cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ינון בן נריה
ינון בן נריה הוא רופא ואימונולוג, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. מבכירי חוקרי הסרטן בישראל.
ביוגרפיה
בן נריה נשוי לזיוה, גנטיקאית, והוא אביו של השף יובל בן נריה.
נתרן חנקתי
נתרן חנקתי (Sodium Nitrate) הידוע גם כ"מלחת צ'ילי" הוא מלח, שנוסחתו NaNO3. זהו מוצק לבן המסיס מאוד במים ומשמש להכנת דשנים וחומרי נפץ וכן בתעשיית הזכוכית. כתוסף מזון נתרן חנקתי משמש כמשמר ומסומן בקוד E251. החומר נמצא באופן טבעי בירקות עלים ירוקים.
כריית נתרן חנקתי הייתה בעבר כה רווחית שבין השנים 1879–1883 נלחמו צ'ילה, פרו ובוליביה על מחוזות עשירים במרבצי החומר. המלחמה הסתיימה בסיפוח המחוזות לצ'ילה.
ניתן להפיק את המלח מסתירה של חומצה חנקתית בנתרן הידרוקסידי
בתעשייה מופק החומר בתגובה של חומצה חנקתית עם נתרן פחמתי
או עם נתרן ביקרבונט
Swallow the Sun
Swallow the Sun ("לבלוע את השמש" בתרגום לעברית; תעתיק: סוואלו דה סאן) היא להקת דום-דת' מטאל מלודי מפינלנד. סגנון הדום-דת' של הלהקה מדגיש מלודיה ואווירה, ואף על פי שהלהקה דבקה בסגנון הדום-דת' לכל אורך הדיסקוגרפיה, מדי פעם הם נכנסים לטריטוריה של מטאל גותי ובלאק מטאל. הלהקה מגדירה את עצמה כלהקת "מטאל מלנכולי".
רקע
הלהקה הוקמה באביב של שנת 2000 על ידי הגיטריסט ג'והא ראיביאו, ולאחר מכן הצטרף אליו המתופף פאסי פסאנן. ב-2001 הצטרף אליהם כגיטריסט שני מרקוס ג'יימסן, שאותו הם הכירו מהלהקות הקודמות שהיו בהן. באותה השנה הצטרף גם הסולן מיקו קוטמאיקי. הם ניגנו כמה שירים ואז החלו לחפש בסיסט וקלידן. החיפוש לא היה ארוך, ולאחר זמן קצר הצטרפו אליהם אלכסיי מונטר ומאטי הונקונן. ב-2002 הם התחילו לחפש חומרים לדמו, שהוקלט בשנת 2003.
כמה חודשים לאחר שחרור הדמו הם חתמו על הסכם עם פיירבוקס רקורדס. הלהקה נכנסה לאולפן הקלטה ביולי 2003, ובשלושה שבועות הקליטה את אלבום הבכורה שלה, The Morning Never Came.
בפברואר 2005 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, שנקרא Ghosts of Loss. הסינגל מהאלבום, "Forgive Her...", הגיע למקום הרביעי במצעדים הפיניים, והאלבום עצמו הגיע למקום השמיני.
בינואר 2007 הם הוציאו את אלבומם השלישי, Hope.
בנובמבר 2009 הלהקה הוציאה את אלבומה הרביעי, שנקרא New Moon. זה האלבום הראשון שלה עם המתופף קאי האטו, שהחליף בתחילת השנה את פאסי פסאנן.
ב-3 בדצמבר 2014 הודיעו שהמתופף קאי האטו לא יתופף באלבום הבא מאחר שהוא מחליף את מקומו של מתופף להקת נייטוויש באלבומם החדש שיצא בשנת 2015 ובסיבוב ההופעות של הלהקה לאלבום זה. את מקומו לקח המתופף יוסו ראטיקינן.
ב-2015 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי, אלבום משולש תחת השם "Songs from the North I, II & III". בתוכו הדיסק הראשון ("Gloom", "עגמומיות") מכיל את סגנון הדת'-דום המוכר של הלהקה, הדיסק השני ("Beauty", "יופי") מוזיקה אקוסטית, והדיסק השלישי ("Despair", "ייאוש") מוזיקת פיונרל דום כבדה ואיטית ביותר, עם ליריקה מלנכולית ואפלה מאוד.
ב-2019 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי, "When a Shadow Is Forced into the Light". האלבום עוסק ישירות במותה של בת הזוג של ג'והא ראיביאו, הזמרת עליאה סטנברידג', אבלו של ראיביאו וחייו מאז מותה. בראיון ל-Decibel (מגזין הבי מטאל חודשי), שעסק באופן שבו מותה של סטנברידג' השפיע על המוזיקה של When a Shadow is Forced into the Light, אמר ג'והא ראיביו: "כל מילה והערה שכתבתי, כתבתי עבור עליאה באלבום הזה ועל הקרב שלי [...]. שם האלבום הזה בא מהמילים של עליאה, 'כשצל נאלץ לתוך האור', וזה בדיוק מה שהייתי צריך לעשות. לדחוף את עצמי החוצה מהצללים, כיוון שהייתי פחות או יותר נזיר ביער במשך שנתיים וחצי, הייתי צריך לדחוף את האלבום הזה החוצה".
ב-2021 הוציאה הלהקה את אלבומה השמיני, "Moonflowers".
דוברה (פולין גדול)
דוברה (בפולנית: Dobra) היא עיירה במחוז טורק שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון לדוברה הוא מהמאה ה-14, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי דוברה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, וקהילת המקום הייתה פעילה בוועד ארבע הארצות. מראשית המאה ה-20 פעל בעיירה תלמוד תורה.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ורבים מהם עזבו אותה. בעוד שבמפקד 1926 נמנו בעיירה 1,589 יהודים, קרוב למחצית אוכלוסייתה, טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בה כ-1,000 יהודים. בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. ביוני 1937 נערכו בסוחרים יהודים בעיירה פרעות מצד פולנים מקומיים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה, במהלכן הוכו. בדצמבר 1939 מונה בעיירה יודנרט, בראשות מרדכי פרנצוז, ובשנת 1940 רוכזו יהודי המקום בגטו. באוקטובר 1941 הועברו יהודי העיירה לגטו באזור קובלה פנסקיה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
כדורניים
כדורניים (שם מדעי: Theridiidae) היא אחת ממשפחות העכבישים הגדולות בעולם, צורת הבטן שלהם כדורית לרוב, ומכאן שמם. לכולם שלוש ציפורניים בקצות הרגליים, ולרבים מהם מסרק זיפים מיוחד לאורך קצות הרגליים האחוריות. למרביתם כמעט אין שינון בכליצרות.
במשפחה זו ישנם מינים הטווים את הקורים בגובה כדי שיתפסו מינים מעופפים כשאחרים משתמשים בקורים כדי להימתח לקרקע ולתפוס חרקים שוני קרקע כמו נמלים. ברגע שהם נוגעים בקור הם נתפסים בו והוא עולה אל הרשת המרכזית שם הטרף נתפס.
רקדן
רקדן הוא אומן המבצע יצירות מחול. פעילות כרקדן מתקיימת כמקצוע, שבו עיקר עיסוקו של הרקדן הוא בפעילות זו, תמורת תשלום, וכתחביב, שבו הרקדן עוסק בפעילות זו במסגרת להקת חובבים, ללא תמורה כספית.
רקדן מבצע את הכוריאוגרפיות שנמסרות לו על ידי הכוריאוגרף, ולכך דרושה הכשרה רבת שנים. אנסמבל של רקדנים מקצועיים מכונה להקת מחול, קבוצת מחול או בָּלֶט.
הפרדת הרשויות בישראל
המשטר במדינת ישראל הוא משטר דמוקרטי-פרלמנטרי, שמשמעותו שהממשלה צומחת מהפרלמנט, וזקוקה לאמונו על מנת לכהן. במשטר כזה מידת הפרדת הרשויות נמוכה יותר משל משטר דמוקרטי-נשיאותי הקיים, למשל, בארצות הברית, אך עם זאת, בישראל, כמו בכל מדינה דמוקרטית אחרת, יש שלוש רשויות:
הרשויות השונות חופפות ומשיקות אלו לאלו, ולעיתים נוצרים מצבים של התנגשות סמכויות. המצב המתקבל הוא של עירוב תחומים בין הרשויות השונות, כאשר כל רשות בודקת, מאזנת ומפקחת על הרשויות האחרות, כמתבקש בדמוקרטיה ועקב כך נוצר מצב המחייב את המשך הפעילות השוטפת של שלוש הרשויות (אפילו אם נוצרים מצבים של התנגשות סמכויות).
הצעת אי-אמון
ממשלת ישראל נסמכת על רוב בכנסת, שהביע את אמונו בה והעניק לה את הסמכות לכהן ולשלוט, אולם לכנסת ניתנת הסמכות להצהיר שפקע אמונה בממשלה. החל מהכנסת ה-20 החל הליך חקיקתי חדש המכונה "הצעת אי-אמון קונסטרטיבית". אם רוב מוחלט בכנסת (משמע, 61 חברי כנסת, לכל הפחות) נתן את ידו בהצעת אמון בממשלה חלופית, הממשלה הקיימת נופלת, והממשלה החלופית מתחילה לפעול מאותה שעה. הצעת אי-אמון היא אמצעי הביקורת התקיף ביותר שעומד לרשותה של הכנסת כדי להגביל את הממשלה ולרסנה, אך מכיוון שהממשלה נשענת על קואליציה, הסיכוי להפלתה קטן. רק פעם אחת בתולדות מדינת ישראל נפלה ממשלה בשל הצעת אי-אמון רגילה שהתקיימה ב-1990 (הכנסת ה-12).
הנהלים הקשורים להצעת אי-אמון מוסדו בחוק יסוד: הממשלה, סעיף 28:
פיזור הכנסת
אם ראה ראש הממשלה שאין בכנסת רוב התומך בו ומאפשר לו לנהל את ענייני המדינה כיאות, מאשר לו החוק, בהסכמתו של נשיא המדינה, להכריז על פיזור הכנסת ועל עריכת בחירות חדשות. יחד עם זאת, אם מתפזרת הכנסת, ניטלת מהממשלה הסמכות למשול, וכאילו התפטרה. סעיף 29א בחוק יסוד: הממשלה קובע כי: "נוכח ראש הממשלה כי קיים בכנסת רוב המתנגד לממשלה, ושעקב כך נמנעת אפשרות לפעולה תקינה של הממשלה, רשאי הוא, בהסכמת נשיא המדינה, לפזר את הכנסת בצו שיפורסם ברשומות".
אישור התקציב
הממשלה מחויבת להעביר מדי שנה את חוק התקציב לשנת הכספים הקרובה, אך הכנסת יכולה לסרב לאשר את התקציב. אם עד סוף חודש מרץ לא אישרה הכנסת את תקציב המדינה, הרי היא כהתפזרה והממשלה כהתפטרה. מתברר, שגם באמצעות כלי זה יכולה הכנסת לקחת מהממשלה את הסמכות לשלוט, וכך היא מגדרת את כוחה של האחרונה.
פיקוח הכנסת על פעילות הממשלה
לכנסת, כפרלמנט בדמוקרטיה פרלמנטרית, יש תפקיד מרכזי של פיקוח על הממשלה.
הכלים האפקטיביים ביותר עבור הכנסת כדי לאכוף את הפיקוח שלה על הממשלה, הם היכולת להדיח את הממשלה בהצבעת אי-אמון, ולהימנע מלאשר את תקציב המדינה, שחיוני עבור תפקודה השוטף של הממשלה, ומלבד זאת בהיעדרו מתפזרת הממשלה.
בשביל קיומו של פיקוח אפקטיבי של הכנסת על פעילות הממשלה, נדרשים מספר תנאים מצטברים:
בין ההמלצות לשיפור יכולת הפיקוח האפקטיבית של חברי הכנסת על הממשלה: יצירת ועדות שתחומי פעילותן יחפפו לפעילות משרד ממשלתי ספציפי, והחברים בהן יתמקצעו באותו תחום (בניגוד לחוסר המומחיות כיום של חברי וועדות הכנסת). הגדלת מספר חברי הכנסת שיכולים לפקח על הממשלה (למעט חברי כנסת שהם חברי הממשלה) ל-180 (בהתאם למודל "השורש השלישי").
מעורבות הממשלה בהליכי חקיקה
1948–1983בארבע שנותיה הראשונות של מדינת ישראל, הליך החקיקה התבצע בהתאם לתקנון של ממשלת ישראל הראשונה שבו נקבע: "הגשת הצעות חוקים לכנסת טעונה החלטת ממשלה. חוקים מוגשים ליו"ר הכנסת על ידי מזכיר הממשלה".
בעשורים הראשונים של מדינת ישראל הרוב המוחלט של החקיקה היה חקיקה ממשלתית. במצב זה תפקידה בפועל של "ועדת השרים לענייני חקיקה" עסק רק בהצעות חוק ממשלתיות.
עם השנים התפתח מנגנון מצומצם שבו שר המשפטים והשרים האחראים בתחום הביעו את דעתם על החקיקה הפרטית. בשנת 1968 ניתנה הנחיה כי "שר המשפטים מביא לגיבוש עמדת הממשלה לגבי הצעת החוק, כפי שהיא תבוא לידי ביטוי בעת הדיון המוקדם בכנסת". ממשלת ישראל השבע עשרה, שהוקמה בשנת 1974, קבעה בתקנון הממשלה שמזכיר הממשלה יעביר הצעת חוק פרטית לראש הממשלה, לשר המשפטים ולכל שר שנושא הצעת החוק הוא בתחום פעולתו לשם קבלת הערות.
1984–1993 בשנת 1984 הוקמה ממשלת ישראל העשרים ואחת, שהייתה הממשלה הראשונה בישראל שהוקמה כממשלת אחדות על בסיס רוטציה. בהסכמים הקואליציוניים נכללה לראשונה התייחסות לחקיקה פרטית:
לפי הסדר זה, הקביעה המכריעה לגבי גורל הצעות חוק פרטיות הייתה של "הנהלת הקואליציה". לחבר כנסת לא הייתה זכות אוטומטית שהצעת חוק שלו תועלה להצבעה. יושב ראש הכנסת, באישור ועדת הכנסת, יכול היה לדחות ללא הגבלה את הדיון במליאה בהצעת חוק פרטית של כל חבר כנסת (גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה).
1994 – כיום בשנת 1994 נקבע לראשונה בתקנון הממשלה קיומה של "ועדת שרים לענייני חקיקה", שקביעותיה יהוו את עמדת הממשלה גם כלפי הצעות חוק פרטיות (לצד הסמכות הקודמת שהייתה לה כלפי הצעות חוק ממשלתיות).
בשנת 1996 נקבע בתקנון הממשלה כי כל הצעת חוק שלא זכתה להתייחסות הממשלה, תיחשב להצעת חוק שהממשלה מתנגדת לה (בניגוד למצב הקודם בו הצעה כזו נחשבה להצעת חוק שהממשלה תומכת בה).
בשנת 1997 נקבע לראשונה בתקנון הממשלה במפורש כי ועדת השרים תדון "בכל הצעה פרטית הקבועה לדיון בסדר היום של מליאת הכנסת".
מערכת איזונים ובלמים בישראל בין הרשות השופטת לרשות המבצעת והרשות המחוקקת
עם חקיקתם של שני חוקי היסוד: חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וחוק יסוד: חופש העיסוק, פירשו בתי המשפט את חוקי היסוד כנותנים לבית המשפט הסמכות לבטל חוקים שתחוקק הכנסת בעתיד אם הם יעמדו בסתירה לשני חוקי היסוד הללו, כפי שקובעת "פסקת ההגבלה" המצורפת לחוקים: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". פסיקת בית המשפט העליון במסגרת פסק דין בנק המזרחי (המכונה פסק דין גל) קבעה כי לבית המשפט סמכות לבטל חוקים (קביעה המכונה המהפכה החוקתית), וכך נהג בית המשפט 22 פעמים עד שנת 2022 בצורה ישירה.
אפקטיביות הפרדת הרשויות בישראל
סקירה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שבוצעה על רקע ניסיונות לקדם בחקיקה את פסקת ההתגברות, מראה שבמדינות דמוקרטיות ישנם עד שבעה מנגנונים המאזנים בין הרשויות השונות, בישראל – שבשיטת הממשל שלה, על פי המכון, כוחה של הכנסת באיזון הממשלה מוחלש עד כדי חוסר אפקטיביות – ישנו רק מנגנון אחד המאזן בפועל את הרשויות השונות, והוא בית המשפט העליון. לכן, פגיעה ביכולתו של בית המשפט העליון לאזן את הממשלה תנטרל בפועל את האפקטיביות של הפרדת הרשויות בישראל.
מטרת הפיקוח הכנסת על הממשלה היא להגן על המשטר הדמוקרטי על ידי הבטחת קיומם של סדרי שלטון ומינהל תקינים. מחקר של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שפורסם בשנת 2018, חקר את נושא זה. המחקר הציג נתונים לפיהם היכולת של הכנסת לפקח על הממשלה בישראל היא מוגבלת מאד, והפיקוח בפועל הוא לקוי. כלי הפיקוח, כגון וועדות הכנסת ושאילתות, התגלו כבעלי פוטנציאל פיקוח נמוך, ובדיקה של התפקוד בפועל של חמש וועדות מרכזיות הראתה תפקוד לקוי עד בינוני ברוב המדדים. המחקר גם הציע רפרומה לחיזוק יכולת הפיקוח של הכנסת.
עסקה מגונה
תקציר העלילה
הסרט מתאר את סיפורו של איל ההון רוברט מילר (ריצ'רד גיר) שהחברה בבעלותו מסתבכת כלכלית בעקבות עסקה כושלת ברוסיה. הוא מזייף את דוחות החברה ומנסה למכור אותה לפני שהתרמית תתגלה. במקביל הוא מעורב בתאונת דרכים במהלכה נהרגת באשמתו המאהבת שלו (לטיסיה קסטה). לאחר התאונה הוא נמלט מהזירה בעזרת בן חסותו ג'ימי גרנט. הבלש שחוקר את הפרשה (טים רות') מנסה להפליל את גרנט באמצעות זיוף צילום לוחית הרישוי של המכונית, ודרכו להגיע למילר, אך מילר מצליח להוכיח את הזיוף ואף להשלים את עסקת מכירת החברה, תוך שהוא משלם מחיר אישי ומשפחתי כבד.
באנג ראק (מחוז)
באנג ראק (בתאית: บางรัก) הוא אחד מחמישים המחוזות של העיר בנגקוק שבתאילנד. המחוז ממוקם לאורך הגדה המזרחית של הנהר צ'או פראיה. לפני הקמת העיר בנגקוק נמצאו במיקום זה יישוב פשוט, האזור חווה לראשונה תנופת צמיחה מהותית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כאשר נבנו כבישים ותעלות חדשות באזור זה אשר משכו קהילות של זרים לאזור שתרמו רבות לכך שהוא התפתח בהמשך לאזור מסחר מרכזי. הצמיחה הכלכלית המהירה של בנגקוק בסוף המאה ה-20 תרמה לכך שאזורים לאורך הכבישים סי לום וסאטון הפכו לחלק מאזורי המסחר העיקריים של בנגקוק ולכך שבהמשך הוקמו באזורים הללו גורדי שחקים רבים.
המחוז משתרע על פני 5.54 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2019 הכיל המחוז 48,227 תושבים.
בהווה המחוז באנק ראק נודע בעיקר בשל הפעילות הפיננסית שמתקיימת במשרדי המסחר שבאזור זה וכמו גם בזכות סצנות חיי הלילה התוססת של המחוז. האתרים ההיסטוריים והדתיים המגוונים שנמצאים באזור זה מרוכזים בעיקר לאורך הנהר ומשקפים בין היתר את ההיסטוריה הרב-תרבותית של המחוז.
גאוגרפיה ומינהל
מחוז באנג ראק משתרע על םני 5.536 קמ"ר לאורך הגדה המזרחית של נהר צ'או פראיה. המחוז גובל במחוז פאת'ום וואן מצפון-מזרח, במחוז סאטון מדרום-מזרח, במחוז ח'לונג סאן ממערב ובמחוז סמפאנטהונג מצפון-מערב. הצירים הראשיים של המחוז, בנוסף לכביש ראמה החמישי (Rama IV) וכסיש סאת'ון (Sathon), הנמצאים בקצוות המחוז, הם כביש צ'ארואן קרונג (Charoen Krung), העובר בקרבת הנהר, והכבישים סי פאראיה, סוראוונג, וסי לום. צירי התנועה הללו מחלקים את מחוז באנק ראק לחמישה מחוזות משנה (המכונים "קווא'אנג").
נכון לשנת 2019 כללה אכלוסיית מחוז באנג ראק 48,227 תושבים.
אוסליידיס מננדס
אוסליידיס מננדס (בספרדית: Osleidys Menéndez; נולדה ב-14 בנובמבר 1979) היא אתלטית קובנית. היא אלופה אולימפית (אתונה 2004), פעמיים אלופת העולם (אדמונטון 2001 והלסינקי 2005) ושיאנית עולם (2001–2008) בהטלת כידון.
ביוגרפיה
מננדס נולדה במרטי שבקובה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מננדס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 66.18 מטר, אחרי טרינה הטסטאד מנורווגיה (68.91 מטר) ומירלה מנג'אני מיוון (67.51 מטר). בשלב המוקדמות קבעה שיא אולימפי חדש של 67.34 מטר.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה מננדס במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 69.53 מטר, לפני מירלה מנג'אני (65.78 מטר) ובת ארצה סוניה ביסט (64.69 מטר).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה מננדס במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 71.53 מטר, לפני שטפי נריוס מגרמניה (65.82 מטר) ומירלה מנג'אני (64.29 מטר).
שיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה מננדס במדליית זהב בהטלת כידון בשיא עולם חדש של 71.70 מטר, לפני קריסטינה אוברגפיל (70.03 מטר) ושטפי נריוס (65.96 מטר), שתיהן מגרמניה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה מננדס במקום שישי בהטלת כידון בתוצאה של 63.35 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.
ידותון
יְדוּתוּן הוא דמות מקראית, אבי משפחת משוררים מהלויים, הנושאת שם זה. שמו מוזכר ב וכן ב.
ידותון מוזכר שלישי לפי סדר משפחות המשוררים השירה בספר דברי הימים נתפסה כהינבאות. ייתכן כי הנביאים נמנו עם אנשי הקודש במשכן ובבמות הפולחן וזאת בנוסף על תפקידם כמשוררים. ידותון מונה לתפקידו בבית ה' בימי דוד המלך יחד עם הימן, ואסף. עוד מסופר בספר דברי הימים כי. רש"י בפירושו לפסוק זה . ששת בניו שימשו בראש משמרות הקודש כפי שקבע דוד המלך. צאצאי ידותון תיפקדו כמשוררים בימי בית שני בימיו של נחמיה.
בכותרת שלושה מזמורי תהילים, מופיעה הכתובת המייחסת את המזמורים לידותון. לדעת פרשנים, מזמור ל"ט בתהילים חובר על ידי ידותון. יש הטוענים כי דוד חיבר את המזמור ומסר אותו לידותון שינגנו. הסיבה לקושי בזיהוי המחבר נעוצה בכך שבכותרות המזמורים מופיע שם נוסף לידותון. לדעת אחרים ידותון הוא מושג מוזיקלי אשר שימש בפולחן באותה עת. רש"י מפרש את השם ידותון כשם של כלי נגינה, על פי צירוף המילים: .: לעומת זה, בתחילת ספר תהילים כותב רש"י:
במסכת נזיקין, בבא בתרא מייחסים את כתבי דוד בין היתר לידותון :.
זורקי קרסנוגורסק (בנדי)
זורקי קרסנוגורסק (ברוסית: Зо́ркий) הוא מועדון בנדי מקצועני מהעיר קרסנוגורסק, במחוז מוסקבה. מתמודד בליגת העל הרוסית בבנדי.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1937 בחסות מפעל 69 של הנקוו"ד בעיר קרסנוגורסק ותחילה נקראה בשם "סנייפר" («Снайпер») על שם אגודת ספורט של התאחדות עובדי התעשייה.
בשנים 1938-1941 ולאחר 1947 (כשנתמכה על ידי המפעל המכני המקומי) הקבוצה נקראה "זניט", על שם אגודת הספורט של התעשייה האווירית. ב-1957 נקראה בשם "טרוד" ומאז 20 ביולי 1966 נושאת את שמה הנוכחי "זורקי".
הקבוצה מתמודדת בליגת העל הרוסית בבנדי מאז הקמתה והיא מתמודדת באליפות המדינה ברציפות מאז 1967.
הקבוצה זכתה באליפות ברית המועצות בעונת 1979 ולאחר מכן זכתה באליפות חבר המדינות בשנת 1992 וזכתה גם באליפות רוסיה בשנת 1993.
אצטדיון
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון זורקי בעיר המכיל 8,000 מושבים ומשמש גם את קבוצת הכדורגל בעיר.
דגל דלאוור
דגל מדינת דלאוור הוא דגל כחול שבמרכזו צורת יהלום בצבע עור ובמרכז היהלום מופיע סמל מדינת דלאוור. מתחת ליהלום מופיע תאריך אשרור חוקת ארצות הברית על ידי המדינה (הראשונה מבין המדינות שעשתה זאת) - ה-7 בדצמבר 1787 - שהוא למעשה יום הפיכתה למדינה. צבעי הדגל הם צבעי מדיו של ג'ורג' וושינגטון.
סמל המדינה המופיע באמצע הדגל אומץ ב-17 בינואר 1777. צורת הסמל מגן, ומצויים בו שלושה צבעים (מלמטה למעלה)- אדום, כחול ולבן, כאשר על הצבע האדום מופיעה אלומת שיבולים וקלח תירס, הכחול מייצג את נהרות המדינה ועל הלבן מופיע שור העומד על עשב - אלה מייצגים את ענפי הכלכלה של המדינה. מעל המגן מצוירת ספינה, ונושאים את המגן שני גברים - מימין חקלאי, ומשמאל חייל. מתחת למגן מופיע מוטו המדינה: "חירות ועצמאות" ("Liberty and Independence").
קלינאות תקשורת
קלינאות תקשורת הוא מקצוע פרא-רפואי העוסק באבחון וטיפול בלקויות שונות במעגלי התקשורת. ביניהן לקויות דיבור להגיע, לקות בהבנה או הבעת שפה מדוברת, לקויות באיכויות תקשורת לא מילולית, לקויות קריאה וכתיבה, לקויות שמיעה, התפתחותיות ונרכשות כאחד. מרבית קלינאי התקשורת בארץ ובעולם הן נשים. בדומה למקצועות פרא רפואיים אחרים, זהו מקצוע צווארון ורוד. קלינאיות תקשורת עוברות מסלול הכשרה אקדמי מלא המקיף תחומים רבים ואוכלוסיות שונות. מרבית קלינאיות התקשורת מתמקצעות בתתי תחומים במהלך ההתפתחות המקצועית, מרחיבות את ארגז הכלים המקצועיים ונדרשות לעקוב אחר המחקר הנרחב בתחום ופרוטוקולים חדשים שמפורסמים בקהילה המקצועית ומותאמים לאוכלוסייה או הפרעה מסוימת.
כמו מקצועות רבים בישראל, גם לקלינאיות התקשורת עמותה מקצועית - האגודה ישראלית של קלינאי התקשורת, שעוסקת בקידום המקצוע, שמירה על אתיקה מקצועית , הכשרה והשתלמויות מקצועיות, ייצוג הקהילה המקצועית בדיונים שעולים על סדר היום הציבורי ומעורבות בתהליכי עיצוב מדיניות.
אבחון וטיפול
הלקויות בהן מטפלות קלינאיות תקשורת נובעות מסיבות מגוונות. הפרעות בהגייה ודיבור יכולות לנבוע מבעיות קואורדינציה (כמו בדיספרקסיה התפתחותית), בעיות פסיכולוגיות, בעיות פיזיות (כמו פגם מבני בחך), בעיות פונקציונליות (כמו דחיקת לשון) או מסיבות שאינן מובנות דיין (כמו בגמגום). הפרעות בהגייה ובליעה, ללא ירידה בהבנת שפה או בתקשורת לא-מילולית עשויות לנבוע מהפרעה בהנעת השרירים (כמו בשיתוק מוחין). הפרעות הכוללות שיבושי הגייה וקשיים בהבנת שפה מדוברת יכולות לנבוע מחירשות או אפזיה. אנשים שקיבלו אבחנה על הקשת האוטיסטית עשויים להזדקק לסיוע בכל תחומי הטיפול הללו (ובנוסף הפרעות בליעה, הנובעות ככל הנראה מעודף רגישות למגע בחלל הפה).
קלינאית התקשורת מאבחנת, בוחרת ומעניקה טכניקות וגישות טיפול, מדריכה את המטופל והמלווים אותו לעבודה ותרגול בין טיפולים, מתאימה לפי הצורך עזרים של טכנולוגיה מסייעת כגון עזרים לשיפור יציבה תומכת דיבור, מכשירי שמיעה או אביזרי הגברה או כלים שונים ליצירת תקשורת תומכת וחליפית. מטרת הטיפול היא לאפשר תקשורת מיטבית בין המטופלים לסובבים אותם בצורה קלה ונוחה ככל האפשר.
תחומי פעילות
קלינאיות תקשורת עוסקות באבחון, טיפול ושיקום בקרב פעוטות, ילדים, נוער ומבוגרים. הן פעילות במגוון מסגרות במערכות הבריאות, החינוך והרווחה בהתאם לתחומי התמחותן, וכן בקליניקות פרטיות, בבתי המטופלים ובמסגרות קהילתיות.
קלינאיות תקשורת עובדות כחלק מצוות רב-מקצועי, אשר כולל קולגות מתחומים משיקים כגון רפואה, סיעוד, חינוך, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, פסיכולוגיה וטיפול באמנויות. קלינאיות תקשורת מועסקות במסגרות שונות ופוגשת את כל חלקיי האוכלוסייה ביניהם: בתי חולים, מכונים לאבחון ושיקום שמיעה, מכוני שפה ודיבור, מרכזי שיקום, מוסדות חינוך, מסגרות רווחה וטיפול בקהילה ועוד.
קלינאיות תקשורת עוסקות גם בהדרכות הורים כחלק מתהליכי הטיפול בגיל הרך. יש העוסקות באיתור מוקדם של ירידות בשמיעה ועיכוב בהתפתחות שפה ומפנות לתוכניות התערבות מוקדמת כדי להפחית קשיי למידה עתידיים ותפקוד מקצועי וחברתי. טיפול של קלינאית תקשורת, בתחומי השמיעה והדיבור, בגיל צעיר או בשלבים מאוחרים, בכוחו לקדם את המטופלים באופן משמעותי ולאפשר לילדים ומבוגרים השתלבות בחברה, במעגל העבודה, להתפתח ולתרום לפריון כאזרחים מן השורה.
קלינאיות רבות שותפות במסגרת עבודתם בהנחיית סטודנטים ובמחקר קליני, וכן בהוראה ובמחקר של ההתפתחות וההפרעות בתחומי השפה, השמיעה והדיבור.
הכשרה והסמכה
כיום נכללים לימודי הפרעות בתקשורת בשישה מוסדות אקדמיים בישראל: אוניברסיטת תל אביב (בשיתוף בית החולים שיבא), המכללה האקדמית הדסה ירושלים, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת אריאל בשומרון הקריה האקדמית אונו ומכללת אחווה.
אקסל הוגו תיאודור תיאורל
אקסל הוגו תאודור תאורל היה מדען שוודי, עסק בביוכימיה ובאנזימים ופרסם מאמרים ברפואה. חתן פרס נובל ברפואה לשנת 1955. הוא היה ראש המחקר במכון נובל, והחוקר הראשון במכון שזכה בפרס נובל.
ביוגרפיה
תאורל נולד בלינקופינג, שוודיה, בנם של תור תאורל וארמידה ביל. תאורל למד בתיכון בקטדרלסקולאן בלינקופינג שבשוודיה ועבר את הבחינות ב-23.05.1921. בספטמבר. התחיל ללמוד רפואה במכון קרולינסקה שבשוודיה בשנת 1924 זכה לתואר ראשון ברפואה. לאחר מכן בילה שלושה חודשים בחקר בקטריולוגיה במכון פסטר בפריז בהנחייתו של פרופסור אלברט קלמט. בשנת 1930 השיג תואר נוסף בזכות התאוריה שלו על שומנים בפלסמת הדם, והיה פרופסור לכימיה פיזיולוגית במכון קרולינסקה. תאורל היה גם חבר בחברה המלכותית של לונדון והאקדמיה הלאומית למדעים בוושינגטון וחבר בחברות מלומדות בשוודיה, דנמרק, נורווגיה, פינלנד, ארצות הברית, צרפת, איטליה, פולין, בלגיה והודו. אקסל היה יו"ר האגודה הרפואית השוודית בשנים 1948 – 1947 ו - 1958 – 1957 וכיהן כמזכיר של החברה בשנים 1946 – 1940. היה חבר האגודה השוודית למחקר רפואי בשנים 1950 – 1942, חוקר מדיני במדעי הטבע בשנים 1954 – 1950 והחוקר הרפואי המדיני משנת 1958. בנוסף לכך, היה יו"ר איגוד הכימאים השוודי בשנים 1949 – 1947, ומאז 1954 שימש עורך ראשי של העיתון נורדיסקמדיצין (NordiskMedicin) שעוסק בנושאים מתחום הרפואה. תאורל היה חבר בוועדות ממשלתיות רבות ויו"ר הוועדה הלאומית השוודית לביוכימיה של מועצת אגודת וונר– גרן ושל קרן מרכז וונר– גרן.
תאורל נפטר בסטוקהולם ונקבר בבית העלמין הצפוני לצד אשתו, אלין מרגיט אליזבת תאורל, פסנתרנית מכובדת ונגנית צ'מבלו אשר נפטרה בשנת 2002.
חקר האנזימים
עבודתו הובילה להתקדמות חלוצית על האנזימים ADH, אשר מפרקים את אלכוהול בכליה.
ג'ים בוילן (1965)
ג'יימס פרנסיס "ג'ים" בוילן (באנגלית: James Francis "Jim" Boylen; נולד ב-18 באפריל 1965) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, אשר שימש כמאמנה הראשי של קבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA. זכה בשלוש אליפויות NBA כעוזר מאמן; שתיים עם יוסטון רוקטס ואחת עם סן אנטוניו ספרס.
נעורים וקריירת מכללות
בוילן נולד בעיר איסט גרנד ראפידס שבמישיגן, ובין השנים 1983–1987 למד באוניברסיטת מיין. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק בעמדת הרכז, ורשם ממוצעים של 12.1 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק. בעונתו האחרונה קלע 21.1 נקודות למשחק, נבחר לחמישיית העונה של המחוז הצפון-אטלנטי, ואף סיים במקום השני בהצבעה לפרס השחקן המצטיין של המחוז, אחרי הזוכה רג'י לואיס.
קריירת אימון
מיד עם סיום לימודיו ב-1987 מונה לעוזרו של ג'וד הית'קוט, מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מישיגן סטייט. עד שנת 1992 נשאר בוילן בתפקיד זה, אז עבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, תחת המאמן רודי טומג'נוביץ'. ב-11 עונותיו עם יוסטון העפיל עמה לפלייאוף 7 פעמים, וזכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-. לקראת עונת עבר בוילן לשמש כעוזרו של אריק מוזלמן בגולדן סטייט ווריורס, ובעונה העוקבת החזיק בתפקיד דומה במילווקי באקס, תחת המאמן טרי פורטר.
בשנת 2005, לאחר 13 עונות רצופות ב-NBA, חזר לאוניברסיטת מישיגן סטייט בה היה עוזרו של המאמן טום איזו, חבר היכל התהילה לעתיד.
אוניברסיטת יוטה
בשנת 2007 מונה בוילן לראשונה בקריירה לתפקיד מאמן ראשי, כשהחל לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוטה. בארבע עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה יוטה מאזן כולל של 69 ניצחונות ו-60 הפסדים (53.5%), והעפילה פעם אחת בלבד לטורניר אליפות המכללות, בעונת 2008/2009, בה הודחה כבר במשחק הראשון כשהפסידה לאוניברסיטת אריזונה. בסיום עונת 2010/2011 פוטר מאימון הקבוצה והוחלף על ידי לארי קריסקוביאק.
החזרה ל-NBA
בשנת 2011 חזר בוילן לתפקד כעוזר מאמן ב-NBA, הפעם תחת המאמן פרנק ווגל באינדיאנה פייסרס. בעונתו היחידה באינדיאנה העפילה הקבוצה לשלב חצי גמר המזרח, בו הפסידה לאלופה שבדרך מיאמי היט בתוצאה 2–4. בעונות ו- שימש בוילן כעוזרו של גרג פופוביץ' בסן אנטוניו ספרס, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות ה-NBA השלישית שלו כעוזר מאמן.
בקיץ 2015 היה חלק מצוות האימון של נבחרת קנדה בכדורסל, תחת המאמן ג'יי טריאנו. באותו הקיץ זכה עם הנבחרת במדליית כסף במשחקים הפאן-אמריקאיים, ובמדליית ארד בטורניר אליפות האמריקות.
ב-3 בדצמבר 2018, לאחר שפתחה את עונת עם מאזן שלילי 5–19, פיטרה שיקגו את הויברג ומינתה במקומו את בוילן כמאמן הראשי של הקבוצה. עד לסיום אותה עונה רשמו תחתיו הבולס מאזן שלילי 17–41, ולאורך העונה העוקבת העמידו מאזן 22–43. באוגוסט 2020 פוטר מתפקידו בשיקגו.
אלכסנדר פופוב (מדען)
אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב (רוסית: Александр Степанович Попов; 16 במרץ 1859 - 13 בינואר 1906) פיזיקאי רוסי שהדגים את השימוש המעשי של גלי רדיו, אך לא הוציא פטנט על המצאתו.
חייו
אלכסנדר פופוב נולד במשפחת כומר בכפר באזור העיר פרם. לאחר סיום לימודי דת בבית הספר עבר לסנקט פטרבורג ובשנת 1877 החל את הלימודים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. לאור מצבו הכלכלי, במקביל ללימודים עבד כחשמלאי. לאחר סיום הלימודים וקבלת תואר פיזיקאי, המשיך בלימודי דוקטורט שסיים אותם בשנת 1882. הוא היה יכול להישאר באוניברסיטה אך העדיף לעסוק בעבודות פרקטיות בשטח ולכן עבר לבסיס הצי בקרונשטאדט. במסגרת עבודות בצי עסק בנושאים שונים ובין היתר בנושא תקשורת באמצעות גלים.
ב-1894 פופוב בנה את מקלט הרדיו הראשון שלו. בגלל שעבד במסגרת צבאית הוא לא היה יכול לפרסם את דבר ההמצאה ולכן היא לא קיבלה פרסום מיידי. ב-1896 הציג אותו בתערוכה הכלל רוסית לתעשייה ומסחר בעיר ניז'ני נובגורוד.
בשנת 1901 הוא התמנה לפרופסור לפיזיקה במכון האלקטרוטכני בסנקט פטרבורג ובשנת 1904 התמנה למנהל המכון.
למברט, רוזן אסביי
למברט, רוזן אסביי (669–742), היה אב קדמון של איג קאפה, מלך צרפת ושל מלכי צרפת צאצאי הקפטינגים. זהותו של אביו של למברט עדיין לא ברורה, אולם התאוריה הרווחת מזהה אותו, כבנו של רובר השני, הלורד צ'נסלור של צרפת.
בשנת 742 מת למברט, ובנו רובר הראשון, רוזן אסביי ירש את נחלותיו ותאריו.
ז'אן-לוק מריון
ביוגרפיה
מריון נולד במדון, רמות הסן שבצרפת, ב-3 ביולי 1946. הוא למד באוניברסיטת נאנטר ובסורבון, ולאחר מכן באקול נורמל סופרייר שם למד אצל ז'אק דרידה, לואי אלתוסר וז'יל דלז. במקביל ללימודיו האקדמיים פיתח עניין אישי עמוק בתאולוגיה. בין השנים 1972–1980 למד לקראת דוקטורט ועבד בתור מרצה זוטר בסורבון. לאחר קבלת תואר הדוקטור בשנת 1980, החל ללמד באוניברסיטת פואטייה.
שימש כראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת נאנטר, וב-1991 מונה גם לתפקיד פרופסור אורח במכון הקתולי של פריז. בשנת 1996 ירש את מקומו של עמנואל לוינס כראש הקתדרה למטאפיזיקה בסורבון. בשנת 1994 היה פרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו, ובין השנים 2004–2010 כיהן שם כפרופסור בקתדרה ע"ש ג'ון נובין לפילוסופיה של הדת ותאולוגיה. ב -6 בנובמבר 2008, נבחר מריון לחבר האקדמיה הצרפתית, שם תפס את מקומו של קרדינל ז'אן-מארי לוסטיז'ה.
בין הפרסים בהם זכה:
הגותו
משנתו הפנומנולוגית של מריון פרושה בטרילוגיה של ספרים. 'צמצום ומתן: חקירות על הוסרל, היידגר והפנומנולוגיה' (1989) הוא מחקר היסטורי על השיטה הפנומנולוגית בה עשו שימוש הוסרל והיידגר, מתוך כוונה להציע כיוונים עתידיים למחקר פנומנולוגי. 'היות ניתן: חיבור על הפנומנולוגיה של המתן' (1997) הוא חיבור העוסק במושג ההינתנות ובתופעות הרוויות. 'על העודפות' (2001) מפתח ומעמיק את הדיון בתורת התופעות הרוויות.
ריינהרד שר
ריינהרד שֶר (גרמנית: Reinhard Scheer; 30 בספטמבר 1863 – 26 בנובמבר 1928) היה אדמירל בצי הקיסרות הגרמנית. הוא היה מפקד הצי הקיסרי הגרמני בקרב יוטלנד, אחד מן הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה.
חיים אישיים
ארתור ריינהרד שֶר נולד באוברנקירכן, עיירה קטנה בסקסוניה התחתונה, כ-30 קילומטרים ממערב להנובר. הוא היה בנם של יוליוס ומארי שר. אביו היה כהן דת בעיירה, וכן היה הרקטור של בית הספר בעיירה. בשנת 1899 נישא לאמילי מור (Mohr); אשתו נרצחה ב-9 באוקטובר 1920, בידי פורץ שחדר לביתם. לשר היו שתי בנות: מריאנה (נולדה ב-1900) ואלזה (נולדה ב-1902).
שירות בצי
שֶר התגייס לצי הגרמני ב-22 באפריל 1879 כקדט, בהיותו בן 15, ועשה את אימוניו הראשוניים על אוניית המפרש ניובה (Niobe). ב-16 בנובמבר 1882 קודם שֶר לדרגת סגן משנה (Leutnant zur See). ב-9 באפריל 1900 כבר היה שֶר רב-סרן (קורבטנקאפיטן, Korvettenkapitän), וחמש שנים לאחר מכן, ב-21 במרץ 1905, כבר היה קאפיטן צור זה (Kapitän zur See), דרגה המקבילה לאלוף-משנה.
שֶר שירת בפריגטה המשוריינת פרידריך קארל, ובקורבטה המשוריינת הרת'ה (Hertha); שֶר שירת באונייה כאשר זו הפליגה לסיור במזרח הרחוק. בין השאר ביקרה האונייה באוסטרליה, סין ויפן. הוא שירת פעמיים בשייטת הסיירות הגרמנית שבסיסה היה במזרח אפריקה, ובמסגרת שירותו בה פגש סגן צעיר בשם הנינג פון הולצנדורף, שעתיד להיות מפקד הצי הגרמני. בשלבים מאוחרים יותר שירת שֶר תחת פיקודו של הולצנדורף, כאשר היה קצין בסיירת פרינץ וילהלם (Prinzess Wilhelm), שעליה פיקד הולצנדורף. בין תקופות השירות הפעיל בים מילא שֶר תפקיד במטה הצי, ובמסגרתו למד את נושא הטורפדו, כלי נשק חדש באותה עת. בעקבות התמחותו בנושא מונה שֶר כקצין טורפדו על הסיירת הקלה סופי. בהמשך היה שֶר כמדריך בפיקוד הטורפדו בקיל.
במהלך שירותו משך שֶר את תשומת לבו של אלפרד פון טירפיץ, אבי הצי הגרמני ושר הצי, וזה הציב אותו לשירות במשרד הצי, באגף הטורפדו. שֶר התמנה כמפקד שייטת משחתות ב-1900, ובמקביל פרסם ספר על לוחמת טורפדו של משחתות. ב-1903 התמנה שֶר כראש המחלקה המרכזית במשרד הצי, מחלקה שעסקה בשינוי חוק הצי הגרמני, שנועד לאפשר את הגדלת הצי. הוא הפך לדמות מוערכת הן בחוגי הצי והן במשרד הממשלתי האחראי עליו, כסמכות מקצועית בנושאים ימים, ומונה כראש מינהל הטורפדו. ב-1907 קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה אלזס, וב-1909 התמנה כראש המטה של הולצנדורף, שהיה באותה עת מפקד צי הים הפתוח. בשנת 1910 קודם שֶר לדרגת קונטר-אדמירל (אדמירל משנה).
פיקוד על צי הים הפתוח
שֶר מונה כמפקד צי הים הפתוח, שהיווה את עיקר הצי הגרמני ונועד להתמודד מול צי הים הגדול הבריטי, בינואר 1916. מפקדו הקודם של צי הים הפתוח, הוגו פון פוהל, חלה ולא יכול היה להמשיך בתפקידו. שֶר היה אגרסיבי בהרבה, ועם כניסתו לתפקידו חיפש דרכים שבהן יוכל להתמודד מול הבריטים. ב-30 במאי הוביל שֶר את הצי הגרמני למבצע מול הבריטים, שהפך לקרב יוטלנד, אחד מן הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה. שֶר הצליח לחלץ את הצי הגרמני ולהוביל אותו חזרה לבסיסו למרות העדיפות המספרית והחומרית הגדולה שהייתה לבריטים. הבריטים איבדו אוניות בהדחק גדול כמעט פי שניים מן האבדות הגרמניות ואבידותיהם בנפש היו גדולות פי שלושה מאלו הגרמניות. למרות זאת, לא הצליחו הגרמנים לפרוץ את המצור הימי שהטילו הבריטים על גרמניה. לאחר הקרב הגיע שֶר למסקנה, כי לא יוכל להביס את הצי הבריטי בדרך המקובלת, והוא חיזק את תמיכתו בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת נגד בריטניה.
לאחר קרב יוטלנד עיטר וילהלם השני, קיסר גרמניה את שֶר בעיטור פור לה מריט, העיטור הגבוה ביותר בקיסרות הגרמנית, והציע לו תואר אבירות, אך שֶר סירב לקבל את התואר. סגנו בקרב יוטלנד, פרנץ פון היפר, לא סירב להצעה דומה והפך לפרנץ ריטר פון היפר.
ראש המטה הכללי של הצי
שֶר החליף את הולצנדורף כראש המטה הכללי של הצי ב-11 באוגוסט 1918, לאחר שהולצנדורף לקה בליבו; היפר החליף את שֶר בפיקוד על צי הים הפתוח. למרות המצב המחמיר והולך של גרמניה, וכניסתה של ארצות הברית למלחמה, התעקש שֶר על המשך לוחמת הצוללות נגד מדינות ההסכמה, בעיקר נגד בריטניה. הוא יזם תוכנית חירום לייצור 450 צוללות חדשות. ואולם, הלחץ האמריקני עשה את שלו, והקיסר הורה, ב-20 באוקטובר, להפסיק את לוחמת הצוללות. הנסיך מקס פון באדן, שהתמנה לקנצלר, שאף להגיע למשא ומתן מול ארצות הברית; שֶר הגיב באומרו: "הצי אינו זקוק לשביתת נשק". ואולם, ב-21 באוקטובר הורה שֶר לצוללות לחזור לנמליהן ולתקוף רק אוניות מלחמה של האויב.
שֶר ומטה הצי היו נחושים בדעתם לנסות ולעשות ניסיון אחרון לתקוף את הצי הגדול הבריטי. כמו בתוכנית המקורית של יוטלנד, הרעיון היה למשוך את הצי הבריטי מנמליו; ואולם הפעם ימתין לו במארב כל צי הצוללות הגרמני. במקביל, ייצא צי הים הפתוח כולו לקרב מול הצי הבריטי, ללא התחשבות באבדות. המטרה הייתה להסב לבריטים אבדות קשות ככל האפשר לפני חתימת הסכם שביתת נשק; הקיסר והקאנצלר לא ידעו על התוכנית, אם כי הקאנצלר אמר מאוחר יותר שהיה מאשר תוכנית כזו. התוכנית נועדה להתבצע ב-30 באוקטובר, והייתה אמורה להיפתח בהפגזה של סיירות המערכה הגרמניות באזור תמזה והפגזה של צי הים הפתוח בפלנדריה. לאחר ההפגזות יצטרפו סיירות המערכה לצי הים הפתוח, וימתינו לצי הבריטי שהיה צפוי להגיע מבסיסיו בסקוטלנד. הגרמנים קיוו שאם יצליחו להסב לבריטים נזק כבד, יסייע הדבר לגרמנים בשיחות שביתת הנשק.
ואולם, בשורות הצי הגרמני פשטה תסיסה נרחבת, שהפכה למרד גלוי עם קבלת ההודעה על המבצע המתוכנן. מלחים נטשו את האוניות במאותיהם, וצוותים רבים סירבו להפליג. המרד התפשט בכל הצי והיה חלק מניסיון המהפכה הקומוניסטית בגרמניה בתחילת 1919. היפר ושֶר נאלצו לוותר על תוכניתם; המלחמה הסתיימה, והגרמנים אולצו למסור את כל אוניותיהם לבריטניה, להסגר. מדינות ההסכמה תכננו לחלק ביניהן את האוניות כשלל מלחמה, אך הצוותים הגרמניים הטביעו את כולן.
לאחר המלחמה
ב-1928 הוזמן שֶר לבריטניה, לביקור אצל יריבו הוותיק, ג'ון ג'ליקו, שהיה מפקד הצי הגדול במלחמה. ואולם, זמן קצר לפני הביקור נפטר שֶר במארקטרדוויץ (Marktredwitz). הוא נקבר בעיר ויימאר; על מצבתו רשומים תאריך לידתו ותאריך פטירתו, ומילה אחת: "סקאגראק" (Skagerrak) - הכינוי הגרמני לקרב יוטלנד.
בשנת 1933 השיק הקריגסמרינה, הצי של גרמניה הנאצית, אוניית מערכה זוטא שנקראה על שמו, אדמירל שר. בתו מריאנה הייתה זו שהשיקה את האונייה.
ספר אדם וחוה
ספר אדם וחוה הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את קורותיהם של אדם וחוה לאחר גירושם מגן עדן. כמו יתר הספרים החיצוניים, הוא לא נתקבל על ידי חכמי היהדות לאורך הדורות, ועל כן כמעט ואבד.
בספר אדם וחוה 43 פרקים. סיפורו מתחיל ביציאת אדם וחוה מגן העדן ומסתיים במותה של חוה וקבורתהּ לצד אדם והבל.
שם הספר
בפסוקו הראשון נקרא הספר "ספר תולדות אדם וחוה". בתרגומו הארמני הוא מכונה "ספר אדם". שם דומה יש לחיבור זה בתרגומו הרומי: vite Adae et Evae. בשלב מסוים כונה הספר בטעות Apocalypsis Mosis (חזון משה).
מקור החיבור
לפי ספרו של אברהם כהנא, מקור החיבור יהודי, בשל אופיו המשלב דברי אגדה ודברי הלכה. כמו כן נראה שהספר נכתב במקור בעברית, בשל ביטויים שונים שהמתרגם לא צלח בתרגומן מעברית ליוונית, כגון המילים "הללויה" ו-"דברי בליעל". החיבור שרד עד ימינו בתרגום ליוונית ובתרגומים נוספים, כגון בארמנית, ברומאית (לטינית) ובשפות הסלאביות.
זמן חיבור הספר
התרגום הארמני לחיבור זה נראה כנעשה מתוך התרגום היווני לפני שנת 360 לספירת הנוצרים, אולם סימנים רבים מעידים כי הוא קדום בהרבה, עוד לפני ימי הוויכוחים בין ראשוני הנוצרים ליהודים. זאת ועוד, אין בחיבור שום רמז לאמונה במשיח, כך שנראה שספר זה קדם להתהוות הנצרות - שאלמלא כן לא היו הנוצרים מוסיפים ספר זה לקאנון שלהם. לפיכך סביר להניח כי חיבור זה נכתב לפני חורבן בית המקדש השני (70 לספירת הנוצרים).
תוכן הספר
לאחר גירושם מגן עדן, נולדים לאדם וחוה שני בנים: קין והבל. בחלומה רואה חוה את דמו של הבל ניגר בפי קין אחיו. חלום זה גורם לאדם ולחוה לצאת לשאול לשלומם של השניים, אז הם מגלים כי הבל נרצח בידי אחיו. המלאך מיכאל נגלה לאדם ומנחם אותו כי בן אחד ייוולד לו במקום הבל, אולם חוה מתאבלת על הבל כל חייה. בהמשך נולד להם אותו בן אחר, שת, ובסה"כ נולדים לזוג 30 בנים ו-30 בנות.
בהמשך נופל אדם למשכב וסובל סבל רב. חוה מאשימה את עצמה בסבלו משום שהיא גרמה לו לאכול מפרי עץ הדעת טוב ורע, והיא יוצאת עם שת לגן העדן להשיג את שמן עץ הדעת טוב ורע על מנת להקל מסבלו של אדם. בדרכם, מספרת חוה לשת על קורותיה וקורות אביו בגן העדן בפירוט רב יותר מהמסופר בתנ"ך. הם נכשלים בהבאת השמן לאדם, ולאחר מכן אדם מת, והמלאכים וגורמי הטבע כולם משתתפים באבל על מותו. האל והמלאכים כורים קבר לאדם ולהבל (האדמה סירבה לקבל את גופתו של הבל עד אשר ימות יציר האל הראשון) והאל מבטיח לאדם כי הוא יחזור לחיים בתחיית המתים. לאחר שישה ימים מתה גם חוה ונקברת לצד בעלה.
סיפורים אלה משולבים בעניינים מיסטיים רבים, כשהם עוסקים בדבריהם של המלאכים ושל השטן לאדם, חוה ושת.
מאיה קופרמן
מאיה קופרמן (נולדה ב-19 בספטמבר 1982) היא משוררת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
קופרמן נולדה בחיפה, בנערותה השתתפה בסדנאות הכתיבה לנוער של מתא"ן. שיריה הראשונים התפרסמו בכתב העת הליקון בשנת 1999, ובאותה שנה השתתפה גם בכיתת השירה של "הליקון". בהמשך התפרסמה הפואמה שלה 'שפת אם' בגיליון הבכורה של כתב העת "מטעם" וזיכתה אותה בתשומת לב ציבורית. זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם, בשנת 2006, וספר שיריה הראשון "שפת אם" ראה אור ב-2007.
בנוסף לכתיבת שירה היא עורכת ערוץ הנדל"ן באתר האינטרנט ynet.
וילפריד מרטנס
וילפריד מרטנס ׁ(באנגלית: Wilfried Martens; 19 באפריל 1936 – 9 באוקטובר 2013) היה פוליטיקאי בלגי ממוצא פלמי אשר כיהן כראש ממשלת בלגיה בשנים 1979-1992 (למעט הפסקה למשך מספר חודשים בשנת 1981). מרטנס היה חבר במסדרים רבים וזכה במספר גבוה של עיטורים ובהם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, לגיון הכבוד ומסדר לאופולד.
ביוגרפיה
מרטנס נולד ב-19 באפריל 1936 בצפון מערב בלגיה. בשנים 1971-1974 כיהן בבית הנבחרים ובשנים 1991-1994 כיהן כחבר הסנאט הבלגי.
ממשלותיו השונות התאפיינו בניהול משברים כלכליים שפקדו את המדינה בתקופה זו. בשנת 1976 היה מרטנס ממיסדי מפלגת הימין מפלגת העם האירופית. בשנת 1979 הוא החליף את פול ואנדן בוינאנץ בתפקיד ראש ממשלת בלגיה וכיהן בתפקיד במשך שנתיים. בדצמבר 1981 הוא התחיל את הכהונה השנייה שנמשכה כ-10 שנים.
הוא ניהל את סיעה זו בפרלמנט האירופי בשנים 1994-1998.
ג'ונתן פרייס
ג'ונתן פרייס (באנגלית: Jonathan Pryce; נולד בשם ג'ון פרייס ב-1 ביוני 1947) הוא שחקן וזמר ולשי. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה שחקן בתיאטרון. זכייתו בפרס על תפקידו במחזה "המלט" בתיאטרון רויאל קורט הובילה לתפקידים בקולנוע ובטלוויזיה. הפריצה הגדולה שלו על המסכים הייתה בסרט הפולחן של טרי גיליאם "ברזיל" משנת 1985.
ביוגרפיה
נולד בשם ג'ון פרייס בכפר כרמל שבפלינטשייר, למרגרט אלן (שם נעורים ויליאמס) ולאייזק פרייס, שהיה בעבר כורה פחם, ואחר כך ניהל חנות מכולת יחד עם אשתו. פרייס התחנך בהוליוול, בגיל 16 החל ללמוד בקולג' לאמנות, ואחר כך הוכשר להוראה ב"אדג' היל קולג'" (כיום אוניברסיטת אדג' היל) באורמסקירק. בעת לימודיו השתתף בהפקת תיאטרון בקולג'. כשהצטרף לאיגוד השחקנים הבריטי (Equity) השתמש בשם הבמה ג'ונתן פרייס מכיוון שבאיגוד השחקנים אין אפשרות שיותר משחקן אחד יהיה רשום באותו שם.
אחד המורים שלו שהתרשם ממנו שלח בשמו טופס הרשמה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, ופרייס קיבל מלגת לימודים ל-RADA. בעודו לומד ב-RADA עבד לפרנסתו כסוכן מכירות מדלת לדלת של ציורי קטיפה. פרייס היה חלק מ"גל חדש" של שחקנים שיצאו באותה עתה מהאקדמיה. בין האחרים היו ברוס פיין, ג'ולייט סטיבנסון, אלן ריקמן, אנטון לסר, קנת בראנה ופיונה שו.
על אף שנאמר לו שהוא אינו יכול לשאוף ליותר מאשר לשחק את הנבלים בסדרת הדרמה "Z-Cars", אחרי סיום לימודיו הצטרף פרייס ללהקת התיאטרון "Everyman Theatre Liverpool Company" והפך להיות המנהל האמנותי של התיאטרון, והמשיך לשחק עם הרויאל שייקספיר קומפני ובתיאטרון "נוטינגהאם פלייהאוס".
עבודתו של פרייס בליברפול זיכתה אותו בחברות באיגוד השחקנים בעיר. הופעת הבכורה שלו על המסך הייתה בשנת 1972 בתפקיד קטן בסדרת המדע בדיוני הבריטית "Doomwatch" בפרק "אש וגופרית". אחר כך כיכב בשני סרטי טלוויזיה שביים סטיבן פרירס, "Daft as a Brush" ו-"Playthings". אחרי עבודתו בתיאטרון אברימן הצטרף פרייס לבמאי סר ריצ'רד אייר בנוטינגהאם פלייהאוס וכיכב במחזה "הקומיקאים" מאת טרוור גריפיתס, בתפקיד גת'ין פרייס שנכתב במיוחד עבורו. ההפקה עברה מאוחר יותר לתיאטרון אולד ויק שבלונדון, וב-1976 שיחק באותו תפקיד בברודוויי בהפקה שביים מייק ניקולס. על הופעתו זו זכה פרייס ב-1977 בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה, שהוא פרס הטוני הראשון שלו. באותה תקופה הופיע גם בסרט הקולנוע הראשון שלו, בתפקיד ג'וזף מאנסי בסרט הדרמה "מסע הארורים", בכיכובה של פיי דאנאוויי. הוא לא נטש את במת התיאטרון ובשנים 1978 ו-1979 שיחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית בתפקיד פטרוצ'יו ב"אילוף הסוררת" ובתפקיד אוקטביוס קיסר במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה".
שנות השמונים
ב-1980 זכה פרייס בפרס אוליבייה על הופעתו בתפקיד הראשי במחזה "המלט" בתיאטרון רויאל קורט, וזכה לשבחי הביקורת. באותה שנה גילם את זרניוופ, תפקיד קטן אך מרכזי, בפרק ה-12 בסדרת תסכיתי הרדיו "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". אותו תפקיד גילם פרייס שוב בתסכית "The Quintessential Phase" ששודר ב-2005. עוד ב-1980 הופיע בסרט הקולנוע "זכוכית שבורה".
ב-1983 גילם פרייס את מר דארק המרושע בעיבוד הקולנועי לספרו של ריי ברדבורי "Something Wicked This Way Comes". עוד באותה שנה השתתף בסרט "The Ploughman's Lunch" לפי תסריט של איאן מקיואן, ובסרט "Martin Luther, Heretic". אז הגיעה פריצת הדרך הגדולה שלו כששיחק בתפקיד הראשי, סם לאורי בסרטו של טרי גיליאם "ברזיל" מ-1985. אחר כך הופיע פרייס במותחן ההיסטורי "The Doctor and the Devils" אף הוא ב-1985 ובסרט "ירח דבש מכושף" שביים ג'ין ויילדר (1986). בתקופה זו המשיך פרייס להופיע על במת התיאטרון ובלט בהופעתו כטריגונין בהפקה הלונדונית של "השחף" מאת אנטון צ'כוב. בשנים 1986 ו-1987 שיחק בתפקיד הראשי בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "מקבת'" לצדה של שינייד קיוזאק בתפקיד ליידי מקבת. עוד ב-1986 כיכב בסרט הקולנוע "ג'ק פלאש המקפץ".
ב-1988 עבד פרייס שוב עם גיליאם בסרט "הרפתקאות הברון מינכהאוזן" בתפקיד הורשיו ג'קסון. הסרט נכשל בקופות כאשר ההפקה עלתה יותר מ-40 מיליון דולר, והתקציב המקורי היה 23.5 מיליון. בשנה לאחר מכן השתתף פרייס בשלושה הפרקים הראשונים של תוכנית האלתורים "של מי השורה הזאת בכלל?" לצדם של פול מרטון וג'ון סשנס. בנוסף שיחק במחזה "הדוד וניה" שוב מאת צ'כוב בתיאטרון וודוויל.
שנות התשעים
אחרי שהופיע בסדרה של תפקידים חשובים על הבמה, בהם וניה ומקבת', פרייס ראה את פטי לופון בהפקה המקורית של "עלובי החיים" בלונדון והחליט שהוא רוצה להשתתף במחזמר. הוא זכה להצלחה כשהופיע בתפקיד "המהנדס" במחזמר "מיס סייגון" בווסט אנד. פרייס קיבל שבחים על הופעתו וזכה בפרס אוליביה ובפרס וריאטי קלאב. אולם כשההפקה הועברה לברודוויי לא איפשר איגוד השחקנים האמריקאי (AEA) לפרייס לגלם את "המהנדס", בנימוק שליהוק של שחקן לבן בתפקיד של דמות אסיאתית הוא עלבון לקהילה האסיאתית. מפיק התיאטרון קמרון מקינטוש החליט לבטל את ההפקה בניו יורק, ואמר שלא יאפשר התקפה על חופש הביטוי האמנותי. כשהבינו ב-AEA שהביטול יביא להפסד מקומות עבודה רבים, ולאחר שפרייס קיבל תמיכה רבה מקהילת השחקנים (צ'רלטון הסטון וג'ון מלקוביץ' איימו לבטל את חברותם באיגוד אם לא יותר לפרייס להופיע), החליטו להתפשר עם מקינטוש ולאפשר לפרייס להשתתף בהפקה. ב-1991 זכה פרייס בפרס טוני על הופעתו במחזמר. באותה תקופה כיכב פרייס במיני סדרה "Selling Hitler" של ITV בתפקיד גרד היידמן. שנה אחר כך חזר פרייס להופיע על הבמה בלונדון בהופעת צדקה ברויאל פסטיבל הול לצדן של איליין פייג' ושל ליליאן מונטיבצ'י בהפקה המחודשת של המחזמר "Nine" שנעשה בהשראתו של פדריקו פליני.
ב-1993 השתתף פרייס בסדרה "Mr. Wroe's Virgins" של ה-BBC לצידן של קאתי בורק ומיני דרייבר, ובסרט הטלוויזיה "ברברים בשער" שביים דני בויל בהפקת HBO גילם את הנרי קרוויס. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב. עוד ב-1993 כיכב פרייס לצדם של ריבר פיניקס וג'ודי דייוויס בסרט הקולנוע הבלתי גמור "Dark Blood". ההפקה הופסקה בגלל מותו של פיניקס ממנת יתר של סמים. באתר האינטרנט האישי של הבמאי ג'ורג' סלויצר, שמחזיק בזכויות היוצרים של הסרט, אפשר לראות את פרייס ופיניקס בצילומים מתוך הסרט. בין השנים 1993 ל-1997 היה פרייס הדובר של מותג מכוניות היוקרה אינפיניטי בסדרה של פרסומות בטלוויזיה האמריקאית, בעיקר עבור דגמי "Infiniti J30" ו-"Infiniti Q45". באחת מפרסומות אלו הופיע פרייס לצדה של זמרת הג'אז ננסי וילסון במועדון לילה בפראג. ב-1994 גילם פרייס את פייגין בהפקה מחודשת של המחזמר "אוליבר!", וכיכב לצדה של אמה תומפסון בסרט הקולנוע "קרינגטון" (1995), העוסק ביחסים האפלטוניים שבין הסופר לייטון סטרצ'י והציירת דורה קרינגטון. על תפקידו כסטרצ'י זכה פרייס בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן של שנת 1995.
ב-1996 כיכב פרייס בסרט המוזיקלי הראשון שלו "אוויטה" לצדם של מדונה ושל אנטוניו בנדרס. ב"אוויטה" הוא גילם את דמותו של נשיא ארגנטינה חואן פרון. פסקול הסרט זכה להצלחה בינלאומית. הוא כלל יותר מ-30 שירים בעיקר בביצועיהם של מדונה, בנדרס ופרייס, ובהם שירי הסולו של פרייס "She Is A Diamond" ו-"On The Balcony Of The Casa Rosada". אחרי כן גילם פרייס את אליוט קארבר בסרט הג'יימס בונד "מחר לנצח" (1997). בשאר שנות התשעים המשיך פרייס לגלם נבלים, וגילם את המתנקש בסרט "רונין" (1998), את הקרדינל המושחת בסרט "סטיגמטה" (1999) ועבור הקומיק ריליף שיחק בתפקיד המאסטר בספיישל "דוקטור הו" בפרק "Doctor Who and the Curse of Fatal Death".
באותה תקופה שר פרייס בהוליווד בול יחד עם זמרת האופרה לזלי גארט קטעים נבחרים מתוך המחזמר "גבירתי הנאווה". ב-1998 השתתף בקונצרט גאלה "היי, מר מפיק!" של קמרון מקינטוש והופיע שוב בתפקיד פרופ' הנרי היגינס, מ"גבירתי הנאווה" ובתפקיד "המהנדס" מתוך "מיס סייגון".
שנות האלפיים
בתחילת שנות האלפיים שיחק פרייס במגוון סרטי קולנוע כגון "The Affair of the Necklace" (2001), " Unconditional Love" (2002), "מה שבחורה רוצה" (2003) והפרויקט הכושל של טרי גיליאם "האיש שהרג את דון קיחוטה". ב-2001 זכה פרייס להצלחה רבה על במת התיאטרון בלונדון בהפקה של "גבירתי הנאווה" בתפקיד הנרי היגינס. מרטין מק'קוצ'ון שגילמה את אלייזה דוליטל חלתה, ומחליפתה הייתה אלכסנדרה ג'יי שחלתה אף היא שעות אחדות לפני ההופעה. המחליפה שלה הייתה קרי אליס. פרייס שהיה נסער בגלל השינויים התכופים הציג את אליס לקהל במילים "זו היא אלייזה הראשונה שלכם, השנייה שלי היום, והשלישית השבוע". במהלך 14 חודשים שיחקו לצידו ארבע שחקניות שגילמו את אלייזה. למרות הקושי ההצגה הייתה מועמדת לארבעה פרסי אוליבייה לשנת 2001: פרס השחקנית הטובה ביותר למרטין מק'קוצ'ון, הפקה מצוינת של מחזמר, הכוריאוגרפיה הטובה ביותר, והשחקן הטוב ביותר במחזמר לפרייס. מק'קוצ'ון זכתה בפרס על אף ששיחקה במחזה פחות פעמים מהמחליפות שלה, פרייס עצמו לא זכה בפרס שאותו קיבל פיליפ קוואסט.
ב-2003 שיחק פרייס במחזה "A Reckoning" מאת המחזאי האמריקאי וזלי מור. בהצגה כיכבה לצידו פלורה מונטגומרי, ולאחר הצגת הבכורה בתיאטרון סוהו תואר המחזה בדיילי טלגרף כ"אחד המחזות האמריקאים העוצמתיים והפרובוקטיביים ביותר מאז 'אוליאנה' של דייוויד מאמט". ב-2003 השתתף פרייס בסרט "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בו גילם את ות'רבי סוואן, המושל של ג'מייקה. אחר כך הופיע פרייס בסרטים כגון "לילה ויום" (2004) הסרט המוזיקלי השני שלו על חייו של קול פורטר. קווין קליין ופרייס שרו בסרט גרסת כיסוי של השיר "Blow, Gabriel, Blow". עוד שיחק בסרט "האחים גרים" (2005), הסרט השלישי של פרייס עם טרי גיליאם בכיכובם של מאט דיימון והית' לדג'ר; ובסרט "העולם החדש" (2005) שבו היה לו הופעת קמע כמלך ג'יימס הראשון. ב-2005 היה פרייס מועמד שוב לפרס אוליבייה על ההפקה של כשלצידו מככבת אשתו קייט פאהי. פרייס קיבל ביקורות משבחות על הופעתו במחזה, אבל הפרס ניתן לריצ'רד גריפית'ס.
ב-2006 דיבב פרייס בסרט האנימציה הצרפתי "רנסאנס". הוא חזר וגילם את המושל ות'רבי סוואן בסרטי ההמשך של שודדי הקאריביים, "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" ו"שודדי הקאריביים: סוף העולם" (גם ב-2006). שני הסרטים צולמו באותה עת אך יצאו לאקרנים בהפרש של שנה. ב-2006 חזר פרייס להופיע בברודוויי והחליף את ג'ון ליתגו בתפקיד לורנס ג'יימסון בגרסה המוזיקלית של "נוכלים עם סגנון". ב-2007 שודרה ב-BBC הסדרה "Sherlock Holmes and the Baker Street Irregulars" כשפרייס מככב בתפקיד הראשי. מספטמבר 2007 ועד יוני 2008 גילם פרייס את דמותו של שלי ליווין בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזה "גלנגרי גלן רוס" מאת דייוויד מאמט, ההצגה הועלתה בתיאטרון אפולו שבלונדון. עוד הופיע ב-BBC בסדרה הקומית "Clone" בתפקיד ד"ר ויקטור בלנקינסופ, וכיכבו לצידו סטיוארט מקלפלין ומארק גאטיס. ב-2009 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "Dimetos" מאת את'ול פוגארד בתיאטרון דונמאר ורהאוס, ובהמשך אותה שנה חזר לליברפול ושיחק בתפקיד דייוויד במחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר שביים כריסטופר מורהאן. ב-2010 הועברה ההפקה ללונדון טרפלגר סטודיוס. בטלוויזיה השתתף בסדרה "השיבה לקרנפורד" (2009) בתפקיד מר בוקסטון, והיה מועמד לפרס אמי לשחקן המשנה טוב ביותר במיני סדרה על תפקידו זה.
ב-2015 הצטרף פרייס לצוות השחקנים של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס" בתפקיד הדרור העליון. עוד ב-2015 שיחק בתיאטרון הגלוב בתפקיד שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה". בתו פיבי שיחקה לצידו בתפקיד ג'סיקה, הבת של שיילוק.
חיים אישיים
ב-1972 כשעבד בתיאטרון אברימן פגש פרייס את השחקנית קייט פאהי (Kate Fahy) והם נישאו ב-1974. בני הזוג מתגוררים בלונדון. נולדו להם שלושה ילדים: פטריק (יליד 1983), גבריאל (יליד 1986) ופיבי (ילידת 1990).
ב-2006 הוענק לפרייס דוקטורט של כבוד מאוניברסיטת ליברפול. הוא חבר כבוד ב"קולג' המלכותי של ויילס למוזיקה ודרמה", ושל "מכון ליברפול לאמנויות הבמה".
מספר מוצקין
מספרי מוצקין הראשונים הם: 1, 1, 2, 4, 9, 21, 51, 127, 323, 835, 2188, 5798, 15511, 41835, 113634, 310572, 853467, 2356779, 6536382, 18199284, 50852019, 142547559, 400763223, 1129760415, 3192727797, 9043402501, 25669818476, 73007772802, 208023278209, 593742784829.
התרשים הבא מראה את 9 הדרכים לחבר 4 נקודות על היקף מעגל בלי מיתרים חוצים:
והתרשים הבא מראה את 21 הדרכים לחבר 5 נקודות על מעגל בלי מיתרים חוצים:
הגדרות מקבילות למספרי מוצקין: מספר מוצקין ה-n-י שווה גם למספר הסדרות של מספרים שלמים חיוביים, שאורכן n-1, הן מסתיימות ומתחילות ב 1 או 2, וההפרש בין כל שני איברים רצופים בהן הוא 0, 1 או 1-.