cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב פוסאדה
על מיקום זירת הקרב
המקורות ההיסטוריים מספקים מעט מידע גאוגרפי על הסוגיה. הכרוניקה המצוירת בווינה מזכירה רק "דרך כלשהי" (quondam via ), בין מקומות צרים passus strictissimos, סלעיים ולא מיוערים, ושתי המניאטורות המציגות את קרב לא מאפשרות זיהוי כלשהו. בניגוד למאמר בכרוניקה המצוירת, תעודות מהחצר ההונגרית וגם הכרוניקה הטבטונית של פטר מדויסבורג, מדברות על אזור עתיר יערות. הוא סבר שהקרב אירע בקניון הקראינה, במעברים הצרים שבין אורשובה ובין מהאדיה.
ק. רזקייביץ' מציין ש"דרך המלח" שדרכו נכנס הצבא ההונגרי היה מסלול התחבורה הרגיל שבין הונגריה ובין ולאכיה, והוא סבור שבחזרתו להונגריה קארוי רוברט בחר מן הסתם בדרך שהכיר היטב ולא בדרך לא ידועה. רזקייביץ' מציג כמה עדויות מתוך התעודות שהוצאו מהקצנלריה של המלך: תעודה מ 17 באפריל 1331 מציינת שהקרב אירע מעבר ל"הר הוולאכים" (כלומר - הר הרומנים), ( trans alpem Olachorum'', כאשר המלך עצמו מזכיר ב 2 בנובמבר וב-22 בנובמבר 1332 כי הקרב התרחש "ביציאתנו משם", כלומר בגבול בין הונגריה וולאכיה.
ב-26 בנובמבר 1332 קארוי רוברט העניק תעודת מענק לרוזן פאל ולאחיו, הרוזן לורינץ, - ששניהם השתתפו בקרב, וציין בה כי הלחימה התרחשה כשהגענו לאזורי ספר של ממלכתנו, אשר בסראב הכופר, בנו של תוכומריוס, החזיק אותם שלא כדין בוולאכיה, תוך התעלמות מוחלטת מאיתנו ומכתרנו. אזור הספר היחיד של הממלכה ההונגרית שנמצא באותו רגע תחת שליטת בסראב היה הבאנאט של סברין, בניגוד לשבועתו כחוסה של הכתר. מתוך סברה זו, ההיסטוריון זיהה את הר הרומנים שבו דובר עם ההר ולאשקו מיק (1739 מ'), וכזירת הקרב בחר באזור בין אורשובה ובין צפונה של מהאדיה.
ב. חבל לובישטיה- עמק הנהר אולט
אם הנקודה הראשונה אינה נכונה, נופלות גם שאר ההנחות.
סיבה אחרת לנסיגה בדרך קצרה הייתה אולי הרעבת הצבא ההונגרי, המוזכרת בכרוניקה המצוירת. רזקייביץ' מטיל ספק בכך מפני שלדעתו הצבא ההונגרי נהג להצטייד באספקה במסעותיו ומחשיב את הטענה כתירוץ המיועד להסתיר את הסיבות האמיתיות לתבוסה ההונגרית.
רזקייביץ' מזכיר גם את היחסים המתוחים שבין שלטון המלך ובין תושבי סיביו (הרמנשטאט). בשנת 1324 ארעה אף סכסוך מזוין בין הצדדים. עד ליום מותו של קארוי רוברט היחסים נשארו קרים ומתוחים. יתרה מזו כרוניקה של המתנחלים הסכסונים הטרטנסילבנים "כרוניקה אנטיקווה" מציינת כי בעת הקרב משנת 1330 תושבי סיביו התמרדו נגד קרל רוברט, וכרתו ברית עם בסראב. תנאים סוציו-פוליטיים אלה פסלו כמעט לגמרי את האפשרות של נסיגה דרך סיביו.
בדיפלומה מ-11 בנובמבר 1336 שניתנה על ידי המלך לסגן הקנצלר טאטאמר ולאחיו של זה, באקו, כאות הערכה על זכויותיהם במסע משנת 1330, מציינת את סיכון באותה עת של הדרך בעמק האולט. "שאשר יחד עם כל עוצמת צבאנו יצאנו לסרוק את ולאכיה, באקו, מפקודת הגבר הרם טמאש, הווידווד של טרנסילבניה, אדונו, אץ בעקבותינו ובעקבות אדוננו עם אנשים מעטים, תוך שליחויות ועניינים סודיים, הגנה מפני האויבים ומפני סכנת המוות בעזר שכלו הפיקח, ותוך הינצלות מפליאה ובמזל, השיג אותנו עד למצודת קורטיה דה ארג'ש שם התפלאנו עם כל הצבא מהגעתו הבלתי צפויה". במשך השנים המרחק בין ארג'ש ובין טימישוארה (משם יצא הצבא ולשם שב המלך) נשאר אותו אחד, ללא קשר למסלול שנבחר - דרך טורנו סברין או דרך סיביו.
מסורות אחדות רומניות והונגריות (ראה ההיסטוריון אנגל פאל) שהיו מקובלות בעבר ממשיכות למקם את האירוע במעבר ההרים טורנו רושו (המגדל האדום), 30 ק"מ דרומה מסיביו. הכפר פרישאן Perişani במחוז ולצ'ה חוגג כל שנה את יום הניצחון של בסראב ב-12 בנובמבר, מתוך ביטחון שהמעבר בין ההרים קוזיה וקרוצ'ה דה פיאטרה ("צלב האבן") הוא זירת ה"קרב פוסאדה" כשהוא נמצא במסלול שהוביל מוולאכיה לטרנסילבניה (פרישאן-קמפן-טלמאצ'ו-סיביו).
בחבל לובישטיה חוגגים ב 9 בנובמבר, יום תחילת הקרב "פוסאדה", במקום הנקרא פריפוארה, Pripoare בגיא ביאשולוי Valea Băiaşului.
ג.המעבר רוקר- בראן
מי שתמך במיקום זה היה ניקולאיה יורגה. הוא סבר שהקרב התנהל בקניון פוסאדה בדרך אל קמפולונג - מוסצ'ל.
ד.בעמק הפרחובה ההשערה שהקרב התקיים בעמק הנהר פרחובה נתמכת על ידי החוקר פלוריאן ניקו סנדולסקו על סמך שלשה נימוקים מרכזיים: 1.- אם אכן השתתפו בקרב גם בני ברית טטרים, הזירה הייתה צריכה לאפשר גישת נסיגה נוחה שלהם אחרי שוך העימותים. 2.-דיווח הנוסע הפולני מאציי סטריקובסקי (1547 - 1582) שבא מקושטא בדרך למולדתו. המסלול שבחר היה סיליסטרה - קלראש - עמק הפרחובה - חבל ברסה - מעבר ההרים אויטוז - מולודבה. תוך כדי נסיעתו סיפר שראה אנדרטה שהוקמה ככל הנראה על ידי בסראב לזכר ניצחונו על ההונגרים. "כאשר קרולוס, מלך הונגריה, יצא ללא סיבה למלחמה נגד בסראב, שליט ולאכיה, הובס בעורמה, על ידי ולאכים ועל ידי מולדבים, כך שבקושי נמלט המלך להונגריה יחד עם קבוצה קטנה של מלווים. באותו מקום שבו התרחש הקרב, הוולאכים בנו מנזר והקימו שלשה עמודי אבן שראיתי במו עיני בשנת 1575 כשבדרכי מטורקיה עברתי אחרי העיר גרגיצה, יומיים מרחק מסיביו, שהיא עיר בטרנסילבניה, מעבר להרים. סנדולסקו סבור שמדובר במנזר הקרוי בעם "שלושה לוחות אבן" Trei Lespezi, הנמצא בפוסאדה פרחובה וששופץ על ידי משפחת קנטקוזינו בשנת 1661. המיקום מתאים גם למרחק יומיים רכיבה מסיביו. 3. וסוף סוף ולא דבר של מה בכך - בדיפלומה מ-13 בדצמבר 1335 אל ניקולאה רדוסלב, המלך קארוי רוברט מציין כי "בעזרת אלהים, על שכך להט האויבים ויכולנו לפרוץ בצד הימני של חומת האויבים ועל ידי הימלטות דרך הפריצה בקרב שבא עלינו בהפתעה, ... מצאנו הזדמנות לישועה ויצאנו הביתה". כיוון תנועה זה של המלך אחרי ההימלטות פורש על ידי החוקר כמתאים לעמק הפרחובה כדרך מוצא מוולאכיה.
לקריאה נוספת
(קונסנטין רזקייביץ' - מאבקו של בסראב הראשון עם קארוי רוברט בבנאט של סברין..." בכתב העת "מגזין איסטוריק" מס 4, 289, מאפריל 1991, ע' 51–54) (פלורין-ניקו סמרנדסקו - " ...או בעמק הפרחובה? " ב"מגזין איסטוריק" מס.4, 289, אפריל 1991, עק 55–56) (איוואן ברטני - הונגריה בימי בית אנז'ו - הוצאת "גונדולאט", 1987, הונגרית
אונפלר
אונפלר (בצרפתית: Honfleur) היא עיירה המהווה קומונה במחוז קלבדוס בחבל נורמנדי בצרפת. העיירה נמצאת על גדתו הדרומית של שפך הנהר סן, מול לה הבר הנמצאת על גדתו הצפונית. בין שתי הערים מחבר הגשר מעוגן הכבלים פון דה נורמנדי.
העיירה ידועה בשל הנמל הציורי שבה, המאופיין בבתים המצויים לצדו בעלי חזית מכוסת צפחה צבעונית. העיירה העניקה השראה לציירים ידועים רבים, ובמיוחד לגוסטב קורבה, לאז'ן בודן, לקלוד מונה וליוהאן יונגקינד הנקראים לעיתים "אסכולת אונפלר" (école de Honfleur) שהיוותה שלב חשוב בהתפתחות התנועה האימפרסיוניסטית. כנסיית סן קתרין המצויה בעיר, ולה מגדל פעמונים הנפרד מהמבנה המרכזי, היא הכנסייה העשויה מעץ הגדולה ביותר בצרפת.
היסטוריה
האזכור הכתוב הראשון של אונפלר נכתב על ידי רישאר השלישי, דוכס נורמנדי בשנת 1027. נראה כי באמצע המאה ה-12 הייתה העיר נקודת מעבר משמעותית של סחורות בין רואן לאנגליה.
מיקומה בשפך הסן, אחד הנהרות החשובים בצרפת, ואזור הספר העשיר שבו שלטה, הביאו לכך שלעיירה יוחסה חשיבות, והיא נתפסה כנקודה אסטרטגית. במהלך מלחמת מאה השנים חוזקו ביצורי העיר על ידי שארל החמישי, מלך צרפת כדי להגן על שפך הסן מפני מתקפות האנגלים. למרות זאת כבשו האנגלים את העיר והחזיקו בה ב-1357 ושוב בין 1419 ל-1450. בתקופה שבה הייתה בשליטה צרפתית, יצאו לעיתים קרובות יחידות פשיטה צרפתיות מנמל אונפלר, לפשוט על ערי החוף האנגליות, ובשנת 1457 החריבו יחידות מסוג זה את העיר סנדוויץ' שבמחוז קנט באנגליה.
בסוף מלחמת מאה השנים הרוויחה אונפלר מהשגשוג במסחר הבינלאומי שנמשך עד סוף המאה ה-18. מלחמות הדת במהלך המאה ה-16 הפריעו לסחר, אך הנמל היווה נקודת יציאה לסוחרים, למלחים ולמגלי ארצות ידועים, בהם משלחתו של בינו פומייר שיצאה לתור את חופי ברזיל ב-1503. ב-1506 יצא בן אונפלר, ז'אן דני, לתור את חופי ניו פאונדלנד באזור מפרץ סנט לורנס. ב-1608 יצאה מאונפלר משלחת בראשות סמואל דה שמפלן, שייסדה את העיר קוויבק בקנדה.
הסחר עם אזור קנדה היה מקור הכנסה חשוב בשנים שלאחר מכן, וכך גם הסחר עם האיים האנטילים, חופי אפריקה והאיים האזוריים. בשנים אלו שימשה אונפלר אחד המרכזים החשובים בצרפת לסחר עבדים. ב-1683 הורה ז'אן-בטיסט קולבר על הרס ביצורי העיר.
מלחמות המהפכה הצרפתית ותקופת הקיסרות הראשונה, ובמיוחד המצור הקונטיננטלי, הביאו לאבדן חשיבותה של העיר כנמל בינלאומי. העיר החלימה מהנזק אך באופן חלקי במהלך המאה ה-19, ושימשה מרכז לסחר בעצים שהגיעו מצפון אירופה. עליית הנמל הסמוך בלה הבר הגבילה את היקף הסחר עם אונפלר, ועל אף שהנמל באונפלר ממשיך לפעול, איבדה אונפלר את חשיבותה, ולא שבה למעמד שהיה לה. עם זאת, העיר ניחנה בקסם וביופי, שהביאו לכך שבמהלך המאה ה-19 ולאחריה פעלו בה ציירים חשובים מן האסכולה האימפרסיוניסטית, והעיר הוציאה מתוכה אישים כהיסטוריון אלבר סורל והמלחין אריק סאטי. כיום משמשת העיר מרכז כלכלי אזורי למספר עיירות סמוכות, ומרכז תיירותי, בזכות הנמל הציורי, והעיר העתיקה הכוללת כנסיות בעלות מבנה ייחודי. בשנת 1995 נחנך בסמוך לאונפלר גשר פון דה נורמנדי שחיבר את אונפלר אל לה הבר, באמצעות הכביש המהיר A-29.
קנת' פלקס
קנת' "קן" פלקס (באנגלית: Kenneth ("Ken") Flax; נולד ב-20 באפריל 1963) הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, פעמיים אלוף ארצות הברית (1988 ו-1990), סגן אלוף ארצות הברית (1989), 4 פעמים מקום שלישי בארצות הברית (1985, 1987, 1991 ו-1992), השתתף פעמיים במשחקים האולימפיים (סיאול 1988 וברצלונה 1992), מקום שביעי באליפות העולם (טוקיו 1991), אלוף האוניברסיאדה (שפילד 1991), פעמיים ברציפות אלוף המכביה (השתים-עשרה 1985 והשלוש-עשרה 1989) ושיאן המכביה ביידוי פטיש.
ביוגרפיה
פלקס נולד וגדל בסן פרנסיסקו, קליפורניה למשפחה יהודית. הוא למד באוניברסיטת אורגון‎ ושם החל להתאמן ביידוי פטיש בשנת 1982 וביוני אותה שנה זכה באליפות ארצות הברית לנוער. הוא קבע 3 שיאי מכללות ומחזיק בשיא הנוכחי של 78.34 מטרי (2018)
1985
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בשנת 1985 זכה פלקס במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 68.34 מטר, לפני טוד קאופמן מארצות הברית (53.02 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' מישראל (44.26 מטר).
1986
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, רוסיה ביולי 1986 סיים פלקס במקום עשירי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.44 מטר.
1987
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיים פלקס במקום 20 ביידוי פטיש בתוצאה של 73.36 מטר.
1988
בתחרות שנערכה במודסטו, קליפורניה ב-7 במאי 1988 קבע פלקס ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 80.02 מטר. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) הוא סיים במקום הראשון בתוצאה של 77.26 מטר, אך במשחקים עצמם הוא סיים רק במקום 18 בתוצאה של 72.70 מטר. אם התוצאה שקבע במבחנים יכל היה לסיים במקום שביעי.
1989
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש-עשרה שנערכו בשנת 1989 זכה פלקס במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 78.06 מטר מטר. חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 75.86 מטר.
1991
באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה ביולי 1991 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 76.46 מטר, לפני היינץ וייס מגרמניה (75.62 מטר) שדורג באותה העת במקום הראשון בעולם. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 75.98 מטר. באותה שנה דורג במקום תשיעי בעולם.
1992
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים פלקס במקום שלישי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.54 מטר, אך במשחקים עצמם הוא סיים במקום 23 בתוצאה של 69.36 מטר. אם התוצאה שקבע במבחנים יכול היה לסיים במקום חמישי.
חיל הרפואה
חיל הרפואה בצבא הגנה לישראל הוא החיל העוסק ברפואה וכפוף לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה של צה"ל. החיל עוסק בקביעת מדיניות הטיפול הרפואי ותורת הסיוע הרפואי לכל הדרגים. מתן טיפול רפואי מיטבי לחיילי צה"ל, במלחמה, בביטחון שוטף ובשגרה, בקידום הבריאות בצה"ל, ובקידום הרפואה הצבאית. בראש החיל עומד קצין הרפואה הראשי (קרפ"ר), ולו אחריות רב-זרועית בתחום מדיניות הריפוי והשירות הרפואי, תורות ותפיסות חר"פ, הכשרת כוח אדם רפואי ושיבוצו, השברת ציוד רפואי ועוד.
על פי חוק הבריאות הממלכתי, מוטלת על חיל הרפואה האחריות המלאה לבריאותו של כל חייל בשירות סדיר, וזאת במקום קופות החולים האזרחיות ששירתו כל חייל טרם גיוסו.
חיל הרפואה משולב במערכת הבריאות הלאומית ומהווה מוקד ידע בתחומים ייחודיים כגון רפואת אב"כ, טראומה ועוד. החיל משתתף, במסגרת הרשות העליונה לאשפוז, בתכנון, ארגון, פיקוח על הכוננות, והפעלת מערכת הבריאות בשעת חרום.
קצין הרפואה הראשי (הקרפ"ר) הנוכחי הוא תא"ל פרופ' אלון גלזברג.
מבנה החיל
מפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) כפופה לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
הקמת חיל הרפואה
עם פרוץ מלחמת העצמאות היה צורך להתאים את השירות הרפואי לצבא ההולך וקם.
באותה עת, תחילת מלחמת העצמאות כינס דוד בן-גוריון בביתו דיון בנושא המערך הרפואי, כאשר הדובר הראשי בדיון היה ד"ר חיים שיבא, רופא בכיר ב"הגנה", בעל ניסיון ברפואה צבאית בשרות הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
דוקטור שיבא טען שיש להקים שירות רפואי דינמי נפרד מהמערכת האזרחית, שייתן מענה לגיוס הצפוי, לטיפול בנפגעים ובשיקומם לאחר מכן. בן-גוריון ויגאל אלון תמכו בהצעתו של ד"ר שיבא ומינו אותו לראש השירות הרפואי שבמהרה הפך לחיל הרפואה.
לאחר מלחמת העצמאות החל צה"ל בארגונו הפנימי ובתוכו גם חיל הרפואה. בשלב הראשון ארגנו את מפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר), יחידות פיקודיות וחיילות של חיל רפואה. בראש חיל רפואה ניצב סגן-אלוף ד"ר אברהם עצמון. הוקמו מרפאות בסיסיות, מרפאות חוץ מקצועיות, מרפאת שיניים, חדרי חולים וחוליות של רפואה מונעת. בתחילה הוכשרו בבתי הספר לרפואה צבאית רק חובשים וסניטרים, ומשנת 1950 הוחלט לכלול גם קורסים לקציני רפואה.
נערכו פעולות להעלאת הרמה התברואתית במחנות צה"ל. בשנת 1951 הוקם המכון לחקר הרפואה הצבאית. הישגי המכון היו מרשימים ועוררו התעניינות גם בצבאות אחרים.
מערך ההדרכה של החיל
מערך ההדרכה של חיל הרפואה מורכב משלושה גופים:
ענף תורה והדרכה
ענף זה במפקדת קצין הרפואה הראשית הוא גוף המטה המתווה את תורת ההדרכה והאימונים של חיל הרפואה.
בין היתר מכיל את מדריכי המח"צ (מצילי חיים צבאיים) האחראים להסמכת עזרה ראשונה מורחבת לתומכי הלחימה והלוחמים בצה"ל. מדריכי המח"צ מתחלקים ל-2 סוגים: 1. חוליית המח"צ האחראים על הכשרות החיילים בשלב הטירונות. 2. מדריכי המח"צ בצאלים האחראים על אימון ורענון כשירות הלוחמים בתחום העזרה הראשונה, תרגול זירות ארן וסימולטורים. בנוסף, ישנם חובשים אשר יוצאים לקורס מדריכי מח:צ ובמקביל לתפקידם כחובשים מאמנים ומכשירים את החיילים ביחידתם.
בה"ד 10
בה"ד 10 הוא בית הספר לרפואה צבאית הכפוף לחיל הרפואה ונמצא במחנה שרון (הנקרא בפי כל עיר הבה"דים). בבה"ד מתקיימים קורסים המכשירים את סגלי הרפואה של צה"ל בסדיר ובמילואים. בראשות הבה"ד עומד מפקד בדרגת אל"ם ׁ(קצין ארגון רפואה שאינו רופא). ההכשרה בבה"ד מתבצעת במסגרת של מגמות המחולקות לפי נושאי ההכשרה בהן.
מס"ר (לשעבר נקרא חוליה ארצית)
"מס"ר" (מסגרות רפואה) היא יחידה תחת "מגמת מפקדים" המונה מספר מדריכים מצומצם, אשר אחראית על אימון כלל צוותי הרפואה בצה"ל והכשרתם לזמן מלחמה. האימונים הם אימוני צוות אשר מכינים את הצוותים לתפקוד בזמן חירום, הן כצוות תאג"ד והן כפלוגות רפואה שונות.
החוליה עובדת עם יחידות רפואה המתגייסות כחלק מאימון יחידת האם שלהן בכל רחבי המדינה. בנוסף לאימונים הרבים, ישנם שבועות בהם יוצאים המדריכים להשתלמויות בבתי חולים ולסיפוחים למד"א, במטרה להעלות את רמת מקצועיותם ולהשאירם מוכנים לפעולה.
חוליה פיקודית (חו"פ)
מדריכי החוליה הפיקודית מאמנים צוותים רפואיים בסדירים ובמילואים למתאר הבט"ש בכל רחבי ישראל.
כמו כן אחראים המדריכים לכל תחום ההדמיה הניידת בתחומי הפיקוד (צנת"ר) ומשתתפים באופן קבוע בבקרה על תרגילי יחידות הפיקוד.
החו"פ כפופים לבה"ד 10 בכל הקשור למקצועיות והדרכה ולפיקוד עצמו בכל שאר התחומים.
רופאים
קיימים שני מסלולי קידום של רופאים בחיל הרפואה, המסלול הקידמי והמסלול העורפי. המגמה בחיל הרפואה היא לתעדף באיוש את יחידות השדה והיחידות הקדמיות על מנת לתת מענה מיטבי ללוחמים, לבא"חים ולבט"רים.
המסלול העורפי
המסלול העורפי דורש מקצין הרפואה לתפקד באופן דומה לרופא משפחה. לרוב התפקיד הראשון הוא רופא במרפאה עורפית או רופא מסתובב בגדודים וחטיבות, ותפקידי ההמשך הם תפקידי מטה.
המסלול הקדמי
המסלול הקדמי מורכב יותר ודורש מיומנויות של קצין קרבי, ידע בבנית תוכנית רפואה למבצעים, ידע בפיקוד וניהול הרפואה בקרב, בפריסת ופיקוד על תחנת איסוף הנפגעים הגדודית תאג"ד ומיומנות רבה ברפואת חירום וברפואת שגרה.
קצין רפואה גדודי (קרפ"ג) – קצין הרפואה הגדודי הוא רופא בהכשרתו שעבר קורס קצינים וקורס קציני רפואה (קר"פ) ומשמש כקצין הרפואה והרופא המוצמד תדיר לגדוד שריון, חי"ר, תותחנים או הנדסה הן בשיגרה והן בחירום. זהו תפקיד ראשון. בשונה משאר מסיימי קורס הקצינים דרגתו של הקרפ"ג היא סגן מיד בסיומו של קורס רופאים (מהווה השלמה חילית).
קצין רפואה חטיבתי (קרפ"ח) – בחטיבה סדירה קצין הרפואה החטיבתי הוא רופא בהכשרתו בוגר קורס קציני רפואה מתקדם, ומשמש כרופא המוצמד לחטיבת שריון או חי"ר ואגד ארטילרי הן בשיגרה והן בחירום. בחלק מהחטיבות מרחביות, הקרפ"ח הוא רופא. דרגתם של הרופאים הללו ברוב המקרים היא סרן. במרבית החטיבות המרחביות הקרפ"ח הוא קצין ארגון רפואה.
רופא ביחידה מובחרת / מיוחדת / הדרכה / תפקידי מטה / מחקר / מפקד מרפאה – לרוב אלו תפקידים שניים או שלישיים במסגרת קבע ראשוני, כתלות בתפקיד. דרגתם של הרופאים הללו ברוב המקרים היא סרן או רב-סרן (במידה ונדרש לחתום על קבע נוסף, בעיקר ביחידות מיוחדות או מרפאות גדולות מאוד).
קצין רפואה פעילה (קרפ"פ) – קצין הרפואה הפעילה הוא רופא בהכשרתו הממונה בכל פיקוד או זרוע על אישורים וסמכויות שאינן שייכות לרופאים הגדודיים או החטיבתיים. לדוגמה – פטורים חריגים, ממושכים או קבועים. לרוב זהו תפקיד שלישי. דרגתו של קצין הרפואה הפעילה היא סרן.
מפקד פלוגת החייאה קדמית מ"פ פלה"ק הוא רופא לרוב בזמן התמחות, אשר ממלא תפקיד משני. דרגתו היא רב-סרן.
קצין רפואה אוגדתי (קרפ"א) – קצין הרפואה האוגדתי הוא רופא בהכשרתו, לאחר התמחות, המוצמד לאוגדה ומפקד בה על הרפואה בשיגרה ובחירום. רופא יגיע לתפקיד זה לאחר שיסיים התמחות ויהיה עם רקע של תפקידי שדה (קרפ"ג, קרפ"ח ועוד) וכן תפקידי מטה שונים. דרגתו של קצין הרפואה האוגדתי היא סגן-אלוף.
מפקד רפואה פיקודי (מר"פ) / קצין רפואה חיילי (קרפ"ח) – מפקד הרפואה הפיקודי או קצין הרפואה החיילי (בחיל האוויר וחיל הים) הוא רופא בהכשרתו הממונה על ניהול ופיקוד על הרפואה בפיקוד. דרגתו של מפקד הרפואה הפיקודי היא אלוף-משנה.
תפקידי מטה בכירים
ראשי מדורים (רמ"ד) / ענפים (רע"ן) במקרפ"ר – אלו תפקידי מטה לקצינים בכירים שברוב המקרים עברו במסלול הקדמי. דרגתם רב-סרן או סא"ל כתלות בתפקיד.
קצין הרפואה הראשי (קרפ"ר) הוא תוארו של מפקד חיל הרפואה בצה"ל. הקרפ"ר הוא מפקדם של כל כוחות הרפואה בצה"ל, והמפקד המקצועי העליון של כל תחום הרפואה בצה"ל. הוא כפוף פיקודית לראש אט"ל בדרגת אלוף. דרגתו של קצין הרפואה הראשי היא תת-אלוף.
הקרפ"ר הוא רופא וקצין שעבר את כל מסלול התפקידים – החל מתפקיד קצין רפואה גדודי (קרפ"ג), עבור בקצין רפואה חטיבתי (קרפ"ח), קצין רפואה בתפקיד רוחב כלשהו – לרוב במפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) או קצין רפואה פעילה (קרפ"פ), וכלה בקצין רפואה אוגדתי (קרפ"א), קצין רפואה פיקודי (מר"פ) וסגן קרפ"ר.
בכל המקרים, קרפ"ר הוא רופא שעבר התמחות בתחום כלשהו ורכש ניסיון מעשי בבתי חולים בישראל ובעולם.
תפקידו של הקרפ"ר מתאפיין בעיקר בעבודה מינהלית ופיקודית; בעבודתו היומיומית אין כמעט מקום להכרעות מקצועיות – לשם כך מועסקים יועצים מומחים בכל תחום מתחומי הרפואה.
קצין ארגון רפואה (קא"ר)
רוב הקא"רים מתחילים את דרכם כחובשים או בעלי מקצועות פארא-רפואיים. תפקידם אינו כולל טיפול בחולים ופצועים כי אם ניהול כח האדם והציוד הרפואי או קידום הידע המקצועי.
מפקד בה"ד 10 הוא קא"ר בדרגת אלוף-משנה וזו הדרגה הגבוה ביותר של קא"ר בצה"ל.
לנוכח המחסור ברופאים בצה"ל בתחילת המאה ה-21, החלה מגמה של איוש תפקידי קצונה רפואיים בכירים, שאינם דורשים טיפול בחולים, כדוגמת קצין רפואה חטיבתי (קרפ"ח) ומעלה, בקציני ארגון רפואה.
אחים ואחיות
קצינים שלמדו תואר ראשון בסיעוד. הגיוס למערך מתבצע בעיקר דרך העתודה האקדמית במסלול פסגה. הלימודים במסלול נערכים בבית הספר למקצועות הבריאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת חיפה, ובסיומם מוענקים לצוערים תואר ראשון בסיעוד (BA/BSc) ותעודת הסמכה (רישוי) מטעם משרד הבריאות לעסוק בסיעוד בישראל. האחים והאחיות משרתים בתפקידים מגוונים ביניהם:
תפקיד האחיות והאחים הוא לתת מענה רפואי איכותי וזמין יותר לחיילים, הן באמצעות טיפול קליני לפי סמכויות רגילות או מורחבות לאחר ביצוע קורס על-בסיסי (הכשרות בסיעוד בישראל) או הכשרות נוספות והן באמצעות ניהול מרפאות והשתלבות בתפקידי מטה.
קצין בריאות נפש (קב"ן)
קצין שהכשרתו המקצועית היא פסיכולוג או עובד סוציאלי ולעיתים אף פסיכיאטר (שהוא רופא). קב"נים מטפלים בבעיות נפשיות של חיילים ומתגייסים. הטיפול יכול לכלול פגישות טיפוליות (בדומה לשיחה אצל פסיכולוג), טיפול תרופתי (במקרה ומדובר בפסיכיאטר) או בהמלצות למפקדים. פועל כחלק ממערך בריאות הנפש בצה"ל.
וטרינרים
קצינים שלמדו רפואה וטרינרית. משרתים בענף בריאות הצבא במגוון תפקידים, כקציני בריאות הצבא באוגדות והפיקודים או ראשי מדורים בענף.
חובש
בקורס החובשים נלמדים יסודות מתן הטיפול הרפואי בשיגרה ובחירום. לאחר הקורס מוצבים החובשים במרפאות ובמתקנים השונים של החיל. לעיתים ישמשו החובשים לצד מטפלים בכירים (רופאים ופרמדיקים) ולעיתים יפעלו לבדם. לחובשים יש אפשרות להישאר במסלולי קבע שונים בעיקר כאחראי מרפאות. יש לשים לב שלא כל החובשים נחשבים לחלק מחר"פ. חובשים רבים נמצאים ביחידות הלוחמות ואמנם כפופים מקצועית לחר"פ אך מוצבים בחיל אחר. חובשים קרביים, מוכשרים לרוב כחובשים בנוסף לתפקידם העיקרי כלוחמים.
נגדים
נגדים מבצעים את כלל התפקידים הניהולים בחיל ומקבילים למנהלי מרפאות באזרחות. מתעסקים בעיקר בניהול אדמינסרטיבי וחונכים את הרופאים אשר מתקשים בניהול ופיקוד. אחראיים על כלל הציוד הרפואי ומנהלים תקציבים במקומות מסוימים. בדר"כ מפקדים על חובשי המרפאה במרפאות קטנות ובינוניות, בגדולות - מנהלים את כלל המערכים המקצועיים (רוקחות, סיעוד, רפואת מומחים ועוד). בנוסף מתפקדים במערך הביקורות בתור מבקרי רפואה. מקצועם הבסיסי הוא חובש, אך גם פרמדיקים יכולים לבצע את תפקידם. במהלך השירות מבצעים תארים אקדמאיים בדרך כלל בניהול מערכות בריאות ותוארי ניהול שונים.
פרמדיק
איש מקצוע המתמחה ברפואת חירום המוכשר לבצע פעולות החייאה מתקדמות. סמכויות הפרמדיק כוללות את כל סמכויות החובש הקרבי ועוד סמכויות הדומות ליכולת הרופא בשדה הקרב: פרוצדורות מתקדמות להצלת חיים, מתן תרופות החייאה, ביצוע פעולות החייאה וייצוב עד לפינוי לבית חולים. קורס פרמדיקים נמשך כ־58 שבועות (שנה וחודש) בשיתוף עם מד"א (בניגוד לקורס החובשים שבו אין הכרה הדדית של שני הארגונים). הקורס מתחיל בלימוד עיוני בבית הספר לרפואה צבאית, בהמשך גיוס וביצוע טירונות רובאי 03, הנמשכת 10 שבועות, תקופת השתלמות בבתי חולים הנמשכת כ־5 שבועות, השתלמות בניידות טיפול נמרץ במגן דוד אדום הנמשכת 19 שבועות ולבסוף השלמה צבאית לקראת שיבוץ ביחידות הנמשכת כ־6 שבועות.
סייעות ברפואת שיניים
תפקיד המאויש כמעט בלעדית על ידי נשים. סייעות השיניים מוצבות לצד רופאי שיניים. תפקידן כולל סיוע בטיפול עצמו לצד תחזוקה שוטפת של מרפאת השיניים.
משלחות הומניטריות
מעבר לתפקוד החיל במערכת הצבאית, חיל הרפואה משרת גם מטרות הומניטריות.
ב-1949 החל מבצע מרבד הקסמים שמטרתו העלאת 40,000 מיהודי תימן בכ-390 טיסות. צוות של 200 רופאים נרתם לסיוע המעברות העולים.
באוגוסט 1986 עמד מיכאל וינר בראש משלחת רפואית שיצאה לקמרון שבאפריקה. בעקבות התפרצות גזים רעילים באגם ניוס (nyos), במהלכה נהרגו כ־1500 איש, בנוסף לנפגעים קלים שלא היה ידוע מצבם. חיל הרפואה הוציא משלחת של 16 איש – רופאים וחובשים, במטוס שהטיס את שמעון פרס לחידוש היחסים עם קמרון. המשלחת התארגנה תוך כ־6 שעות. בקמרון פעלה משלחת צבאית קטנה שעסקה בהדרכת הצבא. היה שם גם רופא שתיאם את הבקשה לסיוע ולווה את המשלחת. המשלחת פעלה בשני כפרים בדירוג, ותגברה שני בתי חולים בהם נקלטו הניצולים יחד עם הצוותים המקומיים. היא שהתה בשטח כ־10 ימים ובדיעבד התברר שהייתה זו המשלחת הזרה היחידה שפעלה בשטח; לבסוף זכתה לטקס הוקרה בהשתתפות שר בממשלת קמרון בטרם החזרה ארצה, דרך ניירובי.
ב-7 בדצמבר 1988, הכתה רעידת אדמה רבת עוצמה את ארמניה, כשהיא מותירה עשרות אלפי הרוגים ופצועים, ואזרחים בלא קורת גג. ברחבי העולם התארגנו משלחות סיוע אשר עזרו לשלטונות ברית המועצות בחילוץ ופינוי הנפגעים ובאספקת ציוד פינוי. ישראל שלחה משלחת סיוע ובה יחידת החילוץ של הג"א המורכבת ממחלצים, רופאים וציוד חיוני. צוותי החילוץ הישראלים זכו לשבחים רבים על עזרתם המקצועית בהצלת חיי אדם.
ב-19 ביולי 1994, זעזע פיצוץ מכונית תופת את בניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס. בפיגוע נהרגו מעל ל-100 אנשים וכ-200 נפצעו, רבים נקברו חיים תחת ההריסות. ישראל שיגרה משלחת חילוץ והצלה אשר מנתה מעל ל-40 קצינים, חיילים ורופאים. המשלחת סייעה בחילוצם של רבים אשר נקברו חיים תחת ההריסות ובהצלת חייהם.
בשנת 1994 פרצה מלחמת אזרחים עקובה מדם ברואנדה בין שבטי ההוטו והטוטסי, מלחמה זו גבתה כמיליון קורבנות בנפש. מיליוני פליטים התרכזו במחנות פליטים במדינות השכנות. ב-23 ביולי 1994 שלח צה"ל משלחת מוטסת של רופאים וסגל רפואי, ציוד רפואי, מזון ובגדים עבור הפליטים אשר התרכזו ליד העיר גומה בזאיר. במשך 40 יום פעלו כ-270 חיילי וקציני צה"ל (3 משלחות נשלחו) בבית חולים שדה במחנה הפליטים והגישו סיוע רפואי והומניטרי.
ב-6 באפריל 1999, לפנות בוקר שלח צה"ל בית חולים שדה בפיקוד חיל הרפואה לסייע לפליטים האלבנים מקוסובו והתחיל במבצע להצלת חיי אדם. משלחת צה"ל נחתה בסקופיה, בירת מקדוניה והקימה בית חולים שדה ובו כמאה מיטות אשפוז באזור גבול קוסובו. המשלחת כללה כ-60 איש, ביניהם רופאים, בין היתר מומחים לרפואת פנים, ילדים, מחלות זיהומיות, אורתופדיה וגינקולוגיה, פרמדיקים, אחיות, חובשים וטכנאי רנטגן. בית החולים הכיל מעבדה רפואית, בית מרקחת וחדר ניתוח.
ב-26 בינואר 2001 האדמה רעדה בהודו. היא השאירה אחריה עשרות אלפי נפגעים. מדינת ישראל הייתה בין הראשונות להציע סיוע הומניטרי. לאחר שנודע כי המערך הרפואי קרס, צה"ל בשם מדינת ישראל, נדרש להקים בבהוג' שבמדינת גוג'ארת בית חולים שדה. כ-150 אנשי חיל רפואה בהם רופאים, אחים ואחיות, פרמדיקים, חובשים ורוקחים הגיעו להודו. המבצע נקרא "יד מושטת". במהלך השבועיים בהם פעלו, טופלו בבית החולים למעלה מ-1,200 פצועים, אושפזו 127 חולים, בוצעו 54 ניתוחים והתקיימו 13 לידות.
רעידת האדמה בהאיטי: ב-12 בינואר 2010, זעזע רעש אדמה בעוצמה של 7.3 בסולם ריכטר את האיטי שבקריביים. מוקד הרעש נרשם כ-16 ק"מ מבירת המדינה פורט או-פרינס. אסון הטבע שפקד את המדינה הקטנה עצום, תשתיות רבות נהרסו ובמקום מאות אלפי הרוגים ופצועים, אשר כלואים תחת הריסות הבניינים שהתמוטטו. מדינות העולם החלו לשלוח סיוע הומניטארי למדינה וכך גם מדינת ישראל, אשר החליטה להוציא משלחת צבאית-ישראלית. פיקוד העורף הוא הגוף שהוביל את המשלחת מתוקף ניסיונו ויכולותיו בתחום.
ביום חמישי בלילה, אור ליום שישי (15 בינואר), המריאה להאיטי משלחת ובה גוף רפואה המונה 121 אנשי צוות רפואה, בראשות אל"ם ד"ר איציק קרייס. הצוות הרפואי כלל חובשים, אחיות, רוקחים, פרמדיקים, קציני ציוד רפואי, קציני בריאות הצבא אנשי סגל פארא-רפואי ורופאים מומחים בתחומים השונים. המשלחת לקחה עמה ציוד רפואי רב להקמת בית חולים שדה במקום ולטיפול בנפגעים הרבים במדינה. בשעות הערב של שישי נחתה המשלחת הרפואית בהאיטי והקימה בתוך שעות ספורות את בית החולים. בית החולים היה באותו הזמן בית החולים הגדול ביותר ששירת את נפגעי האסון ומוקם סמוך מאוד לאזור האסון. כבר ביום שבת אחר הצהריים החל בית החולים לקלוט פצועים רבים. בבית החולים טופלו עשרות פצועים, חלקם פצועים באורח בינוני עד קשה, וביניהם ילדים רבים. הצוות הרפואי ביצע למעלה משלושים ניתוחים, חלקם מצילי חיים, ויילד שני תינוקות בריאים.
רעידת האדמה בסנדאי: ב-11 במרץ 2011, זעזע רעש אדמה בעוצמה של 8.9 בסולם ריכטר את יפן. גלי צונאמי בגובה 15 מטרים שטפו את היבשה וסחפו כל אשר נקרה בדרכם; עשרות אלפי בני אדם נהרגו או הוגדרו כנעדרים ומאות אלפים נותרו בלא קורת גג. במוצאי שבת, 19 במרץ, המריא כוח חלוץ רפואי מקצועי, בפיקודו של מר"פ העורף, אל"ם ד"ר אריאל בר, ובהשתתפותו של רע"ן טראומה במקרפ"ר, סא"ל ד"ר אלון גלזברג, על מנת לאמוד מקרוב את הצורך בסיוע רפואי ולהכין את קליטתה של משלחת הסיוע, במידת הצורך. על פי תמונת המצב שהתקבלה, הוחלט כי צה"ל, באמצעות פקע"ר וחיל הרפואה, ובסיוע משרד הביטחון, משרד החוץ, אט"ל, חיל האוויר וגורמים נוספים, ישגר משלחת רפואית לעיר מניאמיסנריקו שבמחוז מיאגי בצפון מזרח יפן, אשר תספק לתושבי האזור שירותי רפואת שיגרה, בדגש על רפואת מומחים.
ב-26 במרץ, המריאה ליפן משלחת צה"ל בראשותו של תא"ל במיל' שלום בן אריה מפקע"ר ואל"ם ד"ר אופיר כהן-מרום כמפקד הכוח הרפואי. הגוף הרפואי כלל 30 אנשי סגל רפואי, מהם 14 רופאים (במקצועות: משפחה, פנימית, אורתופדיה, כירורגיה, אורולוגיה, רדיולוגיה, אף אוזן גרון, עיניים, ילדים, נשים ומחלות זיהומיות), 7 אחיות ו-9 אנשי צוות פרא-רפואיים (טכנאי רנטגן, עובדי מעבדה, אנשי מחשוב רפואי, אנשי לוגיסטיקה רפואית ועוד). תוך שעות ספורות מהגעתה של המשלחת ליעדה הוקם מרכז רפואי מתקדם, אשר שירת את אנשי האזור במהלך 12 ימי שהות המשלחת ביפן. הסגל הרפואי טיפל בכ-220 איש, מרביתם בתוך המרכז הרפואי וחלקם במסגרת "ביקורי בית" בכפרים בסביבה.
I Want Tomorrow
I Want Tomorrow הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, מתוך אלבום הבכורה שלה, Enya. השיר יצא לאור ב-9 במרץ 1987, על ידי חברות התקליטים רפרייז רקורדס ו-EMI, כסינגל המוביל מתוך האלבום וכסינגל הבכורה שלה. הבי-סייד שלו מורכב מ-"The Celts", "To Go Beyond (I)" ו-"To Go Beyond (II)".
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי, ולמקום השלישי במצעד הסינגלים הצרפתי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אניה ורומא ראיין והופק על ידי ניקי ראיין, בדומה לסינגל "" ולסינגלים נוספים שהוציאה במהלך הקריירה שלה. "Boadicea" שפירושו מנצח הוא התייחסות למלכת בודיקיאה משבט איקני הבריטי-קלטי במזרח אנגליה שהובילה התנגדות נגד הכוחות הכובשים של האימפריה הרומית בשנת 60 לספירה, אך הובסה והרעילה את עצמה לאחר מכן. מכיוון שכבר נכתב שיר עליה ראיין רצה לשנות את המילים של השיר ולקרוא לו בשם "I Want Tomorrow" אשר דובר בה על הרעיון של להיות שומר סף על ידי בודיקיאה. בחוברת של האלבום השיר תואר כ"מחשבות על ההווה" ומחשבות שמהדהדות מהעבר.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-15 מיליון השמעות.
איך מסמנים אהבה
איך מסמנים אהבה (באנגלית: The Sign For Love) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2017 שבוים על ידי אל-עד כהן ואיריס בן משה, שגם צילמו את הסרט ביחד עם אביגיל שפרבר. כהן כתב את התסריט וערך את התחקיר ובן משה ערכה. זה הסרט הראשון בישראל שנעשה על ידי במאי חירש. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל דוקאביב, בו זכה בפרס חביב הקהל.
הפקה
הסרט הופק על ידי נתי אדלר; הוא יצא בתמיכת HOT8 והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
רן אייזנברג
רן (רני) אייזנברג (נולד ב-1947) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל חברות אופטיבייס, אלביט מערכות ראייה, מיקרוסנס, ו-Wavion. שירת כקצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, כראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר.
ביוגרפיה
אייזנברג למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ב-1965 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחיל התותחנים. בפרוץ מלחמת ששת הימים שירת כמדריך בקורס קציני תותחנים, הוא צורף לחטיבת גולני כקצין תצפית קדמי והשתתף בלחימה בגזרת רמת הגולן והחרמון. במהלך הקרבות נפצע מפגיעת רסיסי פגז ברגלו אושפז ועבר ניתוחים. לאחר שחרורו למד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון ועבד בתעשייה האווירית. לאחר מכן יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם התמחות במערכות מידע. במהלך הלימודים פרצה מלחמת יום הכיפורים, אייזנברג חזר לישראל והצטרף ליחידת התותחנים שלו בלחימה. לאחר סיום התואר השני התנדב לקורס טיס, אותו סיים במרץ 1977 בהצטיינות במגמת קרב. הוא שירת כטייס F-4 פנטום ("קורנס") בטייסת 201 וסמ"ט ב' בטייסת. ב-1981 עבר הסבה למטוסי F-15 והשתתף בקרבות במלחמת לבנון הראשונה. בנובמבר 1982 מונה לסמ"ט א' בטייסת ובינואר 1984 לסמ"ט א' בטייסת "קורנס". במרץ 1986 מונה למפקד טייסת 119 ולאחר מכן פיקד על טייסת 106. ב-1990 מונה לראש מחלקת המבצעים של החיל וכיהן בתפקיד זה עד 1992 כולל במהלך מלחמת המפרץ. הוא פרש משירות הקבע ובשירות המילואים המשיך לשרת כטייס קרב עד 1997. בעקבות אסון צאלים ב' מונה לחבר בוועדת החקירה לבחינת האירועים.
לאחר שחרורו כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשיית ההיי-טק הישראלית. שימש סמנכ"ל בחברת אלביט, ב-1994 מונה למנכ"ל חברת אופטיבייס וכיהן גם כיו"ר החברה משנת 2000. ב-2001 מונה למנכ"ל חברת מיקרוסנס, ב-2004 עד 2006 כיהן כמנכ"ל חברת Wavion. ב-2009 מונה למנכ"ל אלביט מערכות ראייה וכיהן בתפקיד במשך כשנה.
בולי מדינת ישראל - שנת 1963
בשנת 1963 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 26 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 11.35 ל"י.
שיטת הדפוס
בשנת 1963 הודפסו חמש סדרות בשיטת "שקע", וארבע סדרות הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים
מרבית הבולים של שנת 1963 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. אליעזר ויסהוף ו-ז'אן דוד הצטרפו לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים.
בולים מן המניין
בשנת 1963 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש, והדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מזלות שהונפקו בשנת 1961.
כמקובל, חידש הדואר את מלאי הבולים מסדרה זו שאזלו בבתי הדואר, והדפיס מהם כמות נוספת במהלך שנת 1963:
בולי דואר אוויר
בשנת 1963, בארבעה מועדים שונים במהלך השנה, הונפקה הסדרה הרביעית של בולי דואר אוויר בישראל. בולים אלו נועדו להחליף את הסדרה הקודמת שהונפקה החל משנת 1960 ועסקה בנושא נוף.
הבולים עוצבו בידי מרים קרולי.
הסדרה החדשה הציגה את ציפורי ישראל. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הבולים האלו הודפסו במועדים הבאים (לפני תאריך ההנפקה):
הדפסות נוספות של בולי הסדרה הזו בוצעו בשנת 1965 ובשנת 1967.
יום העצמאות
הבולים עוצבו בידי צבי נרקיס. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מועדים לשמחה
הבולים עוצבו בידי ז'אן דוד. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
דגי ים סוף
הבולים עוצבו בידי מקסים וגבריאל שמיר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
חומה ומגדל
הבולים עוצבו בידי פאול קור. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הלבנון - הדפוס העברי
הבול עוצב בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הקץ לרעב
הבול עוצב בידי אשר קלדרון. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
א/ק שלום
הבול עוצב בידי צילה מנוסי ו-חוה אורנן. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
אלכסנדר זרחין
אלכסנדר זרחין (1897–1988) היה מהנדס וממציא ישראלי. זרחין המציא פיתוחים רבים בכימיה ובפיזיקה, עליהם הוציא פטנטים.
חייו
אלכסנדר זרחין נולד באוקראינה, וגדל בבית ציוני, מלא תורה. בבגרותו למד הנדסה בלנינגרד ולאחר לימודיו התעסק בפיתוח המצאות. את אחת ההמצאות כינה ל.צ.ל.א (=למען ציון לא אחשה). הוא נאסר על ידי השלטונות בעוון ציונות ונדון בשנת 1934 לחמש שנות מאסר. במלחמת העולם השנייה לחם בשורות הצבא הסובייטי כנגד הנאצים. בתום המלחמה מצא עצמו בגרמניה המערבית, וממנה עלה לארץ ישראל בקיץ 1947. בבואו לארץ ישראל ניסה לקדם שלוש המצאות שהגה עוד ברוסיה: זרחין ניסה רבות לקדם את המצאותיו בישראל אך העלה חרס בידו, עד שבקיץ 1954 ציין דו"ח של המכון להנדסה של אוניברסיטת קליפורניה שהמצאתו עדיפה על שיטות התפלה אחרות. זרחין שלח את הדו"ח לדוד בן-גוריון שביקש ממשרד הפיתוח לקדם את יישום המצאתו של זרחין. בסוף 1955 מונה זרחין ליועץ של משרד הפיתוח ובקיץ 1956 נחתם איתו חוזה להקמת מתקן ליישום המצאתו להתפלת מים. גם המצאתו להפקת נפט מביטומן נבחנה על ידי משרד הפיתוח.
בשנת 1956 יצא זרחין בביקורת כלפי ממשלת ישראל והמועצה המדעית על שאינם מקדמים את המצאותיו. ד"ר צבי תבור השיב לביקורת באומרו שהיה צורך לבחון אם אכן ההמצאה הייתה כלכלית כדי להימנע מבזבוז כספי ציבור.
בשנת 1961 הוקמה על ידי ממשלת ישראל בשותפות עם חברה אמריקאית ואלכסנדר זרחין "חברת מתקנים להתפלה (מפתחי תהליך זרחין) בע"מ" אשר בשנת 1965 הפכה לחברה ששמה "הנדסת התפלה לישראל (תהליך זרחין) בע"מ" וברבות הימים לחברת איי.די.אי טכנולוגיות שבבעלות קבוצת דלק. מתקן נסיוני הוקם בחוף תל ברוך ואבן פינה למתקן התפלה ראשון על פי שיטת זרחין הונחה במרץ 1961 באילת. בתחילת 1964 הופעל המתקן באופן חלקי ואז התברר שהמים שהוא מייצר יקרים והשיטה אינה כלכלית. זרחין טען שהסיבה לכך היא שלא בנו את המתקן על פי הוראותיו ודרש חצי מיליון לירות למימוש מתקן בקנה מידה מסחרי שיוקם על פי הוראותיו. העניין עורר פולמוס בציבור בישראל והיה אף מי שהקים מגבית לגיוס חצי מיליון לירות לצורך מימוש תוכניותיו של זרחין. ביוני 1964 הוחל בהזרמת מים מהמתקן של זרחין לתושבי אילת.
זרחין תבע את מדינת ישראל בדרישה לתמלוגים על כל מתקני ההתפלה שהוקמו בישראל, ללא קשר לשיטה בה פעלו, בהתאם לנוסח החוזה שהיה לו עם מדינת ישראל. תביעתו זו נתקבלה בבית המשפט המחוזי, אולם בערעור בבית המשפט העליון נקבע שיש לפרש את החוזה בהתאם לשרשרת ההסכמים בין מדינת ישראל וזרחין, מהם ברור כי הכוונה הייתה רק למתקנים על פי שיטת ההקפאה. הפרקליטות סירבה לשלם לזרחין תמלוגים אפילו על המתקן באילת שלטענתם היה נסיוני, אולם בית המשפט העליון לא קיבל טענה זאת והעניק לזרחין תמלוגים על המתקן באילת.
המתקן באילת פעל במשך כשלוש שנים אך נסגר בגלל חוסר הצדקה כלכלית להפעלתו. בשנת 1970 הקימו שאול אייזנברג ויעקב נמרודי חברה להקמת מתקני התפלה בשיטת זרחין באיראן.
תרומתו הגדולה של זרחין הייתה בהבאת הרעיון של התפלת מי ים לדיון מעשי. בחברת IDE ניצלו את שיטת זרחין לפיתוח מכונות לייצור שלג המשמשות לקירור מכרות עמוקים, יצור שלג למשטחי סקי, לאגירת אנרגיה ולחימום בשיטת משאבת חום.
לאחר מותו, נקראו על שמו רחובות ברעננה ובבאר שבע.
I Created Disco
I Created Disco (בעברית: אני יצרתי דיסקו) הוא אלבום אולפן הבכורה של המוזיקאי הסקוטי קלווין האריס, שפורסם ב-15 ביוני 2007 על ידי קולומביה רקורדס. לאלבום קדמו הסינגלים "Acceptable in the 80s" ו "The Girls", אשר הגיעו למקומות העשירי והשלישי במצעד הסינגלים הבריטי בהתאמה. האלבום הוצג לראשונה במצעד האלבומים הבריטי כאשר הוא במקום השמיני ונמכרו 16,121 מעותקיו בשבועו הראשון. ב-23 במאי 2008, זכה האלבום בתואר זהב על ידי ה-BPI. עד לנובמבר 2014, נמכרו מעבר ל-223,800 עותקים של האלבום.
כתיבה והקלטה
הכתיבה וההקלטה של I Created Disco החלו בשנת 2006, כאשר האריס חזר אל עיר הולדתו של בדמפריס, סקוטלנד, לאחר שחי בלונדון במשך שנתיים. כל ההקלטה והפקת האלבום התרחש במחשב אמיגה בסקוונסר המוזיקלי OctaMED, בסטודיו הביתי של האריס, אשר נקרא Calvinharrisbeats Studio. כל 14 רצועות האלבום נכתבו, הופקו ובוצעו אך ורק על ידי האריס.
קידום
לקראת יציאת האלבום, פרסמה קולומביה 2 סינגלים, "Acceptable in the 80s" ו-"The Girls". עטיפת האלבום הייתה בשימוש גם כדי לקדם את הדור הרביעי של iPod Nano בצהוב.
סוג'ואו
סוּג'וֹאוּ (בסינית מפושטת: 苏州; בסינית מסורתית: 蘇州; בפין-יין: Sūzhōu; מילולית "עיר מחוז סוּ") היא נציבות עירונית במחוז ג'יאנגסו שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר ידועה בגשרי האבן, בפגודות ובגנים המתוכננים בקפידה שתרמו למעמדה כאתר תיירותי חשוב. מאז תקופת שושלת סונג (1279-960) הייתה סוג'ואו גם מרכז חשוב לתעשיית המשי בסין והיא שמרה על מעמדה זה עד היום. בשנת 2006 היה התוצר המקומי הגולמי לנפש 79,406 יואן (אז שווה ערך ל-10,087 דולר), המקום החמישי בין 659 הערים בסין. העיר מכונה "בירת המשי", ו"ונציה של המזרח הרחוק". על שם העיר קרוי "מכתש סוג'ואו" על כוכב הלכת מאדים. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 מספר התושבים הכולל בנציבות עמד על כ-12.7 מיליון תושבים, מתוכם כ-6.7 מיליון בשטח האורבני.
היסטוריה
סוג'ואו, ערש תרבות הוו, היא אחת הערים העתיקות באגן נהר היאנגצה. לפני 3,500 שנה, בתקופת שושלת שאנג המאוחרת, שכנו באזור שעתיד להיות העיר המודרנית סוג'ואו, שבטים מקומיים שכינו עצמם " גוֹאוּ ווּ".
בשנת 541 לפנה"ס בתקופת האביב והסתיו יסד המלך הֶאלוּ (闔閭/阖闾) ממדינת וו את "העיר הגדולה של הֶאלוּ", השם הקדום של סוג'ואו, כבירתו. בשנת 496 לפנה"ס נקבר הֶאלוּ ב"הוּצְ'יוֹ" (虎丘 – "גבעת הטיגריס").
בהגיע זמנה של שושלת צ'ין הייתה העיר ידועה כנפת ווּ. שְׂיָאנְג יוּ' (项羽) החל את המרד ההיסטורי שלו שתרם להפלת שושלת צ'ין בעיר זו בשנת 209 לפנה"ס.
בתקופת שושלת סְווֵי – ב-589 לספירה שונה שם העיר לסוג'ואו.
כאשר הושלמה התעלה הגדולה של סין הייתה סוג'ואו ממוקמת על נתיב סחר ראשי זה. במהלך ההיסטוריה של סין, הייתה סוג'ואו מרכז של תעשייה ומסחר על חופה הדרום-מזרחי של סין.
בשנת 825, בתקופת שושלת טאנג, בנה המשורר הדגול בָּאי ג'וּ'יִי (白居易) את תעלת שָׁאנְטָאנְג (המכונה "רחוב שָׁאנְטָאנְג" או山塘街) לחבר בין העיר להוּצְ'יוֹ עבור תיירים. בשנת 1035 יסד המשורר והסופר הנודע פָאן ג'ונְגְיֵן (范仲淹) את מקדש קונפוציוס ששימש כמקום בו נערכות הבחינות הקיסריות.
בפברואר 1130 בזז צבא שושלת ג'ין (1234-1115), שפלש מצפון, את העיר וטבח ביושביה. ב-1275 פלשו המונגולים ובתחילת תקופת שושלת מינג (1367) נהרסה העיר המלכותית (במרכז העיר המבוצרת).
בשנים שבאו אחר כך נהנתה העיר מתקופת שגשוג. רבים מהגנים הפרטיים המפורסמים נשתלו על ידי בני משפחות האצולה של שושלת מינג ושושלת צ'ינג. עם זאת, העיר חוותה אסון נוסף ב-1860 שעה שצבא טאיפינג כבש את העיר. בנובמבר 1863 כבש הצבא המנצח תמיד בפיקודו צ'ארלס גורדון את העיר מכוחות הטאיפינג.
בני דוידזון
בני דוידזון הוא רופא ישראלי מומחה בכירורגיה כללית, כירורגיה אונקולוגית, טראומה, רפואה תעופתית ורפואת צלילה. מכהן כמנהל מרכז רפואי אסף הרופא.
סוג'ואו
היסטוריה
המשבר הבא שהתחולל בעיר הייתה הפלישה היפנית ב-1937. רבים מהגנים נהרסו עד סוף המלחמה. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שוחזרו חלק מהגנים כדוגמת גְ'ווֹ-גֶ'נְג יְוֵּ'אן (גן האדמיניסטרטור העניו) ודונְג יְוֵּ'אן (הגן המזרחי).
בני דוידזון
ביוגרפיה
דוידזון סיים לימודי רפואה ב-1975 באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית והוא בעל תואר שני במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת תל אביב.
סוג'ואו
היסטוריה
ב-1981 הכריזה מועצת המדינה על עיר עתיקה זו כאחת מארבע ערים (יחד עם בייג'ינג, האנגג'ואו וגְווֵילִין) שבהן יש לתת עדיפות להגנה על המורשת ההיסטורית והתרבות, כמו גם הנוף הטבעי. המשאבים שקיבלה העיר יחד עם מיזמים כלכליים בפרברים הפכו אותה לאחת הערים המשגשגות ביותר בסין.
בני דוידזון
ביוגרפיה
שירת כרופא בחיל האוויר במשך 24 שנים, בין השאר כהיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669). השתלם ברפואת תעופה וחלל וב-ATLS, בוגר הקורס לרפואה תעופתית של צי ארצות הברית. שימש רופא בכיר במחלקה לכירורגיה כללית ג' במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. משמש יועץ רפואי ורופא תעופתי, בין השאר לחברת אל על.
סוג'ואו
היסטוריה
הגנים הקלסיים בסוג'ואו נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1997 וב-2000. ניתן לסייר באופן וירטואלי באתר אונסקו בגנים הקלסיים של סוג'ואו.
בני דוידזון
ביוגרפיה
משנת 2002 מכהן כמנהל מרכז רפואי אסף הרופא.
סוג'ואו
גאוגרפיה
הנציבות העירונית משתרעת על פני 9,102 קמ"ר בקצה הדרומי של מחוז ג'יאנגסו והיא גובלת בוושי ממערב, ב ו מצפון, במחוז העירוני שאנגחאי ממזרח ובמחוז ג'ג'יאנג מדרום. העיר סוג'ואו שוכנת בקרבה לשפך הנהר יאנגצה ועל גדות אגם טאי כ-191 ק"מ דרום-מזרחית לבירת המחוז נאנג'ינג והיא מהווה חלק מאזור.
ערי לוויין ומועצות
משום שסוג'ואו היא אחת הערים המצליחות בסין קיים יחס ישר בין התפתחותה לצמיחתן של ערי הלוויין שלה, בייחוד קונשאן, טאיצאנג, וג'אנגג'יאגאנג, שביחד יוצרים את אזור סוג'ואו רבתי. בשטח שבתחום השיפוט של סוג'ואו קמו חברות הייטק רבות.
כנציבות עירונית יש לסוג'ואו סמכות שיפוטית על:
תחבורה
סוג'ואו שוכנת על קו הרכבת המכונה "מסילת גִ'ינְגהו" המקשרת בין שאנגחאי לנאנג'ינג, עיר הבירה של הּמחוז. לשתי הערים יש רכבת מדי שעה. תחנת הרכבת של סוג'ואו היא אחת מתחנות הרכבת העמוסות ביותר בסין, ועוצרות בה 139 רכבות ביום. ברכבת T ניתן להגיע לשאנגחאי תוך 45 דקות ותוך שעה וחצי לנאנג'ינג. כבישים בינעירוניים ראשיים העוברים בעיר כוללים את "הדרך המהירה ג'יאנגסו-שאנגחאי", "הדרך המהירה פלג היאנגצה" ו"הדרך המהירה סוג'או-ג'יאשינג-האנגג'ואו". בשנת 2005 הושלם כביש הטבעת החיצונית של סוג'ואו כשהוא מחבר את ערי הלוויין טָאִיצָאנְג, קוּנְשָׁאן ו צָ'אנְגְשׁוּ.
לערים גָ'אנְגְגְ'יָאגָאנְג, צָ'אנְגְשׁוּ, לוּגְ'ה ולְיוֹגְ'יָה ניתן להגיע מסוג'ואו באמצעות תחבורה ימית.
למרות שיש בקרבת סוג'ואו שני נמלי תעופה, "נמל תעופה ווּשִׂי שְׁווֹפָאנְג" ו"נמל תעופה גוָאנְגפֿוּ", המשמשים כנמלי תעופה עירוניים, ולמרות שמועצת המדינה אישרה ב-2003 בניית שדה תעופה שישרת את סוג'ואו באופן בלעדי, משמשים עדיין "שדה התעופה הבינלאומי הונגצ'יאו של שאנגחאי" ו"שדה התעופה הבינלאומי פודונג של שאנגחאי" לצורך טיסות מסוג'ואו.
חינוך
מוסדות חינוך ציבוריים בהם יש תוכניות מלאות לקבלת תואר בוגר אוניברסיטה: מוסדות חינוך בהם יש תוכניות לקבלת תארים מתקדמים:
שארל אדואר גיום
שארל אדואר גיום (בצרפתית: Charles Édouard Guillaume; 15 בפברואר 1861 – 13 במאי 1938) היה פיזיקאי צרפתי-שווייצרי אשר זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1920, בהוקרה על תרומתו למדידות מדויקות בפיזיקה על ידי גילוי אנומליות בסגסוגות פלדת ניקל. ידוע בזכות גילויו את סגסוגות פלדת הניקל, להן קרא אינבר ואלינבר.
קורות חייו
גיום נולד בעיר פלורייה שבשווייץ, למשפחה שנמלטה ללונדון מצרפת בתקופת המהפכה, ולאחר מכן התיישבה בשווייץ. את חינוכו המוקדם עשה בנשאטל ולאחר מכן החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך, שם סיים את הדוקטורט. הוא שירת זמן קצר כקצין בצבא בטרם הצטרף ללשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות, שם החל לעבוד כעוזר ב-1883. בשנת 1902 מונה למנהל זוטר. מ-1915 ועד לפרישתו ב-1936 שימש כמנהל המוסד.
גיום נישא ב-1888 ונולדו לו שלושה ילדים.
עבודתו
בזמן שירותו הצבאי הקצר בחיל התותחנים, למד גיום מכניקה ובליסטיקה, אך מחקריו הראשונים בלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות היו בתחום התרמומטריה. הוא ביצע ניסויים חשובים בתיקונים לתרמומטרים מבוססי כספית והיה זה שכייל במדויק את מדי הטמפרטורה בהם נעשה שימוש בלשכה. כן עסק במחקרים על ההתרחבות התרמית של התקנים עבור אורך ועסק בקביעת התקנים וההגדרות החדשות שנעשו ב-1889 ליחידות המטר (כמרחק בין שני פסים על מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום) והקילוגרם (מסתו של מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום).
מחקריו של גיום על סגסוגות ניקל-ברזל הובילו למחקר שיטתי של סדרה שלמה של סגסוגות וגילוי האינבר, האלינבר וסגסוגות נוספות, בהן נעשה שימוש נרחב לבניית מכשירים למטרות מדידה בתחום הגאודזיה, אסטרונומיה (שעונים) וכרונומטרים. הוא כתב מאמרים רבים שפורסמו על ידי הלשכה.
גיום עבד עם כריסטיאן בירקלנד במצפה הכוכבים בפריז, שם ביצע מספר ניסויים במדידות תרמוסטטיות והיה לראשון שקבע את הטמפרטורה של החלל החיצון.
גיום זכה באות לגיון הכבוד ותואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטאות בז'נבה, פריז ונשאטל. כיהן כנשיא החברה הצרפתית לפיזיקה.
סדרת מיינור
סדרת מיינור (באנגלית: Minor suit) במשחק הברידג' היא אחת משתי סדרות קלפים ו. השם מיינור נובע מכך שסדרות אלה חשובות פחות מסדרות מייג'ור.
ברון סטרוקר
ברון וולפגנג פון סטרוקר (באנגלית: Baron Wolfgang von Strucker) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Sgt. Fury and His Howling Commandos #5 מינואר 1964, והיא נוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
פון סטרוקר הוא קצין נאצי לשעבר, המשמש כאחד ממנהיגי ארגון הטרור הידרה ואויבם המושבע של סוכנות הביון S.H.I.E.L.D ושל קבוצת האוונג'רס. עיקר מעייניו הוא סיכול ביטחונה של ארצות הברית ושל העולם החופשי. עבר שינוי גנטי כדי להיראות מבחינה פיזית כחסר גיל. נדמה היה שנהרג בעבר, אך הוא חזר לתחייה פעם אחר פעם כדי לרדוף את העולם לצורך שליטה עולמית וביצוע רצח עם.
את דמותו של ברון סטרוקר בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: חייל החורף" ו"הנוקמים: עידן אולטרון" גילם השחקן תומאס קרצ'מן.
ביוגרפיה בדיונית
ברון פון סטרוקר נולד בסוף המאה ה-19 למשפחה פרוסית אמידה שעברה לטירת סטרוקר בבוואריה בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה. וולפגנג היה אלוף היידלברג בסיף, וצולק רבות בפניו. הוא נלחם לצד גרמניה במלחמת העולם הראשונה, כאשר בתקופה זו הוא נתקל לראשונה ביהלומי "הנסיכה הרגעית", אשר לפי הגורל הופיעה ונעלמה בנקודות קבועות בזמן. למשך העידנים הבאים, וולפגנג שם לעצמו מטרה להשיג לרשותו את היהלומים.
כאשר כוחו של אדולף היטלר התעצם בגרמניה של שנת 1933, ברון סטרוקר הצטרף למפלגה הנאצית והפך לידוע לשמצה בשנים הבאות. בשנת 1936 הוא כרת ברית עם המנטליסט המצרי אמאל פארוק, דמותו הסודית של מלך הצללים, מתוך מאמץ להכתים את השושלת המלכותית של אנגליה ולהכתיר מלך חדש שיענה למפלגה הנאצית. תוכניתם הזדונית סוכלה בידי הסוכן הקנדי לוגאן, וחבריה הנוסעים בזמן של קבוצת אקסקליבר, קיטי פרייד ורייצ'ל סאמרס.
בשנת 1937, סטרוקר שימש כסוכן ביון גרמני ונשלח לארצות הברית כדי להתנקש בחייו של סנאטור, אך מאמציו סוכלו בידי השודד השכיר דומיניק פורצ'ון.
מלחמת העולם השנייה
כשמלחמת העולם השנייה החלה, פון סטרוקר מונה למפקד להק בטייסת ראש-מוות בידי היטלר, ובשנת 1941 נשלח למדריפור לעזור לכת הנינג'ה היד לשנות את נטשה רומנובה הצעירה למתנקשת בכירה שלהם, אך הוא נעצר בידי לוגאן (לפני שרכש את שלד האדמנטיום שיהפוך אותו לוולברין) וקפטן אמריקה. מאוחר יותר באותה שנה, פון סטרוקר פלש ללטבריה בחיפושו אחר סטורם-פנגר ("תופס הסערות") שיעניק לו שליטה על אנרגיה קוסמית. המתקן נהרס בידי קבוצת אקס פורס הנוסעים בזמן.
אחרי שארצות הברית התערבה במלחמה, יחידת הקומנדו המייללים הפכה לקוץ מתמיד בגבם של הנאצים, והיטלר פנה לפון סטרוקר והורה לו להשפיל בפומבי את מפקד היחידה, ניק פיורי. פון סטרוקר קרא לפיורי לדו-קרב על אי נורסהייבן, וזה האחרון הפר פקודות ופגש אותו באי כדי לספק את תאוותו. לפני הקרב, פון סטרוקר הציע לפיורי הרמת כוסית, וסימם בחשאי את כוסו. כשהשניים נלחמו בחרבות, פון סטרוקר הופתע לגלות שלמרות מיומנותו בסיף והשפעת הסם, פיורי היה יריב עיקש. לבסוף, פיורי נכנע להשפעת הסם. פון סטרוקר דאג לצלם את האירוע ושלח את התיעוד לגרמניה לצורכי תעמולה ולהרוס את המוניטין של פיורי.
היטלר דרש שפון סטרוקר ילכוד את הקומנדו המייללים כדי שיוצאו להורג בברלין. פון סטרוקר אסף את חוליית בליצקריג, שכוחה היה שווה לחברי הקומנדו המייללים, אך אלה האחרונים הביסו אותם בכל ניסיון שלהם. סטרוקר גם הוביל את חוליית בליצקריג לאנגליה כדי להתנקש בחייו של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל ובפילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי, אך מאמציהם סוכלו בידי קבוצת הפולשים.
בזמן שנפש בברלין, פון סטרוקר היה עד להתקפתו של תור האסגרדי על השגרירות, שלאחריו עקב אחרי איש פצוע לעבר שער במרחבי החלל. פון סטרוקר מבין שנסע בזמן לעתיד הרחוק, וגנב ספרי היסטוריה שעוסקים בסוף מלחמת העולם השנייה. הוא נתקל ביוצרה של מכונת הזמן, דוקטור דום, שאיפשר לו לחזור לעבר, כשהוא לא האמין שפון סטרוקר יוכל לנצח במלחמה בעזרת הידע שצבר.
היטלר מאס בכישלונות של פון סטרוקר ופקד עליו לעצור את תנועת המרד בעיירה הצרפתית שרבו, ואם לא יצליח אז להשמידה עד חורבות. פון סטרוקר אסף את חברי המרד מתוך מטרה לשלוח אותם למחנות ריכוז וכדי להימנע מהשמדת העיירה, אך יחידת הקומנדו המייללים של פיורי הסיטו את רכבת המשא ממסלולה ושחררו את השבויים. היטלר דרש שפון סטרוקר ישמיד את העיירה. בעודו מניח את מטעני הנפץ, פון סטרוקר התעמת פנים מול פנים עם ניק פיורי, שהניח מטען נפץ משלו שהיה חזק דיו להרוג את פון סטרוקר. כאשר השניים היו מצויים בשוויון כוחות, פון סטרוקר הסכים לעזור לתושבי העיירה להתפנות כדי שהוא ופיורי יוכלו להמשיך להילחם. כשהפינוי הושלם, פון סטרוקר ופיורי נלחמו בעוד העיירה הושמדה מסביבם, ופיורי הובס בדו-קרב. בכך שעזר בפינוי העיירה שרבו, היטלר הורה על מותו של פון סטרוקר בידי הגסטפו.