cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצודת ברסט (סרט)
תקציר עלילת הסרט
ב-26 ביוני, הגרמנים מטילים פצצת C-1800 במשקל שתי טונות על המצודה וגורמים להרס רב. הגרמנים נעים במהירות ומתחילים לטהר את כיסי ההתנגדות. המגינים בשער חולם נאלצים להיכנע ופומין מוצא להורג בידי כיתת יורים נאצית, בשל היותו יהודי, קומוניסט וקומיסר. גברילוב מורה ללוחמים הנותרים לנסות לפרוץ שוב. קיז'וואטוב ואנשיו מצליחים להצטרף אל גברילוב; סשה חוזר לפגוש אותם. לאחר שהוא פוקד על סשה לקחת את בגדי הגדוד ולזכור את האמת על המגינים הוא לוקח מכונת ירייה מדגם מקסים כדי לחפות על אנשיו בניסיון הפריצה. הפריצה נכשלת והמגינים הנותרים, וביניהם קיז'וואטוב, מוצאים את מותם. סשה מצליח להימלט.
לאחר מכן נשמע קולו של דמות המספר המספר כי מאוחר יותר נודע שגברילוב נלכד ב-23 ביולי 1941 אך שרד את השבי. בשנת 1965 קיז'וואטוב וגברילוב מוכרזים כגיבורי ברית המועצות בעוד לפומין מוענק לאחר מותו עיטור לנין. בשנת 2010 נראה אלכסנדר אקימוב, סשה המבוגר, צועד במוזיאון מבצר ברסט ליטובסק ומספר לנכדו, הלבוש במדי בית הספר הצבאי, שמשפחות המגינים הוצאו להורג על ידי הנאצים ב-1942. נכדו נראה צועד ודומה לו כשתי טיפות מים כפי שהיה סשה בצעירותו.
יופי של חביתה מקושקשת
יופי של חביתה מקושקשת (באנגלית: !Scrambled Eggs Super) הוא ספר ילדים מאת דוקטור סוס.
עלילה
הסיפור מסופר מזווית ראייתו של הילד "אוֹפִי-בֶּן- פּוֹפִי" שהגיע למסקנה הבאה: לחביתה יש תמיד טעם זהה, זאת משום שהביצים מגיעות תמיד מתרנגולת. עקב כך הוא ליקט ביצים שהוטלו על ידי חיות אחרות, חיות שונות ומשונות, המטילות ביצים שונות זו מזו. בספר צוינו גם חיות שהילד נמנע מהוספת הביצים שלהן לחביתה כיוון שטעמן אינו מוצלח. בסופו של דבר הצטברה כמות ענקית של ביצים ומסיבה זו היה צורך גם בכמות ענקית של כלים לשם הכנת החביתה.
פיסורניס
פיסורניס (שם מדעי: Physornis; מילולית: "עוף טבעי") הוא סוג נכחד של עוף גדול ממשפחת הפורוסרקוסיים. הוא חי באמריקה הדרומית במשך אמצע עד לסוף תקופת האוליגוקן, לפני 29.2 עד 26.3 מיליון שנה. סוג זה התגלה בתצורות סרמיאנטו (Sarmiento Formation), במחוז צ'ובוט שבפטגוניה, ארגנטינה, ותואר בידי החוקר פלורנטינו אמגינו.
בסוג זה נכלל מין יחיד - Physornis fortis. הממצאים כללו רק שבר של לסת תחתונה באורך 137 מ"מ. בהמשך התגלו ממצאים נוספים שייתכן שהשתייכו לסוג זה. עם זאת, כמה חוקרים כמו בריאן פטרסון (Bryan Patterson), סוברים שכל הממצאים שהתגלו מהעוף הם למעשה שרידים של יונקים. החוקרים הרקולנו מרקוס אלברנגה ואליזבת הופלינג (Elizabeth Höfling) קבעו ב-2003 שסוג זה הוא טקסון מוטל בספק, אך רוב החוקרים רואים בו טקסון תקף. שרידים מאוחרים יותר שלו הוצעו לסוג חדש קרוב, פרפיסורניס, שהתקיים גם במיוקן.
הפיסורניס היה עוף גדול מאוד, בדומה לברונטורניס הענקי, והגיע לגובה של מעל שני מטרים ומשקל של קרוב ל-180 ק"ג. הוא משתייך לתת-משפחה Brontornithinae, בה היו הברונטורניס והפרפיסורניס מהגדולים במשפחה, וכמותם היה בעל כנפיים מנוונות ומבנה מקור ענקי בעל קצה מעוקל שהתאים לקריעת טרף בקלות. עוף זה היה טורף-העל של היבשת במשך האוליגוקן, אך נראה ששינויי האקלים של סוף התקופה הובילו אותו להכחדה.
שגריר ארצות הברית ברוסיה
שגריר ארצות הברית ברוסיה הוא הנציג הרשמי של ארצות הברית בפדרציה הרוסית.
מושבו של השגריר הוא בשגרירות ארצות הברית במוסקבה, בבית ספאסו שברחוב ארבאט במוסקבה. בנוסף לשגרירות במוסקבה, לארצות הברית קונסוליה בסנקט פטרבורג וביקטרינבורג.
השגריר הראשון של ארצות הברית ברוסיה היה ג'ון קווינסי אדמס, מי שהיה לנשיא ארצות הברית השישי וכיהן כשגריר בשנים 1809 - 1814. ארצות הברית כוננה עם רוסיה יחסים דיפלומטיים לראשונה בשנת 1780, אלה הופסקו עם עליית הבולשביקים לשלטון בשנת 1917, ולא חודשו עד שנת 1933, אז קושרו יחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית לברית המועצות.
בית ספאסו
מעון השגריר הוא בית ספאסו (Spaso House), בניין בסגנון רנסאנס נאו-קלאסי בכיכר ספאסופסקובסקאיה 10, ברובע ארבאט שבמוסקבה. בנייתו הושלמה בשנת 1913 והוא שימש כאחוזתו של תעשיין הטקסטיל ניקולאי וטורוב שהיה אחד האנשים העשירים ביותר בתחילת המאה ה-20 באימפריה הרוסית. מאז 1933 משמש המבנה כמעון המגורים של שגריר ארצות הברית, תחילה בברית המועצות ולאחר מכן ברוסיה (מאז 1991).
השם "בית ספאסו" נגזר משמה של הכיכר הסמוכה "ספאסופסקובסקאיה", שמשמעותו "המושיע על החולות" ומתייחס לאדמת החול של השכונה שיושבה הראשונה במאה ה-17. מרבית בתי העץ ברובע הובערו באש בשריפה שפרצה במוסקבה בשנת 1812. בתי אבן חדשים נבנו לאחר מכן ואלה כללו גם אחוזות רחבות ידיים.
בשנת 1913 חלקים רבים מהכיכר נמכרו על ידי הנסיכה לובאנובה-רוסטובאיה למשפחת של התעשיין הרוסי ניקולאי וטורוב שהחזיק בבעלותו מספר מפעלי טקסטיל ברוסיה. לאחר רכישת חלקת האדמה וטורוב שכר את האדריכלים ולדימיר אדמוביץ' וולדימיר מאיאט לבנות לו אחוזה חדשה. השניים בחרו לבנות בסגנון נאו-קלאסי ובסגנון אימפריאלי. חזית הבית הושפעה מבית גגארין שהיה דוגמה טובה לסגנון האימפריאלי במוסקבה, נבנה בשנות 1820. האדריכלים הושפעו גם מסגנון הבנייה של אחוזת פולובצוב בסנקט פטרבורג שהושלמה בשנת 1913 על ידי איוואן פומין.
ניקולאי וטורוב התגורר בבית עד לפרוץ מהפכת אוקטובר 1917 כאשר נפטר בנסיבות מסתוריות ומשפחתו היגרה אל מחוץ לרוסיה. הבית הופקע על ידי הממשלה הסובייטית ושירת כהיכל נשפים ואירועים עבור ועדת ההוצאה לפועל המרכזית של הממשלה ולאחר מכן שימש הבית כמעון לדיפלומטים סובייטים, לרבות גאורגי צ'יצ'רין, קומיסר החוץ העממי בשנים 1918-1930 וסגנו, לב קראחאן.
בשנת 1933 ארצות הברית התרצתה להכיר בברית המועצות והחלה ביחסים דיפלומטים עמה. השגריר הראשון לברית המועצות וויליאן בוליט הגיע למוסקבה ובחר בבניין ברחוב מוחובאיה כבית לשגרירות האמריקאית כאשר הוא בחר בבית ספאסו למעונו הזמני. השגריר בחר בבית זה בשל היותו בית רחב למדי ומערכת חימום בסגנון-אמריקאי שהותקנה על ידי הממשל הסובייטי כבר בשנת 1928. המזכיר השלישי של השגרירות, ג'ורג' קנאן, ניהל משא ומתן לחכירת הבית למשך 3 שנים תמורת 75 אלף דולר. השגריר לא ביקש החכרה לטווח זמן גדול יותר מאחר שתכנן לבנות מעון חדש בגבעות הדרורים, דומה למונטיצ'לו של תומאס ג'פרסון, אך הסובייטים מעולם לא אפשרו מכירת שטח לבית חדש ולבסוף בית ספאסו הפך למעונו הקבוע של השגריר.
הצוות הדיפלומטי עבר לבית בתחילת 1934 ובתחילה שימש הן כמעון מגורים והן כשגרירות. השגריר נהג לערוך נשפים רבים בבית באותה עת, נשף ידוע במיוחד היה כמו זה שערכו בשנת 1935 שהיה ראוותני במיוחד עד כדי כך שבולגקוב הושפע ממנו וכתב עליו את נשף השטן בספרו "האמן ומרגריטה".
בשנת 1936 מונה ג'וזף דייוויס לשגריר. יחד עם רעייתו השניים ערכו שיפוץ בבית ועד מהרה התברר להם כי הבית נתון להאזנות של הממשלה הסובייטית וגילו מיקרופונים חבויים. השגריר עזב את מוסקבה ביוני 1938. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, בית ספאסו נפגע מהפצצה אווירית ובאוקטובר 1941 הצוות הדיפלומטי נאלץ להתפנות לקויבישב, עמוק במזרח רוסיה. שישה דיפלומטים אמריקאים בהנהגת המזכיר השני לולין תומפסון המשיכו לעבוד בשגרירות ולספק אשרות מעבר ולדווח למחלקת המדינה על המצב. השגריר החדש האדמירל ויליאם סטנדלי עבד מקויבישב והיה נוסע לבית ספאסו בקביעות כדי לפגוש בכירים סובייטים ולדון בסיוע אמריקאי צבאי אפשרי.
באוגוסט 1943 הגרמנים החלו לסגת ממוסקבה והצוות הדיפלומטי חזר למוסקבה עם מינויו של אוורל הארימן לשגריר החדש. באוגוסט 1945 הגנרל דווייט אייזנהאואר הגיע לבית ספאסו לחגוג את ניצחון בעלות הברית באירופה. באותו הזמן משלחת של הקומסומול העניקה במתנה לוח עץ מגולף של סמל ארצות הברית לידי השגריר אוורל הארימן כסימן לידידות בין ברית המועצות לבעלות הברית. מבלי שאף אחד ידע בצוות השגרירות, הוא הכיל מכשיר האזנה סמוי שאפשר לברית המועצות לרגל אחר ארצות הברית והיה תלוי בחדר המגורים של השגריר מבלי שהבחינו בכך עד שנחשף בשנת 1952.
במהלך המלחמה הקרה שגרירי ארצות הברית היו נתונים למעקב של הקג"ב כל אימת שעזבו את הבית ואמצעי האזנה שונים נמצאו במקומות שונים בבית, כפי שתיאר השגריר ג'ורג' קנאן בספר זכרונותיו
לאחר מות סטלין היחסים התחממו קמעא ואפילו ניקיטה חרושצ'וב, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות נכח בחגיגות יום העצמאות האמריקאי ב-1954 וב-1955. הבית שימש גם לאירוח בכירי ממשל אמריקאים שבאו לברית המועצות כדוגמת סגן נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ששהה בבית ספאסו בביקורו במוסקבה.
היחסים בין המדינות עלו על שרטון מספר פעמים, במהלך בניית חומת ברלין ובמשבר הטילים בקובה, אך לאחר רצח קנדי, חרושצ'וב ושר החוץ שלו אנדריי גרומיקו הגיעו לבית ספאסו כדי להביע את תנחומיהם לשגריר האמריקאי פוי קולר.
ב-26 במאי 1972 נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, מנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב וראש הממשלה הסובייטי אלכסיי קוסיגין השתמשו בבית ספאסו כבמה להכרזה על הסכם ראשון לצמצום מאגר הנשק האסטרטגי והסכם סאל"ט-1. לאחר מכן מעמד החתימה נערך בקרמלין. ביקורו של ניקסון אז היה הביקור הראשון של נשיא אמריקאי במוסקבה והביקור השני של נשיא אמריקאי בברית המועצות, מאז פרנקלין רוזוולט הגיע ליאלטה בפברואר 1945.
בתחילת שנות ה-80 היחסים הלכו והתחממו וסגן נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש שהה 3 פעמים בבית ספאסו כשהגיע להלוויותיהם של ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. ב-1988 נערכה בבית ספאסו פגישה בין נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומקבילו הסובייטי מיכאיל גורבצ'וב.
בתקופת כהונתו של ג'ון ביירלי כשגריר הבית שימש כמרכז לאירועים סמליים שסימלו את ההתחממות ביחסים וההתקרבות בין המדינות, כולל אירוע קבלת פנים שהשגריר ערך לוותיקי מלחמת העולם השנייה, טקס השבת מדליה שהייתה שייכת לבית רומנוב והועברה לידי ההרמיטאז' וטקס חגיגי שנערך בשנת 2010 לציון 35 שנה למשימת אפולו-סויוז, משימת החלל המשותפת הראשונה בין ארצות הברית לברית המועצות. בטקס נכחו האסטרונאוטים תומאס פאטרן וואנס ברנד והקוסמונאוטים אלכסיי ליאונוב וולרי קובאסוב.
השגרירות
שגרירות ארצות הברית ברוסיה (באנגלית: Embassy of the United States in the Russian Federation) שוכנת בסמטת דביאטינסקי הגדולה 8 במוסקבה מאז נחנך הבניין הנוכחי ביולי 2000. בעבר שכנה השגרירות בשדרות נובינסקי 21-23.
מבנה השגרירות נבנה בשנת 1979 אך עד מהרה הסתבר כי הבניין היה מלא במתקני האזנה חבויים והוא נבנה מחדש בשנת 1994 ונחנך ביוני 2000. נטען כי הבניין משמש את NSA לצורך האזנה וציתות"
הקונסוליות
ארצות הברית מחזיקה בשלוש קונסוליות ברוסיה: בסנקט פטרבורג, ביקטרינבורג ובולדיווסטוק. בעבר הקונסוליה הכללית בסנקט פטרבורג שימשה כשגרירות ארצות הברית באימפריה הרוסית משנת 1808 ועד 1917.
Levitating
Levitating (בעברית: מרחפת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה, מתוך האלבום Future Nostalgia. השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2020, על ידי חברת תקליטים וורנר רקורדס, כסינגל שיווקי מתוך האלבום. ב-1 באוקטובר 2020 יצא רמיקס לשיר בהשתתפות הראפר האמריקאי דה-בייבי, כסינגל החמישי מתוך האלבום ברחבי העולם והשלישי בארצות הברית.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום החמישי במצעד השירים של ניו זילנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דואה ליפה, קלרנס קופי ג'וניור, שרה הדסון וסטפן קוזמניוק והופק על ידי סטפן קוזמניוק וסטיוארט פרייס. ליפה אמרה כי: "כאשר כתבתי את השיר הזה, הרגשתי שאני אוסטין פאוורס ואמרתי לעצמי שאם אני אצלם לו וידאו קליפ, מייק מאיירס צריך להיות בו".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-600 מיליון השמעות.
הצלחה
השיר זכה להצלחה כאשר נכנס למקום השישי במצעד השירים שבניו זילנד. בהונגריה הגיע למקום ה-29, ובליטא למקום ה-41. במצעד שירי הסטרימינג של חברת המצעדים הרשמית הגיע למקום ה-51. בסלובקיה הגיע למקום ה-62. גם בספרד נכנס למצעד, כאשר הגיע למקום ה-71.
בפורטוגל זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום ה-83, תוך שביוון הגיע למקום ה-97 בלבד.
לאחר צאתו של הרמיקס בהשתתפות דה-בייבי, הגיע השיר למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, למקום הראשון במצעד הקנדה הוט 100 ולמקום הרביעי במצעד הבילבורד גלובל 200, ואף נכנס לעשירייה הפותחת במדינות נוספות.
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום הרביעי ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה".
רמיקס
Levitating (The Blessed Madonna Remix) (בעברית: מרחפת (דה בלסד מדונה רמיקס)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה בשיתוף הזמרת האמריקאית מדונה והראפרית האמריקאית מיסי אליוט. השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2020, על ידי חברת תקליטים האחים וורנר, כסינגל הראשון מתוך האלבום, Club Future Nostalgia.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דואה ליפה, שרה הדסון, המפלצות וסטריינג'ר, סטפן קוזמניוק, מדונה, מיסי אליוט והופק על ידי סטפן קוזמניוק וסטיוארט פרייס. כאשר התכוננה לשחרורו הרשמי של הסינגל "Levitating", ליפה התכוונה במקור להוציא גרסת רמיקס בסגנון של מועדונים "מהנה" על ידי דה בלסד מדונה. לאחר ששמעה את הגרסה החליטה ליפה על הוספת שיתופי פעולה לגרסה על ידי מדונה ומיסי אליוט. ליפה פנתה לשתיהן באמצעות שליחת אימייל, מתוך מחשבה ששתיהן יגידו שהן עסוקות מדי, אך קיוותה גם שלפחות אחת מהן תסכים לשיתוף הפעולה. עם זאת, גם מדונה וגם אליוט הגיבו ברצון לשיתוף כאשר האזינו לגרסת הרמיקס. ליפה המתינה להשמעת גרסת הרמיקס הסופית, לאחר הקלטת החלקים של מדונה וגם אליוט שחיכתה על מנת לאשר זאת לגרסה הסופית שתצא לאור לבסוף.
ב-30 ביוני 2020, בן מונסון מנהלה של ליפה סיפר בריאיון לשבוע המוזיקה כי הם מנסים ליצור שיתוף פעולה בין ליפה ומדונה. האלבום הרמיקס עצמו הושפע מאוד ממדונה וסטיוארט פרייס, שהפיקו יחד את אלבום האולפן העשירי שלה Confessions on a Dance Floor, שיצא בשנת 2005, פרייס אשר גם הפיק את השיר "Levitating", בנוסף גם שלוש רצועות גם מתוך האלבום Future Nostalgia, של ליפה. ב-27 ביולי, ליפה הודיעה כי גרסת הרמיקס לסינגל "Levitating", על ידי דה בלסד מדונה, שתכלול את מדונה ומיסי אליוט, תצא כסינגל הראשי מאלבום הרמיקס של ליפה Club Future Nostalgia. הסינגל ייצא גם במהדורת בוויניל בגודל 12 אינץ' ב-21 באוגוסט, על ידי חברת ההקלטות, וי סטיל בליב, אשר הוא מותג עצמאי בבעלות דה בלסד מדונה.
ההרים הריפאנים
ההרים הריפאניים או הרי ריפאן הם רכס הרים המוזכר בכתבי גאוגרפים מהעת העתיקה ובהם אפולוניוס מרודוס, אריסטו, הקאטאוס ממיטוס, היפוקרטס, תלמי ופלוטרכוס. מיקומם של הרים אלה אינו ידוע, אולם הכותבים מציינים כי ההרים מושלגים.
כתבים מאוחרים יותר, מהתקופה הרומית מתייחסים בכינוי זה להרים המצויים בצפונה של אירופה, או בצפון אסיה. פומפוניוס מלא ממקם את ההרים בצפון הרחוק, באזור החוג הארקטי ופליניוס האב מתייחס בכינוי זה להרי אורל שברוסיה.
נואה ובסטר בספרו משנת 1823 מציין כי המלומדים של העת העתיקה התכוונו להרי האלפים.
תאולוגים נוצריים מייחסים את ההרים לארצו של ריפת בן גומר, המוזכר ב, וכן להרי רפא המוזכרים בספר היובלים (פרק ח'). הרי רפא מזוהים על ידי מלומדים נוצריים עם הרי האורל.
הרי ריפאאוס, על פני הירח, נקראים על שם ההרים הריפאנים.
ברוס בואנו דה מסקיטה
ברוס בואנו דה מסקיטה (באנגלית: Bruce Bueno de Mesquita; נולד ב-24 בנובמבר 1946) הוא פרופסור בחוג למדע המדינה באוניברסיטת ניו יורק, ועמית בכיר במכון הובר באוניברסיטת סטנפורד.
ביוגרפיה
בואנו דה מסקיטה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סטאיווסנט בשנת 1963 (יחד עם ריצ'רד אקסל ואלכסנדר רוזנברג ). הוא סיים את התואר הראשון שלו במכללת קווינס, ניו יורק, ב-1967 ולאחר מכן את התואר השני והדוקטורט שלו באוניברסיטת מישיגן. הוא מתמחה ביחסים בין-לאומיים, מדיניות חוץ ובניית אומה. הוא אחד מהוגי תאוריית הסלקטורט, וניהל את מרכז אלכסנדר המילטון לכלכלה פוליטית באוניברסיטת ניו יורק בין השנים 2006 ל-2016.
הוא היה שותף מייסד ב-Mesquita & Roundell, עד שחברה זו התמזגה עם חברה אחרת שלו, Selectors, LLC, שהשתמשה במודל הסלקטורט לניתוח מדיניות ברמת מאקרו. כעת, החברה נקראת Selectors, LLC ומשתמשת הן במודל החיזוי והן בגישת הסלקטורט במתן ייעוץ.
בדצמבר 2008 בואנו דה מסקיטה היה נושא לספיישל בן שעתיים של ערוץ ההיסטוריה בשם "הנוסטרדמוס הבא". ב-16 באוגוסט 2009, במהדורת יום ראשון של המוסף ניו יורק טיימס מגזין הוזכר במאמר שכותרתו "האם תורת המשחקים יכולה לחזות מתי איראן תקבל את הפצצה?". בשנת 2021 הוא הופיע בסדרת הדוקו של נטפליקס, "How to Become a Tyrant" (איך להפוך לרודן).
בשנת 2016, הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת חיפה על היותו "אחד מגדולי החוקרים בתחום היחסים הבינלאומיים בכלל וחקר סכסוכים, מלחמה ושלום בפרט".
הוא מחברם של ספרים רבים, כולל "The Dictator's Handbook" (המדריך לדיקטטור), שנכתב בשיתוף עם אלסטייר סמית', והספר "The Invention of Power" (המצאת הכוח) שיצא בינואר 2022.
עבודה בחיזוי
בתחילת שנות ה-2000, בואנו דה מסקיטה היה ידוע בפיתוחו של מודל התועלת הצפויה (EUM) המסוגל לחזות את התוצאות של אירועי מדיניות על פני מרחב מדיניות חד-ממדי. ה-EUM השתמש במשפט הבוחר החציוני של דאנקן בלאק כדי לחשב את עמדת הבוחר החציונית של משחק מיקוח עם N-שחקנים ופתר את עמדת הבוחר החציונית כתוצאה של מספר סבבי מיקוח תוך שימוש ברכיבי אד הוק אחרים בתהליך.
היישום הראשון של ה-EUM שימש כדי לחזות בהצלחה את יורשו של ראש ממשלת הודו, יאסחוואנטארו צ'אואן, לאחר קריסת ממשלתו (זו הייתה הפעם הידועה הראשונה שהדגם נבדק). המודל של בואנו דה מסקיטה לא רק חזה נכון שצ'אראן סינגח יהפוך לראש הממשלה (תחזית שמעט מומחים בפוליטיקה ההודית חזו באותה התקופה), אלא גם שיאסחוואנטארו צ'אואן יהיה בקבינט של סינג, שאינדירה גנדי תתמוך לזמן קצר בממשלתו של צ'אראן, וכן שהממשלה תתמוטט תוך זמן קצר (כל האירועים התרחשו). מההצלחה המוקדמת של המודל שלו, בואנו דה מסקיטה החל בקריירה ארוכה ומתמשכת של ייעוץ באמצעות יישומים מעודנים של מודל החיזוי שלו. הערכה מסווגת לשעבר, על ידי סוכנות הביון המרכזית דירגה את המודל שלו כמדויק ב-90 אחוז.
מאז 2005 בערך, בואנו דה מסקיטה עבד על פיתוחו של מודל הידוע כשם Predictioneer's Game (הלחם בסיסים של Prediction – תחזית ו-Pioneer – חלוץ) או PG שחוזה במרחב רב-ממדי, משתמש במשפט הבוחר הממוצע של שופילד ופותר שיווי משקל בייסיאני מושלם במשחק מיקוח של N-שחקנים, כולל את האפשרות של כפייה, מהין גרסה כללית מאוד של משחק שני השחקנים ב-War and Reason (ספר המכיל מודל קדמוני לגרסה זו). מודל זה מנבא בצורה יותר מדויקת באופן משמעותי ועושה עבודה טובה יותר בזיהוי הזדמנויות שיש לשחקנים בכדי לשפר את התוצאה על ידי ניצול אי ודאות. מודל זה מתועד ב-"A New Model for Predicting Policy Choices: Preliminary Tests", ונדון ומיושם עם דוגמאות בספר "The Predictioneer's Game".
מודל החיזוי של בואנו דה מסקיטה תרם רבות לחקר אירועים פוליטיים באמצעות שיטות חיזוי, במיוחד באמצעות מאמרים רבים שלו המתעדים אלמנטים מהמודלים והתחזיות שלו. בואנו דה מסקיטה פרסם עשרות תחזיות בכתבי עת אקדמיים.
חיים אישיים
לבואנו דה מסקיטה יש שלושה ילדים. בנו, אתאן בואנו דה מסקיטה, הוא מדען פוליטי שעובד בבית הספר האריס למדיניות ציבורית באוניברסיטת שיקגו.
ניקולה אילייב
קריירת מועדונים
אילייב גדל במחלקות הנוער של אריסטון רוסה ובוטב פלובדיב. ב-29 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בוטב פלובדיב, בהפסד 1-0 לסלביה סופיה במסגרת ליגת העל הבולגרית. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-9 ביוני 2020 חתם אילייב על חוזה לארבע עונות באינטר מילאנו מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית
ב-23 בספטמבר 2022 ערך אילייב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה, בניצחון 5-1 על נבחרת גיברלטר במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
ברוך תאומים-פרנקל
הרב ברוך תאומים-פרנקל (ה'תק"ך, 1760 – ז' בתמוז ה'תקפ"ח, 1828) היה רב בלייפניק ונודע כאחד מגדולי דורו. התפרסם בשם ספרו ברוך טעם.
ביוגרפיה
נולד לרב יהושע יחזקאל פייבוש תאומים שהיה הרב של אוסטרובצה, אביו היה נכדו של הרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים ונינו של הרב יונה תאומים-פרנקל, בעל ה"קיקיון דיונה".
פרדריק, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
פרדריק, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (10 בדצמבר 1652 - 3 באוגוסט 1692) היה דוכס דני-גרמני.
ברוך תאומים-פרנקל
ביוגרפיה
יש אומרים כי למד בישיבתו של רבי משולם איגרא בטיסמניץ, אך ככל הנראה מדובר בטעות.
פרדריק, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
ביוגרפיה
פרדריק נולד ב-10 בדצמבר 1652 בזונדרבורג והיה בנם השני של ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואוגוסטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. הוא ירש את אביו כדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ב-1689. עם זאת, הוא מת רק שלוש שנים מאוחר יותר, ב-3 באוגוסט1692 באדינגן, במהלך המלחמה נגד הצרפתים.
ברוך תאומים-פרנקל
ביוגרפיה
כיהן כרב בווישניצא משנת תקל"ח, ומשנת תק"ס ועד פטירתו כיהן כרב בלייפניק, בה ייסד גם ישיבה.
חיבוריו
מלבד חיבוריו השאיר הגהות על ספרים רבים, שחלקן הודפסו.
וינצ'נצו גליאוטי
וינצ'נצו גליאוטי (באיטלקית: Vincenzo Galeotti; 5 במרץ 1733 – 16 בדצמבר 1816) היה רקדן, כוריאוגרף ומנהל בלט דני יליד איטליה, שטבע את חותמו כמנהל הבלט המלכותי הדני משנת 1775 עד מותו.
ביוגרפיה
בשנת 1765, בתאטרו סן בנדטו, יצר גליאוטי את הכוריאוגרפיה ליצירותיו הראשונות. בעונה הבאה עבד בתאטרו גולדוני בוונציה. בעונת 1766–1767 הופיע זוג הרקדנים באופרה של טורינו בתאטרו רג'ו ובשנים 1767–1769 שוב בוונציה, בתאטרו סן בנדטו. בעונת 1769–1770 הופיעו בלונדון בהיימרקט אופרה, שם יצר גליאוטי כוריאוגרפיה למחולות ל"אורפאו ואורידיקה" של גלוק. בעונת 1771–1772 עבדו במילאנו בניהולו של ז'אן-ז'ורז' נובר. ב-1772–1773 חזרו לוונציה, לתיאטרון סן מואיזה, וב-1773 עברו לגנואה.
בשנת 1775 נקרא גליאוטי לקופנהגן להחליף איטלקי אחר, אנטוניו סאקו, בניהול הבלט המלכותי הדני. אשתו, אנטוניה, נכנסה ללהקה כעבור שנה אבל פרשה תוך זמן קצר מן הבמה כדי ללמד. גליאוטי נשאר בקופנהגן לשארית חייו, קיבל אזרחות דנית ומשרת ניהול לכל חייו בשנת 1781. גליאוטי המשיך לחהופיע בתפקידי פנטומימה עד 1812. אותה שנה, באופן חריג ביותר לאמן מבצע, קיבל תואר אבירות של מסדר הדאנברוג. ב-1814 ניתנה לו גם דרגת פרופסור בשם בלבד.
גליאוטי היה מורה של הבלרינה הנודעת אנינה פרליך, והביא אותה למעמד של כוכב הכוריאוגרפיה החדשנית שלו. היה ביניהם גם קשר רומנטי, אך הוא לא צלח.
יצירותיו
גליאוטי הוביל בחדשנות בתחום הבלט בסקנדינביה. הייתה לו יד בהבאת הבלט ד'אקסיון לדנמרק והוא יצר את הבלט הראשון על נושא נורדי, "לאגרתה", בשנת 1801, המבוסס על דמות אגדית במסורת הוויקינגית. הוא יצר גם את הכוריאוגרפיות הראשונות בהשראת רומיאו ויוליה (1811) ומקבת' (1816) של ויליאם שייקספיר, למוזיקה מאת קלאוס שאל.
גליאוטי יצר יותר מ-50 בלטים, במקרים רבים לעיבודים של טרגדיות או דרמות מוסר צרפתיות לבלט. יצירתו המוצלחת ביותר, שהיא גם היחידה המבוצעת עדיין בימינו, היא Amors og Balletmesterens Luner ("שגיונות קופיד ומנהל הבלט"), 1786, הבלט האירופאי הוותיק ביותר המבוצע עדיין בכוריאוגרפיה המקורית שלו למוזיקה של ינס טולה. הבלט עלה על הבמה יותר מ-500 פעמים.
The Essential Tony Bennett
The Essential Tony Bennett (בעברית: טוני בנט החיוני) הוא אלבום אוסף בן שני תקליטורים של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאו לאור ב-23 ביולי 2002 חברות התקליטים קולומביה, RPM ולגסי רקורדס.
The Essential Tony Bennett כולל שירים שהוקלטו לאורך הקריירה של בנט תחת חברת קולומביה רקורדס. שיריו שיצאו לאור בשנים 1970–1986 לא נכללו באלבום, כיוון שבתקופה זו בנט לא עבד עם חברת התקליטים. גרסה נוספת לאלבום כוללת ספרון באורך של 12 עמודים המציג מידע אודות הרצועות, תהליך כתיבתן, הפקתן, ותאריכי ההקלטה שלהן. בנוסף, הוא כולל גם תמונות של בנט באולפני הקלטות מתקופות שונות לאורך הקריירה שלו.
"AllMusic" תיאר את The Essential Tony כתיקייה המאגדת את אוסף השירים המצוינים של בנט שהוקלטו תחת חברת קולומביה רקורדס. בשנת 2008 יצאה לאור גרסה נוספת של אלבום האוסף, בת שלושה תקליטורים.
מאיר הכהן קפלן
תולדותיו
בשנת תשי"א הוציא לאור את ספרו הראשון "מצוות התוכחה", העוסק בדין זה. בשנת תשכ"ז הוציא לאור את הספר "דברי מאיר", ובו חידושים ומאמרים על סדר היום הציבורי. פרסם גם מאמרים בעיתונות.
ים הומבולדט
ים הומבולדט (בלטינית: Mare Humboldtianum - "מארה הומבולדטיאנום") הוא ים ירחי הקרוי על שם אלכסנדר פון הומבולדט, הממוקם באגן הומבולדט על פני הירח, מזרחית לים הקור.
ים הומבולדט, בדומה ליתר ימות הירח, אינו ים, אלא עמק המכוסה בזלת.
ים הומבולדט ממוקם בצפון מזרח הצד הקרוב של הירח, וחלקו נמצא בצד הרחוק של הירח. בשל מיקומו, ניתן לראות את ים הומבולדט במהלך ליברציה, כאשר בחלק מימות החודש לא ניתן לראות את הים מפני כדור הארץ.
ים הומבולדט ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות: 56.8° צפון, 81.5° מזרח. קוטרו של ים הומבולדט 273 ק"מ.
שטחו של אגן הומבולדט בו מצוי ים הומבולדט הוא 600 קמ"ר.
גאולוגיה
בסיס העמק נוצר בעידן ההנקטריאני. הבזלת כיסתה את העמק במהלך התקופה האימבריאנית העליונה.
ים סמיית'
ים סמיית' (בלטינית: Mare Smythii - "מארה סמיית'יי") הוא ים ירחי הממוקם לאורח קו המשווה של הירח, בקצה המזרחי של הצד הקרוב של הירח.
הים ממוקם דרומית למכתש נפר ולים הקצה.
צפונית מערבית לים סמיית' מצויים מכתש שוברט ומכתש שוברט B. מדרום לים סמיית' מצוי מכתש קסטנר.
בדומה לשאר ימות הירח, ים סמיית' אינו ים, אלא עמק המכוסה בזלת.
ים סמיית' קרוי על שם האסטרונום הבריטי ויליאם הנרי סמיית', והוא אחד משתי ימות ירחיות הקרויות על שם אישים (הים השני הוא ים הומבולדט).
גאולוגיה
אגן סמיית', בו מצוי ים סמיית', נוצר בעידן ההפרה נקטריאני. הבזלת כיסתה את העמק בעידן האימבריאני העליון.
התעמלות אמנותית
התעמלות אמנותית (באנגלית: Rhythmic gymnastics) היא אחד מענפי ההתעמלות. זהו ספורט אולימפי שבו המתחרות (נשים בלבד) מבצעות תרגילים המשלבים תנועות בלט, אקרובטיקה ומחול עם מכשירי יד: חישוק, אלות, חבל, סרט או כדור. התרגילים מתבצעים בליווי מוזיקה, על משטח: שטיח בגודל 14X14 מטר.
חוקים והופעה
לכל מכשיר ישנם קריטריונים מסוימים לביצוע האלמנטים הדרושים בתרגיל. האלמנטים המשולבים בתרגילים הם לרוב קפיצות המשלבות גמישות, סיבובים הדורשים שיווי משקל והתרכזות בנקודה אחת, איזונים שונים, מיומנויות האקרובטיקה המשלבים כוח שריר וגמישות רבה, מיומנויות הבלט הדורשות תנועת גוף נכונה, ועוד. בנוסף לכך דרוש חוש קצב ודיוק רב בביצוע האלמנטים. גם עבודת המכשירים היא חלק בלתי נפרד מהתרגיל. לכל אלמנט יש כמות נקודות שהמתעמלת מקבלת אם וביצעה את האלמנט נקי (ללא כל טעות). אם ביצעה זאת באופן חלקי היא תקבל כמות מועטת של נקודות ואם לא ביצעה אותו נכון כלל לא תקבל את הנקודות. הפלת המכשיר או עזיבתו תוריד נקודות.
את הנקודות מעניקים השופטים לפי קריטריונים אחדים:
בהתעמלות אמנותית יש שני סוגי תרגילים:
התחרויות נחלקות לקטגוריות גם לפי ציוד:
תנאי התחרות:
היסטוריה
התעמלות אומנותית הוא ענף התעמלות אשר התפתח בתחילת המאה ה-20 ואשר הוכר כספורט על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות בשנת 1963. בענף זה, המשתתפות מתחרות בארבעה תרגילים עם מכשירי יד: חישוק, אלות, סרט וכדור. התרגילים משלבים תנועות בלט, אקרובטיקה ומחול, ומתבצעים בליווי מוזיקה, על משטח בגודל 14X14 מטר. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות אמנותית נערכה בבודפשט בשנת 1963. האליפות נערכה תחילה אחת לשנתיים ומאז תחילת שנות ה-90 נערכת כל שנה. בשנת 1984, הוכרה ההתעמלות האומנותית כענף אולימפי ונוספה לראשונה למשחקי לוס אנג'לס 1984.
התעמלות אמנותית נוצרה בעקבות ההתמזגות של כמה סגנונות:
התמזגות של ארבע תנועות אלו השפיעו על התפתחותה של התעמלות אמנותית – ענף שמאחד בתוכו את הריקוד ואת הקושי של התעמלות, את האסתטיקה והחן.
בשנת 1941 ארגנו אליפות בלנינגרד בברית המועצות (סנקט פטרבורג היום), התחרות הראשונה בהתעמלות אמנותית. בשנות ה-40 נבלמה התפתחות ההתעמלות האמנותית בברית המועצות, כמו גם ענפי ספורט אחרים, בגלל מלחמת העולם השנייה. בשנת 1948 התקיימה אליפות ברית המועצות הראשונה. בסוף שנות ה-40 המציאו תוכנית וחוקה לתחרויות. מכאן ואילך התקדמה התפתחות הענף במהירות רבה ועלה מספר הספורטאיות, שהתחילו להתעניין בענף ספורט הזה.
משנת 1949 התקיימו מדי שנה אליפויות ברית המועצות, ומ-1965 גביע ברית המועצות. בשנת 1954 התחילו הספורטאיות החזקות ביותר לקבל תוארי "מאסטר הספורט", ומתעמלות התחילו לצאת להופעות במדינות שונות כגון בלגיה, צרפת ומדינות מזרח אירופה.
לאחר מכן, ב-1963, הוכרזה התעמלות אמנותית כענף ספורט על ידי איגוד ההתעמלות העולמי. ב-1960 נערכה בסופיה שבבולגריה התחרות הבינלאומית הראשונה ולאחר כשלושה חודשים בדצמבר 1963 נערכה בבודפשט שבהונגריה תחרות בשם גביע אירופה. לעומת זאת כאשר בדקו את התוצאות, גילו שמעבר למדינות אירופאיות שהשתתפו בתחרות, היו גם מדינות אחרות. ולכן החליטו להכריז על תחרות זאת אליפות העולם הראשונה ואלופת התחרות הייתה מתחרה ממוסקבה – לודמילה סבינקובה. באליפות העולם הראשונה התחרו בנות לפי החוקה, שהייתה מקובלת בברית המועצות באותה תקופה.
ב-1967 נוצר סוג תחרותי חדש בתרגילים קבוצתיים ובאותה שנה התקיימה אליפות עולם בתרגילים קבוצתיים. נבחרת ברית המועצות זכתה אז במקום הראשון. מ-1978 התחילו להתקיים אליפויות אירופה.
החל ב-1963 התחילו להתקיים אליפויות עולם פעם בשנתיים, כל שנה אי זוגית, ובכל שנה זוגית מ-1978 עד 1992 התקיימו אליפויות אירופה. מ-1982, אליפויות עולם ואירופה מתקיימות כל שנה.
מבנה התחרויות
אליפויות רשמיות, כגון אליפות העולם ואליפות אירופה, כוללות עד 9 תחרויות, מהן 6 ליחידות ו-3 לקבוצות.
המתכונת הנוכחית של אליפות העולם:
בחמשת הימים הראשונים נערכות תחרויות היחידות. ביומיים האחרונים תחרויות הקבוצות.
יחידות
בארבעת הימים הראשונים מבצעות המתעמלות תרגיל אחד בכל יום, כאשר ביומיים הראשונים מתבצעים תרגילים ב-2 מכשירים (למשל בשנת 2011 חישוק וכדור) וביומיים הבאים שני המכשירים האחרים (ב-2011 אלות וסרט). כל מדינה רשאית לרשום לתחרות מקסימום 4 מתעמלות, כאשר בכל מכשיר מתחרות לא יותר מ-3 מתעמלות. בערב היום השני, לאחר שכל המתעמלות סיימו להתחרות בשני מכשירים, נערכות תחרויות הגמר במכשירים האלה, אליהן עולות 8 המתעמלות שהשיגו את הציונים הטובים ביותר בכל מכשיר (עם הגבלה של 2 מתעמלות ממדינה אחת). אותו תהליך חוזר בשני המכשירים האחרים בערב היום הרביעי. באותו יום נקבע גם הדירוג הקבוצתי, על פי 10 התוצאות הטובות (מתוך 12) של המתעמלות מכל מדינה.
24 המתעמלות הטובות בדירוג הכולל (בהגבלה של שתיים ממדינה), על פי חישוב של שלוש התוצאות הטובות שלהן, מעפילות לגמר קרב רב, אשר נערך ביום החמישי של התחרות. בתחרות הקרב רב מבצעות המתעמלות פעם נוספת את כל ארבעת התרגילים, והדירוג נקבע על פי סיכום התוצאות בכל המכשירים. תחרות קרב רב היא החשובה ביותר, והיחידה אשר נערכת במשחקים האולימפיים.
גברים
עד סוף המאה ה-20 היה ענף זה נשי בלבד, אבל אז החלו ביפן לערוך גם תחרויות התעמלות אמנותית לגברים. בנים יפנים מבצעים תרגילים קבוצתיים ללא מכשיר ותרגילים אישיים עם מכשירי יד שונים מהתעמלות אמנותית של נשים כגון חישוקים קטנים, אלות וחבל.
בישראל
ענף ההתעמלות האמנותית הוא ענף הספורט האולימפי המוביל בישראל ביחד עם ענפי הג'ודו והשיט. ישראל אירחה את אליפות אירופה בהתעמלות אומנותית לראשונה בישראל בחולון ב-2016, ותארח אותה פעם נוספת ב-2022 בתל אביב-יפו.
מדליות באליפויות העולם
במשחקים האולימפיים, סיימה נבחרת ישראל במקום השישי בגמר (בייג'ינג 2008, ריו דה ז'ניירו 2016), נטע ריבקין סיימה במקום שביעי (לונדון 2012), לינוי אשרם זכתה במדליית הזהב וניקול זליקמן סיימה במקום שביעי (טוקיו 2020).
במהלך השנים המתעמלות האמנותיות הישראליות זכו גם בעשרות מדליות בסבבי הגביע העולמי ובמדליות באליפויות אירופה.
פתחים
פתחים היה ירחון ישראלי שמוקדש "לדיון בבעיות ערכי היהדות והגשמתם בזמננו", אשר נוסד על ידי איש החינוך יוסף בנטוויץ' בירושלים. הירחון יצא לאור בשנים 1965 עד 1982.
הירחון התאפיין בגישה פלורליסטית ליהדות, אשר נתנה מקום לזרמים ולדעות שונות. כל גיליון הוקדש בדרך כלל לנושא אחד, כאשר כל כותב מביא את הזווית האישית שלו לנושא. בין הנושאים שנידונו היו מקום ההלכה והשבת בעולם המודרני, בר המצווה ועוד.
מועצת מערכת הירחון הייתה מורכבת ממגוון של חברים, בהם אנשי רוח דתיים וחילונים ואנשי אקדמיה. המועצה הייתה נפגשת ומחליטה יחדיו מה יהיו הנושאים שבהם יעסוק הירחון. עם חברי המערכת נמנו: אברהם אדרת, מרדכי בר און, משה חיים ויילר, צבי זינגר, חוה לצרוס, יהודה ניני, יוסף עמנואל, אליעזר שבייד, אלכסנדר ברזל, אשר הירש, דוד הרטמן, יעקב .י. כהן, אהרן אפלפלד, רפאל ארצט, זאב פלק, מיכאל רוזנק, אבא קובנר, הוגו ברגמן, טוביה פרידמן וצבי צמרת.
עם הכותבים בירחון נמנו: אריה בן-גוריון, פנחס פלאי, אליעזר שביד, חיים כהן, צבי ורבלובסקי, יהושע עמיר ומשה זילברג.
ים הקצה
ים הקצה (בלטינית: Mare Marginis - "מארה מרגיניס") הוא ים ירחי הממוקם בקצה הצד הקרוב של הירח.
בדומה ליתר ימות הירח, אין מדובר בים, אלא בעמק המכוסה בזלת.
קוטרו של ים הקצה כ-420 ק"מ.
גאולוגיה
בשל המאפיינים יוצאי הדופן של ימה זו, ובייחוד גבולות ימה, סבורים הגאולוגים כי הימה היא משטח לבה המכסה מכתש פגיעה שעומקו כ-300 - 800 מטרים מתחת לפני הימה.
קורס (ניווט)
קורס של כלי שיט או מטוס הוא כיוון המצפן שבו אמור להיעשות ההיגוי לפי הניווט הנדרש כדי להגיע ליעד.
קורס, נתיב וכיוון תנועה
הנתיב שספינה עוברת מעל פני הקרקע נקרא "מסלול קרקע", או "קורס שנעשה טוב". עבור מטוס זה פשוט ה"קורס" שלו. הנתיב המיועד הוא "קורס". עבור ספינות ומטוסים, הקורסים הם בדרך כלל קטעי מעגל גדול בין נקודות ציון. הנווט קובע את כיוון המצפן מהמיקום הנוכחי של כלי השיט אל נקודת הציון הבאה.
מכיוון שזרמי מים או השפעת הרוח עלולים לגרום לכלי שיט להיסחף ממסלולו, נווט קובע את קורס ההיגוי שמפצה על הסחיפה. הגאי או הטייס מכוונים את כלי השיט על כיוון התואם את קורס ההיגוי. אם הסחף נחזה נכון, אזי הנתיב של כלי השיט יתאים למסלול המתוכנן לנקודת הציון הבאה. כיווני הקורס מצוינים במעלות מצפון אמיתי או מגנטי. בתעופה, צפון מבוטא בדרך כלל כ-360°.
בעבר השתמשו נווטים בכיוונים מילוליים, במקום מעלות מצפן. למשל – "צפון-מזרח" במקום 45° עד אמצע המאה ה-20 כאשר השימוש במעלות הפך נפוץ.
עטלף הצוף
עטלף הצוף או עטלף ארך-לשון (שם מדעי: Macroglossus) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שמצויים בדרום-מזרח אסיה ואוקיאניה. הסוג הוקם בשנת 1824 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה ומשמעות שמו המדעי היא ״גדול-לשון״. עטלף הצוף חולק קווי דמיון רבים עם הסוג עטלף פרחים. אין להתבלבל בין סוג זה לבין הסוג זיזף הצוף הדרום-אמריקני.
תיאור ואנטומיה
לעטלף הצוף גוף קטן וגוצי, כנפיים קצרות וגולגולת עדינה, צרה וחרוטית. החרטום שלו מוארך ומחודד בצורה בולטת והוא הארוך ביותר בקרב עטלפי הפירות. העיניים גדולות ובולטות, האף קטן והאוזניים גדולות ועגולות. הלשון ארוכה במיוחד ומכוסה בקצה בשערות זעירות דמויות מכחול. הזנב קצר למדי (3-2 חוליות לכל היותר) ונראה כגדם, והוא אף עשוי להיעדר לחלוטין. קרום התעופה האחורי גם הוא קטן ומצומצם. בין הנחיריים יש תלם אנכי שמסתיים בשפה העליונה וסמוך לכנפיים יש בלוטות ריח גדולות. בהתאם לתזונה, השיניים קטנות ומנוונות יחסית עם מרווח גדול ביניהן.
אורך הראש והגוף של עטלפי הצוף 49–89 מ״מ, אורך הזרוע 37–52 מ״מ ואורך הזנב עד 6 מ״מ; המשקל נע בין 8 ל-29 גרם והזכר גדול במקצת מן הנקבה. המינים בסוג נבדלים בעיקר על בסיס גודל, רוחב התלם בין הנחיריים והמורפולוגיה של הלסת התחתונה.
הפרווה של עטלף הצוף שעירה ורכה. צבעה הכללי בהיר למדי, ונע בין חום בהיר לזהוב, חום אדמדם או כתמתם בהיר. הגחון והחזה בצבע צהבהב, בז׳ או שנהב והראש כהה במקצת משאר הגוף. לעיתים יש גם פס כהה דהוי על הגב. הכנפיים שחורות-סגלגלות או חומות בהירות, והזרועות, השוקיים והחרטום ורדרדים. הרגליים וקצות האוזניים שחרחרים.
תפוצה ובית גידול
עטלפי הצוף חיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה; טווח התפוצה של הסוג משתרע על מזרח הודו, מדינות הודו-סין (בורמה, תאילנד, לאוס, וייטנאם וקמבודיה), חצי האי מלאי, רבים מאיי סונדה ואיי מאלוקו, צפון אוסטרליה, גינאה החדשה, איי הפיליפינים, איי טלאוד, איי שלמה וארכיפלג ביסמרק.
בית הגידול של עטלפי הצוף מגוון למדי, וכולל יער גשם טרופי, יער גשם ממוזג, יער עננים, יער מנגרובים, יער במבוק, יער גדותיים, יער ביצות, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, מטעים ובתה חופית. המינים נמצאים בשפלות עד רכסים הרריים ברום 2,000 מטר מעל פני הים. בין מיני עטלף הצוף מתקיימת חפיפה בחצי האי המלאי ובחלק מאיי סונדה הגדולים.
אקולוגיה
בכל שנה יש שתי עונות רבייה, והנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד או תאומים לאחר תקופת היריון של 115–140 יום. בדרך כלל עונות הרבייה מתרחשות בתקופות של שפע בתפרחות. ההנקה נמשכת כחודשיים ובגיל 3 חודשים הגור הופך לעצמאי. במהלך ההנקה, האם לוקחת איתה את הגור בחיפוש אחר מזון, ומלמדת אותו לאסוף צוף. עטלפי הצוף מגיעים לבגרות בגיל 10 חודשים ותוחלת החיים שלהם בטבע 4–6 שנים.
עטלפי הצוף מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלהם, אוכלוסייתם הגדולה, הימצאותם במגוון בתי גידול וסובלנותם להפרעות אנושיות. אין איומים משמעותיים על הסוג ומגמת האוכלוסייה של המינים יציבה. עטלפי הצוף נמצאים באזורים מוגנים רבים.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
קסנוטורבלה
קסנוטורבלה (שם מדעי: Xenoturbella) הוא סוג של בעל חיים בתת-הממלכה רב תאיים אמיתיים של יצורים ימיים דמויי-תולעת.
טקסונומיה
בשנת 1997 נערך ניתוח גנטי של הקסנוטורבלה, אשר הוביל למסקנה השגויה כי היא שייכת לרכיכות. אולם בשחזור התוצאות הסתבר כי המחקר בדק בעצם DNA שהופק ממזון שאכלה התולעת ולא מהתולעת עצמה. בשנת 2003 מחקר גנטי מקיף הציב אותם בעץ של הבילטריה, כצאצא הפרימיטיווי ביותר של קבוצת "שניוני הפה", שממנה התפתחו בעלי החוליות.
שגריר רוסיה בארצות הברית
שגריר רוסיה בארצות הברית הוא הנציג הרשמי של הפדרציה הרוסית בארצות הברית. השגריר הראשון של ארצות הברית ברוסיה היה אנדריי דשקוב שכיהן כשגריר בשנים 1808–1817.
השגריר הנוכחי מאז אוגוסט 2017 הוא אנטולי אנטונוב.
בית פולמן
בית פולמן הוא שמו ההיסטורי של בית אשתו של ג'ורג' פולמן וכיום משמש כמעון המגורים של שגריר רוסיה בארצות הברית (The Russian ambassador's residence in Washington, D.C.). הבניין ממוקם ברחוב 16 צפון מערב 1125 בוושינגטון הבירה. הוא נבנה בשנת 1910 כביתה של אשת התעשיין ג'ורג' פולמן.
בתקופת המלחמה הקרה היה נתון הבית למעקב שירותי הביון האמריקאים, לאחר שחשודים רבים בריגול נכנסו לשגרירות לצורך העברת מידע חשאי לידי הסובייטים, כדוגמת ג'ון אנתוני ווקר ורונלד פלטון שמכרו סודות לסובייטים.
בשנת 1989 נערך טקס קבלת פנים בשגרירות לסופר טום קלנסי ולמוזמנים נוספים. בשנת 1991 נערכו הפגנות בשערי השגרירות על רקע כניסת כוחות צבא סובייטים לליטא שביקשו למנוע את הכרזת העצמאות של ליטא.
השגרירות
שגרירות רוסיה בארצות הברית (Посольство Российской Федерации в США) היא מבנה בשדרות ויסקונסין 2650 צפון מערב בוושינגטון הבירה.
השגרירות נמצאת בגבעות אלטו, שטח שהוחכר לידי ממשלת ברית המועצות למשך 85 שנה על פי הסכם שנחתם בשנת 1967 בין ברית המועצות לארצות הברית. ב-1972 נחתם הסכם דומה עם תנאים דומים לצורך שגרירות ארצות הברית במוסקבה בארבאט.
בניין השגרירות תוכנן על ידי האדריכל הסובייטי מיכאיל פוסוחין ועיצובו הושפע ממבנה ארמון הקרמלין הגדול וממבנים שונים במוסקבה. בית המגורים, בית הספר, גן הילדים ומתחמי הספורט נבנו בשנת 1970. בשנת 1985 הושלמה הבנייה.
בשנות ה-80, ה-FBI וה-NSA בנו תעלה מתחת לשגרירות לצורך איסוף מודיעין, אך בסופו של דבר לא נעשה שימוש בתעלה לצורך זה, לאחר שסוכן ה-FBI רוברט הנסן חשף את תוכנית בניית התעלה לקג"ב. בשנת 1985 המרגל ויטלי יורצ'נקו הסגיר עצמו חזרה לידי הקג"ב כשנכנס בשערי השגרירות.
בספטמבר 1994, בעת ביקורו של נשיא רוסיה בוריס ילצין בארצות הברית, הוא חנך יחד עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון את המבנה החדש של השגרירות הרוסית ומאז שוכנת שם השגרירות, ואילו מבנה השגרירות ברחוב 16 צפון מערב 1125 בוושינגטון הפך למעון המגורים של השגריר.
עקב חוסר שביעות רצון ציבורית ממדיניות החוץ הרוסית, מול שערי השגרירות נערכו הפגנות ומחאות שונות נגד הממשל הרוסי.
הדיוויזיה ה-74 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-74 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בפברואר 1917 באל עריש ואריק גירדווד מונה למפקדה (תחת פיקודו של לוטננט גנרל פיליפ צ'טווד מפקד הקורפוס ה-20), והיא כללה את החטיבות ה-229, ה-230 וה-231. בתקופה זו נלחמה הדיוויזיה בקרב עזה השני, קרב באר שבע, קרב תל חווילפה, קרב תל א-שריעה ותל הוריירה, קרב עזה השלישי, כיבוש ירושלים, כיבוש יריחו וכיבוש בקעת הירדן. רוב הקרבות נעצרו במהלך 1917 לאחר שהבריטים ייצבו את קו שתי העוג'ות.
באפריל-מאי 1918 ערך הצבא הבריטי שינוי מעמיק בסדר הכוחות שהיו פרושים בארץ ישראל. בתהליך זה נשלחו חלק גדול מהיחידות האנגליות לחזית המערבית בצרפת ובמקומן הובאו לארץ ישראל יחידות מהודו, אוסטרליה וניו זילנד. במסגרת השינוי נשלחה הדיוויזיה ה-74 לחזית המערבית.
במאי 1918 הגיעה הדיוויזיה למרסיי והחלה להתארגן ללחימה. הקרבות הראשונים של הדיוויזיה החלו רק ביולי אותה שנה והיא השתתפה במתקפת מאה הימים, הקרב השני על הסום וקרב אפי. עד סיום המלחמה, בנובמבר 1918, הגיעה הדיוויזיה לסביבת העיר טורניי שבבלגיה. לאחר סיום המלחמה עסקו חיילי הדיוויזיה בפעולות שיקום התשתיות באירופה עד פירוק הדיוויזיה ב-10 ביולי 1919.
מחתרת בת עין
מחתרת בת עין הייתה קבוצה של ישראלים אשר עסקו בפעילות טרור, שבמסגרתה הורשעו ארבעה מתנחלים, מהם שלושה מבת עין. הם נתפסו באפריל 2002 על ידי שירות הביטחון הכללי ומשטרת ישראל והורשעו בניסיון לבצע פיגוע ובעבירות נשק.
תיאור
הקבוצה כללה את האחים שלמה ושחר דביר-זליגר, עופר גמליאל וירדן מורג. הם נעצרו על ידי השב"כ בשנת 2002 אחרי שניסו לבצע פיגוע טרור על ידי הנחת מטען חבלה ליד בית ספר לבנות בא-טור שבמזרח ירושלים. שניים מהם, שלמה דביר וירדן מורג, נתפסו במקום.
בשנת 2003 הורשעו עופר גמליאל, שלמה דביר-זליגר וירדן מורג בניסיון לבצע פיגוע באמצעות עגלת תופת ליד בית ספר לבנות בשכונת א-טור שבמזרח ירושלים, באפריל 2002, ונידונו ל-15 שנות מאסר (דביר-זליגר וגמליאל) ו-12 שנה (מורג). שחר דביר-זליגר, תושב המאחז עדי עד, הורשע גם הוא בחברות בארגון טרור, קשירת קשר לפשע ועוד, ונדון לשמונה שנות מאסר.
בשנת 2003, אחרי עשרים חודשי מעצר, זוכה מן ההאשמות חשוד נוסף, יוסי בן ברוך, עקב מחסור בראיות.
למון דרופ מרטיני
למון דרופ מרטיני (באנגלית: Lemon drop martini) או פשוט למון דרופ הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. מורכב מוודקה לימון, טריפל סק ומיץ לימון סחוט טרי. היחסים משתנים מעט בין מתכונים שונים, אבל לרוב היחס בין וודקה לטריפל סק הוא 3:2 לטובת הוודקה. לעיתים מוספים מי סוכר. את הקוקטייל נהוג להגיש בכוס מרטיני המקושטת בסוכר, ללא קרח. לעיתים מגישים את הקוקטייל כשוט.
היסטוריה
הקוקטייל הומצאה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי נורמל ג'יי הובדאי (Norman Jay Hobday) בבר Henry Africa בסן פרנסיסקו. במקור המתכון כלל טיפות בודדות של ליקר קורסאו ומי סוכר. נקרא ככל הנראה על שם סוכריות Lemon drop.
לורי צ'אבס-דרימר
לורי מישל צ'אבס-דרימר (באנגלית: Lori Michelle Chavez-DeRemer; נולדה ב-7 באפריל 1968) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת אורגון. צ'אבס-דרימר היא האישה הרפובליקנית הראשונה המייצגת את אורגון ב. טרם שירותה בבית הנבחרים האמריקאי כיהנה כראשת עיריית האפי ואלי.
מחתרת בת עין
תיאור
גמליאל שוחרר בפברואר 2015 ודביר במאי אותה שנה, לאחר שוועדת השחרורים החליטה לקצר את מאסרם בכשנתיים.
לורי צ'אבס-דרימר
ביוגרפיה
צ'אבס-דרימר נולדה למשפחה ממוצא מקסיקנית בסנטה קלרה שבקליפורניה. היא השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון הנפורד השוכן במחוז קינגס. לאחר מכן קיבלה תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו. בשנת 2004 נבחרה צ'אבס-דרימר למועצת עיריית האפי ואלי (Happy Valley) שבאורגון. בבחירות 2010 נבחרה לראשות העיר, והחלה את כהונתה ב-18 בינואר 2011. בבחירות 2014 נבחרה לתקופת כהונה שנייה, ומילאה תפקיד זה עד 15 בינואר 2019.
מחתרת בת עין
תיאור
בשנת 2017 זכו אשתו ובתו של שלומי דביר בתביעה אזרחית נגד משטרת ישראל. בית המשפט קבע כי שוטרת התעללה בשתיים ופגעה בזכויותיהן במהלך החקירה, וחייב את השוטרת ואת המדינה לפצות אותן ב-110 אלף ש"ח ובהוצאות משפט.
לורי צ'אבס-דרימר
ביוגרפיה
בשנת 2016, לאחר שחברת בית הנבחרים של אורגון שמיה פאגאן בחרה שלא להתמודד מחדש לבית הנבחרים המדינתי במחוז הבחירה ה-51, הגישה צ'אבס-דרימר את מועמדותה לייצוג מחוז זה מטעם המפלגה הרפובליקנית ואף זכתה בבחירות המקדימות ללא התנגדות. בבחירות הכלליות הפסידה בפער של 564 קולות בלבד למסעדנית ג'אנל ביינום, במה שהיה המירוץ היקר ביותר לבית הנבחרים של אורגון בבחירות 2016.
ביוני 2017 הקימה צ'אבס-דרירמר ועדת גישוש לקראת התמודדות אפשרית לתפקיד מושל אורגון, אך באוקטובר אותה שנה הודיעה בסרטון שפורסם באתר יוטיוב כי לא תתמודד למשרת המושל. בינואר 2018 נועדה צ'אבס-דרימר עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בוושינגטון הבירה. בבחירות 2018 התמודדה בשנית על ייצוג מחוז הבחירה ה-51 בבית הנבחירם של אורגון, אך שוב הפסידה לביינום.
במאי 2022 ניצחה צ'אבס-דרימר בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של אורגון בבית הנבחרים של ארצות הברית. המחוז, שהיה מיוצג במשך 14 שנה בידי הדמוקרט המתון קורט שריידר, השתנה מבחינה דמוגרפית באופן משמעותי לאחר חלוקה מחדש של מחוזות בחירה משזכתה אורגון במושב נוסף בקונגרס. המחוז איבד חלקים בקו החוף של המדינה עם האוקיינוס השקט ואת הבירה סיילם, אך השתרע דרומה יותר כדי לחלוש על בנד. שריידר הפסיד בפריימריז הדמוקרטי לג'יימי מקלאוד-סקינר, שבתורה הפסידה לצ'אבס-דרימר בבחירות הכלליות.
פאול ואצלאוויק
פאול ואצלאוויק (באנגלית: Paul Watzlawick; 25 ביולי 1921 – 31 במרץ 2007) היה מטפל משפחתי, פסיכולוג, פילוסוף אוסטרי-אמריקאי, תאורטיקן בתורת התקשורת ובקונסטרוקטיביזם רדיקלי, שעסק בתחומי טיפול משפחתי ופסיכותרפיה כללית. ואצלאוויק האמין שאנשים יוצרים את הסבל שלהם מעצם הניסיון לתקן את הבעיות הרגשיות שלהם. הוא היה אחת הדמויות המשפיעות ביותר במכון חקר הנפש (Mental Research Institute) וחי ועבד בפאלו אלטו, קליפורניה.
ראשית חייו וחינוכו
ואצלאוויק נולד בפילאך, מחוז באוסטריה, בנו של מנהל בנק. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1939, למד פילוסופיה ופילולוגיה ב-Università Ca' Foscari בוונציה - למרות שהפקולטה לפילוסופיה לא הוקמה לפני 1969 - וקיבל תואר דוקטור ב-1949. במכון קרל גוסטב יונג בציריך קיבל תואר בפסיכולוגיה אנליטית ב-1954. בשנת 1957 המשיך את קריירת המחקר באוניברסיטת אל סלבדור.
קריירה
בשנת 1960, דון ד' ג'קסון ארגן את נסיעתו לפאלו אלטו לשם מחקר במכון חקר הנפש. משנת 1967 לימד פסיכיאטריה באוניברסיטת סטנפורד. במכון חקר הנפש הלך בעקבות גרגורי בייטסון וצוות המחקר (דון ג'קסון, ג'ון וויקלנד, ג'יי היילי) שאחראים על הצגת מה שנודע בתור "הקשר הכפול" של סכיזופרניה - היותו של אדם לכוד תחת ציפיות סותרות. עבודתו של ואצלאוויק משנת 1967 המבוססת על חשיבתו של בייטסון, Pragmatics of Human Communication (עם דון ג'קסון וג'נט ביווין), הפכה לאבן יסוד בתורת התקשורת. תרומות מדעיות אחרות כוללות עבודות על קונסטרוקטיביזם רדיקלי והתיאוריה שלו על תקשורת. הוא היה פעיל בתחום הטיפול המשפחתי.
ואצלאוויק היה אחד משלושת החברים המייסדים של המרכז לטיפול קצר-מועד ב-MRI. בשנת 1974 פרסמו חברי המרכז עבודה מרכזית על גישתם הקצרה, שינוי: עקרונות של יצירת בעיות ושל פתירת בעיות (Watzlawick, Weakland, Fisch). הוא היה פסיכולוג בקליפורניה מ-1969 עד 1998, אז הפסיק לטפל בחולים.
חיים אישיים
ואצלאוויק היה נשוי לוורה והיו לו שתי בנות חורגות, איבון וג'ואן. הוא מת מדום לב בביתו בפאלו אלטו בגיל 85.
מבט בין-ממדי
ואצלאוויק עשה מחקר מקיף על תקשורת בתוך משפחות. ואצלאוויק הגדיר חמש אקסיומות בתיאוריה שלו על תקשורת, הידועה בכינויה "ההשקפה האינטראקציונית (הבין-ממדית)". ההשקפה האינטראקציונלית היא תיאוריה פרשנית השואבת מהמסורת הקיברנטית. ואצלאוויק ראה בחמש אקסיומות תנאי מוקדם לתפקוד תקשורת בין שני אנשים או משפחה. לדבריו, חוסר תקשורת מתרחש מכיוון שלא כל המתקשרים "מדברים באותה שפה". זה קורה כי לאנשים יש נקודות מבט שונות לגבי דיבור. כשבתשתית הדיון קיים מבנה קיברנטי, ואצלאוויק חשב על סיבתיות בעלת אופי מעגלי, משובי, עם מידע כמרכיב ליבה. הדיון עוסק בתהליכי תקשורת בתוך מערכות במובן הרחב ביותר ולכן גם במערכות אנושיות, כגון משפחות, ארגונים גדולים ויחסים בינלאומיים.
בתוך "ההשקפה האינטראקציונית" התקשורת מבוססת על מה שקורה, ולא בהכרח קשורה לשאלות בנושא מי, מתי, איפה או למה מתרחש הדבר. ואצלאוויק למד את נושא המשפחה ה"נורמלית" כמו גם "המופרעת", כדי להסיק מה התנאים המתאימים לגישה של אינטראקציה-אוריינטציה. הוא האמין שהאישיות, האופי והסטייה של הפרט מעוצבים על ידי יחסי הפרט עם חבריו. הוא ראה בסימפטומים, הגנות, מבנה אופי ואישיות, מונחים המתארים את האינטראקציות האופייניות של הפרט, המתרחשות בתגובה להקשר בינאישי מסוים.
חמש אקסיומות בסיסיות
ההשקפה האינטראקציונית מחייבת רשת של כללי תקשורת השולטים בהומאוסטזיס המשפחתי, שהוא שיתוף פעולה שבשתיקה של בני משפחה כדי לשמור על הסטטוס קוו. גם אם הסטטוס קוו שלילי, עדיין ייתכן שיהיה קושי לשנותו. תאורטיקנים אינטראקציוניים מאמינים שאדם לא יצליח להכיר בהתנגדות ההרסנית הזו לשינוי, אלא אם כן הוא מבין את האקסיומות של ואצלאוויק. האקסיומות הבאות יכולות להסביר כיצד תקלה בתקשורת יכולה להתרחש אם לא כל המתקשרים נמצאים על אותו מישור הבנה. אם אחת האקסיומות הללו מופרעת, התקשורת עלולה להיכשל. כל האקסיומות הללו נגזרות מעבודתו של גרגורי בייטסון, שחלק גדול מהן נאסף בספר Steps to an Ecology of Mind (1972).
ואצלאוויק, ביווין בייבלאס (Bavelas) וג'קסון תומכים באקסיומות אלה לשמירה על הומאוסטזיס משפחתי.
מושגים נוספים
מושגים הקשורים זה בזה ומרכיבים את ההשקפה האינטראקציונית שקידמו ואצלאוויק ועמיתיו ב-MRI כוללים:
מונח שמשתמשים בו לעיתים קרובות בתאוריית ההשקפה האינטראקציונלית הוא "מאפשר". "מאפשר" נמצא בתוך תרבות ההתמכרות; למשל, אדם שהתנהגותו הלא אסרטיבית מאפשרת לאחרים להמשיך בשימוש בסמים. דוגמה לכך תהיה אדם שנותן לאחיו להמשיך להתנהג בצורה לא בוגרת כי כך המשפחה רגילה.
ביקורת
נמתחת ביקורת על היכולת ליישום התיאוריה. קשה לשלוט ביישום האקסיומות הללו ביחסים בין משפחות. כמו כן, התיאוריה עצמה אינה טוענת ומיישמת הנחות מדויקות מלבד "מסגור מחדש". מסגור מחדש מבקש מהמתקשרים לצאת מהמצב ולפרש מחדש את משמעותו. זה קשה כי התיאוריה קובעת שרק מקור חיצוני יכול לראות בעיה, כי אנשים "מדברים בשפה שלהם".
אליפות גרמניה בכדורגל 1910
אליפות גרמניה בכדורגל 1910 הייתה העונה השמינית של התחרות.
פאול ואצלאוויק
ביקורת
תיאוריה זו מראה שינוי במערכת יחסים, אך היא אינה מצביעה על דרכים מעשיות לשנות אותה. מערכת זו מתנגדת לשינוי וקשה להשתמש באופן פעיל בחמש האקסיומות. בהתייחס לאקסיומה הראשונה, ניתן לראות בתקשורת לא מילולית מידע אינפורמטיבי ולא תקשורתי. עם המאפיין ההתנהגותי של Equifinality ("שוויון-סופיות") - מערכות פתוחות ששואפות להגיע למצב סופי מסוים - קשה לדעת מתי מתקיימת מערכת של השקפה על אינטראקציות, כפי שמתארת התיאוריה. שוויון-סופיות היא הנחת תורת המערכות לפיה תוצאה נתונה הייתה יכולה להתרחש עקב כל גורם, או גורמים רבים הקשורים זה בזה, במקום להיות תוצאה של קשר סיבה-תוצאה. תיאוריה זו נשענת על המילה "תקשורת", אבל מילה זו יכולה להתפרש בצורה שונה. ההגדרות של תקשורת יכולות להיות מאוד שנויות במחלוקת. האקסיומות מסבירות בעיות, אך אינן מספקות פתרונות לבעיות שהן מעלות.
אליפות גרמניה בכדורגל 1910
מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות.
פאול ואצלאוויק
ביקורת
ואצלאוויק השפיע על התפתחות פסיכותרפיה קצרת מועד, אסכולה חשובה ומשפיעה בפסיכותרפיה, שהיא מעשית ושמישה בסיוע לאנשים לבצע שינויים.
פרסומים
ואצלאוויק כתב 22 ספרים שתורגמו ל-80 שפות עבור קהלים אקדמיים וכלליים, ויותר מ-150 מאמרים מדעיים ופרקי ספרים. ספרים שכתב או בהם שיתף פעולה כוללים:
אליפות גרמניה בכדורגל 1910
ארגון האליפות
אלוף של העונה הקודמת קיבל זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחי תחרויות אזוריות:
פאול ואצלאוויק
מורשת
לתיאוריה של ואצלאוויק הייתה השפעה רבה על יצירת מודל ארבעת הצדדים של פרידמן שולץ פון תון.
אליפות גרמניה בכדורגל 1910
ארגון האליפות
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
פאול ואצלאוויק
מורשת
מישל ובר טוען להבהרה צולבת וחיזוק בין תפיסות העולם של אלפרד נורת' וייטהד ו-ואצלאוויק במאמרו "אמנות השינוי בתקופה".
אליפות גרמניה בכדורגל 1910
מהלך התחרות
בשלב המוקדם "טסמניה ריקסדורף" ניצחה את "פרוסיה קניגסברג" ועלתה לשלב העיקרי של התחרות.