cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאנגה
זיקה לאנימה
אנימה, האנימציה היפנית, דומה למאנגה במאפייניה החזותיים, המבניים והרעיוניים. פעמים רבות סרטים וסדרות האנימה החלו כחוברות מאנגה שזכו הצלחה. עם זאת, לעיתים התרחש תהליך הפוך, בו בעקבות הצלחת סרטי או סדרות אנימה נכתבות חוברות של מאנגה. ישנן מאנגות רבות שאין להן כלל מקבילת אנימה, והמאנגה מבוססת על ספר, סרט, אגדה או רעיון מקורי.
מאנגה ואנימה זוכות לפופולריות גם מחוץ ליפן, וסדרות רבות מתורגמות לאנגלית או לשפות אחרות על מנת שניתן יהיה להפיצם גם במקומות אחרים בעולם כגון השוק האמריקני והשוק האירופי.
טנקובון (כרכי מאנגה)
לאחר שסדרת מאנגה הודפסה במגזיני מאנגה במשך זמן מה, חברות ההוצאה לאור לעיתים רבות מוציאות לשווקים כרכים המאגדים את כל הפרקים של סיפורי מאנגה מסוימים. ספרים אלו מכונים טנקובון. הספרים הללו יכולים לצאת לשווקים בכריכה קשה, אך בדרך כלל הם יוצאים לשווקים בכריכה רכה. כרכים אלה לעיתים רבות משתמשים בנייר באיכות גבוהה יותר.
מגזיני מאנגה
המגזינים של מאנגה כוללים סדרות רבות עם כ-20 עד 40 עמודים שמוקצים לכל סדרה. מגזינים אחרים כגון מגזין האנימה החודשי Newtype כוללים פרקים בודדים. מגזינים אחרים כמו Nakayoshi מכילים סיפורים רבים שנכתבו על ידי אמנים שונים. מגזינים אלה אשר מכונים ביפן "ספרי טלפונים" משום שהם מודפסים בדרך כלל על נייר באיכות נמוכה ומכילים בסביבות 200 עד 850 עמודים. סדרות מאנגה יכולות לרוץ במשך שנים רבות אם הם עדיין ממשיכות להישאר מספיק פופולריות עם השנים.
דוג'ינשי
דוג'ינשי, המכונים גם "פאנזינים", הם סיפורי מאנגה שצוירו לא למטרות רווח, לרוב על ידי מעריצים. בדרך כלל, הגיבורים הראשיים של הסיפור הן דמויות שקיימות באנימה/מאנגה/משחקים והמעריצים ממציאים עלילה שונה לחלוטין תוך שימוש בדמויות שהם מעריצים. בעוד שלעיתים הם מכילים סיפורים מקוריים, רבים מהם הם פרודיות של סדרות מאנגה או אנימה פופולריות. נכון לשנת 2007 סך הרווחים ממכירת דוג'ינשי היה 27.73 מיליארד ין (245 מיליון דולר). בשנת 2006 המכירות של דוג'ינשי היוו כעשירית מסך המכירות של מאנגה.
מאנגה דיגיטלית
הודות לאינטרנט, לאמני המאנגה ביפן צצו דרכים חדשות למכור את יצירותיהם לקהל רחב יותר. במהלך המאה ה-21 חלה עלייה הדרגתית בכמות סיפורי המאנגה שיוצאים לשווקים באופן דיגיטלי. ישנם אתרים שנותנים אפשרות לקרוא מאנגה דיגיטלית בחינם. אמני מאנגה רבים מפרסמים חלק מיצירותיהם בטוויטר מדי שבוע.
תפוצה ביפן
שוק חוברות הקומיקס ביפן עצום ממדים, וגדול במידה רבה מהשווקים המקבילים באירופה או בארצות הברית. לפי הערכות כ-50% מהיפנים קוראים לפחות חוברת מאנגה אחת בשבוע. מחירן הזול של חוברות אלה ביפן תורם לפופולריות שלהן. לשם השוואה, עלות חוברת מאנגה טיפוסית ביפן נמוכה בכמחצית מהעלות של אותה חוברת הקומיקס בצרפת (נכון לשנת 2006). גם מחוץ ליפן זוכה מאנה לפופולריות עצומה. ברחבי העולם נמכרו למעלה מ-250 מיליון עותקים של סדרת המאנגה "דרגון בול", בהשוואה לכ-200 מיליון עותקים של סדרת הקומיקס הצרפתית "טינטין" (נכון לשנת 2006).
חלק גדול מסיפורי המאנגה שמתפרסמים ביפן נכללים במגזיני המאנגה הדומיננטיים בשוק. לפחות עשרה ממגזיני המאנגה מדפיסים מעל למיליון עותקים בשבוע. מגזין המאנגה Shunnen Jump הוא מגזין המאנגה הנמכר ביותר, אשר מדפיס מעל ל-6 מיליון עותקים מדי שבוע. מגזין המאנגה Shōnen Magazine מדפיס מעל ל-4 מיליון עותקים בשבוע. מגזיני מאנגה בולטים נוספים כוללים את Shōnen Sunday, Big Original Comic, Shonen Gangan, Ribon, Nakayoshi, Margaret, Young Animal, Shojo Beat ו-Lala. קצב יציאת מגזיני המאנגה ומספר העמודים בכל מהדורה משתנים ממגזין אחד למשנהו: חלקם מתפרסמים פעם בשבוע; אחרים פעם במספר חודשים. ישנם מגזיני מאנגה שמתפרסמים פעם בשבוע החובקים בדרך קבע 400 דף. בגיליון אחד מתפרסמות בדרך כלל מספר סדרות מאנגה, כל אחת מהן מתפרסת בדרך כלל על פני עשרים עמודים. לעיתים צבע הרקע של הנייר - לרוב נייר ממוחזר - משתנה על-מנת שניתן יהיה להבדיל בקלות בין הסדרות השונות. רק עמודים ספורים בכל גיליון, אם בכלל, מודפסים בצבע, השאר בשחור-לבן.
בשנת 1978 המכירות של תעשיית המאנגה הגיעו ל-184.1 מיליארד ין. בשיא ההצלחה של מכירות מגזיני המאנגה ב-1995 הרווחים של התעשייה באותה השנה היו 586 מיליארד ין. מבחינה סטטיסטית, כל יפני קנה 15 חוברות מאנגה בשנה. בעוד שבמשך תקופה ארוכה מגזיני המאנגה היו אחראים לעיקר הרווחים ממכירת סיפורי מאנגה - ב-2002 שני שלישים מהמכירות - במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 חלה מגמה חדשה - בעוד שבשנת 2004 סך ההכנסות ממגזיני המאנגה עדיין הייתה בסביבות 255 מיליארד ין וסך ההכנסות ממכירת ספרי מאנגה בכריכה רכה הייתה כ-250 מיליארד ין, ב-2005 ההכנסות ממכירת מגזיני המאנגה ירדו ל-242 מיליארד ין (ירידה של כ-70% מההכנסות ב-1995) בעוד שההכנסות ממכירת ספרי מאנגה בכריכה רכב עלתה ל-262.2 מיליארד ין. בשנת 2016 שההכנסות ממכירת ספרי מאנגה בכריכה רכה היו 194.7 מיליארד ין. במקביל, מגזיני המאנגה, גם המגזינים הנמכרים ביותר, הפסיקו להיות רווחיים במיוחד, אך המשיכו לשמש את התעשייה ככלי לבדיקת הפופולריות הפוטנציאלית של סדרות מאנגה חדשות. הסיבות העיקריות לירידה במכירות מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הן בעיקר המשבר הכלכלי המתמשך ביפן והתחרות מצד מוצרי בידור חדשים, כגון משחקי מחשב, אינטרנט, וטלפונים חכמים. בנוסף, באופן כללי האוכלוסייה היפנית הופכת זקנה יותר והיא מתכווצת, מה שעל כן קהל היעד העיקרי של מאנגה - ילדים ובני נוער הולכת וקטנה עם השנים באופן הדרגתי. בתחילת המאה ה-21 נקנית יותר מאנגה מחנויות יד שנייה או מושאלת מאנשים אחרים בניגוד למה שהיה מקובל בשנות ה-90, ומשום כך פחות עותקים נמכרים מבעבר.
בעוד שהשוק של המאנגה המודפסת הופך פחות ופחות רלוונטי עם השנים, בנוסף לכך במאה ה-21 המתחרה העיקרי של המאנגה המודפסת הוא השוק הדיגיטלי של סיפורי המאנגה אשר נמצא בצמיחה מהירה וכולל ספרי מאנגה אלקטרוניים. בשנת 2017 הרווחים ממכירת עותקים דיגיטליים של ספרי מאנגה עלתה בפעם הראשונה על הרווחים של ספרי מאנגה בכריכה רכה.
חברות ההוצאה לאור הדומיננטיות ביותר בשוק המאנגה היפני הם - Kodansha, Shogakukan ו-Shueisha אשר תוצרתן מהווה כ-70% מסך המכירות של מאנגה ביפן, יתר המאנגה שנמכרת ביפן מודפסת בעיקר על ידי חברות הוצאה לאור בינוניות וקטנות.
תפוצה בינלאומית
ההצלחה העצומה לה זכו סדרות מאנגה ברחבי העולם במהלך סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נבעה בעיקר הודות להצלחה לה זכו סדרות וסרטי אנימה רבות קודם לכן ברחבי העולם. גם במקרה של סדרות האנימה, כמו במקרה של המאנגה, אוסמו טזוקה שיחק תפקיד משמעותי בהצלחה של המדיום, שכן סרטי האנימה וסדרות המאנגה אותם הוא הפיק, אשר למעשה הניחו את היסודות לסגנון האומנותי המזוהה במערב עם המאנגה והאנימה, נחלו הצלחה רבה ברחבי העולם בתחילת הדרך. ההצלחה לה זכו סדרות האנימה בפרט בשנות ה-90 של המאה ה-20 הובילה בסופו של דבר לכך שאנימה ומאנגה הפכו פופולריים ומוכרים היטב לקהל הצעיר ברחבי העולם ועל כן הם הקהל הצעיר הפך פתוח יותר למדיום זה. בנוסף לכך, סדרות האנימה והמאנגה בשנות ה-90 היו קשורים באופן ניכר יותר לשיווק של מוצרים נלווים כגון צעצועים, וכו'.
בנוסף לכך, בעוד שבעבר הקומיקס בעולם המערבי, אשר פנה כמעט באופן בלעדי לנערים וגברים, המאנגה אשר לה קיימים ז'אנרים רבים במיוחד שפונים לקהלים שונים, הכילה סדרות רבות מבעבר שפונים גם לקהל נשי ועל כן קהל רחב בהרבה נפתח למדיום.
במזרח אסיה
בהשוואה לשוק המאנגה האמריקני והאירופאי, מאנגה זכתה להצלחה רבה באזור במזרח אסיה עוד קודם לכן במיוחד בדרום קוריאה, טאיוואן והונג קונג. עם זאת, רבים מן מספרי המאנגה שפורסמו בתחילה לא פורסמו באופן חוקי תחת רישיון, ולכן לא שולמו בתחילה תמלוגים לבעלי זכויות היוצרים ביפן. רק עם הירידה במכירות ביפן החלו המו"לים היפנים והממשל היפני להפעיל לחץ על המדינות השכנות להילחם בהוצאות לאור הבלתי חוקיות וללחוץ על כך שהמאנגה תפורסם באופן חוקי תחת רישיון. סדרות המאנגה המשיכו להיות פופולריות ואיפשרה לבעלי זכויות היוצרים לקבל מקורות הכנסה נוספים על יצירותיהם. הסיבות להצלחה המהירה של המאנגה במדינות הנמצאות בשכנות ליפן - בעיקר על אף הצנזורה הכבדה והשמרנות החברתית שקיימת בהם - בעיקר נעוצות בקרבה התרבותית של התרבויות הללו לתרבות יפן וכמו גם באיכות הגבוה יחסית של המוצרים ביחס ליתר הקומיקס שהיו קיימים בשווקים הללו לפני כן.
המאנגה זכתה לעניין ניכר בקוריאה עוד בשלב מוקדם יחסית, שכן בתקופת השלטון היפני בקוריאה מוצרים יפנים רבים הגיעו לקוריאה. לאחר השחרור של קוריאה מהכיבוש היפני ב-1945 הוצאו מחוץ לחוק מוצרים יפנים, ובמשך זמן רב היבוא וההפצה שלהם נאסרו על פי חוק. עם זאת, משנות ה-50 של המאה ה-20, יותר ויותר סדרות מאנגה הגיעו לדרום קוריאה כעותקים בלתי מורשים אשר לא צוין בהם שמדובר ביצירות יפניות. במהלך שנות ה-90 הסתיים האיסור על ייבוא מוצרים יפניים והחלה בעקבות כך להימכר בדרום קוריאה מאנגה באופן חוקי תחת הסכמי רישיון. לראשונה נודע לרבים בקוריאה שחלק גדול מהסדרות הפופולרית הם למעשה יצירות יפניות - מה שהוביל לביקורת לאומית רבה בעקבות חששות מכך שייתכן שיש השפעה רבה מדי לתרבות היפנית בדרום קוריאה ועל כך שייתכן שיש למאנגה השפעה שלילית על האלימות והמיניות של הקהל הצעיר בדרום קוריאה. כתוצאה מהביקורת הנוקבת על המאנגה, הממשל הדרום קוריאני החל לקדם את הקומיקס המקומי - אשר מכונה מאנהאווה. ההשפעות היפניות הניכרות על הסגנון האומנותי של המנהאווה שנויות במחלוקת בקרב הציבור הדרום קוריאני וקוריאנים רבים יסרבו להכיר בהשפעה של המאנגה על ענף הקומיקס המקומי בעיקר בשל הדחייה של התרבות היפנית בקרב חלק ניכר מהציבור הדרום קוריאני.
ההשפעות המוקדמות של המאנגה בסין תרמו לכך שבשנות ה-60 של המאה ה-20 התפתח בסין הקומיקס המקומי - המאנהואה. שוק העותקים הבלתי חוקיים של המאנגה אשר ששגשג בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-20 נעלם לבסוף כאשר בשנות התשעים החלה להימכר בסין מאנגה באופן חוקי תחת הסכמי רישיון. במקביל, תעשיית המאנגה ביפן החלה להשתמש בעובדים סינים לביצוע שלבים שונים בתהליך יצירת המאנגה היפנית, וכתוצאה מכך למאנגה הייתה לא מעט השפעה על התרבות המקומית. המו"ל הגדול בשוק המאנגה הסיני הוא Jade Dynasty Group. ספרי המאנגה הראשונים שפורסמו רשמית בסין היו "אסטרו בוי" ו"קימבה האריה הלבן" אשר יצאו לשווקים ב-1981. לאחר שהמאנגה הפכה פופולרית בסין ובטאיוואן היא הפכה פופולרית גם במדינות דרום-מזרח אסיה. מאנגה הפכה לסוג הקומיקס הפופולרי ביותר בסינגפור בסוף שנות ה-90. שם, בתאילנד, בפיליפינים, ובמלזיה, כמו ביפן השכנה, עותקים לא חוקיים התפשטו במידה רבה לפני שהחלו לצאת לשווקים עותקים חוקיים מורשים. בכל אחת מהמדינות במזרח אסיה מאנגה היא סוג הקומיקס הדומיננטי במדינה, נכון לשנת 2007.
בארצות הברית
בארצות הברית, הייבוא של מאנגה התעכב רבות בשל הדומיננטיות של שוק הקומיקס האמריקני אשר לא בו שלטו דמויות סופר-גיבורים, קהל היעד היה בעיקר נערים מתבגרים, ולאורך זמן רב שתי חברות הוצאה לאור היו החברות הדומיננטיות בשוק הקומיקס האמריקני. משום כך, נעשו לא מעט ניסיונות לפני שנוסדו ערוצי השיווק ונמצאו קבוצות היעד למאנגה בארצות הברית. מאנגה זכתה להכרה בארצות הברית לראשונה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, ובתחילה היו למאנגה רק קבוצה קטנה של קוראים בארצות הברית - מעריצי סדרות אנימה ממוצא יפני. מאנגה החלה לצבור פופולריות בסצנה הקומיקס האמריקנית במהלך שנות ה-80. במהלך שנות ה-80 Viz ו-Dark Horse הפכו לחברות ההוצאה לאור הגדולות ביותר בארצות הברית שמפרסמות מאנגה יפנית.
בשנת 2005 היקף המכירות של שוק המאנגה בצפון אמריקה היה בסביבות 125 עד 145 מיליון דולרים, ומבין 100 ספרי הקומיקס הנמכרים ביותר בארצות הברית היו 80 ספרי מאנגה. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 לעומת זאת, היקף המכירות של מאנגה בארצות הברית החל לדעוך: משנת 2007 ועד 2009 מספר המכירות ירד ב-30% עד 40%, כנראה משום שהשוק היה רווי יתר המידה. מאנגה נותרה פופולרית בארצות הברית וסצנת המעריצים ממשיכה לגדול.
תעשיות קרובות ומוצרים נלווים
המאנגה מקיימת יחסי גומלין סימביוטיים עם אומנות סרטי ההנפשה ומשחקי וידאו: סרטים\משחקים רבים נוצרים בהשפעת מאנגות (סרטים כאלו נקראים "אנימה קומיקוסו" - כלומר קומיקס מונפש - או בפשטות "אנימה"), ולהפך.
הפופולריות הרבה לה זכו לאורך השנים סדרות המאנגה הפכו אותה לתעשייה המכניסה מיליארדי דולרים ממכירת מוצרים נלווים. הדמויות הראשיות ודמויות המשנה של סדרות המאנגה מופיעות על גבי מוצרים רבים: בובות, מחברות, לוחות-שנה ומחזיקי-מפתחות כמו גם ספרי אמנות וביקורת. כנסים וירידים שונים המוקדשים למאנגה מתקיימים מדי שנה בכל רחבי העולם ונמכרים בהם בין היתר מגוון גדול של מוצרים נלווים.
ביקורת חברתית
הביקורת על המדיום מאנגה קיימת ביפן עוד משנות ה-50 של המאה ה-20. גם בארצות הברית ובאירופה לאורך השנים ההשפעה של מאנגה הפכה לנושא שנוי במחלוקת כאשר יש הטוענים שמאנגה היא סוג של אמנות ירודה אשר מקדמת אכזריות ואנטי-הומניות, מיוחסת לאלימות וארוטיקה, ולצורת "חשיבה שטחית" בקרב אנשים צעירים. ביפן התנועות החברתיות הראשונות שיצאו נגד המאנגה החלו להתגבש במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 וכללו הורים, מורים ואת הרשויות שהביעו דאגה לגבי ההשלכות השליליות האפשריות של מאנגה על הקהל הצעיר שנחשף למדיום. בעוד שעיקר הביקורת במדינות המערב היא שסיפורי המאנגה לא מסייעים לילדים ללמוד לקרוא כראוי, ביפן זו אף פעם לא הייתה הסוגיה המהותית בשל האוריינות הגבוהה במיוחד של כ-99% מתושבי יפן. בשל החלוקה המקובלת של ספרי המאנגה בחנויות ובספריות על פי קהלי יעד, אשר תרמה רבות לכך שילדים לא נחשפו לתכנים שלא מתאימים לגילם, עיקר הביקורת מצד ההורים והמחנכים ביפן שהביעו דאגה לגבי ההשלכות השליליות האפשריות של מאנגה על הקהל הצעיר שנחשף למדיום לא זכתה ליחס רב.
סדרות המאנגה הרווחיות ביותר
<span class="legend-color" style="display:inline-block; width:1.5em; height:1.5em; margin:1px 0; background-color:#b6fcb6; border:1px solid black; color:black; font-size:70%; text-align:center;">  עדיין רצה
מאנגה בישראל
בישראל, קיים גרעין מעריצי ויוצרי מאנגה. מדי שנה מאז שנת 2009 מתקיים "כנס אנימה ומאנגה ישראל", העוסק בתחום האנימציה והקומיקס היפניים, תרבות יפן פופולרית וגיימינג (קונסולות ומשחקי לוח יפנים).
נפת חאצביא
נפת חאצביא (בערבית: حاصبيا) היא נפה מנהלתית במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. בירת הנפה היא העיירה חאצביא. נפת חאצביא בדרום מערב גובלת עם ישראל וסוריה
שטחה של "נפת חאצביא" הוא 265 קמ"ר, בנפה מתגוררים 19,460 תושבים (נכון ל-1996)
גרה (צרפת)
גֶרֶה (בצרפתית: Guéret) היא קומונה במרכז צרפת, בירת מחוז קרז בחבל אקיטן החדשה. נכון לשנת 2012, מתגוררים בקומונה 13,219 תושבים.
גאוגרפיה ואוכלוסין
גרה היא עיירה תעשייתית עם שטחים חקלאיים, שטחה הכולל של הקומונה הוא 26.21 קמ"ר. הקומונה נמצאת כ-72 קילומטרים צפון-מזרחית מהעיר לימוז'. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2012, מתגוררים בקומונה 13,219 תושבים.
יחסים בינלאומיים
גרה היא 'עיר תאומה' של:
חיננית
חיננית (חִנָּנִית) היא התנחלות ויישוב קהילתי כפרי בגוש שקד שבצפון השומרון. זהו הישוב הגדול ביותר בגוש (המונה את שקד, חיננית, ריחן, וטל מנשה ואזור התעשייה שח"ק). אופי היישוב חילוני, אך בסמיכות אליו נמצאת טל מנשה, יישוב דתי הנחשב באופן רשמי שכונה של חיננית. היישוב משתייך למועצה אזורית שומרון. שמו של היישוב הוא כשם הפרח חיננית הנפוץ באזור.
היישוב שוכן ברום של כ-400 מ' מעל פני הים. במורד שלוחותיו הצפוניות נמצא ואדי א-סקעה, המתחבר לנחל זבדון. כקילומטר וחצי מצפון ליישוב נמצא הכפר עאנין, המשמר את שמה של העיירה התלמודית "עננין" הנזכרת בכתובת רחוב.
אחת השכונות ביישוב היא מרכז קליטה לעולי חבר העמים. סמוך ליישוב נמצא אזור התעשייה שח"ק.
שטח השיפוט של חיננית 9,401 דונם.
היסטוריה
החלטה על הקמת היישוב, שנקרא אז באופן זמני ריחן ב', נתקבלה בוועדת השרים להתיישבות בסוף אוגוסט 1979 ואושרה בממשלה באמצע ספטמבר, לאור טענות שלועדת השרים להתיישבות לא הייתה סמכות לאשר יישובים הרחק מיישובים קיימים. על ההחלטה להקים את היישוב ערער יגאל ידין, בגלל התנגדותו להקים יישובים באזורים של אוכלוסייה ערבית צפופה, אך ערעורו נדחה בקולות הליכוד, אליהם הצטרפו נציגי מפלגת העבודה, שכן ההחלטה על ההתיישבות באזור התקבלה עוד לפני המהפך והיישוב נועד לעבות את ההתיישבות באזור מי עמי על גבול הקו הירוק.
בתי היישוב הוקמו כבר באמצע שנת 1980, אולם העלייה על הקרקע נדחתה מסיבות שונות והמתיישבים הראשונים, עולים מקווקז, עלו על הקרקע בשנת 1981. היישוב הוקם כמושב עובדים על ידי תנועת המושבים, אך מאוחר יותר הפך ליישוב קהילתי.
משומד לדבר אחד
משומד לדבר אחד (בעקבות הצנזורה הנוצרית נקרא גם מומר לדבר אחד) הוא מונח הלכתי תלמודי, המתאר יהודי אשר הוחזק כמשומד, למצווה מסוימת.
מקור הדין
הסוגיה במסכת חולין, דנה האם אדם אשר הוחזק (אם על ידי עדים שראו אותו כמה פעמים, או בדרכים שונות) כמשומד על ידי כך שבקביעות הוא עובר על עבירה מסוימת, או אינו מקיים מצווה מסוימת (כדברי רש"י: "מבעט במצווה זו"), נחשב כמשומד לכל התורה, והוא בגדר של משומד לכל דבר (אשר לפי דעות מסוימות אינו תחת ההגדרה של יהודי), או שהוא בגדר של יהודי, רק שהוא משומד לדבר אחד, ומקבלין ממנו קרבן נדבה (על פי דברי הגמרא שם, מפני הסיבה שיחזור בתשובה). מסקנת הסוגיא היא, שמשומד לדבר אחד לא נחשב למשומד לכל התורה כולה.
עוד דנו חכמי התלמוד, רב אחא ורבינא, באדם שעושה עבירה להכעיס את בוראו ולא רק לתיאבון, אם הוא נחשב גם אז למשומד בלבד, או שמא נחשב הוא ל"מין". ההלכה נפסקת כמו הדעה שלהכעיס נחשב למין.
במצוות מסוימות
שונה היא הסברא במצוות מסוימות אשר לכל הדעות, אם הוא משומד להן, הוא נחשב משומד לכל התורה, ויש שאלה על יהדותו. למשל עבודה זרה, אשר אם אדם מוחזק כמשומד לעבודה זרה, הוא נחשב משומד לכל התורה כולה. וכן המומר ליין נסך, והמשומד לחילול שבת בפרהסיה, אשר דינו הוא כמשומד לכל התורה כולה.
כ' בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ' טבת היא, ברוב השנים, פרשת שמות. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
פסיכולוגיית התכונות
פסיכולוגיית התכונות היא זרם בפסיכולוגיה המדגיש את מרכזיותן של תכונות יציבות במבנה האישיות. את קרל יונג, שהדגיש את חשיבותן של המופנמות והמוחצנות, ניתן לראות כאחד מהראשונים בגישה זו, אם כי רוב תרומותיו לפסיכולוגיה אינן קשורות לתאוריית התכונות.
גורדון אולפורט, הנס אייזנק וריימונד קאטל הרימו תרומות נוספות בשטח זה. אולפורט דיבר על מגוון רחב מאוד של תכונות, חלקן ייחודיות לאדם. גישה זו הקשתה מאוד על ביצוע מחקר מדעי ושיטתי בתחום. לעומתו צמצם אייזנק את צירי האופי המרכזיים לשלושה - מופנמות או מוחצנות, יציבות נפשית גבוהה או נוירוטיות וכן מידת הפסיכוטיות. אייזנק הדגיש חשיבותם של מרכיבים ביולוגיים וייחס להם שני שלישים מהשונות. כיום סבורים שהשיעור נמוך יותר, אולי פחות מ-50%. ריימונד קאטל דיבר על שש עשרה תכונות מרכזיות.
כיום רווחת תאוריית חמש התכונות הגדולות, שלפיה מידת המוחצנות, מידת היציבות הנפשית, המוכוונות (רגש האחריות), הפתיחות המחשבתית ונועם ההליכות הן חמש התכונות המרכזיות שניתן להסביר לפיהן שלל רחב מאוד של תכונות אצל בני תרבויות שונות.
לשיטת התכונות יש יישומיות טיפולית נמוכה והיא מתעלמת מהעדר עקביות באופן שבו אדם מתנהג במצבים שונים.
המתודה המדעית שעליה מתבססת פסיכולוגיית התכונות היא ניתוח גורמים של תשובות לשאלונים, מציאת גורמים מרכזיים שמסבירים דפוסים בתשובות נבדקים לשאלוני אישיות.
מחוזא
ערים שנכללו במטרופוליס
בשנת 637 כבשו המוסלמים את המטרופוליס ורוב אנשי החצר והאצולה הסאסאנית ברחו. התושבים שנשארו נדרשו לשלם את מס הג'יזיה. בהמשך גם בני האצולה חזרו להתגורר שם, והקהילות היהודית והנוצרית המשיכו להתקיים. אל-מדאאין שמרה על חשיבותה זמן-מה, אך לאחר הקמת בגדאד והפיכתה לבירת האימפריה, הלכה ופחתה חשיבותה. תרומתה העיקרית הייתה בחקלאות ובייצור מזון.
סלמאן הפרסי, אחד מחברי הנביא, שימש כמושל וכשמת נקבר שם. את הקבר שלו נוהגים לפקוד גם סונים וגם שיעים. הוא שופץ לאחרונה בידי הסולטאן העותמאני מוראט הרביעי בשנת 1905.
הקהילה היהודית
בתקופת התלמוד התקיימה במקום ישיבה גדולה. את הישיבה ייסד רב יוסף בר חמא במאה ה-3. לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו, רבא, שביסס את הישיבה והביא לפרסומה, במקביל לישיבת פומבדיתא בראשות חברו ובר הפלוגתא שלו, אביי. באותה תקופה פעל בעיר גם רב שימי מחוזנאה. רב חביבי מחוזנאה מדור השישי של אמוראים התגורר ופעל בעיר.
על פי סדר עולם זוטא, לאחר רדיפות קשות של יהודי בבל בידי המלך הסאסאני קבאד הראשון, ששיאן היה בהוצאתו להורג של החכם רב יצחק, פתח מר זוטרא, ראש הגולה של הקהילה היהודית בבבל במרד כנגד השלטון הסאסאני, ולאחר שהביס את הצבא הפרסי בעזרת קומץ חיילים הקים שלטון עצמאי בעיר מחוזא ובסביבותיה למשך שבע שנים, כך שבמחוזא קמה האוטונומיה היהודית האחרונה עד לימינו. ידיעה זו אינה נחשבת לאמינה בעיני רוב החוקרים המודרניים.
לבסוף עלו צבאות פרס על האוטונומיה היהודית במחוזא וכבשוה - לפי סדר עולם זוטא, הסיבה האלוקית לתבוסה הייתה ההידרדרות הרוחנית שאחזה ביהודים - ומר זוטרא וסבו, ראש הישיבה רב חנינא, נתלו על גשר מחוזא.
הריסת בתים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
הערכים הבאים עוסקים בהריסת מבנים במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
איתמר (יישוב)
אִיתָמָר היא התנחלות ויישוב קהילתי חקלאי-דתי השוכנת דרומית-מזרחית לשכם, סמוך לכפרים עוורתא ובית פוריכ, ומשתייכת למועצה אזורית שומרון. תחילה נקרא היישוב על ידי המייסדים בשם "תל חיים" על שם תל חייא, תל ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית הנמצא ביישוב. לאחר מכן שונה שמו ל"איתמר" על שם הדמות המקראית איתמר בן אהרן הכהן, שלפי המסורת קבור בכפר עוורתא הסמוך ליישוב.
היישוב שוכן בגב ההר, ונחשב להתנחלות אידאולוגית. ביישוב מתגוררות כ־200 משפחות. היישוב שוכן על רכס גדעונים.
ניסיון ההתיישבות ברוג'ייב ובג"ץ אלון מורה
ניסיון ההתנחלות הראשון באזור התבצע על ידי "גרעין אלון מורה" ביוני 1974 בסמוך לבסיס הצבאי שבו שוכנת חטיבה מרחבית שומרון.
ב-3 ביוני 1979 אישרה הממשלה את התיישבות הגרעין סמוך לכפר רוג'ייב בגבעה 637, כ-500 מטר מצפון למיקום הנוכחי של איתמר. ב-5 ביוני 1979 חתם מפקד אזור יהודה ושומרון, תת-אלוף בנימין בן אליעזר, על צווים לתפיסת שטח של כ-800 דונמים ולאחר יומיים עלו המתיישבים למקום. לצורך הקמת היישוב (שנקרא אז "אלון מורה") הוקצו 50 מיליון ל"י והוחלט שהוא יאוכלס תוך חודשיים.
ב-20 ביוני 1979 הגישו חלק מבעלי הקרקע הפרטית ברוג'ייב (בעלי שטח של 125 דונמים) לבית המשפט הגבוה לצדק בקשה לצו מניעה נגד תפיסת אדמותיהם הפרטיות. הממשלה הטילה על הרמטכ"ל, רפאל איתן, להגיש תצהיר להצדקת הצורך הביטחוני בתפיסת השטח. אולם לצד תצהירו של הרמטכ"ל הגיש שר הביטחון עזר ויצמן (באמצעות מזכיר הממשלה, במענה לדרישת בית המשפט) תצהיר משלו ובו טען שהוא "סבור כי ניתן לממש את צורכי הביטחון שלא בדרך הקמת יישוב במקום האמור". בג"ץ פסק ב-22 באוקטובר 1979 ששיקולי הביטחון לא היו עיקריים ולכן על המדינה לפנות את המתנחלים מאדמות העותרים תוך 30 יום. בעקבות זאת הועתקה אלון מורה לגבעה 756 שבהר כביר.
הקמת היישוב
היישוב איתמר הוקם ב-8 במאי 1984 בשם "תל חיים", על ידי גרעין של מספר משפחות מירושלים מיוצאי מכון מאיר שהתעתדו להקים את "כוכב השחר ב".
היישוב שוכן בסמוך לאתר ההיסטורי תל ארומה, מבצר עתיק ככל הנראה מימי החשמונאים.
בתחילה הועלתה הצעה לקרוא ליישוב בשם "אגוז" בהשראת הביטוי התלמודי "אגוזי פרך" (המזוהה עם היישוב בית פוריכ הסמוך), אך תושבי היישוב רצו לקרוא ליישוב בשם "תל חיים" על שם "תל חייא", אתר ארכאולוגי בשטח היישוב. ועדת השמות הממשלתית התנגדה לשם זה והחליטה בסופו של דבר על השם "איתמר", על שם בנו של אהרון הכהן שלפי המסורת קבור בכפר הסמוך עוורתא. היישוב תוכנן ל-1,500 משפחות, ושטח אדמותיו מסתכם בכ־6,000 דונם.
בין השנים 1996 ל-1999 הוקמו ברכס גדעונים הסמוך מספר מאחזים: גבעות עולם (שהקים אברי רן המכונה "אבי המאחזים"), מצפה שלושת הימים, חוות אלומות, גבעת ארנון, הר גדעון וגבעת ינוח.
גרעין ההתנחלות הוקם על אדמות מדינה, אך לאיתמר לא אושרה תוכנית בניין עיר (תב"ע). במרץ 2011 החליטה הממשלה לקדם לקדם את הסדרת היישוב ולאשר תב"ע באיתמר. לפי חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים של טליה ששון חלק מההתנחלות שוכן על קרקע פרטית פלסטינית;.
בספטמבר 2012 אישר שר הביטחון אהוד ברק בניית יותר מ-500 יחידות דיור חדשות באיתמר, אך באוקטובר 2015 חזר בו ראש הממשלה בנימין נתניהו מאישור התוכנית בשל חששו מלחץ בינלאומי.
ביוני 2014 נחנכה שכונת "נופי ארומה", הקרויה על שם העיר המקראית הסמוכה ארומה, וביולי 2015 נחנך שלב ב' של השכונה.
ב-2014 נחנך "מעיין אירוס השומרון" - בריכה קטנה בעומק כחצי מטר ביציאה מהיישוב לכיוון גבעות איתמר. הבריכה נבנתה לזכר לוי גולדשמיט, שסייע לאנשי היישוב, ולזכר שלמה מילר, רכז הביטחון של היישוב שנהרג בהיתקלות עם מחבלים סמוך למקום המעיין בשנת 2004.
פעילות חינוכית ודתית
ביישוב פועלות "הישיבה התיכונית "חיצים" והישיבה הגבוהה איתמר. בכל אחת מהן כ-200 תלמידים. בעבר עמד בראש הישיבה הגבוהה הרב אביחי רונצקי וכיום הרב יהושע ון דייק. במקום גם תלמוד תורה ובית ספר יסודי לבנות "באר מרים". ביישוב פועל סניף בני עקיבא נפרד ובית נוער הפעיל בעיקר בסופי שבוע ובחופשות. כן פועלת בו ישיבת "תאג' התורה" של חסידות חב"ד. הלימודים בה מתקיימים בערבית, במטרה להכשיר שליחים שיפיצו את שבע מצוות בני נח בעולם הערבי.
הרב אביחי רונצקי שימש כרב היישוב בשנים הראשונות לקיומו, ואחריו כיהן הרב נתן חי. כיום עומד בתפקיד הרב דניאל לונצר.
אירועים ביטחוניים ביישוב ובסביבתו
במהלך האינתיפאדה השנייה סבל היישוב מפיגועי טרור שבוצעו על ידי חדירות ליישוב וירי בדרכים סביבותיו, בהם נהרגו 16 מתושבי היישוב ו־3 מתלמידי הישיבה התיכונית. ב-19 באוגוסט 2004 קצין בבביטחון המסכל הפלסטיני תקף בירי את שער היישוב, ורצח את רבש"ץ היישוב, שלמה מילר.
בעקבות האיומים הביטחוניים על היישוב הוקם בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 שטח ביטחוני מיוחד (שב"מ) סביב היישוב שנועד לספק לו הגנה, בדומה לשטחים דומים שהוקמו סביב יישובים אחרים. המערכת כוללת גדר התרעתית, גדר תלתלית מעכבת ואמצעי תצפית והתרעה. בתחומי שטח זה מצויות אדמות בבעלות פלסטינים, הנכנסים לעיבוד שטחים אלו בתיאום וליווי צה"ל.
מאחזים הקשורים ליישוב
בשנת 1996 הוקם על רכס גדעונים, ממזרח ליישוב, המאחז גבעות עולם. מאז נבנו מאחזים נוספים ונקודות תצפית היוצרים רצף בין גב ההר לבקעת הירדן. בין המאחזים גבעת ארנון 777, הר גדעון, הנקודה הכפרית, גבעת ינוח וחוות אלומות. המאחזים של איתמר מאופיינים בפעילות חקלאית, חלק גדול ממנה בצורה של חקלאות אורגנית.
אתר עתיקות - חורבת חיה
ביישוב התגלה באתר חורבת חיה שרידי יישוב הכוללים מקוואות טהרה, מערות קבורה בורות מים ומבנה גזית יפה שנחשף בחפירות קמ"ט ארכאולוגיה על ידי עוזי גרינפלד בשנת 2019.
בשנת 2021 נערכו באתר חפירות על ידי משלחת מטעם המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. החפירה הייתה בניהולו של ד"ר דביר רביב.
ממצאים
באתר נמצאו כ-30 מטבעות וביניהן מטבע כסף נדיר מהתקופה החשמונאית, המטבע טטרדרכמה לדברי דביר רביב, המטבע דומה לשקל צורי שנטבע בעיר צור בתקופת החשמונאים ועד שנת 66 לספירה. מטבעות אלו שימשו את היהודים כמס "מחצית השקל" בירושלים. מטבע נדיר זה מצביע על התיישבות בתקופת "בית שני".
לדברי דביר רביב, מדובר ביישוב כפרי מתקופת הבית השני והתקופה הרומית, אולם לא ברור אם מדובר בהתיישבות יהודית או שומרונית.
חרמש (יישוב)
חרמש היא התנחלות ויישוב קהילתי בצפון-מערב השומרון בין העיירות הפלסטיניות יעבד וקפין, השייך למועצה אזורית שומרון.
היסטוריה
חרמש הוקמה ב-1983 כהיאחזות נח"ל, ובאפריל אותה שנה אוזרחה, למרות התנגדותו של רענן ויץ, שטען שאין במקום מספיק קרקעות ואין גרעין התיישבותי מתאים לאזרוח המקום. בנובמבר 1983 הוחל בבניית בתים במקום. התנועה המיישבת של חרמש הייתה תנועת חרות-בית"ר.
תושבי המקום כללו עולים מברית המועצות יחד עם ילידי ישראל.
באוקטובר 2002, נרצחו בפיגוע ביישוב שלוש מתושבות היישוב, אורנה אשל, הדס תורג'מן ולינוי סרוסי.
במהלך הכנת תוכנית ההתנתקות הוצע לפנות את היישוב ואת מבוא דותן יחד עם ארבעת היישובים שפונו בצפון השומרון (גנים, כדים, שא-נור וחומש), אך לבסוף הוחלט שלא לפנותם.
ב-30 במאי 2023 נרצח בפיגוע ירי בכניסה ליישוב מאיר תמרי בן 32 תושב היישוב.
ביישוב בריכת שחיה, גן ילדים, גן שעשועים, מגרש ספורט, מקווה ומועדון נוער.
ביישוב מתגוררות כ-70 משפחות.
בישוב מתוכננת תוכנית "חרמש צפון" להכפלת הישוב בבניית יחידות דיור בצידה הצפונה של הישוב.
אתר ארכאולוגי חורבת פרסין נמצא כקילומטר מערבית מחרמש.
כ"א בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א טבת היא ברוב השנים פרשת שמות. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
אלישע בנאי
אלישע בנאי (נולד ב-18 בנובמבר 1988) הוא זמר, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
בנאי נולד, גדל והתחנך בתל אביב. נצר למשפחת בנאי: הוא בנו של הזמר וסולן להקת משינה יובל בנאי ושל השחקנית אורלי זילברשץ. האח הבכור של עמליה, סופי ואהרן. נכדו של השחקן והזמר חתן פרס ישראל יוסי בנאי.
קריירה
בשנת 2006 הצטרף אלישע להרכב הפאנק רוקנרול "got no shame" שבו היה חבר במשך 4 שנים, הלהקה הוציאה אלבום אולפן בשם "Hometown Underground" ואף עשו סיבובי הופעות בארצות הברית. בשנת 2010 יצא אלישע לסיבוב הופעות עם להקת "got no shame" בקליפורניה. כאשר חזר לארץ עם חומרים השמיע אותם למתי גלעד והם התחילו לנגן, לכתוב, לעבד את השירים התחילו להופיע וקראו לעצמם "אלישע בנאי וארבעים השודדים". באפריל 2010 אלישע בנאי וארבעים השודדים הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, הנקרא "ברצלונה". רק כשנתיים לאחר מכן יצא אלבום הבכורה ואיתו סינגלים כמו "כמו כולם" "הכל נשרף" ו"סן דייגו". בשנת 2014 הוציאו את אלבומם השני "מהירות האור" בהפקתו של פיטר רוט. מאלבום זה הם הוציאו סינגלים כמו "נוגה מחפשת צדק" ו"איינשטיין". בינואר 2019 הוציאו את הסינגל הראשון "לב רעב" מתוך אלבומם השלישי "סמטת לאן". במרץ 2019 הוציאה הלהקה, בשיתוף עם גידי גוב, את הסינגל השני "גיבורה" מתוך אלבומם השלישי "סמטת לאן", שיצא ב-12 במאי באותה השנה. בינואר 2020 הוציא אלישע EP תחת השם "מרקו פולו" ובו הסינגל "רכבת שדים". בפברואר 2022 הוציא אלישע מיני אלבום בשם "ממשיך לרדוף אחרי החלומות" תחת שמו, בפעם הראשונה ללא ארבעים השודדים שמתוכו יצא סינגל כפול, "ממשיך לרדוף אחרי החלומות" + "איש זאב" עם קליפ שביימה אחותו של אלישע, הבמאית עמליה זילברשץ בנאי. הסינגל השני שיצא הוא "שביל אופניים" עם קליפ בהשתתפות השחקנים תום אבני ליר כץ ודב נבון.
בשנת 2021 השתתף וזכה בעונת ה-VIP של תוכנית המציאות MKR המטבח המנצח, בה התחרה בבישול ביחד עם אמו אורלי.בינואר 2022 נבחר להיות הפרזנטור של חברת האופנה קסטרו לשנת 2022.
Trouble (שיר של קולדפליי)
Trouble הוא סינגל של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית, קולדפליי. הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, Parachutes. השיר חוזר על המילה "trouble" (צרות) לאורך השיר, ופורסמו לו שני קליפים.
השיר הגיע בשיאו למקום ה-10 במצעד הסינגלים בבריטניה, וזה הפך אותו לסינגל השני של הלהקה שהגיע לטופ 10 במצעד הסינגלים בבריטניה אחרי Yellow. השיר לא הצליח במיוחד במיקום במצעדי הסינגלים העיקריים בארצות הברית, אך עיתוני המוזיקה ראו בו מצליח כמעט כמו Yellow, והוא קיבל המון ביקורות חיוביות.
לדברי סולן הלהקה, כריס מרטין, הוא כתב את השיר כתוצאה מהתנהגותו. הוא סיפר ש"היו כמה דברים רעים שהלכו בלהקה... השיר הוא על התנהגות קשה כלפי מישהו שאתה באמת אוהב, וזה בהחלט קרה לי עם כמה מחברי הלהקה". ארבעת חברי הלהקה היו שותפים בכתיבת הסינגל כמו בקודמים, שמבוסס על רעיונותיו של מרטין. קליפ השיר בוים על ידי סופי מולר.
אידאן מק גאבראן
אידאן מק גאבראן (בגאלית סקוטית: Áedán mac Gabráin; מת בשנת 608 לערך) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 574 לערך ועד פטירתו.
אידאן היה בן זמנו של קולומבה הקדוש, ומרבית המידע אודות מלכותו מקורו בתיאור פעולותיו של הקדוש, כגון ספרו של אדומנאן מאיונה "חייו של קולומבה הקדוש".
כרוניקות איריות מתארות את מסעי המלחמה של אידאן כנגד שכניו באירלנד בצפונה של אנגליה וכן את מסעותיו לאיי אורקני ולאי מאן. בין הכרוניקות המזכירות את חייו של אידאן נתן למנות את ה"היסטוריה אקלסיאסטיקה ג'נטיס אנגלורום" של בדה, ה"סנכוס פר נ-אלבן" והכרוניקות "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך".
קורות חיים
כתב יד משנת 1130 לערך מתאר את מוצאו של איידן. על פי כתב זה איידן היה אחיו התאום של בראנדאב מק אכדאך, מלך לנסטר אולם איידן הוחלף בלידתו באחת מבנותיו התאומות של גאבראן מק דומאנגארט שנולדו באותו לילה, כך שלכל משפחה יהיה בן בכור. אירוע זה מוזכר גם ב"נבואת ברכאן" אולם אין תיעוד היסטורי למסורת זו.
על פי שיר וולשי, אימו של אידאן הייתה בתו של דומנאגואל מאלט קלוט. אחיו של אידאן - אאוגאנאן נפטר בשנת 597 לערך (ה"סנכוס" מזכיר שלושה אחים נוספים - אשר מועד פטירתם אינו ידוע: קוילדאך, דומנל ודומאנגארט).
תקופת שלטונו
אידאן היה מלך דאל ריאטה (אשר, על פי ה"סנכוס פר נ-אלבן" הייתה מחולקת לשלושה שבטים: קנל נגבריין (שבט גבריין) - באזור קינטייר, קוואל ובוט, קנל לואיירן (שבט לואיירן) באזור ארגייל וקנל נ'אואנגוסה (שבט אואנגוסה) באזור איזליי.
אידאן עלה לשלטון לאחר מותו של קונאל מק קומגייל בשנת 574. בעת עלייתו לשלטון היה אידאן בן 40 לערך. ייתכן שעלייתו לשלטון הייתה שנויה במחלוקת - אדומנאן מציין כי קולומבה תמך דווקא באחיו - אאוגאנאן, אולם לבסוף קולומבה הכתיר את אידאן. הכתרה זו היא ההכתרה הקדומה ביותר המתועדת בהיסטוריה של בריטניה ואירלנד.
בעקבות מותו של קונאל, התרחש בשנת 574 (על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך") קרב המכונה "קרב טלוך" (Teloch) או "קרב דלגו" (Delgu) בסמוך לקינטייר. מיקומו המדויק של הקרב אינו מצוין, אולם מהכרוניקות עולה כי "דונכאד, בנו של קונאל בנו של קומגאל ורבים אחרים מתומכי בניו של גאבראן נפלו." ההיסטוריון מ. או. אנדרסן סבור כי מדובר בקרב נגד באטאן מק קייריל (Báetán mac Cairill).
"דברי ימי אלסטר" מציינים כי בשנת 575 נערכה אספה גדולה בסמוך ללימאבאדי בה נכחי אייד מק אינמויירך וקולומבה, וכי אידאן נכח בפגישה. מטרת הפגישה אינה ברורה, אולם יש הסבורים כי מדובר במחלוקת בדבר שלטונו על דאל ריאטה. בעקבות הפגישה הוסכם כנראה על ברית צבאית בין דאל ריאטה ואוי נייל (Uí Néill) - ככל הנראה בשל הסכנה שנשקפה לשלטונם של אייד ושל אידאן מצד באטאן. מותו של באטאן בשנת 583 לערך הקל על אידאן ואפשר לו לפתחו בפשיטות צפונה ומזרחה.
בשנת 580 לערך פשט אידאן על אורקני (שהייתה תחת שלטונו של ברידיי הראשון מלך הפיקטים).
אידאן המשך במסעותיו הצבאיות בצפונה ומערבה של סקוטלנד, וניהל קרב בשנת 590 לערך, באזור הנהר פורת' בו נהרג בניו בשל אידאן - ארתור ואאוכייד פינד.
אידאן נפטר ב-17 באפריל 608, בגיל 74 (לפי "דברי ימי טיגרנאך"). "נבואת ברכאן" מציינת כי נפטר בקינטייר. ג'ון מפרדון כתב בספרו מהמאה ה-14 כי אידאן נקבר בקילקראן שבארגייל.
לאחר מותו של אידאן עלה לשלטון בנו אאוכייד בוייד.
צאצאיו של אידאן
אאוכייד בוייד לא היה בכור בניו של אידאן. אדומנאן מציין כי קולומבה הקדוש ניבא שאאוכייד יעלה לשלטון ולא אחיו הבכורים. הסנכוס פר נ-אלבן מציין את שמות בניו של אידאן: אאוכייד פינד (Eochaid Find), טאות'ל (Tuathal), בראן (Bran), ביית'נה (Baithéne), קוניינג (Conaing) וגארטנייט (Gartnait). אדומנאן מזכיר שני בנים נוספים - ארת'ור ודומאנגארט - שאינם מוזכרים בסנכוס. ייתכן שדומאנגארט היה נכדו של אידאן (בנו של קוניינג).
לימים, במהלך המאה השביעית והמאה השמינית, נאבקו בניו של אאוכייד בוייד (צאצאי בכורו, דומנל ברק) בצאצאיו של קוניינג על השליטה בממלכה.
היו חוקרים שסברו כי גארטנייט בנו של אידאן הוא גרטנייט בן דומלך, מלך הפיקטים - כאשר תומכי סברה זו טוענים כי דומלך הייתה בעצם אשתו של אידאן. היסטוריונים מודרניים מטילים ספק בטענה זו.
הכרוניקות מזכירות את מיית'גם (Maithgemm) המכונה גם גמה (Gemma), בתו של אידאן, אשר נישאה לנסיך בשם קיירל (Cairell) מדאל פיאטאך ( Dál Fiatach).
פרקליט ניו סאות' ויילס
פרקליט ניו סאות' ויילס (באנגלית: Judge Advocate of New South Wales) היה הקצין המשפטי שנמצאת במושבת העונשין, ניו סאות' ויילס. התפקיד בוטל ב-17 במאי 1824.
לפני שהצי הראשון הפליג מאנגליה והתיישב בניו סאות' ויילס, מונה קפטן הנחתים דייוויד קולינס לפרקליט ניו סאות' ויילס, ופרקליט הנחתים.
הפרקליט היה אחראי על התפקידים הבאים:
מ-4 בפברואר 1814, הפרקליט היה אחראי על התפקידים הבאים:
פרשת שמות
הפרשה מתחילה בתחילת חומש שמות,, ומסתיימת, לפי החלוקה לפרקים, ב. את הפרשה קוראים בין התאריכים י"ח בטבת-כ"ה בטבת.
גזירות פרעה
תחילת הפרשה מקשרת לסיומו של ספר בראשית ומסכמת את שמות בני ישראל שירדו למצרים. עם ישראל, המכונה כך לראשונה על ידי פרעה, מזוהה בעיני המצרים כסיכון פוטנציאלי ועל כן מחליטים המצרים לדכא אותו במספר דרכים - שעבוד פיזי ובניית "ערי מסכנות" - פיתום ורעמסס, ובהמשך ציווי על המתת כל הזכרים הנולדים. המיילדות שפרה ופועה המופקדות על ביצוע המשימה אינן מצייתות לציווי זה, ומצילות את הילדים. בעקבות מעשי המיילדות, מסופר כי ה' גמל להן טובה "ויעש להן בתים".
פרעה מרחיב את הציווי ומורה אותו לכל המצרים: "כל הבן היילוד היאורה תשליכוהו". על רקע הציווי הנ"ל, מספרת הפרשה על זוג עבריים משבט לוי - עמרם ויוכבד - הנישאים ומביאים לעולם בן זכר. אם הילד שחוששת להשאירו בביתה, בונה לו תיבת גומא ומניחה אותו בתוך התיבה ביאור.
לידת משה ובריחתו למדין
בתיה בת פרעה מוצאת את התיבה ביאור בה הונח הילד, קוראת לו "משה", לוקחת אותו לביתה ומגדלת אותו בארמון פרעה. כשמשה גדל הוא יוצא לפגוש את בני עמו המשועבדים לפרעה. בתחילה רואה איש מצרי מכה איש עברי, משה הורג את המצרי לאחר שמוודא שאין אף איש שרואה אותו. יום למחרת יוצא משה שוב לראות בסבלות אחיו, הוא רואה שני אנשים עברים - דתן ואבירם - הוא שואל את ה'רשע' שמרים את ידו להכות את חבירו, מדוע הוא עושה כך. בתגובה לכך מתריס אותו אדם 'האם אף אותו מתכוון משה להרוג כפי שהרג אמש את האיש המצרי'. משה מבין שדבר הריגת המצרי התגלה, ולאחר שפרעה שמע על כך ומנסה להרוג את משה, נאלץ משה לברוח לארץ מדין.
על הבאר במדין משה מסייע לבנותיו של יתרו לשאוב מבאר המים, לאחר שהרועים שהיו במקום גירשו אותם. בעקבות כך מתענין יתרו אביהם מדוע מיהרו לבוא, לאחר שיתרו שומע את מעשה משה, הוא שולח לקרוא לו לגור בביתו, משה נענה לכך ואף נושא את ציפורה אחת מבנותיו של יתרו. למשה נולדים שני בנים, גרשם ואליעזר.
הסנה הבוער והחזרה למצרים
באחת הפעמים שמשה רועה את צאן יתרו הוא מגיע להר סיני ורואה שם סנה בוער באש. אלוהים מדבר אל משה מתוך הסנה, מודיע לו שהחליט לגאול את עם ישראל ולהביאם לארץ ישראל, (ארץ כנען) ומטיל על משה את הנהגת העם. משה מנהל משא ומתן ארוך עם אלוהים ומעלה בעיות רבות שעשויות להפריע לו במשימה זו.
בין היתר, מנסה משה לסרב לשליחות בתואנה כי הוא "ערל שפתיים", אולם ה' מעמיד לצידו את אחיו אהרן כ"נביא" (לפי רש"י: מתורגמן). כמו כן, אלוהים שאל אותו "מה זה בידך?" משה ענה "מטה". הוא מצייד את משה באותות ובמופתים שיעזרו לו לשכנע את העם ואת פרעה בדבריו, וכן מגלה לו את שמותיו המיוחדים.
משה לוקח את אשתו ואת בניו בדרך חזרה למצרים. בדרך מתרחש אירוע בלתי מוסבר: "ויפגשהו ה' ויבקש המיתו". צפורה מלה את בנה, ובעקבות מעשה זה סרה סכנת המוות, וצפורה מכריזה: "חתן דמים למולות".
משה ואהרון מתעמתים עם פרעה
משה נפגש עם אהרן במצרים ושניהם באים לפני פרעה ותובעים בשם ה': "שלח את עמי". פרעה מסרב ומקשה את תנאי השעבוד של בני ישראל. הם מצדם מתלוננים למשה שבואו רק הרע את המצב, והוא קובל לפני אלוהים. בפסוק החותם את הפרשה, עונה אלוהים למשה:
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת שמות יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
הפטרה
בהפטרת פרשת שמות מתקיים מצב יוצא דופן שבו כל אחת ממסורות הקריאה המרכזיות של העדות השונות קוראת בספר אחר מספרי הנביאים:
קישורים חיצוניים
שונות<BR>
כריסטינה ראיקו קופר
כריסטינה ראיקו קופר (נולדה ב-1971) היא צ'לנית ישראלית-אמריקאית.
קורות חיים
אבי-סבה של ראיקו קופר מצד אמהּ היה משורר הייקו וסבה היה מלחין טומוג'ירו איקנוצ'י. אמה יפנית במוצאה ואביה אמריקאי. שני הוריה מוזיקאים ואביה הוא בעל תואר דוקטור במוזיקה מג'וליארד. בגיל עשר החלה ללמוד לנגן בפסנתר וכעבור זמן קצר עברה לצ'לו.
כריסטינה ראיקו קופר למדה מוזיקה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד והשתלמה שם עד לקבלת תואר דוקטור במוזיקה. היא מופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם ובמשך השנים נגנה עם התזמורת הסימפונית של אוסקה, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית סן סלבדור, התזמורת הקאמרית של פראג ותזמורת יומיורי מטוקיו. הופיעה בצפת עם נגן הכליזמרים, הקלרינטן גיורא פיידמן. היא בין מייסדי רביעיית המיתרים ויטמן.
כריסטינה ראיקו קופר הוציאה עד היום 15 אלבומי מוזיקה ו-DVD, חלקם במסגרת ההרכבים שלישיית אינטרסקשן ורביעיית ג'לאטו. נשואה ללן רוזן, מנכ"ל הסניף הישראלי של ליהמן ברדרס, שבעקבותיו התגיירה. מלמדת באקדמיה למוזיקה בירושלים.
פרץ מרחב
קורות חיים
פרץ מרחב נולד בשם פאול מרכפלד לארתור וגבריאלה מרכפלד. הוא למד בגימנסיה הריאלית ברובע ליאופולדשטאדט, שהייתה בו אוכלוסייה יהודית רבה. בית הוריו היה נקודת מפגש לסוציאל-דמוקרטים ושדה-מתח בין סוציאליזם לציונות, דבר שהטביע חותמו עליו. בשנת 1927 יסד עם קבוצת חבריו את קן השומר הצעיר בווינה ובשנת 1928 עלה בגפו לארץ ישראל (והוא בן 15 בלבד) ולמד בבית-הספר החקלאי מקוה ישראל. תחילה פעל במסגרת סניף הנוער העובד במוסד, אך ב-12 בפברואר 1929, כאשר עלה לתל-חי עם חבריו לתנועה, פגש את מאיר יערי אשר שכנע אותו להקים במקוה ישראל קן של השומר הצעיר. בשנת 1930 יסד במקוה ישראל את קן השומר הצעיר והיה בין מקימי התנועה הארצישראלית.
בשנת 1936 היה בין מייסדי קיבוץ תל-עמל ובמשך שנים היה ממעצבי דרכו. בשנת 1940 נבחר למועצת הפועלים ובשנת 1946 נבחר למועצת מפלגת השומר הצעיר.
בשנת 1947 עבר לקיבוץ בית זרע עם הינשאו לחברת הקיבוץ יעל (לבית גרינשטיין) והפך עד מהרה לאחד מעמודי התווך של קיבוץ זה. לצד חברותו ופעילותו בקיבוץ המשיך בפעילות מפלגתית ומשנת 1948 היה חבר מזכירות והמחלקה הפוליטית של מפ"ם ופעיל בהסתדרות העובדים. בינואר 1953, בהצבעה על הוצאת משה סנה ממפ"ם שעברה ברוב גדול, היה מרחב בין הנמנעים.
בשנים 1959–1961 שהה עם משפחתו בשליחות בלונדון כנציג מפ"ם באירופה וקשר קשרי ידידות ועבודה עם אנשי מפתח בזירה הפוליטית באנגליה ובאירופה.
משנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר בהנהלת גבעת חביבה, לימד היסטוריה, ארגן חוג למרכסיזם, ועשה רבות לקידום הדו-קיום. בין היתר, היה חבר בוועד הארצי למען השלום בישראל, יחד עם לאה גולדברג, אלכסנדר פן, אברהם שלונסקי ואחרים. החל משנת 1967 עמד בראש המחלקה לקשרים בינלאומיים במפ"ם. מרחב היה במחנה השמאלי במפ"ם ובין השאר התנגד ב-1970 להצטרפות לממשלה, אולם בהמשך תמך במערך עם מפלגת העבודה.
פרץ מרחב היה בראש וראשונה חבר קיבוץ, איש עבודה ופעיל ציבור אשר פעל רבות לקידום החזון הקיבוצי והמפלגתי. לצד כל אלו, היה אוטודידקט במשך כל שנותיו, עסק במחקר פעיל בתחום תנועת הפועלים הבינלאומית והישראלית. מאמריו התפרסמו בכתבי עת בישראל ובשאר העולם. הוא זכה להכרה ולהערכה בינלאומית על כתביו וספריו. הוא השתתף בקביעות בכנסים בינלאומיים של היסטוריוני תנועת הפועלים. כהוקרה על פועלו, קיבל בשנת 1976 תואר פרופסור מהאקדמיה למדע ולמחקר באוסטריה.
ארכיון אישי של פרץ מרחב נמצא בגבעת חביבה. הארכיון מכיל חומר רב הקשור לכתיבת ספריו; התכתבות ענפה עם מוסדות, אישים וגופים ציבוריים באירופה, אסיה ויבשת אמריקה; התכתבות עם נציגי תנועות הפועלים; דו"חות מכנסים בינלאומיים; מאמרים והרצאות. הארכיון מכיל גם תיק אישי על תולדות חייו והערכת פועלו בשטח העיתונות והמחקר.
פרץ מרחב נפטר בשנת 1978, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו בית זרע.
בתו מנישואיו הראשונים לסלה (שרה) אלטמן, אילנה שרייבר מרחב, הייתה מורה בתחום החינוך המיוחד ומאבחנת דידקטית, שנהרגה בפיגוע מכונית התופת בעפולה. בתו מנישואיו השניים ליעל מרחב היא ד"ר אילת אברהם מרחב.
פלאוגרפיה
הכתב הוא תוצר מעשי ידי אדם, וצורת כל אות בו היא מוסכמה, שכן הוא צריך להיות מובן הן על ידי הכותב והן על ידי הקורא. שפה בינלאומית רווחת (לינגואה פרנקה) חייבת להיות אחידה ומובנת אפילו על פני אזורים נרחבים. ובכל זאת, כמו בכל מעשי ידי אדם יש גם בכתב התפתחות איטית. מעקב ולימוד התפתחות זו היא בסיס עבודתו של הפלאוגרף. מתוך מעקב אחר ההשתנות של כל אות ואות בכתב, ושל כל האלפבית גם יחד, ומתוך נקודות מוצא ידועות, מנסה הפלאוגרף להעריך את זמן כתיבתה של כתובת.
בדרך כלל מתייחסת הפלאוגרפיה לכתובות בדיו, שכן בהן ניתן להבחין בהתפתחות הגרפית המתרחשת בכתב מזמן לזמן. הפלאוגרפיה מתייחסת פחות לכתובות לפידריות (כתובות החקוקות על אבן, או מעוצבות בפסיפס), שכן בהן קשה ביותר להבחין בהתפתחות, מן הטעם הפשוט שהן לא נחקקו בהכרח על ידי יודע קרוא וכתוב, אלא על ידי בעל מלאכה (סתת או אמן פסיפסים) שהעתיק אל האבן או הפסיפס שרטוט שהוכן על ידי סופר.
בדרך כלל אין בתהליך התפתחותו של כתב 'מהפכות' אלא רק שינויים איטיים. יחד עם זאת קרו מקרים שהוחלף כתב על ידי הוראה מגבוה (כמו: החלפת הכתב העברי העתיק בכתב המרובע; החלפת הכתב הערבי בכתב הלטיני בשפה הטורקית; החלפת הכתב הגרמני (פרקטור, המכונה בפי העם בשם 'גותי') בכתב לטיני בשפה הגרמנית). תהליך כזה כבר חורג מתחום עיסוקו של הפלאוגרף.
צורות כתיבה
מבחינים בצורות כתיבה אחדות:
עבודת הפלאוגרף/אפיגרף
חוקר הכתב הקדום הוא המדען המפענח כתובת עתיקה המתגלה בחפירות. תהליך העבודה כולל שלבים אחדים:
יש לזכור כי כתובות לא נותרו בשלמותן מן העת העתיקה. עבור אותיות חסרות (שבורות, מחוקות, בלתי קריאות וכדומה), מציע החוקר אפשרויות השלמת החסר. ההשלמה מוצעת על פי ההקשר הלשוני, או ההקשר התרבותי המשתקף מן הכתובת. לעיתים באות בחשבון להשלמה יותר מהצעה אחת, ויש מקרים שבהם הטקסט משובש מעבר לאפשרות להשלימו באופן הגיוני.
הכתובת מצולמת בתאורות שונות כדי להבחין בה, ללא ספק, בין הסימנים שהם אותיות לבין סימנים שהם לכלוך או כל חומר שנצמד לכתובת במשך הזמן הארוך שבו שהתה בקרקע. כיום ניתן לשפר את הקריאות של הכתובת באמצעות הדמיות מחשב שונות (כגון עיבוד פוטושופ). החוקר יכין בדרך כלל גם פקסימיליה של הכתובת, כלומר שרטוט של הכתובת כפי שהיא. בשרטוט פקסימיליה יש כמובן מידה מסוימת של פרשנות, אך זו בחירת החוקר אילו סימנים הן אותיות ואילו – לא, והם מושמטים מן השרטוט.
סימנים מוסכמים במחקר הפלאוגרפי
אות קיימת, נכתבת כפי שהיא.
אות חלקית, אות לקויה (מסומנת בדרך כלל בנקודה על גבי האות המסופקת)
אות שהושמטה על ידי הסופר הקדמון, אך היא ודאית על פי השפה (מסומנת בדרך כלל בין סוגריים חדים < >)
השלמה של טקסט חסר, נעשה בדרך אחרי סוגריים מרובעים [ ] המציינים את קצה הטקסט שהשתמר. יש לציין שבסעיף זה לא ירחק הזמן שחוקרים אחרים, שקראו את הצעתו של המהדיר הראשון (הוא החוקר מפרסם הכתובת), יפרסמו את הצעותיהם להשלמת הכתובת.
סימון חלוקה לשורות נעשה בדרך כלל בקו נטוי /
סימון אפשרויות שונות לקריאה נעשה בדרך בכתיבת האותיות השונות האפשריות זו מעל זו.
במקרה של כתובות שנכתבו בראשי תיבות (למשל בכתובות ממלכתיות רומיות), על החוקר לפתוח את ראשי התיבות בין סוגריים עגולים. למשל (Leg(ion
ביולוגיה התפתחותית
ביולוגיה התפתחותית היא ענף בביולוגיה העוסק בחקר ההתפתחות של היצורים החיים, ברמת הפרט. הביולוגיה ההתפתחותית היא מהתחומים הראשיים בביולוגיה והיא נמצאת נכון לתחילת המאה ה־21 בחזית המחקר הביולוגי.
הביולוגיה ההתפתחותית קשורה במובנים רבים לביולוגיה האבולוציונית, אך ההבדל ביניהן עקרוני: בשעה שהאבולוציה עוסקת בהתפתחותם של מינים במרוצת הדורות, על פני אלפי ומיליוני שנים, הרי שהביולוגיה ההתפתחותית עוסקת בהתפתחות האינדיבידואלית של היצור ברמת הפרט הבודד – מראשית קיומו של היצור (תא מופרה, למשל) ועד למותו.
התפתחותו של יצור רב-תאי בוגר מתא בודד טומנת בחובה כמה מהחידות הגדולות ביותר של הביולוגיה. התא המופרה מכיל את כל המידע הדרוש להתפתחות היצור, והאופן שבו מידע זה מיושם עדיין אינו מובן דיו.
לביולוגיה ההתפתחותית מספר תחומי משנה:
קישורים חיצוניים
כתבי עת באנגלית:
אחרים (אנגלית):
פורימה
פורימה (בלטינית: Porrima - שמה של אלה זוטרה במיתולוגיה הרומית) או γ בבתולה הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים בתולה (אחרי ספיקה), עם בהירות נראית מדרגה 2.74.
תכונות
פורימה הוא כוכב כפול במרחק של כ-38 שנות אור ממערכת השמש. בני הזוג הם כוכבים כמעט זהים, המקיפים זה את זה במרחק זוויתי שנע בין 0.3 שניית קשת ועד ל-5.8 שניות קשת, ושקול למסלול עם אקסצנטריות של 0.88 ומרחק שנע מ-3.5 יחידה אסטרונומית ועד ל-70 יחידות אסטרונומיות - יותר מפי 2 מהמרחק של נפטון מהשמש. זמן ההקפה של בני הזוג זה סביב זה הוא 169 שנים. בשנת 2005 הגיעו בני הזוג לפריאסטרון ומאז הם שוב מתרחקים זה מזה. החל משנת 2020 המרחק הזוויתי ביניהם יאפשר את הפרדתם גם באמצעות טלסקופ חובבים. לזוג תנועה עצמית גדולה למדי של למעלה מחצי שניית קשת בשנה ובשל כך הוכנסו שניהם לקטלוג לויטן (תחת ציונים נפרדים). חישוב של כיוון התנועה של פורימה ושל הכוכב β בבתולה, מראה שבעוד כ-33,000 שנים הם יתקרבו עד למרחק של כשליש שנת אור או כ-18,000 יחידות אסטרונומיות זה מזה. בשל מרחקו הקטן יחסית, הוכנס הזוג גם לקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. בשל קרבתו למישור המלקה מוסתר פורימה מדי פעם על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי מאדים.
פורימה A
פורימה A הוא הכוכב הבהיר יותר מבין השניים, אך רק במעט. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F0 V. מסתו כ-1.4 מסות שמש ורדיוסו כ-2 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-7,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה של כמעט פי 5 מעוצמת ההארה של השמש.
מיראז' 2000
הדאסו מיראז' 2000 (בצרפתית: Dassault Mirage 2000) הוא מטוס קרב רב-משימתי מתקדם, מתוצרת חברת "דאסו תעופה" הצרפתית. המטוס תוכנן בשנות השבעים המאוחרות של המאה העשרים, כמטוס קרב קל עבור חיל האוויר הצרפתי, וכמתחרה פוטנציאלי למטוס ה-F-16 האמריקני.
בדומה למטוסים הראשונים במשפחת מטוסי המיראז', מטוס המיראז' 2000 מצויד בכנף דלתא, אך השילוב של מערכות בקרה דיגיטליות מסוג טוס-על-חוט מאפשר לו רמת ביצועים גבוהה בהרבה, תוך התגברות על חלק מהמגבלות הנובעות מהשימוש בכנף זו.
פיתוח
מקורו של מטוס המיראז' 2000 בהצעה של חברת דאסו הצרפתית למטוס אשר יחליף את פרויקט "מטוס הקרב העתידי" (ה-Avion de Combat Futur ,ACF), אשר בוטל בדצמבר 1975 על ידי ממשלת צרפת, עקב קשיים, עיכובים בפיתוח ותפיחת עלויות. המטוס תוכנן כמטוס קרב קל, אשר פותח כמתחרה למטוס ה-F-16, והיווה חזרה של דאסו לרעיון כנף הדלתא של מטוסי המיראז' הראשונים, המיראז' 3 והמיראז' 5.
אב הטיפוס של המטוס המריא לטיסת הבכורה ב-10 במרץ 1978. למרות השימוש במספר טכנולוגיות חדשות, ההתבססות על תכנונו המוכח של המיראז' 3 איפשר לחברת דאסו לסיים את תהליך הפיתוח מתחילתו ועד טיסת הבכורה בתוך 27 חודשים בלבד.
מטוסי המיראז' 2000 נכנסו לשירות בחיל האוויר הצרפתי בשנת 1984, והמטוס האחרון הועבר לידי חיל האוויר היווני בנובמבר 2007. בסך הכל יוצרו 601 מטוסי מיראז' 2000 מכל הדגמים.
בספטמבר 2006 החל חיל האוויר הצרפתי לקלוט את מטוסי הראפאל, גם הם מתוצרת דאסו, המיועדים להחליף את מטוסי המיראז' 2000 של החיל. במקביל למטוס המיראז' 2000 פיתחה דאסו את המיראז' 4000 - מטוס קרב דו-מנועי בעל כנף דלתא אשר התבסס על המיראז' 2000, שתוכנן כמתחרה למטוס ה-F-15. אב הטיפוס היחיד שנבנה המריא לטיסת הבכורה ב-9 במרץ 1979, אולם המשך הפיתוח בוטל לאחר שלא נמצאו למטוס קונים.
מבנה המטוס
המיראז' 2000 מתאפיין בכנף דלתא אשר שפת ההתקפה שלה משוכה לאחור בזווית של 58 מעלות, גופו מותאם לחוק השטחים, והוא מצויד בזוג כנפוני קנרד קטנים על כונסי האוויר. מבנה המטוס דומה מאוד למבנהו של המיראז' 3, אולם הזנב האנכי הוגדל והוגבה כדי לאפשר שליטה טובה יותר במטוס, בזוויות התקפה גבוהות יותר. כדי להפחית את משקל המטוס, נבנו חלקים בגוף המטוס ובכנפיו מחומרים מרוכבים, דוגמת סיבי פחמן.
מטוס המיראז' 2000 היה המטוס הראשון בעולם אשר נבנה כמטוס בעל יציבות סטאטית שלילית - המשמעות היא שהמטוס בנוי כגוף אווירודינמי לא יציב ולכן נמצא בכל רגע נתון "על סף אובדן שליטה", והשליטה במטוס נשמרת באמצעות מערכות המחשב והטוס-על-חוט.
מערכת טיסה
כאמור, מטוס המיראז' 2000 תוכנן כבעל יציבות סטאטית שלילית, ומטוס נשלט באמצעות מערכת בקרת טיסה ממוחשבת המכונה מערכת טוס-על-חוט.מערכת טוס-על-חוט דוגמת את כלל נתוני הטיסה ואת פקודת הטייס (תנועת מוט ההיגוי) ומחשבת על ידי מחשב בקרת הטיסה אשר בתורו פולט פקודה בצורה של אותות חשמליים המועברים באמצעות חוטים חשמליים למפעילים הידראוליים המבוקרים חשמלית, והם מניעים את משטחי הניהוג של המטוס. לשם השוואה, במערכות בקרה מכניות רגילות, מוט ההיגוי מקושר ישירות למשטחי הניהוג ועצם תנועת המוט מניעה את ההגאים ישירות, באמצעות המערכת ההידראולית.
מאחר שלמטוס יציבות סטאטית שלילית, כאשר הטייס אינו מפעיל את מוט ההיגוי, ממשיכה המערכת לבצע את התיקונים הדרושים, באמצעות משטחי ההיגוי, כדי לפצות על חוסר היציבות האווירודינמי של המטוס, ולאפשר טיסה יציבה. תיקונים אלה מחושבים תמידית על ידי המחשב הדוגם מעבד ופולט פקודות אלפי פעמים בשנייה.