cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביקורי נשיאי ארצות הברית בישראל
ביקור ריצ'רד ניקסון
הנשיא ניקסון היה הראשון בנשיאי ארצות הברית שביקר בישראל. הביקור בן היומיים (16 עד 17 ביוני 1974) התקיים 26 שנים לאחר כינון היחסים בין שתי המדינות. היה זה בשלהי כהונת ניקסון, פחות מחודשיים לפני שהתפטר מתפקידו בעקבות פרשת ווטרגייט.
ניקסון קיים בביקורו ישיבות עבודה עם ראש הממשלה יצחק רבין, שנכנס לתפקידו שבועיים קודם לכן, ועם חלק משרי ממשלתו. בין הצדדים נדונו בקשות ביטחוניות, מדיניות וכלכליות שונות שהעלתה ישראל. כמו כן ביקר ניקסון במשכן הנשיא ובביתה של ראש הממשלה לשעבר גולדה מאיר. לאחר הביקור יצא הנשיא ניקסון לירדן.
ביקור ג'ימי קרטר
הנשיא קרטר ביקר בישראל במרץ 1979, במטרה להניע את המשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים, אשר נקלע לקשיים. על פי הסכמי קמפ דייוויד מספטמבר 1978 היה על הסכם שלום להיחתם תוך שלושה חודשים לאחריהם, אולם השיחות הגיעו שוב למבוי סתום. בתחילת מרץ החליט קרטר לצאת בעצמו לקהיר וירושלים כדי ליישב את המחלוקות שנותרו. ב-8 במרץ בא קרטר למצרים ובמוצאי שבת, 10 במרץ, הגיע לישראל לביקור בן שלושה ימים ששילב אירועים טקסיים עם משא ומתן. עם הסכמות של ראש הממשלה מנחם בגין שהושגו רק בסוף הביקור שב קרטר למצרים וקיבל את הסכמת נשיא מצרים אנואר סאדאת להן. ב-26 במרץ נחתם הסכם השלום בוושינגטון.
קרטר התקבל בשדה התעופה על ידי בכירי המדינה והתקיים טקס ממלכתי. למחרת בואו, בהפסקות בין השיחות המדיניות, ביקרו קרטר ואשתו במשכן הנשיא בירושלים, במוסד יד ושם ובקברי הרצל וז'בוטינסקי בהר הרצל, והשתתפו בתפילת יום א' בכנסייה הסקוטית בירושלים. רוזלין קרטר ביקרה במרכז קליטה. בערב השתתפו קרטר ואשתו בארוחת ערב ממלכתית במשכן הכנסת בהשתתפות 500 מוזמנים. למחרת, יום צאתו מישראל, נאם קרטר במליאת הכנסת, וביקר בהיכל הספר במוזיאון ישראל.
ביקורי ביל קלינטון
הנשיא ביל קלינטון ביקר בישראל מספר שיא של ביקורים – ארבעה במספר. ריבוי הביקורים ביטא בעיקר את היחסים המיוחדים שהיו לממשלו עם יצחק רבין וממשלתו ואת מעורבותו הרבה של קלינטון בשיחות השלום בין ישראל לבין הפלסטינים.
ביקורו הראשון של קלינטון בישראל נערך באוקטובר 1994, מיד לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן. במהלכו ביקר ביד ושם ונשא נאום במליאת הכנסת.
ביקורו השני של קלינטון היה לצורך השתתפותו בהלוויית יצחק רבין ב-6 בנובמבר 1995. אז נשא בהר הרצל נאום הספד לרבין.
קלינטון ביקר בישראל בשלישית בחודש מרץ 1996, במטרה מוצהרת לאשש את תהליך השלום עם הפלסטינים, שנפגע בעקבות סדרת הפיגועים שהתרחשו בישראל. יש הטוענים כי הגיע גם במטרה לסייע לשמעון פרס לנצח את בנימין נתניהו בבחירות לראשות הממשלה.
ביקורו הרביעי והאחרון של קלינטון היה בחודש דצמבר 1998 כשנפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, זמן קצר לאחר חתימת הסכם ואי. במהלכו ביקר קלינטון במצדה וכן יצא לעזה, שם נאם בפני המועצה הלאומית הפלסטינית.
ביקורי ג'ורג' ווקר בוש
הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ביקר בישראל פעמיים. ביקורו הראשון (9 עד 11 בינואר 2008) נועד לקדם את המשא ומתן לשלום בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית בעקבות ועידת אנאפוליס, שנערכה בנובמבר 2007. בוש נפגש עם ראש הממשלה אהוד אולמרט ונשיא המדינה שמעון פרס. והקדיש את יום ביקורו השני לביקור ברשות הפלסטינית. כמו כן השתתף בארוחת ערב שנערכה לכבודו וביקר ביד ושם ובכנסיות בכפר נחום ובהר האושר שבגליל.
ביקורו השני של בוש בישראל (14 עד 16 במאי 2008) נערך חדשים מעטים לאחר הביקור הראשון, לכבוד יום העצמאות השישים של המדינה. בוש נפגש עם ראש הממשלה אולמרט והנשיא פרס ונאם במליאת הכנסת ובוועידת הנשיא בירושלים. כמו כן ביקר בוש עם אשתו במצדה ובמוזיאון ארצות המקרא והם קיימו קבלת פנים במוזיאון ישראל. הגברת בוש ורעיית ראש הממשלה עליזה אולמרט ביקרו בתחנת טיפת חלב ובית ספר דו-לשוני בירושלים ובמנהרת הכותל. כמו בביקורו הראשון עשה בוש את דרכו אל ירושלים וממנה בטיסה במארין 1 שהובא ארצה עבורו. במהלך הביקור הבהיר בוש לראש הממשלה אולמרט ולשר הביטחון אהוד ברק את התנגדותו לכך שישראל תתקוף את מתקני תוכנית הגרעין האיראנית.
ביקורי ברק אובמה
בנמל התעופה בן-גוריון הוצגה לאובמה תערוכה של מערך ההגנה האווירית ובה סוללות כיפת ברזל, קלע דוד, חץ 2 וחץ 3. אובמה פגש לשיחות את ראש ממשלת ישראל נתניהו, את הנשיא פרס (שהעניק לו את עיטור נשיא מדינת ישראל) ואת נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס (בביקור שערך ברמאללה). כמו כן ביקר אובמה במוזיאון ישראל, ביד ושם ובכנסיית המולד בבית לחם, הניח זרים על קברי הרצל ויצחק רבין והשתתף בשתי סעודות ערב רשמיות. הוא נאם את נאומו העיקרי בביקור זה בפני סטודנטים מהאוניברסיטאות בישראל, בבנייני האומה בירושלים. מישראל יצא אובמה לירדן.
ב-30 בספטמבר 2016 הגיע הנשיא אובמה לישראל לביקור בזק כדי להשתתף בהלוויית שמעון פרס שנערכה באותו יום בירושלים, והיה בין נושאי ההספדים לפרס במהלך הטקס. מיד לאחר ההלוויה עזב אובמה את ישראל.
ביקור דונלד טראמפ
הנשיא טראמפ הגיע לישראל לביקור בן יומיים (22 עד 23 במאי 2017) במסגרת מסעו הראשון מחוץ לארצות הברית לאחר בחירתו לנשיא. מלווים בולטים אל הנשיא בנסיעה היו רעייתו מלאניה, בתו איוונקה, ובעלה ג'ארד קושנר.
לאחר שביקר בערב הסעודית, נחת מטוסו בנמל התעופה בן-גוריון, ונערכה לו קבלת פנים בנוכחות רוב צמרת המדינה. משם יצא טראמפ בטיסת מסוק לירושלים, ושם ביקר במשכן הנשיא ופגש את הנשיא ראובן ריבלין. בהמשך ביקר טראמפ בכנסיית הקבר ובכותל המערבי, בביקור ראשון בכותל של נשיא ארצות הברית מכהן. הביקור הוגדר כ"פרטי", ולא התלוותה אליו משלחת ישראלית רשמית. קיבל את פניו בכותל המערבי הרב שמואל רבינוביץ, רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים. הנשיא ורעייתו הקפידו על קדושת המקום בכותל המערבי, הוא וחתנו התפללו בעזרת הגברים, ואילו רעייתו ובתו התפללו בעזרת הנשים, את פניהן קיבלת הרבנית יעל רבינוביץ רעייתו של רב הכותל. לאחר מכן נפגשו הנשיא טראמפ וראש הממשלה נתניהו במלון המלך דוד. מאוחר יותר מסרו שני המנהיגים הצהרות לתקשורת במעון ראש הממשלה, שבו אירחו נתניהו ואשתו את טראמפ ורעייתו לארוחת ערב.
ביום השני לביקור נפגש טראמפ בבית לחם עם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. לאחר מכן ביקר ביד ושם והניח זר באוהל יזכור, ונאם את הנאום המרכזי של הביקור במוזיאון ישראל. הוא שב לנמל התעופה בן-גוריון במסוק, ועזב את ישראל עם פמלייתו אחר הצהריים, בדרכו לביקור בוותיקן.
ביקור ג'ו ביידן
הנשיא ביידן הגיע לביקור בישראל ב-13 ביולי 2022 למשך שלושה ימים. במהלכו נפגש הנשיא עם ראש הממשלה יאיר לפיד, נשיא המדינה יצחק הרצוג, וראש האופוזיציה בנימין נתניהו. ביום הראשון לביקורו לאחר טקס קבלת הפנים, הוצגו לפניו באזור נמל התעופה בן-גוריון מערכות הגנה, ובהם מערכת מגן אור. מנמל התעופה נסע ביידן לביקור ב"יד ושם", שם הוא פגש 2 ניצולות שואה.
ביום השלישי ביקר ביידן בבית חולים אוגוסטה ויקטוריה במזרח ירושלים, ובבית לחם שם נפגש עם מחמוד עבאס וביקר בכנסיית המולד. עם תום הביקור ביידן נפרד מראשי מדינת ישראל בנמל התעופה בן-גוריון, והמריא לג'דה שבערב הסעודית.
דראפט ההרחבה של שנת 2014 בליגת הפיתוח של ה-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 2014 בליגת הפיתוח של ה-NBA הוא דראפט ההרחבה השביעי בתולדות ליגת הפיתוח של ה-NBA. הדראפט התקיים ב-2 בספטמבר 2014 בעקבות הצטרפותה הצפויה של קבוצת וסצ'סטר ניקס לליגה בעונת 2014/15.
דראפט ההרחבה
בדראפט הנוכחי כל אחת מקבוצות הליגה הקיימות קבלה את האפשרות להגן על עד 12 שחקנים מתוך הסגל הקיים. מבין השחקנים ה"לא-מוגנים" בחרה וסטצ'סטר 16 שחקנים. בין השחקנים שנבחרו היו שני שחקנים שנבחרו בעבר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח: ג'רום ג'ורדן ודז'ואן סאמרס ושלושה שחקנים שנבחרו בעבר בדראפט ה-NBA: קריג ברקינס, לוק הארנגודי וכריס ג'וזף.
מיס בני
בן ג'יי פירס (באנגלית: Ben J. Pierce; נולד ב-19 בפברואר 1999) הידועה בשם הבמה שלה מיס בני (באנגלית: Miss Benny) היא יוטיוברית, זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
פירס נולדה ב-19 בפברואר 1999 בדאלאס שבטקסס. יש לה שלושה אחים גדולים שמסייעים לה בסרטונים שלה בהיבטים של הפקת וידאו, יצירת אביזרים ועיצוב שיער ואיפור.
קריירה
פירס התחילה את הקריירה שלו כיוטיוברית ב-2010, כשהייתה בן 11, אז היא התחילה להתיידד עם יוטיוברים אחרים כמו טרוי סיון וטיילר אוקלי. היא דנה לעיתים קרובות בנושאי מגדר וזהות. פירס עשתה הדרכות איפור ושיתפה פעולה עם אנשי תקשורת אחרים כולל טיילר אוקלי וג'יימס צ'ארלס. ערוץ היוטיוב שלה כולל גם מערכונים הומוריסטיים.
בשנת 2014 פירס פרסמה את השיר "Little Game". היא כתבה את המילים וביימה והפיקה את הווידאו-קליפ. השיר והווידאו מעבירים ביקורת על התאמת ילדים לתפקידים מגדריים מסורתיים.
בשנת 2016 לוהקה פירס לעונה השנייה של סדרת הרשת "Guidance" בתפקיד סמיילי.
פירס גם מפיקת מוזיקה תחת השם מיס בני. פירס הוציאה את הסינגל "Boys Will Be Boys" בשנת 2016. השיר עוסק בגבריות רעילה והטרונורמטיביות. הוא כולל צלילים מלודיים, שירה חלקה ומקצבי תופים.
בשנת 2017, פירס הוציאה את הסינגל "Never Apart"; לו היא גם ביימה את הקליפ. הסרטון זכה לשבחים מ-Project U שתיארו אותו כבעל אווירה של שנות ה-90.
בשנת 2018 היא הופיעה בתפקיד חוזר בסיטקום האמריקאי "צער גידול בנות - הדור הבא" של נטפליקס; בתפקיד קייסי, הדמות הראשונה בסדרה שמוצגת כהומוסקסואל מוצהר.
בשנת 2021 פירס שיחקה בסרט האימה "Dreamcatcher" לצד זקרי גורדון. באותה שנה ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "באהבה, ויקטור" ו"סיפורי אימה אמריקאים".
בשנת 2022 דיבבה את דמותו של אנג'ל בסדרת האנימציה "קרייג של הנחל" ברשת Cartoon Network.
בשנת 2023 החלה מיס בני לככב בסדרה "גלאם" של נטפליקס, שעסקה בתחילה בחובב איפור לטיני ג'נדרקווירי. עם זאת, התוכנית התמודדה עם כישלונות ולא המשיכה בתהליכי הפיתוח שלה עד שנטפליקס החליטה להפיק ולשדר אותה. הסדרה עלתה ביוני 2023.
חיים אישים
מאז יוני 2018 פירס מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה. פירס מגדירה את עצמה כגיי, קוויר וג'נדרקוויר.
במאמר שהתפרסם ב-26 ביוני 2023 כתבה מיס בני מאמר למגזין טיים בו היא יצאה מהארון כאישה טרנסג'נדרית. השינוי התרחש במהלך תקופת הפיתוח של הסדרה "גלאם" בה מיס בני מככבת, והיא עברה את השינוי באופן פרטי והבינה שמשחק בתפקיד של גבר כבר לא מתיישר עם האני האמיתי שלה. מיס בני ניהלה שיחה עם יוצר התוכנית, ג'ורדון נרדינו, ושיתפה את התובנות שלה. הם החליטו לשלב את השינוי מהחיים האמיתיים שלה בסיפורה של הדמות בתוכנית. נטפליקס תמכה ברעיון, ומיס בני עבדה בצמוד עם ג'ורדון כדי להבטיח את האותנטיות של זהות הדמות. המאמר מדגיש שהטרנסיות של דמותה של מיס בני אינה המוקד המרכזי או טוויסט מפתיע בתוכנית. במקום זאת, הוא מתאר אדם קוויר צעיר החווה אהבה ראשונה, שברון לב, הצלחה בקריירה וכישלון תוך שהוא מגלה את זהותו. מיס בני מכירה בתנועה האנטי-טרנסית שצוברת תאוצה במרחב הפוליטי האמריקאי והביעה את הפחד הראשוני שלה מיציאה מהארון. עם זאת, היא מכירה בחשיבות ההצהרה שלה בתוכנית כדי לספק ייצוג ונראות לאנשים קווירים צעירים שעלולים להרגיש שונים.
פארק ליין
פארק ליין (באנגלית: Park Lane) הוא רחוב העובר לאורך צידו המזרחי של הייד פארק בין פינת הייד פארק למארבל ארץ', בסיטי של וסטמינסטר, לונדון.
רחוב פארק ליין (כביש A202) מתחיל מדרום במפגש עם אי התנועה של פינת הייד פארק במפגש עם רחוב פיקדילי, רחוב נייטסברידג' דרך קונסטיטושן וגרוסוונור פלייס. בהמשך הרחוב הוא נפגש בין היתר עם רחוב גרוסוונור עליון ורחוב ברוק עליון. בחלקו הצפוני מסתיים הרחוב באי התנועה של מארבל ארץ' במפגש עם רחוב אוקספורד, דרך אדג'וור (כביש A5) ודרך בייסווטר. בנקודה הצפונית והדרומית של הרחוב ממוקמות שתי תחנות הרכבת התחתית של לונדון מארבל ארץ' ופינת הייד פארק.
הרחוב באורך 1.2 קילומטרים ומכיל בתים פרטיים לצד מלונות יוקרתיים המוצבים בצד המזרחי של הרחוב, בעוד בצידו המערבי נמצא הייד פארק. כבר מהמאה ה-18 נחשב הרחוב ליוקרתי מאוד עם הנוף לתוך הייד פארק, לכן ניתן למצוא לאורך הרחוב מבנים יוקרתיים ואחוזות מרשימות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הורחב הרחוב לכדי שלושה נתיבים, מה שהפך אותו לכביש סוען ורועש והרחיק את הבתים מנוף הפארק, אך עם זאת לא נפגעה יוקרתו של הרחוב.
הרחוב, לכל אורכו, מהווה חלק מהדופן המערבי של כביש הטבעת הפנימי של לונדון.
שון פלין
שון פלין (באנגלית: Sean Flynn; נולד ב-14 ביולי 1989) הוא שחקן וזמר אמריקאי ממוצא יהודי, ידוע מתפקידו כצ'ייס מת'יוס בסדרה של ניקלודיאון, "זואי 101".
ביוגרפיה
שון פלין נולד בשם שון ריו אמיר (Sean Rio Amir) בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. הוריו הם גדעון אמיר, ורורי פלין. סבו וסבתו מצד אמו הם ארול פלין ונורה אדינגטון.
בראשית הקריירה שלו ביצע פלין תפקידים מזעריים בסדרות כמו גולשים בזמן ומד טי.וי. במקביל הוא הופיע בתפקידים קטנים בסרטים שונים. הוא נבחן בעבר לתפקיד מאט מקגוויר בתוכנית של ערוץ דיסני, "ליזי מקגוויר".
פריצתו הגדולה של פלין התחוללה כשנבחר לגלם את צ'ייס מת'יוס בסדרה של ניקלודיאון, "זואי 101". הסדרה מציגה חייה של בחורה בשם זואי (ג'יימי לין ספירס) ושל חבריה לפנימייה בקליפורניה. דמותו של פלין נדלקה על דמותה של ספירס החל מתחילת הסדרה. פלין הופיע בארבע עונות של הסדרה, וכן בפרקה האחרון, ששודר ב-4 בינואר 2009. ב-2023 חזר לגלם את הדמות בסרט "זואי 102".
פלין הוציא לאור שני שירים ל-iTunes באוגוסט 2010.
ריצ'י דומאס
ריצ'רד ויין דומאס (באנגלית: Richard Wayne Dumas; נולד ב־19 במאי 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
קריירת כדורסל
נולד בטלסה שבאוקלהומה. אביו ריצ' היה גם הוא שחקן כדורסל, והוא שיחק במשך עונה אחת ביוסטון מאבריקס מליגת ה־ABA.
שיחק עבור מכללת מדינת אוקלהומה, ובעונתו הראשונה שם נבחר ל"" המוביל של מחוז הביג איסט. עונתו השנייה בליגה החלה גם היא בצורה טובה, אך בשלב מסוים הועף מהקולג' והוא עבר לשחק בישראל, בהפועל חולון. בעונה זו, 1990/1991, הגיעה חולון לגמר הגביע, בו הפסידה למכבי תל אביב, ולמקום ה־5 בליגה. בעונה זו היו ממוצעיו 20.9 נקודות, 8.0 ריבאונדים ו־1.9 אסיסטים למשחק. בדראפט 1991 ב־NBA הגיע למקום ה־46, ונבחר על ידי פיניקס סאנס. עוד בבדיקת הסמים הראשונה של העונה נכשל דומאס, והוא הושעה לשנה מהליגה. קבוצות אירופיות הציעו לו לעבור לשחק בשורותיהן, אך הוא בחר בתוכנית גמילה בהנהלת מאמן הכדורסל ג'ון לוקאס שנמשכה שנה והתקיימה ביוסטון. בשנים 1991–1992 שיחק באוקלהומה סיטי קאבלרי מליגת ה־CBA, ובשנת 1992 בטרז'ר קואסט טרופיקס מה־USBL.
בסוף שנה זו יצא נקי בבדיקות, וחזר לסגל פיניקס. באותה עונה הגיע לסאנס צ'ארלס בארקלי, מהשחקנים הטובים בהיסטוריה של המשחק. לצד שחקנים טובים נוספים, כמו קווין ג'ונסון, דן מארלי, טום צ'יימברס ודני איינג' הפכה הקבוצה לאחת הטובות בליגה. עשרים משחקים לאחר תחילת העונה הסתיימה השעייתו של דומאס, וכבר במשחקו הראשון עלה מהספסל וקלע 16 נקודות ב־17 דקות מול הלייקרס. באותה עונה קלע 15.8 נקודות ו־4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ומשחקים טובים לאורך העונה הקנו לו מקום בהרכבה הפותח של הקבוצה. בסוף עונה טובה מאוד, שאותה סיימו עם המאזן הטוב ביותר בליגה (62 ניצחונות), עלו הסאנס לגמר השני בתולדותיהם. בעקבות הישגיו הטובים לאורך העונה, נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב־NBA. את המשחק הראשון בסדרה, מול שיקגו בולס, שבה שיחק אז מייקל ג'ורדן, סיים עם 20 נקודות, 12 ריבאונדים, 4 אסיסטים, 3 חסימות ו־2 חטיפות. פיניקס הפסידה בכל זאת, כשם שהפסידה במשחק השני. במשחק השלישי סייע לסאנס לנצח עם 17 נקודות, כמות זהה לזו שקלע במשחק הרביעי. במשחק החמישי קלע עשרים וחמש נקודות, כש־12 מ־14 זריקותיו נכנסו. למרות משחקיו הטובים, פיניקס הפסידה במשחק השישי, ונכנעה 4:2 בסדרת הגמר.
בספטמבר 1993, זמן קצר לאחר שהוזכר כמועמד לעבור לדטרויט בתמורה לדניס רודמן, הושעה דומאס מהליגה בעקבות צריכת סמים. פיניקס החליטה לוותר עליו, אף על פי שהחתימה אותו על חוזה של תשעה מיליון דולר לחמש שנים באותו הקיץ. דומאס לא שיחק כלל בעונת, ושיחק 167 דקות בלבד בכל העונה שלאחר מכן, לפני שפיניקס ויתרה עליו באופן סופי. ג'ון לוקאס, שעזר לו להיגמל באופן זמני מהסמים לאחר שנכשל בבדיקות הסמים בעונתו הראשונה בליגה, החליט להעניק לו הזדמנות נוספת, הפעם בפילדלפיה 76', תמורת שכר המינימום של הליגה (כ־220 אלף דולר באותה תקופה). אחרי שלושים ותשעה משחקים במדי הסיקסרס, שבהם קלע 6.2 נקודות בממוצע, סיים דומאס סופית את קריירת ה־NBA הקצרה שלו.
לאחר מכן המשיך את הקריירה המקצוענית שלו באתלטיקוס דה סן חרמאן מסן חרמאן שבפוארטו ריקו (1997), במונפלייה ממונפלייה שבצרפת (1997–1998), בזניץ' פרושקוב מפרושקוב שבפולין (1998–1999), בניו המפשייר ת'אנדר לונס מה־USBL (1999), בה.ק.ק שירוקי משירוקי ברייג שבבוסניה והרצגובינה (1999–2000), בדרבי סטורם מדרבי שבבריטניה (2000), בפארגו-מורהד ביז מפארגו שבדקוטה הצפונית (2000), באוקלהומה סטורם מליגת ה־USBL (2001), בווילמינגטון וייב רוקרס מווילמינגטון שבקרוליינה הצפונית (2001–2002) ובפרונטיר סיטי ריבר דוגז מליגת ה־MBA (2002–2003). את הקריירה סיים בווסטצ'סטר ויילדפייר מליגת ה־USBL בשנת 2003.
חיים אישיים
לאחר שפרש ממשחק עבד במפעל וירפול בטלסה וייצר שם כיריים.
מוריס J2
מוריס J2 (באנגלית: Morris J2) היא מכונית מסחרית אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות המסחריות Morris Commercial Cars בקונצרן הרכב הבריטי The British Motor Corporation Limited (BMC) בין השנים 1956–1967.
יצחק די ליאון
רבי יצחק די ליאון היה רב ומקובל ספרדי. נולד בעיר לאון שבצפון ספרד. שימש כרבה של טולדו. היה מאחרוני רבני קסטיליה, ונפטר שנים מעטות לפני גירוש ספרד כשהוא בן למעלה משבעים.
הרב די ליאון היה תלמידו של רבי יצחק קנפנטון, עסק רבות בקבלה ובתורת הנסתר ומיוחסים לו מעשי ניסים. זכה לכבוד רב מרבי יוסף קארו אשר כינהו 'רבינו הגדול', וכן ממהר"י בן חביב שכינהו 'האר"י הגדול'. רבי דוד קונפורטי, בספרו הביבליוגרפי "קורא הדורות", ייחס לו את כתיבת ספר מגילת אסתר אשר עוסק בתשובות להשגות הרמב"ן על ספר המצוות של הרמב"ם. רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) הוכיח בספרו "שם הגדולים" שזיהוי זה שגוי, ומחבר הספר הוא חכם יהודי מאיטליה, רבי יצחק ליאון אבן צור, מדור מאוחר יותר אשר שם משפחתו הוא ליאון ואילו אצל רבי יצחק די ליאון השם 'ליאון' מלמד על עיר מוצאו.
רבי יצחק די ליאון היה שותף לחוג מקובלים אשר ממנו יצא "ספר המשיב" אשר שלל באופן קיצוני את העיסוק בפילוסופיה אשר רווח אצל חלק מיהודי ספרד. אף על פי כן, רבי יצחק די ליאון, כתלמיד בבית מדרשו של רבי יצחק קנפנטון, עסק רבות בלוגיקה ברוח הלוגיקה של אריסטו, ככלי לניתוח ולימוד סוגיות התלמוד וההלכה.
רבי יצחק די ליאון נפטר ונקבר בטולדו. ר' יוסף הכהן הרופא כותב בספרו עמק הבכא כי בעקבות ציוויו של רבי יצחק די ליאון בחלום לאשתו, חרשו את קברו יחד עם קברי הרא"ש, רבנו יונה ועוד, ושוב לא נודע מקום קבורתם (ככל הנראה למנוע התעללויות בעצמותיהם).
מתלמידיו המפורסמים היה רבי אברהם סבע, בעל החיבור הקבלי על התורה, "צרור המור". וגם רבי שמואל סיריליו [אבן-סיד] בעל "כללי שמואל".
מנטרה
מנטרה היא הברה, מילה או משפט, הנאמרות בחזרתיות על מנת להשפיע על התודעה. מקורה של המנטרה (דוונאגרי: मन्त्र) בתרבות הוֵדית והיא חלק מרכזי בהינדואיזם, ונהוגה גם בבודהיזם, סיקהיזם וג'ייניזם. השימוש במנטרה משתנה בהתאם לאסכולה ולפילוסופיה הקשורה אליה. כיום השימוש במנטרות נפוץ גם בתנועות רוחניות רבות של ניו אייג' שמבוססות על תרבויות ודתות מזרח קדומות.
סוגי מנטרות
המנטרות הן לרוב צלילים מקודשים או שמות של האל. דוגמה למנטרה בולטת היא "אום" או "אום מאני פאדמה הום", שמשמעותה בתרגום הרווח: "הלל לאבן החן שבלוטוס" (מאני: אבן חן, פאדמה: פרח לוטוס). מנטרה הינדית ידועה אחרת היא מנטרת ה"הרא קרישנה", תפילה בת שש-עשרה מילים המורכבת משמות האל בסנסקריט. יש גם שהמנטרה היא צליל חסר משמעות שמוליך את התודעה באופן טבעי לסמאדהי, אל המוחלט.
השפעות המנטרה
בניגוד למילים הנאמרות במהלך שיחה, המנטרה אמורה לקבל את עוצמתה מהתגובה האנרגטית שהצליל שלה יוצר, ללא תלות בהקשר בו נאמרה. אמירת המנטרה בקול תוך חזרה עליה שוב ושוב, יוצרת צליל מיוחד המושפע מהתדירות בה נאמרת המנטרה. המנטרה גורמת לתודעה ליצור מחשבות חיוביות וכך הופכת את מתרגל המנטרה לממוקד וחסין יותר בפני מצבים קשים. יש המאמינים כי הצליל יוצר תגובה אנרגטית הן בגוף הפיזי והן בגוף האנרגטי, וכתוצאה מכך המנטרה מאזנת ומטהרת את התודעה, ובכך מגינה ממחשבות שליליות ומאנרגיות הרסניות. בסוגי מדיטציה של אנרגיה, אומרים מנטרות תוך דגש על הבנת משמעותן כדי ליצור השפעה אנרגטית גבוהה יותר לעומת אמירת המנטרה ללא כוונה או הבנה מעמיקה.
נגד פלאקוס והמשלחת לגאיוס
נגד פְלָאקוּס (ביוונית: Εἰς Φλάκκον, בלטינית: In Flaccum) והמשלחת לגָאיוּס או המלאכות אל קאיוס (יוונית: Περι αρετων και πρεσβειας προς Γαιον, לטינית: De legatione ad Caium), הם צמד חיבורים של פילון האלכסנדרוני המציגים את רדיפת יהודי אלכסנדריה בימיו של גאיוס קיסר (הידוע גם בשם קליגולה), קיסר האימפריה הרומית. פילון, תושב אלכסנדריה, היה עד למהומות, ומשום כך אופי הכתבים גרפי למדי.
שני החיבורים משמשים מקור בעל חשיבות עליונה בחקר ההיסטוריה של העם היהודי במחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה.
הסדרה המקורית
לימינו שרדו רק שני הספרים המוזכרים לעיל, אולם סביר להניח כי הם היו שנים מתוך חמישה כרכים. הראשון מבין השנים, "נגד פלאקוס" (בחלק מכתבי היד נקרא גם "על ההשגחה"), מתחיל באמירה המרמזת על ספר קודם, והחיבור השני, "המשלחת לגאיוס", מסתיים באמירה המרמזת על ספר המשך. חיבור זה לא נשתמר בשלמותו. הספר שקדם לנגד פלאקוס, דן ביחס הקיסר טיבריוס, רדיפת היהודים על ידי יד ימינו סיאנוס ויחסו של פונטיוס פילאטוס. הוא עסק ככל הנראה באירועים ברומא בשנים 31-19 לספירה ונקרא כנראה "נגד סיאנוס". הספר האחרון כנראה עסק ביחסו של הקיסר קלאודיוס, יורשו של קליגולה, ליהודים. ממקורות אחרים ידוע לנו כי הספר שעסק ברדיפת סיאנוס היה השני מסה"כ העבודות, ומכאן שמספר הספרים היה חמש.
לדברי דניאל שוורץ, בטקסט של "המשלחת אל גאיוס" יש עדויות ברורות לכך שחלק ניכר של החיבור אבד, בסופו וכנראה גם במקומות אחרים.
"נגד פלאקוס"
לאחר שהקיסר גאיוס קליגולה מינה את אגריפס למלך על שליש ממלכתו של סבו, הורדוס, חזר אגריפס (בשנת 38 לספירה) ליהודה דרך אלכסנדריה. האנטישמים באלכסנדריה הסיתו את הנציב הרומי במצרים, אאולוס אוויליוס פלאקוס, והוא התיר להם להציב בכוח פסלים ותמונות בבתי הכנסת. לאחר כמה ימים, הכריז פלאקוס שהיהודים הם זרים ואין להם זכות לישיבת-קבע באלכסנדריה. בשלב השלישי, פלאקוס התיר את דמם של היהודים, בגלל סירובם להשתתף בפולחן הקיסר (הצבת פסלו בבתי הכנסת). תחת חסותו, פצחו המצרים-היוונים במסע פרעות נגד יהודי העיר. מתוך חמש שכונות העיר, שתיים מהן היו בעלות רוב יהודי. במהלך ההתנפלות, נדחקו היהודים לחלק צר של רובע "דלתא", הגובל בחוף, במזבלה ובבית קברות. בתיהם ובתי העסק שלהם נבזזו, בעוד הם נתונים במצור בתנאיי רעב. אלה שנקלעו לפרעות בשאר חלקי העיר, נרצחו תוך עינויים קשים. פלאקוס צווה לאסור 38 מחברי הגרוסיה (מועצת הזקנים) היהודית ולהובילם כפותים דרך מרכז השוק אל התיאטרון, שם הם הופשטו והולקו במגלבים. בעקבות תלונתו של אגריפס אל גאיוס, על מעשיו של פלאקוס, נעצר פלאקוס ונלקח לרומא. רכושו הופקע והוא הוגלה לאי אנדרוס בים האיגאי. כעבור זמן מה, צווה קליגולה להוציאו להורג.
"המשלחת אל גאיוס"
לאחר שגאיוס קליגולה הופך לקיסר (37 לספירה), הוא נחשב כשליט טוב ופופולרי, אך כעבור זמן מה אופיו מתהפך. הוא מפתח שגעון ובטירופו מכריז על עצמו אל. מצב זה של פולחן הקיסר כאל הוא בלתי אפשרי ליהודים והם הופכים בעל כורחם ל"אויבי" האימפריה ומושא שנאתו של קליגולה. התרת דמם מאפשרת את הפוגרום המתואר ב"נגד פלאקוס", בחג סוכות של שנת 39. במהלך הפרעות נשרפו בתי כנסת ברחבי אלכסנדריה ובאלה שהיו באזורים היוונים של העיר, הוצבו פסלי הקיסר.
הקהילה היהודית של אלכסנדריה מגישה עתירה לקיסר ושולחת משלחת אל הקיסר, להציג את טיעוניה בדבר זכויותיה הפוליטיות-לאומיות-דתיות. בזמן שהותה של המשלחת באיטליה, ניחתת על העם היהודי פורענות חדשה – גזירת הצלם של קליגולה. בעקבות מכתב של קאפיטו, גובה מיסים ביהודה, שבו התלונן אל הקיסר שהיהודים הרסו מקדש עם מזבח שנבנו לכבודו ביבנה, גאיוס מצווה להציב פסל ענק, המוקדש לזאוס, בתוך קודש הקודשים של בית המקדש בירושלים. הוא שולח מכתב לפטרוניוס, נציב סוריה, ללוות את הפסל ליווי צבאי לירושלים, כדי לדכא את המהומות העתידות לפרוץ. בזמן שהותו של פטרוניוס בפיניקיה, נערכת שם הפגנה יהודית המונית, בתחינה ממנו למנוע את הגזירה. פטרוניוס, המודע למשמעות הגזירה כמו גם למשמעות אי ביצועה, מנסה לדחות את מועד הצבת הפסל על ידי דרישה מבוניו להאריך את זמן בנייתו כדי להגיע לתוצאה מושלמת כביכול. הוא שולח מכתב לקיסר, בו הוא מודיע לו שמהומות ביהודה עלולות לפגוע באיסוף היבולים לצורך אספקת מזון למסעו של הקיסר לאלכסנדריה דרך סוריה, ולכן הוא דוחה את מועד הצבת הפסל. גאיוס מבין שזה תירוץ ושולח מכתב בחזרה, בו הוא מורה לו להקים את הפסל בהקדם האפשרי.
כעבור זמן מה, מגיע המלך אגריפס לרומא ונפגש עם הקיסר. כשגאיוס מטיח בו את האשמה שעמו הוא היחידי שאינו מכיר בו כאל ומסרב להציב את פסלו של זאוס במקדש, מתמוטט אגריפס עד כדי עילפון. לאחר שהתאושש, כותב אגריפס מכתב לגאיוס, בו הוא פונה ללבו שיבטל את הגזירה, תוך שהוא מוכן להקריב את חייו ולוותר על מלכותו. גאיוס שולח מכתב לפטרוניוס, בו הוא מורה לו לבטל את הצבת הפסל מפיניקיה, אך באותה עת, בונה פסל חליפי ברומא ומתכנן להביא אותו איתו.
כשמגיעה המשלחת היהודית-אלכסנדרונית בת חמשת החברים בראשות פילון לרומא, היא נתקלת ביחס עוין מצד הקיסר, שמזדהה עם האשמות שמטיחה המשלחת היוונית-מצרית ביהודים. היהודים נאלצים להציג את טיעוניהם באופן משפיל, תוך שהם מתרוצצים אחרי גאיוס בעודו בוחן את תכנון ועיצוב החווילות שלו. בעודו נותן הוראות בנוגע למבנים, שואל גאיוס את היהודים, לקול צחוקם המתחנף של היוונים, מדוע הם שונאים בשר חזיר ובהתייחסותו לאלוהי היהודים הוא מבטא בהתרסה את השם המפורש.
בסופו של דבר, גאיוס מגלה "חמלה" כלפי היהודים, מה שלא מסיר את דאגת המשלחת לאחריותם כלפי כל יהודי העולם. הספר מסתיים ברמז לשינוי הפתאומי והינצלות העם היהודי מגזירת הצלם, עם מותו של הקיסר גאיוס קליגולה.
חלק מהדמויות שהופיעו בספרים האבודים זכו לאזכור בספרים השורדים. הרעיון העיקרי של החיבור הכולל הוא להציג את תגמולם של צוררי־ישראל ומחללי חוקיו:
גאיוס קליגולה
החיבורים מציגים באור מעניין את אישיותו של קליגולה. דמותו של קיסר זה, במקורות רבים, היא של חולה־רוח, אולם פילון מציגו באופן שונה. פילון לא הכחיש אמונת גאיוס באלוהותו, ואת דרישתו לסגידה מצד הרומאים. דוגמה לכך מובאת בכתבי פילון, בהם מתוארת תקרית שבה דרש קליגולה להציב את פסלו בבית המקדש, אך לבסוף נמנע מכך לאור בקשת אגריפס הראשון. פילון כתב כי אחר הימנעותו הראשונה, דרש להציב את פסלו בשנית. תכונה נוספת של קליגולה הנרמזת מעדות פילון היא משיכתו לבני מינו. ברם, פילון לא מאשימו בגילוי־עריות או רצח קודמו טיבריוס, כפי שמשתמע מספרות מודרנית דוגמת זאת של רוברט גרייבס.
נשיא הפרלמנט האירופי
נשיא הפרלמנט האירופי הוא העומד בראש הפרלמנט האירופי ואחראי לפעילות ולדיונים המתקיימים בו. הוא מייצג את הפרלמנט באיחוד האירופי ובמסגרות בינלאומיות שונות. חתימתו נדרשת כדי להוציא לפועל את מרבית החוקים באיחוד האירופי וכן את תקציב האיחוד.
נשיאי הפרלמנט משרתים בתפקידם שנתיים וחצי. מאז הקמת האיחוד ב-1952 כיהנו בתפקיד זה 28 נשיאים, מתוכם כיהנו 13 נשיאים מאז שהחלו הבחירות לפרלמנט ב-1979. פעמיים שירתו בתפקיד זה נשים (סימון וייל וניקול פונטיין).
נשיאת הפרלמנט בפועל החל מינואר 2022 היא רוברטה מצולה ממלטה, שנכנסה לתפקיד בעקבות מותו של קודמה דוד ססולי מאיטליה.
תפקידו של הנשיא
הנשיא מייצג את הפרלמנט בכל העניינים המשפטיים וקשרי חוץ, במיוחד ביחסים בינלאומיים. כאשר יש מפגש של המועצה האירופית, הנשיא הוא זה שמנסח את עמדת הפרלמנט בנושאים שעל סדר יומה של המועצה. הנשיא גם לוקח חלק בכנסים על הסכמים חדשים. חתימתו של הנשיא נדרשת גם עבור תקציב האיחוד האירופי.
ברוב המדינות, הפרוטוקול של ראש המדינה בא לפני כל האחרים. עם זאת, באיחוד האירופי הפרלמנט מופיע בתור המוסד הראשון, ומכאן פרוטוקול של נשיאו מגיע לפני כל הפרוטוקולים האחרים.
בחירת הנשיא
הנשיא נבחר על ידי חברי הפרלמנט לכהונה בת שנתיים וחצי, כלומר פעם בחצי קדנציה של הפרלמנט, ומכאן ששני נשיאים עשויים לשמש במהלך כל תקופת כהונה פרלמנטרית אחת. מפלגת העם האירופי ומפלגת הסוציאליסטים האירופים החלו לשתף פעולה בשנת 1980, ומאז יש להם מסורת של פיצול שתי הודעות ביניהם. לדוגמה בשנים 2004–2009 למשל, מפלגת העם תמכה במועמד הסוציאליסטי לנשיאות, כאשר כהונתו תמה בשנת 2007, ומפלגת הסוציאליסטים תמכה במועמד מפלגת העם לנשיאות. התוצאה היא שיש רוב גדול עבור נשיאים, אם כי יש כמה יוצאים מן הכלל:. למשל בשנים 1999–2004, תחת עסקה מפלגת העם ליברלים תמכה בנשיא עבור המחצית השנייה והיה ליברל, ולא סוציאליסט
הנשיא צריך להיבחר על ידי רוב מוחלט של הפרלמנט. במקרה שאין רוב כזה לאחר שלוש הצבעות המועמד שזכה במרבית הקולות הוא זה שמנצח.
רוברט אנינג בל
רוברט אנינג בל (באנגלית: Robert Anning Bell (14 באפריל 1863 – 27 בנובמבר 1933) היה אמן ומעצב אנגלי.
ביוגרפיה
רוברט אנינג בל נולד בלונדון ב-14 באפריל 1863, בנם של רוברט ג'ורג' בל, מוכר גבינה, ומרי שרלוט נייט. הוא למד בבית הספר האוניברסיטאי, בקולג' וסטמינסטר לאמנות ובתי הספר של האקדמיה המלכותית, ואחריהם היה תקופה בפריז.
קריירה
בשובו מפריז, הוא חלק אולפן עם ג'ורג' פרמפטון, שאיתו יצר סדרה של עיצובים למזבח שהוצג באגודת התערוכות לאמנויות ומלאכות ולאחר מכן הותקנה בכנסיית סנט קלייר, ליברפול.
מ-1895 עד 1899 בל היה מדריך בבית הספר לארכיטקטורה של אוניברסיטת ליברפול. במהלך תקופה זו הוא הפך למזוהה עם כלי החרס של דלה רוביה בבירקנהד וגם הפך למעצב ספרים ומאייר.
ב-1911 מונה בל לראש מדור העיצוב בבית הספר לאמנות של גלאזגו, ובין 1918 ל-1924 היה פרופסור לעיצוב בקולג' המלכותי לאמנות. אוליב בילר הייתה בין תלמידיו. הוא המשיך לצייר ולהציג באקדמיה המלכותית, במועדון האמנות האנגלית החדשה ובאגודה המלכותית של ציירים בצבעי מים, וכן בתערוכה הראשונה של האגודה לאמנות גרפית ב-1921. ב-1921 הוא נבחר לתפקיד מאסטר של גילדת פועלי האמנות.
הוא עיצב את הפסיפס הגדול בקתדרלת וסטמינסטר מסקיצות שהשאיר האדריכל ג'ון פרנסיס בנטלי; העבודה הסתיימה ב-1916. בל עבד מ-1922 על פסיפסים עבור ארמון וסטמינסטר. בלובי המרכזי הוקמו פסיפסים של פטריק הקדוש מאירלנד ואנדרו הקדוש מסקוטלנד; באולם סנט סטפן הוקם פאנל אחד המתאר את סטפן הקדוש, המלך סטפן ואדוארד המתוודה, ולוח אחר מציג את אדוארד השלישי מציג את העיצוב של קפלת סנט סטפן בפני המאסטר מייקל מקנטרברי. האחרון מבין הפסיפסים הללו נחשף ב-1926.
חיים אישיים
אשתו השנייה הייתה שותפת ליצירתו - האמנית לורה ריצ'רד, שאתה התחתן ב-1914[9] (הוא היה נשוי בעבר לאיימי קרוליין דיצ'ם ב-1900). לא היו לו ילדים מאף אחת מהן; לורה איבדה את בנה היחיד (צ'ארלס אנטואן ריצ'רד טרנסי) מבעלה הקודם (האמן אמיל טרנסי) במלחמת העולם הראשונה.
רוברט בל מת בלונדון ב-27 בנובמבר 1933, בן 70, ואפרו נקבר בכנסיית סנט ג'יימס פיקדילי. מעליו מונחת אנדרטה לזכרו.
נורת'רופ YF-23
נורת'רופ YF-23 (באנגלית: Northrop YF-23) היה מטוס קרב סילוני חמקן, חד מושבי, מהדור החמישי שהתחרה עם  בתוכנית  (ATF) של חיל האוויר של ארצות הברית. נורת'רופ בנתה 2 אבות טיפוס הקרואים "האלמנה השחורה השנייה" ו"רוח רפאים אפורה".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל חיל האוויר של ארצות הברית לחפש תחליף למטוסי הקרב שלו, במיוחד כדי להתמודד עם המטוסים המתקדמים, סוחוי Su-27 ומיג-29 של ברית המועצות. כמה חברות הגישו הצעות עיצוב; חיל האוויר בחר בהצעות של נורת'רופ ולוקהיד. נורת'רופ שיתפה פעולה עם מקדונל דאגלס לפיתוח ה־YF-23, בעוד לוקהיד, בואינג וג'נרל דיינמיקס פיתחו את ה־YF-22.
גבול גינאה ביסאו–סנגל
תיאור
מחציתו המזרחית של הגבול, מהמפגש עם גבול סנגל, נראית מורכבת מקטע ישר אחד, אך היא מכילה כמה קטעים שמוסתים מעט זה מזה. המחצית המערבית של קו הגבול מורכבת מקטעים קצרים ולא סדירים.
נורת'רופ YF-23
ה־YF-23 היה מהיר ובעל שטח חתך מכ"ם קטן יותר ממתחרהו, אבל פחות זריז ולבסוף הפסיד במכרז. לאחר תהליך פיתוח והערכה של ארבע שנים, ה־YF-22 הוכרז כמנצח ב־1991 ונכנס לייצור בתור לוקהיד מרטין F-22 ראפטור.
גבול גינאה ביסאו–סנגל
היסטוריה
האימפריה הפורטוגזית שלטה על גינאה ביסאו עוד משנת 1474. האימפריה הצרפתית הקימה את מושבת סנגל הצרפתית במאה ה-17. ועידת ברלין, שהתקיימה בשנים 1884–1885, מנעה פריצת מלחמות בין המעצמות האירופיות על שטחי אפריקה בעקבות המרוץ לאפריקה. הצרפתים והפורטוגזים חתמו על הסכם ב-12 במאי 1886 אשר תוחם את שטחי מושבותיהן באפריקה, גבולות שנותרו על כנם עד היום. בשנים 1900–1905, ועדה צרפתית-פורטוגזית סימנה את הגבול ב-184 עמודים ממוספרים, 57 מהם בגבול בין גינאה ביסאו לסנגל. הגבול נהפך לגבול בין-לאומי לאחר שסנגל קיבלה את עצמאותה מצרפת בשנת 1960 וגינאה ביסאו קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1974.
נורת'רופ YF-23
צי ארצות הברית שקל להשתמש בגרסת הייצור כתחליף למטוסי ה־F-14 טומקט, אך התוכנית בוטלה ושני מטוסי הניסוי עברו בשנת 2010 לתצוגה במוזיאונים.
פיתוח
ב־1978, לווייני סיור אמריקאים הבחינו לראשונה באבות טיפוס הסובייטיים המתקדמים של ה־Su-27 והמיג-29, מה שעורר דאגה בארצות הברית. שני הדגמים הסובייטיים היו צפויים להפחית את יתרון התמרון של מטוסי קרב אמריקאים עכשוויים. בשנת 1981, חיל האוויר של ארצות הברית ביקש מידע מכמה חברות תעופה וחלל על תכונות אפשריות עבור מטוס קרב טקטי מתקדם (ATF) שיחליף את המקדונל דאגלס F-15 איגל. לאחר דיונים עם חברות תעופה וחלל, חיל האוויר הפך את מטוס העליונות האווירית לתפקיד העיקרי של מטוס קרב טקטי מתקדם. מטוס הקרב היה אמור לנצל את היתרונות של טכנולוגיות מתפתחות, כולל חומרים מרוכבים, סגסוגות קלות משקל, מערכות בקרת טיסה מתקדמות, מערכות הנעה חזקות יותר וטכנולוגיית חמקנות. באוקטובר 1985, חיל האוויר הוציא בקשה להצעה (RFP) למספר יצרני מטוסים. ה־RFP שונה במאי 1986 כדי לכלול הערכה של אב־טיפוס של כלי טיס אוויריים משני המועמדים הסופיים. במקביל, הצי האמריקאי, במסגרת התוכנית מטוס קרב טקטי מתקדם (NATF), הודיע כי ישתמש בנגזרת זוכה ה־ATF כדי להחליף את ה־F-14 טומקט שלו. תוכנית NATF קראה לרכישת 546 מטוסים יחד עם הרכש המתוכנן של חיל האוויר של 750 מטוסים. ביולי 1986 הוגשו הצעות להדגמה ואימות (Dem/Val) על ידי לוקהיד, בואינג, ג'נרל דיינמיקס, מקדונל דאגלס, נורת'רופ, גרומן ורוקוול; שני האחרונים נשרו מהתחרות זמן קצר לאחר מכן. הצעת העיצוב (DP) של נורת'רופ סומנה DP110. לאחר הגשת ההצעות, לוקהיד, בואינג וג'נרל דיינמיקס הקימו צוות כדי לפתח את העיצובים המוצעים שלהם שנבחרו, אם בכלל. נורת'רופ ומקדונל דאגלס הקימו צוות עם הסכם דומה. ההצעות של לוקהיד ונורת'רופ נבחרו כעולות לגמר ב־31 באוקטובר 1986 עבור Dem/Val. שני הצוותים קיבלו 50 חודשים לבנות ולבחון את אבות הטיפוס שלהם, והם הצליחו, וייצרו את הלוקהיד YF-22 ואת נורת'רופ YF-23.
ה־YF-23 תוכנן לעמוד בדרישות חיל האוויר של ארצות לגבי שרידות, שיוט על־קולי, חמקנות וקלות תחזוקה. דרישות שיוט על־קולי קראו לטיסה על־קולית ממושכת ללא שימוש במבערים אחוריים. נורת'רופ נעזרה בניסיונה עם ה־B-2 ספיריט ומקדונל דאגלס F/A-18 הורנט כדי להפחית את הרגישות של הדגם לגילוי מכ"ם ואינפרא אדום. חיל האוויר דרש תחילה מהמטוס לנחות ולעצור בטווח של 2,000 רגל (610 מ'), מה שאומר שימוש בהיפוכי דחף על המנועים שלהם. בשנת 1987, חיל האוויר שינה את דרישת אורך המסלול ל־3,000 רגל (910 מ'), כך שלא היה צורך יותר במחזירי דחף. זה איפשר למטוס להחזיק בתי תאי מנועים קטנים יותר.
ה־YF-23 הראשון (מספר סידורי 87-0800), אב־טיפוס לכלי אוויר 1 (PAV-1), הושק ב־22 ביוני 1990; PAV-1 יצא לטיסת הבכורה שלו בת 50 דקות ב־27 באוגוסט עם אלפרד מץ בהגאים. ה־YF-23 השני (מספר סידורי 87-0801, PAV-2) ביצע את הטיסה הראשונה שלו ב־26 באוקטובר, בהטסתו של ג'ים סנדברג. ה־YF-23 הראשון נצבע באפור פחם וקיבל את הכינוי "האלמנה השחורה השנייה", על שם ממלחמת העולם השנייה. היה לו לזמן קצר סימון שעון חול אדום שדומה לסימון בצד התחתון של עכביש האלמנה השחורה לפני שהנהלת נורת'רופ הסירה אותו. אב הטיפוס השני נצבע בשני גוונים של אפור וקיבל את הכינוי "עכביש" ו"רוח רפאים אפורה".
תכנון
ה־YF-23 (סימול DP117K) היה מטוס בעל מראה לא שגרתי, עם, פרופיל בעל שליטה שטחית משמעותית להפחתת גרר אווירודינמי במהירויות עבר-קולי ומהירות על-קולית, ו שנע כולו. תא הטייס הוצב גבוה, ליד חרטום המטוס לראות טובה לטייס. המטוס כלל תצורת כן נסע עם רגל נחיתה באף ושתי רגליים עיקריות. תא חימוש פנימי הונח על הצד התחתון של גוף המטוס בין האף לכן הנחיתה הראשי. לתא הטייס מקל מרכזי ומצערת צד.
המטוס הונע על ידי שני מנועי טורבו-פאן כאשר כל אחד מהם נמצא בתא מנוע נפרד עם, כדי להגן על של המנוע מפני גלי מכ"ם, משני צידי עמוד השדרה של המטוס. הפתחים היו טרפזיים בפרופיל חזיתי, עם לוחות נקבוביים מיוחדים מלפנים כדי לספוג את מערבולי שכבת הגבול ולשחררם מעל הכנפיים. מבין שני המטוסים שנבנו, הראשון YF-23 (PAV-1) היה מצויד במנועי , ואילו השני (PAV-2) הונע על ידי מנועי . המטוס כלל חרירי רמפה עם הרחבה חד-פעמית (SERN) ובניגוד ל־YF-22, אינו משתמש בהנעה וקטורית. כמו ב־B-2, זרמי הפליטה ממנועי ה־YF-23 זרמו דרך תעלות הפליטה מחופי אריחים כדי לפזר חום ולהגן על המנועים מפני טילי ביות תת-אדום (IR) מלמטה. משטחי היגוי נשלטו על ידי מערכת מחשוב ניהול מרכזית. הרמת המדפים והמאזנות בצד אחד והורדתם בצד השני, סיפקו את יציבות כלי טיס. סנפירי זנב ה־V היו בזווית של 50 מעלות מהאנך. הגובה סופק בעיקר על ידי סיבוב סנפירי זנב V אלה בכיוונים מנוגדים כך שהקצוות הקדמיים שלהם נעו יחד או נפרדים. הפיתול סופק בעיקר על ידי סיבוב סנפירי הזנב באותו כיוון. טייס הניסוי פול מץ הצהיר כי ל־YF-23 יש ביצועים מעולים בזווית תקיפה גבוהה (AoA) בהשוואה למטוסים מדור קודם, עם AoA קצוץ של עד 60 מעלות. הסטת כנפי הכנף כלפי מטה וגלגלי הגלגלים למעלה משני הצדדים סיפקו בו זמנית בלימה אווירודינמית. כדי לשמור על עלויות יצירת אב טיפוס נמוכות למרות העיצוב החדש, נעשה שימוש במספר רכיבי "מדף מסחריים", כולל גלגל אף של F-15, חלקי גלגלי נחיתה ראשיים של F/A-18 ורכיבי תא הטייס הקדמי של מקדונל דאגלס F-15 איגל.
ייצור F-23
תצורת הייצור המוצעת של F-23 (DP231 למנוע F119 ו־DP232 למנוע F120) לפיתוח בקנה מידה מלא, או פיתוח הנדסה וייצור (EMD), הייתה שונה מאבות הטיפוס של YF-23 במספר מובנים. במקום תא חימוש פנימי בודד שבו החימוש ינשא, לתכנון ה־EMD יהיו שני תאי טנדם בגוף המטוס הקדמי המוארך, כאשר התא הקדמי מיועד לטילי AIM-9 לטווח קצר; תותח M61 וולקן יותקן בצד השמאלי של גוף המטוס הקדמי. אורכו הכולל של המטוס גדל מעט, נפחו הורחב, האף הוגדל כדי לקבל מערכות משימה, לרבות המכ"ם, ומנשק זוויתי הגוף הקדמי היו פחות בולטים והורמו לאותו גובה כמו הקצה המוביל של הכנף. מחיקת היפוכי דחף אפשרה למנועים לקבל חתך קטן ומעוגל יותר ולמלא את הרווח ביניהם כדי לשמור על שליטה בשטח.
הערכה
ה־YF-23 הראשון, עם מנועי פראט אנד ויטני, הגיע ל־1.43 מאך ב־18 בספטמבר 1990, ואילו השני, עם מנועי ג'נרל אלקטריק, הגיע ל־1.6 מאך ב־29 בנובמבר 1990. לשם השוואה, ה־YF-22 השיג 1.58 מאך בשיוט על. ה־YF-23 נבדק למהירות מרבית של 1.8 מאך עם מבערים והשיג זווית תקיפה מקסימלית של 25 מעלות. המהירות המרבית מסווגת, אם כי מקורות מציינים מהירות מרבית גדולה מ־2 מאך בגובה ומהירות שיוט-על גדולה מ־1.6 מאך. תא חימוש פנימי של המטוס הוגדר לשיגור נשק, ושימש לבדיקת אקוסטיקה של תא החימוש, אך לא נורו טילים; לוקהיד שיגרה בהצלחה טילי AIM-9 סיידוויינדר ו־AIM-120 אמראם ממטוסי ההדגמה שלה YF-22. PAV-1 ביצע הדגמת קרב בקצב מהיר עם שש טיסות על פני תקופה של 10 שעות ב־30 בנובמבר 1990. בדיקות הטיסה נמשכו עד דצמבר. שני מטוסי ה־YF-23 טסו 50 פעמים במשך 65.2 שעות בסך הכל. הבדיקות הדגימו את ערכי הביצועים החזויים של נורת'רופ עבור YF-23. ה־YF-23 היה חמקני ומהיר יותר, אבל ה־YF-22 היה זריז יותר. שני צוותי הקבלן הגישו תוצאות הערכה עם הצעותיהם בדצמבר 1990, וב־23 באפריל 1991 הודיע מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית דונלד רייס כי ה־YF-22 הוא המנצח. חיל האוויר בחר במנוע YF119 כדי להניע את גרסת הייצור של F-22. העיצובים של לוקהיד ופראט אנד ויטני דורגו גבוה יותר בהיבטים טכניים, נחשבו לסיכונים נמוכים יותר, ונחשבו כבעלי ניהול תוכניות יעיל יותר. בעיתונות התעופה הועלתה השערה שגם ה־YF-22 נתפס כמותאם יותר למטוס קרב טקטי ימי מתקדם (NATF) (1991–1990) של הצי, אך עד 1992 נטש הצי האמריקני את NATF.
בעקבות התחרות, שני מטוסי ה־YF-23 הועברו למרכז מחקר הטיסה דריידן (כיום נקרא ) של נאס"א בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה, ללא המנועים שלהם. נאס"א תכננה להשתמש באחד מהמטוסים כדי ללמוד טכניקות לכיול עומסים חזויים לתוצאות טיסה מדודות, אך זה לא התרחש.
מפציץ מבוסס YF-23
ב־2004 הציע נורת'רופ גרומן מפציץ מבוסס YF-23 כדי לענות על צורך של מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית במפציץ בינוני, שעליו התחרו גם ה־ וה־B-1R. נורתרופ שינתה את מטוס ה־PAV-2 כדי לשמש דגם תצוגה למפציץ הבינוני המוצע שלה. האפשרות של מפציץ בינוני מבוסס YF-23 הסתיימה ב־ משנת 2006, שהעדיפה מפציץ ארוך טווח עם טווח הרבה יותר גדול. חיל האוויר עבר מאז לתוכניות (NGB) ו (LRS-B).
יפן השיקה תוכנית לפיתוח מטוס קרב מקומי מדור 5/6 (F-3) לאחר שהקונגרס האמריקאי סירב ב־1998 לייצא את ה־F-22. לאחר מחקר רב ובניית דגמים סטטיים, מטוס המבחן של מיצובישי, X-2 שינשין טס כ משנת 2016. עד יולי 2018, יפן אספה מספיק מידע והחליטה שהיא תצטרך שותפים בין־לאומיים להשלמת פרויקט זה. חברה אחת כזו שהגיבה הייתה נורת'רופ גראמן ויש השערות שהיא יכולה להציע גרסה מודרנית של ה־YF-23 ליפן.
מטוסים בתצוגה
שני מבנה כלי הטיס YF-23 נשארו באחסון עד אמצע 1996, אז הועברו המטוסים למוזיאונים:
קישורים חיצוניים
* YF-23 Black Widow II, Northrop/McDonnel Douglas
רוברט סמירקה
רוברט סמירקה (באנגלית: Robert Smirke; 15 באפריל 1753 – 5 בינואר 1845) היה צייר ומאייר אנגלי, התמחה בציורים קטנים המציגים נושאים הלקוחים מהספרות. הוא היה חבר באקדמיה המלכותית.
ביוגרפיה
סמירקה נולד בויגטון ליד קרלייל, בנו של אמן נודד. כשהיה בן שתים עשרה למד אצל צייר בלונדון, ובגיל עשרים החל ללמוד בבית הספר של האקדמיה המלכותית.
ב-1775 הפך לחבר באגודת האמנים המשולבת, איתה הציג גם ב-1777 וב-1778. ב-1786 הציג את "הנרקיס, הגברת והסברינה" באקדמיה המלכותית. אחריהם באו יצירות רבות, לרוב קטנות בגודלן, הממחישות את המשוררים האנגלים, במיוחד את ג'יימס תומסון.
בשנת 1791 נבחר סמירקה לחבר נלווה של האקדמיה המלכותית, שבה הציג את "האלמנה". הוא הפך לחבר מן המניין ב-1793, כאשר צייר את עבודתו "דון קישוט וסנצ'ו". תרומתו האחרונה לאקדמיה הייתה ב-1813, אך הוא המשיך להציג מדי פעם במקומות אחרים עד 1834.
בשנת 1815 המוסד הבריטי הרגיז אמנים בריטים רבים על ידי ההקדמה לקטלוג של תערוכת המאסטרים הישנים, מה שרימז בצורה חזקה למדי שלאמנים הבריטים, יש הרבה מה ללמוד מהישנים. כנראה, סמירקה בשנים 1815–1816 חיבר סדרה של סאטירות, אשר הצביעו על החסות הגדולה של האמנות הבריטית. מבין בניו, ריצ'רד סמירקה (1778–1815), היה אמן עתיקות בולט. רוברט וסידני הפכו שניהם לאדריכלים בולטים ונבחרו שניהם חברים באקדמיה המלכותית. בנו הרביעי, אדוארד, היה עורך דין.
סמירקה מת בלונדון, ב-5 בינואר 1845, בגיל 92, ונקבר בבית הקברות קנסל גרין.
יצירה
תמונותיו של סמירקה היו בדרך כלל בגודל קטן וצבועות במונוכרום, וכך הותאמו לחריטה. הוא עיצב איורים לתנ"ך, ליצירות של שייקספיר (1783), לילות ערב (1811), הרפתקאות הגיבן (1814), דון קיחוטה. כמו כן אייר יצירות של משוררים וסופרים בריטים שונים.
רוטב שום
רוטב שום הוא רוטב שמרכיבו העיקרי הוא שום. זהו בדרך כלל רוטב חרפרף, כאשר עומק טעם השום נקבע על פי כמות השום ברוטב. השום בדרך כלל כתוש או חתוך לקוביות דקות. רוטב שום פשוט מורכב משום ורכיב נוסף היוצר תחליב עם השום, כגון שמן, חמאה או מיונז. ניתן להשתמש במרכיבים שונים להכנת הרוטב.
ניתן להשתמש ברוטב שום להוספת טעם למאכלים רבים, כמו סטייק, דג, מאכלי ים, בשר כבש, צלע חזיר, בשר עוף, ביצים וירקות. הוא משמש גם כקונדימנט לדונר קבב.
אגליאטה
אגליאטה הוא רוטב שום מלוח וחריף במטבח האיטלקי המשמש לתיבול וליווי לבשר, דגים וירקות צלויים או מבושלים. שימוש בו תועד לראשונה ברומא העתיקה, והוא נותר חלק מהמטבח של ליגוריה. פורטה הוא רוטב דומה שמוכן מכרישה במקום שום.
איולי
איולי הוא רוטב ים תיכוני העשוי משום ושמן זית; באזורים מסוימים משתמשים בחומרים מתחלבים אחרים כגון ביצה. פירושו של השם הוא "שום ושמן" בקטלאנית ובדיאלקט הפרובאנסי. הוא מזוהה במיוחד עם המטבחים של חופי הים התיכון של ספרד (ולנסיה, קטלוניה, האיים הבלאריים, מורסיה ומזרח אנדלוסיה), צרפת (פרובאנס) ואיטליה (ליגוריה).
פלפל צ'ומה
פלפל צ'ומה הוא מתכון צפון אפריקאי ממטבח יהודי לוב העשוי מאבקת פלפל מתוק וחריף, כמות גדולה של שום טחון, קימל וכמון. הוא משמש כמטבל בדומה למטבח האתיופי, כמרינדה לבשר, או כתיבול בסיס בתבשילים ורטבים.
רוטב שום ודבש
רוטב שום ודבש הוא רוטב חמוץ מתוק שמשלב את טעם השום והדבש, הוא פופולרי בקנדה. רוטב שום ודבש הוא אחד מהרטבים הרבים ששמים על כנפי עוף, צלעות ומאכלים אחרים כגון קציצות.
מוג'ו
במטבח הקובני, מוג'ו הוא כל רוטב שמוכן משום, שמן זית או שומן חזיר, ומיץ הדרים, באופן מסורתי ממיץ חושחש. הוא משמש בדרך כלל לתיבול שורש הקסאווה וגם למרינדת חזיר צלוי. ללא אורגנו, הרוטב נקרא בדרך כלל 'מוחיטו' ומשמש לטבילת שבבי פלנטיין וקסאווה מטוגנים (יוקה). המרינדה לבשר החזיר מורכבת ממיץ חושחש, שום, אורגנו, כמון ומלח. השום משמש גם כמרכיב במתכונים נוספים של מוג'ו במטבחים שונים.
מוז'דיי
מוז'דיי הוא רוטב חריף במטבח הרומני העשוי משיני שום כתושות וטחונות לעיסה, המומלחת ומעורבבת במים ושמן צמחי. שמן חמניות הוא השמן העיקר המשומש להכנת הרוטב. בגרסאות מסוימות מוספת גם שמנת חמוצה.
סקורדליה
סקורדליה היא מחית סמיכה (או רוטב, מטבל, ממרח וכו') במטבח היווני שנעשית על ידי שילוב של שום כתוש עם בסיס מחוספס שעשוי להיות מחית תפוחי אדמה, אגוזי מלך, שקדים או לחם יבש הספוג נוזלים. התערובת המתקבלת מוקצפת על ידי הוספה הדרגתית של שמן זית לקבלת תחליב חלק. לעיתים קרובות מוסף חומץ.
טאלייה
טאלייה הוא רוטב שום במטבח המצרי שנעשה על ידי טיגון שום בגהי ולאחר מכן הוספת כוסברה וצ'ילי. הוא משמש כרוטב לתיבול במיה וקושארי.
טרטור
טרטור הוא רוטב במטבח הערבי של המפרץ הפרסי העשוי מטחינה, מיץ לימון ושום ובמטבח הצרפתי היה קודמו של האיולי. הוא הוכן לראשונה באזור סוריה הגדולה על ידי איכרים. מאוחר יותר הוא הובא לחצי האי האיברי על ידי פיניקים, וגם הובא לחצי האי האיברי בזמן מאוחר יותר על ידי ערבים. משם הובא הרוטב לדרום צרפת. טרטור תואר כ-"חלק בלתי נפרד מהמטבחים של מדינות המפרץ הערביות".
רוטב עגבניות ושום
רוטב עגבניות ושום מוכן מעגבניות כמרכיב העיקרי, ומשמש במטבחים ובמאכלים שונים. במטבח האיטלקי, הרוטב אלה פיציולה הוא רוטב עגבניות ושום, המשמש להכנת פיצה, פסטה ובשרים.
ת'ום
ת'ום הוא רוטב שום סמיך הנפוץ באזור הלבנט. הוא עשוי משום כתוש, מלח, שמן זית או שמן צמחי ומיץ לימון, המרכיבים נכתשים באופן מסורתי באמצעות מכתש ועלי מעץ.
רוטב שום וצ'ילי מתוק
מוכן ברחבי דרום מזרח אסיה מצ'ילי אדום, שום, חומץ וסירופ סוכר כמרכיבים העיקריים, בדרך כלל בשילוב עם מסמיך כמו עמילן תירס.
יוגורט
ניתן להכין רוטב שום פשוט על ידי הוספת שום כתוש או טחון ללבנה, מיונז או שמנת חמוצה. ניתן להשתמש במיץ לימון, מלח, פלפל ועשבי תיבול כגון שמיר כדי להעניק טעם נוסף.
NGC 5206
NGC 5206 היא גלקסיה אליפטית ננסית או גלקסיית עדשה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים קנטאור במרחק של כ-10.5 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת קנטאור A. הגלקסיה נמצאת כ-3.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב ζ בקנטאור וכ-1.3 מעלות מדרום-מזרח לצביר הכדורי ω בקנטאור.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 11.6 והיא התגלתה ב-2 ביולי 1834 על ידי האסטרונום ג'ון הרשל, בזמן שצפה בשמי הדרום מכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, והופיעה כערפילית מספר 3158 ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1847 תחת התיאור "חלשה, גדולה למדי, עגולה ומתבהרת בהדרגה לכיוון המרכז". בשנת 1863 הוא כלל אותה גם בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 3680 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 5206 כשהיא מתוארת באותו התיאור של הרשל.
מאפיינים
סיווגה של NGC 5206 אינו מוחלט. בדרך כלל היא מסווגת כגלקסיה אליפטית ננסית (dE) עם גרעין בולט יחסית לגלקסיות מסוגה, עם זאת, נטען שניתן להבחין בה במוט מרכזי מפוזר וכן בטבעת ברדיוס זוויתי של 15 שניות קשת השקול לרדיוס של כ-760 שנות אור, כך שהיא מסווגת לפעמים גם כגלקסיית עדשה עם מוט מרכזי וטבעת כאשר גם המוט וגם הטבעת אינם ודאיים (SB?(r?)0). בחלק מהקטלוגים היא מסווגת גם כגלקסיית עדשה עם מוט (SB0) או כגלקסיית עדשה פשוטה (S0). גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-3.7 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-11,260 שנות אור, כעשירית מקוטר שביל החלב. מסתה אינה ידועה ומעוצמת ההארה שלה שעומדת על כפי מיליארד מעוצמת ההארה של השמש, ניתן להעריך שמסת הכוכבים שבה היא כ- מסות שמש, כחצי אחוז ממסת שביל החלב, כך שהיא מתאימה לסיווג של גלקסיה ננסית, למרות שייתכן שיש לה מבנה פנימי, שבדרך כלל לא מאפיין גלקסיות ננסיות. מרכז הגלקסיה פולט אור כחול יותר משוליה, מה שמראה על אוכלוסיית כוכבים צעירה יותר במרכזה שנוצרה במהלך מיליארד השנים האחרונות, ואוכלוסיית הכוכבים הכללית בה היא צעירה יחסית לגלקסיות מסוגה ונוצרה ברובה ב-5 מיליארד השנים האחרונות. למרות זאת, לא ניתן להבחין בספקטרום בליעה של מימן חופשי (קו Hα) בקרינת הגלקסיה, מה שמראה שכיום כבר אין בה יותר מימן חופשי ולא מתרחשת בה יותר יצירת כוכבים חדשים. במרכז הגלקסיה ניתן להבחין גם בצביר פתוח שמסתו מוערכת בכ- מסות שמש ומתנועת הכוכבים סביב המרכז נראה שיש בליבתה חור שחור על-מסיבי שמסתו כ- מסות שמש.
מגע של איכות
ג'קסון לוהקה לסרט לאחר שהשתתפה בתפקידים קומיים במופע הטלוויזיה של מורקמב ווייז והרשימה את המפיק והבמאי מלווין פרנק כבעלת יכולת קומית.
תקציר העלילה
סטיב בלקברן (ג'ורג' סיגל) הוא מנהל בכיר בחברת ביטוח גדולה בלונדון. הוא אמריקאי שגר חמש שנים בלונדון, נשוי לגלוריה (הילדגרד ניל) ויש להם שני ילדים. בעת משחק בייסבול הוא נתקל באישה שמושכת את תשומת ליבו. מאוחר יותר הוא חולק איתה נסיעה במונית והם מתוודעים זה לזה. היא אומרת לו ששמה ויקי אלסיו (גלנדה ג'קסון), היא גרושה עם שני ילדים ועובדת כמעצבת אפנה ותפקידה "לגנוב" דוגמאות של המתחרים. הוא מזמין אותה לארוחה ואחר כך לחדר במלון אבל היא ממהרת לעבודתה ומציעה לו למצוא מקום לסוף שבוע שבו השמש זורחת כל הזמן.
סטיב מתחמק מאשו ומזמין שני כרטיסי טיסה למאלגה. בשדה התעופה פוגש אותו חבר לשעבר, וולטר מנקס (פול סורבינו), וסטיב חייב לשבת לידו כל הטיסה. במלגה שוכר פול מכונית פיאט 124 ומזמין את סטיב לנסוע איתו אך זה מתחמק ובסוף הוא נאלץ לנסוע במכונית פיאט 600 קטנה ומקרטעת למלון שלהם במרבלה, ב"קוסטה דל סול". הם נאלצים להיסחב עם המזוודות לקומה גבוהה כדי לקבל שם חדר ממנו רואים את צוק גיברלטר.
בחדר "נתפס לו הגב" והוא זקוק לטיפול רפואי. הם רבים כל הזמן על ההבדל בין המינים ובין האנגלים והאמריקאים. הם משתדלים להתחמק מוולטר ואשתו אבל לבסוף וולטר מגלה זאת ומתוודה לפני סטיב שגם הוא התאהב פעם קשות ונאלץ לוותר לאחר טיפול פסיכיאטרי שעלה לו 18,000 דולר.
לאחר ויכוח גדול בין סטיב לוויקי הם מחליטים לחזור מיד ללונדון אבל הטיסה לשם מלאה. הם חוזרים למלון ומטיחים זה בזו חפצים שונים עד שבחוסר כוחות סטיב מנסה להסיר את מכנסיו התקועים ולא מצליח, היא צוחקת והם מתעלסים ומכאן יחסיהם מתהדקים.
בלונדון שוכר סטיב דירה קטנה וזולה ברובע סוהו למפגשים חטופים עם ויקי. כדי להימנע מגילוי, זמנו למפגשי אהבה קצוב. פעם אחת הוא יורד עם הכלב לוויקי אך שוכח אותו אצלה וברגע האחרון מצליח לחזור אליה ולהחזיר את הכלב.
לבסוף הוא רואה שהמצב לא יכול להימשך ושולח לה מברק. בינתיים הוא מתחרט ומבקש לבטל את המברק אבל היא קבלה אותו וכאשר הוא מגיע לדירה הוא רואה אותה מחכה ברחוב למונית אך לא רודף אחריה.
ויקי עוצרת מונית וגבר מבקש לחלוק אתה את הנסיעה. היא שואלת אותו אם הוא נשוי וכשהוא עונה בחיוב, היא מתרחקת משם.
ליאור פריד
ליאור פריד (נולד ב-31 ביולי 1983) הוא תסריטאי ופרסומאי ישראלי העוסק ביצירותיו בעיקר בסאטירה וקומדיה.
ביוגרפיה
בספטמבר 2006 יצר פריד את פינת המערכונים של צמד הקומיקאים "עידן וטירן" בתוכנית "הכול 10 עם דודו טופז". במקביל, שימש כותב לתוכנית הטלוויזיה "מועדון לילה" בהנחיית ארז טל.
בשנת 2007 שימש פריד כתסריטאי בתוכנית "כישלון או כישרון" ששודרה בזכיינית השידור רשת והחל משנת 2008 עסק כתסריטאי בתוכנית הבידור "צחוק מעבודה".
באפריל 2010 שימש פריד כתסריטאי בסדרת המערכונים "הפרויקט הירוק", אשר הייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הבידור הטובה לשנת 2012.
בשנת 2012, ייסד פריד יחד עם לירן כהן את משרד הפרסום "Quicklead".
בשנת 2013 שימש פריד, לצד התסריטאי מני אסייג, כתסריטאי בסדרה "שנות ה-80".
בשנת 2015 כחלק משיתוף פעולה בין חברת Quicklead יחד עם פריד ושלום אסייג פיתחו הצוות את פורמט התוכנית "מלחמת המינים" שהופקה ושודרה בערוץ 2 בשידורי הזכיינית רשת.
פריד מתגורר בעתלית, נשוי ואב לשניים.
גרטרוד קאודרס
גרטרוד "גרטל" קאודרס (בצ'כית: Gertruda Kaudersová; 26 באפריל 1883 – 17 במאי 1942) הייתה אמנית וציירת צ'כית. היא נספתה במיידנק.