cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בני לוריאן - דמויות
תליונים לורים
כל גארד מקבל תליון שעליו לענוד שמסמל אותו כחבר גארד. אפשר להוריד את התליונים אבל לא מומלץ כי ככל שאתה יותר זמן בלי התליון אתה מרגיש יותר חולשה ולאט לאט הוא מת. תליון לורי נוסף נמצא על ידי ארבע ושש במעבדה של מלקולם גוד, תליון זה היה שייך לפיטקוס לור.
מקורות
https://iamnumberfour.fandom.com/wiki/I_Am_Number_Four_Wiki
מרכזיית טלפון שדה BD-72
מרכזיית טלפון שדה BD-72 היא מכשיר אנלוגי המשמש לקישור בין מספר של שלוחות טלפון או קווי קצה. המכשיר פותח ושימש למטרות צבאיות. הוא נבנה כדי לעמוד בתנאי שדה קיצוניים של זעזוע, חום, אבק וקור. המכשיר מופעל באמצעות מרכזן (או מרכזנית) שבדרך כלל היו ממוקמים בשדה הקרב או בסמוך לו. עקב הדרישות של הפעלה בשדה הקרב, יוצר המכשיר על ידי יצרנים שונים ומדינות שונות במידות ומשקל שאפשרו את ניודו על ידי אדם אחד. המרכזיות הראשונות הופעלו על ידי הכוחות הבריטים כבר בתקופת מלחמת הבורים השנייה (1889–1902), אולם הדחיפה הגדולה לפיתוחן אירעה בעיקר בתקופת מלחמת עולם שנייה. שיטה זאת נותרה בשימוש רצוף החל משנת 1910 עד 1960.
מבנה והפעלה
מרכזיה בת 6 קווים מסוג BD-71
מרכזייה בת 12 קווים מסוג BD-72
אחד המפעילים באחת השלוחות היה מסובב את ידית המחולל של טלפון השדה שלו. פעולה זו גרמה להפעלת צלצול במרכזייה. המרכזן שמע וראה בלוח החיבורים הקדמי את מיקום השלוחה המזמינה באמצעות סימן מיוחד שהצביע על השלוחה הפעילה. הוא התחבר לשלוחה המצלצלת ובדיבור ישיר, שמע את רצונו של המצלצל להתחבר לשלוחה מסוימת. כדי לבצע זאת היה על המרכזן לנעוץ את התקע מהשלוחה המצלצלת לשקע מסוים של השלוחה המבוקשת בלוח הקדמי. פעולה זו יצרה חיבור ישיר ביניהן. המרכזן יכול היה באמצעות אוזניות לשמוע את השיחה של שתי השלוחות שחיבר. החוטים שהשתמשו בדרך כלל לחיווט בין המרכזיה לשלוחות היו חוטים דקים מסוג W-130 שאפשרו טווח דיבור סביר עד למרחק של 8 ק"מ ושקלו 8.5 ק"ג לק"מ. היות שחוטים שזורים יכולים לרוץ מספר קילומטרים ללא ירידה באיכות האות הם שמשו את התקשורת בהצלחה.
מבחינה טכנית היה מפעיל של המרכזייה אחראי על הדברים הבאים:
רוב המרכזיות בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בנות 6 - 12 קווים.
מלחמת העולם השנייה
בצבא האמריקאי נודעה בתקופת מלחמת העולם השנייה העדפה ברורה לשימוש בטלפון קווי לעומת טלפון רדיו כדי לשמור על סודיות וכנגד האזנת אויב. מרכזיית טלפון שדה נותרה בשימוש בצבא האמריקאי עד שנת 1952. משנה זו ואילך, הוכנסה במקומה מרכזייה מסוג SB-22, גם היא ל-12 קווים.
מלחמת העצמאות
באביב 1948 רכשה מערכת הרכש של ארגון ההגנה כמויות גדולות של ציוד שונה כולל ציוד תקשורת מארצות הברית. ציוד זה כלל טלפוני שדה ומרכזיות לאותם טלפונים. מרכזיות אלה התאימו מאוד לשמש כמרכז תקשורת ושליטה למתחמים פלוגתיים וגדודיים. חלק מהן נשלח לחטיבות המרחביות שהעבירו אותן לקיבוצים השונים שבתחומיהן. כך למשל שרתה מרכזייה בת 6 קווים מסוג BD-71 את מערכת ההגנה של קיבוץ נגבה על אף מספר עמדות הלחימה סביב נגבה היה 13, הדבר מעיד על כך שהיה מחסור במרכזיות גדולות בנות 12 קווים. לעומת זאת מערך ההגנה של יד מרדכי שכלל 10 עמדות בהיקפו ועמדת פילבוקס נוספת חיצונית היה מרושת כולו היות שחטיבת הנגב שלחה לקיבוץ במרץ 1948 מרכזייה בת 12 קווים מסוג BD-72.
איזי חריק
איזי (יצחק) חריק (יידיש: איזי כאַריק; 17 בנובמבר 1898–1937) היה משורר יידי.
ביוגרפיה
חריק נולד בזמבין באימפריה הרוסית למשפחה ענייה, אביו דוד היה סנדלר. בילדותו למד בחדר.
הוא קיבל בהתלהבות את מהפכת אוקטובר, ב-1919 הוא התנדב לצבא האדום ונלחם בבלארוס.
את השירים הראשונים שלו פרסם בימיה של מלחמת האזרחים ברוסיה בעיתון היידי די קאמוניסטישע וועלט (העולם הקומוניסטי) (אפריל 1920, תחת שם העט איזי זמבין). בשנות העשרים החלו לצאת לאור קובצי שירים הראשונים שלו, כמו כן באותה תקופה גם עבר להתגורר במינסק, לסירוגין הוא גר גם במוסקבה. הוא עבד במערכת כתב העת היידי שטערן שיצא לאור במינסק. יחד עם זליג אקסלרוד היה יושב ראש אגף הסופרים היהודים באגודת הסופרים הבלארוסית.
ב-1937 הוא נעצר ויותר מאוחר הוצא להורג.
סנטוס איריארטה
ביוגרפיה
איריארטה, צאצא למשפחה מפוארטו דה לה קרוז (טנריפה), נולד באורוגוואי בשנת 1902 ונודע בכינויו "אל קנריו" על שם הציפור קנרית. בשנת 1930 התחיל את הקריירה בראסינג מונטווידאו וכעבור שנתיים עבר לפניארול עימה זכה בתואר האליפות הרשמי הראשון ב-1932. לאחר שחלה במחלת השחפת בשנת 1934 נאלץ איריארטה לפרוש ממשחק.
בנבחרת אורוגוואי ערך 5 הופעות, בהן כבש 2 שערים בין השנים 1930–1931. במהלך שנתיים אילו זכה עימה במונדיאל 1930, ושיחק בכל המשחקים שבטורניר. בחצי הגמר כבש את השער הרביעי בניצחון 1–6 על יוגוסלביה, ובגמר כבש את שער היתרון לנבחרתו נגד ארגנטינה. בסיום המשחק ניצחה אורוגוואי 2–4.
קשר של תפילין
קשר של תפילין הוא שם כולל לשני קשרים, אחד בראש ואחד ביד, העשויים ברצועות התפילין כדי להדקם לגוף האדם. לצורת הקשר ישנה משמעות בפני עצמה, מלבד היותם חלק מהתפילין עצמם. מקור הקשר הוא הלכה למשה מסיני, ובתלמוד אמרו שהקשר הוא אחד משישה דברים שצריך כל תלמיד חכם ללמוד.
צורת קשר של ראש
בצורת עשיית הקשר ישנן שלש שיטות עיקריות הנהוגות היום:
קשר מרובע
הקשר המרובע הוא הידוע כוותיק ביותר. הוא ידוע כבר מתקופת הגאונים והלאה. כך יוצא מתוך תיאורו של השימושא רבא ושל רב האי גאון, ושל רבי יהודה בן ברזילי בנוסחא עתיקתא שהעתיק רבינו שמשון בן אליעזר המכונה "ברוך שאמר" בסוף ספר תיקון תפילין לר' אברהם מזונשהיים תלמיד המהר"ם מרוטנבורג. וכן מדברי רבי יוסף אסכנדרני, והאורחות חיים ור' יעקב חזן מלונדרץ בסדורו עץ חיים, ור' משולם קוזי מרבני איטליא בסוף מהדורא ראשונה של טור אורח חיים.
קשר זה נהג בעבר ברוב הקהילות היהודית. באשכנז גזר רבי ידידיה טיאה וייל גזירה נגד המשנים מקשר זה כמו שכתב בתשובה "שלא להוציא לעז על גאוני הדורות", וכן מעיד התשובה מאהבה.
הרב יוסף קאפח כותב "דברי רבנו (הרמב"ם) ברורים שהקשר שהראה הקב"ה למשה קשר מרובע הוא... וכפי מסורת יהודי תימן מאז ומעולם."
קשר דלי"ת ממש
בשו"ת בית אהרן (תקפ"ז) יוצא נגד הקשר המרובע על אף שהוא מודה שרוב העם נוהגים בו, ומעדיף קשר דלי"ת ממש. כיום, קשר דל"ת הוא הקשר הנפוץ בקרב רוב העדות, למעט חלק מבני יהדות תימן, חלק מבני יהדות גרמניה וחלק מהחסידים, השומרים על הקשר המרובע.
קשר צאנז
קשר צאנז עשוי כשתי דל"תים ונראה כמ"ם סתומה. לקשר עם שתי דל"תים יש מקור בספר הזוהר. הקשר פותח על ידי רבי נתן אדלר שעמל רבות כדי ליצור קשר זה. תלמידו, החתם סופר השתמש בקשר זה. הדברי חיים מצאנז שלח שליח לפרשבורג כדי שילמד קשר זה, ומאז הפך למנהג חסידי צאנז. כיום נהוג הקשר בקהילת צאנז.
ג'נין דוביצקי
ג'נין דוביצקי (באנגלית: Janine Duvitski; נולדה ב-28 ביוני 1952) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת מהופעתה בתפקיד ג'יין אדוארדס בסדרת הטלוויזיה "Waiting for God", פיפה טרנץ' בסדרה הקומית "רגל אחת בקבר" וג'קלין סטיוארט בסיטקום "Benidorm". דוביצקי זכתה להכרה לראשונה ב-1977 כששיחקה במחזה "המסיבה של אביגייל" שכתב וביים מייק לי.
ביוגרפיה
דוביצקי נולדה בשם כריסטין ג'נין דרביקי (Christine Janine Drzewicki) בלנקסטר שבמחוז לנקשייר. אביה היה פולני. היא למדה בבית הספר למשחק "East 15 Acting School" בלונדון.
טלוויזיה
דוביצקי הופיעה בסדרות טלוויזיה קומיות כמו "Waiting for God" (מ-1990 עד 1994), "רגל אחת בקבר (מ-1990 עד 2000) ו"בנידורם" (מאז 2007). במיני-סדרה "יריד ההבלים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם שיחקה בתפקיד גברת ביוט קרולי.
היא השתתפה במחזה הטלוויזיה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. כמו כן שיחקה בתפקיד אורח בסדרות שונות בהן "המלחמה של פויל" (בפרק "Fifty Ships"), הסיטקום "Brush Strokes", "האזרח סמית'", הסדרה "Minder", "רציחות במידסומר", "המשפחה שלי", הסיטקום "Man About the House", הסדרה לילדים "The Georgian House", הסדרה הקומית "The New Statesman", סדרת הדרמה "The Black Stuff" מאת אלן בליסדייל, "The Knowledge", הסדרה "Z-Cars", הסיטקום "The Worst Week of My Life" ובמיני-סדרה "דוריט הקטנה". ב-2013 שיחקה בתפקיד אמילי סקטלבאט בתוכנית "Old Jack's Boat" בערוץ הילדים CBeebies.
קולנוע
ב-1979 שיחקה דוביצקי בתפקיד קטן בסרט "דרקולה" בכיכובם של לורנס אוליבייה ודונלד פלזנס. ב-1980 היא הופיעה בסרט המוזיקלי "זכוכית שבורה". עוד בקולנוע הופיעה בסרטים "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), "רווק פלוס ילד" (2002), "העולם החדש" (2005) ו"אנג'ל" (2007).
תיאטרון
ב-1977 הופיעה דוביצקי במחזה "המסיבה של אביגייל" מאת מייק לי ובבימויו. הצגת הבכורה הייתה באפריל 1977 בתיאטרון המפסטד, ואחר כך הועלתה ההצגה 104 פעמים. בנובמבר אותה שנה צולמה גרסה מקוצרת של המחזה לסדרה "Play for Today" של ה-BBC. דוביצקי גילמה את אנג'לה, אחות במקצועה, אשתו של טוני קופר, שמצטיירת כאשה כנועה ומעט ילדותית, לא פקחית וחסרת טקט.
עוד בתיאטרון שיחקה דוביצקי בהפקות של התיאטרון הלאומי, תיאטרון יאנג ויק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2007 הופיעה דוביצקי בהפקה מחודשת של האופרה האנגלית הלאומית למחזמר "On the Town".
חיים אישיים
דוביצקי נשואה לשחקן פול בנטול. לבני הזוג יש ארבעה ילדים בהם השחקנית, רובי בנטל. בתה הצעירה אדית היא זמרת בלהקת "FOURS".
Celine: Through the Eyes of the World
Celine: Through the Eyes of the World (בעברית: סלין: דרך עיניי העולם) הוא סרט תיעודי של הזמרת הקנדית סלין דיון. הסרט התיעודי יצא לאור ב-17 בפברואר 2010, על ידי דה הוט טיקטס. הסרט התיעודי מתאר את חייה של דיון במהלך סיבוב ההופעות "Taking Chances World Tour".
הוא הוצג לראשונה במיאמי יום לפני יציאתו הרשמית ויום לאחר מכן, יצא באופן רשמי בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אשר רובם טענו כי "הוא בעיקר בשביל המעריצים". בקנדה הסרט גרף קצת יותר ממיליון דולר והפך לסרט הדוקומנטרי המצליח ביותר במדינה.
הוצאה
ב-29 באפריל 2010, הוא הופץ על גבי די וי די ובלו-ריי באוסטרליה וחודש לאחר מכן גם בצפון אמריקה ואירופה, במהדורה הכוללת שעה נוספת של צילומים שלא נראו בסרט המקורי. במדינות דוברות צרפתית הסרט הופץ בשם "Céline: autour du monde".
רשימת השירים
להלן רשימת השירים איתם הופיעה דיון בהופעה אשר צולמה ועובדה לסרט תיעודי:
אלבום וידאו
Celine: Through the Eyes of the World הוא אלבום וידאו של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום הווידאו יצא לאור ב-29 באפריל 2010, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. באלבום הווידאו נכלל הסרט "Celine: Through the Eyes of the World".
עם יציאתו נכנס אלבום הווידאו אל המקום הראשון במצעד אלבומי הווידאו של חברת המצעדים הרשמית.
מיקומי שיא
כל מצעדי האלבומים שלהלן, הם מצעדי אלבומי וידאו בלבד, ובהם סלין דיון הצליחה לכבוש פסגות מצעדים רבות.
שמואל אלכסנדרוב
שמואל אלכסנדרוב (ח' בטבת ה'תרכ"ו, 26 בדצמבר 1865 - י"ז בחשוון ה'תש"ב, 7 בנובמבר 1941) היה מלומד יהודי אוטודידקט מאנשי תנועת המזרחי, שנספה בשואה.
קורות חיים
נולד בבוריסוב, פלך מינסק, לרב הלל אלכסנדרוב שנודע בתואר "העילוי משקלוב". למד בבתי המדרש המקומיים ובהיותו בן חמש עשרה למד בחברותא מפי הרב המקומי ר' יהודה צירקל. זמן מה למד בישיבת וולוז'ין אך אז החל לעסוק בלימודי היסטוריה, פילוסופיה ומדעי הטבע ועזב את הישיבה. בנסותו לשלב את דברי חז"ל והמסורת היהודית עם הידיעות החדשות שרכש, למד גם קבלה ואת ההגות החב"דית והחל לגבש לעצמו תפיסת עולם עצמאית.
עם חברו יוסף מאיר אייזנשטדט למד עצמאית לקרוא ולכתוב ברוסית ובגרמנית, וכך התאפשר להם להרחיב את תחומי הידע שבהם התעניינו. בחוברת "מסכת נגעים" שהדפיס, ביקר חריפות את דברי התורה שהודפסו בכרכי כתב העת "האסיף", החוברת נדפסה במימון שהשיג חברו שהיה חתנו של אדם עשיר, וקוממה את חוגי המשכילים.
במאמריו ניסה לשלב מהגותם של פילוסופים ידועי שם, בין היתר: שלינג, סולוביוב, קאנט, הגל וברגסון, עם מחשבת ישראל. הוא מצא קווים משותפים בין הגות חב"ד להגותו של שלינג, ומיקד בקו זה את מחשבתו הפילוסופית.
בשנת 1902 הצטרף לתנועת המזרחי ונטל חלק במאמצים לשדל את הרב אברהם יצחק הכהן קוק להצטרף להנהגת התנועה. הוא המשיך להתכתב עם הרב קוק בשנים הבאות בכל תחומי התעניינותו.
עד המהפכה עבד בבנק. לאחר המהפכה היה מצבו הכלכלי קשה, ב-1923 הוצעה לו רבנות בוברויסק במקומו של רבי שמחה נח שניאורסון שנפטר, הוא סירב אך הקים אגודת "אוהבי תורה" שפתחה שיעורים בתלמוד, משניות וספרות חז"ל בבוברויסק. בעקבות התארגנות זו נפתחו שיעורים דומים בעיירות הסביבה. תחת השלטון הקומוניסטי המשיך להתכתב עם רבנים שונים ברחבי רוסיה, אך לא היה יכול לפעול רבות.
אחיו וקרוביו העמידו לרשותו קרן של 1,000 דולר לצורך עלייתו לארץ ישראל או הדפסת כתביו בארצות הברית. הוא בחר באפשרות השנייה.
שמואל אלכסנדרוב נספה עם חיסול גטו בוברויסק בי"ז בחשוון ה'תש"ב, 7 בנובמבר 1941.
משפחתו
בשנת ה'תרמ"ט נישא לגיטל בת מרדכי קצנלסון מבוברויסק. משפחת אשתו של אלכסנדרוב ראתה בו בטלן והרחיקה ממנו את שתי בנותיו ואת בנו היחיד. הלל אלכסנדרוב, בנו, נשלח בניגוד לרצונו ללמוד בבתי ספר רוסיים, הצטרף לחוגי המהפכה ולאחר מהפכת אוקטובר היה עסקן תרבות ביבסקציה. הוא נודע כהיסטוריון וחוקר ספרות יהודית, וניהל את החוג להיסטוריה יהודית בימי קדם ובימי הביניים במכון למדעי המזרח באוניברסיטת לנינגרד.
ארכיון
חומרים משלו נמצאים בארכיון גנזים אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ולרי גרסימוב
ולרי ואסילייביץ' גרסימוב (ברוסית: Вале́рий Васи́льевич Гера́симов נולד ב-8 בספטמבר 1955) הוא איש צבא רוסי בדרגת גנרל ארמייה, המכהן כראש המטה הכללי של רוסיה וסגן ראשון לשר ההגנה של רוסיה מאז ה-9 בנובמבר 2012. ב-11 בינואר 2023 מונה גרסימוב כמפקד עליון של כוחות היבשה, הים והאוויר הרוסיים הפועלים בזירת המלחמה באוקראינה, במקביל להמשך תפקידו כרמטכ"ל.
ביוגרפיה
גרסימוב התגייס לכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ועשה את עיקר שירותו בחיל השריון, בו שירת כמפקד מחלקת טנקים, מפקד פלוגה ומפקד גדוד וחטיבה. בשנים 1993–1995 פיקד על דיוויזיית החי"ר הממונע ה-144, לאחר מכן השתלם באקדמיה לפיקוד בכיר של הצבא. בתפקידו הבא פיקד על הארמייה ה-58 במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2006 מונה למפקד המחוז הצבאי סנקט פטרבורג וב-2009 למפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-2010 מונה במקביל גם לתפקיד סגן ראש המטה הכללי הרוסי. בשנת 2012 מונה למפקד המחוז הצבאי המרכזי ובהמשך באותה שנה מונה לראש המטה הכללי הרוסי.
כרמטכ"ל צבא רוסיה ערך גרסימוב רפורמות בצבא הרוסי כדי להתאימו בצורה מיטבית ל"מלחמות הדור החדש", דבר זה התבטא בהשקעה בתחומים הטכנולוגיים של הצבא. גרסימוב פיקד על הצבא הרוסי במהלך סיפוח חצי האי קרים, בעקבות זאת נכלל שמו ברשימת הבכירים במשטר הרוסי עליהם הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות. בהמשך כהונתו פיקד גרסימוב גם על ההתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ועל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
גרסימוב נשוי ואב לבן.
דוקטרינת גרסימוב
כרמטכ"ל עיצב גראסימוב דוקטרינה חדשה להפעלת הכוח של רוסיה. הדוקטרינה קובעת שהפעלת הכוח הצבאי היא מהלך ההכרעה האחרון, המועצם על ידי המהלכים הסמויים או הניתנים להכחשה שקדמו לו. לשיטתו יש להפעיל תחילה אמצעים לא-צבאיים להשגת מטרות פוליטיות ואסטרטגיות הכוללים לוחמה קיברנטית, הפעלת כוחות שניתן להכחיש את פעולתם, מהלכים כלכליים ופוליטיים, לוחמה פסיכולוגית ומהלכים לגיוס האוכלוסייה המקומית כנגד השלטון ולבסוף הפעלת כוח צבאי. הפעלת הכוח הצבאי על פי דוקטרינת גרסימוב משולבת יחד עם האמצעים הלא צבאיים ופועלת בתיאום אתם. מגוון אמצעי העצמה (הצבאית והלא צבאית) הרוסית צריכים לפעול בתיאום מרבי אף בדרגים נמוכים יחסית של האסטרטגיה. הדוקטרינה מומשה במהלך הסכסוך הרוסי-אוקראיני ובמהלך ההתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
ניתן להתחקות אחר הבסיס הרעיוני של הדוקטרינה בטקסט שפרסם ב-26 בפברואר 2013 במגזין הצבאי הרוסי VPK, תחת הכותרת "חשיבות המחקר לראיית הנולד".
חסאן א-לקיס
חסאן הולו א-לקיס (בערבית: حسان هولو اللقيس, תעתיק מדויק: חסאן הולו אללקיס; 1966 - 4 בדצמבר 2013) היה מפקד בכיר בארגון חזבאללה; שימש כראש יחידת התקשורת והטכנולוגיה, והאחראי על הרכש הצבאי בארגון. חוסל בידי מתנקשים אלמונים.
ביוגרפיה
א-לקיס נולד בשנת 1966 בבעלבכ שבלבנון. היה פעיל בארגון חזבאללה מגיל 19, והתגייס אליו זמן קצר אחרי שהוקם בהובלת חוסיין דהקאן. הוא היה מקורב מאוד למזכ"ל הארגון, השייח' חסן נסראללה. בין תפקידיו שימש גם כראש מערך הרקטות, המזל"טים והנ"מ של הארגון, והיה גם המתאם מול איראן בנושאי אמל"ח.
הוא היה מבוקש בקנדה ובארצות הברית בשל הפעלת רשת תאים של החזבאללה במדינות אלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. במלחמת לבנון השנייה ישראל ניסתה להתנקש בחייו על ידי הפצצת ביתו. בנו נהרג כתוצאה מההפצצה, אך הוא לא שהה במקום, וניצל. על פי הדיווחים, הוא ניצל מעוד מספר ניסיונות התנקשות.
בליל 3 בדצמבר 2013 ארבו ללקיס, בחניון בית מגוריו, מספר מתנקשים וירו בו בעת ששהה ברכבו. הירי בוצע באקדחים עם משתיקי קול. לקיס נפגע אנושות מהירי ומותו נקבע בשעות הבוקר המוקדמות בבית חולים בביירות.
על זהות המתנקשים נפוצו טענות ושמועות שונות. חזבאללה מיהר להאשים את המוסד בהתנקשות. אולם דובר משרד החוץ הישראלי, יגאל פלמור, הכחיש שישראל הייתה מעורבת בחיסול. איראן וסוריה האשימו אף הן את ישראל במעורבות בחיסול. מאוחר יותר קיבלו אחריות להתנקשות מספר ארגונים סוניים אלמוניים. כעבור ימים אחדים פרסם עיתון כוויתי את הטענה שא-לקיס חוסל בידי חזבאללה, לאחר שנחשף כסוכן של "המוסד".
א-לקיס נקבר בעיר הולדתו, בעלבכ.
Georgy Girl
"Georgy Girl" (בעברית: "נערה ושמה ג'ורג'י") הוא שיר של להקת הפולק האוסטרלית המשחרים. השיר שימש בפסקול הסרט "נערה ושמה ג'ורג'י" משנת 1966. טום ספרינגפילד, שכתב את השיר "I'll Never Find Another You", כתב את הלחן, וג'ים דייל כתב את המילים. השיר הושמע בתחילת הסרט ובסיומו, עם מילים שונות. כן שוּנוּ מילות השיר שיצא באופן מסחרי. השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
בסוף 1966 ובתחילת 1967 היה השיר ללהיט. הוא הגיע למקום הראשון באוסטרליה, ולמקום השלישי בממלכה המאוחדת. בארצות הברית היה זה השיר של המשחרים שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד הפזמונים. הוא הגיע לראש מצעד Cash Box Top 100. השיר הגיע למקום השני במצעד בילבורד הוט 100, כששירם של המאנקיז "I'm a Believer" מנע ממנו את המקום הראשון. בעקבות הצלחת השיר בארצות הברית, האלבום של המשחרים שיצא בבריטניה בשם "Come the Day", נקרא בארצות הברית בשם "Georgy Girl".
גרסאות כיסוי
ב-1967 הוציאה להקת באג'ה מרימבה בנד גרסה אינסטרומנטלית, שהגיעה למקום ה-98 במצעד בילבורד הוט 100, ולמקום ה-14 במצעד Easy listening.
להקת המשחרים החדשים, שהוקמה ב-1969 עם הגיטריסט קית' פוטגר, הוציאה גרסת כיסוי של השיר עבור האלבום "We'd Like to Teach the World to Sing".
מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה (22 באוגוסט 1836 – 19 בספטמבר 1902), הייתה בתו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, ואשתו של לאופולד השני, מלך הבלגים.
ביוגרפיה
מריה הנרייטה נולדה ב-22 באוגוסט 1836 בבודפשט, לארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ולמריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
ב-22 באוגוסט 1853 התחתנה מריה הנרייטה עם לאופולד, נסיך הכתר של בלגיה, בנישואים שנועדו לחזק את מעמדו של בית המלוכה הבלגי. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, ובני הזוג חיו רוב הזמן בנפרד. בשנת 1865 מת חמיה לאופולד הראשון, מלך הבלגים, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלאופולד השני, מלך הבלגים. בשנת 1869 מת בנם הנסיך לאופולד, דוכס בראבנט, ובני הזוג ניסו להביא בן נוסף, אולם הניסיון נכשל, ונולדה בת, קלמנטין, נסיכת בלגיה. מריה הנרייטה נתנה לבנותיה חינוך מעולה, ומאוד טיפחה אותן. את זמנה השקיעה בעיקר בסוסיה ההונגריים. בשנת 1895 פרשה מריה הנרייטה מחצר המלוכה, ועברה להתגורר בספא, ובתה לואיז, נסיכת בלגיה החליפה אותה כגברת הראשונה של בלגיה. ב-19 בספטמבר 1902 מתה מריה הנרייטה בביתה בספא, והיא בת 66 שנים.
הדרום
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הייקה לנגהנס
הייקה לנגהנס (Heike Langhans; נולדה ב-1988) היא זמרת-יוצרת בסוגות דארקווייב אלקטרוני, רוק גותי, דום מטאל, מטאל גותי ומטאל סימפוני.
חייה
הייקה נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה למשפחה ממוצא גרמני. בצעירותה נמשכה למוזיקה גותית מלנכולית והחלה לעסוק בהלחנה, כתיבה ושירה. לפני שהחלה לעסוק במוזיקה באופן מקצועי עבדה הייקה כמעצבת גרפית, דבר שהיא עושה עד היום.
הייקה הייתה הזמרת של להקת המטאל הסימפוני Inferium מדרום אפריקה בשנים 2005–2010. ב-2006 הקימה את להקת היחיד LOR3L3I המנגנת דארקווייב אלקטרוני גותי. ב-2012 הצטרפה ללהקת הדום מטאל/מטאל גותי השוודית Draconian כזמרת במקום ליסה יוהנסון שעזבה ב-2011. בהתחלה היו לה בעיות להשיג אשרת עבודה בשוודיה, דבר שפגע ביכולת הלהקה להקליט אלבום. עד לקבלת האשרה הופיעה בתור זמרת זמנית בלהקת הרוק הגותי The Great Sleep בדרום אפריקה. בסוף 2013 קיבלה אשרת עבודה והיגרה לשוודיה. בשוודיה החלה לעבוד עם Draconian אך הופיעה גם כזמרת אורחת עבור להקת הדרון הקוסמי השוודית ISON. ב-2015 יצא Sovran, אלבומה הראשון עם Draconian. ב-2020 יצא Under a Godless Veil, אלבומה השני עם Draconian. ב-2022 עזבה את Draconian.
מגדל הנביאים
מגדל הנביאים הוא פרויקט מסחר ומשרדים השוכן בקצה הצפוני של רחוב הנביאים, על גבול הדר הכרמל וואדי ניסנאס שבחיפה.
המבנה כולל 5 מפלסים מסחריים מעל 2 קומות חניון ומעליו 9 קומות המיועדות למשרדים.
היסטוריה
המגדל תוכנן בסוף שנות ה-70 על מגרש של שבעה דונם בו שכן בעבר בית משפחת ח'ורי ששיכן את משרדי הרכבת המנדטורית. יזם המגדל היה זכריה דרוקר והבנייה החלה בסוף שנת 1981. המתכנן היה האדריכל משה צור שביקש לשוות מראה של צמיחה מתוך העיר. בתי הקולנוע בבניין נפתחו באוגוסט 1985. המגדל נחנך רשמית בשנת 1986 ונחשב למרכז הקניות, הבידור והמשרדים הגדול בחיפה.
המגדל מתנשא לגובה של 58 מטרים ובן 16 קומות, ומקיף שטח כולל של כ-34,000 מ"ר. צורתו מורכבת ממספר גושים מלבניים והוא מחופה בזכוכית רפלקטיבית. כתובת המגדל היא רחוב ח'ורי 2.
אזקייל קמבוי
אזקייל קמבוי צ'בוי (באנגלית: Ezekiel Kemboi Cheboi; נולד ב-25 במאי 1982) הוא אתלט קנייתי. הוא פעמיים אלוף האולימפי (אתונה 2004 ולונדון 2012), 4 פעמים ברציפות אלוף העולם (ברלין 2009, טגו 2011, מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015), 3 פעמים ברציפות סגן אלוף העולם ואלוף חבר העמים בריטי בריצת 3000 מטר מכשולים.
מגדל הנביאים
היסטוריה
בקומה הראשונה במגדל שוכן תיאטרון אל-מידאן, תיאטרון ערבי שהוקם בשנת 1994 על בסיס בתי קולנוע שנסגרו. שאר הקומות מאכלסות שימושי משרדים, מרפאות ומסחר. בעבר שכנו במגדל משרדי ממשלה, ביניהם משרדי מחוז חיפה של משרד החינוך, משרדי רישום מקרקעין (טאבו) ולשכת הפרסום הממשלתית, אך לאחר בניית מגדל המפרש בקריית הממשלה עברו המשרדים לבניין החדש.
אזקייל קמבוי
ביוגרפיה
קמבוי נולד בכפר מטירה, ליד העיירה קפסואר שבמחוז עמק ריפט. משנת 2009 הוא מתאמן בהדרכת מוזס קיפטנוי.
מגדל הנביאים
היסטוריה
אף על פי שהמגדל אינו גבוה ביחס למגדלים אחרים בחיפה, מיקומו מביא לכך שהוא בולט בנוף העיר ונראה היטב מהעיר התחתית וממגדל המפרש. כיום הקניון שבכניסה למגדל נחשב למוזנח ופועלות בו חנויות בודדות בלבד.
אזקייל קמבוי
ביוגרפיה
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר, אנגליה בשנת 2002 זכה קמבוי במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:19.78 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה קמבוי במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:05.11 דקות, אחרי סאיף סעיד שאהין מקטר (8:04.39 דקות) ולפני אליסאו מרטין מספרד (8:09.09 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קמבוי במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:05.81 דקות, לפני חבריו לנבחרת ברימין קיפרוטו (8:06.11 דקות) ופול קיפסיילה קוץ' (8:06.64 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה קמבוי במדליית כסף בפעם השנייה ברציפות בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:14.95 דקות, אחרי סאיף סעיד שאהין (8:13.31 דקות) ולפני ברימין קיפרוטו (8:15.30 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה קמבוי במדליית כסף בפעם השלישית ברציפות בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:16.94 דקות, אחרי ברימין קיפרוטו (8:13.82 דקות) ולפני ריצ'רד קיפקמבוי מאטילונג (8:17.59 דקות), שניהם חבריו לנבחרת.
במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכה קמבוי במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:18.17 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים קמבוי במקום שביעי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:16.38 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה קמבוי במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא תחרות חדש של 8:00.43 דקות, לפני ריצ'רד קיפקמבוי מאטילונג (8:00.89 דקות) ובועבדאללה טהרי מצרפת (8:01.18 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו בשנת 2010 זכה קמבוי במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:18.47 דקות.
בתחרות ליגת היהלום במונקו שנערכה ב-22 ביולי 2011 קבע קמבוי בריצת 3000 מטר מכשולים שיא אישי חדש של 7:55.76 דקות, והוכיח שהוא מוכן לאליפות העולם באתלטיקה. חודש לאחר מכן, באליפות עצמה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:14.85 דקות, לפני ברימין קיפרוטו (8:16.05 דקות) ומאהיידין מחיסי-בנאבאד מצרפת (8:16.09 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קמבוי במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:18.56 דקות, לפני מאהיידין מחיסי-בנאבאד (8:19.08 דקות) ובן ארצו אבל מוטאי (8:19.73 דקות).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה קמבוי בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:06.01 דקות, לפני בן ארצו קונססלוס קיפרוטו (8:06.37 דקות) ומאהיידין מחיסי-בנאבאד (8:07.86 דקות).
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין באוגוסט 2015 זכה קמבוי בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:11.28 דקות, לפני בני ארצו קונססלוס קיפרוטו שקבע תוצאה של 8:12.38 דקות ולפני ברימין קיפרוטו שקבע תוצאה של 8:12.54.
חייו האישיים
קמבוי נשוי לג'יין ואב לשני בנים. השתתפותו באולימפיאדת לונדון הוטלה בספק כאשר בחודש יוני אותה שנה, הואשם בתקיפת אישה שטענה שדקר אותה לאחר שסירבה לקיים עמו יחסי מין.
שמואל שולמן
שמואל שולמן
שר"פ
שר"פ הוא שירות רפואי פרטי המסופק בתשלום במסגרת בתי חולים בישראל.
השר"פ מאפשר לחולה לבחור באופן פרטי רופא שיערוך לו בדיקה, אבחון או ניתוח, כששכרו משולם על ידי החולה (לרוב במימון ביטוחי השב"ן או ביטוחים מסחריים אחרים), זאת תוך שימוש בתשתיות בית החולים בו מועסק הרופא. קיומו של שר"פ במסגרת בתי החולים הציבוריים שנוי במחלוקת ציבורית עזה בישראל. כיום נאסר בישראל על קיום שר"פ ברוב בתי החולים הציבוריים (בתי החולים הממשלתיים ובתי החולים של שירותי בריאות כללית), והוא פועל רק בבתי חולים הציבוריים-עצמאיים.
רקע
השר"פ החל לפעול בבית החולים הדסה בירושלים בשנת 1945 ובשנת 1975 התרחב גם לבית החולים שערי צדק. במשך הזמן החל גם בית החולים ביקור חולים להנהיג שר"פ במסגרתו. הסדר שר"פ ניתן גם באופן יוצא דופן לפרופסור מוריס לוי במסגרת הסכמתו לעבוד בבית החולים בילינסון של קופת חולים כללית.
באפריל 1987 יזמה שרת הבריאות שושנה ארבלי אלמוזלינו את הקמת "ועדת טריינין", שנתבקשה לבחון ולהמליץ על מדיניות בריאות כוללת, ולקבוע סדרי קדימויות בפיתוח מערכת הבריאות בישראל. הוועדה המליצה על שיטת השר"פ המופעלת ב"הדסה" כפתרון לבעיית התקציב של שאר בתי החולים בישראל.
באמצע שנות התשעים החלו בתי החולים הממשלתיים איכילוב, שיבא, רמב"ם, הלל יפה ואסף הרופא להפעיל שר"פ (שכונה שר"ן - שירות רפואי נוסף) באמצעות תאגידי בריאות ללא הסכמה רשמית של משרד הבריאות והממשלה. באפריל 2000 פנתה מכבי שירותי בריאות למשרד הבריאות וליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לבחינת חוקיות הפעלת השר"פ לאור טענתה שנגבים במסגרתו תשלומים עודפים ומוגזמים מעבר למותר. בפברואר 2002 הורה היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין להפסיק את פעילות השר"פ בבתי החולים הממשלתיים. כנגד הנחיית היועץ הגישו אזרחים ורופאים עתירות נפרדות לבג"ץ בבקשה לבטל את החלטת היועץ, אך בסופו של דבר במרץ 2009 העתירות נדחו.
נכון לשנת 2021, השר"פ פועל רק במסגרת בתי החולים בירושלים, בבית החולים אלישע בחיפה, בבית החולים לניאדו שבנתניה, בבית החולים מעייני הישועה שבבני ברק, בבית החולים האנגלי, האיטלקי והצרפתי שבנצרת, ובבתי החולים הרצליה מדיקל סנטר ואסותא מרכזים רפואיים, בהסדרים המשתנים ממרכז רפואי למשנהו.
בית החולים אסותא אשדוד קיבל בעת הקמתו היתר לכך ש-25% מהיקף פעילותו יהיה במסגרת שר"פ, אך בהמשך המדינה הגיעה להסכם עם אסותא על ביטול השר"פ שם, תמורת תקציב ממשלתי נוסף.
במהלך השנים הוקמו מספר ועדות לבחינת הנושא וגובשו המלצות שונות:
אופן הפעילות
השר"פ מתבצע במגבלות שונות הקשורות בהסדרים בין כל רופא לבית החולים בו הוא מועסק ובתנאים שנקבעים ביניהם וללא התערבות של משרד הבריאות. קיימים הבדלים רבים באופי הפעילות ובתנאיה בין בתי החולים:
ויכוח ציבורי
על הפעלת השר"פ במתכונת הקיימת ועל הרחבתו לכלל בתי החולים הממשלתיים והציבוריים מתקיים ויכוח ציבורי לאורך השנים. עיקרי טיעוני המתנגדים:
עיקרי טיעוני התומכים:
נפתלי איתן
נפתלי איתן (אייזן) (9 בפברואר 1935 - 18 בפברואר 2016) היה נשיא איגוד שופטי הכדורגל ושימש בתפקידים בכירים שונים בעיריית ירושלים, בעל עיטור ההוקרה "יקיר ירושלים".
ביוגרפיה
נולד למשפחה חרדית בירושלים. אביו, ששימש כרב, נהרג בתאונת דרכים בין רכבת לאוטובוס בהיות איתן בן 3, ולכן נשלח לבית היתומים "דיסקין" עם שני אחיו, שם שהה עד שמלאו לו 16. התגייס בגיל 18 ושירת בצה"ל במשך 15 שנה. השתחרר בדרגת סגן-אלוף. לאחר שחרורו בשנת 1968 החל לעבוד בעיריית ירושלים בתקופת כהונתו של ראש העיר טדי קולק. הוא שימש בתפקידי ניהול ומשאבי אנוש עד לפרישתו בשנת 1990. בין השאר היה סמנכ"ל לאמרכלות, משנה למנכ"ל ומ"מ מנכ"ל. שימש חבר הנהלה בקרן ירושלים, בתיאטרון ירושלים, בבצלאל ובלהקת הורה ירושלים.
איתן כיהן בשנות ה-60 וה-70 כשופט כדורגל בינלאומי בישראל ומחוצה לה, היה יו"ר הוועדה המקצועית של איגוד השופטים ושימש יועץ של ראשי ההתאחדות בכל הנוגע לתפקוד המקצועי באיגוד. בשנת 2001 מונה לנשיא איגוד השופטים, וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו.
בשנת 2006 הוענק לו עיטור הכבוד יקיר ירושלים לשנת תשס"ו על פעילותו הרבה, לרוב בהתנדבות, במוסדות ובארגונים שונים - למשל ניהול ספרייה בכלא רמלה ומתן הרצאות לאסירים בנושאי ספורט וחוקת הכדורגל - ועל שליחותו לקידום ולטיפוח תרבות הספורט בישראל.
גוסטב פון הולן
גנרל חיל הפרשים גוסטב קרל אמיל ביאטוס פרייהר פון הולן (22 בדצמבר 1851 – 7 בנובמבר 1917) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
פון הולן נולד ב-22 בדצמבר 1851 בעיר שנוויידה שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה (כיום גרבין, שלזוויג-הולשטיין, גרמניה). במאי 1873 התגייס לצבא הפרוסי, וסופח לרגימנט האולאנים ה-15. באוגוסט 1883 קודם לדרגת לויטננט, ובספטמבר 1888 הועלה לדרגת האופטמן. החל מפברואר 1889, מילא תפקידי מטה במשרד המלחמה הפרוסי. בפברואר 1892 מונה למפקד פלוגה ברגימנט האולאנים ה-16, ובנובמבר 1898 הפך להיות קצין מטה ברגימנט הרגלים ה-6. בספטמבר 1898 הועלה לדרגת מיור.
בספטמבר 1901 מונה למפקד רגימנט היגרים ה-1 בפוזנן, ובאפריל 1905 הועבר לפקד על רגימנט היגרים המלכותי. בפברואר 1906 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ובמרץ 1908 מונה למפקד בריגדת הפרשים ה-4 בברומברג. במרץ 1910 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באוקטובר 1912 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט מונה למפקד הדיוויזיה ה-21 בפרנקפורט.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך שנת 1916 הוא חלה באופן אנוש, וביולי של אותה שנה נאלץ לצאת לחופשה. בינואר 1917 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא לא התאושש מהמחלה, ומת בקניגסברג ב-7 בנובמבר 1917 בגיל 65.
נוני דרוויש
נוני דרוויש (בערבית: نوني درويش; נולדה ב-22 באפריל 1949) היא מצרייה-אמריקאית פעילה למען זכויות אדם וראש הארגון מוסלמים לשעבר מאוחדים. מתמחה בזכויות אדם בנושאי נשים ומיעוטים במזרח התיכון, ופעילה אנטי-אסלאם פוליטי קיצוני, שלטענתה נדרש לרפורמה מבפנים. פועלת גם כפעילה פרו-ישראלית והקימה את הארגון ערבים למען ישראל, המורכב מערבים אתניים ומוסלמים המכבדים ותומכים במדינת ישראל, בעד שלום וגיוון במזרח התיכון, דוחים פיגועי התאבדות כתוצר הג'יהאד, ובעד קידום ביקורת עצמית בונה ורפורמה בעולם הערבי-מוסלמי.
ביוגרפיה
דרוויש נולדה בשנת 1949 במצרים. בשנת 1950 עברה לעזה לאחר שאביה, מוסטפא חאפז, אלוף בצבא מצרים, הוצב מחדש על ידי גמאל עבד אל נאצר לשמש כמפקד המודיעין הצבאי המצרי בעזה. בתקופה זו הקים אביה את הפדאיון שארגן פשיטות ופיגועים נגד אוכלוסייה אזרחית ישראלית בין השנים 1951–1956. בשנת 1956 בהיותה בת 6 אביה נהרג במבצע חיסול של צה"ל והוגדר כשהיד. דרוויש טוענת כי לאחר מות אביה הסביבה עודדה אותה ואת אחיה לרצח יהודים כנקמה על מות אביה, תוך התעלמות מפעילות הטרור בהם אביה היה מעורב.
לאחר מות אביה המשפחה חזרה לקהיר שם חונכה דרוויש בבית ספר קתולי ולאחר מכן באוניברסיטה האמריקאית בקהיר מטעמה הוענק לה תואר בוגר בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. לאחר מכן דרוויש החלה לעבוד בסוכנות החדשות של המזרח התיכון, עד שבשנת 1978 עברה עם בעלה לארצות הברית ולאחר תקופה מסוימת התנצרה והחלה ללמוד בכנסייה האוונגליסטית הלא עדתית. לאחר פיגועי 11 בספטמבר החלה לעסוק בנושאים הקשורים לטרור אסלאמי ולבקר את הקיצוניות האסלאמית המתנהלת תחת שתיקתם של הזרמים המתונים.
פעילות
דרוויש מאשימה את "התרבות והתעמולה האסלאמית המזרח תיכונית בלימוד שנאה לילדים מלידה" וקוראת לרפורמה מבפנים בתרבות האסלאמית-ערבית העכשווית. דרוויש כתבה שלושה ספרים בנושאי המזרח התיכון והאסלאם והרצתה בפורומים וקמפוסים שונים ברחבי העולם.
חיבורים
דרוויש הוציאה לאור שלושה ספרים בחיבורה:
מוסלמים לשעבר מאוחדים
מוסלמים לשעבר מאוחדים (באנגלית: Former Muslims United, לעיתים מקוצר כ-EMU) היא קבוצה שהוקמה באוקטובר 2009 בארצות הברית, שמטרתה להגן על מוסלמים לשעבר מפני רדיפות מצד מוסלמים הסבורים כי השריעה דורשת רדיפה שכזו. הם מתנגדים באופן קולני נגד רצח על חילול כבוד המשפחה. כתבו התחייבות לדחיית עונש מוות שנשלחו לאנשים רבים באשמת כפירה. דרוויש היא מנהלת הארגון.
Ignorant Art
Ignorant Art הוא המיקסטייפ הראשון של הזמרת-יוצרת האוסטרלית איגי אזליה. המיקסטייפ יצא לאור ב-27 בספטמבר 2011, בהוצאת עצמית, ללא חברת תקליטים כלשהי.
נחש פרעה (כימיה)
לאחר ההצתה, הבעירה מתחילה לעשן ולפלוט בתגובה תופחת אפר דמוי נחש. היא נשארת על הקרקע ואינה פולטת ניצוצות, זיקוקים או כל צורה של רסיסים או כל צליל, אך יכולה לפלוט עשן.
הכימיקלים הנפוצים להדגמת הנחש השחור הענק הם סודיום ביקרבונט שמייצר פחמן דו-חמצני וסוכר היוצר פחמן שמכיל אפר. לפי מקורות אחרים להדגמתו משמשים "תערובת של שמן פשתן ונפטלנים שעברו העשרה בניטרציה".
"נחש פרעה" המסורתי מייצר נחש מרשים יותר, אך הפעלתו תלויה בתיוציונט של כספית בערכיות שתיים, שלא נפוץ בשימוש בשל רעילותו.
הסוכר והסודה מתפרקים ונוצרת כמות גדולה של גז CO2 שנלכד בתוך שיירי החומרים. מתקבלת צורה של נחש. גודל ה"נחש" מהווה מדד לנפח הגז שהתקבל. נוכל להגדיל את הנחש אם נגדיל את כמויות החומרים הבוערים - כך יתקבל יותר פחמן דו-חמצני שילכד.
אובטה קאלפ הובי
אובטה קאלפ הובי (באנגלית: Oveta Culp Hobby; 19 בינואר 1905 – 16 באוגוסט 1995) הייתה מזכירת הבריאות, החינוך והרווחה הראשונה של ארצות הברית והמפקדת הראשונה של חיל הנשים של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
אובטה קאלפ נולדה בטקסס, שנייה במשפחה בת שבעה ילדים. למדה לימודי משפטים באוניברסיטת טקסס (אך לא סיימה אותם). בשנים שלאחר מכן עבדה במשרות ייעוץ לוועדות בבית הנבחרים של טקסס. ב-1930 התמודדה בבחירות על מושב בבית הנבחרים, אך הפסידה.
בשנת 1931 נישאה לוויליאם פ. הובי, מושל טקסס לשעבר והמוציא לאור של העיתון יוסטון פוסט. לזוג נולדו שני ילדים, והיא החלה לעבוד כעורכת במערכת העיתון. בהמשך הפכה לסגן נשיא של העיתון, לנשיאתו ולבסוף למוציאה לאור שלו. ב-1936 שרדו היא ובעלה כנוסעים בהתרסקות מטוס.
במלחמת העולם השנייה הוזמנה להקים ולנהל את המדור לענייני נשים של משרד המלחמה (1941–1942), שנועד לבחון כיצד לנצל שירות של נשים בצבא. בעקבות כניסת ארצות הברית למלחמה מינה אותה ראש מטה צבא ארצות הברית, הגנרל ג'ורג' מרשל, למפקדת חיל הנשים החדש של צבא ארצות הברית. היא הגיעה לדרגת קולונל ועוטרה במדליית השירות המצוין על פעולתה במהלך המלחמה – האישה הראשונה בצבא ארצות הברית שעוטרה בעיטור זה. ב-1944 פרשה מתפקידה וחזרה לעיתון "יוסטון פוסט" ולקשת של פעילויות ציבוריות.
הובי הייתה מעורבת במסע הבחירות לנשיאות של גנרל דווייט אייזנהאואר. לאחר שנבחר ונכנס לתפקידו ב-1953 הוא מינה את הובי לעמוד בראש סוכנות הביטחון הפדרלית, הרשות שקדמה למחלקת הבריאות הפדרלית. במהרה, ב-11 באפריל 1953, היא מונתה למזכירה הראשונה של מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה החדשה של ארצות הברית. במסגרת תפקידה זה החליטה בין השאר לאשר את השימוש בתרכיב החיסון לשיתוק ילדים של יונה סאלק.
על שמה נקראו מרכז למשפחות חיילים בבסיס צבאי, ספרייה במכללה, בניין מעונות סטודנטים באוניברסיטה ובית ספר יסודי – כולם בטקסס. בשנת 2011 הפיק שירות הדואר הפדרלי בול לכבודה.
גאורג שטלר
גאורג וילהלם שטלר (גרמנית: Georg Wilhelm Steller; 10 במרץ 1709 - 14 בנובמבר 1746), היה זואולוג ובוטנאי גרמני.
חייו
גאורג שטלר נולד ב-10 במרץ 1709 בווינדסהיים שבקרבת נירנברג ולמד באוניברסיטת ויטנברג. הוא עקר לרוסיה כדי לעבוד בפקולטה למדעים של סנקט פטרבורג. הוא מונה למשרת חוקר טבע במסעו השני לקמצ'טקה של ויטוס ברינג, למיפוי חופו הסיבירי של אוקיינוס הקרח הצפוני - הארקטי, ולמציאת נתיב מעבר מזרחי אל צפון אמריקה.
המשלחת הרחיקה עד איי קיאק שבאלסקה, שם היה שטלר לחוקר הטבע האירופאי הראשון שחקר את החי והצומח באזור זה. הוא גילה גם מין עורבני כחול ציצית שנקרא מאוחר יותר "עורבני שטלר".
במסע חזרה נטרפה ספינתם על אחד האיים, שבעתיד ייקרא האי ברינג על שם ויטוס ברינג, ורוב אנשי הצוות נפטרו שם מצפדינה. שאר הצוות שרד את החורף הקשה וחמק מאימת שועלי השלג שהתקיפו את המחנה. באותה תקופה חקר שטלר את מרבית בעלי החיים על הפאונה הארקטית: פרת הים שטלר, קורמורן ממושקף, אריה ים הצפוני, כלב ים הצפוני, לוטרת הים וברווז שטלר. בשל הרעב הכבד נאלצו חברי הצוות לטבוח בבעלי חיים אלו ואף הביאו מספר מינים לידי הכחדה.
אדם מחפש את חווה
אדם מחפש את חווה (בהולנדית: Adam zoekt Ava) היא תוכנית ריאליטי הולנדית של היכרויות המופקת על ידי Reinout Oerlemans אשר שודרה לראשונה בשנת 2014, בערוץ RTL 5. החידוש של התוכנית הוא העובדה שכל המשתתפים עירומים, עם תפנית נוספת בכך שמועמד נוסף (גם הוא בעירום) מוצג באמצע התוכנית ומתחרה על חיבתה של הדמות הראשית. המגיש והדוגמן לשעבר ניקולט קלויבר, שעזב את BNN, מגיש את התוכנית. התוכנית החלה באזור האוקיינוס השקט, באי מוגו מוגו באיי הפנינה, פנמה. עונה 1 הכילה 6 פרקים. עונה 2 הכילה 8 פרקים.
עיבודים בינלאומיים
הפורמט נמכר ליצרנים במדינות שונות.
גרסה ספרדית, Adán y Eva, צולמה בקרואטיה, בהגשת מוניקה מרטינז, והוצגה ב-Cautro ב-21 באוקטובר 2014. התוכנית חודשה לעונה שנייה, אשר צולמה באזור הפיליפינים.
העיבוד הגרמני Adam sucht Eva החל בבכורה ב-28 באוגוסט 2014 בערוץ RTL. שישה פרקים של העונה הראשונה צולמו ב-Tikehau, בהגשת נלה לי.
הגרסה הצרפתית Adam recherche Ève החלה בבכורה ב-3 במרץ 2015 בערוץ D8, בהגשת קרוליין אית'ורבייד.
הגרסה הדנית Adam og Eva צולמה ביוון והחלה לשדר ב-21 בינואר 2015 ב-TV3.
NOVE הפיקו בסתיו 2015 את הגרסה האיטלקית "L'isola di Adamo ed Eva", עם ולדימיר לוקסוריה כמגיש.
הגרסה ההונגרית Ádám keresi Évát שודרה למשך שמונה פרקים ב-Viasat 3 מ-25 באפריל ל-10 ביוני 2016.
ביקורת
הסדרה נתקלה בביקורות רבות, הן בגרסתה המקורית והן בעיבודיה.
העובדה שמשתתפי הסדרה אינם לבושים כלל נתקלה בטענה כי המתמודדים חושפים עצמם יתר על המידה עבור פרסום, לעיתים בלי שהם מודעים לכך לחלוטין, ועלול להיווצר מצב בו אדם משודר בעירום בטלוויזיה ללא ידיעתו וללא דרך לתקן זאת, בדומה לתקרית ג'סי ניסוויץ בדייט בעירום. בנוסף נטען ששידור התוכנית ללא טשטוש איברי המין וללא צנזור מינימלי פוגע ברגשות הציבור ואינו מתאים לילדים שעלולים לצפות בכך. עוד נטען שמוצגת בתוכנית זו דרך לא בריאה להתחלת מערכת יחסים, והפיכת התוכנית לתחרות עלולה לגרום לבחירה במתמודד האטרקטיבי יותר. סצנות כמו עיסוי המתמודדים אחד את השני בעירום, רחצה בעירום, וכן שתי מתמודדות המורחות בשמנים מתמודד באמבט העצימו את הביקורת כלפי המתירנות של התוכנית.
ויידמה
ויידמה (בספרדית: Viedma) היא עיר הבירה של פרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. העיר ממוקמת על גדות נהר ריו נגרו, במרחק של כ-30 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי, וכ-960 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בעיר מתגוררים 47,246 תושבים (לפי מפקד בשנת 2001).
היסטוריה
ביחד עם העיר קרמן דה פטגונס, זו ההתיישבות העתיקה ביותר בפטגוניה, והיא נוסדה על ידי פרנסיסקו דה ויידמה אי נרבאס תחת השם נואסטרה סניורה דל קרמן (מילולית: גבירתנו של קרמן) על נהר ריו נגרו ב-22 באפריל 1779. במקור שתי הערים היו אחת, ונקראו יחדיו קרמן דה פטגונס. תחילה נבנה מבצר בצידו הדרומי של נהר (בוויידמה של ימינו), אך הוא נהרס תוך מספר שנים. לאחר מכן נבנה מבצר חדש בצדו הצפוני של הנהר (בקרמן דה פטגונס של ימינו), אשר החזיק מעמד זמן רב בהרבה והוא עדיין עומד כיום. העיירה גדלה, ולבסוף אנשים החלו לחזור ולהתיישב בצדו הדרומי של נהר. בשלב מסוים העיר החליטה להתפצל כשנהר ריו נגרו מהווה את הגבול ביניהן.
עם כיבוש המדבר, העיר הפכה לבירת פטגוניה הארגנטינאית כולה, ומאוחר יותר, כשחולקה פטגוניה לטריטוריות קטנות יותר, הפכה לבירת טריטוריית ריו נגרו. מושלה הראשונה של ריו נגרו שינה את שם העיר לוויידמה ב-1879. במהלך שיטפון ב-1900, הועברה הבירה באופן זמני לעיר צ'ואלה צ'ואל, אך חזרה במהירות לוויידמה.
לאחר שטריטוריית ריו נגרו הפכה לפרובינציה ב-1955, ויידמה נותרה הבירה.
ב-1987, במהלך תקופת נשיאותו של ראול אלפונסין, הוצגה הצעה בפני הקונגרס הלאומי הארגנטינאי להעביר את הבירה מבואנוס איירס לוויידמה. ההצעה עברה בבית הנבחרים, אך מתן התקציב נחסם בסנאט.
כלכלה
הענפים העיקריים בכלכלה האזורית הם בקר, כמו גם מעט חקלאות ובעיקר גידול בצל, תירס ואלפלפה.
תחבורה
נמל התעופה גוברנדור קסטז'ו נמצא במרחק של כ-7 ק"מ מהעיר ומשרת אותה. בנמל עוברים מדי שנה 30,000 נוסעים.
העיר מקושרת בקו רכבת לעיר בארילוצ'ה.
אוסצ'יקי דולנה
אוסצ'יקי דולנה (בפולנית: Ustrzyki Dolne; ביידיש: איסטריק דולנה) היא עיירה במחוז פּוֹדְקַרְפָּאטִי שבפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נוסד במאה ה-15, ובשנת 1727 קיבל זכויות עירוניות. בשנת 1772 נעשה לחלק מממלכת הבסבורג. העיירה המודרנית התפתחה בשלהי המאה ה-19, עם חיבור היישוב למסילת הרכבת המוליכה מלבוב לבודפשט ומקרקוב לסטניסלבוב, וכן הוקם בה בית זיקוק, לאחר מציאת נפט בסביבתה. בשבועות הראשונים למלחמת העולם הראשונה נכבשה העיירה בידי הרוסים, ובמאי 1915 נכבשה על ידי צבא אוסטרו-הונגריה. בחורף 1919-1918 ניטשו בסביבות העיירה קרבות כבדים בין יחידות צבא הרפובליקה האוקראינית המערבית ובין הצבא הפולני. בזמן המלחמה נגרם הרס ניכר לעיירה, ובתים רבים הועלו באש.
יהודי אוסצ'יקי דולנה
היהודים היו מראשוני המייסדים-המתיישבים בעיירה המודרנית, ועד מלחמת העולם הראשונה היוו כ-60% מתושביה. בראשית המאה ה-19 הרב שמואל זיינוול בראוור, חסיד של החוזה מלובלין, היה לרב הראשון של העיירה, ואחריו באו בנו ונכדו. מסוף המאה ה-19 שימשו היהודים כפועלים שכירים במנסרה ובבית הזיקוק שבעיירה, וכן עסקו ברוכלות ובמלאכה. בתחילת המאה ה-20 נבחר לכהן כרב העיירה הרב יוסף בר יצחק-משולם-זלמן ריינמאן. רוב יהודי העיירה היו חסידים.
בזמן הכיבוש הרוסי בימי מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רוב יהודיה, ואלו שבו אליה רק עם שחרורה. בשנים 1919-1918 נפגעו יהודי העיירה מהתעמרות חיילי הצבא הכחול, ובשנים שלאחר מכן, עזבו יהודים רבים את העיירה, ובהם כ-150 לארץ ישראל. בין שתי מלחמות העולם כיהנו כרבני העיר הרב אברהם ריינמאן והרב שלום לייטר (שניהם נספו בשואה). בעיירה נתקיימו שני בתי כנסת, בתי מדרש, וישב בה האדמו"ר יוסף מושקוביץ, מצאצאי הרב מאיר מפרמישלאן. בראש מועצת העיירה עמד משה פרנקל.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,768 יהודים, למעלה ממחצית מסך תושביה.
בשואה
משנפתחה מלחמת העולם השנייה, פרצה בהלה בקרב יהודי העיירה, ורבים שניסו לברוח ממנה מזרחה נתקלו בדרכים חסומות. בין יום 8 בספטמבר ל-10 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועד מהרה החלו בלקיחת יהודים לעבודות כפייה שונות. את בתי הכנסת ובתי המדרש בעיירה הסבו הגרמנים לאורוות. בימים שלאחר מכן תפסו שוטרים אוקראינים כ-40 עד 60 יהודים שניסו להימלט ממנה, ולאחר שהוחזקו יומיים בידי הגרמנים, הושלכו מהגשר אל נהר סטרוויונז', והנותרים נרצחו ביער זאמסי שליד הכפר ברהי, ושם נקברו בקבר אחים. שני נערים יהודים ששמעו על המעשה, וניסו ליידע על כך את הקהילה, נתפסו ונרצחו. ימים אחדים ארבו הגרמנים והשוטרים האוקראינים על הגשר המוליך אל העיירה, והיו משליכים לנהר יהודים העוברים בו. כמו כן, פרצו הגרמנים בחברת האוקראינים לבתי היהודים, שדדו אותם והכו את יושביהם. באותה עת נרצח גם יושב ראש הקהילה מנדל פויטישר (פוטשר). במהלך הימים הנוראים של שנת ת"ש תקפו הגרמנים את היהודים בעת תפילה, ריכזו כ-120 יהודים, ואילצו אותם לעבוד בשדה התעופה אוסטיאנובה. במיוחד התעללו הגרמנים והאוקראינים ביהודים מבוגרים, תוך גזיזת זקנים וכפיית עבודות משפילות בחוצות העיירה.
בסוף ספטמבר 1939 נכנסו לעיירה כוחות הצבא האדום. בתקופה זו פורקו המוסדות היהודיים בעיר, והיהודים פונו מדירותיהם הטובות. הפליטים שהגיעו לעיירה ממערב פולין שולחו לפנים רוסיה, וכך גם מספר יהודים מקומיים. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ב-24 ביוני 1941, שבו הגרמנים לעיירה, ובה בעת הוקם בה יודנרט, שבראשותו הועמד ד"ר שימל, אשר הצטווה לספק יהודים לעבודות כפייה עבור הגרמנים. יהודי העיירה הועסקו בתנאי רעב בסביבות הכפר יאלוב, ובמהלך העבודות אף נרצחו מספר יהודים בידי אוקראינים. כמו כן, כשבוע או שבועיים לאחר כניסתם לעיירה, ציוו הגרמנים על היהודים לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד, כאשר העונש על הפרת ההוראה היה 25 מלקת, ובמספר מקרים אף נרצחו יהודים. בנוסף, נאסר על היהודים ללכת ברחובות הראשיים בעיירה, ונקבעה שעת עוצר. במהלך התקופה נפרצו תכופות בתי היהודים, ורכושם נשדד. על הנוצרים בעיירה נאסר למכור ליהודים מזון. בחורף 1942-1941 צוו היהודים בעיירה למסור את מוצרי הפרווה שברשותם לגרמנים, ולאחר מכן נצטוו למסור גם את תכשיטיהם ודברי הערך שלהם.
באפריל 1942 החל בעיירה ניצול נמרץ של כוח העבודה היהודי, במהלכו נבנו מבנים שונים, וכן גשר שרוצף במצבות שנעקרו מבית העלמין היהודי בעיירה. כמו כן, הועסקו היהודים בפירוק בונקרים וביצורים סובייטיים.
מבין יהודי העיירה שלפני המלחמה נותרו בחיים קומץ ששהו בברית המועצות, וכן מעטים שניצלו במחבוא אצל נוצרים.
אם המושבות (שכונה)
אם המושבות או אם המושבות הוותיקה, ובשמה הרשמי הדר המושבות, היא שכונה הנמצאת בצפון-מערב פתח תקווה. השכונה נבנתה לראשונה בשלהי שנות ה-90, ושטחה הוא כ-500 דונם. השכונה גובלת בשדות פתח תקווה מהצפון, שכונות אם המושבות החדשה ואחים ישראלית מהמזרח, שכונת נווה גן מהדרום ואזור התעשייה קריית אריה מהמערב.
אופי הבנייה בשכונה שונה מאופי הבנייה בשכונה החדשה והוא מאופיין בבניינים לבנים בני 5–7 קומות, וסביבתם גינות. כמו כן, בקרבת השכונה נמצאים מקומות רבים כמו אזורי התעשייה קריית אריה וסגולה ואתרים כמו הקניון הגדול, הפארק הגדול, אצטדיון המושבה, בית משפט השלום ועוד.
לשכונה שדרה פנימית רחבת ידיים שמסביבה נבנו רחובות השכונה. בשכונה קיימים מוסדות חינוך רבים לכל טווח הגילים, מגני ילדים ועד תיכון וסניף של האוניברסיטה הפתוחה. כמו כן, מרכז מסחרי וטיפת חלב המשרתת את תושבי השכונה והסביבה.
היסטוריה
השכונה נבנתה לראשונה בשלהי שנות ה-90 ובעבר היו על שטחה תחנת רכבת, מחסנים, פרדסים, בתי אריזה להדרים ובתי מלאכה. כל שנותר מהעבר הם שני מבנים לשימור, ששימשו ביתו של שומר הפרדס.
נגישות ותחבורה
השכונה קרובה אל כבישים 4 ו-5, ופועלת בה תחבורה ציבורית. השכונה בעלת קרבה רבה אל תחנת הרכבת "קריית אריה" ובעתיד גם לתחנות הקו האדום של הרכבת הקלה.
חינוך
ברחבי השכונה פועלים מוסדות חינוך רבים לכל שכבות הגיל. ישנם כ-2 בתי ספר יסודיים וקמפוס שש שנתי על יסודי.
דת
השכונה מורכבת מיהודים אשר רובם המכריע הם חילונים. עם זאת, פועלים בשכונה 2 בתי כנסת. אחד בנוסח ספרדי והשני בנוסח אשכנז.
מסחר
בשכונה קיים מרכז מסחרי אחד ברחוב ראשון לציון ובו חנויות רבות כמו קופת החולים מאוחדת, חצי חינם, מסעדות כמו ארומה, מקדונלד'ס ועוד.
ב-27 במאי 2002 אירע פיגוע תופת במרכז הזה על ידי מחבל מגדודי חללי אל-אקצא שפוצץ את עצמו. בפיצוץ נהרגו רות פלד בת 56 ונכדתה סיני קינן בת שנה ושלושה חודשים ונפצעו 50 בהם ארבעה קשה. אנדרטה לזכר הסבתא ונכדתה נמצאת במקום הפיגוע.
איש המרלבורו
איש המרלבורו הוא דמות פרסומית של בוקר קשוח, שליוותה את הקמפיינים של מותג הסיגריות מרלבורו במהלך כארבעים שנה, משנות החמישים עד שנות התשעים של המאה ה-20.
במקור הסיגריות שווקו לנשים תחת הסיסמה "Mild As May", ומסע הפרסום ציין שלא נשארים עליהן כתמי שפתון בעזרת הוספת נייר אדום בראש הסיגריה. החברה גם הדגישה שהסיגריות בייצורה עדינות יותר בשל העובדה שהן כוללות פילטר. שיטת שיווק זו נכשלה, וכתוצאה מכך עשתה חברת הפרסום ליאו ברנט שינוי קיצוני במיתוג הסיגריה, באמצעות איש המרלבורו, שעמד במרכז מסע הפרסום לסיגריה. למעשה, הפרסום בתחילת דרכו של המותג היה מיועד בעיקרו לנשים ולא לגברים.
בשנת 1936 הוצגה פרסומת למותג העישון בעיתון "ווג", שהתמקדה בהצגת שפתיה של אישה מסתורית. עד שנות החמישים האידיאל של יופי נשי השתנה ונהפך ליותר ליברלי, אך הפרסומות של המותג היו עדיין מופנות בעיקרן לקהל המעשן הנשי.
בשנות ה-50 עלתה המודעות לסרטן הריאות הנגרם מעישון וחלה צניחה במכירות הסיגריות. חברת מרלבורו, ששיווקה את מוצריה כבטוחים בזכות הפילטרים, ניסתה להרגיע את חששות לקוחותיה. עם זאת, החברה ייצגה נשיות ולכן לא הצליחה לקרוץ לקהל הגברי. הפתרון של חברת מרלבורו היה לשנות את תדמית החברה לחלוטין בעזרת שינוי הפרזנטורים.
בסדרה הראשונה ששיקפה את השינוי הפרסומי נכללו גברים בלבוש שונה ובמקצוע שונה כמו טוקסידו, שחמטאי, גבר במגבת שיוצא מהמקלחת, גבר שמקליד (סופר), צלם קולנוע ומלח. המודעות נשאו את אותו הקו הפרסומי וכל השחקנים נשאו קעקוע על ידם השמאלית.
דמות האישה לא הוצגה עוד כמעשנת פוטנציאלית של הסיגריה. במקום זאת, לדוגמה, היא ישבה בבר ושרה את שיר המרלבורו לגבר אותו היא מנסה לפתות.
פרסומות איש המרלבורו חגגו את האפשרות לאינדיבידואלית גברית, אוטונומיה והסתמכות עצמית. עקרונות אלו נתנו למעשנים הצדקה להמשיך לעשן ולתעשיית הסיגריות דרך להתמודד עם העדויות שנגעו לנזק הבריאותי בעישון. אנשי המרלבורו היו סמלי הערצה לגברים ונשים כאחד, הם ייצגו אדם שעובד עם הידיים ובנה את עצמו מלמטה. בדרך זו יכלו אנשי המרלבורו לתת לצופים תחושת ייצוג של אינדיבידואליות של אדם אחד נגד כל העולם. איש המרלבורו עודד את הצרכנים לקנות את המוצר באמצעות התובנה שסיגריה של אדם יכולה לשפר את הדימוי העצמי שלו.
ג'יימס טוויצ'ל, מחבר "עשרים מודעות שזעזעו את העולם", אמר ל- BBC שאיש המרלבורו היה הישג, מכיוון שהוא הצליח שיווקית בתקופה בה אמריקאים למדו שסיגריות הן מוצרים מסוכנים וממכרים שיכולים להרוג אותך. "איש המרלבורו היה חזק, חזק. הוא אף פעם לא מדבר. הוא כל כך קשוח," אמר מר טוויצ'ל. "גאונות המודעה היא שבאותה עת הייתה הבנה גוברת שהדבר הזה יהרוג אותך. זה היה מזוהה עם דמות שהייתה, על פניו, בלתי ניתנת לשינוי."
בעקבות מספר חוקים שנחקקו ושונו בארצות הברית באישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי, הוחלט בשנת 1997 להפסיק את הפרסום דרך איש המרלבורו. לטענת מנהל המזון והתרופות האמריקאי הפרסומות משכו את הקהל הצעיר בגילאי תיכון וגרמו באותה התקופה לנזק רב. הצעירים כביכול רצו לאמץ את הדמות שאותה איש המרלבורו מייצג ובכך התחילו לעשן ולפגוע בבריאותם.
ארבעה מתוך 'אנשי המרלבורו', ויין מקלארן, דייוויד מקלין, אריק לוסון ודייוויד מילר, נפטרו מסרטן הריאות שנגרם עקב העישון הרב. בסרט תודה שעישנתם בבימויו של ג'ייסון רייטמן מוצגת דמות נוספת של איש המרלבורו, גם הוא חולה סרטן סופני, אשר מככב בקמפיין נגד עישון.
כריסטיאן תורסטוודט
כריסטיאן תורסטוודט (באנגלית: Kristian Thorstvedt; נולד ב-13 במרץ 1999) הוא כדורגלן נורווגי, המשחק בעמדת הקשר בססואולו ובנבחרת נורווגיה.
קריירה
ב-1 בפברואר 2018 חתם תורסטוודט על חוזה לשנה וחצי במועדון הכדורגל ויקינג. הוא זכה בתואר השחקן הצעיר של העונה בליגה הנורווגית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד 0–2 ל-Mjøndalen ב-10 באפריל 2018. ב-22 באפריל כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על אוסאן.
ב-3 בינואר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בראסינג גנק. ב-19 בינואר ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–3 על זולטה ורכם, משחק בו גם כבש את שער הבכורה.
ב-12 ביולי 2022 חתם לחמש שנים בססואולו מהסרייה א'.