cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאוול וויצ'כובסקי
ביוגרפיה
הישגו המשמעותי הראשון של וויצ'כובסקי היה באליפות העולם באתלטיקה לנוער, שנערכה בעיר הולדתו בידגושץ' ב-2008. לעיני הקהל הביתי, זכה וויצ'כובסקי במדליית הכסף. עם זאת, הישגיו באותה העת היו נמוכים מכדי שיוכל להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) או באליפות העולם שנערכה בברלין ב-2009.
הפריצה הגדולה של וויצ'כובסקי התרחשה במהלך שנת 2011. במרץ אותה שנה סיים במקום הרביעי באליפות אירופה באתלטיקה באולם, כאשר רק פסילה מוקדמת באחת מהקפיצות הראשונות היא שהפרידה בינו לבין מדליית הארד. ביולי אותה שנה זכה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה, לאחר שקפץ לגובה של 5.70 מטר, שהיה לשיאו האישי. בתחרות שנערכה בשצ'צ'ין כחודש לאחר מכן, לקראת אליפות העולם, שיפר וויצ'כובסקי את שיאו בלא פחות מ-21 ס"מ, והעמידו על 5.91 מ'. תוצאה זו הייתה גם התוצאה הטובה ביותר שהשיג קופץ כלשהו במהלך אותה שנה. באליפות העולם שנערכה זמן קצר לאחר מכן בטגו, קפץ וויצ'כובסקי לגובה של 5.90 מ', זכה במדליית הזהב והוכתר כאלוף העולם.
באליפות אירופה באולם שנערכה בשנת 2019 בגלאזגו, הוא זכה במדליית הזהב בשיא אישי של 5.90 מטר, לפני בן ארצו פיוטר ליסק שקבע תוצאה של 5.85 מטר.
גברנרז איילנד
ב-1524 האינדיאנים מאזור מנהטן ולנאפי התייחסו למה שמכונה כיום גברנרז איילנד כפגגאנוק ("אי האגוזים") על שם עצי ההיקורי, האלון והערמונים השופעים שלו. מיקומו של האי הפך מחנה דייגים עבור שבטים מקומיים, שהשתמשו באי באופן עונתי. ב-1624 חברת הודו המערבית ההולנדית הגיעה לראשונה לניו אמסטרדם ובחרה להקים מחנה באי הקטן, בגודל 70 דונם. המתנחלים ההולנדים בנו שם מבצר ומנסרה. ביוני 1637, על פי הדיווחים, ווטר ואן טווילר, מנכ"ל חברת הודו המערבית ההולנדית, רכש את האי עבור "שני ראשי גרזן, מחרוזת חרוזים וקומץ מסמרים." האי הזה ועוד כמה אחרים נרכשו לשימוש פרטי וספקולציות נדל"ן. הממשלה ההולנדית החרימה את האי שנה לאחר מכן.
באי שני מונומנטים היסטוריים, פורט ג'יי ומצודת ויליאמס, שהוכרזו ב-19 בינואר 2001. ב-24 במאי 2012 החלו עבודות להקמת פארק ציבורי על שטח מרבית האי. חלקו הראשון של הפארק נפתח ב-31 בינואר 2014.
הטינה: בראשית (סדרת טלוויזיה)
הטינה: בראשית (ביפנית: 呪怨：呪いの家) היא סדרת טלוויזיה יפנית שנוצרה עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס בשנת 2020 המבוססת על סדרת סרטי "ג'ו-און" מאת טאקאשי שימיזו.
בסדרה אין קשר לקללה של משפחת סא'אקי, לקללה של משפחת יוקוטה (רוח שחורה) או לקללה של משפחת איסובה (רוח לבנה) והיא מספרת על קללה חדשה הנוצרת על ידי אדם בשם הירושי שכלא ואנס בביתו אישה, הכניס אותה להיריון ולאחר מכן נרצח על ידה. האישה נפטרה ורוחה משתלטת על הבית בו היא נכלאה וכל מי שנכנס אליו מת מוות אלים. העלילה מושפעת מסיפור אמיתי אודות בית ביפן שעל פי השמועות הוא רדוף רוחות.
עלילה
כמו כל סרטי הסדרה, עלילת סדרת הטלוויזיה היא לא ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
בשנת 1960, יוסהו ומשפחתו (אביו ואחותו) עוברים לגור בבית ובזמן משחק, יוסהו ואחותו מגיעים לעליית הגג ופוגשים את האישה בלבן. האישה בלבן נותנת ליוסהו את תינוקה, אך יוסהו מהפחד שומט אותו לרצפה לאחר שהוא מבחין בצללית מאיימת מנסה לפרוץ לבית ולקחת את התינוק לעצמה. לאחר האירוע, אביו של יוסהו נעלם לנגד עיניו והוא ואחותו מתפצלים ועוברים לגור אצל משפחות אומנות.
כמה זמן לאחר מכן, משפחת היידה הכוללת את נובהיקו ואשתו קאיקו עוברים להתגורר בבית ונובוהיקו מתחיל לנהל רומן עם אישה בשם צ'אי, הנשואה לקאיצ'י. בעקבות הרומן, צ'אי נכנסת להיריון מנובוהיקו והשניים מתכננים לרצוח את בני זוגם במטרה לחיות יחד. הקללה בבית גורמת לנובוהיקו לרצוח את אשתו קאיקו ולהתאבד, בזמן שקאיצ'י, שעקב אחר אשתו וגילה את דבר הרומן רוצח אותה באכזריות ותולש את העובר מגופה. קאיצ'י מגיע לבית המקולל, שם דמות לא מזוהה מזמינה אותו להיכנס לאכול ארוחת ערב בבית (למרות שכל יושבי הבית מתים) ולבסוף קאיצ'י קובר את העובר בחצר הבית ומסגיר את עצמו למשטרה. במעצר, קאיצ'י נרצח על ידי רוחותיהם של צ'אי ושל התינוק.
בשנת 1988, שחקנית בשם הרוקה הונצ'ו מאורסת לבן זוגה טאטסויה פוקאזוואה. טאטסויה מחפש אחר בית בו השניים יגורו לאחר החתונה, ומגיע לבית המקולל. היותו בבית גורמת להרוקה גם היא להיות מקוללת וזמן מה לאחר מכן, טאטסויה מוצא את מותו בגלל הקללה והרוקה מתחילה לשמוע צעדי ילד ברחבי הבית. בהגיעה ללוויה של טאטסויה, מתברר להרוקה שטאטסויה ואמו, מיצ'יקו הם רגישים לעל טבעי והרוקה מתחילה לחלום חלומות בהם טאטסויה מזהיר אותה לא להיכנס לבית. בעקבות החוויה, הרוקה משתתפת בתוכנית אירוח יחד עם יוסהו (שמאז האירוע שחווה בבית בילדותו, גדל והפך לחוקר העל טבעי) והשניים מחליטים לשתף פעולה כדי למצוא את המקור לקללה.
כמה זמן לאחר מכן, תלמידת תיכון בשם קיומי קאוואי מובלת לבית הרדוף על ידי שתי חברותיה, מאי ויושי ושם היא נאנסת על ידי תלמיד בשם יודאי. במנוסתה ברחבי הבית, היא פוגשת ברוחה של האישה בלבן ולאחר מכן (תחת השפעת הקללה) מתחילה לצאת עם יודאי וגורמת לו להרוג את אמה המתעללת ולהפליל במעשה את המורה שלה מבית הספר. יודאי וקיומי ברחו, החליפו את זהויותיהם וכעת מתגוררים עם בנם בן ה-5 טושיקי, אותו קיומי אימצה מהבית המקולל (זהו אותו אירוע שיוסהו היה עד לו בתור ילד). יודאי מתחיל להתעלל בטושיקי ובעקבות האלימות, טושיקי נכנס לתרדמת ועובדת סוציאלית בשם קימי אריאסו מתחילה לחקור אודות המשפחה.
קימי משתפת פעולה עם יוסהו והרוקה. השלושה מוצאים את ביתם האחרון של קיומי ויודאי ומגלים את גופתו של יודאי באמבטיה לאחר שהאחרון נרצח על ידי קיומי. לאחר מכן, השלושה מצליחים למצוא את כתובת הבית המקולל ומגלים שמשפחה חדשה עברה לשם: משפחת מורוזומי הכוללת את יוסאקו ואשתו ההריונית טומוקו. חרף אזהרותיו של יוסהו על טבעו של הבית, הזוג מסרב לעזוב. טומוקו חווה חיזיון בבית בו היא מארחת את קאיצ'י לארוחת ערב בביתם לאחר שרצח את אשתו (בכך מתברר שהדמות הלא מזוהה שהזמינה את קאיצ'י לארוחת ערב, רגע לאחר שרצח את אשתו הייתה טומוקו). בעקבות מאורע זה, טוקומו מובהלת לבית החולים והזוג מבקש את עזרתו של יוסהו.
בסופו של דבר, יוסאקו מנסה לברוח מהבית ונעלם על ידי הקללה (בדומה לאביו של יוהסו). יוסהו והרוקה מזמינים את מצ'יקו, אמו של טאטסויה על מנת שתערוך סיאנס בבית במטרה לגרש את האישה בלבן. הניסיון נכשל ומיצ'יקו מתה. בסוף הסדרה, הרוקה קוברת בחצר את הבית את הקלטת שבה מופיעים הצילומים מתוכנית האירוח (במחשבה שכל תיעוד על הקללה צריך להיות מושמד כדי שהקללה תיפסק), אך לאחר מכן רוחו של הירושי (האדם שיצר את קללת האישה בלבן) חוטפת אותה למקום לא ידוע.
דמויות מרכזיות
יוסהו אודג'ימה (יוסיושי אראקאווה) - הדמות הראשית בסדרה וחוקר על טבעי. כשהיה צעיר, עבר לגור בבית המקולל עם אחותו ואביו, שם אביו נעלם לנגד עיניו ויוסהו עצמו פגש את האישה בלבן וקיבל ממנה את תינוקה. בעקבות האירוע, יוסהו החליט להפוך לחוקר על טבעי ומנסה לפענח את המסתורין שבבית.
הרוקה הונצ'ו (יואינה קורושימה) - שחקנית מפורסמת ביפן שהייתה מאורסת לאדם בשם טאטסויה, הרגיש לעל טבעי ונחשפה לבית בעקבות חיפושיו של טאטסויה אחר בית שהשניים יגורו בו לאחר החתונה. לאחר שטאטסויה מת, הרוקה מצתוותת ליוסהו במטרה לגלות אודות המסתורין בבית המקולל. בסוף הסדרה נחטפת על ידי רוחו של הירושי וגורלה נותר לא ידוע.
האישה בלבן (סאיקו איוואידו) - דמות האנטגוניסט בסדרה. בעברה היא נחטפה על ידי אדם בשם הירושי סונאדה לביתו, נאנסה על ידו בעליית הגג ונכנסה להיריון. האישה רצחה את הירושי, אך תינוקה נעלם והיא מתה בעליית הגג לאחר הלידה. בעקבות מותה, קללה הוטלה על הבית שבו נכלאה וכל מי שדורך בו נהפך לאלים יותר ומתחיל לרצוח את הסובבים אותו.
קאיצ'י מאסאקי (ריוטה מאטסושימה) - בעלה החשדן של צ'אי. לאחר מעקב אחריה, גילה שהיא מנהלת רומן עם אדם בשם נובוהיקו, המתגורר בבית המקולל ונכנסת להיריון ממנו. צ'אי ונובוהיקו מתכננים לרצוח את בני זוגם במטרה להיות ביחד. הקללה בבית גורמת לנובוהיקו להרוג את אשתו קאיקו ולהתאבד. בזמן הזה, צ'אי מנסה להרעיל למוות את קאיצ'י, תוך שהיא מטיחה עלבונות בפניו שהילד כלל לא שלו. הקללה גורמת לקאיצ'י לרצוח את צ'אי ולתלוש את העובר מגופה. הוא מסגיר עצמו למשטרה, אך נהרג במעצר על ידי רוחותיהן של צ'אי ושל התינוק.
טושיקי (אטסוקי יאמאדה) - בנם בן ה-5 של קיומי ויודאי. יודאי נוהג להתעלל רבות בטושיקי והאחרון מגיע לבית החולים במצב של תרדמת, מה שגורם לרשויות הרווחה לחקור את המשפחה. מתברר שטושיקי הוא התינוק של האישה בלבן, אותו קיומי אימצה לאחר ביקורה בבית.
טריוויה
למרות שהסדרה לא מבוססת על שום סרט מסדרת "ג'ו-און" היא כן חולקת אלמנטים זהים לסרטים:
סמוצ'ה
סְמוֹצֶ'ה - ביוגרפיה של רחוב יהודי בוורשה הוא ספר מאת בני מר המתאר את ההווי היהודי ברחוב סמוצ'ה שבוורשה בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. בספר נעשה ניסיון להקים לתחייה במילים רחוב יהודי בוורשה שנמחה לחלוטין בשואה, באמצעות שברי ידיעות השאובות מתוך עיתונות התקופה ומן הספרות, תעודות, עדויות שבעל פה ותצלומים. הספר מתאר את השינוי שעברו תושבי הרחוב בחלקה הראשון של המאה ה-20. הספר יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת מאגנס.
בני מר, המחבר, מעביר הרצאות בנושא הספר, במסגרת תוכנית של אוניברסיטת תל אביב ובית התפוצות.
הספר
הספר מהווה מחקר מקיף שבוצע באמצעות שברי ידיעות מעיתונות התקופה, טקסטים ספרותיים, עדויות שבעל פה ותצלומים, על החיים היהודיים ברחוב סמוצ'ה בוורשה - בו התגוררו רבבות יהודים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ומעבד את המחקר לתמונה חיה עשירה ואנושית של רחוב יהודי מרכזי, צפוף ועני למדי, בשכונה יהודית של ורשה שחיו בו אלפי משפחות, פעלו בו בעלי-מלאכה קטנים, רחשו בו חדרים ותיאטראות, ששפתו הייתה יידיש, ושלצד הוויה מסורתית אדוקה רווחה בו גם התנהלות חילונית ופרחו בו תנועות אידאולוגיות.
כל אחד מחמשת הפרקים הראשונים בספר עוסק בבניין ספציפי או בחלק מסוים של הרחוב. פרקים נוספים עוסקים בהיבטים של הרחוב לפי נושאים: הילדים והנוער היהודי, יחסי יהודים-פולנים וסופרים יהודים. כרקע לאירועים המתוארים בספר, משמשים קטעי עיתון שתיארו את האירוע בזמן אמת.
סגנון הספר בולט בבחירת המחבר שלא להתמקד בדמות אחת או בפרשייה מסוימת, אלא ממפה בשיטתיות רחוב שלם לאורך תקופה של כמה עשרות שנים, בשפה פרוזה מנוקדת בהומור. לאורך הספר מוטמעים קטעי עיתונות עסיסיים לצד קטעי ספרות.
חוקר הספרות מתן חרמוני, אשר בחר את סמוצ'ה ל"ספר השנה" שלו, מתאר:.
הרקע לכתיבת הספר היה שיר אידישאי "מיין שוועסטער חיה", שהבית הראשון בו עסק ברחוב סמוצ'ה:
תרגומים
הספר תורגם לצרפתית בידי ז'יל רוזייה ב-2021, ויצא לאור בהוצאת l'Antilope.
ציטוזין
ציטוזין (Cytosine) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין. ציטוזין מסומן בגנטיקה באות C. הציטוזין התגלה בשנת 1894 ובודד מתימוס. המבנה המולקולרי שלו נקבע ב-1903 ובאותה שנה עלה בידי המדענים לבצע סינתזה של ציטוזין במעבדה.
כשציטוזין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין (Cytidine). כשציטידין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין מונופוספט (CMP), אשר משתתף באופן ישיר בבניין ה-RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. ציטוזין נקשר בזיווג בסיסים לגואנין באמצעות שלושה קשרי מימן. שיעור ה-GC (כלומר: אחוז בסיסי הגואנין והציטוזין בקטע מסוים של חומצת גרעין) משמש כמדד חשוב בגנומיקה ובגנטיקה. שלושת קשרי המימן שבזיווג GC מקנים יציבות רבה לחומצות גרעין דו-גדיליות, זאת בהשוואה לשני קשרי המימן שבזיווג אדנין-תימין. משיעור ה-GC ניתן להסיק את יציבות חומצת הגרעין; שיעור ה-GC משמש אף למיון טקסונומי של חיידקים.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לציטידין מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין טריפוספט (CTP), תרכובת המשמשת כקופקטור הנחוץ לפעילותם של מספר אנזימים חשובים.
אנחל ארוצ'ה
ביוגרפיה
ארוצ'ה החל את הקריירה שלו בטנריפה, שבקרבת כפר הולדתו שבאיים הקנאריים. כבר בגיל 15, ב-1922, ערך את הופעת הבכורה במדיה. ב-1927 עבר לברצלונה. כעבור שנה הצליח לזכות עם הקבוצה בגביע המלך. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד. מכיוון שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו, התקיים משחק חוזר, שגם הוא הסתיים בתיקו. במשחק החוזר השני, שנערך ב-28 ביוני 1928, הבקיע ארוצ'ה את אחד משלושת שערי קבוצתו, שניצחה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 החלה לפעול הליגה הספרדית. ברצלונה זכתה באליפות הראשונה בתולדות הליגה, כשארוצ'ה תורם לכך 4 שערים ב-7 משחקים בהם שותף. ב-28 באפריל 1929 כבש שלושער בניצחון 5-1 על ראסינג סנטנדר.
בהמשך דרכו בברצלונה, המשיך ארוצ'ה להבקיע בקצב גבוה והיה המבקיע הבכיר בקבוצה. בעונתה השנייה של הליגה כבש 11 פעמים ב-13 משחקים. עונתו השלישית בליגה, עונת 1930/1931, הייתה השיא עבורו, וב-15 משחקים בהם השתתף הצליח לכבוש 16 שערים. בין היתר כבש שלושה שלושערים, אחד מהם בדרבי נגד אספניול בו ניצחה ברצלונה בתוצאה 6-2 ב-11 בינואר 1931. בעונה שלאחר מכן דעכה כמות השערים שכבש, פפ סמיטייר הוביל את מבקיעי השערים של הקבוצה, בעוד ארוצ'ה הבקיע 8 שערים ב-15 הופעות. בעונת 1932/1933 הבקיע 11 שערים ב-10 משחקי ליגה, כולל 4 צמדים ושער בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-1 בינואר 1933, שהסתיים בתיקו 1-1, אך המבקיע המוביל של הקבוצה היה ז'ואן רמון.
בסך הכול, ב-6 שנים בקבוצה, הבקיע ארוצ'ה 215 שערים ב-207 משחקים, רשמיים ולא רשמיים. ב-60 משחקי ליגה כבש 50 שערים. מאז האליפות ב-1929 כשל ארוצ'ה לזכות עם הקבוצה פעם נוספת באליפות או בגביע. ב-1933 עזב את ברצלונה והצטרף לאתלטיקו מדריד, שהייתה אז בליגה השנייה. ארוצ'ה עזר לקבוצה להעפיל בחזרה לליגה הראשונה בתום עונת 1933/1934. בעונת 1934/1935 כבש 4 שערים בלבד ב-14 הופעות. לאחר שבעונת 1935/1936 הצליח לכבוש פעם אחת בלבד ב-6 משחקים ובמקביל אתלטיקו מדריד ירדה חזרה לליגה השנייה, חדל ארוצ'ה לשחק כדורגל.
ב-1931 השתתף בשני משחקי ידידות של נבחרת ספרד. שניהם היו מול נבחרת, ובשניהם ארוצ'ה כבש שער. הראשון היה ב-26 באפריל והשני ב-13 בדצמבר. כמו כן, בתור מי שגר בברצלונה, בירת קטלוניה, במשך מספר שנים, השתתף ארוצ'ה ב-8 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, בהם הבקיע 6 פעמים.
ב-1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית וארוצ'ה התגייס לצבאו של הגנרל פרנקו. ארוצ'ה נפל בחזית של בלגר שבקטלוניה ב-2 בספטמבר 1938.
ריסטו רייטי
ריסטו רייטי (Risto Heikki Ryti; 3 בפברואר 1889 – 25 באוקטובר 1956) היה פוליטיקאי פיני, ראש ממשלת פינלנד מ-1939 עד 1940 ולאחר מכן נשיא פינלנד משנת 1940 עד 1944.
ביוגרפיה
בשנת 1919 נבחר לפרלמנט הפיני. מאוחר יותר משנת 1921 עד 1924 שימש כשר האוצר ונגיד הבנק של פינלנד עד 1944.
למרות השפל הכלכלי וחובותיה הצליח רייטי לשפר את האשראי של פינלנד ובזכות הצלחתו נבחר לראשות הממשלה. רייטי כיהן בתפקידו במהלך מלחמת החורף בין רוסיה לפינלנד (1939–1940).
ב-19 בדצמבר 1940 נבחר רייטי כנשיא פינלנד. הוא פעל לצד מקורבו יוהאן וילהלם רנגל, שקודם לתפקיד ראש הממשלה במקומו. רייטי נהפך לבעל בריתו של אדולף היטלר, בשל הרצון להחזיר את השטחים הפיניים שנכבשו על ידי ברית המועצות. פינלנד הייתה לבעלת הברית היחידה של גרמניה הנאצית באירופה ששמרה על מדיניות עצמאית ופעלה רק למען האינטרסים שלה.
ב-1944, לאחר תבוסתה של פינלנד, נאלץ להתפטר, ובלחצה של ברית המועצות נשפט ונמצא אשם בפשעי מלחמה. רייטי נידון ל-10 שנות מאסר, אך ב-1949 קיבל חנינה עקב בריאותו הרופפת.
המדיניות כלפי היהודים
ב-1939 היו בפינלנד 1,700 יהודים. במלחמת החורף של פינלנד נגד ברית המועצות באותה השנה שירתו בצבא 260 חיילים יהודים, ומהם 200 חיילים יהודים בחזית.
למערכה ב-1941 של גרמניה נגד ברית המועצות, היו שותפות רומניה ופינלנד. כך יצא שגם במלחמה זו לחמו חיילים יהודים במסגרת הצבא הפיני, כאשר הם לוחמים כתף אל כתף לצד הגרמנים.
מ-1938 החלו פליטים להגיע לפינלנד. למדינה הגיעו 500 יהודים רובם מגרמניה ופולין. 150 פליטים מהם נשארו בפינלנד. הממשל הפיני מצידו לא הגיש להם כל עזרה והנטל נפל על הקהילה היהודית. ב-1941 השתנה יחסו של הממשל ופליטים אלה הושמו ב"מעצר" ביישובים האוהו ולאמי. אמתלת הממשל הוא הרצון להגן עליהם מפני הגרמנים שהסתובבו אז בפינלנד. לאחר מכן הועברו יהודים אלה למחנות עבודה.
ב-27 באוקטובר 1942 הועברו תשעה יהודים לידי הגסטפו באסטוניה יחד עם עוד 20 זרים אחרים. סוגיה זו עוררה סערה בקרב הממשל הפיני והתנגדות עזה מצד כמה שרים. השר לעניינים חברתיים פאגרהולם איים בהתפטרות, והנשיא ריסטו רייטי נתן את הבטחתו שהפליטים שנשארו בפינלנד לא יגורשו.
סמל העיר חיפה
סמלה של העיר חיפה אושר על ידי מועצת העיר ב-22 ביוני 1936. הסמל צויר על ידי האמנית אסתר ברלין-יואל בהתאם להנחיות ועדה מיוחדת שעסקה בנושא בראשותו של ראש העיר חסן שוכרי.
תהליך קבלת הסמל
ביולי 1935 התכנסה ועדת הסמל לראשונה והחליטה על קיום תחרות לעיצוב הסמל וכן קבעה פרס של 15 לירות ארץ ישראליות למעצב הסמל הנבחר. בהודעתו לציבור כתב שוכרי כי יש צורך בסמל "שיהא בו משום רמז למצבה הגאוגרפי של חיפה (בין הר הכרמל לים)". המועד האחרון להגשת הצעות נקבע לסוף חודש אוגוסט 1935 ובסופו של דבר התקבלו בידי הוועדה כמה עשרות שרטוטים, רובם מתושבים יהודים ומקצתם מתושבים ערבים.
בתחילת 1936 התכנסה ועדת הסמל בפורום רחב, שכלל שלושה אנשי מקצוע נוספים (מהנדס, אדריכל ואמן), לדון בהצעות שהתקבלו. הוועדה לא מצאה סמל הראוי לבחירתה, אך התרשמה מהצעה שהגישה האמנית אסתר ברלין-יואל, אשתו של הרופא חיים ברלין. התקבלה החלטה להטיל את מלאכת עיצוב הסמל על ברלין, וזאת על פי דגשים שייתנו חברי הוועדה ואנשי המקצוע. בהתאם לדגשים שקיבלה הכינה ברלין מספר תרשימים ובהם ניכר שילוב בין נוף ההר לים וכן ביטוי גרפי לשלום. ביטוי לטבעה העירוני של העיר באותם הימים נעדר מהתרשימים והושם דגש על האווירה בעיר, כפי שבאה לידי ביטוי בנמל חיפה, הר הכרמל והים התיכון.
ב-22 באפריל 1936 התכנסה הוועדה לישיבתה האחרונה כדי לדון בהצעותיה של ברלין. הסמל שהומלץ על ידי שלושת אנשי המקצוע שהנחו את ברלין אושר על ידי הוועדה וב-22 ביוני אושרר גם במועצת העירייה.
משמעות הסמל
בשנים שחלפו מאז החל השימוש בסמל הייתה משמעות מרכיביו לא ברורה לרבים מתושבי העיר. שבתי לוי, ראש העיר שהחליף את שוכרי בתפקידו נדרש לכך:
שני המגדלים המופיעים במרכז הסמל מתוארים בדבריו של לוי כמגדלורים של נמל חיפה, ואולם יש המייחסים את שני המגדלים לצריחים שנבנו בשנות העשרים של המאה ה-18 בתקופת השלטון העות'מאני בכניסה לנמל של "חיפה הישנה" כדי להגן עליו מפני התקפות שודדי ים (חיפה אף נודעה בתקופה זו בשם "הנמל של שני המגדלים"), ויש המייחסים מגדלים אלו לשני השערים שבנה דאהר אל-עומר כחלק מהחומה של "חיפה החדשה" בשנות השישים של אותה מאה.
על החשיבות הרבה אשר ניתנה למרכיב השלום בסמל ניתן ללמוד גם מהעובדה שבקלף המתנוסס בתחתית הסמל נכתב שם העיר בשלוש שפות: אנגלית, ערבית ועברית. בסמל המקורי שנתקבל ב-1936 הופיע השם באנגלית במרכז הקלף. בשנת 1948, בתום מלחמת העצמאות, הועבר השם בעברית למרכז הקלף והשם באנגלית הוסט לשמאל. את הסמל בצורתו שקדמה לשינוי ניתן לראות היום מעל לקשת הגדולה בחזית בית העירייה בשכונת הדר הכרמל. זהו השינוי היחידי שנעשה בסמל מאז 1936.
דגל העיר ותוספות לסמל המקורי
עיריית חיפה עושה כיום שימוש בדגל בו מופיע סמל העיר בצבע במרכז דגל שצבעו תכלת.
בנובמבר 2010 חשפה עיריית חיפה סמליל ממותג הכולל את הכיתוב "עיריית חיפה" בעברית במרכזו, את סמל העיר בצד שמאל ואובייקט גרפי מצד ימין למעלה הבנוים מפסים בצבעים תכלת, כחול וירוק המסמלים את כחול הים של המפרץ, השמים כסמל למעוף וחזון ואת הר הכרמל והטבע, בהתאמה. הסמליל מופיע בפרסומים ברחבי העיר ובאמצעי התקשורת השונים. עיצוב הסמליל נעשה על ידי המעצבת סיון דרמון. בנוסף לשימוש בסמליל הממותג, מופיע בפרסומים שונים של העירייה סמליל קו רקיע של העיר. סמליל ממותג הכולל את סמל העיר המקורי וכן סמליל קו רקיע הם שני מאפיינים שאימצה חיפה מתל אביב ומערים נוספות בארץ שהלכו בעקבותיה.
בינואר 2019 פורסם כי ראש העיר החדשה עינת קליש- רותם החליטה לבטל את הסמליל מ-2010, ובפרסומי העירייה החל להופיע סמל העיר הוותיק ולצידו הכיתוב עיריית חיפה בשלוש השפות בעיצוב מחודש
פיטר קראוזה
פיטר ויליאם קראוזה (באנגלית: Peter William Krause; נולד ב-12 באוגוסט 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומפיק סרטים אמריקאי. קראוזה זכה בפרס גילדת שחקני המסך, והוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור נייט פישר בסדרת הדרמה המצליחה "עמוק באדמה".
ביוגרפיה
קראוזה נולד במינסוטה לזוג הורים מורים. אימו לימדה בבית ספר יסודי ואביו לימד אנגלית בבית ספר תיכון. יש לו אח ואחות: מייקל ואיימי. בשנת 1987, סיים תואר ראשון בספרות אנגלית. בנוסף יש לו תואר שני במשחק מאוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בשנת 1987 ביצע את תפקיד משחק הראשון שלו בסרט "Blood Harvest" בתפקיד סקוט.
בתחילת שנות ה-90 ביצע קראוזה מספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה מוערכות כמו "סיינפלד", "בברלי הילס 90210", "אלן". בשנת 1996, נכנס קראוזה כדמות אורחת לסיטקום "סיביל" במשך 4 עונות. ב-1997 שיחק בקומדיה הרומנטית "חיי האהבה" לצד קארלה גוג'ינו. בשנים 1998–2000 השתתף קראוזה בשתי עונות של סדרת הדרמה של ABC כדמות ראשית, "ספורט באוויר" שיצר אהרן סורקין.
קראוזה כיכב כדמות הראשית בסדרת הדרמה של HBO, "עמוק באדמה" במשך 5 עונות (2001–2005). הוא קיבל 7 מועמדויות שונות (כולל 3 מועמדויות לפרס אמי) בשל גילום התפקיד של נייט פישר.
בשנת 2004 שיחק בתפקיד האנק אוונס בסרט "אהבה במקום אחר" לצד נעמי ווטס. ב-2006, שיחק בתפקיד ראשי במיני סדרה "החדר האבוד".
בשנת 2008 שיחק בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC את דמותו של ניק ג'ורג', עורך דין אידיאליסט, לצידו דונלד סאת'רלנד. ב-2009 שב לעונה השנייה של הסדרה.
בין השנים 2010–2015 כיכב בתור אדם בריוורמן בסדרה של NBC, "הורים במשרה מלאה", אשר מבוסס על הסרט משנת 1989 "הורים במשרה חלקית". בין השנים 2016–2017, שיחק קראוזה בסדרה של שונדה ריימס (האנטומיה של גריי) "תופסת" את דמותו של בנג'מין, הארוס של אליס (מיריי אינוס) אשר מחפשת אחריו לאחר היעלמותו בשל חוב כספי אשר צריך להשלימו עם שותפיו.
משנת 2018 מככב קראוזה בסדרה המשטרה "מוקד 911" בגילום התפקיד בובי נאש. ב-2018 שיחק בסרט הקולנוע הביוגרפי "ג'ודי הקדושה" בכיכובה של מישל מונאהן.
חיים אישיים
לקראוזה בן בשם רומן שנולד ב-2001 מחברתו לשעבר כריסטין קינג. משנת 2010, הוא בזוגיות עם השחקנית לורן גרהאם. הם נפגשו לראשונה ב-1995 כאשר השתתפו בקומדיית המצבים "קרולין בעיר הגדולה", והפכו לזוג כאשר שיחקו אחים בסדרה "הורים במשרה מלאה".
גוטפריד פון שטרסבורג
גוטפריד פון שטרסבורג (גרמנית: Gottfried von Strassburg) מגדולי המשוררים הגרמניים בימי הביניים.
חייו
על חייו ידוע מידע מועט. הוא נולד במאה ה-12. בפי בני דורו נודע בכינוי Meister G, ומכך מסיקים שהיה בן למשפחה עירונית מיוחסת. קרוב לוודאי כי היה בעל השכלה נרחבת. בשירתו מוזכרת אשה אותה אהב בלהט, אך היא לא נעתרה לו.
יצירתו העיקרית היא האפוס "טריסטן ואיזולט", שחיבר בשנים 1200 - 1210, ולא הספיק להשלים. אפשר כי עבודתו נקטעה בגלל מותו. שירה זו, בת כעשרים אלף חרוזים, מבוססת על האגדה הקלטית, המצויה בעיבודו של תומה מבריטן (1170?), וכתובה אצלו אנגלו-נורמנית (כ-3,000 שורות) וטבועה כולה בחותמה של שירת הטרובדורים.
בעבודתו של גוטפריד גם מוצאים קווים דומים לעיבודו של אלהרט פון אוברג, אשר התבסס על יצירתו של ברול, הכתובה בניב נורמני (כ-4,500 שורות), והיא קדם-חצרנית במידה רבה, ומתובלת בביטויים נוצריים. האפוס של גוטפריד הושלם בידי אולריך פון טירהיים (1235?) והיינריך פון פרייברג (1300?).
אמנת חמאס
בשנת 2017 פרסם חמאס אמנה חדשה, אשר מבחינה בין היהודים כעם והיהדות כדת מצד אחד, איתם לפי האמנה אין לחמאס סכסוך, לבין "הכיבוש והפרויקט הציוני", בהם רואה החמאס אויבים. באמנה החדשה תומך חמאס בהקמת מדינה פלסטינית בגבולות 1967, אך רואה בהקמת מדינה פלסטינית בכל ארץ ישראל את מטרתו לטווח ארוך. בישראל האמנה החדשה נתפסה כמעשה מרמה שנועד לרכך את יחס מדינות המערב לחמאס.
הקביעות וההגדרות באמנה המקורית (1988–2017)
האמנה כוללת 36 סעיפים.
האמנה קובעת כי דרכה של תנועת חמאס היא דרך האסלאם, שממנו היא שואבת את רעיונותיה, תפיסותיה ומעשיה באופן בלבדי. וכן, כי תנועת חמאס היא אחת הזרועות של תנועת האחים המוסלמים שלתפיסת חמאס מצטיינת בהבנה כוללת ועמוקה של האסלאם (סעיף 2). סעיף 5 קובע כי אידאולוגיית התנועה תחולתה "בכל מקום שבו יש מוסלמים המאמצים להם את האסלאם כאורח חייהם, בכל מקום על פני כדור הארץ". סעיף 7 מציין כי "התנועה היא כלל-עולמית".
סעיף 6 קובע כי תנועת ההתנגדות האסלאמית "פועלת להניף את דגל אללה על כל שעל מאדמת פלסטין". סעיף 11 מציין כי התנועה "מאמינה שאדמת פלסטין היא אדמת וקף אסלאמי [עבור] דורות של מוסלמים עד יום הדין. אסור להזניח אותה או חלק ממנה; או לוותר עליה או על חלק ממנה". עוד נקבע בו כי "זהו דין [פלסטין] בשריעה האסלאמית, כמוהו כמו הדין החל על כל ארץ אשר כבשו המוסלמים בכוח הזרוע, שכן בזמן הכיבוש הקדישו המוסלמים את הארצות האלו למוסלמים לדורותיהם עד יום-הדין". התנועה מתייחסת לצלאח א-דין כאל מקור השראה וכסמן דרך לפעולה כנגד.
היחס למדינת ישראל הוא בלתי מתפשר, סוגיה דתית מובהקת (סעיף 15). לארץ ישראל על פי האמנה סגולות ראשוניות - "פלסטין היא טבור כדור הארץ וצומת היבשות ומשחר ההיסטוריה היא מטרה לחמדנים." (סעיף 34). שטח ארץ ישראל ("פלסטין", בלשון חמאס) מוצג כשטח דאר אל-אסלאם, הקדש דתי, אשר הוקדש בידי הח'ליף המוסלמי עומר בן אל-ח'טאב לידי המוסלמים עד יום תחיית המתים, שלאף גורם אין את הסמכות להפקיר או לוותר על חלק ממנו. על כן כל אדם מוסלמי, ואף נשים ועבדים (ללא רשות בעליהם ואדוניהם), מחויב לצאת למלחמת קודש (ג'יהאד), כדי להחזיר את הארץ ל"בעליה". המסמך מביע את הרצון כי (סעיף 9). ההתיישבות של יהודים בארץ ישראל מוגדרת כמה וכמה פעמים כפלישה לא לגיטימית - (סעיף 28) ועצם קיומה של מדינת ישראל קורא תיגר על המוסלמים -  (סעיף 28). ו (סעיף 32).
המסמך מבטא הלך רוח אנטישמי בוטה, עושה דה-הומניזציה ליהודים, ואף מציג אותם כאחראים כמעט לכל אירוע היסטורי שלילי ולכל מלחמה או מזימה שאירעה בעבר, וכן לשליטה מלאה על העולם: (סעיף 22). האמנה מכנה מספר פעמים את היהודים בתואר "נאצים", ובאחת הפעמים אף מכנה אותם "סוחרי המלחמות". היא מייחסת לציונים רצון להשתלט על כל המזרח התיכון מהנילוס ועד הפרת, ולאחר מכן שאיפה להתפשטות נוספת, כפי שמתואר ב"הפרוטוקולים של זקני ציון". זאת לצד ניסיון מתוחכם לבודד את העם הפלסטיני, ולהוציא ממעגל העימות איתם את המדינות המוסלמיות בהדרגה בצורה של הפרד ומשול (סעיף 32). השנאה ליהודים מבוטאת בין היתר בציטוט דברי החדית' על מלחמת יום הדין של המוסלמים ביהודים, שבו מצוטט שם שבמהלך מלחמה זו (סעיף 7).
סעיף 31 קובע כי החמאס "היא תנועה הומניסטית השומרת על זכויות האדם ודבקה בסובלנות האסלאמית ביחסה לבני דתות אחרות" וכי "בחסות האסלאם יכולים בני שלש הדתות – האסלאם, הנצרות והיהדות – לדור בכפיפה אחת בביטחון ובשלום" (נאמר גם בסעיף 6). שכן, "לא ייתכנו ביטחון ושלום אלא בחסות האסלאם" ולכן "שומה על כל בני הדתות האחרות לחדול מלהיאבק בריבונות של האסלאם על האזור הזה". החמאס מוצגת כתנועה שאין לה עניין בחרחור מלחמות ואי כיבוד מצוות של דתות אחרות, אלא בהגנה על עמדתה ודרכה (סעיף 31). האמנה מתייחסת בזלזול רב לכל ניסיון של הסכמים והסדרים וטוענת שהדרך היחידה היא השימוש בכוח, (סעיף 34),  (סעיף 13). ממילא, כל התייחסות להסכמים והסדרים שונים הוא רק כהפסקת אש או כמנוחה לקראת המשך הלחימה (הודנה וכדומה).
האמנה קוראת לפעולות הסברה, הטפה וחינוך בקרב המוסלמים, בדבר "התפיסה הנכונה" (כלומר, תפיסת חמאס) וכן קוראת לגייס את האומנות המוסלמית למרכיביה השונים לצורך השלטת תפיסת חמאס (סעיף 19). עוד קוראת האמנה, לסולדיריות בין המוסלמים ואף טוענת כי (סעיף 24).
נקודה נוספת המופיעה באמנה, הקשורה בטבורה למעמד האישה באסלאם, הוא הסעיף לפיו (סעיף 17). האמנה ממשיכה ומפרטת את תפקידה של האישה במלחמת השחרור של פלסטין: (סעיף 18).
ראפלה (מחוז)
מחוז ראפלה (באסטונית: Rapla maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. הוא ממוקם בחלקה המערבי של המדינה וגובל במחוז יארבה במזרח, מחוז פרנו בדרום, מחוז לאנה במערב ומחוז האריו בצפון.
גאוגרפיה
למחוז אין מוצא אל הים. הוא ידוע בעיקר במחצבים העשירים שלו, אשר כוללים בין השאר גיר, דולומיט, כבול וחרסית.
היסטוריה
עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 10 נפות כפריות.
ממשלת המחוז
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז 2004 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי תוניס בלנק.
נפות
המחוז מפוצל ל-4נפות כפריות (vallad):
נפות כפריות לשעבר:
ויצ'נצה
ויצ'נצה (באיטלקית: Vicenza) היא עיר עתיקה במחוז ונטו שבצפון איטליה. נכון ל-2010 העיר מונה כ-116,000 תושבים. שוכנת למרגלות גבעות בריצ'י, 60 ק"מ מוונציה ו-200 ק"מ ממילאנו. מוכרת ומוערכת בזכות המבנים שבנה בה האדריכל אנדראה פלדיו.
היסטוריה
העיר שגשגה בתקופת הרומית, אך נהרסה על ידי אטילה מלך ההונים לאחר פלישתו לאימפריה הרומית המזרחית. במאה ה-12 הפכה לעיר עצמאית ובמאה ה-15 הפכה לבת חסותה של ונציה. העיר נהנתה אז מתקופה של שגשוג ועושר רב, ופטרוני האמנות בה בנו ארמונות מפוארים. האדריכל הראשי של העיר, אנדראה פלדיו, שילב בבניית ארמונותיו מוטיבים מהעת העתיקה ומהרנסאנס. תלמידיו המשיכו לפתח את סגנונו הייחודי, ובנו מבנים רבים שזכו להערכה בינלאומית, כדוגמת הווילות הפלדיאניות בוונטו, קבוצת וילות שבנו פלדיו וכמה מתלמידיו.
המבנים העיקריים שבנה אנדראה פלדיו במרכזה של העיר, שהקנו לה את המוניטין שלה, הם: אונסק"ו הכיר בווילות הפלדיאניות, יחד עם מרכזה ההיסטורי של העיר ויצ'נצה, כאתר מורשת עולמית ב-1994.
א-ספאח
אַ-סַּפַאח אַבּוּ אלְ-עַבַּאס עַבְּדַאללַּהּ בְּן מֻחַמַּד (בערבית: السفاح أبو العباس عبد الله بن محمد; תרגום הלקב: שופך הדם; 721–754) היה הח'ליף הראשון לבית עבאס. שושלתו שלטה מ-750 ל-1258, והוא שלט משנה זו ועד מותו ב-754.
אבו אל-עבאס היה ראש אחד מענפי בנו האשם (בני האשם), אשר טענו לקשר להאשם אבן עבד אל-מנאף, סב-סבו של מוחמד, דרך אל-עבאס, דודו של הנביא. לבנו האשם הייתה תמיכה מצד השיעים, אשר קיוו שהמשפחה שממנה יצאו מוחמד ועלי בן אבי טאלב תוציא מתוכה מנהיג גדול אחר, או מהדי, אשר ישחרר את האסלאם. מדיניות בית אומיה כלפי מוסלמים לא-ערבים וכלפי השיעים לא הצליחה לשכך את ההתנגדות בקרב מיעוטים אלה.
הרקע לעלייתו לשלטון
התנגדות השיעים לבית אומיה הובילה למרד בתקופת שלטונו של הח'ליף השאם בכופה, עיר מרכזית בדרום עיראק. בשנת 736 ארגנו השיעים בעיר מרד והחזיקו בה עד 740. המרד הונהג על ידי זיד אבן עלי, נכדו של חוסיין וחבר אחר בשבט בנו האשם. צבאות אומיה הצליחו לדכא את המרד בשנת 740, אך המרד עצמו סימל את חוסר השקט בעולם המוסלמי.
אבו אל-עבאס התמקד בח'וראסאן, אזור חשוב מבחינה אסטרטגית במזרח איראן. ב-743 פרצה מלחמת אחים בעולם המוסלמי, לאחר מותו של הח'ליף השאם. אבו אל-עבאס, בסיוע השיעים, הח'וארג' ותושבי ח'וראסאן, הוביל את כוחותיו לניצחון על בני אומיה והדיח בסופו של דבר את הח'ליף האחרון לבית אומיה, מרואן השני, בשנת 750.
במהלך מלחמת האחים, נפוצו בקרב חלק מהשיעים אמונות אפוקליפטיות-משיחיות, לפיהן אבו אל-עבאס הוא המהדי. בספרות המוסלמית של תקופה זו קיימים חישובי קצים שונים, לפיהן המלחמה היא הקרב הסופי בין הטוב לרע, ולראיה, בית אומיה נלחם תחת דגלים בצבע הלבן, צבע האבל בתרבות הפרסית, בעוד שבית עבאס נלחם תחת דגלים שחורים.
שלטונו של אבו אל-עבאס
על מנת לבסס את שלטונו ולמנוע תפיסת כוח מחודשת של בית אומיה, הזמין אבו אל-עבאס את כל החברים הנותרים בבית אומיה לארוחת ערב, שבמהלכה הכה את כולם למוות. אירוע זה הקנה לו את הכינוי "א-ספאח" – שופך הדם. בן שושלת אומיה היחיד ששרד את המתקפה, עבד א-רחמן הראשון, נמלט לאל-אנדלוס, ושם המשיך את השושלת ל-300 שנים נוספות.
מדיניות מהפכנית זו של אבו אל-עבאס הגיעה גם לצבאו. בניגוד למדיניותם של בני אומיה, אל-עבאס התיר (ואף עודד) את גיוסם של לא-מוסלמים ולא-ערבים לצבא. אחד ממפקדי צבאו החשובים היה אבו מוסלים, פרסי ובן לאב מאמין זורואסטרי, ששירת בצבאו עד 755.
א-ספאח מת מאבעבועות שחורות בשנת 754. אחיו, אל-מנצור, ירש את הח'ליפות.
טור פורייה
ניתן להוכיח שאפשר להציג כל פונקציה חלקה מספיק כסכום (ליתר דיוק, טור) של הרמוניות. המרה כזו של פונקציה נקראת פירוק פורייה, והסכום שנוצר נקרא טור פורייה. המרה זו היא שימושית ביותר בתחומים רבים כגון פיזיקה והנדסת אלקטרוניקה, והיא הכלי העיקרי לעיבוד תמונות ועיבוד אודיו.
במתמטיקה, לעיתים קרובות נוח להציג פונקציה מסוימת בתור סכום או טור של פונקציות פשוטות יותר. בצורה זו ניתן להעמיק את ההבנה של התנהגות הפונקציה על ידי הבנת התנהגות אברי הסכום (הטור). טור פורייה הוא סוג של טור שכזה, שבו מוצגת פונקציה כסכום (טור) של פונקציות מחזוריות.
בפיזיקה ובהנדסה, בעיקר בתחומים הנוגעים לגלים, נוח להציג את המידע בצורת סכום (טור) של הרמוניות. גם יישומי מחשב העוסקים בעיבוד תמונה וקול משתמשים רבות בטורי פורייה לצורך ניתוח ודחיסה של המידע.
מבוא ורקע כללי
טור פורייה הוא תוצאה פרטית של התורה העוסקת בבסיסים אורתונורמליים על מרחב הילברט.
מבחינה אלגברית, מדובר בהצגת איבר במרחב וקטורי על ידי צירוף ליניארי של איברי בסיס אורתונורמלי של המרחב. כלומר, עבור בסיס אורתונורמלי
האיבר \vec{x} מוצג על ידי
כיוון שהבסיס הוא אורתונורמלי, את המקדמים אפשר לחשב באמצעות הטלה:
ומובטח שהמקדמים יתאפסו עבור כל איברי הבסיס פרט לקבוצה בת-מנייה. לכן אפשר לרשום את ההצגה של כל איבר במרחב זה בצורה
טור פורייה הוא מקרה פרטי של בנייה זו. מאחר שמדובר בטור אינסופי, יש לטפל בבעיות התכנסות ולהראות שהטור אכן מתכנס אל האיבר שאותו מציגים. בסעיפים הבאים נעסוק בנושאים הקשורים ישירות לטור פורייה הטריגונומטרי. זהו טור פורייה הנפוץ ביותר ולעיתים קרובות כאשר אומרים "טור פורייה" סתם, מתכוונים אליו.
הגדרה פורמלית
תהי \ f פונקציה,, כאשר הוא אוסף הפונקציות המדידות שריבוען אינטגרבילי-לבג בקטע. אזי את \ f אפשר להציג כפיתוח לטור אינסופי באופן הבא:
כאשר מקדמי פורייה, \ F_n, נתונים על ידי
(נוסחה זאת נובעת משיקולי אורתוגונליות, ראו להלן). כל איבר בטור זה נקרא "אופן תנודה", Fourier mode או "הרמוניה". על ידי שימוש בנוסחת אוילר אפשר להציג את טור פורייה כצירוף ליניארי של סינוסים וקוסינוסים באופן הבא:
כאשר המקדמים נתונים על ידי:
דוגמה
תהי \ f הפונקציה הליניארית בקטע. כדי שטור פורייה שלה יהיה תקף גם מחוץ לקטע זה, נצטרך להרחיב אותה באופן מחזורי. הפונקציה המורחבת נקראת גם "גל שן מסור". נשים לב, שהרחבה זו איננה פונקציה רציפה, אך הפיתוח לטור פורייה עדיין קיים.
נחשב את מקדמי פוריה שלה בהצגה הטריגונומטרית (נוח להשתמש בהצגה זו עבור פונקציות זוגיות או אי-זוגיות כפי שנראה להלן).
בסך הכל, טור פורייה של בקטע הוא
חישוב סכומים חלקיים של איברי הטור ייתן קירוב של הפונקציה, שיהיה טוב יותר ככל שניקח יותר איברים, כמודגם בתמונה.
בטור זה אפשר להשתמש כדי לחשב את הערך של פונקציית זטא של רימן עבור \ s=2 בעזרת שוויון פרסבל המאפשר להמיר את בעיית חישוב הטור לבעיה של חישוב אינטגרלים (אותה אפשר לחשב מפורשות).
המרחב L2
המרחב כולל את הפונקציות שריבוען אינטגרבילי-לבג בקטע, כלומר, עבור,  f פונקציה מדידה ומתקיים. מרחב זה הוא מרחב הילברט עם המכפלה הפנימית , כאשר הוא הצמוד המרוכב של \ g(t).
במרחב הילברט זה – על אף שהוא מממד אינסופי – קיימת מערכת אורתונורמלית שלמה, הפורשת קבוצה צפופה במרחב. ניתן לראות בכך הכללה של מושג הבסיס (ובפרט בסיס אורתונורמלי) של מרחב וקטורי מממד סופי (לעיתים קוראים גם למערכת אורתונורמלית שלמה אינסופית בשם "בסיס"). המתמטיקאי ז'וזף פורייה וממשיכיו הוכיחו שהפונקציות ההרמוניות יוצרות מערכת אורתונורמלית שלמה.
טור פורייה הוא למעשה דרך להציג איבר במרחב \ L^2 כצירוף ליניארי (בדרך כלל אינסופי) של איברי הבסיס הזה, כאשר המקדמים של הצירוף הליניארי נקראים מקדמי פורייה. ניתן לעשות זאת גם עם בסיסים אורתונורמליים אחרים, אבל ביישומים רבים מתגלה השימוש בטורי פורייה כיעיל במיוחד.
אורתונורמליות
בסיס ההרמוניות הוא בסיס אורתונורמלי, כי
כאשר היא הדלתא של קרונקר.
מכאן נובעות הנוסחאות לחישוב המקדמים:
באופן דומה גם בסיס הסינוסים והקוסינוסים הוא אורתונורמלי: אפשר להשתכנע בכך בבדיקה ישירה או מכך שמקבלים אותו על ידי התמרה אוניטרית מבסיס ההרמוניות.
התכנסות
כאשר עוסקים בהתכנסות של טור פורייה יש להבדיל בין התכנסות בנורמה של הטור, לבין התכנסות נקודתית.
ההתכנסות בנורמה פירושה שהטור מתכנס במרחב L^2 על פי הנורמה המוגדרת בו. כלומר, מתקיים:
במילים פשוטות: כאשר מגדילים את מספר האיברים בטור החלקי של f לאינסוף, הנורמה של ההפרש בין הפיתוח החלקי לבין f (שהיא האינטגרל של פונקציית ריבוע ההפרש) שואפת לאפס. תכונה זו מתקיימת עבור כל טור פורייה, בהיותו הצגת איבר ב-\ L^2 על פי בסיס אורתונורמלי.
התכנסות בנורמה לא מחייבת התכנסות של הטור לערך של f בכל נקודה בקטע - ההתכנסות הנקודתית של טור פורייה היא תכונה מורכבת יותר, ומחקר רב עוסק במציאת תנאים שבהם היא תתקיים במסגרת האנליזה ההרמונית.
בחישוב של טור פורייה לפונקציה נתונה f, יש שני שלבים, הפוכים זה לזה. בשלב ראשון מחשבים, מתוך ההנחה שקיים שוויון מהצורה, את המקדמים המספריים \ a_n,b_n. חישוב כזה ניתן לערוך לכל פונקציה השייכת למרחב הפונקציות \ L^2. לאחר מכן, מבקשים להציג את הפונקציה באמצעות המקדמים שהתקבלו, כלומר, דורשים כי לכל x, הטור באגף ימין יתכנס לערכה של הפונקציה בנקודה x.
כאשר פיתח פורייה את התאוריה שלו, ב-1807, לא היו בידיו כלים שיענו על הצורך בהתכנסות נקודתית, וזו הסיבה העיקרית לכך שעבודתו נדחתה בתחילה על ידי מתמטיקאים חשובים בני זמנו. בשאלה איזה הנחות של רציפות נכללות בהגדרת מושג הפונקציה היה ערפול מסוים במחצית הראשונה של המאה ה-19, ועבודתו של פורייה רק הקשתה על הבהרת התמונה. ב־1913 ניסח האנליטיקאי הרוסי ניקולאי לוזין את ההשערה שטור פורייה של פונקציה רציפה יתכנס נקודתית בכל מקום - אלא שב-1926 מצא מתמטיקאי רוסי אחר, אנדריי קולמוגורוב, דוגמה נגדית שהפריכה השערה זו.
פתרון לבעיה זו ניתן על-ידי המתמטיקאי השוודי לנרט קרלסון ב-1966, כאשר הוא הוכיח שלכל פונקציה ששייכת למרחב \ L^2, ובפרט לכל פונקציה רציפה, יש טור פורייה המתכנס אליה כמעט בכל נקודה בקטע (מידתה של קבוצת הנקודות שבה אין התכנסות היא אפס). כלומר ההתכנסות של טור פורייה במקרים כאלה היא כמעט בכל מקום. על עבודתו זו, שנחשבה לפריצת דרך באנליזה הרמונית, ועל עבודות רבות אחרות, זכה קרלסון בפרס אבל לשנת 2006.
תופעת גיבס
תופעת גיבס היא תופעה שבה טור פורייה של פונקציה שאינה רציפה בנקודה, מתכנס בנקודה זו לממוצע הגבולות מימין ומשמאל. יתרה מכך, סביב נקודת אי-רציפות מתקבלות תנודות חזקות; ככל שמוסיפים יותר איברים לקירוב, מצטמצמת הסביבה בה מופיעות התנודות, אך גובהן לא נחלש.
דעיכת מקדמי פורייה
קיים קשר ישיר בין "מידת החלקות" של פונקציה מסוימת לקצב הדעיכה של מקדמי פורייה שלה, קשר שבתורו מכתיב את טיב הקירוב של הפונקציה על ידי סכום פורייה סופי. עבור פונקציה ממחלקה C^k, כלומר הגזירה ברציפות k פעמים, הערכים המוחלטים של מקדמי פורייה שלה אינם דועכים מהר יותר מ- לכל \epsilon>0. תופעה זו נובעת מן העובדות הבאות:
תכונות
בסעיף זה נסמן: כאשר אנו מניחים ש-f,g,h הן פונקציות המוגדרות על כל הישר באמצעות המשכה מחזורית של הגדרתן בקטע.
ליניאריות
אם, אזי.
זהויות פלנשרל ופרסבל
זהות פרסבל (על שם מארק אנטואן פרסבל):
ובבסיס הטריגונומטרי הממשי
משפטים אלה אפשר להוכיח באמצעות אורתוגונליות.
תכונת ההזזה
אם, אזי
תכונת הקונבולוציה
באופן הפוך, אם המקדמים Hn הם קונבולוציה של Fn ו Gn, כלומר: אזי בהכרח
תכונות אלה מוכחות באמצעות אורתוגונליות.
טורי פורייה בקטע כלשהו
נניח שנתונה לנו פונקציה (אינטגרבילית בריבוע בקטע זה) ואנו ממשיכים אותה מחזורית בכל הישר הממשי. אזי טור פורייה שלה מוגדר על ידי את מקדמי פורייה ניתן לחשב באמצעות הנוסחה
במונחי סינוסים וקוסינוסים הביטויים יראו כך:
הר חרמונית
הר חרמונית הוא הר געש רדום ברמת הגולן. ההר הוא חלק מקו התלים הישראלי, והוא שוכן בין הר ורדה לבין הר בראון, מזרחית לאל-רום. גובהו של ההר 1,211 מטר מעל פני הים, והוא ההר השני בגובהו ברמת הגולן, אחרי הר ורדה, והשלישי בגובהו במדינת ישראל.
שמו של ההר בערבית, תל א-שייח'ה, נגזר משמו של הר חרמון - ג'בל א-שייח'. על פי המסורת הדרוזית, תל א-שייח'ה הוא אשתו של ג'בל א-שייח', וברכת רם השוכנת ביניהם היא עין כחולה שנועדה לסייע לא-שייח'ה לוודא שבעלה נאמן לה. שמו העברי של הר חרמונית מהווה, אם כן, אף הוא נגזרת נקבית של שמו של הר החרמון, בדומה לערבית.
רוב ההר מצוי בתחומה של שמורת הטבע תל א-שיח'ה.
על ההר נמצא בונקר לא מאויש שנבנה לאחר מלחמת יום הכיפורים. כביש אספלט משובש במקצת מוביל לראש ההר, משם יש תצפית מצוינת על עמק הבכא.
בהר קיימת מחצבת טוף פעילה.
קרב עמק הבכא
מדרום להר ועד קוניטרה, משתרע עמק המהווה פרצה בקו התלים. במלחמת יום הכיפורים ניסו הסורים לנצל פרצה זו, על מנת לכבוש את צפון רמת הגולן. בין ה-6 ל-9 באוקטובר 1973 נערך במקום קרב כבד שכונה מאוחר יותר "קרב עמק הבכא". כוח של טנקים בודדים מגדוד 77 של חטיבה 7 בפיקודו של אביגדור קהלני וגדוד 74 של חטיבה 188 בפיקודו של יאיר נפשי, הצליחו לבסוף לבלום את הצבא הסורי, אף שספגו אבדות כבדות. לבלימת הסורים הייתה חשיבות מכרעת על המשך המלחמה ותוצאותיה.
לאחר המלחמה הוקמה בסמוך לעמק אנדרטה לזכר לוחמי חטיבה 7 שנפלו בקרבות ומצפון לו אנדרטה לזכר חללי גדוד 74.
דוד גורמישווילי
דוד גוּרַמישווילי (בגאורגית: დავით გურამიშვილი; 1705 – 1 באוגוסט 1792) היה משורר גאורגי.
ביוגרפיה
דוד גורמישווילי נולד בשנת 1705 בכפר גוֹרִיסאוּבַּנִי שבממלכת אימרתי למשפחת אצולה מכארתלי. בנעוריו הוא גר באחוזה של משפחתו בכפר סַגוּרָמוֹ שבממלכת כארתלי.
בשנת 1723/24 דוד גורמישווילי לחם בקרב זֵדַווֵלי שבו צבא כארתלי נוצח על ידי הטורקים העות'מאנים, שהסתייעו בלזגינים ובבני ברית גאורגים מקרב האצולה.
בשנים שלאחר מכן הפכה גאורגיה, המסוכסכת והמפוצלת, למוקד מאבק בין האימפריה הפרסית לאימפריה העות'מאנית. משפחתו של דוד גורמישווילי נאלצה לעזוב את אחוזתה ולמצוא מחסה בכפר למיסקנה שבכארתלי הפנימית.
בשנת 1728 דוד גורמישווילי נחטף על ידי שודדים לזגינים, שכנופיותיהם ניצלו את התוהו ובוהו במזרח גאורגיה לפשיטות ביזה ולחטיפת גאורגים למטרת מכירתם לעבדות. גורמישווילי הועבר לכפר אוסוכול שבדאגסטן והיה כלוא מספר חודשים, עד שהצליח להימלט; הוא הגיע במסע רגלי, דרך ההרים, עד עמק הנהר טרק, שבו קיבל סיוע ביישוב של קוזאקים רוסים.
בשנת 1737 המלך וחטנג השישי מת בגולה. בני פמלייתו האצילים נואשו מלחזור לגאורגיה ונשבעו אמונים לכתר הרוסי; בשנת 1738 הם הקימו פלוגת הוסרים גאורגית (שמאוחר יותר הורחבה ואורגנה כרגימנט).
כקצין הוסרים בצבא הרוסי, דוד גורמישווילי השתתף בשלוש מלחמות: בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1739-1735), במלחמה הרוסית-שוודית (1743-1741) ובמלחמת שבע השנים (שרוסיה לחמה בה בשנים 1762-1757); במלחמתו האחרונה, הוא נפצע בקרב מול הפרוסים בשנת 1758 ונשבה על ידם. גורמישווילי הוחזק בכלא מגדבורג ושוחרר רק בדצמבר של שנת 1759.
בשנת 1760 דוד גורמישווילי שוחרר מהצבא הרוסי בגלל נכות חלקית. המצב הפוליטי והביטחוני הקשה בגאורגיה אילץ את גורמישווילי להישאר בגולה; הוא השתקע בקביעות באחוזתו שליד העיר מירהורוד (באוקראינה) עם אשתו הצעירה טטיאנה אַווַלישווילי.
דוד גורמישווילי שיקם את המשק החקלאי של אחוזתו אחרי הזנחה ממושכת ולימד את האיכרים האוקראינים שבּה להשתמש בטחנות מים (שנפוצות בגאורגיה); במקביל, הוא התחיל ביצירתו הספרותית - מחזור ענקי של שירה לירית ושתי פואמות, שלבסוף הועתקו על ידו בשנת 1787 לאסופה בשם "דַוויתיאני" (על שם המחבר בגרסה הגאורגית - דַווית). גורמישווילי שלח את כתב היד לקרמנצ'וג - העיר האוקראינית שאליה הגיע בנו של מלך ממלכת כארתלי-קאחתי ב-1787 בדרכו לפגוש את הצאר הרוסי - בתקווה שיצירתו תתפרסם בגאורגיה.
דוד גורמישווילי מת בשנת 1792 ונקבר בחצר קתדרלת עליית מרים שבעיר מירהורוד.
יצירה ספרותית
שיריו הליריים של דוד גורמישווילי מייצגים השקפת עולם טרגית ברוח הנצרות; בשירים הללו, המשורר מתאר את העולם כאכזר, מבכה את גורלו הארצי של האדם ודן בשאלת המוות.
בשירתו הדתית, דוד גורמישווילי אימץ מוטיבים מההימנוגרפיה הכנסייתית של ימי הביניים; שירים אלה, כמו שירי האהבה שלו, ספוגים בהלך רוח מיסטי. ברעיונותיה המיסטיים, שירתו של גורמישווילי הושפעה מהפילוסוף האוקראיני הריהורי סקובורודה, שאותו המשורר הכיר אישית.
בפואמה ההיסטורית "חוֹליהּ של כארתלי" (או "צרותיה של גאורגיה"; כַּארתלִיס צִ'ירִי), דוד גורמישווילי מבכה את גורל מולדתו, שהפכה לקורבן התקיפות של הטורקים, הפרסים ועמי הקווקז: האוסטים, הלזגינים, הצ'רקסים, הדידואים והכיסטים; הוא מאשים במפלתה לא רק את האויבים החיצוניים, אלא גם את המלחמות הפנימיות - על רקע חוסר נאמנותם של האצילים לשלטון המרכזי. גורמישווילי מצייר בפואמה תמונות מזעזעות מתקופת הגוויעה המדינית של גאורגיה ושוזר בה סיפורים טרגיים מחייו האישיים. פרקי המבוא בפואמה הם בעלי אופי דידקטי ובהם נפרשת משנתו של גורמישווילי לגבי תפקיד ההשכלה בתקומתה העתידית של גאורגיה.
הפואמה השנייה באסופת "דוויתיאני" של דוד גורמישווילי היא "הקיץ השמח", המוכרת בשם "הרוֹעֶה כַּצוויַה"; עלילתה של פואמה זו מתרחשת בגאורגיה המדומיינת על פי משאלת ליבו של המשורר. "הרועה כצוויה" מתאר חברת איכרים אידילית, שזוכה באושר ארצי בזכות שילובה בטבע.
דוד גורמישווילי עיצב את קווי האופי של הדמויות בפואמה זו בהתאמה לתפישות המוסר הנוצרי שלו; גיבורי הפואמה מזכירים בתמימותם בני אדם לפני חטא עץ הדעת ומתאפיינים בכנות, בבלתי-אמצעיות ובטוהר רגשי ומוסרי.
למרות מרכיביה האוטופיים, "הרועה כצוויה" הייתה היצירה הראשונה בספרות הגאורגית, שתיארה הווי ארצי - חיי כפר; בפואמה זו משתקפים, שלא בצורה מכוונת, רשמיו של דוד גורמישווילי מהנופים ומאורח החיים באוקראינה.
הבסיס הלשוני לרבים משיריו של דוד גורמישווילי הוא ניב השאוב מהפולקלור הגאורגי, אך מבחינה סגנונית ניכרת גם השפעת שירי עם אוקראינים, רוסים ופולנים. לפעמים, ההשפעה הזאת חורגת מהסגנון ומתבטאת בתוכן; אחת הדוגמאות לכך הוא השיר "זוּבּוֹבקה" (על שם כפר באחוזתו של המשורר), שמתאר פלרטוט עם נערת איכרים.
גורמישווילי היה מהיוצרים הראשונים בספרות הגאורגית, שדחו את השפה המקושטת, אשר שלטה בה בהשפעה מזרחית; בכך, הוא קירב את השפה הספרותית הגאורגית גם לסגנון אירופי וגם לגאורגית מדוברת.
בעיבודים לשירים הכנסייתיים, דוד גורמישווילי זנח את שפתם הארכאית והפך את התוכן שלהם לנגיש בעבור הקהל הרחב.
בשנת 1787 העתיק גורמישווילי את כל יצירתו הספרותית לאסופה בשם "דַוויתיאני" (על שמו בגרסה הגאורגית); הוא שלח את כתב היד אל הנסיך מיריאן, בנו של מלך ממלכת כארתלי-קאחתי ארקלה השני, שחלף בעיר האוקראינית קרמנצ'וג בדרכו אל חצר הצאר בסנקט פטרבורג במסגרת שליחותו הדיפלומטית.
דוד גורמישווילי קיווה, שהנסיך יביא את כתב היד לגאורגיה ושיצירתו תתפרסם במולדתו; בפועל, העתקים בלבד של "דוויתיאני" הגיעו אל גאורגיה ובהתבסס עליהם האסופה הודפסה, אך רק בשנת 1870.
גורל כתב היד המקורי היה בלתי ידוע, עד שהוא נקנה בחנות עתיקות בשדרות ליטֵייני שבסנקט פטרבורג, כמאה שנה אחרי מותו של גורמישווילי; סטודנט, שראה את "דוויתיאני" במקרה, יכול היה לקרוא את כותרות השירים ואת הדפים הראשונים, הכיר בערך המציאה והביא לחשיפתה לציבור.
מאז ההדפסה הראשונה בשנת 1870, "דַוויתיאני" הוצאה לאור בגאורגית פעמים רבות כספר קריאה; בשנת 1955 היא פורסמה גם על ידי הוצאה לאור אקדמית, בליווי מחקר ספרותי מאת ג' נַטרוֹשווילי.
אסופת "דוויתיאני" מאת דוד גורמישווילי תורגמה במלואה לרוסית ולאוקראינית (על ידי ניקולאי זבולוצקי ומיקולה בז'ן, בהתאמה). חלק מיצירתו של גורמישווילי תורגמה למספר שפות נוספות.
דטרו פופאנה
קריירת מועדונים
פופאנה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-AFAD מליגת העל של חוף השנהב. ב-2 בפברואר 2021 חתם על חוזה לארבע שנים במולדה מליגת העל הנורווגית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 18 הופעות ליגה, מבלי להבקיע שערים. בעונתו השנייה במועדון, בה זכתה מולדה באליפות נורווגיה, ערך 24 הופעות ליגה, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-28 בדצמבר 2022 חתם פופאנה בצ'לסי מהפרמייר ליג החל מ-1 בינואר 2023.
ב-13 ביולי 2023 הושאל לאוניון ברלין לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
ב-22 בספטמבר 2019 ערך פופאנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בהפסד 2-0 לנבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת.
איסאני
איסאני (בגאורגית: ისანი) הוא אחד מהפרוורים העתיקים בטביליסי, גאורגיה, הנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה.
מקור שם הרובע הוא מהמילה הערבית היסאני והתייחסה במקור למצודת איסאני שהגנה על העיר מהתקפה מצפון-מערב, במאות ה-11 וה-12.
היסטוריה
הפרוור נזכר לראשונה במאה ה-11, בתקופת השלטון הערבי בעיר, כמקום המלא במעיינות. בשנת 1045 ניסה בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, לכבוש את טביליסי. הוא הצליח להיכנס לעיר אבל נתקל בהתנגדות נואשת של חיל המצב הערבי בפרבר המבוצר.
בשנת 1122, בנה דוד הבנאי, לאחר שכבש את העיר והפך אותה לבירת ממלכתו, את "הארמון המבוצר" על צוק לשפת נהר הקורה.
בשנת 1177, התקוממו אצילי הממלכה, כנגד גיאורגי השלישי, והכריזו על הנסיך דמנה, בנו של דוד החמישי, שהיה מוכר בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית כטוען החוקי לכתר. גיאורגי נמלט ל"ארמון המבוצר" עד שהצבא המלכותי הכניע את המורדים.
מאוחר יותר נכלל ברובע מטחי. בחלוקה המחודשת של טביליסי לרבעים אוחדה איסאני עם סאמגורי לרובע איסאני-סאמגורי.
ג'ייסון מראז
חייו האישיים
מראז נולד בווירג'יניה והוא בעל אזרחות צ'כית, שכן סבו היגר מהמדינה לאמריקה בשנת 1915. הוא התארס לזמרת טריסטאן פריטימן, בחג המולד של 2010 ונפרדו כשישה חודשים לאחר מכן.
בעודו מאורס לפריטימן הודיע כי אין בכוונתו להינשא עד שלא יאושרו נישואים חד-מיניים בארצות הברית ויוענק "שוויון אזרחי וחוקי", לדבריו, בנושא זה.
ב-25 באוקטובר 2015 פרסם מארז הודעה בדף שלו בפייסבוק, שהתחתן באופן חשאי עם חברתו קריסטינה (טינה) קרנו.62
מראז עוסק רבות בפעילות חברתית והוא זכה בכמה פרסים על רקע פעילויות בהן היה מעורב. הוא תומך בארגונים למען ילדים במדינות עולם שלישי וארגונים למען זכויות להט"ב. מראז הוא טבעוני נלהב, והתבטא בתקשורת לגבי השיפור שחווה בחייו האישיים בעקבות המעבר לטבעונות.
ביטול כלי מהיכנו
איסור ביטול כלי מהיכנו (ביטול היתר הטלטול שהיה בכלי לכתחילה) הוא איסור שבת שנאסר מדברי חכמים מפני שהוא כסותר, ויש האומרים משום שהוא כבונה.
רש"י אומר שמניעת האפשרות לטלטל את הכלי בשבת, היא כאילו חיברוהו לקרקע בטיט, ולכן ביטול כלי מהיכנו, אסור משום בונה.
מקור הדין
משנה זו פורשה על ידי רב חסדא (ולפי פרשנותו של רב יוסף) שהאיסור להניח כלי תחת הנר כדי שהשמן יטוף לתוכו הוא מפני שבכך הוא מבטל את הכלי מ"היכנו" - ממה שהיה מוכן ומוכשר לכך לפני ההנחה, הוא גורם לכלי להיות בסיס לדבר האסור ולהאסר בטלטול ומבטלו מתשמישו הקודם דבר שנחשב ל"סתירה" רוחנית חלקית שכן הוא סותר ומבטל את הכלי ממצבו הקודם.
עם זאת, איסור זה מוגבל כאשר מכין אדם כלי כדי להניח בו טבל, וחבית של טבל שנשברה מביא כלי אחר ומביא תחתיה. רב יוסף הסביר את הסיבה לכך בכך שטבל שונה כי "אם תקנו מתוקן". לפי התוספות הכוונה היא שמכיוון שיש אפשרות תאורטית שהאיסור יותר והכלי לא יהיה מוקצה, למרות שהדבר אסור (שהרי תיקון טבל בשבת על ידי הפרשת תרומות ומעשרות הוא איסור), מכיוון שאם הדבר יֵָעָשֶה, אין הכנת הכלי להניח בו את טבל נחשבת ל"ביטול" גמור מהיכנו. התוספות מסבירים כי שונה הדבר מאשר האופן הרגיל הכנת כלי לדבר האסור מכיוון שיכול להוציא אותו ממנו באיסור, כי שם אין כלל היתר לכלי במצבו העכשווי שמונח בו הטבל, לעומת זאת כאן מדובר באופן שבו האיסור יותר בעקיפין ללא שיסירו. הט"ז מרחיב ומבאר כי שם עובר על איסור אחר כך שלא יחול איסור "טלטול" כלל, אבל אם יזיז את הכלי באיסור טלטול, לא יבטל בכך את הבעיה שביטל כלי מהיכנו, שהרי למעשה נשאר האיסור טלטול לכתחילה.
הרשב"א מפרש את דבריו של רב יוסף באופן שונה; לדבריו לא מדובר ב"סיבה" להיתר אלא ב"סימן" להיתר. הוא מסביר שאיסור שקיימת אפשרות להתירו הוא איסור קלוש, מכיוון שהטבל יותר בפעולה קלה נמצא שגם הבסיס למוקצה אינו חמור.
להלכה
להלכה נפסק כדעת רב חסדא. התוספות מוכיחים כי דעה זו של רב חסדא היא בעצם הדעה הרווחת בכל התלמוד מכך שהתלמוד מקשה מהלכה זו על אמוראים אחרים, אף כאלו שהיו לפני רב חסדא (כמו רב הונא) ואפילו רב. כך גם נפסק ברמב"ם.