cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיק איירוני
בתחילת 2008 חתמה הלהקה עם חברת תקליטים אמריקאית חדשה מלאס ווגאס בשם "Aksel Records" והוציאה סינגל ראשון בשם: "Everything We Are", אשר נכתב בשיתוף עם זמר רוק מלבנון בשם ראב זגייב. סולן הלהקה כפיר גוב וראב זגייב פרסמו בלוגים אישיים בעמוד ה-myspace של סיק איירוני, המסבירים את השתלשלות האירועים שהובילו להיווצרות הקשר ולשיתוף הפעולה ביניהם. לפי פרסומים באתר הבית של הלהקה, סיק איירוני מתוכננים להקליט אלבום בכורה רשמי אשר יצא להפצה במהלך שנת 2008.
היסטוריה כלכלית
היסטוריה כלכלית (באנגלית: Economic History) היא שדה המחקר בלימודי הכלכלה שבוחן תופעות כלכליות והתפתחותן מתוך פרספקטיבות של חקר ההיסטוריה, או מהעבר השני מסתכל על תופעות היסטוריות בראי תאוריות בכלכלה. ניתוח היסטורי כלכלי מתבצע על ידי מגוון מתודות ובכללן שימוש בשיטות מחקר היסטוריות, סטטיסטיות, וישום של תאוריות ומודלים כלכליים על נתונים היסטוריים. נושאי המחקר בתחום כוללים בין היתר צמיחה כלכלית לאורך ההיסטוריה, איתור הסיבות הכלכליות לפרוץ המהפכה התעשייתית, היסטוריה של שוק הפיננסים, היסטוריה של שוק העסקים, היסטוריה דמוגרפית והיסטוריה של שוק העבודה. הגישה לנושאים אלו מתבצעת דרך המתודות המתאימות של המודלים הכלכליים או של חקר ההיסטוריה. בימינו ישנם מחקרים בהיסטוריה כלכלית שעושים אף שימוש בשיטות אקונומטריות ולהם מיוחד תת-התחום שמכונה לעיתים היסטוריה אקונומטרית (או קליאומטריקה).
התפתחות כשדה מחקר מובחן
ההתייחסות להיסטוריה הכלכלית כדיסציפלינה מובחנת הייתה מקור לעימות ממושך במדעי החברה. ראשיתו של העימות בממלכה המאוחדת עת התנהלו בין מלומדים ב-LSE ובאוניברסיטת קיימברידג' ויכוחים רבים באשר לסוגיית הפרדת התחום מלימודי התאוריה הכלכלית. כלכלני קיימברידג' סברו כי השניים בלתי נפרדים וכי לימודי הכלכלה כוללת מרכיבים של היסטוריה כלכלית, בעוד כלכלני LSE דבקו בעמדה לפיה הכלכלה ההיסטורית זכאית לאג'נדה מחקרית משל עצמה, קורסי לימוד ותקנים אקדמאים נפרדים. בראשית ימיו של התחום היה נדמה כי עמדתם של כלכלני LSE בעד ההפרדה התקבלה. אוניברסיטאות רבות ברחבי הממלכה המאוחדת ייסדו תוכניות מחקריות שיוחדו להיסטוריה כלכלית ופעלו על פי המודל של תוכנית ה-LSE. ב-1926 נחנכה ב-LSE האגודה להיסטוריה כלכלית ולבסוף נפתחה תוכנית לימודים להיסטוריה כלכלית גם באוניברסיטת קיימברידג'. מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 קיימת בממלכה המאוחדת מגמה הפוכה של התמזגות תוכניות נפרדות אלו בחזרה אל מחלקותיהן המקוריות בכלכלה או בהיסטוריה. המוסדות האקדמאים היחידים שבחרו לשמור על עצמאותן של תוכניות אלו, היו ה-LSE ואוניברסיטת גלאזגו. שני מוסדות אלו ואוניברסיטת אוקספורד אחראים להכשרתם של מרבית ההיסטוריונים הכלכליים במערכת ההשכלה הגבוהה בממלכה המאוחדת. בארצות הברית במשך שנים רבות נחשב התחום כתת-ענף של כלכלה יישומית וככזה הוא לא זכה לתוכניות מחקר ולימוד משל עצמו. במקום זאת נלמד התחום כשדה מחקר ייחודי רק במסגרת לימודי הדוקטורט, במספר מחלקות לכלכלה וביניהן המחלקות של אוניברסיטת ברקלי, הרווארד וייל. בישראל, נכון לשנת 2010, נלמד התחום במסגרת מספר מחלקות לכלכלה ובכללן באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון, ובאוניברסיטת תל אביב.
המחקר בתחום
במאמרו על תאוריית החוב - דפלציה מ-1993, כותב כלכלן ייל אירווינג פישר על יחסי הגומלין בין מחקר הכלכלה להיסטוריה הכלכלית: "לימוד סוגיית אי-שיווי המשקל הכלכלי עשוי להתבצע באחד משני מתווים. באפשרותנו לבחור כיחידת הניתוח שלנו מאורע היסטורי אמיתי של אי-שיווי משקל, כמו המשבר של 1873; או שביכולתנו לבחור מגמה כלכלית מסוימת כמו דפלציה ולגלות את חוקיה הכללים, ויחסי הגומלין שלה עם תופעות כלכליות אחרות. המתווה הראשון נדרש לאירועים או עובדות, בעוד השני נדרש למגמות כלכליות. הראשון הוא בעיקרו היסטוריה כלכלית ואילו האחרון הוא בעיקרו המדע הכלכלי. שני סוגי המחקר תקינים וחשובים. האחד משלים את רעהו. את הפאניקה שליוותה את המשבר ב-1873 ניתן להבין רק לאור מגמות שונות שהתרחשו בו – דפלציה ואחרות; ואילו את הדפלציה ניתן להבין רק לאור התרחשויות היסטוריות שלה כמו במשבר של 1873 או באירועים אחרים". היסטוריה כלכלית שעושה שימוש בכלים אקונומטרים נודעת לעיתים כקליאומטריקה או היסטוריה אקונומטרית. את המונח טבעו ג'ונתן ר. ט. יוג'ס וסטנלי רייטר ב-1960, כשהם מאזכרים בכך את קליאו, המוזה שהייתה ממונה על ההיסטוריה ושירת הגבורה במיתולוגיה היוונית. לדידם של היסטוריונים אקונומטריים גישתם נחוצה לביסוס ואימות טוב יותר של תאוריות כלכליות. רבים מהתומכים בגישה זו נוהגים אף לעשות שימוש במתכונות נוגדות מציאות. בשנות ה-2000 הועלו טענות כי ימי הזוהר של ההיסטוריה האקונומטרית בשנות ה-60 וה-70 הגיעו לקיצם, ושהתחום נזנח על ידי הכלכלנים.
היסטוריונים כלכליים חתני פרס נובל לכלכלה
בשנת 1976 זכה מילטון פרידמן בפרס נובל לכלכלה עבור "הישגיו בשדות המחקר של ניתוח הצריכה הפרטית, היסטוריה ותאורטיה מוניטרית ובעבור הדגמתו את הקשיים והמורכבויות הכרוכים במדיניות ייצוב כלכלית". ב-1993 זכו בפרס רוברט פוגל ודאגלאס נורת' בעבור "חידושם את המחקר בהיסטוריה כלכלית, על ידי יישום תאוריות כלכליות ושיטות כמותיות להסברת שינויים מוסדיים וכלכליים". כמו כן, מרטון מילר שהחל את הקריירה האקדמאית שלו כמרצה להיסטוריה כלכלית ב-LSE, זכה ב-1990 בפרס יחדיו עם הארי מרקוביץ וויליאם שארפ.
היסטוריה כלכלית בישראל
המחקר וההוראה בישראל בתחום היסטוריה כלכלית נוסדו במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית על ידי נחום גרוס, שהיה מופקד הקתדרה על שם אלכסנדר ברודי להיסטוריה כלכלית. בין תלמידיו ניתן למנות את יעקב מצר, שהיה מופקד הקתדרה אחריו, ונתן זוסמן, שמחזיק היום בקתדרה זו. נכון ל-2013 מתקיימים קורסים סדירים בהיסטוריה כלכלית באוניברסיטה העברית (נתן זוסמן), אוניברסיטת תל אביב (יואל מוקיר), ואוניברסיטת בן-גוריון (קרין ון דר בק). באותה שנה נפתחה באוניברסיטת בר-אילן תוכנית משותפת לתואר ראשון בהיסטוריה כללית וכלכלה.
בסוף שנות ה-90 נוסדה האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית וחברתית, שהייתה פעילה זמן קצר. האגודה חידשה את פעילותה ב-2012 תחת השם האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית. נכון לפברואר 2021 ישנם באגודה מעל ל-300 חברים, השייכים לרוב המוסדות האקדמיים בארץ ולרוב סוגי המחלקות במדעי החברה, מדעי הרוח, ומשפטים. כשליש מהחברים שייכים למחלקות לכלכלה וכשליש נוסף שייכים למחלקות להיסטוריה. תחומי המחקר של רוב חברי האגודה נוגעים להיסטוריה כלכלית של ארץ ישראל, העם היהודי והעולם הרחב, בכל התקופות. חלק מחברי האגודה עוסקים בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית ובהיסטוריה עסקית - תחומים שבמדינות אחרות זוכים לאגודות נפרדות. נשיא האגודה הוא רון חריס.
שני היסטוריונים כלכליים ישראלים עובדים במחלקות לכלכלה בארצות הברית: יואל מוקיר (נורת'ווסטרן) ואבנר גרייף (סטנפורד). למוקיר יש גם מינוי מיוחד בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת תל אביב.
שמן שקדים
שמן שקדים הוא שמן המופק משקדים. השמן משמש למאכל, לקוסמטיקה ולתרופות. לשמן שקדים מאפיינים פיזיקליים, כימיים, תחושתיים, תזונתיים וטיפוליים מיוחדים שהופכים אותו למוצר גורמה.
תכונות
בטמפרטורת החדר, שמן השקדים הוא נוזל צהוב בהיר בעל ניחוח קל וטעם אגוזי. נקודת העשן שלו היא 216°C. צפיפות החומר שלו היא 0.911 – 0.920 גרם לסמ"ק. הוא כמעט ואינו מסיס באלכוהול, אך מסיס ביותר בכלורופורם ובאתר.
הרכב כימי
ההרכב הכימי של שמן שקדים תלוי לחלוטין בשקדים מהם הופק, ואלו נבדלים אלה מאלה באופן ניכר. למשל, עצם תכולת השמן בשקדים משתנה מזן לזן, כשתכולת השמן הגבוהה ביותר, 62.9%, נמצאה בשקדים שמקורם באיראן, והנמוכה ביותר, 30.1%, בשקדים שמקורם בפורטוגל.
שמן השקדים מורכב ברובו מ-5 חומצות שומן: חומצה אולאית, חומצה לינולאית, חומצה פלמיטית, חומצה פלמיטולאית, וחומצה סטארית. חומצות אלו מופיעות ביחס משתנה, ומהוות 95% מהרכבו של השמן. בנוסף, מכיל השמן ויטמינים, מינרלים, נוגדי חמצון ותרכובות ביו-אקטיביות מסיסות בשומן.
בשקדים בשלים, חומצות השומן מופיעות בעיקר בצורת טריגליצרידים. למעשה, שמן שקדים הוא שמן האגוזים הקונבנציונלי בעל התכולה הגבוהה ביותר של טריגליצרידים, כ-98%, מה שמביא לרמת חומציות נמוכה.
קוסמטיקה
שמן שקדים הוא שמן היפואלרגני ומתון, המעניק במריחה קבועה עור חלק ונטול פגמים ומגן על העור מפני נזקי קרינת UV ולחץ חמצוני. מרקמו קל, והוא חודר בקלות לעומק העור ומוציא ממקומה את הפסולת והלכלוך שהצטברו בזקיקי השיער ונקבוביות העור, ומסייע במניעת אקנה ונקודות שחורות.
לשמן שקדים ביקוש רב בקרב יצרני קוסמטיקה, עקב הדרישה הגבוהה לרכיבים טבעיים במוצרים קוסמטיים. בשל היתרונות הבריאותיים הנרחבים של שמן שקדים, יש לו שימושים מגוונים כשמן פנים, שמן גוף, שמן תינוקות, עיסוי וגם בארומתרפיה. כרכיב, שמן שקדים נמצא בשימוש מזה שנים רבות במוצרים קוסמטיים כגון קרם לחות, ניקוי, קרם פנים ומוצרי טיפוח ויופי רבים אחרים.
תזונה
השימושים הנפוצים בשמן שקדים כתית למאכל הם ברטבים ובפרט מטבלים, בעיקר כאלו המיועדים לסלטים. אין זה מקובל להשתמש בשמן כתית במאכלים הדורשים חימום רב מכיוון שהחימום פוגע בתועלת התזונתית. שמן שקדים מזוכך יכול לשמש לטיגון - טעמו נייטרלי וחמיצותו נמוכה ולכן כמעט ואינו משפיע על טעם המזון המטוגן. שמן שקדים עשוי להיות אלרגן.
רפואה
שמן שקדים נמצא בשימוש כבר זמן רב ברפואה משלימה בשל יתרונותיו הבריאותיים הרבים. למרות שלא קיימים נתונים מדעיים חד משמעיים כיום, מקובל כי לשקדים ולשמן שקדים יש תכונות רבות כולל השפעות אנטי דלקתיות, מחזקות חסינות ומונעות פגיעה כבדית כתוצאה משימוש בתרופות. יתרה מכך, נראה כי יש קשר בין צריכת שמן שקדים לשיפור מעבר המעי, אשר כתוצאה מכך מפחית את תסמיני תסמונת המעי הרגיז ומקל על עצירות. כמה מחקרים מראים שכיחות מופחתת של סרטן המעי הגס. בנוסף, זוהו עם שמן שקדים יתרונות לטיפול במחלות לב וכלי דם, היות שהוא מעלה את רמות הליפופרוטאינים בצפיפות גבוהה (HDL), בעוד שהוא מפחית ליפופרוטאינים בצפיפות נמוכה (LDL).
היסטורית, שימש שמן שקדים בבתי ספר לרפואה סינית עתיקה, איורוודית ויוונית-פרסית לטיפול במצבי עור יבש כמו פסוריאזיס ואקזמה. יתרה מכך, באמצעות ראיות אנקדוטיות וחוויות קליניות שמן שקדים מפחית לכאורה צלקות היפרטרופיות לאחר ניתוח, מחליק ומצעיר את העור. לשמן שקדים יש תכונות מרככות וטרשתיות, ולכן הוא שימש לשיפור גוון העור.
סוגים
ישנם שני סוגים של שמן שקדים זמינים בשוק: שמן שקדים מתוקים ושמן שקדים מרים. שמן שקדים מתוק ידוע כשמן קבוע בעוד ששמן שקדים מריר מוכר כשמן אתרי. שמנים קבועים הם שמנים נשאיים, שנמצאים בשימוש נרחב כשמני בסיס ביישומים שונים, ואילו שמנים אתריים הם תמציות המופקות מחומרים צמחיים ומשמשים בדרך כלל לריח וארומתרפיה.
פודי
פודי (באנגלית: Foodie; ברבים: פודי'ז) הוא ביטוי סלנג, המתאר אדם בעל עניין מיוחד או ידע באוכל, נלהב או אנין טעם, ושאוכל לא רק מרעב, אלא מתוך עניין או כתחביב. למונחים "גסטרונום" (באנגלית: Gastronome) ו"גורמן" (בצרפתית: Gourmand) הגדרות דומות.
שימושים מוקדמים במילה
המילה "פודי", שמתרחקת מהדימוי האליטיסטי כמו גורמה, אך מורמת יותר מאשר מעמדו של הגרגרן - נראתה לראשונה בדפוס בראשית שנות השמונים. המונח נכנס לשימוש כמעט בו זמנית בארצות הברית ובבריטניה. הבכורה של השימוש בביטוי עומדת לזכות גאל גרין, מבקר מסעדות אמריקאי, שביוני 1980 כתב במגזין ניו יורק:
שמן שקדים
סוגים
שמן שקדים מתוקים הוא חומר סיכה מצוין, ולכן מיושם באופן נרחב בטיפול בעור יבש ורגיש. הוא גם מועיל בבעיות אלרגיה וגירוי בעור שכן הוא משמן, מרגיע ומגן על עור קשקשי או שחוק בשל תכונותיו הטבעיות הרכות.
פודי
שימושים מוקדמים במילה
"slips into the small Art Deco dining room of Restaurant d'Olympe... to graze cheeks with her devotees, serious foodies...".
שמן שקדים
סוגים
שמן שקדים מרים הוא רעיל בטבעו, שכן הוא מכיל בנזאלדהיד, אמיגדאלין וציאניד, ולכן נעשה בו שימוש נרחב למיגור חיידקים, וירוסים, פטריות ואף זיהומים סרטניים. ניתן גם להפיק משמן שקדים מרים ביו-דיזל.
פודי
שימושים מוקדמים במילה
מיד לאחר מכן צוינה המילה "פודי" בעיתונות הבריטית. אן באר, עורכת המגזין הלונדוני Harper's & Queen, ביקשה מהקוראים להגיב על אובססיה חדשה לאוכל. התגובות של כמה קוראים בשם פול לוי, סופר אוכל באותו מגזין. לוי שיתף פעולה, ותרם מאמר אנונימי באוגוסט 1982, והגדיר לראשונה את המונח כשכתב: "הפודים הם 'פודיסטים'. הם לא אוהבים ומתעבים את כל מי שאינם פודים". ואפיין את עצמו בתור "מלך פודי נוראי, הבטן־שלו־גדולה־מהעיניים־שלו, מקורי, בעל־תיאבון־בלתי־נשלט, ממצמץ־בשפתיים"
המילה נפוצה במהירות, בין היתר מפני שבאר ולוי המשיכו לנקוט צעדים בקידום המונח כהוציאו לאור בשנת 1984 ספר, The Official Foodie Handbook.
שמן שקדים
ייבוש
ייבוש שקדים מהיר הוא פעולה בסיסית מהבחינה המסחרית (ייבוש לקוי מפחית את הרווחיות התפעולית ואת חיי המדף של אגוזים הרגישים לעיפיון) ומהבחינה התברואתית (ייבוש הולם מונע צמיחה והתפשטות של פטרייה לא מושלמת Aspergillus flavus, ולכן ייצור והצטברות האפלטוקסין). ייבוש שקדים יכול להתבצע בדרכים שונות: חשיפה ישירה לשמש, תנור אוויר חם, שימוש במאוורר, במייבש אוויר חם וכו'.
פודי
עיסוק
פודי'ז הם קבוצת תחביבנים מובהקת. תחומי עניין ופעילויות אופייניות שלהם כוללות את ענף המזון, יקבים וטעימות יין, מבשלות בירה וטעימת בירה, מדעי מזון, מעקב אחר פתיחות וסגירות של מסעדות, טרנדים במזון, בריאות ותזונה, שיעורי בישול ותיירות קולינרית. עם זאת, פודי יכול לפתח עניין מסוים בפריט ספציפי בלבד.
התרחבות התופעה
העניין בקרב פודי'ז בשנות השמונים והתשעים הוליד את ערוץ Food Network האמריקאי וכן תוכניות אוכל אחרות, סרטים פופולריים ותוכניות טלוויזיה על אוכל כמו Top Chef ו-Iron Chef, רנסאנס בספרי בישול מיוחדים, כתבי עת מיוחדים כמו Gourmet Magazine ו-Cook's Illustrated, כמו גם הפופולריות ההולכת וגוברת של שוקי החקלאים, אתרי אינטרנט מוכווני אוכל כמו Zagat ו-Yelp, פרסום וקריאת בלוגים של אוכל כמו Foodbeast ו-foodieworld, חנויות המתמחות בכלי מטבח כמו Williams Sonoma ו-Sur La Table, ואת מיסוד תואר "הסלבריטי-שף".
שמן שקדים
מיצוי
ממס יספק את התשואה התעשייתית הגבוהה ביותר. הציוד המסורתי משתמש בטמפרטורות גבוהות ובמוצרים כימיים, מה שמפחית את איכות השמן עקב הופעת טעמים לא רצויים והשבתת ויטמינים וחומרים פעילים הקיימים בחומר הגלם, מולא ניתן עוד להגדירו כשמן כתית. קיימים שלושה פרמטרים עיקריים להשפעה: טמפרטורת מיצוי, גודל חלקיק השקד ויחס מוצק/ממס לגבי תפוקה. בתנאים אופטימליים, ניתן להגיע לשיעור תשואת שמן של 44.5%.
פודי
התרחבות התופעה
לפודי'ז יש נוכחות משמעותית במדיה החברתית; אוהבי אוכל יצרו ערוצי YouTube משלהם, שבהם הם מראים מה הם מבשלים ואיפה הם אוכלים ברחבי העולם. הפך זה גם למנהג מקובל לצלם תמונות של אוכל ומשקאות הנצרכים בבית או בחוץ ולשתף אותם בפייסבוק, בטוויטר, ובעיקר באינסטגרם או במדיה אחרת הלובשת צורה של פורנו אוכל (Food Porn).
שמן שקדים
מיצוי
מיצוי נוזלים סופר-קריטיים (CO2) נתפסת כחלופה בת קיימא לשיטות מיצוי ממס קונבנציונליות. השימוש בטמפרטורות ולחצים נמוכים יותר מביא למוצרים באיכות גבוהה יותר. בשיטה זו ניתן למצות את השמן הכלול בשקדים גולמיים, שקדים קלופים גולמיים ושקדים קלויים, תוך קבלת אחוזי שמן של 15-16%, 27-33% ו 49-64%, בהתאמה, ובאמצעות טכניקות משופרות אף עד ל-53%.
פודי
בישראל
גם בישראל מאז תחילת המאה ה-21 עלתה מגמה בקרב ציבור הפודי'ז שהלכה וגדלה בהיקפים גדולים, לצד גדילה במספר המסעדות והתפתחות היצירתיות הקולינרית. תופעת הפודי'ז מוכרת בכל רחבי הארץ, אך ניכרת בעיקר בתל אביב, לאור המגוון הרחב בעסקי מסעדנות של השפים המובילים.
שמן שקדים
מיצוי
שיטה אחרת היא השימוש במכבש, הן הידראולי והן מכבש בורג. ככלל, המכבש ההידראולי מכתיב רווחיות נמוכה יותר היות שנדרש כוח העבודה ניכר לתהליך, למרות שהשמנים המתקבלים הם הפופולריים ביותר, שכן שיטה שומרת באופן הטוב ביותר על תכונותיהם הפיזיקליות-כימיות והחושיות. בהשוואה בין שמני השקדים המופקים באמצעות מכבש הידראולי לאלה המופקים באמצעות ממסים, נמצא כי לראשונים יש נטייה גבוהה יותר לחמצון אוטומטי. שמן המופק משקדים מתוקים באמצעות מכבש הידראולי מאוד נוזלי ובעל טעם נעים וקל ומתוק, יציב יותר מאחרים לתהליכי חמצון.
פודי
בישראל
כמו כן, עלו יותר ויותר תוכניות טלוויזיה בתחום האוכל והמסעדות, שהיו לפופולריות, כמו: "מאסטר שף", "משחקי השף", "אנחנו על המפית", "מהפכה במטבח" ו"המטבח".
שמן שקדים
מיצוי
מיצוי באמצעות מכבש בורג, למרות שהוא מוגדר בדרך כלל כמערכת כבישה קרה, דורש חימום מוקדם של חומר הגלם כדי לקבל תוצאות טובות יותר. כתוצאה מכך ישנה ירידה באיכות המוצר הסופי.
מיצוי שמן שקדים באמצעות נוזלים סופר-קריטיים (CO2) וכבישה (הן הידראולית והן מכבש בורג) מפיק מוצר המתאים למאכל אדם עם המאפיינים התחושתיים הנעימים השייכים למוצר הראשוני - השקד, ללא צורך בזיקוק, מה שהופך את המוצר לשמן כתית.
שוק
בשנת 2016 הוערך שוק שמן השקדים ב-1,118 מיליון דולר, וב-2020 במעל 1,400 מיליון דולר. הצמיחה של שוק שמן השקדים מונעת על ידי עלייה בייצור מוצרי ארומתרפיה, עלייה בהעדפת הלקוחות למוצרים קוסמטיים המכילים מרכיבים טבעיים, עיור מהיר וצמיחה ביישומים של שמן שקדים בתעשיית התרופות. גורמים נוספים הם שינויים באורחות החיים ועלייה בהכנסה הפנויה. גם גידול בביקוש מכלכלות מתעוררות כמו סין והודו ותקנות ממשלתיות התומכות בשימוש במרכיבים טבעיים ואורגניים בתכשירים קוסמטיים מספקים הזדמנויות חדשות לצמיחת השוק. לעומת זאת, המחיר הגבוה של שמן שקדים מהווה מכשול לצמיחת השוק.
לפי ההערכה, הייתה בשנת 2022 צריכת שמן השקדים העולמית על בסיס אזורי: האיחוד האירופי כ-34.6%, צפון אמריקה 23.5%, אזור האסיה-פסיפי 21.4%, והמזרח התיכון ואפריקה 11.2%.
בצלאל יאיר דנציגר
רבי בצלאל יאיר דנציגר (כ"ה באדר תרכ"ה, 1865 - כ"ה באדר תרצ"ד, 1934) כיהן כמנהיג לחלק מחסידי אלכסנדר בלודז'. היה בנו של רבי יחיאל דנציגר ואחיהם של רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר ורבי שמואל צבי דנציגר וחותנו של רבי יהודה משה דנציגר אדמו"רי אלכסנדר.
תולדותיו
נולד בעיירה טורצ'ין שבווהלין (כיום אוקראינה) לרבי יחיאל דנציגר, ממלא מקומו של רבי דב בעריש מביאלה שהיה ממלא מקומם של רבי מנחם מנדל מוורקא ורבי יצחק מוורקא. נישא לבתו של הרב צבי הירש טיברג מפלאוונה. לאחר פטירת אביו חלק מהחסידים רצו למנותו לאדמו"ר אך הוא סירב ודבק באחיו הגדול רבי ירחמיאל ישראל יצחק בעל ה"ישמח ישראל". לאחר פטירת אחיו בשנת תר"ע שוב באו אליו חסידים אך סירב לקבלם ודבק באחיו השני, רבי שמואל צבי ה"תפארת שמואל". בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בלודז' ובהסכמת אחיו (ששהה אף הוא בלודז') החל לקבל חסידים. לאחר סיום המלחמה נשאר בלודז' שם היה לו בית מדרש וחלק מחסידי אלכסנדר נקשרו אליו. נקבר באלכסנדר.
היה נוהג לומר את דברי תורתו ממה ששמע מפי אחיו ה"ישמח ישראל".
אחרי השואה, בה נרצח אחיינו רבי יצחק מנחם (בנו של אחיו רבי שמואל צבי) שהיה האדמו"ר הרביעי בשושלת אלכסנדר, מינו שרידי החסידים את חתנו-אחיינו רבי יהודה משה דנציגר לאדמו"ר מאלכסנדר. חתנים נוספים שלו היו רבי מרדכי מנחם קאליש מוורקא (נכדו של רבי שמחה בונים קאליש), רבי יצחק חיים דוד דמבינסקי בן אחיינו הרב פייבל שלום, אדמו"ר במקוב (נרצח בשואה) ורבי ישראל אלימלך פרומר מראדום.
רכב לפינוי אשפה
רכב לפינוי אשפה המכונה בשפת יום-יום כמשאית אשפה (עממי: אוטו-זבל או משאית זבל, במגזר התעשייתי: דחס או משאית דחס) הוא כלי רכב, בדרך כלל משאית, המשמש לאיסוף כמויות גדולות של פסולת ולפנותן למטמנות מורשות, אתרי מיחזור או תחנות מעבר לפסולת לצורך המשך שינוע הפסולת לאתר אחר. כלי רכב אלה בנויים באופן המאפשר להם לאסוף את הפסולת במהירות, בדרך כלל תוך דחיסת הפסולת, במטרה לחסוך במקום ולהגדיל את משקל הפסולת שניתן לאסוף ולהעביר בכלי הרכב, ולפרוק אותה ביעילות ובמהירות לאחר מכן.
היסטוריה
איסוף האשפה והרחקתה ממקום הלינה התבצע על ידי האדם מאז ומתמיד, מכיוון שבאשפה מתפתחים עד מהרה תהליכי תסיסה בחום וחיידקים אשר פולטים גז שאינו נעים לאדם. איסוף אשפה מרוכז וממוכן התבצע בתחילה עם עגלות הרתומות לבעלי חיים. כלי הרכב הראשונים לפינוי אשפה הופיעו זמן קצר לאחר המצאת המכונית והתפתחות המשאיות הראשונות. בתחילה נעשה שימוש במשאיות ללא כיסוי לתאי המטען שלהן, אולם עד מהרה הופיעו משאיות סגורות שנבנו בצורת מכל סגור, ואשר מנעו את התפשטות ריח האשפה ואת זליגתה או התעופפותה מהרכב בזמן נסיעה.
בסוף שנות ה-20 הופיעו המתקנים הממוכנים הראשונים אשר אפשרו להרים את פחי האשפה לגובה מכל האשפה של כלי הרכב, מבלי שצוות העובדים יאלצו להניפם בכוח שריריהם בלבד. בשנת 1938 הומצא מתקן הידראולי לדחיסת האשפה, הראשון שהותקן בכלי הרכב והגדיל את קיבולת מטענן. ב-1955 יוצר כלי הרכב הראשון אשר אסף את האשפה מלפנים, שיטה זו אינה בשימוש בישראל. מאז שופרו שיטות הרמת מכלי האשפה אל מכל האשפה בכלי הרכב ודחיסת הפסולת בתוכו, וכלי הרכב יוצרו בגדלים שונים כדי להעניק מענה מתאים לנפח האשפה ולתנאים העירוניים.
בסוף המאה ה-20 יוצרו כלי הרכב הראשונים אשר הופעלו על ידי נהג בלבד, וחסכו בכך את הצורך בהעסקת עובדי התברואה. כלי רכב אלה, הפועלים בברצלונה לדוגמה, אוספים את הפסולת מצידם הפונה אל המדרכה, והנהג מפעיל את מנגנון איסוף הפסולת באמצעות מצלמה ומסך המאפשרים לו לראות את הנעשה בצידו של הרכב. הבעיה העיקרית בשיטה זו היא שהיא מסוגלת לטפל באשפה רק בהתקיים התנאים להפעלתה, דהיינו שמכלי האשפה ממוקמים במקום נגיש זה לצד זה, מבלי שכלי רכב או עצמים אחרים מונעים את הצמדות המשאית אליהם. שיטה זו אינה מסוגלת להעניק מענה לפסולת שהצטברה מחוץ למכלי האשפה. עם תחילת השימוש בפחים טמונים בקרקע, עברו להשתמש במשאיות בהן מותקן מנוף ולהעמיס את האשפה מפתח בגג המשאית לתא הדחיסה של המשאית. שיטה זו חסכונית מאד בעלויות מכיוון שאין צורך באנשי צוות והנהג יכול לעבוד עצמאית, או עם מנופאי נוסף ללא צורך בצוותי עזר.
סוגים של כלי רכב לפינוי אשפה
כלי הרכב לפינוי האשפה עושים שימוש במספר שיטות:
בישראל קיימות שתי חברות המרכיבות משאיות אשפה: קבוצת אלון, ותעשיות זיטמן.
התקנים הרלוונטיים
משרד התחבורה הישראלי דורש עמידה בתקן ישראלי שמספרו 4331 לכל המרכבים, כדי לוודא את מיקום מרכז הכובד של האשפה, לוודא את חלוקת המשקל על צמיגי הרכב ובעצם את האחיזה בכביש, את העומס הכולל שלא יחרוג מהמותר בתקנות, את הנפח המותר, תיוג וסימון המרכב, שילוט וכדומה. התקן מוודא עמידה בתקנות התעבורה. למרכבי אשפה בדחס יש גם תקן ישראלי ייעודי שמספרו 5273, המבוסס על תקן אירופי EN1501. תפקיד התקן לוודא את סדר פעולות דחיסת האשפה, מהירות העבודה ונתונים טכניים רבים, במטרה לשמור על בטיחות הנהג והעובדים בתהליך איסוף ודחיסת האשפה.
לוקאס רידר
לוקאס רידר (בגרמנית: Lukas Raeder, נולד ב-30 בדצמבר 1993 באסן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער ברוט-וייס אסן.
קריירת מועדונים
רידר שיחק כנער במספר מועדונים בעיר הולדתו אסן ובסביבתה, כמו דיסבורג, רוט-וייס אסן ושאלקה 04. ביוני 2012 חתם רידר בבאיירן מינכן, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, בה צבר 37 הופעות. רידר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה באפריל 2014 בהפסד הביתי 3-0 לבורוסיה דורטמונד, בו שיחקה באיירן מינכן בהרכב חסר מאוד במטרה לשמור כוחות למשחק חצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד שהיה אמור להתרחש שלושה ימים לאחר מכן. במשחק זה, רידר החליף במחצית את מנואל נוייר, וספג שניים מתוך שלושת השערים. בהמשך, פתח רידר בניצחון של באיירן 5-1 על קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני. רידר שימש לרוב כשוער השלישי בהיררכיית השוערים של באיירן מינכן, אחרי מנואל נוייר וטום שטארקה, ומיעט לקבל הזדמנויות. עם זאת, רידר נחשב כשותף לטרבל של באיירן מינכן בעונת 2012/13 על אף שלא שיחק דקה אחת באותה עונה, ולדאבל בעונת 2013/14.
ביולי 2014, עם חתימתו של פפה ריינה כשוער השני בבאיירן מינכן, חתם רידר בוויטוריה סטובאל מליגת העל הפורטוגלית על חוזה לשלוש שנים, שם הוא שיחק כשוער הראשון בתחילה, אך בהמשך ירד מעמדו והוא שימש שוער שני. בקיץ 2017, עם תום חוזהו, עזב רידר את הקבוצה וחתם בברדפורד סיטי, שם ערך הופעת ליגה אחת ושימש כשוער משנה. בתום עונת 2017/18 שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2018 חתם רידר ברוט-וייס אסן מהליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה, וחזר למועדון בו שיחק בנעוריו.
תארים
עם באיירן מינכן:
מונסגור
מונסגור (בצרפתית: Montségur) היא קומונה במחוז ארייז' בחבל אוקסיטניה הצרפתי. היישוב ידוע בעיקר בהיותו קרוב לשרידי מבצר מונסגור.
קיימות עדויות על נוכחות אנשים באזור עוד מתקופה של האדם הניאנדרטלי מלפני כ-80 אלף שנים. השם הנוכחי מקורו בביטוי לטיני mons securus ובמקום נמצאו ממצאים מתקפוה הרומית. במהלך ימי הביניים האזור היה בשליטת טולוז ואחר כך עבר לשליטת דוכסות פוא. בשנים 1243–1244 הוא היה במרכז אזור קתרים. בסופו של דבר המבצר כותר על ידי כוחות של כ-10 אלף חיילים ולאחר מצור ממושך נפל. כ-200 קתרים נשרפו בעודם בחיים. קיימות עדויות שמספר ימים לפני נפילת המבצר חלק מקתרים הצליחו לברוח מהמקום. בשנת 1906 פורסמה השערה שבידם היה הגביע הקדוש.
שרידי המבצר שניתן לראות כיום, הם שרידים ביצורים שנבנו במהלך המאה ה-17.
בכפר ממוקם מוזיאון המוקדש להיסטוריה של תנועת הקתרים ונשמרות בו גם ממצאים ישנים אחרים לרבות ספר "ארבור מרביליס" שמאז פרסומה נשמרו רק שני עותקים (השני נמצא בדיסלדורף).
ישיבת אור החיים
ישיבת אור החיים היא ישיבה לבעלי תשובה בשכונת הבוכרים בירושלים, בראשות הרב ראובן אלבז. נקראת על שם רבי חיים בן עטר, הידוע על שם ספרו "אור החיים".
היסטוריה
לישיבה עשרות מוסדות בישראל הקשורים אליה, כולל מעונות יום גנים, תלמודי תורה, בתי ספר, ישיבות וכוללים. בתוך מבנה הישיבה קיימת ישיבה תיכונית חרדית בשם "אגדלך", בראשות הרב חיים אלבז.
במשך 20 שנה מסר הרב עובדיה יוסף שיעור שבועי בישיבה. משגיח הישיבה הוא הרב ינון מורי. בעבר מילא את התפקיד הרב שלמה בניזרי.
הישיבה עורכת סיורי היכרות לקבוצות של צעירים חילוניים. בחודש אלול נערכת בישיבה אמירת סליחות בהשתתפות אורחים. הישיבה מקיימת הרצאות ושיעורי תורה וכן סמינרים לזוגות נשואים.
שניים מבוגרי הישיבה, שלמה בניזרי ועופר חוגי, היו חברי כנסת מטעם מפלגת ש"ס.
דריווש השלישי
דריווש השלישי (בפרסית עתיקה:𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁, דׇרְיַיוַאוּש; 380 לפנה"ס – יולי 330 לפנה"ס) היה שליט האימפריה הפרסית משנת 336 לפנה"ס עד 330 לפנה"ס. דריווש השלישי היה מענף צדדי של משפחת המלוכה הפרסית, ועלה לשלטון אחרי הירצחו של ארתחשסתא הרביעי על ידי אחד משריו.
בעלותו לשלטון גילה כי פרס, על אף עושרה האגדי, סובלת מבעיות רבות והפרובינציות המערביות באסיה הקטנה ממשיכות לחרוש מזימות כנגד השלטון המרכזי. בעיה חמורה נוספת הייתה כוונתו המוצהרת של פיליפוס השני, מלך מוקדון, לפלוש לפרס. פיליפוס אף שלח חיל חלוץ חזק של כ-10,000 חיילים בהנהגתו של פרמניון לאסיה הקטנה, על מנת להבטיח את ראש הגשר עבור חייליו. דריווש ניסה לענות לאיומים אלו על ידי הגדלת כוח השכירים היוונים ומינויו של ממנון היווני לראש הצבא הפרסי.
כתגובה לכוונות המוקדוניות לפלוש לאסיה הקטנה, ביצר אותה דריווש, ושלח לשם כוחות צבא רבים. כוחות אלה מנו כ-40,000 איש בשנת 334 לפנה"ס, כאשר התנגשו הכוחות הפרסים בכוחותיו של בנו של פיליפוס, אלכסנדר הגדול, בקרב גרניקוס. למרות היתרון בפרשים נחלו הגנרלים הפרסים תבוסה כואבת, ומרבית חיל הרגלים אבד בקרב, יחד עם כ-1,000 פרשים.
עם העמקת הפלישה המוקדונית לתוככי האימפריה הפרסית, ניסה דריווש להילחם באלכסנדר בעצמו בקרב איסוס (333 לפנה"ס), אך הפסיד למרות יתרונו המספרי (בערך 5 ל-1 לטובת הפרסים). לאחר תוצאותיו ההרסניות של הקרב לצבא הפרסי, הציע דריווש לאלכסנדר, במטרה להשיג שלום, 10,000 טאלנטים, את כל אסיה הקטנה, וחלקים נוספים מהמזרח התיכון, אך אלכסנדר סירב. בלית ברירה, דריווש התחיל להתכונן לקרב נוסף והזעיק את כל עתודותיו. למרות יתרון מספרי גדול הוא הפסיד שוב בקרב גאוגמלה (331 לפנה"ס) ונמלט משדה הקרב. הוא נרצח על ידי אחד האחשדרפנים שלו בשם בסוס (Bessus) כמה חודשים אחרי קרב גאוגמלה, משום שאותו בסוס קיווה לזכות בחסדיו של אלכסנדר על ידי רציחתו של יריבו. הרצח לא עזר לבסוס, ואלכסנדר הגדול הוציא אותו להורג באשמת "בגידה במלכות" (כשהוא מתכוון לכך שבסוס אשם בבגידה בדריווש).
לפי מספר מקורות עתיקים, החשודים באהדה יתרה לאלכסנדר, הצליח האחרון לדבר עם דריווש על ערש דוויו, וזה הודה לו על היחס הטוב שהעניק לבני משפחתו שנפלו בשביו אחרי קרב איסוס, ואף בירך אותו ואמר שהוא מקווה שהאלים יטו חסד לפרס ויתנו לה שליט כמו אלכסנדר. אלכסנדר גם נשא לאחר מותו של דריווש את אחת מבנותיו, בתקווה לחזק בכך את שלטונו על פרס.
טיווח
גורמי סטייה
בעת חישוב נתוני הירי, נעשה ניסיון להתחשב בכמה שיותר מהגורמים ומההשפעות הנ"ל, כדי לנסות ולצפות מראש את נקודת הפגיעה המדויקת של הפגז. למרות זאת, בשל ריבוי הגורמים המשפיעים והקושי למדוד אותם במדויק, פגיעת הפגז סטטיסטית ובעלת מימד אקראי ולכן פגיעה ישירה במטרה אך ורק על סמך החישובים הנ"ל אינה סבירה. לשם כך משמש הטיווח, שבו מתבצעים תיקונים בירי על-פי נקודת הפגיעה של הפגז בפועל, עד להשגת פגיעה מדויקת במטרה.
מהלך הטיווח
תהליך הטיווח מתחיל בחישוב נקודת הפגיעה הצפויה, על סמך הנתונים הידועים.
טיווח אומדנה
על בסיס חישוב זה נורה פגז אחד. מיקום נפילת הפגז בפועל נמדד, ועל פי מרחקו מהמטרה מחושב התיקון הדרוש בירי. התיקון הדרוש מתבצע ופגז נוסף נורה בהתאם לו. כתוצאה מהתיקון שבוצע, הפגז צפוי ליפול קרוב יותר למטרה ועקב זאת להניב תיקון דרוש נוסף, קטן יותר. התהליך חוזר על עצמו, ופגיעות הפגזים הולכות ומתקרבות למטרה, עד שמושגת פגיעה קרובה למטרה במידה מספקת. עם סיום תהליך הטיווח נאמר שהתותח "מטווח למטרה" ויכול להתחיל בירי סדור למטרה. גם עם תום תהליך הטיווח ובזמן הירי הסדור, עדיין קיים מימד אקראי של פיזור נקודות הנפילה של הפגזים בקרבת המטרה, כך שהפגזים אינם פוגעים בהכרח במדויק במטרה אלא בקרבתה. פיזור אקראי זה, צפוי ומקובל וכל עוד איננו חורג מהטווח המקובל על היורה הוא איננו מביא לתהליך טיווח חדש.
טיווח וקטורי
תהליך הטיווח בקני ארטילריה כבדים, כדוגמת תותחים מתנייעים בצה"ל, מורכב בדרך כלל מירי של שלושה פגזים, (אם כי קיים גם טיווח באמצעות פגז בודד), הנצפים על ידי גורם מתצפת - תצפיתן או מכ"ם טיווח (יבוצע בדרך כלל על ידי קש"א או קצין אחר המוסמך לכך, בכוח התוקף). מקום נפילתם הממוצע של שלושת הפגזים מועבר (ברמת דיוק משתנה, בהתאם לאמצעים המצויים בידי הגורם המתצפת) אל היחידה היורה. ביחידה היורה מבצעים תיקון וקטורי (כלומר, תיקון בגודל ובכיוון) לנתוני הירי, כגודל הפער בין מקום נפילתם הממוצע של שלושת פגזי הטיווח לבין מקומה של המטרה. את התיקון הווקטורי (בניגוד לתיקון שהופק על ידי טיווח אומדנה) ניתן לשלוח, תחת מגבלות, לתותחים אחרים בגזרה והוא ישמש לחישוב נתוני ירי מדויקים יותר עבורם.
אלנה אסינס
אלנה אסינס (ספרדית: Elena Asins; ) הייתה אמנית ספרדייה, שעסקה באמנות ממוחשבת ותכנון בעזרת מחשב. יצירותיה עוסקות בחקר מבנים ולעיתים מסווגות כמינימליסטיות או כאמנות אופטית.
משנת 1953 החלה לקחת שיעורים בבתי ספר לאמנות במדריד. אחר כך למדה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז, באוניברסיטת שטוטגרט, באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, בניו סקול בניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה.
אסינס עוסקת ביצירותיה בחקר מבנים ונוכחות בהם רעיונות מתמטיים מתורת האלגוריתמים ומחשבון אינפיניטסימלי.
בשנת 2011 נערכה לאסינס תערוכה רטרו-פרספקטיבה במוזיאון ריינה סופיה שבמדריד.
יאחמיר היקה
יאחמיר היקה (באלבנית: Jahmir Hyka; נולד ב-8 במרץ 1988) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הקשר בטאוטה.
קריירת מועדונים
היקה התחיל את הקריירה שלו בדינמו טירנה, אליה הצטרף בגיל 12. בשנת הצטרף לרוזנבורג בלקלאב מליגת העל הנורווגית, עוד לפני שערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של טירנה.
בשנת חתם באולימפיאקוס תמורת 600 אלף אירו, וכעבור זמן קצר הושאל לקיי אף טירנה, אלופת אלבניה.
ביוני חתם היקה במיינץ 05 מהבונדסליגה לשלוש עונות.
לאחר שרשם רק 13 הופעות בשנתיים במדי מיינץ, בשנת חתם בפאניוניוס מליגת העל היוונית תמורת 120 אלף אירו.
ב-29 בינואר 2011 חזר לקיי אף טירנה. ב-20 בפברואר רשם את משחק החזרה שלו לקבוצה בתיקו 0-0 נגד שקומביני פקין. חודש לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו בקדנציה בניצחון 0–1 נגד אותה יריבה.
בקיץ, חתם בלוצרן מליגת העל השווייצרית. ב-6 באוגוסט 2011 בתיקו 1-1 נגד יאנג בויז ברן.
ב-3 בפברואר 2017 חתם היקה בסן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS. ב-25 בפברואר היקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד סקרמנטו רפובליק, בה גם הבקיע גם שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-31 בינואר 2019 חתם במכבי נתניה מליגת העל.
ב-6 בפברואר 2020, היקה חתם בסקציה נס ציונה. בתום העונה, ירדה נס ציונה לליגה הלאומית והיקה שוחרר מהמועדון.
ב-13 באוגוסט 2020, היקה חתם בגוויג'ואו האנגפנג מהליגה הסינית הראשונה, בה שיחק עונה אחת.
בינואר חתם בטאוטה, אחרי שנה בה לא שיחק כדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-7 בפברואר 2007 היקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה במשחק ידידות נגד. ב-20 באוגוסט 2008, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד אותו כבש כעבור 46 שניות וזהו השער המהיר בהיסטוריה של הנבחרת.
יואב אשד
יואב אשד (נולד ב-28 באפריל 1989) הוא מוזיקאי, גיטריסט ומלחין ישראלי עטור פרסים.
שנותיו הראשונות
יואב נולד בעיר רמת השרון, סבתו הייתה ממשפחת מוזיקאים ודודו הגדול שנספה בשואה היה מוזיקאי מחונן וחזן. הוא החל ללמוד פסנתר בגיל 3 והמשיך לגיטרה בגיל הבר-מצווה. למד ג׳אז אצל המאסטר עמית גולן ז״ל וגיטרה אצל שי חן. לאחר תקופה של ארבע שנים בצבא, יואב נרשם לבית הספר רימון וזכה במקום הראשון בתחרות נגן הג׳אז. לאחר מכן קיבל את המלגה הנשיאותית ללימודים לתואר ראשון בברקלי. יואב זוכה מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל בשנים 2008 - 2014.
תחילת הדרך כנגן
בשנת 2012 טריו מיליונרז בהנהגתו של יואב אשד, קיבלו את תמיכת מינהל התרבות לפרויקט של שירי הכבש השישה עשר בעיבודי ג׳אז, יחד עם הזמר והקומיקאי מפלטפוס תומר שרון. הפרויקט זכה לאהדה רבה ברחבי הארץ לאחר סיבובי הופעות ממושכים וכך התאפשר לטריו להציג את המוזיקה המקורית שלהם לצד שירי הכבש השישה עשר.
בשנת 2013 יואב זכה במקום הראשון בתחרות Made in New York Jazz בתחום ה Solo Instruemntal
ובאותה שנה הטריו הקליטו את אלבום הבכורה שלהם והאלבום שוחרר דיגיטלית בבנדקאמפ.
הקריירה בחו"ל
בשנת 2012 זכה במקום הראשון בתחרות הבינלאומית שבמונטנה: Six String Theory בתחום הג׳אז.
בשנת 2013 קיבל ספונסר מחברת הכבלים Kirlin Industries.
בשנת 2014 יואב היה בין שלושת הזוכים בתחרות הבינלאומית לגיטרה ג׳אז בפסטיבל הג'אז במונטרה ושנה לאחר מכן הוזמן לנגן בפסטיבל עצמו.
הקריירה הנוכחית
כיום יואב מתגורר בניו יורק ופעיל באירופה ובסצנת הג׳אז בניו יורק, מנגן בפסטיבלים באירופה וחבר בהרכבי ג׳אז בניו יורק.
Counter-Strike 2D
Counter-Strike 2D הוא גרסה דו-ממדית למשחק המחשב קאונטר סטרייק. המשחק פותח על ידי UnrealSoftware ללא תמיכה מ-Valve, החברה שבבעלותה שם הסדרה. במשחק זה השחקן מביט מלמעלה בגרפיקה דו-ממדית. המשחק מוצע להורדה בחינם.
גרסאות למשחק
למשחק יצאו שתי גרסאות נוספות:
מגדל ספאסקאיה (פסטיבל)
פסטיבל המוזיקה הצבאית הבינלאומי מגדל ספסקאיה (Международный военно-музыкальный фестиваль «Спасская башня») הוא אירוע מוזיקה צבאי שנתי שנערך במוסקבה בכיכר האדומה מדי חודש ספטמבר. בפסטיבל משתתפות להקות צבאיות רוסיות וזרות, תזמורות צבאיות עממיות ויחידות משמר כבוד של מדינות זרות. יותר מארבעים מדינות השתתפו בפסטיבל מאז 2006. הוא נקרא על שם מגדל ספסקאיה המפורסם שבקרמלין המוסקבאי.
הפסטיבל משודר ומופק על ידי ערוץ TV סנטר.
מנהלי הפסטיבל
המנהל המוזיקלי של הפסטיבל הוא המנהל הבכיר של המוזיקה של שירות התזמורת הצבאית של הכוחות המזוינים של רוסיה.
פרוטוקול
נשיא רוסיה בתפקידו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים הרוסיים מוסר בדרך כלל ברכות ואיחולים למארגני הפסטיבל ומשתתפיו. ברכות ניתנות גם על ידי שר ההגנה הרוסי וראש עיריית מוסקבה.
יום לפני טקס הפתיחה של הפסטיבל, מנהלי התזמורות המשתתפות מניחים זרים בקבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר. הפסטיבל בדרך כלל נערך יחד עם חגיגות יום העיר מוסקבה, מה שאומר שחלק מהתזמורות המשתתפות משתתפות גם בתהלוכה לאורך רחוב טברסקאיה, הנערכת לכבוד חגיגות יום העיר. הם גם משתתפים במצעד פתיחה ב-VDNKh. בתום הפסטיבל, התזמורות המשולבות יבצעו את "הפתיחה 1812" של צ'ייקובסקי, לאחר מכן יצעדו תוך כדי נגינת פרידה מסלביאנקה וכל מנצחי התזמורות "מנצחים" את כל המשתתפים כשאלה עוברים לידם.
עץ הדומים תפוס
עץ הדומים תפוס הוא ספר מאת גילה אלמגור משנת 1992, המתאר את חוויותיה כנערה בכפר הנוער הדסים. הסיפור מגולל מערכת יחסים הנרקמת בקרב בני נוער ניצולי שואה החיים בכפר נוער בישראל בשנות ה-50, שם גרים גם נערים צברים. הספר קיבל עיבוד לסרט קולנוע מצליח ועטור פרסים ב-1994, בבימויו של אלי כהן, ועיבוד לתיאטרון.
מאירועי העבר
בסוף הספר "הקיץ של אביה" אמה של אביה, הניה, מתאשפזת ודודתה, אליס, שולחת את אביה בת ה-10 לפנימייה עד שאמה תחלים. כך מסתיים הספר הקודם ובתחילת הספר "עץ הדומים תפוס" אביה גדלה והיא חיה בפנימייה אשר רבים מהנמצאים בה הם ניצולי-שואה. היא ואמה נשארות בישראל בעוד שדודתה אליס כותבת לאביה שהיא נוסעת לגרמניה לצורך השילומים המיועדים לה ולמשפחתה.
מספר חודשים לפני קו העלילה חברי קבוצת "חמנית" בפנימיית "אודים" מחפשים אחר חניך בקבוצתם, מישה אלבוים. התקופה בה הם מחפשים אותו היא תקופת החורף שמקשה על החיפושים.
עלילת הספר
בני נוער יתומים ניצולי שואה ובני נוער "צברים" חיים בפנימייה "אודים". בבוקר הם מנהלים חיים רגילים ולפעמים כשרע להם או כשהם רוצים לדבר, הם נפגשים תחת עץ הדומים ומדברים או חושבים, אך בלילה שבים ועולים הזיכרונות מימי השואה.
אביה ה"צברית" רוצה לגלות את זהותו של אבא שלה, ולשם כך היא מתמודדת עם אמה הלוקה בנפשה, ומתחברת עם יוּרק. אלכס ומישה הם נערים ניצולי שואה שחיו לבד ביערות בפולין. בלילות, הם סובלים מסיוטים ואלכס נושא את מישה על גבו והם רצים לעבר שטחים פתוחים. יולה מגלה שאבא שלה חי, אולם בסוף מתברר לה שכאשר סיפרו לו, מרוב התרגשות הוא נפטר. זוג ניצולים מפולין טוענים שמירה היא הילדה שלהם ונערך דיון בבית משפט בשאלה אם עליה לגור עימם או להישאר בפנימיה. בסוף המשפט מירה נזכרת בהוריה האמיתיים ובאחיה אנטק שכפי הנראה מתו בשואה. היא צועקת לעבר השופט "אני רוזנר, מרים רוזנר" וזוג הניצולים חשוך הילדים נותר לבדו בבית המשפט. הספר מסתיים כאשר חברי הפנימייה יורדים ממשאית ההובלות. מירה היא הראשונה שרצה לעבר העץ, ויורק שמזמין את אביה להתקרב לעץ אומר לה: "לא עכשיו, עץ הדומים תפוס".
קולנוע
על פי הספר הופק בשנת 1994 סרט הקולנוע הישראלי "עץ הדומים תפוס" בבימויו של אלי כהן ובהפקת גילה אלמגור ואיתן אבן, לפי תסריט שנכתב על ידי אלמגור, כהן ואיל שר. הסרט צולם בכפר הנוער בן שמן. זהו סרט המשך לסרטם הקודם של אלמגור וכהן, "הקיץ של אביה".
תיאטרון
בשנת 2007 הועלתה על הבמות גרסת ההצגה על פי המחזה שכתבה דפנה אנגל בבימויו של משה קפטן. בין היתר השתתפו בהצגה זו שחקנים מוכרים כמו גאיה טראוב (בתפקיד אביה) וסשה גרישקוב (בתפקיד שרה ב'), ולצדם גם שחקנים אלמוניים. ההצגה זכתה להצלחה רבה בתחום הצגות ילדים ונוער, בדומה להצלחת הספר והסרט.
NGC 3377
NGC 3377 היא גלקסיה אליפטית בקבוצת הכוכבים אריה, הנמצאת במרחק של כ-36.3 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת אריה I. הגלקסיה נמצאת כ-9.8 מעלות ממזרח לכוכב הבהיר רגולוס וכ-6.6 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב θ באריה. כמעלה מדרום מערב לה נמצאת NGC 3412 וכ-1.4 מעלות מדרום לה נמצאות שלוש הגלקסיות M105, NGC 3384 ו-NGC 3389, כאשר כולן חוץ מ-NGC 3389 שייכות גם כן לקבוצת אריה I. במרחק זוויתי של כ-7 דקות קשת מצפון-מערב ל-NGC 3377 נמצאת גלקסיית לוויין לא-סדורה ננסית שמסומנת כ-NGC 3377A ולה בהירות מדרגה 13.6, כך שקשה להבחין בה באמצעות ציוד חובבים.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות מדרגה 10.38 והיא התגלתה ב-8 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון II.99 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1786, כשהיא מתוארת כבהירה למדי וקטנה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן מספר פעמים ורשם אותה כערפילית מספר 754 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833, בו הוא תיאר אותה כבהירה מאוד, עגולה עם מרכז שמתבהר בפתאומיות לצורה של כוכב. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 2201 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 3377, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, די גדולה, מאורכת ומתבהרת באופן חד במרכזה ליצירה של גרעין בהיר.
תכונות
גודלה הזוויתי של NGC 3377 הוא כ-5.2 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-55,000 שנות אור, מעט יותר מחצי קוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-5% ממסת שביל החלב, כאשר כ-70% ממנה היא מסת הכוכבים שבה, והשאר הוא חומר אפל שטיבו אינו ידוע. בדומה לגלקסיות אליפטיות אחרות, ב-NGC 3377 יש מעט מאוד מימן חופשי ומסתו מוערכת בפחות מ- מסות שמש, כך שכמעט לא נוצרים בה כוכבים חדשים - פחות מ-5 מסות שמש ב-1,000 שנים, למעט במרכז הגלקסיה, שממנו נפלטים ספקטרום פליטה של מימן וקרינה בתחום העל-סגול, מה שמאפיין בדרך כלל אזורי H II שבהם נוצרים כוכבים חדשים. נראה שבמרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי שמסתו סביב מסות שמש. את הגלקסיה מקיפים מאות צבירים כדוריים, כמו גם גלקסיית הלוויין הננסית NGC 3377A, שמרחקה ממרכזה של NGC 3377 הוא כ-65,000 שנות אור בלבד.
פארק עולם המומינים
הפארק ממוקם באי קאילו (Kailo) ליד העיר נאנטלי, הנמצאת בסמוך לטורקו שבפינלנד, ונפתח רשמית בשנת 1993.
אטרקציות בפארק
האטרקציה העיקרית בפארק היא העתק בגודל מלא של בית המומינים. האטרקציות המשניות הן:
קישורים חיצוניים
ムーミン
שרקרק ארגמני צפוני
שרקרק ארגמני צפוני (שם מדעי: Merops nubicus) הוא מין של שרקרק מסדרת הכחלאים החי באפריקה שמדרום לסהרה. הוא דומה מאוד למין שרקרק ארגמני, אך בעל גרון אדום, בניגוד לגרון הכחול כמו הראש של שרקרק זה.
מין שרקרק זה מגיע לאורך 24–27 ס"מ ולמשקל 34–59 גרם בממוצע. הוא בעל נוצות ורודות, כנפיים אדומות עם קצוות כחולים, זנב ארוך ומחודד כחול ומעט אפור וראש צבוע בכחול עם פס שחור לאורכו ומקור שחור, מוארך ומעוקל בקצה. העיניים אדומות והרגליים אפורות. לשרקרק אין הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות. הצעירים מעט יותר כהים ובעלי מחלצות כנפיים וזנב קצרות יותר.
השרקרק מצוי באזור מרכז אפריקה באזורי הסוואנה ולעיתים גם באזורים יבשים יותר. הוא טורף בעיקר חרקים מעופפים שהוא חוטף במקורו אחרי מעוף קצר והורג בעזרת חבטה או בבליעה ישירה. הטרף מורכב בעיקר מדבורים, נמלים וטרמיטים מעופפים ומחגבים שונים. לעיתים הם משתפים פעולה עם עופות אחרים לשם ציד.
השרקרק מקנן בקבוצות גדולות על גדות הנהר וחוצב בצוקים של אבני גיר בעזרת מקורו. בקן הנקבות מטילות 3–5 ביצים. הקנים משמשים לשנים רבות, במהלכם הם חוצבים עוד תעלות עד לעומק של מטר עד מטר וחצי.
תחנת הרכבת נתניה – ספיר
תחנת הרכבת נתניה – ספיר היא תחנת רכבת המשרתת את אזור התעשייה קריית ספיר בנתניה וסביבתו, ואשר הוקמה על מסילת החוף. היא ממוקמת בין תחנת הרכבת בית יהושע ותחנת הרכבת נתניה.
תוכנית התחנה אושרה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ביוני 2012. במרץ 2014 פורסם המכרז להקמת התחנה, התחנה נפתחה ב-5 בנובמבר 2016. עלות הקמת התחנה עומדת על כ-70 מיליון ש"ח. בתחנה עוצרות רכבות בקו בנימינה–אשקלון.
ב-2021 החלו להתבצע בתחנה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית וב-3 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בתחנה. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
מבנה התחנה
התחנה ממוקמת מערבית לפסי הרכבת, בפינת הרחובות יד חרוצים והבונים, ונבנתה על שטח של 5.2 דונם, עם שטח בנוי של 1,750 מ"ר, ו-650 מקומות חניה לכלי רכב. עם פתיחתה משרתת את עובדי אזור תעשייה קריית ספיר ותושבי דרום העיר, וניתן שירות רכבות סדיר לתל אביב. התחנה צפויה להשתלב במערך ההיסעים ההמוני המתוכנן בנתניה.
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה ומסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה. כל הרציפים מחוברים לגשר להולכי רגל, והוא מהווה את הקשר היחיד ביניהם לבין אולם הנוסעים. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים שממערב לתחנה. ביו אולם הנוסעים לרציפים נשמר מקום לשתי מסילות נוספות, העתידות להיבנות במסגרת התוכנית להכפלה של מסילת החוף לארבע מסילות.
אבירם
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קוסקוס צפוני
קוסקוס צפוני או קוסקוס מצוי (שם מדעי: Phalanger orientalis) הוא מין קוסקוס בינוני שחי באיים רבים ברחבי מלנזיה והמין הנפוץ ביותר בסוגו. הוא תואר לראשונה בשנת 1766 על ידי הזואולוג הפרוסי בתור מין של אופוסום, והוא הכיסאי האוסטרלי הראשון שתואר בצורה מדעית - עוד לפני הקנגורו והוולבי. המינים קוסקוס דרומי וקוסקוס מזרחי נחשבו בעבר לתת-מינים שלו, אך כיום מוכרים כמינים נפרדים.
אנטומיה ומראה
אורך ראשו וגופו של הקוסקוס הצפוני 37–47 סנטימטרים, אורך זנבו 28–42 סנטימטרים ומשקלו הממוצע 5-1.6 קילוגרם. הגודל ומסת הגוף משתנים על פני טווח התפוצה הרחב של המין; הקוסקוסים הגדולים ביותר חיים בטימור ואיי מאלוקו, והקטנים ביותר חיים בדרום איי שלמה. הקוסקוסית קטנה במקצת מן הזכר, ויש לה כיס מפותח שבתוכו ארבע פטמות.
הפרווה של הקוסקוס הצפוני עבה, קצרה וצמרירית. צבעה הכללי משתנה בחדות מאזור לאזור, וסקלת הצבעים המלאה מגוונת במיוחד עד כדי כך שניתן לחשוב שמדובר במינים נפרדים: צהבהב, בז', זנגביל, לבן, אדמדם, חום-בהיר, חום-כהה, אפור ושחרחר. הזכר נוטה להיות בהיר וחיוור בצבעו (לבן, צהבהב או אפור), לעומת הנקבה שכהה יותר (חום או אדמדם).
למרות הגיוון הרב בצבעים, יש מספר תכונות משותפות בכל הצורות: פס שחור דקיק לאורך הגב והמצח, בטן, מפשעה וחזה בהירים. אצל הזכר הצד התחתון צבוע לרוב בצהוב עז, בעוד שאצל הנקבה הוא צבוע בלבנבן-אפרפר; הבדל נוסף הוא, שאצל הזכר הזנב עשוי להיות בהיר כולו, בעוד שאצל הנקבה רק הקצה לבן. חלקי הגוף החשופים דוגמת הכפות, האף, האוזניים וקצה הזנב בצבע ורוד.
תפוצה
הקוסקוס הצפוני נפוץ ברחבי מלנזיה: מאיי שלמה דרך גינאה החדשה וכלה באיי מאלוקו והקצה המזרחי של איי סונדה, בתחומי המדינות הבאות: איי שלמה, פפואה, אינדונזיה ומזרח טימור. באיי שלמה, הוא מצוי באיים הבאים: גוודלקנל, מלאיטה, מאקירה, סנטה איזבל, צ'ויסיול, איי ראסל וחלק מאיי ג'ורג'יה החדשה. בפפואה, הוא מצוי בחלק הצפון-מזרחי של האי גינאה, באיי ארכיפלג ביסמרק: בריטניה החדשה, אירלנד החדשה, טנגה, פני וליהיר, ובאיים בוגנוויל, בוקה וקרקר. באינדונזיה, הוא מצוי בחלק הצפון-מערבי של האי גינאה, באיי ביאק, באיי קאי, באיים סאלאווטי, בטנטה, וייג'יו ומיסול, וברבים מאיי מאלוקו הדרומיים והמרכזיים: סראם, אמבון, בורו, בנדה, גורונג, סאננה, ספרואה, ווטר, לטי ובאבר. בנוסף, הוא מצוי בכל רחבי האי טימור המחולק בין מזרח טימור לאינדונזיה.
בית הגידול של הקוסקוס הצפוני מורכב מיער גשם טרופי, יער גדותיים ויער מונסונים, בשפלה, בחוף או במדרונות הרריים רגילים וגעשיים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים, אך הוא נחשב לסתגלתן במיוחד וחי גם במטעים, ביערות מקוטעים, יערות משניים עם הפרעה אנושית גבוהה ובקרבת מגורי אדם.
אקולוגיה
הקוסקוס הצפוני הוא יונק פעיל לילה שמבלה את היום בשינה בתוך עץ חלול או הצטלבות ענפים. במהלך תורו אחר מזון בלילה, הוא נע על חופת היער באיטיות ובזהירות, כשהוא עושה שימוש רב בזנבו כרגל חמישית וכאיזון. במקרה הצורך, הקוסקוס מסוגל לנוע במהירות על הענפים ואפילו לבצע קפיצות משמעותיות מענף לענף. מכיוון שתנועתו על האדמה מסורבלת במיוחד, הקוסקוס יורד אליה לעיתים רחוקות, בעיקר כשהוא צריך לחצות קרחות יער.
להוציא את עונת הרבייה, הקוסקוס חי בבדידות רוב הזמן. הקוסקוס הצפוני ידוע במזגו הרגוע שלא כל כך אופייני למיני הקוסקוסים, והוא סובלני במיוחד לנוכחות הקוסקוס הנמרי המצוי שחופף איתו באזורים רבים. המין גם סובלני יחסית לנוכחות בני אדם (בפרט במקומות שהוא לא סובל מציד), ומהווה חיית מחמד נפוצה ברחבי מלנזיה.
הקוסקוס הצפוני ניזון בעיקר מעלים, פירות, ניצנים ופרחים. בניתוח היסטולוגי של צואתו, נמצאו בין השאר פירות של ארז אדום אוסטרלי, ניצנים ופרחים של קסטנוספרום, ואפילו משחה שהופקה מזרעים של עץ הקרליה. טורפי המין אינם ידועים, אך כוללים כנראה עיטם לבן-גחון, עיטם איי שלמה, פיתון השטיחים, פיתון השיחים ואולי גם נמיית כיס נמרית. לצד חזיר הבר, הקוסקוס מהווה מקור מזון חשוב לתושבי האיים במלנזיה.
עונת הרבייה מתרחשת בין יוני לאוקטובר. ההריון של הקוסקוסית נמשך כ-13 ימים. היא ממליטה בדרך כלל תאומים, אך מספר הצאצאים נע בין אחד לשלושה. לרוב, אחד הגורים מת קודם לגמילה. הגורים מבלים בכיס מספר חודשים, ולאחר מכן עוברים לרכב על גבה של האם עד לגמילה.
מצב
הקוסקוס הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה במיוחד, אוכלוסייתו הגדולה והיציבה, נוכחותו באזורים מוגנים רבים, סובלנותו להפרעה אנושית בבית הגידול, והעדר איומים משמעותיים. באזורים מסוימים הוא מאוים באופן מקומי על ידי ציד אינטנסיבי לבשרו ולכידתו עבור סחר בחיות מחמד. המין רשום בנספח ב' של אמנת CITES. נדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה של המין.
צהוב סנסט FCF
צהוב סנסט FCF (באנגלית: Sunset Yellow FCF) נקרא גם צהוב כתום S, הוא פיגמנטי צביעה אזו כתום המופק מנפט. כאשר נעשה בו שימוש במזון בארצות הברית הוא נקרא צהוב 6, באירופה הוא מסומן באמצעות מספר E כ-E110.
שימושים
צהוב סנסט משמש במזון, קוסמטיקה ותרופות. לדוגמה הוא נכלל בסוכריות, קינוחים, חטיפים, מרקים, פירות משומרים, בריבות, ושתייה (הפנטה לסוגיה).
לרוב נעשה שימוש בצהוב סנסט ביחד עם אמרנת (E123), על מנת לייצר צבע חום בשוקולדים וקרמל.
בטיחות
הצריכה היומית המקובלת היא 4 מיליגרם לכל ק"ג משקל גוף, על פי הנחיות האיחוד האירופי וארגון הבריאות העולמי.
אירופה
בשנת 2008 קראו רשויות הבריאות בבריטניה ליצרנים להפסיק להשתמש באופן וולונטרי ב-6 צבעי מאכל: טרטרזין, אזורובין, 	Ponceau 4R, קווינולין צהוב, צהוב סנסט ואדום אלורה AC.
תקנות האיחוד האירופי שנכנסו לתוקף בשנת 2010 מחייבות יצרני מזון לציין על האריזה של מזון המכיל אחד או יותר מ-6 צבעי המאכל הנ"ל הצהרה האומרת: "עלול ליצור השפעה שלילית על פעילות וקשב אצל ילדים".
Woke (סדרת טלוויזיה)
Woke היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית. הסדרה שודרה לראשונה בהולו ב-9 בספטמבר 2020. ב-17 בנובמבר 2020 חידשה הולו את הסדרה לעונה שנייה, שעלתה לאוויר ב-8 באפריל 2022.
צהוב סנסט FCF
ארצות הברית
צהוב סנסט הידוע בארצות הברית כצהוב 6, מאושר לשימוש כצבע ל: מאכל, תרופות וקוסמיטקה.
Woke (סדרת טלוויזיה)
ביוני 2022, ביטלה הולו את הסדרה לאחר שתי עונות.
עלילה
קיף נייט, יוצר "Toast & Butter", הוא קריקטוריסט שחור על סף הצלחה במיינסטרים. הוא מתגאה בכך שהוא "שומר את זה קליל" ונרתע מנקיטת עמדות שנויות במחלוקת. לאחר שחווה טראומה משוטרים תוקפניים על רקע גזעני, קיף מוצא שהוא מסוגל לראות ולשמוע חפצים דוממים מדברים עמו, ומאמץ אידאולוגיית ווק. עכשיו כשהוא יותר רגיש לגזענות ולמיקרו-תוקפנות היומיומית שהוא כל כך ניסה להימנע מלהכיר בה, על קיף להבין איך לשמור על מערכות היחסים שלו ועל הקריירה כאיש שחור המודע לסוגיות חשובות.
צהוב סנסט FCF
מחלוקות
מאז שנות ה-70 ישנה דאגה ציבורית כי צבעי מאכל חשודים בגרימת התנהגות הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות בקרב ילדים. דאגה זו הובילה את רשויות המזון בארצות הברית ובמדינות נוספות לבחון מחקרים בנושא. בריטניה ביצעה מחקר לבחינת השפעת 6 צבעי המאכל שהוזכרו וכן סודיום בנזואט (חומר משמר), על ילדים שצורכים אותם באמצעות משקאות, המחקר פורסם ב-2007. המחקר מצא "קשר אפשרי בין צריכת צבעי מאכל וסודיום בנזואט להיפראקטיביות" בקרב ילדים. וועדת הייעוץ שבחנה את המחקר קבעה כי עקב מגבלותיו לא ניתן להשליכו על האוכלוסייה הכללית, וכי נדרש מחקר נוסף.
Woke (סדרת טלוויזיה)
עלילה
הסדרה היא סדרת לייב אקשן עם אלמנטים מונפשים.
שחקנים
דיבוב בלבד
צהוב סנסט FCF
מחלוקות
האיחוד האירופי סימון מוצרים המכילים את החומרים שנבדקו, כזהירות מונעת. בריטניה קראה ליצרי מזון להפסיק להשתמש בחומרים אלה באופן וולונטרי. בשנת 2009 בחנה הרשות האירופאית לבטיחות במזון את הנתונים והמידע וקבעה ש"הראיות המדעיות הקיימות לא מצביעות על קשר בין צריכת צבעי מאכל לשינוי התנהגות".
Woke (סדרת טלוויזיה)
הפצה
הסדרה יצאה לאור בהולו ב-9 בספטמבר 2020. הטריילר הראשון יצא לאור ב-8 באוגוסט 2020.
ביקורות
את האינטרנט Rotten Tomatoes דיווח על דירוג של 74% בהתבסס על 38 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.78/10. מבקרי האתר קורא,. Metacritic העניק לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 60 מתוך 100 בהתבסס על 10 ביקורות, המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
Million roz
' (ברוסית: ', ובעברית: מיליון ורדים) הוא מיני-אלבום של זמרת הפופ הרוסית אלה פוגצ'ובה.
המיני אלבום יצא בברית המועצות על ידי חברת "מלודיה" בדצמבר 1982 ושמו ניתן לו מהשיר שהוצב בצד הראשון שלו. על פי הדיסקוגרפיה הרשמית של הזמרת, זה הסינגל ה-13 שלה. הצד האחורי מכיל את השיר "השיבה" (Возвращение), ומחבר המוזיקה של שתי היצירות הוא ריימונד פאולס. האלבום פורסם גם בגרסת מונו במתכונת של תקליט גמיש. עד דצמבר 1983 התפוצה של המיני-אלבום הייתה 6 מיליון עותקים.
בשנת 1985, השיר "מיליון ורדים" (Миллион роз) נכלל באוסף האלבומים של אללה פוגצ'בה "הו, איך רוצה לחיות" (Ах, как хочется жить). השיר "השיבה" פורסם באותה גרסה באלבום המפוצל "המאסטרו אצלנו בביקור" (У нас в гостях Маэстро), וגרסת האולפן יצא רק בשנת 1996 באחד מ -13 התקליטורים של "האוסף".
רשימת רצועות
כל המוזיקה נכתבה על ידי ריימונד פאולס.
רחוב דאונינג
רחוב דאונינג (באנגלית: Downing) הוא רחוב במרכז לונדון באזור וסטמינסטר. זהו רחוב ללא מוצא, היוצא מרחוב וייטהול. ברחוב נמצאים מגורי ראש ממשלת בריטניה ומגורי שר האוצר הבריטי, זה מעל מאתיים שנה. במקור היו אלה מגורי הלורד הראשון של האוצר (First Lord of the Treasury; תפקיד שהפך במהלך השנים לתפקיד ראש הממשלה), ומגורי הלורד השני של האוצר (Chancellor of the Exchequer), שהוא כיום שר האוצר. במרוצת השנים נעשה שימוש במונח "רחוב דאונינג", בעיקר בכלי התקשורת, לשם תיאור גורמים פוליטיים בממשלה הבריטית.