cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האוניברסיטה האסלאמית בעזה
האוניברסיטה האסלאמית (בערבית: الجامعة الإسلامية بغزة) היא מוסד אקדמי הפועל בעיר עזה, הנשלט על ידי תנועת החמאס. היא הוקמה בשכונת תל אל-הווא בשנת 1978 על ידי השייח' אחמד יאסין והייתה מאז למוקד כוח פוליטי, חברתי, תרבותי וצבאי של החמאס. מאז עליית חמאס לשלטון ב-2006 הפכה למוסד אקדמי מרכזי ברצועת עזה.
אודות האוניברסיטה
האוניברסיטה האסלאמית בעזה היא מוסד פלסטיני עצמאי המפוקח על ידי משרד החינוך של הרשות הפלסטינית. היא מעניקה תואר ראשון ותעודות נוספות, המקנים לבוגריה אפשרות להמשיך ללמוד לתארים גבוהים יותר באוניברסיטאות באירופה, צפון אמריקה ואסיה. היא חברה בארבעה ארגונים בינלאומיים: הסתדרות האוניברסיטאות הבינלאומית של אונסק"ו, קהילת אוניברסיטאות הים התיכון, הסתדרות האוניברסיטאות הערביות והסתדרות האוניברסיטאות האסלאמיות. האוניברסיטה ממומנת בין השאר על ידי הבנק העולמי ועל ידי ארגוני צדקה אסלאמיים.
קשרי חוץ
האוניברסיטה האסלאמית מקיימת קשרי שיתוף פעולה עם אוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה ועם מוסדות אקדמיים, ארגונים וקרנות בעולם המוסלמי, במדינות המערב וברשות הפלסטינית. כלפי חוץ היא מצניעה את אופייה האסלאמי הקיצוני ומציגה עצמה כמוסד אקדמי אזרחי. במסגרת זו היא מקיימת קשרים עם אוניברסיטאות ואגודות סטודנטים במדינות כמו בריטניה, שוודיה ופינלנד, ובמיוחד עם אגודות הסטודנטים של בית הספר לכלכלה של לונדון ושל Queen Mary's College בלונדון. בנוסף היא מסתייעת בקרנות וארגונים הפועלים בארצות הברית, גרמניה, טורקיה וערב הסעודית, ובקואליציית הצדקה של החמאס.
מקצועות לימוד
המקצועות הנלמדים לתואר שני: הנדסה אזרחית, הנדסת בניין, הנדסת חשמל, הנדסת מים, מתמטיקה, פיזיקה, ניהול משאבי מים, מיקרוביולוגיה, זואולוגיה, טכנולוגיה רפואית, בוטניקה, חשבונאות, מנהל עסקים, חינוך, ספרות, רטוריקה, היסטוריה מודרנית והיסטוריה אסלאמית, משפטים, שריעה וקוראן.
פעילות החמאס
מאז הקמתה מהווה האוניברסיטה מעוז פוליטי של החמאס וחממה לצמיחתם והתפתחותם של מנהיגי התנועה. רבים מבכירי החמאס, הן בזרוע הפוליטית והן בזרוע הצבאית, החלו את דרכם באוניברסיטה כסטודנטים, מרצים או עובדי מנהלה. מנהיג החמאס, אסמאעיל הנייה, הוא בוגר החוג לספרות ערבית, ושימש בעבר כמזכיר מועצת הנאמנים של האוניברסיטה וכיו"ר מועצת הסטודנטים. בכיר החמאס מחמוד א-זהאר שימש כמרצה לנושאי רפואה באוניברסיטה. בכירים בזרוע הצבאית של חמאס שנהרגו בעימות עם ישראל נשאו אף הם משרות באוניברסיטה. עבד אל-עזיז א-רנתיסי היה מרצה בפקולטה לרפואה ולמדעים, אסמאעיל אבו שנב היה חבר במועצת המנהלים וראש הפקולטה למדעי הטבע, וסלאח שחאדה היה דיקן הסטודנטים ומורה באוניברסיטה.
גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס, מקיימת פעילות ענפה בשטח האוניברסיטה. מעבדות האוניברסיטה מנוצלות לייצור אמצעי לחימה ולפיתוח רקטות ארוכות טווח, תוך שימוש בידע המקצועי של סטודנטים ומרצים ובזמינות של חומרים כימיים. אלה נשלחים על ידי החמאס להשתלמויות באיראן, בסוריה ובלבנון. האוניברסיטה משמשת גם מקום אחסון לאמצעי לחימה ומקום מפגש של פעילי טרור. לפני השתלטות החמאס על רצועת עזה הופעל מתוך כותלי האוניברסיטה כוח צבאי נגד תומכי פתח והרשות הפלסטינית. סטודנטים רבים גויסו לשורות הזרוע הצבאית של החמאס והשתתפו בפעילות טרור, כולל ביצוע פיגועי התאבדות.
בזמן עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה, פשטו פעילי פתח על האוניברסיטה והחרימו כלי נשק ותחמושת שאוחסנו במקום. הטלוויזיה הפלסטינית שידרה תמונות של רקטות ומשגרים, רובים וכדורים שנמצאו באוניברסיטה. על פי דובר צה"ל, האוניברסיטה שימשה כמקום אחסון רקטות קסאם ומעבדות המחקר שם שקדו על שיפור הטווח והקטלניות של הרקטות. אלה הופצצו על ידי חיל האוויר במבצע עופרת יצוקה.
החמאס מקיים באוניברסיטה אינדוקטרינציה אינטנסיבית לשם הטמעת אידאולוגיה אסלאמית קיצונית תוך דגש על עוינות לישראל ולמערב והליכה בדרך הג'יהאד. באוניברסיטה מתקיימים כנסים העוסקים בהשלטת השריעה על חיי היום-יום של תושבי רצועת עזה, לימודי הקוראן במערכת החינוך ושימוש בתקשורת לשם קירוב התושבים לדת. עבודות מחקריות המתבצעות באוניברסיטה עוסקות בנושאים כמו חינוך לג'יהאד על פי הגותו של עבדאללה עזאם ויישומו בבתי הספר הפלסטינים, ודרכים להעמקת החינוך לג'יהאד באמצעות האישה המוסלמית.
מבצע עופרת יצוקה
בליל 28–29 בדצמבר 2008, בימיו הראשונים של "מבצע עופרת יצוקה", הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את מבני האוניברסיטה. הפצצות אלו גרמו להרס בנייני הפקולטות להנדסה ולמדעים והסבו לבניינים נוספים נזק כבד. לטענת דובר צה"ל שימשו מתקני האוניברסיטה לפיתוח ולאחסון אמצעי לחימה. המכון למדיניות נגד טרור במרכז הבינתחומי הרצליה פרסם כי במעבדות האוניברסיטה עסקו בשיפור הטווח וכוח ההרס של רקטות הקסאם. החמאס הכחיש את טענות ישראל וועדת החקירה של האו"ם בראשות השופט גולדסטון לא מצאה מידע שיתמוך בטענות ישראל על שימוש צבאי במתקני האוניברסיטה.
ספירליה
ספירליה (שם מדעי: Spiralia) היא קבוצה גדולה של בעלי חיים המהווה לצד הקבוצה אקדיסוזואה (Ecdysozoa) את אחת משתי הקבוצות שבקבוצה קדמוני הפה (Protostomia). הקבוצה כוללת בעלי חיים מגוונים כמו רכיכות, תולעים שטוחות, תולעים טבעתיות וכמה מערכות קטנות יותר.
מאפיינים
המשותף למיני הקבוצה הוא חלוקת תאים בעוברים של רוב המינים בקבוצה לופוטרוכוזואה (למעט המינים שבמערכות החיטחבים, ברכיופודים ופורונידה) ובמערכה גנתוסטומולידה.
מיון
ספירליה מחולקת לשבע קבוצות קטנות יותר: לופוטרוכוזואה (Lophotrochozoa) הכוללת את הרכיכות, תולעים טבעתיות, ברכיופודים, סיקליופורה, חיטחבים, אנטופרוקטה, תולעי חוטם, פורונידה ותולעים סיפוניות, גנתיפרה (Gnathifera) הכוללת את מיקרוגנאטוזואה, גנתוסטומולידה וגלגיליות, גסטרוטריכה, תולעים שטוחות, רומבוזואה, תולעים קוצניות ראש ואורתונקטידה. הקבוצה כוללת את המערכות הבאות:
החזית הבלארוסית השלישית
החזית הבלארוסית השלישית הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש פולין וגרמניה, תוך שהיא משתתפת לבסוף בכיבוש ברלין.
היסטוריה
ב-24 באפריל 1944 שונה שמה של החזית המערבית לחזית הבלארוסית השלישית, ולמפקדה מונה איוואן צ'רניאחובסקי.
החזית השתתפה במבצע בגרטיון ובקרב על ממל, ובחורף 1945 השתתפה בקרבות בפרוסיה המזרחית שבמהלכם נהרג איוואן צ'רניאחובסקי, והוחלף על ידי אלכסנדר ואסילבסקי.
ב-15 באוגוסט 1945, הפכה החזית לפיקוד בלארוס.
גלית בל
גלית בן לולו, המוכרת בשם הבמה גלית בל (נולדה ב-26 ביוני 1973), היא זמרת עבר ישראלית. זכתה בקדם אירוויזיון בשנת 1996, ונבחרה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באותה שנה.
ביוגרפיה
בל נולדה וגדלה בחצור הגלילית. בגיל 12 החלה להשתתף בתחרויות לכישרונות צעירים בעירה וזכתה במקום הראשון שלוש פעמים ברציפות. התפרסמה כאשר הייתה קצינה צעירה בצה"ל בדרגת סגן והופיעה לראשונה בקדם-אירוויזיון 1996 עם השיר "שלום עולם", שכתב אייל מדני והלחין דורון ויטנברג. השיר הגיע למקום הראשון בקדם ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1996.
אירוויזיון 1996
זאת, כתוצאה מהצורך להתמודד עם מספרן ההולך וגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. בתום ההצבעה גלית בל קיבלה 12 נקודות והגיעה למקום ה-28 מתוך 29 מדינות שרצו לקחת חלק בתחרות.
בל הייתה בין שבעת המקומות האחרונים ולכן לא השתתפה בתחרות הגמר של האירוויזיון לשנה זו, והשיר לא הושמע לבסוף באירוויזיון.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2001 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "מלאכים שקופים". זמן קצר לאחר הוצאת האלבום פרשה מקריירה מוזיקלית.
ג'ניפר מקללן
ג'ניפר ליי מקללן (באנגלית: Jennifer Leigh McClellan; נולדה ב-28 בדצמבר 1972) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קהיליית וירג'יניה.
מקללן, חברת המפלגה הדמוקרטית, היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לקונגרס מטעם וירג'יניה. בשנים 2006–2017 הייתה חברת בית הנבחרים של וירג'יניה ולאחר מכן, מ-2017 עד 2023 הייתה חברת הסנאט המדינתי של הקהילייה. בבחירות 2021 לתפקיד מושל וירג'יניה התמודדה למועמדות המפלגה הדמוקרטית, אך הפסידה לטרי מקאוליף. בפברואר 2023 נבחרה לקונגרס בבחירות מיוחדות שנערכו עקב מותו של דונלד מקיצ'ן.
ביוגרפיה
מקללן נולדה בפטרסבורג שבווירג'יניה. אביה, ג'יימס פנימור מקללן ג'וניור, היה פרופסור באוניברסיטת המדינה של וירג'יניה, שם עבדה גם אמה, לויס דדו מקללן, כיועצת חינוכית. שני הוריה היו מעורבים בפעלתנות למען זכויות אזרח. ג'ניפר למדה בבית הספר התיכון מאטואקה במחוז צ'סטרפילד, שם הייתה נושאת נאום הפרידה של המחזור שלה. בשנת 1994 השלימה באוניברסיטת ריצ'מונד לימודי תואר ראשון באנגלית ובמדע המדינה, וב-1997 קיבלה תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת וירג'יניה.
לאחר לימודי המשפטים החלה מקללן לעסוק בעריכת דין במשרד "הנטון & ויליאמס". היא גם עבדה כיועצת לענייני אסדרה עבור החברה "Verizon Communications". ב-2005 התמודדה לראשונה למשרה ציבורית – מושב בבית הנבחרים של וירג'יניה שהתפנה בידי ויולה בסקרוויל, שעזבה את בית המחוקקים המדינתי כדי להתמודד לתפקיד סגן המושל. מקללן נבחרה לבית הנבחרים של וירג'יניה בבחירות 2006, ועד 13 בינואר 2017 ייצגה את מחוז הבחירה ה-71, שכלל בתוכו חלקים מעיר הבירה ריצ'מונד ומחוז הנריקו.
מקללן כיהנה כסגנית יושב ראש המפלגה הדמוקרטית של וירג'יניה. כאישה הבכירה ביותר במפלגה הדמוקרטית בווירג'יניה, היא קיבלה חברות אוטומטית בוועדה הדמוקרטית הלאומית. במסגרת תפקיד זה הייתה צירת-על בוועידה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. כמו כן, היא הייתה סגנית יו"ר השדולה השחורה בבית המחוקקים המדינתי וחברת בית הנבחרים הראשונה בווירג'יניה שהייתה בהיריון במהלך כהונתה. מקללן נמנתה בין המבקרים הקולניים ביותר של מאמצי מושל וירג'יניה בוב מקדונל לבצע רפורמה במערכת הפנסיה המדינתית ב-2012. היא התנגדה לקיצוץ בהטבות הפרישה למורים ולעובדי כוחות הביטחון, וטענה כי המחוקקים הרפובליקנים ביצעו חקיקה חפוזה במטרה למזער כל ביקורת מצד הדמוקרטים ואיגודי העובדים.
בבחירות מיוחדות שהתקיימו ב-10 בינואר 2017 נבחרה מקללן אל הסנאט של וירג'יניה כממלאת מקומו של נציג מחוז הבחירה התשיעי, דונלד מקיצ'ן, שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות המיוחדות גברה על קורי פוקוניר, מועמד המפלגה הליברטריאנית. בשנת 2019 נתנה את חסותה ל"חקו הביטול", שהסיר חלק מההגבלות של ממשלת וירג'יניה על הפלות. ביוני 2020 הכריזה כי תתמודד לתפקיד מושל וירג'יניה בבחירות 2021. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית סיימה במקום השלישי אחרי המושל לשעבר טרי מקאוליף וחברת בית הנבחרים המדינתי ג'ניפר קרול פוי. בסופו של דבר, מקאוליף הפסיד למועמד המפלגה הרפובליקנית גלן יאנגקין.
ב-28 בנובמבר 2022, מעט לאחר בחירות 2022, נפטר דונלד מקיצ'ן בעודו מכהן כחבר הקונגרס. מקללן נבחרה בהליך פנימי כמועמדת המפלגה הדמוקרטית בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים האמריקאי בפברואר 2023. ב-21 בפברואר אותה שנה נבחרה אל בית הנבחרים של ארצות הברית. היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה המייצגת את וירג'יניה בקונגרס.
עונת 1991/1992 ב-NBA
עונת 1991/1992 היא העונה ה-46 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה ברציפות של שיקגו בולס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את פורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 4–2. מייקל ג'ורדן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השנייה ברציפות, וכן בתואר ה-MVP של העונה הסדירה בפעם השלישית בקריירה. בשנת 1996 נבחרו הבולס של עונה זו לאחת מ-10 הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NBA.
ב-7 בנובמבר 1991, כשבוע לאחר תחילת העונה, חשף מג'יק ג'ונסון במפתיע כי הוא נשא את נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, והודיע על פרישה ממשחק. כמו כן, בסיום העונה הודיע לארי בירד, יריבו הגדול של ג'ונסון, על פרישה ממשחק עקב פציעות חוזרות בגבו.
דראפט 1991
דראפט 1991 התקיים ב-26 ביוני 1991 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק. בהגרלה (לוטרי) זכתה שארלוט הורנטס בבחירה הראשונה, וניצלה אותה כדי לבחור את לארי ג'ונסון אשר זכה בתואר רוקי השנה. בסך הכל נבחרו בדראפט 1991 שבעה שחקני אולסטאר: לארי ג'ונסון, קני אנדרסון (בחירה שנייה), דיקמבה מוטומבו (4), סטיב סמית' (5), טרל ברנדון (11), דייל דייוויס (13) וכריס גטלינג (16). שחקנים בולטים אחרים מדראפט זה כוללים את בילי אוונס (בחירה שלישית), לוק לונגלי (7), ריק פוקס (24), בובי פילס (45) ודרל ארמסטרונג (לא נבחר).
פלייאוף 1992
סגל האלופה, שיקגו בולס: מייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, הוראס גרנט, ג'ון פקסון, ביל קרטרייט, בי. ג'יי. ארמסטרונג, סקוט ויליאמס, קליף לווינגטון, ויל פרדו, קרייג הודג'ס, סטייסי קינג ובוב האנסן.מאמן ראשי: פיל ג'קסון.
דייוויד לוי יולי
דייוויד לוי יולי (באנגלית: David Levy Yulee; 12 ביוני 1810 – 10 באוקטובר 1886) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי. היהודי השני אחרי פרנסיס סלוודור, שכיהן כחבר בבית נבחרים מדינתי בארצות הברית, היהודי הראשון שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית (מטעם פלורידה, כשעדיין הייתה טריטוריה אמריקאית ולא מדינה, 1841–1845) והיהודי הראשון שנבחר לסנאט האמריקאי, עם קבלתה והצטרפותה של פלורידה כאחת ממדינות ארצות הברית (מ-1845 ואילך).
קורות חיים
אביו, משה אליהו לוי (Moses Elias Levy) (1782–1854) היה יהודי מרוקאי (יליד אסואירה מוגדור) ממוצא ספרדי, שהיגר ממרוקו לאנגליה, משם לאיי הבתולה, לאחר מכן לווירג'יניה בארצות הברית ולבסוף לפלורידה ב-1820, בה היה ב-1821 ממייסדי העיירה מיקאנופי (Micanopy). בנה בפלורידה ב-1822 אחוזה שלמה, לה קרא "ירושלים החדשה", כמקום מקלט ליהודים שברחו מאירופה לאמריקה עקב רדיפות אנטישמיות. האחוזה נהרסה ב-1835 על ידי אינדיאנים סמינולים. האב נודע גם כלוחם למען שחרור העבדים ואף ערך והוציא לאור בלונדון ב-1828 ביטאון שעסק בכך (לו עצמו אמנם היו עבדים).
גם אימו של יולי, חנה, הייתה יהודיה, מצאצאי יהודים שגורשו מספרד להולנד, ונדדו לאנגליה. בן דוד מדרגה שנייה של יולי היה יהודה פיליפ בנימין, סנאטור אמריקאי ומזכיר המדינה של הקונפדרציה של מדינות הדרום, במלחמת האזרחים האמריקאית, אשר נולד אף הוא באיי הבתולה, שנה אחת בלבד אחרי יולי.
הוריו של יולי התגרשו סמוך לאחר היוולדו, הוא נשאר עם האם ואילו האב, עם הבן הבכור אליאס, עזבו את איי הבתולה ועברו לוירג'יניה ולאחר מכן, לפלורידה. יולי הצעיר הצטרף בהמשך אליהם בנורפוק וירג'יניה ולאחר מכן עבר עימם לפלורידה.
ב-1832 סיים יולי לימודי משפטים בסיינט אוגוסטין, פלורידה וקיבל רישיון עריכת דין. במקביל לעיסוקו כעו"ד הוא שירת באותן שנים במיליציה של פלורידה.
קריירה פוליטית
ב-1838, כשהיה יולי בן 28 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית (המפלגה השמרנית יותר בארצות הברית באותה תקופה), כאחד הצירים לאספה המכוננת של פלורידה, לניסוח חוקתה. ב-1841 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, כנציגה של הטריטוריה דאז פלורידה ובכך היה ליהודי הראשון שנבחר וכיהן בבית הנבחרים האמריקאי, גם אם לא מטעם אחת מהמדינות.
בקונגרס האמריקאי היה יולי מראשי הלוחמים למתן מעמד של מדינה לפלורידה, כמו גם למען היתר להמשך העבדות במדינה החדשה, לכשתוכר. משהפכה אכן פלורידה למדינה בארצות הברית, בחרו בו עמיתיו ב-1845, כאחד משני נציגי המדינה בסנאט האמריקאי. הוא נכנס לתפקיד ב-1 ביולי 1845 ובכך היה גם לסנאטור היהודי הראשון בארצות הברית. הסנאטור היהודי השני, כשבע שנים אחריו, היה בן דודו (דרגה שנייה) יהודה פיליפ בנימין.
יולי שירת בסנאט במשך כ-12 שנים, בשתי תקופות כהונה נפרדות, הראשונה בשנים 1845–1851, והשנייה בשנים 1855–1861. בבחירות 1850, בסוף הקדנציה הראשונה שלו, הוא ניסה להיבחר מחדש, אך הפסיד לסטיבן מלורי, דמוקרט אף הוא, אשר לימים הפך לשר הימיה של מדינות הקונפדרציה. ב-3 במרץ 1851 סיים יולי את תקופת כהונתו הראשונה ונאלץ לחכות להזדמנות נוספת במשך ארבע שנים. ב-1854 החליט הסנאטור השני מטעם פלורידה, ג'קסון מורטון, שלא לנסות לרוץ שוב לבחירה מחדש לסנאט. יולי רץ לפיכך בבחירות לסנאט האמריקאי, למקום הפנוי הזה. יריבו הפעם היה מועמד המפלגה הויגית הליברלית תומאס בראון ויולי הביס אותו וחזר לתקופת הכהונה השנייה שלו ב-4 במרץ 1855.
בסביבות 1860 התעוררה המחלוקת בארצות הברית בשאלת העבדות, במלוא עוזה. יולי היה אז מראשי הלוחמים למען העבדות ובהמשך לכך הוא החל להילחם גם למען היפרדות פלורידה מארצות הברית, על אותו רקע. מסיבה זו הוא גם התפטר מחברותו בסנאט האמריקאי, ב-21 בינואר 1861 והצטרף בהמשך לקונגרס החדש של מדינות הדרום, הפורשות מארצות הברית.
"אבי מסילות הברזל של פלורידה"
לאחר ניצחון הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית נאסר יולי למשך תשעה חודשים. משהשתחרר מהכלא הצפוני, חזר לפלורידה, אך לא שב יותר לפעילות פוליטית. הוא המשיך במקום זאת בפעילותו הכלכלית העיקרית, השגת מימון והקמת רשת מסילות הברזל של פלורידה.
עד השליש השלישי של המאה התשע עשרה העבירו האמריקאים סחורות, ממפרץ מקסיקו לאוקיינוס האטלנטי ובחזרה, אך ורק בדרך הים, מסביב לחצי האי פלורידה. ספינות רבות טבעו בעוברן דרך מצר פלורידה המסוכן. מסילת הברזל של צפון פלורידה חוסכת מעבר ימי מסוכן זה, בנוסף לחסכון במרחקי דרך, של מעל 1200 קילומטרים. הקונגרס האמריקאי החל בבדיקת היתכנותה של מסילה זו, עוד ב-1842, אבל רק ב-1853 נכנס הפרויקט לפסים מעשיים, כאשר הסנאטור לשעבר יולי, שהיה אז בתקופת הביניים שבין שתי תקופות כהונותיו בסנאט, הקים את חברת מסילת הברזל של פלורידה ומונה לנשיאה, ובית המחוקקים של פלורידה העניק לה את הזיכיון לבנות ולהפעיל את מסילת הברזל.
יולי החל בבניית מסילת הברזל של פלורידה ב-1855, בדיוק בשנה בה חזר לכהן בסנאט האמריקאי בפעם השנייה. המסילה החלה בחוף האוקיינוס האטלנטי, בעיירה פרננדינה (Fernandina) שבמחוז נסאו, אשר לשפך הנהר סיינט מרי בצפון מזרח פלורידה. נהר זה יוצר באזור זה את הגבול בין פלורידה לג'ורג'יה. בנקודת ההתחלה של המסילה נמצאת כיום העיירה יולי סיטי, הקרויה על שמו של יולי.
המסילה נבנתה בתחילה לכיוון הכפר צ'דר קי ( Cedar Key), אשר נמצא במחוז לוי של היום, הקרוי אף הוא על שם יולי. המחוז שוכן בחופו הצפון מזרחי של מפרץ מקסיקו, בצפון חופה המערבי של פלורידה. תוכניתו של יולי הייתה להמשיך בבנייה הלאה, עד להשלמתה בעיר טמפה, במרכז חופה המערבי של פלורידה. "הבהלה של 1857", המשבר הכלכלי הכלל עולמי הראשון בהיסטוריה המודרנית, הביאה את החברה של יולי כמעט לכדי פשיטת רגל והאטה מאוד את הבנייה. המסילה הגיעה ב-1858 רק עד פלטקה שבמרכז פלורידה ויולי נאלץ למכור את מרבית מניותיו בחברה, למשקיע צפוני עשיר בשם אדוארד דיקרסון. ההשקעה הצפונית הזו אכן הצילה את המסילה וב-1860, ממש לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית הושלם חלקה המתוכנן הראשון, עד צ'דר קי (מחוז לוי), מסילת הברזל הארוכה ביותר בפלורידה באותה עת.
מי שקנה את חברת מסילת הברזל של פלורידה, מידי כונסי הנכסים באותה שנה, ובמחיר מגוחך, היה אותו משקיע צפוני עשיר, דיקרסון, בעוד יולי עצמו נאלץ לעוזבה. הוא פעל לאחר מכן במספר חברות מסילות ברזל נוספות (Peninsular Railroad Company, Tropical Florida Railway Company וכן Fernandina and Jacksonville Railroad Company), במשך כחמש עשרה שנה, בעוד דיקרסון, באמצעות חברת המסילה המקורית, ששינתה את שמה, משלים את בניית מסילת הברזל של פלורידה, למלוא אורכה המתוכנן, עד לטמפה. גם דיקרסון איבד את השליטה בחברה בהמשך, ב-1881, עקב קשיים כספיים חדשים אליהם היא נקלעה.
כתוצאה ממכלול פעולותיו אלה של יולי מייחסים לו כיום את הקמתה של רשת מסילות הברזל הענפה של כל פלורידה ובשל פעילותו זו הוא אף זכה לכינוי "אבי מסילות הברזל של פלורידה".
סוף הדרך
ב-1880 עזב יולי את פלורידה ועבר, תחילה לוושינגטון ולאחר מכן לניו יורק, בה נפטר ב-1886. הוא קבור בבית הקברות Oak Hill בוושינגטון. עם מותו כתב עליו ה"וושינגטון פוסט": "כסנאטור מפלורידה, יולי היה מוכר לציבור יותר מהמדינה אותה הוא ייצג".
על שמו קרוי מחוז לוי שבמערב פלורידה, מחוז שנוסד ב-1845 וכיום יש בו כ-40,000 תושבים. בנוסף, קרויה על שמו גם העיר יולי סיטי, עיר בת קצת יותר מ-10,000 תושבים כיום, במחוז נסאו, בצפון מזרח פלורידה. הן מחוז לוי והן העיר יולי שוכנים לצידה של מסילת הברזל, אותה יזם והקים לפני כ-150 שנה, מחוף אחד של פלורידה לחופה הנגדי.
בשנת 2000 הכירו מזכירות המדינה של פלורידה וליגת הערים של פלורידה, במשותף, ביולי, כ"אישיות חשובה של פלורידה" ("Great Floridian"), אחד מ-385 אישים שכאלה, שהוכרו בשל פועלם לאורך ההיסטוריה, למען פלורידה.
דפניס (ירח)
דפניס (נקרא גם Saturn XXXV) הוא ירחו של כוכב הלכת שבתאי. לאחר גילוי קיבל את שמו הזמני - S/2005 S 1. קוטרו של דפניס הוא 8 קילומטרים והוא מקיף את שבתאי ברווח קילר שבתוך טבעת A.
שם
את שמו, קיבל דפניס בשנת 2006 על שם דפניס אשר היה בנם של הרמס ונימפה מסיציליה.
גילוי
עוד לפני שתועד, קיומו של ירח במקום אשר בו דפניס ממוקם שוער בעקבות גלי הכבידה אשר נצפו ברווח קילר בטבעת A של שבתאי.
דפניס התגלה על ידי הגשושית קאסיני ב-6 במאי 2005. התמונות אשר בעזרתן התגלה התקבלו בקאסיני ב-1 במאי 2005.
הירח נמצא לאחר מכן ב-32 תמונות באיכות ירודה של טבעת F של שבתאי ב-13 באפריל 2005 ובשתי תמונות באיכות גבוהה (רזולוציה של 3.54 ק"מ לפיקסל) ב-2 במאי 2005.
מסלול
נטיית המסלול והאקסצנטריות של דפניס קטנים מאוד, אבל קיימים.
האקסצנטריות של 0.00003 של דפניס גורמת להתרחקות של 9 קילומטרים בינו לבין שבתאי, ונטיית המסלול שלו גורמת לו לתנועות עלייה וירידה של 17 קילומטרים במסלולו.
רווח קילר, אשר בתוכו ממוקם דפניס, בעל רוחב של 42 קילומטרים.
אמנות המלחמה
אמנות המלחמה (בסינית: 孫子兵法; בפין-יין: SūnZǐ Bīng Fǎ) הוא חיבור צבאי שנכתב על ידי סון דזה (פין-יין: Sūnzǐ) הסיני בתקופת האביב והסתיו. החיבור דן בתאוריה צבאית, באסטרטגיה צבאית ובניהול מלחמה. הספר נכתב במאה השישית לפני הספירה ונפרש על פני 13 פרקים. כל פרק דן באספקט אחר של לחימה, החל מפוליטיקה ולוגיסטיקה, וכלה בטקטיקה, אסטרטגיה, ומודיעין.
רקע היסטורי
הספר "אומנות המלחמה" נחשב למסה הצבאית העתיקה בעולם ודן באסטרטגיה צבאית ובטקטיקות לחימה. סון דזה אליו מיוחסת כתיבת הספר, ככל הנראה היה יליד "ממלכת צי" (הנקראת גם "ממלכת צ'י" (Qi state)) וחי בתקופת המלך "חֶלוּ'" אשר מלך על ממלכת וּוּ (Helü king of Wu) במאה החמישית לפנה"ס. בזכות ספרו "אומנות המלחמה", מינה המלך חֶלוּ' את דזה למצביא בצבאו, ועם הצלחותיו הצבאיות הפך דזה לדמות נערצת ומודל לחיקוי בסין. העקרונות האסטרטגיים אשר שימשו את סון דזה בשדה הקרב, זיכו אותו בניצחונות כבירים, וספרו "אומנות המלחמה" בו הוא פורט את עקרונות אלו זכה לתהילה והצלחה רבה. עד היום מהווה הספר השראה למנהיגים צבאיים וגם אנשי עסקים ופוליטיקה השואבים השראה מטקטיקות הלחימה המפורטות בו.
הטענה הרווחת גורסת כי הספר "אומנות המלחמה" נכתב במאה החמישית לפנה"ס, אך לגבי התאריך המדויק של כתיבת הטקסט הדעות חלוקות. התאוריות של דזה שימשו כמקור ללמידה והשראה בקרב גנרלים אשר התייחסו אליהם כסודיות, וסירבו לשמר אותם בכתב לטובת דור העתיד. מתן פרשנות לטקסט ושימורו התחילו בשלב מאוחר יחסית, והגלגולים הרבים שעבר הובילו לחוסר וודאות לגבי תאריך כתיבתו, וכן לאי דיוקים בתוכן הכתוב. על פי מחקרו של ליונל ג'יילס ישנן שתי גרסאות אפשריות לכתיבת הספר: לפי הגרסה הראשונה, הספר נכתב במיוחד למען המלך חֶלוּ' של מדינת וּוּ בין השנים 496-505 לפנה"ס. לפי הגרסה השנייה, בעקבות התייחסות של דזה בספרו לקרבות בין ממלכת וּוּ לבין מדינת יוּאֶה (Yue) (בסינית:( 越, מוערך כי הטקסט נכתב בין ה-494-496 או בין 473-482 לפנה"ס, אלו השנים בהן מדינת יוּאֶה היוותה איום ממשי על השלטון של ממלכת וּוּ).
למשך תקופה ארוכה, התיעוד העתיק ביותר של הטקסט היה מאמצע תקופת שושלת סונג (1279-960) בגרסה שיצאה לאור עלי ידי צִ'י טִיאֶן-פָאוּ (Chi T'ien-Pao), תחת הכותרת "סון דזה עם עשר פרשנויות סופרים". עד סוף המאה ה-18, מרבית העותקים של "אומנות המלחמה" היו תחת שם זה, אם כי הספר המקורי של צִ'י טִיאֶן-פָאוּ אבד ואלו היו רק כתבים שהתבססו על כתב המקור. בסוף המאה ה-18, אדם בשם סאן סינג יין (Sun Hsing-Yen) אשר חי בשנים 1752-1818, מצא גרסה מקורית של הטקסט במקדש Hua-yin. עם פרסום הממצא החדש, פקדה הממשלה על סאן סינג יין, לבצע עבודת מחקר מקיפה, ולהשוות את הגרסה המקורית של צִ'י טִיאֶן פָאוּ עם גרסאות עתיקות יותר. הגרסה המחודשת, התקבלה כגרסה הקרובה ביותר למקור.
בשנת 1972, נמצא בחפירות ארכאולוגיות בקבר ליד לִינְיִי (Lin-Yi) שבשאנדונג, טקסט של "אומנות המלחמה" הכתוב על גבי במבוק. הטקסט יוחס לתקופת "שושלת האן" ((Han dynasty שבין השנים 206-220 לפנה"ס, והיווה כשליש מהטקסט בספר "אומנות המלחמה" אשר נמצא בידינו. הטקסט תאם ברובו את אותו המקטע מהספר כפי שהוא מוכר לנו היום.
עד לגילוי כתב הבמבוק באפריל 1974 היו הרבה גרסאות שיוחסו או שויכו לסון דזה אך נכתבו על ידי אנשים אחרים, כגון צאו צאו מייסד ממלכת ויי, שן יו ואחרים. מנהיגים היסטוריים כגון מאו דה דונג, הגנרל הצפון וייטנאמי וו נגויין גיאפ, ברון אנטוני ג'מני וגנרל דגלאס מקארתור, הצהירו ששאבו השראה מהספר. הרעיונות והטקטיקות אשר תוארו בכתבים ובפירושים השונים לאמנות המלחמה, מצאו את שימושם לא רק אצל קצינים וגנרלים אלא גם במגזרים העסקיים והפוליטיים באמצעות יישום הרעיונות המתוארים בספר בפעולות כמו עריכת משא ומתן וניהול.
תקציר הפרקים
ישנם עותקים הכוללים בתוכם גם את "36 האסטרטגיות", כנספח או כחלק מקובל בספר.
פרשנים ראשונים
בין הפרשנים הראשונים ניתן למנות שמות רבים של אנשי צבא, סופרים ומשוררים, ביניהם:
מקובל כי הראשון לפרש את הספר היה צָאו צָאו (Ts'ao Ts'ao או Cao Cao)- מצביא סיני מפורסם אשר חי בשנים 155-220 לסה"נ.
תרגומים ופרשנויות מהעת החדשה
הראשון לחשוף את הספר לאירופאים, היה מיסיונר צרפתי ששמו ז'אן ז'וזף מארי אמיון (Jean Joseph Marie Amiot) אשר נחשף לספר בזמן שהותו בסין ותרגם אותו לצרפתית. ב-1905, תורגם הספר לראשונה לשפה האנגלית, על ידי הקצין הבריטי "Everard Ferguson Calthrop Capten" בזמן שהותו בטוקיו, וב-1908, יצאה גרסה מחודשת של ספרו. בשנת 1910, פורסמה הגרסה המבוארת הראשונה שהושלמה במלואה על ידי ליונל ג'יילס. בספרו עומד ג'יילס על טעויות בתרגומים של קודמיו, ומייעד את הספר שכתב לאקדמאים העוסקים בשפה ובציוויליזציה הסינית. הגרסה של ג'ייליס כוללת את הטקסט המקורי בסינית, וכן את הטקסט המתורגם לאנגלית, יחד עם הסבר נרחב על אודות סון דזה וההיסטוריה של הטקסט. בשנת 1944, עובדה ונערכה מחדש גרסתו של ג'יילס והוצאה לאור תחת סדרת ספרים העוסקת במדעי הצבא בארצות הברית. בשנת 1963, הוצאה גרסה מחודשת שנכתבה על ידי סמואל ב. גריפית', קצין ולוחם בצבא ארצות הברית. בשנים שחלפו פורסמו גרסאות רבות של הספר בשפות שונות בעולם, כאשר מרביתן מבוססות על התרגומים של ג'יילס וגריפית'.
השפעות צבאיות
במאה ה-11 נכנס הספר "אומנות המלחמה" לספר המאגד בתוכו שבע קלאסיקות צבאיות בסינית עתיקה בשם "שבע הקלאסיקות הצבאיות" (The Seven Military Classics). "אומנות המלחמה" הוא הספר הראשון מבין הקלאסיקות המוצגות בספר. הספר, היווה קאנון תרבותי בתקופת "שושלת סונג", ושימש כחומר למידה חובה בקורס הקצינים של צבא סין.
גם בתקופות מאוחרות ניכרת השפעתו של הספר על אסטרטגיה צבאית בסין. הצלחתו הצבאית של מאו דזה-דונג (באנגלית: Máo Zédōng"", בסינית:毛泽东 ) אשר התפרסם כאחד האסטרטגים הצבאיים המשמעותיים של המאה ה-20, נקשרה בספרו של סון דזה. נכתב כי הרבה מהטכניקות עליהן התבסס בכיבושיו הצבאיים, שואבות השראה מטכניקות לחימה הנלמדות ב"אומנות המלחמה".
השפעות תרבותיות
ספרו של סון דזה נחשב לקלאסיקה, וציטוטים ממנו נפוצים במשחקי אסטרטגיה. שני משחקי מחשב משנות ה-80 של המאה שעברה נוצרו תחת הכותר "אמנות המלחמה" - "אומנות המלחמה העתיקה" ו"האומנות העתיקה של לוחמה בים".
עד קצה המושב
עלילה
גיבור הסיפור, ג'וני, הוא כלב הרפתקן וחברותי. חייו משתנים כשחברו הטוב ביותר, ארתור, עוזב את המושב ועובר לגור בעיר. ארתור היה מעין אח בוגר לג'וני, הם היו חברים טובים שאהבו זה את זה וחוו דברים רבים יחד. לאחר שארתור עוזב מתקשה ג'וני להמשיך בחייו, מסרב להתנחם ומעביר לילות רבים במלונה הישנה של ארתור. בשלב זה, עוברת משפחה חדשה לבית הישן של ארתור ויחד איתם כלב חדש בשם שוקו. ג'וני אינו רוצה להתחבר עם שוקו מחשש שישכח את חברותו הישנה עם ארתור. ביום שישי, מתאספות חיות המושב יחד כהרגלן, ועושות קומזיץ. לפתע הן מגלות ששכחו להזמין את הכלב החדש, שוקו, ומבקשות מג'וני ללכת ולהביאו וג'וני נענה לבקשתן. בזכות המעשה הזה ג'וני ושוקו מתחברים. כעבור זמן מגלים השניים שציידים נמצאים במושב. ג'וני ושוקו רוקמים תוכנית מורכבת לתפיסת הציידים. הם יוצאים להרפתקה משותפת במהלכה מתהדקת גם החברות ביניהם. השניים מצליחים במשימה והופכים לגיבורים. ג'וני ושוקו מחליטים ללכת לטיול שבו שוקו נפגע באחת מרגליו והווטרינר נאלץ לכרות אותה. סוף הסיפור שונה מאוד מתחילתו, כאשר ג'וני ושוקו מסתובבים במושב וצוחקים על העבר.
פרסים
הספר זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער בשנת 2007
אלכסיי ונציאנוב
אלכסיי גַברילוביץ' וֵנֵצִיַאנוֹב (ברוסית: Алексей Гаврилович Венецианов; 18 בפברואר 1780 – 16 בדצמבר 1847) היה צייר רוסי, מטובי ציירי תקופתו, מורה לציור ומייסד "אסכולת ונציאנוב".
ביוגרפיה
ונציאנוב נולד במוסקבה במשפחת סוחר ממוצא יווני שהגיע לרוסיה במהלך מחצית המאה ה-18. הוא התחיל ללמוד ציור באופן עצמאי ולאחר מכן היה תלמיד של ולדימיר בורוביקובסקי. צייר דיוקנאות, ובמקביל עבד בשירות המדינה.
בשנת 1808 החל לערוך ירחון סאטירי מצויר, שתוך מספר חודשים נאסר לפרסום. בשנת 1811 התקבל כחבר באקדמיה לציור. בשנת 1812, במהלך המלחמה עם צרפת הוא צייר קריקטורות על החיילים הצרפתים. בשנת 1819 עזב את שירות המדינה, רכש אחוזה בכפר בקרבת טבר ועבר להתגורר בה. ייסד במקום בית ספר לציור שבו למדו במהלך תקופת קיומו כ-70 ציירים לרבות אלכסיי טיראנוב.
בשנת 1824 השתתף בתערוכה בסנקט פטרבורג וזכה להצלחה רבה. למרות זאת, ניסיונו להתקבל כמורה לציור באקדמיה לציור לא צלח. ניהול בית הספר הפרטי דרש השקעה רבה, ולוונציאנוב היה קשה מאוד לעמוד בה. בתחילת שנות ה-30 העניק לו הצאר תואר "צייר החצר". כתוצאה מכך הוא התחיל לקבל מלגה חודשית ללא צורך בתמיכה נוספת. הדבר איפשר לו להמשיך בניהול בית ספרו.
ונציאנוב נחשב למומחה לציור המתאר את החיים הכפריים ברוסיה.
ציוריו מוצגים במוזיאון הרוסי ובגלריית טרטיאקוב.
אל צ'אפו (סדרת טלוויזיה)
אל צ'אפו היא סדרת טלוויזיה פשע אמריקאית, בהפקה משותפת של נטפליקס ויוניוויז'ן (Univision), על חייו של חואקין "אל צ'אפו" גוזמן. הסדרה עלתה לראשונה ב-23 באפריל 2017 ברשת Univision לפני ששודרה בנטפליקס ברחבי העולם. מככב בה מרקו דה לה או בתפקיד הראשי.
הסדרה מגוללת את ראשיתו של חואקין "אל צ'אפו" גוזמן בשנת 1985, כשהיה חבר בדרגה נמוכה בקרטל גוודלחרה, עלייתו לשלטון כראש קרטל סינלואה ונפילתו. ב-12 במאי 2017 יוניוויז'ן אישרה כי הסדרה תחודש לעונה שנייה. זו עלתה לראשונה ב-17 בספטמבר 2017. נטפליקס שחררה את העונה הראשונה, שכללה תשעה פרקים, ב-16 ביוני 2017. העונה השנייה יצאה ב-15 בדצמבר 2017. העונה השלישית הוקרנה בבכורה ב-9 ביולי 2018 ב-Univision, וב-27 ביולי 2018 ברשת נטפליקס.
שחקנים ודמויות
{{טורים|תוכן=
שחקנים משניים
}}
חיל האוויר העשרים של ארצות הברית
חיל האוויר העשרים של ארצות הברית (באנגלית: Twentieth Air Force) הוא כוח הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים של פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית.
היסטוריה
חיל האוויר העשרים הוקם ב-4 באפריל 1944. מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס של היחידה הפציצו את יפן במהלך מלחמת העולם השנייה והשתתפו בהטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. החיל היה פעיל גם במלחמת קוריאה. במרץ 1955 הושבת החיל.
ב-1 בספטמבר 1991 הוקם מחדש כחלק מפיקוד האוויר האסטרטגי והוטלה עליו האחריות לכל התפעול של הטילים הבליסטים הבין יבשתיים. בעקבות סיום המלחמה הקרה צומצם כוח הטילים, פורקו שלוש כנפות מתוך השש שהיו פעילות, ומספר הטילים בכוננות צומצם במחצית. לאחר פירוק פיקוד האוויר האסטרטגי ביוני 1992, עבר חיל האוויר העשרים לפיקוד הקרב של חיל האוויר.
שועל-מעופף אדום קטן
שועל-מעופף אדום קטן (שם מדעי: Pteropus scapulatus) הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי הפירות החי בטבע באזורים טרופיים בצפון-מזרח אוסטרליה.
חיל האוויר העשרים של ארצות הברית
היסטוריה
בדצמבר 2009 עבר החיל לאחריות פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית. באוקטובר 2015 צורפה לחיל כנף בסיס האוויר 377.
שועל-מעופף אדום קטן
מאפיינים
השועל-המעופף הוא מהגדולים שבעטלפים והוא קרובו של המין שועל-מעופף אפור-ראש. הוא מגיע לאורך 125-200 מ"מ, מוטת כנפיים של 120-150 ס"מ ומשקל ממוצע של 300-600 גרם. עטלף זה בעל פרווה קצרה אדומה-חומה עם ראש אפור והוא בעל כנפיים ארוכות עשויות קרום עור והוא חסר זנב. הוא בעל ראש גדול ועיניים זהובות וגדולות ואוזניים ורודות ארוכות ומחודדות.
העטלף מעופף עם כנפיו הארוכות בקבוצות גדולות לאורך יערות ומחפש פרחים ופירות עצים כמו אקליפטוס, עצי Melaleuca ו-Corymbia אותם הוא מאביק בתמורה לצוף. כאשר התנאים טובים מתאספים להקות רבות של עטלפים, לעיתים מעל 100 אלף לאותו אזור. להקת העטלפים הגדולה מושכת בתורה טורפים שונים: עיטמים לבני חזה, פיתוני שטיחים ותניני מים מתוקים האורבים מתחת למים וחוטפים עטלפים צמאים.
תקופת הרבייה אצלו מאוחרת יותר ממרבית עטלפי הפרי - עד 6 חודשים יותר מאוחר באזור אפריל ומאי. הסיבה לכך הוא כדי למנוע את הגורים (כל עטלף יולד צאצא אחד) לטמפרטורות הקיץ הגבוהות. עטלפים בקיץ האוסטרלי מתקבצים יחדיו מתחת לענפים וחוסכים באנרגיה כדי להימנע ממכת חום, לעיתים בכמויות עצומות על אותו העץ. באזורים בהם אנשים הפריעו לעטלפים במנוחה מאות מהם מתו עקב התחממות יתר.
סיאט מרבלה
סיטא מרבלה (בספרדית : SEAT Marbella) היא מכונית עירונית, סופרמיני, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט, בין השנים 1998–1986 ב-ספרד.
דגם סיאט טרה (Seat Terra) (מסחרית) יוצר בין השנים 1996–1987. "טרה" חלקה את הבסיס והחזית עם ה"מרבלה", אך החלק האחורי הוחלף בתיבת מתכת גדולה וגבוהה.
דגם ה"סיאט מרבלה" התבסס על דגם פיאט פנדה (דור ראשון) אשר ייצר קונצרן הרכב האיטלקי פיאט ונבנה ברישיון פיאט.
פופמוביל
בשנת 1982 ייצרה "סיאט" דגם פתוח, שהתבסס על ה"סיאט פנדה" עבור האפיפיור יוחנן פאולוס השני לרגל ביקורו ב-ספרד.
רכב ספציפי זה היה מכונית "פתוחה" עם ידית אחיזה מקדימה כך שהאפיפיור יכול היה לעמוד בבטחה כדי לברך את ההמונים, בזמן שהרכב היה בתנועה. במכונית זו נכנס האפיפיור ב-17 בנובמבר 1982 לאצטדיון הכדורגל של ברצלונה קמפ נואו ("Camp Nou" ) כשהוא עובר דרך 121,000 חוגגים.
יצחק מרדכי רובין
הרב יצחק מרדכי הכהן רובין (נולד בי"ב באב ה'תשכ"א, 25 ביולי 1961) הוא פוסק הלכה חרדי-ליטאי. רבה של קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים, ואב"ד בבית הדין של הרב ניסים קרליץ. נודע גם בשל ספרי ההלכה הפופולריים שלו "מראה כהן" על הלכות נידה ו"ארחות שבת" על הלכות שבת.
ביוגרפיה
נולד במושב עין אילה שבמישור חוף הכרמל לבת שבע ולאיש העסקים יחיאל מיכל רובין, ניצולי השואה מצ'כוסלובקיה. בהיותו בן 17 נפטרה אמו. אביו שהיה בעליו של מפעל הנרות "נר ציון", לא נישא מחדש והמשיך לגדל את שני ילדיו.
למד במכינה למדרשית נעם בכפר סבא ולאחר מכן בישיבת היישוב החדש אצל הרב יהודה קולודצקי, ובישיבת איתרי אצל הרב מרדכי אליפנט והרב מיכל זילבר. בדצמבר 1982 נישא לרבקה אוירבך, בתו של הרב יעקב יוסף אוירבך, רבה של רמת חן ברמת גן, ולאחר נישואיו התגורר תקופה קצרה בשכונת בית וגן. לאחר נישואיו החל בשימוש חכמים אצל הרב נסים קרליץ בבני ברק, ומאוחר יותר אצל הרב שמואל הלוי וואזנר בזיכרון מאיר.
עם הקמת שכונת הר נוף בירושלים, עבר להתגורר בשכונה, ובקיץ 1991 מונה לרב בית הכנסת "תפארת שלמה" שלימים התאגדה סביבו "קהילת בני תורה". במעמד הכתרתו השתתפו הרב שלמה זלמן אוירבך (דוד אשתו), הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי וואזנר והרב ניסים קרליץ שליווהו גם בהמשך דרכו ברבנות ועמם עמד בקשרי הלכה בכתב ובעל-פה במשך השנים.
באביב 2001 החל לכהן כדיין בבית דין צדק בני ברק, בית הדין החרדי הפרטי הגדול בעולם שבראשו עמד הרב נסים קרליץ. ב-2012 התמנה לעמוד כאב בית דין בראש אחד מהרכביו הקבועים של בית הדין.
בנובמבר 2014 ליווה את קהילתו בהתמודדות עם הטבח שאירע בבית הכנסת של הקהילה בעת תפילת שחרית ובו נרצחו חמישה מחברי הקהילה, אבות למשפחות, ושוטר שהגיע לזירה לאחר תחילת הטבח.
ספריו וכתביו
בשנת 1993 פרסם את ספרו מראה כהן: מדריך מקוצר להלכות נדה בתוספת הקדמה תלמודית בראש כל פרק.
בשנת 2003 פרסם את חלקו הראשון של ספרו ארחות שבת שאותו כתב בשיתוף עם עמיתו וחברותתו הרב שלום יוסף גלבר. הספר נועד לשמש מדריך מקוצר להלכות מצויות מהלכות שבת, אך בניגוד למדריכים דומים שנדפסו לפניו, כלל בראש כל פרק סקירה של הנושאים העומדים בבסיס ההלכות הנידונות, מן התלמוד וספרות ההלכה, כדי לאפשר לקורא לעמוד על הרציונל שבבסיס חילוקי הדינים. הכרכים השני והשלישי של הסדרה ראו אור ב-2009 לאחר שהכרך הראשון זכה לתפוצה רחבה בכמה מהדורות. סדרת ספרים זו לצד הספר שמירת שבת כהלכתה, הם המדריכים הפופולריים הנפוצים ביותר להלכות שבת בפרט בציבור שהולך בדרך פסיקות הרמ"א.
בנוסף כתב ארבעה קונטרסים בשם "מראה כהן": בענייני קטן וזמני שמחה (לרגל שמחת בר המצווה של בנו); בענייני אבלות ותשעה באב (במלאת שלושים לפטירת אביו); בענייני הכשרת שיש לפסח ולימות השנה; וקיצור הלכות יחוד במקומות עבודה.
לצד ספרי ההלכה שכתב, מפרסם הרב רובין בירורי הלכה בנושאים אקטואליים או חדשים (כמו: שימוש בסיר לבישול אטי בשבת; דרך הטיפול בעדשות מגע בשבת; האיסור על שימוש במגבונים לחים בשבת ועוד) בכתבי עת תורניים כמו מוריה וישורון, ובשנת 2010 יזם את הדפסת השנתון "היכלא" שיוצא על ידי קהילת בני תורה ומקדיש בקביעות מדור נרחב לנושאים הלכתיים עדכניים משולחנו של הרב רובין.
יחסי טורקיה–כווית
יחסי טורקיה–כווית (בטורקית: Kuveyt-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية الكويتية) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הטורקית ובין מדינת כווית. משרד החוץ הטורקי מתאר את היחסים כ"מצוינים". הסחר המקיף בין שתי המדינות ב-2016 נאמד בשווי של כ-700 מיליון דולר על ידי סגן ראש ממשלת טורקיה, מהמט סימק.
שתי המדינות חתמו על חמישה עשר הסכמים לשיתוף פעולה בתחומי התיירות, הבריאות, הסביבה, הכלכלה, חילופי המסחר והנפט.
לאחר רעידת אדמה בשנת 2011 בעיר הטורקית ואן, תרמה כווית 250,000 דולר לממשלת טורקיה דרך תוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות - יונד"פ.
אלפרד וורדסוורת תומפסון
אלפרד וורדסוורת תומפסון (באנגלית: Alfred Wordsworth Thompson; 26 במאי 1840 – 28 באוגוסט 1896) היה צייר נוף אמריקאי והיסטורי.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, הוא נרשם לאוניברסיטת ניוטון, כדי להכין אותו לקריירה בעבודה של אביו. עם זאת התעניינותו באמנות שלטה בו, וזמן לא רב לפני תחילת מלחמת האזרחים, הקים סטודיו לאמנות משלו, שם יצר איורים לכתבי העת "הארפרז וויקלי" ו"אילוסטרייטד לונדון ניוז".
כשפרצה המלחמה, הוא הלך לעבוד בכתבי העת ככתב מיוחד, ובילה חלק ניכר מזמנו בווירג'יניה.
לאחר שהחזיק בתפקיד זה פחות משנה, ואולי פחד מגיוס, הוא התפטר ונסע לפריז, שם הוא נשאר עד 1868. הוא הצליח להיכנס לבית הספר לאמנויות בשנת 1864, ולמד אצל צ'ארלס גליירה, אלברטו פאסיני, אדולף איבון ואמיל למבינט. הוא למד גם אנטומיה של סוסים אצל הפסל אנטואן לואי בארי. בשנת 1865 הציג בסלון בפריז. מאוחר יותר, לפני שחזר לביתו, הוא ביקר בגרמניה ובאוסטריה וערך סיור מהיידלברג לקלבריה.
הוא בחר להקים אולפן בעיר ניו יורק, במקום בולטימור. זמן לא רב אחר כך הציג כמה עבודות באקדמיה הלאומית לעיצוב, שם היה חבר בשנת 1875.
היה מטייל נלהב לאורך חייו, ביקר בטורקיה, מרוקו וספרד. בשנות ה-70 של המאה ה-19, בתקופת הרקונסטרוקציה בארצות הברית, הוא עשה כמה מהטיולים שהיו אז מסוכנים לווירג'יניה וצפון קרוליינה, שם צייר סצינות ז'אנר כפריות. חלק מהציורים הוצגו באיגוד האמנות בברוקלין ובתערוכת המאה בפילדלפיה.
את שתים-עשרה שנותיו האחרונות בילה בניו ג'רזי.
ציור מלחמת האזרחים שלו, "תותחים על הפוטומק", נמצא באוסף האמנות של הבית הלבן.
ארנושט לוסטיג
ארנושט לוסטיג (צ'כית: Arnošt Lustig, 21 בדצמבר 1926 – 26 בפברואר 2011) היה סופר, תסריטאי מחזאי, יהודי-צ'כי.
ביוגרפיה
נולד בפראג, שרד את מחנות הריכוז הנאציים טרזיינשטאט (טרזין), אושוויץ ובוכנוואלד. בשנת 1945 הצליח להימלט מרכבת שהובילה יהודים אל מחנה הריכוז דכאו, והוא חזר לפראג ונטל חלק בפעילות אנטי נאצית. לאחר מלחמת העולם השנייה למד עיתונאות ועבד ברדיו הצ'כי. כחלק מעבודתו סיקר את מלחמת העצמאות. החל לכתוב רומנים וסיפורים קצרים בשנות ה-50 ספריו תורגמו לעשרות לשונות בכל רחבי העולם. כמו כן, כתב בהמשך מחזות ותסריטים, הוא היה מראשי הגל החדש בקולנוע הצ'כי. רבות מיצירותיו עוסקות בהשלכות של מלחמת העולם השנייה על בני אדם, וגיבורי סיפוריו מגוונים מבחינת מעמדם האזרחי ודתם. ארנושט לוסטיג נחשב לסופר ותסריטאי צ'כי חשוב ומרכזי והיה חברו הקרוב של העיתונאי והסופר אוטה פאוול. הוא נחשב למתנגד למשטר הקומוניסטי בצ'כיה ולידיד ישראל ובעקבות מלחמת ששת הימים, הוא ביקר את המשטר הצ'כי אשר החליט לנתק את היחסים עם ישראל. זמן קצר לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 הוא עזב את צ'כוסלובקיה והגיע לישראל. ומישראל עקר לארצות הברית והשתקע בה, הוא היה חוקר ספרות וקולנוע באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון. החל מ-1989 בעקבות נפילת הקומוניזם הוא חלק את חייו בין פראג לוושינגטון ובשנת 2003 בעקבות פרישתו מהאוניברסיטה בוושינגטון ויחסי הידידות שלו עם נשיא צ'כיה ואצלב האוול הוא חזר להתגורר במולדתו צ'כיה ושם הוא חי עד יום מותו. בשנת 2006 זכה הסופר לרגל יום הולדתו השמונים לקבל אות הערכה על תרומתו לספרות והתרבות הצ'כית, הוא קיבל דירה המצויה במצודת פראג.
בשנת 2008 זכה בפרס פרנץ קפקא לספרות צ'כית. נפטר ב-2011 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
הדרך הנצחית (סרט)
הדרך הנצחית (בפינית: Ikitie) הוא סרט דרמה משנת 2017, המבוסס על רומן מאת אנטי טואורי, שכתב גם את התסריט. את הסרט ביים אנטי-יוסי אנילה ובכיכובם של טומי קורפלה, סידסה באבט קנודסן, הנו-פקה ביירקמן, אירינה ביירקלונד ווילה וירטנן.
הסרט נערך וצולם באסטוניה אך האירועים מתרחשים בחבל קרליה. זה היה גם הסרט האחרון של למביט אולפסק שיחק בו לפני מותו ב-22 במרץ 2017.
עלילה
יוסי קטולה, גבר פיני, חוזר מארצות הברית בניסיון להימלט מהשפל הגדול. הוא מוצא את ארצו בסערה פוליטית גדולה. לילה אחד, קטולה נחטף מביתו על ידי לאומנים ונאלץ ללכת לעבר רוסיה הסובייטית. שם הוא נקלט במשק חקלאי משותף, אך בהמשך הדברים החלו להסתבך.
ביקורות
ג'סיקה קיאנג מ־"Variety" העניקה לסרט ביקורת גרועה וכתבה: "קשה להתחבר לקטולה בתור סוג של גיבור שיכול להצדיק סיפור אפי כזה. הרבה מלכתחילה נאמר מרצונו המוחלט לחזור למשפחתו הפינית. אבל אז הדליקו את נרותיו על ידי שרה, ופתאום הם בכנסייה מטבילים את ילדם (הדתיות של התושבים, ברוסיה הקומוניסטית החילונית ביותר, היא עוד דרך הסתכלות מפתה שבקושי נחקרה). וכותרת מספרת לנו שזו רק 1932 ולכן נראה שקטולה התגעגע לאשתו הפינית ולילדיו במשך חודשים ספורים, לפני שהקים משפחה חדשה בחווה."
הכרה
הסרט היה מועמד ב-13 קטגוריות בפרסי יוּסי 2018 (יותר מכל סרט אחר באותה שנה), כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (לאנילה), שחקנית המשנה הטובה ביותר (לסידס באבט קנודסן), התסריט הטוב ביותר (לאנילה, לואוהימייס וטורי), השחקן הטוב ביותר (לטומי קורפלה) ושחקן המשנה הטוב ביותר (להנו-פקה ביירקמן). הסרט זכה ב-6 קטגוריות. קליו קיווי הוא האסטוני הראשון שזכה בפרס.
הדיוויזיה ה-27 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-27 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
באוקטובר 1914 הוקמה הדיוויזיה על בסיס יחידות של הצבא הסדיר שהגיעו מרחבי האימפריה הבריטית, ובשנת 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. בנובמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לסלוניקי, שם לחמה בקרבות השונים של החזית המקדונית. לאחר המלחמה מילאה הדיוויזיה תפקידי כיבוש בקווקז, ולאחר מכן היא חזרה לבריטניה. בהמשך שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
יחסי בחריין–כווית
יחסי בחריין–כווית (בערבית: العلاقات البحرينية الكويتية) הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בחריין ובין מדינת כווית. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-19 באוגוסט 1971.
היחסים
ב-5 ביולי 2011, יועץ התקשורת של מלך בחריין, נביל אל-אמיר, צוטט באומרו, כי יחסי בחריין-כווית "עמדו במבחן הזמן" ו"יש לבצע מחווה למען הקרבה בין שני העמים."
ב-7 בנובמבר 2014, האמיר הכוויתי, סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ביקר את מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה. שני המנהיגים דנו בנוגע לדרגים להגביר את האחדות והאחווה של מדינות ה-GCC ועל המצב הפוליטיקה העולמית והאזורית והסתגלותן של שתי המדינות אל המצב הקיים.
ב-2016, שר החוץ של בחריין, אמר כי היחסים בין בחריין לכווית הם נצחיים והוא מהווה דוגמה ליחסים הבילטרליים בכל הרמות.
תומאס גיבסון בולס
תומאס גיבסון בולס (באנגלית: Thomas Gibson Bowles; 15 בינואר 1842 – 22 בינואר 1922) מייסד ירחון ואניטי פייר ופוליטיקאי בריטי.
רקע כללי
תומאס גיבסון בולס היה בן לא-חוקי של פוליטיקאי בריטי תומאס מילנר גיבסון. הוא למד בצרפת ואחר כך בקינגס קולג' לונדון.
בשנת 1866 הוא התחיל לכתוב מאמרים עבור The Morning Post והתפרסם על מאמרים שמתארים את מצור על פריז בשנת 1870 שהוא היה שולח בעזרת יונות דואר.
בבחירות שנערכו בשנת 1892 בולס נבחר לבית הנבחרים הבריטי כנציג של המפלגה השמרנית. הוא כיהן בתפקיד ע לשנת 1906. בשנת 1910 הוא נבחר מחדש, אך הפסיד בבחירות שנערכו בסוף שנה.
תומאס גיבסון בולס נפטר במהלך חופשה בספרד ונטמן בגיברלטר.
פולטרגייסט (סרט, 2015)
פולטרגייסט (באנגלית: Poltergeist) הוא רימייק משנת 2015 לסרט אימה אמריקאי בעל אותו השם משנת 1982, מבית היוצר של פוקס המאה ה-20. הסרט בוים על ידי גיל קינן ונכתב על ידי דייוויד לינדסי-אבייר.
עלילה
אריק (סם רוקוול) ואמי (רוזמרי דה ויט) בואן, עוברים לבית פרטי בפרברים ביחד עם ביתם המתבגרת סנדרה (סקסון שרבינו), בנם גריפין (קייל קטלט) ובתם הקטנה מאדיסון (קנדי קלמנטס). המשפחה המאושרת נתקלת באירועים מוזרים אך לא מזיקים, וגריפין הסובל מסיוטים נתקל בבובת ליצן קריפית בארונו. גריפין מוטרד לגלות שאחותו הקטנה מאדיסון, מדברת אל הטלוויזיה, ואומרת ש"הם כאן"ומזדעזע כאשר רואה ידיים בטלוויזיה. מאוחר יותר, סנדרה צופה בתוכניתו של מגרש השדים "קאריגאן" (ג'ארד האריס) ועוברת אירוע מצמרר במטבח שבו נתקפת על ידי יד שמגיחה משלולית ריר שחורה ומגעילה. למחרת, ההורים יוצאים מהבית ועל סנדרה לשמור על גריפין ומאדיסון. בינתיים, מאדי נמצאת בחדרה, ועוקבת אחרי בובתה אשר מובילה אותה לארונה, ונחטפת על ידי כמה אנשים שרק ידיהם נראו. גריפין מזדעזע לשמע צעקותיה ומותקף על ידי בובת הליצן, ונלקח על ידי העץ בחצר האחורית, שמתקיף אותו. אריק ואמי חוזרים, ומצליחים להוריד את גריפין מהעץ אך לא מוצאים את מאדיסון לאחר שסנדרה דיווחה להם על היעלמותה. המשפחה קוראת לקאריגאן, מגרש שדים הנערץ על ידי סנדרה, שבא עם עוזריו: סופי (סוזן הייוורד), בויד (ניקולס בראון) וד"ר ברוק פולי (ג'יין אדמס) . הצוות מודיע למשפחה שבתם נחטפה על ידי "פולטרגייסט", שד מסוכן במיוחד אשר כלוא בארונה של מאדיסון, וחטף אותה מכיוון שהיא יכולה לשחררם. הצוות מצליח לתקשר עם מאדיסון באמצעות הטלוויזיה, ורואה אותה בעזרת רחפן המצלמה של גריפין. גריפין בואי לארון בניסיון להציל את מאדיסון, אך נכלא בתוכו. הצוות מצליח לחלץ את שניהם והילדים מתעוררים. בלילה, המשפחה מתארגנת לברוח מהבית, אך הצוות מבחין באירועים משונים, והשד מתרגז. השד יוצא מתוך הארון ונחשף לראשונה לבני המשפחה והצוות, ומנסה לחטוף את מאדיסון שוב, אך המשפחה והצוות מצליחים לברוח והבית נהרס. בסוף הסרט, המשפחה מבקרת בית חדש ומגלים שהוא זהה לחלוטין לביתם הרדוף, ומסרבים לקנות את הבית.
С (כתב קירילי)
אֶס היא אות באלפבית הקירילי שמקורה הוא האות היוונית סיגמא וצורתה כשל האות הלטינית C. האות מייצגת עיצור מכתשי, חוכך שורק, אטום /s/, וערכה המספרי הוא 200. שמה באלפבית הקירילי העתיק היה סְלוֹבוֹ (Слово), שמשמעו "מילה".
סי ג'יי דוהרטי
סי ג'יי דוהרטי (באנגלית: CJ Daugherty, Christi Daugherty; נולדה ב-30 באוקטובר 1974, דאלאס) היא סופרת בריטית, ילידת ארצות הברית.
ביוגרפיה
את ספרה הראשון בסדרה Night School ("תיכון לילה") היא פרסמה בשנת 2012 וספר אחרון בסדרה פורסם בשנת 2015. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ותורגמה ל-22 שפות. בשנת 2014 הספר שלישי בסדרה היה רב מכר בישראל.
בשנת 2014 הסדרה הופקה באינטרנט כסדרת רשת. התסריט נכתב על ידי ס' ג'יי דוהרטי ובעלה.
בשנת 2015 היא התחילה לפרסם סדרת ספרים חדשה שנכתבה ביחד עם קרינה רוזנפלד. ספר שני בסדרה יצאה לאור בשנת 2016.
בשנת 2018 החלה לצאת לאור סדרת ספרי בלשים המתפרסמת תחת שם "קריסיטי דוהרטי". נכון לשנת 2020 בסדרה יצאו לאור שלושה ספרים.
באפריל 2019 פורסם שבמהלך הכנה נמצא ספר נוסף עם הדמויות מהסדרה "תיכון לילה". הספר הראשון מהטרילוגיה "מספר 10" יצא בנובמבר 2020, והספר השני התפרסם בספטמבר 2021.
ואם תבואי אליי
ואם תבואי אליי הוא פזמון עברי שנכתב, הולחן ובוצע על ידי עידן רייכל, שיר הנושא מתוך אלבום הסולו השני "ואם תבואי אליי".
רקע
השיר יצא ב-20 בפברואר 2018 כסינגל מתוך האלבום "ואם תבואי אליי". באלבום עצמו, שיצא ב־2019, נכללה לצד גרסתו המוכרת של השיר גם "גרסת פסנתר" אקוסטית.
במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים של גלגלצ וכאן גימל לשנת תשע"ח הגיע השיר למקום השלישי. לפי נתוני אקו"ם השיר מדורג במקום השלישי של השירים הכי מושמעים לשנת 2018.
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית ואף העניק לו 4.5 כוכבי זהב מתוך חמישה סך הכל.
נכון למרץ 2021 השיר זכה לכ-31 מיליון צפיות ביוטיוב ו-6 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
WSL
WSL (ראשי תיבות של: Windows Subsystem for Linux) היא שכבת תאימות להפעלת קובצי הפעלה בינאריים של לינוקס (בפורמט ELF) בסביבות Windows 10, Windows 11, ו- Windows Server 2019.
במאי 2019, הוכרזה WSL 2, ובה שינויים חשובים כגון ליבת לינוקס אמיתית באמצעות תכונות Hyper-V. מהדורת WSL אינה זמינה לכל משתמשי Windows 10 כברירת מחדל. ניתן להתקין אותו על ידי הצטרפות לתוכנית Windows Insider או התקנה ידנית.
סקירה כללית
המהדורה הראשונה של WSL מספקת ממשק ליבה תואם לינוקס שפותחה על ידי מיקרוסופט, ללא קוד ליבת לינוקס אשר לאחר מכן יכול להריץ מרחב משתמש של GNU, כמו זה של אובונטו,   או openSUSE, וכן SUSE Linux Enterprise Server,  Debian וקאלי לינוקס.
מרחב משתמש כזה עשוי להכיל מעטפת GNU Bash ושפת פקודה, עם כלים מקוריים של שורת הפקודה של GNU (sed, awk וכו'), מתורגמנים לשפת תכנות (Ruby, Python וכו'), ואפילו יישומים גרפיים (באמצעות שרת X11 בצד המארח).
הארכיטקטורה עוצבה מחדש ב-WSL 2, עם ליבת לינוקס הפועלת בסביבת מכונה וירטואלית "קלת משקל".
פופולריות וזמינות
WSL כבר לא היה בטא בגרסה 1709 של Windows 10 (עדכון "יוצרי הסתיו"), שיצא ב-17 באוקטובר 2017. ניתן היה להתקין הפצות לינוקס מרובות והיו זמינות להתקנה בחנות Windows.
WSL זמין רק בגרסאות 64 סיביות של Windows 10 מגרסה 1607. זה זמין גם ב-Windows Server 2019.
מיקרוסופט הכריזה על WSL 2 ב-6 במאי 2019, שכולל קצה אחורי חדש לחלוטין מבוסס VM (מבוסס על תת-קבוצה של תכונות Hyper-V) במקום שכבת ההתאמה הקודמת לשיחות מערכת. WSL 2 נשלח עם Windows 10 גרסת 2004, והועבר גם ל-Windows 10 גרסאות 1903 ו-1909.
תמיכת GPU עבור WSL 2 הוצגה ב-Windows build 20150. תמיכת GUI עבור WSL 2 הוצגה ב-Windows build 21364. שניהם מוכלים ב-Windows 11.
מיקרוסופט הציגה גרסה של Windows Store של WSL ב-11 באוקטובר 2021 עבור Windows 11.
התפתחות
הגיחה הראשונה של מיקרוסופט להשגת תאימות דמוית Unix ב-Windows החלה עם Microsoft POSIX Subsystem, שהוחלפה על ידי Windows Services עבור UNIX דרך MKS / Interix, אשר בסופו של דבר הוצאה משימוש עם שחרורו של Windows 8.1. הטכנולוגיה שמאחורי Windows Subsystem עבור לינוקס מקורה בפרויקט Astoria שלא פורסם, שאיפשר לכמה יישומי אנדרואיד לפעול על Windows 10 Mobile. הוא הפך זמין לראשונה ב- Windows 10 Insider Preview build 14316.
הפרויקטים הקודמים של מיקרוסופט והצד השלישי Cygwin התמקדו ביצירת סביבות ייחודיות דמויות Unix משלהם המבוססות על תקן POSIX,אולם WSL שואפת לתאימות לינוקס מלאה. במקום לעטוף פונקציונליות שאינה מקורית לתוך קריאות מערכת Win32 כפי שהמערכות הקודמות הללו השתמשו בהן, התכנון הראשוני של WSL (WSL 1) מינף את מנהל הליבה של NT כדי לשרת תוכניות לינוקס כתהליכים מינימליים מיוחדים ומבודדים (הידועים כ"תהליכי פיקו" ) המחוברים לליבה מצב "ספקי פיקו" לקריאות מערכת וטיפול בחריגים, הנבדלים מזה של תהליך NT "וניל", ובוחרים לנצל מחדש יישומי NT קיימים בכל מקום שניתן.
אף על פי ש-WSL (באמצעות עיצוב ראשוני זה) היה הרבה יותר מהיר וללא ספק הרבה יותר פופולרי מאחיו פרויקטי UNIX-on-Windows, מהנדסי ליבת Windows מצאו קושי בניסיון להגביר את הביצועים ותאימות המערכת של WSL על ידי ניסיון לעצב מחדש את ליבת ה-NT הקיימת כדי לזהות ולפעול נכון על ה-API של לינוקס. בכנס של Microsoft Ignite בשנת 2018, מהנדסי מיקרוסופט נתנו סקירה ברמה גבוהה של טכנולוגיית Hyper-V VM חדשה "קלת משקל" עבור קונטיינריזציה שבה ליבה וירטואלית יכולה לעשות שימוש ישיר בפרימיטיבים של NT במארח. בשנת 2019, מיקרוסופט הכריזה על ארכיטקטורת WSL (WSL 2) שתוכננה מחדש באמצעות טכנולוגיית VM זו המארחת אימאג' ליבת לינוקס (מותאמת אישית) בפועל, תוך שהיא טוענת לתאימות מלאה ל-Sycall.