cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוקטור דוליטל
הדמויות
הרקע לסיפורים הוא התרבות האנגלית של התקופה הוויקטוריאנית (סוף המאה ה-19). בסיפורים, מתגורר דוקטור דוליטל בעיירה הדמיונית "Puddleby-on-the-Marsh" אשר תורגמה לעברית כ"מדמנה בגיא השלוליות". יש לו, לרופא, ידיד אנושי אחד - מוכר מזון לחתולים וידידים רבים מבין בעלי החיים. הבולטים בבעלי החיים, אשר מלווים בקביעות את דוליטל, הם: התוכית פולינזיה, גב-גב החזיר, ג'יפ הכלב, דב-דב הברווז, טו-טו הינשוף, צ'י-צ'י הקוף ודחיק-סליק - בעל החיים הדמיוני בעל שני הראשים.
ביקורת על דמותו של דוליטל
אמנם מתברר בספרי ההמשך כי בומפו הוא בוגר של אוניברסיטת אוקספורד וניכרת אף חיבתו של הסופר לבומפו וכי דמותו משורטטת בהומור. אולם, לדעת המבקרים, היה על לופטינג להציג דמות שחומת עור אינטליגנטית ומצליחה כדי לאזן את התמונה. מחנכים בארצות הברית אף העלו את השאלה האם ראוי שילדים יחשפו לספרי דוליטל בעקבות ביקורת זו. ואכן, במהדורות שיצאו באותן שנים שונו הקטעים שנגעו לנסיך בומפו והפכו את דמותו לנלעגת. אפילו במהדורה מיוחדת שיצאה לכבוד ציון 100 שנים להיוולדו של לופטינג, ב-1986, שוכנע בנו, כריסטופר לופטינג, להסכים לכך שחלק מהאיורים יוצאו מן המהדורה וכי ישונו סיפור "היפהפייה הנרדמת" וסיפור "התלבושת הפנטסטית" (מ"מסעותיו של דוקטור דוליטל") הנוגעים לבומפו. באותן שנים, פג קסמם של ספרי דוליטל בארצות הברית וממילא הפסיקו לצאת מהדורות חדשות של הספרים.
כריסטופר לופטינג נלחם בביקורת על אביו וטען כי: "יו לופטינג היה נעלב מהרעיון שחלק כלשהו מעבודתו יכול לפגוע והיה אז הראשון לעשות את השינויים בעצמו... המסר שיו לופטינג שלח באמצעות ספריו היה כזה של כבוד לחיים ולזכויות של כל מי שחולק את הגורל המשותף של עולמנו."
דוקטור דוליטל בתיאטרון ובקולנוע
מאז נכתב הספר הראשון ב-1920, עובדו דמותו ועלילותיו של ג'ון דוליטל למספר מדיומים:
תרגום לעברית
כיוון שמדובר בספרים לילדים יצאו במשך השנים נוסחאות מקוצרות רבות של ספרי דוליטל השונים. בין התרגומים המלאים ניתן לציין:
מיטסוקה ריוג'ה
מיטסוקה ריוג'ה (באנגלית: Mitsuoka Ryoga) היא מכונית סלון, הנעה 4x2 והנעה כפולה 4x4, בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית "Mitsuoka Motor Co., Ltd" בין השנים 1998–2005.
בייצור הדור השני, נפח המנוע הוקטן על ידי היצרן "Mitsuoka Motor Co., Ltd", משמעותית מ-1,800-2000 סמ"ק ל-1,500 סמ"ק.
דגם ה"מיטסוקה ריוג'ה" התבסס חיצונית על דגם "Jaguar S-Type" של יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר.
מחיר דגמי "מיטסוקה ריוג'ה" בהשקה עמד על 2,246,000 - 2,871,700 ין יפני.
מרכז מוכנות למשבר ותגובה
מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) היא הסוכנות שהוקמה על ידי ממשלת מלזיה במסגרת התוכנית המלזית התשיעית (2005 - 2010), כחלק מהאסטרטגיה הכוללת להיערכות יעילה לאסונות טבע, התפרצויות, משברים ומצבי חירום הקשורים לבריאות פתיחת ה- CPRC נערכה על ידי שר הבריאות המלזי דאטוק סרי צ'ואה סוי לק ב -7 במאי 2007.הוסוכנות ממוקמת בעיר פוטרג'איה.
בימיו הראשונים שימש יותר כמרכז מוכנות ותגובה להתמודדות עם התפרצות מחלות זיהומיות ואסונות.
מגפת השפעת
מרכז ההיערכות והתגובה החל לפעול באפריל 2009, לאחר הופעת מגפת השפעת ב 2009.
נגיף הקורונה 2019 במלזיה
משרד הבריאות (MOH) הפעיל את מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) למעקב אחר ההתפתחויות הנוכחיות ב- מגפת הקורונה ולהיערך למגפה.
הסופרקופה הספרדי בכדורסל
הסופרקופה הספרדי בכדורסל (בספרדית: La Supercopa de España de baloncesto) היא תחרות סופר-קאפ שנתית מקצועית בכדורסל גברים בספרד.
היסטוריה
הסופר התקיימה לראשונה לקראת עונת 1984/1985, המשחק הפגיש את אלופת הליגה הספרדית ואת הקבוצה שזכתה בעונה החולפת בגביע המלך הספרדי. במהלך קיומו היה מוכר גם בשם גביע הפדרציה, שכן אורגן על ידי ההתאחדות הכדורסל הספרדית (FEB) בנוסף למנהלת ליגת העל הספרדית בכדורסל, המשחק שנערך במהלך העונה חדל מלהתקיים בעונת 1988/1989 והוקדם מחדש בשנת 2004 על ידי מנהלת ליגת העל הספרדית בכדורסל בפורמט חדש של 4 קבוצות והוא נערך בתחילתה של העונה. הקבוצות אשר משתתפות: מארחת הטורניר, אלופת אלופת הליגה הספרדית, מחזיקת גביע המלך הספרדי והזוכה בטורניר הסופרקאפ בעונה הקודמת.
פיוניר 10
פיוניר 10 (באנגלית: Pioneer 10), הידועה גם כפיוניר F, היא גשושית רובוטית ששוגרה על ידי נאס"א על מנת לחקור את כוכב הלכת צדק. הגשושית שוגרה ב-3 במרץ 1972 (01:49:00 UTC (2 במרץ זמן מקומי) על גבי משגר מסוג אטלס-קנטאור מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. פיוניר 10 הייתה הגשושית הראשונה שחצתה את חגורת האסטרואידים והייתה הגשושית הראשונה שצילמה את צדק מקרוב. הקשר עם הגשושית אבד ב-23 בינואר 2003 בגלל בעיות אנרגיה בגשושית ובגלל המרחק העצום (12 מיליארד ק"מ) מכדור הארץ. פיוניר 10 ותאומתה פיוניר 11 קיבלו את השם פיוניר ובשל כך הם משויכות אל תוכנית פיוניר. ב-9 בספטמבר 2012 הייתה הגשושית במרחק של 106.696 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ והיא טסה במהירות של 12.037 ק"מ לשנייה או 43,333.2 קמ"ש, שהם 2.539 יחידות אסטרונומיות לשנה.
היסטוריה
על הגשושיות הורכבו כלים מדעיים מסוגים שונים על מנת שיכולו לחקור ולאסוף מידע אודות הסביבה בה הם נמצאים ועל מנת שיכולו לחקור את צדק ואת חגורת האסטרואידים.
מרכז המחקר איימס של נאס"א קיבל את האחריות על ניהול המשימה ובפברואר 1970 נתן המרכז חוזה בסך 380 מיליון דולר לחברת TRW לבניית שתי הגשושיות.
מבנה הגשושית
בסיס הגשושית הוא בעומק 36 ס"מ והוא מורכב משישה פאנלים באורך 75 ס"מ המרכיבים את מבנהו המשושה. על בסיס הגשושית הורכבו מערכת ההנעה של הגשושית ו-8 מתוך 11 הכלים המדעיים שלה. תא הציוד של הגשושית נבנה מאלומיניום על מנת להגן עליו מפגיעת אסטרואידים. משקל הגשושית בעת שיגורה היה 258 ק"ג.
בשיגור נשאה הגשושית 36 ק"ג של הידרזין במיכל כדורי בקוטר 42 ס"מ. ההיזרזין שימש שלושה זוגות של מנועים (6 מנועים סה"כ) בעלי דחף של 4.5 ניוטון לכל מנוע.
ניווט החללית בוצע על ידי חיישני כוכבים וחיישני שמש שהורכבו על הגשושית. פיוניר 10 צוידה בארבעה גנרטורים תרמואלקטריים (RTG) שהפיקו חשמל על ידי שימוש בפלוטוניום. ארבעת הגנרטורים יחד הפיקו בעת השיגור 155 ואט, וב-2005 הפיקו 65 ואט בלבד. כתוצאה מירידת ההספק החשמלי עם השנים, רק חלק מהכלים שעל הגשושית המשיכו לתפקד בשנותיה האחרונות של הגשושית.
כלים מדעיים
הכלים המדעיים שהורכבו על הגשושית הם:
דסקית פיוניר
הדסקית מורכבת מציורים המכילים סימנים בשפת המתמטיקה, הכימיה והמחשבים, וכן ציורים אשר אמורים להכיל פריטים אוניברסליים. ההנחה היא שמאחר והשפות על כדור הארץ שרירותיות, ניתן לתקשר עם ציוויליזציות זרות רק בשפה אוניברסלית שאינה נובעת משרירות ומקריות. בנוסף, כיוון שהדסקית עשויה אלומיניום ולא תשרוד נחיתה על פלנטה בעלת אטמוספירה, הסיכוי שיצורים מהחלל יראו אותה הוא רק על ידי תפיסת הגשושית, פעולה המחייבת טכנולוגיה של טיסות חלל. מכאן, שכל יצור חי בחלל שיוכל לבצע משימת חלל, יהיה מצויד בהכרח ביכולת להבין את המסר.
בציור שעל הדסקית מידע שיוכל לאפשר לתרבות חוצנית לדעת היכן ממוקמת מערכת השמש שלנו - דבר שהוליד ביקורות לא מועטות על התבונה שבמשלוח מידע מסוג זה לחלל.
המשימה
פיוניר 10 שוגרה ב-3 במרץ 1972 על גבי משגר אטלס-קנטאור מ-SLC-36A מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. המשגר הביא את הגשושית למהירות של 51,682 קמ"ש. כעבור 11 שעות מהשיגור חלפה פיוניר 10 על פני הירח והפכה לגשושית המהירה ביותר שנבנתה עד אז. יומיים לאחר השיגור הופעלו הכלים המדעיים שעל הגשושית והיא החלה לאסוף מידע.
ב-6 בנובמבר 1973 הייתה פיוניר 10 במרחק 25 מיליון ק"מ מצדק ומרכז הבקרה החל לבחון את מערכות הצילום של הגשושית. הגשושית החלה לשדר תצלומים של צדק ואפילו צילמה שניים מיריחיו: גנימד ואירופה. ב-4 בדצמבר 1973 ביצעה הגשושית את היעף הקרוב ביותר על פני צדק כשחלפה במרחק של 132,252 ק"מ מאטמוספירת הכוכב (לא ידוע מה עובי האטמוספירה ולכן לא ניתן לדעת מה המרחק מפני הקרקע). עם השלמת היעף הגיעה הגשושית למהירות של כ-132,000 קמ"ש. בסך הכל צילמה 1,200 תמונות של צדק, בינייהם של הכתם האדום הגדול
ב-1976 חצתה פיוניר 10 את מסלול של שבתאי וב-1979 את מסלולו של אוראנוס. ב-13 ביוני 1983 הפכה הגשושית לעצם הראשון יציר אדם שיצא (במובן מסוים) ממערכת השמש, וזאת כשחצתה את מסלול נפטון (שהיה אז כוכב הלכת המרוחק ביותר בעקבות מסלולו האליפטי של פלוטו).
פיוניר 10 התפרסמה כעצם המרוחק ביותר שיצא מכדור הארץ. כך היה עד 17 בפברואר 1998 כאשר וויאג'ר 1 עברה אותה כששתיהן היו במרחק 69.419 יחידות אסטרונומיות. וויאג'ר 1 תמשיך להגדיל את המרחק הזה ב-1.016 יחידה אסטרונומית כל שנה.
הגשושית ביצעה משימות מדעיות רבות בחלקים החיצוניים של מערכת השמש עד סיום משימתה ב-31 במרץ 1997. האות החלש של פיוניר 10 המשיך להישמע על ידי רשת חלל עמוק בחלק ממחקר קונספט של תורת הכאוס. במאי 2001, לאחר שמונה חודשים של דממת אלחוט, חידשה נאס"א את הקשר עם פיוניר 10. מדעני נאס"א חששו כי החללית חדלה לפעול, אך לבסוף יצרו עמה קשר.
ב-4 במרץ 2006 נעשה ניסיון קשר אחרון, ומשלא צלח, אין עימה קשר יותר.
פיוניר 10 טסה "בכיוון ההפוך" לגשושיות: פיוניר 11, וויאג'ר 1, וויאג'ר 2 וניו הוריזונס. היא טסה בכיוונו של הכוכב אלדברן בקונסטלצית שור ויארך לה כ-2 מיליון שנה להגיע לשם.
משימת חיפוש חיים
הגשושית אמורה לעשות מסע של מיליוני שנים בחלל אלא אם כן תגיע קודם למקום מיושב על ידי ציוויליזציות מתקדמות ש"יצודו" אותה. האות האחרון התקבל מפיוניר 10 ב־23 בינואר 2003, כמעט 31 שנה לאחר שיגורה.
נטי שמיע עפר
נטי שמיע עפר (נולדה ב- 1965) היא אמנית רב תחומית ומעצבת תעשייתית ומרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה
נטי שמיע עפר, נולדה בתל אביב, חיה ועובדת בקיבוץ קבוצת שילר. בוגרת האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל במחלקה לאמנות (1990) ובמחלקה לעיצוב תעשייתי (1993) ובעלת תואר שני במחלקה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2007).
מ-1997 מרצה במחלקה לתקשורת חזותית ולעיצוב תעשייתי בבצלאל, ומרצה בכירה מ-2007. מ-2009 מרצה בכירה בתואר שני לעיצוב תעשייתי. עבודותיה נוגעות במהויות הקושרות בין הגוף למרחב ולאובייקטים הסובבים אותו, וביחסים הנטבעים תוך כדי כך בין סטטיות לתנועה, כמו גם בין מרחב פרטי למרחב ציבורי.
מכשפות בחוץ-לארץ
מכשפות בחוץ לארץ הוא ספר מסדרת "עולם הדיסק" רבת המכר של טרי פראצ'ט. הספר הוא השלישי בסדרת המכשפות, והוא מכיל פרודיה על מעשיות (בפרט מעשיות האחים גרים) וטיולים לחו"ל.
קלאודיה רוזנצווייג
קלאודיה רוזנצווייג-קופפר משמשת פרופסור לספרות יידיש ו'אלט יידיש' (יידיש עתיקה) במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
מכשפות בחוץ-לארץ
עלילה
לאחר מותה של המכשפה דיזדרטה, שתפקדה גם כפיה טובה, מועבר שרביט הקסמים שלה למאגרט שן-שום, דבר שהופך אותה לפיה טובה של בחורה צעירה בשם אמבראלה. בגלל שדיזדרטה לא השאירה הוראות הפעלה לשרביט, מאגרט מצליחה בעיקר רק להפוך דברים לדלעת. למרות חוסר ניסיונה, מאגרט נאלצת למלא את הבטחת דיזדרטה לאמבראלה - שהיא לא תחותן עם הדוכס של העיר גנואה. מאגרט מחליטה לנסוע לעיר גנואה, ביחד עם המכשפות הזקנות סבתא רוח-שעווה ונני אוג. מסען רצוף הרפתקאות ושלל חוויות המזכירות אגדות וסיפורים ידועים, והוא משמש פרודיה לחלקן.
קלאודיה רוזנצווייג
רוזנצווייג נולדה ברומא, איטליה. למדה בגימנסיה על שם אלסנדרו מאנצוני במילאנו ואת לימודיה האקדמיים עשתה בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת מילאנו. עלתה לישראל בשנות השלושים לחייה וכתבה את עבודת הדוקטור שלה באוניברסיטה העברית בהדרכת חוה טורניאנסקי ואריקה טים מאוניברסיטת טריר, גרמניה. עבודת הדוקטור שלה עוסקת בחיבור בבא בוך, כינוי המקובל כיום לרומן אבירים שנכתב בידי אליהו בחור בין השנים 1507–1508, והיה לרומן האבירים הפופולרי ביותר בשפת היידיש. עיבוד של העבודה, בשם Bovo d’Antona by Elye Bokher - A Yiddish Romance, יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת בריל בליידן.
לימדה שנים אחדות באוניברסיטת תל אביב. ארגנה כנסים מדעיים בישראל ובחו"ל בתחומי התמחותה. פרסומיה בעברית, באנגלית ובאיטלקית עוסקים בעיקר ביידיש עתיקה, בספרות יידיש, בלשונות היהודים ובפילולוגיה של היידיש.
תרגמה לאיטלקית אחדים מסיפורי שלום עליכם וש"י עגנון.
מכשפות בחוץ-לארץ
עלילה
אמבראלה מתבשרת כי מכיוון שהדוכס נהפך לצפרדע, ומכיוון שהיא בתו של הברון, השליט הקודם של גנואה, היא עכשיו שולטת על העיר. פעולתה הראשונה בתפקיד היא לבטל את כל הנשפים, שאותם היא מתעבת. לבסוף שלוש המכשפות חוזרות לביתן, אך בדרך הארוכה יותר, מכיוון שבה נמצא פיל אותו הן רוצות לראות.
מארק סחיר
מארק סחיר או מארק בוסני (קרואטית, בוסנית, סרבית konvertibilna marka; סרבית קירילית конвертибилна марка) הוא המטבע של בוסניה והרצגובינה. כמו המארק הגרמני מחולק המארק הסחיר ל-100 פנינגה (feninga או фенинга).
למעט השטר של 200 מארק סחיר, מנפיקות הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והרפובליקה סרפסקה שטרות שונים בעיצובם אך כל השטרות סחירים בכל המדינה.
בילי גילמור
בילי קליפורד גילמור (באנגלית: Billy Clifford Gilmour; נולד ב-11 ביוני 2001 באירוויין שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג ובנבחרת סקוטלנד.
קריירת מועדונים
גילמור גדל במחלקת הנוער של גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית, ובשנת 2017 הגיע אל מחלקת הנוער של צ'לסי מהפרמייר ליג. ב-31 באוגוסט 2019 ערך גילמור את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2-2 נגד שפילד יונייטד במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך גילמור שש הופעות ליגה, ובעונתו השנייה ערך חמש הופעות ליגה נוספות.
ביולי 2021 הושאל גילמור לעונה אחת לנוריץ' סיטי.
קריירה בינלאומית
ב-2 ביוני 2021 ערך גילמור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד, בתיקו 2-2 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
גילמור זומן לסגל נבחרת סקוטלנד לקראת טורניר יורו 2020. ב-18 ביוני 2021 נכלל לראשונה בהרכב הפותח של הנבחרת במשחק מול נבחרת אנגליה, זו גם הייתה הופעתו הראשונה במסגרת טורניר רשמי.
שירלי קאולי
שירלי קאולי-ברי (באנגלית: Shirley Cawley-Berry; נולדה ב-26 באפריל 1932) היא אתלטית עבר בריטית, זוכת מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
קאולי נולדה וגדלה בקרוידון, לונדון רבתי, ופעילה במועדון הספורט המקומי.
1952
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1952 זכתה קאולי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.61 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה קולי במדליית ארד בקפיצה לרוחק, לאחר שקפצה כבר בקפיצתה הראשונה תוצאה של 5.92 מטר, אחרי איווט ויליאמס מניו זילנד שקבעה שיא אולימפי חדש של 6.24 מטר ואלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (6.14 מטר).
1954
בתחרות שנערכה בלונדון ב-2 באוגוסט 1954 קבעה קאולי בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.82 מטר, שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ היא סיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.73 מטר.
1955
בתחרות שנערכה בשנת 1955 קבעה קאולי בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.89 מטר.
המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג
המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Museum of History; בסינית: 香港歷史博物館) הוא מוזיאון המציג את ההיסטוריה של הונג קונג ואת המורשת התרבותית של הונג קונג. המוזיאון ממוקם בצים שא צוי מזרח, בצמוד למוזיאון המדע של הונג קונג.
היסטוריה
המוזיאון הוקם על ידי מועצת העיר הונג קונג בשנת 1975, עת שהוחלט לחלק את המוזיאון העירוני לשני מוזיאונים נפרדים: המוזיאון להיסטוריה ומוזיאון הונג קונג לאמנות. בבסיסו של אוסף המוזיאון ניצבו המוצגים אשר הוצגו במוזיאון העירוני מאז שנת 1962 (מוזיאון אשר היה ממוקם בבניין העירייה של העיר שבאזור סנטרל.
בשנת 1983 עבר המוזיאון מבניין העירייה למבנה זמני (מבנה אשר בו ממוקם כיום מרכז המסורת של הונג קונג, בפארק קאולון). בשנת 1988 הושלמה הקמת המבנה הנוכחי (הצמוד למוזיאון המדע) בדרך צ'טהאם שבאזור מזרח צים שא צוי.
המוזיאון מנוהל כיום על ידי מחלקת התרבות והפנאי של ממשלת הונג קונג.
אוספי המוזיאון מציגים את ההיסטוריה של הונג קונג, החל מהתקופה הפרה היסטורית באמצעות דיורמות ומוצגים ארכאולוגיים, דרך ההיסטוריה הקדומה (תערוכה המציגה שרידים שנתגלו בקברים באזור הונג קונג), תערוכה אתנוגרפית של תרבות בני ההאקה והתושבים המקומיים, וכן את ההיסטוריה של המושבה האנגלית והכיבוש היפני של הונג קונג.
למוזיאון שלושה סניפים נוספים: מוזיאון ההגנה החופית של הונג קונג הממוקם בשאו קיי ואן, מוזיאון קבר ליי צ'נג אוק מתקופת שושלת האן הממוקם בשאם שוי פו ומוזיאון לאו אוק בצ'אי ואן.
שון לנון
שון טארו אונו לנון (באנגלית: Sean Taro Ono Lennon; נולד ב-9 באוקטובר 1975) הוא זמר, מלחין ושחקן אמריקאי, בנם של המוזיקאים ופעילי השלום ג'ון לנון ויוקו אונו. החל משנת 2015 הוא חבר בלהקת The Claypool Lennon Delirium.
ילדותו
שון לנון נולד בעיר ניו יורק. לאחר הולדתו, טיפל בו אביו, ג'ון לנון, עד להירצחו בשנת 1980, כאשר היה בן חמש. הוא חונך בשני בתי ספר פרטיים יוקרתיים באינסטיטוט לה רוזי בשווייץ (בו גם למדו הנסיך אדוארד, אלברט השני מלך הבלגים ודודי אל פייד) ובבית הספר דאלטון, בעיר ניו יורק.
שנותיו הראשונות במוזיקה
הקלטתו הראשונה הייתה באלבומה של אימו, "עונת הזכוכית" המבוסס על סיפור שאביו נהג לספר לו. בגיל 9, הוא ביצע את השיר "זה בסדר" (It's Alright) המופיע באלבום הצדעה לאימו בשם "לכל איש יש אישה", משנת 1984. בשנת 1988 הופיע שון בקבוצת השחקנים של "Moonwalker" של מייקל ג'קסון. שון העיד כי העבודה עם ג'קסון הייתה בגדר חוויה מפרה עבורו. מאוחר יותר במהלך חייו, נסיונותיו לפרוץ כמוזיקאי רציני באו לידי ביטוי בשיתוף פעולה עם יוצרים אחרים: הוא הופיע באלבום של לני קרביץ "Mama Said", בשנת 1991 וכן הקים להקת רקע לאלבומה של אימו, "Rising", בשנת 1995.
השפעות מוזיקליות
שון לנון טען שבריאן וילסון והביץ' בויז היו מקור השראה ראשון במעלה עבור שיריו וראיון שערך עם בריאן וילסון מופיע באלבום בעל תפוצה מוגבלת בעל השם "מילים ומוזיקה". במהלך ההפצה של האלבום "אל תוך השמש" (Into The Sun), שון הרבה לדבר אודות הערצתו ללהקה הברזילאית אוס מוטנטס. בעת שהותו בברזיל הופיע שון עם ארנלדו בפטיסטה (נגן הבס והזמר של אוס מוטנטס). לאחר מכן הוא עיצב את העטיפה לאלבום הלהקה משנת 2000 הקרוי "Tecnicolor". שון אף ציין בעת ראיונות את השפעת הביטלס והוריו.
ארנאני
מערכה ראשונה - הפושע
שודדים המתחבאים בהרים, תוהים מדוע מנהיגם, ארנאני נראה מוטרד (!Ernani pensoso, ארנאני מוטרד!). ארנאני מספר להם כי הוא מאוהב באלוירה (Come rugiada al cespite, כמו פרח הפונה אל השמש), אך סילבה מתכוון לשאתה לאישה. ארנאני מבקש את עזרת חבריו השודדים, והם מבטיחים שהם יחטפו אותה אל ההרים. אלוירה מביעה את מורת רוחה מהנישואים הקרבים עם סילבה, שאינו נמצא בטירה כרגע, ומייחלת כי לא יחזור לעולם. היא מביעה את אהבתה לארנאני, ומתפללת כי יצילה (Ernani, Ernani involami, ארנאני, ארנאני, הצילני). משרתות נכנסות ומוסרות לה מתנות נישואין מסילבה, ומברכות אותה על הנישואים. אלוירה שוב מביעה את אהבתה לארנאני (Tutto sprezzo che d'Ernani). דון קרלו, המאוהב גם הוא באלוירה, נכנס מחופש לאיכר, ומבקש מאלוירה כי תברח איתו. כשהיא מסרבת והוא מאיים לקחת אותה בכוח, היא שולפת פגיון, אך ארנאני מופיע. דון קרלו מזהה את ארנאני כמנהיג השודדים, וארנאני מטיח בחזרה כי דון קרלו הוא זה שדרדר אותו לחיים אלו בעשקו ממנו את שדותיו ונכסיו ובכך שאביו (של דון קרלו) הרג את אביו (של ארנאני). השניים שולפים חרבות, וסילבה מופיע. הוא אינו מזהה את דון קרלו וקורא תיגר על השניים. הוא מזמין את דון קרלו להילחם בו, אך אז נכנס ריקרדו ומספר לו בפני מי הוא עומד. הוא כורע ברך, ודון קרלו סולח לו ומבקש את עצתו מאחר שסבו, מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מת, והוא מעוניין לרשת את מקומו. הוא משחרר את ארנאני בכנותו אותו "חבר", ארנאני לא מבין מדוע, ומבטיח לאלוירה כי יבוא לחלצה.
מערכה שנייה - האורח
בארמונו של סילבה המון חוגג נמצא בארמון לכבוד החתונה העתידה להתקיים באותו יום. ארנאני נכנס מחופש לצליין סילבה נענה לבקשתו להעניק לו מחסה בארמון, בכפוף לחוק הקדוש של הכנסת האורחים. כאשר ארנאני מגלה כי אלוירה מתחתנת עם סילבה, הוא מגלה את זהותו ומציע לסילבה להסגיר אותו למלך. סילבה מסרב, בטענה כי הוא לא חוזר בו ממילתו להעניק לו מקלט, שכן הדבר יהווה הפרה של חוק הכבוד. אלוירה מספרת לארנאני כי נשארה נאמנה לו וכי תכננה להתאבד בדקירה על יד המזבח. השניים מתחבקים (דואט: Ah, mourir potessi adesso, אה, לו יכולתי למות עכשיו). סילבה נכנס ומגלה את השניים, וזעמו גואה, הוא מבטיח נקמה (טריו:  No, vendetta piu tremenda , לא, אני חפץ בנקמה גדולה יותר). מודיעים לסילבה כי המלך (דון קרלו) עומד בשערי הארמון, סילבה מורה להכניסו ומחביא את ארנאני. המלך דורש את ארנאני אך סילבה מסרב ומוכן אף להקריב את ראשו. חיילי המלך לא מוצאים את ארנאני, המלך מחליט לקחת את אלוירה כבת ערובה עד אשר יסגיר סילבה את ארנאני. לאחר שהמלך עוזב, סילבה משחרר את ארנאני ומזמין אותו לדו-קרב. ארנאני משכנע את סילבה להרשות לו לסייע לו לשחרר את אלוירה מידי המלך, ורק אחר כך יוכל להרוג אותו. ארנאני נשבע על כך לסילבה, ומוסר לו קרן שיתקע בה כשירצה במותו. השודדים מצטרפים אל ארנאני, הוא שר על רצונו לנקום את מותו של אביו, אף בדמי חייו (Sprezzo la vita ne più m'alletta).
מערכה שלישית - רחמים
ריקרדו מוביל את קרלו אל קברו של קרל הגדול, ומספר לו כי מורדים מתכוונים להתאסף כאן לקשור קשר נגדו. בינתיים מתקיימת ישיבה של אלקטורים הבוחרים בקיסר הרומי הקדוש הבא, קרלו מבקש מרודולפו כי במידה ויבחר, יסמן לו באמצעות 3 יריות תותח. קרלו מתחבא מאחורי הקבר, ובינתיים שר על ימי נערותו (Oh, de'verd'anni miei). המורדים מתאספים, מפילים גורל מי יתנקש בקרלו, ארנאני עולה בגורל ומביע שמחה על האפשרות שניתנה לו לנקום את דם אביו. סילבה מציע לו את חייו בתמורה לזכות להרוג את קרלו, אך ארנאני מסרב. 3 יריות תותח נשמעות, קרלו יוצא ממחבואו, ומכריז כי הוא קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה החדש. חיילים מופיעים, וקרלו מורה לחלק את המורדים בין האצילים אשר דינם למות, לבין פשוטי העם שיאסרו. ארנאני מכריז כי מקומו בין האצילים, בהיותו דון חואן הדוכס מאראגון, שנושל מאדמותיו. אלוירה נופלת לרגלי קרלו ומבקשת חנינה, הקיסר, ברצונו להדמות לקרל הגדול, חונן את הנידונים למוות. אלוירה וארנאני יחד שוב.
מערכה רביעית - האיש בתחפושת
טירתו של ארנאני
ארנאני ואלוירה זה עתה נישאו. לפתע נשמע קולה של הקרן של ארנאני. סילבה מופיע ודורש מארנאני לקיים את הבטחתו, ארנאני מבקש ממנו רק לטעום מכוס האהבה, אך כשסילבה מכנה אותו פחדן, הוא דוקר עצמו למוות. אלוירה מתאבדת מיד אחריו.
1938 בספורט
אליפות אירופה באתלטיקה
אליפות אירופה השנייה באתלטיקה נערכה בפריז צרפת ובווינה אוסטריה (לגברים ולנשים בנפרד, בהתאמה). האתלטים הגרמנים זכו במירב המדליות.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
ספרד
בשל מלחמת האזרחים לא היה יכולת לארגן אליפות מלאה. בשטח שבשליטת הממשל הרפובליקה אורגנו תחרויות אזוריות.
אליפות דרום אמריקה
פרו זכתה באליפות וארגנטינה  זכתה במקום השני.
אליפות אירופה החמישית בשחייה
נערכה בלונדון שבבריטניה מ-6 עד 13 באוגוסט.
נשים
רי ואן וין רנהילד ווגר קור קינט איט ון פכלן נבחרת דנמרק
יודיק טיימנס-סימונס
יודיק (יודיקייה) טיימנס-סימונס (בהולנדית: Judik Themans-Simons; 20 באוגוסט 1904 – 20 במרץ 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם.
קורות חיים
סימונס נולדה בהאג ב-1903. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, אנה דרזדן-פולק ואלקה דה לוי) ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. טיימנס-סימונס זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
לאחר סיום קריירת ההתעמלות, נישאה לברנרד טיימנס. השניים עבדו כ"אב ואם" בבית היתומים היהודי המרכזי באוטרכט. טיימנס-סימונס גורשה עם בעלה ושני ילדיה, ועם ילדי בית היתומים, למחנה סוביבור, שם נספו כולם. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (קלוט-נורדהיים ודרזדן-פולק), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
משרד ההגנה (בלגיה)
משרד ההגנה (בצרפתית: Ministère de la Défense, בהולנדית: Ministerie van Landsverdediging), שכונה בעבר משרד המלחמה ומשרד ההגנה הלאומי, הוא המשרד הבלגי האחראי על ההגנה הלאומית ועל הצבא הבלגי. בראש המשרד עומד שר הביטחון של בלגיה. שרת ההגנה הנוכחית היא לודיווין דדונדר.
משרד ההגנה מאורגן בכמה מחלקות מטה ומנהלות כלליות. צבא בלגיה כפוף לעוזר הרמטכ"ל (ACOS), למבצע והדרכה, העומד בראש מחלקת המטה לתפעול והדרכה.
מחלקה נוספת במשרד היא מחלקת המטה למודיעין וביטחון. מחלקת מטה זו מכונה גם שירות המודיעין והביטחון הכללי והיא אחראית על המודיעין הצבאי.
צלב דאפלין
צלב דאפין (באנגלית: Dupplin Cross) הוא אנדרטת אבן בצורת צלב משנת 800 לספירה לערך.
הצלב מוזכר לראשונה על ידי תומאס פננט שהבחין בו בשנת 1769 בראש גבעה בסמוך לסטראת'רן שבסקוטלנד. בשנת 2002 הועבר הצלב לחזקת ארגון סקוטלנד ההיסטורית (כיום סביבה היסטורית סקוטלנד) והוצב בכנסיית סנט סרף שבדאנינג. ככל הנראה צלב דומה עמד על גבעה בסמוך לאינברמיי אולם צלב זה אבד, ולא ניתן לדעת אם מדובר בצלב מאותה תקופה כמו צלב דאפין. לא ידוע בגין איזה מאורע היסטורי הוקם הצלב.
זהו צלב גבוה, שאינו נתמך בתמוכות. צלבים כגון זה היו נפוצים באירלנד, נורת'מבריה ודאל ריאטה אך נדירים בממלכת הפיקטים.
הצלב גולף מאבן חול אדומה, גובהו 2.5 מטרים ורוחבו מטר אחד. על הצלב מתוארים סצנות שונות ובהן סצנות קרב, ובעלי חיים. כמו כן על הצלב מופיעה הכתובת בלטינית: CUSTANTIN FILIUS FIRCUS (קוסטנטין פיליוס פירקוס - קונסטנטין בנו של פרגוס) המתייחסת ככל הנראה לקאוסטנטין בן פרגוס אשר מלך בין השנים 789–820.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (באנגלית: Australian Recording Industry Association) ידוע גם כ-ARIA, הוא ארגון סחר שמייצג את תעשיית ההקלטות באוסטרליה. באיגוד חברים חברות הקלטות ומפיצים כגון; EMI, פסטיבל רקורדס, ברטלסמן מיוזיק גרופ, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, וורנר מיוזיק גרופ ויוניברסל מיוזיק גרופ.
ARIA הוקם ב-1956. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי אחראי להכתרת אלבומי/סינגלים זהב, פלטינה או יהלום באוסטרליה.
רקע
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי הוקם בשנת 1956. בנוסף לאיגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי, קמו "ARIA charts" שמטרתן היה לתפקד כמצעדי הפזמונים הרשמיים של אוסטרליה, אשר בהם ידורגו אלבומים, שירים וכדומה.
בנוסף לכך, האיגוד עצמו מורכב מלמעלה מ-100 חברים בסך הכל.
תעודות על מכירות
ה-ARIA מפעיל מערכת של הענקת פרסים לאלבומים שמכרו מספר רב של עותקים. המערכת החלה ב-1956, כאשר סינגלים ואלבומים שנמכרו בסכום מסוים זכו לתואר של זהב, פלטינה ויהלום. תואר הזהב ניתן על אלבום שנמכר בכ-35,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-35,000 עותקים. תואר הפלטינה ניתן על אלבום שנמכר בכ-70,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-70,000 עותקים. תואר היהלום ניתן לאלבומים בלבד, וזאת על מכירות של 500,000 עותקים.
נכון לשנת 2019, טיילור סוויפט, אד שירן ואמינם הם שלושת האמנים היחידים שקיבלו את תואר היהלום על אלבום. (סוויפט עם 1989, שירן עם x, ואמינם עם The Eminem Show)
אנטולי טרובין
אנטולי וולודימירוביץ' טרובין (באוקראינית: Анатолій Володимирович Трубін; נולד ב-1 באוגוסט 2001 בדונצק שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת השוער בקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת אוקראינה.
קריירת מועדונים
טרובין גדל במחלקת הנוער של שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית. ב-26 במאי 2019 ערך טרובין את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–4 על מריופול במסגרת המחזור התשיעי בליגה לעונת.
ב-10 באוגוסט 2023 חתם לחמש שנים בבנפיקה ליסבון.
קריירה בינלאומית
ב-31 במרץ 2021 ערך טרובין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
טרובין זומן לסגל נבחרת אוקראינה לקראת טורניר יורו 2020.
1932 בקולנוע
פרסי האוסקר
בשנה זו לא חולקו פרסים לשחקן הטוב ביותר ולשחקנית הטובה ביותר.
הקו הסגול
הקו הסגול הוא קו שביתת הנשק בין ישראל לסוריה עליו הוסכם בתום מלחמת ששת הימים. אורכו כ-65 ק"מ מצפון לדרום ו-27 ק"מ ממערב למזרח. הקו תוחם כ-1,260 קמ"ר, כשני שלישים ממערבה של רמת הגולן, שכבשה ישראל במהלך המלחמה. במלחמת יום הכיפורים הצליח צבא סוריה לכבוש כמחצית מהשטח הנ"ל למשך ימים אחדים, אך כוחות צה"ל כבשו שטחים אלה בחזרה ביום הרביעי למלחמה והחל מהיום החמישי התקדמו וכבשו שטחים בעומק סוריה. ב-31 במאי 1974 נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. על-פי ההסכם חזרה ישראל ל"קו הסגול", למעט שטח של כ-25 קמ"ר שכולל את העיר קוניטרה, אשר חזר לשליטה אזרחית סורית. רצועה משטח סוריה הצמודה לקו הפסקת האש נקבעה כאזור חיץ בין הכוחות הישראלים לסורים, והיא נמצאת בשליטה צבאית של כוח בין-לאומי בחסות האו"ם המכונה אונדו"ף.
הקו הסגול קיבל את שמו משום שבהקמת מדינת ישראל שורטט קו זה בצבע סגול.
הקו הסגול במלחמת יום הכיפורים
במלחמה עצמה איישו חיילי חטיבת גולני את המוצבים שנבנו.
אברהרד רודט
אברהרד רודט (בגרמנית: Eberhard Rodt; 4 בדצמבר 1895 – 14 בדצמבר 1979), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף רודט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, בשנת 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-18, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה רודט למפקד גדוד הסיור של הדיוויזיה ה-25, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו בכיבוש העיר גנט, ואף שבה 9,000 חיילים בלגים, ועל כך הוענק לו ב-25 ביוני 1940 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בספטמבר 1940 הוא מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-66, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-13. במהלך הקרב על מוסקבה פיקד רודט על חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, וב-1 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-22, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-22. ב-1 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-22, ופיקד עליה במהלך מבצע אורנוס ומבצע סערת חורף. ב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 ביוני 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15. הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיצילה והשתתפה בקרב קשה אל מול הדיוויזיה ה-1 האמריקנית, ולבסוף השתתפה בנסיגה דרך מצר מסינה לאיטליה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באיטליה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-14. ב-1 במרץ 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובאוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לצפון צרפת. באוקטובר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, עמה אף לחמה בקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-86 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד, ולחמה עמו עד סוף המלחמה. ב-29 באפריל 1945 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים, ובסוף המלחמה הוא נפל בשבי הבריטי.
לאחר המלחמה
ביוני 1946 השתחרר רודט מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר במינכן, עד מותו ב-14 בדצמבר 1979.
מנכ"לים במשרדי ממשלת ישראל
מנהל כללי (מנכ"ל) של משרד ממשלתי בישראל הוא הפקיד בעל התפקיד הבכיר ביותר במשרד ממשלתי שאינו נבחר ציבור. על המנכ"ל מוטל התפקיד של ניהול המשרד כולו והוצאה לפועל את רצונותיו של השר הממונה על המשרד.
קביעת מאפייני התפקיד
בנובמבר 1947, משהתקבלה החלטה 181 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות על הקמת מדינה ליהודים בארץ ישראל, הוקמה לצורך הכנת הקמתו של מנגנון המדינה "ועדת המצב", שפעלה באמצעות כמה תת-ועדות, שעל אחת מהן, ועדת המנגנון, הוטל לקבוע את המבנה של ממשלת ישראל העתידה לקום. ועדת המנגנון פעלה בחודשים הראשונים של שנת 1948, והציעה מבנה שהתבסס בעיקר על זה של ממשלת המנדט. ועדת המנגנון קבעה על ארגון יחידות הממשלה הרבות במספר מצומצם של משרדים, אשר בראש כל אחד מהם יעמדו שר ומנהל כללי. את תפקיד המנכ"ל קבעה ועדת המנגנון, ככל הנראה, בהשראת התפקיד של "מזכיר קבוע" (secretary permanent) הנהוג בממשלת בריטניה. בגרסה הישראלית של המנהל הכללי נקבע שהוא מקבל את מינויו מן השר, וממשיך לשרת רק אם השר מעוניין בכך.
בשנותיה הראשונות של המדינה לא הייתה ברורה מהותו של מוסד המנכ"ל. לדוגמה, נשאלה השאלה האם שר הממונה על שני משרדים זכאי לשני מנכ"לים או רק לאחד. שאלה זו נגעה בשורש מהותו של תפקיד המנכ"ל: האם השתייכותו היא בעיקר לשר כמעין עוזר ראשי שלו, או שמא השתייכותו היא בעיקר למשרד שאותו הוא מנהל. כמו כן, חל עיכוב של חודשים רבים במינוי מנהל כללי למשרד החינוך, כאשר אחת הסיבות המרכזיות הייתה דרישת המפלגות הדתיות לקבל מנכ"ל נפרד לחינוך הממלכתי דתי.
באותה התקופה היו משרדים שפעלו תקופות ארוכות ללא מנכ"לים, כמו משרד המשפטים ומשרד החינוך. עם זאת, משרד התחבורה פעל תקופה מסוימת עם כמה מנכ"לים במקביל.
מעמדו של המנהל הכללי נקבע בפועל רק בשנת 1959, עם חקיקת חוק שירות המדינה (מינויים).
מינוי לתפקיד
קובע כי על הממשלה למנות מנכ"ל לכל משרד ממשלתי, על פי הצעת השר הממונה על אותו משרד, ועל המינוי לא תחול חובת מכרז.
ככלל, משרת מנכ"ל של משרד ממשלתי היא משרת אמון, אלא שהליך המינוי של מנכ"ל משרד ממשלתי תלוי לא רק בשיקול הדעת של השר הממונה, אלא נדרש דיון בוועדת מינויים ואישור הממשלה. לרוב, בחירת המועמד על פי הצעת השר הממונה על המשרד, היא בחירה אישית באופייה, המבטאת יחסי אמון מיוחדים, ולא אחת כרוכה בהם גם שותפות והזדהות פוליטית-מפלגתית.
משהוצע אדם כמועמד לתפקיד, על ועדת מינויים, שבראשה עומד נציב שירות המדינה לדון בהתאמתו לתפקיד. הוועדה רשאית להמליץ על המינוי או שלא להמליץ עליו, מטעמים מסוימים, או להתנות אותו בתנאים. משסיימה הוועדה לדון בהתאמת המועמד לתפקיד והגיעה למסקנות, עליה להעביר את המלצתה לממשלה, שהיא הגוף המוסמך לאשר את המינוי.
אם מתפנה משרה של מנכ"ל של משרד ממשלתי או משנבצר ממנכ"ל למלא את תפקידו, רשאי השר הנוגע בדבר, לאחר התייעצות עם נציב שירות המדינה, להטיל את התפקיד על עובד ציבור לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים.
האחריות הכוללת ליישום תהליך החפיפה מוטלת על המנכ"ל היוצא של המשרד, ותהליך החפיפה אורך עד 21 יום.
כישורי סף לתפקיד
לפי החלטה מספר 3435 של ממשלת ישראל מ-13 באפריל 2008, מועמד כשיר להתמנות לתפקיד מנהל כללי במשרד ממשלתי, אם מתקיימים בו שני אלה:
עם זאת, במקרים חריגים ניתן למנות מועמד אף אם אינו עומד באחד מתנאים אלה.
משך הכהונה
אין קביעת תקופת כהונה, אך זו מסתיימת כאשר מתמנה מנכ"ל חדש למשרד.
מינויים
זכותו של מנהל כללי במשרד ממשלתי למנות בלשכתו, לפי שיקול דעתו, את ממלאי התפקידים הבאים במסגרת משרות אמון: יועץ בכיר/יועץ/עוזר; מנהל לשכה; מזכיר; נהג.
שכר
מנכ"ל משרד ממשלתי מועסק על-פי חוזה מיוחד. עם כניסתו לתפקיד, הוא רשאי לבחור את תנאי העסקתו מבין אחת החלופות הבאות:
נכון לשנת 2020, שכרו של מנכ"ל משרד ממשלתי עומד על 43,000 שקל ברוטו לחודש, אם כי ניתן להשתכר אף יותר כתלות בדירוג המקצועי של נושא המשרה.
ביקורת על התפקיד
לאורך השנים נמתחת ביקורת על התנהלות מנכ"לי משרדים ממשלתיים.
ככה מפנקים
ככה מפנקים הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "אינפקציה", שיצא בשנת 2000.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי הלהקה במשותף עם אלי לולאי וברוך בן יצחק מלהקת "רוקפור". חלק משירי האלבום משלבים את צליל המטאל הרועש עם רוח השטות האופיינית ללהקה, המתבטאת, בין היתר, בשיר "בקבוק עלי" שהוא פארודיה על השיר המזרחי "בסבוסה" של שריף ילד הפלא הדרוזי. כמה משירי האלבום עוסקים במציאות קשה או נושאים פרובוקטיביים (ילד מוכה, צעירה שמנסה להתאבד, גילוי עריות, נקרופיליה, ילד הסובל מהצקות בבית הספר) בצורה מעט הומוריסטית וקלילה, חלקם מתאפיינים בסגנון מוזיקלי רגוע או עליז באופן שסותר את נושאי השירים. גם השיר "זכוכיות" הנשמע כמו בלדת אהבה הוא למעשה שיר שבו מישהו מתאר, כבמכתב אהבה לאהובתו, כיצד הוא רוצה להרוג אותה.
ב-13 בינואר 2000 חתמה אינפקציה על הסכם הפצה בלעדי עם חברת MCI תקליטים בע"מ, להפצת הדיסק, שהוקלט על ידי הלהקה. MCI רצתה לנכות את עלויות המימון של העותקים מהחלק של הלהקה ברווחים, ואילו הלהקה טענה שיש לנכות את העלויות מההכנסות הכוללות, כלומר - גם מחלקה של החברה. הסכסוך הוכרע משפטית לטובת הלהקה.
אנדרה רמאליו
אנדרה רמאליו סילבה (בפורטוגזית: André Ramalho Silva, נולד ב-16 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בפ.ס.וו. איינדהובן.
קריירת מועדונים
רמאליו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האוסטרית ב-20 ביולי 2013 במשחק נגד וינר נוישטאדט. שבוע לאחר מכן, הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי רד בול זלצבורג בניצחון 1–5 על אוסטריה וינה. את שערו השני כבש ב-10 באוגוסט במשחק נגד גרודיג.
ב-1 ביולי 2015, רמאליו עבר לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
ב-3 במאי 2018, הוא שיחק במשחק הגומלין במסגרת חצי הגמר של הליגה האירופית נגד אולימפיק מרסיי, שבסופו זלצבורג ניצחה 1–2, אך אינה עלתה לגמר עקב ניצחון 0–2 של מרסיי במשחק הראשון.
ב-25 במאי 2021 חתם בפ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית.
תארים
פ.ס.וו. איינדהובן
בית הכנסת הכוראלי (סמרה)
בית הכנסת הכוראלי (ברוסית: Самарская хоральная синагога) נמצא בסמרה שבמחוז הוולגה הפדרלי ברוסיה. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל זלמן קליינרמן.
בנייה
בית הכנסת נבנה בשנים 1903–1908 בסגנון נאו-עות'מאני על פי העיצוב של האדריכל המקומי זלמן קליינרמן ברחוב ניקולייבסקי (אז) 41. הפתיחה הטקסית של בית הכנסת התקיימה ב-31 באוגוסט 1908. לפני מלחמת העולם הראשונה היה בית הכנסת הגדול ביותר באירופה לאחר חרקוב.
בניית בית הכנסת נבעה מהאוכלוסייה היהודית הגדלה בסמרה, לאחר ששני בתי הכנסת הקיימים כבר לא הספיקו. לאחר אישור הבקשה, החלה הבנייה בשנת 1903, עם מקום ל-1000 מושבים.
פתיחת בית הכנסת
בחזית המבנה, לוח זיכרון מציין את אלה אשר תרמו תרומה ראויה לבניית בית הכנסת, הכוללים את האדריכל זלמן קליינרמן, את עוזרו רפאל מרגוליס ואת תומכיה הפיננסיים של הבנייה. סיוע כספי ניתן על ידי סוחרים רוסים ובעלי מלאכה.
פתיחת בית הכנסת נחגגה בעיר. המגזין "Gorodskoj Westnik" דיווח כי הפתיחה התקיימה בהשתתפות ראש העיר, סגן המושל, יועצים, וציבור רחב.
בתחילת המאה ה-21
בדצמבר 2007, התעניינו הרשויות של הפדרציה הרוסית של הקהילות היהודיות בשיקום המבנה משום שבמשך עשר השנים האחרונות חלה הידרדרות משמעותית במצבו של הבניין (חלק נכבד מהציוד נגנב, אף על פי שהספרייה ניצלה).
בית הכנסת משוחזר. הוא מוקף בגדר והכניסה פנימה אסורה.
בצדו השני של רחוב סדוודה (מספר 52) נפתח בית הכנסת "אור ישראל" ("אוֹצֶר") בינואר 2008. ההצגה החגיגית של ספרי התורה שנתרמו על ידי בית הכנסת של הקהילה במוסקבה נעשתה ב-27 בינואר.
גדעון אונה
גדעון אונה (נולד ב-13 במאי 1980) הוא זמר ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה
עשה שנת שירות בקיבוץ לוטן בערבה והקדיש מזמנו לכתיבת שירים. באותה תקופה כתב את השיר "הבלדה על אביגדור" - שיר על סיפורו של אביגדור קהלני - אותו כתב לאחר קריאת הספר "עוז 77" אותו מצא בספריית הקיבוץ. השיר הוא מעין סיכום של הספר.
בגיל 26 עבר לתל אביב והחל בתהליך של חזרה בתשובה בדרכו של רבי נחמן מברסלב.
ב-2012 יצא אלבומו "ציפורי השבת". בהפקת האלבום שותפים יותם ועילי בוטנר, יובל גרשטיין ואלון פנר.
לאחר שסיים להפיק את האלבום הלך ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון". לאחר מכן החל לעבוד בתור מדריך ומנחה קבוצות עם פגועי נפש במועדון תעסוקתי.
עובד על יצירת אלבום המוקדש לרב ישראל דב אודסר המכונה "סבא ישראל".
ב-2013 למד הנחיית קבוצות בגישה הוליסטית רוחנית במכון וינגייט.
בין השנים 2014 ל-2020 עבד עם צעירים על הספקטרום האוטיסטי במסגרות שונות. ובמקביל הקליט והוציא עוד סינגלים ביניהם "אבא אבא" שיר תפילה לאבינו שבשמיים ולאביו הפרטי של גדעון, רון אונה.
לאחר מכן למד חינוך מוזיקלי במכללת תל חי, ולאחר שסיים התחיל ללמוד לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2017 התחתן עם אפרת שוכר ולזוג שני בנים.
לאסלו היווש
לאסלו היווש בוטפאי (תואר אצולה) (במקור הירשל, בהונגרית: Hűvös László; בודפשט, 3 ביולי 1883 – ניו יורק, אפריל 1972) היה פסל, רוקח, בנו של יוז'ף היווש, אח של המחזאי קורנל היווש ושל המלחין איבאן היווש.
קורות חייו
לאסלו היווש נולד במשפחה יהודית כילדם החמישי של יוז'ף היווש (1848–1914) עורך דין, מומחה לתחבורה ושל מריה הלר (1848–1918). את לימודיו התיכוניים השלים בגימנסיה הריאלית הראשית של רובע 8 בבודפשט, שם סיים את לימודיו ב-1901. ב-19 באפריל 1906, קיבל את התעודה והרישיון שלו כרוקח באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1912 קיבל רישיון לפתיחת בית מרקחת בכיכר גאראי בבודפשט ועד 1948 היה הבעלים של בית המרקחת גאראי שנפתח שם.
את לימודי הציור שלו השלים באקדמיה לאמנויות יפות (כיום שמה האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) אצל ברטלן קרלובסקי ולאחר מכן אצל אישטוואן פרנצי. לאחר מכן למד במינכן אצל וילמוש באדר. ב-1909 עבר לפיסול. בעצתו של הפסל ג'רג' זאלה נסע לפריז, שם ראה אוגוסט רודן את תצלומי הפסלים שלו ויעץ לו להתייחס ברצינות רבה יותר לפיסול. הוא השתתף בתערוכות מתחילת העשור השני של המאה ה-20. ב-1910 הציג בהצלחה רבה בתערוכת גראנד פאלה (Grand Palais) שאורגנה על ידי "אגודת האמנים הצרפתיים" ( Société des Artistes Français). בחיי האמנות של זמנו, פסלו שעוצב על פי דגם כריסטופר הקדוש עורר תשומת לב רבה וזכה בפרס Mention Honorable. הוא חזר להונגריה ב-1913, ומתקופה זו עבד כפסל דיוקנאות. פסלי החזה שלו של בטהובן ופוצ'יני הוצבו בלובי של בית האופרה של בודפשט.
מאוחר יותר תרם האמן את הפסל של קריסטופר הקדוש העשוי משיש קררה לעיריית בודפשט והוא מוקם מאחורי הגלריה לאמנות בדרך שטפניה. הפסל ניזוק קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, וראש העיר דאז קארוי סנדי יצק אותו בברונזה, כדי להציל אותו. במקביל, בשנת 1938, דגלו מועדון הרכב המלכותי ההונגרי ומועדון הרכב של מחוז שומוג' בהקמת פסל של פטרון כלי הרכב והנוסעים. הפסל, שבוצע מתרומות, נחנך ב-29 ביוני 1939 במיקום המרכזי בבודפשט.
היווש שרד את השואה לאחר שאשתו התאבדה בתקופה זו. הוא השתקע בארצות הברית ב-1946. ניתן למצוא כמה מיצירותיו באוסף הגלריה הלאומית של הונגריה ובמספר מקומות בבודפשט.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אילונה ויידה (1886–1944) מקונאגוטה, בתם של לאיוש ויידה ושל רוז'ה וולפיש, לה נישא ב-30 בדצמבר 1908 בבודפשט. אשתו התאבדה ב-1 ביולי 1944 ברחוב וושלני 44.
ילדיהם
סריגה וקרושה בצורה חופשית
סריגה וקרושה בסגנון חופשי (באנגלית: Freeform crochet and knitting) היא יצירה בסריגה וקרושה של תחרה וסריגים בצורה שאינה אחידה ואינה משטח אחיד, אלא היא מורכבת מהרבה צורות שגם הן עשויים מדוגמאות שונות. לרוב היצירות מורכבות מצורות שונות המחוברות יחד ברקמה, סריגה או תפירה ליצירה גדולה. יש הנוהגים גם להוסיף קטעים ארוגים. לעיתים נוצרות גם יצירות קבוצתיות, כשמספר אמניות ואמנים יוצרים כל אחד כמה יצירות המחוברות אחר כך ליצירה קבוצתית גדולה יותר.
ראשוני היוצרים
בשנת 1977 נפגשו שני היוצרים סילביה קוש (Sylvia Cosh) וג'יימס וולטרס (James Walters) והתחילו בשיתוף פעולה פורה במשך 23 שנים של עיצוב, יצירות מוזמנות, כתיבת ספרים, הופעות בסרטים ובטלוויזיה, והוראה. בין השנים 1995–1997 נסעו והורו סדנאות יצירה בסריגת קרושה בארצות הברית, אוסטרליה ניו זילנד. בכל הארצות הקימו דור של תלמידות שהמשיכו ליצור בסגנון חופשי, תצוגות והוראה. הם עבדו יחד עד שקוש נפטרה ב-30 ביולי 2000.
קוש ווולטרס שברו את המוסכמות של הסריגה שהיו מקובלות עד שנות ה-70 של המאה ה-20, עד אז היה נהוג ליצור משטחים גדולים באותה דוגמה. הם עודדו אנשים להתנסות בשינוי גודל העמודים או העיניים. בערבוב צבעים, ביצירת כל מיני בליטות, במילוי חורים בעבודה בשכבות, בעירוב חוטים שונים ומשונים. ברקימה והוספת חרוזים וכפתורים. חלק מההשראה שלהם באה ממסורת התחרה האירית, שבה היה נהוג ליצור כל מיני דמויות קטנות כמו פרחים ועלים, ואחר כך היו מחברים אותם ביחד לתמונה גדולה יותר.
המינוחים הנהוגים
קוש ווולטרס השתמשו בכל המינוחים הרגילים בסריגה ובקרושה, אך כדי שיוכלו ללמד את רעיונות הסריגה והקרושה בסגנון חופשי יחד עם פיתוח 'הדוגמאות' שלהם הם פיתחו וצירפו עוד כמה מונחים כמו קלסטר (Cluster)– אשכול של עיניים שבולט בצד או באמצע היצירה, סקראמבל (Scrumble) – יצירה סרוגה בסגנון חופשי שניתן לחברה ליחידות נוספות וכך ליצור יצירת אמנות, ודודלינג – שרבוט או קשקוש, כלומר יצירה בסגנון חופשי המתחילה עם כמה עיניים ואחר ממשיכה ללא תוכנית לאן שהיד או הראש מכוונים.
יצירה בסגנון חופשי
יצירות נעשות בדרך כלל על ידי יצירת צורות נפרדות, שלאחר מכן מחברים אותן מספר צורות ברקמה, תפירה או סריגת קרושה ליצירה גדולה יותר. באופן זה ניתן ליצור חפצים שימושיים כגון צעיפים, בגדים, שמיכות או אמנותיים כמו מרבדי קיר, או צורות תלת־ממדיות, לבתים פרטיים או מבני ציבור. רב היוצרות והיוצרים יוצרים עבור עצמם או למכירה. אך יש הרבה פעמים קבוצות שמשתפות פעולה ליצירה גדולה משותפת. כולן יוצרות צורנים, על פי נושא מסוים ושולחות את הצורנים לאמנית שמחברת את כולם ליצירה גדולה או מספר יצירות.
בשנת -2005 התחילו התאומות כריסטין ומרגרט ורטהיימר (Christine and Margaret Wertheimer) מלוס אנג'לס את 'שונית האלמוגים המצונרת' (Crochet Coral reef). הן רצו למחות על ההשמדה של השוניות בעולם בגלל התחממות כדור הארץ. מעין יצירה הגותית וקינה על המבנים היפים הללו שכדי להבינם יש להשתמש בחוקי מתמטיקה והנדסה. הן שאבו את השראתן מהמתמטיקאית ד"ר דיינה טאימינה שלימדה באוניברסיטת קורנל ופיתחה שם את 'יצירת הקרושה ההיפרבולית' (Hyperbolic Crochet). אנשים מכל העולם הצטרפו לרעיון והתחילו ליצור יצירות קבוצתיות של שוניות.
מבחינה אקולוגית היצירה הסריגה והקרושה בסגנון חופשי מתאימה לסורגים שהצטברו אצלם הרבה שאריות מיצירות שונות. אופן היצירה הזה מאפשר ליצור דברים משלל חוטים בצבעים, עוביים ואורכים שונים.
עם מותה של קוש התאחדו סורגות מכל העולם ויצרו מרבד קיר לזכרה.
בין התלמידות של קוש ווולטרס התפרסמו האמניות פרודנס מפסטון (Prudence Mapstone), ג'ני דאוד (Jenny Dowde).
מדעניות משתמשות בסריגה וקרושה בסגנון החופשי כדי ליצור דגמים של חלקי גוף פנימיים או מראה של דנ"א. בישראל יוצרת אמנית הסיבים מרגיט שפטולוביץ בסריגת קרושה בסגנון חופשי.
אמניות רבות יוצרות במיחזור משביח ומנצלות גם חלקי סריגים או אריגים משומשים כדי לשלבם בבגדים, במרבדי הקיר, בבובות או ביצירות התלת־ממדיות שלהן.
הסגרת הבלטים
הסגרת הבלטים (בשוודית: Baltutlämningen) הייתה אירוע שנוי במחלוקת שהתרחש בשוודיה לאחר מלחמת העולם השנייה. במרכז המחלוקת עמדה הסגרתם של 167 פליטים לטבים ואסטונים אשר לחמו בשירות הוואפן אס אס במהלך המלחמה, לידי ברית המועצות. בנוסף על כך, הסגירה שוודיה לידי הסובייטים תשעה חיילים ליטאים אשר לחמו כנגד כיבוש המדינות הבלטיות.
האירוע
במהלך שנת 1941 כבשה ברית המועצות את הארצות הבלטיות - אסטוניה, ליטא ולטביה. השלטון הסובייטי לא היה אהוד בארצות אלו, ובמהלך מלחמת העולם השנייה. אזרחים רבים מהארצות הבלטיות התגייסו להילחם לצד גרמניה הנאצית במגוון מסגרות. לאחר סיום המלחמה, ידעו אנשים אלו כי מצפה להם גורל מר מידי הסובייטים, ולפיכך ניסו להימלט למערב. קבוצה קטנה יחסית נמלטה לשוודיה שנשארה נייטרלית לכל אורך המלחמה. לשוודיה נמלטו גם חיילים גרמנים שלא רצו ליפול בשבי. השוודים כלאו את כל לובשי המדים שהגיעו לגבולותיהם עד להחלטה בעניינם.
ב-2 ביוני 1945 דרשו הסובייטים מהשוודים להסגיר לידיהם את כל חיילי מדינות הציר שנמצאים בתחומי המדינה. ממחקרים מאוחרים על הפרשה, עולה שהסובייטים לא באמת ציפו שהשוודים יסכימו להסגיר את הפליטים, ובקשתם הייתה סמלית בלבד. עם זאת, ממשלת שוודיה התייחסה לעניין ברצינות רבה. ב-15 ביוני התכנסה הממשלה כדי לדון בבקשה. הממשלה החליטה לאשר את הבקשה הסובייטית. ההצעה עברה ברוב קולות גם בריקסדאג. המפלגה הקומוניסטית השוודית אף דרשה להסגיר לידי הסובייטים את כל הפליטים הבלטים שנמצאים בתחומי שוודיה.
הסגרתם של 3,000 החיילים הגרמנים שנמצאו בתחומי שוודיה, עברה ללא ביקורת רבה. עם זאת, הסגרתם של החיילים ממוצא בלטי הייתה שנויה במחלוקת. הבלטים נחשבו לאזרחים סובייטיים לכל דבר, ולפיכך היו עתידים לעמוד בפני משפט בעוון בגידה. עם זאת, ממשלת שוודיה החליטה להסגיר גם את הבלטים. בסך הכל הוסגרו 167 חיילים בלטים. 149 מתוכם היו לטבים, והשאר אסטונים. כמו כן, השוודים החליטו להסגיר לידי הסובייטים גם תשעה ליטאים אשר לחמו כנגד הכיבוש הסובייטי ב-1941.
ב-25 בינואר 1946 הועברו הבלטים מטרלבורג ללייפאיה שם הוסגרו לידי הסובייטים. שני קצינים לטבים התאבדו. מבין האסירים, לוטננט קולונל קרליס גייליטיס וקפטן ארנסטס קסליס נידונו למוות אך גזר דינם שונה ל-17 שנות עבודת פרך בגולאגים. שלושה אחרים מדרגים נמוכים יותר נידונו למוות והוצאו להורג ב-1946. רבים אחרים נידונו לעונשי מאסר ארוכים בגולאגים.
הנצחה
ב-1970 יצא לאקרנים הסרט "טרגדיה בלטית" המספר את סיפורם של המוסגרים.
ב-20 ביוני 1994, 40 מבין המוסגרים (35 לטבים, 4 אסטונים וליטאי אחד) נענו להזמנה לבקר בשוודיה. הם התקבלו בארמון סטוקהולם בידי קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. שרת החוץ השוודית מרגרטה אף אוגלס אמרה בתגובה כי ממשלת שוודיה מבינה את הביקורת ההחלטה ומצרה על הסבל שנגרם למוסגרים, אך סרבה להתנצל.
בשנת 2000 הושקה בטרלבורג אנדרטה לזכרם של המוסגרים, מעשה ידיו של כריסטר בודינג.
צבי הירש אשכנזי
הרב צבי הירש אשכנזי (1656 או א' באלול ה'תי"ח, 30 באוגוסט 1658, טרביטש, מוראביה – א' באייר ה'תע"ח, 3 במאי 1718, לבוב) היה רב ופוסק, מחשובי הרבנים בסוף מאה ה-17 ובתחילת מאה ה-18, מכונה החכם צבי על שם ספרו. אביו ורבו של רבי יעקב עמדין.
ביוגרפיה
נולד בעיר טרביטש שבמוראביה, לרב יעקב בן בנימין ז"ק ולנחמה בת הרב אפרים הכהן. בתחילה למד אצל אביו, ובהמשך נסע לעיר אובן (בודה; אחת משתי הערים המרכיבות את בודפשט המודרנית), בירת הונגריה, ולמד אצל סבו, הרב אפרים הכהן (רב קהילת אובן) מחבר ספר "שער אפרים", צאצא של רבה הראשי של ירושלים אפרים פיש (סבו זה היה חתנו של אחד מבני בניו של רבי אליהו בעל שם מחלם). כמו כן נדד לעיר סלוניקי שבחבל הבלקן, שם למד במשך שנתיים אצל הרב אליהו קובו, וגם אצלו הכיר ולמד את שיטת הלימוד הספרדית.
בהמשך חזר לאובן, שם התחתן ונולדה לו בת. לפי המתואר בספר "מגילת ספר" של בנו, רבי יעקב עמדין, נהרגו אשתו ובתו בשנת 1686 (ה'תמ"ו) כאשר בעת המצור של צבא אוסטריה על העיר פגע פגז תותח בביתו ומוטט אותו על האשה והבת. והוא עצמו ברח מהעיר לפני שנכבשה, נדד והגיע לסרייבו שבבוסניה, שם כיהן כרב הקהילה עד 1689. בהמשך, יצא לחפש את הוריו שנשבו, ונפדו בברלין, ובדרכו התארח אצל רבי שמואל אבוהב בוונציה, ועבר גם באנשבך, בפיורדה ובפראג.
בבואו לברלין נשא לאשה את שרה רבקה, בתו של הרב משולם זלמן מירלש נוימרק אב"ד קהילות אה"ו. אחר נישואיו ישב בעיר אלטונה 18 שנים, ייסד שם ישיבה, ופעל רבות לתיקוני הדת בעיר. בשנת תס"ו מונה לרב קהילות אה"ו לצד הרב משה מרוטנברג, בהסכם רוטציה של שישה חודשים. בעקבות חילוקי דעות שהתעוררו בשאלה הלכתית בדינה של תרנגולת בלי לב נאלץ להתפטר, דבר שהיסב לו חולי כבד. לאחר מכן מונה לרב קהילת האשכנזים באמסטרדם. הקהילה קצבה לו סכום עצום של 2,500 גילדן הולנדי לשנה, פי עשרה מהמקובל בערים אחרות באותה עת. בני שתי הקהילות, האשכנזית והספרדית, כיבדוהו מאוד. בעיר זו הדפיס את ספרו, שו"ת חכם צבי. אך בעקבות חילוקי דעות (להלן) נאלץ לעזוב את העיר.
בעזבו את אמסטרדם, שלח את משפחתו לעיר אמדן, והוא עצמו נדד לאנגליה, לבקשת הקהילה הספרדית בלונדון שהעריכה אותו, ובעבר פנתה אליו בשאלת מעמדו של דרשן הקהילה, רבי דוד ניטו. עבר בקהילות רבות באשכנז ובפולין, כשבחלקן השתהה מספר חודשים, עד שהגיע בחורף של שנת ה'תע"ח ללבוב שבגליציה, שם כיהן כרב מספר חודשים, עד פטירתו בא' באייר ה'תע"ח (1718), והספיק לתקן בעיר מספר תקנות חשובות.
בנו, רבי יעקב עמדין, בא ללבוב להספידו, והדפיס את ההספד בספר "יציב פתגם". את תולדותיו כתב בספרים "תורת הקנאות" ו"מגילת ספר".
ילדיו
לחכם צבי היו 16 ילדים, יחד עם בתו הקטנה שנספתה באובין, כנזכר לעיל.
דרכו
החכם צבי התנגד רבות לשבתאות, דבר המתבטא במלחמתו נגד נחמיה חייא חיון כאשר האחרון שאף להדפיס את ספרו דברי נחמיה על התורה, בשנת תע"ג. באותו זמן כיהן החכם צבי כרב הקהילה האשכנזית באמסטרדם, ובעקבות מלחמתו הסתכסך עם קהילת הספרדים בראשותו של רבי שלמה אאיליון, שטענו שהחכם צבי מתערב בעניינם. בעקבות המחלוקת נאלץ לעזוב את אמסטרדם, יחד עם רבי משה חגיז שסייע לו באותה מלחמה.