cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעין וינשטוק
קורות חייה
במקביל להופעותיה בטלוויזיה עוסקת וינשטוק בתיאטרון בתחום הפרינג'. היא לקחה חלק בהפקות שונות, ביניהן "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, שהציגה בתיאטרון תמונע. עיבוד זה למחזה היה הפקת תיאטרון-מחול בבימויה של דפנה רובינשטיין וכוריאוגרפיה מאת מירה רובינשטיין. וינשטוק שיחקה בהצגה את 'הרמיה היפה'. בהצגה "אבא שלי לא ציפור", שעלתה לראשונה בפסטיבל ישראל 2011, וינשטוק משחקת בתפקיד הילד יוסי, גיבור הספר "חנויות קינמון" מאת ברונו שולץ, שבהשראתו נכתב המחזה. את הוריה בהצגה משחקים דינה בליי-שור ונבו קמחי. לאחר חשיפתה של "אבא שלי לא ציפור" בפסטיבל ישראל ובתיאטרון 'צוותא', ההצגה נבחרה להשתתף באירוע החשיפה הבינלאומית "ישרא-דרמה" 2011 ומאז עלתה שוב בתיאטרון הקאמרי. ההצגה אף הוזמנה לפולין לקחת חלק בפסטיבל השנתי לכבודו של ברונו שולץ.
בנוסף, וינשטוק משחקת בהצגות ילדים מטעם סל תרבות המופיעות ברחבי הארץ. אחת ההצגות היא "המזוודה של חנה", בה מגלמת וינשטוק את הילדה חנה בריידי. חנה מופרדת מהוריה, נשלחת לגטו ומאבדת את חייה באושוויץ. ההצגה, בבימויו של הווארד ריפ וכוריאוגרפיה של מרינה בלטוב, זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער 2010–2011 כהצגה הבינתחומית והשתתפה בפסטיבל לתיאטרון יהודי בפראג. בשנים האחרונות וינשטוק לוקחת חלק גם בתחום האימפרוביזציה והאלתור. היא מופיעה דרך קבע עם אמני האימפרוביזציה ענבל לורי, רועי צדוק, אלי גלפרין, מולי שולמן ועוד. עם שלושת האחרונים ייצגה את ישראל בפסטיבל האימפרוביזציה 'CIF 2009' בשיקגו.
בשנת 2014 כתבה ושיחקה בהצגת היחיד "שמיים עמוקים", על חייה של המשוררת האמריקאית סילביה פלאת'.
ב-2017 שיחקה בסרט "סיפור אהבה ארץ ישראלי" בבימויו של דן וולמן.
דפנה קפמן
דפנה קפמן (נולדה ב-1972) היא אמנית ישראלית. מרצה בכירה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה
דפנה קפמן היא אמנית ילידת ירושלים, 1972. למדה בין השנים 1994-1996 במחלקה לעיצוב קרמי באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל. בעלת תואר ראשון מהאקדמיה לאמנות ועיצוב על שם גריט ריטוולד באמסטרדם (1999) ובעלת תואר שני באמנות מהמוסד ללימודים גבוהים על שם סנדברג באמסטרדם (2001). כיום היא מרצה בכירה בבצלאל. כיהנה כראשת המסלול לזכוכית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בין 2005-2011.
שרתה בשנים 1990-1991 בחיל התותחנים, בבסיס ההדרכה שבטה
בשנת 2019 זכתה בפרס ליצירה נשית על שם אנדראה מאטר מטעם ארגון מאדרמה, בשנת 2016 זכתה בפרס העיצוב ובשנת 2011 זכתה בפרס עידוד היצירה בתחום האמנות הפלסטית ממשרד התרבות והספורט. עבודתה הוצגה בתערוכות יחיד במוזיאונים וגלריות בארץ ובעולם, בין היתר במוזיאון לאומנות ועיצוב בסן פרנסיסקו(2015), במוזיאון האוניברסיטאי בוושינגטון (2011), בגלריה לורץ'-זיידל לאמנות עכשווית ברלין (2017 2006,2010,2013). עבודותיה נכללות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים, אוסף מוזיאון קורנינג, ניו יורק, אוסף מוזיאון מונטריאול לאמנות עכשווית, אוסף מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון, אוסף מוזיאון ראסין, ראסין ארצות הברית, אוסף מוזיאון אמריקה לאמנות הזכוכית, ניו ג'רזי, אוסף מוזיאון קובורג, גרמניה, ובאוספים פרטיים.
קפמן שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת קובלנץ בשנת 2013, במוזיאון קורניגנ לזכוכית בשנת 2015, במוזיאון סן פרנסיסקו לאומנות ועיצוב בשנת 2015,באוניברסיטת טוקיו לאמנות בשנת 2019
שיטת עבודתה
בעבודתה עושה קפמן שימוש בטכניקות שונות: עיבוד זכוכית במבער, רקמה, רישום והדפס. על ידי שילוב של טקסטים מהמדיה הכתובה והמשודרת, מתייחסת האמנית להיבטים חברתיים-פוליטיים בארץ. במקרים אחדים, כמו בתערוכה דם המכבים, שהוצגה בנורווגיה, שילבה קפמן עבודת רקמה של נשים מקומיות על מנת להדגיש את הפער הקיים בין הדימוי לשפה. "קפמן מיטיבה לשלב בעבודותיה מיומנות וירטואוזית יחד עם עיסוק בעולם של תכנים חברתיים-פוליטיים עכשוויים. עבודתה, המתאפיינת במבט פואטי, נוקב ונוגע ללב זכתה להכרה ומוצגת במוזיאונים ובגלריות בישראל ומחוצה לה. בעבודת כפיים עמלנית וקפדנית, קפמן עוסקת בטכניקות של פיסול בזכוכית ורקמה-תחומים אשר הודרו במשך שנים מן האמנות העכשווית. עבודותיה עוסקות בסוגיות מדיומליות וכן בנושאים הקשורים לזהות מגדרית ולאומית. בעבודתה האמנית בוחנת מרחבי תודעה תרבותיים של הנצחה, הקרבה ואבלות באמצעות שימוש בדימויי צמחים שכמו לקוחים מלקסיקון בוטני".
אני נושא עמי
אני נושא עמי הוא שיר עברי מאת המשורר יעקב אורלנד, שפורסם בשנת 1939. השיר הולחן על ידי דוד זהבי בשנת 1951, ונעשה אהוד בתרבות העברית הישראלית, ועל כן, זכה לביצועים רבים. מקובל להשמיעו באמצעי התקשורת בישראל בימי זיכרון, בחגים ובמועדים.
תולדות השיר
השיר "אני נושא עמי" התפרסם בשנת 1939 בספר השירים הראשון של אורלנד, "אילן ברוח". לאחר כ-12 שנה, ב-1951, הולחן השיר על ידי המלחין דוד זהבי. השיר הושר על ידי השחקנית חנה רובינא ואחרים. ביצועו של שלמה ארצי לשיר, בשנות ה-70, החזיר את השיר לתודעה הציבורית, והפעם גם כשיר אהבה כואב. את השיר ביצעו במהלך השנים גם להקת חלב ודבש, גלי עטרי, יזהר כהן, יהורם גאון, ואחרים.
תוכן
נושא השיר הוא מערך הזיכרונות האישי והקולקטיבי ותנודות הנפש באשר אליו, ובצדו הכמיהה לתקשורת הכנה והזורמת ולשמירה ולטיפוח הזיכרונות שבין רֵעים או בני משפחה, אשר נקשרים אל המרחב הציבורי ולאירועי הזמן. מבעי השיר, שנכתבו בשפה מכונסת ומרמזת, הם ביטוי צורני לעצם המאבק על שימור הזיכרון; הן קושרות בין היחד הזוגי לבין רשות הרבים ואירועיה.
בשיר ארבעה בתים בני ארבע שורות כל אחד, בחריזה מסורגת (א–ב–א–ב).
הבית הראשון מציג את הזעזוע שהדובר חש ואת המציאות הקשה. הצירוף "צַעַר הַשְּׁתִיקָה" מתייחס, כפי הנראה, לשתיקה שהצילה אותו כשהסתתר בזמן שהפורעים רצחו את קרוביו. אף המשפט "נוֹף הָאֵלֶם שֶׁשָּׂרַפְנוּ אַז מִפַּחַד" מצמרר בעוצמתו.
הבית השני, נפתח במילים "בְּחַלּוֹנִי קָמְלוּ כְּבָר שׁוֹשַׁנֵּי הַנֹּחַם / בְּחַלּוֹנִי נִסְתַּם חֲזוֹן הַמֶּרְחָבִים". בעולמו של אורלנד הבוגר, מוכה האימה, השושנים קמלו, והחיוך הוא מנת חלקם של הרחובות בלבד, לא של האנשים. בניגוד לתפקידו הצפוי של החלון, ממנו היה אמור להיראות נוף למרחקים, לא נראה ממנו אפילו חזון. בהמשך הבית, במילים "רַק הָרְחוֹבוֹת עוֹד מְחַיְּכִים בִּמְלוֹא הָרֹחַב" נראה רמז לקיומה של תקווה ולשיקום. אולם תקווה זו היא ברחובות הזרים, ואל אשנבים אחרים, לא אל חלונו האישי.
הבית השלישי נפתח במילים "בּוֹאִי נֵצֵא שׁוּב לַחוּצוֹת אוֹתָם הָלַכְנוּ / אֶל סַפְסְלֵי הָאֲהוּבִים בְּגַן הָעִיר." אמנם ייתכן שהוא מדבר גם אל אישה אהובה, ואולי כהַמְשָלָה לאוּמה שסועה, בהצעה לצאת שוב למקומות המוכרים, לנסות לשקם את העבר. יש תקווה מהוססת להתחדשותה של חוויית היחד המרפאת והמעצימה, או לחוויה של שיקום האומה והקהילה שנכחדה, במילים "אוּלַי נִפְגֹּשׁ עוֹד בַּפָּנִים אֲשֶׁר שָׁכַחְנוּ / אוּלַי נִשְׁמַע עוֹד מֵחָדָשׁ אוֹתוֹ הַשִּׁיר".
בבית הרביעי, באמירתו "בַּחֲלוֹמוֹת הָהֵם עַל הַסַּפְסָל הַקַּר, בַּחֲלוֹמוֹת הָהֵם נַרְדִּים אֶת עֲבָרֵנוּ" בא לידי ביטוי הרצון להדחיק את העבר, להותיר את הזיכרונות והסיוטים מאחור. מילות הסיום, "עַד שֶׁיּוֹם אֶחָד, גָּבוֹהַּ וּמֻכָּר, יִפֹּל שׁוּב בִּנְשִׁיקוֹת עַל צַוָּארֵינוּ" מקוות להופעתו של ניצול נוסף, קרוב משפחה או אדם מהקהילה, "גבוה ומוכר". בשנת 1945, מספר שנים לאחר כתיבת השיר ולאחר השואה, הוקם על ידי הסוכנות היהודית המדור לחיפוש קרובים, שנועד לסייע לניצולי השואה לאתר קרובים ומכרים שאבדו בזוועות השואה. מילים אלה, ייתכן ומקדימות את זמנן בתקווה לכך.
בחירת המילים "יפול בנשיקות על צווארינו", המסיימות את השיר, מתכתבת עם סיפורו של יעקב אבינו. כמו יעקב אורלנד, גם יעקב אבינו ברח מחייו המוכרים. לאחר שהתחזה לאחיו עשיו וקיבל במרמה את ברכת אביו, נשבע עשיו להרוג אותו. אמו רבקה הזהירה אותו והוא ברח אל קרובי משפחתה, השתקע אצלם וחי עמם שנים רבות. בבראשית ל"ג מסופר על פגישת האיחוד בין האחים. יעקב חושש מהפגישה עם עשיו ולא יודע את כוונותיו, אך הוא מופתע לטובה: "וירץ עשיו לקראתו ויחבקהו וייפול על צוואריו ויישקהו ויבכו" (בראשית, ל"ג, 4). השימוש שעושה אורלנד בצירוף מילים דומה הוא הבעת תקווה שגם הוא יוכל להפסיק לברוח ביום מן הימים.
פרשנות נוספת
פרשנות אחרת לשיר רואה בו שיר אהבה שבו האהוב מנסה להחזיר את הרומנטיקה לקשר עם בת זוגו. בבית הראשון הם חווים את האלם ואת חוסר היכולת לתקשר. הבית השני מבטא את העובדה שהשהייה בבית והעדר צוהר החוצה הם המקור לקמילה של היחסים. בבית השלישי משדל האהוב את אהובתו לצאת אל העיר ולהתחקות אחר ספסלי האהובים והאהבה. בבית הרביעי מביע האוהב את תקוותו לשכוח את העבר הלא טוב ביניהם ושיום אחד האהבה תלבלב שוב (יפול שוב בנשיקות על צוארנו).
סלמאן אל הוזייל
השייח' סלמאן אלהוזייל (בערבית: سلمان الهزييل ; 1882 לערך - 1982) ידוע גם בשמו המלא סלמאן עלי סלמאן עלי עזאם אלהוזייל נולד בצפון הנגב, ליד קיבוץ שובל והעיר רהט כיום. בשנת 1922 מונה על ידי הבריטים לשמש כשייח' שבט אל הוזייל, ולימים, שייח' השייח'ים של מטה התיאהא בנגב, תפקיד אותו מילא למשך כשישים שנה. שייח' סלמאן אלהוזייל היה נשוי לשלושים ותשע נשים (המספר מתייחס לכל אורך חייו המופלגים), ואלו ילדו לו שבעים וששה ילדים. שמו יצא בעולם, ולאחר פרסום כתבה עליו ב"ניוזוויק", קיבל עשרות הצעות נישואין מנשים אמריקאיות שרצו להצטרף להרמונו.
ביוגרפיה
השייח' סלמאן אלהוזייל התגורר בבית אבן שבנה בשנת 1924. הבית בן שלוש הקומות התנשא על ראש גבעה וצפה אל מרחבי שטחי המרעה של שבט אלהוזייל בואכה דרום הר חברון. בית זה נקרא בפי הבדואים "ארמון השייח'" והוא בנוי אבני גזית בשילוב קורות עץ ומתכת. בבית זה התגוררו נשותיו הרבות ובניו. במשכנו זה קיבל את אורחיו מבני השבטים בנגב, וכן את ראשי מדינת ישראל, ומדינאים ואורחים רמי מעלה מארצות שונות. במלחמת העולם הראשונה סירב להצטרף לכוחות העות'מאנים במלחמה נגד הבריטים, אולם הצטרף מאוחר יותר לכוחותיו של הנסיך פייצל בירדן במרד הערבי נגד הטורקים (כנראה מתוך טינה על שהוציאו את סבו סלמאן עלי להורג ב-1854).
יחסיו של השייח' עם מדינת ישראל קדמו להקמתה. הוא קיבל בזרועות פתוחות את אנשי קיבוץ שובל, כשקם הקיבוץ על אדמותיו כאחד מאחת עשרה הנקודות בשנת 1946. השייח' סיפק להם מזון ומים בימים קשים ורקם איתם יחסי רעות. יחסים אלו עמדו לו עם הקמת המדינה כאשר לא נדרש עם אנשי השבט לעזוב את אדמותיו כמו שאירע לשבטים אחרים באזור.
ראשי המדינה חלקו לו כבוד והתייעצו איתו, ביניהם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, הנשיא, יצחק בן-צבי, לוי אשכול, גולדה מאיר, יצחק רבין מנחם בגין ואחרים. הוא זכה למעמד יוצא דופן לא רק בקרב שבטי התיאהא אלא בנגב כולו, בסיני ובירדן, ונודע כאחד ממגדלי הסוסים הטובים בעולם. היו לו סוסים ערביים גזעיים רבים שחלקם היה בעל יחוס מפואר של חמישה דורות ויותר.
בספרו החיים הבדואים באזור באר שבע, מספר עליו גנרל צבא ירדן אחמד סלאמה חסיין אבו חוסה ממטה התיאהא בעצמו, שני סיפורים המנציחים את האגדות שרווחו על השייח'. את הספורים שמע ורשם מפיו של שייח' מחמד חסן אלע'ר משבטו וגילו מעל מאה. השייח' בן שבטו של הגנרל היה ידיד נעוריו של שייח' סלמאן.
מספר שייח' מחמד חסן שבאחד הימים בהם יצאו לציד, היו רוכבים על סוסים ועברו ליד אחת הבארות בנגב. סביב הבאר היו נשים שואבות מים להשקות את עדרי הצאן. אנחנו עצרנו להשקות את הסוסים. השייח' הבחין בין הנשים בנערה צעירה ויפה וכהרגלו, חמד אותה לעצמו. הוא פנה אליה ושאל מאיזה שבט את ומה שם אביך. והיא ענתה, שבט אלהוזייל ואבי השייח' סלמאן. שואל אותה, מי אמך? היא עונה ומספרת שאימה גורשה אל הוריה כשהיא עצמה הייתה תינוקת ומאז היא גרה אצל דודה. ואת אבי לא ראיתי כל חיי ואיני מכירה אותו כלל. אמר לה מופתע ומאוכזב, אני השייח' ואת בתי. סיפור זה הפך לסיפור עממי בדואי מוזר ומופלא שעבר וסופר מפה לאוזן בקרב השבטים הבדואים. בהיותו בחייו הגיע מספר בני משפחתו בניו ונכדיו לאלפיים.
סיפור נוסף נשמע מפיו של שייח' מוחמד חסן מספר כיצד נישא השייח' סלמאן אלהוזייל לשתי נשים בלילה אחד. בשנת 1928 היה בדרכו להתחתן עם עליה האשה ה–13. בדרכו עם משרתיו אל בית אביה, ביקש ממנו אחד השייח'ים שליוו אותו לעצור אצל השייח' אבו גופה כדי שיבקש עבורו את ידה של בתו. כשהגיעו אל אוהליו של השיי'ח אבו גופה, בהיותם יישובים בשיג, ביקש את ידה של בת השייח' אבו גופה עבור חברו. אולם אשתו של השייח' קבעה נחרצות, רק אתה יכול לקבל את בתינו. שייח' סלמאן שילם את המוהר והתחתן איתה עוד באותו לילה, אך מיד יצא לדרכו עם אנשיו אל בית הכלה עליה המיועדת הממתינה לו באוהל החתונה. עם שחר הגיעו למאהל ואל החתונה המיועדת. וכך הוא התחתן עם שתי נשים בלילה אחד.
השייח' היה גבה קומה, בעל עור בהיר ועיניים כחולות. הוא התפרסם גם ביכולות הריפוי העממי שלו באמצעות צמחי מרפא. כמו כן שימש כשופט בבית המשפט לענייני בדואים בבאר שבע.
בשנת 1978 עמד השייח' בראש משלחת תנחומים יחד עם בניו ונכדיו שיצאה אל המלך חוסיין בירדן לאחר שאיבד את אשתו, עליה, בתאונת מטוס. בעת זו ביקש מהמלך חוסיין להרשות למוסלמים ממדינת ישראל לצאת לעומרה ולחאג' דרך ירדן, ושיונפקו להם דרכונים ירדניים זמניים. המלך הסכים, ומאז הפך הנוהל הזה לרשמי ואלפי ערבים אזרחי ישראל עולים מדי שנה לרגל למכה ומדינה בערב הסעודית לקיים את מצוות החאג' והעומרה בזכותו של השייח' המנוח. באותה הזדמנות ביקר את השבטים שעברו מהנגב לירדן ב-1948.
השייח' סלמאן אלהוזייל נפטר בשנת 1982 והוא בן כמאה שנה, כשהוא משאיר אחריו צאצאים רבים. הוא נקבר בבית העלמין של השבט, על הגבעה, מול קיבוץ שובל.
ארמון השייח
הבית ו"הארמון" שוכנים בשוליו של אלהוזייל - כפר לא מוכר צמוד לכניסה המערבית של העיר הבדואית רהט המאכלס בתוכו כחצי ממשפחות השבט הידוע, שבחרו להישאר מחוץ לעיר.
בשיג– צריף האירוח המקורי ששימש את השייח' ואורחיו שנים ארוכות, תלויות תמונות רבות בהן הוא נראה עם אורחיו המפורסמים.
בתמונות אחרות ובאלבום המוחזק על ידי המשפחה, מופיע השייח' כאיש צעיר בלבוש הבדואי המסורתי והמיתולוגי: גלבייה, כאפיה ועקאל, וחרב מעוקלת באבנטו. השייח' סלמאן אלהוזייל השני היה שייח' השייח'ים של מטה התיאהא במשך כששים שנה משנת 1922 ועד מותו בשנת 1982 בגיל מאה שנה. "המועצה לשימור אתרים" החליטה לשקם ולשפץ את ארמון השייח' ולהפוך אותו למרכז מורשת ולמוזיאון. נכתבה פרוגרמה חדשה וכעת מחפשים מימון לפרויקט.
חלקו של השייח בהקמת העיר רהט
העיר רהט הוקמה בשנת 1972 כחלק ממדיניות הממשלה לרכז את הבדואים בנגב בשבעה יישובי קבע. השייח' סלמאן אלהוזייל תרם את אדמותיו לטובת הקמת העיר, אך הוא עצמו בחר להישאר עם משפחתו מחוץ לתחומיה. את מעמדה כעיר קיבלה רהט רק בשנת 1994. משנה זו והלאה חלה ירידה במעמדו של השייח', עם עליית כוחה של הרשות המוניציפלית (הדבר קרה גם בשש הרשויות הבדואיות האחרות בנגב). עם מותו של השייח', בשנת 1982 החליף אותו בנו ג'דוע כשייח', אך עם מותו נעלמה השייח'ות כמעט לחלוטין. נכון לשנת 2017 מתגוררים ברהט כ-62,000 תושבים. ראשוני העוברים להתגורר ביישוב היו בדואים משבט אלעוברה ובדואים ממוצא פלאחי חסרי קרקעות שהיו בני חסות של שבט אלהוזייל. והשליטה בעיר עברה בעצם אליהם.
מטה התיאהא
מוצאם של שבטי התיאהא שנוי במחלוקת. יש המשייכים אותם לשבטי דרום ערב שהשתתפו בשליטה על תימן ויש המשייכים את מוצאם לשבט בני הילל מהחג'אז, שתעה במדבר סיני כאשר נדד למדבריות צפון אפריקה. יש הרואים בשבטי התיאהא את צאצאיהם של בני ישראל, התועים במדבר סיני ארבעים שנה. השם "תיאהא" ניתן להם על שום מיקומם לאורך דורות במדבר התיה (הלא הוא "מדבר התועים" בדרום מרכז סיני). ממדבר התיה פרצו והתפשטו אל צפון סיני (ג'בל אל-חלאל), אל הנגב וארץ ישראל. בנדידתם צפונה דחקו את מטה העזאזמה אל רמת הנגב והחנאג'רה אל הנגב המערבי. על פי עארף אל-עארף, מושל מחוז באר שבע בתקופת המנדט הבריטי, מפורסמים שבטי התיאהא בנדיבותם לאורח, בנאמנותם ומסירותם. מטה התיאהא כולל בתוכו ארבעה תתי מטה: נטוש, חֻכּוכּ, קדיראת וד'ולם. בעוד שנטוש וחקוק נחשבים לבעלי מוצא גינאולוגי משותף, הרי ששבטי הקדיראת והד'ולם קשורים אל התיאהא בקשרי ברית היסטוריים.
שבט אלהוזייל
עארף אל-עארף כותב בספרו תולדות באר שבע ושבטיה, כי בני שבט אלהוזייל מחשיבים את עצמם למשפחה הקדומה והנכבדה ביותר בין שבטי התיאהא. "הם רואים עצמם כמנהיגיהם של כל התיאהא". מוצא שבט אלהוזייל מתת המטה בריכאת אשר בסיני. בשיא תהילתו שלט שבט אלהוזייל ברוב חלקי הנגב. דבר זה היה בתקופת שלטונו רב העוצמה והמעללים של שייח' סלמאן עלי אלהוזייל שעמד בראש מטה התיאהא משנות ה – 30 של המאה ה – 19 ובמשך כשלושים שנה שלט ברוב שטחי סיני והנגב עד ואדי עראבה ועד הר חברון. שבט אלהוזייל חייב את כל מי שעבר מעבר הירדן לעזה לשלם מס ומתנות לשייח' בהיכנסו לשטחי הנגב. על רקע מעשים אלו ועל רקע היריבות קשה עם שייח' שבט אלעטאונה על הנהגת המטה בנגב, התעמת השייח' עם הטורקים. בשנת 1854 נתפס בעורמה בעזה, והובא שייח' סלמאן עלי אלהוזייל על ידי הטורקים לצידון ומשם לדמשק, שם נתלה. שייח' סלמאן אלהוזייל השני נכדו של סלמאן עלי, מונה לשייח' שבט אלהוזייל בשנת 1922 ומאוחר יותר נקבע כשייח' השייח'ים של מטה התיאהא כולו עד מותו בשנת 1982. לשבט אלהוזייל יש קשר רב שנים עם הקיבוצים שהוקמו באזור במיוחד עם קיבוץ שובל השכן. כיום מונה השבט כ –5,600 איש המתגוררים ברהט וסביבותיה.
ניקולאי איוואנוב
ניקולאי יודוביץ' איוואנוב (22 ביולי 1851 - 21 בינואר 1919) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על חזית במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
איוואנוב נולד ב-22 ביולי 1851 בעיר מוסלסק שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. בשנת 1869 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, והוצב ברגימנט ארטילריה של המשמר. באוגוסט 1877 הוא נשלח להילחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), כמפקד הרגימנט ה-3 של ארטילריית הגרנדירים של המשמר, ולאחר מכן הוא נשאר ברומניה כדי לשמש כמדריך בצבא רומניה. בסוף יולי 1884 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 של הארטילריה הקיסרית, ובתחילת אפריל 1890 הוא מונה למפקד הארטילריה של קרונשטאדט. באמצע דצמבר 1899 הוא נבחר לשמש כעוזרו של מיכאיל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ולאחר מכן הוא גם השתתף בדיכוי מרד הבוקסרים בסין בתחילת המאה ה-20, ולאחר מכן הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל בתחילת דצמבר 1901.
מלחמת רוסיה–יפן
הגנרל איוואנוב השתתף במלחמת רוסיה–יפן ב-1904, והוא מונה למפקד בארמייה המנצ'ורית הראשונה. באמצע יולי 1904 הוא מונה למפקד המחוז המזרחי, לאחר שמפקדו, לוטננט גנרל פיודור קלר, נהרג בקרב מוטיאן פאס, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס הסיבירי ה-3, ופיקד על הקורפוס בעת נסיגתו מליאויאנג לאחר שהסתיים הקרב. מאוחר יותר במהלך קרב נהר שאה, הוא הצטווה לעקוף את האגף השמאלי של הצבא היפני ולדחוף אותם בחזרה לקוריאה, ובהמשך היפנים נסוגו בגלל התנגדות עזה מצד הרוסים. לאחר מכן בקרב מוקדן, הוא התבלט בהגנה מפני היפנים. לאחר ההצלחה הקצרה שלו, הוא קיבל את עיטור מסדר גאורגיוס הקדוש מדרגה שלישית ורביעית.
לאחר המלחמה הוא הפך למפקד הצבא המנצורי. בתחילת נובמבר 1907, הוא מונה למפקד הקורפוס ה-1, ולאחר מכן הוא התמנה לרמטכ"ל העיר קרונשטאדט באמצע אפריל של אותה שנה, ולמושל הכללי בנובמבר. מאוחר יותר באותה שנה הוא הועלה לדרגת אדיוטאנט גנרל, ובאמצע אפריל 1908 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. לאחר מכן הוא גם מונה למפקד העליון של המחוז הצבאי של קייב מאוחר יותר בתחילת דצמבר.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה איוואנוב למפקד החזית הדרום-מערבית. איוואנוב פיקד על כוחותיו במהלך קרב גליציה ובמהלך מתקפת הקרפטים, אולם ספג תבוסה קשה במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב, שהביאה לתחילת הנסיגה הגדולה של צבא האימפריה הרוסית. במרץ 1916 הוחלף איוואנוב על ידי אלכסיי ברוסילוב, ומונה לחבר המועצה המדינית ולשלישו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. במהלך תפקידו זכה לתמיכה גדולה של הצארינה אלכסנדרה פיודורובנה, שאף רצתה למנות אותו לתפקיד שר המלחמה.
מהפכת פברואר
ב-27 בפברואר (12 במרץ) 1917 פרצה מהפכת פברואר ברוסיה, והיא התרכזה בפטרוגרד, הבירה. הגנרל אלכסייב הציע לשלוח כוח כדי להחזיר את הסדר בבירה, והצאר מינה את איוואנוב למפקד הראשי של המחוז הצבאי של פטרוגרד במקום סרגיי חבאלוב. מאוחר יותר, הצאר הורה לו לקחת פיקוד על כוח של המשמר בצארסקויה סלו כדי להבטיח את שלומם של משפחת המלוכה. ב-2 במרץ (15 במרץ) התפטר הצאר, ואיוואנוב נעצר על ידי הסובייט המקומי, אולם שוחרר בהמשך בעקבות הוראתו של אלכסנדר קרנסקי.
מלחמת האזרחים ברוסיה
לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף איוואנוב לתנועה הלבנה בדרום רוסיה, ובאוקטובר 1918 הוא הסכים להזמנתו של פיוטר קרסנוב לתפוס את הפיקוד על הצבא הדרומי, אשר בסתיו 1918 מנה יותר מ-20,000 חיילים, מתוכם כ-3,000 בחזית. חלקים מהצבא שפעלו באזורי וורונז' וצאריצין נפגעו קשות. בחודשים פברואר-מרץ 1919 הם שוקמו והפכו לחלק מהדיוויזיה ה-6 של הכוחות המזוינים של דרום רוסיה.
ניקולאי איוואנוב מת מטיפוס ב-27 בינואר 1919 באודסה.
כריסטיאן פינו
כריסטיאן פינו (בצרפתית: Christian Pineau; 14 באוקטובר 1904 - 5 באפריל 1995) היה לוחם תנועת ההתנגדות הצרפתית מפורסם שכיהן מאוחר יותר כהונה חשובה כשר החוץ של צרפת בסוף שנות החמישים.
ביוגרפיה
פינו נולד בעיירה שומון שבמחוז מארן-עילית, צרפת. אביו החורג היה הסופר ז'אן ז'ירודו. מאוחר יותר אמר פינו כי ז'ירודו הוא זה שנתן לו את אהבתו לכתיבה.
במלחמת העולם השנייה היה פינו מנהיג תנועת ההתנגדות הצרפתית ובן ברית קרוב של שארל דה גול. הוא נעצר על ידי הגסטאפו ב-1943 וניצל ממחנה הריכוז בוכנוואלד.
פינו ייצג את מחוז סארת מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית באספה הלאומית הצרפתית מ-1946 עד 1958. לאחר המלחמה הוא כיהן כשר בממשלות צרפת בשנים 1945–1995. הוא היה שר האספקה בממשלתו של שארל דה גול (1945) ושר הביזור, הרפורמה והשירות הציבורי (1947–1950) בממשלות שונות.
הוא היה שר האוצר לזמן קצר ב-1948. פינו מונה לראש ממשלת צרפת על ידי הנשיא רנה קוטי לאחר התפטרותו של פייר מנדס פראנס בפברואר 1955, אך האספה הלאומית סירבה לתת אמונה בממשלתו כאשר 312 הצביעו נגד ממשלתו ו-268 בעד. הוא כיהן כראש הממשלה במשך יומיים, בין 17–19 בפברואר 1955.
כשר החוץ (פברואר 1956 - מאי 1958), היה פינו אחראי על הטיפול במשבר סואץ במסגרת מלחמת סיני ועל חתימת הסכם רומא מטעם צרפת. עם גי מולה, הוא ביקר במוסקבה. באוקטובר 1956 חתם על פרוטוקול הסברה עם בריטניה וישראל בשם צרפת.
בין 22 ל-24 באוקטובר 1956 כינסו הצרפתים מושב משולש וחשאי כדי לדון, יחד עם עמיתיהם, ביוזמה הצבאית נגד מצרים. המפגש נקבע בפרבר על-יד פריז בשם סוורה (Sèvres). מישראל הגיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון מלווה ברמטכ"ל משה דיין, ראש לשכתו מרדכי בר און, ראש אגף המבצעים מאיר עמית, ומנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס. הנציגים הבריטים היו שר החוץ סלווין לויד, ותת-מזכיר המדינה הקבוע, הממונה על השירותים החשאיים, סר פטריק דין. בצד הצרפתי השתתפו ראש ממשלת צרפת גי מולה, פינו, שר ההגנה מוריס בורז'ס-מונורי והרמטכ"ל מוריס שאל.
פינו נקבר בבית הקברות פר לשז, פריז.
קליף רובינסון (1966)
קליפורד רלף "קליף" רובינסון (באנגלית: Clifford Ralph "Cliff" Robinson; 16 בדצמבר 1966 – 29 באוגוסט 2020) היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בחמש קבוצות שונות בליגת ה-NBA. רובינסון היה ידוע כ"איש ברזל" בעל סיבולת משחק גבוהה, ועם 1,380 משחקים בליגה הוא בין 15 השחקנים ששיחקו בה הכי הרבה משחקים.
קריירת המכללות
רובינסון שיחק עבור אוניברסיטת קונטיקט. רובינסון זכה עם קונטיקט בטורניר ה-NIT, הטורניר השני בחשיבותו לאחר טורניר אליפות המכללות בכדורסל. בשנת 2007 האוניברסיטה תלתה את גופייתו (עם הספרות '00') על גג אולמה בטקס לכבודו.
המשך הקריירה
לאחר עונת 1996–1997, רובינסון חתם כשחקן חופשי בפיניקס סאנס ובה שיחק 4 עונות. הישגו המרכזי בתקופה זו היה השוואת שיאו לנקודות למשחק בודד, עם 50 הנקודות שקלע נגד הדנבר נאגטס ב-16 בינואר 2000. בעת השוואת שיא זה, רובינסון היה לשחקן המבוגר ביותר שקולע 50 נקודות במשחק.
לאחר תקופתו בפיניקס הוא הוחלף במסגרת טרייד עם הדטרויט פיסטונס, ולאחר מכן עבר לגולדן סטייט ווריורס. עונתו הראשונה בקבוצה זו הייתה גם הראשונה בה רובינסון לא הגיע עם קבוצתו לפלייאוף. באמצע עונת 2004–2005 עבר לניו ג'רזי נטס וכעבור שנתיים פרש ממשחק פעיל.
פרט למספר המשחקים הרב ששיחק, בין הישגיו האישיים רובינסון הוא קליעה של מעל 1,000 שלשות בקריירה, השחקן הגבוה ביותר שהגיע להישג זה עד דרק נוביצקי.
מחוץ ל-NBA
בשנת 2013 השתתף בעונה ה-28 של תוכנית הריאליטי האמריקאית הפופולרית הישרדות. מוטיב העונה היה חלוקת המתמודדים לפי תכונות אופי, רובינסון מוין לשבט ה"כוח" (Brawn) והיה המודח החמישי בתוכנית.
כחלק מ"דיפלומטיית הכדורסל" שקידם שחקן העבר דניס רודמן, בשנת 2014 נכלל רובינסון בסגל למשחק ראווה שהתקיים בקוריאה הצפונית לכבוד יום הולדתו של רודן המדינה קים ג'ונג-און.
רובינסון תמך בלגליזציה של סמים קלים למטרות רפואה ופנאי כאחד.
ב-29 באוגוסט 2020, נפטר רובינסון והוא בן 53.
מבנה שאינו בניין
מבנה שאינו בניין (לעיתים מכונה בקיצור מבנה) הוא מושג המתייחס לגופים או מערכות המורכבות ממספר חלקים שמתוכננים לשאת עומסי שירות (כדוגמת אנשים) לזמן קצר יחסית (שעות או ימים ספורים בדרך כלל). המושג משמש אדריכלים ומהנדסים כדי לתאר מבנים אלו.
סריוון
סריוון (בקוריאנית: 사리원시) היא עיר בדרום קוריאה הצפונית ובירת מחוז צפון הואנג-הה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של קוריאה הצפונית משנת 2008 התגוררו בסריוון 307,764 איש. העיר שוכנת כ-60 ק"מ מדרום לפיונגיאנג.
מחוזות אדמיניסטרטיביים
סריוון מחולקת ל-31 שכונות ו-9 כפרים.
בריאות
בסריוון בית החולים לילדים היחיד באזור, הוא משרת 16 מחוזות וכ-500,000 ילדים ובני נוער בשנה.
תעשייה
בסריוון מפעל אשלג ומפעל טרקטורים.
חינוך
מוסדות החינוך כוללים את האוניברסיטה לחקלאות, האוניברסיטה לגאולוגיה, אוניברסיטה לרפואה, אוניברסיטת החינוך ומכללה לרוקחות.
תיירות
"רחוב פולקלור סריוון" נבנה במהלך תקופת שלטונו של קים ג'ונג-איל. הרחוב נבנה במטרה להעניק תמונה אידיאלית של קוריאה העתיקה, והוא כולל מבנים "בסגנון היסטורי" ואוסף של תותחים קוריאנים עתיקים.. הרחוב משמש לעיתים קרובות כיעד  לסיור של זרים בסיור ממשלתי רשמי. מבנים רבים בסגנון ישן קיימים בעיר.
תחבורה
סריוון נגישה באמצעות אוטובוסים ורכבת.
מיינה (סוג)
מיינה (שם מדעי: Acridotheres) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הזרזיריים שמוצאם מדרום-מזרח אסיה, אך חלקם התפשטו על ידי האדם לרחבי העולם, לרבות באמריקה, אפריקה, אוסטרליה ואף בישראל. הם גורמים נזקים לסביבתם וגורמים לרעש.
המיינות הן ציפורים בינוניות בעלות מקור ורגליים צהובות, ראשים בגוונים שונים משחור עד לבן והן חיות בלהקות בין העצים. הן ידועות בקריאותיהן כשלעיתים יודעות לחקות קולות מהסביבה כולל קולות אנושיים.
הן ניזונות מחרקים, צוף ופירות, אך גם מביצים, גוזלים, לטאות וזרעים.
מינים
ישנם סוגים נוספים המכונים מיינות כמו מיינת באלי (Leucopsar rothschildi) ומיינת היל (מהסוג Gracula).
תל שור
תֵּל שׁוֹר, הידוע גם כתֵּל תּוֹרָה או תֵּל תּ'וֹרָה הוא תל ארכאולוגי קטן במרכזו של עמק יזרעאל השוכן כקילומטר מצפון-מזרח לנחל קישון. בתל נמצאו חרסים המעידים על התיישבות בו בכל תקופה מאז תקופת הברונזה המאוחרת (הכנענית), תקופת הברזל (הישראלית) ועד שלהי המאה ה-19 (העות'מאנית). שטחו של התל כ-3 דונם וגובהו כ-5–6 מטר מעל המישור שמסביבו. בין התל לאפיק נחל קישון נובעים מעיינות היוצרים סביבה ביצתית. על ראשו של התל מפוזרות אבני בנייה בודדות. בין הממצאים נמצאה צלמית חרס מקינית מתקופת הברונזה המאוחרת ופריט מאבן גיר הנראה כמו ראש של אלה. בסוף ימי ההתיישבות בתל, בשלהי המאה ה-19, הייתה בתל התיישבות עונתית של רועי צאן טורקמנים. מדרום לתל נמצאה באר בנויה אשר הייתה בשימוש עד ימי השלטון הבריטי בארץ ישראל.
באתר נמצאו חרסים מהתקופות הבאות: הברונזה המאוחרת, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הערבית הקדומה, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.
דיספוריה מגדרית בילדות
דיספוריה מגדרית בילדות (נקראה בעבר באופן רשמי גם "הפרעת זהות מגדרית בילדות") היא אבחנה פורמלית המשמשת פסיכיאטרים לתיאור מצב בו ילדים חשים אי נוחות משמעותית מהמין המולד שלהם, המגדר שלהם או עם שניהם.
התנהגות מגוונת מגדרית היא מצב בו אדם מאמץ מאפיין התנהגותי אחד או יותר של בני או בנות המין ה"הפוך" בחברה נתונה; נון-קונפורמיות מגדרית בילדות היא מצב בו ילד או ילדה נוטים באופן מובחן, עקבי ומתחזק להתנהגות מגוונת מגדרית; בפשטות, ילדה המעדיפה ביגוד, צעצועים ותחביבים המזוהים בתרבותה עם הבנים או בן שמעדיף ביגוד, צעצועים ותחביבים המזוהים בתרבותו עם הבנות, נון קונפורמיות מגדרית בילדות לא בהכרח ייתפש כבעייתית והשאלה האם ייתפש כך (ואם כן, איך להתמודד עימו) משקפת מחלוקת פילוסופית-פסיכולוגית קשה ורוויה הטיה פוליטית.
אבחנה
הקריטריונים לאבחנה של דיספוריה מגדרית בקרב ילדים וילדות על פי DSM-5:
מאפיינים
ישנו קונצנזוס שדיספוריה מגדרית שמתעצמת עם תחילת הבגרות המינית, צפויה להימשך בבגרות. הסיכוי לכך גדול יותר אצל בנות מאשר אצל בנים, ואצל בני מעמד חברתי נמוך יותר מאשר אצל בני מעמד חברתי גבוה.
התמודדות
קבלה של הזהות והביטוי המגדרי של ילדים המתמודדים עם דיספוריה מגדרית מקלה על ההתמודדות באופן משמעותי, כאשר לתמיכת המשפחה ישנה חשיבות ניכרת במיוחד. במידת הצורך והרצון, ישנה הקלה בדיספוריה גם כתוצאה מתהליכי התאמה מגדרית. עם זאת, בין יתר הגורמים המכשירים את הקרקע לַדיספוריה או תורמים להתמדתה נמנים קשיים חברתיים עם קבוצת השווים, פסיכופתולוגיה הורית, וחיזוק להתנהגויות המזוהות עם המגדר הנגדי. במקרים אלו ההמלצה הטיפולית עשויה להיות עידוד התנהגויות אופייניות למגדר של הילד וקשרים חברתיים עם בני מינו, והגבלת לבוש והתנהגות המזוהים עם בני המין השני, יחד עם פסיכותרפיה לחקר שורשי התנהגות זו, שעשויה לנבוע מפנטזיה לפיה הצטרפות למין השני תהפוך את הילד למאושר או מוערך יותר. הטיפול נועד במקביל לתמוך גם בהורים, להדגיש את חשיבות התמיכה שלהם בילד ללא ביקורת, לעזור להם לסייע לילד בהתמודדותו מול התגובות והסטריאוטיפים בחברה לגבי התנהגותו, וכן להסביר להם את חשיבות ההתערבות המוקדמת, בין אם תוביל לשינוי בזהותו המגדרית של הילד ובין אם לאו.
מחקרי עוקבה שונים מהעשור השני של המאה ה-21 מצאו כי רוב הילדים החווים דיספוריה מגדרית בילדות לא יאובחנו בדיספוריה מגדרית בהגיעם לבגרות. עם זאת, מחקר עוקבה משנת 2022 שעקב אחרי 317 ילדים שהזדהו כטרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות מצא כי רק 8 מהם (2.5%) חזרו להזדהות כסיסג'נדרים לאחר 5 שנים, וכי אף אחד מבין ה-8 לא החל טיפול בלתי-הפיך במהלך תקופת המחקר.
קישבאיץ'
קישבאיץ' (בהונגרית: Kisbajcs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בקישבאיץ' חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות
אילן נובקוביץ'
מילן (אילן) נובקוביץ (29 באוגוסט 1940 – 24 באוקטובר 2015) היה מלחין ומעבד ישראלי.
קורות חיים
מילן נולד בעיר בלגרד שביוגוסלביה לאב ממוצא סרבי ולאם ממשפחת החזן גלנץ. בשנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה בילה אצל סבתו מצד אביו שלימדה אותו לנגן ולצייר. עוד לפני תום המלחמה נפרדו ההורים. לימים נישאה אמו לעורך הדין דוד אלקלעי שהיה ראש הקהילה היהודית בבלגרד. בשנת 1947 נולדה אחות למילן והמשפחה המורחבת התכוננה לעלות לישראל. בשנת 1950 הסתייע הדבר. דוד אלקלעי השתלב לעבודה ביד ושם לתיעוד ושימור עלילות יהדות יוגוסלביה.
בגיל 10 עלה לארץ ישראל וצורף לחברת הילדים בקיבוץ עין המפרץ, שם קיבל את השם אילן ואומץ על ידי משפחת ארנון שהיו מחניכיו של יאנוש קורצ'אק בפולין ומשעלו לישראל, הקדישו את חייהם לחינוך הנוער העולה. לזוג היו שלושה בנים ואילן נהנה מיחס חמים ומעודד בצעדיו הראשונים בארץ. ביניהם אף כינו את אילן לאונרדו דה וינצ'י בגלל כישרונותיו הרבים בעבודות הכפיים השונות ונטייתו הבולטת למוזיקה. בקיבוץ בילה כמעט עד סוף התיכון.
משנות ה-60 המוקדמות ועד שנת 2005 התגורר בביתו שבשכונת בקעה בירושלים.
קריירה
אילן למד לנגן בקלרינט אצל יונה אטלינגר במשך כמה שנים וזכה במלגות קרן שרת מגיל 15. בשנת 1958 התגייס לצבא והצטרף לתזמורת צה"ל כנגן קלרינט, תחת ניצוחו של יצחק גרציאני. גרציאני היה מנצח נערץ ופתח בפני אילן את הסקרנות לעולם העיבוד המוזיקלי. בהיותו תושב הצפון בצעירותו, ניגן באירועים מוזיקליים רבים בחיפה, כך גם הכיר את המפיק דב זעירא ובשנת 1964 שיתפו פעולה, ויחד הוציאו את התקליט "הנשיקה הראשונה" שאת שיר הנושא "הנשיקה הראשונה" הלחין אילן למילים של המשורר אברהם בן זאב. השיר הפך מיד ללהיט והזמרת גילה אדרי הפכה כוכבת. בתקליט ניגנו קובי אשרת (בס), ריצ'רד פרץ (גיטרות וליווי), יוסף ליטובסקי (אח של דני ליטני - גיטרות קצב), מנשה גלזר (אורגן ואקורדיון), מישל אדרי (תופים).
בשנת 65 ואחרי שקבע מושבו בירושלים, החל לעבוד בעיריית ירושלים כאחראי על פרויקטים מוזיקליים. יסד את תזמורת הבוגרים של העירייה וכתב להם עיבודים. באותם ימים נולד גם פרויקט "פזמון תיכון" שאילן היה מיוזמיו. ערך ועיבד את השירים שכתבו הנערים הזוכים בתחרות וליווה את הזמרות הצעירות לפני ההופעות, בהן אסתר הירשברג (לימים שמיר) ורוחמה רז. אילן הלחין מוזיקה ל"קבארט הסאטירי" ש"רץ" בימים ההם במרתפי סוראמלו למילים של אפרים סידון.
בשנת 1969 יזם סשן הקלטות ב"קול ישראל" יחד עם "שלישית השמרנים" (איתם עבד מספר שנים כמלחין ומעבד מוזיקלי, הם הקליטו את השירים: "ספינת הזהב", "תמיד", קרנבל בריו", "הרכבת הכחולה", "חבל על אתמול", "גשם סתווי" ואת השיר "ילדתי" שאילן הלחין למילים של יעקב רוטבליט. בשנת 1971 הלחין את המוזיקה למחזה "אהבתה של יובל אור" שכתב נתן אלתרמן. הלחין את השיר "קסמי העיר" למילים של ידידו הטוב רפי דברה מי שהיה מנהל מחלקת החינוך החברתי בעיריית ירושלים. ועוד עיבודים רבים ביניהם :
בשנות ה-70 וה-80 אילן עבד במוזיאון ישראל במחלקת הרפאות (איחוד מחדש של שברי חרס לכלים) ובמקביל גם כמעצב תפאורות בטלוויזיה הצעירה וגם צייר וצייר וצייר ופיסל. בסיום תערוכות אחדות נקנו ציורים רבים על ידי תיירים וכך ירדו מן הארץ. רבות מעבודותיו חילק אילן כמתנות או החלפות למשל: ראש סוס עצום מברונזה תמורת שטיח ענק. בתקופת החנוכיות שלו עיצב כמה דגמים יפהפיים מברונזה אותו נתן כמתנת חג לרבים וטובים מידידיו.
Borderline
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רג'י לוקאס שגם היה למפיק השיר. כמו כן, ג'ון "ג'ליבין" בניטז שהיה למפיק השיר "Lucky Star", לקח חלק גם בהפקת שיר זה. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. כמו כן, נמכר השיר בבריטניה בכ־310,000 בסך הכול.
מבקר המוזיקה ג'יי רנדי טארבורי, סקר את "Borderline", יחד עם "Holiday" וטען שהם שני שירי המפתח שעזרו למדונה לבסס את עצמה בתעשיית המוזיקה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, בין 30 בינואר ל-2 בפברואר 1984 והיה הקליפ הראשון שצילמה מדונה ביחד עם הבמאית מרי למברט. בהמשך למברט ביימה עבור מדונה את הקליפים של "Like a Virgin", "Material Girl", "La Isla Bonita" ו-"Like a Prayer".
הסופר אלן מאטז ציין כי הקליפ של השיר "מוצג בצורה איכותית". הקליפ נחשב לאבן דרך בקריירה של מדונה.
גרבית'ולוס
גרבית'ולוס (שם מדעי: Gravitholus; מילולית: "כיפה כבדה") הוא סוג של דינוזאור שחי בתור הקרטיקון לפני 75 מיליון שנה. היצור השתייך למשפחת הפכיצפלוזאוריים, בעלי הגולגולות העבות שהזכירו ראשי כבשים עשויות עצם קשה.
היצור נמצא במאובנים באלברטה, קנדה ב-1979 בידי החוקרים ו. פ. וול ופטר גלטון. יש חוקרים הרואים בדינוזאור זה מין של סטגוצרס (Stegoceras) שנמצא באותו אזור, דבר שהופך את הסוג לטקסון מוטל בספק. אחרים מתעקשים על היותו סוג עצמאי.
מאובני היצור כללו רק גולגולת קשה אך על פי הערכות ממיני פכיצפלוזאורים אחרים הגיע אורכו לכ-3 מטרים. ככל הנראה חי הגרבית'ולוס בעדרים, כאשר הזכרים לחמו על נקבות בעזרת גולגולותיהם העבות.
זכויות להט"ב בהונג קונג
מעמד בחוק
בתור קולוניה של האימפריה הבריטית, החוקים הפליליים של הונג קונג הבריטית נגד מעשים הומוסקסואלים של גברים היו בתחילה שיקוף של החוק הקולוניאלי, עם עונש מרבי של מאסר עולם. עם זאת, לא הפלילו יחסים הומוסקסואלים בין נשים. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 התנהל ויכוח ציבורי בשינוי החוק בהתאם לעקרונות זכויות האדם. כתוצאה מכך, בשנת 1991, המועצה המחוקקת העבירה אי-הפללה כלפי יחסים הומוסקסואלים בהסכמה בקרב גברים.
עם זאת, נקבע גיל הסכמה לא שוויוני בין זוגות גברים הומוסקסואלים (21) לזוגות הטרוסקסואלים (16) בעוד החוק שתק לגבי גיל הסכמה בין זוגות לסביות. ארגוני זכויות להט"ב קראו למועצה המחוקקת להשוות את חוק גיל ההסכמה, אם כי נתקלו בהתנגדות מצד מחוקקים שמרנים כי אי השוויון המשפטי "נחוץ כדי להגן על בני נוער ולשמור על מסורת". כתוצאה מכך, הוגשה תביעה כדי לערער על גיל ההסכמה הבלתי שוויוני בבית המשפט. בשנת 2005, שופט אשר דן בתיק קבע כי גיל ההסכמה אינו חוקתי לפי פקודת מגילת זכויות האדם של הונג קונג, מה שמפר את הזכות לשוויון. פסק הדין אושר על ידי בית המשפט לערעורים, אך ההוראות לא הוסרו רשמית מפקודת הפשעים עד לשנת 2014.
ב-30 במאי 2019, בתיק יונג צ'ו וינג נגד שר המשפטים, בית המשפט העליון פסק לטובת וינג, פעיל להט"ב שהגיש את התביעה נגד הממשלה ב-2017, וביטל ארבע הוראות נוספות במסגרת פקודת הפשעים המטילה עונשים גבוהים יותר על עבירות שביצעו גברים הומוסקסואלים בניגוד להטרוסקסואלים. שינוי חקיקתי זה בא לאחר 20 שנות פעילות לשינוי תוכן החוקים, אותם הממשלה סירבה או עיכבה. עם זאת, מזכירת משרד משפטים בעת הדיון בתיק, הסכימה כמעט לכל השינויים, והסכימה כי "החוקים הללו המכוונים לגברים הומוסקסואלים אינם עולים בקנה אחד עם חוק היסוד".
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
נישואים חד מיניים או איחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים אינם מוכרים בהונג קונג. אף על פי כן, ביוני 2009 הרחיבה ממשלת הונג קונג הכרה והגנה מוגבלת לזוגות חד מיניים שחיים יחדיו במסגרת פקודת אלימות במשפחה.
ב-4 במרץ 2020, המדיניות של ממשלת הונג קונג לשלול מזוגות חד מיניים הנשואים באופן חוקי את הזכות להגיש בקשה לדיור ציבורי הוכרזה על ידי בית המשפט העליון כ-"בלתי חוקית ואינה חוקתית".
שותפויות אזרחיות
ביוני 2018, בטענה שזכותה לפרטיות ולשוויון הופרה בהסתמכותה על חוק היסוד ופקודת מגילת הזכויות של הונג קונג, אישה לסבית מהונג קונג המכונה "MK" תבעה את ממשלת הונג קונג על הכחשת זכותה להיכנס לשותפות אזרחית עם בת זוגה. בג"ץ דן בתיק בדיון ראשוני קצר בן 30 דקות באוגוסט 2018.  בנובמבר 2018, המחוקק ריי צ'אן צ'י-צ'ואן אשר ידוע כהומוסקסואל גלוי הציע הצעה לחקור הכשרת איחוד אזרחי לזוגות חד מיניים, אם כי ההצעה הודחה ב-27 קולות נגד מול 24 בעד. באפריל 2019, שופט דחה הצעה של הדיוקסיה הקתולית של הונג קונג וקבוצות שמרניות אחרות להצטרף לליטיגציה וקבע כי בית המשפט "אינו יכול לבורר בנושאים חברתיים או תאולוגיים ופועל רק על פי שיקולים משפטיים". יועץ של הדיוקסיה הקתולית טען כי תוצאת התיק בבית המשפט עלולה להוביל ל-"אפליה הפוכה" וליצור "אפקט מצמרר על הכנסייה".התיק נדון ב-28 וב-29 במאי 2019.  במהלך הדיונים, סטיוארט וונג, עורך דין ממשלתי, הגן על החוק הקיים באומרו: "לא כל ההבדלים ביחס הם בלתי חוקיים. אתה לא אמור להתייחס למקרים לא שוויוניים כאחד ולהכיר בצורה חלופית של מערכות יחסים חד מיניות שלדעתנו היא בגדר ערעור מוסד הנישואין המסורתי והמשפחה" בטענה כי שותפויות באיחוד אזרחי נושאות את אותן זכויות משפטיות כמו נישואין, אך בדרך כלל אינן כוללות את הטקס והחלפת נדרי החתונה. מדיניות זו הפכה את הנישואים והאיגודים האזרחיים למעשה לזהים במהותם" אמר עורך הדין הממשלתי, והסביר מדוע הממשלה התנגדה לשניהם עבור זוגות חד מיניים.
באוקטובר 2019 פסק בית המשפט נגד "MK" תוך שהוא מציין את חוק הנישואין הקיים וממשיך לשלול גישה זוגיות אזרחית מזוגות חד מיניים. השופט אנדרסון צ'או כתב בעת פסיקתו באומרו כי "הראיות בפני בית המשפט אינן, לדעתי, מספיק חזקות או משכנעות כדי להוכיח שהצרכים והנסיבות החברתיים המשתנים או העכשוויים בהונג קונג הם כאלה שיחייבו לקרוא את המילה 'נישואין' בחוק יסוד סעיף 37 ככוללת נישואים בין שני אנשים בני אותו המין". צ'או הוסיף כי "האם צריכה להיות או לא צריכה להיות מסגרת חוקית להכרה במערכות יחסים חד-מיניות היא בעיקרה עניין לחקיקה".
נישואים חד מיניים
סקר אשר נערך על ידי אוניברסיטת הונג קונג בשנת 2017 מצא כי 50.4% מהנשאלים תמכו בהכשרת נישואים חד מיניים ברחבי האזור המנהלי.
ביולי 2018, ראש הרשות המבצעת של הונג קונג, קארי לאם, הצהירה כי לממשלת הונג קונג "אין תוכניות לתקן את החוק ולאשר נישואים חד מיניים בעתיד הקרוב" בעקבות פסיקת ציון דרך לטובת בקשת אשרה תלויה של זוג חד מיני, וכן אמרה כי אף על פי שהממשלה "כיבדה את פסיקת בית המשפט" המקרה אינו מהווה "אתגר לפקודת הנישואין של הונג קונג ועניינו רק מדיניות ההגירה של העיר". במרץ 2019 חזרה על עמדתה ואמרה כי הממשלה "לא קרובה יותר להכשיר נישואים חד מיניים" בעוד כינתה את הנושא "עדיין שנוי במחלוקת" אך ציינה שפסיקת בית משפט לאחרונה בהסדרי הגירה לזוגות חד מיניים שנישאו מחוץ למדינה "עוזר להביא כישרונות מעבר לים".
בינואר 2019 הסכים בית המשפט העליון של הונג קונג לדון בשתי תביעות נגד סירובו של האזור המנהלי להכיר בנישואים חד מיניים. שני האתגרים המשפטיים הנפרדים הועלו על ידי סטודנט בן 21 מאוניברסיטת הונג קונג, אשר כונה "TF" ופעיל בן 31 תחת השם "STK" אשר טענו כי חוסר היכולת של זוגות חד מיניים להתחתן ברחבי הונג קונג "מפרה את זכותם לשוויון על פי מגילת זכויות האדם וחוק היסוד של הונג קונג". השופט בתיק נתן לבקשות רישיון להישמע על ידי בית המשפט, אם כי השעה אותן לדון תחילה בתיק נוסף בו הייתה מעורבת לסבית בת 29, המבקשת ליישם מערכת שותפות באיחוד אזרחי בהונג קונג.
אשרות בני זוג
בשנת 2015 אישה לסבית בריטית אשר כונתה כ-"QT" תבעה את מחלקת ההגירה של הונג קונג לאחר שזו סירבה להכיר בשותפותה האזרחית עם בת זוגה בממלכה המאוחדת וסירבה להעניק לה אשרת תלות. בפברואר 2015, שופט אשר דן בנושא הסכים שהתובעת הופלתה לרעה והעביר את התיק לבית המשפט העליון. בית המשפט דן בתיק ב-14 במאי 2015. לאחר דיון ממושך, דחה בית המשפט את התיק במרץ 2016. התובעת העבירה את התיק לבית המשפט לערעורים, שהסכים לדון בו ב-15 וב-16 ביוני 2017. את הערעור הובילה עורכת הדין הבולטת לזכויות אדם, דינה רוז, אשר ידועה במקרי תביעות רבות ברחבי העולם למען הכרה במערכות יחסים של זוגות מאותו המין.
ב-25 בספטמבר 2017 הפך בית המשפט לערעורים את דחיית בג"ץ ופסק לטובת "QT", וקבע כי יש להעניק לבת זוגה העובדת בעיר אשרת בני זוג. בעוד ההגדרה המשפטית של נישואים לא עורערה, השופט הראשי אנדרו צ'ונג הצהיר כי "הזמנים השתנו ומספר הולך וגדל של אנשים אינם מוכנים עוד לקבל את הסטטוס קוו ללא מחשבה ביקורתית". צ'ונג הוסיף כי מחלקת ההגירה לא הצליחה להצדיק את "האפליה העקיפה על רקע נטייה מינית ממנה סבלה QT" וכי "ההחרגה של בן זוגו הנשוי כדין, אם כי חד מיני, של עובדת זרה או בת זוגה האזרחית, להצטרף לעובדת היא, די ברור, לא יעילה למשיכת העובדת להגיע או להישאר בהונג קונג". בית המשפט הורה ל-"QT" ולמשרד ההגירה לעבוד יחד על הסכם ולהגישו לבית המשפט תוך 28 ימים.
משרד ההגירה ערער על פסק הדין לבית המשפט לערעורים סופיים. בית המשפט נתן את פסק דינו ב-4 ביולי 2018, שפסק לטובת התובעת וחייב את רשויות ההגירה מאתה ואילך להעניק לבני זוג חד מיניים אשרות בני זוג שהיו זמינות בעבר רק לזוגות הטרוסקסואלים. הרכב השופטים, בראשותו של השופט העליון ג'פרי מא טאו-לי, קבע כי "המדיניות של אי מתן אשרה נוגדת תועלת וברור שאינה קשורה באופן רציונלי לקידום כל מטרת כישרון" בעודו דחה את טיעונו של מנהל ההגירה כי "שותפויות באיחוד אזרחי שונות מנישואים" בתגובה כי טיעוניו מבוססים על "בסיס רעוע וכמעט ולא מספק". הממשלה הצהירה כי היא "מכבדת את פסיקת בית המשפט ותלמד אותה בפירוט". פסק הדין נכנס לתוקף ב-19 בספטמבר 2018, אז הודיע מנהל מחלקת ההגירה כי ישקול בחיוב פנייה של מי שנכנס ל-"זוגיות אזרחית חד מינית, איחוד אזרחי חד מיני, נישואים חד מיניים או נישואים מהמין השני, שותפות אזרחית מהמין השני או איחוד אזרחי מהמין השני מחוץ להונג קונג" לכניסה למגורים כתלויה, אם האדם עומד "בדרישות ההגירה הרגילות".
מיסוי והטבות
בשנת 2014, התחתן קצין ההגירה של הונג קונג אנגוס לאונג צ'ון-קוונג עם בן זוגו סקוט אדמס בניו זילנד. לאחר נישואיהם, צ'ון-קוונג ניסה לעדכן את מצבו המשפחתי בלשכת שירות המדינה, אשר קובעת כי הטבות השוטרים יכולות להגיע גם לבני זוגם. הלשכה, לעומת זאת, דחתה את ניסיונותיו של צ'ון-קוונג להרחיב את ההטבות הללו לאדמס, מה שהוביל לאתגר משפטי. ב-28 באפריל 2017, בית המשפט העליון של הונג קונג פסק לטובת צ'ון-קוונג. בפסיקתו המובהקת, כינה השופט אנדרסון צ'או ק-מינג את מדיניות הלשכה כ-"אפליה עקיפה" ודחה את טענתה כי עליה "לנהוג בהתאם לחוק הנישואין הרווח בהונג קונג" בעוד כי הרחבת ההטבות לבת זוגו של צ'ון-קוונג תביא "לערעור שלמות מוסד הנישואין". פסק הדין היה אמור להיכנס לתוקף ב-1 בספטמבר 2017 והיה מציע לבני זוג חד מיניים של עובדי ממשלה שנישאו מחוץ למדינה את אותן הטבות כמו של זוגות הטרוסקסואלים. אולם, בחודש מאי ערערה ממשלת הונג קונג על פסק הדין. בית המשפט לערעורים החל לבחון את התיק בדצמבר 2017, ופסק נגד בני הזוג ב-1 ביוני 2018. בית המשפט לערעורים קבע כי קיימת "מטרה לגיטימית להגן על נישואים בין המינים השניים" בטענה שרק זוגות הטרוסקסואלים "צריכים ליהנות מחופש הנישואין". בית המשפט גם קבע שצ'ון-קוונג ואדמס "לא יכולים לשלם מיסים כזוג". בני הזוג ערערו על ההחלטה לבית המשפט לערעורים סופיים. הערעור נדון ב-7 במאי 2019.
ב-6 ביוני 2019, בית המשפט לערעורים סופיים הפך את פסיקתו של בית המשפט העליון, וקבע כי הן לשכת שירות המדינה והן מחלקת מס ההכנסה הפלו את בני הזוג שלא כדין. פסק הדין נכנס לתוקף ב-19 בספטמבר 2018, כאשר ממשלת הונג קונג שינתה את ספר החוקים שלה כדי לאפשר לזוגות חד מיניים להגיש דוחות מס משותפים. דובר משרד ההכנסה הפנימית אישר את השינוי והצהיר שזוגות נשואים חד מיניים "יכולים כעת להגיש שומת מס משותפת באמצעות מערכת ניהול מסמכים או בצורת מסמך". פעילי זכויות להט"ב הונג קונגים בירכו על הצעד אך הצהירו כי יש לכלול אותו גם לאלה הנמצאים בשותפויות אזרחיות.
הגנה מפני אפליה
פקודת מגילת הזכויות של הונג קונג משנת 1991 אוסרת אפליה ממגוון סיבות כולל "מעמד אחר". בתיק של לאונג ט.ס ויליאם רוי נגד שר המשפטים (2005), המונח פורש כך שיכלול נטייה מינית. מאז שנות ה-90 ארגוני זכויות להט"ב קראו למועצה המחוקקת לחוקק חוקי זכויות אזרח הכוללים בתוכנם נטייה מינית.
לממשלה, בכל רמותיה, אסור לקיים יחס שונה בלתי מוצדק על רקע נטייה מינית כתוצאה ישירה מסדרה של תיקי משפט מתוקשרים בהם, שר המשפטים נגד יאו יוק לונג זיגו (2007), תיק בו בית המשפט לערעורים סופיים קבע כי "הנטייה המינית של האדם היא מעמד מוגן מפני אפליה לפי הוראות סעיפים 25 ו-39 לחוק יסוד הונג קונג וסעיפים 1 ו-22 לפקודת מגילת זכויות האדם". בשל פרשנות זו של מערכת המשפט, על הממשלה מוטלת האחריות להבטיח באופן פעיל שכל מדיניותה, החלטותיה ופעולותיה נקיות מאפליה על רקע נטייה מינית. עם זאת, חוק היסוד ופקודת מגילת זכויות האדם מחייבים רק את הממשלה, סוכנויותיה ונציגיה, אך לא חברות פרטיות. ככזה, סעיף ההערות הכלליות במודעות המשרות הפנויות בשירות המדינה כולל את הקביעה: "כמעסיק שוויון הזדמנויות, הממשלה מחויבת לביטול האפליה בעבודה. המשרה המפורסמת פתוחה לכל המועמדים העומדים בדרישת הכניסה הבסיסית ללא קשר לנכותם, מין, מצב משפחתי, הריון, גיל, מצב משפחתי, נטייה מינית וגזע". בנוסף, עובדי ממשלה החשים מופלים לרעה או סובלים מיחס לא הוגן בשל נטייתם המינית רשאים לבקש ייעוץ משפטי ולהגיש תביעות אזרחיות נגד הממשלה בבית המשפט.
בשנת 1993, המחוקקת לשעבר אנה וו הציעה הצעת חוק שוויון הזדמנויות באמצעות הצעת חוק פרטית לאיסור אפליה ממגוון סיבות, כולל "מין, מוגבלות, גיל, גזע ומיניות". מאמצה לא הניב תוצאה עד 1995 אז נחקק חוק שוויון ההזדמנויות אם כי המונח "מיניות" לא נכלל בהעברת הצעת החוק.
התנגדות פוליטית להגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית נוטה לבוא משמרנים חברתיים, אשר לעיתים קרובות בעלי קשרים נוצריים אוונגליסטים, הרואים בהומוסקסואליות וקרוס-דרסינג כ-"סימנים של חוסר מוסריות". לאחר שבית המשפט פסק נגד גיל ההסכמה הבלתי שוויוני עבור זוגות הומוסקסואלים בשנת 2005, ראש הרשות המבצעת לשעבר של הונג קונג, דונלד צאנג הידוע כקתולי אדוק, התנגד פומבית להחלטת בית המשפט ונלחם בערעור לפסק הדין עד 2006 אם כי ללא הצלחה.
בשנת 2005 הלשכה לענייני חוקה ויבשת הקימה את היחידה לזהות מגדרית ונטייה מינית, עבור "שיפור שוויון ההזדמנויות לאנשים בעלי נטיות מיניות שונות וטרנסג'נדרים". החל מאוגוסט 2012, הלשכה נותנת חסות לסדרה של שידורי הכרזות לשירות הציבור על הצורך בהענקת יחס שווה בעת העסקת כל מי שמוגדר כחלק מקהילת הלהט"ב.
בשנת 2016 נכשלו המאמצים של ועדת שוויון הזדמנויות להניע את הממשלה לחוקק חקיקה נגד אפליה המכסה נטייה מינית וזהות מגדרית. הוועדה העלתה הצעה לממשלה בעקבות סקר באותה שנה, שמצאה כי רוב של 55.7% קונג קונגים תמכו בהוספת המונחים.
ביוני 2019, ריקי צ'ו מאן-קין, ראש נציבות שוויון ההזדמנויות, הצהיר שהוא מתכוון "להוסיף הגנות נגד אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית לחוקים הקיימים" בעוד לדבריו, גישתו תהיה "כרוכה בהכנסת הגנות לחוקים הקיימים במקום תמיכה בחקיקה כוללת אחת". מאן-קין ידוע כמתכנן טיוטות חוקים ומכוונן אותם לאחר שמיעת דעות המפלגות המתנגדות לפני הגשתן לממשלה.
זהות מגדרית
החוק בהונג קונג מאפשר שינוי מגדר במסמכים משפטיים כגון תעודת זהות ודרכון, אך אינו מאפשר לשנות את תעודת הלידה. שינוי מסוג זה מצריך העברת ניתוח להתאמה מגדרית.
ב-13 במאי 2013, בית המשפט לערעורים סופיים של הונג קונג קבע כי לאישה טרנסג'נדרית ישנה הזכות להתחתן עם בן זוגה במגדרה המועדף.
ב-16 בספטמבר 2013, נודע מקרה שערורייתי בהונג קונג בו הטרנסג'נדרית אליאנה רובשקין, הופלתה לרעה ועברה התעללות מינית על ידי פקידי מכס בנמל התעופה בהונג קונג, מה שאילץ ארגונים בינלאומיים כמו האו"ם וארגונים לא ממשלתיים בהונג קונג לספק לה סיוע במעמד פליטה שהפכה לאדם חסר אזרחות, בהיותה סבלה מאירוע חיפוש גוף פולשני במשך יותר מ-9 שעות.
בשנת 2019, שלושה גברים טרנסג'נדרים איבדו את מעמדם החוקי להכרה ככאלה בתעודות הזהות שלהם בהונג קונג. בעודו הביע חיבה לשלישייה, שופט בית המשפט העליון תומאס או הינג-צ'ונג פסק נגד שלושת המבקשים, שהוכרו כולם כגברים על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת אך אינם מסוגלים לשנות את מינם בתעודת הזהות של הונג קונג. השופט הצהיר כי "שינוי מין מוחלט יהיה הדרך המעשית היחידה של השלטון המקומי לקבוע את מינו של אדם".
תרומת דם
מאז ספטמבר 2017, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) רשאים לתרום דם ברחבי הונג קונג לאחר תקופת דחייה של שנה מקיום יחסים.
יוהו ריינבאל
יוהו ריינבאל (בפינית: Juho Reinvall; נולד ב-24 באוגוסט 1988) הוא ג'ודוקא פיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
זכויות להט"ב בהונג קונג
תנאי מחיה
יחד עם מספר מועדוני לילה הומוסקסואלים, מצעדי גאווה מתקיימים מדי שנה ברחבי הונג קונג, כמו גם אירועים חברתיים אחרים בהם הקרנת פסטיבל סרטי ההומואים והלסביות בהונג קונג. בכל שנה בציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי), מתקיימת צעדה ברחבי האזור המנהלי מאז 2005. מעורבות פוליטית גם כן הפכה נפוצה יותר בשנים האחרונות, בעוד מספר מחוקקים בולטים השתתפו בצעדת היום ובמצעד הגאווה בהונג קונג. בשנת 2010, המחוקק פרננדו צ'ונג, המחוקקים לשעבר סוד הו סאו לאן, לו ווינג-לוק והכומר פונג צ'י ווד, השתתפו בהפגנה פומבית נגד הומופוביה בהונג קונג. בתחילת שנות ה-90 הוקמו שתי הקבוצות הראשונות לזכויות להט"ב בהונג קונג, "HORIZONS" ו-"Ten Percent Club". כיום, קיימים מספר ארגונים בהם: "Rainbow Action" ו-"Tongzhi Culture Society" הפועלים למען קידום זכויות להט"ב בעודם מארגנים אירועים חינוכיים וחברתיים ציבוריים שונים. סקר שנערך על ידי אוניברסיטת הונג קונג ב-2014 קבע כי 74% מהנשאלים הסכימו כי לזוגות חד מיניים "צריכים להיות אותן זכויות או חלק מהזכויות להן נהנים זוגות הטרוסקסואלים".
יוהו ריינבאל
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לצנד-אוצ'ירין צוגטבאטר המונגולי.
זכויות להט"ב בהונג קונג
תנאי מחיה
במאי 2019, פרסומת של קת'אי פסיפיק, חברת התעופה הלאומית של הונג קונג, הכוללת זוג שני גברים מטיילים יד ביד לאורך חוף נאסרה על ידי רשות שדות התעופה של הונג קונג ו-"MTR Corporation" (מפעילת תחבורה ציבורית בבעלות ממשלתית ומפתחת נכסים בהונג קונג, המפעילה את מסילת הטרנזיט, רשת התחבורה הציבורית הפופולרית ביותר בעיר). עם זאת, ביטלו את עמדתן יממה לאחר מכן בעקבות ביקורת ציבורית שלילית נרחבת לאחר האיסור בעוד הפרסומת הוצגה בשנית מספר ימים לאחר מכן.
המשחקים הגאים, תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים עבור חברי קהילת הלהט"ב ברחבי העולם, נקבעו להתקיים לראשונה בהונג קונג כציון 40 השנה למשחקים הגאים שנוסדו לראשונה ב-1982 בין ה-11 ל-19 בנובמבר 2022. אלו היו צפויים להיות המשחקים הגאים הראשונים שיערכו ביבשת אסיה, ולראשונה בעונת חורף. עם זאת, כתוצאה מהתפרצות מגפת הקורונה בקונג קונג, נדחה קיום המשחקים ל-3 בנובמבר עד 11 בנובמבר 2023.
מדיה
מאז שנות ה-90, במספר סרטים הונג קונגים החלו להיכלל דמויות או נושאים המתייחסים לקהילת הלהט"ב. עם זאת, תוכניות טלוויזיה נטו במידה רבה להימנע מהצגת הנושאים, עד לתחילתו של העשור השני של המאה-21. בשנת 2005, נודע בהרחבה ברחבי האזור המנהלי כי הזמר-יוצר הפולק ההונג קונגי צ'ט לאם הצהיר על היותו הומוסקסואל באמצעות ראיון לכתב העת האדבוקט בממלכה המאוחדת בעודו תמך בציון מצעד הגאווה בהונג קונג.