cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מודוס פוננס
לדוגמה, נניח את שתי ההנחות הבאות: מכאן נסיק את המסקנה:
חשוב להדגיש שההנחות לא בהכרח נכונות, אך אם הן נכונות, המסקנה "יעקב שחור" נובעת מהן. הלוגיקה מאפשרת הסקת מסקנות מהנחות יסוד, בלי קשר לנכונותן.
פעמים רבות נעשית השגיאה הבאה: הסקה שמ"אם A אז B" נובע "אם לא A אז לא B".
Cuff It
Cuff It הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Renaissance. השיר נכתב והופק על ידי ביונסה, נובה ואב, מורטן ריסטורפ, רפאל סאדיק ודה-דרים, עם כתיבה נוספת של נייל רוג'רס. השיר מכיל אינטרפולציה מתוך "Ooo La La La", שנכתב על ידי אלן מקגרייר ומבצעתו טינה מארי. הוא נשלח לרדיו הצרפתי ב-28 בספטמבר 2022, כסינגל השני מתוך האלבום. הוא נשלח גם לרדיו הקצבי והאורבני העכשווי בארצות הברית ב-4 באוקטובר 2022.
רקע
ביונסה סיפרה למגזין בריטיש ווג כי סגר מגפת הקורונה שינה אותה כאדם, באומרה כי היא בילתה "הרבה זמן בהתמקדות בבניית המורשת שלי ובייצוג התרבות שלי בצורה הטובה ביותר שאני יודעת. עכשיו, החלטתי לתת לעצמי רשות להתמקד בשמחה שלי". היא הוציאה את אלבום האולפן השביעי שלה, Renaissance ביולי 2022 לשבחים ממבקרי המוזיקה. "Cuff It" מופיע כרצועה הרביעית באלבום, ונכתב והופק על ידי ביונסה, נובה ואב, מורטן ריסטורפ, רפאל סאדיק ודה-דרים, עם כתיבה נוספת של נייל רוג'רס.
קבלה ביקורתית
השיר קיבל שבחים ממבקרי המוזיקה. ורנון אייקו מ-Exclaim! הכריז על הרצועה כ"בולטת ביותר באלבום" ותיאר אותה כ"המנון גרובי להרגשה טובה". אנדי קלמן מ-AllMusic סבר שהשיר היה "שיר דיסקו-פאנק מבער עם גיטרת הקצב הבלתי ניתנת לחיקוי של נייל רוג'רס" וכי לשיר "כל המרץ של קלאסיקות האפ-טמפו של ליידי טי". מליסה רוג'יירי מ-USA Today תיארה את השיר כ"בופ מלא נשמה" ושיבחה את צליל הגיטרה-פאנק המיוחד של נייל רוג'רס. מיקאל ווד מלוס אנג'לס טיימס סיווג את השיר כ"פנטזיית דיסקו שופעת" ושיבח את ההגשה הווקאלית החושנית של ביונסה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, השיר נכנס והגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע שנגמר ב-13 באוגוסט 2022. בקנדה, השיר נכנס במצעד הקנדה הוט 100 למקום ה-37. לאחר שיצא כסינגל השני מתוך Renaissance, השיר הגיע לשיא חדש במקום ה-22 בשבוע שנגמר ב-22 באוקטובר 2022.
בממלכה המאוחדת, השיר נכנס למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי ב-5 באוגוסט 2022. השיר הגיע לשיא חדש במקום החמישי ב-14 באוקטובר 2022. באירלנד, השיר נכנס למקום ה-17 ב-23 בספטמבר. ב-14 באוקטובר, השיר הגיע לשיא חדש במקום השישי.
בניו זילנד, השיר נכנס למקום ה-39 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד. השיר קפץ 31 מקומות ובשיאו הגיע למקום השמיני ב-19 בספטמבר 2022. ב-14 באוקטובר, השיר הגיע לשיא חדש במקום השלישי.
אנדי טימונס
אנדי טימונס (באנגלית: Andy Timmons. נולד ב-26 ביולי 1963) הוא גיטריסט אמריקאי.
חייו
טימונס נולד בדאלאס שבטקסס והחל דרכו בגיל 13 באינדיאנה בלהקה ששמה Taylor Bay. הוא למד לנגן בגיטרה קלאסית במשך שנתיים, לפני שהוא עבר למיאמי ללמוד מוזיקת ג'אז באוניברסיטת מיאמי.
בין היתר הוא נבחר לאחד הגיטריסטים הטובים בעולם (מתוך 20) במגזין היפני music magazine's reader.
שיריו של טימונס הם לרוב אינסטרומנטליים, אך ישנם כמה שירים שבהם הוא שר.
בליז
בליז (באנגלית: Belize) היא מדינה באמריקה המרכזית, על חוף הים הקריבי. היא גובלת במקסיקו בצפון-מערב, בים הקריבי במזרח ובגואטמלה במערב ובדרום. בליז נודעה בעבר כהונדורס הבריטית. מקור שמה הנוכחי בבליז סיטי ובנהר הבליז. בהיותה מושבה בריטית לשעבר, בליז היא אחת המדינות היחידות דוברות האנגלית באמריקה הלטינית (לצד גיאנה וג'מייקה). בליז סיטי היא העיר הגדולה במדינה, כמו גם עיר הנמל הראשית ועיר הבירה לשעבר. עיר הבירה הנוכחית היא בלמופן. בליז חברה ב"קהילייה הקריבית (CARICOM)" ורואה בעצמה מדינה קריבית וגם מרכז אמריקאית. בליז היא מהמדינות דלילות האוכלוסין והקטנות באמריקה המרכזית (הקטנה ביותר ביחד עם אל סלוודור) והמדינה היחידה מביניהן שאין לה גישה לאוקיינוס השקט.
היסטוריה
בליז הפכה למושבה רשמית יותר של הממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, בשם "הונדורס הבריטית". הונדורס הבריטית הפכה באופן רשמי לקולוניה בשנת 1862. היא הפכה לקולוניה בשלטון עצמי בינואר 1964, ושינתה את שמה ל"בליז" ביוני 1973. ג'ורג' פרייס הוביל את בליז לעצמאות מלאה, בספטמבר 1981, לאחר עיכובים שנגרמו בשל סכסוכי גבול עם גואטמלה השכנה. גואטמלה הכירה בעצמאותה של בליז רק ב-1992.
ב-1961 נפגעה המדינה קשות מההוריקן "האטי". הממשלה החליטה שקיום עיר הבירה על חוף השוכן מתחת לגובה פני הים הוא סיכון גבוה מדי, ובמהלך כמה שנים תכננה הממשלה הקולוניאלית הבריטית עיר חדשה בדיוק בליבה של המדינה. ב-1970 החלה ההעברה האיטית של משרדי הממשלה לבירה החדשה, בלמופן.
במהלך כל שנות קיומה של בליז טענה גואטמלה לבעלות על חלק גדול משטחה הדרומי של המדינה עקב הפרת הסכם משנת 1859 בין בריטניה לגואטמלה.
פוליטיקה
בליז היא דמוקרטיה פרלמנטרית וחברה בחבר העמים הבריטי. מלך בריטניה הוא ראש המדינה, ומיוצג במדינה בידי מושל כללי שחייב להיות בליזי. הרשות המבצעת העיקרית בשלטון היא הקבינט, שבראשו עומד ראש ממשלה. שרי הקבינט הם חברי המפלגה שמחזיקה את רוב המושבים בפרלמנט, ובדרך-כלל הם מחזיקים במשרת שר במקביל לחברותם בפרלמנט.
לפרלמנט של בליז, "האספה הלאומית", שני בתים: בית הנבחרים והסנאט. 29 חברי בית הנבחרים נבחרים בבחירות לכהונה של 5 שנים לכל היותר. בסנאט שמונה חברים, 5 מתוכם נבחרים בידי ראש הממשלה, 2 בידי ראש האופוזיציה, ואחד בידי המושל הכללי בתאום עם המועצה המייעצת של בליז. בראש הסנאט עומד נשיא, שהוא חבר ללא זכות הצבעה הממונה בידי מפלגת השלטון.
בשנת 2020 נערכו בחירות לפרלמנט בהם ניצחה המפלגה הדמוקרטית המאוחדת עם 59% מהקולות.
כלכלה
הסמכות המוניטרית המרכזית בבליז היא הבנק המרכזי של בליז.
התעשייה המקומית בבליז מתבססת בעיקר על עסקים פרטיים בתחום החקלאות, תעשייה מבוססת-חקלאות, ומסחר. תיירות ובנייה צוברים לאחרונה חשיבות גוברת.
הגידול העיקרי הוא סוכר, והוא מהווה כמעט מחצית מהייצוא; תחום ההעסקה הגדול ביותר הוא תעשיית הבננות. לאחרונה הפך גם גידול הדרים לתעשייה גדולה לאורך כביש האמינגברד (אחד מארבעת הכבישים הראשיים במדינה).
החל מספטמבר 1998 נוקטת הממשלה במדיניות כלכלית לעידוד ההתפתחות, והתוצאה הייתה גידול של התוצר הלאומי הגולמי ב-6.4% בשנת 1999, ו-10.5% בשנת 2000. בשנת 2001 ירד הגידול ל-3% בשל ההאטה בכלכלה העולמית ובשל פגיעה קשה של הוריקנים בחקלאות, בדיג ובתיירות. הבעיות העיקריות עדיין הו מאזן סחר שלילי גדל, וחוב חיצוני. יעד מרכזי לטווח הקרוב הוא צמצום העוני בעזרת תורמים בינלאומיים.
כיום חיים יותר בליזים מחוץ למדינה (בעיקר בארצות הברית) מאשר בבליז עצמה. בשל כך חלק גדול מהתוצר הלאומי הגולמי נובע מכספים שנשלחים לבליז מקרובי משפחה החיים בחו"ל.
גאוגרפיה
צפון בליז מכיל בעיקר מישורי חוף ביצתיים, בחלקם מיוערים בצפיפות. בדרום שוכנת שרשרת הרי המאיה, ובהם הפסגה הגבוהה ביותר בבליז, דוילז דילייט (1,124 מטר מעל פני הים). בליז שוכנת בין הנהרות הוֹנדוֹ וסרסטוּן, ונהר הבליז זורם במורד מרכז המדינה. לאורך כל החוף הקאריבי שוכן ריף שוניות האלמוגים השני בגודלו בעולם שגם הוכרז כאתר מורשת עולמי לשימור על ידי אונסק"ו.
האקלים המקומי הוא טרופי, בדרך-כלל חם ולח מאוד. העונה הגשומה היא ממאי עד נובמבר, ואסונות טבע תדירים הם הוריקנים ושיטפונות.
דמוגרפיה
השפה הרשמית היא אנגלית. מרבית הבליזים (למעט מהגרים חדשים ממדינות שכנות) דוברים אנגלית (או אנגלית קראולית) במידה סבירה. בצפון ובמערב המדינה נפוץ השימוש בספרדית; ספרדית היא שפת-האם של כמחצית מהאזרחים (או יותר ), ושפה שנייה עבור עוד כ-20%. קבוצות מאיה שונות עדיין דוברות בשפות המאיה, ובניב קראולי של אנגלית. כמה מהקהילות בדרום המדינה דוברות בעיקר בשפת הגריפונה.
כמחצית מהאוכלוסייה הם נוצרים קתולים. מרבית האחרים שייכים לכנסייה האנגליקנית או לקבוצות פרוטסטנטיות אחרות. כ-5% מהאוכלוסייה שייכים לקהילת המנוניטים דוברים גרמנית או גרמנית מנוניטית ("פלאודייטש", שפה בה דוברים המנוניטים שהיגרו לרוסיה בסוף המאה ה-18).
השערת הרצף
השערת הרצף היא טענה שהעלה אבי תורת הקבוצות, גאורג קנטור, לפיה עוצמת הרצף (מסומנת: או |\mathbb R|) היא העוצמה הקטנה ביותר האפשרית של קבוצה שאינה בת מנייה (אומגה אחת). במילים אחרות, שכל קבוצה אינסופית שאינה בת מנייה, היא לפחות בעלת עוצמת הרצף. מן ההשערה עולה שהעוצמה של תת-קבוצה של המספרים ממשיים יכולה להיות בדיוק אחת משלוש אפשרויות: סופית, אלף אפס או עוצמת הרצף.
השערה זו הייתה הראשונה ב־23 הבעיות של הילברט. אחרי עשרות שנים בהן הייתה בעיה פתוחה, הוכיחו קורט גדל ופול כהן כי היא אינה תלויה באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, אקסיומות צרמלו-פרנקל. העקביות של תורת הקבוצות לא תינזק אם נוסיף אקסיומה הקובעת שההשערה נכונה, וגם לא אם נוסיף אקסיומה הקובעת שהיא אינה נכונה.
רקע
עוצמה היא דרך מדויקת להתייחס ל'גודל' של קבוצות אינסופיות. לשתי קבוצות יש אותה עוצמה אם אפשר לזווג את האיברים שלהן בזוגות: כל איבר בקבוצה אחת מתאים לאיבר בקבוצה השנייה. קנטור הראה כי עוצמתה של קבוצת המספרים הטבעיים, שמסומנת \aleph_0, היא העוצמה האינסופית הקטנה ביותר. עוצמתה של קבוצת המספרים הממשיים, המכונה עוצמת הרצף ומסומנת \ \aleph (או \ c), שווה לעוצמה של קבוצת כל תתי הקבוצות של ℕ (קבוצת המספרים הטבעיים), אותה מסמנים ℕ-. קנטור הראה באמצעות שיטת האלכסון שפיתח, כי העוצמה גדולה יותר מ- \ \aleph_0.
אף על פי שניסה, לא הצליח קנטור לבנות קבוצה שעוצמתה גדולה מ- \ \aleph_0 וקטנה מ-, ולכן העלה את השערת הרצף שלפיה קבוצה כזו אינה קיימת. קנטור לא הצליח להוכיח השערה זו. אות לחשיבות שהייתה לבעיה זו בקרב המתמטיקאים ניתן לראות בכך שהבעיה הייתה הראשונה מבין 23 הבעיות הפתוחות שהילברט הציג בשנת 1900 בתור הבעיות המתמטיות החשובות של המאה ה-20.
בשנת 1935 פיתח קורט גדל את מושג הקבוצות הניתנות לבנייה, ושנתיים אחר-כך, ב-1937, הוא מצא דרך להיעזר במושג הזה כדי לפתור באופן חלקי את השערת הרצף: גדל הראה שאם מניחים שתורת הקבוצות (בניסוח המקובל שלה, צרמלו-פרנקל ובתוספת אקסיומת הבחירה) עקבית, אז התורה הכוללת בנוסף את השערת הרצף כאקסיומה, גם היא עקבית. מצד שני, בשנת 1963 הוכיח פול כהן שגם הוספת אקסיומה השוללת את השערת הרצף מביאה למערכת עקבית, ולכן השערת הרצף עצמאית במסגרת תורת הקבוצות - אין אפשרות להוכיח אותה או את שלילתה על פי האקסיומות של תורה זו. כדי להוכיח משפט זה פיתח פול כהן את שיטת הכפייה (Forcing).
עוצמות ביניים
השערת הרצף נחקרת בין השאר באמצעות עוצמות מוגדרות, שערכן תלוי במערכת האקסיומות. כמה עוצמות כאלה מוגדרות באמצעות המבנה של אוסף תת-הקבוצות האינסופיות של המספרים הטבעיים. למשל, אומרים שתת-קבוצה אינסופית A מפצלת תת-קבוצה אינסופית B, אם גם החיתוך וגם ההפרש B-A הם אינסופיים. האינווריאנט מוגדר כעוצמה הקטנה ביותר של אוסף תת-קבוצות אינסופיות, שיש בו חבר המפצל כל תת-קבוצה אינסופית נתונה. האינווריאנט מוגדר כעוצמה הקטנה ביותר של אוסף תת-קבוצות אינסופיות שאין אף תת-קבוצה אינסופית המפצלת את כולן. ברור ש-. יש מודל של ZFC שבו.
השערת הרצף המוכללת
השערת הרצף המוכללת (GCH) אומרת שבין עוצמה אינסופית \ |S| לעוצמת קבוצת החזקה \ 2^{|S|} (הגדולה ממנה לפי משפט קנטור), אין אף עוצמות אחרות.
השערת הרצף המוכללת חזקה די הצורך לגרור גם את אקסיומת הבחירה. ההוכחה מתבססת על מספרי הרטוג.
השערת הרצף המוכללת מתקיימת במודל הקבוצות הניתנות לבנייה ולכן במובן מסוים "קל" להראות את העקביות שלה. בנוסף, עבור מודל התחלתי כלשהו של ZFC, קיימת כפייה שמובילה למודל שמקיים את השערת הרצף.
במונים סדירים, משפט איסטון מראה כי ניתן באמצעות כפייה להפר את השערת הרצף כרצוננו כאשר האילוצים היחידים שצריכים להתקיים הם:
הפוגה
הפוגה היא שלב בעימות צבאי שבו ישנה הפסקת לחימה זמנית, לשם פינוי פצועים, ציון חג חשוב וכדומה, והיא נובעת במידה רבה מעייפות הצדדים הלוחמים. ההפוגה נקבעת בהסכמה בין הצדדים הלוחמים, ולעיתים נקבע לה זמן קצוב מראש.
הפוגה היא הדרגה הנמוכה ביותר של הפסקת לחימה, והיא פחותה מהפסקת אש. להבדיל מהפסקת אש ומשביתת נשק, שבהן כוונת הצדדים היא להביא את הלחימה לידי סיום (אם כי לא תמיד מתממשת כוונה זו), הרי בהכרזה על הפוגה המסר הוא "אנו עוד נשוב להילחם".
לעיתים נדרש זמן מה לייצובה של ההפוגה, משום שהצדדים עדיין מנסים להגיע לשיפור עמדות של הרגע האחרון.
דוגמה מובהקת למצב של הפוגה ניתן למצוא במלחמת העצמאות, שבמהלכה הוכרזו שתי הפוגות, שלאחריהן התחדשה הלחימה.
ויבו ולנטיה
ויבו ולנטיה (באיטלקית: Vibo Valentia) היא עיר ורשות מקומית (קומונה) במחוז קלבריה שבדרום איטליה, לחוף הים הטירני. היא בירת נפת ויבו ולנטיה והמרכז החקלאי, המסחרי והתיירותי שלה. אתרי התיירות הקרובים לה ביותר הם טרופאה (Tropea), ריקאדי (Ricadi) ופיצו (Pizzo). תפקיד חשוב בכלכלת האזור ממלא נמל ויבו מרינה. אוכלוסייתה מנתה ב-2001 33,957 נפש.
תולדותיה
ראשיתה של ויבו ולנטיה כקולוניה יוונית בשם "היפוניון" (Hipponion). היא נוסדה בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מלוקרוי אפיזפיריאוי (לוקרי), עיר יוונית חשובה ביוון הגדולה שבאיטליה, דרומית-מערבית לויבו ולנטיה, בחוף הים האיוני. דיודורוס סיקולוס מספר, כי דיוניסיוס טיראן סירקוסאי כבש את העיר ב-388 לפנה"ס והגלה את אוכלוסייתה. ב-378 לפנה"ס, בסיוע הקרתגים, שבו הגולים לבתיהם. לאחר נפילת העיר לידי הרומאים נקרא שמה "היפוניום" (Hipponium). ב-194 לפנה"ס הפכה העיר לקולוניה לטינית בשם ויבו ולנטיה. בעקבות התמוטטות האימפריה הרומית העיר כמעט וננטשה כליל. ב-1070 בנו בה הנורמנים טירה, היכן שניצבה האקרופוליס הקדומה. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה, ייסד במקום עיר חדשה בשם "מונטלאונה" (Montelone). השם הרומי הקדום, ויבו ולנטיה, הושב לה רק ב-1928.
מערת חריטון
מערת חריטון (בערבית: مغارة المعصة; תעתיק מדויק: מע'ארת אלמעצה) היא מערה קרסטית, השנייה בגודלה בארץ ישראל. גדולה ממנה רק מערת מלח"ם בהר סדום, שהיא מערת מלח. המערה נמצאת צמוד ליישוב תקוע, סמוך לחרבת חריטון, בגדה המערבית של נחל תקוע. היא נקראת על שם הנזיר הנוצרי בן המאה ה-4 חריטון, שחי באזור.
פיינאפל אקספרס
פיינאפל אקספרס (באנגלית: Pineapple Express) הוא סרט משנת 2008 שבוים על ידי דייוויד גורדון גרין, נכתב על ידי סת' רוגן ואוון גולדברג ובכיכובם של רוגן עצמו וג'יימס פרנקו. המפיק ג'אד אפאטו, שעבד קודם לכן עם רוגן וגולדברג על הסרטים "הדייט שתקע אותי" ו"סופרבאד - חרמן על הזמן", השתתף בכתיבת העלילה. הסרט יצא לאקרנים ב-6 באוגוסט 2008. ג'יימס פרנקו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט זה.
מערת חריטון
תיאור
שטחה הכללי של המערה הוא 3,450 מ"ר, והיא כוללת ארבעה מפלסים עיקריים ו־55 חדרים, שחלקם נקראים גם אולמות. המרחק מפתח המערה ועד לנקודה הרחוקה ביותר ממנה הוא כ־400 מטרים. הפרשי הגובה בין המפלסים מגיעים עד שלושה מטרים בין מפלס ראשון לשני, עד שבעה מטרים בין השני לשלישי ועד 12 מטרים בין השלישי לרביעי. פנים המערה כולל תהומות, מצוקים, אולמות גדולים ומחילות טבעיות. היא מופתה בעזרת צלעון מדוד רק בשנת 1969 על ידי קבוצת מתנדבים חברי "החברה להגנת הטבע" מירושלים בראשות גדעון מן. המרכז לחקר מערות מיפה את המערה במלואה בשנים 2008–2009.
פיינאפל אקספרס
תקציר עלילה
דייל דנטון (סת' רוגן) הוא בחור בן 25 שמשתמש במריחואנה באופן קבוע ומתפרנס מהגשת צווי התייצבות לבית משפט. הוא מגיע לביקור אצל סוחר הסמים שלו, סול סילבר (ג'יימס פרנקו) על מנת לרכוש מריחואנה. דייל מספר ששם האדם הבא שהוא הולך להגיש לו צו נקרא טד ג'ונס וסול אומר שייתכן שהוא מכיר אותו. לאחר מכן דייל נוסע לבית של טד ושם הוא עד כיצד שוטרת, קרול ברייזר (רוזי פרז), וטוד יורים למוות באדם אסייתי. בשלב זה דייל נכנס לפאניקה ונמלט מהמקום אבל משאיר אחריו בזירה פילטר של הג'וינט שלו שהכיל מריחואנה מסוג נדיר בשם "פיינאפל אקספרס" (אננס אקספרס). טד מצליח לזהות את סוג המריחואנה הזו ושולח את שני הבריונים שלו, בודלופסקי ומאתסון (קווין קוריגן וקרייג רובינסון) הישר לסוחר סמים בשם רד (דני מקברייד), שמספר שהוא מכר את הסם רק לסול.
מערת חריטון
תיאור
פתח המערה נמצא מעל מצוק הפונה אל הנחל מאחורי שני גושי סלע גדולים המכונים על ידי המטיילים "לוחות הברית". היא מכילה אולם כניסה גדול ומרווח כאשר מחילת הכניסה למכלול המסועף של המחילות והחדרים נמצא בקיר אולם הכניסה.
פיינאפל אקספרס
תקציר עלילה
דייל מגיע בבהלה לדירה של סול ומבין ממנו שטד הוא סוחר סמים מסוכן וייתכן שהוא יצליח לעלות על כך שהסם הגיע מסול. יחד הם בורחים ליער בזמן שהבריונים של טד מכריחים את רד לקבוע פגישה בינו לסול. דייל וסול נרדמים באוטו של דייל ומתעוררים לגלות שהם איחרו והחמיצו את הפגישה עם רד. הם עוזבים את היער ומגיעים לבית של רד, בתקווה לגלות האם טד הצליח לעלות עליהם. רד אומר שטד לא אחריהם אבל דייל מבין שהוא משקר ומתחיל קטטה שבסופה רד מאבד את ההכרה. הם מעירים את רד ומענים אותו עד שהוא מספר להם שטד גילה מי הם ומתכוון לרצוח אותם. לאחר מכן הם מחליטים להימלט מהעיר.
מערת חריטון
היסטוריה
בתקופה הביזנטית ובתקופת הצלבנים זוהתה המערה בטעות כמערת עדולם שבה הסתתר דוד המלך מפני שאול. בשנת 1139 פשטו כוחות בדואים על העיר תקוע, שהייתה יישוב צלבני חשוב. תושבי העיר נמלטו אל המערה והסתתרו בה.
פיינאפל אקספרס
תקציר עלילה
על מנת לממן את האוטובוס שעוזב את העיר, סול ודיל מוכרים מריחואנה מסוג פיינאפל אקספרס. שוטרת שמגיעה למקום עוצרת את דייל על מכירת מריחואנה והוא מנסה לשכנע אותה שהשוטרת ברייזר משוחתת. בעזרת תכסיס מתוחכם מצליח סול לגרום לשוטרת לצאת מהניידת וגונב את הרכב, הוא טוען שעשה זאת כי חשב שזו הייתה השוטרת ברייזר. באותו הזמן השוטרת ברייזר שומעת בקשר על המעצר של דייל והיא יוצאת למרדף בהילוך מהיר אחריהם. דייל וסול מצליחים להימלט אך מתחילים להתווכח בשל הסיטואציה שבה הם נמצאים. הם מחליטים להיפרד וסול הולך לבקר את סבתא שלו בבית האבות שלה. בבית האבות הבריונים של טד חוטפים את סול וכולאים אותו מתחת לאסם. דייל משכנע את רד לעזור לו לחלץ את סול אבל רד נסוג ברגע האחרון. התוכנית של דייל לא מצליחה והוא נתפס. בזמן שדייל וסול מוחזקים כבני ארובה הם משלימים ומתכננים כיצד לברוח.
מערת חריטון
היסטוריה
הראשון שחקר את המערה בתקופה המודרנית היה טיטוס טובלר, בשנת 1853. הוא דיווח על חלקי ארונות מתים, חציבות במעברים ומערכת מים שכללה בורות מים, תעלות ובריכה בעומק המערה. כמו כן דיווח על כתובות רבות ביוונית עתיקה, ערבית ועברית. אולם כוונתו של טובלר לא הייתה למערה הנקראת בימינו מערת חריטון אלא למערה הנמצאת כ־500 מטרים דרומה לה, הקרויה "מערת חריטון האמיתית" (כיוון ששם סביר להניח שהתגורר הנזיר) או "מערת חריטון התלויה".
ב־1873 חקרה את המערה משלחת הקרן לחקר ארץ ישראל בראשות קלוד קונדר, שמיפתה בדיוק רב את מה שחשבה לכלל המערה. כיום ידוע שהמיפוי חלקי ביותר וכולל רק חלק קטן ממנה. מיפוי נוסף ותיאור מפורט ורחב היקף נערך ב־1965 על ידי משלחת גרמנית בראשות שטרובל (Strobel) ופורסם ב"עיתון האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל". אולם המפה אינה שימושית כיוון שהיא מכילה שגיאה חמורה בכיוון ולא ניתן לנווט על פיה במערה.
פיינאפל אקספרס
תקציר עלילה
לפתע, כנופיית סמים אסייתית שמתחרה בכנופיה של טד מתקיפה את האסם, זאת כנקמה על כך שטד והשוטרת ברייזר רצחו את אחד מחברם. דייל וסול מצליחים להשתחרר אבל נתפסים על ידי מאתסון. מאתסון מחורר את האוזן של סול ביריית אקדח אבל סול מצליח להשתלט עליו. סול ודייל יוצאים מהחדר בו הוחזקו ומצטרפים לקרב שמתחולל באסם. מאתסון יורה בבודלופסקי והורג אותו על כך שסירב לירות בסול. אחר כך הוא מיד פונה לכיוון סול אבל בדיוק אז רד פורץ עם רכבו לאסם ומוחץ את מאתסון. בו זמנית, מתרחש מאבק ארוך בין דייל לטד שמסתיים במותו של טד. במקום אחר באסם אחד האסייתים מפעיל פצצה שמתחילה לשרוף את כל המקום. השוטרת ברייזר יורה ברד והרכב שלו מתפוצץ ונופל עלייה. ההתפוצצות גורמת לסול לאבד הכרה אבל דייל מוצא אותו וסוחב אותו החוצה מהאסם הבוער. רד, איכשהו עדיין בחיים, מצליח גם כן להימלט ומשלים איתם. בהמשך הם אוכלים במסעדה ומדברים על ההרפתקאה שחוו. בסוף אמא של סול אוספת אותם ולוקחת אותם לבית החולים.
מערת חריטון
היסטוריה
בשנת 1969 מופתה המערה בעזרת צלעון (מפוי 'השלד' של המערה) על ידי גדעון מן, חנן וורקר וצוות מתנדבים מהחברה להגנת הטבע בירושלים.
פיינאפל אקספרס
הפקה
על פי המפיק ג'אד אפאטו, ההשראה לסרט הייתה הדמות פלוייד מהסרט "רומן על אמת" אותה גילם בראד פיט. אפאטו חשב ש"זה יהיה מצחיק לעשות סרט בו נוכל לעקוב אחר הדמות הזו מחוץ לדירה שלו ולראות איך רודפים אחריו פושעים". על פי רוגן תקציב ההפקה האידיאלי היה 40 מיליון דולר אבל בגלל הנושא - "סרט על סמים" - כפי שתיאר זאת, סרטי סוני הקצו 25 מיליון דולר. הסרט נקרא על שם סוג אמיתי של קנאביס שנקרא "אננס אקספרס".
מערת חריטון
היסטוריה
המרכז לחקר מערות מיפה את המערה במלואה בשנים 2008–2009.
ב־8 במאי 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, נרצחו סמוך למערה הנערים קובי מנדל ויוסף איש־רן מתקוע שיצאו לטייל באזור.
פיינאפל אקספרס
ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורת חיוביות. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון 68%, כשרוב המבקרים שיבחו את המשחק שבסרט (בעיקר של ג'יימס פרנקו). חלק מהמבקרים התלוננו על הוולגריות בסרט, אך ציינו שהסרט עדיין מצחיק. הסרט זכה להצלחה בקופות ובסוף השבוע הראשון של הסרט הוא הוכרז לסרט עם הפתיחה השנייה הכי טובה של השנה אחרי "האביר האפל" וכיום הכנסותיו עומדות על 101,549,277 דולרים.
פודינג סאגו
פודינג סאגו (באיטלקית: Sago Pudding) הוא קרם מתוק המופק מדקל הסאגו, שמוגש קר, לרוב נאכל לקינוח ונפוץ במדינות דרום אסיה, גינאה החדשה ובריטניה.
הקינוח מורכב מחלב, מים, סוכר, הל וזעפרן שאותם מערבבים יחד ולאחר מכן מקררים.
שם הקינוח מורכב מהמילה פודינג (Pudding) וסאגו (Sago) שפירושו עמילן המופק מגבעולי דקל טרופיים שונים.
לפודינג גרסאות שונות וניתן להכינו עם פודינג אורז, חלב קוקוס, סוכר דקלים או קורנפלור.
גן יער
גן יער הוא זרם בחינוך לגיל הרך, כלומר לילדים בגילאים 2–6, בו נמצאים הילדים ברוב שעות פעילות הגן בחיק הטבע. בכל מזג אוויר ועונה הילדים מוזמנים לשחק, לחקור וללמוד בסביבת יער וטבע. תפקיד המבוגרים בזרם חינוכי זה, יהיה להשגיח ולהבטיח סביבה בטיחותית לחוויה מיטבית של הנאה וחקר, סביבה של משחק ודמיון ומגוון אפשרויות ליצירה ופעילות.
פעילות
אפשר לתאר גן-יער כ-"גן ללא קירות ותקרה" שכן רוב הפעילות היומיומית נעשית תחת כיפת-השמים ולא במבנה. הדגש הוא על היכרות ומשחק בסביבה הטבעית ובדברים המתאפשרים בה. חול, עלים, אדמה,פירות, פרחים, ענפים וכדומה הם כלי-העבודה הראשוניים של הילדים והצוות, ושימוש במשחקים מסחריים מוכרים נעשה בהמעטה או כלל לא. משחק ויצירה המושתתים על כוחות של דמיון ועשיה, הקשבה, פעילות מוטורית גסה ועדינה – הם מאפיין מובהק של גני ילדים ביער.
למרות ההבדלים הבולטים שבין חינוך בגן-יער וחינוך במבנה, גנים אלו באים לענות על אותם צרכים תרבותיים, היסטוריים והתפתחותיים המוכרים למערכת החינוך הממלכתית ונועדו למלא את אותה מטרה בסיסית: לטפל, לסקרן ולחנך ילדים צעירים.
מתוך שתנאי השטח הטבעיים באזורי הארץ הם שונים ומגוונים, כך גם גני-יער יכולים להיות שונים זה מזה: סביבת טבע עירוני אינה כסביבת טבע בעמק-הירדן, בגליל, בנגב או במישור החוף והדבר יבוא לידי ביטוי בסדר היום של הגן, בחומרים הזמינים לפעילות, בהקמת מחסות ומבנים ארעיים בשטח ועוד. בנוסף לגורמי השטח המשתנים, ישנה חשיבות פילוסופית ומקום לתודעה עצמאית של כל גן וגן ולביטויים אישיים של הצוות המוביל.
למרות השוני, יהיו מספר פעילויות אופייניות בגן-יער:
מיקום וארגון
גן-יער כשמו כן הוא – ממוקם לרוב בסביבת יער. אך למעשה, הגישה החינוכית מדברת על שהייה בטבע, מכל סוג, שהייה בחוץ באוויר הפתוח ובסביבה טבעית ולפי מקום ההתיישבות.
היסטוריה
בעבר, הגישה לטבע הייתה קלה ופשוטה לרוב. במהלך המאה האחרונה, עם התגברות תהליך העיור ההולך וגובר חלה התרחקות מהטבע, הן מבחינה פיזית והן רעיונית. החסר הקיצוני ההולך וגדל של הטבע סומן אפילו כדי הפרעת חוסר הטבע (Nature Deficit Disorder ) אך הרבה קודם לכן, הובן הצורך הטבעי והבריא והמשיכה של האדם אל הסביבה החיצונית וגן-הטבע הראשון נוסד בדנמרק.
אלה פלוטאו הקימה בדנמרק בראשית שנות החמישים של המאה ה-20 את גן-היער הראשון. הרעיון התגבש בהדרגה כתוצאה מכך שבילתה לעיתים קרובות עם ילדיה וילדי שכנותיה ביער סמוך לביתה, סוג של מעון-יום שעורר עניין רב בקרב הורי השכונה. ההורים הקימו קבוצה ויצרו יוזמה להקמת גן החורש הראשון.
בשוודיה בשנת 1957, איש צבא לשעבר, גוסטה פרום (Goesta Frohm) יצר את הרעיון Skogsmulle : "סקוג" פירושו "עץ" בשוודית, "מול" בשוודית הוא אחד מארבע דמויות בדיוניות שיצר פרום כדי ללמד ילדים על הטבע. בתי ספר ליערות על פי המודל של פרום, המכונה "I Ur och Skur" (בתי ספר לגשם או לרוח) העבירו את הרעיון מהתארגנויות מזדמנות וספונטניות לגני ילדים רשמיים, שהוקמו על ידי סיוו לינדה בשנת 1985.
בגרמניה קיימים גני-יער מאז שנת 1968 אך רשמית מוכרים גני-יער כזרם חינוכי רק משנת 1993, ההכרה הביאה לסבסוד עלויות הגן והפחתת תשלומי ההורים לילדים הלומדים במוסדות אלו. גני הילדים ביער הפכו פופולריים יותר ויותר ונכון לשנת 2005 היו בגרמניה כ- 450 גני ילדים ביערות, חלקם מציעים שילוב של חינוך יער ומעונות יום מסורתיים, כשהם מבלים את הבוקר ביער ואחר הצהריים במבנה. בסוף 2017 מספר גני הילדים ביער בגרמניה עלה על 1500.
גני-יער בישראל
בשנת 2017 הקימו רון מלצר ותמר רייס במצפה רמון את גן היער הראשון בישראל המוכר על ידי משרד החינוך ואיננו מסגרת פרטית, "גן קשת".
הקמתו של הגן הראשון במצפה-רמון כחלק מהמערכת הציבורית היוותה שער לגנים נוספים לקום ולהתהוות במקומות נוספים בארץ וכיום פועל גן יער מוכר גם בירושלים וגנים רבים פרטיים פועלים ברחבי הארץ כולה.
נאות אפקה
נאות אפקה היא שכונה בצפון-מזרחה של העיר תל אביב, בעברו הצפוני של נחל הירקון.
נאות אפקה א'
נאות אפקה א' הוקמה בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי חברת שיכון עובדים וקבלנים פרטיים. השכונה נחשבת לשכונת מגורים בעיקרה. בחלקה המזרחי של השכונה פעל אזור תעשייה שנבנה בשעתו בקצה של העיר, אך עם השנים הלך ונבלע באזור מגורים שהקיף אותו. בין המפעלים שפעלו באזור היה מפעל כיתן ששכן מזרחית לרחוב קהילת ונציה ומשנות ה-90 של המאה ה-20 פועלת במקום חנות גדולה למוצרים שונים. כמו כן פעל במקום מפעל שמן, שבשנות ה-90 נהרס ועליו נבנה מתחם מגורים חדש. חלק מאזור התעשייה הוסב לאזור תעסוקה ולכן לצד כיתן הוקמו עד לשנות ה-90 מספר מבני משרדים. מקור השם, הוא מהשכונה הסמוכה אפקה הוותיקה. בשנת 2007 גרו בשכונה כ-2,900 תושבים.
נאות אפקה ב'
נאות אפקה ב' הוקמה בשנות ה-60 על ידי חברת שיכון עובדים. רוב הבנייה בשכונה רוויה וחלקה הקטן בתים צמודי קרקע. השכונה כוללת את פרויקט "גבעת הפרחים" שנבנה מאוחר יותר ובו בניינים גבוהים יותר בני שבע עד שמונה קומות. בשכונה גרו בשנת 2007 כ-4,900 תושבים.
ב-1948 עדיין היה ניתן להבחין על הגבעה אשר היום נטוע עליה הפארק של שכונת 'גבעת הפרחים' בשרידים של תעלות קשר ועמדות צבאיות של הצבא הטורקי. הגבעה הייתה חלק ממערבו של נדבך ההגנה שפרסו הטורקים בסוף 1917 מצפון לירקון, מתל א-רקיה - בסיס המודיעין על רכס הכורכר מעל חוף תל ברוך, במערב, עבור בתל קסילה, שייח מוניס, גבעת הפרחים, בואך ח'ירבת הדרה היא רמת החייל, במזרח, טרם צלח חיל המשלוח המצרי של הבריטים בדצמבר 1917 את הירקון וקו שתי העוג'ות התייצב.
מאפייני השכונה וגבולותיה
גבולות השכונות (א' וב') הם הצטלבות של דרך משה סנה ורחוב "בני אפרים" מצפון, הרחובות "קהילת קייב" ו"בני אפרים" ממערב, הרחובות "פנחס רוזן" ו"משה סנה" ממזרח. והרחוב המפריד בין נאות אפקה א' בצפון לנאות אפקה ב' בדרום הוא רחוב "אברהם שלונסקי". השכונה שוכנת בסמוך לשכונות רביבים, הדר יוסף, מעוז אביב, תל ברוך, ושכונת רמות צהלה. שטח השכונה הוא 1307 דונם, מתוכם 963 דונם לנאות אפקה א' ו-339 דונם לנאות אפקה ב'.
משפטי סילו
משפטי סילו הם משפטים בתורת החבורות, העוסקים בתת-חבורות-p מקסימליות של חבורה סופית. חבורות שסדרן הוא חזקה של ראשוני p נקראות חבורות p, וכולן נילפוטנטיות. משפטי סילו מאפשרים לחקור חבורות סופיות באמצעות תת-חבורות כאלה והפעולה שלה עליהן, ומכאן המעמד היסודי שלהן בתורת החבורות.
במובן מסוים, משפטי סילו הפוכים למשפט לגראנז'. לפי משפט לגראנז', הסדר של תת-חבורה H של G חייב לחלק את הסדר של G. משפטי סילו מראים שאם נתון מחלק q של הסדר של G שהוא חזקת ראשוני, אז אפשר למצוא תת-חבורה מסדר q. משפטי סילו קובעים גם שכל תת-החבורות שסדרן הוא חזקת-p מקסימלית, צמודות זו לזו.
הגדרות
אם p הוא מספר ראשוני המחלק את הסדר של החבורה הסופית G, אז קיימת חזקה מקסימלית של p המחלקת את הסדר. כלומר p^n מחלק את סדר החבורה, אבל p^{n+1} אינו מחלק. לתת-חבורה של G שסדרה שווה ל-p^n קוראים חבורת p-סילו של G. הגדרה שימושית אחרת לאותו מושג: חבורת p-סילו היא תת-חבורה של G שהיא חבורת-p, בעלת אינדקס זר ל-p.
לדוגמה, אם אז תת-חבורה מסדר 3 היא חבורת 3-סילו של G, ותת-חבורה מסדר 8 היא חבורת 2-סילו של G.
ניסוח המשפטים
נניח ש-G חבורה סופית וש-p^n היא חזקה מקסימלית של ראשוני p המחלקת את הסדר של G. נסמן ב-n_p את מספרן של חבורות p-סילו השונות של G. נציין מיד שאם P חבורת סילו, אז תת-החבורות הצמודות לה גם הן חבורות p-סילו.
משפט סילו הראשון
לכל חבורה G קיימת חבורת p-סילו. (דהיינו n_p>0).
הכללה של משפט זה קובעת שלכל חזקת p המחלקת את הסדר של G, לאו דווקא החזקה המקסימלית, קיימת תת-חבורה בגודל זה.
משפט סילו השני
כל חבורות p-סילו של G צמודות זו לזו. יתרה מזו, כל תת-חבורה של G, שהיא חבורת p, מוכלת באיזושהי חבורת p-סילו של G.
חבורת p-סילו היא יחידה (כלומר n_p=1) אם ורק אם היא תת חבורה נורמלית של G.
משפט סילו השלישי
מספרן של חבורות p-סילו של G שקול לאחת מודולו p. כלומר.
דוגמה לשימוש
נראה שלכל חבורה G מסדר 105 מוכרחה להיות תת-חבורה נורמלית. , ולכן יש לחבורה תת-חבורות מסדר 3, 5 ו-7. מספרן של החבורות מסדר 3 שקול ל-1 מודולו 3 ומחלק את 35 - ולכן הוא 1 או 7. באופן דומה מספרן של החבורות מסדר 5 הוא 1 או 21, ושל אלו מסדר 7 הוא 1 או 15. אם אחת מחבורות אלו היא יחידה מסדרה, אז היא נורמלית. נניח שאין כזו, אז יש 7 חבורות מסדר 3, שכולן ציקליות כמובן. חבורות מסדר ראשוני מוכרחות להיחתך זו עם זו באופן טריוויאלי, ולכן יש בהן איברים מסדר 3. באופן דומה יש 84 איברים מסדר 5 ו-90 מסדר 7. ביחד יותר מ-105, וזה בלתי אפשרי.
הוכחות
למשפטי סילו יש הוכחות רבות, למשל באינדוקציה על הסדר של G. ההוכחה שנציג כאן מבוססת על הפעולה של G על קבוצות מסוימות, והיא מיוחסת לנתן ג'ייקובסון.
הוכחת המשפט הראשון. נסמן ב-X את אוסף כל תת-הקבוצות בגודל p^n של G. מכיוון ש-, קל לחשב ש-p אינו מחלק את העוצמה של X. החבורה פועלת על X על ידי כפל משמאל:.
מכיוון שהגודל של X אינו מתחלק ב-p, מוכרח להיות מסלול תחת הפעולה של G, שגודלו אינו מתחלק ב-p. תהי B\in X נקודה באותו מסלול; נבחר b\in B, אז גם b^{-1}B היא נקודה באותו המסלול, והיא מכילה את איבר היחידה של G. לכן אפשר להניח ש- 1\in B. מצד אחד, המייצב של B מוכל ב-B (שהרי x\in xB = B), ולכן גודלו p^n לכל היותר. מצד שני, האינדקס של המייצב מחלק את p^nm, אבל הוא שווה לגודל המסלול, ולכן זר ל-p ומחלק את m. יחד נובע מכאן שגודל המייצב שווה בדיוק ל-p^n, ואם כך הוא שווה ל-B; אבל אז B היא חבורת p-סילו.
כעת נסמן ב-S את אוסף חבורות p-סילו של G; המשפט הראשון טוען ש-S אינה ריקה. החבורה G פועלת על S לפי הצמדה.
טענה. אם תת-קבוצה T של S סגורה תחת הפעולה, אז גודלה שקול ל-1 מודולו p.
הוכחה. ברור שכל חבורת p-סילו היא תת-חבורת-p מקסימלית. לכן, אם P,Q שתיהן חבורות p-סילו, אז PQ אינה תת-חבורה של G (אחרת סדרה היה שווה ל-, וזו חזקת-p גדולה מדי). מכאן יוצא ש-Q אינה יכולה לנרמל את P (אחרת PQ=QP היא תת-חבורה).
כעת תהי P חבורת p-סילו; בתור תת-חבורה של G, גם P פועלת על S בהצמדה, ולכן היא פועלת גם על T. גודלי המסלולים תחת הפעולה הזו מחלקים כמובן את הגודל של P, ולכן הם כולם חזקות של p. יש שני סוגים של מסלולים: אלה שגודלם 1, ואלה שגודלם מתחלק ב-p. אם Q היא נקודה יחידה במסלול, אז P מנרמלת את Q, וזה בלתי אפשרי - אלא אם Q=P. כלומר, יש רק מסלול אחד שגודלו 1, והוא המסלול המכיל את P בלבד. גודלי שאר המסלולים מתחלקים ב-p, ולכן סכום הגדלים של כל המסלולים (שהוא כמובן הגודל של T) שקול ל-1 מודולו p.
הוכחת המשפט השלישי. מספיק לבחור T=S בטענה.
הוכחת המשפט השני. לפי הטענה, הגודל של כל מסלול שקול ל-1 מודולו p. אבל כך גם עבור האיחוד של שני מסלולים, אילו היו כאלה, וזה כמובן בלתי אפשרי. מכאן שיש בפעולה רק מסלול אחד, ובמלים אחרות זוהי פעולה טרנזיטיבית.
לולאה מוזרה
לולאה מוזרה נוצרת כאשר תנועה למעלה או למטה במערכת היררכית מחזירה לנקודת המוצא. לולאות מוזרות בדרך כלל קשורות להפניה עצמית ולפרדוקסים. המושג נטבע ונדון באריכות על ידי דאגלס הופשטטר בספריו 'גדל, אשר, באך' ו'אני לולאה מוזרה'.
דורובנץ
דורובנץ (ברומנית: dorobanț, ברבים: dorobanți) היה בנסיכויות הרומניות וברומניה הכינוי, שניתן לחייל רגלי שכיר בצבא הלאומי.
לולאה מוזרה
דוגמאות
הדוגמה הראשונה שהופשטטר נותן ללולאה מוזרה היא קאנון מספר חמש ביצירתו של באך "המנחה המוזיקלית". הקאנון עולה בכל פעם בטון נוסף לאורך כל הסולם הכרומטי עד שלבסוף חוזר לטון שממנו התחיל. הופשטטר מוצא דוגמאות נוספות בציוריו של מ. ק. אשר, בהם המפל הנשפך אל ראשיתו, שני נחשים אשר כל אחד מהם מתחיל לאכול את זנב רעהו באותו הזמן וממשיך לכל אורך הגוף, ידיים המציירות אחת את חברתה, ומדרגות העולות ויורדות בלולאה אין-סופית. הופשטטר משתמש במושג כדי להבהיר את המכנה המשותף של פרדוקסים רבים כגון פרדוקס השקרן, הפרדוקס של ראסל, הפרדוקס של גרלינג-נלסון ואף כדי להבהיר את מהות ההוכחה למשפטי האי-שלמות של גדל.
דורובנץ
המילה מקורה ב-Trabant הגרמנית, שעברה דרך ההונגרית לרומנית.
לולאה מוזרה
דוגמאות
לולאות מוזרות בדרך כלל קשורות להפרת היררכיות; לדוגמה, תוכנית מחשב, המשכתבת את עצמה ללא קלט חיצוני (קוד מטאמורפי).
דורובנץ
אזכורים לקיום החיילים האלה מתחילים מ-1657. היחידה פורקה ב-1668, והוקמה מחדש באמצע המאה ה-19. על פי תקנון המדים, שאומץ ב-1873,היו הדורובנצים חלק מיחידות "ההחלפה", ששירתו ברוטציה שבוע בחודש, כשיתר הזמן היו חופשיים לעסוק במשק שלהם. באביב 1877 היו בצבא רומניה 33 בטליונים של דורובנצים.
לולאה מוזרה
דוגמאות
אמנם הופשטטר טבע את המושג בהקשר של מדעי המחשב ומערכות היררכיות, אך הוא קיים כרעיון גם בתרבות הכללית.
דורובנץ
מדי הדורובנצים היו צריכים להיות פשוטים, מבוססים על לבוש האיכרים ומיוצרים על חשבון החייל מחומרים זמינים לו ומושפעים מהמקובל באזורים השונים של רומניה. הדורובנצים נהגו לחבר לכובעי הפרווה שלהם נוצה של תרנגול הודו, לכן גם כונו "קורקני" (תרנגולי הודו ברומנית).
ישובים, שכונות ואתרים שונים קרוים בשם דורובנץ והטיותיו: דורובנצי, דורובנצו ודורובנצול, כולל שכונה בבירת רומניה, בוקרשט. משוררים רומנים כתבו שירים בהם פיארו את הדורובנץ האלמוני, כפי שעשה גאורגה קושבוק או דורובנץ מסוים, כפי שעשה וסילה אלכסנדרי בשיר "Peneș Curcanul", שהוקדש לדורובנץ קונסטנטין צורקאנו.
טיטאניס
טיטאניס (שם מדעי: Titanis) הוא סוג עוף טורף ענקי נכחד ממשפחת הפורוסרקוסיים שחי לפני 4.9–1.8 מיליון שנה. הטיטניס קיבל את שמו מהטיטאנים של המיתולוגיה היוונית, עקב מראהו הענקי.
בניגוד לרוב בני משפחתו הדרום אמריקאים, התפתח הטיטאניס באמריקה הצפונית (בדרום ארצות הברית) כתוצאה מההחלפה האמריקאית הגדולה. מאובניו נמצאו בשלושה מקומות שונים בפלורידה, ומאובן מטקסס.
הטיטאניס הזכיר במראה את הפורוסרקוס, אך היה בעל צוואר עבה יותר. הוא הגיע לגובה 2.5 מטרים ושקל מעל 150 קילוגרם. לא נמצאה גולגולת, אך ככל הנראה היה בעל מקור גדול עם קצה מעוקל ובעל ציצה קצרה בקצה ראשו. הרגליים היו גדולות וחזקות ומיועדות לריצה. ייתכן שהגיע למהירות של 65 קמ"ש, אך ביחס לבני משפחתו היה איטי ומגושם יותר.
הטיטאניס הוא העוף היחיד ממשפחת הפורוסרקוסיים שעבר את מצר פנמה ושרד. אך לפני כן עופות קרובים ממשפחת הבטורניטיים עברו לאמריקה הצפונית, ושני סוגים במשפחה הגיעו לגובה שני מטרים - הבטורניס והפרקראקס. בני משפחה זו נכחדו 15 מיליון שנה לפני שהוא הגיע לאמריקה הצפונית והם מעולם לא נפגשו, אם ככל הנראה היו קרובים.
למעשה היה הטיטאניס האחרון שבבני משפחתו והוא נכחד לפני כשני מיליון שנה. הסיבה להכחדתו הייתה ככל הנראה תחרות עם טורפים, כגון הסמילודון ומיני זאבים ודובים קדומים, אך לא מהאדם, אשר הגיע לאמריקה לפני כ-10,000 שנה.
אין מידה לאדם
אין מידה לאדם (באנגלית: The Mismeasure of Man) הוא ספרו של המדען האמריקאי היהודי סטיבן ג'יי גולד שיצא לאור בשנת 1981. הספר סוקר ומבקר את השיטות והמניעים העומדים בבסיס הדטרמיניזם הביולוגי - האמונה ש"ההבדלים החברתיים והכלכליים בין קבוצות אנושיות - בראש ובראשונה גזעים, מעמדות ומינים - יסודם בתכונות ייחודיות תורשתיות ומולדות, והחברה, בהקשר זה, היא השתקפות מדויקת של הביולוגיה"
הספר מותח ביקורת קשה על מה שמהווה לטענת גולד את הנושא המרכזי של הדטרמיניזם הביולוגי, הניסיון "לאמוד את ערכם של פרטים וקבוצות על ידי מדידת אינטליגנציה בכמות אחת ויחידה". גולד דן בשתי טכניקות חשובות בניסיון לאמוד כמות כזו, קרניומטריה, היא מדידת עצמות הגולגולת, ובמיוחד קיבולת הגולגולת, הנתפסת כמדד לאינטליגנציה, ומבחני אינטליגנציה. גולד תיאר שיטות אלו כסובלות משני כשלים חמורים. הראשון - "המחשה, או נטייתנו להפוך מושגים מופשטים לישויות". ישויות אלו כוללות את הגורם היסודי של מנת המשכל המכונה "גורם g", שעמד בבסיס מחקרים פסיכולוגיים רבים. הכשל השני, על פי גולד, הוא "דירוג - או נטייתנו לסדר וריאציה מורכבת על פני סולם עולה בהדרגה".
בשנת 1994 הוציאו ריצ'רד הרנסטיין וצ'ארלס מורי את ספרם "עקומת הפעמון", בו הם יצאו להגנת מבחני האינטליגנציה מפני התקפותיו של גולד בספר "אין מידה לאדם". גולד הגיב בשנת 1996 במהדורה שנייה ומעודכנת של הספר שכללה התייחסות נרחבת לטענות בספר "עקומת הפעמון".
מהדורה עברית של הספר, בתרגום ד"ר עמוס כרמל, יצאה לאור בשנת 1992 בהוצאת דביר.
מחקרים מוקדמים
החלקים הראשונים של הספר מוקדשים לניתוח ביקורתי של המחקרים המוקדמים שניסו למצוא את הבסיס התורשתי לאינטליגנציה, כמו מחקרי הקרניומטריה, המדידה של קיבולת הגולגולת והיחס של תוצאתה לתכונות שכליות. גולד טען שהבסיס למחקרים אלו היה ביסוסה של דעה קדומה יותר ממה שהיה רצון לידע מדעי, וכי במספר מקרים חוקרים כסמואל ג'ורג' מורטון, לואי אגסי ופול ברוקה כשלו בכך שהשתמשו בתוצאות אותן קיוו לקבל כחלק מהליך ההסקה המדעי. כן מתייחס חלק זה של הספר לכמה תאוריות מודרניות העוסקות בדטרמיניזם מדעי, בדומה או במקביל לאותם מחקרים מוקדמים, ומנסה להפריכן.
מונוגניזם ופוליגניזם
הפרק כלל עיבוד מחודש לתוצאות מחקרו של מורטון על נפח הגולגולת, והראה כי התוצאות המקוריות היו מבוססות על נטאי ומניפולציה, הן בבחירת המידע והן בהטייה של התוצאות עצמן. גולד טען כי משנלקחות בחשבון הטיות אלו, אין כל בסיס לדירוג שערך מורטון לנפח הגולגולת של הגזעים השונים, כאשר הנפח הגדול ביותר נמצא אצל בני הגזע הלבן, לאחריו בני הגזע המונגולי, ובתחתית הדירוג השחורים.
הפרק כולל אף דיון בניסיונות "מדעיים" אחרים למצוא הבדלים בין הגזעים, שיוכיחו כי המדובר בבריאה נפרדת, ובין היתר נסיונותיו של רופא דרומי בשם קרטרייט, לאבחן מחלות הנפוצות רק בין העבדים השחורים. קרטרייט איבחן שתי מחלות כאלו "דיסאתזיה אתיופיקה" המובילה לעצלות ולטמטום בשל חוסר אספקת דם למוח, ו"דראפטומניה" שהיא מחלת נפש המביאה לרצון בלתי נשלט של העבד להימלט מבעליו. עבודתו של קרטרייט נראית כיום נלעגת, אך המדובר בניסיון חלוצי לרתום את המדע לטובת מציאת הבדלים בין הגזעים שיצדיקו טיפול שונה.
קרניומטריה
הפרק השני של הספר כולל התייחסות לעבודתם של אישים כפול ברוקה שניסו לדרג קבוצות אנושיות על פי מדע הקרניומטריה במהלך המאה ה-19. הפרק מראה את הכשלים בשיטה זו, ומתייחס לעבודת האנתרופולוג האמריקאי פרנץ בועז שהראה כי מדידת גולגולות מסוג זה היא חסרת טעם, שכן במהלך חיי האדם משתנה מאוד נפח הגולגולת, וכי שינוי בסביבה עשוי להביא גם לשינוי במדד זה. הפרק מתייחס באופן ביקורתי לעבודתו של המדען ארתור ג'נסן שטען, בשנת 1979 כי יש מתאם בין ממדי המוח ובין מנת המשכל, ומסיים במחקרו של המדען הדרום אפריקאי פיליפ ולנטיין טוביאס שהראה כי אין כל בסיס מדעי אפשרי לבחינת הבדלים קבוצתיים בממדי המוח.
רקפיטולציה ואנתרופולוגיה קרימינלית
הפרק השלישי של הספר עוסק בביקורת הניסיונות לבסס את עליונות הגזע הלבן על תאוריית הרקפיטולציה ולפיה כל פרט עובר בשלב העוברי של התפתחותו צורות שונות המשקפות צורות בוגרות של אבותיו הקדמונים. מכך הסיקו כי הגזע הלבן הוא צורה מתקדמת ובוגרת יותר של הגזע השחור. כן סקר גולד באופן ביקורתי את עבודתם של אישים כצ'זארה לומברוזו שטען כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטוויסטית, וכי בקרב הפושעים ישנה חזרה לתכונות של אבותיהם הקדמונים הניכרת הן בהתנהגותם והן במראם החיצוני. כן כולל הפרק התייחסות ביקורתית לתאוריה המודרנית ולפיה טריזומיה של כרומוזום Y אצל זכרים מביאה לנטייה להתנהגות אלימה ופלילית. הפרק מסיים באמירה שלפיה אין לחפש ספקולציות המבוססות על פילוסופיה דטרמיניסטית, אלא להעביר מן העולם את הגורמים לדיכוי ולפשע.
מדידת מנת משכל
חציו השני של הספר עוסק בנושא מדידת מנת משכל. הוא פותח בפרק המראה את ההיסטוריה הבעייתית של מדידת מנת המשכל בארצות הברית. הספר מתאר את מחקריו של אלפרד בינה, וכיצד סקאלת מנת המשכל שפיתח בצרפת, הגיעה לארצות הברית והפכה שם לכלי בידי חסידי הדטרמיניזם התורשתי. הפרק מתאר את עבודתם של פסיכולוגים ומדענים אמריקאים כהנרי ה. גודארד, לואיס מ. טרמן ורוברט מ. ירקס שפיתחו את הכלי המדעי שיצר בינה, וניסו לאבחן "רפי שכל", ולהוכיח כי תכונות הקשורות במשכל עוברות בתורשה, מה שהביא לנקיטת אמצעים אאוגניים כהגבלת ההגירה לקבוצות שנראו כנחותות. גולד מראה את הפגמים והכשלים הטבועים במבחנים שפיתחו המדענים האמריקאים, ואת הנטאי העמוק שהיה טבוע בהם.
גולד הסביר כי פעולות אלו של המדענים האמריקאים לוקות במספר כשלים. גם אם מנת המשכל היא תכונה בודדת ומדידה (ובהמשך הספר טוען גולד כי אין הדבר כך) הרי ש"בר הורשה" אינו "בלתי נמנע", וגם אם ניתן להוריש תכונה הקשורה למנת המשכל, הרי חינוך ותנאים ראויים עשויים לשפר את מנת המשכל. כן מראה גולד את הבלבול בין תורשה תוך קבוצתית ותורשה בין קבוצתית: לצד ההבדלים בין ערכים ממוצעים של משתנה מדיד בין קבוצות, יש הבדלים, משמעותיים אף יותר, בערכים בתוך כל קבוצה. גולד מתייחס אל הגובה כדוגמה, ומראה כי הבדלים בגובה הממוצע בין קבוצות יכולים להיגרם מתזונה באותה מידה שהם יכולים להגרם מתורשה. עמיתו של גולד, המדען האמריקאי ריצ'רד לוונטין, ידוע בשימוש בדוגמה זו בהקשר למבחני מנת משכל.
מתאם סטטיסטי ותורשה
גולד מפנה אל הכלל לפיו מתאם אינו מצביע על סיבתיות. לטענתו "ניתוח גורמים שייעשה במטריצת מתאם 5X5 הכוללת את הגיל שלי, את אוכלוסיית מקסיקו, את מחיר הגבינה השווייצרית, את משקל צב הים שאני מגדל בביתי ואת המרחק הממוצע בין הגלקסיות בעשר השנים האחרונות יספק רכיב ראשוני חזק..." אך לא ניתן להבין מכך שגילו של גולד או משקלו של צבו עולה בשל העלייה במספר אוכלוסי מקסיקו או בשל המרחק בין הגלקסיות. שנית, באופן יותר ספציפי, מתאם חיובי בין מנת המשכל של ילד ומנת המשכל של ההורה יכולה להיות עדות לכך שמנת המשכל עוברת בתורשה, או שהיא מושפעת מתנאים חברתיים וסביבתיים, מכיוון שאותו המידע יכול לשמש לתמיכה בשני הטיעונים, המידע כשלעצמו הוא חסר משמעות.
לדעת גולד ניתוח גורמים ראשיים אינו יכול להביא למסקנה בדבר קיומו של גורם משכל אחד ויחיד, שכן בסופו של דבר כל ניסיון להבין את הגורמים עצמם כעצמים מוחשיים או סיבות בעולם האמיתי נידון לכישלון, שכן המדובר אך בהפשטה מתמטית, וככזו ניתן להציג את אותן תוצאות עצמן במספר דרכים, הן כמראות על מדד אינטליגנציה אחד ויחיד (שגם לגביו לא ניתן לדעת אם הוא מציג תכונה העוברת בתורשה או תכונה המושפעת מן הסביבה) והן כמראות על מספר מדדים שווי עוצמה. הוא סוקר את עבודתם של צ'ארלס ספירמן וסיריל ברט שבאמצעות ניתוח גורמים ראשיים התיימרו למצוא את מנת המשכל המדידה בגורם יחיד g, שהוא תורשתי, מולד ומדיד. הוא מציג את הכשלים התאורטיים בעבודתם, וכן את פרשת המרמה בה היה מעורב ברט, שיש הטוענים כי זייף ביודעין נתונים מחקריים שנאספו, כביכול, על ידי נשים בשם הוארד וקונווי שלא היו ולא נבראו. כן הוא מתייחס לעבודתו של החוקר בן זמנו ארתור ג'נסן, תומך מודרני בתאוריית ה-g, ומבקר אותה.
פרסים בהם זכה הספר
הספר זכה בפרס "חוג מבקרי הספרים הלאומי" ליצירה לא-בדיונית בשנת 1981, ול"פרס הספר המצטיין" מ"האגודה האמריקאית למחקר לימודי" בשנת 1983. תרגומו של הספר לאיטלקית זכה ב"פרס איגלסיאס" ב-1991. בדצמבר 2006 בחר המגזין המדעי האמריקאי דיסקבר כמספר 17 ברשימת ספרי המדע הגדולים ביותר בכל הזמנים. ב-1998 בחרה הוצאת הספרים הידועה "מודרן לייבררי" בספר כמספר 24 ברשימת הספרים הלא בדיוניים הטובים בכל הזמנים
פרנץ פון דינגלשטדט
פרנץ פון דינְגֶלְשְטֶדט (בגרמנית: Franz von Dingelstedt 30 ביוני 1814 - 15 במאי 1881) היה משורר, דרמטורג ומנהל תיאטרון ואופרה.
חיים וקריירה
דינגלשטדט נולד בהלסדורף, הסן-קאסל, גרמניה. הוא למד באוניברסיטת מרבורג הסמוכה. בשנת 1856 לימד בליציאום בקאסל, משם הועבר בשנת 1838 לפולדה. ב-1839 כתב את "מתחת לאדמה" (Unter der Erde), רומן שנחל הצלחה ניכרת. ב-1841, יצא לאור Lieder eines kosmopolitischen Nachtwächters, הספר שבו נודע ביותר. שירים אלה, החדורים רוח של התנגדות מרה לכל שמץ של רודנות, העלו תרומה רבת-משמעות לשירה הפוליטית של תקופתו.
הפופולריות שלה זכה ספר זה הניעה את דינגלשטדט לבחור בקריירה ספרותית, ובשנת 1841 התמנה לצוות ה"אלגמיינה צייטונג" של אאוגסבורג. בשנת 1843 התמנה לעבודה בספרייתו הפרטית של מלך וירטמברג. באותה שנה נשא לאישה את זמרת האופרה הבוהמית המפורסמת, ג'ני לוצר (1877-1816). ב-1845 פרסם ספר שירים, שעסקו בחיים המודרניים של תקופתו, מהם בעלי אופי ספרותי יותר מלירי מובהק. קובץ שירים נוסף, שיצא בשנת 1852, לא עורר תשומת-לב ממשית.
כתוצאה מהצלחת הטרגדיה שלו, Das Haus der Barneveldt (1850) קיבל דינגלשטדט משרת מפקח בתיאטרון החצר במינכן ועד מהרה עמד במרכז החברה הספרותית בעיר. ואולם, הוא משך אליו עוינות מצד החבורה הישועית בחצר, ובשנת 1856 פוטר בפתאומיות בעילה קלת-ערך ביותר. משרה דומה הוצעה לו בוויימאר בהשפעת פרנץ ליסט, ושם נשאר עד 1867. תקופת כהונתו הייתה מוצלחת מאוד, ובעיקר התבלט בהעלאת מחזור שלם של מחזותיו ההיסטוריים של שקספיר. בשנת 1867 התמנה למנהל אופרת החצר הווינאית, וב-1872 למנהל ההופבורגתיאטר, משרה בה החזיק עד מותו בווינה ב-15 במאי 1881. בשנת 1867 קיבל תואר אצולה ממלך בוואריה וב-1876 עיטר אותו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה בתואר פרייהר. הוא קבור לצד אשתו בבית העלמין המרכזי של וינה.
יתר יצירותיו כוללות את Münchener Bilderbogen (1879), תיאור אוטוביוגרפי של הקריירה שלו במינכן, "האמזונה", רומן אמנותי בעל ערך לא מבוטל (1869), תרגומים לכמה מן הקומדיות של שקספיר, וכמה כתבים העוסקים בסטוגיות של דרמטורגיה מעשית.
Sämtliche Werke של דינגלשטדט יצא ב-12 כרכים, (1878-1877), אבל הוצאה זו רחוקה משלימות.
בוגוריה
בוגוריה (בפולנית: Bogoria) הוא כפר בדרום פולין, כ-53 ק"מ מדרום-מזרח לבירת המחוז, קילצה, באזור ההיסטורי של פולין קטן. בכפר ניצבת כנסיית השילוש הקדוש בסגנון הבארוק מהמאה ה-18, כנסייה שהחליפה כנסיית עץ שעמדה במקום משנת 1620.
תולדות היישוב
במאה ה-16 השתייך הכפר למשפחת האצולה בוגוריוב (Bogoriów). הכפר זכה לזכויות עיר בשנת 1616 מידי המלך זיגיסמונד השלישי ואזה בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי, והמסחר והאומנויות ביישוב התפתחו בתקופה זו.
בעת פלישת השוודים באמצע המאה ה-17 נשרף הכפר ואוכלוסייתו הצטמקה בשני שלישים. באמצע המאה ה-18 נשרף שוב הכפר, שבתיו היו עשויים מעץ.
בשנת 1869, אחרי המרד הפולני של 1863 ופירוק פולין הקונגרסאית על ידי האימפריה הרוסית, הופקעו מהכפר זכויות העיר.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את בוגוריה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה בוגוריה מרכז של צבא ההתנגדות הפולני, ארמייה קריובה. בתקופה זו הרסו הגרמנים כ-80% מבתי הכפר.
יהודי בוגוריה
בשנת 1789 נמנו בכפר 125 יהודים, שהתפרנסו מרוכלות. באותה תקופה נבנה ביישוב בית כנסת מעץ, שנודע בקישוטיו המפוארים.
בין מלחמות העולם פעלה בכפר ספרייה יהודית, ששימשה כבית תרבות, ופעלו בו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, לצד סניף של אגודת ישראל. טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר כ-400 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נהרסו רבים מבתי היישוב כתוצאה מהפצצות הגרמנים, וצעירים יהודים רבים נמלטו מהיישוב מזרחה. עם הכיבוש הגרמני הוקם בכפר יודנרט, והועברו אליו 123 יהודים שגורשו מווינה.
בשנת 1942 הוקם בכפר גטו, אליו הועברו עוד כ-200 יהודים מכפרי הסביבה. באוקטובר אותה השנה רוכזו כ-600 היהודים שבגטו, ונרצחו.
רונן בן טל
רונן בן טל (נולד ב־18 בפברואר 1958) הוא מפיק סרטים ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ובמהלך לימודיו כתב, ביים והפיק סרטים קצרים: "סרטו האחרון של קראפ", "גזענות", "זיכרונות אינם מחכים", "אמא לילה", "ז'אן קונפליקט 83".
בשנת 1983, לקראת סיום לימודיו בחוג לקולנוע הקים יחד עם רמי פורטיס את להקת הרוק ז'אן קונפליקט. במקביל הקים וניהל את אולפני ההקלטה DB Studios, העוסקים בהקלטות מוזיקה ועיצוב פסקולים לסרטים. ניהל את האולפנים עד שנת 2010, שבה החליט להתמקד ביצירה קולנועית ועשיית סרטים, זאת במסגרת חברת ההפקה שהקים Bental Productions Ltd (קישור).
בשנת 1988 הקים את להקת "אור כשדים", שבה הוא כותב, מלחין ושר את השירים. הלהקה הייתה פעילה כ-4 שנים, ולאחר הפסקה, חזרה להופיע ב-2009 ועד היום. בן טל הוציא לאור לבד ובמסגרת "אור כשדים" 8 אלבומים:
בין 1986- 1995 - הפיק רונן בן טל אלבומי מוזיקה והופעות לאמנים: נוער שוליים, פונץ', אפור גשום, גן חיות, מופע הארנבות של ד"ר קספר, ג'ינג'יות, ג'ירפות, לאה שבת, שרון מולדבי, איגי וקסמן, מאיר בנאי, שלומי שבת ועוד.
מספר מקוצר
מספר מקוצר הוא פתרון תקשורת המאפשר חיוג מקוצר מסוגי טלפונים שונים. המספר המקוצר מחליף את מספר הטלפון הרגיל בו משתמש בית העסק לצורך יצירת קשר, והוא נועד להקל על המתקשר בהיותו קצר וקליט לעומת המספר הרגיל, בדרך כלל מטעמי שיווק ושרות ללקוחות.
מבחינה טכנית המספר המקוצר אינו מספר טלפון "אמיתי" אלא קוד המזוהה על ידי המתג של חברות התקשורת. כאשר נכנסת שיחה אל המתג מתבצעת סדרה של פעולות זיהוי ביניהן גם בדיקת הקידומת ממנה יצאה השיחה. במידה והקידומת מזוהה ככוכבית, מופעל מנגנון תרגום והמתג מנתב את השיחה אל מספר הטלפון הרגיל של בית העסק. בנוסף על המספר המקוצר קיימים גם תחליפים אחרים למספר הרגיל, מספרי 1-800 ו-1-700 אולם אלו בעלי 10 ספרות וכרוכים בעלויות שיחה לבית העסק. החיוג למספר המקוצר אינו כרוך בעלות נוספת למתקשר, אך הוא מחויב בזמן אוויר על פי תוכנית התעריפים בחברת התקשורת עליה מנוי.
בישראל
בשנת 2003 החל שרות ארצי בישראל של מספר מקוצר לעסקים, הפעיל מטעם כל חברות התקשורת בישראל. המספר המקוצר הוא תבנית של כוכבית ולאחריה בדרך כלל ארבע ספרות.
סנדוקאן
סנדוקאן (באנגלית: Sandokan) היא סדרת אנימציה לילדים בת 26 פרקים, ששודרה בשנת 1992 בצ'אנל 4 הבריטי ובערוץ הילדים בישראל, וכיום בערוץ ג'וניור. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי שפורסמה במאה ה-19 בשם "סנדוקאן". .
הסדרה מבוססת על סדרת ספריו של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי (1862–1911) המספרים את סיפור הרפתקאותיהם של סנדוקאן, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה", ושל יאנז, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו. עלילת הספרים שונתה באופן משמעותי לצורך הסדרה המצוירת, ומדמות של פיראט אנטי-גיבור, כפי שהיא הוצגה בספרים, הפך סנדוקאן לנסיך שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה.
עיזבון מקצועי
עיזבון מקצועי (באנגלית: Nachlass, בגרמנית: Nachlaß) מתייחס למכלול הכתבים: מאמרים, הערות, ושיתוף פעולה מכותב, שנותרים מאחור כאשר מלומד נפטר. המילה בגרמנית השגורה באקדמיה היא הרכב של "nach" פירושו אחרי, והפועל "lassen" פירושו לעזוב.
עריכה ושימור של נכלאס
העיזבון המקצועי של מלומד חשוב ממוקם לעיתים קרובות בספריית מחקר או בארכיב סכולסטי. חוקרים אחרים בתחום התמחותו של המלומד רשאים לקבל היתר לקרוא בנכלאס, ולחפש אחר תרומות לא מפורסמות חשובות או חומר ביוגרפי. התוכן של העיזבון יכול לעבור תהליך קטלוג, עריכה, ובמקרים מסוימים פרסום בצורה של ספר.
פרסום כזה קשה יותר במקרה של נכלאס שמכיל כמות עצומה של תכנים, כמו למשל זה של גוטפריד לייבניץ. במקרים כאלה, זה עשוי להיות לא אפשרי פיננסית לפרסם את כל תוכני העיזבון. העיזבון של לודוויג ויטגנשטיין, ששומר באוניברסיטת ברגן, עבר תהליך דיגיטציה ופורסם בפורמט תקליטור.
שני חוקרים הבחינו בקונפליקט שעומד בפני עורך שצריך לבחור איזה חומרים לפרסם מעיזבון: כדי להבין מלומד (במקרה שלהם ויטגנשטיין) "כפי שהוא היה רוצה להיות מובן, עלינו להתמקד בעבודות שלו שהתקרבו קרוב ביותר לשיא הישגיו". אבל פרסום של חומרי טיוטות עשוי לעזור להשיג הבנה עמוקה יותר של גרסאות שכבר פורסמו, וגם לעזור להבין את התהליך שבו המלומד יצר את עבודותיו שלו.
כתמית צפונית
כִּתְמִית צְפוֹנִית (שם מדעי: Melitaea collina, שם קודם: נימפית צפונית) הוא פרפר נדיר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ רק במזרח התיכון. בישראל הוא מעופף רק בגליל העליון ובחרמון, ישראל היא גבול תפוצתו הדרומי.
במרץ 2009 הוכרז המין כפרפר מוגן בישראל, כחלק מ-14 מיני פרפרים שהוכרזו כמוגנים בהתאם לחוק.
הכתמית הצפונית מקימה דור אחד בשנה ומשוער שצמחה הפונדקאי הוא הקרקפן.
תיאור
מוטת כנפיו של הזכר נעה בין כ-15 עד 17 מ"מ, ושל הנקבה בין 17 ל-19 מ"מ. המין דומה מאוד בצורתו לנימפית ירושלים, עקב הדמיון הרב הוא הוגדר בקרב חוקרי הפרפרים הראשונים לאחר גילויו כתת-מין של נימפית ירושלים. ההבדלים העיקריים בין מין זה לנימפית ירושלים, הם: הכתמית הצפונית קטנה יותר, בכנפה האחורית של הכתמית הצפונית ישנה שורת ריבועים (בשונה מנימפית ירושלים שבעלת שורת עיגולים) וברצף הקישוטים שעל כנפה הקדמית של הכתמית הצפונית.
תפוצה ומרחב מחיה
תפוצתו של המין היא בסוריה, דרום טורקיה, לבנון ועיראק. ישראל היא גבול תפוצתו הדרומי. ניתן למצוא בימים האחרונים של חודש מרץ ובימיו הראשונים של אפריל, את הפריטים הבוגרים הראשונים של הדור בצפון הגליל המערבי.
הארמייה ה-17 (ורמאכט)
הארמייה ה-17 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.