cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פול פרימן (שחקן)
פול פרימן (באנגלית: Paul Freeman; נולד ב-18 בינואר 1943) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהופעותיו בתפקיד הארכאולוג רנה בלק בסרט "שודדי התיבה האבודה" (1981), ברון היין באופרת הסבון האמריקאית "פלקון קרסט" (1984–1985), נבל-העל איוון אוז בסרט "פאואר ריינג'רס - הסרט" (1995), ותפקידו בסרט "שוטרים לוהטים" (2007).
ביוגרפיה
פרימן נולד בברנט שבמחוז הרטפורדשייר באנגליה.
פרימן החל את הקריירה שלו בפרסום ובהוראה. הוא הופיע בתפקידים קטנים בתיאטרון בהפקות של "חלום ליל קיץ" ושל "המלט". בהמשך שיחק בתפקידים ראשיים עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.. ב-1974 היה שותף בהקמת להקת התיאטרון "Joint Stock Theatre Company" יחד עם הבמאי מקס סטפורד-קלארק.
הופעת הבכורה של פרימן בטלוויזיה הייתה ב-1978 בסדרה עטורת השבחים "חיי שייקספיר". עוד שיחק פרימן בדוקו-דרמה "Death of a Princess" של רשת ATV, סרט אודות ההוצאה להורג של מיש'אל בינת פאהד אל סאוד מערב הסעודית. ב-1980 החל פרימן להופיע בסרטי קולנוע כמו "יום שישי הארור" לצדו של בוב הוסקינס וב-1981 שיחק בסרט "כלבי המלחמה". עוד ב-1981 כיכב בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "Winston Churchill: The Wilderness Years".
באותה שנה בחרו סטיבן ספילברג וג'ורג' לוקאס בפרימן לשחק בתפקיד רנה בלק, הארכאולוג הצרפתי אויבו המושבע של ד"ר אינדיאנה ג'ונס בסרט "שודדי התיבה האבודה". הסרט היה עבורו קרש קפיצה להוליווד והוא המשיך לשחק בתפקיד הנבל גם בהוליווד וגם בבריטניה, בעזרת כישרונו לדבר במבטא זר. כשהוא חמוש במבטא גרמני הופיע בשנים 1984 ו-1985 בעונה הרביעית של אופרת הסבון "פלקון קרסט" בתפקיד ברון היין גוסטב רייבמן.
ב-1988 גילם פרימן את פרופסור מוריארטי בסרט "תעלומה ללא רמז" בכיכובו של מייקל קיין בתפקיד שרלוק הולמס, ובהשתתפותו של בן קינגסלי בתפקיד ד"ר ווטסון. ב-1985 שיחק בתפקיד איוואן אוז בסרט "פאואר ריינג'רס - הסרט".
בין שאר הופעותיו בטלוויזיה שיחק פרימן בפרק "Down Among the Dead Men" בסדרה "רציחות במידסומר", בפרק "Straw Dog" בסדרת הפשע "להעיר את המתים", ובתפקיד אדם קינגסלי בעיבוד של ה-BBC לספר "החדר החשוך" מאת מינט וולטרס.
ב-2008 הופיע פרימן בתפקיד ג'ורג' אהרונוב בהפקה מחודשת בלונדון של המחזה "גלנגרי גלן רוס" מאת דייוויד מאמט.
ב-2012 גילם את תומאס ארפינגהאם בעיבוד של ה-BBC למחזה "הנרי החמישי" מאת ויליאם שייקספיר כחלק מסדרת "הכתר החלול".
פיליפה פוט
פיליפה רות פוט (באנגלית: Philippa Ruth Foot; 3 באוקטובר 1920 – 3 באוקטובר 2010) הייתה פילוסופית בריטית הידועה באופן מיוחד בעבודתה בתחום האתיקה. היא הייתה בין ההוגים אשר הניחו את היסודות לאתיקה של הסגולה הטובה המודרנית, השואבת השראתה מן האתיקה של אריסטו. הגותה המאוחרת יותר של פוט מתאפיינת בשינוי מהותי לעומת דעותיה בעבודות הראשונות שפרסמה בשנות ה-50 וה-60 וניתן להבינה כניסיון למודרניזציה של תורת המוסר של אריסטו, תוך ניסיון להדגים כי ניתן להתאים את תורת אריסטו לימינו ובכך להתחרות בתורות מוסר מודרניות בולטות כגון תורות מוסר דאונטולוגיות ותועלתנות. חלק מעבודתה של פוט היה אבן פינה לעלייתה המחודשת של האתיקה הנורמטיבית בתוך הפילוסופיה האנליטית, באופן מיוחד ביקורתה על תוצאתנות ( וכן נון-קוגניטיביזם . דוגמה בולטת להגותה זו היא השיח הפילוסופי המתמשך על בעיית הקרונית.
פול פרימן (שחקן)
ביוגרפיה
ב-2015 השתתף פרימן בעונה השלישית של הסדרה "הסודות של דה וינצ'י" וגילם את דמות הארכיטקט.
פיליפה פוט
ביוגרפיה והשכלה
פוט הייתה בתה של אסתר קליבלנד (1893–1980) ונכדתו של נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד. אביה היה קפטן ויליאם סידני בנס בוסנקט (1893–1966), אשר שירת במשמר קולדסטרים של הצבא הבריטי ולאחר פרישתו ניהל מפעל פלדה. סבה מצד אביה היה השופט סר פרדריק אלברט בוסנקט והיה השופט השני בסדר החשיבות (באנגלית: Common Serjeant of London) בבית המשפט הפלילי של לונדון, האולד ביילי בין השנים 1900 עד 1917.
קודם ללימודיה באוניברסיטה, התחנכה בעיקר בביתה בידי מורים פרטיים. בראיון מאוחר יותר סיפרה כי שיטת לימוד זו הותירה אותה עם פערים גדולים בהשכלתה והיא נאלצה להתכונן במשך שנה שלמה, בקורסים בהתכתבות ובאמצעות מורה פרטי, לבחינות הכניסה לאוניברסיטת אוקספורד. בין השנים 1939–1942 למדה בסמרוויל קולג', באוניברסיטת אוקספורד, שם סיימה בהצטיינות לימודי תואר ראשון בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה. בין השנים 1942–1947 עבדה בשרות המדינה ככלכלנית. עם תום עבודתה בשרות המדינה שבה לסמרוויל קולג' לשארית חייה. החל משנת 1947 שימשה כמרצה לפילוסופיה, עד לשנת 1950. בין השנים 1950–1969 שימשה עמיתה ומנחה בקולג', בין השנים 1969–1988 שימשה עמיתת מחקר בכירה ומשנת 1988 ועד מותה שימשה עמיתת כבוד. בקולג' היא בילתה שעות רבות בוויכוחים עם עמיתתה ג.א.מ. אנסקום, אשר שכנעה את פוט כי עמדתה ביחס לנון-קוגניטיביזם שגויה.
פול פרימן (שחקן)
ביוגרפיה
בשנת 2016 שיחק בדרמת הריקודים "מתח גבוה" לצידם של ג'יין סימור ומיה מורגנשטרן.
פיליפה פוט
ביוגרפיה והשכלה
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 שימשה כמרצה אורחת במספר אוניברסיטאות בארצות הברית: אוניברסיטת קורנל, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת העיר ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1976 מונתה לפרופסור בקתדרה על שם גריפין באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם לימדה עד שנת 1991, כשהיא מחלקת זמנה בין ארצות הברית לאנגליה. בשנת 1976 התקבלה כחברה באקדמיה הבריטית ובשנת 1983 הפכה לחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
פול פרימן (שחקן)
ביוגרפיה
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת המתח "אבסנטיה" ברשת AXN, בתפקיד וורן ביירן, אביה של אמילי (סטנה קטיק).
פיליפה פוט
ביוגרפיה והשכלה
פוט לא הייתה ממייסדות אוקספם, כפי שטוענים רבים בטעות, אך הייתה פעילה בארגון. היא הייתה אתאיסטית. בשנת 1945 נישאה להיסטוריון הבריטי מ.ר.ד. פוט ממנו התגרשה בשנת 1960. בתקופת מלחמת העולם השנייה חלקה דירה בלונדון עם הסופרת אייריס מרדוק שהייתה אז חברתה הטובה ביותר. בשנת 2004 התדרדרה בריאותה והיא הפסיקה להרצות ולעסוק בפילוסופיה. פוט נפטרה ביום הולדתה ה-90.
פול פרימן (שחקן)
חיים אישיים
פרימן נשוי למגי סקוט שכיכבה לצדו ב-1981 בסרט "כלבי המלחמה". לבני הזוג יש בת אחת. פרימן היה נשוי בעבר לשחקנית ג'ודי מאתסון.
פיליפה פוט
ביקורתה על נון-קוגניטיביזם
את הגישה הנון-קוגניטיבסטית ניתן למצוא כבר בהגותו של דייוויד יום, אולם ניסוחה הבולט ביותר בפילוסופיה האנליטית ניתן בעבודותיהם של איי. ג'יי. אייר, צ'ארלס סטיבנסון ור. מ. הייר. הוגים אלה התמקדו במה שכונה "מושגים מוסריים דקים" כגון "טוב" ו"רע", "נכון" ו"לא נכון", תוך שהם טוענים כי לא ניתן להשתמש בהם כדי לאושש אמיתה כלשהי ביחס לאותו דבר שאליו הם מתייחסים, אלא כדי לבטא רגש, או (במקרה של הייר) ציווי. סוג זה של ניתוח מושגים מוסריים "דקים" היה קשור לחלוקה מיוחדת של מושגים קונקרטיים יותר, או "עבים", כגון "פחדן", "אכזר", או "תאבתן": אלה היו צריכים ליצור מרכיב "מעריך" יחד עם המרכיב הברור מאליו שהוא "תאורי בלבד".
מטרתה של פוט הייתה לבקר את ההבחנה הזו ואת התפיסה בדבר מושגים דקים. בזכות גישתה הייחודית להגנה על האופי הקוגניטיבי ובעל ערך אמת של שיפוט מוסרי, מאמריה קיבלו משקל מכריע בהעלאת השאלה של הרציונליזם של מוסר, כשאלה מרכזית. השיקולים המעשיים הכרוכים במושגים מוסריים "עבים" - "זה יהיה אכזרי, זה יהיה פחדני, זה שלה", או "הבטחתי לה שלא אעשה זאת" - מניעים בני אדם לנהוג בדרך מסוימת ולא בדרך אחרת, אולם הם תאוריים בדומה לכל שיפוט אחר המתייחס לחיי האדם. הם שונים ממחשבות כגון "זה יושלם ביום שלישי" או "נזדקק לעשרה ליטר צבע", לא בתערבות של ביטויים שאינם עובדתיים, ביטויים "מוסריים" המביעים עמדה, אלא בעובדה שלבני אדם יש סיבות שלא לעשות מעשים שהם פחדניים או אכזריים.
פוט הקדישה את חייה לשאלה זו המופיעה בהגותה לאורך כל תקופות פרסומיה. ניתן למצוא את עיסוקה זה בשיח שהיא מנהלת עם פילוסופים אפלטוניים, קליקלס ותרסימכוס וכן עם ניטשה.
"למה להיות מוסרי?" - פרסומיה המוקדמים
בשאלה "למה להיות מוסרי?" (אשר עבור פוט תחלקה לשאלות משנה: "למה להיות צודק?" ו"למה להיות שקול?" ועוד) עברה גישתה של פוט מספר מהפכים מפתיעים. במאמרה "אמונות מוסריות" היא טענה כי תכונות טובות נלמדות - אומץ, שיקול דעת, חוש צדק וכדומה - ניתן לטפחן באופן שכלתני, ומכאן שיש טעם שכלתני לנהוג על פיהן. המושגים המוסריים ה"עבים" אותם היא הדגישה (מבלי שתשתמש במונח זה) בהגנת האופי הקוגניטיבי של שיפוט מוסרי באו יד ביד עם מאפיינים שניתן לטפחם באופן שכלתני, לדוגמה, תכונות טובות; באופן זה הם שונים מתאורים אקראיים של התנהגות. הנקודה המרכזית הייתה שההבדל (לדוגמה) בין "התנהגות צודקת" ו"התנהגות שהתרחשה ביום שלישי" לא היה נתון לשיפוט רגשי, כפי שאייר וסטיבנסון ניסו לטעון, או ציווי סודי כלשהו, כפי שהדבר היה לגרסת הייר.
"למה להיות מוסרי?" - תקופת הביניים
15 שנה לאחר פרסומה הראשון, במאמרה "מוסר כשיטה של ציוויים היפותתיים", היא שינתה עמדתה בכל הנוגע לצדק ולעשיית טוב, סגולות טובות המתייחסות באופן מיוחד לבני אדם אחרים. אף שלכל אחד יש סיבה לטפח אומץ, שיקול דעת וחריצות, ללא קשר לשאיפותיו של אדם או לדברים שהוא מעריך, עדיין הרציונליות של מעשים צודקים ומעשים טובים חייבת להישען על מניעים אקראיים. אף שרבים הזדעזעו מן התזה שהעלתה, היא קיוותה שהתזה תעורר השראה. בפרשנותה לאמירה מפורסמת של עמנואל קאנט היא אמרה: "אין אנו חיילים מגויסים בצבא הסגולות הטובות, אלא מתנדבים"; העובדה שאין לנו הוכחה לחוסר הרציונליות של חלק מן האנשים הבלתי צודקים, לא צריכה להדאיג אותנו בהגיננו ובטפחנו צדק ועשיית טוב: "אזרחיה של לנינגרד לא נדהמו מן העובדה שהגנתם על עירם ותושביה בעת השנים הנוראות של המצור הייתה אקראית."
אתיקה, אסתטיקה ופילוסופיה מדינית
כמעט כל פרסומיה של פוט עוסקים בתחום האתיקה הנורמטיבית או מטא-אתיקה. רק פעם אחת היא יצאה מגבולות תחומי העיסוק העיקריים שלה ועסקה באסתטיקה. היה זה בשנת 1970 בהרצאה לזכר הרץ שנתנה באקדמיה הבריטית, "על אמנות ומוסר" שבה היא מתארת את הניגודים בין שיפוטים מוסרים ושיפוטים אסתטיים. פוט מעולם לא הראתה עניין בפילוסופיה מדינית, או ביחסים שבין אתיקה לפוליטיקה.
תא שערה
תא שערה הוא קולטן חושי הנמצא במערכת שיווי המשקל, ובמערכת השמיעה. באמצעות מנגנון מכני של פתיחת תעלות יונים התא מסוגל לחוש בתזוזה של סביבתו, ולשדר אות כימי בעקבות תזוזה שכזו. בדרך זו יכול התא לשדר אות כימי בתגובה לתזוזה של נוזל בשבלול הנגרמת בעקבות פגיעת גלי קול בעור התוף, או בתגובה לתזוזת נוזל באיבר שיווי המשקל הנע יחד עם תזוזת האורגניזם.
אצל היונקים, תאי השערה במערכת השמיעה ממוקמים באיבר הקורטי (איבר השמיעה) על קרום בזילרי דק בתוך השבלול של האוזן הפנימית. המוח יכול להוות שליטה על תאי השערה ולשנות את פעילותם, ובאמצעות שינוי כימי הוא שולט על יכולות השמיעה.
סידור תאי השערה באוזן הפנימית
על הקרום הבזילרי מסודרים תאי השערה בארבע שורות:
שורה של תאי שערה פנימיים שאחראיים על העברת האות למוח.
שאר השורות מכילות תאי שערה חיצוניים שקשורים, בין היתר, להגברה קוכליארית.
הקצוות של תאי השערה נמצאים בתוך הקרום הטקטוריאלי.
מכול תא שערה יוצאות מספר שערות המחוברות זו לזו בחוטים דקים אל הנוזל שבאיבר הקורטי, הנוזל מהווה ריכוז גבוה של אשלגן. תפקידם העיקרי של תאי השערה הוא לקלוט את גלי הקול ולהפוך אותם לאותות כימיים. האותות הכימיים הללו מועברים כאותות חשמליים במערכת העצבים.
לומברדית
לומברדית או לאנגוברדית היא שפה שנכחדה המשתייכת לשפות הגרמאניות המערביות אשר הייתה השפה של הלומברדים, עם גרמאני נודד שהתיישב בצפון איטליה במאה השישית. במאה ה-7 השימוש בשפה פחת משמעותית משום שהפולשים החלו לדבר לטינית וולגרית שהאוכלוסייה המקומית כבר דיברה בה. כנראה שהיה שימוש בשפה באזורים מפוזרים עד שנת 1000 לערך.
בלשנים מסוימים טוענים כי צימברית ופרזנטאלרית, המסווגים לרוב כניבים בווארים, הם בעצם צאצאים שורדים של לומברדית.
ישנם שרידים מועטים לשפה. המקורות העיקריים הם מילים לומברדיות שהוכנסו לטקסטים לטיניים ושמות מקומות  באזור לומברדיה. בין הטקסטים הללו מקור שבט הלאנגוברדים (Origo gentis Langobardorum), טקסט מהמאה ה-7 המספר את מיתוס ראשית השבט, היסטוריית הלאנגוברדים (Historia Langobardorum), טקסט מהמאה ה-8 שנכתב על ידי ההיסטוריון הרומי פאולוס הדיאקון, כרוניקת גותאנום, טקסט מהמאה ה-9 המתעד את היסטוריית הלומברדים, וצו רותארי, הלקט הראשון של חוקים לומברדיים, שהוציא המלך רותארי בשנת 643.
אתגר הכישורים של ה-NBA
אתגר הכישורים של ה-NBA (באנגלית: NBA All-Star Weekend Skills Challenge) הוא תחרות בליגת ה-NBA המתקיימת ביום שבת שלפני משחק האולסטאר, כחלק מסוף-שבוע האולסטאר. התחרות מתקיימת החל משנת 2003.
מהלך התחרות
בתחילת התחרות, המתמודד צריך לקלוע צעד וחצי. אחרי כדרור בין שלושה מכשולים, על המתמודד למסור כדור לתוך רשת ומיד אחר-כך למסור כדור לתוך רשת אחרת דרך הרצפה. אחר-כך הוא צריך לקלוע זריקה משישה מטרים. לאחר מכן, המתמודד צריך למסור מסירה ארוכה לתוך רשת שלישית. לבסוף, הוא צריך לעבור דרך שלושה מכשולים נוספים ולסיים בקליעה על ידי זריקה, צעד וחצי או הטבעה. שני המתמודדים שמסיימים בזמן המהיר ביותר עולים לשלב הגמר שבו הם מתחרים אחד נגד השני.
לימון (מחוז)
לימון (בספרדית: Limón) הוא מחוז בקוסטה ריקה. המחוז, הנמצא במזרח קוסטה ריקה, גובל בים הקריבי בצפון ובמזרח, בפנמה בדרום מזרח, בפונטרנס בדרום, בסן חוסה בדרום-מערב, בקרטגו, חלק נוסף של סן חוסה ובארדיה במערב ובניקרגואה בצפון-מערב.
במחוז מתגוררים 386,862 תושבים (נכון ל-2011). בירת המחוז היא לימון.
קנטונים
מבחינה מנהלית מחוז לימון מחולק ל-6 קנטונים.
טוביאס היסן
טוביאס היסן (בשוודית: Tobias Hysén; נולד ב-9 במרץ 1982 בגטבורג, שוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני השמאלי. לזכותו 34 הופעות בנבחרת שוודיה. טוביאס הוא בנו של שחקן העבר גלן היסן.
קריירת מועדונים
בשנת הצטרף היסן להאקן ורשם במדיה 66 הופעות וכבש 13 שערים. בשנת חתם ביורגודן ל-4 שנים. בעונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע השוודי ובשנת זכה עם המועדון בדאבל.
ב-23 באוגוסט 2006 חתם בסנדרלנד תמורת 1.7 מיליון פאונד. היסן ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וסט ברומיץ' אלביון. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד לסטר סיטי, בסיום אותה עונה עלה עם סנדרלנד לפרמייר ליג לאחר שנה של היעדרות.
בקיץ 2007 היה נחוש בדעתו לחזור לשוודיה לאחר שחש געגועים לחברתו ולמשפחתו, וב-25 באוגוסט חתם בגטבורג. בעונת כבש 18 שערים וביחד עם ואנדרסון היה מלך השערים של הליגה. בעונת סבל היסן משורה של פציעות, וכבש רק 10 שערים. באותה עונה דחה הצעה מקלאב ברוז' וחתם בגטבורג לעוד 4 שנים. בעונת כבש 16 שערים והיה סגן מלך השערים באותה עונה אחרי מתיאס ראנגאיי.
קריירה בינלאומית
בצעירותו היסן היה חלק מהנבחרת הצעירה של שוודיה. בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו נגד  במשחק ידידות. ב-22 בינואר 2011 כבש את שער הבכורה שלו במשחק ידידות נגד היסן השתתף עם הנבחרת ביורו 2012 ונכון לאוקטובר 2013 כבש 10 שערים ב-31 הופעות בנבחרת.
קוסובסקי
קוסובסקי הוא שם משפחה.
יהודה ייטלס
יהודה בן-יונה ייטלס (יהב"י; ה'תקל"ג, 1773 – י"ג בסיוון ה'תקצ"ח, 6 ביוני 1838) היה בלשן יהודי תושב פראג.
קורות חיים
נולד לרופא היהודי יונה מיכל ייטלס, אחיו הוא הרב ברוך ייטלס רבו של הקלויז בפראג ומרבניה המשכילים של העיר.
חקר את השפות השמיות והיה הראשון שהדפיס ספר דקדוק שיטתי על הלשון הארמית בדגש על הארמית הבבלית בה נכתב התלמוד הבבלי. הוא היה מפרנסי הקהילה היהודית בפראג, ומעת לעת נשא דרשות מוסריות בבית הכנסת הגדול בעיר.
בסוף ימיו התגורר בווינה, ובה נפטר ביום י"ג בסיוון ה'תקצ"ח, 6 ביוני 1838.
כתביו
ייטלס חיבר ספרים ומאמרים רבים על יהדות ומקרא, שירה ופתגמים, דקדוק של שפות שמיות ועוד. הוא חתום על ספריו בשם יהודה בן-יונה או בשם העט יהב"י, ראשי התיבות של שמו.
ספריו שהובאו לדפוס:
מלבד אלו פרסם ייטלס מאמרים רבים בכתבי עת שונים.
Imgur
Imgur (אימג'ר) הוא אתר אינטרנט חינמי לאירוח קובצי תמונות שהושק ב-23 בפברואר 2009. ניתן להעלות תמונות לאתר ולשתף אותן במגוון של רשתות חברתיות, לערוך את קובצי התמונות, להגיב על תמונות שמשתמשים אחרים העלו, וליצור בקלות יתרה תמונות Image macro (ממים).
מאות אלפי המשתמשים הרשומים באתר לוקחים חלק פעיל בדירוג איכות התמונות שמועלות. התמונות שזוכות לדירוג הגבוה ביותר בפרקי זמן מסוימים, זוכות באותם פרקי הזמן לחשיפה גבוהה במיוחד.
הכנסות החברה מגיעות מהפרסומות המשולבות בדפי האתר, מחשבונות הפרימיום, וממכירת מוצרים נלווים.
הפניות לתמונות המאוחסנות באתר פופולריות במיוחד כיום מרשתות חברתיות כגון Reddit ו-Digg.
מטה החברה ממוקם בסן פרנסיסקו שבארצות הברית.
גיא פודוליץ'
גיא פודוליץ' (נולד ב-14 ביולי 1999) הוא יוטיובר ישראלי המוכר בזכות ערוץ היוטיוב GuyTV שהוא מנהל.
קריירה
סדרת הסרטונים הראשונה בערוץ נקרא 'סרטונים ויראליים': מדי שבוע פודוליץ' הראה לצופים מספר סרטונים פופולריים והסביר מה קורה בסרטון בצורה קומית וסאטירית. מאז גדל הערוץ והחל להתמקד בתכנים אחרים כגון פוטושופ, וידאו בלוגים, גיימינג, פרודיות ועוד.
במשך השנים גיא העלה הרבה שירי פארודיות שנקראים: שונא את הקריפר, בלוקים, רצחתי את התרנגול, בא לי חמין, למה התקלקל הדוד, אין לי כסף התמסחרתי, אוי לא, ו-PASSOVER, אשר זכו לאהדה רבה.
נכון ל-21 ינואר 2022 יש לפודוליץ' 101,021,285 צפיות בסך כל הסרטונים, ו-300 אלף רשומים בערוץ שלו. עד לחודש אוקטובר 2017 היה פודוליץ' היוטיובר הגדול בישראל. נכון ל-11 באוקטובר 2017 הוא היוטיובר השני בגודלו בישראל מבחינת הנרשמים אחרי היוטיובר אביאל בסין.
ב-13 בנובמבר 2016 העלה סרטון לערוץ שלו בו מציג מוצר חדש, בשם "GuyTiki" - תיק מעוצב עם פניו ובתוכו מספר מוצרים גם הם מעוצבים בהשראת ערוצו, ביניהם חולצה, כובע ועוד. מלאי המוצר אזל תוך מספר שבועות.
באוגוסט 2017 העלה סרטון לערוץ שלו והציג בו את הספר החדש והראשון אשר כתב בשיתוף ידיעות ספרים בשם "המדריך להישרדות של גיא טיוי".
ב-2017 היה צלם של סדרת הרשת "חיים בחרטא" של קווין רובין ורז ספני.
ב-2018 התגייס לצבא ההגנה לישראל, ב-2019 שוחרר משירות, ומתגורר כיום בשכונת גני אביב בעיר לוד.
בשנת 2021 החזיר את שם הערוץ ל-GuyTV. ב-20 בינואר 2022 הגיע ל-300 אלף עוקבים בערוץ היוטיוב שלו.
M108
M108 (מ-Messier 108 או NGC 3556) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק של כ-46 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה. היא הוספה לקטלוג מסיה רק בשנת 1953, 172 שנים אחרי גילוייה, על ידי האסטרונום אוון גינגריץ'.
היסטוריה
M108 התגלתה ב-19 בפברואר 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, שדיווח על תגליתו למסיה. מסיה צפה בה ככל הנראה רק ב-24 במרץ כאשר צפה בערפילית הינשוף (M97) הסמוכה והכניס אותה לקטלוג מסיה. מסיה כתב שהערפילית נמצאת ליד ערפילית הינשוף, שהיא התגלתה על ידי מאשן יומיים או שלושה אחרי שגילה את M97 ושיש לחשב את הקואורדינטות שלה. מסיבה לא ידועה מסיה חישב את מיקומה של M108 רק אחרי פרסום הקטלוג ולכן היא לא נכללה בו, אך מסיה רשם את הקואורדינטות שלה על גבי עותק פרטי של הקטלוג. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי הוא סיפר על גילויה של M108, וציין את מיקומה בסמוך ל-M97 ולכוכב מראק. ויליאם הרשל צפה בגלקסיה בשנת 1789 בלי שידע על גילויה המוקדם יותר על ידי מאשן, ותיאר אותה כבהירה מאוד ומאורכת מאוד. הוא ציין גם שבמרכזה יש כוכב בהיר שאינו קשור אליה. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1831 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה מאוד עם צורה מאורכת עם כוכב בהיר במרכזה וכוכב או שניים חיוורים יותר. בשנת 1918 ביצע האסטרונום האמריקאי הבר קרטיס צילום ארוך חשיפה של מספר ערפיליות וביניהן M108, וגילה את המבנה הספירלי שלה. רק ב-1953 גילה אוון גינגריץ' את הזהות של הקואורדינטות שרשם מסיה ושל המיקום של NGC 3556.
עד היום נצפתה ב-M108 סופרנובה אחת, SN 1969B, מסוג II שהגיעה לדרגת בהירות 14.
תצפית
M108 נמצאת כמעלה וחצי ממזרח-דרום-מזרח לכוכב מראק. ערפילית הינשוף נמצאת כ-50 דקות קשת מדרום-מזרח לה. עם בהירות נראית מדרגה 10 דרוש טלסקופ חובבים כדי לצפות בה ולהבחין בצורתה המאורכת. נחוץ צילום ארוך חשיפה כדי לראות את המבנה הספירלי שלה.
משתנה (מדע)
משתנה הוא יחידת מידע בה עושים שימוש בניסויים ותצפיות. בניסוי, המדען מחולל שינוי משמעותי ומכוון במערכת הנחקרת ובתצפית המדען משתדל להימנע מגרימת כל שינוי במערכת. כתוצאה מזה בניסוי סיבת השינויים במערכת ידועה ולכן הניסויים יכולים להתחקות אחרי סיבתיות השינויים. כאשר עוסקים בתופעות בהן יש (או עשויים להיות) סיבה ותוצאה, מבחינים בין משתנה בלתי תלוי, שגודלו מוכתב מראש, למשל על ידי המדען המחולל את הניסוי לבין משתנה תלוי, שערכו מושפע מן המשתנים האחרים. כאשר המדענים המבצעים את הניסוי מחממים נגד, הטמפרטורה עשויה להיחשב משתנה בלתי תלוי, בעוד שגודל ההתנגדות הוא משתנה התלוי בטמפרטורה.
אוסף הערכים אותם משתנה יכול לקבל נקרא התחום של אותו משתנה. כך למשל, משתנה אשר מתקבל מתוך תחום של שני ערכים - למשל "כן" או "לא" - ייקרא משתנה בינרי.
בניגוד לניסוי שבו מוגדרים משתנה תלוי ומשתנה בלתי תלוי, בתצפית מוגדרים "משתנה מסביר" ו-"משתנה מוסבר" והקביעה מי מהם יוגדר כמשתנה מסביר ומי מהם יוגדר כמשתנה מוסבר תלויה בשיקול דעתו של האדם המפרש את תוצאות התצפית.
כימות
כאשר ניגשים לעבד מידע המופק מתוך ניסוי, סקר וכיוצא באלה, ניתן לאפיין ולכמת מספר תכונות של העצמים הנסקרים; ארגון המידע לרוב ייעשה בקטלוג העצמים בשורות של טבלה וציון ערך המשתנה המתאים לכל תכונה בעמודה נפרדת בשורה של אותו עצם.
גבעת פטז'ין
גבעת פֶּטְזִ'ין (בצ'כית: Petřín; נכתב לעיתים גבעת פטרין) היא גבעה בגובה 327 מטר במרכז העיר פראג. הגבעה, מכוסה כמעט כולה בפארקים, היא אזור נופש אהוב על תושבי פראג. פסגת הגבעה מקושרת לרובע מאלה סטרנה של פראג על ידי פוניקולר, שפעל לראשונה בשנת 1891.
Eazy
Eazy (בעברית: קל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי דה גיים, בהשתתפות הזמר האמריקאי קניה וסט. הוא יצא לאור ב-16 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים 100 אנטרטיינמנט, כסינגל מתוך האלבום Drillmatic – Mind vs. Heart של דה גיים ו-Donda 2 של וסט.
רקע
ב-12 בינואר 2022 פורסם על ידי טרייסי מילס, מעצבת ומלבישה, סרטון בו נראה וסט מדבר עם די ג'יי פרמייר, דה גיים, פושה טי ומייק דין בשיחת וידאו. בסרטון אמר וסט כי הוא מוציא לאור סינגל ביום שישי הקרוב, ושאל את פרמייר האם הוא יוכל לעשות עבורו סקראצ'ינג לשיר. ב-15 בינואר יצא השיר באופן בלעדי לשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי, לפני שפורסם לפלטפורמות נוספות למחרת.
עטיפת השיר
ב-14 בינואר חשף וסט את עטיפת השיר באמצעות פוסט בחשבון האינסטגרם שלו, כשכתב "החיים שלי לא היו קלים אף פעם". העטיפה מציגה תמונה של קוף ללא עורו על מרקע אדום כצבע הדם. היא צולמה במקור על ידי הצלם האנגלי ניק נייט בשנת 1997 כחלק מהמאמר שלו, War, שפורסם ב-Big Magazine. תמונת הקוף לא פורסמה עד 2013, לאחר שאצר אותה עבור תמונת מחבר של SHOWstudio.
הארגון לזכויות בעלי-חיים, "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (PETA) גער בווסט על הבחירה בקוף ללא עור כעטיפה לאחד הסינגלים שלו, וטען כי התמונה מזכירה את רוב הקופים שהארגון הציל מהתעללות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם לראשונה כפוסט באינסטגרם ב-2 במרץ 2022. הווידאו הוא אנימציה בפלסטלינה בחציו הראשון. הוא ספג ביקורות חריפות שכן הוא מציג את וסט חוטף, קובר בחיים ועורף את ראשו של פיט דייווידסון, בן-זוגה החדש של קים קרדשיאן, גרושתו של וסט.
ישעיהו אליהו
ישעיהו אליהו (1892 – 23 במרץ 1965) היה רופא, סגן ראש עיריית רמת גן (1938–1950), הרנטגנולוג הראשון של תל אביב.
קורות חיים
נולד בקורפו שביוון, בשם ישעיהו אליה, למלכה (לבית בללי) ולאברהם אליה, אח למתתיהו, ליוסף, למטילדה, למזל, למשה, לשבתאי, לדוד ולאסתר. קיבל חינוך מסורתי, למד בתלמוד תורה, היה פעיל בארגוני הנוער הציוני בעירו.
בשנת 1911 יצא ללימודי רפואה באנקונה שבאיטליה, והמשיך במצרים.
בשנת 1914 עלה לארץ ישראל, אבל יצא להמשיך בלימודי הרפואה בברלין, באוניברסיטת הומבולדט, אותם סיים בשנת 1917.
בשנת 1915-1916 עבד כסטודנט בבית חולים צבאי בפלאו'גן שבגרמניה.
בשנת 1918 חזר לארץ ישראל. לאחר מספר שנים היה הראשון שפתח מכון רנטגן בתל אביב, בשדרות רוטשילד פינת רח' הרצל. המכון היה מצויד במכשור מודרני, כולל מכונת צילום רנטגן לצורך אבחונים, שתשליליו פותחו במקום. בין הטיפולים שניתנו במכון הרנטגן בשנות העשרים של המאה ה-20, היה הטיפול של הקרנות ב"גלי רנטגן" לחולי גזזת.. לאחר שחלה, בשנות החמישים העביר את מכשור הרנטגן לקופת חולים לאומית.
מכון הרנטגן השני בתל אביב, נפתח במחצית השנייה של שנות העשרים על ידי הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ), ב- רחוב בלפור, מול הכניסה ל- בית החולים הדסה.
בשנות העשרים נשא לאשה את פנינה לבית זלבר, אך הנישואין לא עלו יפה.
בשנות העשרים שינה את שם משפחתו מאליה לאליהו.
אליהו היה מפעילי ומייסדי "מגן דוד אדום" ו"מכבי אש". דאג לרכישת האמבולנס הראשון ברמת גן.
אליהו היה פעיל בלשכת בני-ברית.
בשנת 1921 נתן יד לד"ר יהודה ליב מטמון כהן, ממנהלי הגמנסיה העברית הרצליה להגשים את תוכניתו שהכריז עליה עוד בשנת 1913 להקים "עיר גנים" (רמת גן), על שטח קרקע שנרכשה מעבר לנחל מוסררה.  במרכז המועצה המקומית בנה ד"ר אליהו את דירתו..
משנת 1938–1950 היה אליהו חבר מועצת העירייה וסגנו של ראש העיר אברהם קריניצי.
ב-1926 השתתף בכנוס הרנטגני המדעי הראשון בארץ-ישראל.
על נחלתו בת 5 הדונמים, בשכונת "פרדס גפן", ברמת גן גידל צמחי רפואה שונים והיה מביא מרפא לחולים רבים. אליהו חקר את תורת הריפוי באמצעות שימוש בצמחי מרפא (הרבולוגיה) של ארץ ישראל.
אליהו היה איש התנועה הרוויזיוניסטית. ב-15 בנובמבר 1937 היה אחד מ-45 עצורים מינהלתיים שנשלחו על ידי שלטונות המנדט הבריטי לכלא עכו. בין העצורים: ערי ז'בוטינסקי ואב"א אחימאיר. השלטונות נאלצו לשחררם לאחר מספר חודשים.
נפטר ב-1965. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
על שמו רחוב ברמת גן..
לאליהו בן יחיד.
אחיו של ישעיהו: מתתיהו ויוסף הוציאו לאור את גלויות האחים אליהו בארץ ישראל המנדטורית, מראשית שנות העשרים עד 1939.
Macarena
מאקארנה (נכתב לעיתים גם מקרנה; בספרדית: Macarena) הוא שיר-ריקוד, שמקורו בספרד, שיצא בשנת 1993 על ידי הצמד לוס דל ריו כחלק מהאלבום "A mí me gusta" (בתרגום לעברית: אני אוהב). השיר זכה להצלחה רבה בשנים 1995–1996. בשנת 2002 דורג השיר במקום הראשון ברשימת 100 One-hit Wonders של VH1.
היסטוריה
בשנת 1992 הוזמנו לוס דל ריו לסיור הופעות בדרום אמריקה. בעת ביקורם בוונצואלה הוזמנו למסיבה פרטית, והתבקשו להופיע בצורה ספונטנית להנאתם של האורחים. בין השירים ביצעו את "מגדלנה" שלימים הפך ל"מקרנה".
הריקוד
עם הזמן התפתח לשיר ריקוד שמושפע מסגנון הריקוד הלטיני ה"מרנגה".
המרנגה הוא ריקוד בקצב הלטיני המהיר שמאפשר לרוקדים להשתחרר ולהתמתח אך גם לשמור על קצב בזמן הריקוד. המרנגה מאופיין בכך שהוא מהיר ביותר, אך עם הזמן הוא הואט ונוספו לו תנועות האגן והצעדים הקטנים.
המאקארנה בישראל
בשנת 1996 הוקלטה גרסה עברית לשיר בתרגומה של הסופרת ליאור אבורמן עידן (מחברת הספר "מפתחות הקסם של דידי") ובביצועה של דנה דבורין. ביצוע זה היה שיר הנושא בקלטת הווידאו שהוציאה דבורין באותה שנה ונקראה "מקרנה לילדים". ב-1997 יצאה קלטת ההמשך "מקרנה לילדים 2", שלמרות שמה אינה כוללת את השיר.
Ay!
(מעוצב באותיות קטנות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי משין גאן קלי, בהשתתפות ליל ויין. הוא יצא לאור ב-4 במרץ 2022, על ידי חברות התקליטים באד בוי רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל שלישי מתוך האלבום Mainstream Sellout.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי והופק על ידי קלי, סטפן באסיל, בראנדון אלן, גרגורי היין וטראוויס בארקר, שגם הפיק את השיר יחד עם בייזXX וסליםXX. בפברואר 2022 ביצע קלי חלק מהשיר ב-The Late Late Show עם ג'יימס קורדן. הביצוע כלל גם חלקים מ-"Maybe", שלא פורסם באותה עת, ו-"Emo Girl".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-39.2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של פורסם ב-4 במרץ 2022, ביום צאת השיר. הוא צולם בביתו של קלי מאייפון, בלילה לפני שפורסם. הוא מציג את קלי ואת ארבעת חבריו בחדר הלבשה בו מתלבשים בבגדים נוצצים שונים. ליל ויין אינו נוכח באופן פיזי בווידאו, אך ציור שלו מופיע על דף נייר.
אלכסנדר זוסמן אדלר
הרב אלכסנדר זוסמן אדלר (בגרמנית: Alexander Sussmann Adler; כ"ו באדר ה'תקע"ו, 26 במרץ 1816 בשוובהיים - י"ב בטבת ה'תר"ל, 16 בדצמבר 1869 בליבק) היה רב גרמני וחבר מועצת העיר ליבק.
קורות חייו
אדלר נולד בכפר שוובהיים שבפרנקוניה התחתונה, בנם הבכור של הסוחר שמשון אדלר (1784–1867) ושל אשתו מרים בת אהרן פרנקל (נפטרה ב-1846). לאחר מותה של מרים נשא אביו את חנה אופנהיימר, ונולדו להם שני בנים, אברהם ובנימין, ובת בשם אליזבת. הוא למד בבית ספר בעיר מגוריו שוובהיים (Schwebheim), ולמד שיעורים פרטיים בתלמוד בעיר באד קיסינגן. לאחר סיום בית הספר היסודי החל ללמוד בגימנאזיום לודוויציאנום (Gymnasium Ludovicianum) בשוויינפורט (Schweinfurt), אותה עזב עם קבלת תעודת הבגרות ב-1839. מאוקטובר 1839 למד באוניברסיטת וירצבורג פילולוגיה ומחשבת ישראל. במהלך לימודיו באוניברסיטה לימד הרב אדלר בישיבה של הרב יצחק דב במברגר. בקיץ 1845 סיים את לימודיו הגבוהים, והוא נסמך לרבנות על ידי הרב אברהם וכסלר בעיר הולדתו שוובהיים, ועל ידי הרב חיים שוורץ בקרומבאך (Krumbach). באותה עת שימש מורה פרטי.
בין ה-12 ל-19 ביוני 1844 נערכה בבראונשווייג אספת רבנים רפורמים. רבניה האורתודוקסים של גרמניה חששו מקבלת החלטות שעלולות לפגוע בקהילה האורתודוקסית, והחליטו לפרסם החלטות-נגד שיסבירו את עמדת היהדות האורתודוקסית, שחיבורן הוטל על הרב אדלר. באותה תקופה יצר קשר עם הרב ד"ר שמואל אנוך, עורך עיתון "שומר ציון הנאמן", שבו פורסמו הטענות.
הרב אדלר עבר לצפון גרמניה, תחילה לאלטונה (בעבר עיר נפרדת וכיום שכונה בהמבורג), שבה נסמך ב-1847 על ידי רב העיר יעקב אטלינגר. ב-1849 עבר לליבק. באותו זמן הייתה ישיבת יהודים בליבק אסורה מלבד עבור "יהודי החסות", והקהילה היהודית התיישבה בכפר מויסלינג (Moisling) שבקרבת העיר. הרב אדלר מונה לעוזר הרב, הרב אפרים פישל יואל (1795-1851). תפקיד הרב בקהילת מויסלינג היה לענות לשאלות וקושיות הקהל, והוא חויב לשאת דרשה בשבת שובה ובשבת הגדול. ב-1851 מונה לרב הקהילה. את הדרשה הראשונה שלו בבית הכנסת במויסלינג נשא בשבת פרשת יתרו תרי"א (1851). בשנת 1858, כשבוטלו חוקי האפליה שהוטלו על יהודי מויסלינג, קיבלה הקהילה היהודית היתר לעבור לעיר ליבק עצמה. עברו מספר שנים עד ששוכנע על ידי בני הקהילה שעברו לליבק לעבור לשם גם הוא; גם אז, המשיך להגיע למויסלינג על מנת לדרוש בשבתות. לבד מכהונתו כרב העיר ליבק, לימד בתלמוד-התורה של העיר והעביר שיעורים פרטיים בביתו. בשנת 1855 דחה בקשה שקיבל, לעבור לשמש כרבה של העיר שוורין. ב-1864 השתתף ב"תהליך קומפרט" בווינה כנציג האורתודוקסיה ההונגרית. מ-1855 עד מותו היה חבר מועצת העיר ליבק.
Emo Girl
Emo Girl (בעברית: ילדת אימו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי משין גאן קלי, בהשתתפות וילו סמית'. הוא יצא לאור ב-4 בפברואר 2022, על ידי חברות התקליטים באד בוי רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל שני מתוך האלבום Mainstream Sellout.
רקע וכתיבה
השיר הופק על ידי טראוויס בארקר. בשנת 2021, על פי דיווחים שפורסמו באתרי מוזיקה שונים, עבד משין גאן קלי על שיתוף פעולה עם סמית'. באותה העת שם השיר היה "Emo Prom", והוא נחשף לראשונה ב-30 בינואר 2022 בחשבון הטיקטוק של קלי תחת הכותרת "Cherry Red Lipstick". עד יום צאת השיר, 4 בפברואר, צבר הסרטון של קלי כ-17 מיליון צפיות. הגרסה המלאה של השיר, בשם "Emo Girl", פורסמה ב-4 בפברואר, מיד לאחר שקלי הודיע ששם האלבום הבא שלו שונה מ-Born with Horns ל-Mainstream Sellout.
קבלה
מגזין הבילבורד שיבח את השיר, ואף לקח אותו כדוגמה טובה לאופן שהוא קלי מיתג עצמו מחדש כאמן פופ-פאנק. NME כינו את "Emo Girl" כ"רצועה בולטת" באלבום Mainstream Sellout. הם שיבחו על שיתוף הפעולה בין קלי לסמית' ובארקר. כתבי הרולינג סטון אהבו את קולו החזק שקלי הפגין לאורך השיר. ביקורות שליליות לא איחרו לבוא גם כן: העיתון Loudwire ראו במילות השיר כסתמיות ללא כל מקוריות וחדשניות, בעוד ש-The Daily Californian ציין לרעה את הפזמון החוזר על עצמו.
אשליה שמיעתית
אשליה שמיעתית היא אשליה שמטעה את חוש השמיעה. בדומה לאשליה אופטית המאזין שומע צליל שאינו נובע מגירוי, כלומר שאינו קיים. האשליה נובעת מכך שאוזן האדם והמוח מפרשים יחד את הצליל באופן שונה מהמקור.
באשליות שמיעתיות עושים שימוש גם יוצרי מוזיקה מוכרים, כגון בטהובן, ברג, ארנסט קרנק, ליגאטי והונגר.
מרגרתה שטוקהאוזן
מָרְגַַרֶתֶה שְטוֹקְהַאוּזֶן(בגרמנית: Margarethe Stockhausen 29 במרץ 1803–1877), ששם נעוריה מרגרתה שמוק, הייתה זמרת סופרן, שניהלה קריירה מרשימה באירופה ובבריטניה בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-19. היא הייתה אשתו של הנבלן פרנץ שטוקהאוזן (האב), ואמם של המוזיקאים ידועי-השם יוליוס, פרנץ והנרי שטוקהאוזן.
מרגרתה שמוק נולדה בגָבְּווִילֶר, אלזס, בת לנוטריון. היא למדה פיתוח קול בפריז אצל ג'וזפה קטרופו. גם לאחייניתה יוזפינה בילדשטיין הייתה קריירה כזמרת. בתקופת שהטצה בפריז, פגשה מרגרתה את הנבלן הצעיר פרנץ שטוקהאוזן (נ. 1789), שהתפרנס אז מהוראה ומנגינה בקונצרטים. פרנץ היה חבר של סבסטיאן אראר ועמד בקשרי מכתבים עם בטהובן, נמנה עם חוג מודעיו של פרנסואה האבנק והיה שותפו לדירה של הכנר כריסטיאן אורהאן. מרגרתה ופרנץ נישאו בפריז בשנת 1822, הביאו ילדים לעולם והופיעו יחד בקונצרטים, לעיתים קרובות כשפרנץ מלווה אותה בנבל. תחילה התפרסמה שטוקהאוזן ברסיטלים של שירי אלזס, שהתקבלו באהדה בפריז, ונודעה ביפי קולה, שהצטיין בזוך פניני ובעומק רגשות. היא הייתה קתולית אדוקה.
לאחר שעשתה שנה באלזס ב-1825, חזרה לפריז שם נולד בנה, לימים הזמר המפורסם יוליוס שטוקהאוזן, ב-1826. בינואר 1827 ניתן לה התואר "זמרת כבוד של קאפלת המלך" (הצרפתי), בהשפעתו של רושפוקו. עם זאת, עד מהרה נאלצה המשפחה לחפש מקור הכנסה במקום אחר. הם עקרו ללונדון ובמאי 1827 הופיעו לראשונה על במת האקדמיה המלכותית למוזיקה ברסיטל, שגם ג'ודיטה פאסטה שרה בו. לאחר זאת קיבלו הזמנות רבות להופיע בערביות מוזיקליות ובמסיבות פרטיות. שם התיידדו עם איגנץ מושלס. השירים השווייצריים חיבבו אותה על הקהל האנגלי. בשנתה השנייה בלונדון הרבתה לשיר באורטוריה, בעיקר ביצירות הנדל, לכך עודד אותה בהתלהבות סר ג'ורג' סמארט.
בינואר 1829 יצאה מרגרתה למסע קונצרטים בסקוטלנד עם אנג'ליקה קאטאלאני. בתקופה זו הרחיבה את הרפרטואר שלה ליצירות מאת הנדל, יוזף היידן, בטהובן, מוצרט, שפור, ובר, מנדלסון, כרוביני, צ'ימרוזה, מרקאדנטה, רוסיני ומאיירבר. בקיץ שרה במנצ'סטר ואוקספורד לפני שובה לאלזס. היא חזרה לשיר בקונצרטים של האגודה הפילהרמונית בלונדון בינואר 1830, ובמהלך העשור הבא עשתה חלק גדול מזמנה בבריטניה, לרבות עונות שלמות בשנים 1830, 1831, 1834 ו-1835. בתקופה זו גם הביאה לעולם עוד ילדים ושרה במסעות קונצרטים בשווייץ, אלזס, הריינלנד, דרום גרמניה וצרפת. באוקטובר 1839 סיירה במידלנדס של אנגליה עם מריה מאליברן והכנר שארל דה בריו. היא סירבה להצטרף לבעלה במסע מוקדם ברכבת בין מנצ'סטר לליברפול, אבל באה בעקבותיו במרכבת הדואר. במנצ'סטר שרה דואטים עם מאליברן.
ב-1831, במהלך סיור נוסף בסקוטלנד, שרה בארמון הולירוד לפני מלכת הממלכה המאוחדת ולפני ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר וארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. באותה שנה רכשה המשפחה את בית הקבע שלה בטאננפלס (באדן-וירטמברג), והוריה של מרגרתה גידלו את ילדיה, שלמדו בגבווילר. ב-1833 יצאו פרנץ ומרגרתה למסע הקונצרטים הראשון שלהם בגרמניה, שכלל את דרמשטדט, קרלסרוהה, קלן ופרנקפורט.
הקריירה של מרגרתה נמשכה באופן דומה עד 1840. בינואר 1839 יצאה למסע קונצרטים גדול בשווייץ, שכלל את גנף, לוזאן, נשאטל, ברן וזולותורן. אחרי הולדת בנה הנרי יצאה למסע הקונצרטים האחרון שלה בבריטניה, שלפניו הופיעה בפריז ואחר, באפריל, המשיכה ללונדון ללוח זמנים מתיש. אחרי שראתה את פולין גארסיה-ויארדו בתפקיד דזדמונה ב"אותלו" של רוסיני בלונדון, המשיכה לגלאזגו ולאדינבורו, וסיירה ברחבי אנגליה ברכבת להופעות בקונצרטים, מלבד בערים כמו נוטינגהאם ולינקולן, לשם היה הכרח לנסוע בקרון סוסים. בספטמבר 1839 שרה תחת שרביטו של שפור באורטוריה שלו "קלווארי" בפסטיבל נורוויץ', משם חזרה אתו ללונדון באותה מרכבה.
מרגרתה שטוקהאוזן מתה בקולמר.
לקריאה נוספת
J. Wirth, Julius Stockhausen - Der Sänger des Deutschen Liedes (Englert und Schlosser, Frankfurt am Main 1927), 1-46.
הילה סורג'ון פישר
הילה סורג'ון פישר (נולדה ב-19 באוגוסט 1973) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, ומדבבת ישראלית.
קורות חייה
סורג'ון-פישר נולדה וגדלה בחיפה, כיום מתגוררת עם משפחתה במושב נורדיה שבשרון. נשואה לערן פישר (מטפל הוליסטי) ולהם שני בנים. יש לה אח גדול ממנה בשנה. אביה היה עובד נמל חיפה ואמה הייתה עובדת בזק.
בתיכון למדה במגמת תיאטרון בבית הספר לאומנויות ויצו צרפת. בהשראתו של המורה שלה מהתיכון (אריה יאס) שהאמין בה, כיכבה בהצגת היחיד "המורה מרגלית", איתה הופיעה עד לגיוסה לצה"ל ב-1991. בצבא שירתה שנה באוגדת איו"ש שהייתה מוצבת ברמאללה, ושנה אחר-כך בקצין העיר בחיפה.
סורג'ון-פישר למדה בבית צבי. בשנה השלישית ללימודיה שיחקה את אדלייד, במחזמר "ברנשים וחתיכות" בבימויו של נתן דטנר, ושיחקה את ביאטריצ'ה, בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" מאת שייקספיר בבימויו של מיטקו בוזקוב. היא סיימה את לימודיה בבית צבי ב-1998, זכתה במלגות על שם עדנה פלידל, סנו וגיורא גודיק.
בתום לימודיה בבית צבי שיחקה במחזמר "משתגעים מאהבה", בבימויו של אוהד אשכנזי, הפקה שעלתה בתיאטרון מקסים בשיתוף עם פשנל. באותה השנה היא השתתפה במחזמר לחנוכה "סיסי הנסיכה", אותו ביים גדי ענבר בכיכובם של עודד מנשה, דנה דבורין וגאולה נוני.
תפקידה הראשון של סורג'ון פישר בתיאטרון הרפרטוארי היה ב-1999, בהצגה "ז'קו", מאת אילן חצור, בבימויו של מיקי גורביץ', שהציגה בתיאטרון בית ליסין. היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי של גאולה, אשתו של ז'קו נחמיאס (משה איבגי), שעובד במפעל טקסטיל, ובנוסף גילמה גם את דמותה של פנינית, מזכירתו של מנהל המפעל אבירם גאון (רמי עמית).
היא שיחקה בסדרה "כוכבי השכונה". היא גילמה את דמותה של אסנת, אשתו המיועדת של מאיר (אבי גרייניק). במשך כל העונה הזוג עורך הכנות לקראת חתונתם ובפרק סיום העונה אסנת ומאיר מתחתנים וצחי (עידן אלתרמן) נושא לאישה את נינט טייב.
סורג'ון-פישר שיחקה בהצגה "הרב קמע" בתיאטרון הקאמרי. היא גילמה את דמותה של אדוה, בתו של יעקב מוראד (אורי גבריאל), שרוצים לחתן אותה עם הרב קמע (איציק כהן).
ב-2005 שיחקה ב"השמינייה" בתפקיד אסיה/יעל זהבי שהייתה סוכנת סמויה שהגיעה לשמור על הילדים איה וניני ובפרק 29 של הסדרה נרצחה על ידי לילי האמא של איה וניני.
היא שיחקה בהצגה "אלוורה", בתיאטרון תמונע, מאת עדו בורנשטיין ושלמה פלסנר. טקסט ההצגה, השירים והכוריאוגרפיה נכתבו בשיתוף פעולה עם השחקניות. איתה שיחקו אסתי זקהיים, אודליה סגל-מיכאל, מיקי פלג-רוטשטיין ועדנה קדר.
ב-2009 שיחקה סורג'ון-פישר בסרטם של שרון מימון וארז תדמור "סיפור גדול". היא גילמה את דמותה של דינה, אשתו הבוגדנית של אהרון השמן (דביר בנדק).
בין השנים 2011–2012 גילמה את ליידי מונטאגיו, אמו של רומיאו ב"רומיאו ויוליה" בתיאטרון הקאמרי ובהצגות האחרונות החליפה את שרה פון-שוורצה וגילמה את דמותה של אמא של יוליה.
החל מיולי 2012 סורג'ון פישר משחקת בהצגת הבידור "אני פה בגלל אשתי". היא גם מגלמת את דמותה של אשת ראש העיר בהצגה "מעלה קרחות", בתיאטרון אורנה פורת.
היא השתתפה בקלטת הילדים "גילי בא לבקר" של גיל ורנר. בשנת 2012 הצטלמה לתוכנית הבישול לילדים, "מועדון המאפים הטובים", בכיכובו של גיל ורנר, שם היא משחקת בתפקיד הגננת מרגלית. בשנת 2013 החלה לשחק בסדרה הקומית "ישראל" בתור אשתו של הבדרן ישראל קטורזה.
ב-2014, שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקומית 70 מיליון סיבות לעושר, בתפקיד טליה חברה של אלי ושרי, שיחקה לצד אמנון וולף בתפקיד בעלה.
וגם שיחקה בסרט  הקולנוע מיתה טובה. את ביתם של זאב רווח ולבנה פינקלשטיין.
בשנת 2021 שיחקה את עופרה גרציאן בסדרת הטלוויזיה קופה ראשית.
חיים אישיים
נשואה לערן פישר, רפלקסולוג. לזוג שני ילדים והם מתגוררים במושב נורדיה. מלבד המשחק, היא גם מאמנת אישית המתמחה בעזרה למציאת זוגיות.
תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה
קולנוע
טלוויזיה
תפקידים בתיאטרון
הבימה
הקאמרי
תיאטרון באר שבע
תיאטרון הספרייה
תיאטרון בית ליסין
פסטיבלי תיאטרון קצר בצוותא
התיאטרון המסחרי
הצגות ילדים
דיבוב
בנוסף דיבבה בהפקות וסדרות טלוויזיה ונטפליקס
מפת דרך אמת
תיאור המפה
המפה מתארת את מסלול נדודיהם ותחנותיהם של בני ישראל במדבר לאחר יציאת מצרים, וחלוקת הארץ בין השבטים. היא ממחישה חשיבותו של סיפור יציאת מצרים כמוטיב מרכזי בתודעתו הלאומית של עם ישראל, בזמן יצירת המפה.
במפה מופיעים גם סממנים של אהבת ציון, המופיעים בפסוקים במסגרת המפה: ; "אהבת ציון חבת ירושלים אל תשכח לנצח".
ייחודה של המפה
כמו כן המפה מציינת מקומות ישוב מקראיים רבים, חלקם פרי פרשנות, שיבושי שמות או דמיון. עם זאת, היא מביאה כמה חידושים גדולים, כמו סימון תעלת סואץ, מסילת הרכבת יפו–ירושלים, ומיקום המושבות העבריות החדשות. סימנן של המושבות מיוחד- בית עם גג משופע וארובה. גם אם מיקומן אינו מדויק, זוהי אחת המפות הראשונות המציינת ערים כמו פתח תקווה, מקוה ישראל וזכרון יעקב. המחבר אימץ שיטת קווקוו מיוחדת לסימון הערים, כמעגלים או כצורות אליפטיות סגורות.
מיפוי MIBI
מיפוי MIBI הוא שם כולל לסוגים שונים של בדיקות רפואיות הנעשות במסגרת הרפואה הגרעינית. במיפויים אלה, הסמן המוזרק למטופל מורכב מהמולקולה הביוכימית MIBI ומהחומר הרדיואקטיבי טכניציום-99מ (Tc-99m).
מיפוי בלוטת יותרת התריס
ניתן להשתמש בחומר זה על מנת לבדוק אם קיימת פעילות יתר של בלוטת יותרת התריס (hyperparathyroidism).
אורך הבדיקה שעתיים-שלוש. לבדיקה אין תופעות לוואי והיא בלתי פולשנית.
מיפוי לב
החומר הביולוגי MIBI מגיע לשריר הלב באמצעות פרפוזיה (זרימת דם). על כן, ניתן להשתמש במיפוי זה על מנת לבדוק האם קיימת בשריר הלב איסכמיה, צלקת או כל סוג אחר של בעיה.
המיפוי נעשה לרוב בשני שלבים: מנוחה ומאמץ גופני. לאחר הזרקת הסמן הרדיואקטיבי מחכים כשעה עד קליטתו בגוף, ואז מצלמים את הנבדק במצלמה מיוחדת הנקראת 'מצלמת גאמא'. לאחר מכן מבצע הנבדק מאמץ (רפואי או תרופתי), ובשיא המאמץ מוזרק לו שוב חומר רדיואקטיבי, במינון גבוה יותר. לאחר מכן מצלמים שוב את הנבדק במצלמת גאמא. כך, מתקבלת תמונה של שריר הלב הן במנוחה והן במאמץ, והרופא שקורא את המיפוי יכול להשוות בין שני המצבים.
ג'ון ריינולדס
ג'ון ריינולדס (באנגלית: John Reynolds; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, שכיהן בכל זרועות הממשל. הוא היה אחד מארבעת השופטים הראשונים של בית המשפט העליון של אילינוי בשנים 1818- 1825, כיהן שלוש פעמים בבית הנבחרים של אילינוי בשנים 1826–1830, 1846–1848 ובשנים 1852 -1854, כולל כיושב ראש הבית, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1834–1837 ובשנים 1839- 1843, וכמושל אילינוי הרביעי בשנים 1830–1834. הוא גם שירת כקצין בדרגת מייג'ור גנרל במיליציה של אילינוי ב.
ראשית חייו
ג'ון ריינולדס נולד במחוז מונטגומרי, פנסילבניה. אביו, רוברט ריינולדס, ואמו, מרגרט (לבית מור) ריינולדס, היו שניהם ילידי אירלנד, שממנה הם היגרו לארצות הברית ב-1785 והגיעו תחילה לפילדלפיה. כאשר היה ריינולדס בן שישה חודשים בערך, עברה המשפחה לטנסי, שם כבר היו רבים מקרוביהם, באזור שלמרגלות רכס הרי קופר, כ-23 ק"מ מצפון-מזרח למיקומה הנוכחי של נוקסוויל. לאחר שחוו פשיטות של האינדיאנים, עברה המשפחה ב-1794 לחלק הפנימי של המדינה. הם היו עניים, וגידלו את ילדיהם עם הרגלים של עבודה פיזית.
ב-1800 עברה המשפחה ליד קסקסאיה שבטריטוריית אילינוי, שם בילה ריינולדס את רוב שנות ילדותו. כחלק מגידולו, הוא קיבל את עקרון ההתנזרות משתיית משקאות חריפים. ב-1807 עברה המשפחה שוב, הפעם ליישוב גושן, שלרגלי הצוקים המשקיפים על נהר המיסיסיפי, מדרום-מערב לאדוארדסוויל.
בגיל 20 החל ריינולדס ללמוד במשך שנתיים בקולג' שבנוקסוויל, שם התגוררו קרובי משפחתו, והוא למד בקורסים בלימודים קלאסיים. לאחר מכן הוא שב לנוקסוויל. בעיות בריאות אילצו אותו לשוב לאילינוי, אך לאחר מכן הוא שב ללימודים בקולג' וללימודי המשפטים בנוקסוויל. בסתיו 1812 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בקסקסאיה והחל לעסוק במקצוע בקאהוקיה שבאילינוי, שם הוא פתח את משרד עורכי הדין הראשון שלו במשך חורף 1813–1814. בערך באותה תקופה הוא גם למד את השפה הצרפתית.
במלחמת 1812 שירת ריינולדס כסייר במערכות נגד האינידאנים במערב. הוא גם שירת כפרקליט צבאי. בשל שירותו זה הוא נודע בכינוי "הסייר הוותיק" (Old Ranger).
קריירה פוליטית
ב-1818 התמודד ג'ון ריינולדס ללא הצלחה בבחירות על מושב בסנאט של ארצות הברית. ב-1826 הוא נבחר בפעם הראשונה לבית הנבחרים של אילינוי, וכיהן בו עד 1830. אף על פי שזיהה את עצמו על חברי סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית, הוא קנה לעצמו הערכה רבה הן מצד אנשי סיעתו של ג'קסון והן מצד מתנגדיה בשל מתינותו.
באוגוסט 1830 נבחר ריינולדס כמושל אילינוי וב-6 בדצמבר הוא הושבע לתפקידו. בנאום ההשבעה שלו הוא קרא למתן חינוך חובה כללי, לביצוע עבודות ציבוריות, להשלמת כרייתה של תעלת אילינוי ומישיגן, ולביצוע שיפורים בנמל שיקגו. הוא גם דחף והמליץ על השלמת בנייתו של בית הסוהר המדינתי הראשון באלטון, במימון ישיר של המדינה. האירוע הבולט ביותר בתקופת כהונתו של ריינולדס כמושל הייתה ב-1832. הוא גייס את המיליציה המדינתית, והיה המפקד בשטח, ולעיתים קרובות השתתף באופן אישי בקרבות. הוא קיבל מהנשיא ג'קסון דרגת מייג'ור גנרל, וקיבל רשות לחתום על הסכמים עם האינדיאנים. מגפת כולרה שהתחוללה לאחר המלחמה הייתה גם היא אירוע בולט בתקופת כהונתו של ריינולדס כמושל.
ב-17 בנובמבר 1834 התפטר ריינולדס מכהונתו כמושל לאחר שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לאייש את מושבו של צ'ארלס סלייד שנפטר. הוא נבחר למושב הקונגרס הבא וכיהן בו עד 3 במרץ 1837. בבחירות לבית הנבחרים של 1836 לא עלה בידו להיבחר שוב. בסופו של דבר הוא נבחר שנתיים לאחר מכן וכיהן שוב בבית הנבחרים ממרץ 1839 ועד מרץ 1843.
ב-1837, בין שתי כהונתיו בבית הנבחרים, ויחד עם אחרים, הוא היה שותף לסלילת מסילת הרכבת הראשונה בעמק המיסיסיפי, באורך של 10 ק"מ, שבה הובל פחם מכרה הפחם שבבעלותו שבצוקי המיסיסיפי אל סנט לואיס שבגדת הנהר הנגדית. בשל אי היכולת הכספית לרכוש קטר, הרכבת נמשכה על ידי סוסים. בכל אופן, באביב שלאחר מכן נמכרה החברה בהפסד גדול.
ב-1839 מונה ריינולדס כאחד מנציבי התעלות ונסע לפילדלפיה כדי לגייס כספים למטרה זו. במהלך אותה שנה הוא גם ערך ביקור עם רעייתו באירופה. הוא הפגיש את מייסד תנועת המורמונים ג'וזף סמית' בפני הנשיא מרטין ואן ביורן כאשר סמית' ביקש עזרה בקשר לקשיים שהיו מנת חלקה של תנועתו במיזורי. צעד זה נעשה על ידי ריינולדס מתוך תקווה לזכות בקולותיהם של חברי תנועת המורמונים, שמספרם באילינוי הלך וגדל, בהקשר פוליטי עתידי.
ב-1846 נבחר ריינולדס לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים של אילינוי. במהלך תקופת כהונתו זו הוא השפיע על ההחלטה על סלילת דרך מקאדם הראשונה באילינוי בין בלוויל לבין סנט לואיס. ב-1848 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות על מושב בסנאט של אילינוי. ב-1852 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים המדינתי, ואז כיהן כיושב ראש הבית. ב-1858 התמודד ריינולדס ללא הצלחה בבחירות על תפקיד המפקח המדינתי על בתי הספר, ולאחר מכן עסק בעבודת עיתונות.
ב-1860, כשכבר היה זקן וחולה, השתתף ריינולדס בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, שם הוא נמנה עם הנציגים שהתנגדו לבחירתו של סטיבן דאגלס כמועמד המפלגה לנשיאות, ותחת זאת הוא תמך בבחירתו של ג'ון ברקינרידג'. בכל אופן, בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה, כנגד מועמד הרפובליקנים אברהם לינקולן, פרסם ריינולדס מאמרי תמיכה בדאגלס. התכתבויותיו ערך פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית ובמהלכה הראו שהוא גילה אהדה לרצונן של מדינות הדרום לפרוש מן האיחוד.
חיים אישים
ריינולדס נישא פעמיים: ב-1817 הוא נשא לאישה את קתרין דובק, וב-1836 לשרה א. וילסון, אך לא נולדו לו ילדים.
ג'ון ריינולדס נפטר בבלוויל ב-8 במאי 1865, זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים. הוא נטמן בבית הקברות וולנאט היל שבעיר.
נורית סיבוני
נורית סיבוני (נולדה ב־29 באוגוסט 1971), הידועה בשמה הפרטי נורית, היא זמרת ופזמונאית ישראלית הפעילה ומתגוררת בפריז. היא שרה בעיקר בעברית, צרפתית, אנגלית וערבית.
ביוגרפיה
נורית סיבוני נולדה בבאר-שבע. היא עברה לצרפת בגיל 20. היא למדה שיעורי דרמה בתיאטרון הלאומי דה שאיו, ובשנת 1995 השתתפה בפסקול הסרט האלמנט החמישי מאת לוק בסון.
בשנת 1997 היא התגלתה על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, בזמן ששרה ברחוב. החוזה עם פולידור רקורדס איפשר לו להוציא שני אלבומי סולו בעברית ובצרפתית, ולשחק את התפקיד של ציפורה במחזמר "עשרת הדברות" של אלי שוראקי.
כיום נורית מתגוררת בפריז, שם היא מנהלת תזמורת של מוזיקת עולם וכן תזמורת מזרחית לאירועים פרטיים בצרפת ומחוצה לה.
קרל, הדוכס הגדול של באדן
קרל, הדוכס הגדול של באדן (בגרמנית: Großherzog Karl. von Baden; 8 ביולי 1786 – 8 בדצמבר 1818) היה הדוכס הגדול השני של באדן בין השנים 1811–1818.
ביוגרפיה
קרל נולד ב-8 ביולי 1786 בקרלסרוהה, לקרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ולאמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט. בשנת 1801 יצאו קרל ואביו לביקור אצל אחיותיו ברוסיה ובשוודיה, ובחזרתם נהרג אביו כשנפל ממרכבתו.
בשל השפעתה הרבה של צרפת על באדן, נאלץ קרל בשנת 1806 להתחתן עם סטפני דה בוארנה, בתם של קלוד דה בוארנה וקלודין פרנסואז אדריאן גבריאל דה לזיי-מארנזי, בניגוד לדעתן של אמו ואחיותיו, שרצו שקרל יתחתן עם אוגוסטה, נסיכת בוואריה. בשנת 1807 פיקד קרל על כוחות הדוכסות הגדולה של באדן במלחמה לצד צרפת, והשתתף במצור על דנציג. בשנת 1808 חזר קרל לבאדן, ומונה לעוצר במקום סבו קרל פרידריך.
בשנת 1811 מת סבו קרל פרידריך, וקרל עלה לשלטון במקומו. קרל נלחם לצידה של צרפת עד לאחר קרב לייפציג, שאז עבר לצד מדינות הקואליציה השישית. ב-4 באוקטובר 1817 אישר קרל את זכות הירושה של צאצאי לואיזה קרולינה פון הוכברג, לאחר שראה שאין צאצאים אחרים של סבו שיירשו את השלטון, ואף דאג שאספת הנסיכים של באדן תאשר זאת ב-20 בנובמבר 1818, זמן קצר קודם מותו. אולם בקונגרס וינה טענו אוסטריה ובוואריה לזכותם על חלקים מבאדן, ובנוסף מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה היה נשוי לאחותו קרולינה מבאדן, ובשל כך טען לזכות ירושה על באדן. בשל כך הוחלט בשנת 1818 לוותר על מחוז ורטהיים לממלכת בוואריה, ובנוסף התחתן דודו למחצה לאופולד עם סופיה, נסיכת שוודיה, שהייתה נינה של סבו מאשתו הראשונה, על מנת לחזק את טענתו לכתר. ב-10 ביולי 1819 אישרו אוסטריה, צרפת, בריטניה, פרוסיה ורוסיה, את זכותו של לאופולד לרשת את השלטון בדוכסות הגדולה של באדן.
ב-8 בדצמבר 1818 מת קרל ללא בנים יורשים, ובמקומו עלה לשלטון דודו לודוויג הראשון.
משפחתו
ב-8 באפריל 1806 התחתן קרל עם סטפני דה בוארנה, בתם של קלוד דה בוארנה וקלודין פרנסואז אדריאן גבריאל דה לזיי-מארנזי, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
שולמית (כתב עת)
שולמית: כתב עת לקידום התרבות והאנושיות בקרב בני ישראל (גרמנית: Sulamith. Zeitschrift zur Beförderung der Kultur und Humanität unter der Israeliten) היה עיתון שיצא לאור בהפסקות ארוכות בין 1806 ל-1848, ורוב מהדורותיו נדפסו בדסאו. כתב העת היה הבימה המרכזית של יהדות גרמניה עד אביב העמים.
היסטוריה
"שולמית" נוסד על ידי דוד בן משה פרֵנְקֶל, מנהל בית-הספר היהודי החופשי בדסאו (שנותר העורך הראשי לכל אורך השנים), ויוסף וולף, ששימש שם כמורה. שניהם היו אנשי תנועת ההשכלה הברלינאית המאוחרת וחוו את דמדומיה, במהלכם התגלע משבר חריף בקרב יהודי הנסיכויות הגרמניות: צעירים מעורים שקיבלו חינוך מודרני הפנו את גבם למורשתם באופן גורף והתנצרו לעיתים קרובות, התא המשפחתי התערער בגלל פער הדורות, והשאיפה לשוויון זכויות פוליטי וקבלה מצד החברה והממלכה הנוצריות העלתה חרס. ההווייה הקהילתית הישנה נהרסה, הן בלחץ ביטול האוטונומיה שלה על ידי השלטון הריכוזי והן עקב התמוטטות ערכיה ותרבותה, אך לא קמה חלופה שבה יוכלו היהודים להיאחז. באביב 1806 כבש נפוליאון את נסיכות דסאו-אנהלט והצית בבת אחת את התקווה לשינוי רדיקלי. כבר ביולי, ממש עם הקמת הקונפדרציה של הריין, החלו וולף ופרנקל להוציא לאור את כתב-העת.