cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בני אבני
ביוגרפיה
בשנת 2000, לאחר שחרורו מצה"ל, למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. במהלך השנים הוא שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה ישראליות. בשנת 2002 שיחק בסרט הקולנוע "חוכמת הבייגלה". בשנת 2003 שיחק בסרטו של איל חלפון "תיאום כוונות". בשנת 2003 שיחק במחזמר תום סוייר והאקלברי פין לצידם של תום אבני, חני נחמיאס, יעקב כהן, עודד מנשה, אגם רודברג ועוד. בשנת 2004 שיחק במחזמר "אלאדין", לצדם של תום אבני, הדס מורנו ועוד.
בשנת 2005 שיחק בסרט הטלוויזיה "המכשפה מרחוב מלצ'ט", המבוסס על ספרו של גדי טאוב, "המכשפה מרחוב מלצ'ט 3". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ברונו מאוהב", בבימויו של אילן הייטנר. בשנת 2006 גילם את דמותו של "יוני" בסרט הקולנוע "שלוש אמהות", לצדם של גילה אלמגור, מירי מסיקה, שמיל בן ארי, עמוס תמם ועוד.
בין השנים 2006–2011 גילם את דמותו של "דניאל וייסמן", בקומדיית המצבים "החברים של נאור", את הסדרה יצר נאור ציון עבור ערוץ 10. בשנת 2007 לוהק לשחק בסדרת הדרמה "מרחק נגיעה" ששודרה בערוץ 2 עבור הזכיינית "רשת" ושיחק את דמותו של מתווך הדירות. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "נימפות בערפל". בשנת 2008 שיחק בסרט הקולנוע "נימפות בערפל". בשנים 2010–2014 שיחק בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים", ששודרה בערוץ 2, עבור שידורי קשת.
כמו כן, הוא שיחק במחזמר "בילבי" ובמחזה "רחל - התשמע קולי", המבוסס על חייה של המשוררת רחל. בשנת 2015 שיחק בקומדיית המצבים "השוטר הטוב". הוא היה מועמד לפרס אופיר לשנת 2016 בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר" על משחקו בסרט "להציל את נטע".
בשנת 2017 עלתה העונה הרביעית של הסדרה "החברים של נאור", בה השתתף בשלושה פרקים בלבד (על אף שהוצג כשחקן קבוע).
בשנת 2019 שיחק בעונה השלישית של דרמת הנוער "נעלמים".
בשנת 2021 השתתף בתפקיד משני בסדרה "השוטרים".
מלבד היותו שחקן, אבני הוא טייס בחברת התעופה אל על, וכן בטייסת כיבוי האש "ציפורי האש" כטייס כבאי.
ריקי גרין
ריקי גרין (באנגלית: Rickey Green; נולד ב-18 באוגוסט 1954) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1992. לאורך 14 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 8 קבוצות שונות, השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר, והעמיד ממוצעים כוללים של 9.4 נקודות, 5.5 אסיסטים, 1.9 ריבאונדים ו-1.4 חטיפות למשחק.
קריירת מכללות
גרין נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי, ובשנת 1973 החל ללמוד באוניברסיטת ונסן אשר באינדיאנה. בשנת 1975 עבר ללמוד ולשחק באוניברסיטת מישיגן, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 19.7 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק. בעונת 1975/1976 הוביל את הקבוצה למעמד גמר טורניר אליפות המכללות בפעם השנייה בלבד בתולדותיה, בו היא הפסידה מול אוניברסיטת אינדיאנה בתוצאה 68–86. בעונה העוקבת הודחה מישיגן בשלב רבע הגמר, על אף יכולת טובה של גרין אשר נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
השנים הראשונות
בדראפט ה-NBA 1977 נבחר גרין בבחירה ה-16, על ידי גולדן סטייט ווריורס. באוקטובר 1978 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, ממנה שוחרר לאחר 27 משחקים.
בין השנים 1978–1980 שיחק בקבוצת "הוואי וולקנוס" מליגת ה-CBA.
יוטה ג'אז
לקראת עונת חזר ל-NBA, כאשר חתם על חוזה ביוטה ג'אז. בתקופתו עם הג'אז ביסס את מקומו כרכז הפותח של הקבוצה, והיה אחד משחקניה המובילים לצדם של אדריאן דאנטלי, דארל גריפית', ת'רל ביילי ומארק איטון. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם היחידה בקריירה, לאחר שהוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצע של 2.7 חטיפות למשחק, אליהן הוסיף ממוצעים של 13.2 נקודות ו-9.2 אסיסטים למשחק. באותה עונה סייע ליוטה להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה בתולדותיה, מהמקום השני במערב, והיא אף גברה על דנוור נאגטס (3–2) בסיבוב הראשון. בכל 4 העונות הבאות של גרין ביוטה העפילה הקבוצה לפלייאוף, אך באף אחת מהפעמים לא צלחה את השלב השני.
שלהי הקריירה
בדראפט ההרחבה של שנת 1988 נלקח גרין בבחירה העשירית על ידי שארלוט הורנטס. בשנים הבאות שיחק עבור מילווקי באקס, אינדיאנה פייסרס, פילדלפיה 76' ובוסטון סלטיקס, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת.
מיקשה סאבולצ'י
מִיקְשָׁה סַאבּוֹלְצִ'י (במקור ויינשטיין, בהונגרית: Szabolcsi Miksa, נירטורה, הונגריה, 27 באוגוסט 1857 – בַּאלַטוֹנְפוּרֶד, 17 ביוני 1915) היה עיתונאי, ועורך עיתון הונגרי-יהודי, אחד מיוצרי העיתונות היהודית בהונגריה. אביהם של בנצה סאבולצ'י (1973-1897) היסטוריון של המוזיקה והאומנות, ושל לאיוש סאבולצ'י (1889-1943 ) סופר ועורך עיתון.
קריירה
תחילה למד לרבנות, אבל נמשך יותר לכתיבה עיתונאית. בסיום לימודיו, הפך למורה פרטי בבית משפחה יהודית עשירה בעיירה היידושאמשון. שם כתב כמה מאמרים לעיתון עברי ותרגם טקסטים עבריים להונגרית. בתחילת משפט עלילת טִיסַאֶסְלַר, כתבותיו שפורסמו על בעיתון "המפקח של דברצן" משכו את תשומת לבם של כמה עיתונים בבודפשט בירת הונגריה. הוא הפך לכתב מקומי שלהם ושלח דיווחים מפורטים במהלך כל המשפט. במאמריו הגן בלהט ובמאמרים נלהבים על היהודים בני דתו נגד האשמה של עלילת הדם, עד כדי שהעמיד בסכנה גם את חייו. חלק מן העיתונות האירופית התעדכנה על המקרה ועל מהלך המשפט על סמך מאמריו שפורסמו בפסטר לויד, עיתון שהופיע בבודפשט בשפה הגרמנית. בשנת 1884 ערך את היומון העברי היהודי "Jüdische Pester Zeitung", שהודפס באותיות עבריות ובשנת 1886 רכש כתב עת יהודי ושבועון חברתי בשם "שוויון", שאותו ערך עד מותו.
בשבועון שלו הביע את דעתו, כי אין להתייחס ליהדות כאל גזע, אלא כאל זרם דתי בהונגריה, אך בה בעת ניסה להפיץ את הרוח ההונגרית בחיי הדת של היהדות ההונגרית. סאבולצ'י עמד מאחורי ייסוד וארגון האגודה הספרותית היהודית-הונגרית שקמה עקב מאמציו הרבים. לאחר מותו בנו לאיוש סאבולצ'י לקח לידיו והמשיך את עריכת השבועון. מיקשה סאבולצ'י ערך וכתב חלקית את הספר בן שישה הכרכים בשם "תולדות היהודים"                (1908-1909) שיצא לאור בהונגרית בשם "ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים" או בשמו המקורי דברי ימי ישראל, העיבוד להונגרית של ספרו המפורסם של היינריך (צבי) גרץ. מיקשה סאבולצ'י הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודות
היינריך גרץ, דברי ימי ישראל עריכה בהונגרית. Heinrich Graetz: A zsidók egyetemes története I–VI. Szerk. Szabolcsi Miksa. Budapest: Phönix Irodalmi Részvénytársaság. 1906–1908
סאקו דיפנס Mk-19
סאקו דיפנס Mk-19 הוא מקלע רימונים (מקל"ר) בקליבר 40 מ"מ. המקל"ר נכנס לשירות בצבא ארצות הברית בשנת 1967 בזמן המלחמה הקרה וזכה לטבילת אש מבצעית במלחמת וייטנאם. המקל"ר נמצא בשירות צבא ארצות הברית וצה"ל עד היום. המקל"ר מיוצר על ידי סאקו דיפנס, שכיום היא חטיבה של ג'נרל דיינמיקס.
סקירה כללית
ה-Mk-19 הוא מקלע רימונים, כלומר כלי ירייה אוטומטי היורה תחמושת נפיצה (רימון) בקליבר 40 מ"מ. המקל"ר הוא מטול רימונים מוזן בשרשיר תחמושת, עם מנגנון פעולה blowback (רתע), הפועל במכנס פתוח ומתופעל על ידי צוות חיילים. התחמושת מוזנת באופן מכני אל עבר בית הבליעה עם משיכת ידית הטעינה. כאשר ההדק נלחץ, הבריח נסגר והנוקר משוחרר. הרתע דוחף אחורה את הבריח, טוען רימון חדש אל בית הבליעה, שדוחף את התרמיל המשומש החוצה מבית הבליעה.
המקל"ר יורה תחמושת נפיצה בקליבר 40 מ"מ בקצב אש של 325–375 רימונים לדקה, אך בפועל בעל קצב אש של 40–60 רימונים לדקה. המקל"ר פועל בפעולת blowback, המשתמש בלחץ שבבית הבליעה מכל רימון שנורה כדי לטעון ולדרוך מחדש את הנשק. טווח הירי המרבי של המקל"ר הוא 2,212 מטר (כ-2 ק"מ), אך טווח הירי האפקטיבי שלו למטרה נקודתית הוא כ-1,500 מטרים, עקב מגבלות הכוונת. המרחק הבטוח המינימלי לירי רימונים הוא 75 מטר באימונים. בנוסף, הסתרשף של המקל"ר והעדר עשן רב בעת הירי מקשים על האויב לאתר את היורה. לפעילות לילית, ניתן להתקין על המקל"ר אמצעי ראיית לילה AN/TVS-5.
המקל"ר מתופעל על ידי צוות חיילי חי"ר (ובצה"ל גם על ידי עמדת קטלנית של רפא"ל, המתפעלת את המקל"ר כאשר השליטה נעשית מבטן הרק"מ עליו מותקנת העמדה). המקל"ר מוצב על חצובה בת 3 רגליים או על כלי רכב צבאי עקב משקלו הרב: משקל המקל"ר לבדו הוא כ-35.2 ק"ג (77.6 ליברה). עקב הרתע הנמוך של המקל"ר הוא אומץ עבור פלטפורמות רבות ומגוונות, בהן סירות תקיפה, רכבי שטח צבאיים (כמו ה-HMMWV), נגמ"שים (כמו ה-AAV האמפיבי והסטרייקר) ועוד.
התחמושת העיקרית של המקל"ר הוא רימון נפיץ דו-שימושי מדגם M430 בקליבר 40 מ"מ (על 53 מ"מ אורך). רדיוס ההריגה של הרימון הוא 5 מטר. בפגיעה ישירה (בזווית 0 מעלות), הרימון יכול לחדור שני אינץ' של פלדה (RHS), בכך הוא מהווה נשק שימושי כנגד רק"ם רך כמו נגמ"שים. הנשק יעיל במיוחד נגד ריכוזי חי"ר. התחמושת באה בחבילות עגולות של 32 או 48 רימונים השוקלות 19 ק"ג ו-27 ק"ג בהתאמה. אף על פי שקוטר הרימונים זהה לאלה של מטול M-203 המותקן על רובי סער, התחמושות של שני כלי הנשק שונות ולא ניתנות לירי בכלי השני, ולהפך. התחמושת של ה-M203 הם רימוני "מהירות נמוכה" ומשתמשות בראש קרבי של חומר נפץ מרסק, בעוד שהתחמושת של המקל"ר היא רימוני "מהירות גבוהה" (240 מטר לשנייה = 790 רגל לשנייה) המשתמשים בראש קרבי של חומר נפץ מרסק דו-שימושי (HEDP).
שירות
המקל"ר Mk-19 נכנס לשירות לראשונה בחיל הים האמריקאי במלחמת וייטנאם כאשר הותקן על סירות סיור ששטו בנהרות. בעקבות שימוש זה הוא אומץ על ידי צבא ארצות הברית ועבר מקצה שיפורים. המקל"ר שימש את הכוחות המזוינים של ארצות הברית בסומליה (1993) ועיראק (1991) בידי יחידות מיוחדות שפעלו מעבר לקווי האויב.
צה"ל משתמש גם הוא בנשק, שמשרת הן את יחידות חיל הרגלים והן חיל רגלים ממוכן (כאשר מותקן על נגמ"שים דוגמת הנמ"ר).
שוודיה מייצרת את הMk-19 תחת רישיון בשם Grksp 40 mm grenade launcher. טאיוואן מייצרת גם היא את הMk-19 תחת רישיון, בשם Type 83.
הפולנים רכשו מספר כלים עבור פעילותם באפגניסטן.
צבא מקסיקו משתמש במקל"ר באופן נרחב כנגד קרטלי סמים.
3GPP
התקנים השונים ניתנים לצפייה חופשית באתר האינטרנט של 3GPP.
בית הכנסת איצקוביץ'
בית הכנסת (תפארת צבי) איצקוביץ' הוא בית כנסת ברחוב הרב שך בבני ברק, סמוך לפינת רחוב רבי עקיבא. בית הכנסת ידוע בהיותו אחד מבתי הכנסת הפעילים ביותר בעולם. בדיקה שנערכה בשנת 2010 העלתה כי מתפללים בממוצע בבית הכנסת כ-17 אלף איש ביממה. העובדה שסביבת בית הכנסת, בלב בני ברק, צפופה ומלאה בחנויות, בתנועה דחוסה ובהמוני הולכי רגל, מגדילה את הפופולריות שלו.
בית הכנסת מאופיין ברבגוניות הגדולה של המתפללים בו, ספרדים ואשכנזים, חרדים, דתיים לאומיים ואפילו חילונים. נוסח התפילה משתנה לפי זהותו של זה שבחר לשמש כשליח ציבור. עם זאת כדי לקיים את צוואת מייסד בית הכנסת, שהתפילה תתנהל לפי נוסח אשכנז, מקפידים על כך שבאולם הגדול שבקומה השנייה יהא זה נוסח התפילה הבלעדי. קבצנים ושליחי מוסדות צדקה רבים מסתובבים באזור בית הכנסת ומנסים להיעזר בנדיבותם של באיו.
מבנה
בית הכנסת מכיל 14 אולמות תפילה. בקומת הכניסה ישנם שישה אולמות תפילה קטנים יחסית, ובקומה -1 שבעה נוספים מפוארים (שנחנכו בערב חג השבועות ה'תשע"ה על ידי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן). מספר מנייני תפילה מתקיימים בו בו-זמנית, ולרוב מיד עם סיומו של מניין תפילה אחד מתחיל מניין חדש. (בתי כנסת מסוג זה נקראים שטיבלאך [מיידיש: "שטיבל" פירושו "בית קטן", חדר, וברבים: שטיבלאך] כינוי לבית כנסת עם כמה חדרי תפילה נפרדים). בקומתו השנייה של בית הכנסת שוכן אולם תפילה גדול, בו מתקיימים גם שיעורי תורה. בקומה השלישית שוכנת עזרת הנשים שפתוחה רק בשבתות. חזית המבנה מעולם לא הושלמה ועד היום בולטים בה הקירות האפורים והחשופים, ללא ציפוי או צבע.
הקמה
בית הכנסת נוסד בטרם קום המדינה בידי גר צדק בשם צבי איצקוביץ', שרצה שתאסר תנועה ליד ביתו בשבתות (רחוב זה היווה עורק ראשי למעבר בין תל אביב למחנה תל השומר). כדי לגרום לכך הפך על פי עצת החזון איש את אחד מחדרי ביתו לבית כנסת, כדי לנצל את חוקי המנדט שלפיהם רחוב שבו יש בית כנסת נסגר לתנועה בשבת. איצקוביץ' ואשתו עברו לגור ברפת שהייתה בחצר, והבית הפך לבית כנסת. מאז בית הכנסת קרוי על שמו. השם הרשמי של בית הכנסת, "תפארת צבי", אינו ידוע לכלל הציבור. בעקבות סגירת הכביש, סללו הבריטים את הכביש השחור (ז'בוטינסקי).
שלב ביניים
במשך עשרות שנים היה בית הכנסת מקום תפילה פעיל לתושבי האזור, ועם הזמן גדלה המושבה בני ברק והפכה לעיר שמרכזה הוא רחוב רבי עקיבא שחוצה את העיר. מטבע הדברים, אולמו הקטן של בית הכנסת איצקוביץ לא היה יכול להכיל את כל המתפללים, והם החלו להתפלל גם באולם המבוא ובחצר. לאחר מכן גברה מצוקת המקום עד שהמתפללים החלו חוסמים את תנועת העוברים והשבים שברחוב הרצל דאז, הוא רחוב הרב שך דהיום. השינוי החל לפני כ-20 שנה כאשר הרב אהרן נחום מילצקי נבחר לעמוד בראש עמותת בית הכנסת. הרב מילצקי שימש כאיש סודו של הרב שך, ובעידודו האקטיבי הוא החל במגבית רחבה ובשלב הראשון רכש את חלקו השמאלי של הבית בן הקומה האחת, כך שבבת אחת נוספו כמה שטיבלאך לרווחת הציבור. רק לאחר כמה שנים החל השלב השני של בניית מבנה בית הכנסת בן ארבע הקומות הקיים כיום. הרב מילצקי אף דאג לצביונו הרוחני של המקום ודאג בין היתר להעביר למקום את מנין הנץ של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן וכן יזם שיעורי תורה סביב השעון בבית הכנסת בשים דגש על לימודי הדף היומי.
כיום
כיום קיימת הבחנה בין הקומות התחתונות של בית הכנסת, שם כאמור התפתחה "תעשיית תפילה" מגוונת, לבין הקומה העליונה של בית הכנסת, שם נשמרת מסגרת קהילתית יותר של תפילות בזמנים קבועים ובנוסח אשכנז, של שיעורי תורה ומוסר סביב כל שעות היום עד חצות לילה, ודרשות פרשת שבוע בלילות שבת. אף שבעבר כיהן הרב יובל יוסף אורדנטליך כרב בית הכנסת במתכונתו הישנה, במשך השנים לא מונה רב אחר באורח רשמי למקום והציבור התלכד סביב אישיותו של הרב אהרן יהודה ליב שטינמן שלאחר פטירת הרב אורדנטליך הפך הוא לדמות הרוחנית ולכתובת הראשית עמה התייעצו הגבאים בכל נושא ועניין, לאחר פטירתו מונה בנו הרב שרגא שטינמן לרב בית הכנסת. בראש העמותה עומד כיום הרב נחום גליק.
אדנה קיפלגט
אדנה נג'רינגווני קיפלגט (באנגלית: Edna Ngeringwony Kiplagat; נולדה ב-15 בנובמבר 1979) היא אתלטית קנייתית. היא פעמיים ברציפות אלופת העולם בריצת מרתון (טגו 2011 ומוסקבה 2013).
ביוגרפיה
קיפלגט מתאמנת בהדרכתו של דיטר הוגן.
תחילת הקריירה
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1996 זכתה קיפלגט במדליית כסף בריצת 3,000 מטר. שנתיים לאחר מכן, היא זכתה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1998 במדליית ארד בריצת 3000 מטר.
2003
בתחרות שנערכה בריצ'מונד, וירג'יניה בשנת 2003 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 32:28 דקות, המנצח לגברים היה גילברט קוך, בעלה לעתיד.
2007
בתחרות שנערכה בניירובי ביוני 2007 קבעה קיפלגט בריצת 10,000 מטר תוצאה של 33:27.0 דקות.
2010
ב-18 במרץ 2010 זכתה קיפלגט בריצת מרתון לוס אנג'לס בתוצאה של 2:25:38 שעות, הייתה זו ריצת המרתון השנייה בקריירה שלה. ב-7 בנובמבר אותה שנה, היא זכתה גם בריצת מרתון ניו יורק בתוצאה של 2:28:20 שעות.
2011
ב-20 במרץ 2011 זכתה קיפלגט במדליית כסף בריצת חצי מרתון ניו יורק בשיא אישי של 1:09:00 שעות, אחרי המנצחת בת ארצה קרולין רוטיץ' (1:08:52 שעות).
ב-17 באפריל אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת מרתון לונדון בשיא אישי של 2:20:46 שעות, אחרי בת ארצה מרי קייטני (2:19:19 שעות) וליליה שובוחובה מרוסיה (2:20:15 שעות).
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:43 שעות, לפני פריסקה ג'פטו (2:29:00 שעות) ושרון צ'רופ (2:29:14 שעות). היה זה ניצחון משולש של קנייה.
2012
במרתון לונדון שנערך ב-22 באפריל בשנת 2012 זכתה קיפלגט במדליית כסף בשיא אישי חדש של 2:19:50 שעות, אחרי מרי קייטני (2:18:37 שעות) ולפני פריסקה ג'פטו (2:20:14 שעות), שתיהן מקניה. באולימפיאדת לונדון (2012) היא סיימה רק במקום 20 בתוצאה של 2:27:52 שעות.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת מרצון בתוצאה של 2:25:44 שעות, לפני ולריה סטרנאו מאיטליה (2:25:58 שעות) וקאיוקו פוקושי מיפן (2:27:45 שעות) ובכך הגנה על תוארה.
חייה האישים
קיפלגט נשואה לאתלט גילברט קוך.
יונג ג'י-סו
יונג ג'י-סו (בקוריאנית: 정지소; נולדה בשם היונג סון-מין (현승민); נולדה ב-17 בספטמבר 1999) היא שחקנית דרום-קוריאנית, המוכרת בעיקר בשל תפקידה בסרט זוכה פרס האוסקר לשנת 2019 "פרזיטים".
קריירה
את הופעתה הראשונה בסדרת טלוויזיה ערכה בשנת 2012, כשהייתי בת 13 בלבד, בסדרה הקוריאנית "May Queen" של תאגיד השידור "MBC".
ג'י-סו שיחקה במספר סרטים, סדרות טלוויזיה וסדרות אנימציה קוריאניות, אך הפריצה שלה אירעה בשנת 2019, כשיחקה בסרט הקומדיה השחורה "פרזיטים" של הבמאי בונג ג'ון-הו בתפקיד פארק דה-היי. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-92. על משחקה בסרט זכתה גם בפרס "פרס גילדת שחקני המסך", בקטגוריית "אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע". במהלך השנים הייתה מועמדת למספר פרסים נוספים, אך לא זכתה.
תזמורת המשמר של וינה
תזמורת המשמר של וינה (בגרמנית: Gardemusik Wien) היא אחת מתשע התזמורות הצבאיות של צבא אוסטריה, והחשובה מביניהן. התזמורת מסונפת לגדוד המשמר האוסטרי.
היסטוריה
התזמורת הוקמה בספטמבר 1955 והייתה שייכת בתחילה למשמר הגבול האוסטרי. בינואר 1956 הוקם באופן רשמי צבא אוסטריה ויחד עמו "גדוד המשמר של וינה". גדוד המשמר השתלט על כל המשימות הייצוגיות בתחומי וינה, ולפיכך התזמורת הצבאית של וינה סונפה אליו.
תזמורת המשמר של וינה היא אחת היחידות הבודדות בצבא האוסטרי שלא הושפעו מהקיצוץ הרוחבי שנערך בצבא ב-2014.
תפקידים
תזמורת המשמר של וינה נוכחת בטקסים החשובים והייצוגיים ביותר של הצבא האוסטרי. כולל טקסי קבלות פנים, הסמכות שגרירים, ומצעדים צבאיים רשמיים. לתזמורת המשמר ישנה מסורת ליצור מצעד חדש לרגל כל השבעה של נשיא אוסטרי. בפעם האחרונה נערך מצעד חדש לכבוד השבעתו של אלכסנדר ואן דר בלן ב-2017.
פרט לתפקידיה הרשמיים, תזמורת המשמר מבצעת גם הקלטות אולפן של שירים אוסטריים לאומיים. במהלך שנות פעילותה הפיקה התזמורת למעלה מעשרים תקליטים. התזמורת כוללת 60 חברים. מאפיין בולט של התזמורת הוא העדרם של תופים המהווים חלק חשוב בפורמט הגרמני של התזמורות הצבאיות המשמש גם את הצבא האוסטרי.
רחוב 110
רחוב 110 (באנגלית: 110th Street) הוא רחוב בחלקו הצפוני של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב מהווה את הגבול הצפוני של סנטרל פארק ואת הגבול הדרומי של שכונת הארלם. במקטע הרחוב בו הוא חופף לפארק, נקרא הרחוב "סנטרל פארק צפון" (באנגלית: Central Park North - "סנטרל פארק נורת'"). בחלקו המערבי של הרחוב הוא מכונה "רחוב הקתדרלה" (Cathedral Parkway - "קת'דרל פארקווי") על שם קתדרלת ג'ון הקדוש האלוהי הממוקמת בצידו הדרומי של הרחוב.
מהלך הרחוב
בין השדרה הראשונה ושדרת מדיסון רחוב 110 הוא רחוב חד סטרי, בו התנועה נעה ממערב למזרח, במקטע הרחוב שבין שדרת מדיסון והשדרה החמישית בו התנועה חד סטרית ונעה ממזרח למערב, ומערבית לשדרה החמישית הרחוב דו סטרי.
במפגש הרחוב עם השדרה החמישית - מפגש רחובות המהווה את הפינה הצפונית מזרחית של סנטרל פארק נמצאת כיכר דיוק אלינגטון. לכיכר זו צורת חצי סהר, ובמרכזה פסלו של דיוק אלינגטון. גובהו של הפסל, שהוקם בשנת 1997 על ידי הפסל רוברט גבהאם הוא כ-8.3 מטרים. הפסל מתאר את המוזות (9 דמויות נשיות) הנושאות את הפסנתר ואת דיוק אלינגטון המנגן עליו.
במפגש הרחוב עם השדרה השמינית (המכונה שדרת פרדריק דאגלס במקטע זה), המהווה את הפינה הצפונית מערבית של סנטרל פארק, נמצאת כיכר פרדריק דאגלס.
בדירה הנמצאת במפגש הרחוב עם שדרת אמסטרדאם התגורר ג'ורג' גרשווין בעת שכתב את יצירתו "רפסודיה בכחול".
אזכורים תרבותיים
בשנת 1969 הוציאה הביג בנד של ת'אד ג'ונס ומל לואיס אלבום ג'אז בשם "סנטרל פארק צפון" (Central Park North).
בסרט "מת לחיות 3" דמותו של זוס קארוור (דמות של אפרו אמריקאי) מציינת בפני הגיבור שלא מעניינת אותו התנהגות הפושע סיימון גרובר, אלא אם הוא יחצה את רחוב 110 (ויכנס לשכונת הארלם בה מתגוררת אוכלוסייה אפרו אמריקאית ובה חנותו של זוס).
דילן ברון
דילן ברון (בצרפתית: Dylan Bronn; נולד ב-19 ביוני 1995) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בקבוצת סלרניטנה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
ברון נולד בצרפת לאב ממוצא גרמני ואם ממוצא תוניסאי. ברון התחיל את הקריירה שלו בקאן. בקיץ הצטרף לקבוצה הבוגרת, אך את רוב דקות המשחק שלו רשם בקבוצת המילואים.
בקיץ חתם בשאמו ניור מהליגה השנייה בצרפת. ב-29 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד לאנס.
בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה, ב-18 באוקטובר 2016 חתם על חוזה חדש לשלוש עונות בקבוצה.
ב-5 באוגוסט 2017 חתם בגנט מליגת העל הבלגית.
בינואר חזר לצרפת וחתם במץ.
קריירה בינלאומית
במרץ זומן לסגל נבחרת תוניסיה, ארץ מוצאה של אמו. ב-28 במרץ 2017 ברון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל.
ברון נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018. ב-23 ביוני 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במונדיאל בהפסד 2–5 נגד.
מכבי באר יעקב (כדורסל)
מכבי "איתי" באר יעקב הייתה קבוצת עבר בכדורסל הישראלי מהעיירה באר יעקב, שהתפרקה בקיץ 2014. הקבוצה הוקמה מחדש תחת השם מכבי עצמה באר יעקב וכעת משחקת בליגה א'.
היסטוריה
ב-4 בינואר 2011 ארעה טרגדיה במועדון כששחקן הקבוצה איתי לוי התמוטט במהלך אימון שגרתי מדום לב ונפטר. בעקבות כך, התווספה לשם הקבוצה המילה "איתי". ונקבע טורניר שנתי לזכרו של השחקן.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לסדרת הגמר של הפלייאוף של הליגה הלאומית, והפסידה 3:1 להפועל תל אביב. באותה עונה העפילה לרבע גמר גביע ושם הפסידה למכבי אשדוד.
בין השחקנים ששיחקו בעונה זו: יפתח בוכמן, יועד בית יוסף, דרו האוזמן, איגור סימין, יונתן לוי, המתאזרח כריס ווטסון, צמד הזרים נייט מילר וג'רמיין הול וכן, נדב דבש, כפיר חודרה תומר בסלר מתי עשור וליאור חסון הצעירים.
בעונת 2012/2013 התקשתה באר יעקב לשחזר את ההישג של העונה שקדמה לה, וסיימה בפלייאוף התחתון במקום התשיעי, וזאת על אף ששיחקו בקבוצה שחקנים כדוגמת: אבי אליהו, ינעם אירם, איגור סימין והזר שהגיע באמצע העונה והיה תוספת כח משמעותית, ג'וש אלכסנדר.
בעונת 2013/2014 הקבוצה חוותה עונה קשה שהחלה בסאגה מתמשכת על הבעיות הכספיות והקבוצה כמעט הורדה ליגה, הקבוצה פתחה את העונה בליגה הלאומית אך הקבוצה נבנתה בעיקר סביב שחקנים צעירים, ובסוף העונה הקבוצה סיימה במקום ה-13 ונשרה לליגה הארצית. עם זאת הגיעה לשלב שמינית הגמר בגביע המדינה.
לקבוצה הייתה מחלקת נוער עם שחקנים כגון: דור אשכנזי, אריאל סעוני, ליאן ערוב, מידן וקנין, שליו סרור, טוהר דהן, אייל מיוחס מתי עשור. הקבוצה נמצאת בקשיים כלכליים וככל הנראה תשנה את שמה ל-"עוצמה" באר יעקב, הקבוצה תפעל רק עם מחלקות נוער בלי מחלקת בוגרים.
בקיץ 2014 התקבלה ההחלטה הסופית לסגור את הקבוצה עקב בעיות כלכליות.
עמיתי מקארתור
תוכנית עמיתי מקארתור היא תוכנית של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור המחלקת מדי שנה מענקים לשם עידוד מצוינות. המענק ניתן בכל שנה לכ-20 עד 40 אזרחים או תושבי ארצות הברית ללא הגבלת גיל או תחום עיסוק המגלים "מצוינות בלתי רגילה ועתיד מבטיח להמשך עבודה יצירתית". על פי אתר הקרן "המענק איננו מוענק על פי הישגי העבר, אלא כהשקעה במקוריותו, תבונתו והפוטנציאל של אדם". הסכום הנוכחי של המענק הוא $625,000, המשולמים בתשלומים המתפרשים על פני חמש שנים. עד ספטמבר 2007 קיבלו את המענק 756 אנשים כאשר המספר הגדול ביותר של זוכי הפרס עד כה הוא בניו יורק (188), לאחר מכן פלורידה (172) ומסצ'וסטס במקום השלישי (107).
רנה קאייה
אוגוסט רנה קאייה (בצרפתית: Auguste René Caillié; 19 בנובמבר 1799 – 17 במאי 1838) היה חוקר צרפתי והאירופאי הראשון שחזר מהעיר טימבוקטו. קדם לקאייה בביקור בטימבוקטו הקצין הבריטי, גורדון ליינג, שנרצח בספטמבר 1826 בעת עזיבתו את העיר. קאייה היה הראשון שחזר בחיים מעיר זאת.
ראשית החיים
רנה קאייה נולד במאוזה-סור-לה-מיניון, כפר במערב צרפת. אביו, פרנסואה קאיה, עבד כאופה אבל ארבעה חודשים לפני שרנה נולד הוא הואשם בגנבה שולית ונידון 12 שנים של עבודת פרך בתוך מושבת עונשין ברושפור. הוא מת שם בשנת 1808, בגיל 46. אמו של רנה, אליזבת לבית לפין, נפטרה שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1811 בגיל 38. לאחר מותה, רנה ואחותו בת ה-18, סלסט, טופלו בידי סבתם מצד האם.. בגיל 16 הוא עזב את הבית וחתם כחבר בצוות על ספינת חיל הים הצרפתית ששטה לסנט לואיס בחוף סנגל המודרנית במערב אפריקה. הוא נשאר שם כמה חודשים ואחר כך חצה את האוקיינוס האטלנטי לגוואדלופ על אוניית סוחר. הוא ערך ביקור שני במערב אפריקה שנתיים לאחר מכן, כאשר ליווה משלחת בריטית ברחבי אל באקל על נהר סנגל.
קאייה חזר לסנט לואיס בשנת 1824 עם רצון עז להיות חוקר ולבקר בטימבוקטו. כדי למנוע כמה מהקשיים שחוו המשלחות הקודמות, תכנן לנסוע לבדו מחופש למוסלמי. הוא שכנע את המושל הצרפתי בסנט לואיס לסייע במימון שהייה של 8 חודשים עם הנוודים באזור בראקנה בדרום מאוריטניה, שם למד ערבית ומנהגי האסלאם. הוא לא הצליח להשיג מימון נוסף מהממשלות הצרפתית או הבריטית, אלא עודד בפרס של 9,000 פרנקים שהוצעו על ידי החברה הגאוגרפית בפריז עבור האדם הראשון שיחזור עם תיאור של טימבוקטו, והחליט לממן את המסע בעצמו. הוא עבד במשך כמה חודשים במושבה הבריטית של סיירה לאון כדי לחסוך קצת כסף, ולאחר מכן נסע בספינה לבוקה על ריו נוניז בגינאה המודרנית. משם באפריל 1827 יצא לדרך במערב אפריקה. הוא הגיע לטימבוקטו כעבור שנה ונשאר שם במשך שבועיים לפני היציאה ברחבי מדבר סהרה אל טנג'יר במרוקו.
עם שובו לצרפת, זכה בפרס של 9,000 פרנקים על ידי החברת הגאוגרפית, ובסיועו של החוקר אדמה פרנסואה ג'ומרד פרסם את סיפור מסעו. בשנת 1830, הוא קיבל מדליית זהב על ידי האגודה הגאוגרפית הצרפתית.
מסעות ראשונים לאפריקה
בהקדמה לספר מסעותיו דרך מרכז אפריקה לטימבוקטו, תיאר קאייה כיצד בגיל ההתבגרות הוא הוקסם מספרים על מסעות וחקירה: "ההיסטוריה של רובינזון קרוזו, הסעירה את הדמיון הצעיר שלי. הייתי חסר סבלנות ורציתי לצאת להרפתקאות כמוהו". קאייה עזב את ביתו בגיל 16 עם 60 פרנקים שירש מסבתו. הוא עשה את דרכו לנמל רושפור. שם הוא נרשם כחבר צוות על ספינת חיל הים הצרפתי ״הלואר״ אשר לוותה את הפריגטה "מאדוזה" ושני כלי שיט אחרים בהפלגה כדי להחזיר לריבונות צרפת את המושבה של סנט לואיס מהבריטים על פי תנאי אמנות פריז של 1814 ו-1815. ארבע האוניות עזבו המעגן שלהם ביוני 1816. ״מדוזה״ יצאה לפני ״הלואר״ ונטרפה על החוף מול מאוריתניה בהווה. כמה ניצולים נאספו על ידי כלי השיט האחרים. הספינה הטרופה קיבל כמות גדולה של פרסום והפכה לנושא של ציור שמן מפורסם, "הרפסודה של מדוזה", על ידי תיאודור גריקו. כאשר הגיעו שלוש הספינות הצרפתיות הנותרות לסנט לואיס, הם גילו שהמושל הבריטי לא מוכן למסור את המושבה, כך שהספינות המשיכו דרומה ועגנו באי גוריה, ליד דקר. קאייה בילה כמה חודשים בדקאר, שהייתה אז רק כפר, לפני שחזרו עם הספינה לסנט לואיס. שם נודע לו כי משלחת אנגלית בראשותו של ויליאם גריי מתכוננת לעזוב את גמביה כדי לחקור את פנים היבשת. קאייה ביקש להציע את שירותיו ויצא לאורך החוף עם שני חברים. הוא התכוון לעבור 300 ק"מ ברגל אבל מצא כי החום המדכא וחוסר המים התישו אותו. הוא נטש את תוכניתו בדקר ובמקום זאת החליט לנסוע מעבר לאוקיינוס האטלנטי לגוואדלופ.
קאייה מצא עבודה במשך שישה חודשים בגוואדלופ. בעודו שם הוא קרא על המסע של מונגו פארק בחקר ניגריה המזרחית ומאלי הנוכחיים. מונגו פארק היה האירופי הראשון שהגיע לנהר ניז'ר וביקר בעיירות של סאגו ובמאקו. סיפור המסע הראשון שלו פורסם בצרפתית בשנת 1799. פארק ערך משלחת שנייה החל בשנת 1805 אבל נהרג במורד המפלים שעל הניגר, ליד בוסה, היום בניגריה. הדיווח על המסע השני פורסם באנגלית בשנת 1815.
קאייה חזר לבורדו בצרפת ולאחר מכן נסע לסנגל לשם הוא הגיע בסוף 1818. הוא ערך מסע אל פנים הארץ אל מדינת בונדו וסחב אספקה עבור משלחת בריטית אבל הוא חלה בקדחת והיה חייב לחזור לצרפת.
בשנת 1824 הוא חזר לסנגל בפעם השלישית עם הרצון לבקר את הפנים היבשת האפריקאית. האגודה הגאוגרפית הצרפתית הציעה פרס 9,000 פרנק לאירופי הראשון שיחזור בחיים מטימבוקטו. הוא האמין שטימבוקטו תהיה עיר עשירה ומופלאה. הוא בילה שמונה חודשים עם ילידים המתגוררים מצפון לנהר סנגל, למד ערבית ואת חוקי ומנהגי האסלאם. הוא הציג את הפרויקט שלו לפני מושל סנגל, אבל לא קיבל שום עידוד. הוא עבר לסיירה לאון שבו השלטונות הבריטיים הפכו אותו למפקח על מטע של אינדיגו. לאחר שחסך 80 לירות שטרלינג הוא הצטרף לשיירה במנדינגו שיצאה לתוך היבשת. הוא היה לבוש כמוסלמי, והבהיר כי הוא ערבי ממצרים שנשלח על ידי הצרפתים לסנגל ורוצה לחזור לארצו.
מסע לטימבוקטו
קאייה הגיע לקאנקן בגינאה ביום 17 ביוני 1827 ונסע עם שיירה שהובילה אגוזים קולה. הוא נשאר שם חודש. העיר הייתה מרכז מסחרי חשוב עם שוק שנערך שלוש פעמים בשבוע. במקום להקיף את עצמה בחומה מבלוקי בוץ, הייתה העיר מוגנת על ידי משוכות שיחים. המליצו לקאייה לא לנסוע צפונה לאורך הנהר. במקום זאת עזב את העיר בכיוון מזרח בכיוון מיניניאן בחוף השנהב. הוא רצה לבקר את דנה אבל רצה להימנע מהעיר סאגו על נהר הניג׳ר בגלל המלחמות שנערכו שם. הוא גם חשש שעלול להיות מוכר כנוצרי כפי שקרה למנגו פארק בעיר הזאת בשנת 1796. בהמשך מזרחה הגיע לרמות קונג, שם בכפר טאימה בחוף השנהב הנוכחי, הוא נעצר למשך חמישה חודשים (3 באוגוסט 1827 - 9 בינואר 1828) על ידי מחלה. הוא חידש את המסע שלו בינואר 1828 והלך צפונה מזרחה והגיע לעיר דיג׳אן, שם נשאר 11–23 מרץ. העיר נמצאת 5 ק"מ מצפון לנהר באני אליה היא מחוברת על ידי ערוץ צר בעונה הרטובה. קאייה היה מבולבל מהשבטים לאורך נהר הניז'ר (אשר הוא כינה דיוליבה). נהר באני מצטרף לניגר 115 ק"מ במורד הזרם מדיג׳אן. משם המשיך את המסע עד טימבוקטו על סירה שהובילה סחורה עם 20 עבדים. כעבור יומיים הם הגיעו לכפר קונה, שם הועבר המטען לכלי שיט גדול יותר. הסירה חצתה את אגם דבו ואחר כך שטה בעקבות הזרועה המזרחית הקטנה יותר של הנהר, "בארה-איסה".
בנמל הנהרי "סה" הם הצטרפו ל-30 או 40 כלי שיט אחרים ששטו לכיוון טימבוקטו במשט גדול שנתן להם ההגנה מסוימת מפני שודדים. הוא הגיע לטימבוקטו ב-20 באפריל 1828.
.
לאחר שבילה שבועיים בטימבוקטו עזב קאייה את העיר ב-4 במאי 1828 מלווה שיירה של 600 גמלים לכיוון צפון על פני מדבר סהרה. לאחר שישה ימים השיירה הגיעה לאראואנה, כפר במרחק 243 ק"מ מצפון לטימבוקטו, ששימש כתחנה מתחרה במסחר דרך הסהרה. כאשר שיירה עזבה את אראואנה ב-19 במאי כלל 1,400 גמלים ו-400 גברים. היא הובילה עבדים, זהב, שנהב, נוצות יען, בגדים ובדים. קאייה הגיע לפאס ב-12 באוגוסט. מטנג'יר חזר בפריגטה לטולון בצרפת.
את קאייה הקדים בביקור בטימבוקטו קצין בריטי, רב-סרן גורדון ליינג, שנרצח בספטמבר 1826 כאשר עזב את העיר. קאייה היה האירופאי הראשון שחזר חי ממנה. הוא זכה בפרס של 9,000 פרנקים שהוצעו על ידי האגודה הגאוגרפית הצרפתית לנוסע הראשון שיביא מידע מדויק על טימבוקטו. בשנת 1830 יחד עם רב-סרן ליינג הוענקה להם מדליית זהב של החברה. הוא קיבל גם תואר לגיון הכבוד, כמו כן קיבל פנסיה והטבות אחרות. ספרו ״מסעו לטימבוקטו ולמרכז אפריקה ״ יצא לאור בשלושה כרכים בשנת 1830.
האירופי הבא שביקר בטימבוקטו היה חוקר הגרמני היינריך בארת שהגיע בשנת 1853. כאשר תיאר את המסגד בעיר כתב: ״דווקא כאן השתכנעתי, לא רק באופיו המהימן של דו"ח קאייה בכלל, שכבר הייתה לי הזדמנות לשפוט אותו, אלא גם את הדיוק שבו, בנסיבות שליליות מאוד שבהן הוא הוצב, הוא תיאר מצוין את המקומות השונים שהיו בתצפיתו״.
עם זאת, בארת ביקר את תיאורו של קאייה על טימבוקטו, שבה הוצגו בתים מנותקים, בעוד שבמציאות, הרחובות היו סגורים לחלוטין, שכן הבתים היו רצף מתמשך ללא הפרעה. אירופאים אחרים לא ביקרו שם עד דצמבר 1893, כאשר הכוחות הצרפתיים בפיקודו של לואי ארצ'ינרד כבשו את העיר.
מוות ומורשת
קאייה התחתן והתיישב ליד מקום הולדתו. הוא סבל מבריאות לקויה ומת משחפת בגיל 38 ב-17 במאי 1838.
קאייה היה יוצא דופן בגישתו לחקירה. בתקופה שבה הנורמה הייתה של משלחות בקנה מידה גדול שנתמכו על ידי חיילים והעסיקו סבלים שחורים, קאייה בילה שנים בלימוד ערבית, ואת הדת האיסלאמית לפני שיצא עם בן לוויה ומאוחר יותר בעצמו, וחי כמו הילידים. דעתו על טימבוקטו הייתה שונה מאוד מזו של ליינג, שתיאר אותה כעיר מופלאה. קאייה ציין כי מדובר בעיירה קטנה, לא חשובה וענייה, ללא כל רמז למוניטין האגדי שקדם לה.
אטריות חמות ויבשות
אטריות חמות ויבשות (בסינית מפושטת: 热干面; פיניין: rè gān miàn) הוא שם למאכל מסורתי של ווהאן, בירת מחוז הוביי במרכז סין. לאטריות חמות ויבשות יש היסטוריה בתרבות האוכל הסינית מזה 80 שנה. המנה מבדילה את עצמה ממנות זהות, מכיוון שהאטריות לא נמצאות במרק, בניגוד למנות אחרות בקטגוריית האטריות החמות של המטבח האסייתי. זהו מאכל הבוקר המשמעותי, המפורסם והפופולרי ביותר בווהאן, הנמכר בעיתים קרובות בעגלות רחוב, ומסעדות באזורי מגורים ואזורים עסקיים. האטריות מהוות חלק בלתי נפרד מארוחת הבוקר של האוכלוסייה המקומית, אך בהרבה אזורים נמכרות גם כחטיף ערב בשווקים הליליים. את האטריות ניתן להכין בדקות ספורות, והן מאז זולות - לכן מהוות בחירה פופולרית לארוחת בוקר.
יחסי גבון–ישראל
יחסי גבון–ישראל הם היחסים הדיפלומטים בין מדינת ישראל והרפובליקה הגבונית.
היסטוריה
היחסים בין ישראל לבין גבון כוננו באוקטובר 1960, זמן קצר לאחר שגבון הכריזה על עצמאותה. עם כינון היחסים הגיעה קבוצה של סטודנטים ללימודים בישראל. במרץ 1962 שגריר גבון הראשון בישראל הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה והיא פתחה שגרירות בירושלים.
במאי 1962 נשיא גבון, לאון מ'בה, הגיע לביקור ממלכתי בן 10 ימים בישראל, בלוויית שרי החוץ והכלכלה של ארצו. במסגרת הביקור נחתם הסכם לשיתוף פעולה טכני ואמנת ידידות. במהלך הביקור מסר לנשיא המדינה מתנה, שן פיל באורך שני מטר.
במרץ 1965 מינתה ישראל את שמעון אביזמר כשגריר בגבון.
בינואר 1967 הגיע שר החוץ של גבון לביקור בישראל.
ביוני 1970 רעית נשיא גבון באה לביקור בישראל, אך לוח הזמנים של ראש הממשלה גולדה מאיר לא אפשר לה להיפגש איתה, בתגובה החזירה גבון את שגרירה מישראל, בגלל "פגיעה בכבוד" אשת הנשיא.
בפברואר 1973 הגיע שוב שר החוץ של גבון לביקור בישראל, בכדי לדון ביצוא נפט לישראל.
ב-30 באוקטובר 1973 לאחר מלחמת יום כיפור, ולאחר שישראל התעלמה מהחלטה 242 והחלטה 339 של האו"ם, ניתקה גבון את היחסים עם ישראל.
ב-29 בספטמבר 1993, היחסים כוננו מחדש, בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו ושיפור המצב המדיני.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה גבון בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.
בשנת 2016 בנק הפועלים ובנק מזרחי טפחות מימנו פרויקט להקת הקמת רשת חשמל בגבון בעלות של 260 מיליון שקל.
ב-21 בדצמבר 2017, תמכה גבון בהחלטה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות השוללת את ההכרה האמריקאית בירושלים כבירת ישראל.
גרף שרייר
בתורת החבורות הקומבינטורית, גרף שרייר (נקרא גם גרף הקוסטים של שרייר) הוא גרף מכוון ומסומן המאפשר, בהינתן חבורה G (פעמים רבות זאת תהיה חבורה חופשית) ותת חבורה H ללמוד על התכונות של H. הגרף הוא הכללה של גרף קיילי.
הגרף נקרא על שמו של אוטו שרייר.
הגדרה
תהי G חבורה הנוצרת על ידי יוצרים. בהינתן תת-חבורה H, נגדיר את הגרף להיות הגרף הבא:
שום גמדים לא יבואו
שום גמדים לא יבואו הוא ספר מאת הסופרת הישראלית שרה שילה משנת שנת 2005. הספר נערך על ידי יובל שמעוני וזכה בפרס ספיר.
עלילה
הספר מתאר עיירת ספַר בצפון הארץ בשנות ה-70 של המאה ה-20 בה חיים התושבים באימה מתמדת מפני האויב שמעבר לגבול לבנון (קל לזהות את המקום כמעלות-תרשיחא אך השם לא מוזכר בסיפור). הספר מתחיל בערב של ירי קטיושות על העיר, כשלמחורת חל יום השנה השישי לפטירתו של מסעוד דדון, מלך הפלאפל המקומי.
גרף שרייר
תכונות
כאשר לוקחים H=\{e\} (החבורה הטריוויאלית) מתקבל גרף קיילי של החבורה G ביחס ליוצרים הללו. יותר מכך, אם H נורמלית אז הגרף הוא גרף קיילי של המנה G/H.
שום גמדים לא יבואו
כתיבת הספר
בשנת 1998 החלה הסופרת הישראלית שרה שילה להתמסר לכתיבת הספר שום גמדים לא יבואו.
גרף שרייר
שימושים
כל הילוך על הגרף מהשורש לקודקוד אחר מתאים למילה בחבורה G/H. אם נקח עץ פורש של הגרף, נקבל דרך הצגה יחידה לכל איבר בעזרת היוצרים.
שום גמדים לא יבואו
כתיבת הספר
את תהליך כתיבת הספר הספר תיארה שילה:
גרף שרייר
שימושים
נניח ש-G החבורה החופשית. אז אפשר לראות שלאחר הסרת עץ פורש, לכל סדרת קשתות קיים הילוך יחיד שהולך דרכן בסדר ובכיוונים המתאימים (וזאת כיוון שיש רק דרך אחת לעבור מאחת לשנייה בעזרת קשתות מהעץ הפורש). זוהי הוכחה למשפט נילסן-שרייר, כיוון ש-H היא החבורה החופשית הנוצרת על ידי הקשתות שנותרו. יתרה מכך, מספרן הוא דרגת החבורה. מכאן אפשר לראות את דרגת החבורה H ב-G כאשר [G:H] סופי: בגרף היו תחילה קשתות (מספר הקודקודים כפול מספר הקשתות היוצאות מכל אחד) והורדנו [G:H] מהן. מכאן שנשארנו עם קשתות, ולכן.
גרף הליבה של Stallings
בהינתן גרף שרייר, אפשר לבנות ממנו את "גרף הליבה" - איחוד כל המסלולים הסגורים מהשורש לעצמו שאינם כוללים "פניית פרסה" (מעבר על קשת ומיד מעבר נוסף בכיוון השני). אינטואיטיבית, גרף הליבה הוא הגרף שנותר לאחר שמסירים את העצים.
שום גמדים לא יבואו
כתיבת הספר
לאחר תהליך כתיבה ממושך היא הגישה את הספר להוצאת עם עובד, שפרסמה אותו ב-2005 בשיתוף מפעל קסת לספרות ביכורים. הספר זכה להצלחה מסחרית יוצאת דופן, לביקורות משבחות ולמספר פרסים, ביניהם פרס ספיר, פרס קרן טובה ויצחק וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית ובפרס שרת החינוך בתחומי היצירה הספרותית.
גרף שרייר
גרף הליבה של Stallings
קיים אלגוריתם לבניית גרף הליבה של תת-חבורה, בהינתן יוצרים שלה (שמוצגים כמכפלת יוצרים של החבורה המקורית). האלגוריתם נקרא Stalling Foldings. מגרף הליבה ניתן בקלות לשחזר את הגרף המקורי, ולמעשה קיימת התאמה חחע"ל בין תתי חבורות של החבורה החופשית לגרפים שעשויים להיות גרפי ליבה (מכל קודקוד יוצאת לכל היותר קשת אחת מכל סימן ונכנסת לכל היותר קשת אחת מכל סימן, קשיר ואין קודקודים מדרגה 1).
שום גמדים לא יבואו
כתיבת הספר
הספר עובד גם למחזה על ידי רויטל איתן, שהוצג בין היתר ב-2014 בפסטיבל לבי במזרח (מוזיקה מקורית: ישראל כסיף, משחק: שנטל כהן).
גרף שרייר
גרף הליבה של Stallings
בעזרת גרף הליבה אפשר למצוא בסיס לתת החבורה ולפתור את בעיית המילה.
בנוסף, אם H,K שתי תתי חבורות של G, אז יש מורפיזם מגרף הליבה של H לזה של K אם ורק אם K היא תת-חבורה של H.
נקודת אי רציפות
באנליזה מתמטית, נקודת אי רציפות של פונקציה היא נקודה, שבה הפונקציה אינה רציפה. כלומר, הפונקציה אינה מוגדרת בנקודה זו (הנקודה אינה נמצאת בתחום הגדרתה), או שהיא מוגדרת, אך ערכי הפונקציה בסביבתה של הנקודה לא מתקרבים אל ערכה בנקודה עצמה. נהוג לחלק את נקודות אי הרציפות לשלושה סוגים, על פי גבול הפונקציה בנקודת אי הרציפות.
הגדרה פורמלית
תהא \ f פונקציה ותהא \ a נקודה. נאמר כי \ a היא נקודת אי רציפות של \ f אם (ייתכן כי \ f(a) כלל לא מוגדר). ניתן לחלק את אי הרציפות לשלושה סוגים:
דוגמאות נוספות עם ייצוג גרפי
1. בפונקציה הנקודה \,x_0=1 היא נקודת אי רציפות סליקה, משום ש- , וניתן "להפוך" את הפונקציה לרציפה על ידי הגדרתה מחדש באופן הבא:
בן לולו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קריפטונייט
מקור
השם "קריפטונייט" אוזכר ביוני 1943, בסיפור בשם "המטאור מקריפטון" בתסכית הרדיו "הרפתקאותיו של סופרמן". השחקן באד קולייר שגילם את סופרמן ביקש לצאת לחופשה, ולכן סופרמן הוכנס למלכודת קריפטונייט, ושחקן מחליף השמיע קולות אנקה מכאב למשך מספר פרקים עד שקולייר חזר לגלם את הדמות. בשנת 1949, הקריפטונייט הוצג בקומיקס ב-Superman vol.1 חוברת #61.
מתוך מאמץ להפחית את השימוש בקריפטונייט בסיפורים, כל הצורות הידועות של המינרל הפכו ל"פלדת ק'" בסיפור "סאגת הסאנדמן" משנת 1971.
באוגוסט 1993, העורכת הוותיקה והחלוצה של תור הזהב של הקומיקס דורותי וולפולק ציינה בראיון שלדעתה חוסר הפגיעות של סופרמן משעמם, ושהגיבור הראשי של חברת DC יהיה יותר מעניין עם עקב אכילס ותגובות מגוונות לשרידים מכוכב הבית שלו.
תיאוריות
בשנת 1969 העלה סופר המדע בדיוני לארי ניבן תאוריה לפיה קריפטון היה כדור דייסון או כוכב נייטרונים קפוא שהתפוצץ וכך שברים שלו מצאו את דרכם לכדור הארץ באמצעות מטר מטאורים.
בטלוויזיה
לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן
שימוש במילה
המונח "קריפטונייט" מתייחס לחולשה של אדם בדומה למונח "עקב אכילס".
פרושי דרווין
פרושי דרווין (שם מדעי: Geospizinae) הוא הכינוי שניתן ל-14 מיני פרושיים אשר השפיעו רבות על צ'ארלס דרווין בחשיבתו על הברירה הטבעית, כגורם המניע את האבולוציה של המינים. 13 מינים שוכנים באיי גלאפגוס ומין יחיד שוכן באי הקוקוס. הם תועדו לראשונה על ידי דרווין כשביקר באיי גלאפגוס במהלך המסע השני של האונייה "ביגל".
כל מיני הפרושים הם בעלי אותן מידות, פחות או יותר (אורכן כ-10–20 ס"מ). ההבדל החשוב ביותר ביניהם הוא גודל וצורת המקור. הבדל זה נובע מהעובדה שהמינים השונים הסתגלו למזון שונה. תהליך זה של פיצול מין לקבוצות בעלות מאפיינים מורפולוגיים שונים קרוי התפצלות אבולוציונית מסוג התפצלות סתגלתנית.
מיון
בעבר שויך פרוש עב-מקור לסוג Platyspiza. בעבר שויך פרוש קקטוס לסוג Cactospiza.
ישכר בער לייפר (נדבורנה)
ביוגרפיה
נולד לרבי יצחק מקאליש, בן רבי ארון לייב מפרמישלאן, בנו של רבי מאיר 'הגדול' מפרמישלאן. גדל אצל סבו רבי אהרן לייב שהתבטא עליו שהוא "בוער ככבשן לעבודת ה'".
נשא בזווג ראשון את בת רבי אהרן מברוצ'וב, ובזווג שני נישא לרחל בתו של רבי אברהם לייב בלוך מנדבורנה.
הוא הראשון במשפחת אדמו"רי פרמישלאן ששם משפחתו היה "לייפר", וממנו ואילך נקראו כך כל צאצאיו, למעט צאצאי רבי מאיר מקרעטשניף. על פי המסורת החסידית הוא כונה לייפר על שם שנהג לרוץ ולמהר לעבודת ה' (לייפר-רץ ביידיש).
רבותיו
את רוב חכמתו בתורה ובתורת הנסתר למד מרבי יצחק מראדוויל. כמו כן נסע לרבי אורי מסטרליסק.
עם זאת ברח מן השררה, והיה עוזר למלמד דרדקי, עד שהכריחו דודו רבי מאיר מפרמישלאן, להתחיל בהנהגה, ורבים נהרו לחצרו.
תפילתו הייתה מלווה בשאגות אדירות, ובקולות עזים שנשמעו למרחוק, עד מחוץ לעיר, כדרכו של רבו מסטרליסק. מדי יום ביומו, כשהיה מגיע לקריאת שמע היה נופל ומתעלף מרוב דבקות, וכך שוכב היה על הארץ אין-אונים זמן רב, ומששבה אליו רוחו שב היה וממשיך.
פטירתו
בשנת תר"ח (1848) פרצה בסביבות נדבורנה מגפת חולירה, והוא נדבק במחלה ונפטר. על פי המסורת בחסידות, במותו כיפר על בני העיר והמגפה נעצרה.
בספר "מאמר מרדכי" של בנו רבי מרדכי, מודפסים דברי תורתו של רבי ישכר בער בחלק בשם "סתרי תורה".
לולו (פירושונים)
ראו גם
}}
ג'ק סווינג חדש
ג'ק סווינג חדש או סווינגביט הוא ז'אנר מיזוג שהפיץ טדי ריילי והפך למאוד פופולרי בשנות השמונים המאוחרות עד לאמצע שנות התשעים. השפעתו, ביחד עם ההיפ-הופ, חילחלה לתרבות הפופ והפכה לצליל המוחלט של סצנת המועדונים השחורה שהומצאה בניו יורק. הסגנון, משלב את המקצב, דגימות וטכניקות הפקה של היפ הופ ודאנס-פופ ביחד עם הקול העכשווי העירוני של הרית'ם אנד בלוז. הקול של הג'ק סווינג החדש בא מתוך מקצב נענוע של ההיפ הופ שנוצר על ידי מכונת תופים ודגימות חומרה, שהיו פופולריים במהלך תור הזהב של ההיפ הופ, עם שירת רית'ם אנד בלוז בסגנון עכשווי.
את המונח ג'ק סווינג חדש טבע הסופר ויוצר הסרטים בארי מייקל קופר בכתבת שער שהתפרסמה ב"וויליג' וויס".
השפעה
אמנים רבים הושפעו מסגנון הג'ק סווינג החדש דוגמת בובי בראון וניו קידס און דה בלוק.
אלבום הג'ק סווינג החדש המצליח ביותר הוא Dangerous של הזמר מייקל ג'קסון אשר נמכר בלמעלה מ-32 מיליון עותקים.
השירים הבולטים
שירים רבים עם אלמנטים של ג'ק סווינג חדש ורית'ם אנד בלוז הגיעו לעשרת הגדולים של מצעד הרית'ם אנד בלוז של הבילבורד האמריקאי או לעשרת הגדולים של מצעד US top 100 במהלך סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
סער נתנאל
סער רן נתנאל (נולד ב-23 בדצמבר 1972) הוא פוליטיקאי ופעיל חברתי ישראלי. כיהן בין השנים 2003 ל-2008 כחבר מועצה בעיריית ירושלים, והיה חבר המועצה הראשון והיחיד עד כה בירושלים שהגדיר עצמו באופן מוצהר כהומוסקסואל.
לפני כניסתו למועצת העיר
נתנאל החל את פעילותו הפוליטית בגיל 16, במאבקים נגד כפייה דתית שאותם הוביל ארנן יקותיאלי. בתקופת לימודיו האקדמיים שימש כיו"ר תא הסטודנטים הלהט"בי של האוניברסיטה העברית, "העשירון האחר", יחד עם חגי אלעד. לאחר פרישתו מתפקידו ב"העשירון האחר" ניהל את מועדון "לילה" בירושלים, שם ערך באופן קבוע מסיבות לקהל להט"בי, ובמקביל ניהל את מועדון ה"לולו" הצמוד אליו, שהיה מיועד באופן בלעדי לקהילת הלהט"ב. שני המועדונים נסגרו בשנת 2002 לאחר שבעלי המועדון, אן-מרי ואברהם פרידלנדר, נרצחו על ידי בנם, אהרון.
חבר מועצת העיר ירושלים
בשנת 2003 התמודד נתנאל מטעם מרצ על מקום במועצת עיריית ירושלים, והפך לחבר המועצה ההומוסקסואל המוצהר הראשון בירושלים. נתנאל, ששירת בעיריית ירושלים בתקופתו של ראש העיר אורי לופוליאנסקי, התפרסם כאופוזיציונר להנהלת העירייה, החרדית ברובה, ולמדיניותה. במסגרת תפקידו הציבורי היה שותף לשורה של מאבקים כנגד התחרדות העיר. ומדיניות הנהלת העירייה, שבה ראה כפייה דתית, וקידם הליברליות בה. בין השאר פנה נתנאל לראש העיר בהצעה לקרוא רחוב בירושלים על שם מגנוס הירשפלד, תמך בביטול הקנסות שהוטלו על מוכרי החמץ בפסח. נתנאל בין המעטים במועצת העיר שהביע מחאה על אירוע חנוכת גשר המיתרים בירושלים, בו הופיעו בנות להקת המחול "מחולה" בלבוש צנוע, במקום בבגדי המחול, ועוד.
אחד ממאבקיו החשובים היה כנגד עיריית ירושלים שסרבה לאפשר קיומו של מצעד הגאווה בתחומה. נתנאל היה שותף לעתירה שהגיש הבית הפתוח כנגד עיריית ירושלים בבית המשפט המחוזי, לאחר שהעירייה לא התירה את קיום המצעד. בפסיקתו של בית המשפט המחוזי חויבה העירייה לאפשר את קיום המצעד. במאבק זה היה נתנאל אחד מאנשי הציבור המעטים בישראל שתמך בקיום מצעד הגאווה בירושלים בפומבי ובאופן עקבי.
במהלך כהונתו קיבל נתנאל מספר פעמים איומים על חייו מגורמי ימין קיצוני וגורמים חרדיים. בנוסף, נתקל רבות בהתנגדות בתוך מועצת העיר, כפי שניתן לראות בסרטו התיעודי של ניצן גלעדי, "ירושלים גאה להציג".
במקביל לעיסוקיו כחבר מועצת העיר היה נתנאל איש עסקים. החל משנת 2002 ניהל מקומות בילוי, ובהמשך פתח את הגיי באר הירושלמי "שושן 4", שנחשב אחד ממקומות הבילוי הלהט"ביים הבולטים בירושלים. המקום נסגר בשנת 2007. בשנת 2008 החליט שלא להתמודד לכהונה נוספת במועצת העיר. בשנים האחרונות עוסק נתנאל בתחום התיירות.
ז'וזה רמוס הורטה
ז'וזה מנואל רמוס-הורטה (בפורטוגזית: José Manuel Ramos-Horta; נולד ב-26 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי מזרח-טימורי המכהן כנשיאה של מזרח טימור וחתן פרס נובל לשלום.
ביוגרפיה
ראמוס-הורטה נולד בשנת 1949 בדילי, בירת מזרח טימור, לאם טימורית ולאב פורטוגלי שהוגלה לטימור הפורטוגזית דאז על ידי הדיקטטורה הסלאזרית. הוא התחנך בבית ספר קתולי, בכפר הקטן סויבאדה, שנבחר מאוחר יותר על ידי פרטילין כמפקדה לאחר הפלישה האינדונזית. מתוך אחד עשר אחיו ואחיותיו, ארבעה נהרגו על ידי הצבא האינדונזי.
ראמוס-הורטה למד משפט בינלאומי פומבי באקדמיה למשפט בינלאומי בהאג בשנת 1983 ובמכללת אנטיוכיה בג'ול ספרינגס, אוהיו, שם סיים תואר שני בלימודי שלום, בשנת 1984. הוא למד דיני זכויות אדם במכון הבינלאומי לזכויות אדם בשטרסבורג בשנת 1983. אחר כך סיים קורסים לתואר שני במדיניות חוץ אמריקאית באוניברסיטת קולומביה. הוא חבר בכיר במכללת סנט אנטוני באוניברסיטת אוקספורד מאז 1987 ומדבר שוטף בחמש שפות: פורטוגזית, אנגלית, צרפתית, ספרדית והשפה הנפוצה ביותר במזרח טימור, טטום.
קריירה פוליטית
ראמוס-הורטה היה מעורב באופן פעיל בפיתוח המודעות הפוליטית בטימור הפורטוגזית, ועקב כך הוגלה למשך שנתיים בשנים 1970–71 למזרח אפריקה הפורטוגזית. סבו, לפניו, הוגלה גם הוא, מפורטוגל לאיי האיים האזוריים, אז קייפ ורדה, גינאה הפורטוגזית ולבסוף לטימור הפורטוגזית.
ראמוס-הורטה היה ביו המתונים במנהיגות הלאומנית הטימורית המתעוררת, ומונה לשר החוץ בממשלת "הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור" שהוכרזה על ידי מפלגות תומכי העצמאות בנובמבר 1975. כמונה לשר, ראמוס-הורטה היה רק בן 25. הוא עזב את מזרח טימור שלושה ימים לפני שחיילי אינדונזיה פלשו, כדי להציג בפני האו"ם את העניין הטימורי. הוא הגיע לניו יורק כדי לפנות למועצת הביטחון של האו"ם ולהפציר בהם לנקוט בפעולה מול הכיבוש האינדונזי במהלכו ימותו כ-102,000 מזרח טימורים. ראמוס-הורטה היה הנציג הקבוע של פרטילין באו"ם בעשר השנים הבאות. חבריו באותה תקופה הזכירו שהוא הגיע לארצות הברית עם סכום כולל של 25 דולר בכיס. מצבו הכספי היה לעיתים קרובות קשה באותה תקופה; הוא שרד בחלקו בחסד האמריקאים שהתפעלו מהפוליטיקה שלו ומהנחישות שלו. יתר על כן, הוא היה חייב לנסוע ברחבי העולם כדי להסביר את עמדת מפלגתו.
בשנת 1993 הוענק פרס רפטו לתושבי מזרח טימור. שר החוץ הגולה ראמוס-הורטה ייצג את אומתו בטקס הפרס.
מ-26 ביוני 2006 עד 19 במאי 2007 כיהן כראש ממשלת מזרח טימור והיה ראש הממשלה השני של המדינה.
מ-20 במאי 2007 עד 20 במאי 2012 כיהן כנשיא. במהלך כהונתו, ב-11 בפברואר 2008, נפצע רמוס-הורטה לאחר שכוח של מורדים תקף את ביתו.
בבחירות מזרח טימור של 2022, הוא נבחר בפעם השנייה כנשיא מזרח טימור, לאחר שגבר על הנשיא המכהן פרנסיסקו גוטרש. הוא התחיל את תפקידו ב-20 במאי 2022.
פרסים והוקרה
ב-1996 זכה רמוס-הורטה בפרס נובל לשלום יחד עם קרלוס בלו על פעילותם לקראת פתרון של שלום בסכסוך במזרח טימור. אחר כך היה פעיל בקידום האמנה לפיקוח על סחר בנשק.
ב-1998 קיבל את עיטור "הצלב הגדול של מסדר החירות" של פורטוגל.
ב-2002 קיבל פרס לוחית הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים.
ב-2007 קיבל את עיטור "צווארון מסדר הנסיך אנריקה" של פורטוגל.
ב-2010 קיבל את עיטור "ידיד כבוד של מסדר אוסטרליה"
חיים אישיים
הוא גרוש מאנה פסואה פינטו, שרת המינהל הממלכתי והפנימי של מזרח טימור, איתה יש לו בן, לורו הורטה, שנולד בגלות במוזמביק.
ביג מק
ביג מק (בלועזית: Big Mac) הוא המבורגר של רשת המזון המהיר הבינלאומית מקדונלד'ס. נמכר לראשונה בפיטסבורג ב-1967 ובכלל ארצות הברית ב-1968. זהו אחד ממוצרי הדגל של החברה.
היסטוריה
הביג מק נוצר על ידי ג'ים דליגטי, זכיין של ריי קרוק שהפעיל כמה מסעדות באזור פיטסבורג. הוא הומצא במטבח הזכיינית הראשונה של מקדונלד'ס של דליגטי, הממוקמת בכביש מקנייט בעיירת רוס שבפרברים.
הביג מק עלה $0.45 (שווה ערך ל-3.45 דולר בשנת 2019) במסעדת יוניטאון פנסילבניה של דיגליטי ב-1967. הוא תוכנן להתחרות בהמבורגר ביג בוי של מסעדות ביג בוי. הביג מק התגלה כפופולרי והתווסף לתפריט של המסעדות בזיכיון בארצות הברית בשנת 1968.
מוצר
הביג מק מורכב משתי קציצות בקר 1.6 oz (45.4 גרם), "רוטב מיוחד" (גרסה של רוטב אלף האיים), חסה, גבינה, חמוצים ובצל, מוגשים יחד בלחמניית שומשום תלת-חלקית. ב-1 באוקטובר 2018, מקדונלד'ס הודיעה כי תסיר את כל החומרים המשמרים, חומרי טעם וצבע מלאכותיים מהביג מק.
הביג מק ידוע ברחבי העולם ומשמש לעיתים קרובות כסמל של הקפיטליזם והדקדנס האמריקאי. האקונומיסט השתמש בו כנקודת התייחסות להשוואת יוקר המחיה במדינות שונות - מדד ביג מק - מכיוון שהוא זמין באופן נרחב ומאפשר השוואה בין שווקים. אינדקס זה מכונה Burgernomics.
רוטב מיוחד
השם זכה לפופולריות בקמפיין פרסומי מ-1974 ובו רשימת המרכיבים בביג מק: "שתי קציצות בקר, רוטב מיוחד, חסה, גבינה, מלפפון חמוץ, בצל - על לחמניית שומשום."
רוטב ביג מק מועבר לסניפי מקדונלד'ס במיכל אטום, מוגש באמצעות "אקדח רוטב" מכויל לכמות מוגדרת בכל לחיצה
בשנת 2012, שף ההנהלה של מקדונלד'ס, דן קולדרוט, פרסם סרטון יוטיוב שחשף את מתכון הרוטב המיוחד. הרוטב מורכב ממיונז שנרכש בחנות, תבשיל חמוצים מתוק וחרדל צהוב שהוקצף יחד עם חומץ, אבקת שום, אבקת בצל ופפריקה.
בשנת 2018, מקדונלד'ס חידשה את הרוטב המיוחד על ידי הסרת אשלגן סורבט, סודיום בנזואט וסידן דיסודיום EDTA.
אריזה
הביג מק הוגש לראשונה במיכל קרטון מתקפל, אשר הוחלף למיכל קלקר בסגנון "צדפה" בסוף שנות השבעים. מיכל הקלקר הוחלף בשנת 1990, בגלל פגיעה בסביבה.
ערך ויקיפדיה כראיה משפטית
מקדונלד'ס תבעה את רשת המזון המהיר האירית Supermac's בגין הפרת סימנים מסחריים וטענה שהשם יבלבל את הצרכנים בשווקים באירופה. ב-11 בינואר 2019, משרד הקניין הרוחני של האיחוד האירופי (EUIPO) פסק לטובת Supermac's במשפט שכונה "דוד נגד גוליית". מקדונלד'ס הגישה עותק מערך הוויקיפדיה על הביג מק כחלק מהראיות שלו, אך בית המשפט מצא שערך הוויקיפדיה אינו קביל כ"ראיות עצמאיות"'''. '''
סטטיסטיקת מכירות בארצות הברית
בשנת 2007 ,דוברת מקדונלד'ס דניה פרוד, פרסמה כי בארצות הברית נמכרים 560 מיליון ביג מק בשנה, וכ-17 ביג מק נמכרים בכל שנייה.
ערכים תזונתיים לפי מיקום גאוגרפי
הביג מק הוא מוצר שמושפע ממיקומו הגאוגרפי. בארצות הברית בביג מק יש 550 קק"ל (2,300 kJ), 29 גרם שומן ו 25 גרם חלבון. באוסטרליה, ההמבורגר קטן יותר עם 493 קק"ל (2,060 ק"ג) ו-26.9 גרם שומן, אך כמויות דומות של חלבון עם 25.2 גרם, בעוד ההמבורגר היפני ממלא את המאזניים ב 557 קק"ל ו 30.5 גרם שומן. כמה חברות בנות של מקדונלד'ס מתאימות את המאפיינים הסטנדרטיים של הביג מק (מארצות הברית) לדרישות האזוריות.
קסנוקיון
קסנוקיון (שם מדעי: Xenocyon) הוא סוג או תת-סוג של 4 מינים מהסוג כלב או קרובים אליו (השבט Canini). הם חיו במהלך סוף הפליוקן עד הפליסטוקן באירואסיה ובאפריקה.