cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפחת קרדשיאן
עלילה
בפתיחת העונה השביעית קלואי מפקפקת בכך שרוב קרדשיאן הוא אביה הביולוגי. קנדל וקיילי מתחילות לעבוד במגזין האופנה "סבנטין". קייטלין מנסה לגרום לקריס לסייע לבנו, ברנדון, בקריירת המוזיקה שלו. קריס נפגשת עם הבחור איתו ניהלה רומן לפני 20 שנים. המשפחה טסה לחופשה משפחתית ברפובליקה הדומיניקנית וקורטני וסקוט מאחרים. כל המשפחה נוסעת לניו יורק לפתיחת המסעדה של סקוט. קורטני מודיעה שהיא בהריון והפעם זו בת. אופרה מגיעה לבית לראיין את המשפחה. במהלך טיפול פסיכולוגי משפחתי רוב נשבר ובורח בבכי. קנדל וקיילי עוברות ללימוד ביתי. בסוף העונה קים וקלואי נבדקות במרפאת פוריות קלואי מגלה בעיות פוריות וקים מקפיאה ביציות. קורטני יולדת את בתה, פנלופה סקוטלנד דיסיק.
חמוס שחור-רגל
חמוס שחור-רגל (שם מדעי: Mustela nigripes) הוא מין סמור צפון אמריקאי קטן, החי במחילות. הוא מצוי בסכנת הכחדה ונותרו רק כ-1,000 פרטים בוגרים שלו, בכמה אזורים בדקוטה הדרומית, אריזונה וויומינג.
מאפיינים
אורך: גוף הזכרים באורך 500–533 מ"מ. הנקבות קטנות יותר.
משקל: 650–1,400 גרם.
מזון: מזונו העיקרי, המהווה 91% מהתזונה, הוא נובחניות, אותן הוא הורג במחילות. שאר המזון מורכב מנברנים, עכברי בית, עכבר חגבים, סנאיי קרקע, ארנבות הרים וכמה עופות. יש לו גוף צר וארוך המאפשר לו לנוע בקלות בתוך מחילות.
אזור מחיה: בעיקר במחילות של נובחניות בערבות עשב הקרויות "פרריה" בארצות הברית.
פיטר מנטן
פיטר מנטן (בהולנדית: Pieter Menten; 26 במאי 1899 – 3 בספטמבר 1987) היה פושע מלחמה הולנדי, אשר במהלך מלחמת העולם השנייה ביצע, כקצין אס אס, פשעי מלחמה בפולין. לאחר המלחמה היה איש עסקים ואספן אמנות. נלכד בשנת 1977 כתוצאה ממרדף שערך אחריו העיתונאי וחוקר תולדות היישוב חביב כנען, הועמד לדין ונדון לעשר שנות מאסר.
ראשית דרכו
פיטר מנטן נולד למשפחה עשירה בעיר רוטרדם בהולנד. בהמשך לעסקי אביו, שהיה קשור בעסקים בעיר לבוב שבחבל גליציה המזרחית בפולין יצר מנטן קשרי עסקים עם פולין ופיתח עסק של יצוא מוצרים הולנדיים לפולין. בשנת 1923 עבר לגליציה המזרחית, שם נעשה לבעלים של נכסי מקרקעין והסתכסך עם משפחה יהודית עקב מחלוקת עסקית.
קווין צ'מברלין
ביוגרפיה
צ'מברלין נולד בבולטימור שבמרילנד, וגדל במורסטאון שבניו ג'רזי. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, החל ללמוד משחק בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת ראטגרס בניו ברנזוויק, וקיבל תואר ראשון באמנות (B.F.A.) מהמוסד ב-1985. מאז שיחק בתיאטראות ברודוויי ובמספר רב של סרטים.
פיטר מנטן
בשואה
מנטן חזר להולנד בשנת 1939 כאשר גרמניה פלשה לפולין והחלה מלחמת העולם השנייה ובעקבותיה התבצעה פלישת ברית המועצות לפולין. על פי הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ולחבל לבוב. הוא חזר לפולין ב-1941 לאחר שגרמניה פלשה לברית המועצות, הפעם כאיש אס אס במדים והשתתף ברצח המוני של פרופסורים פולנים שאירע ביולי 1941 ולאחר מכן ברצח מאות יהודים בגליציה.
קווין צ'מברלין
קריירה
בשנת 1995 גילם את ויקטור בסדרת הדרמה "חדשות ניו יורק" ברשת CBS.
פיטר מנטן
המרדף והמשפט
אחרי המלחמה נחשב מנטן לפושע מלחמה מבוקש. הוא נלכד לבסוף על ידי העיתונאי וחוקר תולדות היישוב חביב כנען, שבראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 חי וגדל בעיר לבוב ומנטן היה מיודד עם בני משפחתו. קורבנותיו של מנטן כוללים את הוריו של חביב כנען ורבים מבני משפחתו - שכולם הכירו את מנטן. בשנת 1935, כשכנען עזב את לבוב לצמיתות, מנטן היה אחד החברים שאליו הלך להיפרד. כשהגיע לארץ ישראל, אחד מכרטיסי הברכה הראשונים ששלח מהארץ היה למנטן. כנען שמר על קשר עם הוריו עד לשנת 1939, כשלבוב נכבשה על ידי הרוסים, ומאז אותו יום לא שמע מילה ממשפחתו.
קווין צ'מברלין
קריירה
בשנת 2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה "מצב נפשי" שירדה לאחר 8 פרקים מן המרקע, לצדה של לילי טיילור. השתתף גם בסרט הטלוויזיה "העמק של האור" לצד כריס קליין וגרטשן מול.
פיטר מנטן
המרדף והמשפט
כנען ניהל מרדף שנמשך 32 שנה אחרי מנטן, תוך עבודת נמלים באיסוף חומר ובבדיקה בארצות רבות, פרסם מאמרים בישראל ובחו"ל אודות חקירתו בעניין מנטן, וגייס לעזרתו עיתונאים אירופיים לשם הבאתו של מנטן לדין. מאבקו של כנען הצליח, ובסוף שנת 1976 מנטן נלכד ובשנת 1977 הוצא נגדו צו מעצר. הייתה זו הפעם השנייה שעמד לדין. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1949 כשהואשם על ידי שלטונות הולנד בשירות בצבא הנאצי וגנבת אוספי תמונות אמנות בפולין, אך הורשע בעבירות קלות בלבד וריצה שמונה חודשי מאסר. מאז חי בעושר בהולנד. בשנת 1976 החל עיתונאי יהודי מהולנד, האנס קנופ (Hans Knoop), לחקור ולחשוף את עברו של מנטן, אחרי שקרא מאמר שכתב חביב כנען. עם מתן צו המעצר נמלט מנטן לאוסטר, כפר שווייצרי ליד ציריך. הוא הוסגר, הועמד לדין בהולנד ונדון ל-15 שנות מאסר. במשפט חוזר הוא נדון ל-10 שנות מאסר ולקנס. ערעורו לבית המשפט העליון של הולנד נדחה. בעת המשפט הוצת ביתו על ידי ניצול מדכאו שהטיל על גג הבית פצצת תבערה. בשריפה נגרם נזק כבד לכמה מיצירות האמנות שאסף מנטן. לאחר שחרורו מהמאסר הוא רצה להתיישב בארמון שבבעלותו באירלנד, אך ראש ממשלת אירלנד באותה עת אסר עליו לגור באירלנד.
ישיבת אורות הזורעים
ישיבת אורות הזורעים היא ישיבה תיכונית לחינוך סביבתי אשר הוקמה בשנת 2003 (תשס"ג). הישיבה שוכנת במושב הדתי הזורעים בבקעת יבנאל שבגליל התחתון.
פיטר מנטן
המרדף והמשפט
מנטן נפטר בשנת 1987 בבית אבות בהולנד.
ישיבת אורות הזורעים
בישיבה לימודים עיוניים מתוגברים של מקצועות מדעי הסביבה, אקולוגיה וביולוגיה, הכוללים סיורים בישראל.
הישיבה הוקמה במושב הזורעים, כדי לסייע בחידוש האוכלוסייה בו.
סדר היום בישיבה
לאחר תפילת הבוקר, פותחים חלק מתלמידי הישיבה את היום בלימוד תנ"ך יומי במטרה לסיים את כולו במחזור של שנה אחת. הלימוד אינו חובה אך מומלץ. סדר הבוקר נמשך כ-3 שעות וחצי, ובו מתחלקים לשתי קבוצות, האחת לומדת עם ר"מ הכיתה, והשנייה, שנקראת "אשכולות", מורכבת מכל שכבות הגיל בישיבה יחד, ולומדים בה בחברותות בבית המדרש בהדרכתו של ראש הישיבה הרב וינברג. סדר הצהריים נמשך כחצי שעה ובו לומדים גמרא וביום חמישי ניתן ללמוד אמונה. הלימודים הכלליים מתקיימים מיד לאחר סדר הצהריים ונמשכים עד הערב. המגמות הנלמדות הן: תנ"ך, היסטוריה, ספרות, אזרחות, אקולוגיה, ביולוגיה, ופיזיקה. סדר הערב מתקיים בבית המדרש ואורך כשעה.
אחת לשנה, בנר ראשון של חנוכה, מתקיים מבחן כלל-ישיבתי בבקיאות ובעיון בתלמוד, וחידון שבו מתחרות השכבות זו בזו על כל דפי הגמרא שנלמדו מתחילת השנה. האירוע מכונה "ס"ם חיים" (ס"ם הם 100 בגימטריה), ונשאלות בו 100 שאלות.
לימודי הסביבה
בנוסף ללימודים העיוניים בישיבה במדעי הסביבה, יוצאים התלמידים לסיורים ולסדנאות שטח של כשבוע פעמיים בשנה, בכל פעם באזור אחר, במטרה להקנות להם היכרות עם אזורי נוף וקרקע ייחודיים בארץ ישראל. בסדנאות עוסקים הן בהיבטים המדעיים והן בסוגיות תורניות.
סדנאות קבועות
"סדנת חופים" מתקיימת במישור החוף הצפוני, מתחילה בחוף אכזיב, עוברת בחופים מרכזיים, וסוקרת תופעות טבע האופייניות לחופים
"סדנת בית" מתקיימת באזור הישיבה בגליל התחתון, יוצאים ברגל מהישיבה ומסתובבים באזור הגליל התחתון-יבניאל, כפר תבור, טבריה, רמת ארבל ועוד. "סדנת גולן" מתקיימת ברמת הגולן וכוללת בין היתר את רמת מגשימים,מצפה השלום,תל סאקי,אום אל קנטיר,דיר עזיז,גמלא,יער אודם,ונחל החזורי. "סדנת הגליל העליון" מתקיימת בגליל העליון, וכוללת, בין היתר, את הר מירון, נחל כזיב, נחל דישון והמונפור. "סדנת הר הנגב" כוללת את הר הנגב התיכון, ובו המכתש הגדול והר כרבולת, ואת מצוק הצינים. "סדנת הר" מתקיימת בשומרון, בגוש עציון ובחברון. נכללים בה נחל קנה, מזבח יהושע, קבר רחל ומערת המכפלה. "סדנת מדבר יהודה" מתקיימת במדבר יהודה ובבקעת ים המלח, וכוללת את האתרים מצדה, מעלה האיסיים, נחל בוקק ועין בוקק. "סדנת אילת" כוללת את הרי אילת, את העיר אילת, ואת בקעת תמנע. "סדנת ירושלים" כוללת את ירושלים בדגש על העיר העתיקה, ואת הרי ירושלים. בשבת שבמהלך הסדנה מתארחים הבחורים בטישים ובארוחות שבת אצל חסידויות שונות בעיר.
סיורים משתנים
בנוסף לסדנאות הראשיות שמסלולן קבוע, יוצאים התלמידים מדי שנה לכעשרה סיורי-יום במסלולים המשתנים משנה לשנה. סיורים אלו מתנהלים באזורים קרובים לישיבה, ומטרתם לכסות מקומות ונושאים שלא הוכללו בתוכנית הסדנאות והסיורים הראשית. "סדנת שמינית" בת יומיים מבוצעת מדי שנה בחודש אדר בידי תלמידי י"ב, האחראים על ההדרכות בטיול ועל ההיבטים הלוגיסטיים שלו. הטיול מתקיים ביחידת נוף קטנה שאינה כלולה בשמונה הסדנאות הראשיות, דוגמת אזורים כמו גוש דן, הכרמל ושפלת יהודה.
אליפות העולם בשחייה 1982
אליפות העולם הרביעית בשחייה נערכה בגואיאקיל, אקוודור ב-29 ביולי - 8 באוגוסט 1982. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, בהשתתפות 848 ספורטאים, מ-52 מדינות.
שחייניות מזרח גרמניה חזרו לשלוט בבריכת השחייה ולקחו 11 מדליות זהב מתוך 14. השחיינים האמריקאים אומנם ניצחו במרבית המשחים אך לא בצורה גורפת, 6 זהב מתוך 15 מדליות.
נשים
השחייניות הבולטות בתחרות היו: בירגיט מיינקה, זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב ו-1 כסף, קריסטין אוטו , זכתה ב-3 מדליות זהב (2 בשליחות), פטרה שניידר , זכתה ב-2 מדליות זהב במשחי מעורב אישי ומדליית כסף אחת ואוטה גווינגר , זכתה ב-2 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף. מרי טי מאהר מארצות הברית זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב, 2 כסף. אנמארי ורסטאפן זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג.
גברים
השחיינים הבולטים בתחרות היו ולדימיר סלניקוב, זכה ב-2 מדליות זהב במשחי החתירה הארוכים ומדליית כסף קבוצתית. ראודי גיינס זכה ב-5 מדליות, מספר המדליות הרב ביותר, 3 מהן זהב אך במשחי שליחים ו-2 כסף במשחים אישיים. ריק קארי זכה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף). מיכאל גרוס זכה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 מדליות ארד במשחי שליחים.
שיאי עולם
באליפות נקבעו 7 שיאי עולם (3 לנשים ו-4 לגברים). נוסף לכך, נקבעו 16 שיאי תחרות חדשים (6 לנשים ו-10 לגברים).
שחייה
5 שחיינים ייצגו את ישראל באליפות.
בראיין רייס
בראיין ריסברג קלואסן (בדנית: Brian Risberg Clausen; נולד ב-29 במאי 1978 בעיר Roskilde, דנמרק), הידוע יותר בשם בראיין רייס (Bryan Rice), הוא זמר פופ ומלחין דני.
ביוגרפיה
במסגרת חגיגות 50 השנה לשלטונה של המלכה אליזבת השנייה הופיע בשנת 2002 על גג ארמון בקינגהאם עם השיר God Save the Queen, ובחגיגות ה-70 לשלטונה הופיע מול הארמון על רקע האנדרטה של המלכה ויקטוריה.
סינגל הבכורה של רייס, "No promises", שוחרר לרדיו בשנת 2005 וזכה להצלחה רבה בדנמרק. לשיר בוצעה אף גרסת כיסוי על ידי שיין וורד, זוכה תוכנית הזמר הבריטי "The X Factor", אשר הגיעה למקום השני במצעד הבריטי.
האלבום הראשון של רייס, "Confessional", יצא לאור בשנת 2006 וזכה למעמד של תקליט זהב בדנמרק. הסינגל "Homeless Heart" מתוך האלבום, שהוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת הקנדית אמנדה סטוט (Amanda Stott), שימש כשיר הנושא בתוכנית הריאלטי הדנית "Paradise Hotel". שני שירים נוספים מהאלבום יצא לאורו כסינגלים: "Can't Say I'm Sorry" ו-"Where Do You Go?". הסינגל "Can't Say I'm Sorry" קיבל לחשיפה משמעותית, כאשר זוכה המקום השני בתוכנית "אמריקן איידול" השוודית, Erik Segerstedt, הוציא גרסת כיסוי לשיר אשר הגיעה למקום הראשון במצעד המוזיקה השוודי. גם זוכה "אמריקן איידול" בקנדה תאו תאמס ביצע גרסת כיסוי לשיר.
אלבומו השני של רייס, "Good Time", יצא לאור בשנת 2007.
בשנת 2009 רייס כתב בשיתוף עם Mads Haugaard את הסינגל "Underneath My Skin", אותו ביצעה הזמרת הנורווגית Christina Undhjem ב"קדם אירוויזיון" הדני, "Dansk Melodi Grand Prix".
לאחר שהוצע מספר פעמים כמועמד, רייס לקח חלק בקדם אירוויזיון הדני ב-2010, עם השיר "Breathing" שנכתב על ידי Peter Bjørnskov. שירו הגיע לסבב ההצבעה הסופי והעפיל למקום השני מתוך עשרה שירים.
ב-25 באוקטובר 2010, שחרר בראיין את אלבומו השלישי "Another Piece of Me". האלבום כלל בתוכו שני דואטים עם הזמרת הדנית Julie Berthelsen והזמרת השוודית Emilia. הסינגל השלישי מהאלבום, "There for You", שוחרר מעט לפני כן, ב-28 ביוני 2010. הסינגל הופיע במשחק ההרחבה "Late Night" של משחק המחשב "Sims 3", שעבורו הוקלטה גרסה מיוחדת של השיר בשפת ה-Simlish, שפה בדיונית של משחק ה-Sims.
השכלה
מי הוא דוקטור באסטרופיזיקה
חיים אישיים
נשוי לאניטה דובסון מאז שנת 2000
גליזה 581g
גליזה 581g (באנגלית: Gliese 581 g) ולפעמים גם נקרא זארמינה הוא כוכב לכת חוץ-שמשי שעדיין לא אושר (ושנוי במחלוקת) אשר עשוי להקיף כוכב מסוג ננס אדום הנקרא גליזה 581, ונמצא במרחק של 20 שנות אור מכדור הארץ בקונסטלציית מאזניים. וזה הוא לכאורה כוכב הלכת השישי שהתגלה במערכת גליזה 581. הגילוי של כוכב הלכת הוכרז בסוף ספטמבר 2010, אחרי עשור של תצפיות. אולם, צוות המחקר עדיין לא היה יכול לאשר בוודאות את קיומו של כוכב לכת זה.
גליזה 581g משך תשומת לב רבה מכיוון שהוא נמצא ליד אמצע האזור הישיב של כוכב האם שלו, גליזה 581. זאת אומרת שכוכב לכת זה עשוי להכיל מים במצב נוזלי על פני השטח שלו ועקב כך עשוי להכיל צורות חיים בדומה לזו שבכדור הארץ. (אולם, הטמפרטורה שכנראה שוררת בכוכב לכת זה היא בין 12- ל 37- °C). אם כוכב לכת זה הוא כוכב לכת סלעי, תנאים אטמוספיריים חיוביים יכולים לאשר נוכחותם של מים במצב נוזלי על פני השטח של גליזה 581g, וכתוצאה מכך קיום חיים על כוכב לכת זה עשוי להיות כנראה אפשרי. המסה של גליזה 581g היא בין 3.1 ל 4.3 כפול ממסת כדור הארץ ולכן הוא נחשב לכוכב לכת מסוג סופר-ארץ (כוכב לכת חוץ-שמשי אשר מסתו גדולה מזו של כדור הארץ אבל קטנה מזו של ענקי הגזים אורנוס ונפטון) בנוסף הוא הסופר-ארץ הכי קרוב לכדור הארץ שנמצא באזור ישיב. למעשה, כוכב לכת זה הוא בעל הסיכויים הגדולים ביותר לקיום חיים מחוץ למערכת השמש שלנו.
הזיהוי המשוער של גליזה 581g אחרי תקופה קצרה של חיפושים, והעובדה שכוכב לכת עם סיכוי כה גדול לקיום חיים נמצא ממש סמוך לכדור הארץ (מבחינה אסטרונומית) הובילה לכך שאסטרונומים משערים כי אחוז כוכבי הלכת שמקיימים תנאי מחיה וקיום ראויים עשוי להיות גדול הרבה יותר מ-10 אחוז.
תגלית
כוכב הלכת נטען שזוהה על ידי אסטרונומים במצפה הכוכבים קק שנמצא בהוואי, תהליך הגילוי הובל בראשותו של החוקר הראשי בצוות, סטיבן ווגט, פרופסור לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, והשותף לצוות פול באטלר ממכון קרנגי למדע שבוושינגטון. הגילוי נעשה בעזרת מדידות המהירות הסיבובית, כולל 122 תצפיות שנעשו במשך יותר מ-11 שנים במצפה הכוכבים קק שבהוואי ו-119 מדידות שנעשו למעלה מ-4 שנים בצ'ילה.
אחרי ניכוי האותות של 4 כוכבי הלכת הראשונים של גליזה 581 (b,c,d,e), אותות של שני כוכבי לכת נוספים הופיעו: אות של 445 יום מכוכב הלכת החיצוני ביותר במערכת זו גליזה 581f ואות של 36.5 יום של גליזה 581g. ההסתברות שהזיהוי של שני כוכבי לכת אלה הוא שגוי נאמדה רק בכ-2.7 מיליון. הצוות הסביר את תוצאות המחקר במאמר שפורסם בכתב העת האסטרופיזיקלי. אף על פי שלא אושר על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, הצוות של ווגט מעדיף לקרוא לכוכב גליזה 581g "עולמה של זארמינה" על שם אשתו של ווגט, ובחלק מהמקרים פשוט זארמינה.
מאפיינים פיזיים
לגליזה 581g יש זמן הקפה של 36.5 יום סביב הכוכב שלו גליזה 581, הוא נמצא במרחק של 0.14 יחידה אסטרונומית מכוכב האם שלו (22 מיליון קילומטרים). ההערכה היא שהמסה שלו היא פי 3.1 לבין 4.3 ממסת כדור הארץ ורדיוס של פי 1.3 לבין 2.0 מזו של כדור הארץ (במקרה וזה כוכב לכת סלעי המסה שלו היא כפול 1.3 לבין 1.5 מזו של כדור הארץ, ופי 1.7 לבין 2.0 ממסת כדור הארץ אם כוכב לכת זה הוא קרחוני וקפוא). המסה שלו מצביעה על כך שזה הוא כנראה כוכב לכת סלעי עם פני שטח מוצקים. כוח המשיכה בפני השטח של כוכב לכת זה צפוי להיות בטווח של 1.1 ל-1.7 פעמים מכוח המשיכה בכדור הארץ (כוח משיכה חזק יותר), וכנראה מסוגל להחזיק אטמוספירה שעשויה להיות צפופה יותר מאטמוספירת כדור הארץ.
הקפה סינכרונית ומחייה
בגלל הקרבה של גליזה 581g לכוכב האם שלו גליזה 581, הוא ככל הנראה מבצע הקפה סינכרונית סביב כוכב האם שלו. בדיוק כמו שהירח של כדור הארץ תמיד פונה באותו הכיוון אל כדור הארץ ולכן אי אפשר לראות מכדור הארץ את צדו הרחוק. זאת אומרת שבצד אחד של כוכב לכת זה יש תמיד אור מהשמש ובצדו השני תמיד חשוך.
השפעת האטמוספירה
אטמוספירה שהיא דחוסה "תמחזר חום", וכנראה תאפשר לכך שאזור רחב על פני השטח יהיה אזור ראוי למחיה. למשל, לכוכב הלכת ונוס יש נטיית ציר סיבובי של פי 117 איטית יותר מזו של כדור הארץ שמפיקה ימים ולילות ממושכים. למרות החלוקה הלא שווה של אור השמש על פרקי זמן אשר קצרים יותר ממספר חודשים, אזורים לא מוארים בונוס נשארים חמים כמעט כמו צד היום בגלל רוחות גלובליות חוזרות ונשנות. הדמיה הראתה כי אטמוספירה שמכילה כמויות ראויות של תרכובות של פחמן דו-חמצני ומים צריכה רק עשירית מהלחץ האטמוספירי של כדור הארץ כדי להפיץ חום ביעילות לצד החשוך של כוכב הלכת. הטכנולוגיה כיום לא מסוגלת לקבוע את ההרכב האטמוספירי או את הרכב פני השטח של כוכב לכת זה עקב האור האדיר של כוכב האם של גליזה 581g שמסתיר באורו ומקשה לבצע תצפיות מסובכות שכאלו.
אם לכוכב הלכת יש אטמוספירה עם לחץ אטמוספירי דומה מאוד לזה שבאטמוספירת כדור הארץ, הוא כנראה מכיל בערך 20 אחוז פחמן דו-חמצני ואז אפקט החממה יהיה חזק מספיק כדי לשמור על מרחב פתוח של מים עם טמפרטורות ניתנות להשוואה לאזור הטרופי של כדור הארץ.
טמפרטורות
ההערכה היא שטמפרטורת שיווי המשקל הגלובלית הממוצעת (הטמפרטורה בהיעדר השפעות אטמוספיריות) של גליזה 581g נעה בין 209 עד 228 מעלות קלווין (45- עד 64- מעלות צלזיוס). אך כשמוסיפים את אפקט החממה כמו שבכדור הארץ טמפרטורת פני השטח הממוצעת תנוע בין 236 עד 261 מעלות קלווין (12- עד 37- מעלות צלזיוס). גליזה 581g נמצא במסלול הקפה שיכול להביא להצטברות של מספיק פחמן דו-חמצני באטמוספירה כדי לאפשר התקיימות מים במצב נוזלי על פני השטח של כוכב לכת זה, הרכבו של כוכב הלכת והתנהגותו הטקטונית עשויים לתמוך באאוטגאסינג (השתחררות של גז שהיה מומס, לכוד או קפוא בחומר מסוים) מתמשך.
לשם השוואה, טמפרטורת שיווי המשקל הגלובלית בכדור הארץ כיום היא 255 מעלות קלווין (18- °C), שעולה אל 288 מעלות קלווין (15 °C) על ידי אפקט החממה. אולם, כשחיים החלו להתפתח בהיסטוריה המוקדמת של כדור הארץ, מעריכים כי תפוקת אנרגיית השמש הייתה בערך רק כ-75% מתפוקתה הנוכחית, ובמקביל הורידה את טמפרטורת שיווי המשקל של כדור הארץ אל מתחת לתנאי האלבדו. עם זאת, כדור הארץ שמר על טמפרטורות לא משתנות באותה התקופה, כנראה בעזרת פעילות אפקט חממה אינטנסיבית יותר.
הטמפרטורות הנוכחויות על פני השטח בכוכב הלכת מאדים משתנות מ-87- °C במשך החורף הקוטבי אל 5- °C בקיץ. טווח הטמפרטורות הרחב מתרחש עקב האטמוספירה הדלילה של מאדים, אשר לא יכולה לאחסן כמות חום גדולה מהשמש. בהיסטוריה המוקדמת של מאדים, סבור כי למאדים הייתה אטמוספירה דחוסה וצפופה יותר, מה שכנראה אפשר היווצרות אוקיינוסים במאדים ומן הסתם בסופו של דבר גרם להיווצרות חיים.
שני כוכבי לכת שהתגלו קודם לכן במערכת זו, גליזה 581c וגליזה 581d (ד"א גליזה 581g נמצא ביניהם) גם נחשבו ככוכבי לכת שעשויים לקיים חיים במהלך תהליך התגלותם. לאחר מכן שניהם הוערכו שהם נמצאים מחוץ לאזור הישיב שעשוי לקיים חיים. לאחר מכן, מחקר חוזר של זמן ההקפה של כוכב לכת d במערכת זו מצא כי זמן ההקפה שלו נע בין 67 ל-83 ימים ובעצם חיזק את ההשערות לתנאי המחיה בו, אך כדי שזה יהיה נכון דרושה בכוכב לכת זה פעילות של אפקט חממה.
פוטנציאל לקיום חיים
בריאיון עם ליסה-ג'וי זגורסקי מהקרן הלאומית למדע (ארצות הברית), סטיבן ווגט (האסטרונום שגילה את גליזה 581g) נשאל מה דעתו על הסיכויים לקיום חיים על גליזה 581g. ווגט היה אופטימי: "אני לא ביולוג, ואני לא רוצה לשחק אותה ביולוג בשידור בטלוויזיה, באופן אישי, בהתחשב בנוכחות התמידית ובנטייה של חיים לפרוח בכל מקום אשר אפשרי, הייתי אומר ש... הסיכויים לחיים על כוכב הלכת הזה הם 100%. כמעט ואין לי ספק בכך". בראיון אחר אמר ווגט "אורך החיים הארוך של ננסים אדומים משפר את הסיכויים לקיומם של חיים נוכחיים בכוכב לכת זה, זה די קשה לעצור חיים לאחר שניתנים התנאים הנכונים". "התקיימות של חיים בכוכבי לכת אחרים לא אומר שאלו חיים מפותחים כמו בני אדם. אפילו יצורים חד-תאיים פשוטים נחשבים לחיים.
השלכות
מדענים עקבו אחרי מספר קטן יחסית של כוכבים בחיפוש אחר כוכבי לכת חוץ-שמשיים (כוכבי לכת שנמצאים מחוץ למערכת השמש). התגלית של כוכב לכת פוטנציאלי לקיום חיים כמו גליזה 581g בשלב מוקדם יחסית של המחקרים בחיפוש אחר כוכבי לכת (אשר כוכבי הלכת הראשונים שהתגלו היו רק בשנות התשעים) עשוי להגדיל את כמותם של כוכבי לכת פוטנציאלים לקיום חיים, כמות הרבה יותר נרחבת מהכמות שהייתה סבורה בעבר. תגלית זו משקפת את עידן התגליות החדש, כפי שקורא לזה ווגט.
אם שבריר מהכוכבים אשר להם יש פוטנציאל לחיים (נוסחת דרייק) הוא בסדר של עשרות אחוזים כמו שמציע ווגט, התגלית של גליזה 581g אשר נמצאת באזור הישיב מצביעה על כך שיש כנראה מיליארדי כוכבי לכת דמויי כדור הארץ (בעלי פוטנציאל לחיים) וזאת רק בגלקסיית שביל החלב.
קסאטה סיצ'יליאנה
קסאטה סיצ'יליאנה (באיטלקית: Cassata siciliana) היא עוגה מסורתית הנאכלת בפלרמו שבסיציליה, איטליה.
עוגה זו מורכבת בדרך כלל מעוגת ספוג המורטבת בקירשווסר או ליקר תפוזים, ממולאת בקרם גבינת ריקוטה ופירות מסוכרים (בדומה לקנולי), מצופה במרציפן או שוקולד לבן ומקושטת בצבעי ירוק ואדום.
מקור שמה של העוגה במילה הערבית "קסאת" שמשמעה בסיס, וככל הנראה גרסה ראשונית של העוגה (בצק המצופה גבינה - מעין כנאפה) הובאה לסיציליה בזמן השלטון הערבי באי, בין המאות התשיעית וה-11.
יש הסוברים שהגלידה מסוג הקסטה התפתחה בהשפעת עוגה זו.
מיקה וירינן
מיקה וירינן (בפינית: Mika Väyrynen; נולד ב-28 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר פיני.
וירינן נולד באסקילסטונה, שוודיה. החל לשחק בלאהטי ובשנת 2001 הצטרף להירנביין ההולנדית. וירינן הפך להיות שחקן המפתח בקבוצה ובקיץ 2005 עבר לפ.ס.וו. איינדהובן. בשנת 2008 חזר לקבוצת הירנביין ושיחק בקבוצה 3 שנים. בשנת 2011 חתם בקבוצת לידס יונייטד ובשנת 2012 עבר לקבוצת ה.י.ק. הלסינקי.
בשנת חתם בלוס אנג'לס גלאקסי האמריקאית, ולאחר שנה אחת חזר לפינלנד וחתם במדי HIFK הלסינקי.
אנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו
האנדרטה ליהודי אירופה שנרצחו (בגרמנית: Denkmal für die ermordeten Juden Europas), הידועה גם כאנדרטת השואה, היא יד זיכרון שהוקמה בברלין ליהודים שנרצחו בשואה, ותוכננה על ידי האדריכל פיטר אייזנמן. האנדרטה נחנכה בתאריך 10 במאי 2005, והיא ממוקמת בצידה המזרחי של העיר, מעט דרומית לשער ברנדנבורג, מול בניין השגרירות האמריקאית בברלין, במקום שבו שכן בימי הרייך השלישי בניין משרדי הקאנצלר של אדולף היטלר.
האנדרטה משתרעת על שטח של 19,000 מ"ר וכוללת 2,711 קוביות בטון, המסודרות בתבנית משבצות על גבי מישור אשר שקוע במרכזו, ומזכיר סידור של מצבות בבית עלמין. מספר האבנים זהה למספר דפי התלמוד הבבלי ויש הרואים בכך סמל לנצחיות התרבות היהודית לאחר השואה. קוביות הבטון הן באורך של 2.38 מ', ברוחב של 0.95 מ', ובגבהים שונים, בין 0.2 מ' ל-4.8 מ'. הצבת הקוביות תוכננה על מנת ליצור אווירה של אי נעימות ובלבול. המיקום שנבחר לאתר הזיכרון, בקרבת אזור עסקים, אשר בו מרוכזות גם מספר שגרירויות, יוצר מצב בו אנשים רבים חולפים על פני האנדרטה מדי יום ואינם יכולים להתעלם ממנה.
מרכז מידע תת-קרקעי המסונף לאתר כולל את שמותיהם של כל הקורבנות הידועים של השואה, אשר התקבלו ממוזיאון יד ושם, וכן תערוכה בנושא השואה.
היסטוריה
העיתונאית הגרמנייה לאה רוס הייתה הכוח המניע מאחורי בניית האנדרטה. בשנת 1989 היא ייסדה קבוצה על מנת להביא לבניית האנדרטה ולאסוף תרומות. כאשר הדרישה קיבלה תנופה ציבורית, הבונדסטאג החליט להביא ליישום הפרויקט, ובמאי 1994 החלה התחרות על תכנון האתר. ביוני 1995 התקבלה הצעתה של קריסטין ז'קוב-מרקס, ציירת מברלין, ליצירת מישור משופע מבטון בו ייחרתו שמות הקורבנות אך ההצעה העלתה ביקורת רבה, וחריטתם של מיליוני השמות באבן נראתה כבלתי ניתנת ליישום. לבסוף דחה הקאנצלר הלמוט קוהל את הצעתה של ז'קוב-מרקס. בתחרות נוספת שנערכה בנובמבר 1997 זכה האדריכל היהודי - אמריקני פיטר אייזנמן. בתחרות זו נדחתה הצעה להשאיר את האתר ריק למעט תחנת אוטובוס ממנה ייצאו אוטובוסים כל מספר דקות למחנה הריכוז זקסנהאוזן. ב-1998 רוב גדול של הבונדסטאג החליט על קבלת תוכניתו של אייזנמן, לה צורף מוזיאון תת-קרקעי "מקום המידע", אשר גם אותו תכנן אייזנמן. הבנייה בפועל החלה ב-1 באפריל 2003.
באוקטובר 2003 התברר כי חברת הכימיקלים הגרמנית "דגוסה", אשר סיפקה חומר כנגד גרפיטי על מנת להגן על הקוביות, הייתה שותפה בחברה "דגש" שייצרה את גז ציקלון B בימי השואה. לאחר שיקול דעת המשיכה מעורבות החברה בעבודה, כאשר זו התחייבה לספק את הצבע לצביעת הקוביות בלא עלות גם בעת ההקמה, וגם בכל צביעה עתידית של האנדרטה.
ב-15 בדצמבר 2004 הסתיימה עבודת הבנייה. ב-10 במאי 2005 נחנך האתר, כחלק מציון 60 שנה לתבוסת הנאצים במלחמת העולם השנייה. יומיים לאחר מכן נפתח האתר לקהל.
ביקורת
הארגון הגרמני של הצוענים, "ארגון רומה וסינטי", ביקר את הקמת האתר שכן הוא בא להנציח את הקורבנות היהודים של השואה, מבלי להזכיר את רצח הצוענים ורצח לא-יהודים אחרים, אשר הומתו על ידי הנאצים בשל גזעם, נטייתם המינית או תמיכתם הפוליטית. במענה לביקורת זו הקימה ממשלת גרמניה קרוב לאנדרטה לזכר היהודים שתי אנדרטאות נוספות: האחת לזכר הצוענים (בצידו השני של הכביש הסמוך לאנדרטה לזכר היהודים), וכן אנדרטה נפרדת לזכר הנרצחים ההומוסקסואלים.
ריינהארט קוזלק טען כי לגרמניה כאומה יש "אחריות מיוחדת" להמשיך להכיר בשואה ולזכור אותה, אבל שהאנדרטה עצמה צריכה להנציח את כל קורבנות השואה ולא להתמקד רק בנרטיב היהודי.
ארגוני נכים ביקרו את חוסר הנגישות לכיסאות גלגלים בחלק ניכר מן האתר. ישנם מסלולים בעלי נגישות, ומעלית היורדת אל "מקום המידע", אך לא כל האתר נגיש לכיסאות גלגלים.
ביקורת נוספת מציינת כי מתכנן האתר לא בחר מעולם להבהיר במפורש את הרעיון העומד בבסיסו של העיצוב שלו. באף מקום באתר, או מסביבו, אין שלט המתאר את משמעות הסידור של קוביות הבטון. עם זאת, רבים סבורים כי לכך התכוון המתכנן, על מנת להוסיף לאווירת אי-הנוחות, ולעודד את המבקרים להסיק את מסקנותיהם האישיות.
הגביע האיטלקי בכדורסל
הגביע האיטלקי בכדורסל (באיטלקית: Coppa Italia di pallacanestro) הוא מפעל כדורסל איטלקי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1968 ומנוהל על ידי פדרציית הכדורסל האיטלקית.
העלייה ממרוקו
העלייה ממרוקו התקיימה לאורך כל הדורות. יהודי מרוקו היוו חלק משמעותי בהתחדשות היישוב היהודי במאה ה-19 בערים רבות, וביניהן: יפו, חיפה, טבריה, ירושלים וערים נוספות ברחבי הארץ.
באמצע המאה ה-20, לאחר שואת אירופה הופנו הזרקורים אל היהדות הצפון אפריקאית ובמיוחד אל יהדות מרוקו, שהייתה הגדולה מבין קהילות יהדות צפון אפריקה. בשנים אלה החמיר מצבם של יהודי מרוקו בשל התגברות הטרור במדינה והיחס העוין כלפי היהודים מצד האוכלוסייה המקומית. המצב החריף אף יותר מאז 1947, עם הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל. קנאים לאומניים רצחו ופצעו יהודים בערים שונות במרוקו, כנקמה על הפגיעה באחיהם בארץ ישראל. הפרעות הגבירו את קצב העלייה, ובין השנים 1948–1951 עלו לישראל כ-28,000 יהודים. בשנת 1956, עם חזרתו של מוחמד החמישי, ובהמשך עם הכרזתה של מרוקו כמדינה עצמאית, קיבלו היהודים זכויות מלאות באופן הצהרתי, אך נותר חשש לגבי עתידם. בעקבות לחצי הליגה הערבית מאותה שנה נאסרה עזיבתם, אם בכוונתם לעלות למדינת ישראל, ועיקר העלייה הייתה בלתי חוקית, באמצעות המחתרת היהודית במרוקו דרך המדינות צרפת וספרד. עד שנת 1967 עזבו את מרוקו 250,000 יהודים, חלקם לאירופה ולמדינות צפון אמריקה, ורובם עלו למדינת ישראל.
העלייה ממרוקו לישראל, לצד הצלחה, נתקלה בקשיים שונים. פערי תרבות ויחס מפלֶה הביאו למחאה ובעקבותיה, במשך הזמן, חל שינוי במפה הפוליטית בישראל.
לפני הקמת מדינת ישראל
עלייה לארץ ישראל ממרוקו התרחשה לאורך כל הדורות, וחלקם היחסי של עולי מרוקו בקהילות היהודיות בארץ ישראל היה גדול לאורך השנים. כך למשל, ר' יהודה אלחריזי בן המאה ה-13 כתב בעת ביקורו בירושלים שבעיר ישנה "קהילה חשובה וטובה" של "מערביים" (יוצאי ה"מערב", הכינוי למרוקו בערבית). ייתכן שקהילה זאת הוקמה עקב גלי הפליטים מרדיפות אל-מוואחידון. בעת המודרנית עליית יהודי מרוקו לארץ ישראל נחלקת לשתי תקופות; זרם איטי של עולים טרם קום המדינה ותקופת העלייה ההמונית בשנות ה-50 וה-60. כבר במאה ה-19 זרם העלייה ממרוקו החל להתגבר, ועורר התנגדות מצד השלטון העלאווי. בשנת 1846 מולאי עבד אל-רחמן, שליט מרוקו, כתב למושל טנג'יר:
בין העולים לארץ טרם המאה ה-20 היו רבנים וראשי קהילה שרצו לקיים מצוות העלייה לארץ ישראל. ביניהם ניתן למנות את ר' יששכר אבן סוסאן רבם של המערביים בצפת, רבי סולימאן אוחנה ורבי מסעוד אזולאי - תלמידי האר"י, רבי אברהם אזולאי, ר' ישראל יעקב חגיז, ר' חיים אבן עטר ותלמידיו, ר' דוד בן שמעון מייסד ועד העדה המערבית בירושלים, ר' רפאל אלעזר בן טובו, ר' יששכר אצראף, ורבים נוספים.
מעורבות בהתיישבות ברחבי הארץ
בשנת 1829 השפיע הרב הספרדי יהודה מרגוזה על 12 הניצולים של אוניית עולים יהודים ממרוקו שטבעה ליד עכו להקים יחד איתו את הקהילה היהודית של יפו, שלימים תתפתח לעיר תל אביב. מתוך 65 המשפחות היהודיות ששכנו בעיר באמצע המאה ה-19 הרוב היו יוצאי מרוקו. שתי משפחות עשירות שעלו לארץ ישראל ממרוקו, משפחת מויאל ומשפחת שלוש, התיישבו ביפו ולקחו חלק משמעותי בהנהגת היישוב היהודי בעיר ובפיתוח השכונות הראשונות של תל אביב. במהלך העלייה ממזרח אירופה בשנת 1882, יהודי מרוקו שיחקו תפקיד מרכזי בקליטת העולים. בין היתר, אברהם מויאל כמנהיג קהילת יפו, לקח על עצמו אחריות אישית בקליטתם של העולים החדשים מקרב באו מרוסיה ומרומניה. חיים אמזלאג היה מבין מייסדי נווה צדק יחד עם אברהם שלוש, מבין רוכשי האדמות שלימים יהיו ראשון לציון וכנראה היה מעורב גם ברכישת האדמות של "אם המושבות", פתח תקווה. מוקד נוסף לעולי מרוקו היה העיר טבריה, אשר מרבית רבניה היו יוצאי העדה.
בין 60 עד 80 משפחות צעירות עלו בין השנים 1908–1918, והתיישבו בעיקר בירושלים ובטבריה. העלייה ברובה התבצעה דרך תוניסיה, ומשם בספינות קטנות לארץ. קהילת יהודי המגרב הייתה מצומצמת עד העלייה השנייה ורק אחריה גדל מספרם לכ-8000 איש בירושלים (כרבע מהאוכלוסייה). יוצאי מרוקו היו פעילים בחיים הקהילתיים בעיר, והקימו את ועד העדה המערבית בירושלים בראשות רבי דוד בן שמעון. ועד העדה שלח שד"רים ליהודי מרוקו וגייס כספים שבעזרתם הוקמה השכונה השנייה מחוץ לחומות ירושלים, "מחנה ישראל", השכונה הראשונה שנבנתה על ידי יוצאי העיר העתיקה.
לקראת הקמת המדינה
מתחילת מלחמת העצמאות החל גל עלייה משמעותי של יהודים ממרוקו. בשנת 1947 כ-1,500 יהודים עלו ממרוקו, רובם בשלוש ספינות מעפילים עיקריות: "יהודה הלוי", "הפורצים"" ו"שיבת ציון". "יהודה הלוי" ו"שיבת ציון" יצאו באופן חשאי מנמל אלג'יר בעוד "הפורצים" יצאה מנמל בצרפת, ושלושתן עשו את דרכן לארץ ישראל תוך ניסיון לחמוק מהצי הבריטי. כמו בספינות מעפילים אחרות בתקופה זאת העולים נאבקו בניסיונות הצי הבריטי למנוע מהם לעגון בנמלי ארץ ישראל. בעוד ספינת "הפורצים" הצליחה להנחית את כל העולים בחשאי בארץ ישראל באזור שפך הירקון בתל אביב, שתי הספינות האחרות נתפסו על ידי הבריטים והעולים שהיו עליהן נשלחו למחנות המעצר בקפריסין.
עלייה א'
1948-1956
הרקע לגל עלייה זה היה הקמת מדינת ישראל שעוררה התרגשות רבה בקרב יהודי מרוקו, כמו גם חששותיה של הקהילה לגבי המשך עתידה במרוקו. בשנים לאחר מלחמת העולם השנייה התנועה הלאומית המרוקאית אמצה את הרטוריקה האנטי-ציונית שאפיינה את התנועות הלאומיות בשאר מדינות ערב, וזו לעיתים התגלגלה להיות גם רטוריקה אנטי-יהודית. העוינות ליהודים, שינקה הן משורשים מסורתיים עמוקים והן משורשים לאומיים פאן-ערביים חדשים, באה לידי ביטוי במספר מעשי אלימות כנגד יהודים. האירועים האלימים ביותר כנגד יהודי מרוקו בתקופה זו הם פרעות אוג'דה וג'ראדה בשנת 1948, במהלכן נטבחו 42 יהודים בערים אוג'דה וג'ראדה שבצפון-מזרח מרוקו. הפרעות זעזעו את יהודי מרוקו והמריצו את העלייה לישראל. בשנים שהובילו לעצמאות מרוקו, עם התערערות היציבות במדינה, עלתה תדירותם של מעשי אלימות אנטי-יהודיים. באוגוסט 1953 שבו ונערכו פרעות בעיר אוג'דה שבמהלכן 4 יהודים נהרגו, כולל ילדה בת 11. באותו חודש המשטרה הצרפתית מנעה מהמון מוסלמי לפרץ למלאח של רבאט. בשנת 1954 נערכו פרעות נגד יהודים על רקע לאומני בעיירה פטיז'אן (בצרפתית: Petitjean, כיום ידועה בשם "סידי קאסם"), במהלכן נרצחו 7 יהודים וגופותיהם הושחתו. בשנת 1955 המונים מוסלמים התפרצו לרובע היהודי בעיר מזאגאן ובזזו עשרות בתים. 1,700 יהודים נמלטו ומצאו מחסה בחלק האירופאי שבעיר. מספר רב של בתים ברובע היהודי הוצתו ונשרפו עד יסוד ו-200 יהודים נותרו ללא קורת גג לחזור אליה. כחלק מאותו גל פרעות נערך טבח בעיר וואדי זם (Oued Zem ) בו נהרגה משפחה בת חמש נפשות ושני יהודים נוספים. מעשי אלימות נוספים, שכוונו כנגד הרשויות הצרפתיות כחלק מהמאבק הלאומי המרוקאי לעצמאות מצרפת, פגעו לעיתים גם ביהודים, על אף שאלו לא היו מטרתם. פגיעותם של היהודים לאור היציבות המעורערת במרוקו תרמה גם כן לרצון היהודים לעזוב.
במשך כל תקופה זאת השלטונות הצרפתיים לא היו מעוניינים בגל הגירה מסיבי של יהודים ממרוקו מחשש שהדבר יערער את היציבות במדינה ויעורר את זעמם של המוסלמים, שראו בעלייה כחיזוק של מדינת ישראל הצעירה. לכן השלטון הצרפתי אפשר זרם הגירה מצומצם אך יציב של יהודים ממרוקו לישראל.
עלייה ב' - עלייה בלתי ליגלית
1956-1961 בין השנים 1956–1961 עלו לישראל ממרוקו 30,000 יהודים, בתקופה זו אסר הממשל המרוקאי עלייה לישראל, והעלייה התבצעה באמצעות הברחת היהודים ממרוקו בספינות מעפילים.
עם חזרתו של מוחמד החמישי מהגלות ב-1956 נעשתה מרוקו למדינה עצמאית והיהודים נעשו אזרחיה. המלך בהתייחסו ליהודים במרוקו הצהיר שהם ייהנו מביטחון והגנה על חייהם ורכושם תחת משטר החדש וישולבו בחברה, ובתור צעד סמלי מינה יהודי, ד"ר לאון בן זקן, בתור שר הדואר של מרוקו.
עם זאת, ליהודים היו חששות רבות לגבי עתידם במרוקו העצמאית; הן כמיעוט יהודי במדינה מוסלמית שבאופן הולך וגובר הקולות הלאומיים בה קיבלו השראה מהליגה הערבית ורעיונותיו של גמאל עבד אל נאצר והן כמי שהזדהו מאוד עם השלטון הצרפתי וקשרו איתו קשר תרבותי, כלכלי ואף לשוני, וחששו שעזיבתו תדרוש מהם שינוי דרסטי באורחות חייהם. כחלק מהמאבק הלאומי המרוקאי בשנים 1950–1956 בוצעו פיגועים כנגד מטרות ממשל הצרפתי, מתיישבים אירופאים ולעיתים גם כנגד היהודים שזוהו איתם, ופעמים רבות העיתונים הלאומיים היו שופר להסתה אנטי-יהודית. חשש נוסף של יהודי מרוקו היה שבמרוקו העצמאית מוסדות יהודיים יולאמו ויופקעו, במיוחד מוסדות הקשורים למערכת החינוך היהודית הענפה שפעלה במדינה. ואכן באוקטובר 1960 שליש מבתי הספר של כי"ח הולאמו על ידי הממשלה המרוקאית.
מעשי טבח ופרעות כגון התריתל נגד יהודי פאס (1912) נתפשו כמסמלים את התקופה הפרה-קולוניאלית במרוקו, והגבירו את החשש של יהודים רבים מנסיגת הצרפתים מהמדינה ומחידוש עצמאותה.
כלל חששות אלה של היהודים, בשילוב עם פעילות ציונית ענפה ורצונם של משפחות להתאחד עם קרוביהם שכבר עלו לישראל, גרמו לרבבות יהודים ממרוקו לרצות לעלות לישראל. אולם ממשלת מרוקו העצמאית אסרה עוד בשנת 1956 עלייה לישראל, וגם אסרה על יהודים להוציא רכוש מחוץ למדינה. שר הפנים של מרוקו דריס מחמדי הצהיר בשנת 1956:
יהודי מרוקו נאלצו לאחר איסור העלייה לצאת מהמדינה באופן חשאי לכיוון ספרד וצרפת בדרך הים בלבד, ומשם להמשיך לישראל בספינות. בשנת 1959 גם הציונות הוצאה אל מחוץ לחוק והוגדרה כפשע חמור על ידי הממשל המרוקאי.
לאחר איסור העלייה מספר רב של ארגונים בינלאומיים התגייסו עם ממשלת ישראל במאמץ לשכנע את שלטונות מרוקו לאפשר ליהודים תושבי מרוקו לעזוב את המדינה. הנציגים של הארגונים היהודים בעולם הצליחו לקשור קשרים טובים עם השלטונות המרוקאים אך לא הצליחו לשכנע את המרוקאים לאפשר ליהודים לצאת. עם זאת, ישראל שלחה לצפון אפריקה עשרות פעילים אנשי מוסד שפעלו כחלק ממבצע ”מסגרת" לארגן את העלייה הבלתי לגלית, אל ה"מסגרת" הצטרפו גם צעירים מקומיים רבים. בין המבצעים שאורגנו על ידי המחתרת היהודית במרוקו היה מבצע מוראל שבמהלכו הועלו 500 בני נוער יהודים ממרוקו לישראל.
אסון ספינת המעפילים "אגוז"
ספינת הדייג 'אגוז' נשכרה בשנת 1960 על ידי "המוסד". הספינה הייתה אחת ממספר ספינות שנהגו (באמצעות המחתרת היהודית במרוקו) לצאת מחוף אל-חוסיימה שבמרוקו לגיברלטר ומשם היו העולים ממשיכים בדרכם לישראל. על סיפונה של הספינה היו לרוב בין 40 ל-50 עולים. בכל הפלגה חויבו אנשי האונייה להחזיק איש מוסד ולהקפיד על הוראות בטיחות ברורות ומפורטות, ביניהן ניפוח סירות הצלה בכל הפלגה.
ב-10 בינואר 1961 (כ"ג טבת תשכ"א), בפעם ה-13 שבה עשתה את דרכה לגיברלטר, טבעה הספינה ויחד עמה אבדו 44 העולים שבה, שמחציתם היו ילדים, בין המפליגים היה גם אלחוטן ישראלי. היחיד ששרד היה רב החובל היווני. מתוך 44 הטובעים רק 22 גופות נמצאו, והשאר אבדו במצולות. בליל הטביעה התרחשה סערה גדולה בים, והאונייה הרעועה טבעה. בהפלגתה האחרונה של אוניית אגוז סירות ההצלה לא נופחו, בשל כשל זה רוב אנשי הספינה טבעו למוות, ולא ניצלו.
אסון טביעת האונייה גרם לזעזוע קשה בארץ וברחבי העולם כולו. בעיתונים פורסמו הכותרות הראשונות, ובכתבות תיארו את מצוקתם וכמיהתם של יהודי מרוקו לעלייה. בעקבות הלחץ שהביא עמו אסון זה, הותרה עלייה ממרוקו לארץ, ויהודי מרוקו הרבים נטלו חלק בבניין הארץ וביישובה.
הגופות אשר נמצאו הובאו לקבורה באל חוסיימה ולאחר מאמצים בלתי פוסקים בעולם במשך 31 שנה, בשנת 1992, הועלו עצמותיהם לארץ. נערכה למעפילי האונייה אזכרה ממלכתית בשיתוף ראש הממשלה, הרבנים הראשיים לישראל, שופטי בית המשפט העליון, משפחות הנספים ונבחרי עם רבים.
עלייה ג'
1961-1967 בין השנים 1961 עד 1967 עלו לישראל ממרוקו 120,000 יהודים, תוך העלמת עין והסכמה שבשתיקה מצד הרשויות המרוקאיות, וכחלק ממבצע יכין. בשנת 1961 הוסרו רוב המגבלות על עלייה ממרוקו, לאחר שהושגה הסכמה בין ממשלת ישראל לממשלת מרוקו בנוגע לסוגיית העלייה. כחלק מההסכם התחייבה ישראל לשלם סכום של 250$ עבור כל יהודי שממשלת מרוקו תאשר את יציאתו מהמדינה. בנוסף, בתמורה להקלת המגבלות על העלייה, ישראל סייעה למרוקו לשדרג את מנגנוני הביטחון הפנימיים שלה, והעבירה לה סכומי כסף נוספים. ההסכם בין הממשלות הושג לאחר חילופי השלטון בתוך מרוקו ועלייתו של המלך חסן השני במקום אביו מוחמד החמישי. המלך החדש שאף להתקרב למערב, ורצה לפתור את בעיית העלייה היהודית שהייתה נטל על היחסים הבינלאומיים של מרוקו, בעיקר לאחר טביעת ספינת המעפילים "אגוז".
גם כאשר רוב המגבלות על הגירה ממרוקו הוסרו, עדיין נותרו על כנם מגבלות חמורות על הוצאת הון מהמדינה. היהודים השתמשו בשיטות שונות כדי להתגבר על איסור זה ונוצרו רשתות של הברחת רכוש והון יהודי ממרוקו, כך שהיהודים על פי רוב הצליחו לקחת איתם לפחות חלק מרכושם. בעיה נוספת שמולה התמודדו העולים היה הצורך למכור את נכסיהם לרוכשים מקומיים שהיו מודעים לכך שהם ממהרים לעזוב, ולכן הסכימו לקנות את הרכוש רק במחירי הפסד גדולים עבור היהודים. כתוצאה מכך רבים אבדו חלקים משמעותיים מהונם.
בשנת 1963 סוכם בין הממשלה למחלקת העלייה בסוכנות היהודית על האטת העלייה לכ-4,000 נפש בחודש בשל החשש שהעולים יהוו מעמסה על שירותי הרווחה. ש"ז שרגאי, ראש מחלקת העלייה בסוכנות טען כי הבעיה בקליטת העולים היא ריבוי הילדים במשפחה:
ועם זאת, ראה שרגאי דחיפות בעלייה מחשש לשינוי מדיניות שיביא לעצירתה. בשנת 1966 דיווח שליח הסוכנות למרוקו כי מצבם של 70,000 היהודים שם טוב מבחינה כלכלית ומבחינת ההגנה שהם זוכים לה מהשלטונות. כתוצאה מכך היהודים השקיעו כספם בעסקים מקומיים וההגירה לקנדה פחתה. הרווחה במרוקו והמידע שהתקבל ביחס לקשיי הקליטה, האפליה והזלזול בעולים בישראל האטו את העלייה
העלייה ממלחמת ששת הימים עד שנות האלפיים
מלחמת ששת הימים ב-1967 לוותה בהתגברות האיומים מצד האוכלוסייה המרוקאית המוסלמית כלפי יהודי מרוקו. כתוצאה מכך החל הגל הגדול האחרון של הגירת יהודים ממרוקו. חלק מהיהודים עלו לישראל בעוד שחלק היגרו לצרפת, ארצות הברית וקנדה.
המספר הכולל של יהודים שעלו ממרוקו, מקום המדינה עד שנת 2000, הוא 248,900 איש. כיום נותרו מספר אלפים אחדים של יהודים במרוקו, ובמהלך שנת 2012 עלו לישראל 40 יהודים נוספים מהמדינה.
השתלבות יוצאי מרוקו במדינת ישראל
העלייה הגדולה של למעלה מ-200 אלף יהודים ממרוקו לישראל נתקלה בקשיים לצד הצלחה. חלק מהעולים החדשים, בעיקר אלו שהגיעו לארץ כחלק מעלייה א', שוכנו תחילה במעברות ותנאי המחיה בהן היו קשים. בנוסף בקרב חלק מיוצאי אירופה התקיימו דעות קדומות נגד בני העלייה החדשה לגבי "מזגם" או תרבותם, דבר שהוביל לאפליה חברתית כנגד העולים בתחומי החיים השונים.
בשנים הראשונות לקום המדינה, עם כינונה של מדיניות פיזור האוכלוסין, חלק ניכר מהעולים ממרוקו ייושבו במושבים וביישובים פריפריאליים בעלי אופי חקלאי. בעוד שחלק קטן מהעולים הגיעו עם רקע חקלאי במרוקו, ולכן השתלבו בהצלחה בחיים החקלאיים בישראל ופיתחו מושבים מצליחים, רוב גדול של עולי מרוקו היו מורגלים בחיים עירוניים וחוו קשיים מהמעבר לאורח חיים חקלאי. עקב כך הייתה נפוצה בשנים הראשונות לעלייה ממרוקו הגירה פנימית בישראל מישובי הספר לערים הגדולות.
בנסיבות של התקופה, יישוב העולים בפרירפיה החקלאית מתואר כסיפור הצלחה. אבל במקרים כמו חבל לכיש העולים יושבו בכוח וללא יכולת להתנגד. בראיון שהעניק אריה אליאב לטלוויזיה הישראלית בתחילת שנות ה-80 ואשר שולב בסרט התעודה "גאולים או מרומים? היהודים המזרחים של ישראל" מ-1984, הוא פירט מניסיונו האישי כיצד יושבו בכוח עולים ממרוקו [ומארצות אחרות] בחבל לכיש: "לא היה כלום. ממש כלום. קוצים ואדמה חרבה... והם לא רצו לרדת. ובצדק לא רצו לרדת... ואני נתתי הוראה לנהג... והמשאית הייתה מתרוממת... והם נשפכו על האדמה... והמשאית הייתה נוסעת והאנשים נשארו על האדמה. הסיפור הוא סיפור של אמת. כך עשיתי במושב שחר וגם במושב עוצם ובמקומות אחרים בחבל לכיש."
במהלך שנות ה-60 צמחה תנועת עודד, התארגנות של סטודנטים יהודים ממוצא מרוקאי באוניברסיטאות מובחרות בצרפת, שרצו לשפר את מצבם הכלכלי ומעמדם החברתי של עולי מרוקו בישראל. כחלק מפעילות התנועה עלו לישראל יותר מ-1,000 סטודנטים יהודים ממוצא מרוקאי מצרפת. סטודנטים אלה קידמו יוזמות של חינוך ומפעלים תרבותיים בשכונות מצוקה ברחבי ישראל.
בעקבות טענות של חלק מהעולים שהמדיניות כלפי העולים מארצות המזרח מפלה קמה מחאה אקטיבית אשר שני ביטוייה הבולטים היו ב"אירועי ואדי סאליב", בהנהגתו של דוד בן הרוש והקמתה של תנועת "הפנתרים השחורים". תנועות אלה הציבו לעצמם כמטרה את קידום מצבם החברתי של מזרחים, ונלחמו כדי שיתאפשר להם לתפוס את מקומם בחברה הישראלית.
שמונה עשרה שנים לאחר האירועים בוואדי סאליב, בשנת 1977, הצליחו יוצאי צפון אפריקה להשמיע את קולם הברור בפוליטיקה הלאומית, במהפך של 1977 בא לידי ביטוי בצורה גלויה לעין כוחם הדמוגרפי של המזרחים. הם הצליחו להעלות לשלטון את תנועת הליכוד בראשות מנחם בגין, ולהדיח מן השלטון את הממסד של מפא"י. במסגרת חילופי שלטון זה חשו רבים מבני הדור הראשון והשני של יוצאי ארצות האסלאם ("ישראל השנייה") כי עתה ניתן להם פתחון פה, וחלק בהנהגת המדינה, שנמנע מהם במשך כל שנות שלטונה של מפא"י.
כיום, מצויים רבים מצאצאי העלייה המרוקאית בקדמת הבמה בישראל בתחומים שונים; הן בשדרת הניהול בחברות המובילות במשק, הן בשדרת הפיקוד בצה״ל והן בתחומי הפוליטיקה, הספורט, התרבות והתקשורת.
מרחב היפרבולי
בטופולוגיה, מרחב היפרבולי הוא מרחב גאודזי הדומה, במובן מסוים, למודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית. בגאומטריה של מרחבים כאלה חלה בדרך כלל הגרסה ההיפרבולית של אקסיומת המקבילים - דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים אינסוף ישרים מקבילים.
שמאל|ממוזער|250px|משולש גאודזי במודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית מרחב הוא היפרבולי אם קיים כך שכל המשולשים הגאודזיים במרחב הם "\delta-דקים", כלומר, כל נקודה שעל אחת הצלעות של משולש גאודזי נמצאת במרחק \ \delta לכל היותר משתי הצלעות האחרות. יש הגדרות שקולות רבות, שלכולן אותו תוכן: הפנים של משולשים במרחב היפרבולי אינו יכול להתרחק מן הצלעות. כדוגמה קיצונית, עץ הוא מרחב היפרבולי, משום שכל המשולשים בו הם 0-דקים.
כל מרחב גאודזי חסום הוא היפרבולי, ולכן התכונה נעשית מעניינת רק במרחבים שאינם חסומים. מרחבי עם k<0 הם היפרבוליים. מאלה, משטחי רימן בעלי עקמומיות שלילית מהווים הדוגמה החשובה ביותר למרחבים היפרבוליים. מנגד, המרחב האוקלידי, מכל מימד, אינו היפרבולי.
השפה של מרחב היפרבולי
עותק איזומטרי של מחצית הישר במרחב מטרי נקרא קרן. שתי קרניים הן "אסימפטוטיות זו לזו", אם המרחק  חסום. זהו יחס שקילות על מרחב הקרניים. המרחב של מחלקות השקילות הוא השפה של המרחב. לדוגמה, הקרניים במישור האוקלידי הן קרניים ישרות (במובן הגאומטרי, הרגיל, של המלה), ושתי קרניים אסימפטוטיות זו לזו אם ורק אם הן מצביעות לאותו כיוון. לכן, השפה של המישור היא אוסף הכיוונים של קרניים - "המעגל באינסוף".
אם מוסיפים למרחב היפרבולי את השפה שלו, מתקבל מרחב טופולוגי מטריזבילי וקומפקטי, שהמרחב המקורי (עם הטופולוגיה המטרית שלו) מהווה תת-מרחב פתוח וצפוף שלו. במילים אחרות, הטופולוגיה של מרחב היפרבולי (גם אם לא המטריקה עצמה), ניתנת לשיכון טבעי במרחב מטרי קומפקטי. בפרט, יש לה קומפקטיפיקציה.
קבורה בישראל
קבורה במדינת ישראל נעשית ברובה על ידי גופים דתיים, וממומנת בבסיסה על ידי המוסד לביטוח לאומי. בתי העלמין מופעלים, בעיקר, על ידי ארגוני קבורה דתיים (חברה קדישא ליהודים והגופים המקבילים בעדות הדתיות האחרות), ומיעוטם על ידי חברות קבורה חילוניות אשר פועלות בבתי עלמין אזרחיים.
נכון ל-2020, בישראל כ-44 אלף נפטרים בשנה, ו-940 בתי עלמין פעילים.
הבסיס החוקי
החוק העות'מאני שהתגלגל למשפט המנדטורי וממנו לתוך המשפט הישראלי, קבע כי כמו ביתר נושאי הדת, קבורתו של אדם תתבצע על פי השתייכותו הדתית. בשנת 1971 חוקק חוק שירותי דת היהודיים [נוסח משולב], התשל"א-1971, המתייחס בין השאר לשירותי קבורה, ואף הוא מסדיר את הקבורה בהתאם לדתו של אדם. בהתאם לכך, קבורת יהודים בערי ישראל נערכת על ידי חברה קדישא מקומית, שדורשת שהקבורה תעשה על פי ההלכה. עם זאת, לקיבוצים ומושבים רבים יש בתי קברות משלהם, וחלקם מקיימים טקסי קבורה לא דתיים, בהתאם לאופי היישוב. חלק מיישובים אלו מסכימים לקבור נפטרים שלא מאזור מגוריהם (לעיתים תמורת תשלום).
קבורה אזרחית
בשנת 1986 הוקמה עמותה לקבורה אזרחית בשם "מנוחה נכונה", שמטרתה בין היתר לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את רצונו, בסמוך למקום מגוריו. בשנת 1992 קבע בג"ץ בדיונו בעתירה של העמותה כי על המדינה להכיר בעמותה כחברת קבורה ולהקצות לה קרקע עבור בית עלמין. בשנת 1996, לאחר מאבקים של העמותה, נחקק חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, התשנ"ו-1996, שבו נקבע כי אדם זכאי להיקבר על פי השקפתו בבית עלמין אזרחי חלופי אם בחר בכך, וכי הבחירה יכול שתהיה בצוואה או בכל דרך אחרת. עוד נקבע בחוק כי המדינה תקים בתי עלמין לקבורה אזרחית חלופית או תקצה לכך שטחים בבתי עלמין קיימים. ככל קבורה אחרת, הקבורה בבתי העלמין האזרחיים ממומנת על ידי המוסד לביטוח לאומי. בהמשך הוקמה ועדת שרים בין משרדית לענייני קבורה, המקצה קרקעות לבתי קברות יהודים ולמי שאינם יהודים ולקבורה אזרחית חלופית. עד כה הוקמו שלושה בתי עלמין אזרחיים: הראשון בבאר שבע, שנחנך בשנת 1999, והשני בקריית טבעון, שנחנך בשנת 2005, בית העלמין השלישי, מנוחה נכונה כפר סבא, נחנך בשנת 2009 והוא הראשון שהוקם בתוך עיר גדולה. עם זאת, פסיקות שונות של בתי המשפט ומספר דוחות של מבקר המדינה לאורך השנים טענו כי המדינה לא השכילה להביא את החוק לכדי מימוש כך שאף שעברו למעלה מעשרים שנים מאז עבר החוק בכנסת הרי שהאפשרויות לקבורה אזרחית במימון המדינה הן מעטות מאוד, ובשנת 2014 אף חייב בשל כך בית המשפט את המשרד לשירותי דת להשתתף במימון קבורה אזרחית של שני תובעים.
מימון
תושב ישראל זכאי להיקבר במימון המוסד לביטוח לאומי בסמוך לאזור מגוריו, בין אם נפטר בישראל ובין אם נפטר בחוץ לארץ. המוסד לביטוח לאומי מעביר סכום של דמי קבורה לארגון הקבורה, כדי לכסות את מלוא ההוצאות בגין הקבורה:
לארגון קבורה מותר לגבות תשלום נוסף כאשר הנפטר או בני משפחתו מבקשים "חלקה מוגדרת" או "חלקה חריגה", למשל בבית עלמין שאינו בתחום מגוריו של הנפטר, בחלקת קבורה שנשמרה לנפטר בימי חייו או בבית עלמין שהוכרז כבית עלמין סגור.
עד שנת 2005 דמי הקבורה ששולמו על ידי הביטוח הלאומי היו תלויים בגודלו של היישוב, כך שיישובים קטנים קיבלו פחות כסף על קבורה. בשנה זו, בעקבות עתירה לבג"ץ, הוחל בתהליך שינוי כללי התשלום והושוו דמי התשלום ליישובים גדולים וקטנים.
בתי קברות צבאיים
בשנת 1949 החל משרד הביטחון לפעול להקמתם של מספר בתי קברות צבאיים מרכזיים שבהם יובאו לקבורה חלליה הרבים של מלחמת העצמאות. במספר ערים נבחרו שטחים שבהם יוקמו בתי הקברות הצבאיים. בירושלים יועדו לכך מורדותיו הצפוניים של הר הרצל, שבראשו קבור חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, מתוך מודעות לסמליות הרבה בבחירת האתר. לאחר שנבחר האתר, החליטו ראשי מערכת הביטחון להפוך את המקום לבית העלמין הצבאי הממלכתי ובכך לחזק את הקשר הסמלי החזק בין הנופלים במערכות ישראל לבין המדינה הריבונית המיוצגת באמצעות הר הרצל. בתוך כך נקברו במקום גם נופלים מהתקופה שלפני הקמת המדינה – נופלי המחתרות, לוחמי הבריגדה היהודית, צנחני היישוב באירופה הכבושה וכדומה, והוקמו בו אנדרטות מרכזיות לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.
בשנת 2010 התקיימו בישראל 42 בתי קברות צבאיים, וב-93 בתי קברות אזרחיים בה הוקמו חלקות מיוחדות לקבורתם של חללי מערכת הביטחון.
הכשרת קברנים בישראל
הכשרת קברנים בישראל נערכת על ידי משרד הדתות ופורום חברות קדישא. החל משנת 2014 פועלת בארץ תוכנית "מורשת בנימין" כמסלול לימודי תעודה ללימוד מקצוע הקבורה. בקורס נלמדים נושאים הלכתיים רלוונטיים לתחום הקברנות וכן מיומנויות רגשיות ובינאישיות הנחוצות לעוסקים במקצוע. בפורום חברות קדישא עורכים מחזורי קורסים שנתיים במסגרת התכנית, להכשרת עובדי שטח ומשרד וכן להכשרת מנהלים בתחום הקבורה. העובדים יכולים גם ללמוד בהשתלמויות וימי רענון לאחר תום לימודי התעודה המוצעים על ידי פורום חברות קדישא.
מצוקת מקומות קבורה
על פי תחזיות, בעשורים הקרובים לא יהיה מספיק מקום לקבור את כל מי שמת בארץ, ונדרשים פתרונות קבורה חדשים. בין החלופות האפשריות: מתחם הקבורה התת-קרקעי בירושלים, קבורה רוויה בהר המנוחות ומתחמי ליקוט עצמות.
חן אביגדורי
חן אביגדורי (נולד ב-19 באפריל 1970) הוא תסריטאי, עורך טלוויזיה, שחקן ושדרן.
ביוגרפיה
אביגדורי נולד ביפו ושרת בחיל הים בסטי"ל. אביגדורי בוגר תואר ראשון בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב. עם סיום לימודיו שמש כעוזר פלמנטרי לחברת הכנסת יעל דיין. בהמשך עבד כמנהל סטודיו במשרדי פרסום ובמקביל החל להגיש ולערוך תוכניות ברדיו לב המדינה. מרצה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
תסריטאות
כמו כן כתב לתוכניות אגדת דשא, רוקדים עם כוכבים, מי למעלה?, סופשלי, תראו מי שואל, נוסבאום וגולדשטיין, החפרנים, קופי טוק ואחת שיודעת.
עריכה
כמו כן ערך את התוכניות שישי עד הגג, דרבי הקריוקי, שחר חסון וחברים, המועדון תראו מי שואל ואחת שיודעת.
שחקן
הופיע בתפקיד שחקן אורח בסדרות צומת מילר בערוץ 2 ובסדרה "חברות" בערוץ 10.
רדיו
שדרן ויוצר קיפודי לילה במסגרת ציפורי לילה – תוכנית סאטירה לסיכום אירועי השבוע המשודרת במוצ"ש בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
נטייה רומנטית
נטייה רומנטית (או אוריינטציה רומנטית), מצביעה על המגדר או המין איתו אדם לרוב יפתח מערכת יחסים רומנטית או יתאהב בו. במושג זה משתמשים גם כאלטרנטיבה למונח נטייה מינית וגם כשני מושגים הקשורים זה לזה, והוא מבוסס על ההשקפה שמשיכה מינית היא מרכיב בודד במערכת גדולה יותר. לדוגמה, אף על פי שאדם פאנסקסואלי עשוי להרגיש משיכה מינית לאנשים בלי קשר למגדר שלהם, הם עשויים לחוות קרבה רומנטית רק לאחד המגדרים. לאנשים א-מיניים מדידה על פי נטייה רומנטית היא אפקטיבית יותר מעל סמך נטייה מינית.
זהויות רומנטיות
אנשים עשויים לקחת חלק או לא לקחת חלק במערכות יחסים רומנטיות רגשיות. הזהויות השונות הקשורות לכך הן:
נטייה רומנטית במערכות יחסים
הסיבות להפרדה בין משיכה רומנטית למינית לא זוהו או נחקרו באופן נרחב. במקורות רבים המשיכה המינית מתוארת ככוללת בתוכה גם משיכה מינית וגם רומנטית, ללא הפרדה בין השניים. בנוסף, אהבה רומנטית הוגדרה גם כ-"אהבה המורכבת ממשיכה מינית חזקה ואהבה עיורת", ישנם מקורות הסותרים הגדרה זו וטוענים כי אין בהכרח קשר בין משיכה מינית ומשיכה רומנטית. א-מיניים שבדרך לא חווים משיכה מינית, עשויים עדיין לחוות משיכה רומנטית. מאידך גיסא, אנשים א-רומנטיים, שאינם חווים משיכה רומנטית, עשויים לחוות משיכה מינית.
ירח מר
עלילת הסרט
פיונה ונייג'ל הם זוג בריטי היוצא לשיט תענוגות לאיסטנבול, בדרך להודו, בניסיון להילחם בדעיכת קשר הנישואים האפור והמשעמם שלהם. הם פוגשים על הספינה זוג נוסף, מימי, צרפתייה יפהפייה ומפתה, ואוסקר בעלה, סופר אמריקאי כושל המרותק לכסא גלגלים.
אוסקר מזמין את נייג'ל לחדרו, ומספר לו כיצד הוא ומימי נפגשו באוטובוס בפריז והתאהבו, ואיך לאחר מכן הידרדר הקשר ביניהם והפך לסיוט.
באמצעות סדרה של פלשבקים, אוסקר משחזר את התפנית האפלה שקיבלה האהבה שלו ושל מימי. בין השניים התפתחה מערכת יחסים סאדו-מזוכיסטית, שכללה התנסות בבונדג', אורופיליה ומציצנות. עם הזמן דעך הקשר ביניהם, ואוסקר ניסה להיפרד ממימי. היא התחננה בפניו שיאפשר לה להמשיך לגור איתו, לא משנה באילו תנאים, והוא ניצל את ההזדמנות כדי להגשים באמצעותה את הפנטזיות הסדיסטיות שלו. אוסקר החל להשפיל את מימי בפומבי יותר ויותר. כשנכנסה להיריון, שכנע אותה אוסקר לעשות הפלה, הבטיח לה חופשה משותפת במקום אקזוטי, אך ברגע האחרון נטש את המטוס והשאיר אותה לטוס לבדה.