cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rape Me
הפקת השיר ורקע
באוקטובר 1992 הוקלט השיר לראשונה, במהלך סשן הקלטות דמו שנערך בסיאטל בהפקתו של ג'ק אנדינו. לשיר הוקלטו שתי גרסאות, האחת אינסטרומנטלית והשנייה בשירתו של קוביין ובקולות רקע של המתופף דייב גרוהל. בתו הפעוטה של קוביין ישבה בחיק אביה במהלך ההקלטה, וקול בכיה נשמע בהקלטה.
הגרסה הסופית של השיר הוקלטה בהפקתו של סטיב אלביני ב-15–16 בפברואר 1993, באולפני Pachyderm שבמינסוטה. המנגינה הוקלטה ביום הראשון ושירתו של קוביין ביום השני, בסשן שארך כ-6 שעות.
משמעות ותגובות
לדעתו של מייקל אזרד, ביוגרף הלהקה, השיר מביע את סלידתו של קוביין מסיקור חייו הפרטיים על ידי התקשורת. קוביין הסכים שניתן לראות את השיר באופן זה, אך סייג באומרו שהדיון הציבורי בהתמכרותו לסמים החל זמן רב אחרי כתיבת השיר.
רשתות המרכולים וולמארט וקיי-מארט סירבו להציג את האלבום בחנויותיהן, כאשר הן מתארות את שם השיר "Rape Me" ואת קולאז' עוברי הפלסטיק על העטיפה האחורית שצייר קוביין כבלתי הולמים להצגה ברשתות לכל המשפחה. כתוצאה שונה שמו של השיר באלבומים שיצאו במסגרת הרשתות ל-"Waif Me", בעוד תוכנו נותר זהה.
השיר דורג גם במקום ה-90 ברשימת "מאה שירי הרוק הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה הבריטי Kerrang! (נערכה בשנת 1999).
בשנת 2008 זכה השיר למחווה בפרק "That 90's Show" של סדרת הטלוויזיה המצוירת משפחת סימפסון, בו הופיעו שתי גרסאות פארודיות קצרות לשיר: "Shave Me" ו-"Brain Freeze".
גרסאות נוספות
גרסה של השיר בשידור חי הוקלטה ב-25 בספטמבר 1993 במסגרת התוכנית סאטרדיי נייט לייב. הגרסה יצאה לאור כחלק מאלבום האוסף "Saturday Night Live: The Musical Performances, Volume 2", כמו גם על גבי ה-DVD "Saturday Night Live: 25 Years of Music, Volume 4".
גרסת דמו ביתית ובה ביצוע סולו אקוסטי של השיר והגרסה משנת 1992 (שכוללת את בכיה של ביתו) נכללו ב-With the Lights Outs, מארז האלבומים של נירוונה משנת 2004. שתי הגרסאות הופיעו גם באלבום האוסף משנת 2005 Silver: The Best of the Box.
גרסת Live נוספת, שהוקלטה ב-31 באוקטובר 1991 באולם פרמאונט שבסיאטל, מופיעה בדיסק מס' 4 וב-DVD של מהדורת ה-"Super Deluxe" לאלבום Nevermind, הוצאה מחודשת לאור משנת 2011, ובמהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של "Live at Paramount".
שירי הסינגל
בדצמבר 1993 יצא השיר כסינגל A-side כפול לצד השיר All Apologies.
הערות שוליים
All Apologies/Rape Me
עננת אורט
עננת אוּרט (באנגלית: Oort cloud) היא אזור העוטף את מערכת השמש שלנו כקליפה כדורית. קרויה על שמו של האסטרונום ההולנדי יאן אורט.
העננה
עננת אורט משתרעת על פני שטח עצום של כ-10% עד 20% מהמרחק שבין מערכת השמש לבין הכוכב הקרוב ביותר. היא מכילה כמאה מיליארד גושי קרח ואבק ההופכים לשביטים בשעה שהם מתקרבים אל השמש ומפתחים את הזנב המוכר שלהם. בעננת אורט קיים כאוס (אי סדר) מוחלט בייחס לתנועת החומר שבו ולמעשה גושי החומר מושפעים בתזוזתם בעיקר מהכוחות המגנטיים של השמש.
במשך שנים רבות תהו האסטרונומים מהו מקורם של השביטים. כיום התאוריה הרווחת היא שישנם שני מקורות לשביטים:
סדנה
סדנה היה העצם הרחוק ביותר שהתגלה אי פעם במערכת השמש, עד להכרזה על גילויו של 2012 VP113 בשנת 2014. מסלולו אליפטי מאוד, עם אפהליון שמוערך ב-942 יחידות אסטרונומיות ופריהליון של כ-76.1 יחידות אסטרונומיות. הזמן שלוקח לסדנה להשלים את מסלולו סביב השמש הוא 11,487 שנה.
מייקל בראון, החוקר אשר גילה את סדנה בשנת 2003, טוען כי מקורו של העצם לא בחגורת קויפר ולא בדיסק המפוזר, בגלל הפריהליון שלו. יתרה מזאת, האפהליון הגדול מרמז כי סדנה חוצה את עננת אורט ולכן הוא מוגדר כגוף טרנס-נפטוני בעננת אורט (OCO).
אף על פי שגודלו וצורתו אינם ידועים בצורה מדויקת, מוערך קוטרו של סדנה ב-1,180 עד 1,800 ק"מ בהשוואה ל-12,800 ק"מ של כדור הארץ, ומעריכים שבסופו של דבר יוגדר העצם ככוכב לכת ננסי, היות שהוא גדול יותר מכוכב הלכת הננסי קרס, בעל קוטר של 975 ק"מ. סדנה כה רחוק מהשמש עד שהטמפרטורות בו לעולם אינן עוברות את 240°C-. תצפיות מראות כי זהו אחד העצמים האדומים ביותר במערכת השמש, אדום כמעט כמו מאדים.
VP113 2012
VP113 2012 הוא כוכב לכת מינורי בעננת אורט, אשר נמצא אף מעבר לסדנה. הוא נצפה לראשונה ב-5 בנובמבר 2012, אך על גילויו הוכרז רק ב-26 במרץ 2014.
טיכה
מספר חוקרים שיערו שבעננת אורט נמצא כוכב לכת נוסף, טיכה, כוכב לכת בעל קוטר גדול פי 1.4 משל צדק ובעל מסה גדולה פי ארבעה ממנו, והוא הגורם המשפיע העיקרי על הסטיות בתנועת השביטים. האזור שהיה צפוי להימצא בו נסרק לעומק על ידי טלסקופ החלל WISE של נאס"א, וב-2014 נפסלה האפשרות לקיומו.
גביע המדינה בכדורסל 1996/1997
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1996/1997 היא התחרות ה-37 מאז היווסדו של המפעל.
הפועל ירושלים זכתה בגביע המדינה השני בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב.
הגמר
הפועל ירושלים, תחת המאמן גדי קידר, זכתה בגביע המדינה השני בתולדותיה והשני ברציפות.
התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט
התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט המכונה גם תחנת הקוטב הדרומי ׁ(באנגלית: The Amundsen–Scott South Pole Station) היא תחנת מחקר אמריקאית בקוטב הדרומי, אנטארקטיקה. זהו המקום המאוכלס ברציפות הדרומי ביותר על פני כדור הארץ. בחודשי הקיץ נמצאים במקום כ-200 מדענים שרובם עוזבים עם בוא החורף.
התחנה נבנתה בנובמבר 1956, בין השאר כהכנה לשנה הגאופיזית הבינלאומית ב-1957, ואוישה מאז ברציפות. היא קרויה על שם רואלד אמונדסן ורוברט פלקון סקוט, האנשים הראשונים אשר הגיעו לקוטב הדרומי, בדצמבר 1911 ובינואר 1912 בהתאמה.
התחנה נמצאת בגובה 2,835 מטר מעל פני הים, כאשר גובה זה הוא עובי משטח הקרח העיקרי של אנטארקטיקה. כמו כן, עקב תנועת משטח הקרח, כיום התחנה מרוחקת כ-100 מטר מהקוטב הדרומי הגאוגרפי ונודדת בכיוונו בקצב של כ-10 מטר לשנה.
מפני שהתחנה נמצאת בקוטב הדרומי, היא המקום המיושב היחיד בכדור הארץ שממנו ניתן לראות את השמש במשך שישה חודשי הקיץ. כמו כן, השמש לא נראית כלל במשך ששת חודשי החורף. השמש זורחת בנקודת השוויון בספטמבר ושוקעת בנקודת השוויון במרץ.
כל הציוד, המזון, הדלק ומתקני הבינוי מגיעים לתחנה מתחנת מקמרדו, השוכנת בחלק הדרומי של האי רוס, על חוף מצר מקמרדו דרך כביש חוצה הקוטב הדרומי, שהוא דרך על קרח מהודק שאורכה 1,601 קילומטרים.
התחנה המקורית (1957-1975)
תחנת הקוטב הדרומית המקורית, המוכרת כיום בשם "הקוטב הישן", נבנתה על ידי צוות בן 18 איש של חיל הנחתים האמריקאי. הצוות נחת באתר באוקטובר 1956 והיה לקבוצה הראשונה שבילתה את החורף בקוטב, במהלך 1957. מאחר שהתנאים השוררים באזור במהלך החורף לא היו ידועים באותה תקופה, התחנה נבנתה בחלקה מתחת לאדמה, כדי להגן עליה ממזג האוויר הקשה. הטמפרטורה הכי נמוכה שתועדה באותה שנה הייתה 74°C-.
המבנים שהוקמו גרמו לכך ששלג הנישא על ידי רוחות החל להצטבר באזור, ולכסות גם את התחנה עצמה בקצב של כמטר בשנה. כיום, לאחר שהתחנה עומדת נטושה מאז 1975, היא קבורה עמוק מתחת לשלג והלחץ גרם להתמוטטות הגג (העשוי עץ) במבנים רבים. לכן האתר מהווה אזור סכנה ומוגדר מחוץ לתחום לכל המבקרים.
הכיפה (1975-2003)
בתחילת שנות ה-70 החל תהליך בניית מבנה חדש לתחנה, בצורת כיפה גאודזית בקוטר 50 מטר וגובה 16 מטר, אשר כללה מבנים פנימיים מודלריים, מכלי דלק ומחסנים לציוד רגיש. מבנה חיצוני נוסף שנבנה היה המעבדה - מגדל מרובע, גבוה במקצת מהכיפה ונגיש באמצעות מנהרה. המעבדה הכילה ציוד חישה אטמוספירי (ומאוחר יותר - את חדר המוזיקה). העברת התחנה למבנה החדש נעשתה בשנת 1975.
במהלך התקופה בה שימשה הכיפה כמבנה העיקרי, נעשו שינויים רבים באופן פעולת התחנה. החל משנות ה-90, מחקר אסטרופיזיקלי שנערך בקוטב הדרומי החל לנצל את התנאים האטמוספיריים המיטיבים ולתת תוצאות מדעיות בעלות חשיבות. בין הניסויים ניתן למנות את טלסקופים Python, Viper ו-DASI, וכן את טלסקופ ה-10 מטר של הקוטב הדרומי. מבנה ייעודי של מצפה כוכבים, הקרוי על שם מרטין פומרנץ, נחנך ב-1995. ניסוי AMANDA (והמשכו "קוביית קרח") מנצל את משטח הקרח של הקוטב הדרומי (בעובי של כ-3 ק"מ) לגילוי חלקיקי נייטרינו ממקורות קרינה רחוקים.
"מחנה הקיץ"
בקיץ 1981–1982, סגל עובדים נוסף שוכן בקבוצת אוהלים דומה אשר ניתן לה השם "מחנה קיץ". בעוד שבמקור היו בו 2 אוהלים בלבד, כיום מכיל "מחנה הקיץ" 11 אוהלים (שיכולים להכיל כ-10 איש כל אחד), שני אוהלים לפעילות פנאי ושני מבנים נוספים שמשמשים חדר כושר ומקלחות. בנוסף לזאת, מספר מבנים מדעיים נוספו בשנות ה-90, בעיקר עבור אסטרונומיה ואסטרופיזיקה.
התחנה החדשה (2003-הווה)
בניין התחנה האנטארקטית ממוקם בצמוד לכיפה הגאודזית הקיימת וליד המנחת ומיתקני המחקר המדעיים. הבניין מתוכנן מודולרית ומעוצב אווירודינמית כך שהוא פונה אל הרוח וחלקו התחתון משופע. הקיר המשופע מגביר את מהירות הרוח כאשר היא עוברת מתחת למבנה, ובכך גורם לה לפזר את השלג, במקום שיצטבר סביב התחנה. בניין התחנה הוא הראשון שתוכנן עם חלונות הצופים מחוץ לבניין כאלמנט פסיכולוגי חשוב למשתמשי הבניין. הבניין שתכנונו החל בשנת 1992, בנוי משלד קונסטרוקציית מתכת מודולרית ובניית הבניין ארכה שש שנים (משנת 1999 לאורך 110 ימי אור יום בכל שנה) ונחשב אחד המתקנים המתקדמים בעולם מסוגו המוקדש לקידום גבולות המדע. הבניין מתוכנן משמונה מודולים המרכיבים שני חלקים זהים של הקומפלקס - A ו-B הבנויים מעל 36 עמודי פלדה עם ג'ק הידראולי המקובעים על גבי תשתית שלג מהודק. המבנה הארוך המרכזי מכיל את הפרוזדור הראשי ואת כל הפונקציות המרכזיות והחשובות וממנו יוצאים 4 אגפים זהים. דגשים מיוחדים בתכנון הבניין ניתנו לבידוד תרמי (פאנלים ויריעות), אטימות, עיצוב המעטפת החיצונית, מערכות אנרגיה ובטיחות וליכולת טכנית של הגבהת הבניין –פעמיים – 4 מטר בכל פעם. העמודים הראשיים נמצאים מחוץ לקירות הבניין ולכן ניתן להוסיף מקטעי עמודים במהלך ההרמה. מכיוון ששלג וקרח שוקעים עם הזמן תחת משקלם העצמי, קונסטרוקציית המבנה תוכננה כך שתוכל לעמוד בשינויי גובה מקומיים, כדי לתת לבניין גובה נוסף עם חלוף השנים במטרה למנוע מהתחנה להיקבר בשלג (כפי שקרה למבנים הקודמים). היתרונות של מבנה מוגבה הם; היסחפות של שלג מופחתת ומעבר חופשי של הרוחות, חיי בניין מוגדלים - אורך חיים למשך 45 שנים, השפעה פחותה על הסביבה, בטיחות משופרת, שימוש מרבי באנרגיה סולארית ובנייה חסכונית יותר.
שטח הבניין הוא 7,200 מ"ר והוא כולל שתי קומות מוגבהות כ-4 מטר מעל מישור הקרח. קומות הבניין מכילות את הפונקציות הבאות: חדר ישיבות ואדמיניסטרציה, חדר תקשורת ובקרה, חדר גנרטורי חרום, חדרי מגורים, מרכז רפואי (חדרי טראומה, אשפוז ורפואת שיניים), חדר כביסה, חדר כלים, חדר ליצירה, חדר טלוויזיה, חדר מוזיקה, חדר הלבשה, 3 חדרי טרקלין, מעבדות, מטבח, אולם אוכל ובר, מועדון, ספריה, מעבדת מחשבים, חדר בית מלאכה לציוד אלקטרוני וחדר שרתי מחשב, חממה, חדר דואר, חדרי שירותים, סאונה, חדר כושר, אולם מגרש כדורסל, אולם תחנת כוח חרום, חדר תקשורת חרום, גרמי מדרגות פנימיים וחיצוניים. בצמוד לבנין ישנו מבנה עגול (The Beer Can) עם פיר הכולל גרם מדרגות (92) ומעלית משא, המובילים לחמישה אגפי לוגיסטיקה תת-קרקעיים (כ-3 מטר מתחת לפני השלג) (The Archers) הכוללים; תחנת כוח עם 3 דיזל-גנרטורים בהספק 1000 קילוואט, תחנה להפקת מים מהקרח, מוסכי תחזוקה לצמ"ה, בתי מלאכה ומשרדים, שטחי אחסון אוכל, ציוד ודלק (45 מיכלים של כ־38,000 ליטר כל אחד), מערכת מיחזור חום ותחנת מיחזור פסולת.
בניית הפרויקט כללה 40,000 טון של חומרי בניה וציוד שהובאו ממרחק 19,200 ק"מ במשלוח יחיד, מנמל Hueneme בקליפורניה במעבורת ומשם לנמל ליטלטון  בניו זילנד ומשם על ספינה שוברת קרח לנמל בתחנת מקמרדו שבאנטארקטיקה. כל חומרי הבניין והאלמנטים המודולריים הוטסו בטיסות סביב השעון, 1,440 ק"מ מתחנת מקמרדו לתחנת אמונדסן-סקוט על ידי לוקהיד LC -130 הרקולס  המותאם לנחיתה והמראה למשטחי קרח באנטארקטיקה. העלות הכללית של בניית הפרויקט היה 174 מיליון דולר והמימון ניתן על ידי הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית).
פעילות
במהלך הקיץ, אוכלוסיית התחנה עומדת בדרך כלל על כ-200 איש. מרבית הסגל עוזב עד אמצע פברואר, ולחורף נשארים מספר עשרות אנשים (86 ב-2005, לדוגמה), בעיקר צוות תחזוקה ומספר מדענים, אשר ממשיכים את פעילות התחנה במהלך חודשי הלילה האנטארקטי. שהיית חורף בתחנה טומנת בחובה סכנות רבות ולחצים, מכיוון שהצוות מבודד לגמרי מאמצע פברואר עד סוף אוקטובר.
בתחנה מתנהל מחקר מגוון הכולל גאופיזיקה, חקר קרחונים, מטאורולוגיה, חקר האטמוספירה, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה ומחקרים ביו-רפואיים. מרבית המדענים עוסקים באסטרונומיה בתחומי תדר נמוכים. מיקום התחנה הוא אידיאלי למחקר בתחום הידע הנ"ל, משום שבמקום שוררת טמפרטורה נמוכה, הוא נמצא בגובה רב (כ-2,800 מטר מעל פני הים), והלחות באוויר נמוכה. כל אלה גורמים לאוויר בתדרים מסוימים להיות שקוף בהרבה משניתן למצוא במקומות אחרים, וחודשי החושך הרבים מאפשרים להפעיל ציוד רגיש ברציפות לאורך זמן.
פרסים ומועמדויות של גל גדות
השחקנית, המפיקה והדוגמנית הישראלית גל גדות-ורסנו זכתה לפרסום עולמי לאחר שגילמה את גיבורת-העל וונדר וומן ביקום הקולנועי של DC בסרטים "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", "וונדר וומן", "ליגת הצדק" ו-"וונדר וומן 1984", וזכתה במגוון פרסים ומועמדויות במהלך השנים.
בשנת 2004 זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל בטקס שנערך בערוץ 2 של רשת, בו הוענק לה גם מכונית סיטרואן C3, וחוזה דוגמנות ב"לוק". ב-2009 דורגה גדות במגזין האמריקאי "Esquire" במקום השני ברשימת הישראליות האהובות.
ב-2012 המגזין הצפון-אמריקאי "Shalom Life" בחר את גדות למקום החמישי בדירוג "50 הנשים היהודיות המוכשרות, האינטליגנטיות, המצחיקות והיפהפיות ביותר", אחרי בר רפאלי והשחקנית הצרפתייה אווה גרין. באותה שנה, כאשר גדות הייתה הפרזנטורית של "קסטרו" פורסם מחקר שערכה ד"ר רינה דגני מ"גיאוקרטוגרפיה", לפיו הופעותיה התכופות באמצעי התקשורת תרמו לכך שהמותג של החברה היה המועדף מבין מותגי האופנה הידועים בישראל.
ב-2014 דורגה במקום ה-84 בדירוג מאה הלוהטות ביותר של המגזין האמריקאי "מקסים". באותה שנה, זכתה גדות במקום השני ברשימת 100 הנשים היפות בעולם על פי מגזין "TC Candler" האינטרנטי. בנוסף, המגזין האמריקאי "InStyle" סימן את גדות בתור אחת משתי הישראליות, ביחד עם אודיה רש, שעתידות לככב בהוליווד. ב-2015 בטקס גאלה של "The Times of Israel" שנערך בניו יורק, במעמד נשיא מדינת ישראל לשעבר שמעון פרס, זכתה גדות בפרס השחקנית הישראלית המצליחה בעולם, לצד בר רפאלי שקיבלה את פרס הדוגמנית הישראלית המצליחה בעולם.
ב-2016 זכתה גדות בפרס השחקנית הפופולרית ביותר מהוליווד, בפסטיבל הסרטים הסיני-אמריקני. באותה השנה, הדמות וונדר וומן בגילומה של גדות (ביחד עם לינדה קרטר) נבחרה לשגרירה של כבוד בתחום ההעצמה הנשית מטעם האומות המאוחדות. גדות הוזמנה ונאמה במטה האו"ם בניו יורק. עם זאת, מינוי הדמות בוטל כעבור חודשיים עקב מחאה פמיניסטית נגד וונדר וומן ובשל עצם היותה דמות בדיונית ומושכת. בדצמבר הייתה מועמדת לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי על תפקידה בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", אך הפסידה אותו למרגו רובי מ"יחידת המתאבדים".
ב-2017 מצא אתר האינטרנט "Taykey", כי גדות היא הישראלית האהובה ביותר באינטרנט העולמי. בתחילה, היא עקפה את נטלי פורטמן בדירוג IMDb לאנשים הפופולריים ביותר בהוליווד שנולדו בישראל. בנוסף, הסרט "וונדר וומן" בכיכובה צבר ציון חיובי של 92% באתר האמריקאי Rotten Tomatoes ונחתם רשמית כ"Certified Fresh", ובכך צלח מעל רוב סרטי גיבורי העל האחרים של DC ומארוול. לאחר מכן ביוני 2017, גדות אף טיפסה בדירוג השחקנים הפופולריים ביותר והגיעה ב-STARmeter באתר IMDb למקום הראשון. זמן קצר לאחר מכן, האתר האמריקאי The Hollywood Reporter גילה שגדות טיפסה בטבלת השחקנים המובילים אצלו למקום הראשון (ועקפה את דה רוק), זאת על פי דירוג שנסמך על סטטיסטיקות מכל הרשתות החברתיות. הסרט "וונדר וומן" בכיכובה הכניס בצפון אמריקה סכום כסף גדול יותר מכל סרטי היקום הקולנועי של DC שיצאו לפניו.
ב-28 ביוני הוסיפו חברי האקדמיה האמריקאית לקולנוע שבוחרת את מועמדי וזוכי האוסקר 744 חברים חדשים ובניהם גדות.
ב-2018, בעקבות הסרט "וונדר וומן", זכתה בפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית פורצת הדרך, בפרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV על הקרב הטוב ביותר וכן בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בנוסף לזכיות בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בפאלם ספרינגס ופסטיבל הסרטים של סנטה ברברה.
בשנת 2023 הוענק לגדות פרס מטעם ארגון IAC והקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס.
גל גדות וטקס פרסי האוסקר
בשנת 2018 השומעה ביקורתכלפי מוסד האוסקר לאחר שגל גדות והסרט המצליח בכיכובה, וונדר וומן לא קיבלו שום מועמדות בטקס פרסי האוסקר ה-90 חרף הביקורות החיוביות שקיבל והצלחתו בקופות. באירוע של חברת הקוסמטיקה רבלון הגיבה גדות לביקורת:
עם זאת, גדות הגישה את פרס האוסקר בקטגוריית השיער והאיפור בטקס ה-90  ואת פרס האוסקר בקטגורית השיר המקורי בטקס האוסקר ה-92.
הישגים כספיים
בשנת 2011 דורגה גדות במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות בישראל של מגזין "פורבס", עם הכנסה שנתית מוערכת של 1,300,000 ש"ח.
ב-2012 דורגה במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות ביותר בארץ של כתב העת "פורבס".
ב-2013 דורגה שוב במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות בישראל של מגזין "פורבס", כשאת מרבית הכנסותיה היא עושה כשחקנית.
בסוף שנת 2017, על פי "פורבס" גדות היא השחקנית שסרטיה הכניסו באותה שנה הכי הרבה כסף בעולם (בזכות שני סרטים בכיכובה כוונדר וומן) - 1.4 מיליארד דולר, כשבדירוג כלל השחקנים והשחקניות היא מקום שלישי לשנה זו.
באוקטובר 2020, מגזין פורבס דירג את גדות במקום השלישי ברשימת השחקניות המשתכרות ביותר באותה השנה, עם רווחים של 31.5 מיליון דולר, כש-20 מיליון מתוך רווחיה באותה שנה הגיעו מהשכר שקיבלה על הסרט "הודעה אדומה" שיצא בכיכובה בנטפליקס.
מעלית סקי
מעלית סקי היא כלי תחבורה מונע באמצעות כבל, בדומה לרכבל או פוניקולר. כלי זה מיועד להעלות נופשים וספורטאים במעלה מדרון המשמש לסקי באתרי סקי. ההסעה היא לרוב בכיוון אחד - במעלה המדרון, כאשר במורדו מבוצעת הגלישה.
בשונה מרכבל, המעלית אינה כוללת תא, ולרוב פתוחה (מאחר שהנוסעים לרוב כבר מצוידים במגלשיים). השם "מעלית סקי" מתייחס לסוגים שונים של מתקנים. כך למשל ברכבל מושבים (chairlift), הנוסעים יושבים על מושב המוסע בגובה של מטרים בודדים מעל המדרון באמצעות כבל בין שתי התחנות. קיימים גם אמצעים המושכים גולשים על גבי המדרון (surface lift). לעיתים רחוקות מדובר באמצעי נייד כגון מסוק או חתול שלג.
מערך מעליות הסקי משתנה מאתר סקי אחד למשנהו, בהתאם לטופוגרפיה של האתר ולמדרונות ההחלקה שבו. לעיתים המעלית מובילה את הגולשים לנקודה אחת בפסגת ההר, ולעיתים מספר מעליות יוצאות מנקודה אחת לאתרים שונים בפסגה, או מעלית אחת מביאה את הגולשים לנקודה ממנה הם נדרשים לעלות על מעליות אחרות על מנת להגיע למדרון ההחלקה.
בישראל מספר מעליות סקי באתר הגלישה בחרמון.
דוד פלומבו
חיים אישיים
פלומבו נהרג בעקבות תאונת דרכים במוצאי שבת, 13 באוגוסט 1966, כאשר הקטנוע שעליו רכב נתקל בשרשרת למניעת מעבר כלי רכב בשבת, שהוצבה מטעם משרד הדתות במורד הכביש המוביל להר ציון. הוא הועבר לבית החולים ביקור חולים ומשם לבית החולים הדסה, שם נפטר. בן 46 היה במותו. הוא נקבר בהר המנוחות בירושלים. השאיר אחריו אישה - יונה, ושני ילדים.
אשתו, יונה פלומבו, התגוררה לאחר מותו בהר ציון, בבית שבו הקימה והפעילה עד שנות האלפיים את 'מוזיאון דוד פלומבו'. היא נספתה בשרפה שפרצה בביתה זה בינואר 2022.
יצירתו
מבחר של עבודותיו ניתן למצוא בבית דוד פלומבו, הממוקם בסדנת עבודתו בהר ציון. המוזיאון נפתח חודשים ספורים לאחר מותו.
מבחינה סגנונית, פסליו של דוד פלומבו מתאפיינים בכך שהמבנים ערוכים בצורה שמרכז הכובד הוא גבוה ושיווי המשקל רופף, בניגוד לכללים האסתטיים המקובלים, השואפים להקנות שיווי משקל יציב עם מרכז כובד נמוך.
בזוקה (כלי נגינה)
בזוקה הוא כלי נגינה עממי, גרסה מוקדמת של הטרומבון, עם מנעד נמוך יותר אך רחב יותר ממנו. חלל הנשיפה של הכלי הוא צינור שעליו יושב צינור רחב יותר שהנגן יכול להזיזו קדימה ואחורה, וכך הוא משנה את אורך הבזוקה כדי להפיק את תווים שונים. הבזוקה הגיעה לתודעת הציבור בשנות ה-30 על ידי קומיקאי הרדיו האמריקאי בוב ברנס, שייתכן שהמציא את הכלי 20 שנה קודם לכן. על הבזוקה ניגן גם מוזיקאי הג'אז נון ג'ונסון (Noone Johnson).
ציוד היקפי
במחשב אישי ציוד היקפי יכול להיות בתוך מארז המחשב וגם מחוצה לו. במחשבים גדולים יותר הציוד ההיקפי נפרד ממארז המחשב.
חאתם אלחמיד
חאתם עבד אלחמיד (בערבית: حاتم عبد الحميد; נולד ב-18 במרץ 1991) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם והמגן בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
אלחמיד נולד בכפר מנדא, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. החל לשחק כדורגל כחלוץ במחלקת הנוער של בני סכנין. כשהיה בן 18 עבר לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, וב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1–1 נגד בני סכנין במסגרת גביע הטוטו. ב-1 בפברואר 2011 הושאל לשרלרואה הבלגית עד לסיום העונה. ב-12 במרץ 2011 ערך את הופעתו היחידה במועדון, במשחק נגד סטנדרד לייז'.
ב-1 בספטמבר 2011 חזר לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד במסגרת עסקת העברתו של רחמים צ'קול שעשה את הדרך ההפוכה למכבי תל אביב. באשדוד הוסט אלחמיד לעמדת המגן הימני, וב-23 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–0 נגד הפועל תל אביב. בעונתו הראשונה נכנס לרוב כמחליף, ובתשעה משחקים פתח בהרכב. בעונת הצליח לתפוס מקום בהרכב, וב-6 בינואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–4 נגד מכבי חיפה.
ב-8 בינואר 2015 הושאל לקבוצת דינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית. עד תום העונה ערך 13 הופעות במדי הקבוצה בליגה, ורשם שלושה שערים ושני בישולים. ב-8 ביולי 2015 רכשה גנט מליגת העל הבלגית את כרטיסו ממ.ס אשדוד והוא הצטרף לקבוצה, אך לא הצליח להשתלב במועדון ושותף רק במשחק ליגה אחד. ב-15 ביולי 2016 הושאל בחזרה למ.ס. אשדוד.
ב-20 ביוני 2017 נרכש בחזרה על ידי אשדוד ששילמה לגנט חצי מיליון יורו. חודשיים לאחר מכן, ב-15 באוגוסט, נמכר להפועל באר שבע, ששילמה עבורו 5.5 מיליון שקלים ובמקומו הגיע לקבוצה ויקטור גנב. בעונת 2017/2018 שותף ב-23 משחקי ליגה וכבש שער אחד, ובסופה זכה עם הפועל באר שבע באליפות. בעונת 2018/2019 כבש שלושה שערים ב-26 הופעות בליגת העל.
ב-24 ביולי 2019 חתם לשלוש שנים בסלטיק מליגת העל הסקוטית, ששילמה להפועל באר שבע 1.8 מיליון אירו, תמורת שכר של 370 אלף פאונד לעונה. ב-3 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 7–0 על סט. ג'ונסטון, אך נפצע והוחלף בדקה ה-51.
ב-24 בספטמבר 2022 הושאל להפועל חיפה לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
ב-30 בספטמבר 2014 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, לקראת משחקה הראשון במוקדמות יורו 2016, אך את הופעת הבכורה שלו ערך כמעט חמש שנים מאוחר יותר, ב-11 ביוני 2019, בהפסד 0–4 לנבחרת פולין במסגרת מוקדמות יורו 2020.
חיים אישיים
ב-2008 נהרג בתאונת דרכים אחיו הצעיר, מוחמד.
במאי 2021 עשה לייק לפוסט של עמיתו להרכב בנבחרת ישראל, מואנס דבור, שתמך בפורעים המוסלמים במהומות בירושלים בהר הבית זמן מה לפני תחילת מבצע שומר החומות של צה"ל, ובו צוטט פסוק מהקוראן: “אל תחשבו שאללה מעלים עין ממבצעי העוולה, הוא רק ממתין ליום הדין". הפוסט עורר הדים בתקשורת ובציבור הישראלי בעיקר כלפי דבור אך שמו של אלחמיד צוין גם כן כתומך בעמדה זו.
יריעת גרסמן
בגאומטריה אלגברית, יריעת גרסמן (או גרסמניאן) היא יריעה אלגברית פרויקטיבית חלקה, שהנקודות שלה נמצאות בהתאמה למרחבים מממד (אפיני) קבוע k במרחב וקטורי V. לדוגמה, אינו אלא המרחב הפרויקטיבי. אם V מרחב מממד n, יריעת גרסמן, שמקובל לסמן אותה גם ב-, משוכנת (על ידי שיכון פלוקר) במרחב הפרויקטיבי. יריעת גרסמן קרויה על-שם הרמן גרסמן.
יריעות גרסמן מופיעות באופן טבעי במחקר של יריעות חלקות, משום שאם M היא היריעה מממד k ומשוכנת במרחב האפיני ה-n ממדי, אז המרחב המשיק בכל נקודה הוא תת-מרחב k ממדי של, כך שהמרחב המשיק מגדיר העתקה רציפה מ-M אל יריעת גרסמן. את הרעיון הזה אפשר להכליל לאגד משיק כללי.
דוגמאות
הדואליות בין מרחבים מממד k למרחבים מממד n-k (שהיא הדואליות בין קבוצות משוואות למרחבי פתרונות), מראה ש-.
כאמור, אם k=1, אז. בפרט, אם k=1 ו-n=3, היריעה מקודדת את הישרים דרך הראשית במרחב התלת־ממדי, ואינה אלא המישור הפרויקטיבי. הדוגמה הפשוטה ביותר שאינה מרחב פרויקטיבי, היא היריעה של המישורים דרך הראשית במרחב הארבעה ממדי.
תיאור כמרחב הומוגני
החבורה הליניארית הכללית פועלת טרנזיטיבית על אוסף תת-המרחבים מממד k. המייצב של תת-מרחב הוא תת-החבורה הפרבולית של מטריצות הבלוקים  (עם בלוקים אלכסוניים בגודל k \times k ו-), וכך מתקבלת הזהות. בפרט, הממד של יריעת גרסמן הוא k(n-k).
אם F^n מצויד במכפלה פנימית (או ביתר כלליות בתבנית ריבועית אנאיזוטרופית), אז הפעולה על תת-קבוצות אורתוגונליות מספקת את הזהות. המעבר לחבורת האיזומטריות המיוחדות מגדיר את יריעת גרסמן המכוונת, שהיא כיסוי כפול של יריעת גרסמן מאותם ממדים.
מעל המרוכבים, הצגה דומה באמצעות חבורת המטריצות האוניטריות שהיא חבורה קומפקטית, מראה שיריעת גרסמן (הממשית או המרוכבת) היא קומפקטית.
נוכחות המכפלה הפנימית הופכת את יריעת גרסמן למרחב מטרי, אם מגדירים, המרחק בין ההטלות של W על U ושל U על W, לפי הנורמה האופרטורית.
קואורדינטות פלוקר
קואורדינטות פלוקר של יריעת גרסמן מתקבלות מבחירת בסיס למרחב ה-n ממדי, על ידי מעבר על כל תת-הקבוצות בגודל k. הצגה בקואורדינטות אלה מספקת את השיכון, המוגדר על ידי משוואות ריבועיות. כך למשל,.
אורסקוטן
אורסקוטן (בשוודית: Åreskutan) הוא הר בגובה 1,420 מטרים באורה שביאמלנד שבמרכז שוודיה. ההר הוא אחד ההרים הידועים בשוודיה, והמהווה אתר הסקי הגדול והפופולרי בשוודיה.
דני יוסטון
דניאל "דני" יוסטון (באנגלית: Daniel "Danny" Huston; נולד ב-14 במאי 1962) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "אקס מן המקור: וולברין", "21 גרם", "רובין הוד" ו-"30 ימים של לילה".
ביוגרפיה
יוסטון נולד ברומא לשחקנית ולסופרת זואי סאליס ממוצא אנגלי-הודי ולבמאי האמריקאי זוכה האוסקר ג'ון יוסטון. יוסטון הוא אחיה למחצה של השחקנית אנג'ליקה יוסטון ונכדו של שחקן הקולנוע וולטר יוסטון.
יוסטון היה נשוי במשך שלוש שנים לשחקנית וירג'יניה מדסן. הוא נישא בשנית לקייטי ג'יין אבנס, איתה גידל את בתם היחידה. יוסטון נפרד מאבנס לאחר חמש שנות נישואים וזו התאבדה בשנת 2008 לפני שהגירושים נכנסו לתוקף.
קריירת משחק
יוסטון התחיל את דרכו בקולנוע כבמאי, ויצר ביחד עם אביו את הקומדיה "מר נורת'". התגלה ובפרץ כשחקן קולנוע בעיבודיו הקולנועיים של ברנרד רוז לרומנים של לב טולסטוי "אנה קארנינה" בדמותו של הנסיך סטיבה ו"מותו של איוואן איליץ'" בתפקיד סוכן השחקנים המצליח בהוליווד איבן באקמן עליו קיבל יוסטון מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט. התפרסם לראשונה בדרמות המופת "21 גרם" של אלחנדרו גונסלס איניאריטו בתור מייקל בעלה של כריסטינה פק (נעמי ווטס) שנדרס ביחד עם ילדותיו על ידי ג'ק ג'ורדן (בניסיו דל טורו), "הטייס" של מרטין סקורסזה בתור מקים חברת התעופה "טראנס וורלד איירליינס" ג'ק פריי ו"לידה" בתפקיד ג'וזף לו מתארסת האלמנה המיוסרת אנה. הופיע ב-2005 בדרמה של פרננדו מאירלס "הגנן המסור" בתפקיד הדיפלומט סנדי וודרו ובמערבון האוסטרלי "ההצעה" בתור ארתור אחיו של הפושע צ'ארלי בארנס. ב-2006 השתתף במותחן הספרותי "הילדים של המחר", בתור נייג'ל בכיר בממשל הבריטי ודודו של גיבור העלילה תיאו (קלייב אואן) ובסרטה של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתור יוזף השני, אחיה של מארי אנטואנט (קירסטן דנסט).
ב-2007 שיחק יוסטון במותחן הערפדים "30 ימים של לילה" בדמות מנהיג הערפדים המגיעים לעיירה קטנה באלסקה והופיע במשך חמש דקות בלבד במותחן "מספר 23". ב-2008 יוסטון הופיע בשלושה פרקים במיני סדרת המופת של הבמאי הבריטי זוכה פרס האוסקר טום הופר ושל טום הנקס " ג'ון אדמס" בתפקיד סמואל אדמס בן דודו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס (פול ג'יאמטי). כמו כן הופיע בקומדיה "איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים" בתפקיד לורנס מדוקס הבוס של העיתונאי הבריטי סינדי יאנג (סיימון פג). ב-2009 שיחק בסרט הרביעי בסדרת סרטי אקס מן "אקס מן המקור:וולברין" וגילם את קולונל ויליאם סטרייקר הרוצה לנצל את כוחותיו של החייל שלו לשעבר ג'יימס האולט (יו ג'קמן). ב-2010 השתתף בתפקידי משנה בשוברי הקופות הקיציים " התנגשות הטיטאנים" בתור פוסידון אל הימים ו"רובין הוד" בתור מלך אנגליה ריצ'רד הראשון. ב-2011 הופיע בסרט הישראלי פלייאוף המבוסס על סיפור חייו של רלף קליין. הופיע בתפקידים ראשיים במותחן הפשע "על סף תהום" בתור ג'ק בנט ראש סוכני הנורת'מור ובהפקתו הטלוויזיונית של בארי לוינסון "ד"ר מוות ומיסטר ג'ק" לצידו של אל פצ'ינו בתור הפרקליט ג'פרי פייגר. בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה של טים ברטון "עיניים גדולות" בכיכובה של איימי אדמס.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
Beg for It
השיר הגיע אל המקום ה-27 במצעד הבילבורד הוט 100, ה-4 במצעד שבגרמניה, וה-9 במצעד שבפלנדריה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אזליה עצמה, ועל ידי צ'ארלי XCX, ששתפה פעולה עם אזליה לפני כן בלהיט, "Fancy". השיר הוא שיר בסגנון פופ-ראפ, המשלב בתוכו גם את סגנון האלקטרו-טראפ, שאפיין שירים נוספים מן האלבום.
עם השיר הופיעו השתיים לראשונה בסאטרדיי נייט לייב, במופע שהתקיים ב-25 באוקטובר 2014, יום אחרי שיצא כסינגל.
Nobody But You
Nobody But You (בעברית: אף אחת מלבדך) הוא השיר שייצג את אוסטריה באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון שבפורטוגל. השיר בוצע על ידי הזמר סזאר סמפסון, והולחן ונכתב על ידי בוריס מילאנוב, סבסטיאן ארמן, יואכים פרסון ויוהאן אלקנס. השיר נבחר ב-7 בדצמבר 2017 בבחירה פנימית של רשות השידור האוסטרית. הוא פורסם ב-9 במרץ 2018.
השיר הגיע למקום השלישי בגמר האירוויזיון עם ניקוד כולל של 342 נקודות.
דוב ים ניו זילנדי
דוב ים ניו זילנדי (שם מדעי: Arctocephalus forsteri) הוא מין דוב ים החי בחופי ניו זילנד ודרום אוסטרליה. ניתן למצוא מושבות של זכרים בלבד גם בחופי קלדוניה החדשה.
מאפיינים
דוב הים הניו זילנדי הוא יונק גדול. משקלם הממוצע של הזכרים 126 ק"ג, אך נצפו אף פרטים במשקל 250 ק"ג. הם מגיעים באורכם לעד שני מטרים. משקלן הממוצע של הנקבות 30–50 ק"ג ואורך גופן 1.5 מטר. משקל הגורים כ-3.3-3.9 ק"ג ואורך גופם כ-40 עד 55 ס"מ. הם נגמלים מיניקה בסביבות גיל 290 יום, ובגיל זה מגיעים הזכרים למשקל 14.1 ק"ג והנקבות למשקל 12.6 ק"ג.
למרות מראהו המגושם, דוב הים מהיר מאוד, שיניו חדות וידוע על מספר בני אדם שננשכו על ידיו.
דוב ים זה ניצוד מהרגע שהאירופאים גילו את ניו זילנד ועד לסוף המאה ה-19, אז הגיע אוכלוסיית דוב הים הניו זילנדי ל-10% מהאוכלוסייה המקורית. בניו זילנד דוב הים מוגן משנת 1978 תחת חוק "ההגנה על יונקים ימיים".
יוחנן לוריא
רבי יוחנן לוריא (אלזס, ה'ר' 1440 בערך, - ה'רע"ד 1514) היה רב, ראש ישיבה, דרשן ופרשן מקרא. מגדולי רבני דורו.
ביוגרפיה
יוחנן לוריא נולד בסביבות שנת ה'ר' (1440) באלזס, חבל צרפתי הגובל בשטחי גרמניה ושווייץ; אז, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. הוריו שלחוהו ללמוד תורה בישיבותיה של גרמניה, ומשהשלים את לימודיו חזר לארץ מולדתו והיה לרבן של כמה קהילות יהודיות בחבל אלזס. שיא פעילותו היה בסוף המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16, אז התיישב בשטרסבורג והקים בה ישיבה ברישיון ממשלתי.
אביו, הרב אהרן לוריא, היה מידידיו של המהר"ם מינץ שעמד עמו בקשרי מכתבים. בחלק מהמכתבים מזכיר המהר"ם מינץ את בנו יוחנן, ואחרי מות אביו המשיך להתכתב עם הבן. משפחתו משפחת לוריא הייתה מפורסמת ומיוחסת לרש"י וממנו לדוד המלך.
אחיו, הרב יחיאל לוריא היה רבה הראשון של בריסק דליטא הידוע בשמו, אבי סבו של המהרש"ל.
שון או'קייסי
שון או'קייסי (באנגלית: Seán O'Casey, באירית: Seán Ó Cathasaigh מבטאים: שאן אוקאהסי, שמו בלידה: ג'ון קייסי John Casey; 30 במרץ 1880, דבלין - 18 בספטמבר 1964, טורקי, אנגליה) היה מחזאי וסופר אירי. חסיד הסוציאליזם, הציג במחזותיו היבטים מחיי מעמד הפועלים.
שנותיו המוקדמות
נולד בשנת 1880 בדבלין תחת השם ג'ון קייסי. יחד עם הוריו, מייקל קייסי וסוזן לבית ארצ'ר, בבית מספר 85 ברחוב אפר דורסט (Upper Dorset Street), בצפונה של Inner City. משפחתו השתייכה למעמד הבינוני, חברי הכנסייה של אירלנד, בעלת הצביון האנגליקני-פרוטסטנטי. האב, פקיד במשרדי "המיסיון של הכנסייה האירית" ללא השכלה פורמלית רבה אך חובב קריאה, היה למעשה בן לאיכר קתולי מן הרוזנות לימריק שהתחתן עם אשה פרוטסטנטית ושהמיר את דתו לזו של אשתו. אמו של המחזאי לעתיד, סוזן, הייתה גם היא בת למשפחה פרוטסטנטית שורשית. ג'ון, הצעיר שבין שבעת ילדי המשפחה הוטבל ב-28 ביולי 1880 בפרוכיית סנט מרי. את טקס הקונפירמציה עבר בכנסיית יוחנן המטביל (St John the Baptist Church) בקלונטארף ועד אמצע שנות העשרים לחייו היה פעיל בקהילת הכנסייה סנט ברנבאס עד שהחליט לפרוש.
שון או'קייסי התיתם מאביו כשהיה בן שש והמשפחה מרובת הילדים ידעה אז ימים רבים של מחסור. לא פעם כל האוכל של המשפחה היה לחם יבש ותה, הצטרכו לעבור דירות רבות ברחבי צפון דבלין. כילד סבל או'קייסי מקשיי ראיה בגלל מחלת הגרענת, נכות שהפריעה בלימודיו. הוא נאבק במוגבלות והצליח בכוחות עצמו ללמוד קריאה וכתיבה עד גיל 13. לאחר מכן קרא ברעבתנות מיצירות שייקספיר, סופרים אליזבטנים, שלי,שו. בגיל 14 עזב את בית הספר כדי לעבוד לפרנסתו בעבודות שונות, בהתחלה כמוכר כלי מתכת, אחר כשליח ופועל יומי ולבסוף, ברשות מסילות הברזל במשך 9 שנים. עבד תקופה קצרה ברשת איזונס בהפצת עיתונים אך פוטר כשלא הוריד את כובעו מעל הראש ברגע קבלת השכר.
החל משנות ה-1890, יחד עם אחיו אייזק (ארצ'י), התחיל להציג בבית מחזות של דאיון בוסיקו ושייקספיר. פעם אף שיחק בתפקיד משני בהצגתו של בוסיקו The Shaughraun בתיאטרון "מקאניקס" ששכן במקום שבו נבהב אחר כך תיאטרון אבי.
פעילותו הפוליטית
תומך בעיניין הלאומי האירי, הצטרף בשנת 1906 לליגה הגלית והתחיל ללמוד אירית. בתקופה זו שינה את שמו מג'ון קייסי לשם האירי השורשי Seán Ó Cathasaigh או "שון או'קייסי". למד לנגן בחמת החלילים האופייני לאירלנד, Uilleann pipes, והיה המייסד והמזכיר של תזמורת חמתי החלילים St. Laurence O'Toole Pipe Band. בסופו של דבר הצטרף ל"אחווה הרפובליקנית האירית" ופעל במסגרת האיגוד המקצועי של פועלי ענף התחבורה ובאיגוד הכללי של העובדים האירים שהוקם על ידי ג'ים לרקין וביקש לייצג את האינטרסים של הפועלים ללא מקצוע. או'קייסי השתתף בשנת 1913 בהפגנות ובשביתה הידועה כ- Dublin Lock-out. משום פעילות זו הוטל עליו חרם ולא התקבל זמן מה לעבודות קבועות. במרץ 1914 התמנה למזכיר הכללי של "צבא האזרחים" ICA של לרקין, שבראשותו עמד לאחר מכן ג'יימס קונולי. ב-24 ביולי 1914 התפטר או'קייסי מ"צבא האזרחים" אחרי שנדחתה הצעתו לשלול חברות כפולה מאלו שהם חברים בו זמנית ב-ICA וב "מתנדבים האירים". נרתע מהקו הפוליטי החדש של ג'יימס קונולי שהתקרב לרעיונות המהפכניים האלימים של פטריק פירס. משנת 1915 הוא עזב את הפעילות הפוליטית כדי להקדיש את עצמו לכתיבה.
אחרי מרידת חג הפסחא
בעת מרידת חג הפסחא נעצר או'קייסי כאסיר פוליטי והיה עלול להיות מוצא להורג. נרגש אחרי מות ידידו תומאס אש בעקבות שביתת רעב, כתב או'קייסי שתי קינות לזכרו: אחת בחרוזים ואחת בפרוזה. בהמשך הוא כתב מספר מחזות. אחד מהם, The Frost in the Flower, הוזמן בשנת 1918 על ידי המועדון הלאומי סנט לורנס טול. זאת הייתה שנה קשה בשביל הסופר הצעיר עקב מותן של אחותו (בינואר) ושל אמו (בספטמבר). בסופו של דבר המחזה לא הוצג על ידי המועדון בגלל חשש שהתוכן הסאטירי יעליב כמה מחברי הקהילה. גם תיאטרון אבי לא הסכים להציגו, למרות דברי הערכה לגביו. המחבר כתב אותו מחדש תוך הרחבתו לשלוש מערכות ושינוי שמו ל"The Harvest Festival" (חג הקטיף).
המחזה הראשון שכתב, The Shadow of a Gunman (צלו של קלעי,) הועלה בבכורה על במת התיאטרון אבי בשנת 1923.
כשבשנת 1928 המחזה שלו, „The Silver Tassie” נפסל על ידי ויליאם באטלר ייטס ועל ידי ליידי גרגורי להצגה על במת התיאטרון אבי, או'קייסי החליט סופית לעזוב את אירלנד ולהתיישב באנגליה, בה נשאר עד יום מותו. הוא התיישב בלונדון, ואחר כך בדבון.
בשנת 1927 או'קייסי התחתן עם השחקנית הצעירה איילין קרי (Eileen Carey)(בשמה האמיתי:ריינולדס) ב"כנסיית מושיענו הקדוש ביותר" -(Church of Our Most Holy Redeemer) בצ'לסי.
תיאטרון אבי
המחזה שהסכימו לראשונה להציגו בתיאטרון אבי היה "צילו של אקדוחן" (The Shadow of a Gunman ) בשנת 1923.מכאן ואילך התחיל שיתוף פעולה פורה בין המחזאי ובין התיאטרון שייהפך במרוצת הזמן לתיאטרון הלאומי של אירלנד. "צילו של אקדוחן" דן בהשלכות הפעילות המהפכנית על השיכונים של דבלין ועל תושביהם והיה אמור להיות מוצג בככר מאוטג'וי, שבו חי המחבר החל משנת 1916. אחריו או'קייסי כתב את "יונו והטווס" (1924) העוסק בהשפעת מלחמת האזרחים האירית על הפועלים העניים של העיר, ואת "המחרשה והכוכבים" (1926) שעלילתו מתרחשת בערך בשנת 1916, שנת מרידת חג הפסחא. בעקבות הצלחת "יונו והטווס" החליט המחזאי הצעיר לוותר על עבודתו כפועל בניין ולהתמקד בכתיבה בלבד. לפי "יונו והטווס" הפיק אלפרד היצ'קוק סרט מאוחר יותר.
"המחרשה והכוכבים" לא מצא חן בעיני חלק מהקהל. ביום הרביעי שבו הוצג היו התפרעויות בסימן מחאה. אף כמה שחקנים סירבו לדלקם כמה רפליקות על מין ועל הדת שנתפסו על ידיהם כמעליבות. הסיבה העיקרית להתפרעות הייתה ככל הנראה היחס הביקורתי כלפי המורדים והופעתה של זונה. מבקרי תיאטרון כמו ליאם פלהרטי, המשורר אוסטן קלראק ופ.ר. היגינס תקפו את המחזה בעיתונים. או'קייסי סבר שעשו זאת במיוחד כדי לנגח בוויליאם בטלר ייטס, שייסד וניהל את התיאטרון.
גלות לונדון
בשנת 1928 סירב ייטס להציג את המחזה הרביעי של או'קייסי,The Silver Tassie על במת תיאטרון אבי. המחזה מתח בקורת על מלחמת העולם הראשונה ועל מלחמות אימפריאליסטיות בכלל על הסבל הרב שהן גורמות. ההפקה הראשונה מומנה על ידי צ'ארלס ב. קוקרן ונזקקה ל 18 חדשים כדי לעלות על במה, בתיאטרון אפולו. ההצגה רצה רק 26 פעמים. ביים אותה רימונד מאסי ושיחק בה צ'ארלס לוטון. את תפאורת המערכה השנייה עיצב אוגוסטוס ג'ון. המחזה זכה לעומת זאת להערכה מצד ג'ורג' ברנרד שו ו ליידי גרגורי.
המחזה הבא היה Within the Gates (1934) שעלילתו מתרחשת בפארק עירוני ששאב השראה מן ההייד פארק הלונדוני. היצירה, שנועדה במקור להיות תסריט לסרט בבימויו של היצ'קוק, הייתה אלגורית במידה רבה. לבסוף שיתוף הפעולה עם היצ'קוק לא התממש, למרות מפגש אחד ביניהם. לפי עדות אלמנת המחזאי, "הכל" בסרט המתוכנן "היה אמור להיות מסוגנן: מערוגות הפרחים ועד לתלבושות. החל משחר היום וכלה בשעת חצות, מלווה בצלצוליו הרכים של ה"ביג בן" מרחוק, היה אמור להיות "גאומטרי ורגשי, רגשות הגבורים היו אמורים להיות מוצגים על רקע דפוסיהם האישיים ועל רקע תבניות הפארק". למרות אופיו שנוי במחלוקת, המחזה מצא חן בעיני יוג'ין או'ניל.
בסופו של דבר הופק בארצות הברית סרט לפי מחזה זה בבימוי השחקן מלווין דאגלס ובכיכובה של ליליאן גיש. ב-1934 ביקר שון או'קייסי בארצות הברית כדי לראות את ההפקה והתרשם לטובה. אז התיידד עם יוג'ין או'ניל, עם שרווד אנדרסון ועם ג'ורג' ג'ין נתן.
בשנת 1940 כתב או'קייסי את "The Star Turns Red", אלגוריה פוליטית בארבע מערכות שבה הכוכב של בית לחם הפך לאדום. דמותו של גבור המחזה, Big Red, נבנתה בהשראת דמותו של ג'יימס לרקין, חבר של או'קייסי ומנהיג של איגוד מקצועי. במחזה האיגוד המקצועי מצליח לקחת את ניהול המדינה האלמונית חרף המאמצים חסרי הרחמים של "חולצות הכרכום", ארגון פאשיסטי הנתמך בגלוי על ידי ראשי הכנסייה הרומית-קתולית. היצירה הוצגה בשנת 1940 בתיאטרון יוניטי בלונדון. הגיעה לבמה האירית של תיאטרון אבי רק בשנת 1978
המחזה "Purple Dust" משנת 1943 עוקב אחרי מעשיהם של שני סוכני בורסה אנגלים שקנו בית אירי עתיק ומנסים לשפצו לפי מושגיהם המעוותים לגבי הטעם והצביון של הסגנון הטיודורי. הם מנסים לכפות זאת על קהילה בעלת מנהגים וסגנון חיים שונים בהרבה, הדבקה בדרך החיים האירית עתיקת הימים ומתנגדת לערכיהם המזויפים. בעימות שנוצר בין האנגלים ובין הפועלים, המחבר לועג לצד האנגלי והיוצא בסוף מאוכזב כשסופה סימבולית הורסת את חלומם האנאכרוניסטי. בעיניו של או'קייסי, ערימת האבק הסגול הקטנה שנשארה תיסחף עם הרוחות העולות של השינוי, בדומה לגורל שאריות האימפריאליזם הנפוח באירלנד. המחזה הושווה לפעמים עם יצירתו של ג'ורג' ברנרד שו John Bull's Other Island.
ב"Red Roses for Me" התרחק או'קייסי מסגנונו המוקדם אל עבר אמצעים אקספרסיוניסטים יותר וסוציאליסטים באופן גלוי. ההצגה התקיימה בתיאטרון אולימיפיה בדבלין והייתה שם היצירה המקורית האירית הראשונה אחרי 17 שנה. ב-1946 הוצגה בלונדון, כך שאו'קייסי עצמו יכול היה לצפות בה. זה היה לראשונה שראה מחזה של עצמו מאז שנת 1934, כשצפה ב-Within the Gates.
Oak Leaves and Lavender בשנת 1945 הייתה יצירה תעמולתית מוקדשת לקרב על בריטניה ולגבורה הבריטית במאבק האנטי-נאצי. מחנזה מתרחש באחוזה שבה דמויות צללים מן המאה ה-18 מביעים דעה על ההווה. המחזות האחרונים לא זכו לאותה הצלחה בקרב המבקרים והקהל כמו הטרילוגיה המוקדמת. אחרי מלחמת העולם השנייה או'קייסי כתצב גם את Cock-a-Doodle Dandy 1949 נחשבת אחת מן היפות והמרשימות שביצירותיו. "The Bishop's Bonfire The Drums of Father Ned (1958), מחזותיו האחרונים חוקרים את חיי היום יום באירלנד, ה"מיקרוקוסמוס האירי"
בשנת 1958 The Drums of Father Ned עמד להיות מוצג בפסטיבל התיאטרון של דבלין אך נתקל בהתנגדות הארכיבישוף של דבלין שסירב לתת ברכתו לפסטיבל בגלל יצירותיו של או'קייסי ושל ג'יימס ג'ויס. אחרי שהמחזה של ג'וייס הוצא מהתוכנית בלי הרבה רעש, או'יקייסי עצמו נדרש לבצע שינויים גדולים במחזה The Drums of Father Ned, מה שהתפרש כהתחכמות מכוונת על מנת למנוע את השתתפותו. בעקבות זאת גם סמואל בקט הסיג את מחזה-הפנטומימה כאות מחאה.
שנותיו האחרונות
ב-1959 באישורו של או'קייסי, עיבד המלחין האמריקני מארק בליצשטיין את "יונו והטווס" כמחזמר תחת השם "יונו" המופע היה כישלון מבחינה מסחרית והורד מעל הבמה אחרי 16 הצגות. לדעת מבקרים אחדים היה "אפל" מדי כדי לשמש חומר למחזמר,ז'אנר שהלם יותר קומדיות קלילות. עם זאת, המוזיקה שלו שרדה הודות לאלבום שהוצא לפני העלאת המחזמר ונחשבת היצירה הטובה ביותר של בליצשטיין. או'קייסי, שהיה בן 79, לא היה מעורב בהפקה ולא צפה בו בהתחלה. למרות החומר המצוין שבו, ניסיונות להעלותו שוב על במה לא צלחו.
בשנת 1959 ג'ורג' דיוויין הפיק את Cock-a-Doodle Dandy עם להקת התיאטרון "תיאטרון רויאל קורט" וההצגה זכתה להצלחה בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי ורץ תקופה ארוכה בווסט אנד.
בשנת 1960 לרגל הגעתו של או'קייסי לגבורות, פורסמו מחקרים מעמיקים מאת דייוויד קרוז ורוברט הוגן על יצירתו. התיאטרון מרמייד בלונדון הפיק פסטיבל או'קייסי בשנת 1962, מה שתרם להתעוררות העניין במחזותיו באנגליה ובגרמניה. בשנים אחרונות אלה של חייו השקיע המחזאי הרבה ממרצו היצירתי בכתיבת ה"אוטוביוגרפיה" שלו.
או' קייסי היה נשוי לשחקנית האירית אילין קרי ריינולדס (1995-1903). לזוג נולדו שלושה ילדים: שני בנים - בריאן (Breon), ניל (Niall,שנפטר מלאוקמיה ב-1957) ובת - שיבון (Siobhán).
בתרגום עברי
בשנת 2018 בעלי הזכויות על יצירותיו סירבו לאשר מכירת הזכויות להצגה בישראל עקב תמיכתם בתנועת ה-BDS.
אירינה לויטינה
ביוגרפיה
אירנה סולומונובה-לויטינה היא שחמטאית יהודייה ילידת סנקט פטרבורג. עוד בתקופה שהייתה שחמטאית מהטובות בעולם, שיחקה ברידג'. השלטון הקומוניסטי בברית-המועצות, טיפח את משחק השחמט ובאופן מעשי אסר לשחק ברידג'. עוד לפני שלויטינה היגרה בדצמבר 1990 לארצות הברית, היא החליטה לעזוב את השחמט ולהתרכז בברידג'. בארצות הברית חידשה את פעילותה השחמטית והפכה לשחקנית ברידג' מקצוענית. בתקופת מגוריה בברית-המועצות, הייתה אירינה לויטינה לאזרח הסובייטי הראשון שזכה בפרס בינלאומי בברידג', כאשר זכתה בפרס AlpWater Award בשנת 1986. לויטינה היגרה לארצות הברית בעקבות אחיה איליה והשתקעה בעיר מגוריו בניו ג'רזי. בנוסף לעבודתה כשחקנית ברידג' מקצוענית, היא מלמדת שחמט.
בשנת 2007 הייתה מעורבת במחלוקת פוליטית ביחד עם חברותיה לנבחרת ארצות הברית בברידג' שזכתה באליפות העולם שהתקיימה בשאנגחאי שבסין. שחקניות נבחרת הברידג' הביעו את התנגדותן לנשיא ג'ורג' ווקר בוש. השחקניות בנבחרת הצטלמו באירוע הרשמי של חלוקת הפרסים במסעדה, כשהן מחזיקות תפריט שעל צידו האחורי כתוב "We did not vote for Bush."
האירוע עורר סערה. התאגדות הברידג' האמריקאית חששה מאובדן חסויות כספיות וגינתה את השחקניות. חלק מהשחקניות התנצלו. לויטינה הייתה אחת מהשחקניות שסירבו להתנצל.
באולימפיאדות השחמט
לויטינה ייצגה את ברית המועצות ארבע פעמים באולימפיאדות השחמט ואת ארצות הברית פעם אחת.
הישגים בתחרויות
אליפויות עולם אליפויות צפון-אמריקה
תשע פעמים זכתה באליפויות צפון-אמריקה וחמש פעמים סיימה במקום השני, על פי הפירוט הבא: אליפות ארצות הברית
חמש פעמים זכתה באליפות ארצות הברית ושלוש פעמים זכתה במקום השני על פי הפירוט הבא:
יום קולומבוס
יום קולומבוס (באנגלית: Columbus Day) הוא חג רשמי אשר נחגג במדינות רבות בעולם המערבי ומחוצה לו, המסמל את יום השנה להגעתו של כריסטופר קולומבוס ליבשת אמריקה, ב-12 באוקטובר 1492.
האירוע נחגג תחת השם "יום קולומבוס" בארצות הברית, יום הגזע (Día de la Raza) במדינות אמריקה הלטינית, 'יום התגלית' בבהאמס, יום ההיספניוּת (Día de la Hispanidad) והחג הלאומי (Fiesta Nacional) בספרד, 'יום הכבוד לגיוון התרבותי' בארגנטינה ו'יום האמריקות' באורוגוואי. חגים אלו נחגגו באופן בלתי רשמי החל מסוף המאה ה-18, ובאופן רשמי באזורים שונים החל מתחילת המאה ה-20. היום שנוי במחלוקת מכיוון שהגעתו של קולומבוס לאמריקה הובילה לכך שהספרדים השמידו בשיטתיות את החברה והתרבות הילידית, שיעבדו המונים, ניצרו את האוכלוסייה בכוח, ורצחו מאות אלפים. ב-2019, מספר מדינות מדינות בארצות הברית המירו את היום ל"יום הילידים".
היסטוריה
יום קולומבוס נהפך לראשונה לחג רשמי במדינת קולורדו בשנת 1906, ונהפך לחג פדרלי בשנת 1937, למרות שככלל, אנשים חגגו את מסעו של קולומבוס עוד מהתקופה הקולוניאלית. בשנת 1792, ניו יורק וערים נוספות בארצות הברית ציינו בחגיגות את יום השנה ה-300 להגעתו של קולומבוס אל ה-'עולם החדש'. ביום השנה ה-400 למאורע, בשנת 1892, קרא הנשיא בנג'מין הריסון לתושבי ארצות הברית לחגוג את יום קולומבוס. במהלך אותן החגיגות, מורים, כמרים, משוררים ופוליטיקאים השתמשו במנהגים הלקוחים מיום קולומבוס כדי להעביר אידיאלים של פטריוטיות. מנהגים פטריוטיים אלו אוחדו מסביב לנושאים כמו תמיכה במלחמה, מגבלות האזרחות במדינה, חשיבות הנאמנות לאומה, וחגיגת ההתקדמות החברתית.
מאז שנת 1971, הוחלט לתקן את מועד תחולתו של החג ליום שני השני בחודש אוקטובר, באופן מקרי בדיוק אותו היום בו נחגג חג ההודיה במדינת קנדה השכנה. כיום, החג מוכר בארצות הברית על ידי הבנקים, שוקי האג"ח, שירות הדואר האמריקאי וסוכנויות פדרליות אחרות, רוב המשרדים הממשלתיים, ומספר מחוזות חינוך. עם זאת, חלק מהעסקים והבורסות ממשיכים לפעול גם בחג, ואף קיימות מדינות ועיריות הנמנעות כלל מלחוג אותו.
מנהגי החג
אופן חגיגתו של יום קולומבוס משתנה על פני אזורים שונים בארצות הברית, ונע החל ממצעדים המוניים ועד להתעלמות כוללת מציון החג. מרבית המדינות מציינות את יום קולומבוס כחג מדיני רשמי, למרות שחלק מהמדינות מציינות אותו ברמה נמוכה יותר כ'יום הכרה' בלבד, ושלוש מדינות כאמור כלל אינן חוגגות את החג. בדומה להתייחסות אל החג בארצות הברית עצמה, גם בטריטוריה האמריקאית של פוארטו ריקו יום קולומבוס הוא חג רשמי.
מזרקה (דושאן)
"מזרקה" ("Fountain") היא פסל "רדי מייד" שיצר הפסל הצרפתי מרסל דושאן בשנת 1917.
"מזרקה" היא משתנה עשויה חרסינה לבנה בגודל של 23.5 ס"מ על 18 ס"מ ובגובה של 60 ס"מ, עליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה "R. Mutt, 1917". דושאן הסביר כי החתימה על המשתנה מתייחסת הן לשם חנות החברה, "J.L. Mott Iron Works", ששכנה בבית מס' 118 בשדרה החמישית שבניו יורק, והן לדמות בקומיקס בשם "Mutt and Jeff".
העבודה הוצגה לראשונה ב"תערוכת העצמאות" (the Independents show) בשנת 1917, כשהיא מוצבת על כן. היצירה המקורית אבדה לאחר התערוכה ולא הוצגה לאחר מכן. בשנת 1953 הציג דושאן העתק (רפליקה) של העבודה, בתערוכה קבוצתית של תנועת דאדא, בגלריית סינדי ג'ניס (Sindey Janis Gallery) בניו יורק (15 באפריל - 9 במאי). דושאן, שארגן את התערוכה, הציג את העבודה כשהיא תלויה מעל משקוף דלת. העתקים נוספים נוצרו בשנת 1964 על ידי ארטורו שוורץ, באישורו של דושאן.
החלפת העבודה המקורית בהעתקים יוצרת מעין שיבוש של התפיסה האמנותית המקורית של העבודה כ"רדי מייד". דושאן דאג לייצר את המשתנה בייצור מיוחד, שכן ייצור דגם המשתנה במפעל המקורי הופסק. שיבוש זה גם חושף את האשליה המרקסיסטית של שיבוש ערך החליפין של העבודה המקורית. כעת היא נתפשת שוב כמוצר אמנותי גבוה בעל ערך חליפין. על פי השערה שהעלה חוקר האמנות ג'יימס לג'יו, שהשווה את צילום המשתנה המקורית לקטלוגים של חברות לכלים סניטריים, המשתנה המקורית לא הייתה כלל מתוצרת חברת "Mutt", אלא מתוצרת חברה אחרת (כנראה משתנה מדגם "Bedfodshire" מתוצרת חברת "A. Y. MacDonald Company).
העתקים של העבודה נמצאים במוזיאונים שונים בעולם, בהם גם במוזיאון ישראל, במוזיאון פילדלפיה לאמנות ועוד.
אזור הצפון (קמרון)
אזור הצפון (בצרפתית: Région du Nord) הוא אזור בקמרון.
באזור מתגוררים 2,442,578 תושבים (נכון ל-2015). בירת האזור היא גארואה.
הצמחייה השולטת באזור היא הסוואנה, שני נהרות מנקזים את האזור: הבנואה והפארו. באזור זה יש 3 פארקים לאומיים - Bénoué, Faro ו-Bouba Ndjidda. עולם החי מתאפיין בבעלי חיים כמו האיילים, האריה, הפנתר, תאו אפריקני והבבון.
50 ק"מ דרומית לגארואה, נמצא הסכר ההידרו-אלקטרי "לגדו" שנבנה על אגם לגדו בשנים 1978–1984 על ידי הקמרונים בעזרת מהנדסים ועובדים סיניים.
נפות
מבחינה מנהלית אזור הצפון מחולק ל-4 נפות.
סמל נברסקה
סמל מדינת נברסקה (באנגלית: Nebraska State Seal) אומץ על ידי המדינה בשנת 1867.
תיאור הסמל
ברקע הסמל מצויה רכבת קיטור שמאחוריה הרים המסמלים את הרי המדינה. בקדמתו נראים אוניית קיטור השטה במימי נהר מיזורי, בקתת עץ, נפח העובד ליד סדן וערימת שעורים המסמלת את חשיבותם של המתיישבים הראשונים ואת החקלאות העומדת בבסיס כלכלתה של המדינה. מעל הסמל מופיע המוטו: "שוויון בפני החוק" ("Equality Before the Law"). מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נברסקה, 1 במרץ 1867" ("Great Seal of the State of Nebraska, March 1st, 1867".)
יאוטסו
יאוטסו (ביפנית - 八百津) היא עיירה בחלק הדרום מזרחי של מחוז גיפו שבמרכז יפן.
גאוגרפיה
יאוטסו שוכנת על גדותיו של נהר הקיסו שמוצאו באלפים היפניים באזור מחוז נגנו והנשפך לאוקיינוס השקט בסמוך לעיר נאגויה. חלקה המרכזי של יאוטסו שוכן בעמק המוקף בהרים משלושה צידיו. חלקים נוספים של העיר שוכנים בהרים שמסביב. יאוטסו היא עיירה שהזמן קפא בה, מוקפת שדות אורז רבים (כמו באזורים כפריים אחרים ביפן) ומתגאה בשלוש מבשלות סאקה וקו ייחודי של עוגיות חיטה המיוחדות רק לה.
יאוטסו ידועה גם בתור עיר הולדתו של צ'יאונה סוגיהארה. אחר פרסום הספר "ויזות לחיים", שנכתב על ידי רעייתו של סוגיהארה, נודע גם בעיר על מעשיו ומועצת העיר החליטה להקים פארק לזכרו. שמו של הפארק הוא 人道の丘-Jindou no oka, "גבעת האנושיות" ובו אנדרטאות ומוזיאון לזכרו. המוזיאון נחנך בשנת 2000 וביקרו כבר למעלה מ־100 אלף מבקרים, ביניהם ישראלים רבים. עם זאת, בראיון טלוויזיה ברשת צ'ובו ניפון ברודקסטינג (CBC) הועלתה טענה על ידי נינו של סוגיהארה כי סביו-רבו נולד בעיירה קוזוצ'י שבעיר מינו.
מ־1996, משתתפת יאוטסו בפרויקט JET של משרד החוץ היפני ובמסגרתו מעסיקה ישראלי דובר יפנית בתפקיד "מתאם ליחסים בינלאומיים".
הכיוון ההפוך
הכיוון ההפוך (בערבית: الاتّـجاه الـمُعاكس, תעתיק: "אלאִתִּג'אהּ אלמֻעאכִּס") היא תוכנית ראיונות ודיונים בערוץ הלוויין אל-ג'זירה (الجزيرة) המשדר חדשות ואקטואליה מדוחה, בירת קטר. מנחה התוכנית הוא דוקטור פייסל אל-קאסם, דרוזי יליד סוריה, בעל אזרחות בריטית ותואר דוקטור לספרות אנגלית.
אף כי מסגרת התוכנית פשוטה יחסית, היא נחשבת חדשנית בעולם הערבי, שכן היא מביאה לדיון גם אנשים שדעותיהם אינן מקובלות, ולפעמים אף אסורות להשמעה בחלק מהמדינות הערביות והמוסלמיות. התוכנית משודרת בשידור חי, כך שאין אפשרות לערוך אותה או לצנזר קטעים ממנה. הדיונים בה נעשים לפעמים סוערים, ואף היו מקרים שבהם אחד המתדיינים עזב את האולפן בזעם.
אחת התוכניות המפורסמות (21 בפברואר 2006) עסקה בתאוריית התנגשות הציביליזציות של סמואל הנטינגטון, ועימתה את ופא סולטאן, ערבייה חילונית ילידת סוריה שמתגוררת בלוס אנג'לס, עם אבראהים אל-ח'וולי, איש דת מצרי המרצה באוניברסיטת אל-אזהר. הביקורת שהפנתה סולטאן כלפי העולם הערבי ודת האסלאם הייתה חסרת תקדים בהיסטוריה של שידורי הטלוויזיה בערבית. במהלך הריאיון צידד המנחה פייסל אל-קאסם בגלוי בדעותיו של אל-ח'וולי. לאחר הריאיון כתב אל-קאסם מאמר שכותרתו "הבאש את ריחם של הערבים והמוסלמים והיה מפורסם באמריקה" ("اشتمّ العرب والمسلمين وأصبح مشهورًا في أمريكا") שבו הוא מגנה את סולטאן על הדעות שהביעה בתוכניתו.