cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דגל מונטריאול
תיאור הדגל
בכל רביע של הדגל מופיע סמל המייצג את אחת מהקבוצות האתניות הגרות בעיר:
HandWallet
HandWallet היא תוכנה למעקב אחר הוצאות, הכנסות ותקציב שפותחה בישראל. הגרסה הראשונה של התכנה הייתה מיועדת למחשבי כף יד וטלפונים חכמים המריצים את אחת ממערכות ההפעלה Windows Mobile ,Palm או Symbian, אולם כיום עיקר מאמץ הפיתוח מופנה לגרסת האנדרואיד. בנוסף קיימת גרסה של התוכנה גם למחשב אישי. הרעיון מאחורי HandWallet הוא לנסות ולסייע לאנשים ולמשפחות לנהל טוב יותר את התנהלותם הכספית. בעזרת התוכנה ניתן לעקוב אחר ההוצאות והכנסות ולבנות תקציב מאוזן בהתאם ליכולת.
היסטוריה
HandWallet הושקה לראשונה בסוף שנת 2002, וגרסתה הראשונה הותאמה למחשבי פאלם. עובדה זו היא גם אחת החסרונות בתוכנה, שכן ממשק המשתמש שלה הותאם במקור לסביבה זו. בשנים הבאות נוספו גרסאות ל- Windows Mobile ול- Symbian. רק לאחר שיצאו גרסאות אילו הוצאה לשוק גם מהדורה למחשבי פיסי מבוססי חלונות.
מאפיינים
הזנת נתונים באופן יומיומי הכרחית לרלוונטיות של השימוש בתוכנה ובמהלך השנים ניסו מפתחי התוכנה למצוא שיטות להקלה על תהליך הזנת הנתונים. בעזרת שיתוף פעולה של סטודנטים מאוניברסיטת חיפה ומהטכניון נבנתה בשנת 2004 מערכת ניסיונית המתחברת לבנקים בישראל ומביאה את התנועות ישירות מחשבונות הבנק אולם עקב חוסר שיתוף פעולה מצד חלק מהבנקים וחברות האשראי שירות זה נשאר בגדר שירות ניסיוני, והוא עובד באופן חלקי.
גרסאות האנדרואיד של התכנה תומכות ביבוא אוטומטי ממערכות המקוונות של כרטיסי האשראי הנפוצים והבנקים בישראל.
HandWallet מאפשרת לייצא את הנתונים לתוכנות אחרות כגון Microsoft Excel או Microsoft Access. ניתן גם לייבא לתוכנה נתונים ממקורות חיצוניים אולם הדבר עשוי להיתקל בקשיים בשל אי חפיפה בין התוכנות.
דייוויד סדלי
דייוויד ניל סדלי (באנגלית: David Neil Sedley ; נולד ב-30 במאי 1947) הוא פילוסוף, היסטוריון וחוקר העת העתיקה בריטי ממוצא יהודי. הוא היה "פרופסור לורנס השביעי לפילוסופיה עתיקה" באוניברסיטת קיימברידג. נחשב לחוקר פורה שפרסם שמונה ספרים וכלמעלה מ-140 מאמרים.
ביוגרפיה
בשנת 1987 פרסמו לונג וסדלי אוסף המקורת המקיף The Hellenistic Philosophers (הפילוסופים ההלניסטים) המכיל תרגומים, ביעורים ופרשנויות של מאות פרגמנטים מהפילוסופיה היוונית ורומית מהתקופה ההלינסטית, האסכולות הסטואיות, האפיקוריאניות והספקניות. הפרגמנטים מאורגנים לפי אסכולות, ובתוך אסכולה סיווג נושאי.
מאז 1976 סדלי היה עמית של מכללת כריסטס, קיימברידג; משנת 1996 הוא היה פרופסור לפילוסופיה עתיקה באוניברסיטת קיימברידג' וביולי 2000 הועלה לדרגת פרופסור לורנס לפילוסופיה עתיקה. הוא פרש מתפקיד זה בסוף ספטמבר 2014.
סדלי נבחר לעמית האקדמיה הבריטית ביולי 1994.
הוא שימש מרצה אורח באוניברסיטת פרינסטון (ספטמבר 1981-מרץ 1982), אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי (1984 ו-2004), אוניברסיטת ייל (1990), ואוניברסיטת קורנל (2001).
חיים אישיים
אחיו הגדול הוא סר סטיבן סדלי. בשנת 1973 התחתן, יש לו שלושה ילדים ושמונה נכדים.
יחסי אוסטרליה–דרום סודאן
יחסי אוסטרליה–דרום סודאן הם היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה לרפובליקה של דרום סודאן. בין שתי המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, ולמרות לשתי המדינות אין שגרירויות רשמיות זו אצל זו, הקשר בין המדינות חזק.
היסטוריה
שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית, ואצל שתי המדינות השפה האנגלית משמשת כשפה העיקרית.
לאורך מלחמות האזרחים בסודאן (מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה בשנים 1955–1972 ומלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בשנים 1983–2005), פליטים דרום סודאנים רבים חיפשו מקלט בקניה, שבה אוסטרליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכריזו על תמיכתן ביישוב מחדש של פליטים דרום סודאנים. לפיכך, הקהילה הדרום סודאנית באוסטרליה הייתה הקהילה האפריקאית המאורגנת הראשונה אי פעם באוסטרליה, וגם הפזורה האפריקאית הגדולה ביותר במדינה.
כאשר דרום סודאן קיבלה את עצמאותה ב-2011, אוסטרליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בה. בעקבות מלחמת האזרחים בדרום סודאן שפרצה שנתיים לאחר מכן, השתתפה אוסטרליה בכוח שמירת השלום שנשלח למדינה. בשל הפזורה הדרום-סודאנית הגדולה במדינה, אוסטרליה התבקשה לקחת מעורבות גדולה יותר בכוח ממה ששלחה בפועל.
דרום סודאנים באוסטרליה
בעוד שהקהילה הדרום סודאנית באוסטרליה נוטה להיות משולבת היטב בחברה, אלימות על רקע גזעי וגזענות נותרו בעיה במדינה. פעילויות פשע מתמשכות שנגרמו על ידי כנופיות דרום סודאניות עוררו עוינות ושנאה נגד דרום סודאנים על ידי אוסטרלים וגרמו לחששות שמספר התושבים הדרום סודאנים במדינה יגדל.
אהרן סלע
אהרן סלע (1918 – 23 בספטמבר 1972) היה המפכ"ל הרביעי של משטרת ישראל, מה-1 באוגוסט 1972 ועד שנפטר מהתקף לב פחות מחודשיים לאחר מכן, ב-23 בספטמבר.
חייו
סלע נולד בתל אביב למשפחת רוטברג שעלתה בעלייה השלישית. גדל והתחנך בשכונת בורוכוב בגבעתיים. מגיל צעיר היה פעיל במסגרת ההגנה כקשר של מפקד הגוש. בגיל 16 מונה למפקד גדוד הנוער בגוש דן. ב-1936 הצטרף למנגנון הקבע של הארגון. היה ממייסדי הש"י (שירות המודיעין של ההגנה), פיקד על הש"י בגליל העליון ועל הש"י בחיפה. בין פעולותיו היו ארגון הבריחה ההמונית ממחנה המעפילים עתלית וארגון מבצעי עלייה ב'. ב-1946 מונה לשלישו של ד"ר משה סנה, ראש המפקדה הארצית של "ההגנה". במלחמת העצמאות נשלח לחוץ לארץ, שם היה פעיל בגיוס מתנדבים למח"ל.
במשטרת ישראל
לאחר קום מדינת ישראל עזר ליחזקאל סהר בהקמת משטרת ישראל, היה פעיל בקליטת עלייה וגם שירת בחיל הים זמן קצר. בינואר 1949 התגייס למשטרה ושירת במשטרת טבריה, כמפקח מחוז טבריה. ביוני 1951 עבר לפקד על מחוז חיפה במשטרה.
ב-25 באוקטובר 1952 התפתח עימות בין תושבי מעברת עמק חפר לשומר על פרדסי הסביבה. שוטרים שהגיעו למקום גורשו על ידי תושבי המעברה. בעקבות זאת פשט סלע על המעברה למחרת לפנות בוקר עם כוח של 200 שוטרים ועצר מעל 100 מתושבי המעברה. בעקבות תלונות של תושבי המעברה על חד צדדיות של המשטרה והפעלת כוח מוגזם שלח ראש הממשלה דוד בן-גוריון את ישראל ישעיהו ונחמיה ארגוב כוועדת בדיקה לבחון את האירועים. ישעיהו טען שהמשטרה שגתה בפשיטה על המעברה וגם ראש מועצת עמק חפר האשים את המשטרה בפשיטה מיותרת במקום לפנות למועצה ולמנהל המעברה. סלע הגיב בהכחשת הטענות לאלימות שוטרים ובהאשמת ישעיהו בחד צדדיות, והסכים להודות רק בכך שטעה כשלא הזמין את העיתונות להיות נוכחת בפשיטה על המעברה.
בסוף 1953 פרש משורות המשטרה, לטענתו בגלל שלא יכל לפרנס את משפחתו מהמשכורת הזעומה שקיבל, ומונה למנהל חברת לפידות לחיפושי נפט של סולל בונה. לאחר כחודשיים, בפברואר 1954, חזר לשירות. על פי פרסום אחד הוא נקרא לארגן את הקמת מחוז המרכז של המשטרה ועל פי פרסום אחר הוא מונה למפקד מחוז הצפון. החל מאפריל 1954 הוא היה מפקד מחוז טבריה שנקרא מחוז הצפון. בתפקידו זה הוא פיקד על דיכוי מרד האסירים בכלא שטה. בעקבות סגירת מחוז הצפון, הוצע לסלע להיות סגן מפקד המחוז המאוחד, אך הוא סירב. בהמשך הוצע לו לכהן כעוזר למפכ"ל לענייני כח אדם ובאוקטובר 1958 מונה סלע לראש אגף הארגון שכלל את אגף השיטור ואת אגף כח אדם. בתחילת 1963 מונה סלע לכהן במקביל גם כראש אגף חקירות. בין השנים 1960-1962 היה אחראי גם על יחידת "אייר", אשר שמרה על העציר החשוב ביותר במדינת ישראל באותן השנים: אדולף אייכמן. ביוני 1963 מונה פעם נוספת למפקד מחוז הצפון. בתפקידו זה היה אחראי על אבטחת ביקור האפיפיור בישראל. כן שימש סלע לעיתים כבורר בהשכנת שלום בין משפחות בכפרי המיעוטים.
מפכ"ל משטרת ישראל
ב-16 ביולי 1972 אושר בממשלה מינויו למפכ"ל משטרת ישראל החל מ-1 באוגוסט 1972. פחות מחודשיים לאחר מכן נפטר מהתקף לב בט"ו בתשרי תשל"ג ונטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הנצחה
על שמו של סלע הוקם מועדון במטה מחוז צפון של המשטרה. בית הספר הארצי להדרכה של משטרת ישראל הממוקם בקריית אתא, נקרא על שמו. בשנת 2015, עם סגירת בית הספר, נקרא על שמו של סלע מתחם ההדרכה במכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש.
משפחתו
בנו אל"ם חיים סלע נהרג במלחמת לבנון הראשונה לצד אלוף יקותיאל אדם. עם שמונת נכדיו החיים כיום נמנים הסופר רון לשם וחוקר הסרטן אורי בן-דוד.
פרח נתתי לנורית
פרח נתתי לנורית הוא ספר שירי ילדים של הסופרת מרים ילן-שטקליס, אשר ראה אור בהוצאת דביר, כנרת זמורה-ביתן באור יהודה בשנת 2005, כעשרים שנה לאחר פטירתה של ילן-שטקליס. השירים לוקטו ונערכו על ידי יעל גובר, ולוו באיורים מעשה ידי דוד פולונסקי. בספר מבחר מיצירותיה של ילן-שטקליס, המתארות מנעד מייצג של חוויות ילדות ורגשות עמוקים כמו: אהבה וגעגוע, עצב ובדידות, שמחה וחמלה.
שם הכותר: "פרח נתתי לנורית", נלקח משורה בשיר "דני גיבור", המובא ראשון.
אלן נייט
אלן נייט (באנגלית: Alan Knight; נולד ב-3 ביולי 1961) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער בקבוצת פורטסמות'. במהלך הקריירה הוא רשם 801 הופעות במדי הקבוצה (מהן 683 משחקי ליגה), דבר המהווה שיא משחקי ליגה עבור שוער במועדון בודד.
קריירת מועדונים
נייט נולד בלונדון והצטרף למועדון פורטסמות' בגיל 14. בשנת 1977 הוא נחתם על חוזה מקצועי. בשנת 1978 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הליגה השלישית, זאת לאחר שנשירת הקבוצה לליגה הרביעית כבר הובטחה. במשך מספר עונות הוא היה שוער משנה לפטר מלור. בעונת 1981/82 הוא ביסס את עצמו כשוער הרכב ראשון ובסיום העונה זכה בתואר "שחקן העונה" מטעם אוהדי המועדון. בעונת 1986/87 העפילה הקבוצה לליגה הראשונה שאז הייתה הליגה העליונה באנגליה. לאחר עונה בודדת שבה הקבוצה לליגת משנה. בעונת 1991/92 נייט הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע ה-FA בו הפסידה הפסידה לליברפול בבעיטות עונשין לאחר שני משחקים שהסתיימו בשוויון.
במהלך שנות ה-90 זכה נייט פעמיים בתואר "שחקן העונה" של המועדון אך בהמשך היה צריך להתמודד על מקום בהרכב עם שוערים צעירים. הוא הפסיד את מקומו לארון פלהאבן. לאור מצבו הבריאותי של פלהאבן, נייט המשיך מפעם לפעם להיות שוער ההרכב הראשון. בפעם האחרונה הוא עלה על הדשה באוגוסט 1999.
בשנת 2001 הוענק לו תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
עד לשנת 2005 היה נייט מאמן השוערים של פורטסמות'. בשנת 2006 שימש באותו התפקיד בדאלאס. באותה תקופה מאמנה הראשי של הקבוצה היה קולין קלרק, שחקן פורטסמות' בעבר. בשנת 2007 חזר נייט לאנגליה ושימש בתור מאמן שוערים במספר קבוצות.
דוד גולדמן
דוד גולדמן (13 באוקטובר 1912 - 28 באוגוסט 1993) היה ראש המועצה המקומית השני של כפר תבור. נבחר לראשות המועצה בהסכמה ללא בחירות רשמיות, בשנת 1954 וכיהן בתפקידו כ-13 שנים ברציפות עד לסוף שנת 1967. בתקופתו עשתה כפר תבור צעד גדול בקליטת עולים חדשים ממגוון הגלויות ושיפור סביבת החיים שלהם. כראש מועצה הוא כיהן בהתנדבות ולא קיבל שכר.
ביוגרפיה
דוד, בנם הרביעי של ראובן ושושנה-אלטה (לבית רוזנצוויג) גולדמן, ממייסדי כפר תבור, נכד למייסדי ראש פינה גרשון (בן שבח) ושרה גולדמן, נולד ב-13 באוקטובר 1912 בכפר תבור. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, פעל במסגרת המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית כמדריך חקלאי בכיר ביישובי עולים באזור הצפון ומונה לתפקיד סגן מנהל אזור הגליל התחתון והגליל העליון.
בתקופתו הוקם בכפר תבור "בית המייסדים" שנחנך בשנת 1961 בטקס מרשים, בו נכח יו"ר הכנסת קדיש לוז. כמו כן דאג גולדמן לסלילת הרחוב הראשי באספלט (הרחוב היה מרוצף באבני בזלת לא מעובדות), לחיבור כפר תבור למקור מים יציב מחברת מקורות, להקמת קופות חולים במושבה ולתאורת רחוב חדשה. המושבה בתקופתו נשארה בצביונה המקורי. עם פרישתו מרשות המועצה, הקים את מוזיאון המושבה במבנה בית הספר הראשון וניהל אותו מספר שנים בהתנדבות, כיום קיימת בו הספרייה המקומית. גולדמן גם הכין את תשתית ארכיון המושבה ושימור המסמכים ההיסטוריים בהתנדבות ועמד בראשו, בזכות פועלו זה, בגנזך המדינה קיים חומר ארכיוני רב חשיבות על ההתיישבות בגליל, קשרי הגומלין עם ארגון השומר שהוקם בכפר תבור באפריל 1909 ועוד.
דוד שימש מקור ידע עבור חוקרים שעסקו במחקרים בתחום ההיסטורי וגאוגרפי והוזכר בספרים ומאמרים שחוברו על ידי אותם חוקרים וסופרים כגון: פרופ' יוסי בן-ארצי, פרופ' יוסי כץ, זאב ענר, בן ציון מיכאלי, יצחק זיו-אב, אהרן עבר הדני, שמואל אביצור ועוד.
דוד גולדמן היה מידידיו ובאי ביתו של יגאל אלון, יליד כפר תבור, ונעזר בו רבות לקידום כפר תבור.
דוד גולדמן היה פעיל בהתנדבות בהתאחדות האיכרים בגליל התחתון, כתב עיתון הארץ, דואר היום בנושאי התיישבות וחברה בגליל התחתון והעליון, מספר ספרים חוברו או נערכו על ידו בנושאים הקשורים לכפר תבור והגליל.
עסק בהתנדבות במתן הרצאות ליחידים וקבוצות אורחי מוזיאון המושבה והן בפני חיילים בבסיסי צה"ל. במקביל לכך היה ברשותו משק חקלאי שעבר תהפוכות עם השנים, משק חלב, מטעים וגידולי פלחה שונים.
גולדמן נפטר ב-28 באוגוסט 1993. ארכיון המושבה החדש שנבנה במהלך 2008-2009 נקרא על שמו.
דידייה קוגבנייה
קריירה
קוגבנייה התחיל את קריירת המשחק שלו בבית"ר תל אביב רמלה, אליה הגיע בינואר . ב-19 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 להפועל עפולה. ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון קבוצתו 2–1 על מכבי אחי נצרת. את עונת 2014/2015 סיים עם שמונה שערים ב-16 הופעות.
בקיץ חתם במ.ס. אשדוד, היורדת הטרייה לליגה הלאומית. בניגוד להצלחה בבית"ר תל אביב, באשדוד, קוגבנייה לא כבש כלל ב-18 הופעות בקבוצה.
בינואר חתם בעירוני קריית גת עד לסיום העונה.
ב-10 ביולי 2016 חתם במכבי נתניה. בעונת 2016/2017 קוגבנייה כבש עשרה שערים ב-36 משחקי ליגה, וסייע לקבוצה לשוב לליגת העל בסיום העונה.
ב-31 בינואר 2019 הושאל לדילה גורי מליגת העל הגאורגית.
ב-22 ביולי 2019 חתם בהפועל חדרה. ב-17 בפברואר 2020 שוחרר מהקבוצה.
בינואר, קוגבנייה חתם בדילה גורי במדיה שיחק עונה אחת.
מכתבי יב
מכתבי יֵב, הידועים גם כתעודות יב, או הפפירוסים של יב, הם אוסף של מסמכים ותעודות שנכתבו בקהילה היהודית ששכנה באי יב (אלפנטין) שבמצרים במאה ה־5 לפנה"ס, בעיקר בארמית.
גילוי המכתבים
המסמכים ששרדו הסתובבו בשוק העתיקות במצרים במאה ה־19 ומשם נאספו והועברו, יחד עם מסמכים שנתגלו באי יב עצמו, לאוספים באירופה ובאמריקה, בין השאר במוזיאון ברוקלין ובמוזיאונים בברלין.
תוכן
בתעודות שנתגלו יש כארבעים פפירוסים, כעשר מגילות קלף וכשלוש מאות אוסטרקונים (מכתבים הכתובים על־גבי שברי חרס). המסמכים כתובים במצרית היראטית ודמוטית, בפרסית, בלטינית, ביוונית ובקופטית ואולם רובם המכריע כתוב בארמית, בניב מיוחד המקביל לארמית המקראית, שהייתה השפה הרווחת (לינגואה פרנקה) בממלכה הפרסית ששלטה על האזור באותה תקופה.
בין התעודות מופיעים גם קטעים מספר אחיקר החכם.
המסמכים העשירו רבות את המחקר על תולדות היהודים בתקופת בית ראשון ותקופת בית שני, מחקר מצרים העתיקה והאימפריה הפרסית וגם מחקר השפה הארמית, הדיאלקטים שלה וההתפתחות ההיסטורית שלה.
איגרת הפסח (419 לפנה"ס)
"איגרת הפסח", המתוארכת ל־419 לפנה"ס, נשלחה על ידי אדם בשם חנניה לאדם בשם ידניה, בחיל המצב היהודי ביב ועוסקת במנהגי הפסח.
מדובר במכתב בארמית, שרק כשליש ממנו נותר כיום ובו מורה חנניה, לידניה וליהודי יב בכלל, בסמכות שהוענקה לו כנראה מהמלך הפרסי, לקיים את פסח וחג המצות, ובו מפורט אף כיצד יש לעשות זאת: "כעת אתם מנו 14 ימים לניסן, וב־14 בין השמשות עשו פסח. ומיום 15 עד יום 21 לניסן חג המצות עשו, שבעת ימים אכלו מצות... מלאכה לא תעשו ביום 15 וביום 21 לניסן. שיכר אל תשתו וכל דבר חמץ אל תאכלו ולא ייראה בבתיכם, מיום 14 לניסן עם הערב השמש עד יום 21 לניסן בהערב השמש. וכל חמץ שיש לכם בבתיכם הכניסו לחדריכם וחתמו בין הימים האלה".
מחוץ לכתוב בתנ"ך, איגרת הפסח הזאת, בת כ־2,500 שנים, היא התיעוד הקדום ביותר ששרד עד ימינו, על קיום חג הפסח.
מכתב אל בגוהי הפחה (407 לפנה"ס)
ב"מכתב אל בגוהי הפחה", שמתוארך ל־25 בנובמבר 407 לפנה"ס ונשלח אל בגוהי פחת יהודה (השליט הפרסי הממונה על פחוות יהודה), מבקשים בני הקהילה סיוע בשיקום המקדש שנהרס. מתוך איגרת זאת מתברר כי איגרת מקבילה נשלחה גם לדליה ושלמיה, בניו של סנבלט מושל שומרון, מכיוון שאיגרת קודמת (משנת 410 לפנה"ס) שנשלחה לבגוהי וליוחנן הכהן הגדול בירושלים – לא נענתה. בין השאר הם מציינים את עתיקותו של המקדש ואת הסכמת השלטון הפרסי לקיומו:
האיגרת מתארת את חורבן המקדש היהודי ואף מצוין בה תאריך האירוע (410 לפנה"ס). לאחר שעזב המושל הפרסי ארשם, כהני ח'נום המצרים, בשיתוף פעולה עם המושל הפרסי המקומי וידרנג, החליטו להרוס את המקדש. וידרנג הורה על כך לבנו נפין, מפקד חיל המצב בסון, שהנהיג את חייליו הפרסים יחד עם המצרים ואלה החריבו את המקדש ובזזו את כלי הזהב שבו.
הייתה תגובה של שני המושלים (בגוהי ודליה) אשר נתנו אישור לבנות מחדש את בית המקדש. היא נשמרה בצורת תזכיר: "1 מזכר מבגוהי ודליה. אמר לי לאמר: מזכר: אפשר לומר במצרים ... 8 לבנות אותו באתר שלו כפי שהיה בעבר ... ".
אוסטרקון המדווח על חזיון
אוסטרקון כתוב משני צדדיו, הידוע כ־KAI 270 וכ־CIS II 137: CIS תרגמו: "(צד א':) כעת ראו, ראיתי חלום בפעם הראשונה, ומאז הייתי נסער; רוח הופיעה, ואמרה לי: שלום! (צד ב':) כעת אם תמכור את קישוטי כולם, תן לילדים לאכלם. לא יישאר דבר."
אוסטרקון המכיל שמות מצריים
אוסטרקון כתוב משני צדדיו, הידוע כ־KAI 271 וכ־CIS II 138. לפי CIS רבים מהשמות בו מצריים.
אוסטרקון פגום
שבר אוסטרקון קטן, כתוב משני צדדיו, מסומן כ־CIS II 139:
רשימת שמות
אוסטרקון שעל צדו האחד רשימת שמות, מסומן כ־CIS II 154:
רשימת שמות פגומה
אוטרקון כתוב משני צדיו, ועליו שמות רבים. מסומן כ־CIS II 155, שם מפורשים רבים מהשמות בו כמצריים, אך השם "אסרמלך", על אף הרכיב התיאופורי המצרי, מפורש כשמי.
פרסומים
רבים מהמכתבים פורסמו ב־1911 על־ידי.
ב־1999 הוציאו לאור בצלאל פורטן ועדה ירדני את "אוסף תעודות ארמיות ממצרים העתיקה" שבהם כלולים גם תעודות יב.
שבלול (סרט)
שבלול הוא סרט קולנוע משנת 1970 בכיכובם של חבורת לול, והאלבום שיצא בעקבותיו.
הסרט בנוי כסיפור מסגרת, שבו מספר אריק איינשטיין לאשתו, אלונה איינשטיין, על תהליך הפקת אלבום תוך כדי קליעה לסל במגרש נטוש. בסרט אלמנט פסיכדלי מוביל החוזר ומופיע, של בובת בד בגודל אדם, אשר צבי שיסל מטלטל ממקום למקום ומכה אותה. בקטעים מסוימים הבובה מכה חזרה. בסוף הסרט הבובה רצה באזור רדינג. הסרט מכיל סדרה של מערכונים ושירים, שרבים מהם הפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית. בין הקטעים, שיחזור מלא של טקס גירושין, מערכון שבו אורי זהר מלמד את צבי שיסל קרטה ביידיש, שיחה פילוסופית בין שלום חנוך לאריק איינשטיין ועוד.
גריגורי רספוטין
גריגורי יֶפימוביץ' רַסְפּוּטין נוֹבִיךְ (ברוסית: Григо́рий Ефи́мович Распу́тин Но́вых; 9 בינואר (21 בינואר) 1869 – 30 בדצמבר (17 בדצמבר) 1916) היה מיסטיקן רוסי שנחשב לבעל כוחות ריפוי על-טבעיים ולבעל אישיות מהפנטת, והיה מקורב לחצר המלוכה הרוסית. נודע בכך שנשים רבות נפלו בקסמיו ושכבו איתו, המפורסמת שבהן היא אלכסנדרה, נסיכת הסן, מלכת רוסיה. יחסיו הקרובים עם המלכה העניקו לו השפעה על הפוליטיקה הרוסית- עובדה שעוררה עליו את זעם האצילים, שבסוף חיסלו אותו.
חייו
רספוטין נולד ב-9 בינואר 1869 בכפר בסיביר בשם גריגורי יפימוביץ' רספוטין. משמעות שם משפחתו, 'רספוטין', היא "האיש שעל פרשת דרכים", מאחר שכשניתן שמו היה אבי המשפחה עגלון. שם זה הוא גם כינוי לאדם מופקר. בדצמבר 1906 ביקש להוסיף לשם משפחתו את המילה 'נוֹבִיךְ', שמשמעה 'החדש', כדי להבדיל את עצמו מרבים אחרים בכפר שבו גר שגם שמם היה רספוטין.
הנער הפרוע גילה לטענתו כישרון מופלא "לחוש את העתיד להתרחש". בגיל שבע-עשרה, התוודע אל נזיר מכת ה"חליסטי", שגרסה שאל גאולת הנפש בידי אלוהים אפשר להגיע אך ורק דרך החטא. רספוטין שהה זמן-מה במנזרה של הכת, אך אחר כך שב לכפרו, נשא אישה ונולדו לו בן ושתי בנות. עד שנת 1901 חי רספוטין כאיכר בכפר קטן ליד נהר טורה שבסיביר, ואז ממניעים לא ידועים נטש את משפחתו ונדד ברחבי רוסיה, למד קרוא וכתוב וסיגל לעצמו השקפת עולם שעיקרה פילוסופיה דתית ואמונה דתית. בשנת 1903 הגיע רספוטין לסנקט פטרבורג, והחל לצבור מוניטין כבעל כוחות על טבעיים, המסוגל לרפא חולים ולנבא את העתיד.
שעון חול
שעון חול הוא מכשיר למדידת זמן. הוא בנוי משתי שפופרות העשויות מחומר שקוף המוצבות אחת מעל השנייה ומחוברות זו לזו כך שביניהן מעבר צר. אחת מהשפופרות מלאה בדרך כלל בחול דק, אשר זורם באמצעות כח הכבידה בקצב קבוע דרך המעבר אל השפופרת התחתונה. מאחר שכמות גרגירי החול קבועה וקצב הזרימה אחיד, פרק הזמן הדרוש עד לריקון השפופרת העליונה - קבוע. פרק זמן זה הוא יחידת המדידה הבסיסית של שעון החול. עם חלוף פרק הזמן הבסיסי, אפשר להפוך את שעון החול וכך למדוד יחידת זמן נוספת זהה לקודמת.
גריגורי רספוטין
חייו
רספוטין היה מקורב לחצר המלוכה של הצאר ניקולאי השני, בגלל קרבתו לאשת הצאר, אלכסנדרה, שהאמינה בכוחותיו להפסיק דימומים אצל בנה, הנסיך אלכסיי, שסבל מהמופיליה. רספוטין היה מקורב אל דרגי השלטון הגבוהים, והיה בעל השפעה על החלטות ועל מינויים. הוא עורר את קנאתם ואיבתם של מקורבי הצאר, שראו בו מתחרה המסכן את מעמדם. גם התנגדותו של רספוטין למעורבותה של רוסיה במלחמת העולם הראשונה, שנאתו המוצהרת לאצולה ותמיכתו ברפורמות שיטיבו עם העם הרוסי הפשוט, הקימו לו אויבים רבים בחצר הצאר. השפעתו בחצר גדלה בהדרגה והגיעה לשיאה במהלך שנת 1916. באותה שנה מונה בתמיכתו בוריס שטורמר לראש הממשלה.
רספוטין נעזר בענייניו הכספיים בשירותיהם של שני יהודים שהפכו למקורביו: מַנַסְיֶביץ'־מַנוּאילוֹב כיועץ משפטי, ואהרון סימַאנוֹביץ', צורף, מלווה בריבית ומנהל בית הימורים. על פי הביוגרפיה מאת אנרי טרויה, התאמץ רספוטין להוכיח לצאר ולצארינה את האבסורד שבעלילת הדם שהביאה למשפט בייליס, והיה בעד הפסקת הפוגרומים ביהודים.
שעון חול
עם הגורמים המשפיעים על משך הזמן ששעון החול מודד נמנים: כמות החול, גודל וזווית השיפוע של השפופרות, קוטר הנחיר בין השפופרות וסוג ואיכות החול. חומרים חלופיים לחול הם אבקת קליפות ביצים ואבקת אבן שיש. שעון החול עודו בשימוש, אך בדרך כלל רק לצורכי קישוט, או למדידת זמן שאינה חייבת להיות מדויקת לחלוטין, כמו בבישול או במשחקי לוח, אז משך הזמן של השעון הוא דקות אחדות.
גריגורי רספוטין
מותו
בלילה שבין ה-16 ל-17 בדצמבר 1916 הוזמן רספוטין על ידי קבוצת קושרים שכללה את הנסיך פליקס יוסופוב ואת בן דודו של הצאר הדוכס הגדול דימיטרי פבלוביץ' לארמון מויקה, משכנו של הנסיך יוסופוב בבירה סנקט פטרבורג. רספוטין, חובב הנשים היפות, שמח להצעה ולהזדמנות לשהות בחברתה של אשת יוסופוב, הנסיכה אירנה, שנחשבה לאישה היפה ביותר ברוסיה. בארמון, לפי גרסתו של יוסופוב, הוגשו לו עוגות ויין מורעלים בציאניד. לאחר שהרעל לא הרג אותו (מה שיוחס לסגולות העל טבעיות שלו), ניהלו אחריו הקושרים מרדף בגן הארמון, ירו בו למוות, והשליכוהו לנהר ניֵיבה. הוא היה בן 46 במותו. ישנה טענה כי בדיקה רפואית שבוצעה בגופה קבעה כי רספוטין מת מטביעה ולא מהיריות, אך טענה זו היא ככל הנראה עוד אחת מהאגדות הקשורות בשמו. טענה נוספת היא שמת מהיפותרמיה. להתנקשות הזו קדם ניסיון התנקשות של איכרה רוסייה, שנעצה סכין בבטנו של רספוטין זמן לא רב קודם לכן, בעת שסייר בכפרה, אולם באותו מקרה קיבל רספוטין טיפול רפואי וניצל.
שעון חול
היסטוריה
אף שטכנולוגיית ייצור הזכוכית הייתה ידועה ליוונים ולרומאים ולבני תרבויות קדומות אחרות, אין כל עדות חד-משמעית לקיומם של שעוני חול בעת העתיקה. מאחר ששעון החול הוא אחד מן האמצעים הבודדים והמהימנים למדידת זמן בים, משערים כי השתמשו בו באוניות כבר מן המאה ה-11 כעזר ניווט בצד המצפן המגנטי. ברם, העדות הקדומה ביותר לקיומם של שעוני חול היא רק מן המאה ה-14, בציור מ-1328 של הצייר אמברוג'ו לורנצטי. שעון החול הופיע לעיתים קרובות על דגלי פירטים, וסימל את עובדת היות חיי האדם בני חלוף; באנגליה נהגו להניח שעוני חול בארונות קבורה, כדי לסמל ש"החול בשעון החיים" אזל. בספרות שעונים מייצגים לעיתים את המוות, ובאמנות מוצגת לפעמים דמותו של מלאך המוות כשהוא אוחז בידו שעון חול (לדוגמה, בספרו של טרי פראצ'ט - "איש הקציר").
גריגורי רספוטין
מותו
הנסיכים יוסופוב ודימיטרי לא הועמדו לדין בגלל מעמדם הרם. הצאר בחר רק להגלות אותם מפטרוגראד, דבר שהעלה בציבור זעם רב כלפיו היות שהעמיד שיקולים של כבוד המשפחה מעל הכבוד שיש לתת לחוקים והראה שיש שני סוגי צדק ברוסיה: אחד לאנשים הפשוטים והאחר שמיועד לאצולה.
שעון חול
שעון חול כסמל במחשב
במערכות ההפעלה חלונות ובמערכות אחרות, משמש שעון החול כסמל בעת שהמחשב מבצע פעולות חישוב אשר מונעות מהמשתמש ביצוע של פעולה אחרת.
גריגורי רספוטין
מותו
רצח רספוטין לא היה על רקע מהפכני או אידאולוגי, אך הוא נחשב לאחד מסימני התערערות שלטון הצארים בתקופה שלפני המהפכה הרוסית, ומן הסימנים שבישרו את בואה. הוא הוסיף לחוסר האמון שהעם הרוסי רחש לצארינה הגרמניה, שאף ייחס לה פרשת אהבים עם רספוטין (שככל הנראה לא הייתה יותר משמועה).
ב-21 בדצמבר 1916 הובאה גופת רספוטין לקבורה בהלוויה בה השתתפו הקיסרית וארבע בנותיה בצארסקויה סלו. בעשרה במרץ 1917, לאחר מהפכת פברואר, הוצאה הגופה כדי לקברה במקום מרוחק אי שם בשדות על מנת שהקבר לא יהפוך לאתר עלייה לרגל והתגודדות לנאמני השלטון הישן. במהלך הנסיעה, חלה תקלה במשאית, סקרנים התאספו סביב הארון, פתחו אותו והוציאו את גופתו השחורה של רספוטין. הם החליטו לשרוף את הגופה ולפזר את אפרה לכל עבר.
ביקורו של רספוטין בארץ ישראל ובירושלים
השפעתו של רספוטין על חצר הצאר הייתה כה גדולה, שעל פי המלצותיו הועלו והופלו אנשי ממשל בכירים. מעמדו הרם בחצר הצאר יצר לו אויבים רבים. אויביו ניסו להכפישו בעיני הצאר והצארינה. באחד ממשתאות הניאופים שלו צולם רספוטין על ידי צלם שארב לו. הצילומים היו שערורתיים, והצאר הטיל עליו משימה: לעלות לרגל לאתרי הנצרות הקדושים בירושלים, ולהיטהר. לרספוטין לא הייתה ברירה, ובחג הפסחא בחודש מרץ 1911 ביקר גרגורי רספוטין בארץ ישראל.
מסע הצליינות שלו יצא מאודסה, עבר דרך הר אתוס הקדוש ביוון, ודרך טורקיה, רודוס ולבנון הגיע לארץ ישראל. הוא נחת בחוף יפו, עלה לירושלים, ביקר במקומות הקדושים לנצרות ועורר, כדרכו, מהומה גדולה. הוא התגורר בירושלים בבית סרגיי, וביקר בכנסיית הקבר. הוא השתתף בטקסי חג הפסחא, ויסורי החרטה על דרכו החטאה גרמו לו לחשוש מאובדן הכוחות המיוחדים שלו, שבעזרתם השפיע על נשות רוסיה. בעת ביקורו בכנסייה הרוסית גת שמנים, יצא אל הגן, ושם פקד אותו אירוע אפיפני, התגלותי, כל כך חריף, שהוא התעלף לזמן ארוך. אנשי הכנסייה הובילו אותו לאכסניה במגרש הרוסים. לאחר שהתאושש, ורוחו שבה אליו, החליט רספוטין שהאל מחל לו, והחליט לחזור לסנקט פטרבורג.
בעת שהותו בארץ ובירושלים, ביקר גם בכנסיות ובמנזרים הרוסיים שבבית לחם ובחברון.
"אקסס קונשסנס"
בשנות ה-90 ייסד גארי דאגלס, סיינטולוג לשעבר, שלדבריו חווה תקשור עם רוחו של רספוטין, את "אקסס קונשסנס" (Access Consciousness), תנועה "המקדמת גישה מעשית ורוחנית למודעות ולתודעה". לדברי דאגלס, הוא למד בתקשור עם רספוטין על 32 נקודות בראש האדם שהלחיצה עליהן משחררת חסימות אנרגטיות ומסייעת לפתרון בעיות אנושיות.
זוג
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המועצה לביטחון לאומי והגנה (אוקראינה)
המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה (באוקראינית: Рада національної безпеки і оборони України, בקיצור РНБО), היא גוף ממלכתי מייעץ לנשיא אוקראינה בנושאי ביטחון לאומי והגנת המדינה.
זהו גוף ממשלתי שמטרתו לפתח את המדיניות בענייני ביטחון לאומי ומייעץ לנשיא נשיא אוקראינה. כל הפגישות של המועצה מתקיימות בבניין האדמיניסטרציה הנשיאותית בקייב.
ההרכב הראשון
לאחר הקמתה ולאחר הבחירות לנשיא אוקראינה הרכב המועצה שונה ב-9 באפריל 1992 על פי הוראת הראדה העליונה (הפרלמנט של אוקראינה). חברי המועצה דאז היו:
המועצה לביטחון לאומי
המועצה נוצרה במקור על פי הנחיה מ-3 ביולי 1992, בשם המועצה לביטחון לאומי והיוותה גוף זמני, אם כי התחזקה באופן משמעותי בתקופת הנשיא ליאוניד קוצ'מה ב-1994. בראש המועצה עמד היועץ הנשיאותי לענייני ביטחון לאומי. ב-23 באוגוסט 1994 נשיא אוקראינה אימץ הנחיה חדשה עבור המועצה. לאחר קבלת חוקת אוקראינה, ב-28 ביוני 1996, המועצה לביטחון לאומי ומועצת ההגנה של אוקראינה פורקו. לפיכך המועצה לביטחון לאומי מוזגה עם מועצת ההגנה של אוקראינה, על פי צו נשיאותי מ-30 באוגוסט 1996.
הרכב נוכחי
לצד הנשיא ומזכיר המועצה, הרכב המועצה כולל גם אישים בכירים כדוגמת: ראש ממשלת אוקראינה, שר ההגנה, ראש שירות הביטחון של אוקראינה, שר הפני ושר החוץ. ראש המועצה הוא נשיא אוקראינה המסתייע במזכיר שאותו הוא ממנה. בהיעדר נשיא מכהן, ממלא מקום יו"ר המועצה הוא ראש הממשלה. יושב ראש הפרלמנט הוא לא חבר מועצה, אך הוא או היא רשאים להשתתף בישיבות. חברי המועצה יכולים להיות גם מנהלים אחרים של גופי הרשות המבצעת. כל אדם אחר מתמנה לחבר במועצה רק על ידי הזמנה מיוחדת מיושב ראש המועצה, דהיינו נשיא אוקראינה.
אם הנשיא מתפטר, יו"ר ראדה העליונה מכהן כממלא מקום  ראש המועצה.
הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה
האירוע
המטוס, ברישום 4X-AKC, מעודפי הצבא האמריקאי, נקלע מעל יוגוסלביה לרוחות חזקות ופתאומיות, שגרמו לו לסטות ממסלולו ולחדור בשוגג אל התחום האווירי של בולגריה. חיל האוויר הבולגרי הזניק מולו שני מטוסי קרב חדישים מסוג יאק 23, והטייסים נצטוו להנחיתו. בשל סיבה לא ברורה, אחד ממטוסי הקרב פתח באש על המטוס. שלושה מטחי אש שנורו בהפסקות על המטוס גרמו להתפוצצותו, והוא התרסק על גבעה סמוך לגבול בולגריה ויוגוסלביה, ליד אחד מיובלי הנהר סטרומה, בשטח גבעי קשה לגישה.
הרוגי המטוס מנו 15 ישראלים, 12 אמריקאים, שישה צרפתים, חמישה סובייטים, ארבעה קנדים, ארבעה בריטים, ארבעה דרום אפריקאים, שלושה מגרמניה המערבית, פולני, אוסטרי, שוודי, ועוד שני נוסעים חסרי אזרחות.
קברניט המטוס היה סטנלי רג'ילנד הינקס מדרום אפריקה (ששימש גם כקברניט בוחן). הקצין הראשון, פנחס בן-פורת, היה ישראלי מקיבוץ נען ומטייסי הפלמ"ח הוותיקים (היה הטייס הראשון שביצע תקיפה אווירית במסגרת שירות האוויר של ההגנה), וזו הייתה טיסת ההסמכה שלו, שלאחריה היה אמור לקבל הסמכה כקברניט באל על. שאר אנשי הצוות היו הדיילת שרה אצ'רקן (אזמאילוב), הדיילים אלברט אלחדף ולאון טיזר, האלחוטן רפי גולדמן ומהנדס הטיס סידני צ'אלמרס.
חקירה
בשנת 2003, לאחר כארבעים ושמונה שנות התעלמות, הציבו הבולגרים אנדרטה במקום לזכר הרוגי המטוס.
בשל הימצאותם על המטוס של נוסעים סובייטים ונוסעים חסרי אזרחות וכן קצין המודיעין הרן בר דור, פרחו מאז כמה תאוריות קשר על נסיבות הפלת המטוס. לאחר שנפתחו ארכיוני הצבא ומשרד החוץ הבולגריים, נתברר ללא כל ספק שהפלת המטוס הייתה תאונה, שנבעה ממזג אוויר הפכפך, ויד קלה מדי על ההדק של טייסי הקרב הבולגרים. שני הטייסים הועמדו למשפט צבאי בבולגריה, ונפסקו להם עונשים כבדים. אחד מהם חלה בכלא במחלת נפש ובילה את שארית ימיו בבית חולים.
פיצויים
בפברואר 1956 שלחה ישראל לבולגריה את דרישתה לתשלום פיצויים על הנזקים שנגרמו בהפלת המטוס. ישראל דרשה פיצויים על המטוס עצמו ופיצויים למשפחות ההרוגים. באוגוסט 1956 יצאה משלחת ישראלית לבולגריה למשא ומתן על הפיצויים, אולם לא הושגה הסכמה על סכום הפיצויים שכן בולגריה בקשה לחלק את האחריות בינה לבין אל על, שכן המטוס חדר לשטחה האווירי. בנוסף, היחסים המתוחים בין המדינות, בעקבות מבצע סיני, לא סייעו בהסדרת הפיצויים. בולגריה הסכימה לשלם פיצויים למשפחות הקרבנות, אך לא על המטוס. בעקבות זאת, ישראל הגישה תביעה נגד בולגריה בבית המשפט הבינלאומי. התביעה נרשמה ביוני 1958 והמשפט נפתח במרץ 1959, בדיון בשאלת סמכות בית המשפט הבינלאומי לדון בעניין. במאי 1959 קבע בית המשפט הבינלאומי, ברוב של 12 נגד 4 שאין לו סמכות לדון בעניין. בשנת 1960, לאחר שישראל סירבה להצעתה של בולגריה לשלם פיצויים על קרבנות האסון, חזרה בה בולגריה מהנכונות לשלם פיצויים. לבסוף, ביוני 1963 פורסם שהושגה הסכמה ובולגריה שילמה פיצויים לקרובי קרבנות האסון, בהתאם לתנאיה.
Let It Bleed
Let It Bleed (בתרגום חופשי: תן לזה לדמם) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז, אשר יצא לאור ב-5 בדצמבר 1969 על ידי חברת התקליטים דקה.
האלבום נחשב לאחד מהבולטים ומהמצליחים ביותר שהלהקה הוציאה, והגיע למקום ה-32 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. גופי תקשורת אשר ערכו רשימות דומות, כגון עיתון הגרדיאן וערוץ הטלוויזיה VH1, הציבו את האלבום גם כן במיקומים גבוהים. כמו כן, בשנת 2005 האלבום נכנס להיכל התהילה של גראמי.
אף על פי שהלהקה החלה להקליט את השיר You Can't Always Get What You Want בנובמבר 1968, לפני שהאלבום הקודם (Beggars Banquet) יצא, עיקר ההקלטות של Let It Bleed התחילו בפברואר 1969 ונמשכו עד נובמבר. בריאן ג'ונס, שזהו האלבום האחרון בו הוא משתתף, מנגן בשני שירים: בשיר Midnight Rambler ובשיר You Got The Silver. מחליפו, מיק טיילור, מנגן גם כן בשני שירים: Country Honk ו Live With Me. קית' ריצ'רדס, שחלק עוד קודם לכן תפקידי שירה עם מיק ג'אגר, מקבל לראשונה את תפקיד הסולן בשיר You Got The Silver.
בנוסף להיותו אחד מהקלאסיקות של הלהקה, האלבום נחשב גם אחד מארבעת האלבומים הטובים ביותר של הלהקה מבחינה אומנותית. שלושת האחרים הם: Beggars Banquet, Sticky Fingers ו Exile on Main Street.
באוגוסט 2002 יצא לאור האלבום מחדש אחרי שנערך דיגיטלית.
הקלטה
אף על פי שהרולינג סטונס החלו להקליט את "You Can't Always Get What You Want" בנובמבר 1968, לפני ש-Beggars Banquet יצא, ההקלטות ל-Let It Bleed החלו ברצינות בפברואר 1969 והמשיכו באופן נפרד עד תחילת נובמבר. בריאן ג'ונס, במהלך הקלטת שני האלבומים הקודמים, נעשה מאכזב יותר ויותר. אף על פי שהיה נוכח באולפן, הוא היה לעיתים קרובות שיכור מדי מכדי לתרום באופן משמעותי, ואחרי תאונת אופנוע במאי 1969, החמיץ מספר סשנים של הקלטות תוך כדי התאוששותו. ג'ונס, שהיה תמיד רב-נגן מוכשר, תרם בעבר רבות בגיטרה, והיווה חלק בלתי נפרד מצליל הגיטרה הכפולה שהיה מרכזי בגרוב של הלהקה. הוא פוטר מהלהקה במהלך ההקלטות של Let It Bleed, לאחר שהופיע בשתי רצועות בלבד: ניגן autoharp ב"You Got the Silver", וכלי הקשה ב-"Midnight Rambler". כמו באלבום הקודם, מרבית קטעי הגיטרה הוקלטו במקום על ידי הגיטריסט האחר של הלהקה, קית' ריצ'רדס, בתקופת ההקלטה הראשית. מחליפו של ג'ונס, מיק טיילור, מופיע בשני שירים בלבד, "Country Honk" ו- "Live With Me", לאחר שתרם כמה אוברדאבים במהלך סשני ההקלטה באולפני Olympic בלונדון במאי 1969. הוא מופיע גם ב"Honky Tonk Women", סינגל שהוקלט במהלך הסשנים של Let It Bleed.
ריצ'רדס שר את שירת הסולו הראשונה שלו בהקלטה של הרולינג סטונס עם "You Got the Silver", לאחר ששר בעבר עם הסולן הראשי מיק ג'אגר ב-"Connection" ושר שירה מובילה לסירוגין עם ג'אגר בחלקים מ "Something Happened to Me Yesterday" ו-"Salt of the Earth". שירה נוספת הועברה על ידי מקהלת באך של לונדון, ששרה ב-"You Can't Always Get What You Want". אולם המקהלה הרחיקה את עצמם מתרומתם, ואמרה לסופר סטפן דייוויס בבחינת "אווירת הסמים חסרת הרחמים" שלו. הבסיסט ביל ווימן מופיע בכל הרצועות פרט לשתיים, עליהם ריצ'רדס ניגן בס. המתופף צ'רלי ווטס הופיע בכל הרצועות למעט "You Can't Always Get What You Want"; הוא התקשה להשיג את הקצב המבוקש, ולכן במקום זאת ניגן המפיק ג'ימי מילר.
בחירות ברשות הפלסטינית
הבחירות ברשות הפלסטינית, שהוקמה ב-1994, נערכות החל משנת 1996, אז נערכו בחירות כלליות לנשיאות הרשות ולמועצה המחוקקת הפלסטינית. בשנים 2004–2005 נערכו הבחירות המוניצפליות הראשונות למועצות המקומיות של הרשות.
חוקים ונהלים
ביוני 2005 העבירה המועצה המחוקקת חוק, שנחתם על ידי מחמוד עבאס, שמגדיל את מספר חברי המועצת, שעד אז היה 88, ל-132, כשמחציתם יבחרו בהצבעה לאומית ומחציתם על פי אזורי בחירה.
ב-2007 ביטל צו נשיאותי מושבי המחוז, ואסר על מפלגות שלא הכירו בזכותו של אש"ף לייצג את העם הפלסטיני, ביניהן חמאס, להתמודד בבחירות. סקר דעת קהל העלה כי רוב הפלסטינים תומכים בשינוי, בעוד שחמאס כינה אותו בלתי חוקי.
ועדת הבחירות
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994, הוקמה "ועדת הבחירות" לניהול הבחירות לנשיאות ולמועצה המחוקקת ב-1996. הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה קיבלה את משימת רישום הבוחרים.
חנה נסיר היא יושבת ראש הוועדה מאז 2002.
סיוע בבחירות
קבוצת התמיכה לרפורמות הבחירות הוקמה בתמיכת ארצות הברית והאיחוד האירופי כדי לתמוך בבחירות הפלסטיניות. אחד הארגונים המובילים עבור הארגון הוא הקרן הבינלאומית למערכות בחירות, שסייעה באופן פעיל לוועדת הבחירות המרכזית בשנים 2004–2005, יחד עם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי.
בחירות בעזה
בעקבות עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה, שהחל ב-2006, הקים חמאס ממשלה ברצועת עזה ללא בחירות. בספטמבר 2012 הכריז ראש ממשלת עזה אסמאעיל הנייה על הקמת ממשלת חמאס שנייה, גם היא ללא בחירות.
1996
הבחירות הראשונות למועצה המחוקקת הפלסטינית התקיימו ב-20 בינואר 1996. על 88 המושבים התמודדו 672 מועמדים, חלקם מטעם 16 מפלגות וחלקם מועמדים עצמאים. תנועת הפת"ח זכתה ב-50 מושבים, מועמדים עצמאים זכו ב-35 מושבים ו-3 תנועות נוספות זכו במושב אחד כל אחת.
2006
בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006 זכה ארגון החמאס ברוב סוחף של 42.9% מהקולות שהתבטא ב-74 מושבים במועצה (כ-56% מסך המושבים), הפתח ב-43 (כ-33% מסך המושבים) ומספר רשימות עצמאיות נוספות זכו במספר בודד של מושבים. בין הסיבות לעליית חמאס ניתן למנות את השחיתות והאנרכיה ברשות שמזוהה עם בכירי תנועת הפת"ח, חוסר היעילות של מדיניות אבו מאזן כלפי המחסומים, נוכחות צה"ל בשטחים ובניית גדר ההפרדה בתוך תחומי הגדה, תפישת הציבור הפלסטיני לגבי תרומת המאבק המזוין של חמאס למהלך ההתנתקות ותמיכת הציבור הפלסטיני בהמשך הטרור נגד ישראל.
2021
הבחירות למועצה המחוקקת הלשנת 2021 היו אמורות להתקיים ב-22 במאי, אולם, ב-30 באפריל 2021, הודיע עבאס על דחיית הבחירות למועד לא ידוע, משום שאין לקיים את הבחירות כל עוד לא ניתן לקיימן גם במזרח ירושלים. בחמאס האשימו את עבאס בכניעה לישראל וטענו כי הוא חושש שיפסיד בבחירות.
1996
הבחירות הראשונות לנשיאות הרשות הפלסטינית התקיימו ב-20 בינואר 1996. על התפקיד התמודד יאסר ערפאת, שזכה ב-87.1% מהקולות, נגד סמיחה ח'ליל, שזכתה ב-12.9% מהקולות.
2005
בבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית לשנת 2005, שהתקיימו ב-9 בינואר, התמודדו 7 מתמודדים. המתמודד שזכה במירב הקולות היה מחמוד עבאס, שהתמודד מטעם הפת"ח, וזכה ב-62.52% מהקולות. מתחתיו היה מוסטפא ברגותי, שזכה ב-19.48%. מתחתיו היו תייסיר חאלד, שזכה ב-3.35%, עבד אל-חלים שקיבל 2.76%, בסאם סאלחי שקיבל 2.67%, סייד ברקה שזכה ב-1.30% מן הקולות, ועבד אל-כרים, שקיבל 5717 קולות, כלומר 0.71% מן הקולות.
3.82% מן הפתקים היו פסולים ו-3.39% היו פתקים לבנים.
2004-2005
בין דצמבר 2004 לדצמבר 2005 נערכו בחירות לרשויות המקומיות ברשות. בבחירות התמודדו רשימות מטעם תנועות פת"ח, חמאס, הג'יהאד האיסלאמי, החזית העממית לשחרור פלסטין ומספר רשימות עצמאיות.
בבחירות היו 4 סבבים, אף על פי שתוכננו 5. הסבב הראשון התחלק לשני חלקים: החלק הראשון נערך בדצמבר 2004 ב-26 יישובים ביהודה ושומרון והשני בינואר 2005 ב-10 יישובים ברצועת עזה. בסבב זה נחל החמאס הצלחה, בעיקר בעזה, אך גם ביהודה ושומרון.
הסיבוב השני נערך ב-5 במאי 2005 ב-76 מחוזות ביהודה ושומרון וב-8 מחוזות ברצועת עזה. בסיבוב זה הוביל הפת"ח, שזכה ב-52 יישובים, לעומת החמאס שזכה ב-24. הסיבוב השלישי ב-29 בספטמבר ב-104 רשויות מקומיות. בסיבוב זה זכה הפת"ח ב-54% מהקולות לעומת 26% לחמאס.
הסיבוב הרביעי נערך בדצמבר 2005 ב-44 יישובים. הסיבוב החמישי לא יצא לפועל בעקבות עליית החמאס לשלטון לאחר הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בראשית 2006.
2012
הבחירות לרשויות המקומיות ב-2012 התקיימו בשני סבבים, הראשון ב-20 באוקטובר והשני ב-24 בנובמבר.
2017
הבחירות לרשויות המקומיות ב-2017 התקיימו ב-13 במאי. הבחירות התקיימו רק ביהודה ושומרון ולא בעזה, משום שהחמאס, ששולט בעזה, החרים אותן. הפת"ח זכה ברוב הקולות (52%), ומתמודדים עצמאיים זכו ב-37%. במועצות בהן התקיים הליך הצבעה ולא נקבעה רשימה מוסכמת זכו המועמדים העצמאיים ל-65% מן הקולות.
יוגי ברה
לורנס פיטר ברה ידוע בכינויו "יוגי ברה" (באנגלית: Lawrence Peter "Yogi" Berra; 12 במאי 1925 - 22 בספטמבר 2015) היה שחקן ומאמן בייסבול אמריקאי. ברה שיחק לאורך מרבית הקריירה שלו בקבוצת הניו יורק יאנקיז, זכה עמה 10 פעמים בוורלד סיריס ונבחר 3 פעמים ל-MVP של ה-MLB. הוא נחשב לאחד מגדולי השחקנים, והתופסים בפרט, בכל הזמנים. כמאמן ראשי (מנג'ר) הוליך ברה הן את היאנקיז והן את הניו יורק מטס לוורלד סיריס, אך הקבוצות הפסידו בשתי ההופעות בסדרות הגמר. לאחר מותו עוטר במדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
מעבר לקריירה המפוארת שלו כשחקן ומאמן נודע ברה בזכות אמרותיו המקוריות ושיבושי הלשון שלו, הנודעים בשם "יוגיאיזם". בין הביטויים שטבע: "זה לא נגמר עד שזה נגמר" ו־"זה כמו דז'ה וו, שוב פעם".
ביוגרפיה
ברה נולד וגדל בסנט לואיס שבמיזורי למשפחת מהגרים מאיטליה. את כינויו "יוגי" הוא קיבל מחברו, שמצא אותו דומה למרקיד נחשים הינדי המבצע יוגה. ב-1942 הוחתם ברה על חוזה מקצועני בקבוצת הניו יורק יאנקיז, תמורת 500 דולר. בגיל 18 התגייס ברה לצבא ושירת כספן בצי האמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא השתתף בפלישה לנורמנדי, נפצע במהלך מבצע דרגון ועוטר בלב הארגמן.
קריירה כשחקן
לאחר סיום שירותו הצבאי חזר ברה לשחק בייסבול בליגות המשנה עד שנקרא לסגל הקבוצה הראשית של היאנקיז ב-1946. באותה עונה שותף ב-7 משחקים, ובעונה לאחר מכן שותף ב-86 משחקים וביסס את מקומו כתופס הפותח של הקבוצה. ב-16 העונות הבאות שלו ביאנקיז נבחר ברה 15 פעמים רצוף למשחק האולסטאר של ה-MLB. שלוש פעמים נבחר ל-MVP של האמריקן ליג, ב-1951, 1954 ו-1955, פעמיים נוספות, ב-1953 וב-1956 הגיע למקום השני.
השנים בהן שיחק ברה ביאנקיז היו תור הזהב של הקבוצה, יחד עמה הופיע 14 פעמים בוורלד סיריס וזכה ב-10 אליפויות, שני הישגים אלו מהווים שיא לשחקן ב-MLB שטרם נשבר. ברה מחזיק גם בשיאים נוספים כמו מספר ההופעות הרב ביותר במשחקי וורלד סיריס עם 75 ומספר החבטות המוצלחות (Hits) הרב ביותר, 71 בסדרות הגמר. ברה הצטיין גם במשחק ההתקפה שלו וגם במשחק ההגנה, כחובט הוא הוביל את היאנקיז בהשגת נקודות (RBI) במשך שבע עונות רצופות וזאת למרות שלצידו שיחקו חובטים מצטיינים כמו ג'ו דימאג'יו ומיקי מנטל. סך הכל השיג ברה 1,430 RBI לאורך הקריירה, 385 הום ראן וממוצע חבטות של 0.285. בהגנה הוביל ברה את תופסי האמריקן ליג במשך שש עונות בפסילות כפולות (Double play) ושמונה עונות בפסילות על בסיס האם (Putouts), הוא אחד מארבעה תופסים בלבד בהיסטוריה של הליגה, שהצליחו לסיים עונה שלמה ללא אף שגיאה, הישג שרשם ב-1958.
עונתו האחרונה ביאנקיז הייתה ב-1963. ברה שותף ב-64 מהמשחקים בעונה הסדירה ובמשחק אחד בלבד בוורלד סיריס נגד הלוס אנג'לס דודג'רס, סדרה בה הפסידו היאנקיז 4-0. ברה פרש בסיום אותה עונה ומונה למנג'ר של היאנקיז. הוא חזר למשחק פעיל למשך תקופה קצרה ב-1965 בהיותו מאמן-שחקן בניו יורק מטס אך שיחק ב-4 משחקים בלבד.
קריירה כמאמן
כמנג'ר של הניו יורק יאנקיז בעונת 1964 הוביל ברה את הקבוצה לזכייה באליפות האמריקן ליג, אך היא הפסידה בוורלד סיריס לסנט לואיס קרדינלס 4-3 וברה פוטר מתפקידו.
ב-1965 הצטרף כמאמן לניו יורק מטס תפקיד בו שימש במשך 8 עונות בטרם מונה ב-1972 למנג'ר הקבוצה. ב-1973 פתיחת העונה של המטס תחת ניהולו נראתה עגומה, הקבוצה דשדשה במקום האחרון וברה נשאל על ידי עיתונאים האם העונה גמורה, בתשובתו, טבע ברה את המשפט המפורסם "זה לא נגמר עד שזה נגמר" שהפך מאז למטבע לשון. המטס הצליחו לזכות באותה עונה בראשות הבית שלהם, והעפילו לגמר הנשיונל ליג בו התמודדו מול הסינסינטי רדס. ברה והמטס ניצחו בסדרה טעונה מאוד 2-3 והעפילו לוורלד סיריס, אך הפסידו בסדרת הגמר 4-3 לאוקלנד אתלטיקס.
ב-1975 פוטר ברה מתפקידו ועונה לאחר מכן חזר לתפקיד מאמן בניו יורק יאנקיז. ב-1984 קודם ברה לתפקיד המנג'ר, לקראת עונת 1985 הודיע בעלי היאנקיז ג'ורג' סטיינברנר כי ברה ישמש כמנג'ר הקבוצה וכי גם פתיחת עונה גרועה לא תפגע במעמדו, אך לאחר 16 משחקים בלבד פוטר ברה על ידיו. סטיינברנר נמנע מלהודיע לברה על פיטוריו באופן ישיר, אלא שלח את נציגו ואיש סודו קלייד קינג לבשר זאת לברה. התנהגות זו עוררה קרע ומחלוקת מתוקשרת רבת שנים בין ברה לסטיינברנר. ברה נמנע מלהופיע ביאנקי סטדיום במשך יותר מעשור, עד שסטיינברנר התנצל על מעשיו בפני ברה ואשתו ב-1999.
בשנים 1986 עד 1992 שימש ברה כמאמן הספסל ובתפקידים נוספים ביוסטון אסטרוס ואף הגיע עמם עד לגמר הנשיונל ליג.
קטנאצ'ו
קטנאצ'ו (מאיטלקית: Catenaccio - בריח או מנעול) הוא מערך כדורגל שתכליתו הגנתית ובעזרתו הגיעו קבוצות איטלקיות להישגים נאים בזירה המקומית ובאירופה. הידועה והמצליחה במיישמות השיטה הייתה אינטר מילאנו הגדולה של הלניו הררה בשנות השישים, שזכתה פעמיים ברציפות בגביע אירופה לאלופות.
יוגי ברה
חייו האישיים
ברה נשא לאישה את כרמן שורט ב-1949 ולזוג נולדו 3 בנים, לארי שחקן בייסבול בליגת המשנה, דייל ברה שחקן בייסבול ב-MLB וטים ברה שחקן פוטבול ב-NFL. ב-1998 הוקם מוזיאון ומרכז לימוד על שם יוגי ברה בקמפוס אוניברסיטת המדינה במונטקלייר שבניו ג'רזי, מקום מגוריו של ברה למעלה מ-50 שנה.
קטנאצ'ו
השיטה
ביסודו של הקטנאצ'ו עומדת פילוסופית משחק הגנתית, המתמקדת יותר באי-ספיגת שערים מאשר בהבקעתם. כדי להשיג מטרה זו דוגלת השיטה בפריסתם של ארבעה שחקני הגנה בקו אחד השומרים אישית על שחקני ההתקפה של הקבוצה היריבה. מאחוריהם מוצב בלם אחורי, שתפקידו לחפות עליהם ולעצור שחקני התקפה שהצליחו להשתחרר משומריהם ולהתקדם אל עבר השער.
הבלם האחורי חופשי אמנם מחובת שמירה אישית (חופש שממנו נגזר הכינוי "ליברו"), אולם תפקודו במערך הקטנאצ'ו הוא הגנתי טהור, ואילו התכנים ההתקפיים-יצירתיים שיצקו לתפקיד זה שחקנים כפרנץ בקנבאואר הם מאוחרים יותר וזרים לקטנאצ'ו.
השמירה האישית אינה נחלתם של שחקני ההגנה בלבד, אלא גם של ארבעת שחקני הקישור, עליהם מוטלת השמירה על קשרי הקבוצה היריבה. את המשחק רווי השמירות האישיות תיאר רינוס מיכלס כ"כדורגל זוגות".. בחוד המערך משחק חלוץ מרכזי בודד, בניגוד גמור למערכי הכדורגל שהיו נהוגים בעידן ההוא ואשר דגלו בשניים או שלושה חלוצים.
היסטוריה
אף שהקטנאצ'ו מזוהה עם הכדורגל האיטלקי, שני המאמנים שתרמו יותר מכל לפיתוחו ולשכלולו היו קרל ראפאן האוסטרי והררה הארגנטינאי. ראפאן המציא את עמדת הבלם האחורי, שמשמש כבריח הנועל את ההגנה מאחור, ועל שמו נקראת השיטה. לשיטתו, אותה שיחקו הקבוצות שאימן בשווייץ - סרבט ז'נבה החל מ-1932 ונבחרת שווייץ ב-1937 - קרא ורו (verrou, מנעול בצרפתית). נבחרת שווייץ של ראפאן הגיעה להישגים יפים, ניצחה את אנגליה במשחק ידידות ואף הדיחה את גרמניה ממונדיאל 1938. אולם בגרסה מוקדמת זו עדיין שיחקו בהגנה שלושה שחקנים (מלבד הבלם האחורי) ולא ארבעה. היא הייתה טקטית והגנתית יותר ממה שנהוג היה קודם לכן, אבל היא עדיין לא הייתה נגטיבית כפי שעתיד היה הקטנאצ'ו להיות בגרסתו האיטלקית.
המאמן שייבא את השיטה לאיטליה היה נראו רוקו, שבאמצעות אימוץ המערך ההגנתי הביא את טריאסטינה הקטנה למקום השני המפתיע בליגה ב-1947. הוא המשיך להנהיג את השיטה גם בקבוצות שאימן לאחר מכן: פדובה בשנות החמישים ואחר כך מילאן.
הגרסה המוצלחת ביותר, הידועה ביותר, והשנואה ביותר על חובבי הכדורגל ההתקפי, הייתה זו שהנהיג הררה באינטר. אינטר הייתה זו שמשחקה התמקד כמעט לחלוטין בהגנה, שהוסיפה לקו האחורי את השחקן החמישי ושהרבתה לנצח משחקים בתוצאה המינימלית 1-0. הייתה זו קבוצה אפקטיבית שזכתה באליפויות ובגביעים, בזכות יכולתה להבקיע שער אחד, בדרך כלל בהתקפה מתפרצת, ואז "להרוג" את המשחק על ידי משחק מסירות סתמי בין המגנים והקשרים, כאשר בקו ההגנה האחרון ניצב הבריח הבלתי עביר.
צורת משחק זו הייתה אפקטיבית אך "אריות ליסבון" ניצחו אותה. שחקני סלטיק ומאמנם ג'וק סטיין, שהתמודדו מול אינטר בפורטוגל בגמר גביע האלופות 1967. בתחילה נראה היה שאינטר תצליח להוציא לפועל את תוכנית המשחק הרגילה שלה, כאשר עלתה ליתרון מוקדם מבעיטת עונשין כבר בדקה השמינית. אולם שחקני סלטיק הפעילו לחץ בלתי פוסק על שחקני ההגנה של אינטר כבר במחצית המגרש שלהם, זכו בכדורים בחזרה ולא הותירו שהות להגנה האיטלקית להתאושש ולפתח את משחק המסירות הרגיל שלה. המטווח הסקוטי הניב למעלה מארבעים בעיטות לשער אינטר, ושני שערים שהפכו את התוצאה על פיה.
זמן קצר לאחר המפלה בליסבון איבדה אינטר גם את האליפות והודחה מהגביע האיטלקי בידי קבוצה מהליגה השנייה. שקיעתה של אינטר וסוף דרכו של הררה במועדון, סימנו את ראשית קיצה של השיטה. הררה עצמו דבק בה בכל זאת, ובחר להטיל את האחריות לכישלון על ארמנדו פיקי (Picchi), ששיחק את התפקיד המכריע במערך, של הבלם האחורי.
השפעה
הקטנאצ'ו בצורתו המוגדרת לעיל עבר מן העולם, בין השאר כתוצאה מהפרכתו על ידי סלטיק ולאחר מכן על ידי קבוצות ששיחקו כדורגל טוטאלי. שני האלמנטים המשמעותיים ביותר בשיטה, תפקיד הליברו ושמירות אישיות, הלכו ונעלמו גם הם. אולם הרעיון שעמד מאחורי הקטנאצ'ו, תפיסת העולם ההגנתית-טקטית של משחק הכדורגל, שריר וקיים גם בכדורגל המודרני.
איור ודה
אַיוּר וֶדַה (מסנסקריט: Ayurveda ;आयुर्वेद, "ידע החיים הארוכים") היא שיטת טיפול פסאודו-מדעית של הרפואה ההוליסטית שמקורה בהודו. מטרת הטיפול היא להביא להבראת גוף והנפש והבאתו למצב של "הארה" - הרמוניה ושלמות נפשית גופנית. אין לשיטה ביסוס מדעי, ואין הוכחות לתפישת "כוחות היקום" המפורטת בהמשך.
קטנאצ'ו
השפעה
ההתנהגות הטקטית של קבוצות במצבים מסוימים, כגון המעבר להגנה לקראת סיום משחק כדי לשמור על יתרון, או בחסרון מספרי לאחר הרחקות, היא במידה רבה מורשתו של הקטנאצ'ו. עם זאת אין לכנות כל מערך או צורת משחק שלילית קטנאצ'ו.
קלאקסוויק
קלאקסוויק (בפארואזית: Klaksvík) היא העיר השנייה בגודלה באיי פארו, ונחשבת לבירת איי הצפון. העיר ממוקמת על האי בורוי, שהוא אחד משמונה-עשר האיים. בעיר מתגוררים 4,902 תושבים (2020).
איור ודה
למרות שניסויים במעבדה מרמזים כי ייתכן שחומרים מסוימים המשמשים באיור ודה עשויים להתפתח לטיפולים יעילים, אין הוכחות מדעיות לכך שהם יעילים. רפואת האיור ודה היא פסאודו-מדעית. חוקרים אחרים רואים בה פרוטו-מדע, כלומר מהתקופות של תחילת המדע לפני שהוא הוסדר כמדע המודרני שאנו מכירים כיום. במחקר שנערך בשנת 2008 נמצא כי קרוב ל-21% מתרופות האיור ודה שתחת פטנט המיוצרות בהודו או ארצות הברית ונמכרו דרך האינטרנט מכילות רמות רעילות של מתכות כבדות, במיוחד עופרת, כספית וארסן.
שיטת איור ודה נפוצה בהודו, פקיסטן, סרי לנקה, נפאל, טיבט וחלקים מסין ואפגניסטן. הובאה למערב על ידי מהגרים ומטפלים שהגיעו ממדינות אלו ומטיילים שנחשפו אליה במהלך טיולם.
קלאקסוויק
בקלאקסוויק ממוקם הנמל הימי הפעיל ביותר באיים, עניין שמשך במשך השנים אוכלוסייה ודייגים מקצועיים היוצאים על גבי ספינותיהם אל מרחבי האוקיינוס האטלנטי הצפוני.
איור ודה
אבחון וטיפול
זיהוי קיומם וחוזקם של כוחות היקום הללו הוא תפקידו של מרפא האיור ודי. המטפל מבצע בדיקה גופנית יסודית, שכוללת מישוש הדופק, תשאול מפורט ומילוי שאלון. בעזרת הבדיקות מחליט המרפא על מצב הדושות ומסיק ממנו על בריאותו. בדיקת הדופק מסייעת גם לבחירת הטיפול.
קלאקסוויק
העיר מהווה מרכז מסחרי לאיים הצפוניים שבאיי פארו. מבשלת הבירה המפורסמת באיים, ’Foroya Bjor’, ממוקמת בעיר.
איור ודה
אבחון וטיפול
תזונה, אורח חיים וצמחי מרפא הם הכלי העיקרי של האיור-ודה לשמירת הבריאות. הגישה של האיור ודה לתזונה מבוססת על ההנחה שלעיכול תפקיד מכריע בשמירה על הבריאות. על יכולת העיכול משפיעים גורמים חיצוניים ופנימיים, כגון השעה ביום, עונות השנה, מידת הרעב וגורמים נוספים. טיפול במחלות כולל שינוי דיאטה תוך כדי אימוץ הרעיון שהבאה לאיזון בעזרת צמחי מרפא ותזונה מתאימה יכולים לאפשר לגוף להתנגד למחלה ולסלק פתוגנים מעוררי מחלה מהגוף.
קלאקסוויק
באפריל 2006 נבנתה ה-נורד'ויטונילין - מנהרה תת-ימית המקשרת את העיר לליירוויק.
איור ודה
טיפול קאטי באסטי
קאטי באסטי (Kati Basti) הוא טיפול איורוודי קלאסי לגב התחתון. בגב התחתון נמצאת עצם העצה, המחברת בין עמוד השדרה לאגן. טיפול הקאטי באסטי בעצם עוזר בחימום והזנת האזור.
קלאקסוויק
ערים תאומות
הערים התאומות של קלאקסוויק הן:
איור ודה
ביקורת
לטענת איור ודה, מחלות וחוליים הם תוצאה של חוסר איזון הכוחות, ה"דושות". טענה זו אינה תואמת את גישת הרפואה המערבית, לפיה מחלות נגרמות כתוצאה מפתוגנים, טראומה הפרעות גנטיות וכו'. שיטת איור ודה טוענת לקיומם של שלושת "כוחות היקום", אך לכוחות אלה אין כל ביסוס מדעי, וטענות אלה אינן מתיישבות עם התאוריות המקובלות והמוכחות.
מחקרים מדעים ותקנים
מבקרי השיטה מתלוננים על היעדר מחקרים מדעים קפדניים וניסויים קליניים שיתנו תוקף למוצרי איור ודה. המרכז הלאומי לרפואה משלימה ואלטרנטיבית, סוכנות של ממשלת ארצות הברית, מציינת לגבי מחקרים שנעשו כדי לנסות להדגים יעילות של תרופות איור ודה כי "רוב הניסויים הקליניים של גישת איור ודה היו מצומצמים בהיקפם, סבלו מבעיות בתכנון המחקר, חסרו קבוצות ביקורת ראויות, או סבלו מסוגיות אחרות שהשפיעו על מידת משמעות התוצאות".
בטיחות
קיימות עדויות לכך שחלק מתרופות איור ודה, במיוחד אלה הכוללות צמחי מרפא, מתכות, מינרלים או חומרים אחרים עשויות לגרום לסיכונים חמורים, ביניהם הרעלה.
בתגובה למחקרים שהוכיחו הימצאות מתכות כבדות ברמה רעילה בתכשירי איור ודה, חלק מהעוסקים באיור ודה טענו כי "מתכות כבדות הן חלק בלתי נפרד מחלק מהתכשירים, ונמצאות בשימוש כבר מאות שנים. אין טעם לעשות מחקרים, כיוון שהם משמשים באופן בטוח, ומוזכרים בכתבים העתיקים שלנו". המבקרים מציינים כי שימוש ב"נוסחאות עתיקות" אינו מהווה תחליף לבחינה מסודרת ומדעית של הטענות.