cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקופת קמקורה
הבאקוּפוּ והעוצרים לבית הוג'ו
למרות ההתחלה המזהירה של שלטון השוגונות, יוריטומו נכשל במיסוד שושלתו כשושלת השלטת בה. הסכסוכים בתוך משפחת מינאמוטו התגלעו זה מכבר, ואף על פי כן יורימוטו הצליח לפתור את מרביתם. לאחר מותו הפתאומי של יוריטומו ב-1199, ירש אותו בנו יוריי כשוגון וכראש המשפחה, אולם יוריי לא הצליח לשלוט במשפחות מעמד הבושי במזרח המדינה. בתחילת המאה ה-13 עבר השלטון ביפן לידי העוצרים מבית הוג'ו, שהיו בני משפחתה של אשתו של יוריטומו. תחת שלטונם של בני הוג'ו נחלשה מאוד השוגונות, ולעיתים קרובות, העומד בראשה היה נסיך ממשפחת הקיסר ואף שליט ממשפחת פוג'יווארה, אויבתה של שוגונות קמקורה. בתקופה זו איבד תפקיד השוגון את יוקרתו והוא הפך למעין נושא תפקיד ייצוגי בלבד.
החלשותו של השוגון גרמה למתיחות רבה בין השוגונות לבין הקיסר, שהיה גם הוא דמות ייצוגית בלבד. בשנת 1221 הפכה מתיחות זו למלחמה של ממש בין השוגונות לחצר הקיסרית. כוחות השוגונות ניצחו בקלות, והחצר הקיסרית הוכפפה לשליטתה של השוגונות. כתוצאה מכך, זכה השוגון לכוח שלטוני עצום, כיוון שעתה היה אישור קיסרי לכל פעולותיו. השוגון התיר לקיסר לשמור על מספר ארמונות ואוצרות, כדי שלא לפגוע ביוקרה של הקיסר, וזאת כדי לא לפגוע בתוקף שהקיסר נותן להחלטותיו של השוגון.
בתקופה זו חובר ספר חוקים מנהליים, שהחליף את ספר החוקים הישן, ואשר הגדיר בין היתר את קודי ההתנהגות בחברה. החברה והשלטון היפני המשיכו לנהוג לפי ספר זה עד לשנת 1872.
כצפוי, האמנות של אותה התקופה ביפן הייתה משופעת בסיפורי מלחמה וגבורה, האדרת מעמד הלוחם ועיסוק ניכר בפילוג המעמדי.
פריחתו של הבודהיזם
בתקופת קמקורה, שהייתה תקופה של פירוד ואלימות, גדלו השאיפה והחיפוש אחר גאולה. תקופת קמקורה, שהייתה תקופה מסוג זה, הביאה לחיפוש הגאולה בדת הבודהיסטית ובעקבות כך לפריחתה ושגשוגה של דת זו ביפן. שני זרמים חדשים בבודהיזם היפני, ג'יוֹדוֹ ("אדמה טהורה) וזן ("מדיטציה"), פותחו ושלטו בתקופה זו. זרמי הבודהיזם הישנים מתקופת הייאן הפכו לנדירים, ורק האינטלקטואלים דבקו בהם.
זרם הזן של הבודהיזם, שדוגל בשלילת סמכותם של כתבי קודש למיניהם וכן של מנהיגים דתיים חיים ("זמניים") מצד אחד, ומצד שני מרומם את השליטה העצמית והמחויבות העצמית על חשבון הלמידה והאינטלקטואל, נמצא כמתאים ביותר למעמד השליט-לוחם ביפן ורבים מאנשי מעמד זה הפכו עם זמן למורי זן.
פלישת המונגולים
שתי הפלישות הפלישות המונגוליות ליפן בתקופת קמקורה היו אירועים רבי חשיבות בהיסטוריה היפנית. באמצע המאה ה-9 הופסקו קשריה של יפן עם סין כמעט לחלוטין בעקבות החלשותה של שושלת טאנג הסינית. למעט קשרי מסחר בודדים, שגם הם טורפדו לרוב על ידי שודדי ים יפניים, לא התקיים כל קשר בין המדינות. בעוד השוגונות ביפן התכנסה בתוך עצמה והתעלמה מפניותיהם של נציגים מסין ומקוריאה, החלו להגיע בשנת 1268 חדשות על עליית כוח חדש לשלטון בסין - המונגולים. מנהיג המונגולים קובלאי חאן דרש מהיפנים לשלוח נציגות רשמית שתכיר בשושלתו החדשה, שושלת יואן, כמעצמה החדשה באזור. קובלאי חאן איים בפעולות תגמול במקרה שיפן תסרב להזמנה. יפן, שלא הורגלה בדרישות שכאלה, דחתה את הדרישה, שילחה בידיים ריקות את הנציגים הקוריאנים שהציגו אותה והחלה מתכוננת למגננה בפני פעולת התגמול המונגולית. לאחר הפצרות נוספות שעלו בתוהו, התרחשה ב-1274 הפלישה הראשונה ליפן. יותר מ-600 כלי שיט שעל סיפונם כ-23,000 לוחמים מונגולים, סינים וקוריאנים, חמושים בקטפולטות, טילים פרימיטיביים וקשתות חיצים, חצו את הים הסיני והחלו בפלישתם לחופי יפן. הסמוראים היפנים, שהורגלו בקרב פנים אל פנים מול יריב בודד, לא עמדו מול הגייסות שהתאחדו מולם. כוחות ההגנה היפנים נלחמו בהאקאטה שבצפון קיושו מול הצבא העדיף בגודלו שהגיע מהיבשת, אך לאחר יום לחימה אחד בלבד הגיע לאזור טייפון, שהשמיד את ציים של התוקפים, והכריח את הפליטים לסגת חזרה אל היבשת. קובלאי חאן הבין שהטבע, ולא כוחה הצבאי של יפן, היה זה שהכשיל את המתקפה, ובשנת 1281 שיגר מתקפה נוספת. הכוחות התנצחו במשך שבעה שבועות, כאשר טייפון נוסף הכה באזור הקרבות והשמיד בשנית את צי הפלישה.
אף על פי שכוהני השינטו ניכסו את תבוסת הפולשים לקאמיקאזה ("הרוח האלוהית") שהייתה סימן להשגחה האלוהית על העם היפני, השאירה הפלישה רושם כבד על מנהיגי השוגונות. הפחדים הישנים מהמעצמות השוכנות ביבשת התעוררו לחיים, והיחס כלפי קוריאה, שנחשבה כבר אז כ"פגיון המכוון אל לב האומה היפנית", היה יחס של איבה עמוקה. אולם, הניצחון היפני העניק למעמד הבושי תחושת עליונות מלחמתית, תחושה שליוותה את לוחמיה של יפן עד לשנת 1945. בנוסף לכך, שיכנע הניצחון את אחרוני הספקנים שהשוגונות היא שליטה טובה יותר מהממשלה האזרחית בראשות החצר הקיסרית.
המלחמה במונגולים רוקנה את אוצר המדינה, ומיסים חדשים הוטלו על האזרחים כדי לכסות את הוצאות ההגנה הכבדות ולהתגונן בפני פלישות עתידות לבוא. הפלישה גם גרמה למרמור בקרב המעמד הבינוני שציפה לתגמול על מאמציו ההגנתיים במלחמה, גמול שלא הגיע. מרמור זה, יחד עם המיסים העולים וההוצאות המתגברות על אמצעי הגנה, הביאו להתדרדרות במעמדה של שוגונות קמקורה. בנוסף לכך, הרכוש המשפחתי של השוגונות הלך והתחלק בין היורשים הרבים שהיו בה, ובעלי הקרקעות נאלצו ללוות כספים כדי להתקיים. כנופיות של רונין, שהתפרעו ברחבי הקיסרות סייעו גם הם להחלשותה של השוגונות.
מלחמת האזרחים
באופוריה שפשטה לאחר ניצחון כוחות הקיסר, הצליח הקיסר גו דאיגו לחדש את השלטון הקיסרי על המדינה ואת מערכת החוקים הקונפוציאנית. תקופה זו של רפורמות, שנודעה כ"רסטורציה של קֶמוּ" (1333-1336), הייתה תקופה בה התכוון הקיסר לחזק את מעמדו, וזאת על חשבון המעמד שהיה חזק עד אז - מעמד הבושי. המציאות, לעומת זאת, לימדה שבני בריתו של הקיסר במלחמה נגד קמקורה, נלחמו כדי להביס את בני הוג'ו, ולאו דווקא בשל תמיכתם בקיסר. במלחמת האזרחים שפרצה בין תומכי החצר הדרומית לצפונית, עבר אשיקאגה טאקאוג'י לתמוך בחצר הצפונית והוביל את הכוחות המתנגדים לקיסר. מלחמת האזרחים בין שתי החצרות נמשכה משנת 1336 ועד לשנת 1392. עם תחילת המלחמה נסוג הקיסר המכהן מקיוטו אל הרי יושינו והקים שם את חצרו החדשה, וקיסר חדש מהחצר הצפונית הוצב במקומו על ידי אשיקאגה, שהפך לשוגון החדש בממלכה.
שאלון 16 גורמי האישיות של קטל
שאלון 16 גורמי האישיות של קטל, או מבחן PF16, הוא מבחן אישיות בפסיכולוגיה קלינית.
המבחן פותח בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי הפסיכולוג ריימונד קטל, ומשתמש בשיטה סטטיסטית לניתוח גורמים. בשאלון 174 שאלות, כל שאלה מתייחסת לאחת משש עשרה קטגוריות שהוגדרו על ידי קטל. כל תכונה מוצגת כרצף הנע בין שני קצוות של התכונה. המבחן מעניק ציון ב-16 תכונות אישיות בסיסיות.
קטל מנסה להגיע לתאוריה שאין לה כלל הנחות יסוד והנשענת אך ורק על נתונים אמפיריים. על ידי ניתוחים סטטיסטיים קטל מסיק כי קיימות 16 תכונות בסיסיות להסבר וניבוי מכלול ההתנהגות האנושית.
טירת בלייר
טירת בלייר (באנגלית: Blair Castle, בגאלית סקוטית: Caisteil Bhlàir) היא טירה סמוכה לעיירה בלייר את'ול במחוז פרת' וקינרוס, שבמרכז סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
חלקי הטירה המוקדמים ביותר נבנו במאה ה-13 ולאורך המאות עברה מספר שיפוצים והרחבות, צורתה הנוכחית התעצבה ב-1870 כאשר עברה שיפוץ נרחב בידי האדריכל ג'יימס ברייס בסגנון אדריכלות סקוטית ברוניאלית. טירת בלייר היא המשכן ההיסטורי של דוכס את'ול שהוא גם ראש שבט מארי, מתוך כך הטירה משמשת גם את רגימנט האת'ול היילנדרים המשרת את הדוכסות ונחשב לכוח הצבאי הפרטי החוקי היחיד באירופה.
מבנה הטירה הוגדר ב-1971 כבניין רשום מדרגה A, גינות האחוזה סביב הטירה נכללו החל משנת 1987 ב-'רשימת הגינות והנופים המעוצבים של סקוטלנד'.
מבחן MMPI
מבחן MMPI (Minnesota Multiphasic Personality Inventory) או שאלון האישיות הרב שלבי של מינסוטה הוא מבחן אישיות למבוגרים בפסיכולוגיה קלינית.
המבחן פותח בשנות ה-40 של המאה ה-20, על פי קריטריון אמפירי על ידי החוקרים האת'וויי (S. R. Hathaway) ומקינלי (J. C. McKinley) מאוניברסיטת מינסוטה. השאלון נועד לגלות פסיכופתולוגיות או הפרעות בולטות בהתנהגות, ומיועד לבוגרים מעל גיל 18. בהמשך פותח השאלון ונוצרו מספר גרסאות שלו. בשנת 1984 בוצע מחקר השוואתי עם מבחן הצבעים של לישר שהצביע על חוסר התאמה בין התוצאות. ב-1989 נערך עדכון במבחן, שנקרא MMPI 2, וב-2008 נערך עדכון נוסף, שנקרא MMPI 2 RF.
העברה
המבחן לא מיועד ככלי יחיד לאבחון והערכה פסיכולוגית, ויכול לשמש רק במשולב עם כלים פסיכולוגים נוספים.
במקור המבחן מועבר כשאלון מודפס בו מסמן הנבדק את תשובותיו בעיפרון/עט, אך כיום ניתן לעשות אותו גם במחשב. זמן העברת המבחן הוא בין שעה לשעה וחצי; לא חייבים לסיים את ההעברה באותו יום, אך במידה והוא פוצל יש להעביר אותו תוך ארבעה ימים. יש להעביר את המבחן במקום שקט ונוח. ניתן להעבירו באופן יחידני או קבוצתי, נמצא כי אין לצורת ההעברה השפעה על התוצאות.
פריטי המבחן
פריטי המבחן מחולקים לעשר קטגוריות, שפותחו על פי קריטריון אמפירי, כך שנוצרים סולמות קליניים. כמו כן המבחן כולל סולמות תוקף, המסייעים לעמוד על יחסו של הנבדק למבחן (למשל, האם הוא נוטה לשקר בתשובותיו).
סולמות תוקף
לאורך השנים התפתח המבחן ונוספו סולמות אשר בודקים את מידת התוקף של הסולמות הקלינים. למשל, סולם TRIN שמטרתו לבדוק אנשים אשר עונים על הכל נכון או על הכל בצורה לא כנה; וסולם Fb אשר הוכנס בגרסה השנייה של המבחן ונועד לבדוק את הצגת ה"עצמי" באופן שלילי בצורה מדויקת יותר - על ידי חלוקה של סולם F המקורי לתחילת המבחן והסולם החדש לסופו.
יוסף סרלין
יוסף סֶרְלִין (24 בפברואר 1906 – 15 בינואר 1974) היה פעיל ציוני יליד פולין, עורך-דין במקצועו, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ילדות
סרלין נולד בעיר ביאליסטוק שבפולין ב-1906. הוא למד בגימנסיה העברית המקומית, ואחר כך למד משפטים באוניברסיטת ורשה. הוסמך לעורך דין בשנת 1929. בשנת 1934 עבר את מבחני ההסמכה לעורכי דין זרים בארץ ישראל.
פעילות פוליטית וציבורית
לאחר עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1933, עבד כעו"ד בתל אביב והשתתף בפעילויות ציבוריות שונות, בהם בהקמת הליגה הימית. הצטרף לתנועה הציונית והיה חבר הוועד הפועל הציוני. נמנה עם מייסדי התאחדות הציונים הכלליים, ואף היה סגן יו"ר הקונפדרציה העולמית של הציונים הכלליים. בשנת 1949 נבחר לכנסת הראשונה וכיהן בכנסת עד סוף כהונת הכנסת השביעית, בתחילה מטעם הציונים הכלליים ובהמשך מטעם המפלגה הליברלית הישראלית וגח"ל.
בכנסת השנייה, החמישית והשישית היה סגן יושב ראש הכנסת. סרלין היה החל משנת 1950 מראשי הציונים הכלליים ביחד עם פרץ ברנשטיין, ישראל רוקח, יוסף ספיר, חיים אריאב, חיים לבנון ואברהם קריניצי. בשנת 1954 חבר ליוסף ספיר ושמחה ארליך וביחד הם העמיקו את אחיזתם במפלגה. אולם בשנת 1957 חל קרע בינו לבין ספיר, וכוחו במפלגה ירד.
מונה לתפקיד שר התחבורה בממשלת ישראל הרביעית. ב-24 בדצמבר 1952, וימים אחדים לאחר שהחל לכהן בתפקידו, מונה לשר הבריאות, תפקיד שבו כיהן עד 29 ביוני 1955. כשר הבריאות פעל להרחיב את השליטה הממלכתית על מערכת הבריאות, על חשבון קופות החולים. כשר בממשלה היה בעל גישה התקפית. משה שרת כתב ביומנו שסרלין ביקש בתחילת 1954 שישראל תתקוף את רצועת עזה על רקע התקפות הפדאיון שבאו משם.
בשנת 1958 הניח סרלין על שולחן הכנסת הצעה לשיטת בחירות מעורבת שבה רוב חברי הכנסת ייבחרו בשלושים אזורי בחירה, אולם זו נדחתה בל ידי מליאת הכנסת. שנתיים לאחר מכן עם סיום כהונתו של חיים כהן בתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, הגיש סרלין הצעת חוק להגדרה מחדש של סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, כך שיהיה כפוף הן מקצועית והן מנהלית לשר המשפטים. סרלין הביע מורת-רוח פומבית על כך ששר המשפטים דאז פנחס רוזן הקדים למנות את גדעון האוזנר לתפקיד עוד בטרם נדונה הצעתו במליאת הכנסת.
נפטר ב-13 בינואר 1974. בית היולדות הקריה בתל אביב נקרא על שמו ולוחית לזכרו עמדה בחצר בית החולים עד להריסתו בשנת 1997. על שמו קרויים כמו כן רחובות בערים חולון ותל אביב.
כריסטופר מקדונלד
כריסטופר מקדונלד (באנגלית: Christopher McDonald; נולד ב-15 בפברואר 1955) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
מקדונלד נולד בניו יורק למשפחה קתולית ממוצא אירי, אחיו הוא השחקן דניאל מקדונלד, הוא סיים תואר בקולג', במהלך לימודיו שיחק פוטבול וגם היה חבר באחוות סטודנטים.
ב-1980 שיחק לראשונה בקולנוע בסרט האימה "The Hearse", ב-1982 שיחק בסרט ההמשך של גריז, הוא גילם את בעלה של תלמה בסרט תלמה ולואיז.
ב-1994 שיחק בסרטו של רוברט רדפורד חידון האשליות, ב-1995 שיחק בסרט הפעולה משחק הוגן, בסרט האימה סיוט בחדר המורים גילם את אביו של אחד התלמידים בבית הספר. הוא גילם את נשיא ארצות הברית בסרט ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים. ב-2006 שיחק את אביו של סטיפלר בסרט אמריקן פאי מציגים: המייל העירום מסדרת אמריקן פאי.
הוא דיבב בסרט ההנפשה ענק הברזל.
פן בדג'לי
פן דייטון בדג'לי (באנגלית: Penn Dayton Badgley; נולד ב-1 בנובמבר 1986) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו בתור דן האמפרי (אנ') בסדרת הנוער של The CW "אחת שיודעת" (2007 - 2012), ובתור ג'ו גולדברג (אנ') בסדרת המותחן של נטפליקס "את" (2018-הווה).
בדג'לי נודע לראשונה בזכות גילום פיליפ "צ'אנס" צ'נסלור (אנ') באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" (2000–2001), ובעקבותיו באו תפקידים בסרט הקומדיה "ג'ון טאקר מה זה גמור" (2006). בדג'לי המשיך להופיע במספר סרטים, כמו המותחן "אב חורג" (2009), קומדיית הנעורים "באה בקלות" (2010) והמותחן "התמוטטות" (2011); עבורו זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט.
ביוגרפיה
בדג'לי נולד בבולטימור, מרילנד, בנם היחיד של דאף ולין מרפי באגלי. אביו עבד ככתב עיתון ולאחר מכן כנגר ובונה בתים, והיה מועמד מטעם מפלגת הירוקים למשרת מושל וושינגטון ב-2008. הוריו התגרשו כשהיה בן 12.
בדג'לי למד בבית הספר היסודי וולרידג' (שם עבדה אימו), לפני שעבר לבית הספר סנט כריסטופר בריצ'מונד, וירג'יניה. הוא למד באקדמיית צ'ארלס רייט בטאקומה, וושינגטון.
בילדותו, בדג'לי היה מעורב בתיאטרון הילדים של סיאטל ובתיאטרון הקהילתי Pine Nut Players במונרו, וושינגטון. אמו תמכה במאמצי המשחק שלו, ועבדה בעבודות שונות (מאוחר יותר, החלה עסק בעיצוב תכשיטים עם הסנדקית של בדג'לי, יאן סניד). הוא הצהיר כי הוא "דילג לגמרי על התיכון" ובגיל 14, הוא ניגש למבחן מיומנות והחל ללמוד במכללת סנטה מוניקה. מאוחר יותר התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה, אך דחה את הלימודים עקב התחייבויות קודמות. מאוחר יותר למד שנתיים במכללת לוויס וקלארק בפורטלנד, אורגון.
קריירה
בשנת 1999, פן הקליט את קולו, במשחק "מריו גולף", ובהמשך דיבב גם במשחק "מריו טניס". באותה שנה, הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרק בסדרה המצליחה "ויל וגרייס". עקב ההופעה שלו הוא קיבל תפקיד ראשי באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" ושיחק את דמותו של פיליפ בין השנים 2000–2001. לאחר מכן שיחק בסדרות כמו: "דדיו", "האחים גרסייה", ו"אחיות או לא להיות".
בשנת 2006, קיבל את תפקידו הגדול הראשון בסרט "ג'ון טאקר מה זה גמור". בהמשך, שיחק בעד סרטים כמו: "המבורגר, צ'יפס ורצח" (יחד עם השחקנית לייטון מיסטר), ו"חזק לנצח"  (יחד עם שון אוסטין). בשנת 2007 החל להשתתף בסדרה "אחת שיודעת" בה גילם את הדמות דן האמפרי. לסדרה 6 עונות, כאשר האחרונה שבהן הסתיימה בדצמבר 2012.
בשנת 2009 שיחק לצד אמבר הרד בסרט האימה "אב חורג " של הבמאי נלסון מקורמיק. בשנת 2010 שיחק פן בסרט הקומדיה "באה בקלות" לצד אמה סטון. ב-2011 שיחק בסרט המותחן "התמוטטות" לצידו של קווין ספייסי. באותה שנה דירג אותו מגזין "פיפל" ברשימת "25 היפים בגילאי 25".
בשנת 2015, התארח בשני פרקים במיני סדרה האמריקאית "הסטירה".
בשנת 2018 החל לשחק בסדרת המותחן "את" מבית היוצר של נטפליקס, בה מגלם את הדמות הראשית, ג'ו גולדברג (אנ').
בשנת 2021 שיחק בדג'לי בסרט "כאן והיום".
חיים אישיים
בשנים 2007–2010 יצא בדג'לי עם השחקנית בלייק לייבלי, שותפתו ל"אחת שיודעת". בשנת 2011 יצא במשך שנתיים עם השחקנית והזמרת זואי קרביץ.
בשנת 2014 החל לצאת עם הזמרת הבריטית-יהודייה דומינו קירק (אחותה של ג'מימה קירק). ב-27 בפברואר 2017 השניים נישאו, ובדג'לי הפך לאביו החורג של בנה של דומינו, קסיוס. בפברואר 2020 דומינו העלתה פוסט לאינסטגרם שהיא ופן מצפים לתינוק אחרי שתי הפלות שעברה בעבר בניסיון להביא איתו ילד. באוגוסט 2020 נולד בנם.
הובהאנס תומניאן
הוֹבְהַאנֶס טוּמַנְיאן (בארמנית: Հովհաննես Թումանյան, בכתיב קלאסי: Յովհաննէս Թումանեան; 19 בפברואר 1869 - 23 במרץ 1923) היה משורר ארמני, סופר, מתרגם, פעיל ספרותי וציבורי. הוא נחשב למשורר הלאומי של ארמניה.
טומניאן חיבר שירה (מרובעים, בלאדות, שירים ליריים), מעשיות, רומאנים, מאמרי ביקורת, ופובליציסטיקה. עיקר יצירתו כתוב בסגנון ריאליסטי, ומתאר את חיי היומיום של זמנו. הוא נולד בכפר דְסֶך במחוז לוֹרִי בארמניה, אך בגיל צעיר משפחתו עקרה לטיפליס, כיום טביליסי, אשר הייתה מרכז התרבות הארמנית תחת האימפריה הרוסית במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. שם נודע שמו בקרב החברה הארמנית בשל יצירותיו הפשוטות אך הפיוטיות.
לאורך השנים נוצרו עיבודים רבים ליצירותיו של טומניאן לקולנוע. גם שתי אופרות -- אנוש (1912) מאת ארמן טיגרניאן ואלמסט (1930) מאת אלכסנדר ספנדיאריאן -- נכתבו על פי חיבוריו.
מהלך חייו
אביו, אסלן (1839–1898), היה כומר כפרי, נצר למשפחת הנסיכים הארמנית טומניאן, שהיא ענף של משפחת המלוכה ממיקוניאן, שהתיישבה בלורי במאות ה-10–11 לאחר שעזבו את הנחלה הפאודלית המקורית שלהם בטרון.
אמו, סוֹנָה (1842–1936), הייתה מספרת סיפורים ובעלת עניין מיוחד באגדות. טומניאן הצעיר היה הבכור מבין שמונה ילדים; אֶחָיו היו רוסטום (1871–1915), אוסאן (1874–1926), איסקוהי (1878–1943), ואהאן (1881–1937), אסתגיק (1885–1953), ארשביר (1888–1921), וְ-ארטאשס (1892-1916).
בין השנים 1877–1879 למד טומניאן בבית הספר הכנסייתי בדסך. בין השנים 1879–1883 למד בבית ספר בג'אלאלוגלי. בשנת 1883 עבר טומניאן לטיפליס, שם פקד את בית הספר על שם נרסיסיאן עד שנת 1887. בגיל 12 חיבר טומניאן את שירו הראשון. משך זמן מה התגורר בבית מורו, והתאהב בורג'ינה, בת המורה. משנת 1893 החל טומניאן לעבוד עבור כתבי העת Aghbyur, Murtch, Hasker ו"אופק", ועסק גם בפעילות ציבורית.
בשנת 1899 יזם טומניאן מפגשים של אינטלקטואלים ארמנים בביתו ברחוב בֶּבּוּטוֹב 44 בטיפליס (כיום אמַגְלֵבָּה 18 בסולולאקי). עד מהרה נוצרה קבוצה ספרותית משפיעה, אשר התכנסה לעיתים קרובות בעליית הגג של בית טומניאן. הקבוצה אימצה לעצמה את השם וֶרְנַטוּן, שפירושו "עליית גג" בארמנית. חברים בולטים בקבוצה היו אבטיק איסאקיאן, דרניק דמירצ'יאן, לבון שאנט, גאזארוס אגיאן, פרץ' פרושיאן, ניקול אגבאליאן, אלכסנדר שירוואנְזָדֶה, נאר-דוס, ורטאנס פפאזיאן, ואהאן טריאן, ליאו, סטפן ליסיציאן, מרים טומניאן, גבורג באשינג'גיאן ויוצרים ארמנים בולטים נוספים של ראשית המאה ה-20. הקבוצה התקיימה, בכמה הפסקות, עד שנת 1908.
בשנת 1912 נבחר טומניאן לנשיא אגודת הסופרים הארמנים של הקווקז.
בסתיו 1921 נסע טומניאן לקונסטנטינופול כדי לגייס סיוע לפליטים ארמנים. הוא חזר משם לאחר כמה חודשים כשהוא סובל ממחלה. לאחר ניתוח בשנת 1922, החל מצבו הבריאותי להשתפר. אולם בספטמבר, שבה מחלתו והחמירה. הוא הועבר לבית חולים במוסקבה, שם מת ב-23 במרץ 1923.
פעילות פוליטית וציבורית
במהלך סכסוך הדמים בין האזרים לבין הארמנים בשנים 1905 עד 1907, ניסה טומניאן להשכין שלום בין הצדדים, ובשל כך נעצר פעמיים על ידי השלטונות. גם על המלחמה הגיאורגית-ארמנית של 1918 מתח טומניאן ביקורת עזה. במקביל שימש טומניאן גם מטיף נוצרי. באחד משיריו הוא כותב "יש רק דרך אחת לישועה, והיא דרך ישו המשיח, השוכן בתוך כל אחד מאיתנו".
באוקטובר 1914 הצטרף טומניאן ל"ועד לתמיכה בקורבנות המלחמה", אשר סייע מאוחר יותר גם לפליטי רצח העם הארמני אשר נשלחו לאצ'מיאדזין.
בשנת 1921 יסד בטיפליס את "בית האמנות הארמנית".
יצירתו
יצירתו של טומניאן פשוטה ופיוטית בה בעת. עדות לכך היא שילובם של עשרות ביטויים ופתגמים מיצירותיו בשפת היומיום הארמנית.
בעיני הארמנים נחשב טומניאן "משורר כל הארמנים". הוא זכה לכינוי זה כאשר הקתוליקוס של ארמניה ציווה שפליטים ארמניים מן המערב לא ייכנסו לאזורים מסוימים בביתו ובכנסייתו, בתוקף סמכותו כ"קתוליקוס של כל הארמנים". בתגובה ביקר טומניאן את ההחלטה, והכריז שהפליטים יכולים לבקש מקלט אצל הקתוליקוס בתוקף סמכותו שלו כ"משורר כל הארמנים".
הוא יצר שירי זמר, אגדות, ואפוסים. הוא תרגם לארמנית מיצירות ביירון, גתה ופושקין.
בין יצירותיו הבולטות:
בלאדות ושירים
רומאנים
מעשיות
לאחר מותו
יצירותיו של טומניאן תורגמו, בין היתר, על ידי ואלרי בריוסוב, קונסטנטין בלמונט, יוסף ברודסקי, סמואיל מרשק ובלה אחמדולינה.
בארמניה קיימים שני מוזיאונים המוקדשים לטומניאן; האחד בכפר הולדתו דסך, והשני בבירה ירוואן, שנפתח בשנת 1953.
בשנת 2011 רכשה ממשלת ארמניה את הבית בטביליסי שבו התגורר בשעתו טומניאן, והפקידה אותו בידי איגוד הסופרים של ארמניה.
המקומות הבאים נקראו על שמו של טומניאן:
ג'ינה גרשון
'''ג'ינה ל. גרשון (באנגלית: Gina L. Gershon'''; נולדה ב-10 ביוני 1962) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
גרשון נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה למיקי גרשון (לשעבר קופל), מעצבת פנים וסטן גרשון שעבד בעסקי סחר בינלאומי. היא גדלה במשפחה יהודית ולה אח ואחות המבוגרים ממנה. היא למדה בתיכון בוורלי הילס, והחלה לשחק בגיל 14. לאחר סיום לימודי התיכון עברה לבוסטון כדי ללמוד במכללת אמרסון. היא הועברה לבית הספר טיש לאמנויות שבאוניברסיטת ניו יורק וסיימה לימודי תואר ראשון ב-1983.
תיאטרון
היא החלה ללמוד בבית הספר "Circle in the Square Theatre School" בניו יורק ועבדה עם המחזאי דייוויד מאמט, עליו סיפרה בראיונות שהוא היווה לה השראה רבה. היא הופיעה בשלוש מחזות בברודוויי: קברט, בוינג-בוינג וביי ביי בירדי.
קולנוע
הפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט "יפה בורוד" ב-1986, שהובילה לקבלת תפקידים בסרטים "נקמה מתוקה" ו"קוקטייל" עם טום קרוז. ב-1995, שיחקה בסרט "נערות שעשועים" והייתה מועמדת לפרס פטל הזהב בקטגוריית "שחקנית המשנה הגרועה של השנה".
ב-1996, כיכבה בסרט "קשורות" לצידה של ג'ניפר טילי, והן היו מועמדות לפרס ה-MTV בקטגוריית "נשיקת השנה".
ב-1997, שיחקה בסרט " עימות חזיתי" את דמותה של סשה.
ב-1999, שיחקה את דמותה של הלן קפרלי בסרט "המקור", המתאר את האירועים שקרו מאחורי הקלעים בתוכנית הטלוויזיה "60 דקות" בנושא תעשיית הטבק ומבוסס על סיפור אמיתי. באותה שנה גם כיכבה בדרמה הרומנטית "אהבה מצילום ראשון".
ב-2007, שיחקה את דמותה של שרון בסרט "נ.ב. אני אוהב אותך" בכיכובם של הילרי סוואנק וג'רארד באטלר.
ב-2012 שיחקה במותחן הפשע של הבמאי ויליאם פרידקין, "קילר ג'ו"
בשנת 2016 כיכבה בקומדיה "החבר המת שלי" בבימויו של אנתוני אדוארדס ולצידם של הת'ר גראהם וקתרין מוניג. בשנת 2017 שיחקה בסרט האסונות "11 בספטמבר". בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומדיה "מאבדים את זה" את אשתו של רון (גארי קול).
טלוויזיה
ב-1989 גילמה את רנדי לואיס בשלושה פרקים של הסדרה "The Days and Nights of Molly Dodd" ברשת NBC.
ב-1992, שיחקתה את דמותה של ננסי סינטרה בסדרה "סינטרה" על חייו של פרנק סינטרה. ב-1993, השתתפה בשלושה פרקים בסדרה "מלרוז פלייס". ב-1997, התארחה בפרק בסדרה "אלן. בשנת 2005, דיבבה בסדרות "אבא אמריקאי" ו"איש משפחה".
ב-2014, התארחה בסדרות: "קומיוניטי" ו-"אלמנטרי". ב-2015, התארחה בפרק בסדרה "Glee". ב-2016, התארחה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד הלן וון וויט, בכיכובם של טרנס הווארד וטראג'י פ. הנסון. ב-2017, הצטרפה לעונה החמישית של הסדרה "ברוקלין תשע-תשע" בתור מלאני הוקינס, מפקדת משטרת ניו יורק. ב-2018 בנוסף שיחקה בעונה השלישית של סדרת הנוער "ריברדייל", בתור גלדיס ג'ונס אמו של ג'אגהד (קול ספראוס).
בשנת 2019 התארחה בפרק של העונה השלישית בסדרה "הטובות לקרב", בתפקיד מלאניה טראמפ.
אנדרו וילסון (צייר)
אנדרו וילסון (באנגלית: Andrew Wilson; 1780–1848) היה צייר נוף סקוטי.
משפחת ליקי
משפחת ליקי (Leakey) היא משפחה בריטית-קנייתית שהעמידה שלושה דורות של פלאואנתרופולוגים ידועים, בעלי תרומה ייחודית לחקר האבולוציה של האדם, וכן אנשי מדע, אנשי שמירת טבע ובעלי תפקידי ציבור שונים. חברי המשפחה גילו חלק נכבד מן המאובנים החשובים ביותר של הומינידים הידועים כיום, והם אחראים במידה רבה לביסוס זיהויה של מזרח אפריקה כמקור האנושות.
אנדרו וילסון (צייר)
ביוגרפיה
נולד באדינבורו, למשפחה יעקובית ותיקה. אביו היה ארצ'יבלד וילסון, ואמו אליזבת שילדס. כשהיה צעיר למדי החל ללמוד אמנות אצל אלכסנדר נסמית', ולאחר מכן, בגיל שבע עשרה, נסע ללונדון, שם עבד זמן מה בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. הוא נסע לאיטליה בשנת 1800, וחזר לשם לסיורים נוספים, ולמד את המאסטרים הגדולים. הוא גם ערך סקיצות רבות, בעיקר של האדריכלות בשכונות רומא ונאפולי.
וילסון השתקע בלונדון, צייר הרבה בצבעי מים, היה אחד מהחברים המקוריים של אגודת הציירים (1808), ושימש לתקופה מסוימת בתפקיד המורה לציור בקולג' הצבאי המלכותי. הוא מונה ב-1818 למאסטר של האקדמיה לנאמנים, עבר לאדינבורו, שם תלמידיו כללו את רוברט סקוט לאודר, ויליאם סימסון ודייוויד אוקטביוס היל. בהיותו בלונדון תרם לאקדמיה המלכותית, ובאדינבורו תמך במוסד המלכותי, שהוא היה מנהלו וגם חבר שותף לאמן.
בשנת 1826 הוא קיבל 100 ליש"ט מפיטר ספאלדינג דרך "קרן ספאלדינג", כאות הוקרה על כך שהוא עיצב מחדש את החלק של גני קווין סטריט באדינבורו מול ביתו של ספאלדינג כעשור קודם לכן. סכום זה שווה בסביבות 8,000 פאונד במונחים נוכחיים.
משפחת ליקי
המורשת המדעית של המשפחה ומחלוקות באבולוציה של האדם
יחד עם זאת, חלק מן הפירוש שהם נתנו למאובנים אלו שנוי במחלוקת. בפרט, לואיס ליקי התנגד בתוקף לדעה (אשר כיום נמצאת במרכז הקונצנזוס המדעי בפליאואנתרופולוגיה) שמוצא סוג האדם הוא ממין כלשהו של הסוג אוסטרלופיתקוס. במקום זאת הוא סבר שהאוסטרלופיתקוס והאדם השתלשלו שניהם ממין קדום של אדם. מין היפותטי זה כונה לעיתים "האדם המקורי" (oldest man), ולהשערתו של לואיס הוא היה בעל מוח גדול משל האוסטרלופיתקים, אשר העניק לו את היכולת הבלעדית לסתת כלי אבן. את מאובני האדם המקורי ביקש לואיס למצוא בערוץ אולדובאי, העשיר בכלי אבן קדומים. בשנת 1959, כאשר מרי גילתה את גולגולת פראנתרופוס בויזאי הראשונה באולודובאי, לואיס הציג אותו כאדם המקורי, ייחס לו את כלי האבן, והכחיש את הקשר שלו לאוסטרלופיתקים למרות מוחו הקטן. שנים מעטות לאחר מכן, בתחילת שנות ה-60, גילו המשלחות הבאות של לואיס ומרי באולדובאי מאובני אדם קדום, ואז הכתיר אותם לואיס כאדם המקורי, ייחס להם את כלי האבן ונתן להם את השם "הומו הביליס" (כלומר "האדם המיומן" כאשר הכוונה היא ליכולתו לסתת כלי אבן), ואת בויזאיי הוריד לדרגת אוסטרלופיתקן. ואולם למרות שהקונצנזוס המדעי קיבל את הביליס כמין הקדום והפרימיטיבי ביותר של אדם, המאובנים המוקדמים ביותר שלו מתוארכים לגיל של כשני מיליוני שנה בלבד, מאוחר יותר מאוסטרלופיתקנים רבים, ולכן לא ניתן היה לבסס את מעמדו כאדם המקורי, אלא לכל היותר כחולייה אחת במסלול זה.
אנדרו וילסון (צייר)
ביוגרפיה
עם הכסף הזה, בשנת 1826, הוא לקח את אשתו ומשפחתו לאיטליה. הוא נסע דרומה, ובמשך עשרים השנים שלאחר מכן חי ברומא, פירנצה וגנואה. במהלך תקופה זו ייעץ בענייני אמנות, אסף תמונות עבור לורד הופטון, לורד פמברוק, סר רוברט פיל ואחרים, והיה חלק חשוב בעבודות שסייעו מאוחר יותר בהקמת הגלריה הלאומית של סקוטלנד. הוא גם צייר הרבה בשמן ובצבעי מים.
משפחת ליקי
המורשת המדעית של המשפחה ומחלוקות באבולוציה של האדם
בשנות ה-70 ארגן ריצ'רד ליקי, בנם של לואיס ומרי, משלחות לאזור אגם טורקאנה בצפון קניה, אשר הניבו מאובנים רבים וחשובים מסוג האדם. זמן קצר לפני פטירתו של לואיס, ב- 1972, גילתה אחד המשלחות האלו את גולגולת KNM-ER 1470 המפורסמת (מכונה בקיצור 1470 ומסווגת לעיתים כהומו רודולפנסיס), שנפח מוחה היה גדול ממוח הביליס ובתחילה תוארכה לגיל של כמעט שלושה מיליון שנה, עתיק יותר מכל אוסטרלופיתקן שהיה ידוע אז. לשמחתו של לואיס, ריצ'רד אימץ את עמדתו המדעית של אביו והציג את הגולגולת כאדם המקורי, האב הקדמון שהוליד גם את האוסטרלופיתקנים וגם את האדם. ואולם בכורתה של 1470 נמשכה רק זמן קצר: החל מ- 1973 גילה דונלד ג'והנסון באתיופיה מאובני אוסטרלופיתקוס – ביניהם לוסי המפורסמת – אשר תוארכו גם הם לגיל של כשלושה מיליוני שנים ואף יותר. גילוי זה פתח ויכוח אינטלקטואלי חריף בין ריצ'רד ליקי לג'והנסון, אשר הציג את הממצא שלו כראיה למוצא האדם מן האוסטרלופיתקנים. אחד משיאי הוויכוח היה בעימות טלוויזיוני מפורסם ביניהם בשנת 1981, בהנחייתו של וולטר קרונקייט.
אנדרו וילסון (צייר)
ביוגרפיה
ב-1847, לאחר שעזב את משפחתו באיטליה, הוא ביקר שוב בסקוטלנד, אך ערב חזרתו, הוא מת באדינבורו ב-27 בנובמבר 1848.
משפחת ליקי
המורשת המדעית של המשפחה ומחלוקות באבולוציה של האדם
לאחר פטירתו של לואיס המשיכה מרי ליקי בארגון משלחות לערוץ אולדובאי וסביבתו הקרובה, וב-1976 חשפה באתר לייטולי תגלית מרעישה: שביל עקבות הומינידים שהתאבנו באפר געשי. העקבות הראו שההומינדים הלכו על שתיים בקומה זקופה, והאפר המאובן תוארך לגיל של 3.5 מיליון שנה. ליד האתר התגלו מאובני הומינידים מאותה תקופה, אך בניגוד ל-1470 ולוסי הם היו חלקיים מאוד והקשו על זיהוי מדויק. מרי ליקי אמנם לא נקבה במפורש במין שלדעתה הותיר את העקבות והמאובנים (היא נהגה להימנע מפירושים מרחיקי לכת של ממצאיה ולהדיר את רגליה מן הוויכוחים התאורטים) אך ברור היה שהיא וריצ'רד יעדיפו לראות בהם עקבות אדם קדום ולא עקבות אוסטרלופיתקנים. טים וייט היה באותה תקופה דוקטורנט צעיר שצורף לצוות של מרי בלייטולי בהמלצת ריצ'רד. בניגוד לדעתם הוא פרסם את מסקנותיו אשר שייכו את עקבות ומאובני לייטולי למין של לוסי. באותה תקופה צורף וייט למכון למוצא האדם שייסד ג'והנסון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנת 1979 הכריזו ג'והנסון ווייט על לוסי ומאובנים אחרים, כולל מאובני לייטולי, כמין חדש אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, אשר גילו העתיק יותר מכל הומיניד אחר מקנה לו את מעמד האב הקדמון של האדם ושל שאר האוסטרלופיתקנים הידועים. מכה קשה עוד יותר נחתה על השערת האדם המקורי כאשר מחקרים נוספים עידכנו את התארוך הרדיומטרי של גולגולת 1470, והעמידו אותו על פחות משני מיליון שנה, דומה לזה של מאובני הביליס.
החל משנות ה-90 נראה כי משפחת ליקי קיבלה עליה את הקונצנזוס המדעי, ואשתו של ריצ'רד, הפלאואנתרופולוגית מייב ליקי, אף הייתה השותפה הבכירה להגדרת מין אוסטרלופיתקן עתיק אפילו יותר מאפרנסיס: אוסטרלופיתקוס אנמנסיס שגילו כ-4 מיליון שנה. אף על פי כן, ייתכן שהשערת האדם המקורי עדיין לא נקברה סופית: בשנת 1999 גילתה מייב ליקי בקניה גולגולת מוזרה ומעוותת, ולמרות התנגדותו של וייט הגדירה אותו לא רק כמין חדש אלא גם כסוג חדש: קניאנתרופוס פלטיאופס. פלטיאופס עתיק כמו אפרנסיס, כ-3.5 מיליון שנה, ותצורת הפנים השטוחה שלו מזכירה את גולגולת 1470, אבל הוא קטן-מוח וקודם לה בכמיליון וחצי שנים. יתר על כן, בשנת 2001 פרסם צוות צרפתי בראשות מרטין פיקפורד ובריז'יט סנו מאובנים שגילו בקניה העשויים להיות "האדם המקורי" אותו חיפש לואיס ליקי כל חייו – אורורין טוגננסיס שגילו כששה מיליוני שנים. אפילו שם הסוג שהם בחרו רומז על כך: "אורורין" פירושו "אדם מקורי" בניב קנייתי. בעקבות תגליות אלו נפתחה לפחות אפשרות תאורטית ל"מסלול עוקף אוסטרלופיתקוס" של מוצא האדם: מאורורין לקנייאנתרופוס פלטיאופס וממנו לגולגולת 1470 ולאדם. ואולם נראה כי אף פלאואנתרופולוג בימינו אינו תומך במוצהר במסלול כזה, המבוסס על קשר רופף מאוד בין שלושה מאובנים חלקיים מאוד למשך תקופה של יותר מארבעה מיליון שנה. בשנת 2005 מחקר נוסף על מאובני אורורין הראה שהמורפולוגיה שלהם דומה לשל אוסטרלופיתקוס יותר מאשר לזו של הסוג אדם או לזו של קופי-אדם מודרניים, וכיום אפילו מגלי אורורין אינם עומדים על דעתם שהוא מהווה נקודת ההתחלה למסלול עוקף אוסטרלופיתקוס, אם כי הוא עדיין מועמד להיות אביו הקדמון.
ניקולה סטרג'ן
ניקולה סטרג'ן (באנגלית: Nicola Sturgeon; נולדה ב-17 ביולי 1970) היא פוליטיקאית סקוטית שכיהנה כ מנובמבר 2014 עד מרץ 2023, האישה הראשונה בתפקיד זה, וחברה בפרלמנט הסקוטי מאז 1999. פעילה בפוליטיקה הסקוטית מטעם ה-SNP ושימשה סגניתו של השר הראשון הקודם אלכס סלמונד מאז בחירתו ב-2007 ועד התפטרותו בעקבות כישלון ההצעה לעצמאות סקוטלנד במשאל העם של 2014.
ביוגרפיה
סטרג'ן היא הגדולה מבין שלוש בנותיהם של רוברט וג'ואן קר סטרג'ן.
לימודים
בשנת 1992 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת גלאזגו ועבדה כעורכת דין בגלאזגו.
פוליטיקה
בשנת 1986 הצטרפה למפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) ובשנת 1999 נבחרה לראשונה לפרלמנט הסקוטי. כיהנה כשרת צללים מטעם SNP לענייני חינוך, בריאות ומשפטים.
סטרג'ן הפכה למנהיגת המפלגה הסקוטית הלאומית אחרי משאל העם על עצמאות סקוטלנד שנערך ב-2014 והיפרדות מבריטניה. באותה הצבעה רוב הסקוטים - 55% - התנגדו לעצמאות, ורק 45% מהמצביעים תמכו בהיפרדות.
בנימין קריתי
בנימין (בני) קריתי (נולד ב-31 באוגוסט 1952) כיהן כראש עיריית טבריה בין השנים 1998-2003, נווט בדרגת אלוף-משנה בדימוס.
ניקולה סטרג'ן
פוליטיקה
בבחירות לפרלמנט של בריטניה שנערכו ב-2015 הובילה את מפלגתה להישג בולט, של שליטה ב-56 מתוך 59 מחוזות הבחירה בסקוטלנד (לעומת שישה קודם לכן).
ב-25 במאי 2022, סטרג'ון הפכה לשרה הראשונה של סקוטלנד בעלת הכהונה הארוכה ביותר ועלתה על השיא הקודם של קודמה, אלכס סלמונד.
בנימין קריתי
קורות חיים
קריתי נולד בחיפה. היה נווט קרב בחיל האוויר הישראלי. שירת בטייסת 201. ב-19 באפריל 1974, בעת תקיפת סוללת טילים במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, הופל מטוסו מדגם F-4 פנטום באש מהקרקע והוא נפצע קשה ונשבה. ב-1 ביוני 1974 שוחרר מהשבי והוחזר לישראל.
ניקולה סטרג'ן
פוליטיקה
ביוני 2022, אמרה שיקודם משאל עם חדש בשאלת עצמאות סקוטלנד שיתקיים באוקטובר 2023. ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, בוריס ג'ונסון, התנגד לביצוע משאל העם.
בנימין קריתי
קורות חיים
לאחר שחרורו מהשבי הסורי למד משפטים, סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות לימודי תואר שני במסלול המשולב של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. כמו כן היה חבר בסגל ההוראה באוניברסיטת תל אביב.
ניקולה סטרג'ן
פוליטיקה
ב-15 בפברואר 2023 הודיעה על התפטרותה מתפקידה כשרה הראשונה של סקוטלנד, כמו גם מראשות המפלגה הלאומית.
בנימין קריתי
קורות חיים
שימש יועץ משפטי במפקדת הפרקליטות הצבאית ובתפקידים מבצעיים בחיל האוויר והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
פעילות
לאחר שחרורו הקים משרד עורכי דין. התמחה בחדלות פרעון ושימש כמנהל מיוחד, כונס, מפרק, נאמן בשורה ארוכה של תיקים לרבות - קלרין (כולל טבריה קלאב הוטל), גינדי, אחים הורוביץ, אבני מרום, א.פ.פ. קונסטרקשן וחברות רבות נוספות. התמחותו העיקרית היא בנייה והשלמה של מיזמי בנייה מורכבים במטרה לסייע לרוכשי דירות שנפגעו בעקבות קריסות של חברות בניה. במסגרת זו נבנו והושלמו על ידו אלפי דירות מגורים ויחידות נופש של חברות שקרסו.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1998, הקים רשימה עצמאית בשם "טבריה אחת" ורץ מטעמה לראשות עיריית טבריה. רשימתו זכתה ל-2 מנדטים במועצת העיר וקריתי ניצח את צביקה כהן במירוץ לראשות העיר עם 57.5% מקולות הבוחרים לעומת 42.5% לכהן. בזמן כהונתו כיהן כיושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ובניה וכחבר הוועדה המחוזית צפון לתכנון ובניה. כמו כן שימש כיושב ראש אס"פ טליה וכחבר במועצת המנהלים של החברה למשק וכלכלה.
בשנת 2000 נפגעה העיר באופן קשה מהעימות עם ערביי ישראל, אולם הוא הצליח לשקם אותה. במסגרת תפקידו הצליח להגדיל את שטח השיפוט של טבריה בקרוב ל-50 אחוזים. תקופת כהונתו התאפיינה בדו-שיח חיובי ומכבד עם הציבור הדתי שאפשר את תפקודה של העיר כעיר תיירות גם בסופי שבוע.
פעילות ציבורית
לאחר סיום כהונתו מתמקד בפעילות ציבורית וחברתית, בגינה קיבל בשנת 2008 את אות הנשיא למתנדב מידי הנשיא שמעון פרס.
בשנת 2003 יזם והקים את "קרן ילדי ישראל", שמטרתה לספק ארוחות חמות לילדים ולנזקקים ולתמוך במוסדות שמסייעים לאוכלוסיות מוחלשות. שימש כיושב ראש הנהלת "מפעל-חיים", שמפעילה כ-15 בתי תמחוי בכל רחבי ישראל וכיושב ראש פרויקט "ארוחה-חמה" עבור ילדים. משמש שנים רבות כחבר ועד מנהל באגודת הידידים של בית החולים פדה-פוריה, ושימש שנים רבות כחבר ועד מנהל של מכללת כנרת בעמק הירדן, פעיל בעמותת בית חיל האוויר, מתנדב בשיטור הימי וממשיך לשרת באופן פעיל במילואים. כמו כן התנדב לחנוך ראשי רשויות במגזר הערבי ולסייע להם בקשר עם רשויות המדינה.
בשנת 2013 נישא לדנה ריבס. הוא אב לחמישה ילדים, מתוכם שניים שאומצו על ידו.
לקראת בחירות 2018 הופעלו עליו לחצים מצד תושבים רבים בטבריה לחזור ולהתמודד על ראשות העיר. קריתי הצהיר על כוונתו להתמודד אך בהמשך חזר בו והביע תמיכה בראש העיר המכהן דאז יוסי בן דוד. עם זאת הוא ממשיך להיות פעיל ציבורית בטבריה והוא חבר בוועד המנהל של הקרן לפיתוח טבריה.
פיגוע הירי ליד שבי שומרון
פיגוע הירי ליד שבי שומרון הוא פיגוע ירי שאירע ב-11 באוקטובר 2022, כאשר שני מחבלים פלסטינים שנסעו במכונית ירו לעבר כוח צה"ל שאבטח צעדה לציון 55 שנים לשחרור השומרון. בפיגוע נהרג סמל ראשון עידו ברוך מסיירת גבעתי.
הפיגוע
ב-11 באוקטובר 2022, א' דחול המועד סוכות, נערכה בשומרון צעדה לציון 55 שנים לשחרור השומרון במלחמת ששת הימים. סמוך לשעה 12:15 הגיעו שני מחבלים פלסטינים עובכאמל ג'ורי ואסאמה טוויל ברכב לאזור בו עברה הצעדה ליד שבי שומרון בדרכה לסבסטיה, ירו לעבר כוח צה"ל שאבטח את האזור ונמלטו מהזירה. כתוצאה מהירי נפצע באורח קל עד בינוני לוחם צה"ל סמל ראשון עידו ברוך מסיירת גבעתי, תושב גדרה, שפונה לקבלת טיפול רפואי למרכז רפואי מאיר, שם מצבו הידרדר ולבסוף מת מפצעיו. ברוך הותיר אחריו הורים ושתי אחיות, וקרניות עיניו נתרמו.
חוליית הטרור "גוב האריות" קיבלה אחריות על הפיגוע.
Windows 1.0
Windows 1.0 היא סביבת פעולה גרפית למחשבים אישיים שפותחה על ידי חברת מיקרוסופט. מיקרוסופט עבדה יחד עם חברת אפל כדי לפתח יישומים עבור מחשבי מקינטוש בינואר 1984, שהיה המחשב האישי הראשון שיוצר עם ממשק משתמש גרפי, שאיפשר למשתמשים לראות סמלים ידידותיים על הצג.
מערכת ההפעלה של מיקרוסופט יצאה לאור ב-20 בנובמבר 1985, כגרסה הראשונה של סדרת Microsoft Windows. היא רצה כמערכת 16 סיביות גרפית רב משימתית. היא סיפקה סביבה שיכולה להפעיל תוכנות המיועדות לווינדוס. את הפיתוח הוביל ביל גייטס, מייסד מיקרוסופט, לאחר שראה תוכנה דומה שכונתה Visi On בתערוכת COMDEX.
למרות התגובות החיוביות להצגה המוקדמת, ולתמיכה ממספר יצרני חומרה, התקבלה מערכת ההפעלה באופן גרוע על ידי המבקרים, שחשו כי Windows 1.0 אינה עומדת בציפיותיהם. בפרט, הם הרגישו כי Windows 1.0 שמה דגש רב מדי על העכבר, בעת שהעכבר טרם היה מספיק נפוץ; המערכת לא סיפקה די משאבים עבור משתמשים חדשים; וכן בעיות בביצועים, במיוחד במערכות בעלות מפרט חומרה נמוך יותר. למרות הביקורות הללו, הייתה Windows 1.0 ציון דרך חשוב עבור מיקרוסופט, שהשיקה את סדרת Windows.
מיקרוסופט הפסיקה לספק תמיכה ועדכונים למערכת ב-31 בדצמבר 2001.
היסטוריה
מיקרוסופט החלה לפתח ממשק משתמש גרפי (GUI) ב-1981. פיתוח הממשק החל לאחר שביל גייטס ראה הדגמה של Visi On, חבילת תוכנות למחשבים תואמים של IBM בתערוכת COMDEX. ב-1983 נודע כי למיקרוסופט כי תוכנת ממשק המשתמש של אפל מבוססת על טכנולוגיית Xerox PARC - הרבה יותר מתוחכמת, ולכן החליטו במיקרוסופט שהמוצר שלהם יהיה שונה.
מיקרוסופט הציגה לראשונה את Windows לציבור ב-10 בנובמבר 1983. Windows הייתה שונה מ-Visi On ומהמחשב של אפל, ליסה, על ידי כך שלא כמו Visi On, המפתחים לא היו צריכים להשתמש ב-Unix לפיתוח יישומי IBM PC; מיקרוסופט תכננה לעודד חברות אחרות, כולל מתחריה, לפתח תוכנות עבור המערכת שלה, באמצעות אי דרישה מצידה להשתמש במיקרוסופט ביישומים.
יצרנים רבים של מחשבי MS-DOS, כגון Compaq, Zenith ו- DEC, התחייבו לספק תמיכה, וכך גם חברות תוכנה כמו Ashton-Tate ו-Lotus. לאחר התצוגה המקדימה של המערכת, במגזין BYTE נכתב בדצמבר 1983 כי "נראה שהיא מציעה פתיחות יוצאת דופן, יכולת שחזור, יכולת הובלה, כמו גם דרישות חומרה ותמחור... ללא ספק הכנסת מוצר מחברה אחרת, Microsoft Windows, תהיה בקנה מידה גדול הראשון בדיקה של המטפורה של שולחן עבודה של המשתמשים המיועדים".
בהיסטוריה המוקדמת של מערכת ההפעלה חלונות, ראה בה גייטס את העתיד של מיקרוסופט. הוא אמר למגזין InfoWorld באפריל 1984 כי "האסטרטגיה והאנרגיות שלנו כחברה מחויבות לחלוטין ל-Windows, באותו אופן שבו אנו מחויבים לגרעיני מערכת ההפעלה כמו MS-DOS ו-Xenix, יישומים שינצלו את Windows יהיו תחרותיים בטווח הארוך". בשלהי 1984 דיווחה התקשורת על "מלחמת חלונות" בין Windows ל-Digital Graphics של מנהל סביבת הגרפיקה (GEM). מיקרוסופט הבטיחה בנובמבר 1983 להשיק את Windows עד אפריל 1984, אך מאוחר יותר הכחישה כי הודיעה על תאריך שחרור, והעריכה כי מערכת ההפעלה החדשה תושק עד יוני 1985. במהלך הפיתוח, מיקרוסופט פרסמה את שם הקוד שנקרא multitasking. החברה הודיעה כי מטרת חלונות, בניגוד לזה של TopView, היא "להפוך את המחשב לסביבה עשירה בגרפיקה" תוך שימוש במעט זיכרון. לאחר שמיקרוסופט שכנעה את IBM כי האחרונה זקוקה ל-GUI, באפריל 1987 הודיעו שתי החברות על השקת OS/2, ומערכות ההפעלה הגרפיות של OS/2, שהיו אמורות להחליף את MS-DOS ואת Windows בסופו של דבר. בנובמבר 1987, הוחלפה Windows 1.0 בגרסה חדשה, מוצלחת יותר, Windows 2.0.
מיקרוסופט המשיכה לתמוך בגרסה הראשונה של הסדרה במשך 16 שנה, עד 31 בדצמבר 2001 - פרק הזמן הארוך ביותר מבין כל הגרסאות של Windows.
Windows 1.01
גרסה 1.01 של Windows, שפורסמה ב-20 בנובמבר 1985, הייתה הראשונה מבין הסדרה של Windows.
Windows 1.02
גרסה 1.02, שפורסמה במאי 1986, הייתה גרסה בינלאומית.
Windows 1.03
גרסה 1.03, שפורסמה באוגוסט 1986, כללה שיפורים בקנה אחד עם המהדורה הבינלאומית של התוכנה, כמו תמיכה במקלדות אירופיות, מנהלי מסך נוספים ומדפסות.
Windows 1.04
גרסה 1.04, שפורסמה באפריל 1987, הוסיפה תמיכה במחשבי IBM PS/2 החדשים, אף על פי שלא סופקה תמיכה לעכברים של מחשבים אלו, או למצבי גרפיקה חדשים של VGA.
קבלה
Windows 1.0 זכתה לביקורות מעורבות. רוב המבקרים חשבו שיש לפלטפורמה פוטנציאל עתידי, אולם היא לא ענתה על הציפיות. ביקורות רבות נמתחו על דרישות המערכת התובעניות, ובמיוחד על הביצועים החלשים שהוצגו בעת הפעלת יישומים רבים בו זמנית, וכי Windows עודדה את השימוש בעכבר לניווט, רעיון שהיה חדשני באותה עת. הניו יורק טיימס בדק את הביצועים של המערכת על חומרה עם זיכרון פעולה של 512 קילובייט, וכתב כי המערכת דומה ל"מזיגת סירופ באזור הארקטי", וכי העיצוב גמיש עבור משתמשי מקלדת בשל התלות בעכבר. לסיכום, נכתב "הביצועים מסכנים, בהיעדר תוכנה ייעודית, תאימות לא ודאית לתוכנות DOS והיעדר הדרכות עבור משתמשים חדשים, הפכו תוכנות מבוססות DOS כגון Borland Sidekick (היכולות לספק מבחר דומה של תכונות וריבוי משימות) לרצויות יותר עבור רוב משתמשי ה-PC".
בדיעבד, נחשבת Windows 1.0 לכישלון מסחרי, על פי פרסומים טכנולוגיים עכשוויים, אשר עם זאת, עדיין מודים כי למערכת חשיבות בהיסטוריה של סדרת Windows.
מבחן EPPS
מבחן EPPS או רשימת העדפות האישיות של אדוארדס הוא מבחן אישיות בפסיכולוגיה קלינית.
המבחן פותח בשנות ה-50 של המאה ה-20, על סמך תאוריית הצרכים של מארי הכוללת 10 צרכים בסיסיים בהתנהגות האדם, ונועדה לעמוד על הצרכים הבסיסיים המניעים את האדם.
לפי תאוריה זו צורך הוא מבנה במוח ואחראי לארגון התפיסה, החשיבה והפעולה. הצרכים מתעוררים בעת לחץ מסוים בסביבה. חלק מהצרכים הם מולדים וחלקם נלמדים והם נובעים ממקורות גופניים, נפשיים וחברתיים.
המבחן מורכב מ-210 זוגות משפטים, ובכל זוג מתבקש הנבחן לבחור את המשפט המתאים לו ביותר. המבחן מכיל 15 סולמות הבודקים את עצמתו היחסית של כל צורך לעומת צרכים אחרים. בנוסף, המבחן מכיל 15 זוגות משפטים שנועדו לבדוק את עקביות הנבחן.
פרנסיס פים
פרנסיס לסלי פים, הברון פים (באנגלית: Francis Leslie Pym, Baron Pym; 13 בפברואר 1922 – 7 במרץ 2008) היה פוליטיקאי בריטי. כחבר המפלגה השמרנית, כיהן בתפקידים שונים בממשלת בריטניה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בהם מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים, מזכיר ההגנה, מזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד ומנהיג בית הנבחרים הבריטי. הוא היה חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת כנציג מחוזות הבחירה קיימברידג'שייר (1961–1983) ודרום-מזרח קיימברידג'שייר (1983–1987). ב-1987 קיבל את תואר האצולה "לורד לימי חייו".
ראשית חייו
פים נולד בפנפרגום לודג, ליד עיר השוק אברגווני במחוז ההיסטורי מונמאות'שייר. אביו, לסלי פים, היה גם הוא חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת, בעוד שסבו, הכומר וולטר רות'ון פים, היה הבישוף של בומביי, שהייתה אז בשטחי הראג' הבריטי.
הוא התחנך באיטון קולג', לפני שעבר למכללת מגדלן שבאוניברסיטת קיימברידג'. במשך רוב מלחמת העולם השנייה, פים שירת בצפון אפריקה ובאיטליה כקפטן ושליש ברומח ה-9 של המלכה. הוא קיבל ציון לשבח פעמיים במהלך שירותו בכוחות המזוינים של בריטניה, עוטר בצלב הצבאי, ואת שירותו הצבאי סיים בדרגת מייג'ור. פים עסק בניהול והיה בעל קרקעות לפני שנכנס לפוליטיקה של הממלכה המאוחדת.
קריירה פוליטית
פים נכנס לפוליטיקה כחבר מועצת מחוז הירפורדשייר ב-1958. פים נבחר לפרלמנט בבחירות הביניים שנערכו ב-1961, כנציג מחוז קיימברידג'שייר. הוא ייצג מחוז זה עד 1983, ולאחר מכן ייצג את מחוז דרום-מזרח קיימברידג'שייר בשנים 1983–1987. הוא היה מצליף האופוזיציה מ-1964 ושירת תחת אדוארד הית' כמצליף הממשלה הראשי (1970–1973) וכמזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד (1973–1974), ותחת מרגרט תאצ'ר כיהן כמזכיר ההגנה (1979–1981), מנהיג בית הנבחרים הבריטי והלורד נשיא המועצה (1981–1982). הוא מונה למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 לאחר התפטרותו של הלורד קרינגטון, אך פוטר על ידי מרגרט תאצ'ר ב-1983 לאחר ניצחונה השני בבחירות.
מותו
פים נפטר בסנדי שבמחוז בדפורדשייר ב-7 במרץ 2008 לאחר מאבק במחלה ממושכת, בגיל 86.
חבורת הפראים
חבורת הפראים (באנגלית: The Wild Bunch) הוא מערבון אמריקאי משנת 1969, בבימויו של סם פקינפה. מככבים בו ויליאם הולדן, רוברט ראיין, בן ג'ונסון, אדמונד אובראיין וארנסט בורגניין. הסרט נחשב לשנוי במחלוקת בשל האלימות הגרפית הרבה המוצגת בו.
עלילת הסרט
חבורת פורעי חוק מגיעה לעיירה קטנה בטקסס. הם חולפים על פני קבוצת ילדים בעיצומו של משחק, הילדים מענים עקרבים ומשליכים אותם לתוך קן נמלים אדומות. חבורת הגברים המזדקנים, ובראשם המנהיג פייק בישופ, מתכננים לבצע שוד במשרד תחנת הרכבת. זה אמור להיות השוד האחרון של החבורה טרם יפרשו סופית. כאשר הם מגיעים אל התחנה, ממתינה להם חבורת ציידי ראשים יריבה שבראשה ת'ורנטון, שותפו לשעבר של פייק. מתרחש קרב יריות גדול ובו נהרגים כמה מחברי חבורתו של פייק וכן מספר אזרחים שלקחו חלק בתהלוכה בסמוך.
אנשי החבורה ששרדו את הקרב נמלטים ומגיעים לעיירה קטנה במקסיקו. הם מבינים כי הוטעו וכי השלל שבזזו בתחנת הרכבת למעשה חסר כל ערך. העיירה הקטנה נשלטת על ידי מאפאצ'ה, מפקד אכזר של הצבא המקסיקני, אשר עושק את התושבים ומטיל אימים עליהם. החבורה נפגשת עם המפקד. אחד מהחברים, אנג'ל, רואה כי אהובתו לשעבר נמצאת כעת בזרועות המפקד המקסיקני ויורה בה למוות. כדי לפייס את המפקד הנסער, מציע פייק כי החבורה תעבוד בשבילו. המקסיקנים מורים לחבורה לגנוב משלוח נשק מרכבת של הצבא האמריקני, בתמורה לזהב. בעיצומו של שוד הרכבת מגיעה למקום חבורתו של ת'ורנטון. הם רודפים אחרי חבורתו של פייק עד לנהר, שם נפגעים אנשיו של ת'ורנטון ממטען דינמיט שהוצמד לגשר. לאחר שהם מתאוששים מהפגיעה, ת'ורנטון ואנשיו ממשיכים לרדוף אחרי חבורתו של פייק למקסיקו. אחד מבני החבורה, אנג'ל, מוותר על חלקו בשלל ושולח רובים ותחמושת ליריביו המורדים של המפקד מאפאצ'ה. כאשר מאפאצ'ה מגלה על מעשיו, מנסה אנג'ל להימלט אולם נתפס ועובר עינויים.
לאחר לילה של הוללות ושתייה, פייק ואנשיו מחליטים לשוב אל העיירה ולחלץ את חברם השבוי. המפקד מאפאצ'ה רוצח את אנג'ל ולאחר מכן נורה למוות על ידי פייק. פייק, שכבר גמר אומר למות, יורה גם ביועצו של מאפאצ'ה והורג אותו. כתוצאה מכך מתחיל קרב יריות רווי דם בין אנשיו של מאפאצ'ה והחבורה. אנשיו של פייק נופלים בקרב. פייק עצמו מוצא בקרב את מותו במטר כדורים.
לאחר סיום הקרב, ת'ורנטון ואנשיו מגיעים למקום ובוזזים את גופות המקסיקנים. הוא מורה לאנשיו להחזיר את גופותיהם של אנשיו של פייק לטקסס לקבלת הפרס על ראשיהם, אולם בוחר להישאר במקסיקו. אנשיו של ת'ורנטון נהרגים בדרכם למקסיקו במארב. בסיומו של הסרט מגיע לעיירה סייקס, אחד מבני החבורה שנפצע, יחד עם המורדים המקסיקנים שהרגו את אנשיו של ת'ורנטון. סייקס מציע לת'ורנטון להצטרף אליו. ת'ורנטון מחייך ומסכים, ורוכב עם סייקס מהמקום.
הפקה
פקינפה הגיש למפיקים תסריט, שכתב יחד עם וולאן גרין, בהתבסס על סיפור קצר מאת גרין ורוי סיקנר. המפיקים התלהבו מהתסריט הלא שגרתי והחליטו לאשר את ההפקה. שאיפתם של המפיקים הייתה להתחרות ביציאתו לאקרנים של הסרט "קיד וקסידי" של אולפן פוקס המאה ה-20 המתחרה.
הפקת הסרט יצאה לדרכה באביב שנת 1968. הסרט צולם ברובו במקסיקו. את הדמויות המקסיקניות בסרט מגלמים שחקנים שרובם הגדול מקסיקנים, חלקם לא היו שחקנים מקצועיים.
צילומי הסרט התעכבו בשבועיים מעבר לתאריך המצופה, לאחר שאחד מגלגלי הפילם אבדו ונדרשו צילומי השלמות. בעקבות כך אנשי הצוות וחלק מן השחקנים נדרשו לשוב למקסיקו לצילומים נוספים, מה שהאריך את משך ההפקה.
עריכה
אחד ההיבטים החדשניים בסרט הוא העריכה שבו. הסצנות האלימות מוצגות לעיתים בתנועה איטית ולעיתים בתנועה מואצת, כשהעורך לו לומברדו עבר לסירוגין בין שתי הטכניקות. בסיקוונס הקרב הסופי בין החבורה לחיילים המקסיקנים יש מעל 300 קאטים ואורך כל שוט הוא פחות משנייה אחת, מה שיוצר עריכה מהירה ותזזיתית במיוחד.
פקינפה שאף לצבור כמה שיותר חומר גלם מצולם לפני ההגעה לחדר העריכה. כדי לעשות זאת השתמשו הצלמים במצלמות רבות במקביל וחלק מן הסצנות צולמו בשש מצלמות יחד, שכל אחת מהן פעלה במהירות אחרת בין 24 ל – 125 פריימים לשנייה לצורך השגת שלל אפקטים אפשריים לכל שוט. בסך הכל צולמו מעל 101,000 מטרים של פילם במהלך ההפקה. בחדר העריכה, ניתן היה לעבור ממהירות מואטת למואצת באותה סצנה וכך ליצור אפקט מיוחד ולהדגיש את האלימות.
האלימות המתוארת בתנועה איטית הפכה עם השנים לסימן היכר של פקינפה ויוצרי קולנוע רבים אחריו השתמשו בה בסרטיהם, עד שהפכה לקלישאה קולנועית.
גרסת הבמאי
בשנת 1995 יצאה גרסת הבמאי של הסרט, כעשור אחרי מותו של פקינפה וכ-35 שנים אחרי צאת הגרסה המקורית. אורך הגרסה 145 דקות ונכללו בה עשר דקות נוספות של חומרים שלא נכללו בגרסאותיו הקודמות.
החומרים החדשים שנוספו בגרסה זו מתמקדים בעיקר בסיפור הרקע של הדמויות ובנסיבות שהביאו אותן למקסיקו. בין היתר מתואר כיצד פייק, גיבור הסרט, בגד בעבר בשותפו ת'ורנטון (בגילומו של רוברט ראיין) וכן את האשמה שהוא חש לאחר מעשה זה. בעיני הבמאי היו סיפורי רקע אלה חשובים להבנת הסרט, הוא שאף שדרך התוודעות לעברן של הדמויות הצופים יחושו סלידה מהן והתנהגותן האלימה.
עיבוד מחדש
בספטמבר 2018, הוכרז כי מל גיבסון יעמוד בראש עיבוד מחדש לסרט "חבורת הפראים", אותו הוא צפוי לביים ולכתוב. גיבסון צפוי לשמש גם מפיק בפועל בפרויקט. הסרט יצולם תחת אולפני האחים וורנר.
בשנת 2019 נודע כי צוות השחקנים בעיבוד צפוי לכלול את מייקל פסבנדר, ג'יימי פוקס ופיטר דינקלג'. נכון לשנת 2020, טרם ידוע מתי יחלו צילומי הסרט ומתי ייצא לאקרנים.
תגובות ופרסים
בצאתו לאקרנים מבקרים רבים הביעו הסתייגות מן האלימות הגרפית שבסרט. היו שחשבו כי פקינפה הפריז בתצוגת האלימות, או שהשתמש בה באופן חסר טעם ושטחי, לצורך יצירת פרובוקציה. כך למשל, בעיתון "Los Angeles Times" נכתב ביולי 1969 כי "זהו המערבון האלים ביותר שנוצר וכנראה אחד הסרטים האלימים ביותר מכל סוג שהוא".
בהקרנות הראשונות של הסרט, מבקרים רבים התרעמו בגלוי על האלימות המוצגת ואחדים אף יצאו מן האולם בשאט נפש לאחר סצנות גרפיות במיוחד. סצנות מסוימות נחתכו על ידי אולפני האחים וורנר מן הסרט לצורך המשך הצגתו בבתי הקולנוע, במטרה למתן את האלימות בסרט לאור התגובות שקיבל. לצד הסתייגויות אלה, מבקרים אחרים שיבחו את הסרט והכתירו אותו כיצירה מהפכנית.
הסרט זכה לפרסים וכן היה מועמד למספר פרסי האקדמיה לקולנוע. בשנת 1970 היה מועמד לפרס האקדמיה לקולנוע בקטגוריות התסריט המעובד הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר. באותה שנה היה מועמד גם לפרס גילדת הבמאים האמריקאים על הבימוי הטוב ביותר. כמו כן, זכה בפרס איגוד עורכי הסאונד (Motion Picture Sound Editors) על עריכת הסאונד ובפרס איגוד המבקרים האמריקאי על הצילום.
ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר לכלול בשנת 1999 את הסרט לשימור בספריית הקונגרס על חשיבותו האמנותית, האסתטית והתרבותית. בשנת 2008 בחר מכון הסרטים האמריקני (AFI) בסרט זה כאחד מעשרת המערבונים הטובים ביותר, כחלק מרשימת עשרת הסרטים הטובים בעשר קטגוריות וז'אנרים.
כמו כן, הוא הגיע למקום ה-80 בדירוג 100 הסרטים האמריקאים הטובים ביותר של מכון הסרטים האמריקאים.
כיום נחשב הסרט לאבן דרך בתולדות הקולנוע האמריקני ועם השנים זכה לשבחים רבים מקולנוענים אחרים שהושפעו ממנו וקיבלו ממנו השראה. בין הבמאים שהושפעו מן הסרט נכללים מרטין סקורסזה, ג'ורג' לוקאס וקת'רין ביגלו. קוונטין טרנטינו אף ציין כי סיקוונס הקרב האחרון הוא בעיניו יצירת מופת.
קוני ג'ופי
קוני ג'ופי (באנגלית: Cony Guppy) היא מכונית מיקרו, 2 דלתות, בתצורת טנדר אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית "Aichi Machine Industry Co., Ltd" בשנת 1961.
המוזיאון לתולדות יהודי פולין
המוזיאון לתולדות יהודי פולין (בפולנית: Muzeum Historii Żydów Polskich) הוא מוזיאון השוכן בוורשה בירת פולין, המציג את ההיסטוריה של יהדות פולין. המוזיאון ממוקם בשטח שבו נמצא בעבר גטו ורשה, במקום שבו ניצב בניין מפקדת היודנראט, ליד רחוב אנילביץ' ומול האנדרטה לזכר גיבורי גטו ורשה של הפסל נתן רפופורט.