cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קו סמוי
איכות הסביבה
קו סמוי מארח כ-800,000 מבקרים בשנה. המבקרים, והתושבים, מייצרים כ-250,000 טונות של פסולת מוצקה בשנה. גם הטיפול בשפכים מהווה אתגר. לקו סמוי יש רק שלושה מפעלי טיהור שפכים, בצ'אוונג, לאמאי, ומיי נאם, לטיפול בשפכים מ-2,000 בתי מלון ומסעדות. ישנן תוכניות להרחיב את הצמחייה, אך הן לא מתממשות מחוסר מימון.
געשיות דו-אופנית
מנגנון היווצרות
געשיות דו-אופנית מוסברת בדרך-כלל כתוצאה של התכה חלקית של תחתית הקרום, היוצרת מאגמות גרניטיות במהלך מגע עם נפחים גדולים של מאגמה בזלתית חמה יחסית הנובעת מהמעטפת. שני סוגי המאגמה יוצרים תאי מאגמה נפרדים, מהם נובעות התפרצויות מקבילות של שני סוגי הלבה.
געשיות דו-אופנית עשויה להתפתח גם בשדות געשיים – בתגובה לשינויים בקצב יצירת מאגמה או מתיחה, או שניהם גם יחד, וגם באגני גב קשת, בשלבים הראשונים של התפתחותם.
חשיבות
מרבית האירועים הגעשיים הדו-שיאיים הקשורים בהידקקות הקרום משמשים לסיפוק ראיות של אירועי ביקוע בעבר. ניתן להשוות דגימות מאזורים אלה לאזורים יבשתיים בהם מתרחש בהווה ביקוע פעיל ומתקיימת געשיות דו-אופנית.
קו סמוי
שירותי רפואה
לקו סמוי יש ארבעה בתי חולים פרטיים: בית החולים הבינלאומי סמוי; תאי אינטרנשיונל, בית החולים בנדון, ובית חולים סאנגואי בנגקוק. בית החולים הממשלתי נמצא ב.
אוכל מקומי
מוצרי מזון מקומיים של קו סמוי ומחוז סוראט טהאני כוללים ביצים מומלחות ורמבוטן.
אברהם בן הרמב"ם
רבי אברהם בן הרמב"ם הראב"ם, כונה גם "החסיד" ו"הנגיד", (כ"ח בסיון ד'תתקמ"ו, 1186 – י"ח בכסלו ד'תתקצ"ח, 1237) היה הפרשן הגדול הראשון של תורת אביו הרמב"ם, איש הלכה, פרשן מקרא מקורי על דרך הפשט, פילוסוף והוגה דעות, רופא ומנהל בית החולים הכללי בקהיר, נגיד יהודי מצרים למשך כשלושים שנה, ומנהיג הזרם היהודי-סופי המכונה במחקר זרם חסידי מצרים.
ימי נעוריו
ר' אברהם, בנו של ר' משה בן מיימון, הרמב"ם, נולד בפוסטאט-קאהירה אשר במצרים בעת שאביו בן ה-51 היה כבר בשיא גדולתו.
באיגרת שכתב הרמב"ם לר' חסדאי הלוי מאלכסנדריה, הוא מספר כי בילדותו חלה אברהם אנושות עד כדי כך שבמשך שלושה ימים נטה למות ורק לאחריהם החל להתאושש אט אט.
בהיותו כבן חמש עשרה כתב עליו אביו כך:
יורש הרמב"ם
עוד בחייו של הרמב"ם, בימי הפולמוסים סביב חיבורו ההלכתי, "המשנה תורה", ובייחוד סביב ספרו הפילוסופי "מורה נבוכים", עמד אברהם לימינו של אביו. בהגנה על תורתו של אביו המשיך ר' אברהם ביתר שאת לאחר מותו של הרמב"ם כאשר לא היה עוד בנמצא מי שיגיב להתקפות, יפרש את הדברים ויישב את הסתירות לכאורה שנמצאו בה. פעילות זו באה לידי ביטוי באיגרות וכן בחיבורים שלמים שכתב ר' אברהם בהמשך חייו. תורתו של הר"א נמצאת בעיקרה בספר תשובותיו בהלכה. בספרו "המספיק לעובדי השם" וכן בספרו "מלחמות השם" המהווה כתב הגנה על תורת אביו במורה נבוכים. כמו כן, במאה ה-19 פורסמו תשובותיו להשגות על משנה תורה ועל ספר המצוות, בספרים שנקראו "ברכת אברהם" ו"מעשה ניסים" על שם המוציאים לאור.
הנגידות במצרים
מלבד היותו איש ספר שכמו אביו שימש כראש היהודים (כלשון ערביי מצרים "ראס אל-יהוד"), שימש גם ר' אברהם כמנהיג פוליטי של יהודי מצרים וכנציגם הרשמי אל מול השלטון המוסלמי. בימיו התבסס מוסד הנגידות בהנהגת הקהילה היהודית במצרים ואגפיה, מוסד שמכאן ואילך נותר בשליטת בית הרמב"ם דור אחר דור עד לבן-נינו של ר' אברהם בראשית המאה ה-15, הנגיד ר' דוד הנגיד (השני) שהיגר לחלב ונפטר לא לפני שנת ה'קע"ה (1415).
צאצאיו
לרבי אברהם היו שני בנים, הנגיד רבי דוד מימוני, ורבי עובדיה מימוני.
הגותו
רבי אברהם מיזג בתורתו את המיסטיקה היהודית עם הרציונליות המיימוניסטית, כאשר יחסו לתורת אביו נותר מאוד שמרני. אחד מהמאמרים החשובים המבטא את גישתו הרציונלית הוא על אגדות חז"ל. אחת העובדות המפליאות היא כי למרות אדיקותו לדברי אביו במורה הנבוכים ובאגרותיו, בכל זאת נטה רבי אברהם אחר המיסטיקה. לדעת החוקרים היה זה בעקבות עלייתם של הסופים (כת מיסטית סגפנית באסלאם) במצרים, מקום מושבו. בכתביו ניכרת מגמתו החסידית סגפנית מיסטית, כשעובדה זו אינה סותרת לדעתו את השקפות אביו. הוא אף הנהיג קבוצה של חסידים שנהגו במנהגי פולחן ברוח הסופיות, ומכונים במחקר בשם חסידי מצרים.
שינויים במנהגי התפילה
רבי אברהם הוסיף לתפילה כריעות והשתחוויות. מתנגדיו טענו שאלה הם מנהגים מוסלמים שאינם ראויים ליהודים, ופנו לשלטונות בבקשה לבטל את המנהג החדש. רבי אברהם שלח מכתב תשובה ובו הצהיר שהוא הוסיף באופן פרטי ובהתנדבות (תברעת) כריעות והשתחוויות (ותנפל ברכוע וסגוד וצלוה) ולא חייב אף אחד לסטות ממנהגיו.
כתביו
בחמישים ואחת שנותיו, כתב רבי אברהם מספר רב של חיבורים בהיקף גדול, חלקם מקוריים וחלקם כתבי הגנה על כתביו של אביו. החיבור הגדול שבהם, ספר "המספיק לעובדי השם" נכתב כמעין אנציקלופדיה יהודית בת עשרה כרכים ובהם למעלה מ-2,500 דפים ונחשבה על פי עדויות מן התקופה, לחיבור הגדול ביותר שנכתב מאז ומעולם בערבית יהודית. כרוב כתביו, גם ספר זה אבד במהלך השנים ונותרו ממנו שרידים מעטים בלבד. חיבור חשוב נוסף הוא פירושו לתורה. מפירוש זה שרד החלק על ספר בראשית והחלק על ספר שמות (נדפס בלונדון תשי"ח).
מפקדי אוכלוסין בישראל
מפקדי אוכלוסין בישראל נערכים במדינת ישראל, באחריות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אחת לעשור, במטרה לאסוף נתונים על אוכלוסייתה של המדינה, כדי ליצור מאגר מידע מדויק ומלא ככל האפשר על תכונותיה הדמוגרפיות והכלכליות של האוכלוסייה ברמה של אזורים סטטיסטים. נתונים אלה מתפרסמים ועומדים לרשות מקבלי ההחלטות והציבור הרחב. במדינת ישראל נערכו מפקדי אוכלוסין בשנים: 1948, 1961, 1972, 1983, 1995 ו-2008. המפקדים בישראל נערכו בהמשך למפקדי ממשלת המנדט בארץ ישראל, שהראשון בהם היה המפקד בשנת 1922, ולאחריו המפקד בשנת 1931.
רקע
מפקד האוכלוסין הוא פרויקט ממלכתי המתבצע אחת לעשור על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס), והוא פרויקט איסוף הנתונים הגדול ביותר בישראל. מפקד אוכלוסין מבוצע מתוקף פקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש], התשל"ב-1972 וכן לפי צו מפקד ייעודי החתום על ידי ראש הממשלה. המפקד הוא כלי מרכזי לקבלת נתונים סטטיסטיים על אנשים באזורים קטנים והוא נועד לספק תמונת מצב מלאה ומדויקת על אוכלוסיית המדינה, בהיבטים דמוגרפיים, חברתיים וכלכליים.
הנתונים הנאספים משמשים לצרכים סטטיסטיים ומחקריים, וכן עוזרים לתכנון ושיפור עתיד המדינה, ומשמשים בסיס לקבלת החלטות המשפיעות על תושבי המדינה. לדוגמה: תכנון שירותי חינוך, תכנון תחבורתי, תכנון שירותי תמיכה בקהילה ובאוכלוסיות מיוחדות, פיתוח תשתיות, הקצאת משאבים ותקציבים ועוד.
מטרות מפקד האוכלוסין בישראל
למפקד האוכלוסין בישראל הנערך על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס) חמש מטרות עיקריות, בדומה למפקדים המתבצעים בארצות אחרות: זאת על מנת לאפשר תכנון מדיניות אפקטיבית בתחומי החברה והכלכלה, מחקר, מטרות מנהליות, עסקיות ועוד.
צו המפקד
צו המפקד ניתן בהתאם לסעיף 6 לפקודת הסטטיסטיקה הקובע:" (א) ראש הממשלה רשאי, בהתייעצות עם הסטטיסטיקן ועם המועצה, להורות בצו על עריכת מפקד של האוכלוסייה או חלק ממנה במדינה או בחלק ממנה. (ב) צו המפקד יקבע את מועד המפקד, הנושאים שיכללו בשאלונים, מי הם שייפקדו, מי הם שישיבו על השאלונים וכל עניין אחר שראש הממשלה ימצא לנכון לקבוע לשם ביצוע המפקד בצורה יעילה".
צו המפקד קובע את התקופה, ההיקף והנושאים של המפקד; המשיבים על שאלוניו, וכן את הסמכויות המוקנות לסטטיסטיקן הלאומי במהלכו.
הגנה על פרטיות
כל המידע שאוספת הלמ"ס לצורכי המפקד נשמר באופן חסוי ומוגן מתוקף פקודת הסטטיסטיקה. על הלמ"ס חל איסור מוחלט למסור לגורם כלשהו - ממשלתי, ציבורי, מסחרי או פרטי וכן כל נתון או פרט שממנו ניתן יהיה לזהות אדם או משפחה. בנוסף, על מנת לאפשר את הפעילות התקינה של הלשכה, הלמ"ס משתמשת ומחויבת במערכות מידע מתקדמות בעלי תקני אבטחה מחמירים.
מפקדי אוכלוסין בתקופת השלטון העות'מאני
המפקד מ-1905 כולל הפרטים הבאים: שם העיר, היישוב, הכפר או הפרבר, הרובע, שם ראש המשפחה, מקצוע, הדת אליה משתייך האיש, שנת הלידה, פרטי יתר בני המשפחה. לרישום שוליים נרחבים לצורך הוספת פרטים על ילדים שנולדו או נוספו לאנשי החצר, לידות ונישואים, וכן מקום להוספת חצרות או בתים שנוספו לאחר המפקד.
מפקדי אוכלוסין בתקופת המנדט
המפקד הראשון (מפקד 1922 של ארץ ישראל) התקיים ב-22 באוקטובר 1922 וארך 6 ימים, ועיקר תפקידו היה לקבוע את ההרכב העדתי של תושבי ארץ ישראל למועצה המחוקקת.
המפקד השני (מפקד 1931 של ארץ ישראל) נערך ב־18 בנובמבר 1931 לאחר שהנציב העליון הבריטי הבטיח כי לא יהא במפקד כל שימוש מעבר לפקידת האוכלוסין, וזאת על רקע העובדה כי היו באותה תקופה הרבה תושבים בלתי חוקיים בארץ ישראל. מפקד שלישי היה אמור להתקיים בתחילת שנות ה-40 אך הוא נדחה בגלל מלחמת העולם השנייה ובמקומו נערך סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל.
המפקד הראשון (מפקד מספר הזהות)
המפקד הראשון נערך בשני שלבים. בשלב הראשון חולקו שאלונים לצורך איסוף נתונים דמוגרפיים בסיסיים מן האוכלוסייה. בשלב השני, ביום המפקד, ה־8 בנובמבר 1948, הוטל עוצר בית על כל תושבי המדינה החל מהשעה חמש אחר הצהריים ועד חצות הלילה. במהלך העוצר יצאו פוקדים מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עברו מבית לבית ופקדו את כל המתגוררים בו ללא הבדל מוצא, מין וגיל. כל אדם שנפקד קיבל מספר זהות. רק במועד מאוחר יותר, לקראת הבחירות לאספה המכוננת, הונפקו לתושבים תעודות זהות, שבהן הופיע המספר שהוענק לתושב בעת המפקד. מאחר שהיה זה זמן מלחמה והמונים היו מגויסים לצה"ל, נערך המפקד אף בבסיסי הצבא. כמו כן נערך המפקד במחנות העולים שהיו פזורים ברחבי המדינה.
המפקד הכיל פרטים לצורך יצירת כרטסת הכוללת: שם משפחה, שם פרטי, פרטי ההורים והילדים, תאריכי לידה, מקום לידה, מין, מצב משפחתי, יום העלייה, יום התיישבות במקום מגורים, אזרחות, לאום, דת, שפת דיבור, ידיעת קרוא וכתוב, משלח יד ומקצוע, כתובת המעון והעבודה, נישואין וגירושין, אימוץ, אפוטרופסות, יציאה משטח המדינה ומוות.
לא לכל הנפקדים היה שם משפחה, (חוק השמות עבר רק ב-1956) ולכן במקרה כזה נרשמו שם האב ושם הסב במשבצת שם המשפחה.
המפקד השני 1961
המפקד השני נערך בשני שלבים: בשלב הראשון נשאלה כל אוכלוסיית המדינה שאלות דמוגרפיות שונות. בשלב השני קיבלו רק 20% ממשקי הבית שאלונים מורחבים והתבקשו לענות על שאלות בנושאים חברתיים וכלכליים.
מפקד זה היה בין המפקדים המתקדמים שנערכו בעולם המפותח באותו תקופה, הן בשיטותיו והן בממצאיו. הוא גם המפקד הראשון שבו נעשה שימוש נרחב בנתוני מרשם התושבים לשיפור סקירת האוכלוסייה. שימוש זה חזר ואף הורחב בכל המפקדים מאז.
מפקד האוכלוסין השני במדינת ישראל הסתיים באפריל 1961, ונמנו בו 2,170,000 אזרחים.
המפקד החמישי 1995
מפקד האוכלוסין החמישי של ישראל נערך בשנת 1995. מפקד זה היה המפקד האחרון בו התבצעה פקידה מדלת לדלת של כלל תושבי ישראל וגם היה המפקד הראשון בו הוכנסו פיתוחים טכנולוגיים חדשניים, במיוחד במערכות הקליטה של שאלוני הנייר ובבניית מערכת המידע הגאוגרפי הלאומי. שינויים אלה תרמו, באופן משמעותי, לאיסוף מידע איכותי ומהימן יותר ואפשרו הפקת מידע לכל יחידה גאוגרפית נדרשת.
המפקד השישי 2008
בחודש אוקטובר 2007 חתם ראש הממשלה, אהוד אולמרט על צו הסטטיסטיקה (מפקד האוכלוסין), התשס"ח-2007 ובו נקבע כי בישראל ייערך מפקד אוכלוסין בין התאריכים ד' בכסלו התשס"ט (1 בדצמבר 2008) לבין כ"ה בשבט התשס"ט (19 בפברואר 2009). על פי הצו רשאי הסטטיסטיקן הלאומי "לקבוע את סדרי המפקד בהודעה שתפורסם בדרך שתיראה לו." הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נערכה למפקד 2008 החל משנת 2002. בשנת 2006 נערכה חזרה כללית למפקד ב-25 יישובים ברחבי הארץ: אלעד, באר יעקב, בן שמן, בני עי"ש, ג'לג'וליה, גדרה, כפר קאסם, לוד, מודיעין, מזכרת בתיה, רמלה, בית חשמונאי, משמר איילון, יד רמב"ם, עזריה, בארות יצחק, גבעת ברנר, גזר, משמר דוד, נחשונים, נצר סרני, עינת, צובה, חורה וכפר הנוער בן שמן.
מפקד זה היה המפקד המשולב הראשון, אשר התבסס על קובצי מידע מנהליים ביחד עם איסוף נתונים מהאוכלוסייה. המפקד המשולב משלב איסוף מידע מ-20% ממשקי הבית בישראל לצד נתונים מנהליים המבוססים על מרשם התושבים. שיטת המפקד המשולב מקלה על הציבור את נטל ההשבה ותורמת לחיסכון במשאבים במפקדים הבאים.
מפקד האוכלוסין השישי של ישראל, בשנת 2008 אסף את נתוני אוכלוסיית המדינה נכון ליום 27 בדצמבר 2008, אף שסוקרי המפקד הגיעו לאוכלוסייה בין התאריכים 28 בדצמבר 2008 עד 19 בפברואר 2009. לקראת המפקד גייסה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כ-2,500 עובדים זמניים אשר עסקו באיסוף נתוני השאלון, ועבודתם תואמה ב-12 לשכות אזוריות, זאת בנוסף לעובדים הקבועים בלשכה לסטטיסטיקה. בשנת 2010 פורסמו באופן חלקי נתוני המפקד.
המפקד השביעי 2022
המפקד הבא של ישראל היה אמור להתבצע במהלך שנת 2021 אך הוא נדחה לשנת 2022 בשל מגפת הקורונה בישראל. הוא יהיה המפקד השביעי שעורכת הלמ"ס מאז הקמת המדינה והראשון בו אפשר יהיה לענות על השאלון באופן מקוון. שיטת המפקד נשענת על קבצים מנהליים ואיסוף ישיר, כך לא כל האוכלוסייה נדגמת, אלא רק 7%. בנוסף, השאלון מותאם אישית לנדגמים באמצעות תעודת זהות, ומתייחס לכל המתגוררים במשק הבית על מנת לצמצם את מספר השאלות.
כהכנה למפקד האוכלוסין, ביצעה הלמ"ס חזרה כללית בין חודש יוני 2020 ועד חודש נובמבר 2020. בחזרה הכללית נדגמו כשלושים וחמישה אלף נדגמים מתוך חמישים ושניים יישובים מאזור חדרה, נוף הגליל ונצרת.
החזרה הכללית נועדה להבטיח את תקינות כל המערכות המופעלות לקראת המפקד עצמו. בחזרה הכללית ובמפקד האוכלוסין והדיור הקרובים, ייעשה שימוש בשאלון ממוחשב שהשאלות בו מותאמות אישית עבור כל נדגם. השאלון הממוחשב נועד גם כדי להפחית את נטל ההשבה על השאלון. השאלון המפקדי מתייחס לשאלות דמוגרפיות, חברתיות וכלכליות, בהן: השכלה, עבודה, מוגבלויות, תנאי דיור.
מפקדי אוכלוסין במזרח ירושלים בשלטון ירדן
ממשלת ירדן ששלטה במזרח ירושלים עד 1967, ערכה מפקדים באוגוסט-ספטמבר 1952 ובנובמבר 1961 במזרח ירושלים בגבולותיה תחת שלטון ירדן (ומנתה 75,000 אנשים מהם 54,081 מוסלמים, 10,795 נוצרים, 981 דתות אחרות, 96 יהודים במובלעת האוניברסיטה בהר הצופים).
מפקדי אוכלוסין ביהודה, שומרון, עזה, הגולן וצפון סיני
בספטמבר 1967 ערך הממשל הצבאי מפקד אוכלוסין בשטחים שנכבשו על ידי ישראל. השטחים שנכבשו חולקו ל-8 גושים, ובכל אחד מהם הוטל עוצר ליום אחד, בו הלכו הפוקדים מבית לבית ופקדו את כל האנשים שאותם מצאו בפועל. הטלת העוצר הייתה נחוצה כדי למנוע נדידת אנשים במשך זמן הפקידה.
בכל השטחים המוחזקים, ללא מזרח ירושלים, נפקדו כמיליון נפש על פי החלוקה הבאה: ברמת הגולן 6,400 איש; בצפון סיני 33 אלף (לא כולל בדויים), ומתוכם 30 אלף התגוררו באל עריש; בעזה 356,000 איש, מתוכם כחצי במחנות פליטים. ביהודה ושומרון נספרו 600 אלף נפש בקירוב.
סמושאוילק
סמושאוילק (בהונגרית: Szamosújlak) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סמושאוילק קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-500 תושבים בשנת 1990 עד 339 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
יהודי סמושאוילק
יהודים חיו בסמושאוילק בתקופות זמן שונות. משנת 1885 היו יהודי המקום תחת חסות רבנות פהרגיארמט ובשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
עיר המסגדים בגרהאט
שרידי העיר מרוכזים בשני מתחמים שהמרחק ביניהם הוא כ-2.5 ק"מ, האחד במערב, בסביבתו של מסגד סאיט גומבאד, והאחר במזרח, בסמוך למאוזולאום של ג'נה. ייחודה של העיר בשלושה - ראשית, בריכוז יוצא הדופן של יותר מ-50 מסגדים ומונומנטים מוסלמיים מוקדמים שהוקמו בה; שנית, בעובדה שהעיר לא הוקפה בחומות שכן אלה לא היו חיוניות לאור האפשרות להימלט ממנה אל ביצות סונדרבאנס הסמוכות; ושלישית, באיכות יוצאת הדופן של התשתית שהוקמה בה, ובין היתר, רחובותיה וגשריה, אגמי המים הענקיים והבארות שנחפרו בה, ומערכת אספקת המים ופינוי הביוב.
מסגד סאיט גומבאד
מסגד סאיט גומבאד (בנגלית ষাট গম্বুজ মসজিদ - "מסגד שישים הכיפות", 22.67444°N, 89.74167°W) הידוע גם בכינויו "מסגד שישים העמודים", הוא המסגד הגדול באתר ונחשב למבנה המרשים ביותר ששוכן בו. המסגד שוכן בין שני אגמים מלאכותיים גדולים, ובעברו ניצב במרכזו של מתחם מוקף חומה. שני שערים, שרק אחר מהם שרד בצידו המזרחי של המבנה, הוליכו אליו. אורכו של מבנה השער הוא 7.92 מטר ורוחבו 2.44 מטר, וקבועה בו קשת עם מיפתח של 2.44 מטר. השער ניצב מול מרכז החזית המזרחית של המסגד.
המבנה עשוי לבנים, אורכו מבחוץ הוא 48.77 מטר ורוחבו 32.92 מטר. בקירות המסגד קבועים שערים בצורת קשתות מחודדות - 11 בחזית המזרחית, 7 בכל אחת מהחזיתות הצפונית והדרומית, ושער בודד בחזית המערבית המסמנת את הקיבלה. כל השערים בחזית המזרחית, השערים המרכזיים בחזית הדרומית והצפונית והשער בחזית המערבית קבועים בתוך שקע בצורת מלבן. יתר השערים נבנו בצורת שתי קשתות, האחת מעל השנייה, כשהקשת הפנימית מעט גדולה יותר.
פנים המסגד עשוי בצורת מלבן באורך של 43.89 מטר וברוחב של 26.82 מטר. שישים עמודים מחלקים את החלל לאחד-עשר מעברים הנמתחים ממזרח למערב. העמודים שהעניקו למסגד את כינויו ערוכים בעשר שורות ובכל שורה שישה עמודים. עשרת המעברים מסתיימים בצידם המערבי בעשרה מיחרבים בצורת גומחה חצי עגולה, והמיחרב האמצעי, כמו גם המעבר שבו הוא קבוע, רחב מהיתר ובולט אל מחוץ לקיר החיצוני. במעבר הצמוד למעבר המרכזי מצפון לא קבוע מיחרב, ותחתיו קבוע בו השער היחיד שבקיר המערבי. על גג המסגד קבועות 77 כיפות, אחת מעל לכל תא התחום על ידי ארבעה עמודים או על ידי עמודים והקירות החיצוניים (Bay), ושבע מהן הנמצאות מעל המעבר המרכזי גדולות מהאחרות וצורתן כשל פירמידה קטומה.
בארבע פינותיו של המסגד קבועים ארבעה מגדלים עגולים הנושאים כיפות עגולות. שני המגדלים המזרחיים גבוהים מהשניים המערביים, ובכל אחד מהם קבועים ארבעה חלונות. בתוך כל אחד מהמגדלים המזרחיים גרם מדרגות לולייני בן 26 מדרגות שהגישה אליו היא מתוך המסגד, וייתכן ששימשו את המואזין. בכל אחד משני המגדלים המערביים קבועים שני חלונות בלבד והם נעדרי גישה למעט דרך אחד משני החלונות הפונה אל גג המסגד. סך הכל נושא המסגד 81 כיפות, למרות שמו הרשמי הוא "מסגד שישים כיפות". לפער זה ניתנו שני הסברים: לפי הראשון, מדובר בשיבוש השם "סאט גומבד" שמשמעו שבע כיפות על שם שבע הכיפות מעל המעבר המרכזי; ולפי השני והסביר יותר, מדובר בשיבוש של השם "שאט קומבאז" שמשמעו "שישים עמודים".
עיטורי המסגד עשויים בעיקרם מטרקוטה וסידור לבנים, אך חלקם הגדול נשחק ונעלם עם השנים. המבנה שופץ לראשונה על ידי הבריטים ולאחר מכן על ידי המחלקות לארכאולוגיה של פקיסטן ובנגלדש.
המדריך לתזמורת לבני הנעורים
המדריך לתזמורת לבני הנעורים, אופוס 34 (באנגלית: The Young Person's Guide to the Orchestra) היא היצירה הפופולרית והמפורסמת ביותר של המלחין האנגלי בנג'מין בריטן. היצירה נקראת גם "וריאציות ופוגה על נושא של פרסל".
רקע
בריטן כתב את היצירה בשנת 1945 לסרט שהופק על ידי ה-BBC למטרת חינוך מוזיקלי לילדים. זאת אחת משלוש היצירות המפורסמות בחינוך מוזיקלי לילדים, ביחד עם "קרנבל החיות" של קאמי סן-סנס ו"פטר והזאב" של סרגיי פרוקופייב. בסרט בוצעה היצירה על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון בניצוחו של מלקולם סרג'נט, ששימש גם בתור קריין המציג את כלי התזמורת. השחקן פיטר יוסטינוב מגיש קריינות בצרפתית בביצוע של היצירה עם תזמורת פריז בניצוחו של איגור מרקביץ'. כיום מבוצעת היצירה לרוב ללא קריין.
היצירה מתחילה בנגינת התזמורת כולה בנעימת הנושא הראשי שנכתבה על ידי הנרי פרסל למחזה "עבדלאזר, או נקמת הכושי" משנת 1695. לאחר השמעת הנושא בתזמור עשיר של ארבע קבוצות הכלים (כלי נשיפה מעץ, כלי נשיפה ממתכת, כלי מיתר וכלי הקשה) מופיעות 13 ווריאציות על ידי כלי התזמורת בתורם וכל כלי משנה את הנושא בהתאם לאפשרויותיו ואופיו.
כלי הקשה
לאחר הצגת הכלים מופיעה הפוגה שבה פותחים הכלים בזה אחר זה בסדר הקודם בנושא הפוגה. לבסוף, כאשר כל הכלים מנגנים את הפוגה, מצטרפים אליהם כלי הנשיפה ממתכת בנגינת הנעימה של פרסל.
אמנות מדיה חדשה
אמנות מדיה חדשה או אמנות ניו מדיה (New media art) היא סוגה הכוללת יצירות אמנות שנוצרו באמצעות טכנולוגיות מדיה חדשה, A.I (בינה מלאכותית), אמנות דיגיטלית, גרפיקה ממוחשבת, אנימציית מחשב, אמנות רשת, אמנות משלבת טכנולוגיות אינטראקטיביות, רובוטיקה ממוחשבת ואמנות ביוטכנולוגית.
אמנות מדיה חדשה היא התפתחות של האמנות המסורתית כגון ציור או פיסול. חשיבותה של אמנות מדיה חדשה היא במעורבות תרבותית וחברתית גלובאלית. התפתחות אמנות מדיה חדשה הביאה בתי ספר ואוניברסיטאות רבות בעולם להכליל סוגה זו בתוכניות הלימודים.
נושאי יצירות מדיה חדשה נגזרות לרוב מטלקומוניקציה, מדיה המונית, אינטרנט, ותרבות דיגיטלית. היצירה משלבת היבטים של אמנות מושגית, אמנות וירטואלית, מיצג ומיצב. אמנות מדיה חדשה משלבת לעיתים קרובות אינטראקציה בין האמן לצופה, היצירה אינה מתקיימת ללא אינטראקציה זו.
עידן הגלובליזציה הדיגיטלית והמהפכה הדיגיטלית גרמו לשינוי, הן ביחס לעיתונות הכתובה, והן ביחס לאמנות. צרכני האמנות וביקורת האומנות, אינם מקבלים יותר את הסמכות הישנה והריכוזית. מהפכת האינטרנט הביאה לשפע מקוון של מידע אודות אמנים, יצירות, ותערוכות, ולחשיפה רבה וממוקדת. במקביל גברה החשיפה לביקורת על האמנות, שהייתה בעבר נחלתם של מבקרי אומנות במערכות העיתונים, וכיום נגישים לכל אדם המעוניין לכתוב את ביקורתו בבלוגים, בפורומים, בטוקבקים, ואף במאמרים מקוונים.
היסטוריה
אמנות המדיה החדשה התחילה במאה ה-19 בהמצאות שכללו תמונות נעות כגון זואיטרופ (1834), פרקסינוסקופ (1877) והזואופרקסיסקופ (1879) של אדוארד מויברידג'. בין השנים 1920 ל 1950, ניתן לראות מגוון צורות של אמנות קינטית ושל אמנות אור כיצירות הראשונות של אמנות המדיה החדשה. החל ב'לומיה' ואורגן האורות 'קלאוילוקס' של תומאס וילפרד (1919) ועד הפסל ההורס את עצמו 'מחווה לניו יורק' (1960) של ז'אן טינגלי.
בשנת 1958 וולף ווסטל היה האומן הראשון להכניס טלוויזיה לאחת מיצירותיו. במהלך שנות ה-60 פיתוח של טכנולוגיות וידאו שהיו חדשות אז שימש את וולף ווסטל ואת נאם ג'ון פייק ביצירותיהם. התפתחות הגרפיקה הממוחשבת בשנות ה-80 וטכנולוגיות זמן אמת בשנות ה-90 בשילוב עם התקדמות האינטרנט דחפה סוגים שנים של אמנות מדיה חדשה. כך למשל האמנות האינטראקטיבית של לין הרשמן ליסון, דייוויד רוקבי, דון ריטר ופרי הוברמן, אמנות טלמטית של רוי אסקוט, אמנות אינטרנט של ווק קוסיק וג'ודי, אמנות וירטואלית של ג'פרי שאו ומוריס בניון, ואמנות אורבנית בקנה מידה גדול כמו של רפאל לוזנו האמר. התקדמות הביו-טכנולוגיה שהתרחשה באותו זמן אפשרה לאמנים דוגמת אדוארדו כק להשתמש בגנטיקה ובדנ"א כמדיום לאמנות חדשה.
מספר תאוריות השפיעו על התפתחות אמנות המדיה החדשה, ובמיוחד כאלו שנכתבו על היפרטקסט, בסיסי נתונים ורשתות. בין הוגי הדעות שהשפיעו על התחום ניתן לציין את וניבר בוש וטד נלסון. רעיונות נוספים הופיעו בכתביהם של חורחה לואיס בורחס, איטלו קאלווינו וקורטסר. החדשנות ברעיונות אלו היא בהתייחסותם לנרטיבים לא ליניארים ולנראטיבים אינטראקטיביים שעומדים לא פעם בבסיס יצירות מדיה חדשה.
יצירתי
יצירתי - בית הספר למשחק ותיאטרון לנוער הוא בית ספר למשחק שהחל לפעול בישראל בשנת 1998. בית הספר מספק הכשרה במשחק, בכתיבה, בבימוי, בעריכה ובצילום. בית הספר רשום כעמותה, ומפעיל סניפים במספר יישובים; נתניה, כפר שמריהו, אשדוד, תל אביב וכוכב יאיר. הסניף הגדול ביותר של בית הספר נמצא באשדוד.
הנהלה
בית הספר מנוהל על ידי שירלי עודד דורן. בין חברי ההנהלה הציבורית של בית הספר משה איבגי, אביתר דורן, שלומי לאופר, רות דייכס, עודד מנסטר, מיכל קפטה, תילי שרון.
קריאוליט
קריאוליט (Na3AlF6; נתרן-הקספלואורואלומינט) הוא מינרל נדיר של אלומיניום. מקור השם מיוונית "קריוס" – כפור ו"ליתוס" – אבן.
בתחילה שימש הקריאוליט כעפרת אלומיניום, אך לאחר מכן הוסב השימוש בו לייצור אלומיניום מבוקסיט (אלומיניום חמצני ,Al2O3), שטמפרטורת התכתו גבוהה. את הבוקסיט מוסיפים לקריאוליט מותך בטמפרטורה של כ-1,000 מעלות. השימוש בקריאוליט בתהליך הפקת האלומיניום מפחית משמעותית את טמפרטורת ההתכה של התערובת ובכך חוסך אנרגיה. את התהליך גילו בשנת 1886, כל אחד בנפרד, הכימאי האמריקאי צ'ארלס הול והכימאי הצרפתי הרו, והוא קרוי על שמם: "תהליך הול-הרו".
שימוש נוסף לקריאוליט הוא ביצירת הצבע הצהוב בזיקוקין די-נור.
בעבר הוא היה מצוי כמחצב בעיקר בחוף המערבי של גרינלנד. בעיר Ivittuut היה מכרה גדול של קריאוליט, אך כשהמרבצים הידלדלו נסגר המכרה והעיר ננטשה.
מלבד גרינלנד מצוי הקריאוליט גם בקנדה, ארצות הברית, רוסיה ומספר מדינות אחרות. כיום, מפאת נדירותו, מיוצר נתרן-הקספלואורואלומינט בצורה סינתטית מפלואוריט (סידן פלואורידי), CaF2.
אריאבהטה
אריאבהטה (Āryabhaṭa 476-550 לספירת הנוצרים) היה הראשון בשורה של מתמטיקאים-אסטרונומים מהתקופה הקלאסית של המתמטיקה והאסטרונומיה של הודו. הוא נחשב לאבי השיטה העשרונית, שהיא השיטה המקובלת בעולם כיום לכתיבת מספרים. חי בממלכת גופטה והיה אחד מכמה מדענים סנסקריטים שפעלו בגופטה. כתב את עבודתו הגדולה, ה"אריאבהטיה" (Aryabhatiya), בגיל 23.
בין השאר נמצאים בחיבורו:
אל הפתרון הגיע מהסוף אל ההתחלה, מהמספר שתיים, דרך ביצוע הפעולות ההפוכות לאלו המתוארות ועד שהגיע לתשובה הנכונה: 28.
על אף הישגיו המרשימים, במדידות הנפח על ידיו נפלו טעויות רבות.
הספר "אריאבהטה" היה ספר אסטרונומיה, ולמתמטיקה הוקדש רק פרק אחד מתוכו, אך פרק זה זכור יותר מכל.
איסור משכב עם אחות האב
איסור משכב עם אחות האב, הוא אחד מחמישה עשר איסורי עריות שנמנו בפרשת אחרי מות, שהעונש על העובר במזיד על כל אחד מהם הוא כרת, ובשוגג - הבאת קרבן חטאת לבית המקדש.
מקור האיסור והעונש
מקור איסור משכב עם אחות האב מובא בספר ויקרא בפרשת אחרי מות:, וכן בפרשת קדושים:. המקור לעונש הכרת על איסור זה מובא בסוף פרשיית העריות שבפרשת אחרי מות:.
גדרי האיסור
חז"ל לומדים מכפילות אזהרת איסור משכב עם אחות האב בפרשת אחרי מות ובפרשת קדושים, שאיסור משכב עם אחות האם הוא בין אם היא אחות אמו מן האב בלבד ובין אם היא אחותה מן האם בלבד (כגון בנישואים שניים).
כמו כן, בין אם הן נולדו מנישואי הוריהם, או שנולדו לאותו האב שאנס או פיתה נשים לכך, או לאותה האם שנאנסה או התפתתה לזנות עם גבר אחד או שני גברים.
טעם האיסור
בתורה נאמר שטעם האיסור הוא משום שאחות האם היא  וכן:. כלומר האיסור נובע מתוך קרבת הדם שיש לאחיין עם דודתו, שהיא אחות אמו יולדתו.
נישואי עמרם עם יוכבד דודתו
קודם מעמד הר סיני לא הוזהרו אמנם בני ישראל באיסורי העריות מעבר לאיסור הכללי שהוזהרו בו כל בני נח (כגון איסור אשת איש), אולם אף על פי כן נתנו חז"ל דעתם על נישואים אלו שעתידים להיאסר על ידי התורה בתוספת עונש חמור לעובר על כך. כתשובה לכך מובא במדרשים, וגם בתלמוד הבבלי, שקהת, אביו של עמרם, היה אח של יוכבד רק מן האב, כלומר מלוי, אך לא מן האם. שהיו ללוי שתי נשים, והואיל ואין לבני נח קשר משפחתי מצד האב, יוכבד לא הייתה נחשבת לדודתו של עמרם מבחינה הלכתית:
גם פרשני המקרא נתנו דעתם לשאלת נישואיו עם אחות אביו:
החזקוני מבאר שאכן זימן ה' שעמרם ישא את דודתו, על אף שעתידה התורה לאסור נישואים אלו, כדי שמשה, שהיה מנהיגם של ישראל, לא יבוא לידי גאווה, כי אם יתגאה יזכירו לו שיצא מנישואים "בעייתיים":
בפירוש דעת זקנים והדר זקנים על התורה, מבואר שבעקבות נישואי עמרם עם יוכבד, לא נכתב במפורש איסור כרת בשכיבה עם אחות האב, משום כבודו של משה:
טורפדו בונגלור
טורפדו בנגלור הוא מתקן לפריצת מעבר בשדה מוקשים ובסבך גדרות תיל. המתקן בנוי מצינור הניתן להארכה ומכיל מטעני נפץ. הוא מיועד לשמש אמצעי לטיהור ופינוי שדות מוקשים, גדרות תיל ומכשולי קרקע נוספים. השימוש בו מאפשר למפעיל לפרוץ מכשול תוך מניעה מחשיפה לאש האויב.
הוא נקרא גם מוקש בנגלור או בנגלור.
רקע היסטורי ומבנה
הטורפדו הומצא בשנת 1912 על ידי סרן בריטי בשם מק־קלינטוק (McClintock) ששירת במחוז בנגלור שבהודו במסגרת חיל ההנדסה הבריטי. הרקע לפיתוח היו מלחמת הבורים בדרום אפריקה ומלחמת רוסיה–יפן. הרעיון שלו היה לאפשר פריצת מעבר בשדה מוקשים ללא הסתכנות של איש ההנדסה ולגרום לפיצוץ ממרחק של לפחות 3 מטר. הבנגלור בנוי ממספר יחידות של צינור מתכת בקוטר של 2.5 אינץ' (כ־65 מ"מ) ובאורך של 1.5 מטר כל אחת. חומר הנפץ נמצא בקצהו של כל מקטע.
בקצה הקדמי של כל צינור נמצא מטען חומר הנפץ. כל צינור מסתיים בשרוול עם הברגה שהתחבר לחלק הבא.
פיצוץ הבנגלור מטהר מעבר בשדה מוקשים, בסבך גדרות תיל, או שילוב של השניים. הפיצוץ יוצר מעבר ברוחב של מטר אחד לערך, ובאורך מרבי של 15 מטר.
מלחמת עולם ראשונה
מלחמת העולם הראשונה התאפיינה בלחימה סטטית. על המחפורות הקדמיות הגנו גדרות תייל דוקרני, ברוחב מטרים רבים. גדרות אלה היוו מכשול בלתי עביר לחיילי הרגלים וקשה ביותר לטנקים הראשונים ולכל רכב כלשהו. הבנגלור היה אמצעי פשוט ויעיל לפריצת מעברים דרך אותן גדרות תייל עמוקות ולמעברים בשדות המוקשים. דוגמה להפעלת אמצעי זה ניתן לראות בסרט האילם "כנפיים" מ־1927.
ב־1917, בקרב קמברה נעשה שימוש ידוע בבנגלור להטעייה: החלת עבודות בקטע מסוים גרמו להעברת כוחות לקטע זה.
מלחמת עולם שנייה
הבנגלור אומץ על ידי הצבא האמריקני ובנות הברית במלחמת העולם השנייה. בצבא האמריקני הוא כונה M1A1 Bangalor Torpedo. הוא זכה לפרסום וחשיפה מיוחדים עם הפלישה לנורמנדי ב־1944. במספר רב של סרטים ניתן לראות שימוש בהתקן, וביניהם להציל את טוראי ריאן, היום הארוך ביותר, ההתקפה על חופי ג'ונו, האדומה הגדולה ה־1, מדליה של כבוד, התקפת בנות הברית, החזית ועוד.
בסרט האדומה הגדולה ה־1 מתאר המפיק והבמאי סמואל פולר, שבעצמו היה מוותיקי הפלישה לנורמנדי, את השימוש בבנגלור:
מלחמת העצמאות
הבנגלור שימש את כוחות ההגנה במלחמת העצמאות בצורה נרחבת. כך למשל כאשר יצאו מחלקה וחצי מגדוד מוריה ב־18.5 לכיבוש מנזר נוטר דאם ששימש כבסיס לאויב, נפרץ שער המנזר בעזרת טורפדו בנגלור.
גם הצבאות הסדירים שתקפו את המדינה הצעירה מכל עבר, השתמשו בבנגלור. כך השתמשו הכוחות המצריים בהתקפתם על קיבוץ יד מרדכי וכן על יישובים אחרים כמו נגבה, ניצנים ועוד.
לאחר מלחמת העצמאות
הבנגלור עדיין נמצא בשירות מבצעי בצבאות שונים, אם כי במידת האפשר ניתנת עדיפות לשימוש באמצעים חדישים יותר, כמו צפע שריון ואחרים.
העמותה הישראלית לסרטן ריאה
העמותה הישראלית לסרטן ריאה היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המודעות לסרטן ריאה ותמיכה בחולים ובני משפחותיהם. העמותה עוסקת בסוגיות הקשורות בחולי סרטן ריאה ובני משפחותיהם. בראש מטרות העמותה, תמיכה בחולה האונקולוגי וקרוביו, כולל עזרה בהנגשת מידע רפואי, הנגשת טיפולים מתקדמים, סיוע במיצוי זכויות, פעילויות להעלאת המודעות למחלה, מניעתה, גילוי מוקדם ועוד, שלא למטרת רווח. העמותה מחויבת לקוד אתי. העמותה מקדמת משנת 2016 את הכללת תוכנית הסקר לאבחון מוקדם של סרטן ריאה בישראל והגישה את הטכנולוגיה להכללה בסל הבריאות לשנת 2019 בפעם השלישית. התוכנית כוללת סיטי נמוך עצמה לקבוצת סיכון, מעשנים עם רקע של 30 שנות חפיסה ומעל לגיל 55. הוכח מדעית כי סקר כזה יכול להוריד תמותה בין 26%-40% תלוי במין הנבדק ועיקר גדולתו בגילוי סרטן ריאה בשלב 1 ולא בשלב מתקדם גרורתי.
רקע להקמת העמותה
העמותה היא עמותת החולים הראשונה בישראל המיועדת לחולי סרטן ריאה. היא הוקמה בשנת 2014 על ידי ד"ר שני שילה, רופאת שיניים וחוקרת בתחום הביוטק, המשמשת כמנכ"לית העמותה, בעקבות ההתמודדות האישית והליווי של בעלה שחלה ב-2011 בסרטן ריאה. בעקבות החוויה האישית, ולצד ההתוודעות לחסכים בתחומים שונים הנוגעים גם לחולה וגם למי שמלווה אותו, הוגדרו מטרות העמותה. יו"ר והמייסד השותף של העמותה הוא הפרופ' ניר פלד, מומחה ברפואה פנימית, ריאות ואונקולוגיה, מנהל המכון האונקולוגי בסורוקה, המרכז הרפואי סורוקה. פרופ' פלד מכהן כיו"ר הוועדה והבינלאומית למניעה ואבחון מוקדם של סרטן הריאה וכפרופסור חבר בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
שדה סגור ממשית
שדה סגור ממשית הוא שדה סדור, שאין לו הרחבות אלגבריות סדורות (פרט לשדה עצמו). הדוגמה המוכרת לשדות כאלה היא שדה המספרים הממשיים, ואכן, יש תכונות חשובות של שדה המספרים הממשיים שהן משותפות לכל השדות הסגורים ממשית (התורות שקולות אלמנטרית).
שדה R הוא סגור ממשית אם ורק אם אין בו שורש ריבועי של מינוס אחת, וסיפוח השורש הזה מביא לשדה שהוא סגור אלגברית. שדה סדור הוא סגור ממשית אם ורק אם הוא אוקלידי ויש בו שורש לכל פולינום ממעלה אי-זוגית. בפרט, מכיוון שכל שדה סגור ממשית הוא אוקלידי, יש בו סדר יחיד. שדה הוא סגור ממשית אם ורק אם מעלת ההרחבות האלגבריות מעליו חסומה (משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים), 1927).
הפונקציות הפולינומיות מעל שדה סגור ממשית הן רציפות, במובן המוכלל המתאים למשפט ערך הביניים: אם פולינום מקבל ערכים a,b בקצוות של קטע, אז הוא מקבל כל ערך בין a ל-b בתוך הקטע.
לכל שדה סדור יש סגור ממשי, שהוא הרחבה אלגברית סדורה גדולה ביותר המכילה אותו. שלא כמו בניית הסגור האלגברי, בניית הסגור הממשי אינה מצריכה את הלמה של צורן. לדוגמה, החלק הממשי של שדה המספרים האלגבריים הוא הסגור הממשי של שדה המספרים הרציונליים. שלא כפי שמשתמע מן הדוגמה הזו, בדרך כלל שדה סדור אינו צפוף בסגור הממשי שלו.
התורה הלוגית של שדות סדורים ממשית היא שלמה, כריעה ו-o-מינימלית. בנוסף, תתי מבנים ותתי מבנים אלמנטריים הם היינו-הך בתורה זו (זאת אומרת התורה היא model complete), מכיוון ש"עקרון טרסקי" מאפשר חילוץ כמתים בתורה מסדר ראשון שלהם (כשמוסיפים לשפת השדות את יחס הסדר). זוהי אבן היסוד לפתרון קצר ופשוט לבעיה השבע-עשרה של הילברט.
ראו גם
משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים)
יעקב סלע (מגדל נחשים)
יעקב פסח סלע (31 בדצמבר 1960 – 16 באפריל 1996) היה מגדל נחשים ולוכד נחשים ישראלי שנרצח.
ביוגרפיה
סלע נולד בשנת 1960 בחיפה כ"יעקב פסח". הוא החל בתחביב איסוף וגידול נחשים כשהיה בן 9, לאחר שראה ילדה מסתובבת עם נחש צפע ברחוב. הוא למד בבית הספר הניסיוני הפתוח בחיפה, שם המורה לטבע תמך בתחביב שלו, והותר לו להחזיק כמה נחשים וזוחלים בכלובי זכוכית. אחר כך עבר ללמוד בפנימייה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים, והוא פנה למנהל המכון הביולוגי - בית פנחס, שיאפשר לו להעביר את האוסף שלו לשם (כשבגר עבד במכון). בגיל 14 הוכש על ידי נחש צפע, ומאז נהג להזריק לעצמו מדי פעם קצת ארס כדי לפתח לעצמו נוגדנים. בצבא שירת כמדריך ידיעת הארץ. לאחר השירות הצבאי החל להתפרנס כלוכד נחשים, עסק בגידול והכלאת נחשים, והדריך חובבי נחשים וזוחלים אחרים. ברשות הטבע והגנים, שמופקדת על הטיפול בבעלי חיים מוגנים, התעורר חשש ששני נחשים ארסיים מהזן צפע חול מזרחי שסלע הבריח שוחררו, והם עשויים להתרבות כמין פולש. לבסוף אותרו הנחשים ביישוב בצפון. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 צבר מוניטין בינלאומי של מומחה לנחשים, לאחר שביצע מאות הכלאות של מיני נחשים שונים, ויצר זנים חדשים של נחשים שלא היו קיימים בטבע. אותם היה מוכר בישראל ובעולם. סלע החזיק נחשים בדירתו, ב-1992 החרימה רשות שמורת הטבע את אוסף נחשיו, אך בית המשפט הורה להשיבו לסלע. סלע נהג להתגרות בשכניו באמצעות נחשים, וכנגדו הוגשו תלונות במשטרת ישראל.
הרצח
הרשטיק לימד את חברו דניאל (דני) קניג, בעל הפרעה נפשית חמורה והכרוך אחריו, להשתמש באקדח. השניים שכנעו את סלע להצטרף אליהם לנסיעה לחיפה, בטענה שהרשטיק יחזיר לו את הכסף מחשבון בנק של חברה בבעלותו. הם עצרו כשהרשטיק טען שעליו להקיא. קניג ירה בסלע שלושה כדורים, והרשטיק ירה בראשו כדור רביעי. יחד קברו שני הרוצחים את סלע.
המניע לרצח נחשב החוב של הרשטיק לסלע, ואולי גם קשריו הרומנטיים של סלע עם רינה הרשטיק, אמו של הראל.
ענישת המעורבים ברצח
הראל הרשטיק הורשע בעבירות של רצח, קשירת קשר לביצוע רצח, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ושיבוש מהלכי משפט, ונידון למאסר עולם. דני קניג נידון ל-15 שנות מאסר בעסקת טיעון, והוכר כמעורער בנפשו. רינה הרשטיק הורשעה בהדחה בחקירה, סחיטה באיומים והתחזות, נידונה ל-10 חודשי מאסר, וגורשה מקיבוצה, דגניה ב'.
במהלך השנים ביקש הראל הרשטיק להשתחרר ממאסרו מסיבות שונות. בשנת 2000 ערער על כך שהוא לא היה הרוצח שירה בסלע, וטען כי קניג הוא זה שביצע את הרצח. בשנת 2009 הציג עצמו בתוכניתו של אמנון לוי כמי שהמציא מכשיר שמזהה סרטן על ידי ניתוח האוויר מנשיפה יחידה של נבדק. מאוחר יותר ביקש להשתחרר בטענה כי הטיפול הרפואי שקיבל בכלא עלול לגרום למותו. ב-12 במרץ 2021 שוחרר הרשטיק ממאסרו לאחר שועדת שחרורים קיבלה את בקשתו. כחודשיים לאחר מכן מונה למנהל טכנולוגיות ראשי בחברת "סנט טכנולוגיות רפואיות", העוסקת בפיתוח מכשיר לזיהוי מחלות קשות בדגש על סרטן, וכן נגיף הקורונה באמצעות נשיפה, ומבקשת להיסחר ב.
חיים אישיים
במסגרת תוכנית התחקירים "אבודים", המשודרת ב"רשת 13", נחשף באפריל 2019 כי לסלע נולדו בן ובת, לאחר רומן שהיה לו עם שתי צעירות חובבות נחשים. סלע קיים מערכות יחסים רבות עם נשים, כשכל אחת מהן הייתה בטוחה שהיא היחידה בחייו, ולא התחייב לזוגיות בפני אף אחת.
תיעוד דוקומנטרי
באוגוסט 2022 התפרסמה באתר "N12" סדרה תיעודית אודות סלע. את הסדרה, ששמה "חצי אדם חצי נחש" ובה חמישה פרקים, יצר יגאל מוסקו.
לארס אלפורס
לארס אלפורס (18 באפריל 1907 - 11 באוקטובר 1996) היה מתמטיקאי פיני, הזכור בעיקר עקב עבודתו על משטחי רימן וספרו הידוע באנליזה מרוכבת. אלפורס היה הזוכה הראשון במדליית פילדס.
ספרו Complex analysis (אנליזה מרוכבת) אשר נכתב ב-1953 נחשב לספר הלימוד הנפוץ ביותר בתחום. אלפורס כתב מספר ספרים נוספים, ביניהם ספר על משטחי רימן ב-1960, ועל אינווריאנטים קונפורמיים ב-1973.
ביוגרפיה
אלפורס נולד בהלסינקי שבפינלנד. אימו, סיווה הלנדר נפטרה בלידתו. אביו, אקסל אלפורס, היה פרופסור להנדסה באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה. משפחת אלפורס הייתה דוברת שוודית ולכן בתחילה למד בבית ספר פרטי ששפת הלימוד בו שוודית. ב-1924 החל לימודיו באוניברסיטת הלסינקי. היה עוזר מחקר של רולף נבנלינה בעבודתו על השערת דנג'וי על מספר הערכים האסימפטוטיים של פונקציה שלמה. ב-1930 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הלסינקי.
ב-1936 היה אחד משני הזוכים הראשונים של מדליית פילדס. בין 1935 ו-1938 לימד באוניברסיטת הרווארד. ב-1938 חזר לפינלנד ושימש כפרופסור באוניברסיטת הלסינקי. ב-1946 חזר להרווארד, שם נשאר עד לפרישתו ב-1977.
יחסי סן מרינו–קוסובו
יחסי סן מרינו-קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של קוסובו.
היסטוריה
סן מרינו הייתה המדינה ה-40 בעולם להכיר בעצמאותה של קוסובו ב-12 במאי 2008 שלושה חודשים לאחר שכנתה איטליה (21 בפברואר 2008).
יאסון
יָאסוֹן (ביוונית: Ἰάσων), או בשמו העברי יהושע או ישוע, היה הכהן הגדול ביהודה בין השנים 175 - 172 לפנה"ס. יאסון היה מבית חוניו. פעולותיו של יאסון לפני עלייתו לכס הכהונה הגדולה ובמהלך כהונתו היו מהגורמים העיקריים להתמוטטות האוטונומיה היהודית בממלכה הסלאוקית.
עלייתו של יאסון לשלטון
בשנת 175 לפנה"ס עלה לשלטון בסוריה המלך אנטיוכוס הרביעי המכונה "אפיפנס" (ביוונית - "המתגלה"). באותה עת השלטון הדתי בירושלים היה נתון בידי הכהן הגדול חוניו השלישי, שהיה בסכסוך עם פקיד בשם שמעון, "נגיד המקדש".
חוניו השלישי ביקש להיפגש עם אנטיוכוס כדי לפרט בפניו את הסיבות למהומות בירושלים, ולבקשו להרחיק את שמעון, הגורם, לדבריו, למריבות אחים.
את היעדרו של חוניו הכהן הגדול ניצל אחיו, יהושע-ישוע, מתייוון שקרא לעצמו יאסון (על שם יאסון - גיבור מיתולוגי יווני מפורסם שנקשר בסיפור המסע לגיזת הזהב) והציע למלך הסורי, אנטיוכוס הרביעי, סכום כסף נכבד, 440 כיכר כסף, כדי שיעביר לידיו את כתר הכהונה הגדולה.
מטרתו של יאסון הייתה כפולה: להתמנות לכהן גדול ובתוך כך להפוך לשליטה של יהודה תחת מרות סלאוקית, כשהוא חולש על אוצרות המקדש, וכן להפוך את ירושלים, כולה או חלקה, לפוליס הלניסטית. ואם זו תהפוך לפוליס היא תשלוט, ויאסון בראשה, על כל הטריטוריה שסביבה, כלומר על כל יהודה.
אנטיוכוס נעתר לבקשותיו של יאסון בשל ההצעות הכספיות הקוסמות שהציע, בעוד סוריה מחויבת עדיין לתשלום פיצויי מלחמה כבדים לרומאים בעקבות שלום אפאמיאה, ואחרי כישלון הניסיון שעשה הליודורוס בפקודת המלך הקודם סלאוקוס הרביעי לגבות כספים מבית המקדש. כמו כן העדיף אנטיוכוס גורם נאמן כמו יאסון על פני חוניו השלישי הכהן הגדול, שגילה נטיות פרו-תלמאיות. בנוסף, מטרתו של אנטיוכוס להפיץ את ההלניזם ברחבי ממלכתו ולפתח את ערי הפוליס תאמה את שאיפתו של יאסון לחולל רפורמה הלניסטית ביהודה, ולבנות חברה הלניסטית בתרבותה ובתפישת עולמה, שנשלטת על ידי אריסטוקרטיית הכהונה והאצולה.
גם מנקודת ראותם של יאסון ושל אנטיוכוס היה המינוי לכהונה הגדולה הופך את יאסון לאחראי על אוצרות המקדש הגדולים, וזאת משום שכל יהודי בארץ ובתפוצות העלה לבית המקדש מחצית השקל מדי שנה. אוצרות אלו היוו פיתוי גדול ליאסון ולאנטיוכוס, שקופתו התרוקנה וחובותיו לרומאים הלכו ותפחו.
מינויו של יאסון היה חסר תקדים בכל תולדות הבית השני ובעל משמעות מיוחדת. מעולם לא ירש כהן את משרת הכהונה הגדולה בעוד הכהן הגדול המכהן בחיים; מעולם לא הייתה משרת הכהונה הגדולה פתוחה למשא-ומתן, למיקח ולממכר כספי; ומעולם לא התערבה מלכות זרה במינוי הכהן הגדול מנהיג העם.
מינויו של יאסון יצר, לפיכך, שלושה תקדימים מסוכנים העלולים לפגוע ביהודה בהמשך דרכה, ובעיקר - משרת הכהונה הגדולה שעלולה הייתה להפוך, כפי שהיה מקובל בערי הפוליס, למשרה פקידותית המחייבת את הכהן הגדול בנאמנות למלך שמינה אותו במקום לעם שאותו הנהיג, ולמשרה שבה מתערב המלך והטעונה אישור מלכותי, ואף יצרה פתח לסחיטה כספית ופוליטית.
שלטונו של יאסון
יאסון ביקש ב"תמימות" להקים בירושלים "גימנסיון" ו"אפביון". שני מוסדות אלה, הראשון חינוכי, ספורטיבי-מוזיקלי (מעין בית ספר תיכון הלני-הלניסטי), והשני - ספורטיבי-צבאי (מעין מכינה קדם-צבאית) היו מוסדות שאף פוליס לא נכונה בעולם ההלניסטי בלעדיהם. בקשה נוספת של יאסון התמקדה ב"רישום אנשי ירושלים כאנטיוכיים". פירושו של דבר: הכנת רשימת חבר אזרחים אשר ישתייכו לפוליס העתידה לקום (ירושלים). יאסון שאף להקים מין ברית של "ערים תאומות" בין ירושלים לאנטיוכיה (עיר הממלכה הסורית-סלאוקית) וכך לזכות במוניטין ראוי. כמו כן, הפיכת ירושלים לפוליס עשויה הייתה להעניק לה יתרונות כלכליים חשובים בשעה שהיא תקיים קשרי מסחר עם ערי פוליס אחרות, ובכלל בשורה של מענקים וכיבודים מטעם בית המלוכה הסלאוקי.
על-פי המתועד בספר מקבים ב' (ד' 13) הקים יאסון את הגימנסיון והאפביון "מתחת למצודה" (הכוונה אולי ל"חקרא"), ואת "המפוארים שבבחורים הביא מתחת לפטסוס" (כובעו של הרמס, האל שהיה פטרון המשחקים הספורטיביים בגימנסיון, ובהשאלה - חינך אותם בגימנסיון), "כשהוא הולך לפניהם" (מתפקד כ"ארכי-גימנסיון" - ראש הגימנסיון ומנהלו).
בהמשך קובל בעל מקבים ב' כי יאסון "מיהר להטות את בני עמו למידות ההלניות", כלומר הפיץ את התרבות ההלניסטית בירושלים וביהודה בכלל, מה שמכונה בשם רפורמה הלניסטית, וביטל את הזכויות הקדומות-מסורתיות שהוענקו על ידי המלוכה הסלאוקית. אין לדעת האם הכוונה היא כי "הזכות לחיות על פי חוקי האבות" בטלה מן העולם, ובמקומה הונהגה בירושלים חוקה הלניסטית או שלא כך היה, אך ברור שבירושלים חלו שינויים משמעותיים בתחום המשפטי, הפוליטי והחברתי בעקבות אותה רפורמה.
המקור המקבי ממשיך ומסתייג מתמונות מצב מזעזעות לדעתו, כאשר הכוהנים במקדש עסקו בפעילות גופנית, כמו היאבקות וזריקת דיסקוס, כמקובל בגימנסיון הקלאסי, וכתוצאה מכך נרשמה התרופפות בעבודת המקדש ובהקרבת הקרבנות.
עם זאת, נזהר יאסון מלהתגרות בתושבי ירושלים ויהודה במעשים חריגים כגון הצבת פסלים בגימנסיון, הנהגת פולחן רשמי של המלך, או חקיקת תקנות שעיקרן לבטל את הדת היהודית. לרפורמה של יאסון היו כוונות אישיות וכן פוליטיות וכלכליות, חברתיות ותרבותיות יותר מאשר דתיות, מה שאפיין למעשה את ההתיוונות ביהודה עשרות שנים קודם לכן.
נפילת יאסון
שלוש שנים שלט יאסון בירושלים (172-175 לפנה"ס) ובסוף כהונתו הספיק לשגר משלחת של ספורטאי הגימנסיון בירושלים להשתתף בתחרויות מרכזיות שנערכו בעיר צור בנוכחות המלך אנטיוכוס הרביעי. תחילה ביקש יאסון לשלוח בידי המשלחת כסף לקניית קרבן לאל הראקליס, פטרון משחקי צור, כפי שהיה מקובל על כל משלחת שבאה להתארח ולהשתתף במשחקים, אך ברגע האחרון נמלך בדעתו, בלחץ חברי המשלחת, ואת הכסף המירו לטובת תרומה לעיר צור ולנמל שלה.
בשעה ששלח יאסון את מנלאוס, אחי שמעון ("נגיד המקדש") לאנטיוכוס ועימו סכומי כסף להשלמת חובו הכספי של יאסון לאנטיוכוס, הציע מנלאוס למלך, משמו, סכום כפול מזה של יאסון ובתמורה ביקש להתמנות לכהונה הגדולה במקום יאסון.
מינויו של מנלאוס והדחת יאסון (170 לפנה"ס) עוררו את העם כנגד מנלאוס, הן משום שמנלאוס לא השתייך למשפחת הכהונה הגדולה (אלא למשפחת בלגה המתיוונת), הן משום אופיו ההרפתקני, הן משום קיצוניותו ואכזריותו והן משום שהעם התרגל במידה מסוימת ליאסון. ירושלים נחלקה לשני מחנות: תומכי יאסון ותומכי מנלאוס, ולמרות שהרוב תמך ביאסון, הצליח מנלאוס, ששב מסוריה, להדיח את יאסון בסיוע צבאי סלאוקי. יאסון נמלט מירושלים לעבר הירדן המזרחי.
בשנת 168 לפנה"ס, כשנאלץ אנטיוכוס הרביעי לשוב לסוריה לאחר שהושפל על ידי המשלחת הרומית במצרים ואף נפוצו ביהודה שמועות בדבר נפילת המלך הסורי בקרבות, הגיח יאסון ממקום מושבו ומחבואו בעבר הירדן ובראש צבא של אלף לוחמים חדר לירושלים, הדיח את מנלאוס וערך טבח בתומכיו, אך בסופו של דבר נאלץ לשוב כלעומת שבא, משום שנתחזקה כנגדו התנגדות העם. מששב אנטיוכוס ממצרים, הביס את המורדים והשיב את מנלאוס לכס ההנהגה המקומית ביהודה.
התנגדותו של יאסון למנלאוס ולאנשיו של אנטיוכוס הביאה את אנטיוכוס להטלת גזירות הדת אשר שימשו כזרז למרד המכבים.
דגל בוטסואנה
דגל בוטסואנה (באנגלית: Flag of Botswana) הוא דגלה הלאומי של בוטסואנה. הוא אומץ ב-30 בספטמבר 1966. הדגל הוא בצבע תכלת כשפס שחור אופקי, ששוליו לבנים, חוצה אותו במרכזו. התכלת מסמלת את המים, בעיקר את הגשם, ומגיעה מהמוטו שעל סמל בוטסואנה, בו כתוב "יהי גשם" ("Let there be rain"). הלבן והשחור מסמלים הרמוניה בין-גזעית.
אביהו שבת
אביהו שבת (ידוע בשם הבמה "אביהו"; נולד ב-2 בפברואר 1986) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה
שבת נולד בברוקלין, וב-1987, בגיל שנה, עלה עם משפחתו לישראל. שבת היה חלוץ מועדון הפועל רמת גן עד גיוסו לצה"ל, אז עזב את תחום הכדורגל. הוא שירת בצה"ל בלהקת "החימושיות", לימים להקת חיל החימוש, והיה מפקדהּ במשך שנתיים. לאחר שחרורו החל להפיק את אלבום הבכורה שלו.
ב-16 באוגוסט 2009 הוציא סינגל ראשון בשם "עדיין שלך", שאותו כתב והלחין לי בירן. ב-31 באוקטובר הוציא סינגל שני בשם "קחי את ליבי", גרסת כיסוי לשירה של מנדי מור, "In My Pocket"; את המילים בעברית כתבה יסמין אבן ללחן של אמיליו אסטפן. ב-10 בינואר 2010 הוציא סינגל שלישי בשם "בשבילך", אותו כתב עם "נערי רפול" והלחין עם איתי זילברשטיין.
ב-31 בינואר 2010 יצא אלבום הבכורה שלו, שנקרא "אביהו" על שמו. במרץ 2010 הוציא סינגל רביעי מהאלבום, בשם "אהבת חיי". לקראת הקיץ הוציא סינגל נוסף, "יאללה" (דואט עם מיכל אמדורסקי), שהפך ללהיט. באוקטובר של אותה שנה הוציא סינגל בשם "תישארי" מתוך אלבומו השני, "עושה לך טוב". בסוף שנת 2010 הוציא סינגל בשם "אמונה", דואט עם אביו שלומי שבת. באותה שנה זכה לתואר "תגלית השנה" במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
ב-2011 השתתף בתוכנית המציאות "חי ב-LA LA לנד". במסגרת התוכנית הופיע גם בפרק בסדרה "היפים והאמיצים". בנובמבר התארח שבת בשיר "לא יודע/ת כלום על אהבה" של ג'ולייטה, שהופיעה אף היא עמו ב"חי ב-LA LA לנד". ב-2012 השתתף בתוכנית "רוקדים עם כוכבים". בשנת 2012 שר שבת את שיר הפתיחה של הסדרה "גאליס" המשודרת בערוץ הילדים. בסוף שנה זו הוציא שבת את אלבומו השלישי "דרך".
חיים אישיים
שבת מגיע ממשפחה של מוזיקאים - אביו הוא שלומי שבת, דודתו היא לאה שבת ואחותו היא מנור שבת.
במאי 2013 התארס לבת זוגו מיכל אלמור, וב-1 באפריל 2014 נישא לה. הם הורים לשלושה ילדים.
שבת מתגורר בהוד השרון.
איסור משכב עם אחות האם
מקור האיסור והעונש
המקור לאיסור משכב עם אחות האם מובא בפרשת אחרי מות שבספר ויקרא:, וכן בפרשת קדושים:. ועונש הכרת מבואר בסוף פרשיית העריות שבפרשת אחרי מות:.
גדרי האיסור
חז"ל לומדים מכפילות אזהרת איסור משכב עם אחות האם בפרשת אחרי מות ובפרשת קדושים, שאיסור משכב עם אחות האם הוא בין אם היא אחות אמו מן האב בלבד ובין אם היא אחותה מן האם בלבד (כגון בנישואים שניים).
כמו כן, בין אם הן נולדו מנישואי הוריהם, או שנולדו לאותו האב שאנס או פיתה נשים לכך, או לאותה האם שנאנסה או התפתתה לזנות עם גבר אחד או שני גברים.
טעם האיסור
בתורה נאמר שטעם האיסור הוא משום שאחות האם היא, וכן. כלומר האיסור נובע מתוך קרבת הדם שיש לאחיין עם דודתו, שהיא אחות אמו יולדתו.
ואל ולנטינו
ואל ולנטינו (נולד ב-14 ביוני 1956) הוא קוסם אמריקאי, שנודע בשל חשיפת השיטות לביצוע אשליות שונות. ידוע גם בכינוי "הקוסם במסכה", בו הופיע בתוכנית הטלוויזיה "סודות הקוסמים נחשפים".
נולד בשם לאונרד מונטנו בקליפורניה שבארצות הברית. את כניסתו לעולם הקוסמים החל בגיל 5, עת קנה לו אביו ליום הולדתו את קסם הגביע והכדור.
בנעוריו הופיע ב-"International Cultural Awareness Program", מופע שכלל חשיפת סודות מעולם הקוסמות, וזאת על מנת לעודד אנשים לעסוק בקוסמות. בשלהי 1980 עבר ללאס וגאס, שם הופיע במופעי הקזינו: "ויוה לאס וגאס", "ספלאש". כן הופיע בתוכנית האירוח "המופע של מרב גריפין" ובקליפ מוזיקלי של הרב אלפרט.
בשנים 1997–1998 הופיע ולנטינו בתוכנית "סודות הקוסמים נחשפים" (במקור "Magic's Biggest Secrets Finally Revealed"), בה חשף את השיטות השונות בהן מבצעים קסמים ואשליות שונים. הוא טען שחשף את הקסמים רק כדי לעודד אנשים לעסוק בענף הקוסמות.
נאוסקונה
נאוסקונה (בעברית: גלגלית; שם מדעי: Neoscona) הוא סוג של עכבישאים ממשפחת הגלגלניים, אשר טווה את קוריו בין עשבים ונפוץ בעולם כולו מלבד בקטבים, בפרט בישראל.
מאפיינים
העכבישים בסוג זה אינם מסוכנים לאדם וניזונים בעיקר בשעות הלילה והבוקר המוקדמים. כאשר העכביש מרגיש מאוים הוא נוטה להתכדר ולהישאר במצב זה מספר שניות עד שהסכנה תחלוף. הנאוסקונה טווה את קוריה בקרבת הקרקע והם מיועדים לתפוס את מזונו (בעיקר זבובים ועשים), הוא עצמו ימצא על יד הקורים תחת עלה של עשב או על הקרקע עצמה ויעלה על הקורים רק כדי לאסוף את מזונו.
הנאוסקונה מצויה בעיקר בשדות לא רחוק מחוף הים, לעכביש זה רשת גדולה במיוחד אותה הוא טווה בחסות החשיכה.
גודלו נע בין מילימטרים ספורים לבין חמישה סנטימטרים וחצי.
רשימה חלקית
ישנם 81 מינים ידועים של נאוסקונה ביניהם:
דף הבית (דפדפן)
דף הבית של הדפדפן הוא דף אינטרנט הנפתח מיד כאשר משתמשים מפעילים את דפדפן האינטרנט. בכוחם של המשתמשים לבחור את זהות הדף. יש משתמשים שבוחרים בפורטל אינטרנט או במנוע חיפוש כדף הבית שלהם, ויש כאלו המעדיפים אתרים אחרים, כדוגמת אתר אינטרנט החביב עליהם במיוחד.
קיימים אתרים המאפשרים למשתמש ליצור דף בית מותאם לצרכיו, כיום, תוך שימוש ביכולות ה-RSS כדי לאפשר לו לקבל עדכונים מהאתרים המועדפים עליו.
לעיתים, תוכנות ריגול ווירוסים שונים משנים את דף הבית בניגוד לרצון המשתמשים באמצעות שינוי של הגדרות הדפדפן (כך שבכל פתיחת דפדפן, הדפדפן ניגש לאתר באופן אוטומטי).
במרבית הדפדפנים, ישנו לחצן דף בית (בדרך כלל בצורת בית) אשר לחיצה עליו בעת גלישה באינטרנט פותחת את אתר הבית המוגדר.
באתרים רבים ניתן למצוא פונקציה המגדירה את הדף הנבחר כדף הבית.
בדפדפנים התומכים בגלישה באמצעות לשוניות ניתן להגדיר מספר דפי בית שיפתחו עם פתיחת הדפדפן בלשוניות שונות.
תחנת הרכבת סנט פנקראס
טרמינל הרכבת סנט פנקראס (אנגלית: St Pancras railway station) הוא תחנת רכבת ברובע קמדן שבלונדון. המבנה ידוע בעיצוב הוויקטוריאני שלו, ונמצא ליד הספרייה הבריטית ותעלת ריג'נטס. בשילוב עם תחנת קינגס קרוס הסמוכה, תחנה זו מהווה עורק תחבורה ראשי בלונדון.
עידן היורוסטאר
במקור תוכניות מסילת "מהירות גבוהה 1" כללו מנהרה שתוביל לתחנה תת-קרקעית מתחת לתחנת קינגס קרוס, אך בעקבות הצעתו של מייקל הזלטיין לביצוע התחדשות עירונית במזרח לונדון המסילה תוכננה מחדש, ואיפשרה שימוש בסנט פנקראס כתחנת קצה באמצעות שימוש בקו צפון לונדון כנקודת גישה. ג'ון מקגרגור טען שרעיון זה "קשה לביצוע ופוגע באיכות הסביבה", אך הרעיון לשימוש בסנט פנקראס כתחנת קצה נשאר, אך הקו יגיע לתחנה דרך דגנהאם וסטרטפורד. התחנה עוצבה מחדש לשימוש יורוסטאר ויבלין בין 2001 ו-2007, כששירותי התיימז לינק הועברו לקינגס קרוס. התחנה נפתחה מחדש כתחנת סנט פנקראס הבינלאומית ב-14 בנובמבר 2007, ורציפי רכבות תיימז לינק נפתחו ב-9 בדצמבר באותה שנה.
16 ביוני
16 ביוני הוא היום ה-167 בשנה (168 בשנה מעוברת), בשבוע ה-24 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 198 ימים.
דוד אלרואי
דוד אלרואי, נולד בשם מנחם בן שלמה אלרואי או מנחם בן שלמה אלרוג'י (אלרוג' הוא שם של מחוז בסוריה) וגם מנחם בן סוליומן, היה יהודי משיח שקר בן המאה ה-12; הוא חי בצפון עיראק והכריז על עצמו כמשיח.
המקורות העיקריים לסיפורו של אלרואי הם כתביו של בנימין מטודילה, מגילת עובדיה הגר, וכן ספר דברי יוסף של יוסף סמברי אשר פעל במאה ה-17.
התנועה המשיחית בראשו של אלרואי פעלה במחצית הראשונה של המאה ה-12, במזרחה של הח'ליפות העבסית, ומשכה אליה המוני יהודים מרחבי החליפות, כולל כזריה, אזרבייג'ן, כורדיסטן, פרס ועיראק. תנועה משיחית זו התייחדה בכך שקראה למרד בשלטון המוסלמי.