרך היורדת לכיוון דרך אלון. האנדרטה לזכרו נמצאת בסמוך למקום הפיגוע בו נרצח, ליד צומת גדעון. היישובים הסמוכים לדרך זו הם שילה, שבות רחל, עמיחי, ישוב הדעת, עדי עד, אחיה וקידה.
דרך זו משרתת בעיקר את תושבי צפון בנימין והאזור ומשמשת לנסיעה לכיוון בקעת הירדן.
התחנה
התחנה היא סדרת נוער ישראלית ששודרה בערוץ KIDZ למנויי HOT החל מ-13 במרץ 2019. הסדרה בוימה על ידי אמיל בן שמעון, ונכתבה ונוצרה על ידי שחר סגל ואורן יעקובי. הסדרה עוסקת בחבורת מתנדבים בכיתה י', אשר מצטרפים לקורס הכשרה במד"א.
ביוני 2019 פורסם שלסדרה תהיה עונה שלישית שתצולם בחודש ספטמבר אותה שנה, ובמהלכה הצטרפו לצוות השחקנים בל אגם, אסף גורן ושירלי בוגנים.
בשנת 2020 החלו לשדר את כל פרקי הסדרה מהתחלה בערוץ הוט בידור.
עונה 1
הסדרה עוסקת בחבורת בני נוער בגיל התיכון, שמחליטים להתנדב בקורס במד"א כחלק מהמחויבות האישית שלהם. כחלק מהקורס, נמצאים גם מתנדבים ותיקים, ביניהם אדר, נמרוד המכונה "נימי" ונועם, המדריכה הוותיקה. אדר ונימי, ביחד עם חן, יוצאים לעבר אר"ן (אירוע רב נפגעים) בכביש ראשי על מנת להעניק סיוע לנפגעים. בעוד שנימי מפר את הכללים ויוצא מהאמבולנס בלי אישור, אדר נשאר באמבולנס כשאדם לא ידוע מכוון עליו אקדח מטווח אפס, ואדר מתחיל לרוץ לעבר מכונית הנוסעת לכיוון נימי והפצועים. כתוצאה מכך אדר נפגע ומפונה לבית החולים הקרוב. אחותו רומי, ששומעת על כך, נסערת מאוד ומגיעה לבית החולים. במהלך שהותה בבית החולים היא שומעת שיחה חשודה על אחיה, שגורמת לה לחשוש ממצבו ולחקור את התאונה. בשל כך, היא מחליטה לקחת חלק בקורס בו השתתף אדר לצד שאר השחקנים בסדרה וביניהם נימי, שנאלץ לעשות שוב את הקורס כעונש על כך שהפר את הכללים, העונה נגמרת שרומי ונימי בני ערובה של חן ואסי.
עונה 2
אסי מאיים על רומי ונימי באקדח ובסוף משחרר את רומי, אדר נסער מכך שאחותו באבולונס החטוף ושקד מנסה להרגיעו, בהמשך העונה עוצרים את אסי וחן ורומי מתחילה להוזות בעקבות החטיפה שעברה ואינה מאמינה שאסי נעצר, בסיום העונה אדר נכנס למחסן ופורצת שרפה בתחנה כשאדר נמצא בתוך המחסן. רומי ונימי נפרדים. ורומי הופכת לבת זוגו של גילי.
עונה 3
העונה מתחילה באדר שצועק לעזרה, רומי וגילי בורחים מהשרפה ורומי דואגת לאדר. שקד מנסה להציל את אדר ומתעלפת מכיוון ששאבה המון גז אדר ניצל. אך נמרוד המכונה נימי שכח את הטלפון שלו בתחנה וגרם לרומי ונועם לדאוג לו, בהמשך בוזי נפרד מאלומה בעקבות פגישה מזויפת למלכות היופי, אלה ונימי מפרידים בין אהובה לאודי, אך מתחרטים בהמשך ומספרים להם את האמת על כך שבגללם הם נפרדו. אודי ואהובה מציעים זו לזה נישואים באופן הדדי, וביוזמת הילדים שלהם, ומתארסים. גילי הסתבך עם עולם הפשע שבראשו סשה סבתה של יסמין ובעקבות כך משקר לרומי, חן עובדת עבודות שרות במ"דא ושרומי מגלה זאת היא נסערת, מחפשת את גילי אך בסוף פרנקו מנחם אותה, וגילי רואה זאת ונעלב. חן תומכת בגילי בבריחה מהפושעים שרודפים אחריו. בסיום העונה נועם ויאיר הופכים לזוג, אלה ובוזי, אלומה ונימי, ורומי וגילי שבים להיות זוג. יסמין טסה ללימודים מחוץ לישראל. ובסיום העונה יש התראה על מטוס שהתרסק.
הצלחת הסדרה
הסדרה זכתה להערצה רבה בקרב קהל היעד שלה. על פי כתבה באתר "ידיעות אחרונות", הסדרה העלתה את המודעות להצלת חיים בקרב בני נוער והובילה אותם להצטרף לארגון. רשמו בכתבה גם שבזכות הביקוש שהסדרה יצרה, מד"א תגדיל את מספר הקורסים שהיא עושה.
ב-25 ביוני 2020 נבחרה כתוכנית הטלוויזיה האהובה לשנת 2020 בטקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE".
מרוצי רחוב
מֵרוֹצֵי רחוב (באנגלית: Street Racing) הם מרוצי מכוניות לא מאושרים ולא חוקיים המתקיימים בכבישים ציבוריים. מקורם של מרוצי הרחוב הוא בארצות הברית, בשנות החמישים. מרוצי רחוב מתקיימים בכבישים צרים בפאתי העיר באזורים הכפריים. מרוצי רחוב יכולים להיות ספונטניים או מתוכננים היטב ומתואמים.
היסטוריה
מרוצי רחוב החלו עם התפתחות תעשיית הרכב בדטרויט בארצות הברית. מרוצי רחוב החלו כשמכוניות הפכו ליותר זולות ופופולריות. ישנם שתי צורות עיקריות של מרוצי דראג (Drag racing) או ספרינט שהיא תחרות בין שתי מכוניות הנמצאות במצב סטטי ומאיצות בקו ישר למרחק של 400 מטר ומרוץ כבישים צרים ומעקולים - הידוע בכינוי היפני Tōge.
מרוצי רחוב בישראל
מרוצים לא חוקיים בכבישי ישראל היא תופעה שהופכת להיות מוכרת יותר עם השנים בקרב בני נוער ובקרב אנשים מבוגרים אשר מחפשים ריגושים על הכביש אך במקביל עוברים על חוקי התנועה ומסכנים את חייהם של הולכי רגל ושל נהגים נוספים בכך שנוהגים עם מטרה לנצח ואיבוד שליטה יכול לפגוע בחברה הסובבת את המרוץ. ככל הנראה המודעות למרוצי רחוב ושיפורי מכוניות עלתה אחרי היציאה לאקרנים של סדרת הסרטים "מהיר ועצבני" העוסקים במרוצי מכוניות.
שרה גריי
שרה גריי (באנגלית: Sarah Grey; נולדה ב-19 במאי 1996 ) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית, הידועה בתפקידה כאליסה, הדמות הראשית בסדרת האימה-דרמה של נטפליקס "המסדר".
ביוגרפיה
גריי הופיעה בסדרה "בייטס מוטל" בתפקיד נורמה בייטס הצעירה. ב-2013 שיחקה בתפקיד ג'ניפר בילס בסרט Cinemanovels אשר זכה ב-2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. באוגוסט 2016 לוהקה לתפקיד קורטני ויטמור / סטארגירל בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "אגדות המחר" ברשת The CW.
באפריל 2018, גריי לוהקה לתפקיד הראשי של אליסה דרייק בסדרת האימה-דרמה של נטפליקס "המסדר",  אשר עלתה לנטפליקס במרץ 2019, ועונתה השנייה עלתה ביוני 2020.
ולדימיר אילין (שחקן)
ראשית חיים
ולדימיר אילין נולד בסברדלובסק, רויה הסובייטית, ברית המועצות (כיום יקטרינבורג, רוסיה).
בשנת 1969 סיים את לימודיו בבית הספר לתיאטרון של סברדלובסק (קורס של פ. גריגוריאן). הוא עבד בתיאטרון "בופון" בקאזאן. בשנים 1974–1989 עבד בתיאטרון על שם מיאקובסקי בראשות א. גונצ'רוב.
פילמוגרפיה נבחרת
ולדימיר אילין שיחק ביותר מ־111 סרטים
אנדראס סקוב אולסן
אנדראס סקוב אולסן (בדנית: Andreas Skov Olsen; נולד ב-29 בדצמבר 1999 בהילרוד שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קלאב ברוז' ובנבחרת דנמרק.
נורשלן
אולסן גדל במחלקת הנוער של נורשלן מליגת העל הדנית, אליה הצטרף בגיל 12. ב-23 ביולי 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–3 על ברונדבי במסגרת המחזור השני בליגה לעונת. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה בעונה זו, בהן שיחק 21 דקות בלבד במצטבר.
בעונת הפך אולסן לשחקן מפתח במועדון. ב-12 ביולי 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על קליפטונוויל במסגרת סיבוב ההעפלה הראשון של הליגה האירופית לעונת 2018/2019. ב-22 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד אורהוס גימנסטיקפורנינג במסגרת המחזור השני. בסך הכל ערך אולסן 36 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע 22 שערים וסיים כסגן מלך השערים של הליגה, אחרי רוברט סקוב.
בולוניה 1909
ב-24 ביולי 2019 חתם אולסן בבולוניה 1909 מהסרייה א'. ב-15 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–4 על ברשה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2019/2020. ב-1 בדצמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נאפולי במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך אולסן 52 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
קלאב ברוז'
ב-28 בינואר 2022 חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2020 ערך אולסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 0–4 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הוא היה חלק מסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2020 בשנת 2021,, וערך שתי הופעות בטורניר, בו הגיעה נבחרתו לשלב חצי הגמר.
תארים
קלאב ברוז'
גוף תא עצב
גוף התא (באנגלית: Soma או Perikaryon) הוא חלק בתא עצב המכיל את גרעין התא.
תפקיד
גוף תא העצב הוא החלק בו נמצא גרעין התא, המכיל את המטען התורשתי, את יצרני האנרגיה ואת המטבוליזם של התא, כבכל תא בגוף. גוף התא מייצר את רוב המרכיבים החלבוניים הדרושים לתא העצב.
בתלולית האקסון המחברת בין גוף התא לאקסון מתבצעת אינטגרציה של האותות העצביים שהתקבלו מהדנדריטים. יצירת דחף עצבי בתגובה למידע המגיע אל תא העצב תלויה בתוצאות האינטגרציה.תא העצב יכול לקבל מידע מיותר מתא אחר אשר בגוף ולהעביר את המידע לגוף תא העצב שמעביר את המידע דרך האקסון למקום אחר רחוק יותר לפעמים אורך האקסון יכול להגיע ליותר מ-4 מטר בבעלי חיים גדולים
מבנה
כיוון שיש מספר רב של סוגי תאי עצב אין מבנה ייחודי לאזור גוף התא. ישנם הבדלים גם בגודלו של גוף התא בין תאי עצב שונים. הוא יכול להיות קטן מ-5 מיקרון (אלפית המילימטר) או גדול מ-100 מיקרון.
באופן כללי גוף התא מחבר בין הדנדריטים לאקסון וצורתו כדורית. המבנה הפנימי של גוף התא:
ח'ירבת מנשייה
ח'רבת אל-מנשיה (בערבית: خربة المنشية) היה כפר ערבי באדמות המישור של הכפר עתיל בנפת טולכרם.
הכפר נוסד בשלהי המאה ה-19 בידי פלאחים מכפר האם עתיל שבהרי השומרון.
במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 94 נפשות: 50 גברים ו-44 נשים, כולם מוסלמים. במפקד שנערך ב-1931 נמנה הכפר עם אוכלוסיית עתיל ולא נמסרו נתונים נפרדים.
הכפר פונה מתושביו במהלך מלחמת העצמאות ואדמותיו סופחו לקיבוץ גבעת חיים (איחוד).
ויקטור (יוטה)
ויקטור (באנגלית: Victor) היא עיירת רפאים בעמק קסטל שבצפון מחוז אמרי, יוטה, ארצות הברית.
תיאור
העיירה הייתה מיושבת מ-1910 עד 1920. העיירה נקראת על שמו של ג'ורג' וו. ויקטור, עובד דואר.
אברהם מנדלסון-ברתולדי
אברהם ארנסט מנדלסון-ברתולדי (בגרמנית: Abraham Ernst Mendelssohn Bartholdy; 10 בדצמבר 1776 - 19 בדצמבר 1835) היה בנקאי גרמני יהודי מומר, בנו של הפילוסוף משה מנדלסון ואביהם של המלחינים פליקס מנדלסון-ברתולדי ופאני מנדלסון.
חייו
נולד לפרומט ומשה מנדלסון בברלין והתחנך, כשאר אחיו, בשילוב של חינוך יהודי מסורתי ושל השכלה כללית ברוח הנאורות. היה חבר ב"אגודת הידידים", קבוצת האינטלקטואלים היהודים שייסד אחיו יוסף בברלין ב-1792 וכן היה חבר באקדמיה למוזיקה של ברלין. ב-1795 הקימו הוא ואחיו בנק בברלין, ואברהם נסע בעסקי הבנק לפריז אך חזר במהרה לגרמניה. ב-1804 שהה בהמבורג ושם נשא לאישה את לאה סלומון, מוזיקאית ונכדתו של יהודי החצר הברלינאי העשיר דניאל איציג. הוא גם הקים סניף של הבנק בהמבורג.
מנדלסון החזיק בדעה שזמנה של היהדות עבר ושמן הראוי שהיהודים ישתלבו בתרבות הגרמנית. לשני בניו פליקס ופאול, שנולדו ב-1809 וב-1812 בהתאמה, לא ערך ברית מילה. את שם משפחתו שינה לברתולדי בעקבות גיסו, אחיה של אשתו לאה, אם כי שמר על השם המיוחס "מנדלסון". ב-1816 הטביל את ילדיו לנצרות פרוטסטנטית וב-1822 המירו גם הוא ואשתו את דתם. בהמשך חייו נבחר לכהן במועצת העיר של ברלין.
ארבעת ילדיו הם:
לאברהם מנדלסון מיוחס המשפט "עד שהגעתי לגיל ארבעים הייתי בנו של אבי; ואחרי שהגעתי לגיל ארבעים הייתי אביו של בני".
האזור הסודאני
האזור הסודאני או בשמו המלא "האזור הסודאני-סַמבֵּזִי" הוא אזור פיטוגאוגרפי, ברובו טרופי יובשני, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו. הוא תופס רצועה רחבה מדרום לאזור הסהרו-ערבי : הכולל את מדבר סהרה מסנגמביה עד ים סוף ומשם עד למחוז סינד, המחוז שבירתו קראצ'י, שבהודו הצפון מערבית עד לסין. הוא מאופיין באקלים טרופי: בחורף יבש ובקיץ גשום ובטמפרטורות גבוהות כל השנה.
המשקעים אינם מרובים ומוגבלים לעונת הקיץ בלבד.
הצמחייה טרופית לפי מוצאה, אולם אינה עשירה ביותר מבחינת הביומסה שלה- כלומר, הצומח הוא דליל בהשוואה ליערות הגשם המשווניים. בצומח הטיפוסי לאזור הוא הסוואנה - צומח של עשבים רב-שנתיים ובייחוד דגניים גבוהי קומה, הגדלים על פי רוב בצפיפות גבוהה וביניהם פזורים עצים במרחק ניכר זה מזה. הסוונה דומה לערבה, אלא שלרוב כסותה צפופה יותר.
חקלאות בעל דלה בשל מיעוט הגשמים ומעט חקלאות שלחין - טרופית וסובטרופי - לרוב בנאות מדבר
בארץ ישראל - בארץ אפשר רק להבחין ברצועה חדירה של הצמחייה הזאת בבקעת הירדן ובמפרץ אילת. האזור אינו עולה מעל קו הרוחב 33 מעלות.
גריוט
גריוט (בלעז: Griot) הם היסטוריונים, גנאלוגיים, יועצים, דוברים, דיפלומטים, פרשנים, מוזיקאים, מלחינים, משוררים, מורים ומנחי טקסים אשר מקורם במערב אפריקה.
תפקידם הוא לספר את הסיפור השבטי, בניית זהות משותפת, יצירת סיפר לאורו מתחנכים בני השבט וביסוס המסורת השבטית.
הגריוט מעביר את היסטוריית השבט בעזרת ניגון, שירה, ריקוד ולעיתים אף בעזרת משחק. דרך אלו היה מאגד סביבו את בני השבט ובאמצעות נגינתו ושירתו היה מספר במופע שלם את סיפור השבט.
רקע היסטורי
שנים רבות הדעה המקובלת בקרב היסטוריונים הייתה כי לאפריקה אין היסטוריה.
דעות אלו גרמו להיסטוריונים רבים לנטוש את המחקר על אפריקה ולהתעלם ממנה. אחרים, לעומת זאת, לא נטשו את המחקר על אפריקה והוכיחו את טרוור-רופר ודומיו על טעותם.
החוסר הגדול במקורות כתובים מתקופות מוקדמות באפריקה נובע מתרבות שונה של העברת ההיסטוריה. בניגוד לתרבות האירופית בה הכתיבה הייתה אמצעי התיעוד והנחלת המסורות והסיפורים ההיסטוריים לדורות הבאים, באפריקה התרבות הייתה של תיעוד בעל פה, באמצעות דקלומים, שירים וסיפורים. בעזרת כך נגלה שפע של תיעוד בעל פה לעיני ההיסטוריונים המאפשר לחקור את ההיסטוריה של אפריקה, דרך בחינת מסורות של סיפורים המועברים בעל פה מדור לדור. במקרים רבים סיפורים ומסורות אלו הועברו בעל פה על ידי אנשים שהיה זה תפקידם הרשמי. במערב אפריקה, בעלי תפקיד זה נקראים "גריוט".
תפקיד הגריוט
על פי פול אוליבר (paul oliver), היסטוריון ארכיטקטורה אנגלי אשר כתב על סוגת המוזיקה האפרו-אמריקנית, "על אף שהגריוט צריך לדעת המון שירים מסורתיים במדויק וללא טעויות, עליו בנוסף להיות מסוגל לייצר מסורת לדורות על פי אירועים עכשוויים, מקרים אקראיים והאווירה הכללית באותה התקופה. שנינותו יכולה להיות כבירה והידע שלו על ההיסטוריה המקומית ללא חטא".
אף על פי שלעיתים הם ידועים כזמרי הלל, הגריוט מסוגלים להשתמש במומחיות הקולית שלהם לריכול, ליצירת סאטירה ולפרשנות פוליטית.
עיקר פועלו של הגריוט הוא שימור הזיכרון והמסורת בקרב הקהילה בה הוא חי. הגריוט למעשה היווה בעבר ארכיון חי. הגריוט, נהג לזמר ולשיר שירים מאולתרים לבני ומנהיגי הקהילה אודות אירועי היסטוריים מכוננים. על ידי המילים אשר יוצאות מפיו של הגריוט, העובדות והסיפורים המסורתיים מן העבר לובשים צורה ומקבלים חיים. רבים נוטים להשוות את דמות הגריוט לעץ עתיק או לספרייה מהלכת אשר משמרת את ההיסטוריה. ישנו אף פתגם האומר, כי בכל מלחמה בנוסף לצבא למפקדים ולחיילים, חשוב שיהיה גריוט על מנת שיוכל לספר על אודות המלחמה והקרב. כלומר, ללא נוכחות של גריוט, כל המתרחש בהיסטוריה יכול להיאבד לעד.
השורשים של התפקיד
תפקידיו של הגריוט השתנו משבט לשבט ומעת לעת משחר ההיסטוריה ועברו התאמות ושינויים בהתאם לצרכים המקומיים. ההיבטים השונים בתפקיד הגריוט והמשקל שתפסו בכל אזור הושפעו מהמצב הפוליטי והחברתי ששררו בו ולעיתים עברו תהפוכות לאור אירועים היסטוריים שקרו באזור.
התיעוד הכתוב הראשון בו דובר בבירור על הגריוט נכתב במאה הארבע-עשרה על ידי אבן בטוטה, בן הגזע הקווקזי מצפון מערב אפריקה, בכתביו על המסעות שערך ביבשת. לפי אלו, הגריוט שימשו כיועצים מכובדים של השליטים, כמורים של הנסיכים וכדיפלומטים שעסקו במשא ומתן בנושאים רגישים.
תיעודים מאוחרים יותר הראו כי באזורים מסוימים תפקיד הגריוט קיבל נופך פוליטי, כך שהגריוט היה מעיין שופר של השליטים בפני העם. בתקופות קדומות יותר הגריוט שימש כהיסטוריון המספר את סיפורי השבט לדורות הבאים במטרה לשמר את המסורות השבטיות ובתקופות מאוחרות יותר הגריוט נתפס כאמן גרידא – נגן, זמר או שחקן.
ירישת התפקיד
מרכזיות וחשיבות תפקיד הגריוט בקהילת השבט הייתה גבוהה מאוד. בתוך כך קיבל הגריוט מעמד חברתי משל עצמו. על כן, תפקיד הגריוט עבר מדור לדור, בשושלת משפחתית. כלומר אדם, מוכשר ומתאים ככל שיהיה, אינו יכול להפוך להיות גריוט אם לא נולד ככזה. הגריוט הוא אדם הנולד למשפחה של גריוט והוא גדל אל תוך תפקיד זה מראשית ימיו. כמו כן, אדם שנולד כגריוט לא יכול היה לבחור שלא לשאת על עצמו את תפקיד הגריוט בשבט. לימים, היטשטשו מעט הגבולות ולא רק מי שנולדו לתפקיד זה זכו לבצעו, אלא גם מי שבחרו בכך. כמו כן, תפקיד זה במקור בוצע על ידי בני משפחת הגריוט בלבד ולימים גם בנות המשפחה החלו לקחת חלק במילוי המשימה החברתית.
הגריוט בעיני הקהילה
באימפריה המאלית, באמצע המאה ה-14, לכל שליט היה גריוט משלו, שהיה דמות מפתח בחברה. בין תפקידיו של דמות הגריוט היה שימור הלגיטימציה למשילות האצילים. הגריוט, אשר לעיתים אף היווה יועץ פוליטי, חיבר והלחין שירים על אילן היוחסין והשושלת של האצילים ובכך שימר את הלגיטימיות למעמדם בקרב הקהילה. כמו כן, באותה המידה ביכולתו של הגריוט לפגוע במוניטין של דמות הנהגתית בקרב הקהילה על ידי רכילות, סאטירה וביקורת פוליטית, ואף להביא לסיום כהונתו. חשוב להבין כי בעיני הקהילה, רקע, יוקרה ושושלת מהווה קריטריון חשוב בבחירתם אותו. בעיניהם רקע כלכלי הוא קריטי כיוון שהם מעוניינים לקבל נתח מהעושר ומההצלחה של השלטון.
הגריוט היווה דמות מפתח בקהילה ושימש כמנהיג רוחני, חינוכי ואף פוליטי. בנוסף לפועלו בשימור התרבות והמאורעות ההיסטוריים, הגריוט ניחן אף ביכולת אלתור והתייחס לנושאים אקטואליים שקרו בקרב בני הקהילה.
מקור השם
מקור השם גריוט הוא נושא מורכב ושנוי במחלוקת בספרות המחקרית בתחום. יש הטוענים כי מקור המילה "גריוט" כלל אינו אפריקני. המחסור במקורות היסטוריים כתובים באפריקה מקשה על היכולת לאשש או להפריך טענה זו. השימוש המודרני הראשון במילה "גריוט" נעשה רק במאה השבע-עשרה על ידי חוקרים צרפתים שתרו ביבשת האפריקאית והשתמשו במילה הצרפתית guiriot. חוקרים מעריכים כי בשלב מסוים, כנראה במחצית המאה השמונה-עשרה לערך, השתנתה המילה ל-griot. השינוי להערכתם הוא תוצאה של טעות דפוס שנעשתה במהלך עריכת הכתבים לפני הוצאתם לאור.
מחקרים מודרניים מטילים ספק אם נכון בכלל להשתמש במונח "גריוט" לתיאור בעלי התפקיד המולטי-פונקציונלי הזה בשבט או שמא ישנו מונח מקומי המיטיב לתארם. באזורים מסוימים המונח הרווח הוא jali או jeli. המונח jeli מגיע מן המילה המקורית jeliya, ומשמעותו מוזיקאי. המונח מגיע משבט המנדה (mande), משפחה של קבוצות אתניות ממוצא מערב אפריקאי מן המאה ה-13. המונח jali מגיע מהאימפריה המאלית ומקורו מן המילה השורשית ordjali (אשר משמעותו היא דם).
הנחה נוספת בנוגע לשורשי השם היא כי המילה הגיעה מהמונח הפורטוגזי criado, מונח אשר מתאר, בתרגום חופשי: "הוא אשר אוכל, לומד וחי בביתו של אדוניו". תאוריה זו משקפת את הקשר המסורתי בין הגריוט והאצילים.
עמדה אחרת גורסת כי המונח griot לא עושה צדק עם בעל התפקיד משום שאינו בהיר וחד משמעי, שכן תפקיד הגריוט הוא רב גוני ומורכב. הוויכוח באיזה מונח להשתמש נוכח מאוד בקרב בעלי תפקיד זה עצמם והן בקרב חוקרי התחום. בהיבט האטימולוגי, החוקרים מאמינים כי ככל שיתקרבו למציאת מקור המונח, יוכלו ללמוד על המקור הגאוגרפי המדויק של התפקיד. כך לא יצטרכו להסתפק בתיחום מערב אפריקה כאזור בו התחילה תרבות זו, כי אם במדינה ספציפית ואף אזור או שבט ספציפי בה.
באימפריה המאלית
האימפריה המאלית, בפסגת כוחה (במאה ה-14) התפרסה ממרכז אפריקה (צ'אד וניגריה של ימינו) ועד מערב אפריקה (מאלי וסנגל בימינו). האימפריה נוסדה על ידי סונדיאטה קייטה (Sundiata Keita), שהישגיו נחגגים במאלי עד ימינו אנו. בפואמה Epic of Sundiata אביו של סונדיאטה קייטה- נארה מאגהאן קונטה (Naré Maghann Konaté) הביא לו גריוט שייעץ לו בזמן השלטון שלו בשם באלה פאסקה (Balla Fasséké), גריוט שנחשב להיות המייסד של שושלת הגריוטים- "הקויטה" (Kouyaté), שעדיין קיים עד עצם היום הזה.
כל משפחה אריסטוקרטית של גריוטים ליוו משפחות מיוחסות של מלכים לוחמים או שליטים בשם ג'אטיגי (jatigi). בתרבות המסורתית גריוט לא יכול להתקיים ללא ג'אטיגי וכך גם הפוך- הג'אטיגי לא יכול להתקיים ללא גריוט. ג'אטיגי כן יכול להלוות את הגריוט שלו לג'אטיגי אחר. לרוב הכפרים היה גריוט משלהם, אשר סיפר את סיפורי הכפר מילודה ועד מוות, חתונות, מלחמות, ציד, רומנים ועוד רגעים משמעותיים רבים אחרים.
בחברת המאנדה (mande)
בחברת המאנדה, הג'אלי (jali) היה היסטוריון, יועץ, בורר, משורר ומספר סיפורים. תפקידם העיקרי היה לשמש כהיסטוריונים אשר שימשו כמשמרי סיפורים עתיקים ומסורות דרך שירה. מסורת הג'אלי עברה מדור לדור, וכך גם היסטוריית החברה. פירוש השם "ג'אלי" הוא דם בשפת המאנינקה. אמונה רווחת הייתה שהם מקושרים לגופים רוחניים בנוסף לגופים חברתיים ופוליטיים. אנשי המאנדה האמינו שבכוח דיבורם של הג'אלי יכלו לשכתב היסטוריה ולחדש יחסים בין אנשים.
על אף סמכויותיו של הגריוט והכוח שהיה להם בזכות תפקידם, היחס שקיבלו הגריוטים במערב אפריקה שלילי למדי. בכתבי תומאס הייל נכתב כי בשל המסורת העתיקה, הגריוטים נתפשים בחברה כאנשים מובדלים, ושייכו אותם למעמד מצומצם משל עצמם. השיוך למעמד הזה הוביל לעיתים לקבורה בעצים כדי לא לזהם את האדמה. עד ימינו, למרות המאבק המודרני בעמדות בחברה, צאצאים רבים של הגריוטים מתקשים להתחתן עם בני זוג שמחוץ למעמד שנוצר להם.
המוזיקה כחלק מתרבות הגריוט
בנוסף להיותם זמרים ופרשנים חברתיים, ברוב המקרים הגריוט הם גם מוכשרים אינסטרומנטלית. הכלים בהם הם משתמשים הם ה"קורה" (Kora), ה"קסלם" (xalam), הגוג' (goje), הבלפון (balafon) וה-נ'גוני (ngoni).
הקורה (Kora) הוא הכלי המוביל והמשמעותי לרוב במסורת המוזיקלית של הגריוט. הקורה הוא כלי נגינה עתיק בעל 21 מיתרים שזכה לשימוש נרחב במדינות בהן מתגוררים אנשי המאנדה. התיעוד הכתוב הראשון שנמצא בדבר הקורה הוא מסוף המאה השמונה-עשרה, על ידי גבר סקוטי בשם מונגו פארק (Mungo Park), שהיה המערבי הראשון שטייל במדינות דוברי שפת המאנדה. הוא תיאר בכתביו את המוזיקה המקומית כשילוב בין שירים מאולתרים, שירי הלל למי שרק מוכן לשלם, דקלום אירועים היסטוריים או ליווי חיילים לקרב בדקלום מעשי גבורה של אבותיהם. כישורי הגריוט כנגן קורה חשובים להצלחתו בתפקיד לא פחות מכישוריו לספר את ההיסטוריה המקומית.
כאמור, הנגינה על הקורה, ועל כלים נוספים, היא מסורת של שושלות הג'לי (jeli) בלבד. ג'לי הוא השם בו מכנים בני המנינקה את אמני המוזיקה והליריקה, שנדדו עם כליהם ושיריהם (בדומה למשוררים הנודדים של אירופה- הבארדים) במערב אפריקה. ג'ליים הם בדרך כלל אמנים שהתמקדו בתחום מסוים והתמקצעו בו במשך חיים שלמים ואף דורות בקרב מספר משפחות מצומצם ברחבי מערב אפריקה. הג'ליה, אמנות הג'לי היא תחום מוזיקה המקושר באופן קרוב לאליטות של המנדינקה, ומוערך על ידי כל. אך ורק לג'לי מותר לנגן על הקורה, הבאלה והקוני (ובמחוזות מסוימים בדון דון ובטאמה), ולשיר על אספקטים מסוימים הנוגעים לחברה ולחיים הפוליטיים של בני המנדה. העולם המוזיקלי-לירי הייחודי אותו יצרו הג'ליים נוגע ומוכר לכל אך נגיש בפועל למעטים. ג'לי "עמוק" נועד להקשבה בלבד על מנת ליצור אצל המאזין השראה לפעול בעולם אך ניתן לעיתים גם למצוא את הג'לי המרקיד וה"קליל" יותר. מדובר בצורה מסוימת של מוזיקה קאמרית המיועדת להינגן בחצר הפתוחה של פטרון או כקונצרט המנוגן באולמות או אצטדיונים בערים הגדולות כיום.
השימוש במוזיקה אפשר לעמים היושבים במערב אפריקה לספר את סיפורם מדור לדור ללא צורך בשימוש במילה הכתובה. יתרה מכך, השימוש במוזיקה והפיכת סיפורי ההיסטוריה של הקהילה לטקס בפני עצמו, יצרו סיבה לקהילות להתאגד סביב מספר הסיפורים ובכך חיזקו את הלכידות ביניהם. מכאן שתפקיד הגריוט כמספר סיפורים עונה לא רק על הצורך החברתי של הנחלת המורשת לדורות הבאים, אלא גם כמי שמאגד את הקהילה דרך המוזיקה.
דמות הגריוט כיום
כיום ניתן לראות כי תפקיד הגריוט השתנה והפך לתרבותי. אם בעבר הגריוט שימש כמנהיג חברתי ויועץ פוליטי בקהילה בה הוא חי, כיום הגריוט מוכר לא רק בקרב בני השבט שלו אלא במדינות בעולם וזאת בשל התפקיד התרבותי אותו הוא ממלא כיום. הגריוטים נוסעים ברחבי העולם ועיקר עיסוקם כיום הוא ביצוע הופעות. היקף החשיפה שלהם התרחב והם מופיעים בהרבה מדינות. דוגמה לכך הוא טומאני דיאבטה (Toumani Diabaté), שבדומה לנגני גריוט אחרים, הוא צאצא לשושלת עתיקה של נגנים ששורשיה במאלי. בעשרים ושבע השנים האחרונות הוציא כחמישה-עשר אלבומים שהקנו לו פרסום ואהדה רבים גם מחוץ לארצו. אלבומו האחרון הושק בשנה שעברה, והוא כולל דואטים על כלי הקורה יחד עם בנו סידיק. כצאצאים למשפחת גריוט מפוארת, המוזיקה המסורתית של טומאני וסידיקי ממשיכה להתכתב עם מושגים היסטוריים ותרבותיים גם כיום. מעבר לעולם המוזיקה, ניתן כיום לראות את דמות הגריוט בעולם המדיה בין אם זה בסרטים בקולנוע או בסדרות בטלוויזיה.
בנוסף לתפקיד התרבותי, הגריוט כיום, לוקח חלק חשוב בכל טקס דתי ומסורתי. דמות הגריוט נוכחת ומנהלת את הטקס בין אם זה חתונה, לוויה, טבילה וכו'. כאמור, חשיבותם של הגריוטים בעולם המודרני כיום במדינות אפריקה היא עצומה. הם נקראים לכל המפגשים החברתיים והאירועים החשובים במקום מגוריהם, ובחתונות ובטקסי הענקת שם לילוד הם חלק בלתי נפרד מהאירועים עצמם. הם הראשונים שיחזיקו את הרך הנולד והאחרונים שייגעו בגופת הנפטר. כאמור, הגריוט עדין משמש כדמות חשובה בקהילה בה הוא חי, אם כי סמלית וחברתית ולאו דווקא פוליטית. ישנן מדינות אשר מספקות לוויה רשמית לגריוט חשוב שנפטר או מנפיקות בולים לזכרו. דוגמה לכך ניתן לראות במדינה מאלי, אשר לאחר פטירתו של הגריוט בנזומאנה סיסוקו (Banzumana Sissoko) הנפיקה בולים בדמותו.
גם כיום, דמות הגריוט היא דמות ציבורית וחברתית ולכן אין הוא מקבל משכורת חודשית רשמית בכל חודש. בעקבות כך, ניתן לראות כיצד אנשים גומלים לגריוטים על עבודתם בכך שמעניקים להם מתנות כגון כרטיסי טיסה, כסף, מכוניות ובתים. דוגמה נוספת לכך ניתן לראות במעריץ אשר העניק לגריוט מטוס פרטי.
הגורמים לשינויים בתפקיד הגריוט
עם כניסתו של המשטר הקולוניאלי למדינות אפריקה החלו להתערער מעמדם של משפחות האצולה והתפתחה יריבות בין האליטות המסורתיות לבין האליטות החדשות אשר נוצרו על ידי בתי הספר הקולוניאליים. בעקבות זאת, משפחות האצולה הסתמכו עכשיו יותר מתמיד על דמות הגריוט. הם הבינו כי מעמדם יכול להתעצם ולעלות רק על ידי תמיכה ולגיטימציה מהעם אשר תגיע בעקבות שבחיו, פעילותיו ופרסומו של הגריוט אודותיהם. אף האליטות החדשות הבינו כי ניתן להשיג כוח ולגיטימציה רק בעזרת הגריוט, והם אכן פנו אל הגריוטים כדי לחזק את מעמדם. הגריוטים, לא באמת ניהלו קשר ארוך טווח עם אותם אצילים, ולא באמת נחשפו במו עיניהם לשושלת ההיסטורית שלהם. בני הקהילה הבינו כי לא ניתן לסמוך על דבריהם של הגריוטים, וכי דבריהם ושיריהם אינם משקפים את האמת אודות השושלת המשפחתית של אותם אצילים.
כאמור, עמדותיהם וסיפוריהם של הגריוטים באשר לאצילים היו מלווים בעובדות ונתונים שקריים. בעקבות כך, נוצר משבר אמון בין חברי הקהילה לגריוט- אנשי הקהילה הטילו ספק בנוגע לאמיתות סיפוריהם של הגריוטים. דברים אלו הובילו לערעור מעמדו של הגריוט בקרב הקהילה ולביטול תפקידו כדמות מפתח ומנהיג פוליטי בקרב בני קהילתו.
אדה בלאקג'ק
אדה בלאקג'ק [באנגלית: Ada Blackjack במקור דלוטוק (Delutuk)]; 1898 - 29 במאי 1983) הייתה אישה משבט האינופיאטים, שחייתה במשך שנתיים לבדה באי וראנגל צפונית לסיביר.
רקע
אדה בלאקג'ק ג'ונסון נולדה בסלומון אלסקה וגודלה על ידי מיסיונרים שלימדו אותה לקרוא ולכתוב אנגלית. כבר בגיל צעיר עברה מערבה לעיר נום. היא התחתנה והביאה לעולם שלושה ילדים, אך רק אחד מהם שרד את גיל הינקות. לאחר זמן מה היא התגרשה מבעלה הראשון. בעקבות הגירושים היא נותרה חסרת כל ונאלצה למסור את בנה לבית יתומים. בשנת 1921 היא הצטרפה למשלחת שחצתה במסעה את ים צ'וקצ'י והגיעה לאי וראנגל.
המשלחת
מארגן המשלחת, ויהלמור סטפנסון, שלח במשלחת חמישה חוקרים (וביניהם אדה) בניסיון לטעון לבעלות קנדית על אי וראנגל. הוא בחר את חברי המשלחת על בסיס הידע האקדמי שלהם וניסיונם. הוא העדיף את המועמדים בעלי הידע הרב ביותר בגאוגרפיה ובמדעים לצורך המשלחת.
ב-15 בספטמבר 1921, חברי המשלחת נעזבו על האי כדי לטעון לבעלות עליו לטובת קנדה או בריטניה. המשלחת כללה חמישה אנשים: אדה שהייתה הטבחית והתופרת של המשלחת, שלושה אמריקנים: לורן נייט, מילון גייל ופרד מאורר, וגבר נוסף קנדי - אלן קראופורד. מאורר נכח על אי בעבר בשנת 1914 במשך שמונה חודשים, לאחר שמשלחת של הספינה קרלוק התרסקה אל האי.
התנאים באי החלו להיות קשיים מיום ליום. לאחר שמנות המזון שלהם אזלו, חברי המשלחת לא הצליחו לצוד מספיק בעלי חיים כדי לשרוד. ב-28 בינואר 1923, שלושה מארבעת הגברים במשלחת החליטו לחצות מרחק של 700 מיילים (כ-1,120 קילומטרים) מן האי על גבי ים צ'וקצ'י הקפוא כדי להזעיק מזון ועזרה. הגבר היחיד שנשאר לצד אדה היה לורן נייט, הוא חלה בצפדינה (עקב מחסור בוויטמין C) ואדה סעדה אותו עד למותו ב-23 ביוני 1923. לא היה זכר לשלושת הגברים שעזבו את האי, וכך אדה נשארה לבדה על האי ללא נפש חיה מלבד חתול המשלחת ויק.
אדה שרדה לבדה בתנאי הקור הקיצוניים באי עד שצוות חילוץ הגיעה אליה ב-19 באוגוסט 1923. בעיתונות באותם ימים היא תוארה כ"רובינזון קרוזו הנשית". עם כסף שהיא חסכה, היא לקחה את בנה הצעיר בנט לעיר סיאטל כדי לרפאו משחפת. בהמשך חייה התחתנה והביאה לעולם ילד נוסף, בילי. לבסוף היא חזרה לאזור הארקטי בו נולדה וחייתה שם עד מותה בגיל 85.
אדה הייתה אישה שקטה והיא סלדה מהקרקס התקשרותי שקם סביב סיפור הישרדותה, ואת ניסיונו של מארגן המשלחת, סטפנסון, להרוויח מכך. מלבד שכר אותו קיבלה על השתתפותה במשלחת וכן עבור עורות של בעלי חיים אותם מכרה, היא לא קיבלה אגורה ממאמרים ומספרים שנכתבו על חייה.
המדינה החופשית שוורצבורג-רודולשטאדט
המדינה החופשית שוורצבורג-רודולשטאדט (גרמנית: Freistaat Schwarzburg-Rudolstadt), הייתה מדינה קטנה ברפובליקת ויימאר, שהתקיימה תקופה קצרה עד למיזוגה במדינת תורינגיה.
היסטוריה
ב-25 בנובמבר 1918 התפטר מתפקידו גינטר ויקטור, נסיך שוורצבורג, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר. עד מהרה נבחרה ממשלה, ובדצמבר אותה שנה הגיעה הממשלה להסכם עם גינטר ויקטור על מסירת רוב נחלותיו לרשות המדינה, תמורת זכויות שימוש וציד ביערותיו ופנסיה שנתית שהובטחה לו.
בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת תורינגיה, לאחר שפרלמנט המדינה הכריע בעד המהלך, ושלל הצטרפות לפרוסיה.
ספירוס קיפריאנו
ספירוס קיפריאנו (ביוונית: Σπύρος Κυπριανού; 28 באוקטובר 1932 – 12 במרץ 2002) היה אחד מן הפוליטיקאים המשפיעים ביותר בקפריסין המודרנית, ששימש כנשיא המדינה השני בשנים 1977–1988.
ביוגרפיה
קיפריאנו נולד ב-28 באוקטובר 1932 בלימסול. הוא למד כלכלה ומסחר בלונדון. בזמן שלמד בלונדון, הוא הקים את ארגון הסטודנטים הקפריסאים באנגליה. לאחר עצמאות קפריסין בשנת 1960 קיפריאנו כיהן כשר המשפטים ולאחר מכן כשר החוץ. במסגרת תפקיד זה הוא ייצג את קפריסין במועצת הביטחון של האומות המאוחדות. הוא התפטר מתפקידו בשנת 1972 ולאחר מכן עבד כמספר שים כעורך דין וכיועץ משפטי פרטי.
בשנת 1976 הקים ועמד בראש המפלגה הדמוקרטית בקפריסין. בבחירות שנערכו באותה השנה המפלגה קיבלה כ-21 מושבים מתוך 35 בפרלמנט, וקיפריאנו נבחר לכהן כנשיא הפרלמנט. בספטמבר 1977 נבחר לכהן כנשיא המדינה. כמספר חודשים לאחר מכן נחטף בנו בידי הארגון אאוקה אך שוחרר לאחר כמספר ימים. בשנת 1978 ו-1983 קיפריאנו נבחר שוב לתפקידו, אך הפסיד בבחירות שנערכו בשנת 1988. בשנת 1996 נבחר שנית לכהן כנשיא הפרלמנט ופרש מהעולם הפוליטי בשנת 2001.
בשנת 1985 העניקה לו אוניברסיטת בלגרד תואר דוקטור לשם כבוד. הוא נפטר מסרטן ב-12 במרץ 2002 בניקוסיה.
ריברוקסבאן
ריברוקסבאן (הנמכרת על ידי חברת באייר בשם המסחרי קסרלטו) היא תרופה שפועלת כנוגד קרישה במטרה למנוע היווצרות קרישי דם. התרופה פותחה במטרה למנוע היווצרות קרישי דם העלולים לגרום לשבץ מוחי, לפקקת ורידים ולתסחיף ריאתי. קסרלטו מאושרת בישראל לשימוש בשבע ההתוויות הבאות: למניעת שבץ מוחי באנשים שאובחנו עם פרפור עליות; לטיפול בפקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי; למניעת הישנות פקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי בחולים בוגרים; ומניעת פקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי (Deep Vain Thrombosis) בחולים לאחר ניתוח אלקטיבי להחלפת פרק ירך או ברך.
ריברוקסבאן היא התרופה היחידה מבין נוגדי הקרישה החדשים הניתנת פעם אחת ביום, במינון יומי קבוע כאשר היא פועלת כמעכב פקטור Xa, נספגת דרך המעי ומגיעה לריכוז המקסימלי בדם כארבע שעות מרגע נטילתה.
קסרלטו למניעת קרישי דם
ריברוקסבאן הראתה יעילות מובהקת בהפחתה משולבת של 24% באירועים קרדיו-וסקולריים (שבץ מוחי, התקף לב, אי ספיקת לב ופקקת ורידים עמוקים) הפחתה של 42% בשיעור מקרי השבץ, והפחתה של 22% מסך כל התמותה הקרדיו-וסקולרית לעומת מי שנטלו אספירין בלבד. נתונים אלה הוצגו בכנס האיגוד הקרדיולוגי האירופי שהתקיים בברצלונה בספטמבר 2017 מתוך מחקר COMPASS - מחקר קרדיו-וסקולרי רחב היקף, שבו נבדקו למעלה מ-27,000 מטופלים. תוצאות COMPASS פורסמו בכתב העת הרפואי New England Journal of Medicine.
קסרלטו למניעת אירוע לבבי
מחלת לב כלילית (באנגלית: Coronary Artery Disease - CAD) ומחלת העורקים הפריפריאליים (באנגלית: Peripheral Artery Disease - PAD): הן גורם המוות המוביל בעולם, שבעקבותיו מתרחשים כ-15% ממקרי המוות בכל שנה בעולם. 5%-10% מחולים במחלת לב כלילית ייפגעו מאירועי לב חוזרים כל שנה וזאת למרות טיפולים למניעה שניונית. מניעת התקף לב בחולי PAD ובחולי CAD: אצל חולים שקיבלו קסרלטו בתוספת לאספירין נצפתה ירידה של 24% בתמותה קרדיווסקולרית, שבץ מוחי או אוטם שריר הלב לעומת חולים שטופלו באספירין בלבד. תוצאות אלו התקבלו במחקר COMPASS שכלל 27,395 חולים יציבים במחלת לב כלילית כרונית ומחלת כלי דם היקפיים מ-33 מדינות, והתפרסם ב-New England Journal of Medicine. הטיפול המשולב הביא לירידה משמעותית של 23% בתמותה הכוללת. היעילות הקלינית (כאשר לוקחים בחשבון את התמותה הקרדיווסקולרית, שבץ מוחי, אוטם שריר הלב, דימום קטלני, דימום סימפטומטי לאיבר קריטי) הייתה גדולה ב-20% בטיפול המשולב לעומת הטיפול באספירין בלבד.