cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פומפלמוס
פומפלמוס (Pomplamoose) הוא צמד מוזיקלי אמריקאי אשר הוקם בשנת 2008. חברי הצמד הם הזוג הנשוי נטלי דון וג'ק קונטי. הם ידועים בשירים שלהם ובקאברים שלהם לשירים פופולריים.
מקור שמם
השם "פומפלמוס" מגיע מהמילה הצרפתית "Pamplemousse" שמשמעותה אשכולית.
היסטוריה
רוב הפעילות של פומפלמוס היא ביוטיוב אף שהם גם מופיעים בהופעות חיות. לערוצם ביוטיוב יותר מ - 1.46 מיליון רשומים ומעל ל-385 מיליון צפיות. רוב הסרטונים שלהם בנויים בעיקר כ- "שירי וידאו", מדיום שקונטי מגדיר עם שני כללים:
ב-11 באפריל 2010, הצמד התראיין בתוכנית "All Things Considered" בתחנת הרדיו NPR. קונטי אמר על האופן הלא מפואר שבו הם מקליטים:
באפריל 2010, הקאבר שלהם ל"מיסטר סנדמן" של הקורדטס הושמע בפרסומת לסדרת אבלון של טויוטה, המתרחשת בתחנת רכבת בסגנון אר דקו.
במהלך עונת חג המולד של 2010, פומפלמוס הופיעו במספר פרסומות ליונדאי בסגנון "שירי היוטיוב" שלהם, ושרו את הגרסאות שלהם לקלאסיקות חג המולד כגון "O Come, All Ye Faithful", "ג'ינגל בלז", "Up on the Housetop", ו"Deck the Halls".
בשנת 2011, פומפלמוס פרסמו סדרת אינטרנט בשם "Hey, It's Pomplamoose!". ב-5 בנובמבר 2013 השיקה פומפלמוס את העונה השנייה של סדרת האינטרנט: סרט המשך בן שלושה חלקים לשנים הראשונות של הלהקה, כולל אך לא רק, סרטונים, סיבוב הופעות ואלבום (שיצא ב-29 ביולי 2014).
קונטי ודון נישאו בסוף 2016.
ב-18 במאי 2021, דון הודיעה על האבחנה שלה עם קרצינומה של תאי בסיס ושבשל מצבה, פומפלמוס תפרסם פחות סרטונים בחודש.
פילנתרופיה
בנובמבר 2010, פומפלמוס יצרה כונן ספרים עבור בתי ספר בריצ'מונד, קליפורניה, והציעה הורדה חינם של אלבום לכל מי שירכש ספר עבור מחוז בית הספר. במסגרת הכונן נשלחו אל בתי הספר למעלה מ-11,000 ספרים.
ב-8 בנובמבר 2013 הופיעה פומפלמוס ב"Lens", קונצרט ההטבה השנתי ה-16 של המלחין מתיאו מסינה באולם Benaroya בסיאטל עבור בית החולים לילדים בסיאטל.
Radio Ga Ga
Radio Ga Ga (בעברית: רדיו גה גה) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקת הרוק הבריטית קווין. הוא נכתב על ידי מתופף הלהקה רוג'ר טיילור.
ז'אומה קולייט-סרה
ז'אומה קולייט-סרה (בקטלאנית: Jaume Collet-Serra; נולד ב-23 במרץ 1974) הוא במאי קולנוע ספרדי בינלאומי. בתחילת דרכו התפרסם בזכות הרימייק לסרט האימה "בית השעווה" משנת 2005, הסרט "היתומה" ב-2009 ובזכות המותחן "זהות לא ידועה" משנת 2011.
Radio Ga Ga
השיר יצא לאור כסינגל בתור האיי-סייד של "I Go Crazy". השיר נכלל באלבום The Works ואלבומי האוסף Greatest Hits II ו-Classic Queen.
ז'אומה קולייט-סרה
ביוגרפיה
נולד במחוז ברצלונה שבקטלוניה. כילד היה חובב סרטי קולנוע, ובגיל 18 עבר ללוס אנג'לס, שם למד בבית הספר לקולנוע "קולומביה קולג' הוליווד". במקביל עבד כעורך סרטים. עבודת הגמר שלו בבית הספר זיכתה אותו בעבודה כבמאי קליפים.
Radio Ga Ga
הסינגל היווה הצלחה בינלאומית בשביל הלהקה, הגיע למקום ראשון ב־19 מדינות, מקום שני בבריטניה ו-16 בבילבורד הוט 100. הלהקה ביצעה את השיר כל הופעה מאז 1984, כולל הלייב אייד.
ז'אומה קולייט-סרה
ביוגרפיה
בתחילת הקריירה ביסס את עצמו כבמאי פרסומות עבור חברות גדולות ומותגים מפורסמים, ועבד עם שחקנים וזמרים כמו בראד פיט, בריטני ספירס ואנריקה איגלסיאס. האופי הסוריאליסטי והאפל ביצירותיו משכה את תשומת לבו של מפיק הסרטים ג'ואל סילבר מהאחים וורנר, אשר שכר אותו בתור במאי לסרט האימה בית השעווה. כיוצרי קולנוע שהשפיעו עליו, הבמאי מציין במאים כמו דייוויד פינצ'ר, ספייק ג'ונז ומארק רומאנק.
Radio Ga Ga
הקלטה
ההשראה לשיר זה הגיעה כאשר רוג'ר טיילור שמע את בנו אומר את המילים "Radio Ga Ga" בזמן שהאזין לשיר ברדיו בזמן שהיה בלוס אנג'לס. לאחר ששמע את הביטוי, טיילור החל לכתוב את השיר כשנעל את עצמו בחדר עם סינתיסייזר רולנד ג'ופיטר ומכונת תופים. הוא חשב שזה יתאים לאלבום הסולו שלו, אבל כאשר הלהקה שמעה אותו, ג'ון דיקון כתב לשיר בס ופרדי מרקורי שר את הרצועה, מתוך מחשבה שזה יכול להיות להיט גדול. לאחר מכן טיילור נסע לחופשת סקי ונתן למרקורי ללטש את מילות השיר, ההרמוניה והעיבודים של השיר. ההקלטות החלו באולפני Record Plant בלוס אנג'לס באוגוסט 1983. ההקלטה כללה את הקלידן הקנדי פרד מנדל. מנדל תכנת את חלקי הסינט-בס המקושרים. ההקלטה מציגה שימוש בולט ב- vokoder VP330 +. קו הבס הופק על ידי רולנד ג'ופיטר 8, תוך שימוש בארפגיגטור המובנה. השיר הוא מז'אנר הסינת'-פופ, פופ רוק וארנה רוק.
קליפ השיר
הקליפ המוזיקלי של דייוויד מלט לשיר מציג סצינות מסרט המדע הבדיוני האקספרסיוניסטי הגרמני משנת 1927 מטרופוליס וצולם באולפני קרלטון טלוויזיה ובאולפני שפרטון, לונדון, בנובמבר 1983. הוא מציג את הלהקה במכונית שטסה מעל הכותרת. העיר ובהמשך ביצע את השיר מול מעמד הפועלים בעיר, שזור במשפחה בחדר האוכל שלהם מאזינים לרדיו כשהם חובשים מסכות גז. לשיר הסולו "Love Kills" של פרדי מרקיורי נעשה שימוש בגרסתו המשוחזרת של ג'ורג'יו מורודר לסרט, ובתמורה קיבלו קווין את הזכויות להשתמש בקטעים ממנו בסרטון "Radio Ga Ga" שלהם. עם זאת, קווין נאלצה לקנות זכויות ביצוע על הסרט מהממשלה המזרח גרמנית הקומוניסטית, שהייתה באותה עת בעלת זכויות היוצרים. בסוף הקליפ מופיעות המילים "תודה למטרופולין". הסרטון כולל גם קטעי וידאו מסרטוני פרומו קודמים של קווין.
יוסף רבין
ביוגרפיה
רבין נולד בגרודנו. ב-1915 הוא עבר לווילנה, אחרי כיבוש העיר על ידי הגרמנים בזמן מלחמת העולם הראשונה רבין נעצר והוחזק במחנה עבודה, הוא כמעט נפטר מרעב. ב-1920 הוא הנהיג תנועת צעירים קומוניסטים, ברח לברית המועצות והשתקע במוסקבה. במוסקבה הוא עבד בטיפוגרפיה יהודית, הוא למד באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית של מוסקבה, התמחה בספרות יידיש.
ב-1922 הוא התחיל לפרסם את חיבוריו ושיריו בכתבי עת ועיתונים ביידיש, בין היתר פרסם בדער עמעס. בדער עמעס הוא היה ראש מדור שירה בין 1933 - 1936. ב-1930 הוא פרסם את הרומן הראשון שלו שוועסטערקינדער (בני דודים, מוסקבה). הוא היה חבר בוועידה הראשונה של הסופרים הסובייטים ב-1934. יותר מאוחר הוא הגיע לבירוביג'ן, שם עמד בראש איגוד הסופרים של האוטונומיה היהודית, היה חבר מערכת של מספר כתבי עת מקומיים.
ב-1937 הוא נשפט ונעצר, שוחרר ב-1943 ונשלח לחזית. על שנותיו במעצר הוא כתב סיפור אין יענעמ יאהר (באותה שנה) שפורסם בסאוועטיש היימלאנד ב-1989.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתקע במוסקבה, היה חבר מערכת של סאוועטיש היימלאנד בין 1961–1972. ב-1978 השלים חיבור רומן היסטורי אין פארשיידענע יאהרנ (בשנים שונות) על יהודי גרודנו של סוף המאה ה-18 תחילת המאה ה-19. חלק מעבודותיו תורגמו לרוסית.
נפטר במוסקבה ב-1987.
פיג'ו 500 M
"פיג'ו 500 M" היה האופנוע הראשון בעולם שמנועו יוצר בתצורת גל זיזים כפול DOHC (Double Over Head Cam).
הצילינדרים והראשים היו חלק אחד מברזל יצוק, וכללו ארבעה שסתומים משופעים לכל צילינדר, המופעלים על ידי גלגלי תקרה דו-ממדיים, מונעים על ידי רכבת של גלגלי שיניים בין ומאחורי הגלילים ממרכז הארכובה, רצים בתיקי אלומיניום זוויתיים.
יאיר סהר
יאיר סהר (נולד ב-1 ביולי 1958) כיהן כנשיא בורסת היהלומים הישראלית וכיו"ר מפעלי בורסת היהלומים בשנים 2011 - 2013. בשנת 2013 קיבל את התואר נשיא כבוד של בורסת היהלומים של ניו יורק - ה-DDC בעבור פועלו לקירוב שתי בורסות היהלומים בתקופת כהונתו כנשיא בורסת היהלומים הישראלית.
בינואר 2016 קיבל יאיר סהר את התואר נשיא כבוד לכל ימי חייו של בורסת היהלומים הישראלית.
שנותיו הראשונות והשכלתו
יאיר סהר נולד והתחנך בתל אביב. הוא למד חשמל בתיכון אורט סינגלובסקי ושירת בצבא כמדריך בפנימיית חיל חימוש. בראשית שנות השמונים פתח משרד לביקוע יהלומים. עם המעבר לביקוע בלייזר המשיך לעסוק בביקוע בסיוע חמש מכונות לייזר. בגיל 26 החל לנסוע לבלגיה לרכוש יהלומי גלם, ובהמשך החל לעסוק גם בייצור.
ב-1999 נכנס לשותפות עם היהלומן מוטי עבו. השניים הקימו את "סהר עתיד יהלומים בע"מ'", העוסקת בייצור יהלומים בישראל ויצוא באמצעות מנהלי מכירות ונציגויות בארצות הברית ובהונג קונג. החברה מעסיקה כ-40 עובדים בישראל וכן עובדים מחוץ לישראל - כולם ישראלים. החברה נמנית עם מקבלי הסייט של ה-DTC – חברת הסחר של ספק הגלם המרכזי בעולם – דה בירס, ועם לקוחות הליבה הראשונים של חברת הארי וינסטון, האחראית לשיווק 40% מתפוקת מכרה היהלומים דיאביק.
בשנת 2009 קיבלה חברת "סהר עתיד" את התואר יצואן מצטיין של מדינת ישראל מידי נשיא המדינה, שמעון פרס.
תפקידים בענף היהלומים הישראלי
את פעילותו הציבורית בענף היהלומים התחיל יאיר סהר בגיל 35. הוא כיהן במגוון רחב של תפקידים ציבוריים בבורסת היהלומים הישראלית, בהתאחדות תעשייני היהלומים בישראל ובמכון היהלומים הישראלי. בין היתר מילא תפקידים מובילים ובהם המשנה לנשיא הבורסה, סגן הנשיא, חבר נשיאות, גזבר ויושב ראש של ועדות רבות העוסקות בקביעת מדיניות וסדר היום המורכב והמגוון בבורסת היהלומים הישראלית. בנוסף כיהן כיו"ר ועדת הכספים של הבורסה, חבר נשיאות וחבר בוועדות שונות בהתאחדות תעשייני היהלומים וכדירקטור במכון היהלומים הישראלי וחבר בוועדות השונות של המכון.
ביולי 2011 נבחר יאיר סהר לכהונת נשיא בורסת היהלומים הישראלית ויו"ר מפעלי בורסת היהלומים.
במקביל לכהונתו כנשיא הבורסה מכהן יאיר סהר כדירקטור במכון היהלומים הישראלי וכחבר בוועד הפועל של התאחדות תעשייני היהלומים.
חיים פרטיים
יאיר סהר מתגורר ברמת גן, נשוי למיכל ואב לשני בנים ושתי בנות.
לימפופו (פרובינציה)
לימפופו (באנגלית: Limpopo) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה. בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר היא פולוקוונה.
הפרובינציה שוכנת בצפון מזרחה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון במדינת זימבבואה, ממזרח במדינת מוזמביק, מדרום בפרובינציות מפומלנגה, חאוטנג והצפון מערבית וממערב במדינת בוטסואנה.
לייב אקשן
לייב אקשן (Live action, מילולית: "פעולה חיה") הוא צילום, דיגיטלי או בפילם, שלא באמצעות הנפשה קלאסית או ממוחשבת. המונח משמש בתעשיית הקולנוע, הטלוויזיה והפקות וידאו אחרות. מאחר שטכניקה זו היא הנורמה, השימוש במושג לרוב מיותר, ונעשה בו שימוש בדרך כלל רק במקרים שבהם מצופה שייעשה שימוש בהנפשה, כמו למשל בסרטי פיקסאר ובמשחק וידאו, או כאשר היצירה היא עיבוד קולנועי של סרט או סדרה מצוירת, כמו סרטי הקולנוע "סקובי-דו" (2002), "הפלינטסטונס" (1994) או "101 כלבים וגנבים" (1996). שימוש בבובות או בדגמים, כמו למשל בסרט "בעקבות הקריסטל השחור" (1982) נחשב גם כן כלייב אקשן, ובלבד שלא נעשה שימוש בסטופ מושן להנפשתן.
במונח זה נעשה שימוש גם בעולם ההנפשה, על מנת להתייחס לדמויות שאינן מונפשות, בסרטים מצוירים למחצה, כגון "ספייס ג'אם" (1996), "מי הפליל את רוג'ר ראביט" (1988), "לוני טונס: חוזרים לאקשן" (2003), או "מרי פופינס" (1964), בהם בני אדם ודמויות מונפשות חיות יחדיו, כך שדמויות ה"לייב אקשן" הן דמויות "אמיתיות", כגון בוב הוסקינס וג'ולי אנדרוז, לעומת הדמויות המונפשות כגון רוג'ר ראביט.
המונח נפוץ בהקשרים של סרט או סדרת טלוויזיה המבוססים על יצירה מאוירת כגון חוברת קומיקס. עיבודים של קומיקסים ללייב אקשן נפוצים במיוחד בסרטי גיבורי-על, כגון "סופרמן" (1978), "באטמן" (1989), "הנוקמים" ֹׁׁׁ(2012), "הפנתר השחור" (2018), "אקוומן" (2018) ועוד רבים אחרים; וגם בסדרות טלוויזיה כמו "החץ" ו"המתים המהלכים".
ככל שגובר השימוש בתמונות הנוצרות באמצעות מחשבים (Computer-generated Imagery) בתעשיית הקולנוע, חלק ממבקרי הקולנוע, כגון מארק לנגר, מוצאים לנכון לדון ביחסים שבין הלייב אקשן לבין ההנפשה. לטענתם - סרטים חדשים, שמשתמשים באפקטים מיוחדים ממוחשבים, לא ניתנים להשוואה עם סרטי לייב אקשן המשלבים בתוכם דמויות מונפשות, וזאת בשל תפיסת הריאליזם של שילוב שני הסגנונות.
מחאת ה-PX בדאליין
מחאת ה-PX בדאליין (מכונה גם אירוע ה 14-8. סינית: 大连8•14抗议. פין יין: Dàlián 8•14 kàngyì) הייתה מחאה ציבורית לא-אלימה שנערכה בכיכר העם בעיר דאליין ב-14 באוגוסט 2011, נגד מפעל דא-ליין פ'ו-ג'יא דא-חואה פטרוכימיה בע"מ (Dalian Fujia Dahua Petrochemical ,大連福佳大化石油化工) לייצור פרה־קסילן שהוקם בעיר.
רקע
ב-8 באוגוסט 2011 הכה הטייפון "מויפה" בעיר דאליין ופרץ את אחת מסוללות ההגנה של מפעל הכימיקלים. התושבים הגרים בקרבת המפעל פונו, הפרצה תוקנה והרשויות דיווחו כי לא אותרה דליפת חומרים. עם זאת, האירוע העלה חשש ציבורי כבד מפני זיהום, בטענה שאף אם באירוע זה לא דלף חומר מסוכן, בסערה עתידית עלול להיפרץ אחד ממכלי האחסון שבמפעל ולהציף את העיר בכימיקלים רעילים.
לדבריו של ואנג צאנפה, פרופ' לחוק סביבתי וראש המרכז לעזרה משפטית לקורבנות זיהום בבייג'ינג, המפעל אינו חוקי מלכתחילה, כיוון שלא עבר את בדיקות הערכת ההשפעה הסביבתית המחייבות על פי החוק. בנוסף, מידע הנגיש לציבור מראה כי הקמת המפעל מפרה את התקנות הרשמיות, שכן המפעל ממוקם במרחק של 20 ק"מ בלבד ממרכז העיר, ועל כן אינו עומד בדרישת המרחק המינימלי שמגדיר החוק.
14 באוגוסט 2011
בעקבות אירועי הטייפון והתקרית במפעל, יזמו תושבי דאליין "צעידה" (sanbu 散步, מינוח נייטרלי המשמש בסין לציון מחאה, במטרה להתחמק מהצנזורה) בכיכר העם בעיר. המידע הופץ באמצעות וייבו, רן-רן (רשת חברתית סינית בעלת פורמט דומה לפייסבוק), טוויטר, בלוגים ופורומים אינטרנטיים. לא ידוע מיהם מארגני המחאה.
ב-14 באוגוסט נאספו בכיכר עשרות אלפים בדרישה לסגור מיידית את המפעל ולהעבירו למקום אחר, וכן לפרסם את ממצאי החקירה שנערכה במפעל. ראש המפלגה הקומוניסטית בעיר טאנג ג'ון וראש העיר לי ואן-צאי הגיעו למקום ההתרחשות וניסו להרגיע את המפגינים בהבטחה להעביר את המפעל אל מחוץ לגבולות העיר, אך לדברי נוכחים במקום הם נענו בקריאות בוז. בשבועות שלאחר מכן פעלו גופי הצנזורה למחיקת פוסטים המתייחסים לאירוע המחאה ולחסימת חיפושים אינטרנטיים של המושגים "PX", "דאליין" ו"מחאת דאליין". פוסטים רבים שנמחקו הועלו מחדש על ידי התושבים תחת כותרות לא מחשידות, או ללא התייחסות למיקום, במטרה לעקוף בדרך זו את הצנזורה. הרשויות ניסו לחסום במיוחד את הניסיון של טאנג ג'ון ולי ואן-צאי להרגיע את המפגינים.
הפשרה
בתחילת חודש דצמבר 2011 הודלף לרשת מסמך, לפיו המפעל עבר בדיקות בטיחות ויחדש במהרה את פעילות הייצור. זמן קצר לאחר מכן דיווחו תושבים מקומיים כי עולה עשן מארובת המפעל וכי פועלים מגיעים לעבוד בו. התקשורת המקומית בסין דיווחה על חידוש הפעילות, אך הדיווחים הוסרו מהרשת. גורמים רשמיים והנהלת המפעל סירבו לאשר או להפריך את הדיווחים, וטענו כי המעבר לאי סי-ג'ונג יצא לפועל, אך יארך זמן מה.
מחאות סביבתיות דומות בסין
המחאה בעיר שיאמן ב-2007: המחאה הגדולה הראשונה בסין נגד הקמת מפעל לייצור PX. ב-1 ביוני 2007 צעדו 8,000-10,000 תושבים מקומיים במחאה על הקמת המפעל. בעקבות המחאה והבעות ההתנגדות הציבורית שהוסיפו לעלות אחריה, הועבר הפרויקט לעיר ג'אנגג'ואו (Zhangzhou) שנמצאת אף היא בתחומי פרובינציית פוג'יין.
המחאה בעיר נינגבו (Ningbo) ב-2012: מחאה נגד הרחבת מפעל לייצור PX בתחומי העיר, אשר החלה ב-24 באוקטובר 2012 ונמשכה כשבוע. המחאה החלה בפעילותם של כ-200 מתושבי הכפרים באזור, והתפתחה לקהל של אלפים עד עשרות אלפים מפגינים, אשר התעמתו עם כוחות המשטרה.
המחאה בעיר מאומינג (Maoming) ב-2014: ב-30 במרץ 2014 צעדו למעלה מאלף תושבים מקומיים במחאה על הקמת מפעל לייצור PX, כתוספת לבית זיקוק הפועל בעיר, הנמצא בבעלות משותפת של השלטון המקומי וחברת סינופק (Sinopec). הנמצאת בבעלות המדינה. המחאה החלה כצעדה שקטה, אך בהמשך התפתח עימות בין המפגינים לכוחות המשטרה.
הדיוויזיה ה-29 (ארצות הברית)
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה נחתה בברסט, צרפת ב-8 ביוני 1918, ובסוף ספטמבר לחמה כחלק מהקורפוס הצרפתי ה-17 במסגרת הארמייה האמריקנית הראשונה במתקפת מז-ארגון. במהלך 21 ימי הלחימה, התקדמה הדיוויזיה ה-29 כ-7 ק"מ, תפסה 2,148 שבויים, ולכדה למעלה מ-250 מקלעים או תותחי ארטילריה. 30% מלוחמי הדיוויזיה נפגעו - 170 קצינים ו-5,591 חוגרים נהרגו או נפצעו. זמן קצר לאחר מכן נחתם הסכם שביתת-הנשק עם גרמניה ב-11 בנובמבר 1918, ובמאי 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית ולוחמיה שוחררו, אולם הדיוויזיה נשארה פעילה כחלק מהמשמר הלאומי.
מלחמת העולם השנייה
ב-3 בפברואר 1941 הופעלה הדיוויזיה מחדש, במסגרת התארגנות צבא ארצות הברית למלחמה. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-115, ה-116 וה-175, גדודי הארטילריה ה-110, ה-111, ה-224 וה-227, ויחידות נוספות. ב-5 באוקטובר 1942 נשלחה הדיוויזיה בפיקודו של לאונרד ג'רואו לבריטניה, שם החלה באימונים לקראת הפלישה לאירופה. ב-30 ביולי 1943 מונה ג'רואו למפקד הקורפוס ה-5, ובמקומו מונה צ'ארלס גרהארט למפקד הדיוויזיה.
ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, יחד עם הדיוויזיה ה-1 כחלק מהקורפוס ה-5, ועל אף אבדות רבות נאחזו הכוחות בחוף והדפו את הדיוויזיה הגרמנית ה-352 מעמדותיה. ב-7 ביוני כבשה הדיוויזיה את איזיני, וב-14 ביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-19. הדיוויזיה השתתפה בקרב על סן-לו, ולאחר מכן לחמה במבצע קוברה ובקרב על ברסט. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-13, והחזיקה עמדות לאורך נהר הרור. בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים בקרבות בגרמניה, עד לכניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945. לאחר מכן שהתה הדיוויזיה ככוח כיבוש ליד ברמן, ובינואר 1946 שוחררו חיילי הדיוויזיה, והדיוויזיה חזרה להיות כוח של המשמר הלאומי של ארצות הברית.
לאחר המלחמה
בשנת 1959 חולקה הדיוויזיה לצוותי קרב, ובשנת 1963 בוטלו הרגימנטים בדיוויזיה לטובת בריגדות במסגרת ארגון מחדש. בשנת 1968 נשלחו דיוויזיות אחדות של המשמר הלאומי לווייטנאם כחלק ממלחמת וייטנאם, אולם הדיוויזיה ה-29 לא נמנתה עליהם, ואף הוחלט בסוף לפרקה.
ב-6 ביוני 1984 הוחלט על הקמת הדיוויזיה מחדש, והיא הוקמה כדיוויזיה קלה במסגרת המשמר הלאומי. עם תום המלחמה הקרה בשנת 1989 פורקו דיוויזיות מסוימות, אולם הדיוויזיה ה-29 לא נמנתה עליהם, ורק נערך בה ארגון מחדש. בשנת 1998 השתתפו חיילי הדיוויזיה בתרגיל גדול מאוד שנערך בווירג'יניה, ובשנת 2001 נשלחו חלק מחייליה לשרת במסגרת כוח השלום בקוסובו. בשנת 2004 נשלחה הדיוויזיה לאפגניסטן, ובשנת 2006 עברה הדיוויזיה ארגון מחדש, ולאחר מכן נשלחה שוב לשרת בקוסובו. בשנת 2008 נשלח כוח מהדיוויזיה לשירות בכווית ובעיראק, ובשנת 2010 נשלח כוח מהדיוויזיה לשירות באפגניסטן.
אופרטור צמוד
באלגברה ליניארית והכללותיה, האופרטור הצמוד לאופרטור ליניארי הוא אופרטור ליניארי אחר,. בנוכחות מכפלה פנימית האופרטור הצמוד הוא אופרטור.
פעולת ההצמדה מהווה אינוולוציה של חוג האנדומורפיזמים של מרחב מכפלה פנימית. הקשרים בין האופרטור לצמוד שלו מאפיינים כמה מן המשפחות החשובות ביותר של אופרטורים, ובפרט מאפשרים לזהות מתי אופרטור ניתן ללכסון.
המקרה הכללי
לכל מרחב וקטורי V מוגדר המרחב הדואלי V^* של כל הפונקציונלים. אם העתקה ליניארית, ההעתקה הצמודה היא אופרטור  המוגדר לפי הכלל הפשוט ; כלומר, T^* פועל על פונקציונלים  על ידי הרכבת T מימין.
אם U,V,W מרחבים וקטוריים ו- העתקות, אז  משום ש-.
בדומה לזה מוגדר הצמוד של הצמוד,, לפי. כל מרחב וקטורי V משוכן באופן טבעי במרחב הדואלי לדואלי שלו, V^{**}, כאשר מפרשים וקטור vכפעולה המוגדרת לפי v(f) = f(v). תחת הפירוש הזה, T^{**} מתלכד עם T בכל מקום שבו האחרון מוגדר, משום ש- לכל.
מרחבי מכפלה פנימית
אם העתקה ליניארית, אז מגדירים  כך שיתקיים, לכל w \in W, ; כלומר, לכל v \in V,. כך השוויון מגדיר את האופרטור החדש.
במקרה של מכפלה פנימית הרמיטית, כגון מכפלה פנימית מעל שדה המספרים המרוכבים שבה מתקיים, הזיהוי של V עם המרחב הדואלי הוא דרך פעולה צמודה של הסקלרים, ולכן במקרה זה יש לקרוא את נוסחת הכפל בסקלר שהוזכרה לעיל כך:.
במקרה המיוחד בו V = W, הליניאריות של פעולת ההצמדה, יחד עם חוק הכפל, הופכים את ההצמדה לאינוולוציה של חוג האנדומורפיזמים (שאבריו הם כל האופרטורים הליניאריים מ-V ל-V).
ההגדרה של העתקה צמודה
ההעתקה הצמודה (או הטרנספורמציה הצמודה) היא העתקה ליניארית אשר מקיימת והיא תואמת במשמעותה את המטריצה הצמודה.
T^* מוגדרת על ידי.
תכונות של העתקה צמודה
התכונות הבאות מתקיימות על ידי העתקה צמודה:
אופרטורים מיוחדים
לכל אופרטור, כאשר V מרחב מכפלה פנימית, יש משמעות להרכבות TT^*, T^*T, ששתיהן העתקות , ולכן אפשר להשוות ביניהן. אם TT^* = T^*T ההעתקה נקראת נורמלית. אם TT^* היא הזהות ההעתקה נקראת אוניטרית (ובהקשר מעט שונה אורתוגונלית). אם T^* = T ההעתקה היא הרמיטית.
מטריצות
בין מרחבים וקטוריים מממד סופי אפשר לתאר כל העתקה ליניארית באמצעות מטריצה, על ידי בחירת בסיס לכל מרחב. בפרט, עבור מרחבי הווקטורים הסטנדרטיים, בחירת הבסיס הסטנדרטי כבסיס מייצג מאפשרת לחשב את האופרטור הצמוד בקלות:
כלומר: המטריצה של האופרטור הצמוד מתקבלת מהפעלת שחלוף והצמדה מרוכבת על המטריצה המקורית.
פענוח הגנום של האדם הניאנדרטלי
פרויקט פענוח הגנום של האדם הניאנדרטלי (באנגלית: The Neanderthal genome project) הוא מיזם שהושק ביולי 2006 על ידי מכון מקס פלאנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית שבגרמניה וחברת הביוטכנלוגיה האמריקנית 454 Life Sciences במסגרתו בוצע ריצוף DNA לגנום של האדם הניאנדרטלי. המיזם הושלם ב-7 במאי 2010 ותוצאותיו פורסמו בכתב העת Science.
במסגרת המחקר חילצו החוקרים DNA מעצם הירך בשלד של ניאנדרטלית בת למעלה מ-38,000 שנים שנתגלתה במערת וינדיה שבקרואטיה, וכן מעצמות אחרות של אדם ניאנדרטלי שהתגלו בספרד, ברוסיה ובגרמניה.
התוצאות הראו שה-DNA של בני האדם המודרניים, וה-DNA של הניאנדרטלים הוא זהה בכ-99.5%.
רשת אלחוטית קהילתית שמפיין-אורבנה
רשת אלחוטית קהילתית שמפיין-אורבנה היא רשת אלחוטית קהילתית של "המרכז העצמאי למדיה" (UCIMC) באילינוי. הפרויקט הוקם בשנת 2000 על ידי קבוצת מפתחים מתוך רצון להשתמש בחיבורי אינטרנט קיימים אשר הוקצו למוסדות ציבוריים (כגון משרדים עירוניים, בתי ספר ואוניברסיטאות) שאינם מנוצלים עד תום. מטרת הפרויקט היא בניית רשת אלחוטית חברתית בצורה חסכונית ויעילה, ללא מטרות רווח, על ידי התקנה של ציוד רשת אלחוטית (WIFI) על גגות חברי הקהילה המקומית. UCIMC הצליח להקים את הרשת קהילתית במהירות גבוהה. פרויקט זה הוא אחד מני רבים אשר יצרו רשתות קהילתיות ברחבי העולם, ומפתח פלטפורמה להעתקת המודל למקומות נוספים בהתאם לצרכים המשתנים.
ארכיטקטורת הרשת
פלטפורמת CUWiN מכוונת לספק טופולוגיית רשת שאינה היררכית אשר מבוססת על תשתיות וטכנולוגיות קיימות. בעבר, רשתות מסוג זה סבלו מבעיית "הרחבה להיקפים גדולים" (סילומיות) משום שהיקף התקשורת גדל מעבר ליכולת של הנתבים האינדיבידואלים הקיימים ברשת לקבל ולהעביר את האינפורמציה. כתוצאה מכך, כאשר רשת מסוג זה הגיעה לגודל מסוים, הנתונים הרבים שעברו בה גרמו לקריסתה. על מנת להתגבר על בעיה זו, פותחו אלגוריתמים המשפרים את יכולת הנתבים להתמודד עם היקף כה רחב של אינפורמציה. חברי הפרויקט מעריכים ששיפור טכני זה מאפשר תקשורת יעילה בין אלפי עד עשרות אלפי צומתי רשת בטופולוגיה עירונית עמוסה. בנוסף לאלגוריתמים שפותחו על מנת לשפר את ניתוב האינפורמציה, פלטפורמת CUWiN משתמשת ב"מטריצת ניתוב" אשר פותחה על ידי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). מטריצה זו, מאפשרת אדפטציה דינאמית לאיכות כל חיבור ברשת בהתחשבות במרחקים ביניהם.
ונוס השחורה
ונוס השחורה (בצרפתית: Vénus Noire) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2009 בבימויו של עבד אל לטיף קשיש. הוא מבוסס על חייה של שרה בארטמן, אישה קויקואית אשר בתחילת המאה ה-19 הוצגה לראווה באירופה במופעי בידור, תחת השם "ונוס ההוטנטוטית". הסרט היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-67 בוונציה, שם הוענק לו פרס שוויון ההזדמנויות.
עלילה
הסרט פותח בפריז, בשנת 1817, באקדמיה המלכותית לרפואה. חוקר הטבע המהולל, ז'ורז' קיווייה, מצהיר: "מעולם לא ראיתי גולגולת אנושית הדומה כל כך לזו של קוף אדם". הוא עומד בסמוך לפסל גבס בדמות אישה אפריקאית, וסביבו רישומים של גופה ואברי מינה של אותה אישה. הוא מעביר צנצנת ובה איברי מינה המשומרים בין היושבים, ומצהיר כי האישה - הבעלת עכוז ופות מוגדלים - מייצגת את החוליה החסרה בין הקוף לאדם.
קפיצה אחורה ללונדון, שנת 1810. מופע פריק שואו בו מתנוסס שלט ענק המזמין את הצופים לראות את "ונוס ההוטנטוטית". במופע, שרה בארטמן, אישה קויקואית, לבושה בגד גוף המדמה עירום ולכודה בכלוב על הבמה, וה"מפעיל" שלה, הנדריק סייזר, משחרר אותה מתגרה בה ובקהל, מדגים את שיטות האילוף שלה, בעוד שרה - המכונה סארקי, ולפעמים סארטי - נוהמת ומפחידה את הצופים. בסוף המופע, סייזר מזמין את הצופים להתקרב ולגעת באחוריים השופעים של שרה, ולבדוק שהם אמיתיים.
בדירתם, סארקי לבושה בלבוש אירופאי של התקופה, מעשנת סיגר ומטביעה יגונה באלכוהול. סייזר מעודד אותה שהוא יהפוך אותה לאישה עשירה, ושהיא תמשיך להופיע עוד קצת ועוד קצת ואז תהיה משוחררת. במופעים הבאים, סארקי מביעה פחות רצון לשחק את ה"פראית", ומדגימה את כשרונותיה המוזיקליים, בניגון על קורה (כלי מיתר אפריקאי). סייזר מתפרץ עליה שהיא בוגדת בו ומביישת אותו, כי היא לא נכנעת לרצונותיו לגבי המופע.
באחד המופעים נכחו נציגים מתנגדי עבדות של המכון האפריקאי, ובעקבות מה שראו, דיווחו לרשויות, שהביאו תביעה נגד סייזר על כך שהוא מחזיק בה נגד רצונה ומאלץ אותה למופע משפיל ומיני. במשפט, סארקי מעידה שהיא חלק ממופע ואינה תחת אילוץ, ולמרות ההתנגדויות הנחרצות של אנשי המכון, הסבורים שגם העדות שלה מאולצת, התביעה מבוטלת.
כדי להימלט מהסקנדל שנוצר בעקבות המשפט, סייזר לוקח את סארקי לצרפת, ובעזרתו של ראו, מאלף חיות וסרסור מקומי, מציג את סארקי כקוריוז במסיבות של בני אצולה. לראו אין את מערכת היחסים הארוכה שיש לסייזר עם סארקי, שכוללת את זה שסארקי עבדה בבית משפחתו והייתה המיינקת של שני ילדיו - והוא מתייחס אליה כחיה, אונס אותה, ומשפיל אותה מינית במסיבות. סייזר רואה את מה שקורה, אך העניין האמיתי שלו הוא בכסף, והוא אינו פועל לטובתה של סארקי.
כשפונה חוקר הטבע קיווייה אל סייזר בשם האקדמיה לרפואה, ומבקש לבדוק את סארקי ולבצע בה מדידות, סייזר פוקד על סארקי לשתף פעולה, ומשאיר אותה עם המדענים במכון. אלה מציירים אותה ואת איבריה, מודדים את גולגולתה ואת עכוזה, ומדברים עליה כאילו אין היא בחדר. הם מגלים עניין רב בגודל אחוריה, ומצליחים להבין ממנה שהשומן נצבר שם לאחר שילדה, וקיווייה מצהיר שהדבר דומה למה שקורה אצל קופים. כשמבקשים המדענים לבחון את אברי מינה, סארקי מתנגדת, ומסרבת להוריד את הסינר שמכסה את אזור חלציה. סארקי דוברת אך מעט צרפתית, והמדענים אך מעט אנגלית, כך שהתקשורת ביניהם כמעט אפסית. המדענים זורקים מטבעות כסף לכיוונה של סארקי כדי לעודד אותה להתפשט, וכשזה לא עובד, מנסים להפשיטה בכוח. היא בורחת מהמכון, אך כשהיא חוזרת הביתה, סייזר מכה אותה ומכנה אותה בוגדת מכיוון שלא יקבל את כספו ואישור שהיה. הוא משאיר אותה בידי ראו תמורת סכום כסף.
ראו מפקיד את סארקי בבית זונות שהוא מקושר אליו, והיא הופכת לזונה בניגוד לרצונה. בריאותה מתדרדרת, והיא לוקה בשיעול כרוני. בבדיקה שגרתית למחלות מין אצל הזונות, מתגלה אצל סארקי זיהום, ותוך זמן קצר היא מתה, לא ברור מאיזו מחלה. גופתה נמסרת - בתמורה לסכום כסף נכבד - לאותה אקדמיה לרפואה, שם יוצקים אותה לתבנית גבס ויוצרים פסל בדמותה, חותכים ומבתרים את גופתה, מודדים ומציירים, וכל זאת בתיאורים סמי-פורנוגרפיים, כאשר ברור שההתייחסות אליה היא כחפץ, ולא כאדם, דבר הניכר בכך שבכל התהליכים הניתוחיים שבוצעו בגופתה, לא טרחו לבדוק את סיבת מותה.
הסרט מסתיים בקטעי וידאו תיעודיים לגבי ההחזרה של שרידיה של סארקי לדרום אפריקה בשנת 2002, לאחר עשרות שנים של בקשות, דרישות ומשא ומתן מול צרפת. הקטעים מראים את הטקסים לכבוד הגעתה של סארקי חזרה למולדתה, שנערכו במסגרת יום האישה של דרום אפריקה, וכוללים חלק מנאום של ראש ממשלת דרום אפריקה דאז, תאבו מבקי, שהכריז על קברה כעל אנדרטה לאומית.
מרגרט הארווד
מרגרט הארווד (באנגלית: ; 19 במרץ 1885 – 6 בפברואר 1979) הייתה אסטרונומית אמריקאית, זוכת פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה. המנהלת הראשונה של, והייתה האישה הראשונה שעמדה בראש מצפה כוכבים. בנוסף, הייתה האישה הראשונה שזכתה בדוקטורט של כבוד מאוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. האסטרואיד "7040 הארווד" קרוי על שמה.
קורות חיים
הארווד נולדה ב-1885 בליטלטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית לאמילי אוגוסטה גרין הארווד, והרברט ג'ון הארווד.
הארווד סיימה תואר ראשון באסטרונומיה במכללת רדקליף בשנת 1907, ובשנת 1916 סיימה תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, גם הוא באסטרונומיה. לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון היא עבדה כאחת מ-"מחשבות הרווארד" ובשנת 1912 הייתה הזוכה הראשונה במענק בשווי $1,000 של איגוד "מריה מיטשל". כחלק ממענק מחקר זה, עברה הארווד לננטקט שבמסצ'וסטס בכדי לעבוד במצפה הכוכבים של האגודה. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1916, מונתה הארווד למנהלת המצפה, ונשארה בתפקיד זה למשך ארבעים ואחת שנים.
בין השנים 1912–1916, כאשר עבדה הארווד במצפה כחלק מאותו מענק שנתי בו זכתה ארבע פעמים ברצף, שנותיה היו מחולקות לחצי: בחצי הראשון של השנה, היא עבדה במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, ובחצי השני במצפה "מריה מיטשל".
לאחר פרישתה הרשמית בשנת 1957, חזרה הארווד לעבוד בשנית במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד למשך 20 שנים נוספות, עד לפטירתה ב-1979. הארווד קבורה בבית הקברות ווסטלאון שבליטלטון.
קריירה
במהלך שנותיה במצפה הכוכבים "מריה מיטשל" חקרה הארווד בעיקר כוכבים משתנים, כאשר תחום התמחותה העיקרי היה פוטומטריה.
במהלך תקופה זו במשך ששת החודשים בהם לא עבדה הארווד במצפה "מריה מיטשל", ובמהלך השנים 1907–1912, עבדה הארווד בנוסף לעבודתה כעוזרת לאדוארד פיקרינג במכללת הרווארד, וגם כמורה למדעים במספר בתי ספר ברחבי העיר.
בשנת 1917 גילתה הארווד את האסטרואיד "886 וושינגטוניה", כארבעה ימים לפני שהתגלה באופן רשמי על ידי ג'ורג' פטרס. פטרס הוכר כמגלה האסטרואיד מכיוון שבאותה התקופה, לא היה נחשב זה לנאות שתגלית שכזו תיוחס לאישה. חרף חוסר ההכרה, החליטה הארווד לשלוח את תמונות ממצאיה לפטרס כדי שיוכל לכלול אותן בפרסום מחקרו.
בתקופתה כמנהלת מצפה הכוכבים בננטקט נהגה הארווד לקיים "ימים פתוחים" בהם יכלו מבקרים לבוא למצפה ולצפות בכוכבים, ואף ללמוד כיצד להשתמש בסקסטנט ואיך לנווט בעזרת הכוכבים.
תסביך פרנקנשטיין
בסיפורי הרובוטים של אייזיק אסימוב, תסביך פרנקנשטיין (באנגלית: Frankenstein complex) הוא מונח המבטא פחד מרובוטים דמויי אדם. ההתנהגות מתוארת בימנו על ידי המונח אוטומטונופוביה. המונח מופיע בסיפורי הרובוטים הרבים של אסימוב.
השם, "תסביך פרנקנשטיין", הגיע משמו של ויקטור פרנקנשטיין ברומן "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי. בסיפור פרנקנשטיין יוצר ישות תבונית, אך מוצא שהיא מחרידה ונוטש אותה, והיצור הדחוי פותח במסע נקמה אכזרי. בתרבות הכללית השם 'פרנקנשטיין' נקשר אל המפלצת ולא אל יוצרה, וכך גם המונח 'תסביך פרנקנשטיין' מתייחס לפחד מן הרובוטים ולא מיוצריהם, הרובוטיקאים.
מרגרט הארווד
קריירה
מעבר לעבודתה במצפה הכוכבים בננטקט, שירתה הארווד כיועצת לאיגוד האסטרונומיה האמריקאי בין השנים 1927 - 1930. בנוסף, השתתפה באגודות מדעיות רבות ביניהן האגודה האמריקאית לקידום המדע ובאגודה האסטרונומית המלכותית והייתה לאישה הראשונה שהורשתה להיכנס למצפה הר וילסון, שהיה באותה התקופה מצפה הכוכבים הגדול ביותר בעולם. במהלך מלחמת העולם השנייה, לימדה הארווד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בבקרים, ובערבים לימדה חיילים בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ניווט. בנוסף, לקחה חלק במועצת בתי הספר של ננטקט בין השנים 1936 - 1940, ובין השנים 1925 - 1927 הייתה חברה בחבר הנאמנים של בית חולים בננטקט. בין השנים 1918–1922 התנדבה לעבוד שירות בצלב האדום.
תסביך פרנקנשטיין
ברבים מסיפורי הרובוטים של אסימוב הגישה הכללית של הציבור לרובוטים היא פחד וחשד: אנשים רגילים חוששים שרובוטים יחליפו אותם או ישלטו בהם, למרות ששליטה זו אינה אפשרית תחת שלושת חוקי הרובוטיקה, שהראשון בהם הוא: "לא יפגע רובוט לרעה בבן אדם, ולא יניח, במחדל, שאדם יפגע."
מרגרט הארווד
פרסים והוקרה
בשנת 1960, כאשר גילה צוות חוקרים מקליפורניה את האסטרואיד 7040, הוחלט לקרוא לו “7040 Harwood” כאות הוקרה לפועלה של מרגרט הארווד. אחת הסיבות שהביאו לכך שהוחלט לקרוא לאסטרואיד 7041 “7041 Nantucket” היא שהארווד רצתה לקרוא כך לאסטרואיד 886, לו הייתה מקבלת את ההזדמנות לעשות זאת. בשנת 1962 זכתה הארווד בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה. הארווד קיבלה מדליה מקולג' רדקליף על הישגיה.
תסביך פרנקנשטיין
אמנם, הציבור אינו מקשיב בדרך כלל להיגיון זה, ומקשיב לפחדיו. הסיפור הקצר "הרובוט שנעלם" המופיע בספר אני, רובוט הוא דוגמה של "פחד מרובוטים" שאסימוב תיאר.
בספריו של אסימוב, תסביך פרנקנשטיין הוא בעיה רצינית עבור רובוטיקאים ויצרני רובוטים. העושים ככל יכולתם כדי להרגיע את הציבור ולהראות לו שרובוטים אינם מזיקים. לפעמים הם אפילו מסתירים מהציבור את האמת אודות רובוטים מסוכנים כדי לא לעורר תבהלה ציבורית.
מוחמד-רזא מהדווי כני
אייתוללה מוחמד-רזא מהדווי כני (בפרסית: محمدرضا مهدوی کنی; 6 באוגוסט 1931 – 21 באוקטובר 2014) היה פוליטיקאי, סופר ואיש דת איראני, שכיהן כממלא מקום ראש ממשלת איראן מספטמבר 1981 עד 29 באוקטובר 1981.
לפני כן כיהן כשר המשפטים וכשר הפנים בממשלות של מוחמד עלי רג'אי ומוחמד-ג'וואד באהונר. היה המייסד של אוניברסיטת אימאם סאדיק שבטהראן, שהייתה ידועה בכך שעסקה בעיקר במדעי הרוח.
ביוני 2014 אושפז בבית החולים בהמן ונכנס לתרדמת לאחר שסבל מהתקף לב. נפטר ב־21 באוקטובר 2014.
ביוגרפיה
מהדווי כני נולד בכפר כאן, שנמצא בסמוך לטהראן. אביו היה אייתוללה שלימד בבית הספר מופיד. בית הספר התיכון שבו למד היה בית הספר בורהאן שבטהראן. ב-1947 נסע לקום כדי ללמוד שם בסמינר דתי. אחד ממוריו היה האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, לימים המנהיג העליון של איראן. לאחר שסיים את הלימודים בסמינר הדתי הוא חזר לטהראן ב-1961 כדי ללמוד מדעי הדת. במקביל השתתף במחאות נגד השאה מוחמד רזא שאה פהלווי ואף נכלא בעקבות הפעילות האקטיביסטית שלוש פעמים. לפני המהפכה האיראנית מינה אותו ח'ומייני לחבר מועצת המהפכה. עם הצלחתה של המהפכה והדחת השאה מהדווי כני מונה לממלא מקום יושב ראש מועצת שומרי החוקה ואף הנהיג לתקופה מסוימת את ארגון אנשי הדת הלוחמים (קבוצה פוליטית דתית שאינה מוגדרת באופן רשמי כ"מפלגה"). הוא סירב להצטרף למפלגה הרפובליקנית האיסלאמית שהוקמה ב-1979 מאחר שלטענתו, אנשי דת צריכים להישאר א-מפלגתיים.
מהדווי כני כיהן כשר הפנים בקבינט של מוחמד עלי רג'אי. עם הירצחו של רג'אי, הוא מונה לשר הפנים בשנית בקבינט שהקים מחליפו של רג'אי, מוחמד-ג'וואד באהונר. לאחר שבאהונר נרצח אף הוא, בפיגוע שאורגן על ידי מוג'אהדין ח'לק, הוחלט שמהדווי כני יכהן כממלא מקומו. ואכן, ב-2 בספטמבר מונה לממלא מקום ראש ממשלת איראן וכיהן בתפקיד זה עד 29 באוקטובר 1981, אז הוחלף על ידי מיר-חוסיין מוסאווי.
ב-1989 הוא נבחר להיות חבר המועצה לתיקון החוקה של איראן. ב-2011 נבחר להיות יו"ר מועצת המומחים האיראנית לאחר שהיו"ר הקודם, אכבר האשמי רפסנג'אני התפטר מתפקידו. במרץ 2013 נבחר לכהן בתפקיד לשנתיים נוספות. לאור העובדה שנפטר במהלך כהונתו מונה האייתוללה מוחמד יזדי במרץ 2015 להיות יו"ר המועצה במקומו של מהדווי כני.
ב-4 ביוני, ביום השנה למותו של ח'ומייני אושפז מהדווי כני בעקבות אירוע מוחי. הוא נכנס לתרדמת עוד באותו יום ולא יצא ממנה עד מותו ב-2 באוקטובר 2014. עם מותו הכריז נשיא איראן, חסן רוחאני על שני ימי אבל לאומיים.
חיים אישיים
מהדווי השאיר אחריו שלושה ילדים, שמונה נכדים ואף שני נינים.
צוות אורקל ארצות הברית
צוות אורקל ארה"ב (באנגלית: Oracle team USA) הוא קבוצת שיט מטעם מועדון היאכטות גולדן גייט שמתחרה בגביע אמריקה. הצוות הוקם באוגוסט 2001 על ידי לארי אליסון, מנכ"ל אורקל.
הצוות התחרה לראשונה בגביע אמריקה ה-31 בשנת 2003 וניצח בשנים 2010 ו-2013.
גביע אמריקה ה-31 (2003)
הצוות הוקם לראשונה לאחר שנכסי צוות AmericaOne, שהפסיד ללונה רוסה האיטלקית בגמר הלואי ויטון 2000, נרכש על ידי פול קיארד. לאחר הרכישה הצוות התחיל להיבנות מחדש ונעשו שינויים בעמדות של השייטים. בלואי ויטון בשנת 2003 הגיע הצוות לגמר הלואי ויטון בוא הפסיד 5-1 לאלינגהי, שניצחה בגביע בסופו של דבר.
גביע אמריקה ה-32 (2007)
בשנת 2007 ייצגה "ב.מ.וו אורקל מרוצים" את מועדון יאכטות גולדן גייט בלואי ויטון שהתרחש בולנסיה. בחצי הגמר הפסידו פעם נוספת ללונה רוסה בתוצאה 5-1, אף על פי שבשלב המוקדמות סיימה לפניה במקום השני בעוד האיטלקים במקום השלישי.
גביע אמריקה ה-33 (2010)
לקראת גביע אמריקה שכר לארי אליסון את ראסל קוטס להיות המנהל של הקבוצה בגביע אמריקה ה-33. ביולי 2007 מועדון היאכטות גולדן גייט, בחסות "ב.מ.וו אורקל מרוצים", איתגר יחד עם "איגוד השייטים של ז'נבה" באמונה שהמועדון השווייצרים לא יבחרו (במסגרת שטר מתנה) יריב טוב, ואכן הם בחרו ב"מועדון משיטי היאכטות הספרדי" (Club Náutico Español de Vela).
לאחר פעולה משפטית רחבה, הצהיר "מועדון היאכטות גולדן גייט" כי הוא יתחרה בגביע נגד המועדון השווייצרי, שאותם יצגו אלינגהי.
ב-4 בפברואר 2010 ניצח ב.מ.וו אורקל מרוצים בתוצאה 2-0 את אלינגהי בתחרות שהתקיימה בולנסיה, והיא החזירה את הגביע לארצות הברית לראשונה מאז 1992.
גביע אמריקה ה-34 (2013)
לארי אליסון וצוות ארה"ב הכריזו, כמגני התואר, על דגם שהם תכננו בשם AC72. למרות שהסירה הראשונה שנבנתה מדגם זה עברה תאונה וניזוקה קשות, המשיכו ההכנות לקראת גביע אמריקה שהוחלט שיתרחש במפרץ סן פרנסיסקו.
עוד לפני תחילת התחרות נענש הצוות בעקבות הוספת משקל לסירה באירוע חימום. הענישה כללה הרחקה של 3 חברי צוות, קנס של 250,000 דולר ופסילת הקבוצה בשני שיוטים בגביע, כך ששני הניצחונות הראשונים שלהם לא יספרו במאזן הנקודות.
את תחילת התחרות פתח צוות ארה"ב בשורה של הפסדים שהעמידו אותו בתוצאה 8-1 נגד צוות ניו זילנד, המנצח בלואי ויטון, ובמרחק נקודה מהפסד. במהלך שלב זה המשיכו האמריקאים לשפר את סירתם ואת הטקטיקה שלהם, מה שנתן להם עדיפות טכנית על הניו זילנדים. ואכן הם ניצחו 8 ניצחונות רצופים והשלימו את הקאמבק הגדול בתולדות גביע אמריקה.
סירות
סירות מדגם IAAC (דגם גביע אמריקה בינלאומי) ששימש בתחרויות גביע אמריקה מ-1992 ועד שנת 2007. לקראת גביע אמריקה ה-33 עוצב דגם חדש של סירות טרימרן. לקראת גביע אמריקה ה-34 שהערך בשנת 2013 תכננו הצוות סירה חדשה באורך 26.2 מטר שנקראת AC72. הייחוד של סירה זאת היא יכולת הריחוף המלאה שלה מעל פני המים. עד כה נבנו שבע סירות מדגם זה, מתוכן שתיים של צוות ארה"ב.
Whistle (שיר של פלו ריידה)
הווידאו קליפ לשיר, בהפקת מרק קלספילד, יצא לאור ב-24 במאי 2012. הוא צולם באקפולקו, מקסיקו ועושה שימוש בפיצול מסך בקטעים מסוימים הוא מראה ברובו את ריידה עם כמה בנות בחוף הים. בזמן הוצאתו לאור, הקליפ קיבל ביקורות חיוביות לבין מעורבות מהמבקרים, שציינו שזה היה ליווי מושלם לשיר. פלו ריידה גם קידם את השיר בכך שהופיע במהלך גמר תוכנית הכישרונות, דה וויס. השיר הוא הסינגל השני ב-Now 44. עטיפת הסינגל גררה שבחים גם על העדינות והמקוריות.
מי מתגורר באחוזת בליי
מי מתגורר באחוזת בליי (באנגלית: The Haunting of Bly Manor) היא סדרת המשך משנת 2020 לסדרת הטלוויזיה מסוגת האימה העל-טבעית האנתולוגית האמריקאית "מי מתגורר בבית היל", שנוצרה ובוימה על ידי היוצר מייק פלנגאן עבור שירות הזרמת המדיה של נטפליקס, והיא מתבססת באופן רופף על נובלת האימה משנת 1898 "טבעת החנק" מאת הסופר הנרי ג'יימס. על אף שצוות ההפקה הקריאטייבי וחלק מצוות השחקנים שעבדו על "בית היל" שבים להפקת הסדרה הנוכחית, הנרטיבים העלילתיים של שתי הסדרות אינם קשורים זה לזה.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-9 באוקטובר 2020.
רקע עלילתי
עלילת הסדרה מתמקדת באו-פר צעירה שנשכרת על ידי אדם אמיד לדאוג לשני אחייניו באחוזה הכפרית המשפחתית לאחר שהם הועברו לחזקתו. כשהיא מגיעה לאחוזת בליי, האו-פר מתחילה לראות מחזות שממשיכים לרדוף את המקום.
פיתוח
בריאיון ל"אנטרטיינמנט ויקלי" פלנגאן אמר ש"אני לא רוצה לשער יותר מדי על העונה השנייה עד שנטפליקס, סרטי פרמאונט ואמבלין יידעו אותנו אם הן מעוניינות בזה. מה שאני אגיד זה שמעולם לא הייתי מודאג מזה, סיפורה של משפחת קריין סופר. הוא הסתיים."
ב-21 בפברואר 2019, נטפליקס חידשה את הסדרה כעונה שנייה ואנתולוגית, תחת השם "מי מתגורר באחוזת בליי", שעתידה להתבסס על הספר "טבעת החנק" מאת הסופר הנרי ג'יימס. למרות שבאופן טכני הסדרה תשמש כעונה שנייה ל"מי מתגורר בבית היל", היא בעלת סיפור עצמאי, מה שמעיד על כך שלא יהיה שום קשר בין שתי הסדרות.
הפצה
הסדרה עלתה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-9 באוקטובר 2020.
בתוך שלושה ימים מצאת הסדרה, היא צברה כ-1.18 מיליארד דקות צפייה והגיע למקום השני בטבלת דירוג הסדרות הנצפות ביותר בשירותי הסטרימינג.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה קיבלה את הציון 87%, בהתבסס על 62 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.37/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: "אולי הסדרה לא מפחידה כמו קודמתה, אבל עם שפע טריקים מפחידים בחדריה הרדופים ותחושת חיות חזקה, מי מתגורר באחוזת בליי היא כניסה איתנה נוספת לפילמוגרפיית האימה הגדלה של מייק פלנגאן." באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה קיבלה ציון ממוצע משוקלל של 68 מתוך 100, בהתבסס על 7 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
קישורים חיצוניים
ביקורות
נח גורדון
נח גורדון (באנגלית: Noah Gordon; 11 בנובמבר 1926 – 22 בנובמבר 2021) היה סופר יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה
גורדון נולד בווסטר שבמסצ'וסטס, ארצות הברית, בנם השני של רוברט ורוז גורדון, הוא נקרא על שם אביה של רוז, נח מלניקוף. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, למד רפואה ואז גילה משיכה לכתיבה ולמד גם עיתונאות. ב-1950 קיבל את התואר הראשון שלו בעיתונאות, ממנו המשיך לתואר שני בכתיבה יוצרת ובאנגלית.
ספרו "הרופא" (The Physician) שראה אור ב-1986, ראשון בטרילוגיה על משפחת קול, שושלת רופאים בדיונית, פרסם אותו מאוד באירופה, בעיקר בגרמניה ובאיטליה.
בשנת 2000 הוציא לאור את ספרו "אחרון היהודים" (The Last Jew, בעברית בהוצאת כתר, 2007), רומן היסטורי על חיי האנוסים תחת שליטת האינקוויזיציה הספרדית.
גורדון נפטר ב-22 בנובמבר 2021 בגיל 95 בבית האבות שבו התגורר בשנותיו האחרונות עם אשתו לוריין. הוא הניח אחריו שלושה ילדים.
משפט כהן
משפט כהן הוא ספר שאלות ותשובות בנושאי מצוות התלויות בארץ, הלכות בניין בית המקדש, הלכות סנהדרין, הלכות קורבנות והלכות מלכים שחיבר הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הספר נערך על ידי הרב צבי יהודה קוק ויצא לאור לראשונה כשנה לאחר פטירתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק על ידי "האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק", ירושלים י"ט באב תרצ"ז. היה זה הספר הראשון שהוציאה האגודה מתוך תוכנית להוציא כ-30 ספרים של הרב קוק, מתוך כוונה להדגיש את היותו של הרב קוק בראש וראשונה איש הלכה.
בשנת תשכ"ו-1966 הוציא מוסד הרב קוק מהדורה נוספת עם הגהות ותיקונים שנתווספו על ידי הרצי"ה קוק.
סקרנוזאורוס
סקרנוזאורוס (שם מדעי: Secernosaurus; מילולית: "לטאה קטועה") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי באמריקה הדרומית במשך הקרטיקון העליון לפני 82 עד 70 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1979 והתקיים בו מין אחד - Secernosaurus koerneri, כשמין נוסף הועבר לסוג קריטוזאורוס.
מאפיינים
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות "Los Alamitos Formation" ו-"Lago Colhué Huapí Formation" שבארגנטינה.
בעוד שאר ההדרוזאורים התגלו לאורך לאוראסיה, לרוב באסיה ובאמריקה הצפונית סוג זה נחשב לאורניתופוד היחיד שהתקיים בקרטיקון של גונדוונה, עד לגילוי הסוג וילינקווה (Willinakaqe), אשר כיום נחשב לטקסון מוטל בספק.
הממצאים שלו כללו רק שרידים קטועים של עצם השכם ואגן הירכיים וללא גולגולת, אך המבנה של השרידים דומה לזה של הדרוזאורים כמו האדמונטוזאורוס והקריטוזאורוס.
הדינוזאור שהתגלה הגיע לאורך של 4 עד 5 מטרים אך כנראה שהשתייך לפרט צעיר, כך שפרטים בוגרים הגיעו לגודל כפול.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה כוכב פרהיסטורי.
שירות חשאי מאוד
שירות חשאי מאוד (בצרפתית: Au service de la France) היא קומדיה צרפתית המשודרת בערוץ ארטה הצרפתי, מאז 2015. כמו כן ב-1 ביולי 2016 החלה נטפליקס להפיץ את הסדרה ברחבי העולם. העונה השנייה עלתה בנטפליקס באוגוסט 2018.
עלילה
בשנת 1960, אנדרה מרלו בן ה-23 מצטרף לשירות המודיעין של צרפת כמתלמד. על מרלו ללמוד כיצד לשרת ולהגן על צרפת. שלושה פקידים אחראים על אימוניו ולביצוע פעולות לעיתים מגוחכות: מוליניה (ראש אזור אפריקה), אקאד (אלג'יריה הצרפתית) וקאלו (גוש המזרח). אנדרה לומד את ענייני הממשל בעיצומן של תקריות דיפלומטיות חוזרות ונשנות. במהלך עבודתו יהיה על אנדרה להתמודד עם אויבים מחוץ ומבית.
הפקה
הסדרה נוצרה על ידי ז'אן-פרנסואה הלין התסריטאי של OSS 117, והיא תוכננה בתחילה לערוץ +Canal אולם לבסוף היא הועברה לערוץ ארטה בשל אי-הסכמות.
צילומי הסדרה התקיימו בין אוקטובר 2014 לפברואר 2015 באיל-דה-פראנס ובמרוקו.
ב-24 ביוני 2016 אושרה לשידור העונה השנייה של הסדרה, וב-8 במאי 2018 החל ערוץ ארטה בשידורה.
נתוני צפייה
ארבעת הפרקים הראשונים של הסדרה משכו 1.1.8 מיליון צופים (4.4% רייטינג), והסדרה התמקמה במקום השישי ברשימת התוכניות הפופולריות. לאחר מכן בארבעת הפרקים הבאים ירד הנתון ל-619 אלף צופים (2.4%), וארבעת הפרקים האחרונים התייצבו עם 660 אלף צופים (2.6%).
ביקורת
במגזין טלרמה נכתב כי הסדרה מציגה "אירוניה היסטורית מענגת" ומשחקת עם הימורים גאופוליטיים כל הזמן. הדמויות "חסרות הבחנה וחסינות תקלות בשל היוהרה" וכי כותב הביקורת מחבב את הכנות שלהן.
דודו כהן
דודו כהן (נולד ב-1979) הוא עיתונאי, עורך ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בקריית שמונה למשפחה מסורתית-דתית. למד בתיכון דנציגר בקריית שמונה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד הקשר 371 בפיקוד הצפון.
עיתונות
את קריירת הכתיבה העיתונאית החל ככתב מוזיקה ותרבות במקומון "מידע 8" בקריית שמונה. במהלך שירותו הצבאי, ועם סיום השירות בשנת 2001 מונה לתפקיד עורך העיתון.
בתחילת 2002 החל לכתוב במגזין הטלוויזיה והבידור "רייטינג", ככתב מגזין ובהמשך גם כמבקר המוזיקה הישראלית. ראיין שורה של דמויות מוכרות – צביקה הדר, עמיר בניון, שולי רנד, אדיר מילר, אייל גולן, שרית חדד, דן מרגלית, שלי יחימוביץ, יהודה ברקן, הרב זמיר כהן ועוד. במקביל ערך מוספים מיוחדים עבור "רייטינג", בשיתוף חברות פלאפון, סלקום ו-yes.
ב-2004 הצטרף אל "תרבות מעריב" ככתב מגזין וכבעל הטור "מזרח תיכון חדש", שסקר את תעשיית המוזיקה המזרחית באותן שנים. שנה לאחר מכן החל לכתוב גם ב"מקור ראשון" ככתב מגזין במוסף התרבות "השבועון" ובמוסף "דיוקן". בין השאר ראיין את שלמה ארצי, עידן רייכל ואביתר בנאי, וערך כתבות רוחב על אריק איינשטיין, יהודה פוליקר ועוד.
לקראת סוף העשור השתתף במספר פרקים בתוכנית "דוקוסלב" בערוץ הבידור הישראלי. בנוסף ערך את הניוזלטרים של סלקום וקק"ל במסגרת חברת התוכן Feelternet.
שימש כראשוני הכותבים ב-מאקו, במסגרת ערוץ הרוח וגם כבעל טור אישי בערוץ "דיבור ישיר", במשך מספר שנים.
בשנת 2010, בעקבות התחזקות דתית, התפטר מ"רייטינג" ועבר לעסוק בעיקר בתוכן בעל אוריינטציה יהודית.
טלוויזיה
כהן הגיש בערוץ הידברות את התכנית "מקום לשאלה" עם הרב זמיר כהן, שבה הפנה אל הרב שאלות בנושאים מגוונים. במסגרת התכנית צולמו 26 פרקים.
בהמשך הגיש את תוכנית האירוח "בכיוון אחר", בה התארחו דמויות שעשו שינוי מהותי בחייהם. בין השאר התארחו בתוכנית עמיר בניון, יהודה ברקן, נתי רביץ, הרב ארז משה דורון, קובי אפללו, צבי יחזקאלי, גיא זו-ארץ, יונתן רזאל, דני שטג, גולן אזולאי ועוד. במסגרת התכנית צולמו 100 פרקים, כשהאחרון שבהם היה ראיון עם דודו כהן עצמו, כשבתפקיד המראיין היה איש התקשורת ודובר בית החולים איכילוב, אבי שושן.
ב-2018 החל להגיש את התכנית "מסע בין נשמות", שבה ראיין דמויות שונות בצילומי חוץ. בין המרואיינים: שולי רנד, עמיר בניון, סאבלימינל, זאב רווח, עודד מנשה, הרב אורי זוהר ועוד.
ב-2022 השתתף באופן קבוע בתוכניתו (הקומית בחלקה) של גולן אזולאי, "גולן עם העם".
דיגיטל ותוכן
בשנים 2010-2015 עבד עם עמיר בניון כיועץ תקשורת, וניהל את הרשתות החברתיות של בניון.
ב-2010 הצטרף לערוץ הידברות כעורך הניוזלטר השבועי. כעבור שלוש שנים מונה לתפקיד מנהל ועורך אתר הידברות.
במהלך אותו עשור הקים וניהל מספר פרויקטים במסגרת הידברות:
מרטין גוטפריד וייס
מרטין גוטפריד וייס (3 ביוני 1905 – 29 במאי 1946) היה המפקד האחרון של מחנה הריכוז דכאו. בנוסף, מאפריל 1940 עד ספטמבר 1942 פיקד על מחנה הריכוז נוינגמה, ומנובמבר 1943 עד מאי 1944 היה המפקד הרביעי של מחנה מיידנק.
ביוגרפיה
וייס נולד בויידן, גרמניה. אביו עבד עבור חברת הרכבת הבאוורית. היו לו שתי אחיות והוא חונך כקתולי. לאחר סיום לימודי החובה שלו, החל ללמוד הנדסת מכונות בעיר לנדשוט. הוא סיים את לימודיו בשנת 1924 ועבד במשך שלוש שנים וחצי עבור חברת חשמל בבאווריה. בקיץ 1926 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית וכן היה מהראשונים שהחלו לפעול לקידום האס אה והנוער ההיטלראי. לאחר מכן חזר לויידן והצטרף לאס אס.
איש אס אס
מאפריל 1933 וייס שירת במחנה דכאו, מנובמבר 1933 עד פברואר 1938 היה מהנדס המחנה. מחודש מרץ שובץ כשליש מפקד המחנה האנס לוריץ. בשנת 1934 נישא והביא לעולם שני ילדים.
מפקד דכאו
החל מיום 1 בספטמבר 1942 וייס כיהן כמפקד מחנה הריכוז דכאו. זמן קצר לאחר מכן, אוסוולד פוהל ביקר בחריפות את פועלו וטען כי תנאי האסירים במחנה היו ירודים מדי. בתגובה, וייס שיפר במעט את התנאים ששררו במחנה. הוא העביר מספר קאפואים ממחנה נוינגמה לדכאו. לקח חלק באקציית 14f13, אקציה שהייתה חלק מתוכנית האותנסיה, ובה נרצחו 342 בני אדם במרכז המתה בהרטיים. וייס שירת במחנה דכאו עד ליום 31 באוקטובר 1943.
מפקד מיידנק
וייס מונה לפקד על מחנה מיידנק לאחר שקודמו בתפקיד, הרמן פלורשטדט, הוצא להורג על ידי הנאצים לאחר שנמצא אשם במעילה ובגנבת רכוש וכספי האסירים. יומו הראשון של וויס כמפקד מיידנק היה 4 בנובמבר 1943. יום קודם לכן אירע במחנה טבח גדול ונורא. יותר מ-17,000 יהודים נרצחו באקציית ארנטפסט במהלך יום אחד. ישנם היסטוריונים הסבורים כי וייס נכח במחנה לובלין-מיידנק ביום הטבח, על מנת להתכונן לתפקידו החדש. ידוע כי ביומו הראשון כמפקד מיידנק היה אחראי על פינוי הגופות הרבות שהיו במחנה כתוצאה מהטבח ההמוני.
ב-18 במאי 1944, אוברשטורמבנפיהרר וייס קודם בדרגה. ב-1 בנובמבר 1944 הוא נשלח למחנה מוהלדורף. במחנה זה, ארגון טודט הקים 2 מפעלים תת-קרקעיים שתפקידם היה לייצר מטוסי קרב מדגם מסרשמיט Me 262 (מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם) בסיועם של עובדי כפייה ממחנה דכאו. מאחר שטייסי הלופטוואפה החלו לספוג אבדות קשות מול טייסי חיל האוויר הבריטי המלכותי, עובדי הכפייה נצטוו לפעול במרץ וביעילות. האסירים היהודים במפעלי המטוסים היו נתונים בסכנת המתה בגז אם תפוקתם הייתה איטית או לקויה. חלק מצאו את מותם מהעבודה במפעלים בעוד שאחרים מתו מטיפוס. אלו שהיו חלשים מדי מכדי לעבוד נשלחו למותם לאושוויץ. פועלו של וייס במוהלדורף אינו ברור, אך ידוע שמכל אנשי האס האס במחנה הוא החזיק בדרג הרם והבכיר ביותר.
באפריל 1945 וייס נכח במחנה דכאו. ב-28 באפריל וייס התייעץ עם שטנדרטנפיהרר קורט בכר כיצד עליו למסור את המחנה לידי האמריקאים, ביום שלמחרת נמלט מן המחנה.
משפט והוצאה להורג
וייס נלכד במינכן ביום בריחתו ממחנה דכאו, ה-29 באפריל 1945, על ידי קורפורל הנרי סנגר מגדודים התותחנים 292 של צבא ארצות הברית. הוא נשפט במסגרת משפטי דכאו שנפתחו ב-13 בנובמבר 1945. הוא נמצא אשם בפשעים נגד האנושות והוצא להורג בתלייה בכלא לנדסברג ב-29 במאי 1946.
מקומות של זיכרון (הרובע הבווארי)
אנדרטת "מקומות של זיכרון ברובע הבווארי: הדרה ונישול, גירוש ורצח של יהודי ברלין בין השנים 1933-1945" (בגרמנית: Orte des Erinnerns im Bayerischen Viertel: Ausgrenzung und Entrechtung, Vertreibung, Deportation und Ermordung von Berliner Juden in den Jahren 1933 bis 1945) תוכננה על ידי היסטוריון האמנות, המבקר והאוצר פרידר שנוֹק (Frieder Schnock) והאמנית והמרצה פרופ' רנאטה שטי (Renata Stih) ונחנכה ב-11 ביוני 1993. האנדרטה מורכבת מ-80 שלטים המפוזרים ברחבי הרובע הבווארי, שהוא חלק משכונת שנברג שבברלין. לכל שלט שני צדדים: באחד נרשם חוק או תקנה, ולעיתים עדות אישית, משנות השלטון הנאצי המגביל את היהודים, ובשני ציור או סמל מתאים.
רקע היסטורי
בין 1898–1908 בנתה חברת הקרקע הברלינאית (Berlinische Boden-Gesellschaft) על קרקע הרובע הבווארי מבנים רבים בסגנון ביתי עם דירות מרווחות. הרחובות בשטח הבנוי נקראו על שמות מקומות בבוואריה. תושביו הראשונים של הרובע היו גרמנים אמידים. מספר היהודים בשכונת שנברג היה רב – בשנברג כולה חיו בשנת 1933 כ-16,000 יהודים, כ-10% מהקהילה היהודית בברלין באותו הזמן, והיא כונתה "שווייץ היהודית" – אך לא ידוע מספרם המדויק ברובע עצמו. בשכונה חיו בין היתר אלברט איינשטיין, גרטרוד קולמר וחנה ארנדט. בעקבות עליית הנאצים לשלטון דוכאו היהודים, ובשנת 1941 החלו לגרש יהודי מהרובע, ובאביב 1943 נעצרו גם הפועלים בני השכונה וגורשו. ב-19 במאי 1943, הרובע וברלין כולה, כפי שדווחו הנאצים, היו "נקיים מיהודים" (Judenfrei).