cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תנועת איקאריה
קלוברדייל, קליפורניה
הקבוצה נקלעה למשבר כלכלי שכן החבר שאמור היה לחסל את רכוש הקבוצה באיווה נסע במקום זאת על דעת עצמו לצרפת ורכש עבור החווה סוסים גזעיים במטרה להקים חוות סוסים. נושי החווה תבעו אותה לדין והיא איבדה רבים מנכסיה. הקבוצה הייתה גם בררנית בקליטת חברים חדשים, ודרשה שידעו קרוא וכתוב בצרפתית ויקיימו תקופת ניסיון בת שנה שלמה, זאת בעוד זרם המהפכנים הצרפתים שהזין את תנועת איקאריה בשנות ה-70 פסק בשנות ה-80.
ארון שוינפלד
ארון מקסוול שוינפלד (באנגלית: Aaron Maxwell Schoenfeld; נולד ב-17 באפריל 1990) הוא כדורגלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
שוינפלד נולד בנוקסוויל שבטנסי למשפחה ממוצא יהודי, ואת הקריירה שלו ככדורגלן החל בפורטלנד פיניקס. שוינפלד נבחר במקום ה-20 של דראפט ה-MLS לשנת 2012 על ידי מונטריאול אימפקט. למרות זאת, ב-23 במרץ 2012 חתם בקולומבוס קרו. למחרת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLS, בניצחון 2–0 נגד מונטריאול אימפקט. בשנת הושאל לדייטון דאץ' ליונס, במדיה כבש 12 שערים ב-18 הופעות. שנה לאחר מכן חזר לקולומבוס, עמה הגיע לגמר ה-MLS בו הפסידה לפורטלנד טימברס.
ב-5 בינואר 2016 הגיע שוינפלד לישראל וחתם במכבי נתניה, ובזכות היותו יהודי לא נחשב לזר. ב-23 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא. שבוע לאחר מכן פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–2 לבני סכנין, ולאחר שני משחקים בלבד במכבי נתניה הסכימה הקבוצה לשחררו כאשר הפועל תל אביב ומכבי תל אביב הביעו בו עניין.
ב-1 בפברואר 2016 חתם שוינפלד בהפועל תל אביב לעונה וחצי עם אופציה לעונה נוספת. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך בדרבי מול מכבי תל אביב, וכבר בדקה השנייה הוא כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1. במחזור הלפני אחרון כבש שוינפלד שלושער בניצחון 4–2 על בני יהודה, ובסך הכל עד תום העונה כבש במדי הפועל תל אביב שמונה שערים ב-12 הופעות בליגת העל. ב-27 ביולי 2016 חתם שוינפלד על חוזה חדש לארבע שנים נוספות בהפועל תל אביב.
ב-10 בנובמבר 2016 הודיע כי יעזוב את הפועל תל אביב בעקבות אי תשלום שכרו, ובעקבות כך לא שותף במשחקי הליגה במשך כחודשיים. לאחר שהקבוצה נכנסה לפירוק ובעליה התחלפו הוחזר שוינפלד לסגל. בסך הכל ערך שוינפלד 30 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, בהן כבש 12 שערים.
ב-2 בפברואר 2017 חתם שוינפלד במכבי תל אביב. ב-5 באפריל 2017 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 2–1 על בית"ר ירושלים בחצי גמר גביע המדינה, ובליגה שותף בעשרה משחקים עד תום עונת 2016/2017, אך לא כבש. בעונת 2017/2018 ערך 19 הופעות ליגה.
ב-12 בפברואר 2020 חתם במינסוטה יונייטד מליגת הMLS לאחר שהקבוצה קנתה את זכויות ה-MLS שלו קולומבוס קרו והוא נבחר בדראפט של ה-MLS. בהמשך עונת 2020, מינסוטה יונייטד החליטה לא לממש את זכויותיה על שוינפלד והוא שוחרר מהקבוצה.
ב-4 בפברואר 2021 חתם באוסטין בהעברה בחופשית. בתום העונה ולאחר שלא שיחק במדיה, החליטה אוסטין שלא להאריך את חוזהו, וב-22 בדצמבר 2021 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נובה מיאסטו (פירושונים)
נובה מיאסטו (בפולנית: Nowe Miasto) הוא שם פולני שמשמעו "עיירה חדשה" או "עיר חדשה". השם ניתן למספר יישובים ברחבי פולין ושכניה.
נטליה טימאקובה
נטליה אלכסנדרובנה טימאקובה (ברוסית: Наталья Александровна Тимакова; נולדה ב-12 באפריל 1975, אלמטי, קזחסטן הסובייטית, ברית המועצות) היא אשת עסקים, מדינאית ועיתונאית רוסייה. מכהנת כסגניתו של יושב ראש בנק ונשאקונומבנק מאז 17 בספטמבר 2018.
כיהנה בעבר כמזכירת העיתונות של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית (2012-2018) ומזכירת העיתונות של נשיא הפדרציה הרוסית (2008-2012).
ביוגרפיה
היא נולדה בקזחסטן ב-12 באפריל 1975. אך גדלה בעיירה קוטקובו, שבפרברי מוסקבה. הוריה של נטליה טימקובה חיו שם לפני שנולדה ושניהם עבדו כמהנדסים בחברה ממשלתית. לאחר הלימודים בבית הספר, נטליה התקבלה לאוניברסיטה ההומניטארית במוסקבה ולאחר מכן למדה בפקולטה לפילוסופיה. שם החלה לכתוב את המאמרים שלה.
ב-1998 סיימה את לימודי הפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה.
קריירה
הרצון להיות עיתונאית ולצלול לתוך עולם החדשות והעיתונות הגיע לנטליה בצעירותה. מאז 1995, כסטודנטית, כשהחלה את הקריירה שלה עבדה כעיתונאית, תחילה במחלקה הפוליטית של מערכת העיתון "הקומסומולץ המוסקבאי". שם עבדה במשך שנתיים. בשנת 1997 עברה נטליה בבית ההוצאה קומרסנט, ככתבת פוליטית במערכת העיתון.
בשנת 1996 הייתה חברה בקמפיין הבחירות לנשיאות של בוריס ילצין. בשנים 1997–1999.
ב-18 בספטמבר 2018 עברה רשמית למגזר הפרטי כשהתקבלה לעבוד בונשאקונומבנק.
משפחתה
היא נשואה לאלכסנדר בודברג שמאז 1991 עבד בתור עיתונאי בעיתון "הקומסומולץ המוסקבאי". מ-1996, היה חבר במה שמכונה "בריכת הקרמלין", קבוצת עיתונאים שמסקרת את פעילות נשיא רוסיה. מאז העשור השני של המאה העשרים ואחת הוא עוסק ביחסי ציבור ומשמש כיועץ לנשיא בנק VTB.
לקריאה נוספת
גבורגיאן נ., טימאקובה נ., קולסניקוב א.בגוף ראשון: שיחות עם ולדימיר פוטין. — מוסקבה: Vagrius, 2000. — ISBN 5-264-00257-6.
מקאירה הודו-פסיפית
מקאירה הודו-פסיפית (שם מדעי: Makaira mazara) היא מין דג גדול ביותר ממשפחת המפרשניים וקרוב משפחה של מקאירה כחולה, שהיא הדג הגדול ביותר בסדרת הדקראים.
מאפיינים
אורך המקאירה 350 ס"מ והיא יכולה להגיע עד לאורך 500 ס"מ. משקלה עולה על 625 קילוגרם. הגוף בנוי בצורה מוארכת ודינמית ומעוצב לשחייה מהירה ביותר עם סנפיר גב גבוה, סנפירי חזה ארוכים ודמויי משוטים וזנב חזק מאוד. צבעה כחול-שחור עם בטן לבנה והצידיים מפוספסים בכחול-לבן.
המקאירה מותאמת לאוקיינוסים טרופיים ואינה מתרחקת מזרמים חמימים. כמו כן היא אינה נראית קרוב לשוניות אלמוגים אלא שוחה בים הפתוח. המקאירה משריצה בעונת הקיץ ברחבי האוקיינוסים ובחצי הכדור הדרומי ניתן לראות אותה ברבייה רק בפולינזיה הצרפתית. היא ציידת חזקה הניזונה מדגים קטנים יותר ודיונונים והיא משתמשת במקורה הגדול כדי לפצוע את טרפה בעבודת צוות.
לוגו (ערוץ טלוויזיה)
לוגו (באנגלית: Logo) הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי, המשודר בטלוויזיה בכבלים, ונמצא בבעלות מחלקת MTV שבחברת ויאקום. הערוץ הושק ביוני 2005 והתכנים בו מיועדים בעיקר לקהל של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב).
הערוץ פועל בשיתוף עם חברת החדשות של CBS, ועם חברת המדיה המוציאה לאור את העיתונים אדבוקט ואאוט המיועדים לקהילת הלהט"ב. בשווקים מסוימים החליף הערוץ עם השקתו את הערוץ VH1 Mega Hits.
מנור (ספנות)
בימאות, מָנוֹר הוא כְּלוֹנָס (Spar) המשמש לפרישת תחתית המִפְרָשׂ האָרְכִּי (fore-and-aft sail), אשר משפר בצורה משמעותית את מידת השליטה בזווית המפרש ומידת פרישתו ומייעל את השימוש במפרש על ידי כיוון המפרש לרוח. המנור מתחבר בקצהו האחד לתורן עם חיבור המכונה מפרקת (goose-neck), וצידו השני מתחבר לקֶרֶן (clew - הזווית התחתונה של המפרש).
שני חבלים מתחברים תמיד אל המנור: מֵיתַר הקֶרֶן (sheet), אשר בעזרתו ניתן למתוח ולשחרר את המפרש, וחֶבֶל המוֹצִיא (outhaul), המחבר את הקרן למנור. בנוסף, לעיתים קרובות המנור מתחבר לתחתית התורן עם מוֹתְחַן מָנוֹר (boom-vang), המשמר על המנור שיקביל לסיפון.
חוק שיווי זכויות האישה
חוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951 נועד להבטיח שוויון זכויות לנשים. החוק בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן. "מטרתו של החוק, כפי ששמו מעיד עליו, היא להשוות אשה לאיש, ולמנוע ולעקור כל אפליה משפטית שהיא לרעת האשה".
החוק הוגש לאספה המכוננת על ידי הממשלה, בהתאם לקווי היסוד של הממשלה הראשונה, שבהם נאמר: "יקויים שוויון מלא וגמור של האשה - שוויון בזכויות ובחובות, בחיי המדינה, החברה והמשק ובכל מערכת החוקים", ואושר בכנסת ב-17 ביולי 1951.
סעיפי החוק
לב החוק ניתן (שלימים הפך לסעיף 1א (א)), המבטיח שוויון בין האשה והאיש: "דין אחד יהיה לאשה ולאיש לכל פעולה משפטית; וכל הוראת חוק המפלה לרעה את האשה, באשר היא אשה, לכל פעולה משפטית - אין נוהגים לפיה".
מבהיר שהנישואים אינם פוגעים בעיקרון שנקבע בסעיף 1: "לאשה נשואה תהיה כשרות מלאה לקנין ולעשיה בקנינים כאילו הייתה פנויה; ואין קניניה שרכשה לפני הנישואין נפגעים על ידי קשר הנישואין".
עוסק בשוויון שבין ההורים ביחס לילדיהם, ועיקרו: "האם והאב כאחד הם האפוטרופסים הטבעיים על ילדיהם".
בהתחשב בכך שנישואים וגירושים מוסדרים בישראל על פי כללי דתם של בני הזוג, כללים שאין בהם שוויון בין המינים, בא ומסייג את שנקבע בסעיפים הקודמים: "אין חוק זה בא לפגוע בדיני איסור והיתר לנישואין ולגירושין".
בנוסח המקורי של החוק נכלל סעיף 6, שכלל הסתייגות נוספת מעקרון השוויון: "אין חוק זה בא לפגוע בכל הוראת חוק הבאה להגן על האשה באשר היא אשה". סעיף זה בוטל בשנת 2000 והוחלף במספר סעיפים אחרים, בהם סעיף 1ג. הקובע שהחוק בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן.
היסטוריה חקיקתית
חוק שיווי זכויות האישה תשי"א-1951 המקורי היה החקיקה הראשונה בנושא שיווי זכויות האישה בישראל. המטרות המוצהרות של חוק זה היו: להביא לידי כך שיחול דין ומשפט שווה וזהה לכל פעולה שתתבצע על ידי נשים וגברים כאחד, ותחייב את שני המינים לאותן הזכויות והחובות (ובתוך כך דין שווה בדיני ירושה, עיזבון, קניין ואפוטרופסות על הילדים). כמו כן קבע החוק כי נדרש אישור האישה להתרת קשרי נישואין. בחוק היו מספר סייגים בתחומי הנישואים והגירושין, שנקבעו שיהיו בטיפול בתי הדין הרבניים. בשנת 1992 הקימה הכנסת את הוועדה לקידום מעמד האישה, שקיבלה בשנת 1996 מעמד סטטוטורי והתפתחה ב-1998 לרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, מתפקיד ייעוצי בעיקרו לתפקיד ביצועי, ברשות המקיימת כוח אדם ומשאבים. בכנסת השלוש עשרה ניסו חברי הכנסת אברהם פורז, נעמי חזן וענת מאור להפוך את החוק לחוק יסוד, אך היוזמה נכשלה.
התייחסות לחוק במערכת המשפט
שופט בית המשפט העליון, משה זילברג, תיאר חוק זה:
המשנה לנשיא בית המשפט העליון, מנחם אלון, ביטא את הרמה החוקתית של חוק זה בדבריו: "כידוע, וכפי שנוכחנו מהדיון שהתנהל בוועדת החוקה, חוק ומשפט, אין המחוקק שש לתקן חוק יסוד מסוג חוק שיווי זכויות האשה". מאוחר יותר התייחס לחוק שופט בית המשפט העליון, אהרן ברק:
השפעה בינלאומית
המניעים הארגוניים שיכולים להשפיע על החלטת המדינה בעידוד שילוב ניתוחים בהתייחס למגדר בדוחות ובמחקרים הממשלתיים, כמו יכולים להיות בעלי השפעה על רמת הפרט. פול ואנדרו (2004) מסווגים את השינויים הארגונים לשני סוגים עיקריים: הראשון, שינוי מתוכנן – שינוי שנקבע ישירות על ידי ההנהלה ואנשי מקצוע לאור אי שביעות רצונם מההתנהלות הקיימת ורצונם לשפר את המצב, זאת תוך הגדרת מטרה סופית רצויה. והשני, שינוי לא-מתוכנן – שינוי שמונע לרוב משינוי חיצוני או פנימי בסביבה, המחייב את תגובת הארגון. ניתן גם לאפיין ולאחד את שני סוגי שינויים אלו, כששינוי מתוכנן יכול לנבוע מניסיון התאמת ארגון יחיד ליתר השינויים שהתקיימו במבנה הרחב של הארגונים אליו הארגון המדובר משויך. בהתאם לנאמר, דמג'יו ופאוול (1983) זיהו שלושה מנגנונים מוסדיים המניעים שינוי ובהם: ניסיון להחיל שינוי לרוב מוביל להתנגדות לשינוי, לא בהכרח מתוך ההתנגדות לשינוי עצמו אלא מתוך הצורך בוויתור על הדפוסים המוכרים והנוחים, כך שהתנגדות לשינוי יכולה גם להתרחש במקרה של שינוי לטובה. דנט וגולדברג (1999) מזהים מספר מניעים היכולים לעורר התנגדות בתהליך החדרת השינוי בקרב הפרטים העובדים בארגון, ובהם: בהתאם לנאמר, מאייר ורוואן (1977) מזהים שלושה גורמי השפעה המניעים את הפרט בהתייחסותו לשינוי: חינוך, רקע אישי, וכללי התנהגות בלתי כתובים.
על מנת למנוע או להוריד מרמת ההתנגדות לשינוי המוצע שראשי הארגון מנסים להחיל, קוץ' ופראנץ' מציעים לשלב את כלל העובדים בשיקולים ובשינויים שהארגון מנסה להחיל, תוך ביצוע השינוי באופן איטי ומכווין שיאפשר הסתגלות וכן ימנע התנגדות - בהתאם לגישה התוספתית שכוללת את גישת הצפרדע המתבשלת. כלומר, לפי הגישה התוספתית יש לקדם מדיניות ושינוי גדול, תוך קידום שינויים קלים שבסופם יביאו למטרה הסופית של החלת השינוי הגדול. שינוי שיוחל מתוך שיתוף, פשרה והסכמה של כלל המעורבים. הלוי וברקוביץ' (2005) מחדדות כי על-מנת למנוע את ההתנגדות לשינוי ולהחיל שינוי ארגוני מוצע באופן מוצלח יש ליצור מחויבות פנימית של כלל העובדים לשינוי תוך שיתופם בשינוי. עוד הן מחדדות כי על מנת להתמודד מול התנגדות עיוורת מספיק לספק תחושת ביטחון, סובלנות וזמן הסתגלות לשינוי; על מנת להתמודד מול התנגדות פוליטית יש לנהל משא ומתן, תוך דיון על התמורות שאבדו למתנגדים מסיבה זו; ועל מנת להתמודד מול התנגדות אידאולוגית יש לנהל דיון תוך הענקת תשובות הכוללות את מירב הנתונים והמידע התומכים בשינוי, זאת על מנת לגשר בין האידאולוגיות ולהוכיח את עדיפות השינוי המוצע.
ארגונים כלליים ובפרט ארגונים ממשלתיים מעצבים את מדיניותם בהשפעת הסביבה והזירה הבינלאומית בה הם פועלים בהתאם לגישת המערכות הפתוחות; וכן בהשפעת הפריטים המרכיבים אותה, בהתאם לגישת הפוליטיקה הבירוקרטית-ארגונית הטוענת כי המדיניות הנקבעת והמוחלת מבטאת את האינטרסים הפרטיים של עובדי הארגון. המניעים והגישות שהוצגו לעיל הרכיבו את המניעים שהשפיעו על חקיקת, אימוץ והחלת השינוי שהוצע על ידי הכנסת בחקיקת ב"תיקון מספר 7 לחוק שיווי זכויות האישה". תיקון שהחלתו ואימוצו הושפע רבות מתפיסת עובדי הארגון את השינוי וכן שהושפע רבות הזירה הבינלאומית בה פועלת ישראל, ובפרט האומות המאוחדות. הסיבה לכך נעוצה במידה רבה מהצורך התמידי של הארגונים לסגל ולהתאים עצמם לזירה הבינלאומית המשתנה. עניין זה לידי ביטוי בחיקוי מוסדות אחרים כתוצאה מאי-וודאות ואימוץ נורמטיבי המקושר למקצועיות הבאים לידי ביטוי בכפייה ממשלתית מלמעלה דרך חקיקה. משתנים שונים יכולים להשפיע ולהוביל לנטיות קונפורמיות שונות בקרב העובדים השונים בארגון. לאור הנאמר ניתן לגבש מספר משתנים שבאמצעותם יהיה ניתן להסביר את התהליכים המניעים עובדי ארגון האינדיבידואלים לאמץ את השינוי המוצע ולשלב בדוחותיהם ומחקריהם התייחסות למין ומגדר, ובמקרה שלנו המשתנים יהיו: מין (רקע), הכוונה ממשלתית מלמעלה (חקיקה), הכוונה מהגורם הממונה הישיר (חינוך), חינוך מהאוניברסיטה/מכללה (חינוך), השתתפות עבר בקורס בנושא מגדר (חינוך), השראה ממחקרים/דו"חות של עמיתי עבודה/מחקר (מקצועיות ואי-וודאות), השראה ממחקרים/דו"חות דומים בחו"ל (מקצועיות ואי-וודאות), דחף אישי (כללי התנהגות בלתי-כתובים), ראיית הדבר כהכרח מנקודת מבט נשית (כללי התנהגות בלתי-כתובים) והיכרות עם "תיקון מספר 7 לחוק שיווי זכויות האישה" (חינוך). השערת המחקר היא כי רמת הקונפורמיות והנכונות לשינוי תהיה גבוה יותר בקרב הנשים מבקרב הגברים; וכי גורמים אישיים כמו כללי התנהגות בלתי-כתובים יהיו לגורמים דומיננטיים יותר בהחלטת החוקרת לשלב ניתוחים בהתייחס למין ומגדר בדוחותיה, ואילו בקרב החוקרים הגורמים הדומיננטיים יהיו קשורים לתחום המקצועיות.
שגרירות ארצות הברית בבייג'ינג
שגרירות ארצות הברית בבייג'ינג היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. השגרירות נמצאת ברובע צ'אויאנג, בייג'ינג. שגרירות ארצות הברית הנוכחית בבייג'ינג נפתחה ב-8 באוגוסט 2008 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש והיא הנציגות הדיפלומטית האמריקאית השלישית בגודלה בעולם, אחרי שגרירות ארצות הברית בבגדאד ו.
היסטוריה
ארצות הברית שלחה נציגים דיפלומטיים ראשונים לסין ב-1844, כאשר כיילב קאשינג, ניהל משא ומתן על הסכם וואנגיה. נציגים ייצגו את ארצות הברית בסין מ-1844 עד 1857. עד 1898, לסין לא הייתה מערכת של הקיסר לקבל את כתבי האמנה של נציגים זרים.
השגרירות המקורית של ארצות הברית בסין הוקמה בשנת 1935 כאשר הנציגות האמריקאית ברפובליקה הסינית שודרגה לשגרירות בנאנג'ינג. עם זאת, השלטון המרכזי של הלאומנים הועבר לטאיפיי ב-1949 עקב מלחמת האזרחים הסינית והשגרירות נפתחה מחדש בטאיוואן ב-1953.
בשנת 1973 הקימה ארצות הברית משרד קישור בבייג'ינג כדי לייצג את האינטרסים שלה ב. ב-1976 הועלה ראש לשכת הקישור לדרגת שגריר. בדצמבר 1978 ניתקה ארצות הברית את היחסים הרשמיים עם הרפובליקה של סין. ב-1 בינואר 1979 הכריזו ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין על נירמול היחסים ופתיחת שגרירויות הדדית, וארצות הברית הורידה את מעמד הנציגות בטאיוואן במקביל לפתיחת שגרירות בבייג'ינג.
אפטוסטיכוס ברקאובמהי
אפטוסטיכוס ברקאובמהי (Aptostichus barackobamai) הוא מין של עכביש הקרוי על שמו של הנשיא ה-44 של ארצות הברית, ברק אובמה. המין דווח לראשונה בדצמבר 2012 על ידי פרופסור ג'ייסון בונד מאוניברסיטת אובורן כאחד מ-33 מינים חדשים בסוג אפטוסטיכוס שחלקם נקראו על שמם של מפורסמים.
תפוצה
המין אנדמי לחלקה הצפוני של קליפורניה, ובעיקר במחוזות מנדוסינו, נאפה, שסטה, סאטר, וטהאמה.
החפת לווייתנים
שמאל|ממוזער|250px|מתנדבים שומרים על לחות הגוף של לווייתנים שעלו על החוף ב-Farewell Spit ב[[האי הדרומי|אי הדרומי, ניו זילנד, 20 בדצמבר 2005]] שמאל|ממוזער|250px|קבוצת לווייתנים נתבים ([[גלובי שחור) שעלו על החוף בקייפ קוד מסצ'וסטס, 1902]] החפת לווייתנים ("החפה" מלשון חוף; מכונה גם התאבדות לווייתנים) היא תופעה שבמסגרתה עולים יונקים ימיים, בעיקר לווייתנים או דולפינים, אל החוף מן האוקיינוס או הים. תופעה זו גורמת פעמים רבות למותם אם בני אדם אינם מסייעים להם לחזור אל המים או אם הם אינם מצליחים לחזור בעצמם עקב התייבשות, משום שריאותיהם אינן יכולות לתפקד תחת כובד משקלם כאשר אינם בתוך המים, או בשל דימום כתוצאה מהשינוי המהיר בלחץ. לעיתים קרובות מנסים אנשים לסייע לבעלי החיים שעולים אל החוף, אולם לעיתים אין הדבר עולה בידם, אם מסיבות טכניות ואם כתוצאה מהתנגדות בעלי החיים לחזרה למים. לעיתים עולים אל החוף לווייתנים בודדים, ופעמים אף להקות שלמות.
אם היונק שעלה אל החוף אינו מצליח לחזור אל המים, הוא ימות לאחר מספר שעות. גופת הלווייתן יכולה להוות מקור למחלות וזיהומים, ובהיותו כבד וגדול כל כך, פעמים רבות נתקלים בני האדם בקשיים בשינוע גופתו. במקרים קיצוניים, משתמשים בחומר נפץ כדי לפוצץ את גופת הלווייתן ובכך לסלק את המטרד מן החוף. לעיתים רחוקות מתפוצץ הלווייתן כתוצאה מהצטברות גזים ולחץ פנימי.
תאוריות
החוקרים אינם יודעים בוודאות מהו הגורם לעלייתם של היונקים אל החוף, אולם יש להם השערות שונות, הנעות בין התאבדות מרצון לבין עלייה לחוף כתוצאה מזיהומים או רעשים במים. להלן התאוריות הבולטות:
החפת לווייתנים בתרבות
באחד מפרקי סיינפלד, ג'ורג' קוסטנזה מתחזה לביולוג ימי בפני מכרה שלו, הם נתקלים בלווייתן במצוקה על החוף, ג'ורג' שולף כדור גולף משסתום אפו ובכך מציל אותו. מאוחר יותר הסתבר שקריימר הוא זה שקלע את הכדור לתוך אף הלווייתן, וג'ורג' טוען שבאותו רגע הוא הרגיש באמת ביולוג ימי.
ב-30 בינואר 1994 נשא חיים רמון בוועידת מפלגת העבודה את הנאום הדרמטי שקיבל את השם "נאום הלווייתנים". בנאום זה, שניתן במסגרת דיון בוועידת המפלגה על חוק ביטוח בריאות ממלכתי, אמר רמון לחברי מפלגת העבודה:
באחד ממערכוני החמישייה הקאמרית דב נבון מונה ל'דוחף לווייתנים' כפרודיה על התפקידים של עובדי עיריית תל אביב-יפו.
בסרט "לרכב על הלווייתן" מ-2003, המתאר את חיי המאורים והקשר התרבותי-דתי שלהם ללווייתנים, יש סצנה מרגשת של החפת לווייתנים והחזרתם אל הים.
באלבום "Nodyssey" של להקת TheAngelcy יש שיר בשם "Cetacean Stranding".
המשוררת זלדה מתייחסת להחפת לווייתנים בשירה "הלווייתנים" (מתוך ספרה "השוני המרהיב", 1981, הוצאת הקיבוץ המאוחד).
קיבורגים (סרט)
קיבורגים (באוקראינית: Кіборги) הוא סרט מלחמה אוקראיני משנת 2017. הסרט מגולל את הקרב שניהלו הכוחות המזוינים של אוקראינה נגד כוחות המיליציה של הרפובליקה העממית של דונצק בתמיכת צבא רוסיה בניסיון ההשתלטות על נמל התעופה הבינלאומי של דונצק, במהלך פלישת צבא רוסיה לאוקראינה בשנת 2014.
הסרט זכה לתקצוב ממשלתי נרחב, כשהופק בסכום של 48 מיליון הריבניה, מחצית מהסכום — 24 מיליון הריבניה — הגיע מתקציב הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע.
הסרט יצא לאקרנים ב-6 בדצמבר 2017, ביום הצבא האוקראיני, כהוקרה לחיילים המשרתים במזרח אוקראינה ונלחמים בבדלנים ברפובליקה העממית של דונצק, ברפובליקה העממית של לוהנסק וצבא של רוסיה.
סלוגן הסרט: "גיבורים לא מתים לעולם". הסרט זכה לשבחי הביקורת במדינתו וזכה בפרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע.
רקע
הקרב המדובר היה קרב בין הכוחות הבדלנים של הרפובליקה העממית של דונצק בסיוע כוחות של צבא רוסיה וחיילי הכוחות המזוינים של אוקראינה שנלחמו על השליטה על נמל התעופה של דונצק, ב-28 בספטמבר 2014.
לקרב זה קדם קרב קודם במאי 2014, שבסיומו נמל התעופה עבר לשליטה אוקראינית. הקרב החדש שפרץ היווה הפרה של פרוטוקול מינסק, שטקס, החתימה עליו נערך ב-5 בספטמבר.
לאורך הקרב, נמל התעופה החליף ידיים מספר פעמים ועבר משליטה אוקראינית לשליטת הבדלנים בקרבות שנמשכו עד ה-21 בינואר 2015, כאשר הצבא האוקראיני נטש את עמדותיו והלוחמים הבדלנים הצליחו להניס אותו ולהשתלט על נמל התעופה.
תקציר עלילת הסרט
ספטמבר 2014. קבוצת מתנדבים אוקראינים מגיעה לראשונה למבנה הטרמינל ההרוס בנמל התעופה של דונצק על שם סרגיי פרוקופייב ולהגן על המתחם מפני מתקפת בדלנים.
חייל בכינוי מאג'ור (מוזיקאי בהכשרתו) משרת במתחם לצד שישה חיילים נוספים במלחמה שבה הם מנסים להבין את חלקם בה.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-9 בפברואר 2017 ונערכו במחוז קייב ובמחוז צ'רניהיב. הצילומים הושלמו באפריל 2017.
קיריל נדריה, אחד החיילים שהשתתף בפועל בקרב על נמל התעופה דונצק, היה חלק מצוות ההפקה כיועץ לסרט.
שיווק
הטיזר הראשון לסרט התפרסם באוגוסט 2017 ובו להקת אוקיאן אלזי שרים את הסינגל "זו לא המלחמה שלך".
הכנסות
הסרט הרוויח 302,000 דולרים בשבוע הראשון להקרנתו (כ-8 מיליון הריבניה) אך לא כיסה את ההוצאות לאחר שהרוויח 23 מיליון הריבניה לעומת תקציב ההפקה שעמד על 48 מיליון.
One Love Manchester
One Love Manchester (בתרגום לעברית: אהבה אחת מנצ'סטר) היה מופע צדקה וספיישל טלוויזיוני בריטי שנערך ב-4 ביוני 2017, שאורגן על ידי הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה בתגובה לפיגוע לאחר הופעתה במנצ'סטר ארנה שבועיים קודם לכן. המופע התקיים באצטדיון הקריקט באולד טראפורד במנצ'סטר, בריטניה ושודר ב-BBC One עם המנחים הבריטיים שרה קוק ואורה אובודה. במופע השתתפו 50,000 איש. בין הזמרים האורחים נכללו ג'סטין ביבר, הבלאק אייד פיז, קולדפליי, מיילי סיירוס, ממפורד אנד סאנז, נייל הורן, ליטל מיקס, קייטי פרי, טייק ד'את, אימוגן הייפ, פארל ויליאמס, רובי ויליאמס וליאם גלאגר.
רווחים מהאירוע נתרמו לקרן החירום We Love Manchester, אשר הוקמה על ידי מועצת העיר מנצ'סטר והצלב האדום הבריטי לאחר הפיגוע ב-22 במאי, בו נהרגו 22 אנשים ונפצעו יותר מ-100. הכספים יסייעו לקרבנות ולמשפחותיהם. הצלב האדום הבריטי דיווח כי קיבל יותר מ-10 מיליון יורו (13 מיליון דולר) בתרומות ב-12 השעות שלאחר המופע. למרות הבדלי הזמן, רשתות טלוויזיה של לפחות 50 מדינות שונות שידרו את המופע בשידור חי, אשר בו זמנית שודר בשידור חי בפלטפורמות שונות, כולל טוויטר, פייסבוק ו-YouTube. זהו המשדר הנצפה ביותר בבריטניה ל-2017, עם כ-14 מיליון צופים בממוצע ו-22 מיליון צופים בשיא השידור.
רקע
ב-22 במאי 2017, בוצע פיגוע התאבדות מחוץ למנצ'סטר ארנה במנצ'סטר, בריטניה, לאחר מופע של הזמרת אריאנה גרנדה כחלק מDangerous Woman Tour. כ-22 אנשים מהקהל, כולל ילדים, נרצחו וכ-116 נפצעו, חלק באורח קשה.
כמה שעות לאחר הפיגוע, גרנדה עצמה פרסמה הודעה בטוויטר: "שבורה. מעומק ליבי, אני כל כך מצטערת. אין לי מילים." גרנדה השעתה לאחר מכן את סיבוב ההופעות שלה וטסה לבית אמה בבוקה רטון, פלורידה. ב-26 במאי, היא הודיעה כי היא תארח מופע צדקה במנצ'סטר עבור קורבנות הפיגוע.
פיתוח ותכנון
כרטיסים לאירוע היו זמינים ב-1 ביוני 2017 עבור 40 יורו, ונמכרו ללא עמלות הזמנה. כרטיסים אלה נמכרו בתוך 6 דקות מתחילתה של המכירה. מעריצים שהיו במופע של ה-22 במאי היו יכולים לבקש להשתתף ללא תשלום. הגשת הבקשות להשתתפות בחינם הסתיימה ב-31 במאי בשעה 17:00, אבל הוארכה עד 22:00 כדי לאפשר לכמה שיותר אנשים שהיו במופע של ה-22 במאי להיות שם. מנצ'סטר מטרו-לינק הציעה נסיעה חינם אל ומן המופע. אובר אמרה גם כי רווחי הנסיעות של הנוסעים אל המופע וממנו יתרמו לצדקה.
לאחר מתקפת הטרור בלונדון שהתרחשה כיום לפני המופע, משטרת מנצ'סטר הודיעה כי רמת האבטחה תהיה אינטנסיבית יותר מהמתוכנן. הם גם יעצו למשתתפים לא להביא תיקים למקום מסיבות ביטחוניות.
כרטיסים למופע נמצאו למכירה באתר המכירות הפומביות המקוון eBay, במחירים הגבוהים ממחיר המכירה המקורי. eBay הגיב והסיר אותם מהאתר.
תוכנית המופע
דקת דומייה התקיימה לפני שמרקוס מומפורד פתח את המופע, לפי בקשתו של מומפרד, לזכר ההרוגים במנצ'סטר ובלונדון.
אחרי ההופעה הראשונה של גרנדה, סטיבי וונדר הופיע באמצעות וידאו. אחרי הביצוע של הייפ, הוקרן וידאו של שחקן מנצ'סטר בכדורגל, דייוויד בקהאם בקריאת שיר שהוקדש לעיר. סרטונים של אמנים וסלבריטאים אחרים, כולל הלסי, באסטיל, אן-מארי, דמי לובאטו, ג'ניפר הדסון, Blossoms, צ'אנס הראפר, קמילה קביו, הצ'יינסמוקרס, די ג'יי חאלד, ליטל מיקס, Circa Waves, קנדל ג'נר, קלין בנדיט, דואה ליפה, שון פול, ניק גרימשוו, קינגס אוף ליאון, סם סמית', ריטה אורה, שון מנדס, Twenty One Pilots, פול מקרטני, U2 והשחקנים של מנצ'סטר יונייטד ומנצ'סטר סיטי מכריזים על ההזדהות שלהם עם מנצ'סטר.
יליד מנצ'סטר ליאם גלאגר עשה הופעת הפתעה לקראת סוף מופע. הזמר אשר היה אמור להופיע אך ביטל את השתתפותו.
עליי (שיר)
"עליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי סאבלימינל, ביחד עם הזמרת-יוצרת דנה אינטרנשיונל. השיר יצא לאור ב-13 בדצמבר 2009, כסינגל הראשון מתוך האלבום Jew-Niversal, של סאבלימינל.
אברהם קלאוזנר
הרב אברהם יהודה קלאוזנר (27 באפריל 1915 – 28 ביוני 2007) היה רב רפורמי וקפטן ורב צבאי בצבא ארצות הברית, שהיה "דמות אב" עבור למעלה מ-30,000 ניצולי השואה, ששהו במחנה הריכוז דכאו זמן קצר לאחר שחרורו ב-29 באפריל 1945. הוא טיפל באלפי אנשים שנותרו חסרי בית במחנות, בעת שכוחות בעלות הברית שניצחו במלחמת העולם השנייה, קבעו את יעדי הפינוי שלהם.
עליי (שיר)
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי סאבלימינל. על השיר אמר כי: "זו הפעם הראשונה שאני פוגש את דנה, עד היום הכרתי רק את התדמית ואני חייב להודות שהיא הפתיעה אותי בענק. באולפן היא פשוט מוזיקאית שכיף ליצור אתה מוזיקה, ובילינו באולפן הרבה יותר זמן ממה שתכננו, היא מתמסרת לעבודה והתפלאתי לגלות שהיא אפילו קצת ביישנית".
אברהם קלאוזנר
קורותיו בתקופת השואה
לאחר ההסמכה לרבנות הצטרף קלאוזנר לצבא ארצות הברית, ושירת כרב צבאי בבית החולים הכללי לוסון באטלנטה, ג'ורג'יה. הוא יצא לגרמניה והוטל עליו להצטרף לבית חולים צבאי מס' 116, שנכנס לדכאו במאי 1945, שלושה שבועות לאחר שחרור המחנה. הרב אלי בוהנן (Eli Bohnen) היה הרב הראשון בצבא ארצות הברית שהגיע לדכאו לאחר שחרורו, אך היחידה של בוהנן נותרה זמן קצר בלבד. הרב קלאוזנר הגיע זמן קצר לאחר מכן.
עליי (שיר)
רקע וכתיבה
אינטרנשיונל אמרה בתגובה: "אחרי שפגשתי את סאבלימינל באולפן, התאהבתי בו כמוזיקאי, מה שהוא עשה עד היום זה רק חלק קטן מהכישרון שלו, הוא השמיע לי דברים חדשים שלו, שונים לגמרי ממה שעשה עד היום, ונהנתי נורא. לא ידעתי עד כמה הוא מוכשר ומגוון. בדרך כלל אני לא אוהבת חיבורים של דואטים, אבל השיר במקרה הזה, פשוט ניצח. חוץ מזה היה חסר לי ראפר לרזומה שלי, אז הייתי חייבת... ואם כבר ראפר אז את הטוב ביותר".
אברהם קלאוזנר
קורותיו בתקופת השואה
בימיו הראשונים של קלאוזנר בדכאו, ניצולים שאלו אותו שוב ושוב אם הוא מכיר את בני משפחתם ויכול לסייע במציאתם. חוויות אלה שכנעו את קלאוזנר בחשיבות העבודה לאיחוד משפחות שהופרדו במלחמה. בשבועות קיומו של בית החולים 116 בדכאו, פעל קלאוזנר למציאת מצעים ואוכל, כולל מוצרי כשרות, ל-32,000 הניצולים.
עליי (שיר)
רקע וכתיבה
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית ואף העניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
אברהם קלאוזנר
קורותיו בתקופת השואה
הוא פעל להרכיב רשימות ניצולים ודאג שרשימות אלה, אותן כינה "שארית הפליטה", יפורסמו במחנות אחרים. קלאוזנר פרסם שישה כרכים מרשימות "שארית הפליטה" והפיץ אותם. הוא עבר ברחבי בוואריה וחיפש ניצולים, עזר לאיחוד משפחות והקים מרכז לניצולים במוזיאון הגרמני במינכן. מי שלא מצא את שמות קרובי משפחתו ברשימות "שארית הפליטה", כתב הערות והדביק אותן על הקירות במקום, בתקווה שקרובי משפחתו יבקרו במקום וימצאו אותן.
כאשר הצטווה בית החולים 116 לעבור למחנה אחר, הצטרף קלאוזנר לבית החולים אך שב באופן חשאי לדכאו בניגוד לפקודות הצבא ואמר למפקד יחידת בית החולים 127 בדכאו שהוא הוקצה מחדש לשם. יחידה 127 יצאה מדכאו, ביום בו קלאוזנר נסע ברחבי בוואריה, ובכך אפשרה לקלאוזנר להישאר בדכאו.
עליי (שיר)
וידאו קליפ
הקליפ זכה לביקורות חיוביות וענבל חייט אמרה עליו כי: "אין מסר עמוק ואין שום כוונה לשנות את העולם - רק לעשות טוב לאוזניים ולכבוש את הפלייליסט... הקליפ מגניב ומושקע, עם שיק אפל במיוחד, ובינינו, שווה לצפות בו ולו רק כדי להתפעל מכל הערפדים והערפדיות טובי המראה שמנסים לשתות את הדם אחד לשני".
אברהם קלאוזנר
קורותיו בתקופת השואה
התנאים בדכאו, כמו בכל מחנות הריכוז לשעבר ובמחנות העקורים, היו לרוב גרועים למדי עם צפיפות ואוכל לא מספק, מחסה דל, וביגוד וציוד רפואי חסרים. ב-1 ביולי 1945, במחנה העקורים פלדאפינג ליד דכאו, הקימו קלאוזנר וזלמן גרינברג, ניצול דכאו, את הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה כגוף המייצג הרשמי של העקורים היהודים. מטרת הוועד הייתה לייצג את האינטרסים של העקורים היהודים ולהפנות את תשומת הלב למצוקתם. קלאוזנר נחרד מהעובדה שהניצולים עדיין גרו במחנות באותם תנאים כפי שהיו תחת הנאצים. הוא כתב מכתבי מחאה הכוללים דיווחים מפורטים על תנאים אלה ושלח אותם לשרשרת הפיקוד של הצבא. קלאוזנר כתב גם לארגונים יהודיים שונים בארצות הברית, שלדעתו לא עשו כל שביכולתם כדי לעזור לניצולים. קלאוזנר סייע בהקמת בתי חולים ליהודים וברכישת בגדים, מזון וציוד רפואי. מעשיו העמידוהו לעיתים קרובות בסכסוך עם הצבא, הצלב האדום, סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות וארגונים יהודיים שונים. יחסיו עם הג'וינט היו רעועים. הג'וינט הוציא אותו מגרמניה, אך קלאוזנר חזר, הפעם לקאסל שבגרמניה.
ארל הריסון, דיקן בית הספר למשפטים מאוניברסיטת פנסילבניה ונציג ארצות הברית בוועדה הבין ממשלתית לפליטים, הגיע לגרמניה ביולי 1945 כדי לחקור את התנאים במחנות העקורים בתפקידו מטעם ממלא מקום מזכיר המדינה ג'וזף גרו, עם מכתב תמיכה של הנשיא טרומן. קלאוזנר נפגש עמו בדכאו, הדריך ביקורים במחנות בלנדסברג, פלדאפינג, מנזר סנט אוטיליין ומקומות אחרים, ודאג כי הריסון יתוודע לנציגי העקורים היהודים ויתבונן ממקור ראשון במצב. הקבוצה הקטנה עמה עבד האריסון, כולל ג'וזף ג'יי שוורץ, מנהל אזור אירופה של הג'וינט, סיירה בכשלושים מחנות עקורים. דו"ח הריסון לנשיא טרומן טען כי תנאי החיים של העקורים בפיקוח צבא ארצות הברית אינם טובים בהרבה מכפי שהיו תחת הנאצים. הריסון המליץ על שליחת ניצולי השואה לארץ ישראל במקום לשלוח אותם לארצות מוצאם. קלאוזנר תמך בהצעה זו. בהוראת הגנרל אייזנהאואר, התנאים שופרו במהרה במחנות.
לאחר שיקום הניצולים
לאחר הקמת מדינת ישראל, קלאוזנר עזב את הצבא והחל לגייס טייסים ואחיות לצה"ל בארצות הברית. הוא הפך לפרובוסט של היברו יוניון קולג' בשנת 1948, והיה הרב הבכיר בטמפל ישראל בבוסטון בין השנים 1949–1953. במהלך תקופה זו, קיבל תואר דוקטור בלימודי דת (Divinity) באוניברסיטת הרווארד. הוא היה הרב בבית המקדש עמנו-אל ביונקרס משנת 1954 ועד פרישתו בשנת 1989, כשעבר לסנטה פה, ניו מקסיקו.
הרב קלאוזנר כתב 5 ספרים, כולל חתונות: מדריך מלא לכל שירותי הנישואין הדתיים והדתיים (1986), המספק טקסטים של שירותי חתונה פרוטסטנטים, קתולים, יהודים, רוסים אורתודוקסים ומוסלמים, והצעות לשילוב טקסטים בעלי אמונות שונות; ספר תפילה של ילד; וזיכרונותיו, מכתב לילדי: מקצה השואה. הוא הופיע גם בסרט התיעודי שזכה בפרס האוסקר לשנת 1997 "הדרך הארוכה הביתה" (The Long Way Home), על ניצולי שואה לאחר שחרור מחנות הריכוז.
בשנת 1966 התחתן קלאוזנר עם יהודית שטיינברג ואימץ שני ילדים מנישואיה הקודמים של שטיינברג (רובין ומיכאל). לו ולשטיינברג נולדו שני ילדים, ג'רמי ועמוס.
אברהם קלאוזנר נפטר ב-28 ביוני 2007 מסיבוכים ממחלת פרקינסון בגיל 92.
ליל האדי
קול צ'ייס האדסון (באנגלית: Cole Chase Hudson; נולד ב-15 במאי 2002), המוכר בשם ליל האדי (Lil Huddy), הוא אושיית רשת, זמר ושחקן אמריקאי, המוכר בשל מערכת היחסים שלו עם אושיית הטיקטוק צ'ארלי ד'אמליו ועל שותפתו בייסוד בית הטיקטוק "הייפ האוס". על פי מגזין בילבורד, הוא אחד מעשרת משפיעני המוזיקה הגדולים בטיקטוק, עם מעל ל-32 מיליון עוקבים, ואחד האנשים המשפיעים ביותר בפלטפורמה. הדסון ידוע בסגנון האי-בוי שלו.
קריירה
הדסון החל את הקריירה שלו במיוזיקלי, כיום טיקטוק. בדצמבר 2019, הדסון היה שותף בייסוד בית הטיקטוק השיתופי "הייפ האוס" עם כוכבי רשת אחרים כדוגמת דייזי קיץ', אלכס וורן, קובור אנון ותומאס פטרו. בנוסף, הוא מנהל ערוץ יוטיוב.
הדסון מיוצג על ידי סוכנות הטאלנטים האמריקאית WME. בדצמבר 2020, הוא חתם על חוזה עם חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
הדסון כיכב לצד סידני סוויני בסרטו של משין גאן קלי, "Downfalls High", שעלה לאקרנים ב-15 בינואר 2021''. '' ב-21 בינואר הוא הוציא את סינגל הבכורה שלו, "21st Century Vampire". ב-18 בפברואר הוא הוציא את הסינגל השני שלו "The Eulogy of You and Me", שנכתב והופק בשיתוף טראוויס בארקר. ב-22 באפריל הוא הוציא את הסינגל השלישי שלו "America’s Sweetheart", בלדה העוסקת בפרידה ובתוצאות שלה. בווידאו קליפ של השיר השתתפה בהופעת אורח אושיית הרשת והרקדנית צ'ארלי ד'אמליו. ב-6 באוגוסט, הוא הוציא את הסינגל "Don't Freak Out", בהשתתפות איאן דיור, טראוויס בארקר וטייסון ריטר, והכריז על אלבום הבכורה שלו, Teenage Heartbreak, אשר יצא לאור ב-17 בספטמבר באותה שנה.
נכון לחודש נובמבר 2021, הוא צבר מעל ל-55.65 מיליון השמעות בספוטיפיי. הוא נכלל ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
חיים אישיים
הדסון נולד וגדל בסטוקטון, קליפורניה לקול וטאמורה הדסון, מורים בבתי ספר. יש לו שתי אחיות, קאריסה ומרלנה הדסון. בעת שגדל באחד הפרוורים העניים בעיר, הוא החל להתעניין באופנה בגיל צעיר וגילה להקות פופ פאנק כדוגמת My Chemical Romance, בלינק-182 ופול אאוט בוי. כנער, האדי סבל מבריונות והחל להתנהג באופן אובדני, ולבסוף עבר ללמידה מקוונת.
בשנת 2019 הדסון היה בזוגיות עם סינתיה פרקר לתקופה קצרה. הוא היה בזוגיות עם הטיקטוקרית צ'ארלי ד'אמליו בין פברואר לאפריל 2020.
הדסון למד בתיכון ביר קריק בכיתה ט' וי', עד שבגיל 15 עבר ללמידה מקוונת על מנת להמשיך את קריירת המדיה החברתית שלו ולאחר שסבל מבריונות בתיכון בו למד. הוא למד באופן מואץ וסיים את לימודיו מוקדם מהרגיל, זמן קצר לפני גיל 17.
קינדר-טרנספורט
קינדר-טרנספורט (מגרמנית: Kindertransport, "משלוח ילדים") הוא כינוי למשלוחי הצלה של 12,000 ילדים יהודים וילדים נוצרים לא-ארים משטחי גרמניה הנאצית והשטחים שנכבשו על ידה לבריטניה בין דצמבר 1938 לפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, מתוכם 10,000 ילדים יהודים.
את ההחלטה על מבצע ההצלה קיבלה ממשלת בריטניה בעקבות אירועי ליל הבדולח.
רקע
לאחר ליל הבדולח החל לחץ על ממשלות במדינות רבות לקלוט פליטים יהודים שהיו בסכנה בגרמניה, באוסטריה ובצ'כוסלובקיה. במיוחד היה הלחץ גדול על בריטניה, אשר בידה הייתה השליטה בהגירה לארץ ישראל, שעל פי הצהרת בלפור יועדה כבית לאומי לעם היהודי. הסוכנות היהודית העלתה דרישה לקליטת 10,000 ילדים יהודים מגרמניה בארץ ישראל, הצעה שנדחתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בגלל הרצון שלא לפגוע בקשרים עם הערבים. עם זאת, בלחץ הציבור הבריטי, שהיה מזועזע מאירועי ליל הבדולח, הממשלה הבריטית הסכימה לקלוט בשטחי בריטניה עצמה אלפי ילדים יהודים מאזורי השליטה הנאצית. משפחות בריטיות רבות הביעו נכונות לארח ילדים אלה בבתיהם, בהם הוריה של מרגרט תאצ'ר, לימים ראש-ממשלת בריטניה.
קינדר-טרנספורט
אחת מדמויות המפתח בהנעת תהליך הקינדר-טרנספורט היה וילפריד ישראל, סוחר ופעיל ציוני מברלין, שבעזרת קשריו בבריטניה הצליח להביא את העניין לתודעת ראשי הציבור היהודי בפרט והבריטי בכלל וגם לארגן בגרמניה גופה את המסע.
פעילה מרכזית נוספת בהצלת הילדים ובדאגה לקליטתם לאחר הגעתם לבריטניה הייתה ברטה ברייסי, חברת אגודת הידידים הקווייקרית. יחד עם קווייקרים נוספים נסעה לברלין במסגרת משלחת חירום כדי לעמוד על המצב הקשה לאחר ליל הבדולח.
ב-15 בנובמבר 1938 נפגש ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין עם משלחת של יהודים בריטיים מהוועד למען יהודי גרמניה, בראשם הלורד הרברט סמואל. סמואל האיץ בצ'מברלין להסכים לקליטת כמות גדולה של ילדים, שאינם מתחרים בשוק העבודה. בדיון בפרלמנט הבריטי ב-22 בנובמבר 1938, שיוחד לבעיית הפליטים, הביע שר הפנים נכונות לקלוט ילדים פליטים בתנאים של פליט במעבר. הילדים לא יורשו לעבוד, אלא יקבלו הכשרה מקצועית, ובסיומה יידרשו להגר מבריטניה.
הקהילה היהודית התחייבה לערוב לעלויות הנסיעה והקליטה של הילדים בסכום של 50 לירה שטרלינג לכל ילד (בערכים של אז, סכום השווה לכ-1,500 אירו כיום), הבטיחה לקלוט את הילדים בכל רחבי בריטניה ולדאוג לחינוכם. הכוונה הייתה לאחד את הילדים בנקודת זמן מאוחרת יותר עם הוריהם ולהביא לשיכונם בארץ ישראל, שהייתה אז תחת מנדט בריטי.
ימים אחדים לאחר הפגישה הקלה ממשלת בריטניה את תנאי ההגירה, ופורסמה קריאה לציבור הבריטי לקלוט ילדים במשפחות אומנות. ילדים ובני נוער יהודים עד גיל 17 הורשו מעתה להגר לבריטניה, בתנאי שיימצא מי שייקח אותם תחת חסותו. לא הוטלה כל מגבלה על מספרם של הנקלטים.
בקבלה את ההחלטה הזו, קיוותה ממשלת בריטניה שהמחווה הזו תביא גם את ממשלת ארצות הברית לנכונות גדולה יותר לקלוט בני נוער יהודיים בשטחה. אלא שהקונגרס האמריקאי דחה הצעה שכזו זמן קצר לאחר מכן, והקינדר-טרנספורט הוגבל איפוא לבריטניה בלבד. האמריקנים קלטו באותו זמן עשרות אלפי יהודים מגרמניה הנאצית בהתאם למדיניות ההגירה הרגילה.
ההולנדית רבת ההשפעה חרטראודה וייסמילר-מאייר, שהייתה אשת בנקאי, נשאה ונתנה עם אדולף אייכמן, ראש הלשכה להגירה יהודית, והצליחה להשיג את הסכמתו השקטה למשלוחי-ילדים שכאלה, במגבלות קשיחות. הילדים ובני הנוער הורשו לקחת אתם רק מזוודה אחת, תיק אחד ועשרה רייכסמארק. נאסר עליהם לקחת אתם ספרים וצעצועים, והם אף הורשו לקחת תמונה אחת בלבד. דברי-ערך שהתגלו בכליהם של הילדים הוחרמו. לקבוצות הילדים הוצאו אשרות קבוצתיות, ולכל ילד הוקצה מספר משלו. כדי למנוע סצנות פרידה קורעות לב (ובעלות השפעה על דעת הקהל), נאסר על ההורים וקרובי המשפחה ללוות את הילדים לרציפי תחנות הרכבת.
על פי רוב, הוסעו הילדים ברכבות ממקום מגוריהם דרך הולנד, לרוב להוק ון הולנד (כיום חלק מרוטרדם), ומשם הפליגו באניות לעיר הנמל האנגלית הרוויץ'. המשלוח הראשון הגיע ב-2 בדצמבר 1938 להרוויץ', ובו 196 ילדים מברלין. שם נקלטו ונשלחו למשפחות אומנות, תוך הפגנת התעניינות גדולה מצד הציבור הבריטי וכלי התקשורת. אלא שחיש קל עלה מספר הילדים על מספר המקומות הזמינים אצל משפחות אומנות מתנדבות.
אלה שלא נמצאו להם משפחות אומנות, הועסקו לעיתים בעבודות שונות, מבלי שזכו לתשלום, ורבים מהם שוכנו במוסדות. רבים מהילדים, שלא הבינו לאשורן את הסיבות למשלוחם לבריטניה ואף האמינו לא פעם כי משפחותיהם ביקשו להיפטר מהם, סבלו רבות. רק בדיעבד לאחר תום המלחמה הבינו הילדים כי יוזמת ההורים לשלוח אותם לבריטניה, הצילה כנראה את חייהם.
ניקולס וינטון הבריטי, ארגן לבד קינדר-טרנספורט של 669 ילדים מצ'כוסלובקיה ב-8 רכבות לבריטניה.
עם ההתקפה הגרמנית על פולין, שסימנה את פרוץ מלחמת העולם השנייה, הקיץ הקץ על מבצע הקינדר-טרנספורט. עם זאת, ככל הידוע התבצע מאוחר יותר משלוח ילדים נוסף, כאשר אניית המשא ההולנדית SS Bodegraven חצתה את תעלת למאנש ב-14 במאי 1940 תחת ירי גרמני ממכונות ירייה, ועגנה לבסוף בליברפול, כשעל סיפונה 80 ילדים.
המלחמה שפרצה באירופה שינתה גם את חייהם של הילדים שכבר נקלטו בבריטניה. כמה מהם הועברו מן המשפחות האומנות למוסדות והיו כמה שאף נחשדו בריגול לטובת גרמניה, ונשלחו בשל כך למוסדות בקנדה. עם זאת, בזכות הקינדר-טרנספורטים ניצלו כ-10,000 ילדים מרדיפות נרחבות יותר תחת השלטון הנאצי ומהשמדה אפשרית במחנות הריכוז וההשמדה.
חלק מהילדים שהגיעו בבגרותם לישראל היו ממייסדי קיבוץ לביא.
פרנק מייסלר - ארבע אנדרטות לזכר מבצע ההצלה ה"קינדר-טרנספורט"
ארבע אנדרטאות עשויות ברונזה, דומות אחת לשנייה בעיצובן, של חבורה של חמישה ילדים צעירים בגודל טבעי, הוצבו בתחנות מסע מרכזיות:
האנדרטה מנציחה את האירועים והסיפורים הרבים של חיים של ילדים רכים שהשתנו מקצה לקצה בין דצמבר 1938 עד ספטמבר 1939. המבצע כלל בתוכו גופים רבים שהביאו להצלחתו והאנדרטה מוקירה להם תודה: אלו שסכנו את חייהם כדי להציל את הילדים, אזרחים שבחרו לאמץ ילד פליט, תרמו כספים, האנדרטה מנציחה את גבורתם של הילדים שלקחו חלק במסע הכה מורכב ומכאיב הזה, ועם זאת לציין ולזכור שאף על פי שהילדים אכן ניצלו רובם לא זכו להתאחד עם הוריהם ומשפחותיהם ולרוב נשארו יתומים בתום המלחמה.
האנדרטה עוסקת בראש ובראשונה בנושא של "ילדים בשואה". היא מזכירה לצופים שאלו רק מקצת הילדים שזכו לקבל הזדמנות לחיים בעוד שכ-1.5 מיליון ילדים נרצחו באכזריות (מתוכם כ-1.2 מיליון ילדים יהודים והשאר צוענים ונכים).
מפגש הניצולים
ברטה לברטון, שניצלה בקינדר-טרנספורט והתגוררה באנגליה, יזמה בשנת 1989 (לאחר 50 שנה) מפגש ראשון של "בוגרי" הקינדר-טרנספורט. המפגש התקיים בלונדון ביוני 1989, ובו נכחו כ 1200 מהילדים הניצולים ומשפחותיהם, שהגיעו ממקומות שונים בעולם. חלקם הגיעו מהחוף המזרחי של ארצות הברית, וכתוצאה הקימו שם את ארגון הקינדר-טרנספורט (1991). ארגון זה נועד לשמר את הקשר בין הניצולים ומשפחותיהם, להביע הכרת תודה למצילים, ולתמוך בצדקה לילדים נזקקים. הארגון יזם את ההכרה ביום 2 בדצמבר 2013 - 75 שנה מיום ההגעה של ראשוני הילדים לאנגליה - כיום הקינדר-טרנספורט העולמי.
בבריטניה קיים ארגון הפליטים היהודים (Association of Jewish Refugees) ובו קבוצה העוסקת בנושא הקינדר-טרנספורט.
ברטה עלתה לארץ ב-2008 וגרה על יד בתה ביישוב קדומים, שם נפטרה ב-1 בדצמבר 2020.
תיעוד בקולנוע
הסרט "קינדר-טרנספורט" בבימויו של מרק ג'ונתן הריס, זכה בשנת 2001 בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
ארמין פלש (רופא)
ארמין פלש (בהונגרית: Flesch Ármin; אסלו, 17 במאי 1878 – בודפשט, 22 במרץ 1953) היה רופא (MD), רופא ילדים, גם בעל תואר דוקטור (PhD).
ביוגרפיה
ארמין פלש נולד במשפחה יהודית כבנם של פנחס פלש ושל ריזי (תרזיה) פריד. הוא החל את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1902. באותה שנה החל את הקריירה שלו כרופא ילדים בבית החולים לילדים שטפניה. כרופא הילדים עבד כאחד מעמיתיו הקרובים ביותר של יאנוש בוקאי, רופא הילדים הידוע ביותר בהונגריה של התקופה, במרפאת הילדים ובבית החולים הקשור למרפאת הילדים. על מנת להרחיב את הידע שלו ניסה לבקר במוסדות הילדים המפורסמים ביותר בתקופתו. בשנת 1907 ערך מסע לימודי לחו"ל במכון צ'רני ופינקלשטיין, אשר היה חלוץ במחקר בנושא תזונת תינוקות והפרעות אכילה. לאחר שחזר להונגריה, המשיך בעבודתו הקלינית ומונה למרצה באוניברסיטה בשנת 1912 ובשנת 1913 הוחלט למנותו כמרצה בכיר באוניברסיטה לפתולוגיה ולרפואה של מחלות תינוקות. בשנת 1916 מונה לרופא ראשי במכון בודפשט למקלט הילדים הממלכתי. הוא נשאר שם עד 1926 ואז הוזמן כרופא הראשי של בית חולים עצמאי לילדים שהוקם בבודפשט. פתיחת בית החולים החדש הזה (בית חולים לתינוקות וילדים ברחוב מדאראש) התקיימה רק בסוף שנת 1929 בגלל קשיים כלכליים. מאותו יום ועד 31 בדצמבר 1943 הוא היה מנהל בית החולים והרופא ראשי של המחלקה לרפואת תינוקות וילדים. הוא פרש עם כניסתם לתוקף של חוקי הגזע האנטי יהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה, ככל שבריאותו הרעועה איפשרה, המשיך לעבוד כרופא ילדים. הוא לא יכול היה לחזור לבית החולים ברחוב מדאראש מכיוון שזה נפגע קשות במהלך המלחמה ושיקומו לא הושלם עד 1947. מוקדם יותר באותה השנה הוא עמד בראש משלחת הרפואה ההונגרית לקונגרס הילדים הבינלאומי בניו יורק.
את עשרות שנות ניסיונו ברפואת ילדים כרופא הראשי של מרפאת רחוב שאנדור פטרפי הוא העמיד לרשות "שירותי בריאות ילדים בבירת הונגריה". בתפקיד זה הוא מצא גם דרכים ללמד רופאים צעירים, להגדיל את הידע המקצועי שלהם ולפתח את חשיבתם הרפואית. עבודתו זכתה בתואר פרופסור באוניברסיטה ולאחר מכן בפרס "רופא מעוטר". הוא מילא את תפקיד נשיא סקציית רפואת ילדים בהונגריה.
אשתו הייתה מריאנה אדלר, איתה התחתן ב-14 באוקטובר 1913 בבודפשט.
פרס פלש ארמין
פרס שייסד נכדו של ארמין פלש, פטר פרנק. הפרס פתוח לרופאי ילדים בבתי חולים ציבוריים או במרפאה אוניברסיטאית, ללא קשר לגילו, שמלבד עבודות הריפוי היומיומיות המצטיינת שלו, מבצע פעילות מדעית בעלת שם בינלאומי בכל תחום של רפואת הילדים ופועל למען העניים ומוכי גורל.
פלש ארמין קז
ברובע 13 בבודפשט מרחב הציבורי (פסז') נושא את שמו.
אוגוסטן לואי קושי
אוגוסטן לואי קוֹשי (בצרפתית: Augustin Louis Cauchy; שמו נכתב לעיתים בעברית "אוגוסטין לואי קושי", כתעתיק גרפי מכתב לטיני; 21 באוגוסט 1789 – 23 במאי 1857) היה מתמטיקאי צרפתי, מאבות הביסוס הריגורוזי של החשבון האינפיניטסימלי. תרם רבות לאנליזה המודרנית.
שמו של קושי הוא אחד מ-72 השמות החרוטים על מגדל אייפל.
ביוגרפיה
אוגוסטן קושי נולד ב־21 באוגוסט 1789 בפריז. קיבל את חינוכו מאביו, לואי פרנסואה קושי (1760–1848), שהחזיק במספר משרות ציבוריות והיה ידיד של המתמטיקאים ז'וזף-לואי לגראנז' ופייר-סימון לפלס. אוגוסטן קושי נרשם בשנת 1802 לאקול סנטראל די פנתאון (École Centrale du Panthéon) ומשם המשיך לאקול פוליטקניק ב־1805. ב־1807 עבר ללמוד באקול דה פון א שוסה (École des Ponts et Chaussées), שם הוכשר בתור מהנדס. ב־1810 הוא עזב את פריז לשרבור, אך חזר ב־1813 בגלל בעיות בריאות.
עם חזרתו לפריז בשנת 1813, שכנעו אותו לגראנז' ולפלס לנטוש את ההנדסה ולהקדיש את עצמו ללימודי המתמטיקה. הוא הצטרף שוב ל"פוליטכני" (מוסד להשכלה גבוהה), שאותו עזב ב־1830 בעקבות הכתרתו של לואי פיליפ. אחרי תקופה קצרה בפריבורג שבשווייץ נוצרה עבור קושי ב־1831 קתדרה לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת טורינו שבאיטליה.
קושי התנגד להפרדת דת ומדינה במערכת החינוך הצרפתית. הוא סייע לכנסייה הקתולית להקים להקים ענף חינוך עצמאי, לאחר שאיבדה את השליטה במערכת החינוך הציבורית. הוא סייע בהכשרת מורים לאקול נורמל אקלזיאסטיק, בית ספר בפריז המנוהל על ידי ישועים, ולקח חלק בהקמת המכון הקתולי בפריז. פעילויות אלו לא הפכו את קושי לפופולרי בקרב עמיתיו, שתמכו באידיאלים של הנאורות של המהפכה הצרפתית. כאשר התפנתה קתדרה למתמטיקה בקולז' דה פראנס ב-1843, קושי הגיש בקשה, אך קיבל רק 3 קולות מתוך 45.
ב־1848, אחרי שהשבועה הושעתה במוסדות ההשכלה הגבוהה של צרפת, הסכים קושי לקבל משרת הוראה באקול פוליטקניק ואחרי שהוחזרה השבועה ב־1851 קיבל קושי פטור ממנה.
לקושי היו שני אחים, אלכסנדר לורן קושי (1792-1857), נשיא בית המשפט לערעורים ואחר כך שופט, והאח השני, אז'ן פרנסואה קושי (1802–1877), פובליציסט ומתמטיקאי זוטר.
קושי כמתמטיקאי
קושי היה מתמטיקאי עמוק ויסודי, שנקט בשיטות עבודה והוכחה מדוקדקות וקפדניות (ריגורוזיות). התרבות המתמטית של קושי השפיעה רבות על תלמידיו ועל ממשיכיו ומהווה יסוד חשוב בתרבות המתמטית של ימינו.
מלבד הנחלת תרבות ההוכחה הריגורוזית תרם קושי רבות בתחומים רבים של המתמטיקה והפיזיקה המתמטית.
התרומה הגדולה ביותר של קושי למתמטיקה היו שיטות העבודה הריגורוזיות שפיתח, שבהן השתמש בעבודותיו הגדולות:
וכן בספרי הלימוד שכתב:
קושי כתב בחייו 789 מאמרים לגיליונות מדעיים. המאמרים עסקו בנושאים שונים כגון: תורת הטורים, אנליזה מרוכבת, תורת החבורות והצבות, תורת הפונקציות, משוואות דיפרנציאליות ודטרמיננטות.
הוא היה הראשון להוכיח ריגורוזית את פיתוח טיילור לטור אינסופי, ופיתח את שארית קושי.
קושי גם עסק בפיזיקה, מכניקה ואופטיקה. בין מחקריו היו הרציפות של ההעתק הגאומטרי, רציפות בחומר, תורת הגלים האופטית, נפיצה, אלסטיות, מאמץ ומעוות.
כל אוסף עבודותיו ומחקריו פורסם ב-"Œuvres complètes d'Augustin Cauchy" (האוגדן המלא של אוגוסטן קושי), אוגדן המכיל 27 כרכים.
תרומתו בתורת האלסטיות
קושי הכניס את מושג המאמץ לתורת האלסטיות. במקום התיאור של נאוויה, שהתייחס לכוחות בין המולקולות, השתמש קושי במושג הלחץ במישור אותו הוא הכיר מההידרודינמיקה. הלחץ אינו בהכרח ניצב למישור, ולכן הכניס קושי לשימוש טנזור מאמצים סימטרי (עם 6 רכיבים בלתי-תלויים), וניסח בעזרתם משוואות דיפרנציאליות חלקיות לשיווי המשקל. הוא גם הציג פתרון למשוואות בגופים איזוטרופיים, המשתמש בשני קבועים של החומר, שערכם משתנה מחומר לחומר, ונקבע באופן ניסיוני. משיקולים אלו ושיקולים דומים אחרים, הוא הגיע למסקנה שהחתך של מוט העומד במאמץ פיתול לא נשאר מישורי אלא מתעוות.
ראידה אדון
ראידה אדון (בערבית: رائدة أدون; נולדה ב-10 בנובמבר 1972) היא שחקנית ואמנית ערבייה-ישראלית.
קורות חייה
ראידה אדון נולדה באל פחורה שבעכו העתיקה, בה התגוררו יהודים וערבים יחד. היא גדלה מול הים בעכו, הרביעית במשפחה בת שני בנים ושש בנות. ראידה גדלה במשפחה ערבית לא אדוקה. ראידה תמיד ציירה ושיחקה ומאז שסיימה את לימודיה בבית הספר, בגיל 17, התחילה לשחק ב"ג'ביני", תיאטרון הילדים הערבי בחיפה של סמיר חורי בהצגות כמו "הנעל האדומה", "שלגיה" ו"סינדרלה". כשהייתה בת 18, שיחקה בסדרה "שכנים" בערוץ הראשון בטלוויזיה, המספרת על שכנים יהודים וערבים, לצידם של בסאם זועמוט, סלים דאו, גדי יגיל ועפרה ויינגרטן, אדון גילמה את דמותה של בתם של השכנים הערבים. בשנת 1992 זכתה אדון בתחרות מלכת היופי של המגזר הערבי, אחר-כך השתתפה בתחרות "הפנים של שנות התשעים". היא הציגה את קולקציית החורף של המעצב ששון קדם ב-2001 ודיגמנה בתצוגות אופנה ובפרסומות טלוויזיה.
הסרט הפלסטיני הראשון שבו השתתפה אדון היה "שלושת היהלומים האבודים" בבימויו של מישל חלייפי משנת 1995. בסרט גילמה את דמותה של נערה פלסטינית שאביה כלוא בבית הכלא והיא מתגוררת עם אימה, הנערה מסתירה אדם שהמשטרה רודפת אחריו. בסרט "בחודש התשיעי" של עלי נאסר היא שיחקה פעילה פוליטית ערבית שחושדת שארוסה בוגד בה, זוכה פרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע ירושלים, 2002. הסרט "מסיק הזיתים", של הבמאי חנא אליאס משנת 2003, הפקה משותפת פלסטינית-אמריקאית, שצולמה ברשות הפלסטינית. הסרט מגולל את מערכת היחסים של ראידה (ראידה אדון) עם שני אחים, מאזן שהשתחרר מהכלא הישראלי וטאהר, העובד ברשות הפלסטינית. ראידה מנהלת רומן בתחילה עם טאהר ואחר-כך עם מאזן. במחזה "חברון" משנת 2007 תסריט מאת תמיר גרינברג, קופרודוקציה של הקאמרי והבימה, בבימויו של עודד קוטלר. בסרט זה גילמה אדון את דמותה של סאמר כנעאני, פלסטינית שבנה הורג את בנו של המושל היהודי, שלקח את תפקידו של בעלה המוכתר, מה שמוביל אותה אל מותה בידי חייל צה"ל.
שיחקה בתיאטרון הפלסטיני "אלחכוואתי" (המספר) בירושלים, בין השאר בהצגה "המשהו" משנת 2000, עיבוד למחזה "הכובע והנביא" של הסופר הפלסטיני ע'סאן כנפאני, בבימויו של יעקוב אסמעיל. בהצגה זו אדון גילמה את דמותו של "המשהו", דמות שמופיעה בפני בחור הסובל מסכיזופרניה, ושילבה בתפקיד ריקוד. ההצגה השתתפה בפסטיבל תיאטרון במצרים. בתיאטרון "אלחכוואתי" שיחקה גם בהצגות "יריחו בשנת האפס" 1995, "העיניים שרואות" 2005. שיחקה גם בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר.
ראידה אדון חייתה שנתיים במנזר. בשנים 1999–2002 למדה אדון במחלקה לאמנות ב"בצלאל" וקיבלה תואר ראשון באמנות.
הצגת יחיד
ב-2001 הופיעה בהצגת היחיד "פסאתין" (בערבית: שמלות) הציגה בכיכר שייח עבדאללה בעכו וזכתה עליה לציון לשבח כיוצרת וכשחקנית בפסטיבל עכו ואדון הוכרזה כתגלית הפסטיבל. ההצגה בבימוי מאזן גטאס. זוהי הפקה של אדון, בהשראת עבודת הווידאו שלה בשם: "פסאתין". ההצגה שילבה משחק ואמנות פלסטית. ברקע הוקרן מיזם הווידאו ארט שלה לקול צלילי נגינתו של יוסף חביש. זהו סיפור אמיתי על בחורה שגרה בעבר בעכו ויוצאת מהעיר באישון לילה בחברת שני בחורים, השלושה מגיעים ללבנון, שם הם לומדים להילחם וחוטפים מטוס. הישראלים תופסים אותה, היא נכנסת לכלא ובמסגרת חילופי שבויים היא משתחררת, אך לא חוזרת לישראל, אלא מוגלית לארץ אחרת. אדון משחקת אותה ומספרת את סיפורה ולובשת כל פעם שמלה שחורה. בכל שמלה שהיא לובשת היא מספרת סיפור אישי על אישה שחיה בשנת 1948. בסוף הסיפור הבחורה שהיא אחת הדמויות שהיא מגלמת דמות שנתפסה בידי הישראלים, ואז חוקר ישראלי חוקר אותה ואונס אותה. ההצגה הופיעה בכיכר עבדאללה, בעיר העתיקה של עכו, השכונה בה נולדה אדון.
מיצבי וידאו ארט
הכפר הערבי ליפתא ננטש על ידי תושביו הפלסטינים בעת מלחמת העצמאות. מאז המקום שומם, שרידי בתים נטושים שלידם צומחים גידולי פרא. אדון תפרה שמונה שמלות שחורות וארוכות, כל אחת באורך 180 ס"מ, תלתה אותן על גג בית, בין הבתים, בחדר המדרגות ובתוך המעיין. השמלות הריקות ללא גוף מדמות את הבתים הריקים ללא התושבים.
נשים, גברים וילדים לבושים לבן צועדים לעבר חומת עכו העתיקה. הם נושאים עמם חפצים שונים, לרגע נגלים פניהם ואחר-כך הם נדמים כצלליות זועקים ללא קול. כמהים במבטם, כבדים בהליכתם כבאבל. אלו הם מתים שבאים להעיר את העיר הנמה את שנתה ולחשוף זכרונות כואבים.