cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עפר שלח
עיתונאי, סופר ופרשן (1983–2012, 2021–הווה)
באפריל 2021 לאחר פרישתו מהכנסת חזר לעסוק בעיתונות והחל לשדר את משחקי NBA בערוץ הספורט, ובהמשך לקח חלק בשידורי אולימפיאדת טוקיו 2020, גם כן בערוץ הספורט.
ב-14 ביולי 2021 החל להגיש את הפודקאסט "האמת היא".
קריירה פוליטית (2013–2021)
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הצטרף למפלגת "יש עתיד". הוא שובץ במקום השישי ברשימת המפלגה ונבחר לכנסת.
לאחר הבחירות מונה ליו"ר סיעת "יש עתיד" בכנסת, והיה חבר בוועדת הכספים ובוועדת החוץ והביטחון.
במסגרת כהונתו יזם יחד עם דב חנין, אורלי לוי-אבקסיס וקבוצת חברי כנסת מצטרפים תיקון לחוק זכויות התלמיד האוסר על אפליה מטעמים של זהות מגדרית או נטייה מינית במערכת החינוך. עמד בראש השדולה הגאה לצד ניצן הורוביץ (מרצ) ובראש שדולת התרבות.
במהלך הכנסת התשע עשרה קידם שלח את "חוק הריכוזיות", אשר נועד לצמצם את יוקר המחיה, לעודד תחרותיות במשק ולסייע לעסקים קטנים ובינוניים. כמו כן היה נציג סיעת "יש עתיד" בוועדת שקד, שחוקקה את התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות לצה"ל.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצב שלח במקום השישי ברשימת יש עתיד, ונכנס לכנסת. בכנסת העשרים היה חבר בוועדת החוץ והביטחון ושימש כיו"ר סיעת יש עתיד בכנסת. כיהן כיושב ראש שדולת העצמאיים ויושב ראש שדולת התרבות. בנובמבר 2015 פרסם את ספרו "האומץ לנצח - מדיניות ביטחון לישראל", בו הניח יסודות לתפיסת ביטחון עדכנית למדינת ישראל. הספר זיכה את שלח בפרס יצחק שדה לספרות צבאית ובפרס צ'צ'יק. עם איחודה של מפלגת "יש עתיד" עם מפלגות "חוסן לישראל" ו-"תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית", לקראת הבחירות לכנסת ה-21 – הוצב שלח במקום השמיני של רשימת "כחול לבן", ונבחר לכהונה שלישית בכנסת כשהרשימה כולה קיבלה 35 מנדטים. ב-24 במרץ 2020, ובעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נבחר לעמוד בראש הוועדה המיוחדת להתמודדות עם הנגיף. הוועדה תוכננה לטפל במשבר מהזווית הבריאותית, הכלכלית והממשלתית. בהמשך, מונה לעמוד בראש הועדה לביקורת המדינה.
ב--2 בספטמבר 2020 קרא לקיים פריימריז לראשות יש עתיד והודיע על רצונו להתמודד בהם מול יו"ר המפלגה יאיר לפיד. ראש המפלגה, יאיר לפיד, סירב ואף דאג לסלקו מקבוצת הוואטסאפ המפלגתית . לאחר מכן פרש שלח מהמפלגה וניסה לרוץ בראש רשימה עצמאית, אך משראה כי הרשימה לא תעבור את אחוז החסימה, הודיע כי לא יתמודד בבחירות.
מפלגת תנופה (2020–2021)
ב-24 בדצמבר 2020 הודיע שהוא עוזב את יש עתיד ומקים מפלגה בראשותו, והתפטר מהכנסת כשלושה ימים לאחר מכן. שם המפלגה "תנופה" הוכרז ב-2 בינואר 2021. שלח הצטרף למעשה אל רועי כהן, נשיא ארגון העצמאים להב שמשמש גם כיו"ר המפלגה הלא פעילה "מפלגת העצמאים והעסקים בישראל". ב-4 בפברואר 2021, מספר שעות לפני סגירת הרשימות לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיע על פרישה מהבחירות.
הצעות חוק מרכזיות
בין הצעות החוק שהגיש: הצעת חוק משרת מילואים פעיל להסדרת מעמד משרתי המילואים, הצעת החוק הגדלת הסיוע למשרתי מילואים עצמאיים והצעה לתיקון חוק הפרשנות הקובעת כי בכל מקום בחוק שאוסר על אפליה, האיסור יחול גם נגד אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. בנוסף, יזם את הצעת חוק לשינוי אמות המידה לזכאות לנכי צה"ל בהתאם למסקנות ועדת גורן, והצעת חוק "החולה הנוטה למות" שמטרתה לאפשר מיתת חסד בישראל לחולים סופניים.
מחקר
החל מיוני 2021 עוסק שלח במחקר אקדמי בעל השלכות אקטואליות, על רקע התמחותו בנושאי ביטחון, כחוקר בכיר ב .
חיים אישיים
היה נשוי לד"ר מיכל שלח, שנפטרה בשנת 2009. הוא אב לשניים ומתגורר בגנתון. אחיו, אמיר שלח, היה משנה למנכ"ל מגדל.
כתחביב, שלח רץ למרחקים ארוכים. השתתף, בין השאר, במרתון שיקגו בשנת 2005. שיאו האישי, העומד על 2:52:16 שעות, נקבע במרתון רוטרדם באפריל 2008.
אלברט פורטר
אלברט גלטין פורטר (באנגלית: Albert Gallatin Porter; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1859–1863 וכמושל אינדיאנה ה-19 בשנים 1881–1885. בראשית דרכו הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית, וב-1856 הוא הצטרף למפלגה הרפובליקנית לאחר שהורחק על ידי סיעת תומכי העבדות של הדמוקרטים. הוא היה האדם השני שנולד באינדיאנה וכיהן כמושל המדינה. הוא קיבל באי רצון את מינוי מפלגתו לתפקיד. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן תחילת תהליך התיעוש של המדינה שנמשך כמה עשורים. במהלך המחצית השנייה של תקופת כהונתו השיגה המפלגה הדמוקרטית שליטה על האספה הכללית של אינדיאנה ברוב גדול והיא ביטלה את המינויים של פורטר, והחלישה את מעמדו של המושל לדרגה הנמוכה ביותר בכל ההיסטוריה של המדינה.
ראשית חייו
מהכסף שהרוויח בעבודתו במעבורת, נרשם פורטר ב-1839 ללימודים בקולג' הנובר, אך עד מהרה אזל כספו ולא עלה בידו להמשיך את לימודיו. הוא קיבל הצעה מדודו שהוא ישלם עבורו את שכר הלימוד עד תום תקופת הלימודים, זאת בתנאי שהוא יעבור למוסד לימודים מתודיסטי. פורטר הסכים, ועבר ב-1843 ללמוד באוניברסיטת אסברי, כיום אוניברסיטת דה פאו, שם הוא סיים את לימודיו. בשנה שלאחר מכן הוא עבר לאינדיאנפוליס, שם הוא קיבל משרה במשרד מבקר המדינה ולזמן קצר שימש כמזכירו האישי של מושל המדינה ג'יימס וייטקומב. וייטקומב השפיע על פורטר לשאוף לקריירה במשפטים, וכתוצאה מכך הוא החל ללמוד משפטים במשרדו של פיליפ ספונר. ב-1845 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של אינדיאנה והחל לעבוד במשרד עורכי הדין באינדיאנפוליס בראשותו של היירם בראון. ב-1846 נשא פורטר לאישה את בתו של בראון, מינרווה, ולזוג נולדו חמישה ילדים.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
בבית הנבחרים של ארצות הברית כיהן פורטר עד 1863 לאחר שנבחר לתקופת כהונה שנייה פעם אחת. כחבר בית הנבחרים במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, הוא תמך ברוב צעדי החקיקה של המלחמה. תרומתו המרכזית היית החקירה שהוא ניהל בעצמו על מסילות הברזל, שקיבלו שטחי קרקע עצומים מהממשלה במהלך המלחמה ובשנים שקדמו לה. פורטר חישב את שוויין של ההעברות הללו, ואיזן אותן אל מול דרישות התשלומים של חברות הרכבות עבור העברת האספקה והאנשים, ובכך חסך לממשלה שקופתה הייתה דלה, מיליוני דולרים. ב-1862 הוצגה מועמדותו לתקופת כהונה שלישית בבית הנבחרים, אך הוא דחה את המועמדות בשל השכר הדל ששולם עבור המשרה והצורך שלו להרחיב את חסכונותיו.
פורטר שב לאינדיאנפוליס, שם הוא עמד בראש אחד ממשרדי עורכי הדין המובילים באינדיאנה. שותפו המפורסם ביותר היה מי שלימים יכהן כנשיא ארצות הברית, בנג'מין הריסון. הוא לקח על עצמו תיקים משמעותיים מאוד, כולל התיק "אקס-פרטה מיליגן", שהסתיים לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית פסק שלמבדין פ. מיליגן, שנעצר במהלך המלחמה בשל פעילות חתרנית, ונשפט והורשע בבית דין צבאי, צריך היה להשתחרר, שכן לבית הדין לא הייתה שום סמכות לנהל משפט כל עוד בתי המשפט האזרחיים עדיין היו פעילים.
פורטר זכה במועמדות הרפובליקנים למשרת מושל אינדיאנה ב-1876, אך דחה את המועמדות. ב-1878 הוא מונה על ידי הנשיא רתרפורד הייז כמבקר מחלקת האוצר של ארצות הברית. כמבקר הוא פיקח על יישובם של מספר מחלוקות באוצר שהחלו עוד בימי מלחמת האזרחים. ב-1880, כאשר היה פורטר עדיין בוושינגטון, בחרה בו מפלגתו שוב כמועמד למשרת המושל ללא ידיעתו. כאשר הוא קיבל את הידיעה, כבר הדפיסה המפלגה כרזות בחירות ומנהיגי המפלגה הצליחו לשכנע אותו להתמודד על התפקיד לטובת המפלגה. באי רצון הוא קיבל את המועמדות ושב לאינדיאנפוליס.
תקופת השליטה הרפובליקנית בבית המחוקקים
אחד הדברים הבולטים במסע הבחירות של פורטר היה השינוי הפתאומי באופן לבושו. בוושינגטון הוא נודע בשל סגנונו ואופן לבושו, אך כאשר הוא קיבל את המועמדות למשרת המושל, הוא החל להתלבש כמו חוואי, כולל חבישת כובע קש. מסע הבחירות היה נמרץ למדי, ופורטר נסע לכל מחוזות אינדיאנה למעט חמישה כדי לשאת בהם נאומי בחירות. בשל תמיכתו בשובתים בשביתת הרכבות הגדולה של 1877, עלה בידו לקבל את תמיכתם של "אבירי העבודה" , שגייסו עבורו את קולותיהם של פועלים רבים. בבחירות הכלליות ניצח פורטר בהפרש קטן יחסית של 7,000 קולות. הוא היה הרפובליקני הראשון שנבחר כמושל לאחר 12 שנים, ויחד עם רוב חזק של הרפובליקנים באספה הכללית של אינדיאנה, הוא החל תקופה של שליטה רפובליקנית במדינה שנמשכה שנות דור לאחר מכן. זמן קצר לאחר השבעתו, הציגה המפלגה את מועמדותו למושב בסנאט של ארצות הברית, אך הוא דחה את המועמדות.
תקופת כהונתו של פורטר התמקדה בעיקר בהמשך הפיתוח התעשייתי של המדינה ובביצוע עבודות ציבוריות. הוא דאג למדידתה של ביצת קנקקי הגדולה שצפון-מערב המדינה ולהכנת התוכניות לייבושה. באותה תקופה הייתה ביצה זו אחד אזורי ההצפות הגדולים ביותר בארצות הברית ושטחה הקיף כמעט עשירית משטחה של אינדיאנה, בנוסף לחלק גדול של אילינוי. התוכניות הוגשו לאספה הכללית שאישרה אותן, וכך בוצע טיוב של קרקעות בשטח של 800,000 אקרים (3,200 קמ"ר). כדי ליישם את המיזם, קידם פורטר גם את הקמתה של מחלקת הגאולוגיה וההיסטוריה הטבעית, קודמתה של מחלקת משאבי הטבע של אינדיאנה.
בין המיזמים המצליחים הנוספים של פורטר היו הקמתם של מועצת הבריאות המדינתית, והמוסד לתקנות הכרייה, ששיפר משמעותית את תנאי העבודה של הכורים במדינה, וכן קידום זכויות הנשים. ב-1881 הוא נשא נאם בפני האספה הכללית בו הוא האיץ בה להעניק זכות בחירה לנשים. אף על פי שקריאתו לא נענתה, חודש הדיון שהתקדם מעט מאוד מאז שהמושל ג'יימס ויליאמס העביר לאספה פנייה דומה כמה שנים קודם לכן. פורטר עשה שימוש בסמכויות המינוי שלו כדי לקדם את עניינן של הנשים, ומינה נשים למגוון של תפקידים בסוכנויות הממשלתיות של המדינה, אך בעיקר לתפקידים במועצות שפיקחו על מוסדות הרווחה של המדינה כמו בתי חולים ובתי יתומים. הוא גם אילץ רבים מהחברים הבלתי מקצועיים של מועצות מדינתיות חשובות לפרוש, והחליף אותם במומחים מהשטח.
תקופת השליטה הדמוקרטית בבית המחוקקים
לאחר כמה חודשי דיונים הסכימה לבסוף האספה הכללית להתפשר ולהעניק לנשים זכות בחירה וכן הסכימה להפעיל חוק יובש. הם הציעו תיקון לחוקת המדינה שכלל את שני הצעדים הללו. שתי הסוגיות היו אמורות לעלות למשאל עם יחדיו, ובבחירות אמצע הכהונה של 1882 לא אושר התיקון לחוקה ברוב גורף, ובאותן בחירות עבר הרוב בבית המחוקקים מהרפובליקנים אל הדמוקרטים.
המחצית השנייה של תקופת כהונתו של פורטר כמושל הייתה אחת התקופות הבלתי רגילות בהיסטוריה של אינדיאנה, כאשר בית המחוקקים נשלט באופן מוחלט על ידי המפלגה היריבה למושל. באופן טיפוסי למקרים כאלו, החלה האספה הכללית להטיל שררה כלפי המושל שמעמדו החוקתי החלש לא אפשר לו לשרוד. אחד מצעדיהם הראשונים של הדמוקרטים היה לבטל את כל המינויים של המושל. הוא הטיל וטו על הצעת החוק הראשונה שהתקבלה, אך עד מהרה עקפה האספה את הווטו הזה, ולקחה על עצמה את האחריות על מינוי כל החברים במועצות השונות של המדינה, סמכות שהמושל החזיק בה מאז מלחמת האזרחים. הם גם החלו בצעדי חקיקה שנועדו להחליש את כוחם של הרפובליקנים בכל רחבי המדינה, ראשית באמצעות הקמת מועצה מדינתית לניהול מחלקת המשטרה המטרופולינית של אינדיאנפוליס שהוקמה אז, ולקיחת השליטה עליה ממועצת העיר שנשלטה על ידי הרפובליקנים. לצד צעדים מגבילים נוספים כלפי המושל, הם החלישו את כוחה של הרשות המבצעת לנקודת השפל הנמוכה ביותר שלה בהיסטוריה של אינדיאנה. כמעט חמישים שנה יעברו עד שסמכויות אלו שבו לידיו של המושל.
צעד החקיקה היחידי שעלה בידו של פורטר להעביר באותה תקופה היה הצעת חוק למימון תוכנית רווחה בעקבות שיטפון שהחריב את אזורי נהר ובאש ונהר אוהיו ב-1883. באותה עת היה זה השיטפון החמור ביותר בהיסטוריה של המדינה, והוא החריב וגרם נזקים לעיירות וערים רבות, כך שהיה צורך חשוב לסיוע להם.
על פי חוקת אינדיאנה אז, היה המושל מוגבל בהגבלת כהונה כך שהוא לא היה יכול להיבחר לתקופת כהונה שנייה, וב-1884 סיים פורטר את כהותנו ושב לעיסוקו בעריכת דין.
שנותיו האחרונות
ב-1875 הלכה לעולמה רעייתו של פורטר, וב-1881 הוא נישא בשנית לקורנלה סטון. נישואים אלו הסתיימו זמן קצר יחסית לאחר מכן לאחר שסטון נפטרה ב-1886. באותה שנה ניסתה המפלגה להציג שוב את מועמדותו של פורטר למשרת המושל, אך הוא דחה את ההצעה. בוועידה הארצית של המפלגה של 1888 הוא היה נציג, שם הוא נשא נאום בו הוא הציג את מועמדותו של שותפו משכבר הימים, בנג'מין הריסון לנשיאות. הריסון זכה במועמדות ובמערכת הבחירות, וב-1889 מינה את פורטר לכהן כשגריר באיטליה. במהלך תקופת כהונתו כשגריר הוא פיקח על המשא ומתן עם איטליה בנוגע ללינץ' שבוצע באמריקאים-איטלקים בניו אורלינס ב-1891.
ב-1892 שב פורטר לאינדיאנפוליס, שם הוא בילה את שנותיו האחרונות בכתיבת ספר על ההיסטוריה של אינדיאנה. כתיבת הספר לא הושלמה מעולם והוא לא פורסם. לאחר התדרדרות הדרגתית במצב בריאותו, נפטר אלברט פורטר ב-3 במאי 1897 באינדיאנפוליס. הוא נטמן בבית הקברות קראון היל שבעיר.
אברהם גרודזינסקי
הרב אברהם גרודזינסקי (ה'תרמ"ב - כ"ט בתמוז ה'תש"ד; 1882 - 13 ביולי 1944) היה מרבני תנועת המוסר. כיהן כמשגיח של ישיבת כנסת ישראל בסלובודקה (פרבר של קובנה) בליטא. ייסד את ישיבת חברון בארץ ואף עמד בראשה לצד הרב סרנא. בשנים האחרונות לפני השואה כיהן גם כראש הישיבה. נרצח על ידי הנאצים בגטו קובנה.
ביוגרפיה
נולד בוורשה לרב יצחק. בגיל 17, נסע ללמוד בישיבת סלובודקה, והיה לאחד מתלמידיו של הרב נתן צבי פינקל, "הסבא מסלובודקה". בגיל 21, נשלח על ידי רבי נתן צבי - יחד עם שלושה תלמידים מובחרים נוספים - לישיבת טלז לסייע לרבי אליעזר גורדון להנהיג את שיטת המוסר בישיבתו. בגיל 24, לאחר הצלחת המשימה, שב לסלובודקה וצורף להנהלת הישיבה.
בתרע"א נישא לחסיה גיסא בתו של רבי דב צבי הלר, משגיח בישיבה ממקורביו של הסבא מסלבודקה ומתלמידי הסבא מקלם.
בתרפ"ה נשלח על ידי הנהלת הישיבה להקים את הישיבה בארץ ישראל ביחד עם הרב יחזקאל סרנא. לאחר שהקים את הישיבה בחברון נשאר בארץ כמה חודשים לביסוס הישיבה, ואחר כך חזר לסלובודקה ומתרפ"ז כיהן שם כראש הישיבה וכמנהל הרוחני בעקבות עלייתם לארץ ישראל של "הסבא מסלבודקה" והרב משה מרדכי אפשטיין כדי לעמוד בראש הישיבה שבחברון.
היה מומחה בחכמת הנפש ובאמצעותה עיצב את אישיותם של תלמידיו. הפיץ את שיטת המוסר בכתיבת מאמרים בכתב העת "תבונה" שהוציאו תלמידי ישיבת סלובדקה. את חידושיו בתורת המידות יישם קודם כל בעצמו.
תקופת השואה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, הנאצים כבשו את מזרח פולין וסיפחו אותה לליטא, ופליטים יהודים רבים נמלטו מפולין לוילנה במטרה להינצל ורבים מהם משם עברו לקובנה כדי לארגן אפשרות לברוח מאירופה אל מעבר לים. יחד עם הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה, פעל להצלת יהודים רבים ככל האפשר. במקביל פעל לסייע לבני הישיבה ולתלמידי חכמים שנקלעו לווילנה. כל זאת עשה למרות החמרת מחלתו.
בכ"ז בסיוון תש"א (22 ביוני 1941), כבשו הגרמנים את ליטא. על אף התגברות המצוקה, המשיכו ללמוד תורה הרב גרודזינסקי ורבנים וראשי ישיבות נודעים שהסתתרו בביתו. באחד הימים, חיילים נאצים פרצו לביתו ורצחו כמה רבנים. הרב גרודזינסקי ניצל בהזדמנות זו משום ששכב בעליית הגג. במקרים אחרים ניצל בזכות מסירות נפשם של יהודי קובנה.
החל מכ"ב בתמוז תש"ד (8 ביולי 1944), העבירו הנאצים את היהודים הנותרים בגטו קובנה, שהיה באותה עת כבר מחנה ריכוז, למחנות ריכוז בגרמניה. הרב גרודזנסקי אושפז בבית החולים של הגטו עקב מצבו הקשה, ובכ"ז בתמוז תש"ד (13 ביולי 1944), הציתו הנאצים את בית-החולים על חוליו. מאות חולים יהודיים נשרפו חיים, ובהם הרב גרודזינסקי.
משפחתו
אחיו הרב משה גרודזינסקי שהיה משגיח של ישיבת תורת חיים בוורשה ועלה לארץ, נרצח בפרעות תרפ"ט.
הרב אברהם גרודזינסקי נשא את בתו של המשגיח הקודם בישיבת סלובודקה, הרב דב הירש הלר. בתו השנייה של הרב הלר, איטה עטיל, נישאה לרב יעקב קמינצקי.
גביע אסיה בכדורגל 1960
גביע אסיה בכדורגל 1960 נערך בקוריאה הדרומית בין התאריכים 14 באוקטובר ל-21 באוקטובר 1960. טורניר הגמר נערך בין 4 נבחרות בשיטת ליגה, כשכל אחת מהנבחרות נפגשה עם השנייה פעם אחת בלבד. המארחת, נבחרת קוריאה הדרומית, זכתה בגביע, לאחר שניצחה בכל משחקיה.
נבחרת ישראל, שאומנה באותה עת על ידי המאמן גיולה מאנדי, זכתה בפעם השנייה ברציפות במקום השני. לזכותה הבקיעו בטורניר: שלמה לוי - שני שערים ונחום סטלמך, רפי לוי, אברהם מנצ'ל ואמנון אהרונסקינד - שער אחד.
האזור המרכזי (סינגפור)
15 באפריל 1960
21 באפריל 1960
האזור המזרחי (הפיליפינים)
13 באפריל 1960
15 באפריל 1960
18 באפריל 1960
טורניר הגמר (קוריאה הדרומית)
14 באוקטובר 1960
17 באוקטובר 1960
19 באוקטובר 1960
20 באוקטובר 1960
21 באוקטובר 1960
לאנה קונדור
לאנה תרסה קונדור (באנגלית: Lana Therese Condor; נולדה ב-11 במאי 1997) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בשל הופעת הבכורה שלה בתור ג'ובילי בסרט גיבורי העל "אקס-מן: אפוקליפסה" ובתור לארה ג'ין סונג קובי בסרט "לכל הנערים שאהבתי", בתור קיומי בסרט המדע הבדיוני "אליטה: מלאך קרב" (2019) ובתור סאיה קורוקי בסדרת הטלוויזיה "כיתה קטלנית".
ביוגרפיה
קונדור נולדה בקאנטחו, וייטנאם וגדלה בשיקגו, אילינוי. היא אומצה על ידי ההורים האמריקאים, מרי קרול ובוב קונדור, ב-6 באוקטובר 1997, לצד אחיה הלא ביולוגי, ארתור. שמה של קונדור בלידה היה טראן דונג לאן, אבל היא הוטבלה כלאנה תרסה קונדור לאחר אימוצה. אביה, בוב קונדור הוא עיתונאי שהיה מועמד לפרס פוליצר וסגן הנשיא לשעבר של Yahoo! ספורט. קונדור ומשפחתה התגוררו באי וידבי, וושינגטון וניו יורק, לפני שהתיישבו בסנטה מוניקה, קליפורניה כשהייתה בת 15.
קונדור למדה בלט בילדותה. קונדור לקחה שיעורי משחק באקדמיה לקולנוע של ניו יורק. בשנת 2015, היא סיימה את לימודי התיכון שלה בלוס אנג'לס. בשנת 2016 התקבלה קונדור לאוניברסיטת לויולה מרימאונט.
קריירה
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בתפקיד ג'ובילי בסרט גיבורי העל של בריאן סינגר, "X-מן: אפוקליפסה", שיצא לאקרנים במאי 2016. היא הופיעה לאחר מכן בסרט הדרמה הגיבורים של בוסטון, המתאר את האירועים שלאחר הפיגוע במרתון בוסטון. הסרט הוקרן לראשונה במכון הסרטים האמריקאי ויצא ב-21 בדצמבר 2016. בשנה שלאחר מכן היא כיכבה בסרט הטלוויזיה הרומנטי High School Lover, לצד ג'יימס פרנקו וג'וליה ג'ונס, ששודר לראשונה ב-Lifetime ב-4 בפברואר 2017.
קונדור גילמה את התפקיד הראשי של לארה ג'ין קאבי בסרט הדרמה הרומנטי לכל הנערים שאהבתי, המבוסס על הספר של ג'ני האן לכל הנערים שאהבתי. הסרט יצא לאור על ידי נטפליקס ב-17 באוגוסט 2018. בשנת 2019, קונדור גילמה את המתנקשת סאיה קורוקי בסדרת הדרמה פעולה כיתה קטלנית. היא גילמה את קיומי קיי בסרט המדע הבדיוני של רוברט רודריגז, אליטה: מלאך קרב, שהופק על ידי ג'יימס קמרון. לאחר מכן כיכבה בקומדיה הרומנטית Summer Night, לצד ליאו טיפטון וג'סטין צ'טווין, בבימויו של ג'וזף קרוס.
בשנת 2020 הופיעה קונדור בתפקיד הראשי בסרט "לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך". בשנת 2021 הופיעה בתפקיד הראשי גם בסרט השלישי בטרילוגיה, "לכל הנערים: לעולם ועד".
בשנת 2022, קונדור הפיקה בפועל והופיעה בתור הדמות הראשית, אריקה וו, במיני סדרה הקומית בו, ביץ'! בנטפליקס. היא גם לוהקה לקומדיה Girls Night בבימויה של מריאנה פלקה, ותופיע בסרט הלליב אקשן הקומי של לוני טונס Coyote vs. Acme.
חיים אישיים
מאז 2015 קונדור נמצאת במערכת יחסים עם השחקן והזמר אנתוני דה לה טורה. השניים הודיעו על אירוסיהם ב-22 בינואר 2022; הם מתגוררים יחד בסיאטל, וושינגטון
נחור
בתנ"ך, נָחוֹר היה בנם של שרוג בן רעו ואביו של תרח אבי אברהם.
נחור חי 148 שנה – משנת א'תתמ"ט לבריאת העולם (1912 לפנה"ס) ועד לשנת א'תתקצ"ז לבריאת העולם (1764 לפנה"ס). בנו, תרח, נולד לו בגיל 29, הגיל הצעיר ביותר שמוזכר עד אליו בתנ"ך. לפי עדות המקרא, היו לו בנים ובנות נוספים.
בשמו נקרא נכדו, נחור בן תרח.
השם נחור מוכר מן הכתובות שבחרן וקשור בעבודת הירח שהייתה נהוגה שם. בתעודות אשוריות מהמאה ה-13 והשביעית לפנה"ס אוזכרה עיר בשם Til-Nahiri או Nahuru שמיקומה מזרחית לעיר חרן, מערבית לנהר חבור. על בסיס תעודות אלה העריכו חוקרים, כי שם העיר הוא אפונים המשקף דמות היסטורית הקשורה לנחור המוזכר במקרא.
שם חיצוני לאשתו הוא ישגב בת ישחוב, יסכה בת ניסה או יסכה בת נסתג.
רנה לייבוביץ
רנה לייבוביץ (בצרפתית: René Leibowitz, 17 בפברואר 1913 – 29 באוגוסט 1972) היה מלחין, מנצח, תאורטיקאי מוזיקה ומורה יהודי-צרפתי, יליד פולין.
קורות חיים
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 למד לייבוביץ הלחנה ותזמור אצל מוריס ראוול בפריז, שם התוודע אל שיטת שנים-עשר הטונים של שנברג באמצעות הפסנתרן והמלחין הגרמני, אריך איטור קאהן. בהמשך למד אצל תלמידו של שנברג, וברן. רבות מן היצירות שנכתבו באסכולה הווינאית השנייה נשמעו תחילה בצרפת בפסטיבל למוזיקה קאמרית שייסד לייבוביץ בפריז בשנת 1947. השפעתו של לייבוביץ הייתה רבה בהוצאת מוניטין לאסכולה הווינאית השנייה, הן באמצעות פעילותו כמורה בפריז אחרי מלחמת העולם השנייה והן באמצעות ספרו Schönberg et son école, שיצא בשנת 1947 ותורגם על ידי דיקה ניולין בשם Schoenberg and his School ("שנברג והאסכולה שלו") (יצא בארצות הברית ובאנגליה ב-1949). הייתה זו בין המסות התאורטיות הראשונות שנכתבו על שיטת החיבור ב-12 טונים של שנברג. את תמיכתו של לייבוביץ באסכולת שנברג קידמו שני תלמידיו המחוננים, שכל אחד מהם בחר בדרך שונה לקידום יצירותיהם של שנברג ווברן ולפיתוח הסריאליזם. היו אלה פייר בולז וז'אק לואי מונו. תלמידיו האמריקאים הם המלחינים ויל אוגדון וז'אנט מגווייר והבמאי-אנימטור הקולנוע ג'ון ויטני.
כמנצח, היה לייבוביץ פעיל בהרבה מיזמי הקלטה, שאחד המופצים והנודעים ביותר ביניהם הוא עיבוד של הסימפוניות של בטהובן בשביל "הקלטות רידר'ס דייג'סט"; הייתה זו ככל הנראה ההקלטה הראשונה של הסימפוניות, ששמרה על סימוני המטרונום המקוריים של בטהובן. בבחירתו בגישה זו, הושפע לייבוביץ מידידו ועמיתו רודולף קוליש. לייבוביץ ערך עוד הקלטות רבות לרידר'ס דייג'סט בשביל אלבומי הלקט שלהם.
לייבוביץ כתב גם ל"זמנים מודרניים" (Les Temps modernes) ויישם רעיונות אקזיסטנציאליים למוזיקולוגיה.
משפחה בישראל
המוזיקאי הצרפתי רנה ליבוביץ הוא בן דוד של פרופ' ישעיהו ליבוביץ.
פלגיוס הקדוש מקורדובה
פלגיוס הקדוש מקורדובה המכונה גם סן פליו מרטיר (בספרדית: Pelayo Martir; 912 לערך - 926) היה קדוש נוצרי.
על פי המסורת הנוצרית פלגיוס הושאר בהיותו נער צעיר כבן ערובה בידי הח'ליפה עבד-אל-רחמן השלישי, שליט אל-אנדלוס בתמורה לשחרורו של ההגמון הרמויגיוס שנתפס על ידי המורים.
פלגיוס נותר כלוא בידי הח'ליפה מספר שנים. בהגיעו לגיל 13 דרש ממנו הח'ליפה להתאסלם, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה בכך שהורה על כריתת אברי גופו.
בגרסאות שנפוצו בספרד בשלהי ימי הביניים נטען כי הח'ליפה היה הומוסקסואל וניסה לאנוס את פלגיוס, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה למוות. גרסאות אלה נועדו לעודד את הנוצרים בתקופת הרקונקיסטה תוך הדגשת העדפת המוסר הנוצרי על העדר המוסריות והערכים אצל המוסלמים והדמוניזציה שלהם.
Ya Tú Me Conoces
Ya Tú Me Conoces (בעברית: אתה כבר מכיר אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית טליה, בשיתוף עם הצמד הלטיני מאו & ריקי. השיר יצא לאור ב-24 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין, כסינגל מתוך האלבום, Desamorfosis.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הרביעי במצעד שירי הפופ שבהונדורס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדג', ג'מבו, ריקי מונטנר, מאו מונטאנר, ג'ון לאון, אוניל וקמילו. טליה ביצעה את השיר ביחד עם מאו & ריקו בהופעה שהתקיימה במסגרת טקס פרסי ה-Premio Lo Nuestro, בשנת 2020. כמו כן, היא הייתה המנחה של אותו הטקס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-6 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-23 בינואר 2020, יום לפני צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות כביש בו נוסעות מכוניות רבות. בהמשך, ניתן לראות את טליה, כשהיא לבושה בבגדים צבעוניים, תוך שהיא יושבת על ספה ורוקדת עם רקדניות ליווי.
Just Dance 2022
Just Dance 2022 (בעברית: רק לרקוד 2022) הוא משחק ריקוד, המיוצר ומשווק על ידי חברת יוביסופט כחלק מסדרת המשחקים "Just Dance". שם הסדרה מבוסס על השיר של ליידי גאגא, בעל אותו השם - "Just Dance".
המשחק הוכרז רשמית ב-12 ביוני 2021, בה פורסם כי תאריך צאתו יהיה ב-4 בנובמבר באותה השנה, בדומה לשאר ההוצאות של המשחקים הנוספים.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים שנכללים בגרסת 2022 של המשחק:
FGM-148 ג'אוולין
FGM-148 ג'אוולין, ובקיצור ג'אוולין (באנגלית: Javelin – כידון), הוא טיל נגד טנקים אמריקאי מתקדם, שנכנס לשירות על מנת להחליף את קודמו M47 Dragon, ונועד להיות נשק גמיש ואפקטיבי, קל משקל יחסית לטיל מונחה, וניתן לנשיאה על ידי שני חיילים, ואפשרות לביצוע ירי פשוט על ידי חייל אחד. שמו ניתן לו מפעולתו שדומה למהלך ההטלה של הכידון, הטיל נורה לעבר מטרתו כשהוא נפלט לגובה בזוויות חדות וקהות, ועושה את דרכו בקשת לעבר המטרה.
הטיל
בדומה לטילי נ"ט מתקדמים אחרים, הג'אוולין נורה באופן שגר ושכח, ומכוון עצמו למטרה אחרי נעילה ראשונה על ידי המפעיל, ללא התערבות נוספת מצידו. לטיל שני אופנים לביצוע: הראשון, ירי במסלול בליסטי במהלכו הטיל עולה לגובה 150 מטרים, וצולל אל מטרתו בזווית חדה. השני, ירי בכינון ישיר כאשר הטיל מגיע לגובה של 50 מטרים ומשם עושה את דרכו אל המטרה בזווית קהה. הטיל מצויד בראש טאנדם, שמצויד בשתי שכבות של מטען חלול, כך שהשכבה ראשונה נועדה להרוס את השריון, והשכבה השנייה לחדור אל המטרה ולהשמידה. טיל מתקדם יותר בעל רש"ק חזק יותר נועד להתמודד גם מול סוגים מסוימים של מיגון ריאקטיבי. הטיל מצויד בראש ביות תרמוגרפי.
שיגור
המפעיל מרכיב את הזְבִיל על מערכת השיגור ותוך שניות ספורות עד חצי דקה ננעל על המטרה ומשגר את הטיל.
לטיל שתי שכבות דלק מוצק, האחת קטנה ורכה שנותנת דחף ראשוני מתוך הזְבִיל, ונועדה להרחיק את הטיל מפני המפעיל ולמנוע פגיעתו מפני המנוע הראשי.
אופן השיגור מצד המפעיל נעשה על הכתף בישיבה, (לרוב ישיבה מזרחית כשמדובר בשיגור כתף ללא חצובה), כשהוא נשען קדימה כדי למנוע מהגוף להיהדף אחורנית ולהפגע.
אחרי הנעילה והשיגור הטיל עושה דרכו לעבר המטרה ומשמיד אותה, הזְבִיל הוא חד פעמי ונועד לנטישה בשטח אחרי השימוש, עם זאת הוא ניתן למחזור אך זאת בעלות יותר גבוה מעלות הייצור הראשוני, לכן בינתיים לא נעשה דבר בנושא זה.
מחיר טיל אחד הוא 80,000$. מחיר יחידה אחת שכוללת טיל, זְבִיל ומערכת שיגור אחת עולה 125,000$.
הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב
רשימת סרטוני היוטיוב הנצפים ביותר בכל הזמנים היא רשימה של כ-50 סרטונים עם מספר הצפיות הגבוה ביותר בכל הזמנים באתר יוטיוב.
עד 21 ביוני 2015, רק שני סרטונים, "Gangnam Style" של סיי ו"Baby" של ג'סטין ביבר הגיעו לאבן דרך של מיליארד צפיות, אך פחות משלושה חודשים וחצי לאחר מכן, ב-7 באוקטובר 2015, עשרה סרטונים עשו זאת.
נכון לאוגוסט 2022, 201 סרטונים עברו את רף המיליארד צפיות, 88 את רף ה-2 מיליארד, 33 את רף ה-3 מיליארד, 13 את רף ה-4 מיליארד, 6 את רף ה-5 מיליארד, 3 את רף ה-6 מיליארד, ו-2 את רף ה-7 מיליארד.
נכון ליוני 2023, ישנו רק סרטון אחד, "Baby Shark", שחצה את הרף של 13 מיליארד צפיות, והוא הסרטון הנצפה ביותר באתר.
שיאים במוזיקה
ג'סטין ביבר מוגדר כאמן המושמע ביוטיוב בכל הזמנים עם כמות הצפיות הכוללות הגבוהה ביותר באתר לערוץ מוזיקה (53 מיליארד צפיות). בין השנים: 2016-2018, ערוץ היוטיוב של ביבר היה הערוץ השני עם מספר המנויים הגבוה באתר. ביבר החזיק בשיא מספר המנויים ביוטיוב (כמוזיקאי) ממאי 2010 עד ספטמבר 2021 עם כ-66 מיליון מנויים. כיום ביבר ממוקם במקום הראשון כמוזיקאי סולו ביוטיוב ויוטיוב מיוזיק (71 מיליון), אחרי הלהקות בלאק פינק ו-BTS.
השיר "גנגנם סטייל" של הראפר הדרום-קוריאני סיי היה הסרטון הראשון שצבר מיליארד צפיות ביוטיוב. נכון לאפריל 2023, ג'יי באלווין הוא היחיד אשר 13 משיריו חצו את רף המיליארד צפיות (9 מתוכם כזמר אורח). אחריו אוזונה עם 13 שירים (9 מתוכם כזמר אורח), באד באני עם 12 שירים (7 מתוכם כזמר אורח), ג'סטין ביבר עם 11 שירים (5 מתוכם כזמר אורח), ריהאנה עם 8 שירים (4 מתוכם כזמרת אורחת), ברונו מארס עם 7 שירים (1 מתוכם כזמר אורח) ו-BTS וניקי ג'אם עם 6 שירים (1 מתוכם כזמר אורח).
אד שירן הוא האמן היחיד שיש לו שלושה סרטונים שחצו את רף 3 מיליארד צפיות. אחריו מארון 5, קייטי פרי וטיילור סוויפט עם שני סרטונים שחצו את רף ה-3 מיליארד. ג'יי באלווין הוא האמן היחיד שיש לו 5 סרטונים שחצו את רף 2 מיליארד צפיות. אד שירן, ג'סטין ביבר, ברונו מארס, אוזונה, ריהאנה, באד באני ואדל הם האמנים היחידים אשר להם שלושה סרטונים שחצו את רף 2 מיליארד הצפיות.
"Despacito" של לואיס פונסי ודדי יאנקי היה הסרטון הנצפה ביותר למשך 3 שנים, עד נובמבר 2020, והיה הראשון שעבר את רף 5, את רף 6 ואת רף 7 מיליארד הצפיות.
בכל הזמנים
הטבלה הבאה מפרטת את 50 הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב, כאשר כל אחד מהם מעוגל למיליון הצפיות הקרובות ביותר. הטבלה מראה גם את האמן ואת תאריך פרסומו של השיר ביוטיוב.
{{legend|#ffffcc|מציין שהסרטון איננו קליפ של שיר (Music Video)}}
עדכון מלא של נתוני הטבלה בוצע לאחרונה ב-20 במאי 2023
הכי נצפים לפי שנת העלאה
הטבלה הבאה מפרטת את 5 הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב שהועלו בכל שנה, כאשר כל אחד מהם מעוגל ל-10 מיליון הצפיות הקרוב ביותר, וכן ניתן לראות את מעלה הסרטון ואת הפרסום ביוטיוב.
עדכון מלא של נתוני הטבלה בוצע לאחרונה ב-31 בינואר 2021
טומור
טומור (בהונגרית: Tomor) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בטומור חיו מעט יהודים.
DIMES
DIMES הוא מיזם של חישוב מבוזר קהילתי למיפוי רשת האינטרנט, שהחל את דרכו בספטמבר 2004. מטרת הפרויקט היא מיפוי מבנה וטופולוגיית הרשת.
הפרויקט מנוהל בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, ובראשו עומד פרופסור יובל שביט.
הפרויקט מתבסס על קהילת מתנדבים שהתקינו במחשבם תוכנת לקוח קטנה. תוכנת הלקוח מפעילה, בתדירות נמוכה, כלי מדידה שונים כמו פינג (ping) ו-traceroute ושולחת את התוצאות לשרת מרכזי. השרת המרכזי משתמש בנתונים הנאספים מכל העולם להרכבת תמונה כוללת ודינמית של רשת האינטרנט.
נכון לאפריל 2007, הפרויקט כולל 12,500 תוכנות לקוח ששולחות נתונים לשרת המרכזי, מ-95 מדינות שונות. נכון לתאריך זה נאספו למעלה מ-2.2 מיליארד דגימות, עובדה שהופכת את פרויקט DIMES לפרויקט מיפוי הרשת הגדול בעולם.
יוסף בירדוגו (רבאט)
רבי יוסף בירדוגו (ה'תקצ"א 1831 - ט"ו טבת ה'תר"ן 7 בינואר 1890) כיהן כאב בית דין, דיין וראש ישיבה בעיר רבאט שמרוקו נמנה עם רבניה החשובים. שושלת זו ("בירדוגו") ידועה במרוקו בערים מקנס ורבאט, כבר מהמאה השבע עשרה. כאשר עיקר השושלת פעלה בעיר מקנס, אך אביו של רבי יוסף (הנוכחי) - רבי אלישע היגר לרבאט, ובכך השושלת התקיימה גם שם.
קורות חייו
בנו של רבי אלישע בירדוגו שהיה דיין ומורה צדק בעיר רבאט לה היגר מעיר נעוריו ומשפחתו, מקנס. רבי אלישע היגר עם כמה תלמידים, ככל הנראה כתוצאה מפטירת כמה מתלמידיו בחג השבועות. סיפור לידתו על פי המסורת כדלהלן: כאשר היגר רבי אלישע עם כמה מתלמידיו ממקנס לרבאט השעה הייתה כבר מאוחרת, והלכו להתאכסן אצל איש עני מדיירי העיר, כאשר הגיעו חבורת הרב אליו לביתו, שלח בעל הבית את ביתו להביא נר שיהיה אפשר לרב ולחבורתו ללמוד בו, הנערה נזהרה מאוד שלא להפסיד את הנר, באומרה שהוא קדוש שהרי ילמדו בו תורה. כאשר חזרה לביתם, בירך אותה רבי אלישע שכשם שהארת לנו ללמוד תורה, כך תזכי לבן שיאיר את עיני ישראל בתורתו. כאשר שמע זאת בעל הבית נתן לו את ביתו לרבי אלישע, וכך נולד הרב יוסף.
לימודו
רבי יוסף בירדוגו הרביץ תורה ברבים, וכנראה שאף החדיר לרבים את חשיבות לימוד התלמוד. בין תלמידיו הגדולים נמנים הרב דוד צבאח, והרב חיים יקותיאל בירדוגו, רבני מרוקו ובפרט רבני עירו התכתבו איתו בפסקי דין, והתיידדו עימו.
היה ידוע מאוד כמעיין גדול בלימוד הגמרא, וכפי שמעיד עליו גיסו רבי מסעוד צבאח במכתבו לבנו:.
וכן העיד עליו רבי רפאל אנקווה הרב הראשי למרוקו הראשון, והרב דוד צבאח במכתב שבספרו 'שושנים לדוד':. רבי יוסף נודע בין חכמי דורו כמעמיק וחריף באופן יוצא מן הכלל.
רבי יוסף הטביע את חותמו בכמה וכמה פסקי דין בכל ארבעת חלקי השולחן ערוך, שעליו הסתמכו: הרב חיים יקותיאל בירדוגו, הרב דוד צבאח, הרב יעקב בירדוגו בעל ה'עדות ביעקב', והרב רפאל אנקווה ועוד.
רבנותו
דומה שרבי יוסף התמנה לדיין בסביבות שנת ה'תר"ל, מכיוון שהתאריך הקדום שהשתמר בתשובותיו הוא מחורף תר"ל. עם התמנותו כדיין לא הפסיק את הרבצת התורה בישיבה. כיהן כדיין עם רבי יששכר אצארף ורבי אברהם צבע. כאשר רבי אברהם משמש כאב בית הדין.
לאחר פטירת רבי אברהם צבע, כיהן כאב בית דין ברבאט, בסביבות ה'תר"ן. התקין תקנות בעירו, היה ידוע כבקי בדיני טריפות, כמו כן נמנה מבין 'מסדרי הגיטין'. רבי יוסף מעיד ששימש את הרב משה טולידאנו והרב יעקב אלמליח שכיהנו גם הם כדיינים בעיר לפניו. התכתב עם חכמי דורו, בין השאר עם בן דורו רבי שמואל עמאר, אב בית דין מקנס באותם הימים. בספר "דבר שמואל" לרבי שמואל עמאר ישנה התכתבות עם רבי יוסף, בענייני צדקה, פרנסת תלמידי חכמים ועניים ושאר הנהגות ציבור. וכן מצוין מכתב נוסף בו כותב רבי שמואל לבית הדין הרבני ברבאט, לרבנים יוסף בירדוגו ואברהם צבע, שם מתארם בשבחים עצומים.
פטירתו
הרקע לפטירתו של רבי יוסף, הייתה כשנה קודם בחורף שנת ה'תרמ"ט. וכך התרחש: ערבי תבע את אחד מהיהודים, שהלה גזל לו כסף, היהודי הכחיש. השופט חייב את היהודי לישבע ושלח אותו עם סופרי הערכאות כדי להשביעו בספר תורה כנהוג. סופרי בית הדין הלכו איתם לבית הכנסת כדי להשביעו. השבועה המקובלת היא שהחייב אומר (בתרגום לעברית): "אני נשבע בזאת התורה שהוריד הקב"ה למשה על הר סיני", אולם סופרי הערכאות רצו להשביעו בנוסח אחר הכולל את שם ה', דבר המנוגד להלכה היהודית. לכן סופרי בית הדין סירבו להשביעו בנוסח זה, ופנו לרבי יוסף, והוא הסביר לסופרי הערכאות שאין זה הנוסח המקובל בהלכה היהודית, וככה גם נהגו בימי אביו של אותו שופט, וכל השופטים הקודמים לו. לכן הציע רבי יוסף שאם הנוסח המוצע לא מספק אותם, שישביעו את היהודי במסגד שלהם בנוסח שהם יקבעו. סופרי הערכאות סיפרו לשופט, שרבי יוסף זלזל בכבודו, וכינהו כמי שאין לו דעת. השופט כעס על רבי יוסף, ביזה והשפיל אותו ואף הגיש תלונה למלך, דבר שהעמיד אותו בסכנה. לכן פנו לחברת כי"ח וביקשו את התערבותה הדחופה לפני המלך. הבהלה והפחד גרמו לרבי יוסף למחלה ולבלבול, והם מה שגרמו לו לבסוף לפטירתו.
רבי יוסף נפטר בט"ו טבת ה'תר"ן, 7 בינואר 1890, והותיר אחריו משפחה ברוכה בין השאר הרבנים: רבי יעקב, רבי אברהם, ורבי ציון. חכמי מרוקו שלחו איגרת תנחומים למשפחה.
איתמר יעוז-קסט
איתמר יָעוֹז-קֶסְט (בהונגרית: Jaoz-Keszt; לעיתים Yaoz-Kest; 3 באוגוסט 1934 – 11 בפברואר 2021) היה משורר ומתרגם עברי, ישראלי ממוצא הונגרי, ניצול השואה. החל לפרסם את שיריו ב-1956. פרסם עשרות ספרי שירה, פרוזה ועיון.
יעוז-קסט היה מעורב באופן פעיל בהוויה הספרותית הישראלית. הוא גילה וטיפח משוררים צעירים רבים, במסגרת עבודתו כעורך "עקד", אותה הקים ב-1958 וביטאוניה הספרותיים. שימש במשך 3 שנים כנשיא אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
שיריו נלמדים ברוב בתי-הספר התיכוניים בישראל, במסגרת תוכנית הלימודים לבחינות הבגרות, הן בנושא השואה והן בנושא אמונה. יצירתו משמשת כחומר למחקר במסגרת התואר השני וכן במסגרת עבודות דוקטורט.
ביוגרפיה
יעוז-קסט נולד בשם פֵטֶר אֶרווין קסט (Péter Ervin Keszt) בשנת 1934 בעיירה סרווש (Szarvas) שבמחוז בֵּקֵש בהונגריה (בדרום-מזרח הונגריה של ימינו) במשפחה יהודית-הונגרית. סבו מצד אביו, אלכסנדר קסט, היה סוחר עצים בעיירה סרווש. מצד אמו הוא נצר לשושלת רבנים גדולה וידועה, שושלת זילברשטיין (הבולטים בשושלת זו הם הרבנים שלמה, דוד וישעיהו, מראשי האורתודוקסיה ההונגרית).
יעוז-קסט נולד למשפחה שעברה תהליך של התבוללות - סבו מצד אמו, עוה"ד יוליוס אֶזֶה, האמין שהשתלבות בחברה ההונגרית-הנוכרית היא הפתרון לבעיית היהודים, וכדי להקל על תהליך ההתבוללות בחר בשם "אֶזֶה", שם בעל צליל הונגרי מובהק (שם זה עוברת על ידי המשורר ל"יעוז"). ההתבוללות לא הצילה את המשפחה בימי השואה. יוליוס אֶזֶה ורעייתו נרצחו באוסטריה באפריל 1945. אביו של המשורר, ד"ר בילא קסט, אימו ואחותו נשלחו יחד עמו למחנות הריכוז. הם היו במחנה הריכוז ברגן-בלזן, והשתחררו מרכבת-מוות בלב גרמניה ב-13 באפריל 1945.
משפחת קסט עלתה לישראל בשנת 1951. באחד הראיונות שנערכו עִמו אמר יעוז-קסט:
יעוז-קסט היה מורה בבית ספר תיכון בתל אביב, ותחת ידו גדלו והתחנכו ד"ר מיכל גוברין, עמרי ניצן, מיכה לבינסון, מיכאל הנדלזלץ ורבים אחרים הנושאים בתוכם ערכים שהטמיע בהם, למען התפתחות התרבות, הספרות והתיאטרון בישראל.
בשנת 1958 ייסד, יחד עם אחותו מריצה, את הוצאת הספרים העברית הראשונה שיועדה לשירה בלבד, "עקד", ואת כתב העת "עקד לשירה" (שיצא לאור משנת 1960 ועד שנות ה-70) וכתב העת "פסיפס" שהמשיך אותו.
בשנת 1985, ביקר יעוז-קסט בעיר ילדותו בהונגריה ופקד את קברותיהם של קרובי משפחתו. ביקור זה חל במקרה ביום השנה למותו של הרב ישעיהו זילברשטיין, קרוב משפחתו משושלת זילברשטיין. בשובו ארצה כתב את השיר "זימון" - שיר המתעד את הביקור ואת השפעתו על חייו. בעקבות ביקור זה בבית הקברות בהונגריה החל יעוז-קסט בתהליך הדרגתי של חזרה בתשובה ובשנת 2001 תיאר את עצמו: "איני מגדיר את עצמי חוזר בתשובה, כי זה נראה לי קיצוני, ואני לא בדיוק מקיים תרי"ג מצוות."
ב-1999 נבחר לשמש כנשיא אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, ושימש בתפקיד עד פסח 2002.
נפטר ב-11 בפברואר 2021 ונקבר בבית הקברות ירקון.
יצירתו
ביצירתו מספר מעגלים מרכזיים: ילדות בשואה והשלכותיה, עלייה לישראל על רקע העליות ההמוניות ו"כור ההיתוך", מודעות לחוויות דו-שורשיות, עימות מחדש עם נופי המוצא והילדות והליכה לעבר עולם האמונה והדת, תוך מאבקים פנימיים.
מעגל ראשון
ילדות בשואה והשלכותיה הופיעה לראשונה בספר שיריו "נוף בעשן - פרקי ברגן-בלזן", שראה אור ב-1961. ספר זה היה מבין הספרים הראשונים של משוררים צעירים, שחוו את השואה מבשרם (הוא היחיד מביניהם שהיה כלוא בילדותו במחנות השמדה בגרמניה). נושא השואה המשיך להזין את שירתו לכל אורך דרכו. התחנות הבולטות הן: הפואמה "מול גרמניה – מסע סביב גופו של היטלר" (1983), המתייחסת לעימות הניצול עם גרמניה החדשה-ישנה. יותר מאוחר הופיע ספר השירים: "דלתות צריפים עוד נפתחות בי" (1997) – מחזור שירים נטורליסטי בעל יסודות גרוטסקיים, ובו עימות מאוחר וישיר של המבוגר עם עולמו כילד במחנה ברגן-בלזן.
מעגל שני
מעגל העלייה לישראל והמאבק על הקליטה בה. במסגרת עיצוב שירי לעולמו של צעיר העולה לישראל ועובר את חבלי "כור ההיתוך" – גיבש יעוז-קסט את תפיסתו ה"דו-שורשית" לגבי תחומי הספרות והאמנות: קיום-יחד של תרבות ארץ המוצא והתרבות הישראלית המתהווה. בכך פילס דרך לתפיסה פלורליסטית של מיזוג בין תרבויות ארצות-המוצא של העולים מהתפוצות השונות עם התרבות הישראלית. הוא נתפס כמי שהניח את היסוד למהלך ה"דו שורשי" בספרות העברית (כניגוד וכהשלמה ל"ספרות הילידית" של "דור המדינה").
כהמשך לעולמו של הניצול החי בישראל הוא נתן ביטוי שירי נרחב לעימות מחודש עם נופי המוצא והילדות – בספרי שירה המתארים שיבות דמיוניות וריאליות אל עיר הילדות, מתוך בחינה ספרותית מחודשת של שורשיו. בה בעת עוקבת שירתו אחר האירועים המתחוללים בארץ, כדוגמת "שירים מן העורף" – שירים שנכתבו בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973-4)
מעגל שלישי
בעולם שירתו יעוז-קסט מבטא חיפושים ומאבק, תוך כדי הליכה לעבר עולם האמונה והדת. המעבר רצוף נפתולים - בעיקר לאור העובדה, שהכותב בא מקרב היהדות הניאולוגית-מתבוללת של הונגריה. ספרי שיריו המרכזיים במעגל זה: "צינורות מוליכי אש" (1986), "ייחודים עלי אדמות - שירים בשולי הסידור" (1990), "שבעה סימני קשירה" (1994), "עולה בהר - מבחר שירי אמונה ותשובה" (1998), "האור הלבן" (2009).
אוסף שיריו המקיף 1956–2001, ראה אור ב-2001, והוא משקף, למעשה, את שלושת המעגלים השונים בשירתו: ילדות בשואה, עלייה ומודעות לחוויות "דו-שורשיות" וחיפושי אמונה בעולם היהודי.
המערך השירי על כל מעגלותיו לווה בעולם יצירתו של יעוז-קסט בכתיבת פרוזה אוטוביוגרפית: "בחלון הבית הנוסע", רומן (1970), "צל הציפור", רומן (1971), "אחיזה של חול", רומן (1977), "הקו הזרחני", נובלה (1972), "מרכבה לילית", סיפורים (1973). מבחר מהפרוזה בשם: "המהגר הביתה" (2005).
השירה והסיפורת לוו על ידו במערך עיוני של מסות ודברי הגות, שראה אור במסגרת "במות יחיד": על התפיסה הנאו-יהודית בתחומי הספרות והאמנות (1974), "להוייה הדו-שורשית בישראל" (1979), "לאומיות וטראנס-חילוניות בספרות הישראלית" (1986), "קווים לארס-פואטיקה נאו-דתית" (1986) ועוד. המסות קובצו יחד בספר בשם: "7 במות יחיד - מהוויה דו-שורשית עד הוויה אמונית דתית (2002-1974)". הספר ראה אור ב-2003, והוא משקף את תפיסתו האידיאית של המשורר.
תרגומיו
איתמר יעוז-קסט תרגם לעברית מבחר מקיף מתוך 400 שנות שירה הונגרית. האנתולוגיה ראתה אור בשלושה כרכים בשם "צבי הפלאות" (בשנים 1984–1989). הוא תרגם קובץ משיריו של המשורר היהודי-הונגרי שנספה בשואה, מיקלוש רדנוטי, בשם "בעקבות אורפאוס", וכן תרגם מבחרים משל גדולי הקלסיקונים ההונגריים: שנדור פטפי ויאנוש אראן. על כל אלה קיבל עיטור-כבוד מאת נשיא הונגריה, בעת ביקורו בישראל ב-1992. כמו כן תרגם מיצירותיו בפרוזה של אימרה קרטס, יהודי-הונגרי חתן פרס נובל, ומיצירותיהם של מספרים הונגריים נודעים. פרסם מבחר תרגומי שירה בשם "כתב-ראי" (2004). המבחר כולל תרגומים מהונגרית, מלטינית, מאנגלית, מגרמנית ומצרפתית. כמו כן ערך אנתולוגיה מקיפה של משוררים יהודיים בספרות העולם, "בסימן כוכב" (2003).
קיבל את פרס שר החינוך והתרבות לתרגום (1998).
שיריו של יעוז-קסט תורגמו לשפות רבות, ושני מבחרים משירתו הופיעו בהונגריה בהוצאת "אירופה" (1989) ובהוצאת "עבר ועתיד" (1998).
מבחר השירים של יעוז-קסט, שראה אור בהוצאת "אירופה", זיכה אותו ב"פרס פאן" ההונגרי (1989). בשנות השמונים סייע בהכנת אנתולוגיה מתורגמת מן השירה העברית שראתה אור בהונגריה, והוסיף לה הקדמה מקפת.
פרסים ואותות כבוד
יעוז קסט זכה בפרסים רבים, בהם:
עריכה
ערך אנתולוגיות לשירה, ומספר רב מאוד של ספרי שירה.
ערך עם נתן גרוס ורנה קלינוב את השואה בשירה העברית: מבחר, בהוצאת יד ושם והקיבוץ המאוחד, 1974.
ערך מבחר משירי אביגדור המאירי והקדים מסת מבוא, 1977.
הופיעה בעריכתו האנתולוגיה: "בסימן כוכב", מבחר – 100 משוררים יהודים בספרות העולם (2003).
ערך את כתב-העת "עקד לשירה" 1960–1973.
ערך את שנתוני "עקד לשירה" בשנות ה-70.
עורך את כתב-העת "פסיפס" מ-1989 ואילך.
פרסם מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי-עת על משוררים בני-דורו, וספר-עזר לסדנאות בשם: "12 שיחות על שירה".
קישורים חיצוניים
מכתביו:
על כתביו:
עם מותו
שם רומאי
בראשית ימיה של רומא בעת העתיקה נשאו אזרחיה בדרך כלל שני שמות: praenomen (שם פרטי), nomen gentilicium או רק nomen (שם בית-האב). בדורות מאוחרים יותר, החל מן המאה השלישית לפנה"ס הפך למקובל גם שם שלישי ה-cognomen (שם הענף של בית-האב או המשפחה). לעיתים נוסף גם שם רביעי, agnomen (כינוי לציון הישג אישי). עם זאת גם בתקופה המאוחרת היו עדיין אנשים שנשאו שני שמות בלבד, דוגמת מרקוס אנטוניוס.
דוגמאות לשמות רומאיים: גאיוס יוליוס קיסר, מרקוס טוליוס קיקרו, פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס.
ה-praenomen
הבן הבכור נשא על פי רוב את ה-praenomen של אביו.
מספר השמות הפרטיים (praenomina) שנשאו הרומאים היה קטן, והם מובאים כאן עם קיצוריהם:
שמות פרטיים אחדים היו בשימושם של בתי אב מסוימים בלבד: קאיסו ונומריוס - על ידי הפאביים (gens Fabia), אפיוס - על ידי הקלאודיים (gens Claudia), וממרקוס - על ידי האימיליאנים (gens Aemilia).
ה-nomen
ה-nomen היה שם בית האב (gens), ועבר מאב לבנו. בתקופת המלוכה היו שלוש מאות בתי אב. ה-nomina של הגברים הסתיימו על פי רוב ב-ius. למשל: Tullius, Vergilius, Fabricius, Duilius וכו'.
ה-cognomen
השם השלישי, ה-cognomen, ציין במקורו תכונה אישית כלשהי של אבי המשפחה או ענף בית האב הראשון. למשל Longus (גבוה), Naso (בעל חוטם), Pulcher (הנאה), Cicero (בעל יבלת), Balbus (כבד לשון), Scaevola (איטר יד ימינו), Strabo (פוזל) וכו'.
שמות נשים
לנשות האזרחים הרומאיים לא היו praenomina כשל הגברים, ושמן הפרטי היה צורת הנקבה של שם בית האב (ובמקרים בודדים של הקוגנומן של אביה). לדוגמה, ליוויה (Livia) הייתה בתו של אדם שה-nomen שלו היה Livius, כלומר נשתייך לבית האב של הליוויים (gens Livia). אם היו לו שתי בנות, נקראה הבכורה Livia Maior (ליוויה הבכירה) ואחותה Livia Minor (ליוויה הצעירה). הבנות הנוספות נקראו Livia Tertia (ליוויה השלישית), Livia Quarta (ליוויה הרביעית) וכן הלאה.
נשים נקראו בשמן הפרטי רק בחוג המשפחה והידידים. בציבור נקראו הנשים בשני שמות, שמן הפרטי וה-cognomen של אביהן או של בעלן ביחסת הקניין (genetivus). למשל, Cornelia Scipionis (הבת או הרעיה של סקיפיו).
שימוש בשמות
שמו המלא של אדם שימש בדרך כלל לפניות רשמיות אליו. בשימוש יום יומי שימשו בדרך כלל שני שמות: הפרַאינומן והקוגנומן או הנומן והקוגנומן. לעיתים השתמשו רק באחד מן השמות.
שינויי שמות
בן מאומץ נשא בדרך כלל את שלושת השמות של אביו מאמצו, ובנוסף להם את שם בית האב המקורי שלו בצורת שם תואר (adiectivum). לדוגמה, פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס היה בנו של לוקיוס אמיליוס פאולוס שאומץ על ידי פובליוס קורנליוס סקיפיו (בנו של סקיפיו אפריקנוס).
עבד משוחרר היה מאמץ את הפראינומן והנומן של אדונו, ואילו שמו הפרטי הפך לקוגנומן. לדוגמה, לאחר שיוסף בן מתתיהו שוחרר על ידי אספסיאנוס (ששמו הרומאי המלא היה טיטוס פלביוס וספסיאנוס), הוא הפך לאזרח רומאי תחת השם טיטוס פלביוס יוספוס, והקוגנומן היה לטיניזציה של שמו הפרטי העברי.
תג זיהוי רפואי
תג זיהוי רפואי (באנגלית: Medical identification tag) הוא צמיד זיהוי רפואי שנועד להציל חיים.
הצמיד מספק מידע רפואי מיידי לכוחות ההצלה במצב חירום, כאשר המטופל אינו מסוגל לתקשר עם הסביבה. תיאור קצר של העובדות הרפואיות החיוניות, שחרוטות על תג הזיהוי, מבטיח טיפול רפואי נכון, מהיר ומציל חיים.
כוחות ההצלה (מד"א, חדרי מיון וכו') בארץ ובעולם יודעים לחפש את התג המופיע על הצמיד. על ידי כך יוכלו לזהות שמדובר בצמיד זיהוי רפואי, לקרוא את המידע שחרוט עליו ולספק את הטיפול הרפואי הנכון לכל אחד ברגע האמת.
בין המצבים הרפואיים בהם תג זיהוי רפואי עשוי לשמש: סוכרת, אפילפסיה, אלצהיימר, אלרגיה, רגישות ללקטוז וכו'
לאזיסטן
לאזיסטן (בטורקית עות'מאנית: لازستان; בלאזית: ლაზონა, לאזוֹנה; בגאורגית: ლაზეთი, לאזֶתי או ჭანეთი, צ'אנֶתי) היה סנג'ק עות'מאני (מחוז היסטורי טורקי) בווילאייט טרבזון. המחוז נקרא על שם תושביה הלאזים דוברי הלאזית, שהם קבוצה אתנוגרפית גאורגית השוכנת לאורך חופיו הדרום-מזרחיים של הים השחור. עם זאת גבולות המחוז לא כיסו את כל שטח המחיה של דוברי הלאזית, שישבו גם נפת ריזה ואזור החוף של נפת ארטווין של היום.
הגאורגים מכנים את לאזיסטאן - צ'אנתי ואת תושביה צ'אנים. השם העות'מאני לאזיסטן נגזר מהשם עות'מאני לסוואנים שהם המקור. הקידומת "לָא" לציון שם מקום ו"זָאן" (צ'אן). צורת השורש צ'אן נפוצה באזור הקווקז, במיוחד בתקופה בה החלו להשתמש במתן שמות לשבטים ולמקומות במערב-גאורגיה. השפה הלאזית קרובה במידה רבה למגרלית, שנקראים אף הם צ'אנים ("צ'אנאר") על ידי שכניהם הסוואנים.
בימי קדם היה המחוז חלק מממלכת קולכיס. ימי הביניים הייתה חלק מהממלכה המאוחדת של גאורגיה עד שנכבשה, בשנת 1578, על ידי העות'מאנים. בשנת 1878 עבר החלק המזרחי של לאזיסטן (כולל בתומי) לידי האימפריה הרוסית, ומרכז הסנג'ק עבר מבתומי לריזה. לאחר כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי רוסיה הסובייטית בשנת 1922, חולק השטח בין הכאמליסטים הטורקים לבין הרוסים הבולשביקים. הסנג'ק והשם בוטלו על ידי הרפובליקה של טורקיה בשנת 1925.
טכומטר
טכומטר (מד-מהירות, מיוונית: טאכוס - מהירות, מטריין - מדידה) הוא מכשיר מדידה המשמש למדידת המהירות של גוף או חומר נע. הצורה הנפוצה ביותר של טכומטר היא זו שמודדת את המהירות של ציר מסתובב, כמו במנוע או מכונה אחרת. הפלט של הטכומטר בא בדרך כלל בצורה של תצוגה אנלוגית; עם זאת, בזמן האחרון תצוגות דיגיטליות הופכות לנפוצות יותר.
טכומטרים של מכוניות מראים את מהירות הסיבוב של גל הארכובה של המנוע, אך למעשה הם נעזרים בקצב ההצתה כדי למדדו. יחידות המידה המקובלות הן סיבובים לדקה. ידיעת מהירות סיבוב המנוע אמורה לסייע לנהג לקבוע את ההילוך המתאים ביותר לנסיעה, על-מנת להוריד מהמנוע עומס מיותר.
ככלל, בטכומטרים המשמשים בכלי תחבורה ישנו סימון של המהירויות שבהן לא מומלץ להפעיל את המנוע, וזאת משום שבמהירויות גבוהות יתר על המידה המנוע מתבלה מהר ועלול לספוג גם נזקים נוספים. בטכומטרים אנלוגיים האזור המסוכן מסומן בדרך כלל בצבע אדום.
ברפואה משתמשים בטכומטרים על-מנת למדוד את מהירות זרימת הדם בנקודה מסוימת; לטכומטר כגון זה קוראים המאטכומטר.
פרס המוזיקה של MTV אירופה למראה הטוב ביותר
להלן רשימת הזוכים והמועמדים לפרסי המוזיקה של MTV אירופה למראה הטוב ביותר.
סינדי ויליאמס
סינתיה ג'יין "סינדי" ויליאמס (באנגלית: Cynthia Jane "Cindy" Williams; 22 באוגוסט 1947 – 25 בינואר 2023) הייתה שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות גילומה של שירלי פיני, אחת מהדמויות הראשיות בסיטקום "לוורן ושירלי".
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה בשכונת ון נייז שבלוס אנג'לס ב-22 באוגוסט 1947 לג'ון ולילי ויליאמס. המשפחה עברה לדאלאס שבטקסס כאשר ויליאמס הייתה בת שנה, וחזרה ללוס אנג'לס כשהייתה בת עשר.
ויליאמס כתבה ושיחקה בילדותה בכנסייה, ומאוחר יותר שיחקה בבית הספר התיכון בבירמינגהם. ויליאמס סיימה את לימודיה בתיכון ב-1965. בהמשך למדה בקולג' העירוני של לוס אנג'לס, שם למדה תיאטרון.
ויליאמס החלה את קריירת המשחק בתחילת שנות ה-70 כאשר השתתפה במספר פרסומות, והופיעה במספר תוכניות טלוויזיה.
בתחילת הקריירה שלה שיחקה ויליאמס בתפקידים בולטים בסרטים, בהם, "גרפיטי אמריקאי" (1973) של הבמאי ג'ורג' לוקאס, שם גילמה את הכלה של רון הווארד, והסרט "השיחה" (1974) של הבמאי פרנסיס פורד קופולה. מאוחר יותר היא לקחה חלק באודישן לסרט "מלחמת הכוכבים" של לוקאס, אבל לבסוף הייתה זו קארי פישר שזכתה בתפקיד של הנסיכה ליאה.
ויליאמס זכתה לפרסום רב במיוחד, כאשר שיחקה בתפקיד הראשי בסיטקום "לוורן ושירלי" בין השנים 1976–1982. ויליאמס הפסיקה לשחק בתוכנית, לאחר שנכנסה להיריון עם בנה הראשון. מאוחר יותר היא השתתפה בסדרה קומית אחרת בשם "Getting By". היא הופיעה בהמשך גם בתפקיד אורח באחד מהפרקים של הסדרה "".
ויליאמס הייתה נשואה לביל הדסון, אשר היה חלק בשלישייה המוזיקלית האחים הדסון. הזוג היה נשוי בין השנים 1981 ועד לגירושיהם בשנת 2000. נולדו להם שני ילדים – אמילי הדסון (ילידת 1983) וזאקרי הדסון (יליד 1986). ויליאמס התגוררה יחד עם משפחתה בלוס אנג'לס.
ברנאר לאמה
ברנאר פסקל מוריס לאמה (בצרפתית: Bernard Pascal Maurice Lama - IPA: ; נולד ב-7 באפריל 1963) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.
ראשית הקריירה
לאמה עזב ב-1981 את גינאה הצרפתית לתוך צרפת על מנת לקדם את הקריירה שלו, למורת רוחו של אביו. לאמה חתם בליל מהליגה הבכירה בצרפת והושאל ב-1982 לאבוויל מליגת המשנה. כעבור שנה בה לא רשם ולו הופעה אחת שב לליל והושאל בשנית לקבוצה מליגת המשנה, הפעם לבזאנסון. בשל יכולתו, הוא שב לליל בתום העונה, שותף במספר לא מבוטל של משחקים, אולם לא היה מרוצה ממעמדו והחליט לעזוב את הקבוצה. לאמה עבר למץ בעונת ולאחר עונה במדיה עבר לברסט שירדה בתום העונה לליגת המשנה מסיבות כלכליות. מבחינה אישית, היו אלה שתי עונות מוצלחות עבור לאמה ששותף בכל משחקי הליגה של קבוצותיו. לאמה עבר ללאנס לקראת עונת ויכולתו הטובה במדיה צדה את עיני הצוות המקצועי של מועדון הצמרת פריס סן ז'רמן שבתום העונה החתימה את לאמה על חוזה ל-5 עונות.
לאחר המעבר לסן ז'רמן
בקיץ 1992 עבר לאמה לסן ז'רמן ונכנס לנעליו של שוער נבחרת צרפת הפורש ז'ואל באטס אך עמד במשימה בהצלחה. לאחר שנים שבהן נדד בין קבוצות בינוניות וקטנות בצרפת, נדרש לאמה למאבקים על תארים בצרפת ולמשחקים במפעלים האירופיים ואף זומן לסגל נבחרת צרפת ב-1993 למוקדמות מוקדמות מונדיאל 1994. במדי סן ז'רמן זכה לאמה בגביע הצרפתי בעונתו הראשונה בקבוצה,, בעונה שלאחר מכן באליפות, ובעונת בגביע נוסף. הזכייה האחרונה העניקה לסן ז'רמן כרטיס להשתתפות במפעל גביע אירופה למחזיקות גביע לעונת. סן ז'רמן זכתה בגביע לאחר ניצחון בגמר על ראפיד וינה.
חרף התעניינות מצד ברצלונה בחר לאמה להישאר בקבוצתו ופתח היטב את עונת אך פציעה בברך קטעה רצף משחקים ללא ספיגה והשביתה אותו לתקופה ממושכת. בפברואר 1997, זמן קצר לאחר ששב למגרשים, הורחק לחודשיים בשל צריכת קנאביס. התקרית הביאה את סן ז'רמן לחפש מחליף לעמדת השוער במקומו של לאמה, ובחלון ההעברות בקיץ לקראת עונת הודיעה לו כי הוא לא נמצא בתוכניות הקבוצה וכי הוא רשאי לחפש קבוצה אחרת.