cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסע הצלב האלביגנזי
קרב מירה
בנו בן השש של פרו השני, מי שעתיד להיות חיימה הראשון, מלך אראגון, הכובש, נשבה על ידי דה מונפור, אך האפיפיור אסר על דה מונפור לנצל עובדה זו והוא נאלץ לשלוח את הילד, עם ליווי מתאים, לממלכתו. הרוזנים דה פואה וקומינז' שבו לאחוזותיהם ורמון השישי נמלט לאנגליה, אל חצרו של ג'ון, מלך אנגליה והשאיר לחברי מועצת העיר טולוז להתדיין עם הצלבנים.
קביעת הגבול הצפוני
ב-1214 האפיפיור אינוקנטיוס השלישי מינה נציג חדש במקומו של ארנו אמורי והרוזנים דה פואה וקומינז' ניצלו את ההזדמנות כדי לקבל באפריל את מרות הכנסייה הקתולית. רמון השישי, חסר הישע במצב שנוצר, מצא מקלט באנגליה בתקווה לחזור עם הצבא האנגלי שנלחם בצבא הצרפתי. האפיפיור הכריז על רוזנות טולוז כחלק ממלכת צרפת, כדי לעורר בכך את עניינו של פיליפ השני, מלך צרפת.
בחודש נובמבר התקדם דה מונפור אל הגבול הצפוני של חבל לנגדוק, אל המבצרים הניצבים לאורך נחל דורדון, באזור שליטתו של ברנאר דה קאסנאק, מהמנהיגים הצבאים של הקתרים. מבצר דום נעזב לפני הגעתו של דה מונפור וגם מבצר מונפור (לא קשור לדה מונפור) שנעזב כאשר דה מונפור התקרב אליו. בהמשך מסעו של דה מונפור הגיע לשני המבצרים המרשימים, קסטֶלנוֹ ובֵּנאק. דה מונפור מצא גם מבצרים אלה ריקים והציב בהם חיל משמר. הוא פירק את הביצורים, אך לא פגע באוכלוסייה שהייתה תחת חסות מלך צרפת.
החלטות ועידת לטראנו הרביעית
הכינוס נפתח ב-11 בנובמבר 1215, בנוכחות האפיפיור, נציגים של 80 מחוזות כנסייתיים, 412 בישופים ו-800 אבות מנזרים. במהלך הכינוס התקבלו החלטות שנועדו לסיים את המלחמה בלנגדוק ולהסדיר נושאי ריבונות ובעלות על חבלי ארץ ונשיאה בתארים שונים. אל הכינוס הגיעו גם הרוזנים רמון השישי, רמון רוג'יה דה פואה שלמדו זכות על עצמם וגי דה מונפור שטען לזכויות אחיו, סימון הרביעי דה מונפור. לאחר דיון ממושך התקבלו ההחלטות הבאות בנושא חבל לנגדוק:
בוועידה זו נקבע גם שהיהודים יחויבו לתפור טלאי לבגדם שיבדיל אותם מהנוצרים.
1216 - 1225 תקופת המרידות
התחלת המרידות נגד הרוזן (הטרי) סימון הרביעי דה מונפור התחיל ברנאר דה קאסנאק ששב אל ארמון קסטלנו והרג את חיל המצב שהשאיר שם דה מונפור. דה מונפור חזר באוקטובר עם כוח משלוח לכיבוש מחודש של המבצרים והריגת המגינים הקתרים. ברנאר דה קאסנאק התנהל בצורה שמנעה את לכידתו והמשיך להעסיק את חילות דה מונפור.
בוקר
בין נחלותיו של רמון השישי הייתה גם בוקר, ששכנה בפרובאנס, אך למרות זאת השתלט עליה סימון הרביעי דה מונפור והעמיד שם חיל מצב בראשותו של לאמבר דה תורי. באפריל 1216 נחת המרקיז רמון השביעי, בנו של רמון השישי, שהגיע לגיל בגרות, במרסיי ולקח לידיו את השלטון על פרובאנס. רמון השביעי שם מצור על בוקר ואביו חיפש תגבורת בממלכת אראגון. דה מונפור נחפז לבוא לעזרת העיר, אך חיל המצב הצלבני הנצור החזיק מעמד שלושה חודשים עד שאזל מזונם. דה מונפור נכשל בהתקפותיו על הצרים ולבסוף נאלץ לשאת ולתת איתם על כניעת המבצר, בתנאי שיינתן לנצורים לצאת. זו הייתה המפלה הגדולה הראשונה שספג דה מונפור.
זמן קצר לאחר אובדן בוקר נאלץ דה מונפור להיחפז לדיכוי מרד שפרץ בבירתו, טולוז. לאחר זאת יצא למאבק בביגור וספג מפלה נוספת בסוף 1216, בלורד שבהרי הפירנאים.
המערכה על טולוז ומות סימון דה מונפור
בתחילת 1217 יצא סימון דה מונפור למערכה נגד הרוזן דה פואה ובמהלך חודשי פברואר - מרץ כבש את מוֹנגרֶנייה והמשיך הלאה. המרקיז הצעיר, רמון השביעי, ניצל את היעדרו של דה מונפור והעביר קבוצה גדולה של אראגונים, שחצו את הרי הפירינאים, אל תוככי העיר טולוז, אליה נכנסו ב-13 בספטמבר. דה מונפור שב והטיל מצור על העיר, אך כוחותיו לא התאימו למשימה זו והוא נאלץ לבנות מתקני מצור, כי ביצורי העיר נותרו חזקים. באביב התחיל דה מונפור לתכנן את כיבוש העיר, אך במהלך הכנותיו, כשיצא לעזרת אחיו, גי דה מונפור, שנפגע מחץ, פגע בסימון אבן שהרגה אותו.
מותו של סימון דה מונפור, זמן לא רב לאחר מות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, הביאו לשינוי במהלך מסע הצלב, שאיבד מתנופתו ונשאר ללא מנהיג. רמון השביעי והרוזן דה פואה ניצלו את הנסיבות והביסו צבא של אבירים צפוניים. האפיפיור החדש, הונוריוס השלישי, פנה אל מלך צרפת וביקשו לסייע בידי הבן הבכור של סימון דה מונפור, אמורי דה מונפור.
התחזקותו של רמון השביעי ובני בריתו
לאחר מות סימון דה מונפור לא הצליח בנו אמורי דה מונפור, לשחזר את ניצחונות אביו. המרקיז רמון השביעי (לאחר מות אביו, רמון השישי, ב-1222 ירש את תואר הרוזן) מפרובאנס, הרוזן דה פואה ויתר בני בריתם מחבל לנגדוק, כבשו בהדרגה, מידי הצלבנים, רבות מהאחוזות שהאחרונים השתלטו עליהן לפני כן. דה מונפור ויתר על זכויותיו, על האחוזות שנכבשו ממנו, לטובת מלך צרפת ונסוג לאחוזותיו שבצפון צרפת. ב-1223 הלכו לעולמם הרוזן דה פואה ופיליפ השני מלך צרפת. יורש כס המלכות הצרפתי, לואי השמיני, היה בתחילת מלכותו עסוק במלחמתו נגד אנגליה, אולם ב-1225 הגיע להסכם עם האפיפיור, שתמורת דיכוי הקתריזם, יסופח חבל לנגדוק לצרפת וב-1226 חידש את מסע הצלב נגד רמון השביעי ובני בריתו.
עמדת בית המלוכה הצרפתי
בתחילת מסע הצלב האלביגנזי הציע האפיפיור אינוקנטיוס השלישי לפיליפ השני, מלך צרפת, לעמוד בראשו, אך המלך סירב מכמה סיבות ובראשן תהליך החרמת הקרקעות והעברת בעלותן על ידי הכנסייה, מעשה שהיווה, בעיני המלך, פלישה לתחום הסמכויות החילוניות. בנוסף לעניינים העקרוניים, המלך היה טרוד במלחמה נגד ג'ון, מלך אנגליה והעדיף שהאצילים הלוחמים יתרכזו במשימה זו.
לאחר תחילת מסע הצלב הצטרף לסימון הרביעי דה מונפור, במצוות המלך, בן המלך, מי שעתיד היה להיות לואי השמיני, מלך צרפת וקיווה לזכות בחלק מהשלל. הנסיך לואי נכנס במאי 1215, לטולוז, לצד דה מונפור, אך האחרון התנער ממנו במהרה.
ב-1222 פנו אל המלך שני בעלי התביעות על רוזנות טולוז, המרקיז רמון השביעי, בנו של רוזן טולוז, רמון השישי ואמורי דה מונפור, בנו וממשיך דרכו של סימון דה מונפור - שניהם הציעו למלך את הריבונות על רוזנות טולוז, אך המלך סירב. ב-1223, לאחר מות המלך פיליפ, המלך לואי השמיני נמנע מלהושיט סיוע משמעותי לאמורי דה מונפור והאחרון, שב-1224 עזב את קרקסון ונאלץ לסגת לצפון צרפת, הציע למלך את כיבושי אביו, שהוא לא הצליח להחזיק בהם. לואי השמיני קיבל את הצעת אמורי והרחיב את ריבונות צרפת גם על חבל לנגדוק וביוני 1226 הוביל בעצמו מסע צלב מחודש אל החבל. ערים שונות בחבל נכנעו זו אחר זו ללא מלחמה, פרט לאביניון שהייתה שייכת באופן רשמי לריבונות הקיסר הגרמני. אביניון עמדה במצור שלושה חודשים ונכנעה בספטמבר. המלך חלה בחודש נובמבר ומת. אשתו, בלנקה, נסיכת קסטיליה, ששלטה בשם בנה הקטין, אישרה לאמבר דה בוז'ו להמשיך לעמוד בראש מסע הצלב. ב-1227 נכבשה מחדש לאבסד וב-1228 נכבשו ואריי וטולוז. המלכה נכנסה למשא ומתן עם רמון השישי וב-1229 נחתם הסכם פריז שסיים רשמית את המלחמה בין האצולה הדרומית ובין בית המלוכה, אך רדיפת הקתרים נמשכה, גם לאחר זאת.
האינקויזיציה
קתרים שהגיעו לדרגת כהונה (פרפקטי), כמעט אף פעם לא התכחשו לדתם והלכו אל מותם כשנתפסו, לעומתם המאמינים מהשורה (קרדנטס), שהתכחשו לאמונתם, חייהם ניתנו להם, אך נענשו בין היתר בכך שהורחקו, לפחות לזמן מה מהקתולים ועל החלק החיצוני של בגדיהם אולצו לתפור צלב צהוב.
הנקודה היהודית
בדרום צרפת, להבדיל מצפונה, בפרובאנס ובחבל לנגדוק, חיו יהודים רבים עוד מימי האימפריה הרומית, בעיקר בערים. מגורי היהודים לא היו מופרדים פיזית ממגורי הנוצרים ובעיר טולוז, בתוך המרכז המאוכלס ביהודים, התגוררו גם משפחות נוצריות. בערי פרובאנס היהודים החזיקו באזרחות של ממש ובכל האזור הייתה פתיחות רבה כלפיהם והם השתלבו בחיים העירוניים ואף הגיעו לעמדות נכבדות בממשל של חבל לנגדוק. משפחת קמחי, ממנה יצאו דקדקנים רבים, כמו הרד"ק, חיה באזור זה ומלומדים יהודים נוספים שנהנו מהסובלנות הדתית שהייתה מקובלת בסביבה זו.
תרבות פופולרית
מסע הצלב האלביגנזי שימש רקע לספרים שונים בנושא, וביניהם יצירות של הסופר השנוי במחלוקת אוטו ראן.
אייזקראוקלה (מחוז)
מחוז אייזקראוקלה (בלטבית: Aizkraukles rajons) היה אחד מבין שלושים ושלושה מחוזות לטביה עד החלוקה מחדש של לטביה ב-2009. המחוז נקרא על שם העיר המרכזית והגדולה בו אייזקראוקלה. שטח המחוז היה 2,566 קמ"ר ובתחילת 2009 התגוררו בו כ-40,000 תושבים.
לואי העשירי, מלך צרפת
לואי העשירי, מלך צרפת (בצרפתית: Louis X; 4 באוקטובר 1289 – 5 ביוני 1316) היה מלך צרפת משנת 1314 עד שנת 1316, היה בן השושלת הקאפטינגית.
חייו
לואי נולד בפריז לפיליפ הרביעי, מלך צרפת, ולז'אן הראשונה, מלכת נווארה. עם מות אביו ב-1314, הוא הפך למלך צרפת. הוכתר בריימס באוגוסט 1315. הוא הוכתר זה מכבר גם כמלך נווארה עם מות אמו ב-2 באפריל 1305. ב-2 בספטמבר 1305 נישא למרגריט מבורגונדי, ונולדה להם בת בשם ז'אן (20 בינואר 1312 - 6 באוקטובר 1349). אשתו, מרגריט נתפסה בניאוף ביחד עם אשת אחיו הצעיר של לואי, שארל ועקב כך היא נכלאה, ואחר כך מתה, בבית המלכותי בגאלארד. ב-13 באוגוסט 1315 הוא נשא את קלמנס מאנז'ו (1293 - 1328), בתם של שארל מרטל מאנז'ו ואחותו של קארוי הראשון, מלך הונגריה. שלטונו של לואי העשירי היה קצר והתאפיין במאבק באצילי הממלכה. ב-1315 הרשה ליהודים שגורשו מצרפת ב-1306 לחזור לממלכה.
לואי מת בבוינסן, ואל-דה-מארנה. הוא נקבר עם אשתו השנייה בבזיליקת סן-דני. בעת מותו של לואי הייתה אשתו קלמנס בהריון, וכך לא ניתן היה לדעת מיהו יורשו של לואי כמלך צרפת עד הולדת הילד. אם יהיה הילד זכר הוא יירש את הממלכה. אם תיוולד נקבה אחיו של לואי, פיליפ, יירש את הממלכה. אחיו של לואי, פיליפ, רוזן אנז'ו, שימש כעוצר הממלכה עד הולדת הילד. לבסוף הסתבר שהילד הוא זכר. לכן בנו של לואי, ז'אן הראשון, ירש את הממלכה, אך הוא נפטר כעבור חמישה ימים, והכתר עבר לאחיו רוזן אנז'ו.
אלוקסנה (מחוז)
מחוז אלוקסנה (בלטבית: Alūksnes rajons) היה אחד מתוך שלושים ושלושה מחוזות לטביה. גודלו המחוז הוא 2,243 קמ"ר והתגוררו בו כ-24,159 אנשים. בירת המחוז והעיר המרכזית והגדולה ביותר בו היא אלוקסנה שעל שמה קרוי המחוז. המחוז, כשאר מחוזות (Rajons) לטביה, בוטל כחלק מהרפורמה המנהלתית של 2009.
ז'אן הראשון, מלך צרפת
ז'אן הראשון (15 בנובמבר 1316 – 20 בנובמבר 1316; נקרא "ז'אן שנולד לאחר מות אביו". בצרפתית: Jean Ier le Posthume) היה מלך צרפת למשך חמשת ימי חייו.
הוא נולד והומלך ב-15 בנובמבר 1316, בן לשושלת הקפטינגית ובנו של המלך לואי העשירי (נולד לאחר מות אביו) וקלמנס מהונגריה.
ז'אן חי חמישה ימים בלבד. רבים מאמינים שדודו, המלך העתידי פיליפ החמישי, גרם למותו על מנת לרשת את הכתר. ישנם גם המאמינים כי פיליפ חטף את הילד והחליפו בגופה במקומו. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-14 הופיע בפרובאנס אדם שטען כי הוא ז'אן הראשון. הוא הושם בכלא מיד, ושם גם סיים את חייו.
ז'אן שלט במשך חמישה ימים כאשר דודו היה עוצר הממלכה, עד מותו ב-20 בנובמבר 1316. הפעוט נקבר בבזיליקת סן-דני. דודו, פיליפ החמישי, ירש את הכתר ומלך אחריו.
המרכז האקדמי כרמל
המרכז האקדמי כרמל היה מכללה אקדמית פרטית בחיפה, בה למדו לתואר ראשון במגוון מסלולים. הקמפוס הוקם במסגרת מיזם "קמפוס הנמל" בעיר התחתית של חיפה.
כנשיאי המכללה כיהנו פרופסור יוסי יגיל, אשר מונה לתפקידו באוקטובר 2016. ולפניו הפרופסורים נחום ביגר (בשנים 2011–2016) ויחזקאל טלר (מיסוד המכללה ועד ל-2011).
בחודש אוקטובר 2017 סגר המרכז האקדמי כרמל את שעריו, ובמקומו נפתחה שלוחה של הקריה האקדמית אונו.
היסטוריה
המבנה בו שכנה המכללה היה בעבר מחסן קירור והוסב על ידי חברת "ש.א.א. רשת מכללות בע"מ" למבנה מתאים להוראה בתכנון משרד קנפו כלימור אדריכלים. בשנת 2008, לאחר אישור המועצה להשכלה גבוהה, החל המרכז האקדמי כרמל לקלוט סטודנטים אשר עמדו בתנאי הקבלה למסלולי בוקר וערב למסלולי לימודים לתואר ראשון במשפטים ולתואר ראשון במנהל עסקים. במקביל ללימודיהם של הסטודנטים של המכללה, המשיכו להתקיים במבנה המכללה לימודים של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל (שהופעלה על ידי אותה חברה) וזאת עד שהסטודנטים של השלוחה סיימו את חובות לימודיהם. החל משנת 2011 ועד 2017 התקיימו במקום לימודים של המרכז האקדמי כרמל בלבד.
בקיץ 2016 החליטה המועצה להשכלה גבוהה למנוע מן המכללה רישום סטודנטים חדשים לבית הספר למשפטים עד לתיקון הליקויים שעליהם הצביעה המועצה. לאחר הליכים משפטיים שונים, הסכימה מל"ג בדיון שנערך בבית המשפט המחוזי בחיפה, לאפשר לקריה האקדמית אונו לפתוח שלוחה בחיפה במקומו של המרכז האקדמי כרמל. ברם עם זאת, נפתח בית ספר למדעי סייבר של אוניברסיטת חיפה במקום.
ג'ני טוראל
ג'ני טוּראל (באנגלית: Jennie Tourel; 23 ביוני 1900 – 23 בנובמבר 1973) הייתה זמרת אופרה אמריקאית ממוצא יהודי-רוסי שהתפרסמה גם באופרה וגם ברסיטלים.
קריירה
טוראל (שם משפחתה המקורי: דוידוביץ') נולדה בוויטבסק שבאימפריה הרוסית. כילדה היא ניגנה בחליל ואחרי כן למדה נגינה בפסנתר. אחרי המהפכה הרוסית עזבה משפחתה היהודית את רוסיה והתיישבה באופן זמני בדנציג. מאוחר יותר הם עברו לפריז, שם היא המשיכה ללמוד פסנתר ושקלה לפתוח בקריירה של הופעות בקונצרטים כפסנתרנית. באותה תקופה התחילה ללמוד פיתוח קול אצל ריינלדו האן ואנה אל-טור והחליטה להקדיש את עצמה לזמרה מקצועית. נאמר עליה שהיא שינתה את שם משפחתה לטוראל על ידי החלפת סדר ההברות של שם מורתה אנה אל-טור, אבל היא הכחישה זאת.
פתיחת מסע ההופעות האופראי באירופה של ג'ני טוראל הייתה ב"אופרה הרוסית" (Opéra Russe) בפריז ב-1931. ב-9 באפריל 1933 היא שרה באופרה-קומיק בפריז את כרמן באופרה "כרמן" של ז'ורז' ביזה. היא שרה גם את תפקידי ז'קלין (ב"הרופא בעל כורחו" של שארל גונו), שרלוט ("ורתר", מאת ז'יל מאסנה) ומרסלינה ("נישואי פיגארו") ב-1940.
את המסע הראשון שלה בארצות הברית פתחה בבית האופרה העירוני בשיקגו בתפקיד לורנזאצ'ו מאת ארנסט מורה (Ernest Moret) ב-1930. הקריירה שלה במטרופוליטן אופרה הייתה קצרה. היא התחילה להופיע שם במאי 1937 בתפקיד מיניון והופיעה במשך כמה עונות בשנות ה-40 כרוזינה, אדלג'יזה וכרמן.
ב-1940, זמן קצר לפני כיבוש פריז על יד גרמניה הנאצית, היא עברה לליסבון ובסופו של דבר היגרה לארצות הברית. היא קיבלה אזרחות אמריקאית ב־1946. ב-1951 היא גילמה את תפקיד בבה הטורקית באופרה של איגור סטרווינסקי דרכו של הולל. היא הייתה המבצעת הראשונה של שירים מאת ליאונרד ברנשטיין (כולל מחזור השירים "אני שונא מוזיקה (I Hate Music 1943 וכן שירים מאת פרנסיס פולנק ופאול הינדמית. כמו כן שרה בביצוע הבכורה העולמי של הסימפוניה השלישית של ברנשטיין, "קדיש", בדצמבר 1963 בישראל.
בשנים שלאחר מכן התמקדה ג'ני טוראל ברסיטלים והופעות עם תזמורת, והצטיינה, במיוחד, ברפרטואר צרפתי. היא גם לימדה בבית הספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק ובפסטיבל המוזיקה של אספן בקולורדו. ההופעה האחרונה שלה באופרה הייתה בתפקיד דוניה מרטה (Doña Marta) בפרמיירה העולמית של האופרה של תומאס פסטיירי (Thomas Pasatieri) "האלמנה השחורה", באופרה של סיאטל ב-1972. היא נפטרה ב-23 בנובמבר 1973 בניו יורק.
אדמונד רנדולף
אדמונד ג'נינגס רנדולף (באנגלית: Edmund Jenings Randolph; 10 באוגוסט 1753 – 12 בספטמבר 1813) היה משפטן אמריקאי שכיהן כמושל וירג'יניה, מזכיר המדינה של ארצות הברית והתובע הכללי הראשון.
ביוגרפיה
רנדולף נולד בוויליאמסבורג, וירג'יניה. אביו, ג'ון רנדולף, כיהן כראש העירייה ודודו, פייטון רנדולף, היה נשיא הקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1775 חזר אביו לבריטניה, בעוד אדמונד נותר באמריקה והצטרף לשורות הצבא הקונטיננטלי כעוזרו של ג'ורג' וושינגטון. באותה שנה נפטר דודו ואדמונד חזר לוירג'יניה על מנת להוציא לפועל את צוואתו. באותה עת הוא נבחר לאספה המכוננת של וירג'יניה ולאחר מכן לראש עיריית ויליאמסבורג.
בשנים 1779–1782 כיהן רנדולף כציר בקונגרס הקונטיננטלי. בתקופה זו הוא המשיך גם לעסוק באופן פרטי בעריכת דין והיה יועצו המשפטי האישי של ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1786 הוא נבחר לכהן כמושל מדינת וירג'יניה, תפקיד בו כיהן עד 1788. במסגרת ועידות החוקה בהן השתתף מטעם המדינה הציע רנדולף לכונן משטר מרכזי חזק בעל הפרדת רשויות, כמו גם הקמת שני בתי נבחרים בהם יכהנו צירים בהתאם לגודל האוכלוסייה המיוצגת. הוא נבחר לוועדת הניסוח של חוקת ארצות הברית, אך לצד הצבעתו לאשרורה הוא סירב לחתום על הנוסח הסופי מחשש שמערכת האיזונים והבלמים איננה חזקה דיה.
בשנת 1789 מונה רנדולף כשר המשפטים הראשון בתולדות המדינה. הוא נשא בתפקיד זה עד 1794, לאחריו החליף את תומאס ג'פרסון כמזכיר המדינה. בתקופתו נחתמה אמנת ג'יי עם בריטניה והגיע לשלביו הסופיים המשא ומתן על אמנת סן לורנזו. כעבור שנה בתפקיד הוא התפטר, באוגוסט 1795, לאחר שנחשפו מכתביו לצרפת ובהם תיאורים של ישיבות הקבינט ודעותיו בנושאים מדיניים.
בסיום תפקידיו שב רנדולף לוירג'יניה ולעיסוקו כעורך דין, בין היתר כסנגור של ארון בר.
חלץ
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1950 כמעברה על ידי עולים מתימן על אדמות הכפר חוליקאת ובסמוך לכפרים כאוכבה ובריר, עליהם התנהלו קרבות קשים במלחמת העצמאות. שמו של המושב נגזר משמו של חלץ הפלטי, שהיה אחד מגיבורי דוד המלך.
בנובמבר 1950 ישבו במעברה 92 משפחות שנפגעו קשה מפגעי מזג האוויר, שהפך צריפים וקרע אוהלים.
שדה הנפט חלץ, הסמוך ליישוב, היה קידוח הנפט הראשון שהצליח במדינת ישראל. הנפט פרץ מהקידוח ב-1955 והיווה סיבה לחגיגות ולכתיבת שירים במדינה הצעירה. עד היום (2010), זהו שדה הנפט המסחרי היחיד בישראל ומופקות בו כ-100 חביות ביום.
במושב התגורר, עד להירצחו, ראש ארגון הפשיעה בני שלמה.
אאומליבורה
אאומליבורה (שם מדעי: Eomellivora) הוא סוג נכחד של יונק טורף ממשפחת הסמוריים שחי במיוקן שלפני 11 עד 5 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית, אירואסיה ואולי גם באפריקה, שם נמצאו שרידים לא מזוהים בבירור. הסוג הוגדר לראשונה ב-1924 ובמקור כלל מין אחד - Eomellivora wimani, אשר בהמשך הפך לתת-מין של המין Eomellivora piveteaui. בהמשך נוספו עוד 4 מינים לסוג זה, כשהמין Eomellivora fricki הועבר מהסוג Hadrictis על בסיס גולגולת דומה מאוסטריה.
האאומליבורה היה טורף גדול יחסית, באורך 1.1 מטר ובמשקל של 35 קילוגרם והוא היה קרובה של גירית הדבש, ממנה קיבל את שמו (מילולית: "mellivora" - שמה של גירית הדבש, עם התחילית "אאו" - שחר, כלומר: "גירית דבש השחר"), ואולי דמה מעט לגרגרן. לטורף זה היו לסתות חזקות מאוד בעלות רכס של שיניים תחתונות חזקות כמו שיני צבוע. בקדמת הלסת בלטו ניבים גדולים שאולי עזרו בהרג מהיר.
יונק זה היה טורף קשוח של טרף קטן עד בינוני ואולי הוא היה אוכל נבלות. תפוצתו הרחבה מעידה על שגשוגו במשך המיוקן.
אוניברסיאדת טאיפיי (2017)
אוניברסיאדת הקיץ ה-29 נערכה בטאיפיי שבטייוואן. במשחקים אלו השתתפו 7,639 ספורטאים מ-145 מדינות שונות.
מאנדי
ראו גם
}}
אוניברסיאדת טאיפיי (2017)
ישראל באוניברסיאדה
משלחת ישראל כללה 40 ספורטאים שהתחרו ב-8 ענפי ספורט.
מאור עיניים (צ'רנוביל)
הספר נערך על ידי תלמידו הרב אליהו, במטרה לחזק ולהפיץ ברבים את תורת החסידות והוא ערוך כפירוש על-פי דרך הדרש והמוסר על פרשות השבוע והמועדים.
תוכן הספר
"מאור עיניים" נחשב לספר חסידי מוערך, עד כדי כך שהיו אדמו"רים אשר הורו לחסידיהם להחזיק את הספר בתיק הטלית והתפילין כסגולה לשמירה והצלחה. חלקם אף הקפידו בעצמם ללמוד בו כל יום.
לפי המסופר, היה הספר במקורו עבה פי 15, אך רבי נחום הורה לגנוז את מרבית כתב היד ואישר רק קומץ קטן להדפסה. רבי נחום הסביר שבדפים שהורה לגנוז היו דברי תורה אשר הוא עדיין זוכר אותם, ואילו הקומץ הקטן שהסכים להדפיס הם דברי תורה שאינו זוכר שאמרם, ועל כן בוודאי לא נאמרו מפיו אלא בבחינת "שכינה מדברת מתוך גרונו" ורק אותם הוא מסכים להשאיר ולהדפיס.
בספר מוזכרות כשלושים אימרות שהוא מייחסן כציטוט ששמע מפי הבעל שם טוב או בשמו. רבי מנחם נחום נחשב אחד מבכירי תלמידיו של ממשיך הבעש"ט, המגיד ממזריטש, אותו ציטט רבות בספר (ברוב הפעמים בכינוי "מורי").י
ישמח לב
בסוף הספר מודפס גם הספר "ישמח לב", הכולל דרשות במסכתות הש"ס. (בדפוס הראשון - סלאוויטא תקנ"ח - נדפס ספר זה בנפרד, אך כיום ברוב ההוצאות הם נדפסים יחד). מהדורה חדשה של הספר יצאה לאור בשנת תשע"ו בהוצאת "פאר מקדושים", בתוספת הערות ומראי מקומות.
שני החיבורים נקראו על-שם הפסוק: "מאור עיניים ישמח לב" אשר נאמר על התורה, והוא גם ה"פסוק" של שמו הראשון, ושני שמותיו המחוברים.
הרמן אבנדרות
הרמן פאול מקסימיליאן אבנדרות (בגרמנית: Hermann Paul Maximilian Abendroth; 19 בינואר 1883 – 29 במאי 1956) היה מנצח גרמני.
ביוגרפיה
אבנדרות, יליד פרנקפורט, למד בשנים 1900–1903 תאוריה של המוזיקה וקומפוזיציה במינכן אצל לודוויג תויל, פסנתר אצל אנה הירצל-לנגנהם וניצוח אצל פליקס מוטל.
כיהן כמנצח על תזמורות במינכן, ליבק ואסן.
משנת 1915 עד 1934 היה מנצח תזמורת גירצניך בקלן ומנהל הקונסרבטוריון של קלן (בשנים 1925 -1934 בית הספר הגבוה למוזיקה של קלן). הוא התמנה למנהל המוזיקלי של תזמורת קלן בשנת 1918. בשנים 1925, 1927 ו-1928 ביקר בברית המועצות וניצח שם על התזמורת הסימפונית הממלכתית.
בשנת 1934 החליף את ברונו ולטר (שפוטר, עקב יהדותו, בהוראת השלטון הנאצי החדש) כמנצח תזמורת גוונדהאוס של לייפציג. משנת 1934 עד 1945 היה פרופסור בקונסרבטוריון של לייפציג (בית הספר הגבוה למוזיקה בשנים 1941–1945).
לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה למנהל מוזיקלי כללי של ויימאר, משנת 1945 עד 1956). באותה תקופה, משנת 1949 עד 1956, ניצח על תזמורת רדיו לייפציג ומשנת 1953 עד 1956 על תזמורת רדיו ברלין (המזרחית).
בשנת 1951 ניצח בפסטיבל האביב הבינלאומי למוזיקה בפראג.
דולפינריום
דולפינריום הוא סוג של אקווריום גדול ממדים המיועד להחזקתם בשבי של דולפינים ומינים אחרים של יונקים ימיים. הדולפינים מוצגים בדרך כלל בבריכות גדולות אך לעיתים הם חיים בשטח תחום בים הפתוח; דוגמה לדולפינריום כזה הוא "ריף הדולפינים באילת".
מטרתו העיקרית של הדולפינריום היא להוות אתר אימון ותצוגה לקהל הרחב של הדולפינים למטרות בידור ולמידה, אם כי ישנם גם כאלה המשמשים למחקר. ישנם דולפינריומים המהווים אתר בפני עצמם, ויש כאלה המהווים חלק מפארק ימי גדול יותר או גן חיות.
היסטוריה
חרף העובדה שלווייתנאים הוחזקו בשבי הן בצפון אמריקה והן באירופה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19, האתר הראשון שנועד מלכתחילה להציג יונקים ימיים למטרות בידור וגבה כסף עבור הצגתם היה דולפינריום "מארין סטאדיוס" (Marine Studios) שנוסד בשנת 1938 בפלורידה, ושם נתגלה גם שניתן לאמן דולפינים לביצוע פעלולים ותרגילים שונים. בעקבות הצלחתו של אתר זה נוסדו דולפינריומים נוספים שאימנו בעיקר דולפינים, ובהמשך אף יונקים ימיים אחרים, למטרות בידור ורווח. במהלך שנות ה-60 התרחבה בהדרגה אחזקת הדולפינים בשבי בעקבות סרט הקולנוע "פליפר" שיצא לאקרנים בשנת 1963 וסדרת הטלוויזיה שבאה בעקבותיו.
בשנת 1966, יוּצא הדולפין הראשון לאירופה במטרה להביאו לדולפינריום ולהציגו שם. בתקופה זו, נוסדו מתקני דולפינריום רבים וגדלו בלי קשיים בשל העדר חקיקה בנושא רווחת בעלי החיים וחוסר מודעות ציבורית לנושא. חוקים שנחקקו בשנים שלאחר מכן (בייחוד "חוק הגנת היונקים הימיים" שנחקק בארצות הברית בשנת 1972), בשילוב ביקורת ציבורית בנוגע לתנאי האחזקה של היונקים הימיים בדולפינריום ורווחתם, הובילו לסגירתם של מתקני דולפינריום רבים ברחבי העולם ושיפור תנאי האחזקה של בעלי החיים באחרים. לשם המחשה, בשטחי הממלכה המאוחדת היו קיימים בתחילת שנות ה-70 לפחות 36 מתקני דולפינריום ותצוגות נודדות של דולפינים, אך כיום אין בנמצא אף דולפינריום בממלכה המאוחדת; הדולפינריום האחרון בשטח מדינה זו סגר את שעריו בשנת 1993.
מבנה ופעילות
דולפינריום המיועד להצגת הדולפינים לקהל הרחב למטרות בידור מורכב לרוב מבריכה מעוגלת שמסביבה שורות של מושבים עבור קהל הצופים. לעיתים, המחיצה המקיפה את הבריכה שקופה או שקופה למחצה כדי לאפשר לקהל להביט בדולפינים ובמטפלים שעובדים איתם גם מתחת לפני המים. בנוסף, מבני דולפינריום רבים כוללים "אי" מלאכותי במרכז הבריכה ממנו מחלקים המאמנים הוראות לבעלי החיים ומנחים את התצוגה.
בדולפינריום מודרני גם על הבריכה שבה שוחים בעלי החיים לענות על דרישות רבות: על המים לעבור סינון לעיתים תכופות כדי לאפשר את מחיית הדולפינים ולשפר את צלילותם הן בעבור הדולפינים והן בעבור קהל הצופים; על הבריכה עצמה להיות גדולה דיה כדי לאפשר לבעלי החיים לבצע את התעלולים ולאפשר להם תנאי מחיה סבירים; ואף על הטמפרטורה והרכב המים להיות מבוקרים כדי שיתאמו ככל שניתן לתנאי המחיה של בעלי החיים בטבע.
כדי ליצור אינדיקציה לגבי ממדיה הראויים של הבריכה, קבע "איגוד היונקים הימיים האירופאי" (European Association for Aquatic Mammals) כי בבריכה המכילה חמישה דולפינים שטח פני המים צריך להיות לפחות 275 מטרים רבועים, עם 75 מטרים רבועים נוספים עבור כל בעל חיים נוסף; כי עומק המים בה צריך להיות לפחות 3.5 מטרים; וכי נפחם הכללי של המים בבריכה צריך להיות לפחות 1,000,000 ליטרים, עם 200,000 ליטרים נוספים עבור כל בעל חיים נוסף. אם הדולפינריום עונה לפחות על 2 מתוך 3 דרישות אלו ואילו השלישית אינה חורגת ביותר מ-10% מאשר איגוד היונקים הימיים האירופאי את הבריכה.
בדולפינריום המיועד למטרות בידור מאומנים בעלי החיים לבצע תרגילים ותעלולים שונים להנאת הקהל. חלק מפעלולים אלו מבצעים הדולפינים לבדם, בזוגות או בקבוצות (בדרך כלל הם מאומנים ליצור תיאום בעת ביצוע הפעלולים), ואילו חלק מהפעלולים והתרגילים מבוצעים בשיתוף עם המאמנים; תרגילים אלה דורשים לרוב קשר עז ויכולת גבוהה הן מצד המאמן והן מצד בעל החיים. הדולפינים מאומנים לרוב לביצוע תרגילים שונים, אך ישנם יונקים ימיים דוגמת כלבי הים המבצעים בדרך כלל תרגילים ספציפיים כגון סיבוב כדור על הקודקוד.
תרפיה בעזרת דולפינים שמתקיימת במתקני דולפינריום רבים ברחבי העולם (וגם בריף הדולפינים באילת) מסייעת רבות לאנשים (ובייחוד לילדים) בעלי בעיות פסיכולוגיות או נוירולוגיות כגון אוטיזם, דיכאון, תסמונת דאון ובעיות התפתחות שונות.
פרס למדן
פרס למדן הוא פרס על שם יצחק למדן לספרות ילדים ונוער שחולק בין השנים 1954–1983 על ידי עיריית רמת גן בשיתוף עם אגודת הסופרים העבריים.
דולפינריום
מבנה ופעילות
במופעי אורקות קרו מקרים של תקיפת מאמנים ואף טריפתם, אך זה אינו מצב נפוץ. אורקה ידועה בשם טיליקום נודעה בכך שהרגה 3 מטפלים. על תקריות אלה הופק הסרט התיעודי בלאקפיש.
פרס למדן
יצחק למדן (1899–1954) תרגם, ערך, אסף מעשיות ואגדות עמים מספרות העולם, והוציא אותן לאור בשורה של ספרים. הפרס חולק לראשונה בתחום ספרות ילדים ונוער מעט לאחר פטירתו של למדן, בשנת תשי"ד (1954). מאז חולק הפרס באופן שנתי, אך נדחק לשוליים ולא חולק עוד לאחר שנת 1983. באוגוסט 2009 הודיעה עיריית רמת גן על ייסוד פרס רמת גן לספרות כהרחבתו של פרס למדן.
דולפינריום
מיני היונקים הימיים בדולפינריום
בדולפינריום יכולים להיות מוחזקים מספר מינים ממשפחת הדולפיניים או לווייתנים קטנים דומים כמו פוקנת המפרץ או לבנתן לבן. מסיבה זו, המושג "דולפינריום" אינו מדויק, שכן בדולפינריום יכולים להיות מוחזקים גם מיני יונקים ימיים שאינם משתייכים למשפחת הדולפיניים ואף אינם נחשבים לדולפינים (דולפיני נהרות למשל). דולפינן ים תיכוני הוא מין הדולפין הנפוץ ביותר מבין אלה המוחזקים בדולפינריום: הם ניתנים לאימון בקלות יחסית, אורך חייהם בשבי גבוה והם בעלי חזות ידידותית.
מיני דולפינים נוספים המוחזקים בשבי הם: סטנלה ברודה, עבשן קטלני ודולפין מצוי, אך כל אלו מצויים בשבי במספרים נמוכים בהרבה מהדולפינן הים תיכוני.
במקרים רבים ישנם הופעות של אריות ים קליפורנים וטורפים ימיים נוספים לצד הדולפינים.
לכידת בעלי החיים וסחר בהם
בעבר נלכדו בטבע רוב פרטי הדולפינן הים תיכוני שחיו במתקני דולפינריום, בעיקר בחופי פלורידה שם הם נפוצים, אך בשנת 1972 "החוק להגנת יונקים ימיים" שנחקק בארצות הברית הביא סוף לציד זה. כיום נלכדים בטבע מספר מועט של דולפינים עבור מתקני הדולפינריום של רוב מדינות העולם המערבי, ורובם נולדו בשבי: תוכניות רבייה הוקמו כדי לספק לדולפינריום בעלי חיים חדשים בלי לפגוע באוכלוסייה שבטבע.
לעיתים קרובות מבוצעת הפריה מלאכותית כדי להעלות את שיעור הילודה ולמנוע הכלאה בין פרטים קרובים. בנוסף, הפריה מלאכותית מאפשרת לדולפינריום להגדיל את המגוון הגנטי בקרב הדולפינים שלו בלי להביא פיזית אל הדולפינריום דולפינים נוספים, דבר המהווה מבצע מסובך ואירוע מלחיץ מאוד עבור בעל החיים.
מתקני דולפינריום במדינות מסוימות, בעיקר יפן, משיגים את בעלי החיים שלהם על ידי החרמת שלל ציד בלתי חוקי (לעיתים נתפסים הדולפינים באמצע הציד, כשעודם בחיים). גם מספר מתקני דולפינריום בארצות הברית קיבלו את הדולפינים שלהם בדרך זו בעבר, אך החל משנת 1993 הדבר נאסר.
רווחת בעלי החיים
למרות שרווחתם ותנאי החזקתם של דולפינים בדולפינריומים השתפרו באופן משמעותי החל משנות ה-90, ארגונים רבים לזכויות בעלי חיים ורווחתם מתייחסים לדולפינריום כאל התעללות בבעלי חיים. הטענות העיקריות הן שאין לדולפינים מספיק חופש תנועה בבריכות, ללא קשר לגודלן (בטבע, גומאים הדולפינים עשרות קילומטרים מדי יום) ושהם אינם מקבלים מספיק גירויים אינטלקטואליים.
לעיתים קרובות דולפינים החיים בשבי מפגינים התנהגות תוקפנית כלפי בני אדם ובעלי חיים אחרים כאחד. דולפינים שמוחזקים בשבי עלולים לפרש את התנהגות האדם כאלימה, כחדירה למרחב האישי שלהם. תוקפנות זו מביאה לעיתים לפציעות של ממש בקרב בעלי חיים אחרים או אנשים, ולפחות אדם אחד נהרג כתוצאה מתקיפת דולפין בדולפינריום. נראה גם שהעקה כתוצאה מהחיים בשבי היא אחת הגורמים למותם בטרם עת (יחסית לתוחלת החיים בטבע) של מיני דולפינים מסוימים המוחזקים בשבי בדולפינריום (ממחקרים שנעשו נתגלה שתוחלת חייו של האורקה בשבי אכן נמוכה בהרבה מתוחלת חייו בטבע, אך לגבי הדולפינן הים תיכוני לא נמצא הבדל משמעותי בין תוחלת החיים בשבי לזו שבטבע). בנוסף, כמויות הכלור הגדולות המוכנסות למים במטרה לטהר אותם מזיקות לעיתים קרובות לעיני הדולפין. בנוסף לכך, החזקת הדולפינים בדולפינריום גורמת לירידה משמעותית בתוחלת החיים שלהם.
כתשובה לטענות אלה, מדגישים מתקני הדולפינריום כי נעשים כל המאמצים האפשריים כדי לוודא את בריאותם ורווחתם של בעלי החיים, ומציינים כי מתקני דולפינריום רבים משתתפים במחקרים התורמים להבנה טובה יותר של הדולפינים, מסייעים במקרה של עלייתם לחוף של דולפינים או לווייתנים, מספקים עזרה רפואית לחיות בר פצועות או חולות ומשתתפים בפרויקטים חינוכיים.
פגיעה בערכי טבע
בשנת 2007 הורשעו מנהלי ריף הדולפינים באילת ושלושה מעובדיו בעבירות של פגיעה בערכי טבע מוגנים, בעקבות פגיעה נרחבת במושבות האלמוגים בקרקעית הים באילת. חלק ממושבות האלמוגים נשברו, אלמוגים נעקרו ממקומם, ודג חשמלן נלכד ברשת במסגרת העבודות.
דולפינריום בישראל
בישראל נפתח בפעם הראשונה דולפינריום בטיילת בתל אביב ליד פארק צ'ארלס קלור ב-1980. נגד דולפינריום זה הועלו טענות בדבר תנאי המחיה והאימון של הדולפינים. הדולפינריום נסגר ב-1985 מסיבות כלכליות. בתחילת שנות ה-90 נעשה ניסיון להחיותו על ידי הבאת דולפינים חדשים. היוזמה לא צלחה והמיזם נסגר. בשנת 1990 נפתח באילת "ריף הדולפינים באילת", והוא מהווה דולפינריום סגור למחצה: הדולפינים חיים בים הפתוח אך אזור המחיה שלהם מתוחם.
יעקב דורי
יעקב דוֹרִי (דוֹסְטְרוֹבְסקי) (8 באוקטובר 1899, ד' בחשוון ה'תר"ס – 29 בינואר 1973, כ"ו בשבט ה'תשל"ג) היה הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, בשנים 1948–1949. כיהן כרמטכ"ל "ההגנה" בשנים 1939–1945 ו-1947–1948, עד להקמת צה"ל עם קום המדינה. נשיא הטכניון בשנים 1951–1965 וסגן ראש העיר חיפה.
חייו
נולד בשם יעקב דוֹסְטְרוֹבְסקי לאברהם צבי ומרים (לבית לוינסון) באודסה שבהאימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). בעקבות הפרעות ביהודי אודסה בשנת 1905 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. מצד אביו היה אחיינם של הרופא אריה דוסטרובסקי ופעיל הציבור אליעזר דורי (דוסטרובסקי). אחיו היה האדריכל שלמה דורי.
בשנת 1918, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, התגייס לגדוד העברי בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה, ושירת בו עד פירוקו ב-1921 בגלל השתתפותו במאורעות תרפ"א בתל אביב.
לאחר פירוק הגדוד חזר למשפחתו בחיפה, ובעידודה של אמו החל ללמוד הנדסה אזרחית באוניברסיטת גנט שבבלגיה עד 1925. את לימודיו סיים בהצטיינות. לאחר שובו לארץ, עבד במחלקה הטכנית של ההסתדרות הציונית, ומיד אחר כך התקבל לתפקיד "אחראי תוכניות בינוי היישובים של ההסתדרות הציונית", בתפקיד זה התמקד ביישובי עמק יזרעאל. אך פוטר במאי 1927 בשל המשבר הכלכלי הגדול ששרר אז בארץ. לאחר מכן החליט דורי להתגייס להגנה והיה סגנו של יעקב פת בחיפה. כינויו המחתרתי היה 'דן' (וגם 'אגוז').
בשנת 1939 התמנה לתפקיד ראש המטה הכללי של ההגנה, תפקיד שבו החזיק עד 1945. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתף בהכנת תוכנית מצדה על הכרמל לריכוז היישוב העברי בהרי הכרמל והתבצרותו שם, למקרה של פריצת הצבא הגרמני לארץ ישראל. בשנים 1946–1947 עמד בראש משלחת ההגנה בארצות הברית, שעסקה ברכישת נשק לקראת מלחמה.
ביוני 1947 מונה בפעם השנייה לתפקיד רמטכ"ל ההגנה לאחר שהרמטכ"ל הקודם, יצחק שדה, הודח על ידי בן-גוריון, וכאשר הוקם צה"ל מונה לרמטכ"ל הראשון. בתוקף תפקידו כרמטכ"ל הקים דורי בתי דין מיוחדים שישפטו עברייני תנועה צבאיים. על אף כישוריו בפיקוד ובארגון, נעדר מתפקידו במשך כמה חודשים באמצע 1948 עקב מחלת אולקוס. הפיקוד על הלחימה בשיא קרבות מלחמת העצמאות עבר לידי ראש אגף המבצעים, יגאל ידין.
ב-9 בנובמבר 1949, בשל נסיבות רפואיות, סיים דורי את כהונתו כרמטכ"ל ופרש מהשירות הצבאי.
עם שחרורו מצה"ל התמנה לראש המועצה המדעית במשרד ראש הממשלה. ב-1952 התמנה לנשיא הטכניון בחיפה, וכיהן בתפקיד עד 1965. בימיו החלה בניית קריית הטכניון בשכונת נווה שאנן שבחיפה, והחל מעבר רוב הפקולטות אליה ממבנה הטכניון בשכונת הדר הכרמל.
דורי היה חבר במספר ועדות ציבוריות. בינואר 1955 היה חבר בוועדת אולשן-דורי, שחקרה את העסק הביש. הוועדה פעלה במשך עשרה ימים, אך לא הכריעה בשאלה מי נתן את ההוראה לבצע את הפיגועים במצרים, שר הביטחון פנחס לבון או ראש אמ"ן בנימין גיבלי. בעקבות דו"ח הוועדה התפטר לבון, ובן-גוריון חזר לתפקיד שר הביטחון. בשנת 1963 עמד בראש ועדת דורי, בה היו שותפים גם חבר הכנסת ברוך אזניה ועורך דין אברהם וינשל, לקביעת מבנה התאחדות הספורט בישראל.
בשנת 1965, כאשר הוקמה רפ"י, היה דורי בין המצטרפים למפלגה, ושובץ לאות כבוד במקום ה-119 (והאחרון) ברשימתה לכנסת השישית. במקביל התמודד מטעם המפלגה כמועמד לראשות עיריית חיפה בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו יחד עם הבחירות לכנסת (ב-2 בנובמבר). רשימתו זכתה ב-2 מושבים במועצת העיר, אך לראשות העיר בחרו חברי המועצה שוב באבא חושי. דורי הצטרף לקואליציה של חושי, ומונה לסגן ראש העיר.
ב-1959 עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת אביר על ידי גי מולה מממשלת צרפת.
דורי נפטר ב-29 בינואר 1973 ונקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
משפחתו
דורי היה נשוי מ-1929 לבַּדַּנַה לבית פינטוב, מורה במקצועה וחברה בהגנה, והיה אב לשלושה. בנו ירחמיאל דורי כיהן כקצין הנדסה ראשי במלחמת ההתשה, וכמהנדס העיר תל אביב-יפו. בנו צבי דורי היה פרופסור לכימיה בטכניון וממייסדי מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל (בעבר: "טכנודע") ומנהלו. בתו פרופ' איתנה פדן היא ביוכימאית בהכשרתה ופרופסור אמריטה לביוכימיה של חלבוני ממברנה, במחלקה לכימיה ביולוגית במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית. נכדתו, רות אשרי-פדן, היא פרופסור במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הודיה
הוֹדִיָּה הוא מושב בישראל הנמצא במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מהודו. על אדמות הכפר הערבי ג'וליס שפונה מתושביו לאחר כיבושו במלחמת העצמאות על ידי חטיבת גבעתי.
במשך הזמן נוצר תהליך של החלפת אוכלוסייה כאשר בסופו המתיישבים ביישוב היו עולים מאיראן, תימן ומרוקו.
היישוב נקרא על שם הודו – ארץ מוצאם של מתיישביו הראשונים. הניקוד הוא על פי השם המקראי הוֹדִיָּה – צאצא של כלב בן יפונה.
המושב משתייך לתנועת המושבים.
אסיה ג'באר
אסיה ג'באר (בצרפתית: Assia Djebar; נולדה ב-30 ביוני 1936 – 6 בפברואר 2015) הוא שם עט של הסופרת האלג'יראית-צרפתית פטימה זוהרה עימאליינה שכתבה בשפה הצרפתית. ג'באר היא גם במאית קולנוע ומתרגמת; היא ביימה שני סרטי קולנוע וכיהנה כפרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ניו יורק. כתיבתה של ג'באר התמקדה בנשים, בהגירה ובהיסטוריה של אזור המגרב. נבחרה לחברה באקדמיה הצרפתית.
תולדות חייה
ג'באר נולדה בעיר החוף הקטנה שרשל שבאלג'יריה, לאב מוסלמי שהיה מורה לצרפתית בבית הספר היסודי בו למדה ואם ממוצא ברברי. בגיל 10 נשלחה לפנימייה יוקרתית בעיר בלידה. ב-1954 עברה לצרפת ולמדה היסטוריה בקולג' (Première supérieure) Lycée Fénelon בפריז, ב-1955 הייתה לאישה האלג'יראית הראשונה שנכנסה למוסד ההשכלה היוקרתי, אקול נורמל סופרייר בסבר. בשל שביתות הסטודנטים על רקע מלחמת העצמאות של אלג'יריה לא סיימה את בחינותיה ואת התואר הראשון, בהיסטוריה של הקולוניאליזם, השלימה בסורבון. ב-1958 נישאה לסופר האלג'יראי הגולה, וליד גארן (שם העט של אחמד אולד-רואיס), נדדה עמו לשווייץ ולתוניסיה בה עבדה כעיתונאית חוקרת, היא תיעדה את השלכות ההפצצה הצרפתית במחוז קף בתוניסיה. ב-1959 קיבלה משרת הוראה במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת רבאט שבמרוקו, לאחר קבלת העצמאות של אלג'יריה, חזרה למדינה ובשנים 1962 עד 1966 לימדה באוניברסיטת אלג'יר. כשהממשלה החליטה שההוראה צריכה להיות בשפה הערבית בלבד, עזבה את המוסד ועברה לפריז, בשנים אלו כתבה 4 ספרים, ואימצה את בתה. היא חזרה לאוניברסיטת אלג'יר ב-1974 כמרצה במחלקה ללימודי צרפת. ב-1975 התגרשה מג'באר וב-1980 נישאה בשנית, הפעם למשורר האלג'יראי אלולה מאלק. את הדוקטורט שלה בספרות צרפתית סיימה ב-1999 באוניברסיטת פול ואלרי (Université Paul-Valéry Montpellier 3). מאז 2001 ועד מותה, כיהנה כפרופסור באוניברסיטת ניו יורק.
ג'באר נפטרה ב-2015 בפריז ונקברה בעיירת הולדתה שרשל באלג'יריה.
אנתוני קידיס
אנתוני קידיס (באנגלית: Anthony Kiedis; נולד ב-1 בנובמבר 1962) הוא מוזיקאי וזמר אמריקאי, סולן להקת הרוק רד הוט צ'ילי פפרז.
אסיה ג'באר
תולדות חייה
לאחר מותה החליטה ממשלת אלג'יריה להעניק פרס ספרותי על שמה (GRAND PRIX DU ROMAN ASSIA DJEBAR). הפרס בסך מיליון דינר אלג'ירי לכל זוכה מוענק מדי שנה בחסות משרד התקשורת האלג'יראי לשלושה סופרים שכתבו בשפות צרפתית, ערבית ובתמאזיגת.
יצירתה
את ספרה הראשון La Soif ("הצמא") פרסמה ב-1957, גיבורתו היא אשה ממוצא אלג'ירי-צרפתי השואפת לאמנציפציה מגדרית, מהגרת למערב ומסגלת אורח חיים חדש. את הרומן פרסמה תחת שם העט, שמאז אימצה באופן קבוע. ספרה הרביעי Les Alouettes naïves, שפורסם ב-1967, מבוסס על חוויותיה מאירועי ההפצצה הצרפתית בתוניסיה והטיפול בפליטים.
אנתוני קידיס
ביוגרפיה
קידיס נולד בגרנד ראפידס שבמישיגן, ארצות הברית. קידיס בנם של בלאקי דמט ומרגרט נובל. סבו מצד אביו היה בן למהגרים ליטאים (שם המשפחה קידיס הוא ליטאי), ומלבד כך למשפחתו שורשים אנגליים, איריים, הולנדיים, צרפתיים ומוהיקנים. הוריו התגרשו כשהיה בן 3. יש לו שתי אחיות ואח למחצה.
אסיה ג'באר
יצירתה
סך הכל כתבה 12 רומנים, שני קובצי סיפורים קצרים, ספר שירה וספר זיכרונות, ספרים אלו תורגמו למעל 18 שפות. ספרה היחיד שתורגם עד עתה לעברית הוא "לילות שטרסבורג" (Les nuits de Strasbourg) מ-1997, שיצא לאור בישראל ב-2007 בהוצאת שוקן ותורגם על ידי חגית בת-עדה.
אנתוני קידיס
ביוגרפיה
בילדותו ובנעוריו השתתף קידיס כשחקן בסרט "נקודת פריצה" ואחרים, כיום הוא ממשיך לשחק מדי פעם בתפקידי משנה קטנים. אחד הסרטים האחרונים שבהם שיחק הוא "F.I.S.T" בכיכובו של סילבסטר סטאלון, בתפקיד בנו של הגיבור.
אסיה ג'באר
יצירתה
את ספריה כותבת ג'באר בצרפתית. החל מספרה הראשון, מתאפיינת יצירתה בעיסוק בנושאים של נשים, היסטוריה של אלג'יריה וסוגיות הקשורות בהגירה ובחופש. בשנת 1996 זכתה בפרס נוישטדט (Neustadt) הבינלאומי לספרות. בשנת 2000 זכתה בפרס השלום (Friedenspreis des Deutschen Buchhandels) המוענק ביריד הספרים הבינלאומי הנערך בפרנקפורט.
בנוסף ליצירתה הכתובה ביימה ג'באר שני סרטי קולנוע. הראשון La Nouba des femmes du Mont Chenoua, סרט עלילתי המבוסס על תסריט שכתבה, מתאר אישה השבה לאחר 15 שנים לכפר הולדתה באלג'יריה (בו מתגוררים תושבים משבטה של אמה של ג'באר), בסרט שיחקו שחקנים לא מקצוענים, הוא יצא ב-1979 לאחר שלוש שנות צילומים באלג'יריה וזכה בפרס המבקרים הזרים בפסטיבל הסרטים של ונציה. השני La Zerda ou les chants de l'oubli, המשלב יומני קולנוע מתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה בקטעי שירה מסורתיים של נשים אלג'יראיות, יצא ב-1982 וזכה בפרס מיוחד לסרט ההיסטורי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
אנתוני קידיס
ביוגרפיה
בנעוריו הושפע קידיס מהמוזיקאים סטיבי וונדר, סליי סטון (Sly and the Family Stone), גרנדמאסטר פלאש אנד דה פיוריוס פייב (Grandmaster Flash and the Furious Five), וגם מג'ימי הנדריקס, איגי פופ, ג'יימס בראון, הנרי רולינס ולד זפלין. את השפעתם ניתן לזהות במוזיקה של הרד הוט צ'ילי פפרז.
לאחר מותו של הלל סלובק (חבר להקת רד הוט צ'ילי פפרז לשעבר) ממנת יתר ב-25 ביוני 1988, שהה קידיס בכפר נידח במקסיקו לתקופה שבמהלכה התנקה מסמים. בשנת 1992 השתתף בסרטון נגד שימוש בסמים בשם "Trip on This" שבו השתתפו גם הלהקות ג'יינס אדיקשן והביסטי בויז.
בשנת 2004 הוציא אנתוני קידיס אוטוביוגרפיה בשם "Scar Tissue" בהוצאת Hyperion. שיר באותו שם יצא קודם לכן באלבום Californication. הספר הגיע למקום 17 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
חיים אישיים
קידיס הוא טבעוני, מתאמן באופן קבוע בשיטת המדיטציה "ויפאסאנה" ומתעניין בקבלה.
ב-2 באוקטובר 2007 נולד לקידיס ולדוגמנית הת'ר קריסטי בן. שם בנם Everly Bear Kiedis. קידיס וקריסטי נפרדו ביוני 2008.
מכבי קרקוב
בשנת 1929 מנה המועדון כ-2000 ספורטאים פעילים מתוך כ-6000 חברים ב-20 ענפי ספורט שונים.
היסטוריה של ספרד
ההיסטוריה של ספרד מתחילה בתקופה הפרהיסטורית, עוברת דרך תקופת האימפריאליזם, שבה ספרד החזיקה באימפריה שהתקיימה במשך כ-400 שנים (מהמאה ה-15 ועד המאה ה-19), ועד לתקופה המודרנית, שכללה בין היתר את מלחמת האזרחים, תקופת שלטונו של פרנקו ולאחרונה הצטרפותה של ספרד לאיחוד האירופי.
מכבי קרקוב
ב-23 ביולי 1940, פקד השלטון הנאצי על סגירת כל מועדוני הספורט היהודיים בקרקוב ביניהם, מכבי. רבים מאותם ספורטאים יהודים מצאו את מותם בשואה.
היסטוריה של ספרד
מיני אדם קדומים חיו בצפון חצי האי האיברי לפני יותר ממיליון שנה, והוא אוכלס על ידי בני המין האנושי המודרני לפני כ- 35 אלף שנה. במהלך האלף הראשון לפני הספירה הייתה הגירה לספרד בעיקר מכיוון צפון, דרך הפירנאים, של עמים שונים: איברים, קלטים, קלטיברים, טרטסים, פיניקים, יוונים, ויזיגותים, קרתגים, רומאים, סואבים. בחציו השני של האלף הראשון לפני הספירה ספרד הייתה שדה הקרב היבשתי העיקרי במלחמה בין רומא וקרתגו. לאחר ניצחון הרומאים במלחמה הפכה ספרד למושבה רומית וסופחה לאימפריה שזה עתה קמה. השלטון הרומי הביא עמו את השפה הלטינית, אשר ממנה התפתחה הספרדית לצידן של הפורטוגזית, הקטלאנית ושפות רומאניות נוספות. בשנת 711, לאחר התפרקות האימפריה הרומית, פלשו המורים (צבא של ברברים וערבים, בספרדית: Los Moros) לחצי האי האיברי מצפון אפריקה בהנהגתו של טאריק איבן זיאד (בערבית: طارق بن زياد), כבשו כמעט את כל חצי האי והקימו את הממלכה המוסלמית. כך נותקו חלקים רבים של ספרד מאירופה הנוצרית וחוברו לעולם המוסלמי בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, שהיה מפותח מאוד יחסית לאירופה, שהייתה בשיאה של "תקופת החושך" (ראו ימי הביניים). במשך כ-700 שנים נלחמו המוסלמים והנוצרים על השליטה בחצי האי האיברי. הנוצרים הקימו את ממלכות לאון (Leòn), קסטיליה (Castillia), נווארה (Navarra) וארגון (Aragon). הממלכות הנוצריות נהגו להילחם זו בזו, והתאחדו רק לשם הלחימה במוסלמים.
מכבי קרקוב
היסטוריה
מועדון מכבי קרקוב הוקם על ידי קבוצת  צעירים יהודים בקרקוב, שהיו רובם סטודנטים באוניברסיטה או תלמידי תיכון, על רקע התעניינותם בספורט, ובהשפעת  רעיונותיו של מקס נורדאו לצורך בהתחדשות הגופנית של העם היהודי. בנוסף סבלו הצעירים היהודים בעיר מיחס בלתי אוהד מצד רוב הספורטאים הפולנים בעיר כלפיהם.
מכבי נוסדה רשמית ב-21 ביולי 1909, כשעו"ד ד"ר איגנצי מאהלר קיבל על עצמו את נשיאות המועדון. ב-1910 הוקם מגרש "גרונוולד" בבולוניא, ומכבי הורשתה להשתמש בו. במשך שנתיים שבהן התפתח המועדון החלו לפעול בו מגוון ענפי ספורט.
היסטוריה של ספרד
הספרדים השתלטו על היבשת החדשה שקולומבוס גילה (ראו אמריקה), והקימו עליה מושבות ספרדיות. בנוסף, ספרד השתלטה על אזורים נרחבים באזור השפלה (בלגיה והולנד), וכמו כן גם על הפיליפינים ודרום איטליה. ספרד הייתה הממלכה החזקה בעולם עד לתקופתו של פליפה השני, מלך ספרד (סוף המאה ה-16), בה החלה הממלכה לשקוע. בתקופה זו הולנד ופורטוגל הצליחו להשתחרר מהכיבוש הספרדי ולהקים מדינות עצמאיות. ספרד נקלעה לעימותים ומלחמות נגד האנגלים, הטורקים, הצרפתים וההולנדים, ובכך המשיכה לשקוע. בתחילת המאה ה-19 התחילו מדינות שונות, בעיקר באמריקה הלטינית, להכריז על עצמאות, והאימפריה הספרדית הלכה וקטנה, עד שלבסוף התפוררה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בה שמרה ספרד על נייטרליות, הוחלף השלטון המלוכני בשלטון דיקטטורי, אך לאחר התקוממויות הודח השלטון הדיקטטורי והוקמה רפובליקה סוציאליסטית. השלטון החדש ניסה להקטין את כוחם של הצבא והכנסייה לטובת העניים ופשוטי העם.
אל-כום
אל-כום (בערבית: الكوم) הוא כפר פלסטיני השוכן כ-13 ק"מ ממערב לחברון, וכ-2 קילומטר ממזרח לקו הירוק. בשנת 2007 נמנו בו 2,568. מועצת הכפר אל-כום הוקמה בשנת 1995 כאיחוד של הכפרים: אל-כום והכפרים הסמוכים אל מורק, בית מקדום, חומסה (חומצה).
היסטוריה של ספרד
בעקבות שינויים בתחום זה התמרדו מספר חיילות בצבא הספרדי בראשותו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו, אשר ביקשו להנהיג משטר פשיסטי. מלחמת האזרחים בספרד נמשכה כשלוש שנים (עד 1939), והסתיימה בניצחונו של פרנקו, אשר שלט במשך 37 שנים. פרנקו מצידו תמך בגלוי בהיטלר ומוסוליני, אם כי לא התערב במלחמת העולם השנייה. עם מותו הוחזר המשטר המלוכני, אשר הקל מעט את האיסורים על חופש הביטוי. ב-1977 נערכו בחירות חופשיות, והמפלגה הסוציאליסטית נבחרה לשלטון. מאז ספרד מתפקדת כמדינה דמוקרטית.
מכבי קרקוב
היסטוריה
למרות התקדמות המועדון, ספורטאי מכבי עדיין נתקלו בעוינות מצד היהודים האורתודוקסים, ומצד שופטים פולניים ששפטו באופן חד צדדי לטובת הקבוצות היריבות.
היסטוריה של ספרד
פרהיסטוריה
בספרד נמצאה העדות העתיקה ביותר במערב אירופה ליישוב של בני-אדם קדומים - לסת תחתונה מאובנת מאתר גראן דולינה שבהרי אטאפוורקה תוארכה במספר שיטות שונות לגיל של 1.1 עד 1.2 מיליון שנה לפני זמננו, התקופה הפלאוליתית הקדומה. באותו אתר נמצאו מאובני אדם נוספים המתוארכים לגיל של 780 אלף שנה. החופרים שייכו אותם למין אדם משלהם, שלו העניקו את השם המדעי הומו אנטקסור, אך חוקרים אחרים סוברים שמדובר במין הומו ארקטוס, אשר היה נפוץ באותה תקופה גם באפריקה, בארץ ישראל ובמזרח אסיה. באתר סמוך נמצאו מאובני בני אדם מפורטים יותר ממין אחר, לרוב מסווג כהומו היידלברגנסיס ומתוארך לגיל של 500 עד 350 אלף שנה לפני זמננו. בני-אדם אלו היו ציידים-לקטים שהותירו כלי אבן מסותתים מן התעשייה האשלית.
מכבי קרקוב
היסטוריה
עוד לפני מלחמת העולם הראשונה הושגו הישגים נאים בענפי הכדורגל ובאתלטיקה קלה, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו כל פעילויות המועדון.
אל-כום
התקופה הרומית והביזנטית
בכפר מספר אתרים מהתקופות הרומית והביזנטית: "ח'רבת חומס'ה" ("ח'רבת חומצה"), "ח'רבת בית מקדום" ו"ח'רבת אל מורק" (נקרא גם "אל-מוורק"), בה נשתמרו שרידי מבנה מפואר מוקף חומה מהתקופה ההרודיאנית המכונה "ארמון חלקיה". האתר כולל שרידי מבנה ששטחו 40x40 מ' ובו בית מרחץ, מערכת של תעלות מים וחדרים מצופים טיח צבעוני. באתר נמצאו מטבעות, שהמאוחרים שבהם משנת 68 לספירה.
מכבי קרקוב
היסטוריה
בשנת 1921 הצטרף המועדון לתנועת מכבי העולמית, שהוקמה באותה עת, לאחר שהתקבלה על כך החלטה בקונגרס הציוני ה-12.
היסטוריה של ספרד
פרהיסטוריה
בתקופה הפלאוליתית התיכונה, כ- 100 אלף עד 40 אלף שנה לפני זמננו, חיו בספרד הניאנדרטלים, ששרידיהם נמצאו במספר אתרים, כמו במערת אל-סידרון באסטוריאס. בתקופה הפלאוליתית העליונה, 35 עד 10 אלף שנים לפני זמננו, הוחלפו הניאנדרטלים על ידי בני אדם מן המין האנושי המודרני, שהותירו יצירות אמנות פרהיסטורית, מהן מפורסמים במיוחד ציורי הקיר ממערת אלטאמירה.
מכבי קרקוב
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה, ב-23 ביולי 1940, כ-11 חודשים לאחר פלישת הנאצים לפולין, נסגרו כל מועדוני הספורט היהודים בפקודת הגרמנים, רכושם נתפס והוחרם ובכך הסתיימה הפעילות היהודית הספורטיבית של המועדון.
אל-כום
התקופה העותמאנית
הכפר מוזכר בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.
לאחר 1967
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אל-כום נמצאת תחת שלטון ישראלי. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של אל-כום והכפרים הסמוכים אל מורק ובית מקדום סווג כשטח A.
מכבי קרקוב
קבוצת הכדורגל
מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1909 על ידי ציונים פולנים, בראשות ד"ר הנריק לזר, בהשפעת משנתו של מקס נורדאו, "יהדות השרירים". השחקנים שיחקו בתכלת לבן ועם מגן דוד בסמל.
הקבוצה הראשונה של מכבי הורכבה בעיקר מתלמידים יהודיים בגילאי 15–17, ששיחקו כדורגל במסגרת בתי הספר התיכוניים בעיר. המשחקים התנהלו על פי החוקים של הנוער הפולני, למשל, השערים היו עשויים ממקלות במבוק.
הקבוצה החלה לפעול לפני שהמועדון נרשם באופן רשמי.
הצעירים העזו לצאת לשחק מחוץ לרובע היהודי, ב"בולוניא" (שטח רחב ידיים ממערב לעיר), בפארק הספורט ע"ש ד"ר יורדן הנמצא בקרבת בולוניא, שהיה מרכזה של הפעילות הספורטיבית של הנוער הפולני. באותו הזמן ניסו חברי המועדון למשוך אליהם את היהודים המתבוללים שלמדו באוניברסיטה ובבתי הספר בעיר.
במשחקיה הראשונים של מכבי עלו השחקנים במדים כחולים-לבנים, בניגוד לצבעי הקבוצות האחרות בפולין, קראקוביה וויסלה, שצבעם היה אדום-לבן. המשחקים הראשונים של הקבוצה התלוו בלעג וכעס מצד היהודים האורתודוקסים, על כך ששיחקו בכדור ועל כך ששיחקו בשבת. נוסף לכך, מכבי נאלצה להתמודד עם אנטישמים, שרצו להפסיק את פעילות המועדון.
תחילה לא היו למכבי קבוצות יריבות לשחק נגדן, מכיוון שהקבוצות הפולניות זלזלו ביהודים וסירבו להתייצב למשחק נגדם. עם הזמן נמצאו קבוצות שהסכימו לשחק, ומכבי החלה את דרכה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה לא היו למכבים אמצעים כספיים, חוץ מאמצעים עצמאיים, שגם הם היו מצומצמים מאוד. מכבי התגברה על הקשיים הכספיים רק בעזרת ההתמדה והמסירות של חברי המועדון ומשפחותיהם. נשות הספורטאים ארגנו נשפי ריקודים ואספו כסף, שנוהל על ידי אלה שנברג, מזכירתו ויד ימינו של יו"ר הקהילה היהודית ד"ר רפאל לנדאו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
לאחר המלחמה יחס המוסדות העירוניים בקרקוב השתנה לטובה כלפי מכבי. ב-1919 הצליחו נציגי המועדון לשכנע את ראש העיר בקרקוב להקצות להם שטח למגרש ספורט. השטח בסמוך לרובע היהודי, ברחוב קולטק, ששימש כמזבלה. והוכשר כמגרש למשחקי כדורגל ולענפי אתלטיקה שונים.
המגרש החדש איפשר התפתחות ענפי ספורט נוספים והספורטאים הצליחו להגיע להישגים טובים יותר ויותר.
בין השנים 1919 - 1923 השיגו מכבי הישגים רבים, בעיקר בכדורגל, שבאותו הזמן היה הספורט המוביל והיוקרתי ביותר. שחקני הכדורגל של מכבי זכו במספר ניצחונות נגד הקבוצות החזקות של פולין - כגון פוגון וצ'ארני מלבוב, פולוניה מוורשה וקרקוביה מקרקוב, וכן על קבוצות חזקות זרות. בשנים 1922 עד 1923 אימן וניהל את הקבוצה דיולה בירו היהודי-הונגרי, שהיה לפני כן חבר נבחרת הונגריה בכדורגל ושחקן מ.ט.ק. בודפשט.
בשנים אלו הפכה מכבי לגורם משפיע בשלל מישורים אחרים: היא הייתה ממייסדיה של התאחדות הכדורגל של פולין העצמאית (ה"פ.ז.נ.פ") וממיסדיה של הסתדרות מכבי העולמית. מרכיביה של נבחרת הכדורגל הפולנית היו י. בילליג, סגן נשיא מכבי, וויקטור כוצ'נר, שהיה ממקימי ענף האופניים והאופנועים במכבי. בנוסף כוצ'נר היה קפטן ההתאחדות הפולנית של רוכבי האופניים- ה"ז.פ.ט.ק".
אתלטיקה
האצנית מרילה פרייוולד זכתה מספר פעמים באליפות פולין ב-4 מקצועות (ריצת 60 מטר, ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק). במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1930 היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4X100 ביחד עם שיאנית העולם סטניסלווה וואלסייביץ', יצגה את מכבי 15 פעמים נוספות בתחרויות בין לאומיות וזכתה כספורטאית המצטיינת של המכביה השנייה בשנת 1935.
כדורמים
קבוצת הכדורמים של מכבי קרקוב זכתה 5 פעמים ברציפות באליפות פולין (1928–1932) ו-4 פעמים ברציפות במקום שלישי (1933–1936), בין שתי מלחמות העולם. הקבוצה זכתה בתואר במכביה הראשונה, לאחר שניצחה במשחק ידידות יחיד מול נבחרת מעורבת של שחקנים מצ'כוסלובקיה ואוסטריה
קבוצת הכדורמים, בהרכב של י. פורנסקי, האחים יוליאן ריטמן וזיגמונט ריטרמן, האחים ויקטור ואדולף זולדינגר וארנסט שיינפלד, זכתה החל משנת 1925, באליפות פולין שמונה פעמים, וארבעה משחקניה השתתפו בנבחרת פולין. היה זה מועדון הספורט היהודי היחיד שזכה באליפות פולין בענף זה.
שחייה
בשנת 1928 נסגר ענף השחייה במועדון יוטצ'נקה קרקוב, ובעקבות זאת עברו מרבית שחייני המועדון לשורות מכבי.
היסטוריה של ספרד
העת העתיקה
התושבים המקוריים של חצי האי האיברי מכונים בשם הקיבוצי האיברים, שם שכולל עמים רבים ושונים זה מזה, ביניהם אולי גם העם הבסקי. העיר האיברית המוכרת ביותר היא טרטסוס. החל מהמאה ה-9 לפנה"ס פלשו למדינה הקלטים ונוצרה התרבות הקלטיברית. במרוצת האלף הראשון לפנה"ס הוקמו לאורך החוף האיברי מושבות פיניקיות, שהחשובה בהן הייתה גאדיר (קדיס של היום), וכן מושבות יווניות.
בעקבות המלחמה הפונית הראשונה (אמצע המאה השלישית לפנה"ס) התחילו הקרתגים ליישב את חופי חצי האי. המושבה המרכזית הייתה קרתגו נובה (קרטחנה של היום). במלחמה הפונית השנייה גורשו הקרתגים מחצי האי האיברי, והרומאים התחילו בכיבושו ההדרגתי, כאשר בשנת 197 לפנה"ס הוקמו בו שתי פרובינקיות רומאיות, היספניה קיטריור והיספניה אולטריור. הכיבוש הרומי נתקל בהתנגדות עזה, במיוחד ידועים המצור על נומנטייה, עיר איברית ששכנה לגדות הדורו באזור סוֹריה של ימינו, ומלחמת הגרילה נגד הרומאים שניהל באמצע המאה ה-2 לפנה"ס המנהיג הצבאי הלוזיטני ויריאתוס. רק בימיו של אוגוסטוס הושלם כיבוש חצי האי, שכונה על ידי הרומאים היספניה. מאוחר יותר פוצלה הפרובינקיה לשלושה חלקים: היספניה טארקוננסיס, היספניה בייטיקה ולוזיטניה.