cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיוצ'רמה קומיקס
פיוצ'רמה קומיקס היא סדרת קומיקס בהוצאת בונגו קומיקס (Bongo Comics) המבוססת על סדרת הטלוויזיה פיוצ'רמה. הקומיקס פורסמו בארצות הברית כל חודשיים החל מנובמבר 2000 (מלבד הפסקה קצרה לצורך הגרסה המיוחדת של החציה עם משפחת סימפסון) עד שנת 2003 ועכשיו הם מופיעים כל רבעון. הקומיקס יוצא לאור גם בבריטניה (בסדר שונה), אוסטרליה ושוחררו שלושה אוספים בכריכה קשה. במהלך הפסקת הפקת הסדרה בין השנים 2003-2006 הקומיקס היו החומר היחיד שפורסם בנושא פיוצ'רמה.
יסוד העלילה
בשנת 3000, הצוות של פלנט אקספרס עושים משלוחים למקומות לא רגילים, כמו כן הם עוברים הרפתקאות בחזרה לכדור הארץ. הדמויות הם פיליפ ג'יי פריי, בן אדם מהמאה העשרים ואחת שהוקפא בהקפאה קריוגנית למשך 1000 שנים, ציקלופית מפקדת הספינה טורנגה לילה, ורובוט עושה צרות, המתודלק באלכוהול בשם בנדר. בקומיקס נעשה תדיר שימוש מורחב בדמויות תומכות או משניות מסדרת הטלוויזיה כמו קיוברט פרנסוורת, רובוט-שטן ולנז וונג.
מבנה הגיליון
בדומה לסדרת האם, בכל גיליון מופיע כותרת שונה על כריכה (לדוגמה "יוצר בארצות הברית! (הודפס בקנדה)"). הכותרות תואמות למקום בהם הם פורסמו. כל גיליון מכיל עלילה בפני עצמה (חוץ מהסיפור "Time Bender Trilogy" שהחזיק ארבעה גיליונות).
משבר החציה הסודית של משפחת סימפסון/פיוצ'רמה
בשנת 2002 הוכרז על קרוסאובר של משפחת סימפסון קומיקס ופיוצ'רמה קומיקס בן שני חלקים. קרוסאובר נוסף פורסם בשנת 2005.
שונות
מגזין טיטאן התחיל לפרסם את פיוצ'רמה קומיקס בבריטניה בשנת 2002, כשהגיליון הראשון נמכר ב-23 באוקטובר. הגרסה הבריטית גדולה יותר וגודל דפיה הוא A4 ועל הכריכה יש סרגל צד המראה את התוכן. תוכן הגליונות בבריטניה הוא אותו הדבר כמו התוכן מהגיליונות שפורסמו בארצות הברית אבל יש יותר תחרויות ויותר דפי אומנות. סדר שחרור הגליונות שונה מסדר השחרור המקורי; גיליונות החציה שוחררו כחלק מסדרת הגליונות הרגילים ולא כגיליונות מיוחדים, מה שדחף גיליונות אחורה. גיליון מס' 7 בארצות הברית שוחרר בבריטניה כגיליון 6 כדי שיצא ביחד עם שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות. גם הכותרות שונות מהגרסה האמריקאית, בגיליון הנ"ל הכותרת שונתה ל"Rise of the Machines" וגיליון 3 שונה ל"New Version 5.0!" בהתחשב בזה שהוא הודפס שני גיליונות מאוחר יותר. גיליון "DOOP the Right Thing" פורסם רק אחרי גיליון 9.
עד גיליון 14, חוברות הקומיקס יצאו לאור כל חודשיים. מגיליון 15 עד גיליון 44 הם יצאו כל חודש, וכדי להימנע מלעקוף עם הגרסה האמריקאית (שאז כבר היה יוצא לאור כל רבעון), הגיליונות פוצלו לשניים, חוץ מגיליון "Bender Breaks Out" שפורסם במלאו (אחרת הוא לא היה מובן). מגיליון 45 ואילך הם הופצו כל חודשיים. יצאו לאור גם גיליונות פרסומיות מיוחדות; גרסה ממוזערת של גיליון "DOOP the Right Thing" צורף לקומיקס של משפחת סימפסון בבריטניה.
הקומיקס שוחררו באוסטרליה החל משנת 2002 ושוחררו בתבנית של הגרסה האמריקאית. אבל, עד גיליון 16, הם יצאו לאור כל רבעון. ושוחררו כל חודשיים בסוף 2005. היו שינויים בכותרת; גיליון "A Fit Worse Than Death" פורסם במקור ללא כותרת, ובגרסה האוסטרלית נוספה הכותרת "Medicine In The 31st Century".
רלף אלפר
רלף אשר אלפר (באנגלית: Ralph Asher Alpher; 3 בפברואר 1921 – 12 באוגוסט 2007) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
הוריו של אלפר היגרו מהעיר ויטבסק ברוסיה (אזור בלארוס) לארצות הברית, שם נולד. הוא סיים את לימודיו בתיכון ע"ש תיאודור רוזוולט בוושינגטון בגיל 15. בזמן הלימודים עבד בתיאטרון של התיכון כמנהל במה כדי לסייע בפרנסת משפחתו בזמן המשבר הכלכלי הגדול. בגיל 16 הוצעה לו מלגה מלאה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), אבל ההצעה בוטלה אחרי ריאיון עם בוגר MIT. אלפר עצמו האמין שהביטול נבע מאנטישמיות. במקום ב-MIT, עבר אלפר ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (GWU), שם סיים תואר ראשון, שני ושלישי. לימודיו התקיימו בשעות הערב, ובשעות היום עבד למחייתו. הוא למד גם קצרנות, ובשנת 1939 התחיל לעבוד כקצרן עבור המנכ"ל של מכון קרנגי למדע. כשנודע להם שהוא לומד גם פיזיקה בערבים הם שינו את הגדרת תפקידו לפיזיקאי זוטר.
אלפר המשיך לעבוד כפיזיקאי שימושי במשך מלחמת העולם השנייה, תחילה כקבלן עבור חיל הים האמריקני ואחר כך במעבדה לפיזיקה יישומית של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא תרם לפיתוח הנפצים סימן 32 וסימן 45, טורפדות, מרעום קרבה, ועוד פרויקטים סודיים אחרים. בסוף המלחמה קבל אות פיתוח אמל"ח מטעם צי ארצות הברית. בגלל סודיות עבודתו, נשארה תרומתו המדויקת מעורפלת עד היום. לאלפר עצמו היו רגשות מעורבים על עבודה זאת..
ב-GWU פגש את הפיזיקאי ג'ורג' גאמוב שהסכים להדריך את עבודת הדוקטורט שלו. עבודתו של אלפר הייתה שימושית גם עבור גאמוב עצמו בכך שהיוותה את הבסיס המתמטי לתאוריות שלו. תוך כדי הלימודים פגש את לואיז, לה נישא חודש לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור.
בשנת 1954 עבר לעבוד במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק, מקום בו עבד 30 שנה. הוא המשיך לפרסם שורה של מאמרים. בשנת 1987 הצטרף כפרופסור ל בסקנקטדי ניו יורק, שם נשאר עד שנת 2004. בין השנים 1987–2004 כיהן גם כמנכ"ל.
תאוריית אלפא-בתה-גמה
עבודת הדוקטור של אלפר דנה בנושא שנקרא מאוחר יותר נוקליאוסינתזה של המפץ הגדול. "המפץ הגדול" הוא כינוי (ניתן במקור כלשון גנאי על ידי פרד הויל) לתיאור התפתחות היקום ממצב לחץ וטמפרטורה אדירה, דרך התפשטות והתקררות, עד היקום הקר והדליל (יחסית) שאנו רואים סביבנו היום. "נוקליאוסינתזה" הוא ההסבר כיצד יסודות מורכבים נוצרו מיסודות פשוטים (חלקיקים) לאחר המפץ הגדול. מיד אחרי המפץ הגדול, כשהטמפרטורה הייתה גבוהה מאוד, חומר מורכב לא יכול היה להיווצר, כי גם אם הוא נוצר, הפוטונים (קוונטות של אנרגיה) ה"חמים" של הסביבה היו מפרקים אותו לגורמים. כלומר, האנרגיה של הפוטונים הייתה מתגברת על הכח החזק המושך. אם פרוטון ונייטרון היו מתחברים לייצר גרעין של דאוטריום, היסוד החדש היה נהרס (בחזרה לפרוטון ונייטרון בודדים) על ידי פוטון בעל אנרגיה גבוהה. עם הזמן היקום התפשט, הטמפרטורה ירדה, והאנרגיה (הממוצעת) של הפוטונים ירדה. בשלב כלשהו, בערך שנייה אחרי המפץ הגדול, הכח החזק המושך התחיל לנצח את כח המפריד של הפוטונים, ודאוטריום התחיל להיווצר ולהישאר. כשהיקום התקרר עוד, נייטרונים ופרוטונים נוספים יכלו לקשור עצמם לדאוטריום, כדי ליצור הליום ויסודות אחרים.
אלפר וגאמוב חשבו שבצורה זו ניתן להסביר את היווצרותם של כל היסודות הכבדים, יסוד אחר יסוד. מאוחר יותר נודע שתאוריה זאת לא יכולה להיות נכונה, כי אין יסודות יציבים במשקל אטומי של 5 ו-8, מה שמונע את היווצרותם (במנגנון זה) של יסודות כבדים מהליום.
קרינת הרקע הקוסמית
בהמשך השנה (1948), חישבו אלפר ורוברט הרמן את הטמפרטורה של קרינת הרקע הקוסמית, קרינה אלקטרומגנטית כזו שמקרין גוף שחור בטמפרטורה של K 2.7, שצפויה הייתה להישאר מהמפץ הגדול. במאמר הראשון הם העריכו שהטמפרטורה תהיה K 5 ואחרי שנתיים הם "תיקנו" את השיערוך ל-K 28. התחזיות של אלפר די נשכחו ונתגלו מחדש בשנות ה-60 על ידי ויעקב זלדוביץ'.
קרינת הרקע הקוסמית נמדדה בשנת 1964 על ידי שני פיזיקאים ממעבדות בל – ארנו פנזיאס ורוברט וילסון, שקבלו פרס נובל לפיזיקה בשנת 1978. אלפר והרמן קבלו פרסים רבים על עבודתם החשובה – מדליית הנרי דרייפר מהאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1993, פרס מן החברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1975, מדליית זהב מ, ופרס מהמכון הבלגי לאסטרונומיה, אבל לא את פרס נובל. בשנת 2005 הוענק לאלפר הפרס היוקרתי ביותר במדע בארצות הברית – "המדליה הלאומית למדעים". בכתב ההקדשה נכתב:
המדליה הוענקה לבנו ויקטור על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש ביולי 2007, כי רלף היה חולה מדי לנסוע לטקס ההענקה. רלף אלפר נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-12 באוגוסט 2007.
דן כספי
לאורך כל דרכו המקצועית, שילב כספי פעילות מחקרית עם פעילות ציבורית ופעילות פובליציסטית תוססת וענפה, אשר במהלכה פרסם מאות מאמרים בעיתונות היומית והמקוונת, לרבות שני טורים קבועים במקומון ירושלמי ובירחון איגוד המפרסמים בישראל "אותות". כספי פרסם טור באתר "העין השביעית", וטור במדור הדעות של ynet וניהל את בלוג דן בתקשורת ב"הארץ" עד ליום מותו.
חייו ופועלו
דן כספי (לשעבר קספו Casapu) נולד בסווני (Saveni) שבצפון מולדובה, רומניה. עלה לארץ עם הוריו בשנת 1960, בגיל 14. על אף המוגבלות הפיזית, שיתוק מוחין, השתלב כספי במערכת החינוך הרגילה הן בעיר מולדתו והן במערכת החינוך הישראלית. המשפחה התיישבה בבאר שבע. כספי סיים את לימודי התיכון בבית הספר מקיף א' באר שבע, בהנהלתה של ד"ר פועה מנצ'ל.
במחצית שנות השישים, החל כספי את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים למדע המדינה ולסוציולוגיה, והמשיך לתואר שני בחוגים למדע המדינה ולתקשורת.
עבודת המחקר שלו לקבלת תואר דוקטור נעשתה בהנחייתם של אליהוא כ"ץ, חתן פרס ישראל, ועמנואל גוטמן. המחקר עסק בתפיסתם של חברי הכנסת את דעות הציבור לעומת הדעות הריאליות הרווחות באוכלוסייה תוך השוואה ביניהן לבין דעות חברי הכנסת.
אחר קבלת הדוקטורט בשנת 1976, יצא כספי לשנת השתלמות בתר-דוקטורט במכון הטכנולוגי במסצ'וסטס, MIT, שבבוסטון, שם עשה במחיצתו של פרופסור איתיאל דה-סולה פול.
במחצית שנות השמונים, עבר כספי לאוניברסיטה הפתוחה, בה פיתח את תחום לימודי התקשורת. כספי כתב וערך, בהיותו באוניברסיטה הפתוחה, סדרת ספרי לימוד, ששימשה שנים רבות בסיס בתוכנית הלימודים בתקשורת במוסדות להשכלה גבוהה, במכללות ובבתי ספר שונים.
בשנת 2000 שב כספי לבאר שבע, כדי לתת כתף בהקמת המחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון. הוא כיהן כראש המחלקה לתקשורת וראש מרכז בורדה לתקשורת חדשנית בין השנים 2004–2009. באפריל 2013 נערך באוניברסיטת בן-גוריון יום עיון על "מעברים בתקשורת" לכבודו של כספי לרגל יציאתו לשבתון בטרם פרישתו לגמלאות.
כספי היה נשוי לדליה ולהם בת וארבעה נכדים. התגורר באבן יהודה.
נפטר ב-22 בינואר 2017. נטמן למחרת בבית העלמין באבן יהודה.
תפקידים אקדמיים וציבוריים
כספי מילא מספר תפקידים אקדמיים וציבוריים:
מחקרים ופרסומים
תחומי התמחותו של כספי היו תקשורת המונים, תקשורת ופוליטיקה, דעת קהל ותעמולה, מוסדות תקשורת, תקשורת מקומית, תקשורת מיעוטים, רגולציה בתקשורת, מערכות בחירות.
כספי כתב למעלה מ-20 ספרים בתקשורת ועשרות מאמרים מדעיים בעברית, באנגלית וברוסית. ביניהם ספר ילדים בשם אבא של ענבל. בתחילת שנות התשעים התפרסם ספרם המשותף של כספי ושל יחיאל לימור "המתווכים", ספר ששימש כאחת מאבני היסוד בהוראה ובהבנת מקומם ועוצמתם של אמצעי התקשורת בישראל.
נושאים בולטים שבהם עסק במאמריו העיתונאיים
כספי היה מתנגד חריף וותיק לתאגידי התקשורת המשפחתיים בישראל, והזהיר נחרצות מפני הקשר בין הון, לעיתון ולשלטון. במיוחד התריע מפני עליית כוחם של "ברוני תקשורת" הניצבים בראש תאגידי התקשורת האלה. בתחילת שנות התשעים נרתם כספי למאבק הציבורי נגד הבעלות הצולבת של "ברוני התקשורת" והשתלטותם על ערוצי השידור בטלוויזיה. בהקשר זה, טבע כספי מושג באחד ממאמריו, "האזרח נ.מ.",(חדשות, 8/10/1992), על משקל "האזרח קיין", והמושג הפך, בעקבות פרסום המאמר, לכינויו של מו"ל ידיעות אחרונות, נוני מוזס. במחצית שנות התשעים, חשף כספי את תופעת האלימות כלפי נשים גם בחוגי האקדמיה, כאשר הפר שתיקה מתמשכת של עמיתיו ופרסם במוסף "הארץ" רשימה בשם "אל תפנו אליו"("אנשים בחזית", 27/1/1995). שני המאמרים פותחים וחותמים את ספר המאמרים שלו סדר יום.
הילדגרד מבינגן
נזירות
יוטה, הילדגרד ואולי שתי בנות נוספות הצטרפו תחילה למנזר הגברים הבנדיקטיני דיסיבודנברג והיו הגרעין של קהילת הנשים במנזר, אשר גדלה במהלך השנים. ככל הנראה יוטה הסכימה לקבל על עצמה את תפקיד הנזירה הראשית במקום והמוניטין שלה משכו למנזר צליינים רבים אשר חפצו לשמוע את עצתה. הקרבה ליוטה אפשרה להילדגרד לראות ממקור ראשון כיצד נזירה יוצאת דופן, מוכשרת ואנרגטית מבצעת את תפקידה. בוויטה שלה הילדגרד מתלוננת על השכלתה הדלה של יוטה. היא כותבת כי היא למדה מיוטה רק את שירת התהילים ואת הבסיס לדת ולחיי מוסר. עם זאת הילדגרד וודאי ידעה לטינית ברמה מספקת כדי לפחות לקרוא באופן נרחב אם לא לכתוב ברהיטות למדנית. יוטה אף לימדה את תלמידתה כיצד לשיר, לבצע את מטלותיה כנזירת מקהלה ולנגן בנבל דוד בעל עשרה מיתרים. ייתכן גם שהילדגרד רכשה חלק מהשכלתה מקריאת ספרים בספרייה של המנזר. בוויטה של יוטה נאמר עליה כי היא הרבתה בצומות, מנהג סגפנות שנחשב לבעל הערך הרב ביותר. גישתה של הילדגרד לתזונה תאמה יותר את ההבנה המודרנית הרפואית והדגישה מתינות על סגפנות.
אם מנזר וכותבת
הילדגרד נרתעה לכתוב את חזיונותיה, דבר שלטענתה גרם לה למחלות רבות. בתחילת שנות הארבעים לחייה, על פי עדותה של הילדגרד, היא חוותה התגלות שגרמה לה לכאבים עזים, בה לראשונה אלוהים מצווה עליה לכתוב את חזיונותיה. עידודו של מקורבה וולמר והתמיכה הזהירה של קונו (Kuno), ראש המנזר, אפשרו לה לבסוף להתגבר על פחדיה ולהתחיל במשימה. הילדגרד איגדה את חזיונותיה בספר סקיוויאס (Scivias), בעזרת וולמר. וולמר אשר יידע את קונו על החזיונות הוביל בסופו של דבר להכרה בהילדגרד כחוזה ונביאה. האחרון העביר את הדיווח הלאה עד אשר נודע לאפיפיור אאוגניוס השלישי (Pope Eugene III) שהחליט לחקור את הסוגיה בעצמו והכיר באותנטיות חזיונותיה של הילדגרד. בוועידה הכנסייתית שהתקיימה בין 8–1147 האפיפיור דיבר בטובתה של הילדגרד ועודדה להמשיך לכתוב את נבואותיה. וועידה זו הובילה לפרסומה של הילדגרד ושל קהילתה במנזר דיסיבודנברג ברחבי אירופה.
בשנה השתים עשרה למותה של יוטה קהילת הנשים של דיסיבודנברג מנתה בין עשר לעשרים נשים, אשר הביאו עמן תרומות נכבדות, וכן מספר הצליינים הכפיל את עצמו. עבור קונו ומנזרו הנזירה המהוללת הייתה נכס חומרי ורוחני כאחד. אולם התלות בקהילה הגברית החלה להטריד את הילדגרד. תנאי המחיה של הנזירות היו צפופים ביותר, בעוד עושרן נשאר לחלוטין תחת שליטתו של ראש המנזר. במהלך שנת 1148 הילדגרד קיבלה התגלות חדשה שהורתה לה ולנזירותיה לעבור לבית משלהן, אבל חיזיון זה לא התקבל בשמחה. קונו לא אפשר להן לעזוב, מה שגרם להילדגרד לחלות באופן חמור. הילדגרד נהייתה משותקת ולא יכלה לקום ממיטתה עד שקונו וויתר ואפשר לה לעזוב. בשנת 1150 הילדגרד ונזירותיה עברו לביתן החדש ברופרטסברג (Rupertsberg). חרף הקשיים הרבים שנתלוו למעבר, המנזר גדל בהתמדה.
הילדגרד המשיכה להיות פעילה, למרות גילה המתקדם ומחלות שריתקו אותה למיטה. היא יצאה למסעות דרשה, כולל לקהל של אנשים ללא תפקיד בכנסייה. בכך היה מעשה חתרני. דרשות בכלל, ולקהל פומבי בפרט, נעשו בתקופה רק על ידי גברים. בנוסף, בשנים אלו הילדגרד המשיכה לכתוב יצירות תאולוגיות ושאפתניות. בשנת 1165 מספר הנזירות ברופרטסברג גדל באופן כה משמעותי שהילדגרד הקימה מנזר בת באיבינגן (Eibingen). בוויטה שלה כתוב כי הילדגרד בת השמונים ואחת התעייפה מהחיים הנוכחיים, היא חזתה את מותה הקרב וסיפרה על כך לנזירותיה. בשנת 1179 הילדגרד נפטרה.
דע את הדרך (Scivias)
עבודתה העיקרית והראשונה של הילדגרד הסקיוויאס (Scivias), שניתן לתרגמה כ'דע את הדרך', נכתבה על פני תקופה של כעשר שנים והיא יצירתה הנפוצה והמפורסמת ביותר. ביצירה הילדגרד פורשת את חזיונותיה ומציירת אוסף של התגלויות אלוהיות. ניתן לקרוא את הספר כתאולוגיה נוצרית, הכוללת חומר אתי, פרשנות מקראית, היסטוריה קדושה וקוסמולוגיה, תוך שילוב שיחות על השילוש הקדוש והגאולה בעזרת ישו. היצירה מורכבת משלושה ספרים, המבוססים על עשרים ושישה חזיונותיה של הילדגרד. הילדגרד קיבלה את חזיונותיה כשהייתה ערה וצלולה, ולא באקסטזה או בחלום. באחד ממכתביה היא מסבירה כי היא ראתה את החזיונות מתוך נשמתה. מתחילת המאה ה-20 הועלתה סברה בידי מספר חוקרים אשר ייחסה את חזיונותיה של הילדגרד למיגרנות.
ספר יתרונות החיים (Liber vita meritorum)
היצירה העיקרית השנייה של הילדגרד, 'ספר יתרונות החיים', נכתבה בין השנים 63–1158. הספר כתוב כדיאלוג בין המידות הטובות למידות הרעות, ועוסק בעיקר במאבקו של האדם בין תשוקותיו לבין רצונו לכבד את ערכי המוסר הנוצריים.
ספר המלאכות האלוהיות (Liber divinorum operum)
ניתן לתרגם את יצירתה התאולוגית השלישית של הילדגרד כ'ספר המלאכות האלוהיות', והיא נחשבת לשאפתנית מכולן. היצירה מורכבת משלושה חלקים ועשרה חזיונות המתארים את ההיסטוריה של הגאולה מבראשית ועד חזון אחרית הימים והיא מציעה תאוריה קוסמולוגית מפורטת.
מכתבים
הילדגרד הייתה מתכתבת נלהבת. קיימות כארבע מאות אגרות בלטינית בהן הילדגרד התכתבה עם קיסרים, אפיפיורים, ארכיבישופים, נזירים, נזירות ואחרים מכל רחבי אירופה, בעיקר על עניינים דתיים. התכתבויותיה עם נשים או בנוגע לנשים לעיתים מאפשרות ללמוד על עניינים אישיים יותר מאשר על עניינים רוחניים.
רפואה
בין השנים 58–1152, הילדגרד כתבה שתי עבודות מדעיות חשובות. ספרה הראשון, Physica, בעל תשעה כרכים, מכיל כמעט אלף ערכים בהם היא חוקרת בוטניקה, זואולוגיה, אבנים, מתכות ויסודות ומתארת את התכונות הפיזיולוגיות והרפואיות המצויות בהם. מעניין לראות כי הפרקטיקה והתאוריה המודרנית לעיתים מאששות את חוות הדעת התזונתית של הילדגרד, וכי התאוריות והתרופות שהיא מציעה דומים ומזכירים את תורת ההומאופתיה היום. למשל, הילדגרד מהללת את המרכיבים המשככים והמרפאים של צמחי הקלנדולה, הקמומיל והאלוורה.
מוזיקה
המוזיקה של הילדגרד היא זו שגרמה לה להפוך לדמות מפורסמת בימינו. נשים כמעט ולא נוכחות בתולדות המוזיקה עד שנות המאה העשרים המאוחרות, אלא שעתה אנו יודעים כי עוד בימי הביניים לנזירות הייתה אפשרות לשיר, להופיע, לארגן ולהלחין מוזיקה. הילדגרד היא המלחינה הראשונה בעלת השם אשר ידועה לנו ולכן יצירותיה ששרדו מהוות עדות נדירה וחשובה.
באחד ממכתביה הילדגרד מעידה כי היא יוצרת מוזיקה על מנת להלל את האלוהים. הדבר בא לידי ביטוי בדגש הרב שהילדגרד שמה על שירה בתוך הקהילה הנזירית אשר מייחד אותה בהיסטוריה של המוזיקה המערבית. אין עוד מלחין מהמאה ה-12 אשר הותיר אוסף כה רחב ומגוון של יצירות אשר ניתן ליחסן אליו בוודאות. יצירותיה המרכזיות ששרדו הן מחזה המעלות הטובות (Ordo Virtutum) ושבעים ושבעה שירים, שנכתבו בין השנים 1150-1140.
מחזה המעלות הטובות הולחן בשנת 1150, הוא אחד ממחזות המוסר העתיקים ביותר שמצויים בידינו. הוא מכיל שמונים ושתיים מלודיות, וחלקו מציג את היחידה האחרונה בספר החזיונות שלה סקיוויאס (Scivias). התווים של היצירה כתובים באופן מפורט, אולם הכלים המלווים אותה אינם מצוינים. המחזה מציג את נפש האדם, הכלואה בין כוחותיהם המנוגדים של המידות הטובות והשטן. מחזה המוסר של הילדגרד הוא יוצא דופן לתקופתו. בניגוד לדרמה הליטורגית, הוא לא בא כתוספת למיסה או לטקסים אחרים, אלא הוא מחזה לטיני שבא בפני עצמו, כבידור חינוכי לקהילת הנזירות של הילדגרד אשר ככל כנראה העלו אותו בעצמן פעמים רבות.
השפה והאלפבית הסודיים
בשנת 1153 הילדגרד כתבה אל האפיפיור אנסטסיוס. מכתב זה מכיל את אחד האזכורים הישירים המעטים של הילדגרד בנוגע לשפה ולאלפבית הסודיים שלה, לינגוואה איגנוטה (Lingua ignota) וליטראה איגנוטאה (Litterae ignotae), שנכתבו בין השנים 60–1150 ועדיין מהווים חידה עבור חוקרים. אף אחד עוד לא הצליח להסביר באופן שמניח את הדעת מדוע הילדגרד הרגישה צורך להמציא קוד מסתורי משלה, או לאמת אם נזירותיה או מישהו אחר חלק עמה את סודה.
חשיבות
בימים שלנשים אסור היה לטייל ובפרט לנזירות שהיו סגורות במנזרים, פעילויותיה הרבות והמגוונות של הילדגרד, אישה במאה ה-12, מעוררי השראה ויוצאי דופן לתקופתה, בין אם אלו מסעותיה לפגישות עם אישים בעלי חשיבות ובין אם זו הקמתם של שני מנזרי נשים חדשים. כבר בתחילת דרכה ניכר כי הילדגרד סיגלה לעצמה דרך חיים ייחודית, ומעשיה החלו להתפרסם ברחבי אירופה. כתביה הרבים והתכתבויותיה עם קיסרים, אפיפיורים, ארכיבישופים ועוד מהווים עדות יוצאת מן הכלל של תקופתה ושל אישיותה. אבל עובדת היותה המלחינה האישה הידועה הראשונה היא המשמעותית ביותר, ומחזה המעלות הטובות שכתבה הוא הראשון הידוע מסוגו בתקופתה. בעבודותיה המדעיות הילדגרד מכסה היקף עצום של חומר ובתיאורו יורדת לפירוט נדיר, כתבים אלה הקנו לה את התואר 'הרופאה והמדענית הראשונה'.
האסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
לוטרה חסרת-טופר
לוטרה חסרת-טופר (שם מדעי: Aonyx) הוא סוג הכולל 3 מינים מיוחדים של לוטרות אשר, כמשתמע משמן, הן חסרות טפרים על קרומי השחייה שלהן. הן חיות בנהרות טרופיים באפריקה ובאסיה ומבלות את רוב זמנן במים וגם צוללות בתוכם בחיפוש אחרי טרפן.
מינים
במיונים נוספים המין האסייתי שייך לסוג יחידי (Amblonyx).
תוכנית Hello world
תוכנית "Hello World" (מילולית: "שלום, עולם") היא תוכנית מחשב המדפיסה את המחרוזת "Hello World" בהתקן תצוגה. משתמשים בה בהדגמות ללימוד שפות תכנות שונות, ועבור תלמידים רבים היא מהווה את ניסיון התכנות הראשון שלהם בשפה.
לרוב, כתיבת תוכנית כזו היא עניין פשוט מאוד, במיוחד בשפות המתבססות על שורת פקודה (למשל במעטפת פקודה) כדי להוציא את הפלט. אומנם יש שפות שבהן זהו עניין מסובך, במיוחד אם יש צורך בממשק משתמש גרפי (GUI).
תוכנית "hello world" יכולה להיות שימושית כדי לבדוק שהמהדר, סביבת הפיתוח וסביבת הריצה של השפה הותקנו כראוי. הגדרת כלי התכנות מאפס עד למצב שבו תוכנות פשוטות יכולות להתהדר ולרוץ, יכולה לדרוש עבודה רבה. לכן יש טעם גם בשימוש בתוכנה פשוטה כדי לבדוק מערכת כלי תכנות חדשה.
JavaScript
לקונסול בדפדפן: למסמך HTML: או:
תחת נס השמיים (מיני-סדרה)
תחת נס השמיים (באנגלית: Under the Banner of Heaven) היא מיני-סדרת דרמת פשע אמריקאית שנוצרה על ידי דסטין לאנס בלאק ומבוססת על ספר העיון באותו שם מאת ג'ון קרקואר. המיני-סדרה עלתה לראשונה ב-28 באפריל 2022 בשירות "FX on Hulu", ומככבים בה אנדרו גארפילד וגיל ברמינגהם כשני בלשים החוקרים מקרה רצח אכזרי הקשור לכאורה לקהילת המורמונים. המיני-סדרה, על אף שהציתה מחדש את המחלוקת באמונה המורמונית, זכתה לשבחים מהמבקרים.
תקציר העלילה
אמונתו של הבלש ג'ב פייר, מורמוני אדוק, מתערערת בעת חקירת רצח של אם ובתה התינוקת, שהשתייכו לקהילת המורמונים.
דמויות ראשיות
מקורביו של ג'ב משפחת לאפרטי
פיתוח
במקור, נמסר בשנת 2011 על פיתוחו של עיבוד קולנועי עבור ספר העיון "תחת נס השמיים", שעסק בפרשיית רצח שאירעה בשנות ה-80 וחקר את טיב הקשר בין הפרשייה לקהילה המורמונית. ביוני 2021 נמסר כי הפרויקט יעובד ויפותח כמיני-סדרה, שעל כתיבתה יהיה אמון התסריטאי דסטין לאנס בלאק, ועל הבימוי הבמאי דייוויד מקנזי. עוד נמסר כי במיני-סדרה יככבו אנדרו גארפילד ודייזי אדגר-ג'ונס בתפקידים הראשיים. באוגוסט 2021 נמסר על ליהוקו של צוות השחקנים המלא, בהם בין היתר סם וורת'ינגטון, ואייט ראסל, דניס גוף, רורי קאלקין וגיל ברמינגהם.
עבור פיתוחה של מיני-הסדרה, שימשה ההיסטוריונית המורמונית-פמיניסטית לינדזי הנסן פארק כיועצת עבור המנהגים ואורח החיים של בני הקהילה.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו באלברטה באוגוסט 2021, והסתיימו בדצמבר 2021.
כתיבה
התוכנית ספגה ביקורת על השימוש המופרז שלה בביטוי "אבא שבשמים", במיוחד בפרקיה הראשונים. שימוש בביטוי זה הוסבר כהחלטה מכוונת לבסס את אוצר המילים של הסדרה עבור קהל שאינו מכיר את זרם המורמונים.
שידור
הסדרה עלתה לשידור ב-28 באפריל 2022 בשירות "FX on Hulu". ב-27 ביולי 2022, המיני-סדרה עלתה לשירות "דיסני+" תחת הלשונית "Star" בשווקים הבינלאומיים.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", המיני-סדרה זכתה לציון 86% עם דירוג ממוצע של 7.1/10, על בסיס 36 ביקורות. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי "בעוד ש'תחת נס השמיים' קורס תחת שפע של סיפורי רקע, עלילתו הפרוצדורלית מועשרת בשאלת ההתמודדות עם אמונה אישית." באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", המיני-סדרה זכתה לציון 71/100 על בסיס 22 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
שלישיית קצה השדה
הלהקה הקליטה תקליטון שדרים עם השירים "יש לפעמים רצון לעוף", שאותו כתבה והלחינה השלישייה, ו"ליל אמש", שכתבה והלחינה נעמי שמר (במקור בוצע על ידי להקת השעות הקטנות – שייקה לוי, גבי אקשטיין, מרים גבריאלי ויעל שרז), ובו בומס היה הסולן. לאחר הוצאת התקליטון חלה האטה בפעילות הלהקה, והיא שרה קולות רקע באלבומו השני של מתי כספי, במופע "הזמן הכפרי" של אריק איינשטיין, באלבומה היחיד של להקת תמוז ובהופעותיו של הזמר האמריקאי טים הרדין.
ניגונים חסידיים
ניגונים חסידיים, היא סוגה מוזיקלית השייכת למוזיקה היהודית. המונח כולל ניגונים ושירים שהושרו בתנועת החסידות, בה יוחס למוזיקה תפקיד חשוב בעבודת השם. וכן שירים בסגנון זה שהולחנו כיום, שירים וניגונים אלו מלווים את התפילות ומושרים גם בטישים, התוועדויות, חתונות, סעודות מצווה ומועדים נוספים. מקורות המוזיקה החסידית מיוחסים למקורות קדומים כמו שירת הלויים בבית המקדש והושפעו גם מהמוזיקה האירופאית.
שלישיית קצה השדה
ב-1976 הלהקה חזרה להקליט את אלבומה היחיד, שיצא ב-1977. ארבעה משירי האלבום היו חידושים לשירי ארץ ישראל ("ליל אמש", "ערב בא", "עין גדי" ו"פנס בודד"), והיתר היו שירים שביצירתם היו מעורבים חברי השלישייה. בין השירים הבולטים היו "בקצה השדה" (יהודה עמיחי / ראובן גבירץ), "בין העולמות" (יעל פירסטנברג / גיא יפה) ו"זה לא הים" (לאה גולדברג / גיא יפה וראובן גבירץ), שאותו שרו עם הזמרת ריקי מנור. האלבום נחל כישלון חרוץ וסימן את סוף פעילותה של הלהקה.
ניגונים חסידיים
הניגון בראי החסידות
לפי הקבלה יש קשר בין נגינה לנבואה על פי הכתוב: "וְעַתָּה קְחוּ-לִי מְנַגֵּן וְהָיָה כְּנַגֵּן הַמְנַגֵּן וַתְּהִי עָלָיו יַד-ה'.", האדמו"ר הזקן בעל התניא, מייסד חסידות חב"ד אף הקדיש מאמר שמבאר את הפסוק על פי תורת חב"ד, וכן שאר אדמו"רי חב"ד הקפידו לשבח ולהלל את חשיבות ומעלת הניגונים. על הניגון החסידי אמר רבי ישראל ממודז'יץ: "אומרים שקרוב עולם הנגינה אצל עולם התשובה, ואני אומר שעולם הנגינה הוא עולם התשובה עצמו".
שלישיית קצה השדה
ב-2006 יצאה מהדורה חדשה של האלבום, הכוללת את האלבום המקורי בתוספת תקליטור הכולל קטעי בונוס, ובו מופיעים ביצוע ל"שיבולים" ("חד מחרב") של הגבעטרון, ביצוע ל"השמלה הסגולה" של התרנגולים, ביצוע ל"זה לא יכול להיות" בהופעה חיה מ-1976 והשירים "יש לפעמים רצון לעוף" ו"ליל אמש" בגרסת תקליטון השדרים, ששיריו הוקלטו מחדש לאלבום המקורי.
ניגונים חסידיים
הניגון בראי החסידות
בחסידות, בייחוד בחצרות החסידיות של ברסלב (ראו ניגוני ברסלב), ויזניץ, מודז'יץ ובחב"ד, רואים עניין גדול בניגון החסידי. מספרים על רבי נחמן מברסלב שאת חידושיו היה אומר בניגון והיה אומר שלכל דבר תורה יש ניגון שונה. גם אדמו"ר הזקן מייסד תנועת חב"ד היה מדבר בניגון. לשיטת רבי נחמן מברסלב יש קשר ברור בין הסיפור החסידי לבין הניגון החסידי. הבעש"ט ביקש בעת פטירתו, לשיר את ניגונו של המגיד מזלוטשוב, ואמר שבכל עת שיושר ניגון זה בחבורה, הוא יגרום התעוררות תשובה.
ניגון המיוחס לרבי רבי אלימלך מליז'נסק, מאופיין גם בריקוד מיוחד. זוגות רוקדים יוצרים שערים בידיהם, כל זוג נכנס בתוך ה"שער" שיוצרים הזוג שממולו ואחר כך פושט את ידיו לגובה ונותן לזוג הנוסף שבא ממולו, להיכנס בתוך ידיו. וחוזר חלילה. לדברי צדיקים, סודות גדולים רמוזים בריקוד זה ובעיקר סוד מידת הענווה.
בשם הגר"א נאמר:.
הניגון בחצרות החסידיות
בחצרות החסידיות קיים שימוש נרחב בניגונים, החל בניגוני שבת המושרים בכל טיש חסידי, עבור דרך ההתוועדויות השונות בהן ממלאת השירה תפקיד מרכזי ועד ניגון ההכנה המושר בחצרות מסוימות כהכנה לשמיעת הדרשה (שיחת התעוררות, שמוע'ס, מאמר אצל חב"ד או תורה) שנושא האדמו"ר או המנהיג.
מקובל בחסידויות שונות כמו בעלז, כי האדמו"ר מבקש לפעמים להלחין ניגון על מילים מסוימות.
בעל מנגן ומקהלה
חצרות רבות מחזיקות בעל מנגן יחיד או כמה, משמעות התפקיד הוא חסיד מהחצר עם חוש מוזיקלי מפותח המשתמש כמלחין החצר, מומחה בניגוני החצר ונוסחאות הניגונים שלה במסורת החצר, והאיש שמתחיל את הניגונים בטיש או בהתוועדות וכדומה, מהות התפקיד משתנה מחצר לחצר.
הניגון בחסידויות הפולניות
בחצרות הפולניות, שרים בימים הנוראים, כ-25 ניגונים. במוצאי שבת סליחות, מושר הפיוט "במוצאי מנוחה", וכמו כן "סלח נא ו"קדיש תתקבל". בראש השנה שרים: "זכרנו" (שחרית ומוסף), "ובשופר גדול", "אין קצבה", "היה עם פיפיות", "היום תאמצנו", "קדיש תתקבל" (בכל התפילות), "בפי ישרים", "א-ל מלך" ועוד. ביום הכיפורים מושר הפיוט "כי אנו עמך". בשאר המועדים מושרים גם כן פיוטים רבים.
בחסידות מודז'יץ מלחין האדמו"ר בעצמו בכל שנה כ-10 ניגונים חדשים לימים נוראים ולחן חדש ל"בצאת ישראל ממצרים" לקראת פסח. בנוסף מולחן ניגון לכבוד כל שמחה בחצר.
בחסידות גור, עד לשנים האחרונות הושרו הניגונים לראשונה בחג על ידי הקאפעלע (המקהלה), ללא עזרת הקהל. לאחרונה שינה האדמו"ר גישה זו, ודרש לפרסם את הניגונים בקלטות לפני הימים הנוראים. לקראת ראש השנה שנת תשס"ט הקצין האדמו"ר את גישתו, וקבע שלבד משני מנגינות, אחת על קדיש תתקבל, ואחת להיום תאמצנו, לא יולחנו כלל ניגונים חדשים, אלא ישירו ניגונים ישנים ומוכרים, זאת כדי שכל הציבור יוכל להשתתף בשירה ולא ישתתף בצורה פסיבית בלבד. מדי שנה מפיקה מקהלת חצר גור שני תקליטים ובהם כ-20 יצירות חדשות, מארשים, ואלסים ואף אופרות.
בחסידות אלכסנדר מאז לפטירתו של המלחין הרב יהודה מקובר בשנת תשע"ד לא מולחנים כלל ניגונים חדשים, ועל פי רוב מושרים ניגונים ישנים ומוכרים כדי שכל הציבור יוכל להשתתף בשירה. אבל מידי שנה מחדשת הקאפעלע ניגון ישן לבמוצאי מנוחה.
הניגון בחצר חב"ד
בחסידות חב"ד הניגון הוא אחד מיסודות החסידות, אותו מנגנים בהתוועדויות, לפני ואחרי אמירת מאמרי חסידות ובהזדמנויות רבות. ישנם ניגונים מיוחדים המיוחסים לאדמור"י חב"ד חלק גדול מניגוני חב"ד חוברו בידי גדולי חסידי חב"ד. הניגון הנעלה ביותר הוא ארבע בבות אותו חיבר רבי שניאור זלמן מליאדי (מייסד חסידות חב"ד ובעל התניא ושולחן ערוך הרב), את הניגון מנגנים בהזדמנויות מיוחדות בלבד, בתאריכים חסידיים ובהם י"ט בכסלו ובמעמד החופה (חצרות חסידיות רבות מנגנים גם ניגון זה בחופה). לניגוני חב"ד סגנונות רבים.
ניגונים בעלי מסורת
בחסידויות מסוימות, ישנה מסורת על ניגונים. בחב"ד למשל, מושרים עשרת הניגונים המכוונים, שהם ניגונים שהולחנו על ידי אדמו"רי חב"ד, ומושרים רק בזמנים מיוחדים. בחצר חסידויות בית רופשיץ, מקובל על ניגון מסוים, שהוא הושר בעת קריעת ים סוף. ברוז'ין ישנה מסורת על הניגון ששר יעקב אבינו כשרעה את צאנו, ובחסידות ביאלא, ידוע הניגון ששרו המלאכים בעת קבלת התורה.
נבחרת סאו טומה ופרינסיפה בכדורגל
נבחרת סאו טומה ופרינסיפה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סאו טומה ופרינסיפה. הנבחרת חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
ניגונים חסידיים
ניגונים בעלי מסורת
המעבד החסידי רבי דוד מרגליות חשף לאחרונה עשרה ניגונים עתיקים אותם חיברו הבעש"ט ותלמידיו, והוציא אותם לאור באלבום מיוחד בשם "בני היכלא". הזמר החסידי ליפא שמלצר הוציא לאור קלטת ובה עשרה ניגונים בעלי מסורת.
נבחרת סאו טומה ופרינסיפה בכדורגל
נבחרת זו נחשבת לאחת מהחלשות ביותר בכל יבשת אפריקה ובעולם כולו.
תליין
תליין הוא אדם הכפוף לרשות שופטת והוא המוציא לפועל של עונשי מוות הנקבעים על ידי המדינה או סמכות חוקית אחרת.
תליינים בחברה
במערב אירופה וקולוניותיה, התליינים נודו על ידי שכניהם. גישת ההגליה הזו תועדה במספר רומנים, כמו "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא האב, וסרטים כמו "האלמנה מסנט פייר". מסיבה זו ביצירות שונות נוהגת דמות התליין לכסות לעיתים קרובות את פניה בעזרת מסכה או ברדס.
באימפריה העות'מאנית, רק צוענים יכלו להיבחר לתפקיד התליין, מתוך תפיסה חברתית שאנשים המבצעים את התפקיד דינם גיהנום בעולם הבא.
בבריטניה, משפחת התליינים המפורסמת ביותר היא פיירפוינט, ממנה יצאו, בין השנים 1902–1956, שלושה תליינים - הנרי, אחיו תומאס ובנו של הנרי, אלברט.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני
שריר הבטן המלוכסן החיצוני (TA: Musculus obliquus externus abdominis) הוא אחד מהשרירים המהווים את דופן הבטן ואחד מהמניעים של הגו. מבין שלושת השרירים המרכיבים את דופן הבטן הקדמי-צידי (המלוכסן החיצוני, שריר הבטן המלוכסן הפנימי ושריר הבטן הרוחבי), המלוכסן החיצוני הוא הגדול ביותר והשטחי ביותר (הקרוב ביותר לעור).
תיאור
שריר הבטן המלוכסן החיצוני מרכיב את חלקה השטחי של דופן הבטן הקדמי-צידי. חלקו השרירי נמצא בחלק הצידי של הבטן והאלל (aponeurosis) הסיבי שלו בחלק הקדמי של הבטן.
תחילתו של השריר במשטחים החיצוניים של שמונה הצלעות התחתונות (צלע חמישית עד צלע שתים עשרה). מכל צלע נמשכת "אצבע" שרירית לכיוון מטה וקדימה, המתחברת לאצבעות השכנות לה. מבין חמש האצבעות העליונות ולכיוון ההפוך (למעלה ואחורה) נמשכים סיביו של שריר המסור הקדמי.
חלקו הסיבי של השריר, אלל שריר הבטן המלוכסן החיצוני, נאחז בקו הלבן, בגבשושית החיק וברכס הכסל. סופו התחתון של האלל מתקפל בחזרה למעלה ויוצר את רצועת המפשעה הנמשכת מקוץ הכסל הקדמי העליון עד גבשושית החיק.
עצבוב
שריר הבטן המלוכסן החיצוני מעוצבב על ידי ששת עצבי החזה התחתונים (T7-T12) ועל ידי העצבים התת-צלעיים.
ברית השמאל הציוני סוציאליסטי
ברית השמאל הציוני סוציאליסטי הייתה מפלגת שמאל בעלת צביון ציוני.
המפלגה הוקמה בשנת 1969 על ידי קבוצת חברים בראשותו של יעקב ריפתין שפרשו ממפ"ם על רקע התחברותה של האחרונה עם מפלגת העבודה לשם הקמת המערך מה שהיה נראה להם כנטייה לימין המפה הפוליטית.
המפלגה תמכה בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 ומבחינה פוליטית הייתה מקורבת לרק"ח בדעותיה.
המפלגה השתתפה בשתי מערכות בחירות להסתדרות, וריפתין נבחר פעמיים לוועד הפועל של ההסתדרות, בבחירות לכנסת השביעית ב-1969 רצה כחלק מרשימת השלום שלא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. לאחר מותו של ריפתין הלכה המפלגה וגוועה.
האישה ששרה
האישה ששרה (בצרפתית: Incendies, מילולית: אש) הוא סרט דרמה קנדי שנכתב ובוים ​​על ידי דני וילנב. הסרט מספר את סיפור המסע של אח ואחות אשר חיים בקוויבק אחר עברה של אימם המהגרת הערביה לאחר מותה בהתאם לצוואתה. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל ונציה ב-17 בספטמבר 2010. הסרט מבוסס על המחזה "שרופים", של וג'די מועווד. סיפור חייה של גיבורת הסרט נוואל מרואן מבוסס באופן חלקי על חייה של סוהא בשארה, נוצרייה שניסתה להתנקש בחייו של אנטואן לאחד מפקד צבא דרום לבנון.
עלילה
נוואל מרואן עובדת כמזכירה במשרדו של נוטריון בשם לבל בקוויבק שבקנדה. לאחר פטירתה הפתאומית מוקראת צוואתה לילדיה התאומים הבגירים ז'אן וסימון. בצוואתה מבקשת נוואל להיקבר עירומה, בקבר בלתי מסומן כשפניה כלפי מטה. עוד מבקשת האם מילדיה לחפש את אביהם ואת אחיהם. ז'אן וסימון היו מופתעים מאחר שנאמר להם על ידי אימם עוד מילדותם שאביהם נהרג ולא ידעו כלל שיש להם אח. סימון החליט שלא לבצע את הבקשה של אימו מאחר שתמיד הייתה אישה נוקשה ומשונה, אך אחותו ז'אן החליטה לצאת לארץ מולדתה של אמה, שהיא לבנון (זה מתברר לא רק ממה שקורה בסרט. כאשר ז'אן עולה לבקר את שרת בית הספר, אפשר לראות את דגל לבנון על מבנה בית הספר). מסע החיפושים מוביל את ז'אן בכפרים וערים שונות כשהיא אוספת פיסות מידע אודות עברה של אימה בשנות ה-70. במהלך המסע מתוודעת ז'אן לתרבות ולמנהגים של החברה המקומית הפרימיטיבית, האלימה, המפולגת והמסוכסכת. נודע לז'אן כי אמה בצעירותה התאהבה בפליט והרתה לו. בני משפחתה שנודע להם על הקשר של נוואל עם הפליט ניסו לרצוח אותה על רקע חילול כבוד המשפחה אך סבתה הצילה אותה וסייעה לה בתקופת ההריון. את התינוק מסרה הסבתא לבית יתומים ושלחה את נוואל ללמוד באזור מרוחק כדי שתתנתק מעברה ותשקם את חייה. נוואל עזבה את מחוז מגוריה והחלה את לימודיה באוניברסיטה. בשלב מסוים בחיפושים גילתה ז'אן כי במהלך מלחמת האזרחים בין מוסלמים לנוצרים שהתחוללה בראשית שנות השבעים במדינה התנקשה אימה שהייתה אז סטודנטית בעלת תודעה פוליטית שמאלנית במנהיג הנוצרים ובעקבות זאת נכלאה ל-15 שנה. לאחר שז'אן גילתה מידע זה טלפנה נסערת לאחיה סימון וביקשה שיצטרף אליה למסע. סימון הגיע מקנדה בלווית לבל (מעסיקה לשעבר של נואל) והשלושה המשיכו במסע החיפושים. השלושה גילו כי נוואל עברה בכלא התעללויות ונאנסה באופן מתמשך על ידי חוקר בשם "אבו טארק". בשנים האחרונות לכליאתה כתוצאה ממעשי האונס החוזרים הרתה נוואל לאבו טארק וילדה בבית הכלא תאומים. היו אלה ז'אן וסימון. לקראת סוף הסרט מגלים האחים כי אבו טארק היה בנה של נוואל אותה עינה ואנס מבלי שידע שהיא אימו לאחר שגויס כילד יתום בן חמש לשורות המוסלמים במהלך מלחמת האזרחים ובהמשך נשבה על ידי הנוצרים והחל לעבוד עבורם. כך גילו ז'אן וסימון שאביהם הוא בעצם גם אחיהם.
פרסים
הסרט זכה בשמונה פרסי ג'יני עבור השחקנית הטובה ביותר (לובנה אזאבל), הבמאי הטוב ביותר, העיבוד הטוב ביותר, הצילום, העריכה, סאונד ועוד. כמו כן זכה בפרס לומייר לסרט בשפה הצרפתית הטוב ביותר.
בשנת 2011 היה הסרט מועמד לפרס אוסקר כסרט הזר הטוב ביותר.
גריזון
גריזון (שם מדעי: Galictis) הוא סוג של סמוריים אמריקאים המזכירים מעט סמור גדול ומפוספס בשחור ולבן. בסוג שני מינים:
הגריזונים חיים בטבע מדרום מקסיקו עד לקצה ארגנטינה וארץ האש. הם חיים בערבות עשב בעיקר ומבלים במחילות באדמה. צבעיהם הבולטים מרמזים לטורפים שהם קשוחים ותוקפניים.
תמנון וונדרפוס
תמנון וונדרפוס (שם מדעי: Wunderpus photogenicus) הוא מין רכיכה יחידה בסוגה ממשפחת התמנוניים החיה בטבע בקרבת חופי אינדונזיה וחופים נוספים בדרום-מזרח אסיה, מהפיליפינים בצפון עד גינאה החדשה בדרום ובמזרח, ונצפתה עד לוונואטו ואיי שלמה. תמנון וונדרפוס מצוי לרוב בעומק רדוד מ-20 מטרים באזורי חוליות או סלעים קטנים.
תמנון זה דומה מאוד לקרובו, המין תמנון חקיין (Thaumoctopus mimicus), ושניהם בעלי תכונות חיקוי של חיות אחרות, לרוב כדי להימלט מטורפים. עם זאת תמנון זה שטוח יותר ובעל זרועות רחבות יותר. צבעו חום כהה עד אדמדם בעל רצועות לבנות לאורך הגוף.
התמנון התגלה לראשונה רק בשנות ה-80 של המאה ה-20, והוא תואר לראשונה בשנת 2006. משמעות שמו מגרמנית הוא: "תמנון נפלא", זאת עקב הצגת הזרועות המפוארות שלו במים. הוא מגיע לאורך כולל של 26 סנטימטרים, כשהגלימה מגיעה לאורך 2.4–3.6 סנטימטרים.
התמנון חי בגפו באזור מוגדר בו הוא חופר מחילה ומחפש במים טרף של סרטנים ושל דגים קטנים אותם הוא עוטף בזרועותיו ומזריק להם ארס בנשיכה. כאשר הוא מאוים, פורש התמנון את זרועותיו, כששתיים מהן מופנות מטה וכך יוצר מראה מרתיע של פסים חומים אדמדמים ולבנים המזכירים מראה של קרייט ימי מפוספס או של דג זהרון, שהם בעלי ארס היכול להיות קטלני. בשל מראה זה מניחים לו מרבית הטורפים. אמצעי התגוננות נוסף הוא היכולת להיפרד מאחת הזרועות שנתפסו בפי הטורף. תמנון וונדרפוס חסר את יכולת פליטת הדיו של תמנונים אחרים, והוא נע באיטיות יחסית. בדומה לשאר התמנונים הוא מסוגל להסוות את עצמו במהירות בעת הצורך.
טורפיו הפוטנציאלים של התמנון הם דגים טורפים שונים, הנמנעים לרוב מתקיפה בשל ההרתעה החזקה שלו. טורפים אחרים המסכנים אותו הם חסילוני גמל שלמה, עקרבנוניים שונים ודגי פיונית מוסווים, עליהם ההרתעה שלו לא פועלת.
הבחירות לנשיאות רוסיה 2008
הבחירות לנשיא רוסיה ב-2008 התקיימו ב-2 במרץ אותה שנה, כאשר ארבעת המועמדים הוכרזו כבר בדצמבר 2007, על ידי המפלגות הגדולות במדינה. מבין ארבעת המועמדים, נבחר דמיטרי מדבדב, שנחשב לפוליטיקאי ליברלי אשר זכה לתמיכתו המלאה של הנשיא ולדימיר פוטין, גורם שהיווה משקל מכריע שהביא לניצחונו בבחירות.
הערכת איכות הבחירות
לדברי משקיפי האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה, התוצאה בבחירות אכן משקפת את רצון העם. משקיפי מועצת אירופה ציינו מספר אי-סדרים במהלך הבחירות: המשקיפים תהו בדבר רישום המועמדים, הפנו את תשומת הלב לעובדה כי למועמדים לא ניתנה גישה שווה לאמצעי התקשורת, השימוש במשאבים מינהליים כדי להבטיח את שיעור ההצבעה הגבוה. לדברי משקיפים, כל זה מטיל ספק בהגינות הבחירות. עם זאת, משקיפים הגיעו למסקנה, גם אם פגמים אלה היו מבוטלים, תוצאות ההצבעה לא היו משתנות.
משקיפים חבר המדינות הכירו בבחירות לנשיאות כחופשיות, פתוחות ושקופות ומשלחת משקיפי ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה סברה כי הבחירות נערכו על פי החוקה, החוק פדרלי על הבחירות לנשיאות וסעיפי חקיקה אחרים.
בית אטינגן
בית אטינגן (גרמנית: Oettingen) היא שושלת אצולה גרמנית ששלטה באזורים בגבול בוואריה, ושוואביה עם מרכז בערים אטינגן ונרדלינגן.
היסטוריה
רוזן אטינגן הוזכר לראשונה במסמך משנת 1141.
החל מהמאה ה-15 שטחי המשפחה חולקו בין נציגיה. בשנת 1522 לודוויג ה-15 פון אטינגן חילק את הרוזנות בין בנו הקתולי לבין בנו ההפרוטסטנטי וכך נוצר ענף אטינגן-אטינגן ואטינגן-ולרשטיין. ענף אטינגן-אטינגן נפסק בשנת 1731 ורוב שטחיו הועברו לאטינגן-ולרשטיין, היתר הועברו לאטינגן-באלדרן ואטינגן-שפילברג.
בשנת 1806 בזמן שבוצעו שינויים במנהל בגרמניה, בידי המשפחה היו כ-850 קמ"ר בהם התגוררו 60 אלף אזרחים.
בידי המשפחה היו מספר ארמונות מבוצרות. ארמון באלדרן נמצא בעיר בופפינגן ובתוכו אוסף נשק גדול מתקופה עד למאה ה-18. נציגי ענף אטינגן-ואלרשטיין אספו ספרים עתיקים רבים. בשנת 1816 אוסף זה כלל כ-4500 פריטים ונפתח לציבור בעיר ולרשטיין. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא עבר לארמון הרבורג השייך למשפחה. בשנת 1980 הוא נרכש על ידי ממשלת בוואריה תמורת 40 מיליון מארק גרמני והועבר לאוניברסיטת אוגסבורג.
אצטדיון שיקרי סראג'ולו
אצטדיון שיקרי סראג'ולו (בטורקית: Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu Stadyumu) נמצא במחוז קדיקוי שבעיר איסטנבול ומשמש את פנרבחצ'ה במשחקיה הביתיים. האצטדיון מכיל 53,586 מקומות. האצטדיון אירח את גמר גביע אופ"א 2009 בין שחטאר דונצק לורדר ברמן.
כף הערווה
באנטומיה של בני אדם ושל יונקים בכלל, כֵּף הָעֶרְוָוה (בלטינית: Mons pubis; שפירושה "הר הערווה") היא מסה מעוגלת של רקמת שומן שנמצאת במאחה עצמות החיק (Symphysis pubis) מעל לאיברי המין.
אנטומיה
אצל נשים קרויה כף הערווה גם "הר ונוס" (בלטינית: Mons veneris), והיא מסיימת בשפתי הפות.
למרות שמצויה אצל גברים ונשים כאחד, כף הערווה נוטה להיות גדולה יותר אצל נשים. הרקמה השומנית שבה רגישה לאסטרוגן, וגדלה לכדי לרכס מובהק עם תחילת ההתבגרות המינית של נערות. כמו כן, מתכסת כף הערווה בשׂער ערווה. לעיתים קרובות היא הופכת פחות בולטת עם הירידה בהורמון אסטרוגן שחווה הגוף במהלך גיל המעבר.
בתרבות ובחברה
אף כי אינה חלק מאיברי המין החיצוניים עצמם, ניתן לראות בכף הערווה כאזור מעורר תאווה והוא נחשב לארוטי ביותר בתרבויות רבות. לאורך ההיסטוריה, הסרתם המלאה או החלקית של שיער הערווה הייתה נפוצה בחברות רבות, ולאחרונה היא נפוצה בעולם המערבי. ההסרה המלאה של שיער הערווה על ידי שימוש בשעווה, בסוכר או בגילוח, המוכרת כ"שעווה ברזילאית", הפכה למקובלת בשנים האחרונות.
בנסיבות מסוימות, כף הערווה נתונה לאידיאלים אסתטיים מעבר להסרת שיער. בהתאמה, מוצעים ניתוחים פלסטיים המשנים את צורת כף הערווה לאידיאל הנחשק. אידיאלים אלו עלולים להיות מושפעים מהעדפות אישיות, מנורמות תרבותיות עכשוויות, או מלחצים חברתיים. צורות קישוט קבועות במטרה להעצים את המשיכה האסתטית של אזור זה הם הנבירה (ביפנית: 花弁), צילוק לצרכים קוסמטיים, או פירסינג כמו פירסינג "כריסטינה" או פירסינג "נפרטיטי". המושג "ואג'זל" מתייחס לקישוט לא-קבוע של כף הערווה עם קישוטי קריסטל.
פנינה אריאל
פנינה אריאל (נולדה ברחובות) היא סופרת ישראלית, הכותבת ספרים בנושאי ספרות נוער, ספרות ילדים וספרות בלשית.
ביוגרפיה
בשנת 1967 שבה לישראל.
אריאל שירתה בשרות לאומי במגדל העמק במשך שנתיים בתפקיד קומונרית בבני עקיבא. למדה במכללה ירושלים לתואר ראשון ביהדות ובייעוץ חינוכי, ולאחר מכן בתוכנית הסבה להוראת אנגלית במכללת דוד ילין.
במשך שנים רבות, הייתה פנינה אריאל פעילה בוועדות השונות ביישוב, ביניהן ועדת תרבות, ועדת בריכה וועדת קליטה, זאת בנוסף להיותה חברה במזכירות (הנהלת) היישוב ובוועדת ביקורת. כמו כן עבדה כרכזת פעילויות נוער ומבוגרים מטעם המתנ"ס האזורי. פעילויות אלה העמיקו את היכרותה עם הפן החברתי ועם הפן האנושי של היישוב.
כתיבתה כסופרת
בספריה, הכתובים כולם סביב עלילות בלשיות שונות, עוסקת אריאל בנושאים מורכבים כגון קשיים חברתיים, מוגבלויות פיזיות, הפרעות נפשיות ואלימות רגשית בתוך המשפחה. הטיפול בנושאים רגישים אלו נעשה בכבוד ובעדינות, תוך התייחסות כנה וחשופה לתכנים העולים. בספריה מופיעים הגוונים הייחודיים הבאים לידי ביטוי בקהילה קטנה ואינטימית, כמו גם ההתמודדות האישית של הפרט ושל החברה עם האחר ועם שונות בין אנשים..
פעילותה בחברה
במהלך השנים, עבדה פנינה אריאל, בין היתר, בתפקידים מורה לאנגלית ביסודי ובתיכון, רכזת פעילויות נוער ומבוגרים, מנהלת קרן תרומות, מוקדנית שרות ונציגת פניות הציבור בחברת עמידר, ואף יזמה, כתבה והפיקה פעילויות למסיבות בז'אנר "משחקי בילוש ", בהם המשתתפים פותרים תעלומה בלשית תוך משחק תפקידים.
בימים אלה (2018) עובדת אריאל ברשות לזכויות ניצולי השואה, המסייעת לניצולים למצות את זכויותיהם במשרד האוצר.
אריאל מאמינה כי התנסויות מגוונות מעשירות את עולמה הפנימי, ובאופן כלשהו יבואו לידי ביטוי בכתיבתה.
מפגשים דרך סל תרבות ארצי
המפגשים דרך סל תרבות ארצי מתמקדים בעיקר בספר "לא בא בחשבון", ומיועדים לכיתות ד'-ו'. הסופרת משוחחת עם הילדים על תהליך הכתיבה, משלב הרעיון, דרך פיתוח העלילה ויצירת הדמויות ועד לספר השלם. ומה קורה, למשל, כשהדמויות אינן מוכנות לשתף פעולה עם העלילה? המפגש מלווה במצגת ובקטעי הקראה מתוך הספרים.
ספריה
ספריה לנוער הם:
טום ורליין
טום ורליין (באנגלית: Tom Verlaine; 13 בדצמבר 1949 – 28 בינואר 2023) היה זמר ומוזיקאי אמריקאי, את עיקר פרסומו קנה בשל היותו מנהיג להקת הרוק טלוויז'ן.
ביוגרפיה
נולד בשם תומאס מילר, במוריסטאון שבניו ג'רזי. בצעירותו ניגן בפסנתר ובסקסופון, ובשנות העשרה שלו התחבר לריצ'רד הל ועבר לנגן בגיטרה. השניים נסעו לניו יורק יחדיו והקימו את להקת ה-Neon Boys, שעם הזמן שינתה את שמה לטלוויז'ן. מילר החליף את שמו לורליין בהשראת שינוי שם המשפחה של בוב דילן, למרות שטרם קרא דאז את כתבי המשורר הצרפתי פול ורלן.
לאחר שהל הוחלף בפרד סמית', טלוויז'ן הקליטה שני אלבומים, כולל Marquee Moon שנחשב לקלאסיקה, והתפרקה. ורליין פצח בקריירת סולו (ללא הצלחה מרובה), שכללה את האלבומים "Tom Verlaine" ו-"Words from the Front". ב-1996 יצא האוסף The Miller's Tale, שכלל הופעה חיה בלונדון מ־1982 ומספר שירים שלא הופיעו באלבומיו הקודמים של ורליין. ב-2006 הוציא ורליין שני אלבומים, Around, שהיה אינסטרומנטלי בלבד, ו-Songs and Other Things, ובו ליריקה, והיה לפיכך האלבום הראשון של ורליין שכלל מילים ומוזיקה יחד מאז The Wonder בשנת 1990. ורליין קידם את האלבומים בסיבוב הופעות קצר, שכלל מלבדו את הגיטריסט ג'ימי ריפ.
נפטר לאחר מאבק במחלה קצרה ב-28 בינואר 2023.
אנדי ליניגן
אנדרו "אנדי" ליניגן (באנגלית: Andrew "Andy" Linighan; נולד ב-18 ביוני 1962) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
תפקידו העיקרי של ליניגן היה למלא את מקומם של אדמס ובולד. בעונתו הראשונה, שהסתיימה בזכיית ארסנל באליפות, הוא השתתף בעשרה משחקים. אחד מהישגיו החשובים ביותר בארסנל היה בסיום עונת 1992/1993; לאחר ניצחון על שפילד ונסדיי בגמר גביע הליגה נערך משחק גמר גביע ה-FA, שגם בו השתתפו שני המועדונים. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 1 - 1, וכך גם המשחק החוזר; בדקה האחרונה של ההארכה של משחק זה הצליח ליניגן לנגוח את שער הניצחון. בעקבות שער זה ארסנל היה למועדון הראשון באנגליה שזוכה ב"דאבל גביעים". שער זה הוביל לכך שנוריץ' סיטי, מועדונו הקודם של ליניגן, העפיל לגביע המחזיקות.
ליניגן לא קנה לעצמו מקום קבוע בהרכב ארסנל בתקופה זו, בין השאר בעקבות החתמתו של מרטין קיאון. למרות זאת הוא נותר בארסנל עד להעברתו לקריסטל פאלאס בינואר 1997. הוא סייע לפאלאס להעפיל בחזרה על הפרמייר ליג, ואף זכה לענוד את סרט הקפטן של המועדון. הוא נשאר בפאלאס למרות הקשיים הכלכליים, גם כאשר ההנהלה נאלצה להשאילו לקווינס פארק ריינג'רס לחלק מעונת 1998/1999 כדי להתמודד עם בעיות בתשלום שכר השחקנים. ליניגן חזר לפאלאס בתום תקופת ההשאלה, ונבחר על ידי האוהדים לשחקן השנה של 1999/2000. אולם, ליניגן הסתכסך עם הבעלים החדש סיימון ג'ורדן, ובסתיו 2000 שוחרר מקריסטל פאלאס בהעברה חופשית. בשאר העונה הוא שיחק באוקספורד יונייטד, וירד עם מועדונו החדש לליגה השלישית. לאחר מכן הוא שיחק עבור מועדון סנט אלבנס החובבני, לפני שפרש מכדורגל והחל לנהל עסק שרברבות עצמאי.
גרף תחרות
גרף תחרות (נקרא גם טורניר) הוא גרף מכוון כך שלכל שני קודקודים ו- קיימת בדיוק אחת מהקשתות  ו-. במילים אחרות גרף תחרות מתקבל על ידי הוספת כיוון יחיד לכל אחת מקשתות גרף שלם (לא מכוון). באופן טבעי גרף כזה מייצג ניצחון או הפסד בין כל 2 קודקודים. סכום דרגת היציאה והכניסה של כל קודקוד בגרף תחרות עם קודקודים הוא.
מסלולים המילטונים בגרף תחרות
משפט שהוכח על ידי רדאי (Rédei) אומר כי בכל גרף תחרות יש מסלול המילטוני. ניתן להוכיח זאת באינדוקציה. בסיס האינדוקציה: נניח שבגרף יש 2 קודקודים,, אזי קיים מסלול אחד ביניהם.
הנחת האינדוקציה: אם קיימים קודקודים בגרף תחרות אזי יש בו מסלול המילטוני.
צעד האינדוקציה: יהי הגרף כך ש- גרף תחרות ונבחר קודקוד  שדרגת היציאה שלו איננה 0. נתבונן בגרף \hat{T} שמתקבל על ידי השמטת. גם \hat{T} הוא גרף תחרות ולפי הנחת האינדוקציה יש ב-\hat{T} מסלול המילטון. כלומר ניתן לסדר את כל n הקודקודים בשורה כך שכל אחד מהם יופיע בה פעם אחת, והשורה מהווה מסלול פשוט מ-v_0 ל-v_{n-1}. עתה נוסיף חזרה את הקודקוד שהשמטנו. קיים מינימלי כך ש- מצביע אליו. אם נצרף את הקודקוד לפני  ואז:  הוא מסלול המילטוני ב-. אם אז מובטח לנו כי  מצביע על, אחרת נקבל סתירה למינימליות. כעת נחבר את בין  ל- ונקבל את המסלול אשר מהווה מסלול המילטוני בגרף.
הוכחה זו אף מגדירה אלגוריתם למציאת מסלול המילטוני אשר זמן הריצה שלו הוא. ידוע כי יש אלגוריתמים יעילים יותר, עם קשר הדוק לאלגוריתמי מיון, הדורשים בדיקה של  קשתות בלבד.(ההוכחה למעלה קשורה למיון הכנסה).
גרף תחרות טרנזיטיבי
גרף תחרות נקרא טרנזיטיבי אם קיומה של קשת מ- ל- ומ- ל- גורר את קיומה של קשת מ- ל-. ידוע כי התנאים הבאים שקולים לגרף תחרות :
בכל גרף תחרות עם צמתים קיים תת-גרף תחרות טרנזיטיבי על  צמתים.
ידוע גם כי בגרף תחרות אשר איננו טרנזיטיבי יש לפחות שלושה מסלולים המילטונים שונים ובכל גרף תחרות יש מספר אי זוגי של מסלולים המילטוניים.
סדרת הדרגות של גרף תחרות
יש תנאים פשוטים לאפשרות קיומו של גרף תחרות עם סדרת דרגות יציאה נתונות, כפי שהוכח על ידי לנדאו. תהא סדרה מונוטונית לא יורדת. אז היא יכולה להוות סדרת דרגות יציאה של גרף תחרות עם צמתים אם ורק אם:
נקרא לצומת מלך אם קים מסלול באורך 2 לכל היותר ממנו לכל צומת אחר. תכונה נוספת אשר מתקיימת בגרף תחרות היא קיומו של מלך. בפרט, כל הצמתים בעלי דרגת היציאה המקסימלית חייבים להיות מלכים. ידוע גם כי אם אין בגרף התחרות צומת שדרגתו ("קיסר") אז יש לפחות שלושה מלכים.
אבי חדש
אבי חדש (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
חדש, ששירת בתיאטרון צה"ל, הוא בעל תואר ראשון מהחוג לתיאטרון (מגמת משחק) באוניברסיטת תל אביב משנת 1984. התפרסם לראשונה בתפקיד פרויקה בסרט הקולנוע "אסקימו לימון" (1978), ואף שיחק במספר מסרטי ההמשך - "שפשוף נעים" (1981), "רומן זעיר" (1983) ו"הרימו עוגן" (1985). ב-2015 השתתף בסרטו של פיני עדן "קמטי צחוק".
כשחקן תיאטרון, החל חדש את דרכו בתיאטרון הבימה, שם שיחק בשנים 1984–1985 בהצגות "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות" (בדמות הגיבור יוג'ין ג'רום) וכן בהצגות "המשפט", "מקום קטן בצד" ו"הבית ברחוב שינקין". בהמשך שיחק חדש גם בהצגות "האביב המתעורר" (תיאטרון החאן, 1989), "אשתי הנצחית לשעבר" (תיאטרון הסימטה) ו"גאוה ודעה קדומה" (תיאטרון הסימטה, 2012–2018), וכן במספר הצגות בתיאטרון הנפש ובתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
חדש השתתף גם במספר מחזות זמר, ביניהם "פיטר פן" ב-1989 ו"כנר על הגג" ב-1997, וכן העלה בשנת 1991 הצגת יחיד בשם "התפסן", אותה כתב בהתבסס על הספר "התפסן בשדה השיפון".
בטלוויזיה התפרסם בעיקר בסדרה החינוכית "Seven in Heaven" וכן בתפקידים שונים בסדרת הטלוויזיה "זהו זה!". כמו כן, החל משנת 1989 עוסק חדש בדיבוב סדרות וסרטי אנימציה, ודיבב בין היתר את דמותו של פינקי בסדרת הטלוויזיה "פינקי והמוח" ואת דמותו של האריה בסרט "להיטים מצוירים משלנו".
בנוסף להיותו שחקן, חדש משמש גם כמרכז מגמת התיאטרון בתיכון א' לאמנויות בתל אביב, וכמורה בבית הספר למשחק של ענת ברזילי.
הושענא רבה
הוֹשַׁעְנָא רַבָּה (בארמית: הושענא רבא; בעברית: הושענא הגדול) הוא כינויו של היום השביעי והאחרון של חג סוכות, היום השישי של חול המועד סוכות, שחל בכ"א בתשרי, יום לפני שמיני עצרת. יום זה היה שיאה של מצוות ערבה בבית המקדש, ונהגו לזקוף בו את הערבות על המזבח אפילו אם חל בשבת. כיום נותר לכך זכר במנהג חיבוט ערבה הייחודי ליום זה. ביום זה נהוג לומר פיוטי הושענות רבים יותר מבשאר ששת ימי החג, ומכאן שמו.
הושענא רבה הוא היום האחרון של חג הסוכות וביום שאחריו מתקיים חג שמיני עצרת, שהוא יום טוב.
מקורות לכינוי היום
לראשונה מוזכר השם "הושענא רבה" ליום האחרון של חג הסוכות במדרש שוחר טוב מזמור יז.
משמעויות השם
ישנם מספר רמזים לשם "הושענא רבה" בנוסף להסבר המקובל המבוסס על ריבוי פיוטי הושענות:
שמות נוספים
לחג שמות נוספים המופיעים במקורות ישראל הקדומים:
מצוות ערבה בהושענא רבה
בזמן שבית המקדש היה קיים, העמידו לצד המזבח בעזרה (בחזית בית המקדש) ערבות כשראשיהן כפופים על גבי המזבח (גובה המזבח היה 10 אמות, והערבות היו מניחים על היסוד ומשם עד גג המזבח לא כולל הקרנות היה 8 אמות ועל כן היו הערבות צריכות להיות בנות 11 אמה כדי שיעלו מעל המזבח, 10 אמות בגובה ועוד אמה אחת יהיו גוחות (=מוטות) על המזבח מלמעלה) והכהנים היו מקיפים את המזבח בכל יום מימי הסוכות. בהושענא רבה היו מקיפים את המזבח שבע פעמים, כמתואר במשנה:
כזכר למנהגי היום מתקופת בית המקדש נהוג אף היום להקיף שבע פעמים את בימת בית הכנסת עם ארבעת המינים, תוך כדי אמירת פיוטי הושענות.
בגמרא נחלקו אם זקיפת הערבות במקדש היא הלכה למשה מסיני, או לדעת אבא שאול ניתן ללמוד זאת מהמילים "ערבי נחל" - שתי ערבות, אחת למקדש ואחת ללולב. זקיפת הערבה הייתה דוחה את השבת במקדש רק ביום השביעי של חג הסוכות. הבייתוסים התנגדו וניסו למנוע זאת. נטילת הערבה בגבולין (מחוץ לבית המקדש) היא מנהג שהנהיגו הנביאים מתקופת בית שני, ואינה דוחה שבת. דבר זה הביא לארגון מחדש של לוח השנה העברי כך שהושענא רבה לא יחול בשבת.