cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חננאל מאק
ביוגרפיה
חננאל מאק נולד בירושלים לעמנואל מאק ומרים לבית הלפרין. גדל ולמד בירושלים, שירת בנח"ל ובחטיבת הצנחנים ונפצע קשה במלחמת יום הכיפורים בחזית תעלת סואץ. למד בחוג לכימיה באוניברסיטה העברית והשלים את עבודת הדוקטורט בכימיה אי-אורגנית בשנת 1982. המשיך מאק במחקר ובהוראה במכון קזאלי לכימיה יישומית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1985 התקבל כתלמיד מחקר בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית, התמחה בתחום המדרש והאגדה ובשנת 1992 השלים את עבודת הדוקטור השנייה בהנחיית פרופסור יעקב זוסמן. לימד כימיה ופיזיקה בבתי ספר תיכוניים בירושלים ולאחר מכן לימד תנ"ך ותושב"ע במכונים להכשרת מורים בירושלים (מכון כרם, מכללת ליפשיץ) ובמקומות אחרים ברחבי הארץ. לימד לסירוגין באוניברסיטאות ירושלים, תל אביב ובר-אילן וכן במכללת אריאל תלמוד, מדרש ואגדה ומבוא לתפילות ישראל. תחומי מחקרו העיקריים הם ספרות התלמוד, המקרא ותולדות עם-ישראל. חיבר ספרים ומאמרים רבים בתחומים אלה. בשנת 1992 שימש מפקח מרכז (מפמ"ר) במשרד החינוך על הוראת המקרא במערכת החינוך הממלכתי-דתי. מאותה שנה לימד במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, והנחה חוקרים צעירים ומשתתף בכנסים בארץ ובעולם. קיבל דרגת פרופסור חבר בשנת 2003. בין השנים 2004–2009 שימש יו"ר ועדת ההוראה של המחלקה לתלמוד וחבר בוועדת ההוראה של הפקולטה למדעי היהדות.
חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תשע"ג (2012), זוכה מענק ארבע שנתי של הקרן הלאומית למדע להכנת פרסום מדעי של מדרש במדבר רבה חלק א'.
חיים פרטיים
מאק מתגורר בירושלים, נשוי לאופירה והם הורים לארבעה. בתו היא השופטת חגית מאק-קלמנוביץ'.
פריס (פירושונים)
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
רייצ'ל האנטר
רייצ'ל האנטר (באנגלית: Rachel Hunter; נולדה ב-8 בספטמבר 1969) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ניו זילנדית.
ביוגרפיה
נולדה בגלנפילד, אוקלנד, ניו זילנד. האנטר החלה לדגמן בהיותה בת 17, הקריירה שלה נסקה אחרי שדיגמנה ב-1989 בספורטס אילוסטרייטד. היא הופיעה בשערי מגזינים שונים כמו קוסמופוליטן ובשער "נבחרת החלומות" של 1994 בגיליון השנתי של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, היא הנחתה מספר פעמים את תחרות דוגמנית העל העולמית.
היא דיגמנה בעירום לתצלום שער בפלייבוי ב-2004. היא גם החליפה את פני לנקסטר, אשתו של בעלה לשעבר של האנטר, רוד סטיוארט, כדוגמנית הפנים והגוף של אולטימו, בית אופנה סקוטי ללבני נשים. בשנת 2005 התחרתה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים. ב-2006, החליפה את האנטר הלנה כריסטנסן.
האנטר הופיעה בפרק בתוכנית המופע של דרו קארי בתפקיד עצמה, כדוברת מותג הבירה הבדוי המופע של דרו קארי.
בנסותה לפתח קריירת משחק, היא לקחה סדרת שיעורי משחק והופיעה במספר סרטים עצמאיים, בכללם A Walk in the Park משנת 1999 וב-Two Shades of Blue משנת 2000, מותחן ארוטי ביחד עם מרלי מטלין. היא כיכבה כטבחית לסבית המנדבת עצות בנוגע למערכות יחסים בסרט האינדי עטור הפרסים La Cucina. היא הופיעה בתפקיד קטן ככדורגלנית סקסית בסרט "חמים על הספסל" של דניס דוגן (2006) וגם שיחקה אם לבושה בביקיני בוידאו קליפ עבור הקליפ "Stacy's Mom" של Fountains of Wayne.
האנטר הופיעה בפרק ידוענים של Lingo בשנת 2005, שם חילקו היא ובת זוגה, טריסטה רן (Trista Rehn), ($30,000) לצדקה. האנטר היא שגרירת הארגון Born Free Foundation וייסדה את קרן Rachel Hunter Lowland Gorilla Fund. האנטר גם הופיעה בתפקיד עצמה בתוכנית מיוחדת לחג המולד של "הכומר מדיבלי" בשנת 2004. ב-2007 שיחקה בסרט "המטבח" לצד כריסטינה הנדריקס.
האנטר משתייכת לסוכנות הדוגמנות סלקט בלונדון ולסוכנות צ'דוויק בסידני, אוסטרליה.
תוכניות מציאות
היא הייתה שופטת בתוכנית המציאות התחרותית Are You Hot? ה-ABC ביחד עם לורנצו לאמאס, התוכנית התבטלה לאחר עונה אחת. היא הופיעה בתוכנית המציאות המדע בדיוני Celebrity Paranormal Project של הידוענים ברשת VH1. היא הופיעה כאורחת ידוענית בשבוע הראשון של תחרות המציאות Phenomenon של רשת NBC. היא הופיעה בתוכנית התיעודית "Bra Wars" על ההיסטוריה של החזייה והעיצוב בדיסקאברי צ'אנל.
היא הנחתה ב-2005 את סדרת הטלוויזיה Make Me A Supermodel, תוכנית מציאות עבור ערוץ 5 הבריטי בבריטניה. הסדרה התאפיינה בריב מתמשך בין האנטר למתמודדת ג'זמין לנארד. ב-2006 היא הנחתה את תוכנית המציאות Style Me With Rachel Hunter ברשת הכבלים האמריקנית WE. המתחרים בתוכנית השתתפו בסדרת אתגרי אופנה כדי להוכיח שהם מסוגלים להיות המעצבים של האנטר. האנטר, פיליפ בלוק, ומיליקה קסטנר היו השופטים לזוכה, ביואיק אודרה, ניתנה ההזדמנות לעצב את בגדיה של האנטר עבור People's Choice Awards ופרס כספי.
היא התחרתה בתוכנית קרקס הידוענים Celebrity Circus של רשת ה-NBC ששודרה ב-11 ביוני 2008.
חייה האישיים
בהיותה בת 21 פגשה האנטר את כוכב הרוק רוד סטיוארט, שהיה מבוגר ממנה ב-24 שנה, והם נישאו ב-15 בדצמבר 1990. נולדו להם שני ילדים, רנה וליאם, אבל בינואר 1999 הם נפרדו. סטיוארט הגיש תביעה לגירושים ב-2005. הגירושים באו לתומם ונהפכו לרשמיים ב-2 בנובמבר 2006. היות שהם חתמו על הסכם טרום נישואים, תבעה האנטר סכום כולל לתמיכה ברנה וליאם, בתנאי שהם יישאר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
האנטר התארסה לשחקן ההוקי קרח ג'ארט סטול, שהוא צעיר ממנה ב-13 שנים, אולם, האירוסים הסתיימו כשסטול שלח אימיילים לאורחי החתונה ב-23 ביוני, חודשיים לפני תאריך החתונה, שהחתונה מבוטלת. לזוג יש בית משותף בהרמוסה ביץ', ארצות הברית. בעת טיול לאוקלנד היא צולמה עונדת טבעת אירוסים על אצבעה. השניים תכננו להתחתן באוגוסט, אולם נציגיה אישרו ב-25 ביוני 2009 שהחתונה בוטלה ושהזוג החליט להיפרד.
ב-2004, מצאה האנטר לחרדתה גוש בחזה. מתברר שהיה זה צינור דם חסום, האנטר נזקקה לניתוח כשהתגלה שהבעיה נגרמה מהרעלת דם.
פאריס (פירושונים)
ראו גם
}}
אוניית המערכה הרוסית אימפרטור אלכסנדר השלישי
אוניית המערכה הרוסית אימפרטור אלכסנדר השלישי (ברוסית: Император Александр III) הייתה הספינה השלישית והאחרונה של סדרת אימפרטריצה מריה של הצי הרוסי הקיסרי. בנייתה החלה לפני מלחמת העולם הראשונה, הושלמה במהלך המלחמה והיא שירתה בצי הים השחור. שמה שונה לווליה (ברוסית: Вólя, חופש) לפני השלמתה, ולאחר מכן לגנרל אלכסייב (ברוסית: Генерал Алексеев) ב-1920. הספינה נמסרה ב-1917, אך השיבושים של מהפכת פברואר הפכו את צי הים השחור ללא יעיל והיא לא השתתפה בשום קרב.
ווליה נכנעה לגרמנים ב-1918, אך הם נאלצו למסור אותה לידי הבריטים על פי תנאי שביתת הנשק. הבריטים הסגירו אותה לרוסים הלבנים בשנת 1919, והם השתמשו בה כדי לסייע בפינוי חצי האי קרים בשנת 1920. היא נכלאה בביזרטה, תוניסיה הצרפתית, על ידי הצרפתים ובסופו של דבר היא נגרטה על ידם בשנת 1936 כדי לשלם לה את דמי העגינה. התותחים שלה הוכנסו למחסן ושימשו מאוחר יותר את הגרמנים והפינים כתותחי חוף במהלך מלחמת העולם השנייה. שתי המדינות המשיכו להשתמש בהן לאורך המלחמה הקרה.
תיאור
אורכה של אימפרטור אלכסנדר השלישי היה 168 מטר בקו המים, הרוחב שלה היה 27.43 מטר והשוקע היה 8.36 מטר. ההדחק שלה היה 23,600 טון ארוך (23,979 טון) בעומס, 1,000 טון ארוך (1,016 טון) יותר מההדחק שתוכנן עבורה של 22,600 טון ארוך (22,963 טון). אחותה, אימפרטריצה מריה התגלתה ככבדת חרטום בשירות ונטתה לקלוט כמויות גדולות של מים דרך פתחי התותחים הקדמיים שלה ולכן הוסרו מהאונייה זוג תותחי 130 מ"מ.
הספינה צוידה בארבע טורבינות קיטור מסוג פרסונס שיובאו מג'ון בראון והחברה, בריטניה. הם תוכננו עבור סך של 26,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט), אך הפיקו 33,200 כוחות סוס (24,757 קילוואט) בניסויי השיט שלה באמצעות קיטור שהופק על ידי 20 דודי Yarrow משולשים עם אש מעורבת עם לחץ עבודה של 17.5 אטמוספירות (1,700 קילופסקל, 260 PSI). המהירות המיועדת הייתה 21 קשר (39 קמ"ש). קיבולת הפחם המקסימלית שלה הייתה 1,700 טון ארוך (1,727 טון) בתוספת 500 טון ארוך (510 טון) מזוט, מה שנתן לה טווח של 1,640 מיילים ימיים (3,040 ק"מ) במהירות מרבית. כל הכוח החשמלי שלה הופק על ידי שלושה גנרטורים טורבו ראשיים של קרטיס 360 קילוואט (480 כ"ס) ושתי יחידות עזר של 200 קילוואט (270 כ"ס).
החימוש העיקרי שלה היה מורכב מתריסר תותחי אובוכובסקי מודל 1907 בקוטר 12 אינץ', המורכבים בארבעה צריחי תותחים משולשים שפוזרו לאורכה של הספינה. החימוש המשני שלה כלל עשרים תותחים בקוטר 130 מ"מ B7 מודל 1913 שהותקנו בעמדות משוריינות. הם היו מסודרים בשתי קבוצות, שישה תותחים לכל צד מהצריח הקדמי לארובה האחורית והארבעה הנותרים התקבצו סביב הצריח האחורי. היו לה ארבעה תותחי נ"מ בקוטר 75 מילימטר (3 אינץ'), אחד מותקן על גג של כל צריח. ארבעה צינורות טורפדו שקועים בגודל 17.7 אינץ' (450 מ"מ) נישאו, שני צינורות על כל צד רוחב מאחורי המחסן הקדמי.
היסטוריית שירות
האימפרטור אלכסנדר השלישי נבנתה על ידי מספנת רוסוד בניקולאייב. שדרית האונייה הונחה ב-30 באוקטובר 1911, אבל זה היה רק ​​אירוע טקסי שכן התכנון שלה עדיין לא סוכם והחוזה עוד לא נחתם. היא סבלה ממספר עיכובים במהלך הבנייה. תחילה שונתה שיטת ההידוק של השריון לתומכותיו ולוחות השריון ננעלו יחדיו על ידי סוג של מפרק שגם ומגרעת כדי לפזר טוב יותר את ההלם של הפגיעה בהתבסס על ניסויי השריון בקנה מידה מלא שנערכו על אוניית המערכה פרה-דרדנוט צ'סמה בשנת 1913. זה הוסיף כמעט 500 טון ארוך (508 ט') של משקל לספינה והעלה את עלותה ב-220,000 רובל. לאחר מכן עדיפותה הופחתה לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה על מנת לרכז מאמצים בספינות אחיות מתקדמות יותר כדי להשלים אותן מהר יותר. היא לא הייתה צפויה להסתיים לפני 1916, אבל גם הטורבינות שלה שנבנו בבריטניה עוכבו. האימפרטור אלכסנדר השלישי הושקה ב-15 באפריל 1914, אך היא לא הגיעה לסבסטופול לצורך הצטיידות עד ל-17 ביולי 1917, אז שונה שם הספינה לווליה באוקראינית: Воля (חופש). היא ערכה את ניסויי הים שלה במהלך החודשים הקרובים. בשלב זה צי הים השחור לא היה אפקטיבי לחלוטין כתוצאה מהמצב הפוליטי לאחר מהפכת פברואר ו-ווליה לא ראתה שום קרב.
ווליה הפליגה מסבסטופול לנובורוסיסק ב-1 במאי 1918 כדי להימנע מתפיסה על ידי כוחות גרמנים מתקדמים. בעודה בנובורוסיסק היא קיבלה פקודה להסתער ב-19 ביוני 1918, אך רוב הצוות (933 לעומת 640) סירבו לעשות זאת והחליטו לחזור לסבסטופול. בהגיעה היא פורקה מנשקה ורק שומרים נותרו על הסיפון, אך הגרמנים השתלטו עליה ב-1 באוקטובר. הספינה ביצעה שיוט קצר עם צוות גרמני ב-15 באוקטובר, אך התותחים שלה עדיין לא פעלו. פחות מחודש לאחר מכן נאלצו הגרמנים להסגיר אותה לידי הבריטים ב-24 בנובמבר בהתאם להפסקת שביתת הנשק כאשר פלוגה מהסיירת הקלה HMS Canterbury לקח עליה אחריות. חודש לאחר מכן היא הושטה לנמל איזמיט, על ים מרמרה, על ידי צוות מאה"מ אגממנון, שגם ליווה אותה.
ב-29 באוקטובר 1919 היא הפליגה חזרה לסבסטופול על ידי צוות מאוניית המערכה אה"מ איירון דיוק והוסגרה לידי הרוסים הלבנים ב-1 בנובמבר. הם שינו את שמה לגנרל אלכסייב וביצעו הפגזות חוף כשרק שלושה מתוך שנים עשר תותחים פעלו. עם התמוטטות הצבאות הרוסיים הלבנים בדרום רוסיה בשנת 1920, סייעה הספינה בפינוי הלבנים מחצי האי קרים לביזרטה, שם נכלאה עם שאר הצי של וראנגל. הצרפתים החליטו לא למכור אותה בחזרה לברית המועצות והיא נמכרה לגרוטאות בסוף שנות ה-20 לשלם את עלויות העגינה שלה אף על פי שהיא לא נגרטה עד 1936.
תותחי הספינה הוכנסו למחסן בביזרטה. בינואר 1940 צרפת נתנה אותם לפינלנד, לאחר שסירבה למכור שבעה לפינים בקיץ 1939. מתוך שנים עשר התותחים העיקריים, שמונה הגיעו לפינלנד, בעוד שארבעה נתפסו על ידי גרמניה כשזו פלשה לנורווגיה באפריל 1940 ולכדה אותם על סיפון SS Nina בנמל נרוויק. הגרמנים הציבו את כל ארבעת התותחים, לאחר שבנו אותם מחדש כדי שיהיה ניתן להשתמש בתחמושת גרמנית, בצריחים משוריינים בסוללת מירוס בגרנזי. הפינים השתמשו בארבעה תותחים בעמדות ארטילריה חופית באיסוארי ומקילוטו. שני תותחים אחרים שימשו לתיקון תותחי רכבת TM-3-12 סובייטים, אשר ננטשו בהאנקו כאשר הסובייטים פונו ב-1941. לאחר המלחמה, אלה נמסרו לברית המועצות, שם הוחזקו בפעילות עד שנות ה-90. שני התותחים הנותרים נשמרו כחלפים עבור האחרים, אחד מהם שימש להחלפת תותח אחד שניזוק במהלך בדיקות ב'מטעני על' בשנות ה-70. צריח תותח אחד הוא כעת אנדרטת זיכרון באיסוארי, בעוד שהקנה הרזרבי שנותר נשמר במוזיאון ארטילרי החוף הפיני בקואיבסארי.
נינה גם נשאה כמה מהתותחים בקוטר 13 ס"מ של הגנרל אלכסייב. כמה מהם שימשו במבצר בטנגן באי Rugsundøy. הם הפגיזו את הסיירת הקלה הבריטית אה"מ קניה, על פי הדיווחים, הם פגעו פגיעה אחת בסיירת, במהלך מבצע חץ וקשת ב-1941, אך לא ראו קרב אחר במהלך המלחמה.
מוריס ז'נדרון
ביוגרפיה
ז'נדרון הקליט את רוב הקונצ'רטי ברפרטואר הסטנדרטי, עם מנצחים כמו ברנרד הייטינק, ריימונד לפארד ופאבלו קזאלס, עם תזמורות כמו האופרה של וינה, התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. כן הקליט את רפרטואר הסונאטות לצ'לו ופסנתר. בין שותפיו לנגינה היו הפסנתרנים פיליפ אנטרמון וז'אן פראנסה. במשך 25 שנים היה ז'נדרון חבר בשלישיית פסנתר נודעת עם יהודי וחפציבה מנוחין. הקלטה מפורסמת שלו היא לסוויטות לצ'לו סולו של יוהאן סבסטיאן באך.
ז'נדרון לימד בבית הספר יהודי מנוחין ובקונסרבטואר של פריז. בין תלמידיו קולין קאר וז'קלין די פרה. בשנת 1954 פתח כיתת אמן בבית הספר הגבוה למוויקה בזארבריקן. בשנת 1957 בא לישראל להגיש כיתת אמן לצ'לנים צעירים בסמינר הקיץ למוזיקה קאמרית שנפתח אותה שנה בבית דניאל בזכרון יעקב, זאת בהמשך לשני ביקורים קודמים בשנים 1951 ו-1953.
במקביל לקריירה שלו כצ'לן, הן כסולן והן בהרכבים קאמריים, פיתח קריירה נוספת כמנצח, בעיקר עם התזמורת הזאר הקאמרית ועם הסימפונייטה של בורנמות'. בשנת 1975 נפגעה הקריירה שלו עקב תאונת דרכים, אך הוא חזר לנגן בהצלחה בשנת 1984.
את גישתו לנגינה בצ'לו סיכם ז'נדרון בספר "אמנות הצ'לו" ( "L'Art du Violoncelle"), שנכתב עם ולטר גרימר ויצא לאור בשנת 1999 בהוצאת שוט [ED 9176; ISMN M-001-12682-3]
צבי הירש כהן
הרב צבי הירש הכהן (ה'תרכ"ג – ה'תש"י, 1863–1950) היה רב קנדי אשר שימש כרבה של מונטריאול עשרות שנים ופוסק הלכה מרכזי בקנדה כולה. מראשי תנועת המזרחי ופעיל ציוני.
ביוגרפיה
נולד לשרה וחיים בכפר בודוויץ', במחוז וילקובישק שבנפת סובלאק, למד אצל אביו ובהמשך, בהיותו כבן 14, אצל הרב מיכאל נאמן ראש הישיבה בוילקובישק. כעבור כשנתיים למד בישיבת רמיילס בווילנה אצל הרב בן ציון חריף, והחל מגיל 18 בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב והרב חיים סולובייצ'יק. נסמך לרבנות בידי הרידב"ז ועוד. התגורר תקופה בבירז' ובה נישא.
בשנת ה'תר"ן (1890) היגר לקנדה. תחילה התפרנס ממלאכה, אולם עד מהרה מונה לשמש כרבה של מונטריאול. הוא החזיק בתפקיד זה במשך כשישים שנה, "עד שהוכר ונתקבל כרבה הכולל של יהדות קנדה". כאחד מהרבנים הראשונים שהגיעו לצפון אמריקה בכלל וקנדה בפרט, עסק הרב כהן בתיקונים יסודיים בתחומי הדת, הקמת בתי ספר ותלמודי תורה, הסדרת הכשרות, הקמת חבורות לימוד וישיבות, סידור ענייני הצדקה, ואף נחשב בידי הממשל כרב רשמי לאסירים יהודים.
נודע במיוחד בשל עיסוקו רב השנים, תוך הקדשת מאמץ אישי עצום ורב זרועות, להקמת בתי ספר יהודיים. בזכרונותיו ציין כי את היום שבו אישרה ועדה יהודית סודית חינוך של ילדים בבתי ספר פרוטסטנטיים, בשנת ה'תר"ס (1900), "היה היום האפל ביותר בימי חלדי, וקבעתיו ליום צום לכל חיי. בצוואתי לבני דרשתי שביום הזיכרון למותי, יעלו את זכר מאבקי למען בתי ספר מיוחדים לילידי ישראל". פעל בהצלחה לקבלת רישיון מטעם הממשל הקנדי להקמת קהילות יהודיות והכרה בהן.
בשנת ה'תרפ"ג, משהוקמו "ועד העיר" במונטריאול ו"ועד הרבנים" שעל ידו, נבחר ליושב ראש הוועד. היה בין מייסדי תנועת המזרחי בקנדה, מדובריה ומנהיגיה המרכזיים, וכיהן גם כנשיא כבוד שלה. פעל במשך שנים רבות לקידום מטרות ציוניות, גיוס כספים ועוד. כן היה חבר מייסד באגודת הרבנים וכן שימש חבר הוועד של עזרת תורה. בקיץ ה'תרפ"ז (1927) ביקר בארץ ישראל.
בשנותיו האחרונות חלה הרב צבי הירש כהן, פרש מן הרבנות ועבר להתגורר בבית בתו במאונט ורנון. נפטר בגיל 87, בשנת ה'תש"י (1950). בהלווייתו השתתפו כ-25,000 אלף יהודים, והיא נחשבה לאחת מהגדולות ביותר בקנדה. נטמן במונטריאול. מחליפו ברבנות בעיר היה סגנו, הרב יהושע הירשהורן.
משפחתו
בין בניו היו יצחק משה, ויעקב.
אנחל טורס
אנחל יסיד טורס קיניונס (בספרדית: Ángel Yesid Torres Quiñones; נולד ב-6 באפריל 2000 בבוגוטה שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בלזאן מליגת העל המלטזית.
קריירת מועדונים
טורס גדל במחלקות הנוער של ריאל אקדמיה ופורטו. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של פורטו. ב-20 בינואר 2021 חתם טורס באלברקה מהליגה הפורטוגלית השלישית, במדיה ערך 26 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם טורס בבלזאן מליגת העל המלטזית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 23 הופעות ליגה, בהן הבקיע 15 שערים.
My Name Is Barbra (תוכנית טלוויזיה)
My Name Is Barbra (בעברית: שמי הוא ברברה) הוא ספיישל טלוויזיה אשר שודר ב-28 באפריל 1965, שבו כיכבה הזמרת ברברה סטרייסנד. הספיישל נועד על מנת לקדם את אלבומה בעל אותו השם אשר יצא במקביל לשידור התכנית אשר שודרה על ידי רשת CBS. הספיישל זכה להצלחה רבה וגרף פרסים רבים ביניהם חמישה פרסי אמי. בעקבות הצלחתו הרשת הזמינה מסטרייסנד עוד ארבעה ספיישלים נוספים.
פרסים
הספיישל היה מועמד לשישה פרסי אמי וזכה בחמישה מתוכם. סטרייסנד עצמה גם זכתה בפרס אמי על הופעתה בתוכנית בקטגוריית Outstanding Individual Achievements in Entertainment. במאי הספיישל זכו בפרס גילדת הבמאים של אמריקה בקטגוריית "עבודת הבימוי הטובה ביותר בטלוויזיה". נוסף על כך זכתה סטרייסנד בפרס פיבודי הראשון שלה.
טקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-19
טקס פרסי נשר הזהב ה־19 עבור הישגים בתחום הקולנוע והטלוויזיה הרוסיים לשנת 2020 התקיים ב־22 בינואר 2021 בביתן הראשון של מתחם קונצרן הסרטים מוספילם. המועמדים הוכרזו ב-28 בדצמבר 2020.
ועדת הפרס בחנה סרטים שהוקרנו ברוסיה מה-1 בנובמבר 2019 עד 31 באוקטובר 2020 וכן סדרות טלוויזיה ששודרו מ-1 בספטמבר 2019 עד 31 באוקטובר 2020. סרטים זרים שהיו מועמדים היו רק כאלה שהוקרנו ברוסיה מ-1 בנובמבר 2019 עד 1 בדצמבר 2020. את מרב המועמדויות קיבל סרט הדרמה ההיסטורית "ברית ההצלה" עם 14 מועמדויות.
פרס מיוחד
הבמאית סבטלנה דרוז'ינינה קיבלה את הפרס המיוחד על תרומה ל. פרס שהוענק לה על ידי סבטלנה חודצ'נקובה וסרגיי גרמש מטעם האקדמיה הרוסית לקולנוע.
ביקורת
דמיטרי קרילוב אמר בהתייחס לטקס כי "זו בושה עבור ולדימיר נאומוב (נשיא האקדמיה הלאומית לפרס נשר הזהב) ואישים בולטים אחרים שבחנו את הזבל הרגעי מניקיטה מיכאלקוב. [פשוט] הבל ההבלים"
זינאידה פרונצ'נקו ביקרה את העובדה שהסרט ברית ההצלה", שספג ביקורות על נאמנות לאירועים ההיסטוריים, היה מועמד ב-14 קטגוריות שונות. כך גם הסרט "סטרלצוב שזכה בפרס עבודת העריכה הטובה ביותר.
בשנייד
בשנייד (בהונגרית: Besenyőd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי בשנייד
בבשנייד חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום היה בית קברות יהודי. משנת 1885 היו יהודי המקום כפופים לקהילה היהודית בנירבאטור. בשנת 1944 יהודים רבים מבשנייד נרצחו בשואה.
America (אלבום)
America (בעברית: אמריקה) הוא אלבום האולפן העשירי של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא לאור ב-19 במרץ 2001, בהוצאת הנסה רקורדס. האלבום הופיע לראשונה במצעד האלבומים הגרמני במקום השני ב-2 באפריל 2001, ושהה חמישה שבועות בעשירייה הפותחת במצעד. האלבום קיבל בסופו של דבר את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (BVMI), על מכירות של יותר מ-150,000 עותקים במדינה. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Win the Race" ו-"Last Exit to Brooklyn".
בסוף כל יום (אלבום)
בסוף כל יום הוא אלבומו ה-18 של הזמר אייל גולן, אשר יצא לאור ב-24 במרץ 2015. האלבום זכה בפלטינה כפולה על מכירת 60 אלף עותקים תוך שני 48 שעות מצאתו לאור.
ההפקה המוזיקלית והעיבודים של מרבית שירי האלבום הופקדו בידיו של יעקב למאי.
סינגלים
לפני יציאת האלבום יצאו שני סינגלים. ב-3 בנובמבר 2014 הוציא לאור גולן את הסינגל הראשון מתוך האלבום. את השיר כתב יוסי גיספן, והלחין עדי לאון. ב-11 בינואר 2015 הוצא לאור הסינגל השני, שהוקדש לבנו התינוק יאן, למילים של ידי סהר חגי, לחן של ניצן קייקוב, עיבוד והפקה מוזיקלית של יעקב למאי. אמו של יאן - רוסלנה רודינה צילמה את עטיפת הסינגל.
נורה אבו שנב
נורה אבו שנב (בערבית: نورا ابو شنب; נולדה ב-9 בדצמבר 1987) היא כדורגלנית ערבייה-ישראלית, המשחקת כבלמית, קשרית וחלוצה בהפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
אבו שנב נולדה בג'דיידה-מכר, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. שיחקה כדורגל כבר מגיל 6 עם הבנים בכפר. בגיל 16 הצטרפה עם הקמתה של קבוצת בנות סכנין ושיחקה בה במשך 8 עונות רצופות בליגת הנשים. בעונת 2011/2012 עברה לשחק במכבי כישרונות חדרה ולאחר שנה עברה למכבי חולון ואף זכתה איתה בגביע המדינה באותה עונה.
בעונה הבאה עברה להפועל פתח תקווה ושיחקה בה 5 עונות רצופות.
בעונת 2018/2019 החלה לשחק במכבי חולון, ושימשה גם כקפטנית הקבוצה.
פלסטין
אבו שנב הוזמנה ושיחקה בנבחרת פלסטין, כולל במשחק הידידות ב-2009 מול נבחרת ירדן לרגל השקת אצטדיון כדורגל ברמאללה.
ישראל
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל ערכה אבו שנב מול נבחרת צרפת ב-14/09/2011, ובסך הכל רשמה 12 הופעות בנבחרת, כולל במשחק הידידות ב-2019 מול קבוצת צ'לסי האנגלית מליגת הפרמייר ליג לנשים, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
חיים אישיים
בשנת 2015 אבו שנב לקחה חלק בקמפיין "להשאיר את הפוליטיקה מחוץ למגרש" של ההתאחדות לכדורגל ומשרד החוץ - כתגובה לניסיון נציגי הרשות הפלסטינית - להרחיק את ישראל מפעילות בינלאומית בפיפ"א.
בשנת 2017 נבחרה על ידי ועדה מיוחדת להצטרף לפרויקט של "הנבחרת לאחריות חברתית". מיזם משותף של אופ"א, ארגון הכדורגלנים הבינלאומי "פיפרו", ההתאחדות לכדורגל, וארגון "בועטים את הגזענות והאלימות מהמגרשים".
ב-2019 לקחה חלק פעיל במחאת השחקניות במסגרת "כדורגלניות עושות שינוי" לקידום מעמד כדורגל הנשים בישראל.
בהכשרתה היא מאמנת חדר כושר ו-Outdoor Fitness מבית הספר למקצועות הספורט בתל אביב, וכן מדריכת כדורגל מהמכללה האקדמית בווינגייט.
סיהאנוקוויל
סִיהַאנוּקְוִיל (בקמרית: ក្រុងព្រះសីហនុ, Krong Preah Sihanouk) היא עיר חוף בקמבודיה ובירת מחוז סיהאנוקוויל, השוכנת בקצהו של חצי אי בדרום-מערב המדינה לחופי מפרץ תאילנד. מוקפת כמעט ללא הפרעה שרשרת של חופים לאורך כל קו החוף ועל החוף וביצות הגובלות בפארק הלאומי במזרח. סמוך לעיר מספר איים מיושבים בדלילות, שבמאה ה-21 החלו להוות יעד לתרמילאות הודות לפיתוח מתון.
נכון ל-2008 מנתה העיר, אשר נקראה לכבודו של המלך לשעבר נורודום סיהאנוק, כ-89,800 בני אדם מתוכם כ-66,700 במרחב האורבני שלה. זוהי עיר צעירה יחסית, אשר התפתחה במקביל להקמת נמל סיהאנוקוויל האוטונומי, אשר החלה ביוני 1955 כפתח לסחר ימי בינלאומי בלתי מוגבל. זהו נמל הנמל המים העמוקים היחיד בקמבודיה והוא כולל מסוף שמנים ומחצבים ומתקני תובלה לוגיסטיים. כתוצאה מכך, הפכה העיר למרכז לאומי מוביל של מסחר, תחבורה, וייצור.
שפע החופים של סיהאנוקוויל והאיים המקיפים אותה הפכו אותה הכל מסוף המאה העשרים ליעד לאומי ובינלאומי של קיט ונופש עלייה מתמדת של מבקרים. הודות לגיוון הכלכלי, ליופייה הטבעי ולפוטנציאל התיירותי שלה, עולה בהתמדה מספר תושבי החוץ הקבועים והעונתיים והפכו אותה לאחד המרכזים הרב-תרבותיים והדינמיים בקמבודיה. עם זאת ענף התיירות בסיהאנוקוויל נותר זניח בהשוואה לתאילנד הסמוכה.
על אף היותה של העיר יעד תיירותי, העיר סובלת מתשתית רעועה ומקוטעת מאוד ולא מרשימה מבחינה ארכיטקטונית. בעיות התשתית ניכרות בעיקר בהקשר למים, אספקת חשמל, מתקני בריאות ברמה בינלאומית, כבישים ועוד.
סיהאנוקוויל סובלת גם מבעיות של פשיעה וביטחון אישי, ועומדת תכופות במרכזן של פרשיות של פשיעה מאורגנת, פשיעה זוטא ושחיתות.
בשנת 2017, נחתם הסכם על הקמת אזור כלכלי מיוחד בין קמבודיה לסין. הסינים העבירו מאות מפעלים לאזור הכלכלי והיא הייתה חלק מהאזור. נמל המים העמוקים וסמיכותה של העיר לאיים הנתונים במחלוקת בין מדינות באזור בים סין הדרומי הפכו אותה לנקודה אסטרטגית במסלול הסחר הסיני במסגרת יוזמת החגורה והדרך. במסגרתה, השקיעו הסינים בקמבודיה מיליארדי דולרים בתחנות כוח, שדות תעופה ואוטוסטרדות אשר חיברו את הערים המרכזיות של המדינה לסיהאנוקוויל.
פרסי הקולנוע של נוליווד 2012
המהדורה הראשונה של פרסי הקולנוע של נוליווד התקיימה במרכז האזרחי בלאגוס, ניגריה, ב-2 ביוני 2012, כדי להכיר במצוינות מקצועית בנוליווד. הסרטים Tango with Me ו- Mirror Boy זכו במספר הפרסים הגדול ביותר. ג'נביב נאג'י ורמזי נואה זכו בפרסי הקהל לשחקנית ולשחקן הטובים ביותר.
פרסים
הזוכים מסומנים מבכתב מודגש, יתר הרשימה אלה המועמדים לפרס.
כביש 5504
כביש 5504 הידוע בתור "כביש כפר סבא-קלקיליה" הוא כביש אזורי המחבר את כפר סבא לקלקיליה דרך צומת אייל. בקטע בן 1.5 ק"מ מהצומת עם כביש 551 ועד צומת אייל ממוספר הכביש ככביש 551.
היסטוריה
כביש 5504 נסלל אז כדרך עוקפת לכביש 444, אשר מקטעו בין צומת נווה ימין לצומת אייל נסגר עקב כך שעבר דרך קלקיליה, וגם מתוך חשש לחייהם של ישראלים אשר עברו בכביש זה. הכביש שנסלל נוצר ככביש מפותל, אשר בגלל חיבורו במחלף אייל והניתוק מכביש 444, יצרו לא מעט עומסי תנועה וגם לא מעט תאונות דרכים במקטע זה. כביש זה שימש גם את תושבי השומרון בכדי להגיע למחלף אייל ומשם להתחבר דרך החלק המזרחי של הכביש לצופים ולמספר יישובים בשומרון, וגם כדי כמעט לגמרי לעקוף את כביש הכניסה לקלקיליה, שכן הכביש מסתיים בצומת אשר קרובה לכניסה לעירייה.
ב-29 בספטמבר 2022, לאחר פתיחת המקטע החדש של כביש 444, פחתה חשיבותו של כביש זה.
נקודת קוסטור
נקודת קוסטור (באנגלית: Kostur Point; בבולגרית: нос Костур) היא לשון יבשה בחוף המזרחי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה 1.4 קילומטרים, והיא בולטת לכיוון דרום אל תוך מפרץ היל.
לשון היבשה ממוקמת 4.2 קילומטרים דרומית-מערבית מנקודת ספלנצאני, ו-2.7 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מנקודת פטרוב.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
מקור השם
לשון היבשה נקראת על שם הכפר קוסטור שבדרום מזרח בולגריה.
השם התקבל רשמית ב-3 ביוני 2010.
קלען החץ
קַלְעַן הַחֵץ (שם מדעי: Tetrapturus belone) הוא מין דג החי לאורך הים הפתוח ממשפחת המפרשניים.
ככל הנראה הם נמצאים בעמודת המים בעומקים של לא יותר מ-200 מטר, באופן כללי מעל או בתוך התרמוקלינה. הקלענים נעים בזוגות, כנראה בהתאם להתנהגות תזונה. הוא אוכל דגים מתקהלים שאותם צד במהירות תוך זקירת חרטומו קדימה.
הכיבוש היפני בגואם
הכיבוש היפני של גואם התרחש בין 1941 ל-1944, כאשר הצבא היפני הקיסרי של האימפריה היפנית כבש את גואם במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע
ב-8 בדצמבר 1941, מיד לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור, נשלחו כוחות יפניים מאיי מריאנה הצפוניים לצורך כיבוש גואם שהייתה אז תחת שליטת ארצות הברית. יפני. מושל הצי של גואם ג'ורג מק'מלין נכנע לכוחות היפנים בבוקר ה-10 בדצמבר של אותה השנה.
חיים תחת הכיבוש
יפן התכוונה לשמור על גואם כשטח קבוע גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה ובעקבות כך השקיעה באי משאבים רבים, באמצעות מורים וציוד חינוכי וזאת כחלק ממדיניות היפניזציה אותה קידמו. המטרה הייתה להפוך את אנשי שבט הצ'מורו הילידים לחלק מהאומה היפנית באמצעות הטמעה מוחלטת של התרבות והאידאולוגיה היפנית. המשימה נחשבה בתחילה להיות קלה ומהירה, מכיוון שאוכלוסיית גואם הייתה קטנה; אולם מאמצים אלה של היפניזציה התמודדו מאוחר יותר עם קושי, כביכול עקב אמריקניזציה שחוו אנשי השבט במהלך 40 השנים בהם שלטה ארצות הברית באי. הין היפני הפך למטבע האי ומכוניות, מכשירי רדיו ומצלמות הוחרמו ומזון הוקצב עד שהמוצרים התרוקנו.
השליטה במרץ 1942 הועברה לצי הקיסרי היפני, אנשי השבט הורשו להישאר בחוותיהם ולסחור במוצרי החווה שלהם. הותרה פעילות חברתית, פעילויות חברתיות בתקופת הכיבוש כללו בעיקר מסיבות, צפייה בסרטים יפניים ועריכת תחרויות ספורט. בהאגטנה התקיימו מפגשי המונים לחיזוק "הרוח היפנית". בתי הספר נפתחו מחדש ואנשי שבט הצ'מורו למדו בבתי הספר את השפה היפנית ואת המנהגים היפנים, במקביל ללימודי היפנית, השימוש בשפה האנגלית נאסר. מבוגרים וילדים לימדו קריאה, כתיבה ביפנית ולמדו על שירים יפניים.
לפני הכיבוש היפני, כלכלת גואם הייתה למעשה עצמאית למחצה וזאת באמצעות ייצוא פרי הקופרה. עם זאת, הכלכלה הושפעה מאוד מהמלחמה והכיבוש היפני גרם נזק נוסף באמצעות קביעת שער חליפין נמוך של דולר אמריקאי בהשוואה לין היפני. הייתה גם החרמה מסיבית של נכסים, הרס בתים ומחסור במזון ובמצרכים אחרים עבור המקומיים. הצבא היפני כבש גם אדמות שהיו חיוניות לחקלאות ולכלכלת גואם.
סוף הכיבוש היפני
בתחילת 1944, מאמצי המלחמה היפנים החלו להיכשל במספר קרבות והצבא היפני החליט להיות יותר קשוח עם המקומיים. הפעילות החברתית הופסקה, בתי הספר נאסרו ומרבית הגברים, הנשים והילדים משבט ההצ'מורו נאלצו לעבוד שעות רבות בשדות ולהקים ולבנות מסלולי טיסה ומתקני הגנה לצבא היפני. בנוסף לכך, הם נאלצו לחפור מאות מקלטים ומערות באי, שרובם נמצאיים כיום בפארק ההיסטורי הלאומי למלחמה באוקיינוס השקט. אנשי השבט לרוב זכו ליחס מזלזל, וחלקם אף הוצאו להורג לאחר שהשלימו את העבודה שהוטלה להם. באותה תקופה ובמספר הזדמנויות שונות, נאלצו בין 10,000–15,000 צ'מורוס מכל הגילאים נאלצו לצעוד לכייון מחנות בג'ונגלים המרכזיים והדרומיים של גואם, בתנאים מחפירים ללא מחסה, מזון או מתקנים סניטריים.
הקרב השני על גואם
ב-21 ביולי נחתו האמריקאים משני צידיו של חצי האי אורוטה בצד המערבי של גואם כדי לנתק את שדה התעופה משאר האי. דיוויזיית הנחתים השלישית נחתה בחלק הצפוני של אורוטה ליד הכפר אגאנה בשעה 08:28, וחטיבת חיל הנחתים הארעית ה-1 נחתה ליד הכפר אגאט בחלקו הדרומי של אורוטה. הארטילריה היפנית הצליחה להטביע 20 כלים אמפיביים, אך עד השעה 09:00 הצליחו האמריקאים להנחית טנקים על שני החופים. דיוויזיית חיל הרגלים ה-77 נתקלה בקשיים בנחיתה, מכיוון שחסרו להם כלים אמפיביים הם נאלצו להגיע לחוף בצורה עצמאית מהשרטונים שבהם פרקו אותם הנחתות.
הגשם והג'ונגל העבות הקשו את התנאים על האמריקאים, אבל לאחר קרב בהר באריגאדה מ-2 עד 4 באוגוסט, קו ההגנה היפני התמוטט. שאר הקרב היה מרדף של האמריקאים עד לקצה האי הצפוני. בדומה לקרבות אחרים במערכה הזו, סירבו היפנים להיכנע וכמעט כולם נהרגו.
אחרית דבר
גואם חוגגת את יום השחרור שלה ב-21 ביולי. האי גם מקיים תהלוכה ב -8 בדצמבר; זה מציין גם את יום הפלישה היפנית לאי, תוצאות הכיבוש הצבאי היפני הובילו לדעות אנטי-יפניות חזקות מצד הצ'מורוס שנמשכו עד סוף שנות השישים.
מאז יוני 2006, הקונגרס האמריקאי, ועדת המשפט של בית הנבחרים ומחלקת המשפטים פעלו יחד לאישור הצעת חוק לפיצויי בני השבט על העוולות שנעשו להם במהלך המלחמה.
הגביע הרוסי בכדורגל 2015/2016
גביע רוסיה 2015/2016 (Кубок России по футбоолу 2015/2016) היא העונה ה-24 של טורניר הגביע הרוסי בכדורגל שנערך מיולי 2015 ועד מאי 2016.
בטורניר נוטלות חלק 16 קבוצות ליגת העל הרוסית, 18 קבוצות ליגת המשנה הרוסית, 57 קבוצות הליגה השנייה ו-6 קבוצות כדורגל חובבניות, בסך הכל 97 קבוצות. גמר הטורניר נערך בקאזאן ארנה שבעיר קאזאן.
איילט בוסניה
איילט בוסניה (בטורקית: Eyalet-i Bosna) היה איילט עות'מאני אשר כלל את רוב שטחי בוסניה והרצגובינה המודרנית, ואת רוב שטחי סלאבוניה, ליקה ודלמטיה.
היסטוריה
בוסניה נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1463, ובשנת 1482 נכבשה גם הרצגובינה. החל משנת 1580 שתי הנחלות נכללו במסגרת איילט בוסניה, שהיה מחולק ל-6 סנג'קים. המלחמה הטורקית הגדולה הסתיימה בשנת 1699 בתבוסה טורקית, ובשלום קרלוביץ נמסר חלק משטח האיילט לממלכת הבסבורג.
בתחילת המאה ה-19 הייתה בוסניה אחת מהפרובניציות הפחות מפותחות של האימפריה העות'מאנית, ובעקבות כך פרץ בה בשנת 1831 המרד הבוסני. בשנת 1833 הצליח עלי פאשא ריזבאנבגוביץ' לדכא את המרד בעזרת כוחות מהרצגובינה, ובעקבות כך הוקם בחלקה הדרומי של בוסניה איילט הרצגובינה שנמסר תחת שלטונו של עלי פאשא.
בשנת 1864 בוצעה רפורמה בחלוקה המנהלית של האימפריה, אשר במסגרתה בוטל מעמד האיילט. שטחי בוסניה והרצגובינה נכללו כעת במסגרת וילאייט אשר נקרא וילאייט בוסניה.
מטא (חברה)
מֶטָא בע"מ (באנגלית: Meta Platforms, Inc.; לשעבר "פייסבוק בע"מ", .Facebook, Inc) היא חברה ציבורית רב-לאומית אמריקאית, המפעילה בין השאר את הרשתות החברתיות פייסבוק, אינסטגרם ו-Threads, את תוכנות המסרים המיידיים וואטסאפ ופייסבוק מסנג'ר, ואת חברת המחשוב הלביש אוקולוס. החברה נוסדה באמצע 2004, כחצי שנה לאחר הקמת אתר האינטרנט שבבעלותה. האתר הוקם על ידי מארק צוקרברג, אדוארדו סברין, דסטין מוסקוביץ', כריס יוז ואנדרו מקקולום בהיותם סטודנטים באוניברסיטת הרווארד, ב-4 בפברואר 2004.
הכנסתה העיקרית של החברה נובעת מפרסומות בשירותים שבבעלותה וכן מפרסומות שלה המוטמעות באתרים מכל רחבי העולם, אך חלק מהכנסותיה מגיע גם ממוצרים אחרים, כגון חנות המתנות הווירטואלית או שירותי קרדיט וירטואליים לאפליקציות כגון FarmVille. החברה היא אחת מחמש חברות הביג טק - חברות טכנולוגיית המידע הגדולות ביותר בארצות הברית.
הקמה
ב-4 בפברואר 2004 סטודנטים באוניברסיטת הרווארד, מארק צוקרברג ואדוארדו סברין, ייסדו את אתר "הפייסבוק". ב-2005 שמו של האתר שונה ל"פייסבוק", לאחר שקנו את שם התחום "facebook.com" ב-200,000 דולר. עם הצלחתו המהירה, נתגלעו חילוקי דעות בין סברין וצוקרברג על הכיוון אליו צריכה החברה לשאוף. סברין איבד עניין ומעורבותו בחברה דעכה. בשיא המחלוקת בין השניים, גילה סברין כי חלקו בחברה דולל, ללא ידיעתו, מ-34.8% ל-0.03%. סברין הגיש תביעה נגד פייסבוק אשר יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט. הפרטים לא ידועים וסברין חתם על הסכם סודיות, אך סברין הוכרז באופן רשמי כמייסד משותף של פייסבוק באתר החברה.
חברת פייסבוק נוסדה באמצע 2004, כחצי שנה לאחר הקמת אתר האינטרנט שבבעלותה.
בפברואר 2009 החברה חתמה על הסכם פשרה עם חבריו לאוניברסיטה של צוקרברג, האחים קמרון וטיילר וינקלווס ודיוויה נארנדרה, בעלי חברת ConnectU, שטענו כי גנב מהם את הרעיון של רשת חברתית והפר זכויות יוצרים. פייסבוק שילמה להם 65 מיליון דולר בתמורה להסרת התביעה. במאי 2009 נחתם הסכם פשרה נוסף בין פייסבוק לחברת "Think Computer Corporation" שמייסדה, אהרון גרינשפן, חבר של צוקרברג מהווארד, טען שהוא כבר ב-2003 המציא את השם פייסבוק וטען לבעלות עליו. פרטים לגבי ההסכם לא נמסרו. סיפור הקמת החברה והמאבקים המשפטיים שנלוו לה מתוארים בסרט הקולנוע "הרשת החברתית" (The Social Network).
קפיצה מעלה
ב-24 באוקטובר 2007 הודיעה חברת מיקרוסופט כי רכשה 1.6% מהמניות של פייסבוק תמורת 246 מיליון דולר, מה שמשקף לחברה שווי שוק של כ-15.4 מיליארד דולר, משמע, כ-450 דולר למשתמש, על פי מספר המשתמשים בעת הרכישה.
במרץ 2011 רכשה החברה, תמורת 70 מיליון דולר, את חברת "סנאפטו", שעסקה בפיתוח פלטפורמה להרצת אפליקציות על טלפונים פשוטים.
הנפקה
ב-1 בפברואר 2012 הגישה פייסבוק בקשה לוועדה לניירות ערך בארצות הברית לבצע הנפקת מניות. בתשקיף פרסמה פייסבוק נתונים על מצב החברה נכון לסוף 2011.
ב-15 במאי פייסבוק עידכנה את תשקיף ההנפקה בנאסד"ק, והודיעה כי במסגרתה יועמדו למכירה 337.4 מיליון מניות, במחיר של 34–38 דולר למניה. הדבר העמיד את פייסבוק כהנפקה הכי גדולה שבוצעה עד אז בעמק הסיליקון. בהנפקה נמכרו לציבור מניות בשווי של 16 מיליארד דולר, לפי שווי חברה של 104 מיליארד דולר, במחיר של 38 דולר למניה. שבעה ממייסדי החברה ומהמשקיעים בה, ובראשם צוקרברג, החזיקו במניות ששוויין בעת ההנפקה עלה על מיליארד דולר. במאי 2018 הוערך שווי השוק של החברה בכ-543.23 מיליארד דולר. מארק צוקרברג, החזיק במועד ההנפקה 28.4% ממניות החברה. ב-2 באוגוסט 2012, לאחר פרסום דו"חותיה הכספיים הראשונים של החברה, עזבו קייטי מיטיק ואיתן בירד את החברה.
ביולי 2012 פייסבוק הקימה בלונדון את מרכז הפיתוח הראשון שלה מחוץ לארצות הברית.
מיתוג מחדש
ב-28 באוקטובר 2021 שינתה החברה את שמה מ"פייסבוק בע"מ" (באנגלית: .Facebook, Inc) ל"מטא פלטפורמות בע"מ" (באנגלית: ) כדי למתג עצמה מחדש כחברת מטאברס.
בפברואר 2022, לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים של שנת 2021, הודיעה החברה על ירידה במספר המשתמשים היומיים בפייסבוק, לראשונה בתולדותיה. כתוצאה מכך שווי המנייה ירדה ב-26%, והחברה מחקה כ-240 מיליארד דולר משוויה. הירידה החדה ביותר בהיסטוריה של שוק ההון. בנובמבר 2022 ירדה מניית החברה ב-76% מהשיא שנקבע ב-10 בספטמבר 2021 בשווי שוק של למעלה מטריליון דולר, לפחות מ-300 מיליון דולר ב-27 באוקטובר 2022. הייתה זו הנפילה החדה ביותר לחברת ביג טק מאז שנת 1999. עם זאת, עד אמצע השנה העוקבת, המנייה הראתה התאוששות מהירה, וגידול של 184% מאז נובמבר 2022.
ביוני 2022 נודע כי חאבייר אוליבאן יחליף את מנהלת התפעול של החברה, שריל סנדברג, אך היא תשמור על מקומה בדירקטוריון. על פי הוול סטריט ג'ורנל, פרישתה של סנדברג היא על רקע חקירת מעשי שחיתות מצידה, פרסום שהוכחש על ידי "מטא".
ביקורת
ביולי 2019 קנסה נציבות הסחר הפדרלית את חברת פייסבוק בסכום של 5 מיליארד דולר, הקנס הגדול ביותר בו נקנסה אי פעם חברה טכנולוגית, עד לאותה עת בשל מעשיה בפרשת קיימברידג' אנליטיקה.
בסוף יוני 2020, החל קמפיין הקורא לחרם נגד פייסבוק ואינסטגרם בשם "Stop Hate For Profit" (די לשנאה בעד רווח). לקמפיין, אותו יזמה הליגה נגד השמצה, הצטרפו יותר מ-100 גופים ובהם תאגיד יוניליוור, Verizon, פטגוניה, בן & ג'ריס, לנדינג ונורת' פייס. זאת כחלק מביקורת על האלגוריתם של החברה. בתגובה, המנכ"ל מארק צוקרברג הודיע על שורה של שינויים במדיניות הפרסום ברשת החברתית.
בדצמבר 2020 נציבות הסחר הפדרלית וקבוצת מדינות בארצות הברית, בראשות מדינת ניו יורק, הגישו תביעות נגד החברה, בטענה כי ניצלה לרעה את כוחה המונופוליסטי בשוק כדי לחסל מתחרות. הם דרשו לבטל את הרכישות של וואטסאפ ואינסטגרם בשל חוקי ההגבלים העסקיים. בית המשפט הפדרלי של ארצות הברית דחה את התביעה והתיר לפייסבוק להמשיך ולהחזיק בחברות הבת שלה.
ב-4 באוקטובר 2021 נתקלה חברת פייסבוק בתקלה עולמית, בה כל הרשתות החברתיות שבבעלותה הושבתו למשך 7 שעות. בשל התקלה רשמה החברה הפסדים של מיליארדי דולרים. באותו תאריך פרנסס האוגן, מהנדסת שהייתה עובדת החברה, התפרסמה כחושפת שחיתות של פייסבוק. היא חשפה מסמכים פנימיים, המעידים על העדפת האינטרסים הכלכליים של החברה על פני כל שיקול אתי, חינוכי וחברתי.
פעילות בישראל
חברת פייסבוק ישראל בע"מ נוסדה בשנת 2010 ופועלת בשני תחומים, מחקר ופיתוח וכן פרסום ומסחר. עדי סופר תאני, מנכ"לית החברה, מובילה את תחום הפרסום והמסחר בחברה. עם זאת עיקר הפעילות בישראל הוא מחקר ופיתוח. "פייסבוק ישראל" נולדה עם רכישת "אונבו", חברה ישראלית שעסקה בדחיסת נתונים לגלישה סלולרית. לאחר הרכישה שמה שונה ל"פייסבוק ישראל".
לאורך השנים רכשה פייסבוק מספר חברות ישראליות, בניהן, "סנאפטו", המאפשרת גלישה בפייסבוק בטלפונים זולים, "face.com", העוסקת בטכנולוגיית זיהוי פנים, "פבלס", העוסקת בטכנולוגיית זיהוי מחוות גוף ו"רדקיקס" העוסקת בפיתוח הרחבות למערכות דואר אלקטרוני ארגוניות.
בדצמבר 2014 נחנכו משרדיה החדשים של פייסבוק במגדל רוטשילד 22 בתל אביב. בשנת 2017 שכרה החברה שבע קומות במגדל עזריאלי שרונה.
יוסף חזנוביץ
יוסף חזנוביץ (22 באוקטובר 1844 הורדנה, בלארוס – 21 בדצמבר 1919 יקטרינוסלב, אוקראינה) היה רופא יהודי-ציוני וביבליופיל, ממייסדי "מדרש אברבנאל" (כיום הספרייה הלאומית של ישראל).
קורות חייו
חזנוביץ נולד בגרודנה שברוסיה. אביו, אהרן, היה סוחר שנעדר הרבה מן הבית. אמו נפטרה כשהיה עוד ילד. אחרי מות אמו העביר אותו אביו לידי הוריו כדי שיגדלו אותו. סבו וסבתו היו אנשים יראי שמיים וסבתו הייתה ידועה במעשיה הטובים. הוא התחנך, בתחילה, בחדר ואחרי תום לימודיו שם החליט לדאוג לעתידו וללמוד מקצוע שיפרנס אותו. לשם כך הוא למד רוסית בעצמו והתקבל לגימנסיה. אך הוא לא סיים אותה מכיוון שהכריחו אותו לכתוב בשבת ולכן עזב אותה. עם זאת, כדי למנוע שערורייה הוא קיבל תעודה שסיים חמש שנות לימוד בגימנסיה. לאחר מכן נסע לקניגסברג שם השלים את לימודיו והתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת קניגסברג. בזמן לימודיו באוניברסיטה עבד חזנוביץ' בבית החולים המקומי. ב-1872 סיים את לימודיו בהצטיינות. הוא חזר לרוסיה והתחיל לעבוד כרופא בסנקט פטרבורג עד 1878. לאחר מכן עבד כרופא בגרודנה. ב-1877 נשא לאישה את פרניה וילבושביץ, אחותה של מניה שוחט, אך שנים ספורות אחרי החתונה התאבדה אשתו. הוא לא נישא פעם נוספת ואימץ ילדה. ב-1878 התיישב חזנוביץ בביאליסטוק ושם חי את רוב חייו.
פעילות ציבורית
בעבודתו כרופא התפרסם כמי שמטפל במסירות בעניים. פעמים רבות לא היה לוקח שכר ממטופליו ולעיתים אף השאיר כסף לחולה כדי שיוכל לקנות את התרופות אותן רשם. בנוסף לעבודתו כרופא עסק רבות גם בענייני ציבור. הוא היה ממקימי אגודת חובבי ציון שנוסדה בביאליסטוק ב-1882. באותה שנה, אחרי הפרעות בדרום רוסיה הסופות בנגב עשה רבות למען הנפגעים בפרעות.
הוא גם היה בין התומכים הנלהבים במועמדותו של הרב שמואל מוהליבר לכס הרבנות בביאליסטוק משום שהרב תמך בתנועת חובבי ציון. אחרי בחירתו של מוהליבר נעשה חזנוביץ ליד ימינו ושניהם נבחרו לייצג את העיר בוועידת חובבי ציון שנערכה בקטוביץ בשנת 1884. ב-1890 יצא חזנוביץ יחד עם הרב מוהליבר למסע בארץ ישראל. מטרת הנסיעה הייתה לבחון את מצב היישוב הישן והחדש. במסגרת זאת הם נפגשו עם מנהיגי היישוב, ביניהם אליעזר בן-יהודה. חזנוביץ השתתף בכל הקונגרסים הציוניים, מלבד הראשון, עד מותו.
בנוסף לכך היה חזנוביץ בין השנים 1885–1887 יושב ראש של אגודת לינת צדק שמטרתה הייתה לסייע לחולים. ב-1916 עזב חזנוביץ, בשל הכיבוש הגרמני, את ביאליסטוק ועבר ליקטרינוסלב שם גם נפטר. בסוף חייו חי חיי עניות ונפטר בבית אבות מקומי ב-1919 מדלקת ריאות.
הספרייה הלאומית
מפעל חייו היה יצירת הבסיס לאוסף הספרייה הלאומית בירושלים. בפגישתו בירושלים ב-1890 עם מנהיגי היישוב הם הציעו לו להקים ספרייה בירושלים. הרעיון להקים ספרייה לאומית בירושלים קדם לחזנוביץ. כבר ב-1875 ניסו כמה משכילים, ביניהם ישראל דב פרומקין, אברהם משה לונץ ועוד כמה להקים ספרייה שקראו לה, לכבודו של משה מונטיפיורי, "בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי", אך הספרייה לא הצליחה, בין השאר בשל חרם שהטילו עליה הרבנים של ירושלים ובראשם ר' שמואל סלנט משום שהיו בה ספרי מינות. בעקבות החרם ביקש מונטיפיורי שיסירו את שמו משם הספרייה. ניסיון נוסף היה של לשכת בני ברית בשנת 1892. יוזמי הספרייה היו ד"ר זאב וילהלם הרצברג, אפרים כהן, ר' חיים הירשנזון, ר' אברהם משה לונץ, דוד ילין וזאב יעבץ. כאמור נפגש אתם חזנוביץ ב-1890 והוא קיבל את עצתם לעזור בבניית הספרייה הלאומית. חזנוביץ היה אספן ספרים וביבליופיל עוד משנות השמונים. ההצעה של מנהיג בני ברית קסמה לו כאספן והוא הפך את הרעיון למרכז חייו והקדיש לו את רוב זמנו וכספו. הוא התחיל לאסוף ספרים, תמונות וכל דבר שנראה לו שצריך להיות בספרייה לאומית. את חזונו הוא פרסם ב-1899 ב"מכתב להזכיר" שפרסם המהווה גם היום את התשתית הרעיונית לבחירת האוסף:
"בירושלים זאת יבנה בית גדול, רם ונשא ובו יאָצר כל פרי רוח ישראל מיום היותו לגוי. כל הספרים הכתובים עברית וכל הספרים בכל הלשונות המדברים על היהודים ותורתם. כל הכתבים והציורים הנוגעים אל חייהם או שצריכים לפי דעת חרשי צירים להתנהג בתוכם. הכל יאצר בבית הגדול הזה, ואל הבית הזה ינהרו רבנינו, חכמינו וכל משכילי עמנו וכל אשר לו לב מבין בספרותנו ורוחו שוקקה ושואפת לתורה ולחכמה ולדעת דברי ימי עמנו וחיי אבותינו.".
ב-1893 באספה שהתקיימה בביתו של חזנוביץ הוחלט לייסד אגודה בשם "בית נאמן" שתאסוף כסף להקמת הספרייה, לקניית ספרים ולדמי משלוח. ב-1895 נשלח המשלוח הראשון – 8,800 ספרים ב-34 ארגזים. היו לחזנוביץ כמה דרישות ממקבלי התרומה:
"א. בהוסד "אוצר הספרים הכללי" בירושלים, עליכם החובה למסור כל ספרי אל אוצר הכללי הזה. ב. באוצר הכללי הזה יועד חדר מיוחד שבו ימצאו כל ספרַי והחדר הזה יקרא על שמי" גנזי יוסף בירושלים", ואנכי אשתדל כל ימי אי"ה, להרחיב את חדרי ולהגדילו בהוסיפי בו ספרים ישנים וחדשים עד מקום שיכולתי תגיע."
ב-1896 נפתח אוסף גנזי יוסף לקוראים.
אחרי המשלוח הראשון של הספרים הוא פעל עוד ביתר מרץ. הוא שלח מכתבים לאישים יהודים חשובים על מנת לעניין אותם ברעיון הספרייה. הוא דרש מסופרים, מו"לים וכדומה לאסוף ספרים אותם ישלחו במתנה לבית נאמן. אפילו מחוליו הוא לקח ספרים שנראו לו מעניינים. ה"שיגעון" שלו לרעיון הספרייה היה ידוע בביאליסטוק ולעיתים חולים שלא היה להם כסף לשלם עבור הטיפול היו נותנים לו ספר במקום תשלום, דבר שהתקבל על ידו בסבר פנים יפות. ב-1899 היו בספרייה, יחד עם ספרי חזנוביץ, כ-15 אלף ספרים אך הם היו עדיין בבניין שכור ולא היה ביטחון שאפשר יהיה לשמור על האוסף. לשם כך פרסם חזנוביץ את "המכתב להזכיר" (לעיל). לאיגרתו של חזנוביץ הייתה השפעה ובשנת 1900 יסד מנחם אוסישקין חברה שעסקה בהתרמה לטובת "בית נאמן". עד 1914 הוא אסף בערך 36,000 ספרים. מהם 20,000 בעברית וביניהם כמה ספרי אינקונבולה. אחרי מותו, ב-1920 נשלחו הספרים אותם אסף לירושלים בעזרת חברת דורשי האוניברסיטה בוורשה. היה זה אחד ממשלוחי הגדולים ביותר של ספרים לארץ ישראל אחרי מלחמת העולם הראשונה. אפשר לראות את הספרים אותם תרם גם היום. על כל ספר שנקנה על ידו יש חותמת גנזי יוסף בירושלים. חזנוביץ ראה בספרייה מרכז רוחני לעם ישראל בארץ ישראל. מרכז זה צריך היה לכלול גם מוזיאון, אוניברסיטה ואקדמיה למדעים. הוא פעל למען הספרייה גם בקונגרסים הציוניים וב-1900 החליט הקונגרס לתת הקצבה שנתית של 1000 פרנק לספרייה. הסכום הזה וחוסר התמיכה של המוסדות הציוניים בספרייה גרם לו לאכזב גדולה ולרוגז רב. חזנוביץ היה די מפוכח וידע שהוא לא יראה את הספרייה הלאומית בימי חייו. עשרים שנה לפני מותו כתב לראובן בריינין:
"מספקני אם אזכה לראות בעיני את הבית הזה, אשר הקדשתי לו כל ימי חיי, אבל דיי אם אהיה בטוח כי אחרי מותי נכון יהיה הבית הזה, שבו יתגלם רוח ישראל במשך גלותו המרה וכל עברי אשר יחפץ לדעת מה פעל רוח ישראל בטהרתו במשך אלפים שנה ימצא בו את מבוקשו."
הנצחתו
במרכז ירושלים סמוך למקום ששכנה בו ספריית בני ברית נקרא רחוב לזכרו. רחוב נוסף נקרא על שמו בדרום תל אביב.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
ג'ון גלאגר ג'וניור
ג'ון הווארד גלאגר ג'וניור  (באנגלית: John Howard Gallagher, Jr; נולד ב-17 ביוני 1984) הוא שחקן תיאטרון טלוויזיה וקולנוע ומוזיקאי אמריקאי. גלאגר הוא זוכה פרס טוני לשנת 2007, התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "רסיסים של אפריל", "מה שעובד" ו"ג'ונה הקס".
ביוגרפיה
גלאגר נולד בעיר וילמינגטון שבמדינת דלאוור למוזיקאים ג'ואן וג'ון גאלאגר האב. בצעירותו היה פעיל מוזיקלית ולקח חלק במספר להקות אזוריות.
גאלגר התחיל את דרכו בטלוויזיה בתפקידים קטנים בסדרות: "חוק וסדר", "הבית הלבן", "אד", "NYPD Blue", ו"חוק וסדר: כוונה פלילית". הוא זכה לחשיפה בשנת 2003 לאחר שהופיע בדרמה העצמאית המצליחה "רסיסים של אפריל" בתפקיד טימי אחיה של אפריל בארנס (קייטי הולמס) הבעייתית.
בשנת 2006, הופיע גלאגר לראשונה בברודוויי במחזה זוכה פרס פוליצר "מחילת הארנב" בתפקיד הנער ג'ייסון ווילט אשר פוגע בדני, ילדם של בקה (סינת'יה ניקסון) ואיזי. בשנת 2007 זכה גלאגר בפרס טוני לשחקן האופי הטוב ביותר במחזה מוזיקלי על הופעתו במחזמר "אביב מתעורר" בתפקיד הילד מוריץ.
ב-2009 שיחק בסרטו של וודי אלן "מה שעובד" בתפקיד פרי איתו יוצאת הצעירה מלודי סלסטין (אוון רייצ'ל ווד). באותה שנה התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2010 שיחק בעיבוד הקולנועי לקומיקס "ג'ונה הקס". בשנת 2011 שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "אידיוט אמריקאי" והשתתף במחזה "ירושלים".
בשנת 2012, החל לשחק בסדרה "חדר החדשות". בשנת 2013, שיחק בסרט "טווח קצר 12".
ב-26 במאי 2015, התפרסם כי גלאגר ישוב להופיע בברודוויי בעונה הבאה במחזמר של יוג'ין או'ניל, "מסע ארוך אל תוך הלילה" לצידם של גבריאל ביירן וג'סיקה לאנג. הצגת הבכורה תהיה ב-19 באפריל 2016.
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "הניסוי של בלקו" בהפקת ג'יימס גאן שגם כתב את התסריט. באותה השנה שיחק בסרט "שקט".
לשקוד
לשקוד (בהונגרית: Laskod) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בלשקוד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,107 ובשנת 2020 רק 878 תושבים.
יהודי לשקוד
יהודים החלו להתיישב בלשקוד בסוף המאה ה-18. רובם התפרנסו ממסחר וכמה היו בעלי משקים. במקום היו בית כנסת ובית קברות יהודי. הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי.
אחרי כניסת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי לשקוד לגטו בקישווארדה, וכעבור שבועות מספר שולחו עם כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר רק כמה יהודים, ועזבו תוך זמן קצר את המקום. בשנת 1963 כבר לא היו יהודים בלשקוד
אנה פלאסיו
אנה פלאסיו (בספרדית: Ana Isabel de Palacio y del Valle Lersundi; נולדה ב-22 ביולי 1948, מדריד) היא פוליטיקאית ספרדיה, חברה של המפלגה העממית.
לאחר סיום הלימודים וקבלת תואר במשפטים אנה פלאסיו החלה את הקריירה בתחום. בשנת 1994 היא נבחרה לפרלמנט האירופי בה כיהנה בין היתר כיושבת ראש של וועדת המשפטים ופנים. בשנים 1999–2002 היא הייתה חברה במשלחת להמועצה המחוקקת הפלסטינית.
בשנת 2002 בעקבות שינויים בממשלה של חוסה מריה אסנאר היא מונתה לשר החוץ. במהלך הכהונה היא טיפלה בין היתר בתקרית דיפלומטית עם מרוקו. היא כיהנה בתפקיד עד לשנת 2004. בשנת 2003 אנה פלאסיו ביחד עם פוליטיקאים אירופים נוספים הייתה בין יוזמי של הקמת "מדברידג'".
במרץ שנת 2004 אנה פלאסיו נבחרה לקונגרס הנציגים וכיהנה בתפקיד עד לשנת 2006.
בשנת 2006 היא קיבלה מינוי לסגן-נשיא בכיר בבנק העולמי.
בשנת 2010 אנה פלאסיו חזרה למדריד והקימה חברת ייעוץ. היא מכהנת כדירקטור במספר חברות בינלאומיות וארגונים ציבוריים.
אליגטורים (תת-משפחה)
אליגטורים (שם מדעי: Alligatorinae) היא תת-משפחה של זוחלים ממשפחת האליגטוריים, בה נכללו בעבר סוגים רבים אך כיום היא כוללת רק שני מינים: אליגטור אמריקאי ואליגטור סיני, שניהם מהסוג אליגטור (Alligator). זוהי תת-המשפחה השנייה באליגטוריים, לצד הקיימנים החיים רק באמריקה הדרומית.
האליגטורים הם תנינאי מים מתוקים כמעט לגמרי החיים במימי הביצות והנהרות של דרום ארצות הברית ונהר היאנגצה שבמזרח סין. בעבר היו מינים שחיו באזורים נוספים. הם בעלי לסתות רחבות עם מעט שיניים הבולטות כשהפה סגור, חוטם שפוך ובעלי עיניים וחוטם הבולטים, מבנה המתאים לראות מעל פני המים בעוד רוב הגוף חבוי בתוכו. מבנה זה הופך את האליגטורים לטורפים אורבים מוצלחים מאוד, אשר ניזונים מטרף מגוון בין חרקים ודגים קטנים עד לאיילים, דובים או פיתוניים ואף תנינים אחרים.
האליגטורים בניגוד לזוחלים אחרים מראים דאגה רבה לצאצאיהם והם מקננים בקני עשב גדולים ושומרים על הצעירים עד הבגרות.
פרארי F8 טריבוטו
פרארי F8 טריבוטו (באנגלית: Ferrari F8 Tributo) היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי משנת 2019. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2019, והגיעה לישראל ביולי 2020. היא מחליפה את הפרארי 488 GTB.
עיצוב
העיצוב החיצוני מעוצב בהשראת ה-488 GTB הקודמת והפרארי 488 פיסטה, העיצוב החדש אפשר לפרארי להגדיל את כוח ההצמדה ב-15% ולשפר את היעילות האווירודינמית ב-10% לעומת ה-488 GTB. העיצוב הפנימי מעוצב בהשראת שאר דגמי פרארי וכולל מושבי מרוץ קלים העשויים מבד.
מפרט טכני
ה-F8 טריבוטו כוללת מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 3.9 ליטר טווין-טורבו המספק 711 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,250 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 2.9 שניות והמהירות המרבית עומדת על.
פרארי F8 ספיידר
ה-F8 ספיידר היא גרסת הגג הנפתח שהחשפה ב-9 בספטמבר 2019. פתיחת או סגירת הגג אורכת 14 שניות וניתן לבצע זאת תוך כדי נסיעה, במהירות של עד 45 קמ"ש. משקלה עומד על 1,400 ק"ג. היא כוללת את אותו מנוע כמו הגרסה הבסיסית.
נטלי דדון
נטלי דדון (נולדה ב-24 ביוני 1983, י"ג בתמוז ה'תשמ"ג) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
דדון נולדה וגדלה בקריית ביאליק למשפחה מיהדות מרוקו. היא הבכורה בין שלוש בנות, להורים בעלי מסעדת דגים ומועדון לילה. כשהייתה בת 12, התגרשו הוריה. לדדון אח נוסף מנישואיה השניים של אמה, ואח מנישואיו השניים של אביה. דדון החלה בלימודי הוראת המתמטיקה במכללת אורנים אך עזבה בשלב מוקדם.
בתחילת שנות האלפיים פתחה בקריירת דוגמנות. תחילה השתתפה בתחרות מלכת היופי 2002. בשנת 2008 נבחרה להשתתף בתוכנית הריאליטי "הדוגמניות", בה הייתה אחת המתמודדות הבולטות וסיימה במקום הרביעי. לאחר התוכנית, השתתפה בכמה פרסומות, וחזרה למסך כשהשתתפה בתוכנית "לילה בכיף" (בפינת "הבכיפיות") בערוץ ביפ. בהמשך הנחתה בביפ תוכנית בשם "קומדי בר", שבה התארחו קומיקאים בתחילת דרכם. בנוסף, כיכבה עם אמה בסדרה הדוקומנטרית "חלומות מפלסטיק" בהוט בידור ישראלי.
דדון מתבטאת בנושאים חברתיים ופוליטיים בתקשורת וברשתות החברתיות ובשדולה לחיזוק הזהות היהודית בכנסת.
חייה האישיים
דדון היא אם לבן. מתגוררת בהרצליה פיתוח. היא מנהלת זוגיות עם אבי בנה, עמית פרליס.