cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הספרייה הגדולה של אלכסנדריה
מניחים כי נוסדה בסביבות שנת 295 לפנה"ס, תחת שלטונו של תלמי הראשון. הספרייה הוקמה כחלק ממקדש המוזות, המוזאיון (musaeon) (שממנו שאובה המילה מוזיאון), מתחם של השכלה ומחשבה. הקמת הספרייה בפועל מיוחסת לדמטריוס מפלרום, אשר היה גם ראש הספרייה או הספרן הראשי הראשון שלה, בין 295 ל-283 לפנה"ס. נטען כי הספרייה אחסנה בשיאה בין 400,000 - 700,000 (לדעות מסוימות אפילו מיליון) מגילות פפירוס, ובתוכן עותקים של חלק גדול מהתרבות היוונית הקדומה.
חזון הספרייה היה להשיג את כל כתבי העולם ההלניסטי ואף מעבר אליו. רצון זה היווה בין היתר את הרקע לסיפור יצירת "תרגום השבעים" לתורה, המתואר בפירוט באיגרת אריסטיאס. את הספרייה ניהל בתקופה זו אפולוניוס מרודוס, לפי מספר מקורות, עד לזמן המשוער של 246/247 לפנה"ס, שבו מינה תלמי השלישי את ארטוסתנס כממלא מקומו.
סמוך לאתר הספרייה הישנה נוסדה בשנת 2003 הביבליותיקה אלכסנדרינה, הספרייה החדשה של אלכסנדריה.
הקמת הספרייה
בשנת 331 לפנה"ס החליט אלכסנדר מוקדון על הקמת עיר לחופי הים התיכון. המקום שנבחר היה כפר דייגים קטן בשם רקוֹטיִס ושמה של העיר החדשה היה "אלכסנדריה" על שמו של מי שחולל במעשׂיו את האימפריה ההלניסטית ומי ששלט מעתה במצרים, אלכסנדר הגדול. בשנת 305 לפנה"ס, לאחר מותו של אלכסנדר ובמהלך מלחמות הדיאדוכים שבאו בעקבותו, פוצלה האימפריה למספר ממלכות ונולדה הממלכה התלמיית במצרים. עיר הבירה של השושלת התלמית נבחרה להיות אלכסנדריה והיא נותרה כך עד סיום השלטון התלמי במצרים בשנת 30 לפנה"ס.
עם התפרקותה של ממלכת אלכסנדר התעוררה תחרות בין הממלכות היורשות, לצד צורך בבנייה פנימית של אותן ממלכות. אלכסנדר אמנם כבש ואיחד חלקים נרחבים מאגן הים התיכון המזרחי עד מרכז אסיה וצפון-מערב הודו, אך עתה תפקיד בניית המדינות על פי הערכים היווניים נותר בידי ממשיכי דרכו. מצרים התלמיית הייתה העשירה והמגובשת בין הממלכות היורשות, ועם עלייתו של תלמי הראשון החל תהליך בניית הממלכה ובמרכזה עיר הבירה אלכסנדריה.
כדי להתאים את העיר החדשה לאמות המידה הגבוהות ביותר של העולם היווני, הוקם בעיר מרכז למידה, אומנויות ומחקר שהיה "מקדש המוזות" או מוזאיון (ביוונית: Μουσεῖον). בתוך מוסד המוזאיון, הוקמה גם הספרייה שהייתה ארכיון למגילות וכרכים של ידע וכתבים אשר מצאו את דרכם לאלכסנדריה. הקמת הספרייה מיוחסת לתקופתו של המלך תלמי הראשון, וזאת משום שמי שנחשב למייסד הספרייה, דמטריוס מפלרום (350 - 280 לפנה"ס), פעל ובנה באלכסנדריה בתקופתו של תלמי הראשון מהגעתו לאלכסנדריה בשנת 297 לפנה"ס עד לעלייתו של תלמי השני בשנת 283 לפנה"ס, כאשר נאסר והוגלה מהעיר. ההערכה העיקרית כיום טוענת כי הספרייה נוסדה ככל הנראה בסביבות שנת 295 לפנה"ס.
היו מספר סיבות להקמת ספריית אלכסנדריה, גודלה הייחודי ומרכזיותה בעולם ההלניסטי ובכך גם חשיבותה גם כיום. ניתן למנות שלוש סיבות עיקריות לכך:
כדי לעמוד במשימה המונומנטלית של בניית הספרייה, היה צורך להביא ולמשוך לעיר משכילים מרחבי העולם ההלניסטי. כאשר נוסדה העיר היא כללה בעיקר אנשי צבא, מלחים, אנשי שלטון ומעט סוחרים. כדי למשוך קהילה משכילה לעיר הועמדו לראשות החוקרים ואנשי ההשכלה תנאים טובים מאוד, בין היתר הם קיבלו משכורת נאה, פטור מתשלום מיסים, מגורים חינם באגף הארמון המלכותי ואוכל חינם. כך שאנשי השכלה שקיבלו הזמנה לעבור לעבוד באלכסנדריה והגיעו, נהנו ממחקר וכתיבה חופשיים מהדאגות הפשוטות של החיים ויכלו להתרכז כל ימיהם בשיחות, כתיבה ומחקר במסדרונות המוזאיון.
יצירת אוסף הספרים וסידורו
לאחר הקמת הספרייה באלכסנדריה והבאת המלומדים לאִכלוּס המוזאיון, היה צורך לייבא את הספרים והכרכים הרבים מרחבי העולם ההלניסטי ומעבר לו. כדי לעשות זאת היו שתי דרכי פעולה:
כמאה שנים לאחר הקמת הספרייה, הוקמה ספריית פרגמון בעיר הבירה של השושלת האטלידית (כיום במערב טורקיה). ספרייה זו הפכה במהרה גם היא לספרייה חשובה בעולם ההלניסטי ובמהרה התפתחה תחרות בין השתיים. כל אחת מהספריות הייתה במצוד מקביל להשיג כמה שיותר ספרים להעשיר את מאגרה, שליחים משני הצדדים נשלחו לרחבי האזור בחיפוש אחר ספר זה או אחר. תחרות זו שהגבירה את המשאבים שהושקעו בחיפוש, יצרה בעיה חדשה עם שוק הולך וגדל של זיופים שנמכרו על ידי סוחרים ממולחים.
מעבר לאיסוף של ספרים מהעולם היווני, נעשה ניסיון לתרגום ספרים חשובים גם משפות אחרות. לניסיון זה הייתה גם סיבה רעיונית שהתבססה כפי שראינו על יציבות השליטה היוונית על עמים אחרים ברחבי האימפריה. בין היתר ידוע לנו על תרגום "מיליוני שורות" של כתבים פרסיים, תרגום המיוחס לזורואסטר.
בין הפרויקטים של תרגום שהתרחשו בספרייה, ככל הנראה המוכר ביותר הוא תרגום השבעים. הספטואגינטה היה תרגום של ספר התורה הקדוש ביהדות ליוונית, שכן שכנה באלכסנדריה קהילה יהודית שבחלקה דיברה רק יוונית. התרגום נעשה לפי האגדה על ידי 72 מתרגמים (שישה מכל אחד מ-12 השבטים), ככל הנראה בתקופתו של תלמי השני. סיפור התרגום מתואר באיגרת אריסטיאס ומהווה דוגמה טובה למאמצים שהושקעו בתרגום, איסוף ספרים ויצירת מאגר הידע האנושי הזה. אנו רואים כאן חידוש מסוים בתפיסת העולם, שכן הניסיון לייצר מאגר ידע רב לאומי הוא לא מובן מאליו, ממלכות רבות כנראה אף היו טוענות שרעיון זה מנוגד ללגיטימיות השלטונית שלהם.
אם ייסוד הספרייה יוחס לדמטריוס מפלרון, סידור אוסף הספרים וקיטלוגו יוחס לראש הספרייה השני, זנודוטוס, וזאת בהשראת מורו אריסטו. הספרים והכרכים השונים סודרו לפי נושאים בקטגוריות ותתי-קטגוריות, מחולקים לאזורים שונים בספרייה. כל פריט באוסף כלל תווית עליה נכתב שם המחבר ולעיתים מוצאו. לחלק מתוויות אלו הוסף גם מקור הפריט, כך לדוגמה על ספרים שנלקחו מספינות בנמל אלכסנדריה והועתקו, נכתב "מהספינות" (ek ploiôn). אחת התרומות החדשניות של סידור אוסף הספרים באלכסנדריה היא שימוש במיון אלפביתי, ההערכה היא כי זנודוטוס רשם את הפריטים בקטלוג לפי האלף-בית והעביר את השיטה המוצלחת גם לארכיון עצמו.
לגבי גודל אוסף הספרים והכרכים שהכילה הספרייה, קשה כיום כמובן להעריך זאת. באיגרת אריסטיאס מצוין כי בתקופתו של תלמי השני, הספרייה כללה 200,000 ספרים אך השאיפה הייתה להגיע עד ל-500,000 ספרים. בכתביו של יואנס צֵּצֵּס אנו רואים את טענתו כי הספרייה הראשית הכילה 400,000 'ספרים מעורבים' ו-90,000 'ספרים יחידים', בעוד שספריית הבת הכילה 42,800 ספרים. חוקרים כיום טוענים שאלו ככל הנראה הגזמות, אך לרוב מוסכם כי הספרייה בהחלט הכילה עשרות אלפי ספרים והיא הכילה כנראה את מאגר הספרים הגדול בתקופתה.
מבנה, חלוקה ומיקום
הספרייה התחלקה כאמור לשני חלקים, שנחשבו יחד חלק מאותה הספרייה. הספרייה העיקרית "הספרייה הגדולה" (megalê bibliothekê) נבנתה במתחם המוזאיון אשר מוקם ברובע הברוכיון (Brucheion), הרובע המלכותי של העיר. בנוסף הייתה ספרייה קטנה יותר "ספריית-בת", אשר נבנתה כ-50 שנים מאוחר יותר בסֵרָפֵּיאוֹן (ביוונית: Σεραπεῖον), מקדש האל סרפיס, אשר מוקם ברובע רקוטיס. למרות החלוקה לשתי ספריות, הן נחשבו יחדיו לספרייה אחת "הספרייה הגדולה", "ספריות המלך" או בפשטות "הספריות".
ככל הנראה, לא הספרייה הגדולה ולא הקטנה הוקמו במבנים יחידים ויחודיים, אלא היו חלק ממתחם המוזאיון והסרפיאון בהתאמה. במילים אחרות, הספרייה לא הייתה במבנה מסוים שהחלל הפנימי שלו משרת רק את ספרי הספרייה, אלא נראה כי הספרים מוקמו במדפים במסדרונות המקדשים אולי אף ללא רצף של חדרים. אם כך, למרות חדשנותה של הספרייה וגדולתה, נראה כי היא לא הצליחה להתרומם ולהיות מוסד נפרד ושלם. לפי תיאורו של סטראבון שביקר בעיר לאחר הכיבוש הרומאי, המוזאיון הורכב מאולם כניסה (peripatos), מסדרון (exedra) אשר בו התהלכו ולמדו המשכילים וחדר אוכל (oikos). הספרייה לא הוזכרה כחדר נפרד ולכן נוטים להאמין כיום שאכן לא הייתה הספרייה מוסד מופרד.
כיום לא נותר זכר לספרייה הראשית, אם כי קיים אתר הנחשב למקדש הסרפיאון ומתחתיו נמצא חדר בעל מדפים החצובים בסלע, מה שמוערך להיות חלק מספריית הבת. בשנת 2004 מצא צוות ארכאולוגים פולנים אתר אשר הוערך כי כלל כ-13 כיתות לימוד ונחשב בהתחלה לחלק מהספרייה. בהמשך תוארך המקום למאה ה-6, בשלהי ימיה של הספרייה.
ראשי הספרייה
תפקיד ראש הספרייה או הספרן הראשי (ביוונית: Bibliophylax) היה ככל הנראה התפקיד החשוב ביותר בספרייה, ואחד התפקידים החשובים בחצר המלך באלכסנדריה. ראש הספרייה מונה על ידי המלך הוא ניהל את הספרייה והשפיע על אופן החשיבה והמחקר בקרב משכילי המוזאיון, כמו כן, לרוב שימש ראש הספרייה כאמור מורה לילדי המלך, בכך הייתה לו השפעה ישירה על השליט הבא. דמטריוס מפלרום נחשב כאמור למי שייסד את הספרייה, אך ככל הנראה לא נחשב באופן רשמי לספרן הראשי הראשון, מה שמיוחס לבא אחריו; זנודוטוס (Zenodotus). לזנודוטוס מיוחסת שיטת הסידור והקיטלוג של הספרייה בהשראת אריסטו.
חורבן
אין מידע ודאי הנוגע לחורבן הספרייה. ישנן מספר תאוריות והוויכוח בקרב החוקרים השונים ממשיך עד היום. ניתן לומר שהוויכוח על גורל הספרייה הציג אידאולוגיות שונות. כך היו אלו שתמכו בתאוריית ההרס תחת הכיבוש המוסלמי ומולם היו שטענו שהנוצרים הרסו את הספרייה.
שריפת הספינות בנמל על ידי יוליוס קיסר
כחלק מהלחימה, הציתו כוחותיו של יוליוס את הספינות המצריות ולדעת חוקרים מסוימים דבר זה גרם לאש להתפשט מהנמל למוזיאון הסמוך, כך גם חרב אוסף הספרים של הספרייה.
כנגד הטענה שהספרייה כולה הוחרבה בשריפה, ישנן עדויות שונות לכך שהיא המשיכה להתקיים גם לאחר מכן, אם כי ככל הנראה חלק מהאוסף הושמד. הפילוסוף סנקה בהיסתמכות על כתביו של טיטוס ליוויוס, טען כי רק 40,000 מגילות הושמדו. לאחר אירוע השריפה בשנת 47/8 לפנה"ס, היו כותבים רבים שהמשיכו לכתוב והמשיכו ככל הנראה לעשות שימוש במאגר הספרייה. בסביבות השנה 31 לפנה"ס העניק מרקוס אנטוניוס לקלאופטרה מתנה של כ-200,000 ספרים, זאת כפיצוי על אלו אשר נשרפו באלכסנדריה, ספרים אלו ככל הנראה יועדו להגיע לספרייה באלכסנדריה. עדות נוספת להמשך קיום הספרייה היא כתביו של סטראבון אשר ביקר בעיר ואף עבד בספרייה בסביבות תקופת הכיבוש הרומאי. כל העדויות הללו על המשך תפקודה של הספרייה, מרמזים שאולי חלקים מהספרייה הושמדו, אך היא בהחלט המשיכה להתקיים גם לאחר הקרב ואף לאחר הכיבוש הרומי בשנת 30 לפנה"ס.
דיכוי המרד של האימפריה התדמורית על ידי הקיסר אאורליאנוס
בשנת 270, כחלק מדיכוי מרד באימפריה התדמורית, נלחם הקיסר אורליאנוס גם בעיר אלכסנדריה. ישנן עדויות לכך שמתחם הארמון כולו הוחרב בלחימה ולכך קיימת טענה חזקה שגם הספרייה הוחרבה באירוע זה.
ונדליזם ופרעות של הנוצרים
בשנת 391 תקף המון מוסת של נוצרים את הספרייה, כיוון שראו במדע ובפילוסופיה משום איום על קודשי הנצרות. במהלך הפרעות ככל הנראה הוחרב הסרפיאון, שהיה מקום משכנה של "ספריית-הבת". קיימת גם הטענה כי גם הספרייה כחלק ממקדש המוזות הוחרבה במהלך פרעות אלו, אם כי נראה כי מעט חוקרים תומכים בטענה זו.
הכיבוש המוסלמי
בשנת 641 כבש צבא האימפריה המוסלמית את אלכסנדריה, זאת לאחר מצור בן שישה חודשים. לאחר הכיבוש היו ניסיונות בודדים בשנת 645 ו-654 לשחרור העיר על ידי הביזנטים, אך אלו כשלו והעיר כמו גם מצרים עצמה נשארו חלק מהאימפריה המוסלמית. בהנחה שהספרייה שרדה עד שנה זו (כלומר מעל 900 שנים), קיימת טענה כי הספרייה הוחרבה מיד עם הכיבוש.
מה שמחזק את טענת החורבן בתקופה זו היא האימרה המיוחסת לח'ליף עומר בן אל-ח'טאב שעמד בראש האימפריה המוסלמית; "אם מה שכתוב סותר את הקוראן, אז דינו להישרף, ואם הכתוב מתאים לכתוב בקוראן, אז הוא מיותר, וראוי להישרף". עם זאת, אמיתות הסיפור בקשר לשׂריפת הספרייה שנויה עד היום במחלוקת עזה. בנוסף לכך, הכיבוש המוסלמי נסקר בהרחבה בתקופתו ולא הוזכר מעולם אירוע של השמדה או שריפת הספרייה או מאגר הספרים, טענות אלו החלו לעלות רק החל מהמאה ה-13.
מקורות
אחת השאלות הגדולות יותר בהקשר לחקר הספרייה הגדולה של אלכסנדריה היא הקשר בין הספרייה לבין "מקדש המוזות" שבו מעריכים כי היא שכנה. בקרב המקורות השונים שקיימים מתקופת פעילותה של הספרייה ובמאות שלאחר מכן, הספרייה איננה מוזכרת יחד עם המוזאיון. "מקדש המוזות" מתואר כמרכז לימוד ומחקר אשר הכיל חוקרים וכותבים שעסקו בקריאה וניתוח טקסטים, כמו גם שיכתוב, המצאה וביסוס רעיונות שונים. מצד שני הספרייה מתוארת כארכיון מידע אשר הכיל כאמור עשרות אלפי כרכים ומגילות. למרות הבעייתיות הזאת, משום אופי המוזאיון ותפקיד הספרייה, רוב החוקרים כיום מסכימים כי אכן הייתה הספרייה חלק ממקדש המוזות, או לפחות שירתה אותו באופן ישיר.
בעיה נוספת בהקשר למקורות, היא היעדר התייחסות להקמת הספרייה. כיום לא ידוע על שום מקור המתייחס להקמת הספרייה, הדבר הקרוב ביותר הם התייחסויות כלליות לתקופה ולמלך התלמי אשר שלט בתקופת ההקמה של הספרייה. אחד המקורות שנוטים להיסתמך עליהם יותר הם כתביו של יואנס צצס (המאה ה-12), המייחס את הקמת הספרייה למלך תלמי השני. בעניין מקורות תקופתיים יותר, כאלה שחוקרים מאוחרים יותר (כמו צצס) הסתמכו עליהם, ישנן שתי גישות עקריות. לפי איגרת אריסטיאס, הספרייה הוקמה בתקופתו של תלמי השני ונראה כי רוב הכותבים התקופתיים נשענו על תיאור זה בדבר תאריך ההקמה. גישה שנייה טוענת שהספרייה הוקמה בתקופתו של תלמי הראשון דווקא, המקור התקופתי היחיד שתומך בטענה זו הוא אירנאוס (Irenaeus) שכתב במאה ה-2. כיום חוקרים נוטים להאמין לגישה השנייה משום שדמטריוס, המזוהה עם הקמת הספרייה (טענה שיש לה תמיכה רבה), פעל בעיר בין השנים 297 - 283 בשנות מלכותו האחרונות של תלמי הראשון.
עיר החטאים
עיר החטאים (באנגלית: Sin City) הוא מותחן-פשע משנת 2005 אותו כתבו, הפיקו וביימו פרנק מילר ורוברט רודריגז. הסרט הוא בסגנון נאו-נואר, והוא מבוסס על סדרת הרומנים הגרפיים של מילר, "עיר החטאים".
הסרט מתבסס על שלוש מיצירותיו של מילר:
בסרט מככבים אנסמבל שחקנים, עליו נמנים ברוס ויליס, מיקי רורק, קלייב אוון, ג'סיקה אלבה, בניסיו דל טורו, בריטני מרפי, אלייג'ה ווד, ג'יימי קינג, קארלה גוג'ינו, מייקל קלארק דאנקן וניק סטאל.
אופי הסרט
הסרט מעוצב כקומיקס: כל תמונה וסצנה לקוחה מחוברת הקומיקס בצורה מדויקת, הצבעים השולטים בסרט הם שחור ואפור, מלבד חלקים או אנשים מסוימים אשר הדגשתם היא חיונית, בתאורה המעומעמת, בהצללות ששולטות, אף הדיאלוגים והמונולוגים הם העתק מדויק של תוכן הקומיקס.
שלושת הסיפורים מתאפיינים באלימות, אשר מוצגת באופן מאוד גרפי ובוטה, ובשחיתות אשר נמצאת בכל מקום בעיר: החל מאנשי העיר הפשוטים ועד למנהיגיה. אין מנוס מנקם מצד אנשי העיר ואין אפשרות להתערבות מצד החוק, שכן לעיתים רבות הוא זה שמתנהל באופן לא מוסרי. הסיפורים מצטלבים באופן הדרגתי והעלילה נשזרת לקו עלילתי אחד.
הלקוח תמיד צודק, חלק 1
איש המכירות צועד למרפסת של פנטהאוז כשהלקוחה מסתכלת לעבר העיר. הוא מציע לה סיגריה ואומר לה שהיא נראית כמו אחת שנמאס לה לברוח ושהוא יציל אותה. השניים מתנשקים והוא יורה בה. היא מתה בזרועותיו. הוא אומר שהוא אף פעם לא ידע ממה היא ברחה ושהוא יפדה את הצ'ק בבוקר.
הנבל הצהוב
על הרציף של עיר החטאים, השוטר המזדקן ג'ון הארטיגן מנסה לעצור את רוצח הילדים הסדרתי - רוארק הבן מלאנוס ולרצוח ילדה בת 11 בשם ננסי קאלאהן. רוארק הבן הוא הבן של הסנטור רוארק, ששיחד את המשטרה שיעלימו עין מפשעיו של בנו. השותף של הארטיגן - בוב - מנסה לשכנע את הארטיגן לעזוב את המקרה וללכת, הארטיגן מעלף אותו.
הארטיגן הולך לעבר המחסן שבו רוארק הבן מחזיק את ננסי, נלחם בכאבים שתוקפים אותו עקב בעיות בליבו וגם בכמה מתומכיו של רוארק הבן. רוארק הבן יורה בכתפו של הארטיגן ומנסה לברוח. הארטיגן תופס אותו ויורה באוזנו, בידו ובאיבר מינו. בוב, שהתאושש בינתיים, יורה להארטיגן בגב. הוא שוחד על ידי סנטור רוארק. כשמכוניות המשטרה מופיעות, בוב משאיר את ננסי שוכבת בחיקו של הארטיגן. הארטיגן מתעלף ואומר שמותו בא כעסקת חליפין הוגנת בתמורה לחייה של ננסי.
הפרידה הקשה
לאחר סטוץ, מארב מתעורר ומגלה שגולדי נרצחה בזמן שהם ישנו. הוא מצליח לברוח מהחדר לאחר שהתברר לו שמנסים להפליל אותו ברצח, נשבע לנקום את מותה של גולדי.
קצינת המבחן שלו, לוסיל, מנסה לגרום לו לוותר על הנקמה. מארב מתחקר מספר אנשים שמובילים אותו לכומר מושחת, שחושף שמשפחת רוארק עומדת מאחורי הרצח. מארב רוצח את הכומר לאחר שהוא מקלל את גולדי. לאחר שהוא יוצא מהכנסייה הוא מותקף על ידי אישה שנראית בדיוק כמו גולדי, מארב חושב שהוא הוזה. מארב נוסע לחווה של משפחת רוארק, שם הוא מוכנע על ידי המתנקש השקט שרצח את גולדי. הוא מתעורר במרתף, שבו הוא מוצא את לוסיל שבויה לאחר שנברה בסיפור של המתנקש.
לוסיל מספרת למארב שהמתנקש הוא קניבל ושגולדי הייתה פרוצה. הוא מגלה ששמו של המתנקש הוא קווין ובורח. לוסיל נורית למוות על ידי מפקד של כיתת שוטרים שמופיעה במקום, מארב מחסל את כיתת השוטרים, מתחקר את המפקד שלהם, ולאחר מכן מחסל גם אותו. מארב מגלה שאיש הכנסייה, פטריק הנרי רוארק הוא שארגן את רציחתה של גולדי. מארב נוסע לעיר הישנה, מחוזן של הפרוצות של עיר החטאים, כדי ללמוד עוד על גולדי ונשבה על ידי אחותה התאומה של גולדי - וונדי (מנהיגת הפרוצות), שעקבה אחריו ותקפה אותו לפני כן כשהוא חשב אותה להזיה, לבסוף הוא משכנע אותה שהוא לא הרוצח. היא ומארב חוזרים לחווה ומארב מחסל את קווין. הוא מתעמת עם פטריק הנרי רוארק - איש הכנסייה - שמודה בחלקו ברציחות. קווין היה חניכו של פטריק. שניהם אכלו את הפרוצות כיוון שלטענתו של פטריק הם לא אכלו רק את הבשר שלהן אלא גם את נשמותיהן. מארב מחסל את פטריק אבל נשבה על ידי השומרים שלו.
מארב נלקח לבית חולים שם שוטרים מאיימים לרצוח את אמו כדי לגרום לו להתוודות על הרצח של רוארק, קווין, ושאר קורבנותיהם. הוא נשפט ומקבל עונש מוות בכיסא חשמלי. וונדי מבקרת אותו באגף הנידונים למוות ומודה לו על שנקם את מותה של אחותה התאומה. מארב מוצא להורג למחרת.
הרצח הגדול
שלי מוטרדת על ידי החבר לשעבר המתעלל שלה - ג'קי בוי. החבר הנוכחי שלה, דווייט, מכה אותו ומזהיר אותו שיעזוב את שלי במנוחה. ג'קי בוי בורח לעיר הישנה. דווייט עוקב אחריו ורואה אותו ואת חבריו מטרידים את בקי, פרוצה צעירה. גייל - מנהיגת הפרוצות והמאהבת של דווייט מעת לעת - גם שמה לב למתרחש. כשג'קי בוי מאיים על בקי עם אקדח, מיהו - שמומחית באמנויות לחימה - מחסלת את ג'קי בוי וחבריו. לאחר החיסולים הם מגלים שג'קי בוי הוא למעשה שוטר במשטרת עיר החטאים, שמוצג על ידי התקשורת כגיבור. אם השוטרים יגלו איך הוא מת, הפסקת האש שלהם עם הפרוצות תסתיים והמאפיה תוכל להתחיל מלחמה בעיר הישנה.
דווייט לוקח את הגופות לבור זפת, שם הוא מותקף על ידי שכירי חרב אירים של המאפיה. הוא כמעט טובע בזפת לפני שמיהו מצילה אותו. שכירי החרב מחוסלים פרט לאחד שבורח לתעלות הביוב עם הראש הכרות של ג'קי בוי, מיהו ודווייט מצליחים להשיג את הראש לבסוף ומחזירים אותו לעיר הישנה. באותו זמן, ראש המאפיה מאנוט חוטף את גייל. המאפיה איימה על בקי שהם ירצחו את אמה וגרמו לה לבגוד בפרוצות. המאפיה מתקרבת לפלישה כשמאנוט מוביל. דווייט מחליף את הראש הכרות של ג'קי בוי בתמורה לגייל ומפעיל פצצה שהוא הטמין בתוך הראש הכרות והורס את הראש הכרות לפני שהמאפיה תוכל להעביר את הראש לשוטרים בתור ראיה. הפרוצות האחרות יורות למוות בשכירי החרב של המאפיה, בזמן שבקי הפצועה בורחת.
הנבל הצהוב, חלק 2
הארטיגן מתאושש בבית החולים כשהסנטור רוארק מודיע לו שרוארק הבן בקומה ושמורשת רוארק בסכנה. הארטיגן יופלל בפשעים של רוארק הבן, ואם הוא או ננסי יספרו את האמת - הם ירצחו. ננסי האסירת תודה מבטיחה לכתוב לו מכתבים כל שבוע בזמן השהייה שלו בכלא. הארטיגן הולך לכלא, למרות שהוא מסרב להתוודות. כל שבוע הוא מקבל מכתב מננסי, כמו שהבטיחה. לאחר שמונה שנים, המכתבים מפסיקים, והוא מקבל אצבע כרותה במקום. הארטיגן מודה בכל האשמות מה שמוביל לשחרורו, ויוצא לחפש את ננסי, כשהוא לא יודע שהנבל הצהוב עוקב אחריו. לבסוף הוא מוצא אותה בבר של קיידי, שם היא עובדת כרקדנית ארוטית.
הוא מבין שטמנו לו מלכודת, ושהוא בעצם הוביל את הנבל הצהוב אל ננסי והשניים בורחים במכונית של ננסי. כשהם מתחבאים במלון, הנבל הצהוב מופיע ומציג את עצמו כרוארק הבן, מעוות משנים של ניתוחים להחזרת איברי הגוף שלו. רוארק הבן תוקף את הארטיגן ולוקח את ננסי לחווה של משפחת רוארק לסיים את מה שהתחיל לפני שמונה שנים. הארטיגן עוקב אחריהם ומזייף התקף לב, שנותן לו הזדמנות להרוג את רוארק הבן. בידיעה שהסנטור רוארק לא יפסיק לרדוף אחריהם לעולם, הארטיגן מתאבד כדי שננסי תהיה בטוחה. שוב, הוא מצדיק את מותו בעד חייה של ננסי כעסקה הוגנת.
הלקוח תמיד צודק, חלק 2
בקי הפצועה עוזבת את בית החולים ומדברת בטלפון עם אמה. במעלית היא נתקלת באיש המכירות. כשהוא מקריין את הסצנה, הוא אומר שאם אתה לוקח את הפניה הנכונה בעיר החטאים, אתה יכול למצוא כל דבר. הוא מציע לה סיגריה, קורא לה בשמה, כשהיא פתאום מסיימת את השיחה עם אמה. גורלה אף פעם לא נחשף.
דמויות
הארטיגן (ברוס ויליס) הוא שוטר אמין ומסור לעבודה, אשר בלילה האחרון לפני פרישתו מהתפקיד מוצא את עצמו נאבק נגד שותפו לעבודה ובו בזמן ומנסה נואשות לשמור על שמו הטוב, שפיותו וחייו וכל זה מפאת שניסה להציל ילדה בת 11 מידיו האכזריות של פדופיל מוכר, אשר מהווה איום לכל איש במדינה.
מארב (מיקי רורק) הוא רוצח פסיכופת בעל פנים מושחתות אשר חי בעיר ומכיר אותה טוב כשם שהיא מכירה אותו. סלידת האנשים מפניו מוכרת לו, והוא השלים עם העובדה שנשים לעולם לא יהוו חלק מחייו. עם זאת, לילה אחד הוא מוצא את עצמו שרוע לצדה של פרוצה יפהפייה ובפעם הראשונה בחייו, הרגיש אהבה. העלילה מקבלת תפנית כאשר הוא מתעורר למצוא את הפרוצה עדיין שוכבת לצדו ללא רוח חיים. כעת השוטרים מחפשים אחריו, בזמן שהוא בחיפוש אחרי האיש שאחראי לרצח הפרוצה ולהפללתו.
דווייט (קלייב אוון) הוא צלם אשר נמצא במרדף אחרי השוטרים המושחתים של העיר, ותוך כדי כך גורם לאי סדר ולמעשי רצח רבים, לאחר שגרם להפרה של עסקה בין כנופיית הזונות של העיר לבין אותם השוטרים.
הכנסות וביקורות
הסרט זכה להכנסות של $29,120,273 בסוף השבוע הראשון להקרנות כאשר הוקרן ב-3220 בתי קולנוע. הסרט הכניס בארצות הברית $74,103,820 84,650,000 ברחבי העולם. סה"כ הסרט הכניס בכל העולם כולל ארצות הברית $158,753,820. הסרט זכה לביקורות חיוביות. באתר הביקורות rotten tomatoes הסרט קיבל 78% על פי 245 ביקורות. באתר הביקורות Metacritic הסרט קיבל ציון של 74 על פי 30 ביקורות.
סרט המשך
עיר החטאים: עלמה להרוג הוא שמו של סרט המשך שיצא לאקרנים ב-22 באוגוסט 2014, בבימויים של רוברט רודריגז ופרנק מילר. ג'סיקה אלבה, רוזריו דוסון, ג'יימי קינג, ברוס ויליס, מיקי רורק ופאוורס בות' שבים לגלם את דמויותיהם מהסרט הראשון, כאשר מצטרפים אליהם כריסטופר מלוני כמורט, ריי ליוטה כג'ואי, סטייסי קיץ' כוולנקוויסט, ג'וזף גורדון-לוויט כג'וני, אווה גרין כאווה לורד, ג'רמי פיבן כבוב, ג'ונו טמפל כסאלי, דניס הייסברט כמאנוט, ג'יימי צ'אנג כמיהו וג'וש ברולין כדווייט מקארתי (לפני ניתוח לשינוי פנים).
בן יהודה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הפופ/רוק האהוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הפופ/רוק האהוב ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 1974.
רבינא בר אמוציא
רבינא בר אמוציא (שמו השתבש בספרים בצורות שונות), חכם יהודי מתקופת הסבוראים. לפי איגרת רב שרירא גאון, נפטר בחודש אדר ד'רס"ו (506).
רבי אברהם אבן דאוד, בספרו "ספר הקבלה", מזכיר אותו בין חכמי הדור השני של הסבוראים, בשם רבינא מן אומצא. לפי "ספר הקבלה", היה רבינא זה ראש ישיבת פומבדיתא במשך שנה אחת, אחרי רב שמואל בר רבא, ונפטר בשנת ד'רע"ט (519). אחריו היה רב סימונא לראש הישיבה. מאיגרת רב שרירא גאון משמע שרבינא בר אמוציא נמנה עם חכמי הדור הראשון, דורו של ראש הישיבה רבה יוסי, ולא היה ראש ישיבה.
אבי דה קוואנט
אַבִּי דֶה קְוַאנְט (בהולנדית: Abbie de Quant) היא חלילנית הולנדית, מלמדת חליל באקדמיות למוזיקה של אמסטרדם ואוטרכט ולה תוכנית קונצרטים דו-שנתית משלה בקונצרטחבאו של אמסטרדם.
למדה אצל קס ורהל באקדמיה למוזיקה של טילברך וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה. למדה בכיתת אמן של סוורינו גצלוני בסיינה, שם קבלה תעודת "די אונורה".
כסולנית ניגנה עם מרבית התזמורות של הולנד ותזמורות רבות מחוצה לה. היא מופיעה עם הפסנתרנים אליזבת ון מלדה, רודולף ינסן וברט ברמן, נגנית העוגב מסומי נגסווה והסופרנית יאני פרנגר.
בין תלמידיה הרבים החלילנים קרולניה אנסינק ופליסיה ון דן אנד.
קורדיליה (ירח)
קורדליה (באנגלית: Cordelia) הוא ירח של אורנוס. זהו הירח הפנימי ביותר השוכן בתוך הטבעות של אורנוס. על כן, הוא מהווה ירח רועה (sheperd moon) יחד עם אופיליה, כלומר, כח הכובד מהירחים מונע מהחלקיקים בטבעת הפנימית מלהתפזר. קורדיליה נמצא בתהודה מסלולית ביחס של 3:5 עם הירח רוזלינד.
כמו רוב ירחי אורנוס, שמו ניתן לו על שם דמות ממחזוהו של ויליאם שייקספיר. קורדליה היא בתו הצעירה ביותר של המלך ליר מהמחזה המלך ליר.
הירח נתגלה מתמונות שנלקחו על ידי וויאג'ר 2 ב-20 בינואר 1986, וקיבל את הכינוי הזמני S/1986 U 7. הוא ידוע גם בתור UranusVI
מוזיאון קוברה
מוזיאון קוברה לאמנות מודרנית (בהולנדית: Cobra Museum voor Moderne Kunst) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית, הנמצא באמסטלפיין, הולנד.
המוזיאון הוקם ב-1995. מקור שמו הוא משילוב שמות שלוש הערים מהן הגיעו מקימי המוזיאון - קופנהגן, בריסל ואמסטרדם. במוזיאון מוצגות תמונות של התנועה האמנותית קוברה, של ציירים בסגנון אוונגרדי. התנועה פעלה בשנים 1948–1951, וסימנה את ראשית הציור ההולנדי המודרני.
גאורגי איוואנוב
גאורגי איוואנוב (בבולגרית: Георги Иванов Какалов; ) הוא קוסמונאוט בולגרי שטס לחלל במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.
ביוגרפיה
גאורגי איוואנוב נולד בלובץ', בולגריה. לאחר סיום קורס טייס החל משנת 1964 המשיך בשירות בבית הספר לטיסה. לאחר מספר תפקידים בחיל האוויר הבולגרי, הוא קודם לתפקיד מפקד טייסת.
בשנת 1978 התקבל איוואנוב ליחידת הקוסמונאטים הסובייטית, והחל הכנות לטיסה. הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 33 לצד ניקולאי רוקאבישניקוב. עקב בעיה טכנית החללית לא הצליחה לעגון בסאליוט 6 וחזרה לכדור הארץ.
לאחר סיום הטיסה הוא חזר לבולגריה, ושירת במספר תפקידים בחיל האוויר.
בשנים 1990-1991 איוואנוב היה חבר הפרלמנט הבולגרי.
טריטונל
טריטונל (באנגלית: Tritonal) היא תערובת של 80% TNT ו-20% אבקת אלומיניום, המשמשת למספר סוגי תחמושת. האלומיניום משפר את המהירות שבה ה-TNT מפתח את הלחץ המקסימלי (brisance). הוספת האלומיניום מגדילה את עוצמת הפיצוץ של הטריטונל בכ-18% מאשר ה-TNT לבדו.
MK-84
פצצת סימן 84 (Mark 84 או בקיצור MK-84) היא פצצת שימוש כללי אמריקנית. פצצת הסימן 84 היא הגדולה ביותר מבין סדרת הפצצות סימן 80. הפצצה נכנסה לשירות במהלך מלחמת וייטנאם, וכונתה "האמר" ("Hammer"; מאנגלית: "פטיש") בשל עוצמתה הרבה יחסית.
אורכה של פצצת הסימן 84 הוא 10 רגל ו-9 אינץ' (3.3 מטר) וקוטרה 18 אינץ' (457 מ"מ). משקלה הנומינלי של פצצת הסימן 84 הוא 2,000 ליברות (908 ק"ג), אך משקלה האמיתי משתנה בהתאם לסנפירים, המרעום, ותצורת ההאטה, מ-1,972 ליברות (896 ק"ג) ל-2,083 (947 ק"ג). זיווד הפלדה האווירודינמי של הפצצה ממולא ב-945 ליברות (429 ק"ג) של חומר נפץ מרסק (חנ"ם) מסוג טריטונל.
פצצת הסימן 84 מסוגלת ליצור מכתש ברוחב של 50 רגל (15.2 מטר) ובעומק של 26 רגל (11 מטר). היא מסוגלת לחדור עד ל-15 אינץ' (380 מ"מ) של מתכת או 11 רגל (3.3 מטר) של בטון, תלוי בגובה ממנו הוטלה, וגורמת לרסס קטלני ברדיוס של 400 יארדים (366 מטר).
פצצות מסוג זה הוטלו ממטוסי חיל האוויר הישראלי על הכור העיראקי ב-1981.
גרשון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גואנשי
בתקשורת המערבית המונח הפין-ייני תופס יותר ויותר משמעות במקום שני תרגומים נפוצים שלו שהיו בשימוש, "קשרים" ו"יחסים", מכיוון ששניהם לוקים בחסר בתיאור ההשלכות התרבותיות של גואנשי.
המקור של גואנשי מונח בפילוסופיית הקונפוציאניזם, אשר מדגישה את החשיבות של שיוך העצמי ביחס לאחרים מבחינה היררכית, על מנת לשמור על סדר חברתי וכלכלי. במיוחד, יש לשים דגש על מחויבות, הדדיות ואמון, אשר מהווים את יסודות רשתות הגואנשי.
לגואנשי יש גם השפעה גדולה על ניהול עסקים המבוססים בסין, ואף על עסקים בבעלות סינית מעבר לים, בדרום מזרח אסיה (שם נפוץ הכינוי "רשת במבוק").
בהקשר אישי
ברמה הבסיסית ביותר, גואנשי מתאר קשר אישי בין שני אנשים אשר אחד מסוגל להכריח את השני לבצע טובה או שירות, או להיות מוכרח. אין שני האנשים מחויבים להיות מאותו מעמד חברתי. גואנשי יכול לשמש גם כדי לתאר רשת של אנשי קשר, אשר אדם יכול להפעיל כאשר משהו צריך להיעשות, אשר דרכה הוא או היא יכולים להשפיע מטעם אדם אחר.
Ordeal
"Ordeal" (בתרגום חופשי לעברית: "מבחן" או "ניסיון". תורגם גם ל"פורענות") הוא ספר אוטוביוגרפי שכתבה לינדה לאבלייס, מי שהייתה כוכבת הסרט הפורנוגרפי פורץ הדרך "גרון עמוק" מ-1972, שהתחיל את תור הזהב של הפורנוגרפיה. בספר מתארת לאבלייס לראשונה את קורותיה באותה תקופה, בין השאר את העובדה שנאנסה במהלך הקריירה קצרת הימים שלה בתעשיית הפורנוגרפיה. הייתה זו הפעם הראשונה בה חשפה לאבלייס את האמת על תקופתה בתעשיית הפורנו, בניגוד לפרסומים קודמים בהם צוירה וציירה את עצמה כמשתתפת מרצון. השינוי באופן בו תיארה את חוויותיה בספר הביא את הוצאת הספרים לדרוש ממנה לעבור בדיקת פוליגרף לפני שאישרה את כתיבת הספר. לאבלייס הסכימה לבדיקה, ותוצאותיה אישרו שהיא דוברת אמת.
את הספר כתבה לאבלייס בשיתוף עם מייק מקגריידי, עיתונאי שכתב את רב המכר הארוטי הפרודי "Naked Came the Stranger" שהחל כמתיחה.
אולגה לנדייל
אולגה לנדייל (בהונגרית: Lengyel Olga; קולוז'וואר, 19 באוקטובר 1908 – ניו יורק, 15 באפריל 2001) הייתה אסירה יהודייה-הונגרייה במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, שלימים כתבה על קורותיה בספרה חמש ארובות שפורסם במקור ב-1946 בצרפתית בשם Souvenirs de l'au-delà (זכרונות מאחורי המוות). היא הייתה היחידה ממשפחתה הקרובה ששרדה את השואה.
ביוגרפיה
אולגה לנדייל הייתה עוזרת כירורגית מיומנת בקלוז', שעבדה בבית החולים אותו ניהל בעלה, ד"ר מיקלוש לנדייל. ב-1944 גורשה עם בעלה, הוריה ושני ילדיה למחנה הריכוז והשמדה אושוויץ-בירקנאו. היא הייתה בת משפחתה היחידה ששרדה. אולגה כתבה על חוויותיה בספר זיכרונות, "חמש ארובות, סיפורה של אושוויץ", שפורסם לראשונה בצרפת ב-1946 בשם Souvenirs de l'au-delà. מהדורה אמריקאית מאוחרת יותר בכריכה רכה נקראה "שרדתי את תנורי היטלר" (I Survived Hitler's Ovens). במהדורות עדכניות יותר השתמשו בשם Woman Survivor's) True Story of Auschwitz).
בספר הזיכרונות, לנדייל מספקת תיאור מצמרר על המפגש שלה עם אירמה גרזה, שהכתה ללא רחם את הנשים היפות ביותר במחנה, בחרה את אלו שינותחו על ידי רופאי האס אס יוזף מנגלה ואחרים, השתתפה בסלקציות ובחרה את אלה שישלחו לתאי הגזים. היא עשתה זאת בהתלהבות רבה. גרזה מיהרה להכות את לנדייל, יהודייה שהייתה לה הכשרה רפואית וסומנה לעזור לרופאי האס אס. בסופו של דבר לנדייל ניצלה, אבל הפרק שבו מתוארת גרזה מסתיים בנימה מצמררת. הניצולה מתארת כיצד היא "ראתה את אירמה גרזה מגיעה עם השוט שלה ביד, כדי לסמן את 'משלוח המנה הבאה' לתאי הגזים". ילדיה נרצחו בתאי הגזים."אני לא יכולה לזכות את עצמי מהאשמה שאני אחראית, בחלקו, להשמדה של הורי ושל שני בניי הקטנים. העולם מבין שלא יכולתי לדעת, אבל בליבי נמשכת התחושה הנוראה שיכולתי, אולי יכולתי, להציל אותם."לאחר המלחמה, לנדייל היגרה לארצות הברית שם ייסדה את ספריית הזיכרון (Memorial Library) שהוקמה על ידי אוניברסיטת ניו יורק. הספרייה, שמרכזה במעון האלגנטי שלה, היא מורשתה של אולגה, ומבצעת את משימתה לחנך באופן פעיל את הדורות הבאים על השואה, וכן "רצח עם" שבוצע גם נגד אחרים וחשיבות זכויות האדם. היא מתה מסרטן בניו יורק ב-15 באפריל 2001 בגיל 92.
עיר-מדינה
עיר-מדינה היא מדינה המורכבת מעיר אחת בלבד. מבנה פוליטי זה היה נפוץ מאוד בעת העתיקה. לעיתים, ערי-מדינה הצליחו להקים אימפריות גדולות דוגמת אשור, רומא וקרתגו ולעיתים נשארו קטנות והתאגדו בברית המבוססת על מוצא משותף אשר כללה כמה ערים דוגמת ערי כנען כגון מגידו, לכיש או הליגה הפלופונסית ביוון העתיקה.
סוג מיוחד של עיר-מדינה הוא הפוליס היווני. דוגמה מייצגת לפוליס היו אתונה, תבאי וספרטה. תושבי הפוֹלֵיִיס (רבים של פוליס) היו בעלי מודעות פוליטית רבה. אתונה הייתה הפוליס הראשונה והיחידה אשר נוהלה בדמוקרטיה ישירה.
ערי-המדינה המשיכו לשגשג באיטליה בימי הביניים. בין ערי-המדינה המפורסמות של איטליה אפשר למנות את פיזה, ג'נובה וונציה. באימפריה הרומית הקדושה היו ערים רבות שנהנו ממידת אוטונומיה רבה, ובמיוחד אחרי שלום וסטפליה שנחתם בשנת 1648. לאחר פירוק האימפריה בשנת 1806, התחזק מעמדן האוטונומי של ערים אלו.
במהלך המאה ה-20 התקיימו ערי מדינה אוטונומיות כגון דנציג.
ערי-מדינה כיום
בגרמניה, שהיא פדרציה של מדינות, יש לשלוש ערים מעמד רשמי של עיר-מדינה: ברלין, המבורג וברמן (אף על פי שמדינת ברמן כוללת בתחומיה שתי ערים ללא רצף טריטוריאלי).
מעמד דומה יש לערים וינה שבאוסטריה, דלהי שבהודו ומקסיקו סיטי שבמקסיקו. ערים אוטונומיות נוספות הן סאוטה ומלייה (ספרד) וגיברלטר (הממלכה המאוחדת).
לערים הונג קונג ומקאו מעמד אזור מנהלי מיוחד במסגרת שתי שיטות השלטון הפועלות זו לצד זו ברפובליקה העממית של סין, ובפועל גם ערים אלה הן ערי-מדינה.
אונורה דומייה
אונורה דומייה (בצרפתית: Honoré Daumier; 26 בפברואר 1808 – 10 בפברואר 1879) היה צייר, קריקטוריסט ופסל צרפתי.
ביוגרפיה
דומייה נולד בשנת 1808 במרסיי, וכבר בצעירותו הראה נטייה בולטת לאמנות, שאביו ניסה לדכא ללא הועיל על ידי שליחתו לעבודה, תחילה כנער עזר ושליחויות למוציא לפועל (huissier de justice) ואחר כך אצל סוחר ספרים. בתחילת דרכו דומייה עסק באמנות הליתוגרפיה ויצר לוחות עבור מוציאים לאור של מוזיקה ואיורים למודעות. אלו לֻוו ביצירות אנונימיות בסגנון Charlet, בהן הפגין התלהבות לאגדה הנפוליאונית.
בזמן שלטונו של לואי פיליפ, ייסד שארל פיליפון (Charles Philipon) את המגזין הקומי La Caricature. דומייה הצטרף לסגל המגזין, שכלל אמנים כמו אשיל דבריה (Achille Devéria), דני אוגוסט מארי ראפט (Denis Auguste Marie Raffet) וז'אן גרנדוויל, והתחיל לצייר תמונות סאטיריות (כדוגמת "במעלה מדרגות היכל המשפט") על חולשות הבורגנות, השחיתות של מערכת המשפט, והממשלה המגושמת שאינה כשירה לתפקידה. קריקטורה שלו, שהציגה את המלך כ"גרגנטואה", הביאה למאסרו למשך שישה חודשים בכלא Ste Pelagic בשנת 1832. הוצאתו לאור של La Caricature נפסקה זמן קצר לאחר מכן, אך פיליפון סיפק שדה מערכה חדש לפעילותו של דומייה כשייסד את ה-Charivari.
דומייה אייר למגזין זה את הקריקטורות החברתיות שלו, בהן הוא לועג לבורגנות בדמותו של רוברט מאקאיר, גיבור מלודרמה פופולרית מאותה תקופה. סדרה נוספת שלו 'L'histoire ancienne', כוונה נגד הפסאודו-קלאסיציזם שאחז באמנות של אותה תקופה. בשנת 1848 יצא דומייה שוב במסע פוליטי, עדיין בשירות ה-Charivari, אותו עזב בשנת 1860 אך שב אליו בשנת 1864.
כצייר, דומייה, אחד מחלוצי הריאליזם, הקדים את זמנו, ולא זכה להצלחה עד שנת 1878 - שנה לפני מותו. אז אסף מ. דוראנדרואל את יצירותיו של דומייה והציג אותן בגלריות שלו והראה את התחום הרחב של גאוניותו של האדם שכונה "מיכלאנג'לו של הקריקטורה". בזמן התצוגה שהה דומייה, שהיה אז כבר עיוור לחלוטין, בבית כפרי בוואלמונדיו, שהועמד לרשותו על ידי הצייר קאמי קורו, שם מת בשנת 1879. תערוכה חשובה של יצירותיו נערכה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בשנת 1900.
Beyoncé (אלבום)
Beyoncé (מעוצב: BEYONCÉ) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית ביונסה נואלס. האלבום יצא לאור ב-13 בדצמבר 2013 דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
ביונסה הוציאה את האלבום ללא שיווק או הודעה מוקדמת, האלבום כולל 14 שירים ו-17 ווידאו-קליפים בעקבות זאת האלבום היה מכונה "האלבום הוויזואלי". כאשר האלבום הופץ לחנות האייטונס הוא זכה לביקורות נלהבות מצד המעריצים ואף ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את ההפקה, הווידאו-קליפים ואת היכולות הווקליות של ביונסה. מספר רב של מבקרי מוזיקה דירגו את האלבום כטוב ביותר לשנת 2013.
מהאלבום יצאו חמישה סינגלים "XO", "Drunk in Love", "Partition", "Pretty Hurts" ,"Flawless". לאחר שהוציאה ביונסה את המהדורה המיוחדת של האלבום יצא הסינגל "7/11".
ב-24 בנובמבר 2014 ביונסה הוציאה מהדורת פלטינה לאלבום. המהדורה כוללת דיסק עם שני שירים חדשים "Ring off" ו-"7/11" שהופץ כסינגל והגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד האמריקאי. בנוסף כללה המהדורה עשרה רמיקסים עם בשיתוף פעולה עם קניה וסט, פארל ויליאמס וניקי מינאז'. דיסק DVD הכולל עשרה שירים ממסע ההופעות של ביונסה "The Mrs. Carter Show World Tour", ואף כולל גם מיני לוח שנה רשמי של ביונסה שנת 2015. מהדורה זו הגיעה למקום השמיני במצעד הבילבורד 200. כאשר הופצה מהדורת הפלטינה, הוציאה ביונסה את כל הווידאו-קליפים של האלבום אל ערוץ ה-vevo שלה.
בזכות האלבום ושיריו, ביונסה נבחרה לזמרת השנה על ידי גלגלצ לשנת 2013. האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-11 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום התשיעי ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21". מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום השלישי, האלבום הנשי הגבוה ביותר אשר מדורג ברשימה זו.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-26. בשנת 2020 האלבום דורג במקום ה-81 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-38 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2015.
רקע
ביונסה החלה לעבוד על האלבום משנת 2012 ושמרה עליו בסודיות ללא שום הודעה לתקשורת. ב-17 במרץ 2013 ביונסה הוציאה לאור את השיר "Bow Down / I Been On" (שלאחר מכן הפך לחלק מן השיר "Flawless" מהאלבום), ואת השיר "Grown Woman" ביצעה במסע ההופעות שלה "The Mrs. Carter Show World Tour", שמאוחר יותר נכלל כווידאו קליפ בונוס באלבום.
ב-13 בדצמבר 2013, הוציאה לאור ביונסה את אלבומה החדש להורדה דיגיטלית על ידי iTunes, ללא שום הודעה מוקדמת או מסע פרסום דבר אשר גרם להלם מצד המעריצים ותעשיית המוזיקה עצמה וגרר מחמאות מצד מגזינים שונים. האלבום כונה כ'אלבום ויזואלי' מכיוון שהוא מכיל כ-14 שירים ולכל שיר קיים וידאו קליפ המצורף בגרסת הDVD של האלבום ובנוסף וידאו קליפ בונוס לשיר שלא נכלל באלבום.
בשנת 2013 יצאה ביונסה למסע הופעות "The Mrs. Carter Show World Tour" ולאחר הוצאת האלבום בשנת 2014 נעשה שינוי ברשימת השירים והתווספו שמונה שירים למסע הופעות, לג'יי זי היו הופעות אורח מרובות במסע הופעות על מנת לקדם את השיר "Drunk in Love". בנוסף בשנת 2014 יצאה ביונסה ביחד עם בעלה ג'יי זי למסע הופעות משותף, "On the Run Tour", שכל 21 הופעות בארצות הברית וצרפת. המסע הופעות כלל שירים מכל חמשת אלבומי הסולו של ביונסה, ובהופעה האחרונה בפריז נכללה הופעת אורח של ניקי מינאז' בביצוע הרימקס לשיר "Flawless", בספיישל HBO בהקרנת בכורה למסע הופעות.
ביונסה זכתה בפרס מפעל החיים על שם מייקל ג'קסון, "Vanguard" בטקס פרסי VMA לשנת 2014, באותו ערב הייתה מועמדת לשמונה פרסים בקטגוריות שונות הכוללים את קליפ השנה ושיתוף הפעולה של השנה על "Drunk in Love", וזכתה בשלושה פרסים. בנוסף ביונסה הופיעה עם מחרוזת שירים המורכבים מאלבום הסולו החמישי שלה Beyoncé, ההופעה נמשכה יותר מרבע שעה ובסיומה עלו לבמה בעלה ג'יי זי וביתה בלו אייבי והביאו לה את פרס מפעל החיים. בזכות הופעה זו מכירות האלבום עלו בכ-181% בארצות הברית.
לרגל שנה להוצאת האלבום, הוציאה הזמרת סרט בן 11 דקות "Yours And Mind" המספר על הפרספקטיבות בחייה האישיים שהאלבום מבוסס עליהם.
בטקס פרסי גראמי לשנת 2015 ביונסה הובילה עם 6 מועמדויות (ביניהן מועמדות לפרס גראמי לאלבום השנה) על האלבום ושיריו, הכוללים מועמדת על הפרס הנחשק של הטקס, אלבום השנה מתוכם קטפה 3 פרסים, Best R&B Song ו-Best R&B Performance על "Drunk in Love". בנוסף זכתה בפרס ה-Best Surround Sound Album על האלבום. כך סימנה ביונסה זכייה של 20 פרסי גראמי ו-53 מועמדויות, מספר המועמדויות הגדול ביותר לזמרת בהיסטוריית גראמי.
ביונסה מועמדת בחמש קטגוריות שונות, בהן "קליפ השנה" ו"קליפ על ידי זמרת" בטקס ה-VMA של MTV שיערך ב-30 באוגוסט 2015 בהיכל מיקרוסופט שבלוס אנג'לס על קליפ הסינגל האחרון שלה "7/11".
מיקומי שיא במצעדי האלבומים
האלבום הופץ ב-13 בדצמבר 2013 ותוך שלושה ימים הגיע למכירות של 828 אלף עותקים דיגיטליים, והגיע למקום הראשון ב-104 מדינות שונות במצעד הiTunes. בעקבות זאת הפך לאלבום הנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של חנות iTunes. האלבום הגיע למכירות של מיליון עותקים תוך שישה ימים, ומכר יותר מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם.
האלבום זכה להצלחה במצעדים ברחבי העולם כאשר הגיע למקום הראשון בעשרות מצעדי מכירות בעולם ובמיוחד זכה להצלחה במצעד הבילבורד 200 כאשר שהה שלושה שבועות רצופים במקום הראשון. כמו כן אלבום זה שהה עשרה שבועות רצופים במקום הראשון המצעד ה-Hot R&B/Hip-Hop Songs של הבילבורד. במצעד סוף השנה של Billboard 200 לשנת 2014 הציבו את האלבום במקום השני לאחר האלבום 'FROZEN' שהוקלט לסרט "לשבור את הקרח".
מבחינה מסחרית האלבום הצליח רבות ברחבי העולם, האלבום מכר 828 אלף עותקים תוך שלושה ימים, והפך לאלבום הנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של חנות iTunes. ב-20 בנובמבר ירד האלבום משיא זה עקב יציאת האלבום ״25״ של אדל שנמכר בכ-900 אלף הורדות תוך יממה. האלבום נכנס למקום הראשון בעשרות מדינות ברחבי העולם הכוללים את מצעד הבילבורד 200 האמריקאי ששם שהה שלושה שבועות רצופים במקום הראשון, ובכך ביונסה שברה שיא של כל הזמנים על הכנסת חמישה אלבומים רצופים למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 האמריקאי. האלבום מכר תוך שישה ימים מיליון עותקים, והגיע למכירות של 6 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום הגיע למקום השני במצעד סוף שנה של הבילבורד 200 לשנת 2014, ואף הגיע למקום ה-57 המצעד סוף שנה זה לשנת 2015.
אביגדור הכהן
הרב אביגדור בן אליהו כהן צדק (או ר' אביגדור כ"ץ, או ר' אביגדור הכהן) מווינה, היה מבעלי התוספות בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13. גדול פוסקי דורו באוסטריה.
תולדותיו
נולד לרבי מנחם. בצעירותו למד בצרפת, אך את עיקר תורתו שאב מר' שמחה משפיירא בגרמניה, שעל היחסים ביניהם כתב ר' יצחק אור זרוע כי ר' אביגדור "יצק מים על ידי ר' שמחה כאלישע אשר יצק מים על ידי אליהו". בהמשך עבר לאיטליה, שם למד אצל רבי אליעזר בן שמואל מוורונה. באיטליה עמד בקשרים הדוקים עם רבינו צדקיה בן אברהם, מחבר שיבולי הלקט, שאף הרבה לצטט מתורתו של ר' אביגדור. לאחר מכן קבע את מושבו בווינה שבאוסטריה, והרביץ שם תורה יחד עם חתנו ר' חיים בן משה הכהן.
כנראה, היה לו אח בשם ר' אליעזר הכהן.
תלמידיו
עם תלמידיו של רבי אביגדור כ"ץ הידועים לנו נמנים:
קמפי פלגריי
מקור השם בלטינית: campus – שדה, וביוונית: Φλογερός – לוהט.
רקע גאולוגי
מתחם קמפי פלגריי הוא חלק מהקשת הגעשית של קמפניה – חלק מרצועה געשית נרחבת המשתרעת לאורך כ-420 קילומטרים בחופה המערבי של איטליה, מהאי אלבה ועד דרומית לסורנטו. רצועה זו כוללת את החבל הגעשי הרומאי (Roman Magmatic Province) מצפון לקשת הקמפנית.
סמוך לקמפי פלגריי קיימים שלושה מבנים געשיים פעילים, המהווים גם הם חלק מהקשת הגעשית של קמפניה:
מקור הגעשיות
הגעשיות בקשת הקמפנית נובעת מפעילות טקטונית, הגורמת להפחתה של הלוח האדריאטי אל מתחת ללוח האירואסייתי ולמתיחה והידקקות של הקרום באגן הים הטירני. הגורם הישיר לגעשיות הוא התרוממות אזורית של המעטפת, בעיקר בתחומי קרע היוצר מעין "חלון" בלוח האדריאטי.
מבנים געשיים בקמפי פלגריי
בקמפי פלגריי מבנים געשיים רבים, המסומנים במספרים המופיעים במפה:
מסלע
הרכב הסלעים הגעשיים העיקריים במתחם אופייני לקשתות געשיות: בזלת, טרכיט ופונוליט. סלעי הטוף והאיגנימבריט (טוף מולחם) של האזור ייחודיים, ומציינים את אירועי ההיווצרות של שתי הקלדרות.
איגנימבריט קמפני
הסלע הטרכיטי מורכב בעיקר מפיסות פומיס מעוגלות, ומכיל סקוריה שחורה המשובצת באפר הגעשי ביחד עם קסנוליתים וקסנוקריסטים – בעיקר של סנידין אך גם ביוטיט, פירוקסן ולעיתים מגנטיט. באיגנימבריט קיימים גם נפחים מאפיים מצומצמים, המצביעים על ירידה בעוצמה במהלך ההתפרצות.
הלחמת הטוף לאיגנימבריט אינה אחידה: השכבות התחתונות – שצבען צהוב – מולחמות במידה בינונית, ואילו השכבות העליונות – שצבען אפור – מולחמות במידה מועטה. במקומות אחדים נראים צינורות פומרוליים וסדקי התקררות היוצרים מבנה עמודים.
היווצרות
הטוף נוצר כתוצאה מהתפרצות עזה שפלטה לבה עשירה בגזים. כתוצאה מכך נוצרו זרמים ונחשולים פירוקלסטיים, שנפחם גדל מאוד כתוצאה מהתנפחות משמעותית של הפומיס. עוצמתם של הנחשולים הייתה כה רבה, עד כי התרוממו מעל רכס הרים בחצי האי סורנטו שגובהם עולה על 1,000 מטרים.
הזרמים והנחשולים הפירוקלסטיים מתועדים במשקעים שעוביים רב במקומות נמוכים, בלמינציה ובשיכוב צולב היוצר שכבות בכיוונים שונים כתוצאה מתנועת הזרמים והנחשולים.
השתרעות
האיגנימבריט הקמפני נפלט ממרכז הקלדרה, המצויה היום על קרקעית מפרץ פוצואולי – שם הגיע עוביו המקורי ל-100 מטרים. הטוף התפזר ברדיוס של כ-100 ק"מ וכיסה שטח של 30,000 קמ"ר.
סלעיו נחשפים בעיקר בשולי מישור קמפניה, בעוד חלקיו המרכזיים כוסו במהלך הזמן בסחף ובמשקעים געשיים חדשים יותר שנבעו מהתפרצויות מאוחרות בקמפי פלגריי ובווזוב. חלקיקי הפומיס ושברי הסלעים הכלואים בטוף הולכים וקטנים ככל שמתרחקים ממוקד ההתפרצות.
השפעה סביבתית
התפרצות האיגנימבריט הקמפני – ששרידים לה נמצאו גם בליבות קרח באיסלנד – נחקרה בקשר לשינוי סביבתי שהתרחש באזור הים התיכון ובאירופה בשלהי הפליסטוקן, ולמעבר התרבותי בין האדם הניאנדרטלי לאדם המודרני. ממחקר שנערך בנושא עולה כי שינויים אקלימיים ואקולוגיים שהתרחשו בעקבותיה עשויים היו לתרום לחילוף אוכלוסין שכזה.
טוף נפוליטני צהוב
הטוף הנפוליטני הצהוב (Neapolitan Yellow Tuff – NYT) הוא איגנימבריט המתאפיין בשני מופעים: מופע מלוכד שצבעו צהוב ומופע לא מלוכד שצבעו אפור. חילוף המופעים נובע מחילוף בין שני שלבי התפרצות: שני השלבים נבעו ממקור טרכיטי משותף. הנחשולים והזרמים הפירוקלסטיים נוצרו כתוצאה מנפילת עמוד האפר, והם הפכו צפופים יותר ככל שהתרחקו מצינור ההזנה).
היווצרות
במרכז הקלדרה הקדומה התפתחה געשיות מחודשת. אירוע כזה הפיק את הטוף הנפוליטני הצהוב. האירוע תוארך תחילה בפחמן-14 ל-12,000 שנים לפני זמננו ומאוחר יותר – באמצעות תיארוך ארגון-ארגון – לגיל ממוצע של 15,000 שנים.
נפח הטפרה המוערך בהתפרצות זו הוא 40-50 ק"מ מעוקב. גם באירוע זה חלה התרוקנות חלקית של תא המאגמה והתמוטטות התקרה – שהובילו להיווצרות הקלדרה החדשה, המקננת בתוך קודמתה.
השתרעות
הקלדרה המקננת משתרעת על שטח של כ-90 קמ"ר, ומרכזה שקע לעומק של 600 מטרים מתחת לפני הים.
הטוף הצהוב נחשף ביבשה במחשופים המפוזרים על שטח של 1,000 קמ"ר, ומהווה המשקע הטרכיטי הפריאטו-פליניאני החשוף הגדול ביותר הידוע. בסביבה העירונית של נאפולי וסביבתה ניתן לראות את מחשופי הטוף במקומות רבים.
שימושים
הטוף האפור הלא מלוכד הוא חומר המתקשה בתגובה לסיד ונקרא פוצולנה. חומר זה שימש עוד מימי קדם ליצירת מלט.
כסלעים פירוקלסטיים אחרים, גם הטוף הצהוב משמש בבנייה ובאדריכלות, ונעשה בו שימוש כבר בשנת 2500 לפנה"ס. באזור קמפי פלגריי נפוצה יצירת לבני בניין מן הטוף הצהוב, ובעבר נחצבה וגולפו ממנו אלמנטים קישוטיים ששובצו במצודות ובכנסיות.
סמן כרונולוגי
תיארוכו העדכני של הטוף הצהוב לתקופה שבין 13,800–15,400 שנים עולה בקנה אחד עם תנודות אקלימיות שהתרחשו בין עידן הקרח האחרון להולוקן.
יתרה מכך, הטוף הנפוליטני משמש סמן כרונולוגי במחקר רצפי משקעים אגמיים בדרום האלפים, מאחר שהוא מקביל בגילו לרצפי טפרה דומים במערב הים התיכון ובמרכז אירופה. שימוש כזה עשוי לשפר מאוד את הדיוק בתיארוך התנודות האקלימיות הנדונות, שהשפיעו על אותם משקעים.
געשיות
הגעשיות בקמפי פלגריי נובעת ממתיחה, הידקקות וקריעה של הקרום בקרקעית הים הטירני, שגרמו להתרוממות המעטפת המזינה את הגעשיות. תהליכים אלה עדיין פעילים, והם אחראים הן לגעשיות והן לרעידות האדמה המתרחשות באזור.
הגעשיות בקמפי פלגריי נחלקת לשלושה שלבים עיקריים:
געשיות קדם-קלדרה
בכמה מקומות בקמפי פלגריי קיימות עדויות לפעילות געשית שקדמה להיווצרות הקלדרה. געשיות זו הותירה את חותמה בכיפות געשיות, שכוסו מאוחר יותר על ידי האיגנימבריט הקמפני. מחשופים כאלה נראים בדרך החוף בין פוצואולי למיסנום. כיפות געשיות אלה אופייניות לסוג הגעשיות שקדם להיווצרות הקלדרה, וגילן המשוער 49,000 שנים.
בין שכבות הלבה והטוף נראים סלעי משקע, שהושקעו בהפוגות שבין פרקי געשיות באותה עת.
התפרצות יוצרת קלדרה
ההתפרצות שיצרה את סלעי האיגנימבריט הקמפני הייתה האירוע הגעשי הנרחב הראשון בתולדות המתחם, במהלכו נוצרה הקלדרה הראשית של קמפי פלגריי. ההתפרצות העזה יצרה טבעת של סדקים במסלע, ושבריו נכלאו בתוך האיגנימבריט.
תיארוך של האיגנימבריט הקמפני מניב גילאים שבין 25,000–42,000 שנים. תיארוך זה נובע כנראה מכמה אירועים של התפרצות – הנחשבת לגדולה ביתר באזור הים התיכון ב-200 אלף השנים האחרונות – שהפיקה נפח טפרה משוער של 500 ק"מ מעוקבים. נפח זה רוקן במידה רבה את תא המאגמה שהזין את הגעשיות, ותקרתו התמוטטה. רצף אירועים זה יצר את הקלדרה הקדומה של קמפי פלגריי, שגילה מוערך ב-39,000 שנים.
געשיות פוסט-קלדרה
שלב געשי זה נחלק לשלושה מחזורים, שהתרחשו לאחר היווצרותה של הקלדרה הראשית:
לפני 35,000–10,500 שנים
הקלדרה הקדומה הוצפה על ידי הים והתמלאה בהדרגה בלבה מהתפרצויות תת-ימיות. בכמות נכבדה ממשקעים אלה התרחשה המרה, ולכן קשה לתארך אותה.
לפני כ-15,000 שנים אירעה התפרצות יוצרת קלדרה, קטנה יותר מן הקלדרה הראשית, שבמרכזה מצויה העיר פוצואולי. התפרצות זו יצרה את סלע הטוף הנפוליטני הצהוב. מחשופי הטוף הצהוב ניכרים בכל האזור, בעיקר בשולי הקלדרה ובתוכה.
מאז התפרצות זו לא חלה פעילות געשית מחוץ לשולי הקלדרה. ההתפרצות התת-ימית האחרונה התרחשה בתוכה לפני 11,000 שנים, ואירעו כמה התפרצויות יבשתיות.
לפני 10,500–8,000 שנים
בשלב זה אירעו התפרצויות תת-אוויריות בלבד, בעיקר בשני אזורים: בחלקה המזרחי של הקלדרה נוצר הר הגעש אניאנו, ובחלקה המערבי – באיה.
שלב זה התבטא ב"נדידה" של צינורות הזנה העיקריים לאורך קרקעית הקלדרה, מן השוליים אל המרכז, לאזור פוצואולי. בנוסף לכך נוצרו מרכזי התפרצות קטנים יותר, מהם זרמה לבה בזלתית.
לפני 4,500 שנים ועד להווה
בשלב זה החלה התרוממות של מרכז הקלדרה באזור פוצואולי. בחלקה השני של התקופה השתנה אופיין של ההתפרצויות, והן הפכו מתפוצצות יותר – כנראה כתוצאה מהיווצרותו של אגם במרכז היבשתי של הקלדרה.
ההתפרצות האחרונה בקמפי פלגריי התרחשה בשנת 1538. היא החלה ב-29 בספטמבר ונמשכה עד 6 באוקטובר. וכתוצאה ממנה נוצר חרוט הטוף של מונטה נואובו – שקבר תחתיו את הכפר טריפגולה (Tripegole) וגרם למותם של 32 בני אדם. התפרצות זו הפתיעה את תושבי האזור מאחר שלא היו סימנים סייסמיים מקדימים, פרט לרעידות אדמה חלשות וכמעט בלתי מורגשות שאירעו ביומיים שלפני ההתפרצות. עם זאת, רעידות אדמה מפוזרות התרחשו באזור במשך כמה עשורים.
סיכונים
תהליכי היווצרות הקשת הקמפנית עדיין פעילים, והם אחראים לגעשיות ולרעידות האדמה המתרחשות גם בהווה מסביב לאגן הים הטירני, כמו גם במתחם קמפי פלגריי.
סיכונים געשיים
הר הגעש מונטה נואובו (Monte Nuovo) – מאיטלקית: "ההר החדש" – הוא ההר הצעיר ביותר באירופה, והוא נוצר בהתפרצות שהחלה ב-29 בספטמבר 1538 ונמשכה שבוע. עם זאת, לא היה זה הסימן האחרון לגעשיות פעילה במתחם.
קמפי פלגריי נחשב עדיין פעיל, ובקלדרה מתרחשים גלים של תפיחה ושקיעה עקב התמלאות תא המאגמה והתרוקנותו. במאה ה-20 התרחשו שני אירועים כאלה: בשנים 1969–1972 ובשנים 1982–1984, והם לוו בסידוק של הקרום הרדוד מעל תא המאגמה כתוצאה מהתחדשות והתחממות המאגר. אירוע ההתרוממות האחרון הסתיים בינואר 1985, ובעקבותיו נוצרה רצועת חוף חדשה ממזרח לפוצואולי. בשני אירועים אלה התרוממה הקרקע באזור ב-3.2 מטרים.
עדויות לפעילות געשית ניכרות בסולפטרה – שם קיימת פעילות הידרותרמית ערה ופומרולות פעילות, ועדויות נוספות מצויות בשולי מונטה נואובו.
קיימת סברה כי הקלדרה עשויה להתפרץ שנית בעתיד הקרוב. בניגוד למעקב הצמוד הנערך במתחם סומה-וזוב, נעשה עד כה מעט מאוד במטרה ללמוד את המערכת הגעשית של קמפי פלגריי. התרוממות הקרקע בעשרות השנים האחרונות היוותה בתחילת שנת 2011 מניע לתכנון קידוחי מחקר באזור, שחברי צוות המחקר הבינלאומי רואה בו מתחם געשי המסוגל להפיק התפרצות-על בדרגה 7 במדד VEI – עוצמה שביכולתה למחות את כל החיים באירופה.
סייסמיות ותנועת קרקע
התרוממות ושקיעת הקרקע במתחם לוו ברעידות אדמה חלשות ובינוניות – שהגיעו למגניטודה 4.0, ובנחילי רעידות אדמה. התופעה נקראת ברדיסייסמיות (Bradyseism), ותוצאותיה ניכרות בעיר פוצואולי ובסביבתה. במהלך האירועים בשנים 1982-1984 נגרם נזק ל-8,000 מבנים ו-36,000 תושבים פונו מבתיהם – רבים מהם לצמיתות.
אחד המקומות בהם נערך מחקר ברדיסייסמי ממושך הוא שוק מקורה שנבנה במאה ה-2 לפנה"ס, שנחשב בטעות למקדש לסרפיס לאחר שהתגלה פסל שלו במקום בשנת 1750. האתר שוכן בשולי נמל פוצואולי ומשמש סמלה של העיר. באתר הארכאולוגי ניצבים עמודים משיש לבן-ירקרק המכיל כמויות קטנות של טלק. לרוחב העמודים ניתן לראות רצועה שחוקה, המציינת את הימצאותם בעבר מתחת לגובה פני הים – שהיה נמוך יותר בעת בנייתם.