cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלומי פרי
ביוגרפיה
במסגרת עבודתו העלה את ארכיונו הפרטי לאתר מנהלת הליגה, בתוספת הנתונים ממחברותיהם של ישראל פז ואלישע שוחט. בעזרת צוות אתר ספסל השלים את רשימת קלעי כל הזמנים בליגת העל, את נתוני כל המשחקים הבין־לאומיים של נבחרות ישראל לגברים ולנשים ועוד נתונים רבים נוספים שעד אז לא היו זמינים ברשת. בכך, הפך ארכיון המנהלת לארכיון המלא ביותר של הכדורסל הישראלי (גיל, 2011).
בשנת 2020 התמנה לממלא מקום מנכ"ל מנהלת ליגת העל בכדורסל, לאחר שהמנכ"ל, עדלי מרכוס עזב את המנהלת למכבי תל אביב. זמן קצר לאחר מכן הופסקה הליגה בשל פרוץ מגפת הקורונה וביחד עם היו"ר שמואל פרנקל פעל כדי לחדשה. עם חידושה, הייתה הליגה הישראלית לליגה היחידה באירופה שהגיעה לסיומה בשנה זו.
באוקטובר 2020, בעיצומו של משבר הקורונה, רשם את קבוצות ליגת העל (פרט למכבי תל אביב) לליגה הבלקנית, בצעד שהוגדר כמבריק על ידי העיתונות וזכה לקונצנזוס נדיר של אוהדי הענף. צעד זה איפשר לקבוצות להמשיך לשחק ולהתאמן חרף הסגר שהוטל על ישראל והביא בין היתר לעצירת פעילות ליגות הכדורגל, שכן על פי נוהלי משרד הבריאות, קבוצות שמשחקות בליגות מחוץ לישראל זכאיות להמשיך להתאמן ולשחק בליגות אלה (עמורבן 2020).
באוקטובר 2020 התמנה פה אחד לתפקיד מנכ"ל מנהלת ליגת העל בכדורסל, על ידי דירקטוריון המנהלת.
סרטים וסדרות שכתב
פרי כתב תסריטים לסרטים ולסדרות טלוויזיה. סרטו "בוצ'אצ'י" (שכתב יחד עם נתי אדלר) היה מועמד לפרס אופיר לסרט הדרמה הטוב ביותר.
כתב את התסריט לסדרה "המשאית", שני פרקים מהסדרה "שירות חדרים" וארבעה פרקים מהסדרה "מעורב ירושלמי", שזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
ספרים שכתב וערך
הוציא לאור ספר שירים לילדים: הכי אחים, שירים ושורות על אחים ואחיות, בהוצאת רימונים, (2010).
מרכז אופק
מרכז אופק הוא מרכז חינוכי המכיל גנים ובית ספר המשתייך לזרם האנתרופוסופי. הוא שוכן ביישוב אלישיב שבעמק חפר.
המרכז פועל על-פי חינוך ולדורף. במרכז פועלים שלושה גני ילדים, בית ספר יסודי (כיתות א'-ו') וחטיבה עליונה (כיתות ז'-ט').
היסטוריה
מרכז "אופק" החל לפעול בספטמבר 2008. הוקם ביוזמתם ותרומתם של נעמה בן מיור (שכיהנה כמנהלת הראשונה של המוסד), איריס ובנג'מין קאהן.
בשנותיו הראשונות התפתח כבית ספר צומח ובכל שנה נוספה כיתה. בתקופת הקמתו שכן בבית העם של המושב אלישיב. בסיוע תרומה של משפחת קאהן, עם השנים התרחב ונבנו מבנים חדשים לשימוש בית הספר והגנים. המבנים נבנו על שטח אדמה ששימש בשנות השבעים כמוסד חינוכי של רשת "מפת"ן".
בשנותיו הראשונות הוגדר כמוסד "מוכר שאינו רשמי" על ידי משרד החינוך, אך החל משנת הלימודים תשע"ח, הוא הפך לרשמי וממומן על ידי משרד החינוך. בית הספר הפך לממלכתי ונכון ל-2018 הוא חלק ממערכת החינוך של המועצה האזורית עמק חפר.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best International Feature Film, עד שנת 2019 נקרא פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (Best Foreign Language Film)) הוא אחד מפרסי אוסקר המוענקים מדי שנה על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע. הפרס מוענק לסרטי קולנוע באורך מלא (בני 40 דקות לפחות) שהופקו מחוץ לארצות הברית, ואשר נעשה בהם שימוש עיקרי בשפה מדוברת שאיננה אנגלית. בישראל ובמדינות נוספות השתרש המושג "סרט זר" לשם תיאור סרט העומד בתנאים אלה ודומים.
ארצות השפלה
ארצות השפלה הן ארצות אירופה הנמצאות במישור הנמוך של הדלתה של הנהרות ריין, סכלדה ומז. המדינות הנכללות בימינו בכינוי זה הן בלגיה והולנד, אם כי יש הכוללים בכינוי גם את לוקסמבורג.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
הפרס שונה מפרסי אוסקר האחרים בכך שהוא אינו מוענק ליוצרי הסרט אלא למדינה שאותה הסרט מייצג (ברגע הזכייה הוא נמסר לידיו של במאי הסרט). רובם המוחלט של פרסי אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר וכן הפרסים המיוחדים שקדמו להם הוענקו לסרטים אירופאיים: החל מ-1947 הוענקו 48 פרסים לסרטים מאירופה, 5 לסרטים מאסיה, 3 לסרטים מאפריקה ו-2 לסרטים מיבשת אמריקה (3 פרסים נוספים הוענקו לברית המועצות). פדריקו פליני ביים מספר שיא של 4 סרטים זוכי הפרס לסרט הבינלאומי, אם כי ויטוריו דה סיקה ביים מספר זהה של סרטים זוכים, אם מחשיבים גם את הסרטים שזכו בפרס מיוחד לפני 1956. אינגמר ברגמן ביים 3 סרטים זוכי הפרס וסרט נוסף בבימויו, "זעקות ולחישות" (1973), הועמד לזכייה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ארצות השפלה
היסטוריה
ארצות השפלה התרכזו במאות ה-13 וה-14 תחת שלטונם של דוכסי בורגונדיה ובעקבות נישואי מארי מבורגונדי למקסימיליאן האוסטרי, עברו לשליטתם של בית האבסבורג תחילה לבנם פיליפ הראשון מלך קסטיליה (עקב נישואיו לחואנה המשוגעת - בתם של פרדינאנד ואיזבל המלכים הקתולים), ובשנת 1506 לבנם קרלוס הוא הקיסר קרל החמישי, שהיה למעשה פלמי (יוצא חבל פלנדריה) מלידה, וחי עד 1517 בארצות השפלה. עם פרישתו של קרל החמישי בשנת 1556 קיבל את השלטון בנו, פליפה השני, מלך ספרד.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
כללים
מספר סרטים נפסלו על ידי האקדמיה מלהתחרות על הפרס, ביניהם הסרט הישראלי "ביקור התזמורת" (2007) שנפסל בעקבות שימוש יתר בשפה האנגלית. כלל נוסף מחייב שליטה אמנותית מספקת בסרט של המדינה שהוא מייצג. הסרט היחיד שנפסל על ידי האקדמיה לאחר שהיא כבר הכריזה עליו כאחד מחמשת המועמדים הסופיים הוא "מקום בעולם" (1992), שייצג את אורוגוואי, אך בשלב מאוחר התברר כי הוא מהווה הפקה משותפת בין ארגנטינה וספרד, ומפר את הכלל שמחייב שליטה אמנותית מספקת של המדינה המיוצגת. בנוסף קיים כלל האוסר על סרט להתחרות אם הוא שודר בעבר בטלוויזיה או באינטרנט.
החל מ-2006 סרט הנשלח לתחרות לא חייב להיות דובר שפה רשמית של המדינה שהוא מייצג. האקדמיה נימקה את ההחלטה בפשטות בכך שנאלצה לפסול את הסרט האיטלקי "פרטי" (2004) העוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני ודובר עברית וערבית, ששתיהן אינן שפות רשמיות של איטליה. השינוי בכלל איפשר בין השאר לקנדה לשלוח לתחרות את הסרט "מים" (2004) דובר השפה ההינדית, בעוד שלפני כן קנדה יכלה לשלוח לתחרות אך ורק סרטים דוברי צרפתית. לעומת זאת, השינוי בכלל לא סייע לסרטים מארצות הברית שאינם דוברי אנגלית להיות מועמדים לפרס. כך, למשל, נמנע מ"מכתבים מאיוו-ג'ימה" (2006, דובר יפנית) ומ"אפוקליפטו" (2006, דובר אחת משפות בני המאיה) מלהתמודד על הפרס, על אף ששני הסרטים זכו במועמדויות לפרס גלובוס הזהב לסרט הבינלאומי הטוב ביותר שכלליו מחמירים פחות ("מכתבים מאיוו-ג'ימה" אף זכה בפרס). סרטים מהאזורים המבודדים רשאים להתחרות על הפרס.
ארצות השפלה
היסטוריה
בשנת 1568 התאחדו הפרובינציות של ארצות השפלה תחת הנהגתו של הנסיך וילם מאורניה (נסיכות אורנז'), והרוזן לאמורל פון אגמונט, שהיה מראשי הצבא, בצעד שהיחל את המרד ההולנדי. פליפה השני שלח צפונה את הדוכס מאלבה והדוכס מפארמה, שני מצביאים ותיקים, בראש צבא אשר מנה אלפי חיילים ספרדים, כדי לדכא את המרד. מול חיל הרגלים הספרדי עמדו המיליציות של אנשי ארצות השפלה, אשר כרעו תחת נטל המיסים הספרדיים וקיוו נואשות להציל את מולדתם ולזכות בחירותם. כדי לבלום את התקדמות הספרדים, פתחו אנשי ארצות השפלה את הסכרים אשר הגנו על המישורים הנמוכים מהים, והציפו שטחים נרחבים בנתיב הצבא הספרדי. בסופו של דבר, הצליחו המורדים להדוף את הספרדים.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
כללים
כל מדינה רשאית לשלוח סרט אחד (ולא יותר) מדי שנה לאקדמיה, והסרט חייב להיבחר על ידי אנשי תעשיית הקולנוע. הסרטים נשלחים לאקדמיה בהיותם מתורגמים לכתוביות, וחברי האקדמיה צופים בהם ובוחרים חמישה מועמדים סופיים בהצבעה אנונימית. ההצבעה על הזוכה בפרס מוגבלת לחברי אקדמיה שצפו בכל אחד מחמשת הסרטים. החל מ-2006 החלה האקדמיה לפרסם רשימה של עשרה סרטים שמתוכם ייבחרו חמשת המועמדים הסופיים שבוע לאחר מכן.
ארצות השפלה
היסטוריה
פליפה השני הציב פרס על ראשו של הנסיך מאורניה, ואכן הלה נרצח ביריות אקדח ב-10 ביולי 1584 ב"פרינסנהוף" שבדלפט בידי אציל מקומי זוטר, תומך בית המלוכה הספרדי. בשנת 1581, "התנערו" הפוליטיקאים והסוחרים ההולנדים החשובים באופן חגיגי מפליפה השני כמלכם, כשהם מונים את פגיעותיו באנשיהם. הם הכריזו על שבע פרובינציות מארצות השפלה כעצמאיות וריבוניות.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
כללים
סרט שלא נשלח להתחרות על הפרס לסרט הבינלאומי רשאי להתחרות על פרסי אוסקר אחרים. כך למשל "דבר אליה" (2002) לא ייצג את ספרד בתחרות על הפרס לסרט הזר, אך מאידך זיכה את פדרו אלמודובר בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. "דרום אמריקה באופנוע" (2004) זכה בפרסי פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ולשיר המקורי הטוב ביותר, אך נמנע ממנו מלהיות מועמד לפרס הסרט הזר מכיוון שהוא נוצר בקופרודוקציה בין מספר מדינות, ללא שליטה אומנותית עיקרית של אחת מהן. עד כה הועמדו 15 סרטים שאינם דוברי אנגלית לזכייה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (שמתוכם רק פרזיטים זכה בפרס): "האשליה הגדולה" (צרפת, 1937); "זד, הוא עדיין חי" (אלג'יריה, 1969); "המהגרים" (שוודיה, 1971); "זעקות ולחישות" (שוודיה, 1972); "הדוור" (איטליה/ספרד, 1994); "החיים יפים" (איטליה, 1997); "נמר, דרקון" (טאיוואן, 2000);"מכתבים מאיוו-ג'ימה" (ארצות הברית, 2006);"בבל" (ארצות הברית, 2006);"אהבה" (אוסטריה, 2012);"רומא (מקסיקו, 2018);"פרזיטים" (קוריאה הדרומית, 2019);"מינארי" (ארצות הברית, 2020); "הנהגת של מר יוסוקה (יפן, 2021);"במערב אין כל חדש" (גרמניה, 2022).
האקדמיה פסלה את הסרט הפלסטיני "התערבות אלוהית" (2002) מלהתחרות על הפרס בנימוק שכלליה אינם מכירים בפלסטין כמדינה הרשאית לשלוח סרט לתחרות. החלטה זו זכתה למחאות מצד פעילים פרו-פלסטיניים על רקע החלטות קודמות של האקדמיה לאשר סרטים מהונג קונג ומפוארטו ריקו. שלוש שנים מאוחר יותר הצליח "גן עדן עכשיו" (2005) לזכות במועמדות לפרס כנציגה של פלסטין, אך לאחר מחאות מצד ארגונים פרו-ישראליים ויהודיים החליטה האקדמיה להכיר בסרט כנציגה של הרשות הפלסטינית ולהכריז עליו כך במהלך הטקס. מאוחר יותר, הוצג הסרט "עומאר" (2013) שנבחר כמועמד לפרס, כנציג פלסטין.
ארצות השפלה
היסטוריה
ספרד המשיכה לנסות לכבוש מחדש את השטחים הנרחבים אשר בהם איבדה שליטה, אולם ללא הצלחה, עד אשר בשנת 1609, נחתם הסכם שלום בין הניצים, כאשר דרום ארצות השפלה, לרבות פלנדריה וחלקים מדרום הולנד, נותר בשליטה ספרדית.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
כללים
שטח שהיה שנוי במחלוקת הוא פוארטו ריקו. אשר מהווה שטח חסות של ארצות הברית, ולתושביה יש אזרחות אמריקאית. בשנת 1989 סרט מהאי היה מועמד לפרס זה, אך בשנת 2011 האקדמיה החליטה כי פוארטו ריקו לא תוכל להגיש עוד מועמדים לקטגוריה.
רשימת זוכים
השנה המצוינת היא שנת יציאת הסרט לאקרנים, והמדינה המצוינת היא זו שיוצגה על ידי הסרט בטקס האוסקר. הסרטים ששמם מצוין בלועזית הם אלה ששמם מעולם לא תורגם לעברית. שיאי הזכיות והמועמדויות, נכון ל-2013, שייכים לאיטליה שזכתה ב-14 פרסים (11 פרסים תחרותיים ושלושה פרסי כבוד) מתוך 28 מועמדויות ולצרפת שזכתה ב-12 פרסים מתוך 34 מועמדויות. ישראל היא המדינה שמחזיקה בשיא המועמדויות ללא זכייה (10 מועמדויות ללא זכייה). פורטוגל מחזיקה בשיא הגשות הסרטים ללא מועמדות (30 הגשות סרטים)
ארצות השפלה
היסטוריה
תשע שנים לאחר מכן, כאשר פרצה מלחמת שלושים השנים, שוב עמדו הספרדים וההולנדים משני צידי המתרס. ההולנדים, שבעת זו החזיקו בצי גדול וחזק, פשטו על חצי האי הספרדי ופגעו באינטרסים ספרדיים הן באירופה והן באיים הקריביים. כאשר הסתיימה מלחמת שלושים השנים בשנת 1648, הסכימה ספרד, במסגרת שלום וסטפליה, לעצמאותן המלאה והשלמה של ארצות השפלה, תחת הנהגת בית אורנז'-נאסאו. הסכמה זו הושגה כשמונים שנה לאחר תחילת העימות ולכן יש הקוראים למרד ההולנדי "מלחמת שמונים השנים".
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
רשימת זוכים
{| align=center width=95%
ארצות השפלה
אטימולוגיה
קל להתבלבל בשמות השונים של המדינות המודרניות וההיסטוריות באזור. דוברי הולנדית מתייחסים לישויות הפוליטיות ההיסטוריות ולפדרציה של הולנד, האנטילים ההולנדים וארובה בלשון רבים (Nederlanden), ולארצם כיום בלשון יחיד (Nederland). באנגלית נקראות גם הולנד של ימינו וגם הישויות ההיסטוריות בשם Netherlands, בלשון ריבוי; האזור שבו כלולות הולנד ובלגיה כיום נקרא לעיתים The Low Countries, אך בשם זה נעשה שימוש בעיקר בהקשרים היסטוריים (בהולנדית קיים הביטוי המקביל, De lage landen, המתייחס לבלגיה והולנד המודרניות). גם בשפות אירופיות אחרות פירוש שמה של הולנד המודרנית הוא "ארץ נמוכה" או "ארצות נמוכות", מה שמגדיל את הבלבול בין המדינה המודרנית לבין המדינות ההיסטוריות.
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
סרטים שנשלחו מטעם ישראל
ישראל החלה לשלוח לאקדמיה האמריקאית סרטים לשם התמודדות על הפרס ב-1964. אף סרט ישראלי לא זכה עד כה בפרס. נכון ל-2021 הועמדו לזכייה בפרס 10 סרטים ישראליים, כמות המועמדויות השנייה בגודלה עבור מדינה מיבשת אסיה במשותף עם ברית המועצות, כאשר ליפן 12 מועמדויות. ב-1964 נמנה הסרט הישראלי "סאלח שבתי" של אפרים קישון בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס, ב-1971 זכה למועמדות סרטו של קישון "השוטר אזולאי", ב-1972 היה מועמד סרטו של משה מזרחי "אני אוהב אותך רוזה", ב-1973 סרטו של מזרחי "הבית ברחוב שלוש", ב-1977 סרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן" (שהפסיד לסרטו של משה מזרחי "כל החיים לפניו" שזכה עבור צרפת) וב-1984 סרטו של אורי ברבש "מאחורי הסורגים". מאז 1991 ועד היום, הסרט המייצג את ישראל הוא הזוכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, כאשר יוצאי הדופן הם "אביבה אהובתי" שזכה ב-2006 בפרס אופיר במשותף עם "אדמה משוגעת" ובהצבעה חוזרת הוחלט לשלוח את האחרון, ו"ביקור התזמורת" שכאמור נפסל ב-2007 על ידי האקדמיה האמריקאית מאחר שדיאלוגים רבים בו היו באנגלית, ועל כן לא התאים לקטגוריה. במקומו נשלח הסרט שהאקדמיה הישראלית זיכתה בכמות השנייה בגודלה של קולות, "בופור" של יוסף סידר, אשר היה למועמד הראשון מטעם ישראל לפרס מזה 23 שנים. מועמדות זו פתחה רצף של מועמדויות ישראליות לפרס כשלאחריה הגיעו מועמדויות ל"ואלס עם באשיר" של ארי פולמן ב-2008, ל"עג'מי" של סכנדר קובטי וירון שני ב-2009 ולסרטו של יוסף סידר "הערת שוליים" ב-2011.
דגל אתיופיה
דגל אתיופיה (באמהרית: የኢትዮጵያ ሰንደቅ ዓላማ) הוא דגלה הלאומי של אתיופיה. הוא אומץ ב-6 בפברואר 1996. הדגל הוא טריקולור בצבעי ירוק (למעלה), צהוב ואדום, ובמרכזו דיסקה כחולה וסמל הכולל פנטגרם. הוא מוצג פעמים רבות ללא הדיסקה הכחולה שהיא סמל אתיופיה, שכן אתיופים רבים אינם מכירים בה מפני שהיא תוספת מאוחרת של ארגון איחדג.
הטריקלור
הטריקלור המקורי של דגל אתיופיה קיים כבר אלפי שנים, מקורו אינו ידוע ונעשה בו שימוש כבר במאה הראשונה כדגלה של קיסרות אקסום האתיופית. במהלך ההיסטוריה של הדגל הוא תמיד היה עם סמל כלשהו במרכזו אך בשנות שלטונה של החונטה הצבאית האתיופית הטריקלור נהפך לדגל הרשמי של אתיופיה, ולאחר מכן לאחר הפלת החונטה הדגל היה שוב לדגל אתיופיה הרשמי בין 1991–1996. לאחר שאתיופיה אימצה חוקה חדשה הדגל הנוכחי עם הדיסקית אומץ באופן רשמי. כיום טריקלור זה מזוהה רבות עם אתיופיה ונהפך לבסיס של הצבעים הכלל-אפריקאיים, צירוף צבעים זה נראה רבות ללא הסמל במרכזו וכך הפך למעשה דגל זה לדגל האזרחי הלא רשמי של אתיופיה. במהלך ההיסטוריה הדגל הוצג רבות הפוך כך שהצבע האדום בראשו, ובמקצת התקופות היה הדגל ההפוך הדגל הרשמי.
המשמעות של הצבעים בדגל הטריקלור השתנו במהלך השנים:
אנשי דת נוצריים מפרשים את הצבעים כסמל לשילוש הקדוש ואחרים היו מפרשים זאת כסמל לשלושת החבלים המרכזיים של האימפריה האתיופית תיגראי, אמהרה ושאווה.
הדגל האימפריאלי המסורתי
סמל זה המזוהה רבות עם אתיופיה הוא למעשה אחד מתאריו של קיסר אתיופיה, האריה הכובש של שבט יהודה" (בתעתיק עברי מגעז:"מוא אנבסה זה אם נגדה יהודה"), בנוסף להראות את כוחה של האימפריה האתיופית, סמל זה מקורו עוד בתקופת הקיסרות האקסומית ונהפך לדגל אתיופיה הרשמי תחת קיסרי שושלת זאגווה וגם לאחר עליית השושלת הסולומונית לשלטון ב-1270. בניגוד לסמל של שבט יהודה לדגל זה התווסף צלב על מנת להראות את דת האימפריה הנצרות. כיום סמל זה ידוע ברחבי העולם כסמל הבלעדי של קיסרי אתיופיה.
הדגל האימפריאלי המודרני
במהלך 1897 הדגל האתיופי שונה והצבעים של הדגל השאווני נהפכו וחזרו לטריקלור המקורי, לדגל זה התווסף האריה עם הצלב - הסמל המסורתי של השושלת הסולומונית הנוצרית. דגל זה היה הדגל המודרני של האימפריה האתיופית המתחדשת תחת הקיסרים מנליק השני, זאודיתו והיילה סלאסי עד למהפכה האתיופית ב-1974. דגל זה כיום משמש את תומכי הקיסרות האתיופית ברחבי העולם בנוסף לתנועת הראסטפארי הג'מייקנית.
הכיבוש האיטלקי
ב-1936 הצליחו האיטלקים לכבוש את אתיופיה ושטחה, יחד עם אריתריאה וסומלילנד האיטלקית, אוחדו לקולוניה חדשה אחת, מזרח אפריקה האיטלקית. כתוצאה מכך בוטלה המדינה "אתיופיה", אף על פי שמלך איטליה זכה לתואר קיסר אתיופיה ("Imperatore d' Etiopia"). בתקופת הכיבוש האיטלקי שימש דגל איטליה כדגל הקולוניה ושטח אתיופיה לשעבר, האיטלקים החזיקו בשטחי אתיופיה עד להפסדם במלחמת השחרור האתיופית ב-1941.
הדגל העממי
דגל זה נוצר והיה לדגל הרשמי של אתיופיה בין 1987–1991 כאשר אתיופיה הייתה מדינה סוציאליסטית וגרורה של ברית המועצות ביבשת אפריקה. הדגל נוצר למעשה מהטריקלור המקורי עם סמל אתיופיה בזמנו.
Assassin's Creed Mirage
Assassin's Creed Mirage (בתרגום חופשי לעברית: אמונת המתנקש: חזיון תעתועים) הוא משחק פעולה-הרפתקאות מגוף שלישי בעולם פתוח שפותח על ידי "יוביסופט מונטריאול" ומופץ על ידי חברת יוביסופט. משחק זה הוא השלושה עשר בסדרה בעלת אותו השם, ומשמש כפריקוול לאירועי "Valhalla", שיצא לאור בשנת 2020. עלילת המשחק מתרחשת בבגדאד במהלך המאה ה-9, בתקופת תור הזהב האסלאמי, ועוקבת אחר באסים אבן אישאק (דמות שהוצגה לראשונה ב-"Valhalla") ואחר הפיכתו מגנב רחוב פשוט לחבר באחוות המתנקשים, הנלחמים למען שלום וחירות האנושות נגד המסדר הטמפלרי, השואפים לכונן שליטה עולמית.
בהודעה מטעם "יוביסופט", אושר כי המשחק ישוב לשורשיה המקוריים של הסדרה, תוך שימת דגש והתמקדות במהלכי התגנבויות, פארקור והתנקשויות, ולעומת אלמנטי משחק תפקידים עליהם הושם הדגש בפיתוח שלושת המשחקים הקודמים.
המשחק עתיד לצאת לשוק עבור קונסולות הדור הנוכחי והבא – Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Xbox One, Xbox Series X ו-Amazon Luna – במהלך שנת 2023.
משחקיות
המשחק הוא משחק פעולה-הרפתקאות מגוף שלישי בעולם פתוח, שנועד לשוב לשורשיה המקוריים של משחקי "Assassin's Creed" הראשונים, הן מבחינת עלילה ליניארית וממוקדת יותר והן מבחינת שימת דגש על אלמנטי התגנבויות והתנקשויות; בניגוד לאלמנטי משחק תפקידים שעליהם הושם הדגש בשלוש הפרקים האחרונים בסדרה. המשחק יתרחש כולו בבגדאד, המחולקת לארבעה מחוזות. בשלב מסוים במהלך המשחק, השחקנים יוכלו גם לבקר באלמוט, מטה הנחבאים. בנוסף, מהלכי פארקור, קרב פנים-אל-פנים והתגנבויות ישמשו כמרכיבי הליבה של המשחק; שבו יושם גם דגש על אלמנט "הקופסה השחורה" שהופיע לראשונה ב-"Unity" ו-"Syndicate" – משימות ההתנקשות בהן על השחקנים לחקור את סביבתם על מנת למצוא דרכים שונות להגיע אל מטרותיהם ולחסל אותם. בתור נחבא, לבאסים יהיה ארסנל גדול של כלי נשק וכלים לרשותו, כולל הלהבים הנסתרים ופצצות עשן.
הקדמה לאירועי המשחק
לאחר אירועי חבילת ההרחבה "הפרק האחרון" במשחק Assassin's Creed Valhalla, באסים (שחי אלפי שנים בעקבות כליאתו במקדש האיסו ולאחר מכן הצליח לברוח) חובר למתנקשים ומעניק לויליאם מיילס ולמתנקשים את החומר הגנטי שלו ואלו נעזרים באנימוס בכדי ללמוד ולחיות מחדש את קורותיו של באסים. המשחק מתרחש שנים רבות לפני אירועי Valhalla, בתקופה שבאסים טרם פגש בסיגורד ולאחר מכן באיבור.
רקע
עלילת המשחק מתרחשת עשרות שנים לפני אירועי "Valhalla", והיא מתוארת כ"סיפור התבגרות" העוקבת אחר באסים אבן אישאק, גנב רחוב פשוט שלומד להילחם למען מטרה גדולה ואחר הפיכתו לנחבא, תחת הדרכתו של מדריכו ואביו הרוחני, רושאן.
פיתוח
עוד טרם ההכרזה על פיתוחו במהלך אירוע "Ubisoft Forward" השנתי שהתקיים ב-10 בספטמבר 2022, דבר פיתוחו של המשחק וקשת עלילתו הפוטניצאלית הודלף תחת שם הקוד "Rift". במסגרת ההדלפה נחשף כי פיתוחו של המשחק החל כחבילת הרחבה עבור "Valhalla", לפני שהוחלט לפתח אותו כמשחק עצמאי באורך מלא.
הפצה
המשחק עתיד לצאת לשוק במהלך שנת 2023 עבור קונסולות הדור הנוכחי והבא – Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Xbox One, Xbox Series X ו-Amazon Luna.
קוב (בנייה באדמה)
קוב (באנגלית: Cob) הוא תערובת חרסית, חול או אדמה, מים וקש המשמש לבנייה באדמה. הקוב דומה בהרכבו לחומר אך הוא פחות סמיך ממנו ומכיל קש. את הקוב נהוג לערבב באמצעות רגליים יחפות.
בדיקת כמויות החומרים
לפני שמכינים את הקוב, יש לבצע בדיקות של כמויות החומרים. מכינים כמויות קטנות של קוב. כל בדיקה צריכה להיות שונה בהרכבה מבחינת היחסים בכמויות של החומרים. לאחר שמכינים את התערובות השונות, מורחים חופן מכל אחד על משטח עץ או קרמיקה ומניחים במקום מוצל למחצה. לאחד שהחומר מתייבש, בוחרים את התערובת המועדפת ביותר מבחינת כמות סדקים, חוזק, שבירות, ומרקם.
הכנה בכמויות גדולות
מכינים את החומרים לפי הנוסחה שבחרנו: חול או אדמה, חרסית, מים וקש (קצוץ לחתיכות קצרות). את החומרים נהוג לערבב ברגליים יחפות. ערבוב ברגליים הרבה יותר יעיל מאשר ערבוב בידיים או באת חפירה, אבל הוא עלול להיות בעייתי אם יש אבנים בחומרים שעלולים לגרום לפציעות קלות בכפות הרגליים. את הדריכה מבצעים על יריעת pvc, בגיגית או בבריכת גומי. לא מומלץ לערבב על אדמה חשופה מכיוון שאפשר לאבד חומרים ובעיקר מים. ערבוב ברגליים יחפות נהוג מאז המצאת הבנייה באדמה והוא יעיל משום ששטח הפנים הגדול של כף הרגל, הכובד של הגוף ומבנה הבהונות שמפרק את הגושים.
שיטת בנייה
לאחר שמכינים את הקוב, יוצרים ממנו מעין קציצות או בסלנג, "קובבות". את הקובבות מניחים אחד על השני ליצירת מבנה האדמה, או מורחים את הקוב על צמיגים או רשת לולים.
הסתה
הסתה היא ניסיון לשכנע אדם או קבוצת בני אדם לבצע מעשה שלילי, בדרך כלל פשע. במקרים רבים מבדילים בין עבירה פלילית מסוג שידול המתייחסת לשכנוע אדם בודד, לבין הסתה המתייחסת לשכנוע ציבור של אנשים.
במדינות רבות (במיוחד באירופה), קיימים חוקים כוללניים המגדירים כעבירה כל ניסיון הסתה לביצוע מעשה הנוגד את החוק.
בישראל, בנוסף לעבירה כללית של שידול, חוק העונשין מציין במפורש מעשים אחדים אשר הסתה לעשותם מהווה עבירה פלילית.
בארצות הברית, עבירת הסתה (solicitation) חלה בין אם העבירה בוצעה ובין אם לאו. לעומת זאת, באירופה, כאשר העבירה לא התרחשה, השידול מכונה "incitement", וכאשר העבירה בוצעה, המסית מועמד לדין על קשירת קשר.
דברי שטנה
סוג מיוחד של הסתה הם דברי שִׂטְנָה: העברה של מסרים לקהל שומעים, שיש בהם כדי לגרוע מערכו או מכבודו של אדם או של קבוצה אנושית, על בסיס מאפיינים כמו גזע, דת, לאום או נטייה מינית. דברי שטנה יכולים להיות נאום, מחווה, קריקטורה, סרט קולנוע, מסר כתוב או מיצג, שיש בהם כדי לקדם או לעודד אלימות, בין בני אדם או קבוצות, או להטיל מורא בפרט או בקבוצה, או להוריד מערכם או כבודם. במדינות מסוימות דברי שטנה עלולים להיות מנוגדים לחוק ולהיחשב להסתה. ייתכנו בחוק סיווגים שונים של אדם או קבוצה, תחת מאפיינים דוגמת גזע, מגדר, שיוך אתני, לאום, דת או נטייה מינית.
דברי השטנה, יחד עם דמוניזציה (סוג של דברי שטנה בה מושא השנאה מוצג כדמוני או לא-אנושי), נחשבים להסתה בארצות רבות גם אם אין בהן קריאה מפורשת להפעלת אלימות, שכן הם מתירים את דמו של מושא השנאה ומעודדים אלימות נגדם בהציגם אותו כשורש הרוע ומבטלים את זכותו לחיים, בריאות וביטחון. לעיתים קרובות הסתה לביצוע אלימות משלבת ברטוריקה שלה דברי שטנה ודמוניזציה, כאשר הדוגמה הידועה ביותר היא ההסתה נגד היהודים בגרמניה הנאצית, שהובילה לאלימות (הן מאורגנת והן ספונטנית) נגדם ולבסוף לשואה.
חקיקה
קובע שהעונש על שידול לעשות עבירה הוא מחצית העונש על העבירה עצמה. בנוסף, החוק מציין במפורש סוגים אחדים של הסתה המהווים עבירה פלילית:
בשנת 2005 הוצע לתקן את חוק העונשין כך שיהיה ניתן להרשיע אדם בהסתה לאלימות גם אם אין ודאות קרובה שהשומעים את דברי ההסתה יפעלו על פיהם.
פסיקה
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל שניתן בשנת 1996 נחשב לפסק דין שהרחיב את תחולת עבירת ההסתה. מספר שנים לאחר מכן, בפסק דין ג'בארין קבע בי המשפט העליון שתחולתו שעבירת ההמרדה הנוגעת לדברי שבח ועידוד למעשי אלימות מוגבלת לפרסום דברי שבח ועידוד למעשי אלימות של ארגון טרור ובכך שינה את שנקבע בפסק דין אלבה. בעקבות פסק דין ג'בארין זוכו ארבעה יהודים מהימין שהואשמו בהסתה ועניינם היה תלוי ועומד לפני בית המשפט העליון וכן בוטלה הרשעתו החלוטה של איש ימין שהביע שמחה על רצח רבין. הצעה לתקן את החוק באופן שירחיב את תחולת עבירת ההסתה נפלה על חודו של קול.
אכיפה
בגלל הרגישות באכיפת עבירת ההסתה אל מול חופש הביטוי, נדרשת המשטרה לאישור הפרקליטות לפתיחת חקירה בעבירת הסתה.
במכתב הנחיות למשטרה מספטמבר 2004 קבע היועץ המשפטי לממשלה שהמשטרה תוכל לפתוח בחקירה מלאה לגבי הסתה, ללא אישור הפרקליטות, כאשר אדם קורא מול קהל בצורה מפורשת לאלימות כנגד נבחר ציבור. כאשר הקריאה היא באמצעי התקשורת ולא אל מול קהל, קובע המכתב שניתן לנהל חקירה אך אין לחקור את החשוד ללא אישור הפרקליטות. לעומת זאת, כאשר הקריאה לאלימות היא מרומזת, קובע המכתב שאין לפתוח בחקירה ללא אישור הפרקליטות.
היועץ מזוז הביע את דעתו, שיש להשתמש בחוק נגד הסתה רק במקרים קיצוניים.
במכתב מיוני 2005 לחבר הכנסת אריה אלדד, קבע היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, שכרזות דוגמת "שרון דיקטטור", "הטרנספר לא יעבור" ו"ההתנתקות קורעת את העם" אינן מהוות הסתה.
בספטמבר 2012 גזר בית משפט בנצרת עונש של שלוש שנות מאסר על האימאם המוסלמי-סוני נאזם אבו סלים לאחר שהורשע בהסתה לאלימות ולטרור ובתמיכה בארגון טרור. בית המשפט קבע כי דברי התמיכה שלו באל-קאעידה, בג'יהאד העולמי ובשימוש באלימות - "גרמו באופן ישיר לאימוץ קריאות התמיכה בארגון הטרור וההסתה לאלימות על ידי מי מאלו שנחשפו אליהם, באופן שהובילם לביצוע מעשי אלימות קשים עד כדי רצח יהודי, חטיפה ושוד של יהודי נוסף וכן תקיפות של נוצרים".
ב-2015 נגזרו כנגד מזכ"ל תנועת פת"ח בירושלים, עומר שלבי, תשעה חודשי מאסר בפועל ועוד חמישה על תנאי, על הסתה בפייסבוק.
הסתה ברשות הפלסטינית
יישום הסכמי אוסלו (הפעימות) הושהה על ידי נתניהו בנימוק שהפלסטינים לא פועלים מספיק בנחרצות לקידום תהליך השלום ונגד ההסתה והאלימות (לדוגמה, העלייה באלימות בתקופה זו), חשש שהתבסס על פרסומים שונים שהעידו על קיומה של הסתה בשטחי הרשות הפלסטינית, בספרי חינוך, בפעילות תעמולה וכן בקיום של "קייטנות טרור".
משנת 1998 פועל מכון ממרי, העוסק בסיקור תקשורתי של פרסומים בערבית ופרסית, ומתמקד בפרסומים קיצוניים, פרט שמעורר נגדו ביקורת על אג'נדה שלא מאפשרת להעריך מה חלקם של הפרסומים האלו מתוך כלל הפעילות.
משנת 2009 בודק המשרד לנושאים אסטרטגיים התבטאויות פומביות של בכירי הרשות הפלסטינית ופרסומים של מוסדות וארגונים הנשלטים על ידי הרשות, ועוקב אחרי ביטויי הסתה מפורשת לאלימות, עידוד אווירת אלימות וטרור, הסתה לשנאה ולדמוניזציה של ישראל וכדומה. באוגוסט 2012 העביר המשרד לממשלת ישראל את הנתונים שנבדקו עד מועד זה, מהם עולה כי הרשות הפלסטינית ומוסדותיה מסיתים בקביעות נגד ישראל ונגד יהודים. המסרים העיקריים בהסתה הם: (1) כל טרור הוא לגיטימי; (2) היהודים נוכלים ומסוכנים; (3) ישראל איננה קיימת על המפה. הרשות מביעה בעקביות שנאה ורצון שמדינת ישראל תיעלם, ופועלת נגד נורמליזציה עם ישראל בכל הרמות. מנכ"ל המשרד, יוסי קופרווסר, אמר כי הרשות "באה ליצור אתוס של מאבק ושלילת עקרון השלום והנורמליזציה והכחשת קיומו של עם ישראל". חלק מההסתה מופרכת לחלוטין לדעתו, כגון "עינויים שעוברים אסירים בבתי סוהר" או "מתנחלים מאמנים כלבים וחזירים לעקור עצי זית", אבל מסרים אלה מופיעים בקביעות. מהנתונים עולה עוד, כי אבו מאזן ובכירים אחרים ברשות מפגינים התעלמות מקיום מדינת ישראל, שאיננה מופיעה במפות שמוחזקות בידיהם או מוצגות באירועים שונים. בשידורי הטלוויזיה קוראים ליהודים ללכת "לארצות שמהן באו, כדי לאפשר לנו לשוב ליישובים שאותם עזבנו, בעכו, בחיפה וביפו", ובכך מועבר המסר שהמדינה הפלסטינית תקום על מלוא שטח ישראל. מסרים אחרים מיועדים ליצירת דמוניזציה של היהודים בכלל ושל מתנחלים בפרט.
מכון המחקר "מבט לתקשורת פלסטינית" מפרסם דוחות ומחקרים, בין השאר, בנושא ההסתה בכלי התקשורת, התרבות ומערכת החינוך של הרשות הפלסטינית. מאידך, עמותת קשב העוסקת במעקב תקשורתי, בראשות העיתונאי יזהר באר (אשר נתן חוות דעת מקצועית לסנגורי הרשות הפלסטינית בתביעה כנגדה), מציגה תמונה אחרת ולפיה ההסתה מנוצלת על ידי ממשלת ישראל כדי להימנע ממשא ומתן מדיני, וממדי ההסתה מטעם הרשות הפלסטינית פחותים משנהוג לחשוב. עמדה זו, שהוצגה בשנת 2014 (ולמשל לא נוגעת לגל הטרור ב-2015), מתייחסת לשאלת האחריות של הרשות הפלסטינית להסתה ולא להסתה בכללותה.
בדו"ח שפרסם ב-2015 ארגון מבט לתקשורת פלסטינית (PMW), נחשפה רשימה של יותר מ-20 בתי ספר של הרשות הפלסטינית שנקראו על שם מחבלים. במעקב שבצע הארגון בזמן שעבר, התברר שעוד עשרות בתי ספר שימשו להאדרת מחבלים, אם בשמות בתי הספר ואם בשילוב תמונות המחבלים בסמלים, יצירות והנצחה בפעילויות שונות. בעקבות דיווח שהועבר על מימון בית ספר על שם דלאל מוגרבי, המחבלת מפיגוע כביש החוף, בכספים שנתרמו מנורווגיה, משרד החוץ הנורווגי פנה לרשות הפלסטינית בדרישה להחזרת כספי התרומות.
ישראל מגיבה להסתה בהסברה בעולם, ולעיתים גם בסגירת אמצעי תקשורת שעוסקים בהסתה והחרמת הציוד.
יוזמות אזרחיות למניעת הסתה ברשת
בדצמבר 2020 הוקם מיזם הפייק ריפורטר על ידי חוקרים, מומחי רשת ואקטיביסטים מן הצד השמאלי של המפה הפוליטית. המיזם מוביל מאבק אזרחי נגד דיסאינפורמציה, שיח שנאה, אלימות והסתה ברשת באמצעות שימוש בכלי מחקר מקצועיים ופלטפורמה מבוססת מחקר המונים. המיזם מפרסם תחקירים בנושא זה באמצעי תקשורת בארץ ובחו"ל ופועל להגביר את הרגולציה הממשלתית למניעת ההסתה והפצת ידיעות כזב ברשתות. בין השאר חשפו חוקרי המיזם פעילות של קבוצות בהן התארגנו לינצ'ים באזרחים ערבים על ידי פעילים כהניסטים בתקופת מבצע שומר החומות, מבצעי השפעה של פוליטיקאים ישראלים  ומבצעי השפעה של רשתות זרות, שניסו להתערב בפוליטיקה הישראלית.
בעיתיות העבירה
עבירת ההסתה, כעבירות אחרות הקשורות בדיבור בלבד, נתונה במחלוקת ציבורית על היקפה ועצם קיומה. במדינות טוטאליטריות ושלטונות כיבוש השתמשו בעבירת ההסתה להעמדה לדין של מתנגדי המשטר. אנשים שהועמדו לדין בעוון הסתה כוללים את ויסר ז'יטי באלבניה, נתן שרנסקי בברית המועצות ומוהנדס קרמצ'נד גנדי, על ידי השלטון הבריטי בהודו. במדינות דמוקרטיות משתדלים להימנע מלהעמיד אנשים לדין על הסתה, בגלל הפגיעה שיש בה בחופש הביטוי.
דיסקת איירי
באופטיקה דיסקת איירי (או: תבנית איירי) היא כתם או עיגול האור הממוקד ביותר, ולכן הקטן ביותר, המתקבל על ידי עדשה אידיאלית (כלומר, ללא עיוותים אופטיים). זוהי מגבלה פיזיקלית, הנובעת מתופעת העקיפה של גלי האור.
תבנית העקיפה המתקבלת ממיפתח עגול המואר באופן אחיד, מורכבת מאזור בהיר מאוד במרכז, הקרוי דיסקת איירי, וסביבה סדרה של טבעות קונצנטריות. הדיסקה והתבנית קרויים על שמו של ג'ורג' בידל איירי, אסטרונום בריטי.
רדיוס דיסקת איירי נתון על ידי הנוסחה: כאשר \lambda הוא אורך הגל של האור הפוגע בעדשה, D קוטר העדשה, ו-f הוא אורך מוקד העדשה.
היישום החשוב ביותר של מושג זה הוא בתחומי הצילום והטלסקופיה: מאחר שכל עדשה או מראה ממקדת אינם יכולים למקד אלומת אור המגיעה אליהם לנקודה אחת, אלא לאזור בעל גודל סופי, שהוא דיסקת איירי.
הר פוג'י
הר פוג'י (ביפנית:, פוּגִ'י-סָאן) הוא הר געש במרכז האי הונשו, הגדול באיי יפן. זהו ההר הגבוה ביותר ביפן, המתנשא לגובה של 3,776 מטרים. הר פוג'י הוא הר געש פעיל, והתפרצותו האחרונה ארעה בשנת 1707.
להר פוג'י מקום מיוחד בתרבות היפנית, בה הוא מקודש. במשך מאות שנים הייתה ההעפלה על ההר טקס דתי, כתות מסוימות סגדו להר לבדו, וציירים יפנים רבים ציירו את ההר בסדרות ציורים מפורסמות. כיום הר פוג'י הוא אתר תיירותי מהפופולריים ביפן, וכ-200,000 איש מעפילים לפסגת ההר מדי שנה.
לעיתים מוזכר ההר במערב בשם "פוּגִ'י-יָאמָה", אך מדובר בקריאה שגויה של הקאנג'י המרכיבים את השם "פוג'י-סאן". מקור השם של ההר אינו ברור: הקאנג'י בשם ההר משמעותם "עושר" ו"שפע", אך ככל הנראה הם נבחרו מטעמי הגייה ולא מטעמי משמעות. על-פי פירוש עממי, פירוש השם הוא "אין כמוהו", ואילו אגדה עתיקה טוענת כי משמעות השם היא "בן-אלמוות".
גאוגרפיה
הר פוג'י מתנשא לגובה של 3,776 מטרים ופסגתו היא הנקודה הגבוהה ביותר ביפן. ביום נאה ניתן לראות את ההר מטוקיו הנמצאת במרחק כ-100 קילומטר. פוג'י מצוי בשטח הפארק הלאומי פוג'י-הקונה-איזו, הנחשב לפארק המתויר ביותר ביפן.
מבחינה אדמיניסטרטיבית, ההר נמצא על הגבול בין המחוז שיזואוקה למחוז יאמאנאשי. ההר מוקף ב-5 אגמים: אגם קָאווָאגוּצִ'י, אגם יָאמָאנָאקָה, אגם סָאי, אגם מוֹטוֹסוּ ואגם שוֹגִ'י.
הטמפרטורה בפסגת ההר נמוכה מאוד בגלל גובהה: הנמוכה ביותר שנרשמה באזור היא 38.0°C- והגבוהה ביותר עומדת על 17.8°C. במרבית חודשי השנה מכוסה הפסגה בשלג.
גאולוגיה
מבחינה גאולוגית מסווג הר פוג'י כהר געש שכבתי – הר געש המורכב משכבות של טפרה וקילוחי לבה בהרכבים שונים המורבדות לסירוגין.
פוג'י נמצא סמוך לצומת משולש בו נפגשים שלושה לוחות טקטונים: לוח אוחוצק, הלוח האמורי והלוח הפיליפיני. מפגש בין-לוחי זה מתאפיין בפעילות טקטונית המתבטאת באזור הפחתה בו נוחת הלוח הפיליפיני אל מתחת ללוח האמורי. הפחתה זו מזינה את הגעשיות של הר הגעש.
היסטוריה געשית
הר הגעש פעיל, והוא התפרץ כ-20 פעמים במהלך ההיסטוריה היפנית. בעת התפרצות געשית פולט ההר זרמי לבה, סלעי סקוריה ואפר געשי.
מדענים הצליחו לזהות ארבעה מחזורים געשיים במבנה הר הגעש. המחזור העמוק ביותר, המכונה "סֵן-קוֹמִיטָקֵה" או "אשיטקה", מתבטא בשכבת אנדזיט אשר התגלתה רק לאחרונה במעמקי ההר. גילו של מחזור זה מוערך בכ-700 אלף שנים. מעליו נמצא מחזור "קוֹמִיטָקֵה-פוּגִ'י" – שכבת בזלת שנוצרה לפני כמה מאות אלפי שנים. המחזור השלישי, "פוג'י הישן", נוצר לפני כ-100,000 שנים, ומחזור "פוג'י החדש" החל ככל הנראה לפני כעשרת אלפים שנים.
ההתפרצויות המוכרות ביותר של ההר הן התפרצות ג'וֹגָאן והתפרצות הוֹאֶי. התפרצות ג'וגאן התרחשה בשנת 861 (השנה השישית של תקופת ג'וגאן, מכאן שמה), ובמהלכה נפלטו כמויות לבה גדולות. זרמי הלבה מילאו את אגם סֵנוּמִי ויצרו שני אגמים אשר קיימים עד היום - אגם סאי ואגם שוג'י. מקום ההתפרצות מכוסה היום ביער אאוקיגהארה.
התפרצות הואי
ההתפרצות, הידועה גם כ"ההתפרצות הגדולה של הואי", החלה כחודשיים לאחר רעידת האדמה בהוֹאֶי, אחת מרעידות האדמה החזקות בהיסטוריה של יפן. התפרצות זו לא כללה זרמי לבה גדולים, אך במהלכה נפלטו כמויות עצומות של סקוריה ואפר געשי, אשר הגיעו עד לאדו (טוקיו של היום), הנמצאת במרחק של 100 קילומטרים מההר. מוערך כי כמות הטפרה שנפלטה בהתפרצות עמדה על 800 מיליון מ"ק. האפר שנפל מסביב להר יצר סכרים טבעיים, אשר נפרצו בעקבות הגשמים בקיץ 1708. הדבר גרם לשיטפון בעמק אשיגארה.
נוסף על התפרצויות אלה, התפרץ פוג'י 16 פעמים מאז שנת 781. מרבית ההתפרצויות אירעו בתקופת הייאן, בעוד שבין שנת 1083 ל-1511 לא אירעו התפרצויות.
טיפוס על ההר ונוכחות צבאית
העלייה הראשונה המתועדת על הר פוג'י ארעה בשנת 663 על ידי נזיר בודהיסטי לא ידוע. בגלל מעמד הקדושה של ההר בתרבות היפנית, על הנשים נאסר לעלות על ההר עד לתחילת תקופת מייג'י. מאז, הפך ההר לאתר תיירותי פופולרי. עם זאת, אומר פתגם יפני מפורסם כי טיפש יהיה מי שלא יעלה על ההר פעם אחת בחייו - ורק טיפש יעלה עליו פעמיים. הזר הראשון שעלה על ההר היה רטרפורד אלקוק, השליח הבריטי הראשון ביפן, בשנת 1860.
לאורך ההיסטוריה של יפן, בסביבות ההר תמיד הייתה נוכחות צבאית: הסמוראים נהגו להתאמן למרגלות ההר, ליד הכפר גוֹטֵנבָה, והשוגון מינאמוטו נו יוריטומו ערך טקסי יָאבוּסָאמֵה (טקס דתי של קשתות רכובה) באזור. מאז שנת 2006, במקום נמצאים בסיסים של צבא יפן ושל חיל הנחתים האמריקני.
ריצ'רד ת'יילר
ריצ׳רד ה' ת'יילר (באנגלית: Richard H. Thaler; נולד ב-12 בספטמבר 1945) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי מחלוצי תחום הכלכלה ההתנהגותית. זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2017. מכהן כפרופסור בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו.
הר פוג'י
תיירות
האזור של הר פוג'י הוא חלק מגן לאומי "פוג'י-האקונה-איזו". בשנת 2013 הוכרז ההר כאתר מורשת עולמית תרבותי של אונסק"ו.
ריצ'רד ת'יילר
קורות חיים
ב-1967 סיים תואר ראשון באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב, ב-1970 קיבל תואר שני מאוניברסיטת רוצ'סטר, וב-1974 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת רוצ'סטר. את הדוקטורט, שכותרתו "The Value of Saving A Life: A Market Estimate", השלים בהנחיית שרווין רוזן.
הר פוג'י
מעמדו הדתי של הר פוג'י
הר פוג'י הוא מקום מקודש עבור היפנים מאז ההיסטוריה המוקדמת של האומה: קיימות עדויות לקיום פולחן על ההר מאז המאה השביעית. אחת מאגדות היפניות העתיקות מספרת כי קיסר יפן הורה לשרוף בפסגת ההר את סם החיים אשר קיבל מאהובתו, נסיכה בת הירח, ולכן ההר היה לסמל של חיי נצח עבור היפנים. בנוסף, לפי הדת שינטו, על ההר גרים האלים פוג'י-הימה וסאקויה-הימה. לפי בודהיזם, קדושתו של ההר נובעת מצורתו, המזכירה את פרח הלוטוס. מפאת קדושתו של ההר, העלייה עליו, אשר מאז המאה ה-17 הפכה לטקס דתי, הייתה אסורה על הנשים עד שנת 1872. בגלל מעמדו המיוחד של פוג'י בדתות יפן, נשמרו עליו מקדשים וטוריאי רבים. בנוסף, לאורך השנים, במיוחד בשנות ה-40 של המאה ה-20, הופיעו כתות ששמו את ההר במרכז הפולחן הדתי שלהן.
הר פוג'י באמנות יפן
בגלל מעמדו המיוחד של הר פוג'י וצורתו הסימטרית היפהפייה, הוא מופיע ביצירות אמנות רבות, כאשר המוקדמת ביניהם היא ציור על נייר מהמאה ה-9. הקשר המיוחד להר אופייני בייחוד לאמנים במאה ה-19 - למשל, צייר אוקיו-אה היפני המפורסם קצושיקה הוקוסאי הנציח את ההר בשתי סדרות ציורים: "36 מבטים על הר פוג'י", אשר זכתה לפרסום בינלאומי, ו-"100 מבטים על הר פוג'י". ההר מופיע גם בסדרת ציוריו "53 המראות של טוקאידו" של הצייר הירושיגה, אשר גם הקדיש להר שתי סדרות ציורים. הצייר אוטגאווה קוניושי צייר מספר תמונות של ההר, וכך גם מספר ציירים יפניים חשובים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ריצ'רד ת'יילר
קורות חיים
ת'יילר כתב מספר ספרים פורצי דרך בתחומו, בהם "Quasi-rational Economics", הממשיך את התזה של רציונליות מוגבלת ו-"The Winner's Curse" (1994) בו קיבץ מקצת מהמאמרים שהופיעו במשך השנים בטור שבעיתון. מאמרו המפורסם ביותר שזכה לתהודה היה Toward a Positive Theory of Consumer Choice מ-1980. במשך השנים שיתף פעולה עם זוכי פרס נובל לכלכלה הישראלים עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, ופרסם עם האחרון מספר מאמרים.
הר פוג'י
יער אאוקיגהארה
היער לרגלי הר פוג'י, בצדו המזרחי, נקרא אָאוֹקִיגַהָארַה (青木ヶ原), או ג'וּקאָי (樹海, ביפנית - "ים העצים"). לפי אגדות עממיות, ביער זה מתגוררים שדים, ורוחות רפאים. זהו מקום ההתאבדויות השני בעולם, אחרי גשר שער הזהב. מאז שנות ה-50, כ-500 בני אדם שמו קץ לחייהם ביער; כ-30 גופות נמצאות ביער כל שנה, למרות שמספר ההתאבדויות השנתי הרשמי ביער אינו מפורסם מאז 2011. בניסיון להתמודד עם התופעה, הרשויות המקומיות אף הציבו ביער שלטים, הקוראים למבקרים אשר הגיעו ליער להתאבד לשקול את החלטתם מחדש.
ריצ'רד ת'יילר
קורות חיים
ת'יילר טבע את המונח "חשבונאות נפשית" (Mental accounting), אשר נועד לציין את הדרך בה שיקולים רגשיים משפיעים על קבלת החלטות כלכליות. הדרך בה אנשים מנהלים את החשבונאות הנפשית שלהם גורמת להבדלים במידת ההנאה שאנשים מפיקים מזכייה או קנייה, עבור עסקה בערך נתון. ת'יילר מבחין בין תועלת הרכישה ותועלת העסקה. תועלת הרכישה היא ההנאה הנגרמת כתוצאה מן ההשוואה בין ערך המוצר לבין מחירו; תועלת העסקה (deal) היא ההנאה הנגרמת כתוצאה מן ההשוואה בין הסכום ששולם לבין נקודת התייחסות כלשהי. תועלת הרכישה היא רציונלית, בעוד שתועלת העסקה היא רגשית. ת'יילר עסק גם בסוגיית "השפעת הבעלות" (Endowment effect), כלומר התופעה בה ככל שנחוש באופן עוצמתי יותר כי נכס מסוים הוא כבר שלנו, כך יהיה לנו קשה יותר לוותר עליו. תופעה נוספת עליה התעכב ת'יילר היא סוגיית ההוגנות בכלכלה. הוא ערך ניסויים רבים שהראו כי בני אדם מוכנים לדחות עסקה שאינה נראית להם הוגנת, גם הם מפסידים מכך. בהקשר זה, במאמר בניו יורק טיימס יחד עם פרופסור דניאל כהנמן, דן ת'יילר בשילוב ההוגנות במשוואה הבסיסית של ביקוש והיצע. ת'יילר טען למעשה כי ביקוש והיצע כפי הנלמד במודלים הקלאסיים נשען גם על הוגנות במסחר ולכן גם בימים קשים של סופות הוריקן או וירוס הקורונה, ספקים לא יעלו מחירים גם בעת מחסור כדי לשמר ממד של הוגנות בסיסית ביחס ללקוחותיהם.
הר פוג'י
השראה
על שמו של הר פוג'י קרויה סדרת אוניות מערכה יפניות שלקחו חלק במלחמת רוסיה יפן בשם אוניות המערכה מסדרת פוג'י. בסדרה נכללו שתי אוניות: פוג'י ויאשימה.
ריצ'רד ת'יילר
קורות חיים
ב-אפריל 2008 פרסם יחד עם המשפטן קאס סאנסטיין ספר, המהווה אחד מעמודי הבסיס בתחום הכלכלה ההתנהגותית, בשם "Nudge" ("דחיפות קלות"), או בשמו המלא, Nudge: Improving Decisions about Health, Wealth, and Happiness, המתאר כיצד חברות וארגונים ציבוריים ופרטיים יכולים לעודד אנשים לקבל החלטות מושכלות יותר בחיי היום-יום שלהם על ידי "דחיפה" או תזכורת מפורשת או מרומזת לכיוון התנהגות מסוים. הספר יצא לאור בעברית בסוף 2019 בהוצאת מטר.
ת'יילר גילם את עצמו בסרט "מכונת הכסף" שעסק במשבר הסאבפריים.
חיים פרטיים
ריצ׳רד ת'יילר נולד למשפחה יהודית. אמו, רוזְלין (לבית מֶלניקוב), הייתה מורה, ואביו, אלן מ' ת'יילר, היה אקטואר. הוא גדל עם שני אחים צעירים ממנו. נשוי לפראנס לקלרק, פרופסור לשיווק, נישואין שניים ויש לו שלושה ילדים מנישואיו הראשונים.
אולד-סקול היפ הופ
אולד-סקול היפ הופ (באנגלית: Old-school hip hop) היה השלב הראשון מתוך שלושת שלבי ההתפתחות מוזיקת היפ הופ משנות השבעים ועד שנת 1986. המושג "אולד סקול ראפ" מתאר הן את שם התקופה והן את סגנון הראפ שהיה מקובל בתקופה זו (כולל פופ ראפ). נהוג לסיים את התקופה עם הופעתם של סגנונות ההארדקור היפ הופ והגנגסטה ראפ בסוף שנות השמונים.
זמר סקא ורגאיי בשם דיג'יי קול הרק, היגר בתחילת שנות השבעים מג'מייקה לניו יורק שבארצות הברית. ב-1977 הממציא הרק את ה"בריק-ביטינג". במקביל אליו פיתח הדיג'יי גראנדמאסטר פלאש את טכניקות הדיג'יי והסקראצ'ינג. הם טבעו את מונח ה"היפ הופ", ונהוג למנות את תחילת התקופה מרגע זה.
בשלב זה, ההיפ הופ לא היה מוכר לציבור הרחב. ב-1979 הוציאה להקת שוגר היל גאנג סינגל בשם "Rapper's Delight" שהצליח בפעם הראשונה לפרסם את הז'אנר שעד אז היה מוכר רק למעטים. הסינגל נחשב לאחד משירי ההיפ הופ המצליחים ביותר בכל הזמנים עם מכירות שעמדו על כ-2 מיליון עותקים. כמו כן הלהקה נחשבת ל"ממציאה" של המושג "ראפ" כשם נרדף להיפ הופ כפי שהוא בא לידי ביטוי בסינגל זה.
מרכזו של הראפ בתקופה זו היה בניו יורק והוא לא התפשט לערים אחרות בשלב זה. הראשון שהתאים את הראפ למוזיקת דיסקו היה דיג'יי הוליווד. ב-1979 הדיג'יי גראנדמאסטר פלאש מניו יורק שעבד יחד עם דיג'יי הוליווד המציא את הרמיקסים ואת טכניקות הסאונד המקובלים עד היום במסיבות. גרנדמאסטר נחשב לראפר המפורסם הראשון שהיה מקליט שירים על גבי קסטות והוא גם הרבה לשתף פעולה עם להקות והוא זכה לפופולריות רבה.
עם הזמן התפשט הראפ לכל אורך החוף המזרחי של ארצות הברית וב-1985 קנה לו אחיזה גם בחוף המערבי. הראפר הראשון של החוף המערבי הוא טו שורט (Too Short) שהתחיל לשיר שירי ראפ בעלי מסר עם אלבומו הראשון "Players". למרות הופעותיו של טו שורט הראפ של החוף המערבי היה עדיין בחיתוליו.
אל אל קול ג'יי (LL Cool J) היה הראפר הראשון שיצר סגנון חדש של ראפ הנקרא פופ ראפ (ראפ שמדבר על אהבה ובעל מסרים רומנטיים) ב-1985 עם אלבומו "Radio". להקת הראפ "Run-D.M.C" שהייתה לא ידועה עד שנת 1984 עת הוציאו את אלבומם הראשון "Run D.M.C". עם הוצאתו הפכו למודל לחיקוי של הראפ.
Wireless Application Protocol
Wireless Application Protocol (בראשי תיבות: WAP) היא טכנולוגיה שמאפשרת גלישה באתרי אינטרנט מיוחדים מתוך טלפון סלולרי. השם המוכר בקרב המשתמשים הוא אינטרנט סלולרי. WAP הוא אחד הפיתוחים הטכניים שהוצגו בסוף שנות ה-90 כפריצת דרך משמעותית שתביא לשימוש נרחב בנתונים סלולריים.
ה-WAP נועד בעצם לייעל את ההתקשרות לאינטרנט של טלפונים סלולריים תוך קיצור זמני ההורדה, הצגת המידע באופן שיתאים לצג הקטן, שיפור האבטחה, ושימוש במשאבי חישוב מוגבלים.
WAP הוא למעשה סביבת יישום סלולרי שהוא למעשה התאמה של שפת ה-HTML (שפת האינטרנט לבניית אתרים) ופרוטוקול ה-HTTP לסביבת העבודה הסלולרית. משתמשים בו לעיצוב נתונים מרשת האינטרנט כך שיתאימו למסכים קטנים בהם מצוידים טלפונים סלולריים. ה-WAP פותח עלי ידי ה- WAP FORUM שסמכויותיו הועברו בשנת 2002 לארגון ה-OMA (ראשי תיבות של Open Mobilie Alliance).
מרכיבי טכנולוגיית ה-WAP הם:
חסרונות טכנולוגיית WAP
לטכנולוגיית ה-WAP היו מספר מגבלות וחסרונות, מגבלות אלו מנעו עד היום פריצה וחדירה מסיבית יותר. להלן החסרונות העיקריים.
עם המעבר לטלפונים התומכים ב-Wap נתקלו המשתמשים במסך קטן המציג מידע בכמות מוגבלת מאוד. כמו כן הדפדפנים ששולבו במכשירים הניידים מוגבלים מאוד ואינם מציגים גרפיקה, מנועי חיפוש ומנגנונים המוכרים לנו באתרי אינטרנט סטנדרטיים. משתמשים רבים שהופתעו לגלות כי האינטרנט הסלולרי אינו דומה כלל לאינטרנט המוכר מהמחשב האישי, ויתרו על השימוש ב-WAP.
מסיבות אלו, למרות יחסי הציבור המאסיביים שנעשו לטכנולוגיית ה-WAP החל משנת 2000, השימוש בו איננו נפוץ.
הצלחה ייחודית ביפן
בניגוד לשפת WML הפועלת מעל WAE, פיתחה דוקומו את שפת הסימון cHTML הפועלת מעל WWW ואיפשרה לספקי תוכן לכתוב יישומים שניתן לגבות עליהם כסף מהמנויים. בכך, סיפקה דוקומו "אינטרנט סלולרי אמיתי" תחת המותג i-mode. בשנת 2004 נאמד מספר ספקי התוכן של דוקומו ב-55,000.
WAP PUSH
חלק מהתקן של WAP המגדיר אופציית שליחת תכנים למכשיר קצה (בדומה לשליחת הודעות SMS) גם באופן לא-מחובר (connection-less).
בין היתר, התקן מגדיר דחיפת סוגי תכנים כגון: Service Indicator ו- Service Loader. פורמטים אלו מאפשרים שליחת קישור לאתרי אינטרנט. הם ניתנים להעברה באופן טקסטואלי או באופן בינארי (בתצורת WBXML) לצורך חיסכון במשאבים. לרוב, במכשיר היעד קיימת תיבת קישורים נכנסים, בדומה לתיבת הודעות נכנסות של SMS.
סוגי תכנים נוספים האפשריים לשליחה מפורטים בחלק הבא באתר WAP FORUM.
סופי, דוכסית אדינבורו
סופי, דוכסית אדינבורו (באנגלית: Sophie, Duchess of Edinburgh; נולדה ב-20 בינואר 1965) היא רעייתו של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו, בנה הצעיר של המלכה אליזבת השנייה.
ביוגרפיה
סופי היא ילדתם השנייה של כריסטופר ומרי, ולה אח גדול בשם דייוויד בורנס.
לאחר סיום לימודיה החלה סופי לעסוק ביחסי ציבור ועבדה במספר חברות ובהם חברת קפיטל רדיו. בשנת 1996 הקימה חברת יחסי ציבור יחד עם שותפה לעסקים מורי הארקין (Murray Harkin).
ב-6 בינואר 1999 התארסה סופי לנסיך אדוארד, ונישואיהם נערכו ב-19 ביוני 1999 בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור. ביום נישואיהם קיבל בן זוגה את התואר רוזן וסקס, ובהתאם הפכה סופי לחלק ממשפחת המלוכה וקיבלה את התואר "רוזנת וסקס". ב-2023 הוענק לבעלה התואר "דוכס אדינבורו" והיא הפכה לדוכסית אדינבורו.
בני הזוג מתגוררים בפארק באגשוט שבסארי.
לאדוארד וסופי שני ילדים: לואיז אליס אליזבת מרי וינדזור שנולדה ב-8 בנובמבר 2003, וג'יימס אלכסנדר פיליפ תיאו וינדזור, שנולד ב-17 בדצמבר 2007 בניתוח קיסרי.
שערוריות ציבוריות
מספר שערוריות ציבוריות נסובו סביב סופי, דוכסית אדינבורו. בין היתר, הועלתה נגדה ביקורת זמן קצר לפני נישואיה, כאשר עיתון "הסאן" הבריטי פרסם תמונה שלה בחצי-עירום. בתמונה ניתן היה לראותה יחד עם מגיש רדיו קפיטל כריס טאראנט. תמונה זו צולמה בעת שעבדה בתחנה, זמן רב לפני נישואיה. כמו כן, נטען כנגדה בשנת 2001 בעיתון "The Mail on Sunday", כי היא משתמשת בקשריה ומעמדה על מנת לקדם את סוכנות הפרסום שלה, בעקבות דברים שאמרה לכתב העיתון שהתחזה לנסיך סעודי. טענות אלה הובילו לעזיבתה את סוכנות הפרסום בשנת 2002. במסגרת השיחה עם הנסיך המתחזה אמרה מספר אמירות בוטות כנגד ממשלת בריטניה. בתמורה לכך שאמירות אלה לא יפורסמו, הסכימה להעניק ריאיון מסודר לעיתון - ראיון שפורסם לבסוף תחת הכותרת "אדוארד לא הומו".
תוארי כבוד
תארה הרשמי של הנסיכה הוא "הוד מעלתה, דוכסית אדינבורו, רוזנת וסקס, רוזנת סוורן". באופן לא פורמלי היא נקראת "סופי, דוכסית אדינבורו".
סופי היא חברה במסדר ג'ון הקדוש (מאז שנת 2005), וכן בעלת תוארי הכבוד הצבאיים הבאים:
שיונגנו
שְׂיוֹנְגנוּ (סינית: 匈奴, פיניין: Xiōngnú, וייד-ג'יילס: Hsiung-nu) הוא המונח הסיני לקונפדרציה של שבטים נוודים שמקורם אינו ידוע, שבין המאה השלישית לפנה"ס למאה הרביעית שלטו על חלקים גדולים ממרכז אסיה תחת שליט מרכזי המכונה "שאנְיוּ". סופם שהתפזרו לאחר תבוסות שנחלו מהסינים ומהשבטים הסמוכים ונדחקו בחלקם מערבה.
השיונגנו מוזכרים לראשונה במקורות הסיניים בשנת 230 לפנה"ס, אבל היו מוכרים בסין כנראה קודם לכן, ונראה שהייתה להם השפעה על אמנות הלחימה בסין בתקופת המדינות הלוחמות. יכולתם הצבאית והניידות של פרשיהם הטילו אימה על הסינים עד כדי כך שצ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון ומייסד שושלת צ'ין, הורה לבנות את החומה הגדולה על מנת להגן על סין מהתקפותיהם. היחסים בין השושלות סיניות הקדומות והשְׂיוֹנְגנוּ היו מורכבים, וכללו תקופות חוזרות ונשנות של עימות צבאי וקנוניות, וביניהן תקופות של סחר הדדי, חלוקת תשורות הדדית (בפועל תשלום כופר סיני למניעת התקפה) ובריתות באמצעות נישואים.
במאה השנייה לפנה"ס הם הביסו את קונפדרציית השבטים של היְוֵּאגְ'ה שהייתה קודם העם השליט ותפסו את השטחים בהם ישבו קודם (רוב מבין אנשי היְוֵּאגְ'ה נמלט מערבה והקים בסופו של דבר את אימפריית קושאן) והפכו בכך לכוח החזק ביותר בערבות שמצפון לסין. הם מופיעים במקורות הסיניים מהמאה השלישית לפני הספירה כשליטים של אימפריה תחת מָאוֹדוּן (שהפך למנהיג העליון ב-209 לפני הספירה) שגבולותיה התרחבו מעבר למונגוליה המודרנית. הם היו פעילים באזורים של דרום סיביר, מערב מנצ'וריה והמחוזות של סין המודרנית: מונגוליה הפנימית, גאנסו ושינג'יאנג.
חוקרים רבים משערים כי השיונגו הם האבות הקדמונים של שבטי ההונים שהטילו חיתתם על אירופה בשלהי תקופת האימפריה הרומית במהלך המאות הרביעית והחמישית לספירת הנוצרים, אם כי קיימות גם טענות השוללות זאת. גם כיום רואים אותם עמים טורקיים ומונגוליים כאבותיהם הקדמונים, טענה הנתמכת על ידי היסטוריונים רבים.
רוב המידע על השְׂיוֹנְגנוּ הגיע ממקורות סיניים. המעט שידוע על שמות מנהיגיהם ועל תואריהם מגיע מתעתיקים סיניים של שפתם. השפה של השְׂיוֹנְגנוּ הייתה נושא להשערות מגוונות מכיוון שרק מילים מעטות, בעיקר תארים ושמות פרטיים, נשמרו במקורות הסיניים. בין השפות שהוצעו היו היניסיאנית, פרסית, טורקית ומונגולית.
השערות לגבי מקורם והשפה בה דיברו
מתחילת המאה ה-19 העלו חוקרים מערביים השערות מגוונות לגבי המקור של שבטי השיונגנו והשפה בה דיברו. חוקרים רבים סבורים שקונפדרציית השְׂיוֹנְגנוּ הייתה תערובת של שונות, והשפה העיקרית בה דיברו (כפי שמיוצגת במקורות הסיניים) והקשרים ביניהם, לא נקבעו באופן משביע רצון.
התאוריה היניסיאנית
לאיוש ליגטי (Lajos Ligeti) היה הראשון להציע את האפשרות שהשְׂיוֹנְגנוּ דיברו שפה ממשפחת השפות היניסייות. הסינולוג הקנדי אדווין פוליבלנק (Edwin G. Pulleyblank; נולד ב-1922) היה הראשון להרחיב בנושא בעזרת עדות אמינה. בשנת 2000 ניתח הבלשן האמריקני אלכסנדר וובין (Alexander Vovin) מחדש את הטענות של פוליבלנק ומצא תימוכין נוספים להן בעזרת שימוש בשחזור העדכני ביותר של הפונולוגיה הסינית הקדומה שביצעו סטרוסטין (Starostin) ובקסטר (Baxter) ובתעתיק סיני של משפט בודד בשפת הגְיֵה (羯) (שבט שהיה חבר בקונפדרציית השְׂיוֹנְגנוּ). ניסיונות קודמים לפענח את המשפט באמצעות טורקית לא תואמים את התרגום לסינית בצורה כה מדויקת כפי שהשימוש בדקדוק היניסאני מצליח. בהשערה של אדווין פוליבלנק (1962) כי השפה הקטית ממשפחת השפות היניסאניות (השפה היחידה שעדיין שרדה ממשפחה זו), אותה דוברים בני העם הקט המתגוררים כיום במחוז קרסנוירסק שברוסיה היא המשך לשפה בה דיברו השְׂיוֹנְגנוּ תומכים כמה חוקרים.
התאוריות הטורקיות והמונגוליות
חוקרים שתמכו בהשערה כי השיונגנו דיברו בשפה המשתייכת למשפחת השפות הטורקיות כוללים את החוקר הצרפתי ז'אן-פייר אבל-רמוסה (Jean-Pierre Abel-Rémusat; 1832-1788), החוקר הגרמני יוליוס קלפרות (Julius Klaproth; 1835-1783), החוקר היפני שירטורי קוראקיצ'י (1942-1865), החוקר השוודי גוסטף יוהאן רמשטדט (Gustaf John Ramstedt; 1950-1863), החוקרת הגרמניה אנהמרי פון גבן (Annemarie von Gabain; 1993-1901) והחוקר האוקראיני אומליאן פריטסק (Омеля́н Йо́сипович Пріца́к; 2006-1919). כמה מקורות טוענים כי המעמד השליט היה טורקי-קדום, אחרים מעלים השערה כי היה הוני קדום. אחרים, כדוגמת הסינולוג הצרפתי פאול פליו (Paul Pelliot; 1945-1878), עומדים על דעתם כי מוצאם היה מונגולי. ההיסטוריון האמריקאי פרופ' קרטר פינדלי (Carter Vaughn Findley) מאוניברסיטת המדינה של אוהיו מאמין כי אם השיונגנו לא היו האבות הקדמונים של ההונים, לכל הפחות היו להם קשרים קרובים עם עמים טורקיים מאוחרים יותר.
זיהוי בכתב של הטורקים עם ההונים על ידי צד שלישי, סוגדיאנים נתגלה על ידי החוקר הגרמני ולטר ברונו הניג (Walter Bruno Henning; 1968-1907) ב-1948 וגילויו אושר על ידי חוקרים נוספים. סרגי קלייאשטורני טען כי "מסורות סוגדיאניות מקומיות (בכתב ובעל פה), מבוססות על מפגשים מוקדמים (המאה הרביעית לספירה), עם אחד השבטים ההונים בשִֹי-גאוצ'נג, שאחר כך נודע כטורקי".
התאוריה האיראנית
בין החוקרים שהעלו השערות בדבר מקור איראני לשיונגנו היו הרולד ביילי (1985), והחוקר ההונגרי יאנוש הרמטה (1999), שהאמין כי קונפדרציית השיונגנו כללה 24 שבטים, ששלטו על אימפריה של נוודים בעזרת ארגון צבאי חזק וכי "למלכיהם (המכונים שָׁאנְיוּ) היו שמות איראניים ואת כל המילים שהסינים ציינו כי מקורם בשפת השיונגו ניתן להסביר בשפה איראנית מסוג סאקה". הוא סיכם "לפיכך ברור שמרבית שבטי השיונגנו דיברו שפה איראנית מזרחית. גם הנריק ינקובסקי (Henryk Jankowsi) טען כי "השיונגנו האסיאתיים היו ממוצא איראני ודיברו שפה איראנית מסוג סאקה". קשר עם סאקה איראנית הוזכר גם על ידי בקווית.
התאוריה הרב-אתנית
על פי הסינולוג הצרפתי אלבר טריין דה לאקופרי (Albert Terrien de Lacouperie; 1894-1845) השיונגנו היו קבוצות של עממים שונים.
תאוריית השפה המבודדת
הטורקולוג גרהרד דורפר (Gerhard Doerfer) כופר באפשרות של קשר בין שפת השיונגנו ובין כל שפה ידועה אחרת ודוחה בתוקף כל קשר בינה לבין שפות טורקיות או מונגוליות.