cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יורובה
מוזיקה
המוזיקה של היורובה במערב אפריקה ידועה בעיקר בכלי ההקשה שלה תופי היורובה נחלקים בדרך כלל לארבע משפחות, שלכל אחת מהן הקשר או ז'אנר בו מנגנים על תופיה. תוף הדונדון (התוף המדבר) המפורסם שייך למשפחת תופי הגאנגאן, תופים בצורת שעון חול המחקים את צליל הדיבור של שפת היורובה. המשפחה השנייה נקראת סאקרה ותופיה משמשים בדרך כלל לטקסים מכובדים של הכתרות, חתונות ואירועים מיוחדים. משפחת התופים הגדולים נקראת גבדו ומשמשת אגודות סודיות או בחצרות המלכות. תופים אלה מנוגנים בדרך כלל בישיבה וצורתם היא של תוף קונגה. המשפחה הרביעית היא תופי הבאטה, המשמשים לטקסי הדת הקדושים. בכל משפחת תופים יש גדלים שונים ותפקידים שונים. התופים הנקראים איה (iyá) הם המובילים ותפקידם הוא כמעין סולנים, כאשר לצדם תופים המשמים יותר רקע הרמוני נקראים אומלה (omele). מלבד התופים, המפורסמים וידועים כמחוברים לתרבות היורובה, יש כלי נגינה נוספים: הג'וג'ה שהוא מעין כינור, השקרה - מעין שייקר עם צלילי חרוזים הממלאים אותו ונעים על פי קצב השקשוק, אגידיגבו שהוא כלי עשוי מעין פסי מתכת המנוגן באמצעות האצבעות (למלופון) והאגוגו שהוא מעין פעמון.
תאומים בתרבות היורובה
באוכלוסיית היורובה ישנו שיעור לידות התאומים הגבוה בעולם, אחוז ילודת התאומים במערב ניגריה הגבוה בעולם, והגבוה ביותר בניגריה עצמה. 86.7% מלידות התאומים בניגריה היא אצל בני היורובה, אצלם נולדים פי ארבעה יותר תאומים מאשר באירופה, ולא נמצא הסבר מדעי לכך. יש אומרים שמדובר בתזונה האופיינית לבני המקום ויש התולים זאת בסיבות מיסטיות מקומיות.
בתרבות היורובה יש משמעות עצומה ללידת תאומים. הכוחות הקוסמיים של התאומים צמחו מתוך אמונותיהם העתיקות של האנשים וגישתם האמביוולנטית לתופעה. על פי המסורת שבעל פה, בעת העתיקה תאומים לעיתים קרובות הוקרבו או נודו יחד עם אמותיהם. האמונה הייתה שלידת תאומים היא ביטוי של רשע בעולם. הסיבה לכך הייתה תפיסה של לידת תאומים כנובעת מהפרית אישה אחת על ידי שני גברים שונים, או האיום הנובע משני ילודים בני אותו גיל בחברה שבה לבכורה יש חשיבות ראשונה במעלה.
במאות השנים האחרונות חל שינוי גדול בתחום זה, וההרג או הגליה של תאומים ואימותיהם נזנח כמעט בכל האזורים. הסיבות והתקופה שבה הוכללו תאומים בקהילות היורובה שנויים במחלוקת, אך קבלה זו של תאומים הפכה לטקס. היראה מפני קדושתם של התאומים, שבעבר התבטאה באכזריות, השתנתה להנאה ואף לקדושה. תאומים נתפסו כ"תאומי אלוהים" המחזיקים בכוחות על טבעיים ומתוך כך הפכו מושא לכבוד. מסורות מקומיות רבות רואות בתאומים צאצאים של קופים, ועל כן ברוב המקרים אסור לתאומים לאכול בשר קופים.
סיבה נוספת ליחס לתאומים היא השכיחות של מוות בעריסה של פעוטות, כאשר במצב של שני ילודים הסיכוי שאחד ישרוד גבוה יותר. כאשר קרה מקרה כזה, ומתוך האמונה שתאומים חולקים נשמה אחת, התחיל להיווצר המנהג לבנות בובה בדמותו של תינוק שנפטר שנקראת בשם "תאום" - איבג'י. את האיבג'י נושא התאום החי עמו, כמעין השלמה לנשמתו החסרה בעקבות מות אחיו. את האיבג'י העשוי עץ, מלבישים ומאכילים כאילו היה חי והוא מטופל על ידי הוריו, כאשר התאום החי מגיע לבגרות מקבל הוא את האחריות לאחיו ולוקח אותו עמו לכל מקום. בדרך כלל מקיימים טקס התקבלות, כך היה גם במקרה של הכותב, ולאחר הטקס מקבל הנער הבוגר אחריות לאיבג'י. תפיסת בני הירובה את ה"נשמה" היא מורכבת וייחודית, המושג נשמה או נפש מתחלק לשלושה: "אמי" Emi-רוח האדם, חיותו המבדילה אותו מן המת, "אלדאה"(Eledaa) או "אורי" (Ori) – החלק החושב באדם, בביטויו הגלויים והסמויים, מתוך חלק זה נובעת אישיותו וגורלו והחלק השלישי, אוג'יג'י (Ojiji) המכונה "הצל" חלק שאינו בא לידי ביטוי פונקציונלי במהלך החיים אך מלווה את הגוף.
הדגש על בכורה ובכירות בא לידי ביטוי גם ביחס לתאומים עצמם, כאשר ניתן שם קבוע לילוד ראשון מבין תאומים – טאיוו שמשמעותו "לטעום את העולם" והוא נחשב פחות בכיר מאחיו שנקרא קהינדה, "זה שהשתהה מאחור". לשמות אלו של תאומים תוקף קדוש, אלוהי, וחובה לקרוא להם בשמות אלו. יש לרצות את התאומים, ואף מקריבים להם מנחה של שמנים ושעועית, שאת שאריותיה מחלקים בין ילדי השכנים. את הקרבן מציעים קודם לכן לילד שנולד או עתיד להיוולד אחרי התאומים, איידוו.
לידת תאומים מנבאת שמחה, מזל טוב ורווחה להוריהם. בדרך כלל תאומים נולדים להורים עניים שיהפכו עשירים על ידי הקרבנות לתאומי האיבג'י, והשלמת הוראותיו של הנביא-החוזה מיד לאחר הולדתם. אותו נביא "באבאלאו", מנבא איזה סוג של תאומים עתידים להיוולד ;תאומים רקדנים – "אוניג'ו", במקרה זה מתלווה מתופף אל אמם כשהיא הולכת לשוק ועליה לרקוד שם ריקוד מסורתי כאשר היא נושאת עמה את התאומים (לעיתים תיעזר בנערות לנשיאתם), ושרה שיר מסורתי בהתאם. תאומים פושטי ידיים – אלאטה, במקרה זה נושאת אותם האישה אל השוק ומבקשת נדבות, כאשר התורמים יתוגמלו מכוחם הקוסמי של התאומים בעתיד. והסוג השלישי תאומים סוחרים – אלאג'ה, ובמקרה זה נושאת האם את התאומים אל השוק ומוכרת את שמן דקלים, שעועית, בגדים ועוד', והיא תזכה בשפע בעקבות כך. אם לא תעשה כך עם תאומיה, עתיד רע מצפה להם ולה, מחלה ואף מוות.
לתאומים נודעים כוחות נוספים של השפעה על הסובבים אותם ועל אמם. הימצאות בקרבתם יכולה לגרום לאישה עקרה להרות. נקמה ברוע ומציאת גנבים מיוחסת לטקס בו קושרים את האיבג'יים ומורחים שמנים וצמחים. אפילו למים בהם שוטפים את האיבג'י כוחות ריפוי. כוח חשוב נוסף הנוגע לקשרם של תאומים עם קופים הוא הכוח להביא לירידת גשמים לאחר קרבן מתאים אל האל.
לבוש וביגוד
לאוכלוסיית היורובה ישנן תלבושות ססגוניות המייחדות אותם משאר התרבויות הסובבות אותם. בני היורובה מאמינים שהלבוש מכתיב את האישיות של האדם ואת מצבו החברתי. יש התייחסות למלבושים שונים בהתאם לאירוע מסוים. היורובה ידועים בשיטת האריגה המסורתית שלהם והבדים שלהם מבוססים על כותנה. יש מנעד רחב של בדים אשר משמשים לייצור בגדים. הבד הבסיסי ביותר, הנקרא "אסו-אוקה" (Aso oke), מורכב ממגוון רחב של הדפסים, צבעים וסגנונות. אסו אוקה מגיע בשלושה סגנונות עיקריים המאופיינים בצבעם והדפסם:
ישנם חומרים נוספים מלבד ה"אסו-אוקה" ביניהם ניתן למצוא:
פריט ביגוד נוסף הוא "סוקוטו" (Sòkòtò), המכנס. ביגוד של גבר נחשב לא שלם בלי כובע, חלק מהכובעים נקראים "גובי" (gobi) ו"אבטי-אג'ה" (Abetí-ajá). צורתם הן כצורת תנוך. הם קיבלו את שמם מהדמיון לאוזניו המתנדנדות של הכלב. הכובע יכול לכסות את האזניים במזג אוויר קר. בעיתות החום ניתן להרים את החלק המכסה את האוזניים ולאוורר אותן. הלבוש הנפוץ לנשים הואהאירו (Ìró) והבובה (Bùba). נשים חובשות "גלה" (Gèlè), הכובע התואם כאשר הם לובשות את הבובה. כמו שהכובע הנקרא "פילה" חשוב לגברים, כך הלבוש של הנשים אינו שלם בלי הגלה. בנוסף לנשים יש "איבורון" (ìborùn) ו"איפלה" (Ìpèlé), חתיכות בד ארוכות אשר מתפרסות לאורך הגוף ולפעמים נקשרות מסביב למותניים.
בשונה מגברים, לנשים יש שני סוגים של הלבשה תחתונה, "טובי" ו"סימני". הטובי הוא כמו מכנס מודרני בעל כיסים בו הנשים יכולות לשים את הפריטים החשובים להן. סימני הוא מעין גופייה שהנשים לובשות מתחת לביגוד עליון. ישנו מגוון רב של אביזרים, שרשראות, צמידים, טבעות אשר גברים ונשים עונדים לשם קישוט הגוף. בדרך כלל הכהנים, אנשי הדת ואנשי המלוכה עונדים סוגים מסוימים של תכשיטים, אלו כוללים: אקון (Àkún), לגידיגבה (Lagidigba), איון (Iyun) וכדומה. בין תכשיטי אנשי המלוכה ניתן למצוא את האירוקרה (Ìrùkèrè), שהוא זנב סוס מעובד אותו הם עונדים. הוא סמל לסמכות וכוח. זנב הסוס יכול לשמש לדקורציה במקדשים, אבל לרוב הכהן הראשי לובש אותו כסמל לסמכות. רוב הגברים מקצצים את השיער שלהם לעיתים תכופות. אצל הנשים, לעומת זאת, השיער נחשב למקור גאווה. הן מטפחות את השיער בשתי דרכים עיקריות: קליעת צמות, ושזירת שיער. ישנם סוגים רבים של עיצוב שיער שהנשים בוחרות לעצמן. באופן מסורתי, היורובה משתמשים בסימונים על הפנים אשר מוסיפים להם יופי, ומסמנים השתייכות לאזור מסוים. הסימנים האלה נעשים בדרך כלל על הלחיים בעזרת סכינים בגיל ינקות. הסימנים על הפנים כיום כבר כמעט שאינם נעשים. היורובה מאמינים שפיתוח האומה בא ביחד יד ביד עם פיתוחן של הנשים והגברים, לכן אישיותו של אינדיבידואל צריכה להתפתח במטרה להגשים את אחריותו.
דת היורובה המסורתית
הדת בארצות יורובלנד שהתפרסה ומתפרסת על מערב ניגריה וחלקים מסוימים של טוגו ובנין, מבוססת על מסורות רבות ומגוונות. למעשה אין הפרדה מוחלטת והמערכת האמונית שזורה בשירים, בסיפורים ההיסטוריים או מיתיים, ובשלל ההיבטים התרבותיים של חברת היורובה.
האוריסה (Orisha מאוית גם Orisa או Orixa)
מאפיין בולט באמונתם של בני היורובה הוא האוריסה, והוא ביטוי של אלוהות מסוימת, אליל או אווטאר במערכת הרוחנית והדתית. האוריסה אוגון למשל הוא אל המתכת, המלחמה והניצחון (והאליל אוגון נחגג בפסטיבל לכבודו), שנגו (Shango) או ג'קוטה (Jakuta) הוא אלוהי הרעם, הברקים, האש והצדק, וביטויו הפיזי הוא של מלך המחזיק גרזן בעל שתי פיפיות ושולט על כוחה של האש. האל אשו מבין כל שפה / לשון המדוברת על ידי האנושות, והוא גם השומר של פרשת דרכים. לאשו יש שתי צורות אוואטריות שהן ביטויים של טבעו הכפול - אנרגיות חיוביות ושליליות; אשו לארואה, מורה ומורה של מורה, ואשו אביטה, צוהל, מרמה, רמיזה וערמומית, אורונמילה, האל של הידע האינסופי, הניחוש, החוכמה והעתיד, החושף את העבר, ונותן פתרון לבעיות ההווה והעתיד. התייעצו בו באמצעות מערכת של איפא על ידי אורקל בשם באבאלאוס.
אולורון (Olorun) הוא אחד הביטויים של האל העליון של היורובה, הבעלים של השמים, והוא מזוהה עם השמש (המכונה OÜrùn בשפת יורובה). האל העליון מתבטא גם בגופים אחרים: אלודומר (Olodumare) היוצר העליון ואולופין ( - (Olofin שיוצר את הקשר שבין שמים וארץ. אושומור (Oshumare) הוא האלוהים המתבטא בצורת קשת. דת היורובה התפשטה ברחבי העולם והיא באה לידי ביטוי בפרקטיקות דתיות מגוונות כמו קנדומבלה בברזיל, סנטריה ולוקומי בקובה ובצפון אמריקה.
מיתולוגיה
לפי ההיסטוריה שבעל פה, אודודוואה הוא אביהם הקדמון של היורובה ושל כל המלכים שלה. מסופר שהוא הגיע מכיוון המזרח.
לאחר הפיזור, התושבים המקוריים הקשו על השולטים, והיוו איום חמור על ההישרדותה של איפה. אלה התגבשו כמורדים ופורעים תחת שלטונו של איפה. הם באו לעיר בתחפושות מפחידות, שרפו בתים ובזזו את השווקים. באותה עת הגיעה נסיכת יורובה מורמי (moremi) לזירה והייתה אמורה לשחק תפקיד משמעותי בשיתוק של הפורעים אך במחיר אישי, היא נאלצה לוותר על בנה היחיד אולורוגבו (oluorogbo). הפרס על הפטריוטיות וחוסר האנוכיות שלה לא נקצר בזמן חייה אך לאחר שהיא נפטרה הוא הונצחה בפסטיבל אדי (edi) בו נחגג הישג זה בקרב צאצאי יורובה.
פילוסופיה
תרבות היורובה מורכבת מפילוסופיה תרבותית, דת וסיפורי עם. הם חלק מהגדת האיפה-איפה (ifa-ife), הידועה כטרילוגיית ההשכלה ביורובה ובתפוצות.
התקופה השנייה היא התקופה של שיח פילוסופי-מטאפיזי, והלידה של אמן הפילוסופיה המודרנית. החל במאה ה-19, תעוזה אקדמית של הבישוף דר' אג'אי קרוטר (1807–1891) שהאמין כי מחשבה פילוסופית מקדימה לדת, אף על פי שהדת לעיתים קרובות הייתה במקום הראשון בתרבות היורובה, הפילוסופיה חשובה כיוון שמבטאת את המחשבה של האדם שבאופן מעשי מובילה את התודעה הרוחנית ליצירה ולפרקטיקה של הדת. היום, הקהילות האקדמיות מתעניינות יותר בתרבות יורובה. מחקרים נוספים נעשים על החשיבה התרבותית ביורובה ויותר ספרים בנושא נכתבים.
האסלאם והנצרות
כעיקרון, היורובה הם אנשים דתיים מאוד באופן המסורתי, אך כיום הם מעט יותר פלורליסטיים בנושא הדת. יורובה היא אחת הקבוצות האתניות המגוונות ביותר מבחינה דתית באפריקה. ניתן למצוא סוגים שונים של זרמים בנצרות בקרב אנשי היורובה. רבים אחרים הם מוסלמים, וכאלה המאמינים בדתות מסורתיות.
פרקטיקות דתיות של היורובה, כגון פסטיבל איו ופסטיבל אוסון-אוסוגבו, הם עדות להתעוררות הפופולריות של תרבות היורובה. הם נתפסים במידה רבה על ידי חסידי הדתות המודרניות, במיוחד הנוצרים והמוסלמים, כאירועים תרבותיים ולא דתיים. הם משתתפים בהם כאמצעי לחגוג את ההיסטוריה של עמם וכן להגביר את תעשיות התיירות בכלכלה המקומית שלהם.
נצרות
המבקרים האירופאים הראשונים היו הפורטוגזים, הם ביקרו בממלכת ביני בשלהי המאה ה-16, בעוד שככל שהזמן התקדם הגיעו אירופאים אחרים כמו צרפתים, בריטים וגרמנים. הבריטים והצרפתים היו המצליחים ביותר בחיפושם אחר מושבות (האירופאים האלו למעשה פיצלו את יורובה, כך שחלקם הגדול היה בניגריה הבריטית וחלקים קטנים היו בדהומיי הצרפתית, בנין הנוכחית וטוגולנד הגרמנית. ממשלות מקומיות עודדו ארגונים ומסיונרים דתיים לבוא ולנצר את האפריקאים האנימיסטים.
המטבילים המיסיונריים בוון וקלארק התרכזו בצפון יורובה. עם הצלחתם, קבוצות מאזורים אחרים - צבא הישע והנציבות האוונגליסטית של מערב אפריקה הפכו לפופולריים בקרב קבוצות כמו איבגומינה, וקבוצות נוצריות לא דתיות אחרות הצטרפו. הקצב הגדל של התפשטות הנצרות הוביל למינוי של ילידים למסיונריים. אף על פי כן, ההשפעה של הנצרות ביורובה לא הורגשה עד העשור הרביעי של המאה ה-19 - כאשר ילד יורובני שהיה עבד, סמואל אג'איי קרות'ר התנצר. קרות'ר היה בלשן, שהידע שלו בספרות הפך לכלי חשוב ומכשיר להפצת הנצרות בארץ יורובה ומעבר אליה. כיום, יש מספר כמרי יורובה וכנסיות המזוהות עם קהילות גדולות.
אסלאם
האסלאם נכנס ליורובלנד מאות שנים לפני הנצרות ולפני שהאירופאים הראשונים דרכו ביורובה. בני היורובה באו לראשונה במגע עם האסלאם במאה ה-14, כתוצאה ממסחר עם הקבוצה האתנית פולאני, שהייתה מצויה באימפריית מאלי בתקופת שלטונו של מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי. לפיכך, האסלאם מוכר ליורובה בתור הדת של אנשי מאלי (יורובה אימאלה). למעשה, האסלאם נכח ביורובה בשלב מוקדם בהיסטוריה, כך ששיעור ניכר של עבדים בני יורובה שנלקח לאמריקה היה כבר מוסלמי.
כמה מהמוסלמים בני היורובה ביצעו בשלב מאוחר יותר את מרד מאלה שהיה מרד העבדים המשמעותי ביותר בברזיל. ביום ראשון ברמדאן, בינואר 1835, בעיר סלבדור שבמדינת באהיה, קבוצה קטנה של עבדים ואנשים חופשיים, בהשראת מורים מוסלמים, קמה נגד הממשלה. מוסלמים נקראו מאלה בתקופה זו, דבר הלקוח מתוך הביטוי יורובה אימאלה, שמשמעותו בני יורובה מוסלמים.
בנוסף, הייתה הגירה המונית לתוך יורובה. רבים מהמהגרים היו מוסלמים שהציגו את האסלאם למארחיהם. הדת נתפסה כמתאימה יותר למבנה החברתי של היורובה, משום שהיא אפשרה פוליגמיה, שכבר הייתה קיימת בחברות אפריקאיות שונות. האסלאם, כמו הנצרות גם מצא בסיס משותף עם הילידים. ללא דיחוי החלו מלומדים אסלאמיים מקומיים להקים מרכזים קוראניים ללימוד לימודי ערבית ואסלאם, מאוחר יותר, בתי ספר קונבנציונליים לחינוך הוקמו כדי לחנך מומרים חדשים ולהפצת האסלאם. כיום, היורובה מהווים את הקבוצה המוסלמית השנייה בגודלה בניגריה, אחרי אנשי האוסה (קבוצה אתנית) של המחוזות הצפוניים. רוב בני היורובה המוסלמים הם מוסלמים סונים, ובנוסף, קיימות מספר קהילות קטנות של אחמדיה.
Min Meen Khayef
Min Meen Khayef (בערבית: من مين خايف, בעברית: ממי אתה מפחד) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הלבנונית מליסה. האלבום יצא לאור ב-1 ביוני 2013, על ידי חברות התקליטים דילארה מיוזיק ו-EMI. מתוך האלבום יצא הלהיט "Yalli Nasini", שזכה להצלחה מתונה במדינות שונות ברחבי העולם.
סיד כהן
סיד (סידני) כהן (12 במאי 1921 – 2 בדצמבר 2011) היה טייס קרב ורופא יהודי ישראלי ממוצא דרום אפריקאי. כטייס נמנה עם מקימי חיל האוויר הישראלי, ושימש כמפקדה השני של טייסת 101 (טייסת הקרב הראשונה), וכמפקד בסיס חצור.
Min Meen Khayef
רקע והפקה
לאחר שהוציאה את אלבום האולפן השני שלה Mfaker Halak Min על ידי חברת התקליטים הידועה רוטנה, הוחלט כי את אלבום האולפן השלישי שלה היא תוציא על ידי חברות התקליטים דילארה מיוזיק ו-EMI, תוך שגם הסינגלים שיצאו מתוכו (שלושה בסך הכול) יצאו על ידיהן. הסינגל הראשון הוא "Yalli Nasini".
סיד כהן
ביוגרפיה
כהן נולד בעיירה בותאוויל (Bothaville) שבדרום אפריקה למשפחה יהודית בת שבעה אחים. כשסיים את לימודיו התיכוניים, עבר ליוהנסבורג, ושם עבד במכרה זהב. לאחר זמן קצר עזב את המכרה, והחל לעבוד במפעל לייצור דינמיט. כשהיה בן 19 החלה מלחמת העולם השנייה, והוא החליט להתגייס לצבא הדרום אפריקאי. בשנת 1941 קיבל כנפי טיס, לאחר שלמד לטוס על מטוסי טייגרמות' (Tiger Moth) והוקר הארט (Hawker Hart). חודש לאחר סיום הקורס נשלח לקהיר, והחל בטיסה מבצעית במדבר המערבי, בטייסת דרום אפריקאית שפעלה במסגרת כנף של חיל האוויר המלכותי האנגלי.
בקרב אל-עלמיין בשנת 1942 השתתף עם שני אחיו, ששירתו גם הם בחיל-האוויר הדרום אפריקאי. בקרב זה נהרג אחד מאחיו. סמוך לסיום המלחמה בצפון אפריקה, ולאחר שביצע כ-135 גיחות במשך 15 חודשים, הוחזר כהן לדרום אפריקה כמדריך לאימוני טיסה מבצעית.
בשנת 1944 נשלח להילחם בטייסת שהפעילה מטוסי קרב מסוג "קרטיס P-40 קיטיהוק" באיטליה. בסיום המלחמה באירופה, התנדב להילחם ביפן במסגרת כנף דרום-אפריקאית שנשלחה לשם. עת תום המלחמה קיבל תעודת הצטיינות ממלך אנגליה וממפקד חיל-האוויר הדרום אפריקאי על פעילותו במלחמה. לאחר המלחמה חזר לדרום אפריקה והחל ללמוד רפואה.
בחיל האוויר הישראלי
בשנת 1947, כאשר החלה מלחמת העצמאות בישראל, החליט כהן להפסיק את לימודי הרפואה, והצטרף למשלחת של מתנדבים לעזרת יהודי ארץ ישראל (מח"ל). במאי 1948, עת היו בדרכם לישראל, עברה הקבוצה בצ'כוסלובקיה שם למדו להטיס את מטוס האוויה S-199. ביוני 1948 הגיע לארץ ישראל, וצורף לטייסת 101 - טייסת הקרב הראשונה (והיחידה באותו עת) של חיל האוויר הישראלי. מפקד הטייסת היה מודי אלון וחבריו לטייסת היו לו לנארט, מילטון רובנפלד, אדי כהן, עזר ויצמן ועוד טייסים נוספים מאנגליה, קנדה, ארצות הברית ודרום אפריקה. בספטמבר השתתף במבצע ולוטה להבאת מטוסי ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל. באמצע חודש אוקטובר איבדה הטייסת את מפקדה שהתרסק עם מטוסו בגישה לנחיתה בשדה התעופה הרצליה. עוד באותו יום ביקש מפקד חיל האוויר, אהרן רמז, מכהן ליטול את הפיקוד על הטייסת.
בנובמבר 1948 עברה הטייסת בפיקודו מהרצליה לבסיס חצור. וכהן שימש כמפקד הבסיס והטייסת. זמן קצר לאחר מכן הגיעו ארבעה טייסים חדשים לטייסת, ועל כהן הוטלה המשימה לאמנם לטוס. הוא קרא להם למשרדו ואמר להם שאימוניהם לא יכללו רק נושאי טיסה, אלא גם כיצד להיות מפקדים טובים. ארבעת החיילים היו מוטי הוד, ישעיהו גזית, דני שפירא וטיבי בן שחר. ב-14 במרץ 1949 העניק להם סיד את כנפי הטיס, במסדר הכנפיים הראשון בחיל האוויר, יחד עם הרמטכ"ל, יעקב דורי.
בסוף אותו חודש העביר את הפיקוד על הטייסת לחברו הטוב עזר ויצמן, בטקס קצר על המסלול בחצור שבו פשט סיד את המעיל שלו והעביר אותו לוויצמן כמעשה סמלי של העברת פיקוד. לאחר מכן חזר לדרום אפריקה להמשך לימודי הרפואה, וב-1950 נישא לאדלין ונולדו להם שלוש בנות. בשנת 1965, בעידודו של עזר ויצמן, החליט לעלות לישראל, ועבד כרופא בבית החולים תל השומר, וכרופא צוות אוויר בחברת אל על, שם עבד עד פרישתו בגיל 85.
במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור שימש כרופא מוטס וכן היה הרופא המלווה של גולדה מאיר כאשר טסה לארצות הברית בהיותה ראש הממשלה.
עד סוף ימיו התגורר בשכונת "נווה-רום" ברמת השרון, בסמוך לוותיקי חיל האוויר ביניהם דוד עברי, עמוס לפידות, רן גורן.
ב-2 בדצמבר 2011 נפטר בביתו בגיל 90.
ג'ק סובל
ג'ק סובל (באנגלית: Jack Soble; 15 במאי 1903 – 1967) היה מרגל סובייטי יהודי אשר היגר מברית המועצות לארצות הברית ופעל בה יחד עם אחיו ד"ר רוברט סובלן לגילוי סודות האטום, עד שנחשף והורשע.
ראשית דרכו
סובל נולד בליטא בשנת 1903 ונקרא בהולדתו יעקב – אברהם סובלביץ'. הוא היה צעיר בשלוש שנים מאחיו ראובן-לייב סובלביץ', לימים רוברט סובלן. אביהם שמואל אבא סובלביץ' היה אדם אמיד בעל מפעל התעשייה הראשון בליטא שהעסיק 30 עובדים והיה מקושר ללזר קגנוביץ', יהודי מבכירי השלטון הסובייטי ממקורבי שליט ברית המועצות יוסיף סטלין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היו שני האחים פעילים במפלגה הקומוניסטית של ליטא, זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה. במהלך שנות השלושים יצאו שני האחים ללימודים במערב אירופה. רוברט למד פסיכולוגיה בשווייץ וג'ק למד כלכלה ומשפטים בגרמניה וצרפת. במקביל האחים פעלו בעת לימודיהם כמרגלים סובייטים בקרב ארגונים טרוצקיסטיים. עם סיום לימודיו שב רוברט לליטא ואילו ג'ק יצא עם סיום לימודיו למוסקבה והיה פעיל בתנועת הקומינטרן, האיגוד הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה פלשו הסובייטים ביוני 1940 לליטא וסיפחו אותה לברית המועצות, ושני האחים מצאו עצמם תחת השלטון עמו הזדהו.
בראשית שנת 1941 הורשו שני האחים להגר מברית המועצות, יחד עם בני משפחתם, לארצות הברית. את הרשות להגירתם נתן לברנטי בריה, ראש הנ.ק.ו.ד., ארגון הביון הסובייטי. השניים הגיעו ליפן דרך המזרח הרחוק הרוסי וממנה לשאנגחאי שבסין. משאנגחאי המשיכו דרכם על סיפון אניה אמריקאית לסן פרנסיסקו, אליה הגיעו לקראת סוף שנת 1941.
בארצות הברית: ריגול, משפט ומאסר
בארצות הברית החליפו האחים את שם משפחתם, רוברט לסובלן וג'ק לסובל. רוברט עבד כרופא פסיכיאטר בבית חולים במדינת ניו יורק. ג'ק ואשתו מיירה, לה היה נשוי משנת 1927, עברו להתגורר במנהטן.
במרוצת השנים זכו שני האחים לקבל אזרחות אמריקאית, אך המשיכו לפעול כמרגלים סובייטים. ג'ק היה ממונה על רשת של מספר מרגלים סובייטיים נוספים והזדהה בשם הכיסוי אדולף סנין (Adolph Senin). פעילותם של האחים נחשפה רק כעבור כשני עשורים. הראשון שנחשף היה ג'ק. ב-26 בינואר 1957, לאחר מעקב ממושך של האף בי אי, ובעקבות מידע שסיפק סוכן סובייטי שערק בשם בוריס מורוס (Boris Morros), נעצרו ג'ק ומיירה אשתו כחשודים בריגול. יחד עימם נעצר יהודי יליד ליטא בשם ג'ייקוב אלבם (Jacob Albam), אשר נחשד כי פעל במשותף עם בני הזוג סובל. אלבם, אשר הגיע לארצות הברית בשנת 1947, ניהל חברה לתה ותבלינים בברוקלין.
שלושתם הועמדו לדין באשמת ריגול והודו באישומים. ב-9 באוקטובר 1957 נדון ג'ק לעונש של 7 שנות מאסר, מיירה נדונה לעונש של 5 וחצי שנות מאסר, שהופחת לאחר מכן ל-4 וחצי שנות מאסר ואלבם נדון ל-5 שנות מאסר. עונש מוות, אשר היה אז העונש המקסימלי הקבוע בחוק לעבירת ריגול, לא נגזר עליהם לאחר שהודו, הביעו חרטה על מעשיהם, ואף הביאו למעצרם של מרגלים נוספים.
האח רוברט סובלן לא הועמד לדין ביחד עם ג'ק ואשתו. מעצרו התמהמה והוא נעצר רק בסוף שנת 1960 והועמד לדין באשמת ריגול למען ברית המועצות. במשפטו עלה אחיו ג'ק על דוכן העדים כעד מטעם התביעה. ג'ק טען בעדותו כי האחים הסכימו לפעול כמרגלים בארצות הברית, לאחר שאולצו לכך על ידי הביון הסובייטי, כתנאי להיתר הגירה לארצות הברית בלווית בני משפחותיהם. לשאלה מדוע המשיך לקיים את הבטחתו לסובייטים לאחר שהאחים הגיעו בשלום לארצות הברית עם בני משפחותיהם, השיב: "תמיד הייתי שרוי בפחד מפני הרוסים. גם באמריקה וגם אחי כמוני. זוהי ארץ גדולה אבל אם הרוסים רוצים להרוג אדם הם יהרגוהו בכל מקום בעולם". כשנשאל ג'ק במהלך העדות מדוע הוא מעיד נגד אחיו השיב: "במשך שנים התחננתי לפניו שיגלה את הכל לשלטונות והוא סירב." עדותו של ג'ק, שנתמכה על ידי עדויותיהם של עדים נוספים, הביאה להרשעתו של רוברט והוא נדון למאסר עולם.
הקשר הישראלי
בראשית חודש ספטמבר 1957, חודש ימים לפני מתן גזר הדין במשפטם של ג'ק ומיירה סובול בבית המשפט בארצות הברית, נודע בישראל כי ד"ר הנרי שפיץ (Henry Spitz), מי שהיה רופא בבית החולים של מלב"ן בבאר יעקב ורעייתו שהייתה רופאת ילדים, חשודים על ידי רשויות החוק האמריקאיות כחברים ברשת הריגול של ג'ק סובל. ד"ר שפיץ, יהודי שנולד באוסטריה, היגר עם רעייתו לארצות הברית בשנת 1959 ועבד כרופא פתולוג בבתי חולים בניו יורק. בשנת 1949 עבר ד"ר שפיץ לעבוד בבית חולים בעיר אלבקרקי במדינת ניו מקסיקו המרוחקת כ- 120 ק"מ מאתר פיתוח הנשק הגרעיני בלוס אלמוס. בוריס מורוס, הסוכן שהפליל את בני הזוג סובול, טען כי בתקופה זו נוצר קשר בין בני הזוג סובול לבין ד"ר שפיץ והם הפעילו אותו במסגרת רשת הריגול שלהם. ב-1950, לאחר שנה וחצי בה התגורר ד"ר שפיץ באלבוקרקי הוא בחר לעזוב את ארצות הברית והגיע עם משפחתו והגיע לווינה, משם עלו בני הזוג שפיץ ב- 1951 למדינת ישראל. חמש שנים עבד ד"ר שפיץ כרופא פתולוג בבית החולים של מלב"ן בבאר יעקב. בשנת 1956 חזר עם משפחתו לווינה, לכאורה לצורך ביקור משפחתי ותוך כוונה לחזור לארץ. בראשית שנת 1957, כאשר נודע דבר מעצרם של בני הזוג סובל בארצות הברית, שלח ד"ר שפיץ מכתב להנהלת מלב"ן והודיע על התפטרותו ולא שב עוד לישראל. ד"ר שפיץ הכחיש את הטענות בדבר היותו מרגל וטען כי את ג'ק סובול פגש באקראי ואילו את בוריס מורוס איננו מכיר כלל, אך על מנת שלא לעמוד לחקירה ומשפט בארצות הברית ויתר בפברואר 1957 על אזרחותו האמריקאית.
גורלו של האח רוברט סובלן קשור גם למדינת ישראל. לאחר שהורשע בריגול באוגוסט 1961 ונגזר עליו מאסר עולם הוא הגיש ערעור על פסק הדין. זאת לאחר שאובחן כחולה בלוקמיה. הוא שוחרר בערבות עד שמיעת הערעור. לאחר שערעורו נדחה, חמק רוברט סובלן מארצות הברית והגיע לישראל ביוני 1962, אך גורש על ידי הרשויות לארצות הברית. בזמן הטיסה ניסה להתאבד אך הצליח רק לפצוע עצמו. המטוס נחת בלונדון ובמשך שבועות נאבק סובלן בבריטניה נגד הסגרתו לארצות הברית. משנכשל, בלע מנת יתר של תרופות וכעבור מספר ימים נפטר. פרשת סובלן עוררה סערה פוליטית וחברתית בישראל. אנשי מערכת המשפט ביקרו בצורה חריפה את הממשלה והאופוזיציה אף הגישה הצעת אי אמון בעניין שנדחתה.
סוף הדרך
לאחר מספר שנות מאסר שוחררו בני הזוג סובל ממאסרם. מיירה שוחררה על תנאי בשנת 1960 וג'ק זכה לשחרור מוקדם, בגין "התנהגות טובה", לאחר 5 שנות מאסר, שנתיים לפני תום תקופת המאסר שנגזרה עליו, באותו היום שבו התאבד אחיו. ג'ק סובל נפטר בשנת 1967 ומיירה סובל נפטרה בשנת 1992.
מבוך היגיון
מבוך היגיון, לפעמים נקרא "מבוך עם חוקים", הוא סוג של חידת היגיון עם כל ההיבטים של חידת סיור שנמצא מחוץ לקטגוריה של מבוך טיפוסי. למבוכים אלה יש חוקים מיוחדים, לעיתים ביניהם כל מיני תנאים של המבוך או של ה"נווט" במבוך. בין מבוכי היגיון פופולריים אפשר למצוא מבוכים עם אפשרות הטיה ועוד תכסיסים חדשים המגדילים את מורכבות המבוך, לפעמים עד כדי כך שעל המבוך להיות מתוכנן בידי מחשב כדי למנוע מקרים של מעברים כפולים. דוגמאות נוספות למבוכי היגיון:
Bully (שיר של שיינדאון)
"Bully" (בעברית: בריון) הוא הסינגל המוביל מתוך Amaryllis, אלבומה הרביעי של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון. הסינגל יצא ב-3 בינואר 2012, והוכרז על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי כתקליטון זהב לאחר שבארצות הברית נמכרו ממנו למעלה מחצי מיליון עותקים.
משמעות
בשיחה עם הרולינג סטון הסביר סולן הלהקה, ברנט סמית, שהשיר מדבר על
בנוסף ציין סמית שאביו הסביר לו איך להגן על עצמו מבריונים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-6 במרץ 2012, ובוים על ידי דארן דואן, שביים לפני כן את הקליפ לשיר "Sound of Madness".
תזמורות צועדות
השיר זכה למספר עיבודים של תזמורות צועדות בארצות הברית, המשתמשות בו, לעיתים בעת עידוד קבוצות הספורט של מוסדות החינוך אותן הן מייצגות.
סכסוך ישראל–חזבאללה מהנסיגה מרצועת הביטחון עד מלחמת לבנון השנייה
הנסיגה מרצועת הביטחון גרמה לירידה ניכרת בכמות הפיגועים, שביצעו פעילי ארגון הטרור הלבנוני-שיעי חזבאללה, נגד מטרות ישראליות. מפעם לפעם, ביצע ארגון חזבאללה פעולות צבאיות בגבול עם ישראל. תגובותיה הצבאיות של ישראל לפעולות הללו היו מוגבלות בשל רצונה להימנע מהסלמה, אולם בעקבות חטיפת החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב בגבול לבנון, ישראל יצאה למלחמת לבנון השנייה.
הנסיגה מרצועת הביטחון
בעקבות התקפות חוזרות ונשנות של ארגוני הטרור הפלסטיניים על יישובי הצפון בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, יצא צה"ל למלחמת לבנון הראשונה. במהלך המלחמה, כבש צה"ל שטח בדרום לבנון, שמרובו נסוג ביוני 1985. מאז ועד שנת 2000, שלט צה"ל בשטח שנקרא רצועת הביטחון, שמטרתו הייתה להפריד בין המחבלים בלבנון לבין היישובים סמוכי הגבול.
האבדות הרבות שנגרמו כתוצאה מהלחימה ברצועת הביטחון יצרו לחץ ציבורי כבד לפינויה. ב-24 במאי 2000 נסוג צה"ל באופן חד-צדדי מדרום לבנון והתבצר בקו הגבול הבינלאומי ("הקו הכחול").
בעקבות הנסיגה, עלתה קרנו של ארגון חזבאללה בעולם הערבי, מפני שתפסו אותו כארגון שהסיג את צה"ל מלבנון. ב-26 במאי נשא מזכ"ל הארגון, חסן נסראללה, את "נאום קורי העכביש", שבו דיבר על ישראל: "ישראל נראית חזקה מבחוץ, אך קלה להרס והכנעה, כמו קורי עכביש. ישראל אמנם מצטיירת כבעלת עוצמה צבאית גדולה ועליונות טכנולוגית, אך החברה הישראלית לא תעמוד בעוד מתקפות טרור, פיגועים וקטיושות. החברה הישראלית עייפה ממלחמות ואין לה האיתנות והחוסן לעמוד במאבק דמים ולספוג נפגעים".
עם יציאת צה"ל מדרום לבנון, התבסס חזבאללה באזור, התחמש באמצעי לחימה חדשים ומתקדמים - שרבים מהם הועברו אליו מאיראן דרך סוריה והים - והקים ביצורים ביערות הסבוכים ובכפרים של דרום לבנון. חזבאללה גם פיתח את מערך הרקטות והטילים ארוכי הטווח שלו, וזאת על מנת ליצור מאזן אימה מול ישראל.
מספר התקיפות ירד באופן משמעותי, ובעקבות כך גם מספר הנפגעים, אולם אחת לכמה חודשים נערכה התקפה מרוכזת ונקודתית של חזבאללה - בעיקר בהר דב (חוות שבעא), אותו חזבאללה תובע, על אף שישראל טוענת שלפי המשפט הבינלאומי, השטח אינו לבנוני, אלא סורי. בנוסף לסוגיית השליטה בהר דב, חזבאללה גם ביצע תקיפות בטענה שישראל מפרה את הריבונות של לבנון וכן בתגובה לחיסולים של בכירים בארגון.
לקראת הנסיגה, הדגיש ראש הממשלה דאז, אהוד ברק, כי אם לאחר הנסיגה תיפתח אש מלבנון לעבר ישראל, "כל לבנון תבער". חרף זאת, בשל חוסר רצונה של ישראל להיגרר ללחימה בלבנון בימי האינתיפאדה השנייה, תגובות צה"ל לתקיפות חזבאללה בגבול היו מדודות והסתכמו בתקיפות ממוקדות של יעדים בדרום לבנון.
פרוץ מלחמת לבנון השנייה (2006)
בבוקר ה-12 ביולי, נחטפו שני חיילי צה"ל בגבול לבנון סמוך למוצב ליבנה ליד זרעית. עשרות מחבלים פתחו בהתקפה מתואמת שכללה ירי מרגמות וקטיושות לעבר יישובים ומוצבים הסמוכים לגבול, ירי טילים נגד טנקים על שני רכבי סיור של צה"ל וחדירה של חוליית חזבאללה, שחטפה מרכבי הסיור את חיילי המילואים ואלדד רגב, שנפגעו קשה בפיגוע ונהרגו. בנוסף לחטופים, נהרגו עוד שלושה חיילים ונפצעו שלושה נוספים באורח קשה. את הפעולה תכנן עימאד מורנייה, שגם פיקד עליה.
צה"ל הגיב למתקפה בירי לעבר בסיסי חזבאללה, תשתיות וגשרים על מנת להקשות על פעילי חזבאללה להתרחק עם החטופים. טנק מרכבה מגדוד 82 של חטיבה 7 ונגמ"חון נכנסו ללבנון במטרה להתחקות אחר תנועת המחבלים ולעצור את רכב המילוט. הטנק עלה על מטען גחון כבד ורב-עוצמה שנאמד בחצי טון חומר נפץ. הטנק נהרס, וארבעת לוחמיו נהרגו. לוחם נוסף מגדוד 50 של חטיבת הנח"ל, שפעל במטרה לחלץ את חללי הטנק, נפגע מרסיס של פצצת מרגמה ונהרג. בסך הכול, נהרגו באותו יום 10 חיילים - שניים מתוכם נחטפו ללבנון - ונפצעו 10 חיילים נוספים ו-6 אזרחים.
המתקפה הייתה יריית הפתיחה למלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה, שהסתיימה ב-14 באוגוסט, נהרגו 165 ישראלים ולפחות 1,000 לבנונים.
ב-16 ביולי 2008, הוחזרו גופותיהם של אהוד גולדווסר ואלדד רגב לישראל בתמורה לשחרורם של אסירים ביטחוניים פלסטינים ולבנונים, ביניהם, המחבל הדרוזי סמיר קונטאר, רוצח בני משפחת הרן בנהריה.
אסטריזם (אסטרונומיה)
אַסטֶריזם (Asterism) הוא צורה דמיונית הנוצרת מחיבור שרירותי של כוכבים בשמי הלילה של כדור הארץ. לא מקובל להשתמש במונח עבור קבוצת כוכבים, שכן קבוצת כוכבים מוגדרת כשטח של השמיים וכוללת את השטח עצמו ואת כל תכולתו, כולל גרמי שמיים שלא ניתן לראות ללא ציוד עזר, ולא רק את כוכבי הקבוצה (למעשה, בעת העתיקה היו קבוצות הכוכבים אסטריזם). אסטריזם עשוי להיות בגדלים שונים: האסטריזמים הבולטים יכולים לעזור לזהות את קבוצות הכוכבים, למצוא גרמי שמיים קשים לצפייה ולאתר את כוכב הצפון לצורך ניווט, כך שהם שימושיים במיוחד לחובבים הרוצים להכיר את שמי הלילה.
רקע
לבני אדם יש נטייה טבעית לזהות דפוסים בתוך מידע אקראי (אפופניה) ובפרט לזהות אובייקטים מוכרים (פראידוליה). הפיזור של הכוכבים בשמים מאפשר למצוא צורות רבות באופן שרירותי על פי עולם המושגים של הצופה. תרבויות שונות זיהו אובייקטים שונים שנוצרו מחיבור של כוכבים בקווים דמיוניים. כך למשל העקרב נתפש על ידי הסינים כדרקון והשומרים ראו באוריון כבשה; העגלה הגדולה מזוהה בארצות הברית ובקנדה כמצקת ובאנגליה ובאירלנד כמחרשה. בשל מספרם הגדול של הכוכבים, זיהוי של צורות בסיסיות כמו משולש או ריבוע הוא למעשה בלתי נמנע ומוביל לזיהוי של צורות מעט יותר מורכבות כמו דמויות גפרורים וחפצים מוכרים בעלי צורה פשוטה כמו צלב, כתר, חרב, חץ וקשת וכדומה. שילוב של צורות אלו עם הרקע התרבותי של הצופים בשמים הביא ליצירת האסטריזמים שהפכו בסופו של דבר לקבוצות הכוכבים.
יחסי מולדובה–מקסיקו
יחסי מולדובה–מקסיקו הם יחסי החוץ בין מולדובה לבין מקסיקו.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו ב-14 בינואר 1992. במאי 1995 נערך ביקור עבודה במקסיקו של משלחת מולדובה בראשות סגן שר החוץ של הרפובליקה של מולדובה, מר אלכסנדרו בוריאן.
יחסי סחר
על פי נתוני הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה, בשנת 2013 הסתכם המסחר המולדובי–מקסיקני ב-6179.5 אלף דולר. זה גדל פי 2 בהשוואה לזו שנרשמה בשנת 2012. יצוא הסחורות ממולדובה באותה התקופה למקסיקו הסתכם ב-21.6 אלף דולר, לעומת 12 אלף דולר בשנת 2012, בעוד שהיבוא ממקסיקו הסתכם ב-6157.7 אלף דולר לעומת 3127.4 אלף דולר בשנת 2012.
צ'ארלס רייט
חייו
על אף משקפיו, הצטיין רייט בספורט, וברוח הרפתקנות הנעורים חיפש מחצבים ושייט בקנו בצפון הרחוק של קנדה, שעדיין לא מופה אז. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת טורונטו וזכה במלגת לימודים ללימודי תואר שלישי בקולג' גונוויל וקאיוס שבקיימברידג', אנגליה, שם עסק בחקר קרניים קוסמיות במעבדת קאוונדיש בשנים 1910-1908. בתקופת שהותו שם פגש את דאגלס מוסון, שחזר זמן לא רב קודם לכן מן המשלחת הבריטית של שקלטון לאנטארקטיקה (1909-1907), שנודעה בשם משלחת נמרוד. כששמע על התארגנות משלחתו של סקוט אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי, הגיש רייט את מועמדותו אך נדחה. הדחייה לא הרתיעה את רייט, שהלך ברגל מקיימברידג' ללונדון, שם הגיש את בקשתו באופן אישי; הפעם, קיבל אותו סקוט ורייט צורף למשלחת כפיזיקאי וחוקר קרחונים.
באנטארקטיקה הוציא רייט לפועל מספר רב של ניסויים בתצורות קרח וקרינת קרקע. מינואר עד אמצע מרץ 1911 היה אחד מארבעת חברי המשלחת (עם תומאס גריפית טיילור, פרנק דבנהאם ואדגר אוונס), שחקרו ומיפו את ההרים המערביים של ארץ ויקטוריה (המסע המערבי), שם ביצעו מחקרים מדעיים ותצפיות גאולוגיות. ב-1 בנובמבר 1911 היה רייט חבר בצוות הקבוצה הדרומית, שיצאה ממחנה הבסיס בכף אוונס בכוונה להגיע אל הקוטב הדרומי. הוא קיווה להיכלל בקבוצת הקוטב, שנבחרה ללוות את סקוט בתנופה האחרונה אל הקוטב; ואולם, ב-22 בדצמבר 1911, בקו רוחב 85° '15 דרום, שבעה שבועות מן היציאה למסע ועדיין במרחק 480 ק"מ מן הקוטב, היה רייט בקבוצת הסיוע הראשונה שסקוט שילח חזרה. במהלך חמשת השבועות הבאים עזר לקבוצה לנווט את דרכם לאורך 920 ק"מ חזרה לכף אוונס, שם המתינו לשובו של סקוט ואנשיו מן הקוטב. סקוט לא שב. ב-12 בנובמבר 1912 היה רייט, כחבר בקבוצת חיפושים בת 8 אנשים בהנהגת אדוארד ל. אטקינסון, הראשון לאתר את האוהל, שבו נמצאו גופותיהם של רוברט פלקון סקוט, אדוארד אדריאן וילסון והנרי רוברטסון באוארס, שגוועו כולם, ברעב ובקור, בדרכם חזרה מן הקוטב הדרומי, שמונה חודשים קודם לכן.
בשובו לאנגליה נשא רייט לאישה את אחותו של חברו למשלחת טרה נובה, ריימונד פריסטלי. הוא נשא הרצאות בקרטוגרפיה ועריכת סקרים במקביל לכתיבת עבודתו המדעית.
בשנת 1914 התגייס רייט לחיל ההנדסה המלכותי בדרגת סגן לייטננט ושירת בצרפת. לאחר קריירה מרשימה במלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה עזר לפתח אלחוט חפירות וקיבל את אות צלב הצבא ואות מסדר הממלכה הבריטית (OBE), הצטרף ב-1919 למחלקת המחקר של האדמירליות. הוא היה פעיל באדמירליות הבריטית במהלך מלחמת העולם השנייה, ומילא תפקיד חשוב בפיתוח הראשוני של מערכת המכ"ם של בעלות הברית ובפיתוח מתקנים לאיתור מוקשים מגנטיים וטורפדו. בשנת 1946 הוענק לו תואר אבירות על פועלו.
עם יצירת השירות המדעי של הצי המלכותי ב-1946, התמנה רייט לראש השירות הראשון. משם עבר לארצות הברית בתפקיד יועץ מדעי לאדמירל במשימת השירותים הבריטיים המשותפים, וושינגטון הבירה, וב-1951 היה למנהל מעבדת הפיזיקה הימית של מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה בלה חויה, קליפורניה. ב-1955 הצטרף רייט למועצת מחקר ההגנה של מעבדת צי האוקיינוס השקט של קנדה וב-1967 למכון למדעי כדור הארץ שבאוניברסיטת קולומביה הבריטית ולקולג' הצבאי המלכותי לדרכים בוויקטוריה, קולומביה הבריטית.
רייט חזר לאנטארקטיקה פעמיים, ב-1960 וב-1965. ב-1969 פרש לאי סולטספרינג בקולומביה הבריטית, קנדה, שם מת ב-1 בנובמבר 1975, בן 88.
חידת סיור
חידת סיור היא חידה, בה השחקן עושה סיור בלוח (בדרך כלל דו-ממדי, אך לא בהכרח) עם אסימון המייצג את השחקן בניווטו.
לפעמים (כמו במבוכים) השחקן עצמו מסייר. לעיתים לשחקן יש יותר מאסימון אחד איתו הוא יכול לנווט. בחלק מן המקרים על השחקן לאסוף חפצים מסוימים בדרכו.
בדרך כלל ישנן נקודות התחלה וסיום לאסימון השחקן. בחלק מחידות הסיור ישנה דרישה לעבור בחלק מהנקודות על הלוח. חידות מבוך משתייכות בדרך כלל לסוג זה של חידות.
סרט אבוד
סרט אבוד (באנגלית: Lost film) הוא סרט באורך מלא או סרט קצר שאינו קיים בארכיוני אולפנים, באוספים פרטיים או בארכיונים ציבוריים, לדוגמה ספריית הקונגרס. רוב סרטי הראינוע האמריקאים נחשבים כאבודים וכך גם מחצית מסרטי הקול. קרן הקולנוע של מרטין סקורסזה מעריכה כי 90% מהסרטים שנעשו לפני שנת 1929 אבדו, וספריית הקונגרס מעריכה ש-75% מכל הסרטים האילמים אבדו לתמיד. במרץ 2019 ארכיון הקולנוע ההודי, דיווח על 31,000 סרטים הודים שאבדו. הביטוי "סרט אבוד" משמש גם לתיאור סצינות שנמחקו וגרסאות לא ערוכות. לעיתים עותק של סרט אבוד מתגלה מחדש.
הסיבות לאובדן סרטים
הגורם הגדול ביותר לאובדן הסרט האילמים היה הרס מכוון. לפני עידן הטלוויזיה (והווידאו הביתי), סרטים אלה נחשבו כחסרי ערך עם סיום ההקרנות שלהם בבתי הקולנוע. לאחר התפתחות הקולנוע, לא יוחס לסרטים אלו ערך מסחרי, הם הושלכו בפינות מחסנים והתפוררו. לא הייתה אז מחשבה להציל את הסרטים האלה. לעיתים הושמדו סרטים כדי לפנות מקום אחסון. כן לאולפנים היה תמריץ להשמיד את הסרטים כי יכלו להרוויח עוד כסף באמצעות מחזור התוכן שצולם בהם. דוגמה נוספת להרס יזום היא כשכוכב הקולנוע האילם רוסקו ארבוקל הואשם ברציחת שחקנית צעירה בשנת 1921 (אישום שהוא זוכה ממנו לבסוף), מה שגרם לאולפנים להשמיד במכוון סרטים בהם הופיע.
הסרטים האילמים צולמו על ניטרט (Nitrate), חומר בלתי יציב הנוטה להתפורר שדרש טיפול ואחסון בתנאים מבוקרים כדי שיישמר ללא נזק, טיפול שלא כל הסרטים זכו לו. הסרטים אוחסנו בצורה לא נכונה (למשל תחת כיפת השמיים), ולעיתים כבר אחרי תקופה קצרה כמו 20 שנה הוא היה בלתי ניתן לשימור. תנאים אידיאליים של טמפרטורה נמוכה, לחות נמוכה ואוורור נאות היה יכולים לשמר את הניטרט במשך מאות שנים, אך בפועל, תנאי האחסון היו בדרך כלל רחוקים מלהיות אידיאליים. גם סרטים ש"נשמרו" מאותה תקופה, פשוט הועתקו לחומר אחר. בנוסף לכך, הניטרט נוטה להתלקחות וארכיוני סרטים שלמים אבדו בשרפות. לדוגמה, בשנת 1937 התרחשה שרפה בקמרון אחסון שכילתה את כל התשלילים המקוריים של הסרטים שהופקו על ידי סרטי פוקס לפני שנת 1935. בשנת 1965 התרחשה שרפה באולפני MGM שגרמה לאובדן של מאות סרטים אילמים.
יש לכך גם חריגים, כמעט כל הסרטים שנעשו על ידי צ'רלי צ'פלין שרדו. היוצאים מן הכלל הם אשת הים (שצ'פלין השמיד לצורך הפחתת מס) והסרט Her Friend the Bandit. גם הסרטים של ד. וו. גריפית' כמעט נשמרו במלואם, שכן רבים הופקדו על ידי החברה בספריית הקונגרס.
משנת 1949 הסרטים החלו להישמר בצורה מודרנית יותר ולכן כמות הסרטים שאבדו פחתה משמעותית.
גילוי מחדש של סרטים אבודים
לעיתים מתרחש גילוי מחדש של סרטים שנחשבו לאבודים. לדוגמה הסרט פרנקנשטיין משנת 1910 שהיה אבוד במשך עשרות שנים עד שנמצא תשליל שלו באוסף של אספן פרטי בשנות השבעים. כמו כן תשליל הסרט של ריצ'רד השלישי (1912) נמצא בשנת 1996 ושוחזר על ידי המכון האמריקני לקולנוע. בשנת 2013 אותר סרט מוקדם של מרי פיקפורד, Their First" Misunderstanding" באסם בניו המפשייר ונתרם למכללת קין סטייט.
הסרט "Beyond the Rocks" משנת 1922 נחשב לסרט אבוד במשך כמה עשורים, עד שבשנת 2000, נמצא תשליל שלו בהולנד, שוחזר על ידי מוזיאון הסרטים ההולנדי והוקרן שוב בשנת 2005. הסרט שרלוק הולמס משנת 1922 התגלה מחדש, אך חלקים ממנו עדיין חסרים.
הסרט הגרמני מטרופוליס נחשב לאבוד, עד שב-2 ביולי 2008 הודיעה מנהלת ארכיון קולנוע בבואנוס איירס כי נמצאה הגרסה המקורית, לאחר תקופה ארוכה בה הסרט שופץ, הוצג הסרט המשופץ בהקרנת בכורה בו-זמנית בברלין ובפרנקפורט ב-12 בפברואר 2010.
צילומי סטילס
ברוב אולפני הקולנוע נכחו באופן שגרתי במהלך צילומי הסרט גם צלמי סטילס שעבדו על הסט במהלך ההפקה, וצילמו תמונות לשימוש ההפקה, בעיקר לצורך הפצה לבתי הקולנוע ולעיתונים ומגזינים. חלק מצילומים אלו מאותה תקופה משמשים כתמונות ייחודיות מסרטים שאבדו, לדוגמה למשל תמונה של גלוריה סוונסון בסרט סדי תומפסון משנת 1928.
בחלק מהמקרים, כמו הסרט משנת 1927 לונדון אחרי חצות, כמות צילומי הסטילס שנותרה היא כה רבה, עד שניתן לשחזר את הסרט השלם. עד היום צילומי סטילס משמשים להשלמת קטעים חסרים בעת שחזור סרטים שאבדו חלקית.
סאדר (כוכב)
סַאדְר (בערבית: صدر - "בית החזה") או γ בברבור הוא כוכב על-ענק במרחק של כ-1,800 שנות אור ממערכת השמש והוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים ברבור. הכוכב נמצא במרכז האסטריזם בצורת צלב שמהווה את החלק הבולט של קבוצת הכוכבים.
תכונות
מדידות רגישות של הספקטרום מראות קווי בליעה רבים של ברזל ושל מתכות נוספות. ניתוח של רוחב הפסים מראה שפני השטח של הכוכב פועמים באופן מורכב בדומה לפעימות של משתנים קפאידיים אך כמעט שאין שינוי בבהירות נראיתו הנראית. במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת מסאדר נמצא כוכב כפול עם דרגת בהירות 9, אך ככל הנראה אין קשר בין סאדר ובין הזוג והם נמצאים רק במקרה על אותו קו ראייה.
בואינג P-8 פוסידון
בואינג P-8 פוסידון (באנגלית: Boeing P-8 Poseidon) הוא מטוס המשמש למשימות ריגול, סיור ימי, לוחמה נגד צוללות ולוחמה נגד אוניות. המטוס מתוצרת חברת בואינג האמריקאית משמש את צי ארצות הברית וכן נמכר למדינות נוספות.
המטוס נועד להחליף את מטוס הלוקהיד P-3 אוריון שנמצא בשירות הצי מעל 50 שנה. ב-2004 נמסר חוזה הפיתוח לחברת בואינג, שביססה את המטוס על המטוס האזרחי בואינג 737-800 (הדור הבא). ב-2012 נמסרו ראשוני המטוסים לצי וב-2013 הוא נכנס לשירות מבצעי.
המטוס נמכר גם לחיל הים ההודי (דגם P-8I), חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, חיל האוויר המלכותי הנורווגי ולחיל האוויר המלכותי הבריטי.
הקורפוס ה-97 (ורמאכט)
הקורפוס ה-97 (בגרמנית: LXXXXVII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-28 בספטמבר 1944 על בסיס האזור המבצעי החוף האדריאטי, וכמפקדו מונה לודוויג קיבלר. הקורפוס לחם באזור טריאסטה כחלק מקבוצת ארמיות C, ובהמשך כחלק מקבוצת ארמיות E, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
אנטונין פננקה
אנטונין פננקה (בצ'כית: Antonín Panenka; נולד ב-2 בדצמבר 1948) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום נשיא קבוצת בוהמיאנס פראג. פננקה המציא שיטה חדשה לבעיטת פנדל, הקרויה כיום על שמו - בעיטת "פננקה".
פננקה שיחק לאורך רוב הקריירה בבוהמיאנס, והמשיך לשחק במספר קבוצות באוסטריה, בהן ראפיד וינה בה זכה בשתי אליפויות ושלושה גביעים. פננקה ערך 59 הופעות במדי נבחרת צ'כוסלובקיה, בהן כבש 17 שערים. הוא זכה עם הנבחרת ביורו 1976. שיטת בעיטת הפנדל הייחודית שלו הפכה למפורסמת במשחק הגמר של הטורניר מול, כאשר כבש כך את הפנדל המכריע בדו-קרב בעיטות עונשין.
קריירת משחק
פננקה גדל בקבוצת הנוער של בוהמיאנס פראג. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת, ושיחק במדיה במשך 13 עונות, מתוכן שמונה בליגה הבכירה. הקבוצה לא זכתה להצלחה מקומית ולא רשמה זכייה בתארים בתקופתו של פננקה, אך איכויותיו במסירות ובמצבים נייחים הפכו אותו לאחד מכוכביה הגדולים של המועדון, ואף לזכייה בתואר כדורגלן השנה בצ'כוסלובקיה ב-1980, וכן לאחד משחקניה המשמעותיים של נבחרת צ'כוסלובקיה.
פננקה הפך למבוקש בקבוצות שונות ביבשת, אך חוקי הליגה אסרו על שחקנים לעבור לליגות מחוץ למדינה עד לגיל 32. מעברו הראשון של פננקה מחוץ לליגה זרה היה בעונת, אז עבר לראפיד וינה האוסטרית. במדיה של ראפיד רשם פננקה חמש עונות מוצלחות, במהלכן זכה שתי אליפויות ושלושה גביעים. בעונת אף העפיל עם קבוצתו לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, אך בשל פציעה לא פתח פננקה בהרכב קבוצתו לגמר, ועלה כמחליף בדקה ה-67 בהפסדה של הקבוצה 3-1 לאברטון. הייתה זו עונתו האחרונה של פננקה בקבוצה, בטרם המשיך לשחק במספר קבוצות מהליגות הנמוכות באוסטריה, עד שסיים את הקריירה ב-1989, בגיל 41.
נבחרת צ'כוסלובקיה
את הופעת הבכורה שלו במדי צ'כוסלובקיה ערך פננקה ב-26 בספטמבר 1973, במהלך הפסדה של צ'כוסלובקיה 2-1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש כחצי שנה אחר כך, ב-27 באפריל 1974, במהלך משחק ידידות מול שהסתיים בשוויון 3-3.
פננקה היה שותף להעפלתה של צ'כוסלובקיה ממוקדמות יורו 1976, בין היתר לאחר שכבש שלושער לרשתה של, וכבש בניצחון 2-0 במשחק הראשון של רבע הגמר מול. בטורניר יורו 1976 שנערך ביוגוסלביה, פתח פננקה בהרכב נבחרתו ושיחק 120 דקות בניצחון 3-1 על בהארכה בחצי הגמר. פננקה פתח ושיחק 120 דקות גם בגמר מול, שהסתיים בשוויון 2-2. פננקה בעט את הפנדל החמישי והמכריע בדו-קרב בעיטות עונשין בשיטתו הייחודית, שהתפרסמה מאז ברחבי העולם.
פננקה העפיל עם נבחרתו ממוקדמות יורו 1980, לאחר שכבש שני שערים בחמש הופעות. הוא רשם ארבע הופעות ביורו 1980 וכבש בטורניר שער אחד, בניצחון 3-1 על. פננקה ונבחרתו סיימו את הטורניר במקום השלישי. בטורניר מונדיאל 1982 רשם פננקה שתי הופעות בשלב הבתים, בסיומו הודחה הנבחרת מהטורניר. פננקה כבש בשני המשחקים מהנקודה הלבנה, שני שעריה היחידים של הנבחרת בטורניר שהעניקו לה תוצאות תיקו 1-1 מול ומול.
המשחק מול צרפת שסיים את דרכה של צ'כוסלובקיה בטורניר היה משחקו האחרון של פננקה בנבחרת. לזכותו של פננקה 59 הופעות ו-17 שערים במדי צ'כוסלובקיה.
בעיטת פננקה
פננקה זכה להכרה בינלאומית בגמר יורו 1976, בו פגשה צ'כוסלובקיה את. בסיומה של ההארכה עמדה התוצאה על שוויון 2-2, ונקבע כי לראשונה בתולדות גמר היורו, יוכרע המשחק בדו-קרב בעיטות עונשין. שלוש הבעיטות הראשונות של כל נבחרת היו מדויקות, וכן הבעיטה הרביעית של צ'כוסלובקיה, שקבעה 4-3. אולי הנס, הבועט הרביעי של גרמניה, שלח את הכדור מעל המשקוף. פננקה ניגש לבעוט את הכדור החמישי, בידיעה ששער יעניק לנבחרתו את הניצחון במשחק. פננקה זייף בעיטה לפינה, מה שהטעה את שוער גרמניה ספ מאייר שזינק שמאלה, ואז הקפיץ בעדינות את הכדור למרכז השער.
האופן הייחודי בו בעט פננקה את הפנדל כבר נוסה על ידו לפני כן במשחקי ליגת העל הצ'כוסלובקית, אך מכיוון שקבוצתו לא שיחקה במפעלים האירופיים, לא זכתה השיטה להתפרסם עד לאותו המשחק. הרגע המכריע והייחודיות של הבעיטה הפכו אותה לאחת משיטות הבעיטה המפורסמות ביותר, ועד היום נקראת בעיטה מסוג זה "בעיטת פננקה", על שמו של הבועט המקורי. הבעיטה זכתה לאזכורים תרבותיים רבים.
בעיטת הפננקה זכתה לחיקויים רבים בטורנירים בכירים בעולם כולו. בין היתר צלחו בבעיטה זינדין זידאן במונדיאל 2006, סבסטיאן אבראו במונדיאל 2010, פרנצ'סקו טוטי ביורו 2000, הלדר פושטיגה ביורו 2004 ואנדראה פירלו ביורו 2012, ורבים נוספים. בגמר קופה אמריקה 2015, כבש אלכסיס סאנצ'ס את הפנדל המכריע בשיטת הפננקה והיה לשחקן השני, אחרי אנטונין פננקה בעצמו, שמכריע טורניר משמעותי בבעיטת פננקה.
ברונטה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אנדרטת השלום (ירושלים)
"אנדרטת השלום" או "אנדרטה לשלום" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין הניצב בירושלים.
"אנדרטת השלום" נבנתה בשנת 1966 בדרך חברון בירושלים, בסמוך לגשר להולכי רגל המוביל לסינמטק ירושלים (שהוקם כ-15 שנים לאחר הצבת הפסל). באותה עת שכן האזור בקרבת הגבול בין ירושלים המזרחית והמערבית. הפסל בנוי מאבן שנחצבה באזור שבטה ועוצבה כמעין אובליסק או עמוד ניצחון. האבן ניצבת על בסיס עשוי ברזל. על האבן חקוקה הכתובת "וכתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות. לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה", הלקוחה מחזון אחרית הימים בספר ישעיהו, בשפה העברית והערבית. בנוסף, תומרקין בחר להדגיש מוטיב זה באמצעות שיבוץ חלקי נשק וחלקי כלי עבודה חקלאית המשובצים משני עברי הבסיס.
רונית שטיינברג טענה כי העובדה כי האבן עצמה נעדרת דימויים, מדגישה את הסמליות שבעבודה ואת העובדה כי אין היא מסמלת "מנצחים ומנוצחים אלא כמיהה לדו-קיום ולהימנעות ממלחמה".
יעקב בן נעים
הרב יעקב בן נעים או אבן נעים (? -כ"א באדר ה'תע"ד, 8 במרץ 1714) היה הרב הכולל, אב בית דין וראש מתיבתא באזמיר. מרבניה המפורסמים במאה ה17.
ביוגרפיה
עסק רבות בהוצאת ספרי חותנו, רבה של אזמיר רבי אהרן לפפה. מתוקף תפקידו כרב הכולל, נשא הרב יעקב דרשות בשבת על סדר פרשיות השבוע וכן בשבתות מיוחדות כגון שבת הלבשה, שבת הגדול , הספדים ועוד. תחילה נשא את דרשותיו בקהילת קודש "גברת" ולאחר מכן בקהילת קודש "אלגזי", מסיבה זו קרא את ספר דרשותיו בשם משכנות יעקב, מפני שלא במשכן אחד נאמרו כולם. את משאיו היה נוהג להתחיל בדברי התורה, להמשיך בנביאים ולסיים בהלכות עד ההלכה הפסוקה.
בדרשותיו מרבה לתקוף את אותם הלומדים קבלה שלא מפי רב מוסמך:
נפטר בכ"א באדר ה'תע"ד באזמיר.
חיבוריו
תשובות שלו ניתן למצוא בספר "אבק דרכים" לנכדו רבי ברוך קאלומטי (שאלוניקי תקע"ד) וכן בשו"ת לרבי חיים בנבנישתי.
עוד נזכרים דבריו בספר שנות חיים לרב חיים חזן (וניציאה תנ"ג), בספר פני שבת (איזמיר תרע"ג) לרבי ישראל יעקב אלגאזי.
Shinee
SHINee (בקוריאנית: 샤이니) היא להקת בנים בסגנון ה-R&B וה-K-pop מקוריאה הדרומית.
הלהקה מנתה עד סוף 2017 חמישה חברים: אוניו, ג'ונגהיון (נפטר ב-18 בדצמבר 2017 ), קי, טאמין ומינהו. הם הופיעו לראשונה ב-25 במאי 2008 ברשת SBS (הקוריאנית) עם הסינגל "Replay". הלהקה ידועה בסגנון הלבוש הייחודי לה, המורכב מג'ינס צמוד, חולצות צבעוניות ונעלי סניקרס. סגנון לבוש זה מכונה "SHInee trend" או בעברית, טרנד השייני. מאז הופעת הבכורה שלהם שייני הוציאו 3 אלבומים נוספים באורך מלא, עוד שני "מיני אלבומים" (כלומר, שאינם באורך מלא), אלבום של הופעה חיה ועוד סינגלים בנפרד.
2008: הקמת הלהקה ושנותיה הראשונות
הלהקה הוקמה בידי חברת התקליטים הקוריאנית SM entertainment, כשכמה שנים לפני כן, כל אחד מחברי הלהקה הוחתם בחברה והוגדר כ"Trainee", כלומר, מתלמד. הם התאמנו במשך כמה שנים עד שבכירים מחברת ההקלטות החליטו להפוך אותם ללהקה. ב-25 במאי 2008 יצא לאור המיני-אלבום הראשון של שייני, "Replay". הוא הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הקוריאני של אותה השנה ומכר כ-17,957 עותקים בחצי השנה הראשונה של 2008. שייני הוציאו לאור את האלבום הראשון באורך מלא שלהם, "The Shinee World" ב-28 באוגוסט 2008. האלבום הגיע למקום ה-3 במצעד המוזיקה הקוריאני, ומכר כ-30,000 עותקים.
2010: Lucifer וסיבוב ההופעות האסיאתי הראשון
אלבומם השני באורך מלא של שייני, Lucifer (בעברית, לוציפר), יצא לאור ב-19 ביוני 2010. הקליפ לסינגל הראשון והמוביל מתוכו, Lucifer, יצא לאור באותו היום. שעות ספורות לאחר שחרורו של האלבום, עותקיו כבר נמכרו דרך ה-ITunes והחנויות הווירטואליות בהמוניהם. ב-1 באוקטובר 2010, האלבום יצא לאור מחדש ונוסף לו הסינגל "Hello". הקליפ לשיר "Hello" יצא לאור ב-4 באוקטובר 2010. ב-26 בספטמבר 2010, פתחה הלהקה את סיבוב ההופעות הראשון שלה בטוקיו שביפן. בהופעה נכחו כ-24,000 מעריצים. כמו כן, באותה השנה, חברי הלהקה השתתפו בתוכנית המציאות "Hello Baby", בה הם התבקשו לטפל בפעוט בן 3 בשם Yoogeun (יוגון), לכ-3 חודשים. (מינואר 2010 עד לאפריל 2010).
2011: The First
ב-16 במאי 2011 הוציאה לאור הלהקה את הגרסה היפנית לאלבום Replay. הסינגל עצמו יצא לאור ב-22 ביוני באותה השנה ומכר מעל ל-90,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. הוא הוכתר לאלבום זהב בידי RIAJ על מכירה של מעל ל-100,000 עותקים באותו החודש. ב-19 ביוני באותה השנה, שייני עשו היסטוריה בכך שהפכו לאמנים הקוריאניים הראשונים שהופיעו ב-"Abbey Road Studios" בלונדון. ב-8 באוגוסט 2011, יצא לאור הקליפ לשיר "Juliette" בגרסתו היפנית. השירים "Juliette", "Lucifer" ו-"Replay" היו השירים הראשונים שהוציאה הלהקה בגרסתם היפנית. באותה השנה "Tower Records Japan" הכריזו ששייני זכו בפרס "האמן הטוב ביותר של השנה" בטקס פרסי ה-K-pop Lovers, מה שסימל את הצלחתם ביפן.
2012: Sherlock
לאחר הצלחתם ביפן, חזרו חברי הלהקה לקוריאה, שם הוציאו את המיני-אלבום "Sherlock". הגרסה הדיגיטלית של האלבום יצאה לאור ב-19 במרץ בשנת 2012. הגרסה של האלבום עצמו יצאה לאור והופצה לחנויות יומיים לאחר מכן, ב-21 במרץ. יום לאחר מכן, ב-22 במרץ, יצא לאור הקליפ לשיר "Sherlock", שיר הדגל של האלבום, והועלה לערוץ היוטיוב של חברת התקליטים SM entertainment. חברי הלהקה יצאו לסיבוב הופעות ביפן באותה השנה הנקרא "Shinee World 2012", ובו הופיעו כ-20 פעמים בערים פוקואוקה, סאפורו, נאגויה, אוסקה, טוקיו, קובה והירושימה. שייני אף הוציאו לאור סינגל ביפנית הנקרא "Dazzling Girl" ב-10 באוקטובר באותה השנה. הסינגל מכר כ-97,111 עותקים בשבוע הראשון לצאתו ונבחר לשיר הנושא של הסדרה היפנית "סוקירי". מועדון המעריצים הרשמי של שייני ביפן, Shinee World J, נפתח ב-1 בספטמבר 2012.