cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסיי דיומין
איש צבא
ב-2014 מונה על ידי ולדימיר פוטין לכהן כמפקד כוחות המבצעים המיוחדים של צבא רוסיה, שנטלו חלק משמעותי באירועי סיפוח חצי האי קרים לרוסיה. ב-2015 היה למפקד המטה הכללי של צבא היבשה הרוסי וסגנו הראשון של מפקד צבא היבשה הרוסי.
קריירה ציבורית ופוליטית
בדצמבר 2015 הוא מונה לסגנו של סרגיי שוייגו והיה לסגן שר ההגנה הרוסי (האחראי על המוכנות הצבאית) עד פברואר 2016. ב-2 בפברואר 2016 אלכסיי דיומין מונה לממלא מקום מושל מחוז טולה עד לבחירות לרשויות המקומיות שתוכננו ל-18 בספטמבר 2016 בהן ניצח ברוב קולות ומונה כמושל המחוז. בתפקיד זה החליף את ולדימיר גרוזדב.
חייו האישיים
דיומין הוא חובב גדול של הוקי קרח והוא חבר במועצה המייעצת של מועדון ההוקי סק"א פטרבורג.
דה בלסד מדונה
מריה סטמפר (נולדה ב-1977), הידועה יותר בשם הבמה דה בלסד מדונה (The Blessed Madonna) (לשעבר דה בלאק מדונה) (the Black Madonna), היא תקליטנית, מפיקה מוזיקלית ומוזיקאית אמריקאית. בשנת 2016 נבחרה ל"תקליטנית השנה" על ידי מגזין "Mixmag". באותו השנה היא הקימה את חברת התקליטים שלה בשם We Still Believe.
קריירה מוזיקלית
נולדה בשם מריה סטמפר. היא נשרה מהתיכון עקב הטרדות שנגעו למראה החיצוני. היא החלה סטמפר את הקריירה שלה בסוף שנות התשעים, ומכרה מיקסטייפים על ידי תקליטנים מחתרתיים ברייבים.
היא הוזכרה כ"אחד הטרנטייבליסטים המרתקים בעולם".
בשנת 2018, היא גילמה את דמותה כתקליטנית במשחק המחשב Grand Theft Auto Online, כחלק מ-After Hours DLC.
שם הבמה שלה, דה בלאק מדונה, מתייחס לציורי המדונה השחורה של הבתולה מריה, והוא מחווה למשפחתה הקתולית. בתגובה לאתר Change.org שהעלה טענות של חשש לחוסר רגישות וגזענות, שינתה סטמפר את שם הבמה שלה לדה בלסד מדונה ב-20 ביולי 2020. היא אמרה כי שמה הקודם גרם ל"מחלוקת, בלבול, כאב ותסכול", וכי "אנשים שחלקו את המסירות הזו אהבו את השם, אבל בדיעבד הייתי צריכה להקשיב יותר לנקודות מבט אחרות".
ב-27 ביולי 2020, הודיעה הזמרת הבריטית דואה ליפה על צאת גרסת הרמיקס לשיר "Levitating", בהשתתפות האמנים האמריקאים מדונה ומיסי אליוט, שישמש כסינגל החמישי באלבומה משנת 2020, Future Nostalgia. הרמיקס יצא לאור ב-14 באוגוסט 2020. ב-4 באוגוסט הודיעה דואה ליפה על צאת אלבום הרמיקס שלה יחד עם דה בלסד מדונה Club Future Nostalgia, בו מתארחים אומנים כמו מדונה ומיסי אליוט, מארק רונסון, גוון סטפאני ואחרים.
ב-22 בפברואר 2021 הכריז המפיק הבריטי פרד אגיין על צאת הסינגל "Marea (We've Lost Dancing)", ביחד עם דה בלסד מדונה. השיר עצמו מכיל 15 שניות משיחה שניהל אגיין עם דה בלסד מדונה, ממנה נגזרו גם מילות השיר עצמו.
מגפת הקורונה בקרואטיה
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בקרואטיה, התפשטה אל המדינה בסוף פברואר 2020.
התפשטות המגפה
ב-25 בפברואר הודיעה קרואטיה על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בגבר בן 26 שחזר למדינה ממילאנו, שבאיטליה לאחר שנסע לצפות במשחק ליגת האלופות אטאלנטה מול ולנסיה, בין 19 ל-21 בפברואר, הוא נמצא חיובי לנגיף ואושפז בבית החולים האוניברסיטאי למחלות זיהומיות ד"ר פרן מיהאלביץ' בזאגרב.
ב-2 במרץ דיווחה עיריית זאגרב על כ-6% פחות כניסות בפברואר מאשר בתקופה המקבילה אשתקד. ההשפעה ניכרה מהניגוד לחודש ינואר שרשם צמיחה של 10% בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד.
בנוסף על כך, הודיעה חברת התעופה הקוריאנית, קוריאן אייר כי תבטל טיסות בקו סיאול-זאגרב (שהיו אמורות להתחיל ב-31 במרץ) עד 23 באפריל.
ב-10 דווח כי ראש העיר דוברובניק, מטו פרנקוביץ'הודיע על מערך של צעדים לקיזוז הפסדים לעסקים מקומיים כולל הפסקת תשלום מיסים והוזלת עמלות, כדי להקל על המקומיים בעיר המשגשגת מתיירות.
ב-11 במרץ נדחו פסטיבל הסרטים רייקה וכנס בנושא תפקיד המורשת התרבותית בפיתוח חברתי-כלכלי ושמירת הערכים הדמוקרטיים עד להודעה חדשה. כמו כן, הקונצרט של מוזיקת הג'אז הקרואטית וסנה פיסרוביץ' בדום ספורטובה והקונצרטים של זמרת הפופ נינה באדריץ'  בנובי סאד, צ'אצ'אק, קרוסבאץ'  ומאריבור נדחו. טקס חלוקת פרסי המוזיקה השנתית פורין, שעתיד היה להיערך ב-27 במרץ בסנטר זאמט בריצ'קה, נדחה עד להודעה חדשה. התאחדות הכדורגל הקרואטית (HNS) הורתה כי כל משחקיה של פרבה HNL  ישוחקו בדלתיים סגורות עד 31 במרץ. המדד חל על כל התחרויות תחת התאחדות הכדורגל הקרואטית, כמו גם על כל משחקי המוקדמות של אופ"א שאירחה קרואטיה. באותו יום, הודיעה קבוצת הכדורגל הלאומית של קרואטיה כי לא תשחק את משחקי הידידות שלה נגד שווייץ ופורטוגל שנקבעו ל-26 ו-30 במרץ בדוחה בגלל התפרצות נגיף הקורונה בקטר. כמו כן, הוחלט על ביטול קו המעבורת אנקונה-ספליט, וזאת לאחר שיצאה מעבורת מאנקונה הפליגה לנמל ספליט.
בנוסף על כך, הוכרז כי גני ילדים, בתי ספר ופקולטות במחוז איסטריה ייסגרו החל מ-13 במרץ, כאשר תלמידים מארבע כיתות א' בבית הספר היסודי ימשיכו ללמוד בשיעורים דרך ערוץ הטלוויזיה HRT 3 או דרך Sharepoint ממשרד מיקרוסופט.
ב-13 במרץ הודיע ראש ממשלת קרואטיה, אנדריי פלנקוביץ' כי כל גני הילדים, בתי הספר והפקולטות בקרואטיה ייסגרו לשבועיים בלבד החל מ-16 במרץ.
באותו יום, הודיעה התאחדות הכדורגל הקרואטית על השהיית כל המשחקים עד 31 במרץ. ב־13 במרץ, ריצת העולם של כנפיים לחיים, שהייתה אמורה להיערך בזאדאר, בוטלה.
בנוסף על כך, פרסמה קרואטיה איירליינס הודעה כי נוסעים שביקרו במדינות הבאות ב-14 הימים הקודמים, יהיו מחויבים לבלות 14 יום בהסגר: איטליה, הרפובליקה העממית של סין (מחוז חוביי), קוריאה הדרומית (העיר דאגו ומחוז צ'ונגדו) וגרמניה (היינסברג במדינת נורדריין-וסטפאליה). יתר על כן, נוסעים שביקרו במדינות הבאות ב-14 הימים הקודמים היו מחויבים לבלות 14 יום בבידוד עצמי: צרפת, שוודיה, שווייץ, ספרד, גרמניה (מלבד האזור הגרמני שהוזכר לעיל), אוסטריה, בריטניה, הולנד, סין (מלבד האזור הסיני הנ"ל), קוריאה (מלבד האזור הקוריאני הנ"ל), יפן, הונג קונג, סינגפור, מלזיה, בחריין וסלובניה (קרניולה הלבנה). אלה שלא היו להם מגורים בקרואטיה או כתובת לבילוי עצמי במדינה, יושמו בהסגר, ומי שיסרב יישלח חזרה למקום שממנו הגיעו.
ב-14 במרץ סגרה קרואטיה את גבולותיה המשותפים עם בוסניה והרצגובינה. בנוסף, אסרה הממשלה על העלאת מחירים וקבעה את מחיר 30 בינואר הגבוה ביותר האפשרי עבור המוצרים הבאים: קמח, חלב, אבקת חלב, ביצים, סוכר, מלח, אורז, פסטה, בשר טרי, דגים, פירות, ירקות, בשר משומר, דגים משומרים, שמן מאכל, מזון לתינוקות, חיתולים לתינוקות, מי שתייה, חומרי ניקוי כביסה, חומר ניקוי למדיח כלים, סבון, כמו גם חומרי חיטוי למים, חומרי חיטוי לחלל, חיטוי ידיים הכוללים אלכוהול מרוכז, חליפות הסמת ובגדי מגן אחרים ונעליים, משקפי מגן, כפפות מגן, כיסויי נעליים מגן, מסכות מגן, מכונות הנשמה, מאווררי תובלה, תרופות, מוצרים רפואיים וכיסויי מיטה למערכת רפואית. כדי להימנע מעליית מחירים בצל פאניקת הקנייה. הודיע ראש ממשלת קרואטיה אנדריי פלנקוביץ' לנשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין על החלטת הממשלה יום לאחר מכן. מפקח המדינה הודיע כי הפיקוח על המחירים יחל ב-17 במרץ עם קנסות המשתנים בין 3 אלף ל-15 אלף קונה קרואטי.
באותו יום, הודיע מוזיאון ספליט סיטי על הגבלת פעילותו וסגר את המרתפים של ארמון דיוקלטיאנוס וגלריית עמנואל וידוביץ' למבקרים.
ב-15 במרץ הודיע המכון הקרואטי לבריאות הציבור קרונוסלב קאפק, כי אזרחי בוסניה והרצגובינה וסרביה לא יהיו מחויבים להישאר בבידוד עצמי. עם זאת, בהמשך אותו יום, אושר על ידי מחלקת המשטרה של ברוד-פוזבינה, אנטון וליץ', כי נוסעים שנכנסו למדינה מבוסניה והרצגובינה חייבים להישאר בבידוד עצמי של 14 יום.
ב-16 במרץ אישרה שרת החינוך הקרואטית, בלז'נקה דיוואק כי באותו יום CARNET, האחראית על שיעורים מקוונים בקרואטיה, הייתה קורבן להתקפת סייבר שהפכה את השיעורים המקוונים לבלתי אפשריים באותו הרגע. מאוחר יותר באותו יום, דיווחה השרה כי CARNET הייתה תחת עשר התקפות סייבר במהלך היום. עם זאת, היא אישרה שהשיעורים המקוונים עברו בהצלחה.
ב-17 במרץ הודיע ראש ממשלת קרואטיה, אנדריי פלנקוביץ' על סגירת מרכזי קניות, כמה חנויות, מסעדות, בתי קולנוע, תיאטראות, חדרי קריאה, ספריות, חדרי כושר, מרכזי ספורט, מרכזי כושר, מרכזי בילוי, בתי ספר לריקודים, סדנאות לילדים ואחרות, תערוכות, ירידים, מועדוני לילה ודיסקוטקים.
ב-18 במרץ הכריזה קרואטיה כי כל מוסדות התרבות ברחבי המדינה ייסגרו עקב התפשטות נגיף הקורונה. באותו יום, החליט התיאטרון הלאומי הקרואטי בזאגרב, בשיתוף עם העיתון היומי 24sata , לאפשר לאזרחים לגשת לתכנים תרבותיים איכותיים דרך ערוץ יוטיוב, בהם יופיעו הופעות יומיומיות מענפי אופרה, בלט ודרמה, והצופים יוכלו לצפות בכמה מההופעות הפופולריות ביותר של התיאטרון, כמו שיר אחד ביום לוקח שובבות , אגם הברבורים וארו הג'וקר.
ב-19 במרץ הודיעה קרואטיה על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהדבקה בנגיף הקורונה. הקורבן הוא גבר בן 70 שסבל מבעיות רפואיות כרוניות.
באותו יום, הודיעה ועידת הבישופים של קרואטיה כי כל המיסות ייסגרו לציבור.
בנוסף על כך, נסגרו 27 תחנות מעבר גבול בגבול סלובניה, ונמל התעופה של העיר דוברובניק נסגר לאחר שדווח על מקרה הדבקות ראשון בעיר.
ב-20 במרץ התחיל התיאטרון הלאומי הקרואטי איוון פל. זייק ברייקה עם תוכנית וירטואלית מקוונת בשם "Zajc With You" בערוץ היוטיוב שלהם, כאחריות לפעולה ובסולידריות עם הקהל שלה, אזרחי רייקה והקהילה הרחבה יותר, ובמיוחד אלה הפגיעים ביותר, בין אם בגלל גילם או מפני שהם "בחזית ההגנה מפני הנגיף". הרכבים מסוימים לא ימשיכו בעבודתם הרגילה, מכיוון שהיא כוללת התכנסות של אנשים נוספים, כמו תזמורות או מקהלות, וקשר פיזי, כמו הרכבי בלט.
ב-21 במרץ הופסקה לחלוטין התנועה עם אזורי קרניולה הלבנה וקרניולה התחתונה שבסלובניה. אזרחי קרואטיה העובדים באותם אזורים נאסרו גם הם לעבור את הגבול.
ב-22 במרץ, הודיעה קרואטיה על השעיית כל שירותי התחבורה הציבורית בקרואטיה במשך 30 יום. ההשעיה מתייחסת לתחבורה ציבורית לנוסעים בכבישים בתוך המדינה (למעט שירותי מוניות), הובלת נוסעים ציבורית בינלאומית בדרך, הובלת נוסעים ברכבת, חשמלית ותחבורה ציבורית עירונית אחרת, כמו גם כל סוגי התחבורה הציבורית האחרים (כמו רכבת הרכבת).
ב-23 במרץ הודיע מטה קרואטיה הלאומי להגנה אזרחית כי אזרחים, למעט מקרים חריגים, לא יורשו לעזוב את העיר או העיירה בה הם גרים.
ב-24 במרץ, דווח כי קבוצת הכדורגל הלאומית של קרואטיה תתרום 4.2 מיליון קונה קרואטי למאבק במגפה. באותו יום הוכרז כי אתלטיקו מדריד ושחקן קרואטיה, שיים ורסלויקו, תרמו 62 וחצי אלף אירו לבית החולים הכללי בעיר הולדתו זאדאר לרכישת שתי מכונות הנשמה.
ב-30 במרץ תרמו א.ס. מונקו ושוער קרואטיה לשעבר דניאל סובשיץ' 500 אלף קונה קרואטי לבתי חולים בזאדאר ובספליט. באותו יום, שחקן ריאל מדריד וקפטן קרואטיה לוקה מודריץ' תרמו 100 אלף יורו לבית החולים הכללי של זאדאר לרכישת גנרטור רנטגן.
באותו יום החליטה, פדרציית הכדורסל הקרואטית (HKS) לבטל את כל התחרויות לעונת 2019-2020.
סיוע בינלאומי
מדינות וארגונים בינלאומיים החליטו להעניק סיוע כלכלי ורפואי כדי לסייע לקרואטיה במאבקה כנגד התפרצות נגיף הקורונה:
פרסי סטרימי
YouTube Streamy Awards (בתרגום חופשי לעברית: פרסי הסטרימי של יוטיוב; הידועים גם בתור פרסי הסטרימי או Streamys) הם פרסים המוענקים מדי שנה על ידי דיק קלארק הפקות ו- Tubefilter כדי להכיר במצוינות בווידאו מקוון, בימוי, משחק, הפקה וכתיבה. הטקס הרשמי בו מוענקים הפרסים מתקיים בלוס אנג'לס, קליפורניה. זהו טקס הפרסים הראשון שהוקדש כולו לסדרות אינטרנט.
פול נווין קונג אן
פול נווין קונג אן (בווייטנאמית: Paul Nguyễn Công Anh, 1919-2008) הוא אזרח וייטנאמי אשר הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בעקבות הצלת יהודים בצרפת.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
פול נווין קונג אן נולד בווייטנאם והיגר לצרפת. בשנת 1942 הוא למד באוניברסיטה שבניס שם פגש את עמיתתו לכיתה, ידוויגה אלפבית, פליטה יהודית מפולין. שני הסטודנטים התאהבו זה בזה והתארסו. בקיץ שנת 1942 כוחות המשטרה הצרפתית החלו לעצור יהודים עם אזרחות זרה, ביניהם קרובי משפחה של ידוויגה, משפחת ברלינר. פול החליט להתחתן עם ידוויגה בתקווה שתהפוך לאזרחית צרפתייה ובכך להגן עליה מפני הגירוש מצרפת. הזוג נישא ב-5 בספטמבר באותה שנה ועברו לקלרמון-פראן והמשיכו את לימודיהם שם. בקיץ שנת 1943 הם חזרו לניס, אשר הייתה תחת שליטה איטלקית ונחשבה לבטוחה יחסית.
בספטמבר של אותה השנה (1943) הגרמנים השתלטו על ניס וכל האזורים האיטלקים והיהודים היו בסכנת גירוש. פול נווין החליט להסתיר לא רק את אשתו, אלא גם את קרובי משפחתה: דודה ודודתה יעקוב וסלום ברלינר וילדם התינוק רולנד. נווין הצליח להשיג ניירת מזויפת ובנובמבר, עלו הוא ויעקוב ברלינר על רכבת לאנסי, שם קישר בין יעקוב לבין מבריח אשר לקח את יעקוב לשווייץ. באותו האופן העביר גם את סלום ברלינר וילדה.
לפול וידוויגה נולדו שתי בנות.
הכרה והנצחה
ב-30 באפריל 2007 הכיר מוזיאון יד ושם בפול נווין כחסיד אומות העולם. פול נווין הוא הווייטנאמי היחיד שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
יחסי איראן–וייטנאם
יחסי איראן–וייטנאם הם היחסים הבילטרליים בין איראן לבין וייטנאם, אשר כוננו רשמית ב-1973. לאיראן יש שגרירות בהאנוי ולווייטנאם שגרירות בטהראן.
ימי הביניים
סוחרים פרסיים התיישבו באזור וייטנאם במהלך המאה ה-15 והקימו מספר קשרים כלכליים באותה תקופה.
אלכסנדר דה רודס, שעיצב את האלפבית הלטיני הווייטנאמי המודרני, נפטר באספהאן, איראן. מאז מותו היה קברו מוקד עלייה לרגל עבור וייטנאמים רבים שראו בו את האב המייסד של האלפבית הווייטנאמי המודרני ומגן המורשת הווייטנאמית. קברו הורחב מאוחר יותר עם כתובות בצרפתית, וייטנאמית, אנגלית ופרסית.
לפני המהפכה האיראנית
היחסים בין וייטנאם לפרס לא היו קיימים בשל מלחמת וייטנאם. פרס הייתה מדינה פרו-מערבית, בעוד וייטנאם הייתה מחולקת בין הצפון הקומוניסטי לדרום הרפובליקני.
לאחר המהפכה
לאחר המהפכה האיראנית, בו עלה האייתוללה רוחאללה ח'ומייני לשלטון במקום מוחמד רזא שאה פהלווי הפרו-מערבי, כוננו היחסים בין איראן לווייטנאם, לאחר איחוד וייטנאם תחת הצפון.
שלושה נשיאים איראנים ביקרו בווייטנאם: אכבר האשמי רפסנג'אני ב-1995, מחמוד אחמדינז'אד ב-2012 וחסן רוחאני ב-2016.
במהלך ביקור רוחאני התחייבו שתי המדינות להגביר את הסחר העתידי ביניהן לשני מיליארד דולר.
סיודאד ריאל (כדוריד)
סיודאד ריאל (בספרדית: Renovalia Ciudad Real) הייתה קבוצת כדוריד מהעיר סיודאד ריאל שבספרד, שהתחרתה בליגה העליונה של ספרד. הקבוצה נוסדה בשנת 1983 בשם "Caserío Vigón". בשנת 1993 הקבוצה התאחדה עם מועדון כדוריד אחר של העיר וקיבלה את השם הנוכחי. הקבוצה הגיע להישגים גדולים בעשור הראשון של המאה ה-21 כאשר זכתה באליפות ספרד, גביע המלך וליגת האלופות בכדוריד.
מסיבות פיננסיות לקראת עונת 2011/12 היא עברה למדריד, שינתה שם והתפרקה תוך מספר עונות.
קרלוס מרטינס (כדורגלן קוסטה ריקאי)
קרלוס מנואל מרטינס קסטרו (בספרדית: Carlos Manuel Martínez Castro; נולד ב-30 במרץ 1999 בסנטה אנה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סן קרלוס מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים
בשנת 2017 חתם באויפן מליגת העל הבלגית, אך לא ערך הופעות במדי המועדון.
ב-22 בינואר 2019 הושאל מרטינס למשך חצי עונה לארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה. הוא ערך הופעת ליגה אחת במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2019 חתם מרטינס בגוואדלופה מליגת העל של קוסטה ריקה. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בהן ערך 31 הופעות ליגה.
ב-1 ביולי 2020 חתם מרטינס בסן קרלוס מליגת העל של קוסטה ריקה.
קריירה בינלאומית
ב-27 במרץ 2022 ערך מרטינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 1–2 על נבחרת אל סלוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
בונו (אתר אינטרנט)
בונו היה אתר אינטרנט ישראלי שהופעל על ידי חברת בונו פאי אינטרנשיונל ופעל בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
האתר, שהיה בכתובת www.bono.co.il, החל לפעול בספטמבר 1999 ופנה לילדים ובני נוער בגילאים 8–18. במסגרת האתר עזרו הגולשים אחד לשני בשיעורי הבית. הילדים צברו "בונואים", כסף וירטואלי, שתורגם לפרסים בתמורה למתן תשובות על שאלות החברים באתר. בנוסף, הילדים באתר יכלו לבנות אתר פרטי משלהם.
נכון ליולי 2000 פעל האתר גם ברוסית ובצרפתית, והיה במשא ומתן לצורך הפעלת גרסה יפנית. באותו מועד הוערך שווי ב-35 מיליון ש"ח.
נכון לאוגוסט 2000 היו באתר כ-130 אלף רשומים. באותה עת פורסם כי בנק לאומי עומד לרכוש 10% מהאתר תמורת מיליון דולר. בספטמבר 2000 הודיע בנק לאומי על הקמת מיזם "בונו בנק", בשיתוף עם אתר בונו, שנועד להיות הבנק הראשון לילדים באינטרנט, שיאפשר לילדים לנהל את חשבון ה"בונואים" שלהם.
האתר נסגר, ככל הנראה, בסוף שנת 2002.
גשם בשדה קרב
גשם בשדה קרב הוא שיר עברי קצרצר מאת המשורר הישראלי יהודה עמיחי, שהתפרסם בקובץ שיריו הראשון, "עכשיו ובימים האחרים" (תל אביב: לקראת, תשט"ו 1955). השיר, שנכתב בסמוך למלחמת העצמאות, עוסק במות חברים לקרב והצער הכרוך בכך. זהו שיר קינה מכתמי אינטימי, המבטא את השכול הפרטי של הדובר באופן לקוני ומאופק ולכן נוקב. השיר זכה להערכה מצד מבקרי ספרות ומשוררים והוא מהידועים שבשירי עמיחי.
נושא ואפיון
שיר זה של עמיחי הוא שיר מודרני מובהק. בשיר, המוקדש לחבר שנפל, יש מאופי המכתם (אפיגרמה). המכתם הוא אחת מצורות השירה הלירית ההגותית הקדומה שהתפתחה מתוך האלגיה היוונית (המאה ה-7 לפנה"ס), שהיא מעיקרה שיר קינה, דרך כתובות קצרות על מצבות לזכר נופלים (מן המאות ה-6 וה-5 לפנה"ס) אל שיר קצר ושנון שנושאיו מתרחבים ואופיו סאטירי (המאה הראשונה לפני הספירה בשירה הרומית). צורה שירית זו התקיימה בכל הדורות ועד ימינו. עניינו של המכתם הוא חוכמת חיים, רפלקסיביות והגות הבאות לידי ביטוי בצמצום מרבי (2–6 שורות), בשנינות ובחריפות, בפרט בסיומו. לפי דב לנדאו, "פירוש המִלה אפיגרמה היא כתובת או הקדשה... היום האפיגרמה היא שיר קצר, מבריק, בעל אופי אישי, המסתיים ברעיון חריף, בעל תוכן שיכול להיות סאטירי או הגותי". שירו של עמיחי הוא שיר הקדשה. זהו שיר לירי הגותי מובנה מאוד, קצר (בן חמישה טורים), תמציתי ומרוכז – המוליך אל חוד. ראשיתו של השיר באמירה מוכללת או אולי במחשבה המעלה תמונה פלסטית : "גשם יורד על פני רעי" (טור 1). זהו גרעין הסיטואציה לפירוט השאלה מיהם הרֵעים הללו שעליהם הגשם יורד. מכאן שהכללה ופירוט הם תשתית המבנה הלוגי התמציתי של השיר, שהוא מבנה רטורי במהותו.
נושא השיר רווח בשירת עמיחי, שאיבד חברים בקרב: אובדן חיי אדם במלחמה והצער הכרוך בו. מוטיב המוות טמון בשיר מלכתחילה, גם אם באופן סמוי: מילות הכותרת "שדה קרב" והתואר "החיים" (טור 2) מובילים בהכרח אל אסוציאציה של מתים, אף כי מילה זו אינה נזכרת עדיין בטורים אלה; שהרי אם יש רעים חיים, משמע – יש גם רעים שאינם חיים. אסוציאציה זו של מתים עומדת ביחס ישר אל הכותרת וביחס ניגודי אל התואר "החיים". התמונה הפלסטית "אשר מכסים ראשיהם בשמיכה" (טורים 2–3) מעלה אסוציאציה של כיסוי המת, וזאת על אף היותה מיוחסת עדיין לרעים החיים. ברובד הגלוי והישיר היא אף מכוונת לתאר התגוננות מפני הגשם. הרעים המתים "אשר אינם מכסים עוד" (טורים 4–5) הם הפואנטה החריפה שאליה מוביל השיר כולו. פואנטה שנונה זו, המבנה הרטורי התמציתי מאוד של השיר, היותו שיר לירי של הקדשה, וההגות על החיים והמתים – כל אלה בשילובם יחדיו תורמים לאופיו המכתמי של השיר.
קינה לזכר דיקי
'גשם בשדה קרב' הוא שיר קינה. דבריו של הלל ברזל על סוגה זו הולמים יפה את השיר:
דיקי, שהשיר מוקדש לזכרו, הוא סגן (1920–1948), חבר קיבוץ גבעת ברנר, חברו ומפקדו של עמיחי, ששירת כמפקד פלוגה בפלמ"ח ונפל בקרב על משלטי חוליקאת, שבו לחם לצד עמיחי. עמיחי כתב לזכרו שני שירים נוספים: 'קינות על המתים במלחמה' (בספרו "מאחורי כל זה מסתתר אושר גדול", תשל"ד): "דִּיקִי נִפְגַע / כְּמִגְדַּל הַמַּיִם בְּיַד מָרְדְכַי. / נִפְגַע. חוֹר בַּבָּטָן. הַכֹּל זָרַם מִתּוֹכוֹ. // אֲבָל הוּא נִשְׁאַר כָּךְ עוֹמֵד / בּנוֹף זִכְרוֹנִי"; ו'חוליקת – השיר השלישי על דיקי' (בספרו "גם האגרוף היה פעם יד פתוחה ואצבעות", 1989): "כָּאן נָפַל דִּיקִי / שֶׁהָיָה גָּדוֹל מִמֶּנִּי בְּאַרְבַּע שָׁנִים וְהָיָה לִי כְּאָב / בְּעֵת צָרָה וּמְצוּקָה. עַכְשָׁו אֲנִי גָּדוֹל מִמֶּנּוּ / בְּאַרְבָּעִים שָׁנָה וַאֲנִי זוֹכֵר אוֹתוֹ / כְּמוֹ בֵּן צָעִיר וַאֲנִי אָב זָקֵן וְאָבֵל."; וכן קובץ הסיפורים "ברוח הנוראה הזאת" (1961). עמיחי מעולם לא שכח איך נשא את גופת חברו המת על גבו בשדה הקרב, כפי שכתב בשיר 'מאז': "נָשָׂאתִי אֶת חֲבֵרִי עַל גַּבִּי. / וּמֵאָז אֲנִי חָשׁ אֶת גּוּפוֹ הַמֵּת תָּמִיד, / כְּמוֹ רָקִיעַ כָּבֵד עָלַי, [...] כִּי נָפַלְתִּי בַּחוֹלוֹת הַנּוֹרָאִים שֶׁל אֶשְׁדֹּד, וְלֹא רַק הוּא." בשיר עצמו אין פרטים מזהים כלשהם באשר לדמותו של דיקי או באשר לקרב שבו נפל.
הדובר והסיטואציה
השיר מתרכז בסיטואציה – תופעה אופיינית בשירה המודרנית הצעירה. אין בו תהליך של התחלה, אמצע וסוף, אלא הוא נמצא בהווה בלתי מוגדר. איננו יודעים דבר על אופי הקרב ועל מהלכו. תוצאת הקרב אף אינה נמדדת במושגים של כישלון הקרב או של ניצחון בו. הדגש הוא על עצם הסיטואציה, הבנויה על ניגודים – החיים מול המתים ו'האני השירי' העומד מול שני הקטבים של הקיום האנושי מזה ומזה. מקום הימצאו של הדובר השירי בסיטואציה המתוארת גם הוא בר משמעות. קרוב לוודאי שהדובר עצמו שרוי בשדה הקרב, וגשם יורד על פניו כמו על פני רעיו. מיקום זה של הדובר בשיר מאפשר קרבה מיוחדת בינו לבין קו הגבול התוחם בין החיים למוות. עדיין הוא שייך לעולם החיים, אך ברוחו הוא יכול להבין עד כמה קל הוא המעבר מן העולם הזה אל העולם האחר. יש בכך כדי להמחיש את האכזריות ואת האבסורדיות שבמלחמה ("שדה קרב"), שמעצם טבעה גוררת בעקבותיה מעברים שכאלה. בנוסף, יש בין הדובר לסיטואציה חיץ של ניכור, כאילו היא אינה נוגעת לו והוא מתאר אותה כצופה אובייקטיבי העומד מן הצד, לכאורה ללא רגש לגבי הסיטואציה ולגבי רגשותיו. לדברי חיים אהל, "ריכוז השיר מסביב לסיטואציה עצמה בלבד יוצר ארכיטקטוניקה קמצנית, האומרת ריכוז וצמצום ההבעה עד למקסימום".
עיצוב האיפוק הרגשי
בולט ביותר בשיר איפוק הרגש, שאף הוא תופעה אופיינית בשירה מודרנית. בשיר עצמו אין כלל מילים המבטאות רגש באופן ישיר, ובכל זאת השיר רווי כאב. עמיחי נזהר שלא ללבות את הרגש, ומתוך כך הוא נוקט תחבולות פואטיות המיועדות לרסן את הסנטימנט בשיר זה, שחומריו התמטיים גדושי רגש מעצם טבעם. לדברי יאיר מזור, המשורר נוקט שלוש דרכים לתת ביטוי לרגשות הדובר ובכך לשתף בהם את הקוראים:
א. היסט והכללה – בראש השיר ישנה הקדשה: "לזכר דיקי". באמצעותה אנו למדים שהדובר בשיר איבד חבר יקר לו, אשר לזכרו כתוב השיר. הקוראים מבינים שהתמונה "אלה אשר אינם מכסים עוד" מתייחסת גם אל דיקי. כאשר עמיחי מזכיר את שמו של חברו בהקדשה בלבד ולא בגוף השיר, וכאשר הוא מבליע את גורלו בגורל כלל המתים, נוצר איפוק הרגש באמצעות ההיסט וההכללה.
ב. מטפורה סמויה – התיאור הפלסטי "גשם יורד על פני רעי" בסמיכות לכותרת "גשם בשדה קרב" יוצר בתחילה רושם של עיצוב תמונת נוף חורפי בשדה קרב. ואף כי המילה "רעי" מחדירה אל תוך הנוף את הגורם האנושי, ואף כי יש במילה זו נגיעה אישית של הדובר, עדיין הגשם נתפס כפשוטו. אולם רוב תיאורי הנוף בשירה המודרנית אינם תיאורי נוף סתמיים (ובהקשר הישראלי, כבר קבע אברהם שלונסקי קו פואטי ביצירתו, שבשיריו אין נוף, אלא אם כן הוא בא לומר דבר מה על האדם; קביעה זו תופסת גם לגבי משוררים שבאו אחריו). טיבו של הגשם מתבהר לנו עם קריאת שני הטורים האחרונים: "ועל פני רעי המתים, אשר / אינם מכסים עוד". מילים אלו מחדירות לשיר את נושא המוות במפורש. עתה, בקריאה חוזרת של השיר, מקבל הגשם משמעות חדשה: הוא הופך למטפורה סמויה לדמעות שרצה הדובר השירי להוריד על מות חברו דיקי ועל מותם של רעיו שאינם בין החיים עוד. ובדומה לשימוש שנעשה באמצעי של ההיסט וההכללה בהקדשה לשיר (שנדון לעיל), גם כאן הביטוי לכאב ולבכי אינו ישיר. הגשם משמש אמצעי הסחה לבכי.
מידת האיפוק בשירו של עמיחי גבוהה, ורמת ההפשטה של הציור הלשוני תואמת אותו: אין בו דימוי מפורש של גשם לבכי, ואף לא מטפורה – כי אם מטפורה סמויה (שדרגת ההפשטה האופיינית לה גבוהה הן מזו של הדימוי והן מזו של המטפורה המקובלת, הבנויה מצירוף של מילה בעלת משמעות מילולית ושל מילה בעלת משמעות מושאלת). הדמעות או הבכי אינם מוזכרים בשיר זה מפורשות, ועל הקוראים להבין את הגשם כהשאלה לבכי מתוך הסיטואציה המתוארת בשיר; תיאור הגשם כיורד על הפנים מעלה בעקיפין אסוציאציה של דמעות ובכי.
ג. אמצעי דרמטי – גורם שלישי התורם לעיצוב מאופק של רגש בשיר הוא אמצעי דרמטי של הנגדה. יש בשיר אנלוגיה ניגודית בעלת עוצמה בין הרעים החיים לבין אלה המתים. אנלוגיה ניגודית זו מחריפה במיוחד באמצעות המתח שיוצר עמיחי בין תוכן לצורה:
במבנה זה יוצרת ו' החיבור המשכיות, ולפיכך – שוויון. אולם שוויון זה, המתערער מלכתחילה בשל הקו המפריד שבסוף טור 3, מתנפץ פעמיים במישור התוכני: פעם אחת על ידי המילה "המתים" (טור 4), הבאה בהנגדה למילה "החיים" (טור 2) ובכך מנפצת את השוויון התחבירי של "על פני" (טורים 2, 4); ופעם אחרת על ידי המילים "אינם מכסים עוד" (טור 5), המנפצות את השוויון התחבירי של "אשר" (טורים 2, 4). ההשהיה שאחרי המילה "אשר" (טור 4), הנוצרת מתוקף הפסיחה, יוצקת למרווח החטוף שנוצר את תחושת הצער התהומי של הדובר בשיר, צער שאין לו ביטוי מילולי. כלומר: המבנה התחבירי הזהה מהווה תשתית לוגית שעליה מתנפץ ביתר עוז הניגוד שבין החיים למתים, המכסים ושאינם מכסים עוד. ההנגדה המועצמת וההשהיה שבסופה חוזרים ומשמשים גם הם דרך עקיפה לביטוי רגש בשיר. בין באמצעות ההיסט וההכללה, בין באמצעות המטפורה הסמויה ובין באמצעות היסוד הדרמטי – הרגש אינו מובע באופן מילולי ישיר, וכתוצאה מכך חל איפוק הרגש בשיר.
עמדות פילוסופיות
בשיר זה, שהוא מודרני כל כך בכל פן שבו, לא נפקד גם מקומה של ההומוצנטריות. אין ספק שהאדם הוא העומד במרכז עניינו של השיר, ובשתי דרכים:
ומנקודת מבט פילוסופית: לדברי אורציון ברתנא, "נראה כי עמיחי עומד בראשית שירתו בעמדה הטיפוסית להוגה הקיומי: הוא מאוכזב ממשמעות ערכית בעולם, ובעקבות אכזבה זאת הוא גוזר את הערך הקיומי". הגשם, המשווה בסופו של דבר בין החיים למתים ביורדו על פניהם שווה בשווה, מציין את חלוף האדם מול התמד פעולת הטבע. לפיכך, 'משחקי המלחמה' של בני האדם נמצאים תפלים ואבסורדיים, שהרי חייהם, שסופם עפר, הם בלאו הכי כהרף עין מול הנצח או מול הטבע המתנהג לפי חוקיו. יש כאן יותר הבעת צער מאשר מחאה. צערו של האני השירי, הן על מות רעו ורעיו והן על תִּפְלותם של בני האדם בהילחמם, נשאר תלוי בחלל לאחר הנקודה המסיימת את השיר. נקודת מבט זו מעמידה את השיר כשיר הגות, ויחד עם הפן האישי משלימה את אופיו המכתמי. השקפת עולם שלמה נדחסת בתוך חמש שורות שיר קצרות וטעונות של הקדשה שלה אופי אישי, ליריקה הגותית מרוכזת ותמציתית וסיום חריף – כדרכו של המכתם בימינו.
מוות במלחמה והיחס בין החיים למתים
הסתרת 'החור' יכולה להיעשות בעזרת מיסטיפיקציה של המוות, הפיכה מטאפורית של ההרוג לפרח, הפיכתו למת-חי, פיצולו לחלק שנהרג ולחלק הממשיך להתקיים. יצירת משקל-נגד לחור מוליכה לפאתוס של הפיצוי: תהילה, הנצחת המתים בזיכרון הקולקטיבי או תביעה בשם המתים מן החברה שתהיה ראויה לקורבנם. עמיחי
על פי חנן חבר, 'גשם בשדה קרב' הוא שיר אנטי-מיתי, המערער מבפנים את המטפורה הבסיסית של המת-החי שבשירי המלחמה המיתיים הישראליים. הזיכרון בשיר מיוצג על ידי הבחנה בין הרעים החיים, המכסים את ראשיהם בשמיכה, לבין המתים, שאינם מכסים עוד; המשורר מפריד אפוא בין שני צירי זמן: "זמן החיים", שבו החיים נמשכים, ו"זמן המתים", שבו החיים חדלו, ובכך מראֶה שמטאפורת המת-החי "איבדה את מעמדה כייצוג טרנסצנדנטי המתקיים מעל לצירי הזמן הנפרדים ומגשר ביניהם כדי לאפשר את קיומם הבו-זמני של המת ושל החי". וכך, שרגא אבנרי מאפיין את המוות המוצג בשיר כ"אין-אונות [...] בבחינת דוממות מוחלטת". עצבו של עמיחי מופיע בשיר בשני פנים, לדבריו: "כמוטיב האיוּן-שבמוות מצד אחד, וכסבל החיים מצד שני [החיים הסובלים, המזדקקים עדיין למחסה], שהוא פרט משקף בלבד לתחום ייחודו".
לעומת השירים ההרואיים, המיליטריסטיים והציבוריים שנכתבו במלחמת העצמאות ובעקבותיה, שירו של עמיחי הוא אישי ומבטא את השכול הפרטי. לדברי צבי לוז, "בעולמו של עמיחי אין כל מקום לפאר את הלוחמים ואת הגבורה, אלא לערטל את מושג המלחמה מכל הילה ולהעמידו כבלתי אנושי בהחלט". נורית בוכוויץ עמדה על כך שהשיר מבכה את אובדן החיים, מבטא את כאבם של הנותרים בחיים לנוכח מות חבריהם, אך אין בו מחאה כנגד נסיבות מותם. בשיר משתקף אפוא מבחינה היסטורית מעתק של השקפת עולם: "נטל האחריות החברתית לא נזנח אך אופן קיומו השתנה: עתה הוא ממוקם ביחיד. הזיקה האישית עדיין מתקיימת על פי הזיקה החברתית גם בלא שיצהירו על הזדהות עם הכלל". בד בבד, מופגנת בו דחיית הלאום הקולקטיבי – בהימנעות מקידוש מותם של אנשים צעירים וכן בהתייחסות אל הנופלים לא מנקודת מבט לאומית, כאל חיילים, אלא מנקודת מבט פרטית, כאל "רֵעים". המבקר אברהם בלאט גורס כי עמיחי בשירו "איננו מורד במלחמה. הוא נכנע לה. הוא רק מתאר את זוועותיה כדי לקומם נגדה". ליאון יודקין מעיר כי מחאתו הנחרצת של עמיחי בשיר היא כנגד "האי-צדק הדומם של העולם", "זעם שקט כלפי הטבע האדיש, הנוהג כדרכו, ללא שים לב לסערות האנושיות ולסבל שבעולם". לדעת המשורר רוני סומק, לעומת הטון המג'ורי שבשירו של גורי 'הנה מוטלות גופותינו', בשירו של עמיחי "הייתה הצעה של טון אחר לגמרי, הצעה של דלות החומר. הוא אמר, אני מציע לבוא אל שדה המוקשים הזה שנקרא מלחמה ולצאת ממנו עם איזושהי נגיעה יומיומית, פשוטה שדרכה תבינו את כל מה שאני רוצה להגיד". עמיחי עצמו, בריאיון ליעקב בסר, טען כי בעוד שני השירים הוכתבו על ידי חוויות דומות, הם אמנם נבדלים זה מזה, בעיקר בתפיסת המוות המובעת בהם. לדעתו, ראיית הדברים אצלו מפוכחת יותר, ולא זו בלבד אלא שיש בשירו מעין תחושת הומור.
עמיחי מבחין בשירו בין החיים לבין המתים בקרב באמצעות המטונימיה הקונקרטית של השמיכה, המכסה רק את ראשיהם של החיים. על פי דן מירון, מותם של הנופלים בקרב מתגלה בשיר לא על פי זרימת נוזל מתוכם (דם), אלא "דווקא על פי זרימת הנוזל לתוכם וחשיפותם חסרת-המגן בפניו"; "החלפת נוזל הדם (הניגר מבפנים) בנוזל הניגר מבחוץ (הגשם) מאפשרת את קביעתו של ההבדל האלמנטארי והחד בין מעוטפים לשאינם מעוטפים. היפוך התבנית רק מחזק אותה". לדבריו, שירתו של עמיחי מגלמת תבנית נפשית קבועה, הצומחת על הקרקע של חוויית המלחמה. ה'אני' השירי תופס את עצמו ואת זולתו כמכל שהעולם החיצוני מאיים על שלמותו ומנסה לפרוץ לתוכו. המוות מתבטא איפה בפריצתו של ה"מכל" האנושי; ההבדל שבין החיים והמתים מתמצה ביכולתם של החיים לכסות את עצמם בשמיכה – "לסגור את המכל" – ולהתגונן מפני הנוזל החיצוני המאיים לפרוץ לתוך המכל ולהימהל בנוזל החיים היקר שלהם.
לדעת יאיר מזור, עיקר כוחו של השיר נוצר על ידי המשוואה המוצעת בין המתים לחיים: "העובדה שדווקא החיילים החיים מכסים ראשיהם בשמיכה – כשגור לגבי חיילים שנפלו בשדה הקרב – מסמיכה אותם בחזותם לחזותם של המתים ובזה מוחה את ההפרש שביניהם". הקרבה שבין החי לבין המת מאוששת גם על ידי הדמיון התחבירי הנמתח בין החיילים החיים למתים ("על פני רעי החיים, אשר" /"ועל פני רעי המתים, אשר") בזאת, לדבריו, השיר "מטעים את מוראות המלחמה[,] המכתיבה שוויון נורא בין החיים לבין המתים. דיוקן הכל נמחה ונמחק, החי הופך למת, ובלא שיור".
הסופר דרור גרין, הלום קרב בעצמו, קובע כי "השיר הזה אינו שיר על המלחמה, ועל דור לוחמי תש"ח, אלא שיר על הכאב הפרטי של הלום-הקרב שרגע לפני-כן איבד את חברו. הרגע הזה, שבו ראית את חברך מת לידך במלחמה, הוא טראומה שאין לה מרפא, והיא מלווה אותך כל ימיך חייך, ומנפצת כאחת את כל מה שהיה בעבר מקום בטוח". גרין מציע שהיעדר היידוע בכותרת השיר ('גשם בשדה קרב' ולא 'גשם בשדה הקרב') שימש את המשורר להרחיק את הקוראים מן האירוע הפרטי שהוא חווה אל מבט כללי ומרוחק על המלחמה ומוראותיה. לדבריו, המשורר "מנסה, באמצעות מלים פרומות, לברוא בכל רגע מחדש את העולם שנחרב, ולהחזיר לעצמו את תחושת המקום הבטוח". לדעתו, עמיחי מנסה להרחיק גם מעצמו את זיכרון הטראומה בכותבו את המילים "גֶשֶׁם יוֹרֵד עַל פְּנֵי רֵעַי", וממשיך ודוחה את הרגע הבלתי נסבל כשהוא מתבונן תחילה בגשם היורד "עַל פְּנֵי רֵעַי הַחַיִּים". בגשם רואה גרין אביזר לריכוך המציאות הקשה, ובשמיכה – אביזר המרחיק אותו מן המראה הנורא. רק אחרי ההתבוננות ברעיו החיים מגיע עמיחי לנורא מכול, לגשם היורד "עַל פְּנֵי רֵעַי הַמֵּתִים" – ואת כאבו ניתן להרגיש באמצעות ההיעדר, שאותו ממחיש המשורר בתיאור המתים "אֲשֶׁר אֵינָם מְכַסִּים עוֹד". ועדיין, גם בסיום השיר, הוא מתחמק מלגעת בכאב הנורא על מות חברו דיקי, ומסתתר מאחורי הכללה.
מעמד השיר והערכה
המשורר נתן זך, בביקורת שפרסם עם הופעת ספר שיריו של עמיחי "עכשיו ובימים האחרים" ב-1955, קבע כי בשיר "מגיעה הלאקוניות שלו לידי הישג נדיר בשירת המלחמה שלנו". המשורר, העיתונאי והעורך משה דור הגדיר את השיר ""שיר קטן-בכמותו וגדול-באיכותו", "אחד השיאים האמנותיים שהציב משורר מעולה זה ומעיד עד מה היטיב לקלוע אל המטרה"; לדעתו, "מי שחיבר את השורות הספורות והנפלאות האלו – חסדה של שירה משוך אליו". גם לדעת המשורר והעורך יעקב בסר, "השיר 'גשם בשדה קרב' הוא אחד השירים המיוחדים, המדויקים ביותר, המבטאים את חוויית החייל שבשדה הקרב, שאני מכיר". מבקר הספרות ב"י מיכלי גרס כי
ובסיכום, חוקר הספרות יאיר מזור סבור כי
תרגומים
השיר תורגם פעמים מספר לאנגלית, כמה פעמים לצרפתית, וכן לשפות נוספות.
לחנים
בשנות ה-70 הולחן השיר על ידי שלמה גרוניך והושר בפיו בתוכנית "כל שיר", ששודרה באמצע אותו עשור בטלוויזיה החינוכית.
מאוחר יותר, כנראה בתחילת שנות ה-80, הלחין את השיר שאול גולדווסר מקיבוץ המעפיל, לחן לקול וגיטרה (שכנראה לא בוצע).
ב-1998 הוציא המוזיקאי אשר ביטנסקי (תחת הפסבדונים 'אבא') אלבום אוסף ובו ביצועו לשיר, שהולחן.
אזכורים בספרות
בשנת 1991 התפרסם שיר המחאה של רמי דיצני 'שתן בשדה רקב', שהוא פרפרזה אירונית על שירו של עמיחי – ביקורת על הישראליות גסת הרוח, על המלחמה המשחיתה ועל ההשחתה המוסרית שמייצר הכיבוש, תוך התמקדות באקט של השתנה כהשפלה: "שתן זולג על פני בני-דודי / קורסים מסריחים מכוסי עיניים / זרועותיהם כפותות לאחור – / ועל אצבעות אחי / המנערים רוכסים מגחכים / מכסים על ערוה.".
באותה שנה (1991), בעת מלחמת המפרץ, חיבר צבי עצמון את שירו 'שמיכת שיר, מצבה / מחוקה', שהתפרסם ב-1992 בכתב העת הספרותי "אפס שתיים" ובמוסף הספרות של העיתון "על המשמר". השיר נכתב בעקבות מותו של נהג טנק במהלך אימון טנקים, ביום שבו טפטף גשם במדבר; הוא חובר כבר באותו היום בשדה הטנקים. השיר מוגדר בתת-כותרת: "(מעין ווריאציה על עמיחי לזכר דיקי)", ותחתיה הקדיש המשורר את השיר "לזכרו של דומינסקי [נהג הטנק, ] ובעיקר לעצמי".
שיר ללא שם מאת טניה הדר הפותח במילים: "גשם דקיק, זהֹב יורד על לבי, על שפתי / על עיני / החרבות", שהתפרסם ב-2002–2003 בכתב העת לשירה "משיב הרוח", מתכתב עם שירו של עמיחי ומצטט את השורה הראשונה שלו כהקדמה לשיר. גם אריה סיון חיבר שיר קצר ללא שם (2004) הבנוי בין ניגוד בין החיים למתים ורומז לשירו של עמיחי: "יָמִים חַמִּים. יָמִים חַמִּים / זֵעָה נִגֶּרֶת לְאָרְכָּם / של חַמּוּקֵי גּוּפִים חַיִּים / וְהַמֵּתִים לֹא מַזִּיעִים / גַּם לֹא זֵעָה קָרָה.". אצל סיון הגשם מוחלף בזעה בקיץ, הניגרת מן החיים אך לא מן המתים.
שירים נוספים המתכתבים עם 'גשם בשדה קרב': שיר מאת שור ענתבי (2004); מחזור השירים של יצחק לאור 'גשם על פני אירופה' (2007), הכולל רמיזות חוזרות לשירו של עמיחי; ו'פוגה גרמנית' מאת נתן וסרמן (2011).
השיר שיביא לך אהבה
השיר שיביא לך אהבה הוא פזמון שכתבה והלחינה לאה שבת וביצעה גלי עטרי. השיר יצא לאור בסוף 1993.
רקע
השיר נכלל באלבום "סימנים" של עטרי מ־1994 והיה לבולט ביותר ממנו. שמו באלבום הוא "שיר שיביא לך אהבה".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ד (1994) הגיע השיר למקום החמישי.
עטרי סיפרה על השיר:.
עטרי הוציאה בשנת 2001 אלבום אוסף שמתכתב עם שם השיר, ונקרא "השירים שיביאו לכם אהבה".
גלינה וולדימיר אימשניק
קורות חיים
ולדימיר אימשניק סיים את לימודיו באקדמיה של כמרים בוורשה ושירת תחילה ככומר פרובוסלבי ובין השנים 1940 עד 1950 כראש הכנסייה. גלינה אימשניק נולדה בקייב שבאוקריאנה. גלינה וולדימיר התגוררו בכפר נוסילובו.
בתקופת השואה
בסוף יוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבש האזור על ידי הגרמנים, ובאוקטובר של אותה שנה הוקם גטו בעיר הסמוכה לביז'ייב (Lebiedziew). בין היהודים שנכלאו בגטו היה אברהם זודז'ישסקי שהיה רופא יהודי וגם מכר של ולדימיר אימשניק. ד"ר זודז'ישסקי הורשה לצאת מן הגטו על מנת לטפל בחולים בעיר, וניצל זאת כדי להבריח ילדים יהודים מן הגטו. בדצמבר 1941 פנה הרופא לכומר אימשניק ושאל אותו אם יסכים לקחת תחת חסותו את בתו, ילנה.
למרות הסכנה, החליטו ולדימיר וגלינה שהם לא יכולים לעצום עיניים ולהתעלם מצרתו של הרופא היהודי. ב-5 בדצמבר 1941 הביא ד"ר זודז'ישסקי את ילנה בתו לבית הכומר. בתחילה הייתה ילנה מוסתרת, עד שלמדה היטב רוסית והתרגלה לביתה החדש.
ב-24 ביוני 1942 חיסלו הגרמנים את גטו לבידז'ייב. כל יושבי הגטו, למעלה מ-600 איש, נלקחו לרפת גדולה ליד מארקוב. הגרמנים הציתו את הרפת והעלו אותה באש על כל היהודים ששוכנו בה. 64 מקרוביה של ילנה נרצחו באותו יום, בהם אביה וסבתה מצד אמה. זמן מה לאחר הרצח, קיבל הגסטפו במולודצ'נו הודעה אנונימית שהכומר בנוסילובו מסתיר ילדה יהודיה. הכומר- ולדימיר ואשתו נחקרו, והגרמנים תשאלו את הילדה. אך מכיוון שזו לא זכרה את הוריה האמיתיים ואת חייה לפני שהגיעה לבית מציליה, שוחררו כולם בלא פגע. לאחר מכן, ילנה המשיכה לחיות בביתם של בני הזוג אימשניק. לאחר השחרור ביולי 1944, איש לא בא לקחת את ילנה, ובני הזוג אימשניק הסיקו שכל משפחתה נספתה. אלא שכמעט שנה מאוחר יותר, הופיעה מריה - אמה של ילנה ששרדה את השואה ביער עם יחידת פרטיזנים סובייטים. גם אחיה הגדול של ילנה, גריגורי, ניצל במסתור אצל משפחה רוסית בווילנה.
גוד ביי, אמריקה (סרט)
גוד ביי, אמריקה (ברוסית: Гудбай, Америка) הוא סרט דרמה קומית רוסי משנת 2020 בבימויו של סאריק אנדראסיאן ובכיכובם של דמיטרי נאגייב, ולדימיר יאגליץ', ליאנקה גרו ואחרים. הקרנת הבכורה של הסרט תוכננה ל-22 באפריל 2020, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, תאריך ההקרנה הוזז ל-8 באוקטובר אותה שנה
עלילה
עלילת הסרט מורכבת מסיפורים שונים המגוללים את סיפורם של מהגרים רוסים בארצות הברית.
ויקטור סרגייביץ' נוסע לארצות הברית לבקר את בתו ובאימה מגלה כי נכדו פול, אף שהוא מדבר רוסית, אינו מבין דברים פשוטים המוכרים ומובנים לכל נער ברוסיה. ארמן חסר העליזות מנסה להשיג דריסת רגל בארצות הברית, ובהדרגה מבין את כל התענוגות של נישואים פיקטיביים.
עבור יוליה, שהתמקמה זה מכבר בארצות הברית, בעיה בלתי צפויה היא חוסר היכולת למצוא געפילטע פיש שהוכן נכון.
לפני זמן לא רב עבר איגור לאמריקה בכל דרך אפשרית בניסיון להכחיש את עברו הרוסי וכינה את עצמו ג'ייסון. נראה שאנשים שונים לחלוטין עם בעיות שונות לחלוטין, אבל ההרפתקן גאורגי המסוגל לפתור כל בעיה מוכיח שזה לא כך נכון, כל הגיבורים סובלים ממחלה אחת - הם מנסים לשכוח מהשורשים שלהם, מחמיצים את האמת הפשוטה: אתה יכול לעזוב את רוסיה, אבל אתה לא יכול להפסיק להיות רוסי.
הפקה
צילומי הסדרה נערכו במהלך שנת 2019 כשהשחקנים הוטסו ללוס אנג'לס, בה נערכו הצילומים ונכללו גם אתרי צילום בטרמינל טום בראדלי בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, במרכז העסקים הראשי ובשכונת מגורים בה צולמו חלק נכבד מהסצנות.
גן החיות של טביליסי
הפארק הזואולוגי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ზოოლოგიური პარკი) הוא גן החיות הוותיק והגדול ביותר בגאורגיה, הנמצא בעיר הבירה טביליסי. הגן נוסד בשנת 1927. בשנת 2015 נפגע הגן קשות כתוצאה משיטפון שהותיר רבים מתושביו מתים או חופשיים.
היסטוריה
גן החיות של טביליסי הוקם על פי החלטת מועצת העיר טביליסי ב־10 בפברואר 1927. הוא תוכנן על ידי קבוצה של מומחים גאורגיים ורוסים. גן החיות הורחב עוד יותר בשנות ה-30. בתחילה הגן החיות כלל 4 חלקים: בעלי חיים שסביבת חייהם היא בקווקז; פאונה של ברית המועצות; חיות אקזוטיות ובעלי חיים חקלאיים. שיא פריחתו של הגן הייתה בשנות השבעים, תקופה בה היווה ביתם של יותר מ-1,000 בעלי חיים ונהנה מיותר מ-500,000 מבקרים בשנה. גן החיות, שנשען במידה רבה על מימון של העירייה, סבל מקיצוצים קשים שנבעו מהקריסה הכלכלית והתסיסה החברתית שפגעו במדינה לאחר התפרקות ברית המועצות. נציג החברה העולמית להגנת בעלי חיים, ניל טרנט, דיווח בשנת 1993 כי יותר ממחצית החיות בגן החיות מתו מרעב או מקור מאז 1991.
גן החיות חווה תחייה מסוימת לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21. אקווריום ציבורי, הראשון מסוגו בקווקז, נפתח בשנת 2007. בשנת 2012 החליטה ממשלת טביליסי להעביר את גן החיות ממרכז העיר למתחם זואולוגי ובילוי הסמוך לים של טביליסי, מאגר גדול בפאתיה המזרחיים של העיר. מחסור במימון, הוביל לדחיית המעבר וגן החיות נשאר במקומו הישן. ב-14 ביוני 2015 הציף הנהר את גן החיות. כמה מתושביו מתו, בעוד בעלי חיים רבים ששרדו, כמו היפופוטם, אריות, נמרים, דובים וזאבים, ברחו לרחובות. כמה בעלי חיים נלכדו, אך אחרים נורו על ידי כוחות החירום. בסך הכל איבד גן החיות כמעט מחצית מתושביו.
פרנק דומונד
פרנק וינסנט דומונד (באנגלית: Frank Vincent DuMond; 20 באוגוסט 1865 - 6 בפברואר 1951) היה אחד המורים לציור המשפיעים ביותר באמריקה של המאה העשרים. הוא היה מאייר וצייר אימפרסיוניסט אמריקאי של דיוקנאות ונופים, וקריירה שנמשכה למעלה מחמישים שנה.
ראשית חייו
פרנק וינסנט דומונד נולד ב-20 באוגוסט 1865 ברוצ'סטר, ניו יורק, לאליזבת ואלונזו דומונד, בעל מסגריה. הוא התעניין בצייר מגיל צעיר, והיה מעורב בתחום האמנות המקומית בראשית שנות השמונים. הוא קיבל עבודה ביצירת איורים לעסקים על ידי ציור שלטים. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר ציבורי ברוצ'סטר, עבר לעיר ניו יורק בשנת 1884.
בשנים 1884 - 1888 הוא השתתף בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, ולמד אצל ג׳יימס קרול בקוויט, ויליאם סאראנט. דומונד מימן את השכלתו באמנות בכך שקיבל עבודה ביצירת איורים לעיתון Daily Graphic בניו יורק. כתוצאה מהעבודה המשובחת שלו שם, הוצע לו עבודה ב-Harper's Weekly. בהמשך עבד גם בעבודות מגזינים נוספים. הוא עבר לפריז כדי להמשיך בלימודיו. משנת 1888 או 1889 עד 1891 הוא למד באקדמיה ז'וליאן, שם כללו המדריכים שלו את בנג׳מין קונסטנט, ז'ול ז'וזף לפבר וגוסטב בולנגר. הוא זכה להכרה בשנת 1890 כשציור שלו הוצג בסלון בפריז, זכה במדליה יוקרתית.
עבודתו המוקדמת הייתה בסגנון ארט נובו, ובפריז הוא הושפע מאסכולת ברביזון, לימים הפך לאימפרסיוניסטי. בשנת 1895 התחתן עם הלן סבייה מפורטלנד, אורגון, אמנית אחרת. הם בילו חמש שנים בצרפת, שם גם ערך שיעורי קיץ לליגת הסטודנטים לאמנות, וצייר נופים בחוץ מהשחר ועד השקיעה. בשנת 1900 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1906.
עבודה
דומונד הציג בתערוכת הכותנה של מדינת אטלנטה, התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, התערוכה הפאן-אמריקאית בבופלו, ותערוכת סנט לואיס. הוא שימש כמנהל אמנותי בתערוכת המאה של לואיס וקלארק בפורטלנד בשנת 1905, ועזר לארגן את התערוכה הראשונה במוזיאון האמנות בפורטלנד באותה השנה. לקראת תערוכת פנמה-פסיפיק מ-1915, הוא הכין שני ציורי קיר ענקיים, שתלויים כעת בספריה הציבורית בסן פרנסיסקו.
קריירת ההוראה שלו נמשכה למעלה מחמישים שנה, בה לימד דומונד אלפי אמנים בליגת הסטודנטים לאמנות. דומונד פיתח לוח פריזמטי, המשמש במיוחד בציור נופים. התלמידים שלו למדו לראות את השתנות אור המנסרה בצבעים מעורבבים, שינוי טונאלי, שזורם מצהוב לסגול בצד החם ומצהוב לירוק לירוק כחול לסגול בצד הקריר. וריאציות של הלוח הפריזמטי עדיין משמש אמנים ומורים רבים ובתי ספר, כולל המכון לאמנות רידג'ווד בניו ג'רזי.
דומונד היה חבר במושבת האמנות אולד ליים, קונטיקט, שם התגורר בשכונה בשם Grassy Hill. במשך כמה שנים עמד בראש בית הספר קיץ של הליגה לסטודנטים לאמנות, שם לימד גם בחוץ, כפי שהיה בצרפת.
לאחר שעבר בית הספר לוודסטוק, ניו יורק, דומונד המשיכה להעביר שיעורים פרטיים באולד ליים.
דומונד נפטר בעיר ניו יורק ב-6 בפברואר 1951, בגיל 85
הרי ברברטון מקונג'ווה
הרי ברברטון מקונג'ווה (באנגלית: Barberton Makhonjwa Mountains) הם רכס של הרים וגבעות קטנים המשתרע על שטח של 120 על 60 קילומטרים, כ-80% במפומלנגה, פרובינציה של דרום אפריקה, והשאר באסוואטיני השכנה.
גאולוגיה
הרי ברברטון מקונג'ווה שוכנים בקצה המזרחי של, ומהווים 40% מ, אחד המבנים הגאולוגיים העתיקים בעולם. הרכס ידוע בעיקר משום שהוא מכיל כמה מהסלעים החשופים העתיקים ביותר על פני כדור הארץ, בני 3.2 עד 3.6 מיליארד שנים (Ga), כלומר מתוארכים לתור הפלאוארכאיקון. גילו המופלג של רכס ההרים והשימור יוצא הדופן הניבו כמה מסימני החיים הבלתי מעורערים העתיקים ביותר על פני כדור הארץ ומספקים תובנה לגבי האופי העוין של הסביבה של הפרקמבריון שתחתיה התפתחו חיים אלה. זה הוביל לכך שהאזור מכונה גם "מוצא החיים" (Genesis of life).
הרכס ידוע גם במרבצי הזהב שלו ובסוג הסלעים קומטיט, סוג יוצא דופן של סלע געשי אולטרה-מאפי הקרוי על שם הנהר קומאטי הזורם דרך הרכס, ושבעמק שלו גילו ב-1965 האחים מוריס וריצ'רד ויליוֹאֵן את סוג הסלע לראשונה.
היסטוריה
בני עם הסוואזי ועמים אחרים נהגו לרעות שם כנראה את חיות המשק שלהם, אך לא במספרים גדולים, עד לבואם של המתיישבים האירופים בשנות ה-60 של המאה ה-19. זהב התגלה ליד בשנת 1875, אך היה זה הממצא של ג'ורג' ברבר (George Barber) ובני דודיו פרד והארי ברבר שגרם לבהלה לזהב ב-1884, שהוביל לייסודה של העיר. מאוחר יותר העיבה עליה משנת 1886.
אתר המורשת העולמית
הרכס הוצע כמועמד להכרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2009, וקיבל מעמד זה ב-2018.
בדברי ההסבר לבחירה באתר נכתב שהרי ברברטון מקונג'ווה מכילים תיעוד יוצא דופן של כמה מהסלעים הגעשיים וסלעי המשקע העתיקים, המגוונים והשמורים ביותר מהתקופה המוקדמת של כדור הארץ. סלעים אלו, העטופים בגופי גרניט גדולים וקבורים תחת שכבה עבה של משקעים, התחמקו במידה רבה מתהליכי של התמרה ושל סחיפה והותירו לנו תיעוד של 340 מיליון שנה של לבות ומשקעים ארכאיים. מחשופים אלו נחקרו באינטנסיביות במשך יותר ממאה שנה, ומספקים תובנות לגבי התהליכים המוקדמים שהתחוללו בכדור הארץ, כולל היווצרות יבשות, ההרכב הכימי של האטמוספירה והאוקיינוסים, תנאי פני השטח לפני 3.5 עד 3.2 מיליארד שנים, והסביבה שבה הופיעו החיים לראשונה על הכוכב הלכת שלנו.
אונסק"ו החליט לכלול רכס זה על בסיס הקריטריון הבא:
הבלט הלאומי ההולנדי
הבלט הלאומי ההולנדי (בהולנדית: Het Nationale Ballet) היא להקת הבלט הרשמית והגדולה ביותר בהולנד.
היסטוריה
הבלט הלאומי ההולנדי נוסד בשנת 1961, כשבלט אמסטרדם ובלט ארצות השפלה התמזגו. מנהלי הלהקה היו סוניה גסקל (1961–1969), רודי ואן דנציג (1969–2003), ויין אגלינג (1991–2003). המנהל הנוכחי הוא טד ברנדסן. הלהקה מושכת אליה הרבה אמנים בין-לאומיים.
ב-13 בספטמבר 2011 חגגה הלהקה יובל 50 מופע גאלה בנוכחות ביאטריקס, מלכת הולנד.
רקדנים
הבלט הלאומי ההולנדי מעסיק כ-90 רקדנים ורקדניות. להלן רשימה של רקדנים ראשיים, סולנים, גראן סוז'ה וקוריפה.
תני לי להחליט
תני לי להחליט הוא שיר של ג'וזי כץ מתוך האלבום "הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מספר 7" שיצא לאור בשנת 1976. השיר נכתב על ידי עדה נסטוביץ, הולחן ועובד על ידי אילן וירצברג עבור פסטיבל שירי הילדים 1976. בפסטיבל, הגיע השיר למקום התשיעי.
ארץ חמדה
אֶרֶץ חֶמְדָּה הוא כינוי לארץ ישראל, המבטא את יופייה וסגולותיה שמחמתם היא נחמדת ונחשקת. מקור הביטוי הוא במקרא.
הביטוי במקרא
הכינוי "ארץ חמדה" מופיע שלוש פעמים בתנ"ך:
הביטוי בחז"ל ובהלכה
בהקשר לביטוי, צוין במשנת חז"ל על כמה שחמדו והתאוו לה, מחמת סיבות שונות:
המהר"ל מפראג מוצא את חמדתה של ארץ ישראל בהקבלה לפסוק, עם הגינות והפרדסים שבה, שהם נחמדים לאדם.
משקל כבד ניתן לביטוי בכך שהוא נקבע בנוסח ברכה אחרונה של ברכות הנהנין - גם ב"ברכת הארץ" (הברכה השנייה) שבברכת המזון וגם בברכת מעין שלוש. יתרה על כך, מי שלא הזכיר בנוסח הברכה את המילים "ארץ חמדה טובה ורחבה", לא יצא ידי חובתו בברכה. "ברכת הארץ" מיוחסת בחז"ל ליהושע בן נון, ורבי צדקיה בן אברהם מביא כי אחיו רבי בנימין רואה את הסיבה שיהושע טבע את מילים אלו בברכתו, מחמת שראה את חמדתם של משה ושלושת האבות להיכנס לארץ ולהיקבר בה.
גם בפיוט צור משלו אכלנו, שנהוג לשיר אותו לפני ברכת המזון, מופיע הביטוי:.
באגרת הגר"א שנכתבה כאשר הוא נסע לארץ ישראל. וכתב אגרת לאשתו ולאמו הזקנה, נאמר: "ואני תהלה לא-ל נוסע לארץ הקדושה שהכל מצפים לראותה, חמדת כל ישראל וחמדת השי"ת. כל העליונים והתחתונים – תשוקתם אליה".
סמל סטטוס
סמל סטטוס הוא לרוב אובייקט חיצוני לאדם הנראה לעין המסמל את מעמדו החברתי או הכלכלי. סמלי סטטוס מסייעים לאינטראקציות חברתיות משום שהם נותנים פרשנות תרבותית. אנו מציגים סמלי סטטוס על מנת לידע את הסביבה על מעמדנו. מוצרי יוקרה רבים לעיתים קרובות נחשבים סמל סטטוס. על פי סמלי סטטוס ניתן להסיק את שייכותו של האדם למעמד מסוים.
סמלי סטטוס בזמנים ומקומות שונים
מרבית בני האדם שואפים למעמד גבוה ומבקשים להתהדר גם בסמלים המשויכים לו. כמו בסימנים אחרים, סמלי סטטוס עשויים להשתנות בערך או משמעות לאורך זמן, ויהיו שונים בין מדינות ואזורים תרבותיים.
גם במערב וגם במזרח הרחוק חרבות היוו סמל סטטוס בימי הביניים. בקרבות באותה התקופה ראו שימוש בעיקר חניתות, חץ וקשת ונשקי מוט. החרב, הפכה לסמל סטטוס בגלל חוסר יעילותה מול נשקים אלו ושריונות התקופה ועלות היצור הגבוהה שלה בגלל כמות המתכת הנדרשת כדי לייצר חרב אחת.
ארמונות ואחוזות רחבי ידיים ומאובזרים בפאר היוו סמל סטטוס לאורך ההיסטוריה, להלן כמה דוגמאות מתקופות ואזורים שונים: ארמון פרעה המצרים העתיקה, תיאור הארמונות בתנ"ך, ארמונות קיסרי רומא על גבעת הפאלאטיום, האחוזות הפיאודליות בימי הביניים, ארמונות בתי המלוכה באירופה, העיר האסורה - ארמונם של קיסרי סין. גם כיום מקרקעין מפוארים מהווים סמל סטטוס, וכך גם מיקום גאוגרפי נחשק. כך למשל, בישראל, בעלות על נכס בשכונות יוקרתיות כגון אפקה בתל אביב, הרצליה פיתוח בהרצליה ודניה בחיפה מהווה סמל סטטוס.
בעלות על כלבים בסין, בתחילת המאה ה-21, נחשבת כסמל סטטוס של עושר משום שבעבר הלא רחוק החזקת כלב הייתה כרוכה בעלויות רישום גבוהות ואף הייתה אסורה.
בחברה המערבית בגדי מותגים ובעלות על רכב חדש ויקר מרמזים על השתייכות למעמד הגבוה יותר של החברה. את החברה המערבית החומרנית מאפיין ריבוי סמלי סטטוס וכן שימוש בסמלי סטטוס להצגת תדמית שאינה בהכרח מייצגת נכונה את מעמדו הכלכלי של האדם. השאלת סמלי סטטוס של מעמד גבוהה מטרתה ניעות חברתית, עוצמה חברתית וכדומה.
לסמלי הסטטוס הקשר תרבותי ושוני בין תרבויות ובתת תרבויות. בתרבות המאורית שימשו קעקועים כסמל סטטוס. סמלי סטטוס עשויים להיות גם נכסים שאינם חומריים אלא רוחניים או התנהגותיים. בארצות הברית לימודים באוניברסיטאות של ליגת הקיסוס הם סמל סטטוס. בקהילות חרדיות פעילות צדקה כגון הקמת מוסדות גמ"ח היא סמל סטטוס.
עיתונות יהודית היסטורית
אתר עיתונות יהודית היסטורית הוא מאגר מקוון של עיתונים וכתבי עת היסטוריים מהעולם היהודי. המאגר, שהוקם ומופעל על ידי הספרייה הלאומית ואוניברסיטת תל אביב, מאפשר באמצעות דיגיטציה גישה מקוונת ונוחה לעיתונות העברית מימיה הראשונים, מסוף המאה ה-18 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, ולצדה עיתונות יהודית בשפות שונות, בהן: יידיש, ערבית יהודית, אנגלית, צרפתית, הונגרית, פולנית, ספרדית, פורטוגזית, רוסית, גרמנית, רומנית, שוודית וערבית.
ייסוד ושותפים
האתר הוא מיזם של אוניברסיטת תל אביב והספרייה הלאומית, שהחל כניסוי פרטי בסוף שנות ה-90 על ידי חברת התוכנה הישראלית אוליב תוכנה (Olive Software), במסגרתו נסרקו עותקים היסטוריים של העיתון "פלסטיין פוסט" (שמו המקורי של העיתון "ג'רוזלם פוסט"). חברת אוליב פיתחה תוכנה המאפשרת לעיתונים להפיק מהדורות אלקטרוניות וכן ליצור ארכיון דיגיטלי של גיליונות העבר והווה, המוצגים בפורמט הדפוס האותנטי והמלא בדפדפן האינטרנט. בהמשך עבר הפרויקט לידי חוקר יהדות ארצות האסלאם באוניברסיטת תל אביב ירון צור, שהשתמש בטכנולוגיה לסריקת עיתונות יהודית בארצות ערב, ובשנת 2004 יזם את הרחבת המיזם לאתר חדש שיכיל עיתונים יהודיים מן העולם כולו.