cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערב גינאה החדשה
דמוגרפיה
אוכלוסיית פפואה המערבית מעורבת בין תושבי איריאן ג'יה של אינדונזיה לבין תושבי פפואה. בשנת 2005 הוערכה אוכלוסייה זו ב-2,646,489 איש שמרכז התיישבותם היה בערים סורונג (באינדונזית : "הושטת יד") וג'איאפורה ("עיר מנצחת") (למעלה מ-200,000 איש בכל עיר).
בדומה לפפואה גינאה החדשה ולפרובינציות האינדונזיות הסמוכות, מרבית האוכלוסייה היא נוצרית. על פי מפקד אוכלוסין משנת 2000 זיהו עצמם 54% מהתושבים כפרוטסטנטים, 24% כקתולים, 21% כמוסלמים וכ-1% כמשויכים לדת ההינדו ולבודהיזם. כמו כן ישנו תיעוד בלתי רשמי על פיו אנימיזם רווח בקרב התושבים.
שומיאצ'י
שוּמיאָצ'י (בפי היהודים: שומיאץ'; ברוסית: Шумячи; בפולנית: Szumiaczi) היא עיירה (יישוב בסגנון עירוני ) במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
שומיאצ'י נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-16, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך המאה ה-18 הוענקו ליישוב זכויות אזרחיות וכלכליות שונות, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית (בפלך מוהילוב).
יהודי שומיאצ'י
בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,523 יהודים, שהיוו רוב תושביה. בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצם מספר היהודים בעיירה, וערב מלחמת העולם השנייה נותרו בה כ-700 יהודים, ופעל בה בית ספר יהודי.
ב-1 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו תוך כחודש גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת סימון בתיהם וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך רצח מספר יהודים קשישים מהעיירה מחוצה לה, לאחר שנאמר להם כי הם מועברים לבית הבראה.
באוקטובר 1941 רוכזו בין 400 ל-500 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה. ב-17 עד 18 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי גטו זה. אחר יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להסתתר בכפרי הסביבה ערכו הגרמנים מצוד ורצחו את כולם עד קיץ 1943.
כרבה של העיירה כיהן הרב צבי יהודה אדלשטיין מי שהיה לימים רבה של רמת השרון, ובעת כהונתו אף נולדו בעיירה בניו הרב יעקב, שלימים מילא את מקומו כרבה של רמת השרון, והרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת פוניבז' ומנהיג היהדות החרדית הליטאית ונשיא מועצת גדולי התורה של דגל.
קרצג
קרצג (בהונגרית: Karcag) היא עיר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, בצפון המישור הגדול בחלקו המזרחי של מרכז הונגריה. היא יושבת על אחד מעורקי התחבורה הראשיים (כביש 4) של המישור ההונגרי הגדול (אלפלד), באמצע הדרך בין דברצן לסולנוק.
היסטוריה
החל מהמאה ה-13 התיישבו באזור שבטי הקומנים. שמו של היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14. במאה ה-16 היישוב הפך למרכז אזור נאג'קון (Nagykunság) – מקום יישובם של הקומנים. רק לאחר 1745 החל תהליך העיור של היישוב. בהמשך היא הפכה לעיר שדה.
תולדות היהודים
יהודים ראשונים החלו להתיישב בקרצג משנת 1820, המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי בעיר מתוארכת ל-1840, אך התיישבות מסודרת של יהודים החלה רק מ-1850. קהילה מאורגנת נוסדה ב-1855 והייתה אחראית גם על יהודי האזור. חמש שנים לאחר מכן חיו ביישוב כבר 100 יהודים. בית הכנסת הראשון נבנה ב-1872. הקהילה – שהייתה שייכת לזרם האורתודוקסי – גדלה במהירות ובשנים 1898–1899 נבנה בית כנסת חדש. הקהילה היהודית הגיעה לשיא פריחתה ב-1910 כאשר נמנו בה יותר מ-1000 נפשות. בנוסף למוסדות המסורתיים של הקהילה, כמו מקוה טהרה, חברה קדישא ובית מטבחיים, הוקם גם בית ספר יהודי ונוסדו ארגוני צדקה שתמכו במעוטי היכולת, בחולים ובקשישים. כמו כן פעל במקום חוג קטן של תנועת "פועלי ציון".
אחד מרבני הקהילה היה הרב שלמה צבי שיק, הוא כיהן ברבנות הקהילה משנת 1869 ונפטר בשנת 1916.
על-פי מיפקד שנערך באפריל 1944, מנתה הקהילה כ-700 נפשות. בתחילת מאי 1944, ניתנה הוראה לרכז את יהודי העיר בגטו. הגטו בקרצג כלל שלושים בתים קטנים בקרבת בית העלמין היהודי. באמצע חודש מאי 1944 רוכזו כל יהודי קרצג יחד עם יהודי האזור בגטו. ב-10 ביוני 1944 הועברו תושבי הגטו למרכז השילוח המחוזי בבית חרושת לסוכר בסולנוק. חלקם גורשו משם למחנה שטרסהוף שבאוסטריה, וחלקם נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוקמה הקהילה מחדש. מספר הנספים בשואה לפי ספרי הקהילה הגיע ל-461 נפש. ב-1949 מנתה הקהילה 363 נפשות. כיום נותרו במקום יהודים בודדים.
נתונים דמוגרפיים
===קבוצות אתניות===
שויתי (ישראל שמעון שיין)
"שויתי" הוא ציור שיצר הרב ישראל שמעון שיין בירושלים במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. הוא מהווה דוגמה לציור ה"שויתי" המסורתי וגם להתפתחות המוקדמת של הדפוס העברי בירושלים.
הלוח נוצר במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 על ידי הרב ישראל שמעון שיין, כעיטור המשלב טכניקות אמנותיות שונות. כתובת בתחתית העבודה מעידה כי עבודה זו נעשתה כמזכרת "מעיר הקודש ירושלים". מרבית הטקסט צויר ביד בידי האמן, חלקו נצבע בזהב. אולם, מספר עיטורים נעשו בטכניקות הדפס שונות. העיטורים המופיעים בפינות המסגרת העיטורית, כמו גם במקומות נוספים בעבודה, נוצרו כתוצאה מהטבעה של חותמת מרובעת ובה דגם צמחי. בנוסף, בעבודה מופיעים שלושה תיאורים של אתרי הקודש בעיר - הכותל המערבי והר הבית (באמצע), קבר רחל (משמאל) ו-"העיר הק[דושה] ציון וקבר בני דוד" (מימין). תיאורים אלו נעשו מלוח הדפס שנדפס בטכניקה של דפוס בלט והודבקו על העבודה.
וזוב
הר וֵזוּב (באיטלקית: Monte Vesuvio) הוא הר געש ממזרח לנאפולי הצופה על מפרץ נאפולי, אחד משלושת הרי הגעש הפעילים באיטליה, ומהאלימים ביותר על פני כדור הארץ.
התפרצות הווזוב בשנת 79 לספירה החריבה את הערים הרומיות פומפיי והרקולנאום. הייתה זו ההתפרצות המתועדת הראשונה בהיסטוריה. מאז התפרץ הווזוב פעמים רבות ונחשב לאחד מהרי הגעש המסוכנים בעולם עקב צפיפות האוכלוסין הגבוהה סביבו. במקרה של התפרצות נמצאים כשלושה מיליון איש בטווח הסכנה.
מבנה ההר
וזוב הוא הר געש שכבתי המאופיין בפסגה תלולה ובהתפרצויות אלימות. להר היסטוריה ארוכת שנים – הסלע העתיק ביותר שנדגם ממנו הוא בן כשלוש מאות אלף שנים והיה כנראה חלק מהר געש קדום יותר בשם סומה (Monte Somma). התרוקנות תא המאגמה של סומה גרמה לקריסה של תקרת התא במהלך התפרצות געשית שהתרחשה לפני כ-18,300 שנים. במרכז הקלדרה שנוצרה נותר החרוט הגעשי של וזוב. שרידי סומה, ביחד עם וזוב, מרכיבים את המתחם הגעשי סומה-וזוב (Somma-Vesuvio). שוליו התלולים של לוע סומה הקיפו את חרוט וזוב עד להתפרצות הגדולה בשנת 79, שהרסה חלק משולי הקלדרה. כיום מוקף וזוב בשולי סומה רק מצפון וממזרח. קוטרו של הר הגעש הוא 5 ק"מ.
מבנה ההר ממשיך להשתנות מהתפרצות להתפרצות. נכון להיום (2008) גובה החרוט המרכזי הוא 1,281 מטרים, שולי סומה מגיעים לגובה 1,149 מטרים, כאשר ביניהם לבין החרוט הגעשי מפריד עמק אטריו-די-קאבאליו, 5 ק"מ אורכו.
התפרצויות
הר וזוב הוא אחד מהרי הגעש הפעילים והאלימים ביותר על פני כדור הארץ. מתוך חמש ההתפרצויות הגדולות ביותר באירופה בעשרת אלפים השנים האחרונות, שלוש היו של הווזוב – בסביבות השנים 5960 ו-3580 לפנה"ס. וההתפרצות המפורסמת של שנת 79 לספירה שהחריבה את פומפיי. מאז התפרץ ההר עוד כ-36 פעמים.
בשנת 203 תועדה התפרצות על ידי ההיסטוריון דיו קסיוס. בשנת 472 התרחשה התפרצות עזה שגרמה לאפר שנפלט מההר להגיע עד קונסטנטינופול שבבלקן, ועוד חמש התפרצויות תועדו עד לשנת 1036. בסוף המאה ה-13 נכנס ההר לתקופה רדומה, אולם מחזור פעילות חדש החל בשנת 1631 בהתפרצות ענק שגבתה את חייהם של כ-3,500 איש. מאז ועד היום נרשמו עוד 22 התפרצויות, אחת קטלנית במיוחד באפריל 1906 בה נהרגו 100 בני אדם, והאחרונה בשנת 1944 בזמן מלחמת העולם השנייה במהלכה נהרסו שלושה כפרים.
ההתפרצות בשנת 79
התפרצות וזוב בשנת 79 לספירה הייתה ההתפרצות הראשונה בהיסטוריה שתועדה לפרטיה. פליניוס הצעיר שהיה עד לאירוע (ממרחק של כ-30 ק"מ מההר) תיעד את מאורעות אותו היום, 24 באוגוסט. הוא רשם ותיאר את רעידות האדמה שקדמו להתפרצות, את עמוד העשן שהיתמר מלוע ההר (שהגיע לגובה של 33 ק"מ), את השפעת ההתפרצות על האנשים ואת הזרמים הפירוקלסטיים שגרמה ההתפוצצות וגלי הצונמי שהתלוו אליה.
בהתפרצות זו, שנמשכה כ-19 שעות, נפלטו מההר כארבעה ק"מ רבועים של אפר געשי שנשר על הערים פומפיי והרקולניאום. הרקולניאום נקברה תחת כ-20 מטרים של חומרים געשיים שנגרמו על ידי ארבעה זרמים פירוקלסטיים תוך 24 שעות. כ- 5,000 איש התגוררו בה לפני ההתפרצות. היא התגלתה ב-1710 בדרך מקרה. פומפיי ותושביה נקברו תחת שכבה של אפר געשי בעובי ארבעה מטרים, מקומה נשכח והיא התגלתה במקרה בשנת 1748. מאז נחפרה העיר ביסודיות על ידי ארכאולוגים שחשפו את בתיה, מבני הציבור שבה וגם שלדי בני אדם ובעלי חיים ברגעיהם האחרונים ממש. בסך הכול נהרגו בהתפרצות קטלנית זו 3,360 איש.
ההר כיום והיערכות לעתיד
מאז ההתפרצות בשנת 1944, הר הווזוב שקט. יחסית לתקופות שקט קודמות, אשר נעו בין שנה וחצי לשבע וחצי שנים, זו נחשבת לארוכה מזה 500 שנה. עם זאת, נתוני ההתפרצויות לאורך ההיסטוריה מלמדים כי ככל שמתארכת תקופת השקט לפני התפרצות, כך גדלה עוצמתה וסכנתה. נראה כי קודם להתפרצות האדירה שהחריבה את פומפיי, היה ההר רדום אלפי שנים, לכן התרחיש הגרוע ביותר שצופים בהתפרצות עתידית קרובה יהיה דומה יותר להתפרצות בשנת 1631. בהתפרצות שכזו, שטח ברדיוס 7 ק"מ מלוע ההר יימחה לחלוטין תוך 15 דקות בזרם פירוקלסטי, שטח של 100 קמ"ר יהיה חשוף לפגעי אפר געשי, וחיי כ-3 מיליון בני אדם יהיו בסכנה.
בעזרת מחקרים על התפרצויות ההר בעבר והשפעותיהן, מפתחים וולקנולוגים כלים לפענוח נתונים מהשטח לכדי אזהרות מוקדמות דיין להיערכות מתאימה לפני התפרצות עתידית. מכון תצפית מיוחד בנאפולי - "אוסרבטוריו וזוביו" - צופה על ההר ובוחן ללא הרף תנודות קרקע ושינויים בהרכב הכימי של הגזים הנפלטים באזור ההר העשויים להעיד על התקרבות המאגמה אל פני השטח לקראת התפרצות. נכון לשנת 2001 לא נצפתה מאגמה בטווח 10 ק"מ תחת פני שטח ההר. שיטות חיזוי אלה מאפשרות זמן התרעה ארוך דיו לפינוי אוכלוסייה. לפי הערכות ניתן יהיה לדעת על התפרצות קרובה כשבועיים לפני שתתחולל, ואז יפונו מסביבות ההר כשש מאות אלף איש. במקביל, נעשים מאמצים לדילול האוכלוסייה באזור המסוכן ביותר.
האזור סביב להר הוכרז כשמורת טבע ב-5 ביוני 1995. ההר (המהווה את לב ליבו של "הפארק הלאומי וזוב") ביחד עם "מיליו דורו" (Miglio d’Oro) נכללו ב-1997 ב"רשת העולמית של שמורות ביוספריות" (World Network of Biosphere Reserves) תחת "תוכנית האדם והביוספרה" (MAB) של אונסק"ו. הפסגה פתוחה למבקרים ונסללו אליה שבילי גישה לנוחיות התיירים. הטיפוס לפסגה בטוח - אין כיום (2017) סימנים לפעילות בהר הווזוב.
על מדרונות הווזוב כרמים רבים, בשל פוריות אדמת האזור. יין נאפוליטני מפורסם, המיוצר מענבים הגדלים באזור זה, נקרא "לקרימה כריסטי", לפי אגדה נוצרית, הגורסת כי ישו השקה בדמעותיו את מדרונות הווזוב ותרם בכך לפוריות האדמות.
קנזו נקאמורה
קנזו נקאמורה (ביפנית: 中村兼三; באנגלית: Kenzo Nakamura; נולד ב-18 באוקטובר 1973) הוא ג'ודוקא עבר יפני שהתחרה בקטגוריית המשקל עד 71 ק"ג, אלוף אולימפי מאטלנטה 1996.
בשנת 1995, נקאמורה זכה במדליית זהב באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, עיר הולדתו. באותה השנה הספיק גם לזכות במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בניו דלהי. בשנת 1996 הוא זכה לראשונה באליפות יפן (All Japan Judo Championships) לאחר שניצח בגמר את טקהיסה איווקאווה. עוד באותה השנה זכה בטורניר פריז היוקרתי כאשר ניצח בגמר את כריסטוף גגליאנו הצרפתי.
הוא נבחר לייצג את יפן באולימפיאדת אטלנטה 1996 וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 71 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את תומאס שלייכר האוסטרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את עבדל חאקים הרקט האלג'יראי וברבע הגמר ניצח את מרטין שמיט הגרמני. בחצי הגמר נקאמורה ניצח את קליוני בולדבטר המונגולי ובגמר גבר על קוואק דה-סונג הדרום-קוריאני בהחלטת שופטים לאחר שהקרב נגמר ללא הכרעה.
סרג'יו יצחק מינרבי
סרג'יו יצחק מינרבי (באיטלקית: Sergio Itzhak Minerbi; 3 באוגוסט 1929 - 2 במאי 2019) היה דיפלומט והיסטוריון ישראלי שהתמחה בחקר יחסי הכס הקדוש והיהודים בתקופת השואה.
חייו
מינרבי נולד ברומא לארטורו יליד פרארה, איטליה ולפאני ילידת ביאליסטוק, פולין. בתקופת שואת יהודי איטליה הסתתר במנזר ברומא ולאחריה הצטרף לתנועת החלוץ ועלה לישראל בשנת 1947. היה חבר קיבוץ רוחמה מעת עלותו ארצה ועד לשנת 1956, אז עבר להתגורר בירושלים. בין השנים 1957–1960 היה מורה לגאוגרפיה וכלכלה במכון למדריכי חו"ל בירושלים. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1967 סיים דוקטורט בהיסטוריה בסורבון.
בשנת 1961 סיקר עבור הטלוויזיה האיטלקית את משפט אייכמן ובהמשך פרסם ספר באיטלקית על המשפט.
מינרבי היה עובד משרד החוץ בין השנים 1961–1989. בין השנים 1963–1967 שירת כיועץ כלכלי בשגרירות ישראל בבריסל וסגן ראש המשלחת לקהיליה האירופית. בין השנים 1967–1971 שירת כשגריר ישראל בחוף השנהב. היה מנהל קורס צוערים במשרד החוץ. בין השנים 1978–1983 שירת כשגריר ישראל לקהילה האירופית (היום האיחוד האירופי), בלגיה ולוקסמבורג. בתפקידו זה תיעד חלק משיחות השלום עם מצרים. עם שובו לישראל מונה למפקח הכללי של משרד החוץ וסיים את עבודתו בשירות החוץ בתפקיד סמנכ"ל משרד החוץ לעניינים כלכליים.
מינרבי פרסם 11 ספרים ולמעלה מ-100 מאמרים מחקריים, רבים מהם בתחום התמחותו: יחסי הוותיקן והיהודים. לאחר פרישתו ממשרד החוץ שימש חוקר בכיר במכון ליחסים בינלאומיים ע"ש לאונרד דייוויס באוניברסיטה העברית. שימש מרצה אורח למדע המדינה באוניברסיטת חיפה. מינרבי הופיע תדיר בתוכנית הרדיו "השעה הבינלאומית" ברשת ב' כפרשן בתחום התמחותו.
היה נשוי לחנה לבית ורטהיימר, אב לשלוש בנות: תמר דרמייק, ד"ר נורית מלצר-פדון וד"ר איריס מינרבי-קודיש.
נפטר ב-2 במאי 2019, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים.
STS-58
STS-58 הייתה המשימה ה-15 של המעבורת החלל קולומביה וה-58 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-18 באוקטובר 1993 ונמשכה תשעה ימים. המטרה העיקרית הייתה בדיקת השפעת חוסר משקל על פעילות ובריאות אנשי הצוות.
תיאור המשימה
מעבורת החלל קולומביה שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-18 באוקטובר 1993. המשימה כולה הוקדשה למחקרים בתחום מדעי החיים. בנוסף לבדיקות הקשורות עם חבריי הצוות בוצעו בדיקות על חיות מעבדה (48 עכברים).
ב-21 באוקטובר חברי הצוות בצעו בדיקות דם ובדיקות שתן. באופן שותף בוצעו בדיקות השפעת חוסר משקל עם עצמות הגוף.
בטיסה זו לראשונה בוצע שימוש במערכת Portable In-flight Landing Operations Trainer שבהמשך הייתה חלק של ציוד בכל משימת מעבורת החלל.
23 באוקטובר הוקדש למחקרים עם חיות מעבדה.
ב-27 באוקטובר בוצעו מספר תמרונים לבדיקת יכולות של מעבורת החלל. כאשר מרגרט סדון עברה 632 שעות בחלל היא שלחה הודעה מיוחדת לבעלה רוברט גיבסון על כך שעברה את זמן שהייתו בחלל.
יונתן בן-נחום
יונתן בן נחום (19 באוגוסט 1941 – 23 בדצמבר 2019) היה סופר ישראלי.
חייו ופועלו
בן-נחום נולד בבית זרע שבעמק הירדן. בנו של הסופר דניאל בן נחום (פרוחובניק) ונכדו של המחנך אפרים-נחום פרחיהו (פרוחובניק). בן נחום היה חקלאי, מדריך נוער ומורה. אחיו הוא המתרגם, דוד בן-נחום, אחיו הצעיר, יזהר בן-נחום, הוא היסטוריון של תקופת היישוב.
יונתן בן נחום כתב שני ספרים, הראשון בהם, "וידוי", הצליח מאוד, ואף עובד למחזה בשם "יהודי בחושך", בביצועו של שמואל וילוז'ני בהבימה. המחזה גם ראה אור בגרמנית בהוצאת "אויגן דיטריך".
הבמאי משה מזרחי רכש את הזכויות על הספר וידוי והפך אותו לתסריט בשפה הצרפתית, בשאיפה ליצור קו-פרודוקציה ישראלית-צרפתית-ספרדית, אך הפרויקט לא קיבל את המימון המתאים לו.
ספריו של יונתן בן נחום משלבים ידע היסטורי רב, המזכיר את ספריהם של אומברטו אקו, ונטלי זימון דייוויס, לבין כתיבה עשירה ועלילה מורכבת ועתירת רבדים.
בשנת 2001 זכה בן נחום בפרס היצירה לסופרים ומשוררים על שם לוי אשכול על ספרו "אינדיאנפוליס". היה בן זוגה של המשוררת דורין מרגלית. בן-נחום לא זכה להשלים רומן שלישי שחלקים ממנו פורסמו בה מרקר קפה ובאתר יקום תרבות
נפטר בשנת 2019.
וידוי
הספר "וידוי" וההצגה "יהודי בחושך" על פיו, עוסקים בחיי האנוסים בספרד הנוצרית בצל האינקוויזיציה והוא מתבסס על מחקריו של חיים ביינארט. העלילה מתרחשת בשנת 1485, שבע שנים לפני גירוש היהודים מספרד. גיבור העלילה הוא כומר בן ארבעים ושלוש, אנדרס גונסאלס, בנו של יהודי מומר, המתוודה בפני מורו וידידו הקרוב על כך שהוא גילה מחדש את יהדותו. גונזלס לא ידע שמאחורי הפרגוד בתא הווידויים ישב אינקוויזיטור ורשם את דבריו מילה במילה.
אינדיאנפוליס
בשלהי מלחמת העולם השנייה טיבעה צוללת יפנית את סיירת הדגל האמריקאית אינדיאנאפוליס, וארבע מאות מחייליה טבעו מיד. מאות ניצולים שחו ארבעה ימים בלב האוקיינוס הסוער, בעוד השמש הקופחת מכה בהם והמים הרוחשים בכרישים המאיימים לטרפם. איש מקרב הצי האמריקני לא שת ליבו לדממת האלחוט מכיוון הספינה. ברם, המטען שפרקה האונייה ושאנשי צוותה לא היו מודעים לזהותו בטרם טובעה, טבע את חותמו בדברי המין האנושי, הייתה זו פצצת האטום אשר הוטלה על הירושימה.
הסיפור מסופר לסירוגין הן מן הצד האמריקני והן מן הצד היפני והוא מבצע קפיצות בין זמנים שונים ומובעים בו, דמויות שונות אומרות את דברן ברקע, ודיאלוגים הבאים לכלל התנגשות בין שתי התרבויות ומשולבים בו רבדים תרבותיים וציטטות מאפיקים וממקורות שונים המתהווים לכלל סינתזה הוליסטית.
Fiverr
האתר משרת בעיקר פרילנסרים שמשתמשים בפייבר כדי להתפרנס מדברים שהם יודעים לעשות. לקוחות הזקוקים לשירותים יכולים להשתמש בפונקציות "חיפוש" או "תפתיעו אותי" על מנת לאתר ולהזמין שירותים ישירות דרך האתר.
ביוני 2019 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
נכון ל-2021, ישנם 4.2 מיליון לקוחות פעילים באתר שביצעו לפחות עסקה אחת בשנה האחרונה.
היסטוריה
האתר נוסד על ידי מיכה קאופמן ושי וינינגר ב-2010 במטרה לספק לאנשים פלטפורמה באמצעותה קונים ומוכרים מגוון שירותים בקנה מידה קטן המוצעים בדרך כלל על ידי קבלנים עצמאיים, כגון כתיבה, עיצוב גרפי, ותכנות. פייבר פועלת בלמעלה מ-200 מדינות וצוברת הכנסות על ידי גביית 20% עמלה מכל מכירה שנעשית באמצעות הפלטפורמה שלה וכן עמלת שירות מהקונה. בתמורה, השירות באתר מספק למשתמשים שלו מקום מפגש; יכולת לתקשר; אמצעים למשלוח וקבלת קבצים; ופלטפורמה לביצוע וקבלת תשלום, כמו גם מתן תמיכה בסכסוכי מוכר–קונה. בריאיון ליאהו, קאופמן ציין כי, "החזון הגדול של פייבר הוא באמת ליצור זירת מסחר שבה אנשים יכולים לייצר עסקים מהתחביבים שלהם. בדומה למהפכה ש-eBay יצרה בתחום המוצרים".
האתר כולל למעלה מ-1.5 מיליון שירותים שונים (הכינוי לכל שירות המוצע באתר הוא gig). נפח העסקאות באתר גדל ב-600% מתחילת 2011 ועד אמצע 2012. בימיו הראשונים של האתר כל שירות נמכר ב-5$. ביוני 2013 הרחיבה החברה את טווח המחירים ל-5$ עד 500$, ובהמשך ל-5$ עד 995$.
בינואר 2012, פייבר השיקה מערכת קידום מבוססת-מוניטין (“reputation-based”) הנקראת "Levels" (דירוגים). לאחר שמוכרי שירותים משלימים לפחות 10 עסקאות בהצלחה, נפתחת בפניהם האפשרות להשתמש בפיצ'רים מתקדמים המאפשרים להציע שירותים נוספים ובכך להגדיל את שווי העסקה. כ-15% מהמוכרים מחשיבים את פייבר כמקור הכנסה עיקרי.
נכון לתחילת 2013, פייבר דורגה בין 170 האתרים הפופולריים ביותר בארצות הברית ובין 150 האתרים המובילים בעולם.
בדצמבר 2013 שחררה החברה אפליקציית מובייל.
ביוני 2017 השיקה החברה שירות חדש בשם "פייבר פרו" אשר במסגרתו מוכרי שירותים מנוסים יכולים להגיש בקשה ולקבל מהחברה סטטוס "פרו". מקבלי הסטטוס זוכים לחשיפה מוגדלת באתר וכן יכולים לקבוע מחירים בטווח רחב יותר. על פי החברה רק אחוז אחד מהבקשות מתקבל.
ביוני 2019 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק לפי שווי שוק של 650 מיליון דולר, ולאחר יום המסחר הראשון עלה שוויה לכמיליארד דולר.
בפברואר 2021 הוסיפה החברה אפשרות להתקשרות ארוכת טווח בין המוכרים לקונים לצורך אספקת שירותים שוטפת, בניגוד לתשלום לפרויקט כפי שהיה ניתן עד אז.
הכנסות החברה עמדו על 52 מיליון דולר בשנת 2017 ומאז עלו בהדרגה עד ל-298 מיליון בשנת 2021. החברה עדיין אינה רווחית והפסד החברה בשנת 2021 עמד על 65 מיליון דולר.
נכון לסוף 2021 לחברה 787 עובדים, מתוכם 580 בישראל. הכנסות פייבר עלו ב-57% בשנת 2021.
רכישות
ביוני 2017 רכשה החברה את הסטארט-אפ הישראלי Veed.me, שעסק בחיבור בין יצרני תוכן וידאו לבעלי עסקים.
בינואר 2018 רכשה את AND CO האמריקאית המפתחת כלים לניהול עסקי עבור פרילנסרים.
בפברואר 2019 רכשה את ClearVoice האמריקאית המציעה פלטפורמה ליצירת תוכן שיווקי.
בפברואר 2021 רכשה את חברת Working Not Working.
בנובמבר 2021 רכשה את הסטארט-אפ הישראלי Stoke, שפיתח כלים לניהול עבודה מול פרילנסרים, תמורת 95 מיליון דולר.
גיוסי הון
במאי 2012, גייסה פייבר 15 מיליון דולר במימון קרנות הון הסיכון אקסל פרטנרס ובסמר ונצ'ר פרטנר, ובכך העלתה את הגיוס הכולל שלה ל-20 מיליון דולרים. באוגוסט 2014 גייסה 30 מיליון דולר בסבב גיוס אותו הובילה בסמר ונצ׳ר פרטנרס. בנובמבר 2015 גייסה פייבר 60 מיליון דולר. את הגיוס הובילה קרן Square Peg Capital בשיתוף עם המשקיעים הקיימים; בסמר ונצ׳ר פרטנרס, אקסל פרטנרס וקומרה קפיטל.
עד להנפקתה ב-2019 גייסה החברה במצטבר כ-170 מיליון דולר.
שירותי החברה
פייבר מאפשר קנייה ומכירה של "gigs" או שירותים אונליין. באתר זמינים למעלה מ-3 מיליון שירותים, רובם שירותים עסקיים כמו: בניית אתרים, עיצוב גרפי, עריכת סרטונים, שירותי תרגום, ושיווק דיגיטלי. מעבר לשירותים אלה, ניתן גם למצוא שירותים בעלי אופי מצחיק-מוזר כמו "לשיר תוך אחיזת שלט עם לוגו החברה שלך" וכן שירותים ספציפיים כמו "לקבל טיפים למטייל לקראת ביקור בפריז". השירותים בפייבר מגוונים למדי עם פריטים למכירה כגון הופעות של ידוענים, טיפים לשיווק, או מפרט גיטרה מודפס בהתאמה אישית.
מערכת "Levels"
בינואר 2012, פייבר השיקה את "Levels". המערכת מאפשרת ליותר מוכרי שירותים להגדיל הכנסות ממכירות נוספות בעזרת אמצעים שקודם לכן היו זמינים רק לקבוצה מצומצמת של מוכרים.
ישנן שלוש רמות (fiverr levels): רמה 1, רמה 2, ודירוג עליון (Top Rated Seller).
ברגע שמוכרים עולים רמה הם זוכים להשתמש באמצעים הבאים:
Love + Fear
Love + Fear (בעברית: אהבה + פחד; מעוצב באותיות גדולות) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, והראשון תחת שמה הפרטי בלבד, מרינה. האלבום יצא לאור ב-26 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Handmade Heaven", "Superstar", "Orange Trees", "To Be Human" ו-"Karma". באלבום נכלל השיר "Baby", בשיתוף עם הלהקה הבריטית קלין בנדיט. האלבום הוכרז לצד סיבוב הופעות הרביעי של דיאמנדיס, שהחל באפריל 2019 והסתיים בנובמבר. מבחינה מוזיקלית, Love + Fear הוא אלבום פופ, דאנס-פופ, סינת'פופ ואלקטרופופ. .
ב-13 בספטמבר 2019 הוציאה דיאמנדיס מיני-אלבום אקוסטי נלווה ששמו, Love + Fear (Acoustic).
רקע והפקה
לאחר יציאתו לאור של Froot, לקחה דיאמנדיס הפסקה מסיבוב ההופעות כדי לנוח ולמצוא השראה יצירתית חדשה. ביוני 2016, אמרה דיאמנדיס ל-Fuse שהיא החלה לכתוב חומרים חדשים לשירים הבאים. בדצמבר 2016 אישרה הלהקה הבריטית קלין בנדיט כי "Disconnect", שיר שהם ביצעו עם דיאמנדיס בפסטיבל קואצ'לה 2015, ייכלל באלבומם החדש. הוא יצא כסינגל ביוני 2017, והיא ביצעה אותו איתם בפסטיבל גלסטונברי.
עם הכרזתו, נחשף כי זהו אלבום כפול, המתחלק לשני חלקים בני שמונה רצועות (אהבה ופחד), כאשר כל חלק בוחן את התיאוריה של הפסיכולוגית אליזבת קובלר-רוס, לפיה בני אדם מסוגלים לחוות רק את שני הרגשות הללו. מרינה הסבירה על כך, "ישנם רק שני רגשות: אהבה ופחד. כל הרגשות החיוביים באים מאהבה וכל הרגשות השליליים מפחד. מאהבה נובעים אושר, סיפוק, שלווה ושמחה. מפחד באים כעס, שנאה, חרדה ואשמה. נכון שיש רק שני רגשות ראשוניים, אבל יותר נכון לומר שיש רק אהבה או פחד, כי אנחנו לא יכולים להרגיש את שני הרגשות האלה בו זמנית. הם הפכים. אם אנחנו בפחד, אנחנו לא נמצאים במקום של אהבה, וכשאנחנו מאוהבים, אז אנחנו לא במקום של פחד".
בראיון מיוני 2019 הסבירה מרינה על הקונספט, "אני חושבת ש[אהבה + פחד] יכולים להיות שניהם כוחות מניעים... כלומר, יש סיבה למה אנחנו מרגישים מפחדים - זה מסיבות אבולוציוניות. אנחנו צריך פחד כדי לשרוד, אנחנו צריכים אהבה אבל... אני חושבת שבגלל שלפרק הזה בחיי היה כמו רקע פסיכולוגי, זה שם שיכול להתאים לאלבום. לא כתבתי עם הקונספט הזה בראש, פשוט כתבתי בחופשיות. אפילו לא ידעתי אם אני מתכוונת לעשות אלבום, או שכתבתי רק לשם הנאה. לבסוף תהיתי, איך אני צריכה לקרוא לו? [...] עברתי על הנושאים המרכזיים שהיו... וחשבתי על "Love + Fear"". זהו האלבום הראשון שמרינה לא הייתה מעורבת בהפקה של אף אחד מהשירים. כשנשאלה על שיתופי הפעולה, אמרה דיאמנדיס, "זה ממש חשוב ככותבת להרגיש שאני נרגשת לעשות דברים חדשים... בגלל זה שיתפתי פעולה הרבה באלבום הזה... לעולם לא הייתי כותבת את "Orange Trees" לבד".
הוצאה וקידום
ב-31 בינואר 2019, פרסמה דיאמנדיס תמונה באינסטגרם ובטוויטר עם הכיתוב "". יום לאחר מכן, היא חשפה בראיון שהאלבום החדש ייצא מתישהו בתחילת 2019. ב-6 בפברואר 2019, נחשף ששם הסינגל המוביל של האלבום ייקרא "Handmade Heaven". הסינגל יצא לאור בפלטפורמות הדיגיטליות ב-8 בפברואר 2019. הווידאו קליפ הנלווה, בבימויה של סופי מולר, יצא במקביל לשיר.
ב-14 בפברואר 2019, הוכרז האלבום רשימת באינסטגרם, וכן נחשף כי הוא מורכב משני חלקים בני שמונה רצועות. דיאמנדיס פרסמה שתי עטיפות, אחת לכל חצי, וכן תאריכים לסיבובי הופעות לקידום האלבום. כל כרטיס לסיבוב ההופעות שנרכש באינטרנט דרך Ticketmaster או Live Nation יכלול עותק דיגיטלי של האלבום. ב-4 באפריל 2019, פרסמה דיאמנדיס את חצי ה-Love, לפני המועד המתוכנן. ארבעה ימים לאחר מכן, היא ביצעה בפומבי את הסינגל "Orange Trees" בפעם הראשונה, ב-Late Night With Seth Meyers. ב-4 בספטמבר 2019, היא ביצעה את הסינגל "Karma" בג'ימי קימל לייב. כל הסינגלים שיצאו לפני Karma נכללו בחצי הראשון של האלבום, Love.
"Handmade Heaven" נכלל בפסקול משחק הווידאו "eFootball PES 2020".
ביקורות
Love + Fear זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה העכשווית. באתר Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע של 62 מתוך 100, על סמך שמונה ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
בדצמבר 2019 מנה האייריש טיימס את הרצועה "Soft to Be Strong" כאחד מבין 'השירים הבינלאומיים הטובים ביותר של 2019'.
ברכת הסופגנין
סופגנין בהלכה הוא בצק רך, עד כדי שניתן לשפוך אותו מכלי לכלי (בלילה רכה - בלשון הפוסקים בניגוד לעיסה שהיא בלילה עבה = בצק קשה). גם בצק מוצק שנתבשל (הדוגמה השכיחה בימינו - סופגניה) יש שסוברים שדינו כסופגנין כדלהלן.
תחילתו סופגנין וסופו סופגנין
אם בשלו בלילה רכה במים או בשמן לכל הדעות ברכתו בורא מיני מזונות, ואף אם אכלו בכמות מרובה ברכתו האחרונה היא מעין שלש.
תחילתו סופגנין וסופו עיסה
אם אפו בלילה רכה בתנור לכל הדעות ברכתו המוציא לחם מן הארץ ומברכים אחריו ברכת המזון מכיוון שאפיתו בתנור גורמת לו לתכונות של בלילה עבה.
תחילתו עיסה וסופו סופגנין
אם בישלו בלילה עבה במים או בשמן נחלקו הראשונים האם הבישול נותן לו דין של בלילה רכה וברכתו בורא מיני מזונות ולאחריו מעין שלש, או שהוא נשאר בלילה עבה ומברכים לפניו המוציא ולאחריו ברכת המזון. להלכה נפסק בשולחן ערוך שברכתם מזונות ומעין שלש (אף אם אכלו כקביעות סעודה) אולם ירא שמים יאכלם רק בתוך הסעודה. בימינו הדוגמה המצויה ביותר לדין זה בימינו זוהי הסופגניה.
אם הטיגון הופך לפת כיסנין
נחלקו הרמ"א והט"ז, לפי מי שסבר שיש לברך המוציא, האם כאשר טיגנו בשמן יהא הדין כאילו נלוש בשמן וממילא הוא נחשב לפת כיסנין וברכתו תהיה בורא מיני מזונות כל עוד לא יאכלו ממנו כשיעור קביעות סעודה, או שנשאר דינו כמו בבישול במים.
לדעת הרמ"א יש עדיין לברך המוציא, ולפי הט"ז נחשב כפת כיסנין. במשנה ברורה פסק כט"ז. דנו האחרונים, לפי המציאות בימינו שהשמן בסופגניה התעשייתית (להבדיל מזו הביתית) אינו נכנס לעומקה אלא עד כדי סנטימטר בודד, ורוב נפחה של הסופגניה אינו אלא בצק מלוח קמעא, לכאורה יש מקום לירא שמים לא לאכלה אלא בתוך הסעודה. אמנם, ישנן בנמצא סופגניות אשר הן עשויות מבצק רך אשר יוצקים אותן על השמן מתוך שקית, ולכולי עלמא ברכתם מזונות בכל שיעור של אכילה. כמו כן אם הסופגניה היא קטנה מכזית גם כן ברכתה בורא מיני מזונות בכל שיעור.
Walk This Way
Walk This Way (מילולית: לך בדרך זו) הוא שיר של להקת ההארד רוק האמריקאית אירוסמית'. השיר נכתב על ידי סטיבן טיילר וג'ו פרי ויצא לראשונה כסינגל מהאלבום Toys in the Attic בשנת 1975. גרסת המקור של השיר הגיע עד למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 בתחילת 1977 והיה לחלק משורה של סינגלים מצליחים של הלהקה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
שיר זה, היה לאחד מן השירים שעזרו לאירוסמית' לפרוץ לזרם המרכזי בשנות השבעים, ושנית בהמשך עם צאת גרסת הכיסוי בשיתוף הרכב ההיפ-הופ ראן די אם סי, שהצליחה אף יותר מהמקור במצעד הבילבורד הוט 100 כאשר טיפסה עד למקום הרביעי בטבלה.
גרסת הכיסוי בשיתוף ראן די אם סי
בשנת 1986 ביצעו צמד הלהקות, אירוסמית' וראן די אם סי גרסת כיסוי לשיר המקורי בתת-הז'אנר ראפ-רוק.
בשנים שלפני יציאת השיר כבר הייתה לסוגת ההיפ הופ הצלחה ראשונית אמנם, אולם מבחינת חדירה למיינסטרים עוד הייתה יחסית בחיתוליה, ונחשבה בדרך כלל כמוזיקה של קהילת שוליים מחתרתית של לייבלים עצמאיים.
על פי ג'ף אדגרס, כתב לאומנות אמריקאית של הוושינגטון פוסט השילוב של ההיפ-הופ במנגינת הרוק הפופולרית "הפכה את השיר לכזה שבטוח בעצמו להיות 'שחור' ומיינטסרים" ובזכותה השיר היה מעין "סוס טרויאני של ההיפ-הופ, שהסווה את מוזיקת ההיפ-הופ מספיק כדי לתת לשדרנים ביישנים לגיטימציה לנגן אותה". בתקופה שלאחר יציאת השיר הוקמה קבוצות שונות לקידום היפ-הופ שחיברו בין גזעים, גאוגרפיה ומעמדות כלכליים.
השיר
השיר מתחיל במקצב תופים קצר ומחזורי של ג'ואי קרמר. מיד לאחר שני מחזורים פותח השיר בריף הגיטרה המפורסם של ג'ו פרי - המאפיין הידוע ביותר של השיר. לאחר סיום הריף, סטיבן טיילר מתחיל לשיר את הבית הראשון בליווי מקצב תופים דומה ומקצב בס של טום המילטון, ביחד עם מקצב גיטרה כפול של פרי ובראד וויטפורד.
המילים, אשר מספרות על נער מתבגר בגיל התיכון המנסה לאבד את בתוליו, מושרות בקצב מהיר עם הדגשה קלה במילים המתחרזות. כבר בגרסה המקורית של השיר סגנון השירה הזכיר במקצת את צורת השירה בראפ, עובדה אשר יכולה להסביר את ההצלחה הגדולה של גרסת הכיסוי.
בשיר פזמון חוזר אשר מכיל את המשפט האפונימי Walk this way בצורה חוזרת ונשנית לאורך רובו ובחלק מהפעמים נאמר Talk this way במקום.
מפקדת "אלון"
מפקדת "אלון" הייתה מפקדת הקורונה הלאומית לקטיעת שרשרת ההדבקה, מפקדה משימתית בהובלת פיקוד העורף, גופים נוספים בצה"ל ובשיתוף משרד הביטחון, משרד הבריאות, גופי הביטחון השונים והרשויות המקומיות.
המפקדה פועלה ברמה הלאומית לסיוע בקטיעת שרשראות ההדבקה תוך ריכוז וחיבור כלל הגופים והמאמצים לכדי מערכת אחת. המפקדה פעלה בהתאם לצרכים השונים, מתוך מטרה לצמצם את התפשטות נגיף הקורונה ולסייע בשמירה על ביטחון ובריאות אזרחי ישראל.
במאי 2021, שר הביטחון גנץ והרמטכ"ל כוכבי אישרו את תוכנית להעברת תחומי הטיפול של המפקדה, שפעלה תחת פיקוד העורף וסייעה במאבק בקורונה, למערכת הבריאות. תאריך היעד לסגירה הסופית נקבע כ-1 באוגוסט 2021. המפקדה הוקמה מחדש בשל עליה בתחלואת הקורונה.
עם פרוץ מלחמת רוסיה אוקראינה ותחילת מבצע קליטת העולים מאוקריאנה סייעה מפקדת אלון למשרד הקליטה במאמץ לקליטת העולים בארץ, לצורך כך גויסו למפקדה כ- 150 חיילים בסדיר ובמילואים דוברי השפות הרלוונטיות והוצבו בנתב״ג ובמלונות על מנת לסייע לקליטת העולים תוך ניצול הידע והיכולות שהצטברו במפקדה בשנתיים האחרונות בהתמודדות עם אתגרים ברמה הלאומית.
בראש המפקדה עומד תת-אלוף שלומי בן מוחה, תחת פיקודו של מפקד פיקוד העורף.
רקע
ב־3 באוגוסט 2020 אישר הרמטכ"ל אביב כוכבי, את תוכנית ההקמה של המפקדה.
מפקדת "אלון" החלה את פעילותה ב־4 באוגוסט 2020 במחנה רחבעם, בסיס פיקוד העורף ברמלה. עם זאת, פרויקטור הקורונה הלאומי, פרופ' רוני גמזו, הודה כי המערך לקטיעת שרשראות ההדבקה יושלם רק בנובמבר 2020.
להמשך הפעלת המפקדה, אושרה תוספת של כ-400 מיליון שקל לתקציב הביטחון.
מבנה
במפקדה פעלו ארבעה מרכזים עיקריים:
כמו כן, המפקדה כללו מרכזים, מכלולים וצוותים שונים ובהם: מכלול הערכה, מערך הסברה ושולחן מרכזי במסגרתו יפעלו נציגי המרכזים, המכלולים והצוותים, ארגוני החירום ומשרד הבריאות.
מאמצע שנת 2022 צומצמה פעילות המפקדה וחלק מהמרכזים נסגרו. המפקדה נסגרה ב-30 במרץ 2023.
אופרטור התנע הזוויתי
אופרטור התנע הזוויתי הוא אופרטור וקטורי ממכניקת הקוונטים אשר מתאים למדידת תנע זוויתי של חלקיק המתואר על ידי פונקציית גל. לאופרטור זה חשיבות רבה בחקר של תופעות טבע שונות, ובפרט במערכות של פוטנציאל מרכזי וסימטריה סיבובית כדוגמת אטום המימן.
ניתן לפרק את אופרטור התנע הזוויתי לשלושה סוגים. ניתן להתייחס לאופרטור התנע הזוויתי האורביטלי המסומן לרוב באות \mathbf{L} ומוגדר להיות המכפלה הווקטורית של אופרטור המיקום ואופרטור התנע:
כמו כן, ישנו אופרטור תנע זוויתי ספיני שסימונו \mathbf{S}. לאופרטור זה, על אף שתכונותיו דומות לזה של אופרטור התנע הזוויתי האורביטלי, אין ייצוג במרחב המיקום. בנוסף, בבעיות שבהן ישנו צימוד ספין-מסילה, צימוד ספין-ספין או צימוד בין שני חלקיקים, ניתן להתייחס לאופרטור התנע הזוויתי הכולל המסומן באות \mathbf{J}.
תנע זוויתי אורביטלי
במכניקה הקלאסית נהוג להגדיר את גודל התנע הזוויתי של חלקיק להיות המכפלה הווקטורית של שני הגדלים המדידים, וקטור ההעתק והתנע הקווי. במכניקת הקוונטים מיוצגים שני גדלים אלו על ידי אופרטור המיקום ואופרטור התנע בהתאמה, ועל כן ניתן באופן אנלוגי להגדיר את אופרטור התנע הזוויתי האורביטלי כמכפלה הווקטורית של שני אופרטורים אלו:
מאחר שאופרטור התנע הזוויתי האורביטלי הוא אופרטור וקטורי, ניתן לפרקו לרכיבי הצירים ולסמנם ב-L_x,L_y,L_z. אופרטורים אלו מקבלים את הצורה:
מאחר שהתנע הזוויתי האורביטלי מוגדר כמכפלה וקטורית של שני אופרטורים הניתנים לייצוג במרחב המיקום, גם הוא ניתן לייצוג במרחב המיקום (ובאופן זהה במרחב התנע).
ספין
בנוסף לאופרטור התנע הזוויתי האורביטלי, ניתן להגדיר אופרטור בעל יחידות של תנע זוויתי הקרוי אופרטור הספין ומסומן באות \mathbf{S}. אופרטור זה אף הוא אופרטור וקטורי ומתאים למדידת הספין של חלקיק מסוים. עם זאת, לאופרטור הספין, על אף שיש לו יחידות של תנע זוויתי, אין ייצוג במרחב המיקום, זאת בניגוד לאופרטור התנע הזוויתי האורביטלי.
גם את אופרטור הספין ניתן לפרק לרכיביו, S_x,S_y,S_z, ולהגדיר את האופרטור S^2, בדומה לתנע הזוויתי האורביטלי.
ייצוג תנע זוויתי אורביטלי במרחב המיקום
עבור מרחב המיקום בקואורדינטות קרטזיות ניתן לכתוב את רכיבי התנע הזוויתי האורביטלי כך:
לעומת זאת, בקואורדינטות כדוריות מקבלים רכיבי התנע הזוויתי האורביטלי את הצורה הבאה:
ייצוג רכיבי התנע הזוויתי האורביטלי אינו תלוי בקואורדינטה r ובנגזרותיה, אלא רק בקואורדינטות הזוויתיות \theta ו-\phi, מה שמדגיש את האופי הסיבובי של אופרטורים אלו. בקואורדינטות כדוריות מקבל האופרטור L^2 את הצורה:
יחסי חילוף
ניתן להסיק כי הקומוטטור של רכיבי התנע הזוויתי האורביטלי מקיים את היחסים:
נהוג לכתוב זהויות אלו בקיצור:
כאשר הקואורדינטות x,y,z מזוהות עם האינדקסים 1,2,3 בהתאמה ו- הוא סימן לוי-צ'יוויטה. כמו כן, באמצעות זהויות הקומטטור למכפלת אופרטורים ניתן להראות כי:
כלומר, L^2 מתחלף עם כל אחד מרכיבי התנע הזוויתי, על אף שהם לא מתחלפים אחד עם השני.
באופן דומה, כל היחסים הללו מתקיימים אף לאופרטור הספין \mathbf{S} ולרכיביו.
תנע זוויתי אורביטלי
מאחר ש-L^2 מתחלף עם כל אחד מרכיבי \mathbf{L}, ניתן לבחור אחד מהם ולמצוא בסיס מצבים עצמיים משותף. נהוג לבחור ב-L_z, על אף שבבעיות ספציפיות ניתן לבחור איבר אחר.
הפונקציות העצמיות המשותפות ל-L^2 ו-L_z הן ההרמוניות הספריות Y^m_l. בכתיב דיראק נהוג לסמנן ב-|lm\rangle. כלומר, לכל מתקיים:
כאשר \theta ו-\phi הן הקואורדינטות הזוויתיות של \vec{r} כאשר זה מיוצג בקואורדינטות כדוריות.
הערכים העצמיים של |lm\rangle עבור האופרטורים L^2 ו-L_z הם:
המספר הקוונטי m נקרא מספר קוונטי מגנטי והוא רשאי לקבל מספרים שלמים שערכם המוחלט קטן או שווה ל-l. כלומר.
ספין
גם עבור אופרטור הספין ניתן למצוא בסיס משותף ל-S^2 ו-S_z. איברי הבסיס המשותף של אופרטורים אלו בנויים משני מספרים קוונטים s ו-m_s ומסומנים בכתיב דיראק בסימון. הערכים העצמיים של עבור S^2 ו-S_z זהים לאלו של התנע הזוויתי האורביטלי:
עם זאת, בניגוד לתנע הזוויתי האורביטלי, אין להם ייצוג במרחב המיקום (או במרחב התנע).
המספר הקוונטי s נקרא מספר קוונטי ספיני והוא רשאי לקבל ערכים חצי-שלמים אי-שליליים בלבד, גם זאת בניגוד לתנע הזוויתי האורביטלי. כלומר,.
המספר הקוונטי m_s נקרא מספר קוונטי ספיני שניוני והוא רשאי לקבל שערכם המוחלט קטן או שווה ל-s בקפיצות של 1. כלומר.
תנע זוויתי כולל
מאחר שכל הרכיבים של חילופיים אלה עם אלה, ניתן לבנות בסיס מצבים עצמיים משותף לאופרטורים. בסיס זה נקרא בסיס המכפלה והוא בנוי על-ידי המכפלה הטנזורית של הבסיסים של  ו- של. נהוג לסמן את איברי בסיס זה בסימון.
עם זאת, ייתכן ובמערכת הפיזיקלית הנתונה ישנו צימוד בין שני התנעים, כלומר מופיע איבר מהצורה בהמילטוניאן. בבעיות מסוג זה בסיס המכפלה אינו נוח לפתרון הבעיה.
עבור המצבים העצמיים, J מקבל ערכים בין |j_1-j_2| ל-j_1+j_2 בקפיצות של 1. כמו כן M מקבל ערכים בין -J ל-J בקפיצות של 1. באופן כללי, אם אחד מהאופרטורים בסכום יכול לקבל ערכי תנע זוויתי חצי שלמים (כמו אופרטור ספיני למשל), אזי גם J יכול לקבל ערכים חצי שלמים. אחרת, J מקבל מספרים שלמים אי-שליליים בלבד.
ניתן לעבור מבסיס המכפלה לבסיס הסכום ולהפך על-ידי פעולת חיבור תנע זוויתי ושימוש במקדמי קלבש-גורדן.
אופרטורי סולם
בהינתן אופרטור תנע זוויתי \mathbf{J} כלשהו (אורביטלי, ספיני או כולל), נגדיר את האופרטורים:
עבור בסיס המצבים העצמיים |j,m\rangle של האופרטורים J^2 ו-J_z מתקיים כי:
כלומר, אופרטורים אלו מעלים ומורידים את המספר הקוונטי המגנטי. במקרים רבים ניתן להשתמש באופרטורים אלו כדי למצוא את מקדמי קלבש-גורדן.
קשר לאופרטור סיבוב
בהינתן וקטור יחידה \hat{n} כלשהו (\hat{n} שהנורמה שלו שווה ל-1), ניתן להגדיר את האופרטור להיות אופרטור סיבוב סביב הציר \hat{n} ב-\theta רדיאנים נגד כיוון השעון. אם מגדירים את להיות התנע הזוויתי סביב \hat{n}, ניתן להראות כי מתקיים השוויון:
כלומר, L_\hat{n} הוא האופרטור היוצר של סיבוב סביב \hat{n}. לכן, על-פי משפט נתר, במערכות פיזיקליות שבהן יש סימטריה לסיבוב סביב \hat{n}, הגודל של L_\hat{n} נשמר. מעבר לכך, במערכות שבהן יש סימטריה לכל הסיבובים, כל איברי \mathbf{L} נשמרים.
הקשר בין אופרטורי התנע הזוויתי לאופרטורי סיבוב מקנה נקודת מבט גאומטרית יותר על יחסי החילוף הקנוניים בין האופרטורים L_x,L_y,L_z, במסגרתה אי-החילופיות שלהם נובעת מאי-החילופיות של סיבובים מרחביים. למשל, הפעלת אופרטור סיבוב בזווית אינפיניטסימלית סביב ציר x ולאחריו אופרטור סיבוב בזווית אינפיניטסימלית  סביב ציר y, אינה שקולה במדויק להפעלת אותם הסיבובים בסדר הפוך. ניתן להראות בדרך גאומטרית לחלוטין שההבדל בין שני אופני הסיבוב, שהוא למעשה יחס החילוף של אופרטורי הסיבוב שתוארו מקודם, שקול לאופרטור המייצג סיבוב בזווית סביב ציר z. מעובדה זאת ומן הקשר בין ל-L_{\hat{n}} ניתן לגזור אלגברית את יחס החילוף, ובדומה לכך את יחסי החילוף האחרים.
אנרי קרטייה ברסון
אנרי קרטייה ברסון (בצרפתית: Henri Cartier-Bresson; 22 באוגוסט 1908 – 3 באוגוסט 2004) היה צלם צרפתי, מאבות צילום העיתונות המודרני, מהצלמים המשפיעים בדורו על צילום הרחוב בפרט, ואמנות הצילום בכלל. קרטייה ברסון היה ממקימי סוכנות מגנום, והוא זכור גם בזכות ניסוח עיקרון הרגע המכריע שפיתח.
לימודים
אנרי קרטייה ברסון נולד בשאנטלו (Chanteloup), בסן-אֶ-מארן (Seine-et-Marne), חבל ארץ ליד פריז, להורים אמידים ממוצא נורמני. הוא היה בן למשפחת יצרני חוטי סריגה ידוע, וגדל ברבעים העשירים של פריז, סביב פארק מונסו. קרטייה ברסון הנער זכה לחינוך איכותי ולמד בתיכון קונדורסה היוקרתי. אימו הייתה עקרת בית, ואביו, תעשיין טקסטיל אשר עסק גם בשרטוט. כאביו, סבו, ואבי סבו, נמשך אנרי לציור. חוסר רצונו להשתלב בעסקים המשפחתיים וכשלונו החוזר במבחני הבגרות, הובילו את קרטייה ברסון אל עולם האמנות, והוא החל בלימודי ציור עם האמן הקוביסטי אנדרה לוט (Andre Lhot) ועם צייר הדיוקנאות ז'אק אמיל בלאנש (Jacques Emile Blanche). אנרי הושפע רבות גם מדודו, הצייר לואי קרטייה ברסון, שנהרג בקרבות מלחמת העולם הראשונה ב-1915, בגיל 33.
אנדרה לוט, מורו לציור של אנרי, היה אמן המקורב לתנועות האוונגארד של אירופה, אך פיתח תפיסה של "חזרה לסדר" על פי חוקי הקומפוזיציה הקבועים והחשובים, לטענתו. קרטייה ברסון ירש ממנו תפיסה חמורה של קומפוזיציה ומבנה, שמאפיינת את עבודתו המאוחרת כצלם. בציוריו של קרטייה ברסון מאותה תקופה ניכרת גם השפעה של אמנים סוריאליסטים, אליהם התוודע במהלך לימודיו דרך ידידו רנה קרוול (Crevel). השפעה סוריאליסטית ניכרת גם ביצירתו הצילומית של קרטייה ברסון, בעיקר ברגישות מיוחדת למקריות ולאקראיות, ובחשיבות האינטואיציה לדרך עבודתו.
המעבר מציור לצילום
את שירותו הצבאי עשה קרטייה ברסון בחיל האוויר הצרפתי, בבסיס ברוג'ה שבצפון פריז. בתקופה זו התיידד עם זוג אמריקאי מבוסטון שגר בקרבת הבסיס שלו, הארי קרוסבי ורעייתו קארס. הארי היה בן למשפחת בנקאים עשירה, שנטש את עסקי המשפחה והקים עם אשתו את הוצאת הספרים Black Sun, בה פרסמו יצירות של סופרי אוונגרד מובילים. אצל בני הזוג פגש קרטייה ברסון את אנדרה ברטון, את סלבדור דאלי, מקס ארנסט, ואת הגלריסט והאספן לעתיד האמריקאי, ג'וליאן לוי, שימלא תפקיד חשוב בהתפתחות הקריירה של קרטייה ברסון בארצות הברית, ויהיה מהראשונים להעריך את חשיבות עבודתו.
דרך ידידיו האמריקאים נחשף קרטייה ברסון לצילום עכשווי, התוודע לצלמים כאטז'ה ואנדרה קרטש, והחל לתפוס את הצילום כאמנות וכצורת ביטוי. במהלך שירותו הצבאי החל קרטייה ברסון לצלם בזמנו הפנוי בעזרת מצלמת רוליפלקס וכינה את פעולת הצילום "דרך מהירה לציור אינטואיטיבי". בתצלומיו מאותה תקופה ניתן למצוא השפעה של אטז'ה, בעיקר במשיכה לצילום חזיתות של מבנים וחנויות עם בובות ראווה, וכן נטייה להפשטה.
בעקבות קריאת ספריהם של אנדרה ז'יד, לואי פרדינן סלין ו"לב המאפליה" של ג'וזף קונרד, עזב קרטייה ברסון את צרפת לאפריקה בחיפוש אחר הרפתקאות, אך עקב מחלה נאלץ להפסיק את מסעו. לאחר תקופת מחלתו נחשף קרטייה ברסון לתצלומו של מרטין מונקסי (Martin Munkácsi) "נערים שחורים על גדת אגם טנגנייקה" ("Black Boys on the Shore of Lake Tanganyika ") מ-1930, בו נראים נערים כהי עור משתכשכים במי האגם. לימים סיפר קרטייה ברסון על תצלום זה: "אני מוכרח לומר שזה היה התצלום אשר עורר אצלי את הניצוץ אשר הדליק אחר כך את הזיקוקים. לא יכולתי להאמין שדבר כזה יכול להיתפס בעדשת המצלמה [...] אמרתי לעצמי 'לכל הרוחות!', לקחתי את המצלמה ויצאתי אל הרחובות". "פתאום הבנתי שהצילום יכול לתפוס את הנצח ברגע", הסביר. "יש בתמונה זו כזו אינטנסיביות, כזו ספונטניות, כזו שמחת חיים, כזה פלא, עד שהיא מסנוורת אותי עד היום". קרטייה ברסון השמיד חלק גדול מציוריו והודיע לאביו על רצונו להפוך לצלם. הוא שב לנסוע בעולם, אך הפעם במטרה לצלמו. במהלך שנות ה-30 יצא לסדרת מסעות צילום שערך ברחבי העולם (ברלין, איטליה, ספרד, וורשה, מקסיקו, ניו יורק) ושכלל את סגנונו, ששילב בין תפיסה גאומטרית חדה לבין תחושה סוריאליסטית. במסע זה צילם כמה מתצלומיו הידועים ביותר.
התפתחות הקריירה של קרטייה ברסון
קרטייה ברסון הדגיש תמיד את החשיבות המרכזית שייחס לקומפוזיציה של תצלומיו. במניפסט שכתב בהקדמה לספרו משנת 1952, Image à la sauvette (תורגם לאנגלית תחת השם The Decisive Moment, "הרגע המכריע", בעברית), כתב: "כדי שנושא יכיל את כל העוצמה שלו, העברת הצורה חייבת להיות בנויה בקפידה"; "הצילום עבורי הוא ההכרה במקצב של פני השטח של קווים ושל ערכים במציאות"; "על הקומפוזיציה להיות אחד העיסוקים הקבועים שלנו". הגאומטריה שהקסימה במיוחד את קרטייה ברסון הייתה זו שנענית לחוקי חתך הזהב. לזיהוי המבנה המוקפד של התמונה נוסף בתצלומיו אלמנט של תנועה, ושל חיים, שתופסים את מקומם הראוי בתוך הצורה (לרוב אנשים או חיות), במה שכינה "שילוב בו זמני" (coalition simultanée). תמונותיו נוצרו, לרוב, מזיהוי אינטואיטיבי ומיידי של שני המרכיבים בסיטואציה המצולמת.
ב-1933 הציג קרטייה ברסון את תערוכת היחיד הראשונה שלו בניו יורק, בגלריית ג'וליאן לוי. הצלם האמריקאי ווקר אוונס התרשם מאוד מתצלומיו של קרטייה ברסון, שנבדלו מסגנון הצילום הטהור שהכתיבו באותה תקופה אלפרד שטיגליץ ואדוארד סטייכן, בעיקר במראן האקראי והמקרי, וטען שקרטייה ברסון הוא אחד המחדשים הנדירים בצילום. בשנת 1935] הציגו שני הצלמים תערוכה בגלריה של ג'וליאן לוי, יחד עם אלוורז בראבו. באותן שנים החל קרטייה ברסון לפרסם את תצלומיו בעיתונות המאוירת, דוגמת Vu, Voillà, Regards, ו-Ce Soir כמו גם בכמה עיתוני אוונגארד.
קריירה קולנועית
במהלך שהותו בניו יורק, פגש קרטייה ברסון בצלם פול סטרנד (Paul Strand) שעבד באותה תקופה על סרט דוקומנטרי. בעקבות סטרנד, ובהשפעת קולנוענים סובייטים, החליט קרטייה ברסון לעסוק בעצמו בקולנוע. לאחר חזרתו לצרפת התמנה לעוזרו של הבמאי ז'אן רנואר (Jean Renoir), בנו של הצייר האימפרסיוניסט פייר-אוגוסט רנואר, בסרט התעמולה של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית "La Vie est à Nos" מ-1936. הם המשיכו לעבוד יחד בעוד מספר סרטים (Partie de Compagne, La Regle du Jeu) בהם הופיע לעיתים קרטייה ברסון בתפקידים קטנים. באותן השנים ביים קרטייה ברסון בעצמו מספר סרטים תיעודיים. הראשון, Victoire de la Vie ("ניצחון החיים", 1937. פורסם בארצות הברית תחת השם "Return to Life"), עסק בסיוע הרפואי שניתן בספרד במהלך מלחמת האזרחים שם. הסרט, במימון הון אמריקאי, הוזמן על ידי הלשכה הרפואית וועדת הסיוע הצפון-אמריקאית לדמוקרטיה הספרדית. השני, L'Espagne Vivra, נעשה ב-1938.
קרטייה ברסון, שהיה פעיל בשמאל הקומוניסטי הרדיקאלי, חתם באותן שנים על תמונותיו בשם "אנרי קרטייה" בלבד, כדי להסתיר את העובדה שבא ממשפחת תעשיינים גדולה. בשנת 1937 התחתן קרטייה ברסון עם רטנה מוהיני (Ratna Mohini), אשה ממוצא אינדוניזי.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה צורף קרטייה ברסון לשירות הסינמטוגראפי של הארמייה השלישית, והוצב במזרח צרפת, שם צילם את הארטילריה הצרפתית, מטחי הפגזות, ואת תנועת הכוחות לאורך קו מאז'ינו. ב-23 ביוני 1940, נפל קרטייה ברסון בשבי הגרמני בסַן-דִיֶיה. הוא שהה בשבי קרוב לשלוש שנים, רובן בסטלג VA בלודביגסברג. הוא ניסה לברוח שלוש פעמים מהשבי, ובפעם השלישית הצליח. קרטייה ברסון חזר לצרפת בשנת 1943.
בשלהי 1945 ביים סרט דוקומנטרי על פליטים צרפתים החוזרים אל ארץ מולדתם לאחר מלחמת העולם השנייה.
כצלם
ברסון נהג להשתמש בציוד מועט ביותר, זאת בהתאם לדבקותו בריאליזם וברצונו לצלם בעוד נכחותו אינה מורגשת. תצלומיו אינם מבוצעים באמצעות ציוד מיוחד או טכניקות מיוחדות. ברסון מעולם לא השתמש בתאורה נוספת כגון מבזק; בתאורה קלושה העדיף לצלם בסרט בעל בהירות גבוהה.
ברסון כינה עצמו כ"צייר בנשמה", והאדם הרזה והמסוגר נחשב אחד מהאמנים הצנועים ביותר ומעולם לא השתמש במצלמה על מנת לתאר רגעים אשר נחשבו בעיניו כפרטיים מידי. הדבר גרם לו לזכות באהדתם של ידוענים רבים ובשיתוף פעולה עמם. ויליאם פוקנר (William Faulkner), ז'אן-פול סארטר, טרומן קפוטה ומרילין מונרו, כולם נלכדו בעדשת מצלמתו של ברסון ברגעים פרטיים שלא פרסם.
הקמת סוכנות מגנום
כאשר עבד ברסון בתחום העיתונות, פגש את רוברט קאפה ואת דוד סימור (David Seymour), שניהם עיתונאים וגם צלמים, איתם ייסד בשנת 1947 את סוכנות הצילום "מגנום" ("Magnum"), אשר הפכה במרוץ השנים לאחת מסוכנויות הצילום החשובות בעולם. ברסון שימש כנשיא האיגוד בין השנים 1956–1966. הסוכנות הייתה שייכת לצלמים שעבדו בה והייתה מנוהלת כקואופרטיב. בשלהי שנות ה-70, עבדו בסוכנות כעשרים וחמישה צלמים-עמיתים בארצות שונות.
לבטים של צלם
קאפה, חבר טוב של ברסון, אמר לו פעם "הזהר מתוויות, עוד "ידביקו" לך תווית אשר ממנה לא תוכל להפטר, תווית של צלם סוריאליסטי קטן". קאפה די צדק בדבריו. ברסון אכן "נתקע" עם תווית, אך לא של "צלם סוריאליסטי קטן", אלא של "צלם הרגע המכריע".
מאז הוצאת ספר זה, יצא שמו לפניו כצלם שלא מפספס אף תמונה, אך אם רוצים לצפות בברסון ההססני שמתחבט מה להדפיס, מה להראות ומה לשמר, ניתן לראות זאת בספרו משנת 1946, "הנרי קרטייה-ברסון: אלבום הדבקות, תצלומים 1932-1946" ("Henri Cartier-Bresson: Scrapbook, Photographs 1946-1932"), ספר זה מכיל גרסאות כפולות של אייקונים רבים שלו. מאחורי הספר קיים סיפור מעניין ביותר אשר חושף את הקושי בבחירת צילומים מסוימים מתוך צילומים רבים.
בשנת 1940 שבו הגרמנים את רב הטוראי הצרפתי ברסון. עד שנת 1942 נחשב כמת והמוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית:"MoMA") אף תכנן תערוכה לזכרו. בתקופה זו כבר היה ידוע ברסון בשל תצלומיו, אך כאמור, ברסון לא נהרג ובשנת 1943 נמלט מהשבי בחזרה לצרפת. בשנת 1945 החל במגעים עם האוצרים של המוזיאון על מנת להציג בתערוכה (במקום התערוכה לזכרו). ברסון הדפיס 346 מתצלומיו, הדביק את הצילומים על יריעות נייר (8 בדף), והכניס אותם אל תוך אלבום בשביל שהאוצרים יבחרו מהם. התערוכה יצאה לפועל ונקראה בשם "תמונותיו של אנרי קרטייה ברסון" ("The Photographs of Henri Cartier Bresson"), היא נפתחה בפברואר 1947 והוצגו בה 163 תצלומים. אלבום התמונות אוחסן ונשכח, עד שיום אחד, בשנות השמונים, מרטין פרנק, אשתו של ברסון, מצאה את ברסון קורע את התמונות מהאלבום. כאשר הגיעה, היה מאוחר מידי ונשארו רק דפים מועטים.
קרלוס פררו קוסטה
קרלוס פררו קוסטה (בספרדית: Carlos Ferrero Costa; נולד ב-7 בפברואר 1941) הוא עורך דין ופוליטיקאי פרואני, נשוי ואב לארבעה ילדים, שכיהן כראש ממשלת פרו בשנים 2003–2005, תחת הנשיא אלחנדרו טולדו.
הוא הצטרף לפקולטה לאותיות של האוניברסיטה הקתולית ולאחר מכן עבר לפקולטה למשפטים, סיים את לימודיו בשנת 1965. הוא למד קורסים ב"ניתוח ומדיניות פיננסית "במכון קרן המטבע הבינלאומית, בשנת 1967. גם בקורס" לאומי ". מציאות "במרכז ללימודי צבא גבוה בשנת 1972. קוסטה היה מנהל הבנק המרכזי בעת שמנואל מוריירה היה נשיא. הוא גם היה מנהל מכון הסולידריות לקידום והכשרה, גוף חינוכי.
קריירה פוליטית
קוסטה עבד עבור נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי, ונבחר מספר פעמים לקונגרס מטעם מפלגתו של הנשיא. עבר למפלגת האופוזיציה "פרו פוסיבלה", ונעשה לאופוזיציונר חריף לפוג'ימורי. לאחר התפטרות פוג'ימורי התמודד מול ולנטין פנגואה על תפקיד נשיא הקונגרס הפרואני, אך הפסיד. הוא נבחר לתפקיד נשיא הקונגרס ב-2001 והחזיק בו עד מינויו לראש הממשלה.
החליף בתפקיד ראש ממשלת פרו את ביאטריס מרינו, שהתפטרה מתפקידה ב-15 בדצמבר 2003 לפי בקשת נשיא פרו, אלחנדרו טולדו. ב-11 באוגוסט 2005, אחרי פחות משנתיים בתפקיד, התפטר מתפקידו, בתגובה על כך שטולדו מינה את פרננדו אוליברה לתפקיד שר החוץ.
אחיו אדוארדו כיהן בתפקיד שר החוץ תחת שלטונו של פוג'ימורי וכן כשגריר פרו בארצות הברית.
תותית (סדרת טלוויזיה, 2003)
תותית (באנגלית: Strawberry Shortcake) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים המבוססת על דמותה של "תותית" שבבעלות חברת כרטיסי הברכה "American Greetings". הסדרה משמשת כסדרת אתחול לסרטים טלוויזיוניים מאותו זיכיון ששודרו החל משנת 1980. הסדרה בוימה על ידי ג'ודי ריילר ונכתבה על ידי קרטר קרוקר, ג'וליה לרווד, מארתה מרון, לן אוליי, ג'ון לווי ומיל קארנאייג'.
הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית החל מ-11 במרץ 2003 ועד ל-11 בספטמבר 2008. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הופ! החל משנת 2006 עד שנת 2009.
לסדרה הופקו 4 עונות ובהן 44 פרקים באורך 21 דקות כל אחד. בנוסף, יצאו לסדרה 23 סרטי טלוויזיה, בהם "תותית: תותית מחפשת את האביב" ו"תותית: ספיישל חלום מתוק". בשנת 2010 נוצר לזיכיון סדרת אתחול בהנפשה ממוחשבת בעלת אותו שם.
תקציר העלילה
העלילה מספרת על ארץ של תות שדה המכונה "ארץ תות", ארץ שעשויה ממתקים ופירות. בכל פרק בסדרה, תותית (הדמות הראשית של הסדרה) עוזרת לחבריה, מלמדת מחקרים, פותרת בעיות ומשחקת עם חבריה.
המדבבים
בין השנים 2006 עד 2007 במאית הדיבוב בעברית הייתה ענת שאבי. בשנת 2009 במאי הדיבוב בעברית היה עמי מנדלמן. בכל השנים מפיקת הדיבוב בעברית הייתה ענבר שטגר עזרא.
סרטי טלוויזיה
לסדרה יצאו 23 סרטי טלוויזיה המבוססים על הסדרה. הסרט הראשון של הסדרה פורסם ב-11 במרץ 2003, והסרט האחרון של הסדרה פורסם ב-6 במרץ 2012. בישראל שודרו בערוץ הופ! בדיבוב לעברית רק 4 סרטים. רשימת הסרטים ששודרו בישראל: