cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלמוט ויידלינג
מפקד ברלין
ויידלינג שהיה המפקד הבכיר ביותר בעיר החליט להיכנע. הוא שלח תשדורת לרוסים על רצונו להיכנע. לאחר שנענה חיובית הוא שלח את ראש מטהו פון דופינג שהציע כניעה של כבוד והפסקת אש מיידית. לאחר מכן התמסר ויידלינג לרוסים, הובא למפקדתו של גנרל וסילי צ'ויקוב ברובע טמפלהוף וחתם על כתב הכניעה אור ליום 2 במאי 1945.
לאחר המלחמה
ויידלינג ופון דופינג הוטסו לברית המועצות ב-9 במאי 1945 כשבויי מלחמה והועברו לחקירות הנ.ק.וו.ד. פון דופינג הוחזר לגרמניה ב-1955. ויידלינג הועמד ב-27 בפברואר 1952 בפני בית דין צבאי ונידון ל-25 שנות מאסר. הוא מת ב-17 בנובמבר 1955 בבית כלא של הקג"ב בעיר ולדימיר מטרשת עורקי הלב.
דמותו של ויידלינג מגולמת בסרט "הנפילה" (2004).
וולטר לנגלי
וולטר לנגלי (באנגלית: Walter Langley; 8 ביוני 1852 – 21 במרץ 1922) היה צייר אנגלי ומייסד בית הספר ואסכולת ניולין לציור.
ביוגרפיה
הוא נולד בברמינגהאם ואביו היה חייט. בגיל 15 הוא היה חניך לליטוגרפיה. בגיל 21 זכה במלגה לבית הספר בדרום קנזינגטון, שם למד עיצוב במשך שנתיים. היצירות שלו מצוירות לעיתים קרובות עם צבעי זהב וכסף ובסגנון הרנסאנס. הוא חזר לברמינגהם והתחיל לצייר במשרה מלאה, ובשנת 1881 נבחר לשותף של אגודת האמנים המלכותית בברמינגהם. באותה שנה הוצעו לו 500 לירות שטרלינג עבור עבודה לשנה על ידי מר ת'רופ, צלם מבירמינגהם. בכסף זה הוא ומשפחתו עברו לניולין, שם היה אחד האמנים הראשונים שהתיישבו בעיירה והחל לתעד את חיי קהילת הדייגים.
הוא היה שמאלן מבחינה פוליטית, ותיאוריו היו בריאליזם חברתי של חיי האנשים ממעמד הפועלים, במיוחד הדייגים ובני משפחותיהם. הוא היה תומך של צ'ארלס בראדלוג, פוליטיקאי סוציאליסטי רדיקלי. הרקע שלו ממעמד הפועלים איפשר לו להזדהות עם תושבי הכפר והקשיים שהם סבלו. רבים מציוריו משקפים הזדהות זו עם הדייגים שביניהם הוא חי עם משפחתו. אחת היצירות הידועות ביותר היא "גברים חייבים לעבוד ונשים חייבות לבכות" (1883; מוזיאון ברמינגהאם וגלריה לאמנות), על פי שירו ​​של צ'ארלס קינגסלי "שלושת הדייגים" (1851). אחר הוא הציור "בין הגאות" (1901; מוזיאון ורינגטון וגלריה לאמנות).
ב־1884 הוא התקבל לאגודת האמנים המלכותית בבירמינגהם, והמשיך להציג באופן קבוע ברחבי בריטניה ומחוצה לה.
בהמשך הקריירה שלו המוניטין שלו הלכו וגדלו. אחד מציוריו של לנגלי הוצג על ידי לב טולסטוי כ"יצירת אמנות יפה ואמיתית בספרו "מהי אמנות?", ואילו בשנת 1895 הוזמן לנגלי על ידי גלריית אופיצי לתרום דיוקן עצמי לתלות לצד אלה של רפאל, רובנס ורמברנדט באוסף הדיוקנאות שלהם של אמנים גדולים.
כיום עבודתו נחשבת "חיונית לתדמיתו של בית הספר ניולין", ולצד סטנהופ פורבס, הוא נחשב "העקבי ביותר בסגנון ובעיקר בתפוקה".
דאוגאי
דאוגאי (ביידיש: דאוג) היא עיר במחוז המשנה אליטא במחוז אליטא שבדרום ליטא.
היסטוריה
בראשית המאה ה-20 היוותה הקהילה היהודית בעיר 60% מן האוכלוסייה הכללית, חלקה היחסי של הקהילה באוכלוסייה המקומית פחת והלך, וב-1936 עמד על כ-30% בלבד. מילידיה המפורסמים של העיר: הסופר בן-ציון כ"ץ.
יבגני חרונוב
יבגני ואסילייביץ' חרונוב (ברוסית: Евгений Васильевич Хрунов; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים
חרונוב היה אמור להשתתף בטיסת סויוז 2 לחלל, אך לאור הכישלון של חללית סויוז 1, השיגור בוטל. ב-15 בינואר 1969 הוא שוגר לחלל בחללית סויוז 5 לצד בוריס וולינוב ואלכסיי יליסייב. למחרת, לראשונה בתולדות חקר החלל בוצע חיבור בין שתי חלליות. לאחר ביצוע חיבור זה, חרונוב ואלכסיי יליסייב יצאו מחללית סויוז 5 ונכנסו לחללית סויוז 4, בה הם חזרו לכדור הארץ ב-17 בינואר.
חרונוב המשיך להיות בצוות הקוסמונאוטים הסובייטי. בשנת 1971 הוא השלים את עבודת הדוקטורט בנושא עבודת האדם בחלל.
חרונוב עבד במכון למחקר של משרד ההגנה הסובייטי. הוא נפטר ב-19 במאי 2000 בעקבות אוטם שריר הלב.
קישורים חיצוניים
יהושע א. גלבוע, "הישגים מסחררים לקוסמונאוטים - ופחד המשטר מפני החירות...", מעריב, 23 בינואר 1969.
בית"ר עירוני קריית גת
קבוצת הכדורגל בית"ר עירוני קריית גת, הוא מועדון כדורגל עירוני, בקריית גת. המועדון משחק כיום בליגה ב' מחוז דרום.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1970 והצטרף לאגודת הספורט בית"ר. המועדון החל לשחק בליגה ד' מחוז גזר.
בעונת 1981/1982 עלתה הקבוצה לליגה ב'. ונשרה אחרי 3 עונות. בעונת 1986/1987 הקבוצה עלתה שנית לליגה ב'. ונשרה שוב, אחרי 2 עונות.
עד 2006 היו בקריית גת, שני מועדוני כדורגל: מכבי קריית גת וביתר קריית גת ששיחקה בליגה א'. לאחר עונה זו, המועדון התמזג עם מכבי ופורק.
הקמה מחדש
בספטמבר 2016 הוקם המועדון מחדש בבעלות העירייה, והשתתף בעונת 2016/2017 בליגה ג' (מחוז דרום) הקבוצה סיימה במקום השני ונשארה בליגה ג'. כעבור שנה זכה המועדון בליגה ג' דרום, ועלה לליגה ב' דרום ב'.
ניק קיינר-מדלי
ניק קיינר מדלי (באנגלית: Nik Caner-Medley; נולד ב-20 באוקטובר 1983, בבוורלי, מסצ'וסטס) הוא כדורסלן אמריקאי-אזרי המשחק בקבוצת פוס פרובנס באסקט. גובהו 2.03 מטר והוא משחק בעמדת הפאוור פורוורד.
קריירת תיכונים ומקצועית
ניק סיים תיכון פורטלנד, שבמיין בשנת 2002. בין הישגיו היו מר כדורסל של מדינת מיין ושחקן השנה של מיין. השיא שלו היה כאשר קלע 51 נקודות נגד דרום פורטלנד, קלע 47 נקודות בכמה משחקים רצופים, היה משחק אחד עם 46, ועוד משחק עם 44 במהלך השנה האחרונה שלו בתיכון. ניק קלע בממוצע 36.5 נקודות בשנת 2002 ו-26.8 נקודות בשנת 2001. הוא עדיין מחזיק בתואר של אלוף הנקודות של דירינג עם 1,641 נקודות והוא גם הוביל את אגודת דרום מערב מיין (SMAA) עם 15.7 ריבאונדים, יחד עם 4.2 חטיפות למשחק ו-4.6 אסיסטים.
בקיץ 2013 שיחק קיינר מדלי עונה אחת באוניקאחה מאלגה.
ביוני 2014 חתם בקבוצת אסטנה הקזחית, ב-2016 שיחק במשך עונה אחת במונקו מהליגה הצרפתית וביוני 2017 חתם על חוזה לשתי עונות באסטודיאנטס מדריד מליגת העל הספרדית.
2020 מכבי תל אביב החתימה לשתי עונות את ניק קיינר-מדלי. הפורוורד בן ה-29 הגיע בעונה שעברה עם ולנסיה לגמר היורוקאפ לאחר שקלע 13.5 נק', לקח 6.4 ריב' ומסר 1.4 אס' בממוצע במפעל. במשחק הגמר מול ריטאס וילנה קלע 23 נק' ולקח 11 ריב'.
קפטורינוס
קפטורינוס (שם מדעי: Captorhinus; מילולית: "אף שתופס") הוא סוג של חולייתן נכחד שהתקיים במשך הפרם שלפני 299 עד 251 מיליון שנה מזמננו. היה זה אולי מראשוני הזוחלים בעולם, שהיה קרוב ללבידוזאוריקוס ודומה במראהו לדו-חיים והמאובנים שלו התגלו באזורים רבים, ביניהם באוקלהומה, טקסס, אירופה, הודו, ברזיל וזמביה.
סוג זה תואר בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ מגולגולת שהתגלתה בטקסס והשתייכה למין Captorhinus aguti. קופ תיאר את הסוג בשמו עקב מבנה הלסת העליונה הפונה מעלה, לכאורה כדי לתפוס טרף (מילולית: "captor" - ללכוד בלטינית, "rhinus" - אף ביוונית). בהמשך סוג זה קיבל שמות נרדפים שונים שזוהו כסוגים נפרדים, ביניהם: Bayloria, Eocaptorhinus, Hyponous, Hypopnous, ו-Paracaptorhinus.
מאפיינים
זוחל זה הגיע לאורך 30 ס"מ, עם גולגולת באורך 7 ס"מ והיה בעל מראה של דו-חיים כמו הלפוספונדילים והוא היה בעל מבנה לטאי בעל גוף שטוח ורגליים בעלות מפרקים פשוטים שהיו נמוכים יחסית. הגולגולת הייתה חרוטית בצורתה עם חוטם מחודד ושיניים חדות וחזקות כשהשיניים האחוריות דמו לאזמלים בצורתם, כשהלסת יכלה לנשוך בעוצמה. ככל הנראה היה זה טורף שניזון מחולייתנים קטנים ממנו או שהיה אוכל כל שגיוון בצמחייה.
הוא עצמו כנראה נטרף בידי הטורפים הגדולים יותר של הפרם, ביניהם הפליקוזאורים כמו הדימטרודון והמשפחה Varanopidae.
מאי וייל
ביוגרפיה
וייל למדה בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון, ואז בשנת 1879, לאחר שחזרה למלבורן למדה בבתי הספר לאמנות בגלריה הלאומית, למדה אצל אוסוולד רוז קמפבל, ג'ורג' פולינגסבי ופרדריק מק'קבין. עמיתיה בבית הספר כללו את ג'יין סאת'רלנד וקלרה סאות'רן.
בשנת 1893 היא פתחה סטודיו ברחוב סוונסטון שם העבירה שיעורי אמנות ועבדה כציירת פורטרטים שהוזמנו. בשנת 1895 הקימה בית ספר לאומנות בבנייני פלינדרס, שם לימדה ציור בחוץ. אחת התלמידות שלה הייתה אליס מריאן אלן באל.
בשנת 1906 חזרה וייל ללונדון שם למדה במכון הפוליטכני של צ'לסי.
וייל הציגה את ציוריה לאורך חייה במקומות הכוללים אגודת האמנים הוויקטוריאנית, מועדון האמנות לנשים והאתנאום.
הייתה לה תערוכת בשנת 1927 בקווינס הול.
וייל נפטרה ב־6 באוגוסט 1945 במלבורן.
קרטרו
סנטיאגו דה קרטרו (בספרדית: Santiago de Querétaro), או בקיצור קרטרו, היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת קרטרו הנמצאת במקסיקו. היא נמצאת באזור באחיו, כ-213 ק"מ צפון-מערבית למקסיקו סיטי.
כיום, זו אחת הערים הצומחות ביותר במדינה, כשכלכלתה מבוססת על תעשיות כמו כימיקלים, מוצרי נייר ומכונאות.
ב-1996, הוכרז המרכז ההיסטורי של העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה
האזור יושב בסביבות 200 לספירה על ידי קבוצות מסו-אמריקאיות שהתקדמו צפונה.
מאוחר יותר הייתה קיימת שם התיישבות של בני העם האוטומי, שנהפכו לדיירי קבע עם פוליטיקה מתוחכמת בזמן האימפריה האצטקית, אשר התייחסה אליהם כאומה/מדינה האוטומית.
קרטרו נוסדה ב-25 ביולי 1531, כאשר הרנאן פרס בוקאנגרה אי קורדובה הספרדי הגיע לאזור עם בן בריתו המנהיג האוטומי קונין. תיעוד של האירוע מספר שבמהלך הקרב שהתרחש במקום נראה היה שידם של האינדיאנים על העליונה, כאשר הופעת ליקוי חמה מלא הפחיד את האינדיאנים. הספרדים טענו שראו שם את יעקב הקדוש (פטרונה הקדוש של ספרד) רוכב על סוס לבן עם צלב בידו. האירוע גרם לכניעת האינדיאנים. לכן שמה של העיר הוא סנטיאגו (יעקב הקדוש) דה קרטרו, ויעקב הוא פטרונה של העיר. אף על פי כן, הייתה ההשתלטות הספרדית על האזור הדרגתית, ולא הוכרעה בניצחון יחיד זה.
ב-1606 הוכרזה ההתיישבות כעיירה, וב-1655 התגוררו בה ספרדים בלבד. ב-1656 כונתה "העיר האצילית והנאמנה של סנטיאגו דה קרטרו". במאה ה-18 נודעה העיר כ"פנינת באחיו" או "העיר השלישית של מלכות המשנה".
לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו הוכרזה קרטרו כבירת מדינת קרטרו ב-1823.
כלכלה
במהלך העשור השני של המאה ה-21 נהנית קרטרו נהנית מצמיחה כלכלית אדירה, ונחשבת לעיר של מעמד הביניים.
עד שנות ה-70 היוותה החקלאות את בסיס הכלכלה המקומית. מאז, צמיחת התעשייה וגדילת העיר צמצמו כמעט לחלוטין את חשיבות החקלאות ואת הקרקע בה היה ניתן לקיימה.
אקלים
קרטרו נמצאת באזור של אקלים סמי-ארידי, עם טמפרטורות מתונות במשך כל השנה. מרבית המשקעים יורדים בין החודשים יולי ואוגוסט.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של קרטרו, שהחל לפעול ב-2004 והחליף נמל ישן יותר.
כפייה (סרט)
כפייה (באנגלית: Compulsion) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1959 המבוסס על ספר בשם זהה מאת מאיר לוין. העלילה מתבססת על פרשיית רצח שזעזעה את ארצות הברית בשנת 1924. שני סטודנטים מאוניברסיטת שיקגו רצחו ללא סיבה, נער שלא הכירו, כי רצו להוכיח לעצמם שהם "אדם עליון" ויכולים לבצע רצח מושלם. שמם האמיתי היה נתן לאופולד וריצ'רד לב, בני 19, והם רצחו את בובי פרנקס בן 14. מאיר לוין שלמד אתם באוניברסיטת שיקגו ועקב כעיתונאי על מהלך משפטם העלה את הפרשה בספרו "כפייה" ב-1956. שמותיהם בספר ובסרט שונו, נתן לאופולד הוא ג'אד סטיינר, ריצ'רד לב הוא ארטי סטראוס, הנרצח נקרא פולי קסלר והפרקליט שהגן עליהם, קלרנס דארו, נקרא ג'ונתן ווילק.
השחקנים ברדפורד דילמן, דין סטוקוול ואורסון ולס קבלו ביחד את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1960. הסרט היה מועמד לפרס באפט"א כסרט הטוב ביותר.
אורסון ולס מדבר בנאום ההגנה שלו באופן רצוף במשך 12 דקות (במציאות ארך נאומו של דארו 12 שעות), זה אחד המונולוגים הארוכים ביותר בתולדות הקולנוע.
תקציר העלילה
1924, ג'אד סטיינר (דין סטוקוול) וארטי סטראוס (ברדפורד דילמן) הם סטודנטים באוניברסיטת שיקגו. שניהם שייכים למשפחות העשירות והמשפיעות ביותר בשיקגו.
ארטי דוגל בתורת ניטשה של "האדם העליון". הוא שחצן כריזמטי וחברו ג'אד הוא טיפוס רכרוכי ונשי הנגרר אחריו למרות שמבחינה אינטלקטואלית הוא עולה עליו, מדבר 14 שפות. בתחילת הסרט ג'אד נוהג במכונית המשפחתית שלו בלילה כשארטי משכנע אותו לדרוס אדם. ברגע האחרון נרתע ג'אד וסוטה על למנוע דריסה. על כך הוא זוכה לקיתונות לעג מחברו וכדי להוכיח שהוא לא כזה הוא מסכים לשתף איתו פעולה ולבצע רצח "נקי" ללא סיבה וללא רגשות, רק כדי להוכיח את עליונותם כ"אדם עליון".
הם חוטפים ורוצחים את הנער פולי קסלר ושולחים הודעת תשלום כופר למשפחתו (פעולת הרצח עצמו אינה מופיעה בסרט). חברם ללימודים, סיד ברוקס (מרטין מילנר), עובד למחייתו בעיתון מקומי ומקבל משימה לכסות כתבה על גופה שנתגלתה. הוא מקשר את הגופה לפולי קסלר וממהר למכון הפתולוגי שם מסירים את הסדין מהגופה ואז נופלים ארצה משקפיים. דודו של הנרצח מגיע למקום ומודיע שהוא לא הרכיב משקפיים וכנראה שהם של הרוצח.
סיד מספר זאת לארטי וג'אד ואז שם לב ג'אד שמשקפיו חסרים. הוא ממהר לביתו, הופך את חדרו אבל משקפיו לא נמצאו. ארטי מקניט אותו על חוסר זהירותו אבל הם מתנחמים בעובדה שיש אלפי משקפיים כאלה בשיקגו. בינתיים מצטרף ארטי לחוקרים בשטח ומציע להם מספר "חשודים פוטנציאלים" ברצח.
ג'אד מזמין את ידידתו רות אוונס (דיאן וארסי) לצפות בציפורים. הוא מנסה לנשקה ולתקוף אותה אך היא דוחה אותו. הוא פרץ בבכי והיא מרחמת עליו. מאוחר יותר היא תעיד על כך בבית המשפט.
התובע המחוזי הרולד הורן מזמין את ג'אד לחקירה. מסתבר שלמשקפיים שנמצאו היה ציר מיוחד וכמוהו נמכרו רק שלושה זוגות וכי המשקפיים הם שלו. ג'אד טוען כי הוא נוהג לצפות במקום בציפורים ואז נפלו לו המשקפיים אם כי לא יכול להדגים איך המשקפיים נופלים מכיס המקטורן שלו בעת נפילה.
לשאלה היכן היה בליל הרצח הוא טוען שבילה במכוניתו עם חבר והם שתו ו"צדו" בחורות, זה היה האליבי אותו תיאם עם ארטי. בלחצו של התובע לגלות מיהו החבר הוא מגלה להם שזה ארטי.
ארטי מוזמן לחקירה בנפרד מג'אד. הוא שחצן ורומז לתובע כי הוא יאחר לקבל את פניו של שופט בית המשפט העליון המגיע אליהם לביקור. הוא מאשר את האליבי המשותף שלו עם ג'אד. החקירה נתקעת והתובע חושב כבר לשחררם. לפתע מגיע נהג המשפחה של ג'אד כדי לתת לו בגדים ותוך שיחה עם התובע הוא מודיע שרכב המשפחה היה מושבת בליל הרצח לשם תיקונים ובכך מחסל את האליבי שלהם. התובע מגיע לג'אד ומקריא לו הודאה (שקרית) של ארטי כאילו ג'אד הוא הרוצח. ג'אד נשבר ומגלה הכל.
הרצח מסעיר את כל ארצות הברית - בחורים ממשפחות עשירות שלא חסר להם דבר רצחו רק כדי להוכיח את עליונותם.
המשפחות מזמינות את עורך הדין ג'ונתן ווילק (אורסון ולס) הידוע בהתנגדותו לעונש מוות. הוא יודע שאין לו סיכוי נגד חבר מושבעים ומחליט בניגוד לדעת הנאשמים ומשפחותיהם, להודות באשמת הרצח. במקרה כזה אין צורך בחבר מושבעים וצריך לשכנע רק את השופט עצמו. בנאום ארוך הוא מודה שזה היה רצח מתוכנן ללא סיבה וללא רגשות, אבל אכזריות של הרצח מתחלפת באכזריות של ההוצאה להורג וכי רחמים הם המעלה הגדולה ביותר של בן אנוש.
השופט משתכנע ודן אותם למאסר עולם על רצח ועוד 99 שנים על חטיפה.
בגהרפטון
בגהרפטון (שם מדעי: Bageherpeton) הוא סוג נכחד של דו-חיים בן לסדרת הטמנוספונדילים שהתקיים באמריקה הדרומית של סוף הפרם, אשר היה קרוב משפחה של הארכגוזאורוס האירופאי ושל הפריונוסוכוס, הגדול שבדו-חיים מעולם.
סוג זה ידוע ממאובנים של לסת תחתונה משומרת חלקית מתצורות ריו דו ראסטו שבריו גראנדה דו סול, ברזיל והוא תואר למדע ב-2001 בידי החוקרים דיאז דה-סילבה (Dias-da-Silva) ומריו קוסטה ברברנה (Mário Costa Barberena), אשר קראו לו לכבוד העיר בג'ה (Bagé) לצד הסיומת: "herpeton" - "נע בזחילה", כלומר: "הזוחל של בג'ה". בסוג נכלל מין יחיד - B. longignathus, שפירושו מיוונית: "לסת ארוכה".
יצור זה הגיע לפי מבנה הלסת לאורך של 2 מטרים והיה בעל מבנה לסתות ושיניים חרוטיות כשל גאביאל הודי. מבנה הלסתות עזר לו לצוד דגים במים רדודים לאורך הביצות של ברזיל הקדומה.
אדן הלר
אדן הלר (בהונגרית: Heller Ödön; בודפשט, 21 בנובמבר 1878 – סגד, 13 ביולי 1921)  היה צייר יהודי-הונגרי שנרצח על רקע פוליטי.
ביוגרפיה
הלר נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של עמנואל הלר, ויוהנה גלאטר, דודו היה ארמין גלאטר (1861 – 1931) ובן דודו האחד היה דיולה גלאטר (1886 – 1927). בנו של בן דודו השני (יאקאב גלאטר) התפרסם בשם מיקלוש רדנוטי המשורר ההונגרי הגדול שנרצח בשואה. הלר סיים את בית הספר היסודי בעיר מישקולץ ובסגד. לאחר סיום בחינות הבגרות במקצוע מסחר, קיבל מישרה כפקיד בחברת הביטוח ההונגרית-צרפתית. הוא למד ציור במשך שלוש שנים בבודפשט אצל ז'יגמונד ויידה, ומאוחר יותר במינכן ובפריז. בקיץ 1906 ו-1907 היה סטודנט במושבת האמנים בבאיה מארה, ואחר-כך מ-1908 התגורר בסגד. בשנת 1912 ביקר בצפון אפריקה כסיור לימודים.
הוא הציג בקביעות בהיכל האמנות, ובסלון הלאומי בבודפשט וכן בתערוכות בסגד. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כנגן בתזמורת צבאית. בשנת 1919 לימד ב"בית הספר החופשי לאמנות" בסגד בחברתם של המשורר דיולה יוהאס (המשורר ההונגרי המוכר ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20, לפני מיקלוש רדנוטי ואטילה יוז'ף) והפסל ההונגרי-יהודי שאנדור גרגיי. הוא היה עד הגנה בתיק פלילי נגד ז'ולט טבודי ובלה דטרה, שהואשמו בהפיכה בסגל קציני הצבא בסגד, אך הוא לא הגיע למתן עדות בבית המשפט משום שנרצח באמצע יולי 1921.
מעל קברו בבית הקברות היהודי בסגד ספדו לו הרב הראשי של סגד עמנואל לעף והמשורר דיולה יוהאס. כתב של העיתון "יומן סגד" רשם כמה משפטים מתוך ההספד של המשורר:
מותו
דייג מצא את גופתו של הלר בנהר הטיסה. הרופא שבדק את הגופה מצא שתי יריות בראשו וקבע שהלר נרצח. אלה שנתפסו ועונו באשמת הרצח היו חפים מפשע. בפרספקטיבה של עשרות שנים ברור שהיה זה רצח פוליטי שבוצע על ידי קציני צבא בסגד (שהתמחו אז ברציחות מן הסוג הזה) והאשמים האמיתיים לא נתפסו מעולם.
הנצחתו
הסופר פרנץ מורה כתב על הלר את הרומן "מותו של הצייר" (1922).
מוזיאון פרנץ מורה בסגד משמר כמה מעבודות של הלר, ותערוכת זיכרון של ציוריו נערכה בשנת 1930 וב-1951. להנצחתו נקרא רחוב על שמו של הצייר משנת 1984, ומאז 1989 נקרא על שמו בית התרבות סגד-טאפה.
אפרו קנדי
ג'ודית צ'יצ'י אוקפרה מזאגו (באנגלית: Judith Chichi Okpara Mazagwu; נולדה ב-12 ביולי 1971), הידועה בשם הבמה אפרו קנדי (באנגלית: Afro Candy), היא שחקנית קולנוע, במאית קולנוע, מפיקת קולנוע, זמרת, כותבת שירים, דוגמנית ושחקנית פורנוגרפית ניגרית. היא המייסדת והמנכ"לית של חברת "Invisible Twins Productions LLC".
חינוך באסטוניה
מערכת החינוך באסטוניה מחולקת לארבע רמות הכוללות את החינוך הקדם-יסודי, חינוך יסודי, על-יסודי וגבוה. מערכת החינוך האסטונית מורכבת ממוסדות חינוך ממלכתיים, עירוניים, ציבוריים ופרטיים. ישנם כיום 589 בתי ספר באסטוניה.
אפרו קנדי
ביוגרפיה והשכלה
אפרו קנדי נולדה ב-12 ביולי 1971 באימו שבניגריה. הוריה המנוחים הם האנזה אוגדימה אופארה ואגת'ה אופארה. כמתבגרת בתיכון, אפרו קנדי נמשכה למשחק אבל איבדה עניין אחרי הכניסה לקולג'. אפרו קנדי קיבלה תואר ראשון במדעי ניהול עסקים, בנוסף היא התאמנה כקצינת משמר ואבטחה.
חינוך באסטוניה
במבחן פיז"ה בשנת 2018, השיגו בני ה-15 באסטוניה את התוצאות הטובות ביותר באירופה. בקריאה הם דורגו במקום ה-5 בעולם, במתמטיקה במקום ה-8 בעולם ובמדעים במקום הרביעי.
אפרו קנדי
קריירה
אפרו קנדי התגלתה על ידי סוכנות הדוגמנות "King George Models" (בתרגום חופשי לעברית: דגמי המלך), אשר עודדה אותה לפעול. היא החלה את הקריירה שלה בדוגמנות, והשתתפו בפרסומות עבור "קוקה-קולה", "Nixoderm" (בתרגום חופשי לעברית: ניקסודרם) ו-"Liberia GSM" (בתרגום חופשי לעברית: ליבריה GSM). היא השתתפה גם בתוכניות טלוויזיה בתפקידים קטנים. בשנת 2004, אפרו קנדי ביצעה את הופעת הבכורה הגדולה שלה בסרט "Dangerous Sisters" (בתרגום חופשי לעברית: האחיות המסוכנות) בתפקיד סוזן.
חינוך באסטוניה
היסטוריה
בשנת 1583, תחת השלטון הפולני, הוקם בטרטו בית-ספר ישועי וכן הוקם בעיר סמינר מתרגמים. הפעילות של בית הספר ושל הסמינר הופסקו ב-1629, כשטרטו נכבשה על יד שוודיה.
אפרו קנדי
קריירה
בשנת 2005, אפרו קנדי הצטרפה לבעלה שהתגורר בארצות הברית, ואיתו יש לה שני ילדים. לאחר שנתיים שהם התגוררו ביחד, בני הזוג נפרדו. אפרו קנדי השתתפה בסרטים הבאים: "Destructive Instinct" (בתרגום חופשי לעברית: אינסטינקט הרסני), "How Did I Get Here" (בתרגום חופשי לעברית: איך הגעתי לכאן), "Ordeal in Paradise" (בתרגום חופשי לעברית: הייסורים בגן עדן), "The Goose That Lays The Golden Eggs" (בתרגום חופשי לעברית: אווז שמניח את ביצי הזהב) ומספר תפקידים קטנים בסרטים הוליוודים. כאמנית מוזיקלית, הסינגל הראשון שלה "Somebody Help Me" (בתרגום חופשי לעברית: משהו עוזר לי) שוחרר בשנת 2009, ואחריו אלבום הבכורה שלה, בו נמצא השיר הפופולרי "Ikebe Na Moni". בשנת 2011, היא שחררה את הסינגל "Voodoo-Juju Woman" (בתרגום חופשי לעברית: אשת וודו-ג'וג'ו).
מלבד המשחק והשירה, אפרו קנדי עובדת בתור רופאה.
חינוך באסטוניה
היסטוריה
האוניברסיטה הראשונה הוקמה בדרפט בימי השלטון השוודי בשנת 1632 ושפת הלימודים הייתה גרמנית. היא נסגרה לאחר סיפוח האזור לאימפריה הרוסית ונפתחה מחדש בשנת 1802.
במחצית השנייה של המאה ה-17 הוקמו באסטוניה בתי ספר עממיים (folk-schools) במטרה ללמד קרוא וכתוב בשפה המקומית, כדי שהתלמידים יוכלו לקרוא את התנ"ך בשפתם. בשנת 1897 79.9% מתושבי אסטוניה ידעו קרוא וכתוב, רמה גבוהה בהרבה מהממוצע באימפריה הרוסית. בשנת 1920 נקבע חוק חינוך חובה לשש כיתות יסוד. בשנים 1959-1963 הורחב חינוך החובה לשמונה כיתות, ובשנים 1968-1988 לתשע כיתות. גם תחת שלטון ברית המועצות היה שפת הלימוד אסטונית וספרי הלימוד הוכנו באסטוניה על ידי מחברים אסטונים. דגש רב הושם באסטוניה, באותה תקופה על לימוד שפות זרות, אומנויות ומוזיקה.
מבנה
בשנת 2005–2006, מתוך 601 מוסדות חינוך כלליים, בהם למדו 173,822 תלמידים, 31 נוהלו על ידי המדינה, 33 היו פרטיות והשאר היו בניהול הרשויות המקומיות. בשנת 2013–2014, קטן מספר המוסדות ל-544, בעקבות קיטון מספר התלמידים ל-135,392. 30 מהמוסדות אז היו בבעלות המדינה ומספר המוסדות הפרטיים עלה ל-47. שיעור התלמידים בבתי ספר פרטיים עלה מ-2.5% ל-5.1%.
בנוסף היו בשנת 2014 40 בתי ספר מקצועיים, 29 מהם נוהלו על ידי הממשלה ו-8 מהם היו פרטיים.
בנוסף לתקצוב בתי ספר פרטיים, החוק מחייב את הרשויות המקומיות לשלם עבור התלמידים שמתגוררים בתחומם את התקצוב הממוצע שהם מתקצבים את תלמידיהם בבתי ספר שהם מנהלים, גם כשהם לומדים בבית ספר של רשות מקומית אחרת.
מימון
על פי דו"ח ה-OECD משנת 2016, ההוצאה על חינוך באסטוניה נעה בין 5-6% מהתל"ג ומעל 98% ממנו הוא ציבורי. ההוצאה לתלמיד באסטוניה עומדת על בין 64%-82% מההוצעה הממוצעת במדינות ה-OECD.
השלטון המקומי מוציא בין 35-38% מתקציבו על חינוך. החינוך הקדם יסודי ממומן במלואו על ידי השלטון המקומי. עבור החינוך היסודי, התיכוני והחינוך המיוחד מקבלות הרשויות המקומיות תקציבים ייעודיים עבור משכורות מורים, הכשרת מורים, ספרי לימוד וארוחות. בתי הספר הפרטיים מקבלים תקצוב זהה לבתי הספר הציבוריים, והם יכולים לגבות בנוסף שכר לימוד. התקצוב הזהה לבתי הספר הפרטיים הוא בתקציב המגיע מהממשלה ובנוסף, החל משנת 2011, חלה על הרשויות המקומיות החובה לתקצב בתי ספר פרטיים באופן דומה לתקצוב שהם נותנים לבתי ספר ציבוריים.
התקציב הניתן על ידי ממשלת אסטוניה לבתי הספר, הציבוריים והפרטיים, הוא לפי מספר התלמידים הלומדים בהם, אך גם לפי שיקולים אחרים, על מנת לאפשר תקציב סביר לבתי ספר באזורים כפריים מעוטי תלמידים.
שאלת רב (תוכנית טלוויזיה)
שאלת רב היא תוכנית טלוויזיה שבועית עם רב שעוסקת בענייני הלכה ויהדות, התוכנית שודרה בערוץ הראשון. עליית התוכנית החלה בימי מלחמת לבנון השנייה על מנת לפתור בעיות הלכתיות שנוצרו עקב שגרת החירום בעזרתו של הרב דוד לאו. את התוכנית הגה, ערך והגיש מגיש הטלוויזיה שלומי גולדברג. שם התוכנית נגזר מהמושג שאלת רב הנערכת מול הרב באופן ויזואלי.
התוכנית שודרה בימי שישי בשעה 15:00 בערוץ הראשון. הרכבה הוא כזה: בפתיחת התוכנית מוצג הרב האורח, עיסוקו או תפקידו, ומייד לאחר מכן כמה מילים מפיו על פרשת השבוע וענייני דיומא, ולאחר מכן הרב עונה לשאולות הצופים מהבית.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
דאסו בריגה סופר אטנדר (בצרפתית: Dassault-Breguet Super Étendard, "דגל קרב") הוא מטוס תקיפה וקרב מתוצרת צרפת, המתוכנן לפעול מנושאות מטוסים. המטוס תוכנן על ידי חברת דאסו-ברגואה עבור הצי הצרפתי, והוא פיתוח של מטוס קודם, אטנדר IV. אב הטיפוס של המטוס המריא לראשונה ב-1974, ונכנס לשירות הצי הצרפתי ביוני 1978. מטוסי סופר אטנדר של הצי הצרפתי השתתפו בכמה עימותים, ובהם מלחמת פוקלנד, מלחמת קוסובו, מלחמת אפגניסטן והתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011).
המטוס הופעל גם על ידי ארגנטינה ועיראק, שגם הן הפעילו את המטוס בעימותים שונים. מטוסי סופר אטנדר עיראקיים תקפו מיכליות ואוניות משא במפרץ הפרסי במהלך מלחמת איראן–עיראק. המטוס התפרסם במיוחד במהלך מלחמת פוקלנד, כאשר מטוסים של הצי הארגנטינאי שיגרו טילי אקסוסט שהביאו להטבעת אוניות של הצי המלכותי הבריטי.
נכון לשנת 2013, מצויים מטוסי סופר אטנדר בשירות צרפת וארגנטינה. הצי הצרפתי החליף את המטוסים במטוסי דאסו ראפאל ב-2016.
פיתוח
הסופר אטנדר הוא המשך הפיתוח של סדרת מטוסי קרב מתוצרת דאסו, שהתנהלה החל משנות ה-50 של המאה ה-20. ראשיתה של הסדרה במטוסי המיסטר, בעצמם פיתוח של מטוס האוראגן. לאחר ייצור דגם IV של המיסטר, הציעה חברת דאסו דגם שנקרא אטנדר II, אך זה לא התקבל. לעומתו, דגם המשך בשם אטנדר IV נקלט בהצלחה בצי הצרפתי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. הצי התכוון להחליף את מטוסי האטנדר IV בגרסה ימית של מטוס היגואר (יגואר M), אך קשיים פוליטיים עיכבו את פיתוח המטוס. בנוסף לקשיים אלה התעוררו גם קשיים טכניים במנוע המטוס, הטילו ספק ביכולת להפעילו מסיפון נושאת מטוסים. פרויקט יגואר M בוטל רשמית על ידי ממשלת צרפת ב-1973.
יותם כהן
יותם כהן הוא זמר טנור ישראלי, סולן באופרה הישראלית.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
פיתוח
אב טיפוס ראשון, שהיה למעשה מטוס אטנדר IV עם מנוע משופר וחלק משיפורי האוויוניקה, טס לראשונה ב-28 באוקטובר 1974. הצי הצרפתי התכוון לרכוש 100 מטוסי סופר אטנדר, אך בפועל הוזמנו 60 מטוסים עם אופציה לרכישת 20 נוספים. קיצוצי תקציב הביאו לכך שבסופו של דבר נרכשו 71 מטוסים. מטוסי הסופר אטנדר הראשונים סופקו החל מיוני 1978.
יותם כהן
ביוגרפיה
יותם כהן נולד בקיבוץ אילון שבגליל מערבי. בצעירותו היה שחקן כדורעף מצטיין ששיחק בליגת העל והיה קפטן נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה בהולנד.
יותם כהן למד זמרה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובהמשך במילאנו, לונדון ובודפשט. כבר כסטודנט הוזמן להופיע כסולן עם האופרה הישראלית וגם בהפקות של תזמורות שונות.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
פיתוח
הטייסת הראשונה הוקמה ב-1979, לאחר שסופקו 15 המטוסים הראשונים. חברת דאסו המשיכה בייצור המטוסים, בקצב של כשני מטוסים בחודש. הצי הארגנטינאי הזמין 14 מטוסים, שנועדו להפעלה מנושאת המטוסים היחידה שלו, וינטיסינקו דה מאיו (Veinticinco de Mayo). ייצור כל המטוסים שהוזמנו הסתיים ב-1983.
מאפיינים
הסופר אטנדר הוא מטוס קטן יחסית, בעל מנוע אחד. למטוס כנף משוכה לאחור, בזווית של כ-45°, המחוברת למטוס באמצע גובהו, והיא ניתנת לקיפול כדי לחסוך מקום בהאנגר של נושאת המטוסים. מייצב הגובה ממוקם על שני שלישים מייצב הכיוון, וגם הוא משוך לאחור. למטוס מנוע טורבו-סילון ללא מבער אחורי מתוצרת סנקמה, מדגם אטאר 8K-50 בעל דחף של 11,025 ליברות (49 קילו-ניוטון.
יותם כהן
רפרטואר אופראי
ברפרטואר האופראי שלו למעלה מ-30 תפקידים ראשיים בשבע שפות שונות, מתקופת הרנסאנס ועד מוזיקה בת זמננו. הופיע על במות האופרה ברחבי העולם (מינכן, טוקיו, אמסטרדם, בודפשט, רומא, נאפולי, קייב ועוד) ובעשרות הפקות באופרה הישראלית. בין תפקידיו הבולטים.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
מאפיינים
חימושו העיקרי של המטוס הוא הטיל נגד ספינות אארוספטיאל AM-39 אקסוסט, מתוצרת צרפת. המטוס מצויד במכ"ם מתוצרת תומפסון-CSF, מדגם אגאב (Agave), שבין שאר תפקודיו חיוני גם להפעלת הטיל. אחד מהחידושים הטכנולוגיים שבמטוס היה מחשב משימה מרכזי מדגם UAT-40. מחשב זה ריכז וביצע אינטגרציה בין המידע שייצרו המערכות העיקריות של המטוס החיוניות למשימה, ותפקודיהן השונים; מערכות אלה כוללות בעיקר את מערכת ניווט, המכ"ם, מערכות כינון החימוש והגאי המטוס.
יותם כהן
רפרטואר אופראי
מוצרט - דון אוטביו ב"דון ג'ובאני", בלמונטה ב"החטיפה מן הארמון", טמינו ב"חליל הקסם".
דאסו ברגואה סופר אטנדר
מאפיינים
ב-1990 עבר המטוס שדרוג משמעותי, במהלכו הותקן בו מחשב משימה חדש מדגם UAT-90 ומכ"ם חדש, תומפסון-CSF אנמון, שטווח הגילוי שלו גדול כמעט פי שניים מזה של המכ"ם הקודם. תא הטייס שופר והותקן בו מוט היגוי ומצערת משופרים בעלי יכולת HOTAS (Hands On Stick And Throttle, מילולית: ידיים על מוט ההיגוי והמצערת, כלומר: כל המתגים והכפתורים העיקריים נמצאים על מוט ההיגוי והמצערת) המקלים מאוד על הטיסי את תפעול המטוס. בנוסף, טופל גוף המטוס להארכת אורך חייו. בסך הכל בוצע השדרוג ב-48 מטוסים במהלך כשלוש שנים. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 בוצעו שדרוגים נוספים, שכללו יכולת לוחמה אלקטרונית מוגברת להגנה עצמית של המטוס, התאמת תא הטייס למשקפי ראיית לילה, מערכת ניווט אינרציאלי המשלבת באופן חלקי GPS, והתאמה לנשיאת פוד לסימון מטרות באמצעות לייזר.
לסופר אטנדר יכולת לשאת חימוש גרעיני. בשלב הראשון יכול היה המטוס לשאת פצצות גרעיניות לא מונחות, אך ב-1990 הוקנתה למטוס היכולת לשגר את הטיל Air-Sol Moyenne Portée (צרפתית: טיל אוויר קרקע לטווח בינוני), טיל המונע במנוע מגח סילון החמוש בראש נפץ גרעיני. במסגרת השדרוג הותאם המטוס לשיגור חימוש מונחה מדויק ולביצוע משימות סיור, במקום מטוס האטנדר IV המתיישן. כדי לבצע משימות אלה הותאם הסופר אטנדר לנשיאת פוד סיור מיוחד. עם זאת, המטוס אינו יכול לנחות על נושאת מטוסים ללא השלכת חימוש שלא נורה במהלך המשימה.
יותם כהן
רפרטואר אופראי
דוניצטי - ארנסטו ב"דון פסקואלה", אדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור", נמורינו ב"שיקוי האהבה",
דאסו ברגואה סופר אטנדר
צרפת
כאמור, מטוסי הסופר אטנדר הראשונים סופקו לצי הצרפתי ב-1978, וטייסת ראשונה - טייסת 11F - הפכה למבצעית בפברואר 1979. עם השלמת אספקת המטוסים היו בצי הצרפתי שלוש טייסות מבצעיות של מטוסים אלה וטייסת אימונים אחת. המטוסים הוצבו על שתי נושאות המטוסים של צרפת, פוש וקלמנסו. כל אחת מהאוניות נשאה בדרך כלל כנף שכללה 16 מטוסי סופר אטנדר, 10 מטוסי F-8 קרוסיידר, 3 מטוסי אטנדר IV מדגם P, לסיור, 7 מטוסי ברגואה אליזה ללוחמה נגד צוללות, ומסוקים שונים.
יותם כהן
רפרטואר אופראי
ורדי - הדוכס ב"ריגולטו", אלפרד ב"לה טרוויאטה", אדורנו ב"סימון בוקנגרה", פורסטו ב"אטילה", מקדאף ב"מקבת", יסמעאל ב"נבוקו".
דאסו ברגואה סופר אטנדר
צרפת
המבצע הראשון בו השתתפו מטוסי סופר אטנדר נקרא מבצע "אוליפנט", והתרחש ב-22 בספטמבר 1983. מטוסי סופר אטנדר, שהמריאו מנושאת המטוסים "פוש", תקפו והשמידו עמדות של צבא סוריה, לאחר שאלה הפגיזו עמדות של משקיפי או"ם מצרפת. כחודש וחצי לאחר מכן, ב-10 בנובמבר, הצליח מטוס סופר אטנדר לחמוק מטיל נ"מ מדגם SA-7 שנורה לעברו, ליד בורג' אל-ברג'נה, במהלך טיסה מעל עמדות של המיליציות הדרוזיות. כשבוע לאחר מכן, ב-17 בנובמבר, תקפו אותם מטוסים מחנה אימונים של תנועת אמל בבעלבכ, והשמידו אותו. התקיפה הייתה תגובה על פיצוץ מחנות הכוח רב לאומי בבירות, בו נהרגו כ-300 מחיילי הכוח, מארצות הברית ומצרפת.
החל מ-1991 הוצאו מטוסי האטנדר IV משירות, אם כי גרסת הסיור, אטנדר IVP, נותרה בשירות עד שנת 2000. מטוסי הסופר האטנדר עברו, כאמור, שורת שדרוגים ושיפורים. המטוס המשופר נקרא SEM (Super Étendard Modernisé), ומשימתו המבצעית הראשונה הייתה ב-1999 כחלק מפעילות כוחות נאט"ו במלחמת קוסובו. על פי הדיווח, ביצעו המטוסים 400 גיחות מבצעיות, והשמידו 73% מהיעדים שהוגדרו להם. זהו הביצוע הטוב ביותר מכל חילות האוויר שהשתתפו במערכה.
יותם כהן
רפרטואר אופראי
ביזה - דון חוזה ב"כרמן"; ליאונקוואלו - קאניו ב"ליצנים"; מסקאני - טוּרידוּ ב"קוולריה רוסטיקנה"; צ'ייקובסקי - לנסקי ב"יבגני אונייגין"; ועוד.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
צרפת
מטוסי סופר אטנדר מנושאת המטוסים שארל דה גול השתתפו בגיחות מבצעיות באפגניסטן, במסגרת מבצע חירות מתמשכת. המטוסים השתתפו בלחימה בשנים 2000, 2001, ושוב ב-2007 ו-2008. אחד מתפקידיהם העיקריים היה סימון מטרות באמצעות לייזר למטוסי דאסו ראפאל.
יותם כהן
פעילות אחרת
לצד פעילותו האופראית. מופיע כהן בהרבה קונצרטים של מוזיקה ליטורגית וברסיטלים של השיר האומנותי הגרמני, האיטלקי, הרוסי, הצרפתי, הספרדי והעברי. הוא מתמחה גם בביצוע מוזיקת פולקלור נפוליטנית, דרום אמריקאית, רוסית וישראלית, תוך שימוש ייחודי באיכויות הקול האופראי הקלאסי. בין השאר מופיע בשני מופעי קרוסאובר מיוחדים שלו:
דאסו ברגואה סופר אטנדר
צרפת
במרץ 2011 השתתפו מטוסי סופר אטנדר במבצע "הארמאטאן", שם הקוד להשתתפות הצרפתית בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011), כחלק מכוח משימה 473. גם כאן פעלו המטוסים בשיתוף עם מטוסי ראפאל. ב-2013 משתייכים כל מטוסי הסופר אטנדר לטייסת אחת, 17F. גיחתם המבצעית האחרונה של מטוסי האטנדר הייתה מנושאת המטוסים שארל דה גול בסוף 2015, והייתה נגד כוחות דאעש בסוריה ובעיראק. מטוסי אטנדר המריאו בפעם האחרונה מנושאת המטוסים ב-16 במרץ 2016, וב-12 ביולי 2016 יצאו מטוסי האטנדר משירות, 42 שנים לאחר הטיסה הראשונה. המטוסים הוחלפו על ידי מטוסי ראפאל M, הדגם הימי של המטוס.
יותם כהן
פעילות אחרת
כהן מרבה גם להופיע עם רעייתו, זמרת הסופרן אירה ברטמן.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
ארגנטינה
לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החליטה ארצות הברית להטיל אמברגו על מכירת נשק לארגנטינה, בגלל המלחמה המלוכלכת, כפי שנקראו הפעולות האלימות שננקטו נגד אלפי פעילי שמאל, פעילי איגודי עובדים, מהפכנים, סופרים, אנשי רוח ואנשים מן השורה, בחסות המשטר הצבאי בארגנטינה, החל מאמצע שנות ה-70. הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי הייתה זקוקה למטוסי תקיפה חדשים להפעלה מנושאת המטוסים של הצי, וינטיסינקו דה מאיו, במקום מטוסי הA-4 סקייהוק שלא ניתן היה להשיג עבורם חלקי חילוף, בשל האמברגו. ב-1980 החליטה ארגנטינה על רכישת 14 מטוסי סופר אטנדר, חמושים בטילי אקסוסט. חמישה מטוסים כאלה, וחמישה טילים, סופקו לארגנטינה בין אוגוסט לנובמבר 1981. הסתבר כי המטוסים אינם יכולים להמריא מנושאת המטוסים הארגנטינאית ללא התאמות מיוחדות, ולפיכך מוקמה הטייסת בבסיס יבשתי.
יותם כהן
פעילות אחרת
עד כה יצאו לאור שישה תקליטורים בביצועו של כהן, ובהם אריות אופראיות, שירים אמנותיים לקול ולפסנתר, מיסה קריולה ושירים דרום-אמריקאיים, שירים נפוליטניים, רומנס רוסי ועוד.
דאסו ברגואה סופר אטנדר
ארגנטינה
עם תחילתה של מלחמת פוקלנד, באפריל 1982, העריכו הבריטים כי הסכנה הנשקפת לכוח המשימה הימי ממטוסי הסופר אטנדר ומטילי האקסוסט שנשאו חמורה מאוד. עלו מספר הצעות לבצע פשיטה של כוחות מיוחדים, בעיקר יחידת הSAS, על הבסיס שבו היו מוצבים המטוסים, במבצע שנקרא "מבצע מיקאדו", אך בשל חוסר במודיעין וקשיים מבצעיים לא ניתן היה לבצע את הפשיטה.
מטוסי הסופר אטנדר אכן מימשו את האיום שממנו חששו הבריטים. ניסיון ראשון לתקוף את כוח המשימה הבריטי ב-2 במאי נכשל, בשל קשיים בתדלוק האווירי. יומיים לאחר מכן, ב-4 במאי הצליחו שני מטוסי סופר אטנדר (שהונחו למטרתם על ידי מטוס סיור מדגם לוקהיד P-2 נפטון) לשגר שני טילים, שאחד מהם פגע במשחתת הבריטית אה"מ שפילד והטביע אותה. שלושה שבועות לאחר מכן הצליח זוג אחר של מטוסי סופר אטנדר להטביע באמצעות טיל אקסוסט את אוניית המכולות אטלנטיק קונבייר, שנשאה עליה ציוד חשוב עבור כוח המשימה היבשתי הבריטי, ובכלל זה מסוקי תובלה חיוניים. לאחר מעשה התברר, כי הטילים שפגעו באונייה הוטעו על ידי מוץ שנורה מאוניות אחרות, והופנו אליה שלא במתכוון. לטענת ארגנטינה, טיל האקסוסט החמישי נורה לעבר נושאת המטוסים אה"מ אינווינסיבל, ופגע בה. הבריטים מכחישים בתוקף טענה זו, ועם חזרתה של "אינווינסיבל" לבריטניה לאחר המלחמה לא נראו עליה סימני פגיעה.
לאחר המלחמה, עד 1984, השלימה ארגנטינה את רכישת כל מטוסי הסופר אטנדר שהזמינה, יחד עם טילי האקסוסט שלהם. לאחר המלחמה הושלמה התאמתה של נושאת המטוסים "וינטיסינקו דה מאיו" להפעלת המטוסים, וטייסת הסופר אטנדר פעלה מסיפונה עד ליציאת האונייה מן השירות, ב-1990. מאז 1993 מתאמנים טייסי הזרוע האווירית של הצי של ארגנטינה על סיפון נושאת המטוסים הברזילאית סאו פאולו (לשעבר נושאת המטוסים הצרפתית "פוש"). הטייסים הארגנטינאיים מתאמנים גם יחד עם נושאות מטוסים של צי ארצות הברית בנחיתות והמראות מיידיות (touch and go). האימונים עם צי ארצות הברית נקראים אימוני "גרינגו-גאוצ'ו", והם מתבצעים עם נושאות מטוסים של צי ארצות הברית העוברות באזור, בדרכן מן האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, ולהפך. זאת, מכיוון שלארצות הברית אין נוכחות קבועה של נושאת מטוסים בדרום האוקיינוס האטלנטי.
עיראק
האיראנים טענו להפלת מטוס סופר אטנדר אחד באפריל 1984 על ידי מטוס F-4 פנטום איראני מעל האי ח'ארג. בנוסף, טענו האיראנים להפלות מטוסי סופר אטנדר על ידי מטוסי F-14 טומקט איראניים ב-26 ביולי וב-7 באוגוסט באותה שנה. בסך הכל טענה איראן להפלת שלושה מטוסי סופר אטנדר, אם כי צרפת מנגד טענה שעם סיום השאלת המטוסים ב-1985 הוחזרו לה ארבעה מתוך החמישה שהושאלו.
ניה פארק
נִיָה פָּארְקֵן (בשוודית: Nya Parken, "הפארק החדש", לפעמים נקרא "הפארק") הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר נורשפין שבשוודיה. האצטדיון הוא המגרש הביתי של מועדון הכדורגל אִי אֵף קוֹהַּ נורשפין, ומכיל כ-16,000 מקומות ישיבה. במקור נבנה האצטדיון גם לאירוח ענפי ספורט נוספים כמו הוקי-קרח, טניס ואתלטיקה. האצטדיון אירח מספר טורנירים בינלאומיים, בהם גם טורניר הגביע העולמי בכדורגל 1958, אליפות אירופה בכדורגל 1992 וכן מעל לכ-150 משחקים בינלאומיים (במסגרת קבוצת הכדורגל המקומית). בשנת 2009 האצטדיון שופץ.
שם האצטדיון
בעת בניית האצטדיון ב-1903 ניתן לו השם "היכל הספורט של נורשפין" (או "מרכז האתלטיקה של נורשפין"; Norrköpings Idrottspark), אך בפי אוהדי המועדון המקומי, וציבור חובב הכדורגל בשוודיה בכלל, נודע המגרש בשם "הפארק" (Den Parken, או בפשטות Parken). לאחר שיפוץ נרחב שעבר האצטדיון במהלך 2008–2009 בעלות של כ-300 מיליון קרונור, שם האצטדיון שונה באופן רשמי ל"ניה פארקן", דהיינו "הפארק החדש", ובכך ניתנה חותמת רשמית לשמו המסורתי של האצטדיון, ואוהדי הכדורגל המשיכו לכנותו הן "הפארק" והן "הפארק החדש". במהלך העשור השני והשלישי של המאה ה-21 נרכשו זכויות שמו של האצטדיון על ידי חברות מסחריות שונות, וכך שונה שמו של האצטדיון מדי מספר שנים, כשפעם אחת נקרא "אסטרייטאפורטן" (Östgötaporten) בין השנים 2016–2020, ופעם אחרת "פלאטינום קארס ארנה" (PlatinumCars Arena) החל מ-2020.
תותח שדה
תותח שדה הוא מערכת ארטילרית נעה בגרירה או בהנעה עצמית. בעבר המונח התייחס לתותחים קטנים שליוו צבא בתמרון, כאשר ניתן להעביר אותם בנסיבות משתנות, בשונה מתותחים קובעים שהותקנו בביצורים (ארטילרית חיל המצב, חוף ומצור. התותחים והמרגמות הללו היו גדולים מכדי להזיזם במהירות, ושימשו בהגנה או במצור ממושך).
השימוש המפורסם ביותר מבחינה טקטית היה של נפוליאון בונפרטה. התותחים צוידו בגלגלים גדולים שאפשרו תנועה מהירה במהלך הקרב. ניתן היה לפגוע במגוון כוחות אויב: רגלים, פרשים ואוניות. בכל מקום בו הם התרכזו, מה ששיפר את אפקטיביות ההתקפה.
מלחמת העולם הראשונה
עם התפתחות הארטילריה, כמעט כל התותחים בכל סדר גודל היו מסוגלים לנוע במהירות מסוימת. למעט יוצאים מן הכלל, אפילו כלי המצור הגדולים ביותר הפכו לניידים בכביש או ברכבת בתחילת מלחמת העולם הראשונה, האבולוציה נטתה לכיוון נשק קטן יותר עם ניידות מוגברת.
בצבא הבריטי, תותח השדה היה על פי רוב בקוטר 4.5 סנטימטרים, תותחים בקוטר גדול יותר הוגדרו כבינוניים והתותחים הגדולים הגדרו ככבדים. התותח הגדול ביותר (להבדיל מהוביצר) היה בקוטר 5.5 אינץ' '(140 מ"מ).
מלחמת העולם השנייה
מתחילת מלחמת העולם השנייה, תותח השדה תפקד כתותח ארוך טווח שיורה בזווית נמוכה יחסית, בניגוד להוביציר שיכול לירות בזוויות גבוה יותר. לתותחי השדה לא הייתה מטרה מוגדרת. בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, התותח הנפוץ במלחמה היה הוביצר בקוטר של 105 עד 155מ"מ, או בתצורת תותח נגד טנקיים/שדה שמהירות הלוע שלו הייתה מספיק גבוהה לשימוש בשני התפקידים. תותחי השדה הנפוצים ביותר במלחמה היו:
שנות השישים והשבעים
בתחילת שנות השישים ועד סוף שנות השבעים צבא ארצות הברית השתמש בתותח לטווח רחוק : התותח המתנייע M107 175 מ"מ. ה M107 היה בשימוש נרחב במלחמת וייטנאם והוכיח יעילות בדו-קרב תותחים עם כוחות צפון וייטנאם. הוא נחשב לכלי שדורש תחזוקה גבוהה והוצא משירות בארצות הברית לאחר תקלות רבות של סדיקת קנה. ייצור ה- M107 נמשך עד 1980. התותח שימש גם את הצבא הישראלי. כלים נוספים היו בעבר בשימוש צבא העם של וייטנאם.
העידן המודרני
התותח הקטן והנייד הוחלף על ידי המרגמה הניידת, שהחליפה את כל הכלים הקטנים מ-100מ"מ. תותחי הוביצר משמשים לטווח הבינוני, בקוטר נאט"ו 105- 155 מ"מ או בקוטר רוסי של 152מ"מ. כדוגמת ההוביצר L118 105 מ"מ שמשמש לתמיכה בחי"ר ושריון בטווחים בהם מרגמות אינן יעילות. בטווח הארוך משתמשות רקטות, טילים ומטוסים.
רשות ההשקעות של קטר
רשות ההשקעות של קטר או QIA (ראשי תיבות של: Qatar Investment Authority, בערבית: جهاز قطر للاستثمار) היא קרן עושר ריבונית השייכת לקטר. היא הוקמה בשנת 2005 כדי לחזק את כלכלת המדינה על ידי התרחבות לתחומי השקעות חדשים, כולל השקעה בנכסים וחברות במדינות זרות וגם בקטר עצמה. אחד היעדים המועדפים על ידי הקרן הוא ה. בשנת 2017, ל-QIA היו נכסים מוערכים ב-335 מיליארד דולר. המבנה הארגוני ונוהלי קבלת ההחלטות של הרשות הגדרו כלא שקופים. החלטות לגבי השקעות נקשרות ישירות לאמיר קטאר ולראש הממשלה.
היסטוריה
רשות ההשקעות של קטר שולטת ב-Qatari Diar, חברת השקעות בנדל"ן.
ביוני 2013, לאחר עלייתו של האמיר החדש לשלטון, מונה אחמד אל-סייד ליו"ר ומנכ"ל הרשות, במקום חמד בן ג'אסים אל-ת'אני. הוא כיהן בתפקיד במשך 16 חודשים. בינואר 2015, מונה שייח' עבדאללה בן מוחמד בן סעוד אל תאני, יו"ר חברת התקשורת הקטארית Ooredoo, למנכ"ל והוא כיהן עד 2018. החל משנת 2019, מנסור בן אברהים אל מחמוד הוא מנכ"ל הרשות.
הקרן חברה בפורום הבינלאומי של קרנות העשור הריבוניות.
נכון לשנת 2021, יותר ממחצית מנכסיה של הרשות מושקעים בקרנות השקעות פרטיות ובמניות של חברות ציבוריות. הרשות אינה מפרסמת בפומבי את רשימת החזקותיה.
השקעות
באפריל 2007 רכשה הרשות 14% מניות רשת המרכולים הבריטית "סיינסבורי'ס", ולאחר מכן הגדילה את אחזקתה ל-25%. ביולי 2007, הגישה הצעת רכש, שלא ממושה, לשאר המניות. בספטמבר 2007 רכשה נתח מהבורסה לניירות ערך בלונדון.
בינואר 2008 נכנסה הרשות, יחד עם חברות אחרות מקטר, להשקעה בפרויקט הקמת "מגדל השארד" בלונדון, הבניין הגבוה ביותר באירופה. המגדל נחנך ביולי 2012.
בפברואר 2008 רכשה 5% ממניות הבנק השווייצרי קרדיט סוויס, שנקלע לקשיים. כמה חודשים אחר כך השתתפה בגיוס הון של כ-10 מיליארד פרנק לבנק, במקביל לאיש העסקים הישראלי נוחי דנקנר (שביצע את ההשקעה באמצעות חברת "כור תעשיות" שהייתה אז בשליטתו).
ביולי 2008, בשיאו של המשבר הכלכלי העולמי, השתתפה הרשות בגיוס הון של בנק ברקליס הבריטי בסך 4.5 מיליארד ליש"ט. בנובמבר 2008 הגדילה את החזקותיה בבנק ל-12.7%. שנה אחר כך מכרה חלק מהמניות ברווח של כמעט פי 4, לאחר שמחיר המניה התאושש מהמשבר. במקביל באותה עת ניהלה הרשות מגעים להשקעה "רויאל בנק אוף סקוטלנד", אך וויתרה על ההזדמנות והבנק קרס והולאם.
באוגוסט 2009 רכשה 17% מקבוצת פולקסווגן, תמורת יותר מ-10 מיליארד דולר, ובמקביל סייעה לקבוצת פולקסווגן להשתלט על חברת פורשה.
במאי 2010 חברת בת של הרשות רכשה את בית הכלבו היוקרתי הרודס בלונדון, כולל מתחם דירות היוקרה הסמוך בשכונת נייטסברידג', תמורת יותר מ-1.5 מיליארד ליש"ט.
בדצמבר 2010 רכשה בשיתוף עם "Colony Capital" ו "Tutor-Saliba Corporation" את אולפני מירמקס מדיסני, במרץ 2016 נמכרו האולפנים לחברת שידור קטארית.
בפברואר 2009 הפכה ממשלת צרפת את רשות ההשקעות של קטר לשותפה אסטרטגית, נתנה לה פטור ממס רווחי הון בצרפת, ומכרה לה נתחים בשורה של תאגידים צרפתיים כולל ב:Total, EADS Technip, Air Liquide, Vinci, GDF Suez, Veolia, Vivendi Royal Monceau, France Telecom ו-Areva. בסוף 2012 השלימה את רכישת קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן.
במאי 2012 רכשה 3% משל והצהירה כוונה להגדיל חלקה ל-7%. חברה השותפה עם ממשלת קטר להפקת גז בקטר עצמה.
בדצמבר 2019, הודיע הרשות על הגדלת היקף ההשקעות של בתחום הטכנולוגיה. בין השאר השקיע בחברת "קומפאס" של היזם הישראלי אורי אלון.
בני הנפילים
בני הנפילים (באנגלית: The Mortal Instruments) היא סדרת ספרי פנטזיה לנוער מאת קסנדרה קלייר בת שישה ספרים באנגלית, הספר האחרון יצא בעברית בשנת 2021. בסדר כרונולוגי, סדרת בני הנפילים היא השנייה מבין שלוש הסדרות בעולם ציידי הצללים, אך הראשונה שיצאה לאור. הסדרה עוקבת אחר קליירי פריי שמגלה קבוצת צאצאי מלאכים המכונים "ציידי צללים", ציידי הצללים מגנים על בני האדם הרגילים, המכונים גם "סתמיים" מפני שדים מעולמות אחרים.
הסדרה הפכה לפופולרית בז'אנר ספרי הרומנטיקה העל טבעית והפנטזיה המודרנית בספרי צעירים, אך קלייר בהתחלה לא תכננה לייעד את הסדרה לנוער. כשהתחילה לכתוב את "עיר של עצמות", היא לא ראתה את הספר כספר לצעירים, אלא כספר פנטזיה בראש ובראשונה, שבו הדמויות הראשיות הן נוער רק במקרה. כשהמוציא לאור פנה אליה במטרה לבקש ממנה לבגר מעט את הדמויות, היא מיד החליטה שהיא "רוצה לספר סיפור על דמויות בשלב הקריטי של החיים בין נערות לבגרות, שבו ההחלטות שנקבל יגדירו את עתידנו ולא את מי שאנחנו".
העיבוד הקולנועי והטלוויזיוני
ב-10 ביוני 2010 הוכרז כי הולך לצאת סרט שיתבסס על עיר של עצמות. את התסריט כתבה ג'סיקה פוסטיגו ואת הסרט יביים הארלד זווארט. ב-10 בדצמבר 2010, הוכרז רשמית כי לילי קולינס תשחק את תפקידה של קליירי פריי. במרץ 2011, ג'יימי קמפבל באוור, לוהק לתפקיד של ג'ייס. ג'ונתן ריס מאיירס לוהק לתפקיד וולנטיין, רוברט שיהאן לוהק כסיימון, ג'ימימה וסט לוהקה כאיזבל, קווין זגרס לוהק כאלק, וגודפרי גאו לוהק כמגנוס.
הצילומים התחילו ב-15 באוגוסט 2012. הסרט יצא ב-22 באוגוסט 2013. בסופו של דבר התוכניות לסרט המשך נגנזו, ובמקומו החלו הצילומים לתוכנית טלוויזיה בשם ציידי הצללים עם שחקנים חדשים.
ב-12 בינואר 2016 יצא הפרק הראשון של הסדרה ציידי הצללים, ב-2 בינואר 2017 יצא הפרק הראשון של העונה השנייה. ב-21 באוגוסט 2017 החלו צילומי העונה השלישית, שעלתה לאוויר ב-20 במרץ 2018. ב-4 ביוני 2018, במהלך הפגרה בין שני חלקי העונה השלישית, הוחלט על סיום הסדרה, עם תוספת של פרק בן שעתיים לסיכום (נוסף על פרקי העונה השלישית).
פריקוולים
קסנדרה קלייר כתבה סדרה של פריקוולים בשם מכשירי התופת המתרחשים באותו יקום כמו בני הנפילים, אבל בלונדון הוויקטוריאנית. סדרה זו מורכבת משלושה ספרים: מלאך מכני, שיצא לאור ב-31 באוגוסט 2010, נסיך מכני, שיצא לאור ב-6 בדצמבר 2011, ו- נסיכה מכנית, שיצא לאור ב-19 במרץ 2013. הדמויות הראשיות בסדרה זו הם וויל הרונדיל, טסה גריי וג'ם קארסטיירס, המתגוררים במכון לונדון.
יש סדרת המשך למכשירי התופת בשם The Last Hours המתרחשת באותו יקום ומפרטת את הרפתקאות הדור הבא של ציידי הצללים כמעט שני עשורים לאחר אירועי נסיכה מכנית. הסדרה מורכבת משלושה ספרים: Chain of Gold, Chain of Iron, and Chain of Thorns.
ספרי המשך
מיומנויות אפלות היא טרילוגיית המשך המתרחשת באותו יקום כמו בני הנפילים, אך חמש שנים לאחר מכן. הספר הראשון, גבירת חצות, יצא לאור ב-8 במרץ 2016. הספר השני, אדון הצללים יצא לאור ב-23 במאי 2017. הספר השלישי והאחרון, מלכת האוויר והחושך יצא לאור ב-4 בדצמבר 2018.
אוסף של נובלות
קסנדרה קלייר, שרה ריס ברנן ומורין ג'ונסון כתבו סדרה משלימה של עשרה סיפורים קצרים בשם The Bane Chronicles המספרת את קורותיה של דמות המכשף מגנוס ביין מסדרת בני הנפילים. סדרה זו פורסמה במהלך 2013 ו-2014 והיא מורכבת מ: "What Really Happened in Peru", "The Runaway Queen", "Vampires, Scones, and Edmund Herondale", "The Midnight Heir", "The Rise of the Hotel Dumort", "Saving Raphael Santiago", "The Fall of The Hotel Dumort", "What to Buy the Shadowhunter Who Has Everything (And Who You're Not Officially Dating Anyway)", "The Last Stand of the New York Institute", and "The Course of True Love (and First Dates)".
קסנדרה קלייר ושרה ריס ברנן כתבו גם סדרת ספרים בשם Tales from the Shadowhunter Academy המתמקדים בדמותו של סיימון לואיס, החבר הטוב של קליירי והבן זוג של איזבל בזמן שהוא לומד להיות צייד הצללים. הסדרה מורכבת מעשרה ספרים שיצאו במהלך שנת 2015. הספרים ותאריכי השחרור הם: Welcome to Shadowhunter Academy - 17 בפברואר; The Lost Herondale  -, 17 במרץ; The Whitechapel Fiend,  - 21 באפריל; Nothing but Shadows,  - 19 במאי; The Evil We Love,  - 16 ביוני; Pale Kings and Princes,  - 21 ביולי; Bitter of Tongue,  - 18 באוגוסט; The Fiery Trial, - 15 בספטמבר; Born to Endless Night, - 20 באוקטובר; Angels Twice Descending,  - 17 בנובמבר
בנוסף, קסנדרה קלייר ושרה ריס ברנן ערכו ספר צדדי בשם "Ghosts of the Shadow Market". הספר מכיל 10 סיפורים של דמויות מבני הנפילים, דמויות ממכשירי התופת, דמויות ממיומניות אפלות ועוד. שמות הסיפורים הם "Son of Dawn", "Cast Long Shadows", "Every Exquisite Thing", "Learn About Loss", "A Deeper Love", "The Wicked Ones", "The Land I Lost", "Through Blood", "Through Fire", "The Lost World", Forever Fallen.
ביקורת
עיר של עצמות הייתה פופולרית בזמן היציאה לאור, והגיעה למקום ה-8 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס (ספרי ילדים) באפריל 2007. עיר של אפר היה אחד מעשרת ספרי העשרה המובילים של איגוד הספריות האמריקאי לשנת 2009.
חוק השימוש בהיפנוזה
חוק השימוש בהיפנוזה, תשמ"ד-1984 אוסר על מי שלא הוסמך בידי המדינה להשתמש בהיפנוזה, לרבות למטרות רפואיות. החוק אוסר על שימוש בהיפנוזה למטרות בידור ובאופן כללי ללא רישיון.
היסטוריה
בשנת 1975 הופנטה תלמידת התיכון יפה סויסה על ידי המהפנט אבישלום דרורי. היא נכנסה לתרדמת שנמשכה ימים אחדים ורק הפסיכיאטר והמהפנט ד"ר מוריס קליינהאוז הצליח בעזרת היפנוזה להעיר אותה. בעקבות אירוע זה נחקק חוק השימוש בהיפנוזה.
תמצית החוק
החוק קובע שהפנוט על ידי אדם, שאיננו מוסמך ומורשה לכך, אסור, לרבות למטרות רפואיות. לפי החוק, הרשות להפנוט תלויה בשלושה דברים:
זכאי לקבל הרשאה להיפנוט מי שנתקיימו בו אלה:
כמו כן, סעיף 3(א) קובע לרשאים להפנט מותר לעשות זאת רק לשם טיפול רפואי, טיפול פסיכולוגי, מחקר מדעי או רענון זיכרון במהלך חקירה משטרתית או ביטחונית, ולאחר שהמהופנט הביע את הסכמתו להיפנוט.
לפי סעיף 6(א), אין להפנט קטין, חולה נפש או פסול דין אלא למטרת איבחון או טיפול רפואי או פסיכולוגי.
התנגדות לחוק
בשנת 1996 ביצע הקוסם צחי וויט קסם בתוכנית פחות או יותר, בו הוא "היפנט" את אקי אבני; בעקבות התכנית הוגש כתב אישום נגד וויט, בטענה שעבר על חוק השימוש בהיפנוזה. וויט זוכה, ובעקבות התקרית הגיש חבר הכנסת אופיר פינס-פז הצעה לתיקון החוק. בשנת 2012 הורשעה נטלי פיק, מטפלת בעלת הסמכה בהיפנוזה קלינית, במסגרת הסדר טיעון בכך שעשתה שימוש בהיפנוזה בניגוד לחוק. פיק ביקרה את חוק ההיפנוזה באומרה כי. ב-2018 פרסמו שתי חוקרות מהמכללה האקדמית צפת ומהמכללה האקדמית אשקלון מאמר בו טענו כי ניסוחו העמום של החוק מסכן את חופש הדת.
ביולי 2018 הניח חבר הכנסת אורן חזן על שולחן הכנסת הצעה לביטול החוק, בטענה שהחוק, ושהחקיקה יצרה. ההצעה לא הגיעה לדיון מקדמי.
בשנת 2021 התחדשו הניסיונות לשנות את החוק, בהובלת המנטליסט בן קלה ובתמיכת חבר הכנסת אביר קארה.
סניף תל אביב של שגרירות ארצות הברית
סניף שגרירות ארצות הברית בתל אביב הוא חלק מהנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית במדינת ישראל. המתחם נפתח בשנת 1966 כשגרירות ארצות הברית בישראל, ונמצא ברחוב הירקון 71 בתל אביב. ב-14 במאי 2018 הועתק מושב השגרירות לירושלים, אך המתחם בתל אביב ממשיך לאכלס את מרבית הפעילויות והצוות של שגרירות ארצות הברית.
בדצמבר 2017 הכיר הנשיא דונלד טראמפ בירושלים כבירת ישראל והורה להעביר את שגרירות ארצות הברית לשם. שגרירות ארצות הברית בישראל עברה לשכונת ארנונה של הבירה, שבה שכנה עד 14 במאי 2018 הקונסוליה של ארצות הברית בירושלים. באותו מבנה נחצב חלל לשטח משרדים לשגריר ולצוות קטן. שגריר ארצות הברית בישראל ימשיך לנהל את מרבית עסקי השגרירות בתל אביב, שם הוגדרה השגרירות הישנה כמשרד סניף השגרירות. מהלך זה עלה בקנה אחד עם חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל.
היסטוריה
ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה שהכירה במדינת ישראל לאחר הקמתה ב-14 במאי 1948, מיד לאחר הכרזת העצמאות של ישראל. בהמשך הודיע נשיא ארצות הברית הארי ס. טרומן כי יתקיימו חילופי משלחות, הושגה הסכמה בין ממשלת ארצות הברית לממשלת ישראל הזמנית על הקמת משלחת דיפלומטית של ארצות הברית בישראל ומשלחת של ממשלת ישראל הזמנית בארצות הברית. כן הושגה הסכמה על חילופי נציגים מיוחדים.
ב-22 ביוני התקשר קלארק קליפורד, עוזרו של הנשיא טרומן, לג'יימס מקדונלד ואמר לו כי הנשיא רוצה שמקדונלד יהיה הנציג הראשון של ארצות הברית לישראל. במהלך תפקידו כשגריר סייע מקדונלד בחיזוק היחסים בין שתי הממשלות. לדוגמה, בשנת 1950 קיימו ארצות הברית וישראל "הסכם תעופה" שאפשר לטראנס וורלד איירליינס (TWA) לפעול באופן מלא מחוץ לישראל ולאל על לשלוח טיסות סדירות לארצות הברית. השגריר מקדונלד קיווה שחתימת ההסכם הרשמי הראשון בין שתי הממשלות תהיה הראשונה בשורת הסכמים דומים אשר יחברו בהדרגה את שתי המדינות והעמים קרוב יותר לעבודה שיתופית יצירתית.
מסוף 1965 ועד תחילת שנות ה-90 פעלה בבניין השגרירות שלוחה של סוכנות ההסברה של ארצות הברית, שהפעילה במקום ספרייה ואולם הרצאות.