cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ימין אלוהים
בברית החדשה
באחד ממשלי ישו, המתייחס למשפט אלוהים הסופי ב"משל הכבשים והעתודים". הכבשים והעתודים (עזים) מופרדים אלה מאלה, כאשר הכבשים מוקמו לימינו של ישו ואילו העתודים לשמאלו, בהתאם לגזר דינם במשפט אחרית הימים (בשורת מתי כ"ה 46-31).
משמעות חשובה יותר מתייחסת לגם מיקום ליד אלוהים בגן עדן, במקום הכבוד המסורתי, המוזכר בברית החדשה כמיקומו של המשיח ביחס לאלוהים, בבשורת מרקוס ט"ז: 19, בשורת לוקס כ"ב: 69 , בשורת מתי כ"ב: 44 ו-כ"ו: 64 , וכן במעשי השליחים ב': 35-34 ו-ז': 55 , אגרת פטרוס הראשונה ג': 22 ובמקומות אחרים.
שימושים אלה משקפים את השימוש בביטוי בתנ"ך, למשל בתהילים ח': 63 ו-ק"י: 1. ההשלכות של ניסוח אנתרופומורפי (האנשה) זה נדונו בהרחבה על ידי תאולוגים שונים, לרבות על ידי תומאס אקווינס.
גמר גביע אופ"א 1991
גמר גביע אופ"א 1991 היה השלב שנעל את טורניר גביע אופ"א לעונת. הוא שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא אינטר מילאנו האיטלקית, שגברה על בת ארצה רומא בתוצאה 2-1 בסיכום שני המפגשים. הייתה זו המהדורה העשרים של המפעל.
אינטר זכתה בתואר לראשונה בתולדותיה, בהופעתה הראשונה בגמר המפעל. זכייתה של אינטר הייתה השלישית ברציפות של קבוצה איטלקית בתואר, והרביעית בסך הכול, אחרי יובנטוס (פעמיים) ונאפולי. כמו כן, היה זה משחק גמר כל-איטלקי שני ברציפות. רומא העפילה אף היא לגמר המפעל לראשונה בתולדותיה, ויחד עם אינטר עלה מניין האיטלקיות המעפילות לגמר המפעל לחמש בסך הכול, אחרי יובנטוס, נאפולי ופיורנטינה.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב מיקומן בעונת 1989/1990 בסרייה א'. אינטר סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה, מרחק שבע נקודות מהאלופה נאפולי וחמש מסגנית האלופה מילאן. רומא סיימה את העונה במקום השישי, עם שלוש נקודות פחות מאינטר.
את משחק הגמר הראשון אירחה אינטר בסן סירו בטורינו, ובו עלתה ליתרון משער של לותר מתאוס בפנדל בדקה ה-58, לאחר הכשלה ברחבה על ניקולה ברטי. את תוצאת המשחק קבע ברטי כעבור תשע דקות, לאחר בישול של יורגן קלינסמן. בגומלין בסטאדיו אולימפיקו כבש רוג'רו ריציטלי את שער הניצחון לזכות רומא בדקה ה-81, אך יתרונה של אינטר מהמשחק הראשון הספיק לה כדי לנצח 2-1 בסיכום המפגשים ולזכות בתואר.
אינטר מילאנו
אינטר פתחה את הופעותיה במפעל בסיבוב הראשון מול ראפיד וינה האוסטרית. במשחק הראשון בחוץ העלה לותר מתאוס את האורחת ליתרון כבר בדקה החמישית, אך היימו פפייפנברגר וכריסטיאן קגלביץ הפכו במחצית השנייה וקבעו ניצחון 2-1 לאוסטרים. בגומלין הביתי עלתה אינטר ליתרון בדקה ה-67 משער של ניקולה ברטי, שהשלים צמד בדקה ה-84. ארבע דקות אחר כך השיגה ראפיד שער חוץ דרמטי ששלח את המשחק להארכה. בדקה ה-101 כבש יורגן קלינסמן את שערה השלישי של המארחת, 3-1 לאינטר בתום ההארכה ששלח אותה לסיבוב השני עם 4-3 בסיכום המפגשים.
בסיבוב השני פגשה אינטר את אסטון וילה האנגלית. במשחק הראשון בווילה פארק נחלה אינטר הפסד חוץ נוסף והתקרבה להדחה מהמפעל, כאשר קנט נילסן ודייוויד פלאט קובעים 2-0 לאסטון וילה. בגומלין הביתי כבש קלינסמן כבר לאחר שבע דקות, ברטי עם שערו השלישי במפעל הכפיל בדקה ה-64, ו-11 דקות אחר כך כבש אלסנדרו ביאנקי את שער המהפך של אינטר, שמוחקת את ההפסד מהמשחק הראשון ומנצחת 3-0 בדרך לשלב הבא.
שמינית הגמר הפגישה את אינטר עם פרטיזן בלגרד. המשחק הראשון בבית היה חד צדדי, והסתיים בניצחונה של אינטר 3-0 משער של מתאוס במחצית הראשונה, ושערים של אנדראה מנדורליני וביאנקי בחצי השני. בגומלין כבש גוראן סטבנוביץ' בדקה ה-62 לזכות פרטיזן, אך מתאוס איזן שתי דקות לאחר מכן וקבע את תוצאת המשחק, 1-1, וניצחון 4-1 לאינטר בסיכום.
ברבע הגמר פגשה אינטר לדו-קרב כל-איטלקי את אטאלנטה. אינטר אירחה את הגומלין לאחר שוויון 0-0 במפגש הראשון בברגמו, ועלתה ליתרון בדקה השישים, כאשר אלדו סרנה שובר את השוויון בין שתי הקבוצות. מתאוס כבש לאחר שלוש דקות כדי לקבוע את תוצאת הסיום, 2-0 לאינטר.
בחצי הגמר הוגרלה אינטר למפגש מול ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, ושוב חזרה עם 0-0 מהמשחק הראשון בחוץ. כבש מתאוס בפנדל לאחר רבע שעה, קלינסמן הכפיל בתוך החצי הראשון, ואינטר העפילה לגמר הראשון בתולדותיה עם 2-0 בסיכום המפגשים.
רומא
דרכה של רומא עד לגמר הייתה מוצלחת משל יריבתה, והיא העפילה אליו מבלי שנחלה כלל הפסדים לאורך הטורניר. היא פתחה את הופעותיה מול בנפיקה ליסבון הפורטוגלית, וניצחה את המשחק הראשון בסטאדיו אולימפיקו 1-0, משער של אנדראה קרנבאלה כבר בדקה הראשונה. גם הגומלין הסתיים בתוצאה זהה, משער ניצחון של ג'וזפה ג'אניני בדקה ה-27. עם 2-0 בסיכום, עלתה רומא לסיבוב השני.
בסיבוב השני פגשה רומא את ולנסיה הספרדית. במשחק הראשון נקלעה רומא לפיגור משער של רוברטו פרננדס בדקה ה-24, אך הצליחה לאזן משער של רוג'רו ריציטלי בדקה ה-73. בגומלין הביתי כבש ג'אניני לזכות רומא בדקה ה-36, ורודי פלר הכפיל בפנדל בדקה ה-64. פרננדו גומס קולומר צימק בפנדל משלו לאחר שש דקות, אך ולנסיה לא השיגה שער נוסף ורומא התקדמה לשמינית הגמר עם 3-2 בסיכום.
בשמינית הגמר פגשה רומא את ז'ירונדן דה בורדו הצרפתית, בצמד משחקים בהם הפגינה רומא עליונות מוחלטת. במשחק הראשון ברומא כבש פלר שלושער, מנואל גרולין הוסיף צמד ורומא הביסה 5-0 את הצרפתים. בגומלין הסתפקה רומא בשערים מאוחרים של פלר בפנדל ושל סטפאנו דסידרי, כדי לנצח 2-0 ולהעפיל עם 7-0 מרשים בסיכום שני המפגשים.
ברבע הגמר הוגרלה רומא למפגש מול אנדרלכט הבלגית, ושוב הפגינה עליונות במשחק הביתי הראשון עם ניצחון 3-0, משערים של דסידרי, פלר וריציטלי. פלר השיג שלושער שני בטורניר בגומלין בבריסל וקבע 3-0 לרומא, וים קוימן וניי למפטי רק צימקו, ובסיום 3-2 לרומא, שמעפילה עם 6-2 בסיכום המפגשים.
בחצי הגמר פגשה רומא את ברונדבי, נציגת דנמרק הראשונה אי פעם בארבע הגדולות של המפעל. הדנים החזיקו מעמד עם 0-0 ביתי. בגומלין ברומא העלה ריציטלי את רומא ליתרון בדקה ה-33, אך שער עצמי של סבסטיאנו נלה בדקה ה-62 קירב את הדנים להעפלה לגמר. שלוש דקות לסיום כבש פלר שער דרמטי שקבע 2-1 לרומא, שמעפילה לגמר לראשונה בתולדותיה.
המשחק הראשון
אינטר הגיעה למשחק הראשון בסן סירו עם המאמן ג'ובאני טרפטוני על הקווים, בעונתו החמישית ברציפות והאחרונה כמאמן הקבוצה. המאמן המעוטר כבר זכה בתארים אירופיים עם יובנטוס, אותה הדריך קודם לכן, ואותה הוביל לזכייה בגביע אירופה לאלופות 1984/1985, גביע אירופה למחזיקות גביע וכן זכייה בתואר הסופר קאפ האירופי ושש אליפויות איטליה. כמו כן, הוא היה למאמן הראשון שמוביל קבוצה איטלקית לזכייה בגביע אופ"א, עם זכייתה של יובנטוס בעונת . באינטר כבר השיג אליפות בעונת 1988/1989 בסרייה א', וכעת הוביל את הקבוצה לגמר אירופי ראשון מאז ההפסד לאייאקס בגמר גביע אירופה לאלופות 1972. אינטר עלתה בהרכב שכלל שמונה איטלקים ושלושה גרמנים, במערך של 4-4-2.
מנגד, התייצבה רומא, תחת המאמן אוטאביו ביאנקי, שהוביל שנתיים קודם לכן את נאפולי לזכייה במפעל. היה זה גמר אירופי שני בתולדות המועדון, כאשר שבע שנים קודם לכן הפסידה לליברפול בגמר גביע אירופה לאלופות 1984. רומא התייצבה במערך זהה, כאשר בחוד עולה מלך שערי הטורניר, רודי פלר.
במחצית הראשונה אינטר הפגינה עליונות מול רומא, שבעיקר ניסתה לשמור על שער נקי מול ההתקפה הדומיננטית של יריבתה. אינטר הגיעה למצב מצוין לכיבוש כאשר לותר מתאוס הגביה לרחבה, וניקולה ברטי נגח כדור קשתי לפינה הרחוקה, אותו הצליח להדוף השוער ג'ובאני צ'רבונה ברגע האחרון.
עשר דקות לתוך המחצית השנייה, זכתה אינטר לפנדל, לאחר שאנטוניו קומי הכשיל ברחבה את ברטי. מתאוס ניגש לבעיטה ושלח את הכדור בעוצמה לפינה, 1-0 לאינטר. רומא התקרבה לשוויון לאחר בעיטה מרחוק שהוסטה על ידי ההגנה וכמעט חדרה לרשת, אך בדקה ה-67, תשע דקות לאחר שער היתרון, הכפילה אינטר את התוצאה. פריצה מרשימה של יורגן קלינסמן משמאל, בה השאיר מאחור את אלדאיר ואת אנטוניו טמפסטילי, הסתיימה במסירה למרכז תיבת החמש, משם גלגל ברטי לרשת החשופה, 2-0 לאינטר.
אינטר היטיבה לצאת להתקפות מתפרצות ולחפש שער נוסף. דאבל פס נאה בין צמד הגרמנים מתאוס וקלינסמן, הסתיים בהחמצה של מתאוס מול צ'רבונה, כאשר הבעיטה לפינה הרחוקה החמיצה במעט את המסגרת.
בסיום, 2-0 לאינטר שמשיגה מקדמה משמעותית לקראת הגומלין.
משחק הגומלין
שבועיים לאחר המשחק הראשון, נפגשו הקבוצות למפגש הגומלין בסטאדיו אולימפיקו ברומא. שתי הקבוצות ערכו שינוי בודד בהרכב, כאשר אינטר פתחה עם פאוסטו פיצי במקום אלדו סרנה, בעוד רומא פתחה עם סטפאנו דסידרי על חשבונו של אנטוניו קומי. רומא נזקקה לשני שערים, לאחר ההפסד במשחק הראשון בו לא הצליחה גם להשיג שער חוץ.
רומא לחצה על שערה של אינטר לאורך המשחק, אך מצאה מולה הגנה קשוחה שמנעה ממנה לכבוש. במחצית הראשונה הגיע רוג'רו ריציטלי למצב הבקעה, לאחר שקיבל כדור על סף הרחבה, השתלט היטב תוך כדי סיבוב כאשר הוא משאיר שני שחקני הגנה מאחור, ומתוך הרחבה בעט לפינה הקרובה של וולטר זנגה, אך נעצר בעמוד.
במחצית השנייה המשיכה רומא להתקרב לכיבוש, והמגמה נמשכה לאחר החילופים שנערכו בדקה ה-66, כאשר אינטר הכניסה מגן (אנדראה מנדורליני) על חשבון חלוץ (פיצי), בעוד רומא הכניסה את פאוסטו סלסאנו במקום אנטוניו טמפסטילי.
רומא התקרבה לכיבוש כאשר כדור רוחב של סלסאנו המחליף מאגף שמאל לתוך הרחבה נהדף על ידי זנגה הישר לרגליו של הקפטן ג'וזפה ג'אניני, שהצליח לבעוט את הכדור המפתיע אך החמיץ מקרוב את המסגרת.
בדקה ה-81 עלתה רומא ליתרון. הגבהה מאגף ימין מצאה את ראשו של מחליף נוסף, רוברטו מוצי, שהמשיך את הכדור בראשו. אל הכדור הגיע ריציטלי, שבעט מהאוויר מפינת תיבת החמש כדור קופץ לפינה הרחוקה שהכניע את זנגה, 1-0 לרומא.
עד לסיום הצליחה אינטר להימנע מספיגה נוספת, ועל אף ניצחונה של רומא בתוצאה 1-0, השלימה אינטר ניצחון 2-1 בסיכום שני המפגשים, וזכתה לראשונה בתולדותיה במפעל האירופי השני בחשיבותו, גביע אופ"א.
מגדל הטלוויזיה של קייב
מגדל הטלוויזיה של קייב (באוקראינית: Телевізійна вежа) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה שנבנה בקייב שבאוקראינה בשנים 1968–1973. המגדל ממוקם ברחוב אורנז'ריינה שבקייב, והוא אינו פתוח לציבור.
היסטוריה ומאפייני המגדל
בניית המגדל החלה בשנת 1968 והסתיימה בשנת 1973, ועלותה מוערכת בכ-12 מיליוני דולרים. המבנה עשוי מצינורות פלדה בגדלים שונים, ומשקלו כ-2,700 טון מטרי. הצינור המרכזי, בו ממוקמת המעלית, הוא בקוטר של ארבעה מטרים, ועשוי מצינור בעובי של 12 מ"מ. המבנה יושב על בסיס בין ארבעה רגליים, שגובהו כמאה מטרים. מעל הבסיס נמצא מפלס סגור, בו נמצא ציוד מיקרוגל. בגובה של כ-200 מטרים נמצא מפלס סגור שני, בו נמצאים משדרי טלוויזיה ורדיו, כמו גם חנות בקרה ותחזוקה.
המגדל תוכנן תחילה עבור מוסקבה, שהייתה בירת ברית המועצות. הרשויות של מוסקבה העדיפו סוג "מוצק" יותר של מבנה, אשר נבנה בסופו של דבר בדמותו של מגדל אוסטנקינו. בהמשך, כאשר קייב הזדקקה למגדל משל עצמה, הפרויקט הוצע מחדש. הממשלה הסובייטית הורתה למהנדסים להנמיך את המגדל בכ-30%, על-מנת שלא יהיה גבוה יותר מהמגדל של מוסקבה.
תקיפת המגדל בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה
ב-1 במרץ 2022, בעת קרב קייב שנערך כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, נפגע המגדל על-ידי טיל שנורה על-ידי הכוחות הרוסיים.
חוסיין ביכאר
חוסיין אמין ביכאר (בערבית: حسين أمين بيكار; 2 בינואר 1913 באלכסנדריה – 16 בנובמבר 2002) היה אמן בהאי, שנחשב לאחד האמנים המצרים הבולטים במאה ה-20.
האומנות הרבה שייצר ביכאר, ידועה בעיקר בציורי השמן ובדיוקנים שצייר. ציורים אלו מציגים בחן רב איכרים מצריים, מאורעות מנוביה (אזור בצפון – מזרח אפריקה), ילידים מאלכסנדריה, עיר מולדתו, ותמות מצריות העוסקות בפרעונים. כל אלו מצוינים לצד ציורי הטבע המרהיבים שהקנו לו הכרה והערכה רבה בתחום האומנות.
הערכה זו באה לידי ביטוי בעיטורים ופרסים רבים שקיבל לאורך חייו, ביניהם עיטורי כבוד ממצרים, מרוקו, סוריה ועוד שלל מדינות, עיטורים בעולם האקדמיה, ומעט לפני מותו, בשנת 2000, זכה גם לפרס מובארק על תרומתו לאומנות.
מלבד העיטורים, זכה ביכאר גם בתשבחות רבות לאורך הקריירה, ביניהן דבריו של העיתונאי מוסטאפה אמין באומרו על ביכאר: "הוא איננו אמן בתחום יחיד, הוא מאסטר בשלל אומנויות... הוא צייר, צלם, משורר, מוזיקאי ופילוסוף".
הוא מוערך מאוד לא רק בזכות יצירותיו, אלא גם בזכות יוזמתו, והתרומה הכבירה שלו לעיתונות המצרית, שבה הכתיב סגנון אומנותי ברמה גבוהה, שדמתה לאומנות העילית הקיימת בעיקר מחוץ לעיתונות. תרומתו של ביכאר לעיתונות כוללת איורים המכילים ביקורת המובאת באמצעות נרטיב סיפורי.
מעבר להשפעתו ותרומתו לעיתונות המצרית הקלאסית, ביכאר הוא האמן המצרי הראשון אשר אייר ספרי ילדים בערבית, ומיוחס לו מוניטין רב בייסוד וקידום של תחום זה.
ילדותו וחייו הצעירים
כפי שצוין קודם, חוסיין נולד ב-2 בינואר בשנת 1913 בעיר אלכסנדריה שבמצרים. עוד מהיותו ילד, ניכר שחוסיין יועד להיות אמן. הוא החל לנגן בכלי נגינה בגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל 10 ביכאר הצעיר התבקש ללמד נשים מוזיקה, משום שאלו לא יכלו תחת המגבלות החברתיות במצרים באותה העת ללמוד אצל גבר מבוגר. אביו של ביכאר נפטר כשביכאר היה צעיר. אמו, אשר מאז ומתמיד תמכה בכישרונו, העבירה אותו לקהיר, על מנת שיוכל לממש שם את הפוטנציאל והכישרון הרב שלו. עם המעבר לקהיר הוא התקבל לבית הספר לאומנות עילית, שם החל ללמוד בגיל 15.
בית הספר, אשר נוסד בשנת 1900 כבית ספר פרטי, היה ממוקם ברחוב "קאחאלת" ב"שוברה". כל המורים בבית הספר היו אירופאים, ורוח הלימודים התבססה על אומנות מערבית. אחד ממוריו של ביכאר היה קלוזל פרידמן, משוודיה, והוא תרם תרומה רבה לפיתוח אומנותו של ביכאר. קלוזל זיהה את הפוטנציאל הרב של ביכאר והביע הערכה גדולה בעיקר לדיוקני האומנות שצייר. על מנת לחזק את הערכתו אליו, ביקש קלוזל מביכאר הצעיר לצייר את דיוקנו שלו, והציור מוכר כאחד הציורים הראשונים שצייר ביכאר בתחילת דרכו.
בשנת 1928, הועבר בית הספר לחסות משרד החינוך, ואומנים מצריים אשר למדו באירופה החלו לעבוד בבית הספר כעוזרי הוראה ולאחר מכן כמורים. המורים הללו הפיחו רוח חדשה בבית הספר, כאשר הם קידמו בצורה עדינה את המסורת המצרית. בין אותם מורים היה גם הפסל המפורסם, מוחמד מוכתאר.
בשנת סיום לימודיו, ביכאר זכה ללמוד לצד אמן הדיוקנים הגדול במצרים באותה התקופה, אחמד סברי, אשר הפך למנטור שלו וחבר קרוב בהמשך החיים. לאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות, בשנת 1933, חלם ביכאר על עתיד משגשג כאומן עצמאי, אך המשבר הכלכלי שאירע בשנת 1930 העיב על המציאות באותה התקופה. ביכאר אכן הסתדר והתמודד עם המצב הכלכלי הקשה באותה העת, והתמודדות זו סייעה לו ובזכותה פיתח מגוון יכולות שהועילו לו בהמשך הקריירה.
פועלו כמורה
פועלו של ביכאר כמורה הוא חלק חשוב ומרכזי מדמותו המוערכת.
כפי שצוין למעלה, ביכאר החל ללמד מוזיקה כבר בגיל צעיר מאוד, כשהיה רק בן 10, ולאחר מכן בסיום לימודיו, המשיכו חייו כמורה, והוא עבר ללמד אומנות.
בשנת 1943, לאחר שחזר למצרים, הוא עבד כעוזר של הפרופסור שלימד אותו בצעירותו, פרופסור אחמד סברי, בבית הספר לאומנות עילית בו למד. ביכאר עבד במוסד זה בכל 17 השנים מאז שחזר למצרים. במהלך השנים הוא התקדם והתפתח במוסד, והפך לדיקן של מחלקת הציור בבית הספר.
במסגרת עבודתו, ביכאר זכה ללמד את רב האומנים הבולטים שגדלו במצרים באותה התקופה. הנטייה שלו לצייר את המסורת המצרית כז'אנר בולט, היוותה השראה לרבים מתלמידיו ללכת בדרכו.
פועלו כמאייר וכותב
במהלך השנים בהן עבד כעוזר של הפרופסור אחמד סברי, בפקולטה לאומנות בבית הספר בקהיר, כישרון האיור של ביכאר זוהה כבעל פוטניאל יוצא דופן, הוא התבקש לאייר את ספר הילדים המצרי הראשון שפורסם "זרם הימים" (The Stream of Days), שנכתב על ידי היוצר טאחה חוסיין. כשיצא הספר לאור, כישרונו של ביכאר כמאייר פורסם והוערך בקרב רבים. לאחר האיור, ביכאר בעצמו החל לכתוב ולאייר חומרים משלו. האיורים המיוחדים שלו, שהיו מחד פשוטים ונקיים, ומנגד עמוקים ועשירים, עיטרו ספרי ילדים רבים לאורך השנים. האהבה הגדולה לתחום האיור באה לידי ביטוי גם ב"סינבאד", מגזין ילדים אשר ביכאר ייצר ואייר. זהו היה מגזין ראשון מסוגו במצרים באותה העת, שנת 1952.
כמאייר, ביכאר הדגיש את העובדה שאומן אינו נדרש להיצמד לסגנון אומנות ייחודי, אלא להתייחס לכל יצירה באופן עצמאי ולהתאים לה את הסגנון המתאים לה. והיווה השראה לאומנים נוספים, כמו האומן האמריקאי הדגול נורמן רוקוואל, אשר אמר על ביכאר ש"הוא גרם לי להיות גאה כמאייר".
פועלו כמטייל ועיתונאי
לצד העבודה כמורה במשך 17 שנים, ביכאר באותה תקופה, בשנת 1959, אייר בעיתון "אחבר אל יום". [בערבית: "اخبار اليوم"].
המוציא לאור והבעלים של העיתון, עלי מוסטאפה אמין, ביקש ממנו לעבוד בעיתון במשרה מלאה. הוא היה אמור למלא תפקיד ייחודי, של כתב זר המספר ומאייר סיפורים המספרים אודות המתרחש בעולם. ביכאר עזב את הפקולטה לאומנות ונענה להצעת העבודה, תפקיד שהביא אותו לאתיופיה, סוריה, אלג'יריה, מרוקו, תוניסיה וספרד. כאשר העיתון עבר הלאמה בשנת 1962 אותן המסעות ליעדים השונים צומצמו מאוד, וביכאר המשיך לעבוד בעיתון ככתב רגיל וכמבקר אומנות, לצד כתיבה ואיור של קטעים קצרים שכונו “The Rubaiyat".
ביכאר האמן
ביכאר מאמין שהאתגר הגדול ביותר שלו כאמן, ברמה האישית, הוא השילוב בין היותו מצרי מקומי, אשר מחובר לשורשים ולמסורת המצרית, לבין היותו בין-לאומי כאדם שגר במדינות שונות ונחשף לתרבויות המגוונות. הוא ציין שאמן מצליח צריך להכיר בתלות ההדדית שיש בין החברות והתרבויות אך אל לו לזנוח את תרבותו, החברה והמסורת שממנה הגיע ומעניקה משמעות גדולה לחייו ואופיו.
ביכאר הוסיף שאומנות מודרנית זקוקה לתוכן ולא רק לצורה. הוא מאמין שלאומנות צריך להיות מסר עמוק ורובד יותר רוחני, ולא רק אסתטיקה. ביכאר שאף שהאומנות שלו תהיה ייחודית, ולא רצה לחקות יצירות וסגנונות קיימים, אלא להציג רוח חדשה שתמנף את היצירות ותביע את מסריו. הרעיונות האלו מתכתבים עם הרעיונות של האמן מוחמד מוכתאר, אשר היה הראשון שקבע שאומנות מצרית מודרנית חייבת לצאת מתוך השורשים המצריים, אך להיבדל מהאומנות המצרית המסורתית.
כצייר, העבודות של ביכאר מאופיינות בקווים עדינים ונקיים, ומציגים רעיונות רוחניים. הגיוון שלו מוצג שוב ושוב ביצירותיו השונות והוא מכיל עבודה עם חומרים שונים כמו צבעי מים, שמנים ושאר חומרי יצירה, אך למרות הגיוון והשוני בחומרים הסגנון הייחודי שלו נשמר ומורגש בשלל יצירותיו השונות.
הנושא המרכזי שעולה ביצירותיו הוא מצרים. בניגוד לאומנויות שונות המציגות סגנונות בין לאומיים, כמו אומנות יוונית או רומית, המתמקדות בהיבט הממשי והפיזי של היצירה, הסגנון המצרי הוא סגנון הרבה יותר מופשט, מיסטי ורוחני. היצירות נושאות מסרים פואטיים המייצגים יציבות לצד עצמה, הבאים לידי ביטוי בדמויות מצריות שונות, ביניהן, דמויות רבות של חקלאיים ועובדי אדמה.
הפילוסופים רואים בדיוקנים שביכאר צייר את ההיבט הרוחני הדומיננטי, הם טוענים שהדיוקנים "מוארים", בעלי הילה מסוימת, ומעבירים באופן זוהר וייחודי את האישיויות השונות שצייר. מאז ימיו בתיכון, ביכאר נתפס כאומן יוצא דופן בתחום הדיוקנים, והרבה בזכות הרוח המונגשת מהציור.
ביכאר האומן מתואר כאדם נעים, חינני ומוכשר ביוצר, אשר תרומתו לאומנות המצרית היא עצומה. לאחר מעל יובל של יצירה ואומנות הוא המשיך להיות ייחודי ולשמור על הדחף ליצור ולהכיל סוגי אומנות שונים המשקפות סגנונות רבים.
חייו כבהאי
ביכאר הוא צאצא של משפחה קפריסאית למחצה, והוא ממאמיני הדת הבהאית.
בשנת 1980, הממשלה המצרית עצרה מספר מאמינים בהאיים, כולל את ביכאר, שהיה אחד המובילים והסמלים הבולטים של הקהילה.הבהאיים הואשמו בשיתוף ולימוד של דתם, שנאסרה בחוק המצריבשנת 1960.לביב מואוואד, אחד מעורכי הדין הגדולים במצרים, הגן על ביכאר ועל השאר הבהאיים שנעצרו, ולבסוף כל ההאשמות נגד ביכאר בוטלו עקב גילו המבוגר. ביכאר נתן למואוואד ציור כמחווה למאמציו הרבים במהלך המשפט. לאחר המשפט, ביכאר קיבל את פרס "מובאראק" לאומנות, ושמו הציבורי שהרע בעקבות המשפט נוקה.
ונדי פרידמן
ונדי לורל פרידמן (באנגלית: Wendy Laurel Freedman; נולדה ב-17 ביולי 1957) היא אסטרונומית יהודיה קנדית-אמריקאית. ידועה בזכות מדידתה של קבוע האבל וכמנהלת מצפי הכוכבים של מכון קרנגי בפסדינה בקליפורניה ובלאס קמפנאס בצ'ילה. היא מכהנת כפרופסורית לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה באוניברסיטת שיקגו. תחומי המחקר העיקריים שלה הם קוסמולוגיה תצפיתית, בדגש על מדידת שיעורי התרחבות היקום בעבר ובהווה, ואפיון טבעה של האנרגיה האפלה.
ראשית דרכה
פרידמן גדלה בבית יהודי בטורונטו שבקנדה. אביה, רופא פסיכיאטר, ואמה, פסנתרנית קונצרטים, עודדו את התעניינותה במדע. למדה פיזיקה בתיכון, ובעקבות זאת החליטה ללמוד פיזיקה באוניברסיטת טורונטו. בתחילה למדה ביופיזיקה, ובהמשך היא שינתה את המקצוע הראשי לאסטרונומיה. היא קיבלה תואר ראשון בשנת 1979. היא המשיכה ללמוד באוניברסיטת טורונטו, וקבלה דוקטורט באסטרונומיה ואסטרופיזיקה ב-1984. באותה השנה היא הצטרפה למצפה הכוכבים של מכון קרנגי בפסדינה כפוסט-דוקטורנטית. היא הפכה לחברת הסגל המדעי במצפה שלוש שנים מאוחר יותר, והייתה האישה הראשונה שהתמנתה לצוות המדעי הקבוע. ב-2003 היא מונתה למנהלת של מצפי הכוכבים של מכון קרנגי. עבודתה המוקדמת התרכזה בעיקר בקנה המידה הקפאידי.
קבוע האבל
פרידמן הובילה במשותף צוות בין-לאומי אשר כלל 30 אסטרונומים ומטרתו הייתה לחשב את קבוע האבל, שהוא מספר מפתח להערכת גיל היקום. קבוע האבל הוא קבוע המתאר את קצב התפשטות היקום. לאחר חישוב של קבוע האבל, ניתן להסיק את גודל היקום הנראה ואת גיל היקום. הצוות מדד את המרחק ל-24 גלקסיות באמצעות כוכבים הנקראים משתנים קפאידים, ומדד את קבוע האבל באמצעות חמש שיטות בלתי תלויות. החוקרים, בראשות פרידמן, פרסמו את תוצאות המחקר הסופיות בשנת 2001. עבודתם חישבה את קבוע האבל בדיוק של 10% ובכך פתרה מחלוקת ארוכת שנים.
טלסקופ מגלן הענק - GMT
פרידמן יזמה את פרויקט טלסקופ מגלן הענק וכיהנה כראש הדירקטוריון משלב היוזמה ב-2003 ועד לשנת 2015. פרויקט זה משלב אוניברסיטאות ומכוני מחקר מובילים בעולם במטרה לבנות טלסקופ אופטי בגודל 25 מטר בהרי האנדים שבצ'ילה. הטלסקופ צפוי להיות פעיל בשנת 2029.
הכרה ופרסים
פרידמן נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית למדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וכן בחברה האמריקאית לפיזיקה.
פיגוע ההתאבדות בצומת אשקלון
פיגוע ההתאבדות בצומת אשקלון היה פיגוע התאבדות שבוצע ב-25 בפברואר 1996, ה' באדר ה'תשנ"ו בו נרצחה החיילת חופית אייש, ונפצעו 36 איש. הפיגוע אירע כמה שעות לאחר הפיגוע הראשון בקו 18, שבו נרצחו 26 בני אדם, ביניהם 9 חיילי צה"ל.
הפיגוע
בצהרי 25 בפברואר 1996, מספר שעות לאחר הפיגוע הראשון באוטובוס של קו 18 בירושלים, מחבל מתאבד שהסתנן מרצועת עזה וחיכה בתחנת האוטובוס בצומת אשקלון, הניח מטען חבלה במקום, ומספר שניות לאחר מכן התפוצץ המטען. כתוצאה מכך נרצחה החיילת חופית אייש ונפצעו 36 נוסעי האוטובוס.
הנצחה
לאחר הפיגוע הוקמה אנדרטה לזכר חופית אייש במקום הפיגוע. נכתב בה פסוק ד' בתהילים קכ"א: "הנה לא ינום ולא יישן שומר ישראל".
לאסלו גרג
ביוגרפיה
לאסלו גרג נולד במשפחה יהודית. שם משפחת אמו לפני נישואיה היה פרייס (Preisz). גרג עבד כעיתונאי בבודפשט. אך רבים מהרומנים הקצרים שלו הופיעו באותה העת בסדרת הספרים "רומני הכרך" (Világvárosi Regények). סדרת "רומני הכרך" שיצאו לאור בין השנים 1932–1942 הייתה אחת הסדרות הטובות ביותר של רומני הספרות הזולה בהונגריה בין שתי מלחמות העולם.
הוא היגר תחילה לארץ ישראל, לא התאקלם והמשיך לאחר מכן בשנת 1939 לארצות הברית. שם עבד כתסריטאי בהוליווד משנת 1942. גרג כתב תסריטים לסרטים ולאחר מכן לסרטי טלוויזיה ולסדרות. בתחילה, עד שנת 1946, קיבל מדי פעם מטלות מחברות הפקה שונות. תסריט ההצלחה הראשון שלו היה לסרטו של הבמאי ז'וליאן דוביבייה (Julien Duvivier) בשם Tales of Manhattan בשנת 1942. בשנת 1945, כתסריטאי משותף של הסרט "הרומנים של סוזן", (The Affairs of Susan) עם השחקנית ג'ואן פונטיין הוא היה מועמד לאוסקר בקטגוריית הסיפור הטוב ביותר. משנת 1953 עבד בעיקר כתסריטאי עבור הפקות טלוויזיה אמריקאיות. אשתו הייתה הלן, סבתו מצד אמו של השחקן האמריקאי אדם קרולה.
איתן-צבי פלונסקי
איתן-צבי פלונסקי (10 בספטמבר 1952 – 22 באוקטובר 1973) היה חייל בפלוגת הסיור של חטיבת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר פלונסקי בציון לשבח מטעם הרמטכ"ל.
ביוגרפיה
איתן-צבי פלונסקי נולד בקיבוץ מגידו, בנם של אלכסנדרה ודוד (יורק), ניצול השואה. הוא נולד פג ובתחילה נשקפה סכנה לחייו. הוא עסק בספורט, התעניין במוזיקה, שירה, היסטוריה ותנ"ך. היה פעיל בתנועת השומר הצעיר ושימש בה כמדריך. למד לימודים תיכוניים במוסד "שומריה" שבמשמר העמק במגמה הריאלית-ביולוגית וסיים את בחינות הבגרות. בכתה יב' השתתף בקורס לנוער מטעם הטכניון.
פלונסקי גויס לצה"ל בנובמבר 1971. עבר מבחנים לקורס טיס, אך כיוון שהחמיץ את מועד תחילת הקורס הצטרף לפלוגת הסיור של חטיבת גולני. הוא השתתף בקורס מפקדי כיתות ובקורס חובשים קרביים. לימים שימש כמדריך בקורס סיירים ובקורס מ"כים.
במלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים שירת פלונסקי כחובש קרבי בפלוגתו וטיפל בפצועי הקרבות.
ב-22 באוקטובר השתתף בקרב השני על מוצב החרמון. במהלך פעולת פלוגת הסיור נפגעו מפקד הפלוגה שמריהו ויניק והקשר שלו גלעד ליטן מאש סורית. כששמע זאת ביקש לגשת לטפל בהם, אף על פי שהסורים הוסיפו לירות אש עזה. אחד החיילים ניסה לשכנע אותו שאין לו כל סיכוי להגיע אל הפצועים עקב אש האויב, אך פלונסקי ענה שמחובתו לטפל בפצועים. הוא התקרב אליהם ואז פגע כדור בראשו והרגו.
איתן-צבי פלונסקי היה בן 21 במותו. הניח הורים ושתי אחיות. לאחר נופלו הועלה לדרגת סמל-ראשון. הוא הובא לקבורה ארעית בנהריה. ב-6 באוגוסט 1974 הועבר לקבורת קבע בקיבוצו.
הנצחה
שמו של פלונסקי הונצח על גבי מספר אנדרטאות, ובהן האנדרטה לחללי חטיבת גולני, האנדרטה לחללי סיירת החטיבה בקרב על החרמון, אנדרטת חללי חיל הרפואה וגן בקיבוצו. בני משפחתו וקיבוץ מגידו הוציאו לאור חוברת לזכרו.
סטיב טיש
סטיבן "סטיב" טיש (באנגלית: Steven "Steve" Tisch; נולד: 14 בפברואר 1949) הוא מפיק סרטים ואיש עסקים יהודי-אמריקאי. הוא יו"ר וסגן הנשיא של הניו יורק ג'איינטס, קבוצת NFL בבעלות משותפת של בני משפחתו; כמו כן הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה. הוא בנו של בוב טיש, לשעבר אחד מהבעלים של הניו יורק ג'איינטס.
ראשית דרכו
טיש נולד בלייקווד, ניו ג'רזי, ארצות הברית למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת טאפטס. במהלך לימודיו הוא החל את הקריירה שלו בתעשיית הקולנוע.
קריירה
בנעוריו, טיש יצר מספר סרטים קטנים בתמיכה של סרטי קולומביה. בשנת 1976 הוא עזב את קולומביה ויצר את "Outlaw Blues" - סרטו הראשון באורך מלא. לאחר מכן, בשנת 1983 הפיק את הסרט "שעשועים מסוכנים" (באנגלית: "Risky Business"), בו הופיע, לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, טום קרוז.
כיום הוא שותף ב-"Escape Artists", חברת הפקות סרטים הממומנת בעיקר ממקורות עצמאיים, המבוססת על "Sony Pictures Entertainment", שהיא התוצאה של מיזוג בין "The Steve Tisch Company", בין החברה שבבעלות שותפיו טוד בלאק וג'ייסון בלומנטל, "Black & Blu". בסתיו 2005 הפיקה "Escape Artists" את "The Weather Man" בכיכובו של ניקולס קייג'. בדצמבר 2006 הפיצה החברה, באמצעות סרטי קולומביה, את "המרדף לאושר", בכיכובו של ויל סמית'. פרויקטים אחרים של החברה כוללים את "Seven Pounds" (בשנת 2008, בכיכובו של ויל סמית'), "הנבואה" (בשנת 2009, בכיכובו של ניקולס קייג'), "חטיפת הרכבת התחתית 123" (בשנת 2009, בכיכובו של דנזל וושינגטון) ו"הזוג ריקרדו" (2021, בבימויו של אהרן סורקין ובכיכובה של ניקול קידמן)
בשנת 2007 טיש קיבל פרס ע"ש פי. טי. ברנום מטעם אוניברסיטת טאפטס בגין הישגים יוצאי דופן בתחום המדיה ובידור.
טיש מונה ליו"ר וסגן-נשיא בכיר של קבוצת הפוטבול האמריקנית ניו יורק ג'איינטס בשנת 2005. טיש זכה פעמיים בגביע וינס לומברדי, כאשר הג'איינטס זכו בסופרבול ב-2008 וב-2012. בתאריך ה-30 באפריל 2008, טיש, ביחד עם שאר מנהלי הקבוצה וכל צוות השחקנים, הוזמנו על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ו. בוש והתארחו בבית הלבן כדי לציין את ניצחונם של הג'איינטס בסופרבול.
חיים אישיים
טיש היה נשוי פעמיים; נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין. בשנת 1996, טיש התחתן עם ג'יימי לי אן אלכסנדר. מאוחר יותר הם התגרשו. יש להם שלושה ילדים, שתי בנות ובן. טיש הוא האדם היחיד שאי פעם זכה גם בפרס אוסקר וגם בסופרבול.
ויליאם מקניל (היסטוריון)
ויליאם הארדי מקניל (31 באוקטובר 1917 - 8 ביולי 2016) היה היסטוריון וסופר קנדי-אמריקאי, שנודע במיוחד בשל כתביו על התרבות המערבית וההיסטוריה העולמית. הוא היה פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת שיקגו, שם לימד מאז 1947. הוא אביו של ההיסטוריון ג"ר מקניל עמו היה שותף לכתיבה הרשת האנושית: היסטוריה עולמית ממעוף הציפור.
ראשית חייו, השכלה, שירות צבאי
ויליאם מקניל נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, בנו של התאולוג והמחנך ג'ון ט' מקניל. הוא למד באוניברסיטת שיקגו, שם השיג תואר ראשון (B.A.) ב-1938 ומאסטר באמנויות (M.A.) בשנת 1939. בשנת 1941, גויס לצבא ושירת במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית. לאחר המלחמה למד באוניברסיטת קורנל והגיש עבודה לתואר דוקטור ב-1947.
קריירה
ב-1947 החל מקניל ללמד באוניברסיטת שיקגו, שהפכה לביתו לאורך כל הקריירה.
יצירתו הפופולרית ביותר של מקניל הושלמה בתחילת הקריירה שלו: עלייתו של המערב: ההיסטוריה של הקהילה האנושית (The Rise of the West: A History of the Human Community) (1963). בספר חקר מקניל את ההיסטוריה של העולם במונחים של השפעות תרבויות קדומות זו על זו, ובעיקר את ההשפעה הדרמטית של התרבות המערבית על אחרות ב-500 השנים האחרונות. לספר זה הייתה השפעה גדולה על התאוריה ההיסטורית, בדגש על התמזגות תרבויות והשפעה בין תרבותית, וזאת בניגוד לתאוריה של אוסוואלד שפנגלר על תרבויות נפרדות ועצמאיות.
ספר זה של מקניל זכה בפרס הספר הלאומי להיסטוריה וביוגרפיה בארצות הברית ב-1964. ספרו מגפות ועמים (Plagues and Peoples) (1976) תרם תרומה חשובה להבנת השפעתן של מחלות על ההיסטוריה האנושית, וכן תרם לעלייתה של תפיסת ההיסטוריה הסביבתית  כדיסציפלינה.
מקניל קיבל את המדליה הלאומית למדעי הרוח מהנשיא ברק אובמה ב-25 בפברואר 2010. בנימוקי ההענקה צוין כי למקניל "כישרון יוצא דופן בתור מורה וחוקר באוניברסיטת שיקגו, כמחברם של יותר מ-20 ספרים, כולל עלייתו של המערב: ההיסטוריה של האדם בקהילה (1963), אשר מתחקה אחר עקבותיהן של תרבויות דרך 5,000 שנים של היסטוריה כתובה."
חיים אישיים
מקניל היה נשוי לאליזבת דרבישייר (Darbishire) עד מותה בשנת 2006.
פסיפאה (ירח)
לאחר גילוי קוטלג פסיפאה בשם 1908 CJ כיוון שלא היה ידוע האם הוא אסטרואיד או שמא ירחו של צדק. רק ב 10 באפריל באותה השנה הבחינו בכך שהוא ירחו של צדק.
פסיפאה קיבל את שמו הנוכחי רק בשנת 1975. לפני קבלת שמו הוא נקרא בשם Jupiter VIII ובין השנים 1955 ל 1975 נקרא לעיתים "פוסידון".
פסיפאה נתן את שמו לקבוצת הירחים פסיפאה אשר קרויה על שמו, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורדמה, וספונדה.
עם קוטר של 58 קילומטרים פסיפאה הוא הירח הבלתי רגיל השלישי בגודלו לאחר הימליה ואלרה.
ממדידות ספקטרוסקופיות בגלי אינפרא-אדום עולה כי פסיפאה הוא אובייקט חסר ייחוד גל, דבר אשר עולה בקנה אחד עם החשדות כלפיו בדבר היותו אסטרואיד.
פסיפאה ושאר הירחים בקבוצת ירחים זו הם ככל הנראה שברים מאסטרואיד אשר נלכד בכוח המשיכה של צדק.
נואה אוקפור
נואה ארינזצ'וקוו אוקפור (בצרפתית: Noah Arinzechukwu Okafor; נולד ב-24 במאי 2000 בבינינגן שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת החלוץ במילאן מהסרייה א’ ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
אוקפור גדל במחלקת הנוער של פ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. ב-19 במאי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לוצרן במסגרת המחזור ה-36 בליגה לעונת. בסך הכל ערך אוקפור 39 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-31 בינואר 2020 חתם אוקפור ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירה בינלאומית
ב-9 ביוני 2019 ערך אוקפור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בהפסד לנבחרת אנגליה במסגרת ליגת האומות 2018/2019. ב-15 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
מאוריץ קרגור
מאוריץ קרגור (בדנית: Maurits Kjaergaard; נולד ב-26 ביוני 2003 בהרלב שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים
בשנת 2017 הצטרף קרגור למחלקת הנוער של לינגבי, ובשנת 2019 הגיע למחלקת הנוער של רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. באותה שנה החל לשחק בליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-28 בפברואר 2021 ערך קרגור את הופעת הבכורה שלו ברד בול זלצבורג, בהפסד 2-1 לשטורם גראץ במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה רד בול זלצבורג באליפות אוסטריה.
ב-22 בספטמבר 2021 הבקיע קרגור את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 8-0 על קלסדורף במסגרת הסיבוב השני של הגביע האוסטרי לעונת. ב-2 בנובמבר ערך קרגור את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את מוחמד קמארה בדקה ה-89 בהפסד 2-1 לוולפסבורג במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022. בעונת 2021/2022, כבש את שער הבכורה שלו נגד באיירן מינכן בהפסד 1-7
ג'ולין בליילוק
ג'ולין קינג בללוק (באנגלית: Jolene King Blalock; נולדה ב־5 במרץ 1975) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל דמותה של הוולקנית ט'פול שגילמה בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
נעוריה
בללוק נולדה וגדלה בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית, ולה שלושה אחים. היא בילתה את ילדותה בפיתוח כישורים אמנותיים ובגלישת גלים. על ילדותה היא אמרה:
קריירה מוקדמת
בהיותה דוגמנית פופולרית, בללוק עזבה את הבית בגיל 17 על מנת לדגמן באירופה ובאסיה. היא הופיעה על השערים של מגזיני סגנון חיים לגברים, פעמיים הופיעה בגלריה "בנות של מקסים" של המגזין מקסים, ונבחרה לאחת מ־10 הנשים הסקסיות ביותר בעולם לשנת 2005 על ידי FHM. היא הצטלמה לבושה לצילומי אופנה עבור פלייבוי באפריל 2002. מאוחר יותר היא רואיינה על ידי המגזין למדור "20Q" (גיליון פברואר 2005).
במשך שנים בללוק עשתה דיאטה, בשל עיסוקה כדוגמנית, והוקל לה כשעברה למשחק; היא אמרה: "אני תשושה מהחוויות שלי בתעשיית הדוגמנות. את אף פעם לא מספיק רזה או מושלמת וזה היה קשה מבחינה נפשית לבצע את המעבר למשחק".
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסיטקום "הארון של ורוניקה", ולאחריו הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "ספינת האהבה: הגל הבא", "CSI" ו־"ג'אג". היא גילמה את מדיאה באדפטציה לטלוויזיה משנת 2000 של "Jason and the Argonauts". כמו כן, היא הופיעה ב־"On the Edge" ובמיני־סדרה "The Diamond Hunters", בטרם לוהקה ל־"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
מסע בין כוכבים: אנטרפרייז
ליהוקה לסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" היה פריצת הדרך הגדולה ביותר של בללוק והיא תארה זאת כחלום שהתגשם. היא הודתה שהיא הייתה נרגשת להצטרף לצוות הסדרה החדשה:
בללוק אמרה על הסדרה המקורית: "ספוק היה סמל המין האמיתי של מסע בין כוכבים. אנשים תמיד מניחים שזה היה קירק, אבל הם טועים".
לאחר מסע בין כוכבים
היא הופיעה ככובת אורחת בשני פרקים של סטארגייט SG-1 כאישתה, מנהיגת קבוצת הנשים ג'אפה.
היא הייתה אמורה להופיע בפרק של "אבודים" בעונת 2005–2006 כאהובתו לשעבר של סוייר (ג'וש הולווי). למרות שהיא צולמה עבור מספר סצנות, סצנות הפלאשבק בפרק הועברו מסוייר למייקל (הארולד פרינו) ובסופו של דבר לא נעשה שימוש בסצנות בהן היא השתתפה, אפילו לא בתוספות הבונוס "סצנות שנמחקו" במארז ה־DVD. תמונות שלה מסט הצילומים של הסצנה צצו בשנת 2008.
היא שיחקה את קפטן לולה בק בסרט "Starship Troopers 3: Marauder", שיצא ישירות ל־DVD בארצות הברית, ב־5 באוגוסט 2008.
היא הופיעה בסדרה "האוס", בפרק בשם "Teamwork", כלקסה, אשתו של כוכב פורנו המטופל בפרק הזה. הפרק שודר לראשונה ב־16 בנובמבר 2009.
היא שיחקה את האחות ניסי, אחותה של האופל, בעונה השנייה של "Legend of the Seeker", בפרק 9 – "Dark", ששודר ב־23 בינואר 2010, ובפרק 10 – "Perdition", ששודר ב־30 בינואר 2010.
בללוק השתתפה בתפקיד משנה במותחן האקשן של ויליאם קאופמן "Sinners And Saints" בו גילמה דמות בשם סטייסי. עלילת הסרט מתרחשת בניו אורלינס שלאחר סופת קתרינה, והוא הוקרן לראשונה בלוס אנג'לס, ב־30 ביוני 2010.
חיים אישיים
כרגע, בללוק מתגוררת בלוס אנג'לס.
היא נשואה למיכאל רפינו, מנכ"ל לייב ניישן אנטרטיינמנט. השניים נפגשו כאשר הוא הזמין אותה להשתתף בפרסומת לבירה בלוס אנג'לס. רפינו גר באנגליה כאשר היא גרה בארצות הברית לצורך צילומי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" במהלכם היא גילתה שניהול מערכת יחסים "בשלט רחוק" היא קשה וכי חשבון הטלפון שלה "אסטרונומי". בללוק הציעה לרפינו נישואין והשניים התחתנו בנגריל, ג'מייקה, ב־22 באפריל 2003.
בללוק היא חובבת כלבים נלהבת והופיעה על השער של המגזין הבריטי הפופולרי K9 Magazine.
קוסלה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קוליו פיצ'טו
קוֹליּוּ פיצֶ'טו (בבולגרית: Колю Фичето, בשמו בלידה ניקולה איוואנוב פיצ'ב - Никола Иванов Фичев, 1800 - 15 בנובמבר 1881) היה אדריכל, בנאי ופסל בולגרי מתקופת התחייה הלאומית הבולגרית. נודע גם כ"אסטה קוליו פיצ'טו", כש"אוסטה" הוא קיצור מן המילה "אוסטאבאשי" (ustabaşı) (רב אמן - בטורקית עות'מאנית).
קורות חייו
בגיל 23 התקדם פיצ'ב במעמדו המקצועי ועבד בימי החורף כ"ראש שוליות" - "קלפאבאשיה" בבית המלאכה בווליקו טרנובו, של סטניו "מרנגוזין", קרוב משפחה מצד אמו מן הכפר ארמיאנקובצי, שלימד אותו את אמנות גלפות העץ. בחודשי הקיץ עבד בבנייה עם אמן בשם וליו מדריאנובו. בשנת 1825 נולד בנו איוואן בשנת 1830 קנה בית בטרנובו והתיישב בה סופית.
עבד אצל האמנים הבנאים בעיר ("אוסטאבאשי") ובגיל 36, אחרי הצלחתו בבניית כנסיית ניקולה הקדוש בטרנובו הוכר ככל הנראה מעמדו כאומן מומסך ("בשקאליה") ואחר כך כרב אומן (אוסטה). המסמך הכתוב הראשון שבו מצוינת הכרתו של קוליו פיצ'טו כ"רב אמן" (אוסטה) היא משנת 1839. הוא קיבל הכרה לא רק מידי חברי גילדת הבנאים, אלא גם עלי מצד ממשל הכיבוש העות'מאני ומידי ראש הכנסייה, המיטרופוליט הילריון.
פרט לשפת אמו - בולגרית, ידע קוליו פיצ'טו טורקית שוטפת, ושלט גם ברומנית וביוונית, אם כי לא ידע קרוא וכתוב.
לפי האגדה, פעם נשכב קוליו פיצ'טו מתחת לאחד הגשרים שבנה על מנת להיות ערב לבטיחותו. לפי סיפור אחר על בניית הגשר שעל יאנטרה, אומרים כי הסכים שמידהט פאשה שהזמין את בניית הגשר יוציא אותו להורג אם לא יעמוד בתקציב שהתחייב אליו (700,000 גרוש), פי שלושה פחות מהצעות קבלנים ואדריכלים אחרים, כמו הפולני לודמיל רול גברונסקי).
קוליו פיצ'טו נפטר בווליקו טרנובו, שם גם הובא לקבורה בשנת 1881. הוא היה נשוי משנת 1823 לאשה מדריאנובו, בשם מרינקה, ונולדו להם שבעה ילדים. הגנרל הבולגרי איוואן פיצ'ב היה נכדו.
פעילותו האמנותית
אחרי שנת 1831 עזר פיצ'טו לבנאי והאדריכל הידוע דימיטר סופאליאטה לבנות את המנזר פראוברז'נסקי בטרנובו. בשנת 1834 נאלץ סופאליאטה להפסיק את עבודתו מפני שהשתתף במרד ("זאוורה") נגד הטורקים. הוא הפקיד על פיצ'טו את המשימה להמשיך בתוכנית. פיצ'ב בנה את מגדל הפעמונים ואת האיקונוסטסים בכל כנסיות המנזר. אחד האתגרים איתו התמודד האמן היה בניית מגדל הפעמונים שלפי הוראות הטורקים אסור היה לעלות בגובהו על צריחי המסגדים. פיצ'טו הכניס, מכל מקום, במגדל, כמה חידושים: בנה אותו, שלא כנהוג עד אז, בכנף המערבית של המנזר, ובראש המגדל לא בנה כיפה כפי שדרשה המסורת, אלא פירמידה ועליה כדור מתכת והצלב מעליו. פיצ'ב הוסיף לצריח גם שעון. לימים הציל מגדל הפעמונים את המנזר, יחד עם ציורי הקיר ופסלי העץ שבו, כשעמד איתן בפני מפולת סלעים שהזיקה את מרכזה של הכנף המערבית. תחת ניהולו של אמן אחר, איוואן דוודאטה, השתתף פיצ'טו באופן פעיל גם משימת השלמת בנייתה של הכנסייה על שם ניקולה הקדוש בטרנובו שהסתיימה בשנת 1836.
בחודשי הקיץ 1837–1840 עבד כבר כאמן עצמאי ובו זמנית שיתף פעולה עם בנאים שונים מברציגובו, אדירנה ואיסטנבול. בטרנובו ובסביבה עבד יחד עם מוריו לשעבר, אוסטה וליו וסטניו מרנגוזין. בשנת 1840 עברו לאחריותו עבודות השיפוץ של מנזר קיליפרבו. למשך שנתיים ניהל שם את בנייתם של מגורי הנזירים החדשים ושל כנסייה חדשה גדולה יותר. שני המבנים נחשבים בסגנונם האדריכלי ובפתרונות הפונקציונליים שלהם, לשלב חדש בהיסטוריה של האדריכלות הבולגרית.
ב-1848 חזר לעבוד בוולאכיה יחד עם וליו, סיים את שיתוף הפעולה שלו עם סטניו בתחום גילופי העץ והקדיש את עצמו בעיקר לאדריכלות. בסביבות 1854 מכהן כראש גילדת הבנאים בטרנובו וכעבור שנה התמנה לאדריכל ראשי של העיר. (беледие устасъ). בשנת 1856 הכיר את הנציג העות'מאני מידהט פאשה שנשלח באותה תקופה לבולגריה ושעוד מילא לאחר מכן תפקיד של מושל "האלייט דנובה". מידהט פאשה הזמין אצל פיצ'טו פרויקטים בנייה אחדים. כהוקרה על פעילותו, בשנת 1868 זכה קוליו פיצ'טה מטעם הממשלה העות'מאנית לעיטור מסדר המג'ידיה, מענק של 50,000מטבעות זהב וחלקת אדמה בטרנובו.
בשנים 1876-1870 תכנן פיצ'ב את הפרויקטים הגדולים האחרונים. בשנת 1873 הוא נבחר בכנסיית הקדושים קונסטנטין והלנה ליושב ראש לשם כבוד של הנהגת הכנסייה האורתודוקסית. בשנת 1878 היה עד להשגת העצמאות של מולדתו. עדיין בשנים 1877–1881 תכנן מספר כנסיות כפריות, שנבנו על ידי קבלני בנייה אחרים. בשנותיו האחרונות החליף את התואר על חתימתו מ"אוסטה" ל"אדריכל".
בין המפורסמות שבעבודותיו מצוי הגשר על יד ביאלה (Беленски мост) (1865) על הנהר יאנטרה), הגשר המקורה בלובץ', מעל הנהר אוסאם (1872–1874), כנסיות בעיר הולדתו, דריאנובו, בסבישטוב (כנסיית השילוש הקדוש, (1867)) ובווליקו טרנובו (כנסייה משנת 1844). בווליקו טרנובו הוא תכנן גם מספר בתי מגורים ומבני ציבור.
מבחר עבודות
פיצ'טו משלב בחזית הבית יסודות בארוקיים אירופיים ויסודות מסורתיים בולגרים; קרניז לכל אורכה, ציפוי עם לבנים, כיפת זכוכית מעל הסלון בקומה העליונה. אורך הגשר הוא 276 מ', רוחבו 9 מ' ויש לו 14 ארקדות. מצדי הגשרישנן מדרכות להולכי רגל, שרוחבן 1.2 מ' ומוגנות על ידי מעקבים שגובהם 1.25 מ'
גאבור בורונדי
גאבור בורונדי (בהונגרית: Gábor Böröndi; נולד ב-6 באפריל 1971) הוא פילדמרשל משנה בצבא הונגריה, המשמש מאז אפריל 2023 כמפקד (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה ההונגריים.
ביוגרפיה
בורונדי נולד בקאפושוואר ב-6 באפריל 1971, וב-1988 התגייס לצבא הונגריה. הוא עבר הכשרה כקצין חרמ"ש, וב-1992 מונה למפקד מחלקה בבריגדת חיל הרגלים המשוריין ה-26. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ואז למפקד גדוד. ב-1997 הועבר למטה הדיוויזיה הממוכנת ה-4. במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא למד משפטים באוניברסיטת מישקולץ וב-2001 הוסמך כעורך דין. בין 2002–2003 הוא נשלח למשימות שמירת שלום ברחבי העולם, והוצב בקפריסין, אפגניסטן ובוסניה והרצגובינה. לאחר מכן שרת במשרד ההגנה ושימש כראש מחלקת התכנון. ב-2006 הוא מונה לסגן מפקד בריגדת הרגלים ה-5 (אישטוואן בוצ'קאי) בדברצן. ב-2008 נשלח ללמוד במכללת נאט"ו להגנה ברומא. ב-2009 חזר להונגריה, ומונה למפקד בריגדת הרגלים ה-5. הוא היה באותה תקופה הבריגדיר הצעיר ביותר בצבא ההונגרי. בשנת 2013 הוא מונה למפקד זרוע היבשה של הצבא ההונגרי. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וב-3 ביוני 2021 מונה כנציג הונגריה בוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-27 באפריל 2023, בעקבות פיטוריו של רומולוס רוסין-סנדי, הוא מונה למפקד כוחות ההגנה.
הסחלב השחור
העלילה מתרחשת בשכונה של איטלקים בארצות הברית. אלמן מנסה לשקם את חייו ולהתחיל בפרק ב' עם אלמנה מאותו מוצא. היחסים ביניהם נתקלים בקשיים מבתו של האלמן ובנה של האלמנה.
סופיה לורן זכתה בפרס דויד דה דונטלו והייתה מועמדת לפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה על משחקה בסרט.
מרטין ריט היה מועמד לפרס אריה הזהב באותו פסטיבל.
תקציר העלילה
רוז ביאנקו (סופיה לורן) היא אלמנה קשת יום לאחר שבעלה הגנגסטר נהרג בקרב כנופיות. היא מגדלת את בנה ראלף שיצא לתרבות רעה ונשלח לחוות עבודה כשלב בשיקומו בטרם יוחלט עם לשלחו למוסד לעבריינים צעירים. היא מתפרנסת בקושי משזירת פרחים מלאכותיים והיא עצובה ולבושה בשחור כל הזמן - אישה יפה בשחור, כמו סחלב שחור.
פרנק נתקל בתחילה בהתנגדותה של רוז ומנסה לשבור את הקרח. הוא מתלווה אליה לחוות העבודה ונפגש שם עם ראלף שברח משם מספר פעמים והמנהל מר הרמון (וויט ביסל) מודיע שאם הוא יברח שוב הוא יישלח למוסד לעבריינים צעירים. ראלף מקבל אותו בקרירות אבל לא בהתנגדות. פרנק מגלה לו את תוכניתו לשאה את רוז, לקנות בית גדול עם שטח ולחיות אתו כמשפחה.
פרנק ורוז מסכמים עם המנהל שאם הם יינשאו, ישוחרר ראלף מהחווה כדי לחיות בתוך המשפחה החדשה.
מארי מתנגדת בתקיפות לנישואיו של אביה ולקבלת רוז כאמה החורגת. היא מסתגרת בחדרה ופרנק שחושש כי לקתה בדיכאון כמו אמה, מבטל את הקשר עם רוז. כששומע את זה ראלף הוא בורח מהחווה. העסק מתפרק עד שרוז מגיעה לביתו של פרנק ומצליחה לשכנע את מארי להסכים לקבלה לתוך המשפחה.
הבעיות נפתרות בין מארי לנובל ופרנק ורוז מגיעים לחווה כדי לקבל את ראלף ולהתחיל חיים חדשים כמשפחה.
בוראק בקדיל
בוראק בקדיל (בטורקית: Burak Bekdil; נולד ב-1966) הוא עיתונאי טורקי, פובליציסט ובעל טור, מתנגד ארדואן ותומך ישראל. כתב במשך 29 שנים בהורייט, העיתון הנפוץ ביותר בטורקיה, עד סילוקו משם בדצמבר 2016, עקב עמדותיו נגד ארדואן, נגד חמאס ונגד חוקים אסלאמיים מסוימים, כמו התרת נישואי ילדות. נכון ל-2019 מופיע טורו רק בעיתונים ואתרים מערביים, מחוץ לטורקיה, בנוסף לאתר מרכז החשיבה הטורקי Sigma, שהוא היה בין מייסדיו ומכהן כיום כאחד מעורכיו.
קורות חיים
בקדיל נולד באנקרה ב-1966. סבו היה מהגר גרוזי ואמו ילידת איסטנבול. המשפחה עברה לאחר לידת בוראק, אל איזמיר, שם קיבל האב עבודה ברשות השידור הטורקית הממלכתית TRT. כשהיה בוראק בן 11 שבה המשפחה לאנקרה, בנסיבות פוליטיות - האב בחר לשדר ב-TRT, דווקא שיר אהבה מסוים שמישהו בצמרת הממשלתית החליט שהוא "שיר קומוניסטי" ועקב כך איבד את מקום עבודתו.
במקביל לכתיבה בעיתון הנפוץ ביותר בטורקיה היה בשנים 1996–1999 גם ראש הדסק הטורקי של חברת ההוצאה לאור האמריקאית דאו ג'ונס וב-2000 ראש הדסק הטורקי של ערוץ הטלוויזיה הכלכלי של CNBC-e, השלוחה האירופית של CNBC האמריקאית. באוגוסט 2001 כתב כנגד השחיתות במערכת המשפט הטורקית ובעקבות זאת, במאי 2002 נידון לשנה וחצי מאסר על תנאי.
מאמריו הופיעו ומופיעים בעיתונים, כתבי עת ורשתות בכל רחבי תבל: וול סטריט ג'ורנל, אקונומיסט, בלומברג, BBC, הגארדיאן, רויטרס, אסושייטד פרס, לוס אנג'לס טיימס, אל פאיס, הניו יורק טיימס, הארץ, פייננשל טיימס, לה פיגארו, ABC, ג'רוזלם פוסט, שטרן ובעיתונים מערביים רבים אחרים.
הצרת צעדים החל מ-2014
בעקבות טוריו העוקצניים כנגד ארדואן, חמאס ועקרונות איסלאמיסטיים ברבריים כמו נישואי ילדות, כמו גם כתיבה ברורה בעד ישראל הפך בקדיל החל מקיץ 2014 למטרה עיקרית להתקפות בעיתונות האיסלאמיסטית הטורקית. תמונתו הופיעה בעמודו הראשון של העיתון האיסלאמיסטי הקיצוני Yeni Akit, כ"חייל ציוני" הפועל כנגד תעשיית הנשק הטורקית וכתריסר עיתונים אחרים בטורקיה הצטרפו למתקפה המתואמת.
ההתקפות התקשורתיות הללו על בקדיל, לרבות במדיה החברתית ומעל במות ממשלתיות לסוגיהן הפכו נרחבות כל כך ופרועות כל כך, שהוא נאלץ להפסיק לכתוב ב"הורייט" על הסכסוך הישראלי - ערבי. הוא עדיין המשיך לכתוב על נושא זה והשלכותיו, אבל רק בפורום המזרח התיכון, מכון גייטסטון ובעיתונות חוץ אחרת. ב"הורייט" הוא המשיך לכתוב בשלב זה, אבל רק בנושאים אחרים. לא הותר לו יותר, להזכיר בטוריו ולו מילה אחת מבין המלים: "יהודי", "ישראל", "פלסטין", "חמאס", "טרור" וכו'.
בדצמבר 2016 הופיע ב"הורייט" טור של בקדיל, בו תקף תוכנית של ממשל ארדואן להקים קבוצות נוער שיחוברו לכ-45,000 מסגדים ברחבי טורקיה. זה היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינת המשטר וטור זה הפך לטורו האחרון של בקדיל ב"הורייט".
כיום הוא כותב טור קבוע במגזין ובאתר Defense News והוא גם עמית ובעל טור בפורום המזרח התיכון. מאמריו מופיעים רק בעיתונות ובאתרים מערביים, בעוד בטורקיה מתפרסם טור שלו רק באתר מרכז החשיבה הטורקי Sigma, שהוא היה בין מייסדיו ומכהן כיום כאחד מעורכיו.
My Baby Just Cares for Me
My Baby Just Cares for Me (בעברית: אהובי דואג רק לי) הוא שיר משנת 1930 שנכתב על ידי וולטר דונלדסון וגאס קאהן. השיר נכתב במקור עבור העיבוד הקולנועי למחזמר "" בכיכובו של אדי קנטור.
השיר בגרסתה של נינה סימון
סימון הקליטה את השיר במהלך שנת 1958 עבור אלבום הבכורה שלה "Little Girl Blue". השיר זכה להצלחה מועטה יחסית עד לשנת 1987 כאשר נעשה שימוש בשיר בפרסומת בטלוויזיה הבריטית לבושם שאנל מספר 5. בעקבות החשיפה השיר יצא לאור בהמשך כסינגל על ידי חברת התקליטים Charly Records, ונכלל לראשונה במצעד הסינגלים הבריטי ב-31 באוקטובר 1987 ובעקבות כך הפך באופן מיידי לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של סימון כמעט 29 שנים לאחר שפרסמה את השיר האחרון שלה. במקביל, במהלך סוף שנות השמונים הסינגל הגיע גם לצמרת המצעדים במספר מדינות שונות ולמקום הראשון במצעד ה-Top 40 ההולנדי.
בעקבות ההצלחה המחודשת של השיר, חברת ההפקות הבריטית Aardman Animations הפיקה במהלך 1987 וידאו קליפ לשיר בטכניקת סטופ מושן בבימויו של פיטר לורד.
מארקט (מישיגן)
מארקט (באנגלית: Marquette) היא עיר בארצות הברית, שמשמשת כמושב המחוז של מחוז מארקט בחצי האי העליון של מדינת מישיגן. במארקט יש יותר מ-20,000 תושבים, והיא העיר הגדולה ביותר בחצי האי. העיר היא ביתה של אוניברסיטת צפון מישיגן.
היסטוריה
פיתוח ההתיישבות באזור החל לאחר שהתגלו באזור מרבצי ברזל. ב-1845 נוצר הכפר, שנקרא במקור ניו ווסטר ושמו שונה לאחר מכן ל"מארקט" על שם ז'אק מארקט, המיסיונר הישועי שחקר את האזור.
תעשיית הברזל פרחה בעיר ובמכרות מסביבה. היא חוברה באמצעות מערכת מסילות רכבת למכרות ומשמשת עדיין כמרכז לשילוח ימי של ברזל מעובד מחצי האי העליון של מישיגן. בסוף המאה ה-19 התחבורה הימית הנוחה לעיר הביאה גם להתפתחותה כמרכז תיירות.
מגדל פוסאן
המגדל נבנה בשנת 1973, והוא משמש רק למטרות בידור ופנאי. העובדה, שלא מותקן בו כל ציוד שידור, מייחדת את המגדל ממגדלים רבים אחרים עם מרפסות תצפית, והבנויים בעיקר כמגדלי טלוויזיה ורדיו. סיפון התצפית כולל נוף פנורמי ובית קפה קטן, והוא נגיש רק בשעות העבודה באמצעות שתי מעליות מהירות. בסיס המגדל מקושר עם כמה גלריות וחנויות מזכרות. המגדל מוזכר בדרך כלל במדריכי התיירים כמקום טוב להשקיף על נמל העיר.
מארקט (מישיגן)
היסטוריה
ב-1899 הוקם לצד העיר קמפוס ששימש כבית ספר למורים לאורך החצי הראשון של המאה ה-20. ב-1963 הוכרז המוסד כאוניבריטסה בשם אוניברסיטת צפון מישיגן, והוא החל לספק לימודים מקיפים בתחומים שונים. פתיחת גשר מקינק – גשר באורך של כ-8 ק"מ אשר מחבר חצי האי העליון לחצי האי התחתון – בשנת 1957, שיפרה את נגישות העיר לתושבי מישיגן והגדילה את מספר הסטודנטים שלומדים באוניברסיטה.
במהלך המלחמה הקרה שכן למד העיר בסיס גדול של חיל האוויר של ארצות הברית. הבסיס נסגר ב-1995 והוא משמש כיום כנמל תעופה אזרחי.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת לחוף ימת סופיריור בחצי האי העליון של מישיגן, כ-1,200 ק"מ מבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי., וכ-583 ק"מ מדטרויט. השטח המוניציפלי של העיר מתפרס על כ-50 קמ"ר, מתוכם כ-30 קמ"ר יבשה. הוא כולל מספר איים בימת סופיריור. "שמורת הטבע הימית מרקט" צמודה לעיר בתוך הימה. "הר מרקט" – גבעה בגובה של כ-380 מטר מעל פני הים – נמצא כ-20 ק"מ מזרחית לעיר ומשמש כאתר סקי ונופש.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 4 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,162 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (120 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (72 מ"מ גשם).
Samsung Internet
Samsung Internet Browser (דפדפן האינטרנט של סמסונג; בקיצור Samsung Internet) הוא דפדפן אינטרנט נייד לסמארטפונים וטאבלטים שפותח על ידי סמסונג אלקטרוניקה. זה מבוסס על פרויקט Chromium בקוד פתוח. הוא מותקן מראש במכשירי סמסונג גלקסי. מאז 2015 הוא זמין להורדה מגוגל פליי, ולאחרונה הוא זמין גם עבור שעון חכם מבוסס Tizen דרך חנות סמסונג גלקסי. סמסונג העריכה כי היו לה כ־400 מיליון משתמשים פעילים בחודש בשנת 2016. על פי StatCounter, נתח השוק שלה היה בסביבות 4.98% (בין 53.26% לכל גרסאות ה־Chrome) בסביבות מאי 2018.
מרבית ההבדלים בקוד לבסיס קוד ה־Chromium הרגילים הוצגו על מנת לתמוך בחומרה הספציפית של סמסונג, כגון Gear VR וחיישנים ביומטריים.
היסטוריה
Samsung Internet החליף את דפדפן אנדרואיד כברירת מחדל במכשירי סמסונג גלקסי בשנת 2012. בסביבות תחילת שנת 2013 הוחלט לבסס את הדפדפן על כרום, והגרסה הראשונה מבוססת כרום נשלחה עם דגם S4 בהמשך אותה שנה.
גרסה 4 שוחררה בתחילת 2016, והוסיפה מצב סודי, כרטיסי תוכן, סרטון צף, תכונה של היסטוריית וידאו, כרטיסיות בהתאמה אישית, ותוסף חסימת תוכן.
גרסה 5 שוחררה ב־16 בדצמבר 2016, והוסיפה תשלום באינטרנט ועוזר וידאו משופר.