cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אובירפטור
מאפיינים
כשגילו את עצמותיו התגלו לידם ביצים רבות. בתחילה חשבו שמדובר בביצים של פרוטוצרטופס - דינוזאור מקורנן שחי באותה תקופה ומאובן האובירפטור רמז על כך ששדד את ביצי הפרוטוצרטופס. ואולם מחקרים מאוחרים סוברים שהביצים היו של האובירפטור עצמו והפרט המאובן נהרג בזמן שדגר על ביציו.
לדברי החוקרים האחרונים הגיוני יותר שהמקור הקשיח שלו עזר לו בהתמודדות עם צדפות וחלזונות או טרף משוריין דומה וכך פיצח את שריונם.
951 (להקה)
הלהקה הוקמה ב-1999 והוציאה מאז ארבעה אלבומים. הסגנונות המאפיינים אותה מקיפים קשת של סוגות מתרבות השוליים והאוונגרד העירוני בישראל, ומשלבים רוק אלטרנטיבי, אלקטרו, דאנס ופאנק, לצד יצירה חוץ-מוזיקלית שבמרכזה עומדת העשייה העצמאית ולעיתים המחתרתית.
מדלסי ומלר כותבים יחד את המילים והלחנים לשירים, ונוהגים להזמין מוזיקאים שונים לנגן ולהקליט עימם; כל אלבומיהם משולבים במולטימדיה, ואחד העקרונות המנחים את שיווק תקליטיהם הוא שהם אינם נעזרים בחברות הפצה ולייבלים, אלא מוכרים את התקליטורים שלהם בעצמם, בין היתר לעוברים ושבים ברחובות תל אביב. בשל סיבה זו מרבית ערוצי התקשורת הממסדיים התעלמו מהם לאורך מרבית דרכם.
התקליט הראשון יצא בפורמט של מיני-אלבום ללא-שם שכלל 5 שירים, ב-1999. ב-2003 יצאה מהדורה מחודשת שלו ושנה אחר כך הופיע התקליט השני, "951 האוסף", ושיריו זכו להשמעות בערוץ 24 הודות להפקה הוויזואלית המעניינת. ב-2006 חל המפנה, כשערוץ MTV החל לשדר את הקליפ של השיר "Missing". באותה שנה ההרכב הוציא את אלבומו השלישי, "פלסטיקו".
"פלסטיקו" הכיל שירים באנגלית, בעברית, בצרפתית ואחד בערבית שלבשו צליל של שנות השמונים ונעו בין מספר סגנונות, ונחשב כאלבום הבשל והמגובש ביותר של הלהקה. ההפקה העצמית של שלושת התקליטים, באולפנים לא קבועים, סגנון הפרסום ומיעוט ההופעות, עמדו מול העובדה שהחבורה צירפה אליה ונעזרה לכל אורך דרכה בשמות כיובל ליבליך (תערובת אסקוט, גן חיות), יובל מנדלסון, יואב קוטנר, עומר ברנע, ישראל אהרוני, פיטר רוט, סיוון "פטיט" מלר, רם אוריון, אייל שוורץ, יוסי למפל, מיכה קרול, שולץ הביוני וחברים ויוצרים מוכרים אחרים. טווח פעילותם ברחוב – שקדמה באופן ניכר להתמקדות במוזיקה – כלל וידאו ארט, הפקות גרפיות מגוונות (מדלסי הוא גרפיקאי), הפצת עיתון עצמאי, בימוי, ופעולות ליליות כצביעת מכסי הביוב בחיפה, עיר מוצאם, בוורוד, וציור מספריים ענקיים על קו ההפרדה בכביש שמול הכנסת.
הצמד מכר עד 2008 כ-15 אלף עותקים של אלבומיהם, והם הופיעו במספר מועדוני רוק בתל אביב ובחיפה.
הזוג חזר בתשובה בשנת 2013 וחי בקהילה חסידית בחיפה, ולהם 7 ילדים.
סליק
"סְלִיק" הוא מחבוא מחתרתי לנשק ולמסמכים סודיים. המלה נכנסה לשימוש נרחב בארץ ישראל בתקופת טרום הקמת המדינה, בעת שלטון המנדט הבריטי, אז בנו המחתרות השונות (ארגון "ההגנה", לח"י ואצ"ל) סליקים בכל רחבי הארץ כדי לספק נשק להגנת נקודות היישוב השונות. מאותו שורש נגזר גם הפועל "להסליק" שמשמעו להחביא, להעלים מן העין.
הרקע
הרקע הבסיסי לבניית סליקים ושימוש בהם נבע ממצב בו השלטון המרכזי לא הצליח להעניק הגנה נדרשת לאזרחים ואלה נאלצו לנקוט ביוזמה עצמית של איסוף נשק לא חוקי והטמנתו במחבואים הרחק מעיני השלטון, כך שיוכל לשמש להם הגנה בשעת הצורך. תופעת החבאת הנשק מעיני השלטון הזר החלה עוד בתקופת מלחמת העולם הראשונה. סליקים חשובים היו בשלהי תקופת השלטון העות'מאני (הטורקי) בארץ ישראל. הסליקים השתייכו בחלקם למחתרת ניל"י שפעלה לצד הבריטים ועוד קודם לכן לארגון השומר.
בשנים 1936–1939 התחולל בארץ המרד הערבי, שכוּון בעיקר כנגד היישוב היהודי. השלטון הבריטי סיפק נשק להגנה עצמית ליישובים היהודיים וגם לכפרים הערבים. מצבת הנשק שסופקה על ידי הבריטים הייתה בדרך כלל כמות קטנה של כ-12 רובים, שהיו בכמות בלתי מספקת. עם החמרת המצב הביטחוני החלו היישובים היהודיים להתארגן כל אחד כפי יכולתו ולאגור נשק ותחמושת. הנשק והתחמושת שנאגרו ללא רישיון מטעם המשטרה הבריטית הושמו במקומות מסתור שונים. כך נולדו הסליקים היישוביים. למעשה לא היה יישוב בארץ שלא היה בו סליק עם כמות נשק מסוימת. נשק זה שימש גם את לוחמי הפלמ"ח באימונים. פרט לכך היו שני סוגי סליקים נוספים: סליקים ארציים וסליקים אישיים. הסליקים הארציים תוכננו ואורגנו על ידי ארגון ההגנה.
לאחר השבת השחורה וגילוי מספר סליקים ארציים, יצאה הוראה מטעם ההגנה לכל היישובים להוציא את הסליקים מתוך היישובים ולבנותם מחוץ לגדרות היישוב. אירועי השבת השחורה ביחס לארגון ההגנה היוו קו פרשת המים. המטרה העקרית של הבריטים הייתה איתור וגילוי נשק לא חוקי ותפיסת מבצעי פיגועים ומבוקשים אחרים הקשורים בפעילות נגד השלטון הבריטי.
הסליקים התחלקו בארץ כאמור לשלוש רמות: סליק ארצי, סליק יישובי וסליק פרטי. לארגון "ההגנה" היו 22 סליקים ארציים ברחבי הארץ. הסליקים הארציים נוהלו על ידי "יחידת הסליקרים של ההגנה". (כך הם קראו לעצמם). תפקיד היחידה היה להסדיר את העברת וקבלת הנשק והתחמושת, לאחסן אותו בהסתר מהבריטים, להעביר אותו בצורה מוסתרת לאחסנה בסליקים לטווח ארוך או קצר, לשמור אותו במצב תקין ולמסור ליחידות ההגנה השונות לפי הצרכים. צרכים אלה כללו מסירת נשק ליחידות הפלמ"ח לקראת אימון במסגרת גדולה (פלוגה ויותר) או לקראת פעולות שונות. היו מקרים רבים בהם הנשק שהוצא מהסליק ונמסר ליחידות למטרות אימון או מבצעיות, היה בגמר המבצע או האימון מוחזר לסליק.
ליחידה היו מספר דרכים להעביר את הנשק והתחמושת: בתוך מכונית פרטית שהותקנו בה חללים מוסתרים, בתוך מכלי דלק עם דופן כפולה וכדומה. ניתן לראות את אחת המכוניות עם ההתקנים המיוחדים במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל ביפו.
מצבת הנשק
באפריל 1947 ציין בן-גוריון ברשימותיו שלארגון "ההגנה" יש 10,073 רובים, מהם 8,720 ביישובים להגנה מקומית, 1,353 להגנה ארצית (מתוכם 336 ברשות מרכז ההגנה, 656 ברשות הפלמ"ח, 361 ברשות החי"ש) 561 ברשות המרכז. 186 מכונות ירייה מתוכן 31 ביישובים, 35 ברשות החי"ש, 5 ברשות הפלמ"ח, 115 ברשות המרכז. כל הציוד הארטילרי הכבד כלל 672 מרגמות "2, ו-96 מרגמות "3.
מצבת הנשק של האצ"ל והלח"י כללה בתחילת 1947 את הכמויות הבאות:
אצ"ל - 2 מרגמות "3, 6 מרגמות "2, 7 מכונות ירייה, 150 מקלעים, 500 תת-מקלעים, 300 רובים, 200 אקדחים ו-1000 רימונים.
לח"י - 8 מקלעים, 30 תת-מקלעים, 120 אקדחים ו-259 רימונים.
סליקים ארציים
כמה מן הסליקים הידועים יותר הם:
בעבר נטען על ידי מי שהיו מעורבים בהסלקת הנשק בקיבוץ ברנר, כי באדמות הקיבוץ נמצאים לפחות עוד שני סליקים נוספים שטרם נתגלו.
סליקים ישוביים
כמעט ולא היה יישוב בארץ ישראל בשנות המנדט האחרונות שלא היה בו סליק. חלק מהסליקים נשמרו בסוד במשך עשרות שנים ונתגלו רק בתחילת המאה ה-21, כדוגמת הסליק בקיבוץ עין השופט.
סליקים אישיים
אלה היו סליקים שנבנו ביוזמה אישית והכילו בדרך כלל נשק קל ותחמושת בכמות קטנה לשימוש אישי של בעל הסליק.
למרות עשרות השנים שחלפו מאז תום תקופת המנדט הבריטי, עדיין מתגלים מפעם לפעם סליקים עלומים שנשכחו, בעיקר סליקים ישוביים.
בביתה של משפחת אלדורף בשכונת יד אליהו פעל סליק קטן של לוחמי האצ"ל בתוך לול התרנגולים בחצר האחורית.
סליק האצ"ל בבית כנסת החורבה
בשנת 1942 בנה האצ"ל סליק מתחת לארון הקודש של בית כנסת החורבה ברובע היהודי בירושלים, כחלק מתוכנית האצ"ל למלחמה כנגד כיבוש גרמני אפשרי של ארץ ישראל במלחמת העולם השנייה. הסליק התגלה רק במהלך העבודות לשיקום "החורבה" בראשית המאה ה-21, מגיני הרובע בתש"ח לא היו מודעים לקיומו, ולאנשי האצ"ל שידעו על הסליק לא הייתה באותה עת דרך להעביר מידע זה למגינים.
פרפרניים
פרפרניים (שם מדעי: Faboideae. שמות מקובלים נוספים: Papilionaceae או Papilionoideae), תת-משפחה במשפחת הקטניות, הכוללת צמחים עשבוניים, שיחים ועצים. קיימים כ-300 מינים הגדלים בר בארץ ישראל.
מאפיינים
לרוב עלי צמח פרפרני הם מורכבים-מנוצים תלתניים, כלומר מורכבים משלושה עלעלים, או שהם מאוצבעים. לעיתים רחוקות יותר העלים פשוטים ואינם מפולגים לעלעלים. לחלק מהעלים יש קנוקנת (איבר ארוך ודק הנוטה להסתלסל סביב ענפים, אופייני לצמחים מטפסים). עלי הגביע, יכולים להיות מופרדים או מאוחדים.
משפחה זו קיבלה את שמה בגלל צורת הפרח, דמוית הפרפר. הפרח בעל גביע צינורי בעל חמש אונות, וכותרת בעלת חמישה עלים. צורת הפרח הייחודית נובעת מהבדלים בגודל ומבנה עלי הכותרת, ואף ניתנו להם כינויים מאפיינים: העליון והחיצוני ביותר מכונה מפרש (Banner); לרוב הוא הגדול ביותר. שני עלים צדדים למפרש מכונים משוט (Wing). עוד שניים קדמיים מאוחים יחדיו ומכונים סירה (Keel).
למרבית הפרחים עשרה אבקנים. ברוב פרחי הפרפרניים, תשעה אבקנים מאוחים ואחד חופשי. במרכז זיר האבקנים עולה עמוד העלי, בגובה שיבטיח האבקה באמצעות חרקים מעופפים.
הפרי הטיפוסי הוא תרמיל ובו זרעים רבים. הוא מכונה קטנית או אגוזית, תלוי בצמח.
בשימוש האדם
הפרפרניים היו בשימוש כמקור מזון במשך אלפי שנים, ושימשו הן למזון אדם (כגון חמצה, לוביה, חילבה) והן למספוא בהמות (אספסת, תלתן). קיימים מספר רב של מינים מתורבתים, כגון האפונה המתוקה. חלקם מגודלים באופן מסחרי בחקלאות מאות בשנים (אספסת הייתה גידול חקלאי מרכזי כבר במאה ה-17).
טקסונומיה
על פי מערכת המיון של קרונקוויסט, הפרפרניים הם משפחה בפני עצמה, אך לפי שיטות מיון גנטיות ניכר קשר הדוק ביניהם לבין משפחות נוספות, ואלו קובצו יחדיו למשפחת הקטניות במסמך APG II משנת 2003. אולם הם עדיין מופיעים בספרות לעיתים קרובות כמשפחה, ולא תת-משפחה.
קבוצת יעל
קבוצת יעל היא קבוצה ישראלית של חברות IT, שראשיתה בחברת יעל תכנה ומערכות בע"מ אשר הוקמה בשנת 1963. הקבוצה מורכבת ממספר חברות ישראליות פרטיות בתחומי טכנולוגיה ומערכות מידע הכוללים: פיתוח תוכנה, הטמעת מערכות תוכנה, תשתיות חומרה ומחשוב ענן. מטה החברה שוכן בכפר סבא.
קבוצת יעל מעסיקה למעלה מ-1,500 עובדים בישראל וכ-200 עובדים מחוץ לישראל.
היסטוריה
חברת "יעל תכנה ומערכות" הוקמה בשנת 1963 על ידי ברוך צור, כבית תוכנה שנתן שירותי עיבוד נתונים למערכת הבריאות.
החברה מפעילה החברה את ה-HUB הלוגיסטי של Dell בישראל ואחראית בין היתר על אספקת מחשוב, חלקי חילוף וציוד נלווה למגוון מוצרי החומרה של Dell.
מנכ"ל החברה בשנים 1999–2015 היה נתי אברהמי, ועם פרישתו מונה לתפקיד דורון גיגי.
עיסוק הקבוצה
במסגרת התמחויות הקבוצה, מנהלת קבוצת יעל פרויקטים טכנולוגיים רחבי היקף בתחומי התוכנה והחומרה המסייעים להאיץ תהליכים עסקיים ולבצע טרנספורמציה דיגיטלית בארגונים, ביניהם: ענן, דיגיטל, CRM, ERP, ניהול וארכוב מסמכים דיגיטלי, ביג דאטה ואנליטיקס, אבטחת מידע ופתרונות תוכנה לאנשי כספים.
הקבוצה מעסיקה כיום מאות מומחי תוכנה, ארכיטקטים, מפתחים ומיישמים בכל סביבות הפיתוח, מנהלי פרויקטים, אנשי תשתיות וחומרה, בעלי התמחויות על פי תחום או על פי מגזר, ופועלת בשותפות מתמשכת עם שורה של חברות טכנולוגיות, כגון: Salesforce ,IBM ,Microsoft ,Oracle, Google ,TIBCO ,Dell ועוד.
י.ח. דמרי בניה ופיתוח
'''י.ח. דמרי בניה ופיתוח בע"מ''' היא חברה העוסקת בתחום הנדל"ן היזמי למגורים ובנדל"ן מניב.
היסטוריה
י.ח. דמרי בניה ופיתוח נוסדה בשנת 1989 על ידי יגאל דמרי, ונחשבת לאחת מחברות הבנייה הגדולות בישראל בתחום הבנייה למגורים לפי נתוני Dun&Bradstreet.
לחברה הסמכה לתקן ISO 9002 והיא מקימה את הפרויקטים שלה בעצמה. יש לה מחלקת ביצוע עצמאית שאחראית על ביצוע כל עבודות הבנייה, החל משלב הביסוס ועד לסיום הבנייה.
מטה החברה נמצא בעיר נתיבות. בחברה מועסקים מעל 200 עובדים.
בעל השליטה בחברה הוא יגאל דמרי. ביולי 2022 הוגש נגדו כתב אישום על תיאום מחירים במכרז "מחיר למשתכן" בנתיבות.
רפאל פרנק
רפאל פרנק (בגרמנית: Rafael Frank; 11 במרץ 1867 – 9 במרץ 1920) היה מורה, כנר, חזן ומעצב גופנים עבריים יהודי גרמני. בין הגופנים שעיצב: "פרנק-ריהל" ו"מרים".
ביוגרפיה
פרנק נולד בעיירה איכנהאוזן (Ichenhausen) שליד אאוגסבורג בבוואריה, כילד שלישי למשפחה מרובת ילדים, בנם של גרשון פרנק ואמאלי לבית קרמר. אביו גרשון עסק במסחר בעתיקות, ואמו התעניינה במוזיקה וניגנה בעצמה. פרנק למד נגינה בכינור ובפסנתר אצל אחד משכניו. מורה זה שכנע את אביו לשלחו למינכן לשם לימוד מוזיקה. במינכן התגורר פרנק אצל קרובי משפחה, אולם כיוון שהלימודים היו יקרים מדי, לקח אותו אביו חזרה לאיכנהאוזן. לאחר מכן למד פרנק במכינה לסמינר, וב-1884 החל לימודיו בסמינר למורים בקלן. עם תום לימודיו עסק בהוראה בכמה ערים בגרמניה, בשנת 1895 עבר לעיר האלה ועסק גם שם בהוראה. תחומי התמחותו היו בוטניקה, מדעים ומוזיקה. לאחר שסיים את הסמינר התמקד בתחביבים נוספים, בהם ספרות, היסטוריה ובמיוחד עברית. בשנת 1903 הגיע לעיר לייפציג ושימש בה כחזן הראשי של הקהילה היהודית.
כישרונו האמנותי הצטרף לבקיאותו בעברית ומכאן הגיע לעיסוק בעיצוב גופנים. ב-1 בספטמבר בשנת 1910 עיצב את הגופן פרנק-ריהל, הנקרא על שמו ועל שם אוטו ריהל שהיה אחראי על פיתוח הגופן ושיווקו לבתי דפוס. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שבה נפצע בנו, לא הצליח פרנק לממש את רוב תוכניותיו.
פרנק נפטר בלייפציג ממחלה בשנת 1920, בגיל 53, והוא טמון בבית העלמין היהודי הישן בעיר.
המוקד להגנת הפרט
המוקד להגנת הפרט מיסודה של ד"ר לוטה זלצברגר הוא ארגון זכויות אדם שפועל בקרב הפלסטינים החיים ביהודה, שומרון וחבל עזה ובמזרח ירושלים.
הקמה ופעילות
המוקד הוקם בשנת 1988 על ידי ד"ר לוטה זלצברגר, על רקע אירועי האינתיפאדה הראשונה. בעת הקמתו נועד הארגון לטפל בפלסטינים שהתלוננו כנגד "מדיניות העצמות השבורות", ונקרא אז "המוקד לתלונות נפגעי אלימות". משהחלו פלסטינים תושבי יהודה, ושומרון וחבל עזה וכן תושבי מזרח ירושלים לפנות למוקד, הרחיב הארגון את טווח הטיפול וכלל טיפול בזכויות כלואים, תושבוּת בירושלים ובשטחים, הגבלות על חופש התנועה, טענות על אלימות יתר מצד כוחות הביטחון ומתנחלים, התנגדות להריסת בתי מחבלים וכדומה.
לאחר קבלת התלונה פונה המוקד לרשויות השונות (בהן המנהל האזרחי, הפרקליטות הצבאית, פרקליטות המדינה ומשרדי ממשלה שונים) ומגיש תביעות לבתי-המשפט ועתירות לבית המשפט העליון, לא פעם בשיתוף עם ארגונים אחרים, לרבות עדאלה, האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם ועוד. המוקד גם פעל לשינוי מדיניות וחקיקה במטרה להביא לשינוי הסטנדרטים של זכויות האדם ביהודה, שומרון וחבל עזה ובמזרח ירושלים.
הארגון עותר למען שיפור תנאי מאסרם של אסירים ביטחוניים, בהם קטינים, נותן סעד לבני משפחותיהם, והגיש עשרות עתירות לבג"ץ נגד הריסת בתי מחבלים.
מנימין
דבריו של מנימין
מובא בתלמוד:
המוקד להגנת הפרט
הקמה ופעילות
על פי נתוני הארגון, מאז הקמתו טופלו עשרות אלפי פניות של פלסטינים בתחומים שונים. בין הפניות בהן טיפל עסק המוקד גם בסוגיית מתקן 1391 אשר עתר להפסקת פעילותו.
מנימין
דבריו של מנימין
דבריו מבוססים על האיסור המוזכר בספר דברים:. לפי מצווה זו אסור לגר ממוצא מצרי ולבנו, שהם דור ראשון ושני, לשאת אישה מישראל. לכן תכנן מנימין שבנו יישא גיורת מצרית שנייה, כדי שלנכדו יהיה מותר לשאת בת ישראל, בהיותו דור שלישי.
המוקד להגנת הפרט
הקמה ופעילות
משרד האסירים ברשות הפלסטינית מפנה מחבלים ומשפחות מחבלים, מיד לאחר ביצוע פיגוע, לקבלת סיוע מהארגון.
מבנה הארגון
נכון ל-2019 מנכ"לית הארגון היא ג'סיקה מונטל והיו"ר הוא פרופ' יוסף שורץ. בעבר היה היו"ר פרופ' אלחנן ריינר.
מנימין
אחרי האב או אחרי האם
מנימין תכנן שבנו יישא מצרית שנייה. מכאן מוכיח התלמוד שאין די בכך שהאב יהיה מצרי שני, שהולכים אחרי האם לעניין זה ובנה של מצרית ראשונה מאב מצרי שני דינו כמצרי שני. נחלקו הראשונים האם הולכים רק אחר האם, ולכן בנה של מצרית שנייה ממצרי ראשון נחשב מצרי שלישי ומותר לבוא בקהל, או שהוא נחשב מצרי שני ואסור לבוא בקהל. לדעת הרמב"ם הולכים אחרי שני ההורים להחמיר, ואילו לדעת הרמב"ן הולכים רק אחר האם, והבן שלישי. לפי דרך הרמב"ם מובן מדוע לא נשא מנימין עצמו מצרית שנייה, אך לפי דברי הרמב"ן צריך לומר שמנימין עצמו היה נשוי כבר בלא קשר לתוכניתו להתרת נכדו לבוא בקהל. מחלוקת זו מובאת להלכה ב.
המוקד להגנת הפרט
מבנה הארגון
הארגון מונה כ-40 עובדים, יהודים ופלסטינים, בהם כאלה הממונים על קבלת תלונות ועל הקשר עם המתלוננים, רכזי התלונות האחראים על פנייה לרשויות הישראליות ומעקב אחר השתלשלות הטיפול בתלונות וצוות משפטי. כמה מהעובדים פועלים בהתנדבות.
מחזור הפעילות של הארגון עמד בשנת 2007 על כ-5.8 מיליון שקלים, בשנת 2008 על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2009 על כ-7.2 מיליון שקלים. מקורן של רוב התרומות לעמותה בישויות מדיניות זרות, בהן: הולנד, בריטניה, שוודיה, בלגיה, שווייץ, ספרד, קנדה, אירלנד ופינלנד וכן קרנות סיוע בינלאומיות, בהן: NDC, קרן פורד, oxfam novib, Misereor (גרמניה), Sigrid Rausing Trust (בריטניה), EED (גרמניה), CCFD (צרפת) והקרן החדשה לישראל אשר משמשת גם להעברת כספים מתורמים אחרים בחו"ל.
הווארד גוביוף
הווארד גוביוף (באנגלית: Howard Gobioff; 1971–2008) היה מדען מחשב אמריקאי, שהתמחה בחומרה ובמערכות קבצים.
לימודים וקריירה
באוניברסיטת קרנגי מלון השלים את עבודת הדוקטור שלו בנושא דיסקים מאובטחים מחוברים למערכת קבצים מבוזרת. בשנת 1999 הצטרף לחברת גוגל, שהייתה אז חברת הזנק ובה כ-40 עובדים, ועבד על מערכת הפרסום ועל מערכת סריקת הרשת ובניית האינדקס של מנוע החיפוש. בשנת 2004, כשכיהן כמנהל מחלקת הפיתוח בגוגל, יזם והוביל את פתיחת מרכז המחקר ופיתוח של גוגל בטוקיו. על שמו (יחד עם אחרים) רשומים 11 פטנטים.
מערכת הקבצים של גוגל
גוביוף היה אחד ממתכנני מערכת הקבצים של גוגל, שהיא מערכת קבצים מבוזרת קניינית שפותחה בגוגל לשימוש החברה. במאמר המדעי שחיבר על המערכת עם עמיתיו, הוא מתאר את עקרונות התכנון שהנחו אותם, ומוסר מדדים ותרחישי שימוש מן המערכת הפועלת בגוגל. מערכת הקבצים המבוזרת של מיזם האדופ נגזרה במקורה מן העקרונות שתוארו באותו מאמר. המערכת המבוזרת, ביחד עם עקרונות חישוב מבוזר, מאפשרת חישובי ענק שלא היו אפשריים לפני כן.
Scar Tissue (ספר)
Scar Tissue (בתרגום חופשי "רקמה מצולקת") הוא ספרו הביוגרפי של סולן להקת הרד הוט צ'ילי פפרז, אנתוני קידיס. הספר יצא לאור ב-6 באוקטובר 2004 בארצות הברית על ידי הוצאת Hyperion ונכתב בשיתוף פעולה בין קידיס ללארי סלומן. הסיפור עוקב אחר חייו של קידיס משנת 1962 בה נולד ועד לתחילת שנת 2004 בה הספר יצא. מתוארים בו התמכרותו לסמים במיוחד הרואין ויחסיו עם נשים. שם הספר נלקח מהסינגל Scar Tissue שיצא בשנת 1999 באלבום Californication של הרד הוט צ'ילי פפרז.
על פי הספר, ההתנסות הראשונה של קידיס עם סמים הייתה בגיל 12 עם אביו "בלאקי דאמאט"(Blackie Dammett) שהיה בעברו סוחר סמים. בשנות ה-80, בתקופה בה הרד הוט צ'ילי פפרז התחברו והפכו לפופולריים, קידיס וחברו לשעבר ללהקה הלל סלובק סבלו מהתמכרות קשה לסמים.
קידיס מציין כי בגיל 12 גם איבד את בתוליו עם חברה של אביו. והוא מתייחס להשפעתן של נשים יפות וחזקות בחייו שהיו המוזות ליצירתו. וכן הוא מאריך על מסעו עם הלהקה שכלל הופעות מגוונות במקומות שונים. דוגמת הופעה לפני חצי מיליון איש בוודסטוק 94' או קהל של אדם אחד במתחמו הצנוע של הדלאי לאמה הגולה. קידיס שיתף באוטוביוגרפיה את מחיר ההצלחה בעולם הרוק, שאותו לקח לפסגות ולתהומות.
הספר הגיע למקום ה-17 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ינון ניר
ינון ניר (נולד ב-14 באוקטובר 1975) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה
ינון ניר נולד בשנת 1975 וגדל בכפר סבא. למד תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "פעמיים קברו את ברטה", ראה אור בשנת 1998 וזכה בשבחי הביקורות ספרו השני, "התקופה הכחולה", ראה אור בשנת 2003. לצד ביקורות אשר השוו את הרומן לתפסן בשדה השיפון התפרסמו ביקורות אשר האשימו את ניר בשחיטת פרות קדושות ובהטפה לרצח פוליטיקאים. ספרו השלישי, הרומן "עלילות פרומות" ראה אור בשנת 2012. ספרו הרביעי, החייל האחרון, ראה אור בשנת 2015.
גבינה טבעונית
גבינה טבעונית היא מאכל דמוי גבינה על בסיס צמחים שאינו מכיל רכיבים מהחי.
בדומה לחלב צמחי, גבינה טבעונית לא מכילה לקטוז וכולסטרול, וניתן להכינה מסויה, קשיו, שקדים, שמרי בירה, שומשום, אורז, שמן קוקוס ועוד.
הסיבות לצריכת גבינה טבעונית רבות, וביניהן: טבעונות, תזונה אגטריאנית (צמחונות ללא שימוש בחלב ומוצריו), סיבות בריאותיות, סיבות סביבתיות, סיבות דתיות, סיבות מוסריות, אלרגיה לחלב, רגישות ללקטוז, העדפת טעם ועוד.
גבינה טבעונית, כמו גבינה מחלב חיות, ניתנת להכנה כגבינה רכה, חצי קשה וקשה.
חיים לוי יצחק גינזבורג
הרב חיים לוי יצחק גינזבורג (י"ב בניסן תשי"ח, 2 באפריל 1958 – ט"ז בתמוז תשע"ט, 19 ביולי 2019) היה משפיע בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד ובישיבת תומכי תמימים בראשון לציון ומחבר ספרים על תורת החסידות.
ביוגרפיה
נולד וגדל בבני ברק לזהבה ולרב שלום יהודה לייב גינזבורג, שוחט ובודק ומשפיע בקהילת חב"ד במקום.
בשנת תשמ"ב (1982) לאחר נישואיו עם מרים יפה בתו של הרב יעקב פלס, החל לשמש כמשפיע בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד, ובהמשך החל למסור שיעור כללי בספר התניא במקומו של הרב פוטרפס. עם השנים לא כל חברי הנהלת הישיבה הסכימו עם דעותיו בענייני גאולה ומשיח, ובעקבות חילוקי דעות עזב בשנת תשס"ה את הישיבה.
בשנת תשס"ו (2006) החל לשמש משפיע ראשי בישיבת תומכי תמימים בראשון לציון.
כתלמיד של הרב פוטרפס, הדגיש לתלמידיו את חשיבות האידיאל של תפילה קונטמפלטיבית וכך אף נהג.
הרב גיזבורג פרסם במשך השנים עד תמוז ה'תשנ"ד (1994) מאמרים בשבועון כפר חב"ד, מאז שהתחיל לצאת עיתון בית משיח היה כותב בכל שבוע טור בשם "התוועדות חסידותית" והיה חבר בהנהלת מטה משיח. בעבר, שימש בתפקידים בצעירי אגודת חב"ד בישראל.
בכ"ט בסיון תשע"ט לקה באירוע מוחי ונפטר כשבועיים לאחר מכן כשהוא בן 61. נקבר בבית הקברות באחיעזר.
עמותת חיים
"חיים" למען ילדים חולי סרטן בישראל או בקיצור: עמותת "חיים" היא עמותה התנדבותית ישראלית שפועלת להצלת חיים של ילדים חולי סרטן ללא מטרות רווח (מלכ"ר). ארגון זה נוסד בשנת 1984 על ידי הורים לילדים שטופלו במחלקה האונקולוגית, והוא המוסד הראשון שהוקם בישראל במטרה לסייע לילדים חולי סרטן.
העמותה מנוהלת על ידי ועד מנהל מתנדב ויו"ר מתנדב. יו"ר ומנכ"ל הוא אבשלום כהן, חתן פרס ״מגן שר הבריאות למתנדבים במערכת הבריאות״ . כל חברי העמותה עושים עבודתם בהתנדבות וללא שכר. העמותה נושאת את "תו האיכות" של מגזר העמותות והמלכ"רים בישראל.
היסטוריה
עמותת חיים הייתה הארגון הראשון בישראל שהוקם למען ילדים חולי סרטן.
העמותה הוקמה ביום שני, 25 ביוני 1984, כ״ה בסיוון ה׳תשמ״ד על ידי כלת פרס ישראל לרפואה, פרופ' רנה זיצוב-מרכס, מנהלת המרכז הארצי להמטו-אונקולוגיה, וקבוצת הורים לילדים שטופלו במחלקה ההמטולוגית/אונקולוגית. מחלקה זו הייתה המחלקה היחידה בישראל להמטו-אונקולוגיה לילדים, והיא מוקמה בתחילה במרכז הרפואי בלינסון, והועברה למרכז הרפואי לילדים בישראל, ששינה את שמו למרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
בהמשך, עמותת "חיים" עזרה בהקמת המחלקה להשתלת מח עצם לילדים, הראשונה מסוגה בישראל, במרכז שניידר. וגם כיום היא מסייעת לשפר את תנאי האשפוז והרווחה של הילדים המחלימים במרכזים הרפואיים ובבתי החולים בישראל.
לאורך השנים שימשו בהתנדבות כיושבי ראש העמותה - פנחס אפשטיין, גרשון רביד, ירון לב, עופר אבן.
בשנת 2016 אבשלום כהן, יו"ר העמותה, קיבל את מגן שר הבריאות למתנדבים מצטיינים על פועלו לאורך השנים בעמותת חיים.
סרטן ילדים בישראל
סרטן בגיל הילדות הוא נדיר מאוד. הנתונים בישראל ובעולם מדברים על 13 ילדים חולים מתוך כל 100,000 ילדים. שכיחות הסרטן בקרב ילדים בישראל עומדת על 2% (1 מכל 50 חולי סרטן הוא קטין). במהלך עשר שנים (2007-1998) שבהן נאספו נתונים התגלו בישראל 4,255 מקרים חדשים של סרטן בקרב ילדים וצעירים עד גיל 20. שיעורי התחלואה הארציים דומים לאלו המדווחים במדינות המערביות האחרות. בארץ מאובחנים כ־450 ילדים חולי סרטן מדי שנה.
לוקמיה (סרטן הדם) וגידולי מח הם הסוגים השכיחים ביותר של סרטן בגיל הילדות, כאשר כל אחד מהם מהווה כרבע מסך מקרי הסרטן בילדים. אחריהם מופיעות הלימפומה וגידולי העצם והרקמות הרכות, בנוירובלסטומה, גידולי כליה וגידולים אחרים נדירים יותר.
ככלל שעורי ההחלמה מסרטן בילדים ומתבגרים גבוהים ומגיעים ל 75% ויותר זאת בדומה לשיעורי ההחלמה המדווחים בארצות הברית. ישנן מחלות כמו לוקמיה ולימפומות מסוימות בהן שעורי ההחלמה עולים על 90%, ומחלות כמו גידולי מח בהן שעורי ההחלמה עדיין נמוכים.
תחומי פעילות
עמותת חיים פועלת להצלת חייהם של ילדים חולי סרטן בישראל. העמותה מטפלת בכלל הילדים החולים ללא הבדלי דת גזע ומין.
קידום איכות הטיפול והשירות הרפואי
עמותת חיים היא חלוצה ומובילה שינויים מרחיקי לכת באיכות השירות הרפואי, והפכה לנושאת הדגל בקידום מצוינות בתחום הטיפול הרפואי הניתן לילד החולה. עיקר פעולתה של העמותה היא בשיפור הטיפול בילדים ובפעולות התורמות להצלת חיים ולהעלאת אחוזי ההבראה בקרב ילדים חולי סרטן. עמותת חיים פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם מנהלי המחלקות והרופאים במחלקות האונקולוגיות ילדים בארץ והיא שותפה לפריצות דרך בתחום הטיפול במחלת הסרטן בילדים, בעזרת:
טיפוח רווחת הילדים והסביבה התומכת
מחקרים בישראל ובעולם הוכיחו קשר ישיר בין מצבו הבריאותי של החולה למצבו הנפשי. עמותת חיים מעניקה לילדים רגעי אושר ושמחה באמצעות:
סיוע כלכלי
משפחות רבות נקלעות למצוקה כלכלית בעקבות מחלת הילד בשל ההוצאה הכבדה הכרוכה בטיפול בילד החולה. עמותת חיים מעמידה לרשות המשפחות סיוע כלכלי, כגון:
שקיפות כספית
כמוסד ללא כוונת רווח מטרת עמותת חיים איננה צבירת רווחים - אלא לעודד, לסייע, לעזור, ולממן את הטיפול והתמיכה בילדים חולי סרטן. העמותה מבוססת על כספי תרומות בלבד, וללא תמיכה ממשלתית. כלל הדיווחים הפיננסיים פתוחים לעיון הציבור במשרדי רשות התאגידים בירושלים, וכן מפורסמים באתר האינטרנט של עמותת חיים.
נעה בלאס
ביוגרפיה
נעה בלאס נולדה בתל אביב להוריה פנחס סירקיס ויעל (ינטה) לבית שצ'רנסקי והייתה בוגרת האקדמיה למוזיקה בתל אביב. למדה פסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס, חליל אצל אורי טפליץ ובצלאל אבירם וקומפוזיציה אצל אבל ארליך, אנדרה היידו ועדן פרטוש. פיתחה שיטות לימוד, הלחינה יצירות מוזיקליות רבות, שהוצאו בתקליטורים ובתווים ובוצעו בישראל ומחוצה לה (יצירתה "שבעה המנונים מצריים" נוגנה בפסטיבל ישראל, ירושלים, 1988), כתבה ספרים רבים בתחום החינוך מוזיקלי, החינוך המיוחד, סיפורי אגדות ויוגה דרך הצלילים.
נעה בלאס ובנה, המתמטיקאי ד"ר אורי בלאס, חיברו יחד את הספר "מגדל האינסוף", סיפור אגדה, המיועד לילדים בגיל בית הספר היסודי ומשלב מושגים מתמטיים.
שיטות לימוד
פיתחה שיטות לימוד (לרבות משחקים ואמצעי המחשה) באמצעות מוזיקה לאוכלוסייה רגילה ולאנשים עם חריגויות קשות, לרבות בעלי פיגור שכלי קשה ועמוק. שיטותיה נלמדות באוניברסיטאות, במכללות ובהשתלמויות מטעם משרד הרווחה ומטעם אקים. שיטות הלימוד שפיתחה מיושמות אצל מעל 5,000 אנשים במעונות משרד הרווחה, אצל מאות ילדים בבתי ספר לחינוך מיוחד בישראל וכן בארגנטינה, באיטליה, בארצות הברית, בגרמניה ובצרפת.
יוגה דרך הצלילים
כמו כן, פיתחה שיטת יוגה בשם "יוגה דרך הצלילים". השיטה קושרת בין ה"צ'אקרות" (מרכזי אנרגיה בגוף) לבין הצלילים. בשיטה זו נחשפים המשתתפים, במקומות שונים בגוף, לצלילי גונגים, פעמונים וקערות מוזיקליות. השיטה כוללת נושאים שונים הקושרים בין צליל ונשימה, צליל וצבע, צליל ותחושה ועוד. השיטה מיושמת מאז ראשית שנות ה-90 בסדנאות בישראל, בצרפת ובקנדה.
יוסף מורג
יוסף (יוסי) מורג (19 במרץ 1952 – 30 באפריל 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת שריון במילואים. היה ידוע בכינויו "צ'ץ".
קורות חייו
נולד כיוסף מרקוביץ'. עם גיוסו לצה"ל שובץ מורג בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ופיקד על מחלקת טנקים וכמפקד פלוגה. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד גדוד שריון 795 בעוצבת בני חיל. גדודו סופח לחטיבת הצנחנים בפיקוד יורם יאיר, ולחם בקרבותיה למן הנחיתה מן הים בשפך נהר האל-אוואלי שבקרבת צידון ועד ביירות. בהמשך פיקד על חטיבות שריון במילואים, חטיבה 213 וחטיבה 550.
לאחר שחרורו, בשנת 1992 הקים וניהל את אתר הקראוונים נווה כרמל; בשנים 1993–1995 עבד כסוכן ביטוח חיים ויועץ פיננסי פנסיוני; בשנים 1995–1996 כיהן מורג כמנכ"ל קניון "לב העיר" נצרת עילית; בשנים 1997–1998 כיהן כמנכ"ל דיזיין סנטר; בשנים 1998–2010 כיהן כמנכ"ל מרכז הקניות חוצות המפרץ. כן ייעץ מורג במשך למעלה משנה לעיריית חיפה בכל הקשור לקידום ופיתוח העיר התחתית ובפרויקט קמפוס הנמל. מורג השתלם בגישור, ועבד כיועץ עסקי מטעם לשכת המסחר חיפה והצפון.
בעיות בריאות כבדות הביאו אותו לעסוק בכתיבת שירה. בשנת 2019 הוציא לאור מורג ספר שירה: "תמיד תישאר תמונה", בהוצאת אופיר ביכורים.
ב-30 באפריל 2019 נפטר. נטמן בבית הקברות שדה יהושע. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
רוזן וסקס
רוזן וסקס הוא תואר אצולה שניתן בבריטניה כיום. התואר ניתן לראשונה באנגליה בתקופה שקדמה לכיבוש הנורמני, ובשנית ניתן בשנת 1999 לנסיך אדוארד, בנה הצעיר של המלכה אליזבת השנייה.
יצירת התואר השנייה (התואר הנוכחי)
בשנת 1999 החליטה המלכה אליזבת השנייה להעניק את התואר לבנה הצעיר, הנסיך אדוארד, לרגל נישואיו לסופי רייס-ג'ונס. הייתה זו חריגה מהנוהג המקובל בממלכה המאוחדת, לפיו מקבלים בניו של המונרך תואר דוכס לרגל נישואיהם, ובית המלוכה הודיע כי לאחר מותו של אביו, הנסיך פיליפ, יקבל אדוארד את התואר דוכס אדינבורו. עם זאת, התואר עבר לבנו הבכור של פיליפ, צ'ארלס. לאחר ההתמזגות עם הכתר, ולכבוד יום הולדתו ה-59 של הנסיך אדוארד, המלך צ'ארלס השלישי העניק לו את התואר "דוכס אדינבורו". התואר הוענק לו לתקופת חייו בלבד, לכן בנו לא יירש אותו. בעת קבלת התואר החדש, תואר רוזן וסקס הועבר לשימושו של בנו, ג'יימס, רוזן וסקס (שנולד בשנת 2007), והוא יירש אותו באופן רשמי עם מותו של הנסיך אדוארד.
קריית בורוכוב (רמת גן)
קריית בורוכוב היא שכונה ברמת גן הממוקמת בין שכונת תל גנים לשכונת רמת יצחק, לאורך דרך בן-גוריון המהווה גבול בין רמת גן לגבעתיים.
היסטוריה
השכונה הוקמה במסגרת יוזמת ההסתדרות להקמת שכונות פועלים לוותיקי ההסתדרות, דוגמת קריית חיים, קריית עמל, קריית עבודה בחולון ושכונת בורוכוב בגבעתיים.
בקיץ 1927, הוחלט בהסתדרות על הקמת גוף שתפקידו לרכז את כול הפעילויות הכרוכות בבניית השכונות ולסייע לפועלים. הגוף כונה "המרכז לשכונות עובדים".
במסגרת זאת הוקמו שכונות עבור אלפי משפחות יחד עם מבני הציבור והמוסדות שאפשרו להן עצמאות תרבותית. פרויקטים אלו נקראו "קריות".
בשנת 1934, הוחלט בוועדה הרביעית של ההסתדרות כי ההתיישבות הפועלית בערים תנוהל על ידי "אגודות שיתופיות" שתהיינה אחראיות לרכישת הקרקע, לבנייה והחכרת או השכרת הדירות לחבריהן. "המרכז לשכונות עובדים" הוחלף בחברה הסתדרותית בעלת יכולות כלכליות גדולות יותר, שכונתה לפי הצעתו של דוד רמז - "שיכון".
להקמת קריית בורוכוב קדמה הקמתן של שתי אגודות שיתופיות:
ב־19 באוגוסט 1937, נוסדה "האגודה השיתופית קריית בורוכוב בע"מ" שמטרתה "לארגן ולשפר את התנאים הכלכליים והחברתיים של חבריה בהתאם לעקרונות קואופרטיביים, לפתור את שאלת שיכונם על ידי השגת קרקעות, בניין בתים בודדים או משותפים, לעזור לחברים בסידור משקי עזר, להקים מוסדות ציבוריים ולסדר שירותים כלליים...". בין חברי האגודה נכללה "חברת העובדים השיתופית הכללית בארץ ישראל (חברת העובדים) בע"מ".
בתקנון האגודה נקבע עוד שהחברים יתרמו להון האגודה אשר ישמש למימוש המטרות המוצהרות. הבתים שייבנו על הקרקע שתירכש על ידי האגודה יוחכרו או יושכרו לחברים בתנאים שייקבעו על ידי האספה הכללית, אך לא יותר מדירה אחת בבית משותף, או בית בודד אחד, לכל חבר.
האגודה לא הצליחה לממש את מטרותיה לכן רשם האגודות השיתופיות בירושלים ביקש את פירוקה ב־20 במרץ 1940.
בשנת 1947 הוקמה האגודה "קריית בורוכוב ד' אגודה שיתופית לשכון בע"מ" בעלת מטרות זהות לאלה של האגודה הקודמת. האגודה, בעזרת חברת העובדים, חכרה מהקרן הקיימת מגרשים, בנתה עליהם בתי בודדים ובתים משותפים על חשבונה ובכספה, והחכירה אותם בחכירה משנית לחברים. חברת העובדים סייעה לאגודה גם בהשגת האשראי הדרוש למימוש מטרותיה. הקבלה כחבר באגודה והזכאות לחכירה משנית היו כפופות לאישור חברת העובדים.
האגודה פורקה בשנת 1974.
מבנה קריית בורוכוב בעת הקמתה
בשלהי שנת 1949 נבנה שיכון העולים, בפרק זמן של חמישה חודשים, בהנהלת המהנדס גינצבורג מ"סולל בונה" ובעבודת פועלים עולים מבני השכונה. בשיכון העולים שוכנו 344 משפחות ב-186 בניניים בני שתי קומות, ארבע דירות בכול קומה וכניסה נפרדת לכל שתי דירות. בשלב השני, בשנת 1950, הוקמו תוך שבעה חודשים 500 יחידות דיור נוספות בשיכון הוותיקים.
סביב כל בית הוסדר שטח אדמה של כ־250 - 300 מ"ר, משותף לדיירי הבית, לרוב מגודר, שיועד לשתילת עצים פרי ופיתוח משק חקלאי קטן.
שלד רחובות השכונה מורכב משלושה רחובות היקפיים, חד סטריים, היוצרים יחד צורת האות ח'. הכניסה לשכונה מתאפשרת מרחוב עוזיאל, דרך רחוב גרנדוס, ומרחוב בן-גוריון דרך רחוב מנחם, והיציאה ממנה, חזרה אל רחוב עוזיאל, מתאפשרת דרך רחוב פבריגט. בתוך השכונה מערך "שתי וערב" של רחובות, חלקם רחובות ללא מוצא. בשכונה שבילים רבים להולכי רגל. רחובות השכונה צרים, המדרכות צרות ובחלק מהרחובות ללא מוצא אין כלל מדרכות. הציר הירוק, שדרת השחרור, חוצה את הקריה ממזרח למערב ומחבר בין רחוב בן-גוריון לרחוב עוזיאל. השדרה מיועדת להולכי רגל בלבד.
במרכז השכונה הוקמה בשנת 1955 גינה ציבורית, מקום מפגש לתושבי השכונה.
בנייני הציבור נבנו במרכז השכונה, סביב הגינה הציבורית ובמפגש בין שדרת השחרור לבין הרחובות המרכזיים.
בגינה הציבורית הוקמו מרפאה של קופת חולים, בית כנסת ומקלט ציבורי שכונתי. המקלט הציבורי שימש במשך שנים רבות ספריה שכונתית והתקיימו בו חוגים לילדים ולמבוגרים. כיום (שנת 2022) פועל בו מרכז גמלאים. המרפאה פעלה במקום מראשית ימי השכונה. המבנה הוקם על ידי המחלקה הטכנית של מרכז קופת חולים. היא כללה מעבדה, בית מרקחת, מרפאה כללית ומרפאת ילדים ובהמשך מרכז דיאליזה. העירייה מתכננת להכריז על הבניין בניין לשימור.
בשנת 1952 הונחה אבן הפינה למעון ילדים שהוקם בעזרת הסתדרות נשים חלוציות באנגליה ובו מקום ל־80 ילדים. הבניין פעיל עדיין (שנת 2022) בקרן הרחובות גרנדוס 35, עוזיאל 106 ויש כוונה להגדירו כבניין לשימור.
התחדשות עירונית
ברחוב עוזיאל 106 ,פינת שדרת השחרור 24, במקום בו עמד "בית החינוך של זרם העובדים", פועל משנת 1987 בית הספר התיכון "אלון", תיכון למנהיגות טכנולוגית. המרכז הקהילתי קריית בורוכוב על שם כפיר גולדשטיין ז"ל, בו שוכנים משרדיה של "עמותת קריית בורכוב בר"ג לשיפור פני השכונה (ע"ר)" נמצא ברחוב עוזיאל 104, פינת שדרת השחרור.
במרוצת השנים, הבתים הורחבו על ידי בעליהם על חשבון שטחי החצרות ובאחדים נוספה חנייה, ללא חריגה מקו הגדר. בבתים אחדים, בקומה העליונה, נוספה יציאה לגג או קומה נוספת על הגג. תוכניות השדרוג, השיקום וההתחדשות העירונית שמות דגש על שמירה על אופייה של השכונה ועל מרקם הבנייה האופייני לה. מסיבה זאת העירייה מאשרת פרויקטים של פינוי בינוי ובנייה לגובה רק ברחובות המקיפים את לב השכונה, דרך בן-גוריון, כנפי נשרים ועוזיאל.
העירייה מתכננת להציב שלטי הסברה במקום מבני ציבור שנהרסו וליד מבני ציבור שעדיין קיימים ומיועדים לשימור.
שדרת השחרור וגן אלקס הוכרזו אתרים נופיים לשימור.
עמית משיח
עמית משיח (נולד ב-1972) הוא איש עסקים ישראלי, מומחה לשיווק ואסטרטגיה, מנכ"ל קבוצת מקאן תל אביב, וחבר מועצת המנהלים של מקאן אירופה.
ביוגרפיה
משיח גדל ברעננה, הוא שירת כלוחם ומפקד בחיל התותחנים, במהלך שירותו הצבאי לקח חלק בפעילות מבצעית ברצועת הביטחון בדרום לבנון כמפקד תצפית ארטילרית.
משיח סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בתקשורת וניהול במכללה למינהל והמשיך ללימודי תואר שני בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו באוניברסיטת תל אביב היה ממייסדי תנועת "אומץ לסרב" שנודעה בכינויה "מכתב הסרבנים". התנועה קמה על בסיס מכתב הקצינים שכתבו יניב איצקוביץ ודוד זונשיין, שבו הצהירו על סירובם לשרת בשטחים הכבושים. משיח ושימש כדובר התנועה במשך כ-3 שנים. במהלך פעילותו פגש משיח ארגונים רבים מהמגזר השלישי ונוכח בחיסרון בדיסציפלינות שיווק מוסדרות בעבודתם. בהמשך כתב עבודת מאסטר על שיווק חברתי. בשנת 2004 חבר לאילן שילוח, יו"ר קבוצת מקאן, ועל בסיס עבודתו האקדמית הקים במקאן יחידה לשיווק חברתי.
בשנים 2004 -2007 עסק משיח בבנייה ובפיתוח של דיסציפלינות שיווק ופרויקטים בקרב ארגונים רבים במגזר השלישי, ביניהם עמותת עתידים, ויצו, קרו רש"י, החברה למתנ"סים ועוד. בשנת 2007 מונה, במקביל לתפקידו, לסמנכ"ל לקוחות במקאן, ומילא תפקיד זה במשך כ-3 שנים. בשנת 2010 עזב משיח את מקאן והקים יחד עם קבוצת יזמים את אדאגו (ADAGOO) – חברת סטרטאפ שפיתחה פלטפורמת וריפיקציה למפרסמים, על בסיס ניתוח דאטה קונטקסטואלי.
בשנת 2012 נחתמה עסקת מכירה של ADAGOO ל-Digital Generation. כחלק מההסכם עבר משיח עם משפחתו לניו יורק על מנת לפתח את פעילות החברה בשוק האמריקאי. במהלך 2013 נקלעה Digital Generation לקשיים פיננסיים במהלכם מכרה את מרבית עסקיה וגם עסקת הרכישה של ADAGOO לא הושלמה. משיח עזב את Digital Generation ב-2013 והצטרף אל EYEVIEW – סטרטאפ שמספק פתרונות פרסונליזציה בווידאו למפרסמים.
במשך כ-3 שנים שימש משיח כסמנכ"ל השיווק והאסטרטגיה ב- EYEVIEW והיה שותף בבניית החברה ובהתרחבותה בארצות הברית. EYEVIEW נחשבת כיום למובילה עולמית בתחום הפרסונליזציה בפרסום. החברה פועלת בארצות הברית ולה משרדים בניו יורק, לוס אנג'לס, דטרויט ושיקגו.
בסוף שנת 2015 שב משיח לישראל ומונה לתפקיד מנכ"ל מקאן תל אביב. בינואר 2018 מונה למנכ"ל קבוצת מקאן, הכוללת בנוסף למשרד הפרסום גם את חברת המדיה יוניברסל מקאן ואת חברת המדיה הדיגיטלית יוניברסל מקאן דיגיטל.
ביולי 2018 פרסם בפייסבוק פוסט בו הוא מביע את התנגדותו לחוק הלאום.
משיח חי בתל אביב עם בת זוגו, יוצרת הטלוויזיה והתיאטרון סיגל אבין ולהם שתי בנות.
כפר ילדים ונוער אהבה
כפר ילדים ונוער "אהבה" הוא כפר נוער הנמצא בכפר ביאליק הסמוך לקריית ביאליק, ומופעל על ידי "כפר ילדים ונוער אהבה אגודה לטובת הכלל (ע"ר)".
הילדים השוהים ב"אהבה" הם בגילאים 6–18, ילדים אלו הוצאו ממשפחותיהם בגלל סיכון וחוויות טראומטיות קשות.
הכפר כולל פנימיית ילדים, בית ספר לחינוך מיוחד, פנימיית יום לילדים מהקהילה הקרובה ובית חם לבוגרי המקום מעל גיל 18.
אוכלוסיית הילדים
כפר הנוער אהבה השתנה יחד עם החברה הישראלית במהלך השנים. עם היווסדו, ב-1914 בברלין, נתן מחסה לילדים יהודים יתומים. עם העברתו לארץ ישראל, ב-1935, עבר לנווה שאנן בחיפה והחל לקלוט במסגרת עליית הנוער ילדים שעלו מגרמניה. בשנת 1936 עבר למבנה הקבע בקריית ביאליק. במהלך השנים שינה יעודו לקליטת ילדים ממשפחות נפגעי המלחמות השונות. מ-1960 מטפל הכפר בילדים המגיעים משכבות מצוקה בישראל. ילדים שחוו עוני חמור, מקרי סעד שונים או ילדים ממשפחות מפורקות. חלקם אף סובלים מפגיעות רגשיות, המשפיעות על תפקודם החברתי והלימודי.
כפר הנוער אהבה מטפל רק בילדים המופנים על ידי עובדים סוציאליים (באמצעות השרות לילד ונוער במשרד הרווחה), בגילאים 6–18. גיל הקליטה הוא 6–12.
מאתיים ילדי הכפר גרים ב-15 דירות. בכל דירה מתגוררים הילדים עם משפחה ביולוגית שאמורות לספק להם בית חם בשילוב סמכות וגבולות.
התוכנית החינוכית
ב"אהבה" ישנו מרכז טיפולי נרחב הכולל: עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטר, מטפלים באמנויות בתחומים שונים (אמנות פלסטית, דרמה, מוזיקה, תנועה, וביבליותרפיה) ומטפלים בעזרת בעלי חיים.
המערכת הלימודית בבית ספר לחינוך מיוחד במקום מעודדת את הילדים לסיים שתים עשרה שנות לימוד. חלק מהילדים אשר שוהים במקום יוצאים ללמוד בבתי ספר רגילים כבר מגיל צעיר ואף משלימים את הבגרויות במלואן.
קיים מרכז פעילות חברתית שמאפשר לילדים לפתח כישורים מיוחדים כמו ספורט, שירה, אמנות ועוד.
היסטוריה
בשנת 1914 הקימו מספר נשים ציוניות בית תמחוי עבור ילדים יהודים טעוני טיפוח בברלין, בכתובת Auguststrasse 14-16. לאחר שנתיים התוכנית התרחבה, והמקום החל לשמש גם כמקלט עבור ילדים יהודים. החל מ-1922 המקום הפך להיות פנימייה לילדים ונקבע השם "בית אהבה". גברת ביאטה (בְּאַטָה) ברגר מונתה למנהלת המקום. בשנת 1924 הגיעה ברגר לישראל, ורכשה 12 דונם בעמק זבולון. אך רק לאחר עשר שנים הגיעו קבוצות ראשונות של ילדים וצוות מגרמניה לישראל, והתגוררו בדירות זמניות בחיפה עד לבניית מבני מוסד "אהבה" בכפר ביאליק בשנת 1935.
ב-1940 נפטרה ברגר ובמקומה התמנה יוסף ישובי למנהל הכפר. תחת ניהולו אוכלוסיית הכפר גדלה ל-180 ילדים בשנת 1945. משנת 1948 ועד 1960 הכפר התרחב, ילדים ונוער הצטרפו לכפר דרך ארגון עליית הנוער. בשנת 1956, לאחר פרישתו של המנהל ישובי לגמלאות, החליפה אותו בתפקיד סגניתו, הני אולמן.
החל משנת 1960 הכפר הפך להיות פנימייה לילדים בסיכון גבוה, ילדים שהוצאו מהבית בגלל בעיות סוציואקונומיות קשות או מקרי סעד שונים.
בשנת 1991 הכפר שינה את שיטת קבוצות הגיל לעבודה בשיטת משפחתונים. בשיטה הזו, זוגות נשואים חיים בכפר עם ילדיהם הביולוגיים ומגדלים עוד 13 ילדי פנימייה. כמו כן, בתקופה זו נהרסו מבני הכפר הישנים ונבנו בניינים חדשים לרווחת ילדי הכפר.
בשנות האלפיים הכפר המשיך להתרחב והוקמו בו פנימיות יום טיפוליות ופרויקט 18+ לבוגרי הכפר ללא תמיכה משפחתית. כמו כן, בתקופה זו נהרס בית האוכל המיתולוגי של הכפר ונבנה במקומו אולם כנסים חדש ומתקדם.
החל משנת 2008 הכפר מפעיל מרכז חירום לילדים ונוער בסיכון באזור הצפון, מנהל המוסד הוא יואב אפלבוים. בעבר ניהלה את מוסד אהבה, עפרה מאירסון, רעייתו של רפאל איתן ואמה של עורכת ערבי הזמר גליה צור.
אופיר אקוניס
אופיר אָקוּנִיס (נולד ב-28 במאי 1973, כ"ו באייר ה'תשל"ג) הוא שר המדע, החדשנות והטכנולוגיה מטעם מפלגת "הליכוד". בעבר כיהן כשר לשיתוף פעולה אזורי וכשר העבודה והרווחה.
ראשית חייו
אקוניס נולד בשכונת שפירא שבתל אביב, וגדל בשכונת רמת אביב ג'. הבן הבכור מתוך ארבעת בניהם של מנחם ומיכאלה (מיקי) אקוניס. אביו, נהג "דן" ואיש תנועת הליכוד גם כן, בן למשפחה מיהדות סלוניקי, שעלתה לארץ ישראל ב-1934. אמו נולדה בפולין ועלתה לארץ בעליית גומולקה ב-1957.
אקוניס הוא בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה" (1985–1991). בנעוריו היה כתב נוער ב"מעריב לנוער", ובמקביל שימש כעורך מוזיקה, בין השאר בתוכנית "מועדון הצעירים" ברשת ג'. את שירותו הצבאי עשה ככתב צבאי במפקדת קצין חינוך ראשי (1991–1994). בעל תואר ראשון במדע המדינה וביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הפתוחה.
פוליטיקה
בשנת 1992 הצטרף לתנועת הליכוד, וב-1996 החל לעבוד באגף ההסברה במצודת זאב בתל אביב. ביוני 1996, לאחר ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות לראשות הממשלה, החל לשמש כסגן יועץ התקשורת של ראש הממשלה. בהמשך היה דובר הליכוד. בשנת 2003 זכה בפרס בגין על עבודתו "מוסר וריאליזם בפוליטיקה הישראלית".
שימש כדובר שר המשפטים מאיר שטרית, וב-2004 מונה ליועץ התקשורת של נתניהו בלשכת שר האוצר. הוא המשיך לשמש כיועצו עד 2008 בטרם מונה לסמנכ"ל התקשורת וההסברה של הליכוד.
הכנסת ה-18
לאחר שהתמודד במסגרת הבחירות המקדימות בליכוד והגיע למקום ה-28, הגיש במשותף עם מועמדים אחרים עתירה לוועדת הבחירות של הליכוד שהתקבלה, ובעקבותיה קודם למקום ה-26 ברשימה, המשוריין למחוז תל אביב. בדיעבד התברר כי אלמלא זכה בעתירה לא היה נבחר לכנסת, שכן הליכוד זכה ב-27 מנדטים בבחירות אלה. במהלך השנתיים הראשונות לכהונתה של כנסת זו שימש אקוניס יו"ר ועדת הכלכלה. בשל הסכם רוטציה פנים סיעתי, הוחלף בתפקיד על ידי ח"כ כרמל שאמה, ומונה לסגן יושב ראש הכנסת.
לאחר המשט לעזה התעמת מספר פעמים עם חברי הכנסת של סיעת בל"ד, ואף הודיע מספר פעמים שכנציג הליכוד לוועדת הבחירות המרכזית ידרוש את פסילתה של ח"כ חנין זועבי, שהשתתפה במשט, בהתאם ל, שקובע שמי שתומך במאבק מזוין נגד ישראל פסול מלהתמודד לכנסת.
לאחר שגייס רוב של 19 תומכים מול 9 מתנגדים, פסלה ועדת הבחירות המרכזית את מועמדותה של זועבי מהתמודדות לכנסת ה-19. בדיון שקדם להצבעה, אמר אקוניס : "זועבי לא פסקה מלחתור תחת מדינת ישראל, ובאופן גלוי להסית נגדה ונגד חיילי צה"ל. השתתפה במשט הטרור של המרמרה. האם צריך יותר מכך כדי לפסול את מועמדותה?". לאחר כמה ימים פסל בית המשפט העליון את ההחלטה.
בוועדת הכלכלה
במסגרת כהונתו כיו"ר ועדת הכלכלה פעל בשיתוף פעולה עם שר התקשורת משה כחלון לפתיחת שוק התקשורת הסלולרית לתחרות, לרבות תמיכה בהפחתת דמי הקישוריות, הכנסת מפעילים וירטואליים וחברות חדשות לשוק זה. הוא קידם חקיקת תיקון לחוק הגנת הצרכן בדבר החזר כספי לצרכן בשל ביטול עסקה ויזם את חוק הריבית ההפוכה. בתחום שוק הטלוויזיה הוא קידם חקיקה המסדירה מעבר מזכיונות לרישיונות, ויזם את הגדלת מספר הערוצים שישודרו בחינם במסגרת שידורי ה-DTT "עידן+". הוא התנגד לדרישת האוצר להעלאת אגרת הרדיו והטלוויזיה, ולמעשה הוביל להפחתתה.
צבא השחרור הרוסי
צבא השחרור הרוסי (ברוסית:  Русская освободительная армия; ידוע באנגלית גם בשם הקיצור ROA או צבא ולאסוב) היה קורפוס שהורכב ממתנדבים רוסיים ולחם לצד מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה.
אופיר אקוניס
בוועדת הכלכלה
בדיונים שניהל כיו"ר הוועדה בנושא תמלוגי המדינה על רווחי גז ונפט, הביע התנגדות ליוזמת הקרן החדשה להעלאת התמלוגים ל-80%. עמדה זו הייתה באותה עת דומה לעמדת שר התשתיות עוזי לנדאו ומנוגדת לעמדתו של שר האוצר יובל שטייניץ. עם זאת, לאחר פרסום המלצות ועדת ששינסקי, הצביע בכנסת בעד "חוק מיסוי רווחי נפט". אקוניס טען שהקרן החדשה לישראל התערבה בנושא התמלוגים וכינה אותה "ארגון המתנהל בצורה אנטי ציונית".
צבא השחרור הרוסי
הצבא הוקם בידי אנדריי ולאסוב, קצין בכיר בצבא האדום שערק לגרמניה הנאצית. מרבית החיילים בצבא היו שבויי מלחמה רוסיים שהתייאשו מברית המועצות. אך היו בהם גם רבים מחברי הצבא הלבן לשעבר, שהתנגד לקומוניזם עוד בימי מלחמת האזרחים ברוסיה וחיפשו הזדמנות להפיל את הקומניסטים. בנובמבר 1944 שונה שמו של הכוח ל-הכוחות המזוינים של הוועד לשחרור עמי רוסיה. בינואר הוכרז שהצבא לא יהיה יותר תחת פיקודו של הוורמאכט אלא של הוועד בלבד.
רקע
ביוני 1941 פתחה גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה נגד ברית המועצות. רוסים רבים שהתנגדו לקומוניזם או פשוט קיוו לעתיד טוב יותר בגרמניה, התגייסו לצבא הגרמני הוורמאכט. מפקדי הוורמאכט טענו שקיימת יחידה רוסית הקרויה "צבא השחרור הרוסי", בעוד שבפועל יחידה כזו לא הוקמה עדיין, והמתנדבים הרוסיים פוזרו בין היחידות הגרמניות השונות והיו תחת פיקוד גרמני בלבד. תוכניות לפעולה ממשית וליצירת צבא רציני הוקפאו. פעולות של "צבא אנטי סובייטי" רוסי נגדו את המדיניות של היטלר והאס אס לפיה הרוסים הם עם עבדים נחות, המסוגל לכל היותר לעבודות שחורות. חזונו של היטלר היה יצירת מדינה גרמנית המשתרעת עד להרי אורל. לא היה מקום לכל אוטונומיה רוסית בחזון זה, דבר שגם נדחה בתוכנית הנאצית להרי אורל. בשנת 1943, דחה סטלין יוזמה גרמנית דומה של הגנרל ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, ליצירת צבא גרמני אנטי-נאצי אשר יוצנח בתחומי הרייך, ויש להניח כי הסיבות להקפאת שתי התוכניות היו דומות. עם זאת היטלר לא התנגד לכך שצבא מתנדבים רוסי יהיה קיים בתעמולה בלבד וימשוך אליו מתנדבים. בהדרגה החלו קצינים גרמניים שונים להרכיב יחידות קטנות של רוסים שנשלחו למשימות שונות כגון לחימה נגד פרטיזנים, פינוי פצועים משדה הקרב והעברת אספקה.
בשנת 1942 קיבל הגנרל הרוסי אנדריי ולאסוב, הוראה להנהיג את שתי הדיוויזיות שהיו תחת פיקודו (וכונו "ארמיית ההלם השנייה" - 2ая Ударная Армия), למתקפה באזור הנהר וולחוב. לאחר שהחל במתקפה והשיג מבקע, הסתבר כי אין לו את הכוח הדרוש כדי להפוך את המבקע לראש גשר בר קיימא, וכי אם לא ייסוג, מצויים כוחותיו בסכנת כיתור. לאחר שקיבל פקודה להמשיך במתקפה ולא לסגת, כיתרו הגרמנים את כוחותיו. הוא סירב להתפנות במטוס ונפל בשבי. יחסם של הגרמנים לשבויי מלחמה סובייטים היה בין פשעי המלחמה של הוורמאכט. השבויים נכלאו במכלאות פתוחות כשהם חשופים למזג האוויר הקשה וללא מזון. בתנאים אלו מתו מיליוני שבויי מלחמה מרעב ומחשיפה לקור. "פקודת הקומיסר" שניתנה לוורמאכט, הורתה כי יש להוציא להורג כל פעיל קומוניסטי. דבר שתורגם לעיתים בשטח להוצאת כל מי שנראה כיודע קרוא וכתוב, או כל אדם המרכיב משקפיים. השבויים היהודים נשלחו להשמדה.
לאחר שנפל ולאסוב בשבי, הסכים לעמוד בראש צבא אשר יילחם לצד הגרמנים כנגד הסובייטים. יש להניח כי הסכמתו זו נבעה מכל האמור לעיל וכן ממרירות אישית כנגד סטלין על האופן שבו נזנחו כוחותיו בכיתור ונפלו בשבי. בשנת 1942 פרסם ולאסוב מספר כרוזים בעלי אופי אנטי קומוניסטי ואנטישמי. כרוזים אלו הושלכו ממטוסים, והיוו גורם לעריקתם של חיילים רוסים רבים אל הצבא הגרמני. באוגוסט 1942 ביחד עם ולדימיר בויארסקי פנה לפיקוד ורמאכט עם הצעה להקמת יחידות לוחמים. עד אמצע שנת 1943 כבר לחמו בשירות הנאצים באזור ה-100,000 חיילים רוסיים, אולם היטלר דחה שוב ושוב את התוכנית להקמת צבא שירכז את כולם.
פעולות הצבא
בשנת 1944 נראה היה כי מצבם של הגרמנים השתנה לרעה. לאחר קרב סטלינגרד ולאחר התבוסה בקרב קורסק נראה היה כי גרמניה תידרש לכל מאמץ אפשרי ולמיצוי כל אפשרויות כוח האדם העומדות לרשותה על מנת לעצור את הצבא האדום הקרוב לגבול גרמניה. ולאסוב נפגש בספטמבר 1944 עם היינריך הימלר והורשה להקים צבא שיכלול את כל השבויים ועובדי הכפייה הרוסים. מטרתו המוצהרת לא הייתה השלטת הגרמנים ברוסיה, כי אם הדחתו של סטלין וכינון משטר חדש ברוסיה. הוקם "הוועד לשחרור עמי רוסיה" אשר "צבא השחרור הרוסי" היה אמור להיות הזרוע הצבאית שלו, ואשר היה אמור לאחד את העמים הרוסים כנגד הנהגתו של סטלין. ב-14 בנובמבר הקריא ולאסוב בפראג מניפסט הקובע את יעדי הצבא.
אופיר אקוניס
הכנסת ה-19
לאחר שבבחירות המקדימות בליכוד זכה במקום ה-18 שובץ אקוניס במקום ה-29 ברשימת הליכוד-ביתנו. בבחירות הכלליות השיגה המפלגה 31 מנדטים וכך נבחר לכהונה שנייה. ב-מרץ 2013 מונה להיות סגן שר במשרד ראש הממשלה, המקשר בין הממשלה לכנסת והאחראי על קידום צעירים וסטודנטים. במסגרת תפקידו כמקשר בין הממשלה לכנסת, הוכר אקוניס בעיקר בתור המשיב בשם הממשלה להצעות אי-האמון שמגישות סיעות האופוזיציה. בתשובותיו התמקד בנושא המשא ומתן עם הפלסטינים, ותמך בהמשך הבניה ביהודה ושומרון.
פרויקט "מחשב לכל ילד"
עם מינויו של אקוניס לסגן שר במשרד ראש הממשלה מונה גם ליו"ר המועצה הציבורית של פרויקט מחשב לכל ילד.
צבא השחרור הרוסי
פעולות הצבא
בהדרגה כשכבר היה ברור שגרמניה לא עומדת לנצח במלחמה, החל ולאסוב במשא ומתן חשאי עם בעלות הברית. צבא השחרור נסוג יחד עם הצבא הגרמני מרוסיה ומפולין והתבצר בצ'כוסלובקיה. ב-5 במאי, התמרדו תושבי פראג נגד השלטון הגרמני ("מרד פראג"), דיוויזיות שלמות מצבא השחרור ערקו לצד המורדים והפנו את נשקן כנגד הגרמנים. לאחר שגרמניה נכנעה ב-8 במאי, נמלטו מרבית אנשי צבא השחרור וביניהם ולאסוב עצמו, ונכנעו לכוחות הארמייה השלישית של ארצות הברית בפיקודו של ג'ורג' פטון. עם זאת האמריקאים והבריטים היו בעלי עניין מועט ברוסים, וחששו שנתינת מקלט עבורם עלולה לסבך את היחסים עם ברית המועצות. על כן ולאסוב ואנשיו הוסגרו לידי הסובייטים במאי 1945. ובאוגוסט 1946 הודיע הרדיו הרוסי על הוצאתו להורג של ולאסוב, לאחר משפט, שנערך לו ולאחד עשר מקציניו הבכירים. ולאסוב ואנשיו הומתו בתלייה. יתר אנשי צבא השחרור שנמצאו הוצאו להורג, או שנשלחו למשך שנים למחנות בסיביר. מיעוט קטן מהם שרד עד למתן החנינה הכללית שניתנה בברית המועצות למספר אסירים פוליטיים ב-17 בספטמבר 1955. עד היום משמש השם "ולאסוב" ככינוי לבוגד במסורת הרוסית, בדומה לשימוש בשם "קוויזלינג".
אופיר אקוניס
פרויקט "מחשב לכל ילד"
עם כניסתו לתפקיד החל בקידום הפרויקט. בדצמבר 2013 החל ליישם חלוקת מכשירי טאבלט, תחילה בעיר אופקים ובהמשך ביישובים נוספים ברחבי הארץ. בנובמבר 2015 השיק את פרויקט "מחשב לוח לכל הכיתה", במסגרתו קיבלו כל תלמידי כיתות ד' בערים מגדל העמק ודימונה מכשירי טאבלט מתקדמים, תוך ליווי פדגוגי ותיקשובי.
צבא השחרור הרוסי
מצבת כוחות
הצבא כולו היה תחת פיקודו של ולאסוב, לפיכך כונה הצבא לעיתים "צבא ולאסוב". הצבא חולק לשלוש דיוויזיות.
אופיר אקוניס
סגן השר להגנת הסביבה
בדצמבר 2014 מונה לאחראי על המשרד להגנת הסביבה, לאחר שהמשרד נותר במשך כחודש ללא שר, מאז התפטרותו של עמיר פרץ. הוא פעל למניעת אסון אקולוגי במפרץ אילת בעקבות דליפת הנפט בשמורת עברונה, הוביל תוכנית ממשלתית לשיקום השמורה ולבחינת שימושי הקרקע של קצא"א באילת. בינואר 2015 החל בתהליך החזרת חלקים מחוף קצא"א באילת בחזרה לציבור. כפי שהתחייב, ביולי 2017, נפתח החוף לרחצה.
צבא השחרור הרוסי
מצבת כוחות
כמו כן כלל הצבא חיל אוויר מאולתר, בפיקודו של מלצב. חיל האוויר כלל שתי טייסות.
אופיר אקוניס
הכנסת ה-20
לאחר שבבחירות בבחירות המקדימות הגיע אקוניס למקום ה-13, שובץ אקוניס במקום ה-15 לרשימת הליכוד לכנסת ה-20.
בתחילה, מונה על ידי ראש הממשלה לשר בלי תיק, ונכנס לתפקידו ב-14 במאי 2015. ביוני 2015 הוסמך על ידי ראש הממשלה כאחראי על רשות השידור ועל הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
לאחר מינויו, הוביל בתהליך בזק שינויים בחוק השידור הציבורי. בין השינויים נכללו שינוי שם החוק ל"חוק השידור הציבורי הישראלי", הקמת מוזיאון שיעסוק בהיסטוריה התקשורתית של מדינת ישראל ויכלול מיצגים משלל מקומות ואירועים בהם מתחם רשות השידור בתל אביב וביטול סופי של אגרת הטלוויזיה. שינויים אלו ספגו ביקורת מצד קודמו, השר גלעד ארדן, ומנגד זכו לתמיכה מצד משרד האוצר וההסתדרות. בעקבות מחלוקת עם ראש הממשלה פרש מתפקידו כאחראי על רשות השידור ועל הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
שר המדע והטכנולוגיה
ב-2 בספטמבר 2015 מונה לשר המדע והטכנולוגיה, עם מינויו של דני דנון לשגריר ישראל באומות המאוחדות.