cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נפות הונגריה
ביטול החלוקה לנפות
עם ביטול החוק מ-2007 שנתן לנפות סמכויות בנושאי ניהול ופיתוח, והעברת הסמכויות למחוזות המדינה, חזרו הנפות לשימושן הקודם למטרות סטטיסטיקה בלבד עד לביטולן הסופי ב-25 בפברואר 2014.
רשימת הנפות
{{טורים|
מחוז צ'ונגראד-צ'נאד (Csongrád-Csanád)
}}
נסטור ניז'אנקיבסקי
נסטור אוסטפוביץ' ניז'אנקיבסקי (באוקראינית: Не́стор Оста́пович Нижанкі́вський; באוגוסט 1893 – 10 באפריל 1940) היה מלחין, פסנתרן ומבקר מוזיקה אוקראיני. ניז'אנקיבסקי היה חלק מהאסכולה הלאומית של המלחינים האוקראיניים.
ביוגרפיה
נסטור ניז'אנקיבסקי נולד ב-31 באוגוסט 1893 בבז'ז'ני, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). אביו היה המלחין, המנצח, והכומר היווני-קתולי אוסטאפ ניז'אנקיבסקי. משפחתו של ניז'אנקיבסקי עברה לסטרי ב-1900, ושם הוא סיים לימודיו בבית ספר ובגימנסיון. אחר כך, הוא החל ללמוד במכון הגבוה למוזיקה על שם מיקולה ליסנקו בלבוב.
במלחמת העולם הראשונה ניז'אנקיבסקי התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי ב-1915, ואף נפל שבי לצבא הרוסי, שם שהה שלוש שנים, עד 1918. הוא קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת וינה ב-1923, וב-1928 סיים לימודיו בקונסרבטוריון של פראג, בכיתת אמן של ויצ'סלב נובק.
ניז'אנקיבסקי שב לגליציה בכדי ללמד פסנתר ותיאוריה מוזיקלית במכון הגבוה למוזיקה על שם מיקולה ליסנקו בלבוב (בשנים 1931–39) והפך לאחד מהמייסדים וליושב הראש הראשון של איחוד המוזיקאים המקצועיים האוקראיניים. בנוסף, בשנים 1937–39 סייע בהוצאת המגזין "מוזיקה אוקראינית".
ניז'אנקיבסקי נפטר ב-10 באפריל 1940 בעיר לודז'. שרידיו הובאו לקבורה בבית הקברות של העיר סטרי ב-1993, ביוזמת בנו ובתמיכתה של ממשלת אוקראינה שם נקבר ליד קבר הוריו.
מרי ויגמן
מרי ויגמן (בגרמנית: Mary Wigman; 13 בנובמבר 1886, הנובר, האימפריה הגרמנית – 18 בספטמבר 1973, מערב ברלין, גרמניה המערבית) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית גרמנייה, שהייתה חלוצת המחול האקספרסיוניסטי, הריפוי דרך מחול ואימון בתנועה ללא נעלי בלט. היא דמות בולטת במחול מודרני ולימים נחשבה אחת הדמויות הסמליות ביותר של תרבות רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה
קרולינה סופי מארי ויגמן נולדה בהאנובר, האימפריה הגרמנית. היא החלה לרקוד בגיל מאוחר יחסית, לאחר שראתה שלושה תלמידים של אמיל ז'אק-דלקרוז, אשר לימד מוזיקה דרך שלושה עקרונות: סולפג', אלתור, יוריתמיקה. עוד חוויה שקירבה אותה למחול הייתה קונצרט יחיד של גרטה ויזנטל.
בשנת 1913, הכירה את רודולף פון לאבאן, ובהנחייתו פיתחה טכניקת תנועה שהתבססה על ניגודים: מתיחה וכיווץ, משיכה ודחיפה. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה כעוזרת של פון לאבאן בלייפציג. בשנת 1918 עברה התמוטטות עצבים.
בשנת 1920, הקימה ויגמן בדרזדן בית ספר למחול שזכה לכינוי "בית הספר המרכזי בדרזדן" או פשוט "בית הספר של מרי ויגמן", שהפך מרכז למחול אקספרסיוניסטי. התקיימה יריבות ותחרות בינו לבין בתי הספר הוותיקים למחול בדרזדן, ובמיוחד מול בית הספר של גרט פאלוקה.
היא לימדה או שיתפה פעולה עם רקדנים וכוריאוגרפים ידועים, בהם איבון גאורגי, האניה הולם, האראלד קרויצברג, מקס טרפיס, אירנה לין, אליזבט וינר, סוניה רביד, מרגרטה ואלמן, אינגה וייס, אורסולה קיין ומטה וידמר.
ויגמן ערכה מסע הופעות עם להקת הרקדנים שלה בארצות הברית בשנת 1930. תלמידים שלה יסדו בית ספר למחול בניו יורק בשנת 1931. להקות מחול קומוניסטיות בניו יורק בשנות השלושים הושפעו מהכוריאוגרפיה שלה.
בית הספר של מרי ויגמן התקיים משנת 1920 עד 1942, והמשיך לפעול תחת השלטון הנאצי, ובהתאם להנחיות הממשלה פיטרה את הרקדנים והרקדניות היהודים שעבדו עבורה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חודשה פעילות בית הספר בהנהלת דורה הויר.
Funny Girl (Original Broadway Cast Recording)
הצלחה
האלבום הצליח להגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200, שבארצות הברית והגיע למעמד אלבום זהב במדינה על מכירות של למעלה מ-500 אלף עותקים. בנוסף האלבום גם זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום המחזמר הטוב ביותר".
דודו גיורגסקו
דודו גיורגסקו (ברומנית: Dudu Georgescu; נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא כדורגלן ומאמן עבר רומני.
קריירת מועדונים
לאחר ששיחק בפרוגרסול בשתי הליגות הראשונות במשך כמה שנים, הוא שיחק לזמן קצר ברשיטה, שם כבש 7 שערים ב-12 משחקי ליגת העל, כולל צמד בניצחון 4–1 על דינמו בוקרשט. הופעתו נגד דינמו הרשימה את הנהלת הקבוצה, והם רכשו את גיורגסקו ב-1973.
הוא שיחק בקבוצה במשך 10 עונות, בהן זכה בארבע אליפויות ליגה (מתוכן היה מלך השערים של הקבוצה בשלוש הראשונות) ובגביע אחד בשנת 1982, לאחר שבגמר כבש צמד בניצחון 3–2 על באיה מארה. גיורגסקו היה מלך השערים של הליגה ארבע פעמים רצופות מ-1975 עד 1978, וזכה בנעל הזהב האירופית ב-1975 (33 שערים) וב-1977 (47 שערים). גיורגסקו זכה בפרס כדורגלן השנה הרומני ב-1976 והיה מועמד שלוש פעמים לכדור הזהב. עם 207 שערים (כולל 9 בדרבי נגד סטיאווה בוקרשט) ב-260 משחקי ליגה, גיורגסקו הוא מלך השערים של דינמו בוקרשט בכל הזמנים, ושיחק 23 משחקים וכבש 17 שערים בתחרויות אירופיות עבור המועדון.
גיורגסקו סיים את הקריירה ב-1988, לאחר ששיחק שתי עונות בליגה השלישית במדי מוסקלול קמפולונג ואוניריה אורזיצ'ן.
קריירה בינלאומית
גיורגסקו שיחק 40 משחקים וכבש 21 שערים עבור נבחרת, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בספטמבר 1973 בניצחון הגדול ביותר של רומניה אי פעם, כשהוא כובש את השער האחרון ב-9–0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974. הוא כבש ארבעה שערים בחמישה משחקים במוקדמות יורו 1976, רשם שלוש הופעות ושני שערים בגביע הבלקן 1977–1980, שיחק ארבעה משחקים עם שני שערים במוקדמות מונדיאל 1978, שתי הופעות ושני שערים במוקדמות יורו 1980 והופעה אחת במוקדמות מונדיאל 1982 ומוקדמות יורו 1984. המשחק האחרון של גיורגסקו בנבחרת היה משחק ידידות שהסתיים בניצחון 1–0 על.
מותבעל
מותבעל (באכדית: Mut-Baḫlu, המשמעות בכנענית: "איש בעל") היה שליט כנעני מתקופת אחנתון המוזכר במכתבי אל-עמארנה. הוא היה בנו של לבאיה ששלט על שדרת ההר המרכזית מצפון לירושלים, ונחלתו כללה גם את מרחב העיר שכם.
ייתכן ומותבעל היה הנסיך אותו גינה לבאיה בשל קשריו עם החבירו במכתב EA 254. מקום מושבו היה בפלה שבעבר הירדן, לאחר רציחת אביו בידי אנשי גינה המשיכו מותבעל ואחיו בתקיפת ערי מדינה כנעניות אחרות ובניסיונם להרחיב את שליטתם באמצעות שכירת החבירו שישמשו להם כחיילים.
לבסוף קיבל ביריאווזה שליט דמשק הוראה מידי הממשל המצרי לצאת למלחמה כנגד בני לבאיה, ובהם מותבעל, כפי שמצוין במכתב EA 250.
Girls Just Want to Have Fun
Girls Just Want to Have Fun (בעברית: בנות רק רוצות לעשות כיף) הוא שיר שנכתב והוקלט לראשונה בשנת 1979 על ידי המוזיקאי האמריקאי רוברט הזאר. השיר ידוע בעיקר בזכות גרסתה של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר, שפורסמה בשנת 1983. זה היה סינגל הבכורה של לאופר כאמנית סולו והסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלה She's So Unusual. הגרסה שלה זכתה להכרה כהמנון פמיניסטי, תוך שקודמה באמצעות וידאו קליפ נלווה שזכה בפרס גראמי. למעלה מ־30 אמנים אחרים ביצעו גרסת כיסוי לשיר.
השיר היה להיט הפריצה של לאופר. הוא הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 והפך ללהיט בינלאומי בסוף שנת 1983 ותחילת 1984. הוא נותר אחד משירי החותם של לאופר והיה שיר פופולרי מאוד בשנות ה־80 של המאה ה־20. ברשימות של רולינג סטון & MTV: "100 שירי הפופ הגדולים ביותר 1–50", של רולינג סטון: "100 הקליפים המובילים" ושל VH1: "100 הקליפים הגדולים ביותר" הוא מוקם במקומות 22, 39 ו־45, בהתאמה. השיר קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "הקלטת השנה" ו"ביצוע הפופ ווקאלי הטוב ביותר". בשנת 2013, השיר הוקלט מחדש על ידי יולנדה בי קול, ונכלל בהוצאה המחודשת של יום השנה ה־30 של She's So Unusual.
רקע כללי
השיר נכתב על ידי רוברט האזר, שהקליט דגימה ממנו בשנת 1979. גרסתו של האזר נכתבה מנקודת מבט גברית. גרסתה של לאופר הופיעה באלבום הסולו הראשון שלה, She's So Unusual. גרסתה תוארה כ"המנון מנקודת מבט פמיניסטית, המעביר את הנקודה שכל הנשים רוצות לחוות את אותן החוויות שגברים יכולים". ג'יליאן ג. גאאר, מחברת הספר She's a Rebel: The History of Women in Rock & Roll, תיארה את הקליפ שלו כ"הצהרה פמיניסטית חזקה" ו"המנון של סולידריות נשית והשתוללות שובבה שחוגגת אחווה נשית".
וידאו קליפ
יציאת הסינגל לוותה בקליפ שעלה פחות מ־35,000 דולר, בעיקר מפני שצוות השחקנים בו היה בהתנדבות. בנוסף, השאילו ללאופר ציוד וידאו מהמשוכללים שהיו באותה העת. צוות השחקנים כלל את דן אקרויד בדמותו של בלדר קונהאד, מנהל ההיאבקות המקצועית "קפטן" לו אלבנו בתפקיד אביה של לאופר בזמן שאמה הביולוגית, קטרין, גילמה את עצמה. מאוחר יותר, לאופר הופיעה בסיפורי העלילה של התאחדות ההיאבקות העולמית מול אלבנו ובפרק אורח ב"האחים סופר מריו". באותו הפרק, אלבנו גילם את מריו ואת עצמו. עורך דינה של לאופר, אליוט הופמן, הופיע כבן זוגה לריקוד. בצוות השחקנית, היו גם מנהלה של לאופר, דייוויד וולף, אחיה, בוץ' לאופר, המוזיקאי סטיב פורברט, ושלל מזכירות מטעם פורטרט / CBS, חברות התקליטים של לאופר. בקליפ של "Girls Just Want to Have Fun" ישנו אזכור לסרט "הגיבן מנוטרדאם".
לורן מייקלס (Broadway Video, SNL), אחד מלקוחותיו של הופמן, הסכים להשאיל ללאופר ציוד עריכה דיגיטלי חדש בשווי מיליון דולר, איתו היא הפיקה ויצרה דברים שונים. בתחילת הקליפ, ניתן לראותה כשהיא רוקדת עם עורך הדין שלה, ומובילה את כל השחקנים בריקוד ברחובות ניו יורק. הריקוד מסתיים בחדר השינה של לאופר בביתה. סצנת חדר השינה היא מחווה לסצנת התא המפורסמת בסרטם של האחים מרקס "לילה באופרה".
"שנת 1983 הופכת לנקודת מפנה בהיסטוריית ההעצמה הנשית. זו השנה שבה נושאים מסוימים וייצוגים החלו להשיג בולטות והאסטרטגיות הטקסטואליות של נאום שמבוצע על ידי נשים החלו להתאחד". בקליפ, לאופר רצתה להראות בצורה "מהנה" ו"קלילה" שנשים רוצות את אותו השוויון וההכרה שהיו לגברים בחברה. לפני שהקליפ מתחיל, ניתן לשמוע את "He's So Unusual".
את הקליפ ביים אד גריילס. המפיק היה קן וולס והצלם היה פרנסיס קני. התסריט שלו נכתב יחד על ידי גריילס, וואלס וסינדי לאופר. הוא צולם בלואר איסט סייד במנהטן, בקיץ 1983 והוקרן לראשונה בטלוויזיה בדצמבר 1983. הכוראוגרפיה נעשתה על ידי להקת מחול ומוזיקה בניו יורק בשם XXY, בהשתתפות מרי אלן סטרום, סינדי לי ופירס טרנר.
מיקומי שיא
השיר יצא בסוף 1983, אך מרבית הצלחתו במצעדים אירעה בתחילת 1984. הוא הגיע לעשירייה הפותחת בלמעלה מ־25 מדינות וכבש את פסגות המצעדים שבאוסטרליה, קנדה, אירלנד, יפן, ניו זילנד ונורווגיה. הוא הגיע למקום השני בבריטניה ובארצות הברית. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של לאופר.
ב־17 בדצמבר 1983, נכנס למצעד הבילבורד הוט 100, והתברג במקום ה־80. ב־10 במרץ 1984 עלה למקום השני, שם שהה במשך שבועיים, מתחת ל־"Jump" של ואן הלן. ב־14 בינואר 1984 נכנס למקום ה־50 במצעד הסינגלים הבריטי וב־4 בפברואר 1984 הגיע למקום השני. ב־29 בינואר 1984, נכנס למצעד הסינגלים האירי והגיע בשיאו למקום הראשון, שם נשאר במשך שבועיים. הוא שהה במצעד בסך הכול במשך שבעה שבועות. באוסטרליה, השיר הופיע לראשונה ב־100 הגדולים במצעד הסינגלים של המדינה, ב־27 בפברואר 1984. הוא הגיע לעשירייה הפותחת במצעד רק בשבוע השלישי שלו ובהמשך, הגיע למקום הראשון ב־26 במרץ 1984. הוא היה בראש המצעד במשך שבועיים ולאחר מכן, נשאר במקום השני במשך ארבעה שבועות, כש־"99 Luftballons" של ננה חוסם אותו. הוא נשאר במצעד במשך 21 שבועות והיה לשיר התשיעי הנמכר ביותר באותה השנה. בבלגיה, הופיע לראשונה במקום ה־38 ב־18 בפברואר 1984, והגיע בשיאו למקום הרביעי ב־7 באפריל 1984. בהולנד, הופיע לראשונה במקום ה־38 ב־25 בפברואר 1984 והגיע בשיאו למקום הרביעי ב־31 במרץ 1984.
בשוודיה, נכנס למקום ה־13 ב־6 במרץ 1984 והגיע בשיאו למקום החמישי ב־3 באפריל 1984. בשווייץ, הופיע לראשונה במקום ה־15 ב־1 באפריל 1984, והגיע בשיאו למקום השישי ב־29 באפריל 1984. בניו זילנד, הופיע לראשונה במקום ה־21 ב־1 באפריל 1984, והגיע בשיאו למקום הראשון ב־6 במאי 1984. באוסטריה, הופיע לראשונה במקום השלישי ב־1 במאי 1984.
(Hey Now (Girls Just Want to Have Fun
(Hey Now (Girls Just Want to Have Fun הוא הסינגל הראשון של סינדי לאופר מתוך אלבום הלהיטים שלה "Twelve Deadly Cyns...and Then Some". השיר יצא לאור ב־25 ביולי 1994, כסינגל הראשון מתוך אלבום הלהיטים והיה לשירה הראשון מאז "My First Night Without You", שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100.
שיר זה הוא מסוגת הרגאיי. העיבוד שלו נוצר במהלך סיבוב ההופעות "Hat Full of Stars Tour" שהתקיים ב־1993–1994. הוא היה להיט גדול של לאופר, והגיע לעשיריות הפותחות במדינות רבות. בנוסף, הוא זכה להצלחה במצעדי הבילבורד שבארצות הברית. הוא הגיע בשיאו למקום הרביעי בבריטניה ובניו זילנד, המיקומים הגבוהים ביותר שלו.
רשימת השמעה
תקליטור סינגל אירופאי / קלטת שמע סינגל בריטית
תקליטור סינגל אמריקאי ובריטי / תקליטור מקסיסינגל אירופאי
תקליטור סינגל יפני
תקליטור סינגל אוסטרלי תקליט 12 אינץ' אירופאי
עודד גלאור
עודד גלאור (נולד ב-1953) הוא כלכלן ישראלי-אמריקאי שכיום מכהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת בראון. הוא ההוגה של תאוריית הצמיחה המאוחדת.
גלאור תרם להבנת ההתפתחות לאורך מהלך ההיסטוריה האנושית והפרהיסטוריה, ולתפקידם של גורמים שורשיים במעבר מקיפאון לצמיחה ובהופעת אי השוויון העולמי. הוא גם היה חלוץ בחקר ההשפעה של האבולוציה האנושית, מגוון האוכלוסיות ואי השוויון על תהליך ההתפתחות לאורך רוב הקיום האנושי.
גלאור השלים תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים ואת הדוקטורט למד באוניברסיטת קולומביה. הוא כיהן כפרופסור לכלכלה.
גלאור קיבל תואר דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת פוזנן ומ-UCLouvain. הוא חבר נבחר זר באקדמיה אירופה (honoris causa), ועמית נבחר בחברה האקונומטרית. הוא הוביל את קבוצת המחקר של NBER בנושא חלוקת הכנסה ומקרו-כלכלה והוא עמית מחקר של CEPR ו-IZA, עמית מחקר של NBER ושל CESifo, וכן עמית מחקר באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. בנוסף על כך, הוא העורך הראשי של ה-Journal of Economic Growth, Journal of Population Economics וה-Macroeconomic Dynamics.
בעבר נחשב למועמד בולט לפרס נובל לכלכלה לפי העיתון הגרמני פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
מחקר
התיאורייה שגלאור הגה, תאוריית הצמיחה המאוחדת, חוקרת את תהליך ההתפתחות לאורך כל מהלך ההיסטוריה האנושית ומנסה לזהות את הכוחות ההיסטוריים והפרה-היסטוריים מאחורי תזמון המעבר הדיפרנציאלי מקיפאון לצמיחה וההבדלים בהכנסה לנפש בין מדינות ואזורים.
גלאור תרם תרומה משמעותית להבנת תהליך ההתפתחות לאורך כל מהלך ההיסטוריה האנושית ותפקידם של גורמים שורשיים במעבר מקיפאון לצמיחה ובהופעת אי השוויון העצום על פני הגלובוס. יתר על כן, הוא היה חלוץ בחקר ההשפעה של האבולוציה האנושית, מגוון האוכלוסיות ואי השוויון על תהליך ההתפתחות לאורך ההיסטוריה האנושית.
הוא מחבר שותף של מודל גלאור-זעירא - המודל המקרו-כלכלי הראשון שחקר את תפקידה של ההטרוגניות בקביעת התנהגות מאקרו-כלכלית. ה-Review of Economic Studies מנה את מאמריו בין 11 המאמרים פורצי הדרך שפורסמו בכתב העת ב-60 השנים האחרונות.
המכון הטכנולוגי של טוקיו
המכון הטכנולוגי של טוקיו (ביפנית: 東京工業大学, תעתיק: Tōkyō Kōgyō Daigaku, ידוע גם כ-Tokyo Tech, או Tokodai ובראשי התיבות TIT) הוא אוניברסיטת מחקר השוכנת במטרופולין טוקיו שביפן. המכון הטכנולוגי של טוקיו הוא מוסד ההשכלה הגבוהה המדעי-טכנולוגי הגדול ביותר ביפן, ונחשב לאחד ממוסדות ההשכלה ומחקר היוקרתיים בארצו. המכון הטכנולוגי חבר ב-RU11 וחבר באיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה.
למכון שלושה קמפוסים במטרופולין טוקיו, ומבחינה מנהלית-אקדמית הוא כולל שישה בתי ספר המורכבים מלמעלה מארבעים מחלקות ומרכזי מחקר. נכון לשנת 2016 לומדים בו 4,734 סטודנטים לתואר ראשון, 1,464 סטודנטים לתואר שני ו-297 תלמידי מחקר. בסך הכל, לומדים במכון 1,223 סטודנטים זרים, והוא מעסיק 1,223 חברי סגל העובדים כחוקרים וכמורים.
בוגרים וסגל ידועים
בין בוגרי ומרצי המכון הטכנולוגי של טוקיו נכללים:
מציאות רבודה
מציאות רבודה (גם: מציאות מתוספת; באנגלית: Augmented Reality, ובקיצור AR) היא טכנולוגיית מחשוב המשמשת כהעתק של המציאות. במציאות זאת משולבים אלמנטים וירטואליים ברבדים נוספים. האלמנטים הללו מתמזגים עם הסביבה האמיתית בזמן אמת ובאופן אינטראקטיבי. השימוש באלמנטים של צליל ואיורים על המרקע הופכים את המציאות לאינטראקטיבית. בניגוד למציאות רבודה, המונח "מציאות מדומה" מתייחס להחלפה מוחלטת של העולם האמיתי בעולם מדומה.
שיטות ליצירת מציאות רבודה
יישומים מסוג מציאות רבודה פועלים בכמה שיטות. בשיטה הראשונה, המשתמש מסתכל על המציאות דרך תווך שקוף למחצה, סוג של "זכוכית חצי שקופה". היישום מקרין על גבי התווך פריטי מידע וירטואליים המפוקסים לאינסוף כך שמנקודת מבטו של המשתמש - הוא רואה גם את המציאות הפיזית וגם את פריטי המידע הווירטואליים, באותו מבט.
בשיטה השנייה, היישום משתמש במצלמה המחוברת למחשב או על בסיס מצלמה בטלפון הנייד, כאשר המצלמה לוכדת בשלב הראשון תמונות וידאו מהעולם האמיתי. לאחר מכן יישום מיוחד מזהה את הסצנה, את מיקום המצלמה ואת הכיוון במרחב במקרה של שימוש בטלפון סלולרי. בהתבסס על מידע זה היישום מעבד את התמונה המוקרנת על גבי מסך התצוגה של הטלפון או המחשב ומשלב עליהם בזמן אמת אלמנטים וירטואליים (כגון טקסט, אובייקטים דו־ממדיים או אובייקטים תלת־ממדיים - או אפילו תצלומים, אנימציות, קטעי וידאו או קטעי אודיו).
קיימות גם שתי משפחות שונות של פריטי מידע וירטואליים אותם ניתן להציג. המשפחה הראשונה כוללת פריטי מידע שאינם מעוגנים למציאות הפיזית, החיצונית למשתמש - לדוגמה, הצגת נתון המהירות על התצוגה העילית במטוס קרב או במכונית. פריטי מידע כאלו קל יחסית להציג מכיוון שהם מתקבלים במקום קבוע ב"מסגרת התמונה" ואין צורך לשנות את כוון המקרן בצורה שתתאים לתזוזות של עצמים בעולם החיצוני למשתמש או לתזוזות הראש שלו.
יישומים הנשענים על "זכוכית חצי שקופה" והקרנה של פריטי מידע שאינם מעוגנים למציאות הפיזית נמצאים בשימוש רחב כבר מסוף שנות השמונים ויש להם תרומה מוכחת, בעיקר לשימושים צבאיים, בין השאר, כתצוגה עילית במטוסי קרב.
נכון ל-2014, לא מוכר שימוש נפוץ במשפחה זו של יישומים, למעט בתחומים צבאיים מאוד צרים וככל הידוע, גם משחקים המשלבים מציאות רבודה שמומשו על גבי "סמארטפונים" לא זכו לתפוצה מאוד רחבה, בעיקר בגלל בעיית ההשהיות. על רקע השיפור המתמיד במעבדים, ביכולות של ה"סמארטפונים", בתפוצת מערכות "תצוגה עילית" שהחלו להיכנס גם לעולם הרכבים וההשקעות העצומות בתחום, יש הצופים שיישומים רבים יותר, כן יכנסו לתפוצה רחבה, כולל בשוק הצרכני.
כיום ישנם שימושים נרחבים במציאות רבודה, במשחקי מחשב (דוגמת ה-פוקימון גו), בתמיכה טכנית, בתעשייה, בתעופה ולשימושי שיווק ומכירות מכירות.
ארכיטקטורה
בתחום הארכיטקטורה, ניתן לדוגמה, לבצע סיור באתר המיועד לבנייה ולראות - על גבי הנוף האמיתי - את המבנה המיועד לקום טרם בנייתו. אפשר לממש יכולת להסתכל "דרך קירות" על ידי הקרנה וירטואלית של פנים המבנה - גם כאשר מסתכלים עליו מבחוץ. יישום אפשרי נוסף הוא "להסתכל" על רהיטים ופריטי עיצוב פנים בכלל - בתוך המבנה אליו הם מיועדים, טרם שהחפצים נמצאים שם פיזית. ישנם גם יישומים שונים המתאימים לשולחן העבודה של הארכיטקט, כמו למשל, לאפשר לו יכולת "לראות" את המבנה אותו הוא שרטט בתלת-ממד, על בסיס שרטוטים דו-ממדיים בלבד.
מסחר
עולם המסחר יכול ליהנות מיישומים המאפשרים "לראות" מוצרים - כאשר מסתכלים על האריזה שלהם, לראות הדמיה תלת־ממדית של מוצרים, כאשר מסתכלים על תמונתם בקטלוג ואפילו לשלב "כפתורים וירטואליים" על גבי המוצר כמו למשל "כפתור לייק לפייסבוק", מבלי שיש צורך לעשות שינוי במוצר או באריזה שלו. שימוש אפשרי נוסף הוא "ללבוש" מוצר על בסיס קטלוג, מבלי להיות כלל בחנות הפיזית, כמודגם בתמונה משמאל.
חינוך
יישומי AR בחינוך יכולים לשמש להעשרת עולמו של התלמיד, לדוגמה, כאשר הוא מסתכל על איור בספר אנטומיה באמצעות מכשיר סמארטפון, התלמיד יוכל לראות הדמיה תלת-ממדית של האיבר המוצג וכדומה.
תעשיית המשחקים
Ingress הוא משחק שזכה למספר דורות ולכמות גדולה של משתמשים. זהו משחק מרובה-משתתפים, המבוסס על פתרון חידות וכולל מרכיבים תחרותיים. המשחק מיוצר על ידי Niantic Labs.
תוכן הנדסי
יישומי AR יכולים לאפשר צפייה במודלים תלת-ממדיים, על בסיס שרטוטים דו-ממדיים. יישומי AR יכולים לשמש גם לבקרת איכות על ידי השוואה של "דגם וירטואלי" לחלק המיוצר בפועל. יישומים כאלה משולבים כבר התעשיות הרכב ואולי גם בתעשיית התעופה.
רפואה
ניתן להציג לרופא מנתח נתונים נומריים, תוך כדי מהלך הניתוח, לדוגמה, דופק, לחץ דם ורווית חמצן של המנותח. בשימוש מתקדם יותר ניתן להציג למנתח תמונות של הדמיות ממקורות שונים, תוך כדי שהוא מנתח, למשל אולטרה סאונד, רנטגן, סי טי, MRI וכיוצא בזה - כאשר הן מוקרנות "על גופו של החולה" תוך כדי הניתוח.
שימושים צבאיים
עיקר השימוש, עד השנים האחרונות, היה לעולם התעופה, כאשר הקרינו לעיני הטייסים נתונים כמו מהירות, גובה, כיוון מצפני, זווית במרחב וכדומה, על גבי תמונת העולם החיצונית באמצעות "תצוגה עילית". במשך העשור האחרון, שולבו גם כוונות קסדה מתקדמות, כאשר הקרנת הנתונים הווירטואלית מתבצעת באמצעות משקף הקסדה ולא באמצעות "תצוגה עילית". חברת "אלביט" מישראל היא אחת החברות המתקדמות ביותר בעולם בתחום זה, וקסדות מתוצרתה משולבות במטוסי F15 ,F16 ו-F35. בשנות האלפיים, במסגרת פרויקטים שונים, מערכות של "כוונת קסדה" משולבות גם במסוקי קרב וגם ביישומים המיועדים לכוחות קומנדו.
ניווט
יישומי AR יכולים לשלב הצגת "סימני דרך" על פני המציאות האמיתית, כמו למשל, חיצים המצוירים "וירטואלית" על גבי המדרכות. ניתן גם לשלב יכולת הצגת מפות, תצלומי אוויר, תצלומי לוויין וכדומה, ככל שזה יכול לעזור למשתמש, לדוגמה, על גבי השמשה הקדמית של כלי רכב.
תמיכה במשימות (אחזקה, הרכבה, ניתוח, תחבורה)
ניתן להציג, באמצעות יישום AR שרטוט של המערכת עליה עובד הטכנאי. לדוגמה, טכנאי שנדרש לעבוד על חיווט במטוס נוסעים מודרני או טכנאי שנדרש לעשות פעולת אחזקה על רכיב יקר ויש לו צורך בשרטוטי עזר והוראות הרכבה. בשנתיים באחרונות, החלו להיכנס גם יישומי "תצוגה עילית" לרכבים, הן על ידי יצרני הרכב (טויוטה פריוס, לדוגמה) והן כתוספת לרכבים קיימים
טלוויזיה
ישנם מספר יישומים, בעיקר בתחום הספורט, המאפשרים "להטיל" פרסומות וירטואליות, תלת־ממדיות, או סוגים שונים של "סימוני עזר" - על גבי מגרש המשחקים (לדוגמה: בכדורגל - קו נבדל וירטואלי שמאמת בזמן אמת את מיקום השחקנים). יישום נפוץ נוסף הוא הצגה תלת־ממדית של אנימציות מזג אוויר המוטלות על העולם האמיתי המוצג.
תיירות
יישום AR יכול להציג פריטי מידע נומריים לגבי אתרי תיירות - כמו למשל הערות של מבקרים קודמים, תקציר מוויקיפדיה, תוצאות חיפוש בגוגל וכדומה. יישום רלוונטי נוסף הוא הצגת "סימני דרך" אל אתר תיירותי הנמצא בקרבת מקום או כזה שהתייר הביע את רצונו להגיע אליו, כאשר סימני הדרך מוצגים על פני המציאות הפיזית, למשל באמצעות "חיצים ענקיים" המצוירים על המדרכה.
תרגום
ניתן להציג למשתמש תרגום לשפתו - בכל פעם שהוא מסתכל על טקסט בשפה של המקום בו הוא מבקר. לדוגמה, תרגם זמן אמיתי של שלטי רחוב, שמות של חנויות ואולי אפילו כתבות בעיתון.
משרדים
AR יכול לעזור להקל על שיתוף פעולה בין חברי צוות שהופצו בכוח עבודה באמצעות כנסים עם משתתפים אמיתיים וּוירטואליים. משימות AR יכולות לכלול מפגשי סיעור מוחות ודיון, ניצול הדמיה משותפת באמצעות טבלאות מסך מגע, לוחות דיגיטליים אינטראקטיביים, עיצוב חללים משותפים, וחדרי בקרה מופצות.
אמנות
אמנות רבודה AR החלה משנת 2016 להיכנס לתחום האמנות במיוחד בתחום האמנות הדיגיטלית. בינואר 2017 כאשר, Sergiu Ardelean ו- Codin Popescu יצרו את האפליקציה ARTIVIVE בווינה, אוסטריה, להתקנה בטלפונים החכמים. האפליקציה מוסיפה חיים ליצירות האמנות כגון ציורים ותמונות התלויות על קירות המוזיאונים ובגלריות, כדימויים דוממים. בין האמנים הישראלים היוצרים יצירות לתצוגה באמנות רבודה היא האמנית יונה לוי גרוסמן. לצפייה באמנות הרבודה יש להתקין את האפליקציה ARTIVIVE בטלפונים החכמים.
תשתית טכנולוגית לטובת יישומי מציאות רבודה (AR)
כדי לממש יישומי מציאות רבודה נדרשים, לכל הפחות, מערכות הקרנה אופטית, מערכת שדרכה רואים את המציאות הפיזית, מערכת ה"מייצרת" את פריטי המידע הווירטואליים אותם רוצים להציג, מחשבים, תוכנה, אלגוריתמים ובמקרה של יישום הכולל הצגת "פריטי מידע מעוגנים למציאות הפיזית" על גבי "משקפיים" או קסדה, נדרשת גם יכולת עקיבה אחרי זוויות הראש במרחב וביישומים מסוימים, גם יכולת עקיבה אחרי כיוון הסתכלות האישונים.
היסטוריה של מערכות הקרנה
בדורות הראשונים של מערכות "מציאות רבודה" ובעיקר, מערכות תצוגה עילית, ההקרנה התבססה על מערכת גדולה ומורכבת שכללה שפופרת קרן קתודית גדולה וכבדה, מערכת של עדשות אופטיות ולבסוף, משטח של "זכוכית חצי שקופה" שמצד אחד איפשר לראות את המציאות הפיזית ומצד שני, לראות את פריטי המידע הווירטואליים. מערכות אלו היו יקרות וכבדות ובהתאם, השימוש בהן היה כמעט רק למערכות צבאיות יקרות.
קפיצת המדרגה הגדולה ארעה כאשר הצליחו לייצר "עדשה הולוגרפית" שהייתה חלק ממשקף קסדת הטייס. טכנולוגיה זו אפשרה לשלב מערכות "מציאות רבודה" בתוך קסדות טייסים במחיר של עשרות אלפי דולר "בלבד" ובמשקל ומידות "סבירים". אחת החברות המובילות בעולם בתחום זה הייתה חברת "אלאופ".
בעשור השני של המאה ה-21 החלו להופיע סוגי עדשות שמאפשרים הקרנה על עדשות דקות וזולות יחסית, כך שניתן להתקין הן את המקרן הממוזער והן את ה"עדשה" כך שההתקן כולו נכנס לגודל של משקפיים במשקל שאדם רגיל יכול לשאת על ראשו. טכנולוגיות אלו מאפשרות גם הצגה של וידאו ברזולוציה גבוהה, שדה ראייה רחב בהרבה ממה שתצוגה עילית יודעת להציע ואפילו הצגה בצבעים. טכנולוגיות אלו נמצאות בשלבים שונים של כניסה לשוק. אחת החברות המבטיחות בתחום זה היא חברת "לומוס" מישראל.
שיטות ודוגמאות להצגת פריטי מידע מעוגנים למציאות הפיזית
הנושא מפותח ביישומים למטוסי קרב והוא מומש בכמה גישות שונות.
כאשר מדובר בטילי אוויר-אוויר המתבייתים על חום, ברוב המטוסים המודרניים הטייס יכול לאפשר לעין הטיל לעבור למצב שבו היא עוקבת אחרי מטוס המטרה באופן עצמאי, כאשר הטיל עדיין תלוי על האווירון. במצב זה, על גבי התצוגה העילית, מוצג כיוון הסתכלות עין הטיל כשהוא מוטל על גבי המציאות המשתקפת דרך "זכוכית חצי שקופה", ולמעשה עין הטיל היא "פריט מידע מעוגן למציאות הפיזית", מכיוון שעין הטיל רואה את "חום" המטרה, ולכן היא אמורה להצביע בדיוק רב על מטוס המטרה, גם כאשר הדינמיקה היחסית בין המטוסים משתנה. סכום ההשהיות במקרה זה תלוי בעיקר בזמני תרגום הזוויות, ומדובר בזמני השהיה קצרים מאוד (סדר גודל של עשרים מילישניות), והתצוגה המתקבלת לעיני הטייס מדויקת באופן "כמעט הרמטי".
כאשר אותה פונקציה מוקרנת על גבי משקף כוונת הקסדה (תצוגת קסדה עילית), מצטרפים לטעויות הכיוון כל השגיאות שמקורן בדיוקי העקיבה אחרי זוויות הקסדה בתוך תא הטייס. מדידת זוויות אלו נשענת על סלילים אלקטרומגנטיים, עיבוד תמונה של מצלמות ה"מסתכלות" על הקסדה, או באמצעות מחבר פיזי המחובר לקסדה. ברוב היישומים, הדיוק הזוויתי בשיטה זו פחות טוב מאשר בעת ההצגה על גבי תצוגה עילית ויתרון השיטה הוא בעיקר בעובדה שהיא מאפשרת תצוגה כמעט כדורית, ולכן יכולה לתמוך בהרבה יותר מצבי ירי.
באופן דומה, במטוסי קרב מודרניים, כאשר המכ"ם נעול על מטרת אוויר-אוויר, מוצגת לטייס "קופסת ציון מטרה" שאמורה להיות מוקרנת בדיוק על מטוס המטרה - Target Designation Box, TDB. גם תפקוד זה מצטיין בדיוק רב ובזמני השהיה קצרים.
כדי להציג "קופסת ציון מטרה" המוקרנת כך שתהיה חופפת לנקודה קרקעית מסוימת משתמשים בחישוב המביא בחשבון את דיוק נ"צ המטרה, את דיוק המיקום העצמי של המטוס ואת הזוויות המרחביות של המטוס (והקסדה- כאשר מתבצע שימוש בכוונת קסדה). במטוסים שבהם ישנה מערכת אינרציאלית משולבת ב-GPS, וכאשר נ"צ המטרה ידוע בסדר גודל של 10 מטר דיוק ומעלה, ניתן לקבל "קופסת ציון מטרה" שתישאר "דבוקה" למטרה האמיתית כפי שהיא נראית דרך התצוגה העילית או כוונת הקסדה.
כאשר ההסתכלות על המציאות הפיזית מתבצעת דרך מצלמה אלקטרו-אופטית, ניתן לעשות שימוש במגוון אלגוריתמים שתכליתם לזהות את המטרה בתמונה עצמה ולאפשר מעקב אוטומטי אחריה. אלגוריתמים אלה מכונים "עוקבים". גישות אלו כוללות שיטות של "השוואת תמונות נוף", "זיהוי קצה" (Edge detection), "זיהוי שטח", "זיהוי תנועה". בשנות האלפיים נעשים ניסיונות לעקיבה על בסיס "רשתות נוירונים רבודות" (Deep learning) ואולם גישות אלו גורמות, בדרך כלל, לזמני השהיה של עשרות מילישניות, ולכן הן מתאימות רק לחלק מהתרחישים.
בשוק הטלוויזיה המסחרית, כאשר "זירת הצילום" ידועה מראש, כמו למשל במקרה של מגרשי ספורט, כן התפתחו יישומים המאפשרים להציג פרסומות או "סימנים מוסכמים", כאילו שהיו מצוירים על המגרש עצמו על ידי שימוש ב"עיגון" מוקדם של המגרש (טרם שהמשחק התחיל) או "פתרון בזמן אמיתי" של המגרש על בסיס אלגוריתמי עיבוד תמונה. הישג זה מאוד משמעותי משום שקבוע זמן "הפתרון", מקצה לקצה, צריך להיות טוב מ 16 מילישניות כדי להבטיח יכולת שידור בקצב של שישים מסגרות בשנייה.
בשוק האלקטרוניקה לצרכנים, כמו למשל יישומים המבוססים על "סמארטפונים" ו"טאבלטים", נעשו ניסיונות לממש את שתי הגישות. בחלק מהמשחקים - היישום עושה שימוש בחיישני "המצב המרחבי" של המכשיר, ב"ג'י פי אס" ובאלגוריתמי עיבוד תמונה כדי להבין את הזוויות המרחביות של המכשיר בצורה רגעית ורצופה. יישומים הכוללים הצגת "פריטי מידע מעוגנים" הנשענים על שיטות אלו בדרך כלל יתקשו מאוד לשמור את הדיוק הזוויתי בדינמיקות קשות ובהתאם, הם טרם זכו לתפוצה רחבה.
הגישה שאולי תאפשר דיוקים גבוהים, ככל הנראה, תחייב "עוקבים" מדויקים וגם אם יפותחו כאלה, לא ברור עדיין אם יהיה מפגש בין עלות הפתרונות למחירים שצרכנים רגילים יהיו מוכנים לשלם.
עדשות מגע המציגות הדמיית AR
עדשות מגע אלו נמצאות בפיתוח. עדשות מגע אלו עשויות להכיל אלמנטים לתצוגה בעדשה עצמה כמו נוריות חיווי או אנטנה לתקשורת אלחוטית. גרסה נוספת של עדשות מגע ייחודיות אלו נמצאות בפיתוח צבא ארצות הברית ובהן תהיה קיימת האפשרות להציג עצמים רחוקים וקרובים באותו זמן.
פלטפורמות יישום עיקריות
ARCORE של חברת גוגל ומיועדת למכשירי אנדרואיד
Vuforia - משפחת מוצרי AR מבית PTC התומכת באנדרואיד ואייפון גם יחד
Zapworks מבית Zappar המיועדת לשתי הפלפורמות
ARKIT המקבילה של ARCORE מבית IOS ומיועדת למכשירי אייפון
HP reveal - שבעבר נקראה aurasama ומיועדת לשתי הפלטפורמות
Amazon Sumarian מבית AWS המיועדת גם היא לשתי הפלטפורמות
חברת Layar פיתחה יישום התומך במכשירי "סמארטפון" ו"טבלט" עם מערכות הפעלה "אנדרואיד", "IOS", מכשירי "בלקברי" ומשקפי Google Glass. יישום זה הורד כבר על ידי למעלה מ 38 מיליון משתמשים ברחבי העולם, לפי אתר החברה.
בתחילת אוקטובר 2014, הופיעו כתבות רבות על הטכנולוגיה של חברת Magic Leap שלטענתה, הצליחה להפיק יכולת "לשתול" על גבי המציאות הפיזית, ישויות תלת־ממדיות נעות, בצורה שתהיה נעימה לעין, גם בסביבות דינמיות. לפי הפטנטים של החברה, היא כנראה עושה שימוש, בין השאר, בטכנולוגיה של חברת "לומוס" מישראל. סרטון הדגמה של החברה, המתאר פילון מעופף, פורסם באתר של "ניו יורק טיימס".
לקראת אפריל 2016, מתוכננת השקה של מספר חברות כמעט במקביל (חלק מהחברות עוסקות במציאות מדומה בלבד):
אנדרטת גדוד 42 בצריפין
אנדרטת גדוד 42 בצריפין נמצאת ברחבת החנויות במרכז המחנה. לידה נמצאת חורשת זיכרון לגדוד זה. אנדרטה נוספת לגדוד 42 נמצאת בגן ההגנה ברמלה.
רקע היסטורי
מחנה צריפין נכבש על ידי לוחמי גדוד 52 של חטיבת גבעתי בליל ה-19 במאי 1948. בהתקפה נהרג הלוחם. כעבור זמן קצר עזבו חיילי הגדוד את המחנה בדרכם לחזית המצרית ואת מקומם תפס גדוד 42 של חטיבת קרייתי.
ההפוגה הראשונה הייתה אמורה להתחיל ב-11 ביוני 1948 (ד' בסיוון תש"ח) בשעה 10.00 ולקראת זה פעלו היהודים והערבים לשפר עמדות. הכוחות הערבים בחזית רמלה-לוד היו חזקים מאוד וכללו מאות לוחמים מקומיים וכוחות של הלגיון הערבי מצוידים במשוריינים. כוחות אלה הדפו את כל התקפות האצ"ל בחזית זו וגרמו להם לאבדות כבדות.
גדוד 42 קיבל פקודה לתפוס עמדות ליד תחנת הרכבת לוד, כ-2 ק"מ מזרחית לצריפין כדי לקבוע עובדות בשטח ולתחום את קווי הפסקת האש עם האו"ם וכן לשבש תוכניות התקפה לעבר צריפין. המשימה הוטלה על פלוגה ב' של גדוד 42 בפיקודו של שלמה רייכמן.
הקרב ב-ד' בסיוון תש"ח
ב-10 ביוני 1948, עם רדת החשיכה, יצאו מצריפין 50 לוחמים מפלוגה ב' מצוידים ברובים, תת מקלעים, ארבעה מקלעי ברן ושתי מרגמות של שני אינץ'. הלוחמים יצאו בחששות כבדים, התקדמו מזרחה בכיוון לוד והתמקמו בשני בתים ליד תחנת הרכבת. הם התחלקו לשתי קבוצות וכל אחת התמקמה בבית אחד. המטרה הייתה להחזיק בבתים אלה עד לכניסת ההפוגה לתוקף.
עם שחר ה-11 ביוני 1948 הם התגלו ובשעה 05.00 החלה התקפה גדולה על שני הבתים משלושה כיוונים. בצד הערבי היו מאות לוחמים מקומיים בפיקוד קציני הלגיון. עד מהרה היה ברור שיש לסגת. קבוצה אחת נסוגה נסיגה מסודרת כשהשנייה מחפה עליה ובה היו רוב הנפגעים. קרב הנסיגה נמשך שלוש שעות ובמהלכו נגרמו לערבים אבדות כבדות. בשעה 09.00 הצליחו הנסוגים להגיע לצריפין, שם חשבו שכולם אבודים. במחלקה שחיפתה על הנסיגה היו אבדות כבדות: 12 הרוגים ו-8 פצועים קשה. ההרוגים קבורים ביחד בחלקה הצבאית של בית הקברות נחלת יצחק. ההפוגה החלה בשעה 10.00. במקביל לקרב המתואר, נחל הלגיון הצלחה באותו יום בכיבוש יהודיה.
האנדרטה
האנדרטה הוקמה ב-1951. היא עשויה מעמוד אבן גבוה הנישא מעל במה מדורגת ומוקפת בעצי ברוש. על העמוד נמצא לוח שיש גדול ועליו חקוק: יד זיכרון לחללי צבא הגנה לישראל שנפלו בכיבוש והגנת צריפין ומעליו סמל צה"ל. בתחילה מופיע שמו של לוחם גבעתי דוד מזרחי שנפל בכיבוש המחנה ולאחריו שמות הנופלים בקרב בד' באייר תש"ח. לוח דומה נמצא גם בצד האחורי של האנדרטה.
ליד האנדרטה נמצאת חורשת זיכרון שבכניסה אליה נמצא שלט: חורשת זיכרון לזכר חללי גדוד 42, ד' בסיוון תש"ח. בחורשה גדלים ברושים ולידם מונצחים הנופלים על לוחות שיש שעליהם שמם ותאריך נפילתם. בחורשה נמצא לוח עם שמות 12 הנופלים בקרב ד' בסיוון אבל מונצחים גם לוחמי קרייתי מקרבות נוספים. חקוק גם שמו של הלוחם מגדוד 42 שנפל בקרב ברמלה במבצע דני ב-11 ביולי 1948, נקבר כאלמוני וגופתו זוהתה רק ב-2014 על ידי אנשי יחידת אית"ן.
בבית הכנסת בצריפין יש לוח הקדשה ל-12 הנופלים בקרב ושאר חללי קרייתי. מדי שנה נערכת אזכרה בד' בסיוון ליד האנדרטה ובבית הקברות נחלת יצחק שם הם קבורים ביחד בחלקה הצבאית.
לאחר השלמת פינוי מחנה צריפין, במקום בו נמצאת האנדרטה תוקם שכונת מגורים. יש הבטחה שהאנדרטה תשולב בשכונה באופן מכובד ותהיה נגישה לכולם.
הולנד לופ
בתחילת שנות ה-40 החל ההולנדי אדריאן דה קוק לנסות להרביע ארנבים במטרה לקבל ארנב קטן בעל אוזניים שמוטות. למטרת הגידול נלקחו ארנבי פרנץ לופ (לופ צרפתי ששוקל בין שבעה ל-15 קילו), וארנבי אנגליש לופ, והורבעו עם ארנבים הולנדיים ננסיים קטנים, שחלקם אף סבלו מגן הגמדות. הניסיון הראשון כשל כשהנקבה, ארנבת ננסית הולנדית, מתה ביחד עם הצאצאים. אך לאחר מספר שנים בשנת 1951 אדריאן ניסה שנית, עם נקבת פרנץ לופ, וכך התחיל זן ההולנד לופ להתקיים (כשלאחר מכן התווסף האיגנליש לופ בתהליך יצירת הגזע).
בשנים הבאות ההולנד לופ הופצו ברחבי אירופה והפכו לזן פופולרי, הרשויות זיהו זן זה כזן נפרד בשנת 1964 ובהמשך גם בארצות הברית ב-1979.
ארנבי ההולנד לופ הורבעו בצורה שתשתפר את גן הארנבים ולא מוכוונת מטרה כמו להקטין אותו, ועל כן ארנבי ההולנד לופ חברתיים יותר מחלק מהזנים האחרים שהתעקשו על הקטנת גודל הארנב, ולא בחרו בארנבים החברותיים יותר.
מכיוון שזן ההולנד לופ הוא זן יחסית ותיק של ארנבים מבויתים, אין לו בעיות רפואיות ייחודיות, אך הוא עדיין פגיע למחלות וטפילים שונים כמו שאר הארנבים.
אף על פי שהולנד לופ נחשב לגזע ידידותי, הנקבות נוטות לחוות שלב של ביישנות, בעיקר בתקופת הייחום, בעוד הזכרים נוטים להיות בלאגניסטיים יותר.
הולנד לופ אוכל סוגים שונים של אוכל לארנבים כגון חציר, כופתיות, ירקות ופירות, אך חציר הוא מזונו העיקרי.
אורך החיים הממוצע של ארנב הולנד הוא שבע עד עשר שנים.
ברונו פרננדו
ברונו אפונסו דויד פרננדש (בפורטוגזית: Bruno Afonso David Fernandes; נולד ב-15 באוגוסט 1998), הידוע גם בשם ברונו פרננדו (Bruno Fernando), הוא כדורסלן אנגולי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
קריירה בתיכון
פרננדו, שנולד בלואנדה, בירת אנגולה, החל לשחק כדורסל בעיר הולדתו. בזמן ששיחק באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17 2014 עם נבחרת אנגולה הוא משך את עיני הסקאוטים בארצות הברית. בתחילת 2015 הוא הצטרף לאקדמיית מונטוורדה שבפלורידה. הוא התחייב לשחק כדורסל מכללות במדי אוניברסיטת סאות'רן מתודיסט באפריל 2016, אך לאחר מכן החליט לדחות את המעבר למכללות ל-2017. בעונת 2016/17 הוא שיחק באקדמיית IMG בבראדנטון, פלורידה. באוקטובר 2016 התחייב פרננדו לאוניברסיטת מרילנד, לאחר שקיבל הצעות גם מאוניברסיטת אובורן, אוניברסיטת אלבמה ואוניברסיטת המדינה של פלורידה, בין היתר.
קריירת מכללות
פרננדו ערך את הופעת הבכורה שלו במרילנד ב-10 בנובמבר 2017, נגד אוניברסיטת סטוני ברוק, אז עלה מהספסל ורשם 10 נקודות, 2 ריבאונדים, אסיסט, חסימה וחטיפה ב-13 דקות משחק. הוא נבחר ל השבוע באזור ה-Big Ten ב-8 בינואר 2018, לאחר שרשם 17 נקודות ו-11 ריבאונדים מול אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ושיא קריירה של 21 נקודות בניצחון 91–73 על אוניברסיטת איווה. בעונתו הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-1.2 חסימות למשחק, וזכה בתואר פרשמן העונה באזור. לאחר העונה הכריז פרננדו על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2018 והשתתף ב-NBA Draft Combine, מחנה אימונים לקראת דראפט ה-NBA, אך פרש מהדראפט וחזר למרילנד לשנה נוספת.
אטלנטה הוקס (2019–2021)
פרננדו נבחר בבחירה ה-34 בדראפט ה-NBA 2019 על ידי פילדלפיה 76', והפך לשחקן האנגולי הראשון שנבחר בדראפט ה-NBA. עוד בערב הדראפט הוא הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס. ב-7 ביולי 2019 הודיעו ההוקס שהחתימו את פרננדו על חוזה. ב-24 באוקטובר 2019 ערך פרננדו את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, כשעלה מהספסל בניצחון 117–100 על דטרויט פיסטונס עם שבע נקודות, שלושה ריבאונדים ושני אסיסטים. הוא הועבר לראשונה לקבוצת ליגת הפיתוח של אטלנטה, קולג' פארק סקייהוקס, ב-25 בנובמבר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הפיתוח באותו ערב. פרננדו החמיץ מספר משחקים בינואר 2020 בגלל מותה של אימו.
בוסטון סלטיקס (2021–2022)
ב-7 באוגוסט 2021 הועבר פרננדו בטרייד משולש, שכלל גם את סקרמנטו קינגס, לבוסטון סלטיקס. ב-19 בנובמבר 2021 ערך פרננדו את הופעת הבכורה שלו במיין סלטיקס, קבוצת הפיתוח של בוסטון, וקלע ארבע נקודות.
יוסטון רוקטס (2022–2023)
ב-10 בפברואר 2022 הועבר פרננדו, יחד עם אנס קאנטר פרידום ודניס שרדר, ליוסטון רוקטס בתמורה לדניאל תייס.
ב-26 ביולי 2022 חתם פרננדו מחדש ברוקטס על חוזה דו כיווני. ב-2 באוקטובר המירו הרוקטס את חוזהו הדו כיווני לחוזה לארבע שנים בשווי 10.9 מיליון דולר. ב-19 באוקטובר הוא פתח לראשונה בחמישייה ורשם 7 נקודות, 9 ריבאונדים ו-7 אסיסטים בהפסד 107–117 לאטלנטה הוקס.
חזרה לאטלנטה (2023–הווה)
ב-9 בפברואר 2023 הועברו פרננדו וגאריסון מת'יוז לאטלנטה הוקס בתמורה לג'סטין הולידיי, פרנק קמינסקי ושתי בחירות סיבוב שני עתידיות.
קריירה בנבחרת הלאומית
פרננדו השתתף באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17 2014 בדובאי, והעמיד ממוצעים של 9.1 נקודות, 10.6 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק במדי נבחרת אנגולה. בשנת 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה הבוגרת במסגרת הטורניר הקדם-אולימפי בבלגרד. ב-2016 הוא הוביל את אנגולה לזכייה באליפות אפריקה עד גיל 18 עם ממוצעים של 18.3 נקודות, 6.6 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.6 חסימות למשחק, וזכה בתואר ה-MVP מאתר Afrobasket.com.
ב-2018 הוא הצטרף לנבחרת הבוגרת למוקדמות האולימפיאדה. הוא לא שיחק במדי הנבחרת הלאומית עד 2022, אז חזר למוקדמות המונדובאסקט וסייע לנבחרתו להעפיל לגביע העולם בכדורסל 2023.
על טעם ועל ריח
על טעם ועל ריח (באנגלית: Diff'rent Strokes) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC מ-3 בנובמבר 1978 עד ל-4 במאי 1985, וברשת ABC בין ה-27 בספטמבר 1985, ועד ל-7 במרץ 1986. בסדרה כיכבו טוד ברידג'ס וגארי קולמן כוויליס וארנולד ג'קסון, שני נערים אפרו-אמריקאים מהארלם אשר נלקחים אל שדרת פארק על ידי איש עסקים לבן ועשיר בשם פיליפ דראמונד (קונרד ביין) ובתו קימברלי (דיינה פלטו), עקב מות הוריהם. במהלך העונה הראשונה ובמחצית הראשונה של העונה השנייה, כיכבה בסדרה שרלוט ריי כאדנה גארט, סוכנת הבית של משפחת דראמונד (שבסופו של דבר התפצלה לתוכנית מצליחה משלה - "עובדות החיים").
הסדרה הפכה לכוכבים את הילדים-שחקנים גארי קולמן, טוד ברידג'ס ודיינה פלטו, ונודעה בהתייחסות לנושאים רציניים בפרקי הסדרה, כמו גזענות, שימוש בסמים בלתי חוקיים והתעללות מינית בילדים.
בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-80 בערוץ הראשון, ובשנות ה-90 בשידורים חוזרים בערוץ הילדים ברצועת "6+". לאחר משאל ולבקשת הצופים, שודרו שוב 3 העונות הראשונות של הסדרה ברצועת שידורי הלילה של הערוץ הראשון מ-12 בפברואר 2017 עד סגירתו של הערוץ ב-11 במאי בשנה זו.
שמות הסדרה ברחבי העולם
שם הסדרה המקורי הוא Diff'rent Strokes (מקצבים שונים, וקיצור של הביטוי "different stroke for different folks", המקביל באנגלית ל"על טעם ועל ריח אין להתווכח"), אך היא זכתה לשמות אחרים ברחבי העולם. הסדרה נקראה ברוב ארצות אמריקה הלטינית בשם Blanco y Negro (שחור ולבן), ובארצות אחרות פשוט Arnold (ארנולד), על שם ארנולד ג'קסון (הדמות שגילם גארי קולמן).
ויליאם בירדסלי
ויליאם שיין בירדסלי (באנגלית: William Shane Beardsley; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של איווה בשנים 1933–1941, כחבר בית הנבחרים של איווה בשנים 1947–1949, ולאחר מכן ועד מותו כמושל איווה ה-31.
ראשית חייו
ויליאם בירדסלי נולד ב-13 במאי 1901 בביקון, איווה לוויליאם בירדסלי, רוקח, ולקארי (לבית שיין) בירדסלי. הוא גדל והתחנך בברימינגהאם שבמחוז ואן ביורן. החל מגיל 11 הוא עבד לאחר שעות הלימודים בבית המרקחת של אביו שהיה במצב בריאותי קשה, ונפטר כשברידסלי היה בן 14. הוא סיים את לימודיו במכון באוון לרוקחות שבברנזוויק, מיזורי. הוא לא למד בקולג', אך קרא ספרים רבים בהיסטוריה ובכלכלה. ב-1919 נשא בירדסלי לאישה את שארלוט מאנינג מברמינגהאם, ולשניים נולדו שלושה בנים ושתי בנות.
ראשית הקריירה הפוליטית
בגיל 21, לווה בירדסלי, שהיה כמעט חסר פרוטה, כספים לרכוש בית מרקחת קטן בעיירה ניו וירג'יניה שבמחוז וורן. הוא הצליח בעסקיו, והיה אהוב על הציבור. ב-1932 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של איווה מטעם מחוזות וורן וקלארק. הוא היה מהסנאטורים המובילים, וב-1936, לאחר שנבחר לכהונה שנייה, הוא היה למנהיג סיעת הרוב. ב-1940 הוא לא התמודד לכהונה נוספת בסנאט.
לאחר שרכש קרקע בשטח של 900 אקרים (3,600 דונם), פרש בירדסלי מהפוליטיקה והתרכז בעסקי החוואות והרוקחות. אך לאחר שיושב ראש בית הנבחרים של איווה, שהיה גם הוא ממחוז וורן, נפטר בדצמבר 1946, התבקש ברידסלי להתמודד בבחירות המיוחדות לאיוש המושב שהתפנה ונבחר. במושב בית המחוקקים של 1947 הוא היה תומך מרכזי בעבודה המאורגנת, ונאבק נגד החוק לאיסור התניית הקבלה לעבודה בחברות באיגודים המקצועיים. החקיקה הזאת קיבלה את תמיכתו של המושל שכיהן כבר בתקופת כהונתו השנייה, רוברט בלו. בסוף המושב, פנו כמה מהרפובליקנים לברידסלי כדי שיתמודד בבחירות המקדימות למשרת המושל.
מושל איווה
בתחילה היו סיכוייו של ברידסלי להביס את המושל המכהן קלושים. אך הוא קיבל את תמיכת ארגוני העובדים, ארגוני החקלאים וארגוני המורים. במערכת הבחירות נסע ברידסלי אלפי מילים ונשא מאות נאומים. עם התקרב מועד הבחירות המקדימות, הראו סקרי דעת הקהל על יתרונו של בלו. בסקר שפורסם יום לפני הבחירות בעיתון דה מוין רגיסטר ניתנו סיכויים לניצחונו של בלו בקרב המצביעים הרפובליקנים, אך הוא גם דיווח שכמה דמוקרטים שקלו לחצות את הקווים ולהצביע בעד ברידסלי. למעשה, חצייה המונית של הקווים של הדמוקרטים בכל רחבי המדינה גרמה לתבוסתו של בלו שזכה ב-127,771 קולות מול 189,938 קולות שקיבל ברידסלי.
ברידסלי נבחר לשלוש תקופות כהונה רצופות כמושל איווה. המלצתו להפיכת ההתניה בחברות באיגוד מקצועי לצורך קבלה לעבודה לחוקית לא עלתה יפה. עם זאת, בתחום החינוך הוא נחל הצלחות, לאחר שבית המחוקקים אימץ את המלצותיו שהמדינה צריכה להעניק סיוע בשיעור של רבע מעלות הפעלת בתי הספר הציבוריים של איווה. "כתוצאה מתוכנית זו", הוא אמר, "השתפרו ההזדמנויות החינוכיות במדינה. ילדינו כעת נהנים מההזדמנויות שטמונות בחובם של ביתי ספר טובים יותר ושל הוראה טובה יותר".
ברידסלי היה סולל כבישים נלהב ושכנע בהצלחה את בית המחוקקים לאמץ תוכנית לסלילת כבישים. ב-1953 הוא דיווח "שהיקף סלילת הכבישים בשנה האחרונה הייתה נרחבת יותר בהשוואה לכל תקופה אחרת בהיסטוריה של המדינה". הוא היה גאה במיוחד בסלילת הכבישים שנועדו לקשר בין החוות החקלאיות לשווקים. הבטיחות בדרכים הייתה עניין נוסף שהוא דאג לו. משטרת התנועה המדינתית הורחבה, והושם דגש על חינוך לבטיחות ולאכיפת החוק. שיעורי הכשרה לנהגים בבתי הספר התיכוניים הוציאו מתוכם נהגים זהירים.
שימור הקרקעות והמים היה סוגיה חשובה נוספת בשנות כהונתו של בירדסלי כמושל. הוא הקים את מועצת משאבי הטבע, ומרגע שזו החלה בפעולתה, יישרה איווה קו בקצב התקדמות פעולות השימור מול כלל האומה. הוא גם היה גאה בהרחבת ובשיפור התוכניות למוסדות בריאות הנפש של המדינה ופיתוח מרפאות לבריאות הנפש בבתי החולים של איווה. רפורמות נוספות שהוביל בירדסלי היו הרחבת הצוותים ושיפור המוסדות לבתי ספר להכשרת מורים.
ויליאם בירדסלי נהרג בתאונת דרכים ב-21 בנובמבר 1954, כאשר רכבו התנגש במשאית מצפון לדה מוין. הוא נטמן בבית הקברות של ניו וירג'יניה.
אריאל מררי
אריאל מררי (נולד ב-1939) הוא פרופסור חבר בדימוס בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה שבאוניברסיטת תל אביב. עוסק במחקריו בטרור הבינלאומי.
ביוגרפיה
אריאל מררי נולד בתל אביב, בילדותו התגורר בקיבוץ כפר החורש, בקיבוץ גבעת השלושה, ובפתח תקווה. אמו, מניה מררי, הייתה רופאה ואביו אליהו מררי היה פועל בניין, נוטר, ואחר כך פקיד ממשלתי. למד בתיכון עירוני ה' ואחר-כך הצטרף לקיבוץ משגב עם במסגרת גרעין של המחנות העולים. בצה"ל שירת בנח"ל מוצנח בשרות סדיר.
מררי הקים בפקולטה את המעבדה הראשונה בארץ לפסיכולוגיה פיזיולוגית שעסקה בחקר המוח והשינה. במלחמת יום הכיפורים שירת בחטיבת מילואים של הצנחנים ונפצע קשה. פגישתו עם נושא הטרור הייתה בשנת 1976, עת שירת במפקדת קחצ"ר וגויס על ידי ראש ענף לוחמה בטרור, סא"ל רן בג, לעזור ביצירת המתודה לנושא המשא ומתן עם מחבלים, תחום מומחיותו עד היום (2015). לימד קורסים וסמינרים על טרור, לוחמה פסיכולוגית, והרתעה במסגרת הפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב. את רוב מאמריו פרסם בכתבי עת של מדע המדינה.
ב-1975 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1977 שהה כפרופסור אורח ועמית מחקר בפקולטה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנים 1978–1989 היה עמית בכיר ומנהל הפרויקט לחקר הטרור במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המרכז הקים בסיס נתונים נרחב על הטרור העולמי, שהיווה תשתית לעבודתו המחקרית, ושימש כמאגר מידע לחוקרים רבים ולאנשי תקשורת.
בשנים 1982–1985 עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 הקים ועמד בראש היחידה לחקר האלימות הפוליטית במחלקה לפסיכולוגיה.
ב-2006 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן לימד במשך שנים אחדות קורסים לתואר שני בבית הספר לממשל, המרכז הבינתחומי הרצליה.
במהלך השנים שימש כחבר בוועדה המייעצת של מכוני מחקר אחדים על הטרור ברחבי העולם, וכחבר בוועדות המערכת של כתבי עת בינלאומיים שונים המתמחים בטרור.
השתתף בכמאה כנסים בינלאומיים על היבטים שונים של הטרור. הוזמן להרצות באוניברסיטאות רבות. בין היתר, הוזמן לשאת הרצאות מרכזיות בכנס השנתי של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (2002, 2008), בכנס השנתי של ארגון הפסיכולוגים הקנדי (2011), בכנס על הטרור שהתקיים במסגרת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה – OSCE (1996), הרצאת פול ווילקינסון באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד (2014), ועוד.
בשנים 2002–2009 שימש כמנהל המדעי של מחקר טרור המתאבדים הפלסטיני מטעם המטה לביטחון לאומי בישראל.
אריאל מררי נשוי מאז 1961 לדליה מררי, פרופ' חבר בדימוס באוניברסיטת תל אביב; מייסדת ונשיאת האגודה הישראלית לפסיכוסומטיקה במיילדות וגינקולוגיה; לבני הזוג שתי בנות: עו"ד עמית מררי, המכהנת כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט פלילי, ויעל מררי-צוקרמן.
פעילות צבאית וציבורית
בשנים 1975–1976 לקח מררי חופשה ללא תשלום מהאוניברסיטה ושירת במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-1976 הצטרף לצוות ניהול המשא ומתן עם מחבלים וניהול משברים באירועי מיקוח שהוקם על ידי סא"ל רן בג כיחידה מבצעית במסגרת אגף המבצעים במטכ"ל, לאחר סיום תפקידו של סא"ל רן בג החליפו ועמד בראש הצוות עד יולי 1997 במסגרת שירות המילואים שלו. אירוע הטרור הראשון שהשתתף בו היה הפיגוע במשגב עם באפריל 1980. במהלך השנים השתתף באירועים נוספים, בהם פרשת קו 300 ב-1984, אוטובוס האמהות ב-1988, חטיפת נחשון וקסמן ב-1994, חטיפת המטוס הסובייטי ב-1988, חטיפת מטוס כיש אייר האיראני ב-1995, ועוד.
שימש כיועץ למשרד המשפטים של ארצות הברית והיה עד מומחה במספר משפטים בארצות הברית ובקנדה שעסקו בטרור, ובהם משפט שעסק באחריות לפיצוץ מטוס פאן אם מעל לוקרבי בשנת 1988, ומשפט שעסק בתקיפת מטוס פאן אם בקראצ'י בשנת 1986, והוזמן פעמים אחדות להעיד כמומחה בפני ועדות שונות של הסנאט ובית הנבחרים האמריקאי.
ב-1993 היה חבר צוות החקירה שמונה בידי ממשלת ארצות הברית כדי לבחון את התנהלות השלטונות בפרשת המצור בווייקו, טקסס, ולהמליץ על שינויים נדרשים בטיפול באירועים דומים - מינוי משותף של משרד המשפטים ומשרד האוצר האמריקאיים. הצוות כלל שמונה מומחים אמריקאיים ושני לא-אמריקאיים.
ב-1997 עמד בראש ועדת מומחים בינלאומית, שהוקמה בידי שני בתי הפרלמנט של ארגנטינה, כדי לבדוק את התמודדותה של ארגנטינה עם הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה ובניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס. ב-1999 שימש יועץ ועד מומחה בפני ועדה מטעם בית המשפט העליון של ארגנטינה לחקירת הפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס.
מחקריו
מאז 1975 חוקר מררי את נושא הטרור העולמי. פרופסור מארק האם מאוניברסיטת מדינת אינדיאנה כתב עליו: "אריאל מררי הציב סטנדרט אקדמי למחקר העוסק במדיניות נגד טרור." מייקל בונד כתב עליו: "אריאל מררי מאוניברסיטת תל אביב, ככל הנראה המומחה החשוב ביותר בנושא הפסיכולוגיה של המחבלים המתאבדים, סובר שהם נתונים יותר להשפעה חברתית וחוששים מנידוי חברתי."
בכתב העת הקנדי של נאט"ו נכתב עליו: "תופעת פיגועי ההתאבדות, לדוגמה, נבדקה בידי אריאל מררי, הפרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, במה שנחשב למחקר המקיף ביותר על יחידים שמבצעים פעולות טרור."
ספרו החשוב ביותר הוא מונהגים למוות.
פחד מרתיע: תגובות הממשלה להתקפות טרור
המאמר משווה את מדיניות התגובה לטרור של ישראל לזו שהייתה נקוטה בידי ארצות הברית עד התקפות הטרור של ה-11 בספטמבר 2001. בעוד שישראל התייחסה לטרור כאל מלחמה, ראתה בו ארצות הברית בעיה של עברה על החוק והעדיפה לטפל בו באמצעות הליכים משפטיים ולא בפעולות צבאיות.
פעולות תגמול גורמות לרגשות של פחד ושנאה בעת ובעונה אחת. כדי שההרתעה תצליח צריך שהפחד יהיה חזק מהשנאה; אם השנאה למרתיע גוברת, הרי שפעולות התגמול יגרמו להסלמה במקום להרתעה.
אם התגמול נמשך, הוא עשוי לשנות את התנהגותו של היריב, אולם הוא אינו יכול לשנות את האינטרסים, האידאולוגיה ונורמות המוסר שלו. מכאן ששינוי ההתנהגות הוא מלאכותי וקצר טווח. סוריה למשל מנעה פעולות נגד ישראל משטחה, אולם תמכה בארגונים הפועלים נגד ישראל ממדינות אחרות.
ניסיונות ההרתעה עד היום נכשלו מכיוון שהם לא הטילו עונשים מספיק קשים על קבוצות הטרור והמדינות התומכות בהן ולא נתפשו אמינים מכיוון שההתנהגות האסורה לא הוגדרה באופן בהיר. ארגוני הטרור והמדינות התומכות בהם סברו שהם יכולים לחיות עם פעולות הענישה. כדי להרתיע, העונש על פעולות טרור חייב לאיים על אינטרסים קיומיים של הארגונים או מדינות הטרור, ולהיות מוצג בצורה ברורה וחד משמעית.
טרור כאסטרטגיה של התקוממות
המאמר
מוני גלרטר
דוקטור מוני (סולומון) גלרטר (Moni Ghelerter; 3 באוגוסט 1905 - 4 בנובמבר 1979) היה משפטן, במאי תיאטרון ופרופסור לאומנות הבמה יהודי רומני, אחיינו של לאון גלרטר. פרט לתחום התיאטרון, היה משפטן בהכשרתו.