cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרג'יו סקאריולו
ניצחונות בספרד (1997–2008)
בשנת 1997 עבר סקאריולו לספרד. עם סקאריולו כמאמן ראשי, טאו ויטוריה הגיעה לגמר אליפות ספרד הראשון שלה ב-1998 וזכתה בגביע המלך הספרדי ב-1999.
בשנת 1999, סקאריולו נשכר על ידי ריאל מדריד, אחד מהמועדונים הגדולים ביותר בליגת ה-ACB. בעונתו הראשונה הוא מיד הוביל את ריאל לזכייה באליפות הליגה הספרדית, כשניצח 3–2 את היריבה ההיסטורית של ריאל, ברצלונה. הקבוצה הגיעה גם לרבע גמר היורוליג, כשהפסידה לפורטיטודו בולוניה. עם זאת, בעונה שלאחר מכן, ריאל הובסה 3–0 על ידי ברצלונה בגמר הליגה, וב-2001/02 היא הודחה ברבע הגמר על ידי אסטודיאנטס מדריד וסקאריולו פוטר.
שנים קשות במוסקבה, מילאנו וויטוריה (2008–2014)
מ-2008 עד 2010 שימש סקאריולו כמאמן הראשי של המועדון הרוסי חימקי. בשתי העונות הוא הגיע למקום השני, והפסיד בגמר מול צסק"א מוסקבה. בשנת 2009, חימקי של סקאריולו גם הפסידה 80–74 בגמר היורוקאפ מול ריטאס וילנה. ב-20 בדצמבר 2010, סקאריולו והמועדון הסכימו הדדית לבטל את החוזה.
ב-2011 חזר סקאריולו לאיטליה, והפך למאמן החדש של אולימפיה מילאנו. בעונת 2011/2012, מילאנו הגיעה לטופ 16, אך לא עברה את הסיבוב. הקבוצה של סקאריולו הגיעה לגמר הלאומי, אך היא הובסה 4–1 על ידי מונטפסקי סיינה. בעונה שלאחר מכן, אולימפיה לא הצליחה להגיע לטופ 16 של היורוליג והובסה שוב 4–3 על ידי סיינה ברבע גמר הפלייאוף וסקאריולו התפטר מתפקידו.
ביוני 2013, סקאריולו הפך למאמן הראשי של קאחה לבורל ויטוריה, מועדון שאותו הוא כבר אימן בסוף שנות ה-90. עם זאת, לאחר תוצאות גרועות, הוא פוטר בסוף עונת 2013-14.
אליפות ה-NBA עם טורונטו ראפטורס (2018–2021)
ביולי 2018, הוא נשכר על ידי טורונטו ראפטורס כעוזר מאמן, וסייע להם לזכות באליפות ה-NBA הראשונה שלהם בעונת 2018/2019. סקאריולו הפך למאמן האיטלקי הראשון ולאיטלקי השני אי פעם, אחרי הקלע מרקו בלינלי, שהפך לאלוף NBA. ב-26 בפברואר 2021, סקאריולו שימש כמאמן ראשי זמני של הראפטורס למשחק מול יוסטון רוקטס לאחר שהמאמן הראשי ניק נרס וחמישה עוזרים החמיצו את המשחק בגלל פרוטוקולי הבריאות והבטיחות של ה-NBA; טורונטו ניצחה את המשחק 122–111. הרכז של הראפטורס, קייל לאורי, אסף את כדור המשחק לאחר המשחק ונתן אותו לסקריולו כמזכרת.
כמאמן וירטוס בולוניה (2021-הווה)
ב-18 ביוני 2021, סקאריולו חתם על הסכם לשלוש שנים עם וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית והיורוקאפ. ב-21 בספטמבר, הקבוצה זכתה בסופר קאפ השני בתולדותיה, כשניצחה את אולימפיה מילאנו 90–84.
קריירת הנבחרת הלאומית
סקאריו שימש פעמיים כמאמן ראשי של נבחרת ספרד: מ-2009 עד 2012 ומ-2015 ועד היום. תחת סקאריולו, ספרד זכתה במדליית הזהב ביורובאסקט 2009, יורובאסקט 2011 יורובאסקט 2015 ויורובאסקט 2022, ובמדליית הארד ביורובאסקט 2017. הוא גם זכה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון (2012) ובמדליית הארד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). הוא גם אימן את ספרד באליפות העולם של פיב"א ב-2010. בשנת 2019, סקאריולו הוביל את ספרד לזכייה בגביע העולם בכדורסל של פיב"א.
באוקטובר 2020, סקאריולו הודיע שהוא יישאר כמאמן ראשי של הנבחרת עד אולימפיאדת פריז (2024).
תורית זנבנית
תורית זנבנית (שם מדעי: Oena capensis) היא מין יחיד בסוג של יונה החיה באפריקה שמדרום לסהרה וכן במזרח התיכון וגם בישראל.
מאפיינים
תורית זנבנית קטנה יחסית למשפחתה, אורכה 22 ס"מ בממוצע ומוטת כנפיה 28-33 ס"מ. משקלה עד 40 גרם. כמו ששמה מרמז יש לתורית זנב ארוך מאוד. לזכרים יש פנים וחזה שחורים מלפנים ולבנים מאחור, עם מקור ורוד שקצהו צהוב. הרגליים ורודות וקצה הכנפיים כהה מאוד. הנקבות דומות לתור רגיל וצבען אפור-ורדרד. הם אינם עופות קולניים ביותר, אך נוטים להשמיע צלילים בזוגות כששיר אחד הוא קצר וחלש ושני גבוה וממושך.
תוריות אלה חיות במגוון בתי גידול מערבות, סוואנות, ביצות ואזורים תת-מדבריים לאורך אפריקה, מדגסקר והמזרח התיכון והן מצפינות עד לטורקיה.
הן נודדות מרחקים גדולים כדי למצוא מזון. כמו רוב היונים הן ניזונות מזרעים שונים, למשל של עשבים ועצי סוואנות, פרחים וחרקים. במקווי מים הן נמצאות בלהקות גדולות, אך מחוץ להם הן חיות בבדידות יחסית. התוריות לא מגביהות ביותר עוף במעופן, אך הן מהירות מאוד ויכולת זו עוזרת להן לברוח טורפים כמו בזים ונצים.
מספר אישי
מספר אישי הוא מזהה מספרי של אדם במערכת גדולה.
אלי גוטמן
ישראל (אלי) גוטמן (נולד ב-24 בפברואר 1958) הוא מאמן כדורגל ישראלי לשעבר, כיום משמש כפרשן בערוץ הספורט.
כמאמן זכה גוטמן בגביע המדינה עם הפועל באר שבע בשנת 1997, הוביל את הפועל חיפה לאליפות היחידה בתולדותיה בשנת 1999, וזכה עם הפועל תל אביב בדאבל בשנת 2010. לאחר מכן הוביל את הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות ולזכייה בגביע נוסף. בין השנים 2011–2015 היה גוטמן מאמן נבחרת ישראל.
ראשית הקריירה
גוטמן, בעברו מורה לחינוך גופני בבתי ספר ובמכללה האקדמית בווינגייט, החל את הקריירה כמאמן בליגות נמוכות באזור הצפון. בעונת אימן את הפועל טירת כרמל ועמה העפיל לליגה הארצית. בעונת 1989/1990 אימן את מכבי טמרה בליגה הארצית, ובסופה ירד עמה לליגה א'. בהמשך שימש גוטמן כעוזרו של שלמה שרף במכבי חיפה, עמה זכה בדאבל בעונת 1990/1991. לאחר מכן אימן בקבוצות הפועל צפרירים חולון, מכבי הרצליה והפועל בית שאן.
את הפריצה המשמעותית עשה גוטמן בעונת 1996/1997 בהפועל באר שבע, שזכתה בהדרכתו בגביע המדינה. גוטמן הביא לקבוצה זרים כישרוניים דוגמת ג'ובאני רוסו וסיאד חלילוביץ'. שנה לאחר מכן עבר לאמן את הפועל חיפה של רובי שפירא, אליה הביא עמו את רוסו. בעונתו השנייה בקבוצה, 1998/1999, זכה גוטמן באליפות הראשונה בתולדות הקבוצה, ובעונה שלאחר מכן זכה להצלחה יחסית בזירה האירופית עת חלפה על פני קבוצות כמו בשיקטש וקלאב ברוז'.
תחילת שנות האלפיים
בעונת אימן גוטמן בקבוצת פאראלמיני בקפריסין והיה שותף להנצלותה מירידה, ובעונת  הגיע עם הקבוצה למקום חמישי בליגת העל הקפריסאית. לקראת עונת 2006/2007 עזב גוטמן את תפקידו בקפריסין וחתם במכבי נתניה. באמצע אותה עונה הוא פוטר לאחר שהתגלעו מחלוקות בינו ובין הבעלים דניאל יאמר. גוטמן חזר לקפריסין, והתמנה כמאמן א.א.ל. לימסול. באמצע עונת התפטר מלימסול.
הפועל תל אביב
ב-4 בדצמבר 2007 מונה למאמן הפועל תל אביב, במהלך עונת 2007/2008, לאחר שהקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה ומאמנה גיא לוזון התפטר. גוטמן מינה את יוסי אבוקסיס לעוזרו. בעונה זו הציל גוטמן את הפועל מירידה לליגה הלאומית והגיע עמה לגמר הגביע, שם הפסידה לבית"ר ירושלים. בעונת 2008/2009 הוביל את הפועל להתמודדות על האליפות מול מכבי חיפה, אך לבסוף הקבוצה סיימה במקום השני. בעונת 2009/2010 העפיל גוטמן עם הפועל תל אביב לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, לאחר שסיימו במקום הראשון בשלב הבתים, תוך הצגת כדורגל התקפי ומלהיב, עם ניצחונות על סלטיק, ראפיד וינה (פעמיים) והמבורג. בתום העונה זכה גוטמן בדאבל עם הפועל תל אביב. בגמר גביע המדינה גברה הקבוצה על בני יהודה, וארבעה ימים מאוחר יותר ניצחה את בית"ר ירושלים באצטדיון טדי משער של ערן זהבי בדקה האחרונה של המשחק, וזכתה גם באליפות (בעונה שבה הופעלה שיטת הקיזוז). קבוצתו כבשה את מספר השערים הגבוה ביותר בליגה (87), והפסידה פעם אחת בלבד (למכבי חיפה במחזור ה-4).
בראיין (אי)
האי בראיין או האי בריאן (באנגלית: Brian Island) הוא האי המערבי ביותר בארכיפלג איי דבנהאם, שלמול החוף המערבי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אלי גוטמן
הפועל תל אביב
בעונה שלאחר מכן העפילה הפועל תל אביב בהדרכתו לשלב הבתים בליגת האלופות האירופית לראשונה בתולדותיה, לאחר שחלפה בסיבובי המוקדמות על פני ז'לייזניצ'אר, אקטובה ורד בול זלצבורג. לאחר שלושה הפסדים בשלושת משחקיה הראשונים, סיימה בתיקו 0–0 ביתי מול שאלקה, הביסה 3–0 את בנפיקה, וסיימה בתיקו 2–2 את משחקה בליון. בסופו של דבר סיימה במקום הרביעי והודחה מהמפעל. ב-29 בינואר 2011 עבר גוטמן צנתור בליבו בבית החולים כרמל בחיפה, לאחר שחש כאבים בחזהו. כעבור כחודש וחצי חזר לתפקידו כמאמן, והוביל את הפועל לזכייה בגביע המדינה בפעם השנייה ברציפות אחרי שבגמר הגביע ניצחה הקבוצה את מכבי חיפה. את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה כסגנית האלופה ובסיומה עזב גוטמן את הקבוצה.
בראיין (אי)
גילוי האי
האי התגלה ומופה לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937 – 1934 בפיקודו של ג'ון ריימיל.
אלי גוטמן
נבחרת ישראל
בעקבות הצלחותיו בהפועל תל אביב מונה גוטמן לתפקיד מאמן נבחרת ישראל, והוצג רשמית ב-27 בדצמבר 2011 כמאמנה ה-26 של הנבחרת. ב-29 בפברואר 2012 ניהל גוטמן את משחקו הראשון כמאמן הנבחרת, משחק ידידות מול אוקראינה שהסתיים בהפסד 2–3. ב-23 באפריל 2012 מונה יוסי אבוקסיס, שהיה עוזרו בהפועל תל אביב, לעוזר מאמן הנבחרת. במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 הוביל את הנבחרת למקום השלישי בבית, ולא הצליח להעפיל עמה למונדיאל. בנוסף לניצחון כפול על, ניצחה הנבחרת את בחוץ וסיימה פעמיים בתיקו מול , אך הפסידה פעמיים ל, סיימה פעמיים בתיקו מול , ובמשחק האחרון בקמפיין סיימה בתיקו ביתי מול צפון אירלנד.
בראיין (אי)
מקור השם
ריימיל קרא לאי על שמו של בראיין, בנו השני של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גרהאם.
אלי גוטמן
נבחרת ישראל
בינואר 2014 הוארכה כהונתו של גוטמן כמאמן הנבחרת בשנתיים נוספות ובפברואר הוא מינה את אריק בנדו לעוזרו, בנוסף לאבוקסיס. את משחקי מוקדמות יורו 2016 פתחה הנבחרת עם ניצחונות חוץ על ו, ולאחר מכן ניצחה 3–0 את  באצטדיון סמי עופר, אך בהמשך הטורניר הפסידה בבית ל ול. לאחר שסיימה בתיקו 0–0 את משחק החוץ מול ויילס והפסידה לבוסניה בחוץ ולקפריסין באצטדיון טדי, איבדה הנבחרת סיכוי להעפיל לטורניר יורו 2016, והיא סיימה במקום הרביעי בבית, עם 13 נקודות מתוך 30 אפשריות. ב-14 באוקטובר 2015, לאחר ההפסד 1–3 לבלגיה במשחק האחרון, הודיע גוטמן על סיום תפקידו כמאמן הנבחרת.
שלהי הקריירה
ב-10 בינואר 2016, מספר חודשים לאחר שסיים את תפקידו בנבחרת ישראל, מונה גוטמן למנג'ר בהפועל תל אביב, כשתחתיו המשיך גיא לוי לשמש כמאמן. פחות משבועיים לאחר המינוי, ולאחר הפסד ליריבתה של הקבוצה לתחתית הליגה הפועל כפר סבא, פוטר לוי מהמועדון וגוטמן החל לתפקד כמאמן הקבוצה בפועל. ב-20 בספטמבר 2016 מונה גיא לוזון למאמן הקבוצה, וגוטמן חזר לתפקיד המנהל המקצועי. ב-6 בינואר 2017, לאחר שהקבוצה נכנסה להקפאת הליכים והחליפה בעלים, פוטר גוטמן מתפקידו.
לאחר תקופה בת כמעט שנתיים בה לא אימן, מונה גוטמן ב-8 בנובמבר 2018 למאמן מכבי חיפה, במקומו של פרד רוטן. ב-3 בדצמבר, כחודש בלבד לאחר מינויו ויומיים לאחר הפסד הקבוצה 1–3 בדרבי להפועל חיפה, התפטר גוטמן מתפקידו בשל בעיות רפואיות והמלצות רופאיו לפרוש מאימון. ב-6 בדצמבר 2018 הודיע גוטמן רשמית על פרישתו מקריירת אימון מטעמים בריאותיים.
מחוץ למגרש
גוטמן מתגורר בחיפה, נשוי לסמדר ואב לשלושה. בנו אורי מאמן כדורגל גם הוא.
בעונת 2017/2018 החל גוטמן לשמש כפרשן בערוץ הספורט, והשתתף בתוכנית "שער השבת" המסכמת את משחקי ליגת העל, ובאולפן ליגת האלופות של הערוץ, עד שמונה למאמן מכבי חיפה במהלך עונת 2018/2019. לאחר שפרש מאימון חזר לתפקידו בערוץ הספורט.
דין מרטין
דין מרטין (Dean Martin; 7 ביוני 1917 - 25 בדצמבר 1995) היה זמר, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי ממוצא איטלקי. שיתף פעולה עם ג'רי לואיס כצמד קומיקאים במשך עשור ולאחר מכן היה חלק מחבורת הזמר והמשחק "ראט פאק" יחד עם פרנק סינטרה וסמי דייוויס ג'וניור. בין השירים שהפכו ללהיטים בביצועו ושזכו לגרסאות כיסוי רבות: "That's Amore", "ממבו איטלינו" ("Mambo Italiano"; במקור של רוזמרי קלוני) "כל אחד אוהב מישהו" ("Everybody Loves Somebody"), ווֹלארה (במקור של דומניקו מודוניו) ועוד.
ביוגרפיה
מרטין נולד באוהיו בשם דינו פול קרוצ'טי (Dino Paul Crocetti) לאב שהיגר מאברוצו ולאם שחציה ממוצא נפוליטאני וחצייה סיציליאנית. עד גיל חמש לא דיבר כלל אנגלית ובמשך כל שנותיו בבית הספר לעגו לו על מבטאו הזר. הוא עזב את בית הספר בגיל 16 והחל לעסוק במספר עיסוקים סביב חיי המועדונים, בהם ספק משקאות לא-חוקיים, מחלק קלפי בלק ג'ק ("דילר"), כותב בדיחות וקרופייה (מפעיל רולטה). באותה תקופה היה גם מתאגרף ועבד במפעל פלדה.
קריירה
בראשית שנות הארבעים החל לפתח קריירה כזמר במועדונים ובתי קזינו, עיקר פרסומו והצלחתו באו ממראהו החיצוני האלגנטי ומגישת ה-"cool" ששידר ולא מכישרון הזמרה. המודלים שלו לחיקוי היו פרנק סינטרה ובינג קרוסבי, ולאורך השנים דבק בו הכינוי "מלך הקול" (Cool).
עם ג'רי לואיס
עם תום מלחמת העולם השנייה נדמה שהקריירה של מרטין תקועה, הוא לא זכה לחוזה בהוליווד, כפי שקיווה והמשיך להופיע במועדוני לילה. בקיץ 1946 פגש במועדון ניו יורקי את הקומיקאי הבוטה ג'רי לואיס והשניים חברו לצמד. הם הופיעו באטלנטיק סיטי החל מיולי אותה שנה. הם ביצעו מערכוני סלפסטיק מאולתרים בחלקם. המערך הקומי המאפיין את ההופעה היה שדין מרטין שר בעוד לואיס מעיר הערות שנונות בנוגע לשירתו ולתוכן השירים, שובר על ראשו של מרטין צלחות, שופך עליו נוזלים שונים וכדומה; כל זאת בעוד מרטין נותר אדיש לחלוטין למתרחש. הם קיבלו חוזה הופעות במועדון הקופקבנה המפורסם בניו יורק.
ב-1950 הוחתמו מרטין ולואיס על ידי NBC לאירוח תוכנית הטלוויזיה הקומית השבועית "שעת הקומדיה של קולגייט" (The Colgate Comedy Hour) שרצה עד 1955. בתוכנית הם אירחו והופיעו עם בדרנים נודעים כבוב הופ, אבוט וקוסטלו, אדי קנטור, ריי בולג'ר, פגי לי, טוני קרטיס, הארפו מרקס, אתל מרמן, לואי ארמסטרונג, הדי לאמאר, מיקי רוני, הארי בלפונטה ואחרים.
מרטין ולואיס הוחתמו על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט והופיעו במשך התקופה 1949–1956 ב-13 סרטים (רובם בבימויו של נורמן טאורוג). באופן קבוע, הן במערכונים והן בסרטים, מרטין קיבל את תפקיד "האיש הישר" או המאהב הרומנטי ולואיס את תפקיד הקומיקאי הפרוע. כתוצאה מכך זכה לואיס להערכה רבה מצד הביקורת על יכולותיו הקומיות ועל תפקידיו הפרועים ומלאי הדמיון ומרטין נותר בצילו. לפיכך נטש מרטין את הצמד במלאת עשור לפעילותו ויצא לקריירה עצמאית.
קריירת הסולו
בעשור העוקב לפרידתו מלואיס פרחה הקריירה של מרטין בשלושה מישורים. הוא המשיך להופיע במועדוני לילה והמופע שלו היה לאחד המופעים המבוקשים הן בניו יורק והן בלאס וגאס, הוא הקליט תקליטים רבי מכר וכיכב בסרטי קולנוע שזכו לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית. במקביל, הלכה הקריירה של ג'רי לואיס ודעכה.
כשחקן קולנוע
עקב רצונו של מרטין להיות כוכב קולנוע הצטרף ב-1957 כשחקן משנה לסרט "כפירי אריות" עם מרלון ברנדו ומונטגומרי קליפט, על מנת שיוכל ללמוד מהם. ב-1958 שיחק לצד פרנק סינטרה בסרטו של וינסנט מינלי "אחדים באו במרוצה". ב-1959 כיכב במערבון "ריו בראבו" בבימויו של הווארד הוקס לצד ג'ון ויין וריקי נלסון. ב-1963 השתתף בסרט "4 לטקסס" לצידו של פרנק סינטרה. ב-1964 השתתף בקומדיה "נשקני, טיפשון" בבימויו של בילי ויילדר לצד קים נובק. ב-1965 שיחק בקומדיה "נישואין על שרטון" לצידם של פרנק סינטרה ודברה קר. ב-1970 שיחק בסרט האסונות נמל תעופה (1970).
כזמר
מרטין הושפע מפרי קומו, פרנק סינטרה, אלביס פרסלי ובינג קרוסבי, הוא לא ידע לקרוא תוים ולא למד שירה באופן מסודר, אך הסתמך על אישיות כובשת וסגנון אישי. בין 1955 ו-1965 הוציא עשרה אלבומים בחברת קפיטול רקורדס שכולם כללו להיטים. שירו "Everybody Loves Somebody" הדיח את שירם של הביטלס "A Hard Day's Night" מן המקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי ב-1964.
"ראט פאק"
הם הופיעו בלאס וגאס, הופעותיהם היו מלוטשות והביעו חום אנושי, בניגוד לאופי הפרוע של ההופעות של מרטין עם ג'רי לואיס. ההופעות לא כללו גידופים והמשתתפים הביעו הערכה הדדית רבה וגם אירחו חברים נוספים וכוכבות כגון שירלי מקליין, ג'ודי גרלנד ומרילין מונרו. הופעותיהם היו מבוקשות ביותר.
לחבורה היה קשר עם ג'ון פ. קנדי (לופורד היה נשוי לאחותו של קנדי, פרסיליה) והם אף הופיעו בוועידת המפלגה הדמוקרטית בלוס אנג'לס ב-11 ביולי 1960.
המופע של דין מרטין
בשנת 1965 קיבל מרטין מ-NBC תוכנית אישית בשם "התוכנית של דין מרטין" ("The Dean Martin Show") בה הופיע כעצלן, אדיש וחצי-שתוי (על השולחן לצידו ניצבה תמיד כוס ויסקי ממנה היה לוגם, שהייתה מלאה, למעשה, במיץ תפוחים), המוקף בנשים יפהפיות. בתוכנית התארחו ידוענים שזכו להערות מושחזות מפיו של מרטין. לתוכנית לא היה מבנה קבוע והיא התבססה במידה רבה על אלתור הן של מרטין והן של אורחיו. באופן קבוע היה שר דואט בסיום התוכנית עם אחד מאורחיו. רבים מהדואטים היו גרסאות לשירי מחזות זמר ישנים מברודוויי. התוכנית רצה בהצלחה עד 1974.
השנים האחרונות
בשנת 1976 הוביל פרנק סינטרה את מרטין וג'רי לואיס להתפייסות מרגשת על הבמה מול קהל צופים במסגרת מופע צדקה של יום העבודה. ביום הולדתו ה-72 של מרטין, ב-1989 הופיעו שוב יחדיו.
לאחר מות בנו, לא מצא מרטין נחמה בהופעות עם פרנק סינטרה, ופרש מהופעות לאחר יום הולדתו ה-72.
חיים אישיים
ב-1944 גויס לצבא ארצות הברית, הוצב באקרון, אוהיו ושוחרר אחרי שנה בשל כושר לקוי.
ב-1941 נישא לאליזבת אן (בטי) מקדונלד, לה היה נשוי עד 1949 ונולדו להם ארבעה ילדים. מרטין התגרש מבטי בשל התמכרותה לאלכוהול ובשל התאהבותו בג'יין ביגר, לה נישא ב-1949 והיה נשוי לה עד 1973, לו ולג'יין נולדו שלושה ילדים. ב-25 באפריל 1973 נישא מרטין בחטף לקתרין הון (Catherine Hawn) בת ה-26, נישואין אלה הסתיימו בנובמבר 1976.
ב-21 במרץ 1987 התרסק מטוס ה-F-4 פנטום בו טס בנו של מרטין (ושל ג'יין), דין פול, במסגרת שירותו במשמר הלאומי של קליפורניה.
מרטין סבל מנפחת ופרט להופעה ביום הולדתו ה-77 (ב-1994) לא הופיע כמעט בציבור. הוא אובחן כחולה בסרטן ריאות וסירב לקבל טיפולים. הוא נפטר כשלצידו אשתו לשעבר ג'יין. במותו עומעמו האורות בסטריפ של לאס וגאס לאות אבל.
במותו היה הגורם הפרטי בעל המספר הגדול ביותר של מניות תאגיד האלקטרוניקה RCA.
לאופולד השלישי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
לילה קשוח
לילה קשוח (מאנגלית: Rough Night) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 2017, שביימה לוצ'יה אניילו בסרט הביכורים שלה כבמאית. את התסריט כתבה אניילו יחד עם פול וו' דאונס. במרכז העלילה חמש חברות החוגגות במסיבת רווקות שיוצאת משליטה כשהחשפן שהזמינו נהרג בתאונה במהלך המסיבה.
בתפקידים הראשיים משחקים סקרלט ג'והנסון, קייט מק'קינון, ג'יליאן בל, אילנה גלייזר, זואי קרביץ ופול וו' דאונס. שחקנים אורחים: טיי בארל ודמי מור.
הצגת הבכורה התקיימה בניו יורק ב-12 ביוני 2017. הסרט יצא לקהל הרחב בארצות הברית ב-16 באותו חודש בהפצת "סרטי סוני" ו"סרטי קולומביה", וקיבל ביקורות מעורבות.
עלילה
בשנת 2006, ארבע חברות סטודנטיות באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, משחקות פינג-פונג בירה במסיבת ליל כל הקדושים: ג'סיקה "ג'ס" ת'אייר, חברתה הטובה אליס הנוירוטית, ובנות הזוג פרנקי ובלייר. אחרי המסיבה, הבנות נפרדות מג'ס הנוסעת ללמוד סמסטר אחד באוסטרליה.
כעבור עשר שנים (2016): ג'ס היא פוליטיקאית ומועמדת לסנאט בקרוליינה הדרומית, אך לא מצליחה לעורר אהדה בקרב ציבור הבוחרים; אליס היא גננת ומכורה למין; פרנקי היא אקטיביסטית אנרכיסטית עם שתי הרשעות פליליות ומאסר על תנאי, ובלייר היא מתווכת נדל"ן שנמצאת בעיצומו של סכסוך משמורת עם הגרוש שלה. לרגל נישואיה הקרובים של ג'ס עם ארוסה פיטר, ארבע החברות מתאחדות לסוף שבוע בוילה על החוף במיאמי, באדיבותה של תורמת למסע הבחירות של ג'ס. אליס, אובססיבית ותלותית ביחסה אל ג'ס, מארגנת מסיבת רווקות לפרטי-פרטים. במיאמי מצטרפת אליהן פיפה, חברתה האוסטרלית של ג'ס מתקופת לימודיהן יחד, ומעוררת את קנאתה של אליס המנסה ללא הרף לחבל בקשר בין ג'ס לפיפה. המפגש המחודש בין בלייר לפרנקי מעורר אצל השתיים רגשות מעורבים על רקע זוגיותן בעבר. בווילה הסמוכה מתגוררים ליאה ופייטרו, זוג היפים מזדקנים ש"נדלקים" על בלייר ומביעים עניין ביחסי מין איתה בשלישייה.
החמש יוצאות לבלות בריקודים, שתייה וקוקאין. פרנקי מחליטה להפתיע את ג'ס ומזמינה דרך האינטרנט חשפן שמגיע לווילה (בהמשך עולה ששמו ג'יי). סגנונו הבוטה מרתיע את ג'ס שדוחה אותו, ואליס מנצלת את ההזדמנות ומזנקת עליו. הכיסא מתהפך, ראשו של ג'יי נחבט בפינת הקמין והוא נהרג. בעוד הן אחוזות פאניקה ומנסות להתעשת, פרנקי מתוודה שזה לא חשפן, אלא ג'יגולו שהיא הזמינה בקרייגסליסט, כך שלמעשה הוא זונה. פיטר מתקשר לג'ס לדרוש בשלומה, היא מתחילה לספר לו על ה"חשפן-זונה" ושהיא מבולבלת, אך פרנקי חוטפת ממנה את הטלפון כדי שלא תחשוף את הפשע, ובלייר מחרימה את הטלפונים של כולן כדי שאף אחת לא תוכל להתקשר בטרם יחליטו על צעדיהן. פיטר מבין מהשיחה הקטועה שג'ס ביטלה את החתונה. חבריו משכנעים אותו לנסוע עוד באותו לילה מקרוליינה הדרומית למיאמי להחזיר אותה אליו. על מנת שיוכל לנהוג ברציפות ללא עצירות, פיטר מצטייד במלאי חיתולים למבוגרים, גלולות אמפטמין ממריצות ומשקה אנרגיה, ויוצא במכוניתו למיאמי.
פרנקי ובלייר יוצאות לקנות טלפון סלולרי לא מזוהה בתשלום מראש. בינתיים בווילה, ג'ס, אליס ופיפה מכסות בשמיכות את קיר הזכוכית, ותוך כדי שיחה ביניהן מתחוור לאליס שג'ס נוהגת לשוחח עם פיפה בסקייפ, אך מתחמקת מאליס. כשפרנקי ובלייר חוזרות עם הטלפון, הן מתקשרות לדוד של בלייר, עורך דין פלילי מפורסם שמסביר שמכיוון שהן הזיזו את הגופה, הן צפויות ל-15 שנות מאסר בגין הריגה ושיבוש זירת פשע, אך רומז ש"אם אין גופה – אין משפט". הן מוציאות ממרתף הבית אופנוע ים ומטביעות את הגופה. לפתע רואה אליס שעל הבית של ליאה ופייטרו מותקנות מצלמות אבטחה שצילמו אותן בשעת מעשה. באין ברירה, בלייר נשלחת ומפתה את ליאה ופייטרו לקיים מגע מיני סוער בשלישייה על החוף מול המצלמות, בתואנה שזו הפנטזיה שלה. כאשר היא מבקשת מהם את הקלטת למזכרת, מתברר שהמצלמות כלל לא פועלות. רגועות, החמש מנקות את הבית כדי להעלים את הראיות, ויוצאות לצילום קבוצתי על החוף לפני עזיבת הווילה, ואז מתברר שגלי הים שטפו את הגופה חזרה אל החוף, וכעת עליהן לחשוב על רעיון חדש להעלים אותה.
בינתיים, כרטיס האשראי של פיטר נחסם בתחנת דלק בגלל טעות, והוא נאלץ לנקות שמשות של מכוניות כדי לאסוף כסף מזומן בעודו לבוש בחיתול. נהג משאית מתעניין במין אוראלי איתו ומציע למכור לפיטר מת'. לקוח אחר מעוניין אף הוא במין אוראלי ובקניית מת'. פיטר מארגן עסקה סיבובית, אך נאלץ לשאוף מהסם כדי להוכיח שהוא איננו שוטר.
לווילה מגיעים בלשי משטרת מיאמי, פרייזר ורואיז, ומציגים את תמונתו של ג'יי. הן נאלצות להודות שהרגו אותו, אך הבלשים מסבירים שג'יי הוא עבריין נמלט מסוכן ששדד חנות יהלומים והרג את השומר. לכן, מדובר בהגנה עצמית ואין להן סיבה לדאגה. הם מוסיפים שג'יי כנראה הטמין בבית את היהלומים הגנובים, ותוך כדי תשאול, פיפה רואה בזווית העין שבטלוויזיה מוקרנות תמונותיהם של ג'יי, פרייזר ורואיז עם כותרת המציינת שמדובר בשלושה שודדים מסוכנים. היא מסבה את תשומת לבה של בלייר שעולה לחדר שבו נמצא סקוטי, ושם הטמינה קודם לכן את הטלפונים של כולן. בינתיים, גם הפושעים רואים את התמונות בטלוויזיה ומבינים שנחשפו. כשבלייר נכנסת לחדר, סקוטי מתעורר ופורץ בזעקות שבעקבותיהן מוצאים הפושעים את שניהם, כובלים את כל החבורה באזיקונים ודורשים לדעת היכן הוחבאו היהלומים. כל אותה העת, ג'ס במקלחת ולא מודעת לדרמה המתחוללת למטה. היא מוצאת מכתב אישי שכתבה לה אליס עם הכרת תודה על חברותן, ולבה נכמר. היא יוצאת, רואה את המתרחש, וכאשר פרייזר עולה לחפש את היהלומים ג'ס בורחת חזרה לחדר המקלחת. הוא נכנס לשם והיא מתיזה תרסיס לשיער לתוך עיניו, משתלטת על האקדח, כובלת אותו באזיקים המשמשים למשחקי מין, ואת פיו היא חוסמת בנייר שעווה להסרת שיער.
ג'ס יוצאת עם האקדח כאשר רואיז מאיים לירות בכולם. מאחר שאין באפשרותה לירות בו בלי לסכן את חברותיה, היא קופצת עליו מלמעלה והאקדח נשמט מידו. בכוחות משותפים מצליחה החבורה הכבולה להרים את האקדח, ואליס יורה ברואיז. פרייזר מצליח להשתחרר, יורד למטה, לוקח את האקדח שלו, וכאשר הוא מאיים לירות בג'ס, חזית הזכוכית של הבית מתרסקת ולסלון נכנסת המכונית של פיטר שאיבד את השליטה בהגה בהיותו מסומם מרוב גלולות מרץ והסם ששאף. פרייזר נדרס ונהרג. ג'ס מרגיעה את פיטר שהיא עדיין אוהבת אותו, והם מתחתנים על החוף באותו סוף שבוע. בלייר ופרנקי מחדשות את אהבתן ומחליטות לעבור לגור יחד, אליס וסקוטי מתאהבים ופיפה מתפייסת עם אליס. משטרת מיאמי מעניקה לחברות פרס על חיסול הפושעים: קופון למסעדה. כאשר הפרשה מתפרסמת, הפופולריות של ג'ס עולה והיא נבחרת לסנאט. במסיבת הניצחון שלה, עולה פיפה לבמה ושרה בלדה מזעזעת שכתבה על אירועי אותו לילה במיאמי.
אזכור פשעים אמיתיים
בכמה דיאלוגים בסרט מזכירות הדמויות פשעים שאירעו במציאות:
הפקה
לאור הצלחתם של אניילו, דאונס וגלייזר עם קומדיית המצבים "ברוד סיטי", התנהל מאבק בין מספר אולפנים על התסריט שהופק בפועל באמצעות "Paulilu", המותג המשותף של אניילו ודאונס. ב-19 ביוני 2015 נמסר ש"סרטי סוני" זכו במכרז שעליו התחרו גם אולפני "פוקס", "יוניברסל", "סרטי פרמאונט", ו"MRC". אניילו סיפרה ש"סרטי סוני" הועדפו לאור התחייבות האולפן לממש את ההפקה מבלי להאריך בפיתוח התסריט. כמו כן, הבמאית ציינה שמלכתחילה היא ודאונס תכננו לממן את ההפקה באמצעות מימון המונים ולא חשבו על סרט אולפן גדול, אולם נראה שנציגי האולפנים נהנו מהתסריט, או לחלופין ראו בו הזדמנות להכנסה נאה, ומבחינתה זה היינו הך. אניילו הוסיפה שלאור שפע הגילויים והחוויות שעוברות על הדמויות, היא ראתה בסרט גרסה קומית של "החברים של אלכס".
הסרט תואר כשילוב של "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס" עם "סוף שבוע אצל ברני". שמו הראשוני היה "Rock That Body" (בתרגום חופשי: "נענעו את הגופה הזו"), אך השם הוחלף כדי להימנע מעימות עם ג'סטין טימברלייק בנוגע לזכויות יוצרים על שירו "Rock Your Body".
בדצמבר 2015 נמסר שסקרלט ג'והנסון תככב בסרט, באפריל 2016 נודע שזואי קרביץ תככב לצד ג'והנסון, וכעבור חודש נמסר על הצטרפותן לצוות השחקנים של קייט מק'קינון, ג'יליאן בל ואילנה גלייזר.
שלב הצילומים התחיל באוגוסט 2016, נמשך 36 ימים, התקיים ברובו במדינת ניו יורק, בעיקר בלונג איילנד, וכן בחוף הרמוסה שבקליפורניה. הווילה היא בית אחוזה בעיירת החוף סאות'המפטון שבדרום לונג איילנד. בסצנה שבה יוצאות פרנקי ובלייר לקנות טלפון פריפייד, האישה הקשישה שנכנסת לקנות את הטלפון עבורן בדראגסטור היא ג'ינה קוטון, סבתה של הבמאית לוצ'יה אניילו, בת 87 בעת הצילומים, ללא ניסיון כלשהו במשחק.
באפריל 2017, חודשיים לפני צאת הסרט לבתי הקולנוע, נערכו בברוקלין שבניו יורק צילומים חוזרים.
הפצה
הקרנת הבכורה של "לילה קשוח" התקיימה בעיר ניו יורק ב-12 ביוני 2017. הפצת הסרט לבתי הקולנוע בארצות הברית תוכננה בתחילה ל-23 ביוני, אך "סרטי סוני" הקדימו את יציאתו ל-16 בחודש, כדי להימנע מתחרות עם "רובוטריקים: האביר האחרון" של "פיקסאר".
הכנסות וביקורות
בבתי הקולנוע ברחבי העולם הכניס "לילה קשוח" 47.3 מיליון דולר.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט 44% דעות חיוביות בשקלול 167 ביקורות עם ציון ממוצע של 5.25/10. סיכום הביקורות באתר הוא שמדובר בכוכבות מחוננות ומצחיקות, אולם הכישרונות שלהן לא מנוצלים כראוי בקומדיה מפוזרת שיש בה יותר מדי הזדמנויות מוחמצות. באתר הביקורות Metacritic קיבל הסרט ציון 51 מתוך 100 בשקלול 40 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות". בסקר דעת קהל של CinemaScore נתנו הצופים דירוג ממוצע +C בסולם +A (גבוה ביותר) עד F (נמוך ביותר), ואילו סקר של PostTrak דיווח על 66% דעות חיוביות של הצופים בבתי הקולנוע.
YouPorn
YouPorn הוא אתר שיתוף וידאו פורנוגרפי חינמי ואחד מ-100 האתרים הנצפים ביותר בעולם. מאז הקמתו ב-2006, הפך לאתר הפורנוגרפי הנצפה ביותר ברחבי העולם. בפברואר 2013, הגיע למקום ה-83 ברשימת האתרים הפופולריים ביותר ולאתר הפורנוגרפי החמישי ברשימה. בכך הוא עבר אתרים רבים ובהם xHamster, XVideos, Pornhub ואתר מצלמות הרשת LiveJasmin.
האתר חופשי לשימוש ומקבל את מימונו מפרסומות, עם מחזור שנתי של 120,000 דולר ב-2007.
היסטוריה
כתובת האתר נרשמה בדצמבר 2005. האתר מצהיר כי בעליו הם חברת "Midstream Media International N.V" שמושבה הוא בוילמסטאד, קוראסאו בסמוך לוונצואלה. מיקום החברה הוצע בעיתונות בגרמניה והחברה משכירה חוות שרתים בטקסס.
ב-2011 נרכשה החברה על ידי תאגיד MindGeek שמחזיק בבעלות על מספר אתרים פורנוגרפיים מצליחים נוספים ובהם Pornhub ,Xtube, RedTube ו-SpankWire.
בשנת 2012, דיווח בלוג הטכנולוגיה ExtremeTech כי YouPorn מעביר בממוצע 950 טרה-בייט ביום, שגדלו מ-3 טרה-בייט בשנת 2006.
ביקורת
בשל אופן פעילותו השנוי במחלוקת, זכה האתר לביקורות על תוכנו. בין השאר, הועלו טענות לגבי היכולת לוודא את גיל המשתתפים בסרטונים, אפשרות שסרטונים המוגנים זכויות יוצרים מועלים ללא כל פיקוח וצילום קלטות סקס המועלות ללא אישור כלל המשתתפים בהן. האתר זכה לביקורות תומכות בשל הצגת פורנו חובבים בהם נראים זוגות חובבים המקיימים יחסי מין שגרתיים, זאת בניגוד לסרטונים המקצועיים המוצגים באתרים האחרים.
האתר נחסם בגרמניה בעקבות החוקים המקומיים שלא מאפשרים העלאת פורנוגרפיה ללא מערכת המאפשרת לוודא את גיל המשתתפים. בעקבות פניית גוף ממשלתי מפקח, חסמה גוגל גרמניה את תוצאות החיפוש לאתר. בשנת 2008, נחסם האתר בסינגפור ובשנת 2009 גם בסרי לנקה.
החברה תומכת בקבוצת הספורט האלקטרוני "Team YP".
DVI
DVI (ראשי תיבות של Digital Visual Interface) הוא תקן להעברת וידאו באיכות גבוהה וללא דחיסה לצגים בהפרדה גבוהה, כגון LCD או טלוויזיות פלזמה.
תקן זה בא להחליף תקנים אנלוגיים ישנים יותר, כגון VGA. יש לו שלוש גרסאות עיקריות:
לצגים ברזולוציה גבוהה במיוחד נדרשים אותות Dual link, שדורשים שימוש בכל הפינים במחבר.
DVI-I כולל תמיכה ברזולוציה של Full HD ו-HD (1080P ו-720P).
סיקאסו
סיקאסו (בצרפתית: Sikasso) היא העיר השנייה בגודלה במאלי. היא שוכנת בדרום מאלי ומשמשת כבירת מחוז סיקאסו. נכון ל-2009 בעיר מתגוררים 225,753 תושבים.
סיקאסו ממוקמת במרחק של כ-375 קילומטרים מבמקו (בירת מאלי), כ-100 קילומטרים צפונית לחוף השנהב וכ-45 קילומטרים מערבית לבורקינה פאסו. העיר משמשת כצומת דרכים בין מדינות החוף (טוגו, גאנה, בנין וחוף השנהב) לבין מאלי ובורקינה פאסו שאינן בעלות גישה לים. תעשיית החקלאות בסיקאסו מפותחת, ומסיבה זו היא אינה צריכה להסתמך על סיוע בינלאומי באספקת מזון, בניגוד לאזורים אחרים במאלי.
דמוגרפיה
הקבוצות האתניות העיקריות בסיקאסו הן סנופו, במברה, בובו ומיניאנקה. בנוסף, בשל קרבתה של העיר לחוף השנהב, העיר גדלה במהירות כתוצאה מזרם פליטים מהמדינה השכנה. האסלאם באזור צעיר יחסית, שכן במאה ה-20 קהילת המוסלמים הורכבה מסוחרים בלבד עד שמנהיגי האזור ישבו אינטלקטואלים מוסלמים בעיר.
היסטוריה
סיקאסו הוקמה בתחילת המאה ה-19 על ידי מאנסה דואלה טראורה, אך היא הייתה כפר קטן עד שטיאבה טראורה, מלך ממלכת קנדוגו, הכריז על העיר כבירת הממלכה, בנה בה את ארמונו וכן מבצרים על מנת להגן על העיר מפני ההתקפות של הכובש סאמורי טורה והצבא הקולוניאלי הצרפתי. בין 1887 ל-1888 העיר הייתה נתונה במצור, אך לבסוף נפלה בידי הצבא הצרפתי, ואחיו של טיאבה טראורה, באבמבה, אשר ירש ממנו את תואר המלך, שם קץ לחייו בהתאם לאמרה הבמברית העתיקה, "מוות עדיף מבושה".
מומנט התמד פולרי מנורמל
מומנט התמד פולרי מנורמל (באנגלית: Normalized polar moment of inertia) או פקטור מומנט התמד (אנגלית: Moment of inertia factor) הוא גודל פיזיקלי חסר יחידות המתאר את התפלגות המסה בגרמי שמים כמו כוכבי לכת או ירחים. לגודל זה ישנו שימוש רב במדעים פלנטריים והוא מסומן לרוב כ־MoI או כ־NMoI.
הגדרה
נניח גוף פלנטרי בעל מומנט התמד בצירים הראשיים A<B<C, אז מומנט התמד פולרי מנורמל מוגדר כ: כאשר M זו מסת הגרם ו־R זה הרדיוס הממוצע של הגרם. עבור גרם כדורי לחלוטין בעל צפיפות אחידה נקבל NMoI=0.4. בגרם שמים שעבר בידול כבידתי, תהליך בו חומר כבד יותר שוקע אל מרכז הגרם וחומרים קלים צפים למעלה מתקבלות שכבות בעלות צפיפות שונה (בדומה לגלעין כדור הארץ). בגרם כזה נקבל NMoI<0.4.
חשיבות במודלים פנימיים
למומנט התמד מנורמל ישנה חשיבות גובהה כאילוץ מחייב בבניית מודלים מתמטיים המדמים את המבנה הפנימי של כוכב הלכת או ירח. פרופיל הצפיפות, כלומר צפיפות כפונקציה של רדיוס במודל צריך להיות כזה שמומנט התמד הכללי המחושב יסתדר עם הערך הנמדד במציאות.
קירוב דריוון־רדו
אחד הקירובים השימושיים לקביעתו של מומנט התמד מנורמל הוא משוואת דריוון־רדו (Darwin–Radau equation) הקובעת: כאשר \lambda נקרא "פרמטר ד'אלמבר", f זו פחיסות ו־\eta הוא פרמטר רדו הנתון על ידי: כאשר q הוא פקטור גאודינמי הנתון על ידי:
\omega היא מהירות זוויתית של סיבוב עצמי ו־f היא הפחיסות הנתונה על ידי:
כאשר R_{e} הוא רדיוס בקו המשווה ו־R_{p} הוא רדיוס בקוטב.
הקשר ל J_2
J_2 הוא אחד הפרמטרים החושבים לתיאור התפלגות המסה בכוכב לכת, והוא חיוני לתיאור הפחיסות שלו. הוא נתון על ידי:
קיים קשר בין גודל זה לבין מומנט התמד מנורמל:
כאשר נקרא "פרמטר סיבוב קטן".
גוף ספרי דו־שכבתי
אחד המודלים הפשוטים ביותר לתיאור של כוכב לכת בעל ליבה ומעלה אטמוספירה משמעותית היא בתור גוף ספרי דו־שכבתי, בו השכבה הפנימית, הליבה היא בעלת צפיפות \rho_1 ורדיוס r_1 וצפיפות השכבה החיצונית, האטמוספירה היא \rho_2 ורדיוס האטמוספירה (כלומר כוכב הלכת כולו) הוא r_2. במקרה כזה, מומנט התמד פולרי מנורמל נתון על ידי: כאשר \bar{\rho} היא הצפיפות הממוצעת.
המשוואה הקינטית של לנדאו
בתאוריה הקינטית של הגזים, המשוואה הקינטית של לנדאו היא משוואת טרנספורט, המתארת חלקיקים טעונים בגבול הדליל המבצעים התנגשויות קולון בפלזמה (מצב צבירה).
המשוואה פורסמה על ידי לב לנדאו ב-1936 כתיקון למשוואת בולצמן עבור אינטראקציית קולון. בשילוב עם משוואת ולסוב, המשוואה נותנת את האבולוציה בזמן של המערכת, ולכן מהווה מודל קינטי חשוב בתורת הפלזמה.
הגדרה
u=v-w
הקבוע B מתקבל על-ידי אינטגרציה על הפוטנציאל התוך-מולקולרי U(r):
יש לשים לב כי עבור הרבה פוטנציאלים תוך-מולקולריים (דוגמה נפוצה היא כאשר ) הביטוי עבור B מתבדר. לנדאו מתמודד עם בעיה זו על-ידי קטיעת האינטגרל עבור זוויות קטנות וגדולות.
שימושים
המשוואה בנמצאת בשימוש למידול של פלזמה במכניקה סטטיסטית ופיזיקת חלקיקים. לכן, נעשה בה שימוש נרחב במחקר של פלזמה בכורים תרמו-גרעיניים.
המשוואה ותכונותיה נחקרו לעומק על-ידי אלכסנדר בובילב.
פיתוחים
הפיתוח הראשון של משוואה נתון במאמר המקורי של לנדאו כאשר הרעיון הוא כדלקמן:
נתבונן בגז הומוגני במרחב המורכב ממסות נקודתיות המתוארת על-ידי f(v, t). נבחר פוטנציאל כך ש-U_{ij} פוטנציאל קולון,, ו-r_D הוא רדיוס דביי. נציב את הפוטנציאל בתוך איבר ההתנגשות במשוואת בולצמן ונפתור עבור האיבר האסימפטוטי הראשי בגבול.
הפיתוח הפורמלי הראשון מתוך היררכיית BBGKY פורסם לראשונה ב-1946 על-ידי ניקולאי בוגוליובוב.
משוואת פוקר-פלאנק-לנדאו
ב-1957, המשוואה פותחה בנפרד על-ידי מרשל רוזנבלות. נפתור את משוואת פוקר פלאנק תחת חוק ריבוע ההפכים לקבלת:
כאשר h_i, g_i ידועים כפוטנציאלי רוזנבלות:
for
צורת פוקר-פלאנק של המשוואה נמצאת בשימוש בעיקר לטובת נוחות בחישובים נומריים.
גרסה יחסותית
תיקון יחסותי של המשוואה פורסמה על-ידי גרש בודקר וספרטק בלייב ב-1956.
עבור חלקיקים יחסותיים בעלי תנע ואנרגיה, המשוואה מקיימת:
גרסה יחסותית למשוואה נחוצה שכן חלקיקים בפלזמה חמה מסוגלים להגיע למהירות הקרובות למהירות האור.
ג'ון מקיין
ג'ון סידני מקיין השלישי (באנגלית: John Sidney McCain III; 29 באוגוסט 1936 – 25 באוגוסט 2018) היה מדינאי ופוליטיקאי אמריקאי, אשר ייצג כסנאטור את מדינת אריזונה בסנאט של ארצות הברית מינואר 1987 ועד מותו. לפני כן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במשך שתי תקופות כהונה. היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2008, אך הפסיד לברק אובמה.
מקיין סיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1958 ושירת בצי ארצות הברית, כבעל זיקה לצי מהיותו בן ונכד לאדמירלים. הוא שימש כטייס של מטוס תקיפה, ובמהלך מלחמת וייטנאם כמעט נהרג בעקבות תאונה בנושאת המטוסים פורסטל ב-1967. במהלך מבצע רעם מתגלגל, שבו הותקפה האנוי באוקטובר 1967, נפגע מטוסו, והוא נפצע קשה ונשבה בידי הצפון וייטנאמים. מקיין היה שבוי מלחמה עד 1973, ובשבי עונה וסירב לשחרורו המוקדם. הפצעים שספג במהלך המלחמה וכתוצאה מהעינויים, הותירו אותו בעל מגבלות פיזיות לכל חייו. הוא פרש מהצי כקפטן ב-1981 ועבר לאריזונה, שם פתח בקריירה פוליטית. ב-1982 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, ושירת בו במשך שתי תקופות כהונה. הוא נבחר לסנאט ב-1987, ונבחר מחדש בחמש מערכות הבחירות הבאות, שהאחרונה בהן נערכה ב-2016.
מקיין הצטרף לבחירות המקדימות למועמדות הנשיאותית מטעם המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, אך הפסיד למושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש. הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-2008, אך הפסיד בבחירות הכלליות. לאחר הבחירות החל לאמץ דעות ועמדות שמרניות יותר ויותר, והתנגד במידה רבה לפעולותיו השונות של ממשל אובמה, בעיקר בכל הנוגע למדיניות חוץ. ב-2015 מונה ליושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. שנה לאחר מכן סירב לתמוך במועמד הרפובליקני לנשיאות דונלד טראמפ. לאחר שאובחן כחולה גליובלסטומה מולטיפורמה ב-2017, הפחית את מעורבותו בפוליטיקה ובסנאט בפרט בשל טיפוליו הרפואיים. המחלה הכריעה את מקיין בשלהי אוגוסט 2018. ארון קבורתו הוצב ברוטונדה של הקפיטול, וטקס אשכבתו הלאומי שודר מהקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
מוצא משפחתו
ג'ון סידני מקיין השלישי נולד ב-29 באוגוסט 1936 בבית החולים של בסיס הצוללות האמריקאי "קוקו סולו" (Coco Solo) שבאזור תעלת פנמה, לאדמירל ג'ון "ג'ק" סידני מקיין הבן ורעייתו רוברטה (לבית רייט) מקיין. למקיין היו אחות גדולה בשם סנדי (ילידת 1934) ואח צעיר בשם ג'ו (יליד 1942). באותה העת הייתה תעלת פנמה תחת ריבונותה של ארצות הברית. סבו וסבתו של ג'ון מקיין היו ילידי ארקנסו, מיסיסיפי וטקסס, והוא נצר למשפחות מדרום ארצות הברית הן מצד אמו והן מצד אביו. ביתו של האב הקדמון מצד אביו של מקיין נמצא במחוז קארול שבמיסיסיפי; ושם היה בבעלותם מטע בן כ-2,000 דונם ביישוב טאוק מ-1848 עד 1952. במטעים הוחזקו עבדים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית. חלק מצאצאי עבדים אלו חולקים את אותו שם המשפחה ומכנים עצמם "מקיינס השחורים". אחד מצאצאי העבדים שהוחזקו במטע של משפחת מקיין הוא מיסיסיפי ג'ון הארט.
לאילן היוחסין של מקיין מורשת ארוכה של שירות צבאי אמריקאי, הכולל את אבותיו שנלחמו כחיילים במלחמות האינדיאנים, מלחמת העצמאות של ארצות הברית, מלחמת 1812, עבור כמה ממדינות קונפדרציית המדינות של אמריקה במלחמת האזרחים האמריקנית ובמלחמת העולם הראשונה. אילן היוחסין כולל גם התנהגות לא-ישרה והצלחה כלכלית. סבו מצד אמו, ארצ'יבלד רייט (1875–1971), היה יליד מיסיסיפי שהגיע למוסקוגי שבאוקלהומה בשנות העשרים לחייו והפר את החוק בעקבות הימורים בלתי-חוקיים. בגיל ארבעים חדל מלעבוד ונהיה למעין עקר בית. הוא חי עם משפחתו באוקלהומה ובדרום קליפורניה, וגידל את רוברטה ואחותה התאומה רונה על אהבה למסעות והרפתקאות. ג'ק מקיין ורוברטה רייט ברחו מביתם והתיישבו בטיחואנה שבמקסיקו, בעוד אמה של רוברטה התנגדה לקשר בין השניים.
אביו של מקיין וסבו מצד אביו שירתו בצי, הגיעו שניהם לדרגת אדמירל והיו לצמד הראשון של אב ובנו שקיבל דרגת אדמירל ארבעה-כוכבים. סבו, האדמירל ג'ון ס. מקיין האב (1884-1945) היה טייס מטוסי תקיפה, אשר בשנת 1942 פיקד על כל פעולות הסיוע האווירי לכוחות הקרקע בקרב גוודלקנל, ומי שבסופו של דבר הוביל בשנים 1944–1945 באגרסיביות את "כח המשימה של נושאות המטוסים המהירות" (Fast Carrier Task Force) בזירה הפסיפית באוקיינוס השקט במסגרת מלחמת העולם השנייה. פעילותו בקרב אוקינאווה ובמערכה בפיליפינים, נוסף על תקיפות אוויריות נגד טאיוואן ויפן, גרמה להרס עצום של הצי הקיסרי היפני ושל כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן בשלביה האחרונים של המלחמה. מותו, ארבעה ימים לאחר טקס כניעת האימפריה היפנית, עורר עניין רב באמצעי התקשורת. על לחימתו במלחמה עוטר בכוכב הכסף ובכוכב הארד.
ילדותו ונעוריו
עד גיל עשר, העתיק "ג'וני" מקיין את מקום מגוריו (ג'וני היה כינוי שניתן לו במסגרת מסורת משפחתית של הבדל בין הדורות) לעיתים תכופות עם משפחתו. בעקבות אביו התגוררה המשפחה בניו לונדון שבקונטיקט, פרל הארבור בהוואי, ובסיסי צי אחרים באוקיינוס השקט. את חופשות הקיץ היה מעביר במטעי המשפחה בטאוק שבמיסיסיפי. עם זאת, מקיין תמיד חש כי על מורשתו להיות צבאית, ולא דרומית. הוא למד בכל בתי הספר של צי ארצות הברית בהם היה יכול ללמוד, ולעיתים הזיקה העדפה זו להשכלתו שכן בתי ספר אלו היו ברמה נמוכה ותוכניות הלימודים שלהם היו בלתי יציבות או קבועות. לאחר המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, נעדר אביו מחייו של מקיין לזמן ממושך. חינוכו הפורמלי עבר לחזקת אמו, אשר ניצלה את הנסיעות הרבות של המשפחה כדי לחשוף את בניה לאתרים היסטוריים ותרבותיים. מאוחר יותר כתב על כך מקיין בספר זיכרונותיו:. אמו הרפובליקנית דאגה לכך שמקיין יהיה מעורה באירועים האקטואליים, על אף שהוריו נמנעו מלהזדהות מבחינה פוליטית עם אחת המפלגות בארצות הברית בשל הקריירה הצבאית של אביו.
האקדמיה הימית
לאחר שהצטיין בבחינות הקבלה שלו, החל מקיין ללמוד ביוני 1954 באקדמיה הימית של ארצות הברית שבאנאפוליס, מרילנד, בעקבות אביו וסבו. מקיין לא אולץ ללמוד דווקא שם על ידי הוריו, אם כי הם לא דנו בחלופות אחרות לאקדמיה. מקיין חש רגשות מעורבים לגבי נוכחותו באקדמיה, ובחר שלא להתאים עצמו אל כללי האקדמיה ואל חלק ממסורותיה. בכל שנה ניתנו לו למעלה ממאה "נקודות שחורות" - שהרוויחו לו חברות ב"מועדון המאה" - על עבירות כגון נעליים לא מצוחצחות דין, טעויות במצעדים צבאיים, חדר מבולגן ודיבור ללא רשות. אביו אף הגיע לאקדמיה כדי לנזוף בו על התנהגותו מספר פעמים. הוא שנא את "שנת הטירונות", במהלכה חווה, בין היתר לצד התעללויות אחרות, זובור כפרח חובלים. הוא לא הסכים לכבד בעלי דרגה גבוהה ובז להם.
שירותו הצבאי ונפילתו בשבי
עם סיום לימודיו באקדמיה הימית, התגייס לצי והיה לחניך בקורס טיס, שאותו סיים ב-1960. עם סיום לימודי הטיסה הוצב כטייס A-1 סקייריידר על נושאות מטוסים בים הקריבי ובים התיכון. ב-1963 חזר לחוף והיה לקצין מטה ולמדריך טיסה. את שירותו במלחמת וייטנאם החל ב-1967 כטייס במטוס A-4 סקייהוק. תחילה הוצב על נושאת המטוסים "פורסטל" שהגיעה ביולי למפרץ טונקין, ומשם יצא למשימות תקיפה בצפון וייטנאם. ארבעה ימים לאחר תחילת הפעילות מקיין כמעט נהרג בתאונה בנושאת המטוסים פורסטל. בעת שעמד להמריא, נפלטה רקטה ממטוס אחר שפגעה במטוס שלידו, וגרמה לשרשרת התפוצצויות ושריפה שבהן נהרגו 134 מאנשי צוות נושאת המטוסים והטייסים. מקיין הצליח לצאת מהמטוס וניסה לעזור לעוד טייס להיחלץ, אך התפוצצות נוספת העיפה אותו ממקומו והוא נפגע קלות מרסיסים. האסון השבית את נושאת המטוסים, ומקיין התנדב לעבור לנושאת מטוסים אחרת, אוריסקני.
ב-26 באוקטובר 1967, בגיחה ה-23 שלו מעל צפון וייטנאם, הופל מטוסו של מקיין מעל האנוי. בעת נטישת המטוס שבר מקיין את שתי ידיו ורגלו, ואיבד את הכרתו. הוא צנח לתוך אגם בהאנוי, כמעט טבע, אך שב להכרה והצליח לנפח חגורת הצלה בעזרת שיניו. הוא נמשה מהמים על ידי אזרחים צפון-וייטנאמיים ואז הוכה ואף נדקר על ידי המון זועם. לבסוף הוא הועבר ל"הילטון האנוי" - בית הכלא שבו ריכזו הצפון וייטנאמים שבויים בעת המלחמה. במשך כמה ימים הוא נחקר שם בעינויים, ולא קיבל טיפול רפואי לפציעותיו, עד שגילו שוביו שאביו הוא קצין בכיר. הוא שהה כשישה שבועות בבית חולים, ואז נשלח למחנה שבויים אחר בפרוורי האנוי. ממרץ 1968 הוא הושם בבידוד למשך שנתיים.
באמצע 1968 מונה אביו של מקיין למפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, ושוביו של מקיין הציעו לו להשתחרר, הן לשם יחסי ציבור, והן לשם גרימת דמורליזציה אצל החיילים האמריקנים שיראו שבעלי ייחוס זוכים ליחס מועדף. אולם מקיין סירב להשתחרר אלא אם כן כל מי שנלקח לפניו בשבי ישוחרר גם הוא. בעקבות כך הוחרף היחס של שוביו כלפיו, והוא עונה עד שחתם על "וידוי" שבו השתמשו שלטונות צפון וייטנאם לצורכי תעמולה. במהלך תקופת העינויים ניסה מקיין להתאבד, אך שומריו סיכלו זאת. בשנת 1969 החל להשתפר היחס כלפי השבויים האמריקניים, ובהם מקיין, אולם הוא שוחרר רק ב-14 במרץ 1973, לאחר חתימת הסכם הפסקת האש בין ארצות הברית לצפון וייטנאם.
עם שובו לארצות הברית עבר מקיין תהליך שיקום ממושך מפציעותיו, ובמקביל למד במשך שנה במכללת המלחמה הלאומית. בשלהי 1974, לאחר שהצליח לחזור רשמית לכושר טיסה, הוצב מקיין בטייסת אימונים והכשרה של הצי, וב-1976 מונה למפקד הטייסת. ההתחככות הראשונה שלו בעולם הפוליטי הייתה כאשר מונה לקצין הקישור של הצי בסנאט. מקיין החליט לפרוש מהצי ב-1981 בדרגת קפטן (מקבילה לדרגת קולונל בצבא היבשה), כשהבין שאין לו סיכוי לקבל קידום משמעותי.
בחירתו הראשונה לתפקיד
מקיין התמודד לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הראשון, והודיע על מועמדותו באורח רשמי בשלהי מרץ 1982. הוא התמודד מול שלושה מועמדים במהלך הבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, אשר כולם נכנסו למירוץ לפניו: חבר הסנאט של אריזונה ג'ים מק, חברת בית הנבחרים של אריזונה דונה קרלסון-ווסט, והפעיל האזרחי והוטרינר ריי ראסל. מקיין התמודד עם הטענות שהוא "טרמפיסט" שהגיע למחוז רק על מנת להיבחר ממנו ("carpetbagger"), כאשר בתגובה לשאלה שהופנתה לגביו באירוע בחירות התפרץ ואמר:
תשובה נזעמת זו הורידה את הנושא מסדר היום, והיוותה גורם חשוב לניצחונו של מקיין בבחירות המקדימות עם 32% מהקולות לעומת 26%, 22% ו-20% מהקולות ליריביו. בבחירות הכלליות ניצח מקיין את יריבו הדמוקרטי ברוב גדול של 66%.
כהונתו
מיד עם כניסתו לקונגרס של ארצות הברית, הרשים את עמיתיו. סיפור שבייתו במלחמת וייטנאם, כישוריו החברתיים, והקשרים שפיתח במהלך כהונתו כקצין הקישור של הצי בסנאט הפכו אותו לפופולרי וכוכב בקרב חברי בית הנבחרים החדשים. הוא נבחר לנשיא מחזור חברי בית הנבחרים הרפובליקנים שנכנסו לתפקידם ב-1983. לאחר שעסק רבות בשדלנות ההנהגה הרפובליקנית בבית הנבחרים, הוא הועבר אל הוועדה לענייני פנים של בית הנבחרים. הוא חשק בחברות בוועדה לענייני פנים משום שרצה לפתח מומחיות בנושאים הרלוונטיים למדינתו, כולל זכויות מים, ניהול קרקעות ציבוריות וענייני אינדיאנים. הוא היה חבר גם בוועדה לענייני הזדקנות של בית הנבחרים, אשר הייתה חשובה לו בשל האוכלוסייה הגמלאית הגדולה באריזונה, וזמן מועט לאחר מכן התמנה ליושב ראש כוח המשימה הרפובליקני לענייני אינדיאנים. הוא התחייב לשוב בכל סוף שבוע אל מחוז הקונגרס אותו הוא מייצג, ובשנתו הראשונה בבית הנבחרים נסע מגבעת הקפיטול שבוושינגטון הבירה אל האזור המטרופוליני של פיניקס וטוסון 47 פעמים. שם, נועד מקיין לעיתים קרובות עם בוחריו והופיע בפרהסיה פעמים רבות. פעולותיו אלו, בשילוב עם החלטת רעייתו סינדי להתגורר באריזונה ולא לעבור לוושינגטון הבירה, סייעה לבסס את מעמדו הפוליטי באריזונה.
מקיין נתן את חסותו למספר הצעות חוק שנגעו בענייני אינדיאנים, מאחר שמחוז הקונגרס אותו ייצג כלל בתחומיו את אוכלוסיית האינדיאנים הגדולה ביותר מבין כל מחוזות הקונגרס בארצות הברית. באוגוסט 1983 הוא הצביע נגד הצעת חוק שקראה להנצחת מרטין לותר קינג בחג לאומי, בתואנה כי הנצחתו ביום לאומי תגרור הוצאות רבות ומיותרות וכי ישנם כבר חגים פדרליים די והותר. ב-2 בנובמבר 1983 חתם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן על חוק יום מרטין לותר קינג.
מקיין הצביע נגד החלטה משנת 1983, שאפשרה לנשיא רייגן להציב את כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית כחלק מהכוח הרב-לאומי בלבנון, בטענה כי הוא "אינו צופה יעדים בר השגה בלבנון". לאחר הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות, עמדתו של מקיין נגד מפלגתו ונשיאו זכתה לחשיפה תקשורתית לאומית, והחלה לבנות את המוניטין שלו כמעיין פוליטיקאי עצמאי. מקיין תמך בקבוצת השמרנים הצעירים של ניוט גינגריץ' בכמה ממאבקיהם נגד הנהגת המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים, אך סירב להצטרף לאגודת ההזדמנות השמרנית של גינגריץ'. מקיין חש חיבה אישית ליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, טיפ אוניל, וניהל מספר מערכות יחסים טובות עם דמוקרטים אחדים בבית הנבחרים, בהם פול סיימון ומו יודול. מקיין נבחר בקלות מחדש לבית הנבחרים ב-1984, ללא התנגדות משמעותית מצד הרפובליקנים, ובבחירות הכלליות הביס את המועמד הדמוקרטי הארי וו. בראון כשהוא סוחף 78% מהקולות בעוד בראון זכה רק ל-22%. במהלך מסע הבחירות שלו באריזונה, הדגיש מקיין רק לעיתים רחוקות את שירותו בווייטנאם ואת חוויותיו מהשבי בהאנוי.
בתקופת הכהונה החדשה, זכה מקיין להיות חבר בוועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, נוסף על חברויותיו הקודמות בוועדות השונות. מקיין הצליח להעביר את חוק הפיתוח הכלכלי האינדיאני ב-1985, ובשנה שלאחר מכן עסק בחקיקה הנוגעת למשחקים האינדיאנים. הוא נקט בעמדות מתונות בתחומי החברה והסביבתנות, וצידד בדאגתו של ג'ק קמפ לאפרו-אמריקאים ולקבוצות מקופחות אחרות. בשנת 1985 הוא שב לווייטנאם עם העיתונאי וולטר קרונקייט עבור חדשות CBS, וראה לראשונה את האנדרטה שהוצבה לזכר לכידתו. היה זה מסעו הראשון לווייטנאם מבין נסיעות אחדות שערך לשם. ב -1986 הצביע מקיין בעד ביטול וטו שהטיל רייגן על החוק המקיף נגד האפרטהייד שהטיל סנקציות על דרום אפריקה.
מסע הבחירות לסנאט ב-1986
מקיין החליט להתמודד לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה ב-1986, לאחר שנציגה הוותיק של אריזונה בסנאט בארי גולדווטר פרש לגמלאות. אף רפובליקני לא התנגד למקיין בריש גלי, ולדברי מזכירת העיתונות שלו, ויקטוריה קלארק, כוחו הפוליטי הרב של מקיין שכנע את יריבו הדמוקרטי המשמעותי ביותר, מושל אריזונה ברוס באביט, שלא להתמודד על מושבו של גולדווטר. כך שבמקום להתמודד מול באביט ניצב מקיין מול יריב חלש יותר, ריצ'רד קימבאל, לשעבר חבר בית המחוקקים של אריזונה, פוליטיקאי צעיר בראשית דרכו. בסופו של דבר, מקיין זכה בבחירות עם 60% מהקולות לעומת 40% שסחף קימבאל. העיתון "הניו יורק טיימס" אמר בזמנו כי מקיין נראה "מוכן להצטייר כדמות משמעותית בפוליטיקה הלאומית". במקביל, מעורבותו ההולכת וגוברת של מקיין במדיניות המפלגה הרפובליקנית באריזונה גרמה לרפובליקנים אחדים לנטור למקיין טינה. בין רפובליקנים אלו נמנו מושלת אריזונה ג'יין הול, שנודעה ביחסיה העכורים עם מקיין.
ראשית דרכו בסנאט
עם כניסתו לסנאט ב-1987, שמר מקיין על פרופיל נמוך. הוא התמנה לחבר בוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט, עמה הייתה לו היכרות מוקדמת מעת כהונתו כקצין הקישור של הצי בסנאט. הוא היה גם חבר בוועדת המסחר ובוועדה לענייני אינדיאנים. מקיין היה תומך נלהב בחוק "גראם-רודמן", אשר מבצע באופן אוטומטי קיצוצים כאשר ישנו גירעון בתקציב המדינה. הוא הצביע בעד מועמדו של הנשיא רייגן לבית המשפט העליון של ארצות הברית, רוברט בורק, אך המינוי סוכל בידי הסנאט הדמוקרטי.
יום מרטין לותר קינג היה לבעיה גדולה במדינת מולדתו של מקיין, משום שמושל אריזונה אוון מיצ'ם התנגד לחתום על אשרור קיום היום במדינה. מקיין המשיך להתנגד ליום מרטין לותר קינג תוך שהוא תומך בהוראתו של מיצ'ם לבטל החג הפדרלי. ב-1988 הודח מיצ'ם מתפקיד המושל בגין עבירה פלילית. מקיין אמר למיצ'ם בתגובה: "מעולם לא היית צריך להיבחר לתפקיד, אתה מביך את המפלגה". ב-1989 המשיך מקיין להתנגד לחג הפדרלי, אך מיתן את דעתו בנושא והודיע שהוא תומך בקיום יום שבתון באריזונה ללא ציון החג, בעקבות תדמית לא מחמיאה שהודבקה לאריזונה בשל התנגדות מנהיגיה לחג. מקיין הטיח ברפובליקנים שהתנגדו ליום השבתון: "אתם תאשרו זאת, לכל הרוחות. תאשרו את יום השבתון, אתם גורמים לנו להיראות כמו שוטים". ב-1990 נערך משאל עם באריזונה בסוגיית החג הפדרלי; מקיין שכנע את הנשיא רייגן לצדד בקיום החג. עם זאת, מיצ'ם הוביל בשנה זו מאמצים לסיכול ההחלטה על קיום החג, מאמצים אשר הניבו פרי.
במהלך שלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, זכה מקיין לנראות לאומית. הוא נשא נאום על התמדתם של האסירים בהילטון האנוי להכין את דגל ארצות הברית למרות המכות שקיבלו כתוצאה מכף. הנאום הלהיט וריגש את הקהל בכינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1988. הוא הוזכר על ידי העיתונות כמועמד אפשרי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ועמיתו למרוץ של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ומונה ליושב ראש "יוצאי המלחמות למען בוש". ב-1989 הגן באורח נחרץ על מועמדותו של ג'ון טאוור למזכיר ההגנה של ארצות הברית, ואף התעמת בנושא עם פול וייריץ', אחד ממייסדי ארגון "הרוב המוסרי" (Moral Majority). התעמתות זו העיבה על יחסיו עם הימין הנוצרי במפלגה הרפובליקנית, ותרמה לתדמיתו כפוליטיקאי עצמאי שעומד על דעתו גם נגד תכתיבי המפלגה ("maverick").
מקיין תמך בפלישה האמריקאית אל פנמה ב-1989. מקיין שיתף פעולה עם הסנאטור הדמוקרטי אל גור מטנסי בחקיקת "חוק בקרת טילים ופרוליפרציה" מ-1989, שהטיל סנקציות על חברות ומדינות העוסקות בסחר או בפיתוח של מערכות טילים בליסטיים בין-יבשתיים. השניים המשיכו לשתף פעולה בחקיקת "חוק אי-הפצת נשק לאיראן ולעיראק" מ-1992 (הידוע בשם "חוק גור-מקיין"), שהטיל עונשים על סוחרים ותאגידים המסייעים לאיראן או לעיראק ברכישת טכנולוגיית טילים.
פרשת קיטינג
הקריירה הפוליטית של מקיין, שהמריאה מעלה בעקבות הפופולריות שצבר, צנחה כאשר הסתבך יחד עם ארבעה סנאטורים דמוקרטיים, בהם ג'ון גלן ואלן קרנסטון, בפרשת שחיתות שבמרכזה עמד צ'ארלס קיטינג - איש עסקים אותו מקיין הכיר כשעבר לאריזונה, ושתרם סכומי עתק לחמשת הסנאטורים. צ'ארלס קיטינג היה הבעלים של "בנק לינקולן לחסכונות והלוואות", חברה בת של "התאגיד הקונטיננטלי האמריקאי", שפשט את הרגל בעקבות מספר הלוואות שהשתבשו. כדי להתגבר על החוב שצבר, קיטינג הפר כללי "השקעה ישירה" בכך שהפנה חשבונות בנק להשקעות נדל"ן מסחריות באמצעות התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות. פעולות אלו משכו את תשומת לבם של הרגולטורים הפדרליים, אשר ניסו להשבית את בנק לינקולן. קיטינג יצר קשר עם חמישה סנאטורים להם תרם בעבר, וביקש שייפגשו בשמו עם הרגולטור הפדרלי האחראי לתחום וידונו עמו בעניין. חמשת הסנאטורים היו מקיין, גלן, קרנסטון, דונלד ריגל ודניס דיקונסיני, ובצוותא כונו "חמישיית קיטינג".