cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דת בישראל
נצרות
היו תקופות אשר בהן המוסלמים והנוצרים התחרו על השליטה בארץ הקודש. מסעי הצלב אשר בוצעו על ידי אירופה המערבית בין המאה ה-11 עד המאה ה-13 הביאו את ההשפעה והכוח של הכנסייה הקתולית לאזור. ב-1889 האימפריה העות'מאנית איפשרה לכנסייה הקתולית לחדש את שליטתה בארץ. בזמן תקופת ממלכת ירושלים הפטריארכים התפצלו לארבע ארכידיוקסיות - הארכיבישוף של צור, הארכיבושוף של קיסריה, הארכיבישוף של נצרת, הארכיבישוף של פטרה - ומספר דיוקסיות אשר הפיצו את דת זו באזורים הללו כמו גם האריסים של ממלכת ירושלים. כנסיות קדומות אחרות, כגון הכנסייה הארמנית, הקופטית והאתיופית, גם מיוצגות היטב, במיוחד בירושלים.
התוצאה של ההיסטוריה הארוכה של האורתודוקסיות הביזנטינית המזרחית ולאחר מכן הנוכחות הצלבנית הרומית הקתולית בתחומי המזרח התיכון כולל את ישראל, היא שרבים מהמקומיים קיבלו ודבקו בצורות הרשמיות הללו של הנצרות כאמונתם עד היום. בעתות סכנה, נוצרים רבים היו מסוגלים לתפוס מקלט בכנסיות מבוצרות היטב או אשר נשארו נאמנים לשרת את עדר הנאמנים שלהם גם כאשר היו מוקפים במסות של אוכלוסייה אסלאמית.
במרץ 2000 ראש הכנסייה הקתולית, האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ביקר בישראל. בניסיון מתמשך לשים קץ לאיבה הישנה בת מאות השנים בין הכנסייה הקתולית והיהודים, האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר ביד ושם, ובכותל המערבי בירושלים.
ישנן תשע כנסיות רשמיות המוסמכות לאשר נישואין וגירושין על פי החוק הקיים: הכנסייה המזרחית, הכנסייה הרומית קתולית, הכנסייה הארמנית-גריגורינית, הכנסייה הסורית-קתולית, הכנסייה האוניאטית, הכנסייה היוונית הקתולית, הכנסייה המרונית, ושתי הכנסיות האורתודוקסיות הסוריות. בנוסף, ישנם סידורים פחות פורמליים עם כנסיות אחרות, כמו הכנסייה האנגליקנית.
הדת הדרוזית
מרכזי היישובים הדרוזים בישראל, נמצאים בכרמל, בגליל וברמת הגולן. בסוף שנת 2008 מנו הדרוזים 122 אלף בני אדם המהווים כ-1.7 אחוזים מאוכלוסיית המדינה. ביוני 1967 כבשה ישראל חלק ניכר מרמת הגולן ובכלל זה את הכפרים הדרוזיים בצפון הרמה, שבהם חיים היום כ-20,000 נפש. הכפרים הם: מג'דל שמס, מסעדה, בוקעתא ועין קנייא.
הדת הדרוזית התפצלה מהאסלאם השיעי במאה ה-11. הדת היא סודית, וידועה רק לחכמים ("עוקאל" - משכילים, ידענים, נבונים), שהם מיעוט העדה; שאר ההדיוטות ("ג'והאל" - בורים) אינם מכירים את הדת.
בשנת 1957 הוכרו הדרוזים בישראל כעדה דתית מבחינה רשמית, דבר שלא זכו לו באף מדינה אחרת, ומאותה שנה הם משרתים בצה"ל שירות חובה. לבנות הדרוזיות וכן לדרוזים הדתיים (אלו שבאו בסוד הדת) יש בישראל פטור משירות בצבא. הדתיים אינם יכולים להתפלל במדים, והאווירה שם אינה מתאימה לחוקי דתם, ולכן הפטור ניתן כבר בעת חקיקת חוק גיוס החובה לדרוזים. שיעור הדתיים בגיל הגיוס נמוך מאוד, ומכאן אחוז הגיוס הגבוה שלהם.
חגים
הדרוזים חוגגים את חג הקורבן (עיד אלאדחא) בתאריך זהה לחג המקביל אצל המוסלמים (אם כי מנהגי החג אצלם שונים). זה החג החשוב ביותר לבני העדה. מקובל לברך בחג זה באחת מהברכות: כֹּל עאם ואינתום בח'יר או כֹּל סאנה ואינתום סאלמין.
לדרוזים יש מספר חגים המיוחדים להם, המצוינים במקומות קדושים לדרוזים. חג הקורבן וחג הנביא שועייב הם חגים עממיים שנחגגים בקרב העדה כולה. יתר החגים מצוינים על ידי העוקאל (חכמי הדת). בישראל מקובל להחשיב את כל החגים המוזכרים לעיל כימי מנוחה בבתי ספר של העדה הדרוזית ועבור עובדי מדינה דרוזיים.
דת השומרונים
ישראל היא ביתם של האוכלוסייה המשמעותית היחידה של שומרונים בעולם. ב-1 בינואר 2012 חיו 800 שומרונים בישראל. הקהילה חיה בעיקר בקריית לוזה שבהר גריזים ובנווה פנחס שבחולון.
נווה פנחס נקראת על שם הכוהן השומרוני פנחס בן אברהם (1923-1992). השכונה ממוקמת בדרום מזרח חולון, סמוך לאזור התעשייה וגובלת בשכונות נאות יהודית ונווה ארזים. מתגוררים בה כ-300 תושבים (2006), רובם ככולם שומרונים. השכונה היא למעשה רחוב אחד בן עשרים וארבעה בתים, רחוב בן עמרם, הקרוי על שמו של משה, הנביא הבלעדי בדת השומרונית. הרחוב מקביל מהצד המערבי לרחוב המעלות השייך לשכונת נאות יהודית, ומצד המזרחי לכביש רחוב המלאכה העובר דרך אזור התעשייה של חולון ומהווה עורק תחבורה חשוב ואחת הגישות לעיר (מצומת אזור). ישנם בשכונה שני בתי כנסת שומרוניים ו"מכון א.ב. ללימודי שומרונות".
יהדות משיחית
היהודים המשיחיים, שאלו מביניהם שאינם יהודים על פי ההלכה, לא נחשבים ליהודים לפי מרשם האוכלוסין. הם מאמינים שישו הוא המשיח היהודי שבא לגאול את עם ישראל ואת האנושות כולה. היהודים המשיחיים מדגישים את העובדה כי ישו בעצמו היה יהודי, וכך היו גם מאמיניו הראשונים - היהודים-נוצרים. רוב היהודים המשיחיים בישראל דוחים את הנצרות המסורתית וסמליה וחוגגים את חגי ישראל ומועדיו לפי מנהגיהם. ההערכה היא כי ישנם קרוב ל-10,000 יהודים משיחיים כיום במדינת ישראל, רבים מהם הם מהגרים חדשים מברית המועצות לשעבר. בירושלים, יש 12 קהילות משיחיות.
היהודים המשיחיים עוסקים במסיונריות ובפעילות של הפצת רעיונותיהם בקרב הציבור היהודי בישראל כחלק מאמונתם.
דת הבהאים
המרכז הבהאי העולמי של הדת הבהאית נמצא בחיפה, על אדמות שהיו בבעלותם מאז שבהאא אללה נאסר בעכו בסביבות שנות השבעים המוקדמות של המאה ה-19 על ידי השלטון העות'מאני. צליינים מכל רחבי העולם באים לביקורים לתקופות קצרות. מלבד כמה מאות מתנדבים, מאמיניה של הדת הבהאית אינם גרים בישראל.
מבני המרכז הבהאי העולמי וסביבותיהם, ובמיוחד המתחם הבהאי על הר הכרמל ומתחם אל-באהג'ה בעכו, מעוצבים בקפידה, תוך שימת דגש על יופי, אסתטיקה ועיצוב נופי הנחשבים לעקרון חשוב בדת הבהאית. הם מהווים מוקד עלייה לרגל לבהאים מרחבי העולם, ויעד תיירותי לתיירים ולמבקרים אחרים. בשנת 2008 הוכרזו 26 ממבני המרכז השוכנים ב-11 אתרים שונים בחיפה ובגליל המערבי כאתר מורשת עולמית.
מקומות קדושים
במדינת ישראל ובשטחים שבשליטתה נמצאים מקומות קדושים לבני דתות שונות. בין השאר נמצאים בירושלים הר הבית הקדוש ליהודים ולמוסלמים (ובו, בין השאר, כיפת הסלע והכותל המערבי), ובנוסף, כנסיית הקבר הקדושה לנוצרים. בחיפה נמצא מקדש הבאב, הקדוש לבני הדת הבהאית.
חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967, אושר בכנסת ב-27 ביוני 1967, לאחר שלשליטת ישראל עברו מקומות קדושים רבים שהיו קודם לכן בשליטת ירדן, ונדרש חוק שיבטיח את שמירתם ואת חופש הגישה אליהם. מטרה זו נקבעה בסעיף 1 לחוק, האומר: "המקומות הקדושים יהיו שמורים מפני חילול וכל פגיעה אחרת ומפני כל דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם המקומות". החוק קובע עונש מאסר למי שמחלל מקום קדוש או פוגע בו, ולמי שעושה דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם מקומות. תקנות שהותקנו מכוח חוק זה, עוסקות רק במקומות הקדושים ליהודים.
מתיחות דתית
מדינת ישראל נותנת כיום חופש דת לכל הקהילות הדתיות בארץ, גם בחוקיה וגם הלכה למעשה. כל קהילה שהוכרה על ידי המדינה נהנית מאוטונומיה על ענייני הנישואים, הקבורה והגירושים של חבריה.
בתוך הציבור היהודי ישנם מתחים דתיים בעיקר בין חרדים וחילונים. חוק שירות ביטחון מחיל חובת גיוס על כל הישראלים בגיל המתאים, אך פוטר ממנה ערבים ונשים דתיות. בנוסף, בציבור הדתי בכלל והחרדי בפרט ישנו נוהג שגברים מקדישים את ראשית חייהם הבוגרים ללימודים תורניים במסגרת ישיבתית. המדינה מאפשרת להם לדחות את שירותם הצבאי בצה"ל, מדי שנה בשנה, עד סיום לימודיהם. הסדר זה מביא לכך שרוב מקבלי הדחייה משרתים זמן מועט בהרבה מאלו שאינם דוחים את שירותם, ויש רבים שאינם משרתים כלל. מלבד הרצון להשקיע רק בלימוד התורה, רואים ראשי הישיבות החרדיות צורך בדחיית השירות, כדי להגן על ציבור תלמידיהם מלהיחשף להשפעות הסביבה החילונית של צה"ל. במשך השנים הנהגת הציבור הדתי העלתה פעמים רבות תלונות על בעיות שנגרמות לחיילים הדתיים במהלך השירות בצה"ל, בעיקר בעניינים הנוגעים לשירות משותף עם בנות ולשמירת כשרות ושבת.
במשך שנים, מספר האנשים אשר מקבלים פטור משירות חובה גדל להיות 10% מכלל המתגייסים הפוטנציאלי. נטל השירות הצבאי מוטל בעיקר על הציבור החילוני והדתי-הלאומי בישראל, ומצב זה מוליד קריאות רבות לגיוס החרדים לשם שוויון בנטל. אחד מטיעוני הנגד של הסקטור החרדי הוא שרק בזכות לימוד התורה אלוהים מאפשר ליהודים לשרוד בסביבה העוינת.
נכון ל-2013 המפלגות החרדיות בכנסת הן: ש"ס עם אחד עשר חברי כנסת המייצגת את הזרם החרדי-ספרדי, ויהדות התורה עם שבעה חברי כנסת משתי תנועות: אגודת ישראל המייצגת את הזרם החסידי, ודגל התורה המייצגת את הזרם הליטאי.
מתחים קבועים גם קיימים בין הציבור האורתודוקסי, התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית. בישראל הציבור האורתודוקסי גדול ומבוסס יותר מהתנועות הקונסרבטיביות והרפורמיות ומוסדות הדת הממלכתיים הם על טהרת האורתודוקסיה. עם זאת, מכוח פסיקות בתי המשפט, גם התנועות הקונסרבטיביות והרפורמיות נהנות מהכרה רשמית במעשיהן, לרבות גיורים וסמיכות לרבנות, אך למעט נישואים וגירושים הנערכים בישראל, שהסמכות הבלעדים לרישומם נתונה לפי חוק לרבנות הראשית לישראל. בנוסף, קיום טקסים דתיים שאינם אורתודוקסים ברחבת הכותל המערבי הוביל להפגנות נגדם.
מיסיונריות
אף על פי שהפעילות המיסיונרית חוקית לחלוטין בישראל, הצעת כסף או פיתויים גשמיים אחרים תמורת המרה דתית נחשבת לעבירה על החוק. כמו כן, בעבר וגם כיום ישנם ניסיונות שונים להוציא כל פעילות מיסיונרית אל מחוץ לחוק במדינת ישראל.
על הקצה (סרט, 2020)
על הקצה (ברוסית: На острие) הוא סרט קולנוע רוסי משנת 2020 מסוגת דרמה ספורטיבית, בבימויו של אדוארד בורדוקוב ובכיכובן של סבטלנה חודצ'נקובה, סטסיה מילוסלבסקאיה וסרגיי פוסקפליס. בצילומים השתתף גם פאבל קולובקוב בהופעת קמע.
הפצת הסרט תוכננה ל-26 במרץ 2020, אך בשל התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הפצתו נדחתה ל־26 בנובמבר 2020.
שושנון אילתי
שושנון אילתי או שׁוֹשַׁנּוּן יַם-סוּפִי (מכונה גם שושנון דו-פסי; שם מדעי: Amphiprion bicinctus) הוא מין דג שונית השייך לסוג שושנון שבמשפחת השוניתיים החי בסמוך לשושנות ים. הוא היחיד מהסוג שושנון שחי בישראל, בה הוא נמצא רק במפרץ אילת.
מאפיינים פיזיולוגיים
השושנון האילתי מגיע לאורך של עד 12 ס"מ בממוצע והוא מתאפיין בגוף כתום, כשהגב כהה יותר מהבטן, ושני פסים לבנים-כחלחלים אנכיים, אחד ליד הראש ואחד קרוב לסנפיר הגב האחורי. הדגים מתחילים את חייהם כשהם כתומים בהירים, ומתכהים ככל שהם מתבגרים.
השושנונים מתחילים את חייהם בשוטטות ומציאת מסתור ברחבי השונית, וכשהם מתבגרים הם מוצאים לעצמם שושנה אותה הם הופכים לביתם לחיים.
השושנונים ניזונים מבשר, ואוכלים בעיקר חסרי חוליות ודגים קטנים. נקבות השושנון גדולות מהזכרים, כך שהנקבות מגיעות לאורך של 14 סנטימטר, והזכרים רק לאורך של עשרה סנטימטר.
סימביוזה עם שושנות הים
בני משפחת השושנונים מפורסמים בזה שהם חיים בסימביוזה עם שושנות ים (ומכאן שמם). השושנונים מפרישים על גופם ריר בעל אותו הרכב כזה של זרועות השושנה, כך שהשושנה הארסית לא תוקפת אותם. השושנונים חיים בתוך השושנה, ומטילים בה את ביציהם, כך שהשושנה מגינה עליהם מטורפים. בנוסף השושנה מספקת להם מזון בצורת שאריות של המזון שלה, ולעיתים זרועות מתות של השושנה עצמה.
בתמורה לתרומת שושנה, נותנים דגי השושנון הגנה לשושנה בכך שהם מרחיקים טורפים של שושנות הים, מנקים אותה ונפטרים מטפילים על השושנות. השושנונים גם נותנים מזון לשושנה בצורת שאריות מארוחותיהם, ואף יכולים למשוך דגים אחרים שיהוו טרף לשושנה.
שימור ותפוצה
השושנון חי באוקיינוס ההודי ובים האדום, בין היתר במפרץ אילת ובישראל. השושנונים הם שוכני שונית, וחיים ומתרבים בזרועותיהן של שושנות ים, כך שתפוצתם מוגבלת לתפוצת השוניות. בישראל תפוצתם מוגבלת לשמורת חוף האלמוגים ולשוניות הסובבות אותה. אוכלוסיית השושנונים נפגעה מאוד במהלך עשרות השנים האחרונות, גם מתוך הפגיעה המסיבית והמתמשכת בשוניות האלמוגים, וגם מתוך תוצר לוואי של הסרט מוצאים את נמו, בו כיכב שושנון ים, שגרם ללכידה וציד מסיבי של שושנונים כחיות מחמד.
בעולם ישנן יוזמות לשיקום אוכלוסיית השושנונים ושושנות הים, וספציפית בישראל המצפה התת-ימי משקם ומתחזק את אוכלוסיית השושנונים באילת. שושנונים ככל חשובים לשימור ושגשוג שושנות הים, מאחר שסוגים רבים של שושנות ים מתקשים לשרוד בלי הגנת השושנון, ולהפך.
רבייה ואורח חיים
שושנונים מקיימים אורח חיים מונוגמי, ולאחר שהם מוצאים זוגיות, הם נשארים עם בן הזוג שלהם לכל חייהם. שושנונים לא מעורבים בגידול הצאצאים שלהם, כמו רוב הדגים, אך הם כן מגינים על הביצים עד שהן בוקעות. צעירי השושנון חיים את תחילת חייהם במסתורים קטנים בין האלמוגים, עד הגעתם לבגרות ומציאת שושנה משלהם.
גאיוס סרביליוס גלאוקיה
גאיוס סרביליוס גלאוקיה (בלטינית: Gaius Servilius Glaucia; ? - 10 בדצמבר 100 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומי בן המאה ה-2 לפנה"ס שכיהן כטריבון הפלבס בשנת 101 לפנה"ס וכפראיטור בשנת 100 לפנה"ס. גלאוקיה היה חבר בסיעה הפופולרית ובן ברית פוליטי של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס. לפי ההיסטוריון תיאודור מומזן גלאוקיה היה דמגוג מהסוג הגרוע ביותר, אדם שפל שהשתמש בכוחו הרטורי לסחוף בריות אחריו ולהטיל פחד ביריביו. הוא אף מוסיף ומוסר שקיקרו כינה אותו בגנאי בכתביו כ"היפרבולוס הרומאי".
בשנת 102 לפנה"ס ניסה הקנסור קוינטוס קיקיליוס מטלוס, ממנהיגי סיעת האופטימטים, לסלק את גלאוקיה וסטורנינוס מהסנאט הרומי, ללא הצלחה. במהלך כהונתו כטריבון העביר גלאוקיה חוק שהעביר את סמכויות השיפוט באופן בלעדי לבני מעמד הפרשים. החוק אפשר גם, לראשונה, תביעה לדין של שותפים לפשע, וכן חילק את ההליך המשפטי לשני שלבים שונים.
הקאסה-גרנדה
הקאסה-גרנדה (באנגלית: The Casagrandes) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית מסוגת קומדיה, המשודרת בערוץ ניקלודיאון. הסדרה היא ספין אוף לסדרה "הרעשנים". היא עוקבת אחרי חיי היום יום של רוני אן סנטיאגו ומשפחתה.
תקציר עלילה
הסדרה עוקבת אחרי רוני אן סנטיאגו לאחר המעבר שלה ושל אחיה הגדול בובי לבית המשפחה המורחבת שלהם, סבא וסבתא הקטור ורוסה, הדודים פרידה וקרלוס, בני הדודים קרלוטה, סיג'יי, קארל וקרליטוס וחיות המחמד שלהם לאלו וסרג'יו. האירועים שהובילו לסדרה התחילו בפרק 39 בעונה ה-2 בהרעשנים ("כאוס יחסי"), בובי, רוני אן ואמם מריה, אמורים לבקר את משפחתם לסוף השבוע, אך לבסוף עוברים לשם באופן קבוע.
גאיוס סרביליוס גלאוקיה
בשנת 101 לפנה"ס חברו גלאוקיה וסטורנינוס לגאיוס מריוס, המצביא המפורסם, והשלושה החלו לפעול על מנת להגשים את מטרות הפופולרים: הגברת כוחם ואי תלותם של המגיסטראטים הרומים, העצמת השפעתן של אספות העם, הורדת הסנאט הרומי ממעמדו כגוף השולט ברפובליקה למעמד של יועץ לשלטון וביטול הדרגתי של ההבדלים בין מעמד האזרחים ובין מעמדם של בני הברית האיטלקים והנתינים הרומים. השלושה החליטו להתמודד על משרות הכוח החשובות של שנת 100 לפנה"ס כדי שיהיה בכוחם לבצע את הרפורמות שתכננו. גלאוקיה התמודד למשרת הפראיטור, סטורנינוס התמודד על משרת טריבון הפלבס הפלבס ומריוס רץ לקונסולאט (השישי שלו, והחמישי ברצף). מערכת הבחירות לוותה באלימות רבה וגילוי שחיתות בשתי הסיעות ומספר מועמדים נרצחו בתגרות רחוב. בסופו של המאבק, ניצחה הסיעה הפופולרית וגלאוקיה וחבריו נבחרו לתפקידים ששאפו אליהם.
השלישייה החלה להעביר חוקים שיממשו את מטרתם, אולם דווקא בשיא הצלחתם החל להיווצר קרע בין גלאוקיה וסטרונינוס הקיצונים, לבין מריוס המתון יותר. גלאוקיה וסטרונינוס פירקו את שיתוף הפעולה עם בן בריתם וגלאוקיה החליט להתמודד על משרת הקונסול של 99 לפנה"ס. מערכת בחירות זו הייתה אלימה במיוחד ובמהלכה נרצח מועמד האופטימטים שהתחרה עם גלאוקיה על הקונסולאט. הרצח הזה הביאה לקרע גלוי בין הסיעות, שהתדרדר במהרה ללחימה בתוך שטח העיר. מריוס, שבחר להנהיג את הכוחות האופטימטים הדף את גלאוקיה, סטורנינוס וכוחותיהם לעבר הקאפיטוליום, שם הם ניסו להתבצר.
בסופו של העימות נאלצו גלאוקיה ובני בריתו להיכנע בפני כוחות הסנאט. אלו לא הפגינו רחמים ורגמו למוות את גלאוקיה, סטורניניוס ומספר גדול מבני בריתם.
קרן לייבוביץ'
קרן אור לייבוביץ' (נולדה ב-25 ביוני 1973) היא שחיינית ישראלית ואלופה פאראלימפית, בעלת 7 מדליות בהן 4 מדליות זהב.
ביוגרפיה
לייבוביץ' נפצעה במהלך שירותה הצבאי באופן שהשאיר אותה משותקת חלקית בשתי רגליה (דרגת נכות S7), ואיבדה עקב כך את יכולת ההליכה. למרות הפציעה החליטה לייבוביץ' להמשיך ולעסוק בספורט, כפי שעשתה מגיל צעיר, ולהתמקד בתחום אחד - שחייה.
לייבוביץ' הגיעה במהלך הקריירה שלה להישגים רבים, וזכתה במספר אליפויות אירופה ובאליפויות עולם בשחייה למרחקים קצרים (50 ו-100 מטר) בסגנונות חופשי וגב. בנוסף זכתה לייבוביץ' ב-7 מדליות פאראלימפיות במשחקים הפאראלימפיים בסידני 2000 ובאתונה 2004.
בנוסף שברה מספר פעמים את שיאי העולם בשחייה, בין היתר: שיא עולם במשחה 50 מטר גב בספטמבר 2003, ושיא עולם במשחה 200 מטר גב ביוני 2004.
נצילות
נצילות היא היחס בין האנרגיה השימושית המתקבלת ביציאה ממערכת לבין האנרגיה הנכנסת אליה, והיא נמדדת באחוזים או בשבר עשרוני. המערכת יכולה להיות מכונה, מכשיר חשמלי, בעל חיים או תופעה טבעית כמו השמש. האנרגיה המתבזבזת במערכת היא ההפרש בין האנרגיה המושקעת לבין האנרגיה השימושית המופקת.
במערכת מכנית להעברת תנועה כדוגמת אופניים, האנרגיה המושקעת בסיבוב הדוושות לא מגיעה בשלמותה אל הגלגלים כיוון שחלק ממנה מגיע לחיכוך בין גלגלי השיניים לשרשרת והופך לאנרגיית חום. במערכת הידראולית האנרגיה הקינטית של הנוזל המוזרם מהמשאבה מופחתת בצינורות עקב צמיגות הנוזל ודליפות. במערכות חשמליות חלק מהאנרגיה החשמלית שמגיעה ממקור חשמל אל הצרכנים (כמו מנועים חשמליים ונורות) הופכת לאנרגיית חום עקב התנגדות חשמלית.
במנוע חום, הנצילות היא היחס בין העבודה המופקת מהמנוע לבין החום הנכנס למנוע בכל מחזור. מנוע קרנו הוא מנוע החום בעל הנצילות המקסימלית.
נצילות מקסימלית
אחד הניסוחים המפורסמים לחוק השני של התרמודינמיקה היה של סאדי קרנו, מתמטיקאי ופיזיקאי צרפתי, אשר בחר לתאר את החוק השני תחת ניסוח המתאר את היחס בין האנרגיה המושקעת בתהליך מכני או תרמי לבין התפוקה המגיעה בעקבות תהליך זה, כאשר התהליך המפורסם ביותר אשר נקרא על שמו, מנוע קרנו, מתאר מודל של מנוע חום המייצר את היעילות המקסימלית האפשרית למנוע המשתמש באנרגיה תרמית. לפי קרנו, נגדיר את \ {Q_{in}}להיות החום הנכנס לתוך מנוע בכול מחזור תרמודינמי ו \ {W_{out}}להיות העבודה המופקת מהמנוע בכול מחזור.
אזי הנצילות :
הוכחה נוספת, שאותה קרנו כתב במאמרו, משתמשת בעקרון של איסור תנועה מתמדת: הוא גורס שאם מעבירים חום מגוף א' לגוף ב' תוך ייצור הספק מכני מהמעבר, אזי אם יש מנוע יעיל יותר ממנוע החום של קרנו לייצור אנרגיה מכנית, ניתן היה להשתמש בה כדי להעביר באמצעות מנוע קרנו חום מגוף ב' לגוף א' בכמות שהיא יותר גדולה מזו שהמנוע היעיל השתמש בה, ובכך להגדיל את כמות האנרגיה הכוללת ולייצר תנועה מתמדת. הוא כותב במאמרו משנת 1824 שתנועה מתמדת בלתי מתקבלת ומנוגדת לחוקים המקובלים.
במערכת מכנית להעברת תנועה כדוגמת אופניים, האנרגיה שאנו משקיעים בסיבוב הדוושות לא מגיעה בשלמותה אל הגלגלים כיוון שחלק ממנה מתבזבז עקב חיכוך בין גלגלי השיניים לשרשרת והופך לאנרגיית חום. במערכת הידראולית שמן המוזרם מהמשאבה לצרכנים בצינורות מתבזבזת בחלקה עקב צמיגותו של השמן ובחלקה עקב דליפות השמן מן המערכת. במערכות חשמליות חלק מהאנרגיה החשמלית שמגיעה ממקור חשמל אל הצרכנים (כמו מנועים חשמליים ונורות) מתבזבזת עקב התנגדות חשמלית והופכת לאנרגיית חום.
נצילות - מנוע קרנו
בשנת 1824 פורסמה התאוריה המפורסמת של קרנו המתארת את מה שכונה לאחר מכן "מחזור קרנו" של המנוע. בעבודה זו תיאר קרנו מהו מנוע קיטור אידיאלי בתיאוריה. מנוע קיטור אידיאלי הוא כזה המנצל 100% מאנרגיית החום לאנרגיה מכנית. באופן מעשי אין מנוע אידיאלי, אך ניתן להגיד מנוע יעיל ככזה הממיר אחוז גבוה מן האנרגיה המושקעת לאנרגיה מכנית. השלבים במחזור יתבצעו על פי הסדר הבא:
קרנו רצה לחשב תאורטית את הנצילות המרבית שניתן להפיק ממנוע, כלומר בהיעדר איבוד חום לסביבה, חיכוך וכדומה. והאם ניתן לבנות מנוע כזה שייתן נצילות מלאה (100%) של המרה מאנרגיית חום לעבודה מכנית, בהיעדר איבוד אנרגיה כגון חיכוך והעברת חום לסביבה. התיאוריה מראה שהנצילות תלויה בטמפרטורת הסביבה, וככל שהיא מתקרבת ל, הנצילות מתקרבת ל-100%.
ההיסטוריה מאחורי מנוע קרנו
סאדי קרנו היה בנו של שר מלחמה בפיקודו של נפוליאון. הוא גיבש את הדעה כי אחד הגורמים לתבוסה של צרפת היה נחיתותה התעשייתית והניגוד העיקרי בין אנגליה לצרפת היה באופן השימוש במנועים. הוא טען שהוצאת מנוע הקיטור מאנגליה תשלול ממנה את הכוח הצבאי. קרנו הבין שמי שמחזיק בכוח אדים יעיל, לא יהיה רק המאסטר התעשייתי והצבאי של העולם, אלא גם המנהיג של מהפכה חברתית הרבה יותר אוניברסלית מזו שצרפת חוותה לאחרונה. קרנו ראה את כוחו של הקיטור כמנוע אוניברסלי. אז, התיאוריה הראשונה לשימור חום בעבודה מכנית הוצעה על ידי סאדי קרנו בשנת 1824. קרנו ביסס את ניתוחו על ההנחה שכמות החום נשמרת ושהעבודה הזו נוצרת על ידי המנוע, מכיוון שנוזל זורם ממקור חם "תרמי" חם, לכיור קר ונמוך "תרמי". הוא דבק בתיאוריה המקובלת דאז, לפיה חום הוא סוג של נוזל חסר מסה או נושא חום.
הניסויים של ג'ול, שבוצעו בשנות ה -40 של המאה ה-19, אישרו כי החום לא נשמר. ג'ול הראה שניתן להמיר עבודה כמותית לחום. זו הייתה הולדתו של מושג המקבילה המכנית של חום שעבודה וחום אינם ניתנים להמרה הדדית, וכי חום אינו חומר כמו מים, עבודתו הייתה על שימור האנרגיה.
לורד קלווין (ויליאם תומסון) (1824–1907) וג'ול (1818–1889) נפגשו בכנס אוקספורד של האגודה הבריטית לקידום המדע בשנת 1847. מאותה פגישה קלווין חזר עם ראש מעורער. דווח כי הוא נדהם מהפרכתו של ג'ול לשימור החום. הוא האמין שעבודתו של קרנו תוטל אם לא ישמרו על חום, ואם לא יהיה דבר כזה נוזל קלורי. קלווין המשיך ופיתח את ההשקפה כי במובן מסוים עבודתו של קרנו יכולה לשרוד מבלי לסתור את עבודתו של ג'ול. אז, ה - 'תרמודינמיקה', תאוריית הפעולה המכנית של החום, הגיחה לעולם.
החוק השני של התרמודינמיקה חשוב למהנדסים מכיוון שהוא מספק דרך לקבוע את האיכות, כמו גם את כמות ההשפלה של האנרגיה במהלך תהליך. הוא משמש גם לקביעת הגבולות התאורטיים העליונים לביצועי מערכות הנדסיות רבות, כגון מקררים, מנועי בעירה פנימית וכורים כימיים. כיום, התועלת בחוק השני של התרמודינמיקה אינה רק בתעשייה הכבדה ובמכונות אלא גם בשיפור הביצועים של מכשירים אלקטרוניים מיקרו. אנו בוחנים את הביצועים של מכשירים ומערכות הנדסיים לאור החוק השני של התרמודינמיקה. דור האנטרופיה משקף מאוד את התופעות הפיזיקליות וזה בא לידי ביטוי בחוק השני של התרמודינמיקה.
נצילות במנועים
במנוע שרפה פנימית, הנצילות היא היחס בין הספק הבלימה (brake horsepower) לבין ההספק האינדיקטורי (indicated horsepower). הנצילות המכנית כוללת את ההפסדים המכניים הנובעים מחיכוך במסבים ובגלגלי שיניים, הנעת גל הפיקות ומשאבות ההזרקה, הנעת מפוחים, משאבות שמן סיכה, דלק ומי-קירור וכדומה.
תחנת הרכבת התחתית וודפורד
תחנת הרכבת התחתית וודפורד היא תחנה ברכבת התחתית של לונדון בשכונת וודפורד ברובע רדברידג' בלונדון אשר באנגליה. התחנה משרתת את קו סנטרל ונמצאת באזור 4 בחלוקת האזורים של הרכבת התחתית של לונדון. באותו קו סנטרל, וודפורד נמצאת בין התחנות דרום וודפורד ובאקהורסט היל, וכמו כן משמשת כתחנה סופית בשלוחת וודפורד של קו סנטרל.
אידה
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
תחנת הרכבת התחתית וודפורד
היסטוריה
התחנה נבנתה במקור כתחנת רכבת עילית רגילה ב-22 באוגוסט 1856. לאחר מספר החלפות בעלים שביניהם היו מספר חברות רכבת, ב-14 בדצמבר 1947 התחנה הועברה לרשות גוף התחבורה בלונדון (אשר לימים הפך ל-Tfl) עקב ההרחבה של קו סנטרל, הקו השני ברמת העומס במערכת הרכבת התחתית של לונדון. התחנה הייתה תחנה סופית לקו סנטרל, כשהנוסעים היו צריכים לעבור לרכבת הפועלת על ידי מנוע קיטור כדי להגיע לאפינג. ב-21 בנובמבר 1948 נפתח המשך הקו המגיע עד תחנת לאוטון (בנוסף ל"לופ" לתחנת היינולט) באמצעות רכבות חשמליות, כנהוג ברכבת התחתית של לונדון גם במאה ה-21.
סגירה ב-2003
רכבת בקו סנטרל ירדה מהפסים בתחנת צ'נסרי ליין ב-25 בינואר 2003 לאחר שמנוע ניתק מהרכבת ונפל על המסלול, בתקרית נפצעו 32 מנוסעי הרכבת. למרות המרחק הרב בין מקום התאונה לתחנת וודפורד, נסגר כל הקו בעקבות האירוע ואיתו גם תחנת וודפורד, עד לבירור נסיבת התאונה. לאחר ביצוע שינויים בכל הרכבות, נפתח הקו מחדש בשלבים.
תאונה משנית התרחשה בתחנת ווייט סיטי ב-11 במאי 2004, אך לא דווח על נפגעים בתקרית זו.
קארל רוב
קארל רוב (אנגלית: Karl Rove; נולד ב-25 בדצמבר 1950) הוא עיתונאי אמריקאי, שהיה יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית, ואחד האישים המקורבים ביותר לנשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש.
קריירה
רוב ניהל את מסעות הבחירות של בוש בשנים 1994 (למושל מדינת טקסס) 2000 ו-2004 (לנשיאות).
שימש בממשל בוש כיועץ בכיר לנשיא, אסטרטג פוליטי ראשי, וסגן ראש מטה הבית הלבן לענייני מדיניות. נחשב לבעל ההשפעה הרבה ביותר של בוש בעניינים פוליטיים, ומתנגדיו של בוש מכנים אותו לעיתים "המוח של בוש".
רוב היווה לעיתים קרובות מטרה לחיציהם של מבקרי ממשל בוש. הוא הואשם בשימוש במסעי הכפשות אישיים נגד יריביו של בוש. כך הן בבחירות למושל טקסס ב-1994 בהן בוש התמודד נגד אן ריצ'רדס, והן בבחירות המוקדמות לנשיאות בשנת 2000 בהן הוא התמודד נגד ג'ון מקיין הופיעו סקרים מדומים שנועדו להפיץ שמועות אישיות נגד המתמודדים מול בוש. הוא גם הואשם כי עמד מאחורי חשיפת זהותה של הסוכנת הסמויה של ה-CIA, ואלרי פליים (עניין שנודע כפרשת פליים), אחרי שבעלה יצא בביקורת על הממשל. אף על פי שהוא אכן שוחח עם עיתונאים על הנושא, התברר שהוא לא היה המקור להדלפה שהחלה את הפרשה, ולא הוגש נגדו כתב אישום.
בבחירות של 2004 הוביל לניצחון של בוש, בעזרת מסע בחירות בו פנה בוש במידה רבה לא לאמצע המפה הפוליטית, אלא דווקא לאנשי הבסיס השמרני-דתי אותם הצליח רוב לרתום בהתלהבות, על ידי הדגשת נושאים של "ערכי מוסר" כמו למשל התנגדות לנישואים חד-מיניים, ולהביא לקלפי בזכות יכולת ארגונית עדיפה.
ב-2007 שמו הועלה בשימועים בקונגרס, כמי שהיה מעורב בפיטורים של תובעים פדרליים, מסיבות פוליטיות כביכול. הוא נקרא להעיד בפני הקונגרס, אך הממשל סירב לבקשת הקונגרס בנימוק שיש חיסיון על העצות אותן הוא נותן לנשיא.
באוגוסט 2007 הודיע על פרישתו מתפקידיו בממשל בוש. כיום הוא משמש כפרשן פוליטי בערוץ פוקס ניוז, מגזין ניוזוויק והעיתון וול סטריט ג'ורנל.
קוויקסטפ
הקוויקסטפ (Quickstep) הוא ריקוד קלאסי שנמנה כאחד מעשרת הריקודים הסלוניים.
הקוויקסטפ הוא המהיר ביותר מכל חמשת הריקודים הקלאסיים, והוא מכיל קפיצות רבות, בהן הזוג עדיין חייב להישאר צמוד זה לזה. הריקוד נרקד בדרך-כלל אחרון או לפני האחרון בתחרויות קלאסיות, מכיוון שהוא (או הוואלס הווינאי) המהיר מכולם.
הקוויקסטפ הוא ריקוד שקשה לתפוס את קצבו, ובעל אופי חייכני ושמח. הריקוד מצריך עבודה קשה של כפות הרגליים ושל כל החלק התחתון של גופי הרקדנים. במהלך הריקוד הזוג מבצע ריצות על כריות כפות הרגליים, דילוגים וקפיצות שונות.
מקורו של סלוופוקסטרוט (SlowFoxtrot), הוא בקוויקסטפ, כאשר שני הריקודים דומים באופיים ומצעדם, אם כי קצבו של הסלוופוקסטרוט איטי יותר.
הריקוד מלווה במוזיקת ג'אז מהירה וקצבית [(4/4) בסווינג].
פאול קלצקי
פאול קלצקי (בפולנית: Paweł Klecki; 21 במרץ 1900 – 5 במרץ 1973) היה מנצח ומלחין יהודי-פולני.
קורות חיים
יצירתו החשובה ביותר של קלצקי היא הסימפוניה השלישית, שהושלמה באוקטובר 1939 ונושאת את כותרת המשנה לזכר. זו יצירה אלגית, הנתפסת כמצבה נעה לקורבנות הנאצים. לאחר שנת 1942 לא הוסיף קלצקי להלחין עוד וטען, שהנאציזם הכחיד את רוחו ואת רצונו לחבר מוזיקה. במהלך השואה נרצחו רבים מבני משפחתו של קלצקי בידי הנאצים, ביניהם הוריו ואחותו.
נסים דיין
נִסים דיין (נולד ב-5 במאי 1946) הוא במאי קולנוע ישראלי, ואחד המבקרים והמרצים בתחום הבימוי בישראל. ניהל את המכון הישראלי לקולנוע. חתן פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2017.
ביוגרפיה
דיין נולד בשנת 1946 בתל אביב, להורים שעלו מחלב שבסוריה. משפחתו התגוררה תחילה על גבול יפו תל אביב, אך פונתה בזמן מלחמת השחרור לכפר ג'מאסין בצפון תל אביב (שכונת גבעת עמל ב'), ושם גדל. למד בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב. מגיל צעיר התעניין בקולנוע, בהיותו חייל זכה בחידון קולנוע ארצי, וסייע למפיק וחובב הקולנוע ישעיהו ("שיש") קולר, שהחזיק אוסף פרטי של סרטים, לנהל את "מועדון הסרט הטוב" בתל אביב.
לאחר השירות הצבאי למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1971 הופיע כשחקן במחזה "מעבר לגבולין" מאת יוסף חיים ברנר, שעלה בתיאטרון "הבימה". כמו כן פרסם מספר סיפורים קצרים בכתב-העת "קשת".
קריירה כיוצר קולנוע וטלוויזיה
החל את דרכו הקולנועית בשנת 1972 כעוזר לבמאי דן וולמן בסרט "פלוך". בעידודו של וולמן החל באותה שנה לעבוד על סרטו הראשון "אור מן ההפקר". הסרט נוצר בהשראת שכונת העוני בה גדל ג'מוסין, בסגנון נאו-ריאליזם האיטלקי, כולל צילום בשחור-לבן. הוא צולם בשטח בשכונת שבזי, בשיתוף שחקנים לא מקצועיים אבל בעלי יכולת משחק טבעית, ביניהם כוכב הסרט נסים לוי. את הסרט הפיק ומימן באופן חלקי יעקב אלקוב, איש עסקים, מפיק הוליוודי ונדבן שניהל את הקמת בית ציוני אמריקה בתל אביב. אלקוב גייס מספר משקיעים ודיין לקח הלוואות כדי לממן את הפקת הסרט. צילומי הסרט נערכו בשנת 1972, אך הוא יצא לאקרנים כשנה אחר כך לקראת מלחמת יום הכיפורים, שהדירה את הצופים מבתי הקולנוע והוא לא הצליח מסחרית.
אחרי הפקת "אור מן ההפקר" ביים דיין סרטי פרסומת ותעודה, את הפקת סרטו השני, "סופו של מילטון לוי" החל בשנת 1979 עם אושיק לוי ודב גליקמן בתפקידים הראשיים, בסיוע הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1981.
בשנת 1980 החל בהפקת סדרת הטלוויזיה "מישל עזרא ספרא ובניו" שכתב וביים, וששודרה בערוץ הראשון בשנים 1982–1983.
בשנת 1982 הפיק את סרטו של איתן גרין "לנה" (1982).
בסוף שנת 1984 החל לביים הסרט "גשר צר מאד", על פי תסריט שכתב, המבוסס על סיפור קצר מאת חיים חפר, על אהבה בלתי אפשרי בין קצין במילואים בתפקיד תובע בממשל הצבאי ברמאללה לבין אלמנה פלסטינית נוצרייה. רוב צילומי הסרט נערכו בעיר רמאללה. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1985.
בשנת 1986 כתב, יחד עם תמר לוטן, את התסריט לדרמת הטלוויזיה "פסק זמן", שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית בשיתוף ערוץ 4 הבריטי.
בשנת 1987 רכש את הזכויות להפקת סרט על פי ספרו של גבריאל שטרסמן "המערוך" על פרשת רצח מלה מלבסקי. אך שתי הרוצחות בפרשה פנו לבית המשפט וקיבלו צו מניעה ליצירת הסרט, בטענה שהוא יפגע בסיכוי הערעור שלהן.
בשנת 1989 ביים את הסרט התיעודי "הקרב על הנגב", על חטיבת הנגב של הפלמ"ח.
בשנת 1990 הפיק את דרמת הטלוויזיה "טיסה 016", על פי סיפור של אליעזר יערי, עבור מחלקת הדרמה של הערוץ הראשון.
בשנת 1991 הפיק את "החברים של יעל", הסרט הראשון בכיכובה של מילי אביטל.
בשנת 1992 ביים את המופע "סרט חי", שילוב של קולנוע ותיאטרון, בו שיחקו רחל דיין וקובי אסף, הנעים לסירוגין על המסך ועל הבמה.
בשנת 1993 ביים את דרמת הטלוויזיה "אוצר מקומי", ששודר בערוץ הראשון.
בשנת 1997 ביים את סדרת הטלוויזיה "אשה באפור".
בשנת 2013, לאחר הפסקה של 28 שנים, ביים סרט קולנוע עלילתי - "מפריח היונים" על פי ספרו של אלי עמיר "מפריח היונים".
קריירה כמבקר ומורה לקולנוע
עיקר עיסוקו של דיין במשך השנים הייתה פעולתו הענפה בתחום ביקורת ולימוד הקולנוע: בשנות ה-80 לימד מסלול ללימודי קולנוע ב"בית צבי" ובאוניברסיטת תל אביב, אחר כך לימד קולנוע בבית הספר סם שפיגל ובמוסדות לימוד אחרים, ביקורותיו התפרסמו בעיתונות וברדיו, והוא כיהן כלקטור בקרנות קולנוע שונות.
דיין שימש לאורך שנים רבות כמבקר הקולנוע בתוכניתו של מולי שפירא "בילוי נעים" בגלי צה"ל. ומבקר הקולנוע של העיתונים "העיר" ו"גלובס".
בשנים 1979–1980 הגיש את תוכנית הקולנוע של הערוץ הראשון "מסך גדול מסך קטן". באותן השנים גם שימש כמנהל המכון הישראלי לקולנוע.
בשנת 1988 שימש כמנהל האמנותי של פסטיבל פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 1989 ערך את "מדריך הווידאו בישראל", ספר הסוקר כ-1,100 סרטים שהיו זמינים אז בספריות הווידאו בישראל.
חיים אישיים
דיין היה נשוי לרחל (נולדה ב-1949), שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, ששיחקה גם בשניים מסרטיו ("סופו של מילטון לוי" ו"גשר צר מאוד").
תוכנית מתאר מחוזית
במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, מטרותיה של תוכנית מתאר מחוזית הן לקבוע את הפרטים הדרושים לביצוע תוכנית מתאר ארצית במחוז ולהנחות את הרשויות המקומיות בתחום המחוז בביצוע תוכנית מתאר מקומית. ועדה מחוזית לתכנון ובניה מנחה את הרשויות המקומיות: הוועדה המחוזית רשאית להתייעץ עם הרשויות המקומיות בתחומה או עם מומחים על מנת לקבל את חוות דעתם.
הכפלת עיצור
הכפלת עיצור (נקראת גם מִכְפָּל או הארכת עיצור) היא תופעה פונטית, לעיתים פונולוגית, שבה עיצור נהגה למשך זמן ארוך יותר מן הרגיל. הכפלת עיצור עשויה להיות פונמית, כלומר להיות יחידה לשונית שהימצאותה בתוך מילה משפיעה על משמעותה (ראו למטה: דוגמאות להכפלת עיצור פונמית), או פונטי גרידא, כלומר הכפלת עיצור שנהגית בשפה אבל אין לה תפקיד משמעי.
דוגמאות לשפות חיות בהן קיימת הכפלת עיצור פונמית הן: איטלקית, קטלאנית, הונגרית, יפנית, ערבית, פינית ולוגנדה; גם ביוונית עתיקה הייתה קיימת הכפלת עיצור פונמית, אשר ביוונית מודרנית השתמרה רק בדיאלקטים מעטים.
איטלקית
anno (הגייה: ) = שָׁנָה; ano (הגייה: ) = פִּי הַטַּבַּעַת
הונגרית
megy = ללכת; meggy = סוג דובדבן.
שפות שמיות
בערבית, העיצור הכפול אינו מסומן בשתי אותיות עיצור אלא, בסימן ה"שַדָּה":
شَدَّة (הגייה: ) = "שַדָּה" (הסימן הערבי להבעת מכפל); شَادَ (הגייה: ) = בנה/סייד.
לדוגמה:
فَلَّاح (הגייה: ) = איכר; فَلَاح (הגייה: ) = הצלחה.
מעבר למקרים בודדים ואנקדוטליים, של שינויי משמעות בשל הכפלת העיצור, יש בערבית שינויי משמעות שיטתיים, בין משקלים שונים וגם בין בניינים שונים בעזרת ההכפלה, תופעה הקיימת בשפות שמיות רבות. כמו כן, הכפלת העיצור בשפות שמיות אינה אמורה ליצור עיצור ארוך אלא צבר עיצורים, שהראשון בהם חסר תנועה והשני בעל תנועה. בעברית, ובמיוחד בעברית המודרנית, ההכפלה הזו הפכה פחות ברורה ופחות משמעותית מאשר בשפות שמיות אחרות.
דוגמה לשינוי המשמעות השיטתי היא בהבדל בין בניין קל לבניין פיעל. מבחינה היסטורית, בשפות השמיות וכפי שהדבר נשמר בערבית, ההבדל היחיד בין בניין קל לבין בניין פיעל היה הכפלת ע' הפועל. לכן בערבית "دَرَسَ דַרַסַ", פירושו "למד" ואילו "دَرَّسَ דַרַּסַ", פירושו "לימד". כך הדבר עם שורשים רבים מאוד. הבלשנים ההיסטוריים השמיים מכנים את בניין פיעל בכינוי "D". כינוי זה מקורו במילה Double, כלומר "כפול". הכוונה היא לבניין בעל ע' הפועל הכפולה.
בעברית, הכפלת העיצור מכונה דגש חזק. שמות נרדפים לדגש החזק הם "מִכְפָּל" ו"כַּפְלָן". הדגש החזק מסומן בעזרת נקודה באמצעה של האות. לרוב הוא אינו נהגה בהגייה העברית המודרנית, ובגלל ההרגל לכתוב עברית בלא סימני ניקוד, מרבית דוברי העברית אינם זוכרים באילו מילים מופיע הדגש החזק.
בעברית קיימים שלושה סוגים של דגשים: כאשר הכפלן מופיע באותיות ב', כ', פ', נהגות אותיות אלה כעיצור סותם.
קבורה בחיים
קבורה בחיים (או קבורה צ'צ'נית) היא שיטת רצח ודרך להוצאה להורג. הנקבר צפוי למות מחנק (שאיפת עפר או לחץ משניק על בית החזה), או במקרים אחרים - מרעב, מצמא או מאובדן חום גוף באקלים קר או מחום יתר בתוך האדמה.
קבורה בחיים הייתה עונשן של הבתולות הווסטליות אשר הפרו את נדר ההתנזרות. במצרים העתיקה ובסין קברו יחד עם המלך את משרתיו, כדי שיוכלו לשרת אותו גם בעולם הבא.
הערבים בתקופה הקדם אסלאמית נהגו לקבור את בנותיהן בעודן חיות (וואד אל-בנאת), כשאלו היוו מעמסה כלכלית גדולה מידי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהגו הנאצים לקבור חיים עשרות ומאות גברים, נשים וטף, בהם יהודים. השיטה שימשה כאמצעי זול לרצח המוני, ואף כשעשוע עבור החיילים והיא התבצעה בדרך כלל בכפרים נידחים.
לעיתים קבורה בחיים היא תוצאה של טעות - הכרזה על אדם כמת בעוד הוא חי ומחוסר הכרה. במהלך המאה ה-18 חייבו מדינות מסוימות באירופה המתנת מספר ימים בטרם הבאתו של אדם מת לקבורה, כדי לוודא את מותו ולהבטיח שלא ייקבר חי. כמו כן, בחלק מהמדינות הותקנו פעמונים בבתי הקברות, וחוט היה נקשר אל ענבל הפעמון, ומגיע עד לידו של המת, והיה מוצב שומר לילה על מנת שבמקרה שהפעמון יצלצל, יזעיק השומר את אנשי העיר והם יחלצו את הנקבר. מכאן מגיעים הביטויים האנגליים saved by the bell ו- graveyard shift, שכן אם אדם אמנם היה נקבר חי אזי הציפיה היתה שהוא יזיז את ידו ויגרום לפעמון לצלצל ולהציל את חייו. שנית, אותו אדם שהיה אמור להישאר ליד הקבר ולשמוע את הפעמון במקרה הצורך, עשה זאת לרוב במשך הלילה ולכן כיום משמרת לילה מכונה בסלנג באנגלית graveyard shift.
גלאפה, מלך ברניקיה
גלאפה או קלאפה (באנגלית: Glappa או Clappa; נפטר בשנת 560) היה מלך ממלכת ברניקיה. גלאפה שלט בממלכה במשך שנה אחת, בין שנת 559 ועד פטירתו.
גלאפה היה אחד מ-12 בניו של אידה, קודמו. פרטים מועטים ביותר ידועים אודות מלכותו, וישנה מחלוקת בדבר משכה. ככל הנראה היה בכור בניו של אידה, ולכן עלה לשלטון לאחר מותו. לא ידוע אם נרצח על ידי אחיו, או נהרג בקרב, או נפטר בנסיבות טבעיות, אולם הוא נפטר בגיל צעיר, ולאחריו עלה לשלטון אחיו, אדה, בנו השני של אידה (על פי דברי הימים האנגלו סקסים).
טויוטה bZ4X
טויוטה bZ4X (באנגלית: Toyota bZ4X) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי טויוטה מאפריל 2022. היא נחשפה ב-29 באוקטובר 2021 והגיעה לישראל ב-25 במאי 2022. בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2021 הוצג דגם הקונספט המקדים. היא מיוצרת במשותף עם סובארו אשר מיצרת את המכונית תחת השם סובארו סולטרה.
עיצוב
העיצוב החיצוני הוא שילוב בין טויוטה ראב-4 לטויוטה C-HR וגם כולל אלמנטים רבים משפת העיצוב החדשה של טויוטה, העיצוב הפנימי מציג עיצוב שלא היה מעולם ברכבי טויוטה וכן כולל גם טכנולוגיות מתקדמות כולל הגה בעיצוב הגה מטוס, לוח מחוונים דיגיטלי, מסך מגע המציג את המולטימדיה, אך כאן טויוטה בחרה לא לוותר על כפתורים ממשים כמו יצרני רכב אחרים שברכבים שלהם החליפו את מרבית הכפתורים למשטחי מגע.
טעינה
את הסוללה ניתן לטעון באמצעות מטען DC מהיר עד להספק של 150 קילוואט, טעינה של 10–80 אחוז בזמן של 30 דקות, והחל מהרבעון הרביעי של 2022 הדגם ישווק גם עם מטען פנימי המאפשר טעינה AC בהספק של עד 11 קילוואט כך שטעינה מלאה 0–100 אחוז דורשת המתנה של כ-7 שעות.
סובארו סולטרה
סובארו פיתחה את ה-bZ4X ביחד עם טויוטה. סובארו הציגה גרסה משלה ל-bZ4X ב-11 בנובמבר 2021, שמיוצרת משנת 2022 על ידה תחת השם סובארו סולטרה. פעולה זו היא חזרה על מה שעשתה טויוטה עם סובארו בטויוטה GT86 והסובארו BRZ.
הערות שוליים
קט:כלי רכב המיוצרים בסין
ימת ר'ון
ימת ר'ון (באנגלית: "Sea of Rhûn") היא ימה גדולה פנימית המופיעה בטרילוגיית שר הטבעות שנמצאת במזרח הארץ התיכונה.
גאוגרפיה
ימת ר'ון נמצאת בארץ ר'ון, ארץ ממזרח לר'ובניון ומצפון למורדור. הנהר השוטף, שזורם מההר הבודד, והנהר קרנן מגבעות הברזל, מהווים את מקורת המים המוזרמים אל הימה. הימה מכילה גם אי ללא שם שגודלו כשלושים קילומטרים לאורך החופים הדרום-מזרחיים. על פי האטלס של הארץ התיכונה, רוחב האי היה כשבעים וחמישה מיילים. ישנם הרים בצד הדרום-מערבי של הימה ויער בצדה הצפון-מזרחי.
היסטוריה
כאשר ממלכת גונדור הייתה בשיא כוחה בתקופת שלטונו של המלך היארמנדסיל (1019–1149 לעידן השלישי), הממלכה התרחבה מזרחה עד ימת ר'ון. אך ככל שכוחה של גונדור דעך, בני מזרח נכנסו לאזור סביב ימת ר'ון ופתחו בהתקפות על גונדור. בשנת 1248 לעידן השלישי הביס מינלקאר (שנקרא לימים רומנדאסיל) צבא של בני המזרח בין ר'ובניון לימת ר'ון והרס את יישוביהם.
בשנת 1944 לעידן השלישי התאסף צבא רוכבי קרונות על גדותיו הדרומיות של הימה לפני שפתח בתקיפה בגונדור שהותירה את המלכה אנדוהר מת.
במהלך מלחמת הטבעת התייצבו כוחות בשליטתו של סאורון בארצות שמעבר לר'ון. לאחר נפילת סאורון רכבו ארגורן ואאומר מעבר לים רון כדי למחות את השרידים האחרונים של כוחות האויב שם.
אד סטיינברג
אד סטיינברג (באנגלית: Ed Steinberg) הוא מפיק/במאי וידאו קליפים הפועל בניו יורק סיטי. סטיינברג הקים את רשת הפצת הווידאו RockAmerica. עבודותיו של סטיינברג תוארו כ"צבעוניות". הוא ידוע בעיקר בזכות יצירת הקליפ הראשון של מדונה ב-1982 לשיר "Everybody", אך הפיק וביים יותר מ-90 קליפים לאמנים אחרים כמו ג'יפסי קינגס, צ'יפ טריק, U2 וגם ילו. הוא הפיק מספר תוכניות טלוויזיה שונות אשר שודרו ב-MTV ו-PBS. הקליפים שלו נכללים באוספים במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון סולומון ר. גוגנהיים. הוא שימש כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הסרטים של הוואנה בניו יורק מאז 2000.
סטיינברג הוא נשיא RockaMedia LLC, חברת הפקת מדיה והפצה, והוא גם יועץ מדיה של Kidos ו-Magicflix; אתרים חינוכיים לילדים בני 3–9.
קרלומן השני
קרלומן השני (בצרפתית: Carloman II; סביבות 866 – 6 בדצמבר 884), בן לשושלת הקרולינגית, מלך על פרנקיה המערבית מ-879 עד מותו.
חייו
קרלומן היה בנם של לואי השני "המגמגם" מלך פרנקיה המערבית ושל אנסגרד מבורגונדיה. ב-879, לאחר מות אביו, ירש את הכתר יחד עם אחיו לואי, שמלך בשם לואי השלישי. בעקבות הסכם אמיין (מרץ 880) חולקה הממלכה בין שני האחים וקרלומן קיבל את חבל בורגונדיה ואת חבל אקוויטניה. אולם, בוזו הרוזן מארל התכחש לשבועת האמונים שלו למלך קרלומן ולמלך לואי השלישי והכריז על עצמו למלך פרובאנס. קרלומן ולואי יצאו למלחמה נגד בוזו, כבשו מידיו את העיר מקון שבבורגונדיה ושמו מצור על העיר ויין שבפרובאנס, אך ללא הצלחה (אוגוסט - נובמבר 880).
ב-882 נהרג המלך לואי השלישי בתאונה וקרלומן הפך למלך יחיד של פרנקיה המערבית. הממלכה הייתה נתונה לפלישות חוזרות ונשנות של הנורמנים שהשחיתו כל מה שנקרה על דרכם. כוחו של המלך קרלומן לעמוד בפניהם היה מוגבל, והאצילים הפיאודליים מרדו בו.
ב-884 המלך קרלומן נפל מסוסו ונהרג בעת שיצא לציד. הוא הוטמן בבזיליקת סן-דני שמצפון לפריז. היות שלא היו לו יורשים, החליטו אנשי הכנסייה והאצילים למסור את כתר ממלכת פרנקיה לקרל, בנו של הקיסר לואי מגרמניה, שמלך בשם קרל השלישי.
ורד מוסנזון
ורד מוֹסֶנזוֹן (נולדה בנען ב-12 בספטמבר 1960) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
ורד מוסנזון נולדה וגדלה בקיבוץ נען ב-12 בספטמבר 1960, בת לסופר משה מוסנזון. אחותה (למחצה) הבכורה הייתה הסופרת דבורה עומר, ודודה היה הסופר יגאל מוסנזון.
בשנת 1980, בהיותה בת 19, פרסמה את ספרה הראשון "דברים שצריך לעבור: הרהורים וציורים", הכולל שירים, סיפורים קצרים ורשימות, מעוטר בציוריה של המחברת ומתאר לבטי התבגרות ואהבה בקיבוץ על רקע מחלתו ומותו של אביה. הספר זכה להצלחה גדולה ביותר ונמכר בלמעלה מ-120,000 עותקים. גם ספריה "שירים כהים" והרומן "הבטחתי לספר לך הכל" זכו להצלחה ולביקורות חיוביות.
בהמשך למדה מוסנזון עיצוב גרפי בבצלאל ובמקביל לכתיבה ספרותית היא עוסקת בפרסום כקופירייטרית ומעצבת שפה חזותית. מאז שנת 2000 היא בעלת משרד הפרסום "זהות ושפה".
קישורים חיצוניים
על יצירתה:
ג'ק מקברייר
ג'ק מקברייר (באנגלית: Jack McBrayer; נולד ב-27 במאי 1973) הוא שחקן, קומיקאי ומדבב אמריקאי אשר זכה לחשיפה כשהשתתף בתוכנית האירוח של קונאן או'בריין.
ביוגרפיה
מקברייר נולד במייקון שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית ובגיל 15 עבר לקוניירס. למד ניהול תיאטרון באוניברסיטת אוונסוויל. בשנים 2002–2004 גילם כ-80 דמויות בתוכנית הלילה של קונאן בריין.
ב-2006 החל לשחק בקומדיית המצבים האמריקאית רוק 30 בתור קנת' אלן פרסל.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי, ודיבב בסרט המצויר "ראלף ההורס" את פיקס פליקס.
בשנת 2018 העניק את קולו להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו".
ביקור בית (תוכנית רדיו)
ביקור בית היא תוכנית רדיו ששודרה בשנות ה-80 ב"קול ישראל", בהגשתה של רבקה מיכאלי. בתחילת שנות ה-80 החליטה הנהלת "קול ישראל" לחדש את התוכנית "לעקרת הבית". רבקה מיכאלי נבחרה לערוך ולהגיש ורחל הרמתי להפיקה. התוכנית נקראה "ביקור בית" כדי שלא תדבק בה תווית "לנשים בלבד" וכדי להרחיב את קהל המאזינים והנושאים. התוכנית שודרה במשך חמש שנים, בימים א' – ה' בין 09.00 ל-10.00 ברשת ב'.
התוכנית כללה פינות קבועות והנושאים התאימו לקהל יעד רחב:
המחלקה להיסטוריה (צה"ל)
המחלקה להיסטוריה היא מחלקה בחטיבת התורה וההדרכה שבאגף המבצעים של צה"ל. תפקידה לערוך מחקרים על צה"ל מקום המדינה ועד היום.
המחלקה אחראית להעברת הדרכות בפני גורמים צה"ליים על מלחמות ישראל ומבצעים צבאיים לאורך השנים. מחלקת ההיסטוריה היא הגורם המוסמך בצה"ל לתחקור וכתיבת הגרסה הרשמית לאירועים בהם צה"ל מעורב.
היסטוריה
נסים סלומון עמד בראש המחלקה במשך זמן קצר. הוא עסק במחקר ובהסקת מסקנות ממלחמת יום הכיפורים. בהשפעת השר אריאל שרון לא אישר ראש הממשלה מנחם בגין את מינויו של סלומון לתפקיד, למרות שכבר נכנס לתפקידו. במסגרת פעילות המחלקה השלים אלחנן אורן בשנת 1992 את כתיבת הספר "תולדות מלחמת יום הכיפורים – תשרי תשל"ד, אוקטובר 1973", אך מחקרו זה נגנז לשנים אחדות, ופורסם רק בסוף שנת 2004, לאחר שעבר עריכה.
החל מחודש מאי 2020 עומד בראש המחלקה סא"ל (מיל') ד"ר אלי מיכלסון שהחליף בתפקיד את אל"ם (מיל') ד"ר יגאל אייל.
החל משנת 2019 מוציאה המחלקה לאור את כתב העת "יסודות".
לומה ארל
לומה ארל (בצרפתית: LUMA Arles) הוא מתחם אמנות רב-תחומי בעיר ארל שבחבל פרובאנס שבצרפת, שבמרכזו מגדל שתכנן האדריכל פרנק גרי. המתחנם נועד להציע לאמנים את האפשרות להתנסות בהפקת יצירות חדשות באמצעות שיתוף פעולה בין תחומי עם אמנים אחרים, אוצרים, מדענים ועוד.
המתחם, ששטחו 20 דונם והיה אתר תעשייתי נטוש, הפך למתחם אמנות ביוזמת קרן לומה של אספנית האמנות השווייצרית מיה הופמן, ונפתח לציבור בשנת 2018. המגדל שבו נחנך ביוני 2021. המגדל הוא בגובה 56 מטרים ובו 13 מפלסים. עיצוב המגדל, המכוסה ב-11,000 לוחות נירוסטה שאב השראה מהסלעים שבאזור ומציורו הנודע של וינסנט ואן גוך, "ליל כוכבים", שצויר בפרובאנס. בתחתית המגדל נבנה אטריום עגול דמוי אמפיתיאטרון רומי. במגדל יש חדרי מחקר ועיון, חדרי סדנאות וחדרי תצוגה. במתחם נמצאים גם שישה מבני תעשייה גדולים שנותרו מעברו של המתחם כאתר תעשייתי. במתחם נטעו 300 עצים.
ורנית
ורנית, ורניש (מאנגלית: Varnish) או לכה היא ציפוי דק ושקוף המיועד להגנה על משטחים מפני שריטות, אבק, חשיפה לאור ומפגעים נוספים.
אופן השימוש
ורנית יכולה להתייבש כתוצאה מהתנדפות של החומר המדלל, או חמצון של חלק ממרכיביה. ורניות אקריליות או מבוססות מים מתייבשות עם התנדפות המים (שהוחדרו לתערובת עם חומר מתחלב), אך דורשות זמן נוסף כדי להגיע לייבוש עמוק, שעשוי לשנות את גוון וברק הוורנית. חשיפה לשמש או אור חזק עשויה אף היא להאיץ את קצב ההתייבשות של ורנית.
ורנית אקרילית
ורנית מבוססת מים, עשויה משילוב של שרף אקרילי, מים וחומר מתחלב. לוורנית האקרילית מקדם שבירת אור נמוך (אינה יוצרת עיוות בגוון האור) ונחשבת צלולה מאוד. בניגוד לצבעי אקריליק, ורנית אקרילית מתייבשת למשטח נטול נקבוביות ולפיכך אינה מקבל גוון אפור עם חשיפה לאבק. סוגים שונים של ורנית אקרילית חסינים לאור אולטרא סגול, ומשפרים את עמידות הצבעים של העצם המשוח בחשיפה לאור שמש.
ורנית שרף
ורנית מבוססת חומר אורגני מוקשה למחצה, המופק מצמחים או חרקים מסוימים. שני הסוגים הפופולריים של וורנית שרף הם ורנית המדוללת באלכוהול (Spirit Varnish), וורנית מדוללת טרפנטין. הוורנית יכולה לכלול שמנים, צבענים ואף שעווה, וקיימים עשרות מתכונים להשגת מראה מבריק, מט ואף אטום. לאחר שהשרף מתייבש, לא ניתן לדללו שנית.
ורנית אפוקסי
ורנית המבוססת על שילוב של שני חומרים, אפוקסי וזרז ייבוש, שיש לערבבם מיד לפני השימוש. קיים פרק זמן מוקצב החל מרגע הערבוב בו ניתן למרוח את הוורנית, ולאחריו היא מתייבשת ואי אפשר להסירה. פרק זמן זה תלוי משמעותית בטמפרטורה, אך לא בלחות (דבקי אפוקסי יכולים להתייבש גם מתחת לפני הים).
פיאצלה רומא
מהכיכר יוצאים קווי אוטובוס המקשרים את העיר עם נמל התעופה הבינלאומי ונציה מרקו פולו ונמל התעופה טרוויזו, וכן חשמלית המחברת את העיר עם מסטרה.
בין הכיכר לבין תחנת הרכבת סנטה לוצ'יה הקרובה מחבר גשר החוקה, בעיצובו של האדריכל סנטיאגו קלטרווה. הגשר נבנה בשנת 2008, ומיועד להולכי רגל בלבד. בנוסף, מחבר המונורייל של ונציה את הכיכר לתחנת הרכבת.
גיים בוי אדוונס
גיים בוי אדוונס SP
בשנת 2003 המוקדמת ניטנדו שדרגה את הגיים בוי אדוונס בכך שהוסיפה לו תאורה פנימית מובנית, סוללות נטענות, צג מתקפל ועוד. גודלו של הגיים בוי אדוונס SP היה בערך מחצית מגודלו המקורי של הגיים בוי אדוונס. כל אלה באו לענות על אי הנוחות שבשימוש בגיים בוי אדוונס, בעיקר בגלל צורתו. בנוסף לגיים בוי אדוונס SP יש מסך LCD בהיר יותר.
גיים בוי מיקרו
בספטמבר 2005, נינטנדו שחררה חידוש שני לגיים בוי אדוונס. דגם זה הוא גרסה קטנה יותר של הגיים בוי אדוונס, בעלת מסך חד יותר מקודמיו בסדרה, המכונה Game Boy Micro. בנוסף ניתן לקבוע את סוג הצבעים במסך, אך כמו קודמו, גם הוא לא מהווה התקדמות טכנולוגית.
פרטים טכניים
פרטיו הטכניים של הגיים בוי אדוונס, כפי שהוצגו על ידי נינטנדו:
אביזרים נלווים
Wireless Adapter - ה-Wireless Adapter הוא מתאם אלחוטי. הוא שוחרר ב-2004, והתחבר לצידו האחורי של הגיים בוי אדוונס. הוא החליף את הכבל לחיבור בין מכשירים, ומאפשר להרבה מכשירים להתחבר בו זמנית. משום שהוא שוחרר מאוחר לעומת הגיים בוי אדוונס אין הרבה משחקים שמותאמים לו. גרסה מתאימה ל-Game Boy Micro גם שוחררה.
e-Reader - ה-e-Reader הוא מכשיר לסריקת כרטיסים אל תוך ה-Game Boy Advance. במשחקים רבים לא נעשה בו שימוש, אך ניתן לראות אותו במיוחד במשחקים חשובים של נינטנדו. הכרטיסים לשימוש ב- e-Reader הם חד- פעמיים לרוב, ואת חלקם ניתן להשיג רק באירועים מיוחדים של נינטנדו. שמו ביפן הוא Card e-Reader, ומסוגל לסרוק אך ורק כרטיסי משחקים. בשל סיבה זאת, שנה לאחר מכן נוצר מעין שדרוג ל - e-Reader, שנקרא Card e+ Reader, שמאפשר בנוסף לסריקת המשחקים, להוסיף תוכן למשחקים (כגון שלבים, יכולות) של הגיים בוי אדוונס. ה - Card e+ Reader הוא ה - e-Reader ששוחרר באמריקה בתור ה - e-reader הרשמי. באירופה, תוסף זה לעולם לא שוחרר. הדוגמה הכי מוכרת למשחק שתומך ב e-Reader היא Super Mario Advance 4: Super Mario Bros 3.
אביזרים לא רשמיים
GBAMP - נגן סרטים ל-GBA. המכשיר מאפשר לשחק במשחקי NES, לצפות בסרטים, לקרוא קובצי txt וכו'. המכשיר לא יכול לקרוא קובצי MPEGS או MP3.
מכוון טלוויזיה ל-GBA - המכשיר מאפשר לצפות בטלוויזיה דרך הגיים בוי אדוונס. יש כמה גרסאות, מחברות שונות. ניתן לאחסן בו עד ל-99 ערוצים.
Game Shark - מכשיר המאפשר לרשום צ'יטים ולהפעילם במשחק. עם זאת, לצ'יטים יש תופעות לוואי כמו הרס השמירה או המשחק עצמו.
שיווק ומכירות
ב-30 בספטמבר 2006, 76.79 מיליון יחידות של גיים בוי אדוונס נמכרו, מתוכם 39.79 מיליון יחדות של גיים בוי אדוונס SP, ו-1.87 מיליון יחידות של הגיים בוי מיקרו. ב-1 בדצמבר 2006, דיווחה חברת נינטנדו באמריקה על 33.63 יחידות שנמכרו בארצות הברית.
מכירות הגיים בוי אדוונס נשארות גבוהות גם לאחר יציאת ה-Nintendo DS, אשר מכר 850,000 יחידות בדצמבר 2006.
אליעזר טגנסקי
אליעזר טגנסקי, (נולד ב-1932 או 1933) הוא רוכב אופניים בעבר, 3 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1953–1955).
ביוגרפיה
בכינוס הפועל החמישי שנערך בשנת 1952 זכה טגנסקי במדליית כסף בתחרות ל-50 ק"מ בתוצאה של 1:18,7 שעות, אחרי משה וישגרודסקי (1:16,22 שעות) ולפני יצחק כרמל (1:19,31 שעות).
בשנים 1953–1955 זכה טגנסקי באליפות ישראל במרוץ אופני כביש.
אבנר חיפושי נפט
אבנר חיפושי נפט - שותפות מוגבלת הוקמה על פי הסכם שותפות מוגבלת בין השותף הכללי - אבנר נפט וגז בע"מ לבין השותף המוגבל - אבנר נאמנויות בע"מ. השותפות המוגבלת נרשמה ב-6 באוגוסט 1989. מטרת השותפות הייתה להשתתף בפעילות חיפושי נפט וגז והפקתם בישראל. יחידות ההשתתפות של השותפות היו רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2017 התמזגה השותפות "לתוך" "דלק קידוחים" והוכרזה כחברה מחוסלת.
היסטוריה
השותפות נוסדה בשנת 1989 על ידי ד"ר דוד כהן, גדעון תדמור והגאולוג ד"ר אלי רוזנברג. השם "אבנר" נקבע על ידי רוזנברג, שנחשב לאבי חיפושי מאגרי האנרגיה בים התיכון, לפי ראשי התיבות של שמו - "אליהו בן נחום רוזנברג".
תחילה חיפשה השותפות נפט וגז בזיכיונות שקיבלה ביבשה, אך ב-1996 החליטה לבקש רישיון לחיפוש ימי. השותפות קיבלה רישיון לקידוחים ימיים בחלקו הדרומי המים הכלכליים של ישראל. ב-1997 יתרות הנזילות של השותפות הצטמקו לכ-4 מיליון דולר והיא חיפשה שותפים למימון הפרויקט והקימה את שותפות ים תטיס.
שותפות ים תטיס כללה את חברת נובל אנרג'י (47%), דלק קידוחים 25%, אבנר חיפושי נפט 23% וחברת "דלק השקעות ונכסים" 4%. השותפות מצאה שני מאגרי גז - מאגר הגז "נועה", שהתגלה ב-1999, ומאגר הגז "מרי", שהתגלה ב-2000. מאגר מרי הוערך ב-32 מיליארד מ"ק ואילו מאגר נועה הוערך ב-2 מיליארד מ"ק.
בשנת 2000 מכר רוזנברג את החזקותיו (50%) בשותף הכללי של שותפות המוגבלת אבנר לקבוצת דלק. קבוצת דלק גם רכשה את המחצית השנייה מדוד כהן וגדעון תדמור. רוזנברג מונה כגאולוג הראשי של קבוצת דלק ושמר על זכותו לקבל תמלוגים מאבנר.
בשנת 2004, ביקשה להיכנס אבנר לתחום ייצור החשמל, באמצעות השקעה בפרויקט תחנת הכוח דוראד, אך המהלך לא בוצע לבסוף.
בנובמבר 2012 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים על השותפות בתמר ובהן אבנר, כעל מונופול בתחום אספקת גז טבעי. אבנר היא בעלת 16% משדה תמר ו23% של ים תטיס ושל שדה הגז לווייתן.