cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דומנובקה
דרכי קבורה
תחילה ניסו לשרוף את הגוויות, נערמו שכבות שכבות: שכבת גופות על גבי שכבת עצים עליהם נשפך נפט. לאחר מכן הוצתה הערמה, הסתבר כי שיטת קבורה זו אטית מדי. על כן הוצאו הגופות אל קצה העיירה והושלכו יחד עם הגופות הקפואות שהצטברו בתוך בורות, שנכרו בידי הקברנים. בין הגופות מצאו הקברנים טליתות, סידורים ואף גווילים של ספרי תורה שנקברו יחד עם גופות הנרצחים. קבורת הגופות לפי שיטה זו נמשכה למעלה מחודשיים.
לאחר סיום פעולה זו לא פורקה קבוצת הקברנים, אלא הוסיפה לקבור את עשרות המתים שנפטרו יום יום במחנה, הן בשל תנאי החיים בו והן עקב מבצעי יחידות הס.ס. שפקדו את המחנה מדי פעם בפעם.
אנשי הס.ס. הגיעו למקום ודרשו מן השלטונות הרומניים למסור לידיהם יהודים. בדרך כלל התנהל מיקוח ממושך שהסתיים בפשרה. לגרמנים לא נמסרו כל היהודים שנדרשו. אנשי הס.ס. הוציאו יהודים אלה מן המחנה באורח פתאומי, הובילו אותם אל מחוץ לכפר ושם הוציאם להורג. הגוויות נלקחו מן המקום בידי הקברנים ונקברו. וכך נוצרו קברים המוניים בדומנובקה המכילים כ-18 אלף יהודים.
למרות העבודה הרבה של הקברנים וחשיבותם גם עליהם ריחפה סכנת השמדה, משנעצרו עקב תלונת אנשי המפקדה הגרמנית שהועסקו בתפקידים מנהליים בקרבת המקום. הם האשימו את הקברנים, לדעתם העבודה שלהם הייתה מטרידה. לבסוף אנשי הקבוצה ניצלו הודות להתערבות של קצין אוסטרי צעיר מוינה ששכנע את אנשי המפקדה כי אותה ההטרדה לא הייתה באשמת הקברנים. אותו הקצין אף הביא בסתר מזון למקום מעצרם של האנשים, ומצבם השתפר במקצת.
דומנובקה לאחר הטבח
עד סוף שנת 1942 לא נותרו בדומנובקה יותר מ-1,000 מגורשים. רובם נשים, מספר קטן של גברים ומעט ילדים. באותם הימים ניתנה פקודה לשלוח 1,000 יהודים מדומנובקה לאקמצ'טקה. אמנם רובם נשלחו אך במחנה נותרו 150 בעלי מלאכה מיציאתם עוכבה מטעם השלטונות, וכן כ-200 מבוגרים וכ-50 ילדים שעלה בידם לחמוק מן המשלוח.
ב-1 ביולי 1942 הגיע לדומנובקה הכומר הרומני מיהאיל מלניק. הוא ביקר בקברי ההמוניים היהודים במקום והחל במלאכת שיקום החיים הדתיים הנוצרים, הפעילות נחשבה כהצלחה ביחס למחנות האחרים באזור כמו אקמצ'טקה, אשר סבלו מהתנגדות עזה לחיים הנוצריים בעיקר מצד יהודים.
לאחר הטבח והקבורה ההמונית העיר נהרסה בחלקה, והחל תהליך שיקום. באותה שנה נקברו ערמת הגוויות ברחבי העיירה, לאחר הפשרת השלגים. הגטו הורחק לשולי העיר, ושריפת הגופות נעשתה ביער, כך שהריח לא הגיע לשם. מלניק השקיע זמן, כסף ומאמץ רבים בתהליך שיקום הכנסייה הגדולה בעיר.
בראשית 1943 חל שינוי לטובה במצב יהודי דומנובקה עקב חילוף בשלטונות הנפה. לדומנובקה הועבר הממונה ג. ביקא, שגילה יחס הוגן אל היהודים, כך נהג גם מנהל לשכתו מהנדס-אגרונום גאראבט ואשקנט. הוועד היהודי, שנכפה על המגורשים מצד השליטים המקומיים לשעבר, הוחלף בוועד חדש בראשו הועמד פרופסור ישראל אדסמאן. הוא נעזר בחמשה נציגים, ממפוני באסאראביה, ובשלושה יוצאי אוקראינה.
ואשקנט אף סייע לוועד המקומי להקים קשר עם ועדת העזרה בבוקרשט. נשלחו דינים וחשבונות מפורטים על מצבם המבעית של המגורשים ברחבי המחוז, וללא השהייה הגיעה עזרה הכללה בגדים, תרופות וכסף.
בדומנובקה עצמה הותר לוועד להקים מספר בתי מלאכה בענפים שונים, כגון סנדלרות, חייטות וספרות שבהם הועסקו בעלי מקצוע יהודיים. בסדנאות מצאו עבודה גם קשישים ונשים בהנהלות החשבונות ובשירותים. מהכנסות בתי המלאכה נוסדו מטבח ציבורי ובתי יתומים, בהם שכנו כל היתומים במחוז, שמספרם הגיע ל-98. כמו כן נפתחה מרפאה ובית מרקחת במחנה. עקב הסיוע השתפר מצבם של היהודים בכל הנפה, מאחר שהוועד בדומנובקה הורשה לפרוש את חסותו על המחנות הסמוכים.
הוועד קיבל רשות להעסיק 40 רופאים יהודיים בכפרים ובחוות ממשלתיות בנפה שהיו עד כה ללא עזרה רפואית. רופאים אלה היו רשאים לטפל גם באוכלוסייה הנוצרית, כך הצליחו להרוויח כסף.
בשל יחסו הטוב של ביקא אל היהודים הוא הועמד לדין לפי פקודתו של איסופסקו שהושפע מן הגרמני פליישר, בפני בית הדין הצבאי בטיראספול.
במאי 1943 ניתנה פקודה לשלוח את כל המגורשים במחוז גולטה לעבודה חקלאית. נשלחו כ-350 יהודים ממחנה דומנובקה לעבודה בחוות סמוכות, ביניהן זאבאנה, ספארצוה, קאזארינו. היהודים שעבדו בחוות אלה, או הועסקו בבתי מלאכה בדומנובקה קיבלו מצרכי מזון שמהם הפרישו (לפי יוזמת הוועד) 25% לטובת תושבי מחנה אקצ'טקה.
בתחילת 1944 מצב היהודים שוב החמיר עקב השפעת הגרמנים. בראשית מרץ 1944 חצתה שוב יחידת ס.ס. את הבוג והוציאה מדומנובקה מספר יהודים אוקראיניים והוליכה אותם למקום בלתי ידוע.
שחרור
הצבא האדום כבש את דומנובקה ב-2 במרץ 1944. באותו יום נותרו בעיר כ-500 יהודים, מגורשים מרומניה, ובעיקר המגורשים מן הכפרים שהתקבצו בדומנובקה. מצב רוחם היה ירוד ביותר, כולם היו רזים ורעבים במצב של אפיסת כוחות. לבושם היה בעיקר שקים.
ידידיה דינרי
ידידיה אַלטֶר דינרי (1930 – 2007) היה חוקר יהדות ופרופסור באוניברסיטת תל אביב.
אודות
דינרי נולד ב-1930. הוא סיים עבודת דוקטור ב-1968 באוניברסיטה העברית, בנושא "חכמי ההלכה באשכנז במאה ה-15 וחיבוריהם: מהרי"ל, מהרי"ו, ומהרא"י" (לימים ראתה הדיסרטציה אור כספר). בשנת תשמ"ה, זכה בפרס שזר לחקר תולדות ישראל הראשון.
היה נשוי לדבורה. התגורר בבני ברק. היה אב לשלושה, רות, אסתר ולשמואל אבא דינרי.
טלחה
טַלְחַה בִּן עֻבַּיְדַאללה (בערבית: طلحة بن عبيدالله; 594 – 656), הוא אחד מהצַחַאבַּה, ובין העשרה שהובטח להם גן עדן.
משפחתו
אביו היה עוביידאללה בן עת'מאן בן עמרו בן כּעבּ בן סעד בן אל-תימי, ואמו הייתה אל-צעבה בנת אלחדרמי בן עבדה.
נשותיו היו חמנה בנת ג'חש, ח'ולה בנת אל-קעקאע, אום אבאן בנת עותבה בן רביעה בן עבד שמס, אום כולת'ום בנת אבי בכר אל-סדיק, סעדא בנת עוף בן ח'ארג'ה, אום אל-חארת' בנת קאסמה בן חנט'לה, אום ולד, אל-פרעה בנת עלי, אל-פארעה בנת אבי ספיאן, קריבה בנת אבי אומיה.
בניו היו מוחמד, עמראן, מוסא, יעקוב, אסמאעיל, אסחאק, זכּריא, יונס, יחיא, עיסא, סאלח.
בנותיו היו אום אסחאק, עאישה, אל-צעבה, מרים.
פטירה
בעקבות רצח הח'ליף השלישי, עֻתְ'מָאן בִּן עַפָאן - הצטרף אל-זֻבַּיְר בִּן אל-עַוַאם, גם הוא מחברי הנביא וממועצת השורא שקבעה מי הח'ליף הבא - אל טלחה ואל עאישה, אלמנת הנביא בקרב נגד עלי בן אבו טאלב. הם האשימו אותו שהוא קשור לרצח קודמו בתפקיד.
הדבר הוביל לקרב בשנת 656 ושם הקרב הוא קרב הגמל על שם הגמל של עאישה שנמצאה בכל שלבי הקרב ועודדה את הלוחמים – נגד עַלִי, בדומה למנהג הגָ'אהִלִי, לפני קבלת האסלאם. הקרב נגמר בניצחונו של עַלִי ומותם של טַלְחָה ואל-זֻבַּיִר.
מיקשה מרקוש
מיקשה מרקוש (בהונגרית: Márkus Miksa; פשט, 10 ביוני 1868 – בודפשט, 27 באפריל 1944)  היה עיתונאי יהודי-הונגרי, עורך עיתון. מיקשה מרקוש היה אחיו של האדריכל גזה מרקוש ושל המנצח דז'ה מרקוש.
ביוגרפיה
מרקוש מת בבודפשט בשנת 1944 מהתקף לב ומסרטן המעי הגס.
The Essential Toni Braxton
The Essential Toni Braxton הוא אלבום אוסף של הזמרת האמריקאית טוני ברקסטון, אשר יצא על ידי Sony BMG ב-20 בפברואר 2007. האלבום יצא כחלק מסדרת אלבומי אוסף שכונתה "The Essential" ("החיוני") ובה יצאו אלבומי אוסף עם שם זה לכל האמנים שהיו חתומים תחת סוני מיוזיק.
רקע
כמו כן, נכלל באלבום הלהיט הגדול ביותר של ברקסטון "Un-Break My Heart".
ספוטניק (סרט)
ספוטניק (ברוסית: Спутник) הוא סרט קולנוע רוסי מסוגת הפנטזיה והמותחן בהפקת פיודור בונדרצ'וק ובתמיכת קרן הקולנוע הרוסי. הצגת הבכורה של הסרט תוכננה להיות בפסטיבל הסרטים טרייבקה באפריל 2020, אולם התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה טרפדה תוכנית זו. הסרט הועלה ב-23 באפריל 2020 ישירות לשירותי הזרמת המדיה, ובכך הפך לסרט הראשון בתולדות רוסיה שהועלה לשירותים אלה טרם הקרנתו בבתי הקולנוע. הסרט שודר במקביל בשירות more.tv, שירות Wink ובאתר ivi.ru.
הסרט שהועלה לצפייה ישירה דיגיטלית בלבד נכנס לרשימת חמשת הסרטים הפופולריים ביותר בשרתי iTunes והפופולרי ביותר בקטגוריית האימה, כאשר הסרט הופץ להקרנה בארצות הברית ב-14 באוגוסט בבתי קולנוע נבחרים, במקביל להפצתו בפלטפורמות סטרימינג.
תקציר עלילת הסרט
ברית המועצות, 1983. הקוסמונאוט קונסטנטין ושניאקוב חוזר מטיסת חלל כשהוא נושא עמו יצור מכוכב אחר. הוא נלקח למעבדה חשאית למחקר אצל הנירופיזיולוגית טטיאנה קלימובה המנסה להציל את חייו של טייס החלל.
פוקימון אומגה רובי ואלפא ספיר
פוקימון אומגה רובי ואלפא ספיר (באנגלית: Pokémon Omega Ruby and Alpha Sapphire, ביפנית: ポケットモンスター オメガルビーアルファサファイア, ברומאג'י: Poketto Monsutā Omega Rubī Arufa Safaia, מילולי: "Pocket Monsters: Omega Ruby Alpha Sapphire") הם שני משחקי וידאו מסוגת משחקי התפקידים, המהווים חידוש ועיצוב מחדש למשחקים פוקימון רובי וספיר אשר ראו אור בשנת 2002. המשחקים החדשים פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו ל-נינטנדו 3DS. פוקימון אומגה רובי ואלפא ספיר ראו אור לראשונה ביפן ובצפון אמריקה ב-21 בנובמבר 2014, ושבוע לאחר מכן, בשאר העולם ב-28 בנובמבר 2014.
עלילה
המשחקיות נשארה דומה לסדרה וכמו פוקימון רובי וספיר, העלילה מתרחשת במחוז הוון. מטרת המשחק הבסיסית היא להפוך למאמן הפוקימונים הטוב ביותר במחוז הוון, על ידי טיפוח וגידול פוקימונים והבסת מאמנים יריבים. חידוש בגרסה זו היא התפתחות המגה אשר הוצגה במשחקים פוקימון X ו-Y.
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות חיוביות מאוד, וקיבל ציון של 83 ו-82 באתר Metacritic.
מכירות
נכון ל-30 בספטמבר 2020, המשחק מכר ב-14.34 מיליון עותקים ברחבי העולם.
פנוואנג
פנוואנג (בבווארית: Pennewang) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
מבנה קהילתי
השטח המוניציפלי כולל את 27 היישובים הבאים (מספר התושבים המופיע בסוגריים נכון ל-1 בינואר 2022):
פוליטיקה
נכון ל-2021, ראש העיירה הוא Franz Waldenberger ממפלגת העם האוסטרית (ÖVP). במועצת העיירה ישנם 13 מושבים והמפלגה שזוכה ברוב המושבים היא זו שנציגה יהיה ראש העיר.
ליגת העל הרוסית ברוגבי
שיטת המשחקים
כל מועדון משחק נגד היריב פעמיים; ארבע נקודות מוענקות עבור ניצחון, שניים על תיקו, לא מוענקים נקודות על תבוסה. מאז 2006, הליגה נערכת בשיטת טבלת ליגה ופלייאוף. ארבע הקבוצות הטובות ביותר ממשיכות להתמודד בפלייאוף על תואר האליפות.
בשנת 2020 שונתה השיטה כך ששש הקבוצות הטובות ביותר בעונה הסדירה ממשיכות במאבק בפלייאוף, שתיים מהן, שתופסות מקום ראשון ושני, מקבלות כרטיסים ישירים לחצי הגמר. קבוצות שסיימו במקום השלישי עד השישי, במסגרת העונה הסדירה יקבעו שני משתתפים נוספים בחצי הגמר במסגרת משחקי בית וחוץ. קבוצות מהמקום השביעי עד העשירי יקיימו טורניר נפרד.
מבנה הליגות
הדרגה העליונה של הרוגבי ברוסיה היא ליגת העל. מתחתיה נמצאות הליגה הרוסית הראשונה ברוגבי (הדרגה השנייה) והליגה הפדרלית (הדרגה השלישית, המהווה לליגת החובבנים) המחולקת לשמונה חטיבות אזוריות: אורל, סיביר, עבר הוולגה, דרום, מרכז, מוסקבה, צפון-מערב וקרסנויארסק.
לאחר כל עונה, שתי הקבוצות העליונות בליגה הראשונה מחליפות את שתי הקבוצות התחתונות בליגת העל והאלופות של כל אזור בליגה השנייה מחליפות את כל חמש הקבוצות התחתונות בליגה הראשונה.
הליגה השנייה היא הדרגה הנמוכה ביותר של הרוגבי המקצועני ברוסיה.
האליפות הסובייטית
האליפות הלאומית הראשונה ברוסיה, הייתה למעשה אליפות ברית המועצות (Чемпионат СССР по регби) שנערכה בשנים 1936,1938-1939 ובשנים 1966–1991, למעט שנת 1967.
הקבוצה שזכתה במירב התארים הייתה קבוצת VVA מחוז מוסקבה, שהיא קבוצת אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין מהעיר מונינו שבמחוז מוסקבה, שזכתה ב-9 אליפויות.
האליפות הרוסית
הליגה פעלה בתור הסופרליגה הרוסית ואורגנה מחדש בשנת 2005 בשם "ליגת הרוגבי המקצוענית" (Профессиональная регбийная лига). הליגה הוקמה בדמות הליגה האנגלית ברוגבי ואיחדה תחתיה את כל קבוצות הרוגבי הרוסיות.
בשנת 2014 אורגנה מחדש בחסות פדרציית הרוגבי הרוסית בשם "הפרמייר-ליג הרוסי ברוגבי", או ליגת העל הרוסית ברוגבי (Регбийная премьер-лига) וארגון הליגה המקצוענית שניהל קודם את הליגה פורק והפך למלכ"ר.
אוניברסיטת פקין
אוניברסיטת פקין (במנדרינית: 北京大学) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית, הממוקמת בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין, אשר הוקמה בשנת 1898. אוניברסיטת פקין נחשבת לאחת ממוסדות המחקר הטובים ביותר בסין, וזוכה להישגים בדירוגים שונים. זוהי גם האוניברסיטה הלאומית המודרנית הראשונה שהוקמה בסין, כאשר הוקמה במהלך שושלת צ'ינג. האוניברסיטה נחשבת לדומיננטית בחיי תרבות והאקדמיה בסין, וצמחו בה אישים משפיעים רבים, ובהם מאו דזה-דונג, לי קצ'יאנג ולי דז'או.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה ביולי 1898, ונודעה בתחילה בתור האוניברסיטה האימפריאלית של פקין, אך שותקה לתקופה קצרה כשנתיים לאחר מכן בעקבות מרד הבוקסרים. בשנת 1904 הייתה אוניברסיטת פקין למוסד האקדמי הסיני הראשון ששלח סטודנטים סינים ללמוד במשלחות מחוץ לסין. לאחר מהפכת שינהאי שמה של האוניברסיטה שונה ל"אוניברסיטה הממשלתית של פקין" ושנית ל"האוניברסיטה הלאומית של פקין" בשנת 1919. בשנת 1917 למדו במוסד כ-2,000 סטודנטים ב-14 מחלקות. בשנים שלאחר מכן התפתחה במוסד תנועת הארבעה במאי, אשר השפיעה על הקמת המפלגה הקומוניסטית של סין.
בשנת 1920 הפכה אוניברסיטת פקין לאוניברסיטה הסינית הראשונה שקיבלה סטודנטיות. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה מיקומה של האוניברסיטה זז בתחילה לעיר צ'אנגשה שבמחוז חונאן ומשם לעיר קונמינג שבמחוז יונאן. המוסד חזר לבייג'ינג לאחר כניעתה של יפן בשנת 1945. באותה תקופה למדו באוניברסיטה כ-3,000 סטודנטים בשישה בתי ספר (אומנויות, מדעים, משפטים, רפואה, הנדסה וחקלאות) ומכון מחקר למדעי הרוח.
לאחר הקמת הרפובליקה העממית, הופסק לכנות את האוניברסיטה כ"לאומית", וזאת על מנת להדגיש את הפתיחות הסוציאליסטית בין מוסדות האקדמיה. האוניברסיטה עצמה נפגעה בזמן מהפכת התרבות והלימודים הופסקו בשנים 1966–1970. ב-4 במאי 1998, במלאת 100 שנה לאוניברסיטת פקין הכריז נשיא סין ג'יאנג דזה-מין על מימון נרחב לאוניברסיטה, ושנתיים לאחר מכן בית הספר המקומי לרפואה סופח לאוניברסיטה.
פילומינו
פילוֹמינוֹ (ביפנית: フィルオミノ) היא סוג של חידת היגיון המפורסמת על ידי הוצאות לאור רבות. שם נוסף שפורסם לחידה הוא כיבוש בעלות הברית.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר; קווי הטבלה הפנימיים לרוב מנוקדים (כאשר המשחק פורסם ככיבוש בעלות הברית באליפות העולם בחידות, התאים בטבלה היו מעוגלים, אך זהו שיקול אסתטי בלבד.). בחלק מהתאים ישנם מספרים כבר בהתחלה ומתייחסים אליהם כאל "נתונים". המטרה היא לחלק את הטבלה לפוליאומינויים (על ידי מילוי הגבולות) כך שכל מספר נתון בטבלה יהיה בתוך פוליאומינו המורכב ממספר זהה של תאים, וכן אסור ששני פוליאומינויים המורכבים מאותו מספר תאים יהיו חופפים במאונך או במאוזן (כלומר, אסור שיחלקו גבול).
שלא כמו חידות בנות דורו של הפילומינו, אין קשר מחייב בין נתונים ובין פוליאומינויים בפתרון; יכולים להיות שני מספרים זהים בתוך פוליאומינו אחד, וכן יכול להיות מצב בו יהיה פוליאומינו ללא מספר בתוכו כלל.
שיטות פתרון
נוהג נפוץ לפתירת פילומינו הוא להוסיף מספרים לתאים ריקים כאשר ברור למעלה מכל ספק לאיזה גודל של פוליאומינו כל אחד שייך; למספרים אלו אפשר להתייחס כאל נתון לכל דבר ועניין. לא פחות משזה עוזר להבהיר איפה גבול בין גזרות שונות חייב להיות - כמו בין כל שני מספרים שונים, או מסביב לאזור שבו בכל התאים ישנו אותו מספר - זה גם מביא לידי ביטוי את החוק השני של החידה שבעצם אומר כי "אותו המספר לא יכול להופיע בשני צדיו של הגבול", מה שמאיץ מאוד את הפתרון. תופעת לוואי מסקרנת של מיספור כל התאים היא שכאשר גומרים לפתור את החידה, המספרים לבדם מגדירים את הפתרון באופן שאינו משתמע לשני פנים, והגבולות עצמם נראים טריוויאליים. זה הופך את האפשרות להצגת פתרון ללא טבלה למעשית למדי; ואמנם, פתרונות לכיבוש בעלות הברית ניתנים אך ורק באמצעות מספרים (ניקולי תמיד מפרסמת פתרונות לחידות הפילומינו שלה בשתי שיטות ההצגה: גם בעזרת גבולות מצוירים וגם בעזרת מספרים.).
דרך טיפוסית לפתיחת פתרון לחידת פילומינו היא לצייר גבולות ברורים מאליהם בין מספרים נתונים לא זהים והקפת כל הפוליאומינויים המוגדרים לפי הנתונים בלבד ('1'-ים, זוגות של '2'-ים המאונכים או מאוזנים זה לזה וכן הלאה). משם והלאה, על הפותר לחפש שלושה דברים, ייתכן יחד:
גרסאות
פיליאומינו מתאים את עצמו לצורות גאומטריות שונות; אפשר לשחק בו בטבלה בצורת משושה, כאשר ההבדל היחיד בכללים הוא החלפת כל המקרים של פוליאומינו בפוליהקס. גרסה אחרת פורסמה על ידי ניקולי תחת השם ניקוג'י; ישנן אותיות כנתונים במקום מספרים, ובין האותיות והפוליאומינויים ישנו קשר ישיר של אחד לאחד, ורק לאותיות זהות ישנו פוליאומינו זהה (בגודל, בצורה, בכיוון ובמצב האות).
גרסת מחשב של המשחק, בה השחקן ממלא מכניס מספרים (המחשב מצייר את הגבולות לשחקן), ידועה בשם "פילינג", "מילוי", והיא חלק מחבילת המשחקים "SGT-Puzzles".
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-65
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-65 הידוע בשם טקס הבאפט"א נערך ב-12 בפברואר 2012 בבית האופרה המלכותית שבלונדון, להענקת פרסים לסרטי הקולנוע הבריטיים והזרים של שנת 2011. על המועמדים הכריזו ב-17 בינואר 2012 השחקן דניאל רדקליף והשחקנית הולידיי גריינג'ר. את הפרסים מעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לסרט הקולנוע וסרט התעודה הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בבריטניה ב-2011. סטיבן פריי שהנחה את הטקס בשנים 2001 עד 2006 חזר להנחות את הטקס. הסרט "הארטיסט" זכה בשבעה פרסים מתוך 12 מועמדויות, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור מישל הזנוויציוס, והשחקן הטוב ביותר עבור ז'אן דוז'רדן. מריל סטריפ זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר עבור הסרט "אשת הברזל". כריסטופר פלאמר זכה בפרס שחקן המשנה על הופעתו בסרט "בגינרס", ואוקטביה ספנסר זכתה בפרס שחקנית המשנה על הסרט "העזרה". הסרט "החפרפרת" בבימויו של תומאס אלפרדסון נבחר לסרט הבריטי המצטיין של 2011. הבמאי מרטין סקורסזה נבחר לעמית באפט"א, וסר ג'ון הרט זכה בפרס על תרומה מצטיינת בתחום הקולנוע.
שרה רוס
שרה לסקייר דה רוס (בספרדית: Sara Laskier de Rus; נולדה ב-25 בינואר 1927) היא פעילת זכויות אדם יהודייה ארגנטינאית ממוצא פולני וניצולה מאושוויץ. ממיסדות ארגון אמהות פלאסה דה מאז'ו.
בגטו לודז'
הם נאלצו לעזוב את הדירה בה התגוררו ולעבור לחדר בבניין בגטו לודז'. בשנת 1942 החלו ה סלקציות, הם נאלצו לסבול את חוסר הוודאות. מדי פעם בחרו חיילים גרמנים בקבוצות אנשים שהועברו בקרונות למחנות הריכוז. העבודה בגטו הייתה חובה. מי שלא עבד לא אכל. שרה ואמה נשלחו לבית חרושת לכובעים וכפפות. קרולה הייתה חלשה ולא יכלה למלא את ההתחייבויות שהטילו הנאצים. בתה בת הארבע עשרה הייתה לוקחת את העבודה הביתה, מסיימת את העבודה של אמה ומספקת אותה בשמה כדי שהאוכל שלה לא ייקח.
בשנת 1940 נולד לה אח, אך הוא מת מרעב כעבור מספר חודשים. כמעט שנה לאחר מכן אמה נכנסה שוב להריון, ונולד ילד נוסף שנרצח בבית.
את הגטו ניהל היודנראט, שבראשו עמד מרדכי חיים רומקובסקי, מורה שניהל בית יתומים. אחד הצעירים שלמדו בבית היתומים היה ברנרדו רוס, גבר בן 26 שהתגורר מטרים ספורים מביתה של שרה. אביה הביא לביתם בגטו בחור בן 26 בשם ברנרדו, שגדל בבית יתומים סמוך, כדי לאכול איתם ארוחת ערב. אמה כעסה על כך שבתה בת ה-14 מסתכלת עליו יותר מדי. ההתאהבות הייתה הדדית ומיידית, למרות העובדה שהיא רק בת 14. הם התחילו להתראות, ובאחת הפעמים הוא אמר לה שהוא קרא הרבה גם על ארגנטינה, שם נמצאים קרובי משפחתה של שרה, והוא אמר לה שכאשר תסתיים המלחמה הם יוכלו לגור שם. אם הם לא היו יחד עד אז, ברנרדו רשם עבורה את הזמן והמקום: נפגשים בפתח בניין קוואנה, ב-5 במאי 1945.
באושוויץ
עם חיסולו של גטו לודז' משפחתה נלקחה למחנות ההשמדה. בכיכר בבירקנאו היא הופרדה מאביה, שם ראתה אותו בפעם האחרונה, ונלקחה עם אמה לאושוויץ. לאחר חודשיים הן נלקחו לעבודות כפייה במפעל לייצור מטוסים בגרמניה, וכך נצלו מהמשרפות. גם עבודות הכפייה כמעט והביאו למותן בשל תת-התנאים והעבודה מאומצת. עם התקדמות בעלות הברית הן נשלחו למחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה. במחנה הן הצליחו לשרוד בקושי, עד שב-5.5.1945, ביום שבו קבעה להיפגש עם ברנרדו בבואנוס איירס, הן שוחררו מהמחנה. כשנכנסו החיילים האמריקנים למחנה וראו את מצב היהודים הם החלו לבכות. הם שקלו אותה והיא לא הייתה יותר מ -26 ק"ג (היא הייתה בת 18). משקלה של אמה היה כ־28 ק"ג. בוקר אחד הפתיעו אותה בהודעה מוזרה. הם ביקשו מ"סארנקה" להגיע למשרדים מכיוון שהיה לה מכתב מפולין. זה היה ברנרדו רוס, שקרא לה סרנקה (שפירושו בפולנית הוא "חום"). ברנרדו פגש אישה שהייתה עם שרה במחנה מאוטהאוזן וכתב כדי לומר לה שהוא ממתין לה. בלודז'.
השחרור
שרה ואמה נסעו ברכבת ללודז' ושרה התחילה לחפש את ברנרדו. אבל המכתב לקח יותר מדי זמן להגיע למאוטהאוזן, ובמהלך אותה תקופה העביר אותו המשרד הפולני בו עבד לעיר קטוביץ. שרה לקחה רכבת ונסעה למצוא אותו. עם הגעתה היא נסעה לתנועת נוער יהודית, שם נתנו לה מחסה. תחילה מצא את מיטק, אחיו של ברנרדו. הוא הסביר שברנרדו הועבר לעיר קולוברז, אך הזמין אותה לבוא לביתו לדבר איתו בטלפון. למחרת הוא נסע ברכבת והם נפגשו. בני הזוג חזרו ללודז' לפגוש את אמה קרולה שוב, ולאחר מכן רב חיתן אותם בטקס צנוע שנערך בבית אמם. זמן קצר לאחר מכן עזבו שלושתם להתגורר בבית שברנארדו שכר לצורך עבודתו. בין השנים 1946–1948 הם התגוררו במחנה פליטים של צבא ארצות הברית. היא החלה להתאושש, אך רופא אמר לה שבגלל התאונה שעברה במפעל היא לא תוכל להביא ילדים לעולם.
בשנת 1948 הם החלו את המסע המיוחל לבואנוס איירס. בעזרת ארגונים יהודיים הם הצליחו להגיע לפרגוואי, שם שכרו מבריח גבול שהעביר אותם לצפון ארגנטינה, אולם נתפסו על ידי שוטר. השוטר הוביל אותם לביתו, שם אפילו הזמין אותם לאכול. "השוטר הזה עזר מאוד, אבל הוא אמר לנו שאם אין לנו ניירות עלינו לחזור לפרגוואי". ברנרדו, ששמע על בת זוגו של נשיא ארגנטינה, אווה דוארטה דה פרון, ונוהגה לעזור לאנשים שכותבים לה, החליט לכתוב לה בפולנית ולספר את סיפורם. דוהרטה דאגה לתרגם את המכתב, ולאחר כמה ימים נשלחו אליהם אישורים וכרטיסי נסיעה לבואנוס איירס. השניים השתקעו בעיר, אף על פי שנאמר לה כי לעולם לא תוכל ללדת, הצליחה שרה להיכנס להריון, וב-24 ביולי 1950 ללדת את בנה דניאל ולאחר מכן את בתה נטליה ב-1955. דניאל הפך עם הזמן לפיזיקאי ועבד בסוכנות הארגנטינית לאנרגיה אטומית.
פעילות באמהות פלאסה דה מאז'ו
עם סיום לימודיו באוניברסיטת בואנוס איירס קיבל דניאל מלגה של הוועדה הלאומית לאנרגיה אטומית של ארגנטינה כפיזיקאי גרעין. ואילו להשלמת הכנסותיו לימד שיעורי פיזיקה בפקולטה למדעים מדויקים וכן עבד כעוזר במפעל הטקסטיל של אביו. לדברי שרה, בנה דניאל לא היה פעיל פוליטי. הוא אמר להם שחבר שלו, חורחה, "נעלם". בתחילת 1977 יצא דניאל ממכוניתו ונעצר על ידי ניידת משטרה. הם מצאו חוברות במכוניתו, שנתנו לו בפקולטה ואז לקחו אותו משם. הם החזיקו אותו במשך יומיים ושחררו אותו. ברנרדו וחתנו חוסה הלכו לתחנת המשטרה כדי להחזיר את מכוניתו ומפקד התחנה התנצל בפניהם באומרו כי הם תפסו את האדם הלא נכון. ב־15 ביולי 1977, בשעה שתיים וחצי אחר הצהריים, נחטף דניאל רוס יחד עם עמיתו. עשרים פיזיקאים אחרים שהועסקו בוועדה עוכבו שלא כדין במהלך הדיקטטורה. דניאל הוכנס למשאית. זו הייתה הפעם האחרונה שמישהו ראה אותו. אמו חושדת שהוא שהה במחנה הריכוז של ה- ESMA (בית הספר הגבוה למכניקה של הצי), שם עברו כ-5,000 חטופים, רובם נהרגו.
כשדניאל לא חזר הביתה, הוריו חשבו שעבר תאונה. הם סיירו בתחנות משטרה ובבתי חולים, עד שהלכו למקום עבודתו וגילו שהוא נעדר.
מאז 1978 השתתפה בהפגנה בפלאסה דה מאז'ו, מול משכן נשיאי ארגנטינה, הקאסה רוסאדה, כחלק מקבוצת אמהות פלאסה דה מאז'ו. מאחר שאסרו על התקהלויות של מעל 3 אנשים, הן צעדו בזוגות סביב הכיכר. יום אחד אחר הצהריים, עדיין בתקופת הדיקטטורה, הקיפו אותה כמה שוטרים כדי להפחיד אותה (כמה מחבריה נחטפו בדרך זו). ביחד עם אמהות יהודיות אחרות פנתה אינספור פעמים לשגרירות ישראל וארגונים יהודים, אך פניותיהן לא נענו. הן אף הואשמו בכך שחינכו את ילדיהן לשמאלנות ולא לציונות, כל זה בזמן שהן ידעו היטב כי בניהן נחטפו למחנות ריכוז, שבמגדליהם יושבים שומרים חמושים בתת-מקלע מעוזי שמדינת ישראל סיפקה לדיקטטורה.
בשנת 2007 פרסמה הסופרת אווה אייזנשטאדט את הביוגרפיה של שרה רוס: "לשרוד פעמיים, מאושוויץ ועד אמהות פלאזה דה מאיו". הספר תורגם לגרמנית והוצג ביריד הספרים של פרנקפורט, בשנת 2010.
פרסים והוקרה
בשנת 2008 נשיאת ארגנטינה העניקה לשרה לאסקייר-רוס את פרס "אסוסנה וישהפלור" (על שם אחת האמהות שנחטפו), על מאבקה להגנה על זכויות האדם במדינה. בשנת 2010 קיבלה את תואר אזרחית המופת ממחוז באונס איירס. ב-2012 היא נאמה במצעד החיים.
ספרינגפילד (מיזורי)
ספרינגפילד (באנגלית: Springfield) היא בירת מחוז גרין במדינת מיזורי בארצות הברית. העיר שוכנת באזור הרי אוזרק בדרום מיזורי. בעיר מתגוררים 159,498 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודל אוכלוסייתה במיזורי, אחרי קנזס סיטי וסנט לואיס. במטרופולין של העיר מתגוררים 436,712 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
ספרינגפילד נוסדה ב-1830 על ידי ג'ון פולק קמפבל. מקור השם "ספרינגפילד" לא ברור, אם כי הדעה הנפוצה ביותר שהיא שהעיר נקראה על שם העיר ספרינגפילד במדינת מסצ'וסטס. העירייה של ספרינגפילד החלה לתפקד ב-1838.
ב-1849 נפתחה מסילת רכבת שקישרה את ספרינגפילד לסנט לואיס. כעבור כמה שנים נפתחו עוד מסילות וספרינגפילד הפכה לצומת דרכים אזורי.
ב-10 באוגוסט 1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, התרחש בקרבת העיר קרב וילסון'ס קריק (אנגלית), בו ניצחו כוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה את כוחות האיחוד, אך כוחות הקונפדרציה לא המשיכו לכיוון העיר. ב-25 באוקטובר באותה שנה התרחש קרב ספרינגפילד הראשון, בו ניצחו כוחות האיחוד באחד הניצחונות היחידים שלהם באותו זמן בדרום מיזורי. השליטה באזור המשיכה לעבור בין צד לצד עד שב-8 בינואר 1863 התרחש קרב ספרינגפילד השני, בו שוב ניצחו כוחות האיחוד והעיר נותרה תחת שליטתם עד סוף המלחמה.
ב-1887 העיירה נורת' ספרינגפילד אוחדה לתוך ספרינגפילד.
ב-1926 נחנך בעיר כביש 66, שהיה ציר תחבורה ראשי בארצות הברית.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשייה, תיירות ושירותי בריאות וחינוך.
חינוך
בעיר פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדינה של מיזורי, אוניברסיטת דרורי ואוניברסיטת איוונג'ל (Evangel University).
תרבות
כמו ערים רבות ברחבי המדינה, ספרינגפילד ראתה תחייה מחודשת באזור מרכז העיר שלה. רבים מהבניינים הישנים יותר שופצו למבנים מעורבים כגון לופטים, שטחי משרדים, מסעדות, בתי קפה, ברים, בוטיקים ומקומות מוזיקה. במרכז העיר ספרינגפילד יש תיאטראות היסטוריים ששוחזרו למצבם המקורי, כולל תיאטרון גיליוז ותיאטרון לנדרס.
בשנת 2001 נפתח שלב א' של פארק עמק הירדן יחד עם פארק הקרח של מדיהקום. שלב ב' של פארק עמק הירדן הושלם בשנת 2012. בשנת 2001 גם נפתח The Creamery Arts Center, בניין בבעלות עיר בתוך פארק עמק הירדן. זהו ביתם של מועצת האמנויות האזורית של ספרינגפילד, האופרה האזורית של ספרינגפילד, בלט ספרינגפילד והתזמורת הסימפונית של ספרינגפילד, ומספק משרדים ומרחב מפגשים לארגוני אמנות אחרים המשרתים את הקהילה. המרכז שופץ וכולל שתי גלריות לאמנות עם תערוכות חודשיות, ספריית אומנויות, אולפני חזרות וכיתות המציעות סדנאות אמנות ופעילויות מעשית. המתקנים כוללים גם כיתה חיצונית.
תחבורה
ספרינגפילד נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 44, המקשר בין העיר סנט לואיס במזרח מיזורי ובין מדינת אוקלהומה עד ויצ'יטה פולס בצפון טקסס.
צוריאל קריספל
צוריאל ויקטור קריספל (נולד בה'תש"ך, 1960) הוא סגן ראש העיר אלעד לשעבר. כיהן כראש המועצה המקומית הראשון של היישוב.
ביוגרפיה
נולד בבאר שבע כוויקטור קריספין. למד בישיבה קטנה בישיבת אהל מועד. לישיבה גדולה המשיך בישיבת בית הכרם, אצל הרב ישראל קליינר. משם התגייס לצה"ל, שם שירת כ-4 שנים בחטיבת גולני.
לאחר נישואיו, בשנת תשמ"ג בערך, התגורר באופקים. בתקופה זו למד בבאר שבע בכולל של רבי אלעזר אבוחצירא. במקביל הקים את אגף השיקום הדתי (שק"ד) בכלא באר שבע, ולאחר מכן את מוסדות אוצר החיים בעיר, מוסדות אותם ניהל למשך שנתיים.
לאחר כחמש שנים בנתיבות עבר לגור בירושלים, והחל ללמוד הוראה ודיינות בכולל יחווה דעת, שם התקרב לרב עובדיה יוסף, ושימש כמזכירו האישי. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נשלח על ידי הרב יוסף לשמש כסגנו של אריה גמליאל במשרד השיכון. במקביל לתפקיד זה כיהן כיושב ראש מינהלת הקמת העיר אלעד.
עם הקמת היישוב אלעד, על ידי שר השיכון אריאל שרון, מונה קריספל לראש מועצה ממונה על ידי שר הפנים עוזי ברעם. בבחירות הראשונות לראשות המועצה המקומית אלעד שהתקיימו בשנת תש"ס, ניצח קריספל את יעקב אשר, שהפך לממלא מקום ראש המועצה ולימים ראש עיריית בני ברק וחבר הכנסת.
בהיותו ראש המועצה פעל לפיתוח העיר. כך, לדוגמה, העיר זכתה בחמישה "כוכבי-יופי" בשל טיפוח איכות הסביבה. כמו כן דרש קריספל להעביר את מיסי המרכזים המסחרים לעיר. בנוסף העביר קריספל חוק עירוני המחייב קבלנים לצפות את המבנים בעיר באבן ירושלמית, החלטה זו גררה מחאת קבלנים בשל נטל התקציב הכרוך בכך.
בשנת תשס"ה התמודד מול צביקה כהן, והפסיד לכהן. לאחר ההפסד עזב את אלעד ועבר להתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 התמודד על ראשות העיר אלעד מטעם מפלגת ש"ס, קריספל הפסיד בבחירות לישראל פרוש, ומונה לסגן ראש העיר. בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום ה-38 הסמלי ברשימת ש"ס לכנסת. במאי 2019 הודיע קריספל על התפטרותו מהעירייה. בינואר 2020 מונה לתפקיד מנכ"ל מועצת בתי העלמין בירושלים.
סוף משחק
סוף משחק או סופמשחק הוא מחזה פרי עטו של סמואל בקט, בן מערכה אחת, הכתוב בסגנון המזוהה עם תיאטרון האבסורד. בקט כתב אותו במקור בצרפתית (בשם Fin de partie) וכמנהגו הוא עצמו תרגם אותו לאנגלית (בשם Endgame). הצגת הבכורה של המחזה הייתה בשפה הצרפתית בתיאטרון רויאל קורט בלונדון, ב-3 באפריל 1957. הדעה המקובלת, היא שביחד עם עבודות קצרות אחרות כגון מחכים לגודו, זוהי אחת מהיצירות החשובות ביותר של בקט.
תקציר העלילה
המחזה מתרחש בחדר מבודד מן העולם, משני צידיו יש חלונות ומחוץ לבמה יש מטבח. בחדר חיות ואינן יוצאות ממנו לעולם ארבע דמויות. חאם – עיוור ואינו מסוגל לעמוד, קלוב - משרתו של חאם, אינו מסוגל לשבת. נאג – אביו של חאם, חסר רגליים ומתגורר בתוך פח אשפה. נל - אמו של חאם, חסרת רגליים ומתגוררת בתוך פח אשפה לצדו של נאג.
קלוב החופשי בתנועתו, מציית לכל דבריו של חאם, מסיע אותו בכיסא גלגלים ממקום למקום. קלוב מביא לחאם דברים לבקשתו ומשמש לחאם העיוור כעיניים. גם כשחאם משחרר אותו מתלותו, הוא נשאר עם חאם, כי אין לו לאן ללכת. חאם מתעלל בהוריו, מאכיל אותם במזון כלבים וגם זה במשורה. מכיוון שההווה רע, ההורים – נאג ונל - שוקעים בנוסטלגיה לעבר העבר. כל הדמויות מצויות בחוסר תקווה לעתיד ונשאר רק המוות שיגיע.
ניתוח ופרשנות
נטען שהוא מתייחס ל "ham actor" (שחקן המשחק בצורה מוגזמת) ולחם בן נח, בעוד קלוב הוא גרסה מקוצרת של Clown (ליצן), סברה אחרת היא שהוא מתייחס ל- cloven hoof (טפרי השטן) ול- glove (כפפה, ייתכן שזהו הדהוד של hand (יד) ו- glove) ייתכן שנאג מגיע מ- nagging (נדנוד) ומהמילה הגרמנית nagen (לכרסם). נל מזכירה את נל הקטנה, גיבורת ספרו של צ'ארלס דיקנס, "בית ממכר עתיקות".
בדומה לכך האם יכול להיות קיצור של Hammer (פטיש) וייתכן שקלוב הוא clove (צפורן). פטיש וצפורן מייצגים היבט אחד של מערכת היחסים ביניהם. לאור זאת, נאג ונל בהיותם ביחד יכולים להתייחס למילה הגרמנית Nagel (צפורן); אולי זוהי התייחסות מעורפלת בכתוב לשכנתו של האם, האם פג. במאמר "לגרש את השדים מתוך בקט" (Exorcising Beckett) בכתב העת הספרותי The Paris Review, טוען לורנס שיינברג שלפי בקט שמות הדמויות מציינות את ההתייחסויות הבאות: חאם הוא Hammer (פטיש), קלוב הוא clou (המילה הצרפתית לצפורן), נאג הוא nagel (המלה הגרמנית לצפורן), ונל בגלל שהוא דומה למלה האנגלית nail (צפורן).
רובי קוהן בספרה "בחזרה לבקט" (Back to Beckett), כותבת ש"השורה האהובה ביותר על בקט במחזה היא מסקנתו של קלוב מהבחנתו שנאג בוכה "אז הוא חי". אבל בברלין הוא חש שהמשפט החשוב ביותר הוא כשנל אומרת "אין דבר יותר מצחיק מאומללות". לפי הסבר זה הוא ביים את המחזה כדי להראות את העונג שבאומללות.
ההיסטוריה של ההפקה
הצגת הבכורה של המחזה הייתה ב-3 באפריל 1957, בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, בבימויו של רוג'ר בלין, שגם גילם את דמותו של חאם, ז'אן מרטן היה קלוב, ז'ורז' אדה היה נאג וקריסטין שינו הייתה נל. מאוחר יותר עברה ההפקה לתיאטרון שאנז אליזה, פריז. הפקות מוקדמות אחרות היו בתיאטרון שרי ליין, ניו יורק, ב-28 בינואר 1958, בבימויו של אלן שניידר. לסטר רולינס גילם את דמותו של חאם ואלוין אפשטיין וג'ראלד היקן לסירוגין, גילמו את דמותו של קלוב; הפקה מוקדמת נוספת הייתה ברויאל קורט בבימויו של ג'ורג' דווין, שגם גילם את דמותו של חאם, בעוד שג'ק מקגוורן גילם את דמותו של קלוב.
בקט עצמו ביים שתי הפקות של המחזה: בתיאטרון שילר, וורקשטאט, ברלין, ב-26 בספטמבר 1967, עם ארנסט שרדר בתפקיד חאם, הורסט בולמן בתפקיד קלוב ובריברסייד סטודיוס, לונדון, במאי 1980, עם ריק קלוצ'י (Cluchey) בתפקיד חאם ובאד תורפ בתפקיד קלוב.
ב-1974 ביימה את המחזה ג'ואן אקאלייטיס בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני, ב קיימברידג', מסצ'וסטס. ההפקה לוותה במוזיקה פרי עטו של פיליפ גלאס ותפאורתו הייתה של תחנת רכבת נטושה. הוצאת גרוב (Grove Press), בעלי זכויות היוצרים על יצירותיו של בקט, נקטו בצעדים משפטיים נגד התיאטרון. העניין יושב מחוץ לבית המשפט באמצעות הסכם שלפיו הוכנסה לתוך התוכניה, ציטוט מתגובתו של בקט עצמו:
ב-2008 הועלה המחזה באקדמית ברוקלין למוזיקה, בכיכובם של ג'ון טורטורו כחאם, מקס קאסלה כקלוב, אלוין אפשטיין כנאג ואליין סטריץ' כנל. סם מנדס היה אמור לביים את המחזה, אבל לבסוף הדבר לא יצא לפועל ואנדריי בלגריידר ביים במקומו.
להקת התיאטרון הבריטית קומפליסיטה (Complicite) הציגה את המחזה בתיאטרון וסט אנד, לונדון. מארק ריילנס גילם את דמותו של חאם וסיימון מקברני גילם את דמותו של קלוב, תום היקי היה נאג ומרים מרגוליס הייתה נל. הצגת הבכורה נערכה ב-2 באוקטובר 2009 בתיאטרון דאצ'ס (Duchess Theatre), מעצב התפאורה היה תים האטלי.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
1. תיאטרון זירה – ספטמבר 1968 2. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 14 בפברואר 1971 3. המרכז התיאטרוני בנווה צדק, הצגת בכורה: 1988 4. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 2004 5. תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 24 באפריל 2010
פיכל שבולס
פיכל שבולס (בבווארית: Pichl bei Wels) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
הונגריה העות'מאנית
הונגריה העות'מאנית (בהונגרית: Török hódoltság) מתארת את ההיסטוריה של הונגריה הדרומית והמרכזית של ימי הביניים שנכבשה ונשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית בין השנים 1541–1699. השלטון העות'מאני כיסה בעיקר את שטחי הדרום של ממלכת הונגריה בימי הביניים, כלומר כמעט כל האזור של המישור ההונגרי הגדול (למעט החלקים הצפון-מזרחיים) ודרום טרנסדנוביה.
רקע
מיד לאחר עלייתו לשלטון של סולימאן הראשון ב-1520, הוא החל במערכה אשר מטרתה הייתה כיבוש סופי של הונגריה. ב-1521 ניצב הצבא העות'מאני מול חומות בלגרד, אך הפעם מול 700 חיילים בלבד. תוך חודשיים הטורקים פרצו את החומות והונגריה הייתה חשופה לפלישה. לאחר המצור הונגריה קיבלה מנוחה כאשר הסולטן הפנה את תשומת ליבו לכיבוש האי רודוס, אך בשלב זה שום דבר לא יכול היה להציל את ההונגרים מעצמם. המגאנטים סירבו לשתף פעולה עם המלך והאיכרים אשר עדיין ניקו את פצעיהם מכישלונה של מלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה סירבו לשתף פעולה עם המגאנטים: נפילתה של הונגריה נהפכה לשאלה של זמן. ב-1526 חזר סולימאן עם צבא אשר מנה כ-70,000 חיילים. אך הפעם המטרה הייתה ברורה: כיבוש מוחלט של הונגריה. לאחר כיבוש בלגרד קוו ההגנה הטבעי שהיווה הסאווה הפסיק להתקיים, מה שהובילה לקריסה מהירה של קו הגבול. הטירות פטרוברדין, אילוק ואושייק נפלו במהירות מסחררת והצבא הטורקי הספיק לחצות את הדראווה. בזמן שהצבא העותמאני כבש את דרום הממלכה, הצבא ההונגרי ריכז את צבאו בעיירה טולנה, כ-144 קילומטר דרומה מבודה. בסופו של דבר, הצבא ההונגרי הגיע לחזית בסוף אוגוסט כאשר הקרב האחרון התרחש בסמוך לעיירה מוהאץ'. צבא האבירים הונגרי לא השתווה בגודלו ובאיכותו לצבא הטורקי העצום אשר השתמש בנשק חם איכותי. למרות ניסיונו הנואש של לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה, קרב מוהאץ' הסתיים בקטסטרופה, כאשר בין 20,000-24,000 מתוך 25,000 החיליים ההונגרים מתו בקרב או הוצאו להורג. אך האסון הגדול אירע אחריו. כאשר הובן שההונגרים הובסו, המלך לאיוש נס מהקרב, אך סוסו השליח אותו לנקיק, שריונו הכבד מנע ממנו לקום והוא טבע למוות. הוא מת בגיל 20.
מותו של לאיוש היה לאסון הגדול ביותר שידעה הממלכה, בית יגלו ההונגרי נכחד וללא התנגדות משמעותית, הצבא העות'מאני כבש את הבירה בודה, מה שסימל את סופה של ממלכת הונגריה. מאחר שללאיוש לא היו ילדים, נבחר גיסו פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה למלך בוהמיה, אולם בהונגריה פרצה מחלוקת בין בית הבסבורג לבין בית זאפויה, שבראשו עמד יאנוש הראשון זאפויה, נסיך טרנסילבניה. כל אחד מהיריבים זכה לתמיכה של אחדים מהאצילים ההונגרים, ובנוסף נהנה פרדיננד מתמיכתו של אחיו הקיסר.
בשנת 1529, הצליחו כוחותיו של פרדיננד להדוף את התקפתו של סולימאן המפואר על בירתו שבווינה, אף כי פרדיננד עצמו נמלט לפני כן לבוהמיה. בסופו של דבר, חתם פרדיננד ב-1533 על הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית, במהלכו חולקה הונגריה בין בית הבסבורג במערב ובית זאפויה במזרח.
חלוקת הונגריה
במרוצת השנים, בעקבות פעולותיו של פרדיננד, עברו בוהמיה וגם הונגריה המערבית והצפונית תחת השם "ממלכת הונגריה" לרשות בית הבסבורג. בשנת 1538 בהסכם נגיוואראד סוכם שיאנוש יישאר כמלך הונגריה, בעוד שפרדיננד ימונה כיורשו. הסכם נגיוואראד נמשך שנתיים בלבד, עד שבנו של יאנוש הראשון נולד בשנת 1540, תשעה ימים בלבד לפני מותו של יאנוש הראשון. התינוק יאנוש ז'יגמונד זאפויה הוכתר על ידי האצילים ההונגריים מספר שבועות לאחר מכן. במשך רוב תקופת שלטונו של יאנוש השני נשלטה מזרח הונגריה על ידי אמו, איזבלה, עם הבישוף גיירג' מרטינוצי כעוצר. הם נתמכו על ידי הסולטן סולימאן, שהכיר כיאנוש השני כמלך וסאל שלו.
בשנת 1541 פלש פרדיננד לאכוף את תביעתו. מרטינוצי קרא לסולימאן, שגירש את פרדיננד, אך נטל את רוב מרכז הונגריה תחת שלטון עות'מאני ישיר כאיילט בודין. החלק המזרחי של המישור ההונגרי נשאר תחת שלטון זאפויה; לאחר 1571 הוא נודע בשם פרטיום. בשנת 1547, הגיעו הצדדים להסכם לפיו תחולק הארץ לשלושה חלקים:
השלטון העות'מאני בהונגריה
בעוד שבחבלי הארץ שנותרו תחת השלטון הטורקי חל קיפאון חברתי ומדיני, כאשר השלטון העות'מאני התעניין יותר בגביית מיסים על מנת לממן את מסעותיו הצבאיים, ופחות בענייניהם הפנימיים של נתיניו, בטרנסילבניה העצמאית למחצה ובהונגריה שתחת שלטון בית הבסבורג חלו שינויים חברתיים ודתיים נרחבים. הייתה זו עמדתו של השלטון העות'מאני כי יינתן לנתיניו חופש דת, אך לעומת זאת עם חדירתה של הרפורמציה להונגריה, וקבלתה הנרחבת, הגיעו אנשי הדת החדשה לסכסוכים עם בית הבסבורג, אשר דגל בנצרות הקתולית. ככלל, לא הותיר הכיבוש העות'מאני של הונגריה חותם של ממש על תושבי הארץ. תחת העות'מאנים הלכה הארץ וחרבה והתרוקנה מיושביה. כיום נותרו מספר מילים טורקיות בשפה ההונגרית (אם כי זו הושפעה מן הטורקית עוד מימי המדיארים), מספר מבנים עות'מאנים נותרו על עומדם (במיוחד מרחצאות, שהן אחת התרומות העות'מאניות בנות הקיימא לתרבות ההונגרית של ימינו) וכן הושפע הבישול ההונגרי ממסורת הבישול העות'מאנית.
מספר חיילי חיל המצב העות'מאני שהיו מוצבים בהונגריה העות'מאנית השתנה, אך במהלך תקופת השיא באמצע המאה ה-16 הוא מנה בין 20,000 ל-22,000 איש. ככוח כיבוש למדינה בסדר גודל של הונגריה, אפילו מוגבל לאזורים מרכזיים הייתה זו נוכחות צבאית בעלת פרופיל נמוך למדי בחלק ניכר מהמדינה וחלק גדול ממנה היה מרוכז בכמה מבצרים מרכזיים.
סיום הכיבוש העות'מאני
בהונגריה ההבסבורגית נמשכו לאורך התקופה התנגשויות בין ההונגרים לבין שליטיהם האוסטרים. ב-1678 הנהיג האציל אימרה טקיי (1656 – 1705) התקוממות נגד שלטון הבסבורג, כשהוא נתמך על ידי מלך צרפת לואי הארבעה עשר ועל ידי הסולטאן העות'מאני מהמט הרביעי. ב-1680 הסכים לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להחזיר להונגרים את החירות הדתית והמדינית, אך לא היה בכך די לטקיי, והוא חבר אל הסולטאן, שהכריז על טקיי כ"מלך הונגריה העליונה".
בהשראת מרידתו של טקיי ערך הסולטאן מסע אל וינה, אך הובס ב-1683 על ידי צבאם המאוחד של האוסטרים והפולנים בקרב וינה. תבוסת הסולטאן הביאה להתמוטטות כללית, הן של שלטון העות'מאנים בהונגריה והן של מלכותו של טקיי. ב-1686 כבשו האוסטרים את העיר בודה. ב-1691 נכבשה טרנסילבניה מידי טקיי והוא נאלץ לבלות את שארית ימיו באיסטנבול. בשנים שלאחר מכן שבה הארץ כולה לידי בית הבסבורג, פרט לעיר טמשוואר. הסכם קרלוביץ ב-1699 נתן תוקף לשינויים טריטוריאליים אלו, וב-1718 נכבשה הטריטוריה ההונגרית האחרונה בטמשוואר. העיר ברטיסלאבה הפכה לבירה החדשה, ומושב הדיאט ההונגרי, אשר הכריז ב-1687 על בית הבסבורג כמלכי הונגריה כולה.
חלוקה מנהלית
הונגריה העות'מאנית התפרסה על 91,250 קמ"ר. הטריטוריה חולקה לאיילטים (מחוזות), אשר חולקו עוד לסנג'קים, כאשר הפקיד העות'מאני הבכיר ביותר היה הפאשא של בודין. בתחילה, שטחים בשליטת העות'מאנים בהונגריה של ימינו היו חלק מאיילט בודין. מאוחר יותר, איילטים חדשים הוקמו: איילט טמשוואר, איילט סיגטבר, איילט קניז'ה, איילט אגר, ואיילט ואראט. הפאשות והביים היו אחראים על הממשל, השיפוט וההגנה. האינטרס היחיד של העות'מאנים היה להבטיח את אחיזתם בשטח. השער הנשגב (השליטים העות'מאניים) הפכו לבעלים של האדמה היחידה וניהלו כ-20 אחוזים מהקרקע לטובתם, וחילקו את השאר בין חיילים ועובדי מדינה. השליטים העות'מאנים התעניינו בעיקר לסחוט כמה שיותר עושר מהקרקע. חשיבות מרכזית לשער הנשגב הייתה גביית המיסים. בשל המיסוי הכבד, רוב האצולה וחלק גדול מהתושבים היגרו לחלק ההבסבורגי של הונגריה ("הונגריה המלכותית"). מלחמות, לקיחת עבדים והגירה של אצילים שאיבדו את אדמתם גרמו להרס הכפרים. עם זאת, העות'מאנים נהגו בסובלנות דתית יחסית ואפשרו לקהילות האתניות השונות שחיו בתוך האימפריה אוטונומיה משמעותית בעניינים פנימיים.
The Video Collection (וידאו של אנסטסיה)
The Video Collection (בעברית: אוסף הווידאו) הוא אלבום DVD של הזמרת אנסטסיה אשר מכיל אוסף של קליפים שהוציאה הזמרת במהלך הקריירה שלה. בנוסף האלבום מכיל גם קטעי מאחורי הקלעים, רמיקסים, תמונות וכולי.
רקע
את האלבום הוציאה אנסטסיה בדצמבר 2002, לאחר שאלבומה המצליח Freak of Nature, יצא לאור. באלבום כללה את הלהיטים "I'm Outta Love", "One Day in Your Life", "Why'd You Lie to Me", "You'll Never Be Alone" ו-"Made for Lovin' You".
אלבום הווידאו מכיל בתוכו שירים מסוגת הפופ, רית'ם אנד בלוז, רוק, נשמה והאוס.
דניאל בריאן
בריאן דניאלסון (באנגלית: Bryan Danielson; נולד ב-22 במאי 1981 בעיר אברדין שבוושינגטון) הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה דניאל בריאן.
דניאלסון החל את הקריירה במספר ארגוני אינדיז וזכה להכרה בעיקר בארגון ROH, שם זכה במספר אליפויות תחת השם האמיתי שלו. בשנת 2010 הצטרף לעונה הראשונה של NXT של ה-WWE, והתחיל לזכות בהכרה לעיניי קהל גדול יותר.
ב-WWE, זכה דניאל בריאן לאהדת הקהל ובמסגרת התסריט זכה באליפות ה-WWE, אליפות ארצות הברית, אליפות העולם במשקל כבד, ובאליפות הזוגות יחד עם קיין, בצמד שכונה "Hell No". בריאן זכה גם באליפות הבין יבשתית באירוע רסלמניה 31.
דניאלסון התאבק ברחבי העולם ובהרבה חברות עצמאיות לפני שחתם ב-WWE. דניאלסון הפך לדמות פופולרית בעולם ההיאבקות בזכות תרגילי הגמישות שלו, הכנעותיו הרבות וקריאות ה-"Yes" מהקהל.
ב-8 בפברואר 2016, פרש מהיאבקות מקצועית, וחזר להיאבקות מקצועית ב-20 במרץ 2018.
ב-13 בנובמבר 2018 בתוכנית סמאקדאון לייב זכה בריאן באליפות ה-WWE בפעם הרביעית בקריירה שלו לאחר שניצח את האלוף לשעבר AJ סטיילס.
בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling.
ROH
באותו זמן, דניאלסון נחשב למתאבק הטוב ביותר ב-ROH, אף על פי שהוא לא היה אלוף בארגון. ב-2005, הודיע דניאלסון כי הוא מתפטר מ-ROH בגלל חוסר היכולת לנצח את יריבו, אוסטין אריס, על אליפות העולם של הארגון. מאוחר יותר התגלה שדניאלסון תכנן לקחת פסק זמן מהיאבקות. במאי 2005 החלו שמועות כי ארגון ההיאבקות השני בגודלו בארצות הברית, TNA, מעוניין להחתים את דניאלסון, וגם ה-WWE התחיל להתעניין בדניאלסון, אך לבסוף הוא נשאר ב-ROH.
אלוף העולם של ROH
ב-15 בספטמבר 2005, דניאלסון ניצח את המתאבק ג'יימס גיבסון באירוע "Glory by Honor IV" וזכה באליפות העולם של ROH. הוא הצליח לשמור על התואר למשך שאר שנת 2005. בתחילת 2006, כריס הירו, מתאבק מארגון ההיאבקות CZW, פלש ל-ROH ורצה להתאבק נגד דניאלסון ובכך הארגונים ROH ו-CZW נכנסו ליריבות מתוסרטת. לאחר כמה ימים דניאלסון פלש ל-CZW, ומתאבקי CZW, שביניהם גם כריס הירו, תקפו אותו. דניאלסון והירו נלחמו באירוע "Hell Freezes Over" ובקרב דניאלסון ניצח את הירו ושמר על האליפות. ב-29 באפריל דניאלסון ואלוף "הטוהר" של ROH (אחת האליפויות המשניות של ROH) נייג'ל מק'גינס נלחמו על האליפויות. מק'גינס ניצח לאחר שהשאיר את דניאלסון מחוץ לזירה, אולם בשל סוג הניצחון לא זכה בתואר של דניאלסון. כתוצאה מכך השניים נלחמו ב-12 באוגוסט ו-ROH הכריזו שאם הקרב יסתיים בספירת חוץ, פסילה או תיקו יאלצו להתחיל אותו מחדש. דניאלסון ניצח בקרב ובכך אליפות "הטוהר" בוטלה. במהלך קרב נגד המתאבק קולט קבאנה ב-26 באוגוסט, דניאלסון קרע שני גידים בכתף, קרע גיד בחזה והקרבות שלו בוטלו. דניאלסון חזר ל-ROH באירוע "Glory by Honor V" ואותגר על ידי קנטה, מתאבק מארגון NOAH (הארגונים NOAH ו-ROH היו משותפים) ודניאלסון שוב שמר את האליפות שלו. באירוע "Final Battle 2006", כ-15 חודשים לאחר זכייתו של דניאלסון באליפות העולם של ROH, הוא הפסיד אותה למתאבק הומוסייד, ולאחר הקרב לקח פסק זמן מההיאבקות כדי לרפא את כתפו.
חזרה ל-ROH
כחלק משיתוף הפעולה של ROH עם הארגון NOAH, האירוע "Tokyo Summit" התקיים בטוקיו שביפן, ב-14 בספטמבר, שם נאבק דניאלסון נגד האלוף במשקל כבד הצעיר, יושינובו קאנמארו, וזכה באליפות. דניאלסון הביס את קאצ'ואיקו נאקאשימה באירוע "Glory By Honor VII" ושמר על האליפות. כשדניאלסון חזר ליפן ב-13 באוקטובר, הוא הפסיד את האליפות לקנטה. באירוע "Rising Above 2009" נלחם דניאלסון נגד נייג'ל מק'גינס על האליפות במשקל כבד לצעירים, אך לא הצליח לזכות בה.
ROH ערכו את הופעת הבכורה שלהם בטלוויזיה הלאומית, ודניאלסון ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו בקרב המרכזי של הפרק השלישי של התוכנית והביס את אוסטין אריס. בפרק אחר כך היה על דניאלסון להיאבק בטיילר בלאק, בקרב שהסתיים בתיקו ובכך התחילה בין השניים יריבות. דניאלסון הפך מעורב יותר בניסיון לזכות באליפות הזוגות של ROH, ומתוך כבוד ליריבו, הוא הציע בבלאק להיות בן זוגו. שניהם ניסו לזכות בתואר מספר פעמים אך לא הצליחו והתפרקו.
ב-23 באוגוסט 2010, דניאלסון הכריז כי חתם על חוזה עם ה-WWE. לפני עזיבתו, הוא יצא לסיבוב ההופעות של ROH שנקרא "The Final Countdown Tour", ובו נלחם נגד אוסטין אריס על אליפותו אבל הפסיד. ב-26 בספטמבר, באירוע "Glory by Honor VIII" הוא ניצח בקרבו האחרון בארגון ROH נגד נייג'ל מק'גינס.
NXT
דניאלסון התחיל את דרכו ב-WWE בליגת הפיתוח של הארגון, FCW (שונה בהמשך ל-NXT Wrestling). שם הבמה שלו שונה ל"דניאל בריאן" וכעבור חודש בליגת הפיתוח הוא עבר לתוכנית NXT. "החונך" שלו שם היה המיז, שהיה איתו ביריבות וגם עם מייקל קול. אף על פי שבריאן לא זכה בשום קרב ב-NXT, הוא דורג מקום 1 בסקרי התוכנית. ב-10 במאי, בפרק של התוכנית Raw הוא זכה בניצחון הראשון שלו ב-WWE נגד סנטינו מארלה. אף על פי שהודח מ-NXT, המשיך בריאן להופיע ולהתראיין בתוכנית ולתקוף את מייקל קול והמיז.
זכייה באליפות ארצות הברית (2011-2010)
בריאן המשיך להתחרות ב-WWE בקרבות יחידים וב-31 במאי 2010 הוא ניצח את המיז ב-Raw. שבוע לאחר מכן הוא וכמה מטירוני התוכנית NXT, תקפו את ג'ון סינה במשך קרב המרכזי של התוכנית, ובריאן חנק שדרן ועל כן שוחרר מארגון. לאחר כמה חודשים בארגוני היאבקות עצמאיים, הוא חזר ל-WWE ב-15 באוגוסט 2010, באירוע סאמרסלאם כחלק מקבוצת ה-WWE שנלחמו נגד "הנקסוס" (מתמודדי העונה הראשונה של תוכנית ה-NXT). בריאן הודח על ידי וייד בארט מהקרב לאחר שחבר הקבוצה של בריאן, "המיז", תקף אותו. ב"ליל האלופים" נלחם בריאן ניצח את המיז וזכה באליפות ארצות הברית. באירוע גיהנום בכלוב ניצח בריאן את המיז ואת ג'ון מוריסון בקרב הכנעות משולש. ב-Bragging Rights ניצח בריאן את האלוף הבין יבשתי, דולף זיגלר, בקרב אלוף נגד אלוף. באירוע Survivor Series שוב בריאן שמר את האליפות אצלו לאחר שהביס את טד דיביאסי. בפרק של Raw שהתקיים ב-14 במרץ, בריאן הפסיד נגד שיימוס ואיבד את תואר אלוף ארצות הברית.
מר כסף בבנק וזכייה באליפות העולם במשקל כבד (2012-2011)
ב-26 באפריל, כחלק מדראפט 2011, בריאן הועבר לתוכנית סמאקדאון. באירוע "כסף בבנק" שהתקיים ב-17 ביולי, בריאן ניצח בקרב ה"כסף בבנק" של סמאקדאון, מה שזיכה אותו בקרב על אליפות העולם במשקל כבד בכל זמן ומקום שירצה במשך השנה הקרובה. ב-22 ביולי, הכריז בריאן כי הוא יפדה את החוזה ברסלמניה 28. לאחר כמה חודשים של הפסדים בקרבותיו של בריאן, הוא נכנס ליריבות נגד אלוף העולם במשקל כבד, מארק הנרי. ב-4 בנובמבר, מארק הנרי הזמין את בריאן לקרב רגיל (לא על התואר) כדי להוכיח לו שהוא לא יכול לזכות באליפות. באמצע הקרב, ביג שואו התפרץ לזירה ואיגרף את מארק הנרי באמצעות אגרוף הנוקאאוט שלו וגרם להנרי לנצח על ידי פסילה. ביג שואו, שהיה חברו הטוב של בריאן, שכנע אותו לפדות את חוזהו, אך לפני שהתחיל הקרב, הנרי תקף את בריאן וביג שואו. ב-25 בנובמבר, ביג שואו תקף בשנית את הנרי ואז בריאן פדה את חוזהו והוא ניצח בקרב וזכה באליפות העולם במשקל כבד, אך זכייתו בוטלה על ידי המנהל הראשי של סמאקדאון, תאודור "טדי" לונג, מהסיבה שהנרי היה פצוע והנרי נשאר אלוף העולם ומזוודת הכסף בבנק חזרה לבריאן. ב-29 בנובמבר, בפרק של סמאקדאון, בריאן הפסיד להנרי בקרב כלוב ולא זכה באליפות העולם במשקל כבד. במשך חודש נובמבר, בריאן נכנס למערכת יחסים עם המתאבקת AJ לי.
לבסוף, בריאן פדה את החוזה על האליפות באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות נגד ביג שואו, שהביס את מארק הנרי מוקדם יותר באירוע, ובריאן ניצח את ביג שואו וזכה באליפות העולם במשקל כבד. לאחר הזכייה באליפות, בריאן נהפך לדמות "רעה" ומלאת ביטחון עצמי מופרז. ברויאל ראמבל 2012, בריאן ניצח את ביג שואו ואת מארק הנרי בקרב כלוב, בכך שברח מהכלוב ראשון. באירוע "תא ההדחות", בריאן הביס את ביג שואו, קודי רודס, סנטינו מארלה, וייד בארט וקאלי הענק בקרב "תא ההדחות" ושמר על אליפות העולם בידיו. אחרי הקרב, שיימוס תקף את בריאן ובחר אותו כיריב שלו ברסלמניה (שיימוס זכה בקרב הרויאל ראמבל) על אליפות העולם במשקל כבד. ברסלמניה 28, הפסיד בריאן את אליפות העולם במשקל כבד לשיימוס ב-18 שניות בלבד מכיוון ש-AJ התנשקה איתו ושיימוס הפתיע אותו וביצע עליו את תרגיל הסיום שלו, הברוג קיק. בתור מחאה לאורכו הקצר של הקרב, ב-Raw, יום אחרי הרסלמניה, האולם היה מלא במעריצים שצועקים "כן!" כפי שבריאן היה נוהג לעשות לאחר ניצחון בקרב. בריאן האשים את AJ בהפסדו ונפרד ממנה, מה שגרם לה ל"טראומה נפשית". באירוע "חוקי אקסטרים", בריאן נכשל בהחזרת האליפות לידיו, לאחר שהפסיד לשיימוס בקרב 2 מתוך 3 הצמדות, שבו הוא הצליח להצמיד את שיימוס פעם אחת.
רדיפה אחרי אליפות ה-WWE וצמד Hell No (2013-2012)
ב-Raw, יום לאחר האירוע "חוקי אקסטרים", בריאן נהפך לטוען לכתר על אליפות ה-WWE של CM פאנק, לאחר שבריאן הביס את ג'רי "המלך" לולר בקרב "הבס את השעון" שנערך פחות מ-3 דקות. ב-Over The Limit בריאן נלחם נגד פאנק על האליפות והפסיד לו לאחר שבריאן הכניע את פאנק אבל לפני שפאנק נכנע הייתה ספירת 3 שהשופט ספר כי פאנק הצמיד את בריאן. שבוע לפני האירוע, בריאן הפריע לקרב של פאנק נגד קיין בכך שתקף את קיין עם כיסא והאשים בזאת את פאנק, וזה הוביל ליריבות משולשת בין השלושה. בזמן הזה, AJ, חברתו לשעבר של בריאן, הפנתה את חיבתה לפאנק ולקיין, מה שגרם לבריאן לקנא. בפרק של סמאקדאון שנערך ב-1 ביוני, התערבותו של בריאן בקרב של פאנק נגד קיין על אליפות ה-WWE גרמה לפסילה כפולה, ובכך נקבע קרב בין השלושה לאירוע No Way Out. באירוע פאנק שמר את אליפותו בגלל הסחת דעתו של קיין על ידי AJ. ב-25 ביוני, בפרק של Raw, בריאן ניצח את קיין ופאנק בקרב לא על תואר כדי לזכות בעוד קרב נגד פאנק על האליפות שלו. באירוע "כסף בבנק", בריאן נלחם נגד פאנק בקרב ללא פסילות על אליפות ה-WWE, ובקרב AJ שימשה כשופטת מיוחדת, ובריאן נכשל בשנית בהשגת האליפות. בלילה שאחרי האירוע, ב-Raw, דניאל בריאן הציע נישואים ל-AJ והיא הסכימה. שבוע לאחר מכן, בתוכנית Raw, חתונתם של AJ ובריאן הייתה אמורה להתקיים אך AJ אמרה לבריאן כי היא לא אמרה כן להצעת הנישואים שלו, אלא להצעה של יו"ר ה-WWE, וינס מקמהן, שהציע לה להיות המנהלת הראשית הקבועה של התוכנית Raw.