cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספין (פיזיקה)
היסטוריה
בשנת 1940 פאולי הוכיח את "משפט הספין-סטטיסטיקה", הקובע כי לפרמיונים יש ספין חצי-שלם ולבוזונים יש ספין שלם. לספין אין אנלוגיה במכניקה קלאסית: שלא כמו עצמים "מסתובבים" רגילים בהם מוגדר התנע הזוויתי מפיזור החומר וסיבובו סביב ציר, "תנע זוויתי ספיני" אינו קשור למסה מסתובבת.
הגדרת אופרטור הספין
במכניקת הקוונטים, כל גודל מדיד מיוצג על ידי אופרטור הרמיטי. כיוון שהספין הוא גודל וקטורי, מדידה שלו דורשת מדידה של שלשת רכיבים, ולכן הוא מוגדר על ידי שלשת אופרטורים (ההיטלים של הספין על שלושה צירים מאונכים זה לזה). בנוסף, מקובל להגדיר בעזרת שלשה זו את האופרטור.
יחסי החילוף בין רכיבי הספין נתונים (בעזרת סימן לוי-צ'יוויטה, εijk): (הם היוצרים של אלגברת לי SO(3)), ומהם נובע גם יחס החילוף:
כאשר יש להמילטוניאן סימטריה לסיבובים, נהוג ללכסן אותו עם המצבים העצמיים של S^2 ושל S_z, ומתקיימות משוואות הערכים העצמיים הבאות: משוואות אלו זהות (עד כדי החלפת L ב-S) למשוואות הערכים העצמיים של אופרטורי התנע הזוויתי המסילתי, ולכן גם במקרה זה מתקבלים שני מספרים קוונטיים טובים לבסיס המצבים העצמיים, כמתואר לעיל:
לאור זאת, הסימון המקובל למצבי הבסיס הוא.
תיאור מתמטי של ספין חצי
המקרה הפשוט ביותר של ספין שאינו טריוויאלי הוא חלקיק עם ספין חצי,. מרחב הילברט של מצבי החלקיק הוא מממד 2. מכך נובע ישירות שניתן להציג אותו כוקטור ב-. לכן מערכת הספין היא מערכת שני מצבים.
בסיס המצבים העצמיים המקובל (על פי S_z), הוא זוג המצבים המכונים "מעלה" ו"מטה":
בהתאם להצגה של מצבי ספין חצי כווקטורים מממד 2, ניתן להציג גם את אופרטורי הספין במכניקת הקוונטים כמטריצות: כאמור, S_z מקיים: אופרטורי הסולם, מקיימים: ומתוך כך מתקבלות מטריצות מתכונתיות למטריצות פאולי: לכן,
ניתן לתאר כל חלקיק בעל ספין חצי על ידי ספינורים, בעזרת מקדמיים כלליים המשמשים לתיאור מצב קוונטי בבסיס המתאים:
הכללה לספינים מממד גבוה יותר
מטריצות פאולי מתאימות לתיאור אופרטורי ספין חצי, שהבסיס שלו הוא מממד 2. עבור ספין גדול יותר, יש צורך במטריצות שמסוגלות לפעול על בסיס מממד 2s+1: כמו במקרה של ספין חצי, ניתן למצוא את המטריצה המייצגת את האופרטור S_z ישירות מתוך משוואת הערכים העצמיים שלו. כדי למצוא את האופרטורים האחרים צריך לייצג בצורה מטריציונית את אופרטורי הסולם, מתוך המשוואות המגדירות את פעולתם על המצבים העצמיים של Sz, ולהשתמש בעובדה שמתקיים:
למשל, עבור s=1, מתקבל:
סיימון
סיימון (Simon) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שנגזר מהשם שמעון. {{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
המאה ה-18
המאה ה־18 (המאה השמונה־עשרה) היא תקופת זמן שהחלה בשנת 1701 והסתיימה בשנת 1800.
המאה ה־18 עמדה בסימן "האבסולוטיזם הנאור", ובמהלכה התרחשו שינויים ותהליכים שהולידו את מדינת הלאום המודרנית. האבסולוטיזם הצרפתי הביא למרידות איכרים מרובות, אשר זעזעו באופן חסר תקדים את יסודותיה של המערכת הפיאודלית שעל פיה התנהלו החברה והכלכלה האירופית יותר מאלף שנים. עידן האורות (הנאורות) הגיע בתקופה זו לשיאו, ואיים על מקומה של ההגמוניה המסורתית של התאולוגיה. המעצמות האירופיות הבולטות באותה תקופה היו אוסטריה, האימפריה הבריטית, פרוסיה, צרפת והאימפריה הרוסית; כשעלייתן של מדינות כמו אוסטריה, פרוסיה ורוסיה ערערה את מאזן הכוחות המסורתי במערב אירופה, ויצרה תחרות חדשה מול צרפת, אנגליה וספרד.
במהלך המאה, התרחשה עלייתם של מרכזים חילוניים תרבותיים חדשים בפריז ובווינה, שהקרינו על היבשת כולה. מבחינה אסתטית ואמנותית, המאה ה־18 מסמלת את ראשית ההשפעתן של התרבות, האמנות, והמוזיקה האירופית על שאר העולם. עידן מוזיקת הבארוק ועידן המוזיקה הקלאסית בולטים באותה העת, וזרמי האמנות המקובלים הם הבארוק, הרוקוקו והנאו־קלאסיציזם. לקראת סוף המאה עלה הרומנטיציזם כתנועה תרבותית מגובשת.
קולוניאליזם
במאה זו הואץ תהליך הקולוניאליזם העולמי עם הצטרפותם המשמעותית של האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית למגמה העולמית שהחלה במאות הקודמות עם הספרדים, הפורטוגזים וההולנדים. הקולוניאליזם התחזק במיוחד בסוף המאה, בעקבות המהפכה התעשייתית שהגבירה מחד את החשיבות בסחר העולמי ומאידך אפשרה את זמינותן של טכנולוגיות המגבירות את יכולתן של אימפריות להילחם ולשלוט על גבי שטחים ממרחק רב.
אמריקה הצפונית
בראשית המאה החזיקו האימפריה הבריטית, הצרפתית והספרדית בקולוניות באמריקה הצפונית. בשנת 1763, כאשר נחתם חוזה פריז שסיים את מלחמת שבע השנים, נאלצה צרפת לנטוש את הקולוניות שלה באמריקה הצפונית, ועל השטח השתלטו הבריטים והספרדים שהרחיבו את שטחן ושלטו כל אחת על כשליש מאמריקה הצפונית. לאחר עזיבתם של הספרדים, המשיכו הבריטים להרחיב את שטחיהם ביבשת, אולם מגמה זו נקטעה עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שהתחוללה בשנים 1775–1783. במהלך המאה, על רקע ראשיתה של המהפכה התעשייתית, התגברו הפרשי הכוחות בין העמים הילידים האמריקאים לבין המעצמות האירופאיות, ועד סוף המאה שלטו הבריטים, הספרדים, ארצות הברית, והאימפריה הרוסית, על מרבית אמריקה הצפונית.
אמריקה הדרומית
לאורך המאה השלימו הספרדים והפורטוגזים את חלוקת היבשת ביניהם ברוח מתווה חוזה סרגוסה.
תחום הרפואה
המאה ה־18 הייתה נקודת מפנה ברפואה, מבחינת היכולת ליישם בקנה מידה רחב, ולו באופן ראשוני, תגליות חשובות שהתגלו קודם לכן.
לאורך המאה תחומים של רפואה מונעת, כמו בריאות הציבור והיגיינה, זכו לראשונה במאה זו לתשומת לב רצינית. לראשונה החלו להישמר נתונים סטטיסטיים שקשורים בבריאות הציבור, והחלה התייחסות בחקיקה לנושא של מניעת מחלות.
המצאות שונות בתחום הרפואה, דוגמת המלקחיים הרפואיים שמתאימים ללידה, השתכללו בהדרגה לאורך המאה וסייעו להציל חיי אדם רבים.
נקודות ציון בולטות:
תרבות פופולרית
תקופה זו היא ראשיתה של נקודת מפנה בחשיבותה העולם של אמנות ותרבות מערבית, מבחינת השפעתה על תרבויות ואמנויות ברחבי העולם. בתקופה זו, למשל, כבר בלטה השפעת אמנות מערבית על הציור המוגולי, והשפעות שונות על אמנות ארצות האסלאם בעיקר בעקבות השפעה משמעותית שספגו בירות תרבות מרכזיות דוגמת איסטנבול. עם זאת, ההשפעה במאה זו עדיין התמקדה בעיקר בתחומים או באזורים ספציפיים.
פרוזה והגות
בתקופה זו הגיעה לשיאה הגות תקופת הנאורות, ונכתבו בתקופה זו כתבי הגות שהשפיעו על התפתחות החברה המערבית המודרנית. לדוגמה, ספרו של ז'אן ז'אק רוסו, "האמנה החברתית", סייע לעצב תפיסות שהפכו בהמשך לחלק ממבנה המערכת הדמוקרטית המודרנית.
פרוקטולוגיה
פרוקטולוגיה (Proctology; מיוונית: Proktos = "אחוריים" או "פי הטבעת", Logos = "תורה") היא ענף ברפואה העוסק בבעיות בחלחולת (רקטום), בפי הטבעת, במעי הגס וברצפת האגן.
רופא מומחה העוסק במקצוע זה מכונה פרוקטולוג. רוב הפרוקטולוגים הם כירורגים בהכשרתם, והתחום הכירורגי נקרא כירורגיה קולורקטלית. פרוקטולוגים עובדים לעיתים ביחד עם אורולוגים.
תחומי העיסוק
הפרעות פרוקטולוגיות כוללות:
טברטקו קאלה
טברטקו קאלה דרשלר (בקרואטית: Tvrtko Kale Dreshler; נולד ב-5 ביוני 1974 בזאגרב) הוא כדורגלן עבר קרואטי-ישראלי יהודי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן שוערים בהפועל ראשון לציון.
קריירה
בעונת, לאחר וויכוחים כספיים עם קבוצתו, עזב קאלה את מכבי תל אביב וחתם בבית"ר ירושלים לשתי עונות. בדצמבר 2007 קיבל קאלה, מדבריו של סוכנו עובד קראוס, הצעה מלאציו האיטלקית לחתום ל-3 עונות וחצי. קאלה אישר פנייה זו אך לאחר ישיבה בת 48 עם הנהלת בית"ר הוחלט שיישאר בבית"ר עד תום חוזהו בקבוצה.
בתחילת העונה בבית"ר ירושלים קאלה לא הרשים, עם שער שספג במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול פ.צ. קופנהגן. קאלה הואשם על ידי רבים בשער זה, שהדיח את בית"ר מליגת האלופות. במהלך העונה הוא הוכיח את עצמו והשתפר, ובעזרת אופיו הנוח הוא הפך לחביב הקהל הירושלמי. במשחק שמינית גמר גביע המדינה בעונת 2007/08 עצר קאלה מספר בעיטות עונשין שמנעו מבית"ר להיות מודחת מהגביע. בגמר הגביע, לאחר תיקו מאופס בתום 120 דקות, הדף קאלה שני פנדלים גורליים, ובכך עזר לזכייתה של בית"ר ירושלים בגביע. באותה עונה בית"ר זכתה גם באליפות הליגה, ובכך והקבוצה השלימה זכייה בדאבל הראשון בתולדותיה. בעונת המשיך קאלה בבית"ר וזכה איתה פעם נוספת בגביע המדינה.
בקיץ 2009 עבר קאלה להפועל באר שבע. ב-10 באפריל 2010 כבש בדקה האחרונה את שער הניצחון (2-3) מול הפועל עכו, לאחר שהצטרף להתקפה בבעיטת קרן. ב-6 ביוני 2010 עבר קאלה להפועל חיפה, במדיה שיחק ארבע שנים. ב-23 בינואר 2013 זכה עמה בגביע הטוטו לאחר שעצר פנדל לקראת הסיום.
ב-23 במאי 2014 חתם קאלה לעונה אחת בהפועל פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל, ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית.
ב-21 ביולי 2015 חתם קאלה לעונה אחת בעירוני קריית גת מהליגה הלאומית, שבתום העונה ירדה לליגה א'.
ב-19 ביוני 2016 הודיע קאלה על פרישה ממשחק פעיל בגיל 42. בסוף אותה שנה החל לשמש מאמן שוערים במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק.
במרץ 2017 מונה למאמן שוערים במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
ביולי 2018 מונה למאמן השוערים של הפועל כפר סבא.
חיים אישיים
קאלה נולד בזאגרב, אז ביוגוסלביה וכיום בירת קרואטיה. סבתו של קאלה מצד אימו היא יהודייה, ולכן על פי ההלכה הוא יהודי ב-12 באוקטובר 2010 התחתן קאלה עם בחירת לבו, רונית ביטון. ב-9 ביוני 2010 שינה קאלה את שמו ל"קאלה דרשלר". בתחילת שנת 2012 קאלה קיבל תעודת זהות ישראלית
לקאלה ישנה חגורה שחורה דאן 2 בקראטה, ספורט שעסק בו בילדותו.
פסגת סנט. ניקולס
פסגת סנט ניקולס או פסגת סנט ניקולאס (באנגלית: St. Nicholas Peak; מילולית: פסגת ניקולאוס הקדוש) היא פסגה בהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הפסגה ממוקמת על הגבול בין הפארק הלאומי באנף והפארק הלאומי יוהו.
גובהה של הפסגה 2,945 מטרים מעל פני הים.
להר צורת חרוט ומורדותיו תלולים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1916, על ידי ארתור או. וילר (ׂArthur O. Wheeler), שאמר שההר דומה לסנטה קלאוס (ניקולאוס הקדוש) בשל צורתו החרוטית (הדומה לכובע שעל פי המסורת הנוצרית לובש סנטה קלאוס).
טיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו: ג'י. מונרו ת'ורינגטון (J. Monroe Thorington), ו-פ. קאופמן (P. Kaufmann), בשנת 1930.
לקריאה נוספת
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 51
פורדיזם
פורדיזם הוא מונח שטבע אנטוניו גרמשי ככינוי גנאי למשטר הקורפורטיבי הקפיטליסטי בראשית המאה העשרים. גרמשי ביקש לתאר בביטוי "צורה אולטרה-מודרנית של ייצור ושל שיטות עבודה—כמו זו המוצעת על ידי המתקדמת ביותר מבין צורות העבודה האמריקניות, התעשייה של הנרי פורד". במפעל ייצור המכוניות היילנד פארק של פורד במדינת מישיגן הונהג ייצור על פי עקרון הסרט הנע, כשכל פועל עוסק בייצור חלק קטן מן המכונית.
מאפיינים
גרמשי טען כי הפורדיזם הוא השיטה שבאמצעותה מנסה הקפיטליזם להתמודד עם הנטייה האנדמית שלו, על–פי התאוריה המרקסיסטית, לנפילת שיעור הרווח. בכך ביקש גרמשי להסביר מדוע תורת הדלות הגוברת של מרקס לא התממשה ולא הביאה למהפכה הקומוניסטית במערב. לטענתו, מערכת הייצור הפורדיסטית פעלה תוך שילוב של כוח ושכנוע: לפועלים הוצע שכר עבודה ורמת חיים גבוהים יותר ועידוד לשמש קודם כל כצרכנים, ובתמורה היה עליהם לתפקד באופן מושלם כבורג צייתני בתוך מנגנון עבודה היררכי.
מודל הייצור הפורדיאני היה שלב במעבר מעבודת בעלי מלאכה לייצור המוני של מוצרים פשוטים, אחידים וזולים יחסית, כך שלקבוצה רחבה בהרבה של אנשים התאפשר לרוכשם. תרומתו העיקרית של פורד כאן הייתה הדגש על סטנדרטיזציה, עם מרכיבים סטנדרטיים, הליכי ייצור סטנדרטיים, דרישות מיומנות נמוכות וסטנדרטיות מפועלים ומוצר סטנדרטי. לצורך כך, פיתח פורד את פס הייצור הנע, שבו המפעיל ביצע בכל פעם משימה פשוטה אחת, החוזרת על עצמה, כשהרכיב עובר ממנו אל הפועל הבא. שיטה יעילה זו אפשרה להגדיל במידה ניכרת את פוריות העבודה של הפועלים והביאה לצניחה במחיר המכונית מ-780 דולר בשנת 1910 ל-360 דולר בשנת 1914, שנה אחרי הפעלת פס הייצור.
בגלל המונוטוניות והדרישה לריכוז מלא בעת העבודה, הייתה תחלופת העובדים במפעלי פורד גבוהה מאוד, דבר שגרם לו להפחית בארבעים אחוז את מספר שעות העבודה ולהגדיל את השכר לפועל פי עשרים וחמישה (השכר לפועל פשוט לפני כינון מפעלי פורד היה פחות מחצי דולר ליום).
המכונית מודל טי של פורד הייתה הדגם המוכר ביותר של שיטת העבודה הפורדיאנית, אך בשנות השלושים כבר הועם זוהרה של השיטה נוכח שיטות ייצור ושיווק עדיפות של מתחרתה הגדולה של פורד, ג'נרל מוטורס. תחת הנהגתו של אלפרד פ. סלואן אורגנה ג'נרל-מוטורס במבנה הפוך לזה של פורד: עם כמה סדרות מודלים, משברולט ועד קדילק, ומבנה מנהלי מבוזר יותר, שבו המחלקות השונות בחברה תפקדו במובנים רבים כחברות עצמאיות. על פס הייצור, עם זאת, התנהלו שתי החברות באופן דומה למדי.
היבטים תרבותיים של הפורדיזם בתקשורת
הפורדיזם כמערכת ייצור תעשייתית השפיעה גם על התפתחותם של אמצעי התקשורת. פורדיזם היה השיטה ההגמונית עד לסוף המאה העשרים לייצור תרבות באמצעות מוסדות תקשורת המונים. בתעשיית הטלוויזיה הקלאסית בעשורים הראשונים לקיומה היו קיימים במדינות רבות מספר מוגבל של ערוצים לאומיים, בעלי תכנים דומים זה לזה. תכנים אלו כללו בידור ושידורי חדשות. בעלי התוכן והערוצים היו אלו שקבעו את לוח השידורים ואת תוכן השידורים ללא צורך להתחשב באופן מהותי בהעדפות הקהל. ייצור תרבות פוסט פורדיסטי החל בטלוויזיה בשנות השמונים, כאשר פותחו טכנולוגיות שידור חדשות רב-ערוציות כמו שידור בכבלים ובלוויין. אמצעי הפצה אלו אפשרו את הפעלתם של ערוצים שונים, ששידרו תכנים מגוונים יותר לקהלים צרים יותר.
רמון סשנס
רמון סשנס (באנגלית: Ramon Sessions; נולד ב-11 באפריל 1986 במירטל ביץ', דרום קרוליינה) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז. נבחר על ידי מילווקי באקס במקום ה-56 בדראפט ה-NBA‏ 2007, ושיחק בליגת ה-NBA מאז ועד שנת 2018. בעונת השתתף בשני משחקי יורוליג כשחקן מכבי תל אביב.
תיכון ומכללות
סשנס נולד וגדל בעיר מירטל ביץ' שבקרוליינה הדרומית, וכשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון מירטל ביץ'" זכה בפרס שחקן התיכונים המצטיין של קרוליינה הצפונית (לשנת 2004). בין השנים 2004–2007 למד באוניברסיטת נבדה ברינו, ובעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל שלה נבחר לחמישיית העונה השנייה של מחוז ה-Western Athletic (WAC) לאחר שרשם ממוצעים של 12.3 נקודות ו-4.7 אסיסטים למשחק.
מילווקי באקס
בדראפט ה-NBA‏ 2007 נבחר סשנס בבחירה ה-56 על ידי קבוצת מילווקי באקס. לאורך מרבית עונת הרוקי שלו שיחק בקבוצת טולסה 66' מליגת הפיתוח של ה-NBA, אך זכה לדקות משחק במילווקי ב-17 מתוך 20 המשחקים האחרונים של העונה, והפתיע עם יכולת טובה כשהעמיד ממוצעים של 8.1 נקודות ו-7.5 אסיסטים בממוצע למשחק. בשני המשחקים האחרונים של אותה עונה התעלה על עצמו סשנס; במשחק מול שיקגו בולס ב-14 באפריל 2008 קבע הרכז שיא מועדון של 24 אסיסטים, בנוסף ל-20 נקודות שקלע, ובמשחק מול מינסוטה טימברוולבס יומיים לאחר מכן קלע שיא קריירה של 25 נקודות, בנוסף ל-14 אסיסטים שמסר.
במהלך עונת נפצע כוכב הקבוצה מייקל רד, וסשנס תפס את מקומו בחמישייה הפותחת עד סיום העונה, כרכז נוסף לצד לוק רידנאוור. כשבועיים לאחר מכן קבע סשנס שיא קריירה מפתיע של 44 נקודות בהפסד קבוצתו לדטרויט פיסטונס.
מינסוטה טימברוולבס
לאחר שתי עונות במילווקי חתם סשנס על חוזה ל-3 עונות במינסוטה טימברוולבס, עבור כ-16 מיליון דולר. בעונתו היחידה במינסוטה שימש כמחליפו מהספסל של הרוקי ג'וני פלין, וקלע 8.2 נקודות למשחק. הטימברוולבס סיימו את אותה עונה במקום האחרון באזור המערבי, עם מאזן ניצחונות 15–67 (18.3%).
קליבלנד קאבלירס
לקראת עונת הועבר סשנס בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם ראיין הולינס, בתמורה לסבסטיאן טלפייר ודלונטה וסט. בעונתו הראשונה בקבוצה הציג יכולת טובה כשקלע 13.3 נקודות בממוצע למשחק, אך קליבלנד סיימה במקום האחרון באזור המזרחי, עם מאזן ניצחונות 19–63 (23.2%).
לוס אנג'לס לייקרס
ב-15 במרץ 2012, לאחר עונה וחצי בקליבלנד, נשלח סשנס בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס לצד כריסטיאן איינגה, בתמורה לג'ייסון קאפונו, לוק וולטון ושתי בחירות דראפט עתידיות. סשנס הגיע ללייקרס כמחליפו של דרק פישר (שהועבר ליוסטון), והשלים חמישייה פותחת חזקה לצד קובי בראיינט, מטא וורלד פיס, פאו גאסול ואנדרו ביינום. הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במקום השלישי במערב, ובכך העפיל סשנס לראשונה לשלב פלייאוף ה-NBA. בפלייאוף עצמו גברו הלייקרס על דנוור נאגטס בסיבוב הראשון (4–3), אך הפסידו לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בסיבוב השני. לאורך שתי הסדרות רשם סשנס ממוצעים סולידיים של 9.7 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק.
שארלוט בובקאטס
לקראת עונת חתם סשנס על חוזה לשתי עונות בשארלוט בובקאטס, עבור כ-10 מיליון דולר. בתקופתו בשארלוט שימש כמחליפו מהספסל של קמבה ווקר, וקלע כ-12.5 נקודות למשחק.
חזרה למילווקי
לאחר עונה וחצי בשארלוט הועבר סשנס בטרייד למילווקי, יחד עם ג'ף אדריאן, בתמורה לגארי ניל ולוק רידנאוור. ב-28 משחקיו בקבוצה עד סיום עונת הרשים סשנס עם ממוצע של 15.8 נקודות למשחק, אך קבוצתו סיימה במקום האחרון באזור המזרחי עם מאזן ניצחונות 15–67 (18.3%).
סקרמנטו קינגס
בספטמבר 2014 חתם סשנס על חוזה לשתי עונות בסקרמנטו קינגס, עבור כ-4 מיליון דולר.
וושינגטון ויזארדס
לאחר 36 משחקים בלבד בסקרמנטו נשלח סשנס בטרייד לוושינגטון ויזארדס, בתמורה לרכז הוותיק אנדרה מילר. בסיום עונת הגיע בפעם השנייה בקריירה לשלב הפלייאוף, לאחר שהוויזארדס העפילו אליו מהמקום החמישי במזרח. כמחליפו מהספסל של הרכז ג'ון וול, עזר סשנס לקבוצתו לגבור על טורונטו ראפטורס בסיבוב הראשון (4–0), אך נכנע בסיבוב השני לאטלנטה הוקס (2–4).
חזרה לשארלוט
ביולי 2016 חתם סשנס על חוזה לעונה אחת בשארלוט הורנטס, עבור כ-6 מיליון דולר.
ניו יורק ניקס
לקראת עונת חתם סשנס על חוזה מינימום בניו יורק ניקס, ולאחר 13 משחקים במדיה נופה מהקבוצה.
מכבי תל אביב
ב-3 בנובמבר 2018 חתם על חוזה לשלושה חודשים במכבי תל אביב, עם אופציה להארכה עד סיום העונה. ב-20 בנובמבר שוחרר סשנס בעקבות סיבות אישיות, לאחר שני משחקים בלבד במדי הקבוצה.
גני טווילרי
היסטוריה
גנים אלו ניטעו בידי קטרינה דה מדיצ'י החל משנת 1564, במקביל לתחילת בנייתו של ארמון טווילרי. מזרקה, גן חיות ומערה מעטרים את הגן, אליהם נוספו ביתן והאורנז'רי בתחילת המאה ה-17.
בשנת 1664, ז'אן-בטיסט קולבר הורה על עיצובו מחדש של הגן בידי אנדרה לה נוטר, שכבר עיטר לפני כן את גני וו-לה-ויקונט (Vaux-le-Vicomte). לה נוטרה העניק לגן את צורתו בעלת הקווים הברורים, שנשמרה עד היום: הוא החדיר לציר הארמון שדרה מרכזית תחומה במזרח בבריכת מים מעוגלת, במערב בבריכה מתומנת; הוא בנה טרסה על שפת המים, לאורך המזח, וטרסה נוספת לאורך רחוב ריבולי; לבסוף, הוא בנה שתי טרסות לאורך גבולה הנוכחי של כיכר הקונקורד, עם שני פתחי כניסה.
אבי סמולארק
אאוזביוש "אֵבִּי" סמולארק (בפולנית: Euzebiusz "Ebi" Smolarek; נולד ב-9 בינואר 1981 בלודז') הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקיצוני והחלוץ החוד. כיום מאמן את קבוצת הנוער של פיינורד.
אבי סמולארק הוא בנו של ולודז'ימייש סמולארק, שהיה מהכדורגלנים המובילים בפולין בשנות ה-80 והשתתף בשני מונדיאלים. אביו הלך לעולמו בשנת 2012.
קורות חיים
סמולארק גדל בהולנד, היכן שאביו, ולודז'ימייז', שיחק בליגה ההולנדית הבכירה ואחר כך עבד שם כמאמן. סמולארק התקדם במחלקות הנוער של פיינורד עד שהגיע לקבוצה הבוגרת. בהמשך הקריירה שיחק בבורוסיה דורטמונד ובראסינג סנטנדר. בעת ששיחק בסנטנדר הוא הושאל לעונה אחת לבולטון וונדררס, ובסיום אותה עונה עזב את סנטנדר. בשנת 2009 עבר לשחק בקבוצת קוואלה מיוון. אחרי עונה אחת עבר לקבוצת פולוניה ורשה. בשנת 2011 חתם בקבוצת אל-ח'ור מקטאר ובשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת דן האג. בהמשך השנה עבר לקבוצת יאגלוניה ביאליסטוק מפולין ושיחק בקבוצה עד שנת 2013.
ב-29 ביולי 2014 פרש אבי סמולארק ממשחק פעיל ומונה למאמן קבוצת הנוער של פיינורד.
איידן גלאגר
איידן גלאגר (באנגלית: Aidan Gallagher; נולד ב-18 בספטמבר 2003 ) הוא שחקן וזמר אמריקאי-יהודי. נודע בזכות תפקידו בסדרה "ניקי, ריקי, דיקי ודון" בתור ניקי הרפר, ובסדרת גיבורי-העל "אקדמיית המטרייה" בתור מספר 5.
ביוגרפיה
גלאגר נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, לאב נוצרי-מורמוני ולאם יהודייה. הוא בן יחיד.
משחק
ב-2013 גלאגר הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרק אחד בסדרה הקומית "משפחה מודרנית" ברשת ABC.
הוא שיחק בשני סרטים קצרים – "You & Me" ו"Jacked Up".
בשנים 2018–2014 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "ניקי, ריקי, דיקי ודון" בערוץ ניקלודיאון, בתור ניקולאס "ניקי" הרפר, האח הקטן מבין הרביעייה. היה מועמד לכוכב הטלוויזיה החביב בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לשנת 2016 ולשנת 2017.
בשנת 2017, גלאגר לוהק לתפקיד מספר חמש (הילד) בסדרת גיבורי-העל "אקדמיית המטרייה", המשודרת החל מפברואר 2019 בנטפליקס.
מוזיקה
ב-5 במאי 2019, הוציא יחד עם טריניטי רוז את שירו השני "Miss You", שזכה עד היום למעל 230,000 צפיות ביוטיוב, ולמעל 680,000 השמעות בשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
ב-9 במאי 2019, הוציא את שירו השלישי "Time", שזכה עד היום למעל 150,000 צפיות ביוטיוב, ולמעל 230,000 השמעות בשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
ב-28 ביוני 2019, הוציא את שירו הרביעי "For You", שזכה עד היום למעל 170,000 צפיות ביוטיוב, ולמעל 390,000 השמעות בשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
ב-30 בינואר 2020, הוציא את שירו החמישי "I Love You", שזכה עד היום למעל 35,000 צפיות ביוטיוב, ולמעל 34,000 השמעות בשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
חיים אישיים
גלאגר הוא אקטיביסט סביבתי, והוא שימש כיועץ נוער במספר ארגונים, ביניהם, WildAid  ו-Oceanic Conservation Society.
הוא מונה לשגריר של רצון טוב בצפון אמריקה מטעם התוכנית הסביבתית של האו"ם שקיבל ב-2018 כאשר היה בן 14, והיה לצעיר ביותר שמונה לתפקיד זה.
גלאגר הוא טבעוני.
נחל לוז
נַחַל לוּז (בערבית: וָאדִי לוּזָא) הוא נחל המתחיל את מהלכו באזור נבי סמואל ושמורת אלוני שמואל שבהרי בנימין וממשיך בהרי ירושלים עד לחיבורו לנחל שורק באזור עמק הארזים.
נחל לוז מתהדר במסלול קצר יחסית וערוץ עמוק ומרשים.
תיאור כללי
בערוץ נמצא בית חווה מבוצר צלבני וסדרת מעיינות שכבה.
בערוץ הנחל מתקיימת להקה גדולה יחסית של עשרות פרטים של צבי ארץ ישראלי, תת-מין של המין צבי מצוי - אחד מסמליה של ארץ ישראל הנקראת בתנ"ך גם ארץ הצבי. כן נצפו בעמק שועל מצוי, תן מצוי, דלק הסלעים, דרבן מצוי, וכן אוכלוסייה מגוונת של זוחלים, אוכלוסייה גדולה של עטלפים, עופות דורסים כדוגמת אוח מצוי ועקב עיטי, חיוויאי, נץ מצוי וינשוף עצים מקננים בעמק בצד ציפורי שיר ובהן צוקית בודדת וסנונית מערות.
נוף הצומח של העמק אופייני לבתה ים תיכונית, בנחל גדלים בוסתנים של עצי פרי וכרמי זיתים זכר וסימן לחקלאות משגשגת רבת שנים שלא נשתנתה ולא הפסיקה בתהפוכות ההיסטוריה. מתקופת בית ראשון לתקופה הרומית ביזנטית, מהתקופה הערבית ולכיבוש הצלבני העמק מחורץ הטרסות ומנוקד בשומרות חווה חקלאית ומערכות השקיה.
בחלקו הצפוני של הנחל הולכת ונבנית היום גדר ההפרדה.
חורבת לוזה
חרבת לוזה, (בערבית: וחירבת' א- לוזה) הם הריסות ושרידים של בית חווה מהתקופה הצלבנית וייתכן כי שרידים אלו עומדים על מבנה מהתקופה הביזנטית. מבנים דומים בהרי ירושלים ניתן לראות בעין חמד ובעין תנור.
האתר העתיק נמצא במפגש נחל לוז עם גיא קטן היורד מהמקום בו שכן המוצב הירדני חירבת א לוזה (ראו להלן) באתר מספר מבנים גדולים הבנויים על שלושה מפלסים.
אל מול החורבה מהצד השני של תוואי הנחל מוביל שביל ובו מדרגות אבן עתיקות חצובות בסלע אל מטע זיתים ומשם אל הכפר בית איכסא.
מפלס תחתון
במפלס התחתון בריכה רבועה שגודלה 18 על 18 מטר ועומקה 7 מטר. קירות הבריכה 3 מטר בבסיסם ושני מטר בחלק העליון. בין הבריכה לאפיק מפרידה טרסה מאסיבית שאורכה 25 מטר ועליה שרידי מבנים שונים כגון שומרות.
מפלס אמצעי
במפלס האמצעי ניצבים שרידים של מבנה גדול, מרתף המבנה נותר בשלמותו ושטחו 8 על 20 מטר. בסמוך למבנה מצד דרום חצובה מהרה בצלע המצוק ובצמוד אליה קיר פינה - שריד למבנה שעמד במקום.
מפלס עליון
במפלס העליון של המתחם ניצבים שרידים של מבנה נוסף, ובו שני מרתפים בעלי תיקרה מקומרת. כן השתמר פתח כניסה ומשקוף הבנויים מאבנים מסותתות. מעל הפתח נמצא חלון צר דמוי חרך ירי.
עין לוזה
100 מטר מדרום לחורבת לוזה על מצוק הגדה המערבית נובע עין לוזה מבין סדק בין שתי שכבות של אבן גיר. המים זורמים אל תוך בריכת אגירה קטנה ששטחה כ 2 מטר על 2 מטר ועומקה כחצי מטר.
ברצפת הבריכה חצובים שלושה אגנים עגולים אחד מהם בעומק 40 ס"מ והשניים האחרים רדודים. מי המעיין ממלאים את האגן העמוק ונשפכים לכוון טרסה סמוכה. בסמוך גדלים מספר עצי זית.
בבלוג של ירון פדות - רוכב אופניים המתמחה בטיולי שטח מצוין כי המעיין אומץ על ידי לוחמי סיירת יעל וידוע גם בשם "עין יעלים" לוחמי היחידה המובחרת מתחזקים את האתר ודואגים לניקיון ותחזוקת המקום.
מעיינות נוספים בעמק
במעלה הגיא היורד מהמוצב הירדני נובע מעיין קטן שאיננו מסומן במפה הטופוגרפית. מי הנביעה נובעים אל תוך חדר חצוב בסלע שצורתו מרובע 3 על 3 מטר וגובהו מטר וחצי. בערוץ, מתחת למעיין נמצאים שרידי בריכת אגירה עתיקה מרובעת 10 מטר על 10 מטר בעומק של 2 מטר בנקודה הנמוכה ביותר.
שני מעיינות נוספים - שאינם מופיעים במפות טופוגרפיות - נובעים על שפת האפיק כ 400 מטר מעינות תלם ומוסתרים על ידי צמחייה סבוכה של קיסוסית קוצנית ופטל.
עינות תלם
אתר עיינות תלם הידוע גם כ"גן לאומי עינות תלם" ובשמו הערבי "עויון תולמא" הוא שם של קבוצת מעיינות הנובעים באזור בו נחל לוז נפגש עם נחל שורק. קטע זה של הנחל הוא חלק מאזור הנושק לכניסה המערבית לירושלים וידוע בשם עמק הארזים.
המעיינות, הצפוני והמרכזי, נובעים על שכבת חוואר שנחשפת בסלעי תצורת שורק. הנביעה השלישית, המעיין הדרומי מכוסה על ידי באר מעשה ידי אדם.
הגן הלאומי עיינות תלם הוא חלק משביל ירושלים.
בעבר היה במקום כפר ערבי קטן בשם עויון תולמא, שחרב במלחמת העצמאות. שרידים של מבני הכפר ניתן לראות באזור המעיינות. במקום זה, הוקמה מושבה יהודית קטנה שניתן לה השם בית טלמא. בזמן מאורעות תרפ"ט (1929) היו תושבי היישוב תחת איום ונמלטו אל היישוב היהודי הקרוב, מוצא ומשננטשה מוצא, מחשש לחיי התושבים, פונו תושבי היישוב לירושלים.
שמורת אלוני שמואל
בסמוך למעיין עין פטלים, בקצה הצפוני של נחל לוז ומתחת להר שמואל שוכנת שמורת טבע "אלוני שמואל" שטחה כדונם וחצי והיא שוכנת מעבר לקו הירוק וככל הנראה תישאר מעבר לגדר ההפרדה.
בשמורה נמצאת חורשה קטנה של עצים עתיקים - שישה עצי אלון מצוי ועץ אלה ארץ-ישראלית, ששרדו בזכות קרבתם לאתר מבנה מקאם הנביא לימון (מקאם נבי לימון). אתר זה הרוס והוא לא יותר מגל אבנים גדולות הנמצא בסמוך לחורשת האלונים.
מלחמת העצמאות
הגדוד הרביעי של חטיבת הראל קיבל משימה לכבוש את הכפרים בית איכסא ונבי סמואל.
כיבוש המאחז תוכנן כמבצע לילי דו שלבי בהשתתפות ארבע הפלוגות של הגדוד. פלוגה ג' בפיקוד אורי בן-ארי אמורה הייתה להתמקם באזור על הדרך מבידו לנבי-סמואל, שם להציב חסימה ולאבטח את הכוח התוקף.
אחרי כיבוש בית-איכסא, שלח בן-ארי מחלקה לרכס סמוך לבית-סוריק, לאבטח במקלעים את התקדמותו ואת אזור הפעולה, ולאחר מכן ירדה הפלוגה לוואדי לוזה, ומשם בהליכה בשטח קשה הגיעה לעין-לוזה. הדרך הקצרה הזאת קשה מאוד להליכה, וחיילי הפלוגה צלחו אותה בשעתיים וחצי. העיכוב גרם לדחיית ההתקפה לשעות הקטנות של הבוקר להתגלות הכוח לפני חיילי הלגיון ולכישלון של ההתקפה.
מלחמת ששת הימים
נחל לוז עובר דרך הקו הירוק, ובחרבת לוזה הקים הלגיון הירדני מוצב כחלק משורת ביצורים שהגנו על מבואות רמאללה ועל הדרך לצפון ירושלים.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים היו כוחות חטיבת השריון "הראל" בשטח כינוס באזור יער חולדה ויער בן שמן תחת פיקוד אל"ם אורי בן ארי, על פי תכנון מוקדם של פיקוד מרכז אמורה החטיבה לעבור את הגבול במעלה החמישה.
על גדוד 106 של החטיבה הוטל כיבוש מחנה שייח' עבד אל עזיז ולתפוס את חירבת' א-לוזה.
תוך ניהול קרב קשה תחת אש ארטילרית ודרך שדות מוקשים נכבש שייח' עבד אל עזיז בשעות הערב המאוחרות. משם יצא הכוח לכוון חירבת' א-לוזה. ולאחר קרב קצר כבש את המוצב הירדני. משם המשיך הגדוד לכוון תל אל פול.
ודינג
ודינג (בגרמנית: Wedding) הוא רובע בצפון ברלין, בירת גרמניה. בשכונה מתגוררים כ-76 אלף בני אדם, נכון ל-2009.
הרובע גובל במזרח בפרנצלאואר ברג, בצפון מזרח בפנקו, בצפון ברייניקנדורף, בדרום מערב בשרלוטנבורג, ובדרום בטירגארטן ובמיטֶה. ב-2001 במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה רשמית ודינג עם מיטֶה וטירגארטן והרובע המאוחד קרויה "מיטה", שפירושו מרכז, אך המרחק בין המיזוג רשמית למיזוג דה-פאקטו עדיין גדול - ודינג וטירגארטן הם רבעים של המעמד הבינוני-נמוך בעוד מיטה הוא רובע תיירותוי, מפותח ויוקרתי ברובה.
בוודינג עוברים קווי הרכבת התחתית U6, U8 ו-U9.
לרובע ברית ערים תאומות עם מספר ערים בעולם, בהן העיר חולון שבמדינת ישראל.
היסטוריה
במאה ה-13 אוזכר הכפר ודינג לראשונה כהתיישבות נטושה, במסמך המתאר מכירה של טחנה שפעלה במקום, למנזר בנדיקטי משפנדאו. רק במאה ה-18 נבנה המקום מחדש. במאה זו נקרא האזור "Gesundbrunnen" (בגרמנית: מעיין הבריאות; כיום קיימת בברלין שכונה בשם זה). האזור הכיל בית מרחץ ומעיינות מרפא ושימש כאזור השעשועים של העיר בהציעו משחקי מזל וזנות.
בסוף המאה ה-19 נבנה ודינג בצורה צפופה כרובע פועלים. מספר מקומות ברובע משמשים עד היום כדוגמה יחידה לבנייה צפופה בצורה קיצונית.
בזמן רפובליקת ויימאר הייתה ודינג מעוז מפלגות הפועלים ונקראה "ודינג האדומה" (Roter Wedding). ב-1 במאי 1929 הייתה התנגשות דמים בין המפגינים למשטרה.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתייכה ודינג לחלק המערבי של העיר וצורפה לסקטור הצרפתי של ברלין. היא נשקה לחומת ברלין כאשר פרנצלאואר ברג הייתה מצידה המזרחי של החומה.
הכוחות המזוינים של האיטי
ב-17 בנובמבר 2017, הכוחות המזוינים גויסו מחדש על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז. הנשיא השעה את הצווים הביצועיים הקודמים של הנשיא דאז, ז'אן-ברטראן אריסטיד, אשר השעה ופיזר את הכוחות המזוינים ב-6 בדצמבר 1995.
פירוק הצבא ב-1995
לאחר שנים של התערבות צבאית בפוליטיקה, כולל עשרות הפיכות צבאיות, האיטי פירקה את צבאה ב-1995. האספה הלאומית של האיטי יצרה כוח אכיפת חוק אזרחי חדש, עם המשטרה הלאומית של האיטי החמושה בכבדות, ומשמר החופים של האיטי, בסיוע ארצות הברית והאו"ם. עם זאת, עד היום לא היה תיקון חוקתי רשמי לביטול הצבא. משלחת הייצוב של האו"ם בהאיטי (MINUSTAH) הוסמכה להשלים את פירוק הנשק והפירוק של כל המיליציות שנותרו.
מכיוון שאין לה צבא משלה, האיטי מסתמכת במידה רבה על כוחות שמירת השלום של האו"ם. הכוח הרב לאומי היה אחראי לדיכוי המהומות ולהכנות לבחירות דמוקרטיות. לפני הגעת כוחות האו"ם, כוח רב-צדדי שהורכב מחיילים מקנדה, צ'ילה, צרפת וארצות הברית סייע לייצב את המדינה בהנהגתו הזמנית של הנשיא בוניפאסי אלכסנדר.
להאיטי אין איומים חיצוניים ממשיים. משך זמן רב היחסים בין האיטי לרפובליקה הדומיניקנית מתוחים, אך הגבול הנוכחי קבוע מאז 1936.
רפורמה
ב-2017 פרסמה ממשלת האיטי כי היא מקימה את הצבא מחדש. על פי ההודעה, הממשלה ביקשה לגייס כ-500 גברים ונשים, בין הגילאים 18–25, שעברו את בחינות התיכון. תפקידו של הצבא יהיה לסייע בהתמודדות בעתות אסון טבע ולפטרל בגבולות האיטי.
ציוד
הצבא וחיל האוויר היו הזרועות המאובזרות יותר של הכוחות המזוינים, כאשר חיל הים היה הכי פחות מצויד לאורך השנים ועד לפירוק הצבא ב-1994.
כלי טיס
רבים ממטוסי חיל האוויר של האיטי נתרמו כיד שנייה מארצות הברית וצרפת.
לאחר גיוס מחדש של חיל האוויר של האיטי על ידי הנשיא, חיל האוויר ההאיטי ירכוש כלי טיס צבאיים מרוסיה, סין, ברזיל וישראל ב-2020 כחלק מתוכנית ציוד מחדש כוללת.
ספינות
הצי הימי של האיטי היה קיים בתחילת המאה ה-20 והוכרע על ידי הצי של ארצות הברית בתחילת המאה ה-20.
הספינות (בעיקר סיירות) מהצי שהיה קיים בשנות ה-80 נמסרו למשמר החופים של האיטי בעקבות פירוק הצבא.
המשטרה הלאומית של האיטי
על המשטרה הלאומית של האיטי מוטלת המשימה של אכיפת חוק ואבטחה להאיטי. הכוח מורכב מהשירותים הכלליים והמנהליים, המשטרה המנהלית, המשטרה המשפטית, צוות ה-SWAT ויחידת ההגנה הנשיאותית. במשטרה יש גם מספר יחידות חצי-צבאיות להגנה.
משטרת האיטי משתמשת בכלי הנשק הבאים:
משמר החופים של האיטי
משמר החופים של האיטי אחראי על פעולות אכיפת חוק, אבטחה וחיפוש והצלה. הוא מחזיק בסיסים בפורט-או-פרנס, קאפ-האיסיין וז'אקמל. לכוח יש כיום 19 כלי שיט. משמר החופים מהווה חלק מהמשטרה הלאומית של האיטי.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1880 היו תחרות בין ג'יימס גרפילד הרפובליקני לבין וינפילד סקוט הנקוק הדמוקרט, שבו גרפילד הרפובליקני ניצח. הבחירות היו הבחירות הנשיאותיות ה-24 בתולדות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 2 בנובמבר 1880. אחוז ההצבעה היה אחד מהגבוהים תולדות המדינה. בסופו של דבר, ההפרש בין שני המועמדים היה פחות מ-2,000 קולות, ההפרש הקטן ביותר אי פעם בין שני מועמדים. לעומת זאת, בחבר האלקטורים ניצחונו של גרפילד היה ברור: הוא ניצח כמעט בכל המדינות הצפוניות, והשיג 214 אלקטורים לעומת 155 להנקוק. הנקוק ניצח בכל דרום ארצות הברית, וביסס את השליטה של הדמוקרטים שם, שנמשכה עד לשנות השישים.
הנשיא היוצא רתרפורד הייז לא ניסה להיבחר מחדש, וקיים את ההבטחה שהבטיח בבחירות הקודמות. אחרי הוועידה הארוכה ביותר בתולדות המפלגה, הרפובליקנים המפולגים בחרו בגרפילד כמועמד שלהם, עוד מועמד מאוהיו שהיה חבר קונגרס וגנרל במלחמת האזרחים האמריקנית. הדמוקרטים בחרו בווינפילד סקוט הנקוק, גנרל במלחמת האזרחים גם הוא, מפנסילבניה. השלטון של שתי המפלגות הגדולות הוביל ליצירת מפלגת שמאל קיצונית, מפלגת השטרות (Greenback), שבחרה בג'יימס וייבר מאיווה, גם הוא גנרל במלחמת האזרחים. מסע הבחירות עסק בעיקר בנושא הנאמנות מתקופת מלחמת האזרחים, מכסי המגן וההגירה הסינית, וגרפילד והנקוק הצליחו להשיג 48% כל אחד מהם. וייבר ושני מועמדים אחרים השיגו את שאר הקולות.
הבחירות היו הבחירות השישיות ברציפות שהרפובליקנים ניצחו בהן, וזהו רצף ניצחונות שרק המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הצליחה להשיג בין 1800 ל-1824.
רקע
כבר לפני מלחמת האזרחים, הרפובליקנים והדמוקרטים היו שני הכוחות השולטים בפוליטיקה, ולאחר סוף תקופת השיקום ב-1877, המפלגות היו צמודות ביותר במספר התומכים שלהן. חברות במפלגה כלשהי לא הייתה קשורה לאידאולוגיה: הזיהוי המפלגתי היה קשור בעיקר לרקע דתי ואתני, וגם מרגשות שנותרו במלחמת האזרחים. רוב הפרוטסטנטים הצפוניים תמכו ברפובליקנים, וכך גם השחורים מהדרום. מצד שני, הלבנים מהדרום והקתולים מהצפון תמכו בדרך כלל במפלגה הדמוקרטית.
הרפורמה במכסי המגן ותקן הזהב גם הם פילגו את המדינה ואת המפלגות. הוויכוח היה סביב המתכת שאליה יוצמד הדולר האמריקני. עד למלחמת האזרחים, רק זהב וכסף שימשו כאמצעי תשלום, אולם עלויות המלחמה הכריחו את ארצות הברית להנפיק שטרות מנייר שגובו רק בידי איגרות חוב ממשלתיות. השטרות עזרו לשלם על המלחמה, אבל גרמו לאינפלציה חמורה. לאחר המלחמה, המלווים וספקי האשראי מהצפון דרשו לחזור אל תקן הזהב. מצד שני, הלווים מהדרום ומהמערב הרוויחו מהאינפלציה ששחקה את חובותיהם, והפועלים ואנשי העסקים חיבבו את האשראי הקל שהאינפלציה הובילה אליו. המצב פילג בין המפלגות, והוביל ליצירת מפלגת השטרות ב-1876, כששתי המפלגות תמכו בתקן הזהב. הוויכוח החריף כשב-1873 הקונגרס ביטל את הצמדת הדולר לכסף, והתחיל להמיר שטרות בזהב ב-1879. כשתקופת הבחירות החלה, הדולר היה מגובה רק בזהב, אולם העניין עדיין לא הוכרע.
מדיניות מכסי המגן גרמה לסכסוכים בסוף המאה התשע-עשרה. במהלך מלחמת האזרחים, הקונגרס העלה את המכסים לשיא. מצד אחד היה זה כדי לשלם על המלחמה, אולם מצד שני המכסים היו מאוד אהודים בצפון: הם ייקרו את הייבוא והקלו על התעשיות הצפוניות למכור את הסחורה שלהם. הרפובליקנים תמכו במכסים, כיוון שראו בכך דרך להגן על העבודות האמריקניות ולהעלות את השגשוג. הדמוקרטים טענו שהדבר מוביל למחירים גבוהים יותר, ושלאחר מלחמת האזרחים המכסים הגבוהים לא היו נחוצים. הדמוקרטים הצפוניים תמכו במכסים הגבוהים מאותן סיבות כלכליות שהרפובליקנים הצפוניים תמכו בהם. כדי לשמור על אחדות מפלגתית, המפלגה נמנעה רוב הזמן מהנושא.
מועמדים רפובליקניים
הוועידה הרפובליקנית נפגשה בשיקגו, ב-2 ביוני. שלושת המועמדים החזקים ביותר היו הנשיא לשעבר יוליסס ס. גרנט, הסנאטור ג'יימס בליין ומזכיר האוצר ג'ון שרמן. גרנט היה מפקד כוחות הצפון במלחמת האזרחים וכיהן כנשיא בין 1869 ל-1877. הוא רצה לרוץ לכהונה שלישית, דבר חסר תקדים באותה התקופה. אלו שהתנגדו לרפורמה בשירות הציבורי ודרשו לשמור על אחיזת המפלגה בתפקידים תמכו בו. בליין, שהיה סנאטור וחבר קונגרס לשעבר ממיין, זכה לתמיכת אלו שחפצו ברפורמה בשירות הציבורי. שרמן, שהיה אחיו של ויליאם שרמן, היה סנאטור לשעבר מאוהיו והיה בקבינט של הייז. אלו שלא תמכו בשני המועמדים האחרים העדיפו אותו.
בסיבוב הראשון, השיגו גרנט ובליין 304 ו-285 קולות בהתאמה, לעומת 93 של שרמן. אף אחד מהמועמדים לא היה קרוב לניצחון, והסיבובים המשיכו. אף מועמד לא הצליח בסיבובים הבאים. לאחר הסיבוב ה-35, בליין ושרמן החליטו להעביר את תמיכתם למועמד אלמוני חדש, חבר הקונגרס ג'יימס גרפילד מאוהיו. בסיבוב ה-36, גרפילד השיג 399 קולות, רובם מתומכי בליין ושרמן לשעבר. כדי לרצות את מחנה גרנט, תומכיו של גרפילד מאוהיו הציעו שלוי פ. מורטון יהיה סגנו של גרפילד. מורטון סירב. לאחר מכן הציעו את התפקיד לצ'סטר ארתור, עוד מתנגד לרפורמה בשירות הציבורי. למרות לחצים מצד תומכי גרנט, ארתור הסכים לכך. הוועידה הרפובליקנית הארוכה ביותר ננעלה ב-8 ביוני. נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא כשהוא מנצח את אליהוא וושבורן. האספה הזאת הייתה האספה עם מספר סיבובי הבחירות הגדול ביותר למינוי מועמד לנשיאות.
מועמדים דמוקרטיים
מאוחר יותר באותו החודש, הדמוקרטים נפגשו בסינסינטי. שישה אנשים היו המועמדים הרשמיים, וכמה אחרים גם קיבלו קולות. המועמדים המובילים היו האלוף לשעבר, וינפילד סקוט הנקוק מפנסילבניה, והסנאטור תומאס בייארד מדלאוור. טילדן לא היה מועמד רשמי, אולם השפיע רבות על הוועידה. טילדן לא רצה להשתתף בעוד מסע בחירות ולכן הצירים תמכו במועמדים אחרים, למרות שחלקם עדיין תמכו בו.
עם פתיחת הוועידה, חלק מהצירים תמכו בבייארד השמרן, ואחרים תמכו בהנקוק. האחרים הלכו למועמדים שנחשבו לקרובים לטילדן, כמו הנרי פיין מאוהיו, שהיה עורך דין וחבר קונגרס לשעבר, וסמואל רנדל מפנסילבניה שהיה דובר בית הנבחרים. הסיבוב הראשון לא היה החלטי, והנקוק ובייארד הובילו שניהם. לפני הסיבוב השני, טילדן פרש מהמירוץ ורוב ציריו עברו להנקוק, שנבחר להיות מועמד. ויליאם אינגליש, פוליטיקאי ואיש עסקים שמרן ממדינת אינדיאנה, נבחר להיות סגנו.
אחרים
שישה אנשים ניסו להיות מועמדים מטעם למפלגה. ג'יימס וייבר, חבר קונגרס מאיווה וגנרל במלחמת האזרחים, היה המועמד המוביל, אבל שני מועמדים אחרים, בנג'מין באטלר ממסצ'וסטס והנדריק רייט מפנסילבניה, גם זכו לתמיכה משמעותית. וייבר ניצח במהירות, וזכה לרוב כבר בסיבוב הראשון. בנג'מין צ'יימברס, איש עסקים מטקסס וחבר קונפדרציה לשעבר, נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא. הצירים התעמתו על מצע המפלגה, במיוחד על מתן זכות הצבעה לנשים, ההגירה הסינית ומידת ההתערבות הממשלתית הרצויה.
גם מפלגת האיסור התכנסה, בקליבלנד, אוהיו. הם היו תנועה ולא מפלגה, והתרכזו בחקיקת חוק יובש נגד אלכוהול. רוב חברי המפלגה היו נוצרים אדוקים, ורפובליקנים לשעבר. רק שתים-עשרה מדינות שלחו צירים לוועידה, והמצע היה שקט בנוגע לרוב הנושאים, והתמקד בעיקר באלכוהול. כמועמד נשיאותי, נבחר ניל דו, גנרל במלחמת האזרחים ממיין. כראש העיר של פורטלנד, דו העביר חוק שאסר על מכירת אלכוהול. בנוסף, עוינות כלפי תנועת הבונים החופשיים הובילה ליצירה של מפלגה פוליטית נייטיביסטית, שהשתמשה בשם הישן של המפלגה האמריקנית. גנרל מלחמת האזרחים לשעבר, ג'ון פלפס, המנהיג של התנועה המתנגדת לבונים החופשיים בורמונט נבחר להיות המועמד לנשיאות וסמואל פומרוי נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא. מעטים חשבו שהמועמדים הנוספים יצליחו לנצח.
החולצה המדממת
הדמוקרטים, לעומת זאת, הקפידו להדגיש את מועמדיהם. הם טענו שגרפילד היה קשור לעסקת אשראי מושחתת עם איגוד רכבות. הדמוקרטים טענו שהנקוק היה רחוק מהפוליטיקה המפלגתית. הרפובליקנים לא רצו לפגוע במי שהיה גיבור קרב גטיסברג, אולם טענו שהנקוק היה לא מנוסה. הדמוקרטים לא הסבירו כיצד בחירתם תשפר את המצב בארצות הברית.
לעומת זאת, מפלגת השטרות חוותה יותר רגשות מתקופת מלחמת האזרחים. כמפלגה שניסתה לזכות לתמיכת הדרום, היא שלחה את וייבר לסיור בדרום. ההתנגדות לגנרל הרפובליקני הייתה חריפה. גם השחורים, שתמכו במפלגה, איימו על הלבנים שתמכו בדמוקרטים וגרמו לפיצוץ אסיפות. בצפון, הרפובליקנים טענו שווייבר מנסה לפלג את ההצבעה כדי לעזור לדמוקרטים.
מכסי מגן והגירה
לאחר שהרפובליקנים הפסידו בבחירות לתפקיד מושל מיין, הם התחילו להדגיש את ההבדלים בין המפלגות. ההבדל היה שהדמוקרטים טענו שישתמשו במכסי מגן "רק לשם הכנסה". גרפילד טען שהדמוקרטים לא תומכים בפועלים בתעשייה, שהרוויחו ממכסים גבוהים. נושא המכס פגע בדמוקרטים בצפון, שהיה חיוני לצורך השגת רוב. הנקוק החמיר את המצב, כשטען שהמכס הוא שאלה מקומית. דבר זה רק חיזק את הטענה הרפובליקנית שהנקוק לא מנוסה מספיק.
כבר באוקטובר, הרפובליקנים התחילו לנצח בכמה מדינות בבחירות מקומיות. הדמוקרטים בחרו באינגליש כמועמד בגלל שהיה אהוד באינדיאנה, אולם לאחר תבוסתם שם, נשמעו טענות שיש להחליפו. אינגליש טען שההפסדים היו קשורים לבעיות מקומיות, ושבבחירות הנשיאותיות הדמוקרטים ינצחו באינדיאנה.
בנציון פירר
הרב בנציון פירר (א' בניסן תרע"ד, 28 במרץ 1914 - כ"ב בסיון ה'תשמ"ח, 7 ביוני 1988) היה רב וסופר חרדי-ישראלי.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
מכסי מגן והגירה
בשבועות האחרונים לפני הבחירות, נושא ההגירה הסינית עלה לכותרות. שתי המפלגות הגדולות (ומפלגת השטרות) דרשו הגבלת ההגירה הסינית, שפגעה בשכר של העובדים במערב המדינה. ב-20 באוקטובר, פרסם עיתון דמוקרטי מכתב של גרפילד לאנשי עסקים, שבו התחייב לשמור על ההגירה ברמתה הנוכחית כדי לשמור על שכר נמוך. גרפילד טען שהמכתב היה מזויף, אולם עותקים רבים שלו נשלחו לקליפורניה ולאורגון. המכתב אכן נחשף כזיוף.
יחסי ארצות הברית–צרפת
יחסי ארצות הברית–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הצרפתית.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
תוצאות
לאחר ספירת הקולות, רק 2,000 קולות הפרידו בין גרפילד והנקוק. 78% מהבוחרים באו לבחור. כל אחת מהמפלגות הגדולות השיגה 48% מהקולות. וייבר השיג קצת יותר מ-3%, ושאר המועמדים פחות מאחוז. גם בבחירות לקונגרס, הרפובליקנים הצליחו להשיג רק שנים-עשר מושבים יותר מהדמוקרטים, והסנאט היה מפולג בין שתי המפלגות. גרפילד ניצח בניו יורק בהפרש של 20,000 קולות. מדינות אחרות היו קרובות יותר: הנקוק ניצח בקליפורניה בהפרש של 22 קולות בלבד.
בנציון פירר
קורותיו
נולד בעיירה רימנוב שבגליציה לרב יוסף משה ולגיטל לבית וועסטרייך. בילדותו למד אצל סבו, הרב שמואל פירר. בגיל 18 הוסמך לרבנות על ידי שלושה מגדולי רבני גליציה: הרב אהרון לוין, הרב יעקב שליטא מטרנופול והרב דב בריש ווידנפלד. בגיל 19 נשא לאשה את בת דודתו פרידה, וכנדוניה ביקש כסף על מנת להוציא לאור את חיבורו הראשון "חמדת ציון" על הש"ס. בגיל 20 התמנה לרב עירו, רימנוב, כממלא מקום אביו שנפטר מדלקת ריאות זמן קצר לפני חתונתו. ברימנוב כיהן כארבע שנים, ובשנים אלה נולדו שלשת ילדיו.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
תוצאות
בחבר האלקטורים, הניצחון של גרפילד היה מובהק יותר. הנקוק ניצח בדרום, אבל גרפילד ניצח ברוב מדינות הצפון (מלבד ניו ג'רזי, בה הפסיד בהפרש של 2,000 קולות). שני המועמדים זכו ב-19 מדינות, אבל גרפילד ניצח בצפון המאוכלס, והשיג 214 אלקטורים לעומת 155 של הנקוק. החלוקה האזורית גרמה לרפובליקנים להסיר את תמיכתם בדרום, לאחר שהבינו שאפשר לנצח גם בלעדיו.
יחסי ארצות הברית–צרפת
היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית לצרפת מתקיימים מאז 1776, אז, צרפת הייתה בעלת הברית הראשונה של ארצות הברית.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
הקולות מג'ורג'יה
לפי פרק 2, פסקה 1, סעיף 3 של חוקת ארצות הברית, "הקונגרס יכול לקבוע את זמן בחירת האלקטורים ואת התאריך בו הם יצביעו; התאריך יהיה באותו יום בכל ארצות הברית". ב-1792, הקונגרס אמר שחבר האלקטורים צריך להיפגש ביום רביעי הראשון של דצמבר, וכך היה גם ב-1880 שם יום רביעי הראשון של דצמבר היה 1 בדצמבר. אולם האלקטורים מג'ורג'יה לא הצליחו להצביע באותו תאריך, ובמקום זאת הצביעו ביום רביעי לאחר מכן, ב-8 בדצמבר. הקונגרס ספר את הקולות של ג'ורג'יה, אך יש מחלוקת האם הקולות באמת תקפים. אם הם לא היו תקפים, הנקוק היה זוכה ב-144 אלקטורים ולא ב-155.
יחסי ארצות הברית–צרפת
היחסים בין שתי המדינות ידעו עליות ומורדות, אך היו בדרך כלל טובים.
צרפת והמהפכה האמריקנית
לאחר הכרזת העצמאות האמריקנית ב-4 ביולי 1776, החלו שתי המדינות לקיים קשרים ביניהן. לא מעט צרפתים הצטרפו אז לצבא הקונטיננטלי האמריקאי, כמו המרקיז דה לה פאייט.
בנציון פירר
קורותיו
בשנת ה'תש"ט (1949) עלה לישראל והתגורר תחילה במחנה עולים בפרדס חנה, ואחר כך ברמת גן ובבני ברק. בתקופה זו שימש כמזכיר בית הספר הדתי סיני בתל אביב, ופרסם חידושי תורה, דברי הגות, מחשבה ואקטואליה בעיתון "שערים", שיצא לאור על ידי פא"י. כשהוצעה לו רבנות העיר באר שבע סירב, כיוון שחיפש מקום שקט בו יוכל להתמסר לכתיבה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
הקולות מקליפורניה
למרות זאת, גרפילד זכה בנשיאות בלי הקולות מקליפורניה. אף מועמד נשיאותי לא הצליח לחזור על הישג זה עד וודרו וילסון ב-1912 ואף רפובליקני לא הצליח לחזור על הישג זה עד ג'ורג' ווקר בוש בשנת 2000.
יחסי ארצות הברית–צרפת
צרפת והמהפכה האמריקנית
ב-6 בפברואר 1778, חתמה צרפת על הסכמי סחר וברית עם ארצות הברית, אשר קשרו אותה להילחם לצד האמריקאים בבריטניה במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
לאחר הבחירות
גרפילד נכנס לתפקידו במרץ 1881, ושוב הרפובליקנים נחלקו. גרפילד מינה את בליין לקבינט, אולם סיעת האיתנים (Stalwarts), בראשות הסנאטור רוסקו קונקלינג, כעסו על כך שלא קיבלו מינויים פוליטיים. גרפילד תמך לחלוטין ברפורמה בשירות הציבורי. בתגובה, כמה רפובליקנים מרדו בגרפילד בסנאט וחסמו את הצעות החוק שלו. ב-2 ביולי, איש מעורער בנפשו בשם צ'ארלס גיטו ירה בגרפילד.
בנציון פירר
קורותיו
בשנת ה'תשי"ז (1957) נתמנה לרב המושב ניר גלים, שם כיהן במשך 32 שנים, עד מותו.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
לאחר הבחירות
גרפילד נאבק על חייו חודשיים וחצי ומת ב-19 בספטמבר. סגנו, צ'סטר ארתור, הפך לנשיא. הרצח, שהוצדק בידי גיטו בגלל שלא קיבל מינוי פוליטי, גרם לתמיכה ברפורמה בשירות הציבורי, וארתור, שנחשב בעברו למתנגד לרפורמה, תמך בכך. ב-1883, רוב משתי המפלגות העביר חוק לרפורמה בשירות הציבורי.
בנציון פירר
קורותיו
הרב פירר לימד במכללת גבעת וושינגטון, והקים את מסלול ההכשרה לרבנות בישיבת כרם ביבנה לבקשתו של ראש הישיבה הרב חיים יעקב גולדוויכט.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
לאחר הבחירות
הקונגרס גם התעסק בהגירה הסינית, והעביר חוק ב-1882 שהגביל אותה. ארתור ניסה להטיל וטו על חוק דומה, שטען שיפגע בהסכמים של ארצות הברית עם סין, אולם חתם על חוק פשרה שאסר על הגירה לעשר שנים. מכסי מגן, שהיו עניין מרכזי, לא השתנו יותר מדי, מלבד כמה שוליים שירדו במקצת. ארתור ניסה להיבחר שוב להיות מועמד רפובליקני, אולם ויתר על כך ומת ב-1896.
בנציון פירר
קורותיו
נכדו, הרב מרדכי פירר, המשמש כרב בבני ברק, נשא את בתו של ההיסטוריון פרופ' מאיר הילדסהיימר. נכדתו רחלי פרנקל לבית פירר נישאה לחיים פרנקל, בנו של הרב שמעון פרנקל, מרבני תל אביב, בנו של הרב יצחק ידידיה פרנקל.
יחסי ארצות הברית–צרפת
צרפת והמהפכה האמריקנית
היחסים השתפרו עם הגעתו של הרוזן דה רושאמבו ב-1780, ששיתף פעולה עם האמריקאים בצורה טובה יותר. פעולות הצי הצרפתי בקרב צ'ספיק, אפשרו את הניצחון הצרפתי-אמריקאי המכריע במצור על יורקטאון ב-1781 ובכך סיימו את המלחמה מבחינת האמריקאים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1880
לאחר הבחירות
הנקוק לא שרד יותר מדי גם הוא. לאחר מערכת הבחירות, הוא נשאר בצבא ושירת תחת גרפילד וארתור. ב-1886, הוא מת לאחר זיהום ברגלו. וייבר, לעומת זאת, חזר לתפקידו בקונגרס, ואף היה מועמד המפלגה הפופוליסטית לנשיאות ב-1892.
יחסי ארצות הברית–צרפת
המהפכה הצרפתית
ב-1789 המהפכה הצרפתית הפילה את שלטון בית בורבון. תחילה ארצות הברית הייתה די אוהדת למצב החדש בצרפת, בה הוחלפה המלוכה התורשתית ברפובליקה חוקתית. עם זאת, תוך כמה שנים המצב בצרפת הפך ללא טוב: כוחות זרים ניסו לפלוש לצרפת והמלך לואי השישה עשר הואשם בבגידה והוצא להורג. כמו כן, גם ממשלת המהפכה הצרפתית הפכה ליותר אוטוריטרית ואכזרית.
בנציון פירר
עבודתו כסופר
בנוסף הוציא לאור את הספר "הר שפר" בו ליקט מחידושי סבו הרב שמואל פירר מרבני גליציה.
יחסי ארצות הברית–צרפת
המהפכה הצרפתית
ב-1793, מצאה עצמה צרפת שוב במלחמה עם בריטניה ובעלות בריתה, הפעם לאחר שממשלת המהפכה הצרפתית הוציאה להורג את המלך. ממשלת ארצות הברית לא ידעה איך להגיב למצב. הם תהו האם הברית הצבאית של 1778 מחייבת אותם להילחם לצד הממשלה הצרפתית הרדיקלית. לבסוף החליט הנשיא ג'ורג' וושינגטון על הכרה בממשלה הרדיקלית של צרפת, אך אי תמיכה בה במלחמה. הקונגרס האמריקאי העביר חוק האוסר על אזרחי ארצות הברית להשתתף במלחמה זו וגם האוסר על שימוש בקרקע של ארצות הברית כבסיס פעולה של שני הצדדים. לפיכך, הממשלה המהפכנית הצרפתית ראתה בארצות הברית חלק בלתי נפרד מהאויב.
האתגר הראשון של הנייטרליות האמריקאית הגיע מצרפת, כאשר הנציג הדיפלומטי של צרפת בארצות הברית אדמון-שארל ז'נה סייר ברחבי המדינה כדי לארגן משלחות של צבא ארצות הברית נגד בריטניה וספרד. תחילה וושינגטון רצה לשלח אותו בחזרה לצרפת, אך באותו זמן התחלף השלטון בצרפת ורצה לאסור את ז'נה. וושינגטון לא רצה להסגיר אותו ולכן הוענקה לו אזרחות אמריקאית.
לאחר הסכם ג'יי בין ארצות הברית לבריטניה בנובמבר 1794, צרפת החשיבה אותה כמדינה עוינת.
המלחמה הלא-מוצהרת בין ארצות הברית לצרפת (1797-1800)
עקב המתח בין ארצות הברית לבריטניה, שלח ג'ון אדמס משלחת מיוחדת לפריז ב-1797 כדי להיפגש עם שר החוץ הצרפתי שארל-מוריס דה טליראן. המשלחת האמריקנית הזדעזעה, כאשר נדרשה לשלם שוחד כספי כדי להיפגש עם שר החוץ הצרפתי ולהשיג עסקה בין ארצות הברית לצרפת. אדמס חשף את הפרשה, הידועה כ"פרשת XYZ", שפגעה מאוד באמריקאים, אף כי שוחד לא היה דבר נדיר באירופה. המתחים בין המדינות החמירו ופרצה ביניהן מלחמה בלתי רשמית ב-1798. המלחמה הסתיימה ב-1800 וכן הברית שנחתמה ב-1778.
היחסים עם נפוליאון
ב-1800, הפכה צרפת לשלטת בחבל לואיזיאנה, שכלל את מרבית מרכז ארצות הברית המודרנית, במקום ספרד. הנשיא תומאס ג'פרסון יכול היה לסבול את ספרד החלשה, אך לא את צרפת החזקה. הוא שקל מלחמה כדי למנוע שליטה צרפתית על נהר מיסיסיפי. תחילה, שלח ג'פרסון את חברו הטוב, ג'יימס מונרו לצרפת, כדי לקנות כמה שיותר קרקעות סביב ניו אורלינס. באופן מפתיע, נפוליאון הסכים למכור את השטח. בשל מרד העבדים במושבה סן דומנג (האיטי המודרנית), התמוטטה תוכניתו של נפוליאון בצפון אמריקה. כדי להרחיק את לואיזיאנה מיידים בריטיות במלחמה המתקרבת, הוא מכר באפריל 1803, את לואיזיאנה לארצות הברית תמורת 15 מיליון דולר. גודלה של ארצות הברית הוכפל בלי לצאת למלחמה.
מהלך זה נתפס בבריטניה כניסיון לערער את הנייטרליות האמריקאית ורצון לסחר בין ארצות הברית לצרפת. הנחת היסוד של ג'פרסון הייתה שאומות נייטרליות קטנות יכולות להפיק תועלת ממלחמות המעצמות הגדולות. הוא לא סמך לא על נפוליאון ולא על בריטניה הגדולה, אבל ראה את בריטניה (והצי הגדול שלה ומעמדה בקנדה) כאיום מיידי יותר על האינטרסים האמריקאים. לכן, הוא נקט בעמדה פרו-צרפתית והשתמש באמברגו כדי לפגוע בסחר הבריטי.
גם בריטניה וגם צרפת הפרו את הזכות הימית של ארצות הברית.
מלחמת האזרחים האמריקנית
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (1861-1865), צרפת היה נייטרלית, אך נפוליאון השלישי העדיף ניצחון של המדינות הדרומיות בקונפדרציית המדינות של אמריקה, בתקווה להחליש את ארצות הברית, ליצור ברית חדשה עם קונפדרציה, להגן על סחר הכותנה ולהגן על השקעותיו במקסיקו. צרפת הייתה חלשה כדי להכריז מלחמה לבדה על הצפון (דבר שהיה עלול לגרום לפרוסיה לתקוף אותה) ונזקקה לתמיכת הבריטים. הבריטים מצדם לא רצו לצאת למלחמה ולכן שום דבר לא קרה בעניין. נפוליאון ניצל את המלחמה שהכריז על הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן הראשון כקיסר מקסיקו. ארצות הברית בתגובה מחתה וסירבה להכיר בממשל המקסיקני החדש.
ב-1865, השתמשה ארצות הברית בלחץ דיפלומטי כדי לשכנע את נפוליאון השלישי לסגת מתמיכתו במקסימיליאן ולסגת עם הכוחות הצרפתים ממקסיקו. לאחר שצרפת נסוגה ממקסיקו, מקסימיליאן הוצא להורג
1866-1906
נפילתו של נפוליאון השלישי ב-1870 לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, סייעה בשיפור יחסי ארצות הברית וצרפת. בתקופה זו היו יחסים ידידותיים בין ארצות הברית לצרפת וב-1884 צרפת נתנה במתנה לארצות הברית את פסל החירות. בין השנים 1870–1918, צרפת הייתה הרפובליקה הגדולה באירופה, אשר התחבבה על ארצות הברית.
מלחמת העולם הראשונה
בתחילת המלחמה, ארצות הברית שמרה על נייטרליות, אך בסופו של דבר נכנסה למלחמה וספקה מימון, מזון ותחמושת לצרפת.
ב-1918, ארצות הברית שלחה לבעלות הברית כלמעלה ממיליון לוחמים. הלוחמים האמריקאים העניקו לבעלות הברית יתרון מכריע.
החיילים האמריקאים נשלחו ללא ציוד כבד, כדי שהספינות יוכלו לשאת יותר חיילים. במהלך המלחמה, הם השתמשו בארטילריה, מטוסים וטנקים צרפתיים.