cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השנים החסרות
הסתירה בין סדר עולם למחקר ההיסטורי
הספר סדר עולם רבה התקבל כחלק מהמסורת היהודית לכרונולוגיה של האנושות, ועליו מבוסס מניין השנים בלוח העברי. מקריאת הספר עולה בעיה כרונולוגית. לפי סדר עולם, עמד בית המקדש השני על תלו במשך 420 שנה. חורבן בית שני אירע בשנת 70 לספירת הנוצרים, ומכאן שהוקם ב-350 לפנה"ס. כיוון שלפי המסורת, גלות בבל נמשכה 70 שנה, הרי שחורבן בית ראשון אירע בשנת 420 לפנה"ס.
ואולם לפי התיעוד ההיסטורי, האימפריה הנאו-בבלית, שעל פי המתואר במקרא החריבה את בית ראשון, נכבשה על ידי ממלכת פרס קרוב למאה ועשרים שנה קודם לכן (בשנת 539 לפנה"ס). התיארוך המקובל בקרב היסטוריונים לחורבן הבית הראשון הוא 586 לפנה"ס. נוצר אפוא פער של כ-166 שנה בין הכרונולוגיות השונות. הבעיה הוטלה לחיקה של האימפריה הפרסית, שלפי התיעוד ההיסטורי התקיימה למעלה ממאתיים שנה (539 -331 לפנה"ס), ולפי סדר עולם - 52 שנה בלבד. המדרש מתארך את התקופה הפרסית באופן מינימליסטי, לפי מלכי פרס המוזכרים במקרא בלבד. כמו כן, בהתאם לברייתא המובאת ב, מניח המדרש שהתואר 'ארתחשסתא' שמוזכר רבות בספרים עזרא ונחמיה אינו תואר של מלך פרטי, אלא שם כולל לכל מלכי פרס, ובמקרא הוא מוסב על דריווש, האחרון שבמלכי פרס.
מקצתן של השנים החסרות מתקזזות בתקופת בית ראשון: לפי המסורת היא נמשכה 410 שנים, לפי הכרוניקות של שנות שלטון מלכי ממלכת יהודה וממלכת ישראל, תוך תחשיב מינימליסטי של שנות המלכים החופפות ביניהם. אך במחקר ההיסטורי התקופה עליה ניתן ללמוד ממקורות חיצוניים מתקצרת בעשרות שנים, אולי כי התקופות בהן אב ובנו מלכו במקביל היו ארוכות יותר.
אחת ההשלכות המרכזיות של ההבדל בין שתי השיטות, הוא סיפור מגילת אסתר. לפי חז"ל, סיפור המגילה היה זמן קצר לאחר הצהרת כורש, בתקופה בה הופסקה בניית המקדש בעקבות כתבי השטנה של עמי הארץ, לפי זה עולה שנס פורים ומינוי מרדכי כמשנה למלך התניע את תהליך חידוש בניין המקדש, שלוש שנים לאחר סיפור מגילת אסתר. לעומת זאת, לפי המחקר, סיפור המגילה התקיים שנים רבות לאחר הקמת המקדש, וייתכן שאף לאחר עזרא ונחמיה, לפי זה, סיפור המגילה מתאר את הקורות שאירעו ליהודים בפרס שלא עלו לארץ, ואין לו שום השפעה על שאר ספרי התנ"ך העוסקים בתקופת שיבת ציון.
ראיות מרכזיות מן המקרא
אחת הראיות שתומכות לכאורה במחקר ההיסטורי היא מן המקרא עצמו. בסוף ספר נחמיה (יב י) מוזכרת שושלת של שישה כוהנים גדולים, שכיהנו במהלך התקופה הפרסית. חישוב פשוט מורה ששישה דורות אורכים כמאה וחמישים שנים, מה שמעיד שתקופה זו הייתה ארוכה בהרבה מחמישים השנים שנמנו בסדר עולם. המלבי"ם השיב על ראיה זו, שייתכן שהכוהנים הגדולים היו מבוגרים מאוד וכהנו במשך תקופות קצרות, וחלקם כהנו במקביל זה לזה, כך שניתן להכניס אותם למשך תקופה קצרה. הרב מדן במאמר מבוא למאמרו של ד"ר חיים חפץ, השיב על השאלה באופן זה, אם נקדים ונתחיל למנות את ששת הדורות מאז שכורש הרשה לעם ישראל לבנות את בית המקדש, שמונה עשרה שנה לפני בניין בית המקדש בפועל (בהנחה שכבר אז נתמנה יהושע בן יהוצדק לכהן גדול), נרוויח 18 שנים נוספות. אם נצא מנקודת הנחה שיהושע בן יהוצדק היה בן 45 כאשר הוא נתמנה להיות כוהן גדול, יתפרסו ששת הדורות על פני תקופה של כ-100 שנה, דבר שאיננו מופרך כל עיקר, קושי נוסף מן המקרא על שיטת חז"ל הוא שהפירוש המדרשי ש'ארתחשתא' ו'דריווש' הם אותו אדם - אינו מתאים לפשוטו של מקרא, אולם יש הטוענים שאין בכך קושי, שכן גם לגבי מלכי מצרים, ספר שמות מכנה את כולם בשם פרעה, ולכן אין קושי בכך שכל מלכי פרס כונו 'ארתחשתא' ואילו השם הפרטי הוא 'דריווש'.
מאידך, אין ספק שהתעלמותו של המקרא ממספר מלכים פרסיים משונה, מה שתומך בגרסת חז"ל, שמלכים אלו כלל לא היו קיימים. הדילוג הגדול ביותר הוא בעזרא פרק ז' שלפי המחקר המקובל מדלג ללא כל רמז על 58 שנים שבין חנוכת המקדש על ידי זרובבל בזמן דריווש הראשון, עד לעליית עזרא הסופר שהייתה בעת שלטונו של ארתחשסתא הראשון (בן חשיארש הראשון, בנו של דריווש הראשון). הקושי הוא גם בפתיח לפרק - "אחר הדברים האלה", נוסח שמעיד שלפי כותב הדברים האירועים התקיימו בזה אחר זה ללא פער כה משמעותי ביניהם. יש שניסו לתת תשובות להתעלמותו של המקרא מפער זה, אך לא נאמרה בעניין תשובה מוכחת שמניחה לגמרי את הדעת מקושי זה.
התייחסות לבעיה במהלך הדורות
רבי עזריה מן האדומים, בספרו מאור עיניים (1573), היה היהודי הראשון שטען כי התיארוך לפי המסורת היהודית אינו מדויק מבחינה היסטורית לגבי השנים שלפני בית המקדש השני. רבנים רבים באותה תקופה התנגדו לשיטתו, אחד מהם הוא המהר"ל מפראג שכתב תגובה חריפה על כך בספרו באר הגולה. טענתו המרכזית של המהר"ל היא שאין לזוז ממסורת ישראל שבוססה על ידי חז"ל, המהר"ל אפילו לא הרגיש צורך להתמודד ישירות עם טענותיו של רבי עזריה מן האדומים. עם זאת חלק מחכמי ישראל קבלו את השיטה המדעית, הן מתוך הראיות ההיסטוריות והן מתוך פשט המקראות. באופן כללי, רוב חכמי ישראל במהלך הדורות התעלמו מהכרונולוגיה המדעית בהניחם שאין היא מבוססת, ייתכן שגם שהצטרף לכך החשש שהכרונולוגיה המדעית פותחה על ידי מדענים נוצריים שהשתמשו בה כדי להוכיח שקץ הגאולה של דניאל מתאים לדת הנוצרית. במאה השנים האחרונות יש מחכמי ישראל שקבלו את מסקנות המדע, מתוך הכרה בממצאים החדשים שהתגלו.
הרב יחיאל היילפרין בספרו סדר הדורות (1769) כתב שהאימפריה הפרסית שלטה בכל העולם 52 שנה, והתיארוך המקובל שמדבר על למעלה ממאתיים שנה לאימפריה הפרסית - מתייחס למלכי פרס ששלטו בעיקר בפרס עצמה ולא בכל העולם.
הרב זאב יעבץ ניסה ליישב את הסתירה בעזרת שינוי גרסה בסדר עולם, על פיו מלכות פרס התקיימה במשך 252 שנים ולא 52 שנים, כפי שמופיע בנוסח המקובל. אמנם במהדורות המדעיות החדשות של סדר עולם הוכח שטענה זו אינה נכונה.
בשנת 1964, טען מחשב הקץ חיים שבילי בספרו "חשבונות הגאולה" כי הלוח העברי מפגר ב-200 שנים. שבילי הסביר זאת באמצעות החישוב המקובל של השנים שעברו מאז בריאת העולם עד לשנת 1964, כולל השנים שבהן עמדו שני בתי המקדש לפי המסורת היהודית (410 ו-420 בהתאמה). אולם לדידו, בית המקדש השני עמד על תילו במשך 606 שנים (206 תחת שלטון ממלכת פרס, ו-400 תחת שלטון ממלכת יוון). לתאוריה זו צירף בספרו הסברים ומפורטים עם הוכחות, חלקן ממלחמות היהודים מאת יוסף בן מתתיהו ומדברי פילון האלכסנדרוני.
בשנת 1991, ד"ר חיים חפץ פרסם מאמר בו הוא טוען שהכרונולוגיה של חז"ל היא הנכונה ושהתארוך המקובל במחקר נובע מהסבר שגוי של המקורות הקדומים והממצאים הארכאולוגיים. לדברי חפץ, ההיסטוריונים היוונים לא דייקו בפרטים, ומתוך כך נוצרו גרסאות סותרות שחייבו את ההיסטוריונים להוסיף עוד כשבעה מלכים לממלכה הפרסית, בעוד מדובר על גרסאות שונות למלכותו של אותו אדם. למאמר הוקדם מבוא מקיף של הרב יעקב מדן שמסביר את הבעיה הכרונולוגית, ומצביע על יתרונותיה של שיטת חפץ. אך יש שביקרו עמדה זו.
Blood (אלבום)
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
יהודה יצחק פרנקל
רבי יהודה יצחק פרנקל (נכתב לעיתים: יהודא יצחק פרענקיל) (ה'תקפ"ה, 1824 – ל' בכסלו ה'תרנ"ד, 1893) היה אב"ד בעיר סאנוק.
ביוגרפיה
נולד לחנה ולרבי חיים מרדכי פרנקל–תאומים אב"ד לינסק (בן רבי יהודה ליבוש פרנקל תאומים בעל ה"שני צמידים", מגזע רבי יונה תאומים). בנעוריו למד אצל רבי צבי הירש מרימנוב, ורבי שלום מקאמינקא , והיה תלמיד חבר של רבי חיים מצאנז בעל ה"דברי חיים" , שכינוהו באחת מתשובותיו ״גדול הדור״.
בשנת תרי"ח הוכתר לרבנות העיר סאנוק במחוז ז'שוב בדרום פולין באזור הידוע כגליציה המערבית, וניהל את העיר ביד רמה, כאשר הוא ממונה על כל ענייני העיר מערכות הכשרות המקוואות ותלמודי התורה. מסר שיעורי תורה, והקים בית הכנסת אורחים בביתו הסמוך לבית הכנסת עבור עניי העיר ואורחים.
נפטר ביום שבת ל' בכסלו (ליל שישי של חנוכה) ה'תרנ"ד.
קברו
לאחר פטירתו נטמן בבית הקברות החדש בעיר סאנוק, באהל ציונו של המקובל רבי יחיאל אב"ד טעריווא ונאוויטאניץ בעל ה"זיכרון יחיאל".
בשנות השואה נחרב בית הקברות ולא נשארו בו אלא כמה מצבות בודדות, בשנת תש"פ נמצאו מקום ציונו ויסודות האהל באדמה.
ספריו
בשנת תר"מ הוציא לאור ליקוטים מתורותיו מחולקים לשני ספרים, בהקדמתו כותב כי לא היו די מעות בידו להוציא לאור את כל אשר תחת ידו, ורק מחמת אשר קרובת משפחתו שילמה את הוצאות הדפוס יכול להוציא את מעט הכמות הזאת:
מלבד זה היו תחת ידו עוד כתבים רבים, וכמו שכותב בהקדמתו "אקוה להשי"ת אם יגזור עלי בחיים להוציא לאור חידושים על טור או"ח ויו"ד ועל מסכתות ועל משניות, וחידושי אגדות ודרשות ושו"ת והגהות על מדרש רבה, ועוד כדומה, במחיר אשר אקבל בעד הספר הזה, להיות קובץ על יד להדפיס פעם אחר פעם, אשר יזכנו הבורא לסדר" וכו', והעידו כי היו בביתו ארגזים מלאים בכתבי ידו.
קרל יוהאן תיסליוס
קרל יוהאן תיסליוס (בשוודית: Carl Johan Thyselius; 8 ביוני 1811 – 11 בינואר 1891) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן במגוון תפקידים כשר בממשלות שוודיה בין השנים 1856 – 1880 ובין השנים 1883 – 1884 כיהן כראש ממשלת שוודיה.
חייו
קרל יוהאן תיסליוס נולד בכפר אסטרהניניה שבחבל סדרמנלנד כבנם של הכומר ולימים הבישוף פהר תיסליוס ושל כריסטינה מרגרטה ברגסטן.
החותם השביעי
החותם השביעי (בשוודית: Det sjunde inseglet) הוא סרט מאת הבמאי השוודי אינגמר ברגמן, אשר יצא לאקרנים ב-1957. הסרט נחשב לאחד הסרטים המצליחים ביותר של ברגמן.
קרל יוהאן תיסליוס
חייו
לאחר סיום לימודי המנהל באוניברסיטת אופסלה הוא השתלב בהצלחה בתפקידים ממשלתיים רמי מעלה. בין שאר התפקידים שמילא הוא שימש כיועץ משפטי לבית המשפט העליון בשנים 1856 – 1860, כשר לענייני הכנסייה בין השנים 1860 – 1863 וכשר לעניינים האזרחיים בין השנים 1875 – 1880. ב-1883, לאחר התפטרותו של ארביד פוסה מתפקיד ראש ממשלת שוודיה קיבל תיסליוס באי רצון את המינוי לתפקיד על פי בקשתו של המלך אוסקר השני למשך שנה אחת.
החותם השביעי
עלילה
האביר אנטוניוס בלוק ונושא כליו ינס חוזרים לביתם בשוודיה מארץ הקודש, עשר שנים אחרי שעזבו כדי להשתתף במסע צלב. תושבי הארץ אחוזים אימה בשל המגפה השחורה הקוטלת רבבות, ורבים משוכנעים כי יום הדין קרב. המוות בא לקחת את אנטוניוס, אך הלה משכנע אותו לשחק נגדו שחמט ולהותירו בחיים כל עוד לא ניצח. בהפסקות בהתמודדות, רוכב אנטוניוס אל עבר טירתו.
קרל יוהאן תיסליוס
חייו
תיסליוס היה בן 72 שנים ו-5 ימים כאשר התמנה לתפקיד ראש הממשלה ולפיכך היה המבוגר ביותר מבין כל נושאי התפקיד בהיסטוריה של שוודיה. הוא היה הראשון בתפקיד שלא בא מקרב האצולה השוודית. קרל יוהאן תיסליוס מת ב-11 בינואר 1891 בסטוקהולם.
החותם השביעי
עלילה
ינס מציל נערה שתקנית מידיו של שודד, אותו הוא מזהה ככומר ששכנע את אדונו לצאת למסעות הצלב. הם פוגשים להקת שחקנים נודדים: יוף, מיה וסקאט. ינס מחלץ את סקאט מידיו של פלוג, נפח הכפר הזועם על כך שהשחקן נמלט עם אשתו. במהלך המסע מהרהר האביר בשאלת משמעות החיים וודאות המוות, ומבקש לשווא לשוב ולהאמין באלוהים. ינס מנסה לשכנעו כי לחייו אין תכלית ממילא, ועליו לקבל זאת. במהלך מסעם רואה יוף את האביר משחק עם המוות, ונמלט עם מיה ובנם. המוות מרמה במשחק ומנצח, ואומר לאנטוניוס כי יבוא לקחתו עם שחר. הנוסעים מגיעים לטירתו של האביר, שם הוא מתאחד עם אשתו. המוות מופיע בשעת הזריחה, בעוד אנטוניוס מתפלל בעיניים עצומות, ינס אדיש וציני והיתר משלימים עם גורלם באימה. הנערה השתקנית אף שמחה לקראתו.
יוף ומיה, שניצלו עם בנם הקטן, מתעוררים לבוקר שטוף שמש. יוף החולמני רואה ממרחק רב את אנטוניוס, ינס וכל האחרים רוקדים עם המוות.
שם הסרט
שמו של הסרט "החותם השביעי" (בשוודית Det sjunde inseglet ובאנגלית: "The seventh seal") לקוח מתוך הברית החדשה, מתוך ספר חזון יוחנן שההוא האחרון בספרי הברית החדשה ומוכר גם בתור "ספר האפוקליפסה". בספר זה חוזה יוחנן בעל ההתגלות בחיזיון בדבר אחרית הימים הכולל בין היתר פתיחה של שבעה חותמות בשמיים אשר כל פתיחה שכזו מביאה עמה אסונות על העולם. החותם השביעי שהוא האחרון להיפתח מביא עמו שורה של אסונות הבאים על העולם וגוררים סבל רב של האנושות כולה טרם בוא הגאולה. הסרט עצמו עוסק בימי הביניים בתקופה שלאחר מסעי הצלב ועם בוא הדבר השחור על אירופה. נראה כי ברגמן יצר קישור בין הטקסט האפוקליפטי העוסק בגזרות משמיים לבין המציאות הקשה של ימי הביניים באירופה שהייתה אפופה באווירה דתית של אחרית הימים. כמו כן ייתכן והעיסוק הנרחב במוות של הגיבור הראשי בסרט, האביר אנטוניוס, והדיאלוג שלו עם המוות לאורך כל מסעו מקבילים לאחד הפסוקים המופיעים בחזון יוחנן בעקבות פתיחת החותם השביעי "ובימים ההם יבקשו בני האדם את המוות ולא ימצאהו וישאלו את נפשם למות והמוות יברח מהם".
הפקה
הסרט מבוסס במקור על הצגה שכתב ברגמן ב-1953 בשם "ציורי עץ", עבור תלמידים מהתיאטרון הראשי של מאלמה. ברגמן ביים אותו במאלמה, ולאחר מכן ביים אותו גם בנט אקרוט, השחקן שמשחק את מוות בסרט זה, בסטוקהולם. שם הסרט לקוח מחזון יוחנן ח' א', מפסקה המתארת את יום הדין שמופיעה בפתיחת הסרט ולקראת סופו:. הסרט צולם בשלושים יום ובתקציב של 150,000 דולר.
ברגמן הדגיש כי סרטו לא נועד להציג תמונה מדויקת של שוודיה של ימי הביניים או של ההיסטוריה. כך, לדוגמה, הגיבורים מתוארים כצלבנים אף על פי שמסע הצלב האחרון לארץ ישראל נערך קרוב למאה שנה לפני התפרצות המוות השחור. כמו כן, כת המלקים (פלגלנטים) מעולם לא הגיעה לשוודיה כמוצג בסרט, וציד מכשפות והעלאתן על המוקד לא רווח עד לתקופה מאוחרת בהרבה.
קבלה
הסרט זכה בפרס איגוד השופטים בפסטיבל קאן ב-1957, ובפרסים נוספים בתחרויות באירופה. הוא זכה לביקורות משבחות, ותרם רבות למעמדו של ברגמן כאחד מבכירי הבמאים בעולם. סצינות רבות ממנו זכו למחוות - חלקן פארודיות, למשל בסרטים "מונטי פייתון והגביע הקדוש", "מסע הכזבים של ביל וטד" ו"אהבה ומלחמה" של וודי אלן.
עזריה רפפורט, מבקר "מעריב", כתב כי הסרט הוא "סדרת צילומים שכל אחד מהם מושלם כיצירה בפני עצמו, מחרוזת מעמדים ותמונות שכל אחד מהם מהווה שלמות אמנותית". שמואל מור, מבקר "חרות", הצהיר: "לי, מכל מקום, גרם 'החותם השביעי' את החוויה המרגשת ביותר שחוויתי אגב צפייה במכלול סרטיו של ברגמן... אין ספק כי נדרש עוד זמן ומקום נוסף רב יותר כדי להתחיל רק את ניסיון תיאורו וסיכומו של סרט מרגש ומעורר מחשבה זה". ר. גבריאלית מ"דבר" התרשמה כי 'החותם השביעי' הוא "סרט מאזוכיסטי המעביר בך צמרמורת ומדכא את רוחך. מבחינה אמנותית זוהי חוויה גדולה, אם כי קשה להמליץ בלב שלם על ראיית סרט כזה".
לוגלאושומגל
לוגלאושומגל היה שליט של עיר המדינה השומרית לגש, בתקופה בה נקראה העיר שירפורלה, ותפקדה כמדינת חסות של האימפריה האכדית. על פי הערכות שונות חי במאה ה-23 לפנה"ס.
בשחזורים של שושלות במזרח הקדום נקבע לוגלאושומגל כמי שהתחיל את השושולת השנייה של לגש, אם כי, מכיוון שלא נשא את התואר מלך, מעצם היותו כפוף בתקופת מלכותו לשליטי אכד, על פי כמה מההגדרות הוא אינו נחשב חלק משושלת זו. לוגלאושומגל החזיק בתואר אנסי, המתאר שליט עיר מדינה בשומר, וגם בתואר פאטסי, שהקנה לו מעמד של נציג האלים המקומיים.
לוגלאושומגל, ששלט במקביל למלכי אכד נרם-סין ושאר קאלי שארי, היה כפוף להם והעביר להם מיסים. שתי כתובות שנמצאו מצביעות על התחייבות של לוגלאגושומגל לשאר קאלי שארי ונרם-סין. באחת הכתובות נכתב: "נרם-סין, האלוהים הגדול של אכד, מלך ארבעת האזורים, לוגלאושומגל, הלבלר, הפאטסי של שירפורלה, הוא משרתך". כתובות אלו הביאו את החוקרים למסקנה, שבאופן מעשי תפקד לוגלאושומגל בתפקיד פקידותי תחת מלכי אכד ששלטו בפועל באזור בימים אלו.
הערכות מסוימות מציגות את יורשו של לוגלאושומגל, פוזר-מאמא, כשליט העצמאי הראשון של לגש, עת תחילתה של היחלשותה ההדרגתית של האימפריה האכדית.
ישראל בספיישל אולימפיקס אבו דאבי (2019)
משחקי הספיישל אולימפיקס באבו דאבי החלו ב-14 במרץ ונגמרו ב-21 במרץ 2019; המשלחת מישראל מנתה 25 ספורטאים ב-4 ענפי ספורט: באולינג, כדורסל, שחייה, וג'ודו. חברי המשלחת מישראל הגיעו להישגים וזכו ב-19 מדליות.
ספורטאי המשלחת
שחייה
באולינג
ג'ודו
הכוחות המזוינים של אלבניה
הכוחות המזוינים של אלבניה (באלבנית: Forcat e Armatosura të Republikës së Shqipërisë) הוקמו לאחר הכרזת העצמאות של אלבניה ב-1912. כיום הכוחות מורכבים מהמטה הכללי, צבא אלבניה, חיל האוויר האלבני והצי האלבני. ניהול שוטף מתבצע על ידי משרד ההגנה.
יעוד
על פי חוקת אלבניה, הכוחות המזוינים האלבניים אחראיים:
היסטוריה
ב-4 בדצמבר 1912 הוקם הצבא הלאומי האלבני. הוא היה ממומן ברובו על ידי איטליה. ב-4 באפריל 1939, פלשו חיילים איטלקיים למדינה וכבשו אותה תוך שישה ימים.
המלחמה הקרה
לאחר מלחמת העולם השנייה, אלבניה התקרבה לברית המועצות. הדרגות ומבנה הצבא היו מבוססים על התפישה הסובייטית, ובכך הגדילו את השליטה הפוליטית של המפלגה השולטת בכוחות המזוינים של המדינה. אחד המאפיינים של הקשר אזרחי-צבאי במהלך תקופה זו, היה המאמץ של ההנהגה האזרחית להבטיח את הנאמנות של הצבא למערכת הקומוניסטית ולמוסדותיה.
כמו כל שאר המוסדות במדינה, גם הצבא הוכפף למפלגה הקומוניסטית. כל בעלי הדרגות הגבוהות, ורוב בעלי דרגות הביניים והדרגות הנמוכות בצבא, היו חברים במפלגה. המערכת חוזקה על ידי הקמת תאי מפלגה בתוך שורות הצבא, וחינוך קומוניסטי לחיילים על ידי הפוליטרוק במהלך ההכשרה הצבאית. במטרה להרחיב את השליטה הפוליטית עוד יותר, הוגדל הגיוס לצבא והתגייסו לכוחות המזוינים אנשים מהאזורים הכפריים שהקדישו עצמם לטובת קרייריה צבאית.
המדינה והמפלגה המשיכו וב-1 במאי 1966, בוטלו דרגות הצבא כפי שהיה גם בצבא השחרור העממי של סין. הצבא נשאר מאורגן בצורתו הבסיסית, אך התפקיד של מפקדי הצבא היה חסר חשיבות מכיוון שכולם ביצעו את הוראותיהם של הקומיסרים. ב-1991 הוחזרה שיטת הדרגות על ידי נשיא אלבניה.
במהלך אותן שנים, ה-"Sigurimi" (שירות הביטחון באותה תקופה) אשר התבסס על מבנה ה-ק.ג.ב., היה אחראי על הוצאה להורג, מאסר וגירוש של יותר מ-600 קציני צבא ובכך נטרל את האפשרות להפיכה צבאית. כאשר המשטר הקומוניסטי התמוטט באלבניה ב-1991, היה חשש כי הכוחות המזוינים יתערבו וינסו למנוע את הנפילה תוך שימוש בכוח. בפועל, הכוחות לא נקטו בפעולות מנע על מנת להציל את המשטר שהיו חלק ממנו.
במהלך שנות ה-80 הפחיתה אלבניה את גדודי החי"ר משמונה לארבעה. השינוי היה במעבר מגדודים מאוישים באופן מלא, להתבססות על כוחות מילואים.
לאחר 1991
ב-1992 העריכה ספריית הקונגרס כי כוחות היבשה של אלבניה מונים 35,000 חיילים. בגלל שכוח האדם של כוחות היבשה היה מספיק לאיוש שתי חטיבות, גדודים של בערך 3,000 חיילים הפכו למבנה הצבאי הגדול ביותר. ב-1991, ארבעה גדודי חי"ר היוו את החלק העיקרי בכוחות הלוחמים של כוחות היבשה.
במהלך המהומות שהתרחשו במדינה ב-1997, הניסיונות הפוליטיים להשתמש בכוחות המזוינים למחוץ את ההתנגדות הוגדרו ככישלון, שלאחריו התמוטטו הכוחות המזוינים ומתקנים צבאיים נבזזו על ידי האוכלוסייה האזרחית.
בראשית 1999 פרצה באזור מלחמת קוסובו, במהלכה נמלטו רבבות פליטים, לאלבניה אשר סיפקה להם הגנה. כמו כן איפשרה לנאט"ו לספק סיוע לוגיסטיקה דרכה לכוח קוסובו. אלבניה מהווה חלק מכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, והכוח הבינלאומי לשמירת יציבות בעיראק. הגדלת התקציב הצבאי הייתה אחד התנאים החשובים ביותר לשילוב בנאט"ו.
בדצמבר 2006 הכוחות המזוינים ארגנו מחדש את מבנה הכוח. הוקמו שלוש מפקדות: מפקדת הכוחות המשותפים, מפקדת התמיכה המשותפת ומפקדת אימונים ותורת לחימה. מפקדת הכוחות המשותפים הורכבה מחטיבת תגובה מהירה, גדוד קומנדו, חטיבה ימית, חטיבה אווירית וחטיבת תמיכה אזורית. מפקדת התמיכה המשותפת סיפקה סיוע לוגיסטי לכל הכוחות, ומפקדת האימונים ותורת לחימה הייתה זרוע החינוך וההדרכה של הכוחות המזוינים. המבנה הורכב מ-13,800 חיילים ו-2,000 אזרחים. יחד עם זאת לאחר כשלוש שנים שונה שוב המבנה לצורתו הקלאסית.
צבא אלבניה נתמך ברובו על ידי ארצות הברית, גרמניה, הולנד, איטליה, בריטניה, יוון, טורקיה, שווייץ, דנמרק ובלגיה.
אלבניה הפכה לחברה מלאה בנאט"ו ב-1 באפריל 2009.
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה (מדריד)
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה בספרד (ספרדית: Museo Nacional de Antropología) הוא מוזיאון לאומי הנמצא במדריד, על יד פארק בואן רטירו ומול תחנת אטוצ'ה. זהו מוזיאון האנתרופולוגיה הוותיק בספרד, והוא נחנך רשמית בתקופת שלטונו של אלפונסו השנים עשר, ב-20 באפריל 1875.
היסטוריה
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה הוא המוזיאון האנתרופולוגי הראשון שנוצר בספרד ובמקורו ביוזמה של הרופא מסגוביה פדרו גונזלס דה לסקו (בסוף המאה תשע עשרה), שרצה ליצור מוזיאון לאספנים שלו, על פי הדגם של המוזיאון הבריטי בלונדון. במותו של ד"ר לסקו בשנת 1882 המדינה קנתה את המוזיאון והאוספים.
שלמה בקיש
שלמה בקיש (נולד ב-3 במאי 1941) הוא איש חינוך, שכיהן כמנכ"ל משרד הדתות, מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר וכיו"ר המכון הארצי לתחבורה.
שדרות המאירי
שדרות המאירי היא שדרה מרכזית בשכונת קריית משה בירושלים. השדרה, שתוכננה במקור כחלק משכונת גנים, נקראת על-שם הרב משה אוסטרובסקי-המאירי (1947-1886), ממנהיגי תנועת המזרחי בארץ ישראל, מורה ועסקן ציבורי. כיום זוהי שדרה להולכי רגל, כאשר משני צדיה נטועים עצי ברוש ולאורכה ספסלי ישיבה.
שלמה בקיש
ביוגרפיה
שלמה בקיש נולד באיזמיר שבטורקיה. הוא עלה לישראל כנער בשנת 1957 במסגרת עליית הנוער.
שדרות המאירי
השדרה מחולקת לשני חלקים קטנים וחלק אחד גדול כאשר כיכר מחבר בניהם. תחילת השדרה בקצה רחוב הרב צבי יהודה, וסופה ברחוב קוסובסקי. לאורך השדרה מספר מבני ציבור, בהם ישיבת המאירי, קופת חולים כללית, מכון מאיר, בתי כנסת, בית קפה וקיוסקים.
בשנת ה'תשפ"ב, כאשר נערכו עבודות תשתית לרכבת הקלה בצומת הרחובות הרב צבי יהודה ושדרות הרצל, הפך רחוב שדרות המאירי לרחוב מרכזי דרכו היה מעקף מרחוב הרב צבי יהודה דרך רחוב קריית משה אל רחוב שדרות הרצל. לשם כך בוטלו החניות לארכו, ואף נוספה בו תחנת אוטובוס, בעקבות של העברתם של קווי התחבורה הציבורית דרכו.
שלמה בקיש
ביוגרפיה
בישראל למד בבית-הספר החקלאי "מוסד עלייה" בפתח-תקווה, ושירת בנח"ל.
בעל תואר שני בחינוך ובמינהל החינוך.
את עבודתו החינוכית החל כמורה בחצור הגלילית בשנת 1962, ואחרי שלוש שנים מונה למנהל בית הספר במקום. שימש כמנהל בית הספר הממלכתי-דתי בחצור הגלילית במשך 7 שנים.
בהמשך נתמנה למנהל בית-הספר "רמב"ם" בבית דגן (1972–1977), ועל פעולתו בבית הספר זכה בפרס לחינוך מטעם מנהל מחוז המרכז.
לאחר מכן שימש במשך שלוש שנים כמפקח במחוז הדרום במשרד החינוך, ובשנת 1990 נתמנה למנכ"ל משרד הדתות, על ידי השר פרופ' אבנר חי שאקי.
עם סיום תפקידו במשרד הדתות נתמנה לסמנכ"ל בכיר ברשת אמי"ת, וכאחראי על החינוך התורני ברשת זו.
זוכה פרס יקיר החינוך הדתי לשנת 2005.
משמש יו"ר העמותה ויו"ר הוועד המנהל במכללה האקדמית לחינוך ע"ש ליפשיץ, עומד בראש עמותת "חיבור חדש" העוסקת בתחום השירות הלאומי. וכחבר הנהלת עמותת "עולם שלם" העוסקת בחינוך יהודי בתפוצות.
מרחצאות הפרברים
מרחצאות הפרברים (באיטלקית: Terme Suburbane ) הוא כינוי לבית מרחץ בפומפיי, קמפניה, איטליה.
בית המרחץ, כמו מרחצאות אחרים בעיר, היה בבעלותו של הציבור, אם כי ייתכן שהיה שמור לקהל לקוחות פרטי. בית המרחץ נבנה בתקופת האימפריה הרומית, ככל הנראה תחת הקיסר טיבריוס.
בית המרחץ נהרס באופן חלקי, לאחר רעידת אדמה שהתרחשה באזור ב-62 לספירה. בית המרחץ שופץ, ונוסף בריכת שחייה מחוממת מצפון לום.
המבנה התגלה לראשונה ב-1958, מאוחר בהרבה משאר חלקי העיר, אם כי חפירה שיטתית באזור בוצעה רק ב-1985–1987.
המבנה בולט בזכות ציורי הקיר הארוטיים ששרדו, הסט היחיד של אמנות כזו שנמצאה בבית מרחץ רומי ציבורי.
מבנה
הבניין היה מבנה בן שתי קומות: הקומה העליונה, כמו במרחצאות פאלאסטרה וסרנו, חולקה לשלוש דירות להשכרה, עם נוף לעבר הנמל ומפרץ נאפולי דרך חלונות זכוכית גדולים. ייתכן שהחדרים הללו גם סיפקו מקום למכירת שירותי מין. בשביל להגיע לקומה העליונה, ניתן היה לעלות מדלת שהייתה ברחוב ויה מרינה, או לעלות בגרם המדרגות שהיה בין 2 הקומות. במרכז הבניין, הייתה בריכה חיצונית עם מזרקה.
אמנות ארוטית במרחצאות הפרברים
ציורי הקיר הארוטיים במרחצאות הפרברים הם הסט היחיד של אמנות כזו שנמצאת בבית מרחץ רומי ציבורי. בציורי הקיר הארוטיים, ניתן למצוא סצנות מין מפורשות, כגון מין קבוצתי ומין אוראלי. מפני שסצנות המין נחשבו, על פי מנהגי רומא העתיקה, כ-"מושפלים", ייתכן שהכוונה מאחורי השעתוק שלהם הייתה לספק מקור הומור למבקרים בבניין. ציורים אלו נמצאים בחדר ההלבשה וכל סצנה נמצאת מעל קופסה ממוספרת. יש המאמינים כי קופסאות אלו תפקדו כלוקרים בהם מתרחצים שמו את בגדיהם. יש המשערים כי הציורים שימשו אולי דרך למתרחצים לזכור את מיקום הלוקר שלהם (במקום מספור). נוכחותם של ציורים אלו בבית מרחץ ציבורי משותף לגברים ולנשים נותנת תובנה מסוימת על התרבות הרומית, ומצביעה על כך שאנשים לא מצאו את הציורים כפוגעניים, אלא כהומוריסטיים.
ציורי הקיר הם:
ראלי דקר 2022
ראלי דקר 2022 הוא מרוץ הראלי ה-44 במסגרת אירועי ראלי דקר. המרוץ התקיים בין התאריכים 1 בינואר עד 14 בינואר 2022 ברחבי ערב הסעודית. נאסר אל-עטיה ניצח את המרוץ בקטגוריית המכוניות. קבוצת אאודי התחרתה עם אאודי RS Q טרון, מכונית חשמלית.
מסלול
מתחרים רבים שהשתתפו במרוץ בשנה הקודמת העבירו ביקורת על כך במרוץ היו יותר מידי סטייג'ים בשטחים סלעיים, שגרמו לבלאי מוגבר של הצמיגים ולתקרים רבים. רק מיעוט של הסטייג'ים התקיים בסביבה חולית, שהייתה מאפיין מרכזי של המרוץ בשנים קודמות. בעקבות הביקורות הוצג מסלול חדש שכולל יותר סטייג'ים חוליים. אורך המסלול הכולל הוא כ-4,000 ק"מ, תחרותיים וכ-2,500 עד 3,000 ק"מ של קטעים מקשרים.
משתתפים
750 רוכבים, נהגים ונווטים נרשמו למרוץ. 209 מתוכם משתתפים בפעם הראשונה ו-130 משתתפים בפעם העשירית ומעלה (לג'נדס). 60 נשים נרשמו למרוץ. בנוסף, 315 נהגים ונווטים נרשמו למרוץ הדקר קלאסיק (מיועד למכוניות ומשאיות בנות 30 שנה ומעלה).
דורון תורג'מן
דורון תורג'מן (נולד ב-1970) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב, המכהן כמפקד מחוז ירושלים.
ביוגרפיה
תורג'מן שירת בצה"ל בחטיבת גולני. לאחר שירותו הצבאי התגייס למשטרת ישראל. שירת כקצין מודיעין ובילוש במרחב ציון, שימש מפקד יחידת סיור בתחנה אזורית ציון, במסגרת תפקיד זה עוטר ב-1999 בעיטור המופת של המשטרה, לאחר שטיפס מתוך מרפסת על קיר בניין עד לקומה הרביעית והציל נערה שעמדה להתאבד.
ב-2009 קודם לדרגת סגן ניצב ומונה לראש ענף מבצעים במחוז ירושלים. בשנים 2010–2013 פיקד על תחנת לוד. בתפקידו הבא שימש מפקד תחנת נתניה.
ב-2015 מונה למפקד מרחב דוד במחוז ירושלים. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב קדם.
בינואר 2021 קודם לדרגת ניצב לקראת כניסתו לתפקיד מפקד מחוז ירושלים ב-8 בפברואר אותה שנה.
חיים אישיים
תורג'מן בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני במנהל עסקים. מתגורר בבית חורון, נשוי לתמר ואב לארבעה.
חנאן אבו חוסיין
חנאן אבו חוסיין (בערבית: حنان أبو حسين; נולדה ב-1972) היא ציירת, פסלת ואשת חינוך ערבייה ישראלית.
ביוגרפיה
חנאן אבו חוסיין נולדה בשנת 1972 באום אל-פחם. במשפחתה, היא בת יחידה, אחרי ארבעה בנים, אחד מהם פרופסור לרפואת שיניים באתונה, השני בעל סוכנות ביטוח, השלישי עובד עירייה והרביעי עורך דין. אביה, כיום גמלאי היה בעל סוכנות ביטוח ומנהל בית ספר.
את לימודיה האקדמיים החלה במכללה בעזרת מלגה. לאחר סיום לימודיה, המליצו מוריה במכללה על המשך בלימודים בבצלאל שם למדה והשלימה תואר בוגר אוניברסיטה ומוסמך אוניברסיטה. החל מ-1996 היא יוצרת ופועלת בשכונת עיסאוויה שבמזרח ירושלים.
בנוסף ליצירתה האמנותית חנאן היא גם אשת חינוך ועובדת במגזרים הערבי והיהודי במסגרות שונות, כגון בית הספר בעיסאוויה ואגף הנוער במוזיאון ישראל. היא בעלת ניסיון עשיר בחינוך אמנותי לאוכלוסיות מוחלשות בפריפריה, ומשמשת כרכזת התוכנית "לגשר על הפער", תוכנית רב-שנתית משותפת ליהודים ולערבים במוזיאון ישראל יש לה סטודיו בגלריה החדשה - סדנאות האמנים הנמצאת באצטדיון טדי.
חנאן מעידה שהושפעה מעבודותיהן של האמניות לואיז בורז'ואה, רבקה הול ורוזמרי טרוקל, שהיו פעילות מאוד בשנות ה-70 של המאה העשרים. כן היא מדגישה את ההערכה הרבה שהיא חשה לאמנית האיטלקייה מהמאה השבע עשרה, ארטמיסיה ג'נטילסצ'י. על שאיפותיה לעתיד היא אומרת: "אני מרגישה שבארץ עשיתי את שלי אבל בחו"ל עדיין לא וזה משהו שחסר לי. בגלל שאין לי אוצר או גלריה שמייצגים אותי אני מרגישה קצת תקועה, אבל אני לא אמנית מסחרית. לא מוכנה שיכתיבו לי".
על יצירתה
חנאן אבו חוסיין, מגדירה את עצמה כאמנית, אישה ופמיניסטית. הנושאים שבהם היא דנה הם מיניות וחופש מיני, נושאים מאוד טעונים בחברה הפלסטינית. בעבודותיה היא חוקרת בעיקר דימויים הקשורים לדמות האישה. יצירותיה עוסקות בביטוי הקול האישי-נשי, בדת ובקפיטליזם, בניצול מיני, באהבה וחירות אישית ושיווין בין המינים.
בתערוכתה "מתחת לבלטה" שהתקיימה בגלריה משרד בתל אביב, היא יצרה מיצב וידאו שבו מתוארים חייה כבת, כאחות, וכרעיה לעתיד, חיים אשר בהם לא רק שהיא כפופה למרותו של הגבר, אלא אף נקראת על שמו, וקיומה כאישיות נפרדת ועצמאית אינו מתאפשר. במיצב השני, באותה תערוכה, היא תלתה אריחים ממלט שאותם יצקה אבו חוסיין. האריחים כבדים מאוד, והם לוחצים על גופה ומסכנים את חייה, לא רק פיזית, אלא גם נפשית. העומס והכובד הכרוכים בשְניוּת שבין היותה בת למשפחה ערבית מסורתית וחלק מעם כבוש, לבין רצונה להיות שותפה שוות זכויות וחובות בחברה, מכבידים עליה. קשריה ההדוקים עם החברה הישראלית שבה היא מעורה גורמים לה, בכל פעם מחדש, לשוב אל מיצב הבלטות, ולהרגיש "מתחת לבלטה".
בנימוקי השופטים לפרס שרת התרבות והספורט לאמנות פלסטית לשנת 2014, נכתב: בלב עבודתה נמצאת האישה בחברה הערבית. מה שהתחיל כנקודת מבט אישית וביוגרפית התרחב במהלך שנות עבודתה ליצירה הנוגעת בטווח רחב של היבטים תרבותיים וחברתיים. העבודות של אבו חוסיין הן לעולם גם אישיות וגם פוליטיות; השימוש שהיא עושה בעבודותיה בחומרים שונים ובטכניקות מגוונות, שהן בדרך כלל עמלניות וידניות, מעצים את תחושת הכאב והדחיפות העולה מעבודותיה.
ברבות מיצירותיה, היא מגייסת את גופה ואת קולה שמופרדים בעבודותיה זה מזה, מהפער הנוצר ביניהם עולה מחאה עיקשת ומטרידה: התרסה גורפת נגד כל מעגלי הכפייה המופעלים כנגדה כאישה, כפלסטינית וכאדם.
במוזיאון חיפה לאמנות, יצרה חנאן אבו חוסיין מחווה לנוואל אל-סעדאווי, שכתביה ורעיונותיה השפיעו עליה עמוקות ואף חלחלו לעבודתה. המיצב שלה בנוי מיציקות סכינים, והוא עוסק ברצח על רקע כבוד המשפחה ובמילת נשים - נושאים מרכזיים בכתיבתה ובפעילותה של אל-סעדאווי. בתערוכה "שבר" היא הציגה מיצב של חזיות מכוסות בבטון ועתים מעוטרות בסכיני גילוח. נשים נחנטו בחזיות במסגרת קודים נוקשים של מוסר וצניעות, האופי החומרי של הבטון בו עשתה חנאן אבו חוסיין שימוש, הקפיא את אוסף החזיות יחד בבלילה שאינה ניתנת להפרדה. כך הפך הפריט האישי הייחודי, ל"המון" דומם ונטול זהות. בתערוכה "כיסוי חד" שהתקיימה במכללת דוד ילין, חנאן אבו חוסיין מחברת שמיכות נעימות, עם שיער גזוז וסכיני גילוח היוצרים תחושות של אי נעימות. עבודתה שואבת את עיקר תכניה מן המתח בין הקטבים הללו. בשימוש שלה בחפצים אלה, כחומרי יצירה, היא מצליחה לשלב בין המטען הסיפורי והרעיוני שלהם, לבין הוויזואליות שלהם, בדרך מקורית ומלאת חושניות.
ראש ממשלת קרואטיה
ראש ממשלת קרואטיה, רשמית נשיא ממשלת רפובליקת קרואטיה (בקרואטית: Predsjednik / Predsjednica Vlade Republike Hrvatske), הוא ראש הממשלה של קרואטיה, והוא דה פקטו בעל התפקיד החזק והמשפיע ביותר במערכת הממשל הקרואטית. לאחר הקמת המשרה לראשונה בשנת 1945, התקופה חצי-נשיאותית בשנים 1990–2000 היא החריג היחיד בו נשיא קרואטיה החזיק בסמכות המבצעת בפועל. עם זאת, בסדר הרשמי, תפקיד ראש הממשלה הוא המשרה השלישית בחשיבותה במדינה, אחרי נשיא הרפובליקה ויו"ר הפרלמנט.
חוקת קרואטיה קובעת כי "הפרלמנט מפקח על הממשלה" (סעיף 81) וכי "נשיא הרפובליקה מבטיח את תפקוד ויציבות סדירים ומאוזנים של הממשלה" (סעיף 94), בעוד שהממשלה מוגדרת בסעיף 108. מאז שנת 2000 היו לראש הממשלה סמכויות חוקתיות שונות נוספות והוא מוזכר לפני הממשלה עצמה בנוסח החוקה במספר סעיפים. ראש ממשלת קרואטיה המכהן הוא אנדריי פלנקוביץ'. ממשלת קרואטיה מכונסת בבנסקי דבורי, בניין היסטורי הממוקם בבירה זאגרב.
שם
השם הרשמי של המשרה, בתרגום מילולי, הוא "נשיא הממשלה" ("Predsjednik / Predsjednica Vlade"), ולא "ראש הממשלה" ("Prvi Ministar"). בקרואטית נמצא בשימוש נפוץ יותר הקיצור Premijer / Premijerka.
רקע
בראש הממשלה של ממלכת קרואטיה-סלאבוניה (1868–1918) עמד הבאן של קרואטיה (משנה למלך), שייצג את המלך.
ראש הממשלה הראשון של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה ב היה ולדימיר בקאריץ', שנכנס לתפקיד ב-14 באפריל 1945. זה היה אז התפקיד הציבורי החזק ביותר במדינה, בנוסף לתפקיד מזכיר ליגת הקומוניסטים של קרואטיה, שכן הונהג במדינה משטר חד-מפלגתי. שמו של ראש הממשלה שונה לנשיא המועצה המבצעת ב-1952. סאבקה דאבצ'ביץ'-קוצ'אר, שכיהנה בתפקיד בשנים 1967–1969, הייתה האישה הראשונה באירופה שכיהנה בתפקיד המקביל לראש ממשלה.
מעבר לעצמאות
הפרלמנט הקרואטי שנבחר לאחרונה חוקק תיקונים רבים לחוקה ב-25 ביולי 1990. הוא ביטל התייחסויות סוציאליסטיות ואימץ סמלים לאומיים חדשים, בעוד שממשלת רפובליקת קרואטיה הוקמה רשמית בתיקון LXXIII.
חוקת קרואטיה שונתה לאחר מכן באופן משמעותי גם ב-22 בדצמבר 1990, ומה שמכונה "חוקת חג המולד" הגדירה באופן יסודי את רפובליקת קרואטיה ואת המבנה השלטוני שלה. מנקודה זו ואילך הייתה קרואטיה רפובליקה חצי-נשיאותית, ולנשיא קרואטיה היו סמכויות ביצועיות רחבות, כולל מינוי ופיטורי ראש הממשלה ופקידים אחרים בממשלה.
לאחר משאל עם לעצמאות במאי 1991, בו אישרו 93% מהמצביעים את ההיפרדות, הכריזה קרואטיה רשמית על עצמאות מיוגוסלביה ב-25 ביוני 1991, כאשר יוסיפ מנוליץ' ממשיך בתפקיד ראש הממשלה כראש ממשלת קרואטיה עצמאית. עם זאת, המדינה חתמה אז על הסכם בריוני ביולי 1991, בו היא הסכימה לדחות פעילויות נוספות לקראת ניתוק הקשרים עם יוגוסלביה. בינתיים פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ופראניו גרגוריץ' מונה להוביל ממשלת אחדות לאומית. באוקטובר אותה שנה ניתקה קרואטיה ניתקה רשמית את כל הקשרים המשפטיים שעוד נותרו לה עם הפדרציה היוגוסלבית אשר התפרקה.
מאז העצמאות
בין 1990 עד לתיקונים החוקתיים הבאים בסוף שנת 2000, היו בקרואטיה שבעה ראשי ממשלה.
לאחר הבחירות הכלליות בינואר 2000 תיקנה קואליציית המרכז-שמאל המנצחת בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית את החוקה ולמעשה שללה מהנשיא את רוב סמכויותיו הביצועיות, חיזקה את הפרלמנט וראש הממשלה, והפכה את קרואטיה לרפובליקה פרלמנטרית. ראש הממשלה הפך שוב, כמו לפני 1990, לתפקיד הבכיר בפוליטיקה של קרואטיה.
נכון ל-2023 כיהנו בתפקיד 12 אנשים שעמדו בראש 14 ממשלות מאז הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות. תעשה מראשי הממשלה היו חברים ב, שניים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ואחד נוסף היה פוליטיקאי עצמאי. מאז העצמאות כיהנה בתפקיד אישה אחת (ידרנקה קוסור).
טא.אפ.טא סקופיה
טא.אפ.טא סקופיה (במקדונית: Кошаркарски Клуб ТФТ) הוא מועדון כדורסל מהעיר סקופיה שבמקדוניה הצפונית המתמודד בליגת העל המקדונית בכדורסל. הישג השיא של המועדון הוא זכייה בגביע המקדוני
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2018 על ידי חובבים מאזור טאפטלידז שבסקופיה ונרשם בליגה השנייה במדינה, בעונת הבכורה של המועדון 2018/19 סיימה הקבוצה במקום ה-4 והעפילה לסיבוב הפלייאוף על העלייה לליגה הראשונה אך הקבוצה הודחה ונשארה לעונה נוספת בליגה השנייה, בעונת 2019/20 סיימה הקבוצה במקום הראשון ועם עצירת הליגה בעקבות מגפת הקורונה עלתה הקבוצה לליגה הראשונה.
S/2003 J 9
S/2003 J 9 הוא אחד הירחים של כוכב הלכת צדק, הוא התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
קוטרו של S/2003 J 9 הוא קילומטר אחד ומהירות סיבובו סביב צדק היא 2.39 ק"מ לשנייה. רדיוס מסלולו של S/2003 J 9 סביב צדק הוא 23,858,000 קילומטרים ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 752.839 ימים.
S/2003 J 9 בעל אלבדו של 0.04, בהירות נראית של 23.7, אקסצנטריות של 0.269 ומסה של ק"ג.
הירח משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה. המשותף לקבוצה זו הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
חבורת רננים
חבורת רננים הייתה מקהלה ישראלית, שהוקמה בשנת 1962 על ידי המוזיקאי גיל אלדמע, ביוזמת חנוך חסון. המקהלה הוקמה במטרה לשמש חבורת זמר של קול ישראל, אשר תקליט ביצועים לשירים עבריים שטרם הוקלטו בצורה מקצועית.
זמרי המקהלה נבחרו מתוך חברי מקהלת רינת בניצוחו של גארי ברתיני. רוב העיבודים הקוליים נכתבו על ידי אלדמע עצמו.
החבורה שרה והקליטה מאות שירים ממיטב הרפרטואר של הזמר העברי המוקדם, שירים מראשית הציונות, שירי העליות ותנועות הנוער, שירי התיישבות ועוד.
מלבד הקלטות אולפן השתתפה המקהלה במופעים פומביים של קול ישראל ובתוכניות זמר שונות, כגון שרתי לך ארצי.
שמות זמרי "רננים" (לפי סדר א"ב)
גרשון אצבעוני, יעל ארז, דבורי בורשטיין, נחום דקל, אורה זיטנר, ורדה זליג, עודד זמר, גילה ירון, ניצה ישראלי, אילנה עברון, חנה צור, אבי שילה, מרדכי (מוטקה) שלף, סילביה שמאי.
האריה והעכבר
האריה והעכבר הוא אחד ממשלי איזופוס, מספר 146 באינדקס של פרי.
עלילה
בגרסה הראשונית של הסיפור, אריה מאיים על עכבר שהעיר אותו. העכבר מבקש את סליחתו ומציין את העובדה כי הוא אינו טרף ראוי ולא יעניק כל כבוד לאריה. האריה משתכנע ומשחרר את העכבר לחופשי. מאוחר יותר, האריה נתפס ברשת ציידים, העכבר שומע את שאגותיו ומגיע לשחרר אותו על ידי כרסום חבליו.
בגרסאות שונות של הסיפור, לאחר שהאריה משחרר את העכבר, הוא מבטיח להחזיר לו טובה, והאריה כל כך משועשע מהעניין ומשחרר את העכבר לחופשי. כשהעכבר שב ומקיים את הבטחתו מתחזק המסר של חשיבות החזרת הטובה וקיום הבטחה.
מוסר ההשכל של הסיפור הוא שרחמים מביאים בצידם שכר. ושאין להסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו. העכבר, על אף קטנותו, הצליח להציל את חייו של האריה הגדול והחזק, בתמורה לכך שהאריה חס על חייו. הסיפור גם מחזק את זה שלכל אחד יש תועלת, אתה לא יכול להיות קטן מדי מכדי להועיל, ולכל אחד יש את היתרונות שלו.
המשורר הסקוטי רוברט הנריסון (Robert Henryson) כתב גרסה שכלולה בספרי המעשיות שהוציא בשנת 1480 המרחיבה את הטיעון כי העכבר מייצג מספר נושאים העוסקים בדין, פוליטיקה וצדק. השיר מורכב מ-43 בתים בני שבע שורות. 12 הבתים הראשונים מתייחסים לפגישה עם איזופוס בחלום. וששת הבתים בסיומו מתארים את המוסריות בסיפור. המשל המורחב מופיע בבתים 13-36.
עיבודים
המשל היה אהוב על אמנים ופסלים שהרבו להשתמש בו במגוון מדיומים. הצייר הפלמי פרנס סינדרס (Frans Snyders) היה אחראי על לפחות שתי גרסאות. אחת מהן עברה תיקון לבקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, כדי להדגיש את העכבר שהיה כמעט בלתי נראה. בשנת 1973 הציור עבר שחזור וההדגשה הוסרה ולאחר מכן הוא נתלה באולם הגדול בארמון וסטמינסטר.
אנרי השני, מלך קפריסין
אנרי השני מלך קפריסין (בצרפתית: Henri II de Chypre; 1271 - 31 באוגוסט 1324) נולד בשם אנרי דה ליזיניאן. הוא היה בנו השני של הוגו השלישי, מלך קפריסין וירש את הכתר מאחיו הבכור, ז'אן השני, מלך ירושלים. הוא היה המלך האחרון של ממלכת ירושלים תחת השם אנרי השני מלך ירושלים (Henri II roi de Jérusalem).
מלך קפריסין
אנרי השני עלה לשלטון ממלכת קפריסין והוכתר כמלך המדינה הצלבנית ביום 24 ביוני 1285, אחיו ז'אן השני, מלך ירושלים נפטר זמן קצר לאחר מכן והיסטוריוגרפים צלבניים בני התקופה העלו את הסברה כי הוא הורעל. תקופת שלטונו של אנרי השני בקפריסין נחשבת לתקופת פריחה כלכלית ותרבותית אך אנרי סבל מאפילפסיה שהשפיע קשה על תפקודו ויצרה אווירה של מתח ורגשות שליליים בקרב אצילי ממלכת קפריסין. בשנת 1303 גי דה ליזיניאן, קונטאבל קפריסין ואחיו של המלך, הואשם בבגידה והוצא להורג. בשנת 1306 קשר אמלריך דה ליזיניאן, נסיך צור וקונטאבל של ירושלים (בשלב זה של ההיסטוריה - תארים ריקים מתוכן) עם אבירי מסדר אבירי היכל שלמה להדיח את אנרי וביום 26 באפריל גורש אנרי לארמניה.
בשנת 1310 נרצח אמלריך ואנרי חזר לקפריסין, הוא תפס את השלטון בעזרת אבירי מסדר ההוספיטלרים ביום 26 באוגוסט וערך טיהור בו תומכי אמלריך ומסייעיו נתפסו ונאסרו. בשנת 1313 פורק מסדר הטמפלרים בקפריסין ונכסיו נמסרו לידי מסדר ההוספיטלרים.
מלך ירושלים
אנרי פעל לממש את זכותו לכתר ממלכת ירושלים שהייתה בתהליכי התפוררות הן בגלל מלחמות האזרחים והן כתוצאה ממהלומות הצבא הממלוכי. במשך שנה שלמה, בין מותו של הוגו השלישי, מלך קפריסין ומותו של יורשו ז'אן השני, הייתה הממלכה בידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, כיוון שז'אן השני לא תבע את זכויותיו בממלכת ירושלים. זמן מה לאחר הכתרתו כמלך קפריסין שלח אנרי השני שליחים לשאת ולתת עם ראשי מסדר הטמפלרים, ככל הנראה בתיווך חברי מסדר ההוספיטלרים, וביוני 1286 הגיע הצבא הקפריסאי לנמל עכו שם זכה לקבלת פנים נלהבת מצד האוכלוסייה. האתגר האמיתי היה תפיסת מבצר עכו, בו ישב אד פואלשיין, סינישאל הממלכה שקיבל את מינויו משארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה וסירב למסור את השלטון למלך קפריסין. קרבות פרצו בין הקפריסאים לחיל המצב עד להתערבות מפקדי המסדרים הצבאיים ששכנעו את פואלשיין למסור את המצודה תחת ההבטחה כי זכויות פיליפ הרביעי, מלך צרפת יישמרו והמצודה תימסר לשליטת המסדרים הצבאיים ואלו מסרו אותה 4 ימים לאחר מכן לאנרי השני.
במרץ 1289 נכבשה טריפולי על ידי הסולטאן הממלוכי קלאון לאחר מצור שארך חמישה שבועות. על אף שליטה ימית נוצרית מוחלטת, הובקעה חומת העיר ב-26 באפריל ותושביה נטבחו ללא רחמים, ושרידי רוזנות טריפולי הנותרים נמחו ללא התנגדות. אנרי השני שהגיע לעכו לאחר נפילת טריפולי חתם על הסכם שביתת נשק חדש עם השולטן הממלוכי לתקופה של עשר שנים ועשרה חודשים ששני הצדדים לא האמינו בשמירתה.
כיבוש עכו
העילה להתקפה הממלוכית על עכו ניתנה לסולטאן בתקרית שאירעה במהלך 1290 ובמהלכה ערכו עולי רגל נוצרים מאירופה פרעות בסוחרים מוסלמים, שהביאו מוצרי מזון לשוק בתוך העיר עכו. שלטונות העיר עכו סירבו להסגיר את הפורעים הנוצרים לידי נציגי הסולטאן וכך נתנו לקלאון עילה להכריז מלחמה שתופנה כנגד עכו. ההכנות הממלוכיות לקרב החלו בקיץ של 1290 באיסוף עצים מכל יערות האזור - מלבנון עד ארץ ישראל לצורך בניין מכונות המצור ובמשך ארבעה חודשים נמשכו עבודות הכריתה באזור קיסריה ועתלית. אפילו מותו הפתאומי של הסולטאן קלאון לא עצר את ההכנות והגיוס הכללי מכל מדינות המזרח התיכון שהלכה וקיבלה את האופי של מלחמת קודש לגירוש סופי של הצלבנים מארץ הקודש. בחודש מרץ 1291 החלו גדודים מוסלמים להיאסף במישור עכו, גדודים יצאו מדמשק נושאים איתם מכונות מצור ואחריהם גדודים מערים אחרות בסוריה עוברים בדמשק ופונים משם אל כוון עכו תחת פיקודו של הסולטאן הממלוכי החדש ח'ליל בן קלאון. ב-15 באפריל 1291 החל המצור על עכו ונמשך ללא הפוגה. ב-4 במאי נחתו בעכו חיילים צלבניים מקפריסין בראשות מלכם אנרי השני שניסה לחדש את המשא ומתן עם הסולטאן המצרי, אך נתקל בקיר אטום - הסולטאן לא היה מוכן אלא למשא ומתן על הסכם כניעה, דרש את מפתחות העיר והציע כי הצלבנים יעזבו את עכו עם רכושם. ב-16 במאי פרצו הממלוכים לעיר, התפוררות ההגנה הצלבנית הובילה לנטישה של עמדות ההגנה ובריחה חסרת סדר אל הנמל בעוד הגדודים הממלוכים קוטלים בתושבי העיר. באותה עת עגנו בנמל מספר מועט של ספינות שיכלו לאסוף את הפליטים ולהימלט מהטבח. מספר ההרוגים בקרבות הרחוב איננו ידוע אך החרב לא פסחה מעל הקהילה היהודית הקטנה שישבה בעיר החדשה, שגורלה היה כגורל הנוצרים המקומיים והצלבנים. הצבא הממלוכי המשיך בהתקדמותו בתוך העיר עד שנעצר מול המבצר הטמפלרי הצמוד לנמל. כאן המשיכו להשתולל קרבות קשים במשך עשרה ימים, לאחר משא ומתן על כניעה רצחו הטמפלרים את החיילים הממלוכים שנכנסו למצודה על פי ההסכם - והקרבות נמשכו תוך שהממלוכים חופרים מתחת לחומת המצודה. בסערת הקרבות ותחת מעטה חשיכה הצליח ראש המסדר לברוח לצידון ועימו רוב אוצרות המסדר. ב-28 במאי נפער פתח גדול בחומות המצודה הטמפלרית, וזמן קצר לאחר מכן התמוטט המבנה כולו על מגיניו והתוקפים הממלוכיים. עם נפילת מצודת הטמפלרים ב-28 במאי 1291 הסתיים המצור על עכו. לאחר נפילת העיר והרס ביצוריה יצאו גדודים ממלוכים לשאר מבצרי הצלבנים לאורך מישור החוף וחוף לבנון ובזמן קצר יחסית, תוך התנגדות סמלית בלבד, נפלו או פונו שאר המבצרים והערים מחמת הייאוש וחוסר התקווה שאחזה במגינים.
מותו של אנרי השני
אנרי השני התחתן עם קוסטנזה מסיציליה (נולדה ב-1303–1307 ונפטרה ב-1344) ב-16 באוקטובר 1317. לבני הזוג לא נולדו ילדים.
בגילי אני עדיין מעשנת בסתר
À mon âge je me cache encore pour fumer (בתרגום: בגילי אני עדיין מעשנת בסתר) הוא סרט צרפתי-יווני-אלג'ירי משנת 2017, בבימויה של רייהאנה אוברמאייר.
תקציר העלילה
פטימה היא אישה בעלת רצון חזק, העובדת בתור המסג'יסטית הראשית בחמאם באלג'יר. השנה היא 1995, והמצב בעיר הבירה הוא מתוח. בדרך לעבודה, היא עדה לפיגוע טרור מרחוק. בחמאם, במקום להרגיש בטוחה, האווירה מחושמלת, והיא מתקשה לשמור על הסדר. המצב מתדרדר כשמגיעה לחמאם מרים, נערה בת 16 בהריון, המחפשת מקום מקלט. אחריה, מגיע אחיה מוחמד, כדי "לנקות" את כבודו בדם.
רקע
הסרט עובד על בסיס מחזה באותו השם שיצא בשנת 2009. אוברמאייר חשבה לראשונה על הרעיון לסרט בתחילת שנות ה-1990, בעקבות הניצחון המסיבי של מפלגת החזית לגאולה האסלאמית (FIS) בבחירות הראשונות בהיסטוריה של אלג'יריה שכונו "חופשיות ודמוקרטיות". אך ברגע שהמפלגה עלתה לשלטון, FIS הקימו מערך חוקים איסלאמיסטיים נגד נשים, ביניהם חוקי הפרדה והדרה במקומות ציבוריים (בתי ספר, בתי חולים, תורים בחנויות, תחנות אוטובוס וכדומה).
צילום
מכיוון שהיו סצנות עירום בסרט, ההפקה לא יכלה לצלם באלג'יריה או בטורקיה, ולכן חלק מהסרט צולם בחמאם בסלוניקי, שביוון.
זאב ערבות מזרחי
זאבי ערבות מזרחיים גדולים יותר משאר זאבי הערבות ומגיעים למשקל 14–18 ק"ג. צבעם מבלונדיני וחום עד אדמדם. הם בעלי אוזניים זקופות יותר ומתבגרים מהר יותר.
הם טורפים יצורים קטנים וגדולים עד לגודל של אייל פרדי. מאחר שהם גדולים יחסית הם יחסית מסוכנים לבני אדם ותקיפה של זאבי ערבות מזרחיים בנובה סקוטיה הסתיימה במותה של הזמרת טיילור מיטשל.
אלה בלינסקה
אלה בלינסקה (באנגלית: Ella Balinska; נולדה ב -4 באוקטובר 1996) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגליה, אשר מוכרת בעיקר בשל כיכובה בסרט "המלאכיות של צ'רלי" משנת 2019.
ביוגרפיה
באלינסקה נולדה ב -4 באוקטובר 1996 בלונדון, אנגליה, ליזם קאז בלינסקי-ג'ונדזיל ולשפית לוריין פסקל. היא הגדירה את הרקע שלה כתערובת של "בריטים, פולנים וקריביים ". הוריה התגרשו בשנת 2000.
בתיכון שיחקה נטבול והתחרתה באתלטיקה ברמה הלאומית. היא התאמנה בהטלת כידון והייתה חברה בנבחרת. היא למדה בבית הספר לבנות של ג'יימס אלן בדוליץ', לונדון, ועזבה בשנת 2015. אחר כך למדה בבית הספר למשחק גילדפורד וסיימה את לימודיה ביולי 2018.
קריירה
בשנת 2017 לוהקה בלינסקה לתפקיד הראשי הראשון שלה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "The Athena". בסדרה גילמה את נילה מאליק. היא כיכבה לצד קריסטן סטיוארט ונעמי סקוט בקומדיית האקשן "המלאכיות של צ'ארלי" משנת 2019, סרט ההמשך לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם משנת 1976 ושני סרטי קולנוע קודמים. הסרט הוקרן לראשונה בנובמבר 2019 וזכה לביקורות מעורבות.
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת האימה "האויב שבפנים" המבוססת על סדרת משחקי וידאו באותו השם שפותחה על ידי חברת "קאפקום". הסדרה עלתה בבכורה ב-14 ביולי 2022 בשירות הסטרימינג "נטפליקס"; היא בוטלה בחודש אוגוסט לאחר עונה אחת.
גואם במשחקים האולימפיים לנוער
גואם משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מגואם לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של גואם למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ההשתתפות של המשלחת באולימפיאדת נוער זו הייתה סמלית. המשלחת הגיעה למקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וההיאבקות.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה גואם עד כה. המשלחת מנתה שמונה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. המשלחת הגיעה להישגים כשנבחרת הבנות בכדורסל העפילה משלב הבתים. בענף הגולף הגיעה המשלחת למקום ה-13 בתחרות הבנים. כמו כן, המשלחת השתתפה לראשונה בתחרות בענף הג'ודו בה סיימה במקום האחרון.
שוקי תחאוכה
שועאע "שוקי" תחאוכה הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב, המכהן כמפקד מחוז הצפון.
ביוגרפיה
תחאוכה גדל בכפר כמא בן למשפחה צ'רקסית. הוא בוגר בית הספר החקלאי כדורי. התגייס למשטרת ישראל ב-1990. הוא שירת כמפקד ימ"ס רצועת עזה. בשנים 2012–2016 שירת כמפקד מג"ב עוטף ירושלים. באוגוסט 2016 מונה למפקד מג"ב צפון. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב עמקים. הוא הצ'רקסי הראשון בדרגה זו במשטרת ישראל. ב-2020 מונה לסגן מפקד מחוז חוף. ב-2021 מונה לסגן מפקד מחוז הצפון.
במהלך שירותו עוטר בעיטור המופת של המשטרה. העיטור הוענק לו על אומץ לב שגילה במרץ 1990 בפעילות ללכידת רעולי פנים שיידו אבנים.
בספטמבר 2022 הוחלט על מינויו למפקד מחוז צפון בדרגת ניצב. תחאוכה נשוי ואב לשניים. מתגורר בכפר כמא. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
אומרורו
אומרורו (Omaruru) היא עיר במחוז ארונגו בנמיביה. באומרורו מתגוררים 14,000 תושבים ושטחה הכולל הוא 352 קמ"ר. אומרורו ממוקמת ליד הרי ארונגו, נהר אומרורו, היבש בדרך כלל, עובר דרכה. השם "אומרורו" הגיע משפת ההררו המקומית, ומשמעות השם - "חלב מר", וזאת מפני שכשהבקר רועה בצמחייה המקומית נעשה חלבו מר.
אומרורו ידועה ביקבים שלה, וכן בפסטיבל השנתי המתקיים בעיר, בו בני שבט ההררו מנציחים את הצ'יפים הקודמים של השבט. כמו כן, אומררו נמצאת בקרבת אתר הנקרא "אוטג'הנאמאפררו" (Otjihenamaparero) בו נמצאו טביעות רגליים של דינוזאורים.
בשנת 1871 הקימו אנדרס אולסון ואקסל אריקסון מבשלת שיכר באומרורו. אריקסון, אוריניתולוג וסוחר שוודי, הקים גם כן מרכז מסחרי במקום. המרכז המסחרי שגשג, ובשנת 1878 הוא העסיק כ-40 לבנים. העסקים של אריקסון הושתתו על סחר ארוך טווח בין דרום אנגולה למושבת הכף, והדבר הצריך הקמת נתיבי מסחר אזוריים.
בשנת 1872 נבנה באומרורו מרכז מיסיון (כיום מוזיאון), שהותקף בשנת 1904 במהלך רצח העם של ההררו והנאמה.
אומרורו היא העיר היחידה בנמיביה שאינה מחוברת לקו המים הנמיבי. אספקת המים של העיר באה מבורות לאורך נהר האומרורו, שמנוהלות על ידי העירייה. אומרורו מחוברת לקו הרכבת הטרנס-נמיבי.
חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשר משפחה
חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשר משפחה (הוראת שעה), תשע"ח-2018 אושר בכנסת העשרים ב-19 בפברואר 2018, כחלק מהבירורים בפרשת ילדי תימן.
היסטוריה חקיקתית
בשנת 2016 הוקמה בכנסת שדולה בראשות ח"כ נורית קורן, למען חקר האמת בפרשת ילדי תימן. בראשית 2017 החליטה מליאת הכנסת על הקמת "הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן", גם היא בראשות חברת הכנסת קורן. הוועדה עסקה בשמיעת עדויות לגבי הפרשה, ובהכנת הצעת החוק.
מטרת החוק מוצגת בסעיף 1 שלו: "מטרתו של חוק זה לאפשר את חקר האמת בדבר מותם ומקום קבורתם של קטינים יהודים יוצאי תימן, המזרח והבלקן שהודעה על מותם נמסרה בין השנים 1948 ו־1970 לבני משפחותיהם אך לא התאפשר להם לזהותם ולהביאם לקבורה". דברי ההסבר להצעת החוק מרחיבים בעניין זה:
החוק אושר בכנסת העשרים ב-19 בפברואר 2018, ונכנס לתוקף עם פרסומו בספר החוקים ב-21 בפברואר. החוק נחקק כהוראת שעה למשך שנתיים. בקשות שהוגשו לבית המשפט לפי חוק זה בתקופת תוקפו יידונו לפי הוראות חוק זה גם אחרי מועד פקיעתו.
הוראות החוק
בית המשפט לענייני משפחה רשאי להורות על פתיחת קבר והוצאת גופה לשם זיהויה, ובכלל זה על לקיחת דגימת DNA מגופה לשם עריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה, בהתקיים שני אלה:
בצו לפתיחת קבר יקבע בית המשפט הוראות בעניינים אלה:
פתיחת קבר והחזרת גופה לקברה יתבצעו על ידי חברה לענייני קבורה שבתחום אחריותה נמצאת חלקת הקבר נושא הצו, בתיאום עם מנהל בית העלמין שבו נמצאת החלקה האמורה ובהנחייתו ההלכתית של רב שימנה הרב הראשי לישראל נשיא מועצת הרבנות הראשית לישראל.
הוצאת גופה מקברה, העברתה למעבדה אנתרופולוגית לשם זיהויה ולקיחת דגימת DNA תתבצע על ידי מומחה באנתרופולוגיה פורנזית מהמרכז הלאומי לרפואה משפטית או אדם אחר שהוא מומחה באנתרופולוגיה פורנזית שמינה בית המשפט, ולפי הוראותיו; גודלה של הדגימה שתילקח יהיה מזערי ככל הניתן.
כל שריד של הגופה שהוצא מהקבר וכן הדגימות שנלקחו לעריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה יוחזרו לקבורה במועד מוקדם ככל האפשר.