cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב באוצן (1813)
ההתקדמות לבאוצן
נפוליאון ידע שכדי להשיג ניצחון מכריע עליו לרכז את צבאו נגד הקואליציה. הכוחות הצרפתים רוכזו במטרה להפיל את הקואליציה בבאוצן (מקום ההתבססות של כוחות הקואליציה לפי המודיעין הצרפתי) ומשם להתקדם האלה. עקב השינוי בתוכניות של נפוליאון נוצר פער לוגיסטי שהיה חמור במיוחד עקב מיקומם הרחוק של הקורפוסים השני והשביעי. הכוחות הצרפתים החלו לנוע לעבר באוצן, תרם הקרב הכין נפוליאון את הארטילריה להיות בנקודת מסתור כך שבעת מפלה אפשרית בשדה הקרב היא לא תיפגע במהלך נסיגה. לפי הערכותיו של הקיסר הצרפתי לניי נדרש יום אחד אחריו כדי להגיע לבאוצן.
הקרב
בשעות הצהריים של 20 במאי 1813 תקפו הצרפתים את מחנה הקואליציה ממערב ומצפון לו. עם רדת החשכה האגף הרוסי השמאלי היה בסיכון והעיר באוצן הייתה בידי הצרפתים. בבוקר 21 במאי פיקד נפוליאון על מתקפה כפולה ומתואמת. האגף הרוסי השמאלי התפרק לגמרי במהלך היום בעוד הימני נתקף על ידי כוחותיו של ניי שנעו מצפון וביצע עקיפה לכוחות המוצבים של גבהרד לברכט פון בליכר. הכוחות הפרוסים תחת בליכר הגיבו במתקפת נגד בניסיון לפרק את סדר כוחותיו של ניי. עם הגעתם של כוחות צרפתים נוספים עלה כוחו של ניי על כוחו של בליכר והיה על האחרון לסגת. עקב העובדה שניי לא יצא במרדף אחר כוחות הקואליציה הנסוגים, אלו ברחו בשנית (הפעם הראשונה הייתה בקרב ליצן) מידי הכוחות הצרפתים המתקדמים שכבשו את המקום. נפוליאון לא צלח בניצחון המכריע שפעל להשיגו אך לקרב הייתה חשיבות מרכזית בחזית המזרחית, שכעת הייתה נקייה ולכן ניתן לכוחות הצרפתים לנוע צפונה לעבר לייפציג.
גונאר נילסן
גונאר נילסן (בדנית: Gunnar Nielsen; נולד ב-7 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן פארואזי המשחק בהפנרפיירדיר בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
נילסן התחיל את הקריירה שלו בהבנר בולטפלאג ממנה עבר לבולדקלובן פראם. ב-2 ביולי 2007 חתם בבלקברן רוברס. ב-8 באוגוסט 2008 הושאל למאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
בינואר חתם במנצ'סטר סיטי לשנתיים וחצי והושאל לרקסהאם. ב-28 במרץ 2009 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להיסטון. ב-24 באפריל 2010 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בסיטי כאשר נכנס כמחליף במקומו של שיי גיבן במהלך משחק הליגה נגד ארסנל, ובכך הפך לכדורגלן הפארואזי הראשון שרושם דקות משחק בפרמייר ליג. בקיץ של אותה שנה, האריך את חוזהו בסיטי עד שנת
ב-23 ביולי 2010 נילסן הושאל לטרמניר רוברס עד לינואר. ב-7 באוגוסט נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הליגה נגד אולדהאם אתלטיק. כחודש לאחר מכן נפצע במהלך משחק של נבחרתו.
באפריל חתם בסילקבורג מליגת העל הדנית, אחרי 8 חודשים ללא קבוצה. ב-8 באפריל 2013 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אולבורג.
ב-3 ביולי 2013 נילסן חתם לשנתיים במאת'רוול, בה שיחק בשנת. ב-8 במרץ 2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-4 באפריל 2015 נילסן חתם לעונה בשטיארנן מליגת העל האיסלנדית. בסיום העונה נבחר לכדורגלן העונה של המועדון.
ב-28 באוקטובר 2015 נילסן חתם לשלוש עונות בהפנרפיירדיר.
קריירה בינלאומית
ב-22 במרץ 2009 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי פארו בניצחון 1-2 נגד. ב-3 ביוני 2016 נילסן ענד לראשונה את סרט הקפטן בניצחון 0-2 נגד.
Castles in the Air
"Castles in the Air" הוא שיר מאת דון מקליין, שהוקלט לראשונה בשנת 1970, והיה הסינגל הראשון שיצא בארצות הברית לפני "American Pie". הגרסה המקורית של השיר נכללה באלבום "Tapestry". בפברואר 1971 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום והוא הגיע למקום הארבעים במצעד בילבורד Easy Listening/Adult Contemporary. אחרי הצלחת הסינגל "American Pie" נכלל השיר "Castles in the Air" כבי-סייד של השיר "Vincent".
ב-1981 הקליט מקלין את השיר "Castles in the Air" פעם נוספת. גרסה זאת של השיר היא בלדה איטית יותר בהשוואה לקצב המהיר של הגרסה המקורית. הגרסה נכללה באלבום "Believers" ואחר כך החליפה גרסה זו את השיר באלבום "Tapestry". גרסה זו זכתה להצלחה רבה יותר והגיע למקום ה-36 במצעד הבילבורד ולמקום ה-31 במצעד Cash Box. באוסטרליה הגיע השיר למקום ה-11 במצעד. עוד הגיע השיר למקום השביעי במצעד Adult Contemporary בארצות הברית ולמקום השני בקנדה.
השיר מתאר אדם שאינו מרוצה ועייף מסגנון החיים האורבני. על אף שהוא יליד העיר, הוא מחליט לנטוש לא רק את "המגדלים באוויר" העירוניים, אלא גם את אהובתו שם. בגלל אהבתו לחיי הכפר הוא מחליט לחפש אהבה עם אישה שחושבת כמוהו.
מנעול אלקטרו מגנטי
מנעול אלקטרומגנטי הוא מנעול שהנעילה שלו מתבצעת על ידי אלקטרומגנט שתופס את הלוחית הנגדית כאשר עובר בו זרם, הזרם שומר על הדלת נעולה. פתיחת הדלת מתבצעת באמצעות פעולה אקטיבית בעת הפסקת הזרם החשמלי.
המנעול האלקטרומגנטי מורכב משני חלקים: אלקטרומגנט שמתחבר למשקוף לחשמל לוחית ברזל נגדית מחוברת לדלת, כאשר מעבירים זרם חשמלי באלקטרומגנט הוא מתמגנט ותופס את הלוחית הנגדית ושומר על הדלת נעולה. הדלת נפתחת כאשר נפסק הזרם החשמלי. המנעולים האלקטרומגנטיים עובדים על מתח נמוך של 12 או 24 וולט בזרם ישיר.
היסטוריה
המנעול האלקטרומגנטי הראשון הומצא בקנדה בעיר מונטריאול בשנת 1969. בעיר היה חשש לנעילת דלתות במקומות המוניים עקב שריפות שעלולות להתפרץ. ועלה הצורך במציאת פתרון לספק הגנה ואבטחה באופן שוטף, אך בעת שרפה תתאפשר פתיחת דלתות באופן מיידי. לאחר פיתוח אב טיפוס ראשוני התבצעו פיתוחים נוספים עבור מוצרים משלימים לפתיחת הדלתות.
עקרון פעולה
אלקטרומגנט הוא סוג של מגנט שבו השדה המגנטי מופק באמצעות זרם חשמלי המועבר מסביב לליבת מתכת, ובו השדה המגנטי מתפוגג כאשר הזרם החשמלי נפסק.
למנעול האלקטרו מגנטי קיים מגוון רחב של גדלים וסוגים.
מסווגים את המנעולים האלקטרו מגנטים לפי כוח ההחזקה שלהם, ועל פי מאפייניהם השונים.
השוואה טכנית
מנעולים אלקטרו מגנטיים הם שדרוג ביחס למנעול חשמלי רגיל.
מוצרים משלימים לפתיחת מנעולים אלקטרו מגנטיים
לכל מנעול אלקטרו מגנטי מתווספים רכיבים חשובים והם מוצרים משלים לצורך פתיחת הדלת - מכיוון שהפתיחה היא חשמלית בלבד יש להשתמש באמצעי פתיחה משני צידי הדלת! בניגוד למנעול חשמלי שהיציאה היא בדרך כלל עם ידית מבפנים. לצורך פתיחה משני צידי הדלת ניתן לשלב בין המוצרים השונים לנוחות מקסימלית ולפי הצרכים במקום ההתקנה. בנוסף ישנם אפשרויות לפתיחת שערים/דלתות מרחוק באמצעות "שיחה" לצורך ניתוק המגנט ופתיחת הדלת/השער שהמכשיר מחובר. אפשרות זו היא יחסית זולה לטכנולוגיה זו ומגיעה עם סים כלול ואפשרות פתיחת טלפון באמצעות חיוג למספרים שונים או ב הגבלת הכמות הכניסה פר אדם כך מאפשר בקרה מלאה אחר הדבר.
לירון דונל
לירון דונל (נולדה ב-1976) היא קצינה בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרתת כראש מטה פיקוד העורף. קודם לכן שירתה כקצינת אג"ם של פיקוד העורף ומפקדת מחוז דן בפיקוד העורף.
קריירה צבאית
דונל התגייסה לצה"ל ב-1994. שירתה כמ"כית ומפקדת פלוגת טירונים בבסיס ג'וליס. שירתה כמפקדת צוות, מפקדת פלוגה וסגנית מפקד גדוד בבית הספר לקצינים של צה"ל.
ב-2011 מונתה לראש ענף אימונים בזרוע היבשה.
ב-2012 מונתה לראש ענף תעסוקה מבצעית בחטיבת המבצעים.
ב-2015, מונתה למפקדת גדוד ארז בבה"ד 1, וכיהנה בתפקיד זה בעת פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב.
באוגוסט 2017, הועלתה לדרגת אל"ם, ומונתה למפקדת מחוז דן בפיקוד העורף. היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד מפקדת מחוז. באוגוסט 2019 מונתה לקצינת אג"ם של פיקוד העורף.
ב-11 ביולי 2022 הועלתה לדרגת תא"ל, וב-31 ביולי 2022 נכנסה כאישה הראשונה אי פעם לתפקיד סגנית מפקד פיקוד העורף. בתפקידה היא ממלאת מקומו של ראש המטה בהיעדרו, משמשת כקצינת חיל ראשית וראש חטיבת התכנון, ואחראית להכנת פיקוד העורף למלחמה
חיים אישיים
נשואה לרם ואם לשלושה. מתגוררת במיתר.
נוסח שומרון
נוסח השומרונים לתורה ("נוסח שומרון") הוא הנוסח של חמישה חומשי תורה לפי מסורת הדת השומרונית. נוסח שומרון לתורה נבדל מנוסח המסורה שבידי היהודים באלפי פרטים, בצורת הכתב השומרוני שבו הוא כתוב וכן בהגיית הכתוב. מרבית ההבדלים נוגעים לדרך המסירה, לצורות לשון ולכתיב מלא וחסר ומקצתם נוגעים לעניינים אידאולוגיים-דתיים.
בניגוד ליהודים ולנוצרים, השומרונים אינם מכירים בקדושתם של ספרי הנביאים, או בסמכותה של התושב"ע. מכיוון שכך, 'נוסח שומרון' – המכיל את התורה בלבד – הוא הכתב הקנוני הבלעדי של השומרונים.
הבדלים בין נוסח השומרונים לבין נוסח המסורה
לפי המניין המקובל במחקר, שונה נוסח השומרונים מנוסח המסורה בכ-6,000 פרטים, מהם כאלפיים פרטים התואמים את גרסת תרגום השבעים. קרבה הדוקה נמצאה גם לטקסטים שנמצאו במגילות מדבר יהודה. כמו כן מאות הבדלים נוספים, שאינם משתקפים בנוסח הכתוב, עולים ממסורת הקריאה של השומרונים בתורתם.
לאור הקרבה בין נוסח השומרונים לתרגומים ולמגילות מדבר יהודה מבחינים בין רכיבים קדומים בנוסח השומרוני, שהוכנסו בנוסח לפני שהגיע לידי השומרונים (קדם-שומרוניים), לבין מאפייני הדת והלשון השומרונית כפי שהם ידועים ממקורות מאוחרים יותר.
הבדלים הרמוניסטיים
הרמוניזציה היא תופעה של שינויים, תוספות או השמטות בטקסט מתוך מטרה להתאים בין שני כתובים מקבילים שיש ביניהם זיקה מסוימת.
דוגמה להרמוניזציה היא תוספות גדולות הכוללות חזרות מתוך ספר דברים בספרים המוקדמים לו – שמות או במדבר וכן תוספות לטקסט שמטרתן ליצור אחידות. כך למשל, עורך הנוסח השומרוני השווה את פרטיו של הנאום המסכם של משה בספר דברים לטקסטים המקבילים בספרים שמות ובמדבר. אם פרט מסוים לא הופיע בספרים המוקדמים באותו ניסוח שבו הופיע בספר דברים הוא הוכפל באופן המציג את ספר דברים כמצטט סיפורים קודמים. הרחבות נוספות בנוסח השומרוני נעשו באמצעות תוספות לטקסט במקומות שבהם נתפסו כהכרחיות. תוספות מעין אלו נוספו למשל במקומות שבהם חסר פירוט של ביצוע הצווים האלוהים שניתנו למשה.
ההרמוניזציה מתבטאת גם בהתאמות במילים בודדות ובצירופים. כך בסיפור תיבת נח בנוסח השומרונים: "מכל הבהמה הטהורה תיקח לך שבעה שבעה זכר ונקבה" כנגד "אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ" בנוסח המסורה (הרמוניזציה זו מצויה גם בתרגום השבעים ובתרגומים נוספים). ההעדפה לצירוף "זכר ונקבה" בפסוק זה באה לשם ההאחדה עם המשך הסיפור, שבו חוזר צירוף זה ולא "איש ואשתו".
סידור "הגיוני" של הכתוב
הבדלים מן הסוג הזה נוגעים לקשיים הגיוניים מן ההיבט הספרותי שקיימים בנוסח המסורה ונעדרים מנוסח השומרונים. כך למשל מתוארת נוכחות העם במעמד הר סיני בנוסח המסורה: "וְכָל-הָעָם רֹאִים אֶת-הַקּוֹלֹת וְאֶת-הַלַּפִּידִם, וְאֵת קוֹל הַשֹּׁפָר, וְאֶת-הָהָר, עָשֵׁן". לעומת זאת מציג נוסח השומרונים את הכתוב בהתאם הסמנטי הראוי ביחס לחושי האדם: "וְכָל הָעָם שֹׁמֵעַ אֶת הַקּוֹלוֹת וְאֶת קוֹל הַשּׁוֹפָר וְרֹאִים אֶת הַלַּפִּידִים וְאֶת הַר הֶעָשָׁן".
ואולם הבדלים מעין אלה מייצגים לא פעם מסורת כתיבה קדומה מנוסח המסורה, והם יכולים להעיד על טעויות סופרים שמקורן בהעתקות של נוסח המסורה. לדוגמה, תחת הפסוק "וְאֶת-הָעָם--הֶעֱבִיר אֹתוֹ, לֶעָרִים" גורס נוסח השומרונים בחילופי אותיות דומות, רי"ש ודל"ת, "וְאֶת הָעָם הֶעֱבִיד אוֹתוֹ לַעֲבָדִים". שינוי האותיות בפסוק הוביל לשינוי במשמעות הפסוק כולו. שינוי זה מופיע גם בתרגום השבעים, ומסיבה זו חלק מהחוקרים הניחו שהטעות חלה דווקא בנוסח המסורה. כמו כן הפסוקים הקודמים של אותו הפרק בספר בראשית מלמדים שהרפורמה של יוסף לא כללה את העברת העם לערים, אלא הפיכה של העם לעבדים. אמנם חוקרים אחרים טענו שהביטוי "העביד לעבדים" לא מצוי בשום מקום, והוא המשובש. כמו כן, חוקרים אחרים הצביעו על השימוש של מחברי התרגום השומרוני בתרגום השבעים, וייתכן שמשם זה חדר גם לנוסח השומרוני.
הבדלים פרשניים-רעיוניים
הבדלים פרשניים-רעיוניים נוגעים ליישוב קשיים תאולוגיים ואחרים בטקסט. הבדלים רבים מסוג זה אינם ייחודיים לתורת השומרונים, ולרבים מהם יש מקבילות בתרגומי התנ"ך ובמדרשי חז"ל.
מן ההבדלים הפרשניים-רעיוניים בנוסח השומרונים הוא יישוב הקושי שבפסוק: "וַיְכַל אֱלֹהִים בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי מְלַאכְתּוֹ אֲשֶׁר עָשָׂה". כיוון שאי אפשר להניח שאלוהים עבד בשבת, תוקן הפסוק ובמקומו נכתב: "ויכל אלוהים ביום הששי" (זוהי הגרסה גם בתרגום השבעים ובפשיטתא). השפעת המדרש ניכרת למשל בגרסת השומרונים לבראשית לד 1: "ותצא דינה להראות בבנות הארץ" במקום גרסת נוסח המסורה: "וַתֵּצֵא דִינָה... לִרְאוֹת, בִּבְנוֹת הָאָרֶץ". וכך לפי המדרש: "לא יצאה אלא להראות עצמה ויפיה" (מדרש אגדה, עמ' 86; מדרש שכל טוב א', עמ' 189); "ותצא דינה בת לאה לראות וליראות" (מדרש תנחומא לפסוק).
התמלאות הכתיב
נוסח שומרון, ככתיבים מאוחרים נוספים, מתאפיין בשיטת הכתיב המלא, כגון "ריאשון", "ראישונה"; "מיתו"= מֵתוֹ ועוד.
ערעור האותיות הגרוניות
שינויים רבים בין נוסח שומרונים לנוסח המסורה מצויים באותיות הגרוניות, כך מרובים חילופי "אל" ו"על", "והאלוהים אנח לידו" במקום "אִנָּה", "האפכה" במקום "הַהֲפֵכָה" ועוד. השינויים הרבים באותיות הגרוניות שבנוסחת התורה השומרונית נובעים מערעור הגיית העיצורים הגרוניים בקרב השומרונים. תהליך זה של ערעור הגרוניות תחילתו כבר בתקופת המקרא והוא ניכר ביותר במגילות מדבר יהודה ובלשון חז"ל.
החלפת מילים נדירות בצורות שגורות יותר
מילים נדירות וצורות חריגות מוחלפות בנוסח השומרונים במילה רגילה שגורה יותר משום שהכותב לא הבין את המילה הקדומה או לשם הבנת הקורא. כך המילה "סותה" בפסוק "כִּבֵּס בַּיַּיִן לְבֻשׁוֹ, וּבְדַם-עֲנָבִים סוּתֹה" המקבילה אל " לְבֻשׁוֹ", הוחלפה בנוסח השומרונים במילה "כסות" שהייתה רגילה במציאות בת זמנו של השומרוני. הדבר אמור גם בצורות ארכאיות, כגון סיומות יחסה מיושנות וה"א ונו"ן מאריכות, כך "וחית הארץ" במקום "וְחַיְתוֹ אֶרֶץ" וכן "ישמעו" על פני "יִשְׁמְעוּן".
כתבי היד של התורה השומרונית
כתבי היד הקדומים ביותר של החומש השומרוני נכתבו בימי הביניים המוקדמים. כתב היד הקדום ביותר הוא מהמאה ה-12, וכתבי יד מאוחרים יותר הם מהמאות ה-15-14. בין כתבי היד המרובים של הנוסח השומרוני מצויים חילופי כתיב מרובים, שעניינם כתיב מלא וחסר, דקדוק, תורת ההגה ותורת הצורות. מעדויות עקיפות, כדוגמת התרגום הארמי של נוסח השומרונים, אפשר ללמוד שגם תוכנה של המסורת השומרונית לא היה אחיד, עד שהתגבש נוסח קבוע שהועתק בין כתבי היד.
כל כתבי היד של התורה השומרונית נחשבים בעיני השומרונים, כהעתק מן "המגילה הקדושה אשר בשכם". מגילה זו מכונה בפי השומרונים "ספר אבישע", שכן לפי מסורת השומרונים הוא נכתב על ידי אבישע בן פנחס בן אלעזר הכהן במאה ה-13 לפנה"ס, בתקופת יהושע. אולם לפי השערות החוקרים, מגילה זו מורכבת מכמה יריעות שהמוקדמות ביניהן נכתבו במאה ה-12 או במאה ה-13, ועליהן נוספו תוספות מאוחרות מן המאה ה-14.
כתבי היד של התורה השומרונית כתובים כולם בכתב השומרוני, שהתפתח מהכתב העברי הקדום, ולא בכתב הארמי המרובע המשמש בתורת היהודים. מניתוח פלאוגרפי של הכתב העברי שבידי השומרונים עולה כי המגילות שנשתמרו משקפות צורה של הכתב העברי שרווחה בתקופת החשמונאים. כאשר נתגלו המגילות במאה ה-17 כתובות בכתב העברי, נראו הן כמקוריות וקדומות לכתבי היד של נוסח המסורה שהיו כתובים בכתב המרובע.
הראשון שערער על קדמותו של הנוסח היה וילהלם גזניוס שהשווה בספרו מ-1815 בין נוסח השומרונים לנוסח המסורה ומצא שמונה סוגים של הבדלים בין הנוסחים. בעקבות מחקרו רווחה ההנחה במחקר שנוסח השומרונים הוא נוסח מתוקן וערוך, כלומר משני לנוסח מסורה המקורי. הנחה זו עוררה קשיים בעיקר בשל הדמיון בין נוסח השומרונים לתרגומים ולמדרשים.
מאה שנים מאוחר יותר קבע פאול קאלה ששני הנוסחים הנתונים, היהודי והשומרוני, התפתחו משני טיפוסי טקסט שהתקיימו בעת העתיקה. הטקסט שהשומרונים אימצו משמר מצד אחד גרסאות קדומות, הדומות לגרסאות תרגום השבעים, ספר היובלים, ספר חנוך א' והמובאות מן התורה שבברית החדשה, ומצד שני הוא פשוט מנוסח המסורה ובהיר ממנו משום השינויים שנעשו בו והתוספות שנוספו אליו.
השערה זו של קאלה, שנוסח השומרונים מורכב מנוסח קדום שרווח בימי בית שני ומתוספות מאוחרות יותר, הובהרה עם מציאת קטעי תורה 'קדם-שומרוניים' במגילות מדבר יהודה. טקסטים אלה תרמו למחקר בנוסח השומרוני וסייעו לקבוע את זמנו של נוסח השומרונים לתורה.
טקסטים קדם-שומרוניים
טקסטים "קדם-שומרוניים" הוא כינוי שנתנו חוקרי מגילות מדבר יהודה לקטעי תורה קדומים שנמצאו בין המגילות והם בעלי דמיון מובהק לנוסח השומרונים לתורה. טקסטים אלה אינם שומרוניים, שכן נעדרים בהם סממנים אידאולוגיים-דתיים הייחודיים לשומרונים, אך הם דומים מאוד לנוסח השומרונים בבחינת תוספות ההרמוניזציה שנמצאו בהם. מהקרבה ההדוקה בין טקסטים קדם-שומרוניים אלה לבין נוסח השומרונים עולה כי השומרונים משמרים נוסח קדום הדומה לנוסח שבמגילות אלה.
התפיסה במחקר היא שנוסח השומרונים מייצג מסורת ארץ ישראלית של התורה במקביל לשני טיפוסים אחרים של התורה שהתקיימו באותה עת: תרגום השבעים, המייצג טיפוס שהתפתח במצרים, ונוסח המסורה, המייצג טיפוס שחל בבבל.
השומרונים אימצו את הנוסח שעליו מתבססת תורתם ככל הנראה כבר במהלך המאה השנייה לפני הספירה, עם הקמת ממלכת החשמונאים. על הנוסח הקדום הוסיפו תוספות משלהם - אידאולוגיות ולשוניות - במהלך המאה השנייה לפנה"ס, טרם חורבנו של המקדש השומרוני בהר גריזים, בשנת 111 לפני הספירה.
מסורת הקריאה של השומרונים
הנוסח השומרוני כולל אך ורק את כתיב האותיות ללא ניקוד שיטתי. את הנוסח מלווה מסורת קריאה שמועברת בעל מפה מדור לדור בקפידה רבה. מסורת זו היא הדרך היחידה להכרתה של הגיית השומרונים, הנחשבת חטיבה בפני עצמה בכלל המסורות של עדות ישראל.
זאב בן חיים חקר את קריאת השומרונים בתורה וניתח אותה מבחינה פונולוגית ומורפולוגית. הוא ערך את מחקרו בזיקה לתורת מדקדקי השומרונים בימי הביניים, וממחקרו עלה כי מסורת הקריאה בתורה בפי השומרונים בימינו מתמשכת מדורות קדמונים. כמו כן ההבדלים בין שתי מסורות הקריאה מתועדים במהדורה של אברהם טל ומשה פלורנטין לנוסח השומרונים לתורה.
תרגומים
נוסח השומרונים לתורה תורגם לארמית ולערבית.
התרגום הארמי השומרוני לתורה הוא תרגום מילולי בדומה לתרגום אונקלוס. לתרגום זה חדרו מילים יווניות המעידות שהתרגום נערך במאות ה-4-1, בתקופה שבה הייתה השפעה חזקה של היוונית על הארמית.
נוסח השומרונים לתורה תורגם לערבית על ידי אב-חסדה (אבו אל-חסן) הצורי במאה ה-11. במשך הזמן נספגו לתרגום פירושים מתרגומו של רבי סעדיה גאון, הסותרים לא פעם את הפרשנות השומרונית. במאה ה-13 ערך אבו סעיד בן אבי אל-חוסיין את התרגום והסיר כל השתמעות שעשויה לסתור את נוסח השומרוני. התרגום בעריכתו של אבו סעיד יצא לאור בשלמותו עם פרסום מהדורותיו של חסיב שחאדה ב-1990 וב-2002.
התייחסות לנוסח שומרון ביהדות ובנצרות
החומש השומרוני היה ידוע בייחוד נוסחאותיו גם ליהודים וגם לנוצרים עוד בתקופה עתיקה.
גם בנצרות ישנם אזכורים להבדלים בין הנוסח השומרוני לבין נוסח המסורה. אולם בנצרות מוצג נוסח השומרונים בדרך כלל, בניגוד לחז"ל, כעדיף מנוסח המסורה. כך אוריגנס, אבי הכנסייה הנוצרית, בעל ההקספלה, בן המאה השנייה לספירה, מביא מספר גרסאות בנוסח השומרונים, שאינן מופיעות בנוסח המסורה. כן מזכירים את נוסח השומרונים הירונימוס, מתרגם הוולגטה, בן המאה הרביעית לספירה, וגם אבות כנסייה אחרים.
Flux
Flux (בעברית: שטף) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אלי גולדינג, מתוך האלבום, Brightest Blue. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2019, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אלי גולדינג, ג'ים אליוט, ג׳ו קירנס והופק על ידי ג'ים אליוט, ג׳ו קירנס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-49 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-1 במרץ 2019, בשידור חי והועלה לערוץ היוטיוב של אלי גולדינג. בקליפ, ניתן לראות את גולדינג מבצעת את השיר במבנה נטוש בו היא מנגנת בפסנתר את השיר תחת מטר של מים.
עונת 1983/1984 בפוטבול ליג
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. קווינס פארק ריינג'רס, וולברהמפטון וונדררס ולסטר סיטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
ליברפול זכתה באליפות בפעם ה-15 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו בירמינגהאם סיטי, נוטס קאונטי ווולברהמפטון וונדררס. במקומן לליגה הבכירה עלו צ'לסי, שפילד וונסדי וניוקאסל יונייטד.
כדורגלנים מצטיינים
איאן ראש מליברפול כבש 32 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
איאן ראש מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית. זאת בפעם השנייה בקריירה.
איאן ראש מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
לראשונה כדורגלן אחד זכה בכל התארים.
650-659 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 659 - 650 לפנה"ס 659 לפנה"ס - רצח זכריה בן יהוידע הכהן
מרד האבירים
מרד האבירים (סתיו 1522 – 7 במאי 1523) היה מרד שהתחולל על ידי קבוצה של אבירים הומניסטים ופרוטסטנטים בהנהגתו של פרנץ פון זיקינגן כנגד הכנסייה הרומית הקתולית והקיסר של האימפריה הרומית הקדושה. המרד, שכונה גם בשם "מרד הברונים העניים", היה קצר מועד, אך היווה השראה למלחמת האיכרים הגרמנית, שהתחוללה זמן קצר לאחר מכן (1524–1526).
רקע היסטורי
בימי הביניים המאוחרים היו האבירים האימפריאליים בתקופה של שקיעה מתמדת. התפתחותם של המסחר והתעשייה העירוניים על חשבון החקלאות המסורתית, בשילוב עם מחירי ריבית גבוהים וירידה בערך הקרקעות פגעו באבירים מבחינה כלכלית, בעוד שהערים המתעשרות של האימפריה הרומית הקדושה הפכו חזקות דיים לעמוד בפני התקפות צבאיות. כוחה העולה של האצולה הגבוהה (מעמד הנסיכים) יחד עם החלתו של החוק הרומאי במקומו של המשפט המקובל הקודם, פגעו באבירים מבחינה פוליטית. בנוסף לזאת נפגעה קשות חשיבותם הצבאית כלוחמים בעקבות חידושים צבאיים טכנולוגיים וטקטיים וכינונם של צבאות שכירים הלנדסקנכט, כאשר תכונות אביריות של יכולות אישיות ואומץ בשדה הקרב איבדו מחשיבותם.
האבירים סירבו לשתף פעולה עם האצולה הגבוהה על מנת לחזק את מעמדם מול הערים או לשתף פעולה עם הערים כנגד מעמד הנסיכים. על מנת להוציא לפועל את הרפורמות אותם ביקשו האבירים לממש הם נזקקו הן לשיתוף פעולה של הערים והן של האיכרים. אולם חוסר האמון של האיכרים כלפי מעמד האבירים הניע אותם מלשתף פעולה עמם. רק תוכנית שהייתה מובילה לביטול מוחלט של הצמיתות המשעבדת וזכויות היתר של מעמד האצולה הייתה עשויה לגרום לאיכרים לחבור לאבירים במאבקם לרפורמות.
ב-1495, באספה של וורמס, הציגו הערים האימפריאליות מסמך דרישות שכלל מספר נקודות באקט של מחאה על העדר הייצוג האפקטיבי שלהם ברייכסטאג. עם זאת החלק היחיד במסמך שעבר בחקיקה היה האיסור על "מלחמה פרטית". עם זאת הנסיכים דאגו לוודא שאיסור זה יכול אך ורק על האבירים והנסיכים יוכלו להמשיך ולנהל מלחמות פרטיות. חוק זה שלל מהאבירים מקור מרכזי של הכנסתם וגאוותם מאחר שכיבוש והחזקה של ערים ונסיכים תמורת כופר היוו עבורם את מקור ההכנסה המרכזי.
אחוות האבירים
פרנץ פון זיקינגן שזכה לכינוי "האביר האחרון" התגורר רוב שנותיו בסמוך לריין. לאחר ששימש במשך תקופה מסוימת בשירותו של הקיסר מקסימיליאן במאבקו כנגד ונציה, בילה שנים רבות במתקפות כנגד ערים ונסיכים במעלה ובמורד הריין פעולות שהפכו אותו לאדם עשיר ביותר. בזמן הבחירות של 1519 בפרנקפורט, לתואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה קיבל שוחד רב מצד פרנסואה הראשון מלך צרפת על מנת לזכות בתמיכתו אך בסופו של דבר הוביל את חייליו לפרנקפורט שם אפשרה נוכחותם להבטיח את ניצחונו של קארל החמישי שזכה בתואר הנכסף.
זיקינגן התוודע אל אולריך פון הוטן אביר דתי-הומניסטי וביחד ניסחו שורה של רפורמות מוצעות שקראו לביטול כל הנסיכויות העצמאיות ולאיחודם של כל השטחים הגרמניים תחת ממשלה לאומית אחת, חילונם של כל הבישופויות הנוצריות וכינונה של "דמוקרטיה של אצילים בהנהגת מונרך". הוטן וזיקינגן קיוו שתוכנית זו תהיה מספקת על מנת לעודד את האיכרים להצטרף למאבקם.
בהשפעתו של הוטן הפכה טירת אברנברג של זיקינגן למרכז של רנסאנס הומניסטי ולאחר מכן של הלותרניזם, שהפיצה את רעיונותיה באמצעות עלונים. זיקינגן עזר להומניסטים ורפורמיסטים רבים להימלט ממקומות בהם היו שרויים בסכנה והעניק להם מקלט בטירתו ואפילו הציע מקלט למרטין לותר לאחר הדיאט של וורמס, אך לותר בחר להישאר במקום זאת בחסותו של פרידריך מסקסוניה.
ב-1522, כאשר הקיסר שהה בספרד, כינס זיקינגן את "אספת אחוות האבירים". האספה בחרה בו כמנהיגה והחליטה להפעיל כוח על מנת להשיג את יעדיה לאחר שלא הצליחה להשיגם בדרך חוקית עקב ייצוגם הדל של האבירים ברייכסטאג. האויב שסומן ראשון כמטרה עם תחילת המרד היה ריצ'רד גרייפנקלאו, הארכיבישוף של טרייר, יריב מר של לותר ותומכיו. התואנה ששימשה לפתיחת המתקפה הייתה כופר שלא שולם על ידי שני חברי מועצת העיר תמורת שחרורם לאביר אחר ששבה אותם מספר שנים קודם לכן. בנאום שנשא בפני תושבי העיר עם פתיחת המרד השתמש ברטוריקה דתית משולהבת במטרה לעודד את תושבי העיר להיכנע ולהדיח את הארכיבישוף על מנת לחסוך מהאבירים את הצורך בעריכת מצור על העיר.
המערכה על טרייר וסופו של המרד
זיקינגן החל מארגן צבא בעזרתם של אבירים שכנים כאשר חייליו מניפים את הדגל הקיסרי וטען שהוא פועל בשם הקיסר. עם זאת הדיאט הקיסרי בנירנברג שהחזיק בסמכויות הקיסר בהיעדרו סירב להכיר בזאת, והורה לזיקינגן להפסיק את המרד באיום של חרם קיסרי. המתקפה על העיר החלה בסתיו מה שמורה על כך שזיקינגן לא התכוון להתקדם הלאה באותה שנה.
זיקינגן התעלם מהחלטות הדיאט והחליט להמשיך במתקפה. עם זאת אנשי העיר לא שוכנעו מדבריו וסירבו לצאת כנגד ריצ'רד שהתגלה כמפקד צבאי מוצלח. בנוסף לכך קיבל הארכיבישוף סיוע מצד רוזן פלטין ומצד הלנדגרף של הסן שבאו לעזרתו. לאחר 7 ימי מצור שכללו 5 ניסיונות תקיפה, אזל אבק השריפה לכוחותיו של זיקינגן והוא נאלץ לסגת חזרה לטירתו. בינתיים הטילה עליו מועצת העוצרים האימפריאלית צו של חרם קיסרי.
במהלך נסיגתו טענו מתנגדיו כי הוא בזז את כל האזור הכפרי כולל את העיר קייזרסלאוטרן. לעומתם טענו תומכיו שמעשי הביזה היחידים שביצע היו כנגד הכנסיות והמנזרים השנואים.
זיקינגן עזב את אברנברג ובילה את חודשי החורף בטירתו המבוצרת היטב בלנדשטול, משם קיווה להמשיך את מאבקו. טירה זו נחשבה לאחת הטירות החזקות ביותר בגרמניה וזיקינגן חש בה בטוח. בינתיים נסוג הוטן לשווייץ כשהוא מנסה ביחד עם תומכיו להשיג תמיכה לפתיחת מערכה צבאית נוספת כעבור שנה.
כאשר פתחו שלושת בעלי הברית הנסיך לודוויג החמישי (רוזן פלטין) פיליפ הלנדגרף של הסן והארכיבישוף ריצ'רד מטרייר במצור על טירתו בלנדשטול ציפה זיקינגן להחזיק מעמד לפחות במשך ארבעה חודשים, בתקווה שעד אז יגיעו תגבורות מבחוץ לעזרתו. עם זאת הוא לא העריך נכונה את עוצמתה של הארטילריה החדישה שעמדה ברשות התוקפים, שהפגיזו את טירתו באינטנסיביות בתוך שבוע בלבד הפכו את טירתו לעיי חורבות. זיקינגן עצמו סבל מפציעות קשות. וב-7 במאי 1523 נאלץ להיכנע לשלושת הנסיכים ומת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
עם מותו איבד מחשיבותו כמעט לחלוטין מעמד האבירים ככוח צבאי משמעותי בגרמניה וסימל את שקיעתה של האבירות באירופה. הוטן המשיך לחיות עוד מספר חודשים אחרי זיקינגן לפני שנפטר ממחלת העגבת במנזר בשווייץ בו שהה לאחר נסיגתו.
טירותיהם של מרבית המשתתפים והתומכים במרד הוחרמו. הארכיבישוף ממיינץ אף נקנס בשל החשדות נגדו במעורבות במהלכים שהובילו אל המרד. האבירים היו עתה ברובם במצב של פשיטת רגל עקב כישלון המרד לנוכח אינפלציה גוברת, פגיעה בחקלאות, דרישות גוברות מצד הנסיכים וחוסר יכולתם להמשיך ולהתפרנס מ"ביזה חוקית".
רוב האבירים המשיכו להתקיים כאדונים פיאודלים פחותים בחשיבותם שהתקיימו על ידי הטלת מיסים כבדים על איכריהם. לא היה להם עתה עוד מעמד עצמאי של ממש, ואלה שכן הצליחו להתעלות מעל מעמדם עשו זאת על ידי כך שהצליחו לשמש כאנשי מינהל מוכשרים כמרים או אנשי צבא בשירותם של הנסיכים. מעטים כמו האביר פלוריאן גאייר סירבו להשלים עם הנסיבות שנכפו עליהם (והיו הגורמים לפרוץ המרד) והצטרפו בסיוע למרד האיכרים הגרמני שהתחולל מספר שנים מאוחר יותר. הסירוב הגורף בקרב האבירים לשלם את מס המעשר לכנסייה במהלך המרד התפשט בהדרגה למעמד האיכרים והיה אחד הגורמים לפרוץ המרד בקרבם.
בית הכנסת דבלינג
בית הכנסת דבלינג (בגרמנית: Synagoge Döbling) היה בית כנסת בפרוור ברובע ה-19 של העיר וינה, בירת אוסטריה (חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית באותה תקופה). בית הכנסת נחנך בשנת 1907 אבל נהרס ונחרב חלקית בפרעות ליל הבדולח בלילה שבין 9 ל-10 בנובמבר 1938. בשנת 1995 שופץ המבנה והוסב לבניין מגורים.
היסטוריה
בית הכנסת נוסד על ידי עמותת "אגודת בית הכנסת של דבלינג" בשלהי המאה ה-19. לא ידוע מתי הוקמה העמותה, אך היא נתמכה על ידי הקהילה היהודית בווינה בשנות ה-90 של המאה ה-19. העמותה ישבה בפורמוסרגסה (Vormosergasse) שבוינה, ובשנת 1904 עברה לגטרבורגסה (Gatterburggasse). תוכניותה של העמותה להקים מבנה גדול ויקר, ככל הנראה בגטרבורגסה, לא יכלו לצאת אל הפועל על ידי הנהגת העמותה ונראה היה כי היא תפורק בלי להצליח להקים את מבנה בית הכנסת שלשם הקמתו יוסדה. למרות שרוב חברי העמותה תמכו בפירוקה, קבוצה שהתקבצה סביב יוליוס לדרר (Julius Lederer) תכננה להקים לכל הפחות חדר-תפילה במקום הבניין הגדול אותו לא הצליחו לייסד. קבוצת לדרר החליטה לרכוש בניין בדולינרגרסה מספר 3 (Dollinergasse) לשם הקמת המבנה. בעזרת תמיכת הקהילה היהודית, שסיבסדה את הפרויקט ב-40,000 כתר אוסטרי, הוסב המבנה בדולינרגאסה מספר 3 לבית כנסת, שעוצב על ידי יוליוס וולמות' (Wohlmuth) בסגנון אר נובו. בית הכנסת הוקדש ב-5 בספטמבר 1907. בית הכנסת הכיל חדר-תפילה עם עזרת נשים ובסך הכל יכלו להתפלל בו 460 אנשים, בית ספר עברי דתי וכן חדרים לארגון הנשים המקומי ולארגון ההורים היהודי. המבנה נהרס, נבזז והוחרב חלקית בליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938. בשנת 1995 המבנה נהרס באופן סופי ובמקומו הוקם מבנה מגורים, כשרק לוחית קטנה בחזית המבנה מזכירה לעוברים ושבים שפעם היה שם מבנה של הקהילה היהודית.בשנת 2018 הוצבה בחזית המבנה, כמו באתרים נוספים בווינה בהם היו בעבר בתי כנסת שנחרבו, עמוד תאורה בצורת מגן דוד.
פרנץ יוזף שטראוס
פרנץ יוזף שטראוס (בגרמנית: Franz Josef Strauß, 6 בספטמבר 1915 – 3 באוקטובר 1988) היה פוליטיקאי גרמני שמרן, אשר כיהן במשך שנים רבות בתפקידים בכירים שונים בממשלות מערב גרמניה בתוקף תפקידו כמנהיג המפלגה הנוצרית-סוציאלית, והיה נשיא מדינת בוואריה.
ביוגרפיה
פרנץ יוזף שטראוס נולד במינכן. בין השנים 1935 ועד 1939 למד כלכלה, היסטוריה, ולימודים גרמניים באוניברסיטה של מינכן. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת שטראוס בוורמאכט ונלחם בחזית המערבית וגם בחזית המזרחית. במהלך המלחמה נפגע מכויות קור ועבר לשרת כ"קצין הדרכה נציונל-סוציאליסטית" (Führungsoffizier), שתפקידו היה אינדוקטרינציה פוליטית נאצית של החיילים, בבסיס ההדרכה של כוחות ההגנה האווירית.
בתום המלחמה השתחרר שטראוס בדרגת סגן והועסק כמתורגמן בשירות הצבא האמריקני אשר העניק לו מינוי של סגן נשיא המחוז. במסגרת תפקידו עסק בהקמת המפלגה הנוצרית-סוציאלית של בוואריה. בשנת 1949 נבחר כחבר הבונדסטג ובשנת 1953 מונה על ידי הקנצלר קונראד אדנאואר כחבר הממשלה, ושר לעניינים מיוחדים. בשנת 1955 מונה לשר לענייני אנרגיה גרעינית ובשנת 1956 כשר ההגנה האחראי להקמתו מחדש של הצבא הגרמני החדש–הבונדסוור. בכך הפך שטראוס לשר הצעיר ביותר שהחזיק במשרה זו. בשנת 1961 מונה ליו"ר המפלגה הנוצרית- סוציאליסטית. בשנת 1962 נאלץ שטראוס להתפטר מתפקיד שר ההגנה כתוצאה מחשיפת "שערוריית דר שפיגל".
משנת 1978 ועד למותו בשנת 1988, כיהן שטראוס כנשיא מדינת בוואריה ונשיא הבונדסראט. בשנת 1980 התמודד שוב בבחירות הכלליות, הפסיד להלמוט קוהל, והפך למבקר חריף שלו.
שטראוס תמך באיחוד אירופי כולל ואף כתב ספר המפרט את תוכניתו בנושא. הוא היה ממקימי ענקית התעופה האירופית "אירבוס" בשנות ה-70 וכיהן כיו"ר שלה עד למותו בשנת 1988. שדה התעופה הבינלאומי של מינכן קרוי על שמו.
שערוריות פוליטיות
במהלך השנים נקשרו בשמו של שטראוס מספר האשמות הנוגעות לטוהר המידות. לוביסט של חברת לוקהיד העיד בפני חוקרי הסנאט האמריקני כי לשטראוס שולם בשנת 1961 סכום של כ-10 מיליון דולר בעודו מכהן כשר ההגנה של גרמניה על מנת שיעדיף את רכישתם של 900 מטוסי קרב מתוצרת החברה במה שנודע לאחר מכן כ"פרשיות השוחד של לוקהיד". שטראוס הכחיש את האשמה ואף תבע בתביעת דיבה את הלוביסט. משלא הוצגו הוכחות להאשמות, גוועה הפרשייה מעצמה.
בשנת 1983 נקבע כי שטראוס אחראי להלוואה על סך 3 מיליארד מארק שהוענקה למזרח גרמניה. אישור ההלואה הייתה בניגוד מוחלט לעמדת מפלגתו אשר תמכה במדיניות שמטרתה התמוטטות כלכלית של מזרח גרמניה. הדבר גרם לפילוג במפלגה ששטראוס הוחזק כאחראי לה.
בשנת 1984 ערך ביקור אצל מנהיג אלבניה, אשר באותה עת הייתה מדינה מבודדת ומסוגרת ואשר שום מנהיג מערבי לא ביקר בה.
הקשר עם ישראל
בכתבת תחקיר שפורסמה במגזין הגרמני דר שפיגל בחודש יוני 2012 נחשף שטראוס כאחד מראשי מערך הסיוע הצבאי הגרמני לישראל. כבר בראשית שנות ה-60 בתקופה בה שימש כשר ההגנה של מערב גרמניה, תמך באופן אינטנסיבי בהעברת אמצעי לחימה ופיתוחים של טכנולוגיות צבאיות חדשניות לישראל. שטראוס ראה בפעילות זו גם את יתרונות הפן הפוליטי של קבלת לגיטימציה בינלאומית אפקטיבית בחסות מדינתם של ניצולי השואה. במאי 1963 הגיע לביקור רשמי בישראל.
במקרה אחד לפחות העביר שטראוס בעצמו פריט של טכנולוגיה צבאית חדשנית. חלק מן המכלולים הצבאיים שהועברו בהנחייתו של שטראוס בעת כהונתו כשר ההגנה, פורקו ממתקנים צבאיים גרמניים ועל מנת להסוות את יעדם, דווחו כגנובים. בין היתר נכללו בהם מסוקים (מסוקי סיקורסקי S-58 (חרגול)), מטוסי מטען, טנקים, נשק נ"מ (תותחי בופורס 40 מ"מ מדגם L-70), תותחים וטילי נ"ט. כלי הנשק הללו ושיפורים שלהם שבוצעו בישראל, היו בעלי השפעה מכרעת על תוצאות מלחמת ששת הימים.
על פי התחקיר הנ"ל, גולת הכותרת של פעילותו לטובת מערכת הביטחון הישראלית, הייתה בסיוע הדיסקרטי שנתן לפיתוח מערכות הנשק הגרעיני של ישראל. בשנת 1961 נפגש שטראוס בפאריס עם שמעון פרס ודוד בן-גוריון אשר שיתפו אותו בכוונותיה של ישראל להצטייד במערכות אלה. העיתונאי רונן ברגמן טוען כי ישראלים מעטים בלבד מודעים לחוב הגדול שמדינת ישראל חייבת לפרנץ יוזף שטראוס ולפעילותו למען ביטחונה.
פרמילה ג'איאפאל
פרמילה ג'איאפאל (באנגלית: Pramila Jayapal; נולדה ב-21 בספטמבר 1965) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת וושינגטון, מאז 2017. ג'איאפאל מייצגת את רוב העיר סיאטל, וכן חלק מפרוורי מחוז קינג. טרם היבחרה לקונגרס ייצגה את מחוז הבחירה ה-37 בסנאט של וושינגטון. היא האישה האמריקאית-הודית הראשונה שנבחרה אל בית הנבחרים האמריקאי, והאדם האסייתי-אמריקאי הראשון שייצג את וושינגטון בקונגרס של ארצות הברית.
ראשית חייה
ג'איאפאל נולדה בצ'נאי שבטאמיל נאדו בהודו, בתם של הסופרת מאיה ג'איאפאל, ואיש השיווק אם. פי. ג'איאפאל. את רוב ילדותה העבירה באינדונזיה ובסינגפור. בשנת 1982, בגיל 16, היגרה לארצות הברית, לשם לימודיה הגבוהים בקולג'. כעבור זמן מה השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן. ג'איאפאל עבדה עבור החברה "PaineWebber" כאנליסטית פיננסית בתום לימודיה האקדמיים. ב-PaineWebber החלה לעבוד על מיזמי פיתוח משיקגו ועד תאילנד. מאוחר יותר עבדה זמן קצר במכירות ושיווק בחברה רפואית לפני שעברה למגזר הציבורי ב-1991.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ייסדה ג'איאפאל את "Hate Free Zone", קבוצת דיפלומטיה ציבורית עבור מהגרים. הארגון "Hate Free Zone" רשם אזרחים אמריקאים טריים בפנקס הבוחרים הרלוונטי להם, ולפעל למען החלת רפורמה במדיניות ההגירה של ארצות הברית ונושאים הקשורים לסוגיה זו. היא תבעה בהצלחה את שירותי ההגירה והאזרחות של ממשל ג'ורג' ווקר בוש כדי למנוע את גירושם של למעלה מ-4,000 סומלים ברחבי ארצות הברית. הקבוצה שינתה את שמה ל-"OneAmerica" במהלך 2008. ג'איאפאל פרשה מתפקידה בארגון במאי 2012. בשנת 2013 הוכרה בידי הבית הלבן כ"אלופת שינוי".
תחילת דרכה הפוליטית
ג'איאפאל הייתה חברה בוועדה המייעצת לראש עיריית סיאטל אד מארי שפעלה למען העלאת שכר המינימום בעיר ל-15 דולר אמריקאי. לאחר מכן כיהנה כיושבת ראש משותפת בוועדת האיתור של ראש העיר לתפקיד מפקד משטרת סיאטל, שהחליטה פה אחד על מינוי מפקדת המשטרה הראשונה בעיר. בראשית 2014 הודיע אדם קלין, חבר הסנאט של וושינגטון, על פרישתו מהחיים הפוליטיים. בעקבות זאת, ג'איאפאל הכריזה על כוונתה להחליפו בתפקיד. היא זכתה לתמיכתו של ראש העיר אד מארי וגרפה למעלה מ-51% מהקולות בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-5 באוגוסט 2014. ביום הבחירות הכלליות נבחרה לסנאט. בבית המחוקקים הייתה נותנת החסות העיקרית של הצעת החוק "SB 5863", המנחה את מחלקת התחבורה של מדינת וושינגטון לנהל תוכנית טרום-התמחות למען נשים ו-People of color; הצעת החוק התקבלה ביולי 2015. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2016 תמכה במועמדותו של ברני סנדרס.
בבית הנבחרים האמריקאי
מחוז הקונגרס השביעי הוא הדמוקרטי ביותר מבחינה דמוגרפית ביותר באזור הפסיפיק נורת' וסט, כך שניצחון בפריימריז הדמוקרטים שקול לניצחון בבחירות הכלליות. בשבועות האחרונים של הבחירות, ג'איאפאל ותומכיה דחו טענות מצד מטה הבחירות של ווקינשו לפיהן היא לא קידמה מספיק חקיקה בסנאט של וושינגטון. ג'איאפאל זכתה בבחירות הכלליות עם 56% מקולות הבוחרים, והושבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. בכך נהפכה לאישה ההודית-אמריקאית הראשונה המכהנת כחברת בית הנבחרים האמריקאי.
ב-6 בינואר 2017 הגישה ג'איאפאל התנגדות לאישור ספירת 16 קולות חבר האלקטורים של ג'ורג'יה, בהם זכה דונלד טראמפ בפער של יותר מ-200 אלף קולות. מכיוון שאף אחד מחברי הסנאט של ארצות הברית באותה העת לא חבר להתנגדותה, בקשתה להתנגדות נדחתה. היא נודעה כמתנגדת חריפה לנשיאותו של דונלד טראמפ. למשל, היא וחבר הקונגרס ג'יימי רסקין הציגו את "חבילת השקיפות של טראמפ" – סדרה של הצעות חוק שמטרתן לקדם שקיפות ולבלום ניגודי עניינים בבית הלבן בכהונתו של טראמפ. במהלך ההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית נועדה עם קהל בוחריה בסיאטל כאות החרמה של הטקס הנשיאותי.
ג'איאפאל הצביעה נגד החלטת בית הנבחרים המגנה את החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה כי ההתנחלויות הישראליות בשטחים שנכבשו בשנת 1967 בגדה המערבית ובמזרח ירושלים בלתי-חוקיות. ביולי 2019, התנגדה להחלטה נוספת המגנה את תנועת ה-BDS. ב-25 באפריל 2018 פרסמו 57 חברי בית הנבחרים, בהם ג'איאפאל, גינוי להכחשת השואה מצד אוקראינה ופולין. הם מתחו ביקורת על חוק השואה החדש של פולין, שיגדיר את האשמת העם הפולני בשותפות לשואה כעבירה פלילית, ואת חוקי הזיכרון של אוקראינה משנת 2015 המפארים את צבא המרד האוקראיני ואת מנהיגיו הפרו-נאצים, כגון רומן שוחביץ'.
ב-20 בינואר 2020, במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, שוב העניקה את תמיכתה למסע הבחירות הנשיאותי של ברני סנדרס. עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2021, התמנתה ג'איאפאל ליושבת ראש השדולה הפרוגרסיבית בקונגרס, הגוש האידאולוגי הגדול ביותר בסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים. בקונגרס זה הצטמצמה השליטה של הדמוקרטים בקונגרס ביחס לכוחה בקונגרס ה-116, מה שהעצים את המתח בין שני הפלגים העיקריים בסיעה הדמוקרטית: השדולה הפרוגריסיבית, הכוללת חברי קונגרס כגון חברי הסקווד, מרי ניומן ומארק פוקאן – והקואליציה הדמוקרטית החדשה, קבוצת חברי קונגרס מתונים הכוללים בין היתר את סוזן דלבנה, קורט שריידר ואמי ברה. בעקבות זאת הפכה ג'איאפאל לקול בולט באגף השמאלי יותר של הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים: במהלך כהונתו של הנשיא ג'ו ביידן פעלה להצבת "רשת הביטחון החברתית" בראש סדר העדיפויות של ממשלו, תוך התנגדות לחוק התשתיות של ביידן (בו מתמקד האגף המתון) במטרה לקדם זכויות מהגרים ואת הטיפול במשבר האקלים.
ג'איאפאל תומכת בהפחתת תקציב הביטחון של ארצות הברית.
בניין המטה הכללי (מוסקבה)
בניין המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (Здание Генерального штаба ВС РФ) הוא מבנה מנהלי הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה ברובע ארבט ברחוב זנאמנקה, 14/1.
נבנה בשנים 1979–1987 על פי תוכנית של האדריכלים מ.ו. פוסוחין (אדריכל ראשי של מוסקבה בשנים 1960–1982), י. ב. פופוב, נ. ג. מינאייב והמהנדסים ס. י. שקולניקוב, ו. ס. ניקולאייב.
היסטוריה
כדי לפנות מקום בשביל הבניין נהרסו הבניינים בזנמנקה, ווזדוויז'נקה, וסמטאות בכיכר ארבט. במיוחד נהרס הבית בו התגוררו החברים ניקולאי רובינשטיין ופיוטר צ'ייקובסקי בצעירותם, כמו גם המלון בו התגורר סרגיי רחמנינוב.
בחצר המטה הכללי נמצא הלובי הקרקעי של תחנת המטרו ארבטסקאיה של קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה. במהלך בניית מבנה המטה הכללי הוסדרו יציאות חדשות מהלובי דרך הבניין לכיוון ווזדוויצ'נקה, כאשר היציאות הישנות, עד לכיכר ארבט, נסגרו.
אדריכלות
בניין המטה הכללי מאכלס רובע שלם. אחת החזיתות פונה לכיכר ארבט. הבניין כולל שמונה קומות. הקירות מעוטרים באבן שיש וגרניט שהובאו מאורל. לחזיתות חלוקה אופקית ואנכית. הסגנון הארכיטקטוני בכללותו מאפיין את מבני המינהל הסובייטיים בשנות השישים של המאה העשרים, אך עם זאת, ישנם כמה מאפיינים של פוסטמודרניזם בעיצוב השערים ובעיצוב החלק הכתום של המבנה.
שרה בריידי
שרה ג'יין בריידי (באנגלית: Sarah Brady, שם נעורים: קמפ; 6 בפברואר 1942 – 3 באפריל 2015) הייתה פעילה חברתית אמריקאית, מהפעילות הבולטות והמשפיעות בהיסטוריה האמריקאית למען הפיקוח על הנשק בארצות הברית.
בריידי עבדה כמורה בוירג'יניה ולאחר מכן מילאה מספר תפקידים במפלגה הרפובליקנית. לאחר שבעלה, ג'יימס בריידי שהיה דובר הבית הלבן בתקופתו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן נותר עם פגיעה מוחית ושיתוק בפלג גופו השמאלי כתוצאה מניסיון ההתנקשות בנשיא רונלד רייגן במרץ 1981, יצאה ביחד עם בעלה למאבק ממושך למען הפיקוח על מכירת והחזקת נשק בארצות הברית.
ביוגרפיה
שרה ג'יין קמפ נולדה בקירקסוויל, מיזורי ב-6 בפברואר 1942. בת ראשונה לל. סטנלי (סטן) קמפ, מורה בתיכון קירקסוויל ומאוחר יותר סוכן FBI ולפרנסס קמפ, מורה במקצועה ועקרת בית. בשנת 1945 נולד אחיה הצעיר, ביל. כחודש לאחר שנולדה התקבל אביה ל-FBI ועזב לקוונטיקו, וירג'יניה בשביל לעבור הכשרה ואימונים. כשסיים עם ההכשרה עברה המשפחה מזרחה, בהתחלה לניו ג'רזי ואז לוירג'יניה. בגיל שנתיים עברה המשפחה לבאפלו, ניו-יורק. מאוחר יותר שבה המשפחה לאלכסנדריה, וירג'יניה שם גדלה שרה וסיימה בשנת 1959 את לימודיה בבית הספר התיכון פרנסיס סי האמונד.
בשנת 1964 סיימה את לימודי התואר הראשון בקולג' ויליאם ומרי. בין השנים 1964 ל-1968 עבדה כמורה בבית ספר ציבורי בוירג'יניה.
בין השנים 1968 ל-1970 עבדה כעוזרת של מנהל הקמפיין בוועדת הקונגרס הרפובליקנית הלאומית (גוף הפועל לבחירתם של מועמדים רפובליקנים לבית הנבחרים של ארצות הברית). לאחר מכן עבדה כעוזרת אדמיניסטרטיבית, תחילה עבור מייק מקקוויט (קולורדו, המפלגה הרפובליקנית) ולאחר מכן בין השנים 1972 ל-1974 עבור ג'וזף מארזיטי  (ניו ג'רזי, המפלגה הרפובליקנית). בין השנים 1974 ל-1978 עבדה כמנהלת מינהל ורכזת שטח בוועדה הרפובליקנית הלאומית.
היא נישאה לג'יימס בריידי באלכסנדריה ב-21 ביולי 1973. ב־29 בדצמבר 1978 נולד בנם היחיד, ג'יימס "סקוט" בריידי ג'וניור.
פעילותה למען הפיקוח על כלי נשק
ב-30 במרץ 1981 נפגע בעלה, ג'יימס בראשו מיריית אקדח של המתנקש, ג'ון הינקלי ג'וניור במהלך ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן. הירי הותיר אותו משותק בפלג גופו השמאלי ומרותק לכיסא גלגלים כמעט לחלוטין. ג'יימס בריידי נותר בתפקידו רשמית כדובר הבית הלבן למשך שארית נשיאותו של רייגן. לצד בעלה, שרה בריידי הפכה "לאחת הפעילות המובילות במאבק למען הפיקוח על הנשק בארצות הברית". מאוחר יותר הם היו פעילים בארגון הלובי "Handgun Control, Inc", אשר אשר עתיד לשנות שמו בדצמבר 2000 ל"קמפיין בריידי למניעת אלימות באמצעות אקדחים". שרה שימשה כיושבת ראש קמפיין בריידי משנת 2000 ועד למותה באפריל 2015. בשנת 1996 הוזמנה ביחד עם בעלה ג'יימס לנאום בוועידת המפלגה הדמוקרטית לקראת בחירות 1996 לנשיאות ארצות הברית. בנאומה סיכמה את הקו שהנחה אותה במאבקה למען הפיקוח על הנשק:
מותה
שרה בריידי נפטרה בגיל 73 ב-3 באפריל 2015 באלכסנדריה, וירג'יניה, מדלקת ריאות. בעלה ג'יימס נפטר באותו הגיל, שנה קודם לכן, ב-4 באוגוסט 2014.
היהודים במלחמת העולם השנייה
היהודים במלחמת העולם השנייה היו הקורבן הגדול ביותר של רצח העם שביצעו הנאצים, אך היהודים השתתפו באופן נרחב בלחימה במלחמה. כ־6 מיליון יהודים הושמדו במלחמה – רוב רובם נרצחו על ידי הנאצים ומשתפי פעולה שלהם בארצות אירופה הנכבשות. מיליון וחצי יהודים לחמו בחזיתות במדי צבאות בעלות הברית, עשרות אלפים לחמו במחתרות ובגדודי פרטיזנים. כחצי מיליון יהודים נפלו בקרבות. חלק פעיל במאבק נגד הנאצים ובניסיונות הצלת היהודים תפסו ארגונים יהודיים בארצות שונות. הייחודיות של השתתפות היהודים במלחמת העולם השנייה באה לידי ביטוי בכך שהיהודים נאבקו בניסיון החיסול של העם היהודי באזורים שהיו בשליטה והשפעה נאצית.
היהודים במדינות בעלות הברית
כ־1.5 מיליון יהודים לחמו במדי צבאות בעלות הברית, מתוכם 556 אלף חיילים בצבא ארצות הברית ו־501 אלף חיילים בצבא ברית המועצות. מאות אלפים מתוכם נהרגו בקרבות, ויותר מ־350 אלף איש נפצעו, כשליש מהם נפצעו באורח קשה.
להלן הנתונים הסטטיסטיים כפי שהוצגו באנציקלופדיה היהודית באינטרנט:
הנתונים אינם כוללים את הפרטיזנים ולוחמי המחתרות היהודים שלחמו בשטחים הכבושים על ידי הנאצים. לפי הנתונים של מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה מדובר ב־93,310 לוחמים נוספים.
השואה בשטחה של ברית המועצות
אחרי פלישתה של גרמניה לשטחה של ברית המועצות ביוני 1941 וכיבוש חלקה המערבי של ברית המועצות על ידי הנאצים, הפכו היהודים שהתגוררו באוקראינה, בלארוס והארצות הבלטיות ליעד הרדיפות של הנאצים. חלק מהיהודים הספיקו לברוח לאזורים הפנימיים (מזרחיים ודרומיים) של ברית המועצות. לפי הנתונים של האוניברסיטה העברית בירושלים, האוכלוסייה היהודית של ברית המועצות בעת פלישת הנאצים (לא נלקחו בחשבון הפליטים היהודים מפולין ומרומניה) מנתה 4 מיליון ו־855 אלף איש. 4 מיליון ו־95 אלף מתוכם גרו בשטחים אשר נכבשו על ידי הנאצים במהלך המלחמה.
מתוכם הספיקו להגר לאזורים הפנימיים של ברית המועצות לא יותר מ־1.4 מיליון יהודים. ובכן, מניינם של יהודי ברית המועצות אשר נשארו בשטחים הנכבשים על ידי הנאצים מסתכם בכ־2.9 מיליון איש. רובם המכריע נרצחו.
החוקרים מדברים על שלבים של השואה על שטחה של ברית המועצות כדלקמן:
חלק פעיל במימושו של "הפתרון הסופי" לקחו משתפי הפעולה עם הנאצים, אשר פעלו לרוב בשטחן של אוקראינה וארצות בלטיות.
השתתפות היהודים במאבק נגד הנאצים
יותר ממחצית מיליון יהודי ברית המועצות לחמו במדי צבא האדום, במחתרות ובגדודי הפרטיזנים.
לפי הנתונים של הארכיון המרכזי של משרד הביטחון של ברית המועצות, בחזיתות מלחמת העולם השנייה לחמו במדי צבא האדום כ־501 אלף יהודים, מתוכם 167 אלף קצינים ו־334 אלף חיילים, מלחים וסמלים. לפי אותו הארכיון, 198 אלף מתוכם נהרגו בשדות הקרב, מתו מפצעיהם או הוכרזו נופלים שמקום קבורתם לא ידוע. כלומר, 39.6% של הלוחמים היהודים נהרגו. לפי הנתונים של ד"ר יצחק ארד, בין 120 ל־180 אלף חיילים יהודים נהרגו בשדות הקרב וכ־80 אלף נרצחו במחנות השבויים. מתוך 300 אלף לוחמים יהודים שנותרו בחיים, כ־180 אלף (60%) נפצעו, יותר מ־70 אלף מתוכם (38%) באורח קשה. כ־80% מכלל יהודים לוחמים שירתו ביחידות קרביות ו־27% מכלל יהודים לוחמים בצבא האדום התגייסו כמתנדבים.
מתוך 800 אלף נשים שלחמו במדי צבא האדום היו 20 אלף יהודיות. 44% מתוכן שירתו בכוחות היבשה, 29% – בחיל הרפואה, 11% – בחיל הקשר, 10% – ביחידות נ"מ, 6% – בחיל האוויר. יהודים רבים מאוד שירתו בחיל הרפואה ובחיל הנדסה. מספרם המדויק של היהודים בחיל הרפואה אינו ידוע, אך ידוע כי 6,000 מתוכם נהרגו בשדה הקרב. אחוזים גבוהים יחסית של היהודים בקרב המפקדים של חיל הנדסה מוסבר ברמת השכלתם הגבוה יחסית של היהודים. לפי הנתונים של מפקד האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1939, כלל היהודים בברית המועצות מנו 1.78% של כלל אוכלוסייה. באותה העת חלקם בקרב בעלי השכלה אקדמאית הגיע עד ל־15.5% (171 אלף) ובנתון זה על היהודים עלו רק הרוסים (620 אלף) ואוקראינים (147 אלף).
בצמרת צבא האדום שירתו 305 יהודים בעלי דרגות גנרלים ואדמירלים. 38 מתוכם נהרגו בשדות הקרב. חלוקת גנרלים יהודים לפי חילות היא כדלקמן: 9 יהודים פקדו בארמיות ובציים, 8 מלאו התפקידים של ראשי מטות של חזיתות והפיקודים האזוריים, 12 פקדו בקורפוסים, 64 – בדיוויזיות בחילות השונים, 52 פקדו בבריגדת השריון. 132 גנרלים יהודים לחמו ופקדו ביחידות קרביות.
המבצעים הראשונים אשר הוכתרו בהצלחה בשנת 1941 – שנת תבוסה כוללת של צבא האדום – פרי יוזמתם וניהולם של היהודים: מפקד העוצבה הגנרל מיכאל חלבלוביו ניהל מתקפת נגד הראשונה במלחמה ההיא בפאתי העיר גרודנו (בקרב ההוא הוא עצמו נפל).
המפקד של הקורפוס ה־25 חיל השריון גנרל סמיון קריבושיין הצליח לעצור לפרק זמן מה את התקפת הגרמנים ביולי 1941 באזור העיר מוהילב. הקורפוס של קריבושיין זכה לכינוי "משוריין ומיוהד" כי הרי ראש מטה שלו היה קולונל לימברג, סגן המפקד היה קולונל ליבשיץ ובשתי הבריגדות בקורפוס פיקדו קולונלים יבסיי גריגורייביץ' ויינרוב ואברם טיומניק – כולם יהודים. קצינים וחיילים רבים בקורפוס זה היו גם יהודים.
15 יהודים פיקדו בצוללות ושבעה מתוכם נהרגו בקרבות. שלושה מתוכם זכו בעיטור הגבורה הגבוה של ברית המועצות: גיבור ברית המועצות.
7 יהודים הועלו לאחת הדרגות הגבוהות ביותר בצבא הסובייטי – הגנרל־קולונל: גריגורי שטרן (כיהן כמפקד חזית המזרח הרחוק), יעקב סמושקביץ' (כיהן כמפקד חיל האוויר הסובייטי), ולדימיר קולפאקצ'י, יעקב קרייזר (כיהן כמפקד ארמיות: הארמייה ה־3, ארמיית המשמר ה־2, והארמייה ה־51), אלכסנדר צירלין, ליאונטי קוטלר, לב מכליס. שטרן וסמושכביץ' אשר הספיקו להילחם גם בקרבות במזרח הרחוק (1938) ונגד פינלנד (1940) הוצאו להורג על ידי סטלין ב־28 אוקטובר 1941 (אחר כך הם זוכו באופן מלא). הגנרלים קולפאקצ'י, קרייזר, צירלין, וקוטלר זכו לעיטורי גבורה וכבוד רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. הגנרל מכליס בהיותו קומיסר במספר חזיתות, הטיל אימה ופחד על המפקדים ועל החיילים אשר קראו לו "מלשינו האישי של סטלין".
ד"ר אהרון שנייר מיד ושם טוען כי במהלך מלחמת העולם השנייה היהודים ניסו פעמים מספר להקים יחידות מיוחדות יהודיות במסגרתו של צבא האדום לדוגמת יחידות לאומיות אחרות – ליטאית, פולנית, לטבית, ארמנית ועוד. כך למשל אחר שחרורה מכיבוש הנאצים של העיר קרסנודאר והיוודע על פשעיהם המצמררים, קומיסר הדיוויזיה של צבא האדום מורגוליס אמר: "לו היה לעמנו גדוד השריון, המנוולים הגרמנים לא היו מעזים לערוך רצח עם כזה. אנו זקוקים לכוחות הלחימה היהודים! יש להקים יחידות קרב משלנו כדוגמתן של היחידות האסטוניות וליטאיות!" אך שלטונות ברית המועצות דחו כל יוזמות מסוג זה. עם זאת, בדיוויזיה הליטאית ה־201 למשל 17% חיילים ומפקדים היו יהודים, כולם התגייסו בהתנדבות. ביחידות אשר בהן אחוז היהודים היה גבוה במיוחד השפה המדוברת הכמעט רשמית הייתה יידיש.
מפקד הדיוויזיה הראשון הקולונל יאן וייקין טען בשנת 1966 כי חלקם של היהודים בקרב לוחמי הדיוויזיה הגיע עד ל־30%. בדיוויזיה הליטאית ה־16 כמות היהודים הגיעה ל־33% והדיוויזיה ההיא כונתה "הדיוויזיה היהודית ביותר בצבא האדום".
החייל אברם לווין ב־22 פברואר 1942 כיסה בגופו את חרך הירי של הבונקר הגרמני ונהרג. מעשי גבורה זהים ביצעו עוד 4 יהודים ובכך הם כולם קדמו למעשה של החייל הרוסי אלכסנדר מטרוסוב אשר הפך לסמל גבורת הלוחמים של צבא האדום. סמל הגבורה האחר היווה המעשה של הטייס ניקולי גסטלו אשר כיוון את מטוסו שהופל על ידי הגרמנים אל תוך השיירה של כוחות היבשה של האויב. את מעשה גבורה זה ביצע בו־זמנית הטייס היהודי יצחק פרסייזן וכעבור זמן מה מעשי גבורה זהים ביצעו טייסים יהודים יצחק אירז'ק, זינובי לוויצקי, יצחק שוורצמן, איליה קטונין ואחרים. סך כל 11 טייסים יהודים ביצעו מעשי גבורה כגון אלה. מפקדת גדוד חיל היבשה נחום פייסחובסקי הסתער ראשון והוביל את גדודו אחריו למתקפה על הרייכסטאג. בהסתערות הוא נפצע בפעם בשמינית – הפעם באורח קריטי. מעשה גבורה זה זכה לעיטור גיבור ברית המועצות.
מרשל גאורגי ז'וקוב בספר זיכרונותיו בשנת 1961 כתב כי מעשה גבורה זה נחרט בזיכרונו וגם מעשה גבורה של טוראי יפים דיסקין, אשר בהיותו פצוע קשה לא עזב את שדה הקרב, בו הוא הצליח לחסל 7 טנקים גרמנים.