cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבי ברלין
ביוגרפיה
ברלין התגייס לחיל התותחנים. במסיבה של הגדוד בו שירת, הבחין שאול ביבר בכישרון השירה של ברלין, והחליט לצרפו ללהקת גייסות השריון.
לאחר סיום שירותו הצבאי, החל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה. במקביל, הצטרף ללהקת טיילת ואחר כך, ללהקת שבעת המינים.
בשנת 1968 הוציא לאור אלבום סולו ראשון. בסוף אותה שנה הגיע שירו "שיר לאלמונית" לראש מצעד הפזמונים. למרות זאת, ברלין לא זכה להצלחה מסחרית של ממש באותן שנים, והתפרנס מעבודתו כמורה לביולוגיה בתיכון עירוני י"א.
ב-1970 השתתף במחזמר "דודו השמן" וכן בפסטיבל שירי הילדים הראשון.
ב-1988 החל להקליט קלטות ובהן מחרוזות שירים לשירה בציבור, מאורגנים לפי מפתח נושאי. הצלחת הקלטות הפכה את ברלין לדמות מרכזית בעולם השירה בציבור, במיוחד בזכות ערבי השירה בציבור ב"מקום בחוץ" שבחוף תל ברוך.
בשנת 2019 ביצע ברלין, בדואט עם דפנה ארמוני, את השיר "שפחה את ומלכה", במסגרת פסטיבל השיר הבא שיזם והפיק המנהל האומנותי אלי ניסמן והיה חידוש של פסטיבל הזמר הנערץ במתכונת עכשווית, וזכה במקום הראשון.
בסוף יוני 2023, זכה ברלין בפרס מפעל חיים מטעם אמ"י. ארבעה ימים לאחר מכן הלך לעולמו בגיל 80 לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן.
הוא הותיר אחריו שתי בנות ושישה נכדים.
מוטיב (כתב עת)
מוטיב החל את דרכו ככתב עת מקוון בנושא שירה וספרות עברית היוצא לאור אחת לחודש. כיום הוא שם כולל למספר כתבי עת ומיזמים העוסקים בשירה ובספרות עברית.
מוטיב - ירחון בנושא שירה וספרות עברית ע"ש ליאורה דיין
מוטיב החל את דרכו ככתב עת מקוון בנושא שירה וספרות עברית היוצא לאור אחת לחודש. הירחון נוסד על ידי הסופר אלירן דיין בשנת 2015 לזכר אמו שנפטרה באותה שנה ממחלת הסרטן והוא קרוי על שמה. הגיליון הראשון פורסם בספטמבר 2015. מאז ועד היום יוצא כתב העת מוטיב ברצף אחת לחודש. עד כה פורסמו כ-100 גיליונות. המשורר יאיר בן-חור הצטרף לכתב העת מראשיתו ויחד הם ניסחו את כלליו והחליטו על אופיו. בן-חור משמש העורך הראשי, המגיה והנקדן של כתב העת.
הירחון ניתן להורדה לקריאה חופשית במדיה הדיגיטלית כגון מחשב, מחשב לוח או טלפון נייד. בכל גיליון מציג כתב העת 10 שירים וסיפורים קצרים בנושא מסוים שנבחר מראש, והוא נותן במה ליוצרים חדשים וגם למשוררים וסופרים ותיקים וידועים. הירחון מאופיין בהקפדה יתרה על עריכה וניקוד ובעיצוב גרפי צבעוני.
בפברואר 2017 הצטרף לעריכת כתב העת הסופר רובי גורדון, ומאז ועד היום הוא משמש גם המעצב הגרפי הראשי של כתב העת.
ביולי 2020 הצטרפה לצוות העורכים עמליה ויניק. באוגוסט 2023 הצטרפה לצוות עורכת הלשון רוזי גולן והיא העורכת הראשית של כתב העת מוטיב מתריס.
גיליונות בולטים בירחון
מדי פעם בפעם מפרסם כתב העת גיליונות מיוחדים. למשל, באפריל 2018 פרסם הירחון גיליון מיוחד ובו 70 יצירות של סופרים, משוררים וכותבים לרגל 70 שנים לעצמאותה של מדינת ישראל. חודש לאחר מכן פרסם הירחון גיליון בשם "רגע עם החינוכית" שהוקדש כולו לטלוויזיה החינוכית הישראלית כהזדהות עם המאבק למניעת סגירת הערוץ. בפברואר 2022 פרסם הירחון גיליון העוסק באהבת הארץ לזכרו של יורם טהרלב.
באוגוסט 2019 פרסם הירחון גיליון מיוחד ראשון מסוגו בשיתוף המרכז לבריאות הנפש גהה ובעידודו של מנהל בית החולים, פרופ' גיל זלצמן, בשם "צעדים במסע". בגיליון הופיעו יצירות שכתבו מתמודדי נפש ששהו ושוהים בבית החולים. יצירותיהם חשפו את עולמם המורכב של מתמודדי הנפש מנקודת מבטם אל מול הצוות הרפואי המטפל בהם, יחסם לבית החולים והסביבה החיצונית המדירה אותם ממנה וכן את התמודדותם האישית ונבכי נפשם ומחשבותיהם. גיליון זה היה הגיליון הראשון של הירחון שיצא לאור בדפוס לרכישת הקהל הרחב וכל הכנסותיו נתרמו לעמותת הידידים של גהה.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תש"ף 2020 פרסם הירחון גיליון מיוחד בשם "כוחה של הרוח" בשיתוף סניף רחובות והשפלה של עמותת עמך. בגיליון הופיעו יצירות וציורים של שורדי שואה שחשפו את ההתמודדות שלהם בתקופת המלחמה וגם לאחריה. עם פרסום הגיליון, התקיים מפגש באמצעות יישומון זום בו לקחו חלק שורדי השואה, משוררים וסופרים, צוות עמך ועורכי כתב העת. בהמשך הודפס הגיליון וחולק בסניפי עמך.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תשפ"א 2021 פרסם הירחון גיליון מיוחד בשם "לזיכרון לדור יבוא..." בשיתוף בית לוחמי הגטאות בגיליון הופיעו יצירות של נספים בשואה. היצירות נלקחו מארכיון המוזיאון ומהציבור הרחב לאחר שיצא קול קורא מיוחד לציבור לאיסוף שירים וסיפורים שכתבו קרובי משפחה שנספו בשואה. בחודש לאחר מכן פורסם גיליון נוסף "לזיכרון לדור עבר..." בו כתבו יוצרים שירים וסיפורים המתכתבים עם יצירות הנספים. שני הגיליונות אוגדו לחוברת אחת המייצגת את השואה והתקומה. על מיזם זה, זכה כתב העת מוטיב במלגה מטעם המוזיאון וקרן ג'נסיס (Genesis Philanthropy Group). החוברת שהודפסה חולקה על ידי המוזיאון לבאי טקס המלגות.
ספרי מוטיב
בשנתיים הראשונות לקיומו של הירחון אוגדו היצירות בספרים מודפסים שהושקו במסגרת ערב מיוחד של הירחון ובו נערכו מחוות ליוצרים וחולקו גם תעודות הערכה מטעם כתב העת למשוררים ולסופרים. האסופות שיצאו במסגרת זו:
בהמשך פורסמו אסופות נוספות במסגרת מיזמי מוטיב השונים ובהוצאת מוטיב ספרים:
תחרויות שירה וכתיבה
תחרויות הכתיבה של מוטיב:
מיזמים עיקריים מבית מוטיב
כיום מוטיב הוא שם כולל למספר כתבי עת ומיזמים העוסקים בקידום השירה והספרות עברית:
קריסטין פטי
קריסטין פטי (בצרפתית:  Christine Petit; נולדה ב-2 בפברואר 1948, ליין בחבל בורגון-פראנש-קונטה צרפת) היא גנטיקאית צרפתייה. פרופסורית בקולז' דה פראנס ובמכון פסטר. פטי ידועה בעיקר בזכות תרומתה לגילוי המנגנון המולקולרי והניורוני של לקויות השמיעה המולדות.
השכלה ומסלול מקצועי
משנת 1993 היא מועסקת במכון פסטר. בשנים 1993–1996 שימשה כמנהלת המעבדה לגנטיקה מולקולרית במכון. בהמשך ניהלה את המעבדה לגנום של היונקים. בשנים 1998–2001 שימשה כראש המחלקה לביוטכנולוגיה. ב-2006 מונתה לראש המחלקה למדעי העצב.
במקביל לעבודתה במכון פסטר, מונתה ב-2002 לפרופסור בקתדרה לגנטיקה ופיזיולגיה של התא בקולז' דה פראנס.
פעילותה המדעית
תחומי מחקרה של פטי הם גנטיקה של האדם, נוירוביולוגיה של החושים ופיזיולוגיה תאית ומולקולרית.
בתחילת דרכה חקרה את המנגנונים המולקולריים הגורמים לאינוורסיה של כרומוזומי המין בבני אדם. בהמשך עברה לחקר הגנטיקה של הליקויים בחושים ובעיקר בליקויי השמיעה. השבלול, שהוא בעצם איבר החישה השמיעתי, חמק בעבר מניתוח מולקולרי בשיטות קונבנציונליות. באמצעות שיטת המחקר הגנטית שפותחה על ידי פטי ניתן היה ללמוד את צורת התפתחות השבלול ובאופן ספציפי את "תאי השיער" ההופכים את התנודות המכניות לאותות עצביים חשמליים. היא והצוות שלה זיהו מספר גדול של גנים הגורמים ללקויות שמיעה מולדות. ביניהן את תסמונת אשר.
פרסומים
רשימה חלקית של פרסומים ניתן לראות בקישור החיצוני "פטי באתר של מכון פסטר".
יחסי איטליה–מרוקו
יחסי איטליה–מרוקו הם יחסי החוץ בין איטליה למרוקו.
היסטוריה
מאז סוף המאה ה-19, היחסים בין מרוקו לאיטליה התאפיינו בידידות ושיתוף פעולה הדדי. הנציגות הדיפלומטית הראשונה נשלחה בתקופת שלטונו של מולאי חסן הראשון, סולטאן מרוקו לוויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה בשנת 1879.
יחסי סחר
מרוקו רואה באיטליה שותפה מרכזית למסחר, אך היחסים הכלכליים בין המדינות עדיין לא הגיעו לרמה שתתאים למעמד שתי המדינות. על פי המכון האיטלקי לסטטיסטיקה "סטטיסטיקה", היקף חילופי הסחר בין מרוקו לאיטליה הסתכם ב-1.993 מיליארד אירו בין ינואר לנובמבר 2013, לעומת 1.797 מיליארד אירו בתקופה המקבילה בשנת 2012, עם קצב צמיחה של 10.9%. נתון זה נותר נמוך בהשוואה להיקף הייצוא של ספרד למרוקו, שהסתכם בסך הכל ב-5.508 מיליארד אירו. ספרד הפכה לספקית הראשונה למרוקו עם נתח של 13.1%, ואילו איטליה נפלה למקום השמיני עם נתח של 4.6%. בין היבוא החשוב ביותר של מרוקו מאיטליה, מוצרי זיקוק נפט, מכונות וציוד תעשייתי, חקלאי ורפואי, בנוסף למכשירי חשמל, מכוניות, מוצרים כימיים ופלסטיים.
מרוקו מייצאת דגים ומוצרי חקלאות רבים ומוצרי עור. ביחס לאופי וגודל ההשקעות האיטלקיות במרוקו, הן הסתכמו ב-500 מיליון אירו, ולאיטליה היה חלק חשוב בהשלמת פרויקטים ענקיים, ובראשם בניית סכרים, כבישים מהירים ופרויקטים אחרים שמעניינים את התשתיות, המגזר התעשייתי והשירותים. בנוסף לנוכחותם של סניפים של חברות איטלקיות גדולות, ובשל המשבר הכלכלי, נרשמו בשלוש השנים האחרונות כ-100 חברות, רובן חברות איטלקיות בינוניות וקטנות, בחיפוש אחר שווקים חדשים והזדמנויות להציג את המומחיות המובהקת שלהם.
מרוקאים באיטליה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2013, מרוקאים הם הקהילה הזרה השנייה בגודלה באיטליה, עם יותר מ-517,000 תושבים, 300,000 מהם גברים עובדים ו-106,000 תלמידים בבתי ספר ובתיכונים איטלקיים.
הפילהרקסם של מיקי
הפילהרקסם של מיקי (באנגלית: Mickey's PhilharMagic) הוא סרט תלת־ממדי המוקרן בממלכת הקסם שבדיסניוורלד בפלורידה וכן בדיסנילנד הונג קונג.
מתקן זה ייחודי בכך שבהקמתו חברו יחד שתי חברות בת של חברת וולט דיסני - חברת סרטי ההנפשה של וולט דיסני ווולט דיסני אימג'ינירינג (חבירה מעין זו נעשתה גם בהקמת המתקן פנטזמיק!).
תיאור המתקן
על פי עלילת הסרט, מיקי מאוס מנצח על התזמורת שלו - הפילהרקסם - בבית האופרה של ממלכת הקסם. לפני שהמופע מתחיל, דונלד דאק חובש את כובע הקסמים של מיקי (הכובע המופיע בסרט "פנטסיה"), והקסמים מתחילים להשתולל. דונלד עובר דרך סצנות מהסרטים "בת הים הקטנה", "אלאדין", "פיטר פן", "מלך האריות", "היפה והחיה" ו"קוקו" (החל משנת 2021). לבסוף מיקי מגיע ומציל את המצב, אולם בפיצוץ שמתרחש דונלד עף מעל הקהל ונתקע בקיר מאחורי הקהל (בשלב זה מדובר בבובת אודיו אנימטרוניק).
פיליפ גובר
פיליפ גובר (בצרפתית: Philippe Gaubert; 5 ביולי 1879 – 8 ביולי 1941) היה מוזיקאי צרפתי, נגן חליל צד, מנצח מוערך ומלחין, בעיקר לחליל.
ביוגרפיה
גובר נולד בקאהורס בשנת 1879. הוא ניגן בחליל צד באופרה של פריז, והפך לאחד המוזיקאים הצרפתים הבולטים בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1919, בגיל ארבעים, מונה לשלושה תפקידים מרכזיים בצרפת בתחום המוזיקה:
ב-1907 השתתף בביצוע הראשון של ההקדמה והאלגרו של מוריס רוול לנבל, חליל, קלרינט ורביעיית כלי מיתר. בין הקלטותיו כמנצח, בולטת במיוחד הקלטה של הסימפוניה ברה מינור מאת סזר פרנק (עם נגני הקונסרבטוריון).
"נאילה", האופרה שלו בשלוש מערכות, הועלתה בבכורה ב-7 באפריל 1927 בארמון גרנייה, שם הועלו שלושה בלטים נוספים שלו.
גובר נפטר משבץ מוחי בשנת 1941 בפריז.
פארק 3 בפברואר
פארק 3 בפברואר (בספרדית: Parque Tres de Febrero), הידוע יותר בשמו הבלתי רשמי יערות פלרמו (Bosques de Palermo), הוא פארק עירוני המשתרע על כ-4,000 דונם בשכונת פלרמו בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה. הוא ממוקם בין שדרות ליברטדור (Avenida del Libertador) ופיגרואה אלקורטה (Avenida Figueroa Alcorta), והוא ידוע בזכות חורשות העצים, אגמים וגן הוורדים (El Rosedal). אנשים רבים משתמשים בפארק כל יום, הן לצעידה והן לרכיבה על אופניים, ומספר זה גדל מאוד בסופי השבוע. ניתן לשוט בסירות בשלושת האגמים המלאכותיים בפארק.
היסטוריה
לאחר קרב קסרוס ב-1852 שבו הובס חואן מנואל דה רוסאס, שהיה שליט ארגנטינה בפועל, הפכו נכסיו הנרחבים בצפון בואנוס איירס לאדמות ציבוריות, ובשנת 1862 נחקקה תקנה עירונית שקבעה שרוב הקרקעות ישמשו להקמת פארק עירוני. ביוזמת חבר הקונגרס ויסנטה פידל לופס (Vicente Fidel López) והנשיא דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, החלו עבודות בשנת 1874 על "Parque Tres de Febrero" (פארק 3 בפברואר), שנקרא לכבוד 3 בפברואר 1852, תאריך תבוסתו של המושל רוסאס, שסרמיינטו היה בין מתנגדיו.
הפארק תוכנן על ידי יורדן צ'סלב ויסוצקי (Jordán Czeslaw Wysocki), מתכנן ערים ממוצא פולני, וחוליו דורמל (Julio Dormal), אדריכל ממוצא בלגי, ונחנך ב-11 בנובמבר 1875. הצמיחה הכלכלית הדרמטית של בואנוס איירס סייעה לאחר מכן להביא לשילובו במרקם העירוני בשנת 1888, אז מונה קרלוס תאיס (Carlos Thays), מתכנן ערים ממוצא צרפתי להרחיב ולייפות את הפארק עוד יותר, בין 1892 ל-1912. תאיס עיצב את גן החיות, את הגנים הבוטניים, את כיכר איטליה הסמוכה ואת גן הוורדים.
הפטיו האנדלוסי והאנדרטה למגנה קרטה ולארבעת האזורים בארגנטינה (מכונה "מונומנט הספרדים") נוספו ב-1927, הוולודרום העירוני ב-1951 ופלנטריום גלילאו גליליי ב-1966. הארכיטקטורה המודרניסטית שלו היא ייחודית בעיר: כדור הנתמך על ידי שלוש קשתות. יעד טיול פופולרי לסיורים לימודיים עבור תלמידי בתי ספר. כוכבי הלכת ותופעות אסטרונומיות אחרות מוקרנים על הכיפה בפנים.
גן הוורדים
גן הוורדים (בספרדית Rosedal de Palermo), המכונה גם טיילת הוורדים (Paseo del Rosedal), משתרע על 34 דונם, ויש בו 18,000 שיחי ורדים מיותר מאלף זנים, ומספר רב של יצירות אמנות, כולל 26 פסלי משוררים וסופרים, גשר יווני ופטיו אנדלוסי.
חואקין אנצ'ורנה (Joaquín Anchorena), ראש עיריית בואנוס איירס בין השנים 1910–1914, קידם את הרעיון ליצור גן ורדים בתוך הפארק, ואדריכל הגנים בניטו קאראסקו (Benito Carrasco), תלמידו של תאיס ואחראי על הנהלת הפארקים, היה אחראי על התכנון והביצוע. העבודות הושלמו בין 5 במאי ל-22 בנובמבר 1914. באותה עת ניטעו 14,650 שיחי ורדים השייכים ל-1,189 זנים. הוא נחנך ב-24 בנובמבר 1914.
בגן יש פרגולה נרחבת העוקבת אחר קו המתאר של חוף האגם (בו שוכרים סירות באתר), ביתן, גשר אוהבים בסגנון יווני ועוד גשר קטן שמאפשר לחצות לאי אשר השוכן באגם.
בסמוך לאגם נמצא גן המשוררים (Jardín de los poetas), ובו פסלי אבן וברונזה של משוררים, סופרים ומחזאים ידועים, כולל חורחה לואיס בורחס, ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, לואיג'י פיראנדלו, ויליאם שייקספיר ושלום עליכם.
גן החיות לשעבר
גן החיות של בואנוס איירס היה גן חיות על שטח של 450 דונם, שנוסד בשנת 1888 על ידי ראש העיר אנטוניו קרספו (Antonio Crespo). בגן החיות היו 89 מינים של יונקים, 49 מינים של זוחלים ו-175 מינים של עופות, ובסך הכול למעלה מ-2,500 בעלי חיים שונים. מטרות המוסד היו להציל מינים, לחקור ולחנך את הציבור.
הגן הוא נסגר לציבור בשנת 2016. בעלי החיים הועברו לשמורות טבע וקיימת תוכנית להפוך את המקום לפארק אקולוגי.
גן יפני
הגן היפני נפתח בשנת 1967 במיקומו הנוכחי, כשהוא משתרע על חלק מפארק 3 בפברואר בפלאסה איטליה. הגן שוכן בשדרות אדולפו ברו ומול פלאסה אלמניה.
הריסת הגן היפני המקורי באזור שכונת רטירו הובילה ב-1967 לפתיחת הגנים היפנים של בואנוס איירס, הגן היפני הגדול בעולם מחוץ יפן.
הגנים נחנכו לרגל ביקור ממלכתי בארגנטינה על ידי נסיך הכתר אקיהיטו והנסיכה מיצ'יקו מיפן.
עיר של עצמות
עיר של עצמות (באנגלית: City of Bones) הוא הספר הראשון בסדרת הפנטזיה בני הנפילים מאת הסופרת קסנדרה קלייר. הסדרה זכתה במקום הראשון ברבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר מתחיל את סיפורה של קליירי פריי, נערה הנתקלת בחבורת נפילים המתגלים כ"ציידי צללים", ויוצאת איתם למסע בחיפוש אחר אמא.
עלילה
קליירי, נערה בת חמש עשרה, הולכת למועדון עם חברה הטוב סיימון לואיס, שם היא רואה ילד כחול שיער וילדה שחורת שיער מתגנבים למחסן, נרדפים על ידי שני גברים אחרים; אחד מהם חמוש, היא מתגנבת בעקבותם אל המחסן, שם היא עדה ל"ילד" כחול השיער נהרג ונעלם מהחדר - היא מקבלת את ההסבר שהשדים "חוזרים לממדים הביתיים שלהם כשהם מתים". סיימון נכנס למחסן עם הסדרן ושואל מדוע היא שם לבד. כשקליירי מבינה שאף אחד אחר לא יכול לראות את הנערים האחרים, היא ממלמלת התנצלות ויוצאת מהמועדון.
כשהיא חוזרת הביתה, אמה, ג'וסלין, נוזפת בה על שנשארה בחוץ בשעה כל כך מאוחרת. למחרת, ג'וסלין מודיעה לה שהן יוצאות לחופשה אצל חבר של ג'וסלין - לוק. קליירי, נסערת מההודעה הבלתי צפויה, מספרת לסיימון שהיא לא יודעת כמעט שום דבר על אמה או על כל משפחתה. הם הולכים להקראת שירה שבה קליירי רואה את ג'ייס, אחד מהנערים מהלילה הקודם, שמספר לקליירי על ציידי שדים, הנקראים ציידי צללים או נפילים, וטוען שקליירי אינה סתמית (אדם רגיל), בגלל שיש לה את הראייה, המאפשרת לה לראות ישויות מעולם הצללים. קליירי עונה לשיחה מג'וסלין, שמזהירה אותה בלחץ לא לחזור הביתה ולהגיד ללוק ש"הוא" מצא אותה. השיחה מסתיימת בפתאומיות.
לאחר שלא הצליחה להתקשר חזרה, קליירי חוזרת לביתה ומוצאת אותו מבולגן לגמרי, ואמה לא שם. היא מותקפת על ידי שד אחר, אותו היא הורגת עם החיישן של ג'ייס, אבל לא לפני שהיא ננשכת בידי השד ומתעלפת. ג'ייס מביא את קליירי ל"מכון" - המפקדה המקומית של ציידי הצללים, שם היא פוגשת את שני ציידים האחרים שפגשה במועדון - איזבל ואלק, ומורה לאומניות לחימה, הודג'. ג'ייס סימן את קליירי באסטלה והיא לא נפגעה, דבר שמוכיח שלקליירי יש דם נפילים, שכן רק אותם אפשר לסמן באסטלה בלי שיפגעו.
בהמשך הודג' מספר להם על "המעגל": קבוצה של ציידי צללים שאדם בשם וולנטיין הקים כדי לחסל את כל אנשי העולם התחתון (ערפדים, אנשי זאב, פיות, קוסמים ואחרים), במעגל היו חברים הוריהם של אלק ואיזבל, גו'סלין, ולוק שבעבר היה שמו לוסיאן והיה צייד צללים והפרבטאי של ולנטיין. פרבטאי הוא קשר קדוש בין שני ציידי צללים.
קליירי וג'ייס הולכים לעיר השתקנים לדבר עם האחים השתקנים, שאומרים להם שיש חסימה במוחה שמונעת ממנה לזכור את עולם הצללים; החסימה הוצבה על ידי קוסם בשם מגנוס ביין.
איזבל בינתיים קיבלה הזמנה למסיבה בביתו של מגנוס. במסיבה, קליירי פוגשת את מגנוס, שאומר שהכישוף שלו מורכב מכדי להסיר אותו, אך יתפוגג באופן טבעי אם הוא לא יחוזק כל שנתיים, והוצב בהוראת ג'וסלין להגנתה של קליירי. אלק ומגנוס מתחילים להתאהב.
במהלך המסיבה, סיימון מתעלם מהאזהרה של איזבל ושותה נוזל כחול שהופך אותו לעכברוש. ערפדים לוקחים אותו, אבל קליירי וג'ייס מצילים אותו ומחזירים אותו לצורת אדם. באותו לילה, ג'ייס לוקח את קליירי לחממה של המכון בפיקניק חצות כדי לחגוג את יום ההולדת השש-עשר של קליירי, שם לאחר מכן ג'ייס מנשק אותה.
כשהזכרונות שלה מתעוררים, קליירי מסיקה שגביע התמותה חבוי באחד מקלפי הטארוט של מאדאם דורותיאה. קליירי משיגה את הגביע, אבל השד אבדון החזיק במאדם דורותיאה והוא מחופש אליה, כשהוא מנסה לקחת אותו. בסיוע סיימון, הם בורחים וחוזרים למכון שבו הודג' מוסר את הגביע ואת ג'ייס מחוסר הכרה לוולנטיין. הודג' בורח, נרדף על ידי קליירי. הודג' תוקף אותה בסמטה, אך היא ניצלת באופן בלתי צפוי על ידי לוק, שהוא איש זאב.
בעוד להקת אנשי הזאב של לוק תוקפת את העוקבים של ולנטיין, קליירי מאתרת את אמה, מחוסרת הכרה, וגם מוצאת את ג'ייס, שלדבריו וולנטיין זיהה את ג'ייס עצמו כבנו; זה מדאיג גם את ג'ייס וגם את קליירי. המשמעות היא שג'ייס וקלירי, שניסו להיכנס למערכת יחסים רומנטית, הם אח ואחות. ולנטיין מפתה את ג'ייס לחזור איתו לאידריס - ארץ הולדתם של ציידי הצללים. ג'ייס מסרב, ולנטיין בורח דרך שער קוסמי עם הגביע, ומנפץ את השער מאחוריו.
עיבוד קולנועי
ב-10 ביוני 2010 הוכרז כי הולך לצאת סרט שיתבסס על עיר של עצמות. את התסריט כתבה ג'סיקה פוסטיגו ואת הסרט יביים הארלד זווארט. ב-10 בדצמבר 2010, הוכרז רשמית כי לילי קולינס תשחק את תפקידה של קליירי פריי. במרץ 2011, ג'יימי קמפבל באוור, לוהק לתפקיד של ג'ייס. ג'ונתן ריס מאיירס לוהק לתפקיד וולנטיין, רוברט שיהאן לוהק כסיימון, ג'ימימה וסט לוהקה כאיזבל, קווין זגרס לוהק כאלק, וגודפרי גאו לוהק כמגנוס.
הצילומים התחילו ב-15 באוגוסט 2012. הסרט יצא ב-22 באוגוסט 2013. בסופו של דבר התוכניות לסרט המשך נגנזו, ובמקומו החלו הצילומים לתוכנית טלוויזיה בשם ציידי הצללים עם שחקנים חדשים.
ולדיווסטוק
ולדיווסטוק (ברוסית: Владивосток — – שליטה במזרח) היא עיר גדולה במזרח הרחוק הרוסי ברוסיה על חופו של הים היפני. נמל וולדיווסטוק חופשי מקרח במשך כל השנה, ומשמש כנמל הבית של צי האוקיינוס השקט של רוסיה. העיר היא בירת מחוז פרימורסק, בירת המזרח הרחוק הרוסי והיא התחנה הסופית לרכבת הטרנס סיבירית.
בעיר מתגוררים כ-600 אלף תושבים, ובספטמבר 2012 היא אירחה את פסגת APEC, הפורום לשיתוף פעולה כלכלי בין מדינות אסיה והאוקיינוס השקט.
העיר מהווה בסיס לצי האוקיינוס השקט, מרכז ההשכלה והמדע הגדול ביותר באזור המזרח הרחוק הרוסי ובה שוכנת האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק ומחלקת המזרח הרחוק של האקדמיה הרוסית למדעים.
העיר הוקמה כנמל צבאי בקיץ 1860 ובשנת 1880 הפכה לעיר. החל משנת 1888 מהווה מרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז פרימורסקי ומשנת 1938, בירת מחוז פרימוריה. מאוקטובר 2015 נמל העיר חופשי מביקורות מכס ומס.
היסטוריה
וולדיווסטוק נוסדה ב-20 ביוני 1860 כאשר ספינת אספקה של הצי הרוסי הביאה למקום צוות של 31 חיילים רוסיים שהקימו את המבנים הראשונים במקום, אז גם ניתן למקום השם וולדיווסטוק שפירוש המילולי הוא "שליט המזרח".
בעקבות התוצאות של מלחמת רוסיה–יפן חשיבות העיר לצי הרוסי גדלה והחלה הקמת מצודת ולדיווסטוק.
בדצמבר 2018 הועברה עיר הבירה של המזרח הרחוק הרוסי מחברובסק לוולדיווסטוק.
גאוגרפיה
ולדיווסטוק שוכנת במזרח רוסיה, לחופו של ים יפן, בקצה הדרומי של חצי האי מוראביוב אמורסקי, שאורכו 30 קילומטר ורוחבו 12 קילומטר. העיר קרובה לגבולה של רוסיה עם הרפובליקה העממית של סין ועם קוריאה הצפונית. שטח העיר הכולל הוא 600 קמ"ר.
הנקודה הגבוהה בעיר היא הר חולודילניק ("הר מקרר") שפסגתו בגובה 257 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר במרכז העיר היא על "הר קן הנשר" שגובהו 199 מטר.
המרחק מוולדיווסטוק למוסקבה בקו אווירי הוא 6,430 ק"מ, והמרחק בנסיעה ברכבת הוא 9,302 ק"מ. המרחק ממנה לסן פרנסיסקו הוא 8,400 ק"מ, לבנגקוק 5,600 ק"מ ולטוקיו – 1,050 ק"מ.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר מונה קצת יותר מ-600 אלף תושבים, כאשר בשנת 1991 היא מנתה כ-645 אלף.
בתחילת המאה ה-20 הייתה בעיר אוכלוסייה סינית וקוריאנית גדולה, אך בעקבות מדיניות ממשלתית קהילות אלו למעשה הפסיקו להתקיים לקראת שנת 1939.
מ-1958 עד 1991 הוגדרה העיר כעיר סגורה. בתקופה זו לא הורשה מי שלא היה אזרח סובייטי לחיות בעיר או אפילו לבקר בה, ואפילו אזרחים סובייטים נזקקו לאישור רשמי כדי לבקר בעיר.
בעיר קיימת גם קהילה יהודית מפותחת בת כמה אלפי אנשים. לקהילה יש ספרייה, מועדון, סניפי חסד וסניף הסוכנות היהודית. משנת 2012 פועל בעיר שליח חב״ד והוא משמש כרב העיר מטעם איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה.
ב-18 בדצמבר 2015 נחנך במרכז העיר בית כנסת, בנין גדול ומרשים. באירוע נכחו ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב, הרב הראשי לרוסיה הרב בערל לאזאר ועוד אורחים חשובים, ביניהם אנשי הממשל המקומי כראש העיר ומושל המחוז. בית הכנסת הוקם ביוזמת רב העיר ואיגוד הקהילות היהודיות ברוסיה.
כלכלה
התעשיות העיקריות של העיר הן שינוע בספינות, דיג מסחרי ובסיס גדול של הצי הרוסי. מעל 80% מהתוצר המסחרי של ולדיווסטוק מקורו בדיג, וייצור מזון אחר אחראי ל-11% נוספים.
ב-1995 היה סחר החוץ הכולל של העיר 725 מיליון דולר אמריקאי, מתוכם 206 מיליון מייצוא סחורות ו-519 מיליון מייבוא. מוצרי הייצוא העיקריים הם דגים, תוצרי עץ, מתכות וספינות. מוצרי הייבוא העיקריים הם מזון, תרופות, ביגוד, הנעלה, מכוניות, ציוד לבית וספינות.
מאז התפרקות ברית המועצות נפתחו בוולדיווסטוק משרדים של חברות רבות שרצו לנצל את מיקומה. לרוע המזל שיעור הפשע ויוקר המחיה האמירו אף הם, ומאמינים שהעיר הפכה לכר פעילות של המאפיה הרוסית ולשחיתות בממשל האזורי והעירוני.
בעיר שוכן בסיס של הצי הרוסי ומטה צי האוקיינוס השקט. בשנת 2015 נמל העיר קיבל מעמד נמל חופשי. בנוסף, פועל בעיר הפסטיבל לקולנוע של מדינות אסיה והאוקיינוס השקט, "Pacific Meridian".
תחבורה
הרכבת הטרנס סיבירית נבנתה כדי לחבר את ולדיווסטוק, הנמל הראשון של רוסיה באוקיינוס השקט, עם רוסיה האירופית. קו הרכבת שבנייתו הסתיימה ב-1905 מגיע עד מוסקבה וחלק מנתיביו עוברים דרך סין.
נמל התעופה הבינלאומי של העיר מקשר אותה בטיסות לסיאטל שבמדינת וושינגטון ולאנקורג' שבאלסקה בארצות הברית, לפיונגיאנג בירת קוריאה הצפונית, לטוקיו, לניאיגטה, לאוסקה ולטויאמה שביפן ולסיאול ולבוסן שבקוריאה הדרומית. ניתן להגיע לוולדיווסטוק בטיסה מכמעט כל עיר גדולה ברוסיה, למשל מוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג, קרסנויארסק, נובוסיבירסק, אומסק, רוסטוב על הדון וצ'ליאבינסק.
ב-28 ביוני 1908 הופעל קו טראם לאורך רחוב סווטלנסקיה בעיר, מתחנת הרכבת ברחוב לוגוביה. ב-9 באוקטובר 1912 נכנסו לשירות קרונות העץ הראשונים, שיוצרו בבלגיה. כיום פועלת בעיר תחבורה ציבורית מגוונת: חשמליות, אוטובוסים, טראם, רכבת, רכבל, מעבורות וסירות. הקווים העירוניים הראשיים הם ממרכז העיר לווטוראיה רצ'קה, לבּאליַיֵבַה וללוגוביה.
חלוקה מנהלית
במסגרת החלוקה המנהלית, ולדיווסטוק היא עיר בעלת חשיבות אזורית
.
רובעי העיר
מבחינה מנהלית העיר מחולקת לחמישה מחוזות:
ספורט
בוולדיווסטוק פועלים 30 בתי ספר לספורט, אולמות ספורט וארבעה בריכות שחייה. בעיר ישנו פיתוח נרחב של תשתיות ספורט והאצטדיון הגדול בעיר הוא אצטדיון דינמו (בעל תכולה של 10,200 מושבים) וישנם עוד 3 אצטדיוני כדורגל נוספים. מועדון דינמו ולדיווסטוק הוא מועדון הכדורגל המקצועני היחיד שמייצג את העיר.
עד 2020 פעלו בעיר מספר מועדוני ספורט מקצועניים, לרבות: בשנת 2020 ממשלת המחוז הפסיקה את מימון המועדונים לצורך הפניית תקציב הספורט לטיפול בהתפרצות נגיף הקורונה ברוסיה וכלל מועדוני הספורט עברו להתמודד במסגרות החובבניות או התפרקו. בעיר פעל גם מועדון הקטרגל "פורטוביק" ופועל מועדון יאכטות.
במימי מפרץ פיוטר הגדול נערך מדי שנה גביע פיוטר הגדול — אליפות רוסיה בספורט מפרשים. בשנים 2007 - 2009 העיר אירחה את גמר גביע רוסיה בכדורעף חופים.
אמצעי תקשורת
בוולדיווסטוק מודפסים מעל 40 עיתונים ומקומונים שמצורפים לעיתונים שמגיעים ממוסקבה. העיתון הגדול ביותר של מזרח רוסיה נקרא אף הוא "ולדיווסטוק". הכתבות בעיתונים אלה מכסות נושאים מקומיים ואירועים בינלאומיים. העיתון "זולוטוי רוג" (הקרן הזהובה) מכסה חדשות כלכליות בפירוט. בקרב צעירי האזור פופולרי "נובוסטי" (ברוסית: חדשות), עיתון שרובו חדשות' תרבות ובידור.
נכון ל-1999 היו בעיר שבע תחנות טלוויזיה מקומיות ושבע תחנות רדיו.
זיהום הסביבה
על פי קבוצת מומחי אקולוגיה מקומית, "אקוסנטר", שני שלישים מפרברי ולדיווסטוק מזוהמים כל כך שהמגורים בהם מהווים סיכון בריאותי. אזורים מסוימים, כגון אלה שליד בתי הדפוס בפארק פּוקרובסקי וקמפוס אוניברסיטת המזרח הרחוק, מזוהמים כל כך עד שהם מוגדרים כאזורי אסון אקולוגי. רק באזורים מעטים ישנן רמות זיהום מותרות למגורים.
הדו"ח של קבוצת "אקוסנטר" הופק לאורך 10 שנים והוא כנראה המקיף מסוגו. הוא מבוסס על ניתוח יותר מ-30,000 דגימות מים, שלג, אדמה, אוויר ורקמות אנושיות בין 1985 ל-1993. מניתוח הדוגמיות עולה שלאורך תקופת איסוף הנתונים עלו משמעותית רמות של מתכות כבדות כגון קדמיום, זירקוניום, קובלט, ארסן וכספית, ואלו משפיעים לרעה על מערכת הנשימה ומערכת העצבים.
לדברי "אקוסנטר", לזיהום מספר גורמים: מסביב לוולדיווסטוק מרוכזים כ-80 אתרי תעשייה שגורמים לזיהום סביבתי רב במיוחד, כגון מספנות, תחנות כוח, בתי דפוס, בורסקאים ומכרות. בנוסף, הגאוגרפיה באזור ולדיווסטוק פגיעה במיוחד והדבר מגביר את תוצאות הזיהום - בחלק מהשכונות הצפופות ביותר של העיר, למשל פרוויה ווטוראיה רצ'קה, הרוח אינה יכולה לנשוב ולהרחיק את הזיהום, כי השכונות נמצאות באגנים שהרוח נושבת מעליהם. בחורף יש רק מעט שלג ואין עלים או דשא שיכולים לקלוט את אבק הזיהום ולגרום לו לשקוע.
מטריצת שכנות
מטריצת שכנוּת (גם: מטריצת סמיכויות או מטריצת שכנויות) היא שיטה לייצוג גרף מכוון בעל n צמתים בעזרת מטריצה ריבועית בגודל n \times n. לפי שיטה זו, תא (i,j) שווה 1 אם ורק אם בגרף קיימת קשת מקודקוד i לקודקוד j. אם אין קשת כזו, הערך בתא במטריצה יהיה 0.
פעמים רבות דנים בתורת הגרפים בגרפים פשוטים.
מטריצת שכנויות של גרף לא מכוון היא סימטרית. זאת משום שבגרף לא מכוון אין כיוון לקשתות ולכן, אם קיימת קשת מ-i ל-j אזי קיימת קשת מ-j ל-i. גרפים שאינם מכוונים נהוג לשמור רק את המשולש העליון של מטריצת השכנויות.
עבור גרף שבו אין לולאות עצמיות (כלומר, קשת מקודקוד כלשהו לעצמו), האלכסון הראשי של מטריצת השכנויות המתאימה יהיה 0.
מטריצת השכנויות של גרף שלם תהיה המטריצה בה כל התאים בעלי הערך 1, פרט לאלכסון הראשי. מטריצת השכנויות של גרף חסר קשתות תהיה מטריצת האפס.
בגרפים שאינם פשוטים, ייתכנו מספר קשתות מקבילות בין אותו זוג צמתים. במקרה זה, ניתן לבנות מטריצת שכנויות שערך התא במטריצה יהיה מספר הקשתות מ-i ל-j.
תכונות
לייצוג גרף בשיטה זו יש יתרונות רבים:
יחד עם זאת, אלגוריתמים בסיסיים רבים (כמו DFS, BFS, מיון טופולוגי וכו') רצים בזמן כאשר \ |V| מסמן את מספר הקודקודים ו-\ |E| את מספר הקשתות. בשימוש במטריצת שכנות, הסיבוכיות היא לכל הפחות כגודל המטריצה, כלומר \ O(|V|^2).
אמור לבן
אַמוּר לבן (נקרא גם: קרפיון עֵשֶׂב; שם מדעי: Ctenopharyngodon idella) הוא מין דג צמחוני יחיד בסוגו החי במים מתוקים ונחשב מתאים ביותר לוויסות צמחייה ימית. זהו זן קרפיון הגדל באופן טבעי בסיביר ובצפון סין. מקור שמו הוא בנהר אמור, שנחשב למקום שבו הופיע המין לראשונה.
מאפיינים
מבנה גופו מוארך ומלא ומזכיר בצורתו טורפדו. קצה פיו מעט אלכסוני, שפתיו נוקשות ואינן בשרניות, והוא חסר בינים. על צדו 40–42 קשקשים.
היינריך דיסבאך
היינריך דיסבאך (בגרמנית: Heinrich Diesbach) היה צייר ויוצר צבעים שנודע בשל גילויו המקרי את השיטה לייצורו של גוון של הצבע כחול המוכר בשם כחול פרוסי.
אמור לבן
מאפיינים
אמור בוגר ניזון אך ורק מצמחייה ימית, וקצב התפתחותו מהיר מאוד - דג באורך 20 ס"מ שהושרץ באביב, יגיע לגודל של 45 ס"מ עד הסתיו. דג בוגר יכול להגיע לאורך של עד 2 מטרים ולמשקל של 45 ק"ג.
היינריך דיסבאך
בשנת 1704, בעת שעבד במעבדתו של האלכימאי יוהאן קונראד דיפל (Johann Konrad Dippel) בברלין ערבב דיסבאך ברזל גופריתי עם אשלג שעורבב עם שמן חיות במטרה ליצור צבע אדום בגוון הקוצ'יניל (Cochineal). את התוצר בצבע אדום חיוור ריכז דיסבאך לסגול ולאחר מכן לכחול עמוק. כך נתגלה באקראי ההליך ליצירת גוון הכחול הפרוסי, שהייה לפיגמנט הסינתטי הראשון, מבלי שהן דיסבאך הן דיפל הבינו את מהות ההתרחשות.
אמור לבן
מאפיינים
המין הובא במכוון לארצות הברית ב-1963 לוויסות הצמחייה הימית. כמו כן הובא גם לניו זילנד, כשהפצתו נעשית בזהירות רבה כדי למנוע ממנו להפוך למפגע בעצמו. למניעת בעיה זו, נעשה לרוב שימוש בדגים עקרים, טריפלואידים (בעלי מספר כרומוזומים הגדול פי 3 מהמספר הבסיסי), שנוצרים לאחר חשיפת הביצים לחום או לחשמל.
היינריך דיסבאך
ההליך הביא לשימוש גובר בצבע הכחול, שעד לאותה העת ייצורו מחומרים טבעיים היה יקר למדי, ולפופולריות גבוהה של הצבע במהלך המאה ה-18 וכן משמש בייצורו של הדיו.
אמור לבן
כדג מאכל
בשנות השמונים הוכנס האמור לגידול בבריכות הדגים בישראל. אין הוא שמן כמו הקרפיון הרגיל. הוא נחשב תחליף אידיאלי למי שמבקשים דגים רזים בעלי מעט שומן. משקלו של אמור ממוצע מגידול בריכות הוא כ-4 ק"ג.
שימוש במאגרי מים
מכיוון שהאמור ניזון מצמחי מים ומאצות חוטיות גדולות, משתמשים בו בישראל לפיקוח על איכות המים במאגרי השקיה. דגי אמור מאוכלסים במאגרי השקיה כדי להתגבר על התפתחות אצות איטיות וצמחי מים בשולי המאגר ועל הקרקעית.
הדג אינו מתרבה באופן טבעי בגופי מים בישראל, וכך אין כל סכנה לחדירתו לגופי מים בלתי רצויים, או להתפתחות אוכלוסיות צפופות של דגים, או דגיגים מעבר לרצוי, דבר שהעלול לגרום נזקים לגוף המים, או למערכות ההשקיה.
דג האמור כביטוי
הדג מפורסם בגלל הביטוי "אמור זה שם של דג", שפירושו הוא שלא לסמוך על מה ש"אמור" (נועד) להתרחש.
שמואל פלאטו-שרון
שמואל (סמי) פלאטו שרון (18 בינואר 1930, י"ח בטבת ה'תר"ץ – 7 בדצמבר 2018, כ"ט בכסלו ה'תשע"ט) היה איש עסקים ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגתו, פיתוח ושלום, בכנסת התשיעית. היה ידוע באורח החיים הראוותני שלו. בישראל הורשע פעמיים, בשוחד בחירות ובמרמה, וריצה תקופת מאסר. בנוסף התנהלו נגדו הליכים משפטיים שונים בצרפת.
העלייה לישראל
בשנת 1973 עלה פלאטו לישראל, רכש וילה גדולה בסביון, ומיד החל בפעילות עסקית כאשר רכש את חברת לוינסקי, במטרה להקים את התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, ונכנס כשותף עם הקבלן אברהם פילץ בהקמת דיזנגוף סנטר, הקניון הראשון בישראל. עם הגיעו לישראל הוצא נגדו על ידי צרפת צו מעצר בינלאומי, במקביל נשלחה לישראל בקשת הסגרה, ובה צוין כי פלאטו הואשם בעבירות מרמה ומס.
הבחירות לכנסת התשיעית
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 שינה את שמו לשמואל שרון והקים מפלגת יחיד בשם "שמואל שרון – האיש הבודד לכנסת", בעזרתה קיווה למנוע את הסגרתו, מאחר שלא ניתן להסגיר אדם שהוא חבר כנסת מכהן.
במסע הבחירות העלה פלאטו-שרון שני נושאים עיקריים: עוד במהלך הקמת המפלגה, וביתר שאת תוך כדי הבחירות, פעל פלאטו שרון כדי להוכיח את רצינות כוונותיו ביכולתו לתרום לחברה מכספו הפרטי, יזם פעולות שונות לנזקקים, ותרם למוסדות ולמפעלים ציבוריים. בבחירות עצמן זכה במספר קולות המספיק לשני חברי כנסת, אך בשל היותו רשימת יחיד נבחר לבדו כחבר כנסת יחיד, והמנדט השני חולק בין שאר 11 המפלגות שנבחרו לכנסת התשיעית כ"קולות עודפים" בהתאם לחוק בדר-עופר. הוא כיהן עד לתום מושב הכנסת התשיעית ב-1981. עוזרו ויד ימינו היה שבתאי קלמנוביץ', שנכלא מאוחר יותר באשמת ריגול עבור ברית המועצות והקג"ב.
אישומים בפלילים והרשעתו
במהלך המשפט התברר כי פלאטו שרון "קנה" קולות בבחירות לכנסת התשיעית בכך שהבטיח דירות לזוגות צעירים במחירים מוזלים, פלאטו שרון גם שילם לבוחרים אחרים (אשר הוגדרו רשמית כ"עובדי קמפיין") כדי שיצביעו לו. כמו כן, התברר כי העד ג'ו סרוסי, שסיפר בחקירת משטרה כי פלאטו שרון הבטיח לו לממן מועדון אגרוף אם יגייס לו מצביעים חזר בו מעדותו וטען כי הוא לא יודע עברית וזאת על אף החקירה המפורטת שעבר. עד נוסף, מדימונה טען כי אנשיו של פלאטו שרון הבטיחו לו כ-5000 לירות ישראליות אם יגייס 300-400 קולות למפלגתו של שרון.
"מה אתה עושה בשביל מדינה?"
פלאטו שרון נחשב לדמות צבעונית ומעוררת עניין ציבורי בישראל מאז עלייתו לישראל. באמצעי התקשורת סוקרו בהרחבה עניינים הקשורים בו ובחייו במשך שלושה עשורים ויותר, ובהם בחירתו לכנסת, מעצריו ומאסריו, בריחתו מאיטליה, יוזמות עסקיות שלו בישראל ובעולם, פרשיות מעברו וענייני רכילות.
בעת ויכוחים במליאת הכנסת, קרא פלאטו שרון לעבר מבקריו: "מה אתה עושה בשביל מדינה?" משפט זה, על שיבושו הלשוני, נחרת בתודעה הציבורית, ומהווה ביטוי שנעשה בו שימוש בהקשרים שונים. פלאטו שרון בעצמו השתמש במשפט זה כמעין מוטיב המלווה את דמותו.
שנות ה-80
לאחר תקופת עבודת שירות שב לעסקים פרטיים, וביחד עם אשתו, אנט, התפרסמו כידוענים המארחים למסיבות יוקרתיות בביתם שבסביון אנשי עסקים וידוענים אחרים. בכל אותו זמן לא בוטל צו המעצר הבינלאומי של ממשלת צרפת, והוא נחשב לעבריין נמלט, ומיעט לצאת מגבולות מדינת ישראל מחשש שייעצר. בהיותו חבר הכנסת, הצליח לגרום בעזרת הליכוד להעברת חוק למניעת הסגרה של אזרחים ישראלים למדינות זרות, גם כאשר קיימים הסכמי הסגרה תקפים בין המדינות. באוקטובר 1985 לאחר שהבין כי שמו הוסר מרשימת המבוקשים של האינטרפול, נסע לביקור עסקים באיטליה, ובעת נחיתתו ברומא נעצר על ידי השלטונות המקומיים, והצרפתים ביקשו את הסגרתו. הוא שוחרר בערבות עד למתן החלטה על ההסגרה ובאפריל 1986 הצליח לברוח מאיטליה לישראל, בעזרת דרכון מזויף, כשהוא מחופש ושערו צבוע בצבע בלונד.
הבחירות לכנסת העשירית ולכנסת האחת עשרה
פלאטו שרון התמודד גם בבחירות לכנסת העשירית. גם הפעם עסקה תעמולת המפלגה באישיותו של פלאטו שרון, והציגו אותו כאיש עסקים פעיל ויזם, העושה למען הזוגות הצעירים וחסרי הדיור, מקום בו הממסד מגלה חוסר אכפתיות ואדישות. בתשדירים נטען כי הוקם "צוות מומחים" לפתרון הבעיות. עוד במהלך הכנסת התשיעית, הוסב שמה של הסיעה ל"פיתוח ושלום". הסיסמה, עליה חזר פלאטו שרון בתשדירי הבחירות, הייתה "ומה הם עשו בשביל מדינה?". בסופו של דבר כשלה סיעתו, ולא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. גם בבחירות לכנסת האחת עשרה נכשלה הסיעה ולא עברה את אחוז החסימה.
Pacify
Pacify (בתרגום חופשי לעברית: להרגיע) הוא משחק וידאו מסוגת הישרדות אימה ואינדי, אשר פותח על ידי מפתח משחקי הווידאו שון היצ'קוק והופץ על ידי SKH Apps ב-22 בפברואר 2019 למערכות ההפעלה Microsoft Windows ו-macOS.
משחקיות
Pacify משוחק מנקודת מבט של גוף ראשון. המטרה של המשחק היא לפתור חידות על מנת לצאת מהבית הרדוף ללא פגע: על השחקן לאסוף בובות המסומנות בסמל הרשע ולגרום לשריפתן, תוך כדי מציאת המפתחות המתאימים על מנת לפתוח דלתות בהם נמצאים חומרי הגלם לשריפה וחלק מהבובות, תוך כדי הימנעות מרוח הרפאים אמיליה, על ידי בריחה ממנה או על ידי נתינת בובה טובה, אשר מרגיעה אותה לזמן מה בטרם היא תוקפת שוב. את המשחק ניתן לשחק בשלושה מצבים: שחקן יחיד, שמאלץ את השחקן לבצע עבודה של 2–3 אנשים והופך את המשחק לקשה יותר; משחק שיתופי (Coop) ביחד עם עד 4 אנשים שמאפשר חלוקת תפקידים והורדת העומס של המשימות מכל שחקן ושחקן נגד שחקן (PvP), אשר מכריח את השחקנים להתחרות אחד כנגד השני.
שמואל פלאטו-שרון
שנות ה-90 ואילך
בינואר 1991, לאחר משפט שנמשך עשר שנים, קבעה השופטת הדסה בן עתו שפלאטו שרון ישלם 41 מיליון דולר לחברה הצרפתית "קומפני פריזיין דה פרטיסיפסיון".
Pacify
רקע
השחקן מגלם דמות בלי שם אשר נשכרה על ידי חברת PAH בע"מ (ראשי תיבות של Paranormal Activity Helpers, עוזרי פעילות על טבעית), אשר לה מוקצת עבודה: לעבור בבית מיושן בן יותר מ-100 שנים עליו יש שמועות שהוא רדוף רוחות רפאים, על מנת לבדוק ולוודא שהוא אכן בטוח, על מנת שניתן יהיה למכור אותו בהמשך. הבית היה שייך לאדם בעל עסק של מכון לוויות רגיל. שמועה רצה בערייה כי המכון לוויות נותן שירות מיוחד, אשר מאפשר לדבר עם המתים פעם אחת אחרונה. מספר אנשים שילמו על השירות ובאמצעות טקס מיוחד, הם הצליחו לדבר עם יקירהם בפעם האחרונה. באחד מהטקסים, משהו שהשתבש ואדם מהעיירה ביחד עם הבעלים של הבית נעלמו ללא זכר ולא נראו יותר מעולם. במשך 100 השנים בהם הבית עמד ללא בעלים, מספר אנשים ניסו לחקור את הבית, אך נעלמו. כמו כן, היו עדויות מילדים שסיפרו כי שמעו צחוק וראו ילדה קטנה מציצה בחלונות.
שמואל פלאטו-שרון
שנות ה-90 ואילך
התמודד בשנת 1996 על מקום ברשימה הארצית בבחירות המקדימות לקביעת רשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה, והגיע למקום ה-53 הלא ריאלי עם כ-5,070 קולות בלבד.
Pacify
תקציר
השחקן, שנשכר על ידי PAH, מגיע לבית ברכבו מצויד בפנס ומגלה כי הוא נעול, ריק מאדם וללא כל תאורה מבפנים ומבחוץ. הוא מסתובב סביב הבית ורואה כי פתח הכניסה למרתף פתוח. לאחר שהשחקן נכנס למרתף, הוא מתחיל לשמוע דלתות נפתחות וצחוק של ילדה. כאשר השחקן מתחיל לחקור את הבית מעל לקומת המרתף, דברים מוזרים מתחילים להתרחש: דלתות נפתחות ונסגרות באופן אקראי, בובות קמות לחיים, מצחקקות ורצות וכן השחקן מגלה רוח רפאים בדמות של ילדה בשם אמיליה, אשר ממבט ראשון לא נראית מאיימת - אך לאחר מספר רגעים, מתעצבנת והופכת לאימה. השחקן מבין כי עליו לנסות לפתור חידה אם ברצונו לצאת מהבית בשלום ללא פגע.
שמואל פלאטו-שרון
שנות ה-90 ואילך
בשנת 2000 הורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בכך שיחד עם אחרים קיבל במרמה מחברה צרפתית סכום של עשרה מיליון פרנקים צרפתיים. בהתאם לעסקת טיעון נגזרו עליו 11 חודשי מאסר בפועל (אותם ריצה בבית סוהר חרמון), תשלום 1.2 מיליון דולר פיצויים לחברה הצרפתית, ובנוסף לכך שלוש שנים מאסר על תנאי מעבר למה שהוסכם בהסדר הטיעון. ערעורו של פלאטו שרון על תוספת המאסר על תנאי נדחה.
Pacify
ביקורת ומכירות
המשחק זכה לביקורות חיוביות מצד המשתמשים ונכון לנובמבר 2020, נמכרו למעלה ממיליון עותקים של המשחק.
שמואל פלאטו-שרון
המאה ה-21
לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה קבע יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט מישאל חשין, כי הרשעתו זו של פלאטו שרון בעבירה שיש עמה קלון שוללת ממנו את הזכות להיבחר לכנסת.
מור באלאז'
מור באלאז' מוורצה (תואר אצולה) (במקור משה כהן (קוֹהְן), בהונגרית: Balázs Mór; פשט, 6 באפריל 1849 – רמגן 1 באוגוסט 1897) היה ייזם עצמאי, מהנדס תחבורה יהודי-הונגרי בולט של המאה ה-19. עבודתו עדיין קובעת את התחבורה והנוף העירוני של בירת הונגריה בודפשט.
שמואל פלאטו-שרון
המאה ה-21
בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הודיע פלאטו-שרון שיתמודד בפריימריז על מקום ברשימת הליכוד. אך לבסוף הסיר את מועמדותו יומיים לפני מועד הפריימריז.
מור באלאז'
ביוגרפיה
משה כהן נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין כהן (קוהן) ושל רוז'ה לוריא. הוא סיים לימודי התחבורה ותעבורה בממלכה המאוחדת. הוא פיתח תוכנית תחת הכותרת "רשת החשמלית של זרם בודפשט", בו התווה את הבסיס להובלה מתקדמת מבוססת מסילה. הוא חשב להכניס רכבת עירונית חשמלית, אשר היה רעיון מהפכני באותה תקופה. כך הפך למנכ"ל המייסד של חברת החשמליות העירונית של בודפשט (Budapesti Városi Villamosvasút Társaság). בעקבות רעיונותיו, החלה החשמלית הראשונה לנסוע בבודפשט ב-30 ביולי 1889, ונסעה בין כיכר האוניברסיטה (Egyetem tér) לבין כיכר אורצי (Orczy tér) ואחריה קו החשמלית ברחוב פודמניצקי (Podmaniczky utca).
שמואל פלאטו-שרון
המאה ה-21
עד 2017 הגיש בימי שישי את תוכנית הרדיו "פלאטו בלי חשבון" בתחנת הרדיו המקומי "רדיוס". גם בשנותיו האחרונות היה דמות צבעונית בתוכניות טלוויזיה שונות אליהן הוזמן כאורח. הוא היה ידוע בישירות דעותיו על נושאים רבים. בשנת 2014 השתתף בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה של נאור ציון, "עממיות".
מור באלאז'
ביוגרפיה
הרעיון והיישום של רכבת התחתית של המילניום (1896 - אלף שנה להתיישבות המדיארים במרכז אירופה) מקושר גם כן לשמו של מור באלאז'. קו המטרו הראשון ביבשת אירופה נבנה תוך 20 חודשים בלבד עד 1896
שמואל פלאטו-שרון
חיים אישיים
היה נשוי בשלישית לקלרה. היו לו בת מנישואיו הראשונים ובן מנישואיו השניים לאנט, ממנה התגרש.
מור באלאז'
ביוגרפיה
לאורך מסלול של 3,228 מטר הששירתה את המכוניות הראשונות התת-קרקעיות שהיו למעשה חשמליות עם קומה נמוכה. מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה העניק את תואר האצולה לבאלאז' על הישגיו. הוא כבר לא היה מסוגל לממש את תוכניותיו האחרות כי מת צעיר יחסית באחת מנסיעותיו. באלאז' הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
שמואל פלאטו-שרון
חיים אישיים
בספטמבר 2018 אושפז עקב אירוע לבבי כשהוא מורדם ומונשם. נפטר ב-7 בדצמבר 2018.
בתרבות הפופולרית
קומיקאים וסאטיריקנים נמשכו אל דמותו הצבעונית של שרון. בסרט הקולנוע האיש שבא לקחת, דמותו של איש העסקים הצרפתי שמגלם זאב רווח היא פרודיה על שרון. במשחק המחשב בתככי הרייטינג מופיעה דמות המעוצבת ומתנהגת כקריקטורה של שרון.
הנצחתו
במבואה של מגדל האשפוז על שם גור שאשא בבית החולים בילינסון שוכן "מוזיאון תולדות האמנות על שם שמואל פלאטו-שרון" - תערוכה קבועה של עשרות העתקי ציורים מפורסמים שנתרמה על ידי פלאטו-שרון. הוא גם תרם פסלים רבים לגן הפסלים במקום.
עמנואל זיסמן
עמנואל זיסמן (11 בפברואר 1935 - 11 בנובמבר 2009) היה פוליטיקאי ודיפלומט ישראלי. חבר מועצת עיריית ירושלים במשך 24 שנים וחבר הכנסת בין השנים 1988–1999.
חייו
זיסמן נולד לאלכסנדר ולגיזלה לבית הרשקוביץ בפלובדיב שבבולגריה. עלה לישראל בשנת 1949. שירת בצה"ל בחטיבת גבעתי בסדיר ובחטיבת ירושלים במילואים. בתום שירותו למד באוניברסיטה העברית בירושלים והיה פעיל במסגרתה בהסתדרות הסטודנטים. זיסמן היה מזכיר סניף ירושלים של מפלגת אחדות העבודה-פועלי ציון, עבד במועצת הפועלים בעיר ונבחר לשמש מזכיר הסתדרות הפקידים ומזכיר הסתדרות עובדי המדינה. בשנת 1975 החל לעבוד כמנהל אזור בחברת הביטוח "הסנה".
24 שנים היה חבר מועצת העיר ירושלים והיה יו"ר סיעת "ירושלים אחת" (בראשות טדי קולק), יו"ר הקואליציה ויו"ר ועדת הכספים. בין תפקידיו בעירייה מילא בהתנדבות תפקידים שונים ובהם: הממונה על מחלקת תרבות, נוער וספורט, יו"ר היכל הספורט במלחה ויו"ר אצטדיון טדי. במסגרת פעילותו במפלגת העבודה היה מזכיר המפלגה בירושלים ולאחר מכן, עד 1996, יו"ר מחוז ירושלים במפלגה. בשנת 1988 נבחר לחבר הכנסת בכנסת ה-12.
כחבר הכנסת ה-12 היה זיסמן חבר בוועדת החוץ והביטחון וועדת הכלכלה וכיהן כיו"ר ועדת המשנה לבטיחות בדרכים. בכנסת ה-13 כיהן כיושב ראש ועדת העלייה בתקופת העלייה מברית המועצות לשעבר. במהלך הכנסת ה-13 פרשו זיסמן ואביגדור קהלני ממפלגת העבודה והקימו את סיעת הדרך השלישית, בעקבות התנגדותם להסכם אוסלו ב' והמשא ומתן עם סוריה על עתידה של רמת הגולן. בכנסת ה-14 כיהן מטעם "הדרך השלישית" ושימש יו"ר ועדת החינוך והתרבות והעביר את חוק יום חינוך ארוך. לקראת סיום כהונתה של הכנסת ה-14 פרש מסיעת הדרך השלישית והיה לסיעת יחיד.
בשנות כהונתו בכנסת זכה זיסמן בעיטור גבוה מטעם ממשלת בולגריה עבור פעילותו כיו"ר אגודת הידידים ישראל-בולגריה. בשנים 2000–2002 כיהן כשגריר ישראל בבולגריה. לאחר שחזר לישראל כיהן כיו"ר אגודת הידידות ישראל-בולגריה. בתום כהונתו הוענק לו העיטור הגבוה ביותר בבולגריה, הסטרה פלנינה.
זיסמן היה בין 18 זוכי תואר יקיר ירושלים לשנת 2006.
הסכם נצוח פאשה
הסכם נָצוּח פאשה (בפרסית: عهدنامه نصوح پاشا; בטורקית: Nasuh Paşa Antlaşması) הוא הסכם שנחתם ב-20 בנובמבר 1612 בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הספווית לאחר סדרת קרבות ביניהן שנמשכו מ-1603.
הרקע להסכם
ב-1590, על פי הסכם איסטנבול, שנחתם בעקבות מלחמה ארוכה שהתרחשה בשנים 1577-1589 והסתיימה בתבוסה של הצד הפרסי, נאלץ עבאס שאה הראשון של פרס לוותר על צפון-מערב איראן ועבר הקווקז לטובת האימפריה העות'מאנית.
לאחר שפתר בעיות פנימיות, ציפה עבאס שאה הראשון להזדמנות להחזיר את השטחים שאבדו. ב-1593, כאשר הסולטאן הצעיר אהמט הראשון עלה לשלטון באימפריה העות'מאנית, הרחיב את המלחמה הארוכה עם האימפריה ההבסבורגית, ודיכא מרידות ג'לאלי באנטוליה. ב-1603 פתח השאה במלחמה נגד העות'מאנים. למרות שהעות'מאנים הצליחו להקים קו הגנה נגד כוחות הספווים, שניים מהסרדרים שלהם, צ'יגאלאזדה יוסוף סינאן פאשה וקויוצ'ו מוראט פאשה, מתו בנסיבות טבעיות במחנות החורף בדיארבקיר ב-1605 ו-1611. המצב של חוסר אנשים בניהול המערכה גרם לוזיר הגדול נצוח פאשה לחתום על ההסכם ב-1612.
תוצאות ההסכם
ההסכם היה ראשון בו האימפריה העות'מאנית ויתרה על שטחים שכבשה קודם לכן. לאימפריה הספווית ההסכם נתן יוקרה שבעקבותיה השאה לא הסכים לשלם מס. בנוסף שני נסיכים גרוזיניים לאחר תקיפה ורצח מושל קרבאך ביקשו מקלט אצל הסולטאן, ובעקבות האירועים, הקרבות בין הצדדים התחדשו ב-1615. ב-1616 כוחות האימפריה הספווית לאחר קרב גוקצ'ה כבשו את טביליסי.
סוונסי סיטי
מועדון כדורגל סוונסי סיטי (באנגלית: Swansea City Association Football Club, בוולשית: Clwb Pêl-droed Cymdeithas Dinas Abertawe) היא קבוצת כדורגל וולשית מהעיר סוונסי שבוויילס. הקבוצה נוסדה בשנת 1912 והצטרפה לפוטבול ליג האנגלית בשנת 1921. בשנת 1981 העפילה סוונסי לראשונה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג. בעונתה הראשונה בליגה סיימה במקום השישי, ועונה לאחר מכן נשרה לליגת המשנה.
בסוף עונת 2010/2011 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לפרמייר ליג לאחר שניצחה במשחקי הפלייאוף של הצ'מפיונשיפ, ובכך הפכה לקבוצה הוולשית הראשונה שהצליחה להעפיל לפרמייר ליג.
הקבוצה זכתה בפרס הפוטבול ליג בשנים 1994 ו-2006 ובגביע הוולשי 10 פעמים בין השנים 1913–1991.
בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה בגביע הליגה האנגלית והעפילה לסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית בעונת 2013/2014 שם ניצחה את קבוצת מאלמה משוודיה. הקבוצה עלתה לשלב הפליי אוף וניצחה את קבוצת פטרולול פלוישט מרומניה. הקבוצה עלתה לשלב הבתים. בשלב הבתים הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות ולנסיה, קובאן קרסנודאר וסנט גאלן. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השני והעפילה לשלב 32 האחרונות. בסוף עונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לצ'מפיונשיפ לאחר 7 עונות רצופות בפרמייר ליג.
סגל נוכחי
(קפטן)
(בהשאלה מוולברהמפטון וונדררס)
(בהשאלה מווסטהאם יונייטד)
(בהשאלה מברנטפורד)
(בהשאלה מרויאל אוניון סן-ז'ילואז)
אמילי לנדאו
אמילי לנדאו (באנגלית: Emily B. Landau; 1 באוגוסט 1960 – 6 בינואר 2020) הייתה ד"ר ליחסים בינלאומיים וחוקרת מדע המדינה ישראלית במכון למחקרי ביטחון לאומי, אוניברסיטת תל אביב, בו ניהלה את הפרויקט בנושאי בקרת נשק וביטחון אזורי. הייתה מרצה גם במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטת חיפה. ב-2015 נבחרה על ידי המגזין פורבס כאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל.
קורות חיים
לנדאו נולדה בבוסטון שבארצות הברית ב-1960, השלישית בילדיהם של ברברה ופרופסור מרק בירן. אביה היה ממייסדי הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. עלתה לישראל עם משפחתה בגיל 14.
סיימה באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון במדע המדינה ובספרות אנגלית ותואר שני במדע המדינה. את לימודי הדוקטורט ביחסים בינלאומיים השלימה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הרצתה במגוון רחב של כנסים בישראל וברחבי העולם, ייעצה לגופים העוסקים בנושאי התמחותה, והשתתפה ביוזמות Track II הנוגעות לסוגיות בקרת נשק וביטחון אזורי.
היא הרצתה בנושאי אסטרטגיה, משא ומתן, ובקרת נשק בתחום הגרעיני בתוכניות שונות באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי הרצליה, ובתוכנית ללימודי חו"ל באוניברסיטת חיפה. הייתה חברה בצוות ההיגוי של EuroMeSCo – רשת מכוני מחקר מאירופה ואזור הים התיכון (Euro-Mediterranean Consortium), וחברה ב-IISS, מכון מחקר בעל שם בלונדון.
התגוררה ברעננה עם בעלה עו"ד גיורא לנדאו, והיו להם שני ילדים. נפטרה ב-6 בינואר 2020.
כתיבתה
לנדאו כתבה ספרים ומאמרים רבים בתחומי התמחותה:
ספרה הראשון (מחברת שותפה יחד עם אריאל לויטה), בעיני הערבים: דימויה הגרעיני של ישראל (הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1994), הוא ניסיון להראות את האופן שבו מדיניות הגרעין של ישראל הובנה בקרב מדינות ערב, לנוכח העמימות שלה.
ספרה השני, Arms Control in the Middle East: Cooperative Security Dialogue and Regional Constraints (הוצאת Sussex Academic Press, 2006) הוא מחקר מקיף אודות שיחות בקרת הנשק שהתקיימו במזרח התיכון בראשית שנות ה-90.
שניים ממחקריה יצאו לאור בהוצאת INSS:
הייתה עורכת שותפה של Building Regional Security in the Middle East: International Regional and Domestic Influence (הוצאת Barnes & Noble, 2004).
כמו כן, ערכה קובצי מאמרים רבים במגוון סוגיות של פירוק נשק, כולל בחינת מדיניות פירוק הנשק של ממשל נשיא ארצות הברית ברק אובמה, ותמונת מצב של האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT).
מזחלות מטרהורן
מזחלות מַטֵרְהוֹרְן הוא מתקן בדיסנילנד שבקליפורניה. המתקן הוא דגם מוקטן של הר מטרהורן שבהרי האלפים השווייצריים.
היסטוריה
המתקן נפתח לציבור בשנת 1959 כאחת האטרקציות של ארץ המחר. בשנות ה-70 הפך למעשה חלק מארץ הפנטזיה. המתקן הוא רכבת הרים צינורית העשויה פלדה (והראשונה מסוג זה שנבנתה בעולם).
בשנת 1978 שופץ המתקן, ונוספו לו בובות אודיו אנימטרוניק הכוללות בובת יטי (המכונה "הרולד") ומנהרת קרח. כמו כן המזחלות הוכפלו, מה שאיפשר להכפיל את מספר המבקרים.
במקומות רבים במתקן, התפאורה כוללת קופסאות שכתוב עליהן "משלחת ולס" - לזכרו של פרנק ולס, שהיה נשיא חברת וולט דיסני ומטפס הרים חובב, ונפטר בהתרסקות מסוק בשנת 1994.
בתוך מבנה ההר נמצא מגרש כדורסל הסגור לקהל, ומשמש את צוות המתקן כאשר המתקן אינו פועל.
המטרהורן בפארקים אחרים
מתקן מזחלות מטרהורן תוכנן להיבנות גם בביתן שווייץ בפארק אפקוט, אולם הביתן לא נבנה. בפארק ממלכת החיות של דיסני נבנה המתקן משלחת אוורסט, הדומה במאפייניו ל"מטרהורן".
אנתוני מודסט
אנתוני אמבו אגוגו מודסט (בצרפתית: Anthony Modeste, נולד ב-14 באפריל 1988 בקאן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
מודסט הושאל שוב לצבור דקות בעונת 2012/13, הפעם למועדון הצרפתי בסטיה. כבר במשחק הבכורה שלו בבסטיה, כבש מודסט שער, בניצחון 2–3 מול סושו, דבר שאותת על המשך עונה מוצלחת עבורו. מודסט כבש בעונה זו 15 שערי ליגה ב-36 משחקים. לאחר הפריצה התודעתית שלו בצרפת, מודסט משך את עיניהם של ציידי הכישרונות של הופנהיים הגרמנית. ב-9 ביולי 2013, חתם מודסט בהופנהיים על חוזה לשלוש שנים. בסך הכול שותף מודסט ב-62 משחקים תחרותיים עבור הופנהיים, בהם כבש 23 שערים, והרבה לשתף פעולה בהתקפה עם קווין פולאנד ורוברטו פירמינו.
ב-12 ביולי 2017 הושאל מודסט לטיינג'ין קואנג'יאן הסינית לשלוש עונות תמורת שישה מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום ההשאלה ב-29 מיליון אירו. מודסט שיחק בקבוצה הסינית מעט יותר משנה, וערך 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים. עם זאת, מודסט שוחרר מהקבוצה, וחזר להתאמן עם פ.צ. קלן. בנובמבר 2018 חתם מודסט על חוזה קבוע בפ.צ. קלן, ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל מודסט לסנט אטיין לחצי עונה.
ב-8 באוגוסט 2022 חתם בבורוסיה דורטמונד עד לתום עונת 2022/2023.
עונת 1958/1959 בליגה הלאומית
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 12 קבוצות. העונה החלה ב-22 בנובמבר 1958 והסתיימה ב-16 במאי 1959. בתום העונה סיימה הפועל פתח תקווה במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אהרון אמר ממכבי חיפה שכבש 17 שערים.
בסיום העונה הפועל כפר סבא ירדה לליגת המשנה ובמקומה לליגה הלאומית עלתה קבוצת בני יהודה תל אביב.
306
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נולדו
ללא תאריך מדויק:
נפטרו
ללא תאריך מדויק:
דייוויד ריציו
דייוויד ריציו (David Rizzio; 1533–1566) היה איש סודה של מרי מלכת הסקוטים, ממוצא איטלקי. נרצח בידי בעלה.
דייוויד ריציו נולד בשנת 1533. הגיע לסקוטלנד בשנת 1561 כמוזיקאי שנלווה לשגריר ממלכת סבויה. התוודע למרי מלכת הסקוטים ונתמנה כמזכיר שלה לענייני צרפת. הפך להיות לאיש אמונה וסודה של המלכה ועורר קנאה ואיבה בקרב בני האצולה, שגברו גם בשל היותו זר וקתולי. יריביו אלה שכנעו את בעלה של המלכה, הנרי סטיוארט, לורד דרנלי, כי ריציו הוא המאהב של המלכה.
ב-9 במרץ 1566 פרצו הבעל ותומכיו לחדרי המלכה בארמון תפסו את ריציו ולעיני המלכה דקרו אותו 56 פעמים וגרמו למותו.