cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרנסילבניה
טרנסילבניה כישות עצמאית
כשעיקר הצבא ההונגרי והמלך לאיוש השני נטבחו על ידי העות'מאנים בקרב מוהאץ' (1526) ניצל יאנוש זאפויה, שליט טרנסילבניה את כוחו הצבאי והעמיד עצמו כראש המחנה ההונגרי הלאומי, שהתנגד לכך שפרדיננד מאוסטריה (מאוחר יותר הקיסר פרדיננד הראשון) ירש את כס המלוכה ההונגרי. כיאנוש הראשון הוא נבחר למלך הונגריה, בעוד שמחנה אחר הכיר בזכותו של פרדיננד. בעימות שהתפתח עקב כך קיבל זפוליה את תמיכתו של הסולטאן סוליימן הראשון, שלאחר מותו של זפוליה (1540) כבש את מרכז הונגריה בתואנה שבא להגן על בנו של זפוליה, יאנוש השני. הונגריה הייתה מחולקת לשלושה חלקים: מערב הונגריה, תחת השלטון האוסטרי; מרכז הונגריה תחת שלטון טורקי וטרנסילבניה העצמאית למחצה, שבמשך מאתיים השנים הבאות הייתה לסירוגין תחת השפעה טורקית או אוסטרית.
טרנסילבניה הייתה עתה מחוץ לתחום השליטה הדתית הקתולית, ולכן פרחו בה מגמות לותרניות וקלוויניסטיות. ב-1563 מונה גיאורגיו בלאנדראטה כרופא החצר, ורעיונותיו הדתיים הרדיקליים השפיעו בהדרגה הן על המלך הצעיר יאנוש השני והן על הבישוף הקלוויניסטי פרנסיס דוד ובסופו של דבר גרם להמרת דתם לאמונה האוניטארית. בוויכוח פומבי רשמי גבר פרנסיס דוד על הקלוויניסט פטר מליוס ועקב כך אושר ב-1568 הצו של טורדה (Turda) המאשר את חופש הפולחן הדתי האישי (החוק הראשון המקנה חופש דת באירופה הנוצרית).
בין השנים 1604 - 1606 הוביל איל ההון ושליט מחוז ביחאר, אישטוון בוצ'קאי מרד מוצלח כנגד השלטון האוסטרי. בוצ'קאי נבחר כנסיך טרנסילבניה ב-5 באפריל 1603, ונסיך הונגריה חודשיים מאוחר יותר. שני ההישגים העיקרים של תקופת שלטונו הקצרה של בוצ'קאי (הוא מת ב-29 בדצמבר 1606) היו שלום וינה (23 ביוני 1606) ושביתת הנשק של זסיטואטורוק (Zsitvatorok) (נובמבר 1606). בשלום וינה השיג בוצ'קאי חופש דת ואוטונומיה מדינית, החזרת כל האחוזות שהוחרמו, ביטול כל פסקי הדין המוטים וחנינה מלאה לכל ההונגרים בשטחה של הונגריה, מלבד ההכרה בריבונותו כנסיך עצמאי של טרנסילבניה המורחבת. חשובה לא פחות הייתה שביתת הנשק של זסיטואטורוק שנמשכה עשרים שנה ושבוצ'קאי ניהל את המשא ומתן שהוביל לחתימתה בין הסולטאן לקיסר.
השלטון האוסטרי והאימפריה האוסטרו-הונגרית
לאחר תבוסת העות'מאנים בשערי וינה ב-1683 החלו שליטי בית הבסבורג לכפות בהדרגה את מרותם על טרנסילבניה העצמאית לשעבר. מלבד חיזוק השלטון והממשל המרכזיים, קידמו האוסטרים את הכנסייה הקתולית, הן ככוח מאחד, והן ככלי לצמצם את השפעת האצולה הפרוטסטנטית ולהחליש את האחוזות על ידי יצירת עימות בין גורמים פרוטסטנטיים וקתולים. בנוסף הם ניסו לשכנע אנשי כהונה אורתודוקסים להצטרף לכנסייה היוונית-קתולית שאומנם שמרה על הפולחן והמנהגים האורתודוקסים אך קיבלה על עצמה ארבעה עיקרים של הדוקטרינה הקתולית והכירה בסמכות האפיפיור. ב-1699 ו-1701 הכיר הקיסר לאופולד הראשון בכנסייה היוונית-קתולית הרומנית בטרנסילבניה או "הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא" כבעלת זכויות שוות עם הכנסייה הרומית-קתולית. רבים, אם כי רק חלק מבין הכמרים האורתודוקסים הרומנים הצטרפו לכנסייה החדשה.
ב-26 בינואר 1699, נחתם הסכם קרלוביץ, שעל פיו הועבר השלטון בטרנסילבניה מהאימפריה העות'מאנית לאוסטריה.
מ-1711 ואילך התהדקה השליטה האוסטרית בטרנסילבניה והנסיכים של טרנסילבניה הוחלפו על ידי מושלים אוסטרים. ההכרזה של טרנסילבניה ב-1765 כנסיכות גדולה הייתה אקט רשמי בלבד. לחץ השלטון הבירוקרטי האוסטרי שחק בהדרגה את העצמאות המסורתית של טרנסילבניה. ב-1791 פנו הרומנים בעצומה לקיסר לאופולד השני להכרה בהם כלאום הרביעי של טרנסילבניה ולקבלת חופש דת, אך בית המחוקקים (הדיאט) הטרנסילבני דחה את דרישותיהם והחזיר בכך את הרומנים למעמדם הקודם.
בתחילת 1848 ניצל בית המחוקקים ההונגרי את ההזדמנות שנוצרה עקב מהפכת אביב העמים על מנת לחוקק תוכנית רפורמה מקיפה, הקרויה חוקי אפריל, ביניהם נכלל סעיף הקורא לאיחוד טרנסילבניה עם הונגריה. בתחילה תמכו הרומנים של טרנסילבניה במהפכה כשהם מאמינים כי ירוויחו מהרפורמות הליברליות. עם זאת, עמדתם השתנתה עקב התנגדותם של אצילי טרנסילבניה לרפורמות כדוגמת שחרור הצמיתים, וכישלונם של המנהיגים המהפכניים ההונגרים להכיר בשאיפות הלאומיות הרומניות.
באמצע מאי של אותה שנה קיבל בית הנבחרים הרומני בבלאז' (Blaj) סדרת החלטות הקוראות לייצוג יחסי של רומנים בבית המחוקקים הטרנסילבני ולשים קץ לדיכוי האתני. הסקסונים היו מוטרדים מן ההתחלה מרעיון האיחוד עם הונגריה, כשהם חוששים מאיבוד זכויותיהם המסורתיות. כאשר התכנס בית המחוקקים הטרנסילבני להצבעה ב-29 במאי עברה החלטת האיחוד למרות התנגדותם של הנציגים הסקסונים. ב-10 ביוני אישר הקיסר את הצבעת האיחוד של בית המחוקקים הטרנסילבני. הוצאות להורג, מאסר המנהיגים המהפכנים ותופעות נוספות שבאו בעקבות האיחוד הקשיחו את עמדתם של הסקסונים. בספטמבר 1848 גינה בית הנבחרים הרומנים בבלאז' את האיחוד עם הונגריה וקרא למרד מזוין בטרנסילבניה. המלחמה פרצה בנובמבר כשכוחות רומנים וסקסונים בפיקוד אוסטרי נאבקים בהונגרים בפיקודו של הגנרל הפולני יוזף זאכריאש בם. תוך ארבעה חודשים הצליח בם לגרש את האוסטרים מטרנסילבניה. עם זאת ביוני 1849 נענה הצאר הרוסי ניקולאי הראשון לקריאתו של הקיסר פרנץ יוזף ושלח צבא רוסי לטרנסילבניה. לאחר כמה הצלחות ראשונות כנגד הצבא הרוסי הובס צבאו של בם בקרבות טימישוורה ב-9 באוגוסט, שאחריהם נכנעו ההונגרים.
אחרי דיכוי המהפכה אכפה אוסטריה משטר דיכוי על הונגריה ושלטה על טרנסילבניה ישירות באמצעות מושל צבאי. שוב הפכה הגרמנית לשפה הרשמית. אוסטריה בטלה את איחוד שלושת הלאומים והעניקה אזרחות לרומנים. על אף שהממשל האוסטרי חילק אדמות לצמיתים לשעבר הספיקו אדמות אלו בקושי רב למחייתם. תנאי המחיה הקשים אילצו משפחות רומניות רבות לחצות את הגבול לוולאכיה ומולדובה על מנת לחפש חיים טובים יותר. בפשרה של 1867 שהביאה להקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית (אאוסגלייך – Ausgleich) בוטל המעמד המיוחד של טרנסילבניה והיא הפכה לפרובינציה בשליטה הונגרית.
טרנסילבניה כחלק מרומניה
על אף שמלך רומניה פרדיננד הראשון היה נצר לבית הוהנצולרן (ליתר דיוק הוהנצולרן-זיגמרינגן), סרבה רומניה להצטרף למעצמות המרכז ונשארה נייטרלית כשהחלה מלחמת העולם הראשונה. ב-1916 הצטרפה רומניה למדינות ההסכמה בתמורה להכרתן בזכויות הרומניות על טרנסילבניה. ב-27 באוגוסט 1916 הכריזה רומניה מלחמה על מעצמות המרכז וצבאה חצה את הרי הקרפטים ופלש לטרנסילבניה, ובכך הכריח את מעצמות המרכז להילחם בחזית נוספת. מתקפת נגד בולגרית-גרמנית החלה חודש אחר־כך בדוברוג'ה ובקרפטים ואילצה את הצבא הרומני לסגת בחזרה לרומניה באמצע אוקטובר, ובסופו של דבר הביאה לכיבוש בוקרשט. יציאת רוסיה מהמלחמה במרץ 1918 (חוזה ברסט-ליטובסק) הותירה את רומניה לבדה במאבק במזרח אירופה, ולכן התנהל משא ומתן לחתימת הסכם שלום בין רומניה לגרמניה במאי 1918. עם זאת, חוזה בוקרשט לא עבר אשרור ברומניה. באוקטובר 1918, כשכבר החל להסתמן ניצחונן של מדינות ההסכמה והאימפריה האוסטרו-הונגרית החלה להתפורר, גינתה הממשלה הרומנית את החוזה ונכנסה מחדש למלחמה. הצבא הרומני התקדם עד הנהר מורש בטרנסילבניה. במקביל החלו עמים באימפריה לשעבר להכריז על עצמאותם. מנהיגי המפלגה הלאומית הרומנית של טרנסילבניה נפגשו וניסחו הצעת החלטה הקובעת את זכות ההגדרה העצמית של תושביה הרומנים של טרנסילבניה על פי תוכנית ארבע עשרה הנקודות של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון והכריזו על איחוד טרנסילבניה עם רומניה. בנובמבר הודיעה המועצה הלאומית המרכזית הרומנית (שייצגה את כל הרומנים בטרנסילבניה) לממשלה בבודפשט כי השתלטה על 23 מחוזות בטרנסילבניה וחלקים משלושה נוספים. אספת המונים ב-1 בדצמבר 1918 באלבה יוליה העבירה החלטה הקוראת לאיחוד כל הרומנים במדינה אחת. המועצה הלאומית של הגרמנים מטרנסילבניה אישרה את ההצהרה, וכך עשתה את המועצה השוואבית מבאנאט.
בדצמבר 1918 חצה הצבא הרומני שהיה מוצב מעבר לנהר מורש בטרנסילבניה את אזור ההפרדה והתקדם לקלוז' ואחר כך לסיגטול מארמאטיי, לאחר שרומניה פנתה לקבלת אישור לפעולה מהמעצמות שישבו בוורסאי, בתואנה של הצורך להגן על הרומנים של טרנסילבניה. בפברואר 1919, הובילה האלימות הגואה באזור – הניסיונות של הבולשביקים לייצא את המהפכה הקומוניסטית להונגריה – ליצירת אזור חיץ נייטרלי בין רומניה להונגריה.
ראש הממשלה של הרפובליקה העצמאית של הונגריה התפטר במרץ 1919, בשל סרובו להכיר בחוזה ורסאי שהעביר את טרנסילבניה לריבונות רומניה. כשהמפלגה הקומוניסטית של הונגריה בראשות בלה קון הגיעה לשלטון במרץ 1919, היא הכריזה על הקמת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה והבטיחה כי הונגריה תזכה שוב בכל השטחים שהיו בשליטתה בזמן האימפריה האוסטרו-הונגרית, והחליטה לתקוף את צ'כוסלובקיה ורומניה. הצבא ההונגרי החל במתקפה בטרנסילבניה באפריל 1919 לאורך הנהרות סומש, קריש ומורש. מתקפת נגד רומנית דחפה את הכוחות ההונגרים עד לנהר טיסה במאי. מתקפה הונגרית נוספת ביולי חדרה לעומק של 60 ק"מ מאחורי הקווים הרומנים, עד שנעצרה על ידי מתקפת נגד רומנית, שהובילה בסופו של דבר לכיבוש הבירה ההונגרית בודפשט באוגוסט, ולסופה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הצבא הרומני נסוג מהונגריה בין אוקטובר 1919 ומרץ 1920.
חוזה ורסאי שנחתם רשמית ביוני 1919, הכיר בריבונות רומניה על טרנסילבניה. חוזה סן-ז'רמן (1919) וחוזה טריאנון (שנחתם ביוני 1920) פירטו את מעמדה של טרנסילבניה והגדירו את הגבול החדש בין המדינות הונגריה ורומניה. המלך הרומני פרדיננד הראשון והמלכה מריה הוכתרו באלבה יוליה ב-1922.
באוגוסט 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, העניק היטלר את חצייה הצפוני של טרנסילבניה להונגריה על פי תכתיב וינה. חוזה פריז (1947) בסוף מלחמת העולם השנייה ביטל את בוררות וינה ומחציתה הצפונית של טרנסילבניה הושבה לרומניה. הגבול עם הונגריה שנקבע לאחר מלחמת העולם השנייה בחוזה פריז היה זהה לזה שנקבע ב-1920.
חייהם של המיעוטים תחת השלטון הרומני הקומוניסטי היו קשים ורבים העדיפו להגר מחוץ לרומניה. הדוגמה הבולטת ביותר היא הטרנסילבנים הסקסונים. בשנת 1940 חיו בטרנסילבניה כ-800,000 סקסונים. בשנת 2005, לאחר גל הגירה ששיאו היה בתקופת ניקולאה צ'אושסקו חיו בטרנסילבניה פחות מ-60,000. שמונה מאות שנה של קיום, כמעט ונמחקו במהלך דור אחד.
אתרי תיירות
(בסוגריים תעתיק שם המקום ברומנית/הונגרית/גרמנית)
אימרה קסי
אימרה קסי (במקור קראמר, בהונגרית: Keszi Imre; בודפשט, 16 ביוני 1910 – בודפשט, 26 בנובמבר 1974) היה סופר יהודי-הונגרי, מבקר, מוזיקולוג, מתרגם ספרותי, פרופסור באוניברסיטה. אשתו מאז 1937 הייתה אנה היינל (1907–1977) משוררת זוכת פרס אטילה יוז'ף (1966).
ביוגרפיה
קסי החל את דרכו בכתיבת שירה משנת 1935. סיפוריו הקצרים וביקורות המוזיקה שלו פורסמו בקביעות ב"תשובה" (Válasz), ניוגט, ו"מילה יפה" (סֶפּ סוֹ - Szép Szó). בשנת 1940 יצאה לאור עבודתו העוסקת בשאלת היהודים בשם "עם הספר" (A könyv népe). ב-1963 התחיל במחזור של רומנים על חיי הבורגנות אחרי 1948. הוא היה נציג אותנטי של הביקורת הספרותית של תקופת מתיאש ראקושי. הוא היה חבר באגודת יאנוש ויידה.
עבודות התיאטרון שלו
מספר הצגות הבכורה הרשום במאגר התיאטרון: 1.
הקריה
הקִרְיָה הוא מתחם במרכז העיר תל אביב-יפו, המשמש את צה"ל, משרד הביטחון, משרדי ממשלה וגופים ממלכתיים אחרים. הקריה נמצאת בין הרחובות שאול המלך מצפון, קפלן מדרום, דרך בגין ממזרח ולאונרדו דה וינצ'י ממערב.
בחלקו הצפוני והמגודר של המתחם (צפוני מרחוב קפלן), שוכן בסיס המטכ"ל – מחנה רבין, על שם רב-אלוף יצחק רבין. בשפת היומיום, משתמשים במונח "הקריה" כדי לתאר את "מחנה רבין".
היסטוריה
בשנת 1871 הוקמה המושבה שרונה על ידי טמפלרים בני הדור השני של המושבה הגרמנית ביפו. בני המושבה בחרו בגבעה הקרובה לצירי תנועה מרכזיים באותה תקופה ולנחל איילון. לרוב עסקו הטמפלרים בחקלאות ובעיקר בגידול גפנים והכנת יין. כרוב המושבות הטמפלריות נבנו רחובות המושבה שרונה בצורת צלב בדומה לקארדו והדקומנוס הרומיים. שני רחובות אלה הם בתוואי של רחוב קפלן ורחוב דוד אלעזר של ימינו. בתי המושבה תוכננו על ידי תיאודור זנדל ונבנו מאבן כורכר.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשו הטמפלרים למצרים על ידי הממשל הצבאי הבריטי עקב היותם נתיני אויב. לאחר המלחמה, עם יסודו של הממשל האזרחי בשנת 1920, חזרו הטמפלרים למושבה ושיקמו אותה. לקראת מלחמת העולם השנייה התגייסו חלק מהטמפלרים לצבא הגרמני ועזבו את הארץ. בזמן המלחמה, לאחר שחלק ממושבות הטמפלרים הביעו תמיכה בשלטון הנאצי, הפכה שרונה לשטח הסגר לנתיני אויב. בשנת 1945 גורשו רוב תושבי המושבה לאוסטרליה, והשלטונות הבריטיים תפסו את השטח והפכו אותו למרכז שלטוני לצרכיהם. בתאריך 16 בדצמבר 1947 פינו הבריטים את תל אביב ומסרו את המחנה לנציגי היישוב העברי. על החלק הצפוני של שרונה מרחוב קפלן הוקם המחנה הצבאי, הראשון, הגלוי, מחנה יהושע ע"ש יהושע גלוברמן.
השטח מדרום לרחוב קפלן שימש כמשכן הממשלה הזמנית. לאחר קום המדינה הוכרזה תל אביב כבירת המדינה הזמנית. עם מעבר הכנסת לירושלים בשנת 1949 עברה גם הממשלה. באולמות הנרחבים של בניין היקב הורכבו מטוסי האוסטר הראשונים, ששימשו את מדינת ישראל במלחמת העצמאות. זמן קצר לפני הקמת המדינה הוחלט, כי משרדי הממשלה ומשרד ראש הממשלה העתידיים ישוכנו זמנית בשרונה ושמה השתנה שוב ל"הקריה", בה הוקמו ושוכנו מוסדות שלטוניים חשובים, כמו לשכת נשיא המדינה, מוסד מבקר המדינה, המטה הארצי של המשטרה, וקול ישראל (שנשאר בה עד עכשיו, ביחד עם משרד הביטחון). בבניין היקב התמקם המדפיס הממשלתי. ב-1951 נפתח בצידה המזרחי של הקריה בית היולדות הקריה במבנה ששימש את בית הספר של שרונה, ואשר פעל במקום עד שנת 1997, עת נסגר ומחלקותיו הועברו אל בית החולים ליס לנשים וליולדות. הבניין נהרס ובמקומו נבנה מגדל המטכ"ל, שהושלם בשנת 2005. עד לשנת 2006 לשכת ראש הממשלה שכנה בבית וילהלם אברלה
מחנה רבין
במחנה רבין, אשר קיבל את שמו בנובמבר 1996, שנה אחרי רצח רבין, לאחר שנקרא "מחנה מטכ"ל 128" – שוכנים משרד הביטחון, המטה הכללי של צה"ל ובו מוצב הפיקוד העליון (מצפ"ע או מצפ"ה, הידוע גם כ"הבור", שנחפר ב-1957 והורחב בתחילת שנות ה-70), מטה חיל האוויר ומטה חיל הים, לשכת דובר צה"ל, לשכת הפרקליט הצבאי הראשי, לשכת הרב הצבאי הראשי, לשכת אלוף פיקוד הדרום, לשכת אלוף פיקוד המרכז, לשכת אלוף פיקוד הצפון, הצנזורה הצבאית, נציבות קבילות החיילים, הנהלת ארגון עובדי צה"ל, ספריית המטכ"ל ע"ש הרמטכ"ל חיים לסקוב, בית הכנסת המרכזי של מחנה רבין "משכן שלמה" ע"ש הרב הראשי הראשון של צה"ל, הרב שלמה גורן ולשכת ראש הממשלה.
חלק מהמשרדים שוכנים במגדל המטכ"ל המתאפיין במנחת המסוקים שעל גגו. אחד מסימני ההיכר הבולטים של הבסיס הוא מגדל מרגנית, שבנייתו הסתיימה בשנת 1987, המתנשא לגובה 138 מטרים ובראשו מוצבות אנטנות רבות. בניין בולט נוסף, ותיק יותר, הוא בנין 22, אליו הועברה לשכת הרמטכ"ל בשנת 1954.
מגדלי הכנרית, בהם שוכן מטה חיל האוויר, הם שני מבנים בגובה של 18 קומות כל אחד, הניצבים בפינה הצפון-מערבית של מחנה רבין, לאורכו של רחוב לאונרדו דה וינצ'י
פרויקט דרום הקריה (שרונה)
בספטמבר 1978, בעקבות החלטת ממשלת ישראל להעביר את משרדי הממשלה שעוד נותרו בקריה לירושלים, מינה שר האוצר שמחה ארליך וועדת היגוי ל"תכנון דרום הקריה" – שטח בן כ-190 דונם שתחום בין הרחובות קפלן, בגין, החשמונאים/הארבעה ולאונרדו דה וינצ'י.
בהמשך נבחרו שלושה משרדי אדריכלים להציע אלטרנטיבות לתכנון הפרויקט, כאשר נקבע מראש שהאלטרנטיבה שתזכה תפותח ותגובש במשותף על ידי צוות התכנון. האדריכל קלמן כ"ץ נבחר להוביל את הפרויקט. התוכנית המקורית שהוצעה כללה אזור מבונה של שימושים מעורבים, הכולל ארבעה מבנים מדורגים, התוחמים כיכר מרכזית ופארק עירוני רחב ידיים. המרחב העירוני שנוצר יועד להולכי רגל בעוד תנועת וחניית כלי הרכב היא תת-קרקעית. אולם לאחר אישור התוכנית גדל הצורך בשטחי משרדים, מסחר ומגורים, במרכז תל אביב וכן השתנתה התפיסה התכנונית לגבי שימור של מבני המושבה שרונה. על מנת להתאים את התוכנית למציאות העירונית המתפתחת, הוכנה על ידי אדריכל קלמן כ"ץ תוכנית מפורטת חדשה, תא/3000, אשר קיבלה תוקף בספטמבר 2006. תוכנית תא/ 3000 כוללת אזור מבונה של שימושים מעורבים בשטח עיקרי של 499,000 מ"ר, התוחם פארק עירוני שבו מבנים לשימור. ייחודו של הפרויקט בשילוב שנעשה בו בין בנייה חדשה וגבוהה בהיקף רחב, לבין שימור מבני המושבה שרונה בתוך ריאה ירוקה משמעותית.
מגדל היובל
מגדל היובל (ידוע גם כמגדל קריית הממשלה) הוא מגדל בגובה 158 מטרים הנמצא בפינת הרחובות קפלן ודרך מנחם בגין. שטח הבניין הוא כ-110,000 מ"ר. קומותיו הנמוכות של הבניין משמשות את משרדי הממשלה בעוד הקומות העליונות מושכרות לצורכי מסחר. המגדל מצופה באבן וזכוכית, ונבנה בעלות של כמיליארד ש"ח.
ווד (נהר, אורגון)
הנהר ווד (באנגלית: Wood River) הוא נהר קצר הזורם בדרום-מרכז אורגון בארצות הברית, חלק מאגן הניקוז של הנהר קלאמת. הנהר, באורך 29 קילומטרים, זורם דרך היער הלאומי פרימונט-וינמה, שטחים בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית ושטחים בבעלות פרטית בדרום אורגון. אגן הניקוז של הנהר משתרע על כ-570 קילומטרים רבועים של יער מחטנאים, שטחי מרעה כפריים וביצות. הנהר מספק בית גידול למינים רבים של חיות בר, כולל אוכלוסיות נודדות ואוכלוסיות קבועות של טרוטת הפס האדום של האגן הגדול.
הקריה
פרויקט שימור בתי שרונה
במסגרת פרויקט דרום הקריה הוחלט לשמר 37 מבנים טמפלריים. 25 מבנים ישמשו לצרכים מסחריים ו-12 יהפכו למוזיאונים בשרונה. מסביב למבנים יטופח פארק דרום הקריה, שישמר את העצים שנשתלו על ידי הטמפלרים. במסגרת הרחבת רחוב קפלן לשמונה נתיבים הוזזו חמישה מבתי המושבה כשלושים מטר דרומה. המבצע כלל ניסור יסודות הבתים, חיזוקם והזזתם באמצעות מסילה למקומם החדש, עלות הפרויקט הייתה כ-26 מיליון שקלים במימון מינהל מקרקעי ישראל.
ווד (נהר, אורגון)
מסלול
הנהר ווד זורם דרך מחוז קלאמת באורגון. מקורו במעיין טבעי גדול שמימיו פורצים ב. משערים כי מקורה של האקווה שמזינה את המעיין נמצאת במרחק של 30 קילומטרים מצפון-מערב בניקוז של הצד המזרחי של הפארק הלאומי קרייטר לייק. הנהר ווד מתפתל דרך יער אורנים ואדמה חקלאית לאורך 29 קילומטרים לפני שהוא נשפך ל.
הקריה
פרויקט שימור בתי שרונה
במקום כיום נמצאים גם שרונה מרקט, מגדל עזריאלי שרונה ומלון שרונה.
ווד (נהר, אורגון)
מסלול
משם, הווד עובר דרומה דרך היער הלאומי פרימונט-וינמה ושטחי מרעה פרטיים לפני שנשפך אליו פורט קריק (Fort Creek). אחרי השפך של פורט קריק, הנהר זורם דרך שטח מרעה פרטי ואז נפתח לביצת עשב רחבה. חלק גדול מהביצה המקורית הוא כיום שטחי מרעה. מים מהנהר מופנים למערכת של תעלות להשקיית שטחי מרעה בעמק שמסביב. לבסוף נשפך לווד, הנחל קרוקד קריק (Crooked Creek), כקילומטר לפני שהווד נשפך לאגם אג'נסי, המחובר לאגם קלאמת העליון.
הספיקה הממוצעת של הווד בשפך היא 9 מטרים מעוקבים בשנייה.
אגן הניקוז
אגן הניקוז של הנהר ווד מנקז אדמות יער בשטח של 570 קילומטרים רבועים ברכס קסקייד דרומית-מזרחית לקרייטר לייק ועמק הנהר ווד. שטח אגן הניקוז סביב מקורותיו של הנהר הוא אזור מיוער שנשלט על ידי אורן הזפת ואורן מפותל עם כמה עצי צפצפה רעדנית באדמות אחו. אני קריק מנקז את אזור היער האלפיני התלול. מסמוך למקורותיו ועד לגבול הפארק הלאומי קרייטר לייק, הנחל חצב קניון עמוק דרך היער שהוא תוואי נוף ידוע בפארק. לאחר היציאה מהפארק, אני קריק זורם לאדמות אחו שטוחות בגבול המערבי של היער המדינתי סאן פאס. אני קריק גם מזין כמה תעלות השקיה. זרימה עודפת מתעלות אלו מוחזרת לאני קריק ולנהר ווד. החלק התחתון של הנהר ווד זורם דרך שטחי מרעה ובסופו של דבר נפתח לביצה גדולה לפני שהוא מתנקז לאגם אג'נסי.
היסטוריה
בשנת 1863 הקים צבא ארצות הברית את ליד הנהר ווד בדרום-מרכז אורגון. חיילים בנו מנסרה בפורט קריק (Fort Creek), והשתמשו בעץ שנוצרו בו לבניית מגורי קצינים, קסרקטין, מגדל שמירה ומחסן תחמושת, בית חולים קטן, מאפייה, אורוות ומבנים אחרים. מצפון למוצב שתל הצבא 12 קילומטרים רבועים של עשב כדי לספק לו מספוא לסוסים ופרדות. המבצר ננטש בשנת 1889. אף אחד מהבניינים המקוריים לא נותר כיום.
בית גידול
בית הגידול של הנהר ווד תומך באוכלוסיות בנות קיימא של מיני הדגים: (Salvelinus fontinalis), טרוטה חומה, ושני תת-מינים של טרוטת עין-הקשת: "טרוטת הפס האדום של האגן הגדול" (Oncorhynchus mykiss newberrii) ו"טרוטת עין-הקשת חופית" (Oncorhynchus mykiss irideus). מינים אלה נפוצים באופן נרחב בכל מערכת הנהרות ממקורות הנהר ועד אגם אג'סני. טרוטת השור היא מין דג מקורי של החלק העליון של סאן קריק בתוך הפארק הלאומי קרייטר לייק. האוכלוסייה של טרוטת הפס האדום בנהר ווד, אחת מ-10 אוכלוסיות נפרדות ביחידת ניהול המינים (Species Management Unit, בראשי תיבות SMU) של אגן הניקוז העליון של הקלאמת, מוגדרת במצב הטוב ביותר על ידי מחלקת הדגה וחיות הבר של אורגון.
אני קריק וסאן קריק חשובים במיוחד משום שמים ובית הגידול של צמחיית הגדות נדירים יחסית באזור. שני הנחלים מסווגים כ"נחל גדול תומך בדגים" (large, fish-bearing stream) לפי הוראות חוק נוהלי יערות אורגון (Oregon Forest Practices Act). הגדרה זו שומרת על זרימת מים בנחלים המספקת כדי לתמוך בבעלי חיים מימיים, אך אינה גוברת על זכויות המים הבכירות ביותר.
בנוסף לבית הגידול לדגים, תומך עמק הנהר ווד באוכלוסייה מגוונת של ברווזים ו מקננים, וציפורי שיר נודדות. אלה כוללים ברווז עצים, ברכייה, ברווז קינמון, ברנטה קנדית, מרגון, אגמייה אמריקאית, חרטומית ביצות, (Zenaida macroura), חופמי כפול-צווארון, לבנית גדולה, סטורנלה נגלקטה ו-. האזור תומך גם באוכלוסיות מקננות של עיטם לבן-ראש, שלך וזרון צפוני.
נתיב המים מספק בית גידול לחיות בר בנהר כולל בונה, לוטרה צפון-אמריקנית ואונדטרה. הנהר תומך גם בבעלי חיים שאינם מימיים. בעלי חיים נפוצים באזור הנהר ווד כוללים דביבון מצוי, סנאי אפור מערבי, דלק, חורפן, שועל מצוי, שועל אפור מצוי, אייל פרדי שחור-זנב, שונר מצוי ודוב שחור אמריקני. בקר מבוית נפוץ בעמק הנהר ווד.
בספטמבר 1992 הקצה הקונגרס האמריקני כספים עבור לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית לרכישת 13 קילומטרים של אדמות ביצה טבעיות לאורך הקצה הצפוני של אגם אג'נסי בשפך הנהר ווד. אזור ביצות זה הוסב לאדמות מרעה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. רכישת הקרקע הושלמה בשנת 1994. מאז רכישת הקרקעות שיקמה לשכת ניהול הקרקעות בהצלחה את אזור הביצות ואת ערוץ הנהר ווד הסמוך והביאה אותם למצב טבעי יותר. פרויקט שיקום הערוץ הושלם בשנת 2001. הערוץ החדש מתפתל דרך הביצה, מגדיל את אורכו של הנהר ווד בקרוב לקילומטר. בסך הכל, שיפר פרויקט זה את איכות המים ויצר בית גידול טוב יותר לדגים, עופות וחיות בר.
נופש
ישנם מספר אתרי נופש לאורך נהר הווד. "אתר הנופש המדינתי ג'קסון פ. קימבל" כולל אזור פיקניק לשימוש יום ועשרה אתרי מחנאות. באתר זמינות פעילויות במים כמו דיג, שיט בקאנו ובקיאקים. שביל קצר מחבר את מגרש הקמפינג הראשי למעיין שהוא מקור נהר הווד. הפארק ממוקם ממש ליד של אורגון, כ-30 קילומטרים דרומית-מזרחית לפארק הלאומי קרייטר לייק, ו-60 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר קלאמת פולס באורגון.
היער הלאומי פרימונט-וינמה מקיים אתר לשימוש יומי לאורך הנהר ווד. האתר המנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית כולל גישה למסלולי הליכה ולדיג בגדות. יש בו גם שולחנות פיקניק ושירותים, אבל המבקרים חייבים להביא מי שתייה משלהם. האתר ממוקם 53 קילומטרים צפונית לקלאמת פולס בכביש סאן פאס (Sun Pass Road), קילומטר וחצי מכביש 62 (הידוע גם בשם "הכביש המהיר של קרייטר לייק" - Crater Lake Highway).
בשפך של הנהר ווד מתחזקת לשכת ניהול הקרקעות את אזור הביצות של הנהר ווד (Wood River Wetland) בן 13 הקילומטרים הרבועים. אזור הביצות של הנהר ווד פתוח כל השנה לפעילויות יום כולל דיג, שיט בקאנו, בקיאקים, צפייה בציפורים ובחיות הבר, וציד עופות מים בעונה. המתקנים כוללים אזור חניה מסודר, שירותים, אזורי פיקניק, שבילי טבע, נקודות להורדת קאנו למים ושלטי הסבר; עם זאת, אין מי שתייה באתר, ואסור להכניס כלי רכב ממונעים מעבר לשטח החניה. במהלך עונת הציד, אזור הביצות של הנהר ווד נפתח שעתיים לפני הזריחה ונסגר חצי שעה לאחר השקיעה. הכניסה לאזור הביצות של הנהר ווד נמצאת ממש ליד כביש נקודת מודק (Modoc Point Road), 42 קילומטרים צפונית לקלאמת פולס.
הנהר ווד מציע תנאים מצוינים לדיג מהגדה או בשיט בקאנו או בקיאק. טרוטת ברוק, טרוטה חומה, "טרוטת הפס האדום של האגן הגדול" ו"טרוטת עין-הקשת חופית" נמצאים בשפע בנהר ווד וביובליו.
Little Bad Girl
Little Bad Girl הוא שיר של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה, בהשתתפות הזמר הבריטי טאיו קרוז והראפר האמריקאי לודאקריס. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-27 ביוני 2011 בתור הסינגל השני של גטה מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Nothing but the Beat.
קליפ
הקליפ לשיר יצא לראשונה בערוץ ה-VEVO הרשמי של גטה ביוטיוב, ב-11 ביולי 2011. בקליפ מופיע גטה במסיבת דיסקו ליד חוף ים, בשם "Endless Night" (שהוא לא רוצה שתיגמר), ובין הנוכחים נמצאים טאיו קרוז ולודאקריס ששרים. כאשר דייוויד גטה רואה את השמש זורחת הוא (ומספר רב של אנשים אחריו) רץ לכיוון החוף, וכדור הארץ מסתובב לאחור. גטה עושה זאת מספר פעמים בקליפ והתופעה חוזרת על עצמה.
וור משין
וור משין הוא האלטר אגו של ג'יימס רופרט "רודי" רודס, אפרו-אמריקני ולויטננט קולונל לשעבר בחיל הנחתים האמריקני אשר שירת בדרום-מזרח אסיה כאשר פגש בטוני סטארק, שנמלט משביו בחליפת האבטיפוס הראשונה של איירון מן. מאז, רודס שימש כדמות משנה בסדרת החוברות ואף החליף את סטארק כאיירון מן בשני מקרים - בזמן שזה האחרון פרש בעקבות בעיות אלכוהוליזם ובשעה שסטארק נחשב כמת.
דמותו של וור משין מדורגת במקום ה-12 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של רודס בסרטי היקום הקולנועי של מארוול גילמו שני שחקנים - בסרט הלייב אקשן "איירון מן" מגלם אותה השחקן טרנס הווארד, בעוד בסרטים "איירון מן 2", "איירון מן 3", "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק" מגלם אותה השחקן דון צ'ידל, ששב לגלם את הדמות בהופעת קמע בסדרת הטלוויזיה "הפלקון וחייל החורף" וישוב לגלם אותה בסרט "מלחמות השריון".
מקורות
ג'יימס רופרט רודס, אפרו-אמריקני מדרום פילדלפיה, פנסילבניה, היה לויטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית ששירת כטייס קרב למשך תקופה בדרום-מזרח אסיה. הוא ננטש מאחורי קווי האויב בג'ונגלים לאחר שההליקופטר שלו הופל בידי הוייטקונג. שם, הוא נתקל לראשונה באיירון מן, שנמלט משביו של וו-צ'ונג בחליפת האבטיפוס שלו. רודס ואיירון מן לחמו יחדיו בחיילי הווייטקונג שארבו להם ועשו את דרכם למחנה הטילים ממנו הופל מסוקו של רודס. רודס גנב הליקופטר ובעזרתו ובעזרת איירון מן שיטח את המחנה כליל, והשניים עשו את דרכם חזרה לשטח אמריקני. בבית חולים שדה בסייגון, טוני סטארק מגיע באופן אישי להודות לרודס על עזרתו לאיירון מן, ומציע לו משרה כטייס הפרטי שלו. לאחר שמלחמת וייטנאם הסתיימה וכעבור מספר עבודות שכירות, רודס קיבל לבסוף את הצעתו של סטארק והפך בנוסף לטייסו הפרטי ולמהנדס תעופה ב"תעשיות סטארק", גם לחברו הקרוב ביותר.
איירון מן החדש
הודות למעשיו של אובדיה סטיין, חברת "סטארק אינטרנשיונל" מאבדת חוזים עם מדינות שכנות ונכנסת לחובות. כאשר חברתו וחייו האישיים נופלים לתהומות הנשייה, סטארק מתדרדר לאלכוהוליזם. כאשר סטארק מובס בידי ג'ונתן דארק, נבל הידוע בשם "מאגמה", רודס עוטה על עצמו את חליפת השריון של איירון מן בפעם הראשונה ומביס את מאגמה. סטארק מבקש מרודס לתפקד כאיירון מן כאשר הוא עצמו ממשיך בחיי השכרות שלו. רודס, יחד עם המדען מורלי ארווין, עוזב את "סטארק אינטרנשיונל" ושולח את חליפות השריון הנותרות מעבר לים כדי להגן על הטכנולוגיה מפני סטיין וסוכנות S.H.I.E.L.D, שמנטרת אחר השתלטותו של סטיין. ארוון עזר לתחזק את שריון איירון מן בשעה שרודס נלחם בנבלים כמו מנדרין, האיש הרדיואקטיבי, ת'נדרבול וזודיאק. הוא הפך לחבר מן המניין בקבוצת האוונג'רס מהחוף המערבי ולחם במלחמות הסודיות של הביונדר (Beyonder). רודס, ארווין ואחותו של ארווין, קלייטמנסטרה ארווין, תכננו להקים חברת אלקטרוניקה בקליפורניה. רודס לקח על עצמו עבודות כשכיר חרב כדי לממן את אחזקת שריון איירון מן ואת החברה החדשה. סטארק החלים ממצבו הרעוע, הצטרף לשלושה וביחד הם הקימו את חברת הסטארט-אפ "סירקטס מקסימוס". מאחר שקסדת השריון הייתה מותאמת אישית לגלי המוח של סטארק, רודס החל לפתח כאבי ראש והפך יותר ויותר בלתי יציב ואגרסיבי. סטארק עזר לו לתחזק את השריון, אך הפרנויה והשנאה של רודס גרמו לו לחשוב שסטארק מבקש לקחת חזרה את השריון לעצמו. במהלך הקרב עם הנבל וייברו (Vibro), רודס החל במסע הרס במאמץ ללכוד את הנבל, וסטארק עטה על עצמו את חליפת השריון החדשה שהמציא (ואשר דמתה לשריון האבטיפוס הראשון שלו) ולהרגיע את רודס מזעמו.
מחוץ לשריון
רודס נשאר לצידו של סטארק כאשר זה האחרון צבר מחדש את הונו והקים את חברת "תעשיות סטארק". רודס עטה על עצמו את חליפת השריון האדומה-זהובה כאשר ארגון A.I.M התקיף את תחנת החלל של סטארק, שהייתה עדיין בבנייה. אולם, חותמי השריון נפגמו כתוצאה מהתפוצצות מעבורת חלל, ורודס סבל מכוויות חמורות בזמן כניסתו לאטמוספירת כדור הארץ. הוא שרד כאשר סטארק השתמש בחליפת השריון שלו כמגן חום כדי למזער את חשיפתו של רודס. לאחר החלמתו, רודס המשיך לעזור לסטארק, בעיקר בקשת הסיפור הראשונה של "מלחמות השריון".
כאשר סטארק נורה בידי חברתו לשעבר קת'י דייר ונותר משותק, הוא היה זקוק למחליף לתפקיד איירון מן. רודס בתחילה סירב, לנוכח ההיסטוריה שלו עם חליפת השריון, אך בהמשך הסכים להילחם במנדרין לבקשתה של ממשלת סין, מאחר שסטארק היה זקוק לסיוע רפואי בסין. לבסוף, רודס וסטארק (שהשתמש בחליפת שריון הנשלטת מרחוק) חברו למנדרין במאמץ לעצור איום גדול יותר: הדרקונים מגזע המקלואנים החייזרי.
איירון מן שוב ולידתו של וור משין
"אדוני השקט", שלושה לוחמים יפנים שתומרנו בידי ג'סטין האמר לתקוף את איירון מן, הביסו את סטארק על ידי השימוש בטכנולוגיה שלא הושפעה מכוח הדף או קרני יונים. כדי להילחם באיום זה, סטארק המציא את "חליפת קרב משתנה לתגובה נגד איומים" (Variable Threat Response Battle Suit) מודל XVI סימן I, לה קרא "וור משין" - חליפת שריון חמושה ביותר מזו של חליפת השריון הרגילה של איירון מן, המתוכננת ללוחמה כוללת. לאחר מותו לכאורה של סטארק, הוא מינה את רודס כיו"ר "תעשיות סטארק" והתאים את חליפת הקרב המשתנה לרודס אישית.
כאשר נודע לרודס כי סטארק ביים את מותו ומנע מחבריו הקרובים לגלות זאת, החברות בין השניים נפגמה. הוא חבר לאיירון מן בקרב נגד אנדרואידי קרב שתוכנתו להרוג את רודס, וסטארק רצה שרודס ישמור לעצמו את חליפת הקרב משום שמלכתחילה היא הייתה שייכת לו. בסופו של דבר, רודס שמר על חליפת הקרב ואימץ את שם הקוד וור משין. כאשר הרובוט אולטימו זרע הרס ברחבי העיר, רודס קרא למספר חברים - ביניהם הארולד הוגאן ובטאני קייב - כדי שיטיסו חליפות שריון מתוך מטרה להביס את אולטימו כ"איירון ליג'יון" (לגיון הברזל). רודס הצטרף מחדש לאוונג'רס מהחוף המערבי ויצא איתם למשימות עד אשר התפטר בעקבות ויכוח עם איירון מן.
עם תחילתו של כותר War Machine, אקטיביסט חברתי ומקים ארגון לזכויות האדם במדינה האפריקנית הבדיונית אימאיה בשם וינסנט סטוואיו פונה לרודס ומציע לו את תפקיד המנהל בפועל של תאגידו, "משמר עולמי בע"מ". רודס מסרב. בהמשך, סטוואיו נחטף בידי כוחות אימאיינים בראשות הרודן אידה ארול. רודס אינו מקבל עזרה מ-S.H.I.E.L.D או מהאוונג'רס, ולכן הוא יוצא למשימת הצלה בחליפת וור משין ועוזר בשיחרורה של מדינת אימאיה, כאשר הוא מוביל כוחות מורדים נגד צבאו של ארול. אולם, הוא נכשל בניסיונו לשחרר את סטוואיו, שנהרג. רודס מזועזע ממותו של סטוואיו והוא לוקח את תפקיד המנהל בפועל של הארגון לזכויות האדם.
במהלך סיפור הקרוסאובר "ידיו של המנדרין", סטארק מתנגד לפעולותיו של רודס במדינת אימאיה ודורש ממנו שימסור חזרה את חליפת "וור משין". השניים נלחמים אחד בשני עד אשר בטאני קייב, ראש האבטחה ב"תעשיות סטארק", מפרידה ביניהם. בזמן שחליפות השריון של השניים מאותחלים מחדש, מנדרין לוכד את רודס וסטארק ומגלה את זהויותיהם הסודיות. קבוצת "פורס וורקס" מגיעה להצלתם, אך שריונו של רודס נפגע מהשדה המיסטי של מנדרין, שנוגד את הטכנולוגיה של "תעשיות סטארק". סטארק ורודס מתפייסים ומצטרפים ל"פורס וורקס" במאבקם נגד מנדרין. סטארק נותן לרודס את התוכניות לשריון "וור משין", בנוסף לחליפת שריון חדשה ומשודרגת. רודס המשיך בקריירת סולו כוור משין, לעיתים מתחבר לאיירון מן ולקבוצת "פורס וורקס".
מעטה המלחמה
בחוברת Tales of the Marvel Universe, רודס הצטרף מחדש ל"תעשיות סטארק" כדי לעזור להגן על מורשתו של ידידו בשעה ש"תעשיות סטארק" נקנו בידי חברת "תעשיות פוג'יקווה" היפנית. הוצע לו תפקיד נשיא המבצעים הבין-תקשורתיים, אך הוא מנע מהם את גילוי סודות הטכנולוגיה של שריון איירון מן, שהוחזקה בכפפת שריון. רודס חדר לתוך מערכת האבטחה במתקן המחקר ופיתוח של סטארק-פוג'יקווה, השיב את כפפת השריון ומחק את כל המידע על טכנולוגיית השריון של איירון מן על ידי הורדת מעטה המלחמה האיידולוני ישירות לתוך מחשבי פוג'יקווה, שתקף את המערכת. רודס איבד כתוצאה ממעשה החבלה את מעטה המלחמה, והוא מתפטר מתעשיות סטארק-פוג'יקווה. לאחר שהוא שימש כאחד מנאמניו של סטארק כאשר זה האחרון נחשב למת בעקבות הקרב האחרון עם אונסלוט, רודס מקים עסק משלו לחילוץ ימי שנקרא "רודס הצלה" ופורש מקריירת הלחימה בפשע.
לאחר וור משין
למרות שפרש והתמקד בחברת החילוץ שלו, רודס עזר לסטארק מספר פעמים. בכרך השלישי של חוברות איירון מן, רודס עוזר לסטארק להביס סוחר בנשק ושכיר חרב עצמאי בשם פרנל ג'ייקובס, לאחר שזה מצא שאריות מהשריון המקורי של וור משין ובנה חליפת שריון משלו.
באירועי מלחמת האזרחים של מארוול, רודס הופך לחבר מרכזי במשרד לחירום לאומי (Office of National Emergency, O*N*E) ולמאמן הראשי של יחידת זקיפי הסנטינל. הוא מתחיל לפקפק בטבע עבודתו לאחר שהוא מקבל הוראה לעצור את הפנתר השחור ואת סטורם אשר סירבו למסור את זהויותיהם בעקבות חוק רישום העל-אנושיים.
פלישה סודית: שובו של וור משין
כאשר רודס שימש כיועץ צבאי בבסיס בדובאי, התקפת טרור הותירה אותו פצוע אנוש. סטארק מגיע בעקבותיו לדובאי והלכה למעשה בונה אותו מחדש בעזרת שתלים ביוניים וקיברנטים. רודס הופך בשנית לוור משין ולמנהל מחנה האמונד, שמאמן מגויסים חדשים מתוכנית "יוזמת חמישים המדינות". כאשר גזע הסקרול פולש לכדור הארץ ומשחרר וירוס מחשב שמשתק את כל טכנולוגיית סטארק כולל את מערכת ההחייאה של רודס, הוא מסתמך על מערכות החשמל של ברון וון בליצשלאג ומצליח להפעיל גנרטורי חירום בחליפת השריון שלו, שכללה חלקים מטכנולוגיית סטיין.
בקשת הסיפור War Machine: Weapon of S.H.I.E.L.D, רודס מקבל שדר הולוגרפי עם קואורדינטות לאחר הכשל בטכנולוגיית סטארק. אותו שדר מוביל אותו ללוויין חבוי בחלל ולחוקרת הקיברנטיקה סוזן אנדו. רודס מגלה כי הוא עצמו, הלוויין וחליפת וור משין הם חלק מתוכנית חירום שיזם סטארק, ואשר אינם מסתמכים על טכנולוגיה ארצית. בנוסף, אנדו מגלה לרודס שהוא מרכיב חיוני בהפעלת הלוויין, שמתגלה כנשק רב-עוצמה. הלוויין הופך לגרסת מכה רובוטית לוור משין. בעזרתה, רודס משמיד את צי ספינות המלחמה של הסקרול ומשאיר את הלוויין בתחום האווירי של רוסיה כדי להשמיד את ספינת הסקרול הנמלטת. הוא עושה את דרכו למאגר נשק במחוז טטישצ'בו, בו קבוצת "משמר החורף" מגנה על נשק גרעיני מפני הסקרול. משמר החורף מורה על רודס לעזוב בהוראת הצבא הרוסי, אך רודס מתעלם מכך ונשבה בידי ספינת הסקרול. הוא נמלט ומשתמש בספינת המלחמה כקליע נגד צי הסקרול. הסופר-סקרול האחרון שנשאר ניסה לפוצץ את ראשי הנפץ הגרעיניים על ידי כך שהפך את עצמו לאנרגיה, אך רודס השתמש בחליפת השריון שלו כדי לספוג את האנרגיה.
שלטון אפל
בחוברת "שלטון אפל: אומה חדשה", רודס מתמודד מול אנטון אוביסון המושחת, חייל צרפתי לשעבר, ותאגיד הנפט רוקסון המנהל משא ומתן עם שבט אנונקויטים במערב קנדה. רודס הביס את אוביסון וגילה כי נעשה שימוש בטכנולוגיית הרובוט אולטימו, שניתן לאוביסון בידי איגלסטאר אינטרנשיונל - חברה מושחתת לחוזי הגנה צבאית. הדבר מוביל את רודס לחפש אחר פרנל ג'ייקובס. הוא מוצא אותו ומגייסו לעזרה בעצירת התקדמותה של איגלסטאר אינטרנשיונל לאחר שהוא מודיע לו שאשתו האבודה, רופאה באיגלסטאר, כלואה שם. בסיפור צדדי, צוות בראשותה של בטאני קייב פיתח גוף משובט המיועד לרודס, אך הוא נלקח בידי נורמן אוסבורן לאחר שמתקן הקבוצה הותקף. רודס פולש למפקדת איגלסטאר בעזרתם של ג'ייקובס וקייב באומה הבדיונית אקיריה. הוא מציל את אשתו של ג'ייקובס ומתמודד מול האוונג'ר האפל ארס ואזרחים המודבקים בטכנולוגיית אולטימו. הוא מוביל קבוצה בשם "צוות וור משין", הכולל אותו, ג'ייקובס ואשתו, קייב, סוכן S.H.I.E.L.D לשעבר בשם ג'ייק או וסוזן אנדו במשימה להשמדת טכנולוגיית אולטימו. בברית זמנית בין חברי האוונג'רס מהחוף המערבי ואוסבורן, הם טיפלו באיום של אולטימו, אך אוסבורן רצה את הטכנולוגיה לעצמו ודאג להעלות את רודס למשפט בעוון פשעי מלחמה. אולם, רודס וצוותו סיכלו את מזימתו של אוסבורן, ורודס הועבר לגופו המשובט.
בקשת הסיפור "Stark Disassembled", רודס מגיע לברוקסטון, אוקלהומה, היכן שסטארק נמצא במצב המוגדר כצמח, וזאת לאחר שמחק את המידע ממוחו אודות הטכנולוגיה שלו כהגנה מפני אוסבורן. רודס עקב אחרי הוראות אותן השאיר סטארק, וחיבר לשתל בחזה של סטארק חיווט מחליפת השריון "רסקיו" של פפר פוטס. בשילוב עם המגן של קפטן אמריקה וברק ממקבתו של תור, הוא הצליח לאתחל את מוחו של סטארק.
עידן הגיבורים
בעקבות אירועי "המצור", רודס הצטרף לאוונג'רס הסודיים יחד עם קפטן סטיב רוג'רס, חיה, מון נייט, ולקיריה ונובה. הודות לחוזה שנחתם בין הפנטגון לחברתו החדשה של סטארק, "סטארק רזיליאנט", וור משין הוצב בתפקידו החדש כאיירון מן של צבא ארצות הברית, וקודם בדרגתו ללויטננט קולונל. משימתו הראשונה הייתה לאתר את פאלמר אדלי, מעצב נשק לשעבר מסוכנות דארפ"א. אדלי היה אחראי לשורה של מתקפות טרור ברחבי העולם, למרות שנחשב כמת. רודס מתעמת מולו, אך אדלי משחרר עליו פצצה גרעינית. רודס בקושי שורד את ההתקפה, ומבקש מסטארק להחליף את חליפת השריון שלו בדגם מתקדם יותר, "איירון מן 2.0".
איירון מן בשנית
במהלך ניסיונו של המנדרין להביס את טוני סטארק מבחינה אישית ומקצועית, רודי מביים את מותו בקרב נגד אויביו של איירון מן. מעט לאחר מכן, סטארק מכריז בפומבי על פרישתו כאיירון מן, וזאת כמהלך אסטרטגי נגד מנדרין. עם פרישתו, איירון מן חדש מופיע כשתחת המעטה נמצא בחשאי רודס. הוא נותר בחליפת השריון עד להבסתו של מנדרין, ונזכר לאחר מכן שסטארק החרים את חליפת האיירון מן החדשה.
מארוול עכשיו!: איירון פטריוט החדש
בעוד סטארק נמצא מחוץ לגבולות כדור הארץ כחבר בקבוצת שומרי הגלקסיה, רודי נקרא בידי הסוכן פיל קולסון לייעץ עבור סוכנות S.H.I.E.L.D לאחר שחליפות איירון פטריוט נחטפו בידי ארגון A.I.M. קולסון מגייס את רודס לעצור את החליפות, וכאשר רודס מתקשר עמן הן מצליחות לענות לפקודותיו. מאוחר יותר, רודי מופיע בחליפת שריון חדשה המעוצבת לפי חליפת השריון איירון פטריוט.
כישורים
רודס היה טייס מטוסים מיומן ולמד הנדסת אווירונאוטיקה בשעה ששירת בחיל הנחתים האמריקני. הוא בעל ידע נרחב בתחזוק ובתפעול מטוסים והטיס מטוסים שונים ב"תעשיות סטארק". רודס הוא חייל מנוסה שאומן בקרב פנים אל פנים ובשימוש בנשק חם. נוסף להיותו טייס, מכונאי, חייל ואיש עסקים, רודס מפיק יכולות מרובות מחליפות שריון מתקדמות, בין אם הן תוצרת סטארק או חייזריות מטבען. שנות ניסיונו כטייס חליפות השריון איירון מן ווור משין הפכו אותו למיומן בקרב ומשתמש בסגנון לחימה פיזי יותר מאשר סטארק.
קאמיל בלטאזאר
קאמיל בלטאזאר (ברומנית: Camil Baltazar; 7 בספטמבר 1902 – 27 באפריל 1977) היה משורר ומתרגם יהודי-רומני שכתב בשפה הרומנית.
ביוגרפיה
בלטאזאר נולד בפוקשאן בשם לאופולד גולדשטיין או לֵיבו גולדנשטיין. הוא טיפח את החרוז המסורתי ואת השירה האינטימית בתקופה שבין מלחמות העולם. הוא עסק גם בתרגום מגרמנית ומאנגלית לרומנית. בעיקר תרגם יצירות של אריך מריה רמרק, פרל בק, היינריך מאן ותומאס מאן.
למרות שפרסם שמונה ספרי שירים בתקופה שבין 1947-1976, הוא נדחק בהדרגה לקרן זווית.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
מנחם נחום עפשטיין
רבי מנחם נחום עפשטיין הידוע בכינויו ר' נחום מקוברין (תר"ו, 1846 - א' באב תרע"ח, 1918) היה המייסד והאדמו"ר של חסידות קוברין-ביאליסטוק.
יחוסו
האדמו"ר רבי מנחם נחום עפשטיין נולד בשנת תר"ו לרב יהודה לייב עפשטיין. אביו היה בנו של רבי מרדכי ישראל עפשטיין ששם משפחתו המקורי היה קצנלבוגן והוא עצמו אימץ את שם המשפחה של חמיו רבי אברהם הלוי אפשטיין נכדו של הגאון רבי אריה לייב הלוי אפשטיין בעל הפרדס. הרב מרדכי ישראל היה בן אחר בן לרב יחזקאל קצינאלפוגין בעל שו"ת כנסת יחזקאל. מצד חותנו של רבי יהודה לייב אבי האדמו"ר היה לאדמו"ר גם ייחוס חסידי. החותן היה רבי ישראל מבהפלי שהיה נכדו של רבי מנחם נחום טברסקי מצ'רנוביל ודודו של רבי אהרן מצ'רנוביל. האדמו"ר ואביו היו חסידי קוצק, והאדמו"ר עצמו היה קרוי על שם בעל המאור עיניים, רבי מנחם נחום טברסקי.
קורותיו
לאחר נישואיו לאשתו מרת ביילא רחל בתו של חמיו ר' משה אפלבוים ומרת חנה אסתר שהיתה נינתו של רבי נחמן מברסלב התגורר האדמו"ר בקוברין שם נהיה תלמידו של רבי אברהם מסלונים בעל ה'יסוד העבודה'. אחר פטירתו של ה'יסוד העבודה' בשנת תרמ"ד, היו חילוקי דעות בחסידות לגבי הממשיך, היו שצידדו בנכדו רבי שמואל מסלונים והיו שצידדו בחתנו ואחיינו רבי משה מרדכי מקוברין, בן אחיו רבי הלל. זמן רב לא הייתה החלטה ובינתיים תלמידו רבי מנחם נחום עפשטיין החל לנהל עדה בקוברין. בשנת תרנ"ו עבר לביאליסטוק (שם גם ניהל מאוחר יותר רבי אברהם השני מסלונים ה'בית אברהם' את חצרו).
צאצאיו
בנו של רבי מאיר שלום, רבי שמואל אהרן מילא את מקומו. היה חתנו של רבי פנחס יששכר מסוסנוביץ מגזע ראדושיץ. רבי שמואל אהרן היה מגדול עסקני אגודת ישראל באירופה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. חתניו היו רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק. בניו האחרים של רבי מאיר שלום היו הרב משה זאב חתן רבי יהושע עוזיאל וינטרוב ממרקישוב בוורשה והרב יצחק צבי חתן רבי ישראל יצחק קאליש מסקרנביץ.
מרי רובינסון
מרי רובינסון (באנגלית: Mary Robinson, באירית: Máire Mhic Róibín; נולדה ב-21 במאי 1944) היא פוליטיקאית אירית, שכיהנה כנשיאת אירלנד השביעית בשנים 1990–1997, וכן כנציבת האו"ם לזכויות האדם.
עופר אקרלינג
עופר אקרלינג (נולד ב-7 בנובמבר 1961) הוא זמר, יוצר, מפיק מוזיקלי, ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 1982 הקליט את השיר "לא רוצה לזמביה" אותו הלחין למילותיה של חנה גולדברג. גולדברג הסבירה שהשיר הוא על "ה׳אמיתיות׳ החיפאית מול ה׳זמבאיות׳ התל אביבית. התל אביבית היא זאת שרוצה להצליח, רוצה להיות בצמרת, רוצה לזמביה, מטפסת על עצי זהב ומדביקה לעצמה נוצות טווס. והחיפאי שואל מה המחיר, ולא, הוא לא רוצה לזמביה". את השיר הפיקו אקרלינג וחברו אלירן לניאדו. אקרלינג הואשם שהלחן של השיר דומה לשירה של נינה האגן "רגאיי אפריקאי", אך הוא טען שרק שתי תיבות בשיר דומות והדבר מקובל במוזיקה. הסינגל היה ללהיט, והודות להצלחתו החליטה חברת הד ארצי להוציא לאקרלינג אלבום מלא. בנוסף לשיר הנושא, הצליחו בו גם השירים: "ניר העשיר" ו"משפחה ממוצעת". זמן קצר לאחר הוצאת האלבום הקים אקרלינג את ההרכב "ילדי טלוויזיה" עם שותפו להופעות יוסי פיין. הם החלו לעבוד על אלבום, אך עם עזיבתו של פיין את ישראל הופסקה העבודה עליו.
בשנת 1985 כתב את מילות השיר "משחק מכור" שהופיע באלבום הבכורה של הזמרת ריטה.
מרי רובינסון
תחילת הקריירה הפוליטית
רובינסון התקבלה לסנאט האירי (הבית העליון של האירכטס, הוא הפרלמנט האירי), כאחת משלוש נציגות טריניטי קולג' בגוף זה. היא פעלה למען מגוון רחב של נושאים, החל מזכותן של נשים לשבת בחבר מושבעים, ביטול ההחלטה לפיה אישה המשמשת בשירות המדינה תתפטר עם נישואיה, וכלה בזכות לשימוש באמצעי מניעה. כן עבדה כיועצת משפטית למען השדולה לרפורמה בחקיקה העוסקת בהומוסקסואלים באירלנד, שהייתה נגדם. בתקופה זו נישאה לניקולס רובינסון, בן הדת הפרוטסטנטית, דבר שגרם למשבר בינה ובין משפחתה.
עופר אקרלינג
ביוגרפיה
באמצע שנות ה-80 הוציא אקרלינג מספר תקליטי שדרים, הוא עבד על הקלטת אלבום שני, אך האלבום מעולם לא הושלם. אחר כך עבר לניו יורק בארצות הברית, שם התגורר קרוב לעשור, וחזר לישראל בשנת 1996. כעבור שנה הקים את אולפן ההקלטות "אינדי". באולפן הוקלטו בין היתר אלבומים של אברהם טל, ארקדי דוכין, ברי סחרוף, מאיר בנאי, מיקה קרני, מוש בן ארי, שוטי הנבואה, שמוליק קראוס ועוד.
מרי רובינסון
תחילת הקריירה הפוליטית
בשנת 1985 פרשה רובינסון ממפלגת הלייבור במחאה על החוזה האנגלו-אירי שחתמה ממשלתו של גארט פיצג'רלד (אשר מפלגת הלייבור הייתה חלק ממנה) עם ממשלתה של מרגרט תאצ'ר באנגליה, בטענה כי היה מקום להיוועץ בנציגי הרוב היוניוניסטי בצפון אירלנד.
עופר אקרלינג
ביוגרפיה
בשנת 2003 הקים את ההרכב "חתולי מתחם נוגה" עם המתופף ז'אן פול זימבריס. בשנה זו הוצא ה הוציא אקרלינג את המיני אלבום "אחד מתוך חמש" שכלל 6 שירים שכתב והלחין אקרלינג בהם גרסה לשיר "משחק מכור" שכתב לריטה, והופץ במהדורה מוגבלת של 250 עותקים. בהמשך השנה הוצא המיני אלבום של חתולי מתחם נוגה שכלל 7 שירים שהלחינו זימבריס ואקרלינג, אלבום גנוז של אקרלינג משנת 1989, והוצאה מחודשת של האלבום "לא רוצה לזמביה" הכולל תוספות: השיר ג'וזפין של להקת "ליפסטיק" וקטע חדש בשם הליקון ובו שיחת טלפון פיקטיבית בין עופר אקרלינג לרוני בראון מנכ"ל חברת הליקון. בשיחה מעדכן אקרלינג את בראון שיצא לו אלבום חדש ובתגובה עונה לו בר און "תביא לי עוד זמביה".
מרי רובינסון
תחילת הקריירה הפוליטית
רובינסון נותרה כחברת הסנאט במשך ארבע שנים לאחר מכן. חלק מן הנושאים למענם פעלה קודמו - נשים ישבו בחבר מושבעים, אמצעי מניעה היו חוקיים (אם כי הפצתם הוגבלה) והאיסור על נשים נשואות בשירות הציבורי בוטל. בשנת 1989 פרשה מן הסנאט. בשנת 1990 פנו אליה נציגי מפלגת הלייבור בהצעה להיות מועמדת לנשיאות אירלנד. קודם לכן לא הייתה מועמדת אישה, או מועמדת של הלייבור לנשיאות. רובינסון נענתה בחיוב.
המרוץ לנשיאות
רובינסון הייתה מועמדת של המפלגה השלישית בגודלה אל מול מועמדים של שתי המפלגות הגדולות, ואל מול מסורת לפיה נציג מפלגת פיאנה פול הוא שנבחר לנשיא בסוף המערכה.
בזמנו, המפלגה השנייה בגודלה, פינה גייל הריצה מטעמה מועמד בלתי מנוסה בשם אוסטין קרי, שנראה כברירת מחדל לאחר שבכירים במפלגה סירבו להצעה. מטעם המפלגה הגדולה, פיאנה פול, הועמד לבחירות סגן ראש הממשלה בריאן לניהן, פוליטיקאי אינטליגנטי, בעל רקורד ליברלי מתון, אשר נראה כמועמד שניצחונו ודאי. לניהן הצליח, במהלך מסע הבחירות, להסתבך בשקר שנאמר בריאיון עיתונאי (שנגע לעניין מפלגתי שאירע כשמונה שנים קודם לכן), ולאחר מכן בסדרה של הכחשות, שהובילו להדחתו מתפקיד סגן ראש הממשלה עוד במהלך הבחירות, ולניצחונה של רובינסון בסופו של דבר.
נשיאת אירלנד
רובינסון הביאה לתפקיד הנשיא ידע משפטי, אינטלקט, וניסיון פוליטי. היא ידעה את מגבלות תפקידה (שהוא סמלי בעיקרו, בדומה לתפקיד נשיא מדינת ישראל), אך ניסתה לקדם במסגרתו את הנושאים הקרובים לליבה. היא לקחה על עצמה לקדם את הקשר בין אירלנד ובין הפזורה האירית בעולם. במהלך כל שנות כהונתה דלק אור בחלון המטבח של בניין הנשיאות, הנראה היטב מכל חלקי דבלין, על מנת "להנחות" את הבנים הגולים הביתה, על פי מנהג אירי עתיק. היא ביקרה בבריטניה בצעד סמלי שהיה בו כדי לשנות את היחסים האנגלו-אירים, והייתה לנשיא האירי הראשון שהתקבל אצל המלכה אליזבת השנייה בארמון בקינגהאם. בתגובה אירחה את נסיך הכתר, צ'ארלס, בארמון הנשיא בדבלין.
רובינסון הזמינה לארמון הנשיאות נציגים של קבוצות שהיו עד עתה בשולי החברה האירית, כקבוצות דתיות, והומוסקסואלים ולסביות, היא נפגשה עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני ועם הדלאי לאמה.
רובינסון ביקרה ברואנדה על מנת להפנות את תשומת לב העולם לסבל במדינה זו לאחר מלחמת האזרחים, אשר גבלה בהשמדת עם.
צעדים אלו הביאו לה שיעור פופולריות של 93%. ואף על פי כן עזבה את הנשיאות שלושה חודשים לפני תום תקופת כהונתה על מנת לקבל את תפקיד נציב האומות המאוחדות לזכויות האדם. בטרם עזבה את התפקיד הספיקה רובינסון לחתום על שני חוקים שקיבל הפרלמנט האירי, למענם עבדה במשך זמן רב - התיקון המאפשר הפצה חופשית של אמצעי מניעה, ותיקון נוסף לחוק אשר הסיר את האיסור החוקי על הומוסקסואליות, והשווה את גיל ההסכמה ליחסים הומוסקסואלים ליחסים הטרוסקסואלים.
נציבת האו"ם לזכויות האדם
בחודש אוגוסט 2001 עמדה רובינסון בראש ועידת האו"ם נגד הגזענות, אפליה על רקע גזעי, שנאת זרים, וחוסר סובלנות, אשר התקיימה בדרבן דרום אפריקה. ועידה זו הייתה ביקורתית כלפי ישראל שבעקבות כך פרשה ממנה עם ארצות הברית. הודעת הסיכום של הוועידה שניתנה ב-8 בספטמבר 2001 לא כללה גינוי לציונות כגזענות (כפי שהציעו מדינות רבות במהלך הוועידה); ההודעה כללה התנצלות של מדינות האיחוד האירופי בפני מדינות אפריקה על הגזענות, העבדות והקולוניאליזם. הוועידה הכירה בסבל היהודים בשואה, והביעה צער על סבלם של הפלסטינים בשטחים.
רובינזון פרשה מתפקידה בשנת 2002.
לאחר מבצע עופרת יצוקה, פנה אליה נשיא המועצה בבקשה שתעמוד בראש צוות הבדיקה, אך היא סירבה להצעה מכיוון שלטענתה ההחלטה על מינוי צוות הבדיקה הייתה חד-צדדית ולא אפשרה גישה מאוזנת לחקירת המצב בשטח.
ב-2008 מונתה על ידי ועדת פרס פרל מייסטר גרינגרד באוניברסיטת רוקפלר להיות האשה שתעניק את הפרס, למדענית - האשה הבולטת לאותה שנה.
באוגוסט 2009 קיבלה רובינסון את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
זאבי כיס
זאבי כיס (שם מדעי: Thylacinidae) היא משפחה נכחדת בסדרת טורפי הכיס הכוללת תשעה סוגים. משפחה זו התקיימה בין האוליגוקן עד להולוקן, עד העת האחרונה. מרבית המינים במשפחה זו נכחדו כאשר האבוריג'ינים הגיעו לאוסטרליה לפני 70-65 אלף שנה. מין אחד במשפחה שרד את ההכחדה הזו והוא המין המוכר במשפחה - הזאב הטסמני, טורף הכיס הגדול ביותר ששרד עד לעולם המודרני. בעבר היה נפוץ באוסטרליה אבל נדחק על ידי הדינגו וציד האדם, וככל הנראה נכחד בשנת 1936.
מינים אלה היו הגדולים בטורפי הכיס, הגיעו לאורך ממוצע של 1.15 מטר והיו בעלי הקבלה, כתוצאה מאבולוציה מתכנסת לזאב אפור, מה שנתן להם את שמם. בניגוד לזאבים הם היו בעלי "כיס" בקצה בטנם ובו גידלו את צאצאיהם.
החלטה 462 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 462 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-9 בינואר 1980, על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ההחלטה דנה בפלישה הסובייטית לאפגניסטן. כיומיים קודם לכן, הטילה ברית המועצות וטו על הצעה קודמת בנושא זה. במהלך הדיונים על ההצעה, הדגישו כמה מחברות המועצה את האופי החמור של המצב וכי הוא מצדיק דיון בעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
כנן
כַּנָּן (באנגלית: capstan) הוא שמה של מכונה בעלת תוף אנכי, המשמשת למתיחת חבלים, ובמיוחד חבלי המפרשים וחבלי ההיקשרות בכלי שיט. מכונה דומה אך בעלת תוף אופקי נקראת כַּנֶנֶת.
הכננים הראשונים היו עשויים מתוף עץ אנכי נע על ציר שהורכב על סיפון האונייה. מוטות עץ היו מוכנסים דרך חורים בחלק העליון של הכנן על מנת לסובב אותו. על ציר הכנן הורכב מחגר משונן (ראצ'ט) על מנת למנוע את הסתובבותו בכיוון ההפוך. החבלים תמיד נכרכו על הכנן בכיוון השעון.
כננים מודרניים מונעים לרוב באמצעות מנוע קיטור, מנוע חשמלי או מנוע הידראולי, והם מצוידים בתמסורת להפחתת מהירות הסיבוב.
תסמונת זנב הסוס
תסמונת זנב הסוס (באנגלית: Cauda equina syndrome) היא מצב נוירולוגי חריף המאופיין באובדן הפעילות של שורשי עצבים בתעלה השדרתית, באזור הממוקם מתחת לסיום חוט השדרה עצמו.
סיבות
התעלה השדרתית מכילה אזור הכולל מסה של עצבים המכונים "זנב סוס" (cauda equina), המתמשכים מתחת לקונוס הַלְּשַׁדִּי (conus medullaris), לאחר סיומו של חוט השדרה עצמו (מחוליות L1-L5 ו S1-S5). פגיעה באזור חוליות L4-S4 תשפיע גם על העצב הסיאטי. לחץ מכני המופעל על העצב (בדר"כ פריצת דיסק גדולה), טראומה או כל פגיעה אחרת לאזור זה בתעלה השדרית עלול להוות גורם לתסמונת זנב הסוס. בחלק מהמקרים, תסמונת זנב הסוס עלולה להיגרם עקב היצרות התעלה הספינאלית (Spinal Stenosis), ותהליכים דלקתיים.
תסמינים קליניים
התסמין הקליני יכול להיות חולשה עד שיתוק בגפיים התחתונות, בעיה בשליטה על סוגרים, אימפוטנציה, או אובדן תחושה בצורת אוכף (saddle anesthesia).
אבחנה וטיפול
האבחנה מתבצעת על ידי MRI או CT. באופן כללי, סינדרום זה מהווה מצב חירום רפואי, ויש לנתח את החולה תוך 48 שעות. אין ראיה חד משמעית להעדפת ניתוח מוקדם (תוך 24 שעות) על פני ניתוח מאוחר (48 שעות), אולם ככל שממתינים מעבר ל-48 שעות הופך הנזק לעצב גדול יותר, ויכולתו לגדול מחדש הולכת וקטנה.
פפר פוטס
וירג'יניה "פפר" פוטס (באנגלית: Virginia "Pepper" Potts) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #45 מספטמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
פפר פוטס משמשת כמזכירתו ומושא אהבתו של טוני סטארק, גיבור-העל הידוע בזהות איירון מן. בשנת 2007 - לאחר קשת הסיפור הנרחבת "מלחמת האזרחים" - פפר הצטרפה ל"יוזמת חמישים המדינות" תחת שם הקוד הרה, ולאחר שניתנה לה חליפת שריון משלה נטלה את שם הקוד רסקיו (הצלה) בחוברת Invincible Iron Man #14.
את דמותה של פפר פוטס מגלמת השחקנית גווינת' פאלטרו בסרטי היקום הקולנועי של מארוול: "איירון מן", "איירון מן 2", "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", ואף בהופעת קמע ב"ספיידרמן: השיבה הביתה".
ביוגרפיה בדיונית
וירג'יניה פוטס, הנקראת בשם החיבה "פפר" (Pepper, פלפל) בשל נמשיה והשיער הג'ינג'י שלה, התקבלה כמזכירתו של טוני סטארק לאחר שתיקנה טעות בחישוב בהנהלת החשבונות שלו. היא מאוהבת בסתר בטוני, ובשל כך היא עונה לעוקצניותו של הארולד "האפי" הוגאן, נהגו ועוזרו האישי של סטארק, בהערות ארסיות. דבר זה מעמיד את השלושה במרכזו של משולש אהבים רומנטי כבר מההתחלה. למשך זמן מה, פפר מעוניינת באיירון מן, והיא אינה מודעת לעובדה שאיירון מן וטוני סטארק אחד הם. אולם, היא מתאהבת בסופו של דבר בהוגאן ונישאת לו בסתר.
פפר והוגאן עוזבים את "תעשיות סטארק" להרי הרוקי ולאחר מכן לקליבלנד, שם הם מאמצים ילדים כאשר הם מגלים שאינם יכולים להביא ילד לעולם, והשניים נעלמים מעלילת הכותרים המרכזית. לאחר שפפר נחטפת בידי יריבו של סטארק, אובדיה סטיין, היא אומרת לסטארק להתרחק מחייהם. אולם, פפר והוגאן מתגרשים והיא מתחילה לנהל מערכת יחסים עם חבר למכללה.