cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחכמוני (בית ספר)
תחכמוני בארץ ישראל
בית הספר הראשון בארץ ישראל שנקרא בשם זה היה בעיר יפו. באלול שנת תרס"ז עלה לארץ יוסף הלוי זליגר. הוא בא בעקבות קריאה של קבוצת בעלי בתים ביפו בראשות ר' אברהם שכביץ, שהתרשמו משיטתו הלימודית וביקשו שיקים בית ספר בעירם. עם בואו ליפו, הוא פרש את שיטת הלימוד שפיתח, בפני ועד ההורים. התוכנית התבססה על לימוד תורה ותלמוד ופירושיהם בעברית. מצד חלק מההורים הייתה לכך התנגדות עצומה "איככה אפשר לבאר את אביי ורבא בעברית זה לא ייתכן", לבסוף לאחר מאבק הוא ניצח והיה עליו לעשות לילות כימים על מנת להכשיר את המורים לעבוד לפי שיטת הלימוד שלו. הוא נתמנה למנהל החדר המתוקן שנוסד ביוזמת חברי "אחוה". וקרא למוסד בשם "תחכמוני". בית הספר הוקם בשנת 1905 כתלמוד תורה אחווה, וכעבור שלוש שנים הוסב שמו לתחכמוני. שנים ספורות לאחר מכן נזקק הציבור הדתי בתל אביב לתלמוד תורה דתי, והוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים. תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד עבור בית הספר. בית הספר השתכן ברחוב ליליינבלום, בבניין שנבנה בכספי תרומות שנאספו על ידי פעילי תנועת המזרחי.
בירושלים הוקם בית הספר תחכמוני בשנת 1909 ברחוב אתיופיה, ביוזמתם של משכילים דתיים שביקשו להקנות לבניהם "תורה עם דרך ארץ", ערכי מסורת בשילוב מדע מודרני ורעיונות ציוניים. הקמת בית הספר תחכמוני עוררה את זעמה של עדת החרדים הפרושים בירושלים ובייחוד הרבנים ובני הכוללים שראו בו חילול הקודש. למרות זאת, הראי"ה קוק המליץ "למי שרוצה שבניו יהיו יראי ד' ושומרי תורה ומצות" ללמוד בבית הספר, אולם, בהמשך הביע אכזבה מכך שהתוצאה הייתה פשרה שיש בה "מעט תורה, מעט יראת שמים, מעט השכלה, אבל רוח חיים כלליים, חיי קודש מקוריים... זה חסר".
ביוזמת המנהל מרדכי צבי אילן, המורים וועד ההורים הועבר בית הספר בשנת תרפ"ט (1929) לשכונת מקור ברוך. בית הספר תחכמוני היה מעוז הפועל המזרחי והציונות הדתית בירושלים, בו התחנכו אלפי תלמידים, בפלורליזם חברתי ודתי, הן בחבר המורים והן בקרב התלמידים, מסורתיים ודתיים כאחד. כיום בית הספר הוא חרדי. בשכונת מקור ברוך בירושלים ישנו רחוב הנושא את שם בית הספר "תחכמוני".
בבת ים הוקם, בשנות ה-30 של המאה ה-20, בית ספר "תחכמוני", הפועל כבית ספר ממלכתי דתי.
בית ספר נוסף הקרוי "תחכמוני" נמצא ברחובות, הוא בית ספר ממלכתי-דתי והוא הוקם בשנת 1946 על ידי חיים הרמן קאופמן, יליד גרמניה ויקיר רחובות.
בשנת 1952 נוסד בית ספר יסודי ממלכתי-דתי בנתניה. ישנם גם שני בתי ספר, יסודי ועל-יסודי, בשם תחכמוני, בעיר חדרה.
תחכמוני בחו"ל
בית ספר תחכמוני באנטוורפן שבבלגיה הוקם ב-1920 וקיים עד היום.
התרבות הכבארית
התרבות הכבארית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בתחילת התקופה האפיפלאוליתית בין השנים 23,000 ועד 18,000 לפני זמננו. שם התרבות ניתן לה על שם מערת כבארה השוכנת בדרום מערב כרמל, סמוך לרמת הנדיב. הארכאולוגים הבחינו שבשכבה C בממצא חומרי הקדום לתרבות הנאטופית ונתנו לו את השם התרבות הכבארית.
תאוריה של תודעה
תאוריה של תודעה, תאוריית הבינה או תאוריית המיינד (מאנגלית: Theory of mind, בראשי תיבות: ToM) היא היכולת הקוגניטיבית לייחס מצבים נפשיים – כגון אמונות, כוונות, תשוקות, רגשות, ידע – לעצמנו או לאחרים, המבוססת על היכולת להבין כי לאנשים אחרים ישנן אמונות, תשוקות, כוונות ונקודות מבט השונות משלנו. יכולת זו חיונית לאינטראקציות חברתיות יומיומיות, והיא משמשת אותנו כאשר אנו מנתחים, שופטים ומעריכים התנהגויות של אחרים. מונח זה כולל גם מרכיבים פיזיולוגיים.
ליקויים בתאוריה של התודעה יכולים להופיע אצל אנשים על הספקטרום האוטיסטי, אצל אנשים עם הפרעות אכילה גנטיות, אצל לוקי סכיזופרניה, אצל הלוקים בהפרעות קשב וריכוז, בקרב מכורים לקוקאין, בקרב אנשים עם נזק מוחי ובקרב שותי אלכוהול מכורים.
הגדרת המונח
אין עדיין מונח מוסכם שמתאים לתוכן המילה mind בלעז וגם נוח לשימוש מבחינה תחבירית. בעקבות זאת נעשה שימוש במספר שמות נרדפים לתיאור היכולת Theory of mind, למשל:
המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו
המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו (צרפתית: Musée de design et d'arts appliqués contemporains, MUDAC) הוא מוזיאון, בעיר לוזאן, שבשווייץ, שמציג מיצגים מתחום העיצוב והאמנות השימושית של העת החדשה, בדגש על מיצגים מעשרות השנים האחרונות.
תאוריה של תודעה
הגדרת המונח
המונח מדבר על "תאוריה" של תודעה משום שלבני אדם אין גישה ישירה לחוויה התודעתית של אנשים אחרים. לפיכך, כל ניסיון לייחס ידע או כוונה לאדם אחר – או אפילו לקבוע כי לאדם אחר יש תודעה או תכנים מנטליים כלשהם – הוא בגדר מודל תאורטי שאנו בונים לעצמנו. מודל זה מסייע לנו להבין ולחזות את ההתנהגות של אחרים, מתוך ההנחה שהמבנה הקוגניטיבי והרגשי שלהם דומה לשלנו.
המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו
שתיים מהתערוכות שבמוזיאון הן קבועות והשאר מתחלפות. אחת התערוכות הקבועות עוסקת בעיצובים חדישים של זכוכית והיא מוצגת בקומתו השנייה של המוזיאון. התערוכה הקבועה השנייה מוצגת במרתף והיא אוסף פריטים מצריים וסיניים שהיו שייכים לאגיפטולוג ג'ייקובס אדוארד ברגר.
המוזיאון ממוקם במבנה לשימור, שנבנה בימי הביניים. הוא מצוי במרכז העיר וגובל בכיכר הקתדרלה של לוזאן. בראשית דרכו, שימש המבנה את פקידי השלטון ובמאה ה-14 הוסב לבניין בית ספר תיכון. בהמשך, הבניין הפך לרכושו של הקנטון. בשנת 1995 החל תהליך של הפיכת המבנה למוזיאון וביוני 2000 נפתח המוזיאון לקהל.
תאוריה של תודעה
הגדרת המונח
התאוריה של התודעה יכולה להתפתח על ידי: משחקי תפקידים, תרגול שימוש והבנה בחוש הומור וסרקזם , פיתוח היכולת לשער השערות וניבויים , לתת רמזים , להסיק מסקנות , לפתוח בשיחות , לנחש , להתדיין על דעות ורגשות , לספר סיפורים , ועוד.
אחד המחקרים בנושא מראה כי פגיעה ב-cognitive TOM וב-affective TOM אינן קשורות זו לזו.
התפתחות של תאוריה של תודעה
הבנת תאוריה של התודעה נרכשת לרוב בסביבות גיל 5, לטענת חלק מהחוקרים. לשם השגת יכולת זו, נדרשות יכולות קוגניטיביות ורגשיות כגון יכולת לייצוג-על מנטלי ולהסמלה (שמתבטאות למשל במשפט כמו "דני חושב שאמא לא בבית" – המשפט לא מבטא ייצוג של המציאות, אלא ייצוג מחשבה על המציאות). יכולתו של הילד לחזות על סמך ניסיון קודם את השלב הבא בהתנהגות סביבתו, בונה בהדרגה את יכולת שימור האובייקט, מפנימה אותו ומשחררת אותו מתלות באירועים מיידיים.
התנהגויות נוספות שכל אחת מהן מייצגת אבן התפתחות מסוימת ביכולת התאוריה של התודעה, כוללות: חיקוי, הבעת רגשות, אמפתיה (על כל סוגיה), שימוש והבנה בשפת גוף, הומור וסרקזם.
בדיקה של תאוריה של תודעה
אחת הדרכים הקלאסיות לבדיקת תאוריה של תודעה אצל ילדים, היא במבחן פשוט שיצרו החוקרים וימר ופרנר בשנות ה-80, "מטלת האמונה המוטעית". במטלה זו מוצג לילד סיפור על ילד שמחזיק באמונה מוטעית (למשל, הילד מקסי חושב שהשוקולד נמצא בארון כאשר בעצם הוא נמצא במקרר); על הנבדק לזהות שהדמות במטלה תפעל בצורה שגויה על סמך אמונה מוטעית זו (מקסי יחפש את השוקולד בארון אף על פי שהנבדק יודע שהשוקולד נמצא במקרר). החוקר סיימון ברון-כהן ושותפיו יצרו גרסה דומה של מטלת האמונה השגויה, "מבחן המשימות של סאלי ואן", שהפכה לנפוצה ועל בסיסה נבנו מבחנים מורכבים נוספים.
מבחן סאלי ואן
המבחן הבודק את ה cognitive TOM. בהליך זה משתמש הבודק בשתי בובות, סאלי ואן, ומראה לילד שלסאלי יש סל ולאן יש קופסה. סאלי שמה חרוז בסל והולכת לרגע החוצה. אן לוקחת בינתיים את החרוז מהסל של סאלי ומניחה בקופסה שלה. אז סאלי חוזרת לחדר, והילד הנבדק נשאל: "איפה סאלי תחפש את החרוז שלה?" רוב הילדים עונים נכון כי היא תחפש בסל שלה, משום שלמיטב ידיעתה החרוז נותר שם אחרי שהיא הניחה אותו בסל, והיא לא יודעת שאן העבירה אותו. אך ילדים שתאוריית התודעה שלהם פגועה, כגון ילדים עם אוטיזם, לא מבינים שסאלי לא יודעת זאת, וחושבים בטבעיות כי סאלי יודעת מה שהם עצמם יודעים – שהחרוז הועבר לקופסה של אן. היה גם מחקר בו עשו את "מטלת האמונה המוטעית" על שימפנזות כדי לבדוק האם יש להם תאוריה של התודעה.
במסגרת מחקר על התאוריה של התודעה בו השתתפו 56 אנשים (26 גברים ו 30 נשים), נעשה שימוש במספר מבחנים נוספים לבחינת ה TOM של אנשים:
מבחן עיניים
מבחן זה בודק את ה-affective TOM ואת ה-Visual TOM. במסגרתו המשתתפים רואים 36 תמונות של עיניים של אדם כלשהו. המטלה של המשתתפים היא לסמן אחת מתוך ארבע אפשרויות המסמנת את האפשרות המתאימה ביותר למה שאותו אדם כנראה הרגיש או חשב על סמך התמונה – דוגמות לאפשרויות: שובבות, נחמה, מוטרד.
מבחן קריקטורה
מבחן את זה בודק את ה-cognitive TOM + Visual TOM. במסגרתו המשתתפים רואים 35 תמונות מצוירות, וצריכים לומר מהי המשמעות של כל תמונה. זה בדק את היכולת שלהם לזהות "אמונה מוטעית" ו "בורות" לאחת או יותר מהדמויות שבתמונות המצוירות. . למשל: "הצייד חושב שהוא צד את הטיגריס (אמונה שגויה), ושם כמה מלכודות. הוא לא מבין (בורות), שהטיגריס מאחוריו, והצייד הוא זה שהטיגריס הולך לצוד".
מבחן סיפורי פס שווא
מבחן זה בודק את ה-affective TOM + Auditory TOM. במסגרתו המשתתפים מקשיבים ל 10 סיפורים וצריכים לתת תשובה לשאלה על כל סיפור – האם דמות כלשהי בסיפור אמרה משהו מביך או משהו שהיא לא הייתה אמורה להגיד? סיפור לדוגמה – "בעלה של הלן ארגן מסיבת יום הולדת, הזמין את חברתו שרה לסייע, ואמר לה לא לספר להלן כי המסיבה הייתה הפתעה. בזמן שהלן צפתה בשרה, שרה הקיאה קפה על שמלה שהיה מונח על כיסא. 'אוי לא!', אמרה שרה. אני תכננתי ללבוש את זה למסיבת יום ההולדת שלך".
מבחן סיפורים מוזרים
מבחן זה בודק את ה-cognitive TOM + Auditory TOM. גם במסגרת מבחן זה המשתתפים מקשיבים ל-10 סיפורים וצריכים לתת תשובה לשאלה על כל סיפור. רק שהפעם השאלות עוסקות בסיבה שהדמויות בסיפור אמרו מה שאמרו. סיפור לדוגמה – "ג'ודי הביאה שמלה חדשה למסיבת יום ההולדת שלה. אמא שלה יודעת כמה ג'ודי מצפה למסיבת יום ההולדת שלה, וכמה מאמץ היא השקיעה כדי למצוא את השמלה הטובה ביותר. אבל היא לא אוהבת את השמלה הטובה ביותר של ג'ודי. כששאלה ג'ודי את אמא שלה האם היא אוהבת את השמלה הטובה ביותר שלה, ענתה אמא ש'זה חביב, את נראית מהמם'".
במחקר שהשתמשו בו בארבעת המבחנים הנ"ל, מצאו כי הייתה קורלציה גבוהה יותר בשימוש ב-cognitive TOM ו-affective TOM, מאשר ב-auditory TOM ו-visual TOM.
תאוריה של התודעה והספקטרום האוטיסטי
מרבית החוקרים טוענים כי פגיעה ביכולת לתאוריה של התודעה, היא אחד המאפיינים המרכזיים של ילדים ובוגרים הלוקים בתסמונות הרצף האוטיסטי. עקב כך, הלוקים באוטיזם קלאסי או בתסמונת אספרגר עשויים להתקשות בקריאת כוונות אחרים והסברת התנהגותם או רגשותיהם, בחיזוי התנהגות האחר, בהבנת האופן בו משפיעה התנהגותם שלהם על רגשות האחר, בהבנת נורמות ההתנהגות המצופות מהם, בהעמדות פנים ועוד – קשיים שיוצרים התנהגויות לא מותאמות, חוסר אמפתיה, חוסר הבנה של נורמות והתרחשויות באינטראקציות החברתיות, ולבסוף העדפה של הימנעות מחברת אחרים. עם זאת, ישנן מספר עדויות לכך שפגיעה זו ב-Theory of mind היא מעט פחות חמורה בקרב הלוקים באוטיזם בתפקוד גבוה בעלי IQ גבוה במיוחד, אך עדיין קיימת. נראה כי חלקם מצליחים במבחנים שבודקים תאוריה של תודעה ממעלה ראשונה (למשל יכולים להגיד באופן מותאם מה הם חושבים שהזולת חושב), אך לא במשימה מורכבת יותר של יכולת ממעלה שנייה (למשל מתקשים בשאלה מה הם חושבים שהזולת חושב שהם חושבים). – כך למשל, באחד הניסויים שנעשו בנושא, בו מבחן "מטלת האמונה המוטעית" בוצע על כמה עשרות ילדים המאובחנים על הספקטרום האוטיסטי, ובמקביל על שיעור זהה של ילדים שאינם מאובחנים על הספקטרום האוטיסטי – 86% מהאוטיסטים בגילאי 6–9 צלחו את המבחן, בעוד בקבוצת הביקורת, 94% מהילדים בגיל 5–6 צלחו את המבחן – וזהו אחד ממגוון מחקרים קיימים (נכון ל-2020) המצביעים על כך שלאנשים על הספקטרום האוטיסטי יש פגיעה ביכולת לתאוריה של התודעה.
מבחן נוסף לבדיקה של ה-TOM ומציאת הפגיעה בה אצל אנשים עם ADHD, ASD וכו', נקרא TOMI-2.
תחת (אתר מקראי)
תָּחַת הוא אתר מקראי מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע ב
משמעות השם
התרגום המיוחס ליונתן מתרגם, ונראה שהוא מפרש ש"תחת" אינו שם המקום אלא תיאור המוסב על מקהלות הקודם לו, כלומר המקום שמתחת למקהלות.
קבר יאסון
קבר יאסון הוא קבר מתקופת בית המקדש השני המצוי ברחוב אלפסי בשכונת רחביה שבירושלים. הקבר מצוי במרכז "עיר המתים" של ירושלים בתקופת הבית השני, אשר התפשטה אל מחוץ לחומות העיר ושרידיה נמצאים בחפירות בכל רחבי האזור וגם בשכונת רחביה - על אם הדרך שהובילה בעבר לעיר יפו. הקבר התגלה בפברואר 1956 במהלך פרויקט בינוי, ביוזמתו של הקבלן מוריס רג'ואן, במהלך פיצוץ סלעים שנועד לפלס את הקרקע לבניית בניין ברחוב אלפסי 10. לאחר שהוחלט לשמר את המקום קיבל הקבר את מספר הבניין שהיה אמור להיבנות במקום. נכון לשנת 2020, החצר פתוחה כחלק מגן ציבורי, אך מבנה הקבר עצמו חסום בסורגים ללא אפשרות כניסה.
מבנה הקבר
הקבר כולל מדרום לצפון, מבוא, חצר חיצונית וחצר פנימית, ופרוזדור שנפתח לשני חדרים: האחד במערבו, בעל עשרה כוכי קבורה, והאחד בצפונו, שנועד לליקוט עצמות.
כתובות בקבר
בקבר התגלו מספר כתובות וציורי קיר, ביניהן ציור המתאר ספינות (ככל הנראה ספינות סוחר). על סיפון אחת הספינות מופיע אדם - ושמו מוזכר בכתובת סמוכה - יאסון, שהיה ככל הנראה סוחר או בעל צי סוחר.
על קיר הפרוזדור, מעל פתח חדר הקבורה חרותה בקיר דמות אייל רובץ בעל קרניים מפוארות. על קיר הפרוזדור המוביל אל הקבר רשומה כתובת פחם בשפה הארמית על קיר הקבר. תרגומה לעברית כדלקמן:
במערת הקבר מופיעה כתובת בת שתי שורות בשפה היוונית שרק הראשונה בהן ניתנת לפענוח: "שמחו אתם החיים". מצב שימור הכתובות הוא בכי רע, ונכון לתחילת המאה העשרים ואחת לא ניתן להבחין ברובן.
ממצאים שהתגלו בקבר
במהלך החפירה הארכאולוגית שבוצעה בקבר על ידי הארכאולוג לוי יצחק רחמני מטעם רשות העתיקות, נתגלו במהלך פינוי והרחקת המפולת מהאתר מטבעות שונים מתקופת ממלכת החשמונאים; מטבעות מימי אלכסנדר ינאי ויוחנן הורקנוס, וכן מימי הורדוס, המתוארכים למאה הראשונה לפני הספירה, ומטבעות מתקופת שלטון הנציבים הרומיים, מהמאה הראשונה לאחר הספירה.
Circle Chart
Circle Chart (לשעבר Gaon) הוא אתר אינטרנט שהושק על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני ובחסות משרד התרבות, הספורט והתיירות בדרום קוריאה, במטרה ליצור מצעדי פזמונים לאומיים לקוריאה הדרומית, בדומה למצעדי הבילבורד של ארצות הברית, ולמצעדי אוריקון של יפן. אתר האינטרנט הושק רשמית ב-23 בפברואר 2010.
מצעדי פזמונים
לכל המצעדים יש דירוג של טופ 100. עד אמצע 2014, ומ-2018 עד היום, למצעדי הדיגיטל, הסטרימינג, ההורדות הדיגיטליות והקריוקי יש דירוג של טופ 200.
פלטפורמת פיתוח No Code
פלטפורמת פיתוח אל-קוד היא פלטפורמת מחשוב מבוססת פיתוח בהפשטה גבוהה, המנגישה יכולות פיתוח והרצת יישומים למפתחים שאינם תוכניתנים.
פלטפורמת פיתוח אל-קוד היא תשתית המספקת למפתחי מערכות מידע כלים למימוש יישומים או אפליקציות, ללא צורך בתכנות.
יישומים אלו נבנים בעזרת ממשקים גרפים, תצורות מוכנות מראש, מנועי חוקים וממשקי תוכנה, וזאת במקום התכנות המסורתי של כתיבת קוד בשפה פורמלית.
פלטפורמות אלו מצטיינות בעיצוב ופיתוח של יישומים כגון מסדי נתונים, תהליכים עסקיים או יישומי רשת.
הפיתוח ב-NCDP מייתר, ברמת היישום (Application), את הצורך בתוכניתני צד שרת, מסדי נתונים ותוכניתני צד לקוח, באשר פיתוח אל-קוד עושה שימוש בהפשטה גבוהה של כלי מחשוב לפתרון בעיות, כולל מנועי חוקים, קשרים פנימיים וחיצוניים מן המוכן, תבניות לשאילתות מסד נתונים ועוד. הצורך במעצבי ממשק גם הוא פוחת, משום שפלטפורמות אל-קוד מציעות ממשקי עיצוב פתרונות העושים שימוש רב בכלים, תבניות עיצוב, ותרשימי זרימה מן המוכן.
כתוצאה מכך, המפתחים הטיפוסיים של פתרונות אל-קוד הם מנתחי מערכות, ולא מתכנתים. מנתחי מערכות קרובים למשתמשים העסקיים, וקשובים לצרכיהם. בעוד התוצרים שלהם, במתודולוגיות פיתוח מסורתיות (ראה להלן), היו רק הצעד הראשון בשרשרת הפיתוח, פלטפורמות אל-קוד מאפשרות להם לממש פתרון בפרקי זמן קצרים יותר – הן ברמת אבטיפוס, והן ברמת יישום ארגוני שלם, מקושר, בדוק ומאובטח.
משתמשים עסקיים בעלי אוריינות במערכות מידע (הקרויים גם Citizen developers, או Power Users) יכולים גם הם לבנות, לשנות, ולתחזק פתרונות אלו במינימום הזדקקות למפתחים מקצועיים.
מאפיין נוסף של פלטפורמות אל-קוד, בדומה פלטפורמת פיתוח Low code, הוא, שאחסון הנתונים ועיבודם מתבצעים בענן (הציבורי או הפרטי) בעוד המשתמש ניגש אל המערכת לצפייה ולעריכה באמצעות דפדפן, הטוען קוד html ו-JavaScript על גבי מחשב PC או התקן נייד.
היתרון של NCDP הוא במיידיות שבה המשתמש העסקי רואה את הפתרון לצרכיו, מבלי שזה יעבור שרשרת של אפיון עסקי >> אפיון טכני >> פיתוח >> עיצוב >> בדיקות, הטיפוסית לתהליכי פיתוח מסורתיים, כולל הפרדיגמה הקרובה ביותר, פלטפורמות הפיתוח Low Code.
כך מתאפשר מענה מהיר ואיכותי לצורכי המחשוב הגדלים של ארגונים בכל העולם, החווים טרנספורמציה דיגיטלית המעמיסה על מחלקות ומנהלי מחשוב עומס גובר והולך של מטלות ודרישות.
מבנה
פלטפורמות אל-קוד מאופיינות בארכיטקטורת שרת-לקוח טיפוסית, הנחלקת לשניים:
צד שרת:
צד לקוח:
תכונות
לפלטפורמות אל-קוד מאפיינים ותכונות משותפים, המאפשרים הקמה, ועריכה של יישומונים ללא כתיבת קוד פורמלי.
הבדל מפרדיגמת ה-Low Code
אל-קוד (No Code) היא פרדיגמת פיתוח המהווה מימוש מתקדם של פרדיגמת ה-Low Code.
פרדיגמת No Code מאפשרת למשתמשים לבנות אתרי רשת, יישומי רשת, אפליקציות מובייל ללא שימוש בתכנות באמצעות הקלדת קוד טקסטואלי.
פרדיגמת האל-קוד מסתירה, כברירת מחדל, את קוד המחשב מהמפתח.
היא מאפשרת, באמצעות הפשטה של ישויות וקשרים לבנות את בסיס הנתונים באמצעות ממשק משתמש גרפי, ומאפשרת ליצור את ממשק המשתמש למשתמש הסופי.
פלטפורמות פיתוח No Code עושות שימוש נרחב בפרדיגמה זו, ומוסיפות לה תכונות של אחסון, ניהול משתמשים, אבטחה, במודל של מחשוב ענן או בהתקנה מקומית על שרתי הלקוח.
סוגי פלטפורמות אל-קוד
קיימים מספר סוגים של פלטפורמות אל-קוד, הנחלקים על פי ייעודן.
גילה חסיד
גילה חסיד (נולדה ב-23 בפברואר 1959) היא זמרת, פסנתרנית, מלחינה ומנצחת חבורות זמר.
ביוגרפיה
חסיד נולדה בישראל, למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב, שירתה בתיאטרון צה"ל. למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. ניהלה מוזיקלית את תוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן", עם ירון לונדון ורבקה מיכאלי.
חסיד הופיעה בין היתר בפסטיבל קלאסי-קאמרי 2005, במופע משותף עם התזמורת הקאמרית הישראלית, במופע יווני בפסטיבל ישראל 2004, ושרה כסולנית במופעי הפסטי-לאדינו בליווי התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
כיום היא מופיעה במופעי יחיד, וכן במסגרת הרכבי ג'אז שונים ובמופעים משותפים עם אלי גורנשטיין, משה בקר, רבקה גור, דודו זר, גדעון שמר, חני ליבנה, מרגלית טובי, נתן סלור ועוד.
האן וואנג-סונג
האן וואנג-סונג (בקוריאנית: 한광성; נולד ב-11 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן צפון קוריאני המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
וואן-סונג התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל פיוניאנג סיטי מליגת העל של קוריאה הצפונית. ב-10 במרץ 2017 חתם בקליארי מהסרייה א'. ב-2 באפריל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ובכך הפך לצפון קוריאני הראשון בסרייה א'. שבוע לאחר מכן, הבקיע וואנג-סונג את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 נגד טורינו. ב-13 באפריל האריך את חוזהו בקבוצה עד שנת 2022.
ב-7 באוגוסט 2017 הושאל לפרוג'ה מהסרייה ב'. ב-27 באוגוסט הבקיע שלושער בניצחון 1-3 נגד וירטוס אנטלה. ב-1 בפברואר 2018 חזר לקליארי.
ב-15 באוגוסט 2018 הושאל בשנית לפרוג'ה.
ב-3 בספטמבר 2019, הושאל ליובנטוס והצטרף לקבוצה הצעירה מהסרייה ג'.
ב-2 בינואר 2020, יובנטוס רכשה את כרטיס השחקן של הקבוצה תמורת 3.5 מיליון אירו, אך כעבור חמישה ימים חתם בא-דוחייל מליגת העל הקטרית תמורת 5 מיליון אירו.
ב-29 בספטמבר 2020, פרסם האו"ם כי העברתו של האן לא-דוחייל, היא הפרה של הסנקציות שהוטלו על קוריאה הצפונית ועל השחקן לחזור למולדתו.
קריירה בינלאומית
וואנג-סונג שיחק בצעירותו בכל נבחרות הנוער של קוריאה הצפונית. ב-6 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד. וואנג-סונג השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019.
מהירות האור
מהירות האור היא המהירות של האור וכל קרינה אלקטרומגנטית אחרת בתוך ריק. המהירות היא 299,792,458 מטרים לשנייה, כלומר בערך 300,000 קילומטרים לשנייה, שהם כ-1,080,000,000 קילומטר לשעה. מקובל לסמן את מהירות האור באות c - קיצור של המילה הלטינית "celeritas" שמשמעה "מהיר". המטר הסטנדרטי הוגדר ב-1983 על פי מהירות זו.
התנהגות האור
על פי תורת היחסות הפרטית של איינשטיין מהירות האור בריק היא הגבול העליון למהירות שבה יכולים חלקיק או אנרגיה לנוע. מהירות האור בריק היא קבועה בעוד שהזמן והמרחב הם יחסיים. חלקיקים חסרי מסה כדוגמת הפוטון נעים בריק במהירות האור, בעוד חלקיקים בעלי מסה יכולים רק להתקרב אליה.
בשנת 1887 הוסק מתוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי שמהירות האור בכיוון תנועתו של כדור הארץ ומהירות האור בכיוון ניצב לתנועת כדור הארץ הן זהות. ממצא זה סותר את המכניקה הקלאסית, וגרם למבוכה רבה בשעתו. בסופו של דבר הוא הוסבר באלגנטיות על ידי תורת היחסות הפרטית על פיה מהירות האור קבועה עבור כל הצופים הנמצאים במערכות ייחוס אינרציאליות בלא קשר למהירות בה הם נעים זה ביחס לזה, כשהמסקנה המתחייבת מכך היא שהזמן איננו אחיד לכולם.
מהירות האור מתקבלת ממשוואות מקסוול כמהירות ההתקדמות של קרינה אלקטרומגנטית, ללא תלות בכיוון או במערכת ייחוס. מקסוול הראה שמהירות האור בריק נתונה על ידי כאשר \epsilon_0 הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק ו־\mu_0 הוא מקדם המגנטיות של הריק. איינשטיין הסיק מכך שמהירות האור היא חוק טבע שאינו משתנה במעבר בין מערכות ייחוס אינרציאליות.
אולם, על פי איינשטיין, מהירות האור משתנה בהכרח בהשפעת שדה כבידה שכן התנועה של קרן אור במסלול עקום בהשפעת שדה כבידה יכולה להתרחש אך ורק אם מהירות ההתקדמות משתנה עם המיקום. לכן, לתורת היחסות הפרטית יש תוקף רק ככל שניתן להתעלם מהשפעותיהם של שדות כבידה על התופעה.
מעבר של מהירות האור
לא ניתן לעבור את מהירות האור בריק, אך בתווכים שונים ייתכנו חלקיקים שיעברו את מהירות האור באותו התווך.
מדידות אסטרונומיות
בשנת 1671, לאחר שסיים את לימודיו בקופנהגן, הצטרף אולה רמר למצפה הכוכבים של אורניבורג באי השוודי ון שבקרבת קופנהגן. במהלך מספר חודשים, צפו רמר וז'אן-פליקס פיקאר בקרוב ל־140 ליקויי ירח של איו, ירחו של כוכב הלכת צדק, בזמן שבפריז צפה באותם ליקויים ג'ובאני קאסיני. על ידי השוואת זמני הליקויים, חושב ההפרש בין קו האורך של פריז לזה של אורניבורג.
מספר שנים קודם לכן, בין השנים 1666 ו־1668, צפה קאסיני בירחיו של צדק ומצא אי־התאמות במדידות שלו, שהובילו למסקנה שלאור יש מהירות סופית. בשנת 1672 הגיע רמר לפריז והמשיך לצפות בירחיו של צדק כעוזרו של קאסיני. רמר הוסיף את תצפיותיו לאלה של קאסיני, והבחין בכך שהזמנים בין הליקויים (בעיקר אלה של איו) נעשו קצרים יותר ככל שכדור הארץ התקרב לצדק, וארוכים יותר ככל שכדור־הארץ התרחק ממנו. קאסיני פרסם מאמר קצר באוגוסט 1675 שבו כתב:
באופן מוזר, קאסיני נטש את ההסבר שסיפק, ורמר אימץ אותו והחליט להוכיח את נכונותו, בעזרת מספר תצפיות שהוא ופיקאר ביצעו בין השנים 1671 ו־1677. רמר הציג את תוצאותיו בפני האקדמיה הצרפתית למדעים, והרעיון סוקר זמן קצר לאחר מכן על ידי כתב אנונימי במאמר קצר. המאמר הראה שהכתב לא הבין את דבריו של רמר, וכשהלה ניסה לכסות על אי הבנתו, הוא בלבל ושיבש את הסברו של רמר. עם זאת, רק הדוגמאות המספריות שהופיעו במאמר היו הגיוניות: 40 הקפות של איו, הנצפות על כדור־הארץ כל 42.5 שעות כל אחת (בסך הכל כ־70 יום), כאשר כדור־הארץ מתקרב לצדק, קצרות ב־22 דקות מאשר 40 הקפות של איו הנצפות כאשר כדור־הארץ מתרחק מצדק. הודות לכך, רמר הסיק שהאור יעבור מרחק, שאותו עובר כדור־הארץ במהלך 80 הקפות של איו, ב־22 דקות. הדבר מאפשר לחשב את התוצאה שרמר הגיעה אליה בתצפיתו: היחס בין מהירות האור לבין המהירות שבה כדור־הארץ מקיף את השמש הוא 22 /60 *80 * 42.5 ~ 9,300. חישוב מודרני שיבוצע בתחילת המאה ה-21 יניב תוצאה העומדת על כ־10,000.
רמר לא חישב את היחס הזה, ולמעשה אף לא חישב את מהירות האור, אך רבים אחרים חישבו מהירותו על סמך המידע שלו. הראשון היה כריסטיאן הויגנס. לאחר הצלבה עם נתוניו של רמר והפקת מידע נוסף, הסיק הויגנס שהאור עובר בשנייה אחת מרחק פי 16 ו־2/3 מקוטרו של כדור־הארץ. הוא פירש לא נכונה את הערך של 22 הדקות בתור הזמן שאורך לאור לעבור את קוטר מסלולו של כדור הארץ.
קביעתו של רמר שמהירות האור היא סופית לא התקבלה עד למדידות שערך ג'יימס ברדלי בשנת 1727. באמצעות מדידת אברציה כוכבית גילה ברדלי כי מיקומם הנראה של הכוכבים בשמיים משתנה לפי כיוון תנועתו של כדור־הארץ. ההסבר לתופעה זו נובע מחיבור וקטורי של מהירות האור מהכוכבים למהירות המשיקית בה נע הצופה ביחס לכוכבים.
בשנת 1809, שוב באמצעות תצפיות על איו, והפעם הודות לתצפיות מדויקות יותר ויותר, דיווח האסטרונום ז'אן-בטיסט ז'וזף דלאמבר שהזמן שאורך לאור לנוע מהשמש לכדור־הארץ עומד על 8 דקות ו־12 שניות. אם המדידות של היחידה האסטרונומית (המרחק בין הארץ לשמש) היו מדויקות, הדבר אומר שמהירות האור עומדת על מעט יותר מ־300,000 קילומטר לשנייה.
מדידות פיזיקליות
הפיזיקאי הצרפתי ארמן איפוליט פיזו היה הראשון שחישב את מהירות האור על כדור הארץ, זאת באמצעות ניסוי פיזיקלי מתוכנן.
פיזו העביר קרן אור דרך גלגל שיניים מסתובב, הקרן עברה שמונה קילומטרים עד שהגיעה למראה שהחזירה אותה לגלגל השיניים, שבמשך אותו זמן הסתובב מהר מספיק כדי שהקרן תחלוף בפער הבא של השיניים ותגיע לעינו של הצופה. כדי לחשב את מהירות האור יש לסובב את גלגל השיניים במהירות נכונה שבה הקרן החוזרת מהמראה עוברת בפער בין השיניים במקום לפגוע בשן עצמה. על ידי חלוקת המרחק שהקרן עברה בזמן שלוקח לגלגל השיניים להסתובב מרחק של שן אחת, חושבה מהירות האור להיות 315,000 קילומטר לשנייה, סטייה של כ-5% מהערך הנכון.
הניסוי של פיזו למדידת מהירות האור במים נחשב כ"מסמר האחרון בארון המתים" של מודל החלקיקי של האור של ניוטון. מודל זה חזה שתנועת האור במים היא מהירה יותר מאשר באוויר. פיזו הראה שמהירות האור במים נמוכה מבאוויר, על ידי כך שהניח צינור מלא מים בנתיב האור.
בשנת 1850 תכננו פיזו ולאון פוקו את מנגנון פיזו-פוקו שהיה שכלול של המתקן של פיזו. במהלך הניסוי, אור מוחזר ממראה מסתובבת, לעבר מראה נייחת המוצבת במרחק 35 קילומטר ממנה. המראה המסתובבת מתקדמת מעט בזמן שלוקח לאור לעבור מהמראה המסתובבת לנייחת וחזרה, והשתקפות האור מוסטת ביחס למקור האור, בזווית קטנה אך ניתנת לגילוי. ניתן לחשב את מהירות האור כאשר יודעים את המהירות הזוויתית של המראה המסתובבת, המרחק בין שתי המראות והזווית שנצפתה בניסוי.
המטר ומערכת היחידות הבינלאומית
במקור הוגדר המטר בשנת 1791 על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים כחלק ה-10,000,000 של המרחק על פני כדור הארץ מהקוטב הצפוני עד לקו המשווה לאורך המרידיאן של פריז. ב-1795 אימצה צרפת את המטר כיחידה הרשמית למדידת מרחק. חוסר ודאות בנוגע לדיוקה של מדידת המרחק הנדון הוביל את הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות להגדיר מחדש את המטר בשנת 1889 כמרחק בין שני פסים על מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום.
הגדרות אלה סובלות מבעיות שונות - בעיה אחת היא שקשה למדוד מרחקים בדיוק רב כאשר הדבר מבוסס על מוט או היקף כדור הארץ. מוט מתכת עלול להגנב או להאבד. בנוסף, הגדרות אלה עלולות להשתנות עם הזמן - למשל מוט המתכת מתפשט ומתכווץ בהתאם לטמפרטורה, ואפילו בהיקף כדור הארץ עלולים לחול שינויים זעירים עם הזמן.
בשנת 1960, בעקבות פיתוח הלייזר, שונתה ההגדרה פעם נוספת בכנס ה-11 למידות ולמשקלות לפי אורכי גל של קו הפליטה הכתום-אדום של האיזוטופ קריפטון-86. ב-1983 הכנס הכללי למידות ומשקולות הגדיר מחדש את המטר לפי המרחק שעובר האור בריק במשך זמן נתון. המטר מוגדר כמרחק שעובר האור בריק, בזמן של 1/299,792,458 שנייה.
שנת אור ויחידות אסטרונומיות
מאז המאה ה-20 נהוג להגדיר מרחקים אסטרונומיים ביחידות מידה המבוססות על מהירות האור. מכיוון שמהירות האור היא קבוע אוניברסלי, הרי שגם המרחק שעובר האור ביחידת זמן כלשהי הוא קבוע שיכול לשמש כיחידת מידה. בנוסף מידות אלה מפשטות את מדידת המרחקים האסטרונומיים, שנמצאים בטווחים גדולים לאמות מדידה מקובלות כמו קילומטרים.
הגדלים הבאים הם יחידות מידה שימושיות באסטרונומיה ומשמשות למדידת מרחקים אסטרונומיים:
דקת אור - המרחק שהאור עובר בדקה. (לדוגמה: השמש רחוקה מאיתנו 8.312 דקות אור)
איבון מינטון
איבון פיי מינטון (באנגלית: Yvonne Fay Minton, נולדה ב-4 בדצמבר 1938) היא זמרת אופרה אוסטרלית. קולה הרבגוני מאפשר לה להופיע בתפקידי סופרן, מצו סופרן או אלט.
חייה
מינטון, ילידת סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, קיבלה מלגה ללימודי פיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני. היא זכתה בפרס אייסטדפוד הלאומי בקנברה ובעוד כמה וכמה תחרויות שירה. היא הייתה לאחת מזמרות האלט המובילות באוסטרליה והרבתה להופיע ברדיו ובטלוויזיה ועם תזמורות סידני וקווינסלנד.
איבון מינטון עזבה את אוסטרליה בשנת 1961 להמשך לימודיה בלונדון. באותה שנה זכתה בפרס קתלין פרייר כקונטראלט הטובה ביותר בתחרות זמרה בינלאומית בדן בוס בהולנד. תפקידה הגדול הראשון באנגליה היה כ"מגי דמפסטר" בהצגת הבכורה של "הצגה של איש אחד" מאת ניקולאס מו.
כעבור זמן קצר הייתה לחברה מן השורה בלהקה של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. מאז הופיעה עם רוב התזמורות החשובות באנגליה ובבתי אופרה ברחבי אירופה וארצות הברית.
כמו כן הופיעה בפסטיבל ביירוית ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 1972 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד "אוקטביאן" ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס. בשנת 1979 קיבלה תואר כבוד של האימפריה הבריטית על תרומותיה למוזיקה. בהקלטת "נורמה" של בליני משנת 1965 שרה מינטון בתפקיד "קלוטילד", בחברת דקה. כמו שקרה כמעט לכל שאר משתתפי ההקלטה הזו, דהתה גם הופעתה בזוהר המסנוור של ג'ואן סאת'רלנד ומרילין הורן. הופעתה, לאמיתו של דבר, הייתה מן המיטב שבמיטב.
קרוזיירו דו סול
קרוזיירו דו סול (בפורטוגזית: Cruzeiro do Sul) היא עיר במערב מדינת אקרי שבברזיל. מצפון גובלת קרוזיירו דו סול במדינת אמזונאס ומדרום היא גובלת בפרו.
הפעילות הכלכלית העיקרית בעיר היא ייצור גומי וענפי הכלכלה הנוספים הם גידול קסאווה, קפה ואורז. את העיר משרת נמל תעופה שהוא המערבי ביותר בברזיל שפועלות בו טיסות בלוח זמנים סדיר.
ננסי וייק
ננסי גרייס אוגוסטה וייק (באנגלית: Nancy Grace Augusta Wake; 30 באוגוסט 1912 - 7 באוגוסט 2011), הידועה בכינוייה "העכברה הלבנה" ("The White Mouse") שירתה כסוכנת בריטית במהלך חלקה האחרון של מלחמת העולם השנייה. וייק הייתה דמות מובילה ב"מאקי", אחת מתנועות ההתנגדות הצרפתית ואף לחמה לצד הכוחות. וייק היא האישה המעוטרת ביותר מקרב חיילות צבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
וויק התגוררה במרסיי עם בעלה התעשיין הצרפתי, אנרי פיוקה (Henri Fiocca), כשהמלחמה החלה. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, הפכה וויק לשליחת רשת ההברחה של, ארגון התנגדות מרכזי בצרפת. במסגרת תפקידה בארגון, היא עזרה לאנשי התעופה של בעלות הברית להתחמק מהילכדות ברשת הגרמנים ולברוח לספרד הנייטרלית. בשנת 1943 נודע לגרמניה על פעילותה והיא ברחה לספרד והמשיכה לבריטניה. בעלה לא הצליח להמלט והוצא להורג על ידי הגרמנים.
לאחר הגעתה לבריטניה הצטרפה וויק למנהלת המבצעים המיוחדים (SOE) בשם הקוד "הלן". בלילה בין 29 ל-30 באפריל 1944 צנחה וויק יחד עם עוד 3 חברים לצוות לאזור אלייה בצרפת הכבושה כדי לסייע במשא ומתן בין הארגון לבין כמה קבוצות מאקי. שם השתתפה בקרב בין המאקי ליחידה גרמנית ביוני 1944. לאחר ההפסד בקרב, היא סיפרה כי רכבה על אופניים לאורך 500 ק"מ כדי לשלוח דו"ח מצב למנהלת המבצעים בלונדון.
לוויק הוענקה מממשלת בריטניה, מדליית החירות מממשלת ארצות הברית, ואות לגיון הכבוד הצרפתי, וכן מדליות מאוסטרליה ומניו זילנד. בשנת 1985 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "העכבר הלבן", הכותרת נגזרה מהכינוי שלדבריה הדביקו לה הגרמנים.
נעוריה וחינוכה
וייק נולדה בשנת 1912 בולינגטון שבניו זילנד. היא הייתה הצעירה מבין ששת ילדי המשפחה. ב-1914, בהיותה בת שנתיים, עברה משפחתה להתגורר בסידני, אוסטרליה. מאוחר יותר עזב אביה, צ'ארלס וייק, את המשפחה ושב לחיות בניו זילנד כשהוא מותיר את אימה, אלה וייק (1874–1968) לטפל בששת ילדיהם. ננסי למדה בבית ספר לבנות North Sydney Girls High School ובגיל 16 ברחה מביתה ועבדה כאחות. לאחר מכן, עם ירושה של 200 פאונד מצוואת דודתה, יצאה לבדה לניו יורק ומשם ללונדון, שם הכשירה עצמה כעיתונאית. בשנות השלושים עבדה בפריז.
חברות ב״פאט או'לירי״
בשנת 1937, בזמן שעבדה כעיתונאית, נפגשה ננסי וייק עם תעשיין צרפתי עשיר בשם אנרי אדמונד פיוקה (1898–1943), ונישאה לו ב-30 בנובמבר 1939. כשפלשה גרמניה היא התגוררה במרסיי שבצרפת. בתחילת המלחמה שימשה ווייק כנהגת אמבולנס תוך שימוש בכישוריה כאחות. בשנת 1940, הצטרפה לרשת ההברחה של קפטן איאן גארו, "קו פאט או'לירי". וייק הצליחה תמיד לחמוק מלכידה ובגלל זה אנשי הגסטפו כינו אותה "העכבר הלבן". פעילותה המחתרתית חייבת הייתה להיות זהירה וחייה היו תמיד בסכנה, שכן הגסטפו האזינו לטלפון שלה ויירטו את הדואר שלה.
בנובמבר 1942 כבשו חיילי הוורמאכט את צרפת של וישי לאחר שהתחיל מבצע לפיד של בעלות הברית לכיבוש צפון אפריקה מידי הגרמנים. זה נתן לגרמנים ולגסטפו גישה בלתי מוגבלת לכל אזור 'צרפת של וישי' והפך את החיים שם למסוכנים מדי עבור וויק. כשנחשפה רשת ההברחה באותה שנה היא החליטה לברוח מצרפת. בעלה, אנרי פיוקה, נשאר מאחור. מאוחר יותר הוא נתפס, עונה והוצא להורג על ידי הגסטפו.
וויק תיארה את הטקטיקות שלה: "הייתי לוקחת קצת וויסקי וטבק לדרך, קורצת לחיילי המחסומים הגרמניים ושואלת 'אתה רוצה לערוך עלי חיפוש?' אלוהים, איזו פלרטטנית הייתי ".
בתחילת 1943, תוך כדי בריחתה מצרפת, נעצרה וייק יחד עם כל יושבי הרכבת בו נסעה ונלקחה לטולוז, אך שוחררה כעבור ארבעה ימים. , מנהיג הרשת 'פאט או'לירי' הצליח לשחרר אותה בטענה שהיא פילגשו, ושהוא מנסה להסתיר את בגידתה מבעלה (דבר שהיה לחלוטין לא נכון). לאחר מכן הצליחה לחצות את הרי הפירנאים לספרד. עד לסיום המלחמה היא לא הייתה מודעת למותו של בעלה, ולאחר מכן האשימה את עצמה בכך.
מנהלת המבצעים המיוחדים - SOE
לאחר שהגיעה לבריטניה, הצטרפה וויק למנהלת המבצעים המיוחדים והוכשרה במספר תוכניות אימונים. ורה אטקינס, שהייתה האישה הבכירה ב- SOE שפיקחה על הסוכנים שנשלחו לצרפת, זכרה את ננסי כאישה "בעלת חיוניות אדירה, ועיניים מבריקות. כל מה שהיא עשתה, היא עשתה מצוין ". דוחות האימון מתעדים שהיא הייתה "קלעית טובה מאוד ומהירה" ובעלת יכולות מחנאות מעולים. היא ציינה שהיא "מביישת את הגברים ברוחה העליזה ובכוח האופי שלה." ".
הצוות אמור היה להוות חוליית הקישור בין המפקדה בלונדון לבין המאקי'ז בראשות אמיל קולודון (בכינוי 'גספר'). היחסים הראשוניים של הצוות היו יחסים קרים. הוא דרש כסף וחימוש מבעלות הברית, אך לא הסכים לשתף איתם פעולה בתמורה לכך. לבסוף בלונדון, ארגון הגג של קבוצות ההתנגדות הבדלניות בצרפת, הורו לו לשתף פעולה, ואז ה-SOE התחילו לשלוח לצרפת כמויות גדולות של נשק, ציוד וכסף. תפקידיה של וייק היו לאתר את המיקומים בהם הוצנחו החומר והכסף, לאסוף אותם ולחלקם בין קבוצות המאקי'ז. לעיתים היה עליה לשלם בעצמה לחיילים ספציפיים. וייק נשאה איתה את רשימת היעדים שהמאקי'ז היו צריכים להשמיד לפני פלישת בעלות הברית לצרפת (שהייתה עתידה להתרחש ב -6 ביוני). מטרת הרס קווי תקשורת והמתקנים האחרים ברחבי צרפת הייתה להפריע לתגובת הגרמנים לפלישה.
במהלך הבריחה מהגרמנים, רייק, מפעיל הרדיו, השאיר את הרדיו והקודים שלו מאחור, ומאחר שצוות ה- SOE היו חייבים להיות בקשר עם לונדון. והרדיו והמפעיל של SOE הקרובים ביותר היו בשאטורו. ווייק (לטענתה) לוותה אופניים ורכבה עליהם לשאטורו, מצאה רדיו בסמוך לה, עדכנה את לונדון על המצב ולאחר מכן חזרה על אופניים לסנט-סנטין ונסעה 500 ק"מ (310 מייל). תוך 72 שעות. לדבריה היו מעט גרמנים באזורים שדרכם רכבה על אופניים.
וויק השתתפה בפשיטה שהרסה את מטה הגסטפו ב, שתוצאה ממנה מתו 38 גרמנים. לדבריה בשלב מסוים היא גילתה שהגברים משתמשים בשלוש בנות כזונות. היא אילצה את המאקיז לשחרר את הנשים, וסיפקה להן בגדים חדשים. היא שחררה שתיים מהנערות לחופשי, אך חשדה כי השלישית ריגלה עבור הגרמנים. לאחר שחשפה אותה, הורתה וויק לקבוצת ההתנגדות לירות במרגלת. לא היה להם לב להרוג אותה בדם קר, אבל כשווייק התעקשה שהיא תבצע את ההוצאה להורג, הם הסכימו.
וייק גם טענה שהיא הרגה זקיף של האס-אס בידיה החשופות כדי למנוע ממנו להפעיל אזעקה במהלך פשיטה. במהלך ראיון טלוויזיה משנות התשעים, כשנשאלה מה עלה בגורלו של הזקיף שזיהה אותה, וויק פשוט משכה את אצבעה על גרונה כסימון למוות. "הם לימדו ב- SOE להכות במכת סכין-יד (Knifehand strike), והתאמנתי בזה. אבל זו הייתה הפעם היחידה שהשתמשתי בזה- וזה הרג אותו. הייתי ממש מופתעת. "
לאחר פלישת כוחות הצבא האמריקניים לדרום צרפת ב-15 באוגוסט, קבוצות ההתנגדות פגעו בגרמנים הנסוגים. חברתה טרדיווט נפצעה קשה ואיבדה רגל לאחר קטיעה. ווייק גילתה את מות בעלה במהלך חגיגת ניצחון בווישי. באמצע ספטמבר, היא וחברים אחרים בצוות הפרילנסרים, שעבודתם הושלמה, חזרו לבריטניה.
לאחר המלחמה
מיד לאחר המלחמה הוענק לווייק מדליית ג'ורג', מדליית החירות של ארצות הברית, מדליית הרזיסטנס, ושלוש מדליות קרואה דה גררה. היא עבדה במחלקת המודיעין במשרד האוויר הבריטי, צמודה לשגרירויות בפריס ובפראג.
וויק עזבה את אוסטרליה ממש לאחר הבחירות ב-1951 וחזרה לאנגליה. היא עבדה כקצינת מודיעין במחלקה של עוזר ראש מטה האוויר במשרד האוויר בווייטהול. היא התפטרה ב-1957 לאחר שהתחתנה עם קצין חיל האוויר המלכותי, ג'ון פורוורד, בדצמבר אותה שנה. הם עברו להתגורר באוסטרליה בראשית שנות השישים. היא שמרה על עניינה בפוליטיקה, ואושרה כמועמדת ליברלית בבחירות הפדרליות ב-1966 למושב סידני של קינגספורד סמית'. למרות שהחזיקה בפער תמיכה בסקרים של 6.9 אחוזים נגד חבר מפלגת הלייבור המכהן דניאל קרטין, וייק שוב לא הצליחה להיבחר. בסביבות 1985, וייק וג'ון פורוורד עזבו את סידני ועברו לעיירת פורט מקווארי.
בשנת 1985 פרסמה וייק את האוטוביוגרפיה שלה, "העכבר הלבן". מאוחר יותר, לאחר 40 שנות נישואין, בעלה ג'ון פורוורד נפטר בפורט מקווארי ב-19 באוגוסט 1997. לבני הזוג לא היו ילדים. היא מכרה את המדליות שלה כדי לממן את עצמה ואמרה "לא היה שום טעם לשמור עליהן, כנראה שאגיע לגיהנום והן יימסו בחום." בשנת 2001 וייק עזבה את אוסטרליה בפעם האחרונה והיגרה ללונדון. היא התגוררה במלון סטפורד בסנט ג'יימס פלייס, ליד "פיקדילי", לשעבר מועדון כוחות צבא בריטיים ואמריקאיים במהלך המלחמה. וייק הייתה מבלה את בקריה בבר המלון, מספרת סיפורי מלחמה. היא התקבלה בברכה במלון, וחגגה שם את יום הולדת התשעים שלה. בעלי המלונות ספגו את רוב עלויות השהייה שלה. בשנת 2003, ווייק בחרה לעבור לבית "Royal Star and Garter", בית הבראה עבור גברים ונשים יוצאי צבא שנפצעו בקרב, הנמצא בריצ'מונד, לונדון. היא התגוררה שם עד מותה.
ווייק נפטרה ב-7 באוגוסט 2011, בגיל 98, בבית החולים קינגסטון לאחר שאושפזה עם זיהום בחזה. היא ביקשה לפזר את אפרה במונטלוזון שבמרכז צרפת. אפרה פוזר ליד הכפר ורניקס, שנמצא בסמוך למונטלוסון, ב-11 במרץ 2013. ההספד שלה נכלל באוסף הספדים של הניו יורק טיימס שפורסם בשנת 2012.
תוארי כבוד
וויק מונתה לשבליאר (אביר) של לגיון הכבוד בשנת 1970 והועלתה לקצונה של לגיון הכבוד בשנת 1988. זמן קצר לאחר המלחמה, הומלץ להעניק לה פרסי כבוד באוסטרליה אך הרעיון נדחה. עשרות שנים לאחר מכן, אוסטרליה הציעה להעניק לה מדליות אך היא סירבה ואמרה: "בפעם הקודמת שזה הוצע, אמרתי לממשלה שהם יכולים לתקוע את המדליות שלהם במקום שהקוף תקע את האגוזים שלו. אבל אם יתנו לי מדליה עכשיו, זה לא יהיה מאהבה, לכן אני לא רוצה שום דבר מהם." רק בפברואר 2004 קיבלה וויק את אות מסדר אוסטרליה.
באפריל 2006 הוענק לה הכבוד הגבוה ביותר של אגודת השיבה והשירותים המלכותית של ניו זילנד, תג RSA בזהב. המדליות של וויק מוצגות בגלריה של מלחמת העולם השנייה במוזיאון האנדרטה לזכר המלחמה באוסטרליה בקנברה. ב-3 ביוני 2010, הוצג במצעד המזרחי בוולינגטון, ניו זילנד, סמוך למקום לידתה, "פילון מורשת" המוקיר את וייק.
ביוגרפיות
בשנת 1956 כתב הסופר האוסטרלי ראסל בראדון את "ננסי וויק: סיפורה של אישה אמיצה".
ננסי וויק כתבה אוטוביוגרפיה שפורסמה לראשונה בשנת 1985 בשם "העכבר הלבן".
בשנת 2001 כתב הסופר האוסטרלי פיטר פיצסימונס את: "ננסי ווייק, ביוגרפיה של גיבורת המלחמה הגדולה ביותר שלנו", ביוגרפיה מקיפה ורבת מכר של ווייק. בשנת 2011 כתב הסופר הגרמני מייקל ג'ורגס את: "שם קוד הלן: הסוכנת החשאית של צ'רצ'יל ננסי ווייק והמאבק שלה נגד הגסטפו בצרפת". הספר פורסם באוקטובר 2012. בשנת 2020 פרסמו הוצאת סיימון אנד שוסטר את הספר "שם קוד הלן" מאת אריאל לוהן, סיפורת בדיונית על מעשיה של ווייק.
ישנן טענות (שהופרכו על ידי המחבר) כי הרומן של סבסטיאן פוקלס, "שרלוט גריי" מ -1999, מבוסס על מעלליה של ווייק בזמן המלחמה, וכן על חייה של סוכנת השירות החשאי הבריטי פרל קורניולי. סבסטיאן פולקס אמר בראיון כי "שרלוט גריי" היא פרי דמיונו: "ככה עובדים סופרים טובים... לא שמעתי על פרל קורניולי כשכתבתי את "שרלוט גריי" בשנת 1995".
מעשייה אורבנית
מעשייה אורבנית הוא סרט קולנוע עצמאי ישראלי בבימויו של אליאב לילטי, שיצא להקרנה בסינמטקים ב-6 במרץ 2013. הוא הוקרן בהקרנת טרום בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2012 במסגרת תחרות קולנוע פרינג'.
דורון ידיד
דורון ידיד (נולד ב-11 בנובמבר 1962) הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת ניצב. כיהן כמפקד מחוז ירושלים.
מעשייה אורבנית
"מעשייה אורבנית" השתתף בפסטיבל "First Time Fest!" בניו יורק, תחרות שנערכה בין תריסר סרטים בראשית מרץ 2013.
תקציר העלילה
אח בן 17 ואחות בת 18 מתעוררים בוקר אחד במיטה עירומים. אמם נפטרה שבועות מספר קודם לכן ובקשתה האחרונה מילדיה הייתה שיאתרו את אביהם שעזב אותם כשהיו תינוקות. למסעם בעקבות האב מצטרפת הצלע השלישית, שבינה לבין הנערה קשר אינטימי. הנער לא שבע נחת מקשר זה, הוא חפץ באחותו לעצמו. ואת תסכוליו המיניים הוא פורק אצל מורתו לתנ"ך, שמצידה נשואה לאיש פרסום מתוסכל. בעודם מנהלים חיים רומנטיים ומיניים פעילים, מסעם בעקבות האב מוליך אותם אל בתי חולים, מוסדות סיעודיים ובתי מעצר, הם נקלעים למפגשים עם שלל דמויות המאפשרות להם הצצה אל העתיד האפשרי הצפוי להם.
הפקת הסרט
אליאב לילטי החל לכתוב את התסריט בשלהי 2007 - ראשית 2008, ועורך התסריט היה אסף ציפור. סיפור האהבה בין האח לאחות והבחורה הנוספת מבוסס על אח ואחות שלילטי הכיר בחייו וכמו כן על הסרט "הילדים הנוראים" של קוקטו. לילטי הושפע בעשיית הסרט גם מבמאי הקולנוע לארי קלארק.
בשלב מסוים הצטרף ללילטי כמפיק שי ורקר (שהפיק את "חכמת הבייגלה" ו"ברונו מאוהב").
דורון ידיד
ביוגרפיה
בפברואר 2019 מונה למפקד מחוז ירושלים. פיקד על כוחות המשטרה בירושלים במהלך ההפגנות נגד הממשלה והפגנות המחאה נגד בנימין נתניהו שנערכו בסמוך למעון ראש הממשלה ברחוב בלפור.
מעשייה אורבנית
הפקת הסרט
לילטי ערך אודישנים במשך שנתיים, עד שמצא את הנער והנערה אותם חיפש (ברק פרידמן ונעה פרידמן) לתפקידים הראשיים.
הצילומים נערכו במשך 24 ימים בחודשים דצמבר 2009 וינואר 2010. עוזרת הבמאי של לילטי הייתה דפני ליף, לפני המהפכה החברתית, שהייתה בין מנהיגיה.
דורון ידיד
ביוגרפיה
ביוני 2019 החליט להציב נוכחות משטרתית פעילה בכל הפגנה בשכונת מאה שערים, בניגוד למדיניות שהייתה נהוגה במשך שנים. עד אז המשטרה נהגה לחסום את כביש הגישה למיקום ההפגנה, ולפתוח אותו לאחר מכן.
מעשייה אורבנית
הפקת הסרט
הסרט צולם במצלמות רפלקס דיגיטליות של חברת קנון מסוג D1 ו-7D. אלו מצלמת וידאו ברזולוציה גבוהה, שמאפשרת לצלם במינימום תאורה מבלי לאבד איכות. זוהי הפעם הראשונה שצולם בישראל סרט קולנוע במצלמה זו.
דורון ידיד
ביוגרפיה
בדצמבר 2020 היה ידיד אחד המועמדים הסופיים לתפקיד מפכ"ל המשטרה. לאחר שנבחר ניצב קובי שבתאי לתפקיד, הודיע בינואר 2021, על פרישתו מהמשטרה.
מעשייה אורבנית
הפקת הסרט
על המוזיקה לסרט הופקד יובל מסנר, אשר ערך עיבודים ליצירות קלאסיות של בטהובן (סונטת ליל ירח), באך (שאקון) ושוברט. כמו כן מופיעה בתפקיד אורח הזמרת זהר וגנר ולהקתה, "המסריחים".
העבודה על הסרט הסתיימה באפריל 2012.
אגמון האגם
אגמון האגם (שם מדעי: Scirpus lacustris, או Schoenoplectus lacustris) הוא מין של צמח עשבוני בסוג אגמון, ממשפחת הגמאיים. זהו צמח הגדל בסביבת מקווי מים מתוקים, כגון אגמים, ביצות וגדות נחלים, בתפוצה רחבה בחצי הכדור הצפוני.
מאפיינים
אגמון האגם הוא צמח רב-שנתי בעל קנה שורש, שגבעוליו גליליים וירוקים המגיעים לגובה של כ-1.5 מטר (ולעיתים אף עד 3 מטרים). הם מכילים רקמה ספוגית האוגרת אוויר ומאפשרת להם לצמוח כשחלקם התחתון טבול במים. עליו מוארכים ומחודדים, ופרחיו מקובצים במבנה שיבולת וצבעם חום בהיר.
צמחי האגמון תופסים מקום בולט בחגורת הצומח המקיפה את מקווי המים, וממלאים תפקיד חשוב במיתון הרוח וזרימת המים בנחלים, ובהפחתת השחיקה בקרקעית. בכך הם מאפשרים את חיזוקם וביסוסם של צמחים אחרים. במקרה שהם נעקרים, מוסעים קני השורש שלהם בזרם ומכים שורש מחדש במקומות אחרים. קני האגמון ועליו משמשים לקליעת מחצלות וסלים.
באמריקה הצפונית נפוץ המין (לעיתים מסווג כתת-מין) Schoenoplectus acutus, המכונה באנגלית גם Tule, שם שמקורו במילה tullin בשפת נאוואטל, שמשמעותה צמחי ביצה כדוגמת גומא וסוף. בשל תפוצתו הרבה בקליפורניה, קרויים על שמו כמה מקומות במדינה, ביניהם הנהר טולי, האגם המיובש טולארי (Tulare) ואגם טולי בגבול קליפורניה ואורגון.
ג'מאסין א-שרקי
ג'מאסין א-שרקי (בערבית: جمّاسين الشرقي) היה כפר ערבי מדרום לירקון, כ-9 קילומטרים צפונית-מזרחית ליפו. כפר סמוך נקרא ג'מאסין אל-ע'רבי (המערבי), ואילו פירוש "ג'מאסין א-שרקי" הוא ג'מאסין המזרחית.
משמעות שם הכפר, "ג'מאסין", הוא מגדלי ג'מוסים, על שום עיסוקם של תושביו. השבט נזכר לראשונה בתעודת הקדש של הסולטאן ביברס ממחצית מהמאה ה-13. שבט הג'מאסין גם נזכר ברישומי מס עות'מאניים של שנת 1596 במחוז שכם. ברישומים צוינו מיסים ששילם על רעיית עדרי-תאו. לטענת רבקה שפק ליסק, בזמן השלטון המצרי במאה ה-19 (כיבוש בן עשר שנים) הגיעו לכפר מהגרים ממצרים ומסודאן.
את העדות הראשונה לקיומו של כפר של ממש ניתן למצוא בסקר מ-1931 אז נפקדו 395 איש. בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945, ההערכה הייתה שמספר התושבים היה 730 נפש, שטח הכפר 358 דונם, מתוכם 54 דונם היו בבעלות יהודית ו-18 דונם בבעלות ממשלתית.
הכפר ננטש מיושביו, שברחו בתחילת 1948. לאחר מלחמת העצמאות נבנתה על אדמות הכפר שכונת "תל גיבורים" של העיר בני ברק. בכמה ממבני הכפר, שנותרו על תלם, מתגוררים יהודים.
ישנן עדויות על כך שאדמות הכפר שהיו בבעלות התושבים המקוריים נמכרו לתושבי בני ברק טרם פינוי הכפר.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים הייתה ועדת משנה של ועדת המצב שהקימה הסוכנות היהודית לפני הקמת מדינת ישראל, ותפקידה היה לגבש את מערכת המשפט שתקום לאחר הקמת המדינה.
הקמת המועצה
ב־6 בינואר 1948 התכנסה המועצה לישיבתה הראשונה. המועצה מנתה 31 חברים, ובראשה עמדו היועץ המשפטי של הסוכנות היהודית, ברנרד ג'וזף והיועץ המשפטי של הוועד הלאומי, מרדכי עליאש. כן מונו למועצה חמישה מזכירים. ריבוי החברים, ומיקומם במקומות שונים בארץ ישראל, בשעה שהתחבורה בה הייתה קשה, הקשו על עבודתה. בנוסף, חלק מחבריה עסקו גם בפעילות נוספת.
ועדות המשנה של המועצה המשפטית
המועצה המשפטית נחלקה לשמונה־עשרה וועדות משנה:
ועדת החוק האזרחי
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה: נושאים בהן עסקה הוועדה:
ועדת החוק המסחרי
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
נושאים בהן עסקה הוועדה:
ועדת פרוצדורה אזרחית
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת החוק הפלילי ופרוצדורה פלילית
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי האישות, דיני משפחה ודיני ירושה (בתי דין דתיים ושיפוטם, מקום החוק היהודי בחוק הארץ)
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי הים והאוויר
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי השלטון המקומי (כולל תכנון ערים)
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי העבודה, ביטוח סוציאלי ושרות סוציאלי
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי השירותים הציבוריים (דואר, טלגרף, בריאות, חינוך ותחבורה)
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי ההגנה (צבא, משטרה ובתי סוהר)
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת מונחי חוק עבריים
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי האזרחות והעלייה
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת מבנה מיניסטריון המשפטים ובתי הדין
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ליאת יצחקי
ליאת יצחקי (נולדה ב-3 באפריל 1975) היא מוזיקאית, מלחינה, זמרת-יוצרת, מנחה ופייטנית ישראלית. שרה בשפות: עברית, ערבית ולאדינו.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים
ועדת חוקי השירותים הממשלתיים (העסקה, משמעת, פנסיות וכו')
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ליאת יצחקי
בשנת 2010 קיבלה את פרס אקו"ם לעידוד היצירה לשירי האלבום.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים
ועדת יחסים בינלאומיים
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ועדת חוקי מיסים ומכס
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ליאת יצחקי
ביוגרפיה
יצחקי, בתם של יוסף ושולמית, נולדה בבית שאן. בגיל 6 החלה לנגן בפסנתר ונמשכה למוזיקה קלאסית, הודית ואנדלוסית. בנעוריה למדה לנגן בגיטרה, חליל צד, מפוחית ובהמשך למדה לפרוט על עוד ומנדולינה.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים
ועדת קהילות והקדשות
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
ליאת יצחקי
ביוגרפיה
בשנת 2002 יצא לרדיו השיר "אין לי דבר" אותו שרה וכתבה ליאת לזכרו של החייל גד עזרא שנהרג במבצע חומת מגן בג'נין. השיר זכה למספר רב של השמעות בתחנות הרדיו השונות ובוצע על ידי מספר אמנים ביניהם הראל מויאל באלבום הבכורה שלו בשנת 2006, אלבום שזכה למעמד אלבום פלטינה.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים
הוועדה המצומצמת
נוסף על וועדות המשנה, נקבעה גם וועדה מצומצמת, אשר מתפקידה קביעת הרכבי וועדות המשנה ופיקוח על עבודתן.
עבודת המועצה
אחת השאלות הבוערות להן נדרשה המועצה הייתה מה תהא שיטת המשפט הישראלית. ההחלטה על המשך הדין המנדטורי לא הייתה מובנית מאליה - ההחלטה שבאה לידי ביטוי מאוחר יותר בפקודת סדרי השלטון והמשפט שקבעה את המשכיות דין זה באופן לאקוני התבססה על דיונים שהיו אמורים להתקיים במועצה, אך לאור חדלונה נמנעו החברים מלדון לעומק ברעיון שהוצע על ידי גורמים רבים לשלב באופן כלשהו את המשפט העברי. יש הטוענים כי הגורם לכך היה פועלו של חיים כהן שביקש למנוע מההצעות השונות לקרום עור וגידים.
ליאת יצחקי
ביוגרפיה
בשנים 2003–2004 הצטרפה לתזמורת האנדלוסית הישראלית כפייטנית וכסולנית בפרויקט "אנדלוסיקל" והייתה מהפייטניות הראשונות בארץ. במופעי הפרויקט השתתפו ליאור אלמליח, אורי בנאי וגולן אזולאי.
לאורך הקריירה המוזיקלית השתתפה ליאת בקונצרטים במופעים רבים בישראל ובעולם עם התזמורת האנדלוסית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, טקסים ממלכתיים ועוד
יצחקי שיתפה פעולה עם אמנים ישראלים רבים ביניהם: לאה שבת, שלמה בר, ארז ביטון, ג'קי לוי, מירה עווד, ליאורה יצחק, חגית יאסו, מרים פרץ, להקת שלווה, אמיל זריהן איילה אינגדשט, חני ליבנה, הדר עטרי, עובדיה חממה ועוד.
ליאת השתתפה והקליטה תוכניות מוזיקליות מגוונות מערבי שירי משוררים ועד מופעי פיוט ושיר ברדיו ובטלוויזיה. כמו כן, הלחינה יצחקי שירי משוררים רבים כמו יהודה עמיחי, זלדה, רחל, יחזקאל רחמים, אליעז כהן, רחלי ראובן אותם היא מבצעת בהופעותיה.
בשנת 2011 הוציאה את השירים "סימה" ו"איזה ימים" בעיבודו של המפיק הצרפתי ז'אן פייר טייב. עוד באותה שנה השתתפה יצחקי עם השירים "כנרת" (המוכר בשם "שם הרי גולן") ו"לבב אנוש" באלבום "צעד קדימה" בו השתתפו האמנים ירדנה ארזי, שלומי שבת, סגיב כהן, יואב יצחק, רוחמה רז ועוד.
בשנת 2012 יצא אלבום הבכורה הנושא את שמה ליאת יצחקי בעיבודו של נדב ביטון. האלבום זכה להצלחה – שיריו הושמעו בתחנות רדיו רבות ושולבו בהפקות תיאטרון וטלוויזיה.
את כל השירים כתבה והלחינה ליאת למעט השיר "עץ הרימון" אותו כתב יעקב אורלנד והלחין ידידיה אדמון. באלבום שיתפה יצחקי פעולה עם אמנים ומוזיקאים ביניהם: דודו טסה, סגיב כהן, ז'אן פייר טייב, נדב ביטון, גדי גידור, ויקטור ויצמן וזוהר פרסקו.
על שירי האלבום זכתה ליאת בפרס אקו״ם וכך נכתב בנימוקי השופטים: