cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ההרים הירוקים
ההרים הירוקים (באנגלית: The Green Mountains) הם רכס הרים במדינת ורמונט בארצות הברית. הרכס עובר בעיקר מדרום לצפון, ונמשך כ-400 קילומטרים מהגבול עם מסצ'וסטס לגבול עם קוויבק, קנדה. החלק מאותו רכס שנמצא במסצ'וסטס ובקונטיקט מכונה "ברקשיירס" או "ברקשייר הילס" (עם החלק מקונטיקט, בעיקר במחוז ליצ'פילד, הנקרא באופן מקומי "צפון מערב הילס" או "ליטשפילד הילס") וקוויבק. חלק נקרא הרי סאטון, או "Monts Sutton" בצרפתית.
הכישרון לחיות
עלילה
שרגא הר-גיל, שעבד שנים רבות כעיתונאי ב"מעריב" ושימש ככתב של עיתונים גרמניים בישראל, לוקח אותה למסע אל בתי הקפה התל אביביים האהובים עליו, אל מחוזות התבגרותו, ואל המקום בו נפצע קשה כלוחם בשורות ה"הגנה" במלחמת השחרור, והוגדר מאז כנכה מאה אחוז. הר-גיל הוא אדם שאהב נשים רבות והן אהבו אותו. חרף נכותו וגילו הוא מצטייר כאדם בעל תאווה עזה לחיים. במהלך הסרט הוא אומר לבנו שמראיין אותו: "בן-אדם צריך לחיות, לא רק להיות".
ההרים הירוקים
כל ההרים בוורמונט מכונים לעיתים קרובות "ההרים הירוקים". "ירוק" כי גם עם שלגי החורף, העצים מסתירים את השלג וההרים עדיין נראים "ירוקים". עם זאת, רכסים אחרים בתוך ורמונט, כולל הטקוניקים - בקצה הדרומי-מערבי של ורמונט - והרמות הצפון-מזרחיות, אינם חלק מבחינה גאולוגית מההרים הירוקים.
הכישרון לחיות
פרסים
הסרט זכה בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל סרטים בינלאומי "Real To Reel" שמתקיים במדינת צפון קרוליינה שבארצות הברית. הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
ההרים הירוקים
פסגות
ההרים הירוקים הם חלק מהרי האפלצ'ים, תחום המשתרע מקוויבק בצפון ועד אלבמה בדרום. ההרים הירוקים הם חלק מהאזור האקולוגי של יערות ניו אינגלנד / האקדיה.
שלוש פסגות - הר מנספילד, גיבנת הגמלים והר אברהם - תומכות בצמחייה אלפינית.
תיירות
בחלק מההרים ישנן תשתיות לסקי ופעילויות אחרות הקשורות לשלג. לאחרים יש מסלולי הליכה לשימוש בקיץ. במנספילד, קילינגטון, פיקו ואלן יש אתרי סקי במורדותיהם. כל הפסגות הגדולות חוצים שביל ארוך, שמהווה שביל הליכה שיוצא דרומית מהגבול הצפוני של המדינה, עם חפיפה לשביל האפלצ'ים בכשליש מאורכו.
היסטוריה
ורמונט לא רק שלוקחת את הכינוי הרשמי שלה ("מדינת ההר הירוק") מההרים, היא למעשה נקראת על שמם. ה-"Monts Verts" הצרפתית או "Verts Monts" מתורגם פשוטו כמשמעו כ"הרים ירוקים". שם זה הוצע בשנת 1777 על ידי ד"ר תומאס יאנג, מהפכן אמריקאי שהשתתף במסיבת התה של בוסטון. אוניברסיטת ורמונט והמכללה החקלאית הממלכתית מכונים UVM, על שם האוניברסיטאות הלטיניות "Viridis Montis" (אוניברסיטת ההרים הירוקים).
גאולוגיה ופיזיוגרפיה
ההרים הירוקים הם חלק פיזיוגרפי של מחוז ניו אינגלנד הגדול יותר, שבתורו הוא חלק מהחלוקה הפיזיוגרפית הגדולה יותר של הרי האפלצ'ים.
"נחל הלימון" עובר בערים אורוול, סודברי, שורהאם, ברידפורט, וקורנוול, ורמונט, לפני שהוא זורם לנחל אוטר. שמו של הנחל נובע מקירוב פונטי של מתנחלים דוברי אנגלית מוקדמים של 'לס מונטס ורץ'.
תהילים ע"ח
תהילים ע"ח הוא המזמור ה-78 בספר תהילים (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-77 במספר). מזמור זה משתייך לקובץ מזמורי אסף ונפתח בביטוי . המזמור הוא השני באורכו מכלל הפרקים בספר תהילים (רק מזמור קי"ט ארוך ממנו). אופיו של המזמור הוא לאומי והיסטורי. משורר תהילים סוקר אירועים מכוננים בתולדות עם ישראל: מהעבדות במצרים, דרך יציאת מצרים ומסע בני ישראל במדבר, ועד בחירתו של דוד למלך ותיאור ירושלים כמקום המקדש. בעל המזמור מתאר את החסדים שהעניק ה' לעם ישראל, ומנגד את כפיות הטובה של העם.
על פי מנהג הגר"א משמש מזמור זה כשיר של יום ליום השני של פסח (בחוץ לארץ יום טוב שני של גלויות, ובארץ ישראל היום הראשון של חול המועד), בשל התיאור של יציאת מצרים המופיע בו.
זמנו של המזמור
תולדות עם ישראל מסופרות בקצרה במזמור. תיאור חורבן שילה ובחירת שבט יהודה במקום שבט אפרים למלכות מעיד כי הכוונה לבחירת בית דוד ועל כן ייתכן כי המזמור נכתב בימי שלמה. אולם, ייתכן כי יש עדות להמשכיות ממלכת יהודה לאחר חורבן ממלכת ישראל, ובכך יש להעיד כי זמנו של המזמור הוא לאחר שנת 722 לפנה"ס. המזמור לא מתאר אירועים לאחר חורבן בית המקדש אך תיאור חרון אפו של ה' על בניית הבמות מעיד כי ייתכן וזמנו של המזמור הוא מימי הרפורמה הדתית, שביצעו חזקיהו ויאשיהו.
מבנה המזמור
יש המחלקים את המזמור לשבעה חלקים:
תוכן המזמור
בכמה מהמזמורים כמזמור ע"ח, בעל המזמור סוקר אירועים בעברו של עם ישראל. בעל המזמור משלב מסורת מקבילה לסיפור המסופר בתורה כאשר הוא מתאר את השיעבוד, עשר מכות מצרים ונדודי ישראל במדבר אך באופן שונה. יש שהצביעו על מסורת אחרת ביחס לסיפור עשר המכות במזמור בדומה למזמור ק"ה.
כותרת המזמור
כותרת המזמור מופיעה בנוסף למזמור זה גם בתהילים ע"ד. המונח "משכיל" מוזכר בפרקים אחרים גם ביחס לדוד, לבני קורח ולאיתן. כותרת זו מבקשת לטעת בקורא מוסר השכל וזאת לאור הכתוב ב: ככלל, קובעים חז"ל כי ספר תהילים מיוחס לדוד. אלכסנדר רופא טוען כי מזמור ע"ח שייך לקובץ מזמורים שנכתבו על ידי משפחות אסף או נמסרו על ידן. וזאת עולה מהכתוב בהמשך אודות שבט אפרים וכשלונו: מהמזמור עולה כי בידי משפחות אלו ובהן שימרו מסורות מממלכת ישראל ובירתה שילה.
תיאור מכות מצרים במזמור
לפי המתואר ב עד הכה ה' את מצרים בעשר מכות. אולם, לפי המתואר במזמור ע"ח ובמזמור ק"ה, המצרים הוכו בשבע מכות בלבד. יש הסוברים כי ציון מספרים טיפולוגיים אלו בספר שמות, עשר מכות ובמזמורים ע"ח וק"ה, שבע מכות מבטאים שלמות. במקרא מספר סיפורים בהם קיים חילוף מספרים בין שבע לעשר. ב מציין הכתוב שבעה עמים זרים ואילו ב בסיפור ברית בין הבתרים מציין הכתוב עשרה עמים. כך גם במשנה קיים חילוף זה בין המספר עשר לשבע. ב נכתב: "אמר רב: בעשרה דברים נברא העולם..." ובאבות דרבי נתן מציין הכתוב שבעה דברים לפיהם העולם עומד: "בשבעה דברים ברא ה' את עולמו..." שמואל ליונשטם טוען כי שתי מסורות שקולות אלו זו כנגד זו. התיאור המובא בתהילים פותח במכת דם וכך גם בשמות. יש הסוברים כי זאת מסורת קדומה שהשתרשה. מכת הדם מנחיתה על המצרים מוות וצמא הנרמזות מתוכן המזמור. לאחר תיאור מכת הדם במזמור באות ברצף מכת ערוב ומכת צפרדעים. מכות המתארות מחלה מופיעות בסדר שונה מהתיאור המובא בספר שמות.
מזמור ע"ח מתאר כי מכת הדבר הכתה באדם ולא בחי. מזמור ע"ח מאריך בתיאור במכה זו שלא כמו בתורה. ייתכן כי מסורת זו קודמת למסורת הכתובה בשמות אשר ממעטת בתיאורה. מכת הארבה במזמור רביעית במספר ועוצמתה עולה על זו של קודמתה. לאחר מכה זו באה מכת הברד אשר בה בא לידי ביטוי הרס הסביבה והיא ממשיכה את ההרס הסביבתי שגרם הארבה. לאחר מכן מגיעה מכת הדבר כנראה הברד הפוגע בחי ואז המזמור מסתיים במכת הדבר הפוגע באדם. שלושת המקורות מסיימים במכת בכורות.
כאמור מספר המכות במזמורי תהילים (ע"ח, ק"ה) הוא שבע. המסורת הכתובה בספר שמות הייתה שקולה לעשרת המאמרים לפיהם יצר ה' את העולם. ייתכן כי המספר עשר המכות המופיעות בשמות שקולות כנגד עשרת הדיברות וציינו את יצירתו של העם. בתהילים סדרן של המכות משתנה ממזמור למזמור. ייתכן כי בספרה שבע מביע מחבר תהילים את החשיבות הדתית של המספר שבע ומעמיד אותו כנגד שבעה ימי הבריאה. ייתכן חילוף מיספורן של המכות בשירה בתהילים שבע ועשר בתורה מעיד על כך כי בעל המזמור הכיר מקורות אחרים.
"וַיִּבְחַר בְּדָוִד עַבְדּוֹ וַיִּקָּחֵהוּ מִמִּכְלְאֹת צֹאן"
מזמור זה משלב אירועים היסטוריים בתולדות עם ישראל. המזמור מבקש להוסיף פרטים הנעדרים מסיפור המלכת דוד ב. המדרש מבקש לענות על השאלה מה עשה דוד לפני בחירתו למלכות. ייתכן והביטוי המופיע בתהילים י"א: "ה', צַדִּיק יִבְחָן" על פי חז"ל מתייחס לבחירת דוד למלכות בידי ה'. המדרש מוסיף נדבך נוסף על מעשיו של דוד לפני בחירתו למלך בידי האל.:
המשבר החוקתי בפקיסטן (2022)
המשבר החוקתי בפקיסטן (באורדו: پاکستان میں آئینی بحران) החל ב-3 באפריל 2022, כאשר סגן יו"ר האספה הלאומית של פקיסטן, קאסים ח'אן סורי, דחה הצעת אי אמון נגד ראש הממשלה עימראן ח'אן במהלך מושב בו הייתה צפויה להיות מובאת להצבעה. זמן קצר לאחר מכן, נשיא פקיסטן עארף עלווי פיזר את האספה הלאומית בעצת ראש הממשלה עימראן ח'אן, מה שיצר משבר חוקתי, שכן למעשה עימראן ח'אן הוביל הפיכה חוקתית כדי להישאר בשלטון.
ארבעה ימים לאחר מכן, קבע בית המשפט העליון של פקיסטן כי ביטול הצעת האי-אמון, פיזור האספה הלאומית, עצתו של ראש הממשלה ח'אן לנשיא עלווי לפזר את האספה הלאומית לא חוקיים, וביטל את הפעולות הללו. עוד קבע בית המשפט העליון כי יש לכנס את האספה הלאומית מחדש על ידי היושב-ראש באופן מיידי ולא יאוחר מהשעה 10:30 בבוקר ב-9 באפריל.
ב-9 באפריל התכנסה האספה הלאומית מחדש, אולם היושב-ראש סירב להעלות את ההצעה להצבעה עד שיושב-הראש וסגן היושב-ראש זמן קצר לפני חצות.
זמן קצר לאחר חצות ב-10 באפריל, האספה הלאומית הצביעה והעבירה את הצעת אי האמון המוציאה את ראש הממשלה ח'אן מתפקידו מיד עם קבלת ההחלטה והפיכתו לראש הממשלה הראשון בפקיסטן שהודח מתפקידו.
ב-11 באפריל בחרה האספה הלאומית את מנהיג האופוזיציה, שהבז שריף, להחליף את ח'אן כראש הממשלה החדש, בתמיכת 174 מנציגי האספה, ובכך תם המשבר החוקתי בפקיסטן. מפלגת "פקיסטן תח'ריק אי-אינסאף", שבראשה עומד עימראן ח'אן החרימה את ההצבעה.
טענות על התערבות זרה במשבר
ראש הממשלה ח'אן טען במספר הזדמנויות כי גורמים זרים זוממים להפיל את ממשלת פקיסטן. בנאום לאומה, הוא האשים את ארצות הברית בקשירת קשר נגד ממשלתו. ב-30 במרץ 2022, בית המשפט העליון של אסלאמאבאד קבע כי פרסום התוכן של מה שח'אן תיאר כמכתב מאיים שנשלח על ידי ארצות הברית יפר את שבועת נשיאותו ואת חוק הסודות הרשמיים שנחקק ב-1923.
בן ציון שטרנפלד
הרב בן ציון שטרנפלד (נפטר ה'תרע"ז) היה רב ליטאי מגדולי פוסקי ההלכה בדורו. רבן של שש עיירות וערים במרחב הליטאי, מהן: איישישוק, חסלביץ' ובילסק.
ביוגרפיה
הרב שטרנפלד נפטר בשנת תרע"ז במהלך מלחמת העולם הראשונה.
משפחתו
לרב שטרנפלד היו בן, ר' חיים דוד שהדפיס את החלק השלישי בסדרת ספריו של אביו "שערי ציון". ובת יחידה, אלטע, שנישאה לרב משה אהרן בן דעת (בנדס) שהיה עוזרו ולאחר פטירתו ממשיכו ברבנות בילסק, הוא נספה עם בני קהילתו בשואה.
ג'סיקה מאיר
ג'סיקה אולריקה מאיר (באנגלית: Jessica Ulrika Meir; נולדה ב-1 ביולי 1977) היא אסטרונאוטית אמריקאית ממוצא יהודי-ישראלי, דוקטור לביולוגיה ימית, ופיזיולוגית. לפני כן, הייתה אקוונאוטית מטעם נאס"א, ועוזרת מרצה להרדמה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. לקחה חלק במשלחות 62/61 לתחנת החלל הבינלאומית, בשנים 2019–2020.
מגזין "TIME" כלל אותה ברשימה "טיים 100" למאה האנשים המשפיעים ביותר לשנת 2020.
קורות חיים
מאיר נולדה בקאריבו, ארוסטוק, מיין שבארצות הברית. אמהּ שוודית מרקע נוצרי, ואביה רופא יהודי-ישראלי ממוצא עיראקי שירד מהארץ לשוודיה בצעירותו ללמוד רפואה, אך חזר זמנית כדי להשתתף במלחמת העצמאות כנהג אמבולנס. על אף שאמה לא התגיירה, מאיר מזדהה תרבותית גם כיהודייה, הלכה לבית כנסת, ואף חגגה בת מצווה. יש לה קרובי משפחה רבים בישראל, והיא אף ביקרה בארץ פעמיים: פעם ראשונה כנערה עם הוריה ואחיה, ופעם שנייה כאסטרונאוטית כשבאה להרצות בחיפה בסמסטר הקיץ של אוניברסיטת החלל הבינלאומית.
בשנת 1999 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת בראון, בשנת 2000 קיבלה תואר שני בחקר החלל מאוניברסיטת החלל הבינלאומית ובשנת 2009 קיבלה דוקטורט בביולוגיה ימית ממכון סקיפס לאוקיינוגרפיה.
מחקרים
מחקר הדוקטורט שלה התמקד בפיזיולוגית הצלילה של הפינגווין הקיסרי ושל פיל הים הצפוני.
בין השנים 2000–2003 מאיר עבדה במתקן מחקר טיסה המאוישת של לוקהיד מרטין (הנמצא בתוך מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א), וחקרה את ההשפעות של טיסה ממושכת בחלל על גוף האדם. בשנת 2002 השתתפה מאיר כאקוונאוטית במשימה NEEMO 4, משימה משותפת לנאס"א ולמנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי, בה שהתה יחד עם שאר חברי הצוות במעבדת מחקר תת-ימית במשך חמישה ימים.
בשנת 2011 חקרה מאיר את האווז ההודי, מסוג אווז אפור, המסוגל לעוף מעל הרי ההימלאיה במצבים של אטמוספירה דלילה.
בנאס"א
בשנת 2013 נבחרה מאיר לקבוצת האסטרונאוטים ה-21 של נאס"א (סוכנות החלל האמריקאית), והשלימה את אימוניה ביולי 2015.
בשנת 2016, לקחה גם חלק בתוכנית האימונים של סוכנות החלל האירופית ESA CAVES המדמה משימות רחוקות על אסטרואידים, באמצעות חקירת מערות במעמקי האי סרדיניה שבים התיכון.
משלחות 61/62 לתחנת החלל הבינלאומית
ב-25 בספטמבר 2019, בזמן 19:42:40 UTC, מאיר שוגרה על גבי סויוז MS-15 יחד עם עמיתיה לתחנת החלל הבינלאומית, אולג סקריפוצ'קה והזאע אל-מנסורי. מאיר היא מהנדסת הטיסה של משלחות 61 ו-62 לתחנת החלל הבינלאומית.
ב-17 באפריל 2020, מאיר שבה לכדור הארץ לאחר 205 יום בחלל, יחד עם עמיתיה אולג סקריפוצ'קה ואנדרו מורגן.
חיים אישיים
למאיר בנוסף לאזרחות אמריקאית מלידה, גם אזרחות כפולה שוודית (דרך אמה). היא אף למדה סמסטר אחד מהתואר הראשון שלה באוניברסיטת סטוקהולם, ומלבד אנגלית ורוסית (חובה כאסטרונאוטית) היא דוברת גם שוודית.
מאיר עשויה להיות האישה הראשונה שתדרוך על הירח. אסטרונאוטים רשאים להביא עמם מספר חפצים אישיים לתחנת החלל הבינלאומית, כשחלק מבחירותיה של מאיר היו דגל ישראל, גרביים מעוטרות מגני דוד וחנוכיות, גלויות של ישראל, מדליה לזכרו של טייס החלל הישראלי אילן רמון, וציור שציירה רעייתו רונה רמון. בין השאר, מאיר צילמה גם את ישראל מהחלל.
פרסים
למאיר הוענקו פרסים רבים, וביניהם:
משה בנבנישתי
הרב משה בנבנישתי (או בנבנשת או הרב פני משה; 1608–1677) היה רב ופוסק בקושטא, מחבר ספר פני משה.
ביוגרפיה
כתב תשובות ופסקים רבים לרחבי האימפריה העות'מאנית, כמו לגליפולי, דמשק, ברושה, שאלוניקי, ירושלים, בולגרדו, אנדרינופול ועוד. כיהן כדיין בכמה הרכבים שונים, והיה ידוע כמתיר עגונות והקל בעניינם כמה שיכל כדי למצוא פתרון למצבם ההלכתי. נהג ללמוד בששת ימי השבוע, וביום השישי היה כותב על ספר את "כל אשר חרשתי בששת ימי המעשה".
בשנת ת"ז (1647) עת פרצה בקושטא מגפה, נמלט רבי משה לכפרים הסמוכים לעיר, ונד שם ממקום למקום.
בשנת ת"ל שהה בברושה, ושב לקושטא עד לפטירתו.
היה קרוב של רבי חיים בנבנישתי מחבר ספר כנסת הגדולה, עמו התווכח רבות ושל רבי יהושע רפאל בנבנישתי בעל ספר שדה יהושע , עמו, ועם רבים מאד מבני דורו, כגון רבי אהרן ששון , רבי אברהם אליגרי , רבי אברהם הלוי אמיגו רבי מאיר די בוטון רבי אברהם בן חנניה , אברהם רוזאניס , רבי יהודה ליאון , רבי יצחק פראנסיץ התכתב בהלכה. היה עמיתם של רבי יוסף קצבי, ורבי משה אלמושנינו. מתלמידיו היה רבי אליהו אלפאנדרי, מחבר ספר מכתב מאליהו.
נפטר בקושטא בשנת התל"ז (1677)
מדד תל אביב טכנולוגיה
מדד תל אביב טכנולוגיה הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של מניות חברות ציבוריות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב הנכללות בענף הטכנולוגיה (ראו להלן), ועומדות בתנאי הסף של המדד.
ענף הטכנולוגיה כולל את החברות העוסקות בשירותי מידע, בתחומי התוכנה והאינטרנט, בפיתוח וייצור בתחומי האלקטרוניקה והאופטיקה, בפיתוח ייצור ושיווק של מערכות וציוד תקשורת, וכן חברות העוסקות בתחום טכנולוגי ועיקר פעילותן בשוק הביטחוני או הצבאי.
ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות, ומשקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן, אך לא יותר ממשקל של 5% למנייה בודדת. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה ביום חמישי הראשון בחודשים פברואר ואוגוסט.
מדד תל אביב טכנולוגיה, יחד עם מדד ביומד, מהווים את מדד תל אביב בלוטק.
מחלף גת רימון
מחלף גת רימון הוא מחלף בין כביש 471 ורחוב זרובבל בפתח תקווה המוביל למושב גת רימון.
המחלף בנוי כמחלף יהלום עם גשר העובר מעל כביש 471 ומחבר בין גת רימון ופתח תקווה. בשני צידי הגשר ישנם שני צמתים מרומזרים המקשרים אל הכביש המהיר.
היסטוריה
עם בניית כביש 471, שתוכנן ככביש מהיר, עלה הצורך בהקמת מחלף שיאפשר את חיבור המושבים גת רימון וכפר מעש לפתח תקווה, ללא הפרעה לתנועה בכביש המהיר, אך תושבי החלק המזרחי של גת רימון, הגובל בכביש, סירבו להגיע להסדר פינוי לצורך הקמת המחלף. בשל התנגדותם נבנה תחילה צומת מרומזר שגרם לעומסי תנועה רבים עם חנוכת הכביש ב-2007. בשנת 2010 נמצא הסדר בין עיריית פתח תקווה לתושבי גת רימון והחלה בניית המחלף. הוא נפתח לתנועה באפריל 2012.
יחזקאל טלר
יחזקאל טלר (נולד ב-18 באוגוסט 1938) הוא איש חינוך ישראלי, ממקימי אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי כרמל, סגן-יו"ר המועצה להשכלה גבוהה, פרופסור אמריטוס בבית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת חיפה, נשיא המכללה האקדמית גורדון ומומחה בינלאומי בעבודה סוציאלית ובשיקום.
ביוגרפיה
יחזקאל טלר נולד בטרנופול שבפולין. הוא נינו של ר' אהרון מרקוס, מחוקריה של תנועת החסידות, של הספרות העברית ומראשוני התנועה הציונית בגליציה. סבו, יהודה מרקוס, הלך בעקבות אביו. בתו של יהודה, חנה מרקוס-טלר-בנט היא אמו של טלר. חנה שרדה את השואה לאחר שהסתתרה תקופת-מה בביתו של רופא נאצי, ידיד אישי של הצורר הנס פרנק, מושל פולין הכבושה. בעלה, משה טלר, עונה ונרצח במרתפי הגסטפו בקרקוב בשנת 1942. ילדיה, נחמה ויחזקאל, שרדו את השואה ועלו לארץ ישראל עם אימם בשנת 1947.
שימש כסגן-יו"ר המועצה להשכלה גבוהה בשנים 2002–2007. בשנים 2008–2011 עמד בראש המרכז האקדמי כרמל שבקמפוס הנמל, והחל מחודש ספטמבר 2011 הוא משמש כנשיאה של מכללת גורדון לחינוך.
פרופסור טלר היה חבר בוועדת השופטים לבחירת הזוכים בפרס ישראל על "מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה" בשנת ה'תשס"ה (2005), יו"ר הוועדה לבחירת הזוכה בפרס בה'תשס"ז (2007) ויו"ר הוועדה לבחירת הזוכה בפרס ישראל בתחום חקר החינוך לשנת ה'תשע"ז (2017).
ב-2013 הוענק לו אות "יקיר העיר חיפה" בגין פעילותו הקהילתית והחברתית.
יחזקאל טלר נשוי לאביבה טלר. לזוג שני בנים ובת. הם מתגוררים בחיפה.
קבוצת חמת
קבוצת חמת בע"מ היא חברת החזקות ישראלית, הפעילה בתחומי הייצור, השיווק והייצוא של מגוון מוצרים לחדרי אמבטיה, חדרי שירותים ומטבחים. החברה התאגדה בשנת 1951 והונפקה ב-1993 בבורסה לניירות ערך בתל אביב ופועלת באמצעות ארבעה מותגים עיקריים: חמת, חרסה, ליפסקי וצוקר-מנקין (ZM).
היסטוריה
קבוצת חמת התאגדה בישראל בשנת 1951 תחת השם "מרחב - מרכז חומרי בניה וקרמיקה" (בקיצור: "מרחב"). בשנת 2013 שונה שמה לשם הנוכחי.
חברת כור, שהייתה בעלת השליטה ב"מרחב" וכן ב"חמת ארמטורות ויציקות" וב"חרסה", הכלילה את חמת ואת חרסה כחברות בנות של "מרחב". בתחילת 1993 הנפיקה כור את "מרחב" בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1999 מכרה את יתרת החזקותיה ב"מרחב" לחברת ליפסקי.
בשנת 2000 רכשה "מרחב" את חברת ליפסקי מוצרי אינסטלציה.
בשנת 2003 נוסדה חמת מקלחונים (שמפעלה ממוקם באשדוד), המייצרת ומשווקת מקלחונים סטנדרטיים.
בשנת 2006 התבצעה הנפקת מניות לקרן ההשקעות הפרטית קרן פימי, שביחד עם קבוצת כתר רכשו את השליטה ב"מרחב".
בדצמבר 2021 רכשה החברה את השליטה (70%) ב"מטבחי זיו" תמורת 35 מיליון ש"ח.
פעילות החברה
החברה פעילה, דרך החברות הבנות שבבעלותה, בתחומי הייצור, השיווק והייצוא של מגוון מוצרים מעוצבים לחדרי אמבט, שירותים ומטבחים, כגון: ברזי אמבט וברזי מטבח, מקלחונים, מוצרי אינסטלציה, כלים סניטריים ועוד.
לקוחות החברה הם בעיקר אולמות תצוגה, סוחרים וסיטונאים, בשנת 2018 חמת רכשה את חברת חזיבנק דיזיין והחלה למכור ללקוחות פרטיים.
החברה פעילה בעיקר בישראל, אך פועלת גם בגרמניה ובצפון אמריקה.
חמת מקלחונים
חברה העוסקת בפיתוח, עיצוב וייצור מקלחונים. כל פעילויות החברה מתבצעות בשטח המפעל באשדוד. החברה מייצרת מגוון של דגמי מקלחונים וכן מספקת אבזור נלווה.
חרסה סטודיו יצרני כלים סניטריים (חרסה)
פיתחה וייצרה מוצרים במפעל קרמיקה בבאר שבע. עוסקה בייצור אסלות, כיורי רחצה וכיורי מטבח, והייתה בעלת מספר פטנטים עולמיים בתחום הכלים הסניטריים.. המפעל נסגר בשנת 2019 לאור אי כדאיות כלכלית לאור הסכם קיבוצי מכביד וחוסר יכולת להתמודד בתחרות מול ייבוא אשר לא כוללת מכסי מגן על כלים סניטריים מחרס. החל משנת 2019 קבוצת חמת מייצרת את מוצרי הכלים הסניטריים במפעל חדש שהוקם באיזמיר שבטורקיה.
חרסה סטודיו (ליפסקי)
"ליפסקי מוצרי אינסטלציה וסניטציה" הוקמה בשנות ה-60 והייתה החברה הראשונה בארץ שפיתחה את אביזרי התבריג מפלסטיק לתחום האינסטלציה. כיום היא ממשיכה לעסוק בייצור תשומות לבניה מפלסטיק כגון: מוצרי אינסטלציה סניטרית, צינורות אינסטלציה, מוצרי סניטציה מפלסטיק, ציוד לאינסטלטורים ועוד.
צוקר את מינקין שיווק והפצה
חברה שנרכשה על ידי קבוצת חמת ב-2014. החברה אחראית לפעילויות הייבוא, השיווק וההפצה של הקבוצה לטמבוריות וקבלני אינסטלציה ברחבי הארץ.
חזיבנק דיזיין
חברה שנרכשה על ידי קבוצת חמת בינואר 2018. חזיבנק היא חברה קמעונאית בעלת אולם תצוגה בשטח של 1,500 מ״ר בדן דיזיין בבני ברק ומרכז לוגיסטי בפתח תקווה. חזיבנק פונה לפלח השוק היוקרתי ומשווקת בעיקר מותגי פרימיום בתחום הקרמיקה, ריצופים וכלים סניטריים וזאת לפרטיים וקבלנים במסגרת פרויקטים לדיור ופרויקטים מסחריים.
שיש אלוני
שיש אלוני נרכשה על ידי קבוצת חמת בפברואר 2020. שיש אלוני היא חברה קמעונאית בתחום מוצרי הקרמיקה והכלים הסניטריים ובעלת 7 אולמות תצוגה ברחבי הארץ.
מטבחי זיו
מטבחי זיו נרכשה על ידי קבוצת חמת בדצמבר 2021. מטבחי זיו היא חברת מטבחים מהמובילות בתחום ייצור המטבחים בארץ ובעלת 6 אולמות תצוגה ברחבי הארץ.
מילאן ריסטובסקי
מילאן ריסטובסקי (במקדונית: Милан Ристовски; נולד ב-8 באפריל 1998 בסקופיה שבמקדוניה הצפונית) הוא כדורגלן צפון מקדוני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ספרטק טרנבה מליגת העל הסלובקית ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
קריירת מועדונים
ריסטובסקי שיחק בקבוצת רבוטניצ'קי, רייקה, נ.ק. קרשקו וניטרה.
בשנת 2021 החל לשחק בספרטק טרנבה מליגת העל הסלובקית, תחילה כמושאל ולאחר מכן בחוזה קבוע.
קריירה בינלאומית
ריסטובסקי היה חלק מסגל נבחרת מקדוניה הצפונית לטורניר יורו 2020, וערך הופעה אחת בטורניר.
חיים אישיים
אחיו הגדול של ריסטובסקי הוא כדורגל דינמו זאגרב ונבחרת מקדוניה הצפונית, סטפן ריסטובסקי.
יחסי אסטוניה–מרוקו
יחסי אסטוניה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין ממלכת מרוקו. מרוקו הכירה באסטוניה לאחר התנתקותה מברית המועצות ב-24 בספטמבר 1991, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-22 ביוני 1992. קיימת קבוצה פרלמנטרית באסטוניה שנקראת "הקבוצה הפרלמנטרית לידידות אסטוניה-מרוקו".
לו ויליאמס
לואיס טיירון "לו" ויליאמס (באנגלית: Louis Tyrone "Lou" Williams; נולד ב-27 באוקטובר 1986) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
פילדלפיה 76'
אחרי הופעות חלשות באימונים שלפני הדראפט, נבחר ויליאמס בבחירה ה-45 בדראפט 2005 על ידי פילדלפיה 76'. בשנותיו הראשונות בקבוצה זכה ויליאמס לדקות משחק מועטות, והוא תפקד כשחקן ספסל שולי ברוטציית הקבוצה. עונת הייתה עונת הפריצה של ויליאמס, כשהוא זוכה לדקות משחק רבות יותר בעקבות עזיבתו של כוכב הקבוצה דאז, אלן אייברסון, לדנוור נאגטס. בעונה זו תרם ויליאמס 11.5 נקודות ב למשחק, אחרי שקלע רק 3.5 נקודות בשתי עונותיו הראשונות בליגה.
ב-4 באוגוסט 2008 חתם ויליאמס על חוזה חדש עם פילדלפיה 76' לחמש עונות עבור 25 מיליון דולר. בעונת, היה ויליאמס הקלע המצטיין של קבוצתו על אף שעלה מהספסל בכל המשחקים, כשהוא קולע 14.9 נקודות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה ויליאמס סיים במקום השני בהצבעה לתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA.
אטלנטה הוקס
ב-12 ביולי 2012 עבר ויליאמס לאטלנטה הוקס לאחר שחתם בקבוצה על חוזה לשלוש שנים עבור כ-15.5 מיליון דולר. באמצע עונת 2012–2013, ב-18 בינואר 2013, סבל ויליאמס מקרע ברצועה הצולבת הקדמית שהשבית אותו ממשחק פעיל עד לסיום העונה.
טורונטו ראפטורס
אחרי שתי עונות באטלנטה הועבר ויליאמס בטרייד לטורונטו ראפטורס, ביחד עם זכויות הדראפט על לוקאס נוגיירה, בתמורה לג'ון סלמונס ובחירת סיבוב שני בדראפט 2015. ב-22 בנובמבר 2014 קלע ויליאמס שיא קריירה של 36 נקודות בניצחונה של טורונטו על קליבלנד קאבלירס. בסיום העונה, ב-20 באפריל 2015, הוכרז ויליאמס כזוכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA לעונת, ובכך היה לשחקן הראשון שזוכה בתואר במדי טורונטו ראפטורס.
לוס אנג'לס לייקרס
ב-9 ביולי 2015 חתם ויליאמס על חוזה ל-3 עונות בלוס אנג'לס לייקרס, עבור כ-21 מיליון דולר. ב-8 בינואר 2016 קלע שיא קריירה של 44 נקודות בהפסד הלייקרס לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
יוסטון רוקטס
ב-22 בפברואר 2017 נשלח ויליאמס בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לקורי ברואר ובחירת דראפט עתידית. לאורך עונת קלע שיא קריירה של 17.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום העונה דורג במקום השלישי בהצבעות לתואר השחקן השישי של העונה.
לוס אנג'לס קליפרס
לקראת עונת עבר ויליאמס בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם שישה שחקנים נוספים, בתמורה לשחקן האולסטאר כריס פול. ב-11 בינואר 2018 קבע שיא קריירה כאשר קלע 50 נקודות בניצחון קבוצתו במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. ב-20 בינואר קבע שיא מועדון כשחטף 10 פעמים במשחק הקליפרס מול יוטה ג'אז. ב-8 בפברואר 2018 חתם על הארכת חוזה בקליפרס ל-3 עונות נוספות עבור כ-24 מיליון דולר. בעונת 2017/2018 קבע ויליאמס שיאי קריירה של 22.6 נקודות ו-5.3 אסיסטים בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בפעם השנייה בפרס השחקן השישי של העונה.
אטלנטה הוקס
ב-25 במרץ 2021 וויליאמס עבר בטרייד לקדנציה שנייה לאטלנטה הוקס תמורת ראג'ון רונדו.
לוחמת שריון
לוחמת שריון היא השימוש בסוגים שונים של רכבים קרביים משוריינים בשדה הקרב המודרני.
סוג לוחמה זה הוא מרכיב עיקרי בתפיסת הלחימה המודרנית הנשענת על הבקעה מהירה של קו האויב ותמרון בשדה הקרב. עמוד השדרה של לוחמת השריון הוא טנק המערכה המודרני, אשר משלב מיגון, כוח אש ויכולות תמרון ועבירות גבוהות. שאר הכוחות נעים בדרך כלל ברק"מים, הדומים ביכולת התמרון שלהם ולעיתים גם במיגון שלהם לטנק, ומשמשים את כוחות הסיוע בהם; כוחות הנדסה, חיל רגלים, ארטילריה, לוגיסטיקה, קשר וכדומה.
פיתוח תורת הלחימה המשוריינת נולד מתוך הלוחמה הסטטית של מלחמת העולם הראשונה (מלחמת חפירות). בניסיון לחזור לדוקטרינת הלחימה הדינמית שאפיינה את המאה ה-19, פותחו הטנקים הראשונים כדי לפרוץ את קווי ההגנה המבוצרים של האויב וכך לאפשר תמרונים מהירים והבקעה של עמדות האויב. מאז ועד היום, הפכו עקרונות אלו לדוקטרינות לחימה המאפיינות את הלוחמה המודרנית, בהן "בליצקריג" של גרמניה הנאצית, "קרב עומק" של ברית המועצות ו"הלם ומורא" של ארצות הברית.
לפני מלחמת העולם הראשונה
כלים משוריינים ליוו את צבאות העולם משחר ההיסטוריה. בעת העתיקה היה שימוש נרחב בכלי מצור ממוגנים שאיפשרו הגעה עד לחומות האויב באופן ממוגן יותר וכך לפרוץ את מערכו המבוצר, בכלים אלו ניתן למנות את איל ניגוח ומגדל מצור. אך אלו שימשו כאמור בעיקר בעת מצור ופעלו בסיוע לכוחות הצרים במאמץ הפריצה.
עם הופעת כלי הרכב בעלי המנוע הראשונים במהלך סוף המאה ה-19, החלו להיבחן כלי רכב משוריינים לסיוע הכוחות הרגליים. המצאת המקלע בתחילת המאה ה-20 הביאה לשילוב שריוניות כבסיס להפעלת מקלע, כסיוע לכוחות רגליים וסיור. שריוניות אלו לא סיפקו הגנה מלאה ולרוב לא נתפסו כמרכיב משמעותי בשדה הקרב, שכן מיגונם הדל ויכולות העבירות הנחותות שלהם לא איפשרה להם לנוע סביב שדה הקרב לצד הכוחות הרגליים.
מלחמת העולם הראשונה
לוחמת השריון החלה למעשה בשדה הקרב של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, כאשר הכוחות הלוחמים היו נעולים בלוחמה סטטית עקובה מדם, לוחמת חפירות. פיתוחים בטכנולוגיה הצבאית בשנים שקדמו למלחמה ובמהלכה, הביאו לשדה הקרב ארטילריה כבדה ומהירה, מקלעים בעלי קצב אש גבוהה ושימוש בגז. כלי נשק אלו הובילו את שני הצדדים לפתח עמדות הגנה ממוגנות היטב, ביצורים וחפירות לאורך כל קו הלחימה, משום כך כל תנועה התקפית הייתה מלווה באבדות רבות ותפקיד חיל הפרשים דעך עד כדי העלמות מוחלטת משדה הקרב.
לאורך המלחמה היו ניסיונות רבים לפתח דרך להגביר את יכולת התמרון או להוריד את יכולת המיגון של האויב. לבסוף בשנת 1916 כאשר היה ברור לפיקוד הבריטי שהזמן הולך ואוזל, הוחלט לאמץ את ההצעה לייצר כלי רכב ממוגן הנע על שרשראות, שיהיה מסוגל לנוע בשדה הקרב, לעבור את חפירות ועמדות האויב ובכך להבקיע את הקו. בספטמבר 1916 נוצר טנק הסימן 1 והכלים הראשונים נשלחו לחזית והופיעו לראשונה בסום ב-15 בספטמבר 1916, אך רק בדצמבר 1917 בקרב קמברה הצליחו הטנקים למלא את יעודם ולהבקיע את קווי האויב.
לאור ההצלחה של הטנקים הבריטים, החלו הצרפתים והגרמנים לייצר טנקים משלהם. מהטנקים היחידים שייצרו הגרמנים שהגיעו לרמה מבצעית ניתן למנות את הA7V שהיה ממוגן ואיטי בדומה לטנקים הבריטים הראשונים, אך רק כ-20 טנקים מסוג זה יוצרו בחודשי המלחמה האחרונים. לצד הטנקים הכבדים, פיתחו וייצרו הבריטים והצרפתים גם מספר דגמים של טנקים קלים ומהירים, בהם אולי המפורסם ביותר הוא הרנו FT-17 הצרפתי, שהיה הטנק הראשון בעולם עם צריח מסתובב.
לאורך חודשי המלחמה האחרונים, הוכנס הטנק לשירות הצבא הבריטי, הצבא הצרפתי ובאופן מצומצם יותר לצבא הגרמני והאמריקאי. תפקידו של הטנק היה כלי משוריין פורץ מכשולים, כאשר הלחימה העיקרית נותרה בידי חיל הרגלים. לקראת סוף המלחמה הטנק אכן הוכיח את עצמו כבעל משקל רב בייעוד זה, עבירותם ומיגונם הרב של טנקים הבטיחו פריצה של מערכי ההגנה של האויב כמו גם מעבר על פני שדה קרב מוכה מכתשים וגדרות תיל. הבעיה העיקרית של הטנקים הראשונים הייתה אמינותם הטכנית הבעייתית, שכן טנקים רבים נטו להתקע באמצע שדה הקרב עם כשלים טכניים שונים, בהם בעיות מנוע וניתוק של השרשראות שנטו להישחק בקלות.
לעיתים נדירות נתקלו טנקים בטנקי אויב ונלחמו בהם. קרב השריון בשריון הראשון בהיסטוריה, אירע ב-24 באפריל 1918 עם פתיחת קרב וילרז-ברטונו השני כאשר שלושה טנקי A7V גרמנים נתקלו ולחמו בשלושה טנקי סימן 4 בריטים. מבין הטנקים הבריטים, שניים היו 'נקבות' שחומשו במקלעים נגד חי"ר בלבד, הטנק השלישי היה 'זכר' בעל תותח תותח 6 ליטראות. שתי ה-'נקבות' נפגעו מאש הטנקים הגרמנים ונעצרו במקומם, בעוד שה-'זכר' השיב אש ופגע בטנק הגרמני המוביל שנעצר וננטש על ידי צוותו. בשלב זה זוג הטנקים הגרמנים הנותר החל לסגת לאחור תחת אש הטנק הבריטי אליו הצטרפו מספר טנקי ויפט מה שהוביל לנסיגת הכוח המשוריין הגרמני.
מלחמת העולם השנייה
הצלחת כוחות השריון בהבקעת בעלות הברית במערכה על צרפת, אף על פי שהשריון הצרפתי והבריטי היו טובים יותר מהגרמנים ובמספרים רבים יותר. כוחות השריון הבריטים והצרפתים נלחמו בסיוע הכוחות הרגליים והתפרסו לאורך הגזרה, בעוד שהכוחות הגרמנים התרכזו באגרופי שריון עצמאיים.
המלחמה הקרה
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, התפצלו מדינות העולם המערבי לשתי ישויות גאופוליטיות - הגוש הסובייטי, שכלל את ברית המועצות ומדינות מזרח אירופה בנוסף למדינות רבות באסיה והמזרח התיכון; והגוש המערבי, שכלל את ארצות הברית, מדינות מערב אירופה ומדינות נוספות סביב העולם שראו עצמן כחלק מהאידאולוגיה המערבית. מבחינת טכנולוגיה ודוקטרינה צבאית, קוטביות זו התאפיינה בשתי גישות צבאיות שפותחו זו לצד זו ושימשו את הצבאות של שני הגושים היריבים ברחבי העולם.
מלחמת יום הכיפורים
מלחמת יום הכיפורים הייתה מקרה בוחן חשוב לדוקטרינות של לוחמת השריון. במהלך המלחמה נפגשו שתי גישות לוחמה, מצד אחד צבאות ערב בהשראה מובהקת של ברית המועצות עם ציוד ושריון סובייטי, ומצד שני צה"ל עם ציוד ושריון מערבי ובהשראה של שיטות לחימה ואימון מערביות. המלחמה גם הציגה לעולם את היכולות הן של שיטות הלחימה והן של יכולות השריון באותה התקופה, בנוסף לאורך המלחמה הוצגה כמעט לראשונה היכולות המשמעותיות של טילים מונחים נגד טנקים וכוחם ההרסני של חוליות חיל רגלים החמושות בטילים אלו. במלחמת יום הכיפורים נערכו קרבות השריון (שריון בשריון) הגדולים ביותר בהיסטוריה, אשר כמותם לא נראו מאז מלחמת העולם השנייה.
חשיבותה של המלחמה להתפתחות לוחמת השריון נבעה ממספר סיבות:
מלחמת יום הכיפורים החלה עם תקיפתם המשולבת של צבא סוריה וצבא מצרים בצהרי יום ה-6 באוקטובר 1973. ההתקפה הייתה כמעט הפתעה מוחלטת לאחר מבצע הטעיה נרחב (מבצע באדר), היא כללה תקיפה רחבה של קווי הגבול של ישראל ברמת הגולן וחצי האי סיני כנגד קו הביצורים ברמה וקו בר-לב בהתאמה. בגזרה הצפונית, עיקר הבלימה היה נתון בידי כוחות השריון הסדירים של חטיבה 188 וחטיבה 7, כאשר מחלקות הטנקים של צה"ל ניצבו בעמדות הגנה לאורך הגבול בניסיון לבלום את טורי השריון הסוריים. בערב הראשון ללחימה, קו הגבול בדרום רמת הגולן הובקע על ידי יחידות הדיוויזיה החמישית ובהמשך הלילה הוכנסו גם יחידות שריון של הדיוויזיה הראשונה למובלעת שנוצרה בדרום הרמה; "כיס חושניה".
לחימה נמוכת עצימות
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה מגמה של מעבר ממלחמות של צבא סדיר בצבא סדיר לעימותים א-סימטריים כנגד ארגוני טרור וגרילה, שלא היו מצוידים בטנקים אך כן היו חמושים בנשק נ"ט רב. עוד במלחמת יום הכיפורים, גרמו טילי הסאגר ורקטות ה-RPG-7 לאבדות רבות בקרב חיל השריון הישראלי. מלחמה זו סימנה ירידה בכוחו של הטנק במערכה היבשתית.
במבצע שלום הגליל (1982) הראה צה"ל כי לחיל השריון יש מענה כנגד נשק הנ"ט. שריון משופר, מיגון ריאקטיבי והפעלה נכונה הפחיתו באופן ניכר את אבדות הטנקים במלחמה זו. כמו כן, טנקי המרכבה סימן 1 החדשים רשמו טבילת אש מבצעית והביסו בקרבות חטיבות שריון סוריות של טנקי T-55 ו-T-62. במלחמה זו נעשה לראשונה שימוש נרחב במסוקי קרב כדי לפגוע בטנקים וברכב קרבי משוריין.
במלחמת המפרץ (1991) ומלחמת עיראק (2003) בה נלחמו מדינות הקואליציה בראשות ארצות הברית כנגד צבא עיראק, התגלה חיל השריון העיראקי כיריב נחות וטנקי ה-T-55 וה-T-72 המשונמכים שלו הושמדו בקלות. אף על פי שלכאורה זו הייתה מלחמת שריון בשריון של צבאות סדירים, רוב הטנקים העיראקים נפגעו מירי מסוקי קרב ומירי נגמ"שי הבראדלי.
במלחמת לבנון השנייה (2006) טילי הנ"ט המתקדמים של חזבאללה, שכללו גם קורנט, הסבו אבדות לצוותי הטנקים וחדרו גם את טנקי המרכבה סימן 4 החדישים ביותר. על צורת הלחימה של צה"ל ושל חיל השריון הישראלי נמתחה ביקורת רבה, אך צוין גם ששריון הטנקים העניק הגנה טובה יותר לצוותים ויחסית לעימותים אחרים, פחות טנקים נחדרו ונפגעו מירי נ"ט. גם בעיראק שאחרי הפלישה, איבדו כוחות הקואליציה טנקים כתוצאה ממטעני גחון וירי רקטות נ"ט מדגמי RPG-7 ו-RPG-29, אך ברוב המקרים סיפק שריון הטנק הגנה טובה לאנשי צוותו ורוב הטנקים שנפגעו תוקנו והוחזרו לשימוש.
מנגד, חל שיפור גדול בביצועי ויכולות הטנקים: תותחי הטנק גדלו לקליבר 120 מ"מ במדינות המערב (כולל ישראל) ועד 125 מ"מ במדינות הגוש המזרחי. השתפרה באופן ניכר והתפתחה ממחשב בליסטי פשוט למערכת דיגיטלית מתוחכמת בעלת יכולות משופרות, כגון מעקב אחרי מטרה וירי על מסוקים. מיגון הטנקים שוכלל וכלל לצד שריון הפלדה הסטנדרטי גם שריון מרוכב, מיגון ריאקטיבי ובעשור האחרון גם מערכת הגנה אקטיבית לטנקים. המנועים התחזקו ועברו את רף 1000 כוחות הסוס ואפשרו לנייד טנקים ששקלו למעלה מ-60 טון במהירויות של למעלה מ-50 קמ"ש.
במבצע צוק איתן שנערך בקיץ 2014 הופעלו לראשונה בקנה מידה גדול טנקים עם מערכת הגנה אקטיבית לטנקים. חיל השריון של צה"ל שלח לקרב חטיבה שלמה של טנקי מרכבה סימן 4מ המצוידים במערכת הגנה אקטיבית "מעיל רוח", במערכת ניהול קרב דיגיטלי צי"ד ובתחמושת מתקדמת נגד מבנים - פגזי הכלנית והחצב. חטיבה 401, שהפעילה את הטנקים המתקדמים, השמידה מאות מטרות טרור, הרגה למעלה מ-120 מחבלים ובמהלך הלחימה אף טנק לא נפגע.
טנק מערכה
מאז סוף מלחמת העולם השנייה, מוזגו סוגי הטנקים השונים לכדי טנק המערכה. עד לשנות ה-50 של המאה ה-20, היו נהוגים מספר סוגי טנקים ברוב הצבאות בהם; טנק כבד (שהיה לרוב ממוגן מאוד ובעל חימוש חזק אך איטי מאד), טנק קל (שהיה מהיר מאוד ולרוב בעל מיגון חלש), טנק בינוני (לרוב שילוב של מיגון, מהירות וחימוש בינוניים) ומשחית טנקים (שהדגש בו היה חימוש חזק מאוד).
לאחר המלחמה, פיתוחים בתחום המיגון, ההנעה והחימוש אפשרו למזג את כל היכולות לכדי טנק אחד שיהווה את עמוד השדרה של כוחות השריון. טנק זה נקרא טנק מערכה (באנגלית: 'Main Battle Tank' או 'MBT'), והוא מוזג לתוך הדוקטרינות המודרניות של לחימה דינמית אשר במרכזה הטנק. שאר מרכיבי הכוח הלוחם פעלו כסיוע לטנקי המערכה ובדומה לנהוג ברוב צבאות מלחמת העולם השנייה, כוחות הסיוע נעו על כלי רכב ממוגנים בעלי יכולת עבירות ומהירות דומה לזו של הטנקים.
טנקי המערכה המודרניים כוללים מערכות בקרת ירי מתקדמות, תותח מדויק (לרוב בקוטר 120 מ"מ) ומיגון פסיבי, ריאקטיבי ואף מיגון אקטיבי (כגון מערכת מעיל רוח). בנוסף טנקי מערכה רבים כוללים חימוש נוסף כגון מקלעים ומרגמות, בנוסף לרימוני יד ונשק קל המשמש את צוות הטנק. בצה"ל נהוגה האמירה כי טנק מערכה מודרני שווה ערך לפלוגת חי"ר מבחינת כוח אש וחשיבות בשדה הקרב.
נגמ"ש ונגמ"ש לחימה
למרות הפיתוחים הטכנולוגים הרבים בשדה הקרב, כמו גם עליית חשיבות הזירה האווירית וחשיבות השריון, מקומו של חיל הרגלים נותר בעל חשיבות רבה בסיוע לכוחות השריון, כיבוש יעדים ושלל משימות מורכבות בשדה הקרב. עם התקדמות דוקטרינת השימוש בטנקים, פותחו כלי רכב משוריינים מסוגים שונים להובלה וללחימה של כוחות חיל הרגלים בשדה הקרב הדינמי והמהיר.
במלחמת העולם השנייה החלו להופיע כלי רכב משוריינים כגון זחל"מים, אלו פעלו בסיוע צמוד לטנקים, בעוד שרוב חיל הרגלים עדיין הגיע לשדה הקרב על גבי כלי רכב ומשאיות לא ממוגנות. הניוד הממוגן של חיל רגלים בשדה הקרב יצר את דוקטרינת 'חיל הרגלים המשוריין' (חרמ"ש) שהובדל מחיל הרגלים הממוכן ביכולת הניידות והמיגון שלו במהלך לחימה. לאחר המלחמה, דוקטרינת החרמ"ש פותחה והחלו להופיע נגמ"שים ממוגנים הרבה יותר אשר מיגונם לעיתים השתווה לטנקים להם הם סייעו (לדוגמה נגמ"ש מרכבה המבוסס על תובת טנק המרכבה).
נגמ"שים לרוב כללו חימוש בסיסי מאוד (לרוב מקלע אחד או שניים) וייעודם היה בעיקר ניוד לוחמים באופן ממוגן. עם התפתחות הנגמ"ש, החלו להתפתח גם נגמ"שי לחימה, אשר היו פלטפורמה ששימשה הן ניוד של לוחמים והן לחימה מתוך הנגמ"ש עצמו. העיקרון העיקרי מאחורי נגמ"שי הלחימה הוא פריקה של לוחמים במרכז זירת הלחימה ומתן חיפוי אש מהנגמ"ש עצמו, במקום שהנגמ"ש נסוג לאחור לאחר שביצע את משימתו.
רק"מ הנדסי
מכשולים מסוגים שונים פותחו לאורך השנים נגד כוחות שריון דינמיים, אשר מטרתם לפגוע בטנקים ורק"מ, לשבש את תנועתם ולעכב את קצב התקדמותם. כתגובה לכך, כוחות ההנדסה החלו לפעול בסיוע לכוחות השריון במטרה לצלוח מכשולים, לפנות שדות מוקשים ולפנות את ציר התנועה ממטענים ומכשולים. משום תפקיד זה של כוחות ההנדסה, הסיוע שהם מעניקים מאפשר כמה שפחות פגיעה לכוחות השריון והורדה בעיכוב התנועה, כך שסיוע זה הפך לחלק בלתי נפרד מלוחמת השריון לצד הסיוע שמעניקים הכוחות הרגליים.
במקרים רבים, ניתן להרכיב כף דחפור (ואז הטנק נקרא טנק-דחפור) או מנגנון נגד מוקשים (לדוגמה מגוב או מגוב נוכרי) לחלק מהטנקים, וכך פלוגת טנקים מסוגלת בעצמה לפתוח צירי תנועה. שימוש בטנקים למשימות הנדסיות פשוטות יחסית, איפשר גמישות רבה והוריד את התלות ביחידת הנדסה צמודה לכל יחידת שריון, נוהג זה היה נפוץ במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה והחל לדעוך רק עם התקדמות רק"מי ההנדסה (דוגמת הפומ"ה הישראלית) בסביבות שנות ה-80 של המאה ה-20.
תותח מתנייע
כאשר פותחה תורת הלחימה המשוריינת, היה חשוב שכלל הכוחות הלוחמים יהיו מסוגלים לעמוד בקצב הלחימה המהיר שהכתיבו הטנקים בחזית, כך גם היה צורך להרכיב את תותחי השדה על כלים משוריינים בעלי עבירות ומהירות דומה לזו של הטנקים והנגמ"שים. התומ"תים הראשונים החלו להופיע במלחמת העולם השנייה ואיפשרו מיגון רב יותר לצוותים המפעילים, לצד תנועה מהירה ומוכנות רבה יותר לירי - שלא כמו ארטילריה נגררת שהצריכה פריקת התותח והכנה שלו לירי.
במקרים רבים התומ"תים התבססו על רק"מים קיימים או חלקו עימם מרכיבים רבים, מה שהקל על הצוותים הלוגיסטיים בשטח (לדוגמה ה-Panzerhaubitze 2000 שמבוסס באופן חלקי על הלאופרד 1).
רק"מ סיוע
כל יחידת שריון בהתאם לגודלה, מלווה בגף טכני ולוגיסטי הנועד לספק את הצרכים המיידים של הטנקים והרק"מים בשדה הקרב. כך לדוגמה, גדוד שריון ילווה בנגמ"ש ייעודי לתיקון תקלות בטנקים, נגמ"ש רפואה לפינוי פצועים, נגמ"ש פיקוד וקשר להגברת יכולת התקשורת של מחלקות הטנקים עם דרגי הפיקוד, נגמ"ש חימוש ותחמושת לביצוע אספקה ישירות לטנקים בשדה הקרב, ועוד שלל כוחות מסייעים.
רובה נגד טנקים
רובה ה-Mauser T-gewehr M1918 (רובה נגד טנקים דגם 1918), היה למעשה נשק הנ"ט הראשון, שפותח ככלי ייעודי קל וזול המסוגל לחדור את שריון הטנק. נשק זה היה רובה בריחי קונבנציונלי בעל חצובת תמיכה דו רגלית. הרובה ירה כדורים בעלי ליבת פלדה אשר בכוחם היה לחדור כ-20 מ"מ של שריון ממרחק מקסימלי של 100 מטרים. ה-Mauser T-gewehr נחשב לאפקטיבי מאוד והגדיר למעשה את הדפוס למרבית רובי הנ"ט העתידיים, שכמוהו היו ארוכים מאוד (בין 1.5 ל-2 מטרים), כבדים ובעלי רתע גדול משום קוטר הכדור.
רקטה נגד טנקים
רקטה נגד טנקים היא אמצעי לחימה נגד טנקים המבוסס על רקטה הנורית ממטול כתף ומצוידת בראש קרב עם מטען חלול שנועד לחדור שריון. רקטת הנ"ט היא אמצעי זול ופשוט שיכול לנטרל ולעיתים אף להשמיד טנקים מטווח קרוב. מכיוון שהרקטה איננה מונחית היא יעילה בעיקר לטווחים קרובים (של 50–500 מטר, עם טווח מרבי של פחות מ-1,000 מטר).
רקטות נגד טנקים פותחו עוד במלחמת העולם השנייה כדי לאפשר לכוחות חי"ר לבלום כוחות טנקים של האויב. הבזוקה ופיאט של כוחות הברית פותחו כאמצעי נגד כנגד השריון הגרמני, בעוד שרקטות נ"ט גרמניות פותחו כנגד הטנקים הסובייטים - שעלו על הטנקים הגרמנים במספרם ובעמידותם לחורף הרוסי. רקטת ה"פאנצרשרייק" הגרמנית היא חיקוי של הבזוקה האמריקנית. היא פותחה בעקבות הצלחתה הגדולה של הבזוקה אך יכולת חדירת השריון שלה שופרה באופן ניכר (מ-100 מ"מ ל-200 מ"מ) כדי להתמודד עם הטנקים הסובייטים כגון ה-T-34. בשנות ה-60 של המאה ה-20 פיתחו הסובייטים את RPG-7 על בסיס הפאנצרפאוסט הגרמני. ה RPG-7 היה אמור להיות נשק המוני כנגד טנקים ולכן הדגש היה על פשטות, אמינות ועלויות נמוכות. תכונות אלה הפכו אותו לנשק האנטי-טנקי הנפוץ ביותר בעולם.
עם השיפור בשריון הטנק, פותחו טילים נגד טנקים בעלי ראש קרב כבד יותר עם כושר חדירה גדול יותר מאשר רקטת הנ"ט. הטילים נגד טנקים, שהיו מונחים וכבדים יותר, איפשרו פגיעה מדויקת בטנקים בטווחים של מספר קילומטרים. כתוצאה מיעילותם ויכולתם להשמיד טנקים מרחוק, הפכו טילי הנ"ט לאמצעי הלחימה העיקרי נגד טנקים של חיל הרגלים, ואילו רקטות הנ"ט הוסבו לשימוש נגד רכב קרבי משוריין כבד פחות כגון נגמ"שים ורכבי שטח טקטיים, וכן נגד מבנים וביצורים.
טיל נגד טנקים
טיל נגד טנקים הוא טיל מונחה בעל ראש קרבי עם מטען חלול (HEAT) שמיועד לפגוע, לחדור ולהשמיד טנקים בעלי שריון כבד. לטיל הנ"ט יש טווח ארוך באופן ניכר (כמה קילומטרים לעומת כמה מאות מטרים עבור רקטות נ"ט) ויכולת חדירה גבוהה של 700–1200 מילימטר פלדה הומוגנית. בשל היותו מונחה הוא מדויק בהרבה מרקטות נ"ט. עם זאת, טיל הנ"ט יקר וכבד יותר באופן ניכר מרקטות נ"ט, וגם תפעולו מורכב ומסובך יותר. את טיל הנ"ט ניתן לשגר ממגוון פלטפורמות: משגר הנישא על ידי חוליית חי"ר, משגר הנישא על גבי כלי רכב (הן רכב שטח "רך" והן רכב קרבי משוריין) וכן מכלי טיס דוגמת מסוקי קרב (ראו בהמשך).
טילי הנ"ט הגיעו לבשלות מבצעית בשנות ה-70 של המאה ה-20 והוכיחו את יעילותם בפגיעה קשה בטורי חיל שריון והשמדת טנקים, כולל במלחמת יום הכיפורים, שאחריה עלתה ההכרה באיום טילי הנ"ט והצורך להתמגן נגדו. כוחות שריון פיתחו תורות לחימה ותרגולות נגד טילי נ"ט וציידי טנקים, לצד פתרונות טכנולוגיים כגון שריון פסיבי משופר, מיגון ריאקטיבי ומערכת הגנה אקטיבית לטנקים. מאז ועד היום מתנהל מרוץ חימוש בין מפתחי טילי הנ"ט למפתחי הרק"ם והטנקים.
מוקשים ומכשולים נגד טנקים
אחת הדרכים לעצור פלישת טנקים היא שלילת יכולת התמרון שלהם. דבר זה מושג על ידי יצירת מכשולים טבעיים ומלאכותיים בשדה הקרב, עליה אמון חיל ההנדסה. המכשולים כוללים:
ההתגברות על המכשולים הללו מחייבת סיוע הנדסי צמוד של כוחות ההנדסה קרבית לכוחות השריון המתמרנים. סיוע זה כולל טנקים ורק"ם הנדסי עם מגוב נוכרי ואמצעים לפריצת שדות מוקשים (כגון צפע שריון ורקטות ריצוף), דחפורים עם מגוב רציף, פלסים המיומנים בפינוי שדות מוקשים וטנקי גישור למעבר תעלות נ"ט.
מסוקי קרב ומטוסי תקיפה
בשנים הראשונות של כלי הטיס הצבאיים, התקיימו בעיקר מטוסי תצפית שהתפתחו למטוסי הפצצה קלים, מטוסי קרב ומטוסי סיור. עם הופעת הטנקים הראשונים במהלך מלחמת העולם הראשונה הם הפכו למטרות למטוסי ההפצצה, אך חוסר הדיוק בהטלת פצצה על מטרה נעה ומשוריינת הובילה את המפציצים הראשונים לתקוף מטרות לפי הנסיבות ולרוב עם הצלחות מועטות. במהלך השנים שלאחר המלחמה, התפצלו מטוסי התקיפה הקרקעית לשני סוגים; מפציצי תקיפה (שהטילו פצצה על המטרה) ומטוסי תקיפה (שירו על המטרה בכינון ישיר). מטוסי תקיפה ייעודיים למטרות שריון חומשו בתותחים או מקלעים כבדים לרוב עם תחמושת חודרת שריון. מפציצי תקיפה היו קלים ומהירים יותר משאר המפציצים וטסו בגובה נמוך כדי להגביר את דיוק ההפצצה, סוג אחד של מפציצי תקיפה שפותח בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה היה מפציץ הצלילה שפותח כדי לצלול במהירות אל עבר המטרה שלו להטיל פצצה ולנסוק מעלה במהירות - מה שהגביר מאוד את דיוק הפגיעה ואיפשר לעקוב אחרי מטרות נעות ביתר קלות.
החל משנות ה-60 החל להתפתח איום נוסף על כוחות השריון בצורת מסוקי הקרב.
יובל פרייליך
יובל שלום פרייליך (נולד ב-24 בינואר 1995) הוא סייף ישראלי המתחרה בסגנון הדקר, אלוף אירופה (2019).
ביוגרפיה
פרייליך נולד בישראל בשנת 1995 לגבי ורחל שעלו מאוסטרליה. הוא גדל במשפחה דתית לצד שלושה אחים ושתי אחיות. בשנת 2000 עברה משפחתו להתגורר באוסטרליה למשך מספר שנים בעקבות עבודתו של אביו. לאחר שחזר מאוסטרליה בשנת 2004, הוא התגורר עם משפחתו בנווה דניאל. פרייליך למד בתיכון הרטמן בירושלים ואת שירותו הצבאי העביר במעמד של ספורטאי מצטיין. לאחר שירותו הוא למד באוניברסיטה הפתוחה בנתניה ובמרכז הבינתחומי הרצליה, שם סיים בהצטיינות את לימודיו במשפטים וממשל.
קריירה
בשנת 2010 זכה במדליית ארד באליפות העולם לקדטים שנערכה באזרבייג'ן. באותה שנה זכה כחלק מנבחרת ישראל לנוער במדליית כסף באליפות אירופה לנוער. בשנת 2011 זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקדטים שנערכה בקלגנפורט, אוסטריה. בחודש ינואר 2012 זכה פרייליך במדליית זהב באליפות ישראל. בחודש מרץ אותה שנה השתתף באליפות אירופה לקדטים ונוער שנערכה בפורץ', קרואטיה וזכה במדליית כסף בקטגוריית הקדטים ובמדליית ארד בקטגוריית הנוער. באפריל אותה שנה זכה פרייליך במדליית זהב באליפות העולם לקדטים שהתקיימה במוסקבה. בשנת 2014 זכה פרייליך במדליית זהב באליפות אירופה לנוער שנערכה בישראל.
בחודש מרץ 2015 זכה במדליית זהב שנייה ברציפות באליפות אירופה לנוער שנערכה במריבור, סלובניה. ביוני אותה שנה השתתף פרייליך באליפות אירופה לבוגרים וסיים במקום ה-12, מה שהספיק לקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו. לאחר מכן גבר פרייליך בהתמודדות מול עידו הרפר על הכרטיס הישראלי לתחרות ההזדמנות האחרונה לקראת האולימפיאדה אך נוצח בשמינית הגמר ולא השתתף באולימפיאדה זו. בפברואר 2016 הוא התחרה בטורניר מסדרת גביע העולם לבוגרים שנערך בוונקובר, קנדה וזכה במדליית ארד בתחרות הדקר האישית. בחודש מאי אותה השנה הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בפלובדיב שבבולגריה. בפברואר 2019, התחרה פרייליך בטורניר גביע העולם בוונקובר שבקנדה וזכה במדליית כסף עם נבחרת ישראל בקטגוריית הדקר הקבוצתית. זוהי הייתה המדליה הראשונה של נבחרת ישראל בתחרות מסבב גביע העולם השנתי.
אלוף אירופה
באליפות אירופה 2019 שנערכה בדיסלדורף, זכה פרייליך במדליית הזהב והפך לסייף הישראלי הראשון שזוכה בתואר האירופי. את שלב הבתים סיים פרייליך עם ארבעה ניצחונות ושני הפסדים. בשלב 64 האחרונים הוא ניצח בתוצאה 11:15 את פליפ מארש הבריטי, בשלב 32 האחרונים הוא ניצח בתוצאה 15:12 את גבריאל צ'ימיני האיטלקי ובשלב שמינית הגמר הוא ניצח בתוצאה 15:14 את וולודימיר סטנקביץ' האוקראיני. בשלב רבע הגמר פרייליך ניצח בתוצאה 15:12 אוקראיני נוסף בשם בוגדאן ניקישין ובחצי הגמר הוא ניצח בתוצאה 15:8 את יירי בראן הצ'כי. בשלב הגמר, התמודד פרייליך מול סגן האלוף האולימפי, אנדריאה סנטארלי האיטלקי. הסיבוב הראשון היה שקול והסתיים בשוויון 3:3. בסיבוב השני פרייליך תקף והפעיל יותר לחץ על יריבו ועלה ליתרון 7:11. בסיבוב השלישי הוא שמר על יתרונו וניצח בתוצאה 15:9. באותה האליפות, פרייליך גם התחרה יחד עם הנבחרת הישראלית בקטגוריה הקבוצתית, שם הודחו בשלב שמינית הגמר מול פולין.
באליפות אירופה שנערכה ביוני 2022 באנטליה סיים פרייליך במקום 41 בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף יחד עם חבריו לנבחרת ישראל: עידו הרפר, גרגורי בסקין ויונתן כהן.
סכין אק
סכיני אק (Ek knives) הן סכיני לחימה אמריקניות שיוצרן החל במלחמת העולם השנייה ונמשך עד ימינו. ייחודן היה בעיצוב מינימלי, מבנה מחוזק (שלא היה נפוץ בסכינים סדרתיות באותה תקופה) ובחומרים שהיצרן בחר לבנייתן. בשנים הראשונות לייצורן סכינים אלו נמכרו אך ורק לאנשי כוחות הביטחון ולא לאזרחים. הסכינים לא סופקו ליחידות הכוחות האמריקנים אלא נרכשו באופן פרטי על ידי החיילים עצמם. הסכינים צברו פופולריות רבה מאוד בקרב החיילים בשל עיצובן הפשוט, המבנה החזק והיכולת לתחזקן בשטח. ג'ון אק כינה את סכיניו "סכיני קומנדו" בהשראת פעילות הכוחות המיוחדים הבריטים ואף קיבל הרשאה בכתב מצד משרד המלחמה הבריטי לכנות את סכיניו כך.
היצרן המקורי המשיך לייצר סכינים גם לאחר מלחמת העולם השנייה. בהמשך מכר בנו את הזכויות לשם לחברה פרטית. עם השנים מספר חברות שונות ייצרו את הסכינים (כאשר זכויות הייצור עוברות מאחת לשנייה), כיום בעלת הזכויות היא חברת קא באר האמריקנית.
רקע כללי
סכיני אק מכונות כך על שם ג'ון אק, המעצב והיצרן. אק היה מכונאי במקצועו ודגל בתפיסה לפיה יעילות קודמת למראה. הוא הגה רעיון לייצר סכין איכותית וחזקה, שתשמש ככלי עבודה אמין נוח וזמין לחיילי ארצות הברית לטובת לחימה ומשימות אחרות בעת הצורך, כאשר הדגש הוא על פונקציונליות ונוחות. הידיות היו מעוצבות כך שכל חייל היה יכול לשייף אותן בהתאם לכף ידו, סמרור הידיות ללהב נעשה באמצעות מסמרי עופרת על מנת שניתן יהיה להדקן בשטח באמצעות לחץ במידה והשתחררו. הוא בחר בעץ מייפל כחומר לידיות ולא עור כמו סכינים אחרות, מכיוון שעץ עמיד יותר לרטיבות. את הסכינים החל לייצר בבית מלאכה ב-1941 ,בהמדן, קונטיקט, לאחר שנתיים של מחקר עצמאי שביצע אודות "הסכין האידיאלית ללחימה". יצוין כי, רובם המוחלט של העובדים בבית המלאכה של אק היו נכים והוא דגל במדינות העסקה שתומכת בהם. במהלך -1944 הביקוש לסכיניו היה כל כך גדול שהיה צורך לעבוד במשמרות מסביב לשעון על מנת לעמוד בדרישה.
הלוגו של החברה היה "השותף השקט שלך" (Your Silent Partner) ולכל סכין צורפה חוברת קטנה עם המלצות והדרכה כיצד להשתמש בה כראוי והסבר על מספר הדגמים שיש. אק קיבל הרשאה ממשרד המלחמה הבריטי, לקרוא לסכינים שלו "סכיני קומנדו". לא ידוע מספר הסכינים שייצר במלחמת העולם השנייה, ההערכות נעות בין 100,000 - 500,000. אק הסכים למכור את סכיניו אך ורק ללוחמים בשירות פעיל וב-1944 הוא החל להנהיג שיטת מספור לסכינים בה הוא היה מקשר את המספר הסידור לחייל שרכש אותה ובכך מבטיח שתינתן אחריות לכל החיים לרוכש המקורי. סכיני אק היו "שם דבר" בקרב חיילי צבא ארצות הברית לצד מפורסמים ובכירים בממשל. כך, הגנרל פאטון והנשיא האמריקני רוזוולט הם בין אלו שרכשו את סכיניו.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך אק לייצר סכינים, אך הביקוש ירד וכך גם קצב הייצור. ב-1949 העביר את בית המלאכה למיאמי, פלורידה הדבר גם סומן בסכינים שיוצרו באותו בית מלאכה. ב-1976 נפטר, אך בנו גארי המשיך בייצור המותג המוערך וסכינים המשיכו להימכר .ב-1982 בית המלאכה הועבר לרי'צמונד וירג'יניה, שם המשיך הייצור של סכינים, בהשראת הדגמים המקוריים ודגמים נוספים.
ב-1993 המותג עבר לידי חברת ייצור סכינים בשם בלקג'ק ויוצר על ידה במשך מספר שנים. כמה דגמים חדשים מוצגים לצד חזרה של דגמים ישנים. במאי 2004 חברת קא-בר רכשה את המותג והייצור עבר לידיה, אך המותג מבודל ומוצגים דגמים חדשים תחת השם של ג'ון אק.
נתונים טכניים לדגמי למלחמת העולם השנייה
המבנה הבסיסי של הסכינים שלו היה כדלקמן: סרגל סגסוגת פלדה ניקל-מוליבדנם-כרום, בעובי של כ-3–4 מ"מ, רוחב של 5.2 ס"מ, אורך להב של 17–20 ס"מ, טאנג מלא לכל אורך הסכין, לרוב ללא שמורה, הידית הייתה שתי חתיכות עץ מעובד אשר סומררו לטאנג כמו סנדוויץ' בשלוש נקודות, הסמרור בוצע תחילה באמצעות גלילי עופרת עבים, שסיפקו משקל לידית. בחלקה האחורי של הסכין הייתה בליטה של הטאנג על מנת לשמש כאמצעי לפתיחת ארגזי תחמושת או כמחזק מכה. הנדן היה עשוי עור.
שימוש
סכיניו של ג'ון אק "השתתפו" בכל עימות מרכזי בו השתתף צבא ארצות הברית מאז מלחמת העולם השנייה, החברה מציינת זאת על הלוגו שמוטבע הסכין, ככל שעוברות השנים כך מתווספות "מערכות" ללוגו. סכיניו לא נרכשו על ידי צבא ארצות הברית, אך נרכשו על ידי מספר צבאות זרים (בכמויות קטנות) וייתכן גם על ידי מספר יחידות מיוחדות בצבא ארצות הברית.
אספנות
הסכין עצמה נחשב לאייקונית בקרב חובבי המיליטירה האמריקנית ואספני הסכינים, כמו כן המותג מאוד פופולרי בקרב אמריקנים, הרקע והיסטוריה לצד המיתוג ככלי "שהשתתף" וליווה חיילים בכל עימות צבאי מרכזי של ארצות הברית, לצד הגבלה של אק למכור סכינים רק לכוחות ביטחון בשירות פעיל מייצרת סבירות גבוהה שהסכינים של אק אכן ראו "שטח" או "לחימה", מעטות הן הסכינים אשר יש להן מעמד כזה. כיום סכינים של אק נחשבות לפריט אספנות, החל מהמקוריות של מלח"ע 2 ועד למודרניות של ימינו, ערכן משתנה מ-$90 ועד לאלפי דולרים לאחת מקורית ממלח"ע 2.
הטרדה במקום העבודה
הטרדה במקום העבודה (באנגלית: Workplace harassment) היא התנהגות מקטינה או מאיימת המופנית כלפי עובד בודד או קבוצת עובדים במקום עבודתם.
לאחרונה, ענייני ההטרדה במקום העבודה, זכו להתעניינות בקרב מתרגלים וחוקרים מאחר שהוא נהיה אחד מהתחומים הרגישים ביותר בניהול יעיל במקום העבודה, מאחר שמקור משמעותי של לחץ בעבודה קשור להתנהגויות אגרסיביות במקום העבודה. במדינות אסיה, הטרדה במקום העבודה הוא אחד מהנושאים שמטופלים בצורה גרועה. עם זאת, התנהגות זו משכה תשומת לב רבה מצד חוקרים וממשלות מאז שנות ה-80 של המאה ה-20. על פי חוקי בטיחות וגיהות בתעסוקה ברחבי העולם, הטרדות במקום ההעבודה והתעמרות במקום העבודה מזוהות כסכנות פסיכו-סוציאליות מרכזיות. פיקוח מכריע, ביקורת מתמדת ומניעת קידום בעבודה נחשבים כהטרדה במקום העבודה.