cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של אפגניסטן
השלטון הקומוניסטי והמלחמה הסובייטית באפגניסטן
מרבית האוכלוסייה בערים הגדולות, כולל בעיר הבירה קאבול, תמכו או שהיו אמביוולנטיים ביחס למדיניות הקומוניסטית החדשה. עם זאת מירב האוכלוסייה האפגנית אינה עירונית, ובקרבם המדיניות האנטי-דתית והמרקסיסטית של השלטון הקומוניסטי, כמו גם התלות הכבדה בברית המועצות, עוררו התנגדות רבה. באזורים הכפריים והשבטיים של אפגניסטן התפתח מרד גלוי נגד השלטון הקומוניסטי. עד אביב 1979 המרד התפשט בעוצמה מסוימת ל-24 מתוך 28 המחוזות של אפגניסטן, והגיע אף לאזורים אורבניים מרכזיים. למעלה ממחצית מהחיילים של הצבא האפגני ערקו ורבים הצטרפו לכוחות המורדים. רוב הרפורמות שהממשל הקומוניסטי הנהיג היו מנוגדות למסורות האסלאמיות של אפגניסטן, ובכך הם גרמו אפילו לאוכלוסייה האפגנית השבטית והמפוצלת להתאחד תחת דגל אחד, האסלאם, וגרמו לאסלאמיסטים לקחת חלק בפוליטיקה האפגנית, דבר שלא היה נהוג עד אותה תקופה. לאור המהפכה האיראנית, ארצות הברית בחנה מחדש את המדיניות שלה בנוגע לארצות מרכז אסיה, וניסתה להתקרב לאפגניסטן ולפתח את קשריה עמה. לכך הסובייטים התנגדו חריפות מכיוון שהם חששו שהדבר יגרום לירידה בתלות האפגנית בברית המועצות וליציאתה של אפגניסטן מהגוש הקומוניסטי. בפברואר 1979 השגריר האמריקאי באפגניסטן אדולף דאבס נרצח בקאבול לאחר שכוחות הביטחון האפגנים ערכו ניסיון כושל לחלץ אותו מחוטפיו. לאחר התקרית, ארצות הברית קיררה את יחסיה עם אפגניסטן וביטלה תוכנית אימונים עבור הצבא האפגני שנערך בשיתוף עם צבא ארצות הברית. כל שאר התוכניות האמריקאיות-אפגניות המשותפות בוטלו לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. עם זאת ארצות הברית המשיכה להעביר סיוע אזרחי לפליטים האפגנים שנמלטו לפקיסטן בעקבות המלחמה.
הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב-24 בדצמבר 1979 הייתה חלק מהמאמץ הסובייטי לחזק את הפלג "פּרצ'ם" במפלגה הקומוניסטית האפגנית. למעלה מ-100,000 מחיילי הצבא האדום לקחו חלק בפלישה, שנתמכה גם על ידי כ-100,000 חיילים אפגנים מקומיים נוספים מצבא אפגניסטן ותומכים של הפלג הקומוניסטי פרצ'ם. חפיזאוללה אמין, שהיה ראש הפלג הקומוניסטי המתחרה, נהרג במהלך הפלישה והוחלף על ידי בברק כאמל, ראש פלג פרצ'ם שנתמך על ידי הסובייטים. בתגובה לפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ארצות הברית בראשות ג'ימי קרטר ולאחריו גם בראשות רונלד רייגן החלו לסייע צבאית למוג'אהדין, הלוחמים האסלאמיסטים שנלחמו בצבא הסובייטי. חבר בית הנבחרים האמריקאי צ'ארלי וילסון ידוע כאחד האישים המרכזיים שעודדו שליחה של סיוע צבאי למוג'אהדין האפגני. מיליארדי דולרים נשלחו כסיוע צבאי על ידי ארצות הברית וסעודיה למוג'אהדין האפגני, דיווחים עכשוויים טוענים שעלותו של סך כל הסיוע שהועבר למוג'אהדין, בכספים ובנשק, היה קרוב אף ל-40 מיליארד דולר.הסיוע הצבאי למוג'אהדין כלל יותר מ-2000 טילי כתף נגד מטוסים מסוג FIM-92 סטינגר, שעשו שמות בחיל האוויר הסובייטי. ארצות הברית העבירה את מרבית הסיוע הצבאי באמצעות השירות החשאי הפקיסטני.
הכיבוש הסובייטי של אפגניסטן ארך כ-10 שנים ובמהלכו נהרגו בין 850,000 ל-1,250,000 אזרחים אפגנים. קרוב ל-6 מיליון אפגנים נהפכו לפליטים כתוצאה מהמלחמה, ונמלטו לפקיסטן ואיראן השכנות. לקראת סוף שנות ה-80 גבר הלחץ הבינלאומי על ברית המועצות לסיים את המלחמה, וביחד עם מספר הקורבנות הגבוה שהמלחמה גבתה מהסובייטים, החליטה ברית המועצות לסגת מאפגניסטן בשנת 1989. הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן נתפסה כניצחון אידאולוגי על ברית המועצות בארצות הברית שתמכה בכוחות המוג'אהדין שהתנגדו לצבא הסובייטי, בין השאר בניסיון להרחיק את הסובייטים מהמפרץ הפרסי העשיר בנפט. גם לאחר נסיגתם מאפגניסטן, המשיכו הסובייטים לתמוך בנשיא האפגני מוחמד נג'יבוללה עד שנת 1992.
מלחמת אזרחים והתערבות זרה 1992–1996
לאחר נפילת משטרו של מוחמד נג'יבוללה ב-1992 חתמו המפלגות הפוליטיות באפגניסטן על הסכם פשאוור, שהפך את אפגניסטן למדינה אסלאמית ומינו ממשלה זמנית שהורכבה מהמפלגות הפוליטיות השונות. לפי הארגון משמר זכויות האדם:
גולבודין חכמתיאר ומפלגתו היו במידה רבה שלוחה של הצבא הפקיסטני והשירות החשאי הפקיסטני. המומחה האפגני למדע המדינה אמין סייקל כתב בספרו "אפגניסטן המודרנית: היסטוריה של מאבק והישרדות":
מספר רב של סוכנים איראנים נשלחו כדי לסייע למפלגת חיזב א-ווחדת השיעית, ואיראן ניסתה למקסם את ההשפעה הפוליטית והצבאית של המפלגה. סעודיה לעומת זאת ניסתה לחזק את מפלגת "האיחוד האסלאמי" הווהאבית. זוועות ופשעי מלחמה בוצעו על ידי אינדיבידואלים ומיליציות שונות, בעוד שקאבול נהפכה לעיר שנמצאת באנרכיה בעקבות מלחמת האזרחים המדממת. לפי דו"ח של משמר זכויות האדם, הפסקות אש שהושגו לעיתים על ידי נציגי המיליציות השונות או בתיווך של הצלב האדום, קרסו בדרך כלל תוך מספר ימים. המיליציות והכוחות המרכזיים שהיו מעורבים באותה תקופה בלחימה בקאבול ובצפון ומזרח אפגניסטן היו המפלגה האסלאמית ("חיזב א-אסלאמי") של גולבודין חכמתיאר שקיבלה סיוע מפקיסטן, "חיזב א-ווחדת" בראשות עבדול מזארי שקיבלה סיוע מאיראן, "אתיחאד א-אסלאמי" (האיחוד האסלאמי) בראשות עבדול רסול סיאף שקיבלה סיוע מסעודיה, ו"גונבּיש א-מילי" בראשות עבדול רשיד דוסתום שקיבלה סיוע מאוזבקיסטן. שני ארגונים גם נלחמו בשם ממשלת אפגניסטן, כחלק מכוחות הביטחון האפגנים שהונהגו על ידי שר ההגנה אחמד שאה מסעוד. ארגונים אלו היו התנועה האסלאמית ("חרכּאת א-אסלאמי") בראשות חוסיין אנווארי והארגון "שורא א-נזאר".
בתקופה זו, הן המיליציות שהוזכרו לעיל והן כוחות הממשלה האפגנית לא היה יד במה שקרה בדרום אפגניסטן. דרום אפגניסטן הייתה תחת שלטונו הרופף של גוּל אע'א שיראזי, שלא הצליח לספק יציבות לאזור. העיר קנדהר הדרומית הייתה במצב של אנרכיה, קרועה בין שבטים פשטונים יריבים שנלחמו אחד בשני. בשנת 1994 הטליבאן, שבסיס התומכים שלה היה מבתי הספר האסלאמיים שחינכו פליטים אפגנים בפקיסטן, החלה להתפתח ככוח פוליטי-דתי שעיקר פעילותו הראשונית הייתה כנגד גוּל אע'א שיראזי ששלט על דרום אפגניסטן באופן רודני. המולא מוחמד עומאר החל את תנועתו עם פחות מ-50 תלמידי מדרסה חמושים בעירו קנדהר. פקיסטן העבירה באופן גובר את תמיכתה לטליבאן לאחר שהמיליציה הקודמת שבה היא תמכה, זו של גולבודין חכמתיאר, הפגינה את חולשתה ואת אי יכולתה להשתלט בהצלחה על קאבול. חוקרים רבים, כולל אמין סייקל, מתארים את הטליבאן כארגון שהתפתח לשלוחה של פקיסטן שפעל למימוש האינטרסים שלה באזור, דבר שהטליבאן מכחיש. בשנת 1994 הטליבאן השתלט על מספר מחוזות בדרום ומרכז אפגניסטן.
בשנת 1995 הצליחה הממשלה האפגנית בראשות אחמד שאה מסעוד לנצח בקרב על קאבול את שלוש המיליציות האחרות (המפלגה האסלאמית, חיזב א-ווחדת, וגונבּיש א-מילי), וכתוצאה מכך ממשלת המעבר ניסתה להתחיל בתהליך כלל ארצי שיכלול פיוס לאומי בין הפלגים השונים שנלחמו במלחמת האזרחים. הממשלה הזמינה גם את הטליבאן להצטרף לתהליך הפיוס הלאומי, שמטרתו הסופית הייתה אמורה להיות בחירות דמוקרטיות. עם זאת, הטליבאן השיב בסירוב.
הטליבאן והחזית המאוחדת 1996–2001
הטליבאן החל להפגיז את קאבול בתחילת שנת 1995 אך במהלך הלחימה הובס על ידי כוחות הממשלה האסלאמית של אחמד שאה מסעוד. לדברי דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל מאותה שנה, מתקפות הטליבאן היו הפעם הראשונה מזה כמה חודשים שתושבי קאבול נמצאו תחת מתקפות ארטילריות.
לאחר שאחמד שאה מסעוד וכחותיו הפסידו את עיר הבירה קאבול והטליבאן צבר דומיננטיות רבה, מסעוד ומנהיג המיליציה היריבה עבדול ראשיד דוסטום החליטו לאחד כוחות כנגד הטליבאן והכריזו על הקמת "החזית המאוחדת" (הידועה גם בשמה "הברית הצפונית"). הטליבאן באותה עת תכנן מבצע התקפי נוסף כדי לכבוש את שארית השטחים שנותרו בשליטת מסעוד ודוסטום. החזית המאוחדת הורכבה בעיקר מהכוחות הטג'יקים של מסעוד והכוחות האוזבקים של דוסטום אך גם מפלגים הזארים וכוחות פשטונים שונים שהונהגו על ידי שלל מנהיגים ומפקדים אפגנים אחרים. בין סוף 1996 ל-2001 "החזית המאוחדת" שלטה על כ-30 אחוז מאוכלוסיית אפגניסטן, בעוד שהטליבאן שלט על רובה.
לפי דו"ח של האו"ם, במהלך ניסיונותיו של הטליבאן להשתלט על המחוזות הצפוניים של אפגניסטן שהיו בשליטת "החזית המאוחדת" הארגון טבח בשיטתיות אוכלוסייה האזרחית. נציגי האו"ם ציינו שבין 1996 ל-2001 הם גילו ראיות ל-15 טבחים באוכלוסייה האזרחית, וטבחים אלה "במידה רבה נערכו באופן שיטתי ומקושרים ישירות למשרד ההגנה של הטליבאן ואף למולא עומאר (מנהיג הטליבאן) עצמו". הטליבאן פגע במיוחד בני הזרם השיעי ובאנשים ממוצא אתני הזארי. כחלק מכיבוש העיר מזאר-י שריף על ידי כוחות הטליבאן בשנת 1998, כ-4000 אזרחים הוצאו להורג ורבים אחרים עברו עינויים. בין אלה שנהרגו במזאר-י שריף היו מספר דיפלומטים איראנים, ומספר נציגים איראנים נוספים נחטפו על ידי הארגון. איראן בתגובה העמיסה כ-150,000 חיילים על הגבול עם אפגניסטן וכמעט והחלה מלחמה אזורית, אך בהמשך הטליבאן הודה שהוא הרג את הדיפלומטים האיראנים והחזיר את גופותיהם לאיראן. בכך מלחמה אזורית נמנעה, אך המתיחות בין הטליבאן לאיראן נמשכה גם בעתיד.
מסמכים שונים חשפו את מעורבותם של חיילים ערבים ופקיסטנים בהרג ובמתקפות שערך הטליבאן. כך למשל, "פלוגה 055" של אל-קאעידה הייתה אחראית גם כן להרג המוני של אזרחים אפגנים. הדו"ח של האו"ם מצטט עדי ראייה שתיארו לוחמים ערבים שנשאו סכינים ארוכות ובעזרתם שיספו גרונות של אנשים ועשו מעשי זוועה אחרים. בנוגע למעורבות פקיסטן ישנם דיווחים שרמטכ"ל הצבא הפקיסטני באותה תקופה, פרבז מושארף, היה אחראי לשליחתם של אלפי חיילים פקיסטנים להילחם לצד הטליבאן ואל-קאעידה וכנגד כוחותיו של אחמד שאה מסעוד והחזית המאוחדת. הסך הכולל של אזרחים פקיסטנים שהשתתפו בלחימה באפגניסטן מוערך ב-28,000 איש. מתוכם כ-20,000 היו חיילים סדירים של צבא פקיסטן וה-8,000 הנותרים היו מיליטנטים שגויסו במדרסות בפקיסטן ולחמו כחלק מכוחות הטליבאן. המספר הכולל של לוחמי הטליבאן הוערך ב-25,000, כך שהמגויסים הפקיסטנים היו חלק נכבד מהכוח הצבאי הטליבאני. לפי מסמך של משרד החוץ האמריקאי מ-1998 אכן "בין 20–40 אחוז מהחיילים הסדירים של הטליבאן הם פקיסטינים". המסמך מוסיף שהוריהם של אותם פקיסטנים בדרך כלל "לא יודעים דבר על המעורבות הצבאית של בניהם בטליבאן עד שהם חוזרים בשק גופות חזרה לפקיסטן". בצורה דומה, כ-3000 חיילים נוספים של הטליבאן היו ממוצא ערבי או מרכז-אסייתי. משנת 1996 עד 2001 אל-קאעידה בראשות אוסמה בין לאדן ואיימן א-זוואהירי נהפך למדינה בתוך מדינת הטליבאן. מתוך כלל 45,000 חיילי צבא פקיסטן, הטליבאן, ואל-קאעידה שנלחמו בכוחותיו של אחמד שאה מסעוד ו"החזית המאוחדת", רק כ-14,000 היו אפגנים בעצמם. הלחימה הצבאית בין הטליבאן לעבדול ראשיד דוסטום באה לסיומה עם כיבוש מזאר-י שריף ב-1998 על ידי הטליבאן. כוחותיו של דוסטום הובסו ואחמד שאה מסעוד נותר האופוזיציה הצבאית היחידה לטליבאן. קודם לנפילתו של דוסטום כוחותיו נלחמו בטליבאן תוך כדי עבירה על הדין הבינלאומי גם על ידיהם. כך למשל, לפי הארגון משמר זכויות האדם בשנת 1997, בקרב קודם על העיר מזאר-י שריף, היו אלה כוחותיו של דוסטום שהוציאו להורג חיילי טליבאן באופן סיטונאי.
אחמד שאה מסעוד ייסד בשטחים שהיו בשליטתו מאז 1996 מוסדות דמוקרטיים, וחתם על האמנה לזכויות האישה. הארגון "משמר זכויות האדם" לא ציין בדו"ח שלו אף עבירת זכויות אדם על ידי כוחותיו של מסעוד בשטחים שבשליטתו. כתוצאה מכך, ברחו אזרחים רבים מאזורים אחרים באפגניסטן לאזורים שבשליטתו של מסעוד. נשיונל גאוגרפיק ציינו בסרטם הדוקומנטרי "בתוך הטליבאן": הטליבאן באופן חוזר ונשנה הציע למסעוד תפקידים בכירים בתמורה לכך שיפסיק את התנגדותו להם, אך מסעוד דחה את ההצעות. הוא הסביר בראיון אחד: מסעוד רצה לשכנע את הטליבאן להצטרף לתהליך פוליטי שיוביל לבחירות דמוקרטיות בעתיד הנצפה לעין. כמו כן מסעוד הצהיר:
בתחילת שנת 2001 נאם אחמד שאה מסעוד בפני הפרלמנט האירופי בבריסל, וביקש מהקהילה הבינלאומית לספק סיוע הומניטרי לעם האפגני. הוא הצהיר שהטליבאן ואל-קאעידה מציגים "השקפה מאוד שגויה על האסלאם" ושללא תמיכת פקיסטן, הטליבאן לא יצליח להמשיך בקמפיין הצבאי שלו יותר משנה אחת. לפי דיווחים שונים, במהלך ביקורו זה באירופה, שקדם לפיגועי 11 בספטמבר, הוא גם הזהיר שהמודיעין שלו אסף מידע שמתוכננת התקפה רחבת היקף על אדמת ארצות הברית.
מלחמת נאט"ו באפגניסטן (2001–2021)
ב-9 בספטמבר 2001 נהרג אחמד שאה מסעוד בהתנקשות על ידי 2 מחבלים מתאבדים ממוצא ערבי. יומיים לאחר מכן פיגועי 11 בספטמבר זעזעו את ארצות הברית וכ-3000 איש נהרגו. נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש האשים את אוסאמה בן לאדן באחריות לפיגועים, ולאחר שהטליבאן סירב להסגיר אותו לרשויות האמריקאיות, הורה על תחילת המבצע הצבאי כנגד בסיסי אל-קאעידה באפגניסטן. בשלב הראשון כוחות מיוחדים אמריקאים ובריטים נלחמו לצד כוחות ה"חזית המאוחדת" (שבשלב זה נודעה יותר בשמה "הברית הצפונית") כנגד הטליבאן. באותו זמן ארצות הברית הפציצה מטרות של הטליבאן ואל-קאעידה ברחבי כל אפגניסטן בעזרת טילי שיוט. צעדים אלה הובילו לנסיגת הטליבאן ואל-קאעידה ממזאר-י שריף ובהמשך גם מרוב חלקיה האחרים של אפגניסטן לעבר הגבול עם פקיסטן. בדצמבר 2001, לאחר שממשלת הטליבאן הופלה וממשלה אפגנית בראשות חאמיד כרזאי נוסדה, מועצת הביטחון של האו"ם החליטה על הקמת כוח בינלאומי שישהה באפגניסטן כדי לסייע לממשלת כרזאי ולספק ביטחון בסיסי לאזרחי אפגניסטן.
בזמן שהטליבאן ארגן מחדש את כוחותיו בתוך פקיסטן, חיילים נוספים מארצות נאט"ו נשלחו לסייע לכוחות הקואליציה באפגניסטן. משנת 2002 ניסו כוחות הקואליציה לבנות-מחדש את אפגניסטן ששרועה בהרס לאחר עשורים של מלחמה. מאז אותה שנה נעשתה התקדמות בבנייה של מערכת דמוקרטית באפגניסטן והייתה התקדמות מסוימת בתשתיות התחבורה, הכלכלה, החקלאות והבריאות במדינה. כוחות נאט"ו עורכים תוכניות שונות לאימון חיילי הצבא הלאומי האפגני וכמו כן את המשטרה האפגנית כדי שיוכלו לשלוט באופן אפקטיבי על טריטוריית המדינה בעצמם. כוחות הקואליציה בשיתוף עם צבא אפגניסטן ערכו מתקפות רבות כנגד הטליבאן אך לא הצליחו להביס אותו באופן סופי. עד 2009 חלקים מסוימים מאפגניסטן (בעיקר באזורים השבטיים וההרריים) חזרו להישלט על ידי כוחות מקומיים שמזוהים עם הטליבאן. בניסיון להביס את הטליבאן באופן סופי, בשנת 2010 נשיא ארצות הברית ברק אובמה החליט על פריסה מחדש של הכוחות האמריקאים באפגניסטן ושליחה של 30,000 חיילים אמריקאים נוספים למדינה.
ב-9 באוקטובר 2004 התקיימו בחסות ארצות הברית בחירות דמוקרטיות במדינה, אליהן נרשמו יותר מעשרה מיליון מצביעים (40 אחוזים מהם נשים). הבחירות נוהלו בליווי שורה של כשלים וחלק מהמפלגות החרימו אותן. חאמיד כרזאי ניצח ברוב של 55.4 אחוזים מהקולות.
בשנת 2018 נהרגו בקרבות פנימיים באפגניסטן, כ-3,800 אזרחים. נכון לשנת 2019 נמצאים באפגניסטן אלפי חיילי ארצות הברית (המוגדרים "יועצים") וכחצי משטח אפגניסטן נשלט בפועל בידי הטליבאן.
ב־29 בפברואר 2020 חתמו ארצות הברית וארגון הטאליבן על הסכם שלום בדוחה שבקטר, שנקרא באופן רשמי "ההסכם להבאת השלום לאפגניסטן". לא נחתם הסכם בין הממשלה האפגאנית לטאליבן.
ב-2 ביולי, כוחות ארצות הברית עזבו לגמרי את שדה התעופה באגרם והעבירו אותו לכוחות המזוינים האפגניים שכן הקואליציה, כולל ארצות הברית, התכוננה לעזוב את אפגניסטן לאחר 20 שנה. בינתיים נמשכו הלחימה בין הטליבאן לכוחות הממשלה, כאשר אנליסטים אמרו כי הטליבאן יגיע "לפתח קאבול". לאחר מכן, שדה התעופה באגרם נבזז על ידי מקומיים בעקבות הנסיגה האמריקנית הפתאומית מהבסיס, שהתנהלה ללא שום תיאום עם גורמים מקומיים. מאוחר יותר פינו כוחות אפגנים את הבסיס מבוזזים והבטיחו את השליטה בו. עם זאת, דווח כי במהלך יוני תפס הטליבאן 700 רכבי האמר וכן עשרות כלי רכב משוריינים ומערכות ארטילריה מהצבא הלאומי באפגניסטן כאשר מחוזות נוספים נפלו לשליטת הקבוצה במהלך מתקפתם בצפון. ב-4 ביולי השתלט הטליבאן בן לילה על כמה מחוזות נוספים כאשר חיילים אפגניים נטשו את עמדותיהם ונמלטו לטג'יקיסטן השכנה דרך מחוז בדחשאן. הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי בטג'יקיסטן דיווחה כי יותר מ-300 חיילים אפגנים חצו את הגבול הטג'יקי, שכן דובר הטאליבן, זאוויאללה מוג'היד, אישר כי מרבית השטח שהושג התרחש ללא קרב. ב-5 ביולי אמר יועץ לנשיא אפגניסטן חמדאללה מוהיב כי מתוכננת מתקפה נגד הטליבאן בצפון לאחר שהקבוצה תפסה שישה מחוזות במחוז בדכשאן. יום קודם לכן, לפחות 1,037 חיילים אפגנים נטשו את עמדותיהם ונמלטו לטג'יקיסטן. ב-7 ביולי נכנסו מורדי הטליבאן לקירת המחוז של מחוז בדגיס, עם דיווחים על קרבות קשים כאשר החמושים נעו "לכיוון מרכז העיר". כל פקידי הממשלה בעיר הועברו לבסיס צבאי סמוך, ואילו הטליבאן שחרר כ-400 אסירים מהכלא העירוני. ב-9 ביולי כבשו הטליבאן את עיירת הגבול אסלאם קאלה, הראט, מעבר הגבול ביותר באפגניסטן עם איראן. באותו יום כבשו מורדי הטליבאן את עיר הגבול טורגהונדי בגבול טורקמניסטן כשכוחות הביטחון הלאומי האפגני קרסו בהראט. ממשרד הפנים המקומי נמסר כי הכוחות "הועברו זמנית" וכי נמשכים המאמצים לכבוש מחדש את מעבר הגבול. בנוסף, דוברו של מושל מחוז קנדהאר, רוחוללה חנזדה, הזכיר שהטליבאן כבש את העיר קנדהאר. כיבוש הערים הושלם עד אמצע אוגוסט.
הטאליבן השתלט על הערים הגדולות פרט לקאבול. ב-15 באוגוסט כבש את קאבול. הנשיא אשרף גאני אחמדזאי עזב את המדינה. הדיפלומטים הזרים עזבו את המדינה ברובם. בעקבות השתלטות הטליבאן על אפגניסטן, התפוררה ממשלת אפגניסטן במהירות. למחרת, הכריז הטאליבן על סיום הלחימה. ב-7 בספטמבר הכריז הארגון על הקמת ממשלה זמנית.
שלטון הטאליבן
במהלך ולאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן ונסיגת מדינות המערב, תושבים ניסו לעזוב את המדינה. עדויות לאלימות ודיכוי מצד אנשי הטליבאן התפרסמו. זאת תוך דיווחים על ניסיונות לאכוף פרשנות מחמירה של ההלכה האיסלאמית. במקביל נלחם הטאליבן בדאעש.
השלכה מהחלון
השלכה מהחלון (דפנסטרציה - Defenestration) היא הדחת בכיר על ידי השלכתו מן החלון. המונח מופיע בעיקר בהקשר של הפוליטיקה של צ'כיה, במהלכה התקיימו מספר "השלכות מהחלון" ידועות. המילה מורכבת מהבסיס הלטיני fenestra (=חלון) ומהקידומת de שמשמעה "החוצה".
השלכות מהחלון בתולדות צ'כיה
בשנת 1948 הושלך מהחלון אל מותו יאן מסריק, מבכירי הממשלה הדמוקרטית של צ'כוסלובקיה, על ידי השלטונות הסובייטים, דבר שסימל את תפיסת השלטון במדינה והפיכתה לגרורה של ברית המועצות. ההשלכה תוארה כהתאבדות, דבר שהתקבל כבר אז כשקר והוכח ככזה בחקירה משנת 2004.
פצ'י
{{פירושונים|
נבחרת הונגריה בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של הונגריה בכדורגל חופים מייצגת את הונגריה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל ההונגרית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2017
מאמן: מארק אוגי
הישגים
אליפות אירופה בכדורגל חופים
גביע אירופה בכדורגל חופים
איל חלפון
איל חלפון (נולד ב־4 ביוני 1956) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
חלפון גדל בשיכון סלע בנתניה. אביו יליד טריפולי ואמו ילידת סלובקיה. בנעוריו עסק בגלישת גלים ובכדורמים. התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. חלפון החל מסלול הכשרה כלוחם. במהלך דליקה שפרצה בספינה נפצע בראשו. את שירות המילואים עשה חלפון בצוות ביחידת מילואים מובחרת בעוצבת האש.
בעבר עבד כעיתונאי בעיתוני רשת שוקן (כל העיר ולאחר מכן בהעיר וחדשות). חלפון, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כבמאי וכתסריטאי עשה את הסרטים התעודיים "ג'ם סשן" ו"החברים של תיאו". כמו כן ביים וכתב, בין היתר, את הסרטים איזה מקום נפלא, האיטלקים באים (1996), קרקס פלשתינה (1998), תיאום כוונות על פי ספרו של הרב חיים סבתו ו"מלחמת 90 הדקות" (2017). כמו כן כתב את התסריט לגמר גביע, סרט על קבוצת חיילים ישראליים בימי מלחמת לבנון הראשונה, על רקע משחקי המונדיאל.
חלפון מלמד במחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות של מכללת בית ברל.
חיים פרטיים
נשוי לסיגל, וטרינרית, ולהם שני בנים.
חלפון ידוע באהדתו לקבוצת הפועל תל אביב.
פרסים
זכה פעמיים בפרס אופיר לתסריט הטוב. ב-1998 על "קרקס פלשתינה", וב-2005 על "איזה מקום נפלא".
משקפת
משקפת (מילה נרדפת: מצופית) היא אמצעי תצפית המסייע בצפייה למרחק. משקפת מאפשרת לראות דברים רחוקים כשהם נראים גדולים יותר וקרובים יותר, מאשר בצפייה בעין בלתי מצוידת. את המילה חידש אליעזר בן-יהודה בשנת 1896 כגזירה תניינית של המילה משקפיים, במקור במשמעות של טלסקופ.
מאפיינים
אישון היציאה - קוטר קונוס האור היוצא מהמשקפת אל העין. את קוטר אישון היציאה ניתן לקבל כאשר מחלקים את קוטר העוצמיות של המשקפת בכושר ההגדלה שלה. לדוגמה למשקפת 7X42 אישון יציאה 6 מ"מ.
שדה הראייה - זהו רוחב שדה הראייה שניתן לראות מבעד למשקפת. שדה הראייה הוא במעלות, אך בדרך כלל הוא מבוטא במטרים בהתייחס למרחק של אלף מטרים. ככל ששדה הראייה גדול יותר, הדמות תהיה פנורמית יותר. עשויות להיות 2 משקפות בעלות הגדלה זהה ושדה ראייה שונה. רצוי לבחור במשקפת עם שדה הראייה הגדול ביותר. גודל שדה הראייה מצוין בדרך כלל במעלות וכן בגודל הדמות המרבית שתראה ממרחק מסוים - במטרים או ברגל (רגל = 0.33 מטר) – והמרחק מטרים או יארדים (יארד = 0.9 מטר), בהתאמה. לדוגמה, אם על המשקפת רשם 120/1000 פירוש הדבר שאם מביטים למרחק של 1000 מטר, רוחב הדמות שתראה במרחק זה תהיה 120 מטר. ככל שרוחב הדמות שתראה ממרחק נתון גדולה יותר, כך שדה הראיה גדול יותר.
בהירות יחסית - קיים מושג הנקרא בהירות יחסית והוא מחושב באופן הבא: מחלקים את גודל האובייקטיב בהגדלה ואת התוצאה מעלים בריבוע. לדוגמה: הבהירות היחסית של משקפת 50X7 היא 50/7 = 7.1 ו-(7.1) בריבוע הוא בקירוב 50. זו בהירות יחסית שאין כמעט לאף משקפת. אפילו למשקפות 50X12 הבהירות היחסית היא מעט למעלה מ-20.
משקפת Galilean
במשקפת זו העצמית היא עדשה מרכזת והעינית היא עדשה מפזרת. לסוג משקפת זה שדה ראייה צר יחסית ולרוב הוא לא משמש לדגמי משקפות עם הגדלה גדולה במיוחד. משקפות אלו זולות יחסית ומשמשות בעיקר לצפייה למרחקים לא גדולים במיוחד (משקפת זו אינה משתמשת במנסרה).
משקפת Prism
במשקפת זו עדשות העינית הן עדשות מרכזות. זהו יתרון מאחר שזה תורם לשדה ראייה רחב יותר ומרחק eye relief גדול יותר (משקפת זו הופכת את התמונה המתקבלת בעזרת מנסרה).
שלב 1 - בתחילת המשקפת נמצאת העוצמית objective, שהיא בעצם העדשה האחראית על הכנסת האור למשקפת. ככל שהיא גדולה יותר ייכנס יותר אור וכך התמונה המתקבלת בסוף תהיה ברורה וחדה יותר. העוצמית היא עדשה מרכזת.
שלב 2 - מאחר שבעדשה מרכזת קרני האור מתחלפות התמונה תגיע הפוכה לצופה במשקפת. פה נכנס תפקיד הפריזמה - הפריזמות הן רכיבים ההופכים את התמונה המתקבלת במשקפת ב-90 מעלות על ידי שבירת והחזרת קרני האור. על מנת להפוך את התמונה ב-180 קיימות בכל "טלסקופ" של המשקפת שתי פריזמות שהופכות את התמונה – סך הכל 4 פריזמות במשקפת. דרך הפיכת התמונה תלויה בסוג הפריזמה הנמצאת במשקפת. הפריזמות מכבידות על המשקפת.
שלב 3 - מהפריזמה עוברות קרני האור אל עדשות העינית eyepieces שנמצאות ליד נקודת המיקוד של קרני האור. נקודת המיקוד היא נקודת מפגש קרני האור המגיעות מן העצם, ומרחק המיקוד הוא המרחק בין נקודת המיקוד לעדשה עצמה. (מרחק המיקוד נמדד במ"מ) עדשות העינית אחראיות על הגדלת התמונה, לכן הן עדשות מפזרות. ככל שמרחק המיקוד של העצם יהיה גדול יותר כך הגדלת התמונה תהיה גדולה יותר, ובאותה מידה – ככל שמרחק המיקוד של עדשות העינית יהיה קטן יותר כך הגדלת התמונה תהיה קטנה יותר.
בחירת משקפת
בחירת משקפת היא בהתאם למטרת השימוש במשקפת. משקפות עשויות לשמש למגוון מטרות: ימאות, צפרות, תיאטרון, אסטרונומיה, צפייה בלילה וכן למעקב וריגול.
תדמית
פוליטיקאים וגנרלים בכירים נוהגים להצטלם עם משקפת ותמונות שלהם צופים במשקפת מתפרסמות רבות בתקשורת. תמונות כאלו של ראש אמ"ן והרמטכ"ל התפרסמו בישראל כבר בשנות ה-60. דורון רוזנבלום הגדיר את המשקפת כרקוויזיט המודיע שיש צופה לבית ישראל באופן הנותן לציבור תחושה של ביטחון.
במספר מקרים צולמו מנהיגים צופים במשקפת מכוסה, דבר שהביא ללעג כלפי המצולם. כך למשל אריאל שרון, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, עמיר פרץ, בנימין נתניהו, ראש ממשלת נפאל ואחרים צולמו צופים במשקפת מכוסה, ואחרים, תועדו צופים במשקפת מכוסה או הפוכה.
הערות שוליים
Jumelles
שרכיים
משפחות
בהתאם לשיטת מיון שהוצא בשנת 2016 שרכיים כוללים 26 משפחות.
פרדריק הוק
הוק נולד בלונג ביץ' שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. אביו היה איש צבא וסבא שלו היה תת-אדמירל במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום בית הספר הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס בשנת 1962 והמשיך ללימודי הנדסה גרעינית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס אותו סיים עם תואר שני 1966.
שירות צבאי
לימודי תואר ראשון הוק עשה במסגרת עתודה צבאית ולאחר סיום הלימודים הוצב באוניית צי ארצות הברית. שנת 1964 הוא למד בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. בשנת 1966 הוא נשלח לקורס טיס. לאחר סיום הקורס הוא הוצב בנושאת מטוסים.
שירות בנאס"א
ב-1978 הוק נקלט ביחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. במשימת STS-7 הוא קיבל מינוי של טייס הצוות. הטיסה בוצע במעבורת החלל צ'לנג'ר. בשנת 1984 הוק היה מפקד צוות של משימה STS-51-A על מעבורת החלל דיסקברי. במהלך משימה זו לראשונה הוחזרה לכדור הארץ חללית לשימוש בהמשך.
בשנת 1986 הוק עבר לתפקיד ניהולי בנאס"א. למרות זאת בשנת 1988 הוא מונה למפקד צוות של משימה STS-26 וטס לחלל בפעם השלישית.
לאחר נאס"א
בתום תפקידיו בנסא"א הוא הצטרף לחברת AXA Space ובשנת 1993 מונה למנכ"ל החברה. החברה עוסקת בהערכת סיכונים בתחום תעשיית החלל.
עמנואל לויצה
עמנואל גוטליב לויצה (באנגלית: Emanuel Gottlieb Leutze; 24 במאי 1816 – 18 ביולי 1868) היה צייר גרמני אמריקאי שהתמחה בציורים היסטוריים, וידוע בשל יצירתו "וושינגטון חוצה את הדלאוור".
קורות חיים
לויצה נולד בשווביש גמונד בוורטמברג שבגרמניה. בהיותו ילד היגרה משפחתו לפילדלפיה במדינת פנסילבניה שבארצות הברית, לאחר מכן עברו לפרידריכסברג שבמדינת וירג'יניה. לויצה למד אמנות בסטודיו של ג'י. אי. סמית', צייר דיוקנאות מפילדלפיה. לויצה מכר מספר דיוקנאות, ובכסף שחסך שב לדיסלדורף שבגרמניה, שם למד אמנות תחת קרל פרידריך לסינג. בשנת 1842 עבר למינכן על מנת ללמוד תחת פטר פון קורנליוס, וביקר בוונציה וברומא. בשנת 1845 שב לדיסלדורף, התחתן, והתגורר בעיר עד שנת 1859. יצירתו הגדולה הראשונה לאחר שובו לדיסלדורף: "קולומבוס מול מועצת סלמנקה" נרכשה על ידי איגוד האמנות של דיסלדורף. לויצה היה תומך נלהב של התנועות הליברליות באביב העמים, והחליט ליצור יצירה שתעודד את רוחם של המהפכנים - לויצה נעזר בתיירים אמריקאים וצייר בשנת 1850 את יצירתו המונומנטלית "וושינגטון חוצה את הדלאוור". בשנת 1854 סיים את יצירתו "וושינגטון אוסף את פלוגותיו בקרב מונומות'"
בשנת 1860 התבקש לויצה על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית ליצור יצירה עבור גרם המדרגות של בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה. לויצה יצר את "מערבה נפקחת דרכה של האימפריה" המכונה כיום "וסטוורד הו".
לויצה נפטר בוושינגטון די.סי בגיל 53.
יחסי הודו–פנמה
פנמה היא המדינה הראשונה באמריקה המרכזית שבה הקימה הודו שגרירות תושבת בשנת 1973.
היסטוריה
הקשר בין המדינות הוא העתיק ביותר באזור מרכז אמריקה, החל מאמצע המאה ה-19, כאשר קבוצות הודים, במיוחד מהגרים סיקים, הגיעו לפנמה כדי לעבוד על בניית מסילות הברזל של פנמה ולאחר מכן על תעלת פנמה בתחילת המאה ה-20.
ישנם כ-8,000 הודים, כולל אלה ממוצא הודי, בפנמה, המהווים את הריכוז הגדול ביותר של הודים מעבר לים במרכז אמריקה. הקהילה ההודית, בעיקר מגוג'ראט, עוסקת בעיקר בסחר סיטונאי וקמעונאי.
גורדווארה הוקמה בשנת 1986 בפנמה סיטי תחת ארגון ללא מטרות רווח Sociedad Guru Nanak כדי לשמש כמקום פולחן לקהילה הסיקית בפנמה. צמיחתה של הקהילה ההודית שגשגה עם הבנייה של גורדווארה, מנדיר, מסגדים ובית התפילה הבהאי.
אשרות
תחת שלטונו של הנשיא ריקרדו מרטינלי, ממשלת פנמה הודיעה כי אזרחים הודים בעלי ויזה לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה או כל מדינה באיחוד האירופי יקבלו כניסה ללא ויזה. ניתנו פטור לוויזה גם לדיפלומטים ולפקידים בשתי המדינות.
ביקורים דיפלומטיים
בנובמבר 2010, אלברטו ולרינו קלמנט, שר הכלכלה והאוצר של פנמה ביקר בהודו לפגישת הפורום הכלכלי העולמי בניו דלהי. לאחר הביקור, יושבת ראש הפרלמנט של הודו, מאירה קומאר, הובילה משלחת פרלמנטרית בת 20 חברים לפנמה באפריל 2011 כדי להשתתף באספה ה-124 של האיחוד הבין-פרלמנטרי (IPU).
בשנים 2011 ו-2012 ביקרו בפנמה שרי ממשלת הודו סאצ'ין פיילוט, ויילאר ראווי וא' אחמד. Milind Deora ביקרה בפנמה בתחילת 2013 כדי להשלים הסכם שיתוף פעולה ימי בילטרלי בין הודו לפנמה. כמו כן, נדונו שיתוף פעולה בנושאי IT ו-E-Governance, אבטחת סייבר והדרכה, ותחנת ה-TTC המוצעת של סוכנות החלל ההודית ISRO בפנמה.
סגן נשיא הודו, וניקאיאח נאידו ערך ביקור בן יומיים במדינה במאי 2018 יחד עם שר המדינה לענייני שבטים ומשלחת בכירה אחרת המייצגת ענפים שונים של ממשלת הודו. נשיא פנמה, חואן קרלוס וארלה, שבר את הפרוטוקול וליווה את סגן הנשיא לסיור בתעלת פנמה. סגן הנשיא נאידו גם הכריז על סך של 25 מיליון דולר אשראי להקמת מרכזים של מגוון ביולוגי, מעקב אחר תרופות וגם משאבים לפיתוח מגזר ה-IT בפנמה ויכול גם להתרחב לתחומי חקלאות, מדע וטכנולוגיה, חלל, תרופות ואנרגיה מתחדשת. הם גם חתמו על מזכר להתמודדות עם צורות שונות של טרור. הנשיא גם חזר על תמיכה בהצעה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
יחסים כלכליים
בתקווה להכפיל את הסחר עם אמריקה הלטינית עד לשנת 2019, הודו הרחיבה את קשרי האוויר והים עם האזור ולנהל משא ומתן על הסכמי סחר חופשי נוספים (FTA). לאור ההרחבה המתמשכת של תעלת פנמה, אייר אינדיה תכננה להפוך את פנמה ליעד הראשון לטיסות ישירות מהודו לאמריקה הלטינית, עם שירות ישיר פעמיים בשבוע בין ניו דלהי לפנמה סיטי עד 2014.
ה-FDI החיצוני הגדול ביותר מהודו בקיץ 2011 היה לפנמה על ידי Gammon India, שהזרימה כמעט 2 מיליארד דולר למיזם המשותף שלה מבוסס פנמה, Campo Puma Orient SA. תאגיד השילוח של הודו (SCI) הקים גם מיזם משותף בפנמה עם Mitsui OSK Lines היפנית, Nippon Yusen ו- K Line לשירות הובלה של גז טבעי נוזלי. זה הפך את SCI לחברת הספנות ההודית היחידה שנכנסה לעסקי הובלת LNG השנייה.
באפריל 2013, למעלה מ-120 חברות הודיות מובילות המייצגות מגזרים שונים כולל רכב, טקסטיל, יהלומים, מוצרי חשמל ומוצרי הנדסה, השתתפו בתערוכת "תוצרת הודו" הראשונה אי פעם ב-Expocomer, התערוכה השנתית הגדולה ביותר בפנמה. בתוך הקשרים המסחריים ההולכים וגדלים, הודו העניקה לפנמה קו אשראי של 10 מיליון דולר עבור הקמת מרכז למגוון ביולוגי וגילוי תרופות בפנמה סיטי.
הסכמים
נחתמו מספר הסכמים, הנוגעים לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי, התייעצויות עם משרדי חוץ, שיתוף פעולה הדדי בין מכון שירות החוץ, הודו והאקדמיה הדיפלומטית של פנמה, לבין משרד החקלאות ההודי והמשרד לפיתוח חקלאי בפנמה.
השכלה גבוהה (סרט)
השכלה גבוהה (בצרפתית: Grande École) הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויו של רוֹבֵּר סַאלִי (Robert Salis) שיצא לאקרנים בצרפת ב-2004.
תקציר
פול הוא צעיר בן המעמד הגבוה אשר מתחיל בלימודי כלכלה באחד מהגראן אקול (בתי הספר הגבוהים היוקרתיים) בצרפת. במקום לגור עם חברתו אָגְנֵה (Agnès), הוא מעדיף לשכור דירה עם שני שותפים חדשים שהכיר, וכתוצאה מכך הוא אינו מתראה איתה הרבה. אגנה מתחילה לזהות קרע במערכת היחסים ביניהם, וחושדת כי פול נמשך לאחד מן השותפים שלו, לואי-אָרְנוֹ (Louis-Arnault) – אולם פול מכחיש כל טענה למשיכה הומוסקסואלית מצִדו. אגנה מחליטה לערוך עם פול התערבות: מי שזוכה ראשון בלואי-ארנו – מנצח; אם היא תנצח – פול מבטיח להפסיק לחקור את המיניות שלו על חשבונה; ואם פול ינצח, היא תעזוב אותו. לצד המירוץ אל ליבו של לואי-ארנו (שלא מוצא חן בעיני חברתו של האחרון), פוגש פול במֵסִיר (Mecir, המגולם על ידי סלים קשיוש), פועל ערבי צעיר שמתאהב בו. יחד עם מסיר חוֹוה פול מסע של תגליות על מה שמעבר לגבולות המעמד, הבדלי התרבויות והמיניות. בסופו של דבר מגיעים הקונפליקטים לשיאם, ודבר לא עתיד להיוותר כשהיה.
Violet Hill
Violet Hill הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קולדפליי. השיר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום הסטודיו הרביעי של הלהקה, Viva la Vida or Death and All His Friends. השיר, שבנוי סביב קולות גיטרה חוזרים, נעזר בקצב של "צעידה", הנתמך על ידי פסנתר ומקצבים הנלווים למילות השיר. הסינגל יצא ב־6 במאי 2008, כשנתיים לאחר צאת אלבומם הקודם, X&Y. הלהקה הודיעה כי ב־28 באפריל 2008 הסינגל יהיה זמין להאזנה ולהורדה חינם באתר הרשמי של הלהקה, שבוע לפני היציאה הרשמית של הסינגל להורדה בתשלום. יותר מ־600,000 איש הורידו בחינם את Violet Hill ב־24 שעות הראשונות להפצתו, וההורדות הרבות גרמו לאתר הלהקה לקרוס. במשך השבוע הראשון נרשמו יותר מ־2 מיליון הורדות של הסינגל מהאתר הרשמי של קולדפליי.
Violet Hill הוא שיר המחאה הראשון של קולדפליי נגד מלחמה, והוא זכה לביקורות חיוביות. השיר הגיע למקום ה־9 במצעד "שירי הרוק המודרניים" של הבילבורד בארצות הברית, ולמקום ה־8 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר הוצע להורדה בשנת 2007 במשחק הווידאו Guitar Hero III. בנוסף, הועמד השיר לפרס Q בקטגוריה "הרצועה הטובה ביותר" וקיבל שתי מועמדויות לפרס גראמי בקטגוריות "שיר הרוק הטוב ביותר" ו"ביצוע שיר הרוק הטוב ביותר של צמד או קבוצה". הקליפ לשיר היה מועמד לפרס VMA בשנת 2008 בקטגוריה "האפקטים המיוחדים הטובים ביותר". לשיר היו מספר גרסאות רמיקס, ובוצעו לו גרסאות כיסוי רבות. הסינגל הגיע למעמד זהב באוסטרליה ולמעמד פלטינה בברזיל.
רקע וכתיבת השיר
סולן קולדפליי, כריס מרטין סיפר כי הלהקה כתבה את השורות הראשונות בשיר ומנגינה קטנה ממנו לפני שנים רבות, אך לא סיימה אותו עד 2007. מרטין אמר "יום אחד צפיתי בביל אוריילי וחשבתי לעצמי שאני יודע כיצד לסיים את השיר. לחבר הטוב שלי טים היו בעיות עם הבוס שלו, וזה גרם לי לחשוב שכל כך הרבה אנשים מבלים את חייהם כשאנשים אחרים שהם פשוט לא אוהבים אומרים להם מה לעשות. אז זה היה הרעיון, וכל המילים האלה פשוט יצאו".
בריאיון לחדשות MTV, סיפר הבסיסט של הלהקה גאי ברימן כי השיר הוא אחד הישנים שהלהקה עבדה עליו, וכי היא הייתה חייבת שייכלל באלבום האחרון. פיל הארווי, מנהל הלהקה הפציר בהם לכלול את השיר באלבום, מה שהוביל את הלהקה להכניס אותו חזרה לרשימת השירים המועמדים להופיע בו.
בסינגל יש מאפייני סינתיסייזר אטמוספירי, אשר נותן "דרך" למנגינת פסנתר שמתנגנת על ידי כריס מרטין. בשיר יש ריף גיטרה בולט המאופיין על ידי השפעה משוננת ומעוותת של דיסטורשן. מרטין שר על הדמיה של קרנבלים, קתדרלות, דת ומלחמה בתקופה ימי הביניים, שהגיעה לשיאה בפזמון הגואה. התאוצה של השיר בנויה סביב הגיטריסט של הלהקה ג'וני באקלנד, שמנגן סולו בחלק הזה. מרטין אמר בריאיון למגזין הרולינג סטון שהשיר הוא על "קרנבל של אידיוטים במופע".
קליפ
הווידאו קליפ לשיר הוצג לראשונה ב-18 במאי 2008. הקליפ בוים על ידי האמן החזותי אסא מדר, וחלקים ממנו צולמו בהר אטנה ובאזורי סיציליה, איטליה. קליפ חלופי לשיר תחת השם ”Dancing Politicians“ (פוליטיקאים מרקדים) פורסם באתר הרשמי של קולדפליי ב-17 במאי, בבימויו של מאט ווייטקרוס. באותו קליפ מוצגים פוליטיקאים שונים וסצנות של מלחמה, כשבין האנשים המופיעים שם נמצאים ג'ורג' ווקר בוש (המוצג בצורה לעגנית), אוסמה בין לאדן, פידל קסטרו, ריצ'רד ניקסון, הוגו צ'אווס, רוברט מוגאבה, סדאם חוסיין, בוריס ילצין, ברק אובמה, הילרי רודהם קלינטון, ביל קלינטון, אליזבת השנייה ועוד.
הגרסה המקורית של הווידאו קליפ מתחילה בגבעה, שם הלהקה מנגנת בעיירה שקטה. בסצנה הבאה עוברת הלהקה לנגן בכלי הנגינה סביב כריס מרטין, בהליכה על השלג הסגול, כשבסצנה האחרונה הלהקה מתרחקת מן העיירה.
ג'רמי נוימרק ג'ונס
ג'רמי ברינגטון נוימרק ג'ונס (באנגלית: Jeremy Barrington Neumark Jones; נולד ב-1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
ניומרק-ג'ונס נולד באנפילד, לונדון.
סבו וסבתו היו יהודים גרמנים שברחו לאנגליה לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 2020 קיבל אזרחות גרמנית.
קריירה
הופעתו הראשונה של נוימרק ג'ונס הייתה בסרט הקצר "Jezebel".
בשנת 2016 הופיע בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "הכחשה". בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "העמדה האחרונה".
בשנת 2020 שיחק בדרמת הטלוויזיה התקופתית "בלגרביה".
בשנת 2022 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע העתידי "Gateway to the West".
ישי ורדי
ישי ורדי (נולד בשנת 1959) הוא שחיין עבר ישראלי וחבר נבחרת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה
ורדי גדל בקיבוץ בית קמה והתאמן בקבוצת השחייה של הקיבוץ, בהדרכתו של אברי גביש.
1974
באליפות אסיה בשחייה לנוער שנערכה במנילה הפיליפינים בסוף יוני 1974 זכה ורדי במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:07.6 דקות. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר חופשי (2:17.2 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי (4:40.4 דקות)
1975
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1975 זכה ורדי ב-4 מדליות אישיות, 2 כסף, ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.6 דקות, אחרי נדב בטשא מהפועל גוש זבולון שהשווה את השיא הישראלי בתוצאה של 4:22.9 דקות ולפני דן ברנר ממכבי חיפה (4:36.7 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 17:52.6 דקות, אחרי נדב בטשא שקבע שיא ישראלי חדש של 17:23.4 דקות ולפני ארז לוי (18:24.0 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:25.4 דקות, אחרי דב ניסמן מהפעול העמקים (2:16.8 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (2:21.7 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:12.6 דקות, אחרי דב ניסמן (4:52.0 דקות) ורון קרמן (5:07.3 דקות).
ועידת הוותיקן השנייה
ועידת הוותיקן השנייה המכונה גם מועצת הוותיקן השנייה (לטינית: Concilium Vaticanum Secundum) ובקיצור ותיקן 2 (Vatican II), הייתה ועידה אקומנית של הכנסייה הקתולית שכונסה בהוראת האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה בשנת 1962 ונחתמה תחת האפיפיור פאולוס השישי בשנת 1965.
ישי ורדי
1976
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכה ורדי במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:15.0 דקות, אחרי רון קרמן (5:03.4 דקות) ויורם כוכבי ממכבי תל אביב (5:07.1 דקות).
ועידת הוותיקן השנייה
רקע
במקביל לתהליכים אלו נאלצו הכמרים להתמודד עם השינויים הניכרים בכל תחומי החיים. שינויים אלו הביאו את מקצת הבישופים לרצות בשינויים במבנה הכנסייה ובתאולוגיה שלה על מנת להתמודד איתם. הקבוצה המאורגנת ביותר של בישופים אלו הייתה קבוצת בישופי הריין שהורכבה מבישופים דנים וגרמניים. ועידת הוותיקן הראשונה התקיימה כמעט מאה שנה לפני כן, ונקטעה בפתאומיות עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה וכיבוש רומא במהלך איחוד איטליה. כתוצאה מכך רק הנושאים של סמכות האפיפיורות נדונו ואילו הנושאים של הטקסים והדוגמה נשארו ללא טיפול מעמיק.
האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה קרא לכינוס הוועידה פחות משלושה חודשים לאחר התמנותו לתפקיד בבחירות של שנת 1959. יוחנן הגדיר את מטרת הכינוס כנועד לאפשר לכנסייה להתייחס לנעשה מחוצה לה ולאפשר לאחרים לראות את הנעשה בתוך הכנסייה. בנוסף להזמנות לאנשי הכנסייה הקתולית, הוזמנו גם כנסיות אחרות לשמש כמשקיפים בוועידה, ואכן הן הכנסייה הפרוטסטנטית והן הכנסייה האורתודוקסית נענו להזמנה. ההזמנה נענתה על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית רק לאחר שממשלת ברית המועצות וידאה כי הכינוס איננו פוליטי.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
מטאל גיר (באנגלית: Metal Gear) הוא זיכיון משחקי וידאו מסוגות ההרפתקה-פעולה-התגנבות, שנוצרו בידי הידאו קוג'ימה, בפיתוחה ובשיווקה של חברת Konami. בסדרה, השחקן לוקח שליטה על סוכן כוחות מיוחדים (לרוב סוליד סנייק או הבוס הגדול), אשר ניצב פעם אחר פעם נגד נשק אימתני בשם "מטאל גיר". הנשק הוא טנק מהלך דו-רגלי עם יכולות שיגור של נשק גרעיני. מספר משחקי המשך יצאו לקונסולות משחקים שונות, והרחיבו את עלילת המשחק, הוסיפו דמויות משני צידי המתרס של הפרוטגוניסט הראשי, וכמו כן יצאו מספר משחקים מקדימים שחקרו את מקורם של נשק מטאל גיר ושל הדמויות. המשחק השלישי בסדרה, Metal Gear Solid סימן את מעבר המשחקים לגרפיקת תלת-ממד. נכון ליוני 2020, מעל ל-56 מיליון עותקים של המשחקים בזיכיון נמכרו ברחבי העולם, כאשר חלקם זכו לביקורות משבחות ולפרסים.
ועידת הוותיקן השנייה
הדיונים
עבודת הוועידה נמשכה ארבע שנים 1962–1965 שבמהלכן היו 4 מושבים. בזמן שלא היו מושבים, התכנסו ועדות-המשנה על מנת לסכם את עבודת הבישופים עבור המושב הבא. הדיונים התנהלו בלטינית, תוך שמירה על סודיות, ונערכו בבזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן. הנאומים הוגבלו לעשר דקות. מעשית, מרבית הדיונים התנהלו בוועדות (שלא התנהלו בהכרח בלטינית) או בכינוסים לא פורמליים מחוץ למסגרת הוועידה עצמה.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
סדרת המשחקים היא חלוצית בתחום משחקי ההתגנבות ומשחקי וידאו סינמטיים, והיא זו שהפכה אותם לפופולרים. מאפיינים ראויים לציון בסדרת המשחקים היו מכניקת התגנבות, סצנות סינמטיות, סיפורים מורכבים, הומור עדכני ושבירת הקיר הרביעי וחקירתן של תמות כדוגמת סייברפאנק, דיסטופיה, פוליטיקה ופילוסופיה, תוך מתן התייחסויות לקולנוע אמריקאי. זיכיון המשחקים זכה גם לעיבודים נוספים כדוגמת קומיקסים, רומנים ותסכיתים דרמטיים, כאשר עיבוד קולנועי נמצא בשלבי פיתוח בבימויו של ג'ורדן ווגט-רוברטס, ואוסקר אייזק נבחר לגלם את דמותו של סוליד סנייק.
ועידת הוותיקן השנייה
הדיונים
בסך הכול השתתפו בדיונים 2,908 אנשים. מספר זה כולל את כל הבישופים של הכנסייה כמו גם אחראים על תחומים שונים בכנסייה. 2,540 נכחו במושב הפתיחה, שהיה למושב הכנסייתי הגדול ביותר בהיסטוריה. במושבים האחרים נע מספר המשתתפים בין 2,100 ל-2,300. בנוסף מספר משתנה של מומחים השתתף בוועדת התאולוגיה, שהייתה לה ההשפעה הרבה ביותר בהמשך. 17 כנסיות אורתודוקסיות ופרוטסטנטיות שלחו נציגים.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
מבין משחקי הסדרה, המשחק "מטאל גיר סוליד" ממוקם במקום הראשון ברשימת 25 המשחקים הטובים ביותר בכל הזמנים, לפי אתר IGN. דמויותיהם של סנייפר וולף וליקוויד סנייק ממוקמות במקומות ה-92 ו-53 ברשימת מאה הנבלים הגדולים ביותר במשחקי וידאו, לפי IGN.
ועידת הוותיקן השנייה
המושב הראשון (סתיו 1962)
האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה פתח את הוועידה ב־11 באוקטובר 1962 בדיון פומבי שכלל את הבישופים ו־86 נציגים של מדינות וארגונים בינלאומיים. לאחר המיסה, נאם האפיפיור בפני הבישופים, נאום שכונה Gaudet Mater Ecclesia (בלטינית: כנסיית האם שמחה). בנאום הוא דחה את המחשבות על "נביאי חורבן המנבאים תמיד אסון" ואובדן לעולם ולכנסייה הקתולית. האפיפיור הדגיש כי מטרת הוועידה היא מעמדה של הכנסייה כרועה רוחני, ולא עיסוק בדוקטרינה. הכנסייה צריכה להימנע מחזרה או ניסוח מחדש של הדוקטרינות והדוגמות, במקום זאת עליה ללמד את המסר של ישו, בהתאמה לעולם המודרני. הוא קרא למשתתפים לנטות לצד החמלה ולא לצד החומרה במסמכי הוועידה.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
פיתוח
לאחר השלמתו של משחק ההמשך, קוג'ימה עבד על פרויקטים אחרים לפני שהתפנה לעבוד על המשחק השלישי, "מטאל גיר סוליד". המשחק יצא לקונסולת PlayStation בשנת 1996 והחזיר את ממשק המשחקים הקודמים אך בנוסף לגרפיקת תלת-ממד. הצלחת המשחק הובילה לשורה של משחקי המשך, משחקים מקדימים, משחקי ספין-אוף ורימייקים ל-Microsoft Windows, Game Boy Color, PlayStation 2, Xbox, GameCube, PlayStation 3, PlayStation Portable, PlayStation Vita, Xbox 360, נינטנדו 3DS, PlayStation 4 ו-Xbox One. משחק ההמשך ל"מטאל גיר סוליד" יצא בשנת 2001 בשם "מטאל גיר סוליד: בני החירות" לקונסולת פלייסטיישן 2. בתחילת 2004 יצא רימייק למשחק "מטאל גיר סוליד" המקורי בשם "מטאל גיר סוליד: תאומי סנייק" ושוחרר ל-Nintendo GameCube. מאוחר יותר באותה שנה יצא "מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" ל-PlayStation 2 והיה למשחק המקדים הראשון לכל המשחקים אשר יצאו לפניו ושימש כסיפור מקור לסדרה. משחק המשך ל"מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" יצא בשנת 2006 בשם "מטאל גיר סוליד: מבצעים ניידים" לקונסולת ה-Playstation Portable. קו העלילה המרכזי של הסדרה הסתכם במשחק "מטאל גיר סוליד 4: אקדחי הפטריוטים", אשר יצא בשנת 2008 לקונסולת פלייסטיישן 3, ובעקבותיו שוחרר משחק ספין-אוף מרובה-משתתפים בשם "מטאל גיר אונליין". באפריל 2010 יצא משחק המשך נוסף ל"מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" בשם "מטאל גיר סוליד: מהלך השלום", ששוחרר לקונסולת ה-Playstation Portable ומתרחש מעט אחרי אירועי "מבצעים ניידים".
ועידת הוותיקן השנייה
המושב הראשון (סתיו 1962)
הנושאים שנידונו במושב זה כללו את הפולחן, התקשורת ההמונית, הכנסייה המזרחית (היוונית-אורתודוקסית) וטבעה של ההתגלות. ההצעה בנושא ההתגלות נדחתה על ידי רוב הבישופים, האפיפיור התערב והחזירה לשכתוב.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
פיתוח
בין השנים 2011–2012 יצאה אסופה של משחקי "מטאל גיר סוליד 2: בני החירות", "מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" ו"מטאל גיר סוליד: מהלך השלום" בהפרדה גבוהה של 720p בשם Metal Gear Solid HD Collection לקונסולות הפלייסטיישן 3 ו-Xbox 360. משחק הספין-אוף "מטאל גיר רייזינג: התנקמות" יצא בשנת 2013 לקונסולות ה-PlayStation 3 ו-Xbox 360. המשחק התרחש לאחר אירועי "מטאל גיר סוליד 4: אקדחי הפטריוטים" וכלל את דמותו של ריידן, הפרוטגוניסט הראשי של "מטאל גיר סוליד 2: בני החירות", אשר נהפך לסייבורג נינג'ה. "מטאל גיר סוליד 5: גראונד זירוס" יצא במרץ 2014 לקונסולות PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One ו-Microsoft Windows, ובניגוד לשאר משחקי הסדרה היה קצר ביותר ושימש כהקדמה למשחק הבא בסדרה, "מטאל גיר סוליד 5: כאב הפנטום". המשחק יצא בספטמבר 2015 לקונסולות PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One ו-Microsoft Windows. אחרי שקוג'ימה עזב את חברת Konami בשנת 2015, החברה החליטה על פיתוחו של המשחק "מטאל גיר הישרדות", שיצא בפברואר 2018 כמשחק השלמה המגשר בין עלילת "מטאל גיר סוליד 5: גראונד זירוס" לבין "מטאל גיר סוליד 5: כאב הפנטום". אולם, משחק זה נקטל בידי המבקרים ומעריצי הסדרה.
ועידת הוותיקן השנייה
המושב הראשון (סתיו 1962)
לאחר הנעילה ב־8 בדצמבר החלה עבודת ההכנה למושב הבא שתוכנן ל־1963. הכנות אלו נקטעו בעקבות מותו של האפיפיור יוחנן ב־3 ביוני 1963. יורשו, האפיפיור פאולוס השישי שנבחר ב־21 ביוני, הודיע מיד עם היבחרו כי הוועידה תמשיך בפעילותה.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
חידושים והרחבות
נוסף למשחקי הסדרה פותחו גם הוצאות מחודשות ונרחבות כמו Integral\VR Missions (המוסיפים משימות אימונים וירטואליות למשחק "מטאל גיר סוליד"), Substance ("מטאל גיר סוליד 2: בני החירות") ו-Subsistence ("מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים"). כמו כן, הגרסאות הניידות של המשחקים מתרחשות לרוב מחוץ לקו העלילה מרכזי. המשחק "מטאל גיר סוליד: המולת הנפש" (Metal Gear Solid: Ghost Babel) יצא לקונסולת Game Boy Color, ומספר משחקים יצאו לקונסולת PlayStation Portable, ביניהם "מטאל גיר סוליד: מהלך השלום", "מטאל גיר סוליד: מבצעים ניידים" ו"מטאל גיר סוליד: מבצעים ניידים פלוס" (הכולל אפשרות לבניית יחידת לוחמים). המשחק "מטאל גיר אסיד" והמשכו - שגם הם יצאו ל-PSP - שינה את סגנון המשחקיות הרגיל של הסדרה לטובת מכניקת אסטרטגיה המבוסס על משחקי קלפים. המשחק "מטאל גיר ארקייד" היווה חידוש ל"מטאל גיר אונליין" עבור פלטפורמות הארקייד. המשחק "מטאל גיר אסיד/אסיד 2 מובייל" יצא לטלפון סלולרי מדגם סוני-אריקסון k750i. המשחק "מטאל גיר סוליד טאץ'" גולל מחדש את עלילות "מטאל גיר סוליד 4: אקדחי הפטריוטים" ויצא למערכות ההפעלה של אייפוד טאץ' ו-אייפון.
ועידת הוותיקן השנייה
המושב השני (סתיו 1963)
בחודשים שקדמו למושב זה טיפל האפיפיור פאולוס במספר בעיות ארגוניות ופרוצדורליות שהתגלו במושב הקודם. השינויים כללו הזמנה של עמאים (הדיוטות, קתולים שאינם חלק מהממסד הכנסייתי) ושל כאלה שאינם קתולים כמשקיפים נוספים, הורדת מספר הוועדות ל־17 (פעולה שהפכה אותן לכלליות יותר) ויותר מאוחר גם ביטול החשאיות של הכינוס.
האפיפיור פתח את המושב בנאום ב־29 בספטמבר, הנאום הדגיש את הטקסיות של הוועידה והציב ארבעה יעדים:
מטאל גיר (סדרת משחקים)
חידושים והרחבות
לסדרת המשחקים יצא גרסת קומיקס בצורת רומן גרפי דיגיטלי "מטאל גיר סוליד: רומן גרפי דיגיטלי", אשר פורסם בידי חברת IDW Publishing. פסקולי סדרת "מטאל גיר סוליד" הולחנו בידי הארי גרגסון ויליאמס, כאשר המשחק "מטאל גיר סוליד 4: אקדחי הפטריוטים" מתהדר בשיר נושא בעברית בשם Love Theme, אותו שרה ג'קי פרסטי.
ועידת הוותיקן השנייה
המושב השני (סתיו 1963)
במהלך המושב אישרו הבישופים את ההחלטה על הפולחן (Sacrosanctum Concilium) ואת הצו על נושא התקשורת הקהילתית (Inter Mirifica). העבודה נמשכה בוועדות על הכנסייה, הבישופות והיחסים בין הקתוליות לדתות אחרות. ב־8 בנובמבר, הקרדינל יוזף פרינגס מתח ביקורת חריפה על "המשרד הקדוש" (מה שהיה ידוע בעבר בשם "אינקוויזיציה") והקרדינל אלפרדו אוטביאני, מזכיר המשרד, הגן עליו באריכות ובלהט, ואירוע זה נחשב לדרמטי ביותר במהלך הוועידה כולה. המושב הסתיים ב־8 בדצמבר.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
סיפור
ביקום של מטאל גיר, ההיסטוריה השתנתה בזמן כלשהו לאחר מלחמת העולם השנייה, כשיחידות קוברה שיחקו תפקיד חשוב בהבסתן של מדינות הציר. טכנולוגיות השיבוט, אינטליגנציה מלאכותית ורובוטיקה של שנות ה-70 הן יותר מפותחות והמלחמה הקרה הסתיימה מאוחר יותר מאשר בנקודת ההיסטוריה של העולם האמיתי. אחד-עשרה המשחקים שבסדרת מטאל גיר הראשית חושפים נרטיב שמקיף חמישה וחצי עשורים מאז המלחמה הקרה ועד לעתיד הקרוב. מתוך אחד-עשרה משחקים אלה, חמישה הם משחקים מקדימים המתמקדים בדמותו של הבוס הגדול ומתרחשים כעשורים לפני סדרת מטאל גיר המקורית.
ועידת הוותיקן השנייה
המושב השלישי (סתיו 1964)
בתקופה שבין המושב הקודם למושב זה, שופרו טיוטות ההחלטה של הוועדות על פי ההצעות של המשתתפים בוועידה. חלק מהנושאים שעלו לדיון פושטו לכדי הכרזות, כדי שניתן יהיה לאשרן, ומונו ועדות המשך לטפל ביישומן. שמונה נשים דתיות ושבע נשים חילוניות הוזמנו לצפות בדיונים, לצד מספר עמאים גברים.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים
"אוכל נחשים" הוא הראשון בסדרת המשחקים מבחינה כרונולוגית, והוא מציג את נייקד סנייק, סוכן העובד עבור יחידת "פורס אופריישן אקס" (בקיצור פוקס) של ה-CIA במהלך המלחמה הקרה. המשחק מתמקד בעלייתו של סנייק מחניך מתלמד ללוחם אגדי, כמו גם בנפילתה של מורתו הרוחנית, דמות נשית הידועה בכינוי הבוס. אחרי שהבוס עורקת לברית המועצות, סנייק נשלח לרוסיה להרוג אותה וגם לסכל את האיום אותו מציב יבגני בוריסוביץ' וולגין, קולונל בספצנאז של המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי שמתכנן להפיל את הממשל הסובייטי. גבורתו של סנייק במהלך המשחק מקנה לו בסופו של דבר את הכינוי "הבוס הגדול". בנוסף נחקר סיפור מקורם של "הפטריוטים", ארגון שהוקם בידי מפקד יחידת פוקס, מייג'ור זירו.
מטאל גיר סוליד: מבצעים ניידים
"מבצעים ניידים" הוא המשך ישיר של "אוכל נחשים" ועוקב אחרי חייו של נייקד סנייק לאחר שעזב את יחידת פוקס הסוררת, ועדיין לא מאמץ את הכינוי "הבוס הגדול" במלואו. העלילה מציגה את סיפור מקורה של יחידת שכירי החרב שלו כאשר הוא מנסה להימלט מסן הירונימו פנינסולה, בסיס טילים סובייטי סודי בדרום קובה, ולהילחם נגד יחידתו הקודמת. מידת הקאנוניות של המשחק נתונה לוויכוח, וקוג'ימה עצמו ציין כי "הסיפור המרכזי ב'מבצעים ניידים' הוא חלק מהסאגה ומקו הזמן הרשמי של סדרת מטאל גיר, כאשר מספר פרטים שמצויים בו אינם משתייכים לסאגה עצמה ולקו הזמן הרשמי".
ועידת הוותיקן השנייה
המושב השלישי (סתיו 1964)
ההחלטה שהתקבלה לגבי הנישואים הקתוליים טיפלה בתחום נרחב של הכללים המשפטיים והטקסיים של הנישואים. הבישופים ששלחו את הצעת ההחלטה בנושא זה ביקשו הכרעה מהירה אולם האפיפיור לא טיפל בכך במהלך הוועידה. במקום זאת הפנה האפיפיור את הבישופים שביקשו לטפל בנושא אמצעי מניעה לוועדה של כמרים ומומחי משפט שהוא מינה.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
מטאל גיר סוליד 5: כאב הפנטום
"כאב הפנטום" הוא המשך ישיר ל"מהלך השלום" והוא מורכב משני פרקים. הפרולוג, "גראונד זירוס", מתרחש כמספר שבועות לאחר המשימה האחרונה ב"מהלך השלום", ובו הבוס הגדול נשלח להציל שני אנשים חשובים מאתר שחור השוכן לחופי קובה בארצות הברית. משימתו של הבוס הגדול חופפת עם ביקורה של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית - דבר המתברר ככיסוי להתקפה על בסיס האם בידי הארגון המסתורי XOF. באמצע ההמולה, ההליקופטר של הבוס הגדול מתנגש עם אחר, והוא נשלח לבית החולים שם הוא שוהה בתרדמת למשך תשע שנים. הסיפור המרכזי ב"כאב הפנטום" מתמקד בהקמתה של חברה צבאית פרטית חדשה בידי הבוס הגדול, "כלבי היהלום", כדי להתנקם בחיסולו של תאגיד "צבא ללא גבולות" ובאובדן חבריו ליחידה. אולם, דמותו של הבוס הגדול מתבררת למעשה כחבר הצוות הרפואי אשר שרד את ההתרסקות, ועבר שטיפת מוח כדי להאמין שהוא הבוס הגדול עצמו. הבוס הגדול המקורי ירד למחתרת כדי להקים את "אאוטר הבן" - מקום שבו חיילים יכולים להילחם בו מבלי שיהיו כפופים לאידאולוגיה כל שהיא.
ועידת הוותיקן השנייה
המושב השלישי (סתיו 1964)
ההחלטות לגבי חיי והתנהגות הכמרים ופעילות מיסיונרית נדחו והוחזרו לשכתוב בוועדות. העבודה נמשכה בשאר הוועדות, במיוחד באלו שקשורות לעולם המודרני ולחופש הדת. ההצעה לגבי חופש הדת נכשלה בהצבעה אולם האפיפיור החליט כי תשמש כטיוטה ראשונה עבור המושב הבא.
מטאל גיר (סדרת משחקים)
מטאל גיר, מטאל גיר 2: סוליד סנייק
משחק מטאל גיר המקורי עוקב אחר סוליד סנייק, חייל טירון ביחידת המבצעים המיוחדים פוקסהאונד. הוא נשלח בידי הממונה עליו, הבוס הגדול, למצודה הדרום אפריקנית "אאוטר הבן" במטרה למצוא את הסוכן הנעדר גריי פוקס וכדי לחקור את נשק-העל שידוע בשם מטאל גיר. אולם, אחרי שסנייק משלים את משימתו, הבוס הגדול מתגלה בתור המנהיג של "אאוטר הבן" - אתר אותו הקים כדי שחיילים יוכלו ללחום בו באופן חופשי ללא חשש מאידאולוגיה שאולצה עליהם בידי ממשלות העולם. הוא נלחם בסנייק ונהרג. אולם, מתברר שמדובר בכפיל שהוצג במשחק "כאב הפנטום". במשחק ההמשך "מטאל גיר 2: סוליד סנייק", הבוס הגדול האמיתי הקים אומה צבאית חדשה בשם ארץ זנזיבר, והוא וסנייק מתעמתים זה מול זה. סנייק מנצח כשידו על העליונה והורג את הבוס הגדול פעם אחת ולתמיד.
מטאל גיר סוליד
המשחק "מטאל גיר סוליד" מוסיף להרחיב את סיפור המשחקים הקודמים וחושף כי סוליד סנייק הוא שיבוט גנטי של הבוס הגדול, שנוצר בידי פרויקט ממשלתי סודי. האנטגוניסט הראשי הוא ליקוויד סנייק, אחיו התאום של סנייק שמשתלט על יחידת פוקסהאונד אחרי פרישתו של סנייק. ליקוויד סנייק ויחידת פוקסהאונד משתלטים על מתקן לפירוק נשק גרעיני באלסקה ומחרימים את פלטפורמת הנשק מטאל גיר מהדור החדש, הידועה בשם הקוד "רקס". הם מאיימים לפוצץ את הראש הגרעיני אלא אם הממשלה תמסור לרשותם את שרידיו של הבוס הגדול. סוליד סנייק משמיד את המטאל גיר "רקס" והורג את חברי פוקסהאונד הסוררים למעט ריבולבר אוסלוט.