cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטילופת בייטס
תפוצה ובית גידול
אנטילופת בייטס נפוצה במרכז אפריקה. התפוצה שלה מוחלקת לשלושה אזורים גאוגרפים נפרדים: 1) - האזור המרכזי, משתרע על מרבית גבון וגינאה המשוונית, צפון מערב ודרום מערב קונגו, דרום קמרון ודרום מערב הרפובליקה המרכז אפריקאית. 2) - האזור הבינוני, משתרע בעיקר על צפון מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עם גלישה קטנה למערב אוגנדה. 3) - האזור הקטן, משתרע על דרום מזרח ניגריה.
בית גידולה של אנטילופת בייטס הוא בעיקר יערות גשם טרופיים, יערות שפלה לחים ויערות משווניים, ורצוי עם פסיפס של צמחייה צפופה ביותר בצידי נהרות, עצים שנפלו, אזורי יער בהתחדשות בשל נפילה או כריתה, קרחות יער, וקרבה לפעילות אנושית כצידי כבישים וגינות ומטעים חקלאיים. היא מצויה בגבהים נמוכים יחסית של 100 עד 900 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתה 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה ביותר בהתאם לבית גידולה ובסביבות 10,000-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה ומחזור חיים
אנטילופת בייטס עשויה ללקט מזון לאורך שעות היום, אך שיא פעילותה הוא בשעות הלילה, הבוקר והערב; בזמנים שהיא אינה פעילה היא מבלה את זמנה במנוחה והעלאת גרה בצמחייה עבותה. גודלה הקטן ופרוותה הכהה מספקים לה הסוואה מצוינת בבית גידולה הסבוך, והם גורמים לה להיות חשאית וכמעט בלתי ניתנת לצפייה. התגובה הראשונה שלה בעת הפרעה היא הסתתרות במהירות בסבך הקרוב אליה ללא תזוזה, ובמקרה והאיום יתקרב אליה היא תחכה עד למרחק קצר ממש ואז תפתח בהימלטות. היא נעה בקלות ובזריזות רבה בסבך תוך כדי התפתלויות ושבירה מהירה לכיוונים מנוגדים, מה שמקשה מאוד על טורפיה לתופסה. יש לה שתי שיטות שונות של בריחה: ריצה מהירה ושפופה עם גוף הסמוך לפני לקרקע וראש מתוח כלפי קדימה, או באמצעות קפיצות חזקות וגבוהות; רגליה האחוריות של אנטילופת בייטס ארוכות כאמור מהקדמיות, והן מספקות לה כוח מדהים ביחס לגודלה ומאפשרות לה ניתורים בגובה 55 ס"מ למרחק של 2.8 מטר. בשל גודלה הזעיר לאנטילופת בייטס טורפים רבים ומגוונים, וכמעט כל טורף בגודלה ומעלה מסוגל לטורפה. בין טורפיה ניתן למנות: נמר, זבד אפריקאי, גחן מצוי, חתול בר ועשרות מינים של עופות דורסים ונחשים. הזכרים פולטים נחירות דרך האף כאשר הם מחפשים נקבות, ושני המינים מפיקים קול דמוי נביחה צרודה כאשר הם נמלטים - המשמש כאזהרה.
אנטילופת בייטס היא פרסתנית הפעילה לרוב בבדידות, כאשר כל פרט מאכלס שטח ביתי קבוע משלו בגודל 2–4 דונם, אם כי שטח של זכר חופף לעיתים קרובות לשטח של שתי נקבות. הזכרים טריטוריאליים, ומסמנים את שטחם על ידי הפרשות מבלוטות הריח שבצידי העיניים וערימות גללים. הנקבות אינן טריטוריאליות ולעיתים נמצאות בקבוצות קטנות. הפעילות היומית שלה מוכתבת על ידי הזמינות של מזונה; אנטילופת בייטס תנוע בשטחה סביב מספר אזורי האכלה מתאימים, ובכל אזור תבלה כחודש וחצי. תזונתה מבוססת בעיקר על עלים, שיחים, דשא ירוק וטרי, ניצנים, זרעים, פטריות, פירות ופרחים, ולעיתים רחוקות גם כמויות מוגבלות של עשבי תיבול ועשבים. במקומות בהם יש פלישה של גידולים חקלאיים ליערות, אנטילופות בייטס מעדיפות יותר את אזורים אלה על פני בית גידולם הטבעי, והן מזיקות לגידולים כדוגמת בוטנים, תה, קפה וקקאו, ומשום כך אינן אהודות על החקלאים ונתפסות לעיתים במלכודות שבשדות. צפיפות האוכלוסייה בבתי גידול רגילים 1–2 אנטילופות לקמ"ר, ובבתי גידול מתאימים במיוחד כמטעי קפה וקקאו היא גבוהה מאוד ועשויה להגיע עד 35 פרטים לקמ"ר.
המידע על מערכת הרבייה של אנטילופת בייטס מועט יחסית בשל החשאיות שלה, וחלקו מושווה לאנטילופה מלכותית ודלקרן המושק. הרבייה מתרחשת לאורך השנה, אך השיא הוא במשך העונות הגשומות. ההריון נמשך כ-6 חודשים, לאחריהם נולד עופר יחיד קטנטן ושברירי במשקל של 1–2 ק"ג. צבעו זהה לצבע הבוגרים והא שוהה בשבועות הראשונים בצמחייה הסבוכה. הוא נגמל לאחר כחודשיים ומגיע לבגרות לאחר 16 חודשים לנקבה ו-8–18 חודשים לזכר.
עמיקם ריקלין
עמיקם ריקלין (24 במאי 1946 – 10 באפריל 2023) היה כדורסלן ושחקן כדוריד ישראלי.
אנטילופת בייטס
אקולוגיה ומחזור חיים
תוחלת החיים של אנטילופת בייטס זהה כנראה לזו של אנטילופה מלכותית - 8-6 שנים, ובשבי היא גבוהה במעט.
עמיקם ריקלין
ביוגרפיה
ריקלין, שנולד ברמת גן, החל לשחק כדורסל במכבי רמת גן ואף עלה איתה לליגה הלאומית (אז הראשונה) מהליגה הארצית ב-1967, וסיים כמלך הסלים של הליגה בשתי העונות האחרונות שלה בליגה השנייה. בתחילת הקריירה שיחק כדוריד במכבי רמת גן מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל.
לאחר שש עונות במדי רמת גן עבר ריקלין להפועל תל אביב, ולאחר מכן שיחק בהפועל פתח תקווה ובית"ר תל אביב, בה שימש מאוחר יותר כמאמן-שחקן.
אנטילופת בייטס
איומים ושימור
בין האזורים המוגנים שבהם היא נמצאת ניתן למנות את הפארק הלאומי הרי רוונזורי, הפארק הלאומי קהוזי-בייגה, שמורת אוקאפי, הפארק הלאומי וירונגה, הסנגהה התלת-לאומי, שמורת החי דג'ה, הפארק הלאומי פונג'ארה, הפארק הלאומי וואקה, הפארק הלאומי הרי קריסטל, הפארק הלאומי אקאנדה, הפארק הלאומי בירוג'וו, הפארק הלאומי מיומבה, הפארק הלאומי מוקאלאבה-דאודאו, הפארק הלאומי לואנגו, הפארק הלאומי מואנג'ן, הפארק הלאומי לוינדו, הפארק הלאומי מינקאבה, הפארק הלאומי נאקי ועוד.
אומדן האוכלוסייה העולמי לאנטילופת בייטס מוערך בכ-220,000 פרטים.
עמיקם ריקלין
ביוגרפיה
לאחר הפרישה היה יושב ראש קבוצת הכדורסל של מכבי עירוני רמת גן וכיהן כמנהל יחידת הפיקוח בקרן קיימת לישראל.
ב-10 באפריל 2023 הלך ריקלין לעולמו בגיל 76. קבוצתו מכבי עירוני רמת גן עלתה עם סרט שחור במשחק רבע גמר עונת 2022/2023 בליגה הלאומית בכדורסל מול א.ס. רמת השרון.
המצעד העברי של מדיה פורסט (2009–2019)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים העבריים השבועיים של חברת מדיה פורסט שנערכו משנת 2009 עד שנת 2019.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים ישראלים בתחנות הרדיו בישראל.
תוצאות המצעד מתפרסמות מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט, ונאספו החל מ-2009.
השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד
♪  – השיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותה השנה
נתונים סטטיסטיים
{| cellpadding="2" cellspacing="10" style="width: 100%; border: 0;"
האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד
האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים שהגיעו למקום הראשון בעשור.
2009
השיר "אישה מהשמיים" של הזמר גלעד שגב, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 8 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2009.
הזמר גלעד שגב היה האמן שכל שיריו כיכבו ביחד במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2009 (11 שבועות).
במהלך 2009 הזמר אביתר בנאי והזמרת שרית חדד הצליחו להכניס את מרב השירים למקום הראשון במצעד (3 שירים כל אחד).
2010
השיר "מחוזקים לעולם" של הזמר אברהם טל, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 10 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2010.
במהלך 2010 הזמר דודו אהרון הצליח להכניס את מירב השירים למקום הראשון במצעד (3 שירים).
במהלך שנת 2010 הצליחו 14 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: שלומי שבת, יהודה פוליקר, הדג נחש, ליהי עטר, דודו אהרון, עידן יניב, שני יצהרי, אברהם טל, אתניקס, דנה לפידות, ישי לוי, ירדנה ארזי, אבי בן אבו, אתי ביטון.
2011
השירים "אלייך" (של הזמר עידן עמדי), "בזכותך" (של הזמר יוסי אזולאי), "קורא לך" (של הזמר דור דניאל), ו"חנה'לה התבלבלה" (של הזמר גלעד שגב), אשר דורגו כולם במקום הראשון במצעד במשך 5 שבועות לא רצופים, היו לארבעת השירים שכיכבו במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2011.
הראפר הישראלי סאבלימינל היה האמן שכל שיריו כיכבו ביחד במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2011 (8 שבועות). כמו כן סאבלימינל היה גם האמן שהצליח להכניס את מירב השירים למקום הראשון במצעד במהלך 2011 - מתוך ארבעת השירים שלו שהגיעו למקום הראשון במהלך שנת 2011, את השיר "יש לנו אהבה" ביצע כאמן סולו בעוד שאת השירים "מאו...הב", "הכל מלמעלה", ו"זה קורה!" ביצע בשיתוף עם אמנים שונים נוספים.
במהלך שנת 2011 הצליחו 9 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: סיוון, אהוד בנאי, אודי דוידי, מטבוחה פרוג'קט, לירן אביב, אדיר גץ, עידן עמדי, יוסי אזולאי, שרון ליפשיץ.
2012
השיר "אולי הלילה" של הזמר משה פרץ, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 6 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2012.
הזמר אייל גולן והזמר משה פרץ היו האמנים שכל שיריהם ביחד כיכבו ביחד במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2012 (7 שבועות כל אחד).
הזמר אייל גולן והזמר שלמה ארצי הצליחו להכניס את מרב השירים למקום הראשון במצעד של שנת 2012 (3 שירים כל אחד).
במהלך שנת 2012 הצליחו 8 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: Josh, שיר לוי, אביהו שבת, מירי מסיקה, שירי מימון, נתן גושן, קטלין רייטר, קרן פלס.
2013
שירו של הזמר שלומי שבת "הלב", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2013. עם כ-1800 השמעות, זהו השיר הישראלי המושמע ביותר לשנה זו.
הזמר אייל גולן היה הזמר שהצליח להביא את מרב השירים למקום הראשון (4 שירים). שירים אלו כיכבו בסה"כ 10 שבועות בראש המצעד שהם מספר שבועות מרבי לאמן ישראלי ב-2013.
במהלך 2013 הצליחו 7 אמנים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד השבועי כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: יובל דיין, רגב הוד, שלמה גרוניך, רוני דלומי, זהבה בן, סגיב כהן והזמר פבלו רוזנברג.
2014
שירם של אביב גפן ומתי כספי "מסתובב", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2014. שיר זה שבר שיא בכך שהצליח להעפיל לצמרת המצעד במשך תשעה שבועות באופן רצוף. "מסתובב" הוא גם השיר הישראלי המושמע ביותר לשנת 2014.
הזמר אביב גפן היה הזמר היחיד שהצליח להביא את מרב השירים למקום הראשון (2 שירים). שירים אלו כיכבו בסך הכל 13 שבועות בראש המצעד שהם מספר שבועות מרבי לאמן ישראלי ב-2014.
2015
שירם של משה פרץ ועומר אדם "היא רק רוצה לרקוד", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2015. השיר כיכב בסה"כ 6 שבועות בראש המצעד.
בשנת 2015 הצליחו 7 הרכבים/אמני סולו להביא שני שירים שונים למקום הראשון במצעד השבועי.
במהלך 2015 הצליחו 8 אמנים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד השבועי כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: שמעון בוסקילה, גלעד ויטל, נדב גדג', גיא ויהל, אליעד נחום, מאור אדרי, אתי ביטון, מגי אזרזר.
2016
שירם של סאבלימינל ועדן גבאי "שרוטים", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2016. השיר כיכב בסה"כ 6 שבועות בראש המצעד.
הזמר אליעד נחום היה הזמר שהצליח להביא את מרב השירים למקום הראשון (3 שירים). שירים אלו כיכבו בסה"כ 10 שבועות בראש המצעד שהם מספר שבועות מרבי לאמן ישראלי ב-2016.
במהלך 2016 הצליחו 9 אמנים/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד השבועי כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: התעויוט, חנן בן ארי, סטטיק ובן-אל תבורי, אביאור מלסה, האולטראס, איתי לוי, אילון מתנה, התקווה 6, חזי שקד.
2017
שירו של הזמר אייל גולן "תבואי היום", היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד השבועי ב-2017.
אליעד נחום וסטטיק ובן-אל תבורי הצליחו כל אחד להביא את מרב השירים למקום הראשון ב-2017 (3 שירים כל אחד).
2018
השיר "Toy" של הזמרת נטע ברזילי, אשר דורג במקום הראשון במצעד במשך 7 שבועות לא רצופים, היה לשיר שכיכב במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2018. סטטיק ובן-אל תבורי היו לאמנים היחידים שהביאו בשנה זו שלושה שירים שכבשו את צמרת המצעד; "נמסטה", "קאוואי" ו-"גומיגם".
2019
סטטיק ובן-אל תבורי ונטע ברזילי הצליחו כל אחד בנפרד להביא את מרב השירים למקום הראשון ב-2019 (3 שירים לכל אחד).
כותל הזיכרון של סוכנות הביון המרכזית
כותל הזיכרון של סוכנות הביון המרכזית הוא אנדרטה לעובדי הסוכנות (CIA) שנפלו במהלך שירותם. הוא ממוקם במטה הסוכנות במדינת וירג'יניה שבארצות הברית. בשנת 2022 הונצח עליו זכרם של 139 אנשים.
הכותל
כותל הזיכרון מהווה את כותלו הצפוני של אולם המבואה של בניין המטה הישן (Original Headquarters Building) של הסוכנות בלנגלי שבווירג'יניה. מקורו ביוזמה של עובדי הסוכנות בראשית שנות השבעים להנציח את חבריהם שנפלו בווייטנאם ודרום מזרח אסיה. הרעיון פותח לכלל הקמת אנדרטה לכלל נופלי הסוכנות.
הכותל בנוי משיש, שבו חרותים בשורות כוכבים מחומשים כמניין הנופלים, הצבועים בשחור. מעליהם נחרתה כתובת זו:
לכבודם של חברי סוכנות הביון המרכזית שנתנו את חייהם בשירות ארצם
מתחת לשורות הכוכבים נקבעה בכותל מסגרת מתכת המחופה בלוח זכוכית. מונח בה ספר זיכרון, שבו נרשמו שמות הנופלים לפי שנת נפילתם. בספר נרשמו שמות חלק מהנופלים. היתר, ששמותיהם נותרו חסויים גם לאחר מותם, צוינו בו על ידי כוכב זהב בלבד.
משני צידי שורות הכוכבים קבועים בקיר כנים ובהם שני דגלים - משמאל דגל ארצות הברית, ומימין דגל הנושא את חותם הסוכנות.
הכותל המקורי, שנשא 30 כוכבים, עוצב על ידי הרולד ווגל (Harold Vogel) ונחנך ביולי 1974.
סוכנות הביון המרכזית מקיימת טקס זיכרון שנתי לנופלים מול כותל הזיכרון ביום הזיכרון של ארצות הברית.
הנופלים המונצחים על הכותל
הנופלים המונצחים באנדרטה נהרגו בכל רחבי העולם. הראשון שבהם נהרג בסין הקומוניסטית בשנת 1950. אחרים נהרגו בארצות מזרח אירופה, בקובה, בווייטנאם, במרכז אמריקה, באפריקה, במזרח התיכון, בארצות יוגוסלביה לשעבר, בעיראק ובאפגניסטן. חלקם נהרגו במהלך פעולות מבצעיות של הסוכנות ואחרים מתו עקב פעולות טרור ותאונות. בין המונצחים המאוחרים באנדרטה היו שני עובדי הסוכנות שנהרגו במהלך ההתקפה על הקונסוליה האמריקאית בבנגאזי שבלוב ב-2012.
ועדה של הסוכנות ממליצה על הוספת מונצחים חדשים לכותל ולספר הזיכרון, בהתאם לנסיבות מותם ולפי תקנון שנקבע. ההמלצה טעונה אישור של מנהל הסוכנות.
שמות מקצת הנופלים המונצחים על גבי הכותל, שהיו חסויים בעבר, נחשפו עם השנים על ידי הסוכנות.
כותל הזיכרון של המשרד לשירותים אסטרטגיים
המשרד לשירותים אסטרטגיים היה סוכנות הביון של ארצות הברית שקדמה לסוכנות הביון המרכזית. ביוני 1992, במלאת 50 שנה להקמתו של המשרד, נחנך כותל זיכרון ל-116 אנשיו שנפלו בעת שירותם, במהלך מלחמת העולם השנייה.
כותל זה נקבע בעברו הדרומי של אולם המבואה של סוכנות הביון המרכזית, מול כותל הזיכרון של הסוכנות, ועוצב בדומה לו. כוכב בודד נחרת בכותל השיש ומעליו הכתובת: לכבודם של חברי המשרד לשירותים אסטרטגיים שנתנו את חייהם בשירות ארצם. מתחתם, בתיבת זכוכית הניצבת על גבי כן, נתון ספר זיכרון ובו רשומים שמות הנופלים. ליד התיבה ניצב על כן פסלו של ויליאם דונובן, מנהל המשרד לשירותים אסטרטגיים, שעוצב על ידי לורנס לודטקה (Lawrence M. Ludtke) ב-1988. משמאלם ומימינם קבועים על כנים דגלי ארצות הברית והסוכנות.
הדיוויזיה ה-13 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-13 (בגרמנית: 13. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-24 בספטמבר 1815 כחטיבה במינסטר, וב-5 בספטמבר 1818 הפכה לדיוויזיה ה-13. בשנת 1864 היא לחמה במלחמת שלזוויג השנייה, והשתתפה בקרב דיבל ובקרב אלס. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, שם הייתה חלק מצבא המיין, ולחמה נגד בעלות בריתה של אוסטריה בדרום גרמניה, כולל קרב לאנגנזאלצה, קרב טאוברבישופסהיים והמצור על המצודה הבווארית בווירצבורג. במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדיוויזיה בקרב שפיכרן, קרב קולומבי, קרב גרבלוט והמצור על מץ, כחלק מהקורפוס ה-7.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-7 בפיקוד קרל פון איינם, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילו. הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על המארן. בהמשך השתתפה הדיוויזיה במרוץ אל הים, בקרב אראס ובקרב איפר הראשון. בשנת 1915 היא לחמה בקרב נוב שאפל, קרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן וב. בשנת 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-8 באוקטובר 1919 פורקה הדיוויזיה.
תיאודור קלוצה
תיאדור קלוצה (בגרמנית: Theodor Kaluza; ) היה מתמטיקאי גרמני שתרם רבות לפיזיקה המודרנית, נודע בעיקר בגלל תאוריית קלוצה-קליין.
ביוגרפיה
קלוצה נולד באופולה למשפחה קתולית מהעיר רטיבור שבפרובינציית שלזיה של ממלכת פרוסיה (כיום בפולין). קלוצה נולד בכפר וילהמסטאל, שהפך לחלק מאופולה כעבור שנים מעטות. הוא העביר את ילדותו בקניגסברג, שבה שימש אביו מקס קלוצה פרופסור לאנגלית. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת קניגסברג, וקיבל תואר דוקטור על תזה שנושאה טרנספורמציית צ'ירנהאוס.
אף על פי שהתמקד במתמטיקה, התעניין גם בתורת היחסות. באפריל 1919 הבחין שכאשר פתר משוואת של תורת היחסות הכללית באמצעות חמישה ממדים, המשוואות של ג'יימס קלרק מקסוול על אלקטרומגנטיות נכנסו בצורה חלקה. הוא כתב לאלברט איינשטיין, והוא האיץ בו לפרסם את ממצאיו. הם פורסמו לבסוף ב-1921 תחת הכותרת "Zum Unitätsproblem der Physik" (לבעיית האחדות של הפיזיקה).
ב-1929 מונה לפרופסור באוניברסיטת קיל, וב-1935 מונה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן, שם נשאר עד פטירתו ב-19 בינואר 1954.
גם בנו שנולד ב-1910 נקרא תיאודור קלוצה, וגם הוא היה מתמטיקאי נודע.
טיסה 93 של יונייטד איירליינס
ההמראה ושיבוש התוכנית
הטיסה הייתה אמורה להמריא בשעה 8:00 אך עקב עומס שהיה בשדה התעופה המריאה הטיסה באיחור של כ-40 דקות, בשעה 8:42. בניגוד לשאר הטיסות החטופות, אותן חטפו חמישה חוטפים, על מטוס הבואינג 757 היו ארבעה חוטפים, זיאד ג'ראח, אחמד אל-עזנאווי, אחמד אל-נמי וסעיד אל-גאמדי. בדומה לחטיפות האחרות, חלק מהחוטפים עלו גם הפעם ללא מטען אולם רק אל-עזנאווי נבחר לעבור בדיקה מדוקדקת. האיחור בהמראת המטוס פגע בתוכניותיהם של החוטפים שכן כל הטיסות האחרות המריאו בזמן קרוב אחד לשני. בעת המראת טיסה 93 תוכניתם של המחבלים כבר הייתה בעיצומה. טיסה 11 הייתה דקות ספורות לפני פגיעה במגדל הראשון של מגדלי התאומים וטיסה 175 בדיוק נחטפה. ב-9:24 התקבל בתא הטייס של טיסה 93 דיווח ממרכז יונייטד איירליינס לפיו יש לנהוג בזהירות מוגברת, מאחר שמטוסים התנגשו במרכז הסחר העולמי.
החטיפה
ב-9:28 החלה החטיפה. שלוש הטיסות האחרות נחטפו כ-30 דקות לאחר ההמראה, ולא ידוע למה החוטפים בטיסה 93 חיכו למעלה מ-45 דקות לפני שפעלו. החוטפים דקרו נוסע, ובעת שפרצו לתא הטייס הקברניט נשמע צועק: "צאו מכאן", אך ללא הועיל. לפי ההקלטות מתא הטייס, החוטפים רצחו את שני הטייסים בסכין, בעודם צועקים לעזרה בקשר ומתחננים על חייהם. דווח גם על דיילת שנאבקה במחבלים בתא הטייס ונדקרה למוות. כעבור כמה דקות מההשתלטות התיישב ג'ראח, שהיה בעל ידע בטיסה, בכיסא הטייס וביקש מהנוסעים ברמקול שיישבו במקומותיהם. הוא גם הודיע כי יש פצצה על המטוס, שיש להם דרישות ושהם חוזרים לנמל התעופה. גם בפעם הזאת מגדל הפיקוח שמע את הודעתו של ג'ראח וכך נודע להם לראשונה כי המטוס נחטף. ג'ראח הסיט את המטוס מנתיב טיסתו וכיוון אותו לעבר וושינגטון הבירה.
ניסיון שיבוש החטיפה וההתרסקות
בהאזנה לקופסה השחורה ניתן היה ללמוד על הרגעים האחרונים לפני ההתרסקות.
באמצעות הטלפונים הניידים קיבלו נוסעי הטיסה תמונה בהירה של מה שהתרחש באותו בוקר בניו יורק, והבינו מה הולך להיות גורלה של הטיסה שלהם. באחורי המטוס הם קיימו הצבעה ובסופה החליטו להסתער על החוטפים ולהשתלט על המטוס. החלטה שיצאה לפועל ב-9:57. הנוסעים הצליחו להגיע עד לדלת תא הטייס וניסו לפרוץ פנימה. הטייס החוטף, ג'ראח, הגיב בטלטול המטוס, כדי לפגוע ביכולת הנוסעים לנוע. אחד החוטפים הורה לחסום את דלת תא הטייס, והם התלבטו האם כדאי להשתמש נגד הנוסעים בגרזן לכיבוי אש שנמצא בתא הטייס או לנתק את אספקת החמצן. ג'ראח הפסיק את טלטול המטוס בשעה 10:00. אחד הנוסעים, טוד בימר, קרא לגלגל עגלה במטוס ולהשתמש בה כאיל ניגוח כדי לפרוץ את תא הטייס. דבריו צוטטו שלא כהלכה כאילו אמר let's roll, נתחיל לפעול, ביטוי שהפך לסיסמה מפורסמת.
בהקלטות מתא הטייס שנמצאו נשמעים בבירור קולות של צעקות וזכוכיות מתנפצות. ג'ראח נשמע שואל חוטף אחר: "זהו? שנגמור עם זה?" וזה ענה "לא עכשיו, כשכולם יגיעו, נגמור עם זה". לאחר מכן, ג'ראח שאל שוב "זהו זה, שנוריד אותו?" ואחד החוטפים ענה לו בחיוב. הנוסעים המשיכו בניסיונותיהם לפרוץ לתא הטייס, וב-10:02 שב וצעק אחד החוטפים: "תוריד את זה. תוריד את זה" ואחר כך נשמעה צעקת "אללה אכבר". ג'ארח גילגל את המטוס על גבו, והוריד את אפו מטה. נשמעה זעקת "לא!" כאשר המטוס החל בצלילה חדה מאוד, ובשעה 10:03 התרסק בשדה פתוח סמוך לשאנקסוויל, פנסילבניה.
לאחר החטיפה
יש חילוקי דעות בשאלה האם הנוסעים הצליחו לפרוץ לתא הטייס בדקות האחרונות של הטיסה, אך נראה שהם היו זקוקים לזמן קצר מאוד להשתלט על המטוס. הם לא הצליחו למנוע מהחוטפים להביא עליהם את מותם, עם זאת, הם מנעו את ריסוקו של המטוס על מטרה בבירה האמריקאית, כשהסברה היא שהכוונה הייתה לפגוע בבית הלבן או בבניין הקונגרס של ארצות הברית.
בתרבות
רגעיהם האחרונים עוררו עניין ציבורי והפכו בתודעת הכלל לסיפור גבורה אמריקני. אחד הנוסעים, טוד בימר, קרא לגלגל עגלה במטוס ולהשתמש בה כאיל ניגוח כדי לפרוץ את תא הטייס. דבריו צוטטו שלא כהלכה כאילו אמר let's roll, נתחיל לפעול, ביטוי שהפך לסיסמה מפורסמת.
בשנים 2005 ו-2006 יצאו ארבעה סרטים שמבוססים על הסיפור האמיתי של הטיסה: בשנת 2005 יצא הסרט הטיסה שנלחמה חזרה ובשנת 2006 יצאו הסרטים טיסה 93 ופספסתי את טיסה 93.
רוית ברניב
רוית ברניב (נולדה בשנת 1963) היא מנהלת ישראלית, שכיהנה בעבר כמנכ"לית ספקית האינטרנט נטוויז'ן וכיושבת ראש הדירקטוריונים בקבוצת "שיכון ובינוי" ובחברות "דרך ארץ" ו"תנובה".
ביוגרפיה
ברניב נולדה בגבעתיים. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה ופילוסופיה, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בממשל עם התמחות במניעת טרור מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2001 מונתה ברניב לשמש כמנכ"לית חברת האינטרנט נטוויז'ן מקבוצת איי. די. בי, שבשליטת נוחי דנקנר.
ברניב קיבלה לידיה את נטוויז'ן כחברה מפסידה, ובתקופתה כמנכ"לית עברה החברה לרווחיות שהמשיכה להשתפר מרבעון לרבעון. ברניב הובילה את החברה להנפקה מוצלחת בבורסה של תל אביב ביוני 2005. כמו כן, תחת ברניב נכנסה החברה לתחומי פעילות חדשים כגון הספקת שירותי שיחות טלפון בינלאומיות, ובהובלתה הפכה החברה לספקית פתרונות כוללים ללקוח על גבי רשת האינטרנט. תחת ניהולה זכתה החברה ארבע שנים ברציפות במקום הראשון בסקר השנתי של העיתון מעריב כחברת האינטרנט הטובה ביותר בשירות ובמקצועיות. בשיאו של תפקידה, בחרה קבוצת איי.די.בי בברניב כמי שתנהל את מיזוג נטוויז'ן עם החברות "ברק" ו"גלובקול".
בין השנים 2013–2015 כיהנה כיו"ר הדירקטוריון של חברת המזון תנובה.
כיום ברניב מכהנת כדירקטורית בחברת אורמת תעשיות, דירקטורית במעלה - ארגון הפועל לקידום נושאים של אחריות תאגידית ולפיתוח הסטנדרטים של ניהול אחראי בישראל, דירקטורית בקופת חולים כללית, חברה בוועדה המנהלת של פרויקט "אמץ לוחם" של האגודה למען החייל, היא מיוזמי המכון לחקר האינטרנט באוניברסיטת תל אביב, חברה במועצת המנהלים של להקת המחול בת שבע, חברה בוועד המנהל של המרכז האקדמי רופין, וכן חברה בוועד המנהל של לה"ב - בית הספר לניהול של אוניברסיטת תל אביב.
ברניב נבחרה 5 שנים ברציפות לאחת מ-50 הנשים המשפיעות במשק על ידי מגזין העסקים "ליידי גלובס", נבחרה על ידי מגזין הכלכלה "TheMarker" לאחד מ-100 האנשים המשפיעים במשק הישראלי ועל ידי המגזין Forbes לאחת המנהלות המצליחות בישראל.
נשואה לאבי צבי, לשעבר מנכ"ל זכיינית ערוץ 2 "רשת", אותו הכירה בתקופת עבודתה בנטוויז'ן. לזוג ילד אחד והם מתגוררים בתל אביב.
חיים שאולזון
הרב אלתר פרץ חיים שאולזון (נולד בה' באייר תשי"ב, 30 באפריל 1952) הוא עיתונאי ובלוגר חרדי ישראלי-אמריקאי.
קורות חיים
נולד לרחל ולשמואל שאולזון, שהיה סגן ראש עיריית ירושלים מטעם אגודת ישראל. גדל בשכונות מאה שערים וכרם אברהם שבירושלים. למד בישיבת באר יעקב ובישיבת הנגב בנתיבות. בטבת תשל"ג, 1972 נישא לרבקה לבית ליסטאקין, ילידת ארצות הברית. לאחר נישואיו שירת ברבנות הצבאית. בתום שירותו הצבאי החל לעבוד כעוזר פרלמנטרי של מנחם פרוש.
בשנות השבעים ייסד וערך את השבועון "צופר". בשנת 1979 פרסמו הרב שך, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, הרב שמואל הלוי וואזנר והרב נסים קרליץ, מכתב שבו נכתב כי "השבועון צופר אסור לבוא בקהל, הוא מלא רכילות, לשון הרע וליצנות גרועה וביזוי לתלמידי חכמים ולבני ישיבות". בעקבות זאת שינה שאולזון את שם העיתון ל"צוהר" בשנת 1982 נסגר העיתון.
בשנת 1983 היגר לארצות הברית. בשנת 1985 החל להוציא בניו יורק את העיתון "פנים חדשות", בעברית וביידיש. גם עיתון זה נתקל בהתנגדות הרבנים. בשנת 2008 שינה את שם העיתון ל"בעולמם של חרדים". בשנת 2011 חדל העיתון להופיע, במקביל לבלוג שפתח.
שאולזון מקורב לחב"ד ומזוהה עם סיעת שלומי אמונים.
הוא ניהל באמצעות עיתונו מערכה נגד חסידות סאטמר ואדמו"רה הרב משה טייטלבוים. בכמה מקרים הגיעו הדברים להכרעת בית משפט ובמקרה אחד הופעלה נגדו אלימות. פעמים רבות, בעקבות ידיעות שפרסם, הופצו נגדו פשקווילים בשכונות החרדיות.
ב-1989 ניסתה לדבריו קבוצה של חסידי סאטמר להתנקש בחייו, ובגלל זיהוי שגוי נדקר מכר שלו.
בחשון תשע"ב (נובמבר 2011) החל להפעיל בלוג בשם "בעולמם של חרדים", באתר בלוגר, שבו סקופים חדשותיים ומאמרים התוקפים פוליטיקאים חרדים, רבנים וחצרות. יאיר אטינגר כתב על שאולזון: . גורמים נוספים שעליהם כתב שאולזון רבות הם חסידויות ויז'ניץ וסאטמר והפילוג במחנה הליטאי.
במרץ 2014 פרסם ערוץ 2 צילומי וידאו שצילמו עסקנים מאחת החסידויות במפגש איתו ובמהלכו הועברו אליו, לפי הטענה, סכומי כסף כחלק מעסקה עם אותם עסקנים בעניין הפרסומים בבלוג. בתגובה הכחיש שאולזון שנטל אי-פעם כסף תמורת פרסום או אי-פרסום ידיעות.
ביוני 2018 הקים אתר הנושא אף הוא את השם "בעולמם של חרדים", שם הוא מעלה את דעותיו גם בווידאו.
שאולזון משמש כרב בית כנסת בפלטבוש, אב לשני בנים ושתי בנות.
קורנליה בארנס
קורנליה בקסטר בארנס (באנגלית: Cornelia Baxter Barns; 1888 – 1941) הייתה קריקטוריסטית פמיניסטית וסוציאליסטית אמריקאית.
חיים אישיים
קורנליה בארנס נולדה ב־25 בספטמבר 1888 בפלשינג שבניו יורק, הבכורה מבין שלושה ילדים שנולדו לצ'ארלס אדוארד בארנס ומייבל בלסטון בארנס. צ'ארלס בארנס החל ללמוד בתחילה לבית הספר למשפטים, אך לאחר מכן למד מדעים לפני שהחל קריירה כעיתונאי של "ניו יורק הראלד". בעודו גר בניו יורק, הוא גם זכה למוניטין כסופר ומשורר. בשנת 1910 עברה המשפחה להתגורר בפילדלפיה, שם ביסס את עצמו צ'ארלס בארנס כמנהל תיאטרון, וקורנליה למדה אמנות.
אישה חדשה
ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מהעולם המקצועי, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך נשים הפכו לקולניות ובטוחות יותר בקידום עבודותן, וכך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה" המשכילה, המודרנית והחופשית יותר. האמניות מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי ציור תמונות של האייקון והן על ידי שינוי דרך חייהן.
אמנית
קורנליה בארנס נרשמה לאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בשנת 1906, שם הפכה לתלמידה של ויליאם מריט צ'ייס וג'ון הנרי טוואצ׳מן. היא הוזכרה כחברתו של רוברט אנרי ואסכולת אשקאן שיסד. עבודתה זכתה לכבוד על ידי קבלת שתי מלגות נסיעות מהאקדמיה, שאיפשרו את נסיעתה הראשונה לאירופה בשנת 1910, ונסיעה נוספת בשנת 1913. היא הציגה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. באמצע שנות העשרים לחייה התחתנה עם ארתור סלווין גרבט, מבקר מוזיקה בריטי שעבד בפילדלפיה. לבני הזוג נולד בן בפילדלפיה, ועל פי ההערכה הם בילו כמה שנים בעיר ניו יורק.
הסגנון האמנותי של קורנליה בארנס הסתמך על קווי עפרון עבים ועל סגנון קומיקס ייחודי שתיאר את היומרנות, הפריבילגיה החברתית, הדומיננטיות הגברית והתמימות של הילדות.
מקס איסטמן כתב על סגנון ציורי הקריקטורות שלה שהיו מיוחדים ויוצאי דופן. הכיתובים להם היו מיותרים, או לפחות היו רק מרכיב משלים – לרוב, למעשה, הם סופקו על ידי העורכים במשרד.
שנות ניו יורק
בשנים 1913–1917 תרמה בארנס תדיר לעיתון "מאסס", מגזין סוציאליסטי שמשך אליו חבורת סופרים ואמנים מוכשרים. במשך שלוש שנים כיהנה בארנס במערכת של העיתון. כאשר הופסק פרסום "מאסס״ בעקבות אישומי הממשלה, הקימו מקס איסטמן וקריסטל איסטמן מגזין חדש, "הליברטור". בגיליון מ-10 בפברואר 1918 של "ניו יורק קול", מצוין כי קורנליה כעורכת תורמת ל"ליבריטור", יחד עם עמיתים כמו רוברט מיינור, חבר מועצת המנהלים רובינסון וארט יאנג. בשנת 1925 הוכרז על הופעת "ניו מאסס" כ"מגזין רדיקלי חדש לאמנויות ולמכתבים, ללא קשרים או התחייבויות פוליטיות, אך באהדה ובאמונה בתנועת הפועלים הבינלאומית". שוב, קורנליה בארנס נרשמה כעורכת תורמת.
בכתבי-העת הסוציאליסטיים, קריקטורות רבות של קורנליה בארנס התייחסו לנושא זכות הבחירה ושוויון מגדרי. היא פרסמה גם קריקטורות במגזינים נוספים בעיר ניו יורק, ובעיתונים של לוחמות זכויות נשים (סופרג'יסטיות). הקריקטורה "אדם אחד - קול אחד" תיארה שתי נשים מהגרות עם ילדים קטנים, הניצבות לצד גבר גנדרן בחליפת שלושה חלקים ומקל הליכה. בציור על הכריכה של המגזין "סופרג'יסט" ונושא כותרת גדולה – "מחכות" – תיארה בארנס בשנת 1919 קבוצה גדולה של נשים חזקות, שתיים עם תינוקות בזרועותיהן, אוחזות בלפידים בזמן שהן ממתינות להכרה פוליטית בזכות הבחירה.
קליפורניה
בשנת 1920 עברה קורנליה בארנס לקליפורניה עם בעלה, ארתור סלווין גרבט, ועם בנם הצעיר. הם התיישבו בחווה ליד הוריה, שעברו לגור לשם כמה שנים קודם לכן. הם עברו לברקלי וחיפשו הזדמנויות עבודה.
גרבט הפך למנהל תוכניות רדיו, לאחר מכן קיבל תוכנית רדיו משלו. הוא שימש גם כמבקר מוזיקה בעיתון בסן פרנסיסקו. קורנליה בארנס פנתה בעיקר לאיור, וסיפקה רישומים ועטיפות למגזין Sunset עד שנת 1921. היא תרמה טור עלילתי ל"אוקלנד טריביון" ולעיתונים נוספים. גרבט וברנס פרשו ללוס גאטוס שבקליפורניה, זמן קצר לפני מותה של קורנליה משחפת בנובמבר 1941. משערים כי שנים של שימוש בחומצות בחריטה על צלחות אבץ ובתנאי אוורור גרועים פגעו בריאותיה.
בעקבות הצפה בדירה המשפחתית, מעט מיצירות האמנות המקוריות שלה שרדו.
אבנר שמעוני
אבנר שמעוני (באנגלית: Abner Shimony; 10 במרץ 1928 – 8 באוגוסט 2015) היה פיזיקאי ופילוסוף של המדע יהודי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת בוסטון. מחקריו עסקו באספקטים השונים של מכניקת הקוונטים ותורת היחסות.
קורות חייו
שמעוני נולד בשנת 1928 למשפחה שומרת מצוות בקולומבוס, אוהיו. הוא סיים תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה מאוניברסיטת ייל ב-1948 ותואר שני מאוניברסיטת שיקגו ב-1950. ב-1953 השלים דוקטורט בפילוסופיה בייל, וב-1962 דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת פרינסטון בהנחיית יוג'ין ויגנר. בין השנים 1953 ל-1955 שירת בצבא ארצות הברית בחיל הקשר.
התפרסם במיוחד בזכות פיתוח "אי-השיווין CHSH", ניסוי המאפשר לאשש באופן אמפירי את משפט בל.
בשנים 1995–1996 היה נשיא האגודה לפילוסופיה של המדע. היה נשוי לאנתרופולוגית אנה-מרי אנרוד שמעוני (1928–1995) ואב לשני בנים.
נפטר ב-8 באוגוסט 2015.
לאופן
לאופן
פפרמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הלגיון השני טראיאנה
הלגיון השני טראיאנה (בלטינית: Legio II Traiana Fortis) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי הקיסר טראיאנוס לקראת המלחמה הדאקית הראשונה.
היסטוריה
בתחילת שלטונו של טראיאנוס היו 28 לגיונות. מאחר שטראיאנוס הקים גם את הלגיון השלושים "אולפיה", שנלחם גם הוא במלחמות הדאקיות, ואף זכה בשל כך לשמו השני ("המנצח" "victrix"), חזקה שהקים את הלגיון השני טראיאנה קודם לכן. למרות זאת, העדות המוקדמת ביותר אודות הלגיון השני טראיאנה היא כתובת קבורה בצידון המתוארכת לשנים 117-118.
הלגיון בפרובינקית יהודה
מזבח שנמצא באתר המשוער של מחנה הלגיון בלגיו, זוהה כמזבח הקדשה לסילוונוס הקדוש. קיום המזבח פורסם לראשונה על ידי טפר ואק, טפר קרא מחדש בשורה השלישית בכתובת את האותיות "Le[g] II [Traiana]". בחפירות נוספות שנערכו בגבעת המשטרה בלגיו, מצא טפר רעף ששייך ללגיון. עדויות אלו מוכיחות כי הלגיון השני טראיאנה התיישב ביהודה בתחילת המאה השנייה לספירה (כנראה בשנת 117), וקושרות אותו באופן מובהק למחנה הלגיון בכפר עותנאי.
הלגיון בזמן מרד בר כוכבא
הלגיון השני טראיאנה השתתף בדיכוי מרד בר כוכבא כפי שעולה מכמה עדויות שונות. כתובת מתקופת אדריאנוס נמצאה באמת המים בקיסריה, וזו מזכירה את הלגיון השני טראיאנה. הכתובת היא בבירור כתובת תיקונים לאמה וקרבתה לכתובת של הלגיון העשירי ולכתובת של לגיון נוסף ששמו לא נשמר (כנראה הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה) מראה כי התיקונים נעשו בזמן מרד בר כוכבא. כתובת נוספת נמצאה בירושלים, שבמקור הזכירה חמישה לגיונות, אך מופיעים בה שמותיהם של שלושת הלגיונות: הלגיון העשירי פרטנסיס, הלגיון השנים עשר פולמינטה, והלגיון השני טראיאנה. נוכחותם של הלגיונות האלו בו זמנית יכולה לקשור את הכתובת אך ורק למרד בר כוכבא.
כתובת הקדשה בלטינית נמצאה במחנה הלגיון השני טראיאנה שחנה במצרים והיא מתוארכת לשנת 157. זוהי הקדשה של 136 וטראנים של הלגיון השני טראיאנה לקיסר אנטוניוס פיוס לכבוד שחרורם משירותם הצבאי. המשתחררים גויסו בשנת 132/133, 15 מתוכם התגייסו באיטליה, ורק אחד גויס במצרים. גיליאם הציע גיוס זה היה גיוס חריג בגלל מרד בר כוכבא, ולכן היה גיוס גדול מהרגיל. הלגיון תוגבר למלוא כוחו וכל החיילים שגויסו במצרים הופנו לשירות בחיל המצב ביהודה. עדות נוספת לפעולתו של הלגיון השני טראיאנה היא פפירוס משנת 136 שפורסם על ידי נפתלי לואיס. כותב המסמך הוא ווטרן מלגיון לא ידוע, שחוזר לביתו במצרים לאחר עיכוב בשחרורו משירות בגלל מרד בר כוכבא עם זאת, הווטרן חייב להיות יוצא הלגיון השני טראיאנה, שכן שמו רומאי, וברור שהוא השתחרר מלגיון ולא מיחידות עזר. בשנת 136 הלגיון השני טראיאנה היה הלגיון היחיד שמוצב במצרים. ברור, אם כן, שהוא שירת מחוץ למצרים בשנה זו כחלק מהשתתפות הלגיון השני טראיאנה בדיכוי מרד בר כוכבא.
היסטוריה מאוחרת
כתובות רבות קושרות את הלגיון השני טראיאנה למצרים עד למאה השלישית. דוגמה לכך היא כתובת משנת 142 לספירה, המזכירה את אנטוניוס סילבנוס, פרש השייך לאלה תארקום מאוריטנה היושבת באלכסנדריה בסמיכות למחנה של הלגיון השני טראיאנה. כתובת חלקית נוספת היא הקדשת שחרור משנת 194 של חיילים מהלגיון השני טראיאנה.
התאחדות הצלילה החופשית העולמית
התאחדות הצלילה החופשית העולמית (באנגלית: AIDA - International Association for Development of Apnea) היא התאחדות עולמית המנהלת ורושמת את תוצאות התחרויות לענף הצלילה החופשית. מטרת הארגון היא לקבוע סטנדרטים לבטיחות, נהלים לתחרויות, לנהל את רישום התוצאות בתחרויות רשמיות ולפעול חינוך ולקידום ענף הצלילה החופשית.
הארגון הוקם ב-2 בנובמבר 1992 על ידי רונלד ספקר וקלוד שפוי בניס, צרפת.
בשנת 2007 הוקמה "AIDA ישראל", נציגתה הרשמית של התאחדות הצלילה החופשית העולמית בארץ.
אי-פרי ברלין
אי פרי ברלין (באנגלית: Berlin ePrix) הוא מרוץ מכוניות חשמליות שנתי המתקיים כחלק מאליפות הפורמולה אי. המרוץ מתקיים במסלול שנבנה בתוך נמל התעופה ברלין-טמפלהוף.
היסטוריה
אי-פרי ברלין נערך לראשונה כחלק מעונת הבכורה של אליפות הפורמולה אי. המסלול שנבנה בנמל התעופה ברלין-טמפלהוף היה באורך של 2.469 ק"מ וכלל 17 פניות. פליטים שנמלטו ממלחמת האזרחים בסוריה שוכנו באזור שדה התעופה, דבר שלא איפשר לקיים את המרוץ במסלול בשנת 2016. המרוץ התקיים במסלול רחוב באזור שדרת קרל מרקס ואלכסנדרפלאץ. המסלול חזר לשדה התעופה בשנת 2017 עם תוואי מסלול חדש באורך של 2.25 ק"מ ו-10 פניות.
מגפת הקורונה שהתפשטה בעולם בתחילת שנת 2020 הובילה לעצירת העונה לאחר חמישה מרוצים ולהשבתת העונה במשך חצי שנה. במהלך חודש אוגוסט התקיימו שישה מרוצים בטווח של תשעה ימים, כולם בשטח שדה התעופה הישן בברלין, בכך הסתיימה העונה עם 11 מרוצים.
לוחמה אווירית
לוחמה אווירית היא טקטיקה צבאית, הפועלת בתווך האווירי ועושה שימוש במטוסי קרב וכלי טיס אחרים בשדה הקרב. לוחמה אווירית יכולה להתנהל באוויר נגד כלי טיס אחרים, ומהאוויר נגד מטרות על הקרקע או תת-הקרקע, ונגד מטרות ימיות או תת-ימיות.
לוחמה אווירית כוללת מפציצים לתקיפת מטרות אסטרטגיות, מטוסי יירוט הנאבקים על עליונות אווירית, מטוסי תקיפה הנותנים סיוע אוויר קרוב לכוחות הקרקע, תעופה ימית נגד כלי שיט ויעדים יבשתיים, מסוקים וכלי טיס אחרים להובלת או הצנחת כוחות וציוד, מכליות לתדלוק אווירי, סוגים שונים של מטוסי סיור למעקב, לשליטה ובקרה, לפיקוד ולהתראה מוקדמת, ללוחמה אלקטרונית ולוחמה פסיכולוגית, לתקיפת ספינות, לחיפוש והצלה ועוד. לוחמה אווירית מודרנית כוללת טילים, נשק מונחה, כלי טיס מאוישים מרחוק ורחפנים,
לפני מלחמת העולם הראשונה
אף על פי שמלחמת העולם הראשונה נחשבת למלחמה הראשונה שבה נתפס המימד האווירי כמימד לוחמה לצד היבשה והים, ההיסטוריה של הלוחמה האווירית החלה עוד בעת העתיקה עם שימוש בעפיפונים נושאי אדם בסין. השימוש המתועד הראשון בבלוני תצפית נרשם ב-1794 בקרב פלאורוס. מאוחר יותר במלחמת האזרחים האמריקאית ( 1861-1865) שני הצדדים השתמשו בבלוני תצפית. כדורים פורחים שימשו לתצפית ולהפצת תעמולה גם במהלך מלחמות נפוליאון ומלחמת צרפת-פרוסיה (1871-1870). ב-1909 הוקם הכוח האווירי הראשון, שירות האוויר של צבא צרפת. במלחמת איטליה-טורקיה ב-1911 נרשמה התקיפה האווירית הראשונה כאשר מטוס איטלקי הטיל רימוני יד על עמדות הטורקים. במלחמת הבלקן הראשונה משימות הפצצה רבות בוצעו נגד מעוזים טורקים, ביניהם גם ההפצצה הלילית הראשונה בהיסטוריה. מאוחר יותר מדינות הבלקן שיתפו בניסיון זה גם את הצבא הגרמני הקיסרי.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה היו מעורבים לראשונה כלי טיס בקנה מידה גדול ומילאו תפקיד משמעותי. עם התקדמות המלחמה והופעת מטוסי הקרב, הצפלינים והמפציצים עלתה חשיבותו של המיימד השלישי, האווירי, (לצד היבשה והים) ויותר כוח אדם ומשאבים הושקעו בפיתוחו.
בין שתי מלחמות עולם
בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים התחרו שלוש גישות על תפקידם העיקרי של כוחות האוויר. יש שגרסו כי ההפצצה הטקטית התומכת בכוחות הקרקע היא המשימה העיקרית, אחרים ראו בכך את העליונות האווירית המאפשרת חופש פעולה מעל שדה הקרב. אך רבים ראו כמשימה העיקרית של כוחות האוויר את ההפצצה האסטרטגית שמטרתה הרס תשתיות. בתקופה שבין מלחמות העולם בנו בריטניה וארצות הברית מפציצים כבדים במיוחד למשימה זו.
סטנלי בולדווין באמירתו המפורסמת סיכם את הלך הרוח ששלט באותה תקופה בבריטניה על עליונותו של המפציץ על פני מטוס הקרב. ניסיונם של טייסי הקרב במלחמת העולם הראשונה אבד אט אט מה שהוכיח את עצמו כבעייתי במהלך מלחמת העולם השנייה.
מנגד, חיל האוויר הגרמני התרכז במאמצים טקטיים. במלחמת האזרחים הספרדית חיל המתנדבים הגרמני לגיון הקונדור צבר ניסיון מבצעי שבעקבותיו עוצבה תורת הלחימה של הלופטוואפה ועיקר תשומת הלב הופנתה למשימות הפצצה טקטית ואמנעה.
מלחמת העולם השנייה
מלחמת העולם השנייה שינתה את פני הלוחמה האווירית. הביצועים, הטווח והמטען המשופר של המטוסים הביאו לכך שלתקיפה האווירית היה תפקיד מרכזי בכל המערכות. במהלך המלחמה גבר השימוש בהפצצות אסטרטגיות, הוכנסו כוחות מוצנחים, טילים וכלי נשק מדויקים מוקדמים. טכנולוגיות ותורות הלחימה הועמדו במבחן והשפעותיה על הלוחמה האווירית ניכרות גם היום.
הצבא היפני הקיסרי
הפצצה אסטרטגית, שכוונה בעיקר על ערים סיניות גדולות, נערכה במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה על ידי שירותי האוויר של הצי הקיסרי ושל הצבא היפני הקיסרי. היו גם תקיפות אוויריות על הפיליפינים ואוסטרליה, כמו גם על הערים בבורמה ובמלזיה. היפנים ביצעו גם הפצצות טקטיות נגד ספינות ומתקנים צבאיים, כמו במתקפה על פרל הארבור.
חיל האוויר הגרמני
בתחילת מלחמת העולם השנייה התמקד הלופטוואפה במשימות הפצצה טקטית וסיוע לכוחות הקרקע במלחמת הבזק של הוורמאכט. עם כוחות משוריינים ניידים וכוח אווירי חזק, הנאצים הצליחו לנצח בכל הזירות בשנים 1939–1941. במהלך הקרב על בריטניה (יולי-ספטמבר 1940) ביצע הלופטוואפה לראשונה הפצצות אסטרטגיות על בריטניה, אך משלא הצליח להשיג עליונות אווירית מול חיל האוויר המלכותי, פנה להפצצת יעדים מזדמנים. לתקיפות אלה הייתה השפעה מועטה.
חיל האוויר הסובייטי
חיל האוויר הסובייטי לא נפל ביכולתו מהלופטוואפה, אך הטיהורים של סטלין הותירו את הארגון מוחלש. כאשר פלשה גרמניה ביוני 1941, גודל כוחות האוויר הסובייטים אפשר לספוג פגיעות רבות ועדיין לשמור על יכולת מבצעית. ב־1943 הצליחו הסובייטים לייצר הרבה יותר מטוסים מאשר יריביהם הגרמנים ובעזרת עליונות מספרית מוחצת הצליחו לגרשם משטחי ברית המועצות ולהעביר את המלחמה אל אדמת גרמניה.
כוחות האוויר של בעלות הברית באירופה
חיל האוויר המלכותי פתח ב־1940 במסע הפצצות אסטרטגיות שאמור היה להביא את המלחמה אל סופה. המפציצים הבריטיים המוקדמים היו דו-מנועיים, מוגבלים בגובה ובמהירות ופגיעים למטוסי היירוט הגרמנים שהסבו להם אבדות רבות ולפיכך נאלצו הבריטים לעבור להפצצות שטח בלילה. בהמשך, פיתוחם של אמצעי ניווט רדיו ומכ"ם למיפוי הקרקע אפשרו הפצצות בגובה נמוך ותקיפת יעדים נקודתית.
חיל האוויר של ארצות הברית הגיע לאנגליה ב־1942 מצויד במפציצים חדישים בעלי ארבעה מנועים אשר טסו בגובה רב יותר והיו בעלי מיגון משופר מזה של הבריטים. הדוקטרינה האמריקנית גרסה כי תקיפה לאור היום במבנים גדולים של מפציצים כבדים דיה כדי להשיג עליונות אווירית ללא צורך במטוסי ליווי. לאחר שב-1943, בסדרת מבצעי עומק מעבר לטווח הטיסה של מטוסי הלווי, הגיע שיעור האבדות ל-20%, נאלצו האמריקאים לשנות את משנתם.
במהלך מלחמת העולם השנייה איבדו בעלות הברית 160,000 אנשי צוות אוויר ו-33,700 מטוסים.
ההפצצות האסטרטגיות
ההפצצות האסטרטגיות של בעלות הברית הסיטו משאבים רבים אך לא הביאו לסיום המלחמה ולא הצליחו לשבור את כוח העמידה של העם הגרמני או היפני. עם זאת, כדברי שר החימוש הגרמני אלברט שפיר, הדבר יצר "חזית שנייה באוויר" ודרש כמויות אדירות של משאבים, אך חרף ההפצצות הצליחו הגרמנים להגדיל את תפוקת ייצור החימוש עד אמצע 1944.
במהלך הקרב על בריטניה, הפילו טייסי ה-RAF רבים מטובי טייסי הלופטוואפה אשר נהרגו או נפלו בשבי. כתוצאה מכך נכנסו לשירות טייסים גרמנים חדשים וחסרי ניסיון ונפגעה רמתו של הלופטוואפה. באותה העת החלו האמריקאים להפעיל מטוסי קרב ארוכי טווח מצוידים במכלי דלק נתיקים כמו ה-P-51 מוסטנג. הוספת מטוסי קרב לליווי תקיפות לאור היום העניקה למפציצים את ההגנה הנחוצה והגבירה את ההפצצות האסטרטגיות. בין השנים 1942 עד 1944, התחזקו כוחות האוויר של בעלות הברית בזמן שהלופטוואפה הלך ונחלש. במהלך 1944 איבד חיל האוויר הגרמני את השליטה בשמי גרמניה ולא ניתן היה לעצור עוד את נחשולי ההפצצות של סוף המלחמה.
הפצצת ארצות הברית על יפן
המלחמה הקרה
לאחר מלחמת העולם השנייה ותחילת היריבות בין הגוש המזרחי לגוש המערבי דוקטרינת המלחמה נשענה על ההנחה כי המלחמה הבאה תהיה כוללת וגרעינית.
בשנות ה-50 הואץ פיתוחם של מפציצים סילוניים שיועדו להפצצות גרעיניות ובהמשך התפתח תחום הטילים הבליסטיים שהיוו להם חלופה. במהלך המלחמה הקרה נאגרו על ידי ארצות הברית וברית המועצות טילים בליסטיים חמושים בראשי נפץ גרעיניים כדי להרתיע זו את זו מלהשתמש בהם.
מלחמת קוריאה
מלחמת קוריאה התאפיינה בתקופה קצרה בה הכוח האווירי הצפון קוריאני הצליח להשתלט על המרחב האווירי של קוריאה הדרומית. הם איבדו את העליונות האווירית רק אחרי התערבות האמריקאים. לאחר הדיפת הצפון קוראנים אל גבול סין, כוחות סינים שארבו בצפון קוריאה פרצו במתקפת נגד. באותה עת ראשוני מטוסי המיג 15 מקורפוס מטוסי הקרב ה-64 הסובייטי וכוח האוויר של חיל המתנדבים הסיני החלו להגן על רצועה אווירית צרה בצפון קוריאה שמאוחר יותר קיבלה את הכינוי "סמטת המיגים". במלחמה זו התנגשו בפעם הראשונה באופן ישיר חילות האוויר של ארצות הברית ושל ברית המועצות. משהתבהר שמטוסי המיג מתעלים בביצועיהם על המטוסים המערביים ומהווים סיכון משמעותי ליירוטם, עברו האמריקאים להפצצות לילה והציבו בזירה מטוסי ירוט F-86 סייבר. רק לאחר ינואר 1952 החלה שחיקה מאסיבית בכוחות הקומוניסטים שלא יכלו למלא עוד את משימתם עד סוף המלחמה.
במלחמה זו פעלו לראשונה מטוסי בוכנה לצד מטוסי סילון מהדור הראשון והוכחה עליונותו של האחרון.
מלחמת וייטנאם
מלחמת וייטנאם היא דוגמה לעימות מוגבל בו לאמריקאים לא הייתה יד חופשית בניהול המלחמה. הלחימה הארוכה מול כוחות הוייטקונג וכן נגד צפון וייטנאם הוכיחו שאין די בדוקטרינות הסטנדרטיות שהשתמשו בהן לפני כן. הלוחמה המתמשכת באזורים מוכי טילים גרמה לשחיקת כוחות האוויר והיה צורך להתאים אמצעים לדיכוי ההגנה אווירית כגון מטוסי ויילד ויזל לצייד טילים. בשל כך, כל משימה כללה מספר רב של מטוסי תמיכה במה שכונה ערכת תקיפה. מטוסי התקיפה מנו רק בין 20 ל-40 אחוז מהכוח הכולל.
הכוחות האמריקאים נמנעו מלתקוף את מרכזי הבקרה הצפון ווייטנאמיים מחשש לפגיעה ביועצים סינים או רוסים וכך הטייסים הצפון וייטנאמיים שנהנו מכיסוי מכ"ם מלא הצליחו להשיג 16 תוארי אלוף הפלות. האמריקאים לעומתם טסו במטוסים לא מותאמים לקרבות אוויר, בלי הכשרה לקרבות אוויר, וללא יכולת הכוונה ויירוט. רק שני טייסים אמריקאים זכו לתואר זה.
כניסתם של המסוקים ללחימה הצריכה טקטיקה אשר תמצה את היתרון הטכנולוגי. המלחמה התאפיינה בשימוש מסיבי במסוקי סער לתובלת כוחות כגון ה-UH-1, כמו כן התפתח תחום חדש של מסוקי קרב כמו ה-AH-1 שיכלו לתמוך בכוחות הקרקע בצורה יעילה.
בשלבים המאוחרים של המלחמה החלו האמריקאים להשתמש בנשק מונחה.
מלקחי מלחמת וייטנאם פותחו מטוסי דור רביעי שהותאמו לקרבות אוויר וכללו יכולות רב משימתיות ונשיאת חימוש מתקדם. כמו כן פותחו מטוסים חמקנים שיכלו להחזיר את גורם ההפתעה למערכה האווירית. בנוסף המשיך פיתוח מסוקי הקרב שעתה יועדו בנוסף למשימות סיוע אווירי קרוב גם למשימות ציד טנקים.
הסכסוך הישראלי-ערבי
את מלחמת ששת הימים ב-1967 פתח חיל האוויר הישראלי במתקפת מנע. ב"מבצע מוקד" הונחתה מכה מקדימה על שדות התעופה וחילות האוויר הערביים שהשמידה אותם על הקרקע. כתוצאה ממנה הייתה לישראל עליונות אווירית מוחלטת ויכולת סיוע חופשית לכוחות היבשה.
במלחמת ההתשה (1969-1970) תקף חיל האוויר הישראלי מטרות אסטרטגיות בעומק מצרים כדי להניע אותה לסיים את המלחמה. בקרבות אוויר שהתפתחו נגד טייסים מצריים ואף טייסים סוביטים, הייתה לישראל עליונות מוחלטת.
במלחמת לבנון הראשונה ב־1982 הופלו על ידי חיל האוויר הישראלי כ-100 מטוסים סוריים, מבלי שאיבד אף מטוס בקרבות אוויר.
מלחמת המפרץ
במלחמת המפרץ ב-1991 נבחנו לקחי מלחמת וייטנאם ותפקידו של הכוח האווירי במלחמה מודרנית הודגם באופן דרמטי.
התקיפות הראשונות הרסו את מערך ההגנה האווירית העיראקית. טילי שיוט טומאהוק ששוגרו מאוניות, מפציצים חמקנים F-117 נייטהוק עם חימוש מונחה לייזר וכלי טיס חמושים בטילים נגד מכ"ם, תקפו מרכזי פיקוד ובקרה, מתקני תקשורת, מחסני אספקה וכוחות תגבור. העליונות האווירית של כוחות הקואליציה הושגה עוד לפני שהתחילה הלחימה הקרקעית.
בכניסתם לכווית נתמכו כוחות הקרקע האמריקניים במטוסי A-10 ת'נדרבולט שתקפו את כוחות השריון העיראקים בתותחים וטילי מאבריק. מסוקי קרב שיגרו טילי הלפייר מונחי לייזר וטילי BGM-71 טאו. עוד הפעילו בעלות הברית מטוסי AWACS ומפציצי בואינג B-52 סטרטופורטריס.
הכוח האווירי של כוחות הקואליציה כלל למעלה מ-2,250 מטוסי קרב לעומת כ-500 מטוסי מיג-29 ומיראז' F1 עיראקים. תוך חמישה שבועות ביצעו כוחות הקואליציה למעלה מ-88,000 גיחות והטילו כ־88,000 טונות של פצצות.
משימות הכוח האווירי
תפקיד הכוח האווירי להגן בתווך האווירי על השטח הלאומי ועל מרחב הפעולה של הכוחות המזוינים. עליו להשיג עליונות אווירית, לבצע משימות הפצצה אסטרטגיות והפצצה טקטיות, לתמוך בכוחות היבשה והים בקרב המשולב, לאסוף מודיעין, להטיס כוחות וציוד ולבצע פעולות חיפוש והצלה קרבי ופינוי אווירי.
תקיפה אווירית
תקיפה אווירית היא פעולה התקפית המבוצעת על ידי כלי טיס. תקיפות אוויריות מבוצעות בדרך כלל ממטוסי תקיפה, מפציצים, מסוקי קרב או כלי טיס מאוישים מרחוק והיא כוללת מטרות אוויריות, קרקעית או ימית. כלי נשק המשמשים לתקיפה אווירית יכולים לנוע בין מקלעים ורקטות, לסוגים שונים של טילים, פצצות וחימוש משוטט.
קרב אוויר
עליונות אווירית מושגת בשני שלבים: בשלב מקדים תקיפה ודיכוי מערך הנ"מ של האויב ובשלב שני לחימה כנגד כלי טיס של האויב בקרבות אוויר. כך למשל, אל מול משימת הפצצה טקטית האויב עלול לשלוח מטוסי קרב כדי להילחם באיום ולהשמיד את המפציצים. כתגובה לכך ניתן ללוות את המפציצים עם מטוסי קרב כדי להגן אליהם, התוצאה של מהלכים אלו היא שעם כניסה למרחב האווירי של האויב, מטוסי הקרב של שני הצדדים יכנסו לקרב אוויר.
תמרון קרב אוויר צמוד (הידוע בשם דוג פייט) הוא האמנות הטקטית של תנועה, סיבוב ומיקום מטוס הקרב על מנת להגיע למצב ממנו ניתן לבצע התקפה על מטוס אחר. הוא מסתמך על תמרוני טיסה בסיסיים התקפיים והגנתיים כדי להשיג יתרון על פני יריב אווירי.
הפצצה אסטרטגית
הפצצה אסטרטגית מהאוויר של יעדים אזרחיים הוצעה לראשונה על ידי התאורטיקן האיטלקי הגנרל ג'וליו דואה. בספרו "פיקוד האוויר" (1921) טען דואה כי ניתן להימנע מליפול למבוי סתום דמוי מלחמת העולם הראשונה על ידי שימוש בכוחות אוויר לפגיעה ישירות באוכלוסייה האזרחית. דואה האמין כי התקפות כאלה יגרמו לאזרחים להכריח את ממשלותיהן להיכנע.
מלחמת העולם השנייה הראתה כי לטקטיקה זו בעיתיות אתית רבה ותועלת מועטה. השימוש הנרחב בהפצצות אסטרטגיות במהלך המלחמה גרם לאבדות רבות בקרב אזרחים והחריב ערים שלמות, אך לא שבר את רוחו של העם הגרמני ושל העם היפני.
הפצצה טקטית
הפצצה אווירית טקטית היא שימוש בכלי טיס לתקיפה ישירה של יעדים קרקעיים וימיים. לרוב תקיפות אלו מתבצעות על ידי מטוסי תקיפה, מסוקי קרב, כלי טיס מאוישים מרחוק וחימוש משוטט. ניתן למנות היבטים שונים של תקיפות טקטיות:
מודיעין אווירי
הסיור האווירי למטרת מודיעין מתנהל בשני נדבכים:
אספקה, הטסה ופינוי
המטוס עם יכולתו להוביל ציוד ואנשים במהירות מהווה כלי לוגיסטי בכל צבאות העולם. התובלה האווירית הצבאית כוללת שני נדבכים:
כלי טיס מאוישים מרחוק
הופעתו של כלי הטיס הבלתי מאויש חוללה מהפכה דרמטית במלחמה האווירית. המזל"טים הראשונים התפתחו במהירות ממשימות סיור למבצעי תקיפה אוטונומים. כלי טיס מאוישים מרחוק שפותחו למטרות סיור, תצפית ותקיפה, מאפשרים פגיעות כירורגיות. רחפנים מסוגים שונים מספקים מודיעין טקטי ומבצעים משימות לוגיסטיות מורכבות ובכללם חילוץ נפגעים.
כוחות מוטסים
כוחות מוטסים הם יחידות מובחרות בעלות יכולת פריסה מהירה, בדרך כלל חי"ר קל, המונחתים או מוצנחים לשדה הקרב מאחורי קווי האויב, בפעולת איגוף אנכי.
כוחות מוטסים חסרים בדרך כלל אספקה וציוד למבצעים קרביים ממושכים, ולכן הם מתאימים יותר למבצעי ראש גשר מאשר לכיבוש ארוך טווח. תקיפות אוויריות החליפו במידה רבה את הצורך במבצעי איגוף אנכי, והמסוקים החליפו (כמעט) לחלוטין את הצורך במבצעים מוצנחים.
מקסים אוסיפנקו
מקסים אלכסנדרוביץ' אוסיפנקו (ברוסית: Максим Александрович Осипенко; נולד ב-16 במאי 1994) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם ברוסטוב.
קריירת מועדונים
ב-6 באוגוסט 2013, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה עבור אירטיש אומסק במשחק נגד באיקל אירקוטסק.