cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיבן קולבר
ארוחת הערב השנתית של כתבי הבית הלבן, 2006
ביום שבת, 29 באפריל 2006, קולבר נאם את נאום הבידור בארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן. הנאום, ב-24 הדקות, וקטע הווידאו שליווה אותו, שודר ברשתות C-SPAN ו-NSMCB. קולבר נאם בתור דמותו מהקולבר ריפור התבדח על חשבון ממשל בוש ועל חשבון כתבי הבית הלבן.
הופעתו זכתה לתגובות קרירות מצד הנוכחים, ומספר מועט של אמצעי תקשורת התייחסו אליה. אולם, סרטון הנאום הפך לסנסציה באינטרנט והרייטינג של הקולבר ריפור עלה ל-37% בשבוע שלאחר הנאום. לאחר מספר ימים החלו כתבי חדשות להתייחס לנאום של קולבר בתגובות מעורבות. הנאום של קולבר הפך להורדה מספר 1 מאתר iTunes.
תפקידים אחרים
סטיבן קולבר תורם באופן קבוע את קולו לתוכנית הארווי בירדמן, עורך דין בערוץ Cartoon Network. בתוכנית זו הוא משחק את התובע המרושע רדוקטו ואת פיל קן סבן, מייסד חברת עורכי הדין "סבן וסבן". הוא משתתף אורח גם בתוכניות אחרות בערוץ.
קולבר השתתף בתפקיד משני בסרט "מכושפת". הוא שיחק זייפן ורוצח בסדרה חוק וסדר, ותייר מעצבן בסדרה תרגיע. בין היתר השתתף בפרסומת לג'נרל מוטורס, כתב את הספר Wigfield יחד עם אימי סדאריס ופול דינלו, והשתתף בסדרה של מי השורה הזאת בכלל?. ב-2005 שיחק בסרט "המופלא החדש" לצד מגי ג'ילנהול, ובסרט "זרים עם ממתקים". ב-2015 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית "מינדי", ודיבב בסדרת האנימציה "ריק ומורטי".
מעבר ל-CBS
באפריל 2014, בעקבות הודעתו של דייוויד לטרמן כי יפרוש במהלך 2015 מהגשת ה"לייט שואו" ב-CBS, הודיעה הרשת כי קולבר יהיה מחליפו של לטרמן.
התוכנית הראשונה של קולבר כמגיש ה"לייט שואו" שודרה ב-8 בספטמבר 2015, וזכתה לרייטינג של 7 מיליון צופים. אורחיו הראשונים היו ג'ורג' קלוני וג'ב בוש. התוכנית ידועה בהצגת מותגים בתשלום חסות, וקולבר, החליט לתת חסות לחברת סברה, בטענה שהקמע שלו הכריח אותו לעשות זאת, והוא אף ניגב חומוס של החברה בשידור חי.
כמו הקולבר ריפור, את התוכנית מפיק ג'ון סטיוארט, שאף מופיע בה מדי פעם.
חייו האישיים
קולבר נשוי לאוולין מקגי-קולבר ולהם שלושה ילדים: מדלין, פיטר וג'ון. כל שלושת הילדים השתתפו בצילומי הדיילי שואו.
קולבר התחנך כקתולי, והפך לאתאיסט בצעירותו. לאחר מכן שב אל הכנסייה, והוא משמש גם כמורה בבית ספר של יום ראשון.
קולבר חרש באוזן ימין עקב ניתוח שעבר בצעירותו.
ג'וסאיה ביגול
ג׳וסאיה ויליאמס ביגול (אנגלית: Josiah Williams Begole; 20 בינואר 1815 - 5 ביוני 1896) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1873–1875 והמושל ה-19 של מישיגן בין השנים 1883 עד 1885.
ביוגרפיה
ביגול נולד בעיירה גרובלנד, ניו יורק. אבות אבותיו היו הוגנוטים צרפתים שהיגרו לארצות הברית ברבע האחרון של המאה ה-18 כדי להימלט מרדיפות דתיות והתיישבו בהייגרסטאון, מרילנד. אביו של ג'וסאיה, ויליאם (1788–1862) נולד שם ועבר למחוז ליווינגסטון, ניו יורק בשנת 1802. האב ויליאם שירת במלחמת 1812 והתחתן עם בתו של חייל ותיק שנלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
שלושה מבניו של ויליאם, כולל ג'וזיה, הבכור, עברו בסופו של דבר למחוז ג'נזי שבמישיגן. ג'וסאיה למד בבתי הספר הציבוריים ב Mount Morris ובאקדמיה של טמפל היל בג'נסאו, ניו יורק.
ביגול עבר לפלינט, מישיגן באוגוסט 1836 ולימד בבית הספר בשנים 1837 ו -1838. באביב 1839 נישא להרייט א. מיילס. הוא עסק בחקלאות בין השנים 1839 עד 1856 והיה פקח בית הספר, שופט שלום וגזבר העיירה.
בהיותו פעיל נגד העבדות, הוא הפך לחבר בארגון המפלגה הרפובליקנית. הוא היה גזבר המחוז בין השנים 1856–1864. בשנת 1863 עסק זמן קצר בעסקי עצים. בנו הבכור נהרג במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית ליד אטלנטה, ג'ורג'יה בשנת 1864, דבר שגרם לו לצער רב ביותר. הוא היה חבר בסנאט של מישיגן ב־1870 וב־1871, וחבר במועצת העיר פלינט במשך שלוש שנים. באותה תקופה הוא כיהן בוועדות האוצר ומסילות הברזל, והיה יו"ר הוועדה למכון לחירשים ואילמים ועיוורים.
הוא היה נציג לוועידה הלאומית הרפובליקנית בפילדלפיה בשנת 1872, שפעלה כדי למנות מחדש את נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט ולמנות את הנרי וילסון לסגן הנשיא החדש.
בקונגרס האמריקאי
ביגול נבחר כרפובליקני ממחוז הקונגרס השישי של מישיגן לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-43, וכיהן מ-4 במרץ 1873 עד 3 במרץ 1875.
באותה תקופה הוא היה חבר בוועדה להוצאות חקלאיות וציבוריות. הוא לא הצליח במועמדותו לבחירה מחודשת בשנת 1874, ולכן חידש את עבודתו בעסקי העצים, בחברת "ביגול פוקס ושות'". מאוחר יותר עסק בייצור קרונות והקים את בית החרושת לייצור קרונות רכבת Flint Wagon Works במישיגן, ובנוסף עסק גם בבנקאות.
כמושל
בשנת 1882, בגול היה מועמד לתפקיד מושל מישיגן מטעם מפלגת "Greenback" והמפלגה הדמוקרטיות, והביס את דייוויד ג'רום המכהן הרפובליקני ביותר מ -7,000 קולות.
הוא כיהן כהונה אחת משנת 1883 עד 1885. כרפובליקני לשעבר שהדיח מכהן רפובליקני, ביגול עמד בפני מכשולים רבים מול בית מחוקקים הנשלט על ידי הרפובליקנים. כתוצאה מכך, פעילותו למען הקמת הלשכה הממלכתית לסטטיסטיקה של עבודה הייתה אחת הפעולות הבודדות שאושרו. הוא התמודד לבחירה מחודשת בשנת 1884, אך הובס על ידי רפאל ראסל אלגר. לאחר פרישתו חזר לפעילותו העסקית לשעבר.
הוא היה מראשוני הפעילים למען זכות הבחירה לנשים, ובשנת 1884 הפך ביגול לסגן נשיא ארגון זכות הבחירה לנשים הראשון ברחבי המדינה, שנקרא "איגוד שוויון הצבעה במישיגן".
ביגול היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת פלינט מספר 23 בפלינט, מישיגן.
הוא נפטר בגיל שמונים ואחת בפלינט ונקבר שם בבית הקברות גלנווד.
אליפות וימבלדון 1880
אליפות וימבלדון 1880 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-5 ביולי והסתיימה ב-15 ביולי.
בתחרות השתתפו 59 ספורטאים בריטים שהתחרו בהתאם לכללים שפורסמו על ידי מועדון קריקט של לונדון (Marylebone Cricket Club) תוך שינויים שבוצעו לאחר סיום אליפות וימבלדון 1877 ובנוסף לכך הוחלט על הורדת גובה הרשת ל-1.2 מטר במרכז ול-1.45 בקצוות. כמן כן, מרחק מהרשת עד לקו ההגשה הוקטן ל-6.4 מטר.
התחרות
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון 58 ספורטאים התחרו על הזכות להתמודד מול המנצח של התחרות שנערכה בשנה שעברה. בשלב השני המנצח של השלב הראשון נפגש עם האלוף-משנה שעברה.
כול המשתתפים חולקו ל-4 קבוצות (16, 16, 16 ו-10 ספורטאים).מנצחי הקבוצה הראשונה והשנייה נפגשו בחצי גמר ומנצח הקבוצה השלישית הגיע ישירות למשחק הגמר.
המנצח של השלב הראשון היה ספורטאי בריטי הרברט לאופורד שניצח את ורט גולד האירי ב-3 מערכות. במשחק בינו לבין ג'ון הארטלי (מנצח של תחרות 1879) הסתיים לאחר 4 מערכות בניצחון של הארטלי. במשחק הגמר היו כ-1300 צופים.
לאחר זכייה בתחרות זו, הארטלי לא הצליח להגן על התואר בשנת 1881.
תסמונת קלובס
תסמונת קלובס (באנגלית: CLOVES Syndrome) היא תסמונת נדירה מאוד, שנכון ל-2015 לוקים בה כ-55 אנשים ברחבי העולם, הסובלים מסימפטומים שונים, החל מגידולי רקמות רכות עד למומים בכלי הדם שמסביב לעמוד השדרה או באיברים פנימיים. התסמונת קשורה לתסמונות דומות אחרות, כמו תסמונת פרוטאוס.
באנגלית, CLOVES הוא ראשי תיבות של:
ולוואלי דיקינסון
ביוגרפיה
דיקינסון נולדה בשם ולוואלי מלונה בלוצ'ר בסקרמנטו, קליפורניה לאוטו ואליזבת בלוצ'ר. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד ב-1918 אך לא קיבלה את התואר הראשון שלה באמנויות עד ינואר 1937, לכאורה משום שלא החזירה ספרים שבבעלות האוניברסיטה.
בסוף שנות ה-20 עד אמצע שנות ה-30, הועסקה דיקינסון בחברת תיווך בסן פרנסיסקו, קליפורניה, בבעלות בעלה לעתיד, לי טי דיקינסון. זמן קצר לאחר נישואיה עבדה דיקינסון כעובדת סוציאלית באזור עד 1937. המשרד עשה עסקים עם יפנים והעניין של בני הזוג דיקינסון ביפן גדל עד כדי כך שהם הצטרפו לאגודה היפנית-אמריקאית, שם החלו להתחכך עם חברי הקונסוליה היפנית. מאוחר יותר, גם קבע ה-FBI שהיא ביקרה לעיתים קרובות בקונסוליה, השתתפה במפגשים חברתיים חשובים שבהם נכחו חברי הצי היפני ופקידי ממשל יפני גבוהים אחרים, ואירחה יפנים רבים בביתה. כשהצלחתה של החברה שלהם פחתה, כך גם תפקידם של בני הזוג דיקינסון כתומכים ביחסים טובים בין יפן לארצות הברית. בשנת 1937, משפחת דיקינסון עברה לניו יורק, שם עבדה זמן קצר כעובדת בחנות כלבו. ב-31 בדצמבר 1937, היא החלה להפעיל חנות בובות משלה, תחילה בביתה בשדרת מדיסון 680 ומאוחר יותר בחנות נפרדת בשדרות מדיסון 714, שם פעלה במשך מספר שנים עד שהעבירה את החנות במורד הבלוק, לשדרת מדיסון 718 באוקטובר 1941. חנות הבובות של דיקינסון פנתה לאספנים אמידים ברחבי ארצות הברית ומחוצה לה המעוניינים להשיג בובות זרות, אזוריות ועתיקות. לי דיקינסון סייע לעסק של אשתו על ידי טיפול בחשבונאות עד מותו, ב-29 במרץ 1943.
האירוע
בפברואר 1942 הובא לידיעת ה-FBI מכתב, שיורט על ידי צנזורים בזמן מלחמה. המכתב, כביכול מאישה בפורטלנד, אורגון לאדם בבואנוס איירס, דן ב"בית חולים נפלא לבובות" וציין כי הכותבת שלחה "שלוש בובות אנגליות עתיקות" לתיקון. במכתב צוינו גם "רשתות דגים" ו"בלונים". יחידת ההצפנה של מטה משמר החופים האמריקני בוושינגטון בחנה את המכתב ושברה את הקוד, והגיעה למסקנה שה"בובות" הן למעשה שלוש ספינות מלחמה וכי "בית החולים לבובות" הוא מספנה בחוף המערבי בה בוצעו תיקונים, בעוד ש"רשתות הדייג" וה"בלונים" חשפו מידע על הגנות החוף ומידע קריטי אחר מאזור החוף המערבי.
בהתבסס על המכתב לעיל, ה-FBI פתח בחקירת ריגול. במהלך הזמן הזה, נשלחו ארבעה מכתבים נוספים לאותה כתובת בבואנוס איירס, סניורה אינס לופז דה מולינאלי ברחוב או'היגינס 2563. עם זאת, המכתבים הוחזרו לשולח, בשל "כתובת לא ידועה". מכתבים אלה נמסרו לרשויות הדואר והם מסרו אותם לידי ה-FBI. האנשים ששמותיהם הופיעו על המעטפה כשולחים ציינו כי המכתבים מכילים מידע המתאים לחייהם האישיים ולתחביביהם, והחתימות על המכתבים הנאמרים דומות לשלהם. אך כל הארבעה הכחישו בתוקף כי שלחו את המכתבים לכתובת בארגנטינה.
אחד המכתבים, שנשלח לכאורה על ידי מרי וואלאס מספרינגפילד, אוהיו, אמנם ציין את כתובת ביתה - היי סטריט 1808E - אך נשלח מהדואר בניו יורק, מקום בו מעולם לא הייתה. המכתב, שדן בעיקר בבובות, הכיל התייחסויות ל"מר שו, שהיה חולה אך יחזור לעבודה בקרוב". המכתב תאם מידע לפיו המשחתת USS Shaw, שניזוקה במתקפת פרל הארבור, השלימה תיקונים בחוף המערבי והייתה אמורה בקרוב להצטרף שוב לצי האוקיינוס השקט.
מכתב אחר, שניתן לאף-בי-איי באוגוסט של אותה שנה, נכתב על ידי אישה בקולורדו ספרינגס, קולורדו, נשלח בדואר מאוקלנד, קליפורניה. המכתב הזה, שנכתב בפברואר, התייחס לשבע בובות קטנות שהכותב אמר שישונו כך שיראו כאילו הן "שבע בובות סיניות אמיתיות", שנועדו לחקות משפחה של הורים, סבים וסבתות ושלושה ילדים. ה-FBI קבע כי המכתב נכתב זמן קצר לאחר ששיירת ספינות הגיעה למספנת הצי מארה איילנד ב-ואייחו, קליפורניה. המכתב הכיל פרטים מסוימים על הספינות, שאם היו מפורסמים, היו פוגעים במאמץ המלחמתי.
אותה אישה גם מסרה ל-FBI מכתב שהוחזר לה על ידי משרד הדואר מוקדם יותר באותו חודש. המכתב השני, ממאי, ובחותמת הדואר מפורטלנד, אורגון, דן ברכישת בובה של "רקדן מקדש סיאמי". בחלק מהמכתב נכתב:"'זה ניזוק, כלומר נקרע באמצע. אבל עכשיו זה תוקן ואני אוהב את זה מאוד. לא הצלחתי להשיג בן זוג לרקדנית הסיאמית הזו, אז אני משנה בובה רגילה קטנה לבובת סיאם שנייה.'"קריפטוגרפים קבעו שהתרגום הוא "זה עתה השגתי מידע מאובטח על ספינת מלחמה, נושאת מטוסים. היא ניזוקה, טורפדה במרכזה. היא תוקנה עכשיו... הם לא יכלו להשיג בן זוג לספינה ואז ספינת מלחמה רגילה הופכת לנושאת מטוסים שנייה..." המידע התאים לנזק שנגרם לנושאת המטוסים USS סרטוגה, שהייתה בתיקונים במספנת הצי פוג'ט סאונד, לפני שהועברה לבסיס הצי בסן דייגו, קליפורניה.
הדיוויזיה ה-712 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-712 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה במבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה.
ולוואלי דיקינסון
האירוע
מכתב שלישי, שנמסר ל-FBI על ידי אישה בספוקיין, וושינגטון, הנושא חותמת דואר מסיאטל התייחס ל"בובת ביסקוויט גרמנית, לבושה בחצאית הולה גראס", שנשלחה לסיאטל לצורך תיקונים שיסתיימו מתישהו בסביבות השבוע הראשון של פברואר. רשויות חיל הים אישרו ל-FBI כי ספינה שניזוקה בפרל הארבור נמצאת בפוג'ט סאונד לצורך תיקונים והתיקון יסתיים בסביבות הזמן המצוין במכתב.
הדיוויזיה ה-712 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-5 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד גאורג פון דהרן, וביולי אותה שנה הוצבה הדיוויזיה בחוף התעלה, כחלק מהקורפוס ה-25, שהיה תחת פיקודה של הארמייה השביעית. בהמשך הועברה הדיוויזיה לבלגיה, שם הוצבה תחת פיקודה של הארמייה ה-15
ולוואלי דיקינסון
האירוע
בדיקה פורנזית של כל המכתבים הנוגעים בדבר אישרה כי החתימות הן זיופים, בהתבסס על עותקים של החתימות המקוריות. עוד עולה מהבדיקה כי בעוד שמכונות כתיבה שונות שימשו לחיבור האותיות, מאפייני ההקלדה הצביעו על כך שהאותיות הורכבו על ידי אדם בודד. המסקנה אליה הגיעו הבוחנים הייתה שהמכתבים הכילו טקסט קוד המעביר מידע על ספינות הצי האמריקני ומיקומן, מצבן, תיקונן ומעמדן, בדגש על ספינות שניזוקו בפרל הארבור.
הדיוויזיה ה-712 (ורמאכט)
היסטוריה
ביוני 1944 הושארה הדיוויזיה בעמדותיה בבלגיה, כחלק מהקורפוס ה-89, על מנת למנוע פלישה אמפיבית באזור קאלה, ולאחר מכן לחמה בקרבות בבלגיה וספגה אבדות כבדות. בספטמבר השתתפה הדיוויזיה בלחימה במבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בהולנד בקרבות הקשים שהתנהלו בחורף 1944.
ולוואלי דיקינסון
חֲקִירָה
חקירה על הרקע של דיקינסון הצביע על מעורבותה בארגונים יפניים בזמן שחייתה בסן פרנסיסקו, וגם שלאחר שעברה לניו יורק, היא ביקרה במועדון ניפון ובמכון היפני בניו יורק והפכה לחברה של הקונסול הכללי היפני. דיקינסון הייתה מכרה של איצ'ירו יוקויאמה, נספח הצי היפני בוושינגטון די.סי. חקירה נוספת על פעילותם של בני הזוג דיקינסון מינואר עד יוני 1942 (מסגרת הזמן שבה נשלחו המכתבים) העלתה כי בני הזוג ביקרו באזורים אלה, כשהם שהו בבתי מלון ליד הערים המדוברות. ה-FBI גם הצליח לקבוע שמכונות כתיבה שהיו בבעלותם והועמדו לרשות האורחים שימשו לחיבור המכתבים שנשלחו לארגנטינה. חקירות מתמשכות חשפו שדיקינסון לוותה כסף מבנקים ומשותפים עסקיים בניו יורק עד 1941. עם זאת, בשנת 1943, דווח כי היו ברשותה מספר רב של שטרות של 100 דולר, ארבע מהם נמסרו למקורות רשמיים יפנים שקיבלו את הכסף לפני המלחמה ונמצאו במעקב.
ונסה לאשיי
ונסה ג'וי לאשיי (באנגלית: Vanessa Joy Lachey לשעבר מינילו; נולדה ב-9 בנובמבר 1980) היא שחקנית אמריקאית, בעלת תיארים בתחרויות היופי, דוגמנית אופנה ומנחת טלוויזיה. היא נבחרה למיס Teen USA בשנת 1998. היא הייתה כתבת מניו יורק עבור Entertainment Tonight והנחתה את Total Request Live ב-MTV. היא שיחקה בשני סיטקומים ברשת והנחתה תחרויות ותוכניות ריאליטי שונות. החל מ-2022 משחקת בתפקיד הראשי בסדרה הספין-אוף NCIS: הוואי.
ולוואלי דיקינסון
חֲקִירָה
בהתבסס על תוצאות החקירה, סוכני FBI עצרו את דיקינסון ב-21 בינואר 1944. בכספת הבנק שלה התגלתה קופסת מזומנים. הקופסה הכילה 13,000 דולר (219,233.18 דולר ב-2022, מותאם לאינפלציה) ובסופו של דבר התברר שהכסף הגיע ממקורות יפניים. חלק מהכסף היה בידיו של קפטן יוזו אישיקאווה ממשרד המפקח היפני בניו יורק לפני שהועבר לדיקינסון.
הדיוויזיה ה-712 (ורמאכט)
היסטוריה
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות הקשים סביב ברלין, וב-2 במאי נכנעו שרידי הדיוויזיה בשבי הרוסי.
ונסה לאשיי
ביוגרפיה
ונסה ג'וי מינילו נולדה במרכז הרפואי האזורי ה-13 של חיל האוויר בבסיס האווירי קלארק באנג'לס סיטי, הפיליפינים. אביה, וינסנט צ'ארלס מינילו, הוא אזרח אמריקאי מקליבלנד, אוהיו, ממוצא איטלקי ואירי, ואילו אמה, הלן ראמוס ברקרו, ממנילה, הפיליפינים. ללאשיי יש אח מאומץ שגדול ממנה בשנתיים. אביה העביר את המשפחה מקומות לעיתים קרובות בגלל שירותו בחיל האוויר. היא גרה בוושינגטון, קליפורניה, נבדה, פלורידה, גרמניה ויפן ולמדה בשמונה בתי ספר תוך תשע שנים. הוריה נפרדו ב-1983 והתגרשו ב-1986.
ולוואלי דיקינסון
חֲקִירָה
דיקינסון סיפרה לסוכנים שהכסף בכספת הגיע מחברות ביטוח, מחשבון חיסכון ומעסקי הבובות שלה, אך בראיון שנערך לאחר מכן, היא טענה כי מצאה את הכסף החבוי במיטתו של בעלה אחרי מותו. היא טענה שבעלה לא סיפר לה על מקור הכסף, אבל היא האמינה שזה יכול היה להגיע מהקונסוליה היפנית בניו יורק.
משפט והרשעה
ב-11 בפברואר 1944, הוגש כתב אישום על ידי חבר מושבעים פדרלי בבית המשפט המחוזי של המחוז הדרומי של ניו יורק בארצות הברית בגין הפרת חוקי הצנזורה, שהרשעה בהם עלולה לגרור עונש מקסימלי של עשר שנות מאסר וקנס של 10,000 דולר. היא טענה לאי אשמה ושוחררה בערבות של 25,000 דולר. חקירה מתמשכת של ה-FBI הובילה לכתב אישום שני ב-5 במאי, הפעם באשמת הפרת חוקי ריגול, חוק המסחר עם האויב וחוקי הצנזורה, שההרשעה בהם כרוכה בעונש מוות. היא טענה לאי אשמה ושוחררה בערבות זהה.
ונסה לאשיי
קריירה
לאשיי הוכתרה למיס טין דרום קרוליינה וזכתה בתואר מיס טין ארצות הברית ב-1998. היא הייתה מיס טין ארצות הברית הראשונה מדרום קרוליינה.
ולוואלי דיקינסון
משפט והרשעה
ב-28 ביולי 1944 נערכה עסקת טיעון בין משרד הפרקליטות של ארצות הברית לבין דיקינסון, במסגרתה בוטלו כתבי האישום בנושא ריגול וחוק הסחר והיא הודתה באשמה בהפרת הצנזורה והסכימה למסור מידע שברשותה בנוגע לפעילות המודיעין היפני.
ונסה לאשיי
קריירה
החל מ-2003 היא הייתה מארחת ב-MTV בתוכנית הבוקר שאחרי. ובין 2003–2007 ארחה את התוכנית בקשות בשידור חי. היא הפכה לכתבת בניו יורק עבור Entertainment Tonight ב-2005. היא אירחה את תחרויות היופי של Miss Teen USA 2004 ו-Miss Universe 2007.
במאי 2006, מגזין מקסים דירג את לאשיי במקום ה-15 בגיליון ה-Hot 100 השנתי שלו. היא הופיעה על השערים של מגזינים רבים כמו מקסים, וגאס, שייפ, הורים, פיפל ועוד. מ-2009 עד 2011, היא הנחתה את סדרת הטלוויזיה של ABC, "יופי אמיתי". הסדרה עקבה אחר 10 מתמודדים שהתחרו על 100,000$ ולהופיע בגיליון 100 האנשים היפים ביותר של מגזין פיפל. הסדרה הופקה על ידי טיירה בנקס ואשטון קוצ'ר. לאשיי הפכה למנחה משותפת של תוכנית המשחק וייפאאוט של ABC בדצמבר 2011.
ולוואלי דיקינסון
משפט והרשעה
לאחר שהודתה באשמה, היא הודתה שהקלידה את חמשת המכתבים המזויפים שהופנו לארגנטינה, תוך שימוש בהתכתבות עם לקוחותיה כדי לזייף את חתימותיהם.
ונסה לאשיי
קריירה
בתחילת הקריירה שלה, היו ללאשיי תפקידים קטנים במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן: סיטי גירלז, רוק 30, היפים והאמיצים, בניחוש חוקר, הוואי חמש-אפס ועוד.
ולוואלי דיקינסון
משפט והרשעה
היא טענה שהמידע שנאסף במכתביה היה מתשאול אזרחים תמימים בסיאטל ובסן פרנסיסקו סמוך למיקום המספנות של הצי שם, וכן כמה פרטים מהתבוננות אישית. היא ציינה כי המכתבים שידרו מידע על ספינות שניזוקו בפרל הארבור וכי שמות הבובות הותאמו לרשימה שהסבירה את סוג הספינות המעורבות. היא גם ציינה כי הקוד ששימש במכתבים, הוראות השימוש בקוד ושטרות של 25,000 דולר ב-100 דולר הועברו לבעלה על ידי יוקויאמה בסביבות ה-26 בנובמבר 1941, בחנות הבובות שלה בשדרות מדיסון 718 בתמורה לאספקת מידע ליפנים. היא חזרה על טענותיה כי הכסף הוחבא במיטת בעלה עד מותו.
ונסה לאשיי
קריירה
בשנת 2008, היא גילמה את אשלי בסיטקום של CBS איך פגשתי את אמא, בפרק " No Tomorrow ". היא גילמה את איימי בסרט הפארודי "סרט אסונות" (2008) לצד מאט לנטר, קים קרדשיאן וכרמן אלקטרה. הסרט זכה להערכה על ידי המבקרים, אך זכה להצלחה קופתית מתונה. בשנת 2009, לאשיי וקרדשיאן שיתפו שוב פעולה, בסדרת הטלוויזיה CSI: ניו יורק.
בשנת 2011, ללאשיי היה תפקיד אורח בתור כרמן צ'או בסיטקום רוק 30 של NBC . היא גילמה את טרייסי בסיטקום Truth Be Told של NBC (2015), על שני זוגות מגוונים שהם החברים הכי טובים ושכנים. הסדרה הסתיימה לאחר עונה אחת ב-25 בדצמבר 2015.
ולוואלי דיקינסון
משפט והרשעה
עם זאת, חקירה של ה-FBI הפריכה את הטענות הללו, וחשפה כי בעוד שדיקינסון הייתה חברה של יוקויאמה, בעלה מעולם לא פגש אותו. עוד נודע כי באותה תקופה בה בוצע התשלום, נעשתה לבעלה בדיקה גופנית שהצביעה על כך שכושרו הנפשי נפגע. גם אחות וגם משרתת שהועסקו על ידי בני הזוג דיקינסון באותה תקופה הצהירו נחרצות שמעולם לא הוסתר שם כסף.
ונסה לאשיי
קריירה
ב-6 בספטמבר 2017, לאשיי הוכרזה כאחת המפורסמות שישתתפו בעונה ה-25 של "רוקדים עם כוכבים", ותתחרה מול בעלה, ניק. היא רקדה עם הרקדן המקצועי מקסים צ'מרקובסקי. אשתו של צ'מרקובסקי, פטה מורגאטרויד, רקדה עם ניק. ב-30 באוקטובר, לאצ'י וצ'מרקובסקי הפכו לזוג השביעי שהודח מהתחרות, וסיימו במקום השביעי המשותף.
בשנת 2020, לאשיי ובעלה ניק הוכרזו כמארחי סדרת Netflix Love Is Blind. היא הצהיר שכאשר המפיקים פנו לבני הזוג, "הם הגשימו את החלומות שלנו, פשוטו כמשמעו, במונחים של היכולת לעבוד יחד, להיות מסוגלים לבלות יחד, ולהפוך את הנישואים שלנו לחזקים יותר בסופו של דבר". הזוג אירח כל עונה של התוכנית שהוכרזה עד היום.
ולוואלי דיקינסון
משפט והרשעה
ולוואלי דיקינסון הופיעה בבית המשפט לגזר הדין ב-14 באוגוסט 1944. עם גזר הדין, העיר בית המשפט:"'קשה להאמין שיש אנשים שלא מבינים שהמדינה שלנו נתונה במאבק לחיים ולמוות. כל עזרה שניתנת לאויב פירושה מותם של נערים אמריקאים שנלחמים למען הביטחון הלאומי שלנו. את, כאזרחית, ילידת המדינה, בעלת השכלה אוניברסיטאית ומוכרת ליפנים, בהחלט עוסקת בריגול. אני חושב שקיבלת את כל ההתחשבות של הממשלה. כתב האישום בו הודאת באשמה הוא עניין חמור. זה קרוב לבגידה. לכן אני גוזר עליך את העונש המקסימלי הקבוע בחוק, שהוא עשר שנים וקנס של 10,000$."דיקינסון, שעדיין מתעקשת על חפותה וטוענת שבעלה היה המרגל היפני, נכלאה במוסד הכליאה הפדרלי לנשים (כיום מחנה הכליאה הפדרלי אלדרסון, באלדרסון, מערב וירג'יניה. היא שוחררה בתנאים מגבילים ב-23 באפריל 1951.
ונסה לאשיי
קריירה
ב-30 באפריל 2021, לאשיי לוהקה לתפקיד הראשי בסדרה NCIS: הוואי של CBS בתור ג'יין טננט הסוכנת המיוחדת הראשונה שאחראית על היחידה.
ולוואלי דיקינסון
משפט והרשעה
לאחר שחרורה, היא שינתה את שמה לקתרין דיקרסון, שמרה על קשרי ידידות עם יוניס קנדי, והשתתפה בחתונתה ב-1953.
עמק ארנה (אנטארקטיקה)
עמק אָרֶנָה (באנגלית: Arena Valley) הוא עמק חשוף מקרח, בעמקים היבשים מקמרדו, באדמת ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם בין הר איסט ביקון, לבין הר ניו.
פתחו של העמק פונה לחלקו הדרומי של קרחון טיילור.
מוצאו של עמק ארנה באגן אשטריי.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת חקר אנטארקטיקה מטעם אוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון, מאוניברסיטת ויקטוריה שבעיר ולינגטון, בירת ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
שמו של העמק תיאורי - העמק מזכיר צורה של ארנה.
לקריאה נוספת
• Edward J. Brook, Mark D.Kurz, Robert P.Ackert Jr., George H. Denton, Erik T.Brown, Grant M. Raisbeck, Francoise Yiou, Chronology of Taylor Glacier Advances in Arena Valley, Antarctica, Using in Situ Cosmogenic 3He and 10Be, Quaternary Research, Volume 39, Issue 1, January 1993, Pages 11-23, https://doi.org/10.1006/qres.1993.1002
• Marchant, David R., George H. Denton, and Carl C. Swisher, Miocene-Pliocene-Pleistocene Glacial History of Arena Valley, Quartermain Mountains, Antarctica, Geografiska Annaler. Series A, Physical Geography, 75(4), 269-302. doi:10.2307/521204
•J. G. Bockheim, Paleosols in the Transantarctic Mountains: indicators of environmental change, Solid Earth, 4, 451–459, 2013 www.solid-earth.net/4/451/2013/ doi:10.5194/se-4-451-2013
ברווז השווה מיליון
ברווז השווה מיליון (באנגלית: The Million Dollar Duck או Duck $1,000,000) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1975 בבימויו של וינסנט מקוויני, עם דין ג'ונס, טוני רוברטס וסנדי דאנקן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של טד שנכתב בהשראת משל איזופוס על התרנגולת שהטילה ביצי זהב, מציאת מקור עושר, התפרעות וחזרה לחיים הקודמים.
דין ג'ונס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה
אלברט דולי (דין ג'ונס) עובד כחוקר במכון ביולוגי. הוא חוקר התנהגות של בעלי חיים. דולי שקוע בחובות ומסרב לתת כסף לבנו ג'ימי (לי מונטגומרי) שרוצה לרכוש גור כלבים. אשתו קייטי מכינה לו רסק תפוחים לעבודה כדי שיחסוך הוצאה על אוכל. היא טועה במרכיבים ומוסיפה חרדל ו אבקת קארי. אלברט זורק את השקית בחדרו והברווז טועם את הרסק, מתחיל להתפרע ונכנס לחדר הרנטגן וחשף שם קרינה.
מנהל המעבדה ד"ר גוטליב (ג'ק קרושן) כועס ופוקד על דולי לסלק את הברווז ולקחת אותו לביתו. ג'ימי מאוכזב אבל לבסוף מתאהב בברווזה וקורא לה "צ'רלי". צ'רלי בורחת לחצרו של השכן פינלי הופר (ג'ו פלין) ומתחולל מרדף עם כלבו של פינלי הנובח עליה שבסופו פינלי ודולי מוצאים עצמם בתוך הבריכה. לאחר מכן מטילה צ'רלי מספר ביצים ודולי מוצא בתוכן במקום חלמון, גוש זהב. הוא מערב בזה את ידידו עורך הדין פרד (טוני רוברטס). סנדי רוצה להיפטר מהברווזה ומוסרת את צ'ארלי לחוואי פורדהם (ארתור האניקאט) וכולם מגיעים למצוא אצלו את צ'רלי בין מאות הברווזים הדומים, מרדף משעשע שבסופו הם שוב במים.
מסתבר שלצ'רלי יש התניה פבלובית לנביחות כלב וכל פעם שהוא שומע זאת הוא מטיל ביצת זהב. אלברט לומד שזה כנראה בגלל קרינת קרני רנטגן שנחשף אליה במכון.
פינלי שעובד במשרד האוצר בולש אחרי דולי ומגלה למנהל רטלדג' (ג'יימס גרגורי) את מקור הזהב. אנשי משרד האוצר מבצעים חיפוש בביתו של דולי אבל ג'ימי בורח עם צ'רלי ומתחיל מרדף מותח ומשעשע ברחובות העיר שבסופו ג'ימי תלוי על סולם בגובה רב ואלברט מציל אותו.
לבסוף נערך משפט לאלברט על הפצת זהב לא חוקי. השופט מזמן את צ'רלי ואלברט נובח לעומתו. האפקט של קרינת הרנטגן נעלם. צ'רלי מטילה ביצה והשופט פותח אותה ומוצא ביצה רגילה. אלברט מזוכה וחוזר לחיים נורמלים עם משפחתו.
אדריאן רוצ'ט
אדריאן רוצ'ט (נולד ב-26 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעיקר בעמדת הקשר בקבוצת עירוני קריית שמונה. רוצ׳ט הוא שיאן ההופעות של עירוני קריית שמונה בכל המסגרות,.
קריירת מועדונים
אדריאן רוצ'ט נולד בקיבוץ סער, להוריו אלברטו ומוניקה רוצ'ט, וגדל בקיבוץ נאות מרדכי, והוא ממוצא ארגנטינאי. רוצ'ט החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה ועלה לבוגרים בעונת, בה שיחק כמה משחקים בליגה הלאומית. בעונת הושאל להפועל נצרת עילית לעונה אחת על מנת לצבור ניסיון, ובעונת  חזר לקריית שמונה והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ואף עלה איתה לליגת העל. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
בעונת מונה רוצ'ט לקפטן עירוני קריית שמונה על ידי המאמן רן בן שמעון, וזכה עמה באליפות הראשונה בתולדותיה, וכן בגביע הטוטו בפעם השנייה ברציפות. בעונת השתתף במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ובסוף העונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
לקראת עונת החליט מאמן הקבוצה, ברק בכר, על מינויו של שיר צדק לקפטן במקומו של רוצ'ט. בתום העונה הניפו השניים במשותף את גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על מכבי נתניה. רוצ'ט פתח במשחק, אך הוחלף במחצית. לקראת עונת, לאחר עזיבתו של צדק, מונה רוצ'ט מחדש לקפטן הקבוצה.
ב-2 בספטמבר 2015 חתם רוצ'ט בהפועל חיפה, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-15 באוגוסט 2016 חתם רוצ'ט בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש 7 שערים ב-35 הופעות בליגה, ואף סייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בקיץ 2017 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-24 בינואר 2018 חתם רוצ'ט בהפועל אשקלון, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-23 ביוני 2018 חתם בהפועל עפולה, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה 11 שערים ב-37 הופעות בליגה הלאומית.
ב-14 ביולי 2020 חזר רוצ'ט לקבוצת נעוריו עירוני קריית שמונה וחתם לעונה אחת. ב-10 ביוני 2022 הודיע רוצ׳ט על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו עירוני קריית שמונה.
חיים אישיים
מתגורר בקיבוץ נאות מרדכי עם אשתו גלית רוצ'ט לה נישא ב-2011, ושלושת ילדיהם, לאחר שירות צבאי מלא של שלוש שנים בבסיס "גיבור" בקריית שמונה.
גאורגים באיראן
הגאורגים האיראנים הם קבוצה אתנית של גאורגים המתגוררים באיראן. הגאורגים הוגלו לאיראן במאה ה-17 על ידי עבאס הגדול הספווי (1571-1629) כחלק ממאמציו להטיל את מרותו על ממלכת קאחתי ה"סוררת" מצד אחד, ותוכניתו לפיתוח התעשייה ויישוב מספר ערים איראניות חדשות דאז, ובכללם: בהשהאר (بهشهر) ופראח אבאד. רוב האוכלוסייה שהוגלתה הייתה נוצרית, מידה מועטה של מוסלמים ואף יהודים.
היסטוריה
לראשונה הופיע ריכוז של גאורגים באיראן בשנות העשרה של המאה ה-17 כאשר עבאס הגדול הגלה אלפי גאורגים ממולדתם ההיסטורית בכארתלי ובקאחתי (מזרח גאורגיה). רוב הגאורגים האיראניים של ימינו הם צאציהם של אותם גאורגים וצאצאי הגולים מהגירושים שבאו לאחר מכן באותה מאה ובמאה ה-18. הגולים ייושבו על ידי השלטון האיראני באזורים דלילי אוכלוסייה, שהפכו עד מהרה לאזורים חקלאיים פוריים, בידי המתיישבים החדשים. לרבים מאותם יישובים חדשים ניתנו שמות גאורגיים, על פי טופונימים בגאורגיה. בתקופת שלטון האימפריה הספווית הושפעה גאורגיה מאוד, פוליטית ובמידת מה גם תרבותית, מאיראן, עד שאותם גאורגים החליפו את הקיזילבאשים (قزلباش) כנושאי משרות בכירות בממלכה הפרסית.
בשלהי תקופת שלטונם של הספווים, ניצלו העות'מאנים הטורקים והאפגנים, את החולשה הפנימית ופלשו לאיראן. תרומתם של הגאורגים האיראניים במלחמה נגד הפולשים הייתה קריטית. הגאורגים נלחמו בקרב גולנבאד, ובקרב פריידן שאהר (فریدون‌شهر). בקרב האחרון הם הביסו את הצבא האפגני.
למרות בידודם מגאורגיה, שימרו רבים מהגאורגים את שפת אבותיהם וחלק ממנהגי המסורת אולם אימצו את האסלאם. האתנוגרף, לאדו אר'ניאשווילי, היה הגאורגי הראשון שביקר בקהילה זו בשנת 1890.
ביוני 2004, נשיא גאורגיה החדש, מיכאיל סאקשווילי, היה לפוליטיקאי הגאורגי הראשון שביקר בקהילה הגאורגית בפריידון שאהר. הנשיא נתקבל בחום תוך הנפת דגל חמשת הצלבים הנוצרי, הדגל הגאורגי. בנאומיו הדגיש סאקשווילי את התרומה של הגאורגים האיראניים בהגנה על איראן לאורך כל ההיסטוריה שלהם באיראן.
תפוצה גאוגרפית
הגאורגים שחיים כיום באיראן הם צאצאיהם של הגאורגים שהוגלו מקאחתי ומכארתלי בין השנים 1614 ל-1617, מספרם נאמד בכ- 200,000 איש.
השפה הגאורגית עדיין שגורה בפי חלק מהגאורגים באיראן. המרכז של הגאורגים באיראן נמצא בעיר קטנה כ-150 ק"מ מערבית לאספהאן בשם פריידוּן שאהר (فریدون‌شهر, בגאורגית: ფერეიდანი). חלק מערבי זה של פרובינציית אספהאן נקרא באופן היסטורי פריידן. ובאזור זה ישנם 10 ערים וכפרים גאורגים. כמו כן, בהרבה ערים גדולות באיראן חיים גאורגים.
מקומות נוספים בהם חיים גאורגים באיראן הם: נאג'אף אבאד, רהמאט אבאד, יאזדנשאהר, ואמיר אבאד (ליד אספהאן).
בגורג'י מאהאלה בפרובינציית מזנדרן בצפון איראן, חיים גם כן גאורגים אתניים  אבל אינם דוברי השפה הגאורגית. אף על פי כן הם שמרו סממנים של התרבות הגאורגית.
נאוה מקמל-עתיר
נאוה מקמל-עתיר (נולדה ב-27 באוגוסט 1964) היא סופרת (בעיקר בתחום ספרות ילדים), מחזאית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
נאוה מקמל עתיר נולדה בקיץ 1964 ברמת גן. למדה בבית ספר הממלכתי הגבעה בני ברק ובתיכון בליך. בצה"ל שירתה כקצינת מיון. סיימה תואר ראשון בספרות, קולנוע וטלוויזיה.
קריירה
בשנת 1993 הוציאה את ספרה הראשון, "איילת צוללת". להצלחה רבה זכה ספרה "העדי של עדי", שיצא בשנת 2000. הספר מבוסס על סיפור אמיתי של ניצולת שואה, שהומחז על-ידי עתיר להצגה. הספר זכה בציון לשבח במסגרת "פרס זאב" ובמקום השלישי ב"מצעד הספרים הארצי" של ילדי ישראל, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
ספרה "מלך ההר" שיצא לאור בשנת 2004, במלאת 100 שנים למותו של בנימין זאב הרצל, מבוסס גם הוא על סיפור אמיתי של בן כתתה שנפל בהתרסקות מסוק. גם ספר זה הומחז.
בשנת 2005 זכתה שוב ב"פרס זאב" על ספרה "מבחן קבלה". ספריה "העדי של עדי", "האיחור האחרון", "מלך ההר" ו"מבחן קבלה" זכו במקומות ראשונים במצעד הספרים הארצי של משרד החינוך ועובדו להצגות תיאטרון.
ספרה "הנערה במרפסת ממול" יצא בשנת 2006 והומחז להצגה בה מקמל-עתיר משחקת. "אות מאבשלום", ספרה הראשון למבוגרים, יצא לאור בשנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים והפך לרב מכר. מקמל-עתיר קיבלה את אות "ספר זהב" על מכירת 20,000 עותקים ממנו, שלושה חודשים בלבד מאז יצא הספר לאור. כחצי שנה מיום שפורסם, קיבל "אות מאבשלום" את אות 'ספר הפלטינה' מטעם התאחדות המולי"ם על מכירת 40,000 עותקים. ביוני 2015, קיבל "אות מאבשלום" את אות "ספר היהלום" מטעם התאחדות המו"לים על מכירת 100,000 עותקים.
ספרה "יד אחות" (רומן היסטורי למבוגרים) המספר את סיפור חייה של רחל המשוררת, ראה אור בשנת 2017 והפך גם הוא לרב מכר בתוך זמן קצר. בעקבותיו, כתבה נאוה את המופע "הדיירת מעליית הגג" בו היא משתתפת ביחד עם המוזיקאי עופר כץ.
נאוה משחקת גם בהצגת הילדים "קיסר השכונה" לצידו של השחקן נבו קמחי. ההצגה נכתבה בעקבות ספרה "קיסר השכונה" שזכה במצעד הספרים של משרד החינוך ונלמד בבתי ספר רבים. ההצגה העוסקת בנושא החרם זכתה לשבחים רבים.
עד שנת 2005 ולאורך למעלה מעשור, שימשה מקמל-עתיר כמורה לספרות בחטיבה העליונה בתיכון בליך ברמת גן.
חיים אישיים
נאוה מקמל עתיר נשואה לאלי מקמל, קצין משטרה בדרגת תת-ניצב, ולהם שלושה ילדים.
מחזה
מקמל-עתיר והבמאית צביה הוברמן מביאות את סיפור חייה של חנה רובינא תוך כדי תהליך עבודה על מחזה חדש "רובינא מתחת לאיפור" העוסק בדמותה. במחזה משחקות שתיהן והגר דנון מגלמת את דמותה של רובינא. במחזה משולבים קטעי וידאו מחייה של רובינא.
טיוודר
טיוודר (בהונגרית: Tivadar) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיוודר קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-228 תושבים בשנת 1990 עד 168 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
יהודי טיוודר
יהודים חיו בטיוודר בתקופות זמן שונות. בשנת 2009 נהרס בית קברות יהודי שהיה בכפר בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
רחוב הגאולה (סרט)
רחוב הגאולה (בסרבית: Устаничка улица, או Ustanička ulica) הוא סרט מותחן פוליטי סרבי בבימויו של מירוסלב טרזיץ', ששוחרר לאקרנים ב-13 במרץ 2012.
עלילה
סגן התובע לפשעי מלחמה בסרביה, דושאן איליץ' הוא פרקליט צעיר במשרד התובע הכללי של סרביה בבלגרד הגר עם אביו, פרופסור מכובד למשפטים ואשתו אירנה. יום אחד התובע הראשי מעביר לידיו תיק חשאי של חקירת פשעי מלחמה שבוצעו במהלך מלחמות יוגוסלביה על ידי יחידה צבאית שפורקה, כשהוא מצליח למצוא ניצול אחד בלבד בשם מיצ'ון החי בצניעות עם אשתו ידראנקה. הם גם מצפים לילד. למרות שהחיים לא נתנו להם הרבה, הם מוצאים נחמה באהבתם ובילד שבדרך. עם זאת, אף אחד לא יודע שמיצ'ון הוא למעשה מישהו אחר והעבר חוזר ורודף אותו עד שיום אחד התחושות המוקדמות האפלות מתגשמות.
הפקה
צילומי הסרט נערכו באפריל 2011 והסתיימו לאחר 42 ימי צילומים ביוני. הצילומים נערכו בגולובץ', ווייוודינה ובבלגרד.
שריפה דברונובה
שריפה דברונובה (באוזבקית: Sharifa Davronova; נולדה ב-27 בספטמבר 2006) היא אתלטית אוזבקית, אלופת אסיה באולם (נור-סולטן 2023) ואלופת העולם עד גיל 20 (קאלי 2022) בקפיצה משולשת.
אלופת העולם עד גיל 20
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בשנת 2022 בקאלי שבקולומביה זכתה דברונובה במדליית זהב בקפיצה משולשת עם תוצאה של 14.04 מטר, לפני סוהאן אוסרגו מצרפת (13.38 מטר) וטיאנה בוראס מאוסטרליה (13.30 מטר).
אלופת אסיה באולם
באליפות אסיה באולם שנערכה בשנת 2023 בנור-סולטן שבקזחסטן זכתה דברונובה במדליית זהב בקפיצה משולשת עם תוצאה של 13.98 מטר, לפני מריקו מורימוטו מיפן (13.66 מטר) וצ'ן טינג מהרפובליקה העממית של סין (13.52 מטר).
יארי מאנפה
יארי מאנפה (Jari Mäenpää; נולד ב-23 בדצמבר 1977) הוא זמר וגיטריסט פיני, מייסד להקת וינטרסן (Wintersun), בה הוא משמש כסולן וכגיטריסט. ניגן באלבום וינטרסן הראשון בגיטרה בס ובקלידים, לפני שהרכב הלהקה היה יציב.
לפני שייסד את וינטרסן, היה חלק מלהקת הפולק מטאל, אנסיפרום (Ensiferum). הוא הצטרף לאנסיפרום בשנת 1996, לאחר שעזב את להקתו הקודמת איממוריאל (Immemorial).
את וינטרסן תכנן בתחילה כפרויקט מקביל לצד אנסיפרום, אך בינואר 2004 נאלץ לעזוב את אנסיפרום עקב התנגשויות בין זמני ההופעות של שתי הלהקות ותאריכי ההקלטות של וינטרסן.
בשנת 1997, היה על מאנפה לעזוב באופן זמני את הקריירה המוזיקלית שלו כדי לשרת בצבא הפיני. בראיון, אמר שלא אהב את הזמן בו שהה בצבא וחשד ששם נדבק בשחפת.
מאנפה היה גם חבר בלהקה ארתמסיה (ArthemesiA), והשתתף בפרויקט הצדדי של קימו מיטינן (Kimmo Miettinen) – לוסט אלאון (Lost Alone).
שאול ארלוזורוב
ביוגרפיה
נולד בשנת 1930 בתל אביב, בן לסימה וחיים ארלוזורוב. בשנת 1933, בהיותו בן 3, נרצח אביו על חוף ימה של תל אביב. היה חניך קיבוץ גניגר ולמד בגימנסיה הרצליה, בן מחזורם של השופט יצחק זמיר והסופר ישראל ויסלר (פוצ'ו). בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות שירת כמכונאי וכמטילן בטייסת הגליל. לאחר קום המדינה היה טייס בחיל האוויר ומילא תפקידים שונים במודיעין חיל האוויר.
למד הנדסת מים ומכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. משנת 1955 עבד בחברת מקורות, ושימש בה במשך שנים בתפקידים בכירים. בשנת 1967 יצא לשנת שליחות בגאנה מטעם תה"ל לקדם את תכנון המים בעריה המרכזיות אקרה וטמה. בין השנים 1969–1977 שימש כסגן נציב המים. בין השנים 1980–1993 עבד כמנהל פרויקטים בתחום המים בבנק העולמי בוושינגטון. בשנת 1995 היה יושב-ראש הוועדה הציבורית לבחינת ניהול משק המים בישראל. בסוף שנות ה-90 נבחר כיו"ר אגודת מהנדסי המים בישראל. עובד כיועץ עצמאי במספר פרויקטים גלובליים.
ארלוזורוב מעורב במיזמי הנצחה של אביו, חיים ארלוזורוב, ומרצה בפורומים וכינוסים לזכרו. גם לאחר מסקנות ועדת החקירה הממלכתית לרצח ארלוזורוב הוא דבק בגרסה המקורית לפיה רוצחי אביו הם אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט.
משפחתו
שאול ארלוזורוב היה נשוי לפלור, ולהם שלושה ילדים. כיום הוא נשוי לשושנה אפלבוים, ולהם בת. מתגורר בתל אביב.
בתו היא העיתונאית מירב ארלוזורוב. בתו, עורכת הדין מיכל ארלוזורוב, היא היועצת המשפטית של חברת מכתשים אגן. נשואה לד"ר ירום טורק, מומחה רפואי מטעם בית המשפט בתחום רפואת השיניים – אחיה של פרופ' חנה יבלונקה.
בנו רותנברג
בנו רותנברג (23 באוקטובר 1914 – 13 במרץ 2012) היה צלם וארכאולוג ישראלי.
היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת פרנקפורט. במשך 60 שנות הקריירה שלו ערך ספרי צילומים בנושאי ארץ ישראל, נופיה ועתיקותיה ואף הוציא ספר פילוסופיה וספר שירה. עד שנות ה-60 עסק רותנברג בצילום עיתונות והיה אחד מהצלמים הבולטים שפעלו במלחמת העצמאות ובשני העשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל. במשך אותן שנים גילה משיכה לנושאים ארכאולוגיים ובסוף שנות ה-50 עבר מרכז עיסוקו לארכאולוגיה. הוא היה מעורב בסקרים ובחפירות ארכאולוגיות בנגב, בחצי האי סיני ובספרד כשמרכז עיסוקו היה החפירות בבקעת תמנע והתמקדות בארכאולוגיה מטלורגית.
קריירה כצלם
במלחמת העצמאות התלווה רותנברג ליצחק שדה, שפיקד על חטיבה 8 והיה נוכח בעת מהלכים משמעותיים במלחמה כגון מבצע דני ומבצע חורב וצילם בהם את הכוחות הישראלים ואת התושבים הערבים שגורשו. לדבריו, כצלם עצמאי, שניתק עצמו מהצלמים שעבדו מטעם הממסד ונהנה מסיוע של יצחק שדה ושל יגאל אלון, הוא הגיע למקומות שצלמים אחרים התקשו להגיע אליהם במהלך הקרבות.
בשנים שלאחר קום מדינת ישראל הרִבה רותנברג לצלם נושאים שהיו מרוחקים ממרכז ההוויה הישראלי. הוא צילם את כניסת העולים החדשים ליישובים הערבים הנטושים ואת אנשי המעברות ויישובי הספר החדשים. בהמשך הקריירה שלו, הצטרף כצלם עיתונות למשלחות מחקר ארכאולוגיות, דוגמת משלחת מחקר בראשות יוחנן אהרוני שתרה בינואר 1960 אחר מגילות עתיקות במערות מדבר יהודה.
קריירה כארכאולוג
רותנברג היה מייסדה ומנהלה של "משלחת הערבה" מטעם מוזיאון הארץ בתל אביב והטכניון בחיפה. בין השנים 1953–1957 שימש כצלם ומנהל שדה במשלחת של היברו יוניון קולג' בנגב ועוזרו המדעי הראשי של נלסון גליק. בין השנים 1956–1957 מיד לאחר מלחמת סיני, ניהל משלחת ארכאולוגית במרחבי מדבר סיני ובחודשים הספורים בהם שלטה ישראל בחצי האי, הצליח לאסוף חומר והוציא ב-1958 את הספר "תגליות סיני" בו השתתפו בכתיבה גם חוקרים אחרים. הספר תורגם גם לאנגלית וגרמנית. בשנות ה-50 של המאה ה-20 השתתף במשלחת הסקר והחפירות של יוחנן אהרוני במערות מדבר יהודה ובמצדה. בעקבות הסקר פרסם עם אהרוני את הספר "בעקבות מלכים ומורדים במדבר יהודה".
ב-1957 גילה את מצד זוהר בשפך נחל זוהר לים המלח.
ב-1961 גילה מפעל קדום להפקת נחושת מזרחית לעין יהב.
ב-1967 ערך סקר ארכאולוגי בצפון סיני ותארך את האתר כונתילת עג'רוד, בו נחשפו אחר כך ממצאים חשובים, לתקופת הברזל בארץ ישראל.
ב-1974 מונה לעמוד בראש המכון של לארכאולוגיה מטלורגית של יוניברסיטי קולג' באוניברסיטת לונדון.
תמנע
בשנת 1959 החל את מחקריו בערבה שרובם הוקדשו למחקר תעשיות הנחושת העתיקות. מחקריו הארכאולוגיים-מטלורגיים התפרסמו במסגרות מדעיות שונות בעולם, ושינו את הדעות שהיו מקובלות בקרב החוקרים בנושא זה. באותה שנה החל בחפירות באזור תמנע והתמקד בנושא תולדות עיבוד המתכת. חפירות אלו נמשכו לסירוגין עד 1990. ב-1971 ערך תערוכה של הממצאים ממכרות תמנע בגני התערוכה בתל אביב.
ריו טינטו
באמצע שנות ה-70 חפרה משלחת בראשותם של רותנברג ואנטוניו בלנקו באזור המכרות של ריו טינטו שבנפת ולווה, באנדלוסיה, בדרום מערב ספרד. במקום, ששימש באותה עת כאזור כרייה גדול ופעיל, נמצאו שרידים ועדויות נרחבות לכריית כסף ולהתכתו בדרכים מתוחכמות מתקופת הברונזה התיכונה (האלף השני לפני הספירה) ואילך. ההיקף העצום של עפרות הכסף המעובדות הביא להיווצרותם של תילי סיגי כסף המתנשאים עד לגובה של 20 מטר ומעלה. בתוך אזור זה נחשפה שכבה עם ממצאים של קרמיקה המושפעת מקרמיקה פיניקית וממצאים נוספים שנקבע כי יובאו למקום. יש הרואים ממצאים אלו כבעלי קשר ישיר למסופר בספר יחזקאל (פרק כ"ז, פסוק י"ב) אודות תרשיש והמסחר הפיניקי הנרחב במתכות במאות ה-6–8 לפני הספירה. לא נמצאו שינויים במטלורגיה הבסיסית לאורך תקופות הכרייה וההתכה, אך נמצאו הבדלים בהיקפי הכרייה וביעילותה המצביעים על כך שבתקופה הפיניקית התרחב מאוד מיזם הכרייה וההתכה במידה שהייתה לה משמעות גאו-פוליטית נכבדה.
משפחה
רותנברג היה נשוי בראשונה לאליס, מוכרת סיגריות. באמצע שנות ה-40 הכיר את רחל תנוּרי; השניים נישאו ב-1949, ונולדה להם בת, מיכל. ב-1958 התגרש מרחל (שנישאה למבקר הקולנוע זאב רב-נוף), ובחלוף שבועיים נישא לרות אורון, מורה לאנגלית; לזוג נולד בן, דניאל. זמן לא רב לאחר מות בנו ב-1993, בגיל 32, עבר רותנברג לחיות עם יהודית גביש, שאותה הכיר ב-1974, כשהיה בן 60 והיא בת 27. הוא חי עם גביש במשך עשרים השנים האחרונות לחייו, עד מותו.
אחיו היה שכנא רותם.
אנטוניו מוניוס מולינה
אנטוניו מוניוס מולינה (בספרדית: Antonio Muñoz Molina; נולד ב-10 בינואר 1956) הוא סופר ספרדי וחבר האקדמיה המלכותית הספרדית. מתגורר בעיר ניו יורק שבארצות הברית. ב-2004 ו-2005 כיהן כמנהל מכון סרוונטס בניו יורק.
ביוגרפיה
מוניוס מולינה נולד בעיר אובדה שבנפת חאאן (Jaén) אנדלוסיה. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת גרנדה ועיתונאות במדריד. את כתיבתו הספרותית החל ב-1980.
ב-1984 יצא לאור ספרו הראשון El Robinsón urbano, אוסף מאמרי עיתונות. הטורים שלו הופיעו בקביעות בעיתון אל פאיס הספרדי וביומון הגרמני די ולט.
ב-1987 זכה בפרס הלאומי הספרדי לספרות עבור ספרו "החורף בליסבון", שהוא הומאז' לז'אנר של הסרט האפל ולמוזיקת ג'אז. על ספרו El jinete polaco, קיבל ב-1991 את פרס פלאנטה וב-1992 שוב את הפרס הלאומי לספרות.
ספרו "ירח מלא", עליו זכה בפרס פמינה, הוא ספר מתח פסיכולוגי, על מפקח משטרה המנסה ללכוד סוטה שהתעלל בילדה ורצח אותה. בספרו "ספרד" (במקור: Sefarad) הוא שוזר זה בזה את סיפוריהם של פליטים ונרדפים בספרד ומחוצה לה, יחד עם זכרונותיו מעיירת הולדתו ואנשים שהכיר. חלקם אנשים מוכרים כמו פרנץ קפקא ופרימו לוי וחלקם אלמונים. הספר Beltenebros הוא סיפור אהבה וקנוניה פוליטית המתרחש במדריד אחרי מלחמת האזרחים.
ב-2013 זכה מוניוס מולינה בפרס ירושלים והחליט לתרום את כספי הזכייה בפרס לעמותת “יד ביד” שעוסקת בחינוך יהודי־ערבי.
רעייתו היא הסופרת והתסריטאית אלווירה לינדו.
ההסכמה הבלקנית
ההסכמה הבלקנית או האנטנטה הבלקנית (על משקלה ההסכמה הלבבית), או ברית הבלקן הייתה ברית שנחתמה ב-9 בפברואר 1934 בין יוון, טורקיה, רומניה וממלכת יוגוסלביה, בו ויתרו החותמות על כל הטענות הטריטוריאליות שיש להן זו כלפי זו לאחר מלחמת העולם הראשונה ולאור בעיות המיעוטים. מדינות אחרות באזור שהיו מעורבות במהלכים הדיפלומטיים שהובילו לחתימת הברית, איטליה הפשיסטית, אלבניה, בולגריה, הונגריה וברית המועצות, לא חתמו בעיקר בשל שאיפתן להתפשטות טריטוריאלית. בסיסה של הברית בהתקרבות בין מדינות הבלקן ובמיוחד בין האויבות המסורתיות טורקיה ויוון, החל מחתימת הסכם בשנת 1924 שכונה "הבלוק הבלקני" שהביא להתקרבות הדרגתית במהלך שנות ה-30. ועידה באתונה ב-1930 הביאה לחתימת הסכם שיתוף פעולה היסטורי בין טורקיה ויוון. ועידות נוספות שבאו לאחר מכן באיסטנבול ובבוקרשט העלו את הרעיון של ברית בלקנית אזורית. בתיאום ובמקביל לברית נוספת שכונתה ההסכמה הקטנה.
במהלך שנות השלושים סייעה הברית בהשכנת שלום ויציבות באזור הבלקנים, במיוחד בין טורקיה והמדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית, ובמיוחד יוון. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצהירו המדינות החברות בברית על אחדות וניסו לפעול כגורם מפייס. המדינות החברות בברית היו נתונות בין שתי המעצמות ברית המועצות וגרמניה הנאצית, כמו גם איטליה הפשיסטית שראתה ביוון "מרחב השפעה" שיש לכבוש אותו. שדות הנפט בפלוישט הרומנית היו משאב אסטרטגי מהמעלה הראשונה, כמו גם הגישה לאזור הים התיכון, נמלי הים האדריאטי והקרבה לברית המועצות שהציעו רומניה ויוגוסלביה לצבא הגרמני. לחצים אלו היו מעבר ליכולתן של המדינות הקטנות החברות בברית לשאת. בשנת 1937 נחתם הסכם סטויאדינוביץ'-צ'יאנו בין יוגוסלביה ובין איטליה שבישר למעשה את קץ ההסכמה הבלקנית. באוקטובר 1940 פלשה איטליה ליוון. המדינות החברות בברית לא התערבו לטובת יוון, וממשלת יוגוסלביה אף הסכימה למעבר צבאות גרמניה דרכה, בדרכם ליוון, בטרם הופלה בהפיכה. עם כיבוש יוון ויוגוסלביה על ידי גרמניה, באפריל 1941, שתי חברות הברית חדלו מלהתקיים. רומניה הפכה לגרורה גרמנית, והעמידה את משאבי הטבע וכוח האדם שלה לטובת המאמץ המלחמתי הגרמני. טורקיה שמרה על נייטרליות עד לסוף המלחמה.
ביקיני
ביקיני הוא סוג של בגד ים לנשים, המורכב משני חלקים – הראשון מכסה את החזה, והשני את המפשעה והישבן, כשפלג הגוף שביניהם נותר חשוף. צורתם של שני חלקי הביקיני דומה מאוד לזו של לבני נשים, ועיצוב החלק התחתון או העליון של הביקיני יכול להשתנות בין חושפני מאוד לבין צנוע יחסית.
מקורו של הביקיני
בגד המורכב משני חלקים הנלבש על ידי נשים לצרכים אתלטיים, נמצא בעתיקות על כדים יוונים וציורים, שגילם המשוער הוא כ-1,400 שנים.
הביקיני המודרני הומצא מחדש בשנת 1946 על ידי שני מעצבים צרפתיים שפעלו בנפרד. ז'ק היים, מעצב אופנה מקאן, היה הראשון שהמציא בגד ים מסוג זה, אותו כינה "אטום". הוא בחר בשם "אטום" כדי להדגיש את זעירותו של בגד הים, כגודל האטום, החלקיק הקטן ביותר של יסוד כימי שבו נשמרות תכונות היסוד. היים פרסם את המצאתו באמצעות מטוס שצייר בשמים את הכתובת "אטום - בגד הים הקטן בעולם". חודשיים לאחר מכן, יצר מהנדס המכוניות לואי ריאר (1897-1994), שהצטרף לחברת הביגוד של אמו, בגד ים דומה, אך קטן אף יותר. גם ריאר בחר בפרסום באמצעות מטוס שאייר בשמיים את הכתובת "ביקיני - קטן יותר מבגד הים הקטן בעולם". ריאר העניק לבגד הים את השם "ביקיני", תוך הכוונה לניסויים האטומיים שנערכו באותה תקופה באטול הזעיר ששמו "ביקיני". הוא טען כי בגד הים יעורר פרץ התלהבות בעוצמה "אטומית", וכך כינה אותו "ביקיני" על שמו של האי.
שני בגדי הים הוצגו באופן רשמי ב-5 ביולי 1946 בתצוגת אופנה בפריז. ריאר התקשה במציאת דוגמנית שתהיה מוכנה לעטות את בגד הים הזעיר ולבסוף נאלץ לבחור במישלן ברנרדיני, רקדנית עירום במועדון "קזינו דה פרי" כדוגמנית. תמונתה של ברנרדיני עוטה את בגד הים היא הראשונה והיחידה המתעדת את בגד הים בגלגולו הראשון.
ביקיני בתרבות המודרנית
הביקיני חולל סערה ברחבי העולם, והפך פופולרי בתחילת שנות החמישים על חופי הריביירה הצרפתית. הזינוק המשמעותי ביותר של הביקיני בשוק העולמי בא כאשר הופיעה השחקנית בריז'יט בארדו בבגד הים הזעיר בסרט ואלוהים ברא את האישה משנת 1956. לבארדו, שהייתה מכתיבת אופנה חשובה בסוף שנות החמישים ובשנות השישים, הצטרפה עד מהרה גם השחקנית ג'יין מנספילד ואחריה נתנה לבגד פופולריות אורסולה אנדרס, שהגיחה מן המים בסרט ג'יימס בונד הראשון, "ד"ר נו" כשהיא עוטה ביקיני. בארצות הברית, שם הייתה הגישה לבגד הים שמרנית יותר, הפך הביקיני פופולרי במיוחד אחרי הסרט מסיבת חוף משנת 1963, שמרבית השחקניות שבו עטו ביקיני.
התפתחות הביקיני
המונח "מונוקיני", שנוצר מאוחר יותר, שימש בתחילה לתיאור לבישת החלק התחתון לבדו. במקומות שבהם רחצה בחזה חשוף מקובלת, המילה ביקיני מתייחסת כבדיחה לחליפה של שני חלקים המורכבת ממונוקיני ומכובע שמש. המונח הוטבע על ידי רודי גרנריץ'. עם זאת, מאז שלהי המאה ה-20, משמש המונח לתיאור בגד ים אשר מאחור נראה כביקיני (כלומר: חלק עליון וחלק תחתון נפרדים), ומלפנים חלקו העליון וחלקו התחתון מחוברים.
ה"טנקיני" הוא בגד ים המשלב גופייה וחלק תחתון של ביקיני. חוטיני הוא חלופה יותר חושפנית שבה שני חלקי הביקיני קטנים יותר ומורכבים למעשה רק ממשולשי בד המחוברים על ידי חוטים.
בשנות השבעים התווספו לדגמי הביקיני גזרת ה"טנגה" מברזיל בה הצדדים דקיקים ומתרחבים מלפנים ומאחור לגיזרה הרגילה. עם הזמן היצרנים מנסים לחדש ולצמצם את הגזרה עוד ועוד. כיום ניתן לראות מגמה של הקטנה דוגמת החוטיני התפור בצורה מינימליסטית וקיבל את שמו מהדמיון לחוט דק. סביב בגדי הים התפתחה תעשייה שלמה של כינויים וסלנג, בהם: מיני, מינימיני, מיקרו והמינימיקרו.
יש הלובשות ביקיני שהוא שילוב של שני סטים נפרדים, היוצרים ביחד מראה משולב אופנתי וכן מאפשרים להתאים את מידות החלק העליון והחלק התחתון, על פי גופה של הלובשת.
ביקיני בתקשורת
הקרנת המיניות הברורה של הבגד הובילה לעשייתם של סרטים והפקות טלוויזיות רבות, ברגע שמוסר ושמרנות הציבור השתנו במידה שאפשרה זאת. הם כוללים את סרטי הגלישה הרבים בתחילת שנות השישים וסדרת הטלוויזיה משמר המפרץ. את הופעות הביקיני ניתן למצוא בסרטים הכוללים: את אורסולה אנדרס כנערת בונד בשם הוני רידר ב"ד"ר נו" (1962), ראקל ולש כאשת המערות הפרהיסטורית בשנת 1966 בסרט "מיליון שנה לפני הספירה", ופיבי קייטס בשנת 1982 בסרט הנעורים "נעורים בקצב מהיר".
גרסה שונה של הביקיני, המופיעה בסרטי מדע בדיוני, היא ביקיני העשוי ממתכת ומתפקד כשריון. הדמות "סוניה האדומה" היא דוגמה מפורסמת. מאחר שמעולם לא נעשה שימוש מעשי בשריון שכזה (שהרי הוא חושף חלקים נרחבים מגוף האישה, ובכך אינו ממלא את מטרתו כשריון), מרבית המבקרים רואים בכך עיצוב סקסיסטי וניסיון למשוך קהל באמצעים מיניים.
זכויות להט"ב בניו זילנד
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בניו זילנד מוגדרות בין המתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית גברית הפכה לחוקית בשטחי המדינה מאז 1986, כאשר באותה שנה גיל ההסכמה הוגדר כשווה עבור זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד - 16 שנים. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם.
במהלך סוף המאה ה-20 מעמד זכויותיהם של אזרחי להט"ב ניו זילנדים זכה למודעות רבה יותר, לאחר שהמדינה הכירה באיחודים אזרחיים נייטרלים מבחינה מגדרית מאז 2004 ובשנת 2013 הפכה למדינה ה-13 בעולם ולראשונה ביבשת אוקיאניה שמכשירה נישואים חד-מיניים וזכויות אימוץ מלאות עבור זוגות חד-מיניים.
אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי נאסרה במדינה מאז 1993. בנוסף, באותה שנה, החלו לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים להיות רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד.
מעמד בחוק
הומוסקסואליות (מאורית: Takatāpui) הייתה בעלת קבלה חברתית רחבה בקרב החברה המאורית הקדם-קולוניאלית, שבה לא היו עונשים פליליים על קיום פעילות הומוסקסואלית. קיום יחסי מין בין גברים הוגדר כפלילי לראשונה לאחר שניו זילנד הפכה לקולוניה של האימפריה הבריטית בשנת 1840, ואימצה את הקוד הפלילי הבריטי שהפך ביצוע "מעשה סדום" שכוון נגד פעילות הומוסקסואלית לפשע שנושא גזר דין מרבי של מוות. בפועל, ניו זילנד השתמשה ביישום עונש המוות רק על עבירות של רצח ופעם אחת על בגידה לפני ביטולו ב-1961. בשנת 1861 החליפה הממלכה המאוחדת את עונש המוות על "מעשי סדום" במאסר עולם. ניו זילנד חוקקה חקיקה דומה שש שנים מאוחר יותר. בשנת 1893 הורחב החוק בניו זילנד כדי להוציא כל פעילות מינית בין גברים אל מחוץ לחוק, בעוד העונשים על עבירה על החוק כללו מאסר עולם, עבודת כפייה וענישה גופנית בהצלפת מלקות. עם זאת, פעילות הומוסקסואלית נשית לא הוגדרה כפלילית מעולם.
החברה הדוריאנית (1962–1988) היה הארגון הראשון בניו זילנד עבור זכויות גברים הומוסקסואלים שהתקיים בין השנים 1988-1962. הארגון ניסח עצומה שקראה להעברת אי-הפללה של מעשים הומוסקסואלים בין מבוגרים בהסכמה, בעוד עצומה דומה שנחתמה על ידי 75 אזרחים הוגשה (ונדחתה) על ידי הפרלמנט של ניו זילנד בשנת 1968.
בשנת 1972, נדחה היתר כניסה עבור האקדמאית הניו זילנדית נגהואה טה אואקוטוקו לביקור בארצות הברית בטענה שהיא לסבית. הפרסום סביב התקרית היה זרז להקמת קבוצות למען זכויות הומוסקסואלים בולינגטון, כרייסטצ'רץ' ואוקלנד. בעקבות זאת בשנות ה-70 של המאה ה-20 נראתה צמיחתן של התנועות למען שחרור הומוסקסואלים המודרניות במדינה.