cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קתדרלת סטפנוס הקדוש
מזבח וינר נוישטאדט
התמונה של המזבח עצמו מורכבת משני טריפטיכונים, התחתון גדול פי ארבעה מהעליון. כאשר הפנלים התחתונים פתוחים, נגלה הסורג הגותי של המקום המכיל שרידי קדושים מעל המזבח.
בימי השבוע, ארבעת הפנלים סגורים ומציגים ציור בצבע אחד של סצנה הכוללת 72 קדושים. בימי ראשון, הפנלים נפתחים ומראים פסלי עץ מצופים בזהב המתארים אירועים בחייה של מריה הקדושה.
האיקונין של מריה פטש
האיקונין של מריה הקדושה עם ישו הילד (ראו בתוכנית המבנה: MP), בסגנון ביזנטי היה במקור בכנסייה האוניאטית בעיר ההונגרית פץ' (Pécs), ועל שמה נקרא איקונין זה. אחרי שני דיווחים ב-1696 על נס שבו האם בתמונה הזילה דמעות אמיתיות, הקיסר לאופולד הראשון, מלך הונגריה, הורה להביאו לקתדרלה, שם יהיה בטוח מהצבאות המוסלמיים שנתמכו על ידי צרפת ושלטו ברוב הונגריה. אחרי מסע ממושך בן חמישה חודשים, הגיע האיקונין ב-1697. הקיסרית אלאונורה מגדלנה מנויבורג הזמינה את האיקונין במסגור Rosa Mystica והורתה שהאיקונין יונח ליד המזבח הראשי, שם הוא ניצב עד 1945. לאחר מכן שונה מיקומו והוא הונח מעל מזבח ומתחת לבלדקינו ליד הפינה הדרום-מערבית של הספינה הראשית - שם נרות דולקים רבים מראים על ההערצה לה זוכה האיקונין, בייחוד מצד ההונגרים.
התמונה מראה את האם מצביעה אל עבר הילד (דבר המסמל ש"הוא הדרך") והילד מחזיק ורד עם שלושה ענפים (מסמל את השילוש הקדוש) ועונד על צווארו צלב המבשר על הבאות.
תושבי פץ' ביקשו את הציור הקדוש והמחולל נסים שלהם בחזרה, אבל הקיסר שלח להם העתק במקום. מאז, דווח שההעתק בכה דמעות אמיתיות וחולל נסים, והכפר שינה את שמו מפץ' למריה-פץ' והפך לאתר צליינות חשוב.
דוכן המטיף
דוכן המטיף, העשוי אבן (ראו בתוכנית המבנה: P), הוא יצירת מופת של פיסול גותי מאוחר. במשך שנים יוחס הדוכן לאנטון פילגרם אך כיום חושבים שהסתת היה כנראה ניקולאס גרהארט ואן ליידן (Niclaes Gerhaert van Leyden). על הדוכן המוגבה עמד המטיף, ועל מנת שדרשתו תישמע יותר טוב בפני הקהל, הדוכן צמוד לאחד העמודים בלב הספינה הראשית ולא במזרח הכנסייה.
הצדדים של דוכן המטיף צומחים כעלי כותרת מהגזע התומך אותו. על עלי הכותרת הגותיים יש תחריטי דיוקנאות של ארבעת מורי הכנסייה: אוגוסטינוס הקדוש, אמברוזיוס הקדוש, האפיפיור גרגוריוס הראשון והירונימוס הקדוש. כל אחד חרוט בהם בארבעה מצבי רוח שונים ובארבעה שלבים של חייו.
מתחת למדרגות נמצא אחד הסמלים האהובים של הקתדרלה: דיוקן-עצמי של פסל לא ידוע המסתכל בתמיהה מהחלון, ומכונה Fenstergucker - "המציץ מהחלון".
קפלות
ישנן מספר קפלות רשמיות בקתדרלת סטפנוס הקדוש:
קברים
בנצרות, הקבורה בכנסייה תמיד סימלה כבוד, משום שכך קרוב הנקבר לשרידי קודש שמאוחסנים בה. קבורות פחות מכובדות היו מחוץ לכנסייה, אך בצידה. מאז ימיה הראשונים הייתה קתדרלת סטפנוס הקדוש מוקפת בבתי קברות, עוד מהתקופה הרומית. בנוסף לכך ישנם גם קברים בתוך הקתדרלה עצמה.
כאשר נסגרו בית הגופות ושמונת בתי הקברות שמול צידי קתדרלת סטפנוס הקדוש עקב התפרצות של מגפת הדבר ב-1735, הועברו העצמות שבהם אל מערות הקבורה (קטקומבות) שמתחת לכנסייה. קבורה ישירות בקטקומבות נעשתה עד 1783, אז חוקק חוק שאסר קבורה בתחום העיר. בתוך הקטקומבות, הפתוחות לתיירים, ישנם שרידים של 11,000 גופות הקבורות שם.
תחת דרום בית המקהלה נמצאת קריפטת הבישופים שהקבורה האחרונה בה (שהושלמה ב-1952) הייתה של הקרדינל פרנץ קניג ב-2004.
שימור ושחזור
מאז הקמתה של הקתדרלה ב-1147 היא נמצאת בתהליך ארוך של שינוי, שיפוץ ושימור.
אבן הגיר הנקבובית מועדת לשחיקה בשל פגעי מזג האוויר. ציפויה בחומר אוטם דוגמת סיליקון אינו פותר את הבעיה, שכן הוא מביא ללכידת לחות בתוך האבן, דבר המאיץ את תהליך ההיסדקות עם קפיאת המים הכלואים. מחלקת הבנייה של הקתדרלה, ה-Dombauhütte, משתמשת בטכניקות המדעיות החדשניות ביותר, ובכלל זה סתתות עדינה וניקוי פסלים באמצעות לייזר, וכן עוסקת במחקר ופיתוח של תהליך למילוי החללים בתוך האבן בחומר שימנע חדירת מים.
פרויקט התיקון הבולט ביותר לעין הוא החידוש הרב-שנתי של המגדל הדרומי הגבוה, שכלל התקנת פיגומים. כספים שנתקבלו מהשכרת שטחי פרסום על הרשתות שמכסות את הפיגומים כיסו חלק מעלויות העבודה, אך הפרסום עורר מחלוקת ועקב כך הופסק.
בשנת 2006 הושלם מיזם ענק, שענה על צורך של מבקרים ומתפללים בקתדרלה מזה מאות שנים: שדרוג מערכת ההסקה. מערכות חימום קודמות כללו קמיני בערה, ופיזרו פיח ושומן על יצירות האמנות. המערכת החדשה משתמשת במקורות חימום רבים בנקודות שונות ברחבי הקתדרלה, כך שיש מעט מאוד זרימת אוויר נושא חלקיקים מזיקים. הקתדרלה מחוממת לטמפרטורה של כ-10 מעלות צלזיוס.
מקורם של חלק מהשרטוטים האדריכליים מימי הביניים, והם מצוירים על נייר באורך ארבעה וחצי מטרים שלא ניתן לגעת בו בשל רגישותו. נעשו מדידות לייזר של הקתדרלה העתיקה, ומהן הפיקו דגם תלת-ממדי ממנו ניתן להפיק תוכניות לפי הצורך. כאשר מתעורר צורך בהחלפת אבן שנשחקה עקב פגעי מזג האוויר, המערכת הממוחשבת יכולה ליצור מודלים בגודל אמיתי, שישמשו להדרכת תשעת הסתתים המועסקים בסדנת הקתדרלה שליד הקיר הצפוני.
טרייסי צ'פמן
ביוגרפיה
טרייסי צ'פמן נולדה בקליבלנד שבאוהיו. היא החלה לנגן בגיטרה ולכתוב שירים כשהייתה ילדה. צ'פמן התקבלה לבית ספר המעודד קבלה והזדהות בקרב תלמידים מוכשרים, ומשם המשיכה בלימודיה באוניברסיטה.
במאי 2004 הוענק לצ'פמן תואר כבוד על פעילותה האומנותית והיצירתית, נוסף על תרומתה החברתית כאמנית. לעיתים הופיעה בקמפיינים נגד מחלת האיידס בניסיון לקידום תרומות, העלאת הנושא בקרב הציבור ולמציאת תרופות מונעות למחלה.
צ'פמן נמנעת מלדבר על חייה הפרטיים. בראיון שנערך בשנת 2006 דיברה חברתה לחיים, אליס ווקר, ופירטה אודות החברות בין השתיים משנות ה-90 ועד היום.
קריירה
בתקופת לימודיה באוניברסיטה ביצעה צ'פמן הופעות רחוב ונגינה בגיטרה בבתי קפה בקיימברידג', מסצ'וסטס. לאחר שסיימה את לימודיה, חתמה צ'פמן חוזה הקלטות עם חברת Elektra Records והוציאה דרכה את אלבומה הראשון "Tracy Chapman" ב-1988. הביקורת שיבחה את צ'פמן והיא החלה בסיבובי הופעות ובבנייה של קהל מעריצים. מהר מאוד לאחר ההצלחה הגדולה של אלבומה הראשון, הופיעה במופע הצדעה לכבוד יום הולדתו ה-70 של נלסון מנדלה שנערך ביולי, 1988. השיר "Fast Car" הגיע מהר מאוד לדירוגים גבוהים ושהה זמן רב מאוד במצעדי השירים בארצות הברית, ולבסוף הגיע לפסגת עשרת שירי הפופ במצעדי "Billboard Hot 100" הנחשבים.
"Talkin' 'Bout A Revolution", הסינגל שיצא לאחר מכן, הגיע למקום 75, ולאחר מכן הסינגל השלישי "Baby Can I Hold You" הגיע למקום ה-48. האלבום נמכר בצורה מעולה, הפך למולטי-פלטינום וזכה בארבעה פרסי גראמי, נוסף על זכייתה של צ'פמן לאמנית המתחילה הטובה ביותר. מאוחר יותר בשנת 1988 הציגה צ'פמן הופעות כלל עולמיות בהופעות הומניטריות, ה"!Human- Rights Now".
האלבום הבא שיצא לאור נקרא "Crossroads", וזכה לפחות הצלחה מקודמו. צ'פמן המשיכה לשיר בהופעות וקונצרטים של קהל מסור ואוהד. למרות זאת, הפתעה הייתה כאשר יצא אלבומה הרביעי ("New Beginning") בשנת 1995 שנמכר ביותר משלושה מיליון עותקים רק בארצות הברית. האלבום כלל את הסינגל "Give Me One Reason", שזכה בגראמי בשנת 1997 בקטגוריית שיר הרוק הטוב ביותר, והפך ללהיט של צ'פמן עד היום. האלבום שהגיע לאחר מכן ויצא בשנת 2000 ושמו "Telling Stories", אשר הציג יותר סגנון רוק מאשר פולק. בשנת 2005 יצא לאור האלבום " Where You Live". לאחר מכן נסעה צ'פמן לסיבוב הופעות עולמי שהתמקד באירופה ובמזרח ארצות הברית.
האלבום האחרון שהוציאה טרייסי צ'פמן נקרא " Our Bright Future" ויצא לאור בנובמבר 2008.
ג'אוואחתי
גַ'אווַאחֶתי (גאורגית: ჯავახეთი, ארמנית: Ջավախք, ג'אוואחק) הוא מחוז היסטורי של גאורגיה בחלק הדרומי במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי של היום (נפת אספינדזה, נפת אחלכלכי ונפת נינוצמינדה. רוב אוכלוסיית המחוז הם ארמנים.
יקותיאל שבח
יקותיאל שבח (2 בספטמבר 1905 – 11 במרץ 1984) ממתנדבי ההגנה בתפקיד מרכזי במערך להסתרת כלי נשק בסליקים בעיר חיפה ובצפון כמומחה לבניית סליקים והסוואתם ופיקוד על יחידת הנשקים.
ילדותו
יקותיאל, בנם של אברהם ורבקה שבח, נולד בפיעסק שאימפריה הרוסית למשפחה אמידה מאוד. אביו, אברהם, היה יערן ובעליה של טחנת קמח גדולה על גדות הנהר בכפר פינסק. המשפחה התגוררה בבית גדול בסביבה חקלאית ובנוסף לייצור קמח, עסקה בגידול ברווזים, פרות וסוסים. המשפחה מנתה עשר נפשות והעסיקה עובדים ומשרתים. סבו של יקותיאל, ישראל שבח, היה ממקימי בית הכנסת והישיבה בעיירה ושימש כרב הראשי של בית הכנסת. בבית דיברו יידיש, רוסית, ופולנית. בבית הספר למד גרמנית.
בשנת 1917, במהלך מהפכת אוקטובר, תקפו הבולשביקים את העיירה פיעסק, והוציאו את זעמם על היהודים. הם שדדו רצחו ואנסו את תושביה היהודים. האם, רבקה, וחלק מאחיו של יקותיאל נרצחו. בני המשפחה ברחו מהעיירה. יקותיאל, שהיה בטוח שבני משפחתו נרצחו, החליט לעלות לישראל. מאוחר יותר גילה כי אחיו התאום ואביו ברחו לארגנטינה ועודם בחיים.
העלייה לישראל
במהלך בריחתו, עבר דרך העיירה שצ'ויצ'ין (szczuszyn) שעל גבול פולין ושם פגש את בת דודתו, חנה. הם התאהבו ויקותיאל שכנע את חנה לעלות לישראל. הם יצאו משצ'צ'ין לאיטליה, שם עבד יקותיאל כסבל כדי לחסוך כסף להפלגה באוניה "טרנטו". הם הגיעו לנמל יפו בשנת 1921 והתיישבו בקיבוץ יגור, שם חיפשו מומחה לחקלאות. חנה ויקותיאל נישאו בקיבוץ יגור, והיו מראשוני הקיבוץ ומייסדיו. בקיבוץ עסק יקותיאל בייבוש ביצות וחלה בקדחת צהובה. כאשר חנה אשתו נדבקה ממנו, עזבו את הקיבוץ בהמלצת הרופא ועברו לחיפה.
המעבר לחיפה והצטרפותו להגנה
מאחר שיקותיאל גדל באזור כפרי, הוא התנדב לעבודת גננות במרכז הגנים הבהאים בחיפה וזאת בנוסף לעבודתו כסבל בנמל חיפה. לאחר שלמד את סודות המקצוע והשתתף בהקמת גן בנימין, גן הטכניון וגנים ציבוריים נוספים. מאוחר יותר, הועסק כגנן הראשי של העיר. במקביל לעבודתו כגנן הצטרף לשורות ההגנה והתגלה כמומחה להקמת סליקים בכל העיר. כמו כן מונה (על ידי מייג'ור ברקר מהצבא הבריטי) לראש יחידת משטרה מיוחדת לשמירה על מפעל המים בחיפה. היחידה מנתה 12 איש מתושבי העיר ואומנה על ידי הצבא הבריטי. היחידה אף קיבלה נשק חוקי לצורכי שמירה בלבד. השמירה התבצעה בשעות הלילה על ידי סיורים בעיר ובאיוש מגדלי שמירה.
מבנה הסליקים
מיד לאחר מאורעות תרפ"ט הוחל בבניית מחסני נשק רבים. שבח נחשב לדמות מרכזית בתכנון הסליקים ובעל רעיונות יצירתיים במיוחד. הוא אף נשלח לתל אביב ולמקומות אחרים לבניית סליקים. התקנת הסליקים נערכה בדירות ובבתים חדשים שנבנו בעיר. עד 1935 נבנו הסליקים בארונות קיר, בקירות עבים (אחת השיטות הייתה התקנת משקוף מתפרק), בקירות כפולים, בעליות אינטרסולים ומתחת לרצפות. בדרך כלל, הכניסה לסליקים הוסוואה על ידי אצטבה, מדף או ארון- ועליה הונחו חפצים שונים בהתאם לאופי המקום, לדוגמה: חלקי מכונות בבית מלאכה או צעצועים בגן ילדים. משנת 1935 החלו לבנות סליקים בבניינים חדשים. על פי רוב, נבחרו דירות של רופאים, עורכי דין, אנשים מכובדים שלא עוררו חשד. שבח יצר קשר עם מהנדס העיר הבריטי מר ווטסון, כדי לקבל אישורי בנייה ומידע על הבניינים המתוכננים. כאשר נמצא הבניין המתאים מבחינת המיקום והטופוגרפיה, גויס הקבלן לעניין והותיר חלל מתאים. לקראת סיום הבנייה, שבח היה מארגן את היחידה המבצעת שלו, זו כללה בנאים, נגרים, מסגרים, צבעים, חשמלאים ועוד. יחידה זו כונתה על שמו המחתרתי של שבח, "יחידת ד"ר מילר". הם נכנסו לבניין כפועלים, ובשעות הלילה עסקו בבניית המחסן. השלמת בניית הסליק חפפה את השלמת הבניין.
הסליק בדירתו של צבי בן יעקב באביחיל
הסליק היה מתחת לדירה במרתף יצוק בטון בגודל 2 -3 מטר. להתקנת הכניסה היה צורך בשבירת מרצפות ובפריצת חור. העבודה התנהלה בשעות הערב כדי לא לעורר את בעלי הבית. רעייתו של צבי, מרי, הייתה דואגת לצאת עם השכנים לקולנוע. אחד הבנאים התחזה למחזר של בעלת הדירה והיה מביא כל יום בונבוניירה עטופה וקשורה כיאה. הבונבוניירה הייתה למעשה לבנים שנועדו לבניית הפרצה ברצפת החדר.
סליק במשרד עורכי דין
במשרד נבנתה תיקרה מונמכת שהסוותה את הנשק שהוחבא בתוכה. באותו סליק הוחבאו 34 רובים ו-100 אקדחים.
הסליק בבית הספר "גאולה-הדר"
המחסן המרכזי של אזור חיפה היה בבית הספר "גאולה-הדר". במסווה של נגרייה תמימה שימשה כבית ספר לנגרות, ובה הוחבאה כמות עצומה של נשק. המכונית נושאת הנשק הייתה נכנסת לתוך הנגרייה שבה היו מדרגות נעות. מאחורי המדרגות מוקמה הכניסה לחדר האוכל של בית הספר. סיבוב אחד של הברזים בחדר אוכל גרם להזזת קיר נייד. במחסן הנשק היו ארבעה חדרים גדולים. שם אוחסנו 3000 מרגמות ששימשו את חטיבת כרמלי. כמו כן, היו בו 100 רובים פינים שהיו מיועדים לארגון הלח"י. עד היום ניתן למצוא בבית הספר שני מרזבים; אחד מיועד לניקוז הגשם והשני מיועד לאוורור חדרי הנשק.
הסליק בטכניון
סליק חשוב של ההגנה בחיפה היה בטכניון. ביוזמתו של יעקב פת הוכשרו שני חדרים של בית המלאכה של הטכניון כדי לשמש בסיס קבוע לאימונים בנשק. דבר זה חייב התקנת סליק מסודר בבנין והנהגת שמירה קפדנית. בסוף שנת 1924 הוטל על יקותיאל שבח לשכלל את מערכת ההתראה, אשר במרתפי הטכניון. לצורך זה הוא הקים מערכת פעמונים בין החדרים ונקודות השמירה בחוץ. הצלצול הראשון היה אות אזהרה, הצלצול השני העיד כי חלפה הסכנה ושלושה צלצולים – אות סכנה.
הסליק בבית חולים כרמל
מתחת לבניין של בית החולים כרמל הישן, נבנו שני חדרים שטויחו ורוצפו ואת הפתחים חסמו בלוקים. סוכם כי לאחר שהפועלים יסיימו את עבודתם, יגיע מהנדס מנאמני ההגנה ויתכנן את הפתחים ואת אופן הסוואתם. המהנדס חיכה לפנייה של אנשי יחידת הנשקים, ואף כעס שלא זכה לפנייתם. אך הוא לא ידע ששבח ואנשיו כבר השלימו את המלאכה מבלי שהוא ידע על כך דבר. מאחר שהמהנדס היה נאמן מאוד, הוא הוזמן לסיור עם שבח ושמואל קובלר. הם עברו דרך מחסן הבגדים והוא התבקש למצוא את הפתח, שכמובן לא מצא אותו למרות שהיה מעורב בבנייה. הנשק חילץ בורג מאחד הסרגלים והחדיר מפתח במקומו של הבורג, סובב את המפתח ואז נפתחה דלת סתרים שהכניסה אותם לחדר ארוך שבשלושת צדדיו אצטבאות רחבות. באמצע החדר ניצב שולחן עבודה מוארך כדי לשמש מקום לטיפול בכלי הנשק. המהנדס התפעל מאוד מהתחכום שבעבודתו של שבח ופסק כי אנשי יחידת הסליקים לא זקוקים למהנדסים.
הסליק ביוקנעם
יחיאל בן זאב מספר על הסליק שתכנן בעזרת שבח: "היה זה בבית אחד מתושבי יקנעם. האישה, בעלת הבית, הייתה שומרת ונותנת לי סימנים. הייתה בבית קומת קרקע. ליד אחד הקירות עמד כיור – התכופפתי לידו, סובבתי בורג, חלק מהקיר נפתח ואני במחסן". יש הסוברים, כי מדובר באותו סליק שנתגלה (ובו עדיין פצצות, רימונים, ותחמושת) בדצמבר 2001 בבית אסתר קרינסקי, שבעלה היה תקופה מסוימת מפקד אזור המושבה.
ארכיון ההגנה בתל אביב
סליק אחר נבנה ביוזמת איסר הראל, שהיה ראש המחלקה הפנימית בשרות ידיעות. עד אז נדד ארכיון המחלקה בין מוסדות ציבור לדירות פרטיות. הראל חיפש מקום מסתור כדי שהחומר לא ייפול לידי הבריטים. נמצאה דירת קרקע ברחוב דב הוז, שהייתה בבעלות של השחקן מהבימה מנחם גנסין. מאחר שהדירה הייתה ארוכה במיוחד, ניתן היה לתחום את חלקה מבלי שירגישו בכך. לצורך התכנון הוזמן שבח, לאחר שהובל סחור סחור כדי שלא יוכל לזהות את הסביבה. מתחת למדרגות נבנה קיטון צר עם אצטבאות, וקיר מלבני סיליקט (כמו המבנה עצמו) חתם את המובלעת. בקיר הותקנה דלת ברזל מיוחדת, שרופדה גם היא בסיליקט. לדלת היה מנוף סגירה מיוחד וחור המפתח הותקן בחריץ מוסווה בתוך הדלת. לפתח הוצמדה מיטה מתרוממת עם וילון, שכיסתה אותו לגמרי. כדי לשמור על חשאיות הארכיון, הוכנסה בסודו רק מזכירתו של איסר הראל, אפילו ראש שירותי ידיעות לא ידע על הסליק.
שבת שחורה ביגור
מחסן הנשק הגדול ביותר נבנה על ידי שבח בקיבוץ יגור. המחסן היה מתחת לצריף ששימש לאחסון חציר וירקות. בשבת השחורה נתגלה הסליק על ידי הצבא הבריטי. כל הנשים והגברים נעצרו במחנה עתלית. בקיבוץ נשארו שני גברים כדי לטפל בפרות. על שבח הוטל להתחקות אחר הסיבות והגורמים לגילוי הסליק. בשבח התעורר החשד שהשניים שנשארו בקיבוץ הסגירו את המחסנים וזאת לאחר שנראו מתרועעים עם החיילים הבריטים. שני החשודים נתפסו ונאסרו והובלו לבית כלא סודי שתוכנן על ידי שבח, במבנה של בית חולים כרמל בשכונת אחוזה. רופא הכלא הזריק להם סם הרדמה והובאו מומחים כדי לחקור אותם. מאחר שהם לא הודו למרות העינויים הרבים, שבח החליט לנקוט בשיטה אחרת ולקח אותם לביתו. שם נתן להם להתרחץ ולאכול. אחרי שבוע כאשר הם נרגעו הם סיפרו לו שהם עולים חדשים בלתי לגאליים ומאחר והכירו את החיילים הבריטיים מימי הבריגאדה, בעיקר מהדיוויזיה המוטסת "הכומתות האדומות", הם התלוו לחבריהם החיילים הבריטים ולא היה להם חלק בהסגרת המחסן ביגור. כך הציל שבח את השניים מתלייה. מתברר כי שני צינורות אוויר שהותקנו בסליק לצורך אוורור הנשק, הם אלו שהביאו לגילוי המחסנים.
שבח עבר מקיבוץ לקיבוץ והפיק לקחים מפרשת גילוי הסליק ביגור. כך שונה כל מערך ההגנה ברחבי הארץ. לצורך הסוואת המחסנים רכש שבח מגלי מוקשים ופיזר מתכות בפרדסים ובחורשות כדי להטעות את הבריטים.
רכישת נשק
מאחר שיקותיאל היה נוטר בצבא הבריטי, היה מעורב בהסבת נשק בלתי חוקי לנשק לחוקי. הוא נתן לנשק המוברח מספרים של נשק חוקי, או שהטביע מספרים של רובים על אקדחים. הנשק הגיע למחסנים משני מקורות: מסוחר יהודי בשם מר רחמני שהיו לו מחסנים ברחוב יפו, וממפעל הנשק קרופ, תוך מתן שוחד למשטרה הבריטית. כמויות הנשק היו אדירות יחסית לזמנים ההם והגיעו לכ-2000 אקדחים, 670 רובים אנגלים ו-5 מיליון כדורים לרובים. שבח אף היה מעורב בסיוע לחברי ההגנה להתחזות לחיילים בריטים; חברי הפלמ"ח השתמשו במדי הצבא הבריטי כהסוואה במבצעים שונים. מלאי הנשק גדל והגיע ל-350 רובים מסוג ברן אנגלי ו 250 רובים מסוג סטן. כמו כן שבח היה נוהג לייצר בעזרתו של יעקב זיניוק רימוני יד.
כל אמצעי להשיג נשק היה כשר בעיני שבח. כשנודע לו שחברי קיבוצים מהגליל העליון יצרו קשר עם מתווכים, אשר מכרו להם רובים ותחמושת שהשיגו מחיילים סנגלים שחנו בסוריה ובלבנון, גייס כספים כדי לשתף את ה"הגנה" בחיפה ברכישות אלו. יש לציין כי שבח הצטיין ברכישת הנשק והעשרת הסליקים בחיפה ובפיקוד העליון במרכז הארץ.
מלכודת בעסקת נשק
ב-10 במאי 1941 ניסו שני חיילים מהגדוד הצ'כי שחנה בבת גלים, למכור נשק באמצעות איש הקשר נחמיה בן גור. לדבריהם, היה ברשותם נשק רב ושפע של תת-מקלעים מסוג טומיגן. מיד הזעיקו את שבח ואת מפקד נפת זבולון עמנואל מרקובסקי. למזלו של שבח, הבריטים תפסו רק את מרקוביץ שנשפט וקיבל עונש של 12 שנות מאסר בכלא עכו. נחמיה בן גור קיבל חנינה באוגוסט 1946 ומייד מונה לקצין זהירות וביטחון במחוז חיפה.
שינוע הנשק
קבוצה מעולי גרמניה שעלו בתחילת שנות ה-30 השתלבה במסגרת ההגנה כ"מחלקה אזרחית". רובם היו רופאים, עורכי -דין ובעלי מקצועות חופשיים אחרים, אשר מעמדם הכלכלי היה טוב ורובם החזיקו מכוניות, טלפונים ודירות. כמו כן, היו להם קשרים טובים עם הבריטים, הערבים, וכן נכבדים ממצרים ועיראק שהגיעו כדי לקבל טיפול. המחלקה בראשותו של מקס נמצא-בי, נתנה פתרון לשבח כאשר היה צריך להעביר נשק ממקום למקום. נמצא-בי היה מודיע לשבח טלפונית "שבח, ד"ר פלוני עומד לרשותך תוך 10 דקות". במאורעות 1929 היה זה הנשק של ארגון הקיבוץ מכפר גלעדי, שהציל במידה ניכרת את המצב בחיפה ובמקומות נוספים. לצורך כך הוסב אוטובוס ישן לאמבולנס, ובדפנותיו ובספסלים שלאורכו הותקנו סליקים. על הספסלים שכב 'חולה' חבוש ולידו אחות רחמנייה בלבוש לבן וסרט מגן דוד על זרועה (מניה שוחט). השימוש באוטובוס נמשך גם בשנות ה-30-40, ועל פי עדויותיהם של יעקב זיניוק ושל יונה פלג, יקותיאל שבח ומרדכי אלוני היו מהמובילים המרכזיים במחלקת החימוש. מעדותו של בנו של יקותיאל, בועז שבח: "כאשר היה צריך להעביר נשק, אמי, אחותי רותה ואני היינו מצטרפים לנסיעה בטנדר ויושבים על הארגז האחורי כשאבי והנהג יושבים מקדימה. סיפור הכיסוי היה טיול משפחתי לצפון". גם המחסנים בבסיס "כורדאני" שאחסנו נשק של הצבא הבריטי, שימשו בשנות המלחמה מקור לרכש. הציוד היה מועבר תחילה לחיפה ונמסר לרשותו של שבח, שפיזר אותו בין הסליקים השונים בעיר. בהמשך הועבר הנשק לסליקים מרכזיים בעמק זבולון. לרוב נעשתה העברה בשני שלבים. בשלב הראשון, הוצא הנשק מהבסיס הבריטי והוסתר בסליק זמני, ובשלב השני, הועבר הנשק במכוניות, שהותקנו בהן סליקים, ונמסר ליעדו הסופי.
סיוע נשי
בנות הזוג של הפעילים היו אף הן משתתפות בפעילות לשינוע נשק. הן היו, לפי רעיון של שבח, "הסליקים האנושיים".מצטט קיטרון בספרו מדבריו של שבח: "בשנת 1929 היינו מעבירים את הנשק למקומות פעולה לרוב בעזרת החברות. החברה המעבירה הייתה הולכת בליווי גבר שהיה תומך בה והיא הייתה מתאנחת לפרקים, נעצרת מעת לעת למנוחה. כך ביימו שניהם אישה הרה ובעלה, ההולכים לרופא. לא פעם הייתי אני הרופא המיילד. יש להניח שהרגשת החברה לאחר 'טיול' ממין זה על כל המתיחות שבו לא הייתה שונה בהרבה מהרגשת אישה לאחר לידה..במקומות מאוכלסים ערבים היו החברות מתלבשות כנשים מוסלמיות רעולות פנים ומעבירות את הנשק בסלי- ירקות על ראשיהן, או בעגלות ילדים שבהן מונח ילד".
יוני הדואר
כדי לשמור על קשר בין מפקדות ה"הגנה" הובאו יונים מבלגיה שחולקו באזורים שונים בארץ. שובך יונים הוקם בחצר ביתו של שבח. בין המטפלות ביונים הייתה גאולה לוי: "השובך השתלב בנוף ההררי והשומם שבהדר עליון בשכונה שנקראה אז 'שכונת המעיין'. כיתת חברי ה"הגנה" מפלוגת קשר שטיפלו ביונים היו מגיעים לשובך בתורנות אחת לשבוע. בכניסה לשובך לבשנו חלוק חאקי, נאמר לנו כי הדבר נעשה כדי שהיונים יתרגלו לצבע המסוים. ניקינו את התאים, פיזרנו גרעיני דורה לפתחי התאים, הוספנו מים בתוספת גרעיני קלי לחיטוי המים. היינו מפריחים את היונים ומודדים את הזמן מרגע שחרורן ועד שובן לשובך".
הבית ברחוב רמב"ן 3 חיפה
בביתו של שבח היה ממוקם מטה ההגנה החיפני. במקום מושבם היה קיר נייד מאחוריו היו טמונים כל המסמכים הסודיים של ההגנה. במטה זה ישב יעקב דורי, מפקד העיר חיפה דאז שמונה מאוחר יותר לרמטכ"ל הראשון של צה"ל. המקום שימש כתחנת שידור סודית של ההגנה. הכניסה למחסן הנשק הייתה דרך פתח סמוי במטבח ביתו של שבח, שממנו אפשר היה לרדת במנהרה למחסן ולמטה. בועז שבח, מספר כי שכניו של אביו יקותיאל הביעו לא אחת דאגה מכך שייתפס על ידי הבריטים, וימיט עליהם אסון כשהבריטים יענישו את כל השכונה.
אישיותו
אשל מתאר את שבח בספרו, כאדם בעל גוף מרשים במראהו, בעל יכולות גבוהות בתקשורת בין-אישית וחוש הומור יוצא דופן. למרות שהיה חסר השכלה פורמלית בהנדסה הצליח להרשים את טובי המהנדסים ברעיונותיו היצירתיים וביכולת האלתור המופלאה שלו. מחויבותו לאנשי ה"הגנה" בחיפה הייתה כל כך גדולה, שבנוסף היה דואג ועוזר בכל מצוקה. נדיבותו באה לידי ביטוי במאורעות 1929, כאשר תשעה מתושבי העיר נהרגו ורבים אחרים נפצעו. "שבח נטל על עצמו את הדאגה למזון למגויסים. הוא התרוצץ בעיר, בא בדברים עם חנוונים, בעלי עסקים, קמעונאים וסיטונאים והשיג שימורי מזון. במאפיות קנה לחם ואנשי ה"הגנה" חדלו לרעוב".
ירים-לים השני
ירים-לים השני (נכתב גם ירימלים; מלך בין השנים 1720–1700 לפנה"ס לערך, על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה המלך החמישי בממלכת ימחד האמורית, שמרכזה שכן בעיר חלב שבסוריה. הוא ירש את אביו, המלך אבא-אן הראשון.
המידע על ממלכת ימחד מקורו בלוחות בכתב יתדות שנמצאו בחפירות הארכאולוגיות במארי ואללח'. העיר חלב כמעט ולא נחפרה. בתקופת מלוכתו של ירים-לים השני, ממלכת מארי הייתה כבר הרוסה. מעט מאוד ידוע על ירים-לים השני. חותמת על גבי חותם שהתגלתה באללח' אישרה את קיומו. בכתובת הוא מציין שהוא בנו של אבא-אן הראשון. הכתובת מציינת שהוא היה אהוב על ידי האל הדד. על פי הכתובת אחד משמות שריו היה איני-כובאבא.
ירים-לים השני מת בשנת 1700 לפנה"ס, ויורשו היה בנו ניקמי-אפוח.
מיניסטרי אוף סאונד
מיניסטרי אוף סאונד (באנגלית: Ministry of Sound), המוכרת גם כ-מיניסטרי אוף סאונד גרופ (Ministry of Sound Group), היא חברת תקליטים, מולטימדיה ובידור בריטית, שבבעלותה מועדון לילה ואולפן כושר.
החברה נוסדה על ידי ג'יימס פלומבו ב-1991. ב-2008 לוהאן פרסנסר מונה כמנכ"ל החברה, ומאוחר יותר (ב-2018) מונה ליו"ר החברה.
החברה הייתה אחראית על תחנת הרדיו המקוונת, מיניסטרי אוף סאונד רדיו, מ-1999 ועד למרץ 2016.
טונג'ל קורטיז
טונג'ל קורטיז (בטורקית: Tuncel Kurtiz, נפוץ גם הכתיב המשובש טונז'ל קורטיז; 1 בפברואר 1936 – 27 בספטמבר 2013) היה שחקן, מחזאי ובמאי קולנוע ותיאטרון טורקי. החל מ-1964, שיחק ביותר מ-70 סרטים, כולל הפקות בינלאומיות רבות.
ביוגרפיה
הוא נולד בעיר באצ'יק בטורקיה. אביו היה מושל מחוז (קיימקאם) ואמו הייתה מורה ממוצא בוסניאקי. עיסוקם של הוריו היה הסיבה שהמשפחה עברה למקומות רבים ברחבי המדינה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון באיסטנבול, למד פילולוגיה אנגלית באוניברסיטת איסטנבול.
עד מהרה החל בקריירה כשחקן שמשחק בתיאטראות. מאז 1958 הופיע קורטיז על במות רבות באיסטנבול. הוא גם שיחק בתיאטרון העיר גוטנבורג, בתיאטרון המלכותי בסטוקהולם בשוודיה, בשאובינה ברלין, בתיאטרון העירוני של פרנקפורט, בתיאטרון העירוני של המבורג בגרמניה, ובתיאטרון המלכותי פיטר ברוק שייקספיר באנגליה. בסוף שנות השבעים ביים הצגות עבור פרויקט התיאטרון הגרמני-טורקי "אנסמבל טורקישס".
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה ומאוחר יותר בתקופת השירות הצבאי, הוא התיידד עם במאי הקולנוע הנודע ילמז גוני. הם יצרו מספר סרטים יחד. על סרטם "אומוט" משנת 1970 נאסר לעזוב את טורקיה, אך הוא הוצג בפסטיבל קאן על ידי עותק מוברח.
תפקידו הקולנועי הראשון היה בשנת 1964. מאז שיחק קורטיז גם בהפקות בינלאומיות רבות כמו סרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה שוודית, גרמנית, הולנדית, איטלקית, צרפתית, בריטית, והודיות. בישראל השתתף בסרטים "גשר צר מאד" ו"חיוך הגדי", והיה אמור להשתתף בסרט נוסף של יעוד לבנון, שלא יצאה לפעול.
טונג'ל קורטיז מת בגיל 77 ב-27 בספטמבר 2013 בעקבות פגיעת ראש שנגרמה מנפילה בביתו באיסטנבול.
המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות
המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות (מלמ"ב NIHP) הוא מכון מחקר שמטרתו לחקור את שירותי הבריאות של ישראל, המכון הוקם על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי. המכון שוכן בתוך מתחם בית החולים שיבא בתל השומר.
הקמת המכון
המכון הוקם על פי החלטת מועצת הבריאות שהוקמה מתוקף סעיף 52 (2) של חוק ביטוח בריאות ממלכתי התשנ"ד (1994) לפיו בין תפקידי המועצה: "לקיים מעקב אחר ביצוע החוק ולערוך מחקרים, סקרים וחוות דעת מקצועיות באמצעות מכון שיקבע השר".
המכון הלאומי לחקר שרותי בריאות ומדיניות הבריאות נקבע למטרה זו על-פי החלטת שר הבריאות ובאישור המועצה מ-24 ביוני 1995. בנשיאות המכון עומד שר הבריאות המכהן ומטרתו לערוך, ליזום ולקדם מחקרים ויצירת קשר ושיתוף פעולה בין מרכזי מחקר בתחום הבריאות בישראל. הגברת המודעות בציבור ובקרב אנשי מקצוע על הצורך במחקרים בתחומי שירות ומדיניות הבריאות חשיבות עריכתם, פיתוחם וקידומם.
המכון מאגד חוקרים, מנהלים וקובעי מדיניות מכל מגזרי המשק: משרד הבריאות, קופות החולים, בתי החולים, האוניברסיטאות ומכוני המחקר. לפעילויות המכון תורמים דרך קבע בעלי מקצועות הבריאות, מנהלים, חוקרים ומדענים מן האקדמיה, משרותי הבריאות, מהכנסת וממשרדי הממשלה.
מטרות המכון כפי שמופיעות באתר האינטרנט של המכון הן:
פעולות המכון
המכון יוזם כינוסים מקצועיים לחוקרים ורופאים ובהם:
המכון מוציא כתב עת אינטרנטי בשם Israel Journal of Health Policy Research. כתב העת מהווה במה לפרסומים מקצועיים ולשיח אינטלקטואלי בין חוקרים מכל העולם בנושאים של מדיניות וקידום בריאות, שירותי בריאות, בריאות הציבור, כלכלת בריאות, ניהול בריאות וכדומה על שלל ההיבטים האתיים-פוליטיים.
בעלי התפקידים במכון:
הלן דה פורטאלה
הלן דה פורטאלה (באנגלית: Hélène de Pourtalès; 28 באפריל 1868, ניו יורק, ארצות הברית – 2 בנובמבר 1945, ז'נבה, שווייץ) נולדה בשם הלן בארבי (Helen Barbey) הייתה שייטת אמריקאית-שווייצרית. האישה הראשונה שהשתתפה במשחקים האולימפיים המודרניים, והראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית (פריז 1900).
ביוגרפיה
דה פורטאלה נולדה בניו יורק בשם הלן בארבי למרי לורילרד בארבי ולבנקאי הנרי בארבי (Henry Barbey). סבה, פייר לורילרד השלישי, היה הבעלים של חברת טבק משגשגת בשם 'Lorillard Tobacco Company'. בשנת 1891, נישאה בקתדרלה האמריקאית בפריז להרמן דה פורטאלה, קפטן במשמר הקיסרי של הצבא הפרוסי. לזוג היו שלושה ילדים. להלן הייתה אזרחות אמריקאית ושווייצרית, ולבעלה אזרחות שווייצרית וגרמנית.
ג'ק מולינאס
ג'ייקוב לואיס "ג'ק" מולינאס (באנגלית: Jacob Louis "Jack" Molinas; 31 באוקטובר 1931 – 3 באוגוסט 1975) היה כדורסלן יהודי-אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בעונת.
בשנת 1954 הושעה מה-NBA בשל חשד להטיית משחקים, בין השנים 1963–1968 ריצה מאסר של 5 שנים בגין מעורבותו בהטיית משחקים בליגת המכללות, בשנת 1973 נעצר בגין סחר בפורנוגרפיה, ובשנת 1975 נרצח בביתו, ככל הנראה בשל סכסוך עם המאפיה.
קריירת משחק
מולינאס נולד וגדל ברובע מנהטן שבניו יורק, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת קולומביה. בעונת 1950/1951 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לטורניר אליפות המכללות, ממנו הודחה בסיבוב הראשון על ידי אוניברסיטת אילינוי, על אף משחק מצוין של מולינאס אשר קלע 20 נקודות והוריד 15 ריבאונדים.
בדראפט ה-NBA 1953 נבחר מולינאס בבחירה השלישית, על ידי פורט ויין פיסטונס. ב-32 משחקיו עם הפיסטונס קלע 11.6 נקודות והוריד 7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, בטרם הושעה על ידי הליגה לצמיתות בשל חשד כי הימר על תוצאות המשחקים של קבוצתו. באותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חבריו לקבוצה לארי פאוסט ומל האטצ'ינס, אולם בשל ההשעיה לא השתתף במשחק עצמו. הוא נותר עד היום, לשחקן עם מספר ההופעות המועט ביותר בקריירת NBA להיבחר למשחק האולסטאר.
חייו האישיים
לאחר תקופה קצרה בליגות כדורסל נמוכות בארצות הברית פרש מולינאס ממשחק, לטובת לימוד תואר במשפטים.
בשנת 1961 עמד במרכזה של שערוריית הטיית משחקים בליגת המכללות האמריקאית, בה היו מעורבים כ-50 שחקנים מ-27 אוניברסיטאות שונות. בסקנדל היו מעורבים, בין היתר, כוכבי ליגת המכללות קוני הוקינס, רוג'ר בראון ודאג מו. כשנתיים לאחר חשיפת הפרשה הורשע מולינאס בגין מעורבותו, ונשפט ל-10 עד 15 שנות מאסר. בשנת 1968 זכה לשחרור מוקדם, לאחר מאסר של 5 שנים בבית הכלא אטיקה.
בשנת 1973 הוגש נגדו כתב אישום בגין סחר בפורנוגרפיה.
ב-3 באוגוסט 1975 נרצח מולינאס בחצר ביתו שבלוס אנג'לס. מולינאס נורה חמש פעמים מטווח קרוב, ונהרג במקום.
אברהם גרינבוים (רב)
ביוגרפיה
גרינבוים נולד בשנת 1930 בפולין. הוא שרד את מלחמת העולם השנייה במחנה עבודה בסיביר, בעוד הוריו נרצחו על ידי הגרמניה הנאצית, במולדתו פולין.
בביקור בשווייץ, ביום חמישי, נורה גרינבוים סמוך לשעה 22:00 בכביש ווברשטראסה ליד כיכר האלוויל, כשהיה בדרכו לתפילת ערבית. שני הכדורים, שנורו ממרחק של פחות משני מטרים, פגעו בגרינבוים בפלג גופו העליון. מעטפה שהכילה יותר מ-1,000 פרנקים שווייצרים שקיבל מתרומות שאסף לכולל ביבנה, כמו גם כרטיסי הטיסה שלו, נמצאו על גופתו.
ב-10 ביוני 2001, הוא הובא למנוחות בישראל.
לוגי
ערוץ לוגי הוא ערוץ טלוויזיה המשודר בשירותי הסטרימינג "BIGI" וב-FreeTV, בסלקום tv באפיק 74, ב-HOT וב-NEXT TV באפיק 334. ותכניו זמינים גם ב-yes בתשלום נוסף.
ב-3 בדצמבר 2017, הודיעה חברת HOT שלא תחדש את החוזה שלה עם ערוץ הילדים ולוגי. בעקבות ההחלטה, ב-1 בינואר 2018, הערוץ סיים את שידוריו ב-HOT, יחד עם ערוץ הילדים והפך לערוץ בלעדי למנויי "פרטנר tv" ו"סלקום tv".
ג'ומנה
הקיסר ג'ומנה (ביפנית: 天智天皇, גם ג'ומיי הא) (593–641) היה הקיסר ה-34 של יפן. אף על פי שהיה אביו של הקיסר טנג'י (=טן-ג'יר הא הא), הקדימה אותו אשתו, הקיסרית סאימיי (או קוגיוקו) לכס הקיסרות. ג'ומנה מלך בין השנים 629–641. לאחר מותו ירשו מספר קרובים את הקיסרות, ביניהם בנו, שתיים מבנותיו, אח ומספר אחיינים ואחייניות. רק כמאה שנים לאחר מותו עבר הקיסרות לידי נינו, הקיסר קונין (או פחם הא הא), שממנו יצאו כל קיסרי יפן עד היום.
לוגי
ב-26 בדצמבר 2019 תוכני הערוץ חזרו ל-VOD של yes ביחד עם תוכני ערוץ הילדים. ב-23 בפברואר 2020 תוכני הערוץ חזרו גם ל-VOD ב-HOT.
ג'ומנה
הארכאולוגים היפנים מאמינים שמצאו עדויות לתל קבורה בהריסות קויאמדה, שבמחוז נארה ביפן, שמתוארך מאמצע המאה השביעית, שעשוי להיות מקום מנוחתו הסופי של הקיסר ג'ומנה.
לוגי
מאפייני הערוץ
בערוץ משודרות בו תוכניות מדע והעשרה, המכוונות לילדים ולנוער. בערוץ מספר רב של תוכניות רכש ומקור המנסות ללמד את הצופים בהן עובדות ותהליכים מדעיים או להעביר מסרים חינוכיים הקשורים למדע, תוך כדי הדגמת שיטות מדעיות למיניהן או ניסויים ותיאוריות שונות בתחום. התוכניות הן לרוב סדרות עלילתיות מונפשות בכיכובם של ילדים ונוער או תוכניות אולפן ואירוח שבהן מתארחים ילדים ונוער לצד אנשי מקצוע.
הערוץ התחיל לפעול ב-17 באוגוסט 2003. בתחילת דרכו, בה שודר בכבלים בלבד, מותג הערוץ כחיבור בין ערוץ הילדים, וערוץ 8, ערוץ המשדר תוכני מדע, טכנולוגיה, טבע והיסטוריה. סמלילו עוצב כשילוב של סמלם של ערוץ הילדים וערוץ 8. בשנתו הראשונה הערוץ שובץ באפיק 7 (בין ערוץ הילדים שהיה באפיק 6 לבין ערוץ 8), ובהמשך עבר לאפיק 81 בה פעל עד 20 בנובמבר 2017, שבה החל לפעול באפיק 73 עד לירידתו ב-1 בינואר 2018.
ב-18 ביולי 2007 הודיעה חברת yes כי חתמה על הסכם שידור הערוץ וכי תשדר אותו החל מה-1 באוגוסט 2007 באפיק 48. מה-1 באוגוסט 2012 עד ה-1 בינואר 2017 שודר הערוץ באפיק 92.
ב-1 בינואר 2017 חברת yes הפסיקה את שידורי ערוץ לוגי וערוץ הילדים עקב סכסוך עם חברת RGE.
ב-21 ביוני 2017 ערוץ לוגי עלה לשידור בחברת פרטנר tv. ב-24 בספטמבר 2017 ערוץ לוגי עלה לשידור בחברת סלקום tv.
ב-1 בינואר 2018 חברת HOT הפסיקה את שידורי ערוץ לוגי וערוץ הילדים. ב-30 במאי 2019 תוכני הערוץ ירדו משירות ה-VOD של HOT
ב-26 בדצמבר 2019 תוכני הערוץ עלו בחזרה לשירות yesVOD KIDS יחד עם תוכני ערוץ הילדים, וב-23 בפברואר 2020 תוכני הערוץ חזרו גם ל-VOD ב-HOT.
ב-1 בספטמבר 2021 תוכני הערוץ ירדו מה-VOD בחברת פרטנר TV, וב-31 בדצמבר 2021 סיים הערוץ את שידוריו בפרטנר tv. אבל ניתן לראות את לוגי ואת כל תוכני הערוץ דרך אפליקציית BIGI בהעלות של ₪9.90 לחודש.
ב-20 בפברואר 2023 הערוץ חזר לשדר בחברת HOT, באפיק 334.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1923
הבחירות הכלליות בבריטניה 1923 נערכו ב־6 בדצמבר 1923. בבחירות אלו ניצח רמזי מקדונלד ממפלגת הלייבור את ראש הממשלה המכהן סטנלי בולדווין מהמפלגה השמרנית. אומנם המפלגה השמרנית זכתה ברוב הקולות ובמרבית המושבים בפרלמנט, אך מפלגת הלייבור הצליחה לראשונה להקים ממשלה בתמיכת המפלגה הליברלית.
בחירות אלו התקיימו לאחר שראש הממשלה אנדרו בונאר לואו חלה והתפטר לאחר 209 ימי כהונה בלבד. סטנלי בולדווין, שכיהן אז כשר האוצר, החליף אותו. באותה העת גם מפלגת הלייבור החליפה הנהגה. אומנם לבולדווין היה רוב בפרלמנט, אך הוא רצה לחזק את שליטת מפלגתו ולקבל מנדט משמעותי מהעם, ולכן החליט להכריז על בחירות.
היו אלה הבחירות האחרונות שבהן מפלגה שלישית (הליברלים, במקרה זה) קיבלה למעלה מ־100 מושבים וזכתה באחוז כה גבוה של קולות (29.7%). ממשלת מיעוט זו לא האריכה ימים ובחירות נוספות התקיימו כעשרה חודשים לאחר מכן, באוקטובר 1924.
אוחוטני ריאד (קניון)
אוחוטני ריאד (ברוסית: Охотный ряд) הוא מרכז קניות תת-קרקעי הנמצא בכיכר מנז', במרכז מוסקבה.
בשלוש מפלסים תת-קרקעיים של אוחוטני ריאד, המחוברים באמצעות מדרגות, מעליות ודרגנועים, יש יותר מ -100 חנויות בגדים, הנעלה, קוסמטיקה, אביזרים, מוצרי ספורט לילדים, ציוד ביתי ומחשב. במתחם יש גם סניפי בנקים, סוכנויות נסיעות, חנות מכולת ובית אוכל למזון בקומת הקרקע
הכניסות למרכז הקניות ממוקמות בשטח גן אלכסנדר, מהצד של מנז' ובמעבר התת-קרקעי של תחנת המטרו אוחוטני ריאד. למרכז הקניות יש חניה תת-קרקעית בתשלום בכניסה מהצד של מנז'.
קארל פורמן
קארל פורמן (באנגלית: Carl Foreman; 23 ביולי 1914 – 26 ביוני 1984) היה תסריטאי אמריקני אשר נרדף על ידי הממשל האמריקני בימי ציד המכשפות של הסנאטור ג'וזף מקארתי, אך עדיין הצליח ליצור תסריטים חשובים ומצליחים כ"בצהרי היום" ו"הגשר על הנהר קוואי".
חייו
פורמן נולד בשיקגו למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני. כסטודנט בשנות ה-30 נתפס לאידאולוגיה הקומוניסטית, על רקע עליית הנאציזם בגרמניה והשפל הגדול בארצות הברית. פורמן הצטרף ל בימי לימודיו, ולאחר סיום לימודיו עבר להוליווד, והחל לעבוד כתסריטאי.
בין 1941 ל-1942 היה מעורב בכתיבתם של שלושה סרטים, אך לאחר מכן התגייס, ושירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בסוף שנות הארבעים החל שוב בכתיבת תסריטים והפך לאחד מן התסריטאים המובילים בהוליווד, כאשר תסריטו לסרט "אלוף" (בכיכובו של קירק דאגלס) היה מועמד לפרס האוסקר בשנת 1949. ב-1950 כתב את התסריט לסרט "איש צעיר עם חצוצרה" גם כן בכיכובו של קירק דאגלס.
בשנת 1951 בעודו עוסק בהסרטת הסרט "בצהרי היום" זומן פורמן להופיע בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית. הוא העיד כי היה חבר במפלגה הקומוניסטית האמריקנית למשך כעשור בימי נעוריו, אך התפכח משהתבגר, ועזב את הפעילות במפלגה. כתוצאה מסירובו לנקוב בשמות של חבריו למפלגה, הוכתר כ"עד עוין" ונאסר עליו לעבוד עבור אולפני הסרטים הגדולים.
פורמן היה התסריטאי של בצהרי היום, סרט שנחשב כאלגוריה לתקופת "ציד המכשפות" של ג'וזף מקארתי. על אף ששימש כמפיק משנה לא קיבל על כך את הקרדיט בכותרות הסרט, אך הותר לו לקבל את הקרדיט עבור התסריט, אשר היה מועמד לפרס האוסקר. הסרט נחשב לקלאסיקה בסוגת המערבון ולאחד הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. זה היה הסרט האחרון שהותר לפורמן ליצור במשך שש שנים.
פורמן עזב את ארצות הברית לאנגליה שם המשיך ליצור תסריטים ולשלוח אותם להוליווד תחת שם בדוי. הישגו הגדול ביותר של פורמן לא נושא את שמו. בשנת 1956 היה שותף לתסריטאי נוסף ב"רשימה השחורה" לכתיבת התסריט לסרט "הגשר על הנהר קוואי" על פי ספרו של פייר בול. השניים אינם מופיעים ככותבי הסרט בכותרותיו, ולפיכך ניתן פרס האוסקר עבור התסריט לפייר בול. רק בשנת 1984 הכירה האקדמיה האמריקנית לקולנוע בתרומתו לסרט, והעניקה לו את הפרס לאחר מותו.
בנוסף להיותו תסריטאי עסק פורמן גם בהפקה. בשנת 1963 הפיק את הסרט האנטי מלחמתי "המנצחים", אשר צולם במלואו בבריטניה. בשנת 1965 מונה למנהל מכון הקולנוע הבריטי, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1970. בשנת 1971 קיבל את תואר האצולה CBE (אביר האימפריה הבריטית).
ב-1969 כתב והפיק את המערבון "זהב מק'קנה".
לקראת סוף חייו שב פורמן לארצות הברית, שם מת כתוצאה מגידול במוחו בשנת 1984 בביתו בשכונת בוורלי הילס. שני ילדיו נולדו בלונדון. בתו, אמנדה פורמן היא ביוגרפית ידועה, ובנו ג'ונתן פורמן הוא היסטוריון ומבקר קולנוע.
רואנדאייר
רואנדאייר (באנגלית: RwandAir) היא חברת תעופה בבעלות ממשלת רואנדה. החברה היא חברת הדגל של המדינה ונוסדה ב-2002 כ-Rwandair Express. החברה מפעילה טיסות פנים ובינלאומיות לאפריקה, אירופה, הודו והמזרח התיכון. בסיס החברה נמצא בנמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי,(KGL) שליד העיר קיגאלי. לחברה הסכמי שותפות קוד עם: טורקיש איירליינס, אתיופיאן איירליינס, בראסלס איירליינס וסאות' אפריקן איירוייז.
צי המטוסים של חברת התעופה כולל מחלקות תיירים ומחלקת עסקים.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2019:
פעילות החברה בישראל
בנובמבר 2018 סיכמו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא רואנדה פול קגאמה על הפעלת קו טיסות ישיר בין המדינות באמצעות חברת התעופה, הקו החל לפעול ב-25 ביוני 2019 בשלוש טיסות שבועיות, ומופעל במטוסי בואינג 737-800.
שכחתי שאין כמו בבית
שכחתי שאין כמו בבית (באנגלית: Home Sweet Home Alone, בתרגום חופשי לעברית: אין כמו לבד בבית) הוא סרט קומדיה אמריקאי לכל המשפחה, בבימויו של דן מייזר, לפי תסריט שנכתב במשותף בידי מייקי דיי שגם משחק בסרט, וסטריטר סיידל. זהו ריבוט לסרט "שכחו אותי בבית" משנת 1990, והשישי במספר בסדרת סרטי "שכחו אותי בבית".
הסרט הופץ בהזרמת המדיה על ידי "דיסני+", ב-12 בנובמבר 2021. הסרט לא הופץ בישראל עם השקת השירות, אם כי הוא זמין בגרסה של השירות בפיליפינים עם דיבוב עברי.
עלילה
ג'ף ופאם מקנזי מתכוונים למכור את ביתם, אך לא סיפרו זאת לילדיהם, אבי וכריס. ג'ף פוטר מעבודתו, ולא די במשכורתה של פאם כדי להחזיק את הבית. ואם לא די בצרה הזו, אחיו של ג'ף, הנטר המצליחן הנאלח, ואשתו מיי, החליטו לשהות בחג המולד עם בנם אולי, בבית משפחת מקנזי.
במהלך אירוע בית פתוח שעורכים המקנזים, הילד מקס מרסר ואימו קארול, השכנים החדשים, נכנסים לבית כדי להשתמש בשירותים. מקס מנהל שיחה קלה עם ג'ף, והאחרון מראה למקס תיבת בובות ישנות, שאחת מהן היא בובת ילד מעוותת, עם פניה מורכבים במהופך. בתגובה, קארול מסבירה לג'ף שבובות עם מומים בלתי רגילים – נדירות הן, ושוות הון תועפות. כאשר מקס וקארול חוזרים לביתם, משפחת מרסר מתכוננת לנסוע לטוקיו לחופשת החג, כאשר קארול מקדימה לנסוע לפני כולם. המולת ההכנות מעצבנת את מקס, שהולך להירגע במכונית שבחניית הבית, ונרדם בתוכה.
ג'ף, מוטרד מכך שהם עומדים לאבד את ביתם, הולך לקחת את הבובה הפגומה ששווה כסף רב, אך זו נעלמה. הוא מניח שמקס גנב את הבובה. למחרת ג'ף מאתר את בית מרסר, ובבואו לשם, הוא רואה את המשפחה נחפזת לעזוב. בתוך כך, הוא שומע את בני הבית מזכירים את צירוף הספרות של מערכת האבטחה, ורואה היכן מוסתר המפתח לדלת הכניסה. ג'ף חוזר הביתה ומספר זאת לפאם, והשניים מחליטים להתגנב בו-בלילה לבית מרסר כדי לקחת את הבובה בחזרה.
בינתיים, מקס שנרדם במכונית, מתעורר ומגלה שהמשפחה עזבה בלעדיו. בתחילה הוא נהנה מכך, אך מתחיל להשתעמם ולהתגעגע למשפחתו. ג'ף ופאם מגיעים ונכנסים לבית מרסר. מקס שומע אותם מדברים על "ילד קטן ומכוער" שהם רוצים לקחת, ומבין מדבריהם שבכוונתם לחטוף ולמכור אותו. הוא מתקשר למשטרה בניסיון להפחיד את הזוג מקנזי. מגיע השוטר באז מקאליסטר, אף פאם מצליחה להוליך אותו שולל. מקס חושש שהוריו ייעצרו, אם השוטר מקאליסטר יגלה שהם השאירו את בנם לבד בבית. בהגיע משפחת מרסר לטוקיו, מתברר לקארול שהם שכחו את מקס, והיא קונה כרטיס טיסה חזרה.
למחרת היום, בני משפחת מקנזי הולכים לכנסייה ופוגשים שם את מתווך הנדל"ן שמודיע להם שהוא מצא קונה לבית, ועליהם לקבל החלטה סופית עד סוף השנה, מה שמגביר את הלחץ המוטל עליהם בלאו הכי. מקס בא לכנסייה וקושר שיחה עם כריס, בלי לדעת שמדובר בבנם של ג'ף ופאם, וכריס מחבב את מקס ונותן לו את רובה המים שלו. הזוג מקנזי רואים את מקס משוחח עם אישה מבוגרת, ומניחים שזו סבתו. לפיכך, הם זוממים לנצל את העובדה שמשפחת מרסר שוהה בכנסייה, כדי לפרוץ לבית בשנית.
כאשר המקנזים מתגנבים אל מאחורי הבית, הם נכנסים בטעות לחצר של השכנים. מקס שומע אותם מדברים על כך שג'ף יבוא מחופש לסנטה קלאוס כדי לשטות בילד. בזמן שהמקנזים מחכים שילדיהם יירדמו בליל החג כדי לממש את זממם, מקס ממלכד את הבית במלכודות שונות ומשונות. השניים נכנסים לבית, ובעוד הם מסתבכים במלכודות המפוזרות בו, מתברר שמקס לא גנב את הבובה, אלא לקח פחית מי סודה, ותו לא. הם מיישרים את ההדורים עם מקס, וכאשר הם מבינים שהילד נמצא בבית לבדו, הם מתירים לו להמתין אצלם להגעת אימו.
כאשר הזוג מרסר מסבירים את אשר אירע, מתברר שאולי הוא שגנב את הבובה היקרה והסתיר אותה בביטחה כדי שלא תימסר עם שאר הבובות, וכנגד ערך הבובה תוכל משפחת מקנזי להישאר בביתה. קארול באה לאסוף את מקס, מודה למקנזים על שטיפלו בו, ומתיידדת איתם.
ליהוק
הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק ומייה קדוש באולפני אלרום.
כמו כן, דווין רטריי בהופעת אורח, משחזר את תפקידו כבאז מקאליסטר, אשר בסרט משנת 1990, היה אחיו של קווין מקאליסטר. הפעם הוא בוגר העובד כשוטר. ג'ון נובאק ואדי ג'י מופיעים כ"ג'וני" ו"סנייק" בהתאמה, שתי דמויות שגולמו בסרט המקורי על ידי ראלף פודי  ומייקל גווידו
פיתוח
ב-6 באוגוסט 2019 הודיע בוב אייגר, מנכ"ל "חברת וולט דיסני", על פיתוח רימייק ל"שכחו אותי בבית", סרט שמיועד להקרנה באמצעות שירות הזרמת המדיה של החברה, "דיסני+". באוקטובר באותה שנה נמסר שהבמאי הבריטי דן מייזר מנהל מגעים לביים את סרט הריבוט, לפי תסריט מאת מייקי דיי וסטריטר סיידל, ובהפקתם של האץ' פארקר ודן וילסון.
בדצמבר 2019 פורסם שארצ'י ייטס, רוב דילייני ואלי קמפר יככבו בסרט, וביולי 2020 נמסר על צירופם לצוות השחקנים של אלי מאקי, קינן תומפסון, כריס פרנל, אשלינג בי, פיט הולמס, טימותי סימונס ומייקי דיי. באפריל באותה שנה נמסר שמקולי קאלקין, שגילם את דמות קווין מקאליסטר בסרט המקורי, ישחזר את הדמות בהופעת קמע בסרט הריבוט החדש. אולם ב-13 באוקטובר 2021, הכחיש קאלקין שהוא מעורב בריבוט. עם פרסום תאריך יציאת הסרט, נמסר שבצוות השחקנים משתתף גם דווין רטריי, שגילם בסרט המקורי את באז מקאליסטר, אחיו הגדול של קווין.
צילומים
שלב הצילומים החל בקנדה בפברואר 2020, והתקיים בסביבות מונטריאול, כולל הכפרים פואן-קלייר, בו נבנתה במיוחד תפאורת חג המולד, וביקונספילד. ב-13 במרץ שלאחר מכן, נודע שהצילומים הושבתו בשל מגפת הקורונה, בנוסף למספר סרטים שבהפקת דיסני. ב-13 בנובמבר נמסר שצילומי הסרט חודשו, יחד עם סרטים נוספים של "דיסני", וצילומי חלק מהסרטים אף הסתיימו.
מוזיקה
במוזיקה המקורית שהלחין, ועליה ניצח ג'ון דבני, משולבות תמות מהמוזיקה שכתב ג'ון ויליאמס לשני הסרטים הראשונים בסדרה. כמו כן, שני קטעים מהפסקול, "He's Hurting Me" ו-"", מרפררים לנעימת הנושא שהלחין אלן סילבסטרי לסרט "הצילו! עכבר בבית!" (1997). אלבום הסרט הופץ על ידי חברת "הוליווד רקורדס".
הפצה
הסרט יצא לשידור בשירות דיסני+ ב-12 בנובמבר 2021.
ביקורות
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes", עומד שיעור הדעות החיוביות על 15%, עם דירוג של 3.7/10, בשקלול 67 ביקורות. סיכום הביקורות הוא: "אף אחד לא בבית". באתר "Metacritic" מקבל עומד דירוג הסרט על 35/100 בשקלול 16 ביקורות, המוגדרות כמסויגות בדרך כלל.
כריס קולומבוס, שביים את שני הסקטים המקוריים הראשונים בסדרה, מתח ביקורת על הרעיון להפיק ריבוט, עוד קודם ליציאת הסרט. לדברי קולומבוס, "בגרסה הנוכחית של הוליווד, כולם עושים רימייק להכל, ואתחול לכל דבר". לטעמו, אין טעם ברימייקים לסרטים קלאסיים, ומוטב להמשיך ליהנות מהסרט הקיים, כפי שאף אחד לא עושה רימייק ל"הקוסם מארץ עוץ".
הקדימון שהופץ ב-12 באוקטובר 2021, נתקל בתגובות שליליות ביוטיוב מצד חובבי סדרת הסרטים, כאשר רוב המגיבים תהו לגבי הצורך ברימייק לסרט קלאסי מפורסם.
השחקנית אשלינג בי, אירית במוצאה, ספגה ביקורת על שהשתמשה לצורך תפקידה במבטא אנגלי. בריאיון עם "הגרדיאן" הבריטי, בי אמרה שאנשים ראו באימוץ המבטא האנגלי מעין דיכוי מצידם של אמריקאים שדחקו בה לעשות זאת. היא ביטלה את הדברים, באומרה שלאורך הקריירה שלה היא אימצה מבטאים שונים, והביקורת הזו היא כמו משהו שלשמו נוצר טוויטר: שבני אדם יתלוננו על דברים לא חשובים.
גרמניה באירוויזיון 2022
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, גרמניה השתתפה באירוויזיון שישים וארבע פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1956. היא הגיע למקום הראשון פעמיים: באירוויזיון 1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" של ניקול ובאירוויזיון 2010 עם השיר "Satellite" בביצועה של לנה מאייר-לנדרוט. בשנת 2021 הנציג הגרמני ינדריק זיגוורט, שהופיע עם השיר "I Don't Feel Hate", הגיע למקום העשרים וחמישה עם 3 נקודות.
ב-19 במרץ אישרה רשות השידור הגרמנית את השתתפותה באירוויזיון 2022. בשנים 2020–2021 הרשות בחרה את נציגיה באמצעות ועדה פנימית שהוקמה למטרה זו. ב-3 בנובמבר אותה השנה נודע כי יופק קדם לאומי שיבחר את הנציג והשיר הגרמני לתחרות.
לפני האירוויזיון
Germany 12 Points התקיים ב-4 במרץ 2022 בסטודיו "ברלים אדלרשוף" בברלין, בהנחיית ברברה שנברגר. שודרה בערוצים Das Erste ו-One, בתשעת ערוצי הרדיו של ARD ובאתר האינטרנט שלה. צפו במשדר 3.25 מיליוני נפשות בגרמניה בלבד.
ב-4 בנובמבר פתחה רשות השידור הגרמנית את תקופת הגשת השירים, שהסתיימה ב-30 בנובמבר. לאחר מכן, היא הכריזה כי הוגשו לה 944 שירים. ועדה שהואמנה על ניפוי השירים בחרה שישה שירים בלבד שיעלו לשלב הבא. הוועדה הורכבה מאלכסנדרה וולפסלאסט (ראש המשלחת הגרמנית לאירוויזיון), מייקה נט (המפיק המוזיקלי של NDR2), הולגר לכמן (המפיק המוזיקלי של Antenne Brandenburg), אדי ואן ביק (המפיק המוזיקלי של Bayern 3), גרגור פרידל (המפיק המוזיקלי של SWR3), אנדראס לופלר (המפיק המוזיקלי של WDR 2, WDR 4 ו-) ואלכסנדר שמיץ (המפיק המוזיקלי של MDR Jump). ששת השירים יצאו לאור במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה ב-10 בפברואר 2022.
טאיק
טאיק (ארמנית: Տայք, גאורגית: ტაო) הוא מחוז היסטורי של ארמניה. המונח "טאיק" משמש לעיתים קרובות כמילה נרדפת לכלל האדמות הצפוניות ההיסטוריות של ארמניה, הממוקמות כיום בצפון-מזרח טורקיה. במובנו הצר מתייחס המונח רק לאחד המחוזות. בגאורגית נקרא המחוז בשם "טאו" ("ტაო") והאזור כולו: טאו-קלארג'תי.
גרמניה באירוויזיון 2022
גמר
אירוע הגמר של הקדם שודר ב-4 במרץ 2022. סדר ההופעות שלו נקבע ב-23 בפברואר, במהלך התוכנית "Live nach Neun", בערוץ Das Erste, בהנחיית אלינה שטיגלר ופיטר גרוסמן. הזוכה נבחר באמצעות הצבעה ציבורית. ההצבעה כללה שיחות טלפון, הודעות SMS או הצבעה מקוונת. בהצבעה המקוונת יכלו הצופים להצביע באתרים של תשעת ערוצי הרדיו של רשות השידור הממלכתית. היא נפתחה ב-28 בפברואר ונערכה שבוע. במשדר הגמר הופיעו זוכת אירוויזיון 2016, ג'מאלה, עם השיר "1944"; וקונצ'יטה וורסט שביצעה מספר שירים עם גיטה הנינג, נציגת גרמניה באירוויזיון 1973 וג'יין קומרפורד.
טאיק
שטח המחוז ההיסטורי מקביל לשטחם של: מחוז יסופלי (Yusufeli) שבנפת ארטווין, מחוזות אוטלו (Oltu), אולור (Olur), טורטום (Tortum) וצ'מליקאיה (בארמנית: הונוט) בצפון מחוז איספיר (İspir) שבנפת ארזורום. בדרום-מערבה נתגלה המחוז העתיק ספר הארמני. במלחמת העולם הראשונה, נאבקו ארמניה וגאורגיה על האזור, במיוחד המאבק על אוטלו. כתוצאה מכל התבסס מחדש השלטון הטורקי.
קורבן אדם
קורבן אדם או הריגה טקסית היא פעולת המתה של בן אדם אחד או יותר, כחלק מפולחן דתי, שמהווה מקבילה לפרקטיקות השונות של הקרבת בעלי חיים ושל קורבן דתי באופן כללי.
גרמניה באירוויזיון 2022
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שגרמניה חברה בחמש המדינות הגדולות, היא תעפיל לגמר באופן אוטומטי. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי גרמניה תצביע בחצי הגמר השני. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. גרמניה הופיעה כמדינה ה-13, לפני ליטא ואחרי אוקראינה. לבסוף היא דורגה במקום ה-25 עם 6 נקודות בלבד.
קורבן אדם
קורבנות אדם היו נפוצים בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה. קורבנות בדרך כלל נהרגו בטקסיות ובאופן שהיה אמור לרצות את האלים, רוחות או מתים, למשל כמנחת פיוס, או כקורבן הודיה על ניצחון צבאי (שבדרך כלל בא משבויי המלחמה), לדוגמה בטריומף.
בתקופת הברזל, בד בבד עם התפתחויות הקשורות לדת (עידן הציר), קורבן אדם נעשה פחות ופחות נפוץ בכל רחבי העולם העתיק, עד שקיבל מעמד של פעולה ברברית בזמנים טרום מודרניים. עם זאת, בעולם החדש קורבן האדם המשיך להיות נפוץ בדרגות שונות, עד פלישתם של מדינות אירופה ליבשת אמריקה.
בעידן המודרני, אפילו הקרבת בעלי חיים נעלמה כמעט מכל הדתות הגדולות, וקורבן האדם הפך נדיר ביותר. רוב הדתות מגנות את הדבר, והחוקים החילוניים המודרניים רואים בזה רצח. בחברה שמגנה את קורבן האדם, נעשה שימוש במונח "רצח פולחני".
מצרים העתיקה
ייתכן שישנן ראיות להקרבת קורבן אדם במצרים העתיקה, בתקופת השושלת הקדומה באבידוס, כאשר במותו של מלך הוא ילווה במשרתים, לפעמים גם בכירים, שימשיכו לשרת אותו בחיי נצח. בשלדים שנמצאו לא היו סימנים מובהקים לזאת, מה שמוביל גם להשערות שונות, ביניהן שויתור על החיים לשרת את המלך היה אולי מעשה מרצון, ואולי בוצעו בהשפעת סמים שהיו נהוגים במדינה.
בסביבות 2800 לפנה"ס נעלמו כל ראיות אפשריות לקורבן אדם במצרים העתיקה, אם כי נתגלה שהיו נוהגים לקבור את פסלי המשרתים בקברי הממלכה העתיקה, דבר אשר מעיד אולי על כך שלפני כן היה נהוג קורבן אדם.
מסופוטמיה
במסופוטמיה, הקרבת קורבן אדם התגלתה בקברים המלכותיים של מסופוטמיה העתיקה. ההנחה היא ששופטים, שומרים, מוזיקאים, ידידות וחתנים היו מבצעים התאבדות פולחנית על ידי לקיחת רעל.
ארץ ישראל
מקורות בתנ"ך מצביעים על כך שהייתה מודעות לקורבן אדם באזור ארץ ישראל.
אם לשפוט לפי סיפורי המקרא, נראה שזו הייתה תופעה נפוצה בקרב העמים האחרים. למרות האיסור המפורש בתורה על הקרבת קרבן אדם, קיימים אזכורים ספורים במקרא על מנהיגים שהקריבו קרבן זה ואף עדויות על קיומה של תופעה זו בקרב עם ישראל.
כך למשל, במהלך מלחמת ישראל ויהודה במואב, כשצרו חילות ישראל יהודה ואדום, על קיר בירת מואב, מישע מלך מואב הקריב את בנו (או את בנו של מלך אדום, על פי חלק מהפרשנים), שהיה גם יורשו, על החומה כקורבן אדם לעולה. כתוצאה מכך, היה "קצף גדול על ישראל", שגרם לישראל להפסיק את המצור מעל הבירה המואבית, ולשוב לארצם. פסוק עורר מחלוקת בשאלה מדוע הקרבת הבן הבכור הביאה לקצף על ישראל. אך עם זאת, שוררת הסכמה כי הקרבת הבן הבכור יורש העצר נחשבה לאמצעי חירום, במקרים שבהם אין פתרון אחר מלבד זה.
על אחז ועל מנשה מלכי יהודה כתוב בתנ"ך שהעבירו את בניהם באש. על פי פרשנים שונים כמצודות (שם) הרמב"ן והמלבי"ם מדובר בעבודת המולך, בשל הטכניקה והדמיון המילולי, אף שהיא אינה מוזכרת בפירוש בשמה.
עם זאת, תורת ישראל אוסרת כל סוג של קורבן אדם באופן נחרץ, וכך גם אחז ומנשה מלכי יהודה נחשבים למלכים רשעים, שהיו עובדי עבודה זרה. לעומתם מסופר על יאשיהו המלך שהשבית את פולחן זה מגיא בן הינום,.