cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיטל להבי
פעילות פוליטית
בשנת 2000 הצטרפה להבי למפלגת מרצ ובשנת 2003 נבחרה לחברת מועצת העיר מטעם המפלגה. כחברת קואליציה במועצה כיהנה כיו"ר הוועדה לאיכות הסביבה, סגן יו"ר הוועדה לתכנון ובניין עיר, וכחברה בוועדת נכסים. להבי תומכת בהרחבת "ריאות ירוקות" בעיר, בשילוב התושבים בתכנון הפיזי והחברתי של העיר ובשמירה על זכויותיהם של התושבים. תמיכתה בנושאים אלה הביאה לבחירתה כ"חברת המועצה הירוקה ביותר" בדו"ח "משמר המועצה" שסקר את הצבעותיהם של כל חברי המועצה בשנים 2004 - 2008.2003-2008 כיו"ר הועדה לאיכות הסביבה פעלה בעיקר כדי להחליש את 'האויב השקט' של זיהום האוויר, שמביא למותם של 2500 בני אדם מדי שנה והובילה את המעבר של תחנת הכוח רידינג - ממזוט לגז. הקימה 6.5 דונם פארק ציבורי (2011), 7 דונם פארק קריית ספר (2012), הובילה מהלכים לשימור ריאות ירוקות ברחבי העיר, להקמת קרן לשימור מבנים ורכישת קרקעות ועוד.
במאי 2008 גברה להבי בבחירות המקדימות לראשות רשימת מרצ בעיר על ראש הרשימה המכהנת, יעל דיין. בניגוד לדיין, להבי הביעה התנגדות לראש העיר המכהן, רון חולדאי, והובילה לפרישת מרצ מהקואליציה העירונית.
לאחר בחירות 2008, בתום משא ומתן בין נציגי מרצ ו"תל אביב אחת", סיעתו של חולדאי, הצטרפה מרצ לקואליציה העירונית בינואר 2009, ולהבי מונתה לתפקיד סגנית ראש העירייה הממונה על משאבי חינוך לגיל הרך. 2008-2013 – כמחזיקת תיק החינוך ובתחום הגיל הרך, הביאה להסדרת תחום החינוך לגיל הרך כולל יזמה תכנית רב שנתית להקמת 12 מעונות יום, קידמה סבסוד עשרות משפחתונים לתושבי העיר, הביאה להקמת "בית אלבר" לדיור בר-השגה למפעילות משפחתונים, יזמה הוזלת תעריפי ארנונה בגנים פרטיים, הובילה וקידמה תכנון 200 גני ילדים בהמשך לדו"ח טרכנטנברג, יוזמת תכנית "בתיאבון" להזנת ילדים, קשישים וסטודנטים, שותפה להסדרת מערך החינוך והטיפול בילדי מהגרים, הגדלת שטחי גני ילדים לרבות תב"ע להסדרה 4053, הפחתת היטלי השבחה לגני ילדים, הסבת והסמכה של גני ילדים ירוקים, הגדירה מדדים לתכנון חצרות גני ילדים ותקצובם (לראשונה ב-2011), הביאה לתקצוב שדרוג חצרות גנים בהיקף של 5 מיליון ₪ בשנה והייתה המנוע הנחוש שהוביל להקמת בית ספר וגנים בשכונת פלורנטין
ביוני 2012, מיטל להבי ומרצ התפטרו מהקואליציה במחאה על דיכויהּ האלים של המחאה החברתית על ידי המשטרה באותו סוף-השבוע.
בבחירות 2013 עמדה בראש רשימת מרצ למועצת העיר, שהריצה את ח"כ ניצן הורוביץ כמועמד לראשות העירייה. על אף ההפסד של הורוביץ במירוץ לראשות העירייה, מרצ קיבלה 6 מנדטים במועצת העיר. עם חתימת ההסכם הקואליציוני ב-1 בינואר 2014, מונתה להבי לסגנית ראש העיריה הממונה על תחבורה, בינוי ותשתיות בעיר. להבי תמכה במכירת חלקה של עיריית תל אביב בחניון כיכר אתרים.
מחזיקת תיק התחבורה
כחברת הקואליציה, סגנית ראש העיר ומחזיקת תיק התחבורה, בין 2014–2023 והיא יזמה את חזון השינוי בדרך ומובילה ליישומו. היא הקימה ועומדת בראש הפורום מטרופולין בתנועה שמאחד את סגני ראשי הערים ומחזיקי תיקי התחבורה במרכז ובשפלה שמקדם יוזמות משותפות בתחום ומשתתפת באופן קבוע בישיבות הכנסת בנוגע לתחבורה. מיטל קידמה יוזמות להעלאת הבטיחות בהליכה בטוחה לבית הספר, בחיוב לימודי תאוריה ורכיבה מעשית בתיכונים, במתן היתר לרכיבת אופנועים בנת"צים ובדרישה שהביאה למתן סמכויות לפיקוח על רכיבה במדרכות לפקחי העירייה. היא יזמה את תוכנית אגן-האיילון לשדרוג תחנות הרכבת בעיר והקישור במייל האחרון, היא הובילה את תוכנית המסופים ממטרד למשאב והביאה לקידום תמ"א ארצית למסופים כמו גם לשדרוג המסופים ברחבי העיר כולל הקמת עמדות טעינה לטובת המעבר לאוטובוסים חשמליים ולא מזהמים. היא אחת מיוזמות "אקו תלוש"- הגעה ירוקה לעבודה שפועלת לשינוי מערכת השכר בישראל כדי לאפשר לעובדים לוותר על רכב ולשמור על המשכורת (המרה של אחזקת רכב בקצובת נסיעה). מקדמת כניסה של טכנולוגיות וחדשנות לעיר לטובת ניהול חכם של התחבורה, בינה מלאכותית ברמזורים ואכיפה אלקטרונית על עבירות.. היא הובילה לסלילתם עשרות ק"מ של שבילי אופניים ונת"צים, ממובילות המאבק לרב-קו לחסרי מעמד ולמען זכותם להתנייד לרכב כחוק, יוזמת "הציר הירוק" לחיבור חוף הים מאזור יפו ועד פארק אריאל שרון ('ציר קדרון'), מובילת חיבורם של מספר צירים אסטרטגיים ושל הטבעת המטרופולינית, הייתה הראשונה בעולם (!) לקבוע מדד לרחובות בני קיימא. להבי היא היוזמת והמובילה של פרויקט הנעים בסופ"ש, מיזם התחבורה המטרופוליני לו שותפות 10 רשויות שמפעילות 10 קווי תחבורה חינמיים לתושבים בשבתות ובחגים. להבי גם במדיניות שמאפשרת לחנות על מדרכות עד השעה תשע בבוקר. כן תמכה בפעילותן של חברות להשכרת קורקינטים חשמליים ואופניים ללא תחנות עגינה קבועות, שמשתמשיהן רוכבים וחונים במדרכות. לדבריה על הרוכבים להתחשב בהולכי הרגל ולא לחסום מדרכות, ועל הולכי רגל "שנדרשים ליותר ערנות". להבי רואה בהוספת מקומות חנייה ובמתן אפשרות לתושבים לחנות בחינם בחניונים עירוניים פתרון לבעיית החנייה בעיר.
מחזיקת תיק הגאווה
הייתה שותפה עם חברי סיעת מרצ להגדלת התמיכות בארגוני הגאווה, להקמת 'בית הדרור' והמרכז הגאה ועשתה היסטוריה בשנת 2023 כאשר הביאה להזזת מצעד הגאווה לערב חמישי ולחזרתו לטיילת החוף.
חיים אישיים
להבי מתגוררת בשכונת כרם ישראל בתל אביב, גרושה ולה שני ילדים שנולדו וגדלו בתל אביב-יפו. אחיה הוא כדורגלן העבר עופר לוי, שמכהן מ-2019 כסגן ראש עיריית הרצליה. ב-2005 השתתפה כמתמודדת בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2, בה התחרו אנשים בעלי רקע של מעורבות חברתית על מענק להגשמת חזון חברתי שהציגו. להבי הודחה מהתוכנית בפרק התשיעי מתוך עשרה.
היצור (סרט, 1982)
היצור (או "הדבר", באנגלית: The Thing) הוא מותחן אימה מדע בדיוני משנת 1982, בבימויו של ג'ון קרפנטר, בכתיבתו של ביל לנקסטר ובכיכובו של קורט ראסל. שם הסרט מתייחס לאנטגוניסט שבו - צורת חיים חוצנית טפילה שנטמעת בתוך אורגניזמים אחרים ומחקה אותם. היצור מסתנן לתוך תחנת מחקר אנטארקטית, לוקח את צורתם של אלה שהוא הורג, ועד מהרה מתפשטת פרנויה בקרב שאר חברי הקבוצה.
הסרט הוא רימייק לסרט "דבר מעולם אחר" משנת 1951 של הבמאי הווארד הוקס וכריסטיאן ניבי, ולמעשה הוא עיבוד קולנועי נאמן יותר לנובלה "מי הולך שם?" של ג'ון ווד קמפבל הבן, שסיפקה את ההשראה לסרט משנת 1951.
בתוספת ה-DVD לסרט, קרפנטר ציין כי הסרט הוא הראשון ב"טרילוגיית האפוקליפסה", שכוללת גם את הסרטים "נסיך האופל" (1987) ו"פתח השיגעון" (1995), שאמנם אינם קשורים זה בזה, אך הם אוצרים בחובם תמה אפוקליפטית משותפת - אם "היצור" יצא לחופשי, זהו רק עניין של זמן עד שהוא יכלה את האנושות וישתלט על כדור הארץ.
צילומי הסרט התרחשו בקוטב הצפוני למרות העובדה שהעלילה התרחשה בקוטב הדרומי.
מאז צאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות גרועות ותואר כ"זבל מיידי" ובזמנו נחשב לסרט השנוא ביותר אי פעם. אולם, הסרט זכה לתגובות חיוביות ביותר על האפקטים והמשחק אך קטלו את הסרט בשל היותו מתעסק באפקטים ופחות הרבה בעלילה. אולם, לאחר יציאתו הסרט צבר מעמד של סרט פולחן, ונעשו לו מספר עיבודים במדיות השונות, ביניהם נובלה, קומיקס מבית דארק הורס ומשחק מחשב. בנוסף, הסרט נחשב לאמת מידה בנושא "האפקטים המיוחדים", כאשר האפקטים האלו נוצרו על ידי רוב בוטין, שהיה רק בן 22 כשיצר אותם. הוא נאסר לשידור בפינלנד ובדרום קוריאה. בשנת 2011 יצא סרט מקדים באותו שם. בנוסף, הסרט גרף אחריו סכום כולל של כיותר מ-19 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 15 מיליון דולר בלבד.
עלילה
זהו סיפורה של משלחת מחקר מדעית אמריקנית בת 12 חברים הנמצאת במדבריות הקרח השוממות באנטארקטיקה, בחורף 1982. שלוות המחנה האמריקני מופרת כאשר מסביב למחנה חג מסוק אשר שייך לצוות מחקר מהמחנה הנורווגי, בעודו מנסה ליירט כלב. זוג חברי משלחת נורווגית החגים מעל הבסיס במסוק, עצבניים, רודפים אחר כלב ומנסים להורגו. לאחר שנחת, המסוק הנורווגי אשר רדף אחר הכלב נהרס בפיצוץ רימון, שהשליך בשוגג אחד מחברי המחנה הנורווגי, לארס, ואף נהרג טייס המסוק, מתיאס. לארס, כעת חבר המחנה הנורווגי היחיד יורה, ופוגע שלא במכוון, בג'ורג', כאשר בשלב זה, אחד מחברי הצוות האמריקאי, גארי, יורה בלארס למוות. כעת נותר הצוות האמריקני עם מטלת סידור הבלאגן שנוצר, ללא מידע או תשובות בנוגע למה שהתרחש זה עתה. הכלב אותו רדפו הנורבווגים, מצא כעת מחסה במחנה, כאשר הוא חופשי להסתובב בו, עד אשר הוכנס לכלוב עם שאר הכלבים. שם, במהלך הלילה הכלב משנה את צורתו הפיזית ומתקיף כמה כלבים אשר נמצאים במכלאה בבסיס המשלחת האמריקנית. לאחר שהרגו את היצור בעזרת להביור, חברי המשלחת מתחילים להבין על ידי נתיחה שלאחר המוות של גופת היצור ועל ידי תצלומים מבסיס המשלחת הנורווגית שזהו בעצם יצור אורגני מכוכב אחר המסוגל לשנות את צורתו לכל צורה אורגנית אשר בקרבתו על ידי עיכול האורגניזם ואסימילציה (הידמות) לאותו אורגניזם. כאשר הם מגלים שרוב הסיכויים שאחד או יותר מחברי הקבוצה עלול להיות היצור המוזר הם מוצאים את עצמם תוהים בפרנואידיות מי מחברי המשלחת עבר את האסימילציה ומי לא.
סגה גיים גיר
סגה גיים גיר (באנגלית: Sega Game Gear) היא קונסולת משחק אלקטרונית ניידת של חברת סגה אשר הייתה אמורה להתחרות בקונסולת הגיים בוי של נינטנדו. המערכת של הקונסולה היא מערכת 8 ביט.
יינגליש
יינגליש (באנגלית: Yinglish – הלחם של המילים "יידיש" ו"אינגליש" (אנגלית)) הוא מושג המתייחס למילים ממקור אנגלי, שחודשו כנאולוגיזמים ונכנסו לשפת היידיש, בעיקר על ידי יהודים הדוברים את שתי השפות ומתגוררים בארצות דוברות האנגלית. מילים אלו נוצרו לעיתים מתוך צורך לתאר חפצים חדשים או מושגים שונים, שלא היו להם מילים יידיות אחרות.
סגה גיים גיר
העבודה על הקונסולה החלה בשנת 1989 תחת שם הקוד "פרויקט מרקורי". המערכת יצא לשווקים ביפן ב-6 באוקטובר 1990, בצפון אמריקה ואירופה ב-26 באפריל 1991, ובאוסטרליה בשנת 1992. בתחילת שנת 1997 הפסיקה סגה למכור את הקונסולה.
מבחינת טכנית, הגיים גיר היה טוב יותר מאשר המכשיר המתחרה, בין השאר, משום שהוא הכיל מסך תצוגה צבעוני (קונסולת הגיים בוי המקורית הכילה מסך תצוגה שחור לבן). הסגה גיים גיר זכה להצלחה אבל לתקופה קצרה, החיסרון העיקרי שלו היה שצריכת הסוללות שלו היה גבוה מאוד והסוללות בקושי הספיקו ל-3 עד 5 שעות משחק.
יינגליש
דוגמאות למילים כאלו:
סגה גיים גיר
קרוב ל-300 משחקים שוחררו עבור הגיים גיר. המשחק הפופולרי ביותר אשר יצא עבור הסגה גיים גיר היה Sonic the Hedgehog. למרות שהיא נעלמה מהחנויות כבר שנים היא נחשבת למכשיר נוסטלגיה בין האהובים ועדיין בסביבה במיוחד לאספנים.
יינגליש
משמעות נוספת למושג יינגליש היא תיאור צורת השיחה של קהילות אלו, המחדירה לשפת הדיבור האנגלית היומיומית מילים יידישאיות רבות, שלא חדרו לאנגלית המדוברת על ידי האוכלוסייה הכללית. משמעות זו כוללת גם מילים עבריות שחדרו לניב זה של אנגלית.
סגה גיים גיר
בשנים 1995–1999 יצא הGenesis Nomad קונסולה ניידת המשכית לגיים גיר. הGenesis Nomad יצא על ידי סגה של אמריקה והמכשיר עצמו מכר כ1 מיליון יחידות. קונסולה זו הייתה עם הכנסת קלטות ג'נסיס בלבד והיה ניתן לחבר לה ג'ויסטיק של ג'נסיס.
יינגליש
חוקרים טוענים כי יינגליש בצורותיה השונות נמצאת בשימוש על ידי מאות אלפי יהודים ברחבי העולם: בארצות הברית, בקנדה, בבריטניה, בדרום אפריקה, בניו זילנד ובאוסטרליה. שפה זו, שהיא למעשה ניב של שפה הנמצא עדיין בשלב ההתפתחות שלו, מאפשרת לבלשנים ללמוד על היווצרותן של השפות היהודיות ב"תנאי מעבדה".
פורד סדרה D
פורד סדרה D (באנגלית: Ford D-series) היא משאית תוצרת Ford of Britain (שם רשמי: Ford Motor Company Limited) חברת בת של קונצרן הרכב פורד אשר יוצר בין השנים 1965–1981.
יינגליש
על אף שיינגליש נוצרה על ידי יהודים, היא נמצאת בשימוש גם אצל לא-יהודים, בפרט אצל אלו החיים או עובדים בסביבה יהודית בה משתמשים בתת-שפה זו, ובעיקר באזורים העירוניים של צפון-מזרח ארצות הברית. באזורים אלו, לדוגמה, אין זה בלתי רגיל לפגוש אדם לא-יהודי המתלונן על משא כבד, ומשתמש בפועל "shlepped" המורכב מהפועל היידי "צו שלעפּן" (לשאת, לסחוב), ומהסיומת "ed" האנגלית, המתייחסת לפועל בזמן עבר.
פורד סדרה D
באפריל 1967 הציגה "פורד בריטניה" את הסדרה השנייה, של "פורד סדרה D", בעל כושר העמסה של 28 טון. הסדרה נקראה "D1000".
סגה גיים גיר
למרות שהיא הופסקה ב-1997 5 שנים לאחר הפסקתה. הגיים גיר הופסק בצפון אמריקה על ידי חברת Entertainment Majesco בשנת 2001.
פורד סדרה D
משאיות "פורד סדרה D" שירתו בחיל התובלה של צבא אוסטרליה.
סגה גיים גיר
קונסולת משחק Analogue Pocket ששוחררה לשוק בסוף 2021 תומכת במשחקים של סגה גיים גיר בעזרת מתאם.
מבצע שוטר
מבצע שוטר היה אחד ממבצעי צה"ל במלחמת העצמאות. המבצע נערך בסוף יולי 1948, מספר ימים לאחר תחילת ההפוגה השנייה, ובוצע על ידי חטיבת אלכסנדרוני בסיוע כוחות מחטיבת גולני ומחטיבת כרמלי. מטרת המבצע הייתה פתיחת הכביש שבין תל אביב לחיפה, באמצעות השתלטות על הכפרים הערבים במורדות המערביים של הכרמל שכונו המשולש הקטן. כפרים אלו שלטו על חלקו הצפוני של כביש חיפה-תל אביב והצליפות מהם שיבשו את התחבורה היהודית בכביש מתחילת המלחמה. המבצע זכה לשמו משום שהוצג כמבצע משטרתי, אף שהיה מדובר במבצע צבאי, וזאת כדי שלא להיראות כמפרים את תנאי ההפוגה, תוך ניצול העובדה כי המדובר היה בשטח אשר נכלל במדינה היהודית בתוכנית החלוקה. המטרה, פתיחת הכביש לתנועה חופשית, הושגה, והכפרים נכבשו.
רקע
המאחז הערבי במישור חוף הכרמל הצטמצם והלך ככל שנמשכה מלחמת העצמאות. בסוף אפריל נפלה חיפה בידי 'ההגנה', בהמשך, ב-15 במאי, אום א-זינאת, ב-23 במאי טנטורה וב-16 ביולי, גם טירה (כיום טירת כרמל). באותה תקופה נכבשו גם כפר לאם (כיום הבונים), אל-סרפנד שמדרום לחיפה, ועין חוד (עין הוד). עם כניסתה לתוקף של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות, נותרו שלושה כפרים ערביים במובלעת החולשת על כביש החוף דאז (כביש 4 של ימינו) בדרום הכרמל, אשר נודעה בכינוי המשולש הקטן (להבדילם מ"המשולש הגדול": טולכרם, שכם וג'נין). הכפרים היו: עין ע'זאל, ג'בע ואיג'זים (כיום: עין איילה, גבע כרמל וכרם מהר"ל, בהתאמה). הכפרים במובלעת זו חסמו באופן פעיל את כביש החוף בדרך שבין חיפה ותל אביב, על ידי ירי וחבלות. כתוצאה, התחבורה היהודית, בקטע שמזכרון יעקב צפונה, עקפה את כביש החוף דרך ואדי מילח (כביש 70 של ימינו), יקנעם ויגור. ניסיון לכבוש את הכפרים נעשה ב-18 ביוני 1948, ונכשל. ב-8 ביולי 1948 פעל צה"ל נגד איג'זים.
ב-18 ביולי נהרגו שני נוסעים יהודים סמוך לג'בע. בעקבות תקרית זו נדרשו תושבי הכפרים להיכנע או להתפנות, אך הם סירבו. ב-18 וב-19 ביולי נערכו התקפות של צה"ל אך הן נהדפו.
תנאי ההפוגה הטילו הגבלות מדיניות על פעולות צבאיות. מכיוון שבהתאם להחלטת החלוקה של האו"ם נועדו כפרים אלה להיות בשטח מדינת ישראל, תוכננה הפעולה כמבצע משטרתי נגד אוכלוסייה שאינה מכירה בריבונות מדינת ישראל, לכן נקרא המבצע מבצע שוטר, אף שמדובר היה במבצע צבאי לכל הדעות. כוחות משטרה צבאית הובאו למקום באוטובוס על מנת ליצור רושם שמדובר אכן במבצע משטרתי.
כבר בימים שלפני המבצע החל צה"ל בהפגזות ובהפצצות על הכפרים.
הכוחות
ההפוגה העניקה לצה"ל מידה רבה של גמישות בהקצאת הכוחות למבצע, ואכן הוא נהנה בקרב מעדיפות רבה, בעיקר בנשק מסייע ובנשק כבד. המשימה הוטלה על חטיבת אלכסנדרוני, וזו הקצתה למשימה שתי פלוגות, וכן קיבלה פלוגה מחטיבת גולני ופלוגה, אשר סיימה זה עתה את מבצע דקל, מחטיבת כרמלי. כן עמד לרשות צה"ל סיוע ארטילריה: מרגמות ותותחים, מספר משוריינים, סיוע של חיל הים ושל חיל האוויר, שכלל באותה עת גם מפציצי 17-B (מבצר מעופף), אשר הגיעו לארץ ימים מספר קודם לכן. מפקד הכוח היה בנץ פרידן. הזמן שהוקצב להכנת המבצע היה קצר, והספיק רק לסיור אווירי. כך, למרות שהיעד היה מובלעת בתוך שטח ישראלי, לא הכירו הכוחות היטב את יעדיהם. ככל הנראה, היה זה אחד הגורמים לקשיים בתחילת המבצע.
לערבים היו במקום, כפי שנתברר, כ-800 לוחמים. מערך ההגנה שלהם, באופן לא אופייני לערבים באותה מלחמה, התבסס על שיתוף פעולה גמיש בין הכפרים השונים באותו אזור. בקרבות הקודמים הוכיחו הלוחמים בכפרים מידה גבוהה של יוזמה, תושייה ורוח קרב. בכל זאת, לנוכח יתרונו הגדול של צה"ל, ולנוכח חוסר המעש של הצבא העיראקי, היחיד שיכול היה לבוא לעזרתם, היה מצב הכפרים חסר תקווה, למעשה.
תוכנית המבצע
המבצע נועד להיערך בשני שלבים. בשלב הראשון תוכנן כיבוש עין ע'זאל מדרום וג'בע מצפון, כל אחת באמצעות פלוגה אחת. תוך כדי כך הוקצתה פלוגה לשם הטרדת איג'זים ומניעת מעבר תגבורות ממנה לשני הכפרים האחרים. השיריוניות נועדו להיערך על הכביש, על מנת לבודד את זירת הקרב ממערב. כיבוש איג'זים תוכנן לשלב השני.
מהלך המבצע
ההתקפה החלה בליל 24 ביולי 1948. הניסיון הראשון נכשל. הפלוגה מ'גולני', שנועדה לכבוש את ג'בע הותקפה, כמה מחייליה נפצעו, בדרכה ליעד, ונסוגה. הפלוגה מ'כרמלי' שנועדה לכבוש את עין ע'זאל תעתה בדרכה, וכבשה משלט אחר מזה שנועד לה, ושאינו חולש על היעד. גם הפלוגה מ'אלכסנדרוני', שנועדה לאיג'זים, לא הגיעה ליעדה. בבוקר 25 ביולי 1948 נעשה ניסיון נוסף באמצעות משוריינים שנעו לאורך כביש החוף, ופלוגה רגלית נוספת, מ'אלכסנדרוני', שנעה בעקבותיהם, לתקוף את הכפרים ממערב. ניסיון זה נכשל גם הוא, כיוון שהלוחמים בכפרים הציבו מחסומים בכביש, ומנעו מצה"ל את הגישה מכיוון זה. כל אותו יום הופגזו הכפרים בתותחים ובמרגמות והופצצו על ידי מטוסי חיל האוויר. בצהרי היום אירע אסון: פגז מרגמה שנורה על ידי חיילי צה"ל, פגע בפלוגה מחטיבת אלכסנדרוני והרג תשעה לוחמים. בסופו של דבר, עקב ההפגזות וההפצצות, וככל הנראה גם כיוון שהבינו כי העיראקים לא ייחלצו לעזרתם, נשברה התנגדות הלוחמים הערבים. לפנות ערב הצליחו כוחותיהם, כ-800 איש, לחמוק לוואדי עארה. חלק מהכוחות הנסוגים עלו על מארבים שהציבו כוחות חי"ם, וסבלו אבדות. בלילה אור ל-26 ביולי 1948 חודשה ההתקפה, אך כאמור הכפרים היו ריקים ונכבשו כמעט ללא התנגדות.
אחרית דבר
הערבים הנסוגים התקבלו יפה על ידי תושבי ואדי עארה והמפקדה העיראקית חילקה אותם בין הכפרים השונים. כוחות צה"ל פינו את המחסומים והמוקשים מכביש החוף והדרך לחיפה נפתחה. על אדמות כפרים אלה הוקמו לאחר מכן היישובים עין אילה, גבע כרמל וכרם מהר"ל.
פסל (מקצוע)
פַּסָּל הוא אמן היוצר פסלים, כלומר עוסק בפיסול, כמקצוע או כתחביב.
תפיסת הפסל בימי הביניים
באמנות הנוצרית של ימי הביניים תפס הפסל והפיסול בכלל תפקיד משני, פעמים רבות בתור תבליט או תבליט אדריכלי (בעיקר בכנסיות). הפסלים לא נתפסו כ'אמנים' אלא עבדו בקבוצות שנדדו בין אתר בנייה אחד למשנהו (ייתכן שהיו אלה קבוצות של מורה ותלמידיו). עם זאת, נורית כנען-קדר כותבת בספרה, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, כי הפסלים והסתתים היו מהראשונים שקיבלו מעמד עצמאי (באופן יחסי) על רקע החברה הפיאודלית של המאה ה-11. כנען-קדר מאבחנת ביצירתם של אותם פסלים שילוב בין דרישות המעסיק של אותם סתתים (קרי הכנסייה) לבין אמונות עממיות ומוטיבים של פיסול קלאסי ופגאני.
תפיסת הפסל באמנות המודרנית
חשיבותו של "מגע היד" של האמן בתפיסה של האמנות עד המאה ה-20 הייתה מכריעה. כך לדוגמה הואשם אוגוסט רודן כי יצר את פסלו 'עידן הברונזה' (1875–1876) על ידי יציקתו ישירות על גופו של הדוגמן. כדי להוכיח את הפער בין ההעתקה הפשוטה לבין עבודתו, צילם רודן את הדוגמן באותה פוזיציה של הפֶּסֶל, כדי להצביע על ההבדלים ביניהם.
במאה העשרים, במסגרת האמנות המודרניסטית ואוונגרדית, התערערו התפיסות המקובלות אודות האמנות בכלל ובכללן תפיסת הפסל והפיסול. סוג אחר הוא התערערותם וחוסר הרלוונטיות של מושגים כגון 'מונומנט' (אנדרטה). רוזלינד קראוס, במאמרה "פיסול בשדה המורחב", טוענת כי בתקופה המודרנית הפיסול מתקיים מתוך מצב של היעדר-מקום (להבדיל מן האנדרטה). לפיכך, על הפיסול לפעול "מתוך התייחסות לאובדן הזה של מקום וליצור את המונומט כהפשטה, כמסמן טהור או כבסיס, שהוא חסר-מקום באופן פונקציונלי, ובמידה רבה מתייחס לעצמו".
סוג אחד של ערעור על מעמדו המסורתי של הפסל ניתן לראות בכניסתן של טכניקות פיסול חדשות שמקורן בתעשייה או במלאכות אחרות. טכניקות אלו, מערערות על תפיסת הפיסול והאמנות בכך שהן מחדדות את השאלה האונטולוגית - 'מה היא אמנות?' או 'מה ראוי להיות אמנות?'. חלק מן הטכניקות מקורן במלאכה ובתעשייה. כך לדוגמה, משמש תהליך של ריתוך מתכות ליצירת אסמבלאז', (כלומר קולאז' תלת־ממדי) או פיסול במתכות תעשייתיות. בין האמנים שהשתמשו בטכניקות כאלה ניתן למצוא את הפסל ריצ'רד סרה ואת הפסלים הישראלים יגאל תומרקין ויעקב דורצ'ין. טכניקה אחרת היא תפירה. בעזרת טכניקה זו, שנחשבה לעיסוק נשי שאינו שייך לתחום האמנות, יצר הפסל והאמן האמריקאי קלאס אולדנבורג, פסלים גדולי ממדים, שאותם כינה "פסלים רכים", שהציגו דימויים ביתיים ויומיומיים. טכניקות נוספות חדרו אל הפיסול מתחום האדריכלות והבנייה. מתוכן צמחו תחומי פעולה כמו אמנות אדמה.
טכניקות אחרות מהוות שיבוש של הטכניקה המסורתית. דוגמה לכך אפשר למצוא בפסלי השוקולד של האמנית ז'נין אנטוני המצויים באוסף מוזיאון ישראל. בפסלים אלו, הפיגורה מפוסלת בשוקולד על ידי כירסומו. טכניקות כאלו דוחקות את הטכניקות המסורתיות של הפיסול – הכיור, החציבה והיציקה, מתוך מגמה להרחיב את אופני הביטוי של האמנות.
מטרה מוצהרת כזו ליוותה גם את האמן מרסל דושאן אשר הכניס לשפת האמנות את המושג 'התקה' של 'רדי מייד' ובמסגרתו הפעולה הפיסולית היא לקיחת אובייקט יום-יומי והצגתו בקונטקסט של אמנות. כך לדוגמה קנה דושאן משתנה והציג אותה בתערוכה תחת השם 'מזרקה'. דושאן מעביר את המשקל מן העשייה הפיזית אל הרעיון ובכך פתח פתח לקיומה של אמנות מושגית (קונספטואלית).
ניסיון נוסף להרחבת אופן הפעולה של הפסל ניתן למצוא בסוגות אמנותיות חדשות שהתפתחו החל משנות ה-60 של המאה ה-20. סוגה אחת היא מיצג (פרפורמנס), כלומר, אירוע אמנותי שבו יש שילוב של מדיה שונות. בסוגה זו יש הדגשה של הקשר עם הקהל, לעיתים תוך שימוש בטכניקות מעולם התיאטרון. סוגה אחרת היא מיצב.
צומת הגידים
צומת הגידים (או: הגידין) הוא מושג הלכתי המתאר נקודת מפגש או מעבר סמוך של שלושה גידים מסוימים בידי וברגלי בהמות ועופות, סמוך למרפק או לברך.
השבוע באשדוד
בשנת 2004 העלה העיתון את המהדורה המקוונת שלו אל רשת האינטרנט דרך רשת LOCAL, האתר כולל ארכיון כתבות מלא של העיתון.
צומת הגידים
בהלכה, היעדרה של צומת הגידים ברגל בעל החיים (אבל לא בידו), נמנית כאחת מסוגי הטרפות, המגדירים את הבהמה או העוף כטרפה האסורה באכילה. על מיקומה המדויק של צומת הגידים נחלקו בגמרא, וגם לגבי מיקומה המדויק של הצומת במקום שעליו הוכרע בסוגיית הגמרא קיימת אי-בהירות ומחלוקת ראשונים אם היא בחלקה הפנימי של הרגל או בחלקה החיצוני. קיימת אי-בהירות נוספת לגבי הגידים העוברים בצומת.
השבוע באשדוד
ב-1 במאי 2011, העלה השבועון אתר אינטרנט המעדכן באופן יומי על הקורה באשדוד בשם "אשדוד10".
צומת הגידים
צומת הגידים בימינו
שנים רבות לא נהגו חכמים לבדוק את צומת הגידים, אלא התייחסו לסוגיה כמו לכל שבעים ושתיים הטרפות שבעוף, שנהגו ללכת בהן אחר הרוב המוחלט - שהוא כשר. יוצאי דופן מקרים בהם התעוררה 'ריעותא', היינו בעיה מסוימת במראה של מקום מסוים בגוף החיה, ואז היה צריך לבודקו.
במאה ה-20 החלו להתגלות יותר מקרים של קריעת גידים מצומת הגידים. בעקבות מחלה שיוצרת דלקות בגידים שמתפשטת בעיקר במקרים בהם מגדלים את העופות בצפיפות. בפועל, גם כיום שבעיה זו נעשתה שכיחה יותר, רק לאחוז אחד מכלל העופות יש גיד קרוע, ורוב הלהקות נקיות לגמרי מבעיה זו, ולעיתים רחוקות ישנן להקות שאחוז הבעיות בהן מגיע לעשרות אחוזים.
יש אומרים שהואיל והאחוז הכולל של הבעיות נכלל בהגדרה ההלכתית של מיעוט שאינו מצוי, ופגם זה קשה לזיהוי, אין צורך לבדוק את צומת הגידים כלל (מנחת יוסף ח, סה). מנגד, יש אומרים שהואיל וכיום ישנן להקות שבמיעוט המצוי בהן יש פגיעה בצומת הגידים, יש לבדוק את כל העופות (שבט הלוי ד, פא). למעשה כיום, הואיל ויש לעיתים להקות עם בעיות, וקל לבצע בדיקה מדגמית, רוב המשחטות בודקות כל להקה באופן מדגמי, ואם מוצאים בה עופות עם גידים קרועים בודקים את כל העופות שבלהקה, ואם לא מוצאים – לא בודקים את כולן. ויש מחמירים שבודקים בכל אופן את כל העופות.
עוד נושא שנוי במחלוקת בעניין היא השאלה כיצד לבדוק את צומת הגידים? יש שחותכים את רגלי כל העופות ומותחים את הגידים כדי לראות שהם שלמים. מנגד יש רבנים ומומחים רבים הטוענים שבדיקה זו אינה יעילה, כי במידה וישנו גיד שנקרע, החיתוך מפריע לראותו. ויש כאלו שטוענים, שהואיל ורק רבנים בודדים בקיאים בבדיקת צומת הגידים מבפנים, מוטב שלא לפתוח את הרגל לשם בדיקתה אלא עדיף להביט על המקום מבחוץ, ואם על ידי מראה ומישוש נראה משהו חריג, מסתבר שקיבל דלקת ויש בו גידים קרועים. בפועל, בשתי השיטות פוסלים אותו אחוז של עופות, אלא שלדעת הבודקים מבחוץ, ההכרעות של חותכי השוק פחות מדויקות.
ח'מיס מושייט
ח'מיס מושייט (בערבית: خميس مشيط, תעתיק מדויק: ח'מיס משיט) היא עיר במחוז עסיר שבדרום-מערב ערב הסעודית. העיר נמצאת כשלושים ק"מ צפון-מזרחית לבירת המחוז אבהא, כ-820 ק"מ דרום-מערבית לבירה ריאד, כמאה קילומטר צפונית לגבול עם תימן, כמאה קילומטר מזרחית לים סוף (הים האדום) וגובהה 2,066 מטרים מעל פני הים.
אוכלוסייה
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה ח'מיס מושייט עיר קטנה בת פחות מ-50,000 תושבים המשרתים את האזור החקלאי המקיף אותה, אך מאז גדלה האוכלוסייה בקצב מהיר במיוחד, ל-217,870 בני אדם במפקד 1992, 372,511 בני אדם במפקד 2004, 430,828 בני אדם במפקד 2010 ו-535,065 בני אדם במפקד 2022. ח'מיס מושייט היא העיר הגדולה ביותר במחוז עסיר והעיר העשירית בגודלה בממלכה כולה.
העיר מוקפת בחוות לייצור גידולים חקלאיים.
הכומתות הירוקות (סרט)
הכומתות הירוקות (באנגלית: The Green Berets) הוא סרט קולנוע משנת 1968 בכיכובם של ג'ון ויין, ג'ורג' טאקיי, דייוויד ג'נסן וג'ים האטון. התסריט מבוסס באופן רופף למדי על ספרו של רובין מור, "הכומתות הירוקות". על-אף שהסרט הופק על ידי אחד האולפנים הגדולים בהוליווד, מדובר בסרט תעמולה מובהק, שמומן בחלקו על ידי הפנטגון.
הסרט שנעשה בשיאה של מלחמת וייטנאם (בתקופת מתקפת הטט), מבקש להעביר מסר אנטי קומוניסטי ברור. אווירת ההתנגדות למלחמה, שהחלה לצבור אז תאוצה בקרב הציבור האמריקאי, היא שהניעה את ויין ליצור סרט התומך במלחמה וברעיון שעמד מאחוריה.
ויין עצמו היה תומך ותיק ונלהב של המלחמה. הוא ביקר ביחידות צבאיות ונפגש עם חיילים בווייטנאם והחליט ש"הכומתות הירוקות" יהווה מחווה לחיילים המשרתים שם. הסרט, שבוים על ידי ויין, מצדיק את מעורבותה של אמריקה ב"מסע צלב גלובלי כנגד ההשתלטות הקומוניסטית על העולם". נקודה זו מודגשת לאורך הסרט באמצעות הצגת כלי נשק מתוצרת ברית המועצות וסין שנמסרו לשימוש חיילי צבא צפון-וייטנאם והוייטקונג.
עלילת הסרט
הכתב הצבאי ג'ורג' בקוורת' (דייוויד ג'נסן) מגיע לתדריך על המתרחש במלחמה והדגמות מעשיות על ידי קציני צבא. לעיתונאים הספקנים מוצגים כלי נשק שנלקחו שלל מצבא צפון-וייטנאם ויוצרו במדינות קומוניסטיות, כדוגמת ברית המועצות וצ'כוסלובקיה. בקוורת', שנותר ספקן באשר למניעי המלחמה ולצורך בה, מסכים לנסוע לווייטנאם על מנת להיות עד למצב ממקור ראשון. הוא מגיע למחנה אמריקאי בדרום וייטנאם, שם הוא משתכנע בנחיצות המלחמה ובחשיבותה לאחר מתקפות חוזרות ונשנות של צפון-וייטנאם.
לאחר קרב קשה, קולונל מייק קירבי (ג'ון ויין) מוביל יחידה מובחרת של לוחמי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית ("הכומתות הירוקות") למבצע מסוכן בעורף האויב. מטרת המבצע היא לשבות גנרל צפון-וייטנאמי שחי באחוזה מפוארת ומוקף שומרי-ראש וחיילים. במהלך המבצע מצליחים החיילים להציל נערה וייטנאמית צעירה (שנאנסה על ידי הגנרל) וילד קטן. המבצע מוכתר בהצלחה (לא לפני שחייל אמריקאי נהרג ועל גופתו סימני התעללות קשים, עדות לאכזריות הקומוניסטית). בסוף הסרט מתגייס בקוורת' לצבא, וקולונל קירבי משוטט על קו החוף עם הילד הווייטנאמי הקטן ומקנה את התחושה כי אמריקה וערכי הדמוקרטיה ינצחו.
משמעות הסרט
ויין היה מעוניין שהסרט יעסוק במישרין בסיבה שבעטיה נלחמו החיילים האמריקאים בווייטנאם, והוא עושה זאת באמצעות העיתונאי הספקן בקוורת'. כאשר קציני הצבא נשאלים בתדריך מדוע הם נלחמים בווייטנאם, התשובה היא כי מדיניות חוץ אינה נקבעת על ידי הצבא, וכי החיילים אינם יכולים לעמוד מנגד כאשר אזרחים חפים מפשע נרצחים ומעונים. יתרה מכך, אחד החיילים מוסיף כי הווייטנאמים רוצים אותם וזקוקים להם.
ביקורת על הסרט
בהמשך הסרט נדמה כי העלילה מתפתחת לסוג של מערבון שבו יש מאבק בין "הטובים" לבין "הרעים". בקוורת' מצטרף לחיילים האמריקאים והם מגיעים למוצב שבנייתו לא נשלמה. חיילי צפון-וייטנאם עונים להגדרה הסטריאוטיפית (רוצחים ומענים נשים וילדים, מתעללים בגוויות וכדומה) ובקוורת' עוטה עליו מדי צבא (סמל להשלמתו עם מטרות המלחמה). תיאור מעשיהם של אנשי הווייטקונג עומד בניגוד מוחלט לרגישות שמגלים האמריקאים לחיי אדם ולמלחמה עבור החופש.
בחלקו השני של הסרט, מוזיקה הרואית מלווה את הצניחה מעבר לקווי האויב. הגיבור האמריקאי העשוי ללא חת, נלחם לבדו, בידיים חשופות מול הווייטקונג. שיתוף הפעולה עם צבא דרום-וייטנאם הוא מובן מאליו והם מסייעים ללוחמים האמריקאים להתגבר על הקומוניסטים. האחוזה שבה נמצא הגנרל הצפון-וייטנאמי מתוארת כמבצר שמור היטב, אך הגנרל הוא רודן תאב-בצע וחסר מוסר (חי על חשבון המקומיים העניים ולא בוחל באונס בנות הכפר). כדי להגביר את הרגשת האותנטיות - ישנו מעבר למוזיקה אוריינטלית. האמריקאים פועלים בשקט ובדיוק רב וקירבי מציל את הנערה.
לווייטנאמים אין זהות משל עצמם, כמעט ואיננו רואים את פניהם והם דוברי אנגלית שוטפת. נדמה כי כל פגיעה בווייטנאמים היא מוצדקת, בעוד שעל פגיעות בחיילים אמריקאים יש קלוז-אפ (היות שמדובר במעשה ברברי ולא-הומני). החיילים האמריקאים פועלים תמיד ללא היסוס ומצולמים מלמעלה ומקדימה בעוד הווייטנאמים מצולמים מלמטה ומאחור. קירבי, המפקד האמריקאי הוא ג'נטלמן המייצג את ההומניזם ההירואי: הוא מכבד את האישה, לוקח את ידה ועוזר לה. בסוף הסרט הוא אף הופך את הילד הווייטנאמי לחייל אמריקאי פוטנציאלי ואולי אף לאזרח אמריקאי. הכוונה ברורה - יש להפוך את הווייטנאמים לאמריקאים, להנחיל להם את ערכי החירות, הדמוקרטיה והקפיטליזם. בסיום הסרט אנו עדים לקירבי ולילד צועדים על החוף - וברקע השקיעה. האוקיינוס נמצא ממזרח ליבשת וגם כאן ישנה קלישאה: השמש שוקעת על המזרח ותפציע במערב. הילד הקטן שואל את קירבי מה יהא עליו עכשיו, וקירבי משיב כי מעתה הוא ידאג לו וכי הוא הסיבה למענה נלחמים האמריקאים.
המסר העומד מאחורי הסרט הוא כי לאיש אין את הזכות לשפוט את הנעשה בעת מלחמה, ומבקש למעשה מהקהל האמריקאי לא להאמין למה שנכתב בעיתונים ולמה שהם רואים בטלוויזיה (כאשר זה פוגע במאמץ המלחמתי). מסר זה בא לידי ביטוי כאשר קירבי שואל את בקוורת' מה הוא מתכנן לכתוב בעיתונו. הלה משיב לו כי אם יכתוב את מה שהוא מרגיש, הוא כנראה יפוטר (קירבי משיב כי תמיד תימצא לו עבודה בצבא). בקוורת' מאמץ, למעשה, את נקודת המבט של קירבי על המלחמה ועובר טרנספורמציה במהלך הסרט. הוא רואה את החיילים האמריקאים כלוחמים נאורים, העוזרים למקומיים ומספקים להם מזון ותרופות. בו בזמן, הוא מגלה כי הווייטקונג מחריב כפרים, מעלה אותם באש והורג ללא הבחנה במי שנחשד בשיתוף פעולה.
ויין מעולם לא היה חייל בעצמו, אף שבני דורו נלחמו במלחמת העולם השנייה. הוא הפך לסמל הלוחם האמיץ, לאחר שהשתתף בסרטי מלחמה רבים וגילם עבור החיילים את התכונות "הרצויות" עבורם: אומץ לב על-אנושי, גבריות בלתי פגיעה והיעדר רגשות אשמה. לאחר ביקורו בווייטנאם הפך ויין להיות הדובר של הימין הפוליטי האמריקאי (כאשר צעירים רבים עדיין רואים בו מעין אייקון של מלחמת העולם השנייה). הוא מזכיר לאמריקאים את שאיפות ההתפשטות הקומוניסטיות ואת העובדה שהן עלולות להרוס את דרך החיים האמריקאית ואת החירות האישית.
יחסי קניה–רוסיה
סקירה כללית
במהלך המלחמה הקרה קניה הייתה חלק מהמדינות הבלתי-מזדהות וכך שמרה על יחסים טובים עם ברית המועצות. ברית המועצות אף הציעה מלגות לסטודנטים מקניה ללמוד במדינה.
ביקורים רשמיים
באוקטובר 2019 ערך הנשיא אוהורו קניאטה ביקור ברוסיה והשתתף בפסגת רוסיה אפריקה בסוצ'י. קניה ורוסיה הסכימו להקים מועצה עסקית שתפקח על תוכניות סחר והשקעות משותפות.
בנובמבר 2010 ביקר בניירובי שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב. הוא ניהל שיחה עם נשיא קניה מוואי קיבאקי ושיחות עם ממלא מקום שר החוץ ג'ורג' סאיטוטי. לברוב היה שר החוץ הרוסי הראשון שביקר בקניה.
יחסי סחר
המסחר הבילטרלי הגיע לסכום של 35.22 מיליארד שילינג קנייתי (340 מיליון דולר).
קנדה ייצאה סחורות בשווי של 12.85 מיליארד שילינג קנייתי (124 מיליון דולר) ורוסיה ייצאה סחורות בשווי 22.37 מיליארד שילינג קנייתי (216 מיליון דולר) לקניה בשנת 2018, לפי נתוני מרכז הייצוא הרוסי.
הסחורה העיקרית שמייצאת רוסיה לקניה היא דגנים, ברזל ופלדה, דשנים ונייר. קניה מייצאת לרוסיה בעיקר פרחים חתוכים, קפה, תה, פירות וירקות.
שיתוף פעולה בפיתוח
בקניה מבקרים מדי שנה כ-10,000 תיירים רוסים. כדי לחזק את הסכם שיתוף הפעולה הרוסי-קנייתי בתחום התיירות. נג'יב בלאלה, שר התיירות הקנייתי, ביקר במוסקבה במרץ 2011 כדי להשתתף בתערוכת התיירות הבינלאומית.
תחבורה
בנובמבר 2009 השתתפה משלחת מקניה בראשות שר התחבורה צ'יראו עלי מוואקוואר בוועידת השרים העולמית הראשונה לבטיחות בדרכים במוסקבה.
בשנת 2010 נחתם הסכם בין איירופלוט לקניה איירווייז על הפעלה משותפת של התוואי מוסקבה - דובאי - ניירובי, ואירופלוט אמורה הייתה לבצע הובלת נוסעים ומטען על התוואי מוסקבה - ניירובי - מוסקבה.
חינוך
החל משנת 2008 הכשירו ממשלת רוסיה והחברות הפרטיות כ-200 איש. בנוסף, רוסיה מעניקה מדי שנה לקניה 30 מלגות מהתקציב הפדרלי. המספר צנח ל-26 בשנת 2010, בגלל קשיים ארגוניים עם הצד הקנייתי.
אני פורים
אני פורים הוא שיר ילדים לחג הפורים שנכתב בשנת 1932 על ידי לוין קיפניס והולחן על ידי נחום נרדי.
השיר מתאר את השמחה שבחג הפורים, ומובעת בו שאיפה לכך שהחג יחגג לעיתים תכופות יותר.
הלחן שחיבר נרדי משמש גם את השיר "השפן הקטן". השפן הקטן נכתב אף הוא לכבוד חג הפורים, ומתוארות בו התחפושות של תלמידיו של בנימין כספי. הלחנת השיר התמהמהה, וכך הוא קיבל את המנגינה של "אני פורים", בה הוא מושר עד היום.
יחסי כורדיסטן העיראקית–רומניה
בעוד שלכורדיסטן אינה מיוצגות ברומניה, לרומניה יש משרד קונסולרי בארביל, שנפתח במהלך ביקור שר החוץ הרומני טיטוס קורלציאן בארביל ב-2012. קורלאן הצהיר כי: "רומניה מעוניינת לחזק את היחסים עם עיראק, ולקונסוליה הזו יהיה תפקיד משמעותי בחיזוק היחסים בין רומניה ועיראק וכורדיסטן העיראקית". האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הצהיר כי הנציגות הרומנית תחזק את הקשרים הכלכליים, המדעיים והתרבותיים בין שתי המפלגות. באוקטובר 2013 ביקר שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר בבוקרשט עם משלחת עיראקית.
בשנת 2012 התקיים בארביל הפורום הכלכלי הכורדי-רומני הראשון, שאירח משלחת סחר רומנית שהורכבה מחברות רומניות רבות. שגריר רומניה בעיראק, ג'ייקוב פראדה, הצהיר כי: "היחסים הטובים בין רומניה ועיראק, לבין רומניה ואזור כורדיסטן, היו שם כבר זמן רב. מה שממשלת רומניה הצליחה לעשות היום בסיוע הממשלה האזורית של כורדיסטן הוא לאפשר לאנשי עסקים רומנים וכורדים ליהנות משיתוף פעולה מוגבר".
בשנת 2015, שר החוץ הרומני בוגדן אאורסקו נפגש עם מוסטפא בכיר בגלובסק בברטיסלאבה, שם דנו בחיזוק הקשרים ואורסקו הצהיר שרומניה מוכנה לסייע בשיקום כורדיסטן העיראקית לאחר הניצחון על המדינה האסלאמית. בנוסף, הם דנו בחיזוק הקשרים בתחומי האנרגיה, הנפט והגז, התשתיות, החקלאות, התחבורה, טכנולוגיית המידע והחינוך. ב-גלובסק 2016, מחליפו של אורסקו, לאזר קומנסקו נפגש גם הוא עם בכיר.
כתמיכה במלחמת כורדיסטן העיראקית במדינה האסלאמית, טיפלה רומניה ב-10 חיילי הפשמרגה הכורדית שנפצעו בלחימה ו-400 כורדים יזידים קיבלו עזרה פסיכותרפית ורפואית ברומניה. באוגוסט 2016 שלחה רומניה 82 טונות של סיוע צבאי לכורדיסטן העיראקית.
נעים בן אליהו
הרב נעים בן אליהו מכונה חכם נעים (ד' בחשוון ה'תרפ"ד 14 באוקטובר 1923 פלשתינה (א"י) – ו' באלול ה'תשע"ד 1 בספטמבר 2014 ישראל) רב שכונת הבוכרים ירושלים ארבעים ושבע שנים, רב בית הכנסת בית כנסת משהיוף-נועם שיח המשתייך לבית משהיוף ברחוב דוד שבשכונת הבוכרים, וראש ישיבת בן איש חי על שם רבינו יוסף חיים הבן איש חי בעל מחבר הספר בן איש חי בשכונת נחלאות בסמיכות לשוק מחנה יהודה בירושלים.
קורות חייו
נולד בד' בחשון תרפ"ד בעיר העתיקה בירושלים לרב סלמאן אליהו, מקובל שעלה מבגדאד לפי הוראת רבו ה"בן איש חי", ולמזל לבית צדקה, אחותו של הרב יהודה צדקה ונכדת אחותו של הרב יוסף חיים (ה"בן איש חי"). העוני בביתם היה רב ובגיל שש עשרה נפטר אביו.
בילדותו למד בתלמוד תורה בני ציון, ולאחר מכן בישיבת פורת יוסף אצל הרב עזרא עטיה והרב צדקא חוציין, יחד עם ידידיו הרב עובדיה יוסף והרב בן ציון אבא שאול.
בראשית דרכו, ובדומה לאחיו הרב מרדכי אליהו וחכם שמעון בן אליהו, בחר בשם נעים בן אליהו.
שימש במשך שנים כרב בשכונת הבוכרים בירושלים. היה מקורב לרב עובדיה יוסף.
נפטר בו' באלול תשע"ד ונקבר בהר המנוחות, בחלקת המשפחה והבבלים לסמיכות לרב יצחק כדורי ועוד מקובלים רבים בחלקה הקרובה לאחיו הרב מרדכי אליהו.
חיים אישיים
הרב נעים בן אליהו התגורר שנים רבות עד לפטירתו ברחוב ישא ברכה בירושלים בסמיכות להמרכז הארצי לטהרת המשפחה ובסמיכות לבית הכנסת נועם שי"ח-בית הכנסת משהיוף השייכת לבית משהיוף נשא לאשה את האשה החשובה מרת רחל (למשפחת שאשא), ממנה נולדו לו שמונה ילדים.
קרשמיין
קרשמיין (בהונגרית: Kérsemjén) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר סומש שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קרשמיין קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-351 תושבים בשנת 1990 עד 269 תושבים בשנת 2020.
יחזקאל הטרגיקן
יחזקאל הטרגיקן (ביוונית: Ἐζηκιῆλος, אזקיאלוס) היה מחזאי יהודי שחי באלכסנדריה במאה השנייה לפני הספירה. נראה שהיה מעורה בתרבות ההלניסטית אך שמר על יהדותו. מכל מחזותיו נשתמרה רק טרגדיה אחת, "יציאת מצרים" (Exagoge ביוונית), וגם זו ידועה לנו מקטעים (פרגמנטים) ספורים בלבד, שהובאו בכתביהם של סופרים נוצרים.
המחבר
מעט מאוד ידוע לנו קורות חייו. החוקרים מעריכים שהוא חי במאה הראשונה או השנייה לפני הספירה. רובם מעריכים שהוא פעל באלכסנדריה אשר במצרים. אין הוכחה מוחלטת על היותו מעיר זו אך היות שאלכסנדריה בתקופתו הייתה מרכז התרבות ההלניסטית וגם מרכז יהודי, ולאור הידע של יחזקאל בתרבות היוונית, ההשערה של היותו מאלכסנדריה אינה מופרכת.
ברור שהיה אדם משכיל שידע עברית ויוונית והכיר את מבנה וטכניקת הכתיבה של הטרגדיה היוונית. ביצירתו ניתן למצוא השפעות של סופרים יוונים רבים ובעיקר השפעתו של אויריפידס. כמו משכילים יהודים אחרים מאלכסנדריה הוא היה אדם מאמין המעורה בתרבות זמנו. דבר זה איפשר לו להעלות מחזה יהודי על במה (דבר לא מקובל ביהדות), על נושא מהתורה, ואף לעלות לבמה את קולו של אלוהים עצמו. ברורה מאוד גם ידענותו בטקסט המקראי ובמדרשים שכבר היו קיימים בזמנו.
"יציאת מצרים"
כנראה שיחזקאל כתב כמה מחזות, היות שאאוסביוס מכנה אותו בספרו - "מחבר הטרגדיות היהודיות", אולם אף אחד מהם לא שרד עד ימינו. על מחזהו "יציאת מצריים" אנו יודעים היות שחלק ניכר ממנו מצוטט בכתביהם של הסופר ההלניסטי אלכסנדר פוליהיסטור בספרו "על היהודים" ובספר החשוב "הכנה לבשורה" של אב הכנסייה אאוסביוס. דרכם הגיעו לידינו 269 שורות של המחזה, המאוגדות במספר פרגמנטים. כמות גדולה זו של שורות מאפשרת לבנות את השלד העיקרי של המחזה ולשער גם חלק גדול מהקטעים החסרים. המחזה חובר ביוונית וסגנונו נעשה על פי מתווה הטרגדיה היוונית המקובלת. ישנו ויכוח בין החוקרים לגבי מהות הקהל לו נועדה טרגדיה זו ומטרת הכתיבה. הדעות נחלקות: המחזה מתאר את יציאתם של בני ישראל מעבדות לחירות באופן נאמן למסופר במקרא, בליווי תוספות בדבר ציפור פלא המופיעה במדבר ותיאור חלום שפקד את משה רבנו.
עד כה לא ידועים מלבדו מחזות נוספים שחוברו על ידי יהודים בעת העתיקה, אולם ניתן לראות אותו כחלק מחיבורים רבים שכתבו יהודים באותה תקופה, למשל כתבי פילון האלכסנדרוני, וחזיונות הסיבילות.
חוק קירי
חוק קירי (באנגלית: Curie's law) הוא חוק פיזיקלי המקשר בין מגנטיזציה של חומר פאראמגנטי לבין השדה המגנטי המופעל עליו והטמפרטורה. הנוסחה המתארת את החוק היא:
מילולית ניתן לתאר את החוק כך:
"סוספטיביליות מגנטית של חומר פאראמגנטי נמצאת ביחס הפוך לטמפרטורה".
כלומר,, כאשר היא הסוספטיביליות המגנטית.
החוק התגלה באופן ניסויי (על ידי התאמת התוצאות למודל שנחזה בהצלחה) על ידי פייר קירי.
חוק קירי אינו תקף לכל החומרים הפאראמגנטיים אלא רק לחלקם (בעיקר מבודדים), ורק בתנאים מסוימים (טמפרטורה גבוהה או שדה מגנטי חלש).
פיתוח של חוק קירי
שמאל|ממוזער|250px|המגנטיזציה של פאראמגנט כפונקציה של הערך ההופכי של הטמפרטורה ניתן לקבל את חוק קירי מתוך המודל הבא של פאראמגנט. במודל זה מתייחסים לחומר כמורכב מחלקיקים בעלי מומנט מגנטי \vec{\mu}. החלקיקים קבועים במקום ואין ביניהם אינטראקציה. בהנחות אלו האנרגיה של המומנט המגנטי בתוך השדה נתונה על ידי
עבור ספין חצי
במקרה פשוט של מומנט מגנטי בעל שני מצבים אפשריים (ספין 1/2) המומנט המגנטי יכול בכיוון השדה המגנטי או בכיוון המנוגד לשדה בלבד. אנרגיות מצבים אלו הן E0=-μH ו E1=μH
פונקציית החלוקה של החלקיק במקרה זה תהיה:
כאשר ו-k_B הוא קבוע בולצמן. את המומנט המגנטי הממוצע (=המגנטיזציה הממוצעת לחלקיק) ניתן למצוא באופן ישיר על ידי:
או על ידי גזירה של פונקציית החלוקה:
התוצאה המתקבלת בכל אחת מדרכים אלו היא
זו המגנטיזציה של ספין יחיד. כדי לקבל את המגנטיזציה של כל החומר יש להכפיל במספר החלקיקים N. באופן זה מקבלים:
חוק קירי מתקבל מכאן בגבול של שדה מגנטי חלש וטמפרטורה גבוהה, כלומר במקרה בו מתקיים. בגבול זה ניתן לקרב את ה-tanh לסדר ראשון ולקבל:
וזה בדיוק חוק קירי, עם הקבוע.
עבור ספין כללי
עבור מקרה של ספין J כללי קיימים יותר משני מצבים. חישוב דומה נותן:
כאשר g הוא מקדם לנדה, \mu_B הוא מגנטון בוהר, ו-\ B_J(x) היא פונקציית ברילואן המוגדרת על ידי:
גם כאן בגבול של טמפרטורות גבוהה ושדה חלש ניתן לקרב ולקבל:
ושוב קיבלנו את חוק קירי (עם קבוע שונה במקצת).
עבור מומנט מגנטי קלאסי
מומנט מגנטי קלאסי יכול להסתובב באופן חופשי. במקרה זה האנרגיה של כל חלקיק תהיה:
כאשר φ היא הזווית בין המומנט המגנטי והשדה המגנטי. פונקציית החלוקה המתאימה היא
ניתן לראות כי אין כל תלוי בזווית θ, וניתן להמיר את המשתנים לצורה y = cosφ על מנת להשיג
בעקבות זאת, ערך התצפית של רכיב z של המגנטיזציה (כאשר מתייחסים לרכיבים האחרים כשווים לאפס) יהיה לפי הנוסחה
שוב, תוצאה זו ניתן לקבל גם על ידי גזירת פונקציית החלוקה:
אם ממשיכים בתהליך הגזירה, מוצאים כי
הפונקציה הזו אינה סינגולרית עבור x קטן. מבחינה מעשית, ההתנהגות שלה עבור ארגומנטים קטנים דומה לזו של הפונקציה tanh, כך שנוסחת הגבול שלמעלה מיושמת גם במקרה זה.
רדסטוקינגס
רדסטוקינגס (באנגלית: Redstockings) הייתה קבוצה פמיניסטית רדיקלית שנוסדה בינואר 1969 בניו יורק. המילה היא הלחם בסיסים של בלוסטוקינג (bluestocking) (מונח ששימש לזלזול באינטלקטואליות פמיניסטיות במאות קודמות) והצבע אדום (בגלל האסוציאציה עם השמאל המהפכני).
היסטוריה
את הקבוצה הקימו אלן ויליס ושולמית פיירסטון בפברואר 1969, לאחר פירוקה של הקבוצה נשים רדיקליות בניו יורק. חברות הארגון בתחילת הדרך כללו את קאתי שרהצ'יילד, פטרישה מיינרדי, ברברה ליאון, איירין פסליקיס, ואליקס קייטס שולמן. פיירסטון התפצלה מהקבוצה עד מהרה, והקימה קבוצה חדשה, פמיניסטיות רדיקליות של ניו יורק, יחד עם אן קט. ריטה מיי בראון גם הייתה חברה במהלך שנת 1970. הקבוצה היה פעילה בעיקר בניו יורק, שם התגוררו רוב חברותיה, ומאוחר יותר גם בגיינסוויל, פלורידה. קבוצה בשם רדסטוקינגס המערבית החלה ב סן פרנסיסקו בשנת 1969, אך הייתה עצמאית מהקבוצה בחוף המזרחי. רדסטוקינגס עברה מספר שלבים של פעילות וחוסר פעילות; הן התפרקו בפעם הראשונה ב-1970 ואז התארגנו מחדש באופן רשמי ב-1973, בהנהגת שרהצ'יילד, קרול הניש, מיינרדי, וליאון. ויליס הייתה מעורבת רק בצורה עקיפה בקבוצה המחודשת.
אחת הפעולות המוקדמות של הקבוצה הייצה ב-13 בפברואר 1969, כאשר חברותיה פרצו לאולם בעת שימוע חקיקה בוועדה לבריאות הציבור של מדינת ניו יורק, אשר שקלה רפורמה בחוק ההפלות. הן התנגדו לעצם קיום הדיון, ושאלו: "למה 14 גברים ורק אישה אחת ברשימת הדוברים—וזו נזירה?" יו"ר הוועדה השיב כי אלה הם מומחים לנושא, מה שעוד יותר הרגיז את נשות רדסטוקינגס, אשר עמדתן הייתה שאין מומחים טובים יותר בנושא הפלות מאשר נשים, ושצריך לבטל את חוקי ההפלות, לא לעשות בהם רפורמה.
כחודש מאוחר יותר, רדסטוקינגס ערכו "שימוע" משלהן, מפגש פתוח בכנסייה המתודיסטית בוושינגטון סקוור, שבו שתים עשרה נשים העידו על חוויותיהן עם הפלות לא חוקיות. אירוע ה-"speakout" (לדבר בקול) היה הגרסה של הרדסטוקינגס לתת ההזדמנות לשמוע עדות של מי שהן החשיבו כמומחיותם: "אנחנו המומחיות האמיתיות, המומחיות היחידות, שעברו הפלות," אמרה אחת משתים עשרה הדוברות. גלוריה סטיינם הייתה בין הנוכחות באירוע, אותו היא ציינה שנים מאוחר יותר כאבן דרך משמעותית באקטיביזם הפמיניסטי שלה.
בתחילת שנות ה-1970, רדסטוקינגס היו ידועות בשל אירועי "speakouts", וכן בשל אירועי "בזק" (zap), שהיו אירועי פעולה ישירה, וכן תיאטרון רחוב בנושא של הזכות להפלה. בשנות ה-80, קבוצה בשם No More Nice Girls שפעלה למען הזכות להפלות חיקתה את סגנון מחאה זה; אחת ממייסדותיה הייתה אלן ויליס, מייסדת רדסטוקינגס.
ב-3 במרץ 1989, רדסטוקינגס נפגשנו שוב בכנסייה המתודיסטית בוושינגטון סקוור, כדי להנציח את יום השנה ה-20 של האירוע ההיסטורי, וקיימו speakout בכותרת "הפלות: נשים מספרות את זה כמו שזה היה, הווה וצריך להיות... 1969-1989."
הקבוצה מובילה פרויקט להנגיש מסמכים מההיסטוריה של הפמיניזם הרדיקלי, באמצעות ארגון ארכיון שחרור נשים למען פעולה, וכן חומרים מקוריים מתכנון פעולות, מתוך הקונצפט "היסטוריה לשימוש פעילות"; הפרויקט גם מפרסם תכנים תאורטיים חדשים על דיכוי נשים ואיך להתמודד עם זה. ב-2001 הן הוציאו ספר בשם Confronting the Myth of America: Women's Liberation and National Health Care. החל משנת 2006, הקבוצה גם מפעילה אתר אינטרנט. נכון לאותה שנה, שרהצ'יילד הייתה החברה המקורית היחידה שעדיין פעילה בקבוצה.
אידאולוגיה
הקבוצה תומכת בשיטת העלאת מודעות פמיניסטית, ומאמינה במה שהיא מכנה "קו פרו-נשים"  – הרעיון לפיו נשים הסתגלו במודע לעמדת כפיפות לעליונות זכרית, מחמת חוסר כוח תחת הפטריארכיה, ולא בשל "שטיפת מוח" מופנמת מצד נשים, כפי שקבוצות פמיניסטיות רדיקליות אחרות מאמינות. העלאת המודעות הייתה לדידן האופן בו הרעיון של "האישי הוא הפוליטי" הפך לפרקטיקה, והייתה חלק מהותי יותר להשתייכות ברדסטוקינגס מאשר חברות ארגונית. רדסטוקינגס מחזיקות בדעה כי כל הגברים מדכאים את כל הנשים כמעמד, וכי זו האחריות של גברים אינדיבידואלים לוותר על העליונות הזכרית, ולא האחריות של נשים לשנות את עצמן.
הרדסטוקינגס גם התנגדו בתוקף לבדלנות לסבית, וראו קיום יחסים בינאישיים עם גברים כזירה חשובה במאבק הפמיניסטי, ומכאן בדלנות כמוה כאסקפיזם. כמו רוב הפמיניסטיות הרדיקליות של התקופה, הרדסטוקינגס ראו בלסביוּת זהות פוליטית יושר מאשר מרכיב זהותי מהותי, ולפיכך גם ניתחו את הזהות במונחים פוליטיים. הרדסטוקינגס היו גם נגד הומוסקסואליות גברית, אותה ראו כדחייה מיזוגינית של נשים. לעיתים קרובות נמתחת ביקורת על גישות אלה של הרדסטוקינגס כהומופוביות.
פרסומים
מאמרים בולטים שיצאו מן הקבוצה כוללים את "מניפסט הרדסטוקינגס" ו"תוכנית להעלאת מודעות", כמו גם "הפוליטיקה של עבודות הבית" מאת פט מיינרדי. המניפסט והמאמר של מיינרדי נכללו בשנת 1970 באנתולוגיה  Sisterhood is Powerful: An Anthology of Writings From The Women's Liberation Movement, בעריכת רובין מורגן.
המניפסט כולל שבעה חלקים:
לאחר ייסודה מחדש של הקבוצה, הקימו הרדסטוקינגס כתב עת בשם Feminist Revolution, או " המהפכה הפמיניסטית". כמעט כל פרסומי הביטאון אוגדו באנתולוגיה שיצאה לאור בשנת 1979 על ידי רנדום האוס. האנתולוגיה השמיטה כתבה מעוררת מחלוקת לגבי מעורבותה של גלוריה סטיינם עם ארגון נוער ליברלי אשר מאוחר יותר התגלה כממומן על ידי ה-CIA. פרסום האנתולוגיה יצר את הקרע הסופי בין חברות רדסטוקינגס והפמיניסטיות שהיו מקורבות לסטיינם.
סלומונה רוסי
שלמה בן עזריה מן האדומים, הידוע בשמו באיטלקית סלאמונה רוסי (Salamone Rossi; בסביבות ה'ש"ל, 1570 – בסביבות ה'ש"צ, 1630) היה כנר ומלחין יהודי נתין דוכסות מנטובה שבאיטליה. פעל בתקופת המעבר שבין שלהי הרנסאנס לבארוק המוקדם באיטליה.
קורות חיים
בצעירותו, יצא לרוסי שם של כנר מוכשר. הוא נשכר כנגן חצר במנטובה ורשומות של פעילויותיו ככנר שרדו שם.
רוסי שירת בחצר מנטובה, לבקשת הדוכסית איזבלה ד'אסטה גונזגה, משנת 1587 עד 1628, והופיע בפני המשפחה המלכותית ואורחיה רמי המעלה. המלחינים רוסי, מונטוורדי, ג'ובאני בטיסטה בואונמנטה,גסטולדי, ז'אק דה ורט ולודוביקו גרוסי דה ויאדאנה כתבו ונגנו, בין השאר, מוזיקה אופנתית לארוחות חגיגיות, למשתאות חתונה, להפקות תיאטרון ולטקסי תפילה.
יצירתו הראשונה, שיצאה לאור בשנת 1589, הייתה קובץ של 19 קנצונטות, חיבורים קצרים וריקודיים לשלושה קולות, לטקסטים קלילים ועגבניים. רוסי הצליח יפה גם בחיבור מדריגלים רציניים יותר, שבהם שילב את שירת הפייטנים הדגולים של תקופתו (כגון גואריני, מרינו, רינאלדי וצ'ליאנו) עם נעימותיו. בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית היה רוסי חדשן ונועז. הוא היה אחד המלחינים הראשונים שיישמו במוזיקה אינסטרומנטלית את עקרונות השיר המונודי, שבו מלודיה אחת חולשת על תפקידי ליווי משניים. הסונאטות שלו, בין הראשונות בספרות המוזיקה, תרמו להתפתחות טכניקה אידיומטית ווירטואוזית בכינור. הן ניצבות בחצי הדרך בין המרקמים ההומוגניים של הקנצונה האינסטרומנטלית של שלהי הרנסאנס לטריו סונאטה של תקופת הבארוק. חלק מהסונטות הן סדרות של וריאציות בדרגת קושי הולכת וגוברת, וחלקן מבוסס על נושאים פופולריים מהתקופה כמו באס "רוג'רו", "ברגמסקה" "רומנסקה" ועוד.
רוסי פרסם גם קובץ של מוזיקה ליטורגית יהודית בשם "השירים אשר לשלמה" בשנת 1622. שירים אלה נכתבו במסורת הרנסאנס והמדריגל עם מילים מהמקורות היהודיים המושרות בעברית. יצירות אלה היו מנותקות כמעט לחלוטין ממסורת הפיוט היהודי. הייתה זו התפתחות חסרת תקדים במוזיקה של בית הכנסת, מאחר שעד תקופתו לא התפרסמה מוזיקה פוליפונית שנועדה לבתי כנסת.
תוכן הספר לפי הסדר המקורי, במספר קולות הולך וגדל:
רוסי נפטר, קרוב לוודאי, או בעת פלישת הצבא האוסטרי, שהרס את הגטו היהודי במנטובה, או במגפה שפרצה לאחר מכן והמיתה רבים.
רוזה, ארכידוכסית אוסטריה
רוזה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Rosa von Österreich; 22 בספטמבר 1906 - 17 בספטמבר 1983), הייתה אשתו של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, שהיה ראש בית וירטמברג בין השנים 1939–1975.
ביוגרפיה
רוזה נולדה בפארש, זלצבורג ב-22 בספטמבר 1906 לפטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ולמריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה ומריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות. רוזה גדלה בילדותה בזלצבורג ובווינה עם אחיה, אולם לאחר מלחמת העולם הראשונה היגרה משפחתה לשווייץ, והם התגוררו בלוצרן.
משפחתה
ב-1 באוגוסט 1928 התחתנה רוזה עם פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
פצצת ביקוע גרעיני
עוד לפני פיתוח הנשק הגרעיני היה ידוע שבתהליך הביקוע משתחררת אנרגיה רבה מאוד. לדוגמה, גרם בודד של רדיום פולט אנרגיה ששקולה לאנרגיה הנפלטת משריפת מכלית בנזין מלאה, אך לא היה ידוע כיצד לגרום לגרעינים להתפרק באופן יזום כך שיתקבל פרץ קצר ועצום של אנרגיה. עם גילוי תהליך השרשרת נפתרה שאלה זו, ונפתח הפתח לפצצות בהן קילוגרמים ספורים של חומר בקיע פולטים בשבריר שנייה את כמות האנרגיה של עשרות אלפי טונות של חומר נפץ רגיל, וכך גורמות להרס בהיקף חסר תקדים.
פיתוח וייצור נשק גרעיני היוו נקודת מפנה בהיסטוריה של המלחמות ושל היחסים הבינלאומיים בכלל. לראשונה נוצר איום ממשי של הרג מיליונים תוך דקות, ונוצר מאזן האימה שמרתיע את המעצמות הגרעיניות ממלחמה גלויה זו בזו.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסקו ארצות הברית, גרמניה הנאצית ואף האימפריה היפנית בפיתוח נשק גרעיני. למרות הישגים משמעותיים בפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית ושל יפן, רק מאמץ הפיתוח של ארצות הברית - "פרויקט מנהטן" - הגיע לייצור פצצה גרעינית בפועל. ראש הפרויקט האמריקני, הפיזיקאי היהודי רוברט אופנהיימר, זכה לפרסום רב וכונה "אבי פצצת האטום". צוות בראשות אנריקו פרמי השיג את תגובת השרשרת הגרעינית מעשי ידי אדם הראשונה בעולם. בשנת 1942 וב־1945 נוסה הנשק הגרעיני לראשונה באתר טריניטי, סמוך לאלאמוגורדו, ניו מקסיקו. בעקבות הצלחת הניסוי יוצרו שתי פצצות ביקוע גרעיני, שהוטלו על הערים היפניות הירושימה ועל נגסאקי. מספר ימים לאחר הטלת פצצת האטום על נגסאקי, נכנעה יפן ללא תנאים, ובכך למעשה באה לסיומה מלחמת העולם השנייה. מאז לא הופעל עוד נשק גרעיני במלחמה.
66,000 איש נהרגו כתוצאה מיידית מהתפוצצות הפצצה בהירושימה. 60,000 איש נוספים מתו עד סוף 1945 כתוצאה מפגיעות שגרמה להם הפצצה, ורבבות אנשים נוספים סבלו מנזקי הקרינה הרדיואקטיבית במשך שנים רבות.
עוצמתה של פצצת ביקוע גרעיני נמדדת בקילוטון TNT (בקצרה "קילוטון"). עוצמתה של "ילד קטן", פצצת האטום שהוטלה על הירושימה, הייתה כ-13 עד 16 קילוטון TNT.
נזקים
הנזקים המיוחסים לפצצות ביקוע גרעיני ולפצצות תרמו גרעיניות הם (בסדר יורד לפי עוצמת הנזק לרקמות אורגניות):
1. גל הדף (shock wave)
מקובל להניח שבפצצת ביקוע גרעיני "רגילה" (בסדר הגודל של פצצת "ילד קטן") יהיה "הרס מוחלט" (מוגדר כ-80% מקרי מוות - מעל 1 אטמוספירה) כתוצאה מעוצמת גל ההדף ברדיוס של כ-500 מטר ו"הרס כבד" (מוגדר כ-15% מקרי מוות - מעל 0.3 אטמוספירה) ברדיוס 1 ק"מ. שטחים אלו יגדלו משמעותית אם הפיצוץ יהיה כמה מאות מטרים מעל גובה הקרקע. יחד עם זאת, מקלטים וממ"דים בישראל אמורים לשרוד את רוב ההדף שכן התקן קובע שמבנים אלו עמידים בהדף של מעל 1 אטמוספירה. כעובדה בנגסקי שרד אדם במקלט הפצצה רגיל, שהיה מרוחק 150 מטר בלבד ממוקד הפיצוץ.
2. קרינה תרמית (light emission)
כוויות קשות ואף התאיידות של אנשים החשופים וקרובים לפיצוץ, ושריפות מבנים. עוצמת ההרס תלויה בעוצמת גלי השריפות, בטיב הבניה וכדומה.