cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חסידות ויז'ניץ מונסי
ויז'ניץ בית שמש
בשנת תשע"ו הוקמה ישיבה קטנה בעיר ובשנת תש"פ נפתחה ישיבה גדולה.
ויז'ניץ בורו פארק
ברבנות הקהילה בבורו פארק עמד הרב פנחס שלום, בנו הגדול של רבי מרדכי. נפטר בתשע"ה, בחיי אביו. בנו, הרב יעקב יוסף הגר, מילא את מקומו ברבנות וכיום הוא מכהן שם כאדמו"ר.
בנוסף לבית המדרש המרכזי, נמצאים בבורו פארק שני שטיבלאך נוספים של החסידות, באחד מהם מתפלל הרב אליעזר וולף, האדמו"ר מוויז'ניץ ירושלים.
תולדות מרדכי
הרב יעקב יוסף טברסקי, נכדו הגדול של רבי מרדכי (בן חתנו הרב אברהם דב טברסקי, אב"ד רחמסטריווקה מונסי), מונה באלול תשע"ט לאדמו"ר מתולדות מרדכי בלייקווד.
גם הוא כיהן לפני כן כרב הקהילה.
מאפייני החסידות
רבי מרדכי הרבה לעורר בדרשותיו על ההתמדה בלימוד התורה, ודרש מכל החסידים ללמוד תורה לפחות שעתיים מדי יום, כולל ביום כיפור. הנהיג שכל אחד מהחסידים יגיש לו מדי חודש רשימה של השעות שבהן למד בחודש הקודם.
האדמו"רים בניו של הרב מרדכי הכריזו לאחר פטירתו, לפי צוואתו, על סדר לימוד של דף גמרא ליום, בשם "מאמר מרדכי".
גאורגיוס הקדוש
גאורגיוס הקדוש (בין 275 ל-281 – 23 באפריל 303) הוא קדוש נוצרי הנחשב לקדוש החשוב ביותר בנצרות האורתודוקסית, ואחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים.
גאורגיוס הוא הקדוש הפטרון של כמה ארצות: אנגליה, אתיופיה, גאורגיה, מונטנגרו, ליטא וקטלוניה וכן של כמה ערים, ובהן מוסקבה, ג'נובה ובמברג.
חייו
אין מקורות היסטוריים מהימנים המספרים את סיפור חייו של גאורגיוס הקדוש. על פי המסורת והאגדות עליו הוא נולד למשפחה נוצרית בסוף המאה השלישית. אביו היה מקפדוקיה ושירת כקצין צבא. אמו הייתה מלוד ולאחר שאביו נהרג במלחמה חזרה אמו לעיר מולדתה עם בנה, שחינכה בעצמה.
לפי סיפורי הקדושים, בשנת 302 פרסם דיוקלטיאנוס צווים המורים לאסור כל חייל נוצרי בצבא ומחייבים כל חייל אחר להשתתף בפולחן הקיסר ולהקריב קורבן לאלים הרומיים. גאורגיוס הקדוש צווה ליטול חלק בדיכוי הנוצרים אך במקום זאת התוודה כי הוא נוצרי וביקר את החלטת הקיסר. דיוקלטיאנוס ניסה להמיר את דתו של גאורגיוס והציע לו כסף ואדמה כדי שישתתף בפולחן הרומי. גאורגיוס סירב והקיסר ציווה על המתתו בעינויים כבוגד. לאחר עינויים קשים נערף ראשו של גאורגיוס על חומת ניקומדיה ב-23 באפריל 303. הקיסרית אלכסנדרה וכוהן הדת אתנסיוס שצפו בסבלו, השתכנעו ממסירות הנפש שלו והתנצרו גם הם, למרות שידעו כי יוצאו להורג. גופתו של גאורגיוס הובאה ללוד, עיר מולדת משפחתו, ושם הוא נקבר כקדוש מעונה.
גאורגיוס הקדוש הוא אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים.
אגדת גאורגיוס והדרקון
על פי האגדה, גאורגיוס קטל דרקון שהטיל את חיתתו על עיר בלוב ודרש שיקריבו לו קורבנות, בתחילה בעלי החיים ומאוחר יותר קורבנות אדם. כאשר נבחרה נסיכה להיות מוקרבת לו, הוא הציל אותה, גרר את הדרקון מובס אל העיר ודרש מכל תושביה להתנצר. אחרי שהמלך ותושבי העיר התנצרו הרג גאורגיוס את הדרקון.
קברו בלוד
כנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון (ערבית: מאר ג'רייאס) היא כנסייה נוצרית אורתודוקסית בלוד. הכנסייה נבנתה בתקופת הקיסר קונסטנטינוס הראשון (306-337) להנצחת קברו של גאורגיוס. על פי ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, שם הקדוש לו הוקדשה לא פורסם בתחילה, מחשש לרדיפות. הכנסייה נהרסה והוקמה מחדש פעמיים (הכנסייה הקיימת כיום נבנתה בשנת 1872).
מסורת אחרת משייכות את הקבר המקודש בבענה לגאורגיוס הקדוש. במסורת הדרוזית הקבר מזוהה עם אליהו הנביא.
הנצחתו
כנסיות רבות ומנזרים בעולם הנוצרי נקראו על שמו מאתיופיה ועד רוסיה. כנסייה ידועה מאוד היא ביתה גיורגיס בלליבלה, אתיופיה.
יהודה יוצא למלחמה
יהודה יוצא למלחמה היא סדרת טלוויזיה ישראלית תיעודית בשלושה חלקים, ששודרה בערוץ yes דוקו, החל מ-13 בדצמבר 2010, ומתעדת פרק מחייו של יהודה יצחקוב. הסדרה הופקה עבור yes דוקו בתמיכת קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
עלילה
יהודה יצחקוב, נער בכיתה י', בעת תחילת צילומי הסדרה התיעודית, גדל בחולון, למשפחה ממוצא בוכרי. הוא מתגורר יחד עם אמו שמגדלת אותו לבדה ומתמודדת עם קשיי פרנסה. אלא שלנער הזה יש חלום ענק, שכדי להגשימו עליו ללכת כנגד כל הסיכויים: להיות טייס קרב בחיל האוויר הישראלי. כך, הוא מאמין, יוכל לשנות את העתיד האפור שהמקום הדל והקשה ממנו בא מייעד לו. בתחילה נדמה לו שכולם נגדו: אמו, מוריו וחבריו. אבל אחרי זמן מה מבין יהודה שהכח בידיו, ואם הוא רוצה משהו, דבר (כמעט) לא יכול לעצור בעדו.
במשך 6 שנים עוקבים יוצרי הסדרה אחר יהודה, מהיותו נער בתחילת תיכון ועד אחרי גיוסו לצה"ל, ומביאים דיוקן של בחור שמנסה לנפץ את תקרת הזכוכית. הוא עבר בהצלחה את המיונים, אך לפני הגיוס הרשמי החליט חיל האוויר החליט לא לגייסו, בגלל אביו שהיה סוחר סמים. יהודה לא ויתר על החלום והחליט לגשת למיוני חיל האוויר דרך קצונה בחיל אחר. על כן התגייס לצנחנים, עבר מסע כומתה, וסיים את הטירונות. אולם בעת שהילך יהודה בשכונתו, הוא נפצע בברכו, וצה"ל מחליט לשחרר אותו בטרם עת עם פרופיל 24. חלומו החדש לאחר שחרורו הוא ללמוד הנדסת חשמל באוניברסיטה.
הסדרה משודרת בשידורים חוזרים מדי פעם בערוץ yes דוקו, ושודרה גם בערוץ 10.
לאחר הסדרה
למד לתואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב. מתגורר בחולון.
ב-2016 התמודד בתוכנית המציאות "המשימה: אמזונס" בערוץ 2 של קשת, שם לקח חלק בקבוצת יגואר, והיה לאחד השחקנים הבולטים. יהודה הוכרז כמנצח התוכנית, וזכה בפרס הגדול של מיליון שקל.
ב-2020 השתתף כדייר בתוכנית המציאות "האח הגדול" עונה 11 ברשת 13, אך נאלץ לצאת מהבית ביום ה-90 לאחר עבירות על חוקי בית ה"אח הגדול", ולכאורה איומים על דייר הבית רמי ורד.
רימר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיקרוגלייה
מיקרוגְלִייָה (Microglia) הם סוג של תאי גלייה במערכת העצבים המרכזית. הם מהווים את קו ההגנה הראשון בהגנה על המוח מפני פגיעות. גודלם קטן יחסית לתאי גלייה אחרים, ומכאן שמם – מיקרו-גלייה. הם שונים במוצאם העוברי ובפונקציה שלהם במוח. תאי המיקרוגלייה מהווים כ-20% מכלל תאי הגלייה במוח, וכ-12% מכלל תאי המוח. תאי המיקרוגלייה נמצאים בכל חלקי המוח כשהם במגע הדוק עם הסינפסות, גופי תאי העצב וכלי הדם. מוצא תאי המיקרוגלייה הוא במזודרם (המקור ליצירת מח העצם), ובשלב מסוים של ההתפתחות העוברית הם נודדים למערכת העצבים ומתיישבים בה. ניתן לזהות במורפולוגיית המיקרוגלייה מורפולוגיה אמבואידית (דמוית אמבה): הם תאים גדולים ונפוחים. צורה זו משמשת אותם בתפקידם בסילוק שיירי תאי העצב המתים. במוח הבוגר קיימת מורפולוגיה שונה לתאי המיקרוגלייה: גוף תא קטן והרבה שלוחות מסועפות, הנמצאות בתנועה מתמדת וחשות את סביבתן. כאשר נוצר נזק למוח יש התקבצות שלוחות מיקרוגלייה בזמן קצר מאוד. הכניסה המסיבית של השלוחות יוצרת בידוד של האזור הפגוע מהסביבה.
תגובת המיקרוגלייה
המידע על הנזק מתקבל מתאי העצב ותגובת המיקרוגלייה נחלקת לשני סוגים: תגובה מהירה ותגובה מאוחרת. תגובה מהירה – שליחה מסיבית של שלוחות מגוף תא המיקרוגלייה לאזור הנזק ליצירת בידוד האזור. תגובה מאוחרת – עלייה במספר תאי המיקרוגלייה על ידי חלוקת תאים נמרצת ונדידת התאים החדשים (לאחר החלוקה) לאזור הנזק. התאים שנדדו לאזור במוח שניזוק משנים את המורפולוגייה שלהם לצורה עגולה ואמבואידית, המאפיינת תאים בעלי יכולת פגוציטוזה.
הקיץ של 42'
הקיץ של 42' הוא סרט התבגרות ביוגרפי אמריקאי משנת 1971 בבימויו של רוברט מאליגן.
התסריט נכתב על ידי הרמן ראוצ'ר והוא מבוסס על זכרונותיו מחופשה שבילה עם משפחתו וחבריו בקיץ של שנת 1942 באי ננטקט בהיותו בן 14 בו הפך מנער לגבר לאחר ניסיון מיני ראשון עם בחורה מבוגרת ממנו.
ראוצ'ר התלהב מהתסריט וכתב ספר בשם זה שהפך לרב-מכר והתפרסם עוד לפני הקרנת הסרט. זה מהמקרים הבודדים בהם נכתב ספר על פי תסריט.
הסרט הופק בתקציב קטן וזכה להצלחה כלכלית גדולה.
מישל לגראן זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. הוא זכה על כך גם בפרס באפט"א. שיר הנושא "הקיץ יודע" הפך ללהיט ובוצע על ידי זמרים ונגנים רבים כמו פרנק סינטרה, ברברה סטרייסנד, שרה ווהן, טוטס טילמנס, טוני בנט, ביל אוונס, אנדי ויליאמס, הנרי מנציני, ג'וני מאטיס ואחרים.
הסרט היה גם מועמד לפרס אוסקר על התסריט, הצילום והעריכה.
תקציר העלילה
בקיץ 1942 מגיע הרמי (גארי גריימס) עם משפחתו לנופש באי ננטקט. הוא מבלה על החוף עם חבריו אוסקי (ג'רי הוסר) ובנג'י (אוליבר קונאנט).
הנערים עסוקים בבעיות סקס לאור הנערות המשתזפות על החוף. בנג'י הוא ה"חנון" ביניהם. הוא מביא להם ספר שסחב בהיחבא מאביו ובו יש כללים איך להתחיל עם בחורות.
הרמי עוזר לבחורה צעירה ויפה לשאת מצרכים לביתה על החוף. הבחורה היא דורותי (ג'ניפר אוניל), בת 22 שבעלה גויס לשרת בחזית אירופה. הרמי מתאהב בה למרות הבדלי הגילים ובא מדי פעם לעזור לה בעבודות הבית לשמחתה.
הנערים הולכים לסרט ונפגשים בנערות. אוסקי מתחיל עם מרים (כריסטופר נוריס) ה"משוחררת והרמי עם אגי (קתרין אלנטק). הם צופים בסרט ועתה, הנוסע עם בטי דייוויס ופאול הנרייד ומנסים לשים ידיהם על הנערות.
הרמי נשלח על ידי אוסקי לרכוש עבורו קונדומים. לאחר התלבטות קשה עם הרוקח (לו פריזל) הוא מצליח בכך. שניהם יוצאים לברביקיו של מרשמלו. אוסקי מצליח לקיים יחסים עם מרים בעזרת הקונדומים שהרמי סיפק לו. אגי המבועתת דורשת לחזור הביתה...
הרמי מגיע לביתה של דורותי ומוצא שם מברק המבשר לה כי בעלה נהרג בקרב. דורותי מיואשת ומדוכאת ושניהם מקיימים יחסי מין.
יום לאחר מכן מגיע שוב הרמי לביתה ומוצא על הדלת מכתב ממנה בו היא מודיעה כי החליטה לחזור הביתה ומאחלת לו עתיד ללא טרגדיות.
אלנאז רכאבי
אלנאז רכאבי (בפרסית: الناز رکابی; נולדה ב-20 באוגוסט 1989) היא מטפסת איראנית מקצועית. זכתה במדליית ארד בטיפוס משולב בסבב אליפות העולם (IFSC Climbing Worldcup) בשנת 2021, ובשלוש מדליות (כסף ושתי ארד) באליפות אסיה בטיפוס בשנים 2013, 2014 ו-2016.
באוקטובר 2022 השתתפה באליפות אסיה בטיפוס שנערכה בסיאול, והתחרתה ללא חג'אב על ראשה, כפי שמחייב השלטון האיראני את הספורטאים הרשמיים המייצגים את איראן. ב-18 באוקטובר, יומיים לאחר התחרות, הודיעו בני משפחתה של רכאבי כי אינם מצליחים ליצור עימה קשר. שגרירות איראן בסיאול הודיעה כי היא דוחה את כל חדשות הכזב בעניינה של רכאבי, וכי היא שבה לאיראן יחד עם כל חברי משלחת הטיפוס. באותו יום פרסמה רכאבי סטורי בו היא מתנצלת על כך שגרמה חששות והוסיפה כי היא לא עטתה את החג'אב במהלך התחרות מפני שנקראה לעלות במהירות ולא הספיקה לעשות זאת, וכי היא בדרכה לאיראן על פי הלו"ז שנקבע עבור המשלחת מראש. בתקשורת העולמית העלו חששות כי מדובר בסטורי שרכאבי אולצה לכתוב על ידי השלטונות האיראנים, ודיווחים אחרים טענו כי היא נעצרה בהגיעה לאיראן.
נח (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
דנילסון פריירה נבס
קריירה
דנילסון הוא בנם של לוסיאנה פריירה וז'וזה נבס. אביו היה קשר בבוטאפוגו שבמדינת פאראיבה. אמו של דנילסון נפטרה כשהיה בן 10. משפחתו של דנילסון הייתה ענייה מאוד ונאבקה על קיומה בפאבלות המסוכנות של סאו פאולו.
דנילסון החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל סאו פאולו, והיה חלק מהסגל שזכה בגביע הליברטדורס ובאליפות העולם לקבוצות כדורגל בשנת 2005. דנילסון היה שחקן מחליף בסאו פאולו, והשתתף רק ב-12 משחקים במדי המועדון, מתוכם שמונה כמחליף העולה מן הספסל.
ב-31 באוגוסט 2006 הצטרף דנילסון למועדון הכדורגל ארסנל תמורת סכום של 3.4 מיליון לירות שטרלינג, וקיבל את חולצה מס' 15. העברה זו נחשבה למפתיעה כיוון שלדנילסון לא היה ניסיון רב במועדון כדורגל בכיר. ארסן ונגר, מאמן ארסנל, אמר על דנילסון כי הוא "קצת בין תומאס רוזיצקי לז'ילברטו".
דנילסון נכלל בסגל השחקנים של ארסנל לקראת המשחק ב-17 באוקטובר 2006 נגד צסק"א מוסקבה בליגת האלופות, אך לא עלה כמחליף. הופעת הבכורה שלו בארסנל הייתה ב-24 באוקטובר 2006, במשחק הסיבוב השלישי של גביע הליגה נגד וסט ברומיץ' אלביון. דנילסון שיחק גם בשאר משחקי ארסנל בטורניר הגביע של 2006. משחקו הראשון בפרמייר ליג היה כמחליף בהפסד החוץ 0 - 1 לשפילד יונייטד ב-30 בדצמבר 2006.
דנילסון שיחק בכל נבחרות ברזיל החל מגיל 15. בנובמבר 2006 הוא זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק הידידות נגד נבחרת שווייץ, אך לא שותף במשחק וישב לכל אורכו על ספסל המחליפים.
דנילסון הבקיע את שערו הראשון במדי ארסנל במשחק הניצחון 2 - 0 נגד ניוקאסל יונייטד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה שנערך ב-25 בספטמבר 2007. ב-18 באוקטובר הוכרז כי דנילסון וארסנל חתמו על חוזה חדש לטווח ארוך. דנילסון הבקיע שער גם במשחק גביע הליגה הבא, נגד שפילד יונייטד ב-31 באוקטובר 2007. הפעם הראשונה שדנילסון פתח במשחק ליגה הייתה בניצחון 2 - 0 על ויגאן אתלטיק. במשחק רבע גמר גביע הליגה נגד בלקברן רוברס ספג דנילסון כרטיס אדום מספר רגעים לפני תוספת הזמן, והורחק לראשונה בקריירה שלו בארסנל.
דנילסון היה בהרכב הפותח של ארסנל בחמשת המשחקים שנערכו באוגוסט 2008, והבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בניצחון הבית 3 - 0 על ניוקאסל יונייטד. הוא המשיך לפתוח בהרכב גם בחודש שלאחר מכן, והבקיע את שער הליגה השני שלו בניצחון החוץ 3 - 1 על בולטון וונדררס. בעקבות היעדרותו של ססק פברגאס מהמגרשים בחודשים האחרונים של 2008 הוא זכה ליותר דקות משחק. ב-11 במרץ 2009 הוא הבקיע את הפנדל השביעי והמכריע בניצחון על א.ס. רומא, שבזכותו העפיל המועדון לרבע גמר ליגת האלופות.
את עונת 2009/2010 הוא פתח עם שער מ-25 מטרים מול שוער אברטון טים הווארד, שסייע לארסנל לנצח במשחק החוץ בתוצאה 6 - 1. חודש אחד לאחר מכן חתם על חוזה חדש עם הנהלת ארסנל, הפעם לחמש שנים. אולם, זמן קצר לאחר מכן נפצע בגבו, ונאלץ להיעדר מהמגרשים למשך כחודשיים. הופעתו הראשונה לאחר מכן הייתה במשחק הביתי בליגת האלופות מול סטנדרד ליאז' ב-23 בנובמבר, שבו הבקיע את השער השני בניצחון 2 - 0. היה זה משחקו ה-100 של דנילסון במדי ארסנל. דנילסון המשיך לשחק ולהבקיע שערים במדי ארסנל בכל המסגרות, כולם בבעיטות מחוץ לרחבת העונשין.
עם עליית קרנו של השחקן הצעיר ג'ק וילשר וההתמודדות עם השפעות פציעתו חל פיחות במעמדו של דנילסון בקבוצה, ובעונת פתח בהרכב הראשון בשישה משחקי פרמייר ליג בלבד ועלה כמחליף בעשרה נוספים. במסגרות האחרות פתח ב-14 משחקים ועלה כמחליף בשני משחקים נוספים. ב-19 במאי 2011 הודיע דנילסון כי יעזוב את ארסנל במהלך הקיץ, ובסופו של דבר הושאל לסאו פאולו מברזיל, שממנה הגיע לארסנל.
דנילסון טען מספר פעמים כי הצלחתו בארסנל נובעת מהחסות שפרש עליו הברזילאי ז'ילברטו סילבה, ששימש כ"אביו" לאחר שעבר מברזיל ללונדון.
ב-15 ביוני 2013 עזב השחקן סופית את ארסנל וחתם לארבע שנים בסאו פאולו, אליה היה מושאל מארסנל. בעונת עבר לאל-ווחדה מאיחוד האמירויות.
יצחק בר-און
יצחק (איצ'ה) בר-און (22 ביולי 1921 - 7 בינואר 2013) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כנספח צה"ל בצרפת בשנות ה-60 של המאה ה-20 וכמנהל היחידה לסיוע ולקשרי חוץ במשרד הביטחון. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בר-און נולד בצ'כוסלובקיה, בנם של בלה וברוך בראון. עלה לארץ ישראל ב-1939. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת בגדוד השני של הבריגדה היהודית, בין השאר כמפקד כיתת צלפים. לאחר המלחמה עסק בסיוע לניצולי השואה ובתנועת הבריחה. בשובו לארץ ישראל שירת בארגון ההגנה בתפקידי הדרכה ופיקד על קורס צליפה. במקביל למד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ושירת בתפקידי הדרכה. היה ראש ענף נשק קל וצלפים באגף ההדרכה, ב-1950 מונה לראש ענף תוכניות אימונים באגף. ב-1951 נשלח להשתלמות בצרפת ובשובו היה ממייסדי בית הספר לפיקוד ולמטה. ב-1955 הושאל למוסד. באוגוסט 1956 מונה למפקד גדוד 52, גדוד שעבר מחטיבת גבעתי לגייסות השריון והיה בהליכי הסבה לגדוד חרמ"ש, הגדוד שימש ככוח עתודה במבצע שומרון באוקטובר 1956 בעקבות הסתבכות הפעולה הוחלף באורי רום. לאחר מלחמת סיני שירת בר-און כסגנו של מפקד מרחב שלמה מתי פלד, ב-1957 מונה למפקד בה"ד 4 וב-1958 מונה לסגן מפקד חטיבה 99, חטיבת חיל רגלים במילואים. במרץ 1960 מונה לסגנו של עוזי נרקיס, הנספח הצבאי בצרפת, הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, ביוני 1962 החליף את נרקיס בתפקיד וכיהן כנספח הצבאי עד יולי 1964. בתפקידו הבא שירת כראש מחלקת ארגון באגף המודיעין. ב-1968 מונה למנהל היחידה לסיוע ולקשרי חוץ במשרד הביטחון במקומו של נחמן קרני.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל אוניברסיטת תל אביב בשנים 1972 עד 1976, היה חבר הנהלת של המי"ל, נציג הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית בארצות הברית.
מחבר הספר מטריה ביום סגריר - יחסים ביטחוניים בין לצרפת לישראל, 1956-1948 שיצא לאור בהוצאת אפי מלצר ב-2010. הספר זיכה אותו בציון מיוחד מטעם ועדת פרס יצחק שדה לספרות צבאית.
Don't Be Stupid (You Know I Love You)
(בעברית: אל תהיה טיפש (אתה יודע שאני אוהבת אותך)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השלישי, Come On Over. השיר יצא לאור ב-11 בנובמבר 1997, כסינגל השני מתוך האלבום, וכסינגל השלושה עשר של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-5 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי לארי ג'ורדן. באוקטובר 1997, אישרה טוויין כי ג'ורדן הוא זה שיביים את הקליפ. הקליפ צולם בין ה-18 ל-19 בספטמבר 1997, ופורסם לאחר מכן. הקליפ נכלל באלבום הקליפים The Platinum Collection, שהוציאה טוויין בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17 מיליון צפיות.
Goin' Back to Indiana
Goin' Back to Indiana הוא אלבומם השישי של חברי להקת "חמישיית הג'קסונים". האלבום הוא תיעוד של הופעת הספיישל של הלהקה ששודרה בערוץ ABC ב-16 בספטמבר 1971.
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Goin' Back to Indiana" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Lookin' Through the Windows". בגרסה זאת נוספו כשירי בונוס השיר "Love Song" וביצוע בהופעה לשיר "Who's Lovin' You", שהופיע לראשונה בפסקול לסרט הטלוויזיה "The Jacksons: An American Dream" (1992).
מסע בין כוכבים: פרודיג'י – דמויות
קתרין ג'יינוויי
דמותה של קפטן קתרין ג'יינוויי (דיבוב: קייט מאלגרו) בסדרה זו היא למעשה הולוגרמת אימונים בת דמותה של ג'יינוויי המקורית. ג'יינוויי ההולוגרפית מלמדת את חברי הצוות הצעירים כיצד לתפעל את הספינה, מחד, ועל ערכי הפדרציה מאידך.
גווין
גווין (דיבוב: אלה פורנל) היא נערה בת 17 מגזע הוואו נ'אקאט. גווין היא בתו של בעל האוב, המחזיק במושבת הכרייה. היא אינה מרוצה מחייה ומבקשת לצאת ולחקור את הכוכבים, אך אביה מתכנן עבורה תוכניות אחרות ומכשיר אותה לקראת היום שבו תחליף אותו.
דאל ר'אל
דאל ר'אל (דיבוב: ברט גריי) הוא בן 17, מורד ודעתן. דאל נשבה בגיל צעיר, ואינו יודע מאיזה גזע הוא או מה הרקע ממנו בא. הוא מחליט להנהיג את צוות הבורחים, ומכריז על עצמו כעל מפקד ה"פרוטוסטאר".
רוק-טאהק
רוק-טאהק (דיבוב: ריילי אלאזראקי) היא ילדה בת שמונה מגזע הבריקארי שהוצג עד כה רק בספרות ובקומיקס. רוק טאהק היא מבריקה, ביישנית, רגשנית, תמימה ונהנית מחברת חיות.
זירו
זירו (דיבוב: אנגוס אימרי) הוא מדוזיאני, צורת חיים מבוססת אנרגיה וחסרת מבנה מוצק. צורות חיים אחרות שנחשפות למראהו של מדוזיאני מאבדות את שפיות דעתן, ולכן זירו עוטה חליפה המבודדת אותו מהצוות ומאפשרת לו לבצע פעולות שונות. זירו נשבה על ידי בעל האוב שהשתמש בו כנשק וגרם לאסיריו להביט בו במטרה להפוך אותם לעבדים חסרי בינה.
ג'נקום פוג
ג'נקום פוג (דיבוב: ג'ייסון מאנזוקס) הוא טלרייטי בן 16. הוא מהנדס כשרוני שמסוגל לתקן את רוב סוגי המנועים, גם אם שיטותיו גסות לעיתים. הוא גס רוח, חובב ויכוחים ובמצב רוח טוב מרבית הזמן.
מארף
מארף (דיבוב: די בראדלי בייקר) הוא גוש ג'לטיני שגזעו וגילו לא ידועים. הוא משוחח בקולות וצפצופים לא מובנים לרוב הצוות, ונהנה מאכילה של חלקי הספינה.
בעל האוב
בעל האוב (דיבוב: ג'ון נובל) מגזע הוואו נ'אקאט, הוא העריץ הטוטאליטרי המנהל את מושבת הכרייה טארס למורה. הוא מטפח את בתו, גווין כיורשתו, אך אינו חושף בפניה את כל סודותיו.
דרדנוק
דרדנוק (דיבוב: ג'ימי סימפסון) הוא אנדרואיד מתוחכם בעל אינטליגנציה מלאכותית מתקדמת, המשמש כיד ימינו ואיש סודו של בעל האוב המשמש כסוהר הראשי של מושבת הכרייה טארס למורה. הוא נאמן לחלוטין לבעל האוב, חסר מצפון, יעיל ומתוחכם.
צופים
הצופים הם רובוטים המזכירים בצורתם עכבישים. הם משמשים כסוהרים במושבת הכרייה טארס למורה.
רצח באוריינט אקספרס
רצח באוריינט אקספרס (באנגלית: Murder on the Orient Express), הוא ספר מאת הסופרת הבריטית אגתה כריסטי. הספר יצא לאור ב-1934. עלילת הספר עוסקת בחקירת רצח שאירע ברכבת האוריינט אקספרס הנודעת. הספר הפך עם צאתו לרב מכר ולקלאסיקה ונחשב לספר המפורסם והידוע ביותר שכתבה כריסטי.
תקציר העלילה
הבלש הבלגי הרקול פוארו נקלע לפרשיית רצח סבוכה במיוחד, לאחר שסיים בהצלחה ניהול חקירה סבוכה ורגישה במיוחד עבור הצבא הצרפתי בסוריה. פוארו שירת במשטרת בלגיה. לאחר קריירה ארוכה במשטרה פרש פוארו, עקר ללונדון, והפך לבלש פרטי. כבלש פרטי מצא עצמו פוארו מנהל חקירות ברחבי העולם, ובין היתר סייע לממשלות שונות בחקירות סבוכות במיוחד. לאחר סיום החקירה בחר פוארו לעשות את דרכו חזרה לאנגליה באמצעות רכבת האוריינט אקספרס. באחד הלילות הרכבת נתקעה בשלג באזור מבודד ובבוקר שלמחרת התגלתה גופת אדם, מר ראצ'ט שמו, דקורה 12 פעמים בדקירות לא אחידות בחזהו. פוארו פתח בחקירת המקרה.
תרגום לעברית
תרגום לעברית של הספר, מאת אריה חשביה, יצא לאור בשנת 1975 בהוצאת מ. מזרחי. בשנת 2017 יצא לאור, בהוצאת עם עובד, תרגום חדש לספר, מאת מיכל אלפון.
עיבודים לקולנוע
עיבוד נוסף לספר נעשה בשנת 2001 ובו גילם אלפרד מולינה את הבלש פוארו. וכמובן, גם בגילום של השחקן דייוויד סושה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "פוארו".
בשנת 2017 הופק סרט קולנוע נוסף על פי הספר, "רצח באוריינט אקספרס", בבימויו של קנת בראנה, שאף גילם את הבלש פוארו, ובהשתתפות ג'ודי דנץ', ג'וני דפ, וילם דפו, דרק ג'קובי, ג'וש גד, פנלופה קרוז ומישל פייפר.
סרגיי טרטיאקוב
קולונל סרגיי אולגוביץ' טרטיאקוב (ברוסית: Сергей Олегович Третьяков; 5 באוקטובר 1956, מוסקבה – 13 ביוני 2010) היה קצין שירות ביון החוץ של רוסיה, שערק לארצות הברית באוקטובר 2000.
קריירת מודיעין
טרטיאקוב היה קצין ק.ג.ב. ולאחר מכן סוכן שירות ביון החוץ שהוצב בניו יורק ובאוטווה, אונטריו, שבקנדה. מאז 1995 עבד בניו יורק בתפקיד סגן ראש תחנת ניו יורק בכיסוי של דיפלומט והמזכיר הראשון בנציגות רוסיה באו"ם. מאוחר יותר התגלה כי טרטיאקוב היה סוכן כפול והעביר סודות לוושינגטון, בסביבות שנת 1997.
דווח כי היה מקורב לסרגיי לברוב, שגריר רוסיה באומות המאוחדות באותה עת.
עריקה
באוקטובר 2000 נעלם טרטיאקוב עם אשתו, בתו והחתול שלהם. הוא אמר לממונים עליו בסוכנות הביון הרוסית, בהצהרה, ש"התפטרותי לא תפגע באינטרסים של המדינה." רק בסוף ינואר 2001 דווח לראשונה על עריקתו על ידי סוכנות הידיעות AP. הידיעה פורסמה אז בתקשורת הרוסית, שדיווחה כי משרד החוץ של רוסיה מתעקש לקיים עמו פגישה קונסולרית כדי לוודא שהוא לא מוחזק בכוח על ידי הצד האמריקני.
ב-10 בפברואר 2001 התגלה, בהתייחס ל"כמה פקידים אמריקאים המכירים את המקרה", כי העריק "היה למעשה קצין בס.ו.ר., שירות ביון החוץ של רוסיה, יורשו של הק.ג.ב מהעידן הסובייטי" לפי הדיווחים, עיתוי החלטתו הושפע בחלקו ממות אמו ב-1997, בן המשפחה הקרוב האחרון שעדיין חי ברוסיה שהמדינה עלולה הייתה לאיים עליה.
עם עריקתו תודרך טרטיאקוב על ידי סוכנות הביון המרכזית ולשכת החקירות הפדרלית. הוא קיבל את אחת החבילות הפיננסיות הגדולות בארצות הברית שאי פעם ניתן לעריק זר, מעל 2 מיליון דולר ונשלח יחד עם משפחתו למקום מגורים חדש עם שם חדש במקום לא ידוע.
לאחר עריקתו
בשנת 2007, טרטיאקוב ומשפחתו קיבלו אזרחות אמריקאית.
בראיונותיו שהתפרסמו בתחילת 2008 טען טרטיאקוב כי מעולם לא היו לו בעיות כלשהן כשהיה בשירות הק.ג.ב. / ס.ו.ר. והוא מעולם לא ביקש כסף מממשלת ארצות הברית; כל מה שקיבל עם עריקתו סופק על ידי ממשלת ארצות הברית, ביוזמתה.
הוא טען אז כי המניע העיקרי לעריקתו היה "הסלידה ההולכת וגוברת ממה שקורה ברוסיה" ואמר כי "ראיתי במו עיניי איזה סוג של אנשים שולטים במדינה. הגעתי למסקנה הבלתי הפיכה שכדי לשרת את אותם אנשים זה לא מוסרי, לא רציתי שום קשר איתם." מניע שני שהזכיר היה לספק עתיד טוב יותר לבתו "במדינה שיש לה עתיד".
ספרו
בינואר 2008 העניק טרטיאקוב מספר ראיונות לפרסום ספר חוויותיו, Comrade J.: The Untold Secrets of Russia's Master Spy in America after the End of the Cold War (החבר J: הסודות הבלתי מסופרים של המרגל האמן הרוסי באמריקה לאחר תום המלחמה הקרה), שנכתב על ידי העיתונאי פיט ארלי. ארלי פגש לראשונה את טרטיאקוב דרך איש קשר מה-FBI בריץ-קרלטון בטייסונס קורנר, וירג'יניה; שני סוכני FBI ושני CIA הוקצו לטרטיאקוב כמלווים. שירות הביון הרוסי הגיב ליציאת הספר בכינויו "פרסום עצמי המבוסס על בוגדנות". הוצאת הספר בקנדה עוכבה על ידי המו"ל משיקולים משפטיים, כלומר האשמתו של טרטיאקוב כי חבר הפרלמנט השמרני לשעבר, אלכס קינדי, גויס על ידי קצין ביון רוסי בשגרירות רוסיה באוטווה וקיבל תשלום מספר פעמים בין 1992 ל-1993. כשקידם את ספרו אמר טרטיאקוב כי המודיעין הרוסי פעיל באותה מידה כמו בתקופות המלחמה הקרה, והוסיף כי הוא מקווה שספרו ישמש כ"קריאת השכמה" לאמריקאים.
טענותיו
מוות וטענות על הונאה
כמה פרשנים רוסים פירשו את הערותיו של ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין, לגבי הגורל האולטימטיבי שמגיע ל"בוגדים" שנאמרו ב-24 ביולי 2010, בזמן שדיבר עם עיתונאים על המרגלים שנתפסו בארצות הברית בשנת 2010, כרמז מצועף דק למותו של טרטיאקוב.
אוניברסיטת מיאמי
אוניברסיטת מיאמי (באנגלית: University of Miami, נקראת גם: Miami of Florida, או UM, הידועה בכינויה מקבוצות הספורט The U) היא אוניברסיטה פרטית שנוסדה בשנת 1925 בקורל גייבלס שבפלורידה, בקרבת העיר מיאמי. באוניברסיטה לומדים כ-15 אלף תלמידים מכל חמישים מדינות ארצות הברית ומ-148 מדינות נוספות. נכון להיום יש כ-2,348 חברים במשרה מלאה בפקולטה.
בשנת 2003, החלה האוניברסיטה בקמפיין גיוס כספים שנקרא "מומנטום" כדי לשפר את הצוות ואת מתקני האוניברסיטה. בסוף הקמפיין, בפברואר 2008, אוניברסיטת מיאמי גייסה 1.4 מיליארד דולר והפכה לאוניברסיטה הצעירה בארצות הברית שגייסה מעל מיליארד דולר והראשונה שעשתה זאת בפלורידה, מתוך 56 אוניברסיטאות שניהלו קמפיין מסוג זה אוניברסיטת מיאמי היא המוסד הפרטי היחיד שהשיג עד כה מטרה זאת.
במוסד ישנה מגמת מוזיקה מהטובות בארצות הברית, בין בוגריה הבולטים נמנים הגיטריסטים פאט מתיני וחירם בולוק, הבסיסט ג'אקו פסטוריוס והמתופף דן גוטליב.
במהלך שנות ה-80 החלה האוניברסיטה להתפרסם על ידי קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה. חלק מהפרסום היה שלילי בשל סגנון המסיבות של הקבוצה, מה שהוביל לחקיקת חוק המגביל מסיבות בפוטבול מכללות. באמצע שנות ה-90, קבוצת הפוטבול איבדה מיכולתה לאחר הגבלות של ה-NCAA (הארגון האחראי על ספורט מכללות בארצות הברית) עקב עבירה על חוקי הארגון. האוניברסיטה הצליחה לחזור לעצמה ובשנת 2000 נשדדה מהגעה למשחק האליפות שלא כצדק, בשנת 2001 לקחה את האליפות החמישית בתולדותיה. בשנת 2002 הגיעה הקבוצה לגמר ארצות הברית אך הפסידה על טעות שיפוט. ה-NCAA חקרו את האוניברסיטה באשמת עבירה על חוקי הארגון, מאחר שהארגון עבר על החוק במהלך ביצוע החקירה, על האוניברסיטה נגזר עונש מזערי. קבוצת הפוטבול השיגה 5 אליפויות בשנים: 1983, 1987, 1989, 1991, 2001.
מרגרט וילסון
מרגרט וילסון (באנגלית: Margaret Wilson; נולדה ב-20 במאי 1947), פוליטיקאית ניו זילנדית שכיהנה כיו"ר בית הנבחרים של ניו זילנד בשנים 2005–2008.
חייה
וילסון נולדה בגיסבורן שבניו זילנד ולמדה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד. במהלך השנים היא עסקה בעריכת דין, שימשה פרופסור ודיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ואיקאטו ועסקה באיגוד מקצועי.
בשנים 1984–1987 הייתה וילסון נשיאת מפלגת הלייבור של ניו זילנד. בשנים 1989–1990 היא שימשה יועצת מדינית לראש ממשלת ניו זילנד ג'פרי פאלמר. בעקבות פעילותה הפוליטית היא מונתה גם כחברת הוועדה הממלכתית לענייני חקיקה ושימשה דירקטורית בבנק המרכזי של ניו זילנד. בשנת 1999 נבחרה וילסון לראשונה לפרלמנט.
מראשית דרכה כנבחרת ציבור כיהנה וילסון בממשלה. משנת 1999 ואילך היא שימשה בתפקיד שרת העבודה, התובעת הכללית, שרת המסחר, שרה במשרד המשפטים, וכן השרה הממונה על הסכם ואיטנגי. בתקופתה במשרד המשפטים שונה אופיו של בית המשפט העליון במדינה ונחקק חוק שנוי במחלוקת בנושא חלוקת רכוש בעת פרידת בני זוג. בשנת 2005 היא נבחרה ליו"ר הפרלמנט של ניו זילנד והייתה לאישה הראשונה בתפקיד. באותה שנה היא נבחרה פעם נוספת לתפקיד והיא כיהנה בו עד לבחירות ב-2008.
וילסון נודעת בציבור הניו זילנדי כפעילה חברתית הפועלת לקידום פמיניזם ורב תרבותיות.
לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק
לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק (בדנית: Louise Augusta af Danmark; 7 ביולי 1771 – 13 בינואר 1843), הייתה בתו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק ואשתו של פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
ביוגרפיה
בשנת 1772 לאחר מפלתו של שטרואנזה, עלה לשלטון פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק דודה החורג של לואיזה אוגוסטה, בעוד שהלכה למעשה שלטה אמו של פרדריק יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל. לואיזה אוגוסטה הייתה חברה קרובה מאוד של אחיה פרדריק השישי, מלך דנמרק, וכעסה מאוד כאשר יוליאנה מריה ניסתה להפריד ביניהם.
בפברואר 1779 הציע המדינאי הדני אנדראס פטר ברנסטורף שלואיזה אוגוסטה תתחתן עם פרידריך כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ובכך לאחד את שני הענפים של בית אולדנבורג, ולמנוע את נישואיה לבית המלוכה השוודי, ובנוסף, פרידריך כריסטיאן היה מיוחס לכל המשפחות הדניות החשובות. ואכן באביב 1785 הגיע פרידריך כריסטיאן לקופנהגן, וב-27 במאי 1786 התחתנו השניים בארמון כריסטיאנסבורג.
במשך תקופה ארוכה התגוררו השניים בארמון כריסטיאנסבורג, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1794 נשרף הארמון, וזמן קצר לאחר מכן מת חמיה פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ובעלה עלה לשלטון במקומו, והמשפחה עברה להתגורר בארמון אוגוסטנבורג.
לואיזה אוגוסטה הייתה שונה לגמרי מבעלה, ובעוד שהוא היה טיפוס כבד ורציני, שהתעסק בפילוסופיה ובפוליטיקה, היא הייתה טיפוס עליז ומאושר ונהנתה מהחיים. נאמר על לואיזה אוגוסטה שהיו לה מאהבים רבים, ואף נטען שילדיה נולדו למעשה מהרופא קרל פרדיננד סואדציני, אם כי אין לכך הוכחות. לואיזה אוגוסטה אהדה את המהפכה הצרפתית, ומשום כך פיתחה דעה אנטי-בריטית.
היחסים בין השניים התדרדרו יותר ויותר, ופרידריך כריסטיאן ניסה להגביל את השפעתה על הילדים, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1814. לאחר מותו השתלטה לואיזה אוגוסטה על אחוזתו ועל חינוך הילדים, ובשנת 1820 חזר בנה כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וקיבל את הנחלות. בשנת 1832 רכשה לואיזה אוגוסטה אחוזה חדשה, על מנת לשפר את נחלותיה. יחסיה עם בתה וחתנה היו חמים, אך עם בניה לא היה לה קשר טוב.
בשנת 1839 מת אחיה פרדריק השישי, מלך דנמרק, וחתנה כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. ב-13 בינואר 1843 מתה לואיזה אוגוסטה בארמון אוגוסטנבורג, אוגוסטנבורג, והיא בת 72 שנים.
משפחתה
ב-27 במאי 1786 התחתנה לואיזה אוגוסטה עם פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
שינה בחלל
שינה בחלל היא פעולה הכרחית לתפקוד התקין של האסטרונאוטים.
בחלל כתוצאה מתנאי חוסר כבידה מרבית הפעולות והתפקודים האלמנטריים היום יומים מתנהלים באופן שונה מאשר על פני כדור בארץ, כך גם השינה בחלל מתנהלת באופן שונה.
לאסטרונאוטים מוקצים כ-8 שעות שינה בכל יום. אך, רבים מהם דיווחו כי מספיקות להם כ-6 שעות שינה בשביל הרגשה טובה וערנית. כמה מומחים מאמינים, כי הסיבה לכך היא תנאי חוסר הכבידה, היות שהשרירים לא נמצאים תחת עומס במהלך שעות העירות.
בשנת 1963 האסטרונאוט גורדון קופר (Gordon Cooper) טס את הטיסה האחרונה והארוכה ביותר בחללית Mercury-Atlas 9. בזמן שקופר שהה בחלל במשימה בת 34 שעות הוא הפך לאמריקאי הראשון אשר בילה יום שלם בחלל והראשון לישון בחלל.
סכנות ופתרונות בשינה בחלל
בשינה בחלל עקב תנאי חוסר כבידה קימות מספר סכנות:
פגיעה במערכת הביולוגית של השינה
אדם צריך שינה רציפה בעלת דפוס שינה קבוע כדי להיות ערני (להיות בתפקוד מלא).
התמצאות במרחב
בחלל כתוצאה מהעדר כבידה נעלמת תחושת האוריינטציה (התמצאות במרחב בזמן תנועה). כתוצאה מכך, אסטרונאוטים חשים חסרי משקל וביכולתם לישון בכל כיוון. לדוגמה: האסטרונאוטים יכולים לישון הפוך (בכדור הארץ הדם מצטבר בראש לכן בן אדם לא יכול לישון כך)
חדר שינה וציודו
לכל אסטרונאוט יש מעין "תחנת שינה", זהו חדר קטן אשר כולל ציוד שינה.
חדר השינה מכיל ציוד מתאים כגון: שק שינה, כרית, מנורה, פתח אוורור, מחשב נייד אישי, מקום לחפצים אישיים. האסטרונאוטים לרוב משתמשים במסכה ואטמי אוזניים כדי להימנע מהאור והרעש השורר בחלל. מפני שהאסטרונאוטים רגילים לישון בכדור הארץ על מזרן שמפעיל לחץ על הגב שלהם, בשק השינה שלהם ישנה כרית קשה שמפעילה לחץ על הגב שלהם.
השפעת הזריחות והשקיעות על השינה
לרב בעלי-החיים ולבני האדם, יש שעון ביולוגי האחראי לתזמון כל התהליכים בגוף לאורך היממה. שעון זה מתאים את עצמו לשינויי האור והחושך בסביבה, אך התאמה זו אורכת זמן, ולכן שינויים מהירים וניכרים של המקצב הסביבתי גורמים לחוסר תיאום בין השעון הביולוגי לסביבה, והתוצאה - חוסר התאמה של התהליכים שקורים בגוף בזמן השינה בהתאם לזמן השינה, והעייפות. בחלל יש זריחה כל 90 דקות, זמן זה תלוי במרחק הלווין מכדור הארץ לכן האסטרונאוטים רואים כ-16 זריחות ביממה, הזריחות והשקיעות הרבות מבלבלות את השעון הביולוגי וגורמות לבלבול הגוף מבחינת מתי צריך ללכת לישון ומתי צריך הגוף לעבור את התהליכים שהוא עובר בזמן השינה.
הוא הלך בשדות (סרט)
הוא הלך בשדות הוא סרט קולנוע ישראלי שצולם בשחור לבן, שיצא לאקרנים בשנת 1967. הסרט מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת משה שמיר. הסרט מכר 324,000 כרטיסים בישראל.
הסרט מתאר את חייו של אורי כהנא (אסי דיין), הפלמ"חניק, ואת אהבתו הגדולה למיקה (איריס יוטבת), נערה עולה, עד למותו הטראגי בשדה הקרב. אורי הוא צבר יליד הארץ, קיבוצניק, הילד הראשון של קיבוץ "גת העמקים", בן 19. אורי הוא בעל ביטחון עצמי, וחש מחויבות עמוקה לארצו, למשפחתו, ולחבריו, אולם מעל לכל, הוא מחויב למשימות הצבאיות שהוטלו עליו. בניגוד לאורי, יליד הארץ, שבא "מכאן", מיקה, בת זוגו, היא עולה חדשה מפולין, פליטה חסרת כל, שבאה "משם" (השואה שאינה נזכרת בסרט במפורש), והגיעה על מנת להיקלט בקיבוץ. הסרט מגולל את סיפור אהבתם של השניים, כאשר ברקע סיפורו של הקיבוץ.
בתרבות הפופולרית דמותו של אורי נתפסת כדמותו של הצבר המיתולוגי. נורית גרץ וחוקרים נוספים טוענים כי בראשית הסרט ניתן למצוא בדמותו מאפיינים אינדיבידואליסטים, אך בחלקו השני אורי "חוזר בתשובה" לאומית והופך למייצג הצבר הציוני במיטבו. ליאת שטייר-לבני טוענת כי למעשה הסרט מפרק את דמותו הקולנועית של הצבר המיתולוגי. התרבות הישראלית נתפסה בסממנים חיצונים של הדמות הקולנועית ובקווי העלילה הכלליים, אך, למעשה, אורי הקולנועי איננו מתאר שילוב מוצלח של עובד אדמה ולוחם אמיץ, כי אם את שיברו - גבר מבולבל, בעל סממנים ילדותיים, שבור ואובד דרך, שנכשל בכל נתיב אליו הוא פונה.
הסרט זכה לביקורות פושרות (מילוא לא שב לביים קולנוע לאחר-מכן), אך הצליח קופתית.
פסקול
את פסקול הסרט הלחין סשה ארגוב ועיבד ולדימיר קוסמה. הפסקול יצא כתקליט אינסטרומנטלי ברובו ב-1967. באותה שנה נכתבו מילים ועיבודים חדשים לשתיים מהנעימות שנכללו בו, והופק תקליט שכלל את שיר הנושא (בביצוע עירית סנדנר) ושני שירים שנכתבו לפי מנגינות מהפסקול המקורי: "החולמים אחר השמש" (למילים של יורם טהרלב בביצוע אביבה בנו), ו"שיר הכרם" (למילים של יעקב שבתאי בביצוע ליאור ייני).. "החולמים אחר השמש" זכה בהמשך לביצועים רבים נוספים.
תגידו לזאבים שחזרתי הביתה
תגידו לזאבים שחזרתי הביתה (אנגלית: Tell The Wolves I'm Home) הוא רומן הביכורים של הסופרת האמריקאית קרול רבקה בראנט. הספר, שעלילתו מתרחשת בסוף שנות השמונים בניו-יורק, מתאר את סיפורה של נערה המתאבלת על מות דודה האהוב ואיש סודה ממחלת האיידס, ומוצאת נחמה בידידות סודית שנרקמת בינה לבין בן זוגו של דודה. הספר זכה לביקורות חיוביות, ומחברת הספר שובחה על סגנון הכתיבה היצירתי שלה.
תהליך הכתיבה
בראנט סיפרה בראיון שהספר התחיל מסיפור קצר שכתבה. בראנט החלה להרחיב את הסיפור לאחר שקיבלה מענק ממועצת האמנויות של אנגליה.
בא לי לחבק אותך
בא לי לחבק אותך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-21 במאי 2018, כסינגל השני מתוך אלבומה הרביעי חיים שלי, על ידי חברת התקליטים אן. אמ. סי. יונייטד.
בשונה משאר שירי האלבום, לא הצליח השיר להיכנס אל מצעד השירים של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ הנלווה של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את האודיו שלו ב-21 במאי 2018. באודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, ניתן לראות באודיו את מילותיו של השיר.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-10 מיליון צפיות.
ביקורת
השיר זכה לביקורות מעורבות. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה, בעוד דודי פטימר סקר את השיר בשלילה, תוך שיצא על השימוש בעברית קלוקלת בשיר ואמר כי
ג'ולי סומרס
ג'ולי סומרס (באנגלית: Julie Sommars; נולדה ב-15 באפריל 1942) היא שחקנית אמריקאית. סומרס היא כוכבת הסדרות "מטלוק" ו-"The Governor & J.J", היא הזוכה הראשונה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
ביוגרפיה
סומרס נולדה בעיר פרימונט שבמדינת נברסקה. החלה את דרכה כשחקנית אורחת בסדרות הטלוויזיה "The Man from U.N.C.L.E. " ו-"The Fugitive" והתפרסמה לראשונה בשנת 1969 בסדרה הקומית "The Governor & J.J", בה היא שיחקה בתפקיד ג'ניפר ג'ו. הסדרה הייתה לסדרה הראשונה שזכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר וסומרס זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב הראשון לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי (את הפרס היא חלקה עם השחקנית קרול ברנט).
בשנת 1977 השתתפה סומרס בקומדיית הפעולה "הרבי הולך למונטה קרלו" בתפקיד נהגת המרוצים דיאן דארסי.
ב-1987 לוהקה סומרס לסדרת דרמת הפשע "מטלוק" בתפקיד עורכת הדין ג'ולי מארץ' חברתו של גיבור הסדרה בן מטלוק (אנדי גריפית'). סומרס הופיעה לכל אורך הסדרה במשך כ-8 שנים והועמדה על משחקה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
סומרס היא אם לשלושה ילדים מבעלה השלישי המפיק סטיוארט אדווין ומתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה הרביעי ג'ון קמס.
תומאס ג'ונס (צייר)
תומאס ג'ונס (Thomas Jones; 1742 – 1803) היה צייר נוף וולשי. הוא היה תלמידו של ריצ'רד וילסון והיה ידוע כצייר נופים וולשיים ואיטלקיים. עם זאת, המוניטין של ג'ונס צמח במאה ה-20 כאשר יצירותיו הלא שגרתיות, שלא נועדו במקור לתערוכה, נתגלו. בולטת בהם היא סדרת תמונות של נאפולי שצייר בשנים 1782 ו-1783. על ידי הפרת המוסכמות של ציור נוף קלאסי לטובת ציור בתצפית ישירה. האוטוביוגרפיה שלו, לא פורסמה עד שנת 1951, אך מוכרת כמקור חשוב למידע על עולם האמנות של המאה ה-18.
ראשית החיים והקריירה
תומאס ג'ונס נולד ב-26 בספטמבר 1742, ברדנשורשייר, השני מבין שישה עשר ילדים לבעל האדמות תומאס ג'ונס מטראפונן ואשתו חנה. את שנותיו הראשונות הוא בילה באחוזתו של אביו בויילס; לפיכך הוא מכונה לעיתים קרובות תומאס ג'ונס מפנצ'רריג כדי להבדיל אותו מאחרים בעלי אותו שם. הוא התחנך במספר בתי ספר ומכללות, לפני שהלך לאוקספורד בשנת 1759. השכלתו באוניברסיטה מומנה על ידי דוד אימו שבניגוד לרצונו של ג'ונס קיווה שהוא ייכנס לעבוד בכנסייה. ג'ונס נשר מאוקספורד לאחר מותו של דודו בשנת 1761 והמשיך בקריירה המועדפת עליו כאמן.
ג'ונס עבר ללונדון ונרשם לבית הספר לרישום של ויליאם שיפלי בנובמבר 1761. אף על פי שהשתתף בכיתת הרישום באקדמיה של סנט מרטין, הוא נותר לא בטוח ביכולתו לצייר דמויות בצורה משכנעת. בשנת 1763 שכנע את צייר הנוף המוביל ריצ'רד וילסון שייקח אותו כתלמיד. בשנת 1765 ג'ונס הציג בתערוכה באגודת האמנים. משנת 1769 ואילך נופיו החלו להתבלט "בדרך המלך" האומנותית בסצנות היסטוריות, ספרותיות או מיתולוגיות. הוא שיתף פעולה עם ג'ון המילטון מורטימר, שצייר את הדמויות. אחת העבודות הידועות ביותר שלו מתקופה זו היא "המשורר הנודד", המבוססת על שירו ​​של תומאס גריי. שנות ה -70 של המאה ה-18 היו תקופה מוצלחת עבור ג'ונס. הוא נבחר כעמית ב"אגודת האמנים" בשנת 1771 ושימש כמנהל החברה בשנים 4–1773. תקופה זו הוא התחיל לצייר רישומי נוף קטנים בשמן על נייר.
איטליה
ג'ונס יצא למסע לאיטליה בספטמבר 1776. בעבודות שייצר שם במיוחד בציורי צבעי המים שלו, הוא פיתח פלטת צבעים ייחודית בגווני כחול שונים. ג'ייקוב מור ותומאס בנקס היו בין עמיתיו באטליה. המשימה הראשונה שלו באיטליה הייתה ציור נוף שכותרתו "אגם אלבנו - שקיעה" עבור הרוזן-בישוף של דרי, שהפך לפטרון החשוב ביותר של ג'ונס. ג'ונס ערך את ביקורו הראשון בנאפולי בספטמבר 1778, שם שהה חמישה חודשים. הוא חזר לרומא לתקופה מסוימת וגר בבית ליד המדרגות הספרדיות. הוא לקח לעצמו אלמנה דנית בשם מריה מונקה בתור "משרתת" באפריל 1779, ונסע איתה לנאפולי שנה לאחר מכן. נאפולי הייתה באותם הימים, העיר הגדולה ביותר באיטליה, ויצרה יותר הזדמנויות לפטרונות מאשר ברומא. מריה ילדה שתי בנות בנאפולי, אנה מריה (בשנת 1780) ואליזבת (בשנת 1781).
חזרה מאיטליה ופרישה
לאחר ששמע על מות אביו בשנת 1782, אחרי שש שנים באיטליה ג'ונס נהיה חסר מנוחה וגעגועים ושב לבריטניה. הוא יצא ללונדון עם מריה ובנותיהם. והגיע לשם בנובמבר ומצא כי רבים מציוריו נהרסו על ידי הלחות, כולל כל הציורים שצוירו בטבע. בלונדון ניסה ג'ונס להחיות את הקריירה שלו כצייר, אך היה לו פחות מוטיבציה לעשות זאת מכיוון שאביו השאיר לו הכנסה שנתית של 300 פאונד. אף על פי שהציג עשר עבודות באקדמיה המלכותית בשנים 1784–1798. כבר בשנת 1785 הוא הרגיש שהקריירה האמנותית שלו הסתיימה.
בשנותיו המאוחרות ג'ונס נמשך יותר ויותר לוויילס, ובמיוחד לאחוזתו בפנצ'רריג. הוא ירש את האחוזה בשנת 1787, עם מות אחיו רב-סרן ג'ון ג'ונס. עם הביטחון הכספי החדש שלו תומאס ג'ונס נישא לבסוף למריה מונקה ב־16 בספטמבר 1789. החתונה נערכה בכנסיית סנט פנקראס בלונדון.
ג'ונס התעניין באופן פעיל באחוזתו, ותיעד את התפתחויות החקלאיות בה.
תומאס ג'ונס נפטר 29 באפריל 1803. הוא נקבר בקפלה המשפחתית בלנדרינדוד ויילס.
עיצוב מכוון משתמש
עיצוב מכוון משתמש הוא פרדיגמת עיצוב שבה שמים דגש רב יותר על הצרכים, הרצונות והמגבלות של משתמש הקצה בתוכנה, בכל שלב בתהליך העיצוב. ניתן לאפיין את המונח עיצוב מכוון משתמש בתור תהליך של פתירת בעיה רב-שלבית שבו נידרשים המעצבים גם לאשש את הנחותיהם, באשר לשימוש המשתמשים בממשק, בעולם האמיתי עם משתמשים אמיתיים. מבחני שימושיות כאלה חשובים כיוון שלרוב קשה לחזות כיצד המשתמשים יבינו את הממשק, וכיצד הם ילמדו להשתמש בו.
ההבדל העיקרי מפרדיגמות אחרות לעיצוב ממשקים הוא בניסיון לייעל את ממשק המשתמש בנוגע לדרכי העבודה, הצרכים והדרישות של המשתמש, במקום להכריח אותו להתאים את עצמו לדרכי העבודה.
גישות ומודלים
מודלים של עיצוב מכוון משתמש נועדו לעזור למעצבים ליצור מוצרים המותאמים למשתמשים שלהם. במודלים אלה, מתחשבים בדרישות המשתמש כבר מהשלב הראשון, והן נכנסות למחזור החיים של המוצר. המאפיין העיקרי במודלים אלה הם השתתפות פעילה של משתמשים אמיתיים.
המטרה
עיצוב מכוון משתמש עונה על שאלות בנושאי השימוש והמטרות של המשתמשים, ואז משתמש בממצאים כדי להחליט בשלבי העיצוב והפיתוח. פרדיגמה זו מחפשת תשובות לשאלות הבאות:
יסודות
קיימים מספר יסודות לעיצוב מכוון משתמש. העיקריים שבהם מובאים כאן:
נראות
הנראות עוזרת למשתמש לבנות מודל מחשבתי של התוכנה. מודלים אלה עוזרים למשתמש לחזות את ההשפעות של הפעולות בזמן השימוש בתוכנה. רכיבים חשובים בתוכנה (כדוגמת רכיבי ניווט) צריכים להיות מודגשים. המשתמשים אמורים להיות מסוגלים להבין במבט חטוף מה הם יכולים לבצע ומה לא בעזרת התוכנה שבה הם משתמשים.
נגישות
המשתמשים אמורים למצוא במהירות ובקלות את המידע שהם צריכים בתוכנה. למשתמשים אמורים להיות דרכים שונות למציאת המידע שאותו הם מחפשים, כגון רכיבי ניווט, אפשרויות חיפוש, תוכן עניינים, מספרי עמודים, צביעת מידע וכדומה. רכיבי הניווט בתוכנה או במסמך אמורים להיות אחידים. במסמכים, האפשרות לרפרף על מסמך מאפשרת למשתמשים למצוא את חלקי המידע שאותו הם צריכים מבלי לקרוא את כל המסמך, ולשם כך ניתן שימוש באותיות מודגשות או נטויות.
שפה
על המעצב להחליט על השפה שבה התוכנה תשתמש. ברוב המקרים, אלא אם נדרשים לכך, לא מומלץ להשתמש במונחים טכניים מידי.
סרגו שאליבאשווילי
סֶרגוֹ שַׁאליבַּאשׁווִילִי (בגאורגית: სერგო შალიბაშვილი, 22 ביוני 1962 - 16 ביולי 1983) היה אתלט בתחום הקפיצה למים, שייצג את ברית המועצות. בשנת 1978 זכה במדליית כסף באליפות אירופה לנוער שנערכה בפירנצה, קפיצתו הייתה מגובה של 10 מטרים.
מותו
שאליבאשווילי מת בגיל 21 בעת שהשתתף באוניברסיאדת אדמונטון בשנת 1983. הוא ניסה לבצע שלושה וחצי גלגולים לאחור בתנוחת עובר ("טאק"), אך נפגע בראשו. במשך שבוע היה שרוי בתרדמת, הכרתו לא שבה אליו, ובתום השבוע הוא מת מהתקף לב.
הציון הכולל שהוענק לו על ידי השופטים עבור הקפיצה שהובילה למותו היה 0.0, שכן שופט צרפתי מחבר השופטים נתן לו ציון של 3.5-.
גרג לוגניס היה בין משתתפי תחרות הקפיצה למים וחזה במאורע. הוא תיאר את התאונה במילים אלו:
בוב רידז, מאמן נבחרת הקפיצה של ארצות הברית, האשים את מאמנו של שאליבאשווילי באסון. הוא ציין כי לאורך כל תקופת האימונים סרגו היה חלש בביצוע התרגיל. כאשר נשאל מדוע לא הזהיר את המאמנים הסובייטים, הוא ענה שחשש להתערב בענייניהם. על פי הדיווחים, המאמנת הראשית של שאליבאשווילי הייתה אימו, תאיס מונטין, והיא עבדה במכון הלאומי הגאורגי לחינוך גופני. היא לא נכחה בעת התחרות. היא הייתה באבל כבד על מות בנה היחיד, ושיבחה את מאמצי החילוץ וההחייאה של בית החולים באדמונטון.
לאחר ארבע שנים, אירעה תאונת ספורט דומה בה נהרג ניית'ן מידה, אתלט אוסטרלי, בעת האימונים לתחרות. גרג לוגניס זכה במדליית זהב באולימפיאדת 1988 כאשר ביצע בהצלחה את התרגיל שבו שאליבאשווילי נהרג.
שאליבאשווילי הוא האתלט היחיד עד כה מענף ספורט המים שמת במהלך אימונים או בעת תחרות רב-לאומית כגון אוניברסיאדה, משחקים אולימפיים או משחקי חבר העמים הבריטי.
מיכאיל יבראייב
מיכאיל יאקובלביץ' יבראייב (ברוסית: Михаил Яковлевич Евраев; נולד ב-21 באפריל 1971, לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא ממלא מקום מושל מחוז ירוסלבל (מ־12 באוקטובר 2021). שימש כסגן ראש השירות הפדרלי למלחמה במונופולים (2018–2021).
ביוגרפיה
מיכאיל יבראייב נולד ב-21 באפריל 1971 בלנינגרד, סיים את לימודיו במכון הלנינגרדי לכלכלה. מאוחר יותר קיבל את השכלתו השנייה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנים 2004–2012 היה ראש המחלקה של השירות הפדרלי למלחמה במונופולים לבקרה ופיקוח בתחום הנדל"ן, מונופולים מקומיים, דיור ושירותים קהילתיים. מ-11 באוקטובר עד 24 בדצמבר 2012, הוא היה סגן השר לפיתוח אזורי של הפדרציה הרוסית, מ-24 בדצמבר 2012 עד 24 ביולי 2018, שימש כסגן שר התקשורת ותקשורת ההמונים של הפדרציה הרוסית (ממאי 2018 – השר לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת המונים של הפדרציה הרוסית). מ-27 בנובמבר 2018 עד 12 בפברואר 2021, הוא היה סגן ראש השירות הפדרלי למלחמה במונופולים. ב-12 באוקטובר 2021 מונה למושל מחוז ירוסלבל.
בוקובל
בוקובל (באוקראינית: Буковель) הוא אתר הסקי הגדול ביותר במזרח אירופה, הממוקם באוקראינה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב המדינה. האתר ממוקם במרומי רכס הרים בהרי הקרפטים בגובה של כ-900 מטרים מעל פני הים.
RStudio
RStudio היא סביבת פיתוח משולבת (IDE) חופשית לשפת R, שפת תוכנה לסטטיסטיקה חישובית וגרפית.
RStudio נכתב בשפת C++ משתמש בתשתית Qt לממשק משתמש הגרפי.
עבודה על RStudio החלה באזור דצמבר 2010, וגרסת הביטא הפומבית יצאה בפברואר 2011.
הוסיאטין
הוסיאטין (באוקראינית: Гусятин), הנקראת גם גוסיאטין, היא עיר במחוז טרנופול, אשר בדרום-מערב אוקראינה. הוסיאטין היא הבירה האדמיניסטרטיבית של מחוז המשנה הוסיאטינסקי. העיר שוכנת בעיקר על הגדה המערבית של נהר הזברוץ' אשר שימש כגבול בין האימפריה האוסטרו-הונגרית לאימפריה הרוסית במאה ה-19. היא משתייכת לאזור ההיסטורי גליציה המזרחית.
מקור השם
מקור שמו של היישוב הוא בשמם של הפרחים הנפוצים באזור, הארגנטינה אנסרינה, "עשב הכסף", המכונה באוקראינית "הוסיאטינקה". ישנה מסורת הגורסת כי שם העיר הוא כשם היישוב הקדום הוסא.
היסטוריה
לפי מסורות אוקראיניות, העיר הוקמה ב-1431. בראשיתה הייתה כפר מלכותי, אך המלכה בונה ספורצה החליפה את הכפר תמורת מחוז סלבוטצקי, ויש אומרים אף בעיר קייב עצמה. זיגמונט השני, מלך פולין אישר את הפיכת הכפר לעיר.
הוסיאטין מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1559, עת הייתה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בשנה זו זכתה העיר באוטונומיה מוגבלת תחת זכויות מגדבורג. בתקופה זו העיר, בבעלות משפחת קלינובסקי, הייתה שייכת למחוז צ'רנובוגרודסק בפרובנצית פודוליה.
ב-1594, כתוצאה מסכסוך בין בעלי העיר לבין הקוזרק נאליביקה, התנפל האחרון על העיר ושרף את הטירה.
לאחר מלחמות קשות בין הפולנים לתורכים עברה העיר לידי הסולטאן ב-1672, אך לאחר 27 שנה חזרה לידי הפולנים.
במסגרת חלוקת פולין, בשנת 1772 פוצלה העיר: הצד המערבי של נהר הזברוץ' עבר לשליטת האימפריה האוסטרית יחד עם חבלי ארץ אחרים בדרום פודוליה, וסופח לאדמות הכתר האוסטרי (דוכסות) גליציה ולודומריה. חלקה המזרחי של העיר סופח לאימפריה הרוסית. מיד לאחר הסיפוח טייל הקיסר האוסטרי יוזף השני באזור והוקסם מפוריות האדמה ומהצפוי לאזור זה.
בשנת 1918, לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה, פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, והוסיאטין כולה עברה לשליטת הרפובליקה העממית של אוקראינה. בשנת 1919 נחל הצבא האוקראיני הפסד לצבא הפולני והעיר, על שני חלקיה, עברה לידי הפולנים. אולם השנים בהן הייתה העיר מפוצלת והתנהלה בשפות שונות ובתרבות שונה גרמו לכך שהאיחוד לא היה מלא. באותה עת הייתה העיר שייכת לפלך קופיצ'ינץ שבמחוז צ'ורטקוב.
בשנת 1939, במסגרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב פלשה ברית המועצות למזרח פולין, וסיפחה את האזור, ואיתו את העיר הוסיאטין. העיר צורפה לרפובליקה הסוציאליסטית של אוקראינה. הוסיאטין נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1941 וחזרה לידי ברית המועצות ב-24 במרץ 1944.
יהדות הוסיאטין
היהודים היו בין הראשונים שהתיישבו בהוסיאטין לאחר שהוענקה לה אוטונומיה ב-1559 וקיימות עדויות לקיום בית כנסת כבר במאה ה-16. למרות היות הקהילה קטנה מאוד, היא סבלה מאנטישמיות כבר בתקופה זו, ובשנת 1623 נפוצה בעיר עלילת דם: בעלת העיר הלשקה קלינובסקה, יחד עם בנה מרטין, האשימו שלושה אחים יהודים שחטפו ילד נוצרי ורצחו אותו, ובעקבות כך הם "נשפטו״, עונו ונשרפו על המוקד.
במהלך פרעות ת"ח-ת"ט התבצרו יהודי העיירה והסביבה בבית הכנסת העתיק.
תחת שלטון הסולטאן העות׳מאני החלה הקהילה לפרוח, עד שנת 1699 בה חזרה העיר לשליטת פולין-ליטא. בשנה זאת החלה בניית בית הכנסת הגדול, אך בעקבות חזרת העיר לידיים נוצריות, ניסה הבישוף שרקובסקי לטרפד את הבנייה בטענה כי היא צריכה להיות מאושרת על ידו. רק כאשר מיכאל פוטוצקי התערב לטובת היהודים התאפשר המשך הבנייה. בשנת 1765 הגיע מספר היהודים ל-1,208 איש ששילמו מס גולגולת לוועד ארבע הארצות.
לאחר פיצול העיר, רוב היהודים חיו תחת שלטון האוסטרים, ומיעוטם חיו תחת שלטון הרוסים. במאה ה-19 הגיעה החסידות להוסיאטין, כאשר בנו של הרבי מרוז׳ין, מרדכי שרגא פרידמן, הקים בה את חסידות הוסיאטין, ובעקבות הגעת החסידות החלה הקהילה היהודית בעיר לגדול. בתקופה זו נבנו מבנים רבים כמו בית האדמו״ר בטירה ששופצה, בתי כנסת, מקוואות ובתי חולים. בעקבות התעוררות חסידות הוסיאטין (נצר לחסידות רוז'ין) הגיעה גם הציונות לעיר ותנועות כמו בני ציון החלו לפעול בה. בשנת 1900 חיו בעיר 5,373 יהודים, וערב מלחמת העולם הראשונה הגיע מספרם עד ל-8,000 בערך, חלקם פליטים מיישובי הסביבה. החל משנת 1906 פעל בעיר בית דפוס גדול בהנהלת ליפא שווגר, מחסידי הוסיאטין.
מלחמת העולם הראשונה
תקופת פריחה זו הגיעה לסופה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כבר ב-1914 האדמו"ר מהוסיאטין, רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין, עבר לווינה ואיתו מספר מחסידיו (משם המשיך לתל אביב והעתיק את חסידות הוסיאטין לארץ ישראל). ב-9 באוגוסט 1914 פרץ הצבא הרוסי לעיר והשמיד מאות מבנים, היהודים החלו לברוח יחד עם כלל התושבים לערים השכנות, ובגלל תנאי הפליטות פרצה באזור מגפת טיפוס שהרגה עשרות בני אדם. המשטר הרוסי הוציא צו לגירוש היהודים ב-1915, וב-1916, בעוד הצבא הרוסי נסוג, הוא גירש שוב את כל היהודים שחזרו לאחר הגירוש הראשון. בסוף המלחמה החלו לחזור יהודים לעיר והאיכרים ערכו ביהודים מספר פרעות. בעקבות המאורעות מספר היהודים בעיר ירד ל-368 בלבד, כעשירת ממספרם ב-1890.