cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצב החירום בהודו
עיקור כפוי
תוכנית העיקור הכפוי התקבלה בבוז אצל כל שכבות הציבור הרחב. היא נחשבת עד היום לאסון לאומי, ובעטיה כל ממשלה מאז 1977 מצהירה כי אין בכוונתה לקבוע כל מדיניות בנושא תכנון המשפחה בהודו, וכי תכנון משפחתי נעשה אך ורק מרצון חופשי.
תנועות ההתנגדות
תנועת ראשטריה סווג'מסווק סאנג, שארגנה אירועי מחאה נגד הממשלה, הוצאה מחוץ לחוק ואלפים מפעיליה נכלאו. הפעילים הנותרים ארגנו סאטיאגרהא (סוג של התנגדות בלתי אלימה) בה השתתפו אלפים, שקראו לבטל את תקנות החירום ולהשיב את הדמוקרטיה. לאחר מכן הקימו תנועות מחתרתיות לקידום הדמוקרטיה, שהפיצו בסתר ספרות ליברלית ושמרו על קשר עם הפעילים הכלואים.
גם הסיקים בהודו מחו נגד מצב החירום. ב-9 ביולי 1975 ארגנו מחאה המונית תחת הכותרת "הקמפיין להצלת הדמוקרטיה". המשטרה הגיעה למקום בכוחות גדולים ועצרה את רוב המפגינים.
על פי נתוני אמנסטי אינטרנשיונל, 140,000 בני אדם נעצרו ללא משפט במהלך מצב החירום של ממשלת אינדירה גנדי. על פי ההערכות, כ-40,000 מהם היו סיקים, על אף שהיוו רק שני אחוזים מאוכלוסיית הודו.
סיום מצב החירום
בינואר 1977 הייתה אינדירה גנדי בטוחה כי שיתקה כליל את האופוזיציה. ב-18 בינואר שוחררו כל האסירים הפוליטיים, והיא הסכימה לקיים בחירות חדשות. להפתעתה, מפלגתה נחלה הפסד צורב והיא הודחה. במקומה מונה מורארג'י דסאי, שהיה ראש הממשלה הראשון שאינו ממפלגת הקונגרס. בחירות אלה מכונות בהודו "המהפך של 1977".
ניסיונות להעמיד לדין את אינדירה גנדי ואת בנה, סנג'אי גנדי, נתקלו בקשיים ביורוקרטיים וחוקתיים. הם נעצרו, אך שוחררו לאחר זמן קצר בתואנה כי המשטרה לא הצליחה לגבש ראיות מפלילות נגד השניים.
ב-23 במרץ 1977 פג באופן רשמי תוקפן של תקנות החירום, ולא חודש עוד.
אחת הפעולות הראשונות של הממשלה החדשה הייתה ניסוח התיקונים ה-43 וה-44 לחוקה, שביטלו את תיקון 42 והחזירו את רוב סעיפי חוקת הודו למצב בו היו לפני מצב החירום. תיקון 44 לחוקה מגביל, בין השאר, את סמכות הנשיא להכריז על מצב חירום שאינו קשור להתקפה מבחוץ.
תיאור התקופה בספרות ובאמנות
ספרים עלילתיים רבים נכתבו על תקופת מצב החירום בהודו, רובם במבט ביקורתי. בין הספרים נמנים "ילדי חצות" מאת סלמאן רושדי, ו"הודו: תרבות פצועה" מאת וידיאדר סורג'פרסאד נייפול. בספר "חיי פיי" של יאן מרטל, אביו של פיי מחליט למכור את גן החיות ולהגר עם משפחתו מהודו לקנדה עם תחילתו של מצב החירום.
בספר שיצא בשנת 2011 לציון 125 שנה למפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, נכתב על תקופה זו כך: "אין ספק כי מצב החירום היה פרק חריג בתולדותיה של הודו, וסיוט שנמשך 19 חודשים עבור כל מי שחי בה... נדרש זמן רב לשטוף מהמערכת הפוליטית את הגופים הזרים שהוזרמו אליה במצב החירום."
בן-חורש רחב-עלים
בן-חורש רחב-עלים (שם מדעי: Epipactis helleborine) הוא גאופיט ממשפחת הסחלביים.
מאפיינים
לבן-חורש רחב-עלים פרחים שצבעם משתנה מפרט מפרט, בין לבן, ירוק, וארגמן. שפית הפרח מורכבת משני חלקים: חלקה האחורי בנוי ככוסית ומכיל צוף נוזלי; חלקה הקדמי משמש משטח נחיתה לחרקים הבאים למצוץ את הצוף.
מחקרים שנעשו במספר ארצות שבהן גדל המין, הראו שהוא מואבק על ידי צרעות; עם זאת, לא ידוע מי מאביק את המין בישראל.
FSO ורשביה
FSO ורשביה (בפולנית: FSO Warszawa) היא מכונית משפחתית אשר נבנתה בין השנים 1957–1973, על ידי יצרנית המכוניות הפולנית Fabryka Samochodów Osobowych (FSO).
פלויד קרוסבי
פלויד דלפילד קרוסבי (באנגלית: Floyd Delafield Crosby; 12 בדצמבר 1899 – 30 בספטמבר 1985), צלם קולנוע אמריקני, זוכה פרס האוסקר. צילם את הסרט הישראלי "סאלח שבתי".
ביוגרפיה
קרוסבי נולד בניו יורק. סרטו הראשון כצלם קולנוע היה הדרמה הרומנטית של במאי הראינוע פרידריך וילהלם מורנאו, "טאבו: סיפורי הימים הדרומיים" (1931). הסרט צולם כולו בפולינזיה הצרפתית וקרוסבי קיבל על עבודתו את פרס האוסקר כצלם הטוב ביותר. במהלך העשור ובתחילת שנות הארבעים צילם בעיקר סרטים קצרים. בעת מלחמת העולם השנייה שימש כצלם מטעם חיל האוויר האמריקני וצילם סרטי אימונים ותדמית, עליהם לא קיבל קרדיט. סרטו הראשון באורך מלא לאחר המלחמה היה הסרט התיעודי "בית אבי (1947)" של הבמאי הרברט קליין, שהיה קופרודוקציה ישראלית-אמריקנית. הסרט עסק במאמציו של ילד פליט שואה לחפש אחר הוריו בישראל. הסרט זכה להצלחה בקרב יהודי ארצות הברית והביא לתנופה מסוימת בתעשיית הקולנוע הישראלית. ב-1949 שב לצלם סרטים אמריקניים באורך מלא.
ב-1964 הגיע לישראל, על ידי המפיק מנחם גולן, כדי לצלם את סרט הבכורה של אפרים קישון "סאלח שבתי". קישון טען שמכיוון שאינו מבין דבר בקולנוע החליט להשתמש באנשים המנוסים ביותר שיכול היה למצוא.
תוכנית ליישוב יהודי רומניה באפריקה
הידיעות על התוכנית מבוססות על סטנוגרמה של השיחה בין שני שרי החוץ. שר החוץ הרומני העלה את נושא יהודי רומניה, כשהוא מסביר שחיים ברומניה כמיליון יהודים ושאלת יהודי רומניה אינה דתית או אידאולוגית, אלא כלכלית, כי יהודי רומניה השיגו במידה רבה מונופול על כמה מקצועות, כמו עריכת דין ורפואה וזה יצר רגש אנטי-יהודי, שגבר עם הזמן. שר החוץ הרומני טען שלפני בואו לבריטניה פנו אליו משלחות של יהודים, שביקשו ממנו לפעול להשגת שיתוף פעולה בריטי במציאת פתרון לבעיה. הם הצביעו על כך שיש חלקים גדולים באימפריה הבריטית ובמיוחד רודזיה הצפונית, שהם מתאימים ליישוב ולפיתוח והם מאוכלסות במעט מאוד לבנים.
שר החוץ הרומני אמר שהוא מבין, שלא יכול להיות פתרון מידי, אך ביקש שהאימפריה הבריטית תחליט עקרונית לשמור טריטוריה למטרה יישוב היהודים ובוודאי יהיו ממשלות אירופאיות נוספות שישמחו לדון עם ממשלת בריטניה על אפשרויות העברה הדרגתית של יהודי ארצותיהם לטריטוריה זו. הוא הציע הקמת ועדה שתבחן אפשרויות טכניות והציע הסכם בין ממשלת רומניה לממשלת בריטניה בנושא זה, כדי לקבוע מספר קבוע של אזרחים יהודים, שיועברו כל שנה ולהכינם לקראת המעבר אל ביתם החדש.
שר החוץ הבריטי ציין שכבר לקח בחשבון משהו כזה, לכן הדריך את המושלים בטריטוריות השונות של האימפריה, כולל רודזיה הצפונית וביקש מהם לדווח בדחיפות על האפשרויות להקצאת שטחים למטרה זו. מדברי השר הבריטי אפשר להבין שהיו כבר מגעים בנושא זה.
תסמונת פנאיאוטופולוס
תסמונת פנאיאוטופולוס (באנגלית: Panayiotopoulos syndrome) היא סוג פרכוס אידיופתי (ללא סיבה ברורה) שכיח אצל ילדים המתרחש אך ורק אצל ילדים שמכל בחינה אחרת הם בריאים (אפילפסיה אידיופתית – שסיבתה אינה ידועה) ומתבטא בעיקר בפרכוסים אפילפטיים אוטונומיים ובסטטוס אפילפטיקוס. יש הסכמה כללית של מומחים להגדיר את תסמונת פנאיאוטופולוס כ"לקות שפירה תלוית גיל של פרכוסים מוקדיים המתרחשת בילדות המוקדמת והבינונית". היא מאופיינת בהתקפים, לעיתים ממושכים עם סימפטומים אוטונומיים בעיקרם וב-EEG המראה מוקדים נעים או מרובים, לעיתים רובם בעורף.
סימנים וסימפטומים
רוב הפרכוסים הם ארוכים ומחצתם נמשכים יותר מ-30 דקות ובכך הם מהווים סטטוס אפילפטיקוס אוטונומי שהוא הסטטוס אפילפטיקוס הלא פרכוסי השכיח יותר אצל ילדים רגילים. באופן רגיל אפילו אחרי הפרכוסים הקשים ביותר וסטטוס אפילפטיקוס אוטונומי הילד יתנהג רגיל אחרי כמה שעות של שינה. דבר זה הוא גם תורם לאבחנה וגם מרגיע.
פרכוסים יכולים להתרחש בכל זמן אבל הם שכחים יותר בזמן שינה.
סיבות
תסמונת פנאיאוטופולוס היא, כנראה, תורשתית אף על פי שהשפעות גנטיות רגילות הן פחות חשובות מאשר מכניזמים אחרים. בדרך כלל אין היסטוריה משפחתית של פרכוסים דומים אף על פי שדווח על אחים שיש להם התסמונת או תסמונת פנאיאוטופולוס ואפילפסיה רולנדית. יש שכיחות גבוהה של פרכוסי חום (בערך 17%). דווח על מוטציות בגן SCN1A אצל ילד ושני אחים שהתחלת ההתקפים אצלם הייתה יחסית מוקדמת. הייתה תרופה ארוכה שבה היו להם הרבה פרכוסים וקשר חזק לפרכוסי חום אפילו אחרי גיל 5 שנים. אבל לא מצאו מוטציות כאלה בזוג אחים אחר ובמקרים רבים אחרים של תסמונת פנאיאוטופולוס טיפוסית. נתונים אלה מראים שמוטציות שנמצאו בגן SCN1A תורמות לפנוטיפ קליני חמר יותר של תסמונת פנאיאוטופולוס.
בדיקות דיאגנוסטיות
הגורם החשוב ביותר בתהליכי האבחנה הנוירולוגיים הוא מצבו של הילד בזמן שהבעיה הרפואית התגלתה לראשונה.
EEG
EEG היא הבדיקה היחידה שמראה תוצאות לא תקינות. בדרך כלל היא מראה זיזים מרובים במקומות שונים במוח.
יש דיווחים חשובים של EEG בזמן התקף ב-20 מקרים שמתעדים בצורה אובייקטיבית פרכוסי תסמונת פנאיאוטופולוס ואת המיקומים המשתנים שלה בזמן התחלת ההתקף. כל הפרכוסים המתועדים האלה התרחשו בזמן שהילדים ישנו.
מיון ומינוח
תסמונת פנאיאוטופולוס היא המינוח הרשמי היום לתסמונת זו בדוח החדש של הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה שזנחה כמה מונחים תיאוריים אחרים כמו אפילפסיה שפירה המתחילה בגיל מוקדם עם התקפי פתע עורפיים, אפילפסיה לילית עורפית של הילדות. הסיבה לשינוי זה הוא ביקורת שנמתחה על מונחים תיאוריים אלה כלא מדויקים משום שבתסמונת פנאיאוטופולוס:
"פרכוס אוטונומי הוא פרכוס אפילפטי המאופיין על ידי שינוי בתפקוד האוטונומי שאינו דומה לסוגים אחרים של התחלות פרכוסים או כזה שבו ביטוי הפרכוס תואם לשינוי בתפקוד האוטונומי והוא בולט או חשוב מבחינה קלינית אפילו אם אינו נמצא בתחילת הפרכוס. השוני בתפקוד האוטונומי יכול להיות אובייקטיבי או סובייקטיבי או שניהם". דקות בלי התאוששות מלאה בין הפרכוסים".
דיאגנוזה מוטעית
המאפיינים הקליניים הייחודיים, במיוחד פרכוסים ארוכים ותחושת הקאה, פירושם שהאבחנה של תסמונת פנאיאוטופולוס היא קלה. עם זאת מבלבלים אותה, לעיתים קרובות, עם דלקת המוח, התעלפות, מיגרנה, תסמונת הקאה מחזורית, מחלת נסיעה, הפרעות שינה או דלקת המעי. פרכוסים אוטונומיים וססטוס אפילפטיקוס אוטונומי כפי שהוא מתרחש בתסמונת פנאיאוטופולוס לא תוארו בתסמונות אפילפטיות אחרות. הבעיה הגדולה היא להכיר רצון להקאה וביטויים אוטונומיים אחרים כפרכוסים ולא לבטל אותם או להחשיב אותם כלא קשורים להתקף וכמאפיין של דלקת המוח, מיגרנה, התעלפות או דלקת המעי.
טיפול
עבור ילדים שהיה להם רק פרכוס קצר אחד או שניים ייתכן ולא יהיה צורך בטיפול קבוע בתרופות אנטי-אפילפטיות. טיפול כזה יידרש עבור ילדים שהפרכוסים שלהם תכופים מאוד, ארוכים או מפריעים לשגרת היום של הילד. אין שום הוכחה לעליונות של מונותרפיה עם כל תרופה אנטי-אפילפטית רגילה.
סטטוס אפילפטיקוס במצבו החריף דורש הערכה מקיפה לשם אבחנה נכונה והערכה של מצבו הנוירולוגי/אוטונומי של הילד. משתמשים, בדרך כלל בבנזודיאזפינים לטיפול ראשוני כדי לעצור את הפרכוס. טיפול מוקדם על ידי ההורים יעיל יותר מאשר טיפול מאוחר בחדר מיון.
פרוגנוזה
תסמונת פנאיאוטופולוס היא שפירה במונחים של ההתפתחות שלה. הסיכון שתתפתח אפילפסיה בגיל מבוגר אינה גדולה יותר מאשר באוכלוסייה הכללית. לרוב החולים יש פרכוס אחד או שניים. רק לשליש מן החולים יש יותר מחמישה פרכוסים ואלה עלולים להיות תכופים, אבל התוצאה היא מעודדת. עם זאת חמישית מן החולים עלולים לפתח סוגים אחרים של פרכוסים, בדרך כלל, רולנדיים בזמן הילדות וגילאי העשרה המוקדמים. גם פרכוסים אלה תלויים בגיל והם מפסיקים לפני גיל 16. ניתוקים ופרכוסי נפילה הם יוצאי דופן. לילדים בעלי ליקויים נוירולוגיים התנהגותיים יש נטייה לעמידות לתרופות ולכן יש להם, לעיתים קרובות פרכוסים תכופים אבל אלה מפסיקים עם הגיל. הערכה נוירופסיכולוגית של ילדים עם תסמונת פנאיאוטופולוס הראתה שלילדים אלה יש IQ רגיל והם לא נמצאים בסיכון משמעותי לפתח ליקויים קוגניטיביים או התנהגותיים ואם הם קורים הם קלים וניתן להחזיר את המצב לקדמותו.
אפידמיולוגיה
תסמונת פנאיאוטופולוס משפיעה, ככל הנראה, על 13% מן הילדים שהיה להם פרכוס חום אחד או יותר ועל 6% מילדים אלה בין הגילאים שנה עד 15. כל הגזעים ושני המינים מושפעים.
היסטוריה
במחקר המקורי של פנאיאוטופולוס התרחשה הקאה בהתקף אצל 24 ילדים מתוך 900 חולים מכל הגילים שיש להם התקפים אפילפטיים. 21 היו, מכל בחינה אחרת, בריאים (מקרים אידיופתיים מרכיבים עכשיו מה שנחשב תסמונת פנאיאוטופולוס) ולשלושה היו אפילפסיות סימפטומטיות. מחצית מן ההתקפים היו ארוכים ונמשכו שעות (סטטוס אפילפטיקוס אוטונומי). ה- EEG של 21 מהמקרים האידיופתיים הראה גיוון גדול. על סמך ממצאים שונים הסיקו ש- 21 הילדים האלה סבלו מאותה מחלה, למרות הביטויים השונים ב- EEG הנקראת עכשיו תסמונת פנאיאוטופולוס. אבל בתחילה הייתה ספקנות והתנגדות לממצאים אלה כולל מצד אפילפטולוגים בעלי השפעה. הסיבה לכך כפי שהסבירו פרי וליווינגסטון (Ferrie and Livingston): א. הקאה בזמן התקף נחשבה נדירה מאוד ועד כה תוארה בעיקר בסדרות ניתוחים נוירולוגיים של חולים מבוגרים. לגבי ילדים זה לא נחשב, בדרך כלל, כבעל מקור אפילפטי. ב. סטטוס אפילפטיקוס אוטונומי לא הוכר כישות דיאגנוסטית. ההנחה שהוא יכול להיות התרחשות שכיחה בפרכוסים שפירים היוותה אתגר בפני המושגים האורתודוקסיים על סטטוס אפילפטיקוס. ג. עלה מכך שרופאי ילדים נכשלו לאבחן מספר משמעותי של ילדים עם אפילפסיה ובמקום זאת תייגו אותם בטעות כבעלי לקויות לא אפילפטיות שונות כמו דלקת המוח, התעלפות, מיגרנה, תסמונת הקאה מחזורית ודלקת המעי. ד. הממצאים האופייניים ב- EEG רמזו על אבחנה אלטרנטיבית.
מהימנות התיאור הראשוני של פנאיאוטופולוס אוששה בעשרים השנים האחרונות במחקרים רבי היקף שנערכו לאורך זמן באירופה, יפן ודרום אמריקה. בסיס הנתונים על התסמונת מבוסס עכשיו על 800 מקרים מכל הגזעים. יש מעט תסמונות אפילפטיות המאופיינות בצורה טובה יותר. "מה שעולה היא תמונה קלינית אחידה במידה רבה ואבחנה שעוזרת מאוד בניבוי פרוגנוזה ומכתיבה את הטיפול". סטטוס אפילפטיקוס אוטונומי הוא צורה שכיחה יותר של סטטוס אפילפטיקוס שאינו נובע מחום אצל ילדים רגילים בכל בחינה אחרת.
כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC
כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC הוא פרס כדורגל שנתי, המוענק על ידי תאגיד השידור הבריטי BBC לשחקן האפריקאי המצטיין של אותה שנה.
אין לי אותך
אין לי אותך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 2016, כסינגל החמישי מתוך אלבומה השני תאמין לי, על ידי חברת התקליטים אן. אמ. סי. יונייטד.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-17 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ הנלווה של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את האודיו שלו ב-4 בספטמבר 2016. באודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, ניתן לראות באודיו את מילותיו של השיר.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-7.5 מיליון צפיות. כמו כן, בוצע השיר בתוכנית "הכוכב הבא", שתוך אותו הביצוע זכה לסיקור תקשורתי.
הטבעה דנטלית
הטבעה דנטלית הוא חותם נגטיבי של רקמות קשות (שיניים) ורקמות רכות בפה מהן ניתן ליצור תבנית חיובית (גבס או דגם). ההטבעה נעשית באמצעות הנחת כפות לכל לסת המלאות חומר מתאים בתוך פה המטופל. חומר ההטבעה הוא נוזלי, לרוב מסיליקון, אגר או חומר מלאכותי המעורבב בנפרד ומתגבש תוך מספר דקות.
לאחר ההתגבשות, החומר מותיר תרשים של חלל השיניים ומבני חלל הפה.
שימושים
ההטבעות משמשות משמשים במספר תחומי רפואת שיניים, כולל:
שימושים נפוצים פחות הם לייצור אפקטים בתעשיית הסרטים כאשר נבנה דגם הזהה לשיני שחקן ומאפשר בניית שיניים מלאכותיות. הטבעות דנטליות משמשות גם לייצור מודלים אנטומיים ללימודי רפואת שיניים.
רשמים דיגיטליים
מעבדות שיניים מודרניות משתמשות בחיישנים דיגיטליים מיוחדים המוכנסים לחלל הפה ליצירת תמונה תלת־ממדית. המודל מודפס באמצעות מכונת תכנון בעזרת מחשב או הדפסה תלת-ממדית.
נוסייראת
מחנה הפליטים נוסייראת (בערבית: مخيّم النصيرات) הוא מחנה פליטים פלסטינים הנמצא ברצועת עזה בין עזה לדיר אל-בלח ומשתייך מוניציפלית למחוז דיר אל-בלח. ממזרח למחנה, מעבר לדרך סלאח א-דין (המשכו של כביש 4), נמצא מחנה הפליטים אל-בורייג'. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית המחנה ב-2007 27,677 נפש. היישוב הסמוך נוסיראת מנה באותה עת 36,123 נפש על פי אתר אונר"א, מונה אוכלוסיית המחנה כ-66,000 נפש.
שם
יש הטוענים כי המחנה נקרא על שם שבט בדואי מקומי.
היסטוריה
במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בנצירת 1104 תושבים, כולם מוסלמים. בשנת 1940 נכללה נוסיראת באזורים בהם נאסר למכור קרקעות ליהודים. בשנת 1944 נוסד במקום בית ספר לילדי הבידואים.
ליד נוסייראת הוקם מחנה צבא גדול עבור חיילים אוסטרליים. בעקבות כיבוש האיים הדודקאנסיים על ידי גרמניה הנאצית בנובמבר 1943, הגיע זרם פליטים גדול של יוונים לטורקיה. לאחר מספר חודשים הועברו רבים מהם למחנה פליטים שהוקם עבורם בנוסיראת, כ-15 קילומטר מהעיר עזה, ונוהל על ידי אונרר"א. במאי 1944 היו במחנה כ-9000 פליטים, ובספטמבר 1944 עמד המספר על כ-12,000. המחנה היה מורכב ממספר מחנות משנה והיה מוקף בעצי פרי, במיוחד תמרים, שהשתייכו לבדואים באזור. כל הגברים הבריאים שהגיעו למחנה נדרשו להתגייס לצבא יוון ואלו מה-ELAS שסירבו להתגייס הושמו במחנות מעצר, כך שהמחנה כלל כמעט רק נשים וילדים. למחנה הגיעו באוקטובר 1944 432 פליטים יהודים מספרד. רובם ברחו מהמחנה וחברו ליישוב היהודי בארץ ישראל, והשאר עברו ליוון יחד עם הפליטים היוונים במחנה. במהלך 1944-1945 התקיים במחנה סניף של הדואר המנדטורי. קבוצה ראשונה של 250 פליטים שבה מהמחנה ליוון ביוני 1945. ביולי 1945 יצאה קבוצה נוספת של כ-1600 פליטים ועדיין ותרו במחנה מעל 7000 פליטים ועוד קבוצה יצאה באוגוסט אותה שנה. אחרוני הפליטים היוונים הועברו מהמחנה בספטמבר 1945 והמחנה הושב לידי הצבא. בסוף אוגוסט 1945 הובאו למחנה 96 מגולי מאוריציוס מהאטלנטיק, שבקשו לשוב לאירופה ושוכנו באופן זמני במחנה. הם פונו ממנו חודש לאחר מכן עם הפליטים היוונים. בשנת 1946, התקיימו במקום מחנות עבודה של עובדים יהודים מסולל בונה ועובדים ממצרים שעבדו בעבודות תשתית עבור הצבא הבריטי.
חוקר הבדואים יצחק ביילי מציין כי אוכלוסיית הפליטים המקורית של המחנה בשנת 1948 כללה פליטים משבט התיאהא. במלחמת העצמאות הגיעו למקום ב-16,000 פליטים פלסטינים מאזור באר שבע והנגב ומאזור חיפה ועכו. הפליטים יושבו תחילה במבני מחנה צבאי בריטי ששימש גם ככלא.
מוסדות אונר"א
מרכז בריאותי הוקם במקום ב-1963 ועבר שיפוץ והרחבה ב-1992. המרכז מאויש על ידי צוות בן 50 איש ומטפל בכ-19,000 פונים בחודש.
במחנה פועלים גם מרכזים של אונר"א לתוכניות לנשים ולפעילויות נוער, ספורט ותרבות. כמו כן, החל מ-1993, פועל במחנה מרכז לשיקום בעלי מוגבלויות שונות וב-1999 מימנה ממשלת יפן את שיפוצו.
אירועים ביטחוניים
כמו במחנות פליטים אחרים ברצועת עזה, גם בנוסייראת, רמת המעורבות של חלק מהאוכלוסייה במאבק מול ישראל וצה"ל היא גבוהה יחסית. ב-20 באוקטובר 2003 ירו מסוקים של חיל האוויר הישראלי טילים על מכונית של מבוקשים. כתוצאה מהתקיפה נהרגו גם אזרחים ופרשה זו התפרסמה בעיקר על רקע כשלים באמינות המידע שמסר צה"ל לתקשורת. ב-7 במרץ 2004 פעלו כוחות קרקעיים של צה"ל בנוסייראת ובאל-בורייג' ו-14 פלסטיניים נהרגו כתוצאה מהפעולה. ב-2 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה, תקף חיל האוויר הישראלי את ביתו של פעיל החמאס הבכיר, עימאד עקל.
ב-12 ביולי 2014, במסגרת מבצע צוק איתן, הרסו מטוסי חיל האוויר את מסגד אל-פארוק במחנה באמצעות שני טילים. לטענת צה"ל אוחסנו במבנה אמצעי לחימה.
שיגדון מדומה
שיגדון מדומה (פסאודוגאוט באנגלית Pseudogout, נקראת גם Condrocalcinosis) היא מחלה ראומטולוגית הנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי ברקמות הגוף. בניגוד למחלת השיגדון הנפוצה יותר שנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי שמקורו בחומצת שתן, במחלת השיגדון המדומה מקור החומר הגבישי הוא בפירופוספט של סידן. מכיוון ששתי המחלות מתאפיינות בהצטברות חומר גבישי ברקמות הסחוס ובמפרקים, קבלה מחלה זו את השם "שיגדון מדומה".
אפידמיולוגיה
תפוצת מחלת השיגדון המדומה היא כשליש מתפוצת מחלת השיגדון. ניתן לחלק את המחלה לשלוש קבוצות על פי הגורם למחלה:
הגורמים למחלה
הסיבה להצטברות גבישי פירופוסט של סידן אינה ידועה וככל הידוע בקרב החולים אין שינוי בהליך המטבולי של חומר זה. גבישים אלו מצטברים בעיקר במפרקים, בנוזל הסינוביאלי ובגידים. המחלה הפעילה מתחילה כאשר הגבישים עוברים מהסחוס אל הנוזל הסינוביאלי. מעבר זה יכול להתרחש עקב שתי סיבות: הגבישים המגיעים לנוזל הסינוביאלי מתחילים את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמיני המחלה.
שגיא כהן
שגיא כהן (נולד ב-8 בפברואר 1960) הוא עיתונאי ישראלי. ידוע בעיקר כפרשן הכדורגל הבכיר של ערוץ הספורט וכמבקר המסעדות של עיתון "הארץ".
שיגדון מדומה
תסמינים ואבחון
מחלת השיגדון המדומה יכולה לגרום למגוון רחב של תסמינים ולהופיע בצורה חמורה או קלה. המחלה מסוגלת גם לגרום לתסמינים ה"מחקים" תסמיני מחלות ראומטולוגיות אחרות. החולים בדרך כלל פונים לרופא בעקבות דלקת הגורמת לכאבים במפרק אחד או יותר. 20% מהחולים יפגינו מחלה ללא תסמינים שתתגלה באופן אקראי במהלך צילום רנטגן שבוצע למטרה אחרת. האבחון יתבצע על ידי צילום רנטגן, CT או אולטרה סאונד. הסימנים הרדיוגרפיים המתקבלים מבדיקות אלו תואמות למצב המכונה קונדרוקאלצ'ינוזיס (Condrocalcinosis - סחוס סידני). במצב פיזיולוגי רגיל הסחוסים מציגים שקיפות בבדיקות הדמיה רדיוגרפיות. עקב הצטברות גבישי הסידן בסחוסים במחלה זו, הסחוסים מאבדים את שקיפותם וניתן להבחין בהם בתמונות המתקבלות. על מנת לאשר את ממצאי הבדיקות הרדיולוגיות ולוודא שאין מדובר במחלות ראומטולוגיות אחרות ניתן לקחת דגימה מהנוזל הסינוביאלי שתאשר את הימצאותם גבישי הפירופוספט של סידן.
שגיא כהן
ביוגרפיה
שגיא כהן נולד בנתניה ולמד בבתי הספר איתמר וטשרניחובסקי. בין השנים 1970 ל-1978 שיחק כשוער בקבוצות הילדים, הנערים והנוער של מכבי נתניה. קריירת המשחק שלו הגיעה לשיאה בחורף 1975 כאשר זומן לנבחרת הנערים של ישראל, שאומנה באותה עת על ידי עמנואל "מונדק" שפר, ובמסגרתה שיחק משחק אחד. ב-1978 עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידה מובחרת בחיל הים, אך הודח בשלב מוקדם והשלים את שירותו במסגרת מודיעין חיל האוויר ויחידה 8200.
שיגדון מדומה
טיפול
אם המחלה אינה גורמת לכאב ו/או הגבלות בתנועת המפרקים, מומלץ לא לקיים טיפול תרופתי. במקרים חריפים הטיפול ניתן באמצעות קורטיקוסטרואידים באופן מקומי (זריקות אל חלל המפרק) או סיסטמי (באמצעות כדורים), זאת על מנת להחליש את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמינים. תרופות מדכאות דלקת שאינן סטרואידים (NSAIDsׂׂ) מסוגלות לשפר את מצב התסמינים, אך אינן יכולות לעצור את התפתחות המחלה. במקרים מסוימים טיפול בקולכיצין יכול לסייע בטיפול. כיום מתבצעים מספר מחקרים הבודקים אפשרות להסרה כירורגית של הסחוס הפגוע על מנת למנוע את המחלה, אך גישה זו היא עדיין ניסיונית.
שגיא כהן
ביוגרפיה
כהן החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב בספטמבר 1981 בחוגים להיסטוריה ולפילוסופיה. בעקבות כך, החל בלימודיו במסלול הישיר לדוקטורט במסגרת "המכון להיסטוריה ולפילוסופיה של המדעים והרעיונות" (לימים: "המכון להיסטוריה ולפילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן") בהדרכת פרופ' יהודה אלקנה. עבודת המחקר שלו נכתבה לסירוגין בתל אביב ובקיימברידג', שם שהה בקינג'ס קולג' והונחה על ידי פרופ' סיימון שייפר. נושא עבודת המחקר שלו היה "חואן לואיס ויוס והמהפכה ההומניסטית בפילוסופית הטבע". בשנת 1996 הוענק לו התואר ד"ר לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת תל אביב.
כהן החל ללמד באוניברסיטת תל אביב בשנת הלימודים 1984/5, ולימד בה עד שנת הלימודים 1999/2000. בין השאר לימד קורס מבוא שנתי בהיסטוריה אינטלקטואלית של אירופה, שיעורים מתקדמים בהיסטוריה של המדע בעת העתיקה ובימי הביניים, קורסים בחשיבה היסטורית וסמינרים.
כחלק מעיסוקו כד"ר להיסטוריה של המדע, גילה התעניינות במינים שונים של רכיכות, יצר קשר עם חוקרים, ושיתף איתם פעולה במיון מינים שונים של צדפות. כאות תודה, צוות מדענים שגילה מין חדש של צדפה באוקיינוס השקט ליד הפיליפינים, החליט לקרוא לה על על שמו של כהן בשם "טוקטונה שגיאכהני" (Tucetona saggiecoheni).
קריירה עיתונאית
ב-1988, לאחר שחזר משהות קצרה באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, החל כהן לכתוב טורים על פוטבול אמריקאי במדור הספורט של העיתון "חדשות". זמן קצר אחר כך הצטרף למדור הספורט של עיתון "העיר", אותו ערך באותה עת איל חלפון, והחל לכתוב בו על נושא זה. ב-1990, לקראת אליפות העולם בכדורגל שנערכה באיטליה, מונה לפרשן הכדורגל של עיתון "העיר". כהן שימש כפרשן הכדורגל של "העיר" עד 1996, ואז הצטרף לעיתון "מעריב". כהן שימש כפרשן הכדורגל של מעריב עד שנת 2006, ובנוסף לטורי פרשנות במדור הספורט, אותו ערכו באותן שנים רז זמצקי ואחריו אביב הברון, כתב גם במוסף הספורט של העיתון, "אקשן".
ב-1993 החל לכתוב טורים על אוכל במדור האוכל של "העיר". שנתיים מאוחר יותר הוצע לו לשמש כמבקר המסעדות של "העיר" והוא שימש בתפקיד זה עד עזיבתו לעיתון "מעריב" ב-1996. ב"מעריב" החל לכתוב טורי ביקורת מסעדות במוסף "תרבות". בנוסף, כתב באותו מוסף גם טורי ביקורת תרבות כלליים וייסד בו את התחרות קצרת הימים "היה זה לילה קודר וסוער", שהייתה תחרות על משפט הפתיחה הבנאלי ביותר לסיפור.
ב-2003 החל לכתוב במעריב טור ביקורת מסעדות שבועי שפורסם במוסף "סוף שבוע", אותו ערך באותה עת אביב הברון. ב-2007 עבר טור ביקורת המסעדות השבועי שלו למוסף "סגנון" אותו ערכה ליסה פרץ. בשנת 2009 עזב את מעריב והצטרף לעיתון הארץ. החל מ-2010 הוא משמש כמבקר המסעדות של "הארץ", ומפרסם במוסף "גלריה" טור ביקורת שבועי על מסעדות בארץ ובעולם.
ערוץ הספורט
כהן החל את עבודתו בערוץ הספורט באוקטובר 1989 כשזה עדיין נקרא "שידורי הניסיון של ערוץ הספורט בכבלים". תפקידו הראשון בערוץ היה פרשן פוטבול אמריקאי. שנה מאוחר יותר, כשהערוץ הפך רשמית ל"ערוץ הספורט" החל לשמש כפרשן גם במשחקי כדורגל. ב-1994 החל לשמש כפרשן, לצד השדר רמי וייץ, במשחק השני בחשיבותו בכל מחזור ליגה שתקצירו שודר במוצאי שבת. זו הייתה ראשיתה של שותפות ארוכת שנים, בין וייץ כשדר לכהן כפרשן, שנמשכה עד 2012 ובמהלכה שידרו בצוותא משחקי ליגה, משחקים מליגת האלופות, משחקים מהליגה הספרדית ומשחקים של נבחרת ישראל ונבחרות אחרות.
ב-1997, ביוזמת איל אופנהיים, שהיה עורכה הראשון, ערוץ הספורט החל לשדר את התוכנית "אולפן ליגת האלופות". בעונתה הראשונה, עונת 1997/98, השתתפו בתוכנית מודי בר און כמגיש וכהן כפרשן. בסיום אותה עונה "אולפן ליגת האלופות" זכה בתואר אולפן מעטפת המשחקים המצטיין מטעם אופ"א. ב-1998 ערוץ הספורט החל לשדר מהדורה יומית של "חדשות הספורט". כהן היה הפרשן במהדורה הראשונה של התוכנית, לצד המגיש הראשון שלה, מיכה פרידמן, והוא משמש כפרשן הכדורגל של חדשות הספורט עד היום (נכון ל-2021). במהלך השנים כהן שימש כפרשן בשורת תוכניות אולפן אחרות של ערוץ הספורט ובהן "משחק השבת", "הרכב ראשון" (2001/2) ו"מועדון כדורגל FC".
אופי הפרשנות שלו גרר אחריו מחלוקות. אוהדיו טענו שהוא "פרשן הכדורגל הרהוט ביותר על המסכים" (אודי טרלו, עוד מסך, ידיעות אחרונות, 12/8/99); "מעשיר את חווית הצפייה" (ערן הדס "כאילו פרשנות", ידיעות אחרונות 13/5/2001); "מנתח מהלכים כמו מבקר תרבות" (שי גולדן, גולדן איי, ידיעות אחרונות, 6/12/2002) וכי בניגוד לפרשנים רבים אחרים הוא "לא מספר לצופה את מה שעיניו רואות ממילא בטלוויזיה" (רוגל אלפר, "טלוויזיה", הארץ, 4/11/99). מבקריו טענו לעומת זאת שהוא מסבך משחק פשוט, מצביע על שיטה וכוונה במשחק הנשלט על ידי כאוס ומזל ובכלל: "עושה אינטלקטואליזציה לשפיץ של הנעל" (אלון עידן, "בעין המתבונן" הארץ, 5/2/2021).
בפברואר 2021 אמר בתוכנית חדשות הספורט בערוץ הספורט ביחס לשחקן הפועל באר שבע, ז'וזואה פשקיירה, אשר הורשע בגין יריקה על שחקן יריב במהלך משחק, "אולי גם לו יש סעיף בחוזה שמחייב אותו להתאים עצמו לתרבות המקומית". היו מי שבחרו לתאר את הדברים כביזוי כלפי תושבי הדרום, אך כהן טען שהתכוון לכלל התרבות במדינת ישראל.
כהן נשוי.
מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית
מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית משנת 1897 היה המפקד הראשון והיחיד שבוצע באימפריה הרוסית (פינלנד לא הוחרגה). הוא רשם נתונים דמוגרפיים החל מינואר 1897. בעבר, הוועדה המרכזית לסטטיסטיקה פרסמה טבלאות סטטיסטיות על בסיס רשימות פיסקליות (ревизские списки).
המפקד הרוסי השני נקבע לדצמבר 1915, אך בוטל בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה שנה וחצי לפני כן (ביולי 1914). לא נערך מחדש לפני המהפכה הרוסית. המפקד הבא שהתקיים ברוסיה התרחש רק בסוף 1926, כמעט שלושה עשורים לאחר מכן.
ארגון
פרויקט המפקד הוצע בשנת 1877 על ידי פיוטר סמנוב-טיין-שנסקי, גאוגרף רוסי מפורסם וראש הלשכה הסטטיסטית המרכזית, ואושר על ידי הצאר ניקולאי השני בשנת 1895.
עיבוד הנתונים ארך 8 שנים באמצעות מכונות כרטיסי הולרית. פרסום התוצאות החל בשנת 1898 והסתיים בשנת 1905. בסך הכל הונפקו 119 כרכים עבור 89 מחוזות, וכן סיכום בן שני כרכים.
השאלון הכיל את השאלות הבאות: בטבלאות סיכום המפקד, הלאום התבסס על שפת האם המוצהרת של המשיבים.
תוצאות מפקד
סך האוכלוסייה של האימפריה הרוסית נרשמה כ-125,640,021 איש (50.2% נשים, 49.8% גברים; עירוני 16,828,395, גיל חציוני של 21.16 שנים).
לפי שפת אם
השפות המדוברות ביותר, מהן נקבע הלאום היו:
הערים הגדולות ביותר
הערים הגדולות ביותר באימפריה לפי המפקד:
הערכה
כמו במפקדים רבים אחרים בעידן הלאומיות, התוצאות משקפות את השקפותיהם על המדיניות הלאומית של הרשויות. במקרה זה, אוכלוסיית האתנים הרוסיים התנפחה. כך למשל, מספר הפולנים אינו מיוצג. פקידי האימפריה סיווגו את השפות האוקראיניות והבלארוסיות כשייכות לקבוצה הרוסית ותייגו את הלאומים הללו כרוסית קטנה עבור אוקראינים ורוסית לבנה לבלארוסים.
מלחמה משלו (ספר)
מלחמה משלו - חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים הוא ספר מאת פרופסור אורי בר-יוסף מבית הספר למדע המדינה באוניברסיטת חיפה. הספר, שיצא לאור בשנת 2021 בהוצאת דביר, מתאר את לחימת חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים, ומנתח את הכשלים והליקויים באופן שבו הופעל החיל.
בספר
בספרו טוען בר-יוסף כי קיים "חור שחור" בהיסטוריוגרפיה של חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים. בניגוד לכוחות היבשה ובמיוחד אוגדות השריון שלחימתן זכתה לתיאורים רבים ומפורטים, ובניגוד לפיקוד העליון של צה"ל שתפקודו במלחמה זכה להיסטוריה ארוכה, מתועדת היטב ומוסמכת, חיל האוויר, שקיבל למעלה מ-50% מתקציב הביטחון בשנים שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים, לא הציג כל היסטוריה מוסמכת על חלקו במלחמה. לקונה זו, לטענת המחבר, אינה מקרית אלא תוצאה של החלטת מפקד החיל במלחמה, בני פלד, שמנע, משיקוליו הוא, ביצוע תחקיר מוסמך שלה. ממשיכיו המשיכו בקו זה ולכן עד היום אין היסטוריה מוסמכת כזו.
במוקד הספר עומדת תרומת חיל האוויר ללוחמת היבשה וזאת דרך דיון בארבעה מוקדים: צורכי לוחמת היבשה כפי שהוצגו בפני מפקד חיל האוויר בעיקר בדיונים שקיים בכל יום עם הרמטכ"ל וסגנו; המענה שנתן בני פלד לדברי הרמטכ"ל; תוכניות חיל האוויר לכל יום לחימה ומידת המענה שהיה בהן לצורכי המלחמה כפי שהוצגו לפלד; ומה שביצע חיל האוויר בפועל. מסקנת המחבר היא שהסיוע שנתן חיל האוויר לכוחות היבשה היה דל יחסית לפוטנציאל שהיה לחיל. לכשל הזה היו סיבות שונות, החל בתרבות המבצעית שחיל האוויר פיתח במשך השנים ובמרכזה קרבות אוויר, דרך רמת האוטונומיה הגבוהה ממנה נהנה והעובדה שמפקדי צה"ל נמנעו לאורך הרבה שנים מלהתערב בתוכניותיו, עבור בקשייו של החיל להתמודד עם כישלון המבצע להשמדת מערך הטק"א בסוריה בתחילת המלחמה שמנע השגת עליונות אווירית, וכלה בסגנון הניהול האוטוריטרי של בני פלד שהתקשה להבין את מהות האתגר היבשתי ועד כמה תרומת חיל האוויר הייתה חיונית להצלחת מאמץ המלחמה העיקרי.
הספר נשען בעיקר על חומר ארכיוני מקורי, בראש ובראשונה תמלילי ההקלטות (אלפי עמודים) מחדר הרמטכ"ל ב"בור" לאורך כל המלחמה ופרוטוקולים של דיוני קבינט וממשלה ופורומים ביטחוניים, ועל מחקרי מחלקת ההיסטוריה של צה"ל וחלק מהכרכים בהם סיכם חיל האוויר את נתוני גיחותיו במלחמה.
הטענות המרכזיות בספר:
ביקורת ומחלוקות
על טענותיו ומסקנותיו של בר-יוסף התעוררה ביקורת בעיקר בקרב מי שהיו מפקדי חיל האוויר לאחר 1973. דוד עברי, ששימש כראש מחלקת אוויר במלחמה קבע כי ב-1973 "ניצחנו את אחד הניצחונות המכריעים בתולדותינו [...] נראה לי לא הגון ולא הוגן כלפי המשפחות השכולות לבקר נושאי תפקידים, כאילו לא עשו את המקסימום." איתן בן-אליהו אמר: "התאוששנו מהפתעה, מפתיחה בתנאים הכי נחותים שאפשר להעלות על הדעת, תיקנו את כל מה שהיה צריך לתקן וניצחנו ניצחון מפואר".
ישראל בהרב, שבמלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד טייסת 101, כתב מאמר ביקורת ובו טען כי בראייתו קביעותיו של בר-יוסף "נשענות על חיבור שרלטני של עובדות מנותקות וציפיות מומצאות רטרואקטיבית". על קביעותיו של בהרב חלק יפתח ספקטור, שהיה מפקד טייסת פנטום בחיל האוויר במלחמת יום הכיפורים, במאמרו "חיל האוויר אכן לא תפקד כראוי".
מבקרים אחרים העירו על חד-צדדיות בתזה של המחבר: "מעוררת תהייה ומחשבה האם יש צד שני לתזה הזו. בר-יוסף לא מציג עמדה אחרת אבל נראה שהקורא הנבון צריך לברר את הדברים בעצמו".
בביקורת ספרים בעיתון "הארץ" כותב העיתונאי אורי משגב כי הספר מעניין ומעורר מחשבה, מחדש ומרתק לקריאה. לדעתו של משגב, בר-יוסף מצליח לבסס על סמך מידע ועובדות את אישומיו החריפים וכי כוחו של הספר הוא בשיטתיות שבה הוא מראה איך יום אחר יום חיל האוויר ממשיך להקצות מאמצים אדירים לתקיפת שדות תעופה בעודו מתעקש להילחם למעשה את המלחמה הקודמת.
סולל בונה
סולל בונה היא מחברות הבנייה הגדולות בישראל, והוותיקה שבהן.
המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין
לכל מפלגה ביישוב העברי בארץ ישראל היה משרד שדאג לארגן קבוצות קבלניות לעבודות ציבוריות ופעל כלשכת תעסוקה. שני המשרדים החשובים היו המשרדים של אחדות העבודה ושל הפועל הצעיר.
משרדים אלו ארגנו עבור שלטונות המנדט בעיקר סלילת כבישים. כביש טבריה-צמח וכביש טבריה-טבחה שנסללו בעיקר על ידי גדוד העבודה, כביש חיפה-ג'דה (רמת ישי) נסלל בעיקר על ידי אנשי גדוד שומריה של השומר הצעיר, כביש עפולה-נצרת נסלל בעיקר על ידי חבורת העמק וקבוצת השרון וכן ארגנו המשרדים את סלילת מסילת הרכבת לוד-סרפנד (כיום צריפין).
עם ייסוד ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל הוחלט לאחד משרדים אלו תחת ניהול אחד. הגוף שהוקם ב-1921 נקרא המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין. החברה נוסדה כאגודה שיתופית, ברוח קבוצות העבודה הסוציאליסטיות, בהנהלת דב הוז ומרדכי עליאש שהיו אחראים על קשרי החוץ של המשרד, נתן חרובי ודוד סברדלוב שהיו אחראים על ניהול העבודה עצמה, נחום טברסקי שהיה אחראי על הנהלת החשבונות, ישראל שוחט ומאוחר יותר הצטרף הלל דן.
עד אפריל 1922 לכל פרויקט ופרויקט הייתה הנהלה משל עצמו. הנהלות אלו כוונו ופוקחו על ידי הנהלת המשרד לעבודות ציבוריות אולם נהנו מאוטונומיה בגיוס עובדים על פי מפתח מפלגתי. לדוגמה - כביש טבריה-צמח נוהל על ידי הסתדרות הפועלים החקלאיים שגייסה לעבודה זו פלוגות של גדוד העבודה. התקציב שהתקבל מאת מזמיני הפרויקט כיסה כ-88% מההוצאות בפועל ולכן ועד הצירים נחלץ לעזרה ונתן הלוואה לכיסוי היתרה.
על מנת להשיג עבודה משלטונות המנדט ולהתחרות בקבלנים פרטיים שהעסיקו ברובם פועלים ערבים, הציע המשרד מחירים נמוכים לעבודות, לפעמים מתוך ידיעה מראש שיהיו אלו מחירי הפסד. חלק מהפועלים לא היו מיומנים בעבודה והיה צורך להכשירם, אצל חלקם התפוקה הייתה נמוכה, ואצל חלקם בגלל חוסר מיומנות ושימוש לא נכון היה פחת גדול יותר בחומרים ובכלי עבודה, ולכן ברוב הפרויקטים הקבוצות הקבלניות נזקקו לסיוע כספי מאת המוסדות והמשרד לעבודות ציבוריות נקלע לקשיים פיננסיים. ב-1921 מינה ועד הצירים וועדה בראשות זיגפריד ון וריסלנד לביקורת על פעולות המשרד. הדו"ח ציין כי פעילות המשרד לא הונחתה על ידי שיקולים כלכליים וחשף הנהלה כספית לא תקינה ושימוש לא נכון בכספים כולל הוצאת עיתון בשם הסולל והוצאות מפלגתיות אחרות תוך שימוש בכסף שנועד למימון עבודות ציבוריות.
אחרי אפריל 1922 העבודות נמסרו לקבוצות העבודה הקבלניות עצמן, ללא גורם מתווך, בפיקוח המשרד לעבודות ציבוריות. זו הייתה התקופה שהמשרד פתח משרדי משנה בערים הגדולות (ירושלים, תל אביב-יפו, חיפה) ובמספר ערים קטנות יותר ובהן טבריה. לפרויקטים שירש המשרד לעבודות ציבוריות מהמשרדים המפלגתיים נוספה ב-1921 הנחת תשתית למסילת הרכבת ראש-העין - פתח-תקווה (בוצעה על ידי גדוד העבודה וחבורת בורוכוב, כיום חלק מהמסילה משמש את מסילת הירקון), וכן חפירת תעלות וסלילת שני קטעי כביש, האחד בכרמל והשני בזיכרון יעקב. והמשרד החל לעסוק בעבודות בניין בערים.
הקשיים הכספיים נמשכו והקונגרס הציוני ה-13 שהתכנס בקארלסבאד ב-1923 החליט להקצות סך של 8,000 לירות מצריות כתוספת להון היסוד של המשרד לעבודות ציבוריות על מנת לסייע במטלת כיבוש העבודה.
הקמת סולל בונה
אחת מתוצאות המשבר הכלכלי אליו נקלע המשרד הייתה החלטה שהתקבלה בחודש מרץ 1924 ליסד חברה בשם "סולל בונה - חברת פועלים עברית שיתופית לעבודות ציבוריות, בניין וחרושת", על בסיס המשרד לעבודות ציבוריות, חברה שנוהלה כחברה עסקית.
בוועידה שהתקיימה ב-1926 הוגדרו תפקידי סולל בונה: הוגדרו מטרות החברה:
משבר כלכלי חמור שהתחולל ביישוב, שהחל בשלהי 1925 והעמיק ב-1926, הגיע לשיאו ב-1927. האבטלה בעיקר בתל אביב הייתה כבדה. פן נוסף של המשבר היו פשיטות הרגל, רובן של עסקים הקשורים בענף הבניה, ששותק כמעט כליל. שיאו של המשבר היה באמצע 1927, כשחברת סולל בונה שהעסיקה עובדים רבים נאלצה להפסיק את פעילותה. גם המשביר, שסיפק מזון ומוצרים לפועלים ולנקודות ההתיישבות, עמד על סף קריסה. המשבר בסולל בונה הועמק כאשר קבוצות קבלניות שאחרי תקופת הכשרה ארוכה התמחו בעבודות הבניין עזבו לטובת התיישבות (שהייתה מטרתן מלכתחילה) והשאירו את החברה כמעט ללא כוח אדם מקצועי מיומן. בשנת 1927 הוערכו הפסדי החברה בסכום עצום של 50,000 לירות מצריות. הבנקים, שהיו בעלי החוב הגדולים, הקימו קונסורציום למניעת פשיטת רגל. מלבד הכישלונות הפיננסיים, נתגלה גם שלמנהלי החברה שולמו משכורות חריגות והוענקו להם "אוואנסים" (מקדמות) בסכומים גבוהים הרבה יותר מסכום המשכורת, שהיו למעשה הלוואות ללא ריבית, שבמקרים רבים גם לא הוחזרו. הפרשה עוררה זעם בקרב פועלי החברה, שהלינה את שכרם בטענה שאין לה כסף. הוקמה ועדת חקירה פנימית ופרשת השחיתות הייתה אחד הנושאים המרכזיים בוועידה השלישית של ההסתדרות באותה שנה.
סולל בונה עזרה בחיזוק הצבא במלחמת העצמאות, ובנתה ביצורים ומערכות אספקת מים, והייתה למעשה הבסיס לחיל הלוגיסטיקה של צבא הגנה לישראל.
בשנת 1961 הונפקו מניותיה של החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ב-1972 רכשה סולל בונה ממקורות את חברת הבת "ורד" (W.R.D), לפיתוח מקורות מים, שהוקמה על ידי חברת מקורות בתמיכת ממשלת ישראל ופיתחה מפעלי המים בארצות זרות, בעיקר ארצות מתפתחות.
מיזוג עם שיכון עובדים
בשנת 1984 הוקמה "סולל בונה בניין ותשתיות" כחברה-בת בבעלות מלאה של סולל בונה. בסוף שנות ה-80 התחולל משבר כלכלי בחברת העובדים ובשנת 1989, כחלק מתוכנית ההבראה שלה, הוקמה "שיכון ובינוי אחזקות בע"מ" שריכזה את הפעילות בתחומי הבניה והתשתית של חברת העובדים, והשליטה בסולל בונה הועברה לידיה.
מכירת החברה
בשנת 1996, במסגרת פירוק חברת העובדים, הועברה השליטה בקונצרן שיכון ובינוי, כולל השליטה ב"סולל בונה", לידי תד אריסון.
ביולי 2018 נמכרה סולל בונה כחלק ממכירת שיכון ובינוי לידי נתי סיידוף וכיום נקראת החברה "שיכון ובינוי- סולל בונה תשתיות".
אלינה לוי
אלינה (אלין) לוי-פרי (נולדה ב-3 בספטמבר 1990) היא שחקנית, דוגמנית, רקדנית ומנחה ישראלית. התפרסמה כשהשתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול", שבה סיימה במקום השלישי.
ביוגרפיה
נולדה בשם אלינה בוגטקו (באוקראינית: Али́на Богатко) בקייב שבאוקראינה הסובייטית דאז, לסבטלנה ואנדרי בוגטקו. ב-1995 עלתה המשפחה לישראל. לאחר פרידת הוריה בילדותה, עזב אביה את הארץ ונותק הקשר בינו לבין לוי. בשנת 2021 פגשה את אביה לראשונה לאחר 25 שנה, בפגישה שתועדה בתוכנית התחקירים "חשיפה" בקשת 12. ללוי שני אחים צעירים.
גדלה בראשון לציון. למדה בתיכון במגמת תקשורת, והתאמנה בריקוד באקדמיה.
שירתה בצה"ל בתור פקל"שית בפיקוד העורף.
קריירה
בשנת 2010 התפרסמה לאחר שהשתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול" בערוץ 2 של קשת, הגיעה לגמר אך סיימה במקום השלישי.
לאחר סיום התוכנית הנחתה לוי את התוכנית "ניק נט" בערוץ ניקלודיאון, ב-2011 השתתפה בתוכנית הדוקו "יום בחיי" ב-HOT בידור ישראלי, הצטרפה לצוות כתבי התוכנית "חדשות הבידור" בכבלים, השתתפה בסדרת הרשת "פאני", הייתה פאנליסטית בתוכנית הבנות "מ'שתגידי" של ערוץ ביפ, הייתה למומחית בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם", הגישה פינה בתוכנית הקומית "האוניברסיטה" בהוט קומדי סנטרל, שיחקה במחזמר "אנה ומלך סיאם", והנחתה את התוכנית של ערוץ ניקלודיאון "שטותניק", לצד לי בירן. בשנת 2011 דגמנה במספר פרסומות למותג הביגוד הישראלי TNT. השתתפה גם בפרק של "בובה של לילה" בערוץ הספורט. בנוסף לתוכניות שבהן השתתפה והנחתה, גם שיחקה בשני פרקים בקומדיית המצבים "השועלים" של yes.
בשנת 2012 השתתפה בפרסומת לבזק לצדו של גידי גוב, עשתה תפקיד בסדרת הדרמה "תמרות עשן" ושיחקה במחזה "אני פה בגלל אשתי".
ב-10 במאי 2012 החלה להגיש תוכנית רדיו ברדיו ירושלים בימי חמישי, העונה לשם "אלינה באה לעיר".
באותה שנה החלה ללמוד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. ב-2015 השתתפה בפרסומת לישראכרט לצדו של יובל סמו. במסגרת לימודיה שיחקה בתפקיד ואביס בבכורה העולמית למחזה "מבויש עד תום" מאת חנוך לוין, ובהצגה "יש לי חשק לדוקטור". שיחקה בתפקיד הראשי בתור שושה בהצגה "שושה", מחזה מאת יצחק בשביס-זינגר, בבימויו של ניר ארז.
בשנת 2016 שיחקה את שרון בסדרה הקומית "האחיות המוצלחות שלי" ב-yes, בבימויו של גורי אלפי.
שיחקה בסרט הקצר "מיומנו של צלם חתונות" בבימויו של נדב לפיד. הסרט התקבל לפסטיבל קאן במסגרת שבוע המבקרים והוקרן בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
בשנת 2017 החלה להנחות את התכנית "מיקרו שף" בערוץ הילדים yes Kidz. באותה שנה, שיחקה בתור הדר בסרט "ג'סטה", בבימויו של קובי מחט.
בספטמבר 2018 השתתפה בעונה הראשונה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, והגיעה למקום העשירי. באותה שנה שיחקה בתפקיד משנה בסדרה "יש לה את זה" בקשת 12.
לוי מלמדת תנועה לתיאטרון בסדנאות מקצועיות.
בשנת 2020 השתתפה בעונה השנייה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, במקצה השני והגיעה שוב למקום העשירי.
ב-2020 השתתפה גם בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3" ברשת 13, בה הייתה למודחת השבע-עשרה ולמושבעת השביעית.
חיים אישיים
ניהלה קשר זוגי ממושך עם הכדורסלן אלישי כדיר, ב-2012 נפרדו השניים. בשנת 2014 לוי החלה בתהליך גיור, אך אולצה להפסיק אותו מאוחר יותר על ידי הרבנות בשל לימודי המשחק שלה.
ב-2020 נישאה לכותב והעורך דור פרי, ולהם בן, שנולד ביולי 2022. מתגוררים ברעננה.
רפאל סבטיני
רפאל סבטיני (איטלקית: Rafael Sabatini; 29 באפריל 1875 - 13 בפברואר 1950) היה סופר אנגלי.
חייו
נולד ביזי, איטליה, לאם אנגליה, אנה טראפורד, ולאב איטלקי, וינצ'נצו סבטיני, שהיו זמרי אופרה, שהפכו בהמשך למורים. הוא נדד איתם, למד בפורטוגל ובשווייץ ושלט בשש שפות. בגיל 17 הגיע לאנגליה ושם כתב את יצירותיו הספרותיות באנגלית. בשנת 1890 פרסם סיפורים קצרים ובשנת 1902 את הנובלה הראשונה, אך להצלחה ופרסום זכה רק בשנת 1921 עם פרסום הרומן ההיסטורי סקרמוש. לאחר שנה יצא קפיטן בלד שגם הוא הצליח ולאחר מכן הודפסו מחדש כל יצירות העבר שלו. הספר הפופולרי ביותר היה נץ הים שפורסם לראשונה בשנת 1915. סבטיני נפטר בשנת 1950 בשווייץ. רעייתו הפסלת יצרה מצבה המראה אדם נופל עם פניו ארצה ובידו עט. על מצבתו כתבה: "He was born with a gift of laughter and a sense that the world was mad" את השורה הראשונה מתוך "סקרמוש". בחייו היו לסבטיני שני תחביבים, דיג וסקי.
לאונרדו קמפנה
לאונרדו קמפנה רומרו (בספרדית: Leonardo Campana Romero; נולד ב-24 ביולי 2000 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אינטר מיאמי מה-MLS, בהשאלה מוולברהמפטון וונדררס, ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
קמפנה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ספורטינג קלוב. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האקוודורית, ובסך הכל ערך 16 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-21 בינואר 2020 חתם קמפנה על חוזה לשלוש עונות וחצי בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג.
ב-19 בספטמבר 2020 הושאל קמפנה למשך עונה אחת לפמליקאו מליגת העל הפורטוגלית. ב-28 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על בלננסש במסגרת המחזור השני בליגה לעונת. ב-22 באפריל 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על ז'יל ויסנטה במסגרת המחזור ה-28 בליגה. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-16 ביולי 2021 הושאל קמפנה לגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לפ.צ. בזל במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע שער עצמי. ב-7 באוגוסט הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 1–3 על לוזאן במסגרת המחזור השלישי בליגה. בסך הכל ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-20 בינואר 2022 הושאל קמפנה למשך עונה אחת לאינטר מיאמי מה-MLS. ב-27 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד שיקגו פייר במסגרת הליגה. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–5 לאוסטין במסגרת הליגה. ב-9 באפריל הבקיע שלושער בניצחון 2–3 על ניו אינגלנד רבולושן במסגרת הליגה.
קריירה בינלאומית
ב-21 במרץ 2019 ערך קמפנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בהפסד 0–1 לנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר.
לאסלו ואמוש (במאי)
לאסלו ואמוש (במקור וייס, בהונגרית: Vámos László; בודפשט, 30 בינואר 1928 – בודפשט, 3 בפברואר 1996) היה במאי יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל), זוכה פעמיים בפרס מארי יאסאי (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה), זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה
לאסלו וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של אימרה ואמוש (וייס) (1896–1985), פקיד, ושל יולאן ברגר (1899–1963). בשנת 1950 סיים את לימודיו במחלקה לבימוי של האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, מיד לאחר מכן הפך לבמאי בתיאטרון הלאומי עד 1952 ולאחר מכן לבמאי הראשי של "התיאטרון הלאומי צ'וקונאי" (Csokonai Nemzeti Színház) בדברצן עד 1955. אחר כך חתם חוזה עם תיאטרון מאדץ' (Madách Színház) בבודפשט, שם ביים עד 1973. לאחר ההפקה המצליחה ביותר של המלט של שייקספיר ב-1962, הוזמן לביים במדינות: אוסטריה, גרמניה, פולין, צרפת וארצות הברית. ואמוש היה הבמאי הראשי של תיאטרון האופרטה של בודפשט בין 1967 לבין 1980 והמנהל האמנותי והבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי של בודפשט בין 1982 לבין 1990. בשנת 1981 נבחר למזכ"ל הראשי של "האגודה ההונגרית לאמנויות התיאטרון", תפקיד שמילא עד 1990. ב-1960 הפך למרצה לבימוי באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, ולאחר מכן הפך לפרופסור ולראש המחלקה לבימוי תיאטרון. הוא היה הבמאי הראשי של בית האופרה הממלכתית ההונגרית מ-1994, והמנהל הראשי הממונה מ-1995 ועד מותו ב-1996. ואמוש ביים בקביעות גם בטלוויזיה ההונגרית וגם ברדיו ההונגרי. בין הפקות הטלוויזיה שלו בולטות גרסאות הטלוויזיה של האופרות באנק באן (1974) ושל לאסלו הוניאדי (1978) שהוצגו בבימויו כגרסה טלוויזיונית.
הנצחה
לזכרו ייסדה אירן פשוטה פרס לבמאים ושחקנים צעירים. ציטוטים:
פרס לאסלו ואמוש
על מנת לשמר את שמו ואת זכרו של לאסלו ואמוש, הוקמה קרן לאסלו ואמוש שמעניקה לאמני תיאטרון צעירים – שנבחר על ידי חבר הנאמנים – את פרס לאסלו ואמוש מדי שנה. הפרס האמנותי הגבוה מוענק ב-27 במרץ, לרגל יום התיאטרון העולמי.
אינאס מסאלחה
אינאס מסאלחה (בערבית: ايناس مصالحة; נולדה ב-1979) היא זמרת סופרן ערבייה ישראלית, המתגוררת בלונדון, שבאנגליה. היא הופיעה על בימות אופרה מרכזיות בעולם, ושרה עם התזמורות המובילות בישראל.
ביוגרפיה
מסאלחה נולדה בכפר דבורייה שבגליל התחתון, למשפחה שלרבים מחבריה הייתה נטייה מוזיקלית. הוריה שגדלו במשפחות עניות, השקיעו רבות בחינוך ילדיהם. הם העניקו לאינאס שיעורי פסנתר החל מגיל חמש, וליוו אותה לאולפנה למוזיקה בקיבוץ מזרע. השכלתה המוזיקלית היא מערבית-קלאסית. היא למדה באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים. במהלך לימודיה הופיעה בתפקיד מז'נקה באופרה הכלה המכורה מאת בדז'יך סמטנה, והקליטה שלושה שירי תהילים (מאת אהרון חרל"פ) לתחנת קול המוסיקה.
קריירה מוזיקלית
מסאלחה זכתה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. היא נרשמה לתחרויות האביב, זכתה בהן ואז הוזמנה ל"אופרה סטודיו", תוכנית של האופרה הישראלית החדשה לצעירים, שם שהתה כשנתיים. באחת מהופעותיה ברמאללה שמע אותה המנצח דניאל בארנבוים, והזמין אותה במפתיע לשיר עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, כבר ביום שלמחרת. היא הגיעה להופעה של הפילהרמונית, עם מלווה בפסנתר שהצליחה להשיג בהתראה קצרה. זו הייתה הופעה חגיגית לציון 75 שנה לתזמורת, והקונצרט שודר בטלוויזיה. בסוף הקונצרט התבקשה לשיר אל מול מצלמות, ללא חזרה. בעקבות הופעתה הציע לה ברנבוים להופיע בסטודיו של האופרה של ברלין ("שטאטס-אופר").
בברלין קיבלה תפקיד מרכזי, פפגנה באופרה חליל הקסם. לאחר מכן שרה את תפקיד האישה הצבעונית בהמהמר, תפקיד אותו שרה גם בלה סקאלה במילאנו, בניצוחו של דניאל בארנבוים. כמו כן, היא ביצעה תפקידים באלקטרה וב"אביר הורד" מאת ריכרד שטראוס, טוסקה, קנטטת הקפה, ועוד. היא שרה את תפקיד הציירת בבכורה עולמית של האופרה "חצי ירח" מאת מיכאל שנהב. כמו כן היא שרה את תפקיד הנסיכה באופרה "הסולטנה מקאדיס" מאת חואן אריאגה בהפקת בכורה עולמית שבוצעה ברמאללה.
מסאלחה למדה מספר שנים בניו יורק. אחרי קריירה קצרה באירופה ובניו יורק, היא החליטה לחזור להופיע בישראל וברשות הפלסטינית. לדבריה, באופרה היא חשה זרות תרבותית, ולעומת זאת יש לה משיכה לתרבות שבה גדלה ולקשר קרוב יותר לקהל. היא החליטה להופיע בפני קהל ערבי, בין היתר כדי להכיר לו את המוזיקה האופראית. למרות חששותיה, הקהל אהב את שירתה והיא החלה להופיע באופן קבוע.
בשנים האחרונות הופיעה בתוכנית "תפילה ושיר" עם הפסנתרן חגי יודן, אותה ערכה והפיקה, במסגרת הפרויקט The Sopranos. היא יצרה פרויקט בשיתוף אנסמבל סולני תל אביב, ובמרכזו יצירה מאת נועם סיוון בשם "מוות ולידה".
מסאלחה הנחתה כיתת אמן לילדים יהודים ופלסטינים בעכו, ולימדה פיתוח קול לילדים פלסטינים לקראת השתתפותם במחזמר הפלסטיני "Fwanis". היא מלמדת פיתוח קול ושירה לילדים באולפנה במזרע, בה למדה בעצמה. בעבודתה החינוכית, מסאלחה מקדמת ערכים של פתיחות כלפי שונות תרבותית, דתית ומגדרית. היא גם קוראת למאזיניה היהודים ללמוד את השפה הערבית, כאמצעי להבנה בין הקהילות השונות.
הופעות ומלגות
בנוסף להופעותיה באירופה, מסאלחה הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה, והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
הופיעה בפסטיבל זלצבורג עם דניאל ברנבוים בפסנתר, בפסטיבל טאנגלווד, בפסטיבל ונטו באיטליה, ובפסטיבל פליציה בלומנטל בישראל.
זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן רונן (ביוזמת יפה ישראלי), אפל היל, מלגת IVAI, ומלגות מקרן קטאן, קרן סעיד-ברנבוים וקרן ליז מון.
תיקני ענק
תיקני ענק (שם מדעי: Blaberidae) היא המשפחה השנייה בגודלה מבחינת מספר המינים בסדרת התיקנאים. משפחה זו כוללת מינים גדולים יחסית של תיקנים, בניהם כמה מינים פופולרים, הנמכרים כחיות מחמד לגידול או לשם האכלת חיות אחרות. עדויות ראשונות של משפחה זו נמצאו במאובנים מתור הקרטיקון. זו משפחת התיקנים היחידה המשריצה, ולא מטילה את הביצים בתיק ביצים כשאר הטקסונים בסדרה.
80s Mercedes
80s Mercedes (בעברית: מרצדס משנות ה-80) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Hero. השיר יצא לאור ב-27 ביוני 2016, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מארן מוריס ביחד עם בוסבי. המפיק המוזיקלי בוסבי עבד עם מוריס על אלבום הבכורה שלה Hero, שיצא בשנת 2016 והפיק עבורה שירים רבים כדוגמת "Sugar", "Rich", "My Church", "I Could Use a Love Song" ו-"Just Another Thing".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-65 מיליון השמעות.
ביקורת ופרסים
השיר קיבל ביקורות פושרות, והועמד רק לשני פרסי מוזיקה של CMT ולפרס בטקס פרסי המוזיקה של רדיו דיסני.
מרגריט אנטוניה רדקליף הול
מרגריט אנטוניה רדקליף הול (באנגלית: Marguerite Antonia Radclyffe Hall) (12 באוגוסט 1880 – 7 באוקטובר 1943) הייתה משוררת וסופרת אנגלייה. הול התפרסמה בעיקר הודות לספרה "תהום הבדידות" (The Well of Loneliness), שנחשב ליצירה פורצת דרך בספרות הלסבית.
ביוגרפיה
הול נולדה בעיר בורנמות' שבאנגליה לרדקליף רדקליף-הול (1846–1898) ולמרי ג'יין סאגר. אביה נטש את המשפחה ב-1882 אך השאיר אחריו ירושה גדולה לבתו הפעוטה.