cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפונת ואסאבי
האפונים שמהם מכינים אפונת ואסאבי הם אפונים ירוקים שנקטפים בשלב מאוד מאוחר, לאחר שכבר התייבשו באופן טבעי בשדה. החטיף התעשייתי, בדומה לממרחי ואסאבי בסושיות רבות במערב, בדרך כלל אינו מכיל ואסאבי אמיתי אלא תחליף המורכב מחומרי טעם וריח. זאת, בשל מחירו הגבוה יחסית של ואסאבי טבעי.
על אף שאפונת ואסאבי עשויה מירק ומכילה סיבים תזונתיים וחלבון, ערכה הקלורי גבוה והיא עתירת נתרן ולכן אינה מומלצת לצריכה מרובה. לפי מאגר המידע הלאומי של מחלקת החקלאות האמריקאית, 100 גרם אפונת ואסאבי מכילים כ-430 קלוריות.
12 ביולי
12 ביולי הוא היום ה-193 בשנה (194 בשנה מעוברת), בשבוע ה-28 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 172 ימים.
הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית
הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בינואר 1973 חברת התקליטים הד ארצי, והוא כלל שתים עשרה רצועות שונות – שש של הצמד אילן ואילנית ושש של אילנית לבדה. בעטיפת האלבום מותגה אילנית כ"זמרת השנה" – תואר שקיבלה בשנת 1972 בפעם השנייה ברציפות.
פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל
פרשת השימוש בתוכנת פגסוס במשטרת ישראל עוסקת בשימוש משטרת ישראל בתוכנת "פגסוס", העוקבת אחר טלפונים סלולריים.
בינואר 2022 פרסם תומר גנון תחקיר עיתונאי ב"כלכליסט" בו חשף את השימוש בתוכנה וטען כי השימוש בה נעשה ללא אישור משפטי, בעניינם של אזרחים שנחשדו בעבירות קלות, או לא נחשדו כלל. לאחר פרסום התחקיר סירב גנון לחשוף ראיות לממצאיו, דבר שעורר טענות בדבר אמינותו. צוות בדיקה שמונה לבדוק את הפרשה, בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עו"ד עמית מררי, פרסם את מסקנותיו, לפיהן מרבית ממצאי התחקיר אינם נכונים. מסקנות הוועדה הגבירו את הביקורת על "כלכליסט".
רקע
"פגסוס" היא תוכנת ריגול, שפותחה על ידי חברת הסייבר ההתקפי הישראלית NSO. ניתן להתקין אותה באופן סמוי על מכשירי טלפון ברוב הגרסאות של iOS ואנדרואיד. לתוכנה מוניטין שלילי לאחר שפורסם ששימשה משטרים שונים למעקב אחר עיתונאים ומבקרי המשטר. בנובמבר 2021 הכניסה ארצות הברית את חברת NSO לרשימת הגופים שפועלים בניגוד לאינטרס הלאומי של ארצות הברית.
על פי חוק האזנת סתר משטרת ישראל רשאית לבצע האזנות סתר, ובלבד שהדבר יאושר מראש על ידי שופט. לאחר תפיסה פיזית של טלפון סלולרי בצו חיפוש רשאית המשטרה לבחון את תוכנו. מומחים משפטיים הטילו ספק ביכולת להסתמך על חוק האזנת סתר כבסיס המשפטי לשימוש בכל היכולות של הרוגלה, וקראו לעדכונו.
חשיפת הפרשה
משטרת ישראל הכחישה וטענה, כי "פעילות המשטרה בתחום זה נמצאת תחת פיקוח ובקרה באופן רציף, על ידי היועץ המשפטי לממשלה וגורמים משפטיים חוץ ארגוניים נוספים". כעבור יומיים הקים היועץ המשפטי לממשלה צוות לבדיקת הטענות.
ב-23 בינואר 2022 פרסם העיתונאי יואב יצחק כי משטרת ישראל השתמשה בתוכנת פגסוס גם נגד מעורבים במשפט נתניהו. בין האנשים שפירט היו ג'יימס פאקר, יאיר נתניהו, עוזריו של נתניהו עופר גולן, יונתן אוריך, ושאול אלוביץ'. לאחר מכן, פורסמו חלקים נוספים בתחקיר וכן דיווחים נוספים מכתבים אחרים.
לאחר כמה ימים נאמר מטעם המשטרה: "לאור הפרסומים בנושא, משטרת ישראל ביצעה בדיקות בנוגע למקרים בהם נטען כי המשטרה ביצעה פעולות החורגות מסמכויותיה בעת הפעלת האזנת סתר באמצעות אמצעים טכנולוגיים המאפשרים קליטת תקשורת בין מחשבים. לאחר בדיקה ראשונית העברנו ממצאים אלה אל היועץ המשפטי לממשלה, ועל בסיסם יצאה הודעתו מ-20 בינואר". באותה הודעה אמר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי לפי המידע שהוצג על ידי המשטרה עד אז, היא נהגה על פי חוק, ורק על פי צו של בית משפט. במשטרה הודו ב-2 בפברואר כי "בבדיקה נוספת מאוחרת יותר, שנעשתה עוד טרם הקמת צוות הבדיקה, התגלו ממצאים נוספים המשנים בהיבטים מסוימים את מצב הדברים. נוכח האמור הנחה היועמ"ש לנקוט מהלכים מידיים כדי למנוע אפשרות לחריגה מסמכות - והמשטרה תפעל בהתאם".
בהמשך נטען, כי במסגרת האירוע השתמשה המשטרה בתוכנת הריגול על מנת לעקוב גם אחרי חשודים בתיק 4000. בתגובה פנו פרקליטיהם של בני הזוג אלוביץ' ובנימין נתניהו לבית המשפט, בדרישה להורות לפרקליטות לחשוף את החומרים שנחשפו בחקירותיו באמצעות תוכנת פגסוס. נטען גם, כי שימוש בתוכן הטלפון הותר בצו בחקירה ב"פרשת בזק", שנחקרה ברשות ניירות ערך וממנה נולד לימים תיק 4000 ובה הוגשו כתבי אישום נפרדים. במהלך התיק ניתן צו נוסף. בית המשפט הורה לפרקליטות להגיב על הפרסומים ולהבהיר האם נעשה שימוש בתוכנה במסגרת חקירת הפרשות, וביטל יום דיונים שנקבע בכדי להמתין לקבלת עמדת הפרקליטות.
ב-7 בפברואר 2022 פרסם תומר גנון ב"כלכליסט" את הטענה שהיה שימוש ברוגלה גם בניידים של מנכ"לים, ראשי ערים, פעילי מחאות אחרות, מקורבי נתניהו ועוד. לפי הפרסום, בין האנשים שנפרצו הניידים שלהם היו קרן טרנר אייל, שי באב"ד, אמי פלמור, רמי לוי, יאיר כץ, אבירם אלעד, דודו מזרחי מנכ"ל בזק, סטלה הנדלר, ואנשים הקשורים לתיק 4000, בהם אבי ברגר, אילן ישועה, אבנר נתניהו, טופז לוק, יונתן אוריך, איריס אלוביץ', ושלמה פילבר, וראשי המועצות והעיריות יורם שמעון, מרים פיירברג, מוטי ששון ויעקב פרץ ובני משפחותיהם. לפי הפרסום, בכל המקרים שפורטו נעשה שימוש בתוכנה ללא צו בית משפט, לא לצורך איסוף ראיות, אלא לשם השגת מידע מודיעיני על ידי יחידת הסיגינט. המידע הועבר לשוטרי סיור תחת חיסיון על אופן השגתו. ההסבר המקובל היה "מידע אגבי" או "מקור חד פעמי". באותו יום פרסם גם יואב יצחק כי המשטרה האזינה לאלפי אנשים, וביניהם שלמה דרעי, אחיו של אריה דרעי, משה הבא, מיכאל מירלשווילי, דוד ביטן, דב צור, שורה של קבלנים וכן מקורבים לנוני מוזס.
למחרת פורסם שלפי ממצאי הבדיקה הראשונית, לאחר קבלת צו מבית המשפט, המשטרה ניסתה להתקין תוכנה בניידים של החשודים שלמה פילבר ואיריס אלוביץ'. פרסום אחר טען כי המשטרה ניסתה, באישור בית המשפט, לפרוץ לשלושה ראשי רשויות מקומיות: מרים פיירברג, יעקב פרץ והשלישי – או יורם שמעון ממבשרת ציון או מוטי ששון מחולון. לפי הפרסום רק אחד מהניסיונות צלח. במקרה של אישים אחרים, כמו מנכ"לים של משרדי ממשלה, נטען שיש הבדל בין היעד שנגדו פעלה המשטרה לבין הנספח. כלומר, היעד שאליו האזינו יוקלט לאחר מתן צו גם כאשר הוא שוחח עם אחרים, המוגדרים כנספחים (כמו מנכ"ל).
בעקבות "כלכליסט" עסקו בנושא אמצעי תקשורת נוספים, ולפיהם בשנת 2013, בתקופת כהונתו של המפכ"ל יוחנן דנינו, רכשה משטרת ישראל את התוכנה. הפעלתה החלה בתקופת כהונתו של רוני אלשיך כמפכ"ל, בחדר בקרה מיוחד. לדברי המשטרה, הגרסה שנרכשה אינה מוציאה את כל התכנים במכשיר, אלא רק את הנתונים מרגע הדבקת המכשיר ברוגלה. לפי דיווח עיתונאי, בשלוש שנות כהונת רוני אלשיך פעלה המשטרה באמצעות התוכנה נגד 90 יעדים ייחודיים, ובשנתיים של מוטי כהן כממלא מקום המפכ"ל – נגד 150 יעדים. כמו כן, ניתן לבחון את היסטוריית השימוש בתוכנה בקובץ הלוג שלה. ב"כלכליסט", לעומת זאת, נטען שקיימת יכולת למחוק או להעלים את המידע הזה מהפלטפורמה.
שי באב"ד, קרן טרנר אייל ואמי פלמור פנו לחברה פרטית במטרה לברר האם בוצעה פריצה לטלפונים שלהם. לפי החברה הפרטית, ZECOPS, אכן בוצעה פריצה לטלפונים הניידים שלהם, אך לא על ידי המשטרה ולא באמצעות תוכנת פגסוס. לפי הערכתת החברה נעשתה הפריצה לטלפונים של המנכ"לים לשעבר על ידי מדינה זרה.
הפולמוס סביב תחקיר "כלכליסט"
העיתונאי ארי שביט גיבה את גנון והביע חשש מממצאי התחקיר.
בהמשך הדיון בחשיפות "כלכליסט" עלתה הטענה, בין השאר בעקבות הכחשת המשטרה, שגנון לא סיפק ראיות לביסוס הממצאים שפרסם ושייתכן שפרטים משמעותיים שפרסם אינם נכונים. העיתונאים מרדכי גילת ובן כספית אף טענו שטענותיו משוללות יסוד. כספית כתב על תחקיר "כלכליסט": "מישהו ערך כאן מבצע שיטוי מתוחכם, יקר ושאפתני. מישהו מאוד רצה שהציבור הישראלי יאמין שהמשטרה שלו שותלת רוגלות ריגול אצל אזרחים תמימים על פי גחמותיה. מישהו רצה שנחשוב שתפרו כאן תיקים. מישהו רצה לחולל כאן כאוס ולפרק את שאריות האמון שהאזרחים רוחשים למוסדות הממלכתיים החיוניים ביותר במדינה." גילת מנה סוגיות ש"כלכליסט" לא השיב עליהן: "הוא לא הסביר איך הפך את משטרת ישראל לאחות התאומה של השטאזי; על מה נסמך כאשר פרסם את סיפור הפריצה ללא צו לטלפונים הניידים של שי באב"ד, קרן טרנר ואמי פלמור — שלושת מנכ"לי משרדי ממשלה לשעבר; מאין שאב את הסיפור על פריצות דומות לניידים של פעילים במחאת בלפור ובמחאת האתיופים; ואיך הפך את אבנר נתניהו ליעד נוסף של המשטרה."
לעומתם התייצב העיתונאי חיים לוינסון שתמך בפרסומי "כלכליסט" ובגנון. גם פרופ' מיכאל בירנהק ייחס חשיבות לחשיפת התחקיר ואמר "החשיפה על עצם השימוש בטכנולוגיות עם יכולות דרמטיות ללא הסדרה חוקית היא טלטלה גדולה. במיוחד כשהערפל עוד רב. וזה שווה לדעתי בדיקה חיצונית".
צבי דביר, ממייסדי התנועה לזכויות דיגיטליות, כתב כי "תחקיר 'כלכליסט' הוא תחקיר חשוב, למרות פגמיו. לראשונה הוצג בעיתונות השימוש שנעשה במערכת במסגרת חקירות פליליות, וזאת בניגוד להכחשות פומביות של חברת NSO ושל המשטרה. עתה ידוע שגם המשטרה וגם שב"כ עושים שימוש במערכת פגסוס/סייפן לצד מערכות נוספות". דביר אף הציע הסבר למקור הטעות בתחקיר "כלכליסט": "הדוגמאות שהוצגו בתחקיר – מעקבים אחר פעילי מחאת הנכים ופעילי מחאת יוצאי אתיופיה, מנהלי חברות, ראשי ערים, מנכ"לים לשעבר בשירות הציבורי ומכובדים אחרים – הן (ככל הנראה) דוגמאות להפקות מודיעיניות מתוך האזנות לגורמים שלישיים."
תגובת NSO Group
ב-8 בפברואר 2022 שיגר מנכ"ל NSO, שלו חוליו, מכתב לכלל עובדי החברה, בו הבהיר כי החברה השעתה את המערכת שבשימוש משטרת ישראל עד לתום הבדיקה, והוסיף שהחברה תשתף פעולה עם כל חקירה בעניין. לדבריו, אם הדברים נכונים אז המשטרה הפרה את ההסכם עם החברה ואת תנאי הרישיון שניתנו לה. מערכות מסוג זה אמורות לשמש למניעת פשעים חמורים וטרור בלבד. כמו כן הוא הבהיר שהחברה פנתה למשרד המשפטים, והתחייבה לסייע בבדיקת העובדות.
תגובות והשלכות הפרשה
רוני אלשיך, שהיה מפכ"ל המשטרה בשנים 2016–2018, אמר שלתמונה שצוירה באמצעי התקשורת אין אחיזה במציאות. ב-16 בפברואר מסרה הפרקליטות לבקשת בית המשפט את תוצאת הבדיקה שעשתה, וטענה שהחריגות נמצאו רק בפריצה לטלפונים ניידים אצל שלמה פילבר מנכ"ל משרד התקשורת לשעבר שנתונים מהטלפון שלו נלקחו, ונעשה ניסיון שלא צלח אצל איריס אלוביץ', כל זאת לאחר קבלת צו האזנה משופט.
השר לביטחון פנים, עמר בר-לב, הגן תחילה על המשטרה, אך בעקבות פרסום פרטים נוספים הצהיר כי יתמוך בהקמת ועדת בדיקה ממשלתית עם סמכויות של ועדת חקירה ממלכתית. פוליטיקאים בקואליציה וגם באופוזיציה קראו להקים לאלתר ועדת חקירה ממלכתית. למחרת, הוחלט להרחיב את צוות הבדיקה כך שיכלול גם את אנשי השב"כ ו"המוסד" ויבדוק את ממצאי התחקיר לפני שיוחלט אם תוקם הוועדה. הם פנו לחברת NSO לשם שיתוף פעולה בבירור הפרשה.
מבקר המדינה מתניהו אנגלמן הודיע שיבצע בדיקה של הנושא בכפוף לפעילות של גופי בדיקה אחרים.
במהלך משפט נתניהו דרשו עורכי דינו ועורכי דינם של בני הזוג אלוביץ' לעצור את הדיונים ולקבל לידיהם את החומרים שנחשפו באמצעות תוכנת פגסוס. בית המשפט הורה לפרקליטות להגיב על הפרסומים ולהבהיר האם נעשה שימוש בתוכנה במסגרת חקירת הפרשות, וביטל יום דיונים שנקבע כדי להמתין לקבלת עמדת הפרקליטות. לפי עמדת הפרקליטות, נעשה שימוש ברוגלה רק כלפי החשודים איריס אלוביץ' (ניסיון ההדבקה כשל) ושלמה פילבר (ניסיון ההדבקה הצליח) לאחר הוצאת צו. בית המשפט קבע שאין במידע שאותר חומר רלוונטי.
ועדת מררי
ב-20 בינואר 2022 היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט מינה צוות בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט פלילי), עו"ד עמית מררי, לבדיקת ממצאי התחקיר. כחברים בצוות מונו שני ראשי אגפים בדימוס בשב"כ, צפריר כץ, שעמד בראש האגף הטכנולוגי של השב"כ ואיל דגן שעמד בראש אגף חקירות של השב"כ. הצוות נעזר במומחים של השב"כ, "המוסד" וחברת NSO. מנדלבליט הורה למשטרה לחדול במהלך החקירה משימוש בתוכנות הריגול, למעט במקרים מצילי חיים. צוות הבדיקה התבטא כי:
עוד מצא הצוות כי נמצא כי לגבי שני אנשים שלגביהם ניתן צו בית משפט להאזנה לתקשורת בין מחשבים, בוצע ניסיון הדבקה, ולעניין אחד מהשניים שלגביהם ניתן צו בית משפט – ההדבקה הצליחה. הודעת משרד המשפטים לא נקבה בשמותיהם של שני אנשים אלה, אך באמצעי התקשורת פורסם ששלמה פילבר הוא האיש שאצלו ניסיון ההדבקה הצליח, ואצל איריס אלוביץ', אשתו של שאול אלוביץ', ניסיון ההדבקה נכשל. הצוות עתיד להמשיך את עבודתו ביחס לבחינת העיסוק והטיפול המשטרתי בהאזנות סתר בדרך של תקשורת בין מחשבים (הדבקה של ניידים).
אחרי פרסום דוח ועדת הבדיקה, בעיתון "כלכליסט" אמרו כי "הממצאים מחייבים בדיקה מחודשת" ופתחו בבדיקה פנימית. עוד אמרו כי "בה בעת דו"ח הביניים מאמת באופן מוחלט את חשיפת "כלכליסט", ולפיה המשטרה משתמשת ברוגלות התקפיות סופר-פולשניות להדבקת טלפונים של אזרחים". יואב יצחק הגיב "כי צוות מררי, יחד עם המשטרה, מתעתע בציבור."
ב-14 במרץ 2022 פרסם "כלכליסט" תגובה מפורטת לביקורת שהופנתה כלפיו, ובפרט לממצאי דו"ח הביניים של ועדת מררי. לדברי "כלכליסט" תחקיריו נשענו על עדויות ומידע מתוך היחידה המשטרתית שהפעילה את הרוגלות, וכי גנון תיווך בין החושפים לבין מררי, והעביר לה מטעמם מידע רב ומפורט שכולל רשימת אנשי יחידת הסיגינט־סייבר משטרתיים, דרכי פעולה של נוהלי הריגול, פרטים על הרוגלות הנוספות על "סייפן" (פגסוס) שכונו במשטרה "דייזי" ו"חלוץ", ואף את מיקום הקלסרים הנוגעים לעניין בחדרים השונים ביחידה. העיתון טען שצוות מררי לא בדק את השימוש הכולל שעשתה המשטרה ברוגלות, ולא חקר את מפעילי הרוגלות ביחידת הסייבר־סיגינט. העיתון טען שפרקליטות המדינה נתונה בניגוד עניינים, ולכן יש למנות ועדה עצמאית ובלתי תלויה לבדיקת הפרשה.
ביולי 2022 מסרה "ועדת מררי" את הדו"ח הסופי שלה ליועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה.
ממסקנות הוועדה עלה כי המשטרה לא עשתה שימוש בתוכנת הריגול ללא צו מבית משפט נגד היעדים ששמותיהם פורסמו בתקשורת. עם זאת, צוות הבדיקה מצא ליקויים בעבודת המשטרה ביחס להפעלת אמצעי האזנת סתר, כשחומרים אסורים נשאבו למערכות המשטרה, בשל חוסר התאמה טכנולוגית. המידע לא היה בשימוש.
ממצאים מאוחרים
ב-8 בנובמבר 2022 פרקליטות המדינה הודתה כי נעשה שימוש ללא היתר בתכנת ריגול הקשורה לפרשת הצוללות, כלפי שלשה אנשים: מיקי גנור, אלוף אליעזר (צ'ייני) מרום (מפקד חיל הים לשעבר) ועליזה בר יוסף (אשת סגן ראש המל"ל לשעבר אבריאל בר יוסף). לפי הודעתה התקבלו חומרים שחרגו מצווי בית משפט אבל לא נמסרו לצוותי החקירה. ממצאים אלה מצטרפים להודאת המשטרה באוגוסט 2022 בהדבקת רוגלה למורן שגב, בת זוגו של צביקה גנדלמן ראש עיריית חדרה, בחריגה מהצו שהוצא. ולהודאת המשטרה ביוני 2022 בשימוש ברוגלות בחריגה מהצו, בפרשת טלגראס כלפי רן בוגנים ויפית דואר שמואלי. עד מאי 2023 המשטרה הודתה בשימוש ברוגלה ל-12 בני אדם קונקרטיים, 8 מהם קשורים לתיקי נתניהו.
בכנס שנערך בינואר 2023 אמרה עו"ד מררי שהשימוש ברוגלות הוביל לכך "שהתקבל בהרבה מאוד מקרים מידע שלא תאם את סמכויות המשטרה. ... התנאים שהצבנו לשימוש מחדש ברוגלות הם קודם כל ניוון טכנולוגי, כי אם המשטרה תקבל כלי שלא מתאים לסמכויותיה אנחנו בצרות. הכלים האלו צריכים להיות מותאמים לסמכויות המשטרה כדי שלא נסמוך על נהלים."
בינואר 2023 הוציא איגוד האינטרנט הישראלי דו"ח בפרשה שמבקר את השימוש שעושות רשויות אכיפת החוק בישראל בכלי פריצה, ריגול ושאיבת מידע. וקובע כי "תוכנת הריגול פגסוס ודומותיה מהוות נקודת מפנה המשלבת דרגת פולשנות חסרת תקדים בהשוואה ליכולות עבר, עם תכונות המסוגלות להפוך רבים מאמצעי הנעילה והאבטחה של המכשירים החכמים לבלתי יעילים ולחסרי משמעות". עוד מדגיש הדו"ח את הצורך לעדכן את החוק והרגולציה בנושא חדירה למכשירים חכמים ושירותי ענן. כמו כן, מחברי הדו"ח מציעים מתווה לאסדרת החיפוש.
הסנגורית הציבורית עו"ד ענת מיסד-כנען פנתה ב-20 במרץ 2023 לעו"ד עמית מררי המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, בבקשה להורות למשטרה להפסיק לעשות שימוש ברוגלות שאינן חוקיות או לכל הפחות להגביל את השימוש בהם. עוד קראה למררי לפעול להקמת גוף ביקורת עצמאי שיפקח על הפעלת הרוגלות, ודרשה ממנה לעדכן את כל הנאשמים והחשודים שהופעלו נגדם רוגלות.
מרטינש פריימאניס
מרטינש פריימאניס (בלטבית: Mārtiņš Freimanis; 7 בפברואר 1977 – 27 בינואר 2011) היה זמר-יוצר, מוזיקאי ושחקן לטבי.
ביוגרפיה
פריימאניס נולד בלייפאיה, הוא התפרסם כסולן וככותב השירים של להקת הרוק "טומסה" והלהקה הוציאה שישה אלבומים, ב-2003 הוא ייצג את לטביה באירוויזיון שנערך במדינה כחלק מהצמד "F.L.Y", ב-2005 הוא כתב והלחין את השיר "המלחמה לא נגמרה" שנבחר לייצג את לטביה באירוויזיון באותה שנה בביצועם של הצמד וולטרס וקאז'ה ולבסוף הגיע השיר למקום החמישי, ב-2006 הציג את תוצאות הניקוד של לטביה באירוויזיון.
מותו
ב-18 בינואר 2011, נלקח פריימאניס למרכז רפואי בריגה, לטביה עם מה שדווח לראשונה כזיהום חמור בדרכי הנשימה. הוא נפטר כעבור תשעה ימים. מאוחר יותר התברר כי פריימאניס נפטר מרעלת כבד, שהתלוותה לכבד שומני, טחול מוגדל, ואי ספיקת כליות.
בשנת 2018 אמנים לטבים הוציאו אלבום לזכרו ("Mans draugs - Mārtiņš Freimanis" ("My friend - Mārtiņš Freimanis" בו שולבו שירים בביצוע של Rīgas Modes, לאוריס רייניקס, איישה ואמנים נוספים.
ליפוט קלוג
ליפוט קלוג (בהונגרית: Klug Lipót; ג'נג'ש, 22 בינואר 1854 – בודפשט, 24 במרץ 1945) היה מתמטיקאי, יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה נספה בשואה בגיל 91. הוא היה בין עשרות המדענים היהודים שלא התנצרו כדי לקבל תואר פרופסור.
ביוגרפיה
ליפוט קלוג נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה קלוג ושל יוהאנה נויפלד. הוא היה סטודנט באוניברסיטה לטכנולוגיה של בודפשט (1870–1872) ולאחר מכן בבית הספר להכשרת מורים (1872–1974). בשנת 1874 קיבל תואר בהוראת גאומטריה ומתמטיקה. הוא לימד בברטיסלבה עד 1893, ואחר כך בבודפשט בבית הספר הריאלי הראשי של רובע 2. בשנת 1882 קיבל את הדוקטורט. משנת 1897 היה מורה לגאומטריה תיאורית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה. מחלקה זו הוקמה עבור קלוג ופעלה עד לפרישתו בשנת 1917. מטעמי חיסכון, תפקידו זה אוייש רק לאחר שהאוניברסיטה העתיקה את מושבה לסגד. (לאחר מלחמת העולם הראשונה, עקב חוזה טריאנון קלוז'-נאפוקה הועברה לרומניה).
הפיזיקאי הנודע בעל השם העולמי אדוארד טלר הזדמן לפגוש את ליפוט קלוג כנער בגיל 14 וכתב עליו שהוא היה המבוגר הראשון שפגש שאהב במה שהוא עסק, מכיוון שכולם סביבו הרגישו את העבודה כעול.
בעת פרישתו, קלוג הקים קרן ממשכורת של שנה לתמיכה במתמטיקאים צעירים ומוכשרים, אך הקרן לא חילקה מלגות עד 1943. הזוכים אז היו: פרנץ ציגאני ולאסלו פייש-טוט. עשרת אלפים פנגה הונגרי נתרמו על ידו לאוניברסיטה שלו לשעבר, לפקולטה למתמטיקה ומדע של אוניברסיטת פרנץ יוזף בקלוז'-נאפוקה, כדי לתמוך כלכלית בסטודנטים מוכשרים.
ההנחות שהוא נעלם בסתיו 1944, בעת התגברות רדיפת היהודים בעקבות עליית מפלגת צלב החץ לשלטון בהונגריה, התבררו כשגויות. ליפוט קלוג הסתתר והגיח ממחבואו בינואר 1945 ומת במרץ בגיל 91. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (חלקה 5B, שורה 10, קבר 13).
אשתו הייתה שרולטה גוטמן (1857–1941). היא הייתה בתם של ליפוט גוטמן ומריה בראש, אותה נשא לאישה בג'נג'ש בינואר 1878.
עבודתו
תחומי המחקר שלו היו: גאומטריה השלכתית וגאומטריה פרויקטיבית וסינתטית. הוא היה אחד המתמטיקאים ההונגרים המשפיעים והפורים ביותר בתחום זה.
שמונה עשר דבר
שמונה עשר דבר הן שמונה עשרה מחלוקות הלכתיות בין בית שמאי ובית הלל שבהן, שלא כרגיל, גברה ידן של בית שמאי ונפסקה הלכה כמותן. הן מופיעות בפרק הראשון של מסכת שבת ועליהן כתוב במשנה: "ואלו מן ההלכות שאמרו בעלית חנניה בן חזקיה בן גריון כשעלו לבקרו, נמנו ורבו בית שמאי על בית הלל, ושמונה עשר דברים גזרו בו ביום".
סיפור המחלוקת
בקשר למקרה חד פעמי זה שבו נפסקו ההלכות כבית שמאי מכיוון שהם היו הרוב, קיימות מסורות שונות. בתלמוד הירושלמי כתוב אודות המקרה ואודות הפרשנות שניתנה ליום:
בכך מתבטאת מחלוקתם היסודית של בית שמאי ובית הלל: בית שמאי סוברים כי החמרה בהלכות וריבוי גזירות דומה למילוי חבית המלאה באגוזים שמילואה בשומשמין, המייצב את החבית ומחזיק את האגוזים בצורה יציבה יותר, ואילו רבי יהושע ממשיל זאת לחבית מלאה שמן שהוסיפו לתוכה חומר פחות- מים. כך סברו בית הלל, כי ריבוי גזירות בלתי הכרחיות על העם, מפחית מהדגש על עיקרי היהדות.
אודות הדרך החריגה שבה ניצחו בית שמאי מספרים אמוראי ארץ ישראל, ובראשם רבי יהושע אוניא, כך:
מספר כתבי יד מציינים שנהרגו אז שלושת אלפים תלמידים.
"קרבן העדה" מסביר שתלמידי בית שמאי עמדו למטה, בפתח הבניין ואיימו להרוג את מי שיעלה וינסה להטות את הדיון ההלכתי. גרסה אחרת אומרת כי "שישה מהן עלו, והשאר עמדו עליהן בחרבות וברמחין". לעומת זאת בפירושו למשנה כותב הרמב"ם כי כל גדולי הדור היו באותו מעמד ולא היה מי שהיה ראוי להוראה שלא היה באותו מעמד, ומכיוון שרוב החכמים במקום היו מבית שמאי נפסקה ההלכה כבית שמאי על פי הכלל "אחרי רבים להטות".
החתם סופר מסביר את הכתוב באופן שבו אין סתירה בין שתי הגרסאות. אף על פי שבית הלל היו הרוב באופן קבוע, במעמד זה עלה כוחם של בית שמאי בכך שהם שכנעו חלק מתלמידי בית הלל לסבור כמותם. שאר תלמידי בית הלל רצו להתחמק מהמעמד כדי לא לגרום לבית שמאי לנצח, אך מספר מתלמידי בית שמאי החליטו לשמור על המצב ולכן עמדו למטה לשמור שאף אחד מתלמידי בית הלל לא ילך מהמקום, ובינתיים עלו שישה מנכבדי וגדולי תלמידי בית שמאי והם שכנעו והסבירו לשאר התלמידים את סברת בית שמאי, ובמעמד היסטורי וחד פעמי זה, היה לבית שמאי ניצחון בשמונה עשר דבר אלו.
עוד מסופר בתלמוד הירושלמי, כי היו חמישים וארבעה דיונים באותו יום, שמונה עשר שגזרו בהסכמה מליאה, שמונה עשר שרבו בית שמאי על בית הלל, ושמונה עשר שנחלקו ונשארו חלוקים בדבר.
שמונה עשרה התקנות
בחשבון נמצאו תשע עשרה גזירות. לפי רבי יוסי לא ניתן למנות את הגזירה האחת עשרה שעליה הוא חלוק (הוא סובר שמחלוקת זו לא הוכרעה בין בית שמאי לבית הלל). לפי רבי מאיר הגזירה התשיעית והעשירית (אוכלין וכלים שנטמאו במשקין) נמנות כגזירה אחת.
טומאה וטהרה
1 - 2. אף על פי שמהתורה אין אוכל מטמא את האוכלו חוץ מנבלת עוף טהור, הם גזרו שאדם האוכל אוכל שהוא ראשון לטומאה והאוכל אוכל שני לטומאה שניהם פוסלין את התרומה, כלומר שהאדם האוכלן נחשב ל"שני לטומאה" ועליו לטבול לתרומה (ואין צריך הערב שמש, בשונה מטבילה מהתורה), טעם הגזירה: שמא יאכל אוכל טמא יחד עם משקה של תרומה ובכך יפסול את התרומה, דבר המנוגד לחיוב שמירת תרומה, כנלמד מהפסוק "את משמרת תרומותי".
3. השותה משקין טמאין נטמא גופו. טעם הגזירה - שמא ישתה משקין טמאין יחד עם תרומה טמאה ויטמא אותה.
4. הבא ראשו ורובו במים שאובים. רב ביבי פירש את טעם הגזירה בשם רב אסי, שבתחילה היו טובלין במי מערות מכונסין וסרוחין, והיו נותנין עליהן מים שאובין, עד שהתחילו ועשאום - לטבילת המים שאובין - קבעו וחשבו שהיא חלק מהטבילה. בסופו של דבר הגיעו הדברים למצב כזה שהעם חשבו שמדובר בשני שלבים, אך הטהרה היא על ידי המים השאובין. חכמים שראו שמתקרב מצב כזה, שבו יטבלו רק במים שאובים הפסולים מהתורה לטבילה ולא במי מקווה, תיקנו שלא יטבלו יותר במים שאובין, וכדי לתת תוקף לגזירה קבעו שמי שיטבול במים שאובים תחזור עליו טומאה באופן חלקי.
5. טהור שנפלו על ראשו ועל רובו שלושה לוגין מים שאובין. גזירה זו היא המשך של הגזירה הקודמת, שכדי שיהיה קיום לגזירת טומאת מים שאובין, הוצרכו לגדור שכל מים שאובין מכל סוג שהן מטמאין, וגם טהור שנפלו על גופו שלושה לוגין מים שאובין נטמא.
6. הספר. כל ספרי הקודש מטמאין את הידיים הנוגעין בהן, רב משרשיא הסביר שבתחילה היו מצניעין את התרומה ליד ספרי הקודש בטענה שהתרומה קדושה והספרים קדושים ולכן יש להצניען יחד, והדבר הביא למקום עכברין שהזיקו את ספרי הקודש, וכדי לעקור מנהג פגום זה תיקנו חז"ל שכל הנוגע בספר יחול עליו טומאה, וכך לא יצניעו את התרומה - שאותה שומרין מטומאה - ליד ספרי הקודש.
7. הידיים. גזרו חז"ל שהידיים שלא נטלו את אותם לפני הנגיעה בתרומה פוסלין את התרומה. טעם הדבר פורש "מפני שהידיים עסקניות הן". נחלקו הראשונים בפירוש הדבר, יש שסברו שמכיוון שהידים עסקניות ונוגעות תדיר בבשר האדם, גנאי הדבר לתרומה שיגעו בה בידיים כאלו, וגם שידיים מזוהמות שנגעו בבשר ממאיסים את האוכל ה"תרומה". פירוש אחר מביא רש"י בשם רבותיו, שהוא מחשש שמא נגעו ידיו בטומאה. על כך מקשה רש"י שלוש קושיות: האחת, אם קיים חשש כזה, עלינו לחשוש גם שמא נטמא באב הטומאה שמטמא את התרומה, ולא רק בחשש שמא נטמא בראשון לטומאה וגורם לתרומה להיות שני לטומאה שהיא פסולה ולא טמאה. בנוסף, אם נגעו ידיו בטומאה, נטמא כל גופו, ולמה גזרו טומאה רק על הידיים. שלישית, אם נטמא, מה מועילה הנטילה, הרי אין הטומאה עולה בטבילת כל הגוף.
אודות תקנה זו מובא בתלמוד, כי קיימת ברייתא אחרת המעידה כי גזרו על ידיים שנגעו בספר מספרי הקודש שפוסלין את התרומה, וטעם הגזירה הוא כדי שלא יגעו בספרי הקודש ללא בגד חוצץ, וכמאמרו של רבי יוחנן:. גזירה כללית זו של בית שמאי ובית הלל, הגוזרת טומאה על כל הידיים בין אם נגעו בספר ובין אם לא, תוקנה ככל הנראה לאחר הגזירה שמובאת בברייתא שידיים שנגעו בספר טמאות, שהרי לאחר תקנת הי"ח דבר אין צורך בגזירה זו.
למעשה, אודות תקנה זו כבר הייתה קיימת בין שני ראשי הישיבות - הלל הזקן ושמאי הזקן עצמם ששניהם הסכימו כי יש לגזור גזירה כזו כמובא בברייתא, אך תקנה זו התקבלה רק לאחר שתלמידי בית שמאי ובית הלל גזרו על דבר זה בעליית בית חנניה.
9. האוכלים שנטמאו במשקין. מהתורה אוכל נטמא רק אם נגע בו שרץ, כאמור בפסוק שמשם רואים שהחל על המשקין טומאה בדרגה של ראשון לטומאה ההופכת את הנוגע בו שני לטומאה, ומדברי חכמים הוסיפו וגזרו שמשקים שנגעו בידיים יחשבו גם הם כראשון לטומאה הפוסל את התרומה כאילו הייתה שני לטומאה, וזאת כגדר וגזירה שלא יגעו בתרומה "משקין הבאין מחמת שרץ".
10. הכלים שנטמאו במשקין.
11. נחלקו אודות גדר מים שאובים. ברור שהמניח כלים בחוץ בשעת הגשמים ונפלו לתוכן גשמים שנחשבים המים שאובין, ואם הונחו בשעה שאין עננים נחשבים המים כאילו לא נשאבו ברצון ואינם מים שאובין, נחלקו בית שמאי ובית הלל כאשר הניחם בשעת קישור עננין ונתפזרו העננין ושבו ונתאספו וירדו גשמים, שנחלקו אם בטלה מחשבתו הראשונה בשעת פיזור העננים ושוב אין המים היורדים נחשבים כיורדים לרצון, או שמא לא בטלו, ורבו בית שמאי על בית הלל. (לפי רבי יוסי מחלוקת זו לא הוכרעה אלא המחלוקת עדיין עומדת במקומה ולפיו החשבון אחר, ראו להלן).
12. כל המטלטלין מביאין את הטומאה בעובי המרדע. נחלקו התנאים בפירושה של גזירה זו. רבי טרפון פירש שמדובר בהלכה מוטעית ומקופחת. במקור הגזירה היא שאם עבר אדם עם מרדע המאהלת על המת שהמרדע טמאה מדין אוהל המאהיל על המת שהוא טמא גם אם אין בו רוחב טפח, וחשב השומע שמדובר בטומאה על הבאת טומאה על ידי מטלטלין בעובי מרדע דבר שאינו נכון, כי כדי שאוהל יביא טומאה על אובייקט אחר יש צורך שיהיה בגודל של טפח לכל הפחות. אך רבי עקיבא פירש שלא מדובר בסילוף, אלא גזרו חז"ל על מרדע ש (לפי רבי טרפון שאינו גורס גזירה זו, יש למנות במקומה את טומאת זיבה על בנות הגויים).
13. הבוצר לגת. אדם הבוצר ענבים מהגפן, אפילו עשה זאת לצורך דריכה, נחשב המשקה שיוצא מהענבים - שכמובן יוצא בניגוד לרצון בעל הכרם שללא ספק אינו רוצה שהמשקה יסחט מהענבים לפני הדריכה - כאילו יצא מרצון, ונעשו הענבים מוכשרים לקבל טומאה. שמאי והלל גזרו על גזירה זו אך לא קיבלו מהם תקנה זו, אך גזירה זו נתקבלה במעמד עליית בית חנניה כשנגזרה על ידי בית שמאי ובית הלל. טעם הגזירה, כפי שפירש זעירי בשם רבו המובהק רבי חנינא הוא גזירה שמא יבצרנו בקופות (סלים) טמאות, ובכלי טמא ההלכה היא שהפירות נעשים מוכשרים לקבל טומאה גם אם המשקה שיצא היה לא לרצון. לפי פירוש אחר של רבא מדובר בגזירה שטעמה כי לפעמים יש אשכולות גפן המדובקות זו בזו וכשמפרידו בכוח ניתז מהם משקה שנחשב לרצון, מכיוון שההפרדה - הגורמת למשקה להתנתז - הייתה ברצון. לפי פרשנות שלישית, של רב נחמן בשם רבו רבה בר אבוה, לפעמים אדם פונה לכרמו, סוחט אשכול ענבים כדי לשתות כוס מיץ ענבים טרי ישר מהגפן, וכמובן שניתזות טיפות על הענבים האחרים, ומכיוון שאלו הותזו מרצון נעשים כל הענבים האלו מוכשרים לקבל טומאה, ומחשש זה תיקנו של הבוצר לצורך דריכה יהיו כל הענבים מוכשרים לקבל טומאה.
מסופר, כי הלל שאל את שמאי מדוע גזר רק על בצירת ענבים ולא על מסיקת זיתים. שמאי הגיב במשפט "אם תקניטני, אגזור אף על המסיקה". המפרשים מסבירים, כי אמנם קיים חילוק בין בצירה למסיקה, בכך שהמוהל היוצא מהזיתים אינו מכשיר לקבל טומאה כלל, אלא שאם הלל יקניט וינצח את דעת שמאי ויוכיח כי אמנם לפי דעת הקהל נראה שאין הבדל בין הבצירה למסיקה, יוכרח שמאי לגזור אף על המסיקה, כדי שלא יחשבו שכשם שאין גזירה במסיקה כך אין גזירה על הבצירה. נחלקו הראשונים האם למסקנא שמאי נשאר איתן בדעתו שאין למעשה סיבה לגזור אף על המסיקה, או שמא במעמד זה גזר על המסיקה.
14. גידולי תרומה דינם כתרומה. הסיבה היא שמא ישהו תרומה לצורך זריעה. בתלמוד פירשו כי לא ייתכן שהגזירה היא שמא ישראל לא יפרישו תרומה ובמקום זה יזרעו את התרומה, כי אדם כזה שמפריש את התרומה והוא ירא שמים ברור שגם יתן את התרומה לכוהן, אלא הגזירה היא שמא יהיה לכהן תרומה טמאה שאסור לאוכלה, והוא - כדי לחסוך כסף - ישהה אותה עד זמן הזריעה כדי לזרוע אותה, ויבוא הדבר לידי תקלה שיבואו לאכול תרומה בטומאה, וכן גזרו שהתרומה טמאה.
יחס לגויים
15. מי שהחשיך לו בדרך בערב שבת נותן כיסו לנכרי, כלומר, מי שהולך ברחוב בערב שבת וגילה שהוא נושא את ארנקו, יתן את ארנקו לנכרי, בשביל שלא יטלטלנו פחות מארבע אמות, שמא יבוא לטלטל ארבע אמות ברשות הרבים ויעבור על מלאכת הוצאה שהיא איסור מהתורה.
הלכות הרחקות מגויים:
16. פת עכו"ם.
15. שמן עכו"ם.
17. יין עכו"ם, גזירה שמא יבואו להתחתן עם הגויים.
18. ייחוד עם בנות גויים (ראה בעילת ארמית).
19. טומאת גויים: גזרו על גוים, שחלה עליהם טומאת זיבה החל מגיל תשע, כדי שלא יהא קשר בין ילדי העם היהודי לילדי גוים, העלולים להחטיא אותם ולטמא אותם באיסור משכב זכר.
תוקף הי"ח דבר
לי"ח דבר יש תוקף מיוחד, בתלמוד הירושלמי יש שתי גרסאות בדבר: לפי גרסה אחת הכלל האומר ש"אין בית דין יכול לבטל דברי בית דין חבירו אלא אם כן גדול ממנו בחכמה ובמניין" נאמר על השמונה עשרה דברים אך תקנות אחרות יכול לבטל גם מי שקטן מבית דין זה, ויש דעה אחרת האומרת שהכלל נאמר על כל התקנות ואילו שמונה עשר דבר הם תקנות שאף בית דין לא יכול לבטל, גם לא הגדול מבית דינם של בית שמאי ובית הלל "מפני שעמדה להן בנפשותיהן".
יחסי איראן–מלטה
יחסי איראן–מלטה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה של מלטה.
היסטוריה
במרץ 2016 ביקר שר החוץ המלטזי ג'ורג' ולה באיראן, והתקבל על ידי עמיתו מוחמד ג'וואד זריף במשרד החוץ בטהראן. שני השרים דנו על יחסיה של איראן עם האיחוד האירופי, וכן על דרכים לפתרון המשבר בסוריה, ועל ההתפתחויות בלבנון ובתימן.
דאסו מיסטר
דאסו מיסטר היא סדרת מטוסי קרב-הפצצה שפותחה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי חברת דאסו תעופה הצרפתית. המטוס הבולט בסדרה זו היה דאסו מיסטר IV. המטוס הראשון בסדרת מטוסי דאסו מיסטר, מיסטר I, היה למעשה מטוס אוראגן עם כנפיים משוכות לאחור בזווית של 30 מעלות. אבטיפוס של המיסטר הוטס לראשונה בפברואר 1951 ובשנתיים שלאחר מכן הוטסו עוד 8 אבות טיפוס, עד שהוחלט להכניסו לייצור.
דגם הייצור הראשון נקרא מיסטר IIC והוא טס לראשונה ביוני 1954. חיל האוויר הצרפתי רכש 150 מטוסים מדגם זה, והם נמסרו לו עד 1957 ושמשו כמטוס אימון מתקדם. דגם זה הוצע גם לחיל האוויר הישראלי ואף הוזמן על ידו, אך לבסוף הוחלף בדגם המתקדם יותר, מיסטר IV.
גן עדן: אמונה
גן עדן: אמונה (בגרמנית: Paradies: Glaube) הוא סרט דרמה אוסטרי, הסרט השני בטרילוגיה של אולריך זיידל. בכורת הסרט התקיימה ב-30 באוגוסט 2012. בפסטיבל הסרטים של ונציה הוא התמודד על הפרס הראשי וזכה בפרס מיוחד של חבר השופטים.
קיסר ברזיל
קיסר ברזיל (בפורטוגזית: Imperador do Brasil) הוא התואר הרשמי של המונרך החוקתי באימפריה הברזילאית. התואר שימש את ראש המדינה הברזילאית בין הקמתה בשנת 1822 ועד להקמת הרפובליקה הישנה בשנת 1889. קודם לכן שימש התואר את מלכי הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגרבש בין השנים 1815–1822.
תואר מלא
בתקופת הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגרבש אשר נמשכה בין השנים 1815–1822 היה תוארו הרשמי של הריבון כך:
בתקופת האימפריה הפורטוגזית אשר נמשכה בין השנים 1822–1889 היה תוארו הרשמי של הריבון כך:
משבר האופיואידים בארצות הברית
משבר האופיואידים בארצות הברית (מכונה גם: מגפת האופיואידים) הוא תיאור לשימוש היתר בתרופות אופיואידיות, הן במרשם לשימושים רפואיים, והן ממקורות בלתי חוקיים המתרחש בארצות הברית. המשבר החל בארצות הברית בסוף שנות ה-90, כאשר תרופות אופיואידיות נרשמו בתדירות גוברת לטיפול בכאבים, מה שהביא לעלייה כוללת בשימוש באופיואידים בשנים לאחר מכן. משנת 1999 ועד ל-2017, מתו כמעט 400,000 איש כתוצאה ממנות יתר שכללו אופיואידים. רק ב-2017, מתו 47,000 אמריקאים כתוצאה ממנות יתר של אופיואידים. משבר האופיואידים הוכרז כמצב חירום בריאותי בשנת 2017 והכרזה זו הוארכה שוב באוקטובר 2021. מחקר שנערך בארצות הברית בשנת 2015 מצא שיותר משליש מהתושבים הבוגרים במדינה צרכו אופיואידים במהלך השנה החולפת, אך רובם הגדול של הצרכנים סבורים כי הם משתמשים בהן בצורה תקינה.
השימוש באופיואידיים הופך רווח יותר בקרב נשים צעירות לבנות, ורווח יותר בקרב צעירים. הבעיה נפוצה יותר באזורים כפריים יותר של ארצות הברית. כתוצאה ממשבר האופיואידים, ירדה תוחלת החיים בארצות הברית בשנים 2015–2017.
בשנת 2011, החל ממשל אובמה להתמודד עם המשבר. בשנת 2016, אישר הנשיא אובמה הקצאת משאבים נרחבת למחקר וטיפול עבור ד"ר תומאס פרידן, מנהל המרכז לבקרת מחלות, שטען כי "אמריקה מוצפת באופיואידים, ונדרשת פעולת חירום". לאחר מכן, מושלים של מספר מדינות הכריזו על מצב חירום בטיפול במצב בתוך תחומי מדינתם. ב-2017 הכריז נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, על "מלחמה במשככי כאבים" וטען: "זו מגפה עולמית, וזה דורש מאיתנו להתעמת עם המשבר על כל המורכבויות שלו. בשנה שעברה איבדנו 175 בני אדם ביום, שבעה מדי שעה כתוצאה ממנת יתר. זה גורם המוות הגדול ביותר - יותר מתאונות דרכים ורצח בנשק חם גם יחד".
רקע
אופיואידים הם קבוצה של תרכובות ממכרות מאוד, הנקשרות לקולטני האופיואיד במערכת העצבים ובמקומות אחרים בגוף. אופיואידים שימשו כמשככי כאבים, בהיותם אפקטיביים מאוד בשיכוך כאבים חזקים, אך פחות יעילים בטיפול בכאבים כרוניים. תרופות אלו מהוות סכנה חמורה מאוד להתמכרות, מנת יתר, וכן השפעות ארוכות טווח נוספות כמו סבילות לתרופה ופיתוח תלות פיזית בשימוש בה. אופיואידים מכילים לרוב אופיאטיים (אופיואידים הנוצרים בטבע, כגון מורפין). עם זאת, משבר האופיואידים בארצות הברית, מתייחס לעליה בשימוש בתרופות האופיואידיות, כאשר הכוונה בדרך כלל היא לאופיואידים סינתטיים כגון פנטניל, ובעיקר לאופיואידיים סינתטיים למחצה כגון הרואין, אוקסיקודון (אוקסיקונטין, פרקוסט, אנדוסט), הידרוקודון (Hydrocodone; ) ועוד.
הפוטנטיות והזמינות הרבה של תרופות אופיואידיות, הפכו אותן לפופולריות הן בשימושים רפואיים שונים, וכן כסמים המשמשים לבילוי, הנאה, אופוריה וכדומה. ב-2018, ניתנו 168 מיליון מרשמים לתרופות אופיואידיות בארצות הברית. כאשר המשתמשים בתרופה ממשיכים לצרוך אותה מעבר להנחיות הרפואיות שקיבלו, בין אם כדי להפחית כאבים ובין אם לצורך תחושת אופוריה, יש בכך כדי להוות סמן לתחילתה של התמכרות ופיתוח תלות בתרופה האופיואידית. ב-2018 נמצא שיותר מעשרה מיליון אמריקאים השתמשו בתרופות אלו מעבר להנחיות הרפואיות, ויותר מ-47,000 אמריקאים מתו כתוצאה מכך.
גורמים
המרכז לבקרת מחלות תיאר שלושה גלים עיקריים בהתפתחות משבר האופיואידים בארצות הברית. הגל הראשון החל בשנות ה-90, כאשר חברות תרופות המייצרות תרופות אופיואידיות, שיווקו אותן באגרסיביות כמשככי כאבים לצורך טיפול בכאבים כרוניים. באותה תקופה, ההערכות הן שבערך מאה מיליון אמריקאים סבלו מכאבים כרוניים; עם זאת, תרופות אופיואידיות היו מיועדות לטיפול בכאבים חריפים, שהיו שניים רק לטיפול בהתמודדות עם סרטן או מחלות סופניות. רופאים נמנעו ממתן מרשמים לאופיואידים, היות שלא היו ראיות התומכות ביעילות התרופות בטיפול בכאבים כרוניים. כמו כן, התרופות נחשבו לממכרות במיוחד, ורופאים חששו מביקורת על מתן מרשמים בצורה מוגזמת של אופיואידים.
מכתב קצר (Correspondence) שהתפרסם ב-1980 בירחון הרפואי של ניו אינגלנד אתגר את התפיסות הללו, וקרא לגישה ליברלית יותר ביחס לטיפול בכאבים בעזרת אופיואידים, גישה שבסופו של דבר נתמכה על ידי ארגון הבריאות העולמי. אף על פי שהמכתב דן בחולים המקבלים משככי כאבים כאשר הם מאושפזים, חברת פֶּרְדוּ פארמה השתמשה במכתב בתור תימוכין מדעיים לטענתה, לפיה אופיואידים אינם ממכרים גם לחולים שאינם מאושפזים. ד"ר הרשל ג׳יק, אחד משני הרופאים שכתב את המכתב, התחרט עליו לאחר מכן, ואמר כי לו היה יודע למה יגרום, היה נמנע מלכתוב אותו.
בשנת 1995 יצרה פרדו את האוקסיקונטין, שהיא גרסה של האופיואיד אוקסיקודון בשחרור מושהה. הביטוי "קונטין" מגיע מן המילה "continuous", מתמשך, קרי שחרור מתמשך ומבוקר כביכול של הסם אוקסיקודון (פרדו שאלה את המנגנון הזה מתרופה אחרת ששיווקה והיוותה עבורה מקור הכנסה בשם MS Contin, שהייתה מורפין בשחרור מושהה, וניתנה להקלה בכאבים לחולים במצבי קיצון). בשנות ה-90, רופאים חששו מאוד לרשום תרופות אופיאטיות למטופלים, ואלו ניתנו רק במקרים חריגים, כגון להקלה בכאבים של חולי סרטן. עם זאת, חברת פרדו מימנה מחקרים ורופאים, אשר גרסו כי ניתן להשתמש בתרופה ללא חשש מהתמכרות, בעיקר בגלל מנגנון ה-Contin, שמטרתו להביא לשחרור מושהה של התרופה. פרדו חדרה לכל מקום: לבתי ספר לרפואה, למאמרים אקדמיים ולארגונים העוסקים בכאב כמו "החברה האמריקאית לכאב". ד"ר קורטיס רייט, שאישר את התרופה כ-"בעלת סיכון נמוך להתמכרות", עזב את רשות המזון והתרופות האמריקאית (FDA) תוך זמן קצר לאחר האישור לאוקסיקונטין, ולאחר שנתיים אף החל לעבוד בחברת פרדו, בשכר של 400,000 דולרים בשנה. נחשף כי פרדו הייתה מעורבת בתהליך האישור של אוקסיקונטין ב-FDA, ובאישור שניתן כטיפול בהתוויה כמשכך כאבים המתאים לשימוש במצבים רבים, וכי התרופה אינה מהווה סכנה להתמכרות, לאור השחרור המושהה של התרופה . על ספח התרופה, שאושר על ידי קרטיס רייט מן ה-FDA ופורסם בסופו של דבר, נכתב כי הספיגה האיטית של האוקסיקונטין "is believed to reduce the abuse liability..." ("...מאמינים כי המנגנון מפחית את הסיכון לשימוש יתר"). כלומר, המשפט נוסח בצורה עמומה מאוד ולא מחייבת, מה שלא אופייני כלל לניסוח בספח נלווה לתרופה . המשפט הזה שימש נציגי מכירות של פרדו, כדי לשכנע רופאים לרשום מרשמים לאוקסיקונטין.
חברת פרדו השקיעה בקמפיינים שיווקיים אדירים לאוקסיקונטין, שמטרתם הייתה לגרום לרופאים לרשום אוקסיקונטין למטופלים שלהם. פרדו אספה נתונים אחר רופאים שרשמו אוקסיקונטין, במטרה לאתר את אלו שנטו לרשום יותר מן הממוצע, ולנסות להשפיע עליהם לרשום כמה שיותר. רופאים שרשמו כמות גבוהה מן הממוצע כונו ברישומים של פרדו "לווייתנים" (מונח המשמש את תעשיית ההימורים כדי לכנות מהמרים כבדים). פרדו אף השיקה קמפיין וידאו פרסומי שיועד לרופאים, אשר כונה "קיבלתי את חיי בחזרה", ובו הוצגו סיפורים של שבעה מטופלים באופיואידים, שבזכותם התגברו על הכאב וקיבלו את חייהם בחזרה. ברבות הימים, שניים מתוך השבעה שהופיעו בסרטון, מתו ממנת יתר של אופיואידים. בנוסף, חברת פרדו ערכה כנסים עם הכותרת "רופאים נגד כאב", בה הזמינה רופאים להשתתף בהרצאות וסמינרים בנושא טיפול בכאבים בעזרת אופיואידים, תוך שהיא מממנת את הוצאות הלינה והטיסה. בחמש השנים הראשונות של התרופה, החברה מימנה 7,000 סמינרים מסוג זה.
במידה רבה, נטען כי האוקסיקונטין, מאמצי השיווק של התרופה, והרווחים הגדולים שהרוויחה ממנה משפחת סאקלר, הם למעשה המחוללים של משבר האופיואידים בארצות הברית. משנת 1990 ועד שנת 1999, גדל מספר המרשמים לאופיואידים מ-76 מיליון בשנה, ל-116 מיליון בשנה, מה שהפך את התרופות האופיואידיות לקבוצת התרופות הנפוצה ביותר במרשמים בארצות הברית. במקביל לעלייה בנפח השימוש באופיואידים, נרשמה עלייה בבקשה להליכי גמילה מחומרים נרקוטיים, ועלייה במספר מקרי המוות הקשורים בשימוש באופיואידים. מגמה זו המחישה כיצד טיפול רפואי לגיטימי התדרדר במקרים רבים לשימוש יתר, התמכרות, מוות ומסחר לא חוקי בתרופות. עם העלייה בכמויות, החלה גם עלייה בפוטנטיות של האופיואידים. עד לשנת 2002, אחד מכל שישה מכורים לסמים בארצות הברית, קיבל מרשמים לסמים יותר חזקים ממורפין. עד לשנת 2021, היחס הזה הפך לאחד מכל שלושה. התרופות הנפוצות ביותר היו אוקסיקודון והידרוקודון.
לאחר שינוי ההרכב של אוקסיקונטין
הגל השני של המשבר החל בשנת 2010, והתאפיין בעלייה בשימוש בהרואין ובמקרי מוות ממנת יתר. בין 2005 ל-2012, מספר המשתמשים בהרואין בארצות הברית עלה מ-380,000 ל-670,000. מספר מקרי המוות כתוצאה משימוש בהרואין ב-2010 עמד על 2,789, עלייה של 50% מהשנה שקדמה לה. עלייה זו שיקפה את העלייה באספקת הרואין בארצות הברית ואת הירידה במחיר הסם, מה שעודד משתמשים רבים שפיתחו תלות באופיואידים, וכן סבילות לאופיואידים, לעבור מצריכה של אופיואידים במרשם לשימוש בהרואין, כאלטרנטיבה זולה, זמינה ופוטנטית יותר. ב-2012 פרסם "ניו אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין" מחקר שמצא כי "76% מאלה המבקשים עזרה על רקע של התמכרות להרואין, החלו את ההתמכרות בתרופות מרשם אופיואידיות, בעיקר אוקסיקונטין".
היסטוריה
אופיאטים כגון מורפין נמצאים בשימוש בארצות הברית החל מן המאה ה-19, והיו בשימוש בזמן מלחמת האזרחים בארצות הברית. אופיאטים נודעו אז בתור "סם פלא" אשר יכול לשמש בטיפול במגוון מחלות, לרבות הקלה בתסמיני שיעול. חברת התרופות באייר החלה לשווק הרואין בצורה מסחרית בשנת 1898. בשנות ה-20 של המאה ה-20, תכונותיו של הרואין כסם ממכר במיוחד קיבלו הכרה, ורופאים העדיפו שלא לרשום למטופליהם אופיאטים. בשנת 1924 הקונגרס העביר חוק שאסר על מכירה, ייבוא, או ייצור של הרואין.
בשנות ה-50, התמכרות להירואין הייתה נפוצה בקרב אמני ג'אז, אך לא נפוצה בחוגים אחרים, שראה בכך תופעה מאיימת. הפחד המשיך גם לשנות ה-60 וה-70, אף על פי שהייתה אז בשיח הציבורי התייחסות לקנאביס וסמים פסיכדליים, שהיו בשימוש רחב בפסטיבלים למוזיקה כגון וודסטוק.
התמכרות להרואין החלה להגיע לחדשות ולשיח הציבורי בשנות ה-70, כאשר הזמרת ג'ניס ג'ופלין מתה ממנת יתר. במהלך מלחמת וייטנאם וכן לאחריה, חיילים מכורים שבו לארצות הברית מווייטנאם, שם הרואין היה זמין ובהישג יד. ההתמכרות להרואין הפכה נפוצה בקרב משפחות עם הכנסה נמוכה באותה תקופה. בשנת 1971, הקונגרס בארצות הברית פרסם דו"ח על השימוש הנרחב של חיילים המשרתים בווייטנאם, אשר לפי ממצאיו 10%-15% מן החיילים היו מכורים להירואין. הנשיא ניקסון הכריז ששימוש בסמים הוא "אויב הציבור מספר אחד". עד לשנת 1973, היו 1.5 מקרי מוות ממנות יתר על כל מאה אלף איש.
באמצע שנות ה-80, החלה מגפת סמים נוספת של שימוש בסם קראק (שאינו אופיואיד) שהכתה בערי ארצות הברית. שיעורי המוות מקראק היו חמורים יותר משל אופיואידים, שני מקרי מוות על כל 100,000 בני אדם. עובדה זו גרמה לסגן הנשיא, ג'ורג' בוש ועוזריו דחפו למעורבות של ה-CIA והצבא, במה שמכונה המלחמה בסמים. עם זאת, השיווק המסחרי של אוקסיקונטין באמצע שנות ה-90, התמקד בהפחתת החשש מהתמכרות לאופיואידים. חברת פרדו, אשר קידמה את אוקסיקונטין באגרסיביות, הרוויחה משיווק של אוקסיקונטין בלבד כ-30 מיליארד דולרים לאורך השנים. פרדו אירחה למעלה מארבעים כנסי חסות במספר ערים באזור מדינות הדרום של ארצות הברית, תחת הסיסמה "שותפים נגד כאבים", ונתנה תמריצים כספיים למשווקיה בכנסים, תוך שהיא הנחתה אותם לומר כי הסכנה להתמכרות לתרופות אופיואידיות היא מתחת לאחוז אחד מן המשתמשים. ב-2016, שיעורי המוות מאופיואידים בניו המפשייר, ווירג'יניה המערבית, היה גבוה במיוחד: 30 מתים על כל מאה אלף איש בניו המפשייר, ו-40 מתים על כל מאה אלף איש בוירג'יניה המערבית.
בתחילת שנות ה-2000, לאחר חקירה מאומצת של משרד המשפטים במדינת וירג׳יניה המערבית, הוגש כתב אישום נגד פרדו ומעורבים נוספים בגין הטעיה מכוונת של הציבור בשימוש בתרופה. עם זאת, בשנת 2006 התיק נסגר בפשרה בה חברת פרדו שילמה 600 מיליון דולרים, סכום קטן ביחס לרווחים העצומים שהפיקה מן התרופה. שלושת מנהלי החברה הבכירים לא נענשו כלל, מלבד תשלום קנסות אישיים בסכומים מצטברים של מעל 30 מיליון דולרים. החברה המשיכה בשיווק של אוקסיקונטין שנים לאחר מכן. בשנים 2006–2015, מוערך כי חברות התרופות הוציאו יותר מ-900 מיליון דולרים על שתדלנות פוליטית על מנת לקדם מטרות פוליטיות שונות.
הרואין
4%–6% מקרב אלו העושים שימוש יתר באופיואידים, פונים לעבר שימוש בהירואין. 80% מן המכורים להרואין בארצות הברית, החלו להשתמש בהרואין עקב השימוש באופיואידים. הסיבה לכך שרבים עוברים מאופיואידים להרואין, היא שהרואין מהווה חלופה זולה וזמינה יותר למשתמשים רבים מאשר אופיואידים. נשים מצויות בסיכון גבוה יותר למנת יתר של הרואין מאשר גברים.
השימוש בהרואין גובר עם השנים: הערכות הן ש-374,000 אמריקאים השתמשו בהרואין בשנים 2002–2005. ב-2014 לעומת זאת, הערכות הן שלמעלה מחצי מיליון אמריקאים היו מכורים להרואין. ב-2016, קרוב למיליון אמריקאים דיווחו על שימוש בהרואין.
אוקסיקודון
אוקסיקודון הוא האופיואיד הנפוץ ביותר לשימוש פסיכואקטיבי בארצות הברית. במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית מעריכים כי 11 מיליון אמריקאים בשנה עושים שימוש לא-רפואי באוקסיקודון.
אוקסיקודון הוצג לראשונה בשוק האמריקאי במאי 1939. בשנת 1995 אושרה לשימוש והושקה בארצות הברית התרופה אוקסיקונטין, המיוחדת בכך שהיא משתמשת בשחרור מושהה של אוקסיקודון, על ידי חברת פרדו שבבעלות משפחת סאקלר. נטען כי במידה רבה, האוקסיקונטין הוא המחולל של משבר האופיואידים בארצות הברית. חברת פרדו מימנה מחקרים ורופאים שטענו כי ניתן להשתמש בתרופה ללא חשש מהתמכרות במגוון רחב של מחלות. עם זאת, במהרה גילו המשתמשים כי ניתן לרסק את הטבליות המיועדות לשחרור מושהה, ואז לשאוף ואף להזריק את החומר לצורך קבלת תחושה הדומה למורפין. למעשה, אפילו במחקרים פרטיים שערכה פרדו בעצמה, נמצא כי ניתן להפיק ללא קושי אוקסיקודון מן הטבליות של אוקסיקונטין.
הביקוש לאוקסיקונטין בקרב משתמשי סמים היה אדיר: התובע המחוזי של מחוז מזרח קנטאקי, ג׳וזף פמולארו, אמר כי האוקסיקונטין התפשט במדינתו כמו "ארבה", וכן כי "אפשר להשאיר שקית מלאה קוקאין ברחוב ואף אחד לא ייגע בה, אבל תשימו כדור של אוקסיקונטין בתוך רכב משוריין, ומישהו יפוצץ את הרכב כדי לקחת את האוקסיקונטין". אותו פמולארו אגב, נשכר לעבודה על ידי חברת פרדו מעט לאחר מכן.
בשנת 2007, שילמה פרדו 600 מיליון דולרים בקנסות, לאחר שנתבעה בגין פרסומן של טענות שגויות לגבי הסיכונים הכרוכים באוקסיקונטין. ב-2010, שינתה פרדו את הנוסחה של אוקסיקונטין, כך שיהיה קשה במיוחד להפיק אוקסיקודון מן הטבליות של אוקסיקונטין. מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) אישר שינוי של הסיווג של התרופה, כעמידה יותר בפני התמכרות מן הגרסה הקודמת, אשר אפשרה 'לפרוץ' בקלות את מנגנון השחרור המושהה (ה-'Contin') של אוקסיקודון. לאחר מכן, ירד השימוש באוקסיקונטין.
ביוני 2017, דרש ה-FDA מיצרני התרופה Opana ER (אוקסימורפון, Oxymorphone; ) להפסיק לשווק אותה, היות שהסיכונים והנזקים הנובעים מתכונותיה הממכרות, עולים על התועלת הרפואית שיש בתרופה.
הידרוקודון
הידרוקודון (Hydrocodone) היא התרופה האופיואידית השנייה בשכיחותה מבין התרופות האופיואידיות אשר ניתנו במרשם כמשכחי כאבים, ואחת מן התרופות היותר ממכרות. בשנת 2011, הגיעו 97,000 מטופלים לחדרי מיון עקב שימוש יתר או שימוש לא רפואי בתרופה. בשנת 2012, מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר שינוי של הסיווג של התרופה, כעמידה בפני התמכרות, והכיר בפוטנציאל הממכר של התרופה. הידרוקון משווקת תחת מותגים שונים, כגון נורקו (Norco) לורתאב (Lortab) וויקודין (Vicodin). הידרוקודון משולבת לעיתים גם בתרופות שאינן אופיואידיות, אפילו בסירופ נגד שיעול.
פנטניל
פנטניל הוא משכך כאבים מסוג אופיואיד סינתטי, החזק פי 50–100 יותר ממורפין, ופי 30–50 חזק יותר מהרואין. גם כמות קטנה בשיעור של 2 מ"ג של פנטניל יכולה לגרום למוות. למעשה, הפנטניל כל כך חזק, שבארצות הברית נרשמו מקרים בהם שוטרים או פרמדיקים הגיעו לזירת אירוע לטפל באדם שצרך מנת יתר של פנטניל, והגיעו למצב של מנת יתר בעצמם, כתוצאה מכך שנגעו או שאפו כמות מזערית של פנטניל בטעות  . כתוצאה מכך, המנהל לאכיפת הסמים בארצות הברית, הוציא הנחיה לפיה שוטרים לא יבצעו בדיקה לזיהוי חומר הסם במקום הזירה כאשר יש חשש כי מדובר בפנטניל, אלא לאסוף דגימות אטומות ולשלוח לבדיקה במעבדה.
בשנת 2016, עלה מספר מקרי המוות כתוצאה מפנטניל בארצות הברית בשיעור של 540% (ביחס ל-2015). עליה זו של מקרי מוות כתוצאה מפנטניל ב-2016, היוותה כמעט את כל העלייה שנרשמה אותה שנה כתוצאה ממנת יתר בארצות הברית. פנטניל מהול בהרואין היווה בעיה חמורה במספר ערים גדולות בארצות הברית, לרבות פילדלפיה, דטרויט ושיקגו. אלו הצורכים פנטניל מהול בהרואין מצויים בסכנה מוגברת למנת יתר, היות שהם צורכים סם חזק יותר מכפי שהתכוונו. הסם היווה גורם לעלייה במקרי המוות בקרב משתמשי הרואין ומשככי כאבים במרשם, וכן הפך שכיח יותר יותר. הזמר פרינס הוא מקרה המוות הידוע ביותר כתוצאה משימוש בפנטניל.
לפי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, ההערכה היא שמקרי המוות הקשורים באופיאטים מצויים בהערכת חסר, בין היתר היות שמקרי מוות הקשורים בשימוש של אופיואידים סינתטיים כמשככי כאבים אינם נמנים בספירה זו. לפי המרכז לבקרת מחלות, חלק ניכר מן העלייה הדרמטית במספר מקרי המוות הקשורים באופיואידים בארצות הברית, קשור בייצור לא חוקי של פנטניל.
מקרים של מנת יתר כתוצאה מפנטניל, תרמו רבות לנזקים הרבים שנגרמו במשבר האופיואידים בארצות הברית. בניו המפשייר, שני שלישים ממקרי המוות כתוצאה מסמים היו עקב שימוש בפנטניל, ומרביתם לא היו מודעים לכך שהם צרכו פנטניל. ב-2017, התרחשה הצטברות של מקרי מוות רבים כתוצאה מפנטניל, כאשר משתמשים רבים רכשו פנטניל מסוחרי סמים מתוך מחשבה כי מדובר בזנקס.
ב-2012, חברת תרופות בשם אינסיס (Insys Therapeutics; אנ׳) יצרה תרופה מבוססת פנטנטיל בשם סאבסיס לטיפול בכאבים מתפרצים של חולי סרטן. עם זאת, חברת אינסיס שיחדה רופאים שיירשמו את התרופה לחולים רבים כטיפול כמשכך כאבים, גם לא על רקע סרטני כלל. החברה אף הונתה חברות ביטוח בשם הרופאים, תוך שנציגי החברה התחזו לעובדים במרפאות מטעם הרופאים, והטעו את חברות הביטוח לגבי המצב הרפואי האמיתי של המטופלים, על מנת לגרום לחברות הביטוח לאשר את המימון של השימוש בתרופה. לאחר חשיפת התרמית, החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל, ומייסד החברה, ג׳ון קאפור, בנוסף למנהלים בכירים נוספים בחברה, קיבלו עונשי מאסר. קאפור הוא המנהל הבכיר ביותר בתעשיית התרופות שהורשע וקיבל עונש מאסר בפועל בגין חלקו במשבר האופיואידים.
תביעות והסדרים משפטיים
כנגד מספר חברות תרופות מרכזיות המייצרות תרופות אופיואידיות, הוגשו תביעות ייצוגיות בהיקפים גדולים, ונוהלו הליכים משפטיים שונים. להלן כמה דוגמאות:
רוברט לוג'יה
רוברט לוג'יה (באנגלית: Robert Loggia; 3 בינואר 1930 – 4 בדצמבר 2015) היה שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על משחקו בסרט "להב משונן".
ביוגרפיה
נולד בשם סלבטורה לוג'יה (Salvatore Loggia) לאלנה בלנדינו ובנג'מין לוג'יה, משפחה איטלקית-אמריקאית מסיציליה, בסטטן איילנד. לאחר שלמד במכללת וונגר ובאוניברסיטת מיזורי, שם סיים תואר בעיתונאות, התגייס לצבא ארצות הברית. נכדו הוא השחקן נואה לה גרוס.
קריירה
החל להתפרסם בתור שדר רדיו ובתור שחקן ב-1956 בדרמת האגרוף הביוגרפית של רוברט וייז "מישהו שם למעלה אוהב אותי" המבוססת על חייו של המתאגרף האיטלקי-אמריקאי רוקי גרציאנו (בגילומו של פול ניומן).
ב-1977 גילם את דמותו של יגאל אלון בהפקת טלוויזיה המבוססת על "מבצע אנטבה". ב-1980 השתתף במותחן הקומי-סוריאליסטי "התצורה התשיעית" בתור לוטננט בניש, קצין הסובל מהלם קרב מאז מלחמת וייטנאם ומאושפז במוסד מיוחד לאנשי צבא פגועי נפש.
ב-1982 התפרסם בצורה נרחבת יותר בסרט "קצין וג'נטלמן" בתור ביירון אביו השתיין של הקצין הצעיר זאק מאיו (ריצ'רד גיר). שיחק בתור נשיא מצרים אנואר סאדאת בדרמה "אישה ושמה גולדה" המבוססת על חייה של ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר (אינגריד ברגמן). בשנה שלאחר מכן כבר שידרג את מועמדו וכיכב בסרט הפשע של בריאן דה פלמה שהפך לקאלט "פני צלקת" בתור איל הסמים של מיאמי פרנק לופז.
ב-1985 היה לוג'יה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור הבלש הפרטי סם ראנסום במותחן "להב משונן", התפרסם באותה שנה גם בדמותו של אדוארדו פריצי בקומדיית הפשע של ג'ון יוסטון "הכבוד של פריצי".