cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משברים בע"מ
ביקורות
משברים בע"מ קיבל ביקורות מעורבות. אתר הביקורות האמריקאי Rotten Tomatoes, דירג אותו ב-33% רייטינג, בהתבסס על 138 ביקורות, בציון ממוצע של 5.3/10. ב־Metacritic, אתר ביקורות אמריקאי אחר, הגיע הסרט לציון של 53 מתוך 100, בהתבסס על 35 ביקורות. גם חברת מחקרי השוק הביקורו CinemaScore דירגה את הסרט ב+C (על סולם מּ+A ל־F) מה שמלמד על תגובות שליליות לסרט בקרב צופים שצפו בו בקולנוע.
מבקרי הסרט באתרים השונים, הסכימו כי נקודת האור בסרט הוא משחקה של סנדרה בולוק כג'ין בודין.
יחסי פולין–קוסובו
יחסי פולין–קוסובו הם יחסי החוץ בין קוסובו לפולין.
סקירה כללית
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ופולין הכירה בה ב-26 בפברואר 2008. פולין הייתה המדינה הסלאבית הראשונה שעשתה זאת.
שיתוף פעולה צבאי
פולין מחזיקה כיום 274 חיילים המשרתים בקוסובו בכוח השלום של נאט"ו – כוח קוסובו. במקור היו 800 חיילים פולנים ב-KFOR.
מטומטמת
מטומטמת היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת פשע שמשודרת החל מ-26 בספטמבר 2016 בחברת HOT. יוצרת וכותבת הסדרה היא בת חן סבג, והיא גם מככבת בה בתפקיד הראשי. במאי הסדרה הוא שי קפון.
העונה הראשונה והשנייה צולמו יחדיו, כשהעונה הראשונה עלתה ב-26 בספטמבר 2016 והעונה השנייה עלתה לשידור ב-3 בספטמבר 2017. הסדרה גרפה בחודש וחצי 6 מיליון הזמנות ב-VOD של HOT.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-22 בספטמבר 2019. לעונה זו הצטרפו השחקנים אורנה בנאי, בת-אל בורנשטיין ולואי נופי.
עלילה
עלילת הסדרה עוקבת אחרי שירי אזוגי (בת חן סבג), שחקנית מובטלת בת 30 אשר נראית כמו נערה מתבגרת. חסרונותיה רבים: היא מרבה להסתבך ולאכזב את חבריה שוב ושוב למרות כוונותיה הטובות, המראה הצעיר שלה מונע ממנה לקבל תפקידים ראשיים ונחשקים בהצגות תיאטרון והיא מתפרנסת מתפקידים קטנים ומהצגות ילדים בלבד. היא נמצאת בזוגיות מתוסבכת עם נמרוד, שחקן במקצועו, אשר יום אחד נתפס על החזקת סמים. היות שבמשטרה צריכים סוכנת סמויה שתחדור לתיכון "משעולים" בניהולו של אסף, אשר נחשד ברומן עם תלמידתו שהתמוטטה בעקבות השפעת סמים במסדרונות בית הספר ומאושפזת כעת בבית החולים, מציע מוריס, ראש צוות הבילוש, לשירי עסקה: הוא ישחרר את בן זוגה ממעצר ובתמורה עליה לחדור לתיכון כתלמידה ולגלות עבורם מה באמת מתרחש בבית הספר.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
לוג'יט
בסטטיסטיקה, לוג'יט או Logit היא פונקציית שברון הקשורה להתפלגות לוגיסטית סטנדרטית. יש לה שימושים רבים בניתוח מידע ולמידת מכונה, ובפרט בטרנספורמציות נתונים.
מבחינה מתמטית, הלוג'יט הוא היפוך של הפונקציה הלוגיסטית הסטנדרטית, כך שהלוגיט מוגדר כ
בגלל זה, הלוג'יט נקרא גם הלוג של הסיכויים (log-odds) מכיוון שהוא שווה ללוגריתם של יחס הסיכויים כאשר p הוא הסתברות. לפיכך, הלוג'יט הוא סוג של פונקציה שממפה ערכי הסתברות מהמרחב (0, 1) למספרים ממשיים במרחב, בדומה לפונקציית פרוביט.
הגדרה
אם p הוא הסתברות, אז הוא הסיכוי המתאים; לוג'יט של ההסתברות הוא הלוגריתם של הסיכויים, כלומר:
לבסיס של פונקציית הלוגריתם בשימוש חשיבות מועטה במאמר הנוכחי, כל עוד הוא גדול מ-1, אך הלוגריתם הטבעי עם בסיס e הוא הלוגריתם הנפוץ ביותר. בחירת הבסיס מתאימה לבחירת היחידה הלוגריתמית עבור הערך: בסיס 2 מתאים ל"shannon", בסיס e ל"nat", ובסיס 10 לhartley; יחידות אלו משמשות במיוחד בפירושים תאורטיים של מידע. עבור כל בחירה של בסיס, פונקציית לוג'יט לוקחת ערכים בין אינסוף שלילי לחיובי.
הפונקציה ה"לוגיסטית" של כל מספר \alpha ניתן על ידי היפוך-לוג'יט:
ההבדל בין לוג'יט של שתי הסתברויות הוא הלוגריתם של יחס הסיכויים (R), ובכך מספק קיצור לכתיבת הקומבינציה הנכונה של יחסי סיכויים רק על ידי חיבור והפחתה:
היסטוריה
היו מספר מאמצים להתאים שיטות רגרסיה ליניאריות לתחום שבו הפלט הוא ערך הסתברות (0, 1), במקום כל מספר ממשי. במקרים רבים, מאמצים כאלה התמקדו במודלים של בעיה זו על ידי מיפוי הטווח (0, 1) ל ולאחר מכן הפעלת הרגרסיה הליניארית על הערכים שעברו טרנספורמציה אלו. בשנת 1934 השתמש צ'סטר איטנר בליס בפונקציית ההתפלגות הנורמלית המצטברת כדי לבצע מיפוי זה וכינה את המודל שלו probit (קיצור של "probability unit"). עם זאת, זה יקר יותר מבחינה חישובית. ב-1944, ג'וזף ברקסון השתמש ביומן הסיכויים וקרא לפונקציה הזו logit, קיצור של "logistic unit" בעקבות האנלוגיה של probit. צ'ארלס סנדרס פרס (סוף המאה ה-19) השתמש בהרחבה בלוגריתם הסיכויים. GA Barnard בשנת 1949 טבע את המונח הנפוץ "log-odds"; לוגריתם הסיכויים של אירוע הוא הלוג'יט של ההסתברות לאירוע.
השוואה עם פרוביט
קשורים קשר הדוק לפונקציית (ולמודל ה-logit) הם פונקציית probit ומודל probit. הן שתיהן פונקציות סיגמואידיות עם תחום בין 0 ל-1, מה שהופך את שתיהן לפונקציות קוונטיליות - כלומר, הפכים לפונקציית ההתפלגות המצטברת (CDF) של התפלגות הסתברות. למעשה, לוג'יט הוא הפונקציה הקוונטילית של ההתפלגות הלוגיסטית, בעוד היא הפונקציה הכמותית של ההתפלגות הנורמלית. הפונקציה, איפה \Phi(x) היא ה-CDF של ההתפלגות הנורמלית, כאמור:
כפי שמוצג בגרף בצד ימין, הלוג'יט והפרוביט דומות מאוד כאשר פרוביט בקנה מידה, כך שהשיפוע שלה ב- תואם את שיפוע ה-. כתוצאה מכך, מודלים של פרוביט משמשים לפעמים במקום מודלים של לוגיט, כי עבור יישומים מסוימים (למשל, בסטטיסטיקה בייסיאנית) היישום קל יותר.
דעיכה (תדר)
בתקשורת אלחוטית, דעיכה (באנגלית: Fading) היא וריאציה של ניחות באות רדיו עם משתנים שונים. משתנים אלה כוללים זמן, מיקום גאוגרפי ותדר רדיו. המודל הנפוץ עבור דעיכה הוא תהליך סטוכסטי. ערוץ דעיכה הוא ערוץ תקשורת, החווה דעיכה. במערכות אלחוטיות, דעיכה יכולה גם להיות מושפעת מריבוי נתיבים (multipath), תופעה המכונה השראת דעיכה על ידי ריבוי נתיבים (multipath induced fading), או מהצללה מפני מכשולים המשפיעים על התקדמות הגל, המכונה לעיתים דעיכת הצללה (shadow fading).
עקרונות
נוכחות קורנים בסביבת משדר ומקלט יוצרת נתיבים רבים בהם אות משודר יכול להתפשט. כתוצאה מכך, המקלט רואה את הסופרפוזיציה של כמה העתקים של הגל המשודר, כל אחד על פי הנתיב הייחודי בו הוא התקדם. כל העתק של האות יחוש שינויים בניחות, בעיכוב (delay) ובשינוי המופע (phase shift) במהלך ההתקדמות מהמקור למקלט. תופעה זו יכולה לגרום להתאבכות (בונה או הורסת) הגורמת להגברה או ניחות (בהתאמה) בעצמת האות הנקלטת. התאבכות הורסת משמעותית נקראת לעיתים "deep fade", ויכולה לגרום לאיבוד קליטה זמני עקב נפילה חזקה ביחס אות לרעש.
דוגמה נפוצה ל Deep Fade היא כאשר עוצרים ברמזור אדום ושומעים את שידור ה-FM דועך לסטטי, ועולה חזרה כאשר הרכב מתקדם, אפילו מרחק מועט. אובדן האות נובע מכך שהרכב עוצר בנקודה הסיגנל חווה התאבכות הורסת חזקה. טלפונים ניידים עלולים לחוות תופעות דומות של שינויים חזקים בקליטה בנקודות מסוימות.
מידול של ערוץ דעיכה משמש תדיר כדי לחשב את האפקט של שידור אלקטרומגנטי באוויר ברשתות סלולריות. ערוץ דעיכה משמש גם בחישובי תשדורת אקוסטית תת-מימית להפרעה הנובעת מהתווך - המים עצמם.
מודלי דעיכות
מודלים קיימים לדעיכה כוללים:
פורד פלקון FG X
פורד פלקון FG X (באנגלית: Ford Falcon (FG X)) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia, חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי פורד אשר יוצרה בין השנים 2014–2016.
יוצרו 11,166 יחידות.
==תצורות==
הערות שוליים
FG X
שירת תוף הפרח (סרט)
שירת תוף הפרח (באנגלית: Flower Drum Song) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1961 בבימויו של הנרי קוסטר, המבוסס על המחזמר "שירת תוף הפרח" של ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין משנת 1958.
זה המחזמר המשותף השמיני של רוג'רס והמרשטיין. הוא הועלה בברודוויי ב-1958 ומבוסס על הרומן "שירת תוף הפרח" מאת צ'ין יאנג לי, סופר אמריקאי ממוצא סיני. זאת הייתה ההפקה הראשונה בברודוויי שבה רוב השחקנים היו ממוצא אסיאתי.
ננסי קוואן התפרסמה שנה לפני כן בסרט עולמה של סוזי וונג, שירתה בסרט מדובבת על ידי הזמרת בטי ג'יין בייקר.
המחזמר הצליח פחות מקודמיו - אוקלהומה!, המלך ואני ודרום פסיפיק.
המחזה עוסק בקהילה הסינית בסן פרנסיסקו, ומעלה את בעיית פער הדורות בין המבוגרים והצעירים ואת הקושי של המבוגרים הרגילים לתרבות הסינית עם החוקים הנוקשים לקבל את השפעת התרבות האמריקאית החופשית.
בשנת 2008 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבספריית הקונגרס על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה
מיי לי (מיושי אומקי) ואביה, ד"ר האן לי (קאם טונג), מגיעים לנמל סן פרנסיסקו כנוסעים סמויים באוניית משא מהונג קונג. כדי לאסוף כסף, מיי לי ואביה מופיעים ברחוב בשיר "מאה מיליון נסים" כשמיי לי מתופפת בתוף עליו ציור של פרח (מכאן שם הסרט).
מיי לי ואביה באים למעשה לפגוש את סמי פונג (ג'ק סו) בעל מועדון הלילה "Celestial Gardens". מיי לי היא "כלת צילום" לנישואים מאורגנים בין משפחת מיי לי לאמו של סמי, מאדאם יאנג פונג (סו ינג). סמי לא מתלהב ממנה כי הוא קשור כבר חמש שנים לרקדנית הראשית שלו, לינדה לאו (ננסי קוואן), ואף קנה לה מכונית מהודרת.
הוא מביא אותם לביתו של ידידו העשיר ואנג צ'י יאנג (בנסון פוג) שגר עם גיסתו (חואניטה הול) וארבעת ילדיו. הוא רוצה לשדך בין בנו הבכור ואנג טא (ג'יימס שיגטה) למיי לי, אך בעצת גיסתו הוא נותן להם שבוע "כדי להתאהב". ואנג טא הוא כבר אמריקאי מודרני וכולם שרים על פער הדורות בין ההורים לילדים.
וואנג טא מתראה עם לינדה היפה והמושכת, אך היא לא מספרת לו על עבודתה במועדון הלילה. היא שמחה שיש לה מחזרים רבים ושרה מול המראה "אני שמחה להיות בחורה". לינדה מארגנת מסיבה לכבוד סיום הקולג' שלו וגם לכבוד הצלחתה של מאדאם ליאנג במבחני ההתאזרחות. מאדאם ליאנג שרה כי עכשיו יש בה תערובת של סיניות ואמריקניות כמו מאכל "צ'ופ סואי".
בתהלוכת סוף השנה ב"גרנט אווניו" בצ'יינטאון מופיעה לינדה ברחוב במופע ריקודים מרהיב.
סאם רוצה לשבש את הקשרים בין לינדה וואנג טא. הוא מזמין את כולם למופע במועדון הלילה שלו. לינדה מופיעה שם בריקוד חושפני, והם נבוכים ועוזבים את המקום. לינדה כועסת על סם ושופכת עליו דלי מים. וואנג טא משתכר ותופרת המשפחה הלן צ'או (רייקו סאטו) לוקחת אותו להתאושש בדירתה, גם היא חולמת עליו כבעל. בבוקר מגיעה אליה מיי לי ונוכחת שוואג טא היה שם. היא מנתקת את יחסיה איתו ועוזבת עם אביה לדירה אחרת.
סם אינו רוצה להתחתן עם מיי לי, הוא לוקח אותה למועדון הימורים ומראה לה איך הוא מפסיד. לוקח אותה לבר ומראה לה את כל הבחורות העוגבות עליו, ולבסוף שר לה "אל תינשאי לי" ומפרט את כל מגרעותיו אבל זה לא עוזר. לפני החתונה מבקר אותה וואנג טא ומתוודה על אהבתו אליה.
בטקס החתונה של מיי לי וסם נוכחים כולם. מיי לי אומרת לכומר כי אינה יכולה להתחתן עם סם כי היא הגיעה לארצות הברית באופן בלתי חוקי. וואנג טא מחליט להתחתן אתה ובאותו מעמד נערכת חתונה כפולה - מיי לי ווואנג טא, וסם ולינדה.
פרסים
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: מיושי אומקי הייתה מועמדת לפרס גולובוס הזהב לשחקנית הטובה בותר - קומדיה או מוזיקלי.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
היהדות החרדית בארצות הברית
היהדות החרדית בארצות הברית היא הקהילה החרדית השנייה בגודלה בעולם, אחרי ישראל. החרדים בארצות הברית מונים כ־630,000 נפש.
שורשים (1881–1940)
התנגדות הרבנים באירופה להגירה לארצות הברית של שני מיליון יהודים בסוף המאה ה־19 ובתחילת המאה ה־20 הייתה נחרצת כמו התנגדותם לעלייה הציונית הקטנה בהרבה לארץ ישראל. בשני המקרים, ביטאה השלילה חשש מהמעבר לעולם חדש ומודרני שהנורמות בו שונות מאוד מהנורמות שנהגו בחברה היהודית המסורתית במזרח אירופה. הרבנים ראו באמריקה "מדינה טרֵפה", בניגוד נחרץ לחלום של המוני המהגרים לזכות בחירות אישית ובשגשוג כלכלי בארץ החופש וההזדמנויות. החשש של הרבנים מההגירה מעבר לים היה מוצדק. היטמעות חלקית או מלאה בחברה האמריקאית קרצה לרוב הגדול, וגם מי שנותרו אדוקים נאלצו למשל לעבוד בשבת כדי לשרוד כלכלית, ונחשפו לתרבות החדשה. היקף עוזבי אורח החיים המסורתי בשנות ההגירה הגדולה היה לפיכך גבוה מאוד, והפער בין דור האבות לדור הבנים "האמריקאי" היה בולט. בתחילה נכשל אפילו הניסיון למסד הנהגה מוסכמת לקהילות האורתודוקסיות. הרב הראשי היחיד שהיה אי פעם לניו יורק, הרב יעקב יוסף, לא הצליח לגבש את הקהילה; הכוח של "אגודת הרבנים", שהוקמה בשנת 1902 כדי לייצג את האורתודוקסים מול הרשויות ולאחד את הקהילה, היה מועט.
ההתפתחות הבולטת ביהדות האורתודוקסית האמריקאית עד השואה הייתה הפיצול לשני זרמי משנה, האחד ייקרא לימים "אורתודוקסי־מודרני", והשני "חרדי", או "אולטרה-אורתודוקסי". הזרם האורתודוקסי מודרני החל להתגבש כבר בשנת 1898, עם הקמת איחוד הקהילות האורתודוקסיות של אמריקה. בשנות הארבעים של המאה ה־20 הופרד החלק של ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק מהחלק האקדמי של ה"ישיבה יוניברסיטי", ובכך הפך המוסד הזה למוסד הדגל של האורתודוקסיה המודרנית. אלטרנטיבה אורתודוקסית חרדית לזרם הזה התגבשה רק בשנות השלושים. הרב אליעזר סילבר, מראשי אגודת הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית, הקים בשנים אלו, בהשראת תנועת האם באירופה, את "אגודת ישראל של אמריקה".
השואה ואחריה (1940–1975)
לחורבן של שואת יהודי אירופה הייתה השפעה על התרחבות היהדות החרדית בארצות הברית. השואה הביאה להגירה רחבה של יהודים אורתודוקסים לארצות הברית, ולהבדיל מדור המהגרים הקודם, זהותם של המהגרים החדשים הייתה זהות חרדית מוגדרת יותר, ולרבים מהם לא היה רצון לעבור את "כור ההיתוך" האמריקאי. שיעור האורתודוקסים בקרב המהגרים היהודים בשנים 1938–1956 עמד על 25% ,ומספרם עמד על עשרות אלפים. בתוך שני עשורים הוכפל מספר היהודים האורתודוקסים בארצות הברית. השואה הביאה גם להגירתם של ראשי ישיבות ואדמו"רים חסידיים עם שרידי התלמידים והקהילות שלהם מאירופה לארצות הברית, מה שאפשר להם להקים סביבם מוסדות והנהגה חזקה בארץ החדשה. בשנים שלאחר השואה צמחה האורתודוקסיה החרדית בארצות הברית בהובלת ר' אהרן קוטלר ור' משה פיינשטיין. המנהיגות החדשה דחתה בתוקף תמיכה בציונות ושאפה לצמצם את לימודי החול במוסדות החינוך שלה. בשנת 1956 אף פרסמו 11 ראשי ישיבות מכתב האוסר על שיתוף פעולה עם זרמים יהודיים אחרים. צעדים אלו הביאו לדחיקת "אגודת הרבנים", שהייתה המוסד הדומיננטי באורתודוקסיה, ולהתגבשותן הסופית של שתי אורתודוקסיות שונות זו מזו בתכלית: "אגודת ישראל" החרדית, ו"הסתדרות הרבנים דאמריקא" וה־OU, שאיגד בתי ספר יהודיים פרטיים וישיבות אורתודוקסיות מודרניות, כמו ישיבה יוניברסיטי. כפי שקרה גם בישראל, לצד עזיבת הדת, אחת התגובות לשואה הייתה התפרצות של רצון עז ואנרגיות מחודשות לשיקום הקהילה החרדית. חלק מהניצולים שהיגרו לארצות הברית ראו בשואה עונש שהגיע לעם היהודי בשל ההתבוללות או הציונות החילונית, ובהצלתם נס משמיים. החורבן הגדול העצים אצלם את המחויבות לשמירה על המסורת, ואת האמונה בצורך בבידול חברתי מהגויים ובהקמת דור חדש שיישא בגאון את המורשת הדתית. הקמה מהירה של ישיבות ובתי כנסת והעמדת משפחות מרובות ילדים מיסדו את השינוי ותיקנו תיקון מסוים את תחושת האסון שליוותה את זיכרון השואה.
מיסוד לשגשוג (1975–2019)
עד שנות השישים העמידו כמה סוציולוגים בסימן שאלה את עתידה של האורתודוקסיה בארצות הברית. רוב בוגרי החינוך האורתודוקסי לא נשארו בקהילה, ואפילו בסקר שנערך בשנת 2013 טענו מחצית מהנשאלים שגדלו בקהילה האורתודוקסית שהם כבר אינם משתייכים לזרם הזה. אולם לטווח ארוך המציאות הפריכה את התחזיות. בדור שלאחר השואה הושלם מיסוד הקהילה החרדית בהקמת מוסדות וגיבוש הנהגה, ומשנות השבעים ניכרים צמיחה ושגשוג בקרב הקבוצה הזאת. כמו בישראל, הקפיצה המספרית שתתואר להלן נשענת על נישואין בגיל צעיר, שיעור ילודה גבוה, ועל היקף נמוך מבעבר של עזיבת הקהילה.
בשנות האלפיים "עקפה" הקהילה החרדית את הקהילה האורתודוקסית המודרנית ונעשתה הקהילה הגדולה ביותר בזרם האורתודוקסי. בשנת 2000 הוערך מספר החרדים בארצות הברית בכ־200,000 בלבד, פחות ממחצית הקהילה האורתודוקסית כולה, אולם בסקר משנת 2020, שייכו את עצמם 6% מיהודי ארצות הברית בני 18 ומעלה לזרם החרדי, לעומת 4% שהשתייכו לזרם האורתודוקסי מודרני.
פיריון
סקר שערכה בשנת 2011 פדרציית ניו יורק, גילה שלנשים חרדיות בנות 35–44 יש בממוצע 5.5 ילדים, מסקר זה עולה גם שלנשים בנות 35–44 מהזרם החסידי יש כ־5.8 ילדים, לעומת חמישה ילדים לנשים מהמגזר הליטאי. פער זה מצביע על הנטייה של הזרם הליטאי לאמץ דפוסים מודרניים מעט יותר בהשוואה לזרם החסידי.
פרישה גאוגרפית
89% מהאוכלוסייה החרדית בארצות הברית מרוכזת בצפון־מזרח ארצות הברית, ובעיקר בשתי מדינות: ניו יורק וניו ג'רזי. הריכוז החרדי החשוב ביותר בארצות הברית נמצא ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובמיוחד בשכונות בורו פארק, פלטבוש וויליאמסבורג. בברוקלין גרים יותר משליש מהיהודים החרדים בארצות הברית. הריכוז השני בחשיבותו כיום הוא לייקווד, עיר בניו ג'רזי שחרדים רבים מניו יורק, בעיקר מהזרם הליטאי, מהגרים אליה. בריכוז הזה חיים כיום למעלה מ־15 אחוז מהחרדים בארצות הברית. ריכוזים חשובים נוספים נמצאים בעיירה מונסי שמצפון לעיר ניו יורק, שבה גרה אוכלוסייה חסידית וליטאית, ובעיר פאלם טרי, שבה מתגוררים חסידי סאטמר. מחוץ לניו יורק ולניו ג'רזי בולטות קהילות חרדיות בערים גדולות, ובהן שיקגו, בולטימור, לוס אנג'לס ומיאמי. בערים אלו מתגוררות בדרך כלל אוכלוסייה ליטאית או קהילות של חסידי חב"ד.
ליטאים
מבחינת דפוסי ההשכלה של הקהילה הליטאית, הבנות לומדות מקצועות חול בהיקף רחב למדי, ואף נבחנות במבחני הבגרות האמריקאיים, ואילו בקרב בנים היקף לימודי החול מצומצמים יותר, אך גם הם לומדים מקצועות חול, אפילו בגיל תיכון. במקרים רבים ההשכלה הכללית במגזר הליטאי כוללת לימודים אקדמיים, לעיתים במוסדות המציעים מסלולים ייעודיים לחרדים כמו טורו קולג', ולעיתים גם במוסדות כלליים. היחס ללימודים אקדמיים לגברים בישיבות "פתוחות" שונה מהיחס בישיבות שמרניות. למשל, בישיבת נר ישראל בבולטימור מקובל ללמוד לתואר אקדמי לצד הלימודים בישיבה. אפשרות נוספת ללימודים אקדמיים העומדת בפני בוגרי ישיבות ליטאיות היא לקבל נקודות זכות על הלימודים בישיבה, ובכך לקצר את המסלול האקדמי.
חסידים
היקף ההשכלה הכללית במגזר החסידי מצומצם יותר בהשוואה למגזר הליטאי. בנים במגזר החסידי אינם לומדים מקצועות חול בגיל התיכון, אולם הבנות לומדות מקצועות חול, ובמקרים רבים אף נבחנות בבחינות גמר. שכיחות הפנייה של צעירים וצעירות מהקהילה החסידית ללימודים אקדמיים נמוכה, ומי שפונים ללימודים אלו, רובם ככולם, יעשו זאת במסגרות אקדמיות חרדיות, כמו טורו קולג'.
שיעור התעסוקה של הגברים בקריית יואל החסידית, עומד על 75% ,ושל נשים 38% בלבד. נתונים אלו הפוכים כמעט מדפוסי התעסוקה של חרדים בישראל, שבה שיעורי התעסוקה של הגברים החסידים עומדים על 52% ,ושל נשים על 77%.
חרדיות רכה
החברה החרדית ובעיקר הליטאית בארצות הברית, אימצה היבטים רבים יותר של העולם המודרני לעומת זו הישראלית. השפעת המודרניות על החרדיות האמריקאית כוללת רמת חיים גבוהה, תרבות ופנאי. בחרדיות האמריקאית התפתח גם מעמד ביניים של חרדים המתגוררים בבתים מרווחים, מחזיקים מכוניות ותחומי התעסוקה שלהם דומים למקביליהם במעמד הביניים האמריקאי. בישראל, לעומת זאת, הזרם החרדי מודרני רק החל להיווצר, ולעת עתה הנפח שלו מצומצם.
חרדים אמריקאים עשויים להיות חשופים יותר לתרבות פופולרית, כמו מוזיקה וקולנוע, ולאמץ דפוסי בילוי הכוללים קניות בקניונים ואכילת מזון אמריקאי מהיר. גם ההכרה בחשיבות השמירה על כושר גופני, ההתעניינות בספורט, לרבות אהדה של קבוצות פוטבול, הן תופעות שיש להן יותר לגיטימציה בקרב חרדים בארצות הברית, בעיקר בחוגים הליטאיים. גם בתחום ההשכלה יש פערים בין החרדיות האמריקאית לחרדיות הישראלית. ל־25% מהחרדים בארצות הברית יש תואר אקדמי. הבדלים ניכרים יש גם ביחס לעוני, החרדים בארצות הברית רואים בעוני כישלון חברתי, ואילו החרדים בישראל בוחרים בו ואף מוצאים בו ערך דתי.
ניתן להציע כמה סיבות להבדלים בין החרדים בארצות הברית לחרדים בישראל :
שוליות פוליטית מול משקל פוליטי מכריע
משקלם הדמוגרפי והפוליטי של החרדים בארצות הברית שולי, ולכן יכולתם להישען על תמיכת המדינה, וגם להשפיע על צביונה של המדינה אפסי. שוליות זו מפחיתה את המתח עם החברה הסובבת, שכן היעדר היכולת להשפיע מביא גם להיעדר ניסיון לשנות את אופייה ואת צביונה של המדינה. במדינת ניו יורק יש לחרדים משקל פוליטי ניכר, וניסיונם להפעילו בסוגיות הקשורות לחינוך אכן מעורר מתחים פוליטיים. נוסף על כך, ההפרדה בין דת למדינה בארצות הברית יוצרת קבלה שלה כחלק מהפסיפס החברתי והתעסוקתי המגוון במדינה. בישראל, לעומת זאת, לחרדים יש משקל דמוגרפי נכבד וכוח פוליטי חשוב במעלה, ולפיכך יש להם גם כוח להשפיע על צביונה של מדינת ישראל. ניסיונות אלו יוצרים התנגדות של החילונים וגורמים למתח גבוה בין הקבוצות. מתח כזה אינו קיים בארצות הברית, בוודאי שלא במישור הפוליטי.
להתאגדות הפוליטית והמפלגתית של החרדים בישראל קיימים השלכות גם על החברה החרדית עצמה. תלותם של משקי הבית החרדים בגורמים הפוליטיים לשם שגשוגם החברתי והכלכלי גבוהה יותר מתלותם של החרדים האמריקאים בגורמים פוליטיים חרדיים בארצות הברית. בשל המצב הפוליטי בישראל, חלקם של תשלומי ההורים במימון מערכת החינוך החרדית משני ביחס לתקציב שהיא מקבלת מהמדינה, ולכן ההורים נאלצים לעמוד בדרישותיה של המערכת הרבנית.
היסטוריה
ישיבת עץ חיים, שהוקמה בשנת 1886 בלואר איסט סייד שבמנהטן, הייתה הישיבה הראשונה שקמה בארצות הברית. הישיבה הוקמה בשנות ההגירה היהודית הגדולה ממזרח אירופה שהביאה לצורך במוסד יהודי. בניגוד לישיבות במזרח אירופה, בישיבת עץ חיים כללו הלימודים גם לימודי חול בהיקף מצומצם. עם השנים הלכו לימודי החול והתרחבו בשל דרישה של ההורים, דרישות החוק של מדינת ניו יורק, ופתיחת מוסד מתחרה, בית הספר תפארת ישראל, שלימד לימודי חול בהיקף המותאם לצורכי החיים באמריקה. בעתיד הפכה ישיבת עץ חיים לישיבה יוניברסיטי, מוסד הדגל של הזרם האורתודוקסי־מודרני, ותפארת ישראל נעשתה לישיבה חרדית שמרנית. בשנת 1916 היו בארצות הברית ארבע ישיבות. אך בעשור שבין תום המלחמה למשבר הכלכלי הגדול, בעקבות התבססות המהגרים בארצות הברית, חלה קפיצה במספר בתי הספר היהודיים כך שבזמן מלחמת העולם השנייה היו כבר 30 ישיבות. הגידול המהיר עורר צורך בהקמת מסגרת ארצית למוסדות.
במלחמת העולם השנייה יזם הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', את הקמת ארגון החינוך לבתי הספר היהודיים בארצות הברית תורה ומסורה. מוסדות הארגון אימצו מרכיבים של המודרנה, והלימודים בהם כללו גם לימודי חול. המדיניות של הארגון הייתה שלא להתערב בשאלת היחס לציונות. תחושת האובדן בעקבות השואה, חיזקה את הזהות היהודית בקרב הורים רבים והביאו אותם לרצות לשלוח את ילדיהם לחינוך יהודי. ההגירה החדשה הביאה גם לפתיחת מוסדות חינוך מסוג חדש, מוסדות שדמו יותר לישיבות באירופה. במרבית מוסדות תורה ומסורה הקדישו זמן ניכר ללימודי חול, המכונים בארצות הברית "לימודי אנגלית", ואילו במוסדות שהקימו החסידויות היה היקף לימודי החול מצומצם יותר ובכיתות הנמוכות בלבד. תלמידי הישיבות הליטאיות כמו טלז שמצאו את עצמם באמריקה, העדיפו שבניהם ילמדו לימודי חול במתכונת מצומצמת ביותר, והקשר שלהם לרשת תורה ומסורה היה מוגבל.
כיום
החלוקה של הקהילה החרדית האמריקאית לקהילה חסידית וקהילה ליטאית באה לידי ביטוי ביחס ללימודי החול של הבנים.
לפי חלוקה זו, החסידים לומדים את המינימום ההכרחי, וכך מיישבים את הנורמה הקהילתית המקובלת עם הדרישות החיצוניות. לעומת זאת לימודי החול במוסדות הליטאיים נלמדים לרוב מגישה של הכנה לחיי המעשה, ולעיתים יש בהם גם מסר חינוכי של תורה עם דרך ארץ, על פי דרכו של רבי שמשון רפאל הירש. בחינוך החסידי מקובל שלימודי החול נמשכים רק עד כיתה ח', ואילו בחינוך הליטאי תלמידים לומדים את מקצועות החול גם בגיל התיכון. בזרם הליטאי המרכזי, היקף לימודי החול נרחב הן בגיל היסודי הן בתיכון.
לימודי תיכון במגזר הליטאי
מבחינת לימודי החול, אפשר לחלק את בתי ספר בקהילה החרדית־ליטאית בארצות הברית לשלוש קבוצות :
השכלה
נתוני סקר על החברה החרדית כולה מעידים ש־ 15% מהחרדים בארצות הברית הם בעלי תואר ראשון וכ-10% נוספים — בעלי תואר שני. שיעור בעלי התארים האקדמיים בקרב הליטאים גבוה יותר, ובקרב החסידים נמוך מכך בהרבה, בפאלם טרי החסידית שיעור האקדמאים עומד על 5.5%. ואילו בעיר לייקווד, בעלת צביון ליטאי שמרני, היה שיעור האקדמאים 31%.
עוני
שיעור המשפחות הליטאיות שהכנסתן מתחת לקו העוני עמד על 21%, פחות ממחצית משיעורן בקרב החסידיות. שיעורי העוני בקריית יואל החסידית גבוהים ביותר ועומדים על 44%, שיעור גבוה במעט משיעור העוני בקרב משפחות חרדיות בישראל שעומד על 42%.
הכנסות
מסקר שנערך ב־2021 עולה שההכנסה השנתית הממוצעת של משק בית ליטאי עמדה על 164,000 דולר, לא הרבה פחות מהכנסה של משק בית אורתודוקסי מודרני 188,000 דולר. לעומת זאת, ההכנסה השנתית הממוצעת של משק בית חסידי הייתה נמוכה הרבה יותר ועמדה על 102,000 דולר בלבד.
לקריאה נוספת
גלעד מלאך ויאיר אטינגר, תורה ודעת: חינוך חרדי לבנים בארצות הברית, המכון הישראלי לדמוקרטיה.
רוברט אלטר
רוברט (אורי) אלטר (בשם מלא באנגלית: Robert Bernard Alter; נולד ב-2 באפריל 1935) הוא פרופסור יהודי-אמריקאי לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא מלמד מאז 1967. הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
אלטר נחשב מגדולי החוקרים העוסקים ב, וספרו העיקרי בתחום, "אמנות הסיפור במקרא", הופיע בעברית בשנת תשמ"ח. בשנת 2018 פרסם תרגום לאנגלית של התנ"ך, בסגנון ספרותי, עליו עמל משך יותר מ-20 שנה.
ביוגרפיה
אורי אלטר קיבל תואר ראשון באנגלית (אוניברסיטת קולומביה, 1957), ותואר שני (1958) ודוקטורט (1962) בספרות השוואתית מאוניברסיטת הרווארד.
הוא החל את דרכו ככותב מאמרים בירחון החשוב קומנטרי (Commentary). הוא כתב עשרים ושלושה ספרים, ולאחרונה השלים את תרגומו של כל התנ"ך. הוא מרצה בנושאים שונים מהמקרא ועד המודרניזם של קפקא והספרות העברית.
אלטר הוא חבר הפורום הבינלאומי של הספרייה הלאומית של ישראל.
מקס וינדמילר
מקס וינדמילר (בגרמנית: Max Windmüller; 7 בפברואר 1920, אמדן (Emden), מזרח פרזיה - 21 באפריל 1945 צ'אם, אוברפפאלץ, גרמניה) היה חבר גרמני-יהודי בהתנגדות ההולנדית לכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה ועזר להבריח מאות יהודים, בעיקר צעירים, לארץ ישראל. וינדמילר פעל בזהות בדויה תחת השם "קוֹר" או "כור אנדרינגה", ונעזר גם בתעודה אישית גרמנית שניתנה לו מהמחתרת, מ-15 בפברואר 1944 על שם ארט ון נורדן (Aart van Noorden). בעזרת תעודות של משטרת הביטחון הגרמנית יכול היה לנוע בחופשיות בדרכים ולהשיג הקלות לחברים שנסעו בחסותו.
כוח 333
כוח 333 הייתה יחידה צבאית מיוחדת המכונה גם הכוח המיוחד למלחמה בסמים, שהיה אחראי לתחום המלחמה בסמים באפגניסטן. היא נוסדה בסוף 2003 עם הכשרה וסיוע של יועצים בריטים. היחידה מבצעת משימות של אכיפת חוקי סמים באזורים נידחים במדינה נגד מטרות בעלות ערך גבוה כמו מעבדות ייצור סמים. הכוחות המזוינים של ארצות הברית סיפקו ליחידה תמיכה מודיעינית.
מקס וינדמילר
ילדותו והבריחה להולנד
מקס וינדמולר נולד בגרמניה לקצב וסוחר הבקר, מוריץ וינדמולר ולג'ט (לבית זליגמן). היו לו ארבעה אחים. הוא נקרא מקס על שם אחיו של אביו שמת במלחמת העולם הראשונה. בשנים 1926 עד 1933 למד בבית הספר היסודי היהודי באמדן. בשנת הלימודים האחרונה הוא הצטרף לליגת הנוער הסוציאליסטית של גרמניה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, משכו השלטונות הגרמניים את רישיון העסק של אביו והמשפחה החליטה להגר להולנד. הם עברו תחילה לביילן שבהולנד אל דודתו של מקס, ומשם אל העיר חרונינגן. שם הצטרפו וינדמילר ואחיו הבכור יצחק אל ארגון המחתרת החלוצית בהולנד,"וסטרוויל" (Westerweel). במחתרת וסטרוויל פעלו יחד יהודים ובני דתות אחרות להצלת היהודים מרדיפות. שיתוף פעולה כזה לא היה מובן מאליו בהולנד. חברי קבוצת וסטרוויל ארגנו תעודות זיהוי, מקומות מסתור והזדמנויות מילוט, במיוחד לילדים וצעירים יהודים-גרמנים שברחו מגרמניה. לימים, הפך יצחק למנהיגה של קבוצה זו בעוד שוינדמילר השלים הכשרה לחקלאות בעיר אסן לקראת העלייה לארץ ישראל. זמן קצר לפני פרוץ המלחמה ב-1939 יצחק הפליג לארץ ישראל על אוניית המעפילים "דורה" ואילו מקס, שכבר היה על הסיפון ותכנן להפליג יחד עם אחיו, שוכנע על ידי הפעיל היהודי, רון כהן, להישאר בהולנד.²
כוח 333
היחידה פעלה בכפיפות למשרד הפנים האפגני. כל פעילותה אושרה על ידי הנשיא ושר הפנים. פעלה באופן קבוע עם מנהל אכיפת הסמים האמריקאי בפשיטות ותפסה מאות טונות של סמים אסורים.
מקס וינדמילר
ילדותו והבריחה להולנד
בשנת 1940 פלשה גרמניה הנאצית אל אדמת הולנד. בתקופה זו היו בהולנד גם יהודים שחיו בכפוף למשטר הגרמני. אירוע טראומטי עבור היהודים בהולנד אירע בשנת 1941 כאשר 900 יהודים - כולם צעירים - נתפסו על ידי הגרמנים וגורשו למחנה הריכוז מאוטהאוזן. עד סוף ספטמבר 1941, כמעט כולם נרצחו במאוטהאוזן. שלטונות הכיבוש הגרמניים איימו על כל מי שלא מילא אחר הוראותיהם בגירוש למאוטהאוזן.
כוח 333
בקיץ 2021 פורקה, עם השתלטות הטליבאן על המדינה.
מקס וינדמילר
ילדותו והבריחה להולנד
לנוכח סכנה זו, רבים מהצעירים שביקשו להגר לארץ ישראל התכוננו לחיים במחתרת ונתמכו על ידי ההולנדים. וינדמולר פגש בהולנד את מטה לנדה, יהודייה שנמלטה מוינה, לה נישא מאוחר יותר. ביולי 1942 החלו הנציונל-סוציאליסטים בגירושים המוניים של יהודי הולנד. עשרות אלפי יהודים הובאו למחנה המעבר וסטרבורק, משם החלו השילוחים השבועיים למחנות ההשמדה אושוויץ וסוביבור. בין המגורשים ממחנה וסטרבורק היו אמו של וינדמילר ואחיו סלומון יחד עם אשתו וילדו, שהיה אז רק בן שבועות ספורים.
חייו של וינדמילר במחתרת ההולנדית
בראשית 1943, שלטונו של הרייך השלישי נעשה נוקשה יותר על אדמת הולנד. זו הייתה התקופה בה הגרמנים התחילו לגייס הולנדים לעבודות כפייה. בנוסף, בתקופה זו כבר גורשו מרבית יהודי הולנד למחנות ההשמדה, כאמור. רק חברי מחתרת בודדים הצליחו להגיע לשווייץ בעזרת תעודות היודנראט שהוענקו להם במחתרת. כמה חברים הועברו על ידי "יופ" (יוהאן חרארד), ו"שושו" (יואכים סימון, היה מנהיג המחתרת ההולנדית), שניהם פעילי מחתרת.
עם זאת, היה הכרח להעלות תוכנית חדשה על מנת להציל כמה שיותר יהודים. התוכנית הייתה לעבוד תחת הוורמאכט כפועלים הולנדים. באוגוסט עבר "ויקטור", קורט ריילינגר - לצרפת. מטרתו הייתה להסתער על מלאכת הארגון. גם "וילי" (ארנסט הירש), ו"כור" (מקס וינדמילר) גויסו לפעולה. העבודה הוקלה במידה רבה משהצליחה העברת "טרנספורטים של פועלים" מהולנד לצרפת, על סמך תעודות מיוחדות.
בצרפת אורגנו כמה קבוצות מקרב יהודי הולנד שצוידו בנשק על ידי הצרפתים ונכללו לכלל הפעולות של המאק"י (הם נקמו בגרמנים ובמשתפי פעולה) קבוצה יהודית נמצאה תקופה גם בתוך היער. על אנשי החלוץ הוטלו גם תפקידי ריגול, שבו היו מעוניינים מאוד האנגלים. האנגלים הבטיחו מצידם היתר-כניסה לארץ ישראל. שירות המודיעין בשביל האנגלים רוכז בידי מקס וינדמילר. האנגלים לא עמדו בהבטחתם ולא התירו ליהודים להיכנס לארץ ישראל.
ב-27 באפריל 1944, הגיעו מהגסטאפו בצרפת לחדרה של לולי אקהרט במלון בפריס, בין היתר, כדי לחפש את מקס, שהיה אז במשימת הצלה בהולנד. כפי שידעו הגסטאפו מראש על פי עדות של בעלת המלון בו שהו, התקיימה פגישת פעילי הקבוצה בצרפת ואסרו חלק מהחברים: קורט ריילינגר, ציפי (אלפרד פרנקל), וילי (ארנסט הירש), לולי אקהרט, וסוזי הרמן.
לאחר שנודע לו על מאסרם, רצה מקס לשחרר את החברים העצורים. ביוני 1944 וינדמילר ופאולה קאופמן הכירו שני אנשים, בשם שארל ריבן ו"לידיה", אולגה צ'רבינסקי. שארל ואולגה טענו כי הם משירות המודיעין האנגלי, והם מוכנים לעזור בהברחת חברי המחתרת מבית הכלא. בתמורה לכך הם דרשו תוכניות גרמניות. קאופמן ווינדמילר כתבו מכתב לקורט קיילינגר "נאנו", אשר כאמור לעיל, נאסר. תשובתו במכתב הייתה מוזרה - הכתוב היה בהולנדית, אבל באותיות גרמניות. משהו נראה בעיניהם של וינדמילר וקאופמן לא תקין אך לא ידעו מה. מוסר המכתב נמצא בגד בו והעביר את המכתב לידי הגסטאפו שעינה את ריילינגר עד שכתב מכתב תשובה. הוא ניסה להזהיר במכתב את מקס, אך הלה לא הרגיש בדבר, והיה סבור שהכל כשורה.
מאוחר יותר, התברר כי אותם "סוכני מודיעין בריטים" היו סוכני הגסטאפו. הם התקינו מיקרופון מתחת לשולחן בית הקפה בו הם נפגשו. הגרמנים חיפשו את וינדמילר, את מטה ואת אד לינוייל (שני פעילי מחרת נוספים). כבר בזמן החקירה של אותם חברי מחתרת שנאסרו, נתפסו ונעצרו גם מקס וינדמילר ("כור"), פאולה קאופמן וכמו כן גם אנשי מחתרת צרפתים ואנגלים אחרים.
חברי המחתרת הוחזקו בבית הכלא בפרן, בקרבת פריז, עד אוגוסט 1944, ואז הועברו למחנה הריכוז דראנסי בצרפת. כעבור שישה ימים הוצאו חמישים אנשים ברכבת האחרונה מדראנסי לכיוון גרמניה. ביניהם היו חברי המחתרת שנעצרו. בדרך, אחד הפעילים ממחתרת המאק"י, פוצץ את הפסים על מנת לעכב את הרכבת. בתגובה רצו החיילים הגרמנים להרוג את חברי המחתרת ואף כרו את קברם אך למזלם התערב קצין גרמני מחיל האוויר, והם נמלכו בדעתם.
מותו
כאשר שחרור המחנה על ידי כוחות בעלות הברית היה כבר בפתח, גורש ווינדמולר בטרנספורט האחרון למחנה בוכנוולד וינדמילר יצא ב-14/4/1945 מהמחנה ב"צעדת מוות" לכיוון דרום, ונורה למוות ב-21/4/1945 על ידי איש SS, בדרך ממחנה פלוסנבורג (Flossenbuerg) למחנה דכאו (Dachau), יום אחד לפני השחרור.
אמנם לא הצליח לעלות לארץ ישראל בעצמו, אך בעזרתו ובזכותו הצליחו צעירים רבים אחרים לעלות ארצה ולהקים משפחות שלמות. לשם השוואה, וינדמילר הציל באופן אישי כ־100 צעירים יהודים, כשקבוצת וסטרוויל כולה הצילה 393 יהודים.
סלנג להט"בי
היסטוריה
סלנג להט"בי משמש בשפות שונות מאז תחילת המאה ה-20. באותה תקופה היו קיימים חוקי "מעשה סדום" נגד הומוסקסואליות, והיה חשש מהעמדה לדין בשל היחשבותה לעבירה פלילית. עקב כך, הסלנג הלהט"בי שימש כז'רגון או כשפת סתרים, ובאמצעותו יכלו אנשים מקהילת הלהט"ב לתקשר ביניהם בציבור, ללא חשש מחשיפת נטייתם המינית או זהותם המגדרית.  מאז הופעת לימודי הלהט"ב באוניברסיטאות, חוקרי אנתרופולוגיה לשונית החלו לחקור את הסלנג הלהט"בי.
סלנג להט"בי באנגלית קרוי "שפת הלבנדר" (Lavender linguistics), והחל להתקיים בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם החמרת הרדיפה אחרי הומואים בשירות המדינה. בתקופה זו, הקרויה "בהלת הלבנדר", התקיימו חקירות ומעקבים אחרי עובדי מדינה ש"נחשדו" כהומואים, ופוטרו לפחות 91 מעובדי המדינה עם "הומוסקסואליות" כסיבת הפיטורין הרשמית. במקביל, ועל מנת שלא לחשוף את זהותם, נאלצו עובדים הומואים רבים שהיו בארון לדבר בקודים הידועים רק להם, כמו הביטוי Friend of Dorothy. לאורך שבעת העשורים הראשונים של המאה ה-20 התפתחה צורה של סלנג הפולארי אשר הייתה בשימוש על ידי הומוסקסואלים ולסביות במרכזי הערים בבריטניה, בפרט באזורים בהם חיה אוכלוסייה להט"בית גדולה. על אף ההבדלים שקיימים ביניהם, הסלנג הלהט"בי הבריטי של ימינו אימץ מונחים רבים מפולארי.
סלנג נוטה להיות ארעי. מונחים המשמשים דור מסוים עשויים לצאת משימוש בדור שבא אחריו. לדוגמה, בשנות ה-60 וה-70, המונחים "cottage" (בעיקר בבריטניה) ו-"tea-room" (בעיקר בארצות הברית) שימשו לתיאור שירותים ציבוריים המשמשים עבור יחסי מין הומוסקסואליים. עם זאת, כבר בסוף שנות ה-90 דעכה הפופולריות של המונח, עד כדי כך שרבים מקהילת הלהט"ב כלל לא הכירו אותו.
מונחים רבים שמקורם בסלנג הלהט"בי נכנסו ללקסיקון הכללי. למשל, המילה "דראג" הפכה לפופולרית בזכות הסופר האמריקאי יוברט סלבי ג'וניור, אשר כלל אותה בספרו "היציאה האחרונה לברוקלין" . בהמשך ייחס המילון האנגלי של אוקספורד את מקור המילה לסוף המאה ה-19.
בעברית
סלנג "הומואי" או "שפה הומואית" הופיעה בישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ביצירות ספרותיות מסוימות והחלה להתפתח בשנות ה-80 במודעת היכרות בעיתונות הקהילה ובקולנוע. בתחילת דרכה היא אופיינה במילים בודדות, בביטויים, בתחביר ובהגייה מיוחדת של מילים עבריות. בסוף שנות ה-90 פרסם רונן פארי את "מילון אבן שושנה" בעיתון "הזמן הוורוד", בו ליקט את המילים והביטויים שאפיינו את הסלנג ההומואי באותה תקופה. במרוצת השנים שלאחר מכן התפתחה השפה בקהילות השונות ואף קיבלה מאפיינים מקומיים.
מאפיינים
הסלנג ההומואי אופייני ל"קהילת דיבור", קבוצה חברתית שחבריה מקיימים אינטראקציות קבועות ותכופות בתבניות ספציפיות. השפה מתבססת על עברית, שואלת מילים משפות אחרות כגון אנגלית, צרפתית גרמנית או יידיש, וערבית, משבשת הגייה של מילים עבריות קיימות, ומשנה את חוקי התחביר. המאפיין הבולט של השפה הוא שימוש בלשון נקבה.
הלשון ההומואית נוטה להיות חתרנית ונוגדת את המוסכמות החברתיות, לדוגמה, הביטוי הבוטה "כואב לי הכוס", תשובה הומואית ל"נשבר לי הזין". יש לה אף מאפיינים של אנטי-לשון - שימוש בביטויים ובמילים שלא יובנו מחוץ לקהילת הדוברים; לדוגמה, השאלה "אתה יוצא למקומות?" מכוונת למקומות בילוי של הומואים ולסביות. מאפיין נוסף של הלשון ההומואית הוא הבחירה להרחיב את גבולות הלשון העברית, הנתפסת כמפלה וסגורה, לשחק בכללי התחביר והדקדוק שלה, ובכך למתוח עליה ביקורת. לדוגמה, "מה איתֶ'ך" (במלרע), המשתמש במתכוון בצורת ביטוי שאיננה נכונה ובהגייה שגויה, והופך את הביטוי ליחידה תקנית בז'רגון ההומואי.
אזכורים בתרבות
ניתן למצוא שימושים מוקדמים בסלנג בספרות הישראלית של שנות ה-80, בעיתונות של הקהילה הגאה, ובקולנוע, בין השאר בסרטיו של עמוס גוטמן. ב-2013 הוצג הסלנג בסדרת מערכונים בתוכנית "ארץ נהדרת", שבה הוצגו שתי דמויות של הומואים עירוניים המשתמשים בשפה באופן מוקצן ומשעשע, וכך גם בסדרות "אמא ואבאז" ו "תמיד אותו חלום" ששודרו ב-HOT.
בשיר "תל אביב" של הזמר עומר אדם לקראת אירוע הגאווה 2013, בשיר "מלכת השושנים" של הזמרת עדן בן זקן, בשירה של הזמרת שרית חדד "קרקס", בשירו של הזמר דודו אהרון "קצפת עם תות" ובשירה של הזמרת מרגלית צנעני "פה זה לא אירופה" שולבו מילות הסלנג הלהט"בי.
הסדרה "זאת וזאתי" ששודרה ברשת 13 ב-2019 עקבה אחרי שתי נשים שעיקר הטקסט שלהן הוא סלנג להט"בי בדגש על הז'רגון התל אביבי. הסדרה זכתה למעמד קאלט וצוטטה רבות בתרבות הממים ברחבי המרשתת, במיוחד על ידי הפשוטע.
מנואל בדנס
מנואל בדנס (בספרדית: Manuel Badenes; 30 בנובמבר 1928 – 26 בנובמבר 2007) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת משחק
בדנס התחיל את הקריירה בקבוצת קאסטיון ב-1946. בעונתו הראשונה הקבוצה סיימה במקום האחרון וירדה לליגת המשנה, אך למרות זאת הוא כבש באותה עונה 4 שערים ב-10 משחקים, דבר שהוביל אותו לשחק בברצלונה. בשתי עונות במדי הקטאלונים כולל עונת השאלה לסרגוסה בנדס זכה בשני תוארי ליגה אך לרוב לא שיחק כשהוא כבש 6 שערים ב-14 משחקים במשך כשתי עונות. ב-1950 עבר לשחק בוולנסיה כמי שאמור לרשת את מקומו של שחקנה אדמונדו סוארס. הוא כבש במדיה 90 שערים ב-97 משחקים וזכה עימה בגביע הספרדי של עונת 1953/54, כשהוא כובש במשחק הגמר נגד ברצלונה. שנתיים קודם לכן בגמר הגביע כבש צמד נגדה, אך ולנסיה הפסידה לה 4–2. ב-1956 עבר בדנס לריאל וואיאדוליד בה זכה בתואר הפיצ'יצ'י של עונת 1957/58 בה כבש 19 שערים, בצוותא עם אלפרדו די סטפנו וריקרדו אלוס.
צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן
סר צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן (מבוטא במלעיל, באנגלית Chandrasekhara Venkata Raman; 7 בנובמבר 1888 - 21 בנובמבר 1970) היה פיזיקאי הודי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1930 על גילוי תופעת "פיזור ראמאן" - פיזור לא אלסטי של אור מחומר.
חייו
ונקאטה ראמאן נולד בטירוצ'יראפאלי, במחוז מאדראס שבהודו הבריטית, הבן השני מתוך שמונה ילדים של הוריו צ'נדרסקהארה ר. אייר ופרבטי אמל. בגיל מוקדם עבר ראמאן לעיר ויזאג שבאנדרה פרדש ולמד בתיכון סנט אלויסיוס האנגלו-הודי. אביו היה מרצה למתמטיקה ופיזיקה בפרזידנסי קולג' במדרס, בו ראמאן החל ללמוד בשנת 1902, בגיל 13. בשנת 1904, בגיל 15, הוא עמד בדרישות לתואר בוגר במקום הראשון וזכה במדליית זהב לפיזיקה. בשנת 1907 סיים תואר שני בהצטיינות יתרה.
קריירה
ב-1917 התפטר ראמאן מהשירות הממשלתי וקיבל משרת פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת כלכותה. במקביל הוא המשיך במחקריו באגודה ההודית לעידוד המדע הכפופה למשרד המדע והטכנולוגיה ההודי והפך למזכיר כבוד של האגודה. שנים אחר כך התייחס ראמאן לתקופה זו של חייו כשנות הזוהר של עבודתו המדעית. הוא קיבץ סביבו תלמידים רבים באוניברסיטה ובאגודה לעידוד המדע.
ב-28 בפברואר 1928 ראמאן ניהל ניסויים באגודה לעידוד המדע יחד עם שותפיו, בהם תלמידו קאריאמניקאם סריניוואסה קרישנאן, על תופעת פיזור אור, כאשר גילה את התופעה הנקראת על שמו, פיזור ראמאן. מרגע התגלית היה ברור כי מדובר בתגלית בעלת חשיבות רבה. תגלית שסיפקה הוכחה נוספת לאופי הקוונטי של האור. אף שגילו את התגלית במשותף, קרישנן לא חלק עם ראמאן בפרס נובל, אך הוזכר באופן בולט בהרצאת ראמאן לרגל קבלת הפרס.
טכניקת ספקטרוסקופיה בשיטת ראמאן מתבססת במידה רבה על התופעה. בשנת 1929 כיהן ראמאן כנשיא המושב ה-16 של קונגרס המדע ההודי. הוא זכה לתואר אבירות בריטי ולתארי כבוד רבים מאוניברסיטאות שונות. בשנת 1929 היה ראמאן בטוח כי יזכה בפרס נובל על תגליתו אך התאכזב כאשר הפרס הוענק ללואי דה ברויי הצרפתי. בשנת 1930 היה כה בטוח בזכייתו עד שהזמין כרטיסי נסיעה לשוודיה כבר בחודש יולי, אף שהזוכה בפרס מוכרז רק בחודש נובמבר. הפרס הוענק לו "על עבודתו בתחום פיזור האור ועל גילוי פיזור ראמאן". הוא היה בן יבשת אסיה הראשון והאדם הראשון שאינו לבן שזכה בפרס נובל בכל תחום מדעי, קדם לו רק המשורר בן ארצו רבינדרנת טאגור בשנת 1913.
יחסי ערב הסעודית–קפריסין
יחסי ערב הסעודית–קפריסין הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין הממלכה הערבית הסעודית לבין רפובליקת קפריסין.
היחסים הפוליטיים של המדינות חזקים בגלל הדמיון בין שתי המדינות בנושאים היסטוריים, גאוגרפיים וכלכליים.
היסטוריה
היחסים המצוינים בין ערב הסעודית לקפריסין, כמו גם הצורך לקדם עוד יותר את ממד המזרח התיכון של שתי המדינות, היו בין הנושאים שבאמצעותם הביע שר החוץ הסעודי, סעוד אבן פייסל אבן עבדול-עזיז אלסעוד את כבוד ארצו כלפי השלמות הטריטוריאלית של קפריסין והחלטות נלוות שנפגשו עם האו"ם עם עמיתתו הקפריסאית, אראטו קזאקו-מרקוליס, שביקרה בריאד בשנת 2012.
עמדת ערב הסעודית בסכסוך בקפריסין
עמדת ערב הסעודית בסכסוך בקפריסין נותרת ללא שינוי ומחויבת לאמנת האו"ם. שר החוץ הסעודי, סעוד אבן פייסל אבן עבדול-עזיז אלסעוד הוסיף בשנת 2012 כי ערב הסעודית תומכת בקפריסין המאוחדת והפדרלית ומתנגדת לכל ניסיונות הפרדה או פילוג בכל בעיות האזור.
יחסי החוץ של ליכטנשטיין
יחסי החוץ של ליכטנשטיין נשלטים על ידי איחוד המכס שלה עם שווייץ (ועד מלחמת העולם הראשונה עם האימפריה האוסטרו-הונגרית). איחוד זה גם הוביל לחברותה באיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) בשנת 1991, ובניגוד לשווייץ (שם האזרחים דחו חברות במשאל עם), ליכטנשטיין היא חלק מהאזור הכלכלי האירופי.
יחסים בינלאומיים
ליכטנשטיין התקבלה לאו"ם בשנת 1990, והיא חברה גם בארגונים השונים שלו מלבד אונסק"ו.
ליכטנשטיין תבעה פעמיים בבית הדין הבינלאומי לצדק, בפרשת נוטבוהם נגד גואטמלה בשנות ה-50 ובתביעה של רכוש אמנותי של בית ליכטנשטיין נגד גרמניה בשנת 2005, ובשני המקרים הפסידה בתביעתה.
לליכטנשטיין יש שגרירים באוסטריה, בבלגיה, בגרמניה, בוותיקן, בשווייץ ובארצות הברית, יחד עם מספר שליחים לארגונים בינלאומיים. על פי הסכם משנת 1919 בין ליכטנשטיין ושווייץ, שגרירי שווייץ מוסמכים לייצג את ליכטנשטיין במדינות ובמצבים דיפלומטיים, אלא אם כן ליכטנשטיין תבחר לשלוח שגריר משלה.
מלבד הוותיקן, ליכטנשטיין היא המדינה היחידה בעולם שאין בתחומה אף שגרירות. עם זאת, ישנם כמה קונסוליות כבוד בנסיכות, ורובם ממוקמים בעיר הבירה ואדוץ. עם זאת, חלקם נמצאים בערים שאן, שלנברג וטריזן.
צ'כיה וסלובקיה
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה האשימה צ'כוסלובקיה את פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין כי הרוויח מהסכמים שחתם עם הנאצים בתקופת הכיבוש של צ'כוסלובקיה, ורכש נדל"ן ברחבי המדינה. בשנת 1948 הוקם בצ'כוסלובקיה משטר קומוניסטי, ובעקבות כך החרימו פקידי הממשל את נכסיו של נסיך ליכטנשטיין.
בתגובה ניתקה ליכטנשטיין את יחסיה עם פראג, ובעקבות כך ניתקה אף צ'כוסלובקיה את יחסיה עם ליכטנשטיין ואסרה על תושבי הנסיכות להיכנס לשטחה.
ב-13 ביולי 2009, שרי החוץ של צ'כיה וליכטנשטיין, חתמו על הסכם לכינון יחסים, כשלושה חודשים לאחר מכן חידשה גם סלובקיה את קשריה עם ליכטנשטיין, אך בסלובקיה מיהרו להבהיר כי ההסכם אינו מעיד על הכרה בתביעות הנדל"ניות של ליכטנשטיין.
קוריאה הדרומית
בשנת 1993 כוננו יחסים בין ליכטנשטיין לקוריאה הדרומית.
חברות בארגונים בינלאומיים
ליכטנשטיין חברה באו"ם, במועצת אירופה, הבנק האירופי, אפט"א, סבא"א, אינטרפול, הוועד האולימפי הבינלאומי, ועוד שלל ארגונים בינלאומיים.
ליכטנשטיין מעולם לא הייתה חברה בחבר הלאומים, משום שבקשתה להצטרף לארגון נדחתה בשנת 1920 בשל גודלה.
סופרבול XXXVI
סופרבול XXXVI היה משחק פוטבול שהתקיים ב-3 בפברואר 2002, בין ניו אינגלנד פטריוטס, אלופת חטיבת ה-AFC בליגת ה-NFL לבין סנט לואיס ראמס אלופת חטיבת ה-NFC. המשחק הוכרע בבעיטת שדה מוצלחת של אדם וינאטיירי שהעניקה ניצחון 17–20 לניו אינגלנד פטריוטס וזכייה ראשונה בתולדותיה בסופרבול. המשחק התקיים באצטדיון לואיזיאנה סופרדום בניו אורלינס שבלואיזיאנה ונערך בצל התאוששות ארצות הברית מפיגועי 11 בספטמבר.
מיקום המשחק
המשחק התקיים באצטדיון לואיזיאנה סופרדום בניו אורלינס שבלואיזיאנה שנבחר על ידי הנהלת ה-NFL בישיבתה ב-28 באוקטובר 1998. הייתה זו הפעם השישית שהאצטדיון אירח את משחק הסופרבול והפעם התשיעית שהוא נערך בעיר ניו אורלינס.
המשחק היה מתוכנן להיערך ב-27 בינואר 2002 אולם נדחה בשבוע ל-3 בפברואר והיה זה משחק הסופרבול הראשון שהתקיים בחודש פברואר. דחיית המשחק התרחשה בעקבות דחיית המחזור השני של הליגה שתוכנן ל-16–19 בספטמבר 2001, וזאת בשל פיגועי 11 בספטמבר. האירוע עצמו הוכרז על ידי המחלקה לביטחון המולדת כאירוע לאומי המחייב אבטחה מיוחדת.
עונת 2001 ב-NFL
סנט לואיס ראמס הגיעו למשחק כשהם פייבורטים ב-14 נקודות על ניו אינגלנד פטריוטס. הראמס זכו באליפות שנתיים קודם לכן, היו קבוצת ההתקפה הטובה בליגה וכונו "The Greatest Show on Turf". הם סיימו את עונת 2001 במאזן הטוב בליגה של 2–14, והובילו את הליגה ביארדים בהתקפה ובנקודות. קורט וורנר הקוורטרבק של הראמס נבחר ל-MVP של ה-NFL בפעם השנייה לאחר שסיים את העונה עם 4,830 יארד במסירה, 36 טאצ'דאונים, 22 חטיפות ומדד יעילות של 101.4. לקבוצה היו שני תופסים שסיימו את העונה עם מעל 1,000 יארד, טורי הולט ואייזק ברוס. מרשל פולק, הרץ האחורי של הראמס, זכה בתואר שחקן ההתקפה של העונה, לאחר שרשם 1,382 יארד בריצה, 765 יארד בתפיסה ו-21 טאצ'דאונים. בפלייאוף גברו הראמס על גרין ביי פאקרס 17-45 ובגמר ה-NFC ניצחו את פילדלפיה איגלס 13-17.
ניו אינגלנד פטריוטס הגיעו לסופרבול לאחר עונה מלאת תהפוכות. הייתה זו העונה השנייה תחת הדרכתו של ביל בליצ'יק והיא נפתחה בשני הפסדים רצופים. במחזור השני נפצע כוכב הקבוצה, הקוורטרבק הפותח דרו בלדסו והוחלף בידי טום בריידי, שחקן השנה השנייה שעד אותו משחק לא זכה לדקות משחק משמעותיות. הפטריוטס בהנהגתו של בריידי הצליחו לסיים את העונה במאזן של 5–11 ולזכות בראשות הבית. בפלייאוף כיכב בריידי בניצחון על קבוצת האוקלנד ריידרס 13-16 לאחר הארכה. משחק זה זכור בעיקר בשל תנאי מזג האוויר הקשים בהם התקיים (סופת שלגים), והחלטת שופט שנויה במחלוקת, אשר מנעה איבוד כדור של בריידי, שהיה חורץ את גורל המשחק לטובת הריידרס. בריידי רשם במשחק זה 312 יארד, 238 מהם במחצית השנייה וכן טאצ'דאון אחד בריצה. במהלך משחק האליפות האזורית נגד פיטסבורג סטילרס, נפצע בריידי בברכו במהלך הרבע השני והוחלף על ידי בלדסו. אף על פי כן הצליחו הפטריוטס להעפיל לסופרבול לאחר ניצחון חוץ 17–24.
מהלך המשחק
ברבע הראשון עלו הראמס ליתרון 0–3 לאחר שער שדה. 8:49 דקות לסיום הרבע השני, חטף טיי לו, הקורנרבק של הפטריוטס מסירה של קורט וורנר והחזיר אותה 47 יארד לטאצ'דאון. הפטריוטס ניצלו איבוד כדור של תופס הראמס ריקי פרואל, ובדרייב האחרון של הרבע, מסר בריידי לטאצ'דאון של דייוויד פאטן, 31 שניות לסיום המחצית, והיתרון של הפטריוטס גדל ל 3–14.
ברבע השלישי הבקיעו הפטריוטס שער שדה אחד ללא מענה מצד הראמס והגדילו את היתרון ל 3–17. 6:47 דקות לסוף המשחק השיג וורנר טאצ'דאון בריצה ל-2 יארד שצמצם את ההפרש ל-10–17. 1:51 דקות לסיום המשחק החלו הראמס בדרייב בניסיון להשוות את התוצאה, מקו ה-45 יארד שלהם. וורנר מסר שלוש מסירות מוצלחות ל-55 יארד, כולל מסירה של 26 יארד לפרואל 1:30 דקות לסיום ובעיטת ההשלמה קבעה שוויון 17-17.
ללא שהיו לזכותה פסקי זמן, החלה ניו אינגלנד פטריוטס בדרייב האחרון של המשחק, מקו ה-17 יארד שלה. בריידי השלים שלוש מסירות לרץ ג'יי. אר. רדמונד, מסר לטרוי בראון ל-23 יארד ולאחר מכן מסירה ל-6 יארד לטייט אנד ג'רמיין ויגינס. כשעל השעון נותרו 7 שניות עצר בריידי את המשחק ב"ספייק" (הטחת הכדור בקרקע שנועדה לעצור את שעון המשחק). הבועט של הפטריוטס אדם וינאטיירי הבקיע את שער השדה מ-48 יארד תוך כדי ששעון המשחק נגמר וקבע ניצחון 17–20. הייתה זו הפעם הראשונה שהסופרבול הוכרע בבעיטת שער שדה.
שידור
המשחק שודר בארצות הברית ברשת פוקס, צוות השידור כלל את השדרן הראשי פאט סאמרהול את הפרשן ג'ון מאדן, ושדרני הקווים פאם אוליבייר ורון פיטס.
במשדר צפו בממוצע 86.8 מיליון צופים בארצות הברית. זמן פרסום נמכר בסכום של 2.2 מיליון דולר ל"ספוט" (30 שניות).
בידור
הופעות הבידור במשחק נערכו על רקע התאוששות אמריקה מפיגועי 11 בספטמבר והנצחת הקורבנות.
טרום המשחק בוצע השיר "Let Freedom Ring" של בארי מנילו על ידי מנילו, יולנדה אדמס, ג'יימס אינגרם, וינונה ג'אד ופטי לבל. בקטע וידאו ששודר על המסך באצטדיון ולצופים בבית הקריאו שחקני עבר והווה ב-NFL קטעים מהכרזת העצמאות של ארצות הברית. הנשיאים לשעבר ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וביל קלינטון וכן ננסי רייגן רעייתו של הנשיא לשעבר רונלד רייגן, הקריאו קטעים מנאומיו של אברהם לינקולן. הזמרים מארק אנתוני ומרי ג'יי בלייג' ביצעו את השיר "America the Beautiful" בליווי תזמורת הטיילת של בוסטון. פול מקרטני שר את "Freedom", שיר ההנצחה שחיבר בעקבות הפיגועים. את המנון ארצות הברית ביצעה מריה קארי בליווי תזמורת הטיילת של בוסטון.
כניסת הקבוצות לאצטדיון הייתה ייחודית, לאחר ששחקני ההתקפה של הראמס נכנסו למגרש זה אחר זה כשברקע מוקראים שמותיהם, כנהוג עד אז בסופרבולים, נכנסו כל שחקני ניו אינגלנד פטריוטס כקבוצה אחת למגרש, מנהג שאומץ מאז במשחקני הסופרבול העתידיים.
מופע המחצית היה של להקת הרוק האירית U2. הלהקה ביצעה את השירים "Beautiful Day", "MLK" ואת השיר "Where the Streets Have No Name" כששמות קורבנות פיגועי 11 בספטמבר מוקרנים על מסך מאחורי הבמה. בסוף המופע פתח סולן הלהקה, בונו, את הז'קט שלבש, וחשף את דגל ארצות הברית המודפס על בטנתו.
Only Teardrops
Only Teardrops (מילולית: רק דמעות) הוא שיר של הזמרת הדנית אמילי דה פורסט. השיר יצא בתור הסינגל הראשון של דה פורסט, מאלבום האולפן הראשון שלה הנושא את אותו השם, שיצא בשנת 2013. השיר נכתב על ידי ליז קאבל, ג'וליה פאברין ג'קובסן ותומאס סטנגאארד. השיר, שייצג את דנמרק באירוויזיון 2013, זכה במקום הראשון עם 281 נקודות.
השיר התחרה בחצי הגמר הראשון ב-14 במאי 2013, והעפיל לגמר שנערך ב-18 במאי.
בשנת 2019, חשפה כותבת השיר ליז קאבל, כי בשנת 2012 נשלח השיר לקדם אירוויזיון הגרמני אך תאגיד השידור הגרמני (NDR) דחה את השיר בטענה כי הוא לא מספיק טוב לתחרות.
תחרות האירוויזיון
השיר זכה בתחרות האירוויזיון במהדורתה ה-58 בשנת 2013 ובכך העניק לדנמרק את ניצחונה השלישי, חמישים שנה בדיוק לאחר ניצחונה הראשון ב-1963.
ניר שנטל
ניר שנטל (נולד ב-25 באפריל 1969) הוא שייט עבר ישראלי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (טורונטו 1995) לצד שותפו ואחיו רן שנטל במפרשית מדגם 470.
קריירה
בינואר 1988 השתתפו האחים שנטל באליפות העולם לנוער שנערכה בסידני שבאוסטרליה למפרשיות מדגם 420 וזכו במקום הראשון הכללי בתום תשעה שיוטים. באוגוסט אותה השנה הם השתתפו באליפות העולם לנוער למפרשיות מדגם 470 האולימפי וזכו במדליית הכסף. בשנת 1993 השתתפו ניר ורן באליפות העולם לבוגרים בדגם 470 שנערכה בקרוזון שבצרפת וסיימו במקום השישי. באליפות העולם שנה לאחר מכן שנערכה בהלסינקי, פינלנד, הם סיימו במקום ה-11.
בשנת 1995 זכו האחים שנטל במדליית הארד באליפות העולם למפרשיות מדגם 470 לאחר שסיימו במקום השלישי הכללי בתחרות שנערכה בטורונטו, קנדה.
בשנת 1996 הם השתתפו באולימפיאדה אטלנטה והתחרו בתחרות מפרשיות ה-470 שנערכה באתר השיט בסוואנה. בתום כל 11 השיוטים הם סיימו במקום ה-19 הכללי.
סטניסלבה דה קרלובסקה
סטניסלבה דה קרלובסקה ( פולנית: Stanisława de Karłowska ; 8 במאי 1876 – 9 בדצמבר 1952) הייתה אמנית ילידת פולין, שהייתה נשואה לצייר הבריטי רוברט בוואן מקבוצת קמדן טאון.
חיים ועבודה
סטניסלבה דה קרלובסקה הייתה בתם של אלכסנדר דה קרלובסקי ופאולינה של טוכולקוב. משפחת אביה הייתה מהאצולה הפולנית (szlachta) והיו להם אחוזות גדולות ליד לוביץ', במרכז פולין. למשפחה הייתה היסטוריה ארוכה של פעילות פטריוטית, ואביה נלחם בקרבות שהיו בפולין נגד הכובשים. הוא גם ספג הפסד כספי ניכר בגלל החלק שהוא מילא במרד ינואר בשנת 1863.
סטניסלבה התאמנה כאמנית בקרקוב לפני שנרשמה לאקדמיה ז'וליאן בפריז, בשנת 1896. בקיץ שלאחר מכן נסעה לג'רסי לחתונה של סטודנטית לאמנות ג'נינה פלם לאריק פורבס-רוברטסון. כאן פגשה את האמן האנגלי רוברט בוואן, ובסוף אותה שנה הם נישאו בוורשה.