cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייר ז'וזף פרה
פעילותו בחברת ג'נגו, אחיו ואחרים
אולם אחרי שנת 1931 יחד עם אחיהם השלישי, אטייֶן סאראן פרה (1970-1912) ובן דודם, רנה שארל-אלן, הידוע כ "שאלן" פרה היו לשותפים המועדפים של ג'אנגו בהרכבי ג'אז. בין השנים 1935–1939 היה פרה חבר בחמישייה "הוט קלאב דה פראנס" ( QHCF - Quintette du Hot Club de France') של האחרון ובשנת 1940 השתתף בפרויקט Django's Music. בארו פרה השתתף בכ 80 הקלטות של ג'נגו ריינהרדט, ביניהם St. Louis Blues, (1935),I Found a New Baby, (1935), Swing Guitars,  (1936), My Melancholy Baby  (1939), ואחר כך במרץ Limehouse, Tears ו Daphne  (1940).
יחסי טנזניה–ישראל
היסטוריה
ב-2017 ישראל וטנזניה העלו את הדרג היחסים ושגריר טנזניה הראשון הגיע לישראל.
שגרירות
ישראל החזיקה שגרירות בטנזניה מאז קיבלה עצמאות, אך זו נסגרה לאור ניתוק היחסים הדיפלומטים עם מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים. נכון ל-2022, אין שגרירות ישראלית בטנזניה. האינטרסים הישראלים בטנזניה מטופלים על ידי השגרירות הישראלית בקניה. טנגניקה החליטה עם קבלת עצמאותה, מטעמי חסכון, לפתוח רק שלוש שגרירויות בארצות הברית ב ובהודו ולא שלחה נציג לישראל. בשנת 2017 פתחה טנזניה שגרירות ברמת גן.
פייר ז'וזף פרה
בימי המלחמה ואחריה
בימי מלחמת העולם השנייה, בעת הכיבוש הנאצי, ויתר זמנית על הפעילות המוזיקלית והתקיים מעסקים בהשוק השחור של פאריס. הוואלסים שהלחין בסגנון סווינג ובי-בופ (הbop valse), הקדימו את זמנו. יצירות כמו "!...Panique" (פאניקה) (1946) (כתובה יחד עם האקרודיוניסט ג'ו פריבא) La Folle (המשוגעת),Swing Valse (כתב עם האקורדיוניסט גוס ויזר, שהצליח ככל הנראה להשתלט לבד על הזכויות ליצירה והקליט אותו בחברת קולומביה ב 1940) ו Le Départ de Zorro (הפרידה מזורו) (1948) היו ספק באל-מוזטים מודרניסטים, סוריאליסטיים ואפלים, ספק ג'אז מודרני. לפני שורטי רוג'רס, הוראס סילבר או דייב ברובק שילב ביצירות אלה מבנים מקצביים ב 3/4 ו 6/8. .היצירות מ 1948 L’inattendu ו Le départ de Zorro שהושפעו מה"בי בופ" נכנסו לאחר מכן לרפרטואר של מרסל אזולה. אחרי שנות החמישים הופיע בארו פרה לעיתים נדירות על הבמה. באמצע שנות ה-1960 הוציא אלבום בשם Swing Valses d’Hier et Au’jourd’ui ("ולסים סווינג מאתמול ומהיום") בהפקתו של שארל דלונה ובהשתתפות אחיו מטלו פרה. עדיין ב 1971 השתתף בהקלטת האלבום של גאס ויזר - Swing Accordeon. בשנות ה-1960 ניהל במשך שנים אחדות בפאריס את הבאר "לה לנטרן" (La Lanterne), (בPorte de Champerret,ברובע 17, שבו ארח בג'ם סשנס מוזיקאים צוענים רבים ולפעמים הצטרף אליהם עם הגיטרה שלו. מקום אחד בבעלותו היה לפרק זמן "בארו באר" (Baro Bar) ב rue Mouffetard (ברובע 5)..
בדומה לג'אנגו ריינהרדט ועמיתים אחרים באותה תקופה ניגן על גיטרה מתוצרת סלמר-מאקאפרי.
יחסי טנזניה–ישראל
שגרירות
בשנים 1995–2010 שימשה רונית הרשקוביץ, אשת עסקים הפעילה בענף התיירות בטנזניה, כקונסול כבוד בישראל. אחר כך שימש בתפקיד איש העסקים נוריאל קסביאן.
פייר ז'וזף פרה
בימי המלחמה ואחריה
את המסורת מוזיקלית הג'אזית של המשפחה המשיכו בניו של "מטלו" פרה, בולו פרה (Boulou Ferret) (שהיה תלמיד של אוליביה מסיאן) ואליוס פרה (Elios Ferret) שביצעו, בין השאר, גרסה חדשה ל"Panique" של פייר פרה.
יחסי טנזניה–ישראל
לקריאה נוספת
רפאל רופין, "שליחות לטנגניקה", הוצאת משרד הביטחון, 1986, תל אביב.
פייר ז'וזף פרה
לקריאה נוספת
Michael Dregni, Alain Antonietto and Anne Legrand -Django Reinhardt and the Illustrated History of the Gipsy JazzCo. Michael Dregni, 2006 ,
קישורים חיצוניים
,2009 Pierre Lafargue - Les Frères Ferret - Les Gitans de Paris 1938-1956 Fremeaux&Associés Alain Antonietto - biography on the first edition of the CD “Swing Valse” (HCRCD 45). 1996. Le Jazz manouche - Mediathèque de Vincennes online
אינגר אירווינג קוז
אינגר אירווינג קוז (באנגלית: Eanger Irving Couse; 3 בספטמבר 1866 – 26 באפריל 1936) היה אמן אמריקאי וחבר מייסד ונשיא ראשון של. הוא ידוע בציורי ילידים אמריקאים. עבודתו הייתה גם חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת קיץ 1928 ובאולימפיאדת קיץ 1932.
ראשית חייו
קוז נולד למשפחה חקלאית במישיגן. כילד, הוא החל לצייר את בני שבט ה שגרו בסמוך. הוא למד בילדותו בבתי ספר מקומיים והמשיך לעבוד באמנות.
קוז עזב את מישיגן ללימודי אמנות מקצועית במכון האמנות של שיקגו וב, ניו יורק. הוא נסע לפריז, שם למד בבית הספר לאמנויות יפות ובאקדמיה ז'וליאן. הוא חי בצרפת במשך 10 שנים, וצייר בעיקר נופים של חוף נורמנדי. בין השנים 1893–1896 התגורר ב, שם צייר את רחובותיה ואת הדייגים.
קריירה אמנותית
בסוף המאה ה-19, דרום מערב ארצות הברית וניו מקסיקו בפרט, משכו אמנים וסופרים רבים מכיוון שנותרו ללא פגע ממאמצי ההרחבה הלאומית שהוכתבה על ידי המדיניות האמריקאית. האמנים והסופרים של תקופה זו רצו לתפוס את שרידי המערב הישן לפני שהוא נעלם כליל. בתקופתו, בניו מקסיקו, למד קוז וצייר את חייהם ותרבותם של האינדיאנים מאזור טאוס - שבט פואבלו. הוא החל להציג את ציוריו על חיי האינדיאנים וזכה בתערוכת היחיד הראשונה שלו בשנת 1891.
בשנת 1911 נבחר קוז לאקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא גם היה פעיל ב. בשנת 1915, קוז היה אחד מששת החברים המייסדים של אגודת האמנים של טאוס, ונבחר לנשיא הראשון. חבר מייסד נוסף היה האמן ג'וזף הנרי שארפ, שהפך קפלה ליד ביתו של קוז לסטודיו. הנכסים הסמוכים מוכרים עכשיו במשותף כאתר ההיסטורי קוז / שארפ, והם נשמרים ומופעלים על ידי קרן קוז.
מבין עבודותיו נחשב "אלק-פוט משבט הטאוס", שצויר בקיץ 1909, ליצירת המופת של קוז. הציור נרכש עבור אוסף האמנות הלאומי של ארצות הברית על ידי אספן האמנות הידוע וכעת הוא מוצג באוספי המוזיאון לאמנות אמריקאית בסמית'סוניאן.
יצירתו "השבויה" הוצג בשנת 1891 בתערוכת היחיד הראשונה שלו, שהתקיימה באגודת האמנות של פורטלנד (כיום, ) באורגון, ולאחר מכן בסלון פריז בשנת 1892. ציור גדול זה, היה הציור האינדיאני הראשון של קוז, שלימים זכה לתהילה בארצות הברית על ציוריו את עמי הילידים בניו מקסיקו. בשנת 1991 נכלל "השבויה" בתערוכה הלאומית לאמנות אמריקאית בשם "המערב כאמריקה", מה שיצר מחלוקת בפרשנות למשמעויותיהם וכוונותיו של הציור. היסטוריונים לאמנות בחנו את המניעים הגזעניים, המיניים והחברתיים של הציור בהקשר של החברה האמריקאית באותה תקופה.
מורשת וכבוד
עבודותיו זכו להכרה ופרסים רבים ממוסדות כמו: סלון פריז, מכון האמנות של שיקגו, האקדמיה הלאומית לעיצוב (פרס הולגרטן השני, 1900; פרס הולגרטן הראשון, 1902; פרס אלטמן, 1916); פרס איזידור, 1917. הוא זכה בפרס ליפינקוט מטעם (1921) ופרסים רבים נוספים.
עבודותיו מוחזקות במוזיאונים רבים בארצות הברית ובעולם כוללות אוסף של דייוויד ופגי רוקפלר - ב.
קוס נפטר באלבוקרקי שבניו מקסיקו בשנת 1936. הוא קבור בבית העלמין סיירה וויו בטאוס.
נדב תורג'מן
נדב תורג'מן הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש סגן מפקד מפקדת העומק. קודם לכן שימש ראש מספן כוח האדם ומפקד בה"ד חיל הים.
ביוגרפיה
תורג'מן התגייס לצה"ל, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות. לאחר מספר תפקידי פיקוד, שירת כמפקד פלגת הדרכה בשייטת 13 עד שנת 2016. לאחר מכן מונה לסגן מפקד שייטת 13 בין השנים 2016–2017. ביוני 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד בה"ד חיל הים, הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2019. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2019–2020). ביולי 2020 מונה לראש מספן כוח האדם., ושימש בתפקיד עד שנת 2022. בשנת 2022 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לסגן מפקד מפקדת העומק.
תכשיט
תכשיט או עדִי (בריבוי: עֲדָיִים) הוא אביזר נוי ובמקור סמל שבטי המשמש לקישוט הגוף והבגד. במהלך השנים והתפתחות האנושות, התכשיט הפך גם ליצירת אמנות, וסמל תרבותי וחברתי. מאז ומעולם שימשו תכשיטים גם כסמל סטטוס וגם כמייצגי בעלי ממון. השימוש במתכות יקרות שמקורן מבטן האדמה ייחדו את התכשיט כפריט המשתלב בגוף האדם ומוכיח מעמד.
חומרים
התכשיטים היו קיימים משחר ההיסטוריה. בתקופות קדומות הם נוצרו מחומרים כגון עצמות, עץ וצדפות, ולאחר מכן מחומרים יקרים יותר כמתכות (זהב, כסף, פלטינה) ואבני חן (יהלומים, טופז, פנינים). החל משנות השלושים של המאה העשרים הפכו תהליכים תעשייתיים לנפוצים יותר בייצור תכשיטים תוך שימוש גם במתכות יותר זולות וכן בחומרים זמינים ועממיים כגון פלסטיק, בדים, עץ וכו'. במקביל לתעשיית האופנה, שהפכה ליותר עממית, התפתחה גם תעשיית תכשיטי האופנה שעבורה משתמשים, כאמור, בחומרים יותר זמינים וזולים כגון: מתכת גולדפילד, זכוכית וכן בשיבוץ אבנים לא יקרות.
היסטוריה
חפירות ארכאולוגיות במערות האדם הקדמון מגלות, כי כבר לפני 100,000התכשיט הקדום ביותר שמצאו מוערך לכלפני 115,000 שנים. שנה פותחו התכשיטים הראשונים באמצעות שימוש בחומרי גלם דוגמת עצמות ושריונות רכים של חיות, אבנים ועצים. תחילה שימשו חומרים אלה כאמצעים לקשירת בגדים וחיבור עורות אלה לאלה, אולם בהמשך נמצאו עדויות לדגש ששם האדם הקדמון על עיצוב חומרים ושימוש בהם לצורכי קישוט ונוי. דוגמה לתכשיט קדום היא סיכת הפיבולה, ששימשה לחיבור גלימות בעת העתיקה ובימי הביניים. המבנה שלה התאפיין בשני מופעים: האחד דמוי סיכת ביטחון, והשני כקשת ומחט המושחלת עליה. המבנה הקשתי היה מורכב משני חלקים: קשת בצורת 'עיגול' פתוח, שעליה מורכבת מעין מחט עם קוף הנעה על גביה. המחט ננעצת בבד, ועל ידי סיבובה של המחט מעל לקשת נוצר החיבור בין הבדים.
סוגים
התכשיטים נענדים על רוב חלקי גוף האדם - מסיכות ראש ועד לטבעות על הבהונות. התכשיטים השכיחים ביותר הם ענקים, תליונים, מחרוזות, עגילים, צמידים וטבעות.
בעלי מקצוע
בעל המקצוע שיוצר תכשיטים בהם מכונה צורף, מעצב תכשיטים, ואת השם תַּכְשִׁיטָן הוסיף וחידש המילונאי ראובן אלקלעי. בעברית ספרותית מודרנית כונה צורף הזהב (או סוחר העוסק בזהב) זֶהָבִי, אולם מילה זו לא נקלטה בפי ההמון. המילה תכשיט נקלטה בעברית של ימי התלמוד, ועמה גם המילה תקשיט. לשתי המילים אותה משמעות, ושורשיהן קרובים גזרונית זה לָזה.
מקצועות הצורפות ועיצוב התכשיטים נלמדים כתואר ראשון ותואר שני באקדמיות לעיצוב ואומנות בישראל ובעולם. נערכות תערוכות רבות בתחום, הן מסחריות והן אומנותיות. התערוכות המסחריות הידועות נערכות בערים כמו בבזל, בויצ'נסה, ניו יורק, לוס אנג'לס. כמו כן, תערוכות בנושאי תכשיטים אומנותיים (one of a kind), נערכות במוזיאונים לעיצוב ואמנות חשובים בעולם.
פט
פט (או כפת) הוא עמדה בשחמט שבה השחקן שתורו לשחק אינו יכול לבצע אף מסע חוקי אך אינו נמצא תחת איום שח. במקרה כזה נקבעת תוצאת תיקו. הפט הוא אחת מהדרכים של שחקן הנמצא בחסרון למלט את עצמו מהפסד, ובכך הוא משמש איום על השחקן העומד לנצח. לפט חשיבות רבה בסיומים.
במהלך המאה ה-19 נקבע כי תוצאתו של משחק המסתיים בפט היא תיקו. לפני כן היו מקובלות מוסכמות שונות בארצות שונות, לעיתים ניצחון לצד שהצליח להגיע לפט, לעיתים הפסד, ולעיתים תיקו. בארצות אחרות נקבע כי השחקן שנמצא בפט מפסיד את תורו, ובמקומות אחרים אסרו על השחקן לשחק מסע שמוביל לפט.
המונח שאול מן הצרפתית pat, ובמקורו מן הלטינית pactum. באנגלית המונח המקביל הוא Stalemate שמשמעותו מבוי סתום.
דוגמאות לעמדת פט
השחור במסע ואיננו יכול לנוע, בעמדה הימנית המלך השחור לא יכול לנוע לאף ערוגה שכן חלקן מאוימות על ידי המלכה וחלקן מאוימות על ידי הרץ הלבן.
העמדה שמופיעה בדיאגרמה השמאלית התרחשה מספר רב של פעמים במשחקים תחרותיים, וידועים שני מקרים ממשחקי אמנים איימוס ברן-הרי נלסון פילסבורי משנת 1898 וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר-ריכרד רטי משנת 1925.
דוגמאות ממשחקים תחרותיים
בעמדה הראשונה, במשחק בין וישוואנתן אנאנד-לולדימיר קראמניק שהתקיים במסגרת אליפות העולם בשנת 2007 על השחור להכות את הרגלי ב-ו5 ולגרום לפט, שכן כל מסע אחר יפסיד במשחק.
בעמדה השנייה, במשחק בין ויקטור קורצ'נוי-לאנטולי קרפוב גרם קורצ'נוי במתכוון לפט במסע ה-124 של המשחק החמישי על אליפות העולם בשנת 1978. המשחק היה בעמדת תיקו תאורטי מזה מסעים רבים, שכן גם אם הלבן יזכה ברגלי השחור אין הוא יכול לנצח. אך שני השחקנים לא דיברו זה עם זה ולכן לא הגיעו לתיקו בדרך של הסכמה. קורצ'נוי גם אמר שנהנה להשפיל את קרפוב ולהביא אותו לעמדת פט; זהו המשחק היחיד באליפות עולם שהגיע לעמדת פט.
בעמדה השלישית, במשחק משנת 1946 בין אוסיפ ברנשטיין -לווסילי סמיסלוב נפל אלוף העולם לעתיד במלכודת של יריבו. בעמדה זו השחור יכול לזכות על ידי הקרבת רגלי ו' ולהפעיל את המלך להגן על רגלי ב'. סמיסלוב לא השקיע מחשבה רבה ושיחק 1...ב2?? והופתע מתגובת הלבן 2. צ:ב2! (לאחר מסע זה, 2...צח2+ 3. מו3! צ:ב2 ופט. המשכים אחרים יאפשרו ללבן להתגונן מפני הכתרת הרגלי).
בעמדה הראשונה רואים את העמדה שהייתה מתפתחת לו השחור היה משחק 2...צח2+ 3. מו3 צ:ב2 פט. במשחק עצמו שיחק סמיסלוב 2...מז4 ולאחר 3. מו1 המשחק הסתיים בתיקו.
במשחק בין אוסיפ ברנשטיין לווסילי סמיסלוב הפט הושג עקב משגה של השחור. במשחק בין מילאן מטולוביץ' וניקולאי מינב הפט אירע לאחר תכנון: המשחק נמשך מהעמדה האמצעית באופן הבא:
1. צג6 מז5 2. מח3 מח5 3. ו4 בתקווה שהשחור ישחק 3...צא3+? והלבן יזכה אך השחור שיחק 3...צ:א6! אם הלבן משחק 4. צ:א6 מגיעים לעמדת הדיאגרמה השמאלית, פט. הלבן שיחק 4. צג5+ ולאחר מספר מסעים הוסכם על תיקו.
{|width=100%
בעמדה זו לשחור יתרון של פרש ורגלי בסיום, יתרון שאמור להיות מכריע, אך שחור לא הצליח למצוא דרך לניצחון משום איומי הפט שהלבן העמיד בפניו.
המשחק נמשך:
72...צא8
73. צג1+ מה3 (אין אפשרות לשחק פג2+)
74. צג4 צא4
75. צג1 מד2
76. צג4 מד3 (על 76...פג2+ 77. צ:ג2+! מ:ג2 ופט).
77. צג3+! מד4 (77...מ:ג3 פט)
78. צג1 צא3
79. צד1+ מג5 (אם 79...צד3 80. צ:ד3+! ולשחור אין מספיק כלים כדי לזכות לאחר 80...פ:ד3 81. מ:א2)
80. צג1+ מב5
81. צג7 פד5
82. צג2 פג3
83. צב2+ מג4
84. צב3! ראה דיאגרמה אמצעית.
בעזרת כלי ניתוח מודרניים ניתן להיווכח כי העמדה ההתחלתית ניתנת לזכייה בתוך 15 מסעים, וגם לאחר המסעים ששוחקו ניתן עדיין לזכות עד לשגיאה 82...פג3. המסע הזוכה הוא 82...פב4 לדוגמה:
83. צג8 צה3 84. צב8+ מג5 85. צג8+ מד5 86. צד8+ מג6 87. צא8 צה1+ 88. מב2 מג5 89. מג3 א1=מה וזוכה.
העמדה השמאלית לקוחה מתוך המשחק בין לארי אוונס לשמואל רשבסקי משנת 1963 (העמדה היא לפני המסע ה-47 של הלבן). הדיאגרמה ממחישה כי ניתן להשיג פט גם כאשר יש יותר כלים על הלוח, אם כי במציאות התחרותית אלו מקרים נדירים שמתרחשים בעיקר כאשר הצד עם היתרון החומרי לא שם לב לאפשרות של פט, בדרך כלל הנלווית להקרבת כלים לא צפויה על מנת לכפות את הפט. כלי שמוקרב במטרה להשיג פט נקרא לעיתים "מתאבד".
אחת הדוגמאות המפורסמות של כלי מתאבד היא המשחק בין לארי אבנס לשמואל רשבסקי שכונה "הונאת המאה" אבנס הקריב את מלכתו במסע ה-49 והמשיך בהקרבת הצריח במסע ה-50. הכאת הצריח גוררת פט, ואי הכאתו פשוט גוררת איום שח נוסף על השורה השביעית. לכן נקרא הצריח במשחק זה "הצריח הנצחי".
המשחק נמשך: 47. ח4! צה2+ 48. מח1 מה:ז3?? (לאחר 48...מהז6! 49. צו8 מהה6! 50. צח8+ מז6 לשחור יתרון של כלי אחרי 51. מה:ה6 פ:ה6 או שהשחור כופה מט לאחר 51. ז:ו4 צה1+ 52. מז2 מהא2+) 49. מהז8+! מ:ז8 50. צ:ז7+ (עמדת הדיאגרמה הימנית)
במשחק משנת 1896 בין מחבר הסיומים הידוע אלכסיי טרוצקי לבין ווגט דמיונו העשיר של מחבר הסיומים מצא את ההונאה הבא: 1. צד1! והשחור נופל למלכודת שהוכנה לו 1...רח3? ומאיים מהז2 מט. המשחק נמשך 2. צ:ד8+ מ:ד8 3. מהד1+ מה:ד1 ופט. ללבן שלושה כלים, רץ, פרש ורגלי ו' שכולם מרותקים ואינם יכולים לנוע.
בעמדה השמאלית ישנה עמדת פט נדירה בה קיימים רק כלים קלים. פאכמן ניסה לכפות ניצחון מהיר על ידי 1...ח2+? 2. מח1 רו3+ אך הופתע מתשובת הלבן 3. צז2+ וכופה פט.
הדרך הנכונה לזכייה כרוכה בתמרון עם הרץ מ-ה2 והעברת המלך השחור לאגף המלכה.
מצעדי ה-ARIA
מצעדי ה-ARIA הם המצעדים הרשמיים המפורסמים מדי שבוע על ידי איגוד תעשיות המוזיקה האוסטרלי (ARIA). המצעדים סוקרים את מכירות האלבומים והסינגלים באוסטרליה. המצעדים החלו להתפרסם בשנת 1966 והוכרו כמצעדים הרשמיים בשנת 1988.
היסטוריה
מצעדי ה-ARIA התפרסמו לראשונה בשבועון המוזיקה "Go-Set" ב-2 בפברואר 1966 והופיעו עד לסגירת השבועון ב-24 באוגוסט 1974. בעקבות הצלחת המצעדים ב-"Go-Set" החל גם השבועון "Kent Music Report" לפרסם מצעדים דומים החל בחודש מאי 1974. דייוויד קנט, עורך השבועון, פרסם באופן רטרוספקטיבי את המצעד האוסטרלי החל משנת 1940 ועד 1974 על סמך נתונים שאסף. באפריל 1983 החל איגוד תעשיית המוזיקה האוסטרלית לעשות שימוש בנתונים שפורסמו ולהפיץ אותם בחנויות תקליטים. במהלך יוני 1988 החל איגוד תעשיות המוזיקה לפרסם מצעדים באופן עצמאי. בשנה הראשונה נכללו במצעד אלבומי אולפן לצד אלבומי אוסף של אומנים שונים. ביולי 1989 הופרדו אלבומי האוסף והחלו להתפרסם במצעד נפרד. הדו"חות של איגוד תעשיות המוזיקה ובו דירוג 100 האלבומים והסינגלים המובילים בכל שבוע החל להיות זמין למנויים בינואר 1990 והודפס בכל שבוע עד יוני 1998. לאחר הפסקה קצרה הוא חזר לדפוס, ההדפסה פסקה סופית בסוף שנת 2000.
המצעדים של איגוד תעשיות המוזיקה מבוססים על נתונים שנאספו מרשתות קמעונאיות דוגמת סיינטי וג'יי.בי היי. פיי ונתונים מחנויות וירטואליות דוגמת אייטיונס, בנדיט אף.אם, גט מיוזיק וביגפונד מיוזיק.
החל מה-1 ביוני 2013 משודרת בכל שבת תוכנית הרדיו "Take 40 Australia", בה משודרים 40 הסינגלים המובילים במצעד. התוכנית משודרת בין השעות 15:00-19:00 ומיד בסיומה מתפרסמים המצעדים באתר האינטרנט של האיגוד. המצעדים המתפרסמים באתר הן גרסאות מקוצרות של המצעד המלא (50 האלבומים והסינגלים מתוך 100). רשימת המצעדים המלאה ניתנת לרכישה למנויים באמצעות הדואר האלקטרוני.
דגל קלדוניה החדשה
קלדוניה החדשה היא טריטוריה מעבר לים של צרפת, ויש לה שני דגלים רשמיים. האחד הוא דגל צרפת ששימש כדגל הרשמי היחיד עד 2010. השני הוא דגלה של חזית השחרור הלאומית הסוציאליסטית קאנאק - הדוגלת בהיפרדות מצרפת ומתן עצמאות לקלדוניה החדשה, שקיבל מעמד רשמי ב-2010 בהחלטת הקונגרס של קלדוניה החדשה והונף לראשונה יחד עם דגל צרפת בעת ביקורו של ראש ממשלת צרפת פרנסואה פיון ב-17 ביולי באותה שנה.
דגל תנועת השיחרור, שאומץ רשמית על ידי התנועה ב-1980 כולל שלושה פסי צבע אופקיים: כחול, אדום וירוק. במרכז הדגל עיגול צהוב שגבולו שחור. במרכז העיגול מצויר חץ שחור הנעוץ בקונכיות.
הצבע הכחול מסמל את האוקיינוס השקט, האדום את המאבק לעצמאות, את הסוציאליזם ואת האחדות, והירוק את האיים. העיגול הצהוב מסמל את השמש. החץ מסמל את תרבות האיים ומשמש כעיטור על גגות הבתים הבנויים בסגנון מקומי.
חגי דותן
חגי דותן (נולד ב-1959) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, מפקדו הראשון של מחוז חוף, שפוצל ממחוז הצפון. הודח מתפקידו בגין התנהגות שאינה הולמת שוטר והטרדה מינית.
ביוגרפיה
דותן שירת בצה"ל בחיל המודיעין והתגייס לשורות המשטרה ב-1981, תחילה כקצין משמר הגבול עד 1987, אחר כך עבר למשטרה הכחולה והיה קצין סיור במרחב דן ב-1991 קודם לדרגת רב-פקד ומונה למפקד תחנת גבעתיים, ב-1993 מונה לראש לשכת תנועה במרחב דן וב-1994 מונה למפקד משטרת בת ים בדרגת סגן ניצב. בשנים 1996 עד 1998 שירת כקצין ביטחון (קב"ט) בשגרירות ישראל בארגנטינה, לאחר חזרתו ארצה מונה לראש ענף תנועה במחוז תל אביב.
ב-1999 קודם לדרגת ניצב משנה ולמפקד מרחב מוריה במחוז ירושלים ואחר כך שימש מפקד מרחב ציון במחוז זה. בשנים 2003 עד 2005 היה מפקד המרכז ללימודי משטרה בשפרעם, כשבתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות עמד דותן בראש מפקדת שליטה ופיקוד שהייתה אחראית על פינוי היישובים בצפון רצועת עזה.
בדצמבר 2005 קודם לדרגת תת-ניצב וקיבל לפיקודו את מרחב ירקון במחוז תל אביב וביולי 2007 מונה לסגן מפקד המחוז הצפוני.
במאי 2009 נכנס לתפקידו כמפקד מחוז ש"י (יהודה ושומרון) בדרגת ניצב (שוקי זיסו מונה לסגנו). ב-2011 מונה למפקדו הראשון של מחוז חוף, מחוז חדש שהוקם בעקבות פיצול מחוז הצפון של המשטרה ונחנך בחודש יולי.
במאי 2009 פורסם כי חגי דותן סגר בעצמו תיק תאונת הדרכים שהיה מעורב בה במרץ 2008. דותן טען בתגובה כי הדבר נעשה בתום לב וכי "הביאו לי לחתום על טפסים ואני אפילו לא בטוח שזיהיתי שמדובר בתאונה שלי".
בפברואר 2015 נחקר במח"ש כחלק מפרשת הניצבים, בחשד להטרדה מינית של שוטרות ושוחרר לביתו בתנאים מגבילים למשך שבועיים. מפכ"ל המשטרה הודיע לדותן על פיטוריו, בכפוף לשימוע ולאישורו של השר לביטחון הפנים. המחלקה לחקירות שוטרים החליטה להעמידו לדין משמעתי ולא פלילי בגין התנהגות שאינה הולמת שוטר ובהטרדה מינית. ב-7 ביולי 2016 הורשע ובסוף החודש נגזר דינו: נזיפה והורדה בדרגה למשך חצי שנה.
בנובמבר 2015 מונה למנהל מתחם סינמה סיטי ראשון לציון, וכיום הוא בעליו של בית קפה באזור חולון.
דותן נשוי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני במנהל עסקים.
פוזי הדוב
פוזי הדוב (אנגלית: Fozzie Bear) הוא דמות מסדרת הטלוויזיה החבובות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. פוזי הוא דוב שעובד בתור סטנדאפיסט כושל שסופג עגבניות והופך ללעג במיוחד אצל סטטלר ווולדורף.
היסטוריה
פוזי בוצע במקור על ידי פרנק אוז, אם כי בשנים האחרונות של הסדרה הוא בוצע על ידי אריק ג'ייקובסון. פוזי הדוב נועד להיות הדמות הראשית של פרנק אוז אך הפופולריות של מיס פיגי עקפה את זאת של פוזי. התפקיד הגדול ביותר של פוזי היה בסרט, "חג המולד של החבובות", שם הוא לקח את כל חבריו לחווה של אמו בחג המולד. בשנות ה-80 המאוחרות שוחרר וידאו לילדים הנקרא "היי, אתה מצחיק כמו פוזי הדוב!" אשר תפקידו היה לעזור לילדים לפתח את כשרונותם הקומיים. הדמות שייכת כעת לחברת וולט דיסני, לאחר שדיסני קנו את הזיכיון של החבובות. הבובה המקורית נשמרת במוזיאון סטרטפורד אפון אייבון.
תפקידים
בעונה הראשונה, השמיע פוזי בכל פרק מונולוג קומי שבו סטטלר ווולדורף נהגו ללעוג לו. בעונה השנייה פוזי התחיל להשתמש בסגנון חדש, שבו לדוגמה הוא מדבר מהבטן או מחליק על גלגיליות.
הקולוסוס מרודוס
הקולוסוס מרודוס (ביוונית: Κολοσσός της Ρόδου) היה פסל ענק של אל השמש הליוס, שהוקם בעיר רודוס שבאי רודוס בין השנים 292 לפנה"ס עד 280 לפנה"ס על ידי האמן כארס מלינדוס. הפסל נחשב לאחד משבעת פלאי תבל, והוא חרב ברעידת אדמה לאחר 56 שנים.
הרקע לבנייה
לאחר מותו של אלכסנדר מוקדון בשנת 323 לפנה"ס, החלה להתנהל מלחמת ירושה סביב הממלכה העצומה שהותיר אחריו. אנטיגונוס מונופתלמוס, אחד המנהיגים המקדוניים ששאף להשתלט על האימפריה, שלח את בנו דמטריוס פוליורקטס עם צבא בן 40,000 איש להתקיף את רודוס, בעלת בריתם של יריביו. צבאה של רודוס, שמנה כ-6,000 איש, היה בנחיתות מספרית רבה, אך הצליח לעצור את צבאו של דמטריוס ולהסיר לבסוף את המצור שהוטל על האי משך שנה. כאות הוקרה לאל הליוס, לו זקפו בני רודוס את הצלת האי, החליטו בני העיר לבנות את הקולוסוס העצום, ועל המלאכה הופקד האמן כארס מלינדוס.
הפסל
הפסל התנשא לגובה של כ-34 מטרים. בסיסו היה עשוי שיש, וגופו היה עשוי ברונזה וממולא בסלעים ששימשו לייצובו. השלל אותו תפסו בני רודוס, ובין השאר מגדל מצור מצופה ברונזה וכן כלי מלחמה אחרים, שימש את כארס בבניין הפסל. צורתו המדויקת אינה ידועה, אך נראה כי מדובר בפסל המתאר את האל הליוס כשהילה מעל ראשו, ידו האחת על מותנו השמאלית, וידו האחרת מצילה על עיניו. דעה אחרת סוברת כי הפסל החזיק לפיד בוער בידו, אותו הניף מעל לראשו. מיתוס נפוץ מתאר את הקולוסוס כעומד על שני בסיסים, כשרגליו מפושקות, והאוניות שהגיעו לנמל או יצאו ממנו, עברו בין רגליו. כפי הנראה מקורו של המיתוס הוא בשרטוט שנוצר במאה ה-16, המראה את הקולוסוס עומד בצורה כזאת. למעשה, בניית פסל בצורה כזו הייתה מעל ליכולתם של בני אותה התקופה, ולכן סביר כי מדובר באגדה.
החורבן
בשנת 228 לפנה"ס קרס הקולוסוס מרודוס כתוצאה מרעידת אדמה, 56 שנים לאחר שנבנה. למרות ששכב על הקרקע, נשאר הקולוסוס בגדר יצירה מרשימה, ונכלל ברשימת פלאי תבל של אנטיפטרוס מצידון, רשימה שאותה פרסם בשנת 140 לפנה"ס, שנים רבות לאחר קריסת הפסל. חורבנו הסופי של הקולוסוס הגיע בשנת 654 לספירה, כשהעיר רודוס נבזזה על ידי ערבים שמכרו את שרידי הפסל כגרוטאות.
הקמה מחדש
בשנת 2008 פורסם כי פסל הקולוסוס מרודוס יוקם מחדש בנמל העיר, בביצועו של האומן הגרמני גרט הוף ובמימון בינלאומי. הפסל החדש מיועד להתנשא לגובה של 60 עד 100 מטר, קרי להיות גבוה פי שניים או שלושה מהמקור. הוא אמור להיבנות בחלקו מכלי נשק מותכים ולהיות מוקדש לשלום. בעבר דובר על הקמת שחזור מדויק של הפסל המקורי, אך הפסל הנוכחי יהיה שונה ממנו. ניתן יהיה לבקר בתוכו, ובשעות החשיכה הוא יואר ויציג מופע אורקולי. העלות המשוערת של הפסל לפי עיתון "טו וימה" היא 200 מיליון אירו.
ב-2015 הועלתה תוכנית שאפתנית בהרבה לשחזור הפסל. על פי התוכנית הפסל החדש יתנשא לגובה של כ-152 מטרים. המבנה המרכזי יהיה בנוי מבטון ופלדה ומצופה לחלוטין בלוחות סולריים שיספקו אנרגיה. הפסל יאחוז בלפיד שישמש בתור מגדלור שיהיה ניתן לראותו במרחק של כ-55 קילומטרים, עד לחופי טורקיה, וכן נקודת תצפית. האוניות הנכנסות לנמל יעברו בין רגליו. עלות הבנייה מוערכת ב-270 מיליון דולר.
לוק שרקי
לוק שרקי או לוסיין שרקי (בערבית: لوك شرقي, בצרפתית: Luc Cherki, נולד ב-1933 בג'יג'ל, ממזרח לאלג'יר, אז באלג'יריה הצרפתית) הוא זמר, זמר-יוצר וגיטריסט יהודי אלג'יראי-צרפתי שנודע בביצוע מוזיקת השעבי האלג'יראית, מוזיקה יהודית וערבית-האנדלוסית ו"מוזיקה פרנקו-ערבית" קלה עם מנגינות ומלים פשוטות.
ילדות וצעירות
לוק שרקי נולד בשנת 1933 בעיר ג'יג'ל, ממזרח לאלג'יר, וגדל באלג'יר במשפחה יהודית. בגיל 7 בשנת 1940 היגר לראשונה עם משפחתו לצרפת. בעקבות מות אביו ונסיבות הכיבוש הנאצי, חזר כעבור זמן קצר עם אמו ואחיו לאלג'יר. באותה תקופה פעלו באלג'יריה תזמורות ערביות-אנדלוסיות שבהן שיתפו פעולה אמנים ערבים, ברברים ויהודים. שרקי הוקסם על ידי מוזיקת שעבי המקומית שהדהדה, בין השאר, במופעים בככר ברסון באלג'יר בלילות הרמדאן. בהמהלך השנים שילבו האמנים ביסודות המקומיים והאנדלוסיים השפעות של ג'אז, פלמנקו ושנסון צרפתי. בגיל 12 התחיל לימודי מוזיקה בקונסרבטוריון באלג'יר, כולל נגינת כינור וגיטרה. הוא היה לתלמידו של הכנר עבדלר'אני בלקאיד (2012-1919), שהקים זה עתה את אחת התזמורות של רדיו אלג'יר. בגיל 18, קיבל שרקי חוזה לפיו שר פעם בחודש למשך 55 דקות בתחנת הרדיו של אלג'יר.
פעילותו האמנותית באלג'יריה
שרקי התמחה במוזיקת שעבי האלג'יראית מיסודו של חאג' מוחמד אל-אנקה (1978-1907) ואחרים, ושבסיסה במוזיקה הערבית ויהודית-אנדלוסית. מוזיקה זאת פרחה בקרב תושבי הקסבה של אלג'יר. אחד האחים למחצה של הזמר עומר מ'ריזק (1955-1912) הפך לאמרגן של שרקי. מתלמיד שהתמחה בדיקלום הקוראן, למד שרקי את סודות ה"מלהון", השירה הלירית המשמשת את מוזיקת שעבי. מקרב יוצרי המוזיקה היהודים השפיעו עליו, בין היתר, לילי לעבאסי (1958-1897) ולילי בוניש. שרקי התפרסם בהתחלה בשם הבמה לילי שרקי והופיע במופעי גאלה באלג'יריה ואף במרוקו.
יצירות
עם שיריו הידועים נמנים:
קישורים חיצוניים
Veronique Mortaigne - El Gusto célèbre le Chaabi, musique de paix et de mélange née dans les ruelles d'Alger 8.8.2013 Anastasia Tsioulkas Reunited After 50 Years, An Algerian Buena Vista Social Club Makes Its U.S. Debut
ולטר ויבר
וַלְטֶר וִיבֶּר (גרמנית: Walther Wever) היה גנרל-לויטננט, ששירת כראש מטה הלופטוואפה הראשון של הורמאכט בין הקמת הזרוע האווירית למותו בהתרסקות מטוס בשנת 1936 מעל דרזדן, גרמניה הנאצית. היה מבין האחראים לגיוס מחדש של הצבא הגרמני מאז עליית הנאצים לשלטון והיה גם מהתומכים המוקדמים של שימוש בהפצצה אסטרטגית כאמצעי מלחמה. עם זאת, ויבר התנגד להפצצות מורליות שמיועדות לפגוע באוכלוסייה אזרחית ובכך לשתק אומה, כפי שהציג אותן הטקטיקן האיטלקי ג'וליו דואה.
ביוגרפיה
ולטר ויבר נולד ב-11 בנובמבר 1887 בוילהלמסורט (כיום פולין), בנו של ארנולד ויבר. לאחר שסיים את לימודי הגימנסיה בסטגליץ, למד בבית הספר לקצונה בשווידניצה משנת 1905 ואילך. בסוף שנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויס ויבר לשירות בבריגדת חיל הרגלים ה-21 של צבא הקיסרות הגרמנית בחזית המזרחית של המלחמה נגד האימפריה הרוסית. משנת 1915 ואילך היו לו תפקידים ניהוליים זוטרים במטה הכללי ובאביב 1917 הוא הוצב במנהל המבצעים של המטה הצבאי העליון תחת הפיקוח פילדמרשל פאול פון הינדנבורג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא נשאר ברייכסווהר (צבא רפובליקת ויימאר) ושירת בסגל הכללי של קבוצת קומפקומדו ה-1 בברלין; לאחר מכן, באוקטובר 1921 הועלה למפקד הסגל הכללי של הדיוויזיה ה-7 במינכן. בין השנים 1924–1927 כיהן כראש הסגל של הדיוויזיה במינכן. בשנת 1932, לאחר קריירה ממושכת בחיל הרגלים, ויבר הפך לראש מחלקת הכשרת הצבא במשרד הביטחון, עת תקופת נשיאותו של הינדנבורג. החל מ-11 בספטמבר 1933 ואילך, הוא שימש כראש מחלקת ההכשרה של משרד התעופה. עם תחילת פקודת הגיוס במרץ 1935 שונה שם תפקידו לראש המטה הכללי של הלופטוואפה.
ב-3 ביוני 1936, ויבר טס לדרזדן לקרוא מאמר באוניברסיטת המלחמה האווירית. בעודו שם קיבל הודעה על מותו של גיבור מלחמה גרמני והוא שב מיד לברלין. מטוסו התרסק בטיסת החזרה וויבר נהרג. לאחר מותו נערכה לכבודו הלוויה צבאית. לויבר היו שני בנים ששניהם שירתו בתור קצינים בלופטוואפה במהלך המלחמה, גינטר ויבר (1920-2004) וולטר ויבר (1923-1945), אשר נהרג במהלך מלחמת העולם השנייה מספר חודשים לפני כניעת גרמניה הנאצית.
תיאוריה צבאית
עוד לפני היציאה למלחמת העולם השנייה, הבין ויבר שהסכסוך המזוין הבא יהיה טקטי כמו גם אסטרטגי. בהקפדה על חזונו, ויבר כיוון את התעשייה האווירית הגרמנית לפתח את מה שהוא ראה כנכס היקר ביותר במלחמה הבאה: מפציץ כבד בעל ארבעה מנועים. המפציץ שויבר חזה היה מסוגל לשאת מטען של כ-3,300 קילוגרם ולירות למרחק של לפחות 1,240 מייל.
בפיתוח הרעיון לכלי טיס שכזה, היה לויבר רק מתחרה מרכזי אחד: ברית המועצות; לפי ויבר, על מנת להכניס את המלחמה לתוך התעשייה הרוסית, שנקברה עמוק מאחורי הרי האורל, נדרשה גרמניה למטוס המסוגל לפגוע באותן תעשיות בהפצצה כבדה שעלולה לשבש את זרימת המטוסים, הטנקים, המשאיות, חלקי הארטילריה וכלי המלחמה האחרים ובכך לפגוע בתעשיית המלחמה. הייתה זאת אחת מההגדרות הראשונות להפצצה אסטרטגית. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית הכוחות הגרמנים שתמכו בלאומנים היו אחראים על הפצצת גרניקה בצפון המדינה. ההפצצה במקור נועדה לפגוע בגשרים, מפעלי תעשייה ומרכזי פיקוד של כוחות אויב אך בפועל גרמה להשמדת האוכלוסייה האזרחית. תושבי העיר נכנעו לנוכח ההשמדה ואובדן הרצון להילחם אך במונחים הצבאיים של המטרה הראשונית הייתה ההפצצה לכישלון. רק מאוחר יותר אימץ הפיקוד העליון של הוורמאכט את ההפצצה של מטרות אזרחיות בתור דוקטרינה צבאית אשר שומשה במסגרת מלחמת העולם השנייה.
אומניפוטנטיות
אוֹמְנִיפּוֹטֶנְטִיּוּת (בלטינית: Omnipotens, מילולית "כל הכוח"), בעברית יכולת-כול, היא תכונה של מי שיש לו כוח אבסולוטי, בלתי נדלה וללא גבולות. דתות מונותאיסטיות מייחסות בדרך כלל את תכונת הכל יכולות רק לאל.
בפילוסופיה של רוב הדתות המונותאיסטיות בעולם המערבי, תכונת האומניפוטנטיות מיוחסת לאל לצד תכונות רבות אחרות, ביניהן היותו "אל כל-יודע", "אל נוכח בכל", ו"אל מלא רחמים".
משמעויות לאומניפוטנטיות
בין אנשים בעלי אמונות שונות ואפילו בין אלה המחזיקים באותה דת, המונח כול-יכול התפרש במספר משמעויות. בין המשמעויות הללו ניתן למצוא:
הגדרת הוגים
הפילוסוף הנוצרי בן ימי הביניים, תומאס אקווינס, הכיר בקושי שבהבנת כוחו של האל. אקוינס כתב כי בעוד "שהכול מודים כי האל כול-יכול... נראה שקשה להסביר מה בדיוק מכילה אותה כול-יכולות של האל". בהגות הפילוסופית-דתית, תכונת כול-יכולות האל מובנת בדרך כלל באופן המתיישב עם הגבלות מסוימות בכוחו של האל, זאת בניגוד לציפייה באשר לכוחות אינסופיים. קיימים דברים שאפילו אל כול-יכול אינו יכול לעשות. תאולוגים נוצרים מימי הביניים הסבו את תשומת הלב לדוגמאות בסיסיות של הגבלות על כוחו של האל. המשפט "האל יכול לעשות כל דבר" הוא בעל משמעות רק בתוספת ההנחה באשר לתנאי חבוי לפיו "מכאן ניתן להסיק את מושלמותו של הכוח האמיתי." תשובה שגורה זו של הוגים שונים מסבירה מדוע קיימות פעולות גשמיות אשר רק בני אדם יכולים לבצען ולא האל, למשל להלך על הרגליים. פעולות אלה אינן בגדר יתרון שיש לבני אדם בכוחם. פעולות אנושיות כמו הליכה, ישיבה או לידה, אפשריות אך ורק כיוון שקיים פגם בטבע האנוש. היכולת לחטוא, לדוגמה, איננה בגדר ביטוי של כוח אלא ביטוי של פגם, או חולשה. בתגובה לשאלות באשר לאל המבצע דברים בלתי אפשריים למוח האנושי (למשל ריבוע העיגול) עונה אקוינס כי "אין דבר שניתן להסיק ממנו סתירה ואשר שייך לתחום הכול-יכולות של האל."
בעת המודרנית, אימץ הפילוסוף ק.ס. לואיס עמדה דומה, במהלך עבודתו על בעיית הרוע. לואיס הולך בדרכו של אקוינס על בעיית הסתירה:
דחיית תכונת הכול יכולות
יש המחזיקים באמונה המונותאיסטית אך עם זאת דוחים את ההשקפה כי האל כול-יכול. כך בזרמים הקונסרבטיביים והרפורמיים ביהדות וכן תנועות מסוימות בנצרות הפרוטסטנטית. על פי השקפות אלה האל פועל בעולמו בדרך של שכנוע ולא בדרך של כפייה וכוח. האל בא לידי ביטוי בעולם בדרך של השראה וביצירת האפשרות, אבל לא בהכרח בדרך של נסים או בהפרת חוקי הטבע.
דחיית ההשקפה בדבר האומניפוטנטיות של האל נובעת לעיתים משיקולים פילוסופיים או הלכתיים, כפי שיתואר להלן.
שיקולים פילוסופיים
תאולוגיה תהליכית (המכונה לעיתים תאולוגיה נאוקלאסית) דוחה את רעיון האומניפוטנטיות על בסיס פילוסופי מן הטענה כי אומניפוטנטיות כפי שהיא מובנת באופן קלאסי היא בלתי מושלמת ולכן איננה מתיישבת עם הרעיון של אל מושלם.
הרעיון נטוע כבר בהצהרתו של אפלטון ולפיה "קיום הוא כוח" וכך כתב:
למסקנה זו אף טוען הפילוסוף צ'ארלס הרטשורן:
ניתן לנסח את הטיעון כדלהלן:
השקפה זו ידועה בשם תאיזם דיפולרי.
העבודות הידועות ביותר הפורשׂות ומבהירות עמדה זו נכתבו על ידי הרב היהודי הקונסרבטיבי, הרולד קושנר. הצורך בהשקפה המשנה את תכונת הכול-יכולות של האל נוסחה אף על ידי הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד בתחילת המאה העשרים, ופותחה על ידי הפילוסוף המצוטט מעלה, צ'ארלס הרטשורן. הרטשורן המשיך ופיתח את השיטה התאולוגית הידועה בשם תאולוגיה תהליכית.
שיקולים תורניים
חלק מאלה הדוחים את רעיון האומניפטנטיות עושים זאת מנימוקים תורניים. הם מצביעים בדרך כלל על העובדה כי המונח "כול-יכול" נעדר מהתנ"ך. הם אף מצביעים על כך שברוב תיאורי התנ"ך מופיע האל כמי שעוסק במעשה הבריאה בדרך של שכנוע ורק לעיתים רחוקות בדרך של שימוש בכוח.
אולם, קיימים פסוקים רבים בתנ"ך המבטאים את כל יכולות האל (האומניפוטנטיות האלוהית), אף מבלי לעשות שימוש במונח "כול-יכול" עצמו. מספר פעמים מכונה האל בשם "אל שדי", כינוי המצביע על יכולתו של האל. הנה מספר דוגמאות המצביעות על עצמתו הבלתי נדלית של האלוהים בתנ"ך:
ציטוט תכוף מן הברית החדשה עליו מצביעים אלה המבקשים להדגיש את גבולות כוחו של האל הוא מדברי פאולוס, אחד מן השליחים של הנצרות, הקובע כי אלוהים אינו יכול לומר דבר שקר. על כן נטען כי אין כל בסיס בכתבי הקודש לדבוק באמונה כי האל הוא כול-יכול וכי אמונה זו איננה אלא תוצאה של שילוב בין הגות הלניסטית והגות נוצרית קדומה.
פרדוקס הכול-יכול
ניתן לטעון כי האמונה בכוחו המוחלט של האל מניבה פרדוקסים לוגיים מסוימים. הנה דוגמה פשוטה לכך: האם יכול האל לברוא סלע כה כבד עד שאפילו הוא אינו יכול להרימו? אם אכן ביכולתו לעשות זאת, אזי הסלע הוא בלתי ניתן להרמה, ובכך גילינו מגבלה בכוחו של האל. אולם, אם אינו יכול לברוא סלע כזה, עדיין אנו נותרים עם תוצאה זהה, דהיינו, מגבלה בכוחו של האל. בעיה זו הובילה את הוגי ימי הביניים לפיתוח המושג של אינסוף מתמטי ולהניח את היסודות לחשבון אינפיניטסימלי. שילוב של תכונת האומניפוטנטיות יחד עם תכונת ה"כול-יודע" יכולה להניב פרדוקס דומה בשאלה: האם האל יכול לחבר קושיה שלה הוא איננו יכול לתת תשובה?
אוגוסטינוס, בספרו עיר האלוהים, טוען כי האל לא יכול לעשות דבר שיעשה אותו לא-אומניפוטנטי:
על כן טוען אוגוסטינוס כי האלוהים אינו יכול לעשות כל דבר, או ליצור כל מצב, אשר תוצאתו תהיה כי האלוהים איננו האלוהים.
כוח אבסולוטי אל מול פוטנציאל אבסולוטי
כל הטענות המופיעות מעלה באשר לכול-יכולתו של האל, מבוססות על התפיסה האנושית. במציאות איננו יכולים לראות או לדעת את מעשי האל, ועל כן איננו יכולים גם לדעת את מגבלותיו. כל אלה הן הנחות המבוססות על הידע המועט שיש לנו על האלוהים ועל ההנחה כי חוקי הפיזיקה זהים בכל מקום (כולל ביקומים מקבילים, בהנחה שקיימים כאלה). אם חוקי הפיזיקה יכולים להיות שונים באופן בלתי מוגבל במספר בלתי מוגבל של יקומים אחרים, אזי פירוש הדבר שכוחו של האל הוא בלתי מוגבל ביחס לכל היקומים. עוד ייתכן כי קיים משהו "מחוץ" לעולם מרובה יקומים זה (נירוואנה, כאוס, כלום).
ניתן לטעון כי אם האל הוא שגורם לגרעין לצמוח לעץ, אזי אלוהים הוא בעל הכוח לצמיחה. אבל אולי האל נתן את כוח הצמיחה לגרעין, בכך שנתן לו פוטנציאל. כך שאלוהים הוא בעל פוטנציאל מוחלט ובעל היכולת להעניק פוטנציאל אבסולוטי. השקפת הפנתאיזם ו/או פנאנתאיזם רואה ביקום/יקומים כגופו של האל ובכך הופך האל לנוכח בכל מקום ובכל דבר. כך שאם אדם עושה משהו, למעשה זהו האל שעושה זאת ואנו איננו אלא כלים בידיו.
בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה
על פי תאוריות בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, התינוק תופס עצמו כאומניפוטנטי בחודשי חייו הראשונים, כאשר כל צורך שמתעורר אצלו מסופק מיידית ואין הוא מודע עדיין לנפרדות בינו לבין המטפלים בו המספקים את צרכיו.
תחושת אומניפוטנטיות בהמשך החיים עשויה להיות סימפטום של הפרעה נפשית או מחלת נפש כגון הפרעה דו-קוטבית וסכיזופרניה.
מטריצה הפיכה
באלגברה ליניארית, מטריצה ריבועית תיקרא הפיכה אם קיימת מטריצה ריבועית אחרת, כך שמכפלתן היא מטריצת היחידה. שמות נוספים למטריצה הפיכה הם מטריצה רגולרית ומטריצה לא סינגולרית.
הגדרה פורמלית
תהי \ A מטריצה מסדר \ n\times n. המטריצה תיקרא "הפיכה" אם קיימת מטריצה אחרת, שתסומן \ A^{-1} ותיקרא המטריצה ההופכית של \ A, כך שמתקיים, כאשר \ I_n היא מטריצת היחידה מסדר \ n\times n, בפעולת כפל מטריצות סטנדרטי.
מטריצה שאינה הפיכה תיקרא סינגולרית (או לא הפיכה).
דרכים למציאת מטריצה הפיכה
קיימות מספר שיטות יעילות לחישוב מטריצה הופכית כשהנפוצות ביותר הן דירוג מטריצות (אלימינציית גאוס-ז'ורדן) ושיטת ניוטון-רפסון.
מטריצות הפיכות
דוגמה נוספת היא המטריצה:
מטריצות לא הפיכות
מטריצת האפס היא לא הפיכה, כי תוצאת המכפלה של כל מטריצה עם מטריצת האפס היא שוב מטריצת האפס, ואף פעם לא \ I_n. באופן כללי יותר, אם AB=0 (כאשר \ B \neq 0) אז A אינה הפיכה. זוהי תכונה כללית של הכפל בחוגים: מחלק אפס אינו יכול להיות הפיך. בחוג המטריצות מעל שדה מתקיים גם הכיוון ההפוך: אם A אינה הפיכה, אז יש \ B \neq 0כך ש-AB=0.
שיטות למציאת המטריצה ההפכית
את המטריצה ההופכית של מטריצה הפיכה מסדר 2 ניתן להציג באופן כללי על ידי הנוסחה הבאה:
זהו מקרה פרטי של הנוסחה הנכונה לכל מטריצה:
דרך נוספת למציאת מטריצה הפיכה היא לשרשר את מטריצת \ I מימין למטריצה \ A ולמצוא קומבינציה ליניארית של השורות אשר תניב את המטריצה \ I|A^{-1}.
לדוגמה את המטריצה
ונדרגה:
חיסור השורה הראשונה כפול 2 מהשורה השנייה, וחיבור השורה הראשונה לשורה השלישית:
הכפלת השורה השנייה ב-1-:
חיבור השורה השנייה לראשונה, וחיסור השורה השנייה כפול 2 מהשורה השלישית:
חיבור השורה השלישית לשורה הראשונה, וחיסור השורה השלישית מהשורה השנייה:
ולכן
יש להדגיש כי לא כל המטריצות הפיכות ואפשר לראות זאת באמצעות השיטה הזו. למשל
נרשום:
ונדרג
המטריצה האחרונה אליה הגענו אינה ניתנת להפיכה למטריצה מן הסוג ועל כן המטריצה \ A היא בלתי הפיכה.
הוכחה לשיטת הבלוקים: נשים לב שביצוע סדרת פעולות על שורות מטריצה (דירוג מטריצות) שקול לכפל במטריצה הפיכה B. מאחר שמבצעים את אותן פעולות על A ו-I מקבלים: BA : BI אבל אם מגיעים ל-BA=I הרי ש-B=A^{-1} וזו בדיוק המטריצה המתקבלת בבלוק הימני (כלומר: ).
תנאים שקולים להפיכות
תהא \ Aמטריצה מסדר \ n\times n. כל התנאים הבאים שקולים. כלומר אם אחד מתקיים, כולם מתקיימים:
תכונות אלגבריות
יהיו A ו-B מטריצות הפיכות.
קבוצת המטריצות ההפיכות
לפי מה שכתוב לעיל, ניתן להציג את קבוצת כל המטריצות ההפיכות כקבוצת המטריצות שהדטרמיננטה שלהן לא מתאפסת:
מתכונות הכפליות של הדטרמיננטה (דטרמיננטה של מכפלה היא מכפלת הדטרמיננטות), או משיקולים כללים לגבי הפיכות בחוגים, מכפלת שתי מטריצות הפיכות היא מטריצה הפיכה - כלומר קבוצה זו סגורה תחת כפל. לעומת זאת, חיבור וחיסור מטריצות הפיכות לא יניב בהכרח מטריצה הפיכה. מסמנים את קבוצת כל המטריצות ההפיכות והיא נקראת החבורה הליניארית הכללית מעל השדה \ F (ביחס לכפל מטריצות). קבוצה זו היא אכן חבורה, לא קומוטטיבית, עם פעולת כפל מטריצות.
מבחינה טופולוגית קבוצה זו היא קבוצה פתוחה, כיוון שהיא מתקבלת כהעתקה ההפוכה של פונקציית הדטרמיננטה (שהיא פונקציה רציפה), של הקבוצה הפתוחה. קבוצה זו צפופה במרחב המטריצות. בגאומטריה דיפרנציאלית, קבוצה זו היא יריעה חלקה, ואף אנליטית מממד \ n^2 כאשר או. בנוסף, יחד עם פעולת כפל מטריצות, קבוצה זו מהווה חבורת לי.
הפיכוּת מצד אחד
מטריצה A נקראת הפיכה משמאל אם קיימת מטריצה P כך ש PA=I. ההופכית השמאלית P אינה נקבעת ביחידות אם A אינה ריבועית.
בדומה, מטריצה A נקראת הפיכה מימין אם קיימת מטריצה Q כך ש AQ=I.
מטריצה שהפיכה גם מימין וגם משמאל היא מטריצה הפיכה, ובפרט היא ריבועית. מטריצה שהפיכה רק מצד אחד אינה ריבועית.
הפכי מור-פנרוז
מושג המטריצה ההופכית הוכלל על ידי אליקים מור ורוג'ר פנרוז עבור מטריצות שאינן בהכרח ריבועיות; ראו.
לונג'ין
חברת לונג'ין היא יצרנית שעוני יוקרה שווייצרית שבסיסה בסאן-אימייה, שווייץ.
החברה נוסדה בשנת 1832 על ידי השען ועורך הדין הנרי ראגל, עורך הדין פלוריאן מורל והבנקאי והשען אוגוסט אגאזי תחת השם "Raiguel Jeune & Cie". שמה של החברה התקבע כ"לונג'ין" במהלך שנות השישים של המאה ה-19, ומאז פועלת החברה תחת שם זה. כיום, לונג'ין היא חלק מתאגיד סווטש, הכולל בין השאר גם את יצרני השעוניםSwatch, Hamilton, Omega, Tissot, Certina, Rado ואחרים.
סמל החברה מאז שנת 1866, המאפיין אותה עד היום, הוא שעון חול עם כנפיים.
בשנות השמונים של המאה ה-19 נרשם סמל החברה כסימן מסחרי, ובכך הפך הלוגו לסימן המסחרי הרשום הראשון של יצרן שעונים שווייצרי. כיום סמל החברה הוא הסימן המסחרי הרשום הישן ביותר שעדיין נמצא בשימוש על ידי חברה פעילה.
השנים הראשונות: הקמת השותפות בין אגאזי לראגל ומורל
אוגוסט אגאזי היה אחד מארבעת ילדיהם של הכומר לואי-רודולף אגאזי ואשתו רוז (לבית מאיור). שלושת אחיו היו ז'אן לואי רודולף אגאזי (המוכר יותר בשמו המקוצר לואי אגאזי), ביולוג נודע שעשה חיל בלימודיו ומחקריו בארצות הברית, וכן ססיל ואולימפה (אימו של ארנסט פראנסיון, שהצטרף מאוחר יותר לבית החרושת לשעונים של דודו אוגוסט, והפך בהמשך לראש החברה ולמייסד המותג "לונג'ין").
מצד אימו, בני משפחת מאיור (Mayor), היה אוגוסט אגאזי קשור למשפחת הבנקאים פורנאשון (Fornachon) מהעיר נשאטל. אגאזי גם נישא לבת-דודו, בת למשפחת פורנאשון (לה היה נשוי עד לפטירתה בגיל 25), ובצעירותו - עת הגיעו לגיל 23 - אף עבד בבנק של דודו, פראנסואה מאיור-פורנאשון (François Mayor-Fornachon).
באותה עת, בראשית המאה ה-19, היו מעורבים עסקי הבנקאות של משפחת פורנאשון בהשקעות בתעשיית השעונים השווייצרית, באמצעות מימון מספר חברות ובתי מלאכה שעסקו בתחום השענות. אגאזי הצעיר נחשף בעת עבודתו כבנקאי לעולם השעונים, ובשנת 1832 קיבל הצעה מעורך-הדין והשען הנרי ראגל הבן (Henri Raiguel Jeune) מהעיירה סאן-אמייה להצטרף אליו כשותף לעסקי השעונים שלו.
עורך הדין ראגל היה באותה עת בעל ניסיון בעולם השענות, בהיותו צאצא למשפחת השענים של ז'ונא ראגל (Jonas Raiguel) מהעיירה הקטנה קורז'מון (Corgémont), שכמה מאבותיה היו בעבר נוטריונים, שופטים ואנשי כנסייה. בניו של ז'ונא ראגל - אברם ראגל (Abram Raiguel), ז'אן-פייר ראגל (Jean-Pierre Raiguel) וז'אן-הנרי ראגל (Jean-Henri Raiguel) - הם שביססו את העיסוק המשפחתי בהורולוגיה, בו המשיך לעסוק גם בנו של ז'אן-פייר ראגל, הוא הנרי ראגל הבן.
בראשית דרכו, בתחילת המאה ה-19, הפעיל הנרי ראגל את הסדנה העצמאית שלו תחת השם המסחרי "ראגל הבן מסאן-אמייה וקורז'מון" (Raiguel le Jeune de St-Imier et Corgémont), ובסביבות שנת 1832 החליט להרחיב את פעילותו באמצעות צירוף שותפים נוספים לחברה. זו הייתה הנקודה בה החליט ראגל לפנות לאגאזי בהצעה להצטרף אליו כשותף לסדנת השעונים שלו.
חרף גילו הצעיר, בהיותו בעל הון מכובד בזכות עצמו, החליט אגאזי להצטרף לשותפות עם הנרי ראגל, כמו גם עם קרוב משפחתו של ראגל, עורך-הדין פלוריאן מורל. הסכם השותפות הרשמי נחתם בפני נוטריון ב־25 בפברואר של שנת 1833, והשותפות החדשה, שלימים תהפוך לחברת לונג'ין המודרנית, יצאה לדרך תחת השם "ראגל הבן ושות'" (Raiguel Jeune & Cie).
בשנים הראשונות לשותפות יצרו בסדנה ובבית המלאכה של ראגל, מורל ואגאזי שעוני כיס מעולים במארזי זהב וכסף שהתבססו על מנגנוני Verge פופולריים פרי המצאתו של הממציא-האמן אדואר לואי פרדריק ז'אפי (Édouard Louis Frédéric Japy), ושזוכים כיום לכינוי AA1.
רבים משעוני השותפות נמכרו מחוץ לגבולות שווייץ. חלק מהשעונים יוצאו לגרמניה, בשל היכרות אישית טובה של ראגל עם תכשיטנים ובתי ממכר לשעונים בגרמניה (ובמיוחד בלייפציג ובסביבתה). בנוסף, בשל קשרי משפחה של אגאזי עם בעליהם של מספר בתי ממכר לשעונים בארצות הברית, יוצאו רבים משעוני השותפות גם אל מעבר לאוקיינוס לצורך מכירתם בארצות הברית.
בשנת 1838 החליט הנרי ראגל לפרוש מעיסוקו כשען, ואיפשר לשותפיו, אגאזי ומורל, לרכוש את חלקו בשותפות, וכן את המבנה שממנו פעלה החברה. בשנה זו שונה שמה של השותפות ל"אגאזי ושות'" (Agassiz & Cie), ובהמשך - כתשע שנים לאחר מכן - עזב גם פלוריאן מורל את השותפות, תוך שהוא מותיר את אגאזי כבעלים הבלעדי של החברה. בשל כך, בשנת 1847 שונה שמה של החברה ל"אוגוסט אגאזי" (August Agassiz).
הצטרפותו של ארנסט פראנסיון והקמת בית המלאכה החדשני בלה-לונג'ין
אחיינו של אגאזי, הבנקאי ארנסט פראנסיון נולד בעיר לוזאן (Lausanne) בתאריך 10.07.1834 למארק פראנסיון (Marc Francillon), סוחר ברזל, ולגב' אולימפה פראנסיון לבית אגאזי (Olympe Agassiz) - אחותו של אוגוסט אגאזי. את לימודי הכלכלה וראיית החשבון למד בעיר שטוטגרט שבגרמניה. לבקשת דודו, אוגוסט אגאזי, חזר פראנסיון לשווייץ, ופנה לעזור בבית המלאכה של דודו בסאן-אימייה. בתחילה, סייע פראנסיון בעבודת המשרד, ובשנת 1853 פנה להתמחות בהורולוגיה בסדנת שענות במוטייה (Môtiers) שבואל-דה-טראבר (Val-de-Travers) - שם הקדיש מעל לשנה ללימודי התחום ולהתמחות בו.
בשנות השישים של המאה ה-19, בעקבות מחלה בה לקה אגאזי טרם יום הולדתו ה-40, הועברה השליטה בחברה לאחיינו, פראנסיון. סימני מחלתו של אגאזי ניכרו בו לאחר שחזר מביקור בעיר לייפציג בגרמניה. בעקבות מחלתו, פרש אגאזי עם שלושת ילדיו להבראה בעיר לוזאן (Lausanne), תוך שתושבי סאן-אמייה מעניקים לו אזרחות לשם-כבוד על תרומתו לעיר ועל שירותו הציבורי כראש העיר.
טרם להעברת השליטה בחברה לפראנסיון, מינה אגאזי ביפוי כוח מתאריך 01.06.1850 שני עובדים בכירים בבית המלאכה שלו - מסר פרדריק ביאטרי (Messrs Frédéric Bétrix) ולוסיאן מורל (Lucien Morel) - לפקח על המפעל בהיעדרו, עם סמכויות לפעול ביחד ובנפרד. בשנת 1854 מינה אגאזי באמצעות יפוי כוח חדש את כוחו של המנהל פרנסואה סקרטאן (François Secretan) לנהל את בית המלאכה.
בתאריך 04.09.1856 נפגע בית המלאכה של אגאזי במהלך שריפה שפרצה ברחובה הראשי של סאן-אימייה בשעות אחר הצהריים. השריפה התפשטה במהירות מערבה, בשל שילוב של רוחות חזקות שליבו את האש ובשל מחסור במים שמנע מכוחות הכיבוי המקומיים לכבות את השריפה מוקדם יותר. צוות עובדי בית המלאכה, לרבות ארנסט פראנסיון והבכיר אדואר סאבוי (Edouard Savoye), פינו ככל יכולתם את כלי העבודה, הרכיבים והספרים שהיו במקום. לימים יהפכו בני משפחתו של סאבוי לחברי ההנהלה הבכירה של לונג'ין לאחר פטירתו של ארנסט פראנסיון בתחילת המאה ה-20.
זמן קצר לאחר השריפה, נקרא פראנסיון לשירות מילואים על מנת לעצור התקוממות מצד מלוכני נוישאטל.
לאחר שנפגע בשריפה, אורגן מחדש בית המלאכה של אגאזי עם שובו של פראנסיון בבית שרכש אגאזי ברחוב שנושא את שמו, בכתובת רחוב אגאזי (Rue Agassiz) מספר 11 סאן-אמייה, ושהוקף בעצים ירוקים, צמחי ריח, נוי ותבלין. בשנת 1861 עבר ניהול בית המלאכה לידיו של פראנסיון (בניהול משותף עם פרנסואה סקרטאן), ובתאריך 01.07.1862 העביר אגאזי גם את השליטה בבית המלאכה - במלואה - לידיו של פראנסיון, במקביל להחלטתו של סקרטאן לפרוש מעסקי השעונים.
פראנסיון היה נחוש לייעל את תהליכי היצור, בין השאר בשל התחרות הגוברת באותן שנים מצד תעשיית השעונים הצרפתית, אך במיוחד לאור המומחיות יוצאת הדופן שגילתה באותם ימים תעשיית השעונים האמריקאית. תחת מותגים כדוגמת וולתאם (Waltham), יצרה תעשיית השעונים האמריקאית שעוני כיס בעיצובים מרהיבים ודיוק יוצא דופן לאותם ימים, ובמחירים תחרותיים, בעזרת שימוש באמצעים תעשייתיים ובמודל יצור יעיל בהרבה לעומת שיטת האטבליזאז' (Établissage) שהייתה נהוגה בסאן-אמייה.
בשל כך, כדי להתחרות בתעשיית השעונים האמריקאית - המליץ פראנסיון בפני אגאזי להעביר את מודל יצור השעונים בחברתם מהמודל המסורתי למודל תעשייתי, תחת קורת גג אחת ובית מלאכה מרכזי שמשתמש במכונות בתהליך הייצור. ואכן, לאחר ששמע את נימוקיו, הסכים אגאזי להצעתו המהפכנית של פראנסיון ונתן את ברכתו למהלך. על מנת לאפשר את המהלך, המליץ אגאזי לפראנסיון להסתייע בקרוב משפחתו, המהנדס המחונן ז'אק דויד.
תחת הנהגתו של פראנסיון, רכשה החברה חלקת אדמה באחו ירוק שכונה בפי התושבים המקומיים בכינוי "לה-לונג'ין", והקימה בשטח זה סדנה ובית חרושת לשעונים, כחלק ממהלך זה, שינתה החברה את שמה ל"לונג'ין" על שם חלקת האחו בה ממוקם בית החרושת. העבודה בבית החרושת החדש החלה בין השנים 1866 ל-1867, אז עבר בסיס היצור של החברה אל לה-לונג'ין.
במהלך העשורים הבאים, זכתה החברה בפרסים מרובים בתערוכות בינלאומיות בשל חידושיה בתחום ההורולוגיה, וכן בזכות האיכות הגבוהה של מוצריה.
בין השאר פיתחה החברה מספר מנגנוני כרונומטר מדויקים לשימושן של משלחות מחקר.
המאה העשרים: התפתחותה של לונג'ין ותרומתה לעולם התעופה, הניווט וגילוי העולם
עם תחילת המאה ה-20 החלה החברה בשיתוף פעולה עם מארגני תחרויות מענפי ספורט שונים כמו ענף התעמלות הקרקע ומרוצי הגרנד פרי, לצורך אספקת שעונים לטובת מדידת הזמנים של המשתתפים.
לונג'ין תזמנה את טיסת הסולו הראשונה של צ'ארלס לינדברג, אשר חצה את האוקיינוס האטלנטי. לינדברג עצמו גם שרטט תכנון משלו לחוגת שעוני טייסים, אותו הפיקה לונג'ין לטובת טיסותיו. התכנון כלל אלמנט של חוגת זווית אותה הכניס לינדברג לשעון היד בעיצובו, בהתבסס על שעוני Weems מאותה התקופה.
שעון לונג'ין ליווה גם את רואלד אמונסן שטס לראשונה מעל לקוטב הצפוני וכן את אמיליה ארהרט, שהייתה האישה הטייסת הראשונה לחצות את האוקיינוס באמצעות מטוס.
בנוסף לצ'ארלס לינדברג ולאמיליה ארהארט, נמנים עם האישים הבולטים שהחזיקו בבעלותם שעוני לונג'ין גם המדען פרופ' אלברט איינשטיין (שהיה בעליהם של שני שעוני לונג'ין, שעון כיס ושעון יד), הנשיא החמישי של ההסתדרות הציונית העולמית ד"ר נחום סוקולוב, הטייס מגלה-הארצות וחלוץ התעופה וחקר הקוטב הצפוני אדמירל ריצ'רד א. בירד, לורנס איש ערב (החזיק בבעלותו שעון לונג'ין תחת שם המותג West End), חוסיין, מלך ירדן והמיליארדר הווארד יוז.
שעוני לונג'ין בישראל
בשנת 2005 הפיצה חברת לונג'ין שעונים באיכות גבוהה גם בישראל, עם דגם מיוחד לרגל יום העצמאות ה-57 של מדינת ישראל.
מדובר בשעון GMT שעל פניו מוצגות ערים ברחבי העולם לרבות ירושלים בצבע כחול. השעון התבסס על מנגנון מכני אוטומטי, כאשר על המטוטלת האוטומטית הוטבע סמל מגן דויד.