cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחאת המילקי
מחאת המילקי או מחאת ברלין הייתה מחאת רשת שהחלה בספטמבר 2014 בפייסבוק ועוררה רעש תקשורתי גדול, אך לא הצליחה להניע מחאה חברתית בהיקף רחב. נושאי המחאה העיקריים היו יוקר המחיה בישראל ומחירי המזון ברשתות השיווק, אך הדיונים במהלכה נגעו גם בנושאים נוספים כמו הלגיטימיות של ירידה מארץ ישראל, וצמצום אי-שוויון כלכלי.
התפתחות המחאה
אדם בשם בן שגב פרסם ביולי 2013 תמונה של חשבונית בפייסבוק, המפרטת קניות שערך בחנות בברלין. בסוף הסטטוס, שלווה לתמונה, נכתב כך: "רוצים לנחש כמה שילמתי? מחיר הקנייה עמד על 22.79 אירו - כלומר 107 שקלים. כמה הקנייה הזו הייתה עולה בישראל? פי שניים? פי שלושה?" באוקטובר 2013 שודרה בחדשות 10 סדרת כתבות של מתן חודורוב בשם "היורדים החדשים", המתעדת את תופעת ההגירה בקרב צעירים מישראל לאירופה בשל יוקר המחיה. בתגובה לסדרת הכתבות אמר אז יאיר לפיד: "תסלחו אם אני קצת חסר סבלנות לאנשים שמוכנים לזרוק לפח את הארץ היחידה שיש ליהודים כי בברלין נוח יותר."
ב-29 בספטמבר 2014 פתח ישראלי בן 25 קבוצת פייסבוק בשם "עולים לברלין". לאחר מספר ימים הוא פרסם בקבוצה תמונה דומה של חשבונית, ולצידה כתב: "אחד הדברים שאנחנו הכי מתגעגעים אליהם בישראל הוא מילקי. שימו לב לתמונה של המחיר של המילקי גרסת ברלין (שבגרמניה הוא גם גדול יותר) רק 0.19 יורו. 80 אגורות ישראליות. מילקי בישראל ... עולה קצת מעל 3 שקלים ליחידה."
בתמונת החשבונית מופיעים לצד המילקי ביצים אורגניות, מיץ סחוט טבעי וחבילת שניצלים, שכולם נמכרים בגרמניה במחיר נמוך יותר מזה שבישראל. לעומת זאת, צוין בהערת אגב שירקות ופירות זולים יותר בישראל. בועז ארד, עיתונאי ישראלי המתגורר בברלין, פרסם מחדש את תמונת החשבונית ב-5 באוקטובר 2014, תוך הפניית תשומת הלב לכך שדף הפייסבוק "עולים לברלין" קורא בעצם לישראלים לעזוב את ישראל לטובת מקומות אחרים בעולם שבהם מחירי הדירות ויוקר המחיה נמוכים יותר.
קבוצת הפייסבוק "עולים לברלין" הפכה למוקד דיונים בנושא יוקר המחיה בישראל, ומנתה מעל 15,000 חברים. בעקבותיה קמו קבוצות נוספות בפייסבוק המעודדות ישראלים להגר לחו"ל, ביניהן "עולים לקנדה", "עולים למיאמי", "עולים לניו יורק", וכמו כן למקומות נוספים כגון לוס אנג'לס, שווייץ, פריז, פראג וניו זילנד. כך נוצר מחדש דיון מקביל, שליווה את המחאה לאורכה, על הלגיטימיות של הירידה מישראל.
יוזם המחאה
יוזם המחאה שמר על מעטה אנונימיות והתראיין בתחילתה לכתבה בעיתון "דר שפיגל", שם הזדהה באמצעות דרכון ישראלי. בכתבה נאמר שמדובר בגבר ישראלי בן 25 ששירת כקצין בצה"ל.
נרקיס שימש בעבר כיו"ר מועצת התלמידים העירונית של רמת גן, למד בתיכון בליך ושירת בצה"ל כקצין בחטיבת המחקר של אמ"ן לאחר שהוכשר בתוכנית חבצלות. הוא אמר עוד בראיון שהוא מתכוון לחזור לישראל בהקדם, על מנת להמשיך בה את מחאת המחירים.
בדצמבר 2014, לאחר שובו לישראל, קרא נרקיס לתושבי רמת גן "להכריז מלחמה על העירייה" ולסרב לשלם ארנונה, בתגובה לחקירת המשטרה בנוגע לשחיתויות של בכירי העירייה.
תגובות
שר האוצר יאיר לפיד התראיין ב-7 באוקטובר באולפן ynet ואמר: "החבר'ה הצעירים האלה צודקים, המחירים בלתי-נסבלים, ורשתות המזון צריכות לדעת - אנחנו נכניס מוצרים לפיקוח". כמו כן אמר: "עכשיו מתחילים להתפרסם פרקים מדו"ח מבקר המדינה על משבר הדיור ... משבר הדיור מתחיל מ-2008. איפה היו כל האנשים שמבקרים עכשיו בזמן שמפלצת הדיור באה לזלול דור שלם?".
בריאיון עם בן כספית שהתפרסם ב-12 באוקטובר, אמר לפיד: "קודם כל, הטענה הזו נכונה, אם כי אני חושב שמקצינים אותה ולוקחים אותה למקומות שהיא לא אמורה להגיע אליהם ... הדיון על חיים בארץ הוא מורכב יותר משאלת יוקר המחיה. זו שאלה חשובה, אולי אפילו חשובה מאוד, אבל צריך למקם אותה בתוך הפסיפס הרחב של כל השיקולים, הנסיבות והערכים". עם זאת, בראיון כינה לפיד את אלה שבחרו להגר לברלין עקב המחאה "חבורה מתועבת של פוסט-ציונים, מסוג הגועל שצריך להלום בו". כינוי זה גונה על ידי פעילי המחאה: "יאיר לפיד וכמובן ראש הממשלה הרסו את הסיכוי שלנו הצעירים לבנות כאן בית. בשביל שתהיה ציונות לא מספיק רק להיות לאומי. כדאי שגם בממשלה יבינו שהדור שלנו לא יהיה כאן אם דברים לא ישתנו מהר".
השחקן אקי אבני, ששיחק במשך מספר שנים בפרסומות ל"מילקי", הביע תמיכה במחאה נגד יוקר המחיה אך הסתייג מהבחירה במוצר: "אני לא רוצה לירוק לשוקת ששתיתי ממנה הרבה שנים מים טובים ... המחאה על יוקר המחיה מוצדקת אבל היא לא צריכה לצאת נגד היצרנים".
בקבוצה "עולים לברלין" נרשמו תגובות רבות של ניצולי שואה, שכעסו על הקריאה להגר דווקא לברלין, שהייתה בירת גרמניה הנאצית. אורי חנוך, יושב ראש ועד הניצולים ממחנה הריכוז דכאו, אמר על המוחים שהם "חוטאים" וקרא למחאה "חלום בלהות". בתגובה לדבריו אמר נרקיס: "אני חייב לציין ששמעתי ניצולי שואה מדברים על זה ואני מצטמרר ... אבל אני אומר לאותם ניצולי שואה, בבקשה תבינו אותי: אין לי סיכוי לקנות בית בישראל, אין לי סיכוי.".
שר החקלאות, יאיר שמיר, אמר: "אני מרחם על ישראלים שהספיקו לשכוח את השואה וירדו לגרמניה בגלל מילקי. מי שמעוניין למכור את יהדותו בשביל זה, שיהיה בריא".
בין המתנגדים למחאה היה גם בני ציפר, שכינה את המוחים "חסרי תרבות, חסרי כבוד עצמי".
סיקור המחאה בתקשורת
הדיונים במחאת המילקי נערכו בתחילה בפייסבוק וברשתות חברתיות נוספות, וכללו השוואות בין מחירי מעדני חלב בישראל ובגרמניה, וכן דיונים בנושאים כלכליים רחבים יותר.
ב-6 באוקטובר המחאה סוקרה בהרחבה בכלי התקשורת. הנושא זכה לכותרת ראשית בעיתון "מעריב השבוע" ולדיונים נרחבים בתוכניות הרדיו של רזי ברקאי בגלי צה"ל ושל עודד שחר ברשת ב'. לאחר מכן ירד היקף הסיקור בתקשורת הישראלית המרכזית, במיוחד בהשוואה לסיקור של המחאה החברתית בשנת 2011 ומחאת הקוטג'. על פי נתונים של יפעת מחקרי מדיה, התקשורת הממוסדת לא תמכה במוחים, ואף הציגה הסתייגות מהמחאה. מהנתונים עולה כי רוב האייטמים שעסקו בנושא לא פתחו את מהדורות החדשות, ורובם אוזכרו במדורי הצרכנות בעמודים הפנימיים או באמצע מהדורות החדשות. גם פרשנים בכירים בתקשורת הכללית לא סיפקו רוח גבית למחאה, ורבים מהם אף יצאו נגדה.
בראיון של רביב דרוקר ורזי ברקאי בעיתון TheMarker הם אמרו שלדעתם יוזמי המחאה מגיעים מארגוני שמאל בישראל, וכמו כן טענו שבכלי תקשורת רבים עיתונאים קיבלו הנחיות להשתיק את המחאה.
הטענה בדבר המניעים הפוליטיים של מחאת המילקי קיבלה משנה תוקף לאחר שובו לישראל של יוזם המחאה, נאור נרקיס. בטור אישי שבפרסם בדצמבר 2014 קרא נרקיס להתנגד למדיניותו של בנימין נתניהו, והוסיף: "האם נחיה במדינה גזענית ומפלה, או במדינה חופשית עם תקווה, שכיף לחיות בה?".
המחאה פורסמה בכלי תקשורת רבים בעולם, ומטבעה זכתה לכותרות בגרמניה. העיתון "בילד" יצא בכותרת "מהפכת ברלין בישראל - בגלל מעדן שוקולד", וגם בעיתון "דר שפיגל" פורסמה כתבה שבה כונתה ברלין "גן עדן למעדנים", תוך סיקור נרחב של המחאה.
מחאת המילקי צוינה כאחד מ"סיפורי השנה" הבולטים של שנת 2014 בתוכנית "חי בלילה" של נדב בורנשטיין ששודרה בערוץ 2, וכן בסיכומי השנה של העיתונים "הארץ" ו"גלובס".
Celestial
Celestial הוא סינגל של הזמר-יוצר הבריטי, אד שירן, שיצא, על ידי חברות התקליטים אסיילום רקורדס ואטלנטיק רקורדס, בשיתוף פעולה עם The Pokémon Company, ב-29 בספטמבר 2022. השיר יופיע בפוקימון שני ופוקימון ארגמן. השיר נכתב על ידי אד שירן, סטיב מק וג'וני מקדייד, והופק על ידי אד שירן וסטיב מק.
נכון לאוקטובר 2022, השיר הושמע למעלה מ-29 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לסינגל, בבימויו של הבמאי היפני, יואצ'י קודמה, יצא בערוץ היוטיוב של אד שירן ב-29 בספטמבר 2022. בווידאו קליפ ניתן לראות את אד שירן באינטראקציה עם מספר פוקימונים, שצוירו על ידי המנהל האמנותי, יו נגאבה. נכון לאוקטובר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-11 מיליון פעמים.
ראסט (סרט)
ראסט (באנגלית: Rust) הוא סרט מערבון אמריקאי, שכתב וביים ג'ואל סוזה. מככבים בו אלק בולדווין, טרוויס פימל, בריידי נון, פרנסיס פישר וג'נסן אקלס. באוקטובר 2021 נעצרה ההפקה לאחר שהצלמת הלינה האצ'ינס נהרגה מירי אקדח ששימש כאביזר צילומים ואשר בו אחז בולדווין בעת הירי. סוזה נפצע באותו אירוע ירי.
עלילה
הרלנד ראסט הוא פורע חוק שמציל את נכדו לוקאס בן השלוש-עשרה לאחר שנידון לתלייה בעוון הריגה. שני הנמלטים בורחים מהמרשל האמריקני ווד הלם וצייד הראשים פנטון "פריצ'ר" לאנג.
פיתוח
במאי 2020, הוכרז כי אלק בולדווין יפיק ויככב בסרט Rust, מערבון המבוסס על סיפור שיצר עם הסופר והבמאי ג'ואל סוזה. בולדווין אמר להוליווד ריפורטר שהוא שמח לעבוד עם סוזה לאחר שהחמיץ את ההזדמנות לככב בסרטו "קראון ויק" (2019). הוא השווה את התסריט לסרט "בלתי נסלח" מ-1992, ואמר שהוא בהשראת סיפור אמיתי. כשנשאל על כישורי ההטלה והרכיבה על סוסים שלו, הוא אמר, "הם תמיד מוכנים. אני שחקן מהאסכולה הישנה. אז אם אתה קורא את קורות החיים שלי - הרכיבה על האופנוע שלי, הצרפתית שלי, הג'אגלינג, הרכיבה על סוסים, משחק הנשק שלי - זה בסדר גמור בקצות אצבעותיי בכל עת." טרוויס פימל, בריידי נון ופרנסיס פישר הצטרפו לצוות השחקנים בספטמבר 2021, כאשר ג'נסן אקלס לוהק בחודש הבא. הצילומים החלו ב-6 באוקטובר באזור סנטה פה, ניו מקסיקו.
תקרית הירי
דיווח של הלוס אנג'לס טיימס חשף שכמה מאנשי צוות מחו על תנאי העבודה במהלך הצילומים. התלונות ציינו גם ירי חי שלוש פעמים. ב-21 באוקטובר, שבעה חברי צוות הצילום של הסרט עזבו את הסט והוחלפו בארבעה חברים שש שעות לפני שהתרחש האירוע.
זמן קצר לאחר מכן, האצ'ינס הוטסה במסוק לבית החולים של אוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי, שם נקבע מותה. סוזה הובהל באמבולנס למרכז הרפואי האזורי כריסטוס סנט וינסנט בסנטה פה, שם טופל ושוחרר למחרת בבוקר. ההפקה הופסקה בעוד משטרת מחוז סנטה פה עורכת חקירה. חברת ההפקה של הסרט, Rust Movie Productions, LLC, ערכה בדיקה פנימית. גם לשכת הבריאות והבטיחות התעסוקתית של ניו מקסיקו צורפה לחקירה. דיווח מ-IATSE Local 44 טען כי "קליע חי" הוא הגורם לאירוע. בתגובה, הרשויות המקומיות ורשויות אכיפת החוק אמרו כי לא קבעו אם האקדח ירה כדור ריק או כדור חי והוסיפו, "אפילו לא התחלנו בזיהוי פלילי בנושא זה". ב-22 באוקטובר הוצא צו חיפוש על ידי שופט מחוז סנטה פה. תצהיר התומך בבקשה לצו חיפוש מבקש מבתי המשפט של המדינה סמכות לקבוע אם התקרית נתפסה בעדשת המצלמה ואומר שגם הול וגם בולדווין "לא ידעו שקליעים חיים נמצאים באקדח".
ב-22 באוקטובר 2021 בולדווין צייץ בטוויטר והביע "הלם ועצב שלו מהתאונה הטרגית שגבתה את חייה של הלינה האצ'ינס". הוא גם ציין כי משתף פעולה באופן מלא בחקירת המשטרה המתנהלת בנוגע לאירוע. בתצהיר, בלש משטרה הצהיר כי בולדווין קיבל את האקדח מעוזר הבמאי דייב הולס; לא הולס ולא בולדווין ידעו שהאקדח טעון.
הירי עורר ויכוחים על השימוש באקדחים באתרי צילום קולנוע. שאנון לי, אחותו של ברנדון לי, שחקן שמת לאחר ירי מקרי מכלי נשק על סט הסרט העורב בשנת 1993, קראה לאסור שימוש באקדחים באתרי צילום קולנוע, וקבעה כי "עם כל האפקטים המיוחדים האפשריים וכל הטכנולוגיה, אין סיבה להביא אקדח לסט שיכול לירות קליע מכל סוג שהוא". ב-22 באוקטובר הודיע ​​שחקן הסדרה The Rookie, אלקסי האולי, כי הפקת הסדרה תאסור על אקדחים חיים, וקבע כי ירי אקדחים יוספו בעבודת פוסט פרודקשן.
מספר ימים לאחר תקרית הירי הודיע בולדווין על השעיית צילום הסרט ופרויקטים מקצועיים נוספים.
חידוש צילומי הסרט
באוקטובר 2022 פורסם שהושג הסדר פשרה בתיק התביעה אזרחית של משפחתה של האצ'ינס נגד מפיקי הסרט ואלק בולדווין. במסגרת ההסדר, ישמש מת'יו, בעלה של הלינה האצ'ינס, כמפיק בכיר. במעמד ההודעה מסר מת'יו האצ'ינס שצילומי הסרט יחודשו בינואר 2023, עם צוות השחקנים המקורי.
אורכסטרה
לפני שנוצרה צורת הטרגדיה בתיאטרון, הופיעו המקהלות היווניות הקדומות בשירה ובריקודים על מגרש חלק או מרוצף, שבמרכזו עמד מזבח לאל דיוניסוס (שהיה בעצם האורכסטרה). במרוצת הזמן, כאשר הוטל על המקהלה להציג עלילה, היו נאלצים לוותר על האורכסטרה בצורת עיגול, ולעצבה בצורת חצי גורן עגולה כדי לאפשר לכל הצופים לראותה. כשהחלו להרחיב את העלילה בדרמות העתיקות והוסיפו למקהלה שחקנים, היו השחקנים מופיעים על האורכסטרה יחד עם המקהלה.
האורכסטרה נמצאה, בדרך כלל, לרגלי גבעה, שהצופים היו יושבים על שיפועה, בתחילה על הרצפה, אך במרוצת הזמן על ספסלים המוצבים אלה מעל אלה. לאולם הצופים היה צורת מגזר של עיגול, שהיה גדול מחצי גורן עגולה.
באורכסטרות שבאתונה ההצגות היו נערכות על השטח שבתחום הקודש של דיוניסוס לרגלי הסלע הדרומי של האקרופוליס. ספסלי עץ, שהיו שם בתחילה, הוחלפו במרוצת הזמן בספסלי אבן. בניית תיאטרון האבן האתונאי של דיוניסוס החלה בשנת 425 לפנה"ס והסתיימה בין השנים 338 לפנה"ס-326 לפנה"ס. בתיאטרון הזה באתונה, תפס אולם הצופים יותר ממחצית האורכסטרה, ורוחבו עלה על קוטרה של האורכסטרה (24 מטרים).
אתיאל עמיחי
אִתיאל עמיחי (2 בדצמבר 1925 - כ"ב בשבט תשכ"ג, 16 בפברואר 1963) היה ממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי, מפקד מחוז ירושלים, ראש הג"א והנספח הצבאי באפריקה.
ביוגרפיה
עמיחי נולד בסוף שנת 1925 במושב תל עדשים, בנם של יחיאל והניה עמיחי, מראשוני המתיישבים ביישוב. היה פעיל במחנות העולים. בשנת 1942, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התגייס לפלמ"ח ובליל הגשרים פיקד על כוח מהגדוד השני שפוצץ גשר מסילת ברזל על נחל הבשור שחיבר בין עזה לרפיח. במלחמת העצמאות נטל חלק בקרבות חטיבת יפתח בצפון. בתחילת אפריל היה נציג הפלמ"ח במפקדת מבצע נחשון ולאחר מכן היה קצין המבצעים של חטיבת הראל, תחת פיקודו של יצחק רבין בקרבות בגזרת ירושלים מאמצע אפריל ועד סוף מאי 1948. השתתף במבצע דני והיה מפקד הגדוד הראשון בקרב חירבת כוריכור. במבצע גי"ס, בליל 27-28 ביולי 1948, כבש הגדוד שלו את אל-פאלוג'ה, אולם לאחר שנורתה עליהם אש מהמצרים ונודע לו שמשטרת עיראק אל-מנשייה לא נכבשה הוא החליט לסגת. שני מ"פים שלו ניסו לערער על הפקודה, אך ניסיון ליצור קשר עם מפקד חטיבת יפתח נכשל והגדוד נסוג. בעקבות הנסיגה הדיח המח"ט מולה כהן את עמיחי מפיקוד על הגדוד. אסף שמחוני מונה במקומו וישעיהו גביש נתמנה לסגנו בהמשך המלחמה שימש עוזר קצין מבצעים בחזית הדרום, ובהמשך, כקצין מבצעים בחטיבת אלכסנדרוני. אחיו הצעיר נהרג במלחמה, ב-14 בינואר 1948.
לאחר המלחמה היה מדריך בבית הספר הגבוה לטקטיקה ובשנת 1950 שימש כממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי. בשנים 1952–1954 כיהן כמפקד מחוז ירושלים, ולאחר מכן היה ראש מחלקה במטכ"ל. ב-1 בפברואר 1956 נכנס לתפקיד ראש הג"א ועסק בריכוז סמכויות על הגורמים השונים והגברת התיאום בין גורמים צבאיים ואזרחיים שיש להם תפקיד בהגנת העורף. בהמשך היה שליח באלג'יריה, אחראי על קבוצה של 28 קצינים מישראל שהגיעו כשליחים אל יהודי המקום.
נישא לאילת, בתו של המחנך יעקב ניב (המפקח הראשי של זרם העובדים, מנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות ומפקח החינוך במחוז תל אביב), והיה אב לשלוש.
בשנת 1961 החל לכהן כנספח צה"ל ונציג משרד הביטחון באקרה, בירת גאנה. לאחר כשנה עבר לאביג'אן, בירת חוף השנהב. ב-16 בפברואר 1963 נהרג בתאונת דרכים עם אשתו ובתם בת החמש רוית. ארונותיהם הוטסו לישראל והובאו לקבורה בהלוויה צבאית בבית קברות נחלת יצחק בהשתתפות בכירי משרד החוץ וצה"ל.
על שמו רחוב ברמלה ומדור אפריקה ואסיה בספריית המטכ"ל.
קיווירוניוס
הקיווירוניוס היה פילאי בגובה 2.3 מטר ומשקל 3.4-3.9 טון. הוא היה בעל אוזניים קטנות ובעל חטים ענקיים שבלטו מלסתו העליונה ונטו כלפי מטה, אולי עזרו ליצור לחפור שורשים ופקעות מהאדמה. היה לו מראה קרוב מעט למסטודון, שנחשב לקרובו בתחילה. בהמשך התברר שהמסטודון שייך לקבוצה מפותחת יותר הקרובה לפיליים המודרניים.
חואקין פוריאל
ביוגרפיה
בשנת 1996 פוריאל הופיע לראשונה בטלוויזיה בטלנובלה הארגנטינאית "Montaña Rusa: Otra vuelta" ("רכבת ההרים: סיבוב נוסף"), בה גילם את דמותו של ג'ודי.
בשנת 1999 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Verano del '98" ("קיץ 98'"), בה גילם את דמותו של חואקין.
בשנת 2000 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Calientes" ("חמים"), בה גילם את דמותו של ברונו.
בשנת 2003 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Soy gitano" ("אני צועני"), בה גילם את דמות של רפאל.
בשנת 2004 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Jesús, el heredero" ("חסוס, היורש"), בה גילם את דמותו של חסוס.
בשנת 2005 שיחק בהצגת התיאטרון "Sueño de una noche de verano" ("חלום ליל קיץ") של שייקספיר. שיחק בסדרה הארגנטינאית "Ambiciones" ("שאיפות"), בה גילם את דמותו של יוני. בנוסף, באותה שנה שיחק בהצגת התיאטרון "La mala sangre" ("שנאה"). עוד באותה שנה, שיחק בסדרת הדרמה "Botines" ("מגפיים"), בה גילם את דמותו של וריוס.
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Montecristo" ("מונטקריסטו"), בה גילם את דמותו של מרקוס. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2007.
בשנים 2008–2009 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Don Juan y su bella dama" ("דון חואן ועלמתו היפה"), בה גילם את דמותו של חואן קנה. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנים 2009 ו-2010.
בשנים 2009–2010 שיחק בהצגת התיאטרון "El rey Lear" ("המלך ליר") של שייקספיר.
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Caín y Abel" ("קין והבל"), בה גילם את דמותו של אגוסטין. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2011.
בשנת 2010–2011 שיחק בהצגת התיאטרון "La vida es sueño" ("החיים הם חלום").
בשנת 2013 שיחק בהצגת התיאטרון "Final de partida" ("סוף המשחק").
בשנת 2018 שיחק בסרט "סודות בין אחיות", ובסרט הספרדי "עץ הדם".
בשנת 2019 שיחק במותחן הפסיכולוגי "בן נולד" בתפקיד של לורנסו.
בשנת 2020 שיחק במותחן הפשע "תחושת בטן" לצדה של לואיסנה לופילטו.
בשנת 2021 כיכב במותחן הפוליטי של נטפליקס "ממלכת שמים וארץ", בתור מטיף שנוי במחלוקת שהופך למועמד המוביל לנשיאות ארגנטינה לאחר שיריבו במרוץ נרצח.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "Robo mundial" בדמותו של לוסיאנו "לוצ'ו" בואנוונטורה; הסדרה שודרה בשירות הסטרימינג Star+ באמריקה הלטינית.
חיים אישיים
ב-2005 נכנס למערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית פאולה קרום אותה הכיר כששיחקו יחדיו בטלנובלה הארגנטינאית "Montecristo" ("מונטקריסטו"), והופיעו יחדיו בהצגה "Sueño de una noche de verano" ("חלום ליל קיץ") של שייקספיר. ב-2008 נולדה בתם. הזוג נפרד ב-2011.
בין השנים 2016–2018, פוריאל היה במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית אווה דה דומיניצ'י.
יחסי ליבריה–רוסיה
יחסי ליבריה–רוסיה הם יחסי החוץ בין ליבריה ורוסיה.
היחסים בעבר
בשנת 1924 נציג ליבריה בעבר ב דן עם ממשלת ברית המועצות על כינון יחסים דו-צדדיים. בתחילה הביעו הסובייטים עניין בהצעה, אך שום קשר דיפלומטי לא התממש.
בשנת 1946 התקיים משא ומתן לחוזה על ידידות ליברית-סובייטית, אך שום הסכם לא התממש. בשנת 1952 שלחה ממשלת ליבריה הזמנה לברית המועצות להשתתף בהשבעה הנשיאותית השנייה של ויליאם טובמן, אולם הסובייטים דחו את ההזמנה. בינואר 1956 השתתפה משלחת סובייטית בהשבעה הנשיאותית השלישית של טובמן, וב-11 בינואר כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, ובכך הייתה ליבריה למדינה הראשונה באפריקה שמדרום לסהרה אשר כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. המשלחת הסובייטית בהשבעה הובלה על ידי אלכסנדר פ' וולקוב, יו"ר הסובייט העליון, אשר הציע סיוע כלכלי לליבריה, אך ההצעה נדחתה על ידי טובמן.
במהלך השנים הבאות המגעים בין שתי המדינות היו ספורדיים. הסובייטים הזמינו את טובמן לבקר במוסקבה בשנת 1956, אך ההזמנה הביאה תגובה נגדית מצד ארצות הברית, בת בריתה המסורתית של ליבריה. טובמן הודיעו כי ביקור ממלכתי במוסקבה ישפיע לרעה על יחסי ארצות הברית–ליבריה. טובמן נותר ספקן לגבי כוונות הסובייטים, וסירב לפורמליזציה של היחסים הדיפלומטיים. בספטמבר 1957 ביקרה משלחת חקלאית מליבריה בברית המועצות. ביוני 1959 ביקרה משלחת בריאות מליבריה בברית המועצות, ואחריה משלחת חקלאית בחודש שלאחר מכן.
נוריטדין מוכיטדינוב הוביל את המשלחת הסובייטית בהשבעה הנשיאותית הרביעית של טובמן בינואר 1960. בנובמבר 1960 ביקרה משלחת של פקידי ממשל מקומי מליבריה בברית המועצות. בפברואר 1962 ביקר בליבריה צוות מדעי סובייטי, בראשות הקוסמונאוט יורי גגארין. באוגוסט 1962 ביקר סגן נשיא ליבריה ויליאם ר' טולברט ג'וניור בברית המועצות. באוקטובר 1962 ביקרה משלחת תרבות סובייטית בליבריה, ואחריה משלחת תרבות ליברית בברית המועצות באפריל 1963 וחבורת תרבות סובייטית לליבריה בדצמבר אותה שנה.
ביוני 1972 הקימו שתי המדינות שגרירויות זו אצל זו. בשנת 1974 קיבלה ליבריה סיוע כלכלי מברית המועצות. לאחר הסכם מ-1976 קיבלו סטודנטים מליבריה מלגות ללימודים בברית המועצות. ב-19 במאי 1979 נחתם הסכם מדע ותרבות בין המדינות. [11] משלחת פרלמנטרית של ליבריה ביקרה בברית המועצות ב-26 במאי וב-1 ביוני 1977. משלחת של הסובייט העליון ביקרה בליבריה בין התאריכים 16–22 בנובמבר 1978. במהלך החודשים האחרונים של נשיאות טולברט, היחסים הידרדרו וכמה דיפלומטים סובייטים גורשו מליבריה.
היחסים הליבריים-סובייטים התדרדרו תחת נשיאות סמואל דו, שיישר קו הדוק עם רונלד רייגן. אף על פי כן, ברית המועצות, קובה, לוב ואחרות היו חיוביות בתחילה להפיכה שהוביל דו בשנת 1980. זמן קצר לאחר ההפיכה, חידש דו את הקשרים הדיפלומטיים עם ברית המועצות. ב-24 באוקטובר 1980 נחתם הסכם על שירותי אוויר בין ליבריה לברית המועצות. בשנת 1983 דו גירש דיפלומטים סובייטים מליבריה, והאשים את ברית המועצות בתמיכה במזימה לובית לסילוקו מהשלטון. דו סגר את השגרירות הסובייטית במונרוביה ב-18 ביולי 1985. 14 סטודנטים ליבריים נעצרו, והואשמו בשיתוף מודיעין עם השגרירות הסובייטית. ב-3 באוגוסט 1985 סגרו הסובייטים את שגרירות ליבריה במוסקבה. זאיר ייצגה את ליבריה בברית המועצות לאחר ניתוק הקשרים הדיפלומטיים, ואילו פולין ייצגה את ברית המועצות בליבריה. היחסים שוקמו במקצת ביולי 1986.
היחסים כיום
ליבריה ורוסיה חידשו את היחסים הדו-צדדיים במרץ 2010 וחברה רוסית אף קיבלה זיכיון לכריית עפרות ברזל כסימן ליחסי סחר עתידיים. בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
פונצ'ה
פונצ'ה (בפורטוגזית: Poncha) הוא משקה אלכוהולי מסורתי הנפוץ בארכיפלג הפורטוגלי מדיירה.
המשקה עשוי מאלכוהול מזוקק העשוי מקני סוכר, דבש, סוכר, מיץ לימון או תפוזים, אותם מערבבים עם כלי בשם מקסלוטה (Mexelote).
סמל בהוטן
סמל בהוטן מוצג כצורה מעגלית, ובה מתוארים שני רעמים, מעל פרח לוטוס, שעליו אבן חן ומצדדיו שני דרקונים. הרעמים מסמלים את הרמוניה בין הדת והחילוניות; הלוטוס מסמל טוהר; היהלום מסמל את כוחו של הריבון, ושני הדרקונים - האחד זכר והשנייה נקבה, מסמלים את המדינה, שהם מכריזים עליה בקולם - המסומל על ידי הרעמים.
דלקת הצפק
דלקת הצֶפֶק (בלועזית: פֵּרִיטוֹנִיטִיס, Peritonitis) היא תהליך דלקתי בחלל הצפק (פריטונאום), שבו נוזל עשיר בחלבון פיברין ובתאי דם לבנים חודר לתוך חלל הצפק, בדרך כלל, כתוצאה משנית מזיהום המתפשט מאיבר מזוהם בבטן. מקורות הזיהום הנפוצים, הם: נקב בתוספתן, תריסריון, קיבה, כיס מרה ומעיים, דלקת באיברי המין הנשיים ודלקת בלבלב.
התפתחות
לרוב, בתחילה הזיהום מקומי והאזור הנגוע מוקף על ידי הפדר הגדול, המעיים וסירכות (הידבקויות) פיברין. אם המוקד הדלקתי הוא חלק מתהליך מתמשך, או שתנגודת המאכסן נמוכה, התהליך הממוקם מתקדם לדלקת צפק מפושטת המסכנת את חיי החולה. לתוך חלל הצפק חודרות כמויות גדלות של נוזל דלקתי, תנועת המעי משותקת ומופיעה ירידה בנפח הדם היעיל. במצב זה, מתפתחת לעיתים קרובות טוקסמיה כתוצאה מספיגה של חומרים רעילים מחלל הצפק, וכן אלח דם (ספסיס), אם התפתח זיהום חיידקי. החיידקים השכיחים הגורמים לדלקת הצפק הם E. coli ו-Klebsiella.
תסמינים
סימני דלקת הצפק תלויים במידה רבה במקור התהליך הדלקתי ובקצב התקדמותו. בתחילה, מתפתח לרוב כאב חד באזור שבו התפתח הנקב, מלווה בהרגשת בחילה, הקאות, עליית חום הגוף, רגישות מקומית למגע, ותנגודת של שרירי הבטן למישוש. כאשר הדלקת מתפשטת בחלל הצפק, מצבו הכללי של החולה מורע, מופיע לרוב חום גבוה, סימני צחיחות וכאב מפושט בבטן המוחמר אפילו על ידי תנועות גוף קלות.
אבחון
לאבחון מהיר יש חשיבות מכרעת. מבצעים צילום רנטגן של הבטן בעמידה ובשכיבה כדי להבחין באוויר חופשי בבטן, צילומי טומוגרפיה ממוחשבת של הבטן ובדיקות דם לעמילאזה, תאי דם לבנים ולבדיקת הפרעה ברמת האלקטרוליטים בדגש על אשלגן נתרן וכלור. עם זאת, ניתוח הוא האמצעי המהימן ביותר לאבחון.
טיפול
ניתוח להפסקת הדליפה לתוך חלל הצפק חיוני ברוב המקרים להצלת חיי החולה, כאשר קיימת סבירות גבוהה לאיבר מנוקב. במקרה של דלקת בלבלב או דלקת האגן הקטן, לא מבצעים בדרך כלל ניתוח חירום. לפני הניתוח, יש לטפל בחולה ולהכינו לניתוח על ידי עירוי נוזלים לווריד לשם תיקון הפרעות במאזן הנוזלים והאלקטרוליטים, טיפול אנטיביוטי רחב-טווח כנגד חיידקים אארוביים ואנארוביים, טיפול נגד הכאב, והכנסת צינור לקיבה (זונדה) לשאיבת נוזלים לשם הפחתת תפיחות הבטן.
הסיבוך השכיח ביותר לאחר ניתוח הוא Evisceraation Abscess.
אי-שוויון קאנטלי
בתורת ההסתברות, אי-שוויון קאנטלי, קרוי על שם פרנסיסקו פאולו קאנטלי, מאפשר לחסום הסתברויות זנב של התפלגויות. אי השוויון הוא גרסה חד-צדדית לאי-שוויון צ'בישב.
אי-שוויון קאנטלי קובע כי למשתנה מקרי \ X בעל תוחלת \ \mu ושונות \ \sigma^2 מתקיים:
הוכחה
נוכיח עבור \ \mu =0, המקרה הכללי מוכח בצורה דומה.
לכל \ \lambda מתקיים: לכן, לכל, מאי-שוויון קושי-שוורץ נובע ש ולכן, באופן דומה ניתן להוכיח את המקרה שבו.
הידרודינמיקה (ספר)
הידרודינמיקה הוא ספר שנכתב על ידי דניאל ברנולי ב-1738. הכותרת של הספר הזה היא זו שהעניקה את השם לענף של מכניקת הזורמים הידוע כהידרודינמיקה.
תוכן הספר
הספר מכיל 13 פרקים, שעוסקים בנושאים הבאים:
החיבור פותח בסקירה היסטורית של הידראוליקה, ולאחר מכן הצגה קצרה של הידרוסטטיקה. שלושת הפרקים הבאים מכילים נוסחאות למהירות, משך, וכמות הזורם הזורמת מפתחו של כלי קיבול. המחבר מטפל גם במקרה של מפלס נופל של הזורם וזה של מפלס קבוע במאגר המים, ולוקח בחשבון את התהליך הראשוני של זרימה לא-יציבה (משוואת ברנולי לזרימה פוטנציאלית בלתי יציבה) ושל ההצטמצמות הרדיאלית של הזרם. ברנולי מבסס את המסקנות שלו על העיקרון של הכוח החי. בפרקים אלו ברנולי גם נעזר בעקרון הרציפות.
פרק 7 דן בתנודות של מים בצינור המשוקע במאגר מים ועוסק בעיקר באובדן האנרגיה שלהם. שנים רבות מאוחר יותר, Borda חידש את החקירות האלה, אך הגיע לנוסחה שונה לאובדן האנרגיה.
פרק 13 עוסק בכוח התגובה של משטח נטוי על סילון מים שפוגע בו. הוא גם מיישם את התוצאות להנעת ספינות ומציע שינויים במדחפים של ספינות בהתאם להם.
הספר אמנם דן בעיקר בבעיות של זרימת זורמים למינרית, אך הוא גם נוגע במישרין בתופעות שונות הקשורות בנושא כמו הלם מים, האופי הטורבולנטי של זרימת מים, וקביטציה (היווצרות חללים בזרימה). במישור המתמטי ההידרודינמיקה מכיל בעיות מתמטיות רבות הקשורות בפתרון משוואת דיפרנציאליות, אינטגרציות וטורים.
אלן רובינס
אלן רובינס (באנגלית: Ellen Robbins; 1828 – 1905) הייתה מאיירת בוטנית אמריקאית מהמאה ה-19 הידועה בציורי פרחי בר ועלי סתיו. היא הייתה אחת התורמות לתערוכה השנתית הראשונה של האגודה האמריקאית לצבעי מים ב-1867/1868.
ביוגרפיה
אלן רובינס, ילידת 1828 במסצ'וסטס, הייתה הילדה הצעירה ביותר של בעל מפעל שמת כשהייתה עוד קטנה. המפעל שלו נשרף לאחר מכן, ושילוב האירועים הותיר את המשפחה במצוקה. רובינס החלה לנסות לעזור לכלכלת המשפחה על ידי קבלת עבודה עוד כשהיה צעירה מאוד. לאחר שניסתה אומנויות ביתיות שונות, היא פנתה לציור בצבעי מים. אף שהיא קיבלה הכשרה מסוימת מאמן בשם סטיבן סולסברי טאקרמן, היא הייתה במידה רבה אוטודידקטית.
קריירה
בשנות העשרים לחייה, רובינס החלה לייצר ספרים של איורי פרחים ולמכור אותם בסכום נכבד של 25 דולר כל אחד. הצלחתה עם אלה הביאה אותה להתרחב מפרחים לעלי הסתיו. היא הייתה ידועה בעבודה מדויקת.
באופן דומה, ציורי העלים שלה עדיין נתפסים לפעמים בטעות כעלים אמיתיים על ידי הצופים. היסטוריון האמנות סמואל בנג'מין ראה בה "אחד מציירי הטבע הדומם המשובחים באמריקה."
בנוסף לפרסום ספרים, רובינס מכרה ציורים מקוריים דרך חנות בבוסטון. עבודתה הפכה לאופנתית גם באמריקה וגם באנגליה, והיא החלה לצייר עיצובים בוטניים על קרמיקה ואפילו רהיטים עבור לקוחותיה. בשנות הארבעים של המאה ה-19 היא החלה ליצור עיצובי טקסטיל, וכן עיצובים לאריחים ולעבודות רקמה. בשנות ה-40 של המאה ה-19 החלה גם ללמד ציור בצבעי מים.
בסוף שנות ה-60, לאחר המצאת הכרומוליטוגרפיה, שכר אותה הליטוגרף לואיס פראנג ליצור סדרה של פרחים ועלי סתיו במיוחד כדי להימכר כהדפסים. באמצעות קשרים בין תושבי בוסטון חשובים כמו הנרי וורד ביצ'ר, היא הוזמנה ליצור אפריז בוולסלי קולג' מחוץ לבוסטון.
עם הצלחה הולכת וגוברת, הצליחה רובינס לנסוע לאירופה בקיץ, ואף בילתה לעיתים קרובות במיין עם הסופרת סיליה ת'אקסטר. היא הפכה לאחת הנשים הראשונות מתוך סדרה של אמנים בולטים שהתארחו במלון אפלדור האוס שם ציירה את הפרחים בגינה המפורסמת שלו.
כתובת על אחד מציוריה מעידה שהיא נישאה ב-1858, אך שמו של בעלה אינו מתועד.
ב-1896 היא פרסמה סדרת מאמרים במגזין ניו אינגלנד המשקפת את חייה, בשם "זכרונות של ציירת פרחים".
ליבר פונטיפיקליס
ליבר פונטיפיקליס (בלטינית: liber pontificalis) או ספר האפיפיורים הוא שמו של מקור חשוב להיסטוריה של ראשית ימי הביניים, שהדעות ביחס לאמינותו חלוקות.
הספר כולל סדרה של תיאורים ביוגרפיים קצרים של האפיפיורים עד למאה התשיעית, מסודרים כרונולוגית עם ציון מספר שנות הכהונה של כל אפיפיור, מקום לידתו, הוריו והקיסרים שבמקביל למלכותם כיהן, מפעלי בנייה (במיוחד כנסיות ברומא), הכרזות חשובות, הסמכות לכהונה, מקום קבורתו והזמן שחלף עד למשיחת אפיפיור חדש.
בגלל כתיבתו של הספר על ידי פקידים זוטרים בחצר האפיפיורית, יש בכתוב בספר סימנים להטיה, צנזור וזיוף, כולם בכמות מרובה, לצד עובדות היסטוריות נכונות. רישומי האפיפיורים בשלוש מאות השנים הראשונות לספירה מעידים ככל הנראה בעיקר על מה שהיה ידוע לכותבים במאה החמישית על התרחשויות בתקופה זו. החל מהמאה הרביעית התיאורים אמינים ומבוססים יותר, אך עדיין יש בהם פערים ושגיאות.
בחינה של הטקסטים מרמזת לקיום שתי גרסאות מוקדמות שנוצרו לפני המצור על רומא בשנת 546, שאחריו הספר לא שונה. מתחילת המאה השביעית, בערך מתקופת כהונת האפיפיור הונוריוס הראשון ועד כהונת האפיפיור אדריאנוס השני, הרישומים בוצעו על–ידי בני התקופה ונכתבו זמן קצר אחרי מותו של כל אפיפיור ואף על פי שהם משקפים את הטייתם של הכותבים, דיוקם סביר.
בימי הביניים נעשו ניסיונות באיכות ובאמינות משתנה להמשיך את הספר והם נוגעים בערך בשנים 1100 עד 1450.
מספר כותבים וחוקרים ניסו להפיק מספר האפיפיורים מהדורות סכולסטיות טובות. הבולטים בהם הם לואי דושן ותאודור מומזן. תרגומים ומהדורות מוערות לספר הופיעו גם במאה העשרים.
יוחנן אליחי
יוחנן אליחי (18 באפריל 1926 – 4 ביולי 2020) היה בלשן, מילונאי ומורה ישראלי ממוצא צרפתי, חוקר השפה הערבית הפלסטינית המדוברת ומחברם של ספרי לימוד ומילונים בתחום זה.
ביוגרפיה
אליחי נולד בשנת 1926 בשם ז'אן לרואה סמוך לפריז, וגדל במשפחה צרפתית קתולית. בשנת 1946 נסע ללבנון במסגרת שירות לאומי, עסק שם בהוראת השפה הצרפתית והחל בלימודי השפה הערבית. בשנת 1947 חזר לצרפת ולמד במרכז הדומיניקני ללימודי נצרות. עם תום לימודיו היה לנזיר והתקבל כחבר במסדר קתולי קטן, האחים הקטנים של ישוע (בצרפתית: Petits Frères de Jésus).
בשנת 1956 הגיע לישראל, התיישב ברמת גן ועבד בתחום הקרמיקה. לאחר מכן עבר ליפו. בשנת 1960 קיבל אזרחות ישראלית ושינה את שמו מ'ז'אן לרואה' (בצרפתית: Jean Leroy) ל'יוחנן אליחי'. בין השנים 1965–1967 התגורר בכפר תרשיחא שבגליל. בשנים 1965–1989 הקליט שעות רבות את תושבי הכפר והסביבה והקלטות אלו שימשו אותו כבסיס ללמידה שיטתית של השפה וכחומר גלם ראשוני לספרי הלימוד ולמילונים שחיבר מאוחר יותר.
בשנת 1967 החל להוציא לאור בהוצאה עצמאית סדרת ספרי לימוד לשפה הערבית המדוברת, המיועדת לדוברי צרפתית. בשנת 1973 השלים חיבור של מילון צרפתי-ערבי לערבית פלסטינית מדוברת. בשנים 1968–1981 התגורר בעפולה. בתקופה זו חיבר מילון עברי-ערבי לשפה הערבית המדוברת, שיצא לאור בשנת 1977. בשנת 1980 פרסם גרסה אנגלית לסדרת ספרי הלימוד משנת 1967. בשנים 1982–1985 עבד בבית דפוס בחיפה ובשנת 1986 עבר להתגורר בירושלים והחל לעבוד בהוצאת קסת.
בשנים 1986–2001 פרסם ספרי לימוד לשפה הערבית המדוברת, ספרי לימוד ייחודיים לשפה העברית, מילון ערבי-עברי לשפה המדוברת והשתתף בחיבורם של מילונים וספרי עיון נוספים. החל משנת 1999 שקד על חיבורו של מילון ערבי-אנגלי לערבית פלסטינית מדוברת. המילון יצא לאור בשנת 2004 בשם Olive Tree Dictionary. בשנים 2005–2011 שקד על פרסום גרסאות נוספות של ספריו ללימוד ערבית וסייע בפיתוחו ובעריכתו של שיחון עברי-ערבי לרופאים וצוותי רפואה. הוא אף פרסם גרסה אנגלית, צרפתית ועברית מעודכנת של סדרת ספרי הלימוד "לדבר ערבית".
בשנת 2008 הוענק ליוחנן אליחי תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה, כאות הוקרה על עבודתו רבת השנים בתחום חקר הערבית המדוברת והוראתה. בשנת 2018 הוענק לו פרס ראש הממשלה גולדה מאיר, בשנת 2019 הוענק לו פרס יגאל אלון'. באותה שנה הוענק לו גם פרס ע"ש אברהם שרוני.
הוא נפטר ב-4 ביולי 2020 ונקבר בין אחיו למסדר.
סלטיק
מועדון הכדורגל סלטיק (באנגלית: Celtic Football Club) היא קבוצת כדורגל סקוטית מהעיר גלאזגו, המשחקת בליגת העל הסקוטית ולזכותה 53 אליפויות לאומיות.
סלטיק הוא אחד ממועדוני הכדורגל המפורסמים בעולם, יחד עם יריבתה העירונית הוותיקה, גלאזגו ריינג'רס. היריבות בין שני המועדונים היא אחת המפורסמות בעולם, והמשחקים ביניהם, אשר מכונים הדרבי של גלאזגו או ה"אולד פירם", רווי רגשות בשני הצדדים, שכן סלטיק מזוהה עם הקתולים האירים ואילו ריינג'רס מזוהה עם הפרוטסטנטים היוניוניסטים.
מדי הקבוצה הם פסים בגווני ירוק-לבן ומכנסיים לבנים, ומגרשה הביתי הוא אצטדיון סלטיק פארק בעל 60,355 המקומות. סלטיק היא הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה מהליגה הבכירה בסקוטלנד.
תחילת הדרך
סלטיק נוסדה ב-6 בנובמבר 1887 במפגש בכנסיית סנט מארי'ס על ידי כומר סקוטי קתולי ממוצא אירי בשם אנדרו קירנס, שנודע יותר לאורך הדורות בכינויו הדתי "האח וולפריד" (Brother Walfrid). וולפריד נולד למשפחה נוצרית קתולית באירלנד של אמצע המאה ה־19. הוא, כמו רבים אחרים, חווה את רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד שהביא לנהירה המונית של מאות אלפי אירים מחוץ למדינתם. אלה התפזרו באופן כללי לשלושה כיוונים: אלו בעלי היכולת לניו יורק, וחסרי היכולת התחלקו בין שני יעדים — ליברפול וסקוטלנד - בעיקר בגלאזגו. שתי הערים היו ערי נמל משמעותיות במאה ה־19, ועל כן מי שחיפש כרטיס יציאה זול מאירלנד לרוב הגיע לשני היעדים הללו. כוונתו המקורית הייתה לגייס כספים לעניים שגרו בצד המזרחי של העיר (ה-East End) בעיר גלאזגו, כאשר הוא הקים את "קרן שולחן ארוחת הערב לילדים עניים" (Poor Children's Dinner Table) ובמקביל את קבוצת הכדורגל כאמצעי לאיסוף כספים לקרן, הוא שאל את הדרך הזו איסוף כספים מהמועדון היברניאן שהוקם אף הוא למטרה זו על ידי מהגרים איריים. השם "סלטיק" נבחר כדי לייצג את המורשת הקלטית המשותפת לאירים ולסקוטים. למועדון יש מאז את הכינוי: "The Bohys", אך הם ידועים גם בכינוי "The Bold Boys" ("הבחורים האמיצים"). גלויה שנשלחה מתחילת המאה ה-20 בה מופיעה הקבוצה ותחתה הכיתוב "The Bould Bhoys" היא העדות הראשונה לשם הקבוצה הייחודי - תוספת האות "h" במילה "Boys" היא שימוש לדקדוק בשפה הגאלית, בה אחרי האות b מופיעה לרוב האות h.
ב-28 במאי 1888 שיחקה סלטיק את משחקה הרשמי הראשון נגד היריבה המיתולוגית גלאזגו ריינג'רס, וניצחה 5–2 במסגרת משחק ידידות. ניל מק'אלום הוא השחקן הראשון שהבקיע במשחק רשמי עבור סלטיק. המדים הראשונים של הקבוצה הורכבו מחולצות לבנות עם דש בצבע ירוק, מכנסיים בצבע שחור, וגרביים בצבע ירוק אמרלד. סמל הקבוצה המקורי כלל צלב בצבע ירוק עם רקע אליפטי בצבע אדום. בשנת 1889 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הסקוטי (בעונה הראשונה שלהם בתחרות), אבל הפסידה 1–2 בגמר. פעם נוספת הגיעה הקבוצה לגמר בשנת 1892, והפעם ניצחה סלטיק 5–1 את קווינס פארק וזכתה בתואר הרשמי הראשון בתולדותיה. מספר חודשים לאחר מכן עברה סלטיק לשחק באצטדיון הסלטיק פארק, המשמש כמגרשה הביתי עד היום. עונה לאחר מכן, ב-1893, זכתה סלטיק באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-1895 קבעה סלטיק תוצאת שיא לניצחון ביתי כשניצחה 11–0 את דנדי יונייטד בליגה. בעונת 1897 הפכה הקבוצה להיות חברה בע"מ, ולמאמן הקבוצה הראשון מונה וילי מיילי (בתקופה זו התפקיד נקרא "מזכיר הקבוצה" או "מנהל מזכירות הקבוצה"). בין השנים 1905 ל-1910 זכתה הקבוצה באליפות המדינה 6 פעמים ברציפות, כאשר ב-1907 וב-1908 היא גם זכתה בגביע המדינה והשלימה דאבל. בזמן מלחמת העולם הראשונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה 4 פעמים ברציפות, תוך כדי השלמת רצף של 62 משחקים ללא הפסד בין השנים 1915 ל-1917. באמצע שנות ה-20 צמח בקבוצה אחד החלוצים הבולטים בהיסטוריה של המועדון, ג'ימי מקגרורי שהיה גם אחד השחקנים הטובים בתפקידו בהיסטוריית הכדורגל הבריטי. בכ-16 עונות הקריירה שלו הבקיע ג'ימי 550 שערים ב-547 משחקים (כולל בתקופת השאלה למועדון קליידבנק) - שיא בריטי לתקופה זו. בינואר 1940 הודיעה הקבוצה על פרישתו של מיילי מאימון הקבוצה בגיל 71. בסך הכל תחת מיילי זכתה הקבוצה ב-30 תארים משמעותיים ב-43 שנים, מתוך 52 השנים בהן כיהן בתפקידים שונים במועדון (כולל שחקן, מנהל-מזכיר ומאמן).
המשך המאה ה-20
בפברואר 1940 מונה ג'ימי מק'סטיי למאמן הקבוצה. הוא כיהן מעל ל-5 שנים בתפקיד זה, אף על פי שבעקבות מלחמת העולם השנייה, לא התקיימה ליגה סדירה רשמית בסקוטלנד. במקום הליגה והגביע הסקוטי התקיימו תחרויות אזוריות, וסלטיק לא הצליחה בתחרויות אלה, אבל כן זכתה ב"גביע הניצחון של אירופה" במאי 1945, תחרות גביע חד פעמי לחגיגות הניצחון על גרמניה הנאצית וסיום המלחמה באירופה.
בהמשך מונה השחקן הקפטן לשעבר ג'ימי מקגרורי למאמן הקבוצה ב-1945. תחתיו ניצחה הקבוצה את ארסנל, מנצ'סטר יונייטד והיברניאן בדרך לזכייה בתחרות החד פעמית גביע ההכתרה ב-1953 לחגוג את הכתרת המלכה אליזבת השנייה למלכת האי. בנוסף הוא הוביל את הקבוצה לדאבל בשנת 1954. ב-19 באוקטובר 1957 הביסה סלטיק את ריינג'רס בתוצאת שיא של 7–1 בגמר גביע הליגה הסקוטי בהאמפדן פארק בגלאזגו ושמרה על התואר בו זכתה לראשונה עונה לפני כן. תוצאה זו נשארה תוצאת שיא בשלב גמר מקומי בריטי כלשהו.
בשנים הבאות הקבוצה התקשתה לשחזר את ההישגים ולא הצליחה לזכות בתואר משמעותי. שחקן וקפטן הקבוצה בעבר ג'וק שטיין החליף את מקגרורי בתפקיד המאמן ב-1965, והצליח לזכות עם הקבוצה בגביע הסקוטי בחודשים הראשונים, והצליח להוביל אותם לזכייה באליפות בעונה לאחר מכן.
הקבוצה המשיכה לשלוט בתחרויות המקומיות בשנות ה-70 המוקדמות, והזכייה של הקבוצה באליפות בשנת 1974 הייתה הזכייה התשיעית ברציפות, מה שהשווה את שיא העולם המשותף שהוחזק על ידי MTK בודפשט ההונגרית וצסק"א סופיה הבולגרית.
בשנות ה-80 הקבוצה המשיכה להצליח בליגה המקומית כשזכתה ב-4 אליפויות ו4 גביעים בעשור, כשב-1988 השלימה דאבל מקומי.
בשנות ה-90 ירדה קרנה של הקבוצה שנקלעה לקשיים כלכליים, והגיעה לחוב לבנק הסקוטי בגובה 5 מיליון פאונד. למזלה איש העסקים פרגוס מקאן לקח את המועדון תחת חסותו והציל אותו מהתרסקות קשה עוד יותר. על פי התקשורת מקאן לקח את הקבוצה דקות לפני הכרזת המועדון על פשיטת רגל. מקאן בנה מחדש את המועדון כחברה ציבורית מוגבלת (PLC), ותמך בהרחבת האצטדיון לכ-60 אלף מקומות. בינתיים הקבוצה נחלשה מאוד מקצועית ולא הצליחה לזכות בתארים. רק ב-1998 זכתה הקבוצה באליפות שוב (10 שנים לאחר האליפות האחרונה שלה), כשהיא מונעת מהיריבה המרה ריינג'רס להשלים 10 אליפויות ולשבור את שיא האליפויות של סלטיק שעמד על 9 ברציפות. בתווך הוסיפה הקבוצה גביע סקוטי נוסף ב-1995.
תחילת המאה ה-21
ביוני 2000 מונה מרטין אוניל (שחקן עבר בנוטינגהאם פורסט וזוכה ליגת האלופות) למאמן הקבוצה. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב3 אליפויות מתוך 5 עונות, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה המועדון בטרבל מקומי - המאמן השני שעשה זאת אחרי ג'וק שטיין.
ב-2003 נסעו אוהדים רבים של הקבוצה לראות אותה בגמר גביע אופ"א בספרד. סלטיק הפסידה במשחק לפורטו הפורטוגזית בהארכה, אף על פי שני שערים של הנריק לארסון השוודי. אוהדיה הרבים שהגיעו לסביליה הספרדית השאירו רושם ניכר על תושבי העיר והסביבה מה שגרם לאופ"א ופיפ"א להעניק לאוהדי המועדון את פרס הFair Play השנתי על נאמנות והתנהגות ספורטיבית חיובית. ב-2004 סלטיק המשיכה לככב בגביע אופ"א והגיעה לרבע גמר הטורניר, שם הפסידה לקבוצה הספרדית, ויאריאל (3-1 בסיכום שני המשחקים).
ביוני 2005 הצהירה המועדון על גורדון סטראכן כמחליפו של אוניל, שזכה גם הוא באליפות בעונתו הראשונה במועדון. בעונה השנייה אף הגדיל את הצלחתו והביא טרבל מקומי נוסף למועדון. בשנים 2007 ו-2008 העפילה הקבוצה לשמינית הגמר של ליגת האלופות תחת הדרכתו. במאי 2009 כשל בזכייה בתואר האליפות והחליט המועדון להיפרד ממנו טוני מובראיי החליף אותו בתפקיד אך זמן קצר לאחר חוסר הצלחה של הקבוצה, החליפו בתפקיד ניל לנון בנובמבר 2010. בעונה זו קבעה הקבוצה שיא בליגה הסקוטית כאשר הביסה 9–0 את אברדין בסלטיק פארק.
בנובמבר 2012 חגג המועדון 125 שנים להקמתו, ובאותו השבוע העפילה הקבוצה ל-32 האחרונות בליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–1 על ברצלונה בשלב הבתים. לבסוף הגיעה הקבוצה לשמינית גמר ליגת האלופות ושחזרה את הצלחתה מ-2007 ו-2008, וסיימה את העונה הזו עם דאבל נוסף. במרץ 2014 השלים המועדון 3 שנים מוצלחות עם 3 תוארי אליפות רצופים, כאשר בתווך קובע שוער הקבוצה פרייזר פורסטר שיא של 1,256 דקות ליגה ללא ספיגה. ב-22 במאי 2014 התפטר המאמן ניל לנון מתפקידו לאחר ארבע שנים מוצלחות בקבוצה, וב-6 ביוני 2014 מונה רוני דיילה הנורווגי לתפקיד. הוא המשיך את הרצף המצוין של המועדון עם 2 אליפויות רצופות וגביע הליגה נוסף, אבל ביצועי הקבוצה במפעלים האירופים היו בירידה והיא לא הצליחה להתרומם במפעלים אלו. לאחר הדחת הקבוצה מהגביע הסקוטי ב-2016 הודיע המאמן כי יעזוב את הקבוצה בתום העונה.
ב-20 במאי 2016 הודיעה הקבוצה על מינויו של ברנדן רוג'רס כמחליפו של דלייה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה להצלחה גדולה שהצליחה לזכות בתואר הרשמי המקומי ה-100 שלה, כשזכתה בגביע הליגה בנובמבר 2016 לאחר ניצחון 3–0 על אברדין בגמר. בנוסף השלימה הקבוצה תואר אליפות שישי רצוף בזמן שיא של 8 מחזורים לסיום הליגה, ולבסוף סיימה עם כמות שיא של 106 נקודות בעונה אחת. בנוסף השוותה הקבוצה שיא נוסף של ריינג'רס מ-1899 שכשהשלימה את האליפות הנ"ל ללא הפסד. הקבוצה השלימה טרבל עונתי לאחר ניצחון בגמר הגביע 2–1 על אברדין. סלטיק המשיכה לשבור את השיא בעונה הבאה כשלבסוף סיימה 69 משחקים רצופים ללא הפסד בליגה, עם הפסד להארטס בנובמבר 2017, תוך כדי שהיא שוברת גם את השיא בן ה-100 של עצמה מתקופת ווילי מיילי שעמד על 62 משחקים ללא הפסד. סלטיק הגנה על תואר גביע הליגה כשניצחה בגמר את מאת'רוול. את האליפות בעונת 2017/2018 היא לקחה לאחר ניצחון 0–5 בדרבי מול גלאזגו ריינג'רס. הקבוצה פגשה פעם נוספת את מאת'רוול בגמר הגביע הסקוטי - והשלימה טרבל מקומי שני ברציפות, והייתה למועדון הראשון שעושה זאת בסקוטלנד.
בפברואר 2019 חזר ניל לנון לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה במקומו של רוג'רס, ובתום העונה זכתה הקבוצה באליפות השמינית ברצף, אחרי ניצחון על אברדין, והשלימה טרבל שלישי ברציפות.
ב־28 באוגוסט 2022 ניצחה הקבוצה בתוצאה 9-0 במשחק חוץ את דנדי יונייטד ובכך שברה שיא ליגה.
תארים
ליגת העל הסקוטית (53): הגביע הסקוטי (40): (שיא) גביע הליגה הסקוטית (20): ליגת האלופות (1): גביע אופ"א
סגל הקבוצה
(בהשאלה מיוקוהמה מרינוס)
(קפטן)
ריימונד אבקסיס
ריימונד אבקסיס (נולדה בינואר 1943) היא זמרת ושחקנית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
אבקסיס נולדה וגדלה בעיר קזבלנקה שבמרוקו. אבקסיס החלה את דרכה כזמרת ששרה בעיקר בערבית, והופיעה מספר פעמים בארמונו של מלך מרוקו.
עלתה ממרוקו עם משפחתה ב-1963 בגיל 20 והשתקעה באשדוד. לאחר לידת בתה יעל החלה להופיע כדי לעזור בפרנסת הבית ותוך זמן קצר הצליחה והתפרסמה בקרב יוצאי מרוקו בישראל. היא הפיקה מספר תקליטים בחברת קוליפון. בעלה נהרג בתאונת דרכים ב-1977 כאשר הסיע אותה להופעה, שלושה חודשים אחרי הולדתו של בנם אליאל. מאמצע שנות השמונים היא החלה לשחק בסרטי קולנוע בצרפת.
בשנת 1986 ביצעה יחד עם חוה אלברשטיין את השיר "מה שלומך אחות" שכתבה עבורן נעמי שמר.
בשנת 2000 שיחקה בסרט "הבולשת חוקרת" בבימויו של מרק רוזנבאום.
בשנת 2003 שיחקה בסרט הקולנוע "המנגליסטים" עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר, בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר".
ב-2004 שיחקה בסרט "משהו מתוק", ובדרמה "אהבה זה כואב" ששודרה בערוץ 10, לצד דנה מודן ואסי כהן. באותה שנה השתתפה בצילומי סדרת הטלוויזיה "המשאית" ששודרה בערוץ 2, לצידם של זאב רווח ושלום אסייג.
בשנת 2005 שיחקה ביחד עם בתה יעל אבקסיס בדרמת הטלוויזיה זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "חתה יסבח סבח", בבימויו של דוד דרעי. בסרט זה גילמה ריימונד את ליליאן אלמקייס, אלמנה קשת יום, המתמודדת עם אימה המעורערת ועם בתה השרויה במערכת יחסים קלוקלת. על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2005. ריימונד גם שרה את שיר הנושא "נשבעתי". זהו השיר הראשון שהיא הקליטה בישראל בעברית לבדה. את מילות השיר כתב אורי ויסברוד, והלחן הוא של מלחין הדרמה כולה יונתן בר גיורא. בשנת 2018 יצא השיר באלבום האוסף "תֶּמוֹת" בהליקון.
בשנת 2019 שיחקה בסדרה "הנערים" של רשת HBO.
בשנת 2020 ראה אור הסרט התיעודי "ריימונד אל בידאוויה" בהפקה ובימוי של יעל אבקסיס. הסרט הוקרן לראשונה באירוע הפתיחה של פסטיבל דוקואביב של אותה השנה.
פרסים
על משחקה ב"חתה יסבח סבח", סרטו של דוד דרעי, זכתה לראשונה אבקסיס בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף, זכה הסרט בפרס האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה לדרמה הטובה ביותר לשנת 2005.
קישורים חיצוניים
"נשבעתי" - שיר הנושא של הדרמה "עד שיגיע מחר", באלבום האוסף "תֶּמוֹת" של הליקון (חברה)*
רק אותך רוצה
רק אותך רוצה הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מאיה בוסקילה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, ימים של אהבה. השיר יצא לאור ביולי 2005, בהוצאה עצמאית, כסינגל השני מתוך האלבום וכסינגל השביעי של בוסקילה. קודם לכן, הוציאה את השיר "כשאתה נשבר" כסינגל האחרון מתוך אלבום הבכורה שלה, סיפור מכור.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי שרון אבילחק והופק על ידי דורון אלימלך ושרון אבילחק. "רק אותך רוצה" הוצג בפינה לשיפוטכם של רשת ג' ב-4 באוגוסט 2005, ולאחר מכן דורג ישירות במקום החמישי במצעד. בשיאו, הצליח להגיע למקום השלישי במצעד, תוך שנשאר בו במשך שבעה שבועות בסך הכול.
בוסקילה ביצעה את השיר במופע מיוחד שקיימה, במסגרתו ביצעה גם שירים כדוגמת "מה שהיה היה", "זה רק בינינו" ו"נשמתי".
וידאו קליפ והצלחה
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-19 בינואר 2019, שני עשורים לאחר צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את בוסקילה יוצאת מרכב, ולאחר נכנסת לתוך בית מסוים. בהמשך, ניתן לראות כמה אנשים אוכלים בחצר הבית, תוך שניתן לראות את בוסקילה לבושה כבוקרת, כשהיא שרה את השיר.
האודיו של "רק אותך רוצה" שהועלה ליוטיוב ב-8 מאי 2013 זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-165 אלף צפיות.
דניס סאליבן
דניס סאליבן (באנגלית: Dennis Parnell Sullivan; נולד ב-12 בפברואר 1941) הוא מתמטיקאי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת סטוני ברוק. ידוע במחקריו בטופולוגיה אלגברית, טופולוגיה גאומטרית ומערכות דינמיות. חתן פרס וולף למתמטיקה לשנת 2010 ופרס אבל לשנת 2022.
ביוגרפיה
דניס סאליבן נולד בשנת 1941 בפורט הורון שבמישיגן. זמן קצר לאחר מכן עבר עם משפחתו ליוסטון שבטקסס. החל ללמוד הנדסה כימית באוניברסיטת רייס, ובשנה השנייה ללימודיו עבר ללמוד מתמטיקה. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון. בשנת 1966 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "Triangulating homotopy equivalences", שנעשתה בהנחייתו של ויליאם ברואדר.
בשנים 1966–1967 עבד באוניברסיטת ווריק במלגה מטעם נאט"ו. בשנים 1967–1969 היה עמית מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנים 1969–1973 היה עמית מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). היה חוקר אורח במכון למחקר מתקדם בשנים 1967–1968, 1968–1970 ו-1975. בשנים 1973–1974 היה פרופסור חבר באוניברסיטת פריז-סוד, וב-1974 מונה לפרופסור במכון למחקר מדעי מתקדם (IHÉS). ב-1981 מונה לפרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, וצמצם את פעילותו ב-IHÉS לחצי משרה. ב-1996 עבר לפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת סטוני ברוק, ובשנה שלאחר מכן פרש מ-IHÉS. הוא נמנה עם מייסדי מרכז סימונס לגאומטריה ולפיזיקה.
מחקרו
יחד עם ברואדר וסטודנטים נוספים שלו השתתף סאליבן בהנחת היסודות לשיטות הניתוח בחקר המיון של יריעות מממד גבוה, גישה שהביאה לסיווג מלא של יריעות פשוטות-קשר מטיפוס הומוטופי נתון. הוא פיתח את רעיונות הלוקאליזציה וההשלמה בתורת ההומוטופיה והוכיח במסגרתה את השערת אדמס  (שהוכחה במקביל על ידי דניאל קווילן). ביחד עם קווילן הגדיר את מושג הטיפוס ההומוטופי הרציונלי של מרחבים, שמאפשר לפשט כמה מהסיבוכים של תורת ההומוטופיה בכך שהוא מעלים את האברים המפותלים.
בתחום חבורות קליין, הוא שיער שכל חבורת קליין נוצרת סופית היא הגבול האלגברי של חבורות קליין סופיות-גאומטרית. השערה זו הוכחה ב-2011 על ידי Ohshika.
יחד עם אשתו, מוירה צ'אס, פיתח את טופולוגיית המיתרים, ששימשה בהצעות שונות לפיתוח תורת שדות קוונטית טופולוגית בפיזיקה מתמטית.
בשנת 1975 הציגו סאליבן וביל פארי את אינווריאנט פארי-סאליבן  לזרימה במערכת דינמית חד-ממדית. ב-1985 הוכיח שלמערכות דינמיות עם העתקה רציונלית (לא לינארית) של \mathbb{C}<\math> אין "תחומים נודדים", ולכן הן מחזוריות-לבסוף.
בת-עדן אדומה
בת-עדן אדומה (שם מדעי: Paradisaea rubra) הוא מין של ציפור מהסוג בת-עדן שבמשפחת העדניים.
אורכה של הציפור עד 72 ס"מ אצל הזכרים והם בעלי נוצות ראוותניות בצבע אדום, בטן חומה-כהה וחזה וצוואר צהובים. הראש ירוק, אזור העיניים שחור והמקור צהוב. הרגליים שחורות והזנב אדום וארוך עם 2 גדילים שחורים המתנופפים מצידיו. הנקבות צהובות-חומות ויותר קטנות מהזכרים.
הזכרים פעילים ביערות ברחבי אינדונזיה ומרשימים את הנקבות בעמדות על העצים, סביבם מתקהלים קבוצת עדניים. כל אחד מקפץ סביב הנקבות ומרשים אותם עד שהיא בוחרת אחד.
הם פעילים בסביבות החופפות לעדני וילסון. ייתכן שקיימים זיווגים בין שני המינים כמו אצל כמה מהעדניים.
סטגומסטודון
סטגומסטודון (שם מדעי: Stegomastodon; מילולית: "שיני שד מקורים") הוא סוג של פיל גדול נכחד ממשפחת הגומפותריומיים, אשר חי באמריקה הצפונית, וככל הנראה גם באמריקה הדרומית, אם כי רוב המאובנים מאמריקה הדרומית משויכים לסוג נוטיומסטודון, לפני 4.9-0.03 מיליון שנה מהיום. על אף שמו, הוא איננו קשור למסטודון ממשפחת הממוטיים או לסוג סטגודון והיה קרוב יותר לגומפותריום. בסוג זה נכללו ארבעה מינים.
הסטגומסטודון היה יונק דמוי פיל בגובה 2.6 מטרים ומשקל של 4.6-5.2 טונות. היו לו חטים גדולים מאוד באורך 3.5 מטרים שהתעקלו ישר ומעט מעלה. בנוסף להם היו לסטגומסטודון שיניים טוחנות מצופות אמייל עמם לעס עשבים.
הוא שרד עד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית וייתכן שגם הדרומית. המאובנים המאוחרים ביותר שלו נמצאו בחליסקו, מקסיקו בגיל 28,000 שנה. לא ברור ממה נכחד אך ייתכן שזה נגרם כתוצאה מההתקררות של עידן הקרח או אולי מציד אנושי או תחרות קשה.
שיטת הניקוד בפורמולה 1
שיטת הניקוד בפורמולה 1 היא השיטה על פיה נקבע בכל עונה של האליפות הדירוג באליפות הנהגים (מאז 1950) ואליפות היצרנים (מאז 1958). תואר האליפות ניתן בסוף עונה לנהג וליצרן שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר באותה עונה.
בארבעים העונות הראשונות, עד לעונת 1991 לא כל המרוצים בעונה נכללו בחישוב הסופי לאליפות. לצורך חישוב הנקודות נלקחו בחשבון רק התוצאות הטובות ביותר במספר מרוצים. המצב הוביל לכך שבעונת 1988 איירטון סנה זכה באליפות הנהגים למרות שצבר מספר נקודות כולל נמוך מאלן פרוסט (94 לעומת 105). לצורך חישוב האליפות הובאו בחשבון רק 14 התוצאות הטובות מתוך 16 מרוצים שהתקיימו בסך הכל. פרוסט סיים 14 מרוצים במקום ראשון או שני, אך סנה ניצח שמונה מרוצים לעומת שבעה שניצח פרוסט. סנה נדרש לסיים רק שלוש פעמים במקום השני על מנת להבטיח את התואר. את המרוץ האחרון של העונה סיים במקום השני, אחרי פרוסט שניצח וזכה בתואר עם 90 נקודות לעומת 87.
אליפות היצרנים החלה להתקיים בעונת 1958. עד לעונת 1979 כל יצרן קיבל את הניקוד רק עבור הנהג שהשיג את התוצאה הגבוהה ביותר במרוץ מבין הנהגים שהתחרו עבור אותו יצרן. בשנת 1979 שונתה שיטת החישוב ובאליפות נלקחו בחשבון הנקודות שהושגו על ידי כל הנהגים. באותה התקופה מרבית הקבוצות עשו שימוש בשתי מכוניות ומספר של הקבוצות הפרטיות הלך וירד. הפעם האחרונה בה התחרה באליפות מתחרה עצמאי הייתה בגרנד פרי ארצות הברית, המרוץ הסוגר של עונת 1980. היה זה רופרט קיגן שהתחרה בקבוצת "RAM Racing" שעשתה שימוש ברכב מתוצרת ויליאמס. עונה לאחר מכן נאסר, באופן רשמי, על השתתפות קבוצות פרטיות.
שינוי השיטה בשנת 2003 הגדיל את סך הנקודות הניתנות בכל מרוץ בכ-50%. במקום 24-26 נקודות שחולקו בין חמישה או שישה נהגים עד אז, הוחל בחלוקה של 39 נקודות שניתנו לשמונת הנהגים הראשונים. בשנת 2010 בוצע שינוי נוסף בשיטה ומספר הנקודות הכולל הוגדל בכ-150% (101 נקודות לעשרה נהגים, כאשר המנצח מקבל 25 נקודות במקום 10). בעונת 2014 הוחלט כי בגרנד פרי אבו דאבי, מרוץ סיום העונה, יוענקו כפל נקודות. הדבר נבע בשל הרצון לשמור על עניין גם במרוץ האחרון, בו בדרך כלל כבר ידועה זהות האלופים. הענקת הנקודות הכפולה בוטלה לאחר עונה אחת מכיוון שלא תרמה לתחרותיות וכן עוררה התנגדות של אוהדים.