cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמיים (מחזה)
שמיים הוא מחזהו של גלעד עברון שהועלה בתיאטרון החאן בבימויה של אופירה הניג בשנת 1999.
I Bet My Life
I Bet My Life (בתרגום לעברית: אני מהמר על חיי) הוא שיר של להקת הפופ הרוק האמריקאית Imagine Dragons. השיר, שנכתב על ידי חברי הלהקה בן מקי, דניאל פלצמן, דן ריינולדס וויין סרמון, שוחרר כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלהם Smoke + Mirrors ב-27 באוקטובר 2014. הופעת הבכורה של הלהקה ברשת בביצוע הרצועה התרחשה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, שם היא קיבלה את הפרס לאמן אלטרנטיבי מועדף.
שמיים (מחזה)
עלילה
המחזה שמיים בנוי במספר רבדים. ברובד העלילתי הראשון מופיע קרטוש, בעל מועדון לילה זול, המצוי על סף פשיטת רגל. הוא מזמין את שילר איש צעיר ומבריק, סטנדאפיסט, שזה עתה סיים את לימודי התיאטרון באוניברסיטה, לעצב ולשנות את תכניו של המופע העולה במועדון.
I Bet My Life
ערכות נושא
הסולן דן ריינולדס הצהיר כי השיר עוסק ביחסיו עם הוריו והסביר כי בעוד "לפעמים זה היה מתוח וקשה... בסופו של דבר, 'I Bet My Life' חוגג את הקשר שאנו עדיין נאחזים בו ."
שמיים (מחזה)
עלילה
שילר משתלט על המועדון בעזרת שניים מחבריו השחקנים, ומעלה הופעות שמתעתעות בקהל הצופים כמו גם בבעל המועדון עצמו. קרטוש מתקשה יותר ויותר להבחין בין אמת לבדיה ובמיוחד הוא נסחף אחר ילד בן שלוש עשרה שמביא שילר. הילד ששירתו נפלאה ומיוחדת מקסים את קרטוש בקולו, במעשי הקסמים שהוא מבצע ובאישיותו הפרובוקטיבית. כיוון שקרטוש חושש ממתחרים הוא לוקח את הילד מדודתו ואוסף אותו לביתו כדי לשמור עליו. במקביל נוטשת אותו אשתו ורד, אשר אינה יכולה לשאת יותר את האינטנסיביות הרגשית של קרטוש ואת המתח בחייהם עקב המאבק התדיר בנושים. מצבו הרגשי של קרטוש הולך ומידרדר, יחד עם המופעים אותם מוביל שילר בסחרחורת של פיתוי ותעתוע. הוא מפתח תלות הזויה בילד ובקולו אשר משמשים לו משענת ונחמה לעומת הביצה הכלכלית והרגשית שבה הוא מצוי. אבל כשנוכח קרטוש כי קולו של הילד משתנה עקב תהליך התבגרותו, הוא נתקף בטרוף ומסרס אותו כדי לשמר את קולו. כתוצאה מכך הוא מתמוטט ועומד למשפט.
I Bet My Life
קליפ
ב-12 בדצמבר 2014, Imagine Dragons הוציאה את הקליפ הרשמי של "I Bet My Life". הסרטון בוים על ידי ג'ודב וכולל את השחקנים דיין דהאן ואלכס נוישטדר. צילומים מהסרטון שהוצג בפרסום של יצרנית הרכב האמריקאית Jeep בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, לפני פרסום הסרטון.
שמיים (מחזה)
עלילה
ברובד אחר, עלילת הדברים מוצגת תוך מופעים בלתי פוסקים על במת המועדון. המעברים בין מופע בידורי לעולמן של הדמויות, מפתח באופן עקבי שאלות לגבי הגבולות שבין בידור ומציאות.
I Bet My Life
תַקצִיר
ההתחלה והסיום של הסרטון מתרחשים בנהר סולט באריזונה. מוצגת מכונית נוסעת אל הנהר. צוות השחקנים הם חברי Imagine Dragons, וקרוביהם וחבריהם. במקום אחר בנהר, ילד בחולצה (דהאן) וילד בסרבל (נויסטדטר) נלחמים על מיטת המים. בעודו מתרחק, נויסטדטר בסופו של דבר דוחף את דהאן לנהר, ומשתמע שדהאן שוחה משם, בעוד הראשון בוהה בהלם. דהאן נמשך לעבר סכר, בו הוא נשאב פנימה. הוא נוחת בבית, מביט מבעד לחלון ומוצא הכל מתחת למים. הוא מוצא מיטה והולך לישון. למחרת בבוקר, דהאן מוצא את עצמו בסירת מפרש ומשתלט עליה. הוא מנסה ללא הצלחה להימנע ממפל, אך בסופו של דבר עף מעל היבשה בסירה כשהוא עובר את המפל. בעודו מסתכל על הסירה, הוא מחליט להפוך אותה. הוא נופל לתוך עיר, ומראים קהל נושא אותו. הם זורקים ומסובבים אותו, עד שהוא מבין שזה היה חזון והוא הועף מחוסר הכרה בסכר. הוא נמשך בחזרה אל פני השטח על ידי Neustaedter, ושורד. הצילום האחרון של הסרטון מתרחק מהנקודה שבה DeHaan נאסף, והסרטון מסתיים.
שמיים (מחזה)
עלילה
ברובד נוסף נראית ההצגה כתהליך שבו מכין ומתכנן שילר את המופע שנראה לעיני הצופים, כך שתהליך היצירה שלה גלוי לעין.
I Bet My Life
בתקשורת
השיר הזה הופיע בטריילר השני של הסרט אלפא מ-2018.
רמיקסים
Bastille, Alex Adair, Lost Kings, Imagine Dragons ו- Riot Games הוציאו כולם רמיקסים.
XviD
XviD הוא גרסה חופשית של פורמט DivX - אלגוריתם לקידוד ודחיסה מאבדת נתונים (lossy compression) של אות וידאו. DivX משתמש בדחיסת MPEG-4 חלק 2, שמתפשרת על איכות הווידאו כדי לקבל דחיסה טובה יותר (כלומר צריכת הזיכרון פחותה).
היתרון ביחס לפורמט DVD המבוסס על דחיסת MPEG-2 שאף היא מאבדת נתונים הוא בגודל תוצר הווידאו המכווץ. לפיכך ניתן להשתמש בקידוד זה לשמירת סרטים בצורה יעילה, ולהעברת מידע באינטרנט או ברשתות אלחוטיות אחרות בשימוש חסכוני יותר ברוחב פס.
הדחיסה המשופרת, מאפשרת לאחסן סרט עלילתי סטנדרטי, על CD בגודל 700MB, באיכות טובה. ואכן רוב הסרטים המופצים באינטרנט תחת פורמט זה מותאמים לאחסון על CD.
מבחני איכות שנעשו באתר Doom9.org בשנים 2003-2005 העלו ש-XviD עולה בביצועיו על DivX.
רבי יוסף הכהן (תנא)
רבי יוסף הכהן היה תנא, חכם וכהן בימי בית המקדש השני. שמו ומעשיו נזכרים בספרות חז"ל, וכמה הלכות כהונה, טהרה ואבלות נלמדים באמצעותם.
אזכורים
אודותיו במשנה: "יוסף הכהן הביא בכורי יין ושמן ולא קבלו ממנו. אף הוא העלה את בניו ואת בני ביתו לעשות פסח קטן בירושלים, והחזירוהו, שלא יקבע הדבר חובה". בתוספתא הנוסח: "מעשה ביוסף הכהן שהעלה את בתו [מהד' ליברמן: בן בתו] לעשות פסח שני, והחזירוהו, שמא יקבע הדבר חובה, אמר להם לא שיקבע הדבר חובה אלא שאין האשה עושה פסח שני. במקור אחר מסופר שקסת הדיו שלו הייתה "נקובה בצידה" מטעמי טהרה. וכן: "אמרו עליו על יוסף הכהן שהיה מיטמא ויוצא אצל ר' יוסי לציידן״, ובנוסח אחר: "שהיה מטמא ויוצא אחר רבו לצידן".
כהן וצדיק
מספרות חז"ל עולה גישתו המחמירה בהלכות טומאת כהן: "מעשה ביוסף הכהן שמתה אשתו בערבי פסחים ולא רצה ליטמא לה, ודחפוהו חכמים וטמאוהו על כרחו, ובבבלי הנוסח: "ונמנו אחיו הכהנים וטימאוהו בעל כרחו". מקור מדרשי מתאר את חסידותו: "מעשה ביוסף הכהן שעלתה נומי ברגלו וקרא לרופאים לחתוך אותה, אמר לחוניא בנו כשיגיעו לחוט השערה הודיעני וכך עשה, אמר ליה בני עד כאן היית חייב ליטפל בי מכאן ואילך אי אתה חייב ליטפל בי לאבר מן החי, וכשבא דבר לפני חכמים אמרו (קהלת ז) יֵשׁ צַדִּיק אֹבֵד בְּצִדְקוֹ".
ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה
ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה הם צמד גורדי שחקים אשר ממוקמים בעיר נאנצ'אנג שבמחוז ג'יאנגשי שבסין. גובה שני המגדלים עומד על 303 מטרים (994 רגל). בניית המגדלים החלה בשנת 2011 והסתיימה בשנת 2015. שני המגדלים משתרעים ביחד שטח של 110,000 מטר רבוע ושניהם כוללים 59 קומות. שני המגדלים משמשים למשרדים.
Me Estás Matando
Me Estás Matando (באנגלית: You're Killing Me, ובעברית: אתה הורג אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-21 בפברואר 2020, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל שלא מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד שירי הפופ שברפובליקה הדומיניקנית.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-7 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של נאטי נטשה ב-21 בפברואר 2020, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-48 מיליון צפיות.
MKV
MKV הידוע בשם מטרוסקה (אנגלית: Matroska) הוא פורמט מכל לשמירת קובצי וידאו, קול ועוד. משמש בין השאר לניגון קובצי וידאו באיכות גבוהה (HD) הנשמרים בדרך כלל על דיסקים מסוג Blu-ray. פורמט זה מנגן וידאו באיכות של 1080p ומעלה. פורמט המכל WebM הוא גרסה מנוונת של מטרוסקה.
הפורמט הוא תקן פתוח ומימושו הסטנדרטי הוא תוכנה חופשית. הוא נתמך במגוון רחב של תוכנות.
השימוש בפורמט זה החל עוד לפני ספטמבר 2006, אז הופיעו לראשונה קובצי HD.
לוסיאן לוי-בריהל
לוסיאן לוי-בריהל (בצרפתית: Lucien Lévy-Bruhl; 19 באפריל 1857, פריז – 13 במרץ 1939, פריז) היה פילוסוף, סוציולוג ואנתרופולוג יהודי-צרפתי שתרם לחקר החשיבה והמוסר על בסיס ניתוח תרבותם של בני העמים החיים בתנאי תקופת האבן שלא ידעו קריאה וכתיבה. הוא נודע, בין השאר בתאוריה שלו על המנטליות הפרימיטיבית הטרום-לוגית. כהוגה מקורי וקפדן, הושפע לוי-בריהל מרעיונותיהם של קונט ודורקהיים. כאנתרופולוג ואתנוגרף ביסס את השקפותיו לא על מחקרי שדה של עצמו אלא על עיון בספרות ענפה של תיאורי מנהגים ותרבויות בידי עדים וחוקרים אחרים. הוא כיהן כפרופסור לתולדות הפילוסופיה המודרנית באוניברסיטת סורבון (1927-1899) ונבחר לחבר המכון של צרפת - במסגרת האקדמיה למדעי האתיקה והפוליטיקה. ספריו השפיעו על התאוריות של פיאז'ה ויונג.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1857 בפריז בשם לוסיאן לוי, למשפחה יהודית שמקורה בלורנה - במץ ובסן דייה-דה ווז'. אביו, סילבן לוי (1915-1830) היה סוחר ואמו ארנסטין לבית ברנאר (1939-1832) הייתה עקרת בית.
לוסיאן לוי היה תלמיד מצטיין. הוא למד בתיכון "שארלמאן" בפריז, לרבות לימודי מוזיקה, פילוסופיה ומדעי הטבע, והחל משנת 1876 באקול נורמל סופרייר שבו סיים השני במחזורו. מאותן השנים על ספסלי הלימודים יצר קשרי ידידות עם ז'אן ז'ורס ועם אנרי ברגסון. בשנת 1879 עבר את מבחני ההסמכה agrégation בפילוסופיה. לימד בהתחלה בבתי ספר תיכון בפואטייה (1882-1879) ובאמיין (1883-1882), אחר כך בשנים 1883-1895 לימד "רטוריקה גבוהה" בתיכון לואי לה גראן בפריז (כשהחליף את אנטואן בירדו). לימד פילוסופיה גם בבית המדרש הרבני בפריז.
פעילותו האקדמית והמחקרית
בינתיים, בשנת 1884 סיים עבודות הדוקטורט (docteur ès lettres) בסורבון בשפה הצרפתית על "רעיון האחראיות" ובלטינית "Quid de Deo Seneca senserit" (מה סבר סנקה על אלהים). בשנת 1886 התמנה למרצה ממלא מקום באקול נורמל סופרייר בפריז והחל מאותה שנה, 1886 לימד גם ב"בית הספר החופשי למדעי המדינה" (שהיה באותן שנים מוסד חינוך פרטי) קורסים על ההיסטוריה של התנועות הפוליטיות ועל התפתחות הרוח הציבורית בגרמניה ובאנגליה במאתיים השנים האחרונות. משנת 1895 התמנה למרצה להיסטוריה של הפילוסופיה בפקולטה לספרות בסורבון, והחל משנת 1902 הופקד כאחראי על הקורס לתולדות הפילוסופיה המודרנית. ב–1905 התמנה כפרופסור שלא מן המניין וב–1908 כפרופסור מן המניין בסורבון כמחליפו של אמיל בוטרו בקתדרה לתולדות הפילוסופיה המודרנית, תפקיד שמילא עד 1927. בשנת 1889 פרסם את ספרו על הפילוסופיה המודרנית הצרפתית ובעקבותיו ספר על הפילוסופיה הגרמנית ("גרמניה אחרי לייבניץ" 1890), ספר ראשון על הגותו של יאקובי ( 1894), הרצה קורס ראשון על הגותו של אוגיסט קונט (1900) ופרסם "מכתבים לא ידועים של ג'ון סטוארט מיל אל אוגיסט קונט"). בספרו "המוסר ומדע המנהגים" (1903) התעניין לראשונה מקרוב בהיבטים אתנולוגיים.
בימי פעילותו בסורבון פרסם לוי-בריהל ספרים על טבעה של מה שהוא כינה הנפש הפרימיטיבית. בשנת 1910 פרסם את הספר "התפקודים הנפשיים בחברות הפרימיטיביות", ב-1922 את "המנטליות הפרימיטיבית" שדן ב"סיבתיות" אצל בני אדם בחברות "פרימיטיביות", ב−1928 - "הנפש הפרימיטיבית", הדן במושג "נפש" או "נשמה" ב−1931 -את הספר "העל-טבעי וטבעה של הנפש הפרימיטיבית", ב-1935 -את "המיתולוגיה הפרימיטיבית" וב–1938 את "החוויה המיסטית והסימבוליזם הפרימיטיבי".
לוי-בריהל הקים בשנת 1917 את כתב העת לפילוסופיה Revue philosophique de la France et de l'étranger (כתב עת פילוסופי של צרפת וארצות אחרות) וכמו כן בשנת 1925, יחד עם מרסל מוס ופול ריווה ייסד את המכון לאתנולוגיה שליד אוניברסיטת סורבון. הוא נבחר לחבר האקדמיה למדעי המוסר והמדינה במסגרת המכון של צרפת. אחרי פרישתו בשנת 1927 מסורבון ומהמכון האתנולוגי בעקבות חילוקי דעות עם כמה מעמיתיו, הוא הקדיש את רוב זמנו לכתיבה ולנסיעות. לוי-בריהל לימד, בין היתר, כפרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד (1920-1919), ג'ונס הופקינס וקליפורניה. בשנת 1928 יחד עם אינטלקטואלים צרפתים וגרמנים אחרים השתתף בקורסים האוניברסיטאיים של דאבוס בשווייץ. באותה שנה השתתף בהקמת מכונים אתנולוגיים בקוסטה ריקה, ניקרגואה, אל סלוודור וגואטמלה.
סוציולוגיה של המוסר - 1903
בשנת 1903 פרסם לוי-בריהל את "המוסר ומדע המנהגים", ספר שהושפע על ידי ההגות הסוציולוגית של אמיל דורקהיים. לוי בריהל הבחין כי המושג "מוסר" מציין עובדות מוסר, את מדע המעשים המוסריים ואת "אמנות המוסר הרציונלית". עובדת מוסר היא עובדה חברתית כגון מנהגים, טקסים, חוקים, וגם תאוריות מוסר הנחשבות לחוקים, לנורמות. לוי-בריהל הבחין גם מדע של המנהגים, ענף של סוציולוגיה, החוקר את המנהגים, וכן את צורות המוסר השונות (קודים, מסורות, תורות חינוכיות של מוסר ומנהגים) הקיימות בחברות שונות. הן יחסיות, "רלטיביות", כי הן קשורות להקשר החברתי או ההיסטורי. לוי-בריהל תמך ברלטיביזם המוסרי, - שלילת האחדות של הטבע האנושי-, ובו זמנית הוא תמך בפוזיטיביזם המוסרי, המתבסס לא על התאוריות אלא על תצפיות. יישום מדע המוסר כונה על ידי דורקהיים ועל ידי לוי-בריהל "אמנות המוסר". אמנות המוסר מנסה לשפר את המציאות החברתית על סמך נתונים ממדע המוסר.
ספרו זה של לוי-בריהל התקבל בחיוב על ידי סוציולוגים. הוא ביקש לקדם בהשראה סוציולוגית את פיתוחו של מדע מנהגים שיהיה מנוגד לפילוסופיית המוסר (תורות המוסר). גישה זו עוררה בקורות וקריאות תגר מצד הפילוסופים. הועלו אז שאלות באם ניתן לחקור עובדות מוסר כמו שחוקרים כל חפץ, מבלי להתחשב בהיבט הסובייקטיבי של ההתנהגויות (סוציולוגיזם)? המנהגים הם תלויי-תקופה, -מקומות, -תרבויות (רלטיביזם)? האם בניית מדע של המנהגים היא הרס המוסר לסוגיו?
בתחום האתנולוגיה
לוי-בריהל ראה בכתבי האתנולוגיה שלו מכלול בן שישה כרכים: 1."הפונקציות הנפשיות בחברות הנחותות" (1910), 2. "המנטליות הפרימיטיבית" (1922), 3. "הנפש הפרימיטיבית", 4. "העל-טבעי והטבע במנטליות הפרימיטיבית" (1932), 5. "המיתולוגיה הפרימיטיבית" (1935), 6. "החוויה המיסטית והסמלים אצל הפרימיטיבים" (1938). בשנת 1939 תלמידו, מוריס לנהארדט פרסם אחרי מותו של לוי-בריהל, את הרוויזיה שערך המחבר להגותו בשנים 1939-1938, תחת הכותרת "פנקסים" (Carnets)
הניגוד בין מנטליות מודרנית למנטליות פרימיטיבית
התזה של לוי-בריהל עוררה שערורייה בתקופתו ואחר כך : ל"אדם הפרימיטיבי" אין אותם ההרגלים הנפשיים כמו האדם המערבי או המודרני, אינו חושב באמצעות מושגים, אין לו "נפש" זהה (על אף "הזהות הבסיסית של כל נפשות בני אדם - שכולן מסוגלות לחשוב, לדבר, לחשב וכו'). הוא הבחין בין שני אפיונים בסיסיים של המנטליות הפרימיטיבית - טרום-לוגית ומיסטית.
קודם כל, המנטליות הפרימיטיבית היא "טרום-לוגית". לפי לוי-בריהל (בספרו Les fonctions mentales dans les sociétés inférieures) האדם הפרימיטיבי אינו רגיש לסתירות ולבלתי אפשרי וחסר לו המושג "סיבתיות". אינו בוטח בחווייה התחושתית ומתייחס יותר למיתוסים. בעוד אריסטו גרס כי החשיבה הלוגית מתבססת על עקרון הזהות (א הוא א) ועל עקרון אי-הסתירה (א אינו לא-א), האדם הפרימיטיבי, לעומת זאת, טוען שהוא גם הוא עצמו, וגם בעל חיים מסוים, טוטם, הוא גם העקבות שהוא משאיר, ביתו, בעוד שבעל החיים הוא גם אדם וכו'.
לוי-בריהל הגיע למסקנה זו מקריאת דו"חות אתנולוגיים, למשל על שבט טרומאי מברזיל שחבריו מזהים עצמם גם עם חיות מימיות או בני השבט בורורו, גם כן בברזיל, המזהים עצמם גם עם תוכים אדומים. הלוגיקה מבחינה בין חלק לשלם, אולם "האדם הפרימיטיבי" מזהה את החלק עם השלם: הראש למשל זהה עם הגוף. בשביל האדם הפרימיטיבי אין בעיה כלשהי בלהיות נוכח בשני מקומות בו זמנית - כאן ושם, וגם מבחינת הזהות - להיות אחד ולהיות שניים בו זמנית. הוא אינו רואה ניגוד בין טבע לעל-טבעי. אינו יוצר מושגים, רעיונות כלליים ומופשטים.
האפיון השני של המנטליות הפרימיטיבית הוא היותה "מיסטית", מבוססת על "חוויה מיסטית". לוי-בריהל פיתח את המושג הזה בספרו "החוויה המיסטית והסמלים אצל הפרימיטיבים".החוויה המיסטית בדרך כלל היא "ההרגשה הרציפה ללא תודעה ברורה, של נוכחותם של יצורים דומים לאלו שבמיתוסים ובאגדות" (ע' 15). הפרימיטיבי מביט במציאות מתוך הזיקה למיתוסים, מערבב בחוויות הדומות לשלנו, אמונה במציאות בלתי נראית ובלתי נתפסת שבה שולטים רוחות, מתים, כוחות על-טבעיים. מטרתו היא פחות קוגניטיבית כמו רגשית:הוא מחפש יותר את נוכחותם ופעולתם של הכוחות העל-טבעיים, מאשר סיבות פיזיות אובייקטיביות. הוא מרגיש - אינו ממשיג - סימפתיה בין היצורים, "השתתפות מיסטית".
התגובות, הבקורות, הביקורת העצמית
גישתו של לוי בריהל התקבלה היטב אצל חלק מקוראיו, אולם עמיתים אנתרופולוגים - כמו מרסל מוס או ברוניסלב מלינובסקי מתחו עליו בקורת חריפה, גם על שיטתו, וגם על מסקנותיו. ההמשגה עוררה בקורת בזמנו גם ומאוחר יותר בקרב נציגים של העמים הילידים במושבות של המעצמות הקולוניאליות, כולל צרפת, שהיו משוכנעים כי גישתו של לוי בריהל הייתה גזענית ואולי אף באה להצדיק את המדיניות הפטרנליסטית הקולוניאלית.
מאוחר יותר, מרי דאגלס, שחזרה לחקור את המונח "טרום-לוגי", שנדחה אחרי מלחמת העולם השנייה באופן שנראה חפוז מדי על ידי האנתרופולוגים כ"משקף משפטים קדומים וגזענות". היא מצאה שכמעט בלתי אפשרי לבוא בטענות ללוי-בריהל על הניגוד שהוא הציע בין "לוגי" ול"טרום-לוגי".
לוי-בריהל עצמו, שהיה מודע לבעיתיות של המינוח עוד בתקופתו, כתב בשנת 1921 בנוגע לשני ספריו " Les Fonctions mentales… וLa Mentalité primitive:שניהם יצאו מתוך אותו המאמץ לנסות לחדור אל צורות החשיבה ואל עקרונות הפעולה של אותם בני אדם, שאנחנו מכנים, באופן מוטעה מאוד, פרימיטיבים, ושהם באותו זמו רחוקים וקרובים מאוד אלינו" (במבוא ל"La Mentalité primitive 1960, מהדורה 15, ע' VII)
לפי ורוניק סדן ומרטין פורנייה, לוי בריהל היה היחיד בין עמיתיו שהביע התנצלות, באריכות ובכנות ברורה, על משפטים קדומים גזעניים שהשתקפו בספריו הראשונים. "לאורך חייו הארוכים, השתנו דברים רבים בגישתנו כלפי תרבויות שונות משלנו. היה לו הזמן לתפוס זאת והאומץ להביע את צערו".
מעורבותו הפוליטית
בשנת 1904, כעמית לימודים וידיד של ז'אן ז'ורס תרם לוי-בריהל לעיתון שהקים אז ז'ורס, ל'הומניטה, שהיה בהתחלה עיתון סוציאליסטי ולימים הפך לביטאון של הקומוניסטים הצרפתים. לוי-בריהל היה בן דוד של אלפרד דרייפוס ונמנה עם הראשונים שקמו לתמוך בו בפומבי. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הסתקרן לוי-בריהל להשוות בין המצב בצרפת ובגרמניה וראה בתנופתם של חיי הרוח והתרבות בגרמניה את היסוד המוסרי להתקדמותה של ארץ זו. בימי מלחמת העולם הראשונה גויס לוי-בריהל לשירות הממשלה על ידי תלמידו, אלבר תומא, שהתמנה לשר. הוא עסק אז במאבק נגד תעמולת המלחמה הגרמנית והשתתף בעריכתם של הביטאון של אליאנס פראנסז (Bulletin de l’Alliance française) ושל ביטאון התעשייה הצבאית הצרפתית (Bulletin des usines de guerre). בשנת 1919 השתתף כנספח של משרד החוץ הצרפתי בוועידת השלום בפריז.
חייו הפרטיים
לוי-בריהל היה נשוי החל משנת 1882 לאליס לואיז בריהל (1935-1859), בתו השלישית של התכשיטן היהודי האמיד דוד בריהל (1901-1822) ששורשיו היו בוורמס שבגרמניה. הוא אימץ בשנת 1902 גם את שם המשפחה של אשתו.
לבני הזוג נולדו שלושה בנים: (איזאק) אנרי לוי-בריהל (1964-1884), משפטן וסוציולוג, פרופסור בפקולטה למשפטים בפריז, הרופא לאון מרסל לוי-בריהל (1944-1883), שנרצח עם משפחתו באושוויץ והמהנדס לכימיה ז'אן-פול לוי-בריהל (1960-1890). גיסו, אחי אשתו, הסוציולוג אנרי בריהל (1927-1858) היה נשוי לברט כַאהן, בתו של הרב הראשי של צרפת, צדוק כאהן. בתם, אודט מונו-בריהל (1972-1906), ארכאולוגית ומזרחנית הייתה נשואה לביוכימאי ז'אק מונו. אחותה של ברט, הלן כַּאהן, הייתה נשואה לרב הראשי של פריז (1939-1933) ואחר כך של צרפת (1950-1939), ז'וליאן וייל (1950-1873). אחותה השנייה של ברט, אנה כאהן, הייתה אשתו של הרב הראשי של צרפת, ישראל לוי (1939-1856).
אחד מנכדיו, רמון לוי-בריהל (2008-1922) לחם ברזיסטאנס והיה סטטיסטיקאי ידוע. אחד מאחייניו של לוסיאן לוי-בריהל, אדריאן דוד בריהל (1973-1902) היה מבקר אמנות וארכאולוג, ואחייניתו, הלן מצגר, (1944-1889) התפרסמה כהיסטוריונית ופילוסופית של המדע ונספתה באושוויץ.
עם תלמידיו נמנו פילוסופים כמו אטיין ז'ילסון, האתנולוג מוריס למאן, ז'ורז' דוורה (במכון לאתנולוגיה).
גישה רלטיביסטית ואובייקטיבית
לוי-בריהל ראה את עצמו כחוקר של "הטבע האנושי" ונעזר לשם כך בניתוח הטקסטים של הפילוסופים (לייבניץ,קונט,) ואחר כך בנתונים שאסף מן הדו"חות האתנולוגיים. גישתו התנגדה לרעיונות האבולוציה של הנפש והחברה מיסודם של הרברט ספנסר ואמיל דורקהיים. מאוחר יותר, ב"פנקסיו" הסכים שהמבנה הלוגי של הנפש הוא זהה בכל החברות האנושיות. הוא תמך בחקר המנטליות - כולל ההגות הפילוסופית, המיתולוגיה, המוסר, הדת והמדע, בהקשר ההיסטורי, החברתי והגאוגרפי. גישתו לתפקודים הנפשיים של האדם הייתה רלטיביסיטית והתנגדה לגישה האוניברסליסטית..
לקריאה נוספת
, Frédéric Keck Lévy-Bruhl: Entre philosophie et anthropologie.CNRS, Paris,2008
קישורים חיצוניים
ספרים ברשת: William I.Thomas Review of Primitive Mentality by Lucien Levy-Bruhl"- New Republic" 36 3 October 1923 p. 159-160
בג"ץ רופאים לזכויות אדם נגד השר לביטחון פנים (מיטה לכל אסיר)
בג"ץ 4634/04 רופאים לזכויות אדם נגד השר לביטחון פנים הוא פסק דין משנת 2007, שניתן בעקבות עתירה שהוגשה 2004 על ידי עמותת רופאים לזכויות אדם והאגודה לזכויות האזרח. מטרת העתירה הייתה להביא להפסקת הפרת זכותם החוקתית של האסירים בישראל אשר נאלצים לישון על הרצפה בהיעדרה של מיטה ללינת לילה. בית המשפט העליון פסק כי לכל אסיר קיימת הזכות למיטה לישון בה ועל המדינה מוטלת החובה להגן על זכויותיו ולספק לו מיטה.
רקע
בשנת 1992 נחקק במדינת ישראל חוק יסוד כבוד האדם וחירותו שנועד להגן על הזכויות הבסיסיות של האדם ובעיקר להגן על חייו, גופו וכבודו. המחויבות לכבד זכויות אלו חלה על כל רשויות השלטון. בין הרשויות שהתמודדו עם סוגיית כבוד האדם הייתה שרות בתי הסוהר, ארגון ביטחוני המשתייך למערכת אכיפת החוק. חירותו של אסיר נשללת ממנו עם כניסתו לבית הסוהר ומעמדו האזרחי משתנה, אך לא נשללות ממנו זכויות בסיסיות כגון הזכות לכבוד, הזכות לפרטיות, הזכות לשלמות גופנית, הזכות לשלמות נפשית, הזכות לשוויון והזכות לחופש דת ומצפון. תפקידו של שירות בתי הסוהר, המחזיק באסיר במשמורת חוקית, להגן על זכויות אלו. אי כיבוד הזכויות תותר רק על פי פסקת ההגבלה, סעיף המצוי בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו הקובע באילו תנאים ניתן לפגוע בזכויות אלו.
חוק יסוד כבוד האדם וחירותו השפיע על זכויות העצורים והאסירים בתחומים שונים והוביל לשינוי חוק המעצרים, קידום חקיקת חוק הסנגוריה הציבורית והקמת הסנגוריה הציבורית כביטוי לזכויות האדם בעולם המשפט. גם בפסיקה נעשו שינויים משמעותיים במיסוד זכויות האסיר. לדוגמה, זכות ההתייחדות שנקבעה בבג"ץ וייל בשנת 1986 ניתנה במשך שנים רבות לצורכי פריון בלבד. כעבור עשור נושא ההתייחדות התרחב לבנות-זוג, ללא קשר לפריון, ובהמשך גם לידועות בציבור ולמי שמבקרות אסיר ברציפות במשך תקופה העולה על שנתיים.
פסק הדין
העתירה לבג"ץ ליישום העיקרון של "מיטה לכל אסיר" הוגשה על ידי שתי עמותות העוסקות בקידום זכויות אדם בישראל: האחת, עמותת רופאים לזכויות אדם המאגדת רופאים ואנשי רפואה אשר אחת ממטרותיה היא שיפור תנאי החזקת עצורים ואסירים במתקני הכליאה השונים בישראל. השנייה, האגודה לזכויות האזרח, הפועלת להגנה וקידום זכויות האדם בכל מקום שבו הפגיעה בזכויות נעשית על ידי רשויות ישראליות או מטעמן. העתירה הוגשה נגד השר לביטחון פנים, השר הממונה על פעולות שירות בתי הסוהר, ונגד נציב שרות בתי הסוהר, ונדונה בפני הרכב של שלושה שופטים: השופטת איילה פרוקצ'יה, השופט סלים ג'ובראן והשופט דוד חשין.
עובדות פסק הדין
בבתי כלא בארץ כלואים אסירים שישנים על מזרן המונח על הרצפה ללא מיטה. שרות בתי הסוהר אינו מספק מיטה לכל אסיר מטעמים של מחסור במקומות כליאה עקב גידול במספר האסירים.
עמותת רופאים לזכויות אדם והאגודה לזכויות האזרח מבקשות מהמדינה ומנציב בתי הסוהר, לספק באופן מיידי וללא כל סייג, מיטה ללינת לילה לכל אסיר הנמצא במשמורת שירות בתי הסוהר. עקב מחסור במקומות כליאה, המדינה ושרות בתי הסוהר מבקשים זמן לבנייה נוספת, והכרה במגבלה אפשרית האומרת שאם בעתיד יתרחשו מצבי חירום חריגים ובלתי צפויים, שיובילו לעלייה דרמטית בתפוסה בבתי הכלא, ניתן יהיה להלין אסירים באופן זמני על מזרנים.
הכרעת השופטים
בית המשפט קיבל את העתירה ופסק פה אחד כי זכותם של אסירים שישנים על מזרנים מופרת ויש לספק מיטה לכל אסיר. הזכות למיטה קיימת גם אם אינה מצויה בחקיקה מפורשת. לאחר תקופת הערכות של חצי שנה ייושם במלואו העיקרון והרשות המוסמכת תספק מיטה לכל אסיר המוחזק בבית כלא בישראל. חריגה ממנה תיתכן רק במצבים חריגים ונדירים על פי הנסיבות. בנוסף, ראוי שעיקרון זה יעבור חקיקה בדומה לחקיקה בחוק המעצרים.
הנימוקים להכרעה
הזכות למיטה עומדת לאסיר מכוח המשטר החוקתי המכיר בזכות לכבוד אדם, וכבוד האדם של האסיר הוא ככבודו של כל אדם. בבסיס זכויות היסוד לקיום בתנאים מינימליים מונים את הצורך באכילה, בשתייה ובלינה. הצורך הבסיסי בשינה מוליד את הזכות למיטה לישון בה כחלק מתפיסת החיים בכבוד. כשמדובר בפגיעה בזכות אסיר שנוגעת לרף המינימלי של תנאי קיום וחיים בכבוד, רק אינטרס נגדי קיצוני קשה ביותר ובלתי צפוי יצדיק את הפגיעה בזכות.
במצבים נדירים אלו, מצבי חירום כהגדרת המדינה, תיתכן פגיעה בלתי נמנעת, זמנית ומוגבלת בהיקפה בזכויות האסיר וביישום העיקרון של "מיטה לכל אסיר". כל מקרה כזה ייבדק לפי נסיבותיו. ככלל, המדינה צריכה להיערך מראש למצבים חריגים שעשויים להגדיל באופן ניכר את התפוסה במתקני הכליאה.
למדינה קיימת החובה לספק לכל אסיר המוחזק במשמורתה תנאים בסיסיים לחיים בכבוד ומחובתה להקצות את המשאבים לכך. מחסור במשאבים לא יצדיק הפרת חובה זו. "פגיעה בכבוד האדם של אסיר פוגעת לא רק באסיר, אלא גם בדמותה של החברה", יחס אנושי לאסיר הוא חלק מהנורמה המוסרית-אנושית במדינה דמוקרטית.
אף על פי שזכותו של אסיר למיטה לא עוגנה בחקיקה, בניגוד לזכותו של עצור, גם ללא חוק מפורש הזכות למיטה עומדת לאסיר מכוח המשטר החוקתי המכיר בזכות האדם לכבוד, ומתפרשת כמובן אליה גם על זכות האסיר לכבוד.
זכויות האסיר במשפט הבינלאומי
זכותו של אסיר למיטה, בתורת זכויות אדם בסיסיות, מוכרת גם בשיטות משפט אחרות, ובמשפט הבינלאומי. בההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם משנת 1948 נקבע כי אדם לא יהיה נתון לעינויים או לעונש משפיל ובלתי אנושי. ועדת האו"ם לזכויות אדם קבעה כי יש להבטיח את כבודם של האנשים שחירותם נשללה מהם, כשם שהדבר מובטח לאנשים חופשיים, בכפוף להגבלות בלתי-נמנעות הנובעות מהגבלות על החירות האישית. מועצת האו"ם לזכויות אדם קבעה שורה של עקרונות בסיסיים לטיפול באסירים. בין היתר הותקנה התקנה המתייחסת במפורש לזכות האסיר למיטה, האומרת שכל אסיר זכאי לקבל מיטת נפרדת עם מצעים נקיים. בתקנות האירופאיות לאסיר הוסיפו שמקום השינה של האסיר יהיה בשטח סביר עם אור, חימום, אוורור, ויעמוד בכללי בריאות והיגיינה. בחקיקה באנגליה ובתיקון השמיני לחוקת ארצות הברית העוסקים בזכויות האסיר אין אזכור מפורש לזכות למיטה אך מתוך הכתוב משתמע שהמדינה צריכה לספק את צורכי החיים מינימליים בהם נמנים טיפול רפואי, מניעת צפיפות ותנאי סניטציה ראויים. תאו של אסיר צריך להיות מותאם לצרכים אלו. בחקיקה של מדינות שונות בארצות הברית ניתן למצוא הוראה מפורשת המחייבת הקצאת מיטה וכלי מיטה לכל אסיר.
בעקבות פסק הדין
הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר שהוגשה ביום 30 בינואר 2012 מבקשת לקבוע בחוק הוראות מחייבות בדבר תנאי מאסר הולמים לאסירים, ובין היתר לעגן את זכותו של אסיר למיטה: "אסיר יהיה זכאי, בין השאר, לכל אלה: מיטה, מזרן ושמיכות לשימושו האישי". החוק עבר במליאה ביום 8 במאי 2012.
הגנה על כבודו של אסיר, שחירותו מוגבלת אך זכויותיו אינן פוקעות בשל המאסר, איננה רק עניינו של האסיר. זהו גם עניינה של החברה כולה, המחויבת לנורמות של זכויות אדם, מוסר ואתיקה. מעידות על כך העתירות הרבות העוסקות בזכויות האסיר בארץ, המוגשות לבית המשפט על ידי ארגונים לזכויות אדם.
I Am... Sasha Fierce
I Am... Sasha Fierce (בעברית: אני... סשה פירס) שיצא לאור ב-18 בנובמבר 2008, הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת האמריקאית ביונסה.
האלבום הוא אלבום קונספט כפול, שהדיסק הראשון בו, "I Am", שקט יותר ואישי יותר. הדיסק השני, "Sasha Fierce", נקרא על שם דמות הבמה/אלטר אגו של ביונסה "סשה", ומכיל שירים קצביים. האלבום הצליח רבות ונכנס היישר למקום הראשון במצעד המכירות בבילבורד בארצות הברית עם מכירות של יותר מ-482 אלף עותקים בשבוע הראשון, והיה האלבום סולו השלישי שלה ברציפות שנכנס למקום הראשון במצעד. עד היום מכר האלבום יותר מ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם. בנוסף האלבום הגיע למעמד של שלושים X פלטינה, ויהלום אחד ברחבי העולם.
ע"פ טקס העשור האמריקאי - VMA של MTV אלבום זה נחשב למצליח ביותר לעשור האחרון, האלבום המצליח ביותר של ביונסה והאלבום המרוויח ביותר לעשור האחרון.
הערכה ביקורתית
עטיפת האלבום דורגה במקום ה-33 ברשימת "50 עטיפות האלבומי הפופ הטובים ביותר ב-5 השנים האחרונות" שנערך על ידי מגזין Complex.
הצלחת הסינגלים בטקס גראמי
ב-31 בינואר 2010, במהלך טקס פרסי גראמי ה-52 ביונסה הייתה מעומדת ל-10 מועמדת שונות ביניהם זכתה אך ורק ב-6 מהם באותו ערב כגון:
סיבוב הופעות
באוקטובר 2008, ביונסה הכריזה על הסיבוב הופעות שיקרא: "I Am... World Tour", הסיבוב הופעות התחיל ב-23 במרץ 2009. הסבב כלל 108 הופעות ברחבי העולם, והצליח רבות מבחינת הביקורות של המבקרים המשבחים את ביונסה על הופעות אנרגטיות, ויכולות ווקליות. בנוסף הסיבוב הופעות הצליח מסחרית עם הכנסות של 119 מיליון דולר.
מרכז ההון הבין-לאומי דיוונג
מרכז ההון הבין-לאומי דיוונג הוא גורד שחקים אשר ממוקם בעיר ליוג'ואו שבמחוז גואנגשי שבסין. גובה המגדל הוא 303 מטר (994 רגל) והוא כולל כ-72 קומות (וכן שלוש קומות תת-קרקעית). בניית המגדל החלה בשנת 2010 והסתיימה בשנת 2015. המגדל, המשתרע על שטח של 61,062 מ"ר, משמש כמלון וכולל גם חדרי משרדים.
נגבה (אונייה)
שמאל|ממוזער|220px|האונייה "נגבה" "נגבה" הייתה אוניית הנוסעים השנייה שנרכשה על ידי חברת הספנות הישראלית צים, ומשימתה העיקרית הייתה הבאתם ארצה של מאות עולים ופליטים, בשנותיה הראשונות של המדינה.
נגבה נבנתה בשנת 1915 על ידי מספנות "רויאל סְכֶלְדֶה" (Royal Schelde) בהולנד. האונייה עברה בחייה תהפוכות שונות. בתחילה היה שמה "אקוודור" (Equador) והיא הייתה בבעלותה של חברת הספנות האמריקנית "פסיפיק מייל סטימשיפּ" (Pacific Mail Steamship Co). לאחר שנה, כשזאת פשטה את הרגל, נמכרה האונייה לחברת "גרייס ליין" (Grace Line (W. R. Grace & Co.) ושמה הוסב ל"סנטה אוליביה" (Santa Olivia). לאחר מכן שימשה כאוניית אספקה באלסקה עבור חברה בתעשיית השימורים בסקרמנטו קליפורניה תחת השם "דייוויד וו. ברנץ" (David W. Branch). לקראת סיום מלחמת העולם השנייה שירתה בצי המילואים של ארצות הברית ונשאה את השם לוקסור" (Luxor). " בסוף שנת 1948, בעיצומם של הקרבות בנגב, נרכשה האונייה על ידי חברת צים, ועל שום כך קיבלה את השם "נגבה". "נגבה" הפליגה ארצה מהולנד בפיקודו של רב-החובל רוברט סטיבנסון מילר. בהפלגת בכורה זו הגיעו על סיפון האונייה כ-500 ילדים ניצולי השואה מרומניה, הונגריה, צ'כוסלובקיה וגרמניה. שמאל|ממוזער|200px|יהודים על סיפון האונייה "נגבה", אמסטרדם, הולנד
ביוני 1951, פרצה שביתה באונייה, בעת שעגנה במשך שבועיים על מבדוק במרסיי לצורך תיקונים, עקב דרישת ימאי האונייה שלא נענתה לתוספת של 600 ל"י במטבע חוץ למימון הוצאות בשהותם במרסיי. שביתה זו הפכה לאירוע המכונן של שביתת הימאים המפורסמת, הגדולה והממושכת.
טקסט (ספר)
"טקסט" הוא רומן ריאליסטי מאת הסופר דמיטרי גלוכובסקי, שיצא לאור ב-15 ביוני 2017 על ידי הוצאת הספרים "AST". הוא מספר על מספר ימים בחייו של סטודנט לפילולוגיה שחזר למוסקבה לאחר שהשתחרר מהכלא. המחבר מפנה את תשומת הלב לאופן שבו תוך כמה שנים הטכנולוגיה שינתה את מערכת היחסים בין אנשים, והטלפון הפך ל"אני" השני של האדם.
בשנת 2019 שוחרר עיבוד קולנועי של הבמאי קלים שיפנקו, שאת התסריט שלו כתב גלוכובסקי עצמו. עיבוד הסרט זכה בפרס נשר הזהב לסרט העלילתי הטוב ביותר. גלוכובסקי קיבל את פרס ניקה לתסריט הטוב ביותר.
הספר תורגם לעברית על ידי פיודור מקרוב, בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן בשנת 2021. תורגם גם לגרמנית, אנגלית ושפות נוספות.
עלילה
מוסקבה, סתיו 2016. איליה גוריונוב, בן 27, חוזר לעיר, סטודנט לשעבר לפילולוגיה שריצה שבע שנים בכלא בגין סם שהושתל במועדון בו שהה. הוא מתקשה להכיר את עיר הבירה, שהשתנתה רבות במהלך השנים. במיוחד עינו נצמדת לסמארטפונים שבעבר היו רק אצל המתקדמים ובעלי הממון ועכשיו אצל כולם.
גורוניוב יוצא הביתה ללובניה שליד מוסקבה. היא, בניגוד למוסקבה, נשארה ללא שינוי. איליה מכוסה בזיכרונות: שנות לימודים, חברתו לשעבר, החברים. איליה חולם סוף סוף לראות את אמו, איתה התגורר לפני מעצרו, אך כשהגיע הביתה, הוא מגלה שאמו מתה מהתקף לב יום לפני שובו.
איליה מזמין את חברו הוותיק סריוגה למקום שלו, אך עם הפגישה הוא מבין שהם הפכו זרים זה לזה. בעזרת טלפון של חבר, גוריונוב מוצא ברשת VK את הפרופיל האישי של פיוטר "פטיה" חאזין, סגן בשירות הפדרלי לשליטה בסמים, ששלח את איליה לכלא לפני שבע שנים על ידי השתלת הסמים באותו מועדון. איליה מכנה אותו "כלבה" בינו לבין עצמו. כשהוא רואה את פניו המרוצות של האיש ששבר את חייו, מחליט הגיבור לנקום.
כתוצאה מכך, לידיו של גוריונוב מגיע הסמארטפון של המפליל שלו, בו כל חייו וכל הלכלוך על חאזין מוסתר. כשהבין שהוא עצמו נידון, איליה מתחיל לחיות את חייו של אדם אחר, אבל באמצעות הטלפון שלו. איליה מנסה לפתור את הסכסוכים המשפחתיים של "הכלבה" ומתאהב בחברתו נינה באמצעות סרטון ותמונה בטלפון של חאזין. כשהוא מתיימר להיות חאזין, הגיבור מגלה את כל הפרטים והחסרונות שלו ומוצא דרך להשיג 250 אלף יורו מהשותפים שלו. בסופו של דבר, איליה עומד בפני בחירה מוסרית: לעזוב את הארץ עם הכסף הזה או להציל את נינה.
כתיבה
"טקסט" צמח מתוך ניסיון לכתיבת תסריט, שקיבל גלוכובסקי בשנת 2011.
לדברי המחבר, רעיון היצירה הבשיל במשך מספר שנים, בעוד שהעבודה עצמה ארכה מספר חודשים. גלוכובסקי הראה את כתב היד בפני גורמי ביטחון ופושעים שהרצו את עונשם בכלא. לדבריו, אחד מהם אמר: "ממש עליי עכשו זה כתוב".
ב-20 במרץ 2017 הופיעה הגרסה הראשונה של עטיפת הרומן בקהילה הרשמית באתר VKontakte. עשרה ימים לאחר מכן החלו להתפרסם הקטעים הראשונים מתוך "טקסט" בדפי הקהילה, כמו גם קדימונים וראיונות עם גלוכובסקי על הספר. ואז כל הפרקים הראשונים פורסמו ב-VKontakte. גלוכובסקי גם ארגן שידור חי של הקראות מתוך הרומן שלו. ב-14 ביוני הציג המחבר את הרומן במרכז העיתונות של שירות החדשות הלאומי במוסקבה ולמחרת החלה מכירת ספר חדש.
לרומן יש פסקול משלו, המתפרסם בדף היצירה ב-VKontakte. הרומן יצא לאור במהדורת דפוס ובגרסה אלקטרונית ויש גם גרסת שמע.
הכרה
מבקרת הספרות אנה נרינסקאיה ציינה את הפרטים החדישים שבהם מתמקד המחבר, המבדילים את הטקסט מהגוף העיקרי של הספרות הרוסית המודרנית, שם המודרניות מוצגת לעיתים קרובות יותר "בצורה של מטאפורה, בתיאורים של משהו מימי הביניים, באיזו בנייה פנטסטית. כמה ביקורות ציינו את ההתייחסויות של ה"טקסט " כלפי החטא ועונשו עם התפתחות דומה מ"רומן נקמה" ל"רומן על חמלה ותשובה".
קולנוע וטלוויזיה
ב-24 באוקטובר 2019 שוחרר עיבוד קולנועי, שביים קלים שיפנקו לפי תסריט של גלוכובסקי עצמו, שגילם תפקיד קטן בסצנה בסרט. את התפקידים הראשיים גילמו אלכסנדר פטרוב (איליה), איוואן יאנקובסקי (פטיה) וכריסטינה אסמוס (נינה). בשל לוח זמנים עמוס, הצליח גלוכובסקי לבקר בהפקת הסרט רק כמה פעמים. הוא נפגש שוב ושוב עם במאי הסרט ודן בתפקידי השחקנים. היה זה עיבוד קולנועי ראשון לאחת מיצירותיו של גלוכובסקי, שצולמה. גרסת במאי, כסדרת טלוויזיה בת 5 פרקים שודרה בטלוויזיה הרוסית בשנת 2020.
עיבוד הסרט זכה בארבעה פרסי נשר הזהב (2020): בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (אלכסנדר פטרוב), שחקן המשנה הטוב ביותר (איוואן יאנקובסקי) ועריכת הסרט הטובה ביותר (טים פאבלקו). דמיטרי גלוכובסקי קיבל את פרס ניקה (2020) עבור התסריט הטוב ביותר ואת פרס פרנסואה שאלה בתור התסריט הטוב ביותר בקולנוע הרוסי, במסגרת פסטיבל הסרטים הונפלור (2019).
יחיאל כשר
יחיאל מאיר כשר (נולד ב-9 ביוני 1961) הוא שופט בית המשפט העליון החל משנת 2022.
ביוגרפיה
כשר נולד ברמת גן ובגיל חמש עברה משפחתו להרצליה. בתיכון למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
עם שחרורו מהצבא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר בהצטיינות. למד דיני עונשין אצל פרופ' יובל לוי. את ההתמחות עשה במשרד של לוי. ב־1987 קיבל את רישיון עריכת הדין, הפך לשכיר ותוך שש שנים גם לשותף.
כעורך דין עסק כשר בליטיגציה מורכבת במגוון תחומים, בדגש על המשפט האזרחי, המסחרי והמינהלי. בין היתר עסק כשר בתובענות ייצוגיות, דיני תאגידים, דיני חיובים, דיני מקרקעין ותכנון ובנייה, דיני בנקאות, דיני תשתיות ואנרגיה, עתירות לבג"ץ, בוררויות וגישורים. הוא הוביל את הליטיגציה במשרד פרופ' יובל לוי, ולאחר שהמשרד התמזג עם משרד תדמור ב־2014 – הפך לראש מחלקת הליטיגציה.
בפברואר 2022 הוחלט למנותו לתפקיד שופט בית המשפט העליון כנציג הסקטור הפרטי. אל התפקיד הוא הגיע ללא עבר בתפקיד שיפוטי קודם.
מועמדותו נתמכה על ידי שר המשפטים גדעון סער לאחר שנתפס בעל זיקה שמרנית, על אף שעמדותיו החוקתיות אינן ידועות.
ב-9 ביוני 2022 הושבע לכהונתו בבית המשפט העליון.
חיים אישיים
מתגורר ברעננה. נשוי לדורית, אב לשלושה וסב לשלושה.
כשר הוא אוהד של קבוצת הכדורגל מכבי נתניה, ועד מינויו לבית המשפט העליון היה חבר בוועדת הביקורת של המועדון.
אירינה ארכיפובה
אירינה קונסטנטינובנה ארכיפובה (ברוסית: Ири́на Константи́новна Архи́пова; 2 בינואר 1925 - 11 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה רוסיה. את הקריירה שלה החלה כמצו-סופרן ובהמשך הייתה קונטרה אלט. שרה בתפקידים ראשיים, תחילה בברית המועצות באופרה של סברדלובסק ובבולשוי תיאטר, ובהמשך ברחבי אירופה ובארצות הברית.
חייה
אירינה נולדה במוסקבה. בראשית דרכה למדה אדריכלות במכון לאדריכלות של מוסקבה, שם סיימה את לימודיה בשנת 1948. אחר כך למדה בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1954 הופיעה לראשונה בסברדלובסק ובשנת 1956 הצטרפה לתיאטרון בולשוי. היא הצטרפה ל-CPSU בשנת 1963 וקיבלה את התואר "אמנית עממית של ברית המועצות" ב-1966.
לשיא הקריירה שלה הגיעה ארכיפובה בשנות ה-60' וה-70', שבהן נחשבה לכוכבת בינלאומית, ברפרטואר רוסי ואיטלקי כאחד. הטכניקה שלה הייתה ללא דופי, וכן גם יכולת המבע הרגשי שלה. השוו אותה אל כריסטה לודוויג. אחד מתפקידיה הנודעים ביותר הוא מארפה ב"חובנשצ'ינה" של מודסט מוסורגסקי, ביצוע שהקליטה עם בוריס חייקין ב-1972. בגיל 72 הגיעה לבסוף ארכיפובה להופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, במרץ 1997 בתפקיד פיליפייבנה ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי.
ארכיפובה מתה במוסקבה ב-11 בפברואר 2010, בת 85.
רפרטואר
ארכיפובה הייתה פרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של מוסקבה.
ארכיפובה עוטרה בפרסים ואותות הוקרה שונים מטעם ממשלת ברית המועצות והפדרציה הרוסית משנת 1971 עד 2010. היא נרשמה בספר השיאים הרוסי כזמרת הרוסית המעוטרת ביותר. כוכב לכת זוטר מס' 4424 נקרא "ארכיפובה" בשנת 1995.
מזהגייש
מזהגייש (בהונגרית: Mezőhegyes) היא עיר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית. בשנת 1990 חיו בכפר 7,100 תושבים ובשנת 2021 רק 4,789 תושבים.
האזור היה מיושב בעת העתיקה וממצאים ארכאולוגיים מעידים כי בני אדם חיו באזור בתקופת הברונזה. מזהגייש עצמה מוזכרת לראשונה בכתבים משנת 1421. היישוב הפך לעיר רשמית בשנת 1989.
יהודי מזהגייש
יהודים חיו במזהגייש במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהעיר בשואת יהודי הונגריה.
ערים תאומות
לטורקווה ברית ערים תאומות עם:
תנועה ציבורית
תנועה ציבורית היא קבוצת אומנים פרפורמטיבים המייצרת פעולות במרחב הציבורי. התנועה נוסדה בדצמבר 2006 על ידי דנה יהלומי ועומר קריגר, ומאז פרישתו של עומר קריגר ב-2011, דנה יהלומי מובילה את הקבוצה לבדה. דרך מופעים הנעים בין מחול לתיאטרון בודקת הקבוצה צורות של סדר חברתי, כוריאוגרפיות של ציבור וטקסים פומביים וסמויים. תנועה ציבורית מתעניינת באפשרויות הפוליטיות והאסתטיות הטמונות בקבוצת אנשים שפועלת יחד. הפעולות שלהם מאפשרות אופוזיציה חתרנית הפועלת לא פעם מתוך הממסד עצמו. הקבוצה מזוהה עם שפה אסתטית ברורה ומוקפדת – מדים לבנים בוהקים, שיער אסוף בקפידה לנשים ודגל רשמי.
תנועה ציבורית הציגה את פעולותיה במרחבים ציבוריים, במרכזי תרבות ובמוזיאונים שונים בישראל ומחוצה לה, ביניהם מוזיאון תל אביב, מוזיאון הגוגנהיים בניו יורק, הניו מוזיאום בניו יורק, פסטיבל פרפורמה, גלריית זכטה בוורשה, מוזיאון ואן אבה בהולנד, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית חולון, ארטפורט תל אביב, תיאטרון הבל אם אופר בברלין, המרכז לאמנות עכשווית במלבורן, הביאנלה לאמנות אסיה בטייוואן, פסטיבל באלטיק סירקל בפינלנד, הביאנלה של ברלין 2012, פסטיבל שטיירישר הרבסט באוסטריה ועוד. בשנת 2015 ראה אור בהוצאת הספרים הגרמנית, סטרנברג, הספר Solution 263: Double Agent, אשר נכתב על ידי דנה יהלומי ואלינה קטסוף, מנהלת אגף אסטרטגיה ופרוטוקול של תנועה ציבורית.
ייסוד הקבוצה
הפעולה הראשונה של הקבוצה, ״תאונה״, התרחשה ב-29.12.2006 בצומת הרחובות שדרות בן ציון ומלצ'ט בתל אביב, ונמשכה דקה אחת. הפעולה כללה שנים עשר משתתפים והורכבה משתי תאונות דרכים סימטריות וסימולטניות, שבוצעו בכוריאוגרפיה מדויקת ומתוזמנת היטב.
מאפיינים חזותיים
הקבוצה מונה גברים ונשים, ומזוהה עם שפה אסתטית ברורה ומוקפדת – חליפות, זרי פרחים וכתובות אש. העבודות שלהן מאופיינות במעבר חד בין טקסיות מוקפדת לריקוד פרוע. דנה יהלומי: "הטקס מאוד מסודר לכאורה, מדובר בסוג של שפה, אבל גם ככזו היא מכילה את הפירוק, את הארוטיקה, האקסטזה המינית והפיזית, הבין-אישית. כך שהמעברים הם די טבעיים".
פורמולה 1 עונת 2016
עונת 2016 בפורמולה 1 היא העונה ה-67 של האליפות. במהלך העונה התחרו הנהגים והקבוצות ב-21 מרוצים, העונה הארוכה ביותר בתולדות האליפות. ניקו רוזברג זכה באליפות שהוכרעה רק בקרב האחרון לאחר שלאורך כל העונה ניהל קרב צמוד עם לואיס המילטון, חברו לקבוצה.
קבוצת מרצדס זכתה באליפות הנהגים בפעם השלישית ברציפות.
רשימת המרוצים
לוח המרוצים לעונת 2016 הוצג ב-2 בדצמבר 2015.
שינויים בכללים
בעונת 2016 שונתה שיטת מבחני הדירוג לקביעת מיקום הנהגים בעת הזינוק למרוץ. בשיטה החדשה מתקיימים שלושה מקצי דירוג בשיטת הנוק-אאוט. המקצה הראשון נמשך 16 דקות ולאחר 7 דקות נושר הנהג האיטי ביותר, כאשר כל 90 שניות נפסל נהג נוסף עד שנשארים 15 נהגים. במקצה השני נמשך 15 דקות ולאחר 6 דקות נושר הנהג האיטי ביותר, כאשר כל 90 שניות נפסל נהג נוסף עד שנשארים 8 נהגים. המקצה האחרון נמשך 14 דקות ולאחר 5 דקות נושר הנהג האיטי ביותר, כאשר כל 90 שניות נפסל נהג נוסף עד שנשאר נהג אחד, שזוכה לזנק מהפול פוזישן. בעקבות לחץ של הקבוצות בוטל השינוי לאחר שני מרוצים בלבד והוחזרה שיטת הדירוג שהונהגה בעונה הקודמת.
תקציר העונה
העונה נפתחה באוסטרליה ב-20 במרץ. ניקו רוזברג ניצח במרוץ, אך ההתרחשות המרכזית אירעה במהלך המרוץ כאשר פרננדו אלונסו התנגש ברכבו של אסטבן גוטיירז במהירות 315 קמ"ש. כתוצאה מההתנגשות הרכב התנגש בקיר, התהפך באוויר מספר פעמים והתפרק, אך אלונסו יצא ממנו על רגליו. התאונה הוגדרה כ"אחת מההתרסקויות הדרמטיות בתולדות הפורמולה 1". רוזברג המשיך וניצח גם בשלושת המרוצים הבאים, אך הרצף נקטע לאחר שבפתיחת הגרנד פרי בברצלונה התנגש בלואיס המילטון והשניים נאלצו לפרוש מהמרוץ. מקס ורסטאפן הצעיר, במרוץ הראשון כנהג של קבוצת רד בול, בכך הפך לנהג הצעיר בתולדות האליפות שמנצח מרוץ. דניאל ריקארדו הפתיע רבים כשהקדים את שאר הנהגים במקצי הדירוג של גרנד פרי מונקו וזינק, לראשונה בקריירה, מהפול פוזישן. ריקארדו הוביל לאורך חלקים גדולים של המרוץ, אך טעות של הצוות הטכני בהחלפת צמיגים סייעה להמילטון לעקוף ולרשום ניצחון ראשון בעונה. המילטון המשיך לצמצם את הפער מהמקום הראשון כשניצח גם במרוץ הבא, שהתקיים בקנדה, בעוד רוזברג מסיים במקום החמישי. הפער נפתח מחדש לאחר שבאזרבייג'ן היה זה רוזברג שניצח והמילטון שסיים במקום החמישי. המילטון ניצח במרוצים באוסטריה ובריטניה, בעוד רוזברג מסיים רביעי ושני. לאחר סיום המרוץ בבריטניה התברר שרוזברג נעזר בצוות הטכני על מנת לפתור תקלה בגיר, דבר שעלה לו בהפחתת 10 שניות מזמנו וירידה למקום השלישי. את המקום השני במקומו תפס ורסטאפן, בפעם השנייה ברציפות. אחרי עשרה מרוצים עמד הפער על נקודה אחת בלבד לטובת רוזברג. ניצחון שלישי ברציפות בהונגריה העניק להמילטון את ההובלה באליפות והוריד את רוזברג למקום השני. המילטון הספיק להגדיל את הפער עם ניצחון נוסף בגרמניה, אך 4 ניצחונות בחמשת המרוצים הבאים סייעו לרוזברג לשוב ולפתוח פער של 33 נקודות. המילטון ניצח את שלושת המרוצים הבאים וצימק את הפער ל-12 נקודות לפני גרנד פרי אבו דאבי, מרוץ הסיום של העונה. המילטון זינק למרוץ מהפול פוזישן ושמר על ההובלה לאורך כל המרוץ, אך רוזברג שסיים שני זכה באליפות בפער של 5 נקודות.
דירוג האליפות
הניקוד באליפות מחולקת בהתאם למפורט בטבלה הבאה:
Bonnie & Clyde
Bonnie & Clyde (בעברית: בוני וקלייד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הלטיני קוסקולה, ביחד עם זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2018, על ידי חברות התקליטים וייט ליון רקורדס, פינה רקורדס ורוטווילאס רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר יצא בסמוך לצאת השיר "Me Gusta", אך לא נכלל באלבום הבכורה של נטשה, IlumiNATTI.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קוסקולה ונאטי נטשה והופק על ידי לויאל "דה פרודקטור", מוקה, אוריאו-ביטז ומונטנה דה פרודקטור. השיר נכתב בהשראת בוני וקלייד; שודדים שפעלו במרכז ארצות הברית בזמן השפל הגדול, בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם משכו תשומת לב רבה מצד התקשורת, ומעלליהם ריתקו רבים מקוראי העיתונים של אותה תקופה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קוסקולה ב-10 בנובמבר, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-27 מיליון צפיות.
מארי איזבל, נסיכת אורליאן
מארי איזבל, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Louis-Philippe-Albert d'Orléans; 21 בספטמבר 1848 – 23 באפריל 1919), הייתה נכדתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואשתו של הטוען לכתר צרפת הנסיך פיליפ, רוזן פריז.
ביוגרפיה
מארי איזבל נולדה ב-21 בספטמבר 1848 בסביליה, לאנטואן, דוכס מונפנסייה ולהאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, בתם של פרננדו השביעי, מלך ספרד ומריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות.
ב-30 במאי 1864 התחתנה מארי איזבל עם בן דודה הנסיך פיליפ, רוזן פריז, ממנו היו לה 8 ילדים.
לאחר מותו של סבה לואי פיליפ, מלך הצרפתים שהודח במהפכת אביב העמים בשנת 1848, נותרו שני טוענים לכתר "מלך צרפת". "אנרי החמישי", ובעלה "פיליפ השביעי". לאחר נפילת הקיסרות השנייה בשנת 1870 הציעה האספה הלאומית את הכתר לאנרי, רוזן שאמבור, ומכיוון שזה היה חסר ילדים, סוכם בין המלוכנים כי כתרו יעבור לאחר מותו אל פיליפ, נציג בית אורליאן, וכך תיפתר המחלוקת בין שני בתי המלוכה המתחרים. אך להפתעת המלוכנים סירב אנרי לקבל את המלוכה אלא אם כן תזנח צרפת את דגל הטריקולור, ותחליפו בדגלה של צרפת שלפני המהפכה. תנאי זה לא התקבל על דעת האספה הלאומית, וסוכם על הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית כרפובליקה זמנית עד למותו של אנרי, שאז יוכל הרוזן מפריז לקבל את המלוכה, מבלי להעלות תנאים מסוג זה. אך לאחר מותו בשנת 1883, הייתה כבר הרפובליקה מבוססת, והעם סירב להחליפה במלוכה.
כיום רואים המלוכנים שנותרו בצרפת את צאצאיו של לואי פיליפ, השומרים על התואר "רוזן פריז" כטוענים הלגיטימיים לכתר. מיעוט מקרב המונרכיסטים סבור כי אחד מצאצאי בורבון שנותרו בחיים, אזרח ספרדי בשם דון לואיס אלפונסו דה בורבון, המכונה הדוכס מאנז'ו, הוא הראוי לשאת את התואר "הטוען לכתר". שני הצדדים אף נאבקו בבתי המשפט של הרפובליקה, כאשר לאחרונה טען הרוזן מפריז כי יריבו מבורבון אינו ראוי לשאת את התואר המלכותי "דוכס". בתי המשפט דחו את התביעה.
בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של בתה אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך שוב גורשו פיליפ ומארי איזבל מצרפת. בשנת 1894 מת בעלה פיליפ בבית סטואו בבריטניה, וב-23 באפריל 1919 מתה מארי איזבל בביתה בוילמנריקה דה לה קונדסה בספרד.
דיה שחורת-חזה
דיה שחורת-חזה (שם מדעי: Hamirostra melanosternon) היא דיה גדולה ממשפחת הנציים והמין היחיד בסוג Hamirostra. הדיה חיה ברחבי אוסטרליה אך נפגעת מפעולות האדם. היא קרובת משפחתה של הדיה מרובעת-הזנב (Lophoictinia isura) החיה באותו אזור, למרות שבמראה היא מזכירה עיט.
מאפיינים
דיה שחורת-חזה זו מגיעה לאורך 51-61 ס"מ ומוטת הכנפיים באורך 147-156 ס"מ. היא שחורה ומזכירה בצורתה עיט והיא אחד מהגדולים שבדורסי אוסטרליה, אך קטנה מהמינים עיט קטן (Hieraaetus morphnoides) ועיט מחודד זנב. העורף והחלק העליון של הכנפיים והרגליים כתומים והמקור והאזור שסביב העין לבנים.
דיה זו נפוצה בעיר סביב היערות והחורים שבצפון ומרכז אוסטרליה, אך מגיעה גם לדרום ואף לאי טסמניה. היא תעדיף אזורי חורש פתוח, עדיף של אקליפטוס וליד נהר זורם.
הדיה ניזונה מזוחלים קטנים, עופות ויונקים קטנים, וכן מנבלות המוטלות לצדי הכבישים. הדיה גם יודעת לזרוק אבנים גדולות על ביצים של ציפורים שונות, כולל ביצי אמו, חובה או עגור ברולגה. לפעמים היא מצליחה לפצח אותם רק במקורה.
סטיבן סטיינר
סטיבן גרגורי סטיינר (באנגלית: Steven Gregory Stayner; 18 באפריל 1965 - 16 בספטמבר 1989) היה ילד אמריקאי, גיבור פרשת חטיפה שהסעירה את ארצות הברית והעולם כולו בשנות ה-70. סטיינר נחטף על ידי הפדופיל קנת פרנל במחוז מרסד שבצפון קליפורניה כשהיה בדרכו מבית ספר בגיל 7 והצליח לברוח מחוטפו בגיל 14 כשהוא מציל את קורבן החטיפה השני של פרנל, טימותי וייט. סטיינר מת ב-1989 בתאונת אופנוע.
סיפור החטיפה
בשעות אחר הצהריים של 4 דצמבר 1972, עשה סטיבן סטיינר את דרכו הביתה מבית הספר. במהלך הדרך הוא נתקל בארווין מרפי וקנת פרנל שהציעו לו טרמפ הביתה. סטיינר לא הכיר את השניים אך הסיפור של פרנל לפיו הוא כומר בכנסייה העניקו לו ביטחון והוא נכנס למכונית ברצון.
פרנל לא לקח את סטיינר לביתו ונסע לבקתה שהייתה במרחק של כמה עשרות מטרים מבית מגוריו של סבו של סטיינר.
לאחר מספר ימים בהם ביקש סטיינר שוב ושוב לחזור הביתה, סיפר לו פרנל כי הצליח לקבל חזקה עליו אחרי שהוריו הודיעו שאינם יכולים להרשות לעצמם לגדל חמישה ילדים בבית ולמעשה ויתרו עליו ו"ביקשו" מפרנל לגדל אותו.
ג'וזפה בארזי
ג'וזפה בארזי (באיטלקית: Giuseppe Baresi; נולד ב-8 בפברואר 1958 בטראבליאטו, איטליה) הוא שחקן ומאמן כדורגל איטלקי ששיחק את רוב הקריירה שלו באינטר. ג'וזפה הוא אחיו הגדול של פרנקו בארזי, כדורגלן עבר ששיחק במדי מילאן.
עיפא
עיפא (נקרא גם איפה ובירושלמי נקרא חיפא) היה אמורא בן הדור הרביעי, תלמידו של רבה, ובנם של רחבה דפומבדיתא וחומא, נינתו של רב יהודה.
סטיבן סטיינר
הבריחה
כשסטיינר היה בן 14 החל פרנל לחפש את הילד הבא. ב-14 בפברואר 1980 חטף ביחד עם שון פולמן את טימותי וייט, ילד בן 5 בדיוק באותה צורה בה עשה זאת שבע שנים קודם לכן עם סטיינר. אחרי מספר ימים בהם שהו יחד בבית החליט סטיינר לנצל את הערב הפנוי בו פרנל עבד במשמרת לילה ולברוח איתו במטרה להחזיר אותו להוריו ולחזור לביתו.
כשהוא סוחב את וייט על גבו, הגיעו השניים למרכז העיר בטרמפים אבל וייט לא ידע לכוון את סטיינר לביתו. סטיינר החליט לקחת את הילד לתחנת המשטרה אך פחד להיכנס לשם בעצמו. שני שוטרים שהבחינו בשעת לילה מאוחרת בילדים מחוץ לתחנה הכניסו אותם מיד פנימה. את וייט זיהו השוטרים מיד מהתמונות הרבות שפורסמו בעיתונים והחלו לחשוד כי סטיינר היה מעורב בחטיפה שלו. סטיבן סיפר את הסיפור האמיתי וחשף את זהותו רק אחרי שאמר לשוטרים "אני יודע שהשם המקורי שלי הוא סטיבן" שהבינו שהצליחו לפצח את הפרשה אחרי שבע שנים.
עם עלות השחר ב-2 במרץ 1980, נעצר פרנל בחשד חטיפת שני הילדים. לאחר שהשוטרים בדקו את הרקע שלו מצאו כי כבר ב-1951 הורשע פרנל בביצוע מעשה סדום והאריכו את מעצרו. שני הילדים התאחדו עם משפחותיהם עוד באותו יום.
בשנת 1981 הורשע פרנל ונשפט לשבע שנים בחטיפת וייט וסטיינר אך לא בעקבות המעשים המגונים שביצע בסטיינר מאחר והעבירות בוצעו באזור שיפוט אחר מהאזור בו נשפט. הוא ריצה חמש שנים ושוחרר. ארווין מרפי שסייע בחטיפת סטיינר ושון פולמן שסייע בחטיפת וייט נעצרו גם הם והורשעו. מרפי נכלא לשנתיים ופולמן הוכנס למרכז שיקום לעבריינים צעירים. מרפי טען כי לא ידע על התקיפות המיניות ולא היה מעורב בהן. ברברה מתיאס לא נעצרה. סטיינר העיד במשפט לטובתו של מרפי, כינה אותו "דוד מרפי" וסיפר כי גם הוא היה תחת השפעת המניפולציה של פרנל ושגם מרפי היה קורבן בסיפור.
חטיפת סטיינר ותוצאותיה גרמו לבית המחוקקים בקליפורניה לשנות את חוקי המדינה "כדי לאפשר עונשי מאסר רצופים במקרים דומים".
חייו המאוחרים ומותו
ביוני 1985 סטיינר נשא לאישה את ג'ודי אדמונסון, חברתו לספסל הלימודים בימים שלפני החטיפה, ולשניים נולדו שני ילדים, בן ובת. ב-16 בספטמבר 1989, התנגש סטיינר במכונית בזמן שנהג ללא רישיון, אחרי שנשלל בגלל עבירות תנועה רבות, באופנוע גנוב. בעקבות התאונה נפגע בראשו ומת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן בבית החולים המקומי במרסד.
הנצחה
סיפורו של סטיבן סטיינר הכה גלים בארצות הברית ובעולם כולו, ספרים רבים נכתבו על סיפור החטיפה כשהמפורסם שבהם הוא ספרו של הסופר ג'ים לאפר "מקורבן לגיבור - הסיפור שלא סופר על סטיבן סטיינר". ערוץ הטלוויזיה האמריקאי NBC יצר בשנת 1989 מיני סדרה בשני חלקים המספר את סיפור. לסדרה קראו "קוראים לי סטיבן" וכיכב בה קורין נמק שגם היה מועמד לפרס אמי על תפקידו כסטיינר.