cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זולטן קלוגר
ביוגרפיה
זולטן קלוגר נפטר במנהטן שבניו יורק ב-1977, והותיר ארכיון של כ-50,000 תשלילים, המחולקים בין ארכיונים ציבוריים אחדים ובהם אוסף קרן היסוד בארכיון הציוני המרכזי, אוסף קרן קיימת לישראל, לשכת העיתונות הממשלתית, ארכיון המדינה וארכיון צה"ל ומערכת הביטחון. בשנת 1968 הגיע אוסף של כ-40 אלף תשלילים מן השנים 1933–1948 לארכיון המדינה. בשנת 2017 עלה האוסף בשלמותו לאתר ארכיון המדינה הכולל מנוע חיפוש בתמונות וניתן להשתמש בתמונות. כ-4,000 תשלילים נסרקו ומוצגים באוסף הצילומים הלאומי של לשכת העיתונות הממשלתית.
בשנת 2008 נערכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב תערוכת יחיד ראשונה של זולטן קלוגר, ושמה "זולטן קלוגר – צלם ראשי, 1933–1958", אותה אצרו ד"ר רות אורן וגיא רז.
לקריאה נוספת
קטלוג התערוכה:
נורטין בראנסל
נורטין בראנסל (בטורקית: Nurettin Baransel; 1897 איסטנבול – 21 במאי 1967) היה איש צבא טורקי, ששימש בו כרמטכ"ל.
ביוגרפיה
בשנת 1919 הוא חזר ללימודים באקדמיה צבאית. בעקבות תחילת מלחמת העצמאות הוא עזב את הלימודים והצטרף לכוחות הלוחמים. לאחר סיום הקרבות, נורטין בראנסל חזר ללימודים וסיים את האקדמיה בשנת 1923.
ב-14 ביולי 1960 הוא פרש לגמלאות. נורטין בראנסל נפטר בשנת 1967 ונטמן בבית הקברות זינקירליקויו.
הרץ ברגנר
הרץ בֶּרגנֶר  (ביידיש: הערץ בערגנער; בכתב לועזי: Herz Bergner 1907 – פברואר 1970) היה סופר יידיש, יהודי גליציאני אוסטרלי. אחיו הצעיר של זכריה ברגנר (המוכר בשמו הספרותי מלך ראוויטש) ודודו של הצייר יוסל ברגנר.
קורות חיים
ברגנר נולד בגליציה ב-1907, בנה של הממואריסטית הינדה ברגנר (הינדע בערגנער) לבית רוזנבלאט. בשנת 1938 היגר לאוסטרליה והתיישב במלבורן.
כבר מגיל צעיר החל לפרסם סיפורת, סיפורים קצרים ורומנים. בספריו כתב הרבה על חוויית ההגירה ובמיוחד על ההגירה היהודית לאוסטרליה.
בשנת 1960 זכה בפרס צבי קסל לספרות יהודית מטעם יהדות מקסיקו.
ספריו
הרץ ברגנר פרסם כעשרים כרכי סיפורת ביידיש. כמה מספריו תורגמו לאנגלית אוסטרלית ולעברית.
לקריאה נוספת
מאמרי ביקורת ביידיש על יצירתו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
המטבח הפרסי
המטבח הפרסי (גם: המטבח האיראני; בפרסית: آشپزی ایرانی) הוא המטבח הנהוג באיראן.
הסגנון הקולינרי של המטבח הוא ייחודי לו, אף על פי שהשפיע מבחינה היסטורית והושפע מהאזורים הסמוכים לאיראן בשלבים שונים לאורך ההיסטוריה. המטבח הפרסי מורכב מהשפעות של המטבח ההודי, הטורקי, וממרכז אסיה. בנוסף המטבח הטורקי מאוד מושפע מהפרסי בשל קרבה גאוגרפית, יחסים בין עדות. המטבח הפרסי השפיע מאוד על המטבח האפגני ובעיקר לחלקים הדרומי של הודו בתקופת האימפריה המוגולית. מאכלים מפורסמים רבים הקשורים למזרח התיכון, מוצאם מאיראן. המטבח הפרסי נודע במיזוג של טעמים מנוגדים ומרקמים שונים (כגון עשבי תבלין ופירות, בשר ופירות, חריף ומתוק ועוד) וברבגוניות של צבעים וניחוחות. המטבח מתאפיין בצריכה מעטה של חלב ומוצריו לעומת שימוש רב במיני פירות, ירקות, בשרים ומגוון רחב של קטניות. האורז משמש בו מרכיב מזון בסיסי. כמו כן, הוא מאופיין במאכלים הדורשים בישול ממושך ואיטי והשקעה מרובה של מאמץ וזמן.
המטבח הלאומי
המטבח הפרסי כולל מגוון רב של מזונות החל מקבב, חורשט (תבשיל שמוגש עם אורז לבן פרסי, אחת הגרסאות המפורסמות היא חורשט סבזי, שנקראת גם "גורמה סבזי"), טורשי, פילאף ומגוון רחב של סלטים, מאפים דוגמת סנגק ומשקאות.
אורז
לא ידוע מתי האורז (המכונה באיראן ברנג'י) הובא לאיראן מאזור הודו. השימוש בו החל בסוף המאה ה-16 בסניף מרכזי של הבישול הפרסי. ישנם זנים שונים של אורז באיראן. מבחינה מסורתית, האורז הוא המצרך העיקרי הנפוץ ביותר באזור הגידול בצפון איראן, ובבתיהם של העשירים. אצל האחרים, לעומת זאת, הלחם הכפרי היה המצרך העיקרי.
ירקות ופירות
החקלאות באיראן עשירה בפירות וירקות. קערת הפירות טריים היא הנפוצה ביותר ברוב האזורים הפרסיים, ומנות של ירקות ועשבי תיבול הן תוספות נפוצות במרבית הארוחות.
אקלים המזרח התיכון תורם לגידול הפירות. כאשר פירות טריים אינם זמינים, מגוון גדול של פירות יבשים כמו תמרים, תאנים, פירות הדר, משמש, אפרסקים משמשים במקומם. הרשימה של פירות טריים כוללת דובדבנים, תפוחים, אגסים, תאנים, רימונים, שזיפים, ועוד מגוון גדול.
החציל נחשב ל"תפוח האדמה של איראן". האיראנים אוהבים סלטים ירוקים ברוטב שמן זית, מיץ לימון, מלח ופלפל ומעט שום. ירקות כמו דלעת ותרד משמשים בדרך כלל למנות אורז ובשר. עגבניות, מלפפונים ועוד מלווים את הארוחה.
משקאות וקינוחים
המשקה המסורתי המלווה את המנות הפרסיות הוא איירן, משקה יוגורט המוגש קר. המשקה פאלודה שקיים 400 שנה, נחשב משקה פופולרי באיראן. משקאות אחרים כוללים בן-חילף טף, מיץ גזר ועוד. ישנם משקאות שאינם מוגשים עם ארוחות, למשל מילקשייק בננה, לימונדה, ומיץ אבטיח. מיץ רימונים גם הוא פופולרי מאוד והחל מסוף העשור הראשון למאה ה-21, נעשה נפוץ בצפון אמריקה.
אחד הקינוחים השכיחים המטבח הפרסי הוא עוגת אהבה. זוהי עוגה בחושה על בסיס שקדים טחונים המתובלת בנדיבות (בדרך כלל בהל או אגוז מוסקט) ובלימון. על-פי האגדה, העוגה הוכנה לראשונה בידי נסיכה פרסית כדי לפתות נסיך; בחלק מהגרסאות לאגדה היא מצליחה, ובחלק היא כושלת. העוגה נאכלת באיראן בחג הנורוז. יהודי פרס מגישים אותה גם בחגי תשרי.
המטבח היהודי-פרסי
הקהילה היהודית האיראנית היא יחסית קטנה ומונה רק כ-2% מכלל יהודי העולם, אך מטבחם נחשב לעשיר ומשפיע כשלחלק מהמנות רקע היסטורי מרשים הנובעים ממפגש התרבויות ההודי-פקיסטני, המונגולי, הערבי-מזרח תיכוני, והטורקי. חלק מהמנות המסורתיות מלוות בטעמים מתוקים-חמצמצים בולטים הנובעים משימוש בפירות בתבשילים מלוחים ועשבי תיבול, בהשפעת שכניהם הרבו גם יהודי פרס בצריכת עשבי תיבול טריים המוגשים לשולחן בצלחת נפרדת (חלקם אף שימשו גם לצרכים קוסמטיים, רפואיים, ומאגיים).
למרות הדמיון הקפידו היהודים לבדל מטבחם מהמטבח המוסלמי, החמין נוצר בגלל אילוצי הדלקת אש בשבת. מאכלים מוסלמים הכוללים שומן בהמה לא כשרה, יוגורט או חמאה במאכלי בשר הוחלפו, ועודכנו למנות יהודיות כשרות.
מרקים
אָש אֶ-אנר (آش انار) הוא מרק רימונים פרסי-עיראקי, קרוי "אש" שהוא המונח הפרסי ל"מרק סמיך". עשוי מיץ רימונים, אפונה צהובה, עלי נענע, תבלינים ומרכיבים נוספים.
אָש רֶשטֶה (آش رشته) מרק אטריות סמיך ומסורתי בעל היסטוריה ארוכה המגיעה עד לפני המאה השישית עת הוכנסו האטריות למתכון, מאז נשאר המתכון כפי שהוא כיום. המנה מוגשת באירועים איראניים מיוחדים, כמו הנורוז (ראש השנה הפרסי) ובזמן החורף. האטריות מסמלות מזל טוב לשנה החדשה. ביהדות פרס מנה זו הוכנה לציון הופעת שיניו החלב של הילדים במשפחה. המנה מורכבת מאטריות-מסורתיות דקות (רשטה), קשק (מוצר חלב מותסס דמוי מי גבינה), עשבי תיבול כמו פטרוזיליה, תרד, שמיר, בצל ירוק, כוסברה, חומוס, שעועית-שחורה, עדשים, בצל, קמח נענע מיובשת, שום, שמן, מלח ופלפל. המרק נחשב צמחוני אך ניתן בקלות להפוך אותו לטבעוני על ידי השמטת הקשק; לחלופין, ניתן להוסיף בשר.
מרק סרפד (سوپ گزنه) - מרק מסורתי ירוק העשוי מסרפד דו-ביתי.
תבשילים
גורמה סבזי - "קורמֶא" (قرمه) היא מילה מושאלת מטורקית שהוראתה המילולית: "בשר-משומר", סבזי (سبزی) בהוראת ירק או עשבי תיבול. מנה זו כמו מנות פרסיות רבות מסווגות כתבשילים וקרויות: "חורש" (خورش). התבשילים מורכבים מירקות או פירות (לרוב בלווית בשר) ומוגשים על אורז, בהכנת גורמה סבזי משתמשים בכמות גדולה מאוד של עשבי תיבול המטוגנים עם נתחי טלה או בקר, ומתבשלים עם שעועית-אדומה, עלי-חילבה וליים-מיובשים (קרוי גם לימון עמני, המעניק טעם ייחודי למנה). המנה מוגשת בלווית טהדיג - היא מנת אורז לבן שתחתיתה טוגנה שכבה דקה של אורז ההופך לפריך, בלווית פרוסות תופ"א הדבוקות לתחתית הסיר.
איספהאן ביריאני - תבשיל הביריאני מורכב מבשר כבש, זנב, וריאות טחונים המעורבבים עם זעפרן, אגוזי מלך, פיסטוק, שקדים, כורכום, עלי נענע מיובשים, מלח ופלפל שאותם צולים ומגישים בליווי לחם פרסי הנקרא סנגק.
קבב
למטבח הפרסי שפע שלל מנות המוגשות כשיפודי בשר. מנה פרסית מוכרת קרויה "קובידה-קבב", (בפרסית: کباب کوبیده) המילה "קובידה" נגזרת מהמילה הנהגית: קובידן (کوبیدن) בהוראת דפיקה או ריסוק משמעות זו מתייחסת אל הצורה בה הבשר מעובד. באופן מסורתי, הבשר הונח על אבן שטוחה ורוסק בעזרת פטיש עץ בעוד הבשר. בשר טלה או בקר הנטחנים ביחד עם שומן ביחס של 1 ל 5 התערובת נטחנת פעמיים לקבלת עיסה עדינה יותר. בתיבול של מלח, פלפל שחור, בצל מגורר דק, יש המוסיפים חלמון אחד לכל קילו בשר. התערובת מאוחסנת במקרר בין שעה אחת או למשך לילה, מחולקת למנות ונצלית בעזרת שיפודים רחבים ושטוחים (בפרסית:סיח', seekh, سیخ) על גחלים לוהטות, ומוגש עם צ'לו (אורז לבן איראני רגיל עם שמן, מלח וזעפרן), בליווי עגבניות ובצל בגריל. סומאק מוגש בדרך כלל כתבלין לקישוט לצד השולחן.
קובידה קבב עוף היא מנה בה הבשר נקצץ ואיליו מוסיפים עירית או בצל ירוק, פטרוזיליה, מלח ופלפל - ללא כורכום וללא סומאק. מוגש על אורז לבן ועגבנייה בגריל.
דגל לאומי
דגל מדינה או דגל לאומי הוא דגל המסמל או מייצג לאום. לרוב הוא דגל רשמי של מדינה.
דגל המדינה מונף לרוב במוסדות ציבוריים, כמו בתי ספר ובתי משפט, וכמו כן בטקסים ממלכתיים ובחגים מסוימים, כמו בימי עצמאות. ספינות מניפות את הדגל הלאומי שלהן על מנת לסמל לאיזו מדינה הן שייכות.
סמלי הדגלים
לרוב מורכב הדגל מסמלים וצורות המסמלים את ההיסטוריה של המדינה, את האידאולוגיה העומדת מאחוריה, את המוטו שלה וכן הלאה. לדוגמה, בדגל ישראל מופיעים סמלים יהודיים כמו מגן דוד וטלית, ובדגל ארצות הברית ישנם 50 כוכבים, המסמלים את 50 המדינות של ארצות הברית. לעיתים דומים דגלים לאומיים אחד לשני - דגל מונקו ודגלי אינדונזיה ופולין, דגל אירלנד ודגל חוף השנהב, דגל ניז'ר ודגל הודו, דגל רומניה ודגל צ'אד זהים זה לזה, דגל ליכטנשטיין ודגל האיטי זהים חוץ מהכתר שבצד הימני העליון של דגל ליכטנשטיין, ואילו דגל הולנד ודגל לוקסמבורג נבדלים זה מזה רק בשוני קל בגוון.
אזרחי המדינה רוחשים כבוד רב לדגל הלאום: כאשר דגל לאומי מונף יחד עם דגלים אחרים, הוא יורם ראשון ויורד אחרון. כאשר הוא מונף בין דגלים של מדינות אחרות, הוא לרוב יהיה במרכז. תליית דגל לאומי הפוך היא לרוב סימן מצוקה. הורדת הדגל לחצי התורן נחשבת לסימן של אבל לאומי. נהוג להקפיד כי הדגל לא יגע בקרקע. עם זאת, שריפת דגל לאום היא מעשה מחאה: בישראל היא אסורה ונחשבת לפגיעה בסמלי השלטון ואילו בארצות הברית היא חוקית ואפילו לצופים בארצות הברית יש דרכים לשרוף את הדגל.
צבעי הדגלים
רוב דגלי העולם מורכבים משלושה צבעיםדרוש מקור, כאשר הרכב הצבעים הנפוצים ביותרדרוש מקור הם: כחול, לבן ואדום, צבעי המהפכה הצרפתית (הטריקולור) אשר מסמלים את הדמוקרטיה. צבעים אלה מופיעים בדגלי: צרפת, ארצות הברית, רוסיה, סרביה, הולנד, קרואטיה, סלובניה, סלובקיה, צ'ילה, בריטניה ועוד.
בכל דגלי העולם למעט בדגל ג'מייקה מופיע לפחות אחד משלושת הצבעים הללו.
הצבע האדום נמצא בדגלים רבים ומסמל בדרך כלל את המאבק לעצמאות, סימן לדם.
ישנם דגלים שהשפיעו על עיצובים של דגלי מדינות אחרות, כגון:
דגלים צבאיים
דגל צבאי הוא גרסה של הדגל הלאומי, המונפת בעיתות מלחמה. למספר מדינות, כגון בריטניה או פרו ישנו דגל מיוחד אשר מונף על ידי הכוחות המזוינים תחת דגל המדינה.
Mobile1 Music
Mobile1 Music היא חברת תקליטים ישראלית המתמחה בייצוג והפצה של תוכני מוזיקה בניו מדיה.
דגל לאומי
דגלים צבאיים
גרסאות גדולות של דגל המלחמה המונפות על ספינות מלחמה, אלו הם ניסי הקרב.
Mobile1 Music
אמנים בולטים רבים מיוצגים על ידי החברה, בהם סטטיק ובן-אל תבורי, אייל גולן, עדן בן זקן ועוד.
רשימת אמנים
אמנים בהווה (רשימה חלקית)
לפקח ולהעניש
לפקח ולהעניש: הולדת בית-הסוהר (צרפתית: Surveiller et Punir: Naissance de la Prison) הוא ספרו של הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו, אשר פורסם בהוצאת גלימאר בשנת 1975, ובהוצאת רסלינג במהדורה העברית בשנת 2015. לפקח ולהעניש נחשב לאחת העבודות החשובות, אם לא החשובה ביותר, מבין מחקריו של פוקו.
סקירה
בספר מתחקה פוקו אחר השינויים שחלו בדרך בה חברות מענישות את מי שהן מגדירות כפושע. המחקר בוחן את התהליכים החברתיים והתאורטיים שעומדים בבסיס השינויים הנרחבים שהתרחשו בשיטות הענישה ובמערכת הכליאה במדינות המערב בעידן המודרני. עיקר המאמץ של פוקו מופנה לניתוח מסמכים מגנזכים צרפתיים, ואולם הנושאים אשר מועלים לדיון נוגעים לכל חברה מערבית מודרנית.
בנוסף טען פוקו, מטרת הספר אינה נעוצה בעבר אלא בעיקר בהווה; כיצד נוצרו התנאים שאפשרו את טכנולוגיות הכוח שמופעלות בהווה? כיצד הגענו ממצב של עינויים גופניים מזוויעים בעבר למצב של כליאה שקטה בהווה? ממצב שבו החברה ביקשה להעניש את הפושעים למצב בו החברה מבקשת "לתקן" אותם?
הספר הוליד מגוון רחב של פיתוחים ומחקרי המשך על ידי חוקרים ואמנים מתחומים שונים.
עינויים
פוקו פותח את הספר בהנגדת שתי צורות ענישה: ראשית מתואר העינוי הפומבי האלים והכאוטי של רובר-פרנסואה דאמְיֶן (Robert-Francois Damiens), שהורשע בניסיון לרצח המלך לואי ה-15 בשלהי המאה ה-18, ונקבע כי הוא
מול תיאור זה מציב פוקו פיסקה מתוך רשימת הכללים השיטתית להסדרת זמן שהייתם של פושעים בבית כלא בראשית המאה ה-19. דוגמאות אלו ממחישות את השינוי העמוק שעבר על מערכת הענישה המערבית תוך פחות ממאה. פוקו מוביל את הקוראים לתהות מה הביא לשינויים אלו וכיצד השתנתה התרבות המערבית כל כך.
כדי לענות על שאלות אלו מתחיל פוקו לבחון את העינוי הציבורי כשלעצמו. הוא טוען שמחזה העינויים הפומבי היה צורה תיאטרלית ששרתה במכוון ולא במכוון כמה מטרות חברתיות. אחת המטרות המכוונות הייתה שיקוף אלימותו של הפשע המקורי על גופו של הפושע כדי שהכל יראו וייראו.
עלה
עלה הוא איבר בצמח, המשמש בעיקר לקליטת אור בתהליך הפוטוסינתזה. לעיתים לעלה תפקידים נוספים; באזדרכת מצויה, למשל, משמשים העלים גם כקוטלי חרקים.
מבנה
קיימות צורות שונות לעלים. לדוגמה באשור העלים "משוננים", ואילו בבצל העלים "בשרניים". גם מבנה העלים בענף עצמו משתנה מצמח לצמח. בצמחים רבים העלים יוצאים מהענף באופן סימטרי, עלה אחד מצד ימין ובדיוק מולו עלה בצד שמאל; עלה מסוג זה קרוי מנוּצֵה. כשכל אחד מהעלים מורכב בעצמו מעלעלים קטנים וסימטריים, אזי מדובר בעלה מנוצה פעמיים. קיימים אף עלים מנוצים שלוש וארבע פעמים.
צבעי העלים משתנים לעיתים. למשל עלי ליצ'י, הם אדמדמים בהיותם ניצנים, ולאחר גדילתם מקבלים צבע ירוק. צבעם הירוק של רוב העלים בעולם הצומח מוענק להם על ידי הצבען (פיגמנט) כלורופיל. תרכובת זו קולטת את אור השמש ומביאה להתנעתה של שרשרת העברת אלקטרונים (ראו: מטבוליזם), תהליך המלווה בהפקת אנרגיה שאותה מנצל התא לצרכיו.
היות שחלקים אחרים של הצמח (גזע, פרח, שורש) אינם ירוקים ואינם מכילים כלורופיל, הרי שהללו זקוקים לאנרגיה (ולגלוקוז) המופקים בעלים לשם קיומם. כלורופיל אינו הצבען היחיד הקיים בעלים; צבענים כגון קרוטן (בעל צבע כתום; קרוטן קרוב בהרכבו לוויטמין A) ואנתוציאנין (בעל צבע אדום-סגול) קולטים אף הם את אור השמש, אך במקום להשתתף באופן פעיל בפוטוסינתזה הם מעבירים את האנרגיה שלהם לכלורופיל.
צורת העלים היא במקרים רבים פשרה בין "שאיפה" לשטח פנים גדול ככל האפשר, לשם קליטת האור בתהליך הפוטוסינתזה, ובין הימנעות מאיבוד מים כתוצאה מהתאיידות, זאת במיוחד בסביבות שבהן האקלים חם ושחון. במדבר, למשל, שבו קיימת קרינת שמש רבה מחד וסכנה גדולה להתייבשות מאידך, הסתגלו רוב הצמחים לתנאים באמצעות הקטנה דרסטית של שטח הפנים של העלים שלהם; בצמחי מדבר, כגון קקטוסים ושיחי קוצים למיניהם, כמעט ולא קיימים העלים הרגילים אותם ניתן לראות במקומות אחרים.
המבנה האנטומי
לעלה מספר חלקים חשובים:
שלכת
בעצים נשירים מכילים תאי העלים קולטנים הרגישים לטמפרטורת הסביבה ולכמות קרינת השמש. בסתיו, כשהטמפרטורה יורדת והימים מתקצרים כך שאין מספיק אור לפוטוסינתזה, מופסק ייצור הכלורופיל בעלים, הכלורופיל הקיים מתפרק והצבענים האחרים נחשפים, דבר הגורם לעלים לאבד את צבעם הירוק ולהפוך צהובים-אדומים. בשיאו של הסתיו נושרים העלים מצמחים אלו, תופעה הקרויה שלכת. עצים שאינם משירים את עליהם נקראים ירוקי עד.
את השלכת מווסתת שורה של הורמונים צמחיים, ביניהם אוקסינים, חומצה אבציסית ואתן (C2H4, ידוע בשם אתילן). השלכת היא צעד הסתגלותי, המאפשר לצמח לשרוד בתנאים הקשים של החורף. המטבוליזם של הצמח בחורף מוקפא כמעט לחלוטין, דבר המאפשר לו לשרוד למשך כמה חודשים ללא ביצוע פוטוסינתזה.
בעצים מסוימים חלה פריחה מסיבית דווקא בחודשי החורף, כשהעץ ערום מעליו. בפרחים שבהם נעשית האבקה באמצעות הרוח מהווה חוסר העלים יתרון, שכן הללו אינם מפריעים בדרכה של הרוח אל הפרחים. גם בפרחים שבהם נעשית האבקה באמצעות חרקים ועופות מהווה חוסר העלים יתרון, שכן עתה הם מזוהים ביתר קלות על ידי המאביקים והגישה אליהם קלה יותר.
הגוונים של עלי השלכת נחשבים לאחד מהסממנים העיקריים של עונת הסתיו. במקומות מסוימים בעולם - באזור החוף המזרחי של ארצות הברית וקנדה, למשל - התפתחה "תיירות שלכת" ענפה, במסגרתה נוהרים אלפים רבים של תיירים במשך כמה שבועות בתחילת הסתיו כדי לחזות בצבעי השלכת העזים באזורים אלו.
גם לעלים ירוקי עד יש שלכת. עלים אלו חיים בדרך כלל בין שלוש לארבע שנים, כעבור תקופה זו העלים נושרים מן העץ, אך תמיד יישארו עלים על העץ והשלכת אינה מתרחשת בבת אחת על כל העלים.
ישנם עצים כמו התפוח והאגס שבהם השלכת מתרחשת בחורף, כמו גם אלון התבור. בקיץ שיחי הרותם עומדים בשלכת. באזורים שבהם גשום כל השנה ויש מספיק אור, כמו האזורים הטרופיים, אין השלכת מתרחשת.
מורפולוגיה
ניתן להבחין בשני סוגי עלים בעלי פטוטרת:
ניתן להבחין בין עלה לבין עלעל כיוון שלעלעל, בניגוד לעלה, אין ניצן מעל נקודת החיבור שלו לציר. למרבית הצמחים החד-פסיגיים יש עלים פשוטים, בעוד לדו-פסיגיים יש עלים פשוטים או מורכבים.
מיון מורפולוגי של עלים מתואר בתרשים הבא:
גלגולי עלים
עלים בצמח יכולים להתפתח למספר צורות בעלות ערכים אדפטיביים. דוגמאות לכך הן:
חקיקה שיפוטית
חקיקה שיפוטית היא יצירתן של נורמות משפטיות כלליות (פעולה שנעשית בדרך כלל על ידי המחוקק) על ידי הרשות השופטת. עיקר עיסוקם של בתי המשפט הוא במתן פרשנות לחקיקה הקיימת, לשם יישום חקיקה זו על המקרים המובאים בפני בית המשפט, לעיתים תוך הכרעה בוויכוחים על משמעות החוק. לעיתים נדרש בית המשפט ליותר מאשר לשמש פה למחוקק בפרשנות דבריו, ולהשלים את החסר בחוק, בסוגיות שבהן המחוקק טרם אמר דברו. פעולת פרשנות זו קרויה חקיקה שיפוטית, ובמסגרתה מקבל בית המשפט תפקיד גדול יותר בקביעת הנורמות שישררו במדינה.
חקיקה שיפוטית, שנועדה להשלים חוסר חקיקה או להתעלם מעודף חקיקה במשפט המקובל, היא חלק מגישה של אקטיביזם שיפוטי, שנוגע לתחומים רבים ובהם ביקורת שיפוטית על הרשות המחוקקת ועל הרשות המבצעת.
הצורך בחקיקה שיפוטית
חקיקה שיפוטית מתבקשת במקרים אחדים:
השופט יורם דנציגר הציג את עמדתו לפיה יש צורך בחקיקה שיפוטית רחבה בדיני חדלות פירעון:
השופט אהרן ברק הביע דעתו כי "השופט אינו צריך לראות עצמו כנושא־הדגל של הסכמה חברתית חדשה. בדרך כלל, בית הנבחרים הוא המוסד הראוי ליצירת שינויים דראסטיים בעניין זה." ואכן, בתי המשפט אינם שׂשׂים לחקיקה שיפוטית, ומעדיפים תחילה לקרוא למחוקק לומר את דברו בסוגיות בעלות חשיבות חברתית, שראוי להסדירן בחקיקה. כאשר המחוקק אינו נענה לקריאה זו, רואה בית המשפט את עצמו כנאלץ לקבוע הלכה. דוגמה לכך היא סוגיית מעמדו של התשר, שמעסיקה את בתי המשפט בישראל במשך עשרות שנים. בפסק דין שניתן ביוני 2005 בבית הדין הארצי לעבודה ציין השופט שמואל צור: "בשולי הדברים יש מקום לקרוא למחוקק להשלים את מלאכת החקיקה אותה יזמה הממשלה בהתאם לדו"ח ועדת פרידמן. כך ראוי לעשות בתחום שהוא כה פרוץ ובלתי מסודר". בפסק דין שניתן בשנת 2013 בדיון נוסף בבג"ץ ציין הנשיא אשר גרוניס: "הסדר מעמדם של דמי התשר נמנה, אפוא, להשקפתי עם סוגי ההסדרים שמעוררים שאלות של מדיניות כלכלית וחברתית. מפאת מורכבותם והשלכותיהם האפשריות של ההסדרים מן הראוי להותירם להכרעת המחוקק". שתי קריאות אלה לא נענו על ידי המחוקק. בנסיבות אלה ציין נשיא בית הדין הארצי לעבודה יגאל פליטמן, בפסק דין נוסף בסוגיה זו: "אנו סבורים שבמצב הדברים המשפטי הנתון, על הקשיים הכרוכים בו בכלל ההיבטים, כמפורט בהרחבה בדנג"ץ כהן; לאור שתיקת המחוקק, אף בחלוף כמעט חמש שנים מאז שניתן פסק הדין בדנג"ץ כהן שבמסגרתו נקרא שוב לפעול בעניין; ומשלא ידוע לנו על צפי כלשהו להסדרת הסוגיה בעתיד הנראה לעין – לא זו בלבד שאין מנוס מלומר את דברנו בסוגיית התשר, אלא שזו אף חובתנו."
דרכי יצירתה של חקיקה שיפוטית
חקיקה שיפוטית צומחת מתוך הצורך להכריע בסכסוך המובא בפני בית המשפט, ומתבטאת ביצירתו של תקדים, המחייב בתי משפט בערכאה נמוכה יותר. בישראל נקבע עקרון התקדים המחייב בסעיף 20 לחוק יסוד: השפיטה, האומר: משמעותו של עיקרון זה היא שפסקי הדין של בית המשפט העליון משפיעים לא רק על המחלוקת הספציפית שהובאה להכרעתו, אלא גם על הנורמה הכללית בנושא זה. בהתאם לעיקרון זה, פסקי הדין של בית המשפט העליון מחייבים את בית המשפט המחוזי ובית משפט השלום, ופסקי דין של בית המשפט המחוזי מנחים את בית משפט השלום. באופן דומה, פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה מהווה תקדים מבחינתם של בתי הדין האזוריים לעבודה.
השופט אהרן ברק הציג דרכים פחות מחייבות מאשר התקדים המחייב, היוצרות גם הן נורמה: גישה דומה הוצגה בפסק דין של בית המשפט העליון, שבו ציין השופט דב לוין: "כאשר מתעוררת מחלוקת משפטית בין בעלי דין באשר לפרשנותו של חוק, ואין לפניהם הלכה ברורה ומחייבת בנושא זה מאת בית המשפט העליון, אולם מצויה לפניהם הלכה בנושא זה מאת בית-משפט מחוזי, מותר להם להנחות עצמם באותה הלכה ולראות בה פסיקה עקרונית, המשקפת נאמנה את המצב המשפטי".
השופט ברק מנה ארבע מגבלות לחקיקה השיפוטית, ובהן:
בניגוד לחקיקה ראשית שבה היוזמה היא בידי המחוקק - הוא מזהה את הצורך בחקיקה וקובע את היקפה, בית המשפט מגיע ליצירתה של חקיקה שיפוטית רק לאחר שהוגשה לפניו תביעה מתאימה, וללא תביעה כזו לא תיווצר חקיקה שיפוטית. גם היקפה של החקיקה השיפוטית מוגבל לעיתים על ידי התביעה שבמסגרת הדיון בה נוצרה. מגבלה זו הוצגה במפורש בפסק דין שעסק במעמדו של התשר, שבו קבע בית הדין: "אנו מבקשים להדגיש כי פסק דיננו זה חל על תשלום תשר בענף המסעדנות בלבד", זאת אף שתשר נהוג גם בענפים אחרים, וגם בהם נחוצה הסדרה שלו, כפי שנאמר באותו פסק דין: "אין בפסק דיננו זה כדי לייתר הסדרה של סוגיית התשר בכללותה על ידי המחוקק, והדבר אף רצוי ומתבקש".
תחילת התוקף של חקיקה שיפוטית
חקיקה ראשית נכנסת לתוקף עם פרסומה ב"ספר החוקים", אך לעיתים ניתן לה תוקף עתידי, כדי לאפשר לציבור להתארגן ליישום החוק החדש, ורק לעיתים רחוקות ניתן לחקיקה תוקף רטרואקטיבי. המצב שונה בחקיקה שיפוטית, משום שבהיותה פרשנות לחוק, תוקפה לכאורה מיום חקיקתו של החוק. כדי למנוע תוצאה לא נוחה זו לעיתים בית המשפט מפצל לשניים את תוקף פסיקתו: למקרה הפרטי שהובא בפני בית המשפט פסק הדין נותן התייחסות רטרואקטיבית, ואילו לנורמה הכללית שנובעת מפסיקה זו ניתן תוקף עתידי.
חקיקה פורמלית בעקבות חקיקה שיפוטית
שופט בית המשפט העליון משה לנדוי ציין כי "ההלכה השפוטית שדרכיה לא פעם דרכי פיתולים ונפתולים, תוך גישוש זהיר ממקרה למקרה אל פתרונות כלליים יותר, ותוך התפתחות אורגנית המביאה לדלדול איברים חלושים ולחזוקם של אלה שיש בהם חיות – הלכה זו היא שדה ניסויים נוח לשם רכישת ניסיון לקראת חקיקת חוק חרות.
ואכן, לעיתים נותן המחוקק מענה בחקיקה לנושא שבמשך שנים רבות רק הפסיקה יצקה בו תוכן. כך, למשל, המושג "תושב ישראל", שלו חשיבות ניכרת בפקודת מס הכנסה ובחוק הביטוח הלאומי, הופיע בחוקים אלה ללא כל הגדרה, ומשמעותו עוצבה בפסיקה בלבד. בתחילת 2003 שינה המחוקק את טעמו, ותיקן שני חוקים אלה כך שנוספו בהם כללים מפורטים יותר לבחינת היותו של אדם תושב ישראל.
חקיקה ראשית שבאה בעקבות חקיקה שיפוטית עשויה לבסס ולהעמיק את הנורמות שנקבעו בחקיקה השיפוטית, אך לעיתים היא באה לבטל את תוצאותיה של הפסיקה, כאשר תוצאות אלה אינן לרוחו של המחוקק. דוגמה: בעקבות פסק דין ורד פרי, שבו נקבעה הכרה בהוצאותיה של אם, בגין ההשגחה על ילדיה בעת שהיא עובדת, כהוצאה מותרת בניכוי, בעת חישוב מס ההכנסה שלה, תוקנה פקודת מס הכנסה, ונקבע בה שלא יוכרו "הוצאות שהוצאו לשם טיפול בילד או השגחה עליו".
המשבר הפוליטי בישראל (2019–2022)
המשבר הפוליטי בישראל הוא כינוי למצב פוליטי אליו נקלעה מדינת ישראל החל מאמצע שנת 2019 ועד לסוף שנת 2022, ובמהלכו התקיימו חמש מערכות בחירות לכנסת בתוך פחות מ-4 שנים, זאת כתוצאה מאי יכולתו של אף אחד מן המנהיגים הפוליטיים להקים ולקיים ממשלה יציבה לאורך זמן.
במהלך המשבר הוקמו שתי ממשלות שכיהנו תקופה קצרה ורק בסיבוב החמישי של הבחירות הושגה הכרעה שהביאה להשבעת ממשלת נתניהו השישית ולתום המשבר.
רקע
שיטת הרכבת הממשלה בישראל, מבוססת על העיקרון לפיו חבר הכנסת שקיבל מהנשיא את המנדט להרכבת הממשלה נדרש לקבל את אמון רוב חברי הכנסת כדי להקים את ממשלתו. כאשר אף חבר כנסת לא מצליח במשימה זו, לא ניתן להקים ממשלה חדשה לאחר הבחירות לכנסת, ונערכות בחירות חדשות. המשבר פרץ לאחר שבנימין נתניהו, שהיה ראש הממשלה בעשור שקדם למשבר, איבד את תמיכתן של חלק מהסיעות שתמכו בו בעבר ובשל כך לא הצליח להשיג רוב להקמת ממשלה חדשה, כאשר מאידך הסיעות שהתנגדו להמשך כהונתו לא יכלו להקים ממשלה בשל חילוקי דעות אידאולוגיים חריפים בינן לבין עצמן. מצב זה, בו הכנסת חצויה בין שתי תפיסות מנוגדות לחלוטין באשר לתמיכה בנתניהו, כאשר כמחצית מחברי כנסת תומכים בו ללא פשרות וכמחציתם מתנגדים להמשך כהונתו בכל מחיר, הביא להתמשכות המשבר.
לאחר שתי מערכות בחירות שכתוצאה מהן לא הוקמה ממשלה, הוקמה ממשלת רוטציה בין הסיעות שתמכו בנתניהו לבין חלק ממתנגדיו, אולם ממשלה זו התפרקה לאחר פחות משנה בשל אי העברת תקציב המדינה. הממשלה שלאחריה הוקמה על בסיס כל הסיעות המתנגדות והביאה לסיום כהונת נתניהו, אך גם היא התפרקה לאחר כשנה בשל חילוקי הדעות העמוקים בתוך הקואליציה.
המחלוקות העיקריות בין המחנות
ממוזער|300px|[[ממשלת ישראל השלושים וארבע ביום השבעתה. הוקמה אחרי הבחירות לכנסת העשרים וכיהנה כממשלת מעבר בתחילת תקופת המשבר הפוליטי, עד לאחרי הבחירות לכנסת העשרים ושלוש; ממשלה זו כיהנה בתקופה הארוכה ביותר בתולדות ישראל.
]] הסיבות לאי יכולתו של נתניהו להרכיב ממשלה, למרות שכמעט כל המפלגות שהתנגדו לו ישבו בעבר בממשלות שבראשותו, נבעו משילוב של מספר גורמים:
1. ההליך המשפטי הפלילי נגד נתניהו, שבמרכזו האשמות כנגד בנימין נתניהו בעבירות של שוחד ומרמה והפרת אמונים הביא לפסילתו המוחלטת על ידי מפלגות המרכז-שמאל והשמאל (כחול לבן, יש עתיד, העבודה) בטענה כי למרות שהחוק מאפשר לראש הממשלה לכהן בעודו נאשם עד פסק דין בעניינו, הנורמה הציבורית מחייבת שראש הממשלה יהיה נקי מחשדות פליליים. לכך נוספו הטענות כי נתניהו מעוניין להשתמש בכוחו הפוליטי בכדי לעכב ואף למנוע את ההליך המשפטי נגדו, מה שנתפס בעיני רבים כפגיעה בדמוקרטיה ובשלטון החוק, טענה שגרמה גם לכאלו שתמכו בזכותו העקרונית של נאשם לכהן כראש הממשלה להתנגד לאפשרות שנתניהו יעמוד בראשות הממשלה (מפלגות הימין תקווה חדשה, ישראל ביתנו).
2. חילוקי דעות בענייני דת ומדינה, ובעיקר סביב החוק לדחיית גיוס בני ישיבות, היו העילה הראשונית בשלה סירב אביגדור ליברמן להצטרף לממשלה בה חברות המפלגות החרדיות. טרם המשבר גוש המפלגות התומכות בנתניהו כלל למעשה מפלגות עם תפיסות עולם מנוגדות בענייני דת ומדינה – מחד הסיעות החרדיות והדתיות, ומנגד סיעת ישראל ביתנו שמתנגדת לכל כפייה דתית ותומכת בגיוס בני ישיבות. פרישת הסיעה בשל משבר זה הייתה הסיבה להתפזרות הכנסת העשרים ואחת, אולם בהמשך המשבר סוגיות אלו לא עמדו במוקד הוויכוח הפוליטי והציבורי, שהתמקד בעיקר בבנימין נתניהו.
3. במהלך שנות כהונתו בכנסת נתניהו הסתכסך עם מספר פוליטיקאים ממחנה הימין, כמו ליברמן, בנט, איילת שקד, גדעון סער, יעלון, האוזר ואחרים. פוליטיקאים אלו הובילו במהלך המשבר את ההתנגדות להמשך כהונתו מתוך מפלגות הימין, כשלטענת תומכי נתניהו היריבות האישית ביניהם היא שגרמה להם לשנות את דעתם.
4. מאחר שהקרב הפוליטי בין תומכי נתניהו למתנגדיו היה צמוד מאד, גם אירועים כמעט שוליים גרמו למשבר. כך למשל, לו מפלגת הימין החדש שהתמודדה בבחירות לכנסת העשרים ואחת הייתה מקבלת עוד כ-1,400 קולות בלבד, היא הייתה צולחת את אחוז החסימה ובכך קרוב לוודאי שהמשבר כולו היה נמנע.
סיבות נוספות למשבר היו חלוקת דעות משמעותית על נושאי ליבה, כמו היחס למערכת המשפט.
התפזרות הכנסת העשרים
ב-14 בנובמבר 2018, בעת כהונת הכנסת העשרים וממשלת ישראל השלושים וארבע, התפטר אביגדור ליברמן מתפקיד שר הביטחון ופרש עם סיעתו - ישראל ביתנו - מהקואליציה. ההתפטרות הקטינה את מספר חברי הקואליציה ל-61 וערערה את יציבותה.
הכנסת העשרים ואחת
ממוזער|300px|מייסדי רשימת [[כחול לבן (רשימה)|כחול לבן. מימין לשמאל: גבי אשכנזי (מס' 4), יאיר לפיד (מס' 2), בני גנץ (מס' 1) ומשה יעלון (מס' 3)
]]
הבחירות לכנסת העשרים ואחת
ב-9 באפריל 2019 התקיימו הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
מערכת הבחירות
יום לאחר קבלת החוק לפיזור הכנסת, הכריז בני גנץ על הצטרפותו לפוליטיקה ועל הקמת מפלגה חדשה - חוסן לישראל. המפלגה הושקה בכנס מתוקשר ב-29 בינואר 2019, ובו פרס גנץ את עמדותיו ואת תוכניותיו למדינת ישראל. בכנס השתתף גם משה יעלון שעמד בראשות מפלגת תל"ם. השניים סיכמו על ריצה משותפת.
ב-21 בפברואר 2019, יום לפני המועד האחרון להגשת הרשימות, הוחלט על ריצה של חוסן לישראל ותל"ם יחד עם מפלגת יש עתיד ברשימה משותפת בשם "כחול לבן". אל הרשימה המשותפת של המפלגות הצטרף הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי. כחול לבן הייתה לרשימה הבולטת בגוש המרכז-שמאל, והיוותה חלופה לראש הממשלה נתניהו ולמפלגת השלטון הליכוד.
בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי החליט לשקול העמדה לדין של נתניהו, בכפוף לשימוע, בשלושת התיקים: בתיק 1000 ו-2000 באשמת מרמה והפרת אמונים, ובתיק 4000 באשמת שוחד ומרמה והפרת אמונים.
תוצאות הבחירות
בבחירות, שהתקיימו ב-9 באפריל 2019, זכו רשימות הליכוד וכחול לבן ב-35 מושבים כל אחת. שתי מפלגות ימין לא עברו את אחוז החסימה, אף על פי שהיו קרובות אליו: הימין החדש בראשות נפתלי בנט ואיילת שקד, שקיבלה כ-138,600 קולות, ומפלגת זהות בראשות משה פייגלין שקיבלה כ-118,000 קולות.
הניסיון להרכבת הממשלה ופיזור הכנסת
לאחר הבחירות, היה נראה לכל כי בנימין נתניהו ניצח, וכי במוקדם או במאוחר הוא ירכיב את ממשלתו החמישית שתזכה לאמונה של הכנסת הנבחרת. על נתניהו המליצו לנשיא המדינה, ראובן ריבלין, כל המפלגות שהיו שותפות בממשלת ישראל השלושים וארבע, כולל מפלגת ישראל ביתנו, ובסך הכל 65 ממליצים; לעומת 45 ממליצים בלבד על יריבו בני גנץ. מלאכת הרכבת הממשלה הוטלה על נתניהו ב-17 באפריל, אך ישראל ביתנו התנתה את כניסתה לממשלה בחוק גיוס שיחייב חלק מהאזרחים החרדיים בגיוס לצה"ל. לרשות נתניהו עמדו כחוק 28 ימים להרכבת ממשלתו, עם אפשרות לקבלתם של עד 14 ימים נוספים מנשיא המדינה.
בחצות הלילה שבין 29 ל-30 במאי, ולאחר הארכה של 14 יום שהעניק הנשיא ריבלין לנתניהו, פקע על-פי חוק המנדט של נתניהו להרכבת הממשלה. לקראת מועד זה, ביוזמת הליכוד, החלה הכנסת, לדון בהצעת חוק לפיזורה, המורה על עריכת בחירות חדשות, וזאת במטרה למנוע מגנץ את האפשרות לנסות להרכיב ממשלה. לאחר חצות הלילה ב-30 במאי, אישרה הכנסת את החוק ברוב של 74 ח"כים (הליכוד, כולנו, איחוד מפלגות הימין, ש"ס, יהדות התורה, ישראל ביתנו, רע"ם - בל"ד וחד"ש - תע"ל). צעד זה הוביל לכך שבחירות חוזרות החלו להיות אפשרות שבכלל עולה על הדעת; קודם לכן אפשרות זו הייתה טאבו. בכנסת זו, מתוך 13 ועדות הכנסת הקובעות, מונו רק הוועדה המסדרת, ועדת הכספים, החוץ והביטחון וועדת החינוך.
הבחירות לכנסת העשרים ושתיים
ב-17 בספטמבר 2019 נערכו הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, השניות במסגרת המשבר.
תוצאות הבחירות
בבחירות לכנסת זו זכתה כחול לבן ביתרון של מושב אחד על הליכוד, כאשר מפלגת הליכוד ספגה ירידה ניכרת בכוחה, למרות צירוף ארבעת הח"כים של מפלגת כולנו וחתימה על הסכם מול משה פייגלין שזכה בכמאה ועשרים אלף קולות בבחירות הקודמות. גם רשימת כחול לבן ירדה במספר המושבים שלה, ומי שעלו בצורה משמעותית היו ישראל ביתנו (מ-5 ל-8) והרשימה המשותפת (מ-10 ל-13).
הניסיונות להרכבת הממשלה ופיזור הכנסת
לאחר הבחירות, המליצו לנשיא ריבלין על נתניהו 55 ח"כים (הליכוד, ימינה, ש"ס ויהדות התורה) ועל גנץ המליצו 54 ח"כים (כחול לבן, העבודה-גשר, המחנה הדמוקרטי וחלק מהרשימה המשותפת), כאשר הרשימה המשותפת ממליצה לראשונה בהיסטוריה על מועמד לראשות הממשלה. ישראל ביתנו לא המליצה על מי מהמועמדים, והנשיא הטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על נתניהו ב-25 בספטמבר. בעת הטלת המנדט, זימן אליו הנשיא גם את גנץ והציג בפני השניים מתווה להרכבת ממשלת אחדות לאומית, מתווה שזכה לשם "מתווה הנשיא". על פי הסכם זה נתניהו יכהן ראשון ברוטציה, וכשיפתח משפטו יצא לנבצרות וסמכויותיו יועברו לבני גנץ.
בעקבות חוסר היכולת של הליכוד להקים ממשלה עם המפלגות שכונו על ידי נתניהו (ראש הליכוד) "השותפות הטבעיות" שלו (קרי: ימינה, ש"ס ויהדות התורה), החליטו ראשי המפלגות הללו, עוד לפני שלב ההמלצות אצל הנשיא, על הקמת "בלוק הימין", שמנה 55 חברי כנסת שלא יכנסו לממשלה זה ללא זה. ההתחייבות המשמעותית ביותר בבלוק היא הימנעות מהצטרפות לממשלה בראשות כחול לבן, אף כאשר זו התכוונה להציע דברים דומים במגעים הקואליציוניים. בלוק זה מנע בהמשך מגנץ להקים ממשלה עם אחד ממרכיבי הבלוק, כמו החרדים או ימינה.
בעקבות שינויים בהרכב המפלגות, בכנסת העוקבת הורכב הבלוק מהליכוד, יהדות התורה, ש"ס וימינה. האיחוד כונה כך שכן המפלגות המרכיבות אותו נחשבות כבעלות השקפת עולם ימנית, אף שמפלגת ישראל ביתנו, שאינה חלק מהבלוק, גם היא בעלת השקפת עולם ימנית, ואילו עמדת המפלגות החרדיות, ש"ס ויהדות התורה, אינה ימין באופן מובהק. המכנה המשותף למפלגות הללו הוא למעשה תמיכתן בבנימין נתניהו.
במסעי הבחירות של רשימות בלוק הימין, הן פרסמו התחייבות לתמוך במפלגת הליכוד ובבנימין נתניהו. הבסיס לתמיכת המפלגות בברית הפוליטית לא הובהר, אך חלק מראשי הבלוק הסבירו כי אינם מאמינים בצדקת ההליכים המשפטיים שננקטו כנגד בנימין נתניהו.
ב-21 באוקטובר, לפני תום המועד שהוקצב לו להרכבת הממשלה, ומבלי לבקש ארכה מריבלין, החזיר נתניהו את המנדט לנשיא לאחר שלא הצליח להרכיב ממשלה, והמנדט הועבר לבני גנץ יומיים לאחר מכן.
ישראל ביתנו סירבה להצטרף לממשלה צרה, בין מימין ובין משמאל, והיא קראה לממשלת אחדות בין הליכוד וכחול לבן. במהלך שיחות שנעשו בין המפלגות, דרשה כחול לבן מהליכוד לפרק את הבלוק, אך הליכוד לא הסכים. כמו כן התנהל ויכוח מי יהיה ראש הממשלה הראשון ברוטציה, ולכמה זמן. ב-20 בנובמבר, בתום המועד שהוקצב לגנץ, ומשנכשל אף הוא בהרכבת הממשלה, השיב את המנדט לנשיא, שהודיע למחרת ליולי אדלשטיין, יושב ראש הכנסת, על 21 ימים בהם יכול כל אחד מהח"כים לאסוף 61 חתימות ולקבל את המנדט, זאת על-פי . זו הייתה הפעם השנייה בתולדות המדינה בה עבר המנדט לכנסת על-פי סעיף זה, והראשונה שהתרחשה בהליכי הרכבת הממשלה שלאחר הבחירות.
בחצות הלילה שבין 11 ל-12 בדצמבר פקע מנדט זה של הכנסת. לאחר מכן הנשיא היה אמור להודיע ליו"ר הכנסת כי לא הוגשה לו בקשה עם 61 חתימות, הכנסת הייתה מתפזרת מאליה עם מסירת ההודעה והבחירות היו נערכות בחג הפורים באופן אוטומטי. כדי למנוע את קיום הבחירות בפורים, חוקקה הכנסת, ב-12 בדצמבר, לאחר חצות הלילה ולפני הודעתו של ריבלין ליו"ר הכנסת, לשבוע שלפני פורים.
בכנסת זו, לא מונו ועדות קבועות (למעט ועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון שהוקמו כוועדות זמניות בהסכמה בין סיעות הליכוד וכחול לבן) ולכן הממשלה פעלה ללא פיקוח הכנסת.
סוגיית החסינות של ראש הממשלה נתניהו
בראשית חודש אוקטובר 2019, נערך שימוע לראש הממשלה נתניהו לפני הגשת כתב אישום, אשר עם סיומו החליט היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט להגיש כתב אישום כנגד נתניהו בעבירות שוחד ומרמה והפרת אמונים בתיק 4000, ובעבירות מרמה והפרת אמונים בתיקי 1000 ו-2000.
בעקבות החלטה זו, החליט נתניהו להגיש בקשה ליו"ר הכנסת לקבלת חסינות מהעמדתו לדין פלילי ב-1 בינואר 2020 (כלומר כשלושה שבועות לאחר פיזורה של הכנסת העשרים ושתיים מתוקף החוק וההחלטה על קיומן של הבחירות לכנסת העשרים ושלוש). בין היתר, טען שהוא רוצה להתמקד בתפקיד ראש ממשלת ישראל, בסתירה לאותו ראיון. עם הגשת הבקשה הסתמן שקיים רוב להסרת חסינותו של נתניהו לאחר שסיעת ישראל ביתנו הודיעה שתתמוך בהסרת החסינות.
במקביל, סיעת כחול לבן הגישה בקשה ליו"ר הכנסת יולי אדלשטיין להקמת ועדת הכנסת לצורך פתיחת הדיונים בבקשת החסינות של נתניהו. תחילה ניסה אדלשטיין למנוע את הקמת הוועדה (שלצורך הקמתה דרוש אישורו של יו"ר הכנסת), אך לבסוף, בהינתן חוות דעת משפטית של היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון שקבעה כי אדלשטיין אינו יכול למנוע את הקמת הוועדה ולאחר איומים מסיעות כחול לבן וישראל ביתנו שיפעלו לבחירת יו"ר כנסת חדש באם יסרב להקים את הוועדה, הוקמה ועדת הכנסת והחלו הדיונים בחסינות נתניהו.
לאחר ימים ספורים (ובהסתמן רוב של 65 חברי כנסת להסרת החסינות שלו), החליט נתניהו למשוך את הבקשה ומשכך, הגיש מנדלבליט למחרת את כתב האישום לבית המשפט המחוזי בירושלים.
תוצאות הבחירות
בבחירות לכנסת זו זכה הליכוד ביתרון של שלושה מושבים על כחול לבן. בלוק הימין כולו זכה ב-58 מושבים, עליה של 3 על פני הכנסת הקודמת בה החזיק ב-55 מושבים.
תחילת הניסיונות להרכבת הממשלה
ב-5 במרץ, שלושה ימים לאחר הבחירות קראה מפלגת ישראל ביתנו להעביר חוק שלפיו חבר הכנסת המואשם בפלילים לא יוכל לקבל את המנדט להרכבת הממשלה וכן חוק לפיו ראש ממשלה לא יוכל לכהן יותר מפעמיים.
ב-10 במרץ פורסם כי חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס ממפלגת העבודה-גשר-מרצ מתנגדת לממשלת מיעוט עם הרשימה המשותפת ובכך הקטינה את הסיכויים להקמת ממשלה בראשות בני גנץ. גם יועז הנדל וצבי האוזר הודיעו שיתנגדו לממשלה הנשענת על הרשימה המשותפת, "החותרת תחת יסודותיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית".
במהלך ההתייעצויות של הנשיא ריבלין עם נציגי הסיעות שנבחרו לכנסת, המליצו לו כל הסיעות של בלוק נתניהו להטיל את המנדט על נתניהו, בעוד שעל גנץ המליצו הפעם גם ישראל ביתנו והרשימה המשותפת על כל מרכיביה, ובסך הכל 61 ממליצים. בקשתה של אורלי לוי-אבקסיס להופיע בנפרד בפני הנשיא סורבה והיא לא הגיעה יחד עם ראשי העבודה ומרצ, על כן הודיעה שלא תמליץ על אף אחד מהמועמדים לראשות הממשלה. הגעת ראשי הסיעות למשכן הנשיא לוותה בהפגנות כנגד ההסתייעות של כחול לבן בהמלצות הרשימה המשותפת מחד וכנגד האפשרות להטיל את מלאכת הקמת הממשלה על חבר כנסת נגדו הוגשו כתבי אישום מאידך. לאור ההצטברות של 61 ממליצים על גנץ, הטיל עליו הנשיא ב-16 במרץ להרכיב ממשלה.
שוב החלו מגעים בין מפלגות הליכוד וכחול לבן להקמת ממשלת אחדות, ובפרט לאור מצב החירום בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל. במקביל, החלו כחול לבן ושותפותיה המונים 61 ח"כים לפעול להקמת ועדות הכנסת הזמניות (ראו להלן מינוי ועדות הכנסת).
משבר הקורונה
הבחירות לכנסת העשרים ושלוש נערכו בתחילת התפרצות נגיף הקורונה בישראל. בעת פגישות ראשי הסיעות עם הנשיא והשבעת חברי הכנסת כבר היו תקפות הנחיות משרד הבריאות לגבי התקהלות מרבית של 10 אנשים בחלל סגור אחד ושמירת מרחק של שני מטרים, והשבעת חברי הכנסת נעשתה בצורה חריגה בארבעים סבבים של שלושה חברי כנסת בכל סבב. ב-23 במרץ 2020 הוקמה ועדת הקורונה בראשות עפר שלח. הנגיף קטל אזרחים בישראל וגרר למעלה ממיליון אזרחים אל מעגל האבטלה.
בחירת יושב ראש הכנסת
ב-13 במרץ, שלושה ימים לפני השבעת הכנסת העשרים ושלוש, הגישו הסיעות כחול לבן ושותפותיה - הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו והעבודה-מרצ - שמנו יחדיו 61 חברי כנסת, בקשה ליושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין לקיים דיון בנושא בחירת יושב ראש כנסת חדש, עוד טרם כינון הממשלה. חבר הכנסת מאיר כהן מסיעת יש עתיד בכחול לבן יועד לתפקיד.
יום לפני השבעת הכנסת הודיע אדלשטיין שלא יקבע בסדר היום הצבעה על בחירת היו"ר כל עוד קיים סיכוי להקמת ממשלת אחדות. אדלשטיין הסתמך על, בו נקבע כי יש לקיים את בחירת יו"ר הכנסת עד "המועד שבו כונסה הכנסת לצורך כינון הממשלה", שטרם נקבע. בנוסף נימק את החלטתו בכך ש"מהלכים פוליטיים חפוזים, כמו בחירת יו"ר כנסת קבוע והעברת חקיקה שנויה במחלוקת, מטרתם לסתום את הגולל על האפשרות לאחדות שאותה העם רוצה". בעקבות האמור עתרו לבג"ץ מספר עמותות ומפלגות, בדרישה לחייב את אדלשטיין לקיים את הדיון. בג"ץ, בהרכב של חמישה שופטים, פסק פה אחד שעל אדלשטיין לכנס את מליאת הכנסת לבחירת יושב ראש בהקדם האפשרי - ולא יאוחר מ-25 במרץ 2020.
ב-22 במרץ, אדלשטיין ומפלגת הליכוד הודיעו כי אם תתקיים הצבעה על יושב ראש חדש, לא יתקיימו מגעים להקמת ממשלת אחדות ואזרחי ישראל יאלצו להיגרר לבחירות רביעיות.
ב-25 במרץ הודיע אדלשטיין על התפטרותו מתפקיד יו"ר הכנסת, ונעל את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש. התפטרותו של יו"ר הכנסת בפועל גרמה למצב תקדימי, בו לא היה סגן שיכול היה למלא את מקומו ולפתוח את מליאת הכנסת.
בדיון שהתקיים בבג"ץ באותו ערב לא נידונה בקשה לפי פקודת בזיון בית המשפט שהגישו חלק מן העותרים, אלא נקבע פתרון מעשי על מנת שיהיה ניתן לקיים את פסק הדין הראשון שהורה על כינוס מליאת הכנסת לצורך בחירת יושב ראש חדש: בג"ץ הקנה לוותיק חברי הכנסת (עמיר פרץ) את הסמכות לפנות לועדה המסדרת על מנת לכנס את הכנסת למחרת, ולנהל ישיבת מליאה אחת לצורך בחירת יושב ראש חדש, על אף שהתפטרותו של אדלשטיין עוד לא נכנסה לתוקף. אילולא היה נבחר אדלשטיין לכנסת, היה פרץ מקבל מינוי זמני לכהן כיושב ראש הכנסת, על פי חוק יסוד: הכנסת.
בכנסת היה רוב של 61 לבלוק מרכז-שמאל, ולכן היה צפוי כי ח"כ מאיר כהן ממפלגת כחול לבן, ייבחר לתפקיד יושב ראש הכנסת (בהתאם לסיכום פנימי במפלגת כחול לבן על כך שגנץ יהיה ראש ממשלה, בעוד ח"כ מסיעת יש עתיד יקבל את תפקיד יושב ראש הכנסת). אולם, עקב העתירות של מפלגת כחול לבן לבג"ץ וטרם הבשלת שיחות האחדות לכלל הסכם, התעורר חשש שראש סיעת יש עתיד יאיר לפיד יתנגד לחבירת כחול לבן לממשלה (חשש שהתממש לבסוף עם פרישת לפיד ויש עתיד מכחול לבן והקמת סיעת יש עתיד – תל"ם). במצב כזה עלול היה להתקיים מצב חריג שכבר התקיים בעבר (ראו קואליציית ניר), כאשר יושב ראש הכנסת הוא חבר כנסת שאינו חלק מהקואליציה, מה שעשוי להקשות על הקואליציה להעביר חוקים בכנסת. מאחר שלא הסתמנה אפשרות להדחת יושב ראש הכנסת העתידי לאחר מינויו (לשם כך דרוש רוב של 90 חברי כנסת), החליט יו"ר סיעת כחול לבן ח"כ בני גנץ, להגיש את מועמדותו שלו לתפקיד זה על מנת להגדיל את הסיכויים לממשלת אחדות. ואכן ב-26 במרץ גנץ נבחר לתפקיד ברוב של 74 תומכים מול 18 מתנגדים. נוסף למפלגת "חוסן לישראל" וחברי הכנסת יועז הנדל, צבי האוזר ואנדריי קוז'ינוב שתמכו בו, הוא זכה לתמיכה גם מכל חברי "בלוק הימין". יתר חברי הכנסת ממפלגות גוש המרכז-שמאל, בהם יאיר לפיד ומשה יעלון ורוב חברי מפלגותיהם (יש עתיד ותל"ם), התנגדו או לא הופיעו להצבעה. על רקע זה נפרדו סיעות יש עתיד ותל"ם מכחול לבן ושניים מחברי מפלגת תל"ם (יועז הנדל וצבי האוזר) הקימו את סיעת "דרך ארץ" העצמאית. עם זאת הסיעה חתמה עם כחול לבן על הסכם ולפיו "יפעלו בכנסת ובממשלה כסיעה אחת לכל דבר ועניין, בהנהגתו של גנץ".
מינוי ועדות הכנסת הזמניות
במקביל למהלך מינוי יושב ראש קבוע לכנסת, ולראשונה מאז פיזור הכנסת העשרים ואחת, סיעת כחול לבן ושותפותיה פעלו להקמת ועדה מסדרת וועדות זמניות על מנת לאפשר פיקוח על פעילות הממשלה.
ב-23 במרץ 2020, ברוב של 61 חברי הכנסת וללא מתנגדים, הוקמה הוועדה המסדרת בכנסת ושש ועדות זמניות. למרות השתתפותם בדיונים בניסיון לשנות את אופן חלוקת המושבים בוועדות, חברי בלוק הימין נמנעו מלמסור שמות של חברי ועדות מטעמם. הוחלט כי בראש הוועדה המסדרת יעמוד חבר הכנסת אבי ניסנקורן. הוועדות הזמניות ויושבי הראש שלהן היו כדלהלן:
משא ומתן
ב-2 באפריל איימו במפלגת ימינה כי הם ישבו באופוזיציה ואמרו: "אנחנו לא חלק ממשחק הכיסאות של נתניהו וגנץ. כבר שבוע שנתניהו מנהל את המשא ומתן לבד, בלי לשתף את שותפיו בשנה האחרונה". בכך יגרמו לפירוק בלוק הימין ולמניעת רוב ימני בממשלה העתידית.
ב-11 באפריל ביקש גנץ מהנשיא הארכת זמן להרכבת הממשלה וסורב. ב-13 באפריל, בסמוך למועד תום המנדט של גנץ, נתניהו וגנץ פנו לנשיא לקבלת ארכה נוספת וקיבלו 48 שעות נוספות. בחצות הלילה שבין 15 ל-16 באפריל פקע המנדט של גנץ, ובבוקר הודיע ריבלין לגנץ, שכיהן גם כיו"ר הכנסת, על תקופת 21 ימים בהם לחברי הכנסת יש אפשרות לאסוף 61 חתימות בבקשה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת.
חתימת ההסכם הקואליציוני ויישומו
ב-20 באפריל, נחתם ההסכם הקואליציוני בין הליכוד וכחול לבן. נקבע שנתניהו יהיה תחילה ראש הממשלה, ובני גנץ, שבתקופה זו יוגדר "ראש ממשלה חלופי", ייכנס לתפקיד ראש הממשלה שנה וחצי מיום השבעת הממשלה ללא צורך בהשבעה, למשך שנה וחצי נוספות. עוד נקבע בהסכם כי משך כהונת הכנסת יקוצר בהוראת שעה לעד שלוש שנים מיום כינון הממשלה, ולאחר מכן ייערכו הבחירות לכנסת העשרים וארבע. עוד נקבע כי יוקם קבינט קורונה בראשות נתניהו וגנץ והממשלה תהיה פריטטית. הוועדה לבחירת שופטים לא תכלול נציג לאופוזיציה, כפי שהיה נהוג במשך שנים רבות בכנסת. לא יחולו שינויים בהרכב הוועדה, בתהליכי המינוי בה ובמועדי מינוי השופטים המקובלים. נקבע מעמד מ"מ ראש הממשלה והוסכם בעל פה שהכנסת תפוזר אם נתניהו יפסל מכהונה כראש ממשלה או מ"מ ראש ממשלה עקב היותו נאשם בפלילים.
הממשלה הוגדרה כממשלת חירום למשך חצי שנה, שבה לא תועלה חקיקה שאינה קשורה לקורונה ללא הסכמה. עם זאת, נתניהו יוכל לקדם סיפוח כבר בעוד חודשיים וחצי: "ראש הממשלה המכהן יורשה להביא לממשלה ולכנסת החל מחודש יולי את הצהרת טראמפ בדבר סיפוח יהודה ושומרון, לאחר קיום תהליך סדור בנושא". נתניהו חויב, לפי ההסכם, להתייעץ עם גנץ. כמו כן, נקבע כי הכנסת תחוקק את חוק הגיוס, לפיו יעדי הגיוס ייקבעו על ידי הממשלה ולא ייכללו בבסיס החוק כפי שדרשו בעבר לפיד וליברמן בחוקים השונים שהגישו.
ההסכם קבע עוד כי גודלה של הממשלה יכול להגיע ל-36 שרים ו-16 סגני שרים. עוד נקבע כי כהונת הממשלה יכולה להתארך בהסכמה מ-3 ל-4 שנים. גנץ החליט שלא למנות סגני שרים מכחול לבן.
לטובת יישום ההסכם, שכלל הגדרת מעמד "ראש ממשלה חלופי", נדרש אוסף של שינויי חקיקה, כולל חוקי יסוד, המהווים שינוי סדרי השלטון.
עתירות כנגד ההסכם בבג"ץ
ב-6 במאי, העתירות נדחו. נתניהו היה יכול להרכיב את הממשלה.
לגבי ההסכם, נכתב על-ידי השופטים:
בנימוקים שפורסמו בהמשך, נמתחה ביקורת חריפה על האפשרות שנאשם עם כתב אישום חמור ימונה לראשות הממשלה, אבל נקבעו שאין איך להצדיק מבחינה חוקית התערבות של בית המשפט בהחלטה. וכן, הוצע להסדיר את בחקיקה מתאימה את הסוגיה הנוגעת להטלת מלאכת הרכבת הממשלה על חבר כנסת הנאשם בעבירות חמורות שיש עמן קלון למרות דחיית העתירה בשל המצב החוקתי-משפטי, בנימוקים שפורסמו בהמשך, שופטים מתחו ביקורת על האפשרות שנאשם עם כתב אישום חמור ימונה לראשות הממשלה. למשל, השופט מני מזוז (שכיועמ"ש הגיש כתב אישום נגד רה"מ אהוד אולמרט ) כתב בפסיקתו:
עם זאת, הוא הוסיף:
הליכי ההקמה הרשמיים
ב-7 במאי, אישרה מליאת הכנסת בקריאה שנייה ושלישית את תיקון הצעת חוק יסוד: הממשלה ברוב של 72 תומכים מול 36 מתנגדים. הוגשו עתירות לבג"ץ נגד החוק. חקיקת-יסוד זו כללה גם הוספת הוראת שעה בחוק יסוד: הכנסת, כי משך כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש יהיה עד תום שלוש שנים מהקמת הממשלה. עוד באותו היום, היום האחרון למנדט של הכנסת, הגיש נתניהו לנשיא ריבלין בקשה להטיל עליו את המנדט להרכבת הממשלה בצירוף של חתימותיהם של 71 חברי כנסת ולאחר מכן מילא הנשיא את הבקשה, והקציב לנתניהו 14 ימים, כחוק, לניסיון להרכיב ממשלה זו. בכך בפעם הראשונה בתולדות המדינה חתמו רוב חברי הכנסת על בקשה מנשיא המדינה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת בתקופת 21 הימים הקצובים לכך ב, כמוצא אחרון לפני התפזרות הכנסת.
בהתחלה, לפי הודעת מפלגות הליכוד וכחול לבן, השבעת הממשלה צפויה הייתה להתקיים ב-13 במאי. עם זאת, בעקבות ביקור מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו, השבעת הממשלה נדחתה ל-14 במאי.
ב-13 במאי הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו לנשיא המדינה ראובן ריבלין וליו"ר הכנסת בני גנץ כי עלה בידו להרכיב ממשלה. עקב קשיים בחלוקה התיקים בליכוד, נדחתה ההשבעה ל-17 במאי. גנץ, שהתפטר קודם לכן מתפקיד יו"ר הכנסת, משך את התפטרותו.
במהלך המשא ומתן הקואליציוני, הידרדרו היחסים בין ימינה לליכוד. בימינה האשימו את נתניהו כי הוא מנהל את המשא ומתן לבד. ב-13 במאי, הודיעה סיעת ימינה שהמשא ומתן מול הליכוד כשל, ופניה לאופוזיציה. עם זאת, המשיכו בליכוד במגעים עם השר רפי פרץ במטרה לפלג את ימינה ולהכניס אותו לממשלה. ב-14 במאי נחתם הסכם בין הליכוד לבין הרב פרץ בראשות הבית היהודי, כאשר פרץ מונה לשר בממשלה.
ב-17 במאי, הושבעה הממשלה ותם המשבר הפוליטי לזמן מה. בלוק הימין התפרק, כחול לבן חולקה, העבודה-גשר-מרצ התפצלה למרכיביה, והבית היהודי עזבה את רשימת ימינה. נתניהו נותר ראש הממשלה וגנץ מונה לשר הביטחון ולראש הממשלה החלופי, כאשר הם בראש קואליציה שהורכבה מהסיעות הליכוד, כחול לבן (שלאחר הפיצול מיש עתיד – תל"ם), ש"ס, יהדות התורה, מפלגת העבודה (כאשר ח"כ מרב מיכאלי בפועל לא תמכה בממשלה) והבית היהודי. במקומו של גנץ, נבחר יריב לוין לתפקיד יושב-ראש הכנסת. לפיד התמנה לתפקיד ראש האופוזיציה, שכללה את יש עתיד – תל"ם, הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו, ימינה ומרצ. חלפו 508 ימים מאז פיזור הכנסת ה-20, זאת שבוע לפני משפטו הצפוי של נתניהו.
ההתנגדות לממשלה
במרץ 2020, לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש החלה "מחאת הדגלים השחורים" על רקע הטלת הרכבת הממשלה על יו"ר כחול לבן בני גנץ והתנגדות למהלך. המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש החלה ב-9 במאי 2020, בסמוך להקמת הממשלה. ההפגנות גדלו לאלפים רבים לאור משבר הקורונה ואופן ניהולו. המחאה עסקה במגוון נושאים. ביניהם ניהול ההתמודדות הכלכלית של המשבר ומחאה נגד בנימין נתניהו, בדרישה להתפטרותו עקב כתב האישום נגדו. גל המחאה נמשך עד סיום כהונת הממשלה.
התפרקות הממשלה ופיזור הכנסת
קובע את המועד האחרון לאישור חוק התקציב, ואם התקציב לא אושר עד למועד זה רואים את הכנסת כאילו החליטה על התפזרותה. ב"פשרת האוזר" – תוקן חוק יסוד: הכנסת ונקבע בו שתקציב המדינה לשנת 2020 צריך לקבל את אישור הכנסת עד ל-22 בדצמבר 2020. זאת בשל אי הסכמות בקואליציה.
בהסכם הקואליציוני שנחתם טרם הקמת הממשלה, סוכם כי יאושר תקציב דו שנתי לשנים 2020–2021. המועד האחרון לאישור התקציב היה אוגוסט 2020. בפועל, הליכוד החליט אחרת. בסוף נובמבר, הודיע שר האוצר ישראל כ"ץ שתקציב המדינה לשנת 2021 יוצג לראש הממשלה בשאיפה שהוא יקודם בכנסת בפברואר 2021. בעת זו, משרד האוצר טרם הגיש הצעת תקציב לשנת 2020. העיכוב הזיק לפרויקטים, לעמותות, לחקיקה וכיוצא באלה. כתוצאה מהמצב, גם תקנות סדר הדין האזרחי ומבצע צור ישראל הושפעו לרעה. אי אישור תקציב המדינה מוביל לפירוק ממשלת חילופים בלי ביצוע רוטציה בראשות הממשלה. כלומר, נתניהו אמור להישאר ראש ממשלה.
בניסיון למנוע את פיזור הכנסת בגלל התקציב, נוהלו מגעים בין הליכוד לכחול לבן. דנו על מועד התקציב, מינויים, סמכויות שר המשפטים ושינוי באורך הרוטציה. במקביל נתניהו הציע לסיעת ימינה: הקמת ממשלה צרה המורכבת מהליכוד, ש"ס, יהדות התורה ועריקים מכחול לבן, בתמיכה חברי כנסת ממפלגת רע"מ שברשימה המשותפת. בנט סירב.