cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל קריטק
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, היה קריטק מפקד דיוויזיית הלנדוור ה-26, שהייתה חלק מהארמייה הרביעית שנפרסה בחזית המזרחית, ופיקד עליה במהלך קרב קומרוב. ב-17 באוקטובר 1914 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-17, והועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. הוא פיקד על הקורפוס בצורה מוצלחת בקרב לימנובה, ומאוחר יותר הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית. הוא השתתף בקרבות החורף בהרי הקרפטים, שבמהלכם הקורפוס ה-17 ספג אבדות כבדות.
במהלך ההכנות לקראת מתקפת גורליצה-טרנוב הוחזר הקורפוס שלו לארמייה הרביעית, והשתתף בקרב קרשניק וקרב לובלין. למרות שהוא נודע כמצביא מוצלח, הרי שהיה בעל אופי בירוקרטי ונוקדני שהפך אותו לשנוא על הממונים על ועל הכפופים לו כאחד. מפקד הארמייה השלישית סבטוזר בורוייביץ' כתב עליו שהוא "לא מתאים לפיקוד גבוה". בשנת 1916 הועבר הקורפוס שלו לחזית האיטלקית, ונכלל במסגרת הארמייה ה-11 של ויקטור דנקל. הוא השתתף במתקפת טרנטינו, ולאחר מכן בקרבות הנהר איזונצו. במהלך קרבות אלו הוא היה תחת פיקוד הארמייה החמישית של בורוייביץ', ששינה את דעתו עליו מן הקצה אל הקצה הוא כותב עליו "גנרל יעיל, אנרגטי במיוחד".
אחריתו
כיוון שכך, פרש קריטק מהצבא. הוא דחה את תואר האצולה שהוצע לו, וחי את שארית חייו בביתו בווינה. הוא מת ב-3 בספטמבר 1928.
מרט טרואן
מרט טרואן (בנורווגית: Merethe Trøan; נולדה ב-19 במאי 1970) היא זמרת נורווגית, נציגת נורווגיה לאירוויזיון 1992.
ביוגרפיה
טרואן נולדה בטרונדהיים, בנעוריה הייתה חברה ביחד עם אחותה בהרכב המוזיקלי "Pastel".
ב-1985 השתתף ההרכב ב-Melodi Grand Prix, התחרות הנורווגית הבוחרת את נציג נורווגיה לאירוויזיון, עם השיר "Ring Ring Ring" והם סיימו במקום השלישי.
ב-1992 השתתפה בתחרות כזמרת סולו ונבחרה לייצג את נורווגיה באירוויזיון עם השיר "Visjoner", בתחרות במאלמה הייתה במקום ה-18.
שנה לאחר מכן ניסתה פעם נוספת לייצג את נורווגיה בתחרות אך לא זכתה, אך בשנה זו זכתה ב-"OGAE Second Chance Contest" תחרות המאורגנת על ידי מועדון מעריצי האירוויזיון בה לוקחים חלק משתתפים מהתחרויות המקדימות לאירוויזיון.
היא דיבבה את בל בדיבוב הנורווגי של היפה והחיה.
ב-1996 יצא האלבום הראשון שלה.
היא שימשה תקופה גם כמנחה בטלוויזיה.
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורסל
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורסל  הייתה העונה ה-55 של תחרות ארצית בישראל והעונה התשיעית של ליגת העל. מספר הקבוצות עלה ל-12, הסיבוב השלישי בוטל ובמקומו לאחר שני סיבובים שמונה קבוצות החלו בסדרות רבע גמר של הטוב מחמישה משחקים, כאשר המנצחות העפילו לפיינל פור. ארבע האחרונות נלחמו בסדרות נגד הירידה.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי גבעת שמואל עירוני קריית אתא ומכבי חיפה שזכתה בסוף העונה במקום השני.
העונה הסדירה החלה ב-26 באוקטובר 2008 הסתיימה ב-19 באפריל 2009. העונה הסתיימה בפיינל פור בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-48 בתולדות המועדון.
פלייאוף תחתון
בפלייאוף זה עירוני רמת גן ומכבי ראשון לציון ניצחו בכל המשחקים ונשארו בליגה.
יחסי מצרים–סרביה
יחסי מצרים–סרביה הם יחסי החוץ בין מצרים לסרביה.
סקירה כללית
שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים שנוסדו בין ח'דיבות מצרים לממלכת סרביה בשנת 1908. בדצמבר 1955 ביקר יוסיף ברוז טיטו במצרים, ובשנת 1956 קיבל גמאל עבד אל נאצר אזרחות כבוד בבלגרד.
יחסים כלכליים
בשנת 2012 היצוא מסרביה למצרים הסתכם ב-19.859 מיליון דולר והיבוא הסתכם ב-13.385 מיליון דולר.
שאשקה
שאשקה (בהונגרית: Sáska) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בשאשקה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 295 תושבים, ובשנת 2020 רק 270 תושבים.
יהודי שאשקה
בשאשקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
אברהם פונטרימולי
הרב אברהם פונטרימולי (ה'תר"א - י"ח בתמוז ה'תרנ"א, 1841 - 24 ביולי1891) היה רב, פרשן תפילה ומנהג, פוסק, מחנך, ובעל בית דפוס באזמיר שבטורקיה במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד באיזמיר לרבי חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר ובנו של רבי חייא פונטרימולי בעל ספר צפיחת בדבש, וללאה, בתו של רבי יהושע אברהם קריספין, רבה של איזמיר. למד תורה בישיבת בית הלוי מתוך מחסור ומצוקה ומבחרות נודע כמתמיד גדול. עבר יסורין קשים בחייו, וביתו, ובו ארגז עם כתביו הרבים של אביו נשרף. רבי אברהם פאלאג'י מתאר אותו:.
הקים בית דפוס יחד עם ידידו רבי יעקב פולי, וספרים הרבה מספרי רבני אזמיר במאה ה19 נדפסו בהוצאתם, ממנה התפרנס הרב פונטרימולי. רבני דורו מביאים דברי תורה ממנו, וביניהם רבי אברהם פאלאג'י, אחיו רבי ישעיה יוסף פונטרימולי , גם רבי יעקב יפה אשכנזי מביא דברים בשמו בספרו יעקב סלה ומכנה אותו "ידיד נפשי".
נפטר בליל י"ח בתמוז ה'תרנ"א. גיסו רבי שמואל פרץ הספידו. על מצבתו באזמיר נכתב:
משפחתו
בנו הבכור היה נסים אהרן, המכונה בכור פונטרימולי, שנפטר בעודו צעיר בט"ו בשבט התרמ"א, בהלווייתו הספידו אביו.
השקפותיו
הגן על מנהג הזיארה, ההשתטחות על קברי צדיקים, ותקף בחריפות את אלה שהתנגדו לו. יתר על כן, בניגוד לכמה פוסקים, כגון החיי אדם והבאר היטב, שכתבו שבעת ההשתטחות על הקבר יש להקפיד שלא לבקש דברים מן המת אלא לבקש רחמים בזכותו, רבי אברהם גרס כי מותר ואף כדאי להתחנן אל רוח המת כדי שיבקש רחמים אצל הקב"ה, ואין בזה דורש אל המתים משום שאין הוא מתפלל אל גוף המת אלא מבקש מרוחו.
רוני זינגר
רוני זינגר (נולדה ב-21 בינואר 1976) היא עיתונאית ויזמית היי טק ישראלית.
ביוגרפיה
זינגר החלה את דרכה בעולם העיתונות ב-2001 כקשבת באתר ynet. בהמשך, עברה לעיתון "הארץ" תחילה כרכזת כתבים, לאחר מכן ככתבת צרכנות עד שמונתה לכתבת הפלילים והמשטרה של העיתון עד ל-2010. באוגוסט באותה השנה הצטרפה זינגר לתוכנית התחקירים "עובדה". ב-2013 מונתה לכתבת הפוליטית של עיתון "כלכליסט" וב-2017 הגישה את התוכנית "שטח ההפקר" וב-2019 שודר סרטה "מיטו מהפכה" בכאן 11.
ככתבת פלילים ב"הארץ", סיקרה פרשיות פליליות בולטות. בהן, חשיפה של פעילות פדופילים בדרום תל אביב, סכסוכי ארגוני הפשיעה בישראל ופיגועים. היא סיקרה את תקיפת הישראלים מקנייה ב-2002 במלון "פרדייז", את הימלטותו ומעצרו של הקבלן בועז יונה באיטליה ואת מותו של יאסר ערפאת בפריז. ככתבת "עובדה" חשפה פרשת שחיתות באשדוד, חשפה חשדות לפרשת שוחד באימפריית היהלומים של המיליארד לב לבייב, חשפה הקלטות של עד מדינה בתיק יצחק אברג'יל, חשפה את פעילותו של עד המדינה סופיאן מסלוחי שהודה בתפירת תיקים לעבריינים והביאה את סיפורו של השוטר ניר סומך שהואשם ברצח ולאחר מכן זוכה.
ככתבת ב"כלכליסט" סיקרה בעיקר את פעילות הכנסת ובין חשיפותיה, תקציב החטיבה להתיישבות ותקציבי קק"ל שהובילו בין היתר להתפטרותו של יו"ר עמית של קק"ל עוזי לנדאו. באפריל 2017 הצטרפה להפקת תוכנית התחקירים "שטח הפקר" ששודרה בכאן 11, שם שימשה ככתבת וכמגישת התכנית לצד גור מגידו וקרן אוזן. זינגר לקחה חלק בתוכנית במשך 3 עונות. ככתבת ומגישת "שטח הפקר" הכינה סרט על הרשות להגנת עדי מדינה והמשבר שהתחולל בה, סרט על הרב כהנא ותחקיר על תעשיית הכשרות בישראל.
מאז 2020, זינגר לוקחת חלק ככתבת במיזם העיתונות "שומרים" ומפרסמת במסגרתו תחקירים.
זינגר ייסדה את המיזם הטכנולוגי "REFEED/אתגר ללא סוכר" לצד שותפתה הדיאטנית הקלינית נועה אברהם. המיזם הוקם בעקבות סוכרת הריון שהתגלתה לזינגר בהריון השלישי. המיזם מציע תוכניות ליווי מותאמות לסוכרתיים, טרום סוכרתיים, סוכרת הריון, כבד שומני, ניתוחים לקיצור קיבה ואורח חיים בריא. זינגר כותבת טורים בנושא אורח חיים מופחת סוכר לוואלה ול"הארץ". ביולי 2021 השתיים הוציאו ספר בעל אותו השם בהוצאת "ידיעות ספרים".
לב גומיליוב
ילדות ונעורים
גומיליוב נולד בסנקט פטרבורג כבנם היחיד של המשוררים אנה אחמטובה וניקולאי גומיליוב. הם התגרשו כאשר היה בן שבע ואביו הוצא להורג כאשר היה בן שמונה. לאחר מכן מסרה אותו אמו לגדול אצל סבתו בבזצק (Бе́жецк), אמו לא באה לבקרו עד 1925, למעט פעם אחת, למשך יום אחד. אצל סבתו, אנה איבנובנה, נחשף גומיליוב למסורת המשפחתית שכללה קציני צבא וצי בכירים בתקופת הצאר וכמרים פרבוסלבים רמי דרג. דמות נוספת שהשפיעה עליו בשנים אלה היה מורו להיסטוריה, אשר שימש לו כתחליף אב, עמו דן גם בענייני פילוסופיה, גאוגרפיה וספרות ובילה במשחקי שח-מט.
ב-1929 עבר גומיליוב ללנינגראד והתגורר עם אמו ועם בעלה השלישי, הסופר ניקולאי פונין, שלא ראה בעין יפה את הצורך לפרנסו. על מנת להתקבל ללימודים גבוהים באותה עת וכן על מנת להרוויח את לחמו, היה על גומיליוב לעבוד כפועל פשוט. ב-1931 התנדב להצטרף למשלחת גאולוגית לימת באיקל ושנה לאחר מכן יצא לטג'יקיסטן, שם הכיר לראשונה את תרבות האסלאם. כן השתתף במשלחות ארכאולוגיות לחצי האי קרים, הן לחקר פרה-היסטוריה והן לחקר ממלכת הכוזרים. לדבריו בביוגרפיה שלו, הקנו לו שנים אלה ניסיון בעבודת כפיים, היכרות מכלי ראשון עם תרבויות רוסיה יחד עם גישה קפדנית למימוש המתודה המדעית ואיסוף מידע מהשטח. ב-1934 שהה במוסקבה, התיידד עם אוסיפ מנדלשטם וחבורתו והחל לכתוב שירה ולתרגם שירה מפרסית. בספטמבר אותה שנה החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת לנינגראד.
לימודים ומאסרים
בגיל 23, באוקטובר 1935, נעצר על ידי ה-NKVD באשמת פעילות "אנטי-מהפכנית וטרוריסטית". זאת על רקע שיר היסטורי שחיבר ואשר פורש כהבעת שמחה על מותו של סרגיי קירוב וכן המנותו על חוג חבריו של מנדלשטם. אמו (שגם בעלה פונין נעצר באותה עת) וחברה הסופר בוריס פסטרנק פנו במכתב לסטלין וביקשו את שחרורם של גומיליוב ופונין. על אף שסטלין לא השיב למכתב, שוחררו השניים כעבור שבוע במעצר. גומיליוב שב לאוניברסיטה וב-1938 פרסם את מאמרו הראשון "על סדרי הירושה בקרב העמים הטורקיים", בו הוא מקביל את סדרי הירושה בקרב עמי נוודים אלה לסדרי הירושה ברוס של קייב ומגלה את התעניינותו בהיסטוריה המשותפת של שתי ישויות אלה. לדבריו, ראה בעמים הטורקיים הנוודים את ה"'אינדיאנים' של אירואסיה". גומיליוב נעצר שוב במרץ 1938 באשמת חברות בתא טרוריסטי באוניברסיטה שמטרתו קשירת קשר לרצח אנדריי ז'דאנוב, נשפט ונשלח לעשר שנים בגולאג בנורילסק, שם היה אסור עד 1943. ב-1944 התנדב להתגייס לצבא האדום, במסגרתו נלחם ב-1945 בקרב על ברלין. ב-1946 סיים את לימודיו לתואר שני והחל לעבוד על עבודת התזה לתואר דוקטור במכון ללימודי המזרח אותה הקדיש להיסטוריה הפוליטית של החאנות הטורקית הראשונה (546-659 לספירה). בדצמבר 1947 גורש גומיליוב מהמכון ללימודי המזרח, עקב גירושה של אמו מאגודת הסופרים והגדרתה כחתרנית ויצא כחבר במשלחת ארכאולוגית להרי אלטאי. בשנת 1949 הגן על עבודת הדוקטור שלו בפני ועדת הסנאט של האוניברסיטה, אך בנובמבר אותה שנה נאסר שוב בעוון "פעילות אנטי סובייטית", נשפט לעשר שנות מאסר בגולאג בו שהה עד לשחרורו במסגרת הדה-סטליניזציה ב-1956. על אף שהשהות במאסר דרדרה את מצבו נפשית ופיזית, המשיך גומיליוב במחקר והגות. בפרט חיבר באותה עת את ספרו "ההיסטוריה של החאנויות", אותו כתב על גליונות של נייר אריזה, בהם סופקו מצרכים. לעבודתו סייעה העובדה שבשנות מאסרו האחרונות הותר לו לקבל מאמו ספרים לפי בקשתו. את הצער העמוק והדאגה לשלומו במאסר, ביטאה אחמטובה בשירה "רקוויאם".
לאחר השחרור
עם שובו ללנינגרד קיבל גומיליוב משרה בספריית מוזיאון הארמיטאז' והחל להתקין להוצאה לאור שני ספרים, אותם עיבד מתוך רשימותיו בגולאג ועבודת הדוקטורט שלו. הראשון, "חאנויות: מרכז אסיה בעת העתיקה" (Хунну), סוקר את התקופה שבין המאה השנייה לפנה"ס למאה הרביעית לספירה ובפרט את שבטי הנוודים של מזרח אסיה וקשריהם עם סין. השני, "הטורקים העתיקים" (Древние Тюрки; דרבני טיורקי) סוקר את עלייתה ונפילתה של אימפריית הטורק במרכז אסיה בשנים 546–861. ספרו הראשון ראה אור בשנת 1960, כאשר היה בן 48. ב-1959 יצא כחבר במשלחת חקר ארכאולוגית לדלתה של הוולגה במטרה להתחקות אחר שרידי ממלכת הכוזרים והיה הראשון שגילה עדות מוצקה לקיומה - אתר קבורה. על פי הממצאים ביסס גומיליוב את התאוריה שלו שעליית מי הים הכספי הציפה את בירת הכוזרים, איטיל ועובדה גאוגרפית זו היא שהביאה לנפילת ממלכתם, הדבר אישש את אמונתו בחשיבות שינויי האקלים כגורם מכריע בהיסטוריה. ב-1961 יצא במשלחת הארכאולוגית האחרונה שלו לדרבנט ובאותה שנה התקבל כמרצה מן החוץ באוניברסיטת לנינגרד, שהפכה מאוחר יותר למשרה קבועה של "עוזר מחקר בכיר" במחלקה לגאוגרפיה עד לפרישתו לגמלאות ב-1986, הוא מעולם לא מונה לפרופסור ולא היה חבר המכון להיסטוריה.
באותה עת יצר גומיליוב קשר עם אנשי התנועה האירואסייתית, שהחלה את דרכה כקבוצת אינטלקטואלים רוסים שישבה בפריז. אנשי התנועה טענו מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 שלכיבוש המונגולי של רוסיה במחצית המאה ה-13 היה תפקיד חיובי ביצירת העם והלאום הרוסי, זאת בניגוד לדעה הרווחת, שלכיבוש היה תפקיד הרסני. גומיליוב ביקש להחיות את רעיונותיה של התנועה באוניברסיטת לנינגרד. בשנת 1965 פרסם גומיליוב את מאמרו הראשון באתנוגנסיס (תורת ראשית היווצרותם של עמים), שאחריו פרסם עוד עשרים מאמרים בנושא, אשר רוכזו בספרו "אתנוגנסיס והביוספירה" (Этногенез и биосфера земли; ראה אור ב-1989). במאמרים אלה הציג את תאוריית הערבה האירואסייתית.
ב-1966 נפטרה אמו, אנה אחמטובה, ובין גומיליוב לבין בתה מנישואיה לפונין פרץ סכסוך ירושה ארוך. ב-1967 נשא גומיליוב לאשה את נטליה ויקטורובנה סימונובסקיה. ב-1970 ראה אור ספרו "החיפוש אחר ממלכה בדיונית: אגדת ארצו של הכומר יוחנן" (Поиски вымышленного царства: Легенда о Государстве пресвитера Иоанна ) המגולל את עלייתה של האימפריה המונגולית והשפעתה על אירופה בכלל ורוסיה בפרט בשנים 861–1312. בכך סיכם את מפעלו לכתיבת ההיסטוריה של עמי אסיה הנוודים ופנה לגבש את רעיונותיו בנוגע לתאוריית האתנוגנסיס הכללית שלו. מאמריו בנושא התפרסמו בגיליונות כתבי העת "וסטניק ל.ג.ו" (Вестник ЛГУ) ו"פריודה" (Природа, "הטבע") בקונטקסט של הפולמוס להגדרת המושג "אתנוס" (עם, אומה, גזע). ב-1974 הגיש גומיליוב את רעיונותיו לסנט אוניברסיטת לנינגרד כעבודת בתר-דוקטורט בגאוגרפיה. ביקורת חריפה שנמתחה על עבודתו זו הובילה לחרם למעשה על פרסומה והדיון בה. רעיונותיו של גומיליוב לא זכו להתייחסות עד לפרסטרויקה, בד בבד עם יציאתו לגמלאות. רק לאחר מכן קיבלו רעיונותיו תשומת לב, בעיקר מצד גורמים לאומניים ברוסיה ובחבר המדינות. בשנת 1988 תורגם לאנגלית ספרו השלישי על ההיסטוריה של העמים הנוודים וב-1989 ראו אור שני ספריו, "אתנוגנסיס והביוספירה" ו"רוסיה העתיקה והערבה הגדולה" (Древняя Русь’ и Великая Степь) שהציגו את מכלול רעיונותיו.
החל מ-1991 סכל גומיליוב מבעיות לב ואושפז בבתי חולים. עם מותו ב-1992 התפרסמו מאמרי סיקרה נרחבים על חייו ופועלו, שעוררו סקרנות ציבורית. הוא נקבר על פי בקשתו בבית העלמין טיחבין שבמנזר אלכסנדר נבסקי. גומיליוב גילה סימפתיה רבה לצמיחת תנועות לאומיות אצל העמים הקזחים, הטטארים, המונגולים ואחרים והפך במדינות הלאום שלהם לדמות נערצת. בשנת 1996, ארבע שנים לאחר מותו, הקים נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, את האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל. נ. גומיליוב (Евразийский Национальный университет имени Л. Н. Гумилёва), מול ארמון הנשיאות בבירה אסטנה.
ראשית גיבוש הרעיונות
לדברי גומיליוב, במכתב משנת 1968 למורו בילדותו, שאלות לגבי מקורם של עמים ולידתן של אומות כתוצאה מתהליכים טבעיים ואקלימיים החלו לנקר בו עוד כסטודנט צעיר. אולם הרעיון המקשר את רעיונותיו צץ בו בעת מאסרו ב-1939, אז הרהר בדברים והעיר את חבריו לתא בלילה בקריאת אאוריקה! ("מצאתי!" ביוונית עתיקה). רעיון זה קשור למושג ה"פאסיונרנוסט" (Пассионарии, מילה פרי המצאתו). הרעיון הכללי הוא שלידתן והתפתחותן של אומות אינו קשור לגורמים רציונליסטיים ולבחירה רציונלית אלא מבוסס על היכולת ליצור יעדים ורעיונות משותפים וגדולים ולהתמיד בהליכה לאורם לאורך פרקי זמן ארוכים. לדברי גומיליוב מדובר בתופעה טבעית שיש לחקור בכלים של מדעי הטבע. תאוריה זו באה כניגוד לתאוריה המרקסיסטית לפיה מתקדמת האומה בצעדים עוקבים של קידמה מבחינת הסדר החברתי ומתוך מניעים כלכליים.
ביוספרה ואתנוגנוסיס
התאוריה מבוססת על שלושה עקרונות יסוד: 1) אין להפריד בין האדם לבין סביבתו הטבעית 2) האנרגיה חיונית לתהליכים ביוכימיים בכל האורגניזמים ו-3) לאדם יש תפקיד ייחודי בביוספרה. האדם מסוגל להתאים את עצמו, יותר מכל מין אחר, לסביבות שונות ומשתנות. בני אדם מסתגלים לסביבה משתנה על ידי שינוי באורחות חייהם (שינוי התנהגותי, תרבותי) ולא באמצעות שינויים פיזיולוגיים. הצעד הבא הוא ההבחנה שה"אתנוס" (כזהות קיבוצית של בני אדם, עם, לאום) גם היא ייחודית לאדם. לפיכך, המסקנה שהסיק היא שהמסתגל לתנאי האקלים והסביבה השונים איננו האדם כפרט, אלא ה"אתנוס". כלומר החלוקה האתנית של בני האדם אחראית ליכולתם להתאים עצמם לסביבות משתנות. לא מדעי החברה ולא הביולוגיה אינם כלים למחקר השאלות כיצד הדבר מתרחש, לשם כך נזקק מדע מסוג חדש האתנוגנוסיס, מוצא הלאומים. לטענתו, האבולוציה של האדם עברה מן התחום הביולוגי לתחום האתני. השורד בעת שינוי נסיבות טבעיות איננו הפרט המתאים ביותר, אלא האתנוס שביכולתו להתאים את עצמו ואף לשנות את הסביבה הטבעית לצרכיו. שינוי קריטי בתנאים הסביבתיים הטבעיים יכול להזניק אתנוסים מסוימים ולהחריב אחרים. האתנוסים שצמחו מתוך הקטסטרופה הסביבתית מיישמים ומגלמים את ההתנהגויות שסייעו להם להיווצר, זו דרך החיים שלהם. גומיליוב ראה את האתנוסים כתרבויות שונות מאוד זו מזו בתוך "האנושות" שאינה אלא סך כל האתנוסים השונים של מין האדם, בדומה לגזעי כלבים ביחס למין "כלב".
את האתנוסים השונים מחלק גומיליוב מחלוקה גסה ל"סטטיים" ו"דינמיים". האתנוסים הסטטיים חיים בשיווי משקל עם סביבתם הטבעית (האנרגיה שהם צורכים מהסביבה מושקעת בה חזרה) וממשיכים לקיים את אותה דרך חיים דור אחר דור באופן שמרני (גומיליוב מונה את האלבנים, האיסלנדים והפלאחים המצרים). האתנוסים הדינאמיים, לעומת זאת, מאופיינים בשינויים בין-דוריים גדולים יחסית בדרך החיים ובשאיפת התפתחות מעבר לגבולות הסביבה בה צמחו. הם מצליחים לשאוב יותר אנרגיה מהביוספרה מזו הדרושה לקיומם והם משקיעים אנרגיה זו בהתפשטות. דוגמאות לאתנוסים דינמיים מוצא גומיליוב בהלניזם של יוון העתיקה, בקולוניאליזם האירופאי ובהתפשטות של הרוסים בסיביר. חלוקה זאת מובילה להבדלים מנוגדים במגוון תחומים (למשל תפיסת זמן מחזורית באתנוסים סטטיים לעומת תפיסת זמן ליניארית באתנוסים הדינמיים; כבוד והוקרה לידע עתיק ולזקנים לעומת כבוד והוקרה למהלכים של קידמה וחידוש ועוד). להערכתו, לאתנוס דינאמי יש טווח זמן חיוני של 1000–1500 שנה בטרם יהפך לאתנוס סטטי, שזמן חייו אינו מוגבל עקרונית ומוכתב על ידי גורמים חיצוניים. כלומר, לכל אתנוס שכיום הוא סטטי היה שלב התפתחותי דינמי בטרם הפך לסטטי, לפיכך, אין בתאוריה שיפוט ערכי של אתנוסים.
פאסיונרנוסט
לתיאורם של אתנוסים סטטיים די בפרמטרים חברתיים-פוליטיים, גאוגרפיים וטכנולוגיים. אולם על מנת לתאר אתנוס דינמי נדרש פרמטר נוסף - הפאסיונרנוסט, היכולת למאמץ מאוחד; באופן שקול, במונחים של תאוריית הביוספרה ואתנוגנוסיס, זוהי היכולת לספוג אנרגיה מן הבסיס, ולהוציא אותה כעבודה (ולא רק לשם שימור עצמי). זהו המדד לפיו יש לבחון את העמים. ככל שהשאיפה לממש את הרעיון המאחד גדולה יותר מהרצון (למעשה, האינסטינקט) לשמר את דרך החיים, כך הפאסיונרנוסט של הקבוצה גדול יותר. אין קשר לדרך המימוש, הרסנית או קונסטרוקטיבית, אלימה או אינטלקטואלית. ההגדרה של פאסיונרנוסט במונחים פיזיקליים נדרשה על מנת לבסס את הקשר בין מניעים טבעיים לבין האתנוגנוססי, משום שלשיטתו של גומיליוב שינוי פיזי יכול לגרום רק לשינוי פיזי אחר.
גומיליוב דחה את הגדרות האתנוס הרווחות בברית המועצות ומחוצה לה (הגדרות תרבותיות כגון שפה, מנהגים, דת; השתייכות גזעית; חיים בטריטוריה מוגדרת או מקור משותף) לפיכך הגדיר את האתנוס כמערכת יחסים בין חבריו המוגדרת על ידי דרך חיים ייחודית. המערכת כוללת פרטים אנושיים, אלמנטים סביבתיים, מסורות ומנהגים ויחסים הדדיים עם אתנוסים שכנים. המערכת יכולה להיות במצב סטטי (סך אנרגיה אפסי) או כזו שהאנרגיה שהיא שואבת מחוללת בה תמורה גוברת והולכת. הפרמטר השולט ביכולת של המערכת לנצל את האנרגיה הנכנסת ולכוונה הוא הפאסיונרנוסט. כיוון שאתנוס פירושו יחסי גומלין, לא יכול להיות פרט בודד מחוץ להקשר האתנוס. תינוק הוא טאבולה ראסה אתנית, כיוון שאין לו יחסי גומלין והוא לא גיבש דפוסי התנהגות. הילד מגבש את זהותו האתנית מתוך יחסי הגומלין עם סביבתו הקרובה וזו כפויה עליו מתוקף לידתו להורים השייכים לאתנוס. אולם בעוד ההקשר האתני כפוי על ידי מערכות היחסים, היכולת לבטא פאסיונרנוסט תלויה הן בגורמים גנטיים של הפרט והן באפשרות הנרכשת לבטאם במסגרת קשרי הגומלין המורכבים של האתנוס. בפרט, אם המנהגים ודפוסי ההתנהגות האתניים מעודדים ביטוי הפאסיונרנוסט של הפרט או מדכאים אותו.
במאמריו המאוחרים טען גומיליוב שבידיו נוסחה מתמטית שיכולה למדוד את רמת הפאסיונרנוסט, וששינויים היסטוריים נגרמים על ידי קרניים קוסמיות: "הנדידה הביוגנית של אטומים ביסודות כימיים בביוספרה תמיד נוטה להגיע לביטוי מקסימלי."
היווצרותו אתנוס
לדעת גומיליוב ראשית יצירתו של אתנוס היא בחיבורם של פרטים על בסיס זיקה חיובית ביניהם (Комплиментатость) המבוססת על קרבה רעיונית השונה מדרכו של הרוב. גידולו של גרעין זה לווה ביצירת מערכת יחסי גומלין, התנהגויות וקשרים עם הסביבה ומעל הכל - רעיון משותף המתווה דרך חיים. חוזק המערכת הראשונית מותנה ברמת הפאסיונרנוסט של חבריה, ורמה מינילית שלו היא תנאי הכרחי להיווצרותה מלכתחילה. הגרעין הראשוני (консорции, "קונסורציום") מתאפיין בהתנגדות לכל אתנוס אחר ובלכידות גבוהה בתוכו המבוטאת כפטריוטיות וזהות ייחודית ואחידה. דרך אחרת לתיאור היא שכל מערכת אתנית יציבה פועמת בקצב מסוים. הפרעה בקצב, המונעת על ידי פרץ של פאסיונרנוסט יכולה ליצור אתנוס חדש.
מערכת אתנוסים בעלת מקור משותף, שנמצאת בסביבה גאוגרפית מסוימת נקראת סופר-אתנוס (למשל: הסופר-אתנוס המערב-אירופאי, הסופר-אתנוס של הנוודים האירואסיאניים, הסופר-אתנוס הסיני וכדומה). סופר-אתנוסים אינם מתמזגים כי לכל סופר-אתנוס יש אידיאל גרעיני שונה שאינו ניתן להמרה.
שלבי התפתחות האתנוס
לדברי גומיליוב, ניתן לבחון באופן מדעי-אמפירי את רמת הפאסיונרנוסט של האתנוס רק על ידי בחינת שלבי ההתפתחות שלו בראייה היסטורית רחבה. כך, בשלבי הראשית פועלת האנרגיה בכיוון של פרצי יצירתיות והתרחבות טריטוריאלית ובשלבי הניוון (לקיצוני שבהם הוא קורא, בהשאלה לפי ספרו של איוואן גונצ'רוב, שלב האובלומוב) היא נוטה לשמרנות ולשיווי משקל. לפיכך, לא ניתן לקבוע את הפאסיונרנוסט של אתנוס תוך התבוננות בשלב מסוים בהתפתחותו. דווקא עודף פאסיונרנוסט יכול להיות לרועץ, כיוון שהוא מפעיל קבוצות שונות בדרכים מנוגדות המבטלות זו את הישגיה של זו ובניגוד לאינטרס הכולל, ירידה בפאסיונרנוסט הכולל יכולה לתרום לכיוון נכון יותר שלו, דבר המסביר הישגים גדולים של אתנוסים דווקא בשלב ההתמתנות בפרץ הראשוני של התפשטותם החיונית (הדוגמה הייצוגית אותה הוא מביא היא פריחתה של אתונה העתיקה לאחר המלחמה הפלופונסית בין עמי יוון). בעוד השלבים ההכרחיים בהתפתחות דומים מאוד בקרב אתנוסים שונים, הרי שהביטוי ההתנהגותי שלהם ייחודי ואופייני לכל אתנוס ואתנוס לפי האידיאל הגרעיני שלו. יש הבדל מהותי בין תרבות לבין אתנוס. התרבות היא מושג אנושי והאתנוס - טבעי. אתנוס יכול להפיץ את תרבותו על פני אזורים גאוגרפיים נרחבים ואתנוסים אחרים (למשל ההלניזם). אולם קיומו של אתנוס חיוני ליצירתה של תרבות. גם אם אתנוס מסוים נבע מאזור גאוגרפי אחד, הוא יכול להתפרס הרחק (למשל מושבות הכתר של בריטניה, או היהודים).
השלים אותם מציין גומיליוב בהתפתחות האתנוס הם שלב הצמיחה או ההשכמה (подъема) בו צומח גרעין ממספר בעלי פאסיונרנוסט, שלב השיא (акматическая) בו מתלכד הפאסיונרנוסט הכולל ומגיע לשיאו, שלב המשבר (надлома) בו חלה ירידה במספר בעלי הפאסיונרנוסט, שלב האינרציה (ההתמדה, инерционная) בו מתמידה רמה אפסית של פאסיונרנוסט ושלב הפירוק (обскурации) בו גרעיני פאסיונרנוסט חדשים מפרקים את האתנוס מבפנים.
תאוריית הערבה האירואסייתית
גומיליוב השתמש בתאוריית הגנוסיס הכללית שלו על מנת לספק מסד מדעי לתאוריות האירואסיאניות לגבי מקורם של העם והאומה הרוסיים. גומיליוב ראה בעמים הרוסיים סופר-אתנוס שראשיתו בנוודי הערבה של החאנויות הפרה-היסטוריות בלב אסיה, בסין ובמונגוליה. בזכות תנאים אקלימיים טובים הצליחו הנוודים לקבל הרבה יותר אנרגיה מערבות העשב, דבר שהזניק את הפאסיונרנוסט בקרב המעולים שבהם לצאת ולפרוץ מן הגבולות הגאוגרפיים של גרעינם. כך, מתוך ה"קלחת (או כור ההיתוך הטאטארי" צמחו גרעינים אתניים נוספים שגילו חיוניות רבה ויכולת ניצול טובה של האנרגיה הסביבתית. אתנוס זה יכול היה לעמוד בפני המערב והכנסייה הקתולית ואף לצאת וליישב את סיביר.
קבלה
גומיליוב נחשב לאחד ההיסטוריונים המוכרים והפופולריים ביותר בתקופה הפוסט-סובייטית התאוריות שלו נהירות יחסית ומספקות נרטיב-על להתפתחותן של אומות בכלל ושל לאומי רוסיה וחבר המדינות בפרט. העובדה שהוא עונה והוחרם בברית המועצות הופכת אותו מיידית לדמות נערצת של מתנגד משטר שנרדף בשל דעותיו. קורסים בסיסיים באתנוגרפיה באוניברסיטה ואף בבתי ספר תיכוניים מבוססים על תורותיו של גומיליוב וספרו הוא חלק מתוכנית הלימודים בהיסטוריה ברוסיה ובקזחסטן
ביקורת
הטענה המרכזית נגד גומיליוב היא שהתאוריות שלו, על אף הטרמינולוגיה שלהן הן פסאודו-מדעיות ואינן ניתנות לבחינה או להפרכה מדעית. הטרמינולוגיה בה הוא משתמש נועדה להסוות את שטחיות הטענות והמתודולוגיה. יש המכנים את עבודתו "פנטזיה רומנטית" לא מדעית ומכנים אותו "יצרן מיתוסים במסווה של מדען" יתרה על כך, הוא ביקש להסביר בכליו את כל התרבויות האתניות כולן, גם כאלה שלה היה לו מושג קלוש לגביהן, מתוך הנחה שהן מתנהגות בדיוק כמו דוגמאות שהיו מוכרות לו (למעשה, עמי הנוודים של מרכז אסיה בלבד).
דניאל מורשת
דניאל מורשת (נולד ב-24 בדצמבר 1993) הוא שחקן, מדבב ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
דניאל מורשת נולד ברחובות למשפחה דתית, ומגדיר את עצמו כמסורתי. הוריו הם עמיחי, וטרינר, ושושי, יועצת חינוכית. ברחובות החל את דרכו במשחק בבימת הנוער. הוא היה בבני עקיבא, ולמד שנה בישיבה תיכונית. בשנות נעוריו משפחתו יצאה בשאלה. יש לו שתי אחיות ואח, עמית.
בילדותו שיחק בקלטת הילדים "צומי", לפי סיפור מאת אריאלה סביר. כנער כיכב ב-2006 במחזמר "אוליבר טוויסט" בתור אוליבר. ב-2007 גילם את סימבה הקטן במחזמר "מלך האריות", שהועלה גם הוא בבימת הנוער. ב-2008 הופיע בפסטיבל שירי הילדים. בשנת 2007 החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה, כששיחק בסדרה "האי" בתפקיד מייקי. בשנת 2010 גילם נער בשם דניאל בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף" בערוץ 10.
בשנת 2011 שיחק במחזמר "תזיזו ת'רגליים" בתפקיד הראשי. בדצמבר 2011 השתתף בהפקתו האחרונה בבימת הנוער, המחזמר "קסם של אומנת" (על פי הסיפור והסרט "נני מקפי"). באותה שנה שיחק גם בסדרה "החולמים" בתפקיד ליעם - תפקיד אותו המשיך לגלם גם בסדרה "גאליס" (סדרת ההמשך ל"החולמים"). בעקבות התפקיד השתתף גם בשלושת המופעים שהועלו: "מופע של גאליס" (2013), "איי לאב גאליס" (2014) ו"גאליס מופע סוף" (2016), שהתקיים לאחר הקרנת פרק הסיום של הסדרה. בנוסף השתתף בשני סרטי הקולנוע: "גאליס - המסע לאסטרה" (2014) ו"גאליס קונקט" (2016).
בשנים 2012–2015 שירת בצה"ל בתיאטרון צה"ל.
בשנת 2013 החל להנחות את השעשועון התחרותי "ששטוס" לצד שירן סנדל. באותה שנה השתתף במופע "X פסטיגל". במקביל, החל לדבב בסדרה "פיטר פן" את דמותו של פיטר פן ובסדרה "אבירי הטנקאי", את סיילן.
בחנוכה 2014 השתתף במופע "משחקי הפסטיגל" בתפקיד קמיליון.
ב-2015 היה לאחד ממנחי המשנה בתוכנית הקיץ "הבנים והבנות". לאחר מכן, החל לגלם את ערן גדות בסדרה הקומית "מריו" בערוץ הילדים. עוד באותה שנה, השתתף במופע "היי סקול פסטיגל".
באפריל 2016 יצא הסרט "רובינזון קרוזו" בו מדבב מורשת את רובינזון, הדמות הראשית. בפסח באותה שנה השתתף במופע "אקסטרים על גלגלים" בתפקיד גאדג'ט. בהמשך השנה השתתף במופע "היי סקול פסטיגל 2: הגמר הגדול".
בינואר 2017 השתתף בקליפ של שירם של בן אל תבורי וסטטיק - "זהב". בנוסף ב-2017 גילם את דמותו של ונטו בסדרת הנוער "כדברא". מורשת היה מועמד לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 בזכות הסדרה.
בשנים 2017–2020 למד במסלול התלת שנתי בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2020 לוהק לעונה השנייה של "שבאבניקים", המשודרת ב-HOT.
בשנת 2021 השתתף בעונה החמישית של שעשון הטלוויזיה "המרדף".
בשנת 2021 השתתף בהצגה ״התחנה״ בתפקיד אוריה.
בשנת 2022 גילם את התפקיד של מש"ק דת קפדן בסדרה שישו ושמחו, ששודרה בכאן 11.
ב-2023 החל לשחק בסדרה "חאנשי" בתפקיד לוי ברגר, ארוסה ובעלה של נוקי נחמה. מתגלה לו על כך שהיא לסבית ביום החתונה והוא מבקש להתגרש.
חיים אישיים
ב-19 ביולי 2017 יצא מהארון כהומוסקסואל, על רקע הסערה הציבורית בנוגע למניעת אימוץ מזוגות חד-מיניים.
מוסדות אהלי תורה
אהלי תורה (בשם המלא: אהלי תורה אהלי מנחם – מוסד חינוך על טהרת הקודש; באנגלית: Oholei Torah) הוא רשת לימודים של חסידות חב"ד בשכונת קראון הייטס, המונה גני ילדים, תלמוד תורה, ישיבה קטנה וגדולה. נחשב לרשת החינוך החב"די הגדול בעולם המונה כ-1850 ילדים ובחורים.
היסטורייה
כעבר כשנה, בשנת תשט"ז, הקים הרב מיכאל טייטלבוים (נפטר בו' אדר ב' תשס"ה) בשכונת קראון הייטס מוסד חינוך על טהרת הקודש בשם "אהלי תורה", ללא תמיכה ממשלתית. במשך השנים גדל המוסד, וכיום הוא רשת הלימוד החב"די הגדול ביותר בעולם, בו לומדים למעלה מאלף תלמידים על טהרת הקודש ללא לימודי חול, בלשון הקודש וביידיש.
בהתחילה נפתח תלמוד תורה עם כמה תלמידים. כשהמחזור הראשון סיים את התלמוד תורה נפתחה גם ישיבה קטנה, וכשסיימו את הישיבה הקטנה נפתחה גם ישיבה גדולה, ומאז הפך למוסד הכולל את כל שלבי הלימוד.
הבניין המרכזי של אהלי תורה שוכן בפינת הרחובות איסטרן פארקויי וברוקלין בסמיכות ל-770, הבניין משמש את הישיבה הגדולה ואולם אירועים גדול, לידו שוכן התלמוד תורה של המוסד.
לאחר פטירת הרבי מלובביץ' נוסף למוסד השם "אהלי מנחם", על שמו.
ישיבה גדולה
בשנת תש"ל הוקמה הישיבה הגדולה. בין המשפיעים של הישיבה נמנים הרבנים נחמן שפירא ויקותיאל פלדמן, הרב ישראל פרידמן שימש כראש הישיבה עד שנת תש"ף. בישיבה לומדים כ-350 בחורים.
קובץ הערות וביאורים
הישיבה התפרסמה במשך השנים בזכות קובצי חידושי תורה היוצאים בקביעות, ונכתבו בעיקר על ידי תלמידי ורבני הישיבה, המכילים חבורות שונות בנושאים בתורתו של הרבי מלובביץ', בחסידות חב"ד ונושאים תורניים נוספים. עם כותבי הקובץ נמנים גם רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד בעולם, ביניהם הרב גבריאל ציננער ועוד.
עורך הקבצים הוא הרב אברהם יצחק ברוך גרליצקי המשמש גם כר"מ ראשי בישיבה, כשבכל שנה נבחרים כמה תלמידים לסייע בעריכה.
במשך השנים יצאו על ידי הישיבה למעלה מ-35 ספרים בשם "קובץ פלפולים אהלי תורה".
שלוחים
מדי שנה יוצאים מישיבת אהלי תורה מסיימי שיעור ד' ל'שליחות' בכ-25 ישיבות חב"ד בעולם הנזקקות לסיוע בעניינים שונים.
קודשי קודשים
קודשי קדשים הם סוג מסוים של קרבנות שקדושתם חמורה, יותר מקרבנות קודשים קלים. בקודשי קדשים אין חלק שנאכל לבעלי הקרבן, כאשר עולה אסורה באכילה, וחטאת ואשם נאכל רק לכהנים בעזרה, ואכילתם היא מצווה ומכפרת על הבעלים.
קודשי קדשים הם: עולה, חטאת (גם קורבנות העוף), אשם, ושלמי ציבור (שלמי עצרת). כל המנחות יש להם דינים משותפים עם קודשי הקודשים (חוץ מלחם התודה והנזיר).
מקורות בפסוקים
מפסוקים אלה לומד הספרי. את כל הדברים שניתנים לכהן שקרואים קדשי קדשים: "מן האש" זה עורות העולה, "מנחתם" זה כל המנחות, "חטאתם" זה כל החטאות, ו"אשמם" זה כל האשמות. שלמי הציבור נלמדים מהפסוק בהיקש לחטאת.
מצוות אכילה בקדשי קדשים
אכילת קדשי קדשים הנאכלים על ידי הכהנים (חטאת ואשם) מכפרת על הבעלים. דין זה נלמד מהפסוק. מכאן למדו חז"ל במסכת פסחים שכל עוד הכהנים לא אוכלים - אין כפרה לבעלי הקרבן. דין זה פוסק הרמב"ם כמצוות עשה לאכול החטאת והאשם.
בית הכנסת בווקובאר
בית הכנסת ווקובאר היה בית כנסת העיקרי של הקהילה היהודית בווקובאר, קרואטיה, לאחר שבית הכנסת הקטן הראשון נמכר לכנסייה הקלוויניסטית בשנת 1910. הוא נבנה בשנת 1889 בממלכת קרואטיה-סלאבוניה, באימפריה האוסטרית.
יהודי ווקובאר שהתיישבו בעיר במאה ה-19 הגיעו מאזורים אחרים בממלכת הבסבורג. הקהילה היהודית בווקובאר הייתה אחת הקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות ביותר בקרואטיה. בית הכנסת הראשון של ווקובאר נבנה בשנת 1845 על ידי האדריכל פראן פונטק. בית הכנסת הגדול תוכנן על ידי האדריכל לודוויג שֵׁנֶה והיה בית הכנסת הראשון באזור קרואטיה שלראשו גג כיפה. לצד בית הכנסת הוקם תלמוד תורה ובו למדו 20 תלמידים. בית הכנסת שימש יותר מ-200 חברי הקהילה היהודית בעיר.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, בית הכנסת נבזז והוחרב על ידי הנאצים. כמעט כל בני הקהילה היהודית של ווקובאר נספו בשואה, בהם הרב יזרעאל שייר ורעייתו. בשנת 1958 הרס השלטון הקומוניסטי של יוגוסלביה את בית הכנסת ומכר את ההריסות שנותרו.
שחזור וירטואלי של בית הכנסת בווקובאר נעשה על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית בווינה.
טקס פרסי אופיר לשנת 1997
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-8 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-17 בנובמבר 1997 בירושלים, ישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. את הטקס הנחה גידי גוב.
פרס על מפעל חיים הוענק לשחקנית גילה אלמגור ופרס על הישגים מקצועיים הוענק לדובי זלצר.
במהלך הטקס אמר הזוכה בשני פרסים, אסי דיין, כי "ירושלים היא עיר מזורגגת", ובפנותו לראש העיר אהוד אולמרט אמר בהתייחס לראש הממשלה בנימין נתניהו: "אל תשכח לומר לחבר שלך שילך קיבינימט". ח"כ חנן פורת הגיש תלונה על האירוע, שלאחריה החליטה מנהלת המחלקה המיוחדת בפרקליטות המדינה, עו"ד טליה ששון, שלא לנקוט כלפי דיין בהליכים פליליים.
בין מגישי הפרסים בטקס: קרן מור, משה איבגי, אברי גלעד, ירדנה ארזי, מאיר סויסה, ענת עצמון, יאיר לפיד, דנה דבורין, יעקב כהן, יורם ארבל, מיכל זוארץ, רבקה מיכאלי, יבגניה דודינה, עודד קוטלר.
מועמדים
מקור:
Fifty Shades Darker (פסקול)
Fifty Shades Darker (בעברית: חמישים גוונים של אופל) הוא פסקול שהוקלט על ידי אומנים שונים. הפסקול יצא לאור ב-10 בפברואר 2017 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. הפסקול נועד לקדם את הסרט, "חמישים גוונים של אופל".
יקטרינה דולגורוקובה
הנסיכה יַקְטֵרִינָה דּוֹלְגוֹרוֹקוֹבָה (ברוסית: Екатерина Долгорукова; 14 בנובמבר 1847 – 15 בפברואר 1922) הייתה מאהבת של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, אשר לאחר מות אשתו הראשונה, מריה, נסיכת הסן בשנת 1880, התחתן איתה במסגרת נישואים מורגנטיים.
ביוגרפיה
יקטרינה נולדה ב-14 בנובמבר 1847 במחוז נובוהרד-וולינסקי אשר באימפריה הרוסית והגיעה מבית הנסיכים הרוסי דּוֹלְגוֹרוֹקוֹב, שנודע על שירותם לצארים והקיסרים הרוסים. הוריה היו הנסיך מיכאל מיכאילוביץ' דולגורוקוב וורה גברילובנה וישנבסקה ובצעירותה המשפחה עברה למוסקבה.
משפחתה
אביה היה נכדו של הנסיך אלכסיי גריגורייביץ' דולגורוקוב, שנודע בקרבתו לפיוטר השני, קיסר רוסיה ובנו של פיוטר הגדול. בתו של הנסיך אלכסיי יקטרינה אלכסייבנה דולגורוקובה הייתה מאורסת לפיוטר השני, אך החתונה מעולם לא התקיימה בגלל מותו של פיוטר מאבעבועות שחורות.
קשר עם הצאר
באוגוסט 1857 פגשה יקטרינה בת העשר לראשונה את אלכסנדר השני, בן ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה כאשר נערך תמרון צבאי באחוזת משפחתה. כשאביה של יקטרינה פשט את הרגל, אלכסנדר לקח על עצמו לשלם עבור חינוך ילדיו. הבנים נשלחו לאקדמיה צבאית בסנקט פטרבורג והבנות נשלחו למכון סמולני, גם הוא בסנקט פטרבורג.
בשנת 1865, כאשר אשתו הקיסרית מריה, נסיכת הסן, הייתה חולה, ערך הקיסר אלכסנדר השני ביקור רשמי במכון סמולני והוא נמשך מיד ליקטרינה בת ה-17. יקטרינה ואלכסנדר החלו להיפגש בגנים הסמוכים לארמון החורף, ואמה של יקטרינה כמו גם מנהלת מכון סמולני עודדו אותה לשמור על קשר עם הקיסר. בשנת 1867 יחסיהם הפכו ידועים בציבור.
ביוני 1867 אלכסנדר נסע ליריד העולמי בשנת 1867 בפריז, שם המהגר הפולני אנטוני ברזובסקי ירה בכרכרה וניסה להתנקש בחיי הקיסר. כשחזרו לסנקט פטרבורג, אלכסנדר דאג ליקטרינה לגור קרוב לארמון החורף. מכתבים שמורים מראים אהבה כנה ונלהבת אחד לשני. אלכסנדר דאג לאחותה הגדולה של יקטרינה להתחתן עם אחד מגנרליו הדתיים, כך שיקטרינה תוכל לחיות רשמית עם אחותה.
זמן קצר לפני שמתה אשתו של אלכסנדר, מריה, נסיכת הסן, העביר אלכסנדר את יקטרינה וילדיה לארמון החורף, מה שהחריף עוד יותר את היחס העוין שרבים מבני משפחת רומנוב ובית המשפט הרוסי נטרו כלפי יקטרינה. בית המשפט התחלק לשני פלגים: תומכי דולגורוקוב ותומכי יורש העצר, הקיסר לעתיד אלכסנדר השלישי.
ב-3 ביוני 1880 נפטרה הקיסרית מריה, נסיכת הסן משחפת. כעבור שישה שבועות, ב-18 ביולי 1880, אלכסנדר ערך נישואים מורגנטיים עם יקטרינה. נישואים אלה גרמו לשערורייה במשפחה הקיסרית והפרו את הכללים הרוסיים האורתודוקסים בנוגע לתקופת ההמתנה לנישואין מחדש בעקבות מות בן הזוג.
אלכסנדר העניק לאשתו הטרייה את התואר הנסיכה יורייבסקאיה והעניק לגיטימציה לילדיהם שעוצבו אז בתוארי נסיך ונסיכה. ב-5 בספטמבר 1880 הפקיד אלכסנדר השני 3,302,910 רובל זהב בחשבון בבנק המדינה עבור יקטרינה וילדיה.
רצח אלכסנדר
ב-13 במרץ 1881 נפל הקיסר אלכסנדר השני קורבן להתנקשות כשפצצה הושלכה לכרכרתו. הוא ביקש להחזיר אותו לארמון החורף למות. כשהמשפחה הקיסרית שמעה את החדשות, הם הגיעו לארמון החורף. המראה שקיבל את פניהם היה קודר. פניו וגופו של אלכסנדר השני היו שלמים, אך רגליו התפוצצו עד ברכיו. החדר התחיל להיות צפוף ככל שהגיעו עוד בני משפחה. בנו הבכור של אלכסנדר השני, אלכסנדר השלישי ואשתו דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה) הגיעו.
יקטרינה רצה בהיסטריה לחדר, השליכה את עצמה על גופת בעלה, נישקה את ידיו וקראה בשמו. במשך 45 דקות, אלה שנמצאו בחדר צפו בחייו של אלכסנדר השני מתפוגגים. בשעה 15:35 הוא נפטר, וכשהמשפחה הקיסרית כרעה על ברכיה להתפלל, יקטרינה התעלפה והועברה מהחדר, בגדיה ספוגים בדם בעלה המנוח.
זמן קצר לאחר הלווייתו של אלכסנדר, יקטרינה עזבה את רוסיה לנצח. היא עברה אל הרפובליקה הצרפתית השלישית ובשנת 1888 התיישבה בניס בריביירה הצרפתית. יקטרינה נפטרה ב-15 בפברואר 1922, בגיל 74, בעוד כספה החל להיגמר. היא נקברה בבית העלמין של הכנסייה האורתודוקסית בניס.
EL/M-2083
EL/M-2083 הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array, בעברית: מערך תר אלקטרוני פעיל) על בסיס בלון תצפית, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
המערכת נועדה לתת התראה מוקדמת ובקרה אווירית ותוכננה לזהות מטוסים מנמיכי טוס ממרחק גדול. המכ"ם פועל בתדר L-Band ומסוגלת לעקוב אחר עד 500 מטרות בו-זמנית. המערכת מבוססת על מכ"ם אורן ירוק. המערכת נמצאת בשימוש חיל האוויר כחלק ממערך ההגנה האווירית של צה"ל.
אברהם קסטנבוים
אברהם (אברהם אהרן) קסטנבוים (קסטנבאום) (כ"ט באלול תרנ"ו, 1896, דרוהוביץ' – י"ב בניסן תשט"ז, 24 במרץ 1956, ירושלים), הקים יישובים וישיבות רבים, ושימש בתפקידים ציבוריים רבים: ממייסדי תנועת הפועל המזרחי, גזבר הפועל המזרחי, חבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל, חבר ההנהלה המייסדת של האנציקלופדיה התלמודית ועוד.
ביוגרפיה
בצעירותו קיבל חינוך תורני-חסידי ולמד בישיבתו של רבי אברהם קיטיגורודסקי ובבית-מדרשם של אדמו"רי דרוהוביץ' (לבית שפירא), אשר תמכו בישובה המיידי של ארץ-ישראל וקיימו בבית-מדרשם אסיפות ציוניות. בלימודיו הוכיח שקדנות וחריפות, וכן התעניין והתמצא גם בספרות והגות יהודית כללית. ולמד בכוחות עצמו את השפות העברית והגרמנית.
הוא שירת בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה, ואמו טרחה להעביר אליו מזון כשר במאמצים מרובים, שכן בלא כך היה מסתפק בלחם ובמים. מלחמה זו, אשר בה חיילים יהודים שפכו את דמם למען שני הצדדים, אך לא למען עם ישראל וארץ ישראל – חיזקה בו את הרעיון הציוני.
בהיותו מבאי ביתו של האדמו"ר מדרוהוביץ', דבקה גם בו החיבה לציון. יחד עם רבי אביעזר שפירא, בנו של האדמו"ר, ייסד בווינה קואופרטיב לכריכת ספרים, כהכנה לעלייה לארץ ישראל.
הוא היה ממייסדי תנועת "הפועל המזרחי", יחד עם האדמו"ר מדרוהוביץ' ר' ישעיהו שפירא ("האדמו"ר החלוץ"), ישעיהו ברנשטיין וחברים נוספים. ובמועצה השנייה של הפועל המזרחי (ו' בכסליו תרפ"ד, פתח תקווה) נבחר כחבר הוועד-הפועל של התנועה.
כמו כן כיהן כראש המרכז החקלאי של הפועל המזרחי.
בשנות ה-40 היה חבר הסיעה המרכזית "תורה ועבודה" של הפועל המזרחי, בראשות משה שפירא.
הוא אשר נתן את השם "בני-עקיבא" לתנועת הנוער אשר חרתה על סמלה: "תורה ועבודה". וכן הציע את השם "אליצור", ביחד עם הרב משה צבי נריה, לאגודת הספורט הדתית.
כישוריו הארגוניים, ידיעותיו הנרחבות, מסירותו למשימותיו וקסם דיבורו הטילו עליו תפקידים רבים: חבר המרכז העולמי של תנועת המזרחי והפועל המזרחי והגזבר של תנועה זו, חבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל (עד יום מותו), פעילות נמרצת בקונגרסים ציוניים רבים, חבר ההנהלה המייסדת של האנציקלופדיה התלמודית, יושב-ראש הנהלת "הצופה", חבר הנהלת בנק המזרחי, ממייסדי חברת "משכנות" להקמת שכונות דתיות בארץ ישראל ועוד.
עומס העבודה והמאבקים הקשים הכריעו את ליבו והוא הלך לעולמו ביום י"ב בניסן תשט"ז 1956.
מדבריו בשנת תרפ"ד 1924: קסטנבוים נקבר בבית הקברות סנהדריה.
יוסף ליב ננדיק
הרב יוסף אריה ליב נֶנֶדִיק (בכתיב ארכאי: נענעדיק; נספה בשואה בשנת ה'תש"ג) היה מהדמויות הבולטות בתנועת המוסר בין מלחמות העולם, מחניכי ה'תלמוד תורה' בקלם ושימש כמשגיח רוחני בישיבות רבות, בהן: בישיבת לומז'ה, בישיבת ראדין, בישיבת שער התורה בגרודנה, בישיבת פוניבז' ובישיבת קלצק.
ביוגרפיה
נולד בסוחובולה, למד בצעירותו בישיבת טלז אצל הרב שמעון יהודה שקופ. בהמשך נסע ללמוד ב"תלמוד תורה" שבקלם והיה מראשוני תלמידי הרב שמחה זיסל זיו-ברוידא ("הסבא מקלם") ממנו קיבל את דרכו הפדגוגית. בגיל 28 נישא לבתו של הרב נח וינר, רבן של כמה ערים ועיירות. לבני הזוג נולד בן אחד, מיכאל.
אברהם קסטנבוים
הנצחות
בית אברהם, שבשכונת כפר אברהם בפתח תקווה, נקרא על שמו.
יוסף ליב ננדיק
ביוגרפיה
בתקופה שלאחר נישואיו הקים בקלם את המכינה לתלמוד תורה, ושימש בה ר"מ יחד עם ידידיו הרב אליהו לופיאן והרב ירוחם ליבוביץ. בשנים הבאות נסע לשמש משגיח רוחני בישיבות אחדות: ישיבת בריינסק וישיבת לומז'ה, ולאחר מכן ישיבת ראדין. בשל מלחמת העולם הראשונה והחשש מפני הכיבוש הגרמני ההולך וקרב, נמלטו רוב ככל בחורי ישיבת ראדין מזרחה לעומק שטח רוסיה עם רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים"). הרב ננדיק נותר בראדין לנהל את הישיבה עם ראש הישיבה, הרב משה לנדינסקי.
אברהם קסטנבוים
הנצחות
כמו כן נקרא על שמו "גן אברהם קסטנבאום" בפתח תקווה, בצומת הרחובות הרב ריינס ורמח"ל.
יוסף ליב ננדיק
ביוגרפיה
אחרי שעזב את ראדין החל לפעול בקרב תלמידיו בוגרי הישיבות לארגון פעילות של לימוד תורה ומוסר. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר לשמש משגיח בישיבת שער התורה בגרודנה ועזר בכינונה. הוא פעל והביא אליה כראש ישיבה את רבו הראשון, הרב שמעון שקופ, שנותר מזוהה עם הישיבה עד פטירתו. כשכבשו הבולשביקים את גרודנה בשנת 1921, נמלט עם 40 תלמידים לישיבת פוניבז' ושימש בה משגיח במשך תקופה, עם שובו לאחר זמן לגרודנה החליפו כמשגיח בפוניבז' הרב ירוחם ליבוביץ.
ב-1923 הקים רבי פסח פרוסקין את ישיבת קוברין, הרב ננדיק הוזמן לכהן בה כמשגיח וחילק את זמנו בין ישיבת קוברין לישיבת קלצק. בשנת תרצ"א, פנה הרב ננדיק לראשי ישיבת "מרכז הרב" בירושלים בבקשה להתקבל כמחנך בה, ואף טען שהוא מסוגל להתאים את עצמו לשיטת הנהגת הישיבה, אולם בסופו של דבר לא יצא הדבר אל הפועל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר עם תלמידיו בקלצק ומ-1940 בווילנה, תחילה תחת הכיבוש הסובייטי ואחר כך תחת הכיבוש הגרמני. הוא נספה עם אשתו ובנו היחיד בשואת יהדות ליטא.
כתביו ושיחותיו
כתביו הרבים שהופקדו בידי תלמידו הרב ליב רוטקין נתפסו בידי הקומוניסטים ונשרפו, כל שיחות המוסר שלו שנדפסו לאחר המלחמה מקורן ברשימות של תלמידים. דברי תורתו מרוכזים בספרים "רחשי אילן" (מישיבת קלצק וקוברין; נדפס ירושלים תשמ"ד) "מוסרי קלצק" (שיחות מישיבת פוניבז' וישיבת קלצק; נדפס בני ברק תשע"ה) והערות קצרות שלו מלוקטות בסדרת "פנינים משולחן גבוה" על התורה, מפי תלמידו.
אולימפיה סנואו
אולימפיה ג'ין סנואו (באנגלית: Olympia Jean Snowe; נולדה ב-21 בפברואר 1947) היא אשת עסקים ופוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיין. סנואו, חברת המפלגה הרפובליקנית, נודעה באופן נרחב בשל יכולתה להשפיע על תוצאות של הצבעות צמודות, ובפרט בשאלת סיום פיליבסטרים. ב-2006 דורגה בידי טיים מגזין כאחת מהסנאטורים הטובים ביותר באמריקה. סנואו הייתה ידועה בפשרנותה וברצונה ליצור שיתופי פעולה בין-מפלגתיים (bipartisanship). במשך כל שנות הקריירה שלה, היא נחשבה לאחת החברות המתונות ביותר בסנאט.
ב-28 בפברואר 2012 הודיעה סנואו כי לא תתמודד מחדש לסנאט בנובמבר, ופרשה לגמלאות עם סיום כהונתה השלישית ב-3 בינואר 2013. סנואו ציינה כי "מפלגתנות-יתר" (hyper-partisanship) הובילה לחוסר תפקוד של הקונגרס, וטענה כי זו הסיבה לפרישתה מהסנאט. סנואו היא עמיתה בכירה במרכז למדיניות דו-מפלגתית, ומכהנת כיו"ר הוועדה לרפורמות פוליטיות של המרכז.
ביוגרפיה
סנואו נולדה ב-21 בפברואר 1947 בשם אולימפיה ג'ין בוצ'לס באוגוסטה, בירת מיין, לג'ור'גיה (לבית גוראניטס) וג'ון ג'ון בוצ'לס. אביה היגר לארצות הברית מלאקוניה שביוון, וסביה משני הצדדים הם יוונים. סנואו היא חברה בכנסייה היוונית. ראשית חייה של סנואו היו רצופים בטרגדיות. כשהייתה בת שמונה, אמה מתה מסרטן השד, ופחות משנה לאחר מכן, אביה מת ממחלת לב. יתומה, הועברה סנואו לאובורן שבדרום מיין שם גודלה בידי דודתה ובעלה ביחד עם חמשת ילדיהם. אחיה ג'ון גדל בנפרד אצל בני משפחה אחרים. היא למדה בבית ספר יסודי בגרימסון שבמדינת ניו יורק ואחר כך שבה לאובורן ללימודים תיכוניים. לאחר מכן למדה באוניברסיטת מיין השוכנת באורונו, וב-1969 סיימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה. זמן קצר אחרי תום לימודיה, ב-29 בדצמבר 1969 נישאה בוצ'לס לפיטר סנואו, חבר בית הנבחרים של מיין.
סנואו נכנסה לפוליטיקה והתמקצעה שם חיש מהר, ועבדה תחילה אצל חבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ולימים סנאטור ומזכיר ההגנה ויליאם כהן. ב-1973 נספה בעלה בתאונת דרכים. בעצת בני משפחה, חברים, שכנים ומנהיגים מקומיים, התמודדה סנואו למושב הריק שהותיר אחריו בעלה בבית הנבחרים של מיין ובגיל 26 נבחרה אליו לראשונה ב-1974. סנואו נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1978 וייצגה את מחוז הקונגרס השני של מיין בשנים 1979–1995. בשטח המחוז כלולים רוב שני השלישים הצפוניים של המדינה, כולל העיר באנגור והעיר בה גדלה - אובורן. היא כיהנה כחברה בוועדת התקציב בוועדת החוץ.
בפברואר 1989 נישאה סנואו בשנית לג'ון מקרנאן, שכיהן אז כמושל מיין. סנואו ומקרנאן כיהנו יחדיו בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1983–1986, כאשר מקרנאן היה נציג מחוז הקונגרס הראשון. ב-1994 מיאן מנהיג הרוב בסנאט, הסנאטור ג'ורג' מיטשל ממיין, להתמודד שוב לסנאט, וסנואו נבחרה למועמדת המפלגה הרפובליקנית לייצוג מיין בסנאט. בבחירות הכלליות שנערכו ב-1994 היא הביסה את מועמד המפלגה הדמוקרטית טום אנדרוז ברוב של 60%. בעוד סנואו הגברת הראשונה של מיין בין בשנים 1989–1995 הייתה חברה בבית הנבחרים האמריקאי ואף נכנסה לתפקידה כחברת הסנאט האמריקאי.
סנואו הייתה קול חשוב במהלך משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בסנאט. היא והסנאטורית השנייה של מיין, סוזן קולינס, תמכו בהצעה שתאפשר לסנאט להצביע בנפרד על האישומים ועל הענישה. כאשר ההצעה עלתה בתוהו, סנואו וקולינס הצביעו נגד הרשעתו של קלינטון, בנימוק כי עדות השקר של קלינטון לא מצדיקה את הדחתו של קלינטון מהבית הלבן. הקונפליקטים התכופים שלה עם ממשל ג'ורג' ווקר בוש הובילו את עמיתיה השמרנים למפלגה לתקוף אותה: הארגונים השמרניים "המועדון לצמיחה" ו"נשים מודאגות עבור אמריקה" כינו אותה "רפובליקנית בשם בלבד" (RINO). סנו לא החמיצה אף אחת מ-657 ההצבעות שנערכו במליאת הסנאט במהלך הקונגרס ה-110 שכיהן בשנים 2009-2007. היא נמנתה בין שמונת הסנאטורים היחידים שלא החמיצו אף הצבעה במהלך מושב הקונגרס.
לעיתים נהגה סנואו להצביע עם המפלגה הדמוקרטית בסנאט. היא הצביעה בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר ובעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בוועדת הכספים של הסנאט. לסנואו מספר שיאים: היא האישה הרפובליקנית הצעירה ביותר שנבחרה אי-פעם לבית הנבחרים, האישה הראשונה ששרתה בשני בתי בית המחוקקים של מדינתה וגם בשני בתי הקונגרס האמריקאי וחברת הקונגרס הראשונה ממוצא יווני. עם נישואיה לג'ון מקרנאן ב-1989 היא נהפכה לחבר הקונגרס הראשון שכיהן כבן זוג של מושל מדינה תוך כדי כהונה בקונגרס. היא מעולם לא הפסידה בבחירות בהן התמודדה ב-35 שנות כהונתה כנבחרת ציבור. עם זאת, ביום שלישי, 27 בפברואר 2012, בגלל מפלגתיות-יתר וסביבה פוליטית מפרכת, הודיעה סנואו כי לא תתמודד מחדש לסנאט בנובמבר 2012.
פזיק
פזיק הוא דמות מהספר "הנסיכה הקסומה" מאת ויליאם גולדמן.
עברו של פזיק
פזיק עוד מגיל צעיר היה ענק, מסופר כי כבר בגן היה צריך להתגלח וכי תוך ימים ספורים היה צריך להחליף נעליים שנתפרו למידתו. למרות גודלו, כשהיה ילד היה קורבן לבריונות. ילדים בגן ובית הספר שלו התעללו בו מכיוון שלמרות גודלו, פחד להחזיר. לאחר שחוזר מוכה מהגן הוריו מחליטים ללמד אותו להגן על עצמו ולאחר שכנוע רב נותן לאביו אגרוף בודד שמעלף אותו. מופתעים מחוזקו הוריו מוציאים אותו מבית הספר ומלמדים אותו אגרוף. בגיל תשע נאבק בקרב הראשון שלו מול אלוף האגרוף של עיירה, פזיק שלא רוצה להילחם עולה בקושי לזירה, ושם סופג מכות קשות עד שלבסוף לופת את אלוף האגרוף ולצליל קריאות בוז של הקהל מצליח לנצח אותו. פזיק והוריו התחילו לנדוד ברחבי העולם, מתחרים בתחרויות אגרוף, אך פזיק שכבר נהפך לעצום מתקשה למצוא יריבים שלא מפחדים ממנו, והקהל לרוב בז לו שכן בגלל גודלו הוא נראה כאילו מתעלל ביריביו. לכן פיזיק מתחיל להתאבק בקבוצות שם הוא זוכה לאהדה וכבוד. לאחר מות הוריו קשה לו יותר ויותר למצוא מטרה או קבוצות להילחם בהם, ולכן שוזיני מציע לו לעבוד עבורות פזיק רואה בכך הזדמנות למצוא בית חדש בקרב חברים, ונענה להזמנתו.
לאחר מות ויזיני
לאחר מות ויזיני, פזיק מוצא את ויזיני מת ומתחיל לחפש את איניגו. לאחר ימים של חיפושים מחליט פזיק להתגייס למשמר הבריונים (אשר תפקידם לגרש את הפושעים) כי אין לו כסף. כשפושע אחד לא מסכים ללכת, פזיק בא לעזור לכולם לנצח אותו. הוא שם לב שהפושע הוא איניגו השיכור. פזיק מטפל באיניגו כמה ימים עד שהוא מבריא, ואיניגו מספר לפזיק שהם צריכים לפרוץ לטירה כדי לנקום את נקמת אביו. לאחר מכן, הם לוקחים מביבר המוות את וסטלי ומרפאים אותו אצל מקס בעל הנס. הם פורצים לארמון, איניגו נלחם מול רוגן והורג אותו, ווסטלי מציל את בטארקאפ ובאותה עת, פזיק מכין סוסים לצורך מנוסתם.
מראהו
בסרטו של רוב ריינר פזיק לבוש במגפיים כהים, מכנסיים שחורים, וחולצת חקי.
ספורטינג בראגה (כדורגל חופים)
ספורטינג קלאב דה בראגה (בפורטוגזית: Sporting Clube de Braga) הוא מועדון כדורגל חופים מבראגה, פורטוגל. המועדון נוסד בשנת 2013 וכבר בשנתו הראשונה בליגה המקומית, זכה באליפות. למועדון זה שש אליפויות בליגה הפורטוגלית וזכייה אחת בגביע הפורטוגלי. ברמה הבינלאומית, בראגה זכתה שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים בנוסף לעוד שלוש סגנויות, כל זה באופן רצוף בין השנים 2017 ל-2022 ושתי זכיות בגביע העולם למועדונים (הידוע יותר בשם "מונדיאליטו דה קלאב").
הסגל הנוכחי
סגל נכון לגביע אירופה לאלופות 2022
מאמן: אנטוניו טורס
תחרויות בינלאומיות
גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים
מונדיאליטו למועדונים
תחרויות לאומיות
אליפות פורטוגל בכדורגל חופים
הגביע הפורטוגלי
מארק קהאן
מארק קהאן (ידוע גם בשמות: מאיר, מארצ'קו, אלכס; 30 בדצמבר 1903, י"א בטבת ה'תרס"ד, וורשה פולין – 20 ביולי 1996, יא' באב ה'תשנ"ו, תל אביב) היה דוקטור למשפטים וכלכלה, עיתונאי, עורך וסופר, מנהל עיתון דער מאמענט, חבר מטה האצ"ל, חבר מטה האצ"ל באירופה, עורך עיתון חרות, ראש ועדת הביקורת העליונה של תנועת החרות, ויקיר העיר תל אביב-יפו 1981.
שנות ה-20 של המאה ה-20
ייסד יחד עם יוסף שופמן את קן תנועת השומר הצעיר בוורשה, אך פרש עמו מהתנועה בעקבות פנייתה לכיוון סוציאליסטי. כסטודנט היה ממייסדי ארגון התלמידים החבר של ארגון הסטודנטים היהודיים ירדניה. באותן שנים שימש כאחראי על החינוך הציוני של הקורפורציה האקדמית אורורה באזור הבלטי.