cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכס ג'יימס
ביוגרפיה
ג'יימס שיחק בפרסטון במשך ארבע שנים בהן המועדון היה בליגה השנייה, והבקיע 55 שערים ב-157 משחקים; לקראת סוף התקופה שלו בפרסטון הוא נכנס למספר מחלוקות עם הנהלת המועדון. המחלוקות עסקו בנושא שכרו של ג'יימס (הפוטבול ליג קבעה באותה תקופה תקרת שכר של 8£ לשבוע) ובכך שהנהלת המועדון סירבה לשחררו למשחקיה של נבחרת סקוטלנד.
ב-1929 הועבר ג'יימס לארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 8,750£, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד לידס יונייטד ב-31 באוגוסט 1929. על מנת להעלות את שכרו מבלי להפר את תקנות הליגה ארגנו עבורו במועדון תפקיד של "דוגמן ספורט" בחנות הכלבו הלונדונית סלפרידג'ס. ג'יימס לא התבלט בעונתו הראשונה בארסנל בגלל פציעה שספג בזמן ששיחק בליגה השנייה; אולם, הוא שיחק במשחק גמר גביע ה-FA של 1930 נגד האדרספילד טאון, והבקיע את השער הראשון מתוך שניים בניצחון ארסנל. היה זה התואר החשוב ביותר שהמועדון זכה בו עד לאותה עונה.
ג'יימס היה חלק מהסגל של ארסנל שזכה לדומיננטיות רבה בכדורגל האנגלי בשנות ה-30. כיוון שלא היה חלוץ מרכזי הוא הבקיע מעט שערים באופן יחסי, אך חיפה על כך באמצעות מספר רב של בישולים. יכולת המסירה וראיית המשחק של ג'יימס סייעו לו בהעברת הכדורים לחלוצים הקדמיים דייוויד ג'ק, קליף באסטין, טד דרייק וג'ק למברט.
ג'יימס היה שחקן מרכזי בארסנל בעונת האליפות של 1930/1931, אך נפצע בעונה שלאחר מכן; ללא ג'יימס המועדון סיים במקום השני לאחר אברטון, ובגמר גביע ה-FA של 1932 הפסיד המועדון לניוקאסל יונייטד בנסיבות שנויות במחלוקת.
ג'יימס החלים מפציעתו וסייע לארסנל לזכות באליפות שנייה בעונת 1932/1933, כאשר שחקני המועדון קובעים שיא מועדון של 118 שערי ליגה. הוא מיעט לשחק בעונת 1933/1934 כתוצאה מפציעות נוספות, והמועדון הצליח להגן על תוארו עם מספר שערים נמוך בהרבה (75). לאחר החלמתו של ג'יימס המועדון זכה באליפות רביעית (שלישית ברצף) בעונת 1934/1935, כאשר טד דרייק מבקיע 42 שערי ליגה, רבים מתוכם בסיועו של ג'יימס. בעונה שלאחר מכן הוא זכה במדליה על השתתפות בגמר גביע ה-FA לאחר ששימש קפטן המועדון בניצחון 1 - 0 על שפילד יונייטד.
למרות יכולתו הגבוהה במועדונים השונים שבהם שיחק הוא הופיע רק שמונה פעמים במדי הנבחרת הסקוטית, בעיקר בגלל אי הנכונות של פרסטון לשחררו למשחקים בינלאומיים. ג'יימס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד נבחרת ויילס ב-31 באוקטובר 1925, שהסתיים בניצחון 3 - 0 של סקוטלנד. אחד המשחקים הידועים של ג'יימס במדי נבחרתו היה בניצחון 5 - 1 על נבחרת אנגליה בוומבלי ב-1928, כאשר ג'יימס כובש שני שערים וההרכב הסקוטי זוכה לכינוי "ומבלי ויזארדס" (הקוסמים מוומבלי). משחק זה היה אחד מהשישה שבהם ג'יימס ויואי גלאגר שיתפו פעולה בחוד הנבחרת הסקוטית, ובכולם היא ניצחה.
הסוכנות הפדרלית להסדרה טכנית ומדידה
הסוכנות הפדרלית להסדרה טכנית ומטרולוגיה (ברוסית: Федеральное агентство по техническому регулированию и метрологии ידוע בשם Росстандарт) היא הסוכנות הממשלתית הפדרלית הרוסית המשמשת כגוף תקנים לאומי של הפדרציה הרוסית. בעבר נקראה גוססטנדארט והוא כפוף למשרד התעשייה והמסחר. מקביל למכון התקנים הישראלי.
היסטוריה
בשנת 1954 הוקמה ועדת התקנים, אמצעים ומכשירי מדידה תחת מועצת השרים של ברית המועצות על בסיס מיזוג מחלקת התקינה שתחת ועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות עם חדר המידות הראשי ומכשירי המדידה של משרד האוצר של ברית המועצות. בשנות השישים והשמונים נעשתה עבודה לייעול ויסות כל העבודות בתחום התקינה. בשנת 1968 הוצגה מערכת תקנים בשם GOST 1 "מערכת התקינה הממלכתית".
ב-22 במאי 1991, חוק "אודות הגנת זכויות הצרכן" שאומץ על ידי המועצה העליונה של ברית המועצות הציג חובת אישור למוצרים (סחורות, יצירות ושירותים) טרם מכירתם. מאז 1992 נקראה בשם ועדת התקינה הממלכתית. בשנת 2004 הפכה לסוכנות פדרלית של ממשלת רוסיה בשם הסוכנות הפדרלית להסדרה טכנית ומדידה.
מאז 2010 ידועה הסוכנות בכינוי "רוססטנדרט" (Росстандарт) ומהווה כלי חשוב של הממשלה להסרת חסמים על המסחר ולקירוב הכלכלה הרוסית לשוק הגלובלי והיא הגוף העיקרי המספק את חותמת התקינה הלאומית GOST R. הסוכנות מייצגת את הפדרציה הרוסית בפני ארגוני תקנים בינלאומיים ואזוריים (כגון ISO, הנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה ו-EASC) והיא כאמור מנהלת את תוכנית התקינה GOST R למוצרים.
עמק הסיליקון
עמק הסיליקון (באנגלית: Silicon Valley) הוא כינוי לחלק הדרומי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו בצפון קליפורניה שבארצות הברית. האזור כולל את החלק הצפוני של עמק סנטה קלרה ומחוז סנטה קלרה, מחוז אלמדה ומחוז סן מטאו, ומשתרע בערך מאזור מנלו פארק בדרום חצי האי של סן פרנסיסקו ועד סן חוזה.
היסטוריה
אזור מפרץ סן פרנסיסקו היה במשך שנים אתר מרכזי לפרויקטים של הצי האמריקני ומאוחר יותר נאס"א ובעקבותיו התרכזו באזור מספר חברות שסיפקו שירותים לחברות ממשלתיות אלו. בעקבות תוכנית למשיכת עבודה לאזור שנהגתה באוניברסיטת סטנפורד הגיעו למקום ויליאם היולט ודייוויד פקארד, מייסדי היולט פקארד, שהפכה לחברה הראשונה שלא הייתה ספקית של נאס"א או הצי באזור.
בעקבות פעולה זו באה בשנת 1951 הקמת פארק המחקר של סטנפורד, שהחכירה שטחי משרד בעלות נמוכה. זו משכה את ויליאם שוקלי, ממציא המוליך למחצה. מספר מהנדסים שעזבו את חברתו הקימו את חברת Fairchild Semiconductor. תהליכי פיצול דומים הביאו בשנים הבאות ליצירת מספר חברות מוליכים-למחצה כמו AMD, אינטל, National Semiconductor ו-Signetics, עד שבאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 שפע האזור יצרניות מוליכים-למחצה.
המאה ה-21
עם השנים התחזק מעמדו של עמק הסיליקון כמרכזן של חברות טכנולוגיה מובילות, וקבעו באזור הן משכנן למעלה מאלף חברות טכנולוגיה עילית, ובהן: אדובי מערכות, AMD, Nvidia,אפל, Electronic Arts, היולט פקארד, אינטל, סיסקו מערכות, אורקל, גוגל, סאן מיקרוסיסטמס, סיליקון גרפיקס, סימנטק, מיקרוסופט, איביי, טסלה, Zscaler, Facebook ויאהו!. חלק מחברות אלו נכללות במדד נאסד"ק 100 ומיקמו את המטה הראשי בעמק.
הריכוז הדומיננטי של חברות מובילות רבות באזור קטן יחסית, משפיע מאוד על אופי האזור. בין היתר, עלייה דרמטית של רמת חיים של רבים מהעובדים ומשיכתם של רבים שמנסים להשתלב בתחום ההיי-טק גרמו לעלייה דרמטית במחירי הדיור, כך שתושבים ותיקים של האזור לא מצליחים להמשיך ולעמוד בעלות המגורים באזור ונאלצים לעזוב. בעיה זו מטרידה גם את הפרלמנט של קליפורניה וגם את חברות ההיי-טק עצמן, שבעשור השני של המאה ה-21 הזרימו מיליארדי דולרים לטובת מיזמי נדל"ן מקומיים.
דילן דרור
דילן דרור (נולד ב-15 בינואר 2008) הוא יוטיובר, אושיית רשת, שחקן, זמר, מנחה ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה
דרור נולד במושב גן הדרום לוויקטור וטליה ולו שני אחים צעירים. החל לדגמן בגיל צעיר. הוא החל לפרסם סרטונים באתר יוטיוב ביולי 2020, בגיל 12. הוא פרסם סרטונים רבים בהשתתפות כוכבי רשת שונים, שצברו מיליוני צפיות, וביניהם בלטו אתגרים וניסיונות שבירת שיאי גינס שעוררו תגובה ציבורית בכלי התקשורת. עקב הפופולריות שצבר, דרור הוחתם בסוכנות של ליאו ניסים ורוברטו בן-שושן.
בשנת 2021 החל בפעילות מוזיקלית והוציא את השיר "קחי נשימה", שזכה למעל לשני מיליון צפיות ביוטיוב. בפברואר 2022 עלתה גרסה מחודשת של השעשועון "ששטוס" בערוץ הילדים, אותה הנחה דרור לצד טל מוסרי, עומר חזן וירדן ויזל. בנוסף, עלתה תוכנית אירוח בהנחייתו בשם "דילנד". בהמשך השנה הוציא את השיר "תמיד חוזר אליי", שזכה אף הוא לאהדה וצבר למעלה ממיליון צפיות.
בינואר 2023 פרסם את השירים "אי בודד" ו"חמש עשרה". באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "רוני ותום" בניקלודיאון לצופי yes, המבוססת על ספרו של גיורא חמיצר בשם זה, בה מגלם דרור, בתפקיד הראשי, את הילד רוני לצד אמילי מדואל.
אמנדה גורמן
אמנדה גורמן (באנגלית: Amanda Gorman; נולדה ב-7 במרץ 1998) היא משוררת ופעילה חברתית אמריקאית.
שיריה של גורמן מתמקדים בסוגיות של דיכוי, פמיניזם, גזע ואנשי שוליים בחברה וקהילות אפריקאיות ברחבי העולם. גורמן היא המשוררת הראשונה שזכתה בתואר כלת פרס משורר הנוער הלאומי. גורמן היא המשוררת הצעירה ביותר שהקריאה את שירה "The Hill We Climb", בטקס ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית בגבעת הקפיטול. היא פרסמה את ספר השירה "The One for Who Food Is Not Enough" בשנת 2015.
ביוגרפיה
גורמן למדה בבית הספר ניו-רודס, בית ספר פרטי בסנטה מוניקה. היא קיבלה מלגת קרן משפחת מילקן ולמדה סוציולוגיה במכללת הרווארד. בזמן שהייתה בהרווארד, היא הפכה לאדם הראשון שזכה בתואר כלת משורר הנוער הלאומי באפריל 2017. היא נבחרה מחמישה מתמודדים סופיים.
היא נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
שירה ואקטיביזם
גורמן אמרה כי קיבלה השראה להיות נציגה של הנוער עבור האומות המאוחדות בשנת 2013 לאחר שצפתה בנאום של כלת פרס נובל הפקיסטנית, מלאלה יוספזאי. גורמן נבחרה ככלת משורר הנוער של לוס אנג'לס בשנת 2014. פרסמה את ספר השירה "The One for Who Food Is Not Enough" בשנת 2015.
גורמן היא מייסדת העמותה "One Pen One Page", המפעילה סדנאות כתיבה ותוכניות מנהיגות לנוער. בשנת 2017 היא הפכה למשוררת הראשונה שפתחה את עונת הספרות עבור ספריית הקונגרס, והיא קראה את שירתה בערוץ MTV. ספריית ומוזיאון מורגן רכשו את שירה "In This Place (An American Lyric" והציגו אותו בשנת 2018 לצד עבודותיה של אליזבת בישופ. בשנת 2017, היה ספר השירה שלה לספר החודש של מכון XQ. היא כתבה מחווה לספורטאים שחורים עבור נייקי הוצאת הספרים ויקינג החתימה את גורמן על כתיבת שני ספרי ילדים עתידיים. בשנת 2017 גורמן צוטטה כי היא רוצה להתמודד לנשיאות ארצות הברית בשנת 2036.
האמנות והאקטיביזם שלה מתמקדים בסוגיות של דיכוי, פמיניזם, גזע ואנשי שוליים בחברה, כמו גם קהילות אפריקאיות ברחבי העולם.
ביגין היל (בסיס חיל האוויר המלכותי)
שדה התעופה ביגין היל (באנגלית: Biggin Hill) היה בסיס טיסה של חיל האוויר המלכותי הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה סמוך ללונדון. המטוסים שהוצבו בשדה זה מילאו תפקיד חשוב בהגנת לונדון ודרום אנגליה במהלך הקרב על בריטניה בקיץ וסתיו 1940. כיום משמש הבסיס כשדה תעופה אזרחי ורק חלק קטן ממנו נמצא עדיין ברשותו של חיל האוויר המלכותי.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
שדה התעופה הוקם על ידי חיל התעופה המלכותי (Royal Flying Corps) – החיל שקדם לחיל האוויר המלכותי - במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נמצא כ-22 קילומטר מדרום מזרח למרכז לונדון (כיום הוא מצוי בתחומו של רובע ברומלי בלונדון רבתי). הוא הוקם בראשה של גבעה, כקילומטר מצפון לכפר ביגין היל, בגובה של כ-180 מטר מעל פני הים.
בתחילה נערכו בבסיס ניסויים בתקשורת אלחוטית, וב-1917 הוא היה לחלק מאזור ההגנה האווירית של לונדון, שהיה מופקד על הגנתה מפני התקפות של צפלינים (Zeppelin) ומפציצי גותה (Gotha bomber) גרמנים. במסגרת זאת הוצבה בו טייסת 141 של החיל, שהייתה מצוידת במטוסי קרב מדגם בריסטול F.2.
במהלך השנים שבין שתי מלחמות העולם פעלו בבסיס יחידות שעסקו בפיתוח מתקני הגנה נגד מטוסים ותחום טיסות הלילה. בשנים 1929 עד 1932 נעשו בבסיס עבודות בינוי, כולל בנייה של מוסכי מטוסים חדשים.
במהלך שנות השלושים נבנו בבסיס שני המסלולים הקיימים בו היום. לא ידוע מה היו אורכיהם המקוריים (אורכו של המסלול הראשון כיום הוא 1,800 מטר ואורכו של השני הוא 790 מטר). כיוונו של האחד הוא לערך צפון-דרום (כיווני מצפן 03/21), וכיוונו של השני הוא לערך מזרח-מערב (כיווני מצפן 11/29). המסלולים מחוברים בקצותיהם הדרומי והמערבי בהתאמה.
מלחמת העולם השנייה
בימי הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה שימש ביגין היל כאחד הבסיסים העיקריים של מטוסי הקרב אשר הגנו על לונדון ודרום מזרח אנגליה מפני התקפות המפציצים הגרמנים. במהלך המלחמה כולה השמידו מטוסים שהיו מוצבים בבסיס 1,400 מטוסי אויב, במחיר חייהם של 453 אנשי צוות אוויר.
טייסות רבות הוצבו בבסיס, והפעילו ממנו מטוסי ספיטפייר והוריקן. אחת הטייסות שהוצבו בו ב-1943 הייתה טייסת 341 של חיל האוויר המלכותי (טייסת אלזס), שאוישה על ידי טייסי צבא צרפת החופשית.
בשל חשיבותו של הבסיס להגנת לונדון הוא היה בעצמו למטרה להפצצות גרמניות. הבסיס הותקף שתים-עשרה פעמים בתקופה שבין אוגוסט 1940 לבין ינואר 1941. בהתקפה החמורה ביותר, ב-30 באוגוסט 1940, נהרסו בבסיס מוסך מטוסים, סדנאות, מחסנים, בנייני מטה ומגורים, ונהרגו 39 מחייליו. ההפצצות על הבסיס גם גרמו נזקים למסלולים בו. למרות הנזקים נמשכה הפעילות המבצעית מהבסיס, אם כי לעיתים פחת היקפה.
לאחר שהצטמצמו ההתקפות האוויריות על בריטניה, במיוחד לאחר תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות, החל פיקוד הקרב של חיל האוויר המלכותי ליזום פעולות התקפיות מעל שמי מערב אירופה, ומטוסי בסיס ביגין היל השתתפו בהן.
ביוני 1944 החלו הפצצות המעופפות הגרמניות – V-1 – לנחות בבריטניה. בשל מיקומו נמצא בסיס ביגין היל בנתיבן של הפצצות שכוונו אל לונדון. כמה מהן פגעו בתחומיו ואחרות נחתו בקרבתו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שימש הבסיס למשך זמן קצר את פיקוד התובלה של חיל האוויר המלכותי, ולאחר מכן פעלו ממנו טייסות סדירות וטייסות מילואים, שהפעילו מטוסי ספיטפייר, גלוסטר מטאור והוקר האנטר.
בין השנים 1980 ל-2009 אירעו בתחומי שדה התעופה שש תאונות אוויריות נוספות – רובן של מטוסים מדגמים צבאיים שהתרסקו במהלך תצוגות אוויריות – שבהן נספו 18 אנשים ואחד נפצע.
ב-1958 חדל שדה התעופה לשמש כבסיס מבצעי של חיל האוויר המלכותי והפך למרכז מיון לאנשי צוות אוויר של החיל. לאור סגירתו המתוכננת של נמל התעופה קרוידון הסמוך הועבר חלק גדול מהתעבורה האווירית האזרחית של נמל זה אל ביגין היל החל מ-1956. כאשר נסגר השדה בקרוידון סופית ב-1959 כבר היה ביגין היל בעיקרו לשדה תעופה אזרחי, ורק טיסות צבאיות מעטות נערכו בו.
ב-1974 רכשה מועצת רובע ברומלי את השדה מידי חיל האוויר המלכותי. ב-1992 הועבר בסיס המיון של חיל האוויר המלכותי מן השדה, אך הוא לא פינה את השדה לגמרי.
בשנים 1963 עד 2010 נערך בשדה יריד תעופה אזרחי בינלאומי שנתי.
שדה התעופה כיום
כיום משמש שדה התעופה כמתקן אזרחי. למרות שלא פועל במסגרתו קו תעופה סדיר, נערך בו מספר רב של טיסות (69,000 תנועות מטוסים ב-2007) - בעיקר טיסות עסקים במטוסים קטנים, טיסות מסוקים ושיעורי טיסה. כמו כן נערך בו מדי שנה מופע אווירי (Biggin Hill International Air Fair).
בסיס חיל האוויר המלכותי בשדה הוא כיום מובלעת קטנה בצידו המערבי, ושוכנת בו מפקדה של טייסת מלהק האימונים של החיל. בסמוך אליה נמצאת קפלת הזיכרון סנט ג'ורג' (St. George’s Chapel of Remembrance). זהו מבנה לבנים, משובץ בחלונות ויטראז', שנבנה ב-1951 במקומה של קפלה אחרת שנהרסה בשריפה ב-1946. הקפלה משמשת כאנדרטה לאנשי צוות האוויר שנספו במהלך גיחות מבסיס ביגין היל. סביב הקפלה נמצא גן זיכרון, ובשעריו מוצבים שני דגמי מטוסים (במקום מטוסים אמיתיים שהיו מוצבים שם בעבר) – של מטוס ספיטפייר ושל מטוס הוריקן.
מספר בניינים נוספים של חיל האוויר המלכותי עדיין ניצבים על תילם בשדה. חלקם עומדים ריקים מאז פונה בסיס ההדרכה של חיל האוויר המלכותי מן השדה, ובהם בניין מפקדת הבסיס וחדר האוכל של הסמלים, שנבנו בשנות השלושים. בניינים אלו בנויים מלבנים אדומות בסגנון הנאו-ג'ורג'יאני שהיה טיפוסי למבנים צבאיים שנבנו בבריטניה בין שתי מלחמות העולם. הם כלולים ברשימת המבנים שבסיכון של הרשות לשימור אתרים בבריטניה (English Heritage). בניינים ומוסכים אחרים של חיל האוויר המלכותי שעדיין קיימים בשדה משמשים כיום את שדה התעופה האזרחי.
ב-2010 אמור להיפתח בשדה התעופה מרכז מבקרים שיציע בין השאר ספרים ומזכרות אודות ההיסטוריה של בסיס חיל האוויר המלכותי בביגין היל.
ויקיפדיה האספרנטית
ויקיפדיה האספרנטית (אספרנטו: Vikipedio en Esperanto) היא המהדורה של ויקיפדיה בשפת האספרנטו. תחילת דרכה בדצמבר 2001 כמהדורה ה-11 של מיזם ויקיפדיה לצד ויקיפדיה הבסקית. נכון לתחילת פברואר 2022 היא מדורגת במקום ה-36 בעולם מבחינת גודלה. זוהי הוויקיפדיה הגדולה ביותר עבור שפה מתוכננת (הבאה לאחריה היא ויקיפדיה בוולאפיק).
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
נכון לינואר 2016, מדד העומק (המהווה מדד גס לאיכות הערכים ומתבסס בין היתר על היחס בין מספר הערכים למספר העריכות) של ויקיפדיה האספרנטית עומד על 16 בלבד. לצורך השוואה, באותו פרק זמן מדד העומק של ויקיפדיה העברית היה 258 ושל ויקיפדיה האנגלית 1,035. על פי הנתונים המוצגים בה, מעל 117 אלף מבקרים אינדיבידואלים ועוד כ-33 אלף שעיינו בו באמצעות מכשיר סלולרי.
היסטוריה והשפעתה של ויקיפדיה האספרנטית
צ'אק סמית, אמריקאי דובר אספרנטו, נחשב למייסד ויקיפדיה האספרנטית. האנציקלופדיה החלה את דרכה לאחר שהוא העלה לאתר 139 ערכים מוויקיפדיית האינטרנט הראשונה באספרנטו, מלאכה שהחל בה ב-15 בנובמבר 2001 וסיים בתום שלושה שבועות. לאחר מכן, הוא פתח במסע במטרה להביא לאתר תורמים מקרב מדינות אירופה הדוברים את שפת אספרנטו. מסעו נמשך מעל שנה, ובנובמבר 2002 הוא נאם על המיזם בכנס העשירי לקידום האספרנטו בעולם המדע והטכנולוגיה, שנערך בדובז'יכוביצה שבצ'כיה.
דוברי אספרנטו אחרים היו מעורבים בהקמת ויקיפדיות בשפות אחרות (צ'כית, סלובקית, וסוואהילי). בריון ויבר, דובר אספרנטו והעובד הראשון של קרן ויקימדיה, הוסיף לתוכנת מדיה-ויקי את היכולת לכתוב באלפבית האספרנטי בינואר 2002. בעקבות התוספת נסללה הדרך להוספת אלפביתים נוספים מלבד זה של השפה האנגלית, וכיום ניתן לכתוב בכל המיזם בתקן Unicode.
איכות הערכים
נכון לפברואר 2022, ישנם 309 ערכים מומלצים בוויקיפדיה האספרנטית ו-279 ערכים נוספים הנחשבים "ראויים". קהילת הכותבים משתתפת בפרויקט "המקבץ השבועי" שמטרתו קידום ערכים שהוזנחו ויצירת ערך מומלץ חדש שיופיע בעמוד הראשי. כמו כן, הקהילה פעילה מאוד בפרויקט "התרגום השבועי".
לפי נתונים סטטיסטיים שמנהלת קרן ויקימדיה, בהם רשימת "ערכים שכל ויקיפדיה צריכה לכלול", ויקיפדיה האספרנטית מדורגת במקום ה-36 בעולם. כלומר, כמעט ולא חסרים לה ערכים מרשימת הביקורת, אך היא מכילה לא מעט ערכים קצרים.
נכון לפברואר 2012, ויקיפדיה האספרנטית דורגה במקום ה-5 בקרב ויקיפדיות המכילות מעל 100,000 ערכים ובהן כמות הערכים היא הגדולה ביותר ביחס לדוברי השפה. זאת, על סמך ההנחה שבתקופה זו היו בעולם כ-2 מיליון דוברי אספרנטו.
התפלגות התורמים לאתר היא לפי החלוקה הבאה: 25 אחוז מהתרומות מקורן מצרפת, 13.6 אחוז מגרמניה, 11.6 אחוז מארצות הברית, 9.4 אחוז מהולנד, 5.9 אחוז מפולין והיתר ממדינות אחרות. מאחר שאספרנטו היא שפה בינלאומית והתורמים לוויקיפדיה האספרנטית באים מאזורים רבים, מהדורה זו נחשבת לוויקיפדיה הרב-לאומית ביותר. מבחינה זו, היא מתחרה רק עם ויקיפדיה הערבית, אשר 42.8 אחוזים מהתורמים לה מקורם משתי מדינות בלבד.
ב-13 באוגוסט 2014 ויקיפדיה זו חצתה את הרף של 200,000 ערכים. וב-18 ביולי 2021 חצתה את רף ה-300,000 ערכים.
חשיבותה בקרב דוברי האספרנטו
יחד עם דוברי אספרנטו מתחילים ובינוניים, דוברי אספרנטו מנוסים ואלו הדוברים את השפה ברמת שפת אם הצטרפו לפרויקט. בין התורמים למיזם ניתן למנות שלושה תורמים ייחודיים, כולם חברי האקדמיה לאספרנטו: חריט ברוולינג, ג'ון ולס וברטילו ונרגרן.
לתוך ויקיפדיה האספרנטית מוכנסים ברשות ערכים מתוך האנציקלופדיה האספרנטית משנת 1934.
המיזם הוזכר מספר פעמים בכלי התקשורת, בין היתר ברדיו פולין. בשנת 2011 נערך כנס גדול שסובסד על ידי צ'כיה ובו חגגו 10 שנים לוויקיפדיה האספרנטית, האירוע זכה לסיקור נרחב מהטלוויזיה הצ'כית.
ארגוני אספרנטו, דוגמת אגודת האספרנטו העולמית, לא תורמים בעצמם למיזם, אך הם מספקים עמדות מחשב בכנסי אספרנטו בהם מוצג המיזם והקהל מוזמן לתרום לאתר. בכנס האספרנטו העולמי שנערך ברוטרדם בקיץ 2008 נערכו שני מפגשים של קהילת הכותבים, וכן התקיימה הרצאה על האתר בוועידה האספרנטולוגית.
מדריך ויקיפדיה בשפת האספרנטו
קהילת ויקיפדיה האספרנטית יצרה ופרסמה 40 דפי עזר למשתמש באתר, המכונים "ויקיפדיה: מדריך מעשי" (באספרנטו: Vikipedio: Praktika Manlibro). מדריך זה נמכר ברשת ובכנסים. המדריך נועד להנחות וללמד את הוויקיפדים הצעירים כיצד לבצע עריכות בוויקיפדיה האספרנטית.
מינוטאור (ספר)
עלילה
מינוטאור הוא סיפור על סוכן חשאי בשנות הארבעים לחייו האוהב אהבה נואשת צעירה שראה בנסיעה באוטובוס בלונדון. הצעירה לא פגשה בו מימיה והקשר ביניהם הוא קשר של מכתבים שהסוכן כותב לה לביתה והיא כותבת לסניף הדואר למישהו בשם פרנץ קאפקא. השניים מנהלים חליפת מכתבים מסועפת. אלכס אברמוב, המתגלה כסוכן החשאי, חניך בית ספר חקלאי, לוחם פלמ"ח ואיש המוסד. אלכסנדר בנו של יהודי ממוצא רוסי בעל חווה גדולה בשרון שהתחתן בגיל מבוגר עם אשה נוצרית ממוצא גרמני. אלכסנדר עורך מסע ארוך של כיסופים אל הרומנטיקה האירופאית, ותיאה, הנערה האנגלייה, היא מחוז הכיסופים הללו, הרחוק מחייו החיצוניים כרחוק מזרח ממערב. אלכסנדר נורה ונפצע על ידי מתנקש במדריד ופעם שנייה בבית הקפה בלונדון מול ביתה של תיאה שם הוא מרבה לשבת ולצפות באהובתו. שתי היריות בבית הקפה בלונדון שמות קץ לחייו זמן קצר לפני שהוא מתכנן להציג עצמו, לאחר שנים של התכתבות, לפני תיאה אהובתו, תוך הבנה שבכך הוא מאבד את הקשר עם אשתו וילדיו בישראל וכנראה גם את ביתו ואת פרנסתו. הספר כולל ארבעה פרקים המציגים את העלילה מנקודות ראייה שונות. דמותו של הסוכן החשאי המופיע ללא שם בתחילת הספר נגלית לעין הקורא ומוצגת במפורט בפרק הרביעי. פרקי הספר הם: סוכן חשאי, ג.ר., ניקוס טריאנדה, ואלכסנדר אברמוב. ג.ר. וניקוס טריאנדה מחזרים כל אחד בזמנו אחרי תיאה ומתחרים בכך באהבת המכתבים של אלכסנדר. ג.ר. עומד להתחתן עם תיאה. אלכסנדר מחבל במכונית שלו, מתחרט מחזק חיבורים שרופף תחת מכסה המנוע אך כנראה לא הייטיב לתקן וגורם למותו של ג.ר. בתאונה. אלכסנדר, כאיש ביטחון פוגש את המחזר השני של תיאה הוא ניקוס טריאנדה כשבא לבקר בישראל שנים לפני שהכיר את תיאה. לימים, בלונדון הוא מזהה את האיש שפגש לפני שנים. הספר מסתיים בטרגדיה כפולה. אלכסנדר נורה ותיאה נרדמת לעולמים. לאחר שנורה, אלכסנדר אברמוב ראה את עצמו מהצד "וכמו בהנף יד-מכשפת החל משתנה לאטו עד שהפך להיות חיה גדולה, אילמת, שראשה ענקי, ראש פר או איל, שמכתפיו ולמטה הוא אדם לכל דבר. כמו בתחריט של פיקאסו, מתוך הסוויט וולאר ... ראה אלכסנדר כיצד התכופפה תיאה מן היציע וידה מגששת וקרבה לגעת בראשו הגווע."
הרישום על עטיפת הספר הוא תחריט של פיקאסו מתוך "סוויט וולאר", 1933. המינוטאורוס היא דמות מפורסמת מהמיתולוגיה היוונית שחציה התחתון אדם וחציה העליון שוֹר. פירוש המילה מינוטאורוס הוא השור של מינוס. הוא נולד כשאשתו של מינוס שכבה עם פר לבן יפה שיצא מהים ומינוס הפר את הבטחתו לפוסידון להקריבו. המינוטאורוס שכן בלבירינת - מבוך נרחב ומשוכלל שנבנה עבור מינוס מלך כרתים על ידי דיידלוס כדי לכלוא את המפלצת. המינוטאורוס הומת על ידי הגיבור היווני תסאוס.
על בסיס הספר ביים בנו של המחבר, יונתן תמוז, סרט קולנוע בשנת 1997. בסרט מככבים מילי אביטל, דן תורג'מן וג'וש לוקאס.
צ'יינהטאון (שיקגו)
צ'יינהטאון (באנגלית: Chinatown, בסינית: 紐約華埠) היא שכונה הממוקמת בחלק הדרומי של העיר שיקגו שבארצות הברית. השכונה מאופיינת באוכלוסייה של מהגרים מסין המתגוררים בה, ובאופי התרבותי הסיני שלה, ומכונה "צ'יינטאון" – "העיר הסינית". למעלה משליש מהאוכלוסייה הסינית של העיר שיקגו מתגוררת במובלעת האתנית הזו, מה שהופך אותה לאחד מהאזורים עם הריכוז הגדול ביותר של סינים בארצות הברית.
פסטיבל ראש השנה הסיני הוא אירוע מתוייר במיוחד מדי שנה בחלק הצ'יינהטאון.
מצלמה יחידה
מצלמה יחידה היא טכניקת צילום הממומשת בעיקר בסרטי קולנוע או בוידאו קליפים ולעיתים אף בתוכניות טלוויזיה. בשיטה זו מצלמה אחת ויחידה מצלמת את הסצנה בסט הצילומים.
שיטה זו מקובלת מאוד בתעשיית הקולנוע, אולם בתעשיית הטלוויזיה שיטה זו מקובלת בעיקר בסדרות דרמה (כגון: "הסופרנוס", "עמוק באדמה", ציידי הצללים, ו"אוז"), וקומדיות (כגון: "סקראבס", "קוראים לי ארל" ו"משפחה בהפרעה"). רוב תוכניות הטלוויזיה כיום אינן מצולמות בשיטה זו, אלא מצולמות באולפן טלוויזיה שבו יש שתי מצלמות או יותר (כגון: "מבט לחדשות", "פופוליטיקה", "ארץ נהדרת", "כוכב נולד", "סיינפלד", "חברים").
קשורות
קשורות (באנגלית: Bound) הוא סרט פשע אמריקני מבית האחיות וצ'אוסקי שיצא לאקרנים בשנת 1996. בסרט כיכבו ג'ניפר טילי וג'ינה גרשון.
הסרט זכה בפרס הקולנוע של MTV לשנת 1997 בקטגוריית best kiss על הנשיקה הלסבית בין טילי לגרשון.
תקציר העלילה
קורקי (ג'ינה גרשון) משתחררת לאחר חמש שנות מאסר בכלא ועובדת בשיפוצים אצל ויולט (ג'ניפר טילי) - אשתו של מאפיונר בשם סיזר (ג'ו פנטוליאנו). ויולט היא ביסקסואלית ואינה מחבבת את בעלה כלל, אולם חיה איתו בגלל כספו הרב. מהרגע הראשון נמשכת ויולט אל קורקי. בין השתיים מתפתחת מערכת יחסים לוהטת. השתיים מתכננות להתעשר בשני מיליון דולר על חשבון הפשע המאורגן ולברוח, כדי לגור יחד.
אייגר
אייגר (בגרמנית: Eiger) הוא הר באלפים הברניים שבמרכז שווייץ. הוא מתנשא לגובה 3,970 מטר, כ-5.5 קילומטר צפונית-מזרחית לפסגת היונגפראו המתנשאת לגובה 4,158 מטר, ובסמוך למנך המתנשא לגובה 4,107 מטר בינו לבין היונגפראו. ההר ידוע בעיקר בזכות צידו הצפוני המתנשא כקיר תלול ("Nordwand" - הקיר הצפוני") בגובה של 750 מטרים מעל לעיירה גרינדלוולד. ההעפלה הראשונה אל ההר התקיימה ב-11 באוגוסט 1858.
בהר חצובה מסילת רכבת שנפתחה בשנת 1912 לאחר 16 שנות עבודה. המסילה מובילה לתחנת יונגפראויוך הממוקמת בגובה של 3,454 מטר ולכן היא נחשבת לתחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה.
יונה צליוק
יונה צַלְיוּק (1903 – 1990) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה
צליוק נולדה באודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית בשנת 1903 להוריה משה שכטר וגולדה לבית לובושיץ. בשנת 1905 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה, שהתיישבה בגדרה. בשנת 1909 עברה המשפחה לתל אביב. לאחר לימודיה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות" למדה באקדמיה הממלכתית לאמנות בברלין, ובשנות ה-20 למדה בפריז אצל אנדרה לוֹט (Lhote) והושפעה מן האמנות המודרניסטית. בפריז עבדה למחייתה ברישום אופנה. בשנת 1926 שבה לארץ והייתה חלק מדור האמנים המודרניסטים של "תקופת מגדל דוד". השתתפה בחלק מתערוכות "האוהל", ואחר כך מיעטה לצייר. נפטרה בשנת 1990.
דניאל נתנס
דניאל נתנס (אנגלית: Daniel Nathans; 30 באוקטובר 1928 – 16 בנובמבר 1999) היה מיקרוביולוג יהודי אמריקאי. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1978 על גילוי אנזימי הגבלה.
קורות חיים
נתנס נולד בעיר וילמינגטון, במדינת דלאוור שבארצות הברית, בן תשיעי למהגרים יהודים מרוסיה. בתקופת השפל הגדול אביו איבד את נכסיו והיה מובטל תקופת זמן ארוכה ונתנס גדל בתנאי עוני ודלות. נתנס למד בבתי ספר ממלכתיים ובאוניברסיטת דלאוור למד כימיה, פילוסופיה וספרות. בשנת 1954 הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי. כבר בעת היותו תלמיד רפואה החליט כי הוא מעדיף לעסוק במחקר על פני טיפול בחולים. הוא התמחה בבית החולים הפרסבטרייני של אוניברסיטת קולומביה ובמכונים הלאומיים לבריאות בבת'סדה, מרילנד. החל משנת 1959 חקר במעבדתו של פריץ ליפמן במכון רוקפלר, שזכה אף הוא בפרס נובל בשנת 1953. בשנת 1962 החל לעבוד במחלקה למיקרוביולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם התמנה לראש חטיבת הגנטיקה.
בשנת 1969 הגיע נתנס למכון ויצמן ברחובות שם ניהל מחקר משך חצי שנה יחד עם החוקרים ליאו זקס וארנסט וינוקור. באותה שנה קיבל את הרעיון כי ייתכן וניתן להשתמש באנזים הגבלה לחיתוך הגנום ה-DNA בוירוסים גורמי גידולים.
נתנס שימש כנשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור מרילנד בין השנים 1995–1996. עיריית ראשון לציון כיבדה את זכרו בקריאת רחוב בשמו.
דויד פשפיורקה
דויד פּשֶפּיוּרקה (בפולנית: Dawid Przepiórka או David Przepiórka; 22 בדצמבר 1880–1940, ורשה), שחמטאי יהודי-פולני מוביל בתחילת המאה העשרים.
פשפיורקה היה אלוף פולין הראשון בשחמט, באליפות שנת 1926. הישגו הטוב ביותר היה מתחרות מינכן 1926, מקום ראשון לפני רודולף שפילמן ויפים בוגוליובוב. באליפות העולם השנייה (והאחרונה) לחובבים שהתקיימה בשנת 1928 הגיע פשפיורקה למקום השני לאחר אלוף העולם לעתיד מקס אויבה.
השתתפותו באולימפיאדות
פשפיורקה שיחק בנבחרתה האולימפית של פולין בשתי אולימפיאדות:
בשנת 1930, באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -2 =4, בין היתר ניצח את יסטה סטולץ ומרסל דושאן. בשנת 1931, באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +6 -3 =8, בין היתר ניצח את מסימיליאנו רומי.
באולימפיאדות אלו זכה פשפיורקה בשתי מדליות קבוצתיות: מדליית זהב קבוצתית באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג ומדליית כסף קבוצתית באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג.
במהלך הכיבוש הנאצי של פולין נכח פשפיורקה במפגש אסור של חוג השחמט של ורשה. הגסטפו עצר את כל הנוכחים במפגש, והיהודים, כולל פשפיורקה, הוצאו להורג על ידי הגרמנים.
אטיוד
פתרון: 1. מג5 מג7 2. מד5! ר:ד6 3. ח4 ז:ח4 4. צג4+ מד7 (אחרת המלך יכה את הרץ ב-ד6) 5. צ:ח4! צ:ח4 פט.
קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט
קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (בגרמנית: Amalie von Hessen-Darmstadt; 2 במרץ 1746 – 18 בספטמבר 1821), הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג.
ביוגרפיה
קרולינה נולדה ב-2 במרץ 1746 בבוכסווילר שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, ללודוויג, נסיך הכתר של הסן-דרמשטאדט, ולקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן.
ב-27 בספטמבר 1768 התחתנה קרולינה עם פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, בנישואים פוליטיים לחלוטין, שנועדו לחזק את הקשר בין רוזנות הסן-דרמשטאדט לרוזנות הסן-הומבורג, שהייתה תחת עוצרות של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט. אף על פי שנולדו להם 13 ילדים, בני הזוג חיו כאנשים זרים לחלוטין, והקשר ביניהם היה מאוד רופף.
בשנת 1820 מת בעלה פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, וב-18 בספטמבר 1821 מתה קרולינה בבאד הומבורג, והיא בת 75 שנים.
משפחתה
ב-27 בספטמבר 1768 התחתנה קרולינה עם פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ממנו נולדו לה 13 ילדים:
יחסי גבון–יוון
יחסי גבון–יוון הם יחסי החוץ בין גבון ויוון.
סקירה כללית
היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון. בינואר 2023 ביקר שר החוץ היווני ניקוס דנדיאס במדינות מערב אפריקה גבון, גאנה וחוף השנהב, ובביקורו בגבון נפגש דנדיאס עם מקבילו מייקל מוסא-אדמו, הנשיא עלי בונגו אונדימבה ושר המים, היערות, הים והסביבה, לי ג'יימס טיילור ווייט, שאיתו דן באירוח 'ועידת האוקיינוס שלנו 2024' באתונה.
המועצה הלאומית הפלסטינית
המועצה הלאומית הפלסטינית (בערבית: المجلس الوطني الفلسطيني) היא הגוף המחוקק של הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), הבוחר את הוועד הפועל של אש"ף, המנהיג אותו בין כינוסי המועצה. החלטות שונו ברוב יחסי של שני שלישים מן הקולות. חבריה מייצגים זרמים שונים בציבור הפלסטיני, והמועצה מתכנסת בדרך כלל כל שנתיים. המועצה שימשה כפרלמנט גולה של הפלסטינים, עד שבית הנבחרים נהיה המועצה המחוקקת הפלסטינית ב-1996.
מאז 1993 יושב ראש המועצה הוא סלים א-זענון.
עד מלחמת ששת הימים
ב-1948 היה קיים גוף קצר מועד שגם הוא כינה עצמו "המועצה הלאומית הפלסטינית". בראש גוף זה עמד חאג' אמין אל-חוסייני. ב-30 בספטמבר נועדה המועצה בעזה, ואל-חוסייני נבחר פה אחד לנשיא ממשלת כל פלסטין. המועצה הזו העבירה שורת החלטות, שהחשובה ביניהן, ב-1 באוקטובר 1948, הייתה הכרזה "על עצמאותה המלאה של כל פלסטין" - "מדינה חופשית, דמוקרטית וריבונית, שבה יהנו התושבים ממלוא החירויות והזכויות".
"המועצה הלאומית הפלסטינית" של אש"ף התכנסה לראשונה במלון אינטרקונטיננטל שעל הר הזיתים במזרח ירושלים במאי 1964 והיו בה 422 נציגים מירדן (שכללה אז גם את הגדה המערבית), רצועת עזה, סוריה, לבנון, כווית, עיראק, מצרים, קטר, לוב ואלג'יריה. בכינוס זה התקבלה האמנה הלאומית הפלסטינית, המסמך המכונן של אש"ף. היו"ר הראשון של אש"ף שבחרה המועצה היה אחמד שוקיירי.
ב-31 במאי עד 4 ביוני 1965 נערך המושב השני של המועצה. באגרת ששלח פת"ח למועצה, קרא להפיכת אש"ף ל"ארגון מהפכני", כלומר לוחם.
מלכתחילה היו היחסים בין המועצה לבין ירדן מתוחים, והמועצה טענה על רקע זה כי היא המועצה הלאומית של "פלסטין" ולא של "הפלסטינים", ולא מנסה לחתור תחת הממלכה הירדנית. ב-20–24 במאי 1966 התקיים הכינוס השלישי של המועצה, בעזה. ראש ממשלת ירדן, וצפי אל-תל, טען בעקבות הכינוס כי זה הפך ל"הפגנה נגד ירדן ולא בעד פלסטין".
לאחר 1967
מתיחות נוספת התגלעה בין דור של פעילים פוליטיים מן התקופה שקדמה ל-1948, לבין ה"פִדָאיִין", פעילי פת"ח צעירים ומיליטנטים. בדצמבר 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, הודח שוקיירי ובמקומו נבחר לתפקיד יו"ר המועצה יחיא חמודה, עורך דין מליפתא. ב-6–12 ביולי 1968 התכנסה המועצה בפעם הרביעית, בקהיר. מבנה המועצה שונה בעקבות הסכם להצטרפות הפת"ח לאש"ף. מספר החברים נקבע ל-100, מתוכם 38 נתנו לפת"ח ולארגונים המקורבים אליו. בישיבה זו עודכנה האמנה בה דרך הפעולה נקבעה להיות קיצונית יותר, וכונתה המאבק המזוין, וכן הושם דגש על הפלסטיניות של המאבק.
ב-4 בפברואר 1969, במושב החמישי של המועצה, הודח גם חמודה ובמקומו נבחר יאסר ערפאת, ראש הפת"ח, לאחר שה"צעירים" הצליחו בהשתלטות על המועצה. מאז נקבע מספר חברי המועצה וחלוקת המנדטים בין הארגונים קודם כינוסה. הוסכם כי מספר חברי המועצה במושב החמישי יהיה 105, מהם: 33 לפת"ח, 11 חברי הוועד הפועל היוצא, 12 לאל צאעקה, 28 עצמאיים, ושלושה נציגי איגודים מקצועיים. הפת"ח הפך לארגון המוביל של אש"ף.
ב-1–6 בספטמבר 1969 נערך המושב השישי של המועצה, שבו נקבע מספר החברים ל-112. במושב זה השתתפה לראשונה "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין", שפרשה בפברואר מ"החזית העממית לשחרור פלסטין". במושב הזה גם אושרה האסטרטגיה של אש"ף, לפיה "מטרת המהפכה הפלסטינית היא הגשמת השחרור המלא של פלסטין", וכמו כן הוחלט על כינון "המדינה הדמוקרטית אשר תרחק מכל צורות ההפליה הדתית והגזענית".
במרץ 1971 התקיים בקהיר הכינוס השמיני של המועצה, בו קבעו הצירים "כי מה שקושר את ירדן בפלסטין הוא קשר לאומי ואחדות טריטוריאלית, אשר עיצבו אותם ההיסטוריה, התרבות והשפה מאז התקופות הקדומות ביותר". באותו כינוס צורפו לראשונה שלושה ערבים ישראלים למועצה: עורך הדין סברי ג'ריס, המורה חביב קהווג'י והמשורר מחמוד דרוויש.
בכינוס ה-12 של המועצה, שנערך ב-1–9 ביוני 1974, אושרה תוכנית השלבים של אש"ף.
ב-22 במרץ 1977 אישרה המועצה את נכונותה להקמת מדינה בכל חלק של הארץ שתפנה ישראל, אולם גם אישרה מחדש את מטרת הפלסטינים לשחרר "את כל האדמה הערבית הכבושה" (כלומר, הארץ כולה), "ללא שלום או הכרה" בישראל. קבוצות הסירוב הפלסטיניות והפונדמנטליסטים האסלאמיים שללו את עמדת המועצה בדבר הקמת מדינה פלסטינית קטנה זמנית כצעד ראשון בשלבים לקראת "שחרור פלסטין כולה".
ב-19–22 בינואר 1979 התכנס בדמשק, בהשתתפות כל הארגונים, המושב ה-14 של המועצה, כדי לגבש עמדה רשמית מוסמכת בנוגע לצעדיו של סאדאת. המועצה דחתה את תוכנית האוטונומיה בגדה המערבית.
טום ואדל
טום ואדל (באנגלית: Tom Waddell; 1 בנובמבר 1937 - 11 ביולי 1987) היה אתלט אמריקאי אולימפי, רופא ואקטיביסט. מקום שישי באולימפיאדה (מקסיקו סיטי 1968) בקרב עשר ומייסד "המשחקים הגאים" שנערכו לראשונה בסן פרנסיסקו (1982).
המועצה הלאומית הפלסטינית
לאחר 1967
לאחר הכינוס ה-16 של המועצה בתוניס ב-1983, התקבלה עקרונית החלטה על "קונפדרציה" עם ירדן.
לאחר שאלג'יריה ביטלה את הצעתה לארח את מושב המועצה הלאומית, תחת לחציו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד, ב-22–29 בנובמבר 1984 אירחה ירדן בעמאן את מושב המועצה ה-17, שבפתיחתו נאם המלך חוסיין. המועצה חזרה על דחייתה את הסכמי קמפ-דייוויד ותוכנית האוטונומיה.
טום ואדל
ביוגרפיה
ואדל למד בספרינגפילד קולג', מסצ'וסטס כשהוא נהנה ממלגת הצטיינות בספורט, הוא היה שחקן פוטבול, מתעמל, לאחר סיום לימודיו ב-1959 החל להתאמן בקרב עשר. למד רפואה בשלוחה של אוניברסיטת סיטון הול וב-1966 גויס לצבא ושירת כקצין רפואה מונעת. במהלך שירותו נשלח לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) באתלטיקה בקרב עשר וסיים במקום השישי עם 7719 נקודות.
בזמן שוודל עבד בסטנפורד בשנת 1970, הוא הכיר את לי בריאן, איתו ניהל מערכת יחסים של חמש שנים.
המועצה הלאומית הפלסטינית
לאחר 1967
ב-12–15 בנובמבר 1988, כשנה לאתר פרוץ האינתיפאדה הראשונה ולאחר הודעת חוסיין ב-31 ביולי 1988 על ניתוק הזיקה של ירדן עם הגדה המערבית, התכנסה המועצה הלאומית באלג'יר למושב ה-19. ב-15 בנובמבר הכריזה המועצה על "עצמאות פלסטין" ועל "כינון מדינת פלסטין על אדמתנו הפלסטינית ובירתה ירושלים", על בסיס החלטת החלוקה 181 מ-1947. המועצה החליטה על "כינון בהקדם האפשרי של ממשלה זמנית למדינת פלסטין" ואשרה הודעה מדינית הקוראת לכינוסה של ועידה בינלאומית על בסיס החלטות 242 ו-338.
טום ואדל
ביוגרפיה
בתחרות שנערכה בהוואי בשנת 1972 הוא נפצע בברכו בתחרות קפיצה לגובה, שסיימה את הקריירה הספורטיבית שלו.
המועצה הלאומית הפלסטינית
לאחר הסכמי אוסלו
המועצה המחוקקת הפלסטינית החליפה את המועצה הלאומית כמוסד ייצוגי של נבחרי העם ו-188 החברים שלו (רבים מהם חברים בחמאס או בתנועות אחרות המתנגדות לאש"ף) החליפו את 618 החברים של המועצה הלאומית הפלסטינית כגוף ייצוגי. למרות מרכזיותה בהיסטוריה של אש"ף, במאמר משנת 2007, כינה המזרחן גיא בכור את המועצה "גוף היסטורי חסר כל חשיבות כיום".
במאי 2018 צורפה הנערה עהד תמימי כחברת כבוד במועצה.
טום ואדל
ביוגרפיה
בשנת 1975 פגש וואדל את בן זוגו מעצב הנוף צ'ארלס דיטון, שהיה מבוגר ממנו ב-12 שנים. הזוג הופיע בכתבת שער של המגזין פיפל ב-11 באוקטובר 1976 ובכך היו לזוג ההומואים הראשון בארצות הברית שהופיע על שער מגזין לאומי גדול.
לאחר שחזר לארצות הברית עבד במרפאה בסן פרנסיסקו. באותה תקופה יזם את המשחקים הגאים.
בשנת 1981 החל לנהל מערכת יחסים חדשה עם איש יחסי הציבור וגיוס התרומות זוהן ארטמן. באותה העת הוא הכיר את הספורטאית הלסבית, שרה לוינשטיין ואתה הוא הביא את בתם, ג'סיקה שנולדה בשנת 1983. כדי להגן על זכויותיהם החוקיות של ג'סיקה ואמה הם התחתנו בשנת 1985.
דינה גורן
דינה גורן  (9 ביוני 1930 – 15 בפברואר 2018) הייתה עיתונאית, האישה הראשונה בישראל ששימשה בתפקיד עורכת חדשות בעברית בקול ישראל, מרצה וחוקרת בנושא תקשורת בישראל, מחלוצי לימודי התקשורת בישראל.
טום ואדל
ביוגרפיה
ב זכה ואדל במדליית זהב בהטלת כידון, על אף היותו חולה באיידס.
דינה גורן
ביוגרפיה
דינה גורן נולדה בטימישוארה, רומניה ב-1930 וב-1939 עלתה עם הוריה לירושלים שם למדה בליד"ה, התיכון ליד האוניברסיטה בבית הכרם. בין מוריה היו ישעיהו ליבוביץ (ביולוגיה), יצחק נבון (ערבית) והצייר מרדכי ארדון (אמנות).
ב-1948 התגייסה לפלמ"ח ובמלחמת העצמאות הייתה קצינת תרבות בחטיבת הנגב. בשנה שלאחר מכן, לאחר סיום שירותה הצבאי, החלה ללמוד לתואר ראשון בהיסטוריה ולימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1953 החלה לעבוד בקול ישראל כעורכת חדשות, והייתה האישה הראשונה בישראל ששימשה כמנהלת בתפקיד זה. עשור לאחר מכן, הייתה ממקימי מרכז ההדרכה של קול ישראל ושימשה כמנהלת הראשונה שלו.
ב-1964 מונתה לראש מערכת החדשות של "קול ישראל" בתל אביב. במסגרת תפקידה מילאה את מקומו של מנכ"ל רשות השידור חנוך גבתון בדיוני "ועדת העורכים" - הגוף שנועד לתאם בין התקשורת ובין גורמי הביטחון.
עם שובה לישראל לאחר לימודים לתואר שני בתקשורת בארצות הברית, התמנתה לראש מערכת החדשות של "קול ישראל" בתל אביב.
בשנת 1967, בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, גורן הייתה אחראית להפקתן של השיחות ששידרה לשכת העיתונות הממשלתית עם האלוף במיל' חיים הרצוג, ונועדו להעלות את המורל.
ב-1968 עברה לגלי צה"ל, לשמש כסגניתו של מפקד התחנה, יצחק לבני. בין השאר, הייתה אז עורכת תוכניות האקטואליה והגישה פינה קבועה בשם "דינה גורן בשיחה חופשית" בה שוחחה בנושאי אקטואליה ונושאים שונים אחרים.
בשנים שלאחר מכן פנתה לקריירה אקדמית בתחום התקשורת וב-1971 סיימה את כתיבת הדוקטורט שלה, שכותרתו "עיתונות במדינה במצור" ועוסק בקשר בין הממשלה לעיתונות בתקופות מלחמה וחירום. גורן לימדה "תקשורת המונים" במכון לקומוניקציה באוניברסיטה העברית בירושלים, לימדה באוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בר-אילן וכתבה מאמרים רבים בנושאי תקשורת שפורסמו בעיתונים ובכתבי עת שונים.
ד"ר גורן הייתה מחלוצות המחקר בתחום תקשורת ההמונים בישראל והניחה את היסודות ללימודי התקשורת בארץ. בין ספריה: "סודיות ביטחון וחופש העיתונות" (1976) ו"תקשורת ומציאות" (1986) (שיצא לאור במהדורה נוספת בשנת 1993).
ב-1973 במסגרת פעילותה הציבורית, הייתה ד"ר גורן מועמדת לכהונה בכנסת מטעם "רצ - התנועה לזכויות האזרח", בראשותה של שולמית אלוני. כמו כן, הייתה חברת מליאת רשות השידור, חברת מועצת הרשות השנייה וחברת הנהלה בשדולת הנשים בישראל ובאגודה לזכויות האזרח. בנוסף, שימשה כיו"ר מועצת עיריית רמת גן מטעם מרצ.
הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
הניחה אחריה שלושה ילדים. בנה דורי גורן, היה שגריר ישראל באורוגוואי.
מנטיס (היקום הקולנועי של מארוול)
מנטיס (באנגלית: Mantis) היא דמות בדיונית המגולמת על ידי פום קלמנטיף בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU). הדמות מבוססת על דמות בעלת אותו שם במארוול קומיקס. היא חברת צוות בשומרי הגלקסיה עם כוחות מבוססי אמפתיה ואחותו למחצה מצד האב של פיטר קוויל, מנהיג השומרים. הדמות הוצגה לראשונה ב"שומרי הגלקסיה: חלק 2" (2017), כעוזרת החייזרית של אגו עם הכוח לשלוט ברגשות של אנשים באמצעות מגע. היא מתוארת בדרך כלל כבעלת אישיות תמימה ונאיבית.
הצטרפות לשומרים
אגו הכוכב החי גידל את מנטיס והשתמש בכוחות האמפתיים שלה כדי לעזור לו לנוח. מנטיס וצורתו האנושית של אגו נתקלים מאוחר יותר בשומרי הגלקסיה – פיטר קוויל, גאמורה, דראקס, רוקט, גרוט ונביולה – לאחר שהשומרים הגיעו לכוכב סמוך בבריחה מהריבוניים, מהם רוקט גנבה סוללות אנולקס במהלך קרב. צורתו האנושית של אגו חושפת שאגו הוא אביו של קוויל, והם נוסעים לכוכב, אגו. לאורך הדרך, מנטיס מדגימה את יכולתה לזהות רגשות ותחושות של אנשים באמצעות מגע. כאשר קוויל, גאמורה ודראקס מגיעים לאגו, מנטיס מתלבטת האם לספר לדראקס על התוכניות המרושעות של אגו, ובסופו של דבר מצטרפת לשומרים במאבקם נגד אגו.
מלחמת האינסוף והשיבה לחיים
בשנת 2018, מנטיס והשומרים מגיבים לקריאת מצוקה ומצילים את תור שצף בחלל. לאחר שהקבוצה מתפצלת, היא מלווה את קוויל, גאמורה ודראקס לראשומקום כדי לעצור את תאנוס, אבל מנוטרלת על ידי תאנוס באמצעות אבן המציאות, מה שמאפשר לתאנוס לקחת את גאמורה. מנטיס מגיעה לטיטאן יחד עם קוויל ודראקס, שם הם מתאחדים עם טוני סטארק, פיטר פארקר וסטיבן סטריינג' בניסיון נוסף לחלץ את כפפת האינסוף מתאנוס. אף על פי שמנטיס מסוגלת לשלוט באופן זמני בתאנוס, הוא משתחרר משליטתה כאשר קוויל לומד מנביולה שגאמורה מתה ומתקיף את תאנוס. זמן קצר לאחר מכן, מנטיס נופלת קורבן להתפוררות.
בשנת 2023, מנטיס מושבת לחיים ומובאת דרך פורטל לכדור הארץ לצפון מדינת ניו יורק, שם היא משתתפת בקרב נגד כוחותיו של תאנוס מהעבר. מאוחר יותר, מנטיס וחבריה לקבוצה שהתאחדו משתתפים בהלוויה של סטארק, שהקריב את חייו כדי לעצור את תאנוס. לאחר מכן הם אוספים את תור מנורווגיה וחוזרים לחלל.
הרפתקאות חדשות
בשנת 2024, מנטיס והשומרים, אליהם הצטרפו תור וקראגלין, יוצאים להרפתקאות בחלל. תור נפרד מהם לאחר שהם לומדים שמספר אלים נרצחו על ידי גור שוחט האלים. השומרים ממשיכים להגיב לכמה שיותר קריאות.
בשנת 2025, השומרים רוכשים את ראשומקום מידי האספן, ואל הצוות מצטרפת קוסמו. מנטיס עוזרת לשפץ את ראשומקום לאחר ההתקפה שהמקום עבר. מנטיס, שיודעת עד כמה קוויל מדוכא בשל אובדן אהובתו, רוצה לארגן לו חגיגת חג מולד משמעותית ומתכננת עם דרקאס תוכניות להביא את קווין בייקון כמתנה לקוויל. מנטיס מנווטת את הספינה החדשה שלהם בחזרה לכדור הארץ והיא ודראקס נוחתים בהוליווד, לוס אנג'לס, קליפורניה. הם מרוויחים כסף כשהם מצטלמים עם תיירים, ומשתכרים בבר במועדון לילה. מוכרת של מפות ידוענים מציעה לגלות להם היכן נמצא ביתו של בייקון, ומנטיס משתמשת בכוחותיה כדי לקבל את המפה מבלי לשלם וגם לקבל את כל כספה של המוכרת. הם הולכים לביתו של בייקון בבוורלי הילס, לוכדים אותו וגונבים קישוטי חג המולד מחנות. בחזרה לראשומקום, הם עורכים חגיגת חג המולד ומעניקים את בייקון לקוויל. מאוחר יותר, מנטיס מגלה לקוויל שאגו היה גם אביה, מה שהופך אותם לאחים למחצה, שלדברי קוויל היא מתנת חג המולד הטובה ביותר שקיבל אי פעם.
גרסאות חלופיות
בשנת 2011 חלופית, מנטיס הייתה בין המשתתפים החייזרים הרבים במסיבה של תור על פני כדור הארץ.
יצירה ואפיון הדמות
במאי 2014, הבמאי ג'יימס גאן אמר שהוא מתכנן להציג שתי דמויות מרכזיות חדשות בסרט ההמשך של שומרי הגלקסיה, מנטיס ואדם וורלוק. שיחות החלו עם שחקנית שגאן חשב שמתאימה לגלם את מנטיס, בזמן שהחליט להסיר את וורלוק משום שהסרט נהיה "יותר מידי עמוס". גאן הוסיף כי וורלוק היה "דמות אחת יותר מדי ולא רציתי לאבד את מנטיס ומנטיס הייתה חלק בלתי נפרד מהסרט בכל מקרה". באוקטובר 2015, קלמנטיף לוהקה לתפקיד.
בשומרי הגלקסיה: חלק 2, מנטיס מתוארת כעוזרת בעלת כוחות אמפתיים שחיה עם אגו. המפיק בפועל ג'ונתן שוורץ אמר שהדמות "מעולם לא חוותה אינטראקציה חברתית באמת", ולומדת על "מורכבויות חברתיות" מהשומרים האחרים. קלמנטיף הוסיפה, "היא הייתה ממש בודדה ולבדה, אז זה דבר חדש לגמרי לפגוש את האנשים האלה ולגלות דברים חדשים", ומשווה זאת לילד שעושה טעויות מביכות במצבים חברתיים חדשים. קווין פייגי ציין שלמנטיס ולדראקס יש מערכת יחסים "מעניינת" בסרט בשל היותם "עצמים מוזרים לחלוטין". סטיב אנגלהרט, אחד מהיוצרים של מנטיס, התאכזב מגילום הדמות ואמר, "לדמות הזאת אין שום קשר למנטיס... אני באמת לא יודע למה לקחת דמות שהיא כל כך ייחודית כמו מנטיס ולעשות דמות אחרת לגמרי ועדיין לקרוא לה מנטיס".
דייב בטיסטה ציין שבשלב מסוים גאן רצה לעשות "סרט של דראקס ומנטיס" כספין-אוף, אך הרעיון לא התפתח על ידי מארוול.
קשר אורגים כפול
קשר אורגים כפול הוא סוג של קשר המחבר בין חבלים שעוביים שונה זה מזה.
שימושו כקשר אורגים רגיל, אך הוא חזק ובטיחותי יותר. קשירתו דומה לקשר אורגים רגיל, אך יש לבצע שני ליפופים סביב הלולאה המרכזית במקום אחד.
קישורים חיצוניים
Sheet bend 一重継ぎ
בלנקה בר
בלנקה בר (אחרי נישואיה רוזנאק, בהונגרית: Behr Blanka; פקש, 7 במאי 1881 – אחרי 1937) סופרת יהודייה-הונגרייה. לא מן הנמנע שנספתה בשואה.
ביוגרפיה
בלנקה בר נולדה במשפחה יהודית כבתם של יאקאב בר (1827–1915) סיטונאי בעיר פקש ושל קרולינה שפיצר. היא החלה לכתוב רק בגיל ארבעים. סיפוריה הקצרים הראשונים שחשפו כישורי סגנון מפתיעים הופיעו בטורים של כתבי העת שהיו מזוהים עם יהדות הונגריה שוויון (Egyenlőség), עבר ועתיד אך גם יומונים הונגריים. היא זכתה להצלחה רבה עם ספרה "נישואין" (Házasság). כסופרת, עסקה בסתירות ובבעיות של המצב החברתי ודרך ההשתלבות יהדות הונגריה בחברה ההונגרית. בתחילת נובמבר 1934, לרגל יום השנה ה-25 של "האגודה היהודית לחיתון כלות עניות", היא נשאה הרצאה חגיגית, וכמבוא הציגה את המצב שתפס אז הפולקלור היהודי בספרות ההונגרית, ולאחר מכן קראה סיפור קצר שלה.
חייה הפרטיים
בעלה היה מיקשה רוזנאק (נאדאש, 27 במרץ 1867 – ניו יורק, ארצות הברית, 25 בספטמבר 1959) מנתח, הרופא הראשי והמנהל של בית החולים היהודי בבודפשט, עמו התחתנה ב-12 ביוני 1900 בפקש. בתה הייתה מרגיט רוזנאק, אשתו של עורך הדין ד"ר בלה ברנד.
רולנד סמית
אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת אורגון עבד סמית בגן החיות של פורטלנד, אחרי אסון הנפט של אקסון ואלדז ב- 1990 פרסם את ספרו הראשון Sea Otter Rescue - דיווח על הצלת בעלי חיים ימיים. ב- 1997 פרסם את הרומן הראשון שלו Thundercave. גם בספר זה הנושא הוא בעלי חיים. הוא פרסם כמה סדרות ספרים: הוא מתגורר בפורטלנד שבבאורגון עם אשתו וילדיו החורגים.
פרסים
ספריו של סמית זכו בפרסי ספר השנה בקולורדו, נבדה ודרום קרולינה.
נחום חופרי
נחום חוֹפְרִי (נולד ב-5 באפריל 1952) הוא איש ציבור ומחנך שכיהן כראש עיריית רעננה בשנים 2005–2013. בעבר היה אלוף-משנה בחיל האוויר ומנהל תיכון אוסטרובסקי ברעננה.
ביוגרפיה
נחום חופרי נולד וגדל בקיבוץ המעפיל בעמק חפר. כנער היה ראש קן של תנועת השומר הצעיר.
בצה"ל שירת חופרי כטייס מסוקים בחיל האוויר. במהלך שירותו התקדם לתפקידי פיקוד שונים, בהם פיקוד על שתי טייסות מסוקי קרב, ראש מחלקת ביטחון שדה במטה חיל האוויר, עוזר הנספח הצבאי בוושינגטון ונציג חיל האוויר בארצות הברית. בשנת 1996 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל וסיום לימודיו בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל, היה למנהל בית ספר תיכון "אוסטרובסקי" ברעננה במשך למעלה משבע שנים. בתקופת ניהולו את התיכון עלה אחוז הזכאים לבגרות ל-80%, והיקף הנשירה וההנשרה מבית הספר ירד בעשרות אחוזים. חופרי הוביל להקמת סיירת הורים לסיוע במלחמה באלימות ובסמים, תגבר את כיתות האתגר והמב"ר במיטב המורים וההשקעה, היה הראשון ברעננה שהחזיר את התלבושת האחידה לבית הספר, הכניס את תקן האיכות ISO 9000, והוביל את בית הספר לזכייה בפרס משרד החינוך ובפרסים בינלאומיים ברובוטיקה.
עם יציאתו לשבתון, עבר לקריית שמונה ושימש כנציג עמותת "IVN" לקידום החינוך. לאחר הבחירות בשנת 2003, מונה על ידי ראש העירייה, זאב בילסקי, למנהל אגף החינוך בעיריית רעננה. כמנהל אגף החינוך הפעיל חופרי תוכנית למלחמה באלימות ושימוש בסמים בבתי הספר העל יסודי, והחל בהכנת תוכנית אב לחינוך ברעננה. עוד הוחל במהלך כהונתו הקצרה כראש אגף החינוך במהלך עירוני לצמצום הנשירה ושיפור יכולת בתי הספר לתת פתרונות ראויים לתלמידים בסכנת נשירה.
חופרי, אשר איבד את אחיו במלחמת יום הכיפורים, יזם והקים את פרויקט "נצר אחרון" שבמהלכו מאמצים תלמידי תיכון משפחות ניצולי השואה אשר שכלו את יקיריהן במלחמת השחרור.
כראש עיריית רעננה ואחר-כך
לאחר שזאב בילסקי התמנה לתפקיד יושב ראש הסוכנות היהודית, התמודד חופרי בבחירות מיוחדות לראשות עיריית רעננה, שנערכו ב-31 באוגוסט 2005. הוא גבר בהן על המועמדים האחרים חיים ברוידא ועוזי כהן, ונבחר לראשות העיר.
בבחירות בנובמבר 2008 גבר חופרי ברוב של 71% על המתמודדים האחרים, וסיעתו זכתה בארבעה מושבים מתוך 19 במועצת העירייה.
באוקטובר 2012 פורסם כי בכוונתו של חופרי להתמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה. חופרי שובץ במקום ה-34 ברשימת העבודה, ולא נכנס לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2013, הפסיד לראש העיר לשעבר זאב ביילסקי.
חופרי בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. נשוי ואב לארבעה.
XB-21
נורת' אמריקן XB-21 היה אב טיפוס של מפציץ מתוצרת נורת' אמריקן אוויאיישן (כינויו הפנימי בחברה היה NA-21) שהוערך על ידי הגיס האווירי של צבא ארצות הברית ב-1937 אך מעולם לא יוצר באופן סדרתי.
טיסת הבכורה שלו נערכה ב-22 בדצמבר 1936. בתחילה, הזמינו גייסות האוויר של צבא ארצות הברית 5 מטוסי קדם ייצור שכונו YB-21, אך ההזמנה בוטלה לבסוף, כשהסתבר שמחירו של המפציץ המתחרה B-18 בולו מתוצרת דאגלס איירקראפט קומפני היה כמחצית ממחירו של ה-YB-21 (63,977 דולר מול 122,600 דולר). כתוצאה מכך, לא נבנה אף מטוס מדגם זה מלבד האב טיפוס היחיד שמספרו 38-485.
ה-XB-21 צויד תחילה ב-5 מקלעים: בחרטום, בחלקו האחורי של גב המטוס, בגחון, ובשני צידיו. אולם, במהלך הניסויים במטוס, הוסר ממנו צריח החרטום והוחלף בכיסוי מתכת והצריח שהיה על גב המטוס הוסר כליל.
קשר שטוח
קשר שטוח (באנגלית: Square knot) הוא קשר לחיבור בין חבלים שעוביים שווה והם אינם רטובים או לחים. הוא אינו חזק וגם אינו בטיחותי. הקשר פשוט, בדרך כלל הקשר הראשון הנלמד, ופתירתו קלה לאחר מתיחתו.
צורתו של הקשר שטוחה וסימטרית, כאשר שני קצוות החבל פונים לאותו צד בקשר. (בניגוד לקשר גנבים).
מקורו של הקשר הוא עתיק, וישנן עדויות שהקשר היה מוכר למצרים, ליוונים ולרומאים.
בולגריה במלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הכריזה ממלכת בולגריה על נייטרליות, אך בהמשך הצטרפה למדינות הציר מתוך שאיפה להשבת השטחים שנגרעו מבולגריה במסגרת חוזה ניי שסיים את מלחמת העולם הראשונה. הסתבכותו של הוורמאכט במבצע ברברוסה ומותו הפתאומי של המלך בוריס השלישי הובילו לשינוי המגמה ועם כיבושה של הממלכה על ידי הצבא האדום, הצטרפו החיילים הבולגרים בפועל למלחמה לצד בעלות הברית. סיום המלחמה הביא לסיום המלוכה בבולגריה והפך אותה לגרורה סובייטית. במהלך המלחמה גירשו הבולגרים אל מחנות ההשמדה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט. מספר פוליטיקאים וראשי הכנסייה הבולגרית מנעו את גירושם של 48,000 יהודי בולגריה גופא והם ניצלו מהשמדה.