cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגדל דניאל פריש
המבנה
פרויקט הבנייה החל ב-1980 על ידי חברת רסקו, אך היא נקלעה לקשיים כלכליים ומכרה את הפרויקט ב-1982 תמורת 23 מיליון דולר לקיבוץ הארצי שתכנן לאכלס את משרדיו בחלק מקומות המבנה. לקראת סיום הבנייה ב-1985 החליט הקיבוץ הארצי שלא לעבור למגדל, ולהשכיר את הקומות שיועדו עבורו. עם חנוכת המגדל ב-1986 אכלסו את המגדל בין השאר חברות תנובה ואיי די בי.
אליפות אירופה בכדורסל 2017
אליפות אירופה בכדורסל 2017 המכונה יורובאסקט 2017, היא האליפות היבשתית ה-40 שמאורגנת על ידי פיב"א אירופה. באליפות משתתפות 24 נבחרות לאומיות בכדורסל ממדינות אירופה. משך הטורניר הוא כשבועיים וחצי, בין התאריכים 31 באוגוסט ל-17 בספטמבר 2017. ההחלטה לקיים את הטורניר במתכונת מפוצלת בין ארבע מדינות התקבלה רשמית על ידי פיב"א אירופה ב-12 בדצמבר 2015.
באליפות זכתה נבחרת סלובניה, אשר סיימה את הטורניר ללא הפסד.
הנבחרות המשתתפות
בטורניר צפויות להשתתף 24 נבחרות שבשלב הראשון יוגרלו לארבעת הבתים (שש נבחרות בכל בית כשאחת מהן כמובן הנבחרת של המדינה המארחת). לטורניר העפילו 24 הנבחרות הבאות:, , ו, העפילו כארבע המארחות בשלבי הבתים. בנוסף העפילו תשע הנבחרות שדורגו בראש טבלת הניצחונות בטורניר הקודם, אליפות אירופה בכדורסל ב-2015, (מה שאף הביא את חלקן להשתתף בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת ריו 2016 או לפחות להשתתף בטורניר המוקדמות לטורניר הכדורסל האולימפי):, , , , , , , ו. שאר 27 הנבחרות האירופאיות חולקו לשבעה בתי מוקדמות שמתוכם העפילו הראשונות מכל בית וארבע הסגניות הטובות. שאר 11 המשתתפות בטורניר שהעפילו משלב המוקדמות הן:, , , , , , , , , ו.
הגרלת הנבחרות לארבעת הבתים של הטורניר התקיימה באיסטנבול ב-22 בנובמבר 2016. לכל מדינה מארחת ניתנה אפשרות לבחור מראש את אחת הנבחרות כאורחת וישראל בחרה בליטא, פינלנד באיסלנד, רומניה בהונגריה וטורקיה ברוסיה. 16 מדינות נוספות הוגרלו ב-22 בנובמבר בין ארבעת הבתים.
מכל בית בשלב הראשון בטורניר יעפילו ארבע הנבחרות המובילות בדירוג משחקי הבית לשלבי ההכרעה והגמר שיתקיימו באיסטנבול.
שלב הנוק-אאוט
אצטדיון: היכל סינאן ארדם איסטנבול, טורקיה
תכנון תבוני
תכנון תבוני (באנגלית: Intelligent Design) היא השערה פילוסופית לפיה מוצא החיים ותהליך האבולוציה של החיים הם מתוכננים ואינם אקראיים. על פי גישה זו מתוך התבוננות על הביולוגיה הקיימת ועל מורכבות היקום המסקנה היא תאיסטית.
בבסיס רעיון התכנון התבוני נתפסת האבולוציה כתהליך נדיר אשר סיכוייו להצליח ללא התערבות של כוח-עליון לא סבירים. ההנחה היא כי האבולוציה אכן נכונה אך אינה עונה על השאלה האם קיים מחולל ראשוני (אלוהים) אלא אך ורק מסבירה כיצד התהליך מתהווה (יצור חי A ליצור חי B).
מתנגדי התכנון התבוני רואים בו לא יותר מניסיון להציג בריאתנות במסווה מדעי. לטענתם, חלק נכבד מהטענות של תומכי התכנון התבוני שגויות, כלומר התופעות הללו ניתנות להסבר על פי התאוריות המדעיות הקיימות, והשאר אינן אלא פערים בידע המדעי, ואינן מעידות על דבר מעבר לכך שהמדע טרם הצליח להסביר את אותן תופעות.
תומכי התכנון התבוני, שפותח על ידי מכון דיסקברי, דורשים להכיר בה כתאוריה מדעית וללמדה בשיעורי מדעים בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית, במקביל ללימודי האבולוציה. דרישה זאת הציתה מחלוקת ציבורית מתמשכת בארצות הברית וברחבי העולם. המתנגדים רואים בדרישה הזאת ניסיון ללמד בריאתנות, אשר בית המשפט העליון של ארצות הברית פסק שאסור ללמדה בבתי ספר של המדינה, בגלל דרישת החוקה להפרדת דת ומדינה.
החכמה הקיימת בטבע
בטבע קיימת חכמה רבה שקשה להסביר שהתפתחה באופן אקראי אצל יצורים לא מפותחים.
ביקורת
על פי ריצ'רד דוקינס וג'רי קווין מדובר ברעיון דתי שאינו מגובה בשום ממצא:
הסתברות ו"הטעות של הויל"
רובה של הקהילה המדעית דוחה את מסקנותיהם של הויל ושל ויקראמסינג באשר להסתברות ליצירת חיים. טענת הנגד היא שתהליך הסקת המסקנות כולל טעויות לוגיות והשמטות רבות, ובעיקר התייחסותם לתאורית האבולוציה בדרך של ברירה טבעית, כאילו היא כוללת הנחה שהתהליך אקראי לגמרי. על פי התאוריה, המקובלת על רוב גדול של המדענים, אמנם בשלב הראשון נוצרות מוטציות אקראיות, אך עליהן פועל תהליך הבירור, שהוא תהליך מכוון ולא אקראי. טעות נוספת היא ההנחה שיצירת החיים הספונטנית חייבת להתרחש בבת אחת, כלומר ההנחה שהחיים שנוצרו בצורה ספונטנית חייבים להיות מורכבים כמו החיים כפי שאנו מכירים אותם היום (ולא פרימיטיביים ופשוטים יותר). כן נטען, שההסתברות הנמוכה להופעת מקרה יחיד של חיים מורכבים בצורה ספונטנית, מוכרעת על ידי המספר הגדול של ניסיונות המתרחשים בו זמנית בכל שטחו העצום של היקום, ובמשך כל מיליארדי שנות קיומו.
טיעונים לוגיים
הנחת היסוד בבסיס הטיעון היא שסיבוכיות מוחלטת מרמזת על תכנון. מתנגדי התכנון התבוני טוענים שישנן דוגמאות המפריכות את הטענה, לדוגמה: גל אבנים המכיל כמה עשרות סלעים, כל סלע שונה במסתו ובצורתו מהאחרים, ובינות לאבנים ישנה אחת אשר היא תיבה ישרה מושלמת. לכאורה האבן ה"מסותתת" מרמזת על תכנון (כלומר, אדם שסיתת אותה), אך למעשה היא צורה פשוטה בהרבה מהסיבוכיות של יתר האבנים על צורותיהן השונות.
אבולוציה לא ישירה
קיימים בטבע מקרים רבים, של מנגנונים שהתפתחו מתוך מנגנונים אחרים, שהיו קיימים כאשר שירתו צורך, שהפסיק להתקיים או שחשיבותו ירדה. צורת התפתחות זו נקראת "אבולוציה במסלול לא ישיר".
לדוגמה:
אם מניחים שלשוטון החיידק הייתה מטרה קדומה שאינה שחייה, הטיעון בדבר התפתחותה ההדרגתית למטרה זו נפסל.
סיבוכיות נומינלית היא תוצר טבעי של מנגנונים אבולוציוניים, המתכנסים לביצוע פעולה במינימום אנרגיה ויתירות. כך ששוטונים ששימשו לעגינה בקבוצות (למשל: מושבות חיידקים, אזוב) ואיבדו תפקיד זה במעבר האורגניזם לסביבה אחרת, איבדו בהדרגה את יתר תכונותיהן שאינן רלוונטיות לתפקודן החדש (סיבוכיות נומינלית).
תכנון תבוני ובריאתנות
רבים ממתנגדי התכנון התבוני רואים בו מסווה להכנסת לימודי בריאתנות לבתי הספר בארצות-הברית, תחת שם אחר ובניגוד לחוק. זאת לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית אסר ללמד בריאתנות כמדע בבתי ספר של המדינה, בגלל דרישת החוקה להפרדת דת ומדינה. במשפט דובר (ראו בסעיף הבא) קיבל בית המשפט את עדותה של הפילוסופית של המדע ברברה פורסט, כי בספר הלימוד הבריאתני שעמד במרכזו של המשפט, הוחלף המונח "בריאה" באופן שיטתי במונח "תכנון תבוני", וכי החלפה זו נעשתה בשנת 1987, מיד לאחר פסק דין אדוארדס נגד אגילארד שאסר על לימוד בריאתנות כמדע. בית המשפט קבע כי זו "ראייה משכנעת... לכך שתכנון תבוני הוא בריאתנות בתווית חדשה". האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית מתייחסת בפרסומיה הרשמיים לתכנון תבוני כאל סוג של בריאתנות ("Intelligent Design Creationism").
תולדות התכנון התבוני
שורשי התכנון התבוני מצויים עוד בטיעון הטלאולוגי, והם לבשו ופשטו צורה בהתאם להתפתחות המדעית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 פורסמו מספר ספרים בנושא הזה. מצד אחד יצא בשנת 1984 הספר "התעלומה של מוצא החיים", שהכיל הקדמה של פרופסור דין קניון, כימאי נודע, בו נטען שסיבוכיות החיים מצביעה על בורא. כן יצא בשנת 1986 ספרו של מיכאל דנטון "האבולוציה: תאוריה במשבר", בו נטען שבטבע יש עדויות לקיומו של כח עליון. מנגד, יצא ב-1986 ספרו של ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, שפירט את אופן התרחשותה של האבולוציה ללא צורך בהנחת קיומו של בורא - מוטציות אקראיות ששרידותן מוכתבת בהתאמה לתנאי הסביבה - וטען שהמינים התפתחו בהתאם לתורת האבולוציה.
על פי סקרים עדכניים, רבים מתושבי ארצות הברית סבורים שסיפור הבריאה המופיע בתנ"ך הוא אמת, ולכן לדעתם ראוי ללמדו בשיעורי מדע במקביל לתאוריית האבולוציה. אולם, בשל העובדה שהתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית דורש הפרדת הדת מהמדינה, ומכיוון שסיפור הבריאה נחשב לרעיון דתי, אסר בית המשפט העליון של ארצות הברית ללמד את תורת הבריאה. כיוון שכך, פיתח ארגון המכונה מכון דיסקברי את תורת התכנון התבוני הטוענת להיותה תורה מדעית, והם מבקשים לתת לה זמן שווה לזמן המוקדש ללימוד תורת האבולוציה בשיעורי המדע בבתי הספר.
בשנת 2005 פסק בית דין פדרלי במשפט "קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר" לזכותם של 11 הורים בדובר, פנסילבניה, שדרשו לא ללמד שתורת התכנון התבוני היא בעלת משקל מדעי שווה לתאוריית האבולוציה. השופט ג'ון א. ג'ונס השלישי (מינוי של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו. בוש משנת 2002) פסק כי הכללת תיאורית התכנון התבוני שנעשתה על ידי מועצת בתי הספר של המחוז מפרה את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, המתווה הפרדה ברורה בין המדינה ובין הדת (קן מילר היה עד מומחה במשפט זה). ב-14 מדינות בארצות הברית שוקלים לשלב את לימודי התכנון התבוני בתוכנית הלימודים בביולוגיה. בין ההצעות: חוק במדינת מיזורי, המבקש להבטיח כי רק מדע שהוכח בניסויים יילמד בבתי הספר, ובכך לדחוק את רגלי תורת האבולוציה.
בושם צרפתי
השיר הגיע למקום ה-4 במצעד של רשת ג', ה-3 במצעד של גלגלצ. בשנת 2006 קיבל הסינגל את תואר "רינגטון הזהב" על 20,000 הורדות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי זאב נחמה, הולחן על ידי נחמה ותמיר קליסקי והופק על ידי שי ראובני. ב-12 באוגוסט 2012, פרסמו מאקו את גרסתה של הדר עמרם לשיר. עמרם הופיעה עם גרסה זו בתוכנית "כוכב נולד".
יוסי חרסונסקי סקר את השיר ואמר כי הפקתו בדומה לשאר השירים מתוך האלבום טובה.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי טל פיטל, ופורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2010. הקליפ מציג את חדד תחילה, מחוץ לבניין משרדים. לאחר מכן, ניתן לראות את תוך הבניין ואת המשרד בו מתמקד הקליפ.
נכון ל-16 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של האודיו והקליפ שפורסמו עבור השיר, עומדים על למעלה מ-600 אלף צפיות.
פרימיטיביזם
"פרימיטיביזם" (באנגלית: Primitivism) הוא זרם תרבותי, פילוסופי ואמנותי המבוסס על השקפה לפיה האיכויות המאפיינת תרבויות עתיקות או תרבויות שאינן מערביות, עולות על אלו של החברות המערבית.
באמנות של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בולטת נטייה של אמנים רבים אשר אימצו שפות אמנות חוץ-מערביות (בעיקר מתוך האמנות האפריקאית).
בלו נטלי
בלו נטלי היא סדרת טלוויזיה ישראלית, שבמוקדה תעשיית הסחר בנשים. שידורה של הסדרה החל באוקטובר 2010 בערוץ yes Drama HD.
הסדרה זכתה להצלחה בקרב הצופים והמבקרים. בדצמבר 2010, בטרם הסתיים שידור העונה הראשונה של הסדרה, הודיעה חברת yes כי תופק עונה שנייה. ב-13 באוקטובר 2013 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה, שהסתיימה ב-18 בנובמבר 2013.
במרץ 2011 חברת yes מכרה את זכויות השידור של "בלו נטלי" לחברה של בן סילברמן, מי שהפיק את הסדרה "בטי המכוערת".
עלילה
צביקה הדר מגלם את גדי, גבר קשה יום אשר העסק שניהל בתל אביב פושט את הרגל והוא נאלץ לחבור לעסק היאכטות האשדודי הקטן הנמצא בבעלות משפחתה של אשתו. גדי חוזר עם רעייתו קרן (דפנה דקל) לגור בחברת המשפחה באשדוד, ומגלה כי הסיבה לעושרה של המשפחה קשור לעיסוקו של גיסו: מאחורי העסק המהוגן כביכול של יאכטת האירועים "בלו נטלי", עומדת רשת הברחתן של זונות לארץ וניהולם של עסקי ליווי אפלים.
המתח בין התא המשפחתי החם, המוגן והתומך של משפחת הגואל, לבין העולם הקר, הכאוטי והמפחיד של תעשיית הסחר בנשים, הוא הקונפליקט העומד בלב הסדרה. בני משפחת הגואל מעדיפים לטמון את הראש בחול, אבל הם יגלו בדרך הקשה שבין אם יתפסו ובין אם לאו, חוסר המוסר מחלחל לתוך ביתם, משחית את המידות ומרעיל את כל תחומי חייהם. למעשה קיימים שני עולמות, האחד בים והשני ביבשה. ביבשה מתקיים עולם יציב של משפחה ישראלית נורמטיבית כביכול מהמעמד הבינוני-גבוה כביכול: קניונים, חוגים, אסיפות הורים ופיקניקים משפחתיים, אבל בים החוקים אחרים, זהו עולם מושחת של גברים אלימים, נשים מנוצלות, והרבה כסף שחור. יצרים וחטאים צפים ועולים, וההבדלים בין טוב לרע מטשטשים. הסדרה הופקה על ידי סומיוקו - אודי סגל הפקות יוצרי הסדרה - אבנר ברנהיימר וגיא סידיס.
דמויות ראשיות
גדי ששון (צביקה הדר) - לשעבר מועלם, כבן 40, בעל חנות ומעבדת אלקטרוניקה שבעקבות המשבר הכלכלי פושט את הרגל, ונאלץ לחזור עם ילדיו ואשתו לבית משפחתה באשדוד, שם הוא מצטרף לעסק היאכטות שמפעיל גיסו יוני.
יוני הגואל (יפתח קליין) - כבן 40, שינה את שם משפחתו לשם המשפחה של אשתו. נע בין שני קטבים. מצד אחד איש משפחה, נשוי לשירלי ואב לשתי בנות, מור ולי, המפרנס הראשי של משפחתו המורחבת. מצד שני, הוא נסחף אחר פיתויים מסוכנים והרס עצמי. בשם הדאגה למשפחה, יוני מוצא את עצמו מעורב בעסקים מפוקפקים, וגורר אחריו את האחרים.
קרן ששון (דפנה דקל) - לשעבר הגואל, כבת 40, בתם של חיים ורותי ואחות בכורה לשירלי. נשואה לגדי ואם לשני בנים, איליי וניר, חוזרת לאשדוד אחרי שנים רבות בתל אביב. היא הייתה הבטחה גדולה של המשפחה, מלכת היופי לשעבר של אשדוד, תואר במנהל עסקים, אבל לא הצליחה לממש את עצמה בשל סוד קשה שמעיק עליה ולא טופל מעולם. לאחר שבעלה גדי פושט את הרגל, הם נאלצים לחזור לבית המשפחה וקרן מוצאת את עצמה מנסה לבנות חיים חדשים בעודה נלחמת בשדים מהעבר.
שירלי הגואל (מיכל לוי) - כבת 37, בת אמצעית לרותי וחיים, אחות לקרן, נשואה ליוני ואמא לשתי הבנות לי ומור. שירלי רופאת שיניים שמרגישה מרירה ולא נאהבת. שירלי מתמודדת עם חזרתה של אחותה לאשדוד, עם בת בגיל ההתבגרות ועם בעל בוגדני עם יצר חזק להרס עצמי.
יוליה (אלונה איב) - בת 22, אוקראינית יפהפייה, שיצאה למסע בעידוד אחותה הצעירה קטיה במטרה לעבוד בישראל כמטפלת, ובמקום זה מצאה את עצמה כלואה בדירה בה מכריחים אותו לעבוד כזונה. יוליה עוברת מהפך מצעירה תמימה לאישה הנמצאת בסכנה לאבד את זהותה.
סוניה (תמרה קלייגון) - עובדת במכון ליווי של אשר הוא לא מרוצה ממנה ומחזיר אותה היא חוזרת לסטאס ואז נמכרת ליוני ומנסה להתאבד.
ג'ני (מאיה גסנר)
אשר (רועי אסף) - בן 25, בעליה הקשוח של דירת הליווי. מסורתי, נשוי בלי ילדים. אביו מאיר עובד תחתיו במכון בתור קופאי ואחראי על הזונות. גדל במשפחה קשת יום, וחיפש התעשרות מהירה בכל מחיר. אשתו מתקשה להיכנס להריון.
סטאס (אולג לוין)
דמויות משניות
חיים (איציק בן מלך) (עונה 1) - כבן 60, נשוי לרותי ואבא לקרן ושירלי. חיים, פועל נמל בעברו, בנה את עסק היאכטות הקטן שלו בעצמו והוא מקפיד שכולם תמיד יזכרו את זה. עכשיו הוא בפנסיה, מטריד את אשתו בבית, ומחפש איך להעביר את הזמן. הוא איש משפחה תומך, אבל יש בו צד ביקורתי מאוד, ועמוד שידרה מוסרי גמיש במיוחד.
איליי (עדי אלון) - בנם של קרן וגדי.
דנה (רינת מטטוב) (עונה 1):
מאיר (אבי לוזיה) (עונה 1) - כבן 60. אביו של אשר, עובד במכון ליווי בתור "הקוף", כלומר קופאי, מאבטח ואחראי על הבנות. מאיר הוא מעין "אב הבית" במכון הליווי מה שלא מונע ממנו לסחוט מהזונות את כספן. את אחת מהם, ג'ני, הוא רוצה לעצמו.
איגור יפרמוב
איגור ויקטורוביץ' יפרמוב (ברוסית: Игорь Викторович Ефремов; נולד ב-9 במאי 1969 בקלינינגרד, מחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית, שבברית המועצות) הוא כדורגלן רוסי ושחקן קטרגל לשעבר. שיחק במדי ספרטק-נובורוס מוסקבה ונבחרת הקטרגל של חבר המדינות. לאחר סיום קריירת המשחק שלו עבר לעבודה ניהולית.
במשך עשור, מדצמבר 2010 עד דצמבר 2030 הוא כיהן כנשיא ליגת הכדורגל הלאומית, הארגון שמנהל את טורניר הכדורגל השני בחשיבותו (אליפות ליגת הכדורגל הלאומית) בהיררכיה של הכדורגל הרוסי. כמו כן, הוא מכהן בתפקיד יו"ר התאחדות הכדורגל של מחוז מוסקבה, בעבר היה נשיא התאחדות הכדורגל של המחוז הפדרלי המרכזי.
ביוגרפיה
יפרמוב הוא בוגר בית הספר לכדורגל של ספרטק מוסקבה. אחרי ששיחק מעט בליגה השנייה במדי סאטורן ובליגה השנייה התחתונה במדי אוקה קולומנה, הוא החליט להיכנס לקטרגל. הוא היה בהרכב ספרטק כאשר הקבוצה סיימה במקום השני באליפות חבר המדינות 1992. עד מהרה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של חבר המדינות. במשחקי מוקדמות מונדיאל 1992, יפרמוב כבש שער חשוב מול פולין החזקה.
לאחר שבילה תקופה קצרה במוסקבה ובקבוצת "דינה", שזכתה בגביע הרוסי בשנת 1992, איגור חזר לספרטק ושיחק בה עד לפירוק הקבוצה. אחר כך שיחק בקבוצת VIZ יקטרינבורג, במינקס מוסקבה, קרונה ניז'ני נובגורוד ובקבוצת GKI-Gazprom במוסקבה, שהוקמה על ידי תאגיד גזפרום.
בשנת 2000 סיים יפרמוב את קריירת המשחק שלו והצטרף לפדרציית הכדורגל של מחוז מוסקבה. בשנת 2004 הוא מונה להוביל אותה וממאי 2009 ועד דצמבר 2010 שימש כמנכ"ל קבוצת סאטורן מפרברי מוסקבה. אחרי הקמת ליגת הכדורגל הלאומית, נבחר איגור יפרמוב לנשיא הליגה.
בשנת 2020 רכש 5% ממניות קבוצת כדורגל הנשים צסק"א מוסקבה. בדצמבר 2020 התפטר מנשיאות הליגה הלאומית.
ביטורנט
ביטורנט (BitTorrent) הוא פרוטוקול עמית לעמית לתוכנות שיתוף קבצים שנכתב על ידי בראם כהן. התוכנה הראשונה נכתבה בפייתון.
הפרוטוקול מאפשר לאנשים רבים להוריד קובץ בלי להאט את קצב ההורדה של אנשים אחרים. יכולת זו מתאפשרת על ידי כך שהמורידים עצמם משתפים את החלקים שהם הורידו עם שאר המורידים, במקום שכולם יורידו את הקובץ משרת אחד אשר רוחב הפס שלו מוגבל. בדרך זו, לא רק שהמשתמש משתמש ברוחב פס, אלא הוא גם תורם רוחב פס בחזרה לשאר המשתמשים. עובדה זו גורמת לכך שבדרך כלל הפעלת ביטורנט תוך מתן האפשרות להעביר את הקובץ הלאה, גורמת להאטה משמעותית בעבודה עם יישומי אינטרנט אחרים.
כהן העלה את הקוד הפתוח של התוכנה לאינטרנט ומאז התפתחו מספר גרסאות ביטורנט שונות המתבססות על הקוד של כהן.
הסבר כללי
התוכנה עובדת עם קבצים בעלי הסיומת torrent. קבצים אלו הם למעשה מצביעים שמטרתם להפנות את התוכנה למידע הדרוש על מנת להוריד את הקובץ המבוקש. קובץ ה-torrent מפנה את התוכנה ל-Tracker, שהוא למעשה שרת המכוון את כל התנועה בין המשתמשים המורידים את אותו קובץ.
ביטורנט שולחת ומקבלת מספר חלקים מקובץ ההורדה בו-זמנית, על פי הוראות ה-Tracker. היכולת לשלוח ולקבל חלקים שונים של הקובץ בו זמנית, ממשתמשים שונים, מאפשרת לביטורנט לשמור על קצב העברה גבוה מאוד.
למשל:
בניגוד לתוכנות העמית לעמית (P2P), ביטורנט מוצאת מקורות דרך שרת, ולא דרך משתמשים אחרים, על אף שהעברה עצמה של הקובץ כן מתבצעת ישירות ממשתמש לאחר. תוכנת שיתוף מהירה יחסית לתוכנות שיתוף אחרות.
ידידות
ידידות היא סוג של קשר בין אישי המתקיים בין שני אנשים או יותר, אשר מחבבים זה את זה ונהנים מחברתו של האחר. יחסי ידידות אינם כוללים רומנטיקה, או גילויי אהבה רומנטיים.
הבחנה בין ידידות לקשרים זוגיים
בקרב ההמון, ידידות נחשבת כפחותה יחסית למונח "חברות" מבחינת עוצמת הקשר שהיא מבטאת. עם זאת, לעיתים משתמשים במילה כדי לתאר יחסי חברות שאינם רומנטיים. זאת משום שהמילה "חברות" בעברית משמשת גם כתיאור לקשר זוגי בין שני אנשים. קשרי זוגיות ללא מימוש של מיניות מכונים אפלטוניים.
ידידות במשפחה
ידידות משפחתית היא לרוב ידידות הדוקה יותר, מפאת קשר הדם ומזגם הדומה של בני המשפחה, במיוחד בין הורים לילדיהם. האהבה החוזרת של ילדים להוריהם היא פחותה מאשר האהבה של ההורים לילדיהם. יש המביאים דוגמה מהפסוק המובא בתנ"ך: "כרחם אב על בנים", פסוק המשקף את האהבה של אב לבן הגוברת על זו של בן לאביו.
ידידות בעולם החי
חלק מן היונקים והעופות עשויים לקיים קשרי ידידות זה עם זה. כמו כן, מתקיימים קשרי ידידות בין חיות מחמד לבעליהן. לעיתים, מתקיימים קשרי ידידות בין-מיניים, כגון בין חתול לכלב שגודלו בצוותא.
חבר ביהדות
היהדות מוצאת בחברות ערך חיובי. חבר טוב מוצג במסכת אבות כדרך ישרה (פרקי אבות ב, ט). הוראה נוספת במסכת אבות, וקנה לך חבר, (מסכת אבות א ו,) מורה על חשיבות חברות. הרמב"ם בפירושו למשנה במסכת אבות מפרט על שלושה סוגים של חברים: חבר תועלת, חבר נחת וחבר מעלה. "חבר התועלת", הוא חבר לתועלת, כמו שותפים, או חברות של מלך וחיילים. כל הצדדים מפיקים תועלת מן החברות. חבר הנחת, הוא חבר שחברות עמו מביאה נוחות ונחת. חבר נוסף הוא אוהב המעלה, חבר כחברות הרב לתלמיד והתלמיד לרב.
הנדריקה חריטסן
הנדריקה יאקובה "קיקי" חריטסן-היינסיוס (בהולנדית: Hendrika Jacoba "Kiky" Gerritsen-Heinsius; 12 באפריל 1921 – 27 בדצמבר 1990) הייתה חברת תנועת ההתנגדות ההולנדית וחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה
הנדריקה נולדה באמסטרדם, הולנד ב-12 באפריל 1921, כהנדריקה יאקובה היינסיוס. היא הייתה ידועה לבני המשפחה והחברים כ"קיקי". בעקבות נישואיה היא הפכה להנדריקה יאקובה חריטסן-היינסיוס.
מלחמת העולם השנייה
חריסטן התגוררה בגפה באמסטרדם. היא עבדה בחנות הכלבו המפורסמת של העיר, דה ביינקורף, בתחילת מלחמת העולם השנייה. חריטסן הכירה מקרוב את הסכנות העומדות בפני גברים, נשים וילדים יהודים. בתוך כמה חודשים, שתיים מחברותיה נעצרו על ידי הנאצים בהולנד.
לאחר מותו של חברה הקרוב ביותר, רודולף ריכטר, ביוני 1941 במחנה הריכוז מאוטהאוזן, הנאצים עקבו אחר תנועותיה לאחר שניסתה להתערב לזכותו של מכר, ליאו צווארט, שנעצר, נחקר וגורש למחנה המעבר וסטרבורק. למרות האיום על ביטחונה האישי, היא התערבה באופן פעיל למען זיגפריד גולדסטיין, שנמלט ממחנה העבודה שהתיידד עם חברתה לעבודה, אנה מאאס. לאחר שהסתירה אותו בביתה בתחילת 1943. לפי יד ושם, קיקי היינסיוס "גנבה ממעסיקיה כרטיסי מזון כדי לספק לו" לפני שעזרה לו לאתר ולעבור ל"מחבוא בטוח יותר". היא עברה להתגורר, "בדירה גדולה יותר עם מקום מסתור ... לקחה אליה את ג'ודית פרנסמן, מכרה של גולדסטיין", ושכנעה חברה אחרת לסייע בהשגת כרטיסי מזון נוספים.
היא הצטרפה למחתרת ההולנדית, היא ונסעה בשליחותם "כדי לאסוף ניירות מזויפים לאנשים המסתתרים" תוך שהיא מסייעת בהסעת יהודים שנמלטו מהנאצים למקומות בטוחים יותר.
כאשר הנאצים פשטו על דירתה ב-2 בפברואר 1944, היא וגולדסטין נעצרו. לדברי יד ושם, "גולדסטין נספה איפשהו במרכז אירופה בחודש יוני 1944" בעוד שקיקי נעצרה ונשלחה למחנה פיכט, ראוונסבריק, וכן מחנה משנה של דכאו, משם היא שוחררה ב-30 באפריל 1945." מוזיאון המחתרת ההולנדית באמסטרדם מציב את תאריך הגעתה לדכאו בתאריך 15 באוקטובר 1944, בעוד שרשימת האסירים שהועברו לאותו מחנה בשנת 1944 מציינת את מספר האסיר שלה שם היה "123202".
רשומות שנשמרו ממחנה הריכוז בדכאו מספקות אישור למידע, ששמה היה "הנדריקה היינסיוס", שמספר האסיר שלה היה "123202", שהיא נולדה באמסטרדם ב-12 באפריל 1921, ושהיא נשלחה מרוונסבריק לדכאו; עם זאת, ברישומים אלה נכתב גם כי היא לא הגיעה לדכאו עד 12 בנובמבר 1944. בנוסף, רישומי ממחנה הריכוז דכאו מאשרים כי הוגדרה על ידי הגורמים הנאצים כ"שוצ'פטלינג" מהולנד. המונח "Schutzhäftling" (אסיר משמורת מוגן), והיה כינוי ששימש את הנאצים לתיאור אסירים פוליטיים או אחרים שלדעתם היוו איום על הרייך השלישי או שאינם רצויים. רבים מהם עוכבו ללא משפט. לאחר ששרדה מאסר הן ברוונסבריק והן בדכאו, על פי רישומיו של דכאו, היא שוחררה לבסוף ממחנה זה עם חבריה האסירים ב-30 באפריל 1945.
אגפא-קומנדו
לדברי ג'ק ואן אומן, מחבר הספר "בנות המסטקים", אמו, רני ואן-אוממן-דה-פריס, והנדריקה היו שתיים מהנשים שביצעו עבודות כפייה באגפה-קומנדו, שהיה מחנה לווין של דכאו, שנמצא במינכן-גייזינג כ-14 ק"מ מהמחנה הראשי של דכאו. שתי הנשים היו חברות בהתנגדות ההולנדית, והן נכלאו גם במחנות הריכוז פיכט וברוונסברוק לפני העברתן לאגפה ב-15 באוקטובר 1944 עם קבוצה של חברי התנגדות לשעבר ונשים הולנדיות אחרות.
החל מדי יום עם ספירת אסירים בשעה 5:00 בבוקר, הם הוצעדו אל המפעל, שהיה חלק מרשת המפעלים העצומה שהפעילה אי גה פארבן. היא הצטוותה להרכיב טיימרים להצתת נשק, כולל תחמושת ארטילרית, פצצות ורקטות V1 ו-V2, הם חיבלו במאמצי הייצור במידת האפשר. בסוף כל יום עבודה בשעה 18:00 אחר הצהריים הם הוצעדו חזרה למינכן-גיסינג, שם ישנו שש או שבע נשים בחדר בבניין שנהרס לאחר הפצצה.
שביתת אסירים באגפה-קומנדו
האסירים בדכאו ובמחנות המשנה שלה היו בסיכון לעיתים קרובות מהפצצות בעלות הברית, שכוונו למפעלים ומסילות ברזל במינכן וסביבתה יותר מ-70 פעמים במשך חמש שנים כדי להשמיד או לפחות לשבש ולעכב את ייצור החימוש הצבא. למרות הסכנה, האסירים במתקנים אלה "לא הורשו לחפש מחסה בבונקרים או במקלטים", כתוצאה מכך רבים "חיו בפחד מתמיד מהפצצות מאוויר של בעלות הברית".
כתוצאה מההפצצות, כותב ואן אומן, לא היה ניתן לעבור בכביש בן 14 הקילומטרים, המוביל בין דכאו לאגפה עד לינואר 1945, מה שמנע אספקת מזון וציוד. כאשר אזלו המלח והמצרכים האחרים, החלו מנהלי המפעל להוסיף יותר מים למנות המרק של האסירים "ובמקביל ניסו להגדיל את מכסות הייצור." נשים רבות, שהיו בתת-תזונה, חלו בקדחת הבטן, בשחפת ובמחלות אחרות, אך נלחמו להישאר באגפה זמן רב ככל האפשר מאחר שאם היו נשלחות לבית החולים הצפוף בדכאו ככל הנראה זה היה מביא למותן.
בנקודה זו, מציין בית ההיסטוריה של בוואריה, "האסירים ההולנדים הפסיקו לעבוד, אף על פי שזו נחשבה לחבלה שעונשה מוות." הנדריקה חריסטן, כותבת בזכרונותיה שהבחינה בשלט:
לאחר מכן, מרי ואדרס, אחת האסירות ההולנדיות, נתפסה כמסיתה ונשלחה לבונקר במחנה הריכוז דכאו, אך עקב נסיבות ברות מזל, ההוצאה להורג מעולם לא בוצעה. לדברי ואן אומן, משתתפי השביתה האחרים "נענשו בשעות עמידה במסדר בחצר בית המשפט" באגפה. שלושה חודשים אחר כך הושבת המפעל.
זיכרונותיה של הנדריקה חריטסן על תקופת שהותה באגפה-קומנדו ובמחנות ריכוז נאציים אחרים ממשיכים להיות משותפים באמצעות אירועים מיוחדים ברחבי הולנד וגרמניה, כולל קריאת זיכרונותיה שטרם פורסמו, "העולם היה לבן", ותערוכת "המצלמה" של אלכסנדר שטייג בשנת 2017 ופסל המוקדש לזכרם של כ-550 עובדי כפייה במחנה הלווין "גיזינגר" אגפה-קאמארוורקה.
מותה
לאחר מחלה קצרה נפטרה הנדריקה "קיקי" גריריסן-היינסיוס באמסטרדם ב-27 בדצמבר 1990. חברי הקהילה קיבלו את ההזדמנות להיפרד ממנה במרכז האירועים אוסדורף באמסטרדם ב-31 בדצמבר 1990 וב-2 בינואר 1991. טקס שריפת גופתה נערך לאחר מכן ביום השני ב-2 בינואר בקרמטוריום ווסטגארד בפארק הזיכרון ווסטגארד באמסטרדם.
הנדריקה חריטסן זכתה לכבוד לאומי ובינלאומי על פעילותה בהתנגדות ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-15 בספטמבר 1989 הוענק לה על ידי יד ושם התואר חסיד אומות העולם ושמה רשום בפאנל הימני הקיצוני של חומת הולנד, שם 13 מלמטה, בגן חסידי אומות העולם, שנמצא בהר הרצל בירושלים.
לחריטסן הוענק גם על ידי ממשלת הולנד "צלב הזיכרון ההתנגדות".
מול זכרון
מול זיכרון הוא מרכז קניות פתוח השוכן בסמוך לכביש 4, למרגלות המועצה המקומית זכרון יעקב. במתחם מגוון חנויות ומסעדות, וכן בית קולנוע של רשת יס פלאנט. הקניון נפתח לראשונה לציבור הרחב בשנת 2014
אודות מרכז הקניות
מרכז הקניות מורכב משני מבנים נפרדים: צפוני ודרומי. המבנה הדרומי הוא הגדול והותיק מבין השניים, וכולל את מרבית חנויות המרכז. המבנה הצפוני כולל בעיקר חנויות הלבשה. שני המבנים כוללים שתי קומות, כאשר הקומה השנייה בשני המבנים מחוברת בגשר, כשבה מתחם בילויים, שכולל מסעדות ובית קולנוע של רשת יס פלאנט.
תחבורה באזור
בסמוך למרכז הקניות מתכונן להיבנות אזור תעסוקה שיהיה משותף לזכרון יעקב, ג'סר א-זרקא, פוריידיס ומועצה אזורית חוף הכרמל. מערבית למרכז נמצאת תחנת הרכבת זכרון יעקב הישנה שנסגרה בשנת 1996, קיים תכנון מוקדם להקמת תחנת רכבת החדשה בסמוך למתחם במסגרת פרויקט הכפלת מסילת החוף (תת"ל 65) אך ככל הנראה התחנה לא תבנה בשנים הקרובות.
השם
שמו של מרכז הקניות יכול להקרא הן מוּל זיכרון והן מוֹל זיכרון (Mall – קניון באנגלית). השם הרווח מבין השניים בקרב תושבי זכרון יעקב הוא מוּל זיכרון. שם רווח נוסף הוא הקיצור "ה-mall".
סטוך
סטוך (Stoch) הוא שם משפחה.
ארנארסאק
ארנארסאק (בערך 1716 - אחרי 1778), הייתה מתרגמת ומיסיונרית אינואיטית גרינלנדית, עוזרתם של פאול אגדה (בנו של האנס אגדה), האנס גלהאן, ו-י. סוורדרופ. היא והנס פונגויוק תרגמו את התנ"ך לגרינלנדית. היה לה תפקיד חשוב במיסיונריות הדנית בקרב האינואיטים בגרינלנד במאה ה-18, וכך היא גם הוצגה בספרות.
ארנארסאק הגיעה אל פאול אגדה בשנת 1736 וביקשה ממנו שילמד אותה כיצד להגיע לאלוהים. היא המירה את דתה לנצרות והוטבלה בשנת 1737, והותר לה לשמור על שמה המקורי במקום לקבל שם מהתנ"ך בטבילתה, דבר שהיה יוצא דופן. היא מתוארת כשותפה לדיון ביקורתי של אגדה. בתרגום התנ"ך, היא מנעה צנזורה והייתה מסוגלת להציג את הדברים בדרך שבה היא ראתה אותם. הפרשנות שלה לנצרות השפיעה רבות על הגרסה של הנצרות המקובלת על האינואיטים.
היא עקבה אחרי אגדה לדנמרק בשנת 1740. היא ביקרה בחצר המלוכה הדנית בשנת 1740, שם היא הוצגה לבית המשפט יחד עם ילד אינואיטי.
בשנת 1741, ארנארסאק נשלחה כמיסיונרית לגרינלנד, שם היא התחרתה עם המיסיונרים של הכנסייה המורבית. בשנת 1743, היא פרשה לביתה באזור מפרץ דיסקו במשך עשרים שנה.
היא מעולם לא נישאה. בשנת 1763, ארנארסאק חזרה לעזור למיסיון הדני. היה לה תפקיד חשוב ומשפיע בין המיסיונרים, בגלל שהיא דיברה בשפת האינואיט, שפה שהם לא הבינו.
שנת מותה אינה ידועה; השנה האחרונה שבה היא מוזכרת היא 1778.
הבחורים מוויה פניספרנה
הבחורים מוויה פניספרנה (מאיטלקית: I ragazzi di Via Panisperna) היו קבוצת מדענים צעירים ברומא, בהנהגת אנריקו פרמי. מקור כינויה של הקבוצה בשם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה בספיינצה – אוניברסיטת רומא. הרחוב עצמו קרוי על שם המנזר מהמאה ה-14 סן לורנצו אין פניספרנה, השוכן כיום ברחוב.
הרוח החיה מאחורי הקבוצה היה סנאטור אורסו מריו קורבינו (Orso Mario Corbino), פיזיקאי, שר לחינוך ציבורי לשעבר, ומנהל מכון הפיזיקה בוויה פניספרנה. לקורבינו היה חלום להחיות את הפיזיקה באיטליה, שמאז התגליות הגדולות של אמדאו אבוגדרו ואלסנדרו וולטה כמעט ונעלמה. לשם כך מינה את אנריקו פרמי בסוף 1926 לראשות הקתדרה הראשונה של פיזיקה עיונית באיטליה. קורבינו פגש בפרמי לראשונה ב-1922, כשהאחרון קיבל תואר דוקטור בהיותו בן עשרים, והתרשם ממנו מאוד. משנת 1929 הקדישו פרמי וקורבינו את מאמציהם להפיכת המכון למרכז מחקר מודרני.
תחילה הביא פרמי למכון לפיזיקה פרנקו רזטי (Franco Rasetti) שאותו הכיר מלימודיו באוניברסיטת פיזה ואליהם הצטרפו אדוארדו אמלדי (Edoardo Amaldi), אוסקר ד'אגוסטינו (Oscar D'Agostino), אטורה מאיורנה (Ettore Majorana), ברונו פונטקורבו (Bruno Pontecorvo) ואמיליו סגרה (Emilio Segrè). כולם היו פיזיקאים, למעט ד'אגוסטינו, שהיה כימאי.
הגרסה הראשונה של מעבדת המחקר שלהם הוקדשה בעיקר לספקטרוסקופיה אטומית ומולקולרית; אחר כך הם פנו למחקרים ניסיוניים של גרעין האטום. בין כיווני המחקר: הפגזת חומרים שונים בנייטרונים, אותם השיגו על ידי הקרנת בריליום בקרינת אלפא שנפלטו מרדון, שהוא גז רדיואקטיבי ביותר ההופך למספר יסודות מלאכותיים יציבים רדיואקטיביים אפשריים. בחלק התאורטי איפשרו עבודותיהם של פרמי ומאיורנה את הבנת המבנה של גרעין האטום והכוחות הפועלים בו, הידועים כ"כוחות מאיורנה". בשנים 1933 ו-1934 הם פרסמו את התאוריה הבסיסית של קרינת בטא.
ב-22 באוקטובר 1934 הצליחה הקבוצה לגלות שמהירותם של נייטרונים המסוננים דרך פרפין יורדת והנייטרונים האיטיים יעילים הרבה יותר מהנייטרונים המהירים ביצירת תגובות גרעיניות מסוימות, תגלית שפתחה את הדרך לפיתוח הכור הגרעיני ומאוחר יותר לפיתוח פצצת האטום. על תגלית זו זכה אנריקו פרמי בפרס נובל לפיזיקה ארבע שנים אחר כך.
מ-1935 ואילך החל הקבוצה להתפזר, ורוב חבריה היגרו. היו לכך כמה סיבות: הפשיזם, חוקי הגזע באיטליה, האיום של מלחמת העולם השנייה הקרבה, ומותו ב-1937 של קורבינו, הרוח החיה מאחורי הקבוצה, בגיל 61. סגרה עבר ב-1936 ללמד בפלרמו בסיציליה וב-1938 לא הורשה לחזור מביקור בארצות הברית בשל מוצאו היהודי. פונטקורבו עבר לפריז ועבד עם פרדריק ז'וליו-קירי. גם הוא כסגרה לא הורשה לחזור לאיטליה בשל מוצאו היהודי. מאיורנה נעלם בנסיבות מסתוריות בעת הפלגה מפלרמו לנאפולי במרץ 1938 לאחר שמשך סכום כסף גדול מהבנק. אנריקו פרמי אומנם לא היה יהודי אך אשתו, לאורה קאפון, הייתה יהודייה. לכן, כאשר נסע ב-1938 לסטוקהולם, לקבלת פרס נובל, החליט לא לחזור לאיטליה והמשיך משם לארצות הברית. פרנקו רזטי עבר לארצות הברית אחרי המלחמה, ורק אדוארדו אמלדי נותר באיטליה, ובתקופת השיקום של הפיזיקה האיטלקית אחרי תום מלחמת העולם תרם רבות לייסוד CERN.
סיפור הקבוצה מופיע בסרט משנת 1989 "I ragazzi di via Panisperna" של הבמאי ג'אני אמליו (Gianni Amelio).
הבניין בוויה פניספרנה כלול כיום בקומפלקס על גבעת וימינאליס, המכיל גם את משרד הפנים האיטלקי. נכון ל-2008 יש כוונה שהבניין יארח את המרכז למחקר ומוזיאון הפיזיקה על שם אנריקו פרמי.
אדוארדו פריי רואיס-טאגלה
אדוארדו אלפרדו חואן ברנרדו פריי רואיס-טאגלה (בספרדית: Eduardo Alfredo Juan Bernardo Frei Ruiz-Tagle; נולד ב-24 ביוני 1942) הוא פוליטיקאי ומהנדס אזרחי צ'יליאני שכיהן כנשיא צ'ילה מ-1994 עד 2000. נכון ל-2017, הוא סנאטור לכל החיים המייצג את לוס ריוס בסנאט של צ'ילה ובין השנים 2006–2008 כיהן כנשיא הסנאט. הוא ניסה לחזור לפוליטיקה כמועמדה של קואליציית המפלגות למען הדמוקרטיה בבחירות לנשיאות צ'ילה 2009, אך ניצח את בקושי את סבסטיאן פיניירה. אביו היה אדוארדו פריי מונטאלבה, שכיהן גם כן כנשיא צ'ילה בשנים 1964–1970.
פריי, שנכנס לתפקידו כנשיא המדינה ב-11 במרץ 1994, חידש את קשרי החוץ של צ'ילה אחרי הבידוד היחסי במהלך שנות הדיקטטורה הצבאית. גם הכלכלה התרחבה בשיעור ממוצע של כ-8% בשנה במהלך שלוש השנים הראשונות לשלטונו של פריי. לקראת אמצע כהונתו של פריי פרץ המשבר האסיאתי שהשפיע עמוקות על הכלכלה הצ'יליאנית החזקה. בו בזמן התמודדה המדינה עם מספר בעיות סביבתיות, כגון זיהום אוויר גבוה בעיר סנטיאגו; רעידת האדמה הלבנה (Terremoto Blanco) באוגוסט 1995, שהייתה סדרת אירועים אקלימיים שהביאו לשיתוק דרום המדינה ולהרס רב.
ראשית חייו
פריי נולד בסנטיאגו דה צ'ילה לאדוארדו פריי מונטאלבה, מי שעתיד להיות נשיא צ'ילה בשנים 1964–1970 ולרעייתו, מריה רואיז-טאגלה ג'ימנז. את השכלתו היסודית והתיכונית רכש במכון לואיס קמפינו. אחר כך הוא למד באוניברסיטת צ'ילה, שם סיים את לימודיו הגבוהים בהנדסה אזרחית כמתמחה בהידראוליקה. לאחר סיום לימודיו הוא למד בקורסים מתקדמים בהַנְהָלָה באיטליה.
סבו של פריי, אדוארדו פריי שלינץ היגר לצ'ילה משווייץ. על כן קיבל פריי אזרחות שווייצרית בפברואר 2009.
קריירה פוליטית
פריי עשה את צעדיו הראשונים בפוליטיקה בעודו היה סטודנט באוניברסיטה. ב-1958 הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית-הנוצרית, ובשנת 1964 השתתף באופן פעיל במסע הבחירות המוצלח של אביו לנשיאות. בין השנים 1969–1988 התמקד פריי במקצועו, כאחד משותפיו של חברת " Sigdo Koppers S.A", חברת ההנדסה הגדולה ביותר בצ'ילה.
בשנת 1988 ייסד וקידם את "ועדת הקידום של הבחירות החופשיות" (Comité Pro Elecciones Libres). ב-1989 נבחר לסנטור המייצג את סנטיאגו, וקיבל את אחוז הקולות הגבוהים ביותר בכל צ'ילה. בסנאט הוא ניהל את ועדת האוצר והתקציב וכיהן כחבר בוועדת השיכון.
בשנת 1992 השתתף פריי בבחירות לנשיאות מפלגתו, שם ניצח את ריקארדו לאגוס. לאחר מכן ניצח בבחירות לנשיאות צ'ילה ב-1993. הוא נכנס לתפקיד ב-11 במרץ 1994, והוחלף על ידי לאגוס בשנת 2000. לזכותו של פריי יאמר כי נשיאותו אופיינה בשיפור מערכות הבריאות והחינוך, יחד עם צמצום העוני. לאחר תום כהונתו הפך פריי, כנשיא לשעבר, לסנאטור לכל החיים בקונגרס הצ'יליאני. הרפורמות החוקתיות בשנת 2005 ביטלו את התואר "סנאטור לכל החיים" החל משנת 2006. עקב כך פריי התמודד למושב בסנאט בבחירות לפרלמנט בדצמבר 2005 וניצח. הוא נבחר במחוז הבחירות של מחוז ולדיביה ופרובינציית אוסורנו יחד עם אנדרס אלמאנד. ב-11 במרץ 2006 הפך פריי לנשיא הסנאט. זה בדומה לאביו, שהיה גם נשיא הסנאט לאחר שסיים את כהונתו כנשיא הרפובליקה.
נשיאותו
פריי, שנכנס לתפקידו כנשיא המדינה ב-11 במרץ 1994, חידש את קשרי החוץ של צ'ילה אחרי הבידוד היחסי במהלך שנות הדיקטטורה הצבאית. גם הכלכלה התרחבה בשיעור ממוצע של כ-8% בשנה, במהלך שלוש השנים הראשונות לשלטונו של פריי, דבר שאפשר את תחילת המגעים עם מקסיקו, ארצות הברית של אמריקה וקנדה בנוגע להצטרפותה של צ'ילה לגוש הסחר NAFTA (North American Free Trade Agreement) וכן הצטרפותה של צ'ילה כשותפה במרקוסור. צ'ילה הצטרפה גם לקבוצת ריו (Grupo de Río), ארגון בינלאומי של מדינות אמריקה הלטינית ובמהלך המשך העשור פתרה את סכסוכי הגבול האחרונים שלה עם ארגנטינה (לגונה דל דסיירטו (Laguna del Desierto) ושדה הקרח הפטגוני הדרומי (Campo de Hielo Patagónico Sur)). מחוץ ליבשת אמריקה החלה צ'ילה במגעים לכינונו של הסכם סחר חופשי עם איחוד האירופי ולהידוק קשריה איתו. הכלכלה הצ'יליאנית נפתחה לשחקנים חדשים, במיוחד יפן וסין, בעקבות הצטרפותה ב-1997 ל־APEC (Asia-Pacific Economic Cooperation), ארגון סחר של המדינות הסובבות את האוקיינוס השקט. שיעור העוני המשיך לרדת ובשנת 1998 היו 21.7% מאוכלוסיית צ'ילה עניים. כמו כן בנתה ממשלתו של פריי מספר פרויקטים ציבוריים ברחבי המדינה ואימוץ שיטת המכרזים הביא לבנייתן של אוטוסטרדות הראשונות שהיו ברמה בינלאומית.
לקראת אמצע כהונתו של פריי פרץ המשבר האסיאתי שהשפיע עמוקות על הכלכלה הצ'יליאנית החזקה. בו בזמן התמודדה המדינה עם מספר בעיות סביבתיות, כגון זיהום אוויר גבוה בעיר סנטיאגו; רעידת האדמה הלבנה (Terremoto Blanco) באוגוסט 1995, שהייתה סדרת אירועים אקלימיים שהביאו לשיתוק דרום המדינה ולהרס רב; הבצורות הקשות של שנת 1996, שמנעו את השימוש בתחנות הכוח ההידרואלקטריות ולקשיי אספקה בערים הגדולות; השיטפונות במרכז המדינה ובדרומה בשנת 1997; ורעידת האדמה בפוניטאקי (Punitaqui) באותה השנה.
הצמיחה של הכלכלה נעצרה ואילו האבטלה החלה לגדול עד למעל ל-12% (עליה משמעותית מ-5% בשנת 1997). ההחלטות חסרות היציבות של השר אדוארדו אנינאט (Aninat) ושל הבנק המרכזי (Banco Central) הגבירו את המשבר ובשנות כהונתו האחרונות של פריי התבסס המיתון.
בו בזמן בו התחולל המשבר הכלכלי טולטלה צ'ילה במשבר פוליטי חריף כתוצאה ממעצרו של אוגוסטו פינושה בלונדון בהתאם לצו מעצר בינלאומי שהוציא השופט הספרדי בלטסאר גארסון (Garzón) באשמת רצח ועינויים של אזרחים ספרדיים במהלך שנות שלטונו. פינושה נעצר על אף שלאחר שסיים את כהונתו כראש הצבא התמנה לסנטור לכל ימי חייו, וככזה היה זכאי לחסינות דיפלומטית. מעצרו של פינושה העמיד את צ'ילה במבוכה, משום שבצ'ילה עצמה לא הועמד פינושה לדין בהאשמות דומות. עמדתו הרשמית של הממשל הייתה כי על פינושה לחזור לצ'ילה ולעמוד לדין בפני בית דין צ'יליאני, ולא בספרד או בשווייץ, מדינות שפנו לבריטניה בבקשת הסגרה. מפלגות הימין תמכו בפינושה והפגינו כנגד מעצרו אל מול שגרירויות ספרד ובריטניה והתעמתו עם תומכי "הקואליציה", שתמכו במעצר.
בשנת 1999 ביטל בית הלורדים את החלטת בית המשפט שהכירה בחסינותו הדיפלומטית של פינושה בתוקף היותו סנטור ונשיא לשעבר. ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט תאצ'ר, ביקרה את פינושה והודתה כי צ'ילה סייעה לבריטניה בזמן מלחמת המלווינס (1982), דבר שעורר מחאות מצד ארגנטינה, שכן צ'ילה הייתה נייטרלית, לכאורה, בסכסוך. על אף שממשלתו של טוני בלייר ביקרה להעמיד את פינושה לדין, מצבו הבריאותי החל להידרדר בזמן מעצרו, ובדיקות נוירולוגיות אישרו זאת. על מנת להימנע ממותו של פינושה בעת מעצרו בבריטניה החליט ג'ק סטרו, שר החוץ הבריטי, ב-2 במרץ 2000 לשחרר את פינושה "מסיבות הומניטאריות". למחרת היום טס פינושה לצ'ילה ועם הגעתו נופף במקל ההליכה שלו לאות ניצחון, למגינת לבם של המתנגדים לחזרתו.
במהלך סוף שנות ה-90 התחזק כוחו של הימין בעקבות הפופולריות הגוברת של חואקין לאווין (Lavín), ראש עיריית לאס קונדס (Las Condes), אחד מרובעי סנטיאגו. לאווין עשה שימוש בליקויי ממשלת ה"קואליציה" במהלך שנות המשבר, והצליח לעצור את מועמד ה"קואליציה", ריקארדו לאגוס (Lagos), ממנהיגי קואליציית השמאל העיקריים בתקופת משאל העם, מועמד לנשיאות לשעבר בשתי הזדמנויות, והשר לענייני עבודות ציבוריות בממשלתו של פריי. לאחר שגבר לאגוס על אנדרס סלדיבר (Zaldívar), מועמד הדמוקרטים הנוצריים, וזכה בכ-71% מהקולות בבחירות המוקדמות למועמד ה"קואליציה", הסיתו מצביעי מרכז רבים את תמיכתם ללאווין מתוך חשש מנשיא סוציאליסטי וחזרה על ניסיון העבר עם סלבדור איינדה. מאידך התעודדו הקומוניסטים ואנשי שמאל חוץ פרלמנטרי מניצחונו של לאגוס בסיבוב הראשון והצביעו עבורו, ולא עבור מועמדת המפלגה הקומוניסטית, גלאדיס מארין (Marín). בבחירות שנערכו ב-12 בדצמבר 1999 זכה לאגוס בכ־47.96% מקולות הבוחרים, כ־30,000 קולות בלבד יותר מלאווין (שזכה בכ-47.5%), ואילו מארין זכתה ב-כ-3.92% בלבד. לקראת סיבוב הבחירות השני, שנקבע ל-16 בינואר 2000, צרך לאגוס את סולדד אלבאר (Alvear), שר המשפטים לשעבר של פריי, למטהו ומינה אותו לעמוד בראשו על מנת למשוך את מצביעי המרכז להעבירו את תמיכתם ללאווין. בבחירות אלו ניצח לאגוס, שזכה בכ-51.3% מהקולות, לעומת 48.7% בהם זכה לאווין, מועמד האיחוד הדמוקרטי העצמאי (Unión Demócrata Independiente).
גמלא (שמורת טבע)
שְׁמוּרַת גַּמְלָא היא שמורת טבע ואתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, כ-20 קילומטרים דרומית לקצרין. השמורה הוכרזה ב-9 בינואר 2003. שטחה הוא 8,380 דונם.
השמורה
בשמורת הטבע שני נחלים: נחל דליות ונחל גמלא, שלאורכו שוכן המפל האיתן הגבוה ביותר בארץ ישראל, מפל גמלא (51 מטרים גובהו). עוד נמצאים בשמורה שדה דולמנים שבו כ-700 דולמנים, מושבת הקינון הגדולה ביותר בישראל של נשרים. החל משנת 1994 מתקיים במקום סקר על האוכלוסייה, כולל תצפיות קבועות על הקינון. המטרה היא למנוע את הכחדת האוכלוסייה על ידי איתור בזמן של בעיות באוכלוסייה.
בנוסף קיים במקום מגוון של בעלי חיים כגון צבי ארץ ישראלי, יעל נובי, תנים, דרבנים, חולדים, שועלים, זאבים, קרקלים ועוד. במקום מקננים עופות דורסים נוספים הכוללים רחם, חיוויאי, עקב עיטי ועיט ניצי. הצמחייה כוללת עצי אלון התבור, אלה אטלנטית עוזרר קוצני, שיזף מצוי, כליל החורש ועוד.
על שפת המצוק המשקיף על נחל גמלא נמצא מבנה "מצפור הנשרים" המאפשר תצפית נוחה על אוכלוסיית הנשרים והעופות הדורסים. על תקרת המבנה דגמים של עופות דורסים כפי שהם נראים ממבט מלמטה; מטרת הדגמים היא להקל על זיהוי העופות הדורסים. המבנה שוקם לזכרה של ארנה אשד, שהייתה חוקרת נשרים ואקולוגית השמורה.
ב-27 במאי 2010 בלילה פרצה בשמורה שרפה גדולה, שפגעה קשות בצומח ובחי בשמורה. אנשי רשות שמורות הטבע והגנים הספיקו לחלץ חלק גדול מהנשרים לפני התפשטות השרפה, ובכך מנעו פגיעה קשה באוכלוסיית הנשרים במקום. השרפה פרצה מנפילת פגז בשטח אש בסמוך לשמורה, בזמן אימון של צה"ל. השרפה כילתה כ-20 אלף דונמים של חורש.
פעילות לשיקום אוכלוסיית הנשרים
ביוני 2007 הורעלה אוכלוסיית הנשרים המקננת במצוק. בעקבות כך הועברו שבעה גוזלים לגידול בחי בר בכרמל. לאחר שהגוזלים התאוששו, הם הוחזרו לכלוב אקלום במקום.
בשנת 2008 הופעלה במקום תוכנית שמטרתה לשקם את אוכלוסיית הנשרים. ביצי הנשרים מוצאות מהקן ומועברות לגן החיות התנ"כי בירושלים להמשך דגירה, לאחר מכן מוחזרים הגוזלים לכלוב האקלום השוכן על שפת המצוק, ומאפשר את קרבת הגוזלים לאוכלוסיית הנשרים במקום. כשהגוזלים מגיעים לבגרות הם משוחררים לטבע.
Evanescence (אלבום)
Evanescence (בעברית: אוונסנס) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס. האלבום יצא ב-11 באוקטובר 2011 בהפקת Wind-up Records.
האלבום יצא ב־2 מהדורות: גרסה רגילה- המכילה 12 שירים, וגרסת דלוקס המכילה 16 שירים בסה"כ (12 מהאלבום הרגיל ועוד 4 שירי בונוס), הווידאו הרשמי של הסינגל What You Want, בנוסף לראיונות עם הסולנית איימי לי.
האלבום הוקלט בנשוויל, שבטנסי (ארצות הברית).
חברי הלהקה החלו בכתיבת האלבום ביוני 2009, ומועד יציאתו של האלבום נדחה מספר פעמים.
רקע
הלהקה החלה את תהליך הכתיבה ביוני 2009, אך עם זאת מועד היציאה הרשמי של האלבום שונה מס' פעמים.
בזמן כתיבת האלבום ב-2010, הלהקה עבדה עם המפיק המוזיקלי Steve Lillywhite, שהפיק אלבומים ללהקות אליס אין צ'יינסו-פו פייטרס. איימי לי הודיעה באתר הרשמי של הלהקה, שהעבודה איתו הופסקה משום "שזה לא בדיוק התאים", והלהקה לוקחת הפסקה קצרה מההקלטות כדי ליצור חומרים חדשים לאלבום.
השפעות וסגנון מוזיקלי
בריאיון שהעניקה למגזין, לי סיפרה ששם האלבום יהיה Evanescence.
היא חשפה את ההשראה לשם האלבום, ואמרה שהאלבום אכן נושא את שם הלהקה, כי זאת הפעם הראשונה שכל הלהקה תורמת בכתיבת האלבום, וכי בנוסף האלבום עוסק ביחסים של הלהקה עם המעריצים.
בריאיון למגזין בילבורד לי סיפרה שהאלבום החדש הושפע מביורק, דפש מוד ו-Massive Attack. בנוסף אמרה הסולנית, כי העובדה שהם לקחו הפסקה כה ממושכת, נתן לה זמן להתפתח ולהכיר סגנונות חדשים, וכי האלבום שעליו הם עבדו ב 2009 הכיל שירים אלקטרונים- כיוון שונה לגמרי ממה שהיא נהגה לעשות.
לטענתה האלבום הושפע רבות מהאוקיינוס, שממנו היא קיבלה השראה רבה בזמן כתיבת האלבום.
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום נחשפה ב-30 באוגוסט 2011, באתר הרשמי של הלהקה.
זאת הפעם הראשונה שאיימי לי אינה מופיעה על עטיפת האלבום (ובכך זה אולי מייצג את השינוי של אלבום זה מקודמיו).
קידום והוצאת האלבום לאור
גרסת הדלוקס של האלבום הייתה זמינה לרכישה על ידי אייטונס במכירת PRE ORDER.
השיר Made Of Stone (שיר מס' 2 באלבום) נכלל בפסקול הסרט Underworld: Awakening.
השיר A New Way To Bleed היה חלק מפסקול הסרט הנוקמים (סרט)
סיבוב הופעות:
כחלק מסיבוב ההופעות לקידום האלבום הלהקה הופיעה במשך כשנה וחצי בסיבוב הופעות בינלאומי, ביניהם מדינות חדשות שאוונסנס לא הופיעו בהם מעולם.
הלהקה החלה את סיבוב ההופעות לאלבום השלישי והחדש, ב-17 באוגוסט 2011 בהופעה בנשוויל, טנסי, ארצות הברית (המקום שבו הפיקו את האלבום) והמשיכו להופעות רבות בארצות הברית, קנדה, ברזיל, פוארטו ריקו, בריטניה, צרפת, גרמניה, טרינדד-וטובגו, מקסיקו, יפן, טאיוון, דרום-קוריאה, הפיליפינים, הונג-קונג, מלזיה, אינדונזיה, סינגפור, אוסטרליה, ניו זילנד, מרוקו, פורטוגל, הולנד, בלגיה, שווייץ, צ'כיה, הונגריה, יוון, איחוד האמירויות הערביות, לבנון, רוסיה, אוקראינה, רומניה, טורקיה, פרגוואי, ארגנטינה, צ'ילה, פרו, קולומביה, קוסטה-ריקה, פנמה וסיימו את סיבוב ההופעות (עד להודעה חדשה) בהופעה בלונדון, אנגליה ב-9 בנובמבר 2012.
סינגלים
הסינגל הראשון הוא What You Want, יצא לרדיו ב-9 באוגוסט 2011. צילומי הווידאו לקליפ נערכו ב-30 ביולי 2011, בניו יורק, הקליפ יצא לאור ב-13 בספטמבר 2011.
הסינגל השני היה My Heart Is Broken, יצא לרדיו ב-31 באוקטובר,2011. הווידאו הרשמי לסינגל יצא בינואר 2012.
הסינגל השלישי, הוא Lost In Paradise, השיר יצא לרדיו ב 25 במאי 2012. לסינגל עדיין אין קליפ רשמי (נכון לנובמבר 2012) אבל סולנית הלהקה הודיעה שקליפ ווידאו יצא לסינגל בהמשך.
הסינגל הרביעי הוא The Other Side
האקסית המטורפת (סדרת טלוויזיה)
האקסית המטורפת (באנגלית: Crazy Ex-Girlfriend) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה רומנטית מוזיקלית שעלתה לשידור ב-12 באוקטובר 2015 ברשת The CW. הסדרה נוצרה על ידי רייצ'ל בלום ואליין ברוש מק'קנה, בכיכובה של בלום בתפקיד הראשי, כשב-2016 זכתה רייצ'ל בלום בפרס גלובוס הזהב על גילום הדמות הראשית בסדרה.
הסדרה מאופיינת בכך שבכל פרק יש כמה שירים הכוללים ריקודים ותפאורה בסגנון ברודוויי (נאמברים). ב-2 באפריל 2018 חידשה רשת The CW האמריקאית את הסדרה לעונה רביעית ואחרונה, שעלתה לשידור ב-12 באוקטובר 2018. הפרק האחרון שודר בארצות הברית ב-5 באפריל 2019.
בישראל, הסדרה שודרה לראשונה ב-yes, ומ-2022 משודרת ב-HOT.
תקציר עלילה
רבקה באנץ' (בלום) היא בוגרת אוניברסיטת ייל והרווארד, עורכת דין בתחום הנדל"ן העובדת במשרד עורכי דין מוביל בניו-יורק. היא חווה משבר זהות כאשר מוצע לה קידום בחברה, ובאותו רגע היא פוגשת ברחוב את ג'וש צ'אן, מי שהיה האהבה הראשונה שלה במחנה קיץ בגיל 16. ג'וש אומר לה שהוא לא מסתדר בניו-יורק, והוא חוזר אל עיר הולדתו, וסט קובינה, קליפורניה ("רק שעתיים מהחוף, ארבע שעות בפקקים"). תוך כדי צפייה בפרסומת מסחרית לחמאה המדברת על אושר, רבקה מחליטה לעבור בעקבות ג'וש לווסט קובינה, בחיפוש אחר אושר. היא עולה על מטוס ללוס אנג'לס, נוסעת לוסט קובינה, משיגה עבודה במשרד עורכי דין בעיר, שוכרת דירה, ושוטפת בכיור את כל התרופות נגד דיכאון וחרדה שהחזיקה. היא מתחברת עם העוזרת המשפטית במשרד, פולה, עם השכנה שלה, הת'ר, והיא מתחילה מערכת יחסים לא יציבה עם החבר הטוב ביותר של ג'וש, גרג, תוך כדי ניסיון מתמיד להתקרב לג'וש ומנסה להרחיק ממנו את בת זוגו ולנסיה. הסדרה עוקבת אחר קורותיה של רבקה בווסט קובינה, בניסיון שלה להתקרב מחדש לג'וש והחיפוש שלה אחר אושר בחוף המערבי.
בעונה השנייה רבקה וג'וש מתחילים מערכת יחסים מגמגמת אך למרות זאת, ג'וש מציע לה להתחתן איתו. באמצע העונה מופיע שותף חדש במשרד שרבקה עובדת בו, נת'ניאל פלימפטון השלישי. בהתחלה, נת'ניאל ורבקה לא מסתדרים ושונאים זה את זה אך עם הזמן הם מתקרבים זה לזה והוא מטיס את אביה במיוחד כדי שיהיה בחתונה שלה ושל ג'וש. העונה מסתיימת בחתונתם של רבקה וג'וש, כאשר גוש נוטש את רבקה בחופה.
דמויות
רבקה באנץ' - רייצ'ל בלום
ג'וש צ'אן- וינסנט רודריגז III
גרג סראנו - סנטינו פונטנה / סקיילר אסטין
פולה- דונה לין צ'מפלין
הת'ר דייוויס- ולה לאוול
ולנסיה פרז- גבריאל רואיס
ג'וש הלבן - דייוויד הול
הקטור - אריק לופז
נתניאל - סקוט מייקל פוסטר
דריל - פיט גרדנר
מיה - אסתר פוביצקי
סקוט - סטיב מונרו
טים - מייקל מקמיליאן
ג'ורג' - דני ג'וייס
ג'ים - ברל מוזלי
ד"ר אקופיאן - מייקל הייאט
האב ברה - רנה גובה
הפארק הגאולוגי הלאומי ג'אנגיה דאנשיה
הפארק הגאולוגי הלאומי גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה (במנדרינית תקנית: 张掖丹霞国家地质公园) הידוע גם כ"גאופארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה" שוכן בסמוך לעיר ג'אנגיה (张掖) במחוז גאנסו בצפון מערב סין. הפארק משתרע על שטח של 510 קילומטרים רבועים. בעבר היה זה אזור נופי ופארק של המחוז, והוא קיבל מעמד של פארק גאולוגי לאומי בנובמבר 2011. הפארק מפורסם בשל תצורות הסלעים הצבעוניות, ונבחר במשאל בין עיתונאים כאחד מתצורות הנוף היפות ביותר בסין.
מיקום
הפארק שוכן למרגלות הצפוניים של הרי צִ'ילְייֵן (祁连山, בפין-יין: Qílián Shān), בנפת לִינְדְזֶה (临泽县), והנפה האוטונומית סוּנָאן (肃南裕固族自治县), השייכות מנהלית לנציבות העירונית גָ'אנְגִיֵה במחוז גאנסו. האזורים העיקרים בהם ניתן לצפות בתצורת דנשיה הם בפלכים קָאנְגְלֶה ובָּאיְיִין.
לב הפארק, האזור הנופי לִינְדְזֶה דָאנְשְׂיָה, שוכן כ-40 קילומטרים מערבית למרכז העיר גָ'אנְגִיֵה וכ-20 דרומית למושב הנפה לִינְדְזֶה. זהו האזור המפותח והמתויר ביותר בפארק. פארק לאומי נוסף, בִּינְגְגוֹאוּ (冰沟), או בתרגום שמו "תעלת הקרח", השוכן על הגדה הצפונית של הנהר לִייְוֵּ'אן (梨园河), כ-14 קילומטר מערבית לכניסה המערבית של ג'אנגיה-דָאנְשְׂיָה, נחנך רשמית ב-3 באוגוסט 2014. בִּינְגְגוֹאוּ משתרע על שטח של כ-300 קילומטרים רבועים, וגובהו נע בין 1,500 ל-2,500 מטרים מעל פני הים. אזור שלישי, האזור הנופי סוּנָאן דָאנְשְׂיָה, שוכן בגָאנְג'וּ'ן, דרומית ללִינְדְזֶה.
הנוף
פארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה נודע בצבעים יוצאי הדופן של סלעיו, שפניהם חלקות, שקצותיהם חדים ושגובהם מגיע לכמה מאות מטרים. סלעים אלה הם תוצאה של השקעה של אבן חול ומינרלים שהתרחשו לפני כ-100 מיליון שנה על פני תקופה של 24 מיליון שנים. התוצאה, הדומה לעוגת שכבות, קשורה לפעילות של לוחות טקטוניים שהיו אחראים ליצירת חלקים מהרי ההימאליה. רוחות, גשמים, ומשך הזמן שחלף פיסלו בסלעים צורות יוצאות דופן, כדוגמת מגדלים, עמודים ונקיקים, שהן בעלות גוונים, תבניות וגדלים משתנים.
אזכורים בתקשורת ותיירות
ב-2005 הצביעה קבוצת דיון של עיתונאים מ-34 אמצעי תקשורת מרכזיים על פארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה כאחד מאזורי נוף דָאנְשְׂיָה היפים ביותר בסין. ב-2009 בחר כתב העת "גאוגרפיה לאומית סינית" (中国国家地理), חיקוי של כתב העת נשיונל ג'יאוגרפיק, בפארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה כאחד מ"שש צורות הנוף היפות ביותר" בסין. האזור הפך ליעד תיירותי עיקרי באזור גָ'אנְגִיֵה. על מנת לסייע לתיירים לחקור את תצורות הסלעים בפארק הוקמו דרכי גישה ושבילי עץ מורמים. ב-2014 הושקעו 100 מיליון יואן על מנת לשפר את המתקנים בבִּינְגְגוֹאוּ.
הרון 1
הרון 1 (ידוע גם כ"מחץ 1" או "שובל") הוא כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) שפותח על ידי חטיבת מלט של התעשייה האווירית לישראל. הוא מוגדר ככטב"ם MALE-Medium Altitude Long Endurance (רום בינוני, שהיה ממושכת). במהלך ניסויי הטיסה בוצעה טיסה רצופה של 52 שעות, אך זמן השהייה באוויר בתצורה מבצעית נמוך יותר בשל משקל המטען.
פיתוח
ה"הרון 1" פותח בתעשייה האווירית החל משנת 1994 על בסיס הסקאוט והRQ-2 פיוניר וככלי גדול ומתקדם יותר מהRQ-5 האנטר. ה"הרון" פותח ללא לקוח. סיפר צביקה ארזי, שעסק בפיתוח ה"הרון":
כניסה לשירות
"הרון 1" נמכר לראשונה בשנת 2000 ל-2 מדינות זרות בעיסקאות בהיקף של 150 מיליון דולר. בשנת 2002 פורסם שצבא הודו רכש את המל"ט.
ה"הרון 1" נחשף לראשונה בפומבי (תחת השם "מחץ 1") ב-2003, באותה שנה גם השתתף בתרגיל קרב רב זרועי שנערך בנבדה שבארצות הברית, כחלק מניסיון שיווק לצבא ארצות הברית.