cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עיר לכולנו
תחבורה
בנוסף מציעה התנועה לסלול שבילי אופניים מופרדים וייעודיים ברחבי העיר, שייבנו במסלולים נפרדים מהכבישים ומהמדרכות. בנוסף לכך, תופעל מערכת של השכרת אופניים.
בטווח הבינוני-רחוק תומכת התנועה בהקמה של מערכת של רכבת קלה ורכבת תחתית.
ביוני 2010 יצאה התנועה בקמפיין ציבורי בשם "מהיר בעיר - פותרים את משבר התחבורה בת"א". במרכז הקמפיין נמצאת תוכנית תחבורה להקמת נתיבי תחבורה ציבורית ייעודיים לאוטובוס מהיר (BRT) בהתבסס על התשתית הקיימת. הקווים יקבלו עדיפות דרך מוחלטת באמצעות הנת"צים (נתיבי תחבורה ציבורית), רציפים, עדיפות ברמזורים, מת"צים (נתיבי תחבורה ציבורית המופרדים מיתר הנתיבים), והגבלת תנועה במקומות מסוימים רק לאוטובוסים. תחילה מדברת התוכנית על שני קווים מרכזיים - חוצה וסובב, שהתדירות בהם תהיה אוטובוס כל שלוש דקות בשעות היום, וכל 15 דקות בלילה.
מכיוון שהתוכנית מתבססת על גבי התשתית הקיימת, הקמתה בפועל תהיה מהירה יותר וזולה בהרבה מחפירת רכבת תחתית/קלה. מחיר הקמת הקו האדום של הרכבת הקלה - באורך של כ-22 ק"מ - נאמד ב-11 מיליארד שקל. לעומת זאת הקמת מערכת ההסעה "מטרונית" (מערכת BRT) בחיפה צפויה לעלות כמיליארד שקל, למסלול באורך של כ-40 ק"מ - כאשר המערכת המוצעת בתוכנית בתל אביב פחות מורכבת משמעותית וקצרה יותר באורכה מהמערכת החיפאית.
מדיניות סביבתית
"עיר לכולנו" דוגלת באימוץ עקרונות הקיימות, פיתוח בר קיימא ובעיקר תחבורה בת קיימא, ויצירה של מודל פיתוח סביבתי-חברתי לתכנון ארוך טווח. בין השאר קוראת לאכיפה מוגברת של תקני איכות סביבה, איכות מים והזרמת שפכים לים; הקמה של מערך מחזור פסולת מקיף; שימור המורשת התרבותית והאדריכלית בעיר ותכנון התואם את אופי השכונות; ופתיחה ושיקום של החופים והמרחבים הציבוריים בעיר.
קהילה, תרבות וחינוך
על פי מצע עיר לכולנו יש לעודד יצירת חיי קהילה אורבניים ולמנוע את מגמת ההדרה של תושבים ותיקים ותושבי מעמד הביניים מהעיר. זאת, בין השאר, באמצעות הקמת ועדי שכונות בכל רחבי העיר ושיתופם בהחלטות העירייה; השתתפות פעילה של העירייה במדיניות דיור שתציע דיור בר-השגה לשכירות, דיור מוגן ודיור ציבורי, ובדיקה מעמיקה ותומכת ליוזמות של דיור מעורב; הגדלה של המרחב הציבורי ברבעים השונים והשבחתו; חיזוק של מרכזים קהילתיים ומוסדות שכונתיים של חינוך, תרבות, דת וספורט; יצירת אופציות לחיי קהילה מלאים לנוער ולגמלאים; מתן דגש לצמצום פערי התשתית בין צפון ומרכז תל אביב ביחס לדרום העיר וליפו; וסבסוד של שרותי חינוך ותרבות לאוכלוסיות מוחלשות בעיר.
מהגרי עבודה ומבקשי מקלט
עיר לכולנו מטילה את האחריות למשבר מהגרי עבודה ומבקשי המקלט בדרום תל אביב על מדינת ישראל ועל עיריית תל אביב, הנותנות יד לריכוזם של הנ"ל בשכונות העניות ביותר בעיר. התנועה דורשת מהעירייה לדאוג ל"חלוקה הוגנת של נטל הקליטה של פליטים ברחבי העיר, הן באמצעות העברת תקציבים נוספים ... [ל]אזורים מוחלשים הקולטים פליטים, הן באמצעות ייזום ... שירותים לפליטים בשכונות המבוססות בעיר, והן באמצעות לקיחת אחריות על ביטחונם האישי של תושבי הדרום, ותיקים וחדשים כאחד."
תוצאות הבחירות הפנימיות
בבחירות הפנימיות שנערכו ב-14 באוגוסט 2008 נבחר ח"כ דב חנין כמועמד התנועה לראשות עיריית תל אביב-יפו. בנוסף, נבחרו שמונת המועמדים הראשונים ברשימת עיר לכולנו למועצת העירייה. כתנועה על מפלגתית היא איחדה דמויות מימין ומשמאל: כאהרון מדואל, מנהיג המאבק בכפר שלם ולשעבר פעיל בליכוד, שנבחר כמספר 2 מצד אחד ודב חנין מחד"ש, מנהיג התנועה. רשימת התנועה למועצת העיר ה-20 תיבחר ב-6 ביוני 2013.
יעקב יצחק רודרמן
הרב יעקב יצחק הלוי רוּדֶרמן (באנגלית: Yaakov Yitzchok Ruderman; ט"ו באדר ב' ה'תר"ס, 16 במרץ 1900 – י"ד בתמוז ה'תשמ"ז, 11 ביולי 1987) היה רב אמריקאי-אורתודוקסי ממוצא ליטאי. מייסד וראש ישיבת נר ישראל בבולטימור, מרילנד, ארצות הברית, וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד בשושן פורים, בן שמיני (לאחר שבע בנות) לרב יהודה לייב רודרמן, רבה של דולהינוב שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. למרות היות אביו חסידו של האדמו"ר הרש"ב מחב"ד לובביץ, עודדו האב לבקר במגוון ישיבות כדי לבחור את דרכו. הוא עבר בישיבת תומכי תמימים ובישיבת סלונים, עד שהחליט, זמן מה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, לעבור ללמוד בקביעות בישיבת כנסת ישראל בסלובודקה אצל רבי נתן צבי פינקל, "הסבא מסלובודקה", ומפי ראש הישיבה רבי משה מרדכי אפשטיין. בישיבה זו למד זמן ממושך בחברותא עם הרב יחזקאל סרנא.
את שנות מלחמת העולם הראשונה עשה בקרב חבריו לישיבה. הוא נחטף למטרות כופר בידי קבוצת קוזאקים, אך שוחרר בידי קהל שהתאסף במקום האירוע. בראשית המלחמה שהו בני הישיבה במינסק, אז התקרב לרב חיים סולובייצ'יק ששהה אז אף הוא בעיר. ב-1917 התפצלה הישיבה עם התקרב חזית המלחמה למינסק. הוא יצא לקרמנצ'וג בקבוצה שבראשה עמדו הסבא מסלובודקה והרב אפשטיין. בתום לימודיו בישיבה נסמך להוראה בידי הרב אפשטיין ובידי רבי מאיר אטלס.
בשנת ה'תרפ"ד, 1924, נישא לפייגא, בתם של הרב שפטל קרמר ודבורה בת הרב שרגא פייבל פרנק. עם נישואיו היה לאחיינו של רבו הרב אפשטיין. לאחר נישואיו למד בכולל קובנה. באותה שנה (1924) עלו רבותיו לארץ ישראל להקים את ישיבת חברון. הרב רודרמן הצעיר התקרב בתקופה זו לרבה של קובנה הרב אברהם דוב כהנא שפירא ולמד עמו במשך חמש שנים. הרב מקובנה העניק לו אף הוא "כתב סמיכה" וגם ציטט בשמו הערה למדנית בספרו "דבר אברהם". בשנת ה'תר"ץ הדפיס בקיידאן בעידודו של הרב כהנא-שפירא את ספרו "עבודת לוי" בענייני סדר קדשים. בספר כלולה גם תכתובת תורנית שלו עם הרב אריה לייב רובין מווילקומיר (סימנים ו-ז) ועם הרב יששכר שלמה טייכטל (סימן כג). בהסכמה לספר כתב עליו דודו ורבו, הרב אפשטיין: "הנני להודיע בשער בת רבים כי גדול הוא מגדולי וגאוני הזמן, וחידושיו המה נאמרים בגאונות".
ב-1930 היגר לארצות הברית עם חמיו והתמנה כר"מ בישיבה שאותה יסד זמן מה קודם לכן הרב יהודה לוונברג בניו הייבן שבקונטיקט. הישיבה עברה בהמשך לקליבלנד, אוהיו. אחרי סכסוך בהנהלת הישיבה שהגיע לבוררות, הוחלט למנותו כראש הר"מים בישיבה. ב-1932 הוזמן בידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק לעלות לארץ ישראל ולכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב אך מסיבות משפחתיות לא רצה לעזוב את ארצות הברית.
בשנות ה-50 הצטרף למועצת גדולי התורה באמריקה. הוא נמנה עם אחד-עשר ראשי הישיבות החרדים שהטילו ב-1 במרץ 1956 איסור גורף על כל שיתוף פעולה עם גורמים מהזרמים הרפורמי והקונסרבטיבי.
בעקבות מלחמת ששת הימים הדפיס הרבי מסאטמר רבי יואל טייטלבוים את הספרון "על הגאולה ועל התמורה" שבו התקיף בחריפות את מדינת ישראל והציונות. בתגובה התקיף אותו הרב אריה לייב גלמן בוועידת הפועל המזרחי בארצות הברית בהזכירו את המעורבות הציונית שלה היה שותף בעצמו בהצלת הרבי מסאטמר מידי הנאצים בעת שואת יהודי הונגריה. בוועידת אגודת ישראל שנערכה לאחר מכן הובעו דעות דומות, אך הרב רודרמן תקף בנאומו בוועידה בחריפות את מבקרי הרבי מסאטמר. ב-1982 פרסם הרב רודרמן עם הרב משה פיינשטיין והרב יעקב קמנצקי מכתב מחאה חריף בעקבות פגיעה בכבודו של הרב אלעזר מנחם שך על רקע טענותיו על חסידי חב"ד והאדמו"ר הרב מנחם מנדל שניאורסון.
היה ממנהיגיה הציבוריים של היהדות החרדית בארצות הברית, בשבתו כחבר מועצת גדולי התורה וכחבר הוועד המנהל של "תורה ומסורה". חתנו הרב יעקב וינברג התמנה במקומו כראש ישיבת "נר ישראל".
ניקי היידן
ניקולס "ניקי" פטריק היידן (באנגלית: Nicholas Patrick Hayden; 30 ביולי 1981 – 22 במאי 2017), המכונה קנטקי קיד ("The Kentucky Kid" - "ילד קנטקי"), היה רוכב אופנועי מרוץ אמריקני שהיה אלוף MotoGP ב-2006.
קריירה מוקדמת
היידן נולד בקנטקי. הוא התחיל להתחרות במרוצי כביש כבר כילד ולעיתים אף התחרה כנגד מבוגרים. בשנת 1999 הוא זכה בקטגוריית סופרספורט של אליפות AMA האמריקנית. בשנת 2001 הוא רכב בעונתו הראשונה ב-AMA סופרבייק וסיים שלישי. בעונת 2002 הוא כבר זכה באליפות תוך ניצחון בדייטונה 200 והפך לרוכב הצעיר ביותר אי פעם שזכה באליפות זו. חלק ניכר מניסיונו נצבר בתחרויות דירט-טראק, על מסלולי עפר מעגליים.
קריירת MotoGP
ב-2003 הצטרף היידן לסדרת ה-MotoGP, בקבוצת רפסול הונדה, לצידו של האלוף ולנטינו רוסי. הוא סיים חמישי באליפות, אך בשנת 2004 הוא השיג תוצאות טובות פחות. ב-2005 הוא השיג ניצחון ראשון במרוץ, בלגונה-סקה. הוא סיים את העונה במקום השלישי.
ב-2006 היה היידן הרוכב המוביל של קבוצת רפסול הונדה. הוא הוביל את אליפות מהמרוץ השלישי והוא נראה מוכן כדי לשבור את רצף הניצחונות של רוסי. חולשה יחסית של רוסי עזרה לו לשמור על סיכויי האליפות, אך במרוץ הלפני אחרון התנגש בו חברו לקבוצה, דני פדרוסה. עקב כך הוא נותר בפיגור של שמונה נקודות אחרי רוסי. עם זאת, במרוץ האחרון של העונה ב-29 באוקטובר 2006, התרסק רוסי והיידן זכה באליפות.
עונת 2007 הייתה גרועה עבור היידן. הוא לא הצליח לנצח באף מרוץ ועלה רק שלוש פעמים למקום שלישי בפודיום. הוא סיים את העונה במקום השמיני. ב-2008 הוא הפגין שיפור קל והצליח לסיים מרוץ אחד במקום השני ואת העונה במקום השישי.
לקראת עונת 2009 עבר היידן לרכוב עבור קבוצת דוקאטי למשך כמה עונות, אך הוא לא זכה לנצח באף מרוץ מאז עונת האליפות. העונה הטובה ביותר שלו על הדוקאטי הייתה ב-2010 כשסיים שביעי. בעונת 2014 ו-2015 הוא עבר לרכוב עבור קבוצת אספאר הפרטית, על גבי אופנועי הונדה, והפגין ביצועים חלשים.
מותו
ב-17 במאי 2017, נפגע היידן בתאונת דרכים בעת שרכב על אופניים ליד רימיני, איטליה ונפגע ממכונית. הוא פונה במצב קריטי לבית החולים וב-22 במאי נקבע מותו.
כבאות אווירית
כבאות אווירית היא אמצעי לחימה בשרפות יער באמצעות מטוסים, מסוקים או כלי טיס ייעודיים הנושאים עמם כימיקלים, כגון מים, קצף, ותקרישים או חומרים מעכבי בעירה שפותחו במיוחד למטרה זו. שימוש בכלי טיס ייעודי לכיבוי שריפות יער רחבות היקף קיים מאז שנת 1953, וזו הדרך היעילה ביותר (ובפועל - היחידה) לנשיאה ופיזור של חומרי כיבוי בתנאי שטח קשים.
מטוסי כיבוי
מטוסי כיבוי או "מפציצי מים" הם מטוסים (בעלי כנף קבועה), שבחלקם התחתון ממוקם מכל מים אותו ניתן לרוקן באוויר. ישנם שני סוגים עיקריים של מטוסי כיבוי, והם נבדלים באופן מילוי המכל - בחניה או בתנועה. הסוג הראשון הוא מטוסים רגילים בעלי מכל מים (בפרט מטוסים שהוסבו למטוסי כיבוי), שמצריכים חניה כדי למלא את המכל במים, בדומה לתדלוק. הסוג השני הוא מטוסים ימיים, שנבנו במיוחד כך שניתן יהיה למלא את מכל המים שלהם באמצעות קִפָּה - תעופה איטית מעל מקור מים, כאשר חלקו התחתון של המכל נוגע במים (פעולה זו נראית כמו נחיתה על המים, אלא שהמטוס אינו עוצר כי אם ממשיך לטוס ומגביה בתום מילוי המכל).
שחרור המכל נעשה על ידי הטייס בעת שהוא מנמיך טוס, וההטלה אורכת בדרך כלל שניות ספורות. למטוסי הכיבוי מבנה מיוחד המסוגל לעמוד בלחצי אוויר משתנים, כמו בשנייה שלאחר פליטה של מטען המים, או במשבי הרוח החזקים הקיימים באזורי האש. למרות זאת, הטיסות הללו בדרך כלל מסוכנות יותר מטיסות אחרות, והסיכון לתאונות במהלך טיסות כיבוי אש גבוה.
מטוס הכיבוי CL Canadair-215 הוא המטוס הראשון שתוכנן למטרת כיבוי שריפות. הוא מסוגל לטוס היטב במהירות נמוכה ובמשבי רוח עזים האופייניים לסביבת שריפות ענק, ואף מסוגל להמריא ולנחות במסלולי עפר ודשא.
דגמים נפוצים נוספים הם ה-מרטין מארס (Martin JRM), ו- Beriev Be-200 Altair מטוס ימי מסוגל להכיל 12 טון מים.
מטוסי כיבוי גדולים
מספר דגמים של מטוסי נוסעים או מטוסי מטען גדולים הוסבו למטרות כיבוי אש. ביניהם ניתן למצוא את מטוס ה-Tanker 910 מוסב מ-מקדונל דאגלס DC-10 עם קיבולת של 45,000 ליטר, C-130 הרקולס המצויד במערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שריפות (MAFFS) עם קיבולת של 12,000 ליטר, וה-Consolidated PB4Y-2 Privateer.
מטוס הכיבוי הגדול בעולם הוא בואינג 400–747 המכונה סופרטנקר (Evergreen Supertanker), מטוס רחב-גוף שהוסב למטוס כיבוי ונכנס לשירות פעיל בשנת 2016. למטוס קיבולת של 73,437 ליטר. הוא החליף מטוס בואינג 200–747 אשר פעל משנת 2009, עם קיבולת של 94,850 ליטר ומערכת ראיית לילה, ההופכת אותו לאחד המטוסים היחידים לכיבוי אש המסוגלים לפעול גם בלילה. מטוס האיליושין 76 הרוסי (מדגם IL-76 MD) מסוגל להכיל 42 טון מים בשני מכלי מים בבטנו, הניתנים לריקון בו זמנית או בנפרד בתוך שבע שניות. תדלוק ומילוי האיליושין במים אורכים כ-45 דקות עד שעה.
מסוקי כיבוי
מסוקי כיבוי מסוגלים להאט למהירות נמוכה מעל האש ולפלוט את חומר הכיבוי בדיוק מרבי. המסוקים מצוידים על פי רוב במכלים או דליים, כאשר הדליים נטענים על ידי הצללתם למאגרי מים כאגמים, נהרות, או מאגרי מים ניידים, בעוד שמכל מוטען על פי רוב על הקרקע, ולעיתים ניתן לשאוב אליו מים תוך כדי הטיסה באמצעות שנורקל תלוי. על הדיוק בהטלת המים מהמכל אחראי מכונאי שעומד בדלת ומכוון את הטייסים, כאשר מכונאי נוסף מתפעל את המכל כשהוא שוכב על רצפת המסוק.
דגמים נפוצים של מסוקי כבאות הם בל 205 ואריקסון S-64 Helitanker הכולל שנורקל למילוי מים בעת טיסה, ומיקרו-מעבד השולט בדלתות מכל המים, לפי תנאי הרוח ואזורי האש אותם יש לרסס.
בישראל
חומר הכיבוי בו משתמשים בישראל הוא חומר מעכב אש בשם הרטאדנט המיוצר בצרפת. כדי להתמודד עם פוטנציאל השריפות בארץ נדרש מלאי של לפחות עשר טונות מהחומר.
הטייסת השתתפה גם בכיבוי השרפה בהרי ירושלים שפרצה באוגוסט 2021.
במדינות אחרות
משמר היערות בארצות הברית שוכר או מחזיק בבעלותו כ-1,000 מטוסים ומסוקים מדי 'עונת שריפות', שהסתכמו בשנים האחרונות בהוצאה שנתית של מעל 250 מיליון דולר.
צרפת מחזיקה צי אווירי של כלי טיס לכיבוי אש שבסיסם בנמל התעופה מרסיי-פרובאנס. מטוסי הכיבוי עורכים סיורים קבועים באזורי הסיכון על מנת לאתר מוקדי אש ולחסלם במינימום זמן. את מסוקי הכיבוי משכירה ההגנה האזרחית לחברות פרטיות מדי עונת שריפות, כאשר ישנם גם חברות פרטיות המשכירות כלי טיס לשירותי הכיבוי במדינה. בין המטוסים שהיו או נמצאים בשימוש במדינה (2010):
הכבאות האווירית בגרמניה מתופעלת כולה על ידי חברה פרטית, הפורסת את כלי הטיס ברחבי המדינה באופן שתתאפשר הגעתם לאזורי שרפה בכל מקום בגרמניה לא יאוחר מחמש שעות לאחר הגעת ההתרעה. מטוסים בשימוש (2010):
באוקראינה נעשה שימוש במטוסים מדגם An-32P Firekiller בעלי קיבולת של 8 טון מים.
לספרד יערות רבים בשטחה, ומתבצעות בה כאלף שעות טיסה לכיבוי אש בשנה, באזור ולנסיה וברצלונה בלבד.
פריסה מבצעית
במהלך כיבוי אווירי נעשה בדרך כלל שימוש במטוס החג בגובה רב מעל מסלול האש ומתאם את כלל מאמצי הכיבוי. בנוסף מוזנקים מטוסי ניווט בגובה נמוך לפני כלי הטיס העוסקים בכיבוי על מנת לסמן להם את המסלול ליירוט מטעני המים או מעכבי האש, וכן כדי לוודא את בטיחותם של כבאי הקרקע והאוויר.
המים אינם ניתזים ישירות על הלהבות בגלל השפעתם הקצרה. מעכבי אש מוצנחים בדרך כלל מלפני האש או בשוליה ועשויים להישאר יעילים יומיים או אף יותר. הם גורמים לעצירה מלאכותית של האש בשטחים מחוספסים מדי או בשטחים שאינם נגישים לצוותי הכיבוי על הקרקע. הכיבוי האווירי מלווה בדרך כלל במאמצים קרקעיים, אך היו שרפות שמטוסי כיבוי חיסלו זמן רב לפני שצוותי הקרקע הצליחו להגיע אליהם.
שרפה מבוקרת
מסוקי כיבוי משמשים גם להצתה של שרפה מבוקרת, באמצעות מטף אש המשתלשל מבטן המסוק. מכשיר נוסף ובטיחותי יותר המשמש למטרה זו נקרא "מכשיר הצתה אווירי מושהה" (DAID) שיורה מטר של "כדורי פינג פונג" בוערים אל תוך היער. זמן קצר לפני שהם נפלטים מהמטוס, מוזרקים אתילן גליקול או גליצרין בכדורי הפלסטיק הקטנים הללו המכילים אשלגן. התגובה האקסותרמית (פליטת חום) שגורמת לפרצי אש נמרצים רק לאחר שמכשיר השיהוי מפעיל את ערבוב הכימיקלים, מסכנת את המסוק פחות מאשר הובלת חומרים בוערים. מערכת-כדור פינג פונג יעילה בעיקר באזורים בהם מבוקשים דפוסי דליקה מורכבים.
אוורון
אוורון (בצרפתית: Aveyron, באוקסיטנית Avairon) הוא מחוז בדרום צרפת בחבל אוקסיטניה, הקרוי על שם נהר האוורון. המחוז הוקם ב-4 במרץ 1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. עיר המחוז היא רודז. ילד הפרא ויקטור מאוורון נמצא במחוז זה בסוף המאה ה-18.
זרוע, לחיים וקיבה
מצוות זְרוֹעַ לְחָיַיִם וְקֵיבָה היא מצוות עשה מדאורייתא המחייבת את השוחט לתת לכהן חלקים מסוימים מכל בהמה טהורה שנשחטה. מצווה זו נמנית בכל מוני המצוות ולדעת רבים מהפוסקים נוהגת בכל מקום ובכל זמן.
מקור המצווה וכלליה הבסיסיים
מקור המצווה הוא בספר דברים:
המועד בו ניתנה מצווה זו אינו ברור מפשט הכתוב. כמה מפרשני התורה סבורים בעקבות דברי רבי עקיבא שככל המצוות, בני ישראל נצטוו במצווה זו עוד בעת חנותם בהר סיני או קודם לכן, ופרשנים אחרים סבורים שהציווי חל בעת הקמת המשכן וברכת אהרן את העם בפעם הראשונה. הרמב"ן סבור שנצטוו בה טרם כניסתם לארץ ישראל, בחנותם בערבות מואב.
מקום וזמן המצווה
ה מגדירה כי וכך נפסק גם על ידי מרבית הראשונים. עם זאת, יש מהראשונים הסוברים שהמצווה אינה נוהגת בחוץ לארץ. השולחן ערוך פוסק כדעת רוב הראשונים שמחייבים את הנתינה אולם מסיים ואומר כי נהגו העם מצד עצמם בחוצה לארץ דווקא כדעת המיעוט.
בארץ ישראל מצווה זו תקפה תמיד לכל הדעות אולם ישנה מחלוקת בדבר תוקף המצווה בזמן הזה, האם היא מדאורייתא או מדרבנן בלבד. באשר לתוקף המצווה בחוץ לארץ בזמן הזה, למרות דברי המשנה נותרה שאלה זו (אם החוב הוא מדאורייתא או מדרבנן) שנויה במחלוקת. בספרי נעשה ניסיון להשוות את חיוב נתינת המתנות אל חיוב הרמת התרומה הנוהג רק בארץ ישראל, אולם בסופו של הדיון נקבע כי מהפסוק "אם שור אם שה" נלמד כי החיוב תקף גם בחו"ל.
ב מובא מעשה על נידוי שוחט שהתרשל בקיום המצווה, וכן דין הטלת קנס על שוחטים שכאלה. גם בתקופת הגאונים נהג דין זה, ורב האי גאון ורב נטרונאי גאון נהגו לנדות שוחטים שהתרשלו בכך.
לפי עדותו של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, היו יהודי מגנצא נוהגים בנתינת המתנות לפני ההרג של גזירות תתנ"ו, וישנה עדות כי היהודים תחת ממשלת לותייר מלך צרפת היו נוהגים בנתינת המתנות.
החל מתקופת רש"י, ההימנעות מנתינת המתנות החלה לקבל לגיטימציה גוברת והולכת. בתשובתו אל רבי יהודה בן מכיר, מסביר רש"י את המנהג הרווח של תושבי חוצה לארץ שלא לתת את המתנות לכהנים בחו"ל. לשיטתו מדובר בהרחבת ההשערה שרבי אלעאי סבר שאין חוב לתתם בחוצה לארץ. אמנם, סיים רש"י שאין להורות כן למעשה ואף שיבח את המקפידים על הנתינה. הרשב"א, סבר שהמתנות הן אכן באותו תוקף של ראשית הגז אשר הוקש לתרומות ומעשרות ועל כן אנשי חו"ל פטורים מלתיתן.
לעומת גישה זו, המהר"ם מרוטנבורג האריך להוכיח שהמתנות אינן דומות לתרומה אלא דומות דווקא לבכור בהמה והפרשת חלה, דינים הנוהגים גם בחו"ל. כמו כן, גם הרמב"ם פוסק בהלכות ביכורים פרק ט כפשט המשנה בחולין, וגם הרמב"ן, הראבי"ה והרי"ד סברו כי החוב של נתינת המתנות לכהנים חל בתוקפו בחוצה לארץ.
טעמי המצווה
בתלמוד מוסברת הבחירה בשלושת האיברים הללו דווקא כגמול לדורות על מעשהו של פינחס בן אלעזר הכהן, שהרג את זמרי בן סלוא וכזבי בת צור כשהוא אוחז ברומח, מתפלל בפיו ומכה את האשה "אל קובתה". באופן דומה, רבי אברהם אבן עזרא סבור שמתן האיברים הללו הוא שכר על פעולות הכהן בעבודת הקודש הנעשית בידיים, בברכת כהנים הנאמרת בפה ובדיקת איבריהם הפנימיים של הקורבנות - ובהם הקיבה. כמו כן, ראב"ע מוסיף נימוק פשטני לפיו בשר האיברים הללו טוב יותר.
הרמב"ם במורה הנבוכים כתב שאיברים אלו הם "ראשית" ובעלי חשיבות מיוחדת, בדומה למתנות כהונה אחרות כמו הביכורים וראשית הגז: הלחיים מייצגים את הראש, החשוב שבאברים; הזרוע היא האבר הראשון היוצא מן הגוף בשעה שהבהמה הולכת; והקיבה היא עיקרם של אברי העיכול.
בתלמוד נזכרת הרמת המתנות כסגולה לאריכות ימים, ובכף החיים נאמר כי הרמת מתנות אלו גורמת להשראת רוח הקודש על האדם. כמו כן, את גזירת איסור אכילת בשר שחוטה שהוטל על יהודי בבל תלה רבי יוחנן באי הקפדתם על מתנות הללו.
הגדרת הזרוע, הלחיים והקיבה
הזרוע היא הרגל הקידמית הימנית של בהמות טהורות, מסוג הבקר והצאן, ובתנאי שנשחטו כהלכה ונמצאו כשרים לאכילה. חיות טהורות, כמו הצבי, פטורות, וכן העופות. כמו כן, בהמות שהוקדשו ומיועדות לקורבן - פטורות גם הן.
הלחיים הם הלסת התחתונה, עם הלשון, ויש אומרים שגם הלסת העליונה בכלל הנתינה.
החייב במתנות
המצווה חלה על שוחט ישראל השוחט בהמה השייכת לישראל. כהן או לוי ששוחטים באופן אקראי פטורים מלתת את המתנות, אולם אם זהו עסק קבוע בו הם שוחטים גם עבור אנשים שאינם כהנים, הם חייבים לתת את המתנות לכהן אחר. מועד החיוב הוא לאחר סיום השחיטה והבדיקה ועל פי פרשני התלמוד והשולחן ערוך, השוחט לא יכול לטעון שהוא אינו בעל הבהמה ואין הוא מורשה לתת מתנות מבהמת חבירו.
על פי התלמוד, שוחט המתרשל בנתינת המתנות, בית דין מוסמך לנדותו. בימי בית הדין של המבי"ט והרדב"ז אף ביצעו פסק-דין המונע קניית בשר בהמות שלא הורמו מתנותיהן.
את המתנות יש לתת לכהן, וזכות הבחירה לאיזה כהן לתת המתנות (זכות הנקראת בחז"ל "טובת הנאה") תלויה ברצון בעל הבהמה בלבד. לפי המשנה מותר לתת מתנות הללו אף לכהן עם הארץ, אולם השולחן ערוך פוסק שעדיף לתתם לכהן תלמיד חכם. באשר לייחוסו של הכהן, נפסק להלכה כי די בכהן מוחזק בלבד. לעניין זרוע לחיים וקיבה גם כהנת (בת כהן) מוגדרת ככהן, גם אם היא נשואה.
ברכת המצווה, ברכת שהחיינו וברכות נוספות
יש מחלוקת בין הפוסקים בשאלה האם צריך לברך על נתינת המתנות ומהי הברכה. יש הסוברים כי אין לברך ויש הסוברים כי מתנות כהונה טעונות ברכה. גם בקרב הסוברים כי יש לברך, יש מחלוקת בין הפוסקים הסוברים כי יש לברך על עצם ההפרשה (בדומה לברכה על הפרשת חלה) ועל כן הנוסח צריך להיות כך:, לבין הסוברים כי יש לברך על הנתינה עצמה ועל כן יש לברך.
בספר פאת השולחן לרבי ישראל משקלוב מובא שהגר"א, בנוסף לברכתו על הנתינה נהג לברך שהחיינו. האר"י הורה לתלמידו רבי חיים ויטל, שבזמן נתינת המתנות לכהן יאמר בעל הבהמה את הפסוק: "וזה יהיה משפט הכהנים... ונתן לכהן הזרוע והלחיים והקבה". בכף החיים אף מופיע "לשם יחוד" אותו יש לומר: "לשם יחוד קודשא בריך הוא ושכינתיה הריני בא לקיים מצות נתינת הזרוע והלחיים והקבה לכהן כמו שאמר הכתוב ונתן לכהן הזרוע והלחיים והקיבה לתקן את שורש מצווה זו היא וכל מצות הכלולות בה במקום עליון ויהי נועם ה' אלקינו עלינו ומעשה ידינו כוננה עלינו ומעשה ידינו כוננהו".
כשרות בשר בהמה שלא הורמו מתנותיה
אכילת המתנות עצמן היא ביטול מצוות עשה, וכרוכה גם באיסור של גזל מן הכהנים. כל זאת לגבי אכילת שלשת המתנות בעצמן, ואילו כלפי שאר חלקי בשר הבהמה שלא הורמו מתנותיה קיים חילוקי דעות בדברי חז"ל;
לפי גרסת התלמוד בבלי נדחית דעתו של רבי יוחנן לפיה אכילת שאר בשר בהמה (כלומר לא המתנות האמתיות בעצמן) שלא הורמו מתנותיה שקולה לאכילת טבל, ואילו הגרסה המקורית של השאילתות דרב אחאי גאון, מקיימת את דעתו של רבי יוחנן כהלכה פסוקה, להשוות אכילת בשר שלא הורמה מתנותיה כאכילת טבל.
בספרות הראשונים התקיים דיון בשאלה האם עולה מגרסת התלמוד בבלי שאין באכילה זו כל איסור, או שבעצם קיים איסור ורק שאיננו חמור כל כך כאכילת טבל. אולם, לפי רוב ככל פוסקי ההלכה, הימנעות מאכילת בשר בהמה שלא הורמו מתנותיה היא לכל הפחות בגדר מידת חסידות.
הסכם מכירי כהונה וההתנגדות לו
במובן התלמודי הסכם מכירי כהונה הוא הסכם בלתי רשמי לפיו אנשי מקום מסוים נוהגים לתת את מתנותם אך ורק לכהן מסוים. הסדר זה יוצר חזקה ולכן מבחינות הלכתיות מסוימות נחשב הכהן כאילו זכה במתנות בעת השחיטה עוד קודם שהופרשו מן הבהמה. במובן המודרני, הסכם מכירי כהונה הוא שטר עליו חותם כהן ובו הוא מוכר את זכותו לקבלת המתנות בעד סכום כספי מסוים. בימי כהונת הרב לוי בן חביב כרבה של ירושלים הונהג הסכם זה עם הכהנים בו הומרו המתנות השונות בסכומי כסף קבועים. גם הרב צבי פסח פרנק תיקן הסכם זה בהיותו רבה של ירושלים, בנימוק שנתינת המתנות תגרום הפסדים גדולים לבעלי האטליזים הכשרים. בספרו של הרב ברוך ישר "תורת הכהן והלוי בימינו" (ה'תשכ"ז) הובא נוסח שטר הסכם מכירי כהונה שנהג בירושלים והרקע להנהגתו.
הנוהג כיום
ההקפדה על נתינת זרוע לחיים וקיבה לכהנים הלכה והתמעטה, החל מתקופת התלמוד ועד ימינו בכל תפוצות ישראל. נוהג זה קיבל גושפנקה בדבריו של הטור. עדותו של המהרי"ץ מסוף המאה ה-18 בהערתו לתיאור המצב של המקילים במצווה, מלמדת כי בתימן המשיכה ההקפדה על הרמת המתנות גם בימיו:
על פי בדיקה שנערכה בשנת ה'תשס"ה (2005), ברוב המשחטות אשר בארץ ישראל אין כל התייחסות לנושא, ומתנות הכהונה נמכרות ככל יתר הבשר. בחלק קטן מן המשחטות קיים הסכם מכירי כהונה עם כהנים ספציפיים. הרבנות הראשית לישראל מנסה לעודד את בתי המטבחיים לבצע את הנתינה לפחות באופן זה, אך בהצלחה חלקית.
תאודוטוס הביזנטיני
תאודוטוס מביזנטיון, שהיה ידוע גם בכינוי "תאודוטוס הבורסקאי" ו"תאודוטוס הסנדלר", היה כותב נוצרי מוקדם, במחצית השנייה של המאה השנייה.
דברי תאודוטוס היוו בסיס לפיתוח הזרם הנוצרי אדופטיוניזם (הקרוי גם מונרכיאניזם דינמי)  זרם שהוכרז ככפירה על ידי האפיפיור ויקטור הראשון, שגם נידה את תאודוטוס מהכנסייה הנוצרית.
קרחון גרין (מצוק ראגייט)
קרחון גרין (באנגלית: Green Glacier) הוא קרחון בצידה המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים ורוחבו 7 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח בין פסגת דוגריאב ורכס ראגייט, ולאחר מכן זורם מזרחה ונשפך למפרצון וון צפונית לפסגת פירן ודרומית לשפך קרחון הקטוריה.
היסטוריה
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey) בשנת 1955.
מקור השם
על שם ג'ון ר. גרין (John R. Green), מנהל סקר שטחי חסות איי פוקלנד באי דיספשן ב -1950 ובאיי ארגנטינה ב -1951.
לקריאה נוספת
• T. A. Scambos, J. A. Bohlander, C. A. Shuman, and P. Skvarca, Glacier acceleration and thinning after ice shelf collapse in the Larsen B embayment, Antarctica, GEOPHYSICAL RESEARCH LETTERS, VOL. 31, L18402, doi:10.1029/2004GL020670, 2004
• Ian Joughin and Richard B. Alley, Stability of the West Antarctic ice sheet in a warming world, 24 JULY 2011, DOI: 10.1038/NGEO1194
דוריס דרי
דוריס דרי (בגרמנית: Doris Dörrie; נולדה ב-26 במאי 1955, הנובר) היא סופרת ומפיקת סרטים גרמנייה.
ביוגרפיה
דוריס דרי גדלה בהנובר שבגרמניה המערבית. בשנת 1973 היא החלה ללמוד עשיית סרטים באוניברסיטה בקליפורניה, ולמדה גם בניו סקול בניו יורק. בשנת 1975 היא חזרה לגרמניה והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות במינכן. במקביל היא החלה לעבודת בעיתונות בתחום ביקורת סרטים ופרסמה מספר סיפורים קצרים וסיפורי ילדים.
בשנת 1983 היא הפיקה את הסרט הראשון שלה. בסך הכל היא הפיקה כ-20 סרטים. עבור סרטים אלו היא זכתה בפרסים בשנת 1999 ובשנת 2012.
בשנת 2013 היא זכתה במלגת שהייה בכפר אמנים ביפן (באותו מחזור עם סשה ויידנר).
דוריס דרי חברה באקדמיה הגרמנית לקולנוע.
יחסי סומליה–קנדה
יחסי סומליה-קנדה הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה לבין קנדה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמים בשנת 1968, אם כי בשנת 1991, ממשלת קנדה השעתה יחסים אלו בשל קריסת הממשל הסומלי במדינה. בשנת 2012, קנדה חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם סומליה בעקבות המעבר המדיני למשטר רפובליקני פדרלי בסומליה.
חלק גדול מהפליטים הסומליים מתגוררים בקנדה, וכן פליטים אלה מהווים את אחת מקהילות הפליטים הסומלים הגדולות בעולם. קנדים סומלים רבים מקיימים קשרים עם סומליה, ואף חלקם תופסים עמדות בכירות בממשלות הפדרליות והאזוריות בסומליה.
סיוע כלכלי
קנדה מסייעת לממשלת סומליה לשפר את היציבות הביטחונית והכלכלית במדינה, ומאז 2015, קנדה העניקה מספר סיועים בשווי מעל 4 מיליון דולר אמריקאי על מנת לשפר את המצב הביטחוני והטרור בסומליה ובמזרח אפריקה. בנוסף, קנדה מספקת סיוע הומניטרי לסומליה, שרובו מתמקד במגזרי המזון, המים והתברואה, התמיכה הרפואית ומקלטי החירום.
רות גונזלס
רות אניד גונזלס (נולדה ב-8 במאי 1970) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה
גונזלס נולדה להורים פוארטו-ריקנים נוצרים שהיגרו להובוקן, ניו ג'רזי שבארצות הברית, ולה אח אחד קטן ממנה.
בשנת 1990 הכירה את בעלה-לעתיד קובי אהרוני, וב-1991 עברה לגור איתו בישראל. ב-1995 השניים נישאו ובשנה שלאחר מכן, נולד בנם. ב-2001 השניים התגרשו.
בדצמבר 1991 הצטרפה לסוכנות הדוגמנות "אימאג'" של בטי רוקאווי.
גונזלס התגיירה ב-1993 אחרי שנה של לימודי יהדות ועברית, תוך שהיא שומרת על שמה המקורי.
עם הקמתה של סוכנות הדוגמנות "יולי" בבעלות אריק בן זינו ביולי 1993, עברה גונזלס לסוכנות זאת ונותרה מיוצגת שם עד 2005.
בשנת 1995 התפרסמה גונזלס כשנבחרה לתפקיד "נערת הגלגל" בגרסה הישראלית של שעשועון הטלוויזיה "גלגל המזל", בהנחיית ארז טל, תפקיד בו החזיקה במשך שנה וחצי. במקביל שיחקה גונזלס באותה השנה בהצגת הילדים "מחסן ההפתעות" לצד דובי גל, אריה מוסקונה וענת עצמון.
ב-1997 לאחר שעזבה את "גלגל המזל", השתתפה כפיה בהצגה "רובין הוד" בכיכובם של ישראל פוליאקוב, נתן דטנר, סיגל שחמון וליאור מילר. באותה השנה היא שיחקה גם בקלטת לילדים "המפוזר מכפר אז"ר המבוססת על ספר הילדים לצד גדי יגיל, ברוריה אלבק, ומנחם זילברמן, ובקלטת לילדים "איה פלוטו", המבוססת על ספר הילדים, לצד גדי יגיל, וברוריה אלבק.
ב-1998 החלה לייצג חברות היי-טק ישראליות בכנסים ברחבי העולם ובמקביל להופיע בהצגות תיאטרון לילדים.
בשנת 2001 שיחקה בסדרה "סיטי טאוור" בתפקיד שני טל.
ב-2002 היא הצטרפה ללהקת הסלסה "ג'רוזלם סלסה באנד", איתם שרה חצי שנה, ומאז 2005 היא מנחה פסטיבלי סלסה בישראל כמו "קונגרס הסלסה הבינלאומי" באילת ופסטיבל פיאסטה בתל אביב.
בשנת 2006 היא השתתפה בתפקיד ראשי בסרט "סינדרום ירושלים".
גונזלס דיגמנה לחברות אופנה והופיעה בפרסומות כמו ל"תיק תק", "מנה חמה", מעריב, צבעי טמבור, סופר פארם, ד"ר פישר וגלידות נסטלה. בנוסף, שיחקה בהצגת ילדים המבוססת על "אלאדין" בתפקיד הנסיכה.
גונזלס מנהלת את המחלקה הבינלאומית בסוכנות הדוגמנות "רוברטו" של רוברט בן-שושן, שם החלה לעבוד בשלהי 2007. מעבר לכך, היא מדבבת מדי פעם בשפות שונות ומנחה אירועים.
חיים אישיים
לאחר שהתגרשה פעמיים, באוקטובר 2010 נישאה בשלישית, והתגרשה בשלישית ב-2015.
ב גונזלס בזוגיות ומתגוררת במושב לכיש.
זלוטי
זלוטי (בפולנית: (נהגה זְווֹטֵה),  ברבים: złote או złotych, בתרגום לעברית: "זהוב") הוא ההילך החוקי של פולין, החל מ-1924, ביוזמת ולדיסלב גרבסקי ראש ממשלת פולין ושר האוצר שלה. הזלוטי מתחלק ל-100 גרוֹש (grosz, ברבים groszy).
כתוצאה מתהליך של היפר-אינפלציה בפולין בתחילת שנות ה-90, ערכו של המטבע צנח בצורה קיצונית. לכן, ב-1 בינואר 1995 הומר הזלוטי הישן (שסימונו לפי תקן ISO 4217 הוא PLZ) לזלוטי החדש (שסימונו הוא PLN), ביחס המרה של 10,000 זלוטי ישן = 1 זלוטי חדש.
נכון לשנת 2008, נמצאים בשימוש מטבעות של 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 גרושי, ושל 1, 2 ו-5 זלוטי. כמו כן, נמצאים בשימוש שטרות של 10, 20, 50, 100 ו-200 זלוטי.
אומנם החל משנת 2004 פולין חברה באיחוד האירופי, אך היא אינה מהווה חלק מ"גוש האירו", ועל כן מטבע האירו עדיין לא החליף את הזלוטי כהילך חוקי במדינה. פולין התחייבה בפני האיחוד לאמץ את האירו כאשר תעמוד בתנאים הכלכליים הנדרשים על פי אמנת ליסבון וקריטריוני קופנהגן, אולם הדבר יחייב תיקון לחוקה הפולנית. בשנת 2011 הודיע שר האוצר הפולני כי אין בכוונת ממשלת פולין להחליף את הזלוטי בעתיד הנראה לעין.
גופיף צהוב
הגופיף הצהוב (בלטינית: Corpus Luteum, גוף צהוב) הוא מבנה תפקודי אנדוקריני-הורמונלי שנוצר מהזקיק השחלתי בשחלה לאחר הביוץ.
הגופיף מכיל 80% תאי גרנולוזה ו-20% תאי טקה (Theca interna), תאים שאחראים להפרשת הורמונים שונים, בעיקר אנדרוגנים.
הטריגר ההורמונלי להמשך קיומו של הגופיף הצהוב הוא ההורמון המופרש מבלוטת יותרת המוח (ההיפופיזה), LH (Leutinizing Hormone). הורמון זה משרה ייצור מוגבר של פרוגסטרון על ידי תאי הגרנולוזה של הגופיף הצהוב הנמצא בשחלה ובכך מונע ביוצים נוספים. בנוסף, LH יגרום לתאי הטקה להפריש אנדרוגנים שיהפכו באמצעות האנזים ארומטז לאסטרוגן שחלתי. הפרוגסטרון בעצמו ידכא המשך הפרשת LH כך שזהו מעגל של משוב שלילי שעתיד להסתיים כעבור 14 ימים - בתחילת הדימום המחזורי. תפקיד נוסף של הגופיף הצהוב הוא לשלוח הורמונים לרחם שגורמים להתעבות דופן הרחם וגורמים להיריון תקין.
כאשר מתרחשת הפריה הגופיף הצהוב מקבל סיגנל הורמונלי שונה שגורם לו להמשיך להתקיים ולתפקד - וזהו ה-HCG - Human Chorionic Gonadotropin שמיוצר בעיקרו על ידי השליה. טריגר הורמונלי זה נמשך לאורך ההריון וגורם לגופיף הצהוב להמשיך ולהפריש פרוגסטרון הנחוץ לקיומו ומהלכו התקין של ההריון. בנוסף יפריש הגופיף הצהוב חומר נוסף הקרוי רלקסין (Relaxin), שיגרום להתרככות רצועות ומפרקים בגוף, כגון המפרק הסחוסי הנמצא בקדמת האגן - מאחה עצמות החיק (symphysis pubic), ובכך יקל על מהלך הלידה מבחינה מכנית.
Lo Siento Mucho
Lo Siento Mucho (בעברית: אני מצטערת מאוד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית טליה, בשיתוף עם הצמד הלטיני ריו רומא. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין, כסינגל מתוך האלבום.
גופיף צהוב
אם גופיף צהוב מוסר עד השבוע ה-12 להריון, הדבר יגרום להפלה של העובר. עם זאת, הגופיף הצהוב יתנוון בעצמו במהלך השבוע ה-13 עד השבוע ה-17 של ההיריון, ויֵיהָפֵךְ בסופו של דבר לרקמת צלקת לבנה או גופיף לבן.
Lo Siento Mucho
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום התשיעי במצעד שירי הפופ שבמקסיקו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חוסה לואיס רומא. השיר הוא מעין בלדה בסגנון הפופ הלטיני, בו טליה וריו רומא שרים על כך שהם מצטערים על דברים שעשו. בכתבה שפורסמה באתר המוזיקה Intolerancia דובר על השיר, תוך שדובר על שירה של טליה "Tímida", שיצא ביחד עם פאבלו ויטאאר.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-3 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-28 בפברואר 2020, כמה ימים לאחר צאתו כסינגל. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את טליה, כשהיא יושבת על מיטה בחדר מסוים, תוך שמסביבה מפוזרים פרחים רבים. כמו כן, היא לובשת בגד גוף מכוסה בנצנצים.
מיוצר בישראל
תו "מיוצר בישראל" הוא מיזם שיצר משרד הכלכלה והתעשייה שנועד לעודד צרכנים בישראל לבחור לקנות מוצרים מתוצרת הארץ. קניית מוצרים ישראליים תשפר את כלכלת ישראל משום שהכסף נשאר בבעלות אזרחי המדינה, ואינו עובר למדינות אחרות. הדרך שנבחרה היא להטביע תו בולט על מוצרים שעמדו במדדים (קריטריונים) להגדרתם כתוצרת ישראל.
הגדרתו: מוצר ישראלי הוא מוצר שמחיר המרכיב הישראלי בו, מהווה לפחות 35% וכתוצאה ממנו התקבלו מוצרים אחרים או שונים.
קופייקה
קוֹפֶּיְקָה (ברוסית: копейка; באוקראינית: копійка) היא יחידת מטבע, שערכה הוא החלק המאה (מאית) של רוּבְּל ברוסיה ובטרנסניסטריה, של הריבניה אוקראינית ושל מאנאט אזרבייג'ני.
קופייקה נוצרה כתוצאה מהרפורמה המוניטרית ברוסיה בשנת 1535: שמה נגזר מהטבעת החנית (ברוסית: копьё - קוֹפּיוֹ), במקום חרב מעוגלת כפי שהיה נהוג לפני כן.
ברוסיה משנת 1997 קיימים מטבעות, אשר שוויים 1, 5, 10, 50 קופייקה. בעבר היה נהוג לקרוא למטבעות בשמות לפי ערכם, כגון: 1/4 קופייקה - פולושקה, 2 קופייקות - גרוש, 3 קופייקות - אלטין, 5 קופייקות - פיאטק, 10 קופייקות - גריבניק.
אריקה מאן
אריקה מאן (בגרמנית: Erika Mann; 9 בנובמבר 1905 מינכן – 27 באוגוסט 1969 ציריך) הייתה שחקנית וסופרת יהודייה-גרמנייה.
ביוגרפיה
כבתם של הסופר זוכה פרס נובל תומאס מאן ואשתו קטיה פרינגסהיים באה אריקה מאן כבר בילדותה המוקדמת במגע עם דמויות בולטות בעולם התרבות הגרמנית של תחילת המאה ה-20.
עוד כתלמידת גימנסיה במינכן הופיעה מעל בימת התיאטרון הגרמני בברלין, לאחר שמקס ריינהרט התערב לטובתה. לאחר שהשלימה את חוק לימודיה התחילה ללמוד משחק בברלין, אך פרשה בשל עומס ההופעות הרב. ב-24 ביולי 1926 התחתנה עם עמיתה השחקן גוסטף גרינדגנס, שביחד איתו ועם אחיה קלאוס ואשתו פמלה ודקינד זכתה להצלחה בימתית גדולה עם המחזה "אנייה ואסתר". בשנת 1929 התגרשו בני הזוג.
ביחד עם אחיה קלאוס יצאה בשנת 1927 למסע חובק עולם בן כמה חודשים, ששני האחים עיבדו בספר המסע "Rundherum". היא הייתה מעורבת כשחקנית בסרט משנת 1931 הספר על רומן לסבי בין שתי נשים, "Mädchen in Uniform", בבימויה של לאונטין סייגן, אך עזבה את ההפקה לפני השלמתה. ב-1932 פרסמה את Stoffel fliegt übers" Meer", הראשון מבין שבעה ספרי ילדים שכתבה.
התחזקות הנאציזם בגרמניה בשנת 1932 הגבירה את מעורבותה הפוליטית, שאותה ביטאה במספר רב של כתבות בעיתונים. התעמתותה עם הנאצים הביאה גם לסוף הקריירה שלה בתיאטרון. בשנת 1933 ייסדה עם אחיה קלאוס את הקברט הפוליטי "מטחנת הפלפל" (Die Pfeffermühle). מספר חודשים אחרי כן עזבה משפחת מאן את גרמניה. תחילה היגרו לעיר סנרי-סיר-מר שבצרפת ולאחר מכן לקיסנאכט  שבשווייץ. שם המשיכו הופעותיה של "מטחנת הפלפל". ההופעות סווגו בידי הרשויות הגרמנית כ"עוינות לגרמניה", ובשל כך נשללה אזרחותה הגרמנית ביוני 1935. ב-15 ביוני התחתנה עם איש הספרות ההומוסקסואל ויסטן יו אודן, שאותו לא פגשה לפני כן מעולם, ומשום כך הוענקה לה אזרחות בריטית.
בקיץ 1937 היגרה לבסוף משפחת מאן לארצות הברית. שם המשיכה מאן את פעילותה נגד הרייך השלישי, פרסמה כתבות בעיתונות והרצתה ברחבי המדינה. בתוך כך נודעה לה השפעה גדולה על אביה, במיוחד בכל הקשור בעמדתו הביקורתית כלפי גרמניה.
בשנת 1938 טיילו אריקה ואחיה קלאוס ברחבי ספרד, כדי להתרשם ממלחמת האזרחים הספרדית. בין 1940 ל-1946 דיווחה מאן על מלחמת העולם השנייה, בין השאר בשביל ה-BBC ובשביל הצבא האמריקאי. לאחר תום המלחמה התחזק הקשר בינה לבין אביה, והיא שימשה כיד ימינו בעבודתו. במסגרת תפקיד זה ביקרה בארץ ישראל בספטמבר 1943.
בשל החשד שדבק במשפחת מאן בתקופת המקארתיזם, עזבה אריקה ביחד עם הוריה את ארצות הברית בשנת 1952 ושבה לשווייץ. את שנותיה האחרונות הקדישה לטיפול בעזבונם של אחיה קלאוס, שמת ב-1949, ושל אביה, שמת ב-1955.
בין כתביה גם ספרי ילדים ונוער רבים. הספר האורות כבים, ובו עשרה סיפורים שכתבה מאן, ראה אור בעברית בשנת 2019 בהוצאת "אפרסמון" ובתרגומה של עידית שורר.
מאן מתה ב-27 באוגוסט 1969 בציריך מגידול במוח.
חיים אישיים
מאן הייתה נשואה פעמיים לתקופה קצרה, והחל משנות ה-40 ניהלה אורח חיים לסבי באופן גלוי, כאשר ניהלה מערכות יחסים עם העיתונאית בטי קוקס, שאותה הכירה במהלך עבודתן כעיתונאיות אשר סיקרו את מלחמת העולם השנייה. עוד קודם לכן, ב-1930, ניהלה רומן קצר עם הסופרת והצלמת אנמארי שוורצנבך, שנשארה אחר כך חברה קרובה של משפחת מאן, ואחר כך עם השחקנית תרזה גיזה, שהקימה יחד עם אריקה מאן וקלאוס מאן את הקברט הפוליטי האנטי-נאצי 'מטחנת הפלפל' ב-1933.
אנדרו פוזדר
אנדרו פרנקלין "אנדי" פוזדר (נולד ב-11 ביולי 1950) הוא איש עסקים אמריקאי. מאז שנת 2000 הוא משמש כיו"ר ומנכ"ל חברת CKE המפעילה מספר רשתות מזון מהיר בארצות הברית. ב-1978 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, במהלך הלימודים שימש סגן עורך מגזין הביקורת המשפטית של האוניברסיטה. במהלך שנות ה-80 נחשב פוזדר לאחד ממובילי המאבק נגד זכות ההפלה במדינת מיזורי.
לחברת CKE שהוא מנהל 3700 סניפי מזון מהיר בארצות הברית ו-40 במדינות נוספות, והיא מעסיקה כ-75 אלף עובדים. החברה שילמה במהלך כהונתו מיליונים לעובדים בגין הפרת זכויותיהם החוקיות, וספגה ביקורת גם בגין פרסומות סקסיסטיות. כמו כן התבטא כנגד העלאת שכר המינימום.
פוזדר היה תורם מרכזי לקמפיין הבחירות של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, וריכז גם את גיוס התרומות לקמפיין באזור קליפורניה.
פודזר נישא לליסה הנינג בשנת 1973 והתגרש ממנה בשנת 1987, לשניהם שני ילדים. ב-1987 נישא בשנית עם דיאנה ל. דשר. כיום יש לו שישה ילדים. הוא מתגורר עם רעייתו בפרנקלין שבטנסי. פוזדר מתואר כנוצרי קתולי אדוק.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2016 הוא מינה את פוזדר למזכיר העבודה בממשלו. ב-15 בפברואר 2017 ויתר פוזדר על המינוי לנוכח קשיים באישורו בסנאט.
יוסף פרידנזון
יוסף פרידנזון (תרפ"ג, 1923 – י"ג באדר תשע"ג, 23 בפברואר 2013) היה עיתונאי ועסקן יהודי אורתודוקסי בארצות הברית, עורך ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית "דאס אידישע ווארט".
ביוגרפיה
נולד בלודז' שבפולין, בנו של אליעזר גרשון פרידנזון, פעיל אגודת ישראל וממייסדי הביטאון "בית יעקב זשורנאל", שנמנה עם חסידות גור. למד בישיבת חכמי לובלין. בצעירותו היה מפעילי צעירי אגודת ישראל בפולין. במלחמת העולם השנייה שהה במשך תקופה בגטו לודז' ולאחר מכן נמלט למקומות מסתור שונים.
לאחר תום המלחמה היגר לארצות הברית. עם בואו החל בפעילות של עזרה וסיוע לפליטי השואה ובכללם ליתומים גלמודים ששכלו את הוריהם ובני משפחתם.
בשנת תשי"ד (1954) ייסד פרידנזון את הירחון היידי "דאס אידישע ווארט", שהיה גרסה חדשה לביטאון אגודת ישראל בשם זה שיצא בגרמניה בשנים 1947 - 1948 עבור פליטי השואה ששהו במחנות העקורים. במשך כשישים שנה היה עורך העיתון והכותב המרכזי בו. הירחון הביא את דברה של אגודת ישראל בארצות הברית ופרסם ידיעות ומאמרים מחיי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית וישראל. כמו כן הכיל העיתון דברי תורה והגות, ביוגרפיות של גדולי הרבנים, ועסק רבות בהנצחת עולם התורה והחסידות בפולין שנכחד בשואה. במקביל לכתיבתו בעיתון יזם פרידנזון פרויקטים להנצחת יהדות פולין והרצה במסגרות שונות על מסירות הנפש והגבורה היהודית בתקופת השואה.
פרידנזון היה מבכירי עסקני אגודת ישראל בארצות הברית. היה מקורב לגדולי הרבנים שם, ובראשם הרב אהרן קוטלר, הרב משה פיינשטיין והאדמו"רים מבויאן וקופישטניץ.
נפטר בניו יורק בשנת תשע"ג, בהיותו בן תשעים, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2015
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2015 היא התחרות ה-14 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. צ'כיה אירחה את האירוויזיון הזה בתיאטרון החדש של פלזן.
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
סנדו מזור
סנדו מזור (נולד ב-1945) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל בה כיהן כראש אגף חקירות בשנים 1996–1998 וכסגן המפכ"ל בשנים 1998–2000. בתום שירותו במשטרה מונה לשגריר ישראל ברומניה.
ביוגרפיה
מזור נולד ב-1945 בבוקרשט שברומניה, ועלה לישראל בשנות ה-60. ב-1964 הצטרף לשורות המשטרה תחילה כסייר במחוז תל אביב ובהמשך כקצין רישוי וכקצין חקירות. ב-1975 מונה לראש מחלק פשעים חמורים במרחב ירקון. ב-1977 הועלה לדרגת רב פקד ומונה לסגן ראש לשכת החקירות במרחב וב-1978 לראש מפלג התשאול ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב. במסגרת זו עמד בראש צוות החקירה של חברי כנופיית מע"צ, לימים בוטלה הרשעתם של ארבעה מהמורשעים לאחר שכבר ריצו את עונשם, בשל חשד שהודאותיהם זויפו או נגבו בכוח, בעינויים ובהשפלות.
לאחר תפקידי הדרכה במכללה לקציני משטרה בכירים, מונה לעמוד בראש ענף חקירות במחוז המרכז, ובהמשך לראש אגף החקירות של המחוז. לאחר תקופת לימודים במכללה לביטחון לאומי עבר לשרת במטה הארצי של המשטרה, כיהן כסגן מפקד היחידה הארצית לחקירות הונאה, וב-1988 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש היחידה הארצית לחקירת פשעים.
ב-1993 הועלה מזור לדרגת ניצב ומונה לראש האגף לתמיכה לוגיסטית, ב-1996 מונה לראש אגף החקירות. כראש האגף פיקח על חקירת איש העסקים גרגורי לרנר והיה הממונה על החקירה המשטרתית בפרשת בר-און חברון, מזור היה לשוטר הראשון שחוקר באזהרה ראש ממשלה, צוות החקירה בראשותו המליץ להעמיד לדין את בנימין נתניהו, צחי הנגבי, אביגדור ליברמן ואריה דרעי, אך רק נגד האחרון החליטו היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין ופרקליטת המדינה עדנה ארבל להגיש כתב אישום.
בתחילת 1998 מונה לסגן המפכ"ל ופעל להקמת יחידה למניעת פשיעה כלכלית (שנוסדה לבסוף רק ב-2004), בספטמבר 2000 סיים את שירותו במשטרה. מיד לאחר פרישתו מונה מזור על ידי שר החוץ שלמה בן עמי לשגריר ישראל ברומניה, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2003. לקראת תום תפקידו כשגריר ביקש מזור להשיב לו את אזרחותו הרומנית, כיוון ששאף להתמודד על משרת מנכ"ל קבוצת רסידו, חברת השקעות ישראלית ולהמשיך בפעילות כלכלית ברומניה. עם סיום תפקידו כשגריר קיבל מזור מנשיא רומניה, יון איליאסקו את "העיטור הלאומי לזכויות" על תרומתו האישית למען חיזוק הקשרים בין ישראל לרומניה.
J.Viewz
J.Viewz הוא פרויקט מוזיקלי מז'אנר המוזיקה אלקטרונית שהחל את פעילותו בשנת 2005. מקים ויוצר הפרויקט הוא יונתן דגן הישראלי, המארח חברים ויוצרים נוספים בפרויקט. הפרויקט פועל מברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית.
בתחילת דצמבר 2011, פורסם כי אלבומו השני של ההרכב, Rivers and Homes, מועמד בטקס פרסי גראמי בקטגוריית "עטיפת האלבום הטובה ביותר". את עטיפת האלבום עיצב דגן בעצמו. האלבום הפסיד בקטגוריה ללהקה ארקייד פייר, אך זכה לחשיפה בינלאומית גדולה.
קליפים
הפרויקט בולט בקליפים העוצמתיים ומלאי הרגש שלו. לדוגמה, בקליפ לשיר Smooth Criminal של מייקל ג'קסון, הם מציגים בחור אשר נותן לבחורה בבר סם אונס. צפייה בקליפ בולט אחר שלהם, Oh, Something's Quiet, ביוטיוב, מוגבלת לגילאי 18 ומעלה.
פוטודיודה
יישומים
פוטודיודה היא רכיב בסיסי וחשוב בהתקנים ומערכות אלקטרוניות רבות. היא אבן בניין בתקשורת אופטית, במוצרים לאחסון אופטי, במחקר פיזיקלי ובמערכות אנרגיה סולריות.
ישנם כמה סוגי פוטו-דיודה:
הסביח של עובד
הסביח של עובד (ידוע גם בשם מזנון עובד) הוא מזנון סביח שהוקם בגבעתיים בשנות ה-80 על ידי המסעדן הישראלי עובד דניאל. המזנון נמצא ברחוב סירקין 7. המזנון התפרסם בעיקר בשל אישיותו הצבעונית של בעליו, עובד דניאל והעגה יוצאת הדופן שבה הוא משוחח עם לקוחותיו. בעקבותיהן זכה מזנון הסביח לפרסום באמצעי התקשורת השונים, הפך לאחד ממזנוני המזון המהיר המפורסמים ביותר בישראל ונחשב למוביל בתחומו.
לסביח עובד נפתחו שני סניפים נוספים, במרכז תל אביב ובהרצליה.
פרסום
הז'רגון של עובד תועד ב-"הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי" של רוביק רוזנטל ובבלוגים שעוסקים בשפה העברית המדוברת, והפך, עם השנים, את עובד דניאל לדמות ידועה בגבעתיים, בגוש דן וברחבי ישראל. הוא זכה לחיקויים ואזכורים בתוכניות הבידור השונות, בהן חלומות בהקיציס, ארץ נהדרת, הכל שפיט ובעיתונים השונים.
עובד נבחר לפרסם את סלטי צבר, השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי רויאל שף של yes, ולקח חלק בקליפ של לוקץ' שבו היווה מעין ניגוד לאייל שני. עובד אף מהווה דוגמה בקרב אנשי שיווק למיתוג חווייתי והיכולת של בעל עסק חסר ייחוד לכאורה לבדל עצמו.
בידול זה כולל תליית תעודות על "שיאי" אכילת סביח ושיאים נוספים כמו מספר כפיות חריף במנה, מספר חצילים ומספר ביצים במנה. בנוסף תלויות תמונות של הלקוחות המצטלמים עם שם המקום ברחבי הארץ והעולם.
במהלך חודש יוני בשנת 2019 השתתף בפרסומת לבירה גולדסטאר.
מילון מונחים חלקי
המונחים המיוחדים שדניאל טבע לזמן מכירת הסביח כוללים בדרך כלל הטיות של שורשים תנייניים הנגזרים ממרכיבי הסביח, מושגים מעולם הכדורגל ועגה צה"לית:
דניאל נוהג לברך את הלקוחות שזהו ביקורם הראשון בברכת "מזל טוב, מרגע זה חייך הולכים להשתנות מקצה לקצה" ו"אתה עומד לאכול את המנה הטובה ביקום". לגבר המביא לראשונה את בת זוגו למזנון נוהג לומר "קנה לה מנה – שנה את חייה".
מבצע טיידרייס
מבצע טיידרייס (Operation Tiderace) היה שם הקוד לתוכנית הבריטית לכיבוש מחדש של סינגפור מידי האימפריה היפנית על ידי בעלות הברית ב-1945. את הכוחות הלוחמים הנהיג הלורד לואי מאונטבאטן, מפקד הזירה הדרום-מזרח אסייתית. במקביל למבצע טיידרייס, תוכנן אף מבצע זיפר (Operation Zipper) לכיבוש מחדש של מלאיה, אולם יפן נכנעה לפני שהמבצע יצא לפועל.
רקע
עם הפלישה הסובייטית למנצ'וריה והפלישה האמריקאית המתוכננת ליפן, החל פיקוד הזירה הדרום-מזרח אסייתית בתכנון מבצע לכיבוש מחדש של מלאיה, שנקרא מבצע זיפר. מבצע זה אמור היה לכלול מעל 100,000 חיילי בעלות הברית ומעל 500 מטוסים מחיל האוויר המלכותי. המבצע תוכנן לצאת לפועל ב-9 בספטמבר 1945, אולם הוחלט להשהותו בעקבות כניעת יפן.
מבצע טיידרייס נכנס לתכנון מעט לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. הייתה זו תוכנית חירום לכיבוש מחדש של סינגפור, למקרה בו תקבל יפן את החלטות ועידת פוטסדאם.
בסופו של דבר יצא מבצע זיפר לפועל, אולם היקף הכוחות שהשתתפו בו היה קטן בהרבה מהמתוכנן, ומרבית הכוחות הוקצו מחדש למבצע טיידרייס. השיירה לסינגפור כללה 90 אוניות, בהן שתי אוניות מערכה אה"מ "נלסון" והאונייה הצרפתית "רישלייה". שולת המוקשים "הוקסברי" של הצי המלכותי האוסטרלי הייתה האונייה האוסטרלית היחידה בשיירה זו. השיירה כללה גם שבע נושאות מטוסים מלוות: "אמיר", "אטאקר", "אמפרור", "אמפרס", "האנטר", "סטוקר" ו"קדייב".
כוחות הצי הקיסרי היפני ששהו בסינגפור באותה עת כללו רק את הסיירות "מיוקו" ו"טקאו", אשר ניזוקו קשות בקרבות קודמים, ושימשו באותה עת כסוללות נ"מ צפות. שתי צוללות גרמניות לשעבר, I-501 ו-I-502, עמדו לרשות היפנים, במעגנן בבסיס הצי בסינגפור. ההערכות לגבי הכוח האווירי היפני במלאיה ובסומטרה עמדו על מעל 170 מטוסים.
השיבה לסינגפור
תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה הפתיעה רבים בפיקוד היפני בסינגפור. רבים מן הקצינים סירבו להיכנע ונשבעו להמשיך ולהילחם עד מותם. איטגאקי נרתע תחילה מהפקודה להיכנע, ובמקום הורה לארמייה ה-25 שבפיקודו להילחם בחיילי בעלות הברית, כאשר אלה ינחתו בסינגפור. שלושה ימים לאחר הכניעה ב-15 באוגוסט, טס איטגאקי מסינגפור לסייגון על מנת להיוועד עם מפקד הכוחות היפניים בדרום-מזרח אסיה, פילדמרשל הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י. טראוצ'י הצליח להפיס את דעתו של איטגאקי, וזה שלח את איתותו למאונטבאטן.
בעלות הברית נחתו במלאיה ב-28 באוגוסט, כאשר חלק קטן מהצי פונה למדינת פֶּנָאנג, כחלק ממבצע זיפר. לאחר שפנאנג נכנעה ללא קרב, המשיך הצי לסינגפור ב-2 בספטמבר. הוא הגיע לסינגפור, דרך מצר מלאקה, ב-4 בספטמבר, ולא נתקל בכל התנגדות. אולם, אוניית המערכה הצרפתית רישלייה נפגעה ממוקש ימי ב-9 בספטמבר, בעת שחצתה את מצר מלאקה, אך הצליחה להגיע לסינגפור ב-11 בספטמבר.
איטגאקי עלה עם תת-אדמירל שיגרו פוקודומה ועוזריו על סיפון אה"מ סאסקס בנמל קֶפֵּל שבדרום סינגפור, על מנת לדון בתנאי הכניעה. בשעה 18:00 נכנעו הכוחות היפניים על האי. כ-77,000 חיילים יפניים נשבו בסינגפור, ועוד כ-26,000 במלאיה.
הכניעה הרשמית נערכה ב-12 בספטמבר בהיכל העירייה של סינגפור. מאונטבאטן הגיע לסינגפור על מנת לקבל באופן רשמי את הכניעה היפנית בדרום-מזרח אסיה מאיטגאקי, בשמו של טראוצ'י, אשר לקה בשבץ שנה קודם. מנהלה של הצבא הבריטי הוקמה על מנת לשלוט באי עד מרץ 1946. זמן קצר לאחר מכן, נשלח איטגאקי ליפן לעמוד למשפט על פשעי מלחמה.
התגובה היפנית לכניעה
איטגאקי כינס את אנשי מטהו במפקדתו שבבוקיט תימה ואמר להם כי עליהם להישמע לפקודת הכניעה ולשמור על השלום. באותו לילה, יותר מ-300 קצינם התאבדו באמצעות רימוני יד, לאחר שקיימו מסיבת פרידה.
כ-200 חיילים יפניים החליטו להצטרף ללוחמי הגרילה הקומוניסטים, נגדם נלחמו יום לפני, על מנת שיוכלו להמשיך וללחום כנגד הבריטים. אולם הם שבו ליחידותיהם זמן קצר לאחר מכן, לאחר שגילו כי לקומוניסטים במלאיה אין כוונה להילחם בבעלות הברית.
על אף האמור, אחדים מהחיילים היפנים התחבאו בג'ונגל עם לוחמי הגרילה, ולאחר שהתפרקה המפלגה הקומוניסטית המלאית ב-1989, יצאו שני חיילים יפניים מהג'ונגל ביחד עם שאר הקומוניסטים ונכנעו.
זכויות להט"ב בקמרון
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקמרון כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים כאחד אינה חוקית בקמרון, בעודה נושאת עונש של עד 5 שנות מאסר וקנס בעוד הוצאות להורג, מכות ועינויים מוגדרים כנסבלים. על פי דיווחים נכון לשנת 2020, קמרון "מעמידה כעת לדין התנהגות הומוסקסואלית בהסכמה בצורה האגרסיבית ביותר מכמעט כל מדינה בעולם".
בשנת 2012 נוסדה האגודה הראשונה לנשים לסביות וקוויריות קמרוניות, "World Queens".
היסטוריה
בשנת 1921, האתנוגרף הגרמני גינתר טסמן ציטט מקומי שכינה הומוסקסואליות כ-"מנהג לאומי" בקרב אנשי הבאפיה בספרו "Die Homosexualität bei den Negern Kameruns". מאוחר יותר תיאר את שלושת שלבי חייו של גבר באפי, בהם:
על נערי הקימבה נאסר לקיים מגעים מיניים וחברתיים עם נערות בגיל ההתבגרות תוך ציון סיכון של "עינויים או עבדות", בעוד הייתה תחרות עזה להשיג את הנשים הזמינות. האפשרות היחידה שנותרה מאותם גברים קימבה הייתה לפתח ידידות מינית גברית קרובה עם "לקסאן", קימבים צעירים יותר או באותו גיל הנמצאים באותו מצב, איתם היו עוסקים לעיתים קרובות ביחסים אנאלים. לפני קיום האקט המיני, אחד מהנערים היה מבקש את הסכמתו של האדם השני בכך שהראה להם צלחת סלסלת אגוזי אדמה והצהיר כי אם יוכלו את המזון יחדיו, הם מסכימים לקיום יחסים. מטפורה זו סימלה את הלכלוך לכאורה של אגוז המגיע מהאדמה אך הופך למתוק עם טעימתו. מעשים אלו יכלו להתרחש בכל זמן ובכל מקום (כגון בביתו של אחד הנערים) ויוחסו כנורמטיביים. כשהגיע לשלב המבאנג, האב היה קורא לילדו הנולד על שם הלקסאן, ללא קשר למין התינוק. יחסים חד מיניים נתפסו גם כן כהרחבה הגיונית של חברויות אינטימיות בין מבוגרים.
מעמד בחוק
חוק העונשין הראשון של קמרון, שנחקק ב-1965, לא הפליל מעשים הומוסקסואלים בהסכמה. פקודה שניתנה בספטמבר 1972 על ידי הנשיא אחמדו אחידג'ו הציגה את סעיף "347bis" (כיום 1–347) אשר החל להפליל הומוסקסואליות עד 5 שנות מאסר וקנס. שינוי זה התרחש חודשים ספורים לאחר הופעת המדינה האחדותית על פי החוקה החדשה, כאשר האספה הלאומית טרם נבחרה.