cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המטבח של מרתה
תקציר העלילה
במסעדת גורמה לידו בהמבורג מצליחה השפית מרתה קליין לתפעל את המטבח ברמות גבוהות ביותר, עם השמת דגש על דייקנות ושירות מעולה. עם הזמן מקבל מרתה בשורה כי אחותה נהרגה בתאונת דרכים, וכי עליה לטפל בבת אחותה לינה אשר נמצאת במצב דיכאון ומסרבת לאכול. לאחר שמרתה לא מצליחה לתפקד בצורה נורמלית עם גידול בת אחותה, מביאה בעלת המסעדה פרידה את השף האיטלקי מריו לעזרה במטבח. מרתה לא מרוצה מהעזרה שקיבלה במטבח, וממשיכה להפגין עוינות בעבודה, למרות העזרה הנפשית שהיא מקבלת מהמטפל הפסיכולוגי שאליו היא פנתה. עם הזמן לאחר שלינה לא מופיעה בבית הספר, מרבה היא לבקר במסעדה, שם היא מתחברת עם השף מריו אשר משכנעה לאכול דברי מאכל טעימים במטבח. לאור עזרה זו מתיידדת מרתה עם מריו ורומן פורח בין השניים עם הזמן. לאחר כמה שבועות מאתרת מרתה בעזרת מריו את ג'וזפה לורנצו אביה של לינה באיטליה, אשר לא ידע כלל כי לינה היא בתו, מאחר שאמה של לינה הסתירה את הדבר במשך השנים. כשאביה של לינה מגיע לגרמניה לאסוף את בתו ולהעבירה לאיטליה, מרגישה מרתה כי חייה השתנו עקב כל האירועים, ולאחר שהתפטרה מעבודתה במסעדה מחליטה לעבור עם בן זוגה השף מריו להתגורר באיטליה ליד לינה ומשפחתה החדשה.
סינופה (ירח)
סינופה התגלה בשנת 1914 על ידי סת' ברנס ניקולסון וקיבל את שמו סינופה על שם סינופה מהמיתולוגיה היוונית.
את שמו הנוכחי קיבל סינופה רק בשנת 1975, לפני כן היה נקרא בשם Jupiter IX.
בין השנים 1955–1975 נקרא הירח לפעמים בשם "האדס" על שמו של אל השאול היווני האדס.
סינופה נחשב בעבר לירח המרוחק ביותר מצדק עד לגילויו של מגאקליטה בשנת 2000.
כיום הירח המרוחק ביותר מצדק הוא S/2003 J 2.
קוטרו של סינופה הוא 38 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.252 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של סינופה סביב צדק הוא 23,540,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 724.1 יממות.
סינופה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.2495.
סינופה משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, הגמונה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה וספונדה.
יוליה אניקייבה
יוליה סרגייבנה אניקייבה (נולדה ב-26 במרץ 1969 בלנינגרד) היא עסקנית ספורט וספורטאית רוסייה לשעבר, כיהנה כנשיאת התאחדות הכדורסל הרוסית בשנים 2013–2015. בשנת 2017, הורשעה בתיק הונאה במהלך עבודתה בראשות התאחדות הכדורסל. הוכרזה כמבוקשת על ידי הרשויות הפדרליות ברוסיה.
ביוגרפיה
מילדותה עסקה בחתירה. היא בוגרת המכון הממלכתי לספורט על שם לסגאפט בשנת 1993. סיימה את לימודיה בבית הספר הגבוה לעסקים באוניברסיטת מוסקבה על שם לומונוסוב בשיווק ותכנון אסטרטגי. בשנת 1998, קיבלה תואר שני במנהל עסקים והיא גם בוגרת הפקולטה למשפטים במכון למשפטים במוסקבה משנת 2009.
מאז 1995 היא עבדה בחברות מסחריות ומילאה תפקידים בכירים. בשנת 2003 הקימה את סוכנות השיווק JSA שמקיימת אירועי ספורט ובידור. הסוכנות ארגנה אירועים בינלאומיים שהוקדשו ליום העיר במוסקבה.
בשנת 2005 השתתפה בבחירות לראשות הפדרציה הרוסית לספורט חתירה. בשנת 2008 מונתה למנכ"לית איגוד כדורסל הסטודנטים ברוסיה, לאחר מכן מונתה לסגנית הנשיא. בשנת 2010 היא הפכה לחברה בוועד המנהל של האיגוד ובדצמבר 2011, היא הפכה למשנה למנכ"ל ליגת VTB.
ב-12 ביולי 2013 נבחרה לתפקיד ממלאת מקום נשיא התאחדות הכדורסל הרוסית (RBF) עד מהרה פיטרה את המנהל הכללי של נבחרת הגברים הרוסית אולג אושקוב, ואת המאמן פוטיוס קציקאריס, שבמכתב פתוח האשים את אנייקייבה בהתערבות בעבודתו. הבחירות לנשיאות שהתקיימו באוגוסט 2013 לוו בוויכוח סוער. ברם, אניקייבה השיגה 97 קולות לעומת 63 משהשיגה יריבתה סבטלנה אברוסימבה.
בדצמבר 2013 בית המשפט הכיר בתוצאות הבחירות נשיא כלא לגיטימיות, לאחר מכן המשיכה אניקייבה להוביל את הפדרציה כממלאת מקום. במהלך עבודתה, נבחרות הגברים והנשים של רוסיה נכשלו באליפות אירופה בשנת 2013 ולא השתתפו במונדובאסקט 2014 מכיוון שהתאחדות הכדורסל לא קיבלה את הכרטיס החופשי. בנוסף, ההתאחדות נקלעה לסכסוך כספי עם המועדונים הרוסיים, בשל הדרישה מהם לשלם שכר טרחה עבור אישור שחקנים זרים. במקביל, נשמר שכרם של השופטים.
אנדריי קירילנקו, שהחליף את אנייקייבה באוגוסט 2015 כנשיא ההתאחדות, ביקש מרשויות אכיפת החוק הפדרליות לחקור את הגנבות והמעילות שהתרחשו בהתאחדות במהלך עבודתה של קודמו. בדצמבר 2015 נפתח תיק פלילי בגין הונאה בהיקף גדול במיוחד ואניקייבה הואשמה בחתימה על עסקאות הונאה עם יזמים בודדים, שכתוצאה מהן הפסידה ההתאחדות 44 מיליון רובל. באוקטובר 2017 דן בית המשפט את אנייקייבה לארבע שנים ושישה חודשים במושבת עונשין, אך הנאשמת נמלטה ממאסר ורשויות אכיפת החוק הכניסו אותה לרשימת המבוקשים. במקביל, היא שלחה מכתב לתקשורת והסבירה את בריחתה משום שלטענתה הורשעה על לא עוול בכפה.
חיים אישיים
היא נשואה ואם לשלוש בנות.
אנטוניו סנאבריה
ארנאלדו אנטוניו סנאבריה איאלה (בספרדית: Arnaldo Antonio Sanabria Ayala; נולד ב-4 במרץ 1996 בסן לורנסו שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת טורינו ובנבחרת פרגוואי.
פסגת לוסיה
פסגת לוסיה (באנגלית: Lucia Peak) היא הר בהרי ריוונס ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
אנטוניו סנאבריה
ברצלונה ב'
סנאבריה החל להתאמן כשחקן קטרגל, ובהמשך עבר לכדורגל. הוא גדל במחלקת הנוער של סרו פורטניו הפרגוואית, ובשנת 2007, כאשר עבר עם הוריו להתגורר בספרד, עבר למחלקת הנוער של לה בלאנקה סובור. בשנת 2009, כשהוא בן 13, הגיע למחלקת הנוער של ברצלונה. בעונת החל סנאבריה לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה בליגה הספרדית השנייה. ב-29 בספטמבר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את סרג'י סאמפר בדקה ה-67 בהפסד 0–1 למיורקה במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-20 בנובמבר הוצע לסנאבריה חוזה חדש במועדון, אך הוא סירב לו. ב-23 בנובמבר הבקיע סנאבריה את השער הראשון שלו בקבוצה, שער בדקה ה-20 בהפסד 1–2 ללאס פאלמס במסגרת המחזור ה-15 בליגה. הוא שיחק בקבוצה במשך חצי עונה, בה ערך 10 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
פסגת לוסיה
הפסגה ממוקמת 4 קילומטרים צפונית מערבית לפסגת אדמס.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם צ'ארלס ר. לוסיה (Charles R. Lucia) אשר כיהן כמפקד התחזוקה של כנף ההובלה הטאקטית 109 של חיל האוויר של ארצות הברית, וסייע בהטמעת השימוש במטוסי לוקהיד LC-130 שהיו בשימוש חיל הים האמריקאי במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
אנטוניו סנאבריה
ססואולו
ב-29 בינואר 2014 חתם סנאבריה בססואלו מהסרייה א'. ב-23 במרץ ערך סנאבריה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-71 בהפסד 0–1 לאודינזה במסגרת המחזור ה-29 בליגה. שלושה ימים לאחר מכן, ב-26 במרץ, ערך סנאבריה את הופעתו השנייה והאחרונה במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בהפסד 1–2 לסמפדוריה במסגרת המחזור ה-30 בליגה.
רומא
ב-1 ביולי 2014 חתם סנאבריה ברומא מהסרייה א'. בנוסף להיותו חלק מהסגל הבוגר של המועדון, שיחק סנאבריה גם בקבוצת הנוער של המועדון. ב-8 בפברואר 2015 ערך סנאבריה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את פרנצ'סקו טוטי בדקה ה-62 בניצחון 1–2 על קליארי במסגרת המחזור ה-22 בליגה. שבוע לאחר מכן, ב-15 בפברואר, ערך סנאבריה את הופעתו השנייה והאחרונה במועדון, כשהחליף את סיידו דומבייה בדקה ה-85 בתיקו 0-0 נגד פארמה במסגרת המחזור ה-23 בליגה.
ההשאלה לספורטינג חיחון
ב-11 באוגוסט 2015 חזר סנאבריה לליגת העל הספרדית, כשהושאל לעונה אחת לספורטינג חיחון. ב-23 באוגוסט ערך סנאבריה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד ריאל מדריד במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-20 בספטמבר הבקיע סנאבריה את שעריו הראשונים במועדון, צמד שערים מוקדם בניצחון 2–3 על דפורטיבו לה קורוניה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-6 בדצמבר הבקיע סנאבריה שלושער בניצחון 2–3 על לאס פאלמס במסגרת המחזור ה-14 בליגה. ב-22 בינואר 2016 הבקיע סנאבריה שלושער נוסף בניצחון 1–5 על ריאל סוסיאדד במסגרת המחזור ה-21 בליגה. הוא ערך 29 הופעות ליגה בעונת ההשאלה שלו, בהן הבקיע 11 שערים.
ריאל בטיס
ב-15 ביולי 2016 חתם סנאבריה בריאל בטיס מליגת העל הספרדית. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2–6 לברצלונה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
דייגו בנאליו
קריירת מועדונים
בנאליו החל את הקריירה המקצועית שלו בגראסהופרס ציריך אליה הגיע מבאדן. עם גראסהופרס זכה באליפות שווייץ ב-2001. בשנת 2002 עבר לשטוטגרט הגרמנית, אך שם לא שיחק אף לא משחק אחד, ונאלץ לעבור לקבוצת המשנה ב-2003. בקיץ 2005 עבר לנסיונאל מפורטוגל כמחליפו של הנריק הילאריו שעזב לצ'לסי האנגלית. בחלון העברות של ינואר 2008, עבר לוולפסבורג. שמונה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו ברבע גמר הגביע הגרמני נגד שאלקה 04. במשחק זה עצר בנאליו פנדל שסייע לקבוצתו לעבור שלב. בעונת זכה עם וולפסבורג באליפות גרמניה לראשונה בתולדות המועדון.
אנטוניו סנאבריה
גנואה
ב-26 בינואר 2019 הושאל סנאבריה לגנואה מהליגה האיטלקית הראשונה (סרייה א') עד 30 ביוני 2020, ורשם בה 31 הופעות ושישה שערים.
דייגו בנאליו
קריירת מועדונים
ב-16 ביוני 2017 חתם על חוזה בקבוצת מונקו מליגת העל הצרפתית.
אנטוניו סנאבריה
טורינו
ב-31 בינואר 2021 חתם סנאבריה לארבע וחצי שנים בטורינו.
HD 197036
HD 197036 הוא כוכב עם דרגת בהירות נראית 7 בקבוצת הכוכבים ברבור אשר ממוקם במרחק של 2,000 שנות אור מכדור הארץ. הכוכב אשר צבעו כחול-לבן, מסווג ככוכב תת-ענק בעל סיווג ספקטרלי של B5IV, כלומר, טמפרטורת פני השטח שלו היא 11,000 - 25,000 קלווין והוא חם יותר, גדול יותר, ובהיר יותר מהשמש שלנו. HD 197036 ניתן לצפייה כמעלה אחת מהכוכב דנב.
אנטוניו סנאבריה
קריירה בינלאומית
ב-14 באוגוסט 2013 ערך סנאבריה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, כשהחליף את רוקה סנטה קרוס בדקה ה-83 בתיקו 3-3 נגד נבחרת גרמניה במשחק ידידות. בנוסף, סנאבריה היה חלק מסגל נבחרת פרגוואי בקופה אמריקה 2016, ולקח חלק בשני הפסדים בשלב הבתים, לנבחרת קולומביה ולנבחרת ארצות הברית.
דייגו בנאליו
נבחרת לאומית
בנאליו זומן לראשונה לסגל נבחרת שווייץ לקראת משחקי מונדיאל 2006 כשוערה השלישי של הנבחרת. ביורו 2008 החליט המאמן קובי קון לשחק עם בנאליו כשוער ראשון. במונדיאל 2010 עמד בשער הנבחרת בשלושת המשחקים בשלב הבתים, כאשר ספג שער אחד בלבד, מרגלי מארק גונסאלס, בהפסד 1-0 מול. בנאליו רשם 3 הופעות במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לונדון 2012, כאשר שימש כקפטן הקבוצה במהלך הטורניר. בנאליו היה השוער הראשון של שווייץ גם במונדיאל 2014, בו הודחה שווייץ בשמינית הגמר על ידי. לאחר המונדיאל פרש בנאליו מהנבחרת.
נוגלס
ארואיקה נוגלס (בספרדית: Heroica Nogales, "נוגלס ההרואית"), או בקיצור נוגלס, היא עיר ומועצה אזורית במדינת סונורה במקסיקו. העיר נמצאת בצפון סונורה, על גבול ארצות הברית–מקסיקו, מול העיר נוגלס שבאריזונה. בתחומי המועצה האזורית מתגוררים 220,292 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
מקור השם של הערים נוגלס הוא בחווה שהתקיימה באזור באמצע המאה ה-19 ונקראה "לוס נוגלס דה אליאס". החווה נקראה על שם עצי אגוז מלך שגדלו באזור, אשר שמם בספרדית הוא "נוגלס".
הקשרים האלו נפגעו במידה מסוימת בעקבות המפכה המקסיקנית בעשור השני של המאה ה-20 והמתיחות האמריקאית-מקסיקנית בעקבות מברק צימרמן. המתיחות באזור הגיעה לשיא ב-27 באוגוסט 1918, כשאזרח מקסיקני חצה את הגבול בחזרה למקסיקו בלי שעבר במכס האמריקאי ובעקבות כך נורה למוות על ידי חיילים אמריקאים. המצב הסלים במהירות ותוך זמן קצר החל קרב "אמבוס נוגלס" (בספרדית: "שתי הנוגלס") בין אזרחים מקסיקנים חמושים שזעמו על המקרה עם תגבורת של מספר חיילים לבין כוח אמריקאי שהוצב בנוגלס האמריקאית. מספר חיילים אמריקאים ועשרות מקסיקנים נהרגו בקרב עד שבשלב מסוים נורה ונהרג ראש העיר של נוגלס המקסיקנית שניסה לעצור את הקרב והמקסיקנים נכנעו.
בעקבות הקרב הוחלט לבנות גדר לאורך הרחוב הבינלאומי כדי למנוע את הישנות התקרית. ב-1961 הקונגרס המקסיקני העניק לעיר את התואר "ארואיקה" (מילולית: "הרואית") כהוקרה לקרבנות המקסיקנים בקרב אמבוס נוגלס.
כלכלה
כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על מפעלי מקילדורה (maquiladora), שבעיקר מייצאים לארצות הברית. כמו כן, בשל מעבר הגבול תיירים רבים עוברים בנוגלס בדרכם למקומות אחרים באזור סונורה ובשל כך קיימת בה גם תעשיית תיירות.
תחבורה
את נוגלס משרת נמל התעופה הבינלאומי נוגלס, הנמצא מדרום לעיר.
העיר היא הקצה הצפוני של הכביש הפדרלי המקסיקני 15, שעובר דרך המדינות המערביות של מקסיקו - סונורה, סינלואה, נאיאריט וחליסקו ופונה מזרחה לכיוון מקסיקו סיטי. לאחר הגבול עם ארצות הברית הכביש מתחבר עם כביש בין-מדינתי 19 האמריקאי, הממשיך עד העיר טוסון.
מאזה
מאזה, או אל-מאזה (בערבית: المزة, תעתיק מדויק: אלמזה), היא שכונה בחלקה הדרום-מערבי של דמשק, בירת סוריה. השכונה ממוקמת מערבה לכפר סוסה, והיא שוכנת מדרום-מערב למרכז דמשק, לאורך כביש אל-מאזה. השכונה קיבלה מעמד חשוב כאשר הצרפתים הקימו בתוכה שדה תעופה צבאי, שהיה שדה התעופה הראשי בדמשק עד פתיחת נמל התעופה הבינלאומי של דמשק, באמצע שנות השבעים. במאזה שכן גם בית הכלא מאזה הידוע לשמצה, עד שנת 2000. ארמון נשיא סוריה נמצא אף הוא בחלקה העליון של מאזה, והוא משקיף על כל דמשק. כיום מאזה היא אחד האזורים היקרים והמתקדמים ביותר בדמשק, בפרט האזור שלאורך כביש מאזה, ובמקום מרוכזים גם שגרירויות רבות.
מאזה מילאה תפקיד משמעותי במהלך קרב דמשק בשנת 1941, וקומפטון מקנזי תיאר אותה מאוחר יותר כ"כפר גדול העומד בצומת של הכביש מדמשק לביירות וקוניטרה".
שדה התעופה הצבאי
שדה התעופה נבנה על ידי במהלך מלחמת העולם השנייה שדה התעופה היה בסיס צבאי עבור צרפת של וישי, שנתנה רשות גם לגרמנים, עימם שיתפה פעולה, להשתמש בו כבסיס. ב-19 במאי 1941 כלי טיס בריטים התקיפו את נמל התעופה, והשמידו כמה מטוסי קרב צרפתיים מודרניים מסוג פוטז 63, ומספר נוסף של מטוסי קרב ישנים יותר מסוג פוטז 25. לאחר עצמאות סוריה ב-1946 הפך שדה התעופה לבסיס של חיל האוויר הסורי.
ב-2013 תיאר ה-BBC את השדה כמתקן אסטרטגי חשוב, המשחק תפקיד משמעותי בהפצת האספקה הצבאית של הממשלה. בשדה התעופה עושים שימוש הכוחות המיוחדים של סוריה, מודיעין חיל האוויר, ומשמר הרפובליקה של סוריה שתפקידו להגן על מוסדות ואנשי השלטון של סוריה. בנוסף משמש השדה כנמל תעופה פרטי עבור הנשיא ובני משפחתו. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה שימש השדה גם כבסיס לשיגור רקטות ופצצות ארטילריה לעבר שכונות מוסלמיות סוניות מרדניות בקצה הבירה.
ב-13 באוקטובר 1973 הפציצה ישראל את שדה התעופה כחלק מסדרת הפצצות שביצע חיל האוויר הישראלי בעומק סוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים. את ההפצצה ביצעו שמונה מטוסי F-4 פנטום, שצפו בפגיעות טובות במטרות. בעקבות התקיפה התפתחו קרבות בין צבא סוריה לצה"ל, שניסה לחלץ טייס שנטש את אחד המטוסים בעקבות פגיעה, ובמהלכם הופלו שני מטוסי מיג סוריים ונפגעו כוחות חוף נוספים.
כלא מאזה
כלא מאזה נבנה על יד הצרפתים במהלך השלטון הצרפתי על סוריה, ונועד לשכן בו פעילים אנטי-קולוניאליים ואסירים פוליטיים אחרים, אך הוא תפס מקום חשוב רק לאחר ההפיכה הצבאית בסוריה ב-1949. מנהיג ההפיכה חוסני א-זעים, שהפך לנשיא סוריה, הכניס את קודמו בתפקיד, שוכרי אל-קוותלי, לכלא מאזה, עד שחרורו בעקבות לחץ ערב הסעודית ומדינות נוספות והגלייתו למצרים. מאז, הוסיפו הסורים אגפים נוספים בכלא והוא הפך לבית הכלא הגדול בסוריה. בנוסף, החומה הגבוהה, גדרות התיל ומגדלי השמירה הפכו אותו למחנה מבוצר מאין כמוהו, ומיקומו, לא הרחק מכביש דמשק-קוניטרה, הקנה לו שליטה על הסביבה כולה.
בית הכלא נסגר בהוראת נשיא סוריה החדש בשאר אל-אסד בספטמבר 2000, יחד עם כלא תדמור הידוע לשמצה. כ-600 אסירים שהוחזקו בכלא שוחררו, ומבנה בית הכלא הוסב למוסד מדעי היסטורי.
הוצאת גרנד סנטרל
הוצאת גרנד סנטרל (באנגלית: Grand Central Publishing) היא חטיבה של קבוצת הספרים האשט, לשעבר "ספרי וורנר".
הוצאת גרנד סנטרל הוקמה במרץ 2006 לאחר שוורנר מדיה מכרה את קבוצת הספרים "טיים וורנר" להאשט ליב.
מלבד הוצאת גרנד סנטרל עצמה, יש לחטיבה ארבע הוצאות  :
יחסי אירלנד–תאילנד
יחסי אירלנד–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אירלנד לבין ממלכת תאילנד.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 בינואר 1975. בתאילנד צמחה קהילה עסקית אירית תוססת ו-65,000 תיירים אירים פוקדים את תאילנד מדי שנה. הסחר בין המדינות כמעט 500 מיליון אירו בשנה.
ביקורים רמי דרג
החשוב ביותר מבין הביקורים היה של הנסיכה מהא צ'אקרי סירינדהורן בספטמבר 2014. נוכחותה באירלנד הייתה אבן דרך חשובה בחיזוק הקשרים בין המדינות.
ג'ורג' בנסון
בנסון נחשב לילד פלא והתפרסם לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20, כשהוא מנגן ג'אז עם ג'ק מקדוף ואחרים. לאחר מכן פתח בקריירת סולו מצליחה, שהתחלפה בין ג'אז, פופ, רית'ם אנד בלוז ושירת סקאט. אלבומו "Breezin" הגיע למעמד של פלטינה מרובעת ולמקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד בשנת 1976.
ביוגרפיה
בגיל 21 הקליט את אלבומו הראשון, "The New Boss Guitar", בהשתתפות מקדוף. ההקלטה הבאה של בנסון הייתה "It's Uptown" עם "רביעיית ג'ורג 'בנסון", כולל לוני סמית' על העוגב ורוני קובר על סקסופון בריטון. באמצע שנות השישים מיילס דייוויס העסיק את בנסון, והוא ניגן הגיטרה בשיר "Paraphernalia" באלבום Miles in the Sky מ-1968.
בנסון הקליט גם את הגרסה המקורית של "האהבה הגדולה מכולם" (The Greatest Love of All) ב-1977, שלימים הוקלט גם על ידי וויטני יוסטון. בתקופה זו בנסון הקליט עם המנצח הגרמני קלאוס אוגרמן. תקליט ההופעה החיה שלו "On Broadway", זכתה גם היא בגראמי. הוא עבד עם פרדי האברד על מספר אלבומיו במהלך שנות השישים, השבעים והשמונים.
חברת התקליטים Qwest (חברת בת של האחים וורנר, המנוהלת על ידי קווינסי ג'ונס) הוציאה את אלבום הפופ פורץ הדרך של בנסון Give Me The Night, בהפקת ג'ונס. האלבום כלל סינגלים רבים שהיו ללהיטים כמו "Love All the Hurt Away", "Turn Your Love Around", "Inside Love", "Lady Love Me", "20/20", "Shiver", "Kisses in the Moonlight".
בשנת 2000 הקליט את האלבום "Absolute Benson", תקליט גיטרה ג'אז עם השפעות לטיניות.
בנסון ניגן בהקלטות של אמנים רבים ביניהם: פרנק סינטרה, קווינסי ג'ונס וסטיבי וונדר.
ב-21 ביולי 2011 הופיע בנסון באמפיתיאטרון קיסריה.
חיים אישיים
בנסון נשוי לג'וני לי מאז 1965 ויש לו שבעה ילדים. בנסון מתאר את המוזיקה שלו כמתמקדת יותר באהבה ורומנטיקה, בשל מחויבותו למשפחתו ולפרקטיקות הדתיות שלו. בנסון חבר קהילת עדי יהוה. בנסון מתגורר באנגלווד, ניו ג'רזי.
פסגת אדמס
הפסגה ממוקמת 8 קילומטרים מזרחית לפסגת סאבורו.
גובהה של פסגת אדמס 1,950 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הפסגת נקראת על שם קולונל ג'ונתן אדמס (Jonathan E. Adams), אשר כיהן כמפקד של כנף ההובלה הטאקטית 109 של חיל האוויר של ארצות הברית, וסייע בהטמעת השימוש במטוסי לוקהיד LC-130 שהיו בשימוש חיל הים האמריקאי במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
ליאור גליקליך
קריירת מועדונים
גליקליך נולד בתל אביב-יפו. בשנת 2011 החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
נבחרות ישראל
גליקליך החל לשחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בשנת 2021. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2022, וערך הופעה אחת בטורניר, בו הצליחה הנבחרת לסיים במקום השני, לאחר הפסד בגמר לנבחרת אנגליה עד גיל 19.
זומן גם לנבחרת עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 לשנת 2023, אך נאלץ להיגרע מסגל הנבחרת עקב פציעה ברגלו טרם תחילת הטורניר, כשאת מקומו בסגל תפס השוער, ניתאי גרייס.
בשנת 2022 החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 21.
וליד דקה
וליד נימר עסעד דקה (בערבית: وليد دقة; נולד ב-18 ביולי 1961) הוא מחבל ערבי-ישראלי שהיה מעורב בחטיפתו ורציחתו של החייל משה תמם ב-1984 ונידון למאסר עולם. דקה, מוותיקי האסירים הביטחוניים הכלואים בישראל, שימש דובר ונציג האסירים בבתי כלא בהם ריצה את עונשו. פעיל פוליטי בולט בתנועת בל"ד.
ביוגרפיה
דקה נולד וגדל בבאקה אל-גרבייה ולמד בבית ספר יסודי ותיכון מקומי. יש לו שישה אחים ושלוש אחיות. בנעוריו היה חבר בארגון אסלאמי. לאחר סיום לימודיו בתיכון ב-1979 עבד באתרי בנייה, במסעדות בתל אביב וכצבע בתל אביב ובאילת. לאחר מלחמת לבנון הראשונה הצטרף לארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. הוא נסע לקפריסין ונשלח בזהות בדויה למחנה אימונים של החזית העממית בסוריה, שם עבר אימונים במטעני חבלה ובאיסוף מודיעין. בישראל עסק באיסוף אמצעי לחימה ובתכנון מעשי טרור. ב-1984 היה שותף בחוליה שתכננה את חטיפתו לצורכי מיקוח של החייל, במטרה להבריחו לסוריה. משלא הצליחו בכך רצחו חבריו לחוליה את תמם לאחר עינויים. דקה וחברי החוליה נתפסו ב-1986, בזמן מעצרו הודה דקה כי ידע על הכוונה לרצוח את החייל. במרץ 1987 הורשע בבית המשפט הצבאי בלוד בגין עבירות של ירי לעבר אנשים, אימונים צבאיים, חבלה גופנית חמורה וחברות בארגון עוין. הוא נידון למאסר עולם ונקבע שהיה שותף שווה לרצח שבוצע בפועל בידי חבריו לחוליה. בקשותיו לקציבת עונשו נדחו על ידי הרמטכ"ל ונשיא המדינה, עד שב-2012, בעקבות המלצת משרד המשפטים, קצב הנשיא שמעון פרס את עונשו ל-37 שנים.
דקה ריצה את עונשו בין השאר בבתי הסוהר שאטה, שקמה, באר שבע, נפחא, באיילון, בגלבוע והדרים. במהלך 2004 היה משובתי הרעב בקרב האסירים הביטחוניים כמחאה על תנאי מעצרם. בתקופת היותו בכלא גלבוע שימש דובר ונציג האסירים בפני שלטונות הכלא. בשנת 2016, בעודו כלוא בבית הסוהר קציעות, נתפסו בכליו טלפונים ניידים ומסרים מוצפנים שהוברחו על ידי חבר הכנסת באסל גטאס. בעקבות האירוע הוארך מאסרו של דקה בשנתיים נוספות וכן הוטל עליו עונש מאסר על תנאי, בהתאם לכך צפוי דקה להשתחרר במרץ 2025. אחיו של דקה שהעביר את הטלפונים לגטאס הורשע ונידון לעבודות שירות וקנס כספי.
במהלך תקופת כליאתו סיים לימודי תואר ראשון ושני במדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה. ב-1993 הצטרף למפלגת בל"ד ובשנת 2000 נבחר לחבר בוועד ההנהגה הארצית של המפלגה. לדבריו ניתק את קשריו עם ארגון החזית העממית ב-1995, הוא עתר ב-2006 לשנות את סיווגו הארגוני בכלא, בקשה שהתקבלה על ידי שירות בתי הסוהר ומאז הוא מוגדר על ידי השב"ס כחסר שיוך ארגוני.
באוגוסט 1999 נישא לסנאא סלאמה, פעילה למען זכויות אסירים ביטחוניים, אותה הכיר לראשונה בעת ביקורה בבית הכלא ב-1996. הוא עתר ב-2008 וב-2011 לבית המשפט המחוזי נגד שירות בתי הסוהר, שסירב משיקולים ביטחוניים לאפשר לו התייחדות עם רעייתו. עתירותיו נדחו לאחר שבית המשפט החליט לא להתערב בשיקולי שירות בתי הסוהר, וזאת על סמך חוות דעת של שירות הביטחון הכללי, לפיה דקה לא ניתק את קשריו עם החזית העממית, ארגון עוין לישראל. מהראיות שהוגשו לו, קבע בית המשפט ש"עולה גם עולה הזדהות אידאולוגית עם ארגון עוין באופן שיש בו כדי לסתור את טענת העותר כי שינה את האידאולוגיה בה החזיק בעבר בהיותו חבר הארגון העוין ויותר מכך, לא ניתן להשתחרר מן הרושם כי בהתנהלות העותר יש גם ניסיון להשגת רווח אישי." ב-2020 הצהירה רעייתו של דקה כי נולדה לה בת, פרי זרעו של דקה שהוברח מהכלא. עם זאת משרד הפנים סירב לרשום את דקה כאביה של הילדה.
שמו הופיע ברשימת האסירים הביטחוניים אזרחי ישראל שארגון חמאס דרש לשחרר במסגרת עסקת שליט. במסגרת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2013–2014) דרשה הרשות הפלסטינית גם את שחרורם של 14 אסירים ביטחוניים אזרחי ישראל, בהם דקה.
ב-2023 אושפז תחת אבטחה בבית החולים אסף הרופא בצריפין, כשהוא חולה בסרטן ועל פי חוות דעת של מערך הרפואה של שב"ס (מר"ש) "ימיו קצרים ונשקפת סכנה ממשית לחייו", בחוות דעת נוספת של המר"ש, שיצאה שבוע לאחר מכן נקבע כי בשל מחלתו ירדה תוחלת חייו לשנתיים לכל היותר, אלא שאינו על ערש דווי. בקשתו מוועדת השחרורים הרגילה של השב"ס לשחררו ממטעמים רפואיים עוררה מחאה ציבורית והתנגדות הפרקליטות. הבקשה לא התקבלה מאחר והוועדה קבעה כי היא צריכה לעלות לדיון בפני ועדת שחרורים מיוחדת לאסירים ביטחוניים. ב-26 ביוני דחתה ועדת השחרורים המיוחדת באופן סופי את בקשת השחרור המוקדם.
לאורך השנים פרסם מאמרי דעה קבועים בביטאון מפלגת בל"ד "פסל אל-מקאל", וכן מאמרים ב"הארץ". הוא מתכתב באופן קבוע עם ענת מטר ועם גדעון לוי. הוא התיידד עם הסופר סמי מיכאל וזוכה לביקורים ממנו. ההצגה "הזמן המקביל", שנכתבה בהשראת סיפורו, מוצגת על ידי תיאטרון אל-מידאן. שם ההצגה מתייחס למה שמכנה דקה בכתביו "הזמן המקביל", שהוא תקופת המאסר שלו, מקום שבו הזמן עומד מלכת.
רחוב חיפה
רחוב חיפה (בערבית شارع حيفا) הוא רחוב במרכז בגדאד, על שם העיר חיפה בישראל. הרחוב מתחיל בשער המרצחים שהיה אחד מהכניסות לאזור הבינלאומי של עיראק אחרי כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית ב-2003. הרחוב, שאורכו כ-3 ק"מ, נמתח במקביל לנהר החידקל. הרחוב מאכלס בניינים רבי קומות ולפני מלחמת המפרץ שכנה בו השגרירות הבריטית. ברחוב כיכר על שמו של פייסל הראשון, מלך עיראק שגופתו הגיעה לנמל חיפה ועל שמו כיכר מקבילה בחיפה.
אחרי מלחמת עיראק אירעו ברחוב מספר תקריות ומבצעים כפיצוץ מכוניות תופת.
Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini
Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini (בעברית: ביקיני זעיר עם נקודות צהובות) הוא סינגל של הזמר בריאן היילנד אשר נכתב על ידי פול ואנס ולי פוקריס. השיר יצא לאור לראשונה כסינגל ב-1 ביוני 1960. בריאן היילנד היה בן 16 בלבד כאשר הקליט את השיר.
הסינגל בביצועו של היילנד הגיע למקום הראשון במצעד האמריקני ב-8 אוגוסט 1960, ובנוסף לכך הגיע ל-10 המקומות הראשונים במספר מדינות אחרות, בין היתר במצעד הבריטי, בו הגיע השיר למקום השמיני.
השיר עוסק בנערה צעירה וביישנית החוששת לעזוב את תאי ההלבשה לאחר שהיא לובשת ביקיני חושפני בפעם הראשונה בחייה. בבית השני של השיר נאמר כי הנערה הלכה לחוף אך החליטה להסתתר מתחת לשמיכה. בבית האחרון בשיר נאמר כי הנערה נכנסה לבסוף לים אך נשארה בתוך המים מרוב בושה.
גרסה עברית לשיר יצאה בשנת 1962 כאשר את הנוסח העברי כתב אברהם ברושי, עיבד ותזמר אנדרה בונדי ושר ישראל יצחקי.
טיק, טיק... בום!
טיק, טיק... בום! (באנגלית: ) הוא מחזמר מאת ג'ונתן לארסון. הוא עוקב אחר מלחין שאפתן בשם ג'ון, שחי בניו יורק ב-1990. ג'ון מודאג שהוא טעה כשבחר בקריירה באומנויות הבמה. הסיפור הוא אוטוביוגרפי למחצה, כפי שציין אביו של לארסון בהערות באלבום המחזמר – לארסון ניסה לבסס את עצמו בתיאטרון מאז תחילת שנות השמונים.
לארסון החל לבצע את היצירה כיצירת סולו ב-1990. לאחר מותו ב-1996, היצירה עובדה על ידי המחזאי דייוויד אובורן כמחזמר בהשתתפות שלושה שחקנים והוצגה בבכורה ב-Off-Broadway ב-2001. מאז, המחזמר הופק באוף ווסט אנד, ווסט אנד, סיבוב הופעות באמריקה, שתי הפקות מחודשות באוף-ברודוויי, בשנים 2014 ו-2016, והפקות מקומיות ובינלאומיות רבות. בשנת 2023 המחזמר צפוי לעלות לראשונה בישראל.
עיבוד קולנועי, בבימויו של לין-מנואל מירנדה ובכיכובו של אנדרו גארפילד בתפקיד הראשי, יצא על ידי נטפליקס בנובמבר 2021. הסרט קיבל ביקורות טובות, וגארפילד קיבל מועמדות לפרס האוסקר על הופעתו.
מצוקי קליסטו (אנטארקטיקה)
מצוקי קליסטו (באנגלית: Callisto Cliffs) הם שני מצוקים, המהווים את הקצה המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המצוקים מהווים גם את הגדה הדרומית של קרחון ג'ופיטר.
גובה המצוקים - 550 מטרים מעל פני הים.
מיפוי המצוק
המצוק מופה בהתבסס על תצלומי אוויר מסוג טרימטרוגון שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948, וכן בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
מקור השם
שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמו של המצוק ניתן לו בהתייחס לקרחון ג'ופיטר הסמוך (ג'ופיטר הוא שמו האנגלי של כוכב הלכת צדק), וכן בהתייחס לשמות אתרים רבים אחרים באזור הקרויים על שם גופים במערכת השמש.
המצוק נקרא על שמו של קליסטו, אחד הירחים של צדק.
טניה קרפלה
ביוגרפיה
קרפלה נולדה בעיר סאלו שבמערב פינלנד. ב-1991 נבחרה למלכת היופי של פינלנד וייצגה את המדינה בתחרות מיס תבל. התפרסמה גם כדוגמנית של הלבשה תחתונה.
ב-2005 זכתה ב"פרס האח הגדול" מטעם ארגון EFFI לזכויות האזרח הפיני על הצעתה לתוכנה לחסימת תעבורת אינטרנט, שהציעה שתותקן בבתי ספר ובספריות. באותה שנה הגישה הצעת חוק בעניין זכויות יוצרים במדינה.
נושא זכויות בעלי חיים ורווחתם הוא במרכז פעילויותיה לאורך כל הקריירה שלה. בפרלמנט היא חברה בוועדה לרווחת החיות (Animal Welfare Group).
הדר עטרי
הדר עטרי (נולדה ב-1987) היא זמרת אופרה ישראלית, בוגרת האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה
הדר עטרי נולדה והתחנכה בהרצליה. בנעוריה הייתה חברה במקהלת לי-רון המקומית.
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת מוזיקה.
שירתה כסולנית בתזמורת צה"ל. למדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב וסיימה את לימודיה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהדרכתה של אפרת בן נון.
מופיעה על במת האופרה, וכן בקונצרטים, ובמופעים שונים, ובכללם בהופעות של שירים ישראליים. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע וסימפונט רעננה. בין השאר הופיעה בתפקידי פפגנה באופרה "חליל הקסם" מאת מוצרט, גרטל ב"הנזל וגרטל" מאת אנגלברט הומפרדינק, מוניקה באופרה "המדיום" מאת ג'אן קרלו מנוטי, הנזירה ג'נובייפה באופרה "הנזירה אנג'ליקה" מאת פוצ'יני וקלורינדה באופרה "לה צ'נרנטולה" מאת רוסיני.
בשנת 2015 הופיעה בתפקיד אליסה באופרה "אליסה בארץ הפלאות" מאת דוד זבה, על פי ספרו של לואיס קרול.
החל מ-19 בספטמבר 2016 היא הופיעה, לסירוגין (עם טל ברגמן), על במת "הבימה" בתפקיד קוזט במחזמר "עלובי החיים".
בדצמבר 2016 נבחנה בתוכנית הטלוויזיה The Voice ישראל והתקבלה לנבחרת של אברהם טל. בשלב הדו-קרב בחר טל להמשיך עם המתמודדת שיר קורן, ועטרי סיימה את דרכה בתוכנית.
הדר עטרי היא קרובת משפחתן של האחיות יונה, שוש וגלי עטרי.
נורמן ת'אגארד
נורמן ארל ת'אגארד (באנגלית: Norman Earl Thagard; נולד ב-3 ביולי 1943) הוא מדען אמריקאי ואסטרונאוט מטעם נאס"א. ת'אגארד הוא קצין צי ארצות הברית בדימוס. טס לחלל במשך חמש טיסות וצבר שהות של למעלה מ-140 ימים בחלל.
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מצי ארצות הברית, בינואר 1978 החל ת'אגארד החל לעבוד בנאס"א. באוגוסט 1979 השלים ת'אגארד תקופת הכשרה של שנה אחת, מה שהפך אותו כשיר למשימה בתפקיד מומחה למשימה בטיסות עתידיות של מעבורות חלל.
בשנת 1983 השתתף תגרד במשימה STS-7; בשנת 1985 השתתף במשימה STS-51-B; בשנת 1989 השתתף במשימה STS-30; בשנת 1992 היה ת'אגארד מפקד המטען במשימה STS-42 (רונלד גרייב היה מפקד צוות).
משימתו האחרונה של ת'אגארד הייתה בשנת 1995 במעבורת החלל סויוז TM-21 במשימה הרוסית Mir-18. בכך היה תגרד לאמריקאי הראשון ששוגר ברכב חלל רוסי, והוא נחשב הקוסמונאוט האמריקאי הראשון. במהלך משימה זו, שערכה 115 יום, נערכו 28 ניסויים. המשימה הסתיימה בנחיתה במרכז החלל קנדי במעבורת החלל אטלנטיס ב-7 ביולי 1995.
ת'אגארד הוא פרופסור מוסמך ומייסד ומנכ"ל של מרכז למידה העוסק במדי החלל.
ת'אגארד זכה בפרסים רבים ובין היתר: מדליית האוויר, מסדר הידידות של רוסיה, מדליית שירות נאס"א וכניסה להיכל התהילה של האסטרונאוטים.
שנות ה-80 של המאה ה-1
שנות ה-80 של המאה ה-1 היו העשור התשיעי של המאה ה-1, החלו ב־1 בינואר 80 והסתיימו ב־31 בדצמבר 89.
קישורים חיצוניים
מאגר מידע באנגלית בנושא שנות ה-80 - The 80s Guy
לוט מיריק מוריל
לוט מיריק מוריל (באנגלית: Lot Myrick Morrill; 8 במאי 1813 – 10 בינואר 1883) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל מיין ה-28, כסנאטור וכמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט. הוא כיהן בכמה משרות נבחרות וממונות במשך כל ימי חייו. כמזכיר האוצר הוא היה מסור לקידום המטבע הקשה (מטבעות) על פני שטרות הכסף והקדיש את עצמו לשירות הציבור בעדיפות על פני האינטרסים של מפלגתו. מוריל התקבל באהדה כמזכיר האוצר על ידי העיתונות האמריקנית וחוגי וול סטריט ונודע בשל היושרה הפיננסית והפוליטית שלו. מוריל היה מזכיר האוצר הרביעי והאחרון של הנשיא גרנט.
ב-1876 מונה מוריל כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט במקומו של בנג'מין בריסטו שהתפטר. יריבו הפוליטי ג'יימס בליין מונה במקומו כסנאטור מטעם מיין. כהונתו של מוריל כמזכיר האוצר נמשכה פחות משנה. עם פרישתו מתפקיד זה מינה אותו הנשיא רתרפורד הייז כגובה המכס של נמל פורטלנד, מיין, תפקיד בו הוא שימש עד למותו ב-1883.
ראשית חייו
לוט מוריל נולד בבלגרד (אז בתחומי מסצ'וסטס, כיום בתחומי מיין) להוריו פילסי וננסי (לבית מקומבר) מוריל. משפחתו מכל צדדיה הייתה ממוצא אנגלי. אבי המשפחה שהיגר לצפון אמריקה מאנגליה ב-1632, אברהם מוריל, היה חלק מההגירה הפוריטנית הגדולה. משפחת מוריל הייתה משפחה גדולה. לוט מוריל היה אחד מתוך 14 ילדים. אחיו הגדול, אנסון מוריל, היה גם הוא מושל מיין וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר שלמד בבית ספר ציבורי, לימד מוריל בבית ספר תיכון מקומי כדי לחסוך כסף ללימודיו בקולג'. בגיל 18 החל מוריל ללמוד בקולג' ווטרוויל. לאחר תקופת לימודים קצרה שם, הוא שימש במשך שנה כמנהל בבית ספר פרטי בניו יורק. לאחר מכן שב מוריל למיין ולמד משפטים בהדרכתו של השופט פולר ברדפילד. ב-1839 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד עורכי דין מצליח. באותה תקופה הוא החל להיות מעורב בפעילותה של המפלגה הדמוקרטית והיה נואם פופולרי בקרב ידידיו במפלגה.
קריירה פוליטית במיין
מוריל נכנס לחיים הפוליטיים כדוברה של תנועת ההתנזרות משתייה במיין ושל תנועות פוליטיות נוספות. ב-1841, לאחר שהתפרסם באזורו, הוא עבר לאוגוסטה, שם הוא נאם בפני הוועדות בבית המחוקקים המדינתי. כך הוא החל לצבור ניסיון בפוליטיקה של מיין. הוא החל לעסוק בעריכת דין באוגוסטה ושותפיו היו ג'יימס ברדבראי וריצ'רד רייס. ב-1849 היה מוריל ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית במיין ובתפקיד זה הוא שימש עד 1856. ב-1854 הוא נבחר מטעם הדמוקרטים לבית הנבחרים של מיין. החל מ-1855 החל מוריל להתנער ממצע מפלגתו ובסופו של דבר עבר אל המפלגה הרפובליקנית, זאת על רקע הוויתורים של המפלגה הדמוקרטית למדינות העבדות. בבחירות לנשיאות של 1856, האמין מוריל שג'יימס ביוקנן היה מועמד טוב, אך הוא ציין שמצע המפלגה הדמוקרטית היה "שערורייה לאומה ועלבון לצפון". שינוי השקפותיו הפוליטיות של מוריל נעשה יחד עם אחיו, אנסון מוריל, ועם ידידו ולימים סגן הנשיא האניבל המלין. מוריל ניתק לחלוטין את קשריו עם המפלגה הדמוקרטית ועבר באופן רשמי למפלגה הרפובליקנית. כחבר המפלגה הרפובליקנית הוא נבחר לסנאט של מיין ב-1856, שם הוא כיהן כנשיא הסנאט. הוא היה הרפובליקני הראשון שכיהן בתפקיד זה, ונציגי המפלגה החזיקו בו עד 1964, למעט תקופה קצרה. ב-1858 נבחר מוריל כמושל מיין (אחיו אנסון כיהן כמושל גם הוא בשנים 1855–1856). מוריל כיהן כמושל עד לינואר 1861, כאשר הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית במקומו של האניבל המלין, שפינה את מושבו בסנאט כאשר התמודד לתפקיד סגן הנשיא כשותפו למרוץ של אברהם לינקולן.
מלחמת האזרחים
מוריל נכנס לסנאט בנקודת מפנה היסטורית, ערב פרוץ מלחמת האזרחים. הוא התנגד נחרצות לפשרה עם עקרונות העבדות, באמצעות תיקונים חוקתיים, להשכנת שלום. בפברואר 1861 הוא השתתף בוועידת השלום שבה נעשה ניסיון למנוע את פרוץ המלחמה והוא התנגד להצעות הפשרה של ג'ון קריטנדן, שדמו לאלו של פשרת קריטנדן. במרץ 1862 תמך מוריל בחקיקה שקבעה את שיחרורם של העבדים במדינות הדרום שישוחררו. מוריל האמין שחקיקה זו תהווה נשק כנגד מדינות הדרום המורדות. באפריל אותה שנה הוא נאם בזכות החוק שהעביר הקונגרס ונחתם על ידי הנשיא לינקולן שעל פיו שוחררו העבדים בוושינגטון הבירה. בסיום המלחמה הוא טען נגד ענישתן של מדינות הדרום על מרידתן והעדיף חינוך משמעותי לכל בני הגזעים.
תקופת השיקום
במהלך תקופת השיקום תמך מוריל במדיניות השיקום של הקונגרס שהעניקה את הסמכות לצבא ארצות הברית בדרום להגן על אזרחי ארצות הברית האפרו-אמריקאים. ביוני 1866 הוא תמך במתן זכות בחירה לאפרו-אמריקאים בוושינגטון. ב-1868 הוא הצביע בעד הדחתו של הנשיא אנדרו ג'ונסון במשפט ההדחה שהתנהל נגדו. הסנאטור השני ממיין, ויליאם פיט פסנדן, הצביע בעד זיכויו של ג'ונסון. במרץ 1869 הובס מוריל על ידי האניבל המלין בהתמודדות על המושב בסנאט על חודו של קול. עם זאת, לאחר פטירתו של פסנדן באוקטובר אותה שנה, מונה מוריל להחליפו עד לתום תקופת כהונתו של פסנדן. ב-1871 הוא נבחר מחדש וכיהן בסנאט עד למינויו ב-1876 כמזכיר האוצר של ארצות הברית על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט.
שירות בוועדות הסנאט
בעת כהונתו בסנאט כיהן מוריל כיושב הראש הראשון של ועדת ההקצבות של הסנאט. הוא גם שימש כיושב הראש של ועדת הביקורת על ההוצאות של הסנאט בשנים 1863–1867, כיושב ראש ועדת הסנאט לענייני מחוז קולומביה בשנים 1865–1867, כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט בשנים 1867–1871 ו-1873–1876 וכיושב ראש הוועדה לענייני ספריית הקונגרס בשנים 1896–1873.
מזכיר האוצר
ב-1876 מונה מוריל כמזכיר האוצר על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט ובתפקיד זה הוא כיהן עד תום נשיאותו של גרנט ובחמשת הימים הראשונים של הנשיא הבא, רתרפורד הייז. מוריל מונה לתפקיד בעקבות התפטרותו של בנג'מין בריסטו, שנחל הצלחה בהעמדתם לדין של חברי רשת "מעגל הוויסקי" שהייתה מערך להעלמת הכנסות לצורך הימנעות מתשלומי מס בה היו שותפים יצרני ויסקי במערב התיכון ופקידים מושחתים של שירות הכנסות הפנים. בריסטו התפטר בשל חיכוך בינו לבין הנשיא גרנט על רקע פעולות הקנאית לביצוע רפורמות במחלקת האוצר ועל רקע הרצון שלו להתמודד בבחירות לנשיאות של 1876. עם כניסתו לתפקיד, היה מוריל אחראי על כל התיקים הסודיים שהותיר אחריו בריסטו בנוגע למשפטי מעגל הוויסקי. אף על פי שלמוריל לא היה מוניטין של איש פיננסים, הוא האמין ביושרה פוליטית ורווחה האמונה שהוא ינהל את המחלקה באותו אופן כמו ג'ורג' סיואל באוטוול, מזכיר האוצר הראשון בממשלו של גרנט. מינויו של מוריל אושר בסנאט ללא שאלות והוא התקבל באהדה בעיתונות ובחוגי וול סטריט. מושבו בסנאט, שהתפנה עם מינויו כמזכיר האוצר, אויש על ידי יריבו ג'יימס בליין.
הוויכוח על פדיון שטרות הכסף
במהלך כהונתו של מוריל כמזכיר האוצר התנהל וויכוח על השאלה אם יש לשוב ולהצמיד את הדולר לתקן הזהב או להמשיך ולהנפיק שטרות כסף שיהיו נתוני לתנודות האינפלציה. כמו קודמו בריסטו, טען מוריל לטובת תקן הזהב וראה בשטרות הכסף כאמצעי "בלתי ניתן להחלפה ולהמרה" וכ"מנוגד לעקרונות החוקה". עם זאת, שטרות הכסף היו פופולריים בדרום ובמערב, שם היה נחוץ הון בעלות נמוכה לפיתוח הכלכלה. מוריל ייעץ לקונגרס שיש להגדיל את מלאי הזהב של האוצר כדי שימשמש לגיבוי המטבע ב-1879, על סמך חוק לחידוש המטבע הקשה, שהפחית את כמות השטרות במחזור ל-300 מיליון דולר.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמזכיר האוצר שב מוריל למיין ומונה לגובה המכס של נמל פורטלנד.
לוט מיריק מוריל נפטר ב-10 בינואר 1883 באוגוסטה. הוא הותיר אחריו את רעייתו שרלוט ואת ארבע בנותיו. הוא נטמן בבית הקברות פורסט גרוב שבאוגוסטה. ביתו באוגוסטה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. על שמו נקראה ספינה של שירות ספינות המכס של ארצות הברית.
סולרסול (שפה)
סולרסול (בצרפתית: solresol) היא שפה מתוכננת שהומצאה על ידי פרנסואה סודר בתחילת שנת 1827. הספר המרכזי שלו בנושא, Langue musicale universelle, יצא לאור לאחר מותו בשנת 1866. סולרסול נהנתה מפופולריות לזמן קצר, והגיעה לשיאה עם הוצאת ספרו של בולסלאס גז'בסקי Grammaire du Solresol בשנת 1902.
השפה מבוססת על הסולם המוזיקלי. ניתן לשיר ולנגן אותה.
פונולוגיה
המילים של סולרסול עשויות מהברה אחת עד חמש הברות, או תווים. כל אחד מאלה יכול להיות רק אחד מתוך שבעה בסיסי פונמות, שעשוי בתורו להיות דגוש או מוארך. יש עוד פונמה, "שקט", המשמשת להפרדה בין מילים: מילים אינן יכולות לרוץ יחד כפי שהן בעברית.
הפונמות יכולות להיות מיוצגות במספר דרכים שונות – כמו שבעה תווים מוזיקליים באופן אוקטבה, כמו שמדברים הברות (מבוסס על סולפז', דרך של זיהוי תווים מוזיקליים), עם שבעה צבעים של קשת, סימנים, תנועות ידיים וכו'. לפיכך, באופן תאורטי התקשורת של סולרסול יכולה להיעשות באמצעות דיבור, שירה, דגלים של צבע שונה ואפילו כציור.
וראניה
וְרָאנְיֶה (בסרבית קירילית:  Врање) היא עיר בדרום סרביה ומרכז מנהלי של מחוז פצ'יניה, השוכנת 347 קילומטרים דרומית לבירה בלגרד וסמוכה לגבולות בולגריה ומקדוניה הצפונית.
היסטוריה
אזור וראניה יושב לראשונה על ידי שבטים תראקים. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש השטח על ידי האימפריה הרומית ובמקום נבנתה מצודת דרכים. באמצע המאה ה-6 הוחרב האזור על ידי ההונים וננטש מתושביו. בהמשך נשלט המקום על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה והאימפריה הביזנטית. היישוב מתועד לראשונה בכתבים ביזנטיים מ-1093 כחלק מנסיכות רשקה. ב-1455 נכבשה וראניה על ידי צבאותיו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו במקום עד ינואר 1878, עת שוחרר על ידי הסרבים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בראשית המאה ה-20 מנתה העיר כ-12,000 תושבים ונכללה בשטח ממלכת סרביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה. לאחר סיום המלחמה טענו הסרבים כי הבולגרים ביצעו מעשי טבח באזרחי בעיר. ראש הממשלה הבולגרי אלכסנדר סטמבוליסקי מינה ועדת חקירה לבדיקת הסוגיה אך מסקנותיה לא פורסמו. במהלך המלחמה, מונה הקולונל היהודי אברהם תג'ר למפקד חיל המצב בעיר והוא העיד כי קיבל הוראה ממפקדיו להוציא להורג את ראשי היישוב ופרנסיו וכי סירב לפקודה בשל היותה בלתי אנושית. תג'ר הועבר מתפקידו והועמד לדין צבאי בגין סירוב פקודה בעת קרב. לאחר מספר דיונים, זוכה תג'ר בערכאה צבאית עליונה. לאחר המלחמה מונה תג'ר על ידי ראש הממשלה סטמבוליסקי להיות אחד מנציגי בולגריה לוועידת השלום בפריז, כשאחת ממטרות המינוי הייתה הצגת פניו האנושיות של הצבא הבולגרי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, נכללה וראניה בשטח ממלכת יוגוסלביה והאזור עבר תהליך תיעוש, בעיקר בתחום הטקסטיל. ב-9 באפריל 1941 נכבשה העיר על ידי הוורמאכט וב-22 באפריל הועבר האזור לחזקת ממלכת בולגריה, אשר הייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. ב-11 במרץ 1943 ביצעו שוטרים וחיילים בולגרים אקציה בכל רחבי מקדוניה והשטח הסרבי המסופח ועצרו אלפי יהודים. לפי נתוני משרד הפנים הבולגרי 26 מהעצורים היו תושבי גבגליה, וראניה, ולס וסטרומיצה. העצורים הובלו למחנה המעצר מונופול שבסקופיה ומאוחר יותר גורשו אל מותם במחנה טרבלינקה. ב-7 בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחותיו של יוסיף ברוז טיטו והיא נכללה בשטחי יוגוסלביה. ב-1951 נפגעה וראניה מרעש אדמה שגרם נזק למבנים בעיר. לאחר פירוק יוגוסלביה והקמת סרביה נכללה וראניה בשטחה.
כלכלה
וראניה שוכנת סמוך לעורק התחבורה העשירי של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים המקשר אותה לנמלי התעופה האזוריים, מרחק כ-90 קילומטרים מניש ומנמל התעופה סקופיה, 285 קילומטרים מנמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה ומנמל הים של סלוניקי. קרבה זו הפכה את וראניה לצומת דרכים מסחרית אזורית. עד לראשית המאה ה-20 התבססה כלכלת היישוב על אומנים בתחומי הטקסטיל. בהמשך, התפתחה בעיר גם תעשיית עיבוד טבק במקביל לתיעושו של ענף הטקסטיל. מבצע מבצע כוח מאוחד של נאט"ו במהלך מלחמת קוסובו ובהמשך ב-2000, הדחתו של סלובודן מילושביץ' מהשלטון ואי השקט הפוליטי שנלווה אליו, הובילו למשבר כלכלי בסרביה. אחוז האבטלה באזור וראניה עלה בשל סגירתם של מפעלי תעשייה והאמיר ב-2010 לכדי 28.5 אחוזים מכלל האוכלוסייה העובדת. התהליך לווה בהגירת עבודה מיישובי הסביבה לעיר עצמה. בהמשך, חלה התאוששות מסוימת והענפים המרכזיים בתמ"ג העיר הם: תעשיית עץ, הלבשה והנעלה, טקסטיל, תעשייה כימית ומוצרי בניין.
חינוך, תרבות ואמנות
בווראניה פועל מוזיאון הממוקם בביתו של הפאשה העות'מאני שהוקם ב-1765 וספרייה מרכזית ותיאטרון הנושאת את שמו של בוריסב "בורה" סטאנקוביץ' (סרבית קירילית: Борисав Бора Станковић; 1876 - 1927) שהיה אחד מסופריה הבולטים של סרביה ויליד וראניה. בעיר פועלים 15 בתי ספר יסודיים ו-8 בתי ספר תיכוניים ובכללם בתי ספר מכינים לתחום הרפואה, התעשייה הכימית ובתי ספר טכנולוגיים.
אקלים
בווראניה שורר אקלים ממוזג מתון. ערכי הקיצון של הטמפרטורה הממוצעת נעים מ-3.9oc- בינואר ועד 27.6oc באוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 614 מילימטרים. החודש הגשום בשנה הוא יוני בו יורדים בממוצע 70.9 מילימטרים של גשם והשחון הוא אוגוסט בו יורדים בממוצע 38.7 מילימטרים.
בודן בונדרנקו
בודן בונדרנקו (באוקראינית: Богдан Бондаренко; נולד ב-30 באוגוסט 1989) הוא אתלט אוקראיני. אלוף העולם (מוסקבה 2013), אלוף אירופה (ציריך 2014), בעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), שיאן אירופה (ביחד עם שלושה קופצים נוספים) ומדורג שלישי בכל הזמנים בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
בונדרנקו נולד בחרקוב. לאמו שורשים יהודיים ושם המשפחה שלה לפני נישואיה היה צ'רציק.
2006
בתחרות שנערכה בקייב בינואר 2006 הוא קפץ לגובה של 2.21 מטר. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבייג'ינג שבסין בשנת 2006 זכה בונדרנקו במדליית ארד בתוצאה של 2.26 מטר, אחרי האיקיאנג הואנג מסין 2.32 מטר וניקי פאלי מישראל (2.29 מטר).
אלוף עולם לנוער
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבידגושץ' שבפולין בשנת 2008 זכה בונדרנקו במדליית זהב בתוצאה של 2.26 מטר לפני סילווסטר בנדרק מפולין (2.24 מטר) ומיגל אנחל סנצ'ו מספרד (2.21 מטר).
2009
בתחרות שנערכה באולם בלודז' שבפולין בפברואר 2009 קבע בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 2.27 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בטורינו שבאיטליה במרץ אותה שנה הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 2.20 מטר, אך בשלב המוקדמות הוא השווה את שיאו כשקפץ לגובה של 2.27 מטר.
אלוף אירופה עד גיל 23
באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה שבצ'כיה ביולי 2011 זכה בונדרנקו במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.30 מטר. חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן שבסין באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 15 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר ולא עלה לשלב הגמר.
2013
במסגרת סבב תחרויות ליגת היהלום, שנערכו בדוחא שבקטר ב-10 במאי 2013 קפץ בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 2.33 מטר ושבוע לאחר מכן, בשאנגחאי שבסין ב-18 במאי הוא קפץ שוב לגובה של 2.33 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, בברמינגהאם שבבריטניה ב-30 ביוני הוא קפץ לשיא אישי חדש נוסף של 2.36 מטר ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוזאן שבשווייץ ב-4 ביולי הוא ניצח בקפיצה לגובה בשיא אוקראינה חדש של 2.41 מטר, שיפור לשיאו בן 28 השנים של רודולף פוברניצין (2.40 מטר) שהיווה באותה העת, שיא עולם. תוצאה זו היא הטובה בעולם מאז שנת 1994.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה בונדרנקו במדליית זהב, בהשוואת שיאו האישי ובשיא אליפות חדש של 2.41 מטר, לפני מועתז עיסא בראשים מקטר (2.38 מטר) ודרק דרואין מקנדה שקבע שיא קנדה חדש של 2.38 מטר.
שיאן אירופה
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-14 ביוני 2014 קבע בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אוקראינה חדש והשוואת השיא האירופי בתוצאה של 2.42 מטר.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בציריך שווייץ באוגוסט 2014 זכה בונדרנקו במדליית זהב, בתוצאה של 2.35 מטר, לפני בן ארצו אנדריי פרוצנקו (2.33 מטר) ואיוואן אוחוב מרוסיה (2.30 מטר).
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין באוגוסט 2015 זכה בונדרנקו במדליית כסף ביחד גוואי זינג מסין עם תוצאה של 2.33 מטר, אחרי דרק דרואין מקנדה (2.34 מטר).
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.33 מטר לאחר המנצח דרק דרואין (2.38 מטר) ומועתז עיסא בראשים (2.36 מטר).
2017
בתחרות ליגת היהלום באוסלו שנערכה בחודש יוני, סיים במקום השני בתוצאה של 2.29 מטר. בתחרות ליגת היהלום בפריז שנערכה ביולי, סיים בונדרנקו במקום השני בתוצאה של 2.32 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון, בונדרנקו סיים במקום ה-9, בתוצאה של 2.25 מטר.
בגמר ליגת היהלום בציריך זכה במדליית ארד בתוצאה של 2.31 מטר.
הכרזת העצמאות של רודזיה
הכרזת העצמאות של רודזיה (באנגלית: Rhodesia Declaration of Independence) המכונה לרוב הכרזת העצמאות החד-צדדית (באנגלית: Unilateral Declaration of Independence, או בקיצור UDI) הייתה הכרזת העצמאות הרשמית שאימצה ממשלת רודזיה הדרומית ב-11 בנובמבר 1965. הכרזת העצמאות בישרה את עצמאותה והקמתה של מדינת רודזיה, אשר השתרעה בשטחי זימבבואה המודרנית.
רקע היסטורי
החל מראשית המאה ה-19 נשלטה רודזיה על ידי חברת דרום אפריקה הבריטית. בשלושים שנות שלטון החברה, ידעה הארץ פיתוח קולוניאלי והתיישבות לבנה גדולה. בשנת 1923 סיימה החברה לשלוט במקום, ובריטניה הקימה באזור את מושבת רודזיה הדרומית. הלבנים קיימו במושבה מערכת תוססת של דמוקרטיה, לרבות מערכות בחירות, והקימו צבא מקומי אשר יהפוך לימים לצבאם הלאומי. הם התגוררו בעשרות יישובים אשר כללו לצד משקים חקלאיים רבים גם כמה ערים ועיירות. להלכה, ובהתאם לחוקת 1923, היו רשויות השלטון במושבה פתוחים לכלל האוכלוסייה, לרבות לתושביה השחורים. עם זאת, קריטריונים של שכר, השכלה ורכוש עצמי, הביאו לכך שהרוב המכריע של בעלי זכות הבחירה וחברי הפרלמנט היו לבנים, למרות משקלם הנמוך באוכלוסייה הכללית.
זמן קצר לאחר פלישת גרמניה לפולין בפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, הצטרפה רודזיה הדרומית למלחמה לצדה של בריטניה, בדומה לשאר מושבותיה של האימפריה הבריטית. המלחמה הפכה את כוחותיה הצבאיים של רודזיה הדרומית לצבא לכל דבר, אשר זכה לראשונה לפעילות מבצעית ממשית. במהלך המלחמה רכשו כוחות אלו ציוד חדש, והתנסו בצורות קרב מגוונות. לאחר המלחמה נהנתה רודזיה הדרומית מצמיחה כלכלית גבוהה במיוחד, אשר לוותה בתיעוש גובר, שהחל כבר בעיצומה של המלחמה. הצמיחה הכלכלית הגבוהה הביאה לגל של עשרות אלפי מתיישבים חדשים ממוצא בריטי אשר התיישבו ברודזיה הדרומית בשנים שלאחר המלחמה. רודזיה סיימה את המלחמה כאשר כלכלתה חזקה ועצמאית יותר, האוכלוסייה הלבנה בה גדולה יותר, וכוחותיה הצבאיים בעלי יכולות קרביות טובות יותר. בנוסף, נהנו התושבים מגאווה לאומית ניכרת על תרומתם לניצחון בריטניה במלחמה, והם ציפו לכך שבשנים שלאחר המלחמה תשיב להם בריטניה כגמולם.
בשנת 1953, בתמיכת לבנים רבים ברודזיה הדרומית ובהובלת בריטניה, אורגנו המושבות הבריטיות באפריקה הדרומית מחדש. רודזיה הדרומית אוחדה יחד עם שכנותיה מצפון רודזיה הצפונית (זמביה של ימינו) וניאסלנד (מלאווי של ימינו), ותחתיהן הוקמה הפדרציה של רודזיה וניאסלנד. רודזיה הדרומית, הטריטוריה היחידה בפדרציה בה התגוררה כמות גדולה של מתיישבים לבנים, הייתה הכוח המוביל של המדינה הפדרלית החדשה. הפדרציה נכשלה בניסיונותיה להכות שורש בקרקע ופורקה בשנת 1963, כעשר שנים בלבד לאחר הקמתה. פירוק זה אירע, בין השאר, עקב תחושת המרמור שחשו השחורים בפדרציה, שהיוו את הרוב המוחלט של תושבי ניאסלנד ורודזיה הצפונית, כלפי שלטון הלבנים הרודזים הדרומיים עליהם. בנוסף, על רקע האצת תהליכי דה-קולוניזציה באפריקה בראשית שנות ה-60, החליטה ממשלת בריטניה שזוהי העת לפירוק מושבותיה ולא לאיחודן. שנות הפדרציה, הביאו את רודזיה הדרומית לידי מעמד בכיר באימפריה, כאשר תושביה הלבנים נהנים מגבולות רחבי ידיים ומהצורך לנהל בעצמם שטחים נרחבים אלו. במקביל, היו שנים אלו תקופת שיא של התעוררות לאומית בקרב האוכלוסייה השחורה של רודזיה הדרומית. תנועה זאת צמחה בעיקר מקרב חוגי האליטה העירונית השחורה של שלהי שנות ה-50. הקבוצה, אשר הטיפה לנוכחות גדולה יותר של השחורים בשורות שלטון המושבה, סבלה מדיכוי פוליטי מצד השלטונות הלבנים, אך מנגד נהנתה מתמיכת רבים מאנשי מפלגת הלייבור בבריטניה.
על רקע מעמדה ההולך וגובר של הלאומיות הלבנה הרודזית אל מול כוונתה של בריטניה לסיים את שליטתה במושבה, ולצד התגברות תביעותיהם של השחורים לקבל חלק רב יותר בשלטון, חשו הלבנים מאוימים יותר ויותר. לפיכך, גברו בקרבם הקולות אשר קראו להתנתקות מבריטניה ולהפיכת רודזיה למדינה עצמאית, בה ינהלו הלבנים את ענייניהם בעצמם ללא התערבות בריטית. עם זאת, העמדה המצדדת בעצמאות רודזית נתקלה בהסתייגות רבה בבריטניה, שם התנגדו להענקת עצמאות לרודזיה כל עוד שולט בה המיעוט הלבן. בבחירות 1962 לראשות ממשלת רודזיה הדרומית ספגה מפלגת השלטון, המפלגה המאוחדת הפדרלית בעלת המצע הליברלי והמתון יחסית, מפלה. במקומה עלתה לשלטון מפלגת החזית הרודזית (RF) אשר דגלה במצע לאומי ושמרני, והביעה תמיכה בגלוי בהכרזת עצמאות מיידית של רודזיה ובהקמה של מדינה ריבונית אשר תישלט על ידי המיעוט הלבן, בדומה למצב העניינים הפוליטי במושבה (ואולי אף בהשראת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה). את המפלגה הנהיגו הפוליטיקאים יוצאי קרבות מלחמת העולם השנייה וינסטון פילד ואיאן סמית. לאחר הבחירות מונה פילד לראשות הממשלה, וסמית שימש כסגנו.
עמדת בריטניה
עמדתה של בריטניה בדיון המדיני והמשפטי אשר עתיד היה לתפוס את מרב המקום ביחסים בינה לבין רודזיה הדרומית, התבססה על שני עקרונות עיקריים משלימים: "אין עצמאות לפני שלטון של רוב" (No independence before majority rule) ומכאן בא הצורך במעבר של רודזיה הדרומית ל"שלטון הרוב השחור" (black majority rule). לכן, התנגדה בריטניה לדרישתם של הלבנים ברודזיה הדרומית להענקת עצמאות, כל עוד הם אינם נותנים לשחורים במדינה את החלק היחסי המגיע להם במוסדות השלטון. בריטניה דרשה מהלבנים ברודזיה הדרומית ליישם דמוקרטיה אמיתית ומלאה, ובה "קול אחד, אדם אחד" (One man, one vote), כלומר, מעמד שווה בספר הבוחרים לשחורים וללבנים.