cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת העולמות (תסכית)
הפקה
השראה נוספת היו מחזה הרדיו "" (בעברית: "נפילת העיר") ששודר ב-11 באפריל 1937 במסגרת סדרת הדרמה "" (בעברית: "הסדנה של קולומביה") ששודרה ב-CBS, ובו גילם ולס עצמו דמות של קריין יודע-כל, וכן התוכנית "Air Raid" ("התקפה אווירית"), דרמה שדימתה זמן אמת, ושודרה ב-27 באוקטובר 1937, בכיכובו של שחקן האופי ריי קולינס. בשידור "מלחמת העולמות" נעשה שימוש בטכניקות דומות לאלה שיושמו בסדרת הדרמה התיעודית "" ששודרה ב-CBS בשנים 1931–1945. ולס השתתף בצוות השחקנים של הסדרה החל ממרץ 1935, ושחקנים נוספים שהשתתפו בסדרה זו הופיעו גם ב"מלחמת העולמות", כך גם אשת האפקטים הקוליים אורה ד' ניקולס. 36 שעות לפני תחילת החזרות, הודיע קוץ' למפיק האוסמן שאין ביכולתו לעבד מחזה שיישמע מעניין או אמין. בהיעדר חלופות, האוסמן לחץ על קוץ' להמשיך בעבודה. הם ישבו לילה שלם יחד עם עוזרתו האישית של קוץ', אן פרויליק, לימים תסריטאית, מחזאית וסופרת, וסיימו את הטיוטה הראשונה. ביום חמישי, שלושה ימים לפני השידור, הוקלט התסכית על גבי תקליט אצטט ללא אפקטים ומוזיקה. ולס היה עסוק באותה עת בחזרות לבכורת המחזה "מות דנטון" מאת גאורג ביכנר, שמע את ההקלטה במלונו, סבר שהתסריט משעמם, ודרש להכניס מבזקי חדשות ודיווחים של עדי ראייה כדי להעצים את תחושת הדחיפות וההתרגשות. האוסמן, קוץ' וסטוארט שכתבו את התסריט באותו לילה, והוסיפו מבזקי חדשות תוך שימוש בשמות אמיתיים ככל שניתן, של מקומות, מוסדות ואנשים. אולם דייווידסון טיילור, המפיק הראשי מטעם CBS, והמחלקה המשפטית של הרשת, סברו ששימוש בשמות אמיתיים ורשמיים עלול להוות עילה לתביעות משפטיות, ולפי רשימת דרישות, הוכנסו שינויי נוסח שכללו החלפת שמות רשמיים של מקומות ומוסדות, בשמות וכינויים בדיוניים או סתמיים. על מנת ליצור את הדמות הבדיונית של כתב הרדיו קארל פיליפס, השחקן פרנק רידיק הקשיב שוב ושוב להקלטת השידור החי של הכתב הרברט מוריסון מאתר אסון ההינדנבורג ליד העיר לייקהרסט בניו ג'רזי, ב-6 במאי 1937 (מוריסון פרץ בבכי לנוכח האסון).
את המוזיקה החיה ניגנה תזמורת בניצוח המלחין ברנרד "בני" הרמן. על ההפקה המוזיקלית הופקד פול סטוארט, שהיה אחראי על כך שהתזמורת תישמע כתזמורת ריקודים. לימים, סיפר סטוארט שמכיוון שהרמן היה מוזיקאי קלאסי, הוא התקשה להבין וליישם מקצבים של מוזיקה לריקודים, והנגנים הבינו את הדרישות רק אחרי שסטוארט עצמו עלה לפודיום והדגיש בתנועותיו את הפעמות הנכונות. ולס רצה שההפוגות המוזיקליות יימשכו יותר מהמקובל, ולשם כך הוכנסו קטעי סולו בפסנתר מאת דביסי ושופן. האוסמן אמר שקטעי הפסנתר יצרו אפקט של איום, והמתח גבר עד שהיה כמעט בלתי נסבל. ולס שיבח את סטוארט באומרו שאיכות השידור הייתה בזכותו.
משך השידור בפועל, לדברי האוסמן, מרגע שהוזכרה לראשונה נפילת מטאוריטים על ניו יורק, היה פחות מארבעים דקות. בזמן הזה, בני אדם עברו מרחקים ארוכים, יחידות צבא גדולות נעו, נערכו ישיבות קבינט, קרבות מרים התקיימו ביבשה ובאוויר, ומיליוני מאזינים קיבלו את זה, לפחות מבחינה רגשית, אם לא מבחינת ההיגיון. חזרה כללית אחרונה נקבעה לשעה שש בערב השידור.
פתיחה
את השידור פתח הקריין דן סימור שהציג את התוכנית והנושא: הַמחָזה של "מלחמת העולמות" בהגשת אורסון ולס. אחרי נעימת הפתיחה הקבועה של סדרת "תיאטרון מרקורי בשידור", ולס קרא פרפרזה מהפרק הראשון של הספר, תוך התאמת התקופה לשנת 1939.
עלילה
התסכית התחיל כדימוי של ערב שידורים שגרתי, עם תחזית מזג אוויר ומוזיקה בשידור חי שניגנה תזמורת ריקודים בדיונית בשם "ראמון רַקֶלוֹ ותזמורתו" באולם נשפים בבית מלון. כעבור מספר דקות הופסקה המוזיקה לצורך דיווחים על פיצוצי גז מסתוריים שנצפו על כוכב מאדים ממצפה כוכבים בפרינסטון, ניו ג'רזי. הכתב קארל פיליפס ריאיין את ריצ'רד פירסון, פרופסור לאסטרונומיה מאוניברסיטת פרינסטון, שביטל את האפשרות שיש חיים על מאדים. תוכנית המוזיקה נמשכה זמן מה עד שהופסקה קצרות לדיווח על מטאוריט שנפל על חוות וילמות' שביישוב גרובר'ז מיל, ניו ג'רזי. פיליפס ופירסון נשלחו למקום, שם כבר התאסף קהל גדול. פיליפס תיאר מהומה מתרחשת סביב עצם גדול בצורת גליל, ופירסון הודה שהוא לא ידע מה זה, אבל נראה לו שהעצם עשוי מתכת מהחלל החיצון, ואין זה מטאוריט. מכסה הגליל נפתח בתנועת בורג, ופיליפס תיאר "מפלצת" נוראית עם משושים יוצאת מתוכו. שוטרים ניגשו ליצור כשהם מנופפים בדגל לבן, אבל הפולשים הגיבו בירי של קרני חום ששרפו את השוטרים עד אפר והעלו באש עצים ומכוניות, בעוד המתאספים צועקים. פיליפס סיפר בבהלה על להבות מתקרבות, ונקטע באמצע המשפט. כעבור רגע של דממה, קריין באולפן הודיע שהשידור הופסק עקב "קושי כלשהו" בקו התקשורת. אחרי קטע ביניים של נגינה בפסנתר, התוכנית משתבשת לחלוטין בעוד האולפן מתמודד עם עדכונים בדבר חילופי אש ואבדות בנפש. פירסון המבועת הביע השערה שזו טכנולוגיה של מאדים. המיליציה של המשמר הלאומי של ארצות הברית בניו ג'רזי הטילה ממשל צבאי, וקצין במפקדת המיליציה סיפר על כוח מחץ של חיל רגלים מצויד כהלכה, ועל חוסר אונים אצל אנשי מאדים, בטרם יצא טריפוד, מכונת מלחמה בעלת שלוש רגליים, והשמיד את המיליציה.
האולפן מחדש את השידור ומתאר את אנשי מאדים כ"צבא פולשים". נמסרים דיווחי חירום על נזקים נוראים ופינוי תושבים, בעוד המוני פליטים גודשים את הדרכים הראשיות. שלושה טריפודים מהעב"ם השמידו תחנות כוח ועקרו גשרים ומסילות רכבת, מתוגברים בשלושה טריפודים נוספים שיצאו מתוך עב"ם שני שנחת בבִּצָּה הגדולה ליד מוריסטאון, בעוד פיצוצי הגז נמשכים. מזכיר הפנים של ארצות הברית נושא נאום לאומה והבטיח שאנשי מאדים מכותרים.
מוקם קשר עם סוללת תותחי שדה המוצבת בהרי ווטצ'אנג. טריפוד אחד נפגע, כתוצאה מהפגיעה נפלט פיח שחור רעיל, והשידור מסתיים בקולות שיעול. טייס שהוביל מבנה של מפציצים משדה התעופה "לנגהאם", מתאר הנמכה לתקיפה, ובעודו באוויר, מנועי המטוס בוערים כתוצאה מפגיעת קרן חום, והוא צולל לתוך צבא הפולשים. אף על פי שטריפוד אחד הושמד, שאר החמישה מפזרים עשן שחור מעל אדמות הבּוּר של ניו ג'רזי וניוארק. שדרן שנמצא על גג בניין CBS מתאר מראות ממרומי הבניין: "חמש מכונות גדולות" (הטריפודים) חוצות את נהר הדסון "כמו שאדם מבוסס בנחל", עשן שחור נישא מעל העיר, אנשים קופצים לתוך איסט ריבר "כמו עכברים", ובכיכר טיימס, "נופלים כמו זבובים". בדיווח האחרון שלו, הכתב מתאר נפילות של עב"מים ממאדים מכל עבר, ועשן שחור היורד על הרחובות, ואז נתקף שיעול ומשתתק. כעת נשמעים רק קולות העיר הנתונה תחת התקפה. לבסוף נשמע חובב רדיו שאות הקריאה שלו הוא "2-אקס-2-אל" (2X2L), קורא קריאה כללית לעמיתיו בניו יורק, אך לא נענה.
כעבור 40 דקות יצאה התוכנית להפסקה קצרה, והקריין דן סימור הזכיר שמדובר בהמחזה של "מלחמת העולמות" על ידי אורסון ולס ו"תיאטרון מרקורי בשידור".
עיקר השליש האחרון של התוכנית הוא מונולוג של פרופסור פירסון (בגילומו של ולס עצמו) שניצל מההתקפה על גרובר'ז מיל, והוא מנסה ליצר קשר עם בני אדם אחרים. בניוארק פוגש פירסון פליט, איש המשמר הלאומי, ומתקיים ביניהם דיאלוג קצר. האיש הוזה הזיות פשיסטיות על העולם שהוא יקים, מתחת לאדמה ובמערכת הביוב של ניו יורק. הוא ישתלט על כלי הנשק של אנשי מאדים, יחלק את "העולם שלו" בין בני האדם לאנשי מאדים, וכך ישלוט בשני המינים. פירסון עוזב את האיש ההוזה. הוא משוטט בהריסות ניו יורק, ובהגיעו לסנטרל פארק, פירסון רואה שאנשי מאדים מתים אחרי שנפלו קורבן לחיידקים פתוגניים שהם לא היו מחוסנים נגדם, ועופות וכלבים קורעים את בשרם.
סיום
בתום התסכית חזר אורסון ולס לתפקיד המגיש, הסביר למאזינים בהומור שהתוכנית נרקחה במיוחד לליל כל הקדושים, באומרו: "זה כמו שהתחפשנו, קפצנו מבין השיחים ואמרנו בּוּ!". הוא הוסיף: "אם תשמעו צלצול בדלת, זה לא איש ממאדים. זה ליל כל הקדושים". רווחת הנחה שהבהרה זו נוספה בחיפזון לפי דרישת מנהלי CBS לאחר שנודע שהתוכנית עוררה פאניקה. אולם למעשה, ולס שידר את ההבהרה אף על פי שבהפסקת התוכנית ניסה דייווידסון טיילור להניא אותו מכך, מחשש לתביעות משפטיות.
הכרזות ופרסומים
מידע מוקדם על התוכנית פורסם ברשימות תוכניות הרדיו לאותו שבוע בעיתונים. ביום השידור, העיתון הניו יורק טיימס הציג את התוכנית כאחת התוכניות הבולטות של אותו שבוע, וצירף תצלום של אורסון ולס וכמה משחקני "תיאטרון מרקורי", עם הכיתוב.
ארבע פעמים במהלך שידור התוכנית הכריז קריין ש"מלחמת העולמות" היא המחזה של יצירה בדיונית: בתחילת התוכנית, לפני ההפסקה, אחרי ההפסקה ובסיום התוכנית. הפסקת האמצע נדחתה בעשר דקות כדי לאפשר שידור רצוף של התסכית עצמו. שלוש הכרזות נוספות היו אחרי התוכנית, בשעות עשר וחצי, אחת עשרה וחצי ובשעת חצות. שלוש הכרזות אלה כללו הבהרה לטובת המאזינים שלא הבינו שמדובר בעיבוד מודרני לרומן של ה' ג' ולס גם אחרי ארבע ההכרזות הקודמות, שעל אף שהוזכרו שמות אמיתיים של ערים ומקומות כפי שנעשה בספר המקורי, הסיפור והאירועים היו בדויים.
ליהוק
לפי סדר הופעת הדמויות בתוכנית:
תגובות
מעט אחרי השעה שמונה וחצי במהלך התוכנית, קיבל איש CBS דייווידסון טיילור, הוראה בטלפון לקטוע את השידור מיד ולקרוא הבהרה שתוכן התסכית בדוי. אולם כאשר ההוראה התקבלה בחדר הבקרה, התוכנית כבר הייתה ממילא על סף יציאה להפסקה מתוכננת מראש. השחקן סטפאן שנאבל סיפר שכאשר ישב בחדר ההמתנה אחרי שסיים את תפקידו, שוטרים התאספו במקום וקיימו מריבה קשה עם מנהלי CBS שניסו למנוע את כניסת השוטרים לאולפן. תוך כדי השמעת נעימת הסיום, התקשר לאולפן אדם נזעם, הזדהה כראש עיר במערב התיכון, ואמר שאנשים מתגודדים ברחובות.
ג'ון האוסמן סיפר:
פול וייט, ראש מחלקת החדשות של CBS , זומן מיד למשרד, שם התחוללה מהומה, וכך כתב וייט: מכיוון שעיתונאים, צלמים ושוטרים צבאו על בניין CBS, צוות התוכנית יצא מפתח אחורי. אורסון ולס, בהיותו מודע לסנסציה שחוללה התוכנית, אך לא להיקפה, עזב מיד לתיאטרון "מרקורי", שם התקיימה חזרה לילית על "מות דנטון". מעט אחרי חצות התברר שעל המסכים האלקטרוניים בכיכר טיימס הוקרנו כותרות, וביניהן, על בניין ה"הניו יורק טיימס" הוקרנה הכתובית:. אלפי מאזינים ששמעו רק חלק מהתוכנית, וחשבו בטעות שאלה היו חדשות אמיתיות, מיהרו לחלוק את המידע עם אחרים, או שהתקשרו ל-CBS, לעיתונים ולמשטרה לברר את העניין. עבור עיתונים רבים, שיחות הטלפון הרבות, הדיווחים הכוזבים שפשטו במהרה, וכן אזרחים שהתרוצצו ואף ברחו מביתם, הצביעו על פאניקה המונית. אבל לאמיתו של דבר, התופעות האלה לא היו נרחבות. בעיירה קונקריט שבמדינת וושינגטון, קווי הטלפון והחשמל קרסו, ותושבים לא הצליחו להתקשר לשכנים, בני משפחה או חברים כדי להפיג את פחדיהם. עיתונאים מיהרו לפרסם את סיפורה של קונקריט בסוכנויות הידיעות, ושמעה של העיירה הקטנה יצא למרחוק.
ולס עזב את התיאטרון עם שחר 31 באוקטובר, וכעבור זמן מה הוא נקרא למסיבת עיתונאים בבניין CBS, שם קרא הצהרה וענה על שאלות:
באריזונה, שלוש תחנות-בנות של CBS, בערים פיניקס, טוסון וביזבי תכננו לשדר את התוכנית בשידור מושהה  ביום שני בערב, יממה אחרי השידור החי. בשעה מאוחרת בלילה שבין ראשון לשני, קיבל בארידג' באטלר, בעלי התחנות בפיניקס וטוסון, הוראה מ-CBS בניו יורק לא לשדר את התסכית בערב שלמחרת.
אדולף היטלר, בנאום שנשא במינכן ב-8 בנובמבר 1938, אמר שהשפעת התסכית על האומה האמריקאית מוכיחה את רמת הניוון והשחיתות של משטרים דמוקרטיים.
פגישת אורסון ולס וה' ג' ולס
ב-28 באוקטובר 1940, סמוך ליום השנה השני לשידור התסכית, התקיים בתחנת הרדיו KTSA בסן אנטוניו שבטקסס ראיון משותף עם ה' ג' ולס (להלן: הסופר) ואורסון ולס (להלן: המגיש). הדבר היה כאשר השניים הזדמנו לסן אנטוניו לשאת הרצאות. הסופר הביע ספקנות מבודחת באשר להיקף הבהלה שנגרמה בפועל על ידי "שעשוע מסעיר זה לרגל ליל כל הקדושים", ותהה אם תיאור הפאניקה לא היה גם הוא אלא שעשוע לחג. המגיש הודה לסופר על התייחסותו זו, באומרו שזה הדבר החביב ביותר שאדם מאנגליה יכול לומר על האנשים ממאדים. עוד אמר המגיש שהיטלר עשה מהעניין "סיפור גדול", ודעתו של הסופר לימדה שלא רק שזו לא הייתה כוונת המגיש, זו גם לא הייתה כוונת העם האמריקאי.
כאשר המראיין צ'ארלס סי' שו אמר שהוא לא ממעיט ממידת ההתרגשות שהתעוררה, המגיש ענה שההתרגשות הזו לא נבדלה מכל התרגשות שמעוררת הלצה של אדם שמכסה את ראשו בסדין ואומר "בּוּ!". הוא הסביר שבמקרה כזה, איש לא באמת מאמין שזו רוח רפאים, אבל צורחים וצועקים ובורחים לקצה המסדרון, ובסך הכל, לדעתו זה מה שקרה.
הסופר העיר: "עם זאת, אתם באמריקה לא לגמרי רציניים. המלחמה לא נמצאת מתחת לאפכם, והתוצאה היא שאתם יכולים להשתעשע ברעיונות של אימה וסכסוך ... זה דבר טבעי עד שניצבים מול זה", והמגיש הוסיף: "עד שזה מפסיק להיות משחק" (באותה עת, בריטניה וצרפת כבר היו במלחמה עם גרמניה הנאצית מזה כשנה).
מורשת
ב-31 באוקטובר 1975 הקרינה רשת הטלוויזיה ABC את סרט הדוקו-דרמה "" (בעברית: "הלילה שהבהיל את אמריקה"), ששחזר את האירועים סביב התוכנית מנקודת ראותם של אורסון ולס ושותפיו להפקה, ושל משפחות בדיוניות במקומות וממעמדות חברתיים שונים בארצות הברית. את דמותו של ולס גילם פול שנאר, ואת דמות פול סטוארט – וולטר מק'גין. בשנת 1988 התקיימו בווסט וינדזור ארבעה ימי פסטיבל לציון חמישים שנה לשידור התוכנית. במסגרת זו הוטמנה קפסולת זמן והוסר הלוט מעל אנדרטת ארד המציינת את מקום הנחיתה הראשונה של אנשי מאדים (כיום בפארק "ואן נסט" לחוף אגם גרובר'ז מיל). אורח הכבוד בטקס היה כותב התסכית, הווארד קוץ'.
ב-1 בינואר 2003 הוכללה הקלטת התוכנית במאגר ההקלטות הלאומי של ספריית הקונגרס האמריקאי.
בשנת 2013, לציון 75 שנה לתוכנית, התקיים שידור חוזר בינלאומי עם הקדמה שהגיש השחקן ג'ורג' טאקיי. כמו כן, רשת PBS שידרה פרק מיוחד במסגרת הסדרה התיעודית "" (בעברית: "חוויה אמריקאית").
גרסאות מחודשות
ב-12 בנובמבר 1944 שידרה תחנת רדיו בסנטיאגו, בירת צ'ילה, גרסה מקומית של התסכית. אתר הנחיתה נבחר להיות העיירה פואנטה אלטו (Puente Alto), במרחק כ-24 קילומטר מהבירה. בדומה לתסכית המקורי, מפיקי התסכית ויליאם סטיל (Steele) ועוזרו ראול זנטנו (Zenteno), השתמשו בפורמט של סדרת מבזקי חדשות. השידור התייחס לארגונים מוכרים כמו הצלב האדום, שחקנים חיקו קולות מוכרים. העיתון האמריקני ניוזוויק דיווח כי החשמלאי חוסה וייארואל (Villarroel), תושב ולפראיסו, פחד כל כך מהמתקפה עד שמת מהתקף לב. דווח שהמרכז העירוני בסנטיאגו הושמד, לצד מספר בסיסים צבאיים. השדרנים סיפרו על רחובות מלאים בפליטים, וכך גם במציאות. אלפי מאזינים מפוחדים נמלטו לרחובות בעוד שאחרים ביצרו את עצמם בבית. אף על פי שבמשך שבועות לפני כן מפיקי התוכנית פרסמו הודעות על כוונותיהם, ואף על פי שפעמיים במהלך השידור הובהר שמדובר בבדיה, גם במקרה הזה התפשטה פאניקה בקרב הצ'יליאנים.
ב-12 בפברואר 1949 שידרה תחנת רדיו בקיטו, בירת אקוודור, גרסה ספרדית של התסכית. שירם של הצמד הפופולרי בניטס-ולנסיה (Benítez-Valencia) נקטע לדיווח שאנשי המאדים נחתו במרחק כ-32 קילומטר מהבירה והם מתקרבים אליה בצורת ענן ענק. בדומה לגרמניה בתסכית של 1938, רבים מהאקוודורים חשבו שמדובר בפרו השכנה שפלשה אליה עקב סכסוכי הגבולות שהיו בין השתיים באותן השנים. הפאניקה התפשטה בקיטו ובסביבותיה, ההמון יצא לרחובות והכנסיות פתחו את דלתותיהן לאוכלוסייה המבועתת. כאשר עובדי הרדיו הבינו את חומרת המצב, הם שידרו הבהרה והפצירו במאזינים להירגע. כשהובן לכל שמדובר בבדיה, הפאניקה הפכה למהומה. ההמון הזועם הצית את בניין הרדיו, וגרם למותם של בין 6 ל-20 אנשים.
ב-6 באוגוסט 2017 שודרו ברשת החברתית פייסבוק צילומים מזויפים של פלישת חייזרים על רקע אתרים מפורסמים בארצות הברית. בשידור עצמו היה לוגו של ערוץ החדשות CNN כדי לתת לכך יותר אמינות וצפו בו 9 מיליון בני אדם שחלקם נלחצו, לפי הדיווחים.
היסטוריוגרפיה
בן בלושטיין, במאמרו "רדיקליזם במסווה? פחד, תיאטרון ותסכית הרדיו 'מלחמת העולמות'", טוען כי תיאור רמת הפאניקה של הציבור בעיתונות ובמחקר הועצמה, והאירוע הוצג כמקרה של היסטריה המונית על ידי בעלי אינטרסים. הוא מציג דפוס חוזר במחקר של הסתמכות-יתר על דוגמאות פרטיות; התמקדות בפרט ולא במקרה הכללי. ולס ואנשי "תיאטרון מרקורי" שאפו להדגיש את הצלחתם האמנותית והמסחרית; העיתונות רצתה להבליט את כוחו המסוכן של הרדיו, בתור אמצעי תקשורת מתחרה; גורמים שמרנים ואנשי ממשל היו מעוניינים להראות את הסכנות שבשימוש הרדיקלי באמצעי התקשורת ההמוניים ולחזק את הצנזורה על הרדיו.
A Thousand Suns
A Thousand Suns הוא אלבום האולפן הרביעי של לינקין פארק. האלבום יצא לאור ב-14 בספטמבר 2010, תחת חברת התקליטים Warner Bros. Records. את האלבום הפיקו ריק רובין ומייק שינודה וכתבו חברי הלהקה עצמם.
בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, האלבום התברג במקום ה-430 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.
הפקה
הקלטת האלבום החלה מיד לאחר צאת האלבום Minutes to Midnight. יציאת האלבום תוכננה תחילה לתחילת 2010, אך יציאתו נדחתה עקב רצון של המפיק שינודה לבצע עריכות נוספות לאלבום. שם האלבום לקוח מציטוט של רוברט אופנהיימר אודות פצצת אטום.
A Thousand suns נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של כ-241,000 עותקים. גם מחוץ לארצות הברית הצליח האלבום במידה רבה והגיע למקום שני בבריטניה עם מכירת 46,711 עותקים ובקנדה למקום ראשון עם 23,000 עותקים. האלבום הגיע למקום הראשון גם במדינות נוספות, ביניהן שווייץ, גרמניה, אוסטרליה, איטליה ועוד.
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים; The Catalyst יצא לאור ב-2 באוגוסט 2010. השיר הגיע למקום הראשון במצעד האלטרנטיב והרוק של מגזין הבילבורד ובמצעד הרוק של בריטניה, אך לא הגיע לעשרת הגדולים ברוב המדינות. הסינגל השני מהאלבום, Waiting For the End, יצא לאור ב-1 באוקטובר 2010. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי האלטרנטיב של הבילבורד, כמו גם למקום השני במצעד הרוק, אך לא הגיע לעשרת הגדולים באף מדינה. הסינגל השלישי, Burning in the Skies, הגיע לארבעים הגדולים בשלושה מצעדים רשמיים בעולם. Iridescent היה הסינגל הרביעי מהאלבום, ובמצעדי הפזמונים, הצליח ברמה דומה לקודמיו: במצעד הרוק של בריטניה הגיע אל המקום השני, אך לא הגיע לארבעים הגדולים ברוב המדינות בו דורג.
בשנת 2011 יצאה גרסה מוגבלת של האלבום הנקראת A Thousand Suns+ שמשלבת את האלבום עצמו את תהליך הכנתו ואת הופעת הלהקה במדריד ההופעה שזיכתה את הלהקה בתואר "ההופעה החיה הטובה ביותר" של MTV לשנת 2010
Boyshit
Boyshit (מעוצב באותיות גדולות: BOYSHIT) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדיסון ביר. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלה, Life Support.
רקע והוצאה
ב-4 בדצמבר 2020, הכריזה ביר על יציאתו של השיר כסינגל ברשתות החברתיות, יחד עם תאריך יציאתו של האלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
ב-22 בינואר 2021, פורסם הווידאו קליפ הנלווה לשיר.
Daisy (שיר)
Daisy (בעברית: דייזי) הוא שיר של הזמרת-יוצרת והראפרית האמריקאית אשניקו. השיר פורסם דרך חברות התקליטים פרלופון ו-וורנר מיוזיק גרופ ב-9 ביולי 2020, כסינגל השני מתוך מיקסטייפ הבכורה של אשניקו, Demidevil. השיר נכתב על ידי אשניקו וסלינגר, והופק על ידי סלינגר. "Daisy" הוא שיר פופ, אינדי פופ, היפ הופ, וטראפ ובעל אלמנטים של EDM ומטאל, וסובב סביב הדמות דייזי, שאשניקו יצרה כלוחמת שהורגת אנסים ומשאיר חינניות מאחוריה ככרטיס ביקור.
הקליפ לשיר בוים על ידי שרלוט רתרפורד ופורסם ב-7 באוגוסט 2020. הוא נוצר בשיתוף עם ביטס אלקטרוניקס וטיקטוק, ומכיל תוכן גולשים שנוצר על ידי משתמשים בטיקטוק. בשיאו, הגיע השיר למקום 24 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר הראשון של אשניקו שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבריטי. במצעד השירים מתחת להוט 100, הגיע השיר למקום השלישי, ובקנדה הוט 100, הגיע למקום 74.
ב-11 בדצמבר 2020 יצא רמיקס לשיר בשם "Daisy 2.0", בהשתתפות הזמרת הווירטואלית האטסונה מיקו.
רקע והרכב
"Daisy" תואר כשיר המשלב פופ, אינדי פופ, היפ הופ וטראפ, ובעל אלמנטים של EDM ומטאל בהפקתו. השיר כתוב במפתח של E♭ מז'ור. לדברי אשניקו, השיר נכתב מנקודת מבטה של דמות הכותרת של השיר, דייזי, מעין לוחמת שהורגת אונס ודומינטריקס הלובשת אך ורק נעלי לטקס ופלטפורמה ומותירה אחריה חינניות ככרטיס ביקור, ומכאן המילות השיר, "אני נושכת בחזרה, חינניות על שידת הלילה שלך".
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה. לויד בסט מ-God Is in the TV, כתב כי "ההמנון הזה, בהשראת ז'אנר הטראפ, הוא נועז ואנרגטי", והשווה את השיר למוזיקה של גריימס, פופי וקווין הרבי. קריס קנילי מ-The Line of Best Fit כינה את השיר "קר ועוצמתי".
הופעות חיות
אשניקו ביצעה את השיר ב-MTV ב-13 באוקטובר 2020, לאחר שנבחרה לאמן המבטיח של חודש אוקטובר 2020.
קרדיטים
הקרדיטים לקוחים מטיידל:
סוחוי Su-9
סוחוי Su-9 (קוד דיווח נאט"ו: Fishpot) הוא מטוס יירוט סילוני חד-מושבי מהדור השני, המטוס פותח ושירת בברית המועצות.
היסטוריה
המטוס פותח עקב מחקרים אווירודינמיים במכון צאגי במהלך מלחמת קוריאה שהעלו קונפיגורציות אופטימליות למטוסי קרב סילוניים. המטוס עצמו עוצב על ידי המשרד לתכנון ניסויי סוחוי תחת מספר הדגם T-405 וטס לראשונה ב-1956. ה-Su-9 פותח במקביל לסוחוי Su-7 והמערב ראה את שניהם לראשונה ב-יום התעופה בטושינו ב-24 ביוני 1956, ובשל שהם היו דומים ה-Su-7 קיבל את קוד נאט"ו Fitter וה-Su-9 קיבל את הקוד Fitter-B בהתחלה.
1,150 יחידות של כלי הטיס יוצרו, על בסיסו יוצר ה-סוחוי Su-11 ועל פי מספר עדיויות חלק ממטוסי Su-9 עברו שודרגו והוסבו לדגם Su-11. המטוס לא נמכר לבעלות הברית של ברית המועצות ולא למדינות ברית ורשה אחרות. המטוס יצא משירות במהלך שנות ה-70 והוחלף על ידי סוחוי Su-15 ומיג-25.
ג'ובאני גונסאלס
ג'ובאני אלסנדרו אפוד גונסאלס (בספרדית: Giovanni Alessandro González Apud; נולד ב-20 בספטמבר 1994, מונטווידאו, אורוגוואי) הוא כדורגלן מאורוגוואי, המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מיורקה ובנבחרת אורוגוואי.
אורוגוואי
ג'ובאני הוא בנו של שחקן נבחרת אורוגוואי לשעבר חואן אנטוניו גונסאלס, ששיחק בספרד בשנים 1997—2001. לכן, ג'ובאני החל לשחק כדורגל בבית הספר של מועדון אוביידו. בשנת 2003 חזר לאורוגוואי ובשנת 2004 שיחק בריבר פלייט המקומית, באקדמיה לנוער של המועדון.
ברמה המקצוענית, ג'ובאני גונסאלס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 בספטמבר 2014 במשחק אליפות אורוגוואי מול רנטיסטאס. הוא שיחק 90 דקות בהפסד קבוצתו בתוצאה 0:2. גונסאלס החל לשחק תפקיד חשוב במיוחד בקבוצה בשנת 2017, לאחר שהופיע 36 משחקים במהלך השנה וכבש שלושה שערים, בזכותם משך את תשומת לבם של הסקאוטים של מועדון פניארול ובתום העונה עבר גונסאלס לקבוצה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה החדשה ערך ב-26 בינואר 2018 במשחק הסופר קאפ של אורוגוואי נגד נסיונל. הוא צורף להרכב הפותח והוחלף בדקה 54 בתוצאה 3:0 לטובת פניארול שזכתה לראשונה בתואר.
ב-22 בינואר 2022 חתם במיורקה.
קריירה בנבחרת
במרץ 2019 אוסקר וושינגטון טבארס זימן את ג'ובאני גונסאלס לסגל נבחרת אורוגוואי. ב-22 במרץ 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בחצי גמר גביע סין הידידותי מול אוזבקיסטן (3:0). בדקה 61 גונסאלס החליף את דייגו לאקסאלט. ג'ובאני הפך לשחקן ה-106 שעלה לראשונה באורוגוואי מאז חזרתו של טבארס לנבחרת ב-2006.
יאיר בן-חיים
יאיר בן־חיים ((נולד ב-27 באוקטובר 1957) הוא משורר, סופר ואמן ישראלי, עורך שירה והמו"ל של חדרים-בית הוצאה לאור. עורך את כתב-העת 'המסדרון' כתב-עת לשירה ופרוזה תרבות ואמנות, עורך ומנהל את האתר הספרותי: 'חדרים-סקירת אירועי שירה ופרוזה, תרבות ואמנות'. במסגרתו הוא עורך ומביים את מדור הדגל של האתר 'דַּבֵּר אֶל הַשִּׁיר' בו מצולמים משוררים ומשוררות הקוראים משירתם ברחבי העיר תל אביב. כיהן כחבר בוועד המנהל של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
יצירות
בשנת 2013, הוציא לאור ספר שירה ראשון פרי עטו, "דוֹרֵשִׁירָה", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור, ובו בין היתר שירים על העיר תל אביב מזווית אירונית.
בשנת 2015 הוציא לאור את ספרו השני, "להשתגע באמצע היום", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור. בספר שירים המבטאים חיבוטי נפש, לצד שירים חברתיים, שירי גחמה וארס-פואטיקה.
בשנת 2018 הוציא לאור את ספרו השלישי, "חֶמְדָּתִי", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור. ספר השירה מחולק לשישה שערים והוא מהווה קטלוג ביוגרפי של תמונות וסיטואציות לאורך חייו של המחבר.
בשנת 2022 במהלך חודש אוקטובר הוציא לאור את ספרו הרביעי, "מכרות הפחם", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור. ספר השירה מחולק לארבעה שערים והוא מזמן את הקורא למסע אל מכרות הפחם של המשורר יאיר בן־חיים..
ג'נסיס G70
ג'נסיס G70 (בקוריאנית: 제네시스 G70, באנגלית: Genesis G70) היא מכונית מנהלים במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ג'נסיס מוטורס משנת 2017. היא נחשפה בדרום קוריאה ב-15 בספטמבר 2017, והגיע לישראל ב-26 במאי 2021.
עיצוב
העיצוב החיצוני יוקרתי וספורטיבי ונועד להתחרות באאודי A4, ב.מ.וו סדרה 3 ומרצדס-בנץ C-קלאס. העיצוב החיצוני דומה גם ל-G90 וה-G80 של ג'נסיס. העיצוב הפנימי יוקרתי וספורטיבי, משלב אלמנטים יוקרתיים כמו של ה-C-קלאס וספורטיביפ כמו של ה-A4 והסדרה 3. לוח המחוונים דיגיטלי ומסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 10.25 אינץ' (8 אינץ' לפני מתיחת הפנים).
מפרט טכני
היא משווקת עם שלושה מנועים, מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק 255 כ"ס ומומנט מרבי של 36 קג"מ, מנוע בנזין V6 בנפח 3.3 ליטר טווין טורבו המספק 365 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 52 קג"מ בין 1,300 ל-4,500 סל"ד, מנוע דיזל בנפח 2.2 ליטר טורבו המספק 201 כ"ס ומומנט מרבי של 44.8 קג"מ.
לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. מנוע ה-3.3 טווין טורבו מאפשר תאוצה של 4.7 שניות.
מתיחת פנים שנת 2020
באוקטובר 2020 חשפה ג'נסיס את מתיחת הפנים ל-G70. מתיחת הפנים כללה הוספת שפת העיצוב החדשה של ג'נסיס על גוף המכונית, העיצוב החדש מעניק למכונית עיצוב מודרני, יוקרתי וספורטיבי. בפנים המכונית שידרגה ג'נסיס את הטכנולוגיה באמצעות הוספת מערכות בטיחות והוספת מסך מגע המציג את המולטימדיה באיכות משופרת ובקוטר 10.25 אינץ' לעומת 8 אינץ'.
רוכשי הדגם יוכלו לבחור בחבילת ספורט המעניקה לדגם מראה ספורטיבי יותר לצד מערכת בלימה משודרגת של ברמבו עם קליפרים באדום, חישוקי 19 אינץ', דיפרנציאל מוגבל החלקה מכני.
דגמי ה-3.3 ליטר עם חבילת הספורט כוללים בנוסף מערכת פליטה משודרגת עם מצב דריפט בו כל הכוח עובר לגלגלים האחוריים בלבד.
ג'נסיס G70 שוטינג ברייק
במאי 2021 חשפה ג'נסיס את גרסת הסטיישן לגרסה הבסיסית, הקרויה, ג'נסיס G70 שוטינג ברייק. ה"שוטינג ברייק" זהו סוג של עיצוב ספורטיבי למכוניות סטיישן ומכאן שמה של גרסת הסטיישן. בעיצוב החיצוני והפנימי יותר ספורטיבי מאשר הגרסה הרגילה. היא תשווק עם אותם מנועים של הגרסה הרגילה. היא מיועדת בעיקר לאירופה.
בישראל
ה-G70 משווקת בישראל עם מנוע אחד בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק 252 כ"ס והנעה אחורית.
ה-G70 משווק בישראל בשתי רמות גימור.
היינריך העשירי, רוזן רויס-אברסדורף
היינריך העשירי, רוזן רויס-אברסדורף (בגרמנית: Heinrich X. Reuß zu Ebersdorf; 29 בנובמבר 1662 - 10 ביוני 1711) היה הרוזן המייסד של רויס-אברסדורף, ושלט ברוזנות בין השנים 1688–1711.
ביוגרפיה
היינריך היה הבן הצעיר של היינריך העשירי, רוזן רויס-לובנשטיין, בנו של היינריך השני, רוזן רויס-גרה, ולמריה זיבילה מרויס-אוברגרייץ, בתם של היינריך הרביעי, רוזן רויס-אוברגרייץ ואליזבת יוליאנה מדאון-נויפווילר. בשנת 1671 מת אביו, והיינריך ואחיו היינריך השלישי והיינריך השביעי שלטו ברוזנות במשותף. בשנת 1678 חילקו האחים ביניהם את הנחלה: היינריך השלישי קיבל את רוזנות רויס-לובנשטיין, היינריך השביעי קיבל את רוזנות רויס-הירשברג והיינריך העשירי קיבל את רוזנות רויס-אברסדורף, אשר היה דבר יוצא דופן, מאחר שהיה זה כפר קטן. לפני שהוא התחתן, הוא הקים בית אחוזה, אשר כלל טירה צנועה שנבנתה בין השנים 1692–1694, והוסיף עליה גן בסגנון הבארוק.
כאשר הטירה שלו הייתה מוכנה, התחתן היינריך ב-29 בנובמבר 1694 עם ארדמוטה בניגנה מזולמס-לאובאך, בתם של יוהאן פרידריך, רוזן זולמס-בארוט ובניגנה מפומניץ. שני בני הזוג נחשבו מאוד אדוקים. הם היו חברים קרובים של הפדגוג אוגוסט הרמן פרנקה פון האלי, ומאוחר יותר של הרוזן ניקולאוס לודוויג פון צינצנדורף, אשר התחתן עם בתם ארדמוטה דורותיאה. אברסדורף הפכה תחת שלטונו למרכז של הפייטיזם בתורינגיה.
ב-10 ביוני 1711 מת היינריך, ובנו היינריך העשרים ותשעה, רוזן רויס-אברסדורף עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
התחתן היינריך ב-29 בנובמבר 1694 עם ארדמוטה בניגנה מזולמס-לאובאך, בתם של יוהאן פרידריך, רוזן זולמס-בארוט ובניגנה מפומניץ, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
אנה אטקינס
אנה אטקינס הייתה צלמת בריטית וחוקרת בוטניקה פורצת דרך.
אטקינס נחשבת כראשונה שפרסמה ספר מלווה בצילומים - בשנת 1843 פרסמה את ספרה "אצות בריטניה – רישום באמצעות ציאנוטייפ (Cyanotype)".
ביוגרפיה
אטקינס נולדה בטונברידג' (Tonbridge), קנט שבאנגליה. אמה נפטרה זמן קצר לאחר לידתה והיא גודלה על ידי אביה, ג'ון ג'ורג' צ'ילדרן, שהיה כימאי, מינרליסט וזואולוג. בזכות זאת זכתה להשכלה מדעית לה זכו נשים מעטות בלבד באותה עת. בביתם הייתה מעבדה גדולה ומצוידת היטב. אטקינס ליוותה את אביה במחקריו, וציורי הצדפות שלה פורסמו בספרו, שהיה תרגום ספרו של לאמארק על מיני צדפות.
בשנת 1825 נישאה לג'ון פלי אטקינס. לזוג לא היו ילדים.
אטקינס נפטרה בהלסטד בשנת 1871, בגיל 72.
אצות בריטניה – רישום באמצעות ציאנוטייפ
הזוג אטקינס היה חבר של ויליאם הנרי פוקס טלבוט ואטקינס למדה ממנו את השימוש בשיטת "רישום קלוטייפ (פוטוגני)", והחל מ-1841 החלה לצלם בעצמה.
סר ג'ון הרשל, פיתח את תהליך הציאנוטייפ ב-1842, ואטקינס השתמשה בתהליך לצילום אצות מיובשות. אטקינס פרסמה בעצמה את תצלומיה באוקטובר 1843, בספרה: "Photographs of British Algae: Cyanotype Impressions", שנחשב כספר הראשון המלווה בתצלומים (8 חודשים לפני ספרו של טלבוט, "עפרון הטבע"). עד 1853 פרסמה אטקינס שני כרכים נוספים של ספרה. רק 17 עותקים של הספר יצאו לאור, כאשר רבים מהעותקים אינם שלמים. כיום, עותקים של הספר קיימים, בין השאר, בספרייה הבריטית, במוזיאון קלוינגרוב בסקוטלנד, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בספריית העיר ניו יורק, באגודה הלינאית של לונדון ובחברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע.
עבודות מאוחרות
בשנות ה-50 של המאה ה-19 אטקינס שיתפה פעולה עם חברה קרובה שלה, אן דיקסון (1799–1864), ביצירת לפחות שלוש אסופות פוטוגרמות של ציאנוטייפ: בנוסף, פרסמה אטקינס ספרים ללא פוטוגרמות.
עת לאהוב ועת למות
עת לאהוב ועת למות (באנגלית: A Time to Love and a Time to Die) הוא סרט מלחמה ודרמה רומנטית אמריקאי משנת 1958, בבימויו של דאגלס סירק ובכיכובם של ג'ון גאווין וליזלוט פולבר.
התסריט נכתב על ידי אורין ינינגס ואריך מריה רמארק והוא מבוסס על הרומן של רמארק "Zeit zu leben und Zeit zu sterben" משנת 1954 המתאר את קורותיו של חייל גרמני בחזית הרוסית במלחמת העולם השנייה שמגלה רגשות אנושיים וכן את הסבל של האזרחים הגרמנים בעורף.
רמארק היה מוחרם על ידי הנאצים ששרפו את ספריו. הוא ברח עם עליית היטלר לשלטון ואחותו הוצאה להורג על ידי הנאצים באשמת בגידה. הוא מופיע בסרט בתפקיד של פרופסור שמסתתר מאימת הגסטפו.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות פסלה ב-1958 את הסרט להקרנה בטענה שהוא מציג רק את סבלו של העם הגרמני ואין בו דבר על הסבל האיום שהם גרמו לעמים אחרים בכלל וליהודים בפרט. הפסילה עוררה גלי ביקורת בישראל ומחוצה לה, אך לאחר מספר שנים עם הפשרת היחסים עם גרמניה והעם הגרמני, הותר הסרט להקרנה בישראל וב-1962 תורגם הספר לעברית.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר ולפרס דוב הזהב.
ג'ון גאווין זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן חדש ומבטיח ביותר.
תקציר עלילה
1944, הצבא הגרמני נסוג בחזית הרוסית. ארנסט גרייבר (ג'ון גאווין) מקבל פקודה להצטרף לחוליית הוצאה להורג של שבויים רוסיים ומתקשה ללחוץ על ההדק.
הוא מקבל חופשה של שלושה שבועות ומגיע לעיר מגוריו שרוב בתיה הרוסים וצופרים מופעלים מדי פעם לפני הפצצות מהאוויר. הוא יושב במקלט ביחד עם אזרחים וכואב את סבלם. גרייבר מחפש את ביתו אך מוצא אותו הרוס ומתחיל לברר בקשר להוריו.
הוא פוגש ברחוב את חברו מהלימודים אוסקר בינדינג (טאייר דוד) שהוא כעת קצין גבוה באס אס שמזמין אותו לביתו המפואר ומנסה להרשים אותו במשקאות, אוכל יקר ונערת ליווי ומציע לו לגור בדירתו. גרייבר פוגש שם את קצין האס אס היינה (קורט מייזל) שמספר לו על "חוויותיו, במחנה השמדה. גרייבר מעדיף לגור במעון לחיילים שם הוא פוגש את רויטר (קינן ווין) שמצייד אותו במדי קצין וממליץ על מסעדה יוקרתית.
גרייבר מחפש את ד"ר קרויז שטיפל בהוריו אך מוצא את בתו אליזבת (ליזלוט פולבר) שמגלה לו כי אביה נלקח למחנה ריכוז. גרייבר מזמין אותה למסעדה יוקרתית אך הסעודה נקטעת בשל הפצצה כבדה שמאלצת אותם לרוץ למקלט. ההפצצה זורעת הרס רב בעיר.
גרייבר נפגש עם מורו פרופסר פולמן (אריך מריה רמארק) שמסתתר מאימת הגסטפו ביחד עם פליט גרמני בשם ג'וזף (שארל רנייה). פולמן מספר לו על עריצות המשטר הנאצי. הידידות בין גרייבר ואליזבת מתהדקת והם מחליטים להתחתן. הם נבדקים בגסטפו ומקבלים אישור אף על פי שאביה במחנה ריכוז.
אליזבת מקבלת אחר כך זימון לגסטפו אך גרייבר מגיע במקומה וקצין הגסטפו (קלאוס קינסקי) מוסר לו קופסה עם אפר אביה "שמת בנסיבות טבעיות".
גרייבר חוזר לחזית ויחידתו נמצאת בנסיגה. הוא מתבקש לירות בשבויים אך מסרב. חייל אחר, שטיינברנר (בנגט לינדסטרום), עומד לירות בהם אך גרייבר הורג אותו ומשחרר את השבויים. הוא נפנה לקרוא מכתב מאליזבת המבשרת לו שהיא בהריון אבל אחד השבויים שנטל את רובהו של שטיינברנר, הורג אותו.
ויוויטאן
ויוויטאן (בהונגרית: Vilyvitány) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-370 תושבים בשנת 1990 עד ל-224 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-39%).
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים.
הליגה (סדרת טלוויזיה)
הליגה היא סדרת סיטקום אמריקאית ששודרה בשנים 2009–2015. היא מגוללת את חייהם של ארבעה חברים טובים המתגוררים בשיקגו, אילינוי אשר משחקים בליגת פנטזי פוטבול. הסדרה עוסקת בחיים היומיומיים של הדמויות בנושאים כמו סקס, הורות ועוד.
בישראל, הסדרה שודרה ב-yes.
עלילה
הליגה עוקבת אחרי קבוצת חברי ילדות שמשחקת פנטזי פוטבול (ליגת פוטבול וירטואלית).
צו הנסיכים
צו הנסיכים (בגרמנית: Prinzenerlass) הוא צו שהוציא ב-1940 אדולף היטלר, הפיהרר של גרמניה הנאצית. הצו אסר על כל חיילי הוורמאכט אשר השתייכו לאחת ממשפחות המלוכה ששלטו בגרמניה לפני 1918, להשתתף בפעילות קרבית במסגרת מלחמת העולם השנייה. ב-19 במאי 1943 תוקן הצו כך שכל בני משפחות המלוכה סולקו משורות הוורמאכט.
לאחר המהפכה הגרמנית ב-1918 בוטלה המונרכיה בגרמניה, והאצולה הגרמנית איבדה את מעמדה הרשמי. עם זאת, להבדיל מאוסטריה השכנה, בני האצולה עדיין נהנו מכבוד ופופולריות בגרמניה, ובהדרגה החלו לחזור אליה גם אלו מהם שגלו ממנה במסגרת המהפכה. התנועות המלוכניות בגרמניה, נהנו מכוח רב. כאשר עלה היטלר לשלטון, הוא הסתדר בתחילה עם המלוכנים, אולם בהמשך החל לרדוף אותם.
ב-23 במאי 1940 נפצע וילהלם, נסיך פרוסיה, בנו של נסיך הכתר וילהלם ונכדו של וילהלם השני, קיסר גרמניה הגולה, במהלך הקרבות במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הוא נפטר שלושה ימים לאחר מכן בבית חולים שדה בעיר ניוול. הלווייתו נערכה ב-29 במאי בעיר פוטסדאם. היא יצאה מכנסיית השלום בסנסוסי אל מקדש העתיקות והשתתפו בה למעלה מ-50,000 איש. היטלר נדהם מהמספר הרב של הנוכחים, וסבר שמדובר בהפגנת כוח של המלוכנים נגדו. הוא גם גילה שהתנועות המלוכניות עדיין נהנות מתמיכה בקרב האוכלוסייה.
Die Toten Hosen
Die Toten Hosen (תעתיק: די טוטן הוזן, גרמנית: "המכנסיים המתים", במובן של "משעמם, חסר עניין"), היא להקה גרמנית המנגנת בעיקר מוזיקת רוק עם השפעות פאנק, שהוקמה ב-1982. מאז מכרה יותר מחמישה-עשר מיליון אלבומים.
היסטוריה
"די טוטן הוזן" נוסדה בדיסלדורף שבגרמניה המערבית. ההרכב המקורי מנה את הסולן אנדראס "קמפינו" פְרֶגֶה, נגני הגיטרה אנדראס "קודל" פון הולסט ומיכאל "ברייטי" ברייטקופף, נגן הבס אנדראס "אנדי" מוירר ועוד שניים שפרשו מאז, קלאוס-פטר "טריני" טרימפופ וולטר "נובמבר" הארטונג. את הופעתם הראשונה ערכו בחג הפסחא, 11 באפריל 1982, בברמן. באותה שנה הוציאו שני שירים בודדים בהוצאה עצמית. הם ערכו אז חמישים הופעות בגרמניה ועוד אחת בחוץ לארץ, ברומא. הארטונג עזב בשל התמכרות לסמים. ב-1983 יצא שירם המצליח הראשון, Eisgekühlter Bommerlunder ("בומרלונדר", מעין אקוואויט, "עם קרח"), ואחריו אלבום הבכורה Opel-Gang. אף ש"אופל-גנג" לא היה מצליח מאוד, הוא הגיע לדרגת אלבום זהב עם 100,000 עותקים שנמכרו. הם עוררו גם את השערורייה הציבורית הראשונה מני רבות שנקשרה בשמם, כשחיללו כנסייה במהלך צילומי סרטון הטלוויזיה של "בומרלונדר." ב-1984, במקביל לסכסוך משפטי קשה עם חברת התקליטים EMI, יצא אלבומם השני Unter falscher Flagge ("תחת דגל כוזב"), שהגיע לזהב גם כן. מתוך חמישה-עשר אלבומיהם לא היה אחד שנפל מסף זה. הם ערכו סיבוב הופעות מוצלח עם יותר מ-80 עצירות. ב-1985 הופיעו גם ברחבי הגוש המזרחי. המתופף טרימפופר פרש, והוחלף ביעקב קויזן שעזב תוך שנה. בינואר 1986 הצטרף וולפגנג רוהדה, שנותר כמתופף במשך שלוש-עשרה שנה.
לאחר שנים של הצלחה הדרגתית, הפריצה הגדולה של "די טוטן הוזן" הגיעה ב-1988 עם השיר Hier kommt Alex ("הנה בא אלכס"), שהתבסס על דמותו של אלכס, הגיבור הפסיכוטי מ"תפוז מכני". הטקסט תיאר אלימות קשה ורצחנית של חבורת בני-נוער מנוכרים. ב-1993 פורסם Reich & Sexy, אחד משני אלבומיהם שהגיע למעמד פלטינה כפול עם למעלה ממיליון עותקים שנמכרו. ב-1996 יצא שירם Zehn kleine Jägermeister ("עשרה יגרמייסטר קטנים"). זה מכר יותר מחצי מיליון תקליטים לבדו, והגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים של גרמניה, אוסטריה ושווייץ גם יחד. "יגרמייסטר" הושק כחלק מהאלבום Opium fürs Volk, גם הוא פלטינה כפול. לאחר יותר מאלף קונצרטים שערכו, הלהקה חדלה מהופעות המונים לשנתיים ב-28 ביוני 1997, כשצעירה בת שש-עשרה נהרגה בלחץ הכבד בקהל של 60,000 איש באצטדיון דיסלדורף. ב-1998 החליף האנגלי סטיבן ג'ורג' "פום" ריצ'י את רוהדה כמתופף, ומאז ההרכב נותר קבוע וכלל אותו, את "קמפינו", "קודל", "אנדי" ו"ברייטי". ב-2012 הוציאה הלהקה את אלבומה החמישה-עשר במספר לרגל חגיגות שלושים השנה, Ballast der Republik ("זיבורית הרפובליקה", משחק מילים על ארמון הרפובליקה, פלאסט, של גרמניה המזרחית).
באוקטובר 2010 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב.
מיס תבל 2001
מיס תבל 2001 הייתה תחרות מיס תבל ה-50 במספר. היא נערכה ב-11 במאי 2001 בעיר בימון בפוארטו ריקו.
את התחרות הנחו הדוגמניות אל מקפירסון ונעמי קמפבל. זו הייתה הפעם הראשונה בה התחרות לא הונחתה על ידי גבר.
במסגרת החלק האמנותי הופיע הזמר ריקי מרטין.
מיס פוארטו ריקו זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה פוארטו ריקו למדינה השנייה לאחר ארצות הברית שנציגתה זוכה בתחרות בעוד היא משמשת גם כמדינה המארחת.
יצחק גאטינייו
הרב יצחק גאטינייו (השני) (?-1800) היה מגדולי רבני אזמיר ורבו של הרב חיים פאלאג'י.
קורות חייו
נולד לרב אליקים גאטינייו מחבר ספר תועפות ראם ואגורה באהלך. בנו של רבי יצחק גאטינייו (הראשון).
אביו משבח אותו וטוען שעלה עליו בחכמה:. אביו הוא ששכנע אותו להדפיס את ספריו.
תלמידיו
הרב חיים יהודה אליעזר מחבר ספר שמחת יאודה. החבי"ף מכנה אותו "אדוני מורי הקדוש", מורי הרב, או הרב בית ישחק.
הרב יצחק נספד על ידי תלמידו הרב רחמים אברהם אריה הכהן אריאש וע"י הרב שלום מרגונטו וע"י רבי דוד אמאדו.
פטירתו
תאריך פטירתו של הרב לא ברור, על מצבתו י"ד באלול התק"ס (1800), אך בדרשת הספד של רבי דוד אמאדו, נכתב שנפטר באלול התקע"ג , ובהספדו של הרב רחמים אריה אברהם הכהן אריאש נכתב שנפטר בשנת התקס"ג.
טומיאיצ'י מוריאמה
טומיאיצ'י מוריאמה (ביפנית: 村山 富市; נולד ב-3 במרץ 1924) הוא פוליטיקאי יפני שהיה ראש ממשלת יפן ה-81, מ-30 ביוני 1994 עד 11 בינואר 1996. הוא עמד בראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וראש הממשלה הסוציאליסטי הראשון מזה חמישים שנה ביפן. הוא ידוע בשל הנאום שנשא ביום השנה החמישים לסיום מלחמת העולם השנייה, בו הביע התנצלות על הפשעים שביצעו היפנים במהלך המלחמה.
ראשית חייו
מוּרָיָאמה נולד במחוז אויטה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מייג'י בטוקיו והתמנה למזכיר איגוד הפועלים בחברה בה עבד. לאחר מכן תמך האיגוד בהצטרפותו של מוריאמה למפלגה הסוציאליסטית.
הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר מועצה בעיר אויטה ב-1955, והחזיק בתפקיד במשך שלוש כהונות. תומכיו עודדו אותו להתמודד על מושב באספה המחוזית של אויטה ב-1963, וגם בתפקיד זה החזיק במשך שלוש כהונות. ב-1972 נבחר מוריאמה לבית הנבחרים של יפן.
מוריאמה נודע כאדם רגוע ובעל יכולות ניהול משא ומתן, וידע להגיע לפשרות. הוא התמנה ליושב ראש הוועדה לענייני הדיאט של מפלגתו ב-1991, אחד התפקידים הבכירים בפוליטיקה היפנית. לאחר הבחירות הכלליות של 1993 הצטרפה המפלגה הסוציאליסטית לקואליציה, עד 1994, ובאוקטובר של אותה שנה הוא נבחר להיות מנהיג המפלגה.
ראשות הממשלה
מוריאמה התמנה לראשות ממשלת יפן ב-30 ביוני 1994. הממשלה התבססה על קואליציה בה היו חברות המפלגה הסוציאליסטית, המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגת סקיגאקה החדשה.
בשל גודל הקואליציה לא הייתה מנהיגותו חזקה. על אף התנגדות מפלגתו להסכם הביטחון בין יפן וארצות הברית טען מוריאמה שההסכם נחתם בהתאם לחוקה, ובכך אכזב רבים מתומכיו. ממשלתו ספגה ביקורת נוספת על כך שלא הגיבה במהירות מספקת לרעידת האדמה בקובה ב-1995. חודשיים לאחר מכן ארעה התקפת הסארין ברכבת התחתית של טוקיו על ידי הכת אום שינריקיו.
בזמן כהונתו כראש ממשלת יפן, התנצל מוריאמה על הפשעים שביצעה האימפריה היפנית במהלך המלחמה הפסיפית, ביום השנה החמישים לסיומה ב-15 באוגוסט 1995.
בבחירות הכלליות של 1996 איבדה מפלגתו מושבים רבים בבית הנבחרים. מוריאמה הביע רצון להתפטר מתפקידו, אך תומכיו התנגדו. הוא התפטר בכל זאת מספר חודשים מאוחר יותר, וריוטרו האשימוטו, מנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית, החליפו.
ב-2000 פרש מוריאמה מהחיים הפוליטיים.
המהומות בשוודיה (2013)
המהומות בסטוקהולם הן הכינוי שניתן בעיתונות השוודית והעולמית למהומות והעימותים שהתרחשו בין מהגרים תושבי שכונת האסבי שבצפון סטוקהולם, בירת שוודיה והמשטרה המקומית. המהומות פרצו ב-19 במאי 2013, יום ראשון, עת דיווחה המשטרה על הצתות והשחתת רכוש והסתיימו ב-24 במאי 2013, יום שישי, עת דיווחה המשטרה כי מרבית המהומות פסקו. הרשויות דיווחו כי במהלכן נפצעו עשרות שוטרים והוצתו עשרות מכוניות.
גורמים
המהומות פרצו לאחר שב-13 במאי ירו שוטרים שוודים בגבר בן 69, מהגר ממוצא פורטוגזי משכונת האסבי בעיר, שמת כתוצאה מהירי. על פי הדיווחים בתקשורת המקומית הגבר שנורה היה חמוש בחרב מצ'טה, נעל את עצמו בדירתו עם רעייתו וסירב לאפשר לשוטרים להיכנס פנימה. מחשש לסכנה לחיי רעייתו השוטרים פרצו בכוח וירו בו.
אולם אף שהמחאות פרצו עקב מות המהגר, הן למעשה הציתו מתחים בני עשור בין החברה השוודית למהגרים ממדינות מוסלמיות במזרח התיכון ובאפריקה ויש הטוענים כי המהומות אינן אלא ביטוי לתסכול עקב האבטלה הגואה, ההטרדות מצד כוחות המשטרה ורמות ההשכלה בשכונות בהן הם מתגוררים.
סיבות נוספות שהועלו כאפשריות לפרוץ המהומות הן עוני, מתח בין-גזעי ובין דתי והתחזקות תנועות אסלאמיסטיות במדינה. תופעות אלו התבטאו כנראה גם במחאות בקנה מידה קטן יותר שפרצו בשנת 2010 בשוודיה.
גירינץ'
גירינץ' (בהונגרית: Girincs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי גירינץ'
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובעבר אף היו בכפר קברים יהודיים.
אריקה היימן
אריקה היימן (בגרמנית: Erika Heymann; אופנבורג, גרמניה 1895 – 6 באפריל 1950, אמסטרדם) הייתה חסידת אומות העולם מגרמניה, הוכרה על ידי מוסד יד ושם לאחר מותה בגין עזרתה ליהודים בהולנד הכבושה.
ביוגרפיה
אריקה היימן נולדה באופנבורג, גרמניה בשנת 1895. בתם של אדולף ומרי גק, שלישית מבין חמישה ילדים. אביה היה סוציאליסט ואימה נוצרייה קתולית. אריקה לא הייתה דתייה והגדירה את עצמה כ-"אוהבת טבע".
בשנת 1921 אריקה גק נישאה לסטפן היימן, חייל גרמני שלחם במלחמת העולם הראשונה וקומוניסט. אריקה וסטפן חיו במנהיים, היו פעילים בארגונים חברתיים ופרסמו מאמרים בכתבי עת קומוניסטיים. לזוג נולדו שני ילדים, סוניה בשנת 1922 ודייטר בשנת 1927.
ברלין
בשנת 1930 סטפן התחיל לעבוד בתור עורך של העיתון רוט פחן ("דגל אדום" בהולנדית) בברלין. בשנת 1933 הוא נאסר מאחר שסירב לגלות את זהותו של עיתונאי שמאמרו פורסם בעיתון.
זמן קצר לאחר מכן, אריקה קיבלה צו משר הפנים של פרוסיה, הרמן גרינג, המורה למשפחתה לצאת משטח המדינה. עם הקמתה של רפובליקת ויימאר אריקה הייתה אזרחית של מחוז באדן, ולכן היה ניתן להורות לה לצאת משטח הרפובליקה. אריקה וסטפן הסכימו כי הגיע זמנם לעזוב את גרמניה לחלוטין.
אחותה של אריקה, טרודל, שכנעה את האחראי על התחבורה באמסטרדם להעסיק את אריקה בתור אומנת בתנאי שתלמד את ילדיו גרמנית. ב-14 ביולי 1933 המשפחה עברה לאמסטרדם. הם שכרו שתי דירות בדרום העיר. אריקה עבדה בתור מנקה ומבשלת בשעות היום. היא אף יצרה קשרים עם תנועות סוציאליסטיות באמסטרדם.
במרץ 1936 סטפן סיים לרצות את עונשו, אך הוא נעצר בשנת בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית של גרמניה ונשפט למאסר עולם. בשנת 1938 הוא נשלח לדכאו על מנת לבנות בית כלא חדש. לאחר מעצרו אריקה וסטפן נהגו להתכתב ועם התקרבות המלחמה הדבר נעשה קשה יותר ויותר.
המלחמה וכיבוש הולנד
במאי 1940 גרמניה הנאצית כבשה את הולנד. אריקה נשלחה למטה האס דה. היא נחקרה והובהר לה כי אם תעזוב את בעלה היהודי היא תזכה למשרה טובה. על אף כן היא סירבה והשמידה את כל תכתובותיה עם סטפן.
תבוסת הצבא הגרמני בקרב סטלינגרד החישה את רדיפת היהודים באירופה הכבושה. אריקה הכניסה לביתה מספר דיירים למרות שידעה על יהדותם: ארווין גייסמר, אברהם "אפי" קייזר והנדריק ווסטרמנס ששמו האמיתי היה חנן פלוהרשיים.
לאחר המלחמה, מחתרת ההתנגדות ההולנדית הנפיקה תעודה לאות הוקרה לפועלה של אריקה במספר פעילויות מחתרתיות בזמן הכיבוש.
מעצר ושבי
ב-4 בספטמבר 1943, קרוביו של פלוהרשיים, משפחת פולק, הגיעו לדירתה של אריקה כדי להצטרף אליו למסתור, לאחר שגורשו מבתיהם בהוראת החוק הנאצי. ביום שלמחרת המשטרה הגרמנית פשטה על הדירה ועצרה את כל הנוכחים בה לאחר הלשנה של השכנים. הבוגר היחיד שניצל ממעצר היה אפי קייזר שלא נכח בדירה באותה עת. גם ילדיה של אריקה לא נכחו בדירה והם נשארו באותו הרחוב למשך שארית המלחמה.
בני משפחת פולק וארווין גייסמר נעלמו וקרוב לוודאי שנרצחו במחנות הריכוז. אפי קייזר מצא מקום מסתור חלופי וכך שרד את המלחמה. חנן פלוהרשיים נמלט לבלגיה, לצרפת ומשם הגיע לספרד בה שהה עד לשנת 1944 ולאחר מכן עלה ארצה.
אריקה נשפטה למאסר לכל משך המלחמה באשמת סיוע ליהודים (יודנהילף "Judenhilfe"). בפרק זמן קצר מאוד מלכידתה היא נשלחה למחנה ריכוז בעיר ווכט. במחנה היא אולצה למיין ולתפור בגדים גנובים. לאחר מכן היא הועברה למפעל בו האסירים הרכיבו מסכות גז לצבא הגרמני. בעקבות חשיפה לבנזן היא חלתה בסרטן הדם.
אריקה נכחה במחנה ווכט בעת תקרית שארעה בו וכונתה "טרגדיית הבונקר", 74 נשים צוו להיכנס לתא שגודלו היה תשעה מטרים רבועים בלבד, עשר מהן מתו מחנק. היא ניסתה למנוע את ההתמרדות שהובילה לאסון אך מאחר שהיא הייתה גרמנייה ורוב האסירים במחנה היו הולנדים, התעלמו מעצתה. מסיבות שאינן ידועות, אריקה שוחררה ממחנה ווכט ב-20 באפריל 1944.
מותה
אריקה התאחדה עם ילדיה מיד עם תום המלחמה. היא הייתה תשושה מתקופת המעצר שלה במחנה, ובשנה האחרונה של המלחמה היא נשארה לרוב בביתה.
סטפן היימן היה כלוא בבוכנוואלד ושוחרר בשנת 1945. אריקה וסטפן לא התאחדו לאחר המלחמה מאחר שסטפן רצה שהמשפחה תעבור לגרמניה המזרחית אך ילדיהם רצו להישאר בהולנד.
סרטן הדם של אריקה החמיר והיא נכנעה למחלה ב-6 באפריל 1950, ילדיה פיזרו את אפרה בים הצפוני.
חסידת אומות העולם
דייטר היימן וחנן פלוהרשיים נפגשו בשנת 2003. משפחתה של אריקה, בעצתו של פלוהרשיים, פנו ליד ושם על מנת שהיא תוכר כחסידת אומות העולם. בקשתם נענתה בחיוב בשנת 2010. האות הוענק למשפחה במוזיאון השואה ביוסטון שנה לאחר מכן. חנן פלוהרשיים טס לארצות הברית מהארץ כדי להיות נוכח בטקס.
מסגרות חינוכיות לגיל הרך בישראל
מסגרות חינוכית לגיל הרך המוקדם הן מסגרות חינוך יומיות, פורמליות ולא פורמליות, שמיועדות לגילי לידה עד 3 ומקדימות את גן טרום החובה.
חשיבות מסגרות החינוך בגיל הרך
תינוקות ופעוטות (גילי לידה עד 3) נמצאים בשלב רגיש ביותר מבחינת התפתחותם. ממצאים ממחקרים רבים שנערכו בארץ ובעולם בתחום הגיל הרך מספקים תימוכין משמעותיים לכך שאיכות חוויותיהם והתנסותם היומיומית של ילדים מרגע לידתם משפיעה על התפתחותם הקוגניטיבית, הרגשית, הנפשית והחברתית, ועל הישגיהם מאוחר יותר בבית-הספר ובחיים בכלל. מומחים בתחום מסכימים שלאיכות הטיפול, החינוך והטיפוח של ילדים בשנות חייהם הראשונות יש חשיבות חברתית וכלכלית רבה.
לאיכותן של מסגרות חינוכיות בגיל הרך יש השפעה משמעותית על ההתפתחות של פעוטות וילדים. אינטראקציות קרובות עם מטפלים משמעותיים, סביבה מילולית עשירה והזדמנויות להתנסות מוטורית ואתגרים מנטליים מקדמים את התפתחותם של ילדים. לעומת זאת, סביבה המעודדת פסיביות אינטלקטואלית והתנהגות לא נאותה (אלימות, אימפולסיביות), או המונעת הזדמנויות להשתתף באופן אקטיבי ביחסים חברתיים, משחק יצירתי, התבוננות ופתרון בעיות מורכבות, עלולה להיות בעלת השפעה מזיקה על הילדים לטווח הארך ובאופן בלתי הפיך. מכאן, שהחינוך בשנים הראשונות לחיים הוא חשוב ומרכזי בחייהם של ילדים. ככל שבסיס המושגים והיכולות הנלמדות יהיה רחב יותר, וככל שהעמדות כלפי למידה וכלפי מערכת החינוך בגיל הצעיר חיוביות יותר, כך ילדים יגדלו להיות בוגרים בעלי יכולות הסתגלות טובות יותר.
לפני שפורקה נציבות הדורות הבאים, הגוף שהיה אמון על העלאת המודעות להשלכות של חקיקה בכנסת על דורות העתיד, היא התייחסה כך לנושא מסגרות בגילאי הגיל הרך: "נציבות הדורות הבאים רואה את ההשקעה בקבוצת גיל זו ובמיוחד בגילאי החינוך הקדם יסודי השקעה חשובה וכדאית לטווח הארוך ואף מציינת את העובדה שבמונחים של חשבונאות בין-דורית, נטילת הלוואות כדי לממן את החינוך כתשתית היא אחד הנושאים היחידים המצדיקים נטילת עול שפירעונו נופל על כתפי הילדים של היום וילדי הדורות הבאים". וכך: "רואה נציבות הדורות הבאים בהשקעה בחינוך בגיל הרך את התשתית הבסיסית והחשובה ביותר ליצירת עתיד כלכלי, חברתי וסביבתי חיובי למדינת ישראל. השקעה כספית נכונה, תכנון כולל ופיקוח נאות על התכנים המועברים לגיל הרך בכל המגזרים והשכבות החברתיות במדינת ישראל, תניב דור של ילדים בעלי מוכנות להתמודד עם האתגרים המשתנים במהירות אשר מציבה בפניהם המאה העשרים ואחת."
מחקר של פרופ' ג'יימס הקמן, מראה כי השקעה במסגרות בגיל הרך מניבה בטווח הארוך תשואה גבוהה מאוד. עם זאת, מחקר זה נערך בקרב אוכלוסייה בסיכון ובקרב משפחות עם קשיי תפקוד ובעלות סיכון גבוה לכישלון בבית הספר, ולכן אין להשליך את תוצאותיו על כלל האוכלוסייה.
חוק לימוד חובה התש"ט 1949
כאשר חוקק חוק לימוד חובה התש"ט 1949, התחולה שלו הייתה מגיל 5. ב-1984, עת תוקן התיקון השני לעניין הגיל הרך וחוק חינוך חובה, הוחל החוק גם על גילאי 3-4. התיקון נעשה ביוזמתה של חברת הכנסת אורה נמיר. עם זאת, בגלל מגבלות תקציביות, בפועל לא נאכף החוק והוא יושם רק עבור השכבות החלשות יותר בחברה. הוא החל להיות מיושם באופן מלא רק החל משנת 2013 בעקבות המלצות ועדת טרכטנברג.
חוק הפיקוח על מעונות התשכ"ה 1965
החוק הקיים המסדיר את הרישוי והפיקוח על מעונות היום לפעוטות ואת הפיקוח עליהם, הוא חוק הפיקוח על מעונות התשכ"ה 1965. האגף למעונות יום ולמשפחתונים לגיל הרך במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים הוא הגוף האחראי למסגרות הטיפול ולפיקוח עליהן והוא פועל מכוח חוק זה. חוק זה איננו מתייחס רק למעונות יום לפעוטות, אלא לסוגים שונים של מעונות. למשל, מעונות יום לקשישים, מעונות לאנשים הסובלים מלקויות ועוד. הגדרות החוק אינן כוללות סטנדרטים לטיפול בפעוטות ולא כוללות כלים לאכיפה אפקטיבית במקרה של הפרות. כמו כן, אף על פי שהחוק מחייב פיקוח על מסגרות חינוך לילדים הגיל הרך, בפועל אין אכיפה. לכן, האגף האמון על הפיקוח מפקח רק על מסגרות הפונות אליו מעצמן ומבקשות הכרה מטעמו וקבלה של סמל מעון. נכון ל-2015, כמחצית מהמסגרות לגיל הרך פועלות ללא רישוי וללא פיקוח ולכן הן גם אינן מחויבות בסטנדרטים כלשהם.
נושא הפיקוח על מסגרות טיפול לפעוטות עלה מספר פעמים לדיונים בכנסת. ב-2008 הגיש חבר הכנסת זבולון אורלב הצעת חוק לפיקוח על מעונות יום לפעוטות. בהצעה זו הוצע שמסגרות בהן שוהים מספר מסוים של פעוטות, יחויבו ברישיון ובעמידה בסטנדרטים לגבי הכשרת המטפלות, היחס בין מספר המטפלות למספר הילדים, תברואה, תזונה הולמת ובטיחות. הצעה זו נידונה בקריאה ראשונה ושלישית ומוזגה לבסוף עם הצעת חוק ממשלתית - הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות התש"ע – 2010. הצעה זו לא קודמה ולכן באופן אפקטיבי החוק היחידי שנמצא בתוקף הוא עדין חוק הפיקוח על מעונות התשכ"ה.