cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טראיאנוס
המלחמות הפרתיות
בשנת 113 יצא למסע המלחמה האחרון שלו, המלחמות הפרתיות. על פי הסכמים קודמים היה על האימפריה הפרתית להתייעץ עם רומא בטרם ימונה מלך ארמניה בצו של מלך פרתיה. הפרתים הפרו הסכם זה ומינו מלך שלא היה מקובל על הרומאים. מזה מעל למאה שנים הייתה פרתיה ליריבתה האזורית הגדולה ביותר של רומא, ושתי האימפריות יצאו לסדרת מלחמות האחת בשנייה. טראיאנוס קיווה שיוכל לשים קץ מוחלט למאבק מול פרתיה וליהנות מפירות הניצחון כפי שעשה לממלכת דאקיה. מטרותיו של טראיאנוס ביוצאו למלחמה כוללת נגד פרתיה נתונות בספק, וייתכן כי מניעיו היו יותר פרגמטיים, חיזוק משמר הגבול המזרחי של האימפריה וניצול העושר הכלכלי שיניב הסיפוח של חבל מסופוטמיה מידי הפרתים. בנוסף הייתה רומא בקשרי מסחר עם המזרח הרחוק שנעו בדרך המשי. סחורות סיניות שנעו לרומא ולהפך נדרשו לעבור דרך האימפריה הפרתית, ועקב עוינותה לרומא היה לטראיאנוס אינטרס להעלים את הגורם השלישי הפרתי ממשוואת המסחר עם המזרח הרחוק. לעומת זאת ישנה סברה כי טראיאנוס פעל להשיג יוקרה ומוניטין שישמרו לדורות דרך חיקוי כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול, תוך מסע מלחמה להשמדת כל האימפריה הפרתית. בשנת 110 הגיע המניע הישיר שטראיאנוס חיפש בכדי לצאת למלחמה. הנסיך הפרתי אקסידרס מונה בידי דודו, מלך פרתיה אוסורס הראשון, למלך ארמניה החדש.
טראיאנוס יצא למסע מלחמה בראשות צבאו ב-113 והחל לנוע לעבר ארמניה. בדרכו פגש בשליח מטעם חצר המלוכה הפרתית שהודיע לו כי בשביל לרצות את רומא אוסורס החליף את אקסידרס באחיו, פרתימוסאיריס, כשליט החדש של ממלכת ארמניה. טראיאנוס קיבל את השליח הפרתי בכבוד אך התעלם מדרישותיו והמשיך לנוע בראשות צבאו לעבר ארמניה. טראיאנוס כבש את ארמניה והדיח את מלכה. הכיבוש של ארמניה היה מהיר במיוחד, כאשר מלכה פרתימוסאיריס הסגיר עצמו בפני מחנה צבאו של טראיאנוס, הסיר את הכתר מראשו והעניק אותו לקיסר הרומי. הנסיך הפרתי ציפה כי הקיסר הרומי ימנה אותו בחזרה למלך על ארמניה בתנאי שיפנה גבו לפרתיה וארמניה תהפוך למדינת חסות רומאית. במקום זאת, טראיאנוס סיפח את ארמניה לתוך רומא, המיר אותה לכדי פרובינקיה ומינה מושל מטעמו לעמוד בראשותה. פרתימוסאיריס נפטר זמן קצר לאחר מכן, סיבת מותו לא ידועה אך ישנה סברה שנרצח בהוראת טראיאנוס. בעוד טראיאנוס התקדם דרום-מזרחה, הוא פיצל את כוחותיו ושלח חיל לשוט על גדות הים הכספי ולנוע צפון-מזרחה בפעולת תנועת מלקחיים דרך חבל אזרבייג'ן האיראני (מחוזות מערב אזרבייג'ן, מזרח אזרבייג'ן, ארדביל וגילאן באיראן המודרנית) שיכתר את ליבה את האימפריה במסופוטמיה.
משם המשיך טראיאנוס ב-115 דרומה אל האימפריה הפרתית עצמה, ופתח במערכה על מסופוטמיה בעודו מוליך את צבאותיו דרומה על גדות נהרות הפרת והחידקל. אזור חבל מסופוטמיה חולק בין ערי מדינה מקומיות ומושלים בעלי מידת שלטון עצמי רבה לבין תחום השלטון הריכוזי הישיר של האימפריה הפרתית. רבים ממנהיגי אותם ערי מדינה ואותם מושלים מיהרו לצוות שליחים ומתנות למחנה הפיקוד של טראיאנוס, בשביל שזה יורה על צבאו לחון על אותם האזורים ולהימנע מלפגוע בהם. לאחר שבילה את החורף באנטיוכיה, שם ב-13 בדצמבר 115 כמעט נהרג ברעידת אדמה, יצא טראיאנוס באביב 116 דרומה לאורך הפרת. טראיאנוס פיצל את צבאו אחר מספר מטרות עיקריות. דרך חלוקת כוחות הצבא הרומי הצליח לכבוש בטווח זמן קצר יחסית את הערים בבל, סלאוקיה על החידקל ולבסוף את הבירה המנהלית של האימפריה הפרתית קטסיפון, שהייתה למושב מלכה. הוא המשיך דרומה עד להגעת צבאו לעבר חופי המפרץ הפרסי וגבל במדבר הערבי ממערב. עם הגעת צבאו לגדות המפרץ הפרסי המוביל אל האוקיינוס ההודי, טראיאנוס הכריז על מסופוטמיה כפרובינקיה חדשה באימפריה .טראיאנוס הפליג במורד החידקל אל ממלכתו של שליט חרקיני היושבת על גדות המפרץ הפרסי, אטמבלוס השביעי, ובכך היה קיסר רומא הראשון והיחיד שהגיע לחוף המפרץ הפרסי. בהמשך פנה לכיבוש חבל ח'וזסתאן, אחריו חצה את גבול הרי הזגרוס לתוך המישור האיראני וכבש את העיר שושן. לפי כתביו של קסיוס דיו, טראיאנוס התכוון להצעיד את צבאו מזרחה, לנצל את מאבק הירושה הפנימי בתוך האימפריה הפרתית ולחצות את נהר האינדוס לתוך תת-היבשת ההודית תוך שהוא פוסע בצעדיו של אלכסנדר הגדול, ואף שאף לעקוף את הישגיו ההיסטוריים של אלכסנדר ולהגיע בראשות צבאו לגדותיו של נהר הגנגס. בהמשך כתב דיו כי על אף תושייתו, טראיאנוס נמנע מלצאת למסע שכזה בעיקר עקב גילו, שנחשב למופלג באותה העת (טראיאנוס היה בן 62 בשנת 116). על כן החליט טראיאנוס במקום זאת לשוב לבבל ולהקריב קורבן בטקס פגני בקברו של אלכסנדר הגדול. הוא הדיח את מלך הפרתים אוסורס הראשון ובכך היה זה ההישג הגדול ביותר שהשיגו הרומאים בהתקדמותם במזרח, הישג שאף שליט רומי מאוחר יותר לא יגיע אליו. באותה העת, האימפריה הרומית הייתה בשיא התפשטותה הטריטוריאלית אי פעם. עם סיפוח השטחים, טראיאנוס התכוון להקים את 'דרך טראיאנוס החדשה' שנועדה להתמשך מאיילה לחופי ים סוף ועד לבצרה על גדות השט אל-ערב בדרום מסופוטמיה.
לאחר שהחל במסעו חזרה מהשטחים המסופחים החדשים, החלו מרידות רחבות במסופוטמיה שהקשו על שימור השטחים החדשים. מוצבי הצבא הרומי שנותרו בשטחים המסופחים לא הספיקו בכדי לבלום את המרידות. הניצחונות הצבאיים של טראיאנוס התגלו לבסוף כקצרי מועד: כבר בהיותו בבבל במהלך נסיעתו חזרה, למד טראיאנוס על מרידות שפרצו באזורים החדשים שסופחו בארמניה ומסופוטמיה, וחזר על עקבותיו במטרה לרסק את אותן המרידות. כיוון שטראיאנוס חשש ממרד כולל של הפרתים, הוא הציב במקומו של אוסורס את בנו פרתמספטס בתור שליט בובה. לאחר הצבתו של פרתמספטס כשליט בובה רומאי בהנהגת הפרתים, התהפך מזלו של טראיאנוס. העיר חתרה בעורף, על נהר החידקל, המשיכה להתנגד לו, והוא נאלץ לצור עליה. במהלך המצור ייתכן שסבל ממכת חום, ובריאותו התערערה. בנקודה זאת היה על טראיאנוס לשוב חזרה ממסע המלחמה במזרח, בעקבות מרד התפוצות שהחל בקרב יהודי הגולה ברחבי האימפריה.גורם מרכזי לעלייתם בתוהו של כלל הישגיו הצבאיים של טראיאנוס במזרח ושיבת השטחים הכבושים לידי האימפריה הפרתית זמן קצר אחרי מותו הייתה ניסיון ההמרה התרבותית שניסה לקדם הקיסר על שטחי פרתיה המסופחים. ההמרה התרבותית הרומאית על השטחים הכבושים עוררה התנגדות נרחבת באזורים שונים, כגון יוון ובמיוחד ארץ ישראל. באופן דומה גם יושבי האימפריה הפרתית התנגדו בכל כוחם לניסיונות ההמרה התרבותית של האימפריה הרומית, ועיקר ההתנגדות שלהם לשלטונה נבע מרצונם לשמור על תרבות ומסורת אבותיהם. אותה המרה תרבותית הייתה גורם מרכזי לסלידת עמים רבים מהרומאים וגורם עיקרי למרידות שפרצו בשטחי המזרח. הרומאים ראו בתרבותם שלהם נעלה על תרבויות זרים.
טראיאנוס והיהודים
במסורת היהודית ידוע טראיאנוס כרשע מרושע. לאחר תקופה קשה, בה היו זיכרונות המרד הגדול עוד טריים, ו"המס היהודי" שהוטל על ידי אספסיאנוס, נגבה בחוזק יד מן היהודים שברחבי האימפריה, הייתה תקופת שלטונו של נרווה (96–98) כמשב רוח רענן. נרווה ניסה להיטיב עם היהודים ולפייסם. טראיאנוס לא המשיך בקו זה.
אריאנוס, מפקד צבאי והיסטוריון בן התקופה, כתב בפרתיקה: כי "טראיאנוס היה נחוש בדעתו להשמיד את האומה לחלוטין, אם הדבר יעלה בידו, ואם לא, לפחות למחוץ אותה, ולשים קץ לרשעותה השחצנית". בנימין איזק סובר לאור טענות של חוקרים אחרים ואישושים של מקורות היסטוריים נוספים כמו אוסביוס, שדבריו של אריאנוס כוונו כלפי היהודים, וטראיאנוס בלט לרעה באנטישמיות שלו, בין כל שליטי רומא.
אגדה יהודית הכרוכה בשמו של טראיאנוס מספרת על דיון בינו לבין רבי יהושע בן חנניה מפקיעין. לפי האגדה טראיאנוס פנה לרבי יהושע: "למדני נא; אם אלוהיכם [אלוהי היהודים] בכל מקום, ואתם מחזקים כי הוא חי ביניכם ובארצכם; ברצוני לראות אותו." הרב השיב כי: "נוכחות האלוהים היא אכן בכל מקום, אך אין לראות אותו. עין אנושית לא יכולה להיאחז בגדולתו." טראיאנוס נותר לא מסופק מן התשובה והרב אמר לו כי הם אכן יכולים לראות את שליחו של האלוהים. השניים יצאו לאוויר הפתוח וראו את השקיעה. הרב אמר לטראיאנוס שיביט לתוך החמה וזה השיב כי אינו יכול לראות עקב האור החזק של השמש. הרב השיב כי "אם אינך יכול לצפות באורו של אחד השליחים, כיצד תוכל לצפות באלוהים עצמו ולהישאר בין החיים? היה שבע רצון ותאמין ."
טראיאנוס נזכר במדרש איכה רבה בכינוי "שחיק עצמות" שהיה שמור לצוררים מסוגם של נבוכדנצר השני, אספסיאנוס ואדריאנוס אשר פגעו בעם ישראל באופן קריטי. במדרש מסופר כי לטראיאנוס נולד בן בתשעה באב ומת בחנוכה, ומשנודע לטראיאנוס כי היהודים התאבלו ולבשו שק עם לידת הבן, אך הדליקו נרות עם מותו, יצא לנקום בהם והרג בהם אנשים ונשים. בעת פלישתו לפרתיה, חשש מפני האפשרות של התקוממות רבתי של קהילות יהודי בבל. כמו כן, טראיאנוס התגאה בשם שעשה לעצמו אביו בלוחמו כמפקד בצבא טיטוס בזמן המרד הגדול.
מרד התפוצות
באותה העת שהיה טראיאנוס במלחמותיו במזרח, החלו היהודים במרד, המכונה מרד התפוצות, שכלל התקוממות כנגד התושבים היוונים והרומאים בערים רבות, במסופוטמיה, קירנאיקה, אלכסנדריה וקפריסין. טראיאנוס נאלץ להקצות רבים מכוחותיו לדיכוי המרד. כפי שהמאבק התרבותי היה לגורם פנימי עיקרי לכישלון טראיאנוס בסיפוח ארצות המזרח השוררות נגד רומא, כך קרה שמרד התפוצות היה לגורם חיצוני, בלתי-נשלט, שהוביל לכישלון (אף שהוא עצמו נבע מהמאבק התרבותי בין רומא ליהודה). המרד נגרם בעקבות מספר סיבות: ההתנגדות היהודית לשלטון ההלניסטי והרומי הזר, שנאת ישראל בעולם היווני-רומי, זיכרון המרד הגדול, הטלת "המס היהודי" בידי רומא, כיסופי גאולה שקידמו קבוצות מרדניות וקנאיות כגון הסיקריים, התנכלות תרבותית כללית ליהודים ברחבי תפוצות הגולה באימפריה הרומית ועוד.
בתלמוד מסופר על עונש מוות שעמד טראיאנוס לבצע בשני אחים יהודים (פפוס ולוליינוס) חפים מפשע שהודו בביצוע מעשה רצח של בתו כדי להציל את שאר היהודים מעונש מוות קולקטיבי. הנידונים למוות התרו בו קודם ביצוע הדין שהוא יינקם על כך משמיים, ואכן, מיד לאחר מכן הוא חלה ומת. דעתו של ההיסטוריון רבי יצחק אייזיק הלוי היא שאין הכוונה לטראיאנוס עצמו, אלא לשליחו ובא כוחו, לוסיוס קווייטוס, מי שהיה הנציב ביהודה מטעמו לצורך דיכוי המרד היהודי הידוע בשם "פולמוס קיטוס." בפרוץ המרד מינה טראיאנוס את קווייטוס לאחראי על דיכויו. בתמורה הבטיח טראיאנוס לקווייטוס כי ימנה אותו לקונסול ב-118. על פי היסטוריה אוגוסטה ודיו קסיוס, קווייטוס, בעודו בדרכו למאוריטניה, נהרג בפקודתו של אדריאנוס, יורשו של טראיאנוס, מחשד למרידה.
הימצאותו של נתח הארי של הצבא הרומי במערכה במזרח נגד האימפריה הפרתית תורגמה בידי מתנגדים רבים לרומא כשעת כושר חד פעמית בעבור מרד. רבים מיהודי בבל שיתפו פעולה עם הצבא הפרתי נגד הפולש הרומאי. נדמה היה למנהיגי המרד ברחבי הקהילות היהודיות באימפריה שמכה מתואמת היטב שתפרוץ במקביל בחלקים שונים של האימפריה, תוכל להביא להם הישגים ממשיים, אולי גם מול רומא הגדולה, כמו גם להישגים במאבק האתני בין האוכלוסיות השונות בערים המעורבות ברחבי האימפריה. ברם, כאן ראוי לבחון את האירועים בראייה היסטורית: הקשר בין התפוצות היהודיות היה רופף; יכולתם של יהודים לזהות את מקורות החולשה בצבא הרומי ולתזמן מרידה רב מוקדית אף היא הייתה בספק. הסיבות הייחודיות למרדנות היו שונות מתפוצה לתפוצה; רק מהלך רומי אימפריאלי אנטי-יהודי, בנקודת זמן מסוימת, יכול היה לעורר גל מרדני יהודי מקיף אסיאתי-אפריקאי, שאף גלש לקפריסין.
תחת טראיאנוס, המרד דוכא בידו בחוזק יד. מאות אלפים מיהודי התפוצות הומתו בחרב בכל רחבי האימפריה. דיכוי מרד התפוצות ארך שנתיים. בעיקר נעשה דיכוי אלים ועקוב מדם נגד המורדים במצרים. קהילת אלכסנדריה, העשירה והמשגשגת ביותר בתפוצות - חרבה, ובית הכנסת המפואר שהיה בה הושמד. רבים מאוד נהרגו, והקהילה לא שבה לעולם למצבה הקודם. בפפירוס שנכתב באוקסירינכוס במצרים מעל 80 שנה לאחר המרד, צוין "שאף עתה חוגגים הם מדי שנה בשנה את יום הניצחון" (על היהודים). גם קהילת קפריסין חרבה, ואף נקבע עונש מוות לכל יהודי שיגיע לאי; כן חרבו קהילות נוספות, מארם נהריים ועד לפרובינקיית אפריקה. המרד פגע בסיכויי טראיאנוס להכות בפרתים מכת מחץ בתנועה לעבר ח'וראסאן ולכבוש את כל המזרח, שכן הוא לא השלים מלאכה זו בטרם מת ב-117, בסמוך לדיכוי המרד. יורשו אדריאנוס ויתר על רבים מכיבושיו, והתרכז בשמירה על השקט בתוך הקיסרות, וביצור גבולותיה.
מותו של טראיאנוס וירושתו
בשלב זה התערערה בריאותו עד כדי שנאלץ לפרוש מן המלחמה. טראיאנוס נפש על מנת לשוב לכוחותיו באביב ובקיץ של שנת 117 אך לבסוף מת ב-9 באוגוסט בשנה זו בטרסוס שבקיליקיה, דרום אסיה הקטנה. ישנם ויכוחים באשר לצוואתו מינוי יורשו. יש הסבורים כי מינה את לוסיוס קווייטוס ליורשו, וכי הייתה זו אשתו של טראיאנוס, פלוטינה, אשר אדריאנוס היה קרוב משפחתה, אשר זייפה את חתימתו של טראיאנוס על מסמכי אימוצו של אדריאנוס לבן לאחר מות טראיאנוס. יש הסבורים כי אכן מינה את אדריאנוס שהיה חביבו עוד בימי חייו, להיות לו ליורש. לפי המסופר בהיסטוריה אוגוסטה, מכתב האימוץ הרשמי של טראיאנוס הגיע לאדריאנוס בעת שהותו בסוריה ב-9 באוגוסט, יום פטירתו של טראיאנוס. אדריאנוס פיקד אז על הלגיון המוצב באנטיוכיה, בה היה המושל.
ב-11 באוגוסט הגיעה משלחת נוספת שהודיעה על מותו של טראיאנוס. אדריאנוס הוכתר כקיסר (פרינקפס) ה-14 של האימפריה הרומית בהיותו בן 41. משמונה לקיסר, אדריאנוס נסוג ממרבית כיבושיו של טראיאנוס במזרח, שכן סבר כי ההחזקה בהם מאמצת את כוחותיה של האימפריה מעבר לדרוש. מסופוטמיה וח'וזסתאן הושבו לידי הפרתים, ששיקמו עצמם, וארמניה השיגה את ריבונותה המחודשת וניתנה לה עצמאות בבחירת ריבונה. לצד זאת, אדריאנוס שמר על שאר הנחלות שקודמו סיפח לתוך האימפריה, בהן דאקיה וממלכת הנבטים.
מקורביו של טראיאנוס בני משפחתו
לטראיאנוס היו מספר קרובי משפחה שהיו בעלי חשיבות רבה לאורך חייו והשפיעו על עלייתו לשלטון ועל התנהלותו לאורך שלטונו כקיסר:
בימי הקיסרות המאוחרת
במהלך התקופה שלאחר שלטונו, כל קיסר חדש שמונה התקבל על ידי הסנאט בברכה - "felicior Augusto, melior Traiano" - מי ייתן ותהיה בר מזל יותר מאוגוסטוס וטוב יותר מטראיאנוס. טראיאנוס מוזכר במספר רישומים היסטוריים בני תקופת הקיסרות הרומית המאוחרת שעל בסיסם מתקיים החקר המודרני על אודותיו. להלן מספר ספרים היסטוריים בני העת העתיקה הכוללים את תולדות טראיאנוס:
רבים מהרישומים ההיסטוריים על תולדות טראיאנוס אבדו, ועיקר הרישומים והמחקרים על אודותיו מבוססים רק על כתביו של קסיוס דיו, שכתב כמאה שנים לאחר מות טראיאנוס והציג אותו באור אוהד במיוחד. גם הגרסה המוקדמת ביותר שעדיין שרדה לכתביו של דיו נכתבה רק שמונה מאות שנים לאחר שכתב את הגרסה המקורית לספרו היסטוריה רומית. לצד זאת, סדרת התכתובות והתבליטים ההיסטוריים הרבים מימיו של טראיאנוס הובילו לאיסוף מידע רב על הרגלי החיים בשורות הצבא הרומי מתקופת שלטונו. אין התייחסות למלחמות או להיסטוריה צבאית, רק תיאורים על חיי היומיום במבצרים ובמוצבים, והתפקיד שמילאו הקבלנים האזרחיים הרבים שנשאו בתפקיד חשוב בתפקודו של הצבא.
בעת ימי הביניים
זכרו הכללי של טראיאנוס נשמר לאורך ההיסטוריה כשליט טוב ומיטיב, ואף עליית הנצרות לא פגעה במוניטין זה. בימי הביניים הופצה האגדה לפיה האפיפיור גרגוריוס הראשון, הקים אותו מן המתים והטביל אותו לנצרות. ביצירתו של דאנטה, הקומדיה האלוהית, פוגש דאנטה את טראיאנוס בגן עדן, ביחד עם שליטים נוספים שהיו ידועים כאנשי צדק. כלפי הנצרות, שנרדפה עד אז כאמונה תפלה הנהיג כאמור מדיניות טולרנטית יותר, לפיה אף על פי שהנצרות נשארה דת אסורה נמנעו השלטונות לרדוף את הנוצרים על דעת עצמם, נמנעו מלבדוק האשמות אנונימיות כלפיהם ובמשפט הותר לנוצרים לחזור בהם מנצרותם. התאולוג הנוצרי תומאס אקווינס הציג את טראיאנוס כעובד אלילים בעל מידות טובות. שליטי האימפריה הרומית הקדושה כגון הקיסר פרידריך ברברוסה, ראו עצמם כיורשים החוקיים והישירים לכתר הרומאי וניסו לחקות את קיסרי רומא הגדולים כגון אוגוסטוס וטראיאנוס.
בעת החדשה
מלכים ספרדים כגון פליפה השני וקרלוס השלישי נשאו הערכה רבה כלפי טראיאנוס ושלטונו. במהלך תקופת הנאורות החל המוניטין של טראיאנוס להישאל מחדש. אדוארד גיבון, מחבר שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית (באנגלית: The History of the Decline and Fall of the Roman Empire), תשאל את חשיבות מדיניותו הלוחמנית של טראיאנוס בהשוואה ליורשיו שנקטו במדיניות של ביסוס וחיזוק גבולות הנחלות הקיימות של האימפריה ושימור השלום הרומאי כתחלופה למדיניות מלחמות שאפתנית. ההיסטוריון תאודור מומזן טבע את המונח "יוקרה לשווא" (בגרמנית: Scheinglorie) בהתייחסו לשאפתנות הצבאית של טראיאנוס.
רבות מהמעצמות האירופאיות ערכו השוואות שנשענו על רומא העתיקה. באימפריה הבריטית, למשל, היה נהוג זמן רב לפנות לסמליות הרומאית כדי להצדיק את ההתפשטות האימפריאלית שלה. במאה ה-19, אינטלקטואלים מכל הקשת הפוליטית, כולל בנג'מין דיזראלי, ארתור ג'יימס בלפור ורודיארד קיפלינג, ציינו כולם את רומא כהצדקה מוסרית למהלכי ההשתלטות על תת-היבשת ההודית, הקמת הראג' הבריטי ודיכוי המרד ההודי הגדול.מכל שליטי רומא, טראיאנוס היה בעל תפקיד מרכזי כסמל ליוקרתה ולגדולתה בשיא תפארתה. היסטוריונים מדרגים בדרך כלל את טראיאנוס כאחד האצילים והיעילים מבין הקיסרים בגלל הידידותיות שלו, נכונותו להיכנס לא חמוש לבתים שבהם עלול היה להיהרג, היחס ההוגן שלו לסנאט והעדינות והחסד שבו נהג כלפי אויבים שזממו נגדו. אף על פי כן, הוא היה מרוצה מכך שנעשתה האלהה של בני משפחתו, חשק בתהילה, היה גאוותן ואוטוקרט ביסודו, כרוב בני דורו. כיום יש הרואים בעליית טראיאנוס לשלטון דוגמה כיצד אימצה רומא את הרעיונות והלכי הרוח מכל רחבי האימפריה, ואילו אחרים רואים בעליית הספרדי לשלטון ברומא כתחילת נפילתה של החברה הרומאית הטהורה.
קישורים חיצוניים
דורות הראשונים, חלק א כרך ה, ii עיקר ימי יבנה פרק לז - ימי ממשלת טראיאנוס, הרב יצחק אייזיק הלוי
פסוטה
פַסוּטָה (בערבית: فسّوطه) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. הכפר שוכן בגליל העליון, בגובה של 600 מטר מעל פני הים. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1965.
פסוטה ומעיליא הם שני הכפרים הערביים היחידים בישראל שרוב מוחלט של תושביהם (למעלה מ-99%) הם ערבים-נוצרים.
היסטוריה
בשנת 1948 היה אמור הכפר להיות מפונה ביחד עם הכפרים איקרית ובירעם אולם מפקד הפלמ"ח שהיה אמור לבצע את הפינוי סירב.
אוכלוסייה
נכון לסוף שנת 2021, כ-99% מכלל תושבי הכפר הם ערבים-נוצרים מהזרם המלכיתי-יווני-קתולי.
רצח מרטין לותר קינג
רצח מרטין לותר קינג (באנגלית: Assassination of Martin Luther King) היה אירוע משמעותי בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, שאירע ב-4 באפריל 1968. ד"ר מרטין לותר קינג הבן היה כומר בפטיסטי אפרו-אמריקני, פעיל זכויות האדם של שחורים בארצות הברית וזוכה פרס נובל לשלום.
מהלך האירועים
ב-29 במרץ 1968 יצא קינג לעיר ממפיס שבמדינת טנסי להצטרף למחאת פועלי תברואה אפרו-אמריקאים בעיר ששבתו מ-12 במרץ במטרה לשפר את תנאי העסקתם ולהשוותם לפועלי תברואה לבנים. הוא התאכסן בחדר 306 במוטל לוריין. ביום 3 באפריל נשא קינג נאום הייתי על פסגת ההר בכנסיית מסון טמפל של הקהילה הפנטקוסטית האפרו אמריקאית. בנאום שבראייה לאחור נראה נבואי הוא אמר:
בנאום זה אמר קינג:
ביום 4 באפריל בשעה 18:01 נורה מרטין לותר קינג בעת שעמד על מרפסת הקומה השנייה של המוטל. הכדור פגע בו בלחי הימנית שבר את הלסת ונע בגופו עד שנעצר בכתפו. חברו של קינג למאבק, אברנטי, היה בחדר בעת האירוע, שמע את הירייה וכאשר יצא מהחדר מצא את קינג שוכב על הרצפה מתבוסס בדמו. ההתנקשות יצרה מהומה רבתי במלון, לוריין ביילי, אשתו של בעל המלון, יצאה במרוצה לחצר, ראתה את גופתו של קינג, התמוטטה ומתה מהתקף לב. קינג נלקח לבית החולים סנט ג'וזף שם נקבע מותו בשעה 19:05.
מעבר לכביש, ממול למוטל לוריין ובסמוך לבית הארחה בו שהה הרוצח, עמדה תחנת כיבוי אש ובה הוצבו שוטרים שעקבו אחרי מעשיו של מרטין לותר קינג. לאחר השמע הירייה ועם הפגיעה יצאו השוטרים למקום האירוע והיו הראשונים להעניק עזרה ראשונה לקינג שגסס מפצעיו.
חקירה, מעצר ומשפטו של הרוצח
חקירת ה-FBI איתרה עדי ראייה לאירוע בבית הארחה ולאחר מכן את כלי הנשק ששימש את הרוצח, החוקרים הצליחו לבסוף לזהות את החשוד ברצח: אסיר נמלט בשם ג'יימס ארל ריי שנעצר ב-8 ביוני 1968, בנמל התעופה לונדון הית'רו שבלונדון כשניסה לעזוב את הממלכה המאוחדת עם דרכון קנדי מזויף על שם רמון ג'ורג' סנייד. ריי הוסגר במהירות למדינת טנסי והואשם ברצח מרטין לותר קינג. הוא הודה ברצח ב-10 במרץ 1969 (על אף שהכחיש את ההודאה לאחר שלושה ימים), משהועמד למשפט הודה ריי כי הוא הרוצח, בעצת בא כוחו. ההודאה הצילה את ריי מגזר דין מוות ונגזרו עליו 100 שנות מאסר. מאז החליף ריי מספר עורכי דין במאמץ לבטל את הרשעתו, במהלך הזמן מסר ריי מספר גרסאות מעורפלות בנוגע לחלקו ברצח, הוא טען כי הוא לא ירה במרטין לותר קינג והוסיף כי הוא היה מעורב ברצח באופן לא ישיר, לטענתו בראש הקנוניה עמד אדם ששמו "ראול".
תאוריית קשר
מעשה הרצח וסימני השאלה שנותרו - לכאורה - סביב נסיבותיו ובעיקר העוינות של ממשלת ארצות הברית וסוכנויות פדרליות שניהלו מערכה עיקשת כנגד מרטין לותר קינג הביאו להתפתחות תאוריית קשר שעיקרה הטענה כי ריי היה שותף זוטר במזימה לרצוח את מרטין לותר קינג שבראשה עומדים אלמונים או גופים ממשלתיים.
בשנת 1977 נפגש דקסטר סקוט קינג, בנו של מרטין לותר קינג, עם ריי ולאחר מכן הביע תמיכה פומבית בדרישתו של ריי למשפט חוזר. שנתיים לאחר מכן תבעה קורטה סקוט קינג את ללויד ג'וארס בבית משפט אזרחי, על חלקו לכאורה ברצח מרטין לותר קינג, על פי דברי ג'וארס הוא קיבל 100,000 דולר על מנת לתכנן ולהוציא לפועל את רציחתו של קינג. חבר המושבעים מצא את ג'וארס ו"קונספירטורים אלמונים" וכן "סוכנויות ממשלתיות" כאשמים במזימה לרצוח את קינג. בשנת 2000 ניהל משרד המשפטים של ארצות הברית חקירה על טענותיו וחלקו של ג'וארס ברצח אך לא נמצאו ראיות התומכות בטענות תאוריית קשר.
בספטמבר 1976 מינה בית הנבחרים האמריקני, ועדה לחקירת מותם של קנדי וקינג בראשות חבר הקונגרס לואיס סטוקס מאוהיו, הוועדה כללה שמונה חברי בית הנבחרים. וחולקה לשתי תת-ועדות. האחת חקרה את רצח קנדי והשנייה את רציחתו של מרטין לותר קינג. דו"ח ממצאי הוועדה פורסם ב-29 במרץ 1979. באשר למרטין לותר קינג, הסיקה הוועדה כי רציחתו הייתה מיריה אחת מרובהו של ג'יימס ארל ריי, ושקיימת "אפשרות" שהרצח היה כתוצאה מקשר פלילי, על אף שאף סוכנות של הממשלה של ארצות הברית אינה מעורבת בקשר זה.
התגובות לרצח
עם הוודע דבר הרצח עברו ציבור האמריקאי בכלל, הקהילה האפרו אמריקאית וארגוני המחאה זעזוע של ממש. חבריו של מרטין לותר קינג ניסו להכיל את האירוע ובה בעת לשלוט באירועים שהחלו לצאת מכלל שליטה. בנאום פומבי אמר ג'יימס פרמר ממקורביו של קינג:
הפוליטיקאי ויריב לשעבר רוברט קנדי שהיה במהלך מסע בחירות לראשות המפלגה הדמוקרטית נשא נאום מיוחד באינדיאנפוליס מול קהל נסער, נאומו שנחשב לאחד החשובים בהיסטוריה האמריקאית השפיע על הלך הרוחות בעיר שלא סבלה מאלימות בעקבות הרצח:
התגובה הראשונית לרצח הייתה התפרצות ספונטנית של אלימות בערים מרכזיות בארצות הברית, המהומות החלו עוד ביום הרצח ונמשכו בחלק מהמקומות יותר משבוע והקיפו לא פחות מ-110 ערים.
לוויה
נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון הכריז על יום ה-7 באפריל כיום אבל לאומי, ויומיים לאחר מכן, ביום 9 באפריל נערכה הלוויה בעיר אטלנטה, תחילה בטקס מצומצם ובו נכחו 1,300 מוזמנים, בטקס הושמע נאומו של מרטין לותר קינג "Drum Major" שנישא על ידו ביום 4 בפברואר 1968 ובו הוא ביקש שבהלווייתו לא יזכירו את תאריו והכיבודים להם זכה וביקש כי יזכירו כי הוא "האכיל את הרעבים, הלביש את הערומים, היה צודק בשאלת המלחמה אהב ושירת את האנושות". הטקס הסתיים כאשר הזמרת מהליה ג'קסון שרה את השיר קח את ידי, אלי היקר (אנגלית: Take My Hand, Precious Lord).
לאחר מכן עבר ארונו של קינג על גבי עגלה פשוטה רתומה לפרדות בפני קהל של עשרות אלפים בתהלוכה של 3.5 מייל עד לקולג' מורהאוס ומשם נלקח הארון לבית הקברות המקומי (שבו היו קבורים בעיקר מתים ממוצא אפרו-אמריקאי), בשנת 1977 הוצא הארון והועבר לקבר מפואר ברחבת מרכז קינג.
לאופרד 2
לאופרד 2 (Leopard 2) הוא טנק מערכה עיקרי מתוצרת גרמניה שהחליף את קודמו, לאופרד 1. הטנק פותח בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, ונכנס לראשונה לשירות בבונדסוור בשנת 1979. גרסאות של הטנק שירתו בכוחות הגרמניים ובמדינות אחרות בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 ובמאה ה-21.
לטנק שתי גרסאות עיקריות: גרסת KWS-I בעלת השריון המאונך, וגרסת KWS-II בעלת שריון תותח זוויתי. הטנק כולל מערכת הדמאה תרמית, ומד טווח לייזר (מט"ל). כמו כן הטנק יכול לעבור במים בעומק של 4 מטר בעזרת שנורקל.
בטנק משתמשות גרמניה, אוסטריה, דנמרק, הולנד, נורווגיה, שווייץ, שוודיה, ספרד, פינלנד, יוון, פולין, טורקיה, סינגפור, קנדה, צ'ילה ופורטוגל. מדינת ישראל בחנה אפשרות של רכישת הלאופרד 2 אולם ויתרה על אפשרות זאת בשל עלותו הגבוהה.
חימוש
דגמים קודמים של הלאופרד 2 כללו תותח טנק 120 מ"מ L44 של חברת ריינמטאל אנלוגי או שווה בביצועים לתותחים המצוי גם על טנקים מערביים רבים, אך בשנות ה-2000 הוחלט לפתח עוד שדרוג לטנק, מאחר שטנקים מייצור רוסי שהיו נפוצים אצל אויב פוטנציאלי היו חמושים בתותח בעל אורך L48. היה צורך בתותח חזק וארוך יותר, ולכן לאופרד 2 A5 קיבל תותח Rheinmetall L55.
הלאופרד 2 A5\A6 מסוגל לפגוע במטרות ממרחק של עד 5000 מטר בזכות התותח שלו, בניגוד לטנקים אחרים שהיו חמושים בתותח L44 ומוגבלים ב-3500 מטר. הטנק מסוגל לירות פגזים חודרי שריון (ח"ש) מדגם DM-53, שבזכות תותח ה-Rheinmetall L55 יכולים לחדור עובי של עד 850 מ"מ פלדה יצוקה ממרחק 2000 מטר. הטנק נושא 42 פגזים, 27 מהם מצויים בבטן הטנק, ליד הנהג. עוד 15 פגזים מצויים בחלקו האחורי של הטנק לטעינה מהירה.
הנעה ועבירות
ללאופרד 2 מנוע דיזל מדגם MTU MB 873 המספק 1,500 כוחות סוס (1,103 קילוואט). מנוע זה הוא מנוע 4-פעימות בנפח 47.6 ליטר עם 12 צילינדרים בעל מגדש טורבו ומקורר נוזלית. המנוע יכול להשתמש במספר דלקים וצריכת הדלק שלו היא 300 ליטר ל-100 ק"מ בכביש ו-500 ליטר ל-100 ק"מ בשטח. המהירות המרבית שלו על הכביש היא 68 קמ"ש.
מכלי הדלק הם בעלי קיבולת של 1,160 ליטר, המקנה ללאופרד 2 טווח מבצעי של 500 ק"מ.
הלאפורד 2 תוכנן גם לצלוח נהרות ומכשולי מים. הוא יכול לחצות מכשולי מים בעומק 120 ס"מ ללא שום הכנה, ומכשולי מים בעומק של עד 4 מטר, אחרי התאמה, הכוללת בין השאר הוספת "שנורקל" גדול בגג הצריח.
מיגון
העובי המרבי של השריון של הלאופרד 2A4 הוא 800 מ"מ. נתון זה מתבסס על מדידות לא רשמיות והערכות שביצעו חיילים לשעבר בצבא גרמניה. בלאופרד 2A5 ואילך, העובי הוגדל ל- באמצעות הוספת מודולי שריון בצורת טריז.
השריון הצידי והאחרון מתוכנן להגן בפני מקלעים כבדים, קליעים בקליבר בינוני (כגון פגזי תותחים אוטומטיים) ופגזי טנקים מדורות ישנים. צידי התובה מכוסים בפלטות בזוקה להגנה מפני קליעים ורקטות נ"ט. השליש הקדמי של התובה כולל פלטות בזוקה כבדות, בעוד ששאר הפלטות עשויות מגומי מחוזק בפלדה. הגחון משופע ומתוגבר בתלמים ובליטות על מנת להגן נגד מוקשים.
דגמים
הדגמים המתקדמים ביותר של הלאופרד 2 הם ה-A6 וה-A7A1 (עם מערכת הגנה אקטיבית לטנקים). ב-2023 הוכרז על דגם חדש בסדרה: לאופרד 2A8, שיבוסס על הדגם 2A7HU בתוספת מערכת הגנה אקטיבית לטנקים מדגם "מעיל רוח" הישראלית.
גרסאות נוספות
על תובת הלאופרד 2 פותחו מספר טנקי הנדסה בהם טנק גישור, טנק-דחפור, טנק-דחפור עם מחפר וטנק עם מגוב נגד מוקשים וגרסה ללוחמה בשטח בנוי.
המלחמה בסוריה
במבצע מגן הפרת שלח צבא טורקיה טנקי M60T סברה ולאופרד 2A4 לתוך שטחי סוריה שבשליטת המדינה האסלאמית. לוחמי דאעש הצליחו להשמיד מספר טנקי לאופרד 2 ולקחת שלל אחרים באמצעות טילי נ"ט רוסיים ומטעני גחון.
המלחמה באוקראינה
ב 8 ליוני 2023 בקרב מול צבא רוסי הושמדו 8 טנקים מסוג לאופרד 2 (2 לאופרד 2A6 ו 6 לאופרד 2A4) בעזרת ארטילריה,טילי נ"ט וFPV רחפנים) https://oboz.info/wp-content/uploads/2023/06/IMG_20230609_190947_254.jpg
לאופרד 3
לפי דיווחים באתרי חדשות צבאיים אירופיים גרמניה וצרפת יפתחו יחד את הלאופרד 3. לפי הפרסום, המדינות יערכו מחקר ואפיון שעתיד להסתיים ב-2018. שיתוף הפעולה יערך בין יצרן הלאופרד, Krauss-Maffei Wegmann לבין Nexter Systems הצרפתית יצרנית טנק ה-Leclerc. פיתוח הטנק אמור להסתיים עד 2030.
פאניוניוס (כדורסל)
מועדון הכדורסל פאניוניוס אתונה (ביוונית: Πανιώνιος KAE) היא קבוצת כדורסל יווני מעיר הבירה, אתונה. המתמודדת בליגה היוונית השלישית.
לאופרד 2
לאופרד 3
על פי הדיווחים אחת ההחלטות להאיץ את פיתוח טנק המלחמה החדש הוא העימות באוקראינה והחשיפה האחרונה של הטנק הרוסי החדש T-14 ארמטה. דאגה נוספת של הצבא הגרמני היא שהפגז הקינטי שמשמש בטנק של הלאופרד 2 אינו יעיל נגד טנקי T90 וגם לא מול ה-T-14 העתידי. Hans Rühle מי שהיה בעברו מתכנן מדיניות במשרד ההגנה הגרמני, מסביר כי מדובר בפגז קינטי מבוסס טונגסטן (Tungsten) מדגם DM63. לפיו, זוהי תחמושת לא יעילה נגד הטנקים הרוסים החדשים. לפי הפרסום, הפתרון טמון בפגז קינטי עם ליבת אורניום ובקוטר תותח טנק יותר גדול.
פאניוניוס (כדורסל)
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1890 כמועדון אתלטיקה ומוזיקה בעיר איזמיר, בטורקיה של ימינו (אז באימפריה העות'מאנית). באותה עת שכנה באיזמיר אוכלוסייה יוונית גדולה. מחלקת הכדורסל של המועדון נפתחה ב-1919. ב-1922, במסגרת חילופי אוכלוסין נרחבים בין יוון לטורקיה, עקרו תושבי איזמיר היוונים לתחומי יוון של ימינו, והמועדון העתיק את פעולתו לפרבר סמירני באתונה שבו התרכזו רבים מגולי איזמיר. המועדון החל להתחרות במסגרת מסודרת כשהליגה היוונית הוקמה, ב-1929. אך המועדון לא נחל הצלחה רבה בליגה כשעד היום הוא מחזיק בתואר יווני אחד - הגביע היווני של שנת 1991, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת פאוק סלוניקי 62-74.
בעונת המועדון הגיע עד לחצי גמר הפלייאוף ביוון, אך הפסיד לפנאתיניקוס. בקרב על המקום השלישי המבטיח השתתפות במפעל היורוליג היוקרתי ניצח את מארוסי 3-2 בסדרה של הטוב מחמש לאחר פיגור 2-0 בסדרה. בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום החמישי והגיעה עד לסדרת חצי גמר הפלייאוף, בו נוצחה על ידי קבוצת אולימפיאקוס 3-0. בסדרה על המקום השלישי ניצחה את קבוצת קולוסוס רודוס 2-3. בעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
ח'ודאדאד עזיזי
ח'ודאדאד עזיזי (בפרסית: خداداد عزیزی; נולד ב-22 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר איראני ומאמן כדורגל בהווה.
נואה סנטינאו
נואה גרגורי סנטינאו (באנגלית: Noah Gregory Centineo; נולד ב-9 במאי 1996) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. מוכר בשל תפקידו כחסוס אדמס פוסטר בעונות 3–5 של סדרת הטלוויזיה "משפחת פוסטר" ברשת Freeform, וגם בתפקיד הראשי בסרט "לכל הנערים שאהבתי" ובשני סרטי ההמשך שלו.
ביוגרפיה
סנטינאו נולד במיאמי, פלורידה וגדל בעיר בוינטון ביץ'. הוא אמר שהוא "ממוצא איטלקי, הולנדי וקצת אינדיאני, ויש שם חלק פוארטו ריקני איפשהו". יש לו אחות גדולה, טיילור.
הוא למד בבית הספר BAK לאומנויות ולאחר מכן בתיכון הקהילתי בוקה ראטון. בשנת 2012, כשהיה בן 16 הוא עבר ללוס אנג'לס והחל ללמוד בתיכון אגורה.
קריירה
הוא החל לשחק כבר בשנת 2009, כששיחק בסרט "The Gold Retrievers". לאחר מכן שיחק בסדרות "אוסטין ואלי" ו"שייק" של ערוץ דיסני.
בשנת 2014 השתתף בפרק של הסדרה "ג'סי" ובסרט הטלוויזיה של דיסני "החבר המושלם שלי".
בשנים 2017–2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה-רשת "T@gged".
ב-2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרט של נטפליקס "לכל הנערים שאהבתי", סרט שזכה להצלחה גדולה וזכה בפרס סרט הנבחר בקטגוריית דרמה בפרסי בחירת הנוער 2019. באותה שנה שיחק גם בסרט נוסף של נטפליקס, "סיירה ברג'ס לוזרית". הוא שיחק גם בתפקיד הראשי בסרט "מחליקים" של נטפליקס.
ב-2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הדייט המושלם" של נטפליקס. באותה שנה שיחק גם בסרט "המלאכיות של צ'רלי" של סרטי סוני. התארח גם בסדרת טלוויזיה "צרות טובות", הספין אוף של "משפחת פוסטר".
ב-2020 שיחק בתפקיד הראשי בסרט ההמשך "לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך" של נטפליקס. ב-2021 שיחק בתפקיד הראשי בסרט ההמשך השלישי, "לכל הנערים: לעולם ועד".
בדצמבר 2022 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "הרכש החדש" של נטפליקס.
פרסים
בשנת 2019 זכה בפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן הטוב ביותר ובשני פרסי MTV בקטגוריות "פריצת השנה" ו"הנשיקה הטובה ביותר", כולם על משחקו בסרט "לכל הנערים שאהבתי". באותה שנה זכה גם בפרס בחירת הנוער לשחקן הקומי הטוב ביותר ובפרס בחירת הקהל לשחקן הקומי המועדף על משחקו בסרט "הדייט המושלם".
ולדימיר סולוביוב
ולדימיר סרגייביץ' סולוביוב (רוסית: Владимир Сергеевич Соловьёв; 16 בינואר (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 28 בינואר) 1853, מוסקבה, האימפריה הרוסית – 31 ביולי (13 באוגוסט)  1900, אוסקויה, ליד מוסקבה) היה תאולוג נוצרי, פילוסוף, משורר, מבקר ומחזאי רוסי.
ביוגרפיה
ולדימיר סולוביוב היה בנם של המלומד סרגיי מיכאילוביץ' סולוביוב, היסטוריון חשוב באוניברסיטת מוסקבה ושל פוליקסנה ולדימירובנה לבית רומנוב, ממוצא פולני-קוזקי. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1869. תחילה למד מדעי הטבע, ובעיקר ביולוגיה. אך בהמשך נטה למדעי הרוח, וסיים את לימודיו, בשנת 1873, כפילוסוף.
לאחר מות מורו, פמפיל יורקביץ, שאליו היה קרוב מאוד, יצא סולוביוב בשנת 1874 להשלמת לימודיו במוזיאון הבריטי בלונדון. בשנת 1875 היה אמור סולוביוב הצעיר לשוב לרוסיה, אך בהשפעת לימודיו במוזיאון הבריטי יצא למסע לימודים במזרח התיכון. הוא סייר באיטליה וביוון, והמשיך עד למצרים.
בשנת 1876 שב ולדימיר סולוביוב לרוסיה, והחל להורות פילוסופיה באוניברסיטה של מוסקבה. שם החל בעבודותיו הייחודיות, שבהן גם שילב פעילות חברתית. הוא עבר לסנקט פטרבורג בשנת 1877, והתפרסם שם מאוד כמרצה מבריק וכפעיל במשרד לחינוך הציבור. בשנת 1880 השלים סולוביוב את לימודי הדוקטור שלו, והתפרסם בפולמוסים ציבוריים חשובים ברוסיה הצארית.
בשנותיו האחרונות עסק בשאלות של פילוסופיה, אמנות ומוסר. הוא היה דמות רבת השפעה, בעלת יחס מיוחד של הבנה וחיבה כלפי היהודים והיהדות עד כדי כך שכונה על ידי הרב אברהם יצחק קוק בכינוי "החסיד שבאומות העולם". בשנת 1900, בהיותו אך בן 47, חלה ומת. לאחרונה גובר העניין ברוסיה ובעולם בהגותו וביצירותיו. חוקרת הספרות והמתרגמת חמוטל בר יוסף פרסמה בשנת 2006 ממבחר כתביו.
ספרי סולוביוב בעברית
ולדימיר סולוביוב פרסם ברוסית כחמישה ספרים בשאלות פילוסופיות, ספרותיות, רוחניות ואמנותיות. על יצירתו נכתבו ספרי פרשנות רבים. אך ייצוגו בעברית עדיין דל מאד.
בורות גרזי
בורות גרזי הוא מקבץ של עשרה בורות מים בערבה.
אתר בורות גרזי (נ"צ 14222/94274) הוא ריכוז של כעשרה בורות יבשים המקובצים במרכז ערוץ נחל גרזי שמצוי בשמורת הנחלים הגדולים בערבה.
בורות גרזי ניכרים בשטח לפי עמודי ברזל המוצבים סביב פתחיהם, וחלקם מכוסים בלוחות פח גלי. בסמוך לבורות מצויים שלטים של רשות הטבע והגנים.
הבורות הרדודים חפורים בסחף החולי של האפיק לעומק של כמה מטרים ונועדו לנקז את מי השיטפונות הזורמים באפיקי הנחל. הבורות היבשים, שאינם בשימוש כיום, מעידים על אגירת מים בעבר לצורך השקיית עדרים וככל הנראה על קיומה של חקלאות קדומה באזור מדברי זה.
אתר בורות גרזי הוא אחד מני רבים מהבורות הפתוחים באזורי הר הנגב והערבה שנחפרו לרוב בתוך שכבות רכות ואטומות של חוואר או חרסית.
באתר הבורות ולאורך הנחל נמצאים גם עצי אלה אטלנטית. בחודשי החורף והאביב, יש פריחה לאורך הערוץ. האזור הוא אחד המבודדים בישראל וכמות זיהום האור בו מזערית. הביקור בשמורת הנחלים הגדולים ובבורות גרזי בתוכם, אפשרי עם רכב בעל הנעה 4X4 ובעל הילוך כוח וחייב להעשות בתאום עם רשויות הצבא בלבד.
הגעה לבורות גרזי אפשרית, בין היתר, דרך כביש 40, מעט מערבית לצומת ציחור ובסמוך לחניון הלילה, ניתן להיכנס לנחל ציחור בשביל סימון שבילים אדום לכיוון דרום מערב. נסיעה על השביל האדום לאורך נחל ציחור ובהמשך לתוך נחל חיון עד הכניסה לערוץ נחל גרזי במפגש עם השביל הכחול. בורות גרזי נמצאים במרכז ערוץ הנחל ומימין לערוץ.
סעיד אל-עוויראן
בנבחרת ערב הסעודית שיחק אל-עוויראן 50 משחקים וכבש 24 שערים. בין השאר שיחק במונדיאל 1994 בו כבש שער שזכה במקום השישי בהצבעה לבחירת שער המאה נגד נבחרת בלגיה, וכן שיחק במונדיאל 1998.
דיהידרוקסיאצטון פוספט
דיהידרוקסיאצטון פוספט (Dihydroxyacetone phosphate-DHA) תרכובת ביוכימית המעורבת במספר ראקציות כדוגמת מעגל קלוין, גליקוליזה וגלוקונאוגנזה
דיהידרוקסיאצטון פוספט בתהליך הגליקוליזה
פירוק של פרוקטוז 1,6 ביספוספט על ידי האנזים אלדולאז מייצר גליצראלדהיד 3 פוספט (GAP), אשר נמצא על המסלול הישיר בגליקוליזה ודיהידרוקסיאצטון פוספט אשר יכול לעבור איזומריזציה לגליצראלדהיד 3 פוספט (GAP) במהירות ובאופן הפיך על ידי האנזים טריוזפוספט איזומראז.
במצב של שיווי משקל 96% מהמולקולות נמצאות במצב של GAP ורק 4% נמצאים במצב של דיהידרוקסיאצטון פוספט DHAP אך בתהליך הגליקוליזה מכיוון ש-GAP ממשיך בשרשרת ומנוצל, כיוון הראקציה היא ליצירת GAP מ DHAP.
דיהידרוקסיאצטון פוספאט בתהליכים אחרים
במעגל קלווין DHAP הוא אחד התוצרים בפירוק של 1,3 ביספוספוגליצראט בנוכחות NADPH. DHAP הוא גם תוצר של דהידרוגנציה של גליצרול 3 פוספט המאפשר כניסה של מולקולת גליצרול למעגל הגליקוליזה והגלוקונאוגנזה. בנוסף החלשת קצב הגליקוליזה גוררת הפיכת DHAP לגליצרול 3 פוספט המספקים תאי שומן אשר יסונתזו לטריגליצרידים שתי הראקציות דורשות את האנזים 3 פוספט דהידרוגנאז ו NAD+/NADH כקופקטור.
שער המאה
שער המאה היה פרס שהוענק לשער היפה ביותר בטורנירי הגמר של גביע העולם בכדורגל. ההצבעה נערכה דרך אתר האינטרנט הרשמי של פיפ"א לקראת מונדיאל 2002.
הזוכה בפרס היה השער השני של דייגו ארמאנדו מראדונה מנבחרת ארגנטינה מרבע גמר מונדיאל 1986 נגד נבחרת אנגליה ב-22 ביוני 1986 באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי.
קתרינה סמרז'ובה
קתרינה סמרז'ובה (בצ'כית: Kateřina Smržová; נולדה ב-26 בספטמבר 1980) היא שחקנית ודוגמנית צ'כית.
ביוגרפיה
סמרז'ובה נולדה בפראג וב-1995 החלה לדגמן.
בתחרות מיס צ'כיה 2002 נבחרה למקום השני.
היא ייצגה את צ'כיה במיס עולם 2002 שנערכה בלונדון.
בטקס בחירת מיס תבל 2003 בפנמה עלתה לשלב עשר המועמדות של חצי הגמר ודורגה במקום השמיני.
אחרי תחרות מיס תבל היא נסעה לעבוד בניו יורק, בעליה של התחרות דונלד טראמפ התרשם ממנה והציעה לה להיות מיוצגת בסוכנות הדוגמנות שלו.
בנוסף היא עבדה כדוגמנית בין היתר במילאנו, היא דגמנה לארמני והשתתפה בגרמניה בתצוגת אופנה של מותג הביגוד הגרמני "Escada".
היא מנהלת אורח חיים צמחוני.
שמואל טרבס
ביוגרפיה
משחקו הראשון של טרבס בשורות מכבי יפו היה ב-8 באוקטובר 1977 ומשחקו האחרון ב-26 בנובמבר 1983, תחילתה של עונת 1983/1984 בליגה הלאומית. טרבס השתתף ב-174 משחקים בשורות מכבי יפו, ובהם כבש 30 שערים. היה גורם מרכזי בהצלחתה של מכבי יפו במאבקי התחתית במחצית השנייה של שנות השבעים. בעונת עונת 1977/1978 בליגה הלאומית גברה מכבי יפו במחזור הסיום על הפועל ירושלים בתוצאה 0–1 משער ניצחון של טרבס וניצלה מירידה. אחד ממשחקיו הבולטים בשורות מכבי יפו היה במחזור הסיום של עונת 1979/1980 בליגה הלאומית. שבע קבוצות נאבקו נגד הירידה לליגה הארצית ועמם נמנתה מכבי יפו שאומנה על ידי שמואל פרלמן. במחזור הסיום גברה יפו על מכבי תל אביב 0-3. טרבס הצטיין במשחק, כבש את השער הראשון ובישל את השלישי לאלי שכטר. בסיום המחזור נותרה יפו בליגה הלאומית בזכות הפרש שערים עדיף על הכח מכבי רמת גן ובית"ר תל אביב אשר ירדו לליגה הארצית.
לאחר שפרש ממכבי יפו, שב טרבס להפועל רעננה, שיחק בקבוצה עד 1990 ופרש ממשחק פעיל. הוא נכלל בסגל המורחב של נבחרת ישראל בכדורגל בין השנים 1979–1980.
טרבס התגורר כל חייו ברעננה. הוא היה נשוי לדינה, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים. הלך לעולמו ב-2015, בגיל 60. הובא לקבורה בבית העלמין בעירו.
שער סן-דני
שער סן-דני (בצרפתית: porte Saint-Denis) הוא מונומנט פריזאי, שנמצא על המסלול העתיק של חומת שארל החמישי (במקום בו עברה לפני כן חומת פיליפ אוגוסט), שנהרסה על ידי לואי ה-14.
השער נמצא כיום בהצטלבות רחובות סן-דני (רחוב סן-דני ורחוב פובורג סן-דני) ובין השדרות הגדולות (שדרות בון-נובל ושדרות סן-דני).
היסטוריה
שער סן-דני הוקם בשנת 1672 בידי האדריכל פרנסואה בלונדל, מנהל האקדמיה המלכותית לאדריכלות, והפסל מישל אנגייה בפקודתו של לואי ה-14. המלך לואי ה-14 עצמו הורה על בנייתו ששולמה על ידי עיריית פריז. לכבוד ניצחונותיו באזור הריין ופראנש-קונטה. הוא נבנה כחלק ממצודה שהוקמה כמאה שנה לפני כן, ונהרסה זמן מה לאחר הקמת השער, במקומו של שער מימי הביניים שנקבע בחומת שארל החמישי. הריבון האחרון שעבר בקשת הניצחון היה המלכה ויקטוריה מבריטניה, בביקורה בתערוכה האוניברסלית של 1855 בפריס. רוחבה 24.65 מטר, גובהה 25 מטרים, ועובייה 6 מטרים.
השער עבר רסטורציה בשנת 1988.
תיאור
שער סן-דני הוא שער ניצחון שנבנה בהשראת שער טיטוס שברומא.
We Are the Champions
We Are the Champions (בתרגום חופשי: אנחנו האלופים) היא בלדת רוק של להקת הרוק הבריטית קווין, מתוך אלבומה השישי News of the World. את השיר כתב סולן הלהקה פרדי מרקיורי, והוא זכה לפרסום רב ולהצלחה במצעדי המוזיקה של מדינות רבות ברחבי העולם. השיר מושמע בתור המנון מנצחים בתחרויות ספורט שונות.
מרקיורי אמר בראיון בשנת 1978:
את השיר ניגנו חברי להקת קווין כאשר מרקיורי על הפסנתר, רוג'ר טיילור על התופים, ג'ון דיקון על גיטרת הבס ובריאן מיי על הגיטרה החשמלית. מאחר שהקול העיקרי בשיר הוא תובעני במיוחד ודורש שירה באוקטבה גבוהה, נהג טיילור לשיר קטעים מסוימים בהופעות חיות.
בצדו השני של הסינגל נמצא השיר We Will Rock You, שזכה אף הוא להצלחה מרובה. תחנות רדיו אמריקאיות נהגו להשמיע את שני השירים ברצף. לכן, חברת התקליטים האמריקאית של קווין הפיצה את שני השירים בתור שני צדי א'.
הביצוע הזכור ביותר של השיר הוא במופע לייב אייד, שם ניגנו אותו אחרי השיר We Will Rock You, וגם זכה לביצוע של לייזה מינלי בסיום המופע לזכרו של פרדי מרקיורי ב-1992.
לשיר גרסאות כיסוי רבות, כמו גם השמעות רבות בסרטים ובסדרות טלוויזיה. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
סכר עצירה
סכר עצירה הוא מונח מתחום הנדסת משאבי מים וסביבה, סכר או מחסום זמני הבנוי בתוך גוף מים או זוג מחסומים הבנויים לאורך גוף מים היוצרים מתחם מגודר והמאפשרים לשאוב את המים מהמתחם על מנת ליצור סביבת עבודה יבשה כדי לבצע מיזמי בנייה גדולים. מתחמים מגודרים בעזרת סכרי עצירה משמשים בדרך כלל לבניית אסדות קידוח, נציבים של גשרים ומבני תמיכה הנבנים בתוך או מעל למים. סכרי עצירה אלו הם בדרך כלל מבני פלדה שרותכו עם מרכיבים הבנויים מקִיר-מִשְׁגָּמִים (sheet pile wall) וקורות עץ. לאחר שעבודת הבנייה מסתיימת נוהגים לפרק מבנים אלו.
עבור בניית סכרים נוהגים לבנות שני סכרי עצירה. אחד במעלה הזרם מעל אתר הסכר המיועד והשני במורד הזרם, לאחר שנבנו קודם לכן מנהרות הטיה או תעלות הטיה במטרה שמי הנהר יוסטו מאתר בניית הסכר. מטרת סכר העצירה במעלה הנהר להסיט את מי הנהר אל תעלות ההטיה, ומטרת סכר העצירה במורד הנהר למנוע את חזרת המים ממוצא תעלת ההטיה אל אתר הסכר. סכרי עצירה אלו הם בדרך כלל סכרי סוללה קונבנציונליים הבנויים מאדמה וסלעים, אם כי במקרים מסוימים נעשה שימוש גם בבטון. בדרך כלל לאחר השלמת הסכר ומבני העזר שלו מסלקים את סכר העצירה שבמורד הזרם, והסכר שבמעלה הזרם מוצף לאחר שתעלת ההטיה נחסמת והמאגר מאחורי הסכר מתחיל להתמלא. כתלות בגאוגרפיה של אתר הסכר, בחלק מהמקרים בונים סכר עצירה בצורת האות U יחד עם בניית חצי מהסכר. כאשר חצי זה מושלם מסלקים את סכר העצירה ובונים סכר חדש דומה בצד הנגדי של הנהר על מנת לאפשר את בניית החצי השני של הסכר.
לעיתים משתמשים בסכרי עצירה במספנות, כאשר זה בלתי מעשי להציב ספינה במבדוק יבש לשם תיקונים או שינויים. דוגמה לסוג שינוי כזה הן פעולות מסוימות הנעשות לשם הארכת ספינה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הממלכה המאוחדת
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הממלכה המאוחדת (בערבית: العلاقات الإماراتية البريطانية, באנגלית: United Arab Emirates–United Kingdom relations) הם היחסים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. לאיחוד האמירויות שגרירות בלונדון, ואילו בריטניה מחזיקה שגרירות באבו דאבי, והיא ייחודית בכך שיש לה שגרירות נוספת בדובאי, אם כי עם הקונסול הכללי של הוד מלכותו בדובאי ואיחוד האמירויות הצפוניות, לעומת שגריר בריטניה נפרד. יחסי איחוד האמירויות לבריטניה תוארו כ"קשר מיוחד".
היסטוריה
לפני הקמת המדינה בשנת 1971, האמירויות המהוות כיום את איחוד האמירויות הערביות היו בעבר חלק ממושבת חוף שביתת הנשק ושייחויות עצמאיות שהיו קשורות לבריטניה, והוגדרו כפרוטקטורטים בריטים על ידי האמנה הכללית הימית של 1820. המטרה העיקרית של מערכת יחסים זו הייתה להבטיח את המעבר להודו הבריטית, על ידי מיגור הפיראטים שפשטו אז על חופי המדינה במפרץ הפרסי.
הסכם בין הבריטים לשליט שארג'ה בשנת 1932 הוביל לבניית שדה תעופה מבוצר המכונה "מבצר אל מהאטה", כדי לאפשר עצירה בנתיב האווירי של אימפיריאל איירווייז לבריזביין, אוסטרליה. לאחר מכן הורשו מטוסי חיל האוויר המלכותי לתדלק בשארג'ה במלחמת העולם השנייה. מוזיאון אל מהאטה הוא תזכורת ל-BOAC (לשעבר אימפיריאל איירווייז) ולטיסות אחרות שהיו מגיעות לעיתים קרובות לשדה התעופה הראשון של איחוד האמירויות.
ביקורים רמי דרג
בנובמבר 2010, המלכה אליזבת השנייה ביקרה את השייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא איחוד האמירויות ושליט של אבו דאבי, לראשונה מאז 1979, כאשר ביקרה גם את השייח' ראשד בן סעיד אאל מכתום, סגן הנשיא וראש ממשלת איחוד האמירויות והשליט בדובאי. במהלך הביקור ב-1979 היא פתחה מספר נמלים ומבנים כולל מרכז הסחר העולמי של דובאי, עיריית דובאי ופורט ראשד.
בביקורה השני בשנת 2010, בילתה המלכה יומיים בסיור במוזיאון זייד ובביקור נכבדים של משפחת השלטון, ואילו מזכיר המדינה שלה לענייני חוץ, ויליאם הייג חתם על הצהרת אבו דאבי 2010 עם השייח' עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, שר החוץ של איחוד האמירויות, המאשר מחדש את הסכם הידידות משנת 1971. הדוכס מאדינבורו, חתם גם הוא על מזכר הבנות בתפקידו כקנצלר של אוניברסיטת קיימברידג' עם השייח' נהיאן בן מובארכ אאל נהיאן, שר החינוך באיחוד האמירויות.
יחסים כלכליים
מזכיר המדינה לענייני חוץ ציין עם חתימתו של אבו דאבי 2010 בנוכחות המלכה והשייח' ח'ליפה כי 100,000 אזרחים בריטים חיו באמירויות ומעל מיליון ביקרו בכל שנה לצורך עסקים ופנאי.
מלבד זאת, כל מדינה חולקת שיעורים גבוהים באופן עקבי של סחר והשקעות הדדיות.
יחסים פוליטיים
גם בריטניה הגדולה וגם איחוד האמירויות מקיימות שיתוף פעולה היסטורי בכל הקשור לשיתוף פעולה בתחומי אכיפת החוק, ההגנה, ההכשרה והטכנולוגיה הצבאית. זה בא לידי ביטוי לאחרונה בחתימת הסכם לשיתוף פעולה בפיתוח מפעלי האנרגיה הגרעינית של האמירויות בעתיד.
סימן (שיר)
סימן הוא פזמון שכתבו רון נשר ואליעד נחום והלחין אליעד נחום. השיר יצא לאור ב-7 בפברואר 2014, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של אליעד סימן.
רקע
השיר יצא כסינגל בשנת 2014 ונכלל באלבום הבכורה של אליעד, סימן, השיר נבחר להיות שיר הנושא של האלבום.
השיר יצא זמן קצר לאחר הפרידה של נחום מחברתו, חגית יאסו, זוכת "כוכב נולד". נחום התייחס לכתיבת השיר ואמר: נכון ליולי 2019 הגיע השיר ל-4 מיליון צפיות ביוטיוב.
מחולה (בית ספר למחול)
מחולה היא רשת של בתי ספר למחול בישראל. הרשת נוסדה בירושלים בשנת 1988. מאז, למדו בה אלפי רקדנים, היא הצמיחה עשרות מורים למחול וכוריאוגרפים והעלתה הפקות רבות.
מבנה בית הספר
מבנה בתי הספר זהה בכל השלוחות בערים השונות, על פי הדגם שבנתה משפחת הופמן במשך השנים. הוא בנוי לפי רמות: להקות ייצוגיות, להקות עתודה ולהקות מתחילים (לעיתים בחלוקה ל-5–6 רמות), ובנוסף על פי שכבות גיל: פצפוצים, צעירים, חטיבה, תיכון, בוגרת (כל להקה מורכבת ממספר שכבות גיל).
בלהקות מקבלים התלמידים טכניקה של מחול מודרני, ג'אז ומחול ישראלי – מפולקלור ועד ישראלי עכשווי. בנוסף ישנן מגמות בלט קלאסי ומגמות היפהופ. לגילאים הצעירים יותר יש מגמת הגיל הרך הנקראת "מחוליקים" ללימוד הבסיס של עולם המחול בגילאי 4–6. תלמידים רבים לומדים ב"מחולה" חבילת מחול שכוללת להקה (מודרני, ג'אז וישראלי) ותיגבור מגמות בסגנונות הבלט וההיפהופ.
תלמידי בית הספר רוקדים במסגרת מסלול ייחודי המותאם לצורכיהם וכישרונם הכולל תוכנית שנתית של שיעורים פתוחים, לימוד רפרטואר, מופעים, אירועים קהילתיים, כנסי מחול ועוד. התלמידים הטובים ביותר מגיעים לרקוד בלהקות היצוגיות של כל שלוחה.
כל רקדני להקות "מחולה" בכל הרמות והגילאים זוכים להופיע מדי שנה במספר הפקות מחול מבית היוצר של "מחולה" ועולים להופיע בתיאטראות בארץ במיטב הרפרטואר של מורי מחולה, חלקם רקדנים שצמחו בבית הספר והפכו לכוריאוגרפים. מלבד בני משפחת הופמן, צמחו במחולה מורים כוריאוגרפים רבים. ביניהם: תומר יפרח, אלה יאיר, איציק עמר, נטע קל, קים גורדון, טלי ווהל ואביב שם טוב.
הלהקה הבוגרת מעלה מדי שנה מספר הפקות בתיאטראות השונים בארץ במסגרת הלהקות היצוגיות של רשת "מחולה", ובנפרד. ב"פרמיירה" (בחודשים ינואר-פברואר) ובמופעי הסיום (בחודש יוני), עולים חומרים מתוך הרפרטואר הוותיק לצד חומרים חדשים. מופעים אלה נמכרים לקהל הפתוח בקופות התיאטרון. בנוסף, מופיעה הלהקה במופעים מרכזיים ברחבי הארץ ובחו"ל.
להקות בית הספר מחולה
עיקר רקדני בית הספר רוקדים במבנה של "להקות" עם צוות מורים אישי, רפרטואר ריקודים ייחודי וקצב ההתקדמות מותאם. הרקדנים משובצים בהתאם לגילם, רמות הידע, הכישרון והיכולות, כך שכל רקדן/ית יוכלו לרקוד בקבוצה המתאימה להם ביותר ולמצות את פוטנציאל הלימוד. שיטות הלימוד והשפה התנועתית נוצרה בתוך "מחולה" וייחודית לבית הספר. העבודה משלבת טכניקות של מחול ישראלי, ג'אז מחול מודרני ועכשווי. תלמידים רבים לוקחים חלק גם במגמות הבלט וההיפ-הופ, מקבלים מגוון רחב מאוד של סגנונות וגדלים להיות רקדנים ורסטיליים ורב גוניים. אם להנאה ואם באופן רציני ומקצועי כל הרקדנים זוכים ללמוד מצוות המורים המקצועי ביותר.
להקת מחולה ירושלים
הלהקה הבוגרת הוקמה בירושלים בשנת 1989 בניהולה האמנותי של שוקי הופמן שפרשה אז מניהול הלהקה העירונית "הורה ירושלים". להקת "מחולה ירושלים" בניהולה, זכתה מהר להכרה והישגים, ביניהם מדליית כסף בתחרות הבינלאומית בדיז'ון (צרפת) בשנת 1992 מתוך 40 מדינות. כל הרפרטואר של הלהקה היה בנוי מכוריאוגרפיות של שוקי. בתקופת ניהולה, עבדו עם הלהקה מנהלים אמנותיים שותפים ומנהלי חזרות מוכרים בעולם המחול, ביניהם האחים שמעון ואורן מנצורה, יורם כרמי ושירה גנור. שוקי יצרה ללהקת "מחולה" רפרטואר פולקלורי ומודרני, המוכר ונרקד עד היום. מן המוכרים: לא תפגע בי עין הרע, דואו, סובבוני, לירושלים. לצד ריקודיה של שוקי, רקדה הלהקה הבוגרת "מחולה ירושלים" גם יצירות של טובי הכוריאוגרפים בישראל וביניהם היו יונתן כרמון, סילביה דוראן וד"ר מיכה ספירא.
בשנת 2004, עבר שרביט ניהול הלהקה הבוגרת לבנה יניב הופמן. יניב המשיך את הישגיה של אימו, חיזק את הלהקה מבחינה טכנית והוסיף רפרטואר מודרני ברמה טכנית גבוהה.
בין יצירותיו ללהקה: "שלל שרב", "ארץ אחרת", "טנגוס", "ריקוד סוף המאה" וכן "חד גדיא", שזיכתה את הלהקה במקום הראשון בתחרות הארצית ע"ש לאה פורת גור לשנת 2011. במקביל פעלה בכל אותן שנים להקת "נעורי מחולה ירושלים", ששימשה כמקור גידול וטיפוח של רקדנים מצטיינים בעיר ירושלים. רקדניה הופיעו ברחבי הארץ והעולם.
לאורך השנים נוצר ללהקת הנעורים רפרטואר ייחודי וליווה אותה צוות אמנותי נפרד מהלהקה הבוגרת.
החל משנת 2002 ניהלה אותה אמנותית דורית הופמן עד לשנת 2010. בשנים אלה יצרה דורית עבור הלהקה את יצירותיה הבולטות עד היום: קול תפילותיי, שיר ארץ, רוקסן, מעגל מתופפים, ילדותי השנייה ועוד. לצידה של דורית עבדו מנהלים אמנותיים שותפים, המורים הבכירים יורם כרמי ויוני סוטחי. בכל אותן שנים (2002–2010), לצד יצירותיהם ולצד השחזורים לריקודיה של שוקי, דאגו יניב ודורית לקדם טכנית את רקדני הלהקות עם חומרים ושחזורים גם של יוצרים בעלי שם ארצי ועולמי, ובין היתר שיחזרו יצירות של עידו תדמור, יורם כרמי, רמי באר וג'רום רובינס, איתם הופיעה הלהקה בהפקות ומופעים שונים. ממחזורים אלו צמחו בוגרים רבים של מחולה שהשתלבו בלהקות המקצועיות הטובות בארץ (בהמשך).
בסוף שנת 2010 עזבו יניב ודורית את העיר, והעבירו את שרביט הניהול האמנותי של להקות "מחולה ירושלים" לרקדניהם ותלמידיהם: תומר יפרח, איציק עמר נטע קל וחן לשר, שהמשיכו את הקו האמנותי של שוקי, יניב ודורית בתוספת ניואנסים של ג'אז והיפהופ בלהקה הבוגרת, עולמות מחול בהם מתמחה תומר. הוא הטביע חותמו עם ריקודים כמו: דבה-דבה, עד שתעזוב ואסתריקה. ואיציק יצר לנעורים את פישנזון ו"בוא לים".
ב-2013 הגיעו לעבוד עם הלהקות המורים-רקדנים-כוריאוגרפים הצעירים, גם הם בוגרי "מחולה" אביב שם טוב ונועה הופמן. הלהקה פועלת בבית הנוער העברי בירושלים.
להקת מחולה רמת השרון
בשנת 2004, הקימו שוקי ויניב את הלהקה הבוגרת של "מחולה תל אביב". בלהקה נבנה צוות רקדנים חדש וכעבור זמן מה, החלו להצטרף אליו רקדנים שצמחו בעברם ב"מחולה-ירושלים" ועזבו בבגרותם את הבירה לכיוון המרכז. בשנת 2010 אומצה הלהקה הבוגרת של תל אביב על ידי רשת "מגוונים רמת השרון" של המרכזים הקהילתיים. מאז עברה להתאמן ברמת השרון, היא זוכה לתמיכה תקציבית של העיר.
הלהקה מתאמנת ברמת השרון ומהווה כלהקת הדגל של העיר. הלהקה מופיעה באירועי העיר ובמקביל הופיעה מאז ועד היום ברחבי הארץ וכן בחו"ל. משנת הקמתה ב-2004 ועד היום ממשיך לנהל אותה אמנותית יניב, ובמהלך השנים הללו המשיך בשחזור יצירות שלו, של שוקי אמו, של דורית אשתו, וכן יצירות של רקדניו המוכשרים, ביניהם גם שתי אחיותיו שהפכו גם הם והן ליוצרים מצליחים.
סנט-מארי (מרטיניק)
סנט-מארי (בצרפתית: Sainte-Marie) היא עיירה והקומונה החמישית בגודלה במחוז שמעבר לים הצרפתי, מרטיניק. העיירה שוכנת בצדו הצפון-מזרחי של האי, גובל בצפון על ידי עיריית מריגוט, בדרום מערב על ידי עיריית גרוס-מורן ובדרום על ידי טריניטי. שטח המחוז הוא 4456 דונם, והאוכלוסייה מונה 17,594 תושבים. הפעילות החקלאית היא הדומיננטית עם יותר מ -500 חוות, מזקקה וגנים קריאוליים רבים.