cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתן וילנאי
ביוגרפיה
מתן וילנאי הוא בנו של חוקר ארץ ישראל זאב וילנאי. עשה את ילדותו בירושלים, למד בגימנסיה רחביה והיה חניך בשבט מצדה של תנועת הצופים. בכיתה י"א הצטרף אל הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. סיים בהצטיינות את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. סיים לימודים במכללה לביטחון לאומי, שימש כעמית מחקר במרכז ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד, כעמית מחקר במרכז ללימודים אסטרטגיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בוושינגטון - שם התמחה בנושא "המהפכה בארגון הצבאי לקראת שנת 2000" - ובארגון וניהול ארגונים גדולים. וילנאי בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית.
שירותו הצבאי
בשנת 1962 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כמפקד כיתה בגדוד. לאחר מכן, יצא לקורס קציני חי"ר אותו סיים בהצטיינות. שרת כמפקד מחלקה בצנחנים ולאחר מכן פיקד על פלוגת ב' בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים במהלך הפעולות הראשונות מול ה"פת"ח" שהחל אז בבצוע פעולות חבלה במדינת ישראל. במסגרת זו נפצע קשה כאשר נטל חלק בפעולת סמוע – בדרום הר חברון - בנובמבר 1966. לאחר התאוששות מהפציעה שב לחטיבת הצנחנים, הוא לחם במלחמת ששת הימים בסיני וברמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד סיירת צנחנים. וילנאי פיקד על הסיירת במבצע תופת, שם נחת עם חייליו במסוקים בסמוך לעיירה כראמה שבירדן ולחם במחבלי הפת"ח. עם סיום תפקידו בסיירת שירת כסגן מפקד גדוד 202. באוקטובר 1968 נקרא על ידי מח"ט הצנחנים דני מט לחזור ולפקד על הסיירת במבצע אחד המבצע העמוק ביותר בשטח האויב עד לאותה עת - מבצע הלם 35 לפיצוץ תחנת שנאים במצרים עילית. לאחר מכן הועבר לחטיבת הבקעה לתפקיד קצין אג"ם חטיבתי, על מנת להחליף חבר שנהרג, רס"ן. בחטיבת הבקעה השתתף בעשרות מרדפים ופעולות מיוחדות.
בשנת 1970, לאחר שסיים בהצטיינות לימודים במכללה לפיקוד ולמטה של צה"ל מונה לסגן מפקד סיירת מטכ"ל. בסיומה של אותה שנה התמנה למפקד גדוד 890 – הגדוד שבו החל את שרותו הצבאי בחטיבת הצנחנים, ופיקד על שורה של פעולות מעבר לגבול, בתחומי לבנון ובהם מבצע "קנבוס 69" לפיצוץ בתי מחבלים בתנאי מזג אוויר קשים. ב-1972 מונה לקצין אג"ם בפיקוד המרכז, תחת פיקודו של האלוף רחבעם זאבי. בקרבות מלחמת יום הכיפורים עמד בראש כוח משימה מיוחד שפעל בחזית המצרית. ב-22 באוקטובר עמד הכוח בפיקודו, אשר כלל את סיירת חרוב וכוח של שייטת 13, לבצע פשיטה על פורט פואד אשר בוטלה בשל כניסת הפסקת האש הראשונה לתוקפה.
ב-1974 מונה למפקד חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים וב-1975 מונה למפקד חטיבת הצנחנים הסדירה. השתתף במבצע אנטבה כסגן מפקד המבצע וכמפקד כוח הצנחנים. בשנים 1976–1978 פיקד על בית הספר לקצינים של צה"ל. ב-1977 מונה להקים את עוצבת חצי האש, חטיבת נ"ט חדשה יבילת אוויר וזאת כחלק מבניית תפיסה רחבה של הפעלת כוחות מוטסים בעומק שטח האויב. בשנת 1978 סיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי.
באוגוסט 1978, בגיל 34, מונה כקצין חי"ר וצנחנים ראשי (קחצ"ר) והועלה לדרגת תת-אלוף. לאחר שלוש שנים שבהן עסק בעיקר בהטמעת לקחי מלחמת יום הכיפורים במערך החי"ר והצנחנים, מונה למפקד עוצבת געש, בסיום הקרבות בביירות, במלחמת שלום הגליל, פיקד על מבצע פינוי כוחות צה"ל מביירות. בדצמבר 1985, לאחר חופשת לימודים כעמית מחקר במרכז ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד, הועלה לדרגת אלוף ושירת כראש אגף כוח האדם במטכ"ל, ומשנת 1989 כמפקד פיקוד הדרום. בתפקיד זה שירת למעלה מחמש שנים בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופה זו פיקד על אזור הדרום ורצועת עזה והתמודד עם פעולות טרור קשות עד לחתימה על הסכמי אוסלו. בעקבות זאת יזם וילנאי את הקמת יחידת המסתערבים שמשון שפעלה ברצועת עזה. כן יזם וילנאי את הקמת יחידת לוט"ר אילת כדי להתמודד עם פיגועי מיקוח במרחב אילת והערבה. כמפקד פיקוד הדרום הוביל מדיניות של "מינימום חיכוך" בין כוחות צה"ל לאוכלוסייה המקומית. מדיניות שצימצמה בנפגעים אך גם הותירה חלל ריק . בתפקיד זה היה וילנאי אחראי לביצוע הפריסה מחדש ברצועת עזה, על פי הסכמי אוסלו, ולבניית גדר המערכת סביב רצועת עזה. ב-1994 מונה לראש אג"ם וסגן הרמטכ"ל, תחילה תחת אהוד ברק ולאחר מכן תחת אמנון ליפקין-שחק.
בנובמבר 1995, לאחר רצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, הוביל את תכנון ההלוויה מתוקף תפקידו כסגן הרמטכ"ל.
בקיץ 1997 נפגש עם שר הביטחון יצחק מרדכי, אשר הציע לו לצאת לחופשת לימודים, ולאחר מכן להיכנס לתפקיד ראש המטה הכללי. בנובמבר 1997 סיים וילנאי את תפקידו כסגן הרמטכ"ל, ובינואר 1998 יצא לחופשת לימודים בארצות הברית והיה עמית מחקר במרכז ללימודים אסטרטגיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בוושינגטון. וילנאי התמחה בנושא "המהפכה בארגון הצבאי לקראת שנת 2000" - ובארגון וניהול ארגונים גדולים.
במועד מינוי הרמטכ"ל הודיע מרדכי לממשלה כי בחר בשאול מופז לרמטכ"ל, בניגוד לצפוי. רבים, בהם וילנאי, טוענים שהסיבה לכך הייתה איבתו ארוכת השנים לווילנאי. בעקבות זאת פרש וילנאי מצה"ל ביולי 1998, בתום 36 שנות שירות, ופנה לפעילות ציבורית.
פעילות ציבורית ופוליטית
את תפקידו האזרחי הראשון, עוד לפני הצטרפותו לפוליטיקה, הציע לו שר החינוך בממשלת הליכוד, הרב יצחק לוי, ומינה אותו לעמוד בראש הוועדה הציבורית למניעת אלימות בבתי הספר ('ועדת וילנאי' אשר הוקמה על ידי ד"ר יוסי בן-גל). מסקנות הוועדה אומצו על ידי שר החינוך יוסי שריד ומהוות מתווה מרכזי לטיפול באלימות בבתי הספר. בנוסף, עוד בטרם נכנס לפוליטיקה, היה וילנאי שותף בהקמתו של בית ספר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה.
עם שחרורו מהצבא, הוזמן על ידי יו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, להצטרף לליכוד. הצעתו של נתניהו כללה את תפקיד שר הביטחון בממשלה שהתכוון להקים לאחר בחירות שנת 1999. וילנאי דחה את ההזמנה ובחר בינואר 1999 להצטרף למפלגת העבודה, כאשר הכריז "אני מאמין בתנועת העבודה והעומד בראשה אהוד ברק; אם נפעל נכון ננצח". אף על פי שהוגשו בפניו הצעות לשריון מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת, בחר מתן וילנאי להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה. בתום קמפיין של שלושה שבועות בלבד, נבחר וילנאי למקום השלישי ברשימת מועמדי המפלגה לכנסת ה-15.
בממשלה ובכנסת
עם הקמת הממשלה ה-28 בראשותו של אהוד ברק, בשנת 1999, מונה וילנאי לשר המדע, התרבות והספורט (המת"ס). בממשלה זו כיהן גם כיו"ר הוועדה לטקסים וסמלים וכיו"ר ועדת השרים לענייני האזרחים הערביים, בה עיצב תוכנית כוללת לטיפול בבעיות המגזר הערבי - "תוכנית 4 מיליארד השקל" והיה חבר בקבינט המדיני-ביטחוני. בתפקידו כשר הביא בין השאר לחקיקתו של חוק הקולנוע והקמת מועצה לאומית לתרבות, לחקיקת חוק הספורט המוטורי וחוק למניעת אלימות בספורט בדגש על מגרשי הכדורגל. בנוסף ביקש לפעול לביטול הצנזורה על סרטים ומחזות.
בשנת 2001, לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה, בהן ניצח אריאל שרון, אשר הקים ממשלת אחדות לאומית (הממשלה ה-29), המשיך וילנאי לכהן בתפקיד שר המדע התרבות והספורט וכחבר בקבינט המדיני-ביטחוני.
בשנת 2005 התמודד על ראשות מפלגת העבודה, אך יומיים לפני הבחירות ויתר על התמודדותו ותמך במועמדותו של שמעון פרס מול עמיר פרץ ובנימין בן אליעזר. עם כניסת העבודה לקואליציה מונה וילנאי לתפקיד שר במשרד ראש הממשלה. וילנאי כיהן בתפקיד זה במשך שמונה חודשים, ולאחר מכן כשר המדע והטכנולוגיה כשלושה חודשים, עד פרישת מפלגת העבודה מהקואליציה. עם חזרתו לשורות האופוזיציה בכנסת, החל וילנאי לכהן כממלא מקום בוועדת החוץ והביטחון, עד הבחירות לכנסת ה-17 שהתקיימו מספר חודשים לאחר מכן.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לכנסת ה-17 נבחר וילנאי במקום השביעי. בכנסת ה-17 כיהן וילנאי כחבר בוועדת החוץ והביטחון, יו"ר ועדת משנה לנושאי כוח אדם וחבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט.
במהלך כהונתו בכנסת יזם, בין היתר, את חוק זכויות הסטודנט (יחד עם אלכס מילר), וכן תיקון בחוק התשלומים לפדויי שבי, המרחיב את תחולתו גם לגבי פעילי מחתרות שנאסרו לפני 1947 (יחד עם חברי כנסת נוספים). בנוסף, כיו"ר ועדת משנה לנושאי כוח-אדם של ועדת החוץ והביטחון החל וילנאי בקידום חוק המילואים אשר היה מונח שנים על שולחן הוועדה.
ב-2 ביולי 2007, עם מינויו של אהוד ברק לתפקיד שר הביטחון, מונה לסגן שר הביטחון בממשלה ה-31. במסגרת תפקידו הוטלה על וילנאי, בין השאר, אחריות על מערך המילואים ומערך העורף של מדינת ישראל, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה. בתקופת כהונתו העביר וילנאי את חוק המילואים וכן הקים את רח"ל - רשות חירום לאומית.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לכנסת ה-18 נבחר וילנאי במקום החמישי. עם כניסת מפלגת העבודה לקואליציה הוצע לו תפקיד שר בממשלה, אך וילנאי העדיף להמשיך בתפקיד סגן שר הביטחון גם בממשלה ה-32.
ב-17 בינואר 2011 פרש ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון, אהוד ברק, והקים אתם את סיעת העצמאות. בעקבות המהלך מונה וילנאי לשר להגנת העורף.
בפברואר 2012 הוחלט למנותו כשגריר ישראל בסין וב-13 בחודש הגיש את התפטרותו מהכנסת ונשאר לשמש כשר בממשלה עד היכנסו לתפקיד השגריר. ב-15 באוגוסט 2012 התפטר וילנאי מהממשלה.
בזמן כהונתו כשגריר, יצא וילנאי בביקורת קשה כלפי פקידי משרד האוצר על התנהלותם כלפי משרד החוץ ופגיעתם בתנאי השירות של שליחי המדינה ברחבי העולם, שאותה כינה "בריונות ושרלטנות".
ב-2019 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "ידעתי את ארצי".
ב-2020 מונה ליו"ר הארגון "מפקדים למען ביטחון ישראל".
קשריו עם סין
בפברואר 2012 החל מתן וילנאי לשמש כשגריר ישראל בסין. במסגרת כהונתו הועמקו היחסים בין המדינות והורחבה הפעילות הישראלית בסין.
וילנאי יצר וטיפח קשרים רבים עם הנהגת המדינה והמגזר העסקי בסין, מה שהוביל להגדלה משמעותית של היקף השקעות ההון מסין בישראל ולפיתוח תוכנית פעולה כוללת לקידום והרחבת הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות.
בנוסף, יזם תוכנית להקמת רפתות מתקדמות בטכנולוגיה ישראלית במחוז חיילונג-ג'יאנג, הטמעת טכנולוגיות מים ישראליות בערים סיניות והקמת נציגות דיפלומטית חדשה בעיר צ'נגדו.
וילנאי שם דגש רב על קידום התיירות הסינית בישראל, ובמהלך כהונתו כשגריר קידם הסכמי ויזות ארוכות טווח בין המדינות. במקביל, הוכפלו מספר קווי התעופה הישירים והיקף הטיסות בין סין לישראל ונפח התיירות גדל מכ-20,000 תיירים לכ-120,000 תיירים בשנה.
בתחומי המחקר והאקדמיה, פעל וילנאי להקמת קרן מלגות משותפת סינית-ישראלית לתמיכה בסטודנטים מסין וישראל, ופתיחה של שלוחת הטכניון בעיר שאנטואו, בפרובינציית גואנגדונג.
באוגוסט 2015 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו להאריך את כהונתו של וילנאי כשגריר לתקופה נוספת.
בינואר 2017 סיים את תפקידו כשגריר ושב לישראל. עם תום כהונתו כשגריר, מונה לשמש כמנהל תוכנית המחקר על סין ב וכנשיא "לשכת המסחר ישראל אסיה". שימש כנשיא הלשכה עד 2023 אז הוחלף על ידי ענת ברנשטיין-רייך.
וילנאי מתגורר במושב שורש. הוא נשוי לענת, עורכת דין במקצועה, ולזוג שלושה ילדים.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
מיג-8
מיג-8 (ברוסית: Микоян и Гуревич МиГ-8 "אוטקה" (ברווז)) היה מטוס ניסוי סובייטי. מטוס זה נבנה מעץ ולא מחלקי מתכת, הוא נהגה ויוצר בשנת 1945 מתוך רצון לבדוק את יכולת הטיסה של מטוס בעל סט כפול של כנפיים. למטוס היו שלושה גלגלי נחיתה קבועים שלא היה ניתן לקפלם בעת ההמראה או הטיסה, היה זה הדגם הראשון בעל תצורת גלגלים זו שהמשרד לתכנון ניסויי בחן. כמו כן, טיסות הניסוי שנערכו למטוס באו לבחון תכנונים שונים של מיצבים אנכיים וקצות כנפיים שונים.
תכנון ופיתוח
כינויו של המיג-8 בברית המועצות היה אוטקה ("ברווז" ברוסית) שכן המטוס היה בעל סט כפול של כנפיים - סט ראשון שיצא ממרכז גוף המטוס וסט נוסף מקדמת המטוס. כמו כן, תכנון זה של מטוס בעל סט כנפיים כפול מכונה באנגלית "קנרד" ופירוש המילה בצרפתית הוא ברווז. מטוס זה היה מטוס ניסוי של המשרד לתכנון ניסויי, ייעודו היה בדיקת שליטה וטיסה במטוס מסוג קנרד וכן בדיקה של כנף קבועה המשוכה לאחור (להבדיל ממטוס רגיל לזמנו שבו הכנפיים היו מאונכות לגוף המטוס). למטוס היה יתרון על פני מטוסי סילון "רגילים", שכן תצורת הכנפיים הכפולה הורידה את כמות האוויר שנפלטה מן המנועים לעבר חלקו האחורי של המטוס. על גוף המטוס הותקן מנוע רדיאלי בעל 5 בוכנות מדגם שבטסוב M-11.
היסטוריה מבצעית
נעשה שימוש במיג-8 כשפן ניסיונות לצורך פיתוח הכנפיים המשוכות לאחור של המיג-15, ולאחר מכן המטוס שימוש את המשרד לתכנון ניסויי כמטוס תקשורת ותובלה. מאחר שהמטוס היה עשוי בעיקר מעץ ומסיבים משקלו היה קל מאוד, על כן טיסי הניסוי חיבבו את המטוס ואת יכולת התמרון המשובחת שלו.
מרוקאית יהודית
ערבית-מרוקאית יהודית או מוגרבית היא שפה יהודית המדוברת בפי יהודי מרוקו ויוצאיה זה דורות רבים. לשון זו שונה מהערבית המרוקאית בהיותה כתובה באותיות עבריות, בתחביר וכן באוצר המילים שלה, המאופיין בשאילה מעברית, צרפתית, ספרדית, ערבית מדוברת ותמזיגית. בערבית-מרוקאית היהודית משולבים ביטויים ומונחים רבים בשפה העברית, ולעיתים שימש שילוב זה כמעין לשון סתרים של הסוחרים היהודיים בקרב קהילות היהודים בצפון אפריקה.
היסטוריה של השפה
קשה לקבוע מתי החלה הלשון היהודית להתפתח במרוקו. לשון זו מכונה במרוקו "אְל-יְ'הוּדִייָ'א" או "לְ-עָארְבִּייָ'א דְל-לִ-יהוּד". לאחר הגירתם של רוב יהודי מרוקו לישראל ולצרפת התמעט השימוש בשפה ודובריה החלו לדבר בעברית וצרפתית (בהתאמה). לאחרונה החלו בישראל הדורות הצעירים של העדה המרוקאית ללמוד את השפה, להחיות אותה ולהפיץ אותה ברבים על מנת לשמור על התרבות המרוקאית. במסגרת זו החלו לכתוב ספרים בעברית בהם משולבים מילים בערבית מרוקאית כמו אצל המשורר ארז ביטון בספרו "מנחה מרוקאית", ואצל הרצל כהן בספרו "אבני שיש טהור". בשפה זו עוסקים כמה אתרי אינטרנט (ובהם "קוסקוס") וכן הוקם תיאטרון מרוקאי ראשון בישראל. בשנים האחרונות נשמעים קולות של חוקרים הטוענים שמדובר בשפה עתיקה שבדומה ליידיש וללאדינו יש מקום להעניק לה מעמד של שפה לשימור. בקול ישראל היה מקריין רפאל בן שמחון בשפה המוגרבית.
בית האלוהים
בית האלוהים (The House of God) הוא ספר מאת סמיואל שם (שם עט של הפסיכיאטר היהודי סטפן ברגמן), יצא לאור בשנת 1978 באנגלית.
בית האלוהים היווה השראה לסדרה הקומית סקראבס שמדגימה את ההתרחשות בספר - שילוב של סיפורים אנושיים עם הומור שחור של מתמחים ורופאים.
מושג מפתח בספר: GOMER = Get Out of My Emergency Room או בעברית עחמ"ש ("עוף מחדר המיון שלי"), משמש את הרופאים הצעירים לתיאור חולים במחלות שאינן ניתנות לריפוי המתאשפזים לעיתים קרובות בשל סיבוכים שכיחים.
מושג נוסף הוא ״שפץ והקפץ״ שמתאר את הטיפול המינימלי שמספיק להעביר חולה למחלקה אחרת.
ההתמודדות של המתמחים עם כל הכאב שנגלה לעיניהם וההבנה שרק הצעירים באמת מתים ואילו העחמ"שים תמיד נשארים בחיים כדי לקלל ולהאריך את המשמרות, גורמת להם לפתח אדישות כלפי הנושא ולברוח יותר ויותר אל עולם רווי יצרים ותשוקות שמחפה על הצורך הנואש לברוח ולמצוא נחמה רגעית.
דנשר
חברת דנשר אחזקות (DANSHAR) היא חברה ישראלית לייצור, ייבוא ושיווק של מוצרי טואלטיקה, מזון וניקיון.
רקע
החברה הוקמה בשנת 1963 על ידי אבנר ברק. עם השנים, עבר ניהול החברה לבניו של ברק, אשר מנהלים אותה עד היום. לאחר מיזוגה עם אינטרקוסמא הציבורית, חלקים מהחברה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. עם זאת בשנת 2012 משפחת ברק רכשה את מניות הציבור.
החברה החזיקה במפעל בשטח של כ-4.6 קמ"ר באשדוד ועברה לאריאל.
החטיבה האסטרטגית
החטיבה האסטרטגית היא יחידה בצה"ל העוסקת בתכנון אסטרטגי לטווח קצר וארוך וכפופה לאגף אסטרטגיה ומעגל שלישי החל משנת 2020 כחלק מהתוכנית הרב שנתית "תנופה". קודם לכן היא הייתה כפופה לאגף התכנון. ראש החטיבה האסטרטגית הנוכחי הוא תת-אלוף בנימין (בני) גל.
היסטוריה
ביוני 1992 הוספו למחלקת התכנון האסטרטגי באגף התכנון שישה תקנים, ובשנת 1994 הוקמה "חטיבה לתכנון אסטרטגי" שבראשה תת-אלוף, על בסיס המחלקה לתכנון אסטרטגי שפעלה עד אז. עם הקמת החטיבה נוספה לה עוד תקן אל"ם לעוזר ראש החטיבה לענייני משא ומתן.
בסוף שנות ה-90 צורף לחטיבת התכנון האסטרטגי ענף תשתית ופריסה, שהיה כפוף עד אז לסגן ראש אג"ת. כן הוקם בחטיבה ענף חדש לטיפול בגיבוש מדיניות קשרי החוץ עם ארצות הברית והטיפול ביישום קשרי החוץ הצבאיים עם ארצות הברית הועבר מהחטיבה לחטיבת קשרי החוץ של אגף המיבצעים
במהלך שנות ה-90 התרכז עיקר המאמץ של החטיבה לתכנון אסטרטגי במשא ומתן עם הפלסטינים, הסורים והירדנים והטיפול בהכנת המסד התאורטי של האסטרטגיה הצבאית הוזנח.
החטיבה האסטרטגית הוקמה ביולי 2006 על פי החלטת הרמטכ"ל, דן חלוץ, מאיחודן של החטיבה לקשרי חוץ באמ"ץ והחטיבה לתכנון אסטרטגי (תא"ס) באג"ת.
במרץ 2015 פוצלה שוב החטיבה כך שנותרה אחראית על תחום התכנון האסטרטגי בלבד. האחריות על תחום קשרי החוץ בצה"ל הועבר לחטיבה לקשרי חוץ, שהוקמה למעשה מחדש.
מבנה בעבר
באוקטובר 2000, החטיבה הייתה מאורגנת בשתי מחלקות: מחלקה א' לליווי הסדרים מדיניים ומחלקה ב' לתכנון אסטרטגי.
מחלקה א'
מחלקה א' כללה את:
מחלקה ב'
מחלקה ב' כללה:
עד שנת 2015 החטיבה הייתה מורכבת מארבע מחלקות, אשר בראש כל אחת מהן עומד קצין בדרגת אל"ם:
בשנת 2014 פוצלה החטיבה, ומחלקות שצ"ב וקישור הועברו לחטיבה לקשרי חוץ שהוקמה מחדש.
קודם לכן הוצאה מחלקת תשתית פריסה מהחטיבה והועברה לחטיבת התכנון.
מבנה החטיבה
נכון ל-2019 מבנה החטיבה מבוסס על שתי מחלקות:
All of My Love
All of My Love (בעברית: כל אהבתי) הוא שיר באנגלית, שנכתב והולחן על ידי בוריסלאב מילאנוב, ברנרדה ברונוביץ', סזאר סמפסון, סבסטיאן ארמן, יואקים פרסון ובוצע על ידי דסטיני צ'וקוניארה. ב-9 במרץ 2020 נחשף כי השיר הוא השיר המלטזי לאירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
קו 11 (הרכבת התחתית של מדריד)
קו 11 של הרכבת התחתית של מדריד (בספרדית: línea 11) הוא קו רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של מדריד. הקו, שנפתח בשנת 1998 ממלא תפקיד חשוב במערכת ומקשר בין תחנות וקווים רבים במערכת הרכבת התחתית והרכבת הפרברית. הקו נוסע ברוב מסלולו מתחת לאדמה אך בפרברים הוא נוסע במסלול עילי. המסלול של הקו מסומן בצבע ירוק ופועלות בו 6 תחנות, לאורך 5 קילומטר מקצה לקצה.
מסלול הקו
קו 11 הוא הקו היחיד שלא עובר כלל במרכז העיר. מסלולו מתחיל בדרום מערב מדריד ומסתיים בפרברים המערביים של העיר. הקו מקשר בין הפרברים המערביים לקו 6 משם ניתן להגיע לכל חלקי העיר במסלולו המעגלי של קו 6.
יצחק חן
יצחק חן (נולד ב-1963) הוא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית, וראש המכון הישראלי ללימודים מתקדמים. בעברו היה חבר סגל במחלקה להיסטוריה כללית ומופקד הקתדרה להיסטוריה על-שם אנה וסם לופין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פעילותו
יצחק חן סיים את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה ובפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1988, ואת לימודי התואר השני בהיסטוריה באוניברסיטה העברית סיים בשנת 1991. את עבודת הדוקטורט (הושלמה בשנת 1994) כתב פרופסור חן באוניברסיטת קיימברידג' (בריטניה) בהנחיית פרופסור רוזמונד מקיטריק, בנושא: התרבות העממית בממלכה המרובינגית, 751-481.
לאחר לימודי הדוקטורט זכה חן במלגת פוסט-דוקטורט מטעם קרן וולפסון (1995-1994) ובמלגת פוסט-דוקטורט לחקר ההיסטוריה האירופית מטעם יד הנדיב (1997-1995). הוא היה עמית מחקר במכון ההולנדי ללימודים מתקדמים במדעי הרוח והחברה (NIAS) בשנת הלימודים 2001-2000, אורח ב-Clare Hall שבאוניברסיטת קיימברידג' בשנת הלימודים 2008-2007, ועמית מחקר במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון (2012-2013). בשנת 2008 נבחר פרופסור חן לעמית (Life Member) ב-Clare Hall, בשנת 2020 נבחר כעמית באקדמיה המדיאוולית של ארצות הברית, ובשנת 2022 נבחר כעמית בחברה ההיסטוריה המלכותית של בריטניה.
פרופסור חן היה חבר מערכת בכתבי העת היסטוריה ו-History Compass, חבר בוועדה המייעצת של הסדרה Cursor Mundi, והעורך הראשי של הסדרה: Cultural Encounters in Late Antiquity and the Middle Ages.
תחומי מחקרו
תחומי מחקרו של פרופסור חן הם היסטוריה חברתית, דתית ותרבותית של הממלכות הברבריות בימי הביניים המוקדמים; ליטורגיה נוצרית מוקדמת במערב הלטיני; פליאוגרפיה לטינית וקודיקולוגיה. נושא מחקרו הנוכחי, עליו זכה במענק מטעם הקרן הלאומית למדע, הוא: האריאניזם המערבי: פוליטיקה ותרבות דתית בימי הביניים המוקדמים.
סיסג'נדר
סיסג'נדר (באנגלית: Cisgender, לעיתים ציסג'נדר או בקיצור: סיס) הוא מונח המתאר מצב בו אדם חש התאמה בין זהותו המגדרית לבין ייעודו המגדרי או לבין זוויגו. זאת בניגוד לאדם טרנסג'נדר, למשל, שלא חש התאמה כזו. יש המעדיפים הגדרה על דרך השלילה של המושג, לפיה סיסג'נדר הוא כל מי שאינו טרנסג'נדר, ג'נדרקוויר או קרוסדרסר.
אטימולוגיה וטרמינולוגיה
למונח "סיסג'נדר" יש רישא בשפה הלטינית "cis" (תעתיק: ציס או קיס), שפירושו: "בצד הזה של", שהיא מילת ההיפוך לרישא "trans" (תעתיק: טראנס) שפירושה "מול" או "בצד השני". שימוש ברישות אלו ניתן למצוא בהבחנת ציס-טראנס בכימיה, בדיקת ציס-טראנס או השלמה בגנטיקה, סיסקאי וטרנסקאי משני צדי נהר הקאי בדרום אפריקה, בצפון הקווקז (מנקודת המבט הרוסית) ובמונח הרומי העתיק "גאליה קיסאלפינה" (כלומר, "גאליה שבצד הזה של האלפים"). במקרה של מגדר, הרישא cis משמשת כדי להתייחס להתאמה בין הזהות המגדרית שאדם יודע וחש לגבי עצמו לבין הייעוד המגדרי שלו בעיני אחרים, כגון החברה או הוריו.
אלי ר' גרין מסבירה שהמונח סיסג'נדר עדיף על המונח "נורמלי מגדרית", משום שאינו רומז על כך שהזהות הטרנסג'נדרית היא לא נורמלית.
במונחים "סיסג'נדר" ו-"סיססקסואל" נעשה שימוש במאמר משנת 2006 שפורסם בכתב העת "Journal of Lesbian Studies" ובספר משנת 2007 מאת ג'וליה סרנו בשם "Whipping Girl". לאחר מכן, המונח הפך לפופולרי במידה מסוימת בקרב אקטיביסטים וחוקרים דוברי אנגלית. ג'ילנה אנטין כתבה בשנת 2009 כי המונח סיס-סקסואל נועד "להראות שישנן הנחות מוטבעות, אשר מקודדות בקונפורמיות שאנו מצפים שתהיה חלקה".
הרי אואו
הָרֵי אוֹאוּ (ביפנית: 奥羽山脈) הם רכס הרים בחבל טוהוקו שבאי הונשו ביפן. זהו רכס ההרים הארוך ביותר במדינה, המשתרע לאורך 500 ק"מ דרומה, מחצי האי נצודומרי שבמחוז אאומורי עד להרי נאסו בגבולו הצפוני של חבל קאנטו. למרות אורכו, רכס זה צר, ורוחבו 35 ק"מ. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר איוואטה שגובה פסגתו הוא 2,038 מ'.
סיסג'נדר
אטימולוגיה וטרמינולוגיה
ג'וליה סרנו משתמשת גם במונח "סיס-סקסיזם", שפירושו האמונה כי "טרנסקסואלים הם נחותים, או שהם פחות אותנטיים, מאשר סיס-סקסואלים". בשנת 2010, המונח "פריבילגיה סיססקסואלית" הופיע בספרות אקדמית; משמעותו של המונח: "אוסף של יתרונות שיש לאנשים, לא משום שהרוויחו אותם, אלא רק כי הם מזדהים עם המגדר שיוחס להם בעת לידתם, ושאותם הם צוברים אך ורק בגלל זהותם הסיסג'נדרית".
הרי אואו
הרי אואו החלו להיווצר בתקופת הפליוקן. הם יושבים באמצעה של הקשת הפנימית של הקשת היפנית הצפון-מזרחית. זוהי תוצאה של הפחתת הלוח הפסיפי תחת הלוח הצפון-אמריקאי. שרשרת של הרי געש רביעוניים לאורך הרכס יוצרים את החזית הגעשית שלו.
סיסג'נדר
אטימולוגיה וטרמינולוגיה
בחודש פברואר 2014, פייסבוק החל להציע אפשרויות מגדר "מותאמות אישית", המאפשר למשתמשים להזדהות עם מונחים הקשורים למגדר אחד או יותר מרשימה שנבחרה, כוללים סיס, סיסג'נדר ואחרים. המונח "סיסג'נדר" נוסף למילון האנגלי של אוקספורד ביוני 2015, תחת ההגדרה: "התייחסות לאדם אשר תחושת הזהות האישית שלו תואמת למין ולמגדר שיוחסו לו או לה במהלך הלידה (בניגוד לטרנסג'נדרים)."
ביקורות מצד חוקרות פמיניזם ומגדר באקדמיה
קריסטה סקוט-דיקסון כתבה בשנת 2009: "אני מעדיפה את המונח 'נון-טרנס' על פני האפשרויות האחרות, כגון 'סיס-סקסואל' / 'סיסג'נדר'". היא מחזיקה בהשקפה זו מכיוון שהיא מאמינה שהמונח "נון-טרנס" הוא ברור יותר לאנשים ממוצעים, ויעזור לנרמל אנשים טרנסג'נדרים.
חוקרת לימודי נשים ומגדר מימי מרינוצ'י כותבת שיש לשקול שצמד המונחים "סיסג'נדר-טרנסג'נדר" הוא מסוכן באותה המידה כמו הצמד "גבריות-נשיות", כי זה מפלח אנשים המזדהים כלסביות, הומואים או ביסקסואלים (LGB) באופן שרירותי ופשטני על פי מעמדות הטרונורמטיביים של אנשים, בניגוד לאנשים שהם טרנסג'נדרים. אפיון לסביות, הומואים וביסקסואלים ביחד עם אנשים הטרוסקסואלים שאינם טרנסג'נדרים, עלול להצביע, באופן בעייתי, שבניגוד לטרנסג'נדרים, ללסביות, להומואים ולביסקסואלים "אין חוסר-התאמה בין זהותם המגדרית והתבטאותם המגדרית לבין הציפיות התרבותיות שיש לגבי זהותם המגדרית והתבטאותם המגדרית".
ביקורות מצד ארגונים אינטרסקסואליים
אינטרסקסואלים נולדים עם סימני מין זכריים ונקביים כאחד, כך שהדבר עלול לסבך את השיוך הראשוני לאחד משני המינים, ולהוביל לטיפולים רפואיים לא-רצוניים או כפויים. המונח "סיסג'נדר" הוא מונח "מבלבל" ביחס לאינטרסקסואלים, על פי Advocates for Informed Choice (ארגון למען זכויות לאינטרסקסואלים). הידה וילוריה (אקטיביסטית, מנהלת OII-USA – ארגון זכויות אינטרסקסואלים בארצות הברית) טוענת כי כאינטרסקסואלית, ללא זהות מגדרית בינארית, היא יכולה, טכנית, להיחשב כסיסג'נדרית, אולם הדבר מחטיא את מטרת המונח (לתייג בני-אדם על פי מגדר). הארגון האוסטרלי OII Australia טוען כי בעוד רוב האינטרסקסואלים אינם טרנסג'נדרים, הניסיון או הסיכון של "טיפולים רפואיים לא-רצוניים על מנת לכפות מאפיינים מיניים סטריאוטיפיים" הופך את השימוש במונח "סיסג'נדר" לבעייתי, ללא קשר לזהות המגדרית.
אשליית השליטה
תופעת ההימורים זכתה להתייחסות מחקרית מקיפה, ובין השאר ביקשו חוקרים לעמוד על המשמעות של ההימור עבור האנשים. חלק מההסברים מתמקדים במוטיבציה של המהמר לעמוד מול המערכת ולהתגבר עליה, ואילו אחרים דנו בחוויית קבלת ההחלטות שמניעה את המהמר, ויש שעסקו בסיכונים של המהמר כביטוי לתכונות אופי שונות. נוסף על המשתנים הכלכליים, הפסיכולוגיים, החברתיים והחוקיים, שרלוונטיים להימורים באשר הם, להימורי הספורט ניתן להוסיף את תחושת המומחיות של אוהדי ספורט בסטטיסטיקה וחדשות, היוצרת אשליה של שליטה בתוצאה. כלומר, אוהדי ספורט מרגישים כי שלא כמו בהימורים קלאסיים יש להם ידע שיוכל להפוך את הניחוש מהימור מוחלט לניבוי מושכל. ממצאים אלה הם חיזוק למחקר של לנגר שהראה שאנשים נוטים להתנהג כאילו הם יכולים להפעיל שליטה במצב שבו נוכחים "סממני מיומנות". בסממני מיומנות, לנגר התכוונה למאפיינים הקשורים לתחרותיות, היכרות עם הגירוי, ומעורבות בהחלטות. למשל, במשחק שולחן הקראפס (Craps) בבתי קזינו, מהמרים נוטים לזרוק את הקוביות חזק יותר בציפייה למספרים גבוהים, ובצורה חלשה בציפייה למספרים נמוכים. כך, מהמרים סבורים שהתוצאה שהם משיגים תלויה באופן שהם משליכים את הקובייה, במצב רוחם, במיומנותם, בניסיונם האישי וביריב העומד מולם.
בניסוי מעבדה אחד נדרשו הנבדקים ללחוץ על אחד משני כפתורים כדי לנסות ולשלוט בשתי נוריות המסומנות "ניקוד" ו"אין ניקוד". בגרסה אחת של ניסוי זה, הנבדקים יכלו ללחוץ על אחד משני הכפתורים. בגרסה אחרת היה כפתור אחד, שנבדקים החליטו אם ללחוץ עליו או לא. למרות שהבהירו החוקרים כי אין קשר בין פעולות הנבדקים לבין הנוריות, אפילו כאשר הבחירות של המשתתפים לא שינו דבר, המשתתפים העריכו בביטחון כי הייתה להם שליטה מסוימת על האורות. בפועל, ההערכות הללו לא היו קשורות למידת השליטה שהייתה להם, אלא היו קשורות לשכיחות שבה נדלקה נורית ה"ניקוד".
חתול בצמרת
חתול בצמרת (באנגלית: Top Cat) היא סדרת אנימציה קומית שעוסקת בחבורת חתולי רחוב וניסיונותיהם להתעשר ולשנות את חייהם. את מזימותיהם מנסה לסכל שוטר המקוף דיבול. הסדרה נוצרה כפרודיה על סדרת הטלוויזיה "The Phil Silvers Show".
הסדרה נוצרה על ידי חברת האנה-ברברה ושודרה בערוץ ABC בין ה-27 בספטמבר 1961 ל-1962, בשחור ולבן, ובשידורים חוזרים בערוץ Cartoon Network בצבע (הסדרה נוצרה במקור בצבע). הסדרה מכילה עונה אחת שלה 30 פרקים בני חצי שעה כל אחד. בעקבות הסדרה יצא ב-1987 סרט טלוויזיה בשם "חתול בצמרת פוגש את חתולי בוורלי הילס", שבו חתול מהחבורה מתעשר, וב-1995 יצאה סדרת טלוויזיה בשם "Top Cat Interviews". סדרת קומיקס המבוססת על הסדרה יצאה לאור בין 1962 ל-1973 וכללה 51 גיליונות.
ב-2012 יצא סרט תלת־ממד מונפש שמבוסס על הסדרה.
עלילה
עלילת הסדרה דנה בניסיונותיהם של חתולי הרחוב, בהנהגת טופ קט (בתרגום חופשי: "החתול הראשי") שמכונה "טי. סי.", להתעשר ולמצוא לעצמם בתים נוחים. מזימותיו של טופ קט כוללות יצירת סיור מודרך בעיר לתיירים, שכולל ביקור במקומות חשובים היסטורית, שלמעשה מסתכמים בספסל ושאר אביזרים שנמצאים ברחוב, שבהם כביכול השתמשו אנשים מפורסמים, כשלמעשה אין זה כך. מזימה אחרת כוללת התחזות לראג'ה ופמלייתו, על מנת ללון בבית מלון בחינם. מזימותיהם של החבורה לרוב נכשלות או נפסקות באמצע, והם נאלצים לחזור למגורם בפחי אשפה ברחוב.
מזימותיהם כוללות את שוטר המקוף דיבול - בחורף כשהחיים ברחוב נמאסו עליהם, החבורה עברה לגור בדירתו כנגד רצונו, לאחר ששכנעו את מפקדו שדיבול הזמין אותם ללון אצלו למשך החורף.
מאיר (מקס) ורדי
ילדות והתבגרות באיטליה
בן יחיד למשפחה יהודית בורגנית. אביו עסק במסחר באבנים טובות. סבו שימש כמהנדס ראשי בעירייה ואמו הייתה עקרת בית. המשפחה התגוררה בוילה שהסבא בנה בשדרות מכאל אנג'לו היוקרתיים. מקס נמשך בגיל צעיר לציונות. הוא למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטה. ב-1938, לאחר שחוקי הגזע שחוקקו על ידי המשטר הפאשיסטי נכנסו לתוקפן והיהודים נזרקו ממוסדות החינוך, הוא הוכרח לפרוש מהלימודים (בסופו של דבר השלים שני תוארי דוקטור במשפט רומי ומדעי המדינה). במסגרת פעילותו הציונית הוא ארגן יחד עם אחרים את ה"קמפג'י" המפורסמים, אלה היו מחנות קיץ לצעירים יהודים שספקו השכלה ציונית והכשירו אותם לעלייה לארץ. במחנות האלו מקס פגש את מטילדה (רחל) שלימים תהיה אשתו. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה מקס נקרא לרומא לעמוד בראש ועד הקהילות היהודיות באיטליה. באותו זמן השלטון הפשיסטי באיטליה החל במדיניות אנטי יהודית שדחפה רבים ממנהיגי הקהילה לעזוב את איטליה ולעלות לפלשתינה. מקס מילא את מקומם ברוב התפקידים שהתפנו והתמקד במיוחד בטיפול בצעירים שהתכוונו לעלות לארץ.
תקופת המלחמה
במאי 1940, מקס נסע לפלשתינה במטרה להשיג מהשלטונות הבריטיים רישיונות עלייה (סרטיפיקטים) עבור צעירים שחיכו באיטליה לאישורים לעלות. הוא לא תיאר לעצמו שהביקור הקצר הזה יהפוך בסופו של דבר לשהייה ארוכה של חמש שנים. ב-10 ביוני 1940 איטליה נכנסה למלחמה לצד גרמניה. למחרת היום הבריטים עצרו את כל האזרחים האיטלקים בפלשתינה במחנה שבויים בעכו. האונייה שעליה הגיע לחיפה טובעה בים התיכון על ידי חיל האוויר המלכותי. לאחר כחודש השתחרר מהמעצר בעכו. הוא שהה תקופה קצרה בירושלים ואפילו נסה כוחו בחקלאות בעפולה יחד עם מספר חברים. בסופו של דבר הוא הצטרף לקיבוץ שדה אליהו בעמק הירדן לשם הגיעה גם קבוצת צעירים איטלקיים. עם תום המלחמה מקס חזר לאיטליה כדי לשאת את מטילדה שהייתה מאוד פעילה בזמן המלחמה בטיפול בילדים שהתייתמו מהוריהם (בין השאר בבית שיזופולי בסלווינו). עם חזרתו המשיך מקס לעסוק בפעילות ציונית ברומא.
עלייה לארץ
בסוף מרץ 48, כחודשיים לפני פרוץ מלחמת העצמאות, מקס מטילדה, שהייתה בחודש החמישי להריונה, ובנם יורם בן השנתיים מגיעים לחיפה, כשפניהם מועדות לקיבוץ. ההסתגלות לחיי הקיבוץ הדתי הייתה קשה עבור המשפחה הצעירה. לאחר תקופה של כשנה, מקס מקבל את הצעתו של ברוך דובדבני לנסוע לשליחות ללוב על מנת לארגן את העלייה משם, והזוג עם שני הילדים עוזבים את הקיבוץ.
חיים אישיים
למקס ומטילדה נולדו חמישה ילדים. בני הזוג קבורים בבית העלמין של היישוב נטף בהרי יהודה במקום המשקיף על שפלת החוף.
טל ירדני
טל ירדני (נולד ב-17 בנובמבר 1976) הוא מלחין קלאסי ישראלי, המתמחה ביצירת פסקולים ליצירות קולנוע וטלוויזיה. יצירותיו משלבות בין מוטיבים המובאים מהכשרתו בתחום המוזיקה הקלאסית אל העולם המודרני והמוזיקה הקלה.
לימודים
בנם של טמירה ודודו ירדני. בעל תואר שני בקומפוזיציה מטעם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. למד קומפוזיציה ותזמור אצל מאסטרו רפי קדישזון, המורה המוערך הפך לקולגה ובשנים האחרונות שיתפו השניים פעולה במבחר יצירות ופרויקטים אמנותיים. בנוסף למד טל קומפוזיציה אצל פרופסור יצחק סדאי, נגינת פסנתר אצל פרופסור בנימין אורן והרמוניה אצל ד"ר בת שבע רובינשטיין. בין מוריו הנוספים – ד"ר יוסף ברדנשווילי, פרופ' מנחם ויזנברג, וד"ר סטיבן הורנשטיין.
כיום ירדני עובד כמלחין, מעבד ומתזמר, מכתיבת יצירות מקוריות המשמשות כפסקול לסרטים עלילתיים ותיעודיים באורך מלא, דרך ניהול מוזיקלי בז'אנרים שונים בטלוויזיה מדרמות ועד תוכניות בידור, כמו גם מופעי במה ותיאטרון.
עבודותיו
שימש כמלחין הבית של תזמורת סימפונט רעננה בשנים 2007 - 2009. במסגרת עבודתו בתחום הטלוויזיה זכה טל באלבומי פלטינה וזהב. בתחום הבמה יצר מוזיקה מקורית עבור מופעי התיאטרון "יותם הקוסם", "פיטר פן", הקומדי סטור, "הפיג'מות", "שלושת המוסקטרים", שימש כמנהל מוזיקלי בחגיגות 53 שנה בטקס יום העצמאות לישראל בהר הרצל בשנת 2001. כמו כן כתב מוזיקה עבור סדרות בטלוויזיה האמריקאית (The Ellen Show), הרווק, הטופ מודל הבאה, (BFTV) ולנטפליקס - אקדמיית החממה.
Maneater
Maneater הוא סינגל של הצמד האמריקאי Hall & Oates, מתוך אלבום האולפן ה-11 שלהם, H2O. השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 ב-18 בדצמבר 1982. הוא נשאר במקום הראשון במשך ארבעה שבועות, יותר מהסינגל של הצמד "Kiss on My List" משנת 1980, שנשאר במקום הראשון במשך שלושה שבועות.
מילות השיר
ג'ון אוטס הסביר שטבעי להניח שהמילים עוסקות באישה, אבל השיר נכתב במקור "על ניו יורק של שנות ה-80. הוא עוסק בחמדנות, קמצנות ועושר מקולקל. אבל יש לנו את זה בסביבה של בחורה כי זה יותר קשור. זה משהו שאנשים יכולים להבין. זה מה שאנחנו עושים כל הזמן".
וידאו קליפ
הקליפ של השיר נפתח עם אישה (אלכסנדרה דאנקן) שצועדת, והלהקה מנגנת באולפן. האישה מוצגת בשמלת מסיבות יחד עם יגואר שחור.
עכבישי משפך אוסטרליים
עכבישי משפך אוסטרליים (שם מדעי: Atracidae) היא משפחה של עכבישים בעלי ארס קטלני לבני אדם. עיקר תפוצתה של המשפחה היא במזרח אוסטרליה.
במשפחה זו שלושה סוגים:
נזקי שכנים
נזקי שכנים (או דיני שכנים) הוא ענף במשפט העברי העוסק ביחסים משפטיים המתקיימים בין אנשים החיים בשכנות. מקורו של הענף הוא במשנה, במסכת בבא בתרא (פרקים א-ב). הענף עוסק בזכויותיהם של השכנים ובחובותיהם אחד כלפי השני, וכן ביישוב סכסוכים בין שכנים.
עכבישי משפך אוסטרליים
עכבישי המשפך דומים לטרנטולות וקרובים אליהם. אורך מיני המשפחה בין 1–5 ס"מ, צבעם שחור או חום ובמרכז גופם מעטה דמוי-שריון שחור עם מעט שערות עליו. ניבי שיניהם יכולות לחדור דרך נעליים רכות וכפפות עבות.
נזקי שכנים
הסוגיות בנזקי שכנים כוללות כללים משפטיים וחברתיים, חלקם לקוחים מדיני נזיקין, חלקם מדיני קניין, וחלקם ייחודיים לתחומם.
תכנון מערכתי
תכנון מערכתי מבוסס על הבנות הנגזרות מתאוריות כגון: חשיבה אקולוגית, תאורית המערכות, ומדעים מורכבים. כולן מתארות כיצד מערכת מורכבת המאפשרת יחסי גומלין בין מרכיביה השונים היא, לאורך זמן, גמישה ועמידה יותר ביחס לשינויים פנימיים וחיצוניים.
נזקי שכנים
נזקי שכנים אינם בהכרח נזק ממוני או גופני, אלא הם כוללים גם פעולות במרחב האישי המפריעות לשימושו המלא של השכן בחצרו, כדוגמת היזק ראייה.
עכבישי משפך אוסטרליים
הזכר נחשב לתוקפן יותר מהנקבה ויותר בא במגע עם האדם מהסיבה שבימי הקיץ הוא יוצא ממחילתו ונודד בחיפושו אחר נקבה עמה יזדווג. העובדה שהוא נודד באזורים מיושבים גורמת למפגשים רבים עם בני אדם. הוא נמשך למים ומסוגל לשהות בתוך המים עד ארבע שעות. אנשים נכנסים לבריכות ולא שמים לב לעכביש הקטן ויכולים לדרוך עליו או לעמוד לידו מה שיפחיד אותו ויגרום לו לנשוך.
נזקי שכנים
מקורותיו של ענף נזקי שכנים
ישנן דעות הרואות בנזקי שכנים חלק מהענף המשפטי הכללי של דיני הנזיקין, ומנגד, ישנן דעות הרואות בו ענף משפטי עצמאי, הנובע מדיני הקניין. ההצדקה לקיומו של ענף עצמאי נובעת מן הנסיבות המיוחדות של חיים משותפים סביב נכסים שהם בבעלויות נפרדות. נסיבות אלו מציפות נושאים מתחומים שונים – דיני הקניין האישי, תחרות מסחרית, נזיקין, ופרטיות, אשר כולם חוסים תחת דיני השכנים.
תכנון מערכתי
דוגמאות
יישום תאוריות מערכתיות בסוגיות תכנוניות נעשה בעבר, באופנים שונים, על ידי תאורטיקנים ואדריכלים, כגון:
עכבישי משפך אוסטרליים
המסוכן ביותר בין עכבישי המשפך הוא עכביש המשפך של סידני, אשר תפוצתו באזור סידני והוא אחראי למותם של 13 בני אדם (מתוכם שבעה ילדים). בכל המקרים היה הנושך עכביש זכר הגדול מהנקבה, דבר נדיר אצל עכבישים. פעילות מוגברת של העכבישים הורגשה בעקבות גל השריפות של 2020.
נזקי שכנים
מקורותיו של ענף נזקי שכנים
המקור המרכזי במשפט העברי העוסק בנזקי שכנים הם הפרקים הראשונים של המשנה במסכת בבא בתרא (פרקים א-ב). פרקים אלו עוסקים בהסדרים שנועדו לאפשר חיים בצוותא של שכנים (בבית, בחצר, בגנה ובבקעה). הסדרים אלה מבקשים למנוע פגיעה באיכות החיים של שכן אחד ע״י חברו, והם קובעים את החיובים המשותפים של השכנים.
עכבישי משפך אוסטרליים
ארס
הארס מכיל כמות גדולה של רעלנים כמו רובוסטוקסין, שהוא פוליפפטיד קטלני בעל רעילות עצבית. השפעתו של רעלן זה גורמת לפתיחת תעלת יונים בתאי עצבים. רעלן נוסף הנמצא בארס הוא אטרקוטוקסין.
נזקי שכנים
מקורותיו של ענף נזקי שכנים
בעקבות המשנה העיסוק בהלכות נזקי שכנים נמשך בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא, בפרשנים הראשונים על המסכת, ברמב"ם בספרו "משנה תורה" (ספר קנין, הלכות שכנים), ובשולחן ערוך (חושן משפט, הלכות נזקי שכנים).
עכבישי משפך אוסטרליים
ארס
שני הרעלנים האלה קטלנים לבני אדם ולקופים אך לשאר החיות הסכנה יותר קטנה ועל חלק מהחיות כמו כלבים, חתולים, סוסים, פרות ועוד כמעט ואין השפעה.
נזקי שכנים
הרחקת נזיקין
ככלל, אדם חייב להרחיק דברים הגורמים נזק לחברו, אפילו כשעושה אותם בתוך רשותו. אף על פי שדברים אלו נעשים באופן שגם אם יזיקו יהיה פטור מלשלם (כדין גרמא בנזיקין), הרי הם אסורים.
עכבישי משפך אוסטרליים
ארס
בנוסף הארס מכיל רעל עצבים כמו נוירוטוקסין אשר גורם לדחף עצבי בתאים ומערכת העצבים. כתוצאה מכך נחסם שחרור האצטילכולין בסינפסות של עצבים ושרירים, מה שגורם לשיתוק ומוות.
נזקי שכנים
נזק ישיר לעומת נזק עקיף
דיון בסיסי בנזקי שכנים מצוי במשנה במסכת בבא בתרא:
עכבישי משפך אוסטרליים
ארס
בשנת 1981 נמצא נוגדן לארס המשפכן האוסטרלי, הפועל מהר וביעילות. מאז אותה שנה לא נרשמו יותר מקרי מוות של אנשים שננשכו על ידי עכביש זה.
נזקי שכנים
נזק ישיר לעומת נזק עקיף
הבעיה בה עוסקת המשנה, היא נטיעת אילן על ידי אדם בקרבת בור (מאגר מים) של שכנו, כך ששורשי האילן יכולים להזיק לבור. המשנה מציגה מחלוקת בשאלה האם מוטלת חובה על בעל האילן לקוצצו. לדעת חכמים, אכן מוטלת על בעל האילן חובה כזו. מנגד, רבי יוסי סובר שהאחריות היא על הניזק, כי ה'מזיק' עושה את מעשיו ברשותו שלו, ולכן הניזק הוא זה שצריך להרחיק את עצמו.
הגמרא בבא בתרא, מעמתת את דברי רבי יוסי עם מקרה נוסף, בו אדם שם סולם בחצרו, וגורם נזק לשובך של השכן כיוון שהיונים עשויות להיתקע בסולם ולהינזק ממנו. ההלכה במקרה זה היא שבעל הסולם הוא האחראי למניעת הנזק, והוא נדרש להזיז את הסולם.
הסתירה בין שני מקורות אלו, מיושבת כך שלעיתים רבי יוסי דורש מן המזיק להרחיק את נזקיו. כך יהיה במקרה שבו המטרד נעשה בצורה ישירה כלפי השכן, ולא בצורה עקיפה. התלמוד מכנה מקרה זה "גיריה דיליה" (= חיציו שלו [של המזיק]). ההבחנה בין מטרד ישיר למטרד עקיף מופיעה בתלמוד במקרה נוסף, שבו דייר בקומה עליונה גורם נזקי רטיבות לדייר בקומה תחתונה, בשל מים שהוא שופך מדירתו. לפי אחת הדעות חבות התיקון מוטלת על הדייר שבקומה העליונה, כגורם ישיר לנזק. לפי הסברו של רש"י שם:"'היכא דאדם עצמו מזיקו וזורק בו חציו, כי הכא ששופך המים על ראשו - מודה הוא דלא גרמא דניזקין הוא דתיפטר, אלא מזיק ממש הוא'."בהמשך לדבריו של רש"י יש להבחין בין מים הנשפכים ישירות לקומה התחתונה (נזק ישיר) לבין מים הנספגים בקומה העליונה ולאחר מכן מחלחלים לקומה התחתונה (נזק עקיף). חובת הרחקת הנזק מוטלת על בעל קומה העליונה רק במקרה הראשון, שבו הנזק הוא ישיר. כך פסק הרמב"ם, וכך נפסק גם בטור ובשו"ע.
גודל הנזק וקלות ההרחקה
לפי פוסקים אחרים, המבחן לחיוב הרחקת הנזק אינו ישירות הנזק, אלא גודלו והאפשרות למונעו. כך קובע הרא"ש בתשובותיו. -לפי דבריו חיוב הרחקת הנזק מוטל על המזיק כאשר הנזק הוא גדול או כשהנזק גורם הפרעה לשימוש הקבוע של הניזק בנכסיו. באופן אחר החיוב להרחיק את הנזק תלוי בעלויות ההרחקה. החיוב יוטל אם המזיק יכול לסלק את גורם הנזק בקלות, ללא הוצאת כספים רבים וללא טירחה מרובה, או, לחלופין, אם אין לניזק אפשרות סבירה להתרחק מן המזיק.
הדיין הדן בדבר צריך לשקול את כלל התנאים הנזכרים לעיל, ולדון בכל מקרה לגופו.
הרחקת נזקים – דיני נזיקין או יחסי שכנים?
ראשונים נחלקו בהבנת המושג "הרחקת נזיקין". הרי"ף והרמב"ם (ובעקבותיהם השולחן ערוך) סבורים כנראה שיסוד הרחקת נזיקין הוא בדיני הנזיקין (להלן – הגישה הנזיקית). לכן לפי רבי יוסי יש להבדיל בין נזק ישיר לגרמא ובין כוח ראשון לבין כוח שני, לפי הדין המקובל בכלל דיני הנזיקין. מנגד, הרא"ש והמרדכי (ובעקבותיהם הרמ"א) סבורים כנראה שיסוד הרחקת נזיקין בשכנים הוא ברצון ליצור שכנות טובה, ולכן יש לצמצם את זכויותיהם של השכנים ולהטיל אחריות נזיקית רק כאשר הזכויות מתנגשות (להלן – גישת יחסי שכנים). ע"פ הגישה הנזיקית על דין 'הרחקת נזיקין' חלים דיני הנזיקין הרגילים כגון: הגדרת פשיעה, הגדרת כחו (של האדם), ועוד. כך גם כשהנזק נגרם בגרמא - פטור, ואם בגרמי – חייב, כמקובל בדיני הנזיקין. ע"פ גישת יחסי השכנים, 'הרחקת נזיקין' נועדה להסדיר יחסי שכנות, כך שכל אחד יוכל להשתמש בתוך שלו בלי הפרעה. דיני נזיקין אינם ההסדר המתאים לכך.
בהלכות שכנים יש שני היבטים, האחד חיובי והאחר מניעתי. היסוד החיובי הוא, שאדם אדון ברכושו, ויש לו זכויות הנובעות מכך. לכן הוא יכול להשתמש ברכושו ככל העולה על דעתו, כל עוד השימוש אינו מגביל שימוש של חברו ולא מזיקו. היסוד המניעתי מתקיים במקרה של התנגשות אינטרסים וזכויות בין השכנים. אם הנזק גדול ותדיר, והשכן (הנפגע) אינו יכול להימנע ממנו בנקל, על השכן הפוגע לסלקו, על אף שהוא משתמש ברכושו ובתוך שלו. מאידך, אם הנזק קטן יחסית, קל לתיקון, וגם אינו קבוע, והניזק יכול בקלות להימנע ממנו, על הניזק להרחיק את ההטרדה, ואין להגביל את זכויותיו של הראשון על עוד הוא פועל לפי דין. על פי גישה זו, על בית הדין לדון בכל מקרה לגופו של עניין, ולשקול את הפרת הזכויות מול הנזק הנגרם. התנאים השונים ממקום למקום ומזמן לזמן, מצריכים היוועצות בבית הדין ("בקיאין"), והפעלת "שיקול הדעת על מי למנוע ההיזק".
גרץ
גרץ (בגרמנית: Graetz או Gerz) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
נזקי שכנים
תשלומי נזק
חובה להרחקת נזיקין אינה גוררת אחריה בהכרח חובה לשלם את הנזק, אם חובת ההרחקה לא בוצעה. למעשה, נחלקו ראשונים בדבר: לדעת הראב"ד אם לא הרחיק את אחד ההיזקים שהיה עליו להרחיק, וגרם נזק לחבירו - פטור מלשלם, משום שגרימת הנזק עקיפה, וגרמא בנזקין פטור. לעומתו, בעל העיטור מחייב לשלם.
בשאלת התשלומים ישנן דעות ראשונים נוספות, והמרכזיות בהן הן דעת הרמב"ם, הרמב"ן, המהרש"ל, ונתיבות המשפט.
עקב ריבוי הדעות קשה להכריע בשאלת חיוב התשלומים, ואף השו"ע משאיר זאת במחלוקת:"'סמך באחד מאלו שהיה לו להרחיק וגרם היזק לחבירו יש מי שפוטר מלשלם ויש מי שמחייב'."עם זאת, לפי כל השיטות נראה שיש שני מקרי קצה בהם חיוב התשלומים הוא מוסכם: אם אדם עושה בשלו בלי פשיעה ומבלי לגרום נזק במישרין, ובנוסף מרחיק את ההיזק באופן סביר וכדין אם הזיק - פטור מלשלם. לעומת זאת, אם לא שמר על כללי ההרחקה, ולחלופין, עשה את מעשיו בתוך שלו בפשיעה, והזיק על ידי מעשה ידיו - חייב לשלם, אפילו לשיטת הראב"ד.
מחילה וחזקת תשמישים
אדם הנוהג להשתמש בחפציו או בחצרו של שכנו, והלה ידע ושתק – עומדת לזכות המשתמש חזקת תשמישים, כלומר, השכן אינו יכול למנוע את השימוש ולטעון שהוא מפריע לו, אלא אם כן מחה כנגד השימוש מתחילתו. אם לא מחה ההנחה היא שמחל לחברו על השימוש, והוא לא יכול לחזור בו לאחר מכן.
עם זאת, הגמרא מציינת שיש דברים שלא ניתן למחול עליהם, כגון "קוטרא" – ריח רע. המשמעות היא שגם אם השכן לא מחה על הריח הרע – לא נאמר שמחל, ולכן בכל רגע שימחה, קמה חובה לסלק את הריח הרע.
נזקי רעש
המשנה במסכת בבא בתרא עוסקת בנזקי רעש של שכנים:"'חנות שבחצר יכול למחות בידו ולומר לו: איני יכול לישן מקול הנכנסים ומקול היוצאים. אבל עושה כלים, יוצא ומוכר בתוך השוק, ואינו יכול למחות בידו ולומר לו: איני יכול לישן לא מקול הפטיש ולא מקול הריחיים ולא מקול התינוקות.'"המשנה מתארת מקרה בו בן חצר מעוניין לפתוח חנות בחצר, ופתיחת החנות תוביל לתנועה ערה ורועשת של אנשים בחצר. המשנה קובעת כי השכן יכול למנוע את פתיחת החנות בגין הרעש שעלול להיווצר. לעומת זאת, אדם יכול ליצור כאומן בחצרו ולמכור את הסחורה מחוץ לחצר, ושכנו אינו יכול למנוע זאת ממנו בטענה שרעש כלי העבודה מפריע לו. באשר להבחנה בין מטרד בגין חנות (ברישא) לבין מטרד בגין אומנות (בסיפא) הוצעו הסברים שונים:
א. גישת הרמב"ם - עקרונית ניתן למחות גם על רעש שבגין אומנות. ההבחנה בין חנות לאומנות היא לעניין חזקה בעשיית הרעש. לרעש החנות (קול הנכנסים והיוצאים), לא מועילה חזקה (בדומה לקוטרא ובית הכסא). לרעש האומנות (קול הפטיש), - מועילה חזקה.
ב. גישת הרמב"ן ורשב"א - רעש אינו נחשב למטרד, ולכן לא ניתן למחות על קול הפטיש. המטרד שב"קול הנכנסים והיוצאים" אינו רעש אלא ההפרעה לתנועה בחצר, הנגרמת על ידי הלקוחות שמגיעים לחנות.
ה"שולחן ערוך" מבחין, בדומה לרמב"ם, בין רעש 'מקובל' – שאינו מטרד, לבין רעש חריג – שניתן למחות כנגדו, אלא אם למרעיש יש חזקה על עשיית הרעש:"'חנות שבחצר – יכולים השכנים למחות בידו ולומר לו – אין אנו יכולים לישון מקול הנכנסים והיוצאים, אלא עושה מלאכתו בחנותו ומוכר לשוק. אבל אינם יכולים למחות בידו ולומר אין אנו יכולים לישן מקול הפטיש או מקול הריחיים, מאחר שכבר החזיק לעשות כן, ולא מיחו בידו'."הרמ"א פסק כשאר הראשונים, הסבורים שקול הפטיש אינו מטרד. עם זאת, לא פירש באיזו מגישות הראשונים הוא מצדד. הרמ"א מוסיף מבחן להגדרת מטרד – רגישותו של השכן כלפי המטרד. לפי מבחן זה הדין משתנה בין אדם חולה לבריא:"'ודוקא בני אדם בריאים, אבל אם הם חולים והקול מזיק להם – יכולים למחות'."האחרונים ערערו על פסק הרמ"א, משום שמבחן הרגישות הוא סובייקטיבי ביותר, וקשה לקבוע מיהו "חולה שרעש מזיק לו". ה'חזון איש' מגביל את פסק הרמ"א למקרים בהם מניעת הרעש לא פוגעת בשימוש העיקרי של אדם ברשותו. מנגד, כאשר הפעילות המטרידה היא השימוש העיקרי ברשות, היא לגיטימית אף על פי שהדבר מפריע לשכן ה"חולה".
ככלל נראה שרעש שמקובל לעשותו ולא נחשב כחריג – אינו מטרד, ואילו רעש חריג – אסור. כך למשל אדם רשאי לגדל בביתו ילדים גם אם הם מרעישים, אבל אינו רשאי להפוך את ביתו למפעל גדול ורועש.
המשפט העברי אל מול החוק במדינת ישראל
אחד השיקוליים המרכזיים בפסיקה בדיני שכנים הוא מנהג המדינה. נכון ל-2021, בתי דין רבים מיישבים סכסוכי שכנים באמצעות פסיקה המשלבת שימוש בחוק המקרקעין ובחוק התכנון והבנייה, מהם ניתן ללמוד מהו "מנהג המדינה", ומה הן הציפיות הקנייניות והנורמטיביות בין שכנים. כמו כן, ניתן ללמוד מן החוק על מידת ההתחשבות בשכנים, לעניין תכנון ובנייה במרווחים מסוימים בין בתים ובין חלונות, וכן על נורמות ראויות של בניה פרטית תוך שמירה על מרחב מספיק של שטחים ציבוריים.
בעניין הרחקת נזיקין, ניתן ללמוד מחוק המקרקעין, כי כחלק מהתפישה של החיים בבית משותף, האחריות של כל דייר בבית היא על שטחו. בנוסף, ישנם שטחים המוגדרים כ"שטח משותף", אשר שייכים לכל דיירי הבית המשותף והאחריות עליהם מוטלת על כל דיירי הבית. חוק זה תקף גם לפי ההלכה, משום שהוא קובע את מנהג המדינה וכפי שפוסק הרמב"ם:"'וזה עיקר גדול בכל דברי משא ומתן הולכין אחר לשון בני אדם באותו המקום ואחר המנהג.'"לחוק המקרקעין מעמד הלכתי גם מסיבה נוספת והיא קניינית: הרישום בטאבו כפוף לחוקי המקרקעין, והואיל והצדדים מעוניינים שהמכירה תהיה רשומה בטאבו, הם מקבלים עליהם את הוראות החוק.
טמפורה
טמפורה (ביפנית: 天ぷら, Tenpura, מבוטא "טנפורה") נקרא גם בעברית "בצק בירה" או "בצק מטוגן". הוא מאכל יפני המבוסס על ציפוי ירקות, דגים ופירות ים בבלילה העשויה קמח ומים קרים וטיגון עמוק שלהם בשמן צמחי על מנת להקנות להם פריכות.
השם "טמפורה" משמש, נוסף על שמו של המאכל המוכן, גם כשמן של הבלילה ושיטת ההכנה.
רכיבי הבלילה משתנים ממתכון למתכון, ויכולים לכלול גם ביצים, קורנפלור, שמן, אבקת אפייה, מלח ותבלינים. לעיתים מוחלפים המים במי סודה. במתכון המסורתי נהוג היה להשתמש בשמן שומשום לטיגון.
לרוב נחתך המזון המיועד לציפוי לפרוסות או נתחים דקים, על מנת לאפשר בישול בזמן הקצר בו הופכת הבלילה לפריכה.
מזון מצופה בטמפורה מוגש סמוך להכנתו, על מנת למנוע התרככות של הציפוי בשל חדירת לחות מן האוויר או מן המזון המצופה. הטמפורה מוגשת כרכיב במנה אחרת, או לבדה עם רוטב סויה.
ככל הנראה, הטמפורה הגיעה ליפן במאה ה-16, בעקבות סוחרים פורטוגזים או ספרדים, ומקור שמו גם הוא בספרדית, פורטוגזית או לטינית. מנות טמפורה מופיעות במגוון מטבחים במזרח אסיה ובמערב, וקיימות הן בשווקים ומזללות מזון מהיר והן במסעדות.
וריאציות מודרניות של טמפורה כוללות שימוש בבלילה לטיגון עמוק של מגוון מאכלים, כגון סושי, פירות וגלידה.
בית נבון ביי
בית מחניים "הראשון" או בית נבון ביי (שמות נוספים: בית שפיטלר, בית פרוטיגר) הוא בית מגורים דו קומתי ברחוב הנביאים 59 מאחור בירושלים. זהו בית דו קומתי סימטרי שחזיתו פונה לכיוון רחוב יפו.
היסטוריה
המבנה הוקם בשנת 1869 על ידי כריסטיאן פרידריך שפיטלר מבזל שבשווייץ, כבית מגורים עבור המוסד המיסיונרי "בית אחים". בניין זה נחשב באותה תקופה כבית המגורים המפואר ביותר בעיר. בנוי בסגנון מזרחי עם שילוב אלמנטים מערביים, עם קירות עבים, רצפות שיש אדום, חלונות זוגיים קמורים, ומרפסות עם מעקה ברזל מסוגנן.
בשנת 1873 עבר הבית לידי שווייצרי אחר - הבנקאי ואיש העסקים יוהנס פרוטיגר (Johannes Frutiger) (1836–1899), שהתגורר בו עד 1885. פרוטיגר העניק לבניין את השם בית מחניים על פי שמו הפרטי - יעקב, לפי ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג': "ויאמר יעקב כאשר ראם מחנה אלהים זה ויקרא שם-המקום ההוא מחנים". מעל פתח הכניסה הראשית קבועה אבן ועליה שם הבניין MAHANAIM.
בשנת 1885 עבר פרוטיגר לבניין מפואר יותר - רחוב הנביאים 13, וקרא לו גם כן בית מחניים. בית מחניים הראשון נמכר ליוסף נבון ביי (1858–1934) - בנקאי ואיש עסקים יהודי אמיד, יוזם ובונה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים, שהיה שותפו של פרוטיגר לעסקים. בחצר הבניין עמד בתקופתו בית כנסת משפחתי מפואר, ומולו ניצבה מזרקת מים עשויה שיש, שבה שטו דגי זהב. נבון התגורר בבניין עד שירד מנכסיו ועבר להתגורר בצרפת כאשר אשתו גישה נשארה לגור בחלק קטן מהבניין שעוקל על ידי הבנק בשל חובותיו של יוסף ביי. המקום עבר מיד ליד, ומשנות ה-70 שכנו במקום מסעדות. בשנים האחרונות פעל מועדון בקומה התחתונה, וכעת משמש המקום להשכרת אירועים.
בשנת 2007 החלו העבודות להקמת קניון ענק במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת רחוב ראול ולנברג), במגרשי החנייה שבאזור, ובשטח שבו נמצא בית הפחה הטורקי (הנביאים 61) - שייהרס. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.
כנסיית מריה הקדושה (ליבק)
מריינקירכה (בעברית: כנסיית מריה הקדושה, בגרמנית: Lübecker Marienkirche או בשמה הרשמי St. Marien zu Lübeck) היא כנסייה לותרנית בליבק, גרמניה. הכנסייה נבנתה בשנים 1250-1350 ובמשך שנים רבות הייתה סמל לעוצמתה ושגשוגה של העיר. הכנסייה נהרסה במלחמת העולם השנייה אך נבנתה מחדש ושוחזרה בשנים 1947-1959. הכנסייה היא השלישית בגודלה בגרמניה והיא הבניין הגבוה ביותר בליבק העתיקה. ביחד עם העיר, הוכללה הכנסייה ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
הכנסייה ממוקמת ברובע הסוחרים של ליבק, המשתרע מרציפי נהר הטרבה עד לכנסייה עצמה. זוהי הכנסייה הראשית של המועצה המקומית ואנשי ליבק, ולכן הוקמה ליד השוק ובית העירייה.
היסטוריה ומבנה
באתר נבנו כנסיות קודמות החל מההתנחלות הגרמנית הראשונה. הכנסייה הראשונה באתר הייתה מעץ אך בזמן הרפורמה בהקמת העיר ב-1156, נבנתה באתר כנסייה באדריכלות רומנסקית מלבנים. ברם, במאה ה-13 כנסייה זו כשלה לספק את צרכיה של קהילת הסוחרים המשגשגת, הגדלה והמודעת לעצמה. כנסייה זו נהרסה ופינתה את מקומה לכנסייה הגותית. חלק מפסליה, פיסול רומנסקי, נמצאים כיום במוזיאון סנט אנה.
הקתדרלות הגותיות בצרפת ופלנדרס נבנו מאבן טבעית והיוו דוגמה לבנייה מודרנית על תוכנית הבזיליקה בת שלושת האגפים. קתדרלות וכנסיות אלה שימשו מודל לכנסיות רבות באזור הים הבלטי.
הכנסייה הגותית נבנתה בשנים 1250-1350. שום כנסיית לבנים לא נבנתה עם קמרונות בגובה של 38.5 מטר לפני וגם כנסיות אבן בגבהים כאלה היו נדירות. מערכת של קביים הסיטה את כוחות הקמרונות לתמיכות, ובכך אפשרה את הבנייה לגובה כה רב. היוזמה של עיריית ליבק להתחיל במיזם בנייה ענק הוצדקה במחלוקת מרה עם הדיוקסיה. הקהילה רצתה סמל לרצון החופשי שלה ולעוצמתה אחרי שהעיר זכתה במעמד עיר אימפריאלית חופשית (Reichsfrei) בשנת 1226. עם מבנה ענק זה, המגמד את קתדרלת ליבק הרומנסקית שהייתה שייכת לבישוף, שנבנה בשוק שנוסד בידי היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ועם בית העירייה, היו אלה טענה לעליונותה של קהילת הסוחרים וחברי ברית ערי הנזה.
קפלת ה-Briefkapelle ("קפלת המכתבים") נוספה ליד המגדל הדרומי ב-1310. לקפלה זו ,עם שער לכיוון השוק הציבורי, שימשה גם כמבואה לכנסייה עצמה. קפלת ה-Briefkapelle, שנבנתה ממזרח למגדל הדרומי, שימשה כאטריום וככניסה השנייה בחשיבותה לכנסייה. למרות שבמקור הוקדשה לאנה הקדושה, הקפלה קיבלה את שמה הנוכחי אחרי שלבלרים בתשלום השתמשו בה. הקפלה באורך 12 מטר, רוחב 8 מטר וגובה של 2 מטר, מקורה בקמרון אבן ונחשבת ליצירת מופת של אדריכלות גותית. היא הושוותה לעיתים קרובות לקתדרלות הגותיות האנגליות ובית מועצת הקתדרלה של מריאנבורג. כיום, קפלת המכתבים משרתת את הקהילה ככנסייה בזמן החורף, עם תפילות מינואר ועד מרץ: הספינה הראשית של כנסיית מריאנקירכה קרה מידי בשביל להתפלל בה בתקופה זו.
בפינה הדרום-מזרחית נמצא האמבולטוריום. מועצת העיר בנתה קפלה משלה ב-1390, הידועה כ-Bürgermeisterkapelle ("קפלת ראש העיר"). ניתן לראות בהבדל שבין הלבנים המזוגגות והלא-מזוגגות על הקירות החיצוניים. בקומה העליונה של הקפלה נמצא ה-"Trese": הארכיון המאובטח המכיל מסמכים עירוניים, כתבי זכויות וחוזים של העירייה. חלק זה של הכנסייה משמש גם כיום לאחסנת רכוש העירייה.
מ-1444 החלק המזרחי של האמבולטוריום הורחב עם קפלה בת מפרץ אחד, כש-5 קירותיה יוצרים כ-5/8 מתומן - ההרחבה הגותית האחרונה של הכנסייה. קפלה זו שימשה כמקום לשיר תפילות תדירות כחלק מהפולחן של מריה, דבר שנתן לקפלה את שמה Marientidenkapelle וכן Sängerkapelle ("קפלת הזמרים").