cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע חרגול
תוצאות הפעולה
בתי הכפר בתאופיק התחתונה הושמדו, וכן עמדות של הצבא הסורי. תשעה חיילים סורים נהרגו וחמישה-עשר נפצעו. לצה"ל היו במבצע ארבעה חיילים הרוגים ושבעה-עשר חיילים פצועים, ביניהם יוסף מוגלניצקי. מפקדי כוחות החסימה צוינו לאחר הפעולה לשבח. לרס"ן קסטל הוענק על פועלו במבצע צל"ש אלוף מאת אלוף פיקוד הצפון, מאיר זורע. סגן אורי כהן וסגן אמיר דרורי עוטרו בצל"ש הרמטכ"ל על מעשיהם בפעולה, והצל"ש הומר בהמשך לעיטור העוז. הרמטכ"ל, לסקוב, קבע כי חטיבת גולני הצטיינה בפעולתה.
זכייה
במשפט העברי, קניין זכייה הוא כלל האומר כי אדם יכול להעשות שליח לחבירו ללא ידיעתו, כאשר מדובר בדבר המהווה זכות למי שמזכים לו.
דיני הכלל
בתלמוד מוחלט כי אין זכייה לגוי ולקטן, אך התוספות מסייגים זאת, ופוסקים כי ישנה זכייה גם לקטן כאשר מדובר בדבר המהווה אך זכות, ורק בדבר שאינו זכות גמורה וברורה, כמו למשל הפרשת תרומה שנחשבת לזכות בעיקרה, אך ייתכן שבעל הפירות יתנגד להפרשה מסיבותיו שלו, דווקא שם תקף הכלל שאין זכייה לקטן.
סוגיה ידועה במסכת כתובות מבוססת על דיני הזכייה, לפיהם ניתן להטביל גר קטן הבא להתגייר יחד עם הוריו, על אף שאין לו דעת להתגייר, שכן הדבר זכות לו להתגייר, וכנראה שגם הוא היה חפץ בכך, בצירוף העובדה שגם הוריו עושים כך. גם לפי רבי מאיר הסבור שאסור לשחרר עבד שלא מדעתו, שכן עדיף לו להיות עבד ולהתנהג בפריצות, כאשר מדובר בקטן שעדיין לא טעם טעם של חטא, גם הוא מודה שזכות הוא לא להיות גר. התוספות מסבירים כאמור, כי ישנה זכייה לקטן כאשר המעשה הוא זכות גמור בשבילו. אף על פי שאין זכות לגוי, במקרה כזה ניתן לזכות לו את הגירות, שכן במעשה זה עצמו הוא נהיה יהודי, ולכן לעניין מעשה זה ניתן להחשיב אותו לכזה.
מהות הכלל
הראשונים נחלקו האם כלל הזכייה מהווה סניף של כללי השליחות, וההבדל היחיד ביניהם הוא ששליחות יכולה להעשות מאדם אחד לאדם אחר דווקא בידיעתו המליאה בניגוד לזכייה שיכולה להעשות גם שלא מידיעתו (כך גם מכריע הקצות החושן), או שמא מדובר בפרשייה נפרדת שאין ביניהם כל קשר (כהכרעת רבי עקיבא איגר).
רבי חיים סולובייצ'יק מסייג את המחלוקת, ומסביר שבין כה וכה מדובר בפרשייה שבעיקרה שווה לשליחות במהותה, שכן בשניהם נעשה העושה כיד ארוכה וכגופו של המשלח, אלא השאלה היא האם מדובר במעשה שנעשה מכוח המשלח ועל פי ציוויו, ועל אף שאינו יודע מכך, יש בכוח האנן סהדי לומר כי הוא היה ממנה את האדם שליח לו היה יודע מכך, והדבר נחשב כמינוי, או שמדובר בפרשייה נפרדת, שכאשר מדובר בזכייה אין נצרכת הפעולה לאישורו של מי שהפעולה נעשית עבורו.
התופס לבעל חוב במקום שחב לאחרים
קיים כלל האומר, כי אדם אינו יכול לזכות ולהקנות חפץ לאדם אחד, כאשר הדבר מהווה חובה והפסד ממוני לאדם אחר. לפי שיטת רש"י, כלל זה תקף רק בדיני זכייה, הנעשים ללא מינוי מפורש, אך בשליחות הנעשית בציווי המשלח, יכול אדם לזכות חפץ לבעל חוב, גם כאשר הדבר מהווה הפסד לאדם אחר. כך למשל, אם אדם פשט את הרגל, ונשאר ברשותו חפץ יחיד לגבייה בין שני מלווים, אין אדם שלישי יכול מדעתו לתפוס את החפץ לאחד מהמלווים.
התוספות לעומת זאת, מביא ראיות כי גם באופן שהיה מינוי מפורש, קיים הכלל כי אין אדם יכול לתפוס לאחד מבעלי החובות במקום שהוא חב ומפסיד אנשים אחרים. אך הפני יהושע מיישב את הראיות ומוכיח כי אין בהן כי להפריך את שיטת רש"י.
קפה סילו (ירושלים)
קפה סילו הוא בית קפה ומסעדה בירושלים שהוקם בשנת 2019 בשלוש ממגורות אכסון (סילו), שמוגדרות כמבנים לשימור, ובחצר המקיפה אותן בדרך בית לחם 7, על הגבול בין שכונת בקעה לבין מתחם התחנה הראשונה. לצד הפעילות כקפה-מסעדה מתקיימים במקום גם מיזמים חברתיים וקהילתיים.
היסטוריה
לאחר שרכבות הפסיקו לנסוע בתוואי של הרכבת הישנה, פנתה הרשות לפיתוח ירושלים לרכבת ישראל, בהצעה להפוך את מבני תחנת הרכבת והשטח המקיף אותם למתחם תרבות ופנאי. בינואר 2011 החל פרויקט שימור מבני תחנת הרכבת וסביבתה. השטח, שסבל מהזנחה רבה, נוקה ושופץ. בסמוך למבנה התחנה נסלל פארק המסילה – שביל להולכי רגל ורוכבי אופניים שמשתמש במסילה ההיסטורית. במאי 2013 נחנך המתחם המשופץ כמתחם "התחנה הראשונה".
על גבול מתחם "התחנה הראשונה", אך בשטח נפרד ממנו (השייך לאיש העסקים רמי לוי), שבו היו שלוש ממגורות אכסון (סילו), הקים חנן מרס בשנת 2019 את בית הקפה סילו. חנן מרס (שבת זוגו היא מאיה לוי, מנהלת בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים), הוא רקדן, כוריאוגרף ומורה לתנועה, וגם בוגר המחזור השני של התוכנית ללימודי אמנות בקהילה במכללת שנקר. מרס מפעיל את בית הקפה גם כבית עסק למטרות רווח, וגם כבית קפה חברתי, שמקדם מטרות קהילתיות.
מיזמים חברתיים
בנוסף, אורגנו במקום אירועים שונים, רובם (אך לא כולם) ללא-תשלום:
ראלף שולץ
ראלף שולץ (בגרמנית: Ralph Schulz; נולד ב-28 בינואר 1973) הוא דוגמן גרמני.
ביוגרפיה
שולץ נולד בבאדן-וירטמברג, לאחר התיכון הוא סיים תואר בעיצוב גרפי באוניברסיטת מנהיים למדע שימושי (Mannheim University of Applied Sciences), לאחר מכן הוא עבד שלוש שנים כמנהל אמנותי ומעצב אתרים בחברת אינטרנט בציריך.
הוא זכה בתחרות דוגמנות שאורגנה על ידי המגזין "Fit for Fun" ולאחר מכן התחיל לעבוד כדוגמן וחתם על חוזה דוגמנות עם סוכנות שווייצרית.
ב-2003 הוכתר כמיסטר גרמניה, אחרי כן הוא דיגמן לחברות הוגו בוס ודיזל.
בשנת 2004 התמודד בגרסה הגרמנית של תוכנית המציאות "הרווקה", הוא נחשב כאחד המועמדים האהודים בתוכנית אך לבסוף לא עלה לגמר.
ב-2005 לקח חלק בפרק בתוכנית "Die Cleversten – Der große Drei-Länder-Check" ביחד עם מיסטר שווייץ רוברט איסמאילוביץ' ומיסטר אוסטריה דייוויד קוניגשופר, במסגרת התוכנית הוא הציג את כישרונו בפלירטוטים.
כיום הוא משמש כבעלים של חברת פרסום.
עמק החרוץ
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת מרשה דבנפורט משנת 1942. לעומת הרומן שהוא סאגה משפחתית על בעלי תעשיית הפלדה בפיטסבורג משנת 1873 עד להתקפה על פרל הארבור, הסרט מתאר את המאורעות משנת 1873 למשך כעשור. גם בספר וגם בסרט נמצאת במרכז העלילה מרי רפטרי שנכנסה לבית התעשיין סקוט כמשרתת בגיל 16 והייתה מרכז המשפחה במשך שבעה עשורים.
גריר גרסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, הרברט סטוטהרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
פיטסבורג 1873, ויליאם סקוט (דונלד קריספ) עומד בראש מפעל הפלדה בעיר המעסיק מאות פועלים. סקוט נשוי לקלריסה (גלדיס קופר) ולהם שלושה בנים ובת - פול (גרגורי פק), וילי (דניאל דוריה), טד (מרשל תומפסון) וקונסטנס (מרשה האנט).
הפועלים הם מהגרים איריים שחיים בשכונת מצוקה בפאתי העיר. מרי רפטרי (גריר גרסון) גרה שם בצריף ביחד עם אחותה האלמנה ואביה פטריק "פט" רפרטי (ליונל ברימור). "פט היה פועל במפעל הפלדה, נפגע ונשאר משותק. למרות שקיבל פיצויים ותמיכה, הוא עוין את ויליאם סקוט ומשפחתו העשירים והמנצלים.
מרי מקבלת הצעה לעבוד כמשרתת בבית סקוט ומקבלת זאת בשמחה למרות התנגדותו של אביה. היא מתחילה בפחדים וחששות אך במהרה משתלבת בחיי המשפחה ומתפתחת אהבה בינה לפול. על ליבו של פול מתחרה גם לואיז קיין (ג'סיקה טנדי) ששייכת למעמד החברתי של פול אך הוא לא מאוהב בה.
סקוט יודע שרק פול יוכל להמשיך את המפעל לאחר מותו. פול מצליח בעזרת הפועל הראשי ג'ים ברנן (פול פוסטר) לשפר את הניצול של הכור.
מרי חשה שלא תוכל להינשא לפול בגלל הבדלי המעמדות. כאשר קטנסטנס מתחתנת עם גבר אנגלי, היא מסכימה לעבור אתם ללונדון.
פול ממשיך לשלוח לה מכתבי אהבה. סקוט מבחין בעצב של פול וכשמתברר לו כי הסיבה היא מרי הוא משכנע אותה לחזור. מרי חוזרת לשמחתו של פול המדבר על נישואים אבל ברקע מופיעים אירועים מאיימים.
הפועלים משביתים את המפעל כשסקוט מסרב לבקשתם להעלאה במשכורת ולהתארגות. סקוט מארגן בדטרויט קבוצת שוברי שביתה. מרי משכנעת את פול וסקוט להיפגש איתם על הגשר במפעל. סקוט שולח את טד לתחנת הרכבת לעצור את שוברי השביתה אך הוא משתכר ולא מבצע זאת.
בראש קבוצת השובתים נמצאים פט רפרטי וג'ים ברנן. סקוט נענה לחק מדרישותיהם אך לפתע מגיעים שוברי השביתה ומתחוללת מהומה. פט יורה בסקוט והורג אותו ובמהלך היריות נהרגים גם פט וג'ים.
כשקלריסה נוטה למות היא מבקשת ממרי להגיע ומודיעה לה כי הורישה לה את חלקה בירושה שזה חמישית מההון.
כל ההון מתחלק לארבעת הילדים ומרי. כל אחד מקבל שני מיליון דולר.
פול ומרי מחליטים לא למכור את חלקם ולהמשיך לשמור על המפעל ומשכנעים את קונסטנס לא למכור. המפעל נשאר בידי המשפחה ופול מחליט לעזוב את לואיז ולהתחתן עם מרי.
מרגרט מייאל
מרגרט וולטון מייאל (באנגלית: Margaret Walton Mayall; 27 בינואר 1902 – 6 בדצמבר 1995) הייתה אסטרונומית אמריקאית, מנהלת הארגון האמריקאי של משקיפי כוכבים משתנים (AAVSO) משנת 1949 עד 1973. זכתה בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה בשנת 1958. .
ביוגרפיה
נולדה באיירון היל, מרילנד. בגיל שמונה הביעה לראשונה התעניינות בתחום האסטרונומיה, עת הזמין אותה אביה ללמוד עמו על הכוכבים ולצפות בהם. החלה ללמוד באוניברסיטת דלאוור לתואר ראשון במתמטיקה ובכימיה. הדוגמאות מעולם האסטרונומיה של שימוש במתמטיקה שניתנו על ידי ד"ר הארטר גרמו למייאל להתאהב בנושא האסטרונומיה. לכן, עברה לאחר שנתיים למכללת סווארת'מור ולמדה אסטרונומיה אצל ד"ר ג'ון מילר. בשנה השנייה במכללה למדה אצל ד"ר לזלי קומרי, שהיה מלא תשוקה לאסטרונומיה, ועזר למייאל להשיג עבודת קיץ במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת סווארת'מור, חזרה למצפה הכוכבים בהרווארד ועבדה תחת אנני ג' קנון.
מחקר
את מאמרה הראשון פרסמה בעלון הרווארד ב-1927, והמשיכה לפרסם מאמרים בהרווארד על כוכבים משתנים עד 1954. בשנת 1941, לאחר שנים של עבודה ביחד, מתה דוקטור קנון, דבר אשר הוביל את מייאל להמשיך את עבודתה בסיווג כוכבים בספר שמוכר ככרך הזיכרון לקנון. עבודתה בסיווג זה נעצרה עקב מלחמת העולם השנייה כשעבדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בקבוצת כלי נשק מיוחדים.
בשנת 1952, התנתק ארגון ה-AASVO מהרווארד. מייאל עבדה ללא משכורת מאותו רגע בכדי לתמוך בארגון. ב-1957 הוקמה תוכנית קיץ במצפה הכוכבים של מריה מיטשל למחקר סטודנטים על כוכבים משתנים, ומייאל עזרה לסטודנטים ופרסמה את מחקריהם ומאמריהם בעלון של AASVO. מייאל ובעלה פרסמו ותיקנו ספרי אסטרונומיה כדי לעזור לסטודנטים צעירים. בשנת 1958 קיבלה את פרס אנני ג'אמפ קנון באסטרונומיה. בין היתר, פיתחה שיטות עיבוד נתונים מודרניות ב-AASVO, עם דגש על מחשוב ומכונות. מייאל הייתה חברה באיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU), והשתתפה בשתי ועדות: ועדה 27 על כוכבים משתנים, וועדה 29 בנושא כוכבי ספקטרה.
בשנים האחרונות לעבודתה, התעוורה מייאל כמעט לחלוטין. בשנת 1973 פרשה לגמלאות. היא נפורה ב-6 בדצמבר 1995 מאי ספיקת לב. בעלה נפטר שש שנים לפניה, ללא ילדים. חודש לאחר מותה של מרגרט מייאל, הקימו לזכרה אנדרטה ביום הולדתה ה-94.
מיכאיל קטוקוב
מיכאיל יפימוביץ' קטוקוב (ברוסית: Михаил Ефимович Катуков; 17 בספטמבר 1900 - 8 ביוני 1976), פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.
קריירה צבאית
קטוקוב נולד ב-17 בספטמבר 1900 בכפר במחוז מוסקבה, ובשנת 1919 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן שירת כמפקד כוח טנקים, ובשנת 1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית על שם סטלין. בשנת 1936 הועלה לדרגת קפיטן, ובשנת 1938 במהלך הטיהורים הגדולים מונה למפקד חטיבת הטנקים הקלה ה-5, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-25. ביולי 1940 מונה למפקד דיוויזיית הטנקים ה-20, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-9.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, פיקד קטוקוב על דיוויזיית הטנקים ה-20, ולחם עמה בקרב ברודי. באוגוסט 1941 מונה למפקד חטיבת הטנקים ה-4, ופיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה. לאחר שהצליח לבלום את כוחות ארמיית הפאנצר השנייה על יד טולה, הפכה חטיבתו לחטיבת הטנקים ה-1 של המשמר. באפריל 1942 מונה קטוקוב למפקד קורפוס הטנקים ה-1, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הקורפוס הממוכן ה-3, עמו לחם במהלך מבצע מארס. בינואר 1943 מונה קטוקוב למפקד ארמיית הטנקים הראשונה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק, קרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. באפריל 1944 שונה שם הארמייה לארמיית המשמר המשוריינת הראשונה, ובספטמבר אותה שנה לחם עמה במבצע לבוב-סנדומייז', ועל כך קיבל ב-23 בספטמבר את עיטור גיבור ברית המועצות. בינואר 1945 לחמה הארמייה שבפיקודו במבצע ויסלה-אודר, וב-18 בינואר כבשה הארמייה את העיר לודז'. בחודשים פברואר ומרץ לחמה הארמייה במבצע פומרניה המזרחית, וב-6 באפריל קיבל שוב את עיטור גיבור ברית המועצות. באפריל פיקד קטוקוב על הארמייה במהלך הקרב על ברלין, והשתתף בהבקעת הקו הגרמני ברמות זלו. לאחר מכן צלחה הארמייה בפיקודו את נהר השפרה יחד עם ארמיית המשמר השמינית, ולחמה בברלין עד לכניעתה ב-2 במאי.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה פיקד קטוקוב על כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה, ובשנת 1955 מונה למפקח הכללי של הצבא האדום. בשנת 1963 פרש קטוקוב לביתו, וב-8 ביוני 1976 מת בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
צ'יבורקי
צ'יבורקי (ברוסית: Чебуреки) הוא כיסון בצק מטוגן, הממולא לרוב בבשר טחון ובבצל. צורתו של הצ'יבורקי היא כחצי סהר.
מקורו של הצ'יבורקי במטבח של הטטרים של קרים, אך הוא נפוץ גם באזורי הקווקז, ומרכז אסיה, וכן במדינות רוסיה, ליטא, לטביה, אסטוניה, אוקראינה ומזרח אירופה, כמו גם בפזורות של הטטרים של קרים בטורקיה וברומניה. ניתן למצוא את הצ'יבורקי גם בישראל, בחנויות ובמסעדות של עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
פורט בראג
פורט בראג (באנגלית:  Fort Bragg) הוא בסיס צבאי של צבא ארצות הברית המשתרע על פני המחוזות קאמברלנד והוק ומחוז הרנט, ובקרבת הערים פאייטוויל וספרינג לייק במדינת צפון קרוליינה בארצות הברית. הבסיס קרוי על שמו של גנרל בראקסטון בראג, אשר פיקד על כוחות בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית.
תמר הרציג
תמר הרציג (נולדה ב-16 ביוני 1975) היא היסטוריונית ישראלית של אירופה בעת החדשה המוקדמת המתמחה בהיסטוריה חברתית ודתית ובהיסטוריה של המגדר ומתמקדת באיטליה ברנסאנס. היא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. היא מופקדת הקתדרה ע"ש קונראד אדנאואר להיסטוריה השוואתית של אירופה באוניברסיטת תל אביב וסגנית הדיקאנית למחקר בפקולטה למדעי הרוח.
פועלה האקדמי
הרציג קיבלה את הכשרתה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים, התואר הראשון שלה הוא בהיסטוריה ובפילוסופיה, והתואר שני והשלישי בחוג להיסטוריה. נושא עבודת המאסטר שלה היה כישוף שטני ומגדר באיטליה ברנסאנס. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתפקידן של נשים מיסטיקניות בתנועת הרפורמה הסבונרולית בסוף המאה ה-15 ובמאה ה-16 ומנחיה היו משה סלוחובסקי ומיכאל הד. הרציג הייתה עמיתת 'ג'ורג' ל. מוסה' באוניברסיטת וויסקונסן-מדיסון בשנים 2000–2001. הרציג הייתה מלגאית בתר-דוקטורט של קרן יד הנדיב ב-2005-7, וכן השתלמה בחוג למדע הדתות באוניברסיטת פנסילבניה.
ב-2007 התמנתה למרצה בכירה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב עם זכייתה במלגת אלון, והחל מ-2019 היא פרופסר מן המניין. ב-2008-9 הרציג הייתה עמיתת אנדרו וו. מלון בספריית האנטינגטון בקליפורניה, בשנת 2012 נבחרה הרציג לקבוצה הפותחת של האקדמיה הצעירה למדעים – מייסודה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנים 2013-2014 שימשה כעמיתת מחקר במרכז לחקר הרנסאנס של אוניברסיטת הרווארד בפירנצה. החל מ-2014 ועד 2021 שימשה כראש מכון קוריאל ללימודים אירופאיים באוניברסיטת תל אביב. הרציג הייתה האחראית על תחום ההיסטוריה הדתית באגודה האמריקנית ללימודי הרנסאנס וחברה בוועדה של מדעי הרוח והחברה במוסד ביאליק, וכן הייתה חברה בוועדה המיעצת של כתב-העת Renaissance Quarterly. היא חברת מערכת בכתבי-העת Mediterranean Historical Review, Magic, Ritual, and Witchcraft, חברת מערכת של סדרת הספרים I Tatti Studies in Italian Renaissance History, ובועדה האקדמית של פרויקט ארכיון מדיצ'י בפירנצה. הרציג היא סגנית יו"ר של החברה ההיסטורית הישראלית ופעילה לקידום שוויון מגדרי באקדמיה הישראלית.
תחומי מחקרה
הרציג מתמחה בהיבטים הדתיים והמגדריים של החיים בעת החדשה המוקדמת. היא פרסמה רבות על הרנסאנס האיטלקי, משפטי האינקוויזיציה באיטליה, הרפורמציה הקתולית, מינות וקדושה, חיי הנזירות, המרות דת, רדיפת המכשפות, תולדות המיסטיקה וההיסטוריה של המיניות. מוקד מחקריה האחרונים הוא עבדות באיטליה של העת החדשה המוקדמת.
ספרה המחקרי הראשון היה Savonarola's Women: Visions and Reform in Renaissance Italy, מ-2008. הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה ופורסם באנגלית ואיטלקית. הספר עוסק בקבוצות הדתיות שפרחו מחוץ לפירנצה בזמן "מלחמות איטליה" (1494-1530), והושפעו מהאידאולוגיה הדתית של סבונרולה. בספרה טוענת הרציג שנשים מתנבאות מילאו תפקידי מפתח בהנהגה הרוחנית של זרמי הרפורמה האלו. גברים ממשיכי דרכו של סבונרולה חברו לנשים בעלות גישות דומות שהיו מחויבות לרפורמות הדתיות של סבונרולה ונהנו ממוניטין של קדושה, וזאת למרות שבחייו סבונרולה ביקר את תופעת החזיונות האקסטזיים אצל נשים. הספר של הרציג חוקר את התנאים הייחודיים שאפשרו לנשים מהמסדר הדומיניקני כמו קולומבה דה רייטי, לוצ'יה ברוקדלי דה נרני, וקתרינה דה רקוניג'י להפוך למנהיגות הרוחניות של חוגים סבונרוליים שונים בעשורים שלאחר הוצאתו להורג של סבונרולה ב-1498. המחקר גם מתחקה כיצד לאחר ועידת טרנטו (1545-1563), ועל רקע עלייתם של אידיאלים דתיים חדשים, כותבי תולדותיה של התנועה הסבונרולית פעלו למחיקת התיעוד ההיסטורי על תפקידן נשים בביסוס פולחן הקדושים של סבונרולה ובהפצת האידאולוגיה הדתית שלו בעשורים הראשונים שלאחר מותו. העיסוק בתהליכי ההשכחה וההשתקה של  נשים ושל בני קבוצות שוליים בחברה ממשיך לאפיין את פועלה המחקרי של הרציג גם בעבודתה המאוחרת יותר.
בספרה השני “Christ Transformed into a Virgin Woman” מ-2013, עסקה הרציג בציד מכשפות. היא חקרה את העניין הרב שגילה הנזיר הדומיניקני, האינקוויזיוטור ורודף המכשפות היינריך קרמר (אינסטיטוריס), מחברו של "פטיש המכשפות" הנודע לשמצה, ברוחניות הסומטית של לוצ'יה ברוקדלי דה נרני ושל כמה מיסטיקניות איטלקיות נוספות שנחשבו לקדושות עוד בחייהן. הרציג מציגה את דמותו של קרמר מתוך קריאה צמודה בכמה מהכתבים הפחות מוכרים שלו, במיוחד ה-Sancte Romane ecclesie fidei defensionis clippeum adversus Waldensium seu Pikardorum heresim (מגן להגנת הכנסייה הרומית הקדושה נגד המינות של הפיקרדים והולדנזים, מ-1501) וכן על ממצאים ארכיוניים חדשים הנוגעים לקשריו עם אינקוויזיטורים דומניקנים אחרים ועם נשים מיסטיקניות באיטליה. הספר חוקר את הקשר שבין הייצוג של כישוף שטני כפרקטיקה נשית לבין תהליכי הפצת מוניטין הקדושה של מיסטיקניות איטלקיות אדוקות אל מחוץ לתחומי חצי האי האיטלקי. ערב פרוץ הרפורמציה של מרטין לותר, קשר זה מצא את ביטויו בזיקה התוכנית העמוקה בין חיבורים דמונולוגים כמו 'פטיש המכשפות' שחיבר קרמר לבין הנוכחות של אותן נשים מיסטקניות שהתפרסמו הודות לדיווחים על ההופעה הניסית של סימני הסטיגמטה (פצעי הצליבה של ישו) על גופן. הרציג טוענת שזיקה מורכבת זו הייתה קשורה לחששות החמורים מפני קבוצות מינות דתיות, שהונהגו על ידי גברים הטרודוקסים, ובפרט מפני הכיתות ההוסיטיות (מיסודו של יאן הוס) שהתפשטו בבוהמיה ומורביה במאות ה-15 וה-16, כמו גם לפחד הגובר מפני הדתות המונותיאיסטיות היריבות; קרי מהיהדות ומהאסלאם. בנוסף ב-2014 התפרסם ספרה "ההומניזם ותרבות הרנסאנס באיטליה" כחלק מספרי הקורס האקדמי "על סף העת החדשה: אירופה 1350-1660" בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
פורט בראג
הבסיס ידוע כמרכז להכשרתם ואימונם של הכוחות המוטסים והמוצנחים האמריקניים ובהם הדיוויזיה המוטסת ה-82 של הצבא וכן כמרכז ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בבסיס ישנו מרכז ההכשרה ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון קנדי, וכמו כן הוא משמש משכנם של הקורפוס המוטס ה-18, וכוח דלתא. בשנת 2011 הנשיא ברק אובמה בחר לציין את סיום המלחמה בעיראק ואת חזרתם של כוחות צבא ארצות הברית מעיראק בבסיס זה.
תמר הרציג
תחומי מחקרה
ספרה האחרון של הרציג "A Convert's Tale" יצא לאור ב-2019, ובו ניתוח של הדינמיקה המורכבת של המרה לנצרות בקרב הקהילה היהודית בצפון איטליה בימי הרנסאנס. הספר הוא מחקר מיקרו־היסטורי של חייו של סלומונה דה סאסו (עם הטבלתו לנצרות שונה שמו לארקולה דה פדלי), אחד מאומני המתכת היהודים הידועים ביותר של הרנסאנס האיטלקי, שב-1491 אולץ להיטבל לנצרות בטקס גדול בקתדרלה של פרארה. הספר מציג היסטוריה חברתית של המרה דתית המבוסס על מחקר ארכיוני רחב היקף, ועל שיחזור מפורט של השתלשלויות העניינים שהובילו להתנצרותה של משפחה יהודית שלמה. בהמשך מתחקה הרציג אחרי ההשלכות שהיו להמרת הדת על שאר בני המשפחה, ומציגה את הנסיבות המשתנות במשך שלושת העשורים הבאים. הספר חוקר שאלות הנוגעות לזהות דתיות, משטור המיניות, ניעות (מוביליות) חברתית, והתפקיד ששיחקו כל אלו ביחסי פטרונות, בתרבות החומרית וביצירה האמנותית שהיו לסימן ההיכר של חצרות צפון איטליה בימי הרנסאנס.
מחקרה האחרון של הרציג חשף מקרה של אונס מאורגן של קבוצה של שפחות יהודיות במכלאת העבדים בליבורנו בשנת 1610. המחקר, שהתפרסם ב-American Historical Review הראה כיצד אלימות מינית שימשה את המערכת הפוליטית ככלי לשליטה בקהילה היהודית המשגשגת שבעיר. הרציג אף הציגה את המעורבות הישירה של פוליטיקאים בכירים במדינה הטוסקנית במקרה. חשיפת המקרה קיבלה הדים בתקשורת ההמונים במדינות שונות.
צ'יבורקי
מרכיבי הצ'יבורקי
הצ'יבורקי הוא בורק חצי עגול, ממולא בשכבת בשר טחון דקה, עם בצל ותבלינים. את המילוי עוטפת שכבת בצק דקה אף היא, כך שהמילוי יתבשל היטב בעת טיגון הצ'יבורקי.
וריאציות
בטורקיה, הצ'יבורקי מכונה "צ'י בורק" (בטורקית: çiğ börek, שמשמעו "בורק נא"). הוא פופולרי מאוד במקומות בהם נמצאת קהילה טטרית, ובמיוחד באסקישהיר. טובורק (Töbörek) הוא וריאציה נוספת של המאפה, בה הצ'יבורק לא מטוגן בשמן אלא נאפה בתנור לבנים.
הר נורת'ווסט (אנטארקטיקה)
הר נורת'ווסט (באנגלית: Northwest Mountain) הוא הר גדול בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
גובהו של ההר 2,286 מטרים מעל פני הים.
גילוי ההר ומקור שמו
שמו של ההר מופיע לראשונה במפות של משלחת טרה נובה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913; המשלחת ככל הנראה נתנה להר את שמו.
יפים ריננברג
תיאטרון
בשנים 2003 - 2010 שימש כמנחה בפרויקט "בימת"י" - בית מדרש לתיאטרון יהודי, במסגרת מרכז "בית הלל" (המרכז לחיים היהודיים בקמפוס) שבפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית. משנת 2006 משמש ריננברג כמורה למשחק ותולדות התיאטרון ומנהל אמנותי בלהקת בית הספר למשחק ותיאטרון המרתף. הוא ביים שם את "חוקת היער" על פי קיפלינג (בשיתוף עם אבי אשרף), "הזיה בשניים" מאת יונסקו, "הציפורים" על פי אנדרס, "הסיפור המופלא על ארנדירה התמימה וסבתה המרשעת" על גבריאל גרסיה מרקס, והמחזה "קריאון" על פי סופוקלס וז'אן אנוי.
בשנת 2010 הצטרף לתיאטרון מלנקי בתל אביב. לאחר שהשתתף וזכה בכ-105 אלף שקלים בשעשועון הטלוויזיה אחד נגד מאה, השתמש בכספי הזכייה לשם העלאת המחזה "מבוקש צעיר משכיל ומיואש" ע"פ יומני ומכתבי בנימין זאב הרצל וספרו אלטנוילנד". ריננברג תרגם, ביים ושיחק בהצגה זו. כמו כן שיחק במחזות "איוב", "גולם" ו"מבוקש צעיר משכיל ומיואש", ותרגם עבור התיאטרון את "הנזיר השחור" מאת אנטון צ'כוב, "דברי אלי כמו גשם" מאת טנסי ויליאמס, ואת המחזה "ברשת" על פי דוסטויבסקי.
תרגם וביים ב-2015 את המחזה "הזייה זוגית" על פי יונסקו בתיאטרון האינקובטור.
ריננברג שיחק במגוון תפקידים במחזות בתיאטרון מיקרו ותרגם אותם: "הצל" מאת יבגני שוורץ, "חלום ליל חורף" מאת קוזלוב, המחזה "אגדה על אושר ללא סוף" מאת אורליך פלצנדורף, "שונאים - סיפור אהבה" על פי יצחק בשביס-זינגר, הפרידה מדון ז'ואן על פי מולייר וטולסטוי, "משחק האהבה והגורל מאת פייר דה מאריבו", "נדרים" על פי תומאס מאן, "חכמי חלם", "רצח על שפת הים", "חרדתו של המלך סלומון" ו"טייבלה והשד שלה". כמו כן שיחק בהצגות "שוזס ובז'ז'ינה" מאת חנוך לוין ובמחזה "כסף בריאות ושלום עולמי" מאת אתגר קרת. בשנת 2015 ביים את המחזה "צ'כוב שואו" על פי סיפורי צ'כוב, בשיתוף עם אירנה גורליק. בשנת 2017 תרגם, עיבד וביים את ההצגה "שמשון" על פי רומן מאת זאב ז'בוטינסקי בתיאטרון מיקרו. בשנת 2018 ביים וקריין בהצגה "דם דם דא דם" שבה כיכב נירו לוי בתיאטרון מיקרו.
ריננברג גם שימש כבמאי ומורה למשחק בסטודיו סופי מוסקוביץ', במרכז נורית קציר בירושלים, מרצה לתיאטרון יהודי במכון שטיינזלץ, מורה למשחק ומנהל מכינת הנוער בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים ובמאי בתיאטרון אספקלריא. משמש כמורה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי.
בטלוויזיה
ב-2016 השתתף בעונה השנייה של הסדרה יום האם, כבוריס, עולה חדש ומאהבה של מיקי (אורלי זילברשץ).
ב-2019 התארח בשני פרקים של הסדרה הקומית "שב"ס" בתפקיד גרגורי אברמוב, האקר מחשבים שיושב בבידוד בשל פשעי סייבר ומקבל הקלות באמצעות פתרון בעיות מחשב טריוויאליות.
ב-2017 גילם בערוץ מאיר לילדים בסדרה "הסוד של ירושלים" את הדמות "חלקיהו".
ניקולאי אנדריאנוב
ניקולאי יפימוביץ' אנדריאנוב (ברוסית: Никола́й Ефи́мович Андриа́нов; 14 באוקטובר 1952 - 21 במרץ 2011) היה מתעמל סובייטי, אלוף אולימפי (15 מדליות מהן 7 זהב, 5 כסף ו-3 ארד), אלוף עולם (13 מדליות מהן 4 זהב ו-9 כסף) ואלוף אירופה (18 מדליות מהן 10 זהב, 6 כסף ו-2 ארד).
אנדריאנוב היה לספורטאי הגבר המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים עד לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) כשמייקל פלפס השחיין מארצות הברית העפיל על הישג זה. הוא מדורג במקום השלישי בכל הזמנים עם 15 מדליות, אחרי פלפס (28 מדליות) ובת ארצו המתעמלת לאריסה לטינינה (18 מדליות). הספורטאי שזכה במספר המדליות הגדול ביותר באולימפיאדת מונטריאול (1976) (7 מדליות מהן 4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד).
ביוגרפיה
אנדריאנוב נולד וגדל בולדימיר. בגיל 11 החל ללמוד ולהתאמן בבית הספר הגבוה לספורט לילדים ונוער, בורווסטניק, תחת הדרכתו של ניקולאי טולקאצ'יוב.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1971 זכה אנדריאנוב ב-6 מדליות מהן 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב בתרגיל על סוס הסמוכות וסוס הקפיצות, מדליות כסף בתרגיל על הטבעות והמקבילים ובמדליות ארד בתחרות הקרב רב ובתרגיל הקרקע.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה אנדריאנוב ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב בתרגיל הקרקע, מדליית כסף בתחרות הקבוצתית ומדליית ארד בתרגיל על סוס הקפיצות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי בתחרות הקרב רב (114.200 נקודות), פעמיים במקום שישי בתרגיל על המתח והמקבילים, מקום שביעי בתרגיל על הטבעות ובמקום 17 בתרגיל על סוס הסמוכות. המתחרים העיקרים שלו בתחרות הקרב רב היו סאוואו קאטו (מדליית זהב-114.650 נקודות), איזו קנמוצו (מדליית כסף-114.575 נקודות) ואקינורי נאקאיאמה (מדליית ארד-114.325 נקודות) שלושתם מיפן.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בגרנובל, צרפת בשנת 1973 זכה אנדריאנוב ב-5 מדליות מהן 2 זהב ו-3 כסף.
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה בשנת 1973 זכה אנדריאנוב ב-6 מדליות מהן 4 זהב ו-2 כסף.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בוארנה, בולגריה בשנת 1974 זכה אנדריאנוב ב-6 מדליות מהן 1 זהב ו-5 כסף. מדליית זהב בתרגיל על הטבעות, מדליות כסף בתחרות הקרב רב (115.375 נקודות) אחרי שיגרו קאזאמצו מיפן (115.500 נקודות), בתרגיל על סוס וסמוכות, בתרגיל על סוס הקפיצות, בתרגיל על המקבילים ובתחרות הקבוצתית.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1975 זכה אנדריאנוב ב-6 מדליות מהן 5 זהב ו-1 כסף, כולל בתחרות הקרב רב.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה אנדריאנוב ב-7 מדליות מהן 4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד והיה לספורטאי המעוטר ביותר במשחקים אלו. מדליות זהב בתחרות הקרב רב (116.650 נקודות), בתרגיל הקרקע, בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על הטבעות. מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים ומדליית ארד בתרגיל על הסוס סמוכות. בנוסף, הוא סיים במקום 11 בתרגיל על המתח. המתחרים העיקריים שלו בתחרות הקרב רב היו האלוף האולימפי היוצא פעמיים ברציפות סוואו קאטו (מדליית כסף-115.650 נקודות), מיצו צוקהרה (מדליית ארד-115.575 נקודות) שניהם מיפן וחברו לנבחרת אלכסנדר דיטיאטין (מקום רביעי-115.525 נקודות).
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1978 זכה אנדריאנוב ב-5 מדליות מהן 2 זהב ו-3 כסף.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפורט לודרדייל, ארצות הברית בשנת 1979 זכה אנדריאנוב ב-2 מדליות מהן 1 זהב ו-1 כסף.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) נשא אנדריאנוב את שבועת הספורטאים בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא זכה ב-5 מדליות מהן 2 זהב, 2 כסף, ו-1 ארד. בהיעדרה של נבחרת יפן האלופה האולימפית ב-5 האולימפיאדות הקודמות בגלל החרם שהוטל ביוזמת ארצות הברית, במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, זכתה נבחרת ברית המועצות במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית, כך שהוא זכה במדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על הסוס הקפיצות. מדליות כסף בתחרות הקרב רב (118.225 נקודות) אחרי חברו לנבחרת דיטיאטין (118.650 נקודות) ולפני סטויאן דלצ'ב מבולגריה (118.000 נקודות) ובתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל על המתח. בנוסף, הוא סיים במקום שביעי בתרגיל על המקבילים ובתרגיל על הטבעות ובמקום תשיעי בתרגיל על סוס הסמוכות.
לאחר סיום המשחקים האולימפיים פרש אנדריאנוב מספורט תחרותי.
בין השנים 2002-1994 אימן אנדריאנוב, לבקשתו של מתחרהו מיצו צוקהרה, אלוף אולימפי (בעל 9 מדליות מהן 5 זהב), את נבחרת הגברים של יפן בהתעמלות ובה גם בנו של מיצואו, נאויה צוקהרה, אלוף אולימפי גם הוא.
זיגפריד רידל
זיגפריד רידל (בגרמנית: Sigfrid Riedel; 3 בספטמבר 1918 – 4 במאי 2018) היה גנרל-לויטננט מזרח-גרמני אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) של צבא העם הלאומי.
ניקולאי אנדריאנוב
אולימפיאדת השיא
אנדריאנוב היה נשוי ללובוב בורדה, אלופה אולימפית בהתעמלות בשתי אולימפיאדות (מקסיקו 1968 ומינכן 1972) ואלופת עולם.
זיגפריד רידל
ביוגרפיה
רידל נולד בשוורצנברג ב-3 בספטמבר 1918. בין 1929–1933 היה חבר בליגה הקומוניסטית הצעירה של גרמניה. ב-1938 הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 התגייס לוורמאכט. הוא לחם במלחמת העולם השנייה ועד סופה הגיע לדרגת פלדוובל. ב-1945 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית. לאחר שחרורו הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ולאחר מכן למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. ב-1946 הוא מונה לראש לשכת התעסוקה בשוורצנברג, וב-1947 הצטרף למשטרת העם הגרמנית. ב-1949 נסע לקורס מיוחד בברית המועצות. בין 1950–1954 מילא רידל תפקידי מטה ומנהל בכירים במשטרה הגרמנית. ב-1955 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיית המטה הכללי עד 1957. עם חזרתו לגרמניה מונה לסגן ראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל). ב-7 באוקטובר 1959 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1960 מונה לראש המטה הראשי ולסגן שר ההגנה הלאומי. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-15 במרץ 1967 הוא סולק מתפקידו מתפקידו בשל חוסר שביעות רצון כלפיו מצד הנהגת המפלגה, ומונה למזכיר המדינה וראש מינהל התכנון. הוא פרש מהצבא ב-1 בינואר 1983.
ניקולאי אנדריאנוב
מחלתו ומותו
בשנותיו האחרונות סבל אנדריאנוב מהפרעה ניוונית נוירולוגית חשוכת מרפא - MSA (Multiple system atrophy). בחודשים האחרונים לחייו, בשלב הסופי של המחלה, הוא לא היה יכול להזיז את הידיים והרגליים ואף לא לדבר. הוא נפטר בעיר הולדתו ולדימיר ב-21 במרץ 2011 בגיל 58.
אלינה אוונסיאן
אלינה ארראטובנה אוונסיאן (ברוסית: Элина Араратовна Аванесян; נולדה ב-17 בספטמבר 2002) היא טניסאית רוסייה.
קריירה
אוונסיאן זכתה בארבעה תארים ליחידים ותשעה תארים בזוגות בטורנירים של ITF Women's Circuit. היא זכתה בתואר ITF הגדול הראשון שלה בטורניר Reinert Open 2021.
באפריל 2022 העפילה לראשונה לרבע גמר טורניר בוגוטה של WTA.
באליפות צרפת הפתוחה 2023 העפילה לסיבוב הרביעי ועלתה למקום ה-80 בדירוג העולמי.
מבטשה (טחנת מים)
מבטשה היא טחנת מים הידרודינמית לעיבוד צמר הדומה בפעולתה לטחנות הקמח העתיקות. המבטשה משתמשת בכוח המים על-מנת להניע פטישי עץ גדולים שחובטים בצמר לצורך צפיפות הבד וחיזוקו.
פעולת הבטישה היא השלב שבו שוטפים את השומנים מהצמר בעזרת מים וסבון, תוך כדי הכאה עם פטישים או דריכה על הצמר כדי שלא יתכווץ. זהו אחד התהליכים המסובכים בעיבוד הצמר ועשייתו על ידי המבטשה הפועלת מכח המים חוסכת עבודה של כ-500 פועלים. בתקופת המשנה נקראה פעולת זאת ניפוץ.
מבטשה בנחל עמוד
ליד בריכות שכווי שבתחתית נחל עמוד נמצאה מבטשה אשר היו משתמשים בה תושבי העיר צפת הקרובה במאה ה-16, כשענף הטקסטיל היה אחד הענפים הכלכליים החשובים בעיר.
במהלך תקופת הזוהר של צפת במאה ה-16 היה גל עלייה גדול לצפת, בעיקר בעקבות הרשות שניתנה ליהודים שגורשו מספרד להגיע לרחבי האימפריה העות'מאנית. חלקם הגיעו לצפת שהפכה על ידי המתיישבים החדשים למעצמה כלכלית, עקב הידע הרב שהיה להם בתעשיית הטקסטיל. בצפת הם מצאו את משאבי הטבע הנדרשים, בין השאר כוח המים של נחל עמוד, אשר בו הם בנו את המבטשות.
כדי ליצור מבטשה טובה היו צריכים ליצור תעלה שמתעלת את המים מנקודה גבוהה ושומרת על הגובה שלהם. בתחתית הנחל בנו את מבנה המבטשה, המים שנופלים מגובה רב מסובבים גלגל מים ענק שמחובר למוט עץ שעולה למעלה ומסובב עוד מספר גלגלים. אותם גלגלים מחוברים לפטישי ענק. עקב הסיבוב הפטישים מכים בחוזקה על האריגים אשר נמצאים באמבטיות מלאות במים בתחתית המבנה.
לאונטין ואן מורסל
לאונטין ואן מורסל, נודעה כלאונטין זיילרד (בהולנדית: Leontine Martha Henrica Petronella (Leontien) Zijlaard-van Moorsel, נולדה ב-22 במרץ 1970) היא רוכבת אופניים הולנדית לשעבר.
ואן מורסל נולדה לסוחר בחומרי בניין ואחות. היא החלה את קריירת הרכיבה שלה בשנות השמונים ובמהרה התברגה בצמרת הדירוג העולמית. ואן מורסל התמחתה הן ברכיבת אופני כביש והן ברכיבת אופני מסלול. במחצית הראשונה של שנות התשעים של המאה העשרים ניצחה פעמיים בטור דה פראנס לנשים, לאחר התמודדות קשה עם ז'ני לונגו.
בשנת 1994 פרשה ואן מורסל, אך חזרה בה מפרישתה בשנת 1998. במהלך תקופה זו סבלה ואן מורסל מאנורקסיה. בשלב מסוים הגיע משקלה ל 42 קילוגרמים. היא השתתפה באליפות העולם באופני כביש, ניצחה במרוץ נגד השעון וסיימה שנייה במרוץ הכביש.
הופעתה הגדולה ביותר נחשבת לזו שהציגה במשחקים האולימפיים בסידני: ואן מורסל זכתה במדליית הזהב במרוץ הכביש, במרוץ נגד השעון ובמרוץ המרדף לשלושה קילומטרים (אופני מסלול). במשחקים האולימפיים באתונה נפלה ואן מורסל בהקפה הלפני אחרונה אך הצליחה להגן על תוארה במרוץ נגד השעון.
ואן מורסל נבחרה שש פעמים לאתלט השנה בהולנד. היא פרשה בשנת 2004. עם ארבע מדליות זהב, מדליית כסף ומדליית ארד במשחקים האולימפיים, היא נחשבת לספורטאי ההולנדי המעוטר ביותר.
ספארי וורלד
האתר, המופעל על ידי החברה הציבורית "עולם הספארי", נפתח ב-1988, עם שטח של 480 אקר בגן החיות הפתוח, ו-180 אקר בפארק הציפורים שבו. ב-1989 החל שיפוץ במטרה לשפר את יעילות השימוש בקרקע, כך שכיום השטח הכולל עבור גן החיות הפתוח ופארק המים הוא רק 200 אקר.
גן החיות הפך לאתר תיירות פופולרי. ב-1 בפברואר 1994 גדל ההון הרשום של החברה המפעילה את האתר ל-1,500 מיליון באט, והיא שינתה את שמה לשם "החברה הציבורית עולם הספארי בע"מ". שנה לאחר מכן התקבלה החברה לבורסה לניירות ערך של תאילנד, והפכה לחברה הראשונה המפעילה פארק שעשועים הרשומה בבורסה זו.
ספארי פארק
ספארי פארק הוא חלק באתר הכולל מסלול של כ-8 ק"מ, שנסיעה בו אורכת כ-45 דקות. בספארי מאות חיות מכל רחבי העולם, בהן טיגריסים ואריות. האתר מציע מופעים יומיים של האכלת החיות.
הפארק הימי
הפארק הימי הוא חלק אחר באתר, ובו מגוון בעלי חיים ביבשה, בים ובאוויר. בפארק מוצעות אטרקציות כגון מסע בנהר בג'ונגל, מופעים יומיים, פעלולי מים, סקי מים, וצפייה בדולפינים, ציפורים, אורנגאוטנים, אריות ים, טיגריסים לבנים, גן תנינים ועוד.
ביקורת
הפעילות באתר שנויה במחלוקת בשל סוגיות הקשורות בשמירה וטיפול בבעלי חיים בגן החיות. הפעלת האתר הייתה נתונה לאורך השנים לביקורת של ארגונים בינלאומיים למען זכויות בעלי החיים. בין השאר נטען כי הטיפול באורנגאוטנים ובפילים לוקה בחסר, וכי באתר חיים אריות ונמרים בתוך כלובים צפופים, כדי להקל על התיירים להצטלם עימם. בין השאר עסקו בכך ג'ים ואליסון קרונין, מייסדי ארגון "עולם הקוף", וארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים. ב-2013 הוקדש לפעילות בפארק זה פרק של הסדרה הבריטית "Wildlife SOS" העוסקת בהצלת בעלי חיים.
אליפות המזרח התיכון בראלי
אליפות המזרח התיכון בראלי (באנגלית: Middle East Rally Championship או בקיצור MERC) היא סבב מרוצי מכוניות שנתי המתקיים בחסות הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). האליפות מתקיימת מאז שנת 1984 במגוון מדינות ברחבי המזרח התיכון. כל המסלולים באליפות, למעט ראלי לבנון, הם מסלולי עפר.
שני נהגים דומיננטיים בתולדות האליפות הם נאסר אל-עטיה, שזכה באליפות 18 פעמים, ומוחמד בין סולים, שזכה באליפות 14 פעמים. השניים ניצחו למעלה מ-60% מכלל המרוצים שהתקיימו.
דגל אומת נאוואחו
דגל אומת נאוואחו הוא הדגל הרשמי של אומת נאוואחו, טריטוריה חצי-אוטונומית המנוהלת בידי אינדיאנים ונמצאת בשטח גבול מדינות "ארבע הפינות", בין אריזונה, ניו מקסיקו, יוטה וקולורדו.
הדגל אומץ ב־21 במאי 1968 ושימש את שמורת האינדיאנים ששוכנת בדרום-מערב ארצות הברית ושמה הוא אומת נאוואחו. הדגל עוצב על ידי ג'יי ר'דגרוט, סטודנט מניו מקסיקו לאחר שהדגל שהציע ניצח בתחרות בה נרשמו כ-140 הצעות לדגלים שונים. הדגל משתלב אלמנטים של חותם השבט שאומץ על ידי אנשי השבט מספר שנים קודם לכן.
בדגל נראה שדה שומם עם ארבעה הרים "קדושים" שצבועים בארבעה צבעים שונים (שחור, לבן, טורקיז וצהוב, אשר מקורם ממיתוס היצירה של נאוואחו). ההרים מקיפים את האלמנט המרכזי של הדגל, מפה של אומת נאוואחו עם עיגול לבן במרכז שכולל את חותם השבט, מלבד זאת יש בדגל גם קשת שמופיעה מעל שאר חלקי הדגל , אשר הקשת מסמלת את ריבונות נאוואחו.
בשנת 1995 הדגל הפך לדגל הראשון שמשמש שבטים האינדיאנים ונשא בחלל כאשר ברנרד האריס תלה אותו על גבי מעבורת החלל דיסקברי.
פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון
טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון או בקיצור פרסי בחירת הילדים, ידוע גם כפרסי הבלימפ הכתום (באנגלית: Nickelodeon Kids' Choice Awards או בקיצור Kids' Choice Awards, ידוע גם כ-KCAs), הוא טקס פרסים אמריקאי הנערך מדי שנה ומשודר בערוץ ניקלודיאון, במהלכו מוענקים פרסים להישגים הגדולים ביותר של השנה החולפת בתחומים טלוויזיה, קולנוע, מוזיקה וספורט. צופי ניקלודיאון, שמורכבים בעיקר מקהל הילדים, הם שמצביעים ובוחרים את הזוכים בתחומים השונים, והזוכה בטקס מקבל פסלון כתום בצורת ספינת אוויר (בלימפ), שהייתה לוגו הערוץ במשך רוב התקופה שבין השנים 1984–2009, והוא אף משמש כגלילור (חלול במרכז).
השטיח האדום של הטקס הוא למעשה שטיח כתום, צבע המזוהה עם הערוץ ניקלודיאון. במסגרת הטקס מופיעים ידוענים בתור אורחים ומגישים את הקטגוריות השונות, ובנוסף מתבצעים קטעי מעבר קומיים על ידי מנחה/מנחי הטקס ולעיתים על ידי ידוענים נוספים, וכן מספר קטעים מוזיקליים. כבר מהטקס הראשון נכנס השימוש בסליים, שעד מהרה הפך לסימן היכר המזוהה עמו, ומופיע בטקס בתדירות שנתית; הסליים הוא חומר צמיגי שהשימוש בו הופיע לראשונה בתוכנית בערוץ ניקלודיאון, שם תפקידו היה השפלה קומית. הסליים מיועד להישפך על הידוענים, ובמהלך הטקס אותו ידוען יכול ויכול שלא לדעת על הסליים העומד להישפך עליו - על הבמה או מחוצה לה - כאשר ההתלכלכות בסליים, בניגוד לקונספט המקורי נחשבת לכבוד, ומסיבה זו לא כל הידוענים מכוסים בו בסוף הטקס. מי שעוד מתלכלך בסליים במהלך הטקס הוא המנחה, וכמעט תמיד מתיזים אותו גם אל עבר הקהל.
הסדרה בובספוג מכנסמרובע זכתה במספר הפעמים הרב ביותר עם 13 פרסים. הידוען עם הכי הרבה זכיות במהלך שנות שידורי הטקס הוא וויל סמית' עם 11 פרסים, אחריו נמצאים השחקנית והזמרת סלינה גומז עם 10 פרסים, הזמרת והשחקנית מיילי סיירוס והשחקנית אמנדה ביינס עם 7 פרסים, הזמרת בריטני ספירס עם 5 פרסים, הזמרים הילרי דאף וג'סטין ביבר עם 4 פרסים, הכוכב רוס לינץ' והלהקה וואן דיירקשן והזמרים דרייק בל וטיילור סוויפט ואריאנה גרנדה עם 3 פרסים. השחקנית והקומיקאית וופי גולדברג היא האדם היחיד אשר זכה בפרס בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון ונמנה בין זוכי אוסקר, אמי, גראמי וטוני - ארבעת הטקסים היוקרתיים ביותר של תעשיית הבידור והתרבות הפופולרית בארצות הברית. האישיות שהנחתה את הטקס הכי הרבה פעמים היא האומנית והקומיקאית רוזי אודונל (8 פעמים), ואחריה עוקב השחקן הקומי ג'ק בלאק (3 פעמים).
רקע
הטקס, מבחינה טכנית נחנך עוד בשנת 1986, כאשר שודר טקס פרסים בשם "The Big Ballot", שנקרא על שמם של פתקי ההצבעה (=ballots) באמצעותם הצביעו הצופים; הילדים כתבו על הפתקים את שמות הידוענים הזוכים בעיניהם ושלחו אותם לניקלודיאון, שם נספרו, והזוכים נהגו לשלוח קלטת וידאו עם ברכת תודה אותה שידרו במהלך הטקס. אולם מאחר שהמפיקים של הביג בלוט - אלן גודמן, אלבי הכט ופרד סייברט - חשבו שהוא צריך פלטפורמה יותר גדולה ומרגשת שמו השתנה לטקס פרסי בחירת הילדים, והוא התקיים לראשונה באופן רשמי בשנת 1988. הכט היה זה שבחר את לוגו הפרס מסדרת עיצובים, זאת תחת הבקרה של שני המפיקים האחרים גודמן וסייברט. בשנת 1990 הפך הפסלון לפרס הבלימפ/גלילור הכתום הידוע של ימינו, והשינוי היחיד שנעשה בו עד כה היה שינוי הלוגו המודבק בצדו בטקס של שנת 2010, זאת על מנת שיתאים ללוגו הגופן החדש של הערוץ.
כאשר עידן האינטרנט המתחדש נכנס לשימוש רחב בעולם, ההצבעות עברו מהצבעות טלפוניות ומפתקים שנשלחו לניקלודיאון דרך הדואר, ולעיתים מולאו בסניפי פיצה האט ברחבי ארצות הברית, להצבעות באתר הרשמי של ניקלודיאון ברשת, ועד לשנת 2007 גם דרך הודעות טקסט. בשנת 2010 נפתחה אפשרה הצבעה נוספת, הפעם דרך אפליקציה במכשירי האייפון, ואף דרך דפדפן נייד המותאם להצבעה.
הכרזה על המועמדים
ההכרזה על המועמדים בטקס ופתיחת ההצבעה נעשית בדרך כלל כחודש לפני שידור הטקס, ומתבצעת באתר ניקלודיאון הרשמי. ההצבעה פתוחה לתושבי ארצות הברית בלבד, וניתן להצביע ללא הגבלה בכלל הקטגוריות.
אתרי צילום
הטקס נערך בדרך כלל בתחום ובסביבתה של דרום קליפורניה, והתקיים במקומות כמו שדה התעופה של סנטה מוניקה, אמפיתיאטרון הוליווד בול, אודיטוריום גרנד אולימפיק (נסגר) ואולפני יוניברסל, אולם רוב הטקסים נערכו באולם הספורט פולי פוויליין הממוקם בקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. כאשר התקיימו שיפוצים בפוויליין בשנת 2011, הטקס הועבר באופן חד פעמי לאולם ספורט אחר בשם מרכז גלן שנמצא באוניברסיטת דרום קליפורניה, ובשנת 2014 הזמינו מראש את המרכז והטקס חזר לשדר משם, זאת עקב בנייה שהתרחשה בסביבת ההיכל פווילין והקשתה על קיום "השטיח הכתום". בשנת 2015 הטקס נערך באולם ספורט הנקרא הפורום בעיר אינגלווד.
הסליים
הסליים הוא רפש ירוק, צמיגי ודביק למדי, והוא היה נוכח עוד מטקס פרסי בחירת הילדים הראשון. הסליים מופיע בנקודות שונות במהלך הטקס ונשפך על ידוענים, לעיתים במפתיע וגם יותר מפעם אחת, וזו נחשבת לזכות ולכבוד.
משנת 2002 החלה אליפות העולם בפעלולי סליים, ומלבד הטקס של שנת 2013 - היא התקיימה במסגרת טקס פרסי בחירת הילדים מדי שנה. באליפות לקחו חלק ידוענים נועזים שונים, ביניהם כוכבי ספורט אולימפיים וכוכבי ספורט אתגרי, ואותגרו לעשות פעלולים ייחודים, אשר לעיתים קרובות כללו נחיתה אל תוך הסימן המסחרי, הלוא הוא הרפש הירוק. בין הפעלולים היו נהג אופני BMX שביצע סלטה אחורית כפולה אל תוך מיכל של כ-5000 גלון של סליים ירוק, ואף שבר את שיאו האישי בסלטה אחורית כפולה, ונהג מאנסטר טרק שקפץ עם המשאית שלו מעל לפסלון בלימפ בגודל של כ-15 וחצי מטרים הישר אל תוך בריכה של סליים, פעלול שמנחה הקטע הגדיר כ"פעלול הסליים המסוכן ביותר שנעשה במסגרת אליפות פעלולי הסליים". בין הפעלולנים ניתן למנות, בין היתר, את טוני הוק, ג'ק בלאק, אורלנדו בלום, אייקון, היידי קלום, ויל פרל, אפולו אונו, ג'רי טריינור, ג'קסון ראת'בון, ניקולה פלץ ופול וייט ג'וניור.
פרסים מיוחדים
בנוסף לקטגוריות השנתיות הסטנדרטיות, קיימות 4 קטגוריות אחרות שנחשבות לקטגוריות של כבוד, ואת הזוכים בקטגוריות אלו בוחר הצוות של ניקלודיאון, בניגוד לשאר הקטגוריות בהן צופי ניקלודיאון הם המכריעים. הזוכים בקטגוריות הכבוד אינם מקבלים את הבלימפ הכתום הטיפוסי, אלא בלימפ בצבעי זהב, כסף וירוק/כסף נוצץ. קטגוריות הכבוד הן:
פרסי בחירת הילדים בספורט
בשנת 2014 יצא לדרך טקס פרסי בחירת הילדים בספורט, והתקיים בפעם הראשונה בשנה זו ב-7 ביולי בהיכל פולי פוויליין בהנחייתו של שחקן הפוטבול לשעבר מייקל סטרהאן. בדומה לטקס פרסי בחירת הילדים, הטקס מיועד להיערך מדי שנה ולהתעסק אך ורק בעולם הספורט, דבר אשר מבטל את כל הקטגוריות ואיתן המועמדויות הקשורות לספורט בפרסי בחירת הילדים. הטקס השני במספר מיועד להתקיים באותו ההיכל ב-16 ביולי 2015 בהנחייתו של שחקן הפוטבול, ראסל וילסון.
Never Say Never
Never Say Never (בעברית: לעולם אל תגיד לעולם לא) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, בשיתוף עם הראפר האמריקאי ג'יידן סמית'. זהו שיר הנושא של אלבום הרמיקס השני והאלבום הרביעי של ביבר, Never Say Never: The Remixes.
"Never Say Never" יצא לאור כסינגל שיווקי ב-8 ביוני 2011, וכסינגל רשמי והיחיד מתוך האלבום ב-14 בפברואר 2011.
השיר נכתב על ידי ג'יידן סמית', אדם מסינג'ר, נאסרי אטווה, עומר רמברט, קוק הראל וג'סטין ביבר, בהשראת הסרט "קראטה קיד" בו שיחק ג'יידן, ואף היה לשיר הנושא שלו.
רקע
שלושה ימים לאחר השקת הסרט הדוקומנטרי "ג'סטין ביבר: Never Say Never", פורסם אלבום הרמיקסים Never Say Never: The Remixes של ביבר, שדורג במקום הראשון בקנדה ובארצות הברית מיד עם כניסתו למצעדים. ליציאת האלבום קדמה יציאת הסינגל "Never Say Never" - ששימש כסינגל המוביל היחיד של האלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר, בוים על ידי Honey, והועלה לערוץ היוטיוב של ביבר בשידור חי ב-28 במאי, בקליפ השיר נכללו קטעים מהסרט "קראטה קיד" לצד צילומים של ג'יידן סמית' וביבר מקליטים את השיר תוך כדי שהם משחקים ורוקדים באולפן הקלטות.
בשנת 2022 הגיע הקליפ למיליארד צפיות והוא השיר ה-11 של ביבר שחצה את הרף הזה.
בזמן צילום הקליפ ביבר היה בן 17, וסמית' בגיל 12.
ביצועים
ביבר וסמית' ביצעו יחד את השיר בסיבוב ההופעות, וב-.
חיים בריא
חיים בריא הוא מגזין בריאות שמשודר החל משנת 2013. בעונות 1–5 שודר בערוץ עשר והחל מעונה ה-6 משודר בערוץ 13. התוכנית מוגשת על ידי פרופסור רפי קרסו, המשוחח עם אורחים מומחים על מחלות, תרופות והתפתחויות חדשות בעולם הרפואה.
שידור התוכנית
התוכנית שודרה בעבר בשעות 09:00 ו-10:00. נכון ל-2019, התוכנית משודרת ב-12:00 בערוץ 13.
מסקרה שחורה
מסקרה שחורה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מאלבום האולפן החמישי שלה, סיפור אופטימי. השיר יצא לאור ב-24 בינואר 2017, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום. באותו זמן שיצא השיר, עלה הקליפ המלא שלו לערוצם של "Helicon Music - הליקון".
יומיים לאחר שיצא כסינגל, יצאה לו גרסת רמיקס שנעשתה על ידי מור אברהמי, אך זו לא נכנסה לאלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה ומור שמולוביץ, הופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה והולחן על ידי דיקלה ויפתח שחף גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר מילותיו מתארות מצב בו יש בעיה במערכת יחסים בין בני זוג.
עם השיר הופיעה דיקלה בהיכל התרבות תל אביב, ובמספר הופעות נוספות אשר נכללו בכמה סיבובי הופעות שלה.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה בישראל, כאשר התמקם במקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט, במקום ה-4 במצעד של רשת ג', ובמקום ה-10 במצעד השירים המושמעים ביותר בישראל לשנת 2017, עם כ-1,790 השמעות בתחנות הרדיו.
בנוסף לכך, הייתה דיקלה לאמן הישראלי ה-48 המושמע ביותר בישראל בשנת 2017, עם כ-4837 השמעות בתחנות הרדיו.
וידאו קליפ
הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות אישה מחזיקה מסקרה שחורה, כשם השיר ומתאפרת. לאחר מכן, מופיעות כתוביות עם שם השיר ושמה של דיקלה. הקליפ ממשיך כאשר רואים 6 רקדנים מאחורי זכוכית, ואת דיקלה לבושה בשמלה שחורה.
לאורך הקליפ, נראית אישה עצובה יושבת על ספה כשהיא בוכה, ואנשים אשר רוקדים מסביבה. בין לבין ניתן לראות את דיקלה כשהיא אוחזת בידה שתי רצועות המחוברות לשני כלבים מסוג בוקסר. ישנה סצנה בה ניתן לראות את דיקלה מכה שק איגרוף. לבסוף, נראית דיקלה כשהיא בחדר אפרפר, שרה לתוך מיקרופון ומאחוריה ניצבים ארבעה נגנים. בקליפ זה משתתפת השחקנית יעל אבקסיס.
נכון ל-27 באפריל 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליון צפיות.
יחסי אינדונזיה–צ'ילה
יחסי אינדונזיה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין צ'ילה לאינדונזיה. שתי המדינות חברות בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות, WTO, מועצה לשיתוף פעולה כלכלי פסיפיק, APEC, מועצה בין-ממשלתית של מדינות המייצאות נחושת וקבוצת קיירנס.
היסטוריה
היחסים הדו-צדדיים בין צ'ילה לאינדונזיה כוננו בשנת 1964. יחסים אלה התחזקו עם הקמת השגרירות האינדונזית בסנטיאגו במרץ 1991.
क
क היא האות ה-12 (לאחר औ) באלפבית הדוונאגרי. אות עיצורית זו היא הראשונה מבין סדרת אותיות העיצור. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא כּ' דגושה (k). האות הבאה היא ख.
בוקה (צילום)
בצילום, בּוֹקֵה (מיפנית: bokeh) הוא הטשטוש, או מידת איכות הטשטוש, של האזורים בתמונה שאינם בפוקוס, או הדרך שבה העדשה מטפלת בנקודות האור בתמונה. לפי הצורה בה העדשה והצמצם בנויים איכות הבוקה נקבעת. בוקה "טובה" נחשבת בוקה שהטשטוש בה הוא עדין ונעים לעין, בעוד בוקה "רעה" היא בוקה בה הטשטוש הוא גס ומסיח את העין מהנושא המרכזי בתמונה. מושג הבוקה מתייחס אל החלקים בתמונה שהם מחוץ לעומק שדה. ככל שעומק השדה יהיה רדוד יותר, כך יהיה יותר בוקה בתמונה. לפיכך, בצילומי פורטרטים ניתן לראות הרבה פעמים בוקה גדול יחסית, שכן לרוב הם מצולמים בצמצם פתוח, שגורם לעומק שדה רדוד.
מקור המושג
המונח בוקה מגיע מן המילה היפנית 暈け או ボケ שמשמעותה "טשטוש" או "ערפול". ביפנית המילה משמשת גם לתיאור אדם סנילי או עם בעיות שכליות.
תיאור
אומנם קשה לקבוע איכות בוקה, מכיוון שזה גם עניין סובייקטיבי וטעם אישי, בוקה טובה נחשבת בוקה "רכה" שמורחת את הפרטים ומאפשרת לעין להתרכז בנושא המרכזי של התמונה. בוקה טובה חשובה במיוחד בעדשות בעלות צמצם פתוח, עדשות מאקרו ועדשות טלפוטו, שכן אלו עדשות שבהן עומק השדה הוא רדוד מאוד, ולכן חלק גדול בתמונה הוא בוקה. לעיצוב הצמצם יש השפעה מכרעת באיכות הבוקה. במרבית העדשות הצמצמים עשויים מלהבים. כאשר הצמצם הוא סגור יחסית (כלומר, בעל חור צר) נקודות אור שבשטח שמחוץ לעומק שדה יקבלו את הצורה של הצמצם, שהיא לרוב מצולעת, ומספר צלעותיה תלויה במספר הלהבים בצמצם. לכן, צמצמים איכותיים יותר יחשבו אלו שהם בעלי מספר להבים גבוה יותר, ולכן גם בוקה נעימה יותר לעין.
קרל הולובר
קרל הולובר (בגרמנית: Karl Holubar; 3 ביוני 1936–6 בינואר 2013) היה רופא עור, פרופסור לדרמטולוגיה, בבית הספר לרפואה, באוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים, פרופסור לדרמטולוגיה וההיסטוריה של הרפואה, בית הספר לרפואה, אוניברסיטת וינה.
ביוגרפיה
הולובר נולד בשנת 1936 בווינה.
בין השנים 1954–1960 למד רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וינה.
בשנת 1960 סיים הולובר את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת וינה.
בין השנים 1980–1981 כיהן הולובר, כמנהל בפועל של מחלקת עור ומין בבית החולים האוניברסיטאי בווינה.
בין השנים 1983–1986 ניהל הולובר את מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים.
משנת 1986 היה הולובר פרופסור לדרמטולוגיה, והיסטוריה של הרפואה.
בין השנים 1989–2001 ניהל הולובר את המכון לתולדות הרפואה באוניברסיטת וינה.
פרסים
הולובר נושא מדליית כבוד הכסף הגדולה של הרפובליקה האוסטרית
גרייס דרלינג
גרייס דרלינג (באנגלית: Grace Darling; 24 בנובמבר 1815 – 20 באוקטובר 1842) הייתה בת של שומר מגדלור אנגלי. השתתפותה בחילוץ ניצולים "מהפורפורשייר" הטרופה בשנת 1838 הביאה לה תהילה לאומית. ספינת המשוטים עלתה על שרטון באיי פארן מול חופי נורת'מברלנד בצפון מזרח אנגליה. תשעה מאנשי הצוות שלה ניצלו.
ביוגרפיה
גרייס דרלינג נולדה בבית סבה בנורת'מברלנד. היא הייתה השביעית מבין תשעה ילדים (ארבעה אחים וארבע אחיות) שנולדו לוויליאם ותומאסין דרלינג, וכשהיא רק בת כמה שבועות, היא נלקחה להתגורר באי ברונסמן, אחד מאיי פארן, בקוטג' קטן צמוד למגדלור. אביה ניהל את המגדלור שנבנה בשנת 1795 עבור טריניטי האוס, והרוויח משכורת של 70 לירות שטרלינג לשנה (שווי של 6,300 לירות שטרלינג בשנת 2020) עם בונוס של 10 לירות שטרלינג עבור שירות טוב. הלינה הייתה בסיסית, והמגדלור לא היה ממוקם במקום טוב להנחות את הספנות למקום בטוח, ולכן בשנת 1826 עברה המשפחה למגדלור שנבנה באותה העת באי לונגסטון.
במגדלור לונגסטון היה מקום לינה טוב יותר, אך האי עצמו היה פחות מסביר פנים, ולכן ויליאם היה חוזר לברונסמן כדי לאסוף ירקות מהגן הקודם שלהם ולהאכיל את בעלי החיים. המשפחה בילתה את מרבית זמנה בקומת הקרקע של המגדלור, שהורכב מחדר גדול המחומם בכיריים מעץ. החדר היה הסלון, חדר האוכל והמטבח שלהם בחלל אחד, והיה לו גרם מדרגות לולייני שהוביל לשלושה חדרי שינה למעלה ולתאורה שבראש המגדל.
בשעות המוקדמות של ה-7 בספטמבר 1838, גרייס דרלינג, הביטה מחלון בקומה העליונה, הבחינה בהריסות ובניצולי הספינה "פורפורשייר", שהתנפצה על אי סלעי נמוך סמוך. פורפרשייר עלתה על הסלעים ונשברה לשניים. אחד החצאים שקע במהלך הלילה.
אביה ויליאם והיא הבינו שמזג האוויר קשה מדי מכדי שסירת ההצלה גדולה תצא לשם, אז הם לקחו סירת משוטים (6.4 מטר), ועוד ארבעה גברים של נורת'מברלנד, לשוט לכיוון הניצולים. הם עברו מסלול ארוך לצד האיים, מרחק של כמעט קילומטר וחצי. גרייס דרלינג שמרה על יציבות הסירה במים, בזמן שאביה עזר לארבעה גברים ולאישה היחידה ששרדה, שרה דוסון, להיכנס לסירה. אף על פי ששרדה את הטביעה, איבדה גברת דוסון את שני ילדיה הקטנים (ג'יימס, 7 ומטילדה, 5) במהלך הלילה. ויליאם ושלושה מאנשי החילוץ חתרו בסירה חזרה למגדלור. גרייס נשארה במגדלור בעוד ויליאם ושלושה מאנשי הצוות שחולצו חתרו והחזירו ארבעה ניצולים נוספים.