cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיד קיוויט
קריירה ספורטיבית
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה קיוויט בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בהטלת כידון (55.96 מטר), לפני מ. רידה מאנגליה (53.21 מטר).
ב-24 ביולי 1955 בתחרות שנערכה בבולטימור, מרילנד קבע קיוויט בהטלת כידון שיא אישי חדש של 73.17 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה סיים קיוויט במקום שישי בהטלת כידון בתוצאה של 70.55 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים קיוויט במקום שביעי בהטלת כידון בתוצאה של 67.05 מטר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה סיים קיוויט במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 68.29 מטר.
אליזבת בוכסל
אליזבת בוכסל (בגרמנית: Elisabeth Büchsel; 29 בינואר 1867 – 3 ביולי 1957) הייתה ציירת גרמנייה הידועה בדיוקנאותיה בציור ובנופים בסגנון אימפרסיוניסטי.
ביוגרפיה
בוכסל נולדה ב־29 בינואר 1867 בשטרלזונד, גרמניה. היא למדה בברלין, פריז ומינכן. בין מוריה היו לוסיאן סיימון וכריסטיאן לנדנברגר. היא בילתה את הקיץ באי הידנזה וציירה נופים באזור צפון גרמניה והים הבלטי. היא בילתה באי ריגן. היא הייתה חברה בפדרציית האומניות של הידנזה
בין חברותיה היו קלרה ארנהיים, אליזבת אנדרה, קית'ה לוונטל וג'ולי וולפטורן אשר פקדו, והציגו את עבודותיהן באסם הכחול. מבנה האסם מתוארך ל ובמקור שימש כאסם, מאפייה ואזור מחיה לטוחן והאופה שגרו במקום. האסם הכחול תוכנן במקור בסגנון של בית עשן (Rauchhaus), מבנה נטול ארובה, שהעשן שבתוכו מתפזר בעיקר דרך דלת הכניסה הרחבה, הגבלון (הנקודה בה הקיר נפגש עם הגג המשופע) ודרך סדקים וחורים זעירים בתקרה. המקום זכה לפרסום בזכות פעילותה של האמנית הגרמנית הני להמן שהפכה אותו למרכז אומנות ותערוכות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ומאז המקום מוכר כאכסניה לתצוגות אומנות, ספריה, סדנאות ומפגשי אומנות.
להמן קנתה את המבנה בסביבות 1920 וצבעה אותו בכחול, מה שנתן לו את שמו. האסם הכחול התחיל להיות מוכר בציבור הודות לתערוכות אומנות של "פדרציית האומניות של הידנזה" (Hiddenseer Künstlerinnenbundes).
בוכסל נפטרה ב־3 ביולי 1957, בשטרלזונד.
בנקים לנשים בלבד
בנקים לנשים בלבד הוא מוסד פיננסי המספק את שירותיו אך ורק לנשים.
הבנקים שמשרתים נשים בלבד הוקמו במרבית המקרים מטעמי דת, צניעות ורצון להקפיד על הפרדה מגדרית ככל הניתן.
היסטוריה
ב-2001, פתח בנק דובאי האיסלאמי סניף בנק שנותן שירותים בנקאים לנשים בלבד.
ב-2009 נפתח בעיר נג'ף שבעיראק הסניף הראשון במדינה שנותן שירותים לנשים בלבד וכן הסניף הראשון בו עובדות אך ורק נשים, הסניף שייך לבנק הממשלתי "באבל". בראיון שנתן לתקשורת סגן יו"ר מועצת המנהלים של הבנק, מאזן עבדאלרזאק מנסור אמר האחרון כי אם "הניסוי" של החברה בנג'ף יצליח ייפתחו סניפים דומים ברחבי עיראק, אחד ממטרות הבנק בהקמת סניפים שכאלה "שנשים יוכלו להסיר את רעלתן ולהסתובב בחופשיות מול העובודות בבנק".
בערב הסעודית לרוב הבנקים יש שטח ייעודי לנשים בלבד בסניף הראשי אך לא בכל הבנקים והסניפים שלהם יש סידור שכזה.
רזולוציית 2K
רזולוציית 2K (באנגלית: 2K resolution) הוא מונח כללי למכשירי תצוגה או תוכן בעלי רזולוציה אופקית של כ-2,000 פיקסלים. בתעשיית הקרנת סרטים, Digital Cinema Initiatives הוא הסטנדרט הדומיננטי לפלט 2K ומגדיר פורמט 2K ברזולוציה של 2048x1080. בטלוויזיה ובערוצי מדיה אחרים, 1920x1080 היא רזולוציית ה-2K הנפוצה ביותר, אך בדרך כלל היא מכונה 1080p.
תקנים ומינוח
בתעשיית הקולנוע, רזולוציית 2K מתייחסת באופן מסורתי לסריקה דיגיטלית של סרט 35 מ"מ ברזולוציה ברוחב של כ-2,000 פיקסלים. בדרך כלל זו רזולוציה של 2048x1556, אך הממדים המדויקים משתנים בהתאם ליחס הרוחב-גובה והגודל של אזור הסריקה.
רזולוציית 2K נוספת שנפוצה בקולנוע היא 2048x1080. זוהי הרזולוציה של פורמט 2K שתוקן על ידי DCI במפרטי מערכת הקולנוע הדיגיטלי שלהם בשנת 2005. הרזולוציה של תוכן הווידאו המובלע תומך בתקן SMPTE 428-1, אשר קובע את הרזולוציות הבאות עבור הפצת 2K:
המונח "2K" עצמו הוא גנרי, הוא לא הוטמע על ידי DCI ואינו מתייחס ספציפית לתקן DCI 2K. השימוש במונח "2K" קדם לפרסום תקן DCI.
במוצרי צריכה, רזולוציה של 2560x1440 מכונה לעיתים קרובות באופן שגוי "2K" אך פורמט זה ופורמטים דומים מסווגים בדרך כלל כרזולוציות של 2.5K.
צ'ארלס רייס
צ'ארלס מואן רייס (באנגלית: Charles Moen Rice; נולד ב-25 באוגוסט 1952) הוא וירולוג אמריקאי, שעל עבודתו החלוצית ותרומתו לגילוי הווירוס הפטיטיס C קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2020. רייס הוא פרופסור לווירולוגיה באוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק.
ביוגרפיה
בקלטק היה מעורב בחקר הגנום של וירוס הסינדביס, הנפוץ בין היתר בדרום אפריקה ובמזרחה, והיה מהראשונים לרצף חלבונים מבניים של הווירוס ולקבוע את מנגנוני השכפול והשעתוק שלו. במהלך הפוסט-דוקטורט שלו החל לחקור את אחד הזנים של וירוס הקדחת הצהובה, וממצאיו, שפורסמו בכתב העת המדעי Science בשנת 1985, סייעו באפיון של משפחת הווירוסים פלאוויווירידה (משפחה הכוללת בין היתר את הקדחת הצהובה, קדחת דנגי וקדחת מערב הנילוס) כמשפחה נפרדת של וירוסים בעץ החיים. חשוב מכך, הזן בו השתמש רייס למחקריו היה הזן בו נעשה שימוש ביצירת החיסון לקדחת הצהובה.
רייס משמש כפרופסור באוניברסיטת רוקפלר משנת 2001. בנוסף הוא מכהן כפרופסור עמית (adjunct professor) בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת קורנל. כיהן בוועדות של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, של המכונים הלאומיים לבריאות ושל ארגון הבריאות העולמי.
רייס היה העורך של כתב העת Journal of Experimental Medicine בין השנים 2003–2007, של כתב העת Journal of Virolog בין 2003–2008 ושל PLoS Pathogens (אחד מכתבי העת של PLoS) משנת 2005 ועד היום. הוא מופיע כמחבר בלמעלה מ-400 פרסומים מדעיים.
בשנת 2005 מונה כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וכחבר באקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (AAM). בשנת 2015 זכה בפרס רוברט קוך ובשנת 2016 זכה בפרס לסקר.
חקר נגיף ההפטיטיס C
רייס ועמיתים חקרו את וירוס ההפטיטיס C (HCV), ויצרו מערכת המאפשרת את השכפול של הגנום של הווירוס בתרבית תאים הומניים במעבדה. הם בודדו זן אלים של וירוס ה-HCV מחולה יפני, והצליחו לשכפל אותו בתרבית של תאי סרטן כבד שמקורם באדם, שגודלו במעבדה. דבר זה אפשר לחוקרים ברחבי העולם לבצע מחקרים שקודם לכן התאפשרו רק בפרימטים שאינם אדם, ולפצח את מחזור החיים הכולל של הווירוס. בטכניקה זו נעשה שימוש גם על ידי חברות תרופות הפועלות לפתח תרופות להפטיטיס C; כך פותחו בשנים האחרונות מספר תרופות המעכבות את השכפול של הווירוס בתאים ובבני אדם, כאשר שילוב שלהן יכול להביא ברוב המקרים להכחדת הנגיף. על עבודתו זו זכה בשנת 2020 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם מייקל האוטון והארווי אלטר.
מלבד זאת, מחקריו של רייס הפיקו ממצאים חשובים נוספים באשר לווירוס ה-HCV; אחד מהם הוא זיהוי החלבון קלאודין-1 המצוי בצמתים בין תאיים צפופים (tight junction) בין תאי האפיתל של הכבד, החיוני עבור כניסת הווירוס לכבד. בהמשך, בשנת 2009, גילתה קבוצת המחקר של רייס חלבון הומני נוסף בשם אוקלודין, החיוני אף הוא לכניסת הווירוס לתאי הכבד.
אימרה טקלי
הרוזן אימרה טקלי מקשמארק (בהונגרית: Gróf késmárki Thököly Imre; קשמארק, 25 בספטמבר 1657 – איזמיט, 13 בספטמבר 1705) היה אציל הונגרי, המפקד העליון של אנשי קורוץ, הוא היה הנסיך של "הונגריה העליונה" בין 1682 לבין 1685 והנסיך של נסיכות טרנסילבניה (1570–1711) משנת 1690.
קורות חייו
מאז נעוריו, היו לטקלי רגשות עוינים כלפי בית הבסבורג, בעיקר בגלל הפרת חופש הדת והסדר הנצרות הפרוטסטנטית. בגיל צעיר של 23 נבחר לראש המטה הכללי, הגנרל הראשי של צבאות קורוץ. הוא חתר לעצמאות הפוליטית של התנועה במנותק מטרנסילבניה, אותה הצליח להשיג ב-1682 בתמיכת האימפריה העות'מאנית. בשנת 1685 נתפס על ידה אחמד, הפחה של אוראדיה. לאחר זמן קצר שוחרר, אך מצבו התערער והוא וחסידיו גורשו מהארץ. נעשו תחריטים גרמניים ואיטלקיים רבים שלו כ"דוגמה לבגידה שנענשה" של טקלי בשבי.
הוא לא ניתק את הקשר באופן קבוע עם וינה, יזם שיחות שלום במספר הזדמנויות, הציע תמיכה מזוינת למלך בגירוש הטורקים מהונגריה בתמורה לתואר נסיך אימפריאלי, אך תנאיו נדחו שוב ושוב על ידי החצר בווינה. לאחר מכן, פעילותו נדחקה בהדרגה אל מחוץ למישור הפאנוני (אגן הקרפטים). ב-1690, עם ניצחונו בקרב זרניסט, הוא הצליח באופן זמני להשיג את התואר נסיך טרנסילבניה, אך בסופו של דבר נאלץ לסגת מפני החיילות המלכותיים. לאחר השלום של הסכם קרלוביץ, הוא חי בגלות באימפריה העות'מאנית למשך שארית חייו. הוא מת באיזמיט באנטוליה בשנת 1705.
משפחתו
בענף של אביו נחשבה אצולת המשפחה לחדשה. הסבא רבא, שבשטין טקלי, היה עדיין סוחר סוסים ובקר בטרנבה, שלעיתים קרובות הלווה כספים לחצר האימפריאלית של הקיסר. כהוקרה על שירותיו, הוא קיבל את תואר האצולה (אבירות) ב-1572 ולאחר מכן ברון ב-1598. הוא גם רכש את הטירה ואת האחוזה של קשמארק, שממנה ניתן לו שם קדומת האצולה של המשפחה. אביו, אישטוואן טקלי השני, נשא לאישה את מריה ג'ולאפי מִראטו (קדומת אצולה), אחייניתו של נסיך טרנסילבניה אישטוואן בתלן וקיבל את התואר רוזן בשנת 1654.
לאימרה טקלי היו חמישה אחים. אדם (ספטמבר 1652 - אוקטובר 1652) ואישטוואן (1654–1655) מתו כתינוקות. אחיותיו נישאו ללורדים (אצולה גבוהה) משמעותיים: קטלין (1655-1701) עם לפרנץ אסטרהאזי, מאריה (* 1656) לאישטוואן נאדשדי, ואווה (1659–1716) לפאל אסטרהאזי, הפאלטין של הונגריה המאוחר יותר.
נעוריו ולימודיו
אימרה טקלי נולד ב-25 בספטמבר כילד חמישי, אך עקב מותם המוקדם של שני אחיו הגדולים, הוא היה הבן היחיד. הוא היה חצי יתום מגיל שנתיים כשאיבד את אמו בת העשרים ושתיים.
משנת 1664 השתתף אביו, אישטוואן טקלי, בארגון הלורדים (האצולה הגבוהה) שסומן בשמו של פלטין פרנץ ושלני: הוא סיפק תמיכה כספית משמעותית ושיחק תפקיד מתווך בין אלה שהביע אי-שביעות רצון מהשלטון האוסטרי בהונגריה ובטרנסילבניה. במהלך המרד האנטי-הבסבורגי בהונגריה העליונה שפתח פרנץ ראקוצי הראשון בדצמבר 1670, הקיפו אותו הכוחות האימפריאליים בטירת ארווה ודרשו ממנו להכניס את חיילי הקיסר למצודה. אישטוואן טקלי מת מסיבות טבעיות זמן לא רב לאחר מכן והטירה נכנעה כמה ימים לאחר מותו על ידי השומרים שלה. עם זאת, הוא שלח מוקדם יותר את בנו לטירת ליקבה שבמחוז ליפטו, ומשם מצאו מקורבי המשפחה מקלט עבורו דרך פולין לטירת חוסט, שהייתה שייכת לנסיכות טרנסילבניה. בכך הפך אימרה טקלי ליתום גמור בגיל 13 ובמקביל, כפי שכתב ההיסטוריון אישטוואן שרש, "תועד שעלבונות הילדות שלו הותירו בו חותם עמוק כזה שהוא "חש שנאה בלתי ניתנת לשינוי כלפי בית המלוכה האוסטרי".
טקלי השלים את לימודיו בבית הספר התיכון הלותרני בפרשוב ואת הקולג' הקלוויניסטי בנאג'אנד.
מקסים שבצ'נקו
מקסים לאונרדוביץ' שבצ'נקו (ברוסית: Максим Леонардович Шевченко; נולד ב-22 בפברואר 1966) הוא עיתונאי רוסי, דמות פוליטית וציבורית, פובליציסט, פעיל זכויות האדם, מנחה רדיו, בלוגר וידאו. שבצ'נקו הוא מנהיג המפלגה הרוסית לחירות ולצדק מאז מרץ 2021.
ביוגרפיה
מקסים שבצ'נקו נולד במוסקבה ב-1966. למד במכון התעופה של מוסקבה אותו סיים ב-1990.
ב-2002 שבצ'נקו הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית האירוח של ולדימיר פוזנר "זמנים" בערוץ ORT.
שבצ'נקו היה חבר בלשכה האזרחית של הפדרציה הרוסית של הכינוס השני והשלישי (2012-2009).
מאוקטובר 2005 עד יוני 2011, לאחר שקיבל את הזמנתו של קונסטנטין ארנסט, הוא הנחה את תוכנית אירוח פוליטית-חברתית בערוץ הראשון.
שקרבורה
שקרבורה (באזרית: Şəkərbura) הוא מאפה מתוק הנפוץ באזרבייג'ן, איראן, טורקיה ומדינות הקווקז.
המאפה מורכב מקמח, חמאה, סוכר, ביצים, גרידת לימון, אבקת אפיה, הל, שקדים ואגוזי לוז טחונים שאותם מערבבים, מעצבים כחצי ירח, מקשטים את הבצק באמצעות פינצטת מגאש (Maggash) ולאחר מכן אופים.
נהוג להגיש את המאפה בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובחג הנוברוז (Novruz) כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי.
מלבד הגרסה האזרית, קיימת גם גרסה טורקית הנקראת שקרפרה וגרסאות נוספות הנפוצות בעיקר בגאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן וקירגיזסטן.
בדיקת היתכנות
בדיקת היתכנות היא יצירת הערכה מנומקת ליכולת לממש בהצלחה מיזם מוצע. הבדיקה מציגה יתרונות של המיזם המוצע וחולשות שלו, הזדמנויות ואיומים המצדיקים יציאה למיזם, המשאבים הנחוצים למימוש המיזם וסיכויי ההצלחה שלו. בגישה פשטנית, שני הקריטריונים להחלטה על מיזם הם העלות שלו והתועלת הצפויה ממנו.
בדיקת היתכנות עשויה היטב תכלול רקע היסטורי שהוביל להצעת המיזם, תיאור של המוצר או השירות המוצעים, פרטי הניהול והתפעול של המיזם, חקר שוק, היבטים כלכליים ודרישות רגולטוריות.
בתום בדיקת ההיתכנות ניתן לקבל החלטה על מימוש המיזם, ביטולו או מימושו בדרך שונה מזו שבהצעה הראשונית. לעיתים מתבצע כחלק מבדיקת ההיתכנות שלב נוסף, והוא הוכחת היתכנות – מימוש חלקי של הפתרון הכולל להדגמת ההיתכנות, בניית אב טיפוס, וכדומה.
מודל דביי
מודל דביי פותח על ידי הפיזיקאי והכימאי פטר דביי בשנת 1912. המודל פותח על מנת להעריך את קיבול החום כתלות בטמפרטורה במוצקים. המודל מהווה תיקון למודל המוצק של איינשטיין בכך שהוא מצליח לקבל בטמפרטורות נמוכות כי קיבול החום פרופורציוני ל-T^3 ובנוסף לקבל כי עבור טמפרטורות גבוהות קיבול החום הוא כאשר T הוא הטמפרטורה, N הוא מספר המולוקולות במוצק ו- k_{\rm B} הוא קבוע בולצמן. עקב מספר הנחות פשטניות במודל מקבלים חוסר דיוק עבור טמפרטורות שאינן גבוהות או נמוכות מאוד.
פיתוח המודל
הרעיון שעומד בבסיס הפיתוח של המודל הוא התייחסות לתנודות המולקולות שבמוצק כאל גלים עם אנרגיה מקוונטטת - פונונים. לגלים אלו יש שלוש דרגות חופש: שתי דרגות חופש של תנודות רוחביות ודרגת חופש אחת של תנודות אורכיות.
האנרגיה שתורמים כלל הפונונים בעלי תדירות היא:  כאשר  הוא פונקציית האכלוס של פלאנק, המתאר את מספר הפונונים בעלי תדירות  ו-. אם כן, האנרגיה הכוללת במוצק היא: כאשר s מייצג את המצבים המיקרוסקופיים השונים האפשריים במוצק.
הנחות המודל:
יחס נפיצה ליניארי: כאשר מניחים שמהירות הקול בחומר  אינה תלויה אם מדובר בתנודות אורכיות או רוחביות, בקיטוב בכיוון התקדמות הגל או בגודל של וקטור הגל |\vec k|.
מספר המצבים האפשריים:
מציאת תדירות הקטעון - תדירות דביי:
תדירות הקיטעון היא התדירות המקסימלית האפשרית במוצק נתון. תדירות זו מתקבלת מתוך ההנחה שיש מספר סופי של תנודות אפשריות מאחר שלמוצק יש מימד סופי ולכן מספר סופי של מולקולות. ניתן לחשב ולמצוא את תדירות הקטעון באופן הבא:
מניחים כי תנאי השפה של הבעיה לא משפיעים הרבה על פתרון הבעיה ולכן ניתן להניח כי המוצק הוא קובייה בעל נפח V ואורך כל אחת מצלעותיו L כך ש- V = L^3. פתרון משוואת הגלים עם תנאי שפה של קובייה תלת־ממדית ( - פונקציית הגל צריכה להתאפס על צלעות הקוביה) נותנת את מספרי הגל כאשר n הוא מספר טבעי.
מספר המצבים האפשריים = כאשר הפקטור 3 נובע משלוש דרגות החופש שיש לתנודות בחומר.
מניחים כי ניתן לקרב את הסכום על n לאינטגרל תלת־ממדי על n באופן הבא:. (האינטגרל הוא אינטגרל בקואורדינטות כדוריות כאשר התחום הרלוונטי הוא האזור בו x>0 ,y>0 ,z>0. כלומר, מתעניינים רק בשמינית מהמרחב ולכן החלוקה ב-8).
כלומר:.
מיחס הנפיצה מקבלים את תדירות הקיטעון:.
חישוב קיבול החום מתוך האנרגיה הכוללת:
כפי שצוין בתחילת הפיתוח, האנגיה הכוללת ניתנת לחישוב באופן הבא: כאשר הסכום הומר מלהיות סכום על המצבים המיקרוסקופיים s ללהיות סכום על n.
מאחר שמתעניינים בחישוב קיבול החום ניתן להתעלם מהתרומה של האיבר לסכום מאחר שאיבר זה אינו תלוי בטמפרטורה. בנוסף, מקרבים את הסכום על n לאינטגרל באותו אופן שנעשה לחישוב תדירות הקיטעון ומקבלים:.
מחליפים את משתנה האינטגרציה למשתנה חסר ממדים (חסר יחידות) -, ומקבלים:
מהאנרגיה הכוללת ניתן לחשב את קיבול החום על ידי ביצוע נגזרת חלקית לפי הטמפרטורה:.
טמפרטורת דביי
מהגודל x_{\rm D} מגדירים את טמפרטורת דביי:. לגודל זה יחידות טמפרטורה ולכן מגדיר סקלת טמפרטורה למערכת. ניתן להסתכל על טמפרטורות ביחס לטמפרטורת דביי, בהתאם ליחס זה נקבעת הפיזיקה של המערכת. כלומר עבור טמפרטורות נמוכות ביחס לטמפרטורת דביי המוצק יהיה במצב שונה בהשוואה לטמפרטורות גבוהות ביחס לטמפרטורת דביי. בין היתר, השוני בא לידי ביטוי בקיבול החום.
קיבול החום בגבול של טמפרטורות גבוהות
עבור טמפרטורות גבוהות, כלומר:. במקרה זה בחישוב האנרגיה הכוללת ניתן להשתמש בטור טיילור של אקספוננט עד לסדר ראשון:, כך שמתקבל האינטגרל הבא:
.
מכאן שקיבול החום בטמפרטורות גבוהות הוא:.
תוצאה זו עולה בקנה אחד עם התוצאה שקיבל איינשטיין ועם מדידות שערכו במעבדה.
קיבול החום בגבול של טמפרטורות נמוכות
עבור טמפרטורות נמוכות, כלומר:. במקרה זה בחישוב האנרגיה הכוללת ניתן לקרב את האינטגרל ללהיות אינטגרל מאפס עד אינסוף, כך ש-.
אם כן, האנרגיה הכוללת עבור טמפרטורות נמוכות היא.
מכאן שקיבול החום בטמפרטורות נמוכות הוא:.
תוצאה זו מראה כי עבור טמפרטורות נמוכות קיבול החום הולך כמו הטמפרטורה בשלישית, תוצאה שעולה בקנה אחד עם מדידות שנערכו במעבדה.
הצלחות המודל
מצליח לקבל את קיבול החום הנמדד בטמפרטורות גבוהות - ובטמפרטורות נמוכות -.
מטעי האומה
מטעי האומה הייתה חברה של האפוטרופוס לנכסי נפקדים שטיפלה במטעים של ערביי ארץ ישראל שעזבו במלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור.
החברה הוקמה בשנת 1951 לאחר שהאפוטרופוס לנכסי נפקדים לא הצליח להשתלט על המטעים הנטושים ואלו התנוונו. עלו גם טענות שחוכרים פרטיים לא טיפלו כיאות במטעים שחכרו. החברה הייתה בבעלות משרד האוצר (50%), משרד החקלאות (25%) ומשרד העבודה (25%). מנהל החברה היה יוסף אלנחם. בהמשך ניהל את החברה ברוך עמיר.
לחברה נמסרו לעיבוד כ-50,000 דונם של מטעים לעיבוד ובהמשך הגיע השטח ל-57,000 דונם מתוך 120,000 דונם של האפוטרופוס. בעקבות הקמת החברה הוחלט שלא להחכיר עוד כרמים לגורמים פרטיים. החברה עסקה בין השאר בקטיף פירות צבר, חרוב, תאנים, גפן וזית ואלו שמשו לשימורים, תעשיית כהל וצריכה מקומית. המטעים היו פזורים בכל רחבי ישראל, בין השאר באשקלון, לוד, רמלה, עכו וצפת.
בשנת 1953 החלה החברה בנטיעת מטעים חדשים ובשנת 1956 נמסרה לחברה האחריות על המשתלות הממשלתיות ובמסגרת זאת החלה החברה בניסויים לגידול מסחרי של הצפצפה בישראל.
החברה סבלה מהפסדים כבדים ובמרץ 1959 היו חובותיה גבוהים מהון המניות שלה. בין השאר, ביצעה החברה השקעה כושלת בהקמת בית בד בצפת. בעקבות ההפסדים, החברה זנחה את הכרמים והתרכזה בעיקר בגידול זיתים, בהיקף של 12,000 דונם בלבד. כך, בשנת 1959 הייתה החברה מהחברות הממשלתיות היחידות שלא הראו הפסדים. אולם לאור הגירעונות הגדולים, וביקורת קשה מצד מבקר המדינה, החברה פורקה בשנת 1961. חלק מנכסיה נמכרו לסוכנות היהודית. פירוק החברה התנהל בעצלתיים וספג ביקורת דו"ח נוסף של מבקר המדינה. החברה המשיכה להתקיים במתכונת מצומצמת אל תוך שנות ה-70.
נקר (אי)
האי נקר (באנגלית: Necker Island, בהוואית: Mokumanamana) הוא אי קטן באיי הוואי הצפון-מערביים. הוא ממוקם באוקיינוס השקט, 249 קילומטרים צפונית-מערבית לניהואה ו-13 קילומטרים צפונית לחוג הסרטן. הוא מכיל אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים חשובים של תרבות הוואי והוא חלק מהמונומנט הימי הלאומי פפהאנאומוקואקאה.
הדיוויזיה ה-19 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-19 (המערבית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, וביוני 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-3, וספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב מסין, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמהלך 1919 פורקה הדיוויזיה.
נקר (אי)
בלשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מתואר האי כבעל שטח של 183 דונם. האי סלעי עם צוקים תלולים ומעט מאוד אדמה. הנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 84 מטרים. האי נקרא על שמו של ז'אק נקר, שר האוצר של לואי השישה עשר, מלך צרפת.
תיאור
באי נמצאו מעט סימנים למגורים אנושיים קבועים. עם זאת, האי מכיל 33 מקדשי אבן וחפצי אבן, בדומה לאלה שנמצאים באיי הוואי הראשיים. בשל כך, אנתרופולוגים רבים סבורים כי האי היה אתר טקסי ודתי.
על פי המיתוסים והאגדות של תושבי קאואיי, השוכנים מדרום-מזרח, האי נקר היה המקלט הידוע האחרון לגזע של "אנשים קטנים" מיתולוגיים המכונים מנהונה. על פי האגדה, גזע המנהונה התיישב על האי נקר לאחר שגורש מקאוואי על ידי הפולינזים החזקים ולכן בנה לאחר מכן את מבני האבן השונים שם.
מספרים כי הביקורים באי החלו כמה מאות שנים לאחר אכלוסם של איי הוואי הראשיים, והסתיימו כמה מאות שנים לפני הגעת האירופאים.
החוקר הצרפתי ז'אן-פרנסואה לה פרוז היה האירופי הראשון שביקר באי, בשנת 1786. האי נקרא על שמו של ז'אק נקר. האיים סופחו רשמית בשנת 1894 על ידי ממשלת הוואי הזמנית.
בגלל השימוש באי על ידי בני הוואי הילידים כאתר טקסי ודת בהוואי העתיקה, האי התווסף למרשם הלאומי למקומות היסטוריים בשנת 1988.
ז'אנג
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Que Me Duela
Que Me Duela (בעברית: כמו שזה כואב לי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, מתוך אלבום האולפן השנים עשר שלה, Diosa de la Noche. השיר יצא לאור ב-14 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל המוביל מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גלוריה טרווי, חוליו רייס וג'ואן רסיציו והופק על ידי ארמנדו אווילה ומאפיה. השיר עוסק בכך שטרווי שרה על הכמיהה שלה לכך שמישהו יאהב אותה והיא עושה זאת באמצעות השוואה למציצת דם על ידי ערפדים. כמו כן, היא מזכירה במהלך השיר את היין כדבר המקביל לדם (שניהם בצבע אדום ועל כן, ההשוואה).
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 ביוני 2018. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את טרווי בורחת באמצע שעות הדמדומים ולאחר מכן משתנה הסצנה לזו בה טרווי נראית כשהיא לבושה בבגדים כסופים וזוהרים. לאורכו של הקליפ, נמצאים לצידה של טרווי כלבים שונים. הקונספט של הקליפ הוא ערפדים.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-25 מיליון צפיות.
ירון סיטבון
ירון סיטבון (נולד בשנת 1976) הוא קצין צה"ל במילואים. בשירותו הסדיר שימש מפקד מרום, מפקד יחידת הלוט"ר, מפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים ומפקד יחידת עוקץ.
ביוגרפיה
סיטבון התגייס לצה"ל בשנת 1994, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקת "דרגון" בפלוגה המסייעת של גדוד 101, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד צוות בגדוד גפן. לאחר מכן חזר לגדוד 101 ומונה למפקד פלוגת מסלול. לאחר הנסיגה מלבנון מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101, ושימש בתפקיד עד תחילת האינתיפאדה השנייה כולל. לאחר גמר התפקיד יצא ללימודי מנהל עסקים ומערכות מידע, לימודים שתוכננו להיות במשך שלוש שנים, לאחר שנתיים התבקש לחזור לשירות, ולהתמנות לסגן מפקד יחידת מגלן, ושימש בתפקיד בין השנים 2003–2004. לאחר מכן חזר ללימודיו לשנה נוספת. בסיום הלימודים מונה לסגן מפקד גדס"ר צנחנים בין השנים 2005–2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה יצא ללימודים בפו"ם במשך כשנה. לאחר הלימודים מונה לראש לשכת ראש אמ"ץ, טל רוסו, בין השנים 2007–2009.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת עוקץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 מונה למפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת אפרים. בשנת 2016 שימש כשופט צבאי בפרשת אלאור אזריה. באוקטובר 2016 מונה למפקד יחידת הלוט"ר, ושימש בתפקיד עד מאי 2017. ב-24 במאי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מרום, ב-19 באוגוסט 2020 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל. לאחר שיחרורו כיהן במשך חודשיים כקצין אג"ם של מפקדת אלון במילואים.
רדיותרפיה במהלך ניתוח
רדיותרפיה במהלך ניתוח (IORT) החלה להיות בשימוש החל ב 1998, בשיטה זו מעבירים רמות טיפוליות של קרינה (רדיותרפיה) לאזור מטרה, כמו גידול סרטני, כאשר האזור חשוף במהלך ניתוח.
יישומים
מטרת רדיותרפיה במהלך הניתוח היא לשפר את השליטה המקומית בגידול ואת שיעורי ההישרדות של מטופלים עם סוגים שונים של סרטן. רדיותרפיה ממוקדת במהלך ניתוח היא שיטה שפותחה מאז 1998 לטיפול במיטת הגידול לאחר כריתה מקומית נרחבת (למפקטומיה) של סרטן שד. התוצאות של 5 שנים של ניסוי TARGIT-A בו השתתפו 3,451 מטופלים, הוצגו בכנס סן אנטוניו לסרטן השד ב-2012 והראו שמתן TARGIT במהלך כריתת שד למטופלות עם +ER+ PR, בנות 45 שנים ומעלה, הניב תוצאות של שליטה מקומית בסרטן, הדומות לתוצאות של רדיותרפיה של השד כולו, ולפחות מקרי מוות מסיבות שאינן קשורות לסרטן השד ומגמה של תמותה כוללת נמוכה יותר. 2012 SABCS, יום חמישי, 6 בדצמבר, General Session 4. התוצאות שנאספו במהלך 5 שנים,
מקבילות למספר שבועות של רדיותרפיה לשד כולו, פורסמו בכתב העת The Lancet, ראו הטקסט המלא ב-PDF
רציונל
הרציונל לרדיותרפיה במהלך הניתוח הוא לתת קרינה במינון גבוה בדיוק לאזור המטרה, תוך חשיפה מזערית של הרקמות הסמוכות המוזזות הצידה או מוגנות בשכבת מגן בזמן רדיותרפיה במהלך ניתוח. לשיטות הקרנה מקובלות, כמו רדיותרפיה בקרן חיצונית (EBRT) לאחר כריתת הגידול בניתוח, יש מספר חסרונות: לעיתים קרובות מחמיצים את מיטת הגידול, אותה יש להקרין במינון הגבוה ביותר, גם כאשר משתמשים בתכנון מודרני של רדיותרפיה, בגלל המיקום המורכב של חלל הפצע. בנוסף, העיכוב הרגיל בין כריתת הגידול בניתוח לבין רדיותרפיה בקרן חיצונית עלול לאפשר לתאי הגידול לגדול מחדש. ניתן למנוע השפעות מזיקות בכוח אלה באמצעות הקרנה מדויקת יותר לרקמות המטרה המובילה לעיקור מיידי של תאי גידול שנותרו. השפעתו הממריצה של נוזל מהפצע על תאי גידול מהווה היבט נוסף. נמצא שרדיותרפיה במהלך הניתוח מעכבת את ההשפעות הממריצות של נוזל מהפצע.
יישומים קליניים
נמצא שרדיותרפיה במהלך הניתוח יעילה ובת-ביצוע בניהול הרב-תחומי של גידולים מוצקים רבים. עם זאת, נחוצים מחקרים נוספים כדי לקבוע בדיוק רב יותר מהי התועלת. התנסויות ממוסד יחיד הצביעו על כך שלרדיותרפיה במהלך הניתוח יש תפקיד, למשל בגידולים במוח וגרורות במוח, התקדמות מקומית והישנות של סרטן החלחולת, סרטן עור, סרקומת אחורי הצפק, סרטן הלבלב וממאירויות נבחרות גניקולודיות ושל איברי המין ודרכי השתן. כשמדובר בהישנויות מקומיות, חוץ מברכיתרפיה, מתן קרינה באמצעות רדיותרפיה במהלך הניתוח היא האפשרות היחידה הקיימת לרדיותרפיה, אם לא ניתן עוד לתת רדיותרפיה בקרן חיצונית. באופן כללי, המינון שסובלת רקמה רגילה אינו מאפשר קורס שני של רדיותרפיה בקרן חיצונית במינון מלא, גם לאחר שחלפו שנים.
בשימוש כטיפול בסרטן שד
הניסיון הגדול ביותר עם רדיותרפיה במהלך הניתוח והעדות הטובה ביותר לגבי יכולותיו קיים בסרטן שד. מטופלות רבות עם סרטן שד כבר טופלו באמצעות, למשל, שיטת TARGIT (ששמה נגזר מהשם המלא באנגלית TARGeted Intraoperative radioTherapy [רדיותרפיה ממוקדת במהלך הניתוח]) הנותנת 20 גריי לפני השטח של בלון ראש הטיפול ו-5–7 גריי במרחק של סנטימטר אחד משם.
אריאל גולן
אריאל גולן (ארקדי גולדשטיין; ברוסית: Аркадий Гольдштейн; 10 בדצמבר 1921 – 2 בדצמבר 2007) היה חוקר אדריכלות וחוקר תרבות חומרית מסורתית יהודי-רוסי וישראלי.
כבוש כמבושל
כבוש כמבושל הוא מושג הלכתי, לפיו מאכל שנכבש לזמן ממושך במשקה, נחשב למבושל בו. לכלל זה ישנן השלכות הן ביחס להלכות כשרות, הן ביחס להלכות ברכות, והן ביחס להלכות בתחומים נוספים כמו קיום מצוות אכילת מצה או מרור בפסח, ביצוע פעולת כבישה בשבת, וכיוצא בזה. משך זמן הכבישה המחיל על המאכל דין זה הוא יממה מעת לעת.
אריאל גולן
ביוגרפיה
נולד בשם ארקדי פיודורוביץ' גולדשטיין בחרסון, אוקראינה ב-1921.
כבוש כמבושל
מקור הדין
בכמה מקומות בתלמוד הבבלי מובאים דבריו של שמואל:.
אריאל גולן
ביוגרפיה
השתתף במלחמת העולם השנייה בשורות הצבא האדום, הגיע עד להונגריה שם נפצע בקרב.
כבוש כמבושל
מקור הדין
משמעות הדבר היא שמאכל שנכבש במשקה, נחשב כמי שבושל בו. עיקר משמעות דין זה נוגע להלכות כשרות. שאם כבשו מאכל כשר בחומץ של יין נסך, או בציר של דגים טמאים, המאכל אסור באכילה. וזאת בניגוד להשריית בשר בחלב, שאינה נאסרת מהתורה הואיל והתורה אסרה את עירובם באמצעות בישול, וכבישה אמנם מבליעה טעמים כבישול, אך אינה נחשבת לצורת בישול שאותה אסרה התורה כשאמרה 'לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ'. בנוסף, הכובש מאכלים בשבת אינו עובר באיסור בישול בשבת מהתורה, הואיל וכבישה אינה נחשבת כבישול לעניין זה. אך חכמים אסרו את הדבר הואיל והוא נראה כמבשל.
אריאל גולן
ביוגרפיה
ב-1951 סיים את הלימודים בפקולטה לאדריכלות של המכון להנדסת בנייה בעיר חרקוב. אחרי זה עבד כאדריכל בעיר סראטוב. סיים לימודי דוקטורט ("אספירנטורה") באקדמית הבניין והאדריכלות של ברית המועצות ועבודת הסיום עסקה ביצירתו של האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט. גולדשטיין גם תרגם את ספרו של רייט "עתידה של אדריכלות" לרוסית והתרגום עם ההערות וההקדמה של המתרגם יצא לאור בשנת 1960 עם הקדמה של אלכסנדר גגלו. בשנת 1973 ראה אור ספרו של גולדשטיין שעסק בקורות חייו וביצירתו של פרנק לויד רייט.
גולדשטיין לימד אדריכלות באוניברסיטת דאגסטן הממלכתית במשך תשע שנים. בדאגסטן גולדשטיין התחיל להתעניין באדריכלות המסורתית של עמי קווקז. ספרו המוכר והמצוטט ביותר "המגדלים בהרים" (1977) הוא יומן מסע שעוסק באדריכלות ובאתנוגרפיה של עמי קווקז ובחשיבותה של שמירה על העבר. בספרו, גולדשטיין מתח ביקורת על השלטונות המקומיים שלא דואגים לשימור המבנים העתיקים ובגלל זה הספר נאסר למכירה.
כבוש כמבושל
אילו משקים יוצרים כבישה
לדעת כמה מהראשונים (רש"י, רשב"א, מאירי, ועוד) רק מאכל שנכבש בנוזל חריף כמו חומץ או ציר נחשב כמבושל בו. אך אם שהה כשיעור כבישה במים, חלב או אף יין, לא נחשב לכבוש. שכן על מנת לכבוש יש להיעזר בחומר בעל חריפות, כמו חומץ או מי מלח.
אריאל גולן
ביוגרפיה
בברית המועצות פרסם גולדשטיין יותר מ-60 עבודות מחקר בנושאי אדריכלות ועיצוב. רוב עבודותיו הוקדשו לתיעוד וחקר האדריכלות המסורתית של עמי קווקז. עבודת המחקר הגדולה "אדריכלות צפון קווקז"(«Архитектура Северного Кавказа») נכתבה בין 1960–1980 וטרם פורסמה. כתב היד שלה הוברח מברית המועצות לישראל בשנות ה-80.
כבוש כמבושל
אילו משקים יוצרים כבישה
אולם רוב הראשונים סוברים שכל מאכל ששהה במשך זמן ממושך בנוזל, בולע בתהליך איטי והדרגתי את טעמו, אף על פי שהשפעת הנוזל עליו קלושה לעומת השפעת החומץ או מי המלח.
משך זמן הכבישה
הראשונים נחלקו מהו משך הזמן היוצר פעולת כבישה שמחשיבה את המאכל הנכבש כמבושל.
אריאל גולן
ביוגרפיה
גולדשטיין עלה לארץ ב-1987 ושינה את שמו לאריאל גולן. כבר בישראל הוא פיתח תאוריה על קשר בין עיטורים מסורתיים שנמצאים בשימוש באדריכלות ומלאכות יד של תרבויות שונות לבין פנתאון האלים הפרהיסטורי. לנושא הזה הוקדשו עבודותיו האחרונות שנכתבו ברוסית ותורגמו לאנגלית.
כבוש כמבושל
משך זמן הכבישה
לדעת רבנו תם רק כעבור שלוש יממות הופך המאכל לכבוש. הוא לומד זאת מדברי הגמרא במסכת עבודה זרה, הקובעת שכדי להכשיר קנקני יין שבלעו יין נסך יש להשרותם במים במשך שלוש יממות, ולאחר כל יממה להחליף את המים שבהם. ועל פי הכלל כבולעו כך פולטו, הסיק שגם בליעתם אורכת שלושה ימים.
כבישה במשקה חריף
אמנם נחלקו האחרונים אם גם לגבי בליעת הכלי שבו שרה הנוזל החריף האסור הבליעה מתרחשת בשיעור זמן זה, או רק לאחר מעת לעת. לדעת המגן אברהם, הבליעה נעשית כבר בשיעור שיתננו על האור ויתחיל להתבשל, ולש"ך והט"ז רק כעבור יממה.
כבישה בכלים
כמשמעותו הראשונית של המושג כבישה הוא השריית מאכל במשקה על מנת לפעול בו בדרך זו לשם ריכוכו או הבלעת טעמים בו. אמנם כמה ראשונים ייחסו פעולת כבישה גם למשקה השרוי בתוך כלי במשך יממה, כך שבמהלך שהות המשקה בכלי, הוא בולע אל דפנותיו את טעמו של המשקה.
לאור זאת, כתב בספר איסור והיתר הארוך לאסור באכילה מאכל כשר שבושל או נכבש בכלי ששהה בו משקה אסור במשך יממה. כמו כן, כמה מראשוני אשכנז אסרו שימוש בפסח בכלי זכוכית ששהה בהם חמץ במשך יממה במהלך ימות השנה, הואיל והכלי בולע אל דפנותיו את טעמו של החמץ, ועשוי להבליע את טעמו אל המאכלים שיבושלו או ייכבשו בכלי במהלך חג הפסח.
Investing.com
Investing.com הוא פורטל ואתר אינטרנט כלכלי, אחד משלושת האתרים הכלכליים הגדולים בעולם. נכון ל-2019, החברה מעסיקה כ-300 עובדים ברחבי העולם, עם משרדים ראשיים בתל אביב, ישראל. נכון לדצמבר 2020, האתר מדורג במקום ה-199 ברשימת האתרים הפופולריים ביותר, לפי הדירוג של חברת אלכסה, וגולשים בו מדי חודש למעלה מ-46 מיליון משתמשים.
סקירה
האתר מספק מידע אודות מכשירים פיננסיים ומציע גישה לכלי שוק כגון, מחשבוני המרה, תיקי השקעות אישיים, מטבעות קריפטוגרפיים, מידע אודות מדדי מט“ח, אג“ח, שערי ריבית, אופציות וחוזים עתידיים. הפלטפורמה מספקת ניתוחים, מבזקים ונתונים בזמן אמת עבור בורסות ברחבי העולם.
האתר החל בשם "Forexpros", ובשנת 2012 רכש את כתובתו הנוכחית - investing.com - תמורת 2.45 מיליון דולר, בעסקת הדומיין השנייה בגודלה בעולם באתר שנה.
Investing.com השיק אפליקציה לאנדרואיד בספטמבר 2013 ואפליקציית iOS כשנה לאחר מכן. ב-2018, לאתר היו מהדורות ב-42 שפות.
ב-2021 פורסם כי החברה נרכשה על ידי קרן בינלאומית בכחצי מיליארד דולר.
שימוש בקנאביס בקרב הקהילה הגאה
שימוש בקנאביס בקרב הקהילה הגאה הוא מאפיין נפוץ של תמיכה גם בזכויות להט"ב וגם בגישה לסם הקנאביס, שעד לשנת 2000 בערך שניהם היו מחוץ לחוק, והיו בשולי החברה בכל מקום, ועדיין נמצאים שם בחלק ניכר מהעולם גם כיום. התמיכה בשני הנושאים משולבת מסיבות שונות, ביניהן טענות כי קנאביס הוא יעיל בהקלה על תסמיני איידס, כאשר הקהילה הגאה נחשבת מובילה בכל הקשור לסובלנות חברתית ומגוון באורח החיים, וגם כי נושאי להט"ב ונושאי קנאביס חווים קיבוץ חברתי יחד כתרבות נגד.
רפואית-בריאותית
בציר הזמן של HIV/איידס, בתחילת משבר האיידס בארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-20, לא היו טיפולים תרופתיים זמינים לטיפול במחלה או להקלה בתסמינים. אנשים רבים יכלו להשתמש בקנאביס רפואי כדי להקל על מחלתם בצורה שלא הצליחו להשיג בשום דרך אחרת. עם זאת, באותה תקופה קנאביס היה מחוץ לחוק במקומות רבים. מכיוון שאנשים וגם להט"בים הושפעו באופן לא פרופורציונלי מ-HIV/איידס, לקהילה הלהט"בית היה צורך חדש ודחוף בגישה לקנאביס. התחילה החפיפה בין אקטיביזם למען זכויות להט"ב לבין אקטיביזם בגישה לקנאביס. הפעילות הלהט"בית הזו לקנאביס המאורגנת לעיתים בגיי קלאב או ברשתות החברתיות שבהם דרכם אנשים עם קנאביס חילקו אותה לאנשים עם איידס. ב-1990, טען דו"ח חדשותי כי אנשים רבים עם HIV משתמשים בקנאביס לטיפול פליאטיבי.
אקטיביסטים להט"בים ואקטיביסטים למען מודעות HIV/איידס הגדילו מאוד את התמיכה הציבורית בגישה לקנאביס.
הארווי מילק ודניס פרון היו אישים פוליטיים להט"בים מסן פרנסיסקו שהציעו חקיקה לגליזציה של קנאביס לטובת הקהילה הגאה ולטובת אחרים.
מסחר
ישנן עדויות המצביעות על כך שלמגזר העסקי שמשקיע בייצור ומכירת קנאביס יש אחוז נמוך יותר של ייצוג להט"בי לעומת שוק הצרכנים של מוצרי קנאביס.
ישנם גם מספר סיפורי הצלחה של אנשים להט"בים בתעשיית הקנאביס.
ישנו דו"ח שממליץ על שיווק קנאביס לקהילה הגאה.
בארצות הברית
פרשנים פוליטיים בארצות הברית השוו את השינוי המהיר של דעת הקהל בהעשור הראשון ובהעשור השני של המאה ה-21 בנושאי זכויות להט"ב והגישה לקנאביס.       בעוד שלפני 2000, שני הנושאים האלו היו טאבו במיינסטרים, לאחר אותה תקופה חלה מגמה הולכת וגוברת לנרמל את הקבלה החברתית של זכויות להט"ב ושל השימוש בקנאביס. כלי תקשורת רבים השוו את קווי הדמיון של זכויות להט"ב וקנאביס.
החתול במגפיים
החתול במגפיים היא אגדת עם אירופית. האגדה נכתבה על ידי הסופר הצרפתי שארל פרו בשנת 1695, וגרסה שלה אומצה על ידי האחים גרים בקובץ מעשיות ואגדות עם שהתפרסם על ידם בשנת 1812.
היסטוריה
"החתול במגפיים" של שארל פרו הוא הסיפור הקלאסי ביותר בז'אנר של החיה כעוזרת בפולקלור המערבי. עם זאת, החתול התכסיסן לא היה המצאה של פרו. מאות שנים לפני פרסום סיפורו של פרו, אוסף סיפורי עם הודיים בשם Kathā Sarit Sagara ("האוקיינוס של זרמי הסיפורים") הציגו דמויות ומלכודות כמו חרבות בלתי מנוצחות, כלים שממלאים את תוכנם, וחיות מועילות. בפנצ'טנטרה ("חמישה עקרונות"), אוסף של סיפורים הינדיים מהמאה ה-2 לפנה"ס, ישנו סיפור העוקב אחר חתול שמצליח הרבה פחות מהחתול של פרו כשהוא מנסה לעשות את הונו בארמון של מלך.
במאה ה-16 פרסם ג'ובאני פרנצ'סקו סטרפרולה את הסיפור "Costantino Fortunato" שהתפשט מאוחר יותר בכל שאר אירופה. עלילת הסיפור דומה מאוד לעלילת "החתול במגפיים", ומדברת על חתול אנתרופומורפי שמשתמש בתחבולות וברמאות כדי להשיג כוח, עושר ואף נישואים עם נסיכה עבור אדונו הדל וחסר האמצעים. הסיפור נכלל בספרו "הלילות המדהימים של סטרפרולה" (בערך 1550–1553). זהו ספר הסיפורים האירופי הראשון שכלל אגדות.
בשנת 1553, פורסם בוונציה הסיפור "Costantino Fortunato", הדומה ל"Le Maître Chat" של ג'ובאני פרנצ'סקו סטרפרולה. עם זאת, בסיפור של סטרפרולה, הצעיר היורש הוא בנה של אישה בוהמית, החתול הוא פיה בתחפושת, הנסיכה נקראת אליזטה, והטירה שייכת לא למכשף, אלא לאדון אשר נספה בתאונה. הצעיר המסכן הופך בסופו של דבר למלך בוהמיה. המהדורה של סטרפרולה פורסמה בצרפת בשנת 1560. שפע הגרסאות שעברו בעל פה לאחר סיפורו של סטרפרולה עשוי להצביע על כך שמקור הסיפור הוא אגדה שעברה מפה לאוזן. ייתכן גם שסטרפרולה המציא את הסיפור.
גרסה נוספת פורסמה בשנת 1634 על ידי ג'מבטיסטה בזילה תחת הכותרת Cagliuso. הסיפור לא פורסם בצרפת במהלך חייו של פרו. בגרסתו של בזילה, הבחור הוא נער קבצן בשם גאגליוסו (לפעמים קגליוסו) אשר הונו מושג באופן דומה לדרך שבה השיג זאת החתול של פרו.
האגדה המוכרת היום נכתבה על ידי הסופר הצרפתי שארל פרו בשנת 1695. לאגדה שנכתבה על ידי פרו הייתה השפעה ניכרת על התרבות העולמית. הכותרת הצרפתית הייתה "Histoires ou contes du temps passé, avec des moralités" עם כותרת המשנה "Les Contes de ma mère l'Oye", ובעברית "סיפורים או אגדות מימי עברו עם מוסר" ובכותרת המשנה "סיפורי אמא אווזה". חזית הספרים של המהדורות האנגליות המוקדמות ביותר מתארת אישה זקנה המספרת סיפורים לקבוצת ילדים מתחת לכרזה שבה נכתב "הסיפורים של אמא אווזה" והיא זו שפרסמה את אגדות אמא אווזה בעולם דובר האנגלית.
בשנת 1729 תורגמה האגדה לאנגלית כ"החתול המאסטר, או החתול במגפיים" על ידי רוברט סמבר ופורסמה בלונדון. כריכת הספר דומה לזו של המהדורה הצרפתית הראשונה. מאז אותו הפרסום, הסיפור תורגם לשפות שונות ופורסם ברחבי העולם.
עלילה
טוחן זקן שהלך לעולמו הוריש את נכסיו לשלושת בניו. הבכור קיבל את טחנת הקמח, השני קיבל את החמור, והצעיר קיבל את החתול. התעצב הצעיר על הירושה שנפלה בחלקו, אבל החתול אמר לאדוניו שלא יתעצב ולא ידאג, עליו להביא לחתול שק ומגפיים והוא יהפכו לעשיר. הצעיר נדהם מכך שהחתול יכול לדבר, אך הלך לקנות לו את אשר ביקש. החתול נעל את המגפיים, לקח את השק מילא אותו בקש ובעלי בר והלך להתחבא. עבר זמן קצר וארנבת הגיעה לאזור והתחילה לכרסם את העלים. החתול זינק במהירות, תפס את הארנבת והכניס אותה לתוך השק, לאחר מכן הרגה והביאה למלך כתשורה מאת בעל חוות הארנבים המרקיז דה קראבאס (זה השם שהחתול בחר לכנות בו את אדונו הצעיר) ואת עצמו הוא הציג כמשרתו של המרקיז מקראבאס. לאחר מכן צד החתול צמד חוגלות והביאן למלך כשי מעם המרקיז, וכך במשך מספר חודשים הביא החתול למלך מחיות הציד של "המרקיז קראבאס". המלך אמר שאינו מכיר את המרקיז, אך הוא מודה לו מאוד.
בקצה השדות ניצב הארמון המפואר של בעל השדות. בארמון גר מכשף נוראי ששלט באיכרים שעבדו בשדות ביד רמה. החתול ביקש לבקר את המכשף כדי לחלוק לו כבוד, כדבריו. בפגישתם החמיא החתול למכשף על סגולותיו המיוחדות, ואמר כי הוא שמע שביכולתו לשנות את דמותו לאריה ולפיל. המכשף הודה שהדבר נכון ומיד הפך דמותו לאריה. החתול המבוהל נס מפניו אל הגג אך מגפיו נתפסו ברעפים, והוא פחד שהמכשף יהרוג אותו. רק לאחר שהמכשף שב לצורתו הרגילה העז החתול לרדת מן הגג, הוא הודה שפחד מאוד ושאל את המכשף אם הוא יכול להפוך עצמו גם לעכבר. המכשף המרוצה מכוחו לא חשד בדבר, הפך עצמו מיד לעכבר והחתול זינק עליו וטרפו.
כאשר התקרבו המלך, בתו והצעיר אל הארמון, קיבל החתול את פניהם בברכה והזמינם להיכנס אל ארמונו של המרקיז דה קארבאס. המלך הופתע והתרשם מאוד מעושרו של "המרקיז" שלצידו, ובתו הנסיכה שמחה לשמוע את אביה המלך מציע למרקיז לשאת אותה לאישה.
האגדה מסתיימת במילים "ועוד באותו יום נשא לאישה את הנסיכה. החתול נהפך לאדון מכובד, ולא רדף עוד אחרי עכברים, אלא לשם השעשוע בלבד".
פולקלוריסטיקה
בסיווג ארנה-תומפסון, החתול במגפיים מסווג כ-"Puss in Boots", תת-סוג של "The Cat as Helper". הפולקלוריסטים ג'וזף ג'קובס וסטית' תומפסון מצביעים על כך שסיפורו של פרו הוא המקור האפשרי לסיפור החתול העוזר במסורות הפולקלוריות האירופיות המאוחרות יותר. הסיפור התפשט גם ביבשת אמריקה, והוא מוכר גם באסיה (בהודו, באינדונזיה ובפיליפינים).
תרבויות שונות מחליפות את החתול העוזר בווריאציות שונות למשל בתן או בשועל. לדוגמה, בכל הגרסאות הפיליפיניות, החיה המועילה היא קוף.
החוקר היווני מריאנטי קפלנוגלו קובע שסיפור מסוג "חתול במגפיים" או "השועל המועיל" מהווה דוגמה לסיפורים ידועים ברפרטואר של פליטים יווניים מאסיה הקטנה.
הפולקלוריסט ג'ייקוב גרים טוען שחתולים היו סוג של פיות, מפני שיש להם מאפיינים דומים לפיות, ומערכת כוחות קסם משלהם. עם זאת, נדיר בסיפורי האגדות של אירופה שחתול מעורב כל כך בעניינים אנושיים. לדבריו החתול במגפיים חולק רבות מהתכונות המיוחסות לפיות או לאלוהות משפחתית.
אופי הדמויות
שארל פרו ביקש לתאר טיפוסים אידיאלים כדי לחזק את הסטנדרטים של תהליך הציוויליזציה שנקבעו על ידי החברה הצרפתית מהמעמד הגבוה. ניתוח של גיבורות פרו מגלה שהנקבה האידיאלית של המחבר בחברה מהמעמד הגבוה היא חיננית, יפה, מנומסת, חרוצה, מטופחת, שמורה, סבלנית ואפילו טיפשה באופן כלשהו, כי עבור פרו, האינטליגנציה של האישה תהיה מאיימת. לכן, הגיבורה של פרו מחכה באופן פסיבי ש"האיש הנכון" יבוא, יכיר במעלותיה ויהפוך אותה לאשתו. הוא פועל, והיא מחכה. גיבורות המאה השבע-עשרה של פרו מפגינות מאפיינים של כניעה.
הגיבורים הגבריים של פרו שונים לגמרי מגיבורותיו. הדמויות הגבריות שלו אינן נאות במיוחד, אבל הן פעילות, אמיצות, שאפתניות ומיומנות, והן משתמשות בשנינותן, באינטליגנציה ובנימוס הרב שלהן כדי לטפס במעלה הסולם החברתי ולהשיג את מטרותיהם. במקרה זה, החתול הוא זה שמציג את המאפיינים והגבר מרוויח מהתחבולות והכישורים שלו. בניגוד לסיפורים העוסקים בגיבורות כנועות הממתינות לנישואין, הסיפורים שבמרכזם גברים מראים שמעמד חברתי והישגים חשובים מאלו של הנשים. סגולותיהם של גיבוריו של פרו משקפות את הבורגנות בחצרו של לואי ה-14 ואת טבעו ותכונותיו של פרו, שהיה עובד מדינה מצליח בצרפת במהלך המאה השבע-עשרה.
מוסר השכל
הדיון לגבי מוסר ההשכל ביצירה עורר דעות שונות לאורך השנים.
חוקרי הפולקלור איונה ופיטר אופי מציינים שהסיפור יוצא דופן בכך שלגיבור הצעיר לא מגיע מזלו הטוב. היותו ילד שלישי וקבלתו הבלתי מעורערת את הוראותיו החוטאות של החתול אינם נתפסים בימינו כסגולות. הם מצהירים שרק מעט נוכלים הצליחו כל כך לפני או מאז.
המאייר של הרומנים והסיפורים של דיקנס, ג'ורג' קרוקשנק, היה המום מכך שהורים יאפשרו לילדיהם לקרוא את המעשיה וטען שהסיפור מלמד את הילד שהטעיה ושקרים יתוגמלו ביתרונות ובפרסים. מבקרת אחרת, מריה טטר, מציינת שאין הרבה מה להעריץ בחתול במגפיים - הוא מאיים, מחמיא, מרמה וגונב כדי לקדם את אדונו. עוד היא מציינת שהחתול במגפיים נתפס כ"וירטואוז לשוני", יצור ששולט באמנויות השכנוע והרטוריקה כדי לרכוש כוח ועושר. טטר טוענת כי בסיפור קיים מוסר השכל כפול. מוסר ההשכל הראשון אומר לקורא שעבודה קשה ותחכום עדיפים על עושר בירושה, אך מסר זה מנוגד בהתנהגות בן הטוחן הצעיר שאינו עובד ואינו משתמש בשנינותו כדי להשיג יתרון ולהיטיב את מצבו, אלא משיג הטבה במצבו בזכות נישואין, ובזכות תחבולות שביצע החתול. המוסר השני מדגיש את פגיעותה של האישה למראה חיצוני: מספיקים בגדים משובחים ומראה נעים כדי לכבוש את ליבה. התרגום לאיטלקית של קרלו קולודי מציין שהסיפור נותן עצות שימושיות אם אתה במקרה חתול או המרקיז מקראבאס.
חוקרת ספרות הילדים זהר שביט בספרה "מעשה ילדות מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים" רואה בסיפור של פרו "טקסט אמביוולנטי" המיועד לשתי קבוצות קוראים, למבוגרים ולילדים, וכתוצאה מכך הוא נקרא אחרת על ידי כל אחת מהקבוצות, וזוכה לעמדות מוצא פרשניות שאינן עולות בקנה אחד זו עם זו. פרופסור יגאל שוורץ בספרו "למה לחתול יש מגפיים" מסכים כי מדובר בטקסט אמביוולנטי אך טוען כי בהתחשב בתפיסתו של פרו, יש למזג את התרבות העממית עם התרבות הגבוהה. יש להניח כי קהלי היעד שעמדו לנגד עיניו של פרו היו בני השכבות המיוחסות, וכנגדם נציגי "ההמון", וכי היצירה מיועדת להעביר לכל אחד מהם מסר אחר. מחד, ההמון הצרפתי שקרא את המעשיה בקריאה "מטריאליסטית מהפכנית", כלומר קיבל סיפור חתרני שמסיר את "המסכה המלאכותית" של המעמדות העליונים. ומאידך בני המעמד הגבוה שקראו את המעשיה "קריאה חצרנית אליטיסטית" וקיבלו סיפור שחושף את "המסיכה הטבעית" של הסיפור העממי אשר מייצג את ההמון הצרפתי על תפיסותיו, רצונותיו ויחסו אל המעמדות העליונים בארצו. פרו העצים את הקונפליקט בין המעמדות וערער את שניהם. בולטת העובדה שפרו סיים את המעשיה בקריצה במשפט "ועוד באותו יום נשא לאישה את הנסיכה. החתול נהפך לאדון מכובד, ולא רדף עוד אחרי עכברים, אלא לשם השעשוע בלבד". הכוונה שכשם שחתול יחדל מלצוד עכברים למחייתו, כך אבסורדי שעני בן טוחן יישא נסיכה לאישה.
היצירה באמנות
הסיפור של שארל פרו הותאם לכלי תקשורת שונים במשך מאות שנים, וסיפק השראה למלחינים, לכוריאוגרפים ולאמנים אחרים במשך מאות שנים. לודוויג טיק פרסם סאטירה דרמטית המבוססת על הסיפור, בשם Der gestiefelte Kater, וב-1812, האחים גרים הכניסו גרסה של הסיפור לספר האגדות שלהם לילדים. בבלט, החתול מופיע במערכה השלישית של היפהפייה הנרדמת של צ'ייקובסקי. הביטוי "מספיק כדי להצחיק חתול" מקורו באמצע המאה ה-19 וקשור לסיפור על חתול במגפיים. בסדרת הספרים Bibliothèque de Carabas אשר יצאה לאור בלונדון בסוף המאה ה-19, הכריכה הקדמית של כל כרך מתארת את החתול במגפיים קורא ספר. בקולנוע ובטלוויזיה, וולט דיסני הפיק סרט אנימציה שקט בשחור לבן המבוסס על הסיפור ב-1922. הוא גם עובד למאנגה על ידי הסופר והבמאי היפני המפורסם הייאו מיאזאקי. הדמות הראשית, פרו, על שם שארל פרו, הפכה מאז לקמע של הסטודיו טוני אנימציה, כאשר פניו מופיעות בלוגו של האולפן.
באמצע שנות ה-80 שודר "החתול במגפיים" בטלוויזיה כפרק של תיאטרון אגדות עם בן ורן וגרגורי היינס בצוות השחקנים. גרסה אחרת מסדרת "Cannon Movie Tales" מציגה את כריסטופר ווקן בתור החתול, כאשר בעיבוד זה הוא חתול שהופך לאדם כשהוא נועל את המגפיים. תוכנית הטלוויזיה "באושר ועושר: אגדות לכל ילד" מציגה את הסיפור באווירה הוואית. בפרק מככב קולו של דייוויד הייד פירס בתור החתול. עיבוד נוסף של הדמות עם מעט קשר לסיפור היה בפרק של פוקימון "Like a Meowth to a Flame", שבו Meowth בבעלות הדמות טייסון נעל מגפיים, חבש כובע ועטה מטפחת.
מירופיל
מירופיל (באוקראינית: Миропіль) היא עיירה בנפת רומניב שבמחוז ז'יטומיר, אוקראינה. היא שוכנת על גדת נהר הסלוץ', וממוקמת 70 קילומטר ממערב לבירה המחוזית ז'יטומיר ו-200 קילומטר ממערב לקייב.
היסטוריה
במאה ה-12 שכנה באזור עיר הגבול המבוצרת קמניץ ווהלין, מוצב של נסיכות ווהלין, שנזכרה ברשומות לראשונה ב-1196. היא נשרפה על ידי באטו חאן ב-1240 ובמקום שרד רק כפר קטן. ב-1585 הוא נזכר שוב במסמכי האיחוד הפולני-ליטאי כחלק מנחלות בית אוסטרוגסקי. בימי מרד חמלניצקי ב-1648 פעלו במקום מורדים קוזאקים, אך העיירה הושבה לפולין-ליטא בהסכם אנדרוסובו ב-1667. ב-1711 גירש צבאו של פיוטר הגדול את תושבי הגדה המערבית של הדנייפר כדי למנוע תמיכה מאיוואן מזפה, והכפר נותר שומם. בעשורים הבאים הוא יושב מחדש, בין היתר על ידי יהודים רבים. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, נמצא האזור בשליטת האימפריה הרוסית. בתקופה זו היו במקום ארבעה יישובים: מירופול (מירופיל באוקראינית), מירופול ישן, מירופול חדש וקמינקא. ב-1897 נערך במקום מפקד אוכלוסין: נמנו 4,914 איש, מרביתם נוצרים אורתודוקסים; היו גם 1,912 יהודים. לאחר מהפכת פברואר סופח הפלך לרפובליקה העממית של אוקראינה, אך נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל בשליטתה תחת תנאי הסכם ריגה. רבים מהמקומיים מתו ברעב הגדול של 1932–1933.
ב-6 ביולי 1941 נפל החבל לידי גרמניה הנאצית, וכמעט כל היהודים נרצחו בירי בימי השואה. ארבעת הכפרים שוחררו ב-6 בינואר 1944. ב-1957 הם אוחדו ליצירת עיירה אחת, מירופיל. מאז 1991 היא משתייכת לאוקראינה העצמאית.
בתולדות ישראל, היא ידועה כמקום משכנם של האדמו"רים מקמינקא-מיראפאל. ש. אנ-סקי ביקר בה ב-1912 וביסס את דמות הצדיק ממחזהו "הדיבוק" על סיפורים ששמע אודות האדמו"ר שמואל השני; אותה דמות מתגוררת בעיירה מירופול.
אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925
אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925 היא האמנה ה-20 של ארגון העבודה הבינלאומי. האמנה קובעת שיש לאסור בחוק עבודה בלילה על מנת לאפשר לפועלי האפייה שנת לילה. האמנה אומצה ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. במהלך שנות ה-60 ירדה קרנה של האמנה, לאור התרחבות האפיה הממוכנת. בדצמבר 1963 הוחלט בוועידת המזון של ארגון העבודה הבינלאומי להקים ועדה שתבחן את ביטול האמנה, שנתמכה אז בידי שלוש עשרה מדינות בלבד, ביניהן ישראל שחוקקה את חוק איסור אפיית לילה.
היסטוריה
ההתנגדות לאפייה בלילה הייתה, יחד עם הדרישה שלא לעבוד ביום ראשון, היעד המרכזי של ארגוני האופים באירלנד בשנות ה-30 של המאה ה-19. ההתנגדות לאפייה בלילה הופיעה גם באמנה של הקומונה הפריזאית בשנת 1871, ומאז הייתה דרישה רווחת בקרב ארגוני פועלים ברחבי העולם. בשנת 1924 החליטה ועידה בינלאומית בז'נבה לפעול לחקיקת אמנה בינלאומית האוסרת אפיית לילה. האמנה אומצה בוועידה של ארגון העבודה הבינלאומי ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928.
היו מדינות, כמו צרפת, בהן נקבעו איסורים על אפיית לילה, מבלי לאשרר את האמנה. מנגד, היו מדינות, כמו לוקסמבורג, בהן האיסור לא נשמר, למרות החתימה על האמנה.
ריצ'רד מקייב
ביוגרפיה
ויליאם מקייב נולד בגלאזגו שבסקוטלנד לאב סקוטי ולאם צרפתייה. מקייב גדל בסאסקס עקב מות אביו ונישואיה השניים של אמו. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), ונרשם בשם ריצ'רד באיגוד השחקנים (Equity) כמחווה למורה לאנגלית שהיווה לו מקור השראה.
ב-7 ביוני 2015 זכה מקייב בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בהפקה בברודוויי של המחזה "The Audience" בכיכובה של הלן מירן בתפקיד המלכה אליזבת השנייה. מירן עצמה זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר.
ב-28 באפריל 2013 זכה מקייב בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד ראש הממשלה הרולד וילסון בהפקה המקורית של המחזה "The Audience" שהוצג בתיאטרון גילגוד. ב-1994 היה מקייב מועמד לפרס אוליבייה על הופעתו בתפקיד אוטוליקוס במחזה "אגדת חורף" בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית.
מקייב הוא אמן עמית בלהקה השייקספירית המלכותית (RSC). הוא מוכר מהופעותיו בתפקידים שונים בקומדיות (פאק, אוטוליקוס, תרסיטס, אפמאנטוס) ובדרמות (יאגו, פלמינאו). הוא שיחק בתפקיד הראשי במחזה "המלך ג'ון". ב-1989 זכה לראשונה להכרה כששיחק בתפקיד פאק בהפקה של "חלום ליל קיץ" בה הופיעו פיות פאנק (punk) והתפאורה הייתה של מגרש גרוטאות. במחזה "אגדת חורף" הופיע מקייב על הבמה במערכה השלישית כשהוא תלוי על צרור של בלונים ענקיים (1992–1993). הופעתו הראשונה בתפקיד ראשי הייתה ב-1993 כשגילם את דמותו של כריסטופר מרלו במחזה "School of Night" מאת פיטר ולאן, מחזה חדש בהזמנת ה-RSC לציון 400 שנה למותו של מרלו. תפקידים חשובים נוספים של מקייב הם התפקיד הראשי במחזה "המלך ג'ון" (2006), יאגו במחזה "אותלו" לצדו של ריי פירון (1999–2000), ופלמינאו במחזה "White Devil" מאת ג'ון ובסטר (1996–1997).
בספטמבר ובאוקטובר 2012 שיחק מקייב בתפקיד רומיאו מבוגר לצדה של קתרין האנטר בתפקיד יוליה במחזה בשם "A Tender Thing", עיבוד ל"רומיאו ויוליה" מאת בן פאוור, שביימה הלנה קאוט האוסון. בשנים 1999 ועד 2001 גילם את המלט במחזה "המלט" בהפקה של תיאטרון רפרטוארי בברמינגהאם בבימויו של ביל אלכסנדר. ב-2001 השתתף בפסטיבל המלט בטירת אלסינור בדנמרק.
מ-2005 הוא מופיע בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר בתפקידים שונים בהם התפקיד הראשי במחזה "Scapino or The Trickster" מאת מולייר. ב-2010 שיחק בתפקיד המבקר מון במחזה "אינספקטור האונד האמיתי" מאת טום סטופארד ואת מר פאף במחזה "The Critic" מאת שרידן בתיאטרון מינרווה. ב-2008 החל מקייב לגלם את סוון נייברג בסדרת הטלוויזיה הבריטית "וולנדר".
חיים אישיים
מקייב חי בסאסקס עם בת זוגו פוטיני דימו (Fotini Dimou).
מאמרים חדשים על התבונה האנושית
מאמרים חדשים על התבונה האנושית (צרפתית: Nouveaux essais sur l'entendement humain) חיבורו של גוטפריד לייבניץ, הוא מנשר הכחשה לאחת מיצירותיו הפילוסופיות המרכזיות של ג'ון לוק, מסה על שכל האדם. זוהי אחת משתי יצירות פילוסופיות באורך מלא מאת לייבניץ (האחרת היא התאודיציאה), והוא בנוי כאוסף ביקורות ותגובות לכל אחת מהטענות שבפרקים בחיבורו של לוק. לייבניץ סיים לחברו ב-1704 אולם מותו של לוק היה לכאורה הסיבה שלייבניץ השהה את פרסומו, והספר הופיע רק כ-60 שנה מאוחר יותר. כמו יצירות פילוסופיות אחרות מהתקופה, הוא נכתב בצורה של דיאלוג.