cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדם כהן
שנים מוקדמות
כהן נולד ב-18 בספטמבר 1972 במונטריאול, קנדה. לאחר פרידת הוריו בילה כהן שנים רבות מילדותו עם אימו האמריקאית סוזן אלרוד בפריז ובדרום צרפת. בנוסף, בילה כהן חלק מילדותו באי היווני הידרה, בגריניץ' וילג' ובלוס אנג'לס.
למרות המקומות הרבים בהם התגורר, מחשיב כהן את יוון כביתו. הוא לימד את עצמו לנגן בגיטרה, תופים ופסנתר עד גיל 12. הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק וניגן בלהקות בניו יורק סיטי. ב-1996 עבר ללוס אנג'לס במטרה לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו.
כהן חתום בקולומביה רקורדס, אותה חברת תקליטים בה חתום אביו.
קריירה
כהן הוחתם על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בשנת 1997. הוא השיג פרסום והצלחה בתור כותב שירים עבור אמנים אחרים.
הוא היה שותף לכתיבה של השיר Lullaby in Blue. בט מידלר הקליטה את השיר לאלבומה Bathhouse Betty ותיארה את השיר כאחד מהמועדפים עליה מהאלבום.
השיר Cry Ophelia מאלבום הבכורה שלו ב-1998 הפך ללהיט ברדיו הקנדי, אך האלבום ככלל לא זכה להצלחה רבה. כהן בחר להתמקד בחומרים בשפה הצרפתית והוחתם על ידי קפיטול רקורדס קנדה.
בהמשך נסע כהן לניו יורק, ושם לאחר 15 דקות של הופעה אקוסטית הוחתם על ידי מנהטן רקורדס. העסקה הובילה לפרויקט Low Millions. ההרכב הוציא שני להיטים שזכו להצלחה - Eleanor ו-Statue.
ב-2009 הקליט כהן גרסת כיסוי לשירו של אביו Take This Waltz.
בשנת 2014 יצא האלבום: We Go Home.
ב-22 בנובמבר 2019 יצא לאור האלבום Thanks for the Dance, עליו התחיל לעבוד יחד עם אביו, לפני מותו.
הופעה בארץ
כהן הגיע לארץ להופעה בבארבי במסגרת סיבוב הופעות של אלבומו Like A Man.
ביחד עם Low Millions
Ex-Girlfriends, 2004, מנהטן רקורדס
תאיר איפרגן
תאיר (רביבו) איפרגן (נולדה ב-5 באוקטובר 1979) שימשה כמנכ״לית משרד העבודה בפועל. לפני כן הייתה מנכ״לית זרוע העבודה.
ביוגרפיה
איפרגן נולדה וגדלה ברמלה. במהלך שירותה הצבאי שירתה כמפקדת פלוגת טירונים (מ"פ). בשנת 2006 סיימה תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2010 סיימה תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה במגזר הציבורי החלה כבוגרת התכנית "עתידים למגזר הציבורי" (בהמשך:"צוערים לשירות המדינה"), והתמחתה במהלך לימודיה בשנת 2004 במשרד ראש הממשלה, אצל היועץ הכלכלי לראש הממשלה. בשנת 2005 התמחתה במשרד הביטחון, באגף הביטחוני-מדיני, בביצוע ניתוחים אסטרטגיים ובליווי קשרי חוץ ביטחוניים.
בשנת 2014 שימשה כממלאת מקום סמנכ"ל למינהל ומשאבי אנוש במשרד הכלכלה והתעשייה. בשנת 2016 החלה לנהל את המכון הממשלתי להשכלה טכנולוגית (מה"ט) במשרד העבודה הרווחה והשירותים החברתיים, והצטרפה כעמיתה וחברת רשת בתוכנית "עמיתי מעוז".
בשנת 2021 מינה אותה שר העבודה והרווחה, איציק שמולי, לממונה על זרוע העבודה כממלאת מקום, ובתחילת 2022 מונתה למנכ"לית זרוע העבודה, לאחר ששרת הכלכלה והתעשייה, אורנה ברביבאי קיבלה את המלצת ועדת האיתור בנושא.
איפרגן שימשה במהלך השנים כחברה בדירקטוריונים שונים דוגמת המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, מועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, המוסד לבטיחות ולגיהות ועוד.
נבחרה על ידי TheMarker לאחת מתוך 100 המשפיעים של ישראל לשנת 2021 ובשנת 2023 לאחת מ-50 הנשים המשפיעות של גלובס.
בשנת 2023 סיימה את תפקידה כמנכל"ית משרד העבודה.
חיים אישיים
איפרגן מתגוררת במזכרת בתיה. נשואה לעו"ד יהודה איפרגן ואם לשלוש בנות.
עמית זנטי
עמית זנטי (נולד ב-2 באפריל 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל אום אל פאחם.
קריירה
בתחילת עונת 2018/2019 שותף זנטי בעשרה משחקי ליגה במדי מכבי חיפה, וב-31 בינואר 2019 הושאל לבני יהודה תל אביב. ב-16 בפברואר 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–2 על הפועל חיפה. בתום העונה זכה עם בני יהודה בגביע המדינה, כשכבש את הפנדל הרביעי בדו-קרב בעיטות ההכרעה מול מכבי נתניה במשחק הגמר. בתום העונה חתם על חוזה חדש לארבע עונות בבני יהודה, במסגרת העסקה בה עברו יובל אשכנזי ודולב חזיזה למכבי חיפה. בעונת 2020/2021 רשם 20 הופעות, במהלכן כבש ארבעה שערים. בסיום אותה העונה נשר יחד עם בני יהודה לליגה הלאומית. ב-28 בינואר 2022 שוחרר מהמועדון.
ב-6 באוקטובר 2022 חתם במכבי בני ריינה. ב-6 באוגוסט 2023 חתם בהפועל אום אל פאחם.
האישה ששינתה את אמריקה
האישה ששינתה את אמריקה הוא ספר ילדים מאת הסופרת הישראלית תמר ורטה-זהבי, המלווה באיוריה של סילביה כביב. הספר יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2017.
הספר מתאר את חייה של הסופרת האמריקאית הארייט ביצ'ר סטואו, מחברת הספר "אוהל הדוד תום", שראה אור לראשונה ב-20 במרץ 1852 והיה לרומן הנמכר ביותר במאה ה-19 ולספר הנמכר ביותר בארצות-הברית אחרי התנ"ך. הוא עושה שימוש באמצעים ביוגרפיים, ומכיל עובדות היסטוריות ופרטיים דמיוניים לתיאור מאבקה פורץ הדרך של ביצ'ר סטואו בעבדות.
רקע
העבדות בצפון אמריקה התקיימה החל מראשית המאה ה-17, כבר בימי שלוש עשרה המושבות של המתיישבים האירופאים, ונמשכה בארצות הברית מאז הקמת האיחוד בשנת 1776.
העבדות בארצות הברית הייתה מוסד חוקי, אשר בו בעלי עבדים קנו ומכרו בני אדם כסחורה. רוב העבדים היו ממוצא אפריקני והגיעו לאמריקה במסגרת סחר העבדים האטלנטי אשר שלטו בו בעלי עבדים, לבנים עשירים מדרום ארצות הברית. העבדות התאפיינה באלימות רבה כלפי העבדים ובגישה גזענית ומזלזלת כלפיהם. ספרה של ביצ'ר-סטואו, "אוהל הדוד תום" מתאר את חייו הטראגיים של עבד שחור, ומעביר מסר של מאבק בדעות גזעניות כלפי האוכלוסייה השחורה באמריקה במאה ה-19. הספר גרם בזמנו לתהפוכות פוליטיות וחברתיות משמעותיות אשר הובילו לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית ולביטול העבדות בארצות הברית כולה.
"האישה ששינתה את אמריקה" מתחקה אחרי סיפור חייה של הרייט ביצ'ר סטואו, מאז ילדותה המוקדמת בתחילת המאה ה-19 ועד להכרזת שחרור כל העבדים בארצות הברית בשנת 1863. הסופרת תמר ורטה-זהבי מתארת בו את מאבקה של ביצ'ר סטואו בגזענות ובעבדות.
תקציר העלילה
הספר נפתח בהתייתמותה של הרייט מאמה. היא נשארת לחיות עם שמונת אחיה ואביה הכומר הקפדן. בתחילת הספר מתוארת הרייט כילדה קטנה במשפחה דתית החווה דיכאון בגלל מות אמה. מסיבה זו שלח אותה אביה לבית סבתה, שם היא פוגשת גבר ואישה שחורים, העוזרים של סבתה במשק, שהגיעו לארצות הברית במסגרת סחר העבדים באותה תקופה. בחלק זה של הסיפור היא נחשפת לראשונה לזוועות העבדות. היא מגלה התעניינות וסקרנות בנושא ונשבעת שתשחרר את כל העבדים לכשתגדל.
הרייט גדלה והתחנכה בסביבה סובלנית מאוד כלפי האחר. חייה מתוארים כעיסוק מתמיד בהגברת המודעות לעוול שביסוד העבדות, לחוסר הצדק המשתקף מן החוקה האמריקאית ולאי-השוויון המגדרי. היא פעלה רבות למען עבדים נמלטים ולמען עבדים-לשעבר, פעלה יחד עם אביה למען זכויות העבדים, ופרסמה את עמדותיה ברשימות ובסיפורים בעיתונים ובכתבי עת. פרסומים אלה שימשו בסיס לספרה "אוהל הדוד תום" שנחשב מהפכני והשפיע רבות על השיח הציבורי בארצות הברית, עד כדי ביטול העבדות ופרוץ מלחמת אזרחים בין הדרום והצפון.
מאורעות משמעותיים בחייה של ביצ'ר-סטואו בנושא העבדות
בארצות הברית של המאה ה-17 הייתה מקובלת תרבות העבדות. האמריקאים חטפו אפריקאים כהי העור על מנת לסחור בהם ולמכרם לעבדות. כשהגיעה ספינת עבדים 'שחורים' מאפריקה לאמריקה, האמריקאים התייחסו אל האפריקאים בצורה משפילה, התעללו ופגעו בהם פיזית, ונהגו בהם כבסחורה. משפחות הופרדו, ילדים נלקחו מהוריהם, והמתים שלא שרדו את המסע, הושלכו לים. הרייט ביצ'ר סוטואו הייתה רק בת חמש כששמעה את הביטוי "עבד שחור" בפעם הראשונה בשנת 1816. כשהרייט שאלה מה משמעות הביטוי "עבד שחור", הוסבר לה כי זה "אדם שעובד קשה ולא מקבל כסף עבור עבודתו".
בשנת 1852 פרסמה את הספר "אוהל הדוד תום", שטלטל את העולם, והשפיע על הוויכוח הסוער בדעת הקהל בארצות הברית אשר בעקבותיו פרצה מלחמת הצפון והדרום לחיסול העבדות. בעיצומה של מלחמת האזרחים, בשנת 1862, נפגשה הרייט ביצ'ר סטואו עם הנשיא אברהם לינקולן בבית הלבן. היא ביקשה לשכנע אותו שיאסור את העבדות וישחרר לחופשי את כל העבדים. "את האשה הקטנה שספרהּ גרם למלחמה כל כך גדולה?" שאל הנשיא, לחץ את ידה והושיב אותה לצידו. "אני מסכים איתך," אמר הנשיא. "המלחמה בין הצפון לדרום תיזכר בהיסטוריה כמלחמה נגד העבדות, ולספר שכתבת יש חלק חשוב בניצחון הצדק על העוול."
אחד מהמשפטים המפורסמים שאמרה הרייט ישירות לנשיא היה: "עלינו לעמוד לצד החלשים כנגד החזקים, כפי שהטובות והטובים יותר נהגו מאז ומעולם".
ביקורת על הספר
"האישה ששינתה את אמריקה" נבחר ברשימת הספרים המומלצים על ידי משרד החינוך עבור כיתות ז'-ט'.
ריצ'רדס
ראו גם
}}
מטאלורג נובוקוזנצק (רוגבי)
מועדון הרוגבי "מטאלורג" (ברוסית: Регбийный клуб «Металлург») מהעיר נובוקוזנצק הוא מועדון מקצועני שנוסד בשנת 1967. אחד ממועדוני הרוגבי הוותיקים בסיביר. מתמודד בליגת העל הרוסית ברוגבי מאז 1989.
אן למוט
אן למוט (באנגלית: Anne Lamott, נולדה ב-10 באפריל 1954) היא סופרת אמריקאית, מבקרת מסעדות ומחברת ספרי פרוזה ועיון, שרובם אוטוביוגרפיים. למוט מתגוררת בסן פרנסיסקו והיא גם מנחת כתיבה ופעילה פוליטית. כתיבתה מתאפיינת בפתיחות ובהומור, ועוסקת לרוב בנושאים כמו אלכוהוליזם, אימהות יחידנית, דיכאון ונצרות. למוט מתארת מדוע היא כותבת:
חייה
למוט נולדה בסן פרנסיסקו ולמדה בקולג' Goucher למשך שנתיים, שם כתבה בעיתון. אביה, קנת' למוט, היה גם הוא סופר. הרומן הראשון שפרסמה, Hard Laughter, נכתב עבורו לאחר שאובחן כחולה בסרטן המוח. יש לה בן אחד בשם סם שנולד באוגוסט 1989, ושנתו הראשונה תועדה בספרה האוטוביוגרפי Operating Instructions: A Journal of My Son's First Year. ללמוט גם נכד בשם ג'קס, שנולד ב-2009. חייה של למוט תועדו בסרט דוקומנטרי בשם: Bird by Bird with Annie: A Film Portrait of Writer Anne Lamott.
היא מופיע במופע התרמה Notes and Words שמאורגן על ידי קלי קוריגן.
עבודתה
רומנים: ספרי עיון:
מלחמת הכוכבים: חזיונות
מלחמת הכוכבים: חזיונות (באנגלית: Star Wars: Visions) היא סדרת אנתולוגיה של אנימה שנוצרה עבור שירות הסטרימינג האמריקאי דיסני+. הסדרה הופקה על ידי Lucasfilm Animation. עונה 1 מורכבת מתשעה סרטים קצרים שהופקו על ידי שבעה אולפני אנימציה יפניים, כל אחד מספר סיפורים מקוריים משלו המבוססים על היקום של מלחמת הכוכבים ומתרחשים בו. אולפני האנימציה המשתתפים הם Kamikaze Douga, Studio Colorido, Geno Studio, Trigger, Kinema Citrus, Production I.G ו-Science SARU. היוצרים בכל אולפן קיבלו יד חופשית לדמיין מחדש את הרעיונות של מלחמת הכוכבים כראות עיניהם, תוך קבלת הדרכה מהצוות המנהלי של לוקאספילם. האנתולוגיה שוחררה ברחבי העולם ב-22 בספטמבר 2021, וזכתה לשבחי המבקרים.
בישראל, הסדרה זמינה גם בדיבוב לעברית בדיסני+ החל מ-16 ביוני 2022.
תקציר
מלחמת הכוכבים: חזיונות הוא אוסף של סרטי אנימציה קצרים המוצגים "דרך העדשה של יוצרי האנימה הטובים בעולם", המציע נקודת מבט חדשה ומגוונת על מלחמת הכוכבים. הסרטים, שנוצרו מחוץ למגבלות הקאנון המסורתי של הזיכיון, מספקים חופש יצירתי לכל במאי ואולפן הפקה, תוך שמירה על נאמנות לנושאים ולזהות הרגשית של סאגת מלחמת הכוכבים.
פיתוח
פיתוח פרויקט מלחמת הכוכבים: חזיונות החל כאשר ג'יימס וו, סגן נשיא לתוכן בזכיינות ב-Lucasfilm, הציג את הרעיון בפני קתלין קנדי בתחילת 2020. כדי להקל על ההפקה הבינלאומית, לוקאספילם שיתף פעולה עם המפיק העצמאי ג'סטין ליץ' והחברה שלו Qubic Pictures, מה שעזר להקל על הדיונים בין המנהלים בארצות הברית לבין האולפנים היפנים, זה הפך להיות חשוב במיוחד במהלך מגפת הקורונה, כאשר היה צריך לבטל פגישות מתוכננות. ייצור הפרקים הקצרים התקיים ביפן לאורך 2020 ו-2021.
נטשה מקאלהון
נטשה אביגייל טיילור (Natascha Abigail Taylor), הידועה בשם הבמה נטשה מקאלהון, (באנגלית: Natascha McElhone; נולדה ב-14 בדצמבר 1969) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה, ידועה מתפקידיה בסרטים האמריקאים "רונין", "המופע של טרומן" ו"סולאריס", וכן מתפקידה כקארן ון דר ביק בסדרה של רשת שואוטיים, "קליפורניקיישן".
ביוגרפיה
מקאלהון נולדה בשם נטשה אביגייל טיילור בסארי שבאנגליה, לנורין ולמייק טיילור, שניהם עיתונאים. הוריה נפרדו כשהייתה בת שנתיים, והיא עברה יחד עם אמה ואחיה להתגורר בברייטון שבסאסקס. בהמשך נישאה אמה לעיתונאי רוי גרינסלייד.
בין הגילאים 6 ל-12 לקחה מקאלהון שיעורי ריקוד אירי. היא למדה בפנימיית בברייטון וסיימה לימודיה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון בשנת 1993.
קריירה
מקאלהון החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון, וכיכבה בין היתר בהצגות "ריצ'רד השלישי (מחזה)", שהציגה בפארק ריג'נטס, "הרוזן ממונטה כריסטו", "גן הדובדבנים", שהציגה בלסטר, ו"חלום ליל קיץ". בשנת 1991 היא הופיעה לראשונה על מסך הטלוויזיה, באחד מפרקי הסדרה "Bergerac" (BBC), וכן בשנה העוקבת ביצעה תפקיד אורח בסדרה "פשוט נהדרת".
מקאלהון הופיעה במיני סדרה שיצר דניס פוטר, "Karaoke". אחד מתפקידיה הזכורים ביותר בקולנוע היה בסרט "המופע של טרומן" שיצא לאקנים ב-1998, ובו שיחקה לצד ג'ים קארי. כמו כן גילמה תפקידים ראשיים בסרטים "יריב אינטימי", לצד בראד פיט, "רונין", לצד רוברט דה נירו, ו"סולאריס", לצד ג'ורג' קלוני.
בשנת 2005 כיכבה לצד השחקן ביל פולמן במיני סדרה של NBC, "התגלויות", וב-2006 כיכבה לצד דיאנה ריג בהצגה "Honour". זמן קצר לאחר מכן לוהקה לתפקיד ראשי לצד דייוויד דוכובני בסדרת הכבלים של שואוטיים "קליפורניקיישן", בה גילמה את דמותה של קארן.
דוברת חברת הטיפוח "Neutrogena".
בשנת 2010 דיבבה את דמותה של מארי במשחק הווידאו "קאסלווניה: אדוני הצל" של חברת Konami.
בשנת 2013 כיכבה מקאלהון לצד היילי סטיינפלד ודמיאן לואיס בעיבוד הקולנועי למחזה "רומיאו ויוליה" בכל אותו השם, כליידי קפולט. בשנת 2014 מגלמת את דמותה של אלכס פורסט בהצגה "חיזור גורלי", שהציגה בתיאטרון היימרקט. ב-2015 כיכבה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית "המלכה אן", בבימויה של הלן אדמונדסון, בה גילמה את דמותה של שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו.
בשנת 2016 לוהקה לצד קיפר סאת'רלנד לסדרת הדרמה הפוליטית של רשת ABC, "השורד המיועד", שעלתה לאוויר בספטמבר.
בשנת 2022 החלה לגלם את פנלופה נצ'בול, רוזנת מאונטבטן מבורמה בעונתה החמישית של סדרת הדרמה עטורת השבחים של נטפליקס "הכתר".
חיים אישיים
ב-19 במאי 1998 נישאה מקאלהון למנתח הפלסטי מרטין קלי. הזוג התגורר בפולהם, מערב לונדון, עם שני בניהם שנולדו בשנים 2000 ו-2003; בנם השלישי של הזוג נולד באוקטובר 2008, חמישה חודשים לאחר מותו של קלי.
ב-20 במאי 2008 נמצא קלי בן ה-43 חסר הכרה בכניסה לביתו על ידי רופא המשפחה, וזמן קצר לאחר שהובהל לבית החולים בו עבד, הוכרז כמת, יום אחרי חגיגת עשר שנים לנישואיו. לאחר נתיחה שלאחר המוות התברר כי מותו נגרם מקרדיומיופתיה מורחבת.
פוחביצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה פוחביצ'י (בבלארוסית: Пухавіцкі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר מרינה הורקה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה פוחביצ'י 69,427 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 84.66% בלארוסים, 11.05% רוסים, 2.56 אוקראינים ו-1.73% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (60.2%) ורוסית (36.4%).
לאונרדו פאברי
לאונרדו פאברי (באיטלקית: Leonardo Fabbri; נולד ב-15 באפריל 1997) הוא אתלט איטלקי, סגן אלוף העולם (בודפשט 2023) בהדיפת כדור ברזל.
2019
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים פאברי במקום 13 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.75 מטר.
מירנדה למברט
מירנדה למברט (באנגלית: Miranda Leigh Lambert; נולדה ב-10 בנובמבר 1983) היא זמרת יוצרת קאנטרי אמריקאית.
לאונרדו פאברי
2021
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט בבטוקיו שביפן סיים פאברי במקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.80 מטר.
מירנדה למברט
ביוגרפיה
למברט גדלה בלינדייל, טקסס. כשהייתה בת תשע הלכה עם הוריה למופע של זמר הקאנטרי המצליח גארת' ברוקס שעורר את התעניינותה במוזיקת קאנטרי.
לאונרדו פאברי
2022
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיים פאברי במקום 22 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה סיים פאברי במקום השביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.72 מטר.
מירנדה למברט
ביוגרפיה
בספטמבר 2001 הוציאה למברט באופן עצמאי אלבום שנקרא כשמה Miranda Lambert, אך האלבום לא זכה להצלחה. באביב 2003, השתתפה למברט בתוכנית המציאות נאשוויל סטאר וסיימה במקום השלישי. תוכנית זו הביאה לה פרסום משמעותי וב-15 בספטמבר 2003, למברט חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים אפיק רקורדס.
לאונרדו פאברי
סגן אלוף העולם
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה פאברי במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 22.34 מטר, אחרי ראיין קראוזר (23.51 מטר) ולפני ג'ו קובץ' (22.12 מטר), שניהם מארצות הברית.
מירנדה למברט
ביוגרפיה
ב-2004, החלו ההקלטות לאלבומה המסחרי הראשון Kerosene (קרוסין) שיצא במרץ 2005. למברט הייתה שותפה בכתיבת רוב השירים באלבום. האלבום זכה להצלחה בארצות הברית הגיע למעמד פלטינה, נמכר בלמעלה ממיליון ומאה אלף עותקים והגיע למקום הראשון במצעד מכירות אלבומי הקאנטרי של הבילבורד. האלבום זיכה את למברט במועמדות לפרס גראמי (בקטגוריה "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר - נשים") וזכייה בפרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי.
ב-2007 הוציאה למברט, הפעם תחת חסותה של חברת התקליטים קולומביה רקורדס, את אלבומה Crazy Ex-Girlfriend. האלבום הגיע להישגים דומים לקודמו במצעדים ובמכירות, ובנוסף זכה בתואר "אלבום השנה" של פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי.
ב-2009 הוציאה למברט את האלבום Revolution. כמו קודמיו, האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד, אך אלבום זה רשם הישג נוסף- מעמד זהב בקנדה. בסך הכל נמכר האלבום בלמעלה ממיליון וחצי עותקים. שניים משירי האלבום שיצאו כסינגלים, "The House That Built Me" ו-"Heart Like Mine", הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי של הבילבורד. השיר "The House That Built Me" זיכה את למברט בפעם הראשונה בזכייה בפרס גראמי (בקטגוריה "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר - נשים") ואף היה מועמד בקטגוריות "שיר השנה" ו-"שיר הקאנטרי הטוב ביותר". בפרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי זכה השיר בשלוש קטגוריות: "תקליט הסינגל של השנה", "שיר השנה" ו-"וידאו השנה".
בנובמבר 2011 הוציאה למברט את אלבומה הרביעי Four the Record, תחת חסותה של חברת התקליטים RCA רקורדס נאשוויל.
ביוני 2014 יצא אלבומה החמישי, Platinum. האלבום כולל 16 רצועות, מתוכן 3 יצאו כסינגלים. הסינגל השני, "Somethin' Bad" הוא דואט עם הזמרת קארי אנדרווד. האלבום מכר 180,000 עותקים בשבוע הראשון וכתוצאה מכך היה לאלבום הראשון של למברט שהגיע למקום הראשון בדירוג "Billboard 200". בפברואר 2015 האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר.
למברט הייתה נשואה לזמר הקאנטרי בלייק שלטון והשניים התגוררו בעיירה טישומינגו באוקלהומה. בחודש יולי 2015 השניים התגרשו מבלי שהביאו ילדים משותפים. בשנת 2019, הייתה שותפה לכתיבת השיר "My Only Child", של The Highwomen.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100.
ארנולד פורסטמן
ארנולד פורסטמן (בגרמנית: Arnold Forstmann; 16 ביוני 1842 – 1914 ?), צייר נוף גרמני. מלבד הנופים הרומנטיים האופייניים לפי המסורת של בית הספר לציור של דיסלדורף, פורסטמן צייר נופים בעמק הריין והאלפים.
ביוגרפיה
ארנולד פורסטמן נכנס לאקדמיה של דיסלדורף ברבע השלישי של שנת 1867. את השכלתו האמנותית החל בכיתה של ציירי נוף בהנחיית אוסוולד אכנבאך (1827–1905) עד שנת 1871. בפברואר 1872 עזב את האקדמיה לאמנות; המורה האחרון שלו היה אלברט פלם (1823–1906). ברשימת הסטודנטים של האקדמיה לאמנות צוין פורסטמן כחרש-אילם. לאחר השלמת השכלתו התגורר ארנולד פורסטמן בדיסלדורף כצייר נוף. בשנת 1904 עבר מדיסלדורף לקלן.
לא ידוע על תאריך מותו של ארנולד פורסטמן. התיעוד האחרון בחייו לקוח מדיוקן ז'אנרי "במסירות נפש", מיום 1914.
יצירה
בדרך כלל, ציוריו של ארנולד פורסטמן מפורטים מאוד. הקומפוזיציה הבסיסית נתמכת על ידי שימוש בניגודים חזקים ופלטה מופחתת המכוונת לרוב על צבע בסיסי אחד. במסורת הציור המאוחרת-רומנטית פורסטמן משתמש לעיתים קרובות בדמויות במיקום האחורי האופייני.
בנופים המורכבים, תמיד נמצא את האלמנטים הרים, בתים בודדים או בקתות, נהרות או אגמים. משטח המים מכיל סירות קטנות עמוסות אנשים, ספינת מפרש אחת או יותר ולעיתים ספינת קיטור הרחק באופק.
הציור של פורסטמן אינו העתק מדויק של הנופים האמיתיים. פורסטמן משתמש באלמנטים נבחרים של הנוף במטרה להעצים את הביטוי האמנותי. אך וריאציות אלה לעולם לא יהרסו את הרושם המקורי של הנוף האמיתי. מלבד ציורי נוף ידועים נותרו כמה ציורי ציד בודדים, ציורי טבע דומם ודיוקן ז'אנרי אחד.
למעט כמה יוצאים מן הכלל, ציוריו של ארנולד פורסטמן אינם מתוארכים. ציורים מתוארכים ידועים הם: אגם בהרי האלפים (אלפנזה) משנת 1869, נהר הריין משנת 1883, יום קיץ באלטנהאר, משנת 1904, מרינה דרומית משנת 1905 (קלן), במסירות נפש משנת 1914.
עבודת אומנות
נופי עמק נהר הריין ושל הרי האלפים ידועים וישנם ציורי נופים רבים שלו. חלקם עוסקים בז'אנר "רומנטי פראי" כביכול, מראים נחלי הרים פראיים הגובלים בטחנות מים וחוצים גשרים גבוהים. סצנות אלה מוארות לעיתים קרובות על ידי ירח מלא המכוסה חלקית בעננים. אור הירח הוא גם התאורה המועדפת על סצינות הדייגים של פורסטמן.
מצד שני, פורסטמן צייר סצינות אור יום שלוות המציגות כרי דשא שטופי שמש עם פלג או אגמי הרים, המכילים סירות קטנות או ספינות מפרש. יתר על כן, פורסטמן צייר פיורדים ומרינות.
כנוהג מקובל בקרב ציירי המאה ה-19 פורסטמן צייר מספר פעמים את פטרוניו המצליחים. ישנם עד 4 עותקים של יצירה ידועה. אבל כל "עותק" מציג וריאציות. לפעמים פורסטמן רק משנה את גודל הציור, או שהוא משקף את התמונה או שהוא משנה את האור (אור יום / אור ירח) או את העונה, לפעמים הוא משנה רק כמה פרטים.
אוגוד
אוגוד (בהונגרית: Ugod) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם באוגוד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,615 ובשנת 2020 רק 1,296 תושבים.
יהודי אוגוד
באוגוד חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
באוגוד נשארה יהודיה אחת אשר מנהלת בו את בית האבות על שם kóróbi Es beran BT שהיה אביה נספה בשואה.
פול דילייני
פול לואיס דילייני השלישי (באנגלית: Paul Lewis Delaney III, נולד ב-30 באוגוסט 1986) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדת הגארד בהפועל כפר קאסם מהליגה הארצית בכדורסל.
ראשית חייו וקריירה בקולג'
דילייני למד בתיכון צ'אמבלי צ'רטר בצ'אמבלי, ג'ורג'יה, שם העמיד ממוצעים של 21.5 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים. דילייני דורג כשחקן ה-43 הטוב ביותר בדרום-מזרח על פי מגזין Hoop Scoop, וזכה בהצטיינות של Nike All-American בשנת 2003.
דילייני שיחק כדורסל מכללות עבור אוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם בלייזרס, שם העמיד ממוצעים של 16 נקודות, 4.4 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-2.1 חטיפות למשחק.
ישראל (2009–2012)
ב-2009 החל דילייני את הקריירה המקצועית שלו בהפועל חולון, וחתם על חוזה לשנה. עם זאת, ב-23 באוקטובר 2009, דילייני נפרד מחולון והצטרף לעירוני נהריה להמשך העונה.
ב-5 בדצמבר 2010, דילייני חתם עם מועדון כדורסל הבקעה מהליגה הלאומית. באותה עונה, דילייני הוביל את הבקעה לעלייה לליגת העל לאחר שזכה באליפות הליגה הלאומית ב-2011. שנה לאחר מכן, השתתף במשחק האולסטאר של הליגה הישראלית 2012.
רוסיה (2012–2013)
ב-10 באוגוסט 2012, דילייני חתם בקבוצה הרוסית ספרטק פרימוריה לעונת 2012/13.
אוקראינה (2013–2014)
ב-25 ביוני 2013, דילייני חתם על חוזה לשנתיים עם הקבוצה האוקראינית חימיק יוז'ני. דילייני הוביל את חימיק לגמר הליגה האוקראינית ב-2014, שם הפסידה הקבוצה לבסוף לבודיוולניק קייב. ב-51 משחקים ששיחק במהלך עונת 2013/14, הוא העמיד ממוצעים של 11.1 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 5.5 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק.
צרפת (2014–2015)
ב-9 ביולי 2014, דילייני חתם בקבוצת שולה באסקט הצרפתית לעונת 2014–15.
חזרה לישראל (2015–2019)
ב-26 ביולי 2015 חזר דילייני לישראל כדי להצטרף למכבי קריית גת לעונת. ב-2 במרץ 2016, דילייני נבחר לשחקן החודש של הליגה הישראלית לאחר שהעמיד ממוצעים של 22 נקודות, 6 אסיסטים, 5.3 ריבאונדים, 3.5 חטיפות ו-34 נקודות מדד במשחקים ששיחקו בפברואר. דילייני סיים במקום השני בדירוג יעילות (23.7 למשחק), חמישי בנקודות (18 למשחק) ושני בחטיפות (2.5 למשחק) בכל הליגה.
ב-30 ביולי 2016 חזר דילייני לקדנציה שנייה בהפועל חולון, וחתם על חוזה לשנה. ב-20 בדצמבר 2016, דילייני נפצע ברצועה הצולבת הקדמית במשחק מול הפועל אילת וגמר את העונה.
ב-26 בפברואר 2018, דילייני חתם במכבי ראשון לציון על חוזה זמני לחודש עם אופציה להארכתו להמשך העונה. ב-27 במרץ 2018, דילייני נפרד מראשון לציון לאחר שהופיע ב-3 משחקים.
ב-13 בדצמבר 2018 חתם דילייני במכבי הוד השרון מהליגה הלאומית להמשך העונה. ב-23 משחקים בהוד השרון הוא העמיד ממוצעים של 19.4 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 5.0 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.
קדנציה שלישית בישראל (2019-הווה)
ב-22 ביולי 2019, דילייני חתם באליצור "איתו" אשקלון לעונת 2019–20. ב-7 בינואר 2020, דילייני רשם שיא קריירה של 48 נקודות, תוך כדי קליעה של 12 מ-21 מהשדה, יחד עם שמונה ריבאונדים ושבעה אסיסטים בניצחון 132–126 בהארכה מרובעת על הפועל חבל מודיעין. לאחר מכן הוא נבחר ל-MVP של הליגה הלאומית לסיבוב 12.
ב-14 ביוני 2022 חתם דילייני לשנתיים בהפועל כפר קאסם מהליגה הארצית.
חיים אישיים
דילייני החל להתגייר בזמן ששיחק בעירוני נהריה ב-2010. בנובמבר 2016 התחתן דילייני עם חברתו הישראלית, ליטל שרעבי. בדצמבר 2020 קיבל דילייני אזרחות ישראלית.
גונגה דין
גונגה דין (באנגלית: Gunga Din) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1939 בהפקתו ובבימויו של ג'ורג' סטיבנס, עם קרי גרנט, ויקטור מקלגלן, סאם ג'אפה ודאגלס פיירבנקס הבן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראה הפואמה "גונגה דין" (1890) של רודיארד קיפלינג על מחלק מים ומחצצר הודי שנפל בגבורה בקרב בשירות הבריטים. כן מבוסס התסריט על סיפור של בן הכט וצ'ארלס מקארתור.
תקציר העלילה
שנת 1880 בערך, בצפון הודו יש מרידה של שבט "טאג" בפיקודו של הגורו (אדוראדו קיאנלו). הם פושטים על שיירות וכפרים וחותכים קווי טלגרף. קולונל וויד (מוטגיו לאב) שולח כוח של צבא הודו הבריטית ובראשו שלושה סרג'נטים של חיל ההנדסה המלכותי - ארצ'י קאטר (קרי גרנט), "מק" מק'הנסי (ויקטור מקלגלן) וטומי בלנטיין (דאגלס פיירבנקס הבן). מטרתם לגלות מה קרה בכפר טאנטרום שהקשר איתו נותק.
הם מגלים כפר נטוש והרוס. לפתע הם מותקפים על ידי כוח גדול של מורדים. בקרב נופלים חללים משני הצדדים וגונגה מצטיין בו. לבסוף הם מצליחים להימלט על ידי קפיצה לנהר מגובה רב. קולונל וויד מזהה את הגרזן שהביא גונגה כשייך לשבט הטאג.
קולונל וויד מתכנן קרב גדול נגד המורדים. בינתיים בלנטיין עומד להתחתן עם ארוסתו אמי (ג'ואן פונטיין) ושני חבריו עושים הכול כדי שיישאר איתם לפחות לפעולה הזאת. בינתיים צופה גונגה באימונים ובתרגילי הסדר של החיילים ומחקה אותם, גם הוא רוצה להיות חייל.
הטאגים מענים את קאטר אבל הוא לא מגלה להם את סודות המתקפה המתוכננת. בינתיים חוזרים למקום גונגה והסרג'נטים וגם הם נתפסים.
הגורו לוחץ על מק'הנסי לגלות את הסודות וכשהוא מסרב מתחילים להצליף בו. הוא אומר לבסוף שהוא מוכן לגלות לגורו ביחידות וכשהלוחמים יוצאים, הם סוגרים את הדלת בבריח ונועלים את הגורו איתם. הם עולים לגג המקדש שם יש פסל מזהב של קאלי. הגורו מתאר לפניהם את כוחותיו הגדולים - רגלים, פרשים ותותחים לקראת ההתקפה. המורדים לא מוכנים לזוז כשמנהיגם בשבי ולכן הוא מתאבד על ידי קפיצה לבור נחשים ארסיים. כעת המורדים מוכנים לקרב.
קאטר וגונגה פצועים ורואים בעיניים כלות איך הכוח הבריטי הגדול עומד להיכנס לתוך המלכודת.
בקרב בגדול נהרג גונגה אבל המורדים מובסים. צמוד לקולונל נמצא העיתונאי רודיארד קיפלינג (רוברט שפילד) שרושם את מהלך הקרב. בתום הקרב נקברים ההרוגים וגונגה זוכה לקבורה מכובדת והעלאה לדרגת קורפורל. הקולונל מקריא ליד קברו את הפואמה שזה עתה חיבור לזכרו רודיארד קיפלינג ומסיים במשפט המפורסם ממנה: "You're a better man than I am, Gunga Din!".
מורשת הסרט
יוסי בנאי מזכיר את "גונגה דין" בשירו מ-1980, "אני וסימון ומואיז הקטן".
ב-1999 בחר ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בסרט לשימור בספריית הקונגרס בהיותו בעל משמעות היסטורית, תרבותית ואסתטית.
ב-1962 הופק רימייק בשם שלושה סרג'נטים בהשתתפות חבורת הראט פאק. העלילה הועברה לארצות הברית במלחמה נגד אינדיאנים קיצונים.
הסרט נבחר במקום ה-74 ברשימת "מאה שנים... מאה השראות".
מכינה קדם אקדמית
מכינה קדם אקדמית היא גוף במוסדות שונים להשכלה גבוהה בישראל המיועד להכין את תלמידיו לקראת לימודים אקדמיים באמצעים שונים כגון:
לחלק מן המכינות ניתן להתקבל אף ללא תעודת בגרות ופסיכומטרי. במכינות השייכות למכללות יש צורך בבחינת מימ״ד.
נכון ל-2021, רוב האוניברסיטאות מפעילות אף הן מכינה, חוץ ממכון ויצמן, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הפתוחה.
סטודנטים יכולים לקבל סיוע במימון הלימודים במכינה הקדם אקדמית, בין היתר מוצע סיוע במימון חלקי או מלא של שכר הלימוד מצד הקרן לחיילים משוחררים וכן מלגות קיום במקרים מסוימים. הזכאות למימון נעשית בדרך כלל על סמך קריטריונים סוציו אקונומיים של המועמדים למכינה.
רצח נטע בלאט-שורק וכריסטין לוקן
רצח נטע בלאט-שורק וכריסטין לוקן היו שני מעשי רצח ופיגועי טרור פלסטיני, שבוצעו על ידי אותה חוליית טרור בשנת 2010.
רצח נטע בלאט-שורק
נטע בלאט-שורק (10 ביולי 1957 – 24 בפברואר 2010) הייתה מורה ומחנכת, מטפלת בדרמה ומשוררת מזכרון יעקב שנרצחה בפיגוע טרור פלסטיני ב-24 בפברואר 2010 באזור בית ג'מאל שבהרי יהודה שאליו הגיעה לחופשה. לאחר שנמצאה גופתה, סברה המשטרה שמדובר בהתאבדות, אך עם קבלת ממצאי הנתיחה שלאחר המוות, פתחה המשטרה בחקירת רצח. החקירה התנהלה במשך חודשים ארוכים והמשטרה עלתה על עקבות החשודים רק לאחר שביצעו פיגוע דקירה נוסף – רצח כריסטין לוקן וניסיון לרצח קיי וילסון, בסיום אותה שנה.
רקע
נטע בלאט-שורק, נולדה וגדלה בקיבוץ אפיקים. אחרי הצבא עברה לגור בשוודיה ולאחר מכן בארצות הברית, אך לאחר כשני עשורים חזרה לישראל, השתקעה בזכרון יעקב, התחתנה וילדה בת. היא עסקה בהוראה, הקימה קבוצת תיאטרון והייתה בעלת תואר שני בטיפול בדרמה. בשנת חייה האחרונה עבדה כמחנכת בבית הספר "גשר על הוואדי", בית ספר יהודי-ערבי בכפר קרע. היא השתתפה במעגלי שלום לנשים ובפעילויות שונות לקידום יחסי יהודים-ערבים. משפחתה סיפרה שהאמינה בדו-קיום, למדה ערבית ונפגשה עם נשים ערביות מצפון הארץ. כחובבת טבע מושבעת, טיילה הרבה בחיק הטבע.
ביום התקיפה הגיעה לחופשת התבודדות במנזר נזירות בית לחם שבבית ג'מאל. זמן קצר אחרי שהגיעה, יצאה לטייל בחורשה הסמוכה למנזר, שם נרצחה.
הפיגוע
ב-24 בפברואר 2010, חדרה לישראל חוליית טרור פלסטינית באופן בלתי חוקי מאזור צוריף שבשליטת הרשות הפלסטינית דרך פרצה בתוואי גדר ההפרדה ליד ביתר עילית. חברי החוליה פרצו לבית בבית שמש, גנבו מכונית ונסעו למנזר בית ג'מאל, שם המתינו לרדת החשיכה על מנת לשוב לצוריף. ליד המנזר הבחינו בבלאט-שורק מטיילת לבדה בסביבת המנזר והחליטו לרצוח אותה. הם דקרו אותה למוות ונמלטו מהאזור במכונית הגנובה. למחרת, הבחינו הנזירות בהיעדרה והודיעו לבעלה, אמוץ שורק, שלא חזרה לחדרה. המשטרה הוזעקה ופתחה בחקירת ההיעלמות. בני משפחתה שלא היו מרוצים ממאמצי המשטרה, החלו לחפש אותה בעצמם, הם ידעו שביקרה במנזר ושיערו באיזה אזור טיילה. כעבור יומיים, מצאו אותה בן דודה ושני חברים ללא רוח חיים. המשטרה סברה בתחילה שמדובר בהתאבדות, אך ממצאי הנתיחה מהמכון לרפואה משפטית באבו כביר העלו כי ייתכן שמותה נגרם כתוצאה מפלילים. במשטרה הוקם צוות חקירה מיוחד שפתח בחקירה למציאת רוצחיה.
רצח כריסטין לוקן
כריסטין לוּקֶן (באנגלית: Kristine Luken, 7 במרץ 1966 – 18 בדצמבר 2010) הייתה נוצרייה אמריקאית שנרצחה בפיגוע טרור ב-18 בדצמבר 2010, בעת שטיילה עם חברתה, קיי וילסון, בהרי ירושלים. וילסון שרדה את התקיפה למרות פצעי דקירה מרובים. שלושה ימים לאחר הפיגוע נעצרו חלק מחברי חוליית הטרור שביצעה את הפיגוע. במהלך החקירה, הודו חברי החוליה שרצחו גם את נטע בלאט-שורק. המחבלים הפלסטינים, כיפאח גנימאת, איאד פטאפטה ואיברהים גנימאת, הורשעו בסדרת פשעים אלימים.
רקע
כריסטין לוקן, הייתה אזרחית אמריקאית, חברה בחברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, ארגון נוצרי שבסיסיו בארצות הברית ובאנגליה. לוקן נולדה בטקסס וחיה שנים רבות בוירג'יניה שם עבדה במחלקת החינוך של ארצות הברית עד שעזבה למען עבודתה במיסיון. לוקן ביקרה לראשונה בישראל בשנת 2007 במסגרת תיירות צליינית לאתרים קדושים ותיארה את הטיול כחוויה שהרחיבה את ההבנה הדתית שלה והעמיקה את מערכת היחסים שלה עם אלוהים. לוקן הכירה את קיי וילסון, מדריכת טיולים ישראלית ילידת אנגליה, באוגוסט 2010 במסע בפולין שהדריכה וילסון ובמהלכו ביקרו במחנות השמדה ובמרכזים קהילתיים יהודיים. השתיים התיידדו והחליטו לצאת לטייל יחד בישראל בחופשת חג המולד.
הפיגוע
ביום שבת 18 בדצמבר 2010 אחר הצוהריים, טיילו לוקן ווילסון ביער מטע שליד בית שמש, ממערב לירושלים. השתיים הבחינו בשני גברים ערבים, איאד פטאפטה וכיפאח גנימאת, שניגשו אליהן לבקש מים ועוררו את חשדן. הגברים תקפו אותן כשהם חמושים בסכין. הנשים ניסו להשיב מלחמה ווילסון הצליחה לדקור אחד מהם באולר, לפני שהכניעו אותן התוקפים. הם גנבו את כספן ולקחו מווילסון שרשרת עם תליון מגן דוד. וילסון נזכרה: "לא הבנתי אם הם רוצים לאנוס אותנו או לשדוד אותנו. הם לקחו את המגן דוד שלי. ניסיתי לשכנע אותם שאנחנו לא יהודיות."
וילסון הורתה ללוקן לזייף התקף אפילפסיה ואמרה לתוקפים שהן חלק מקבוצה מאורגנת שתחזור במהרה. אחרי חצי שעה שהחזיקו בהן התוקפים תחת איומי סכין, הם הורו להן לחלוץ את נעליהן וקשרו את ידיהן מאחורי גבן בעזרת השרוכים. הם חסמו את פיהן עם רצועות ממעיל פליז, הפרידו ביניהן ואילצו אותן לכרוע על ארבע. השתיים התחננו שיחוסו על חייהן אך אז דקרו אותן התוקפים פעמים רבות. וילסון סיפרה למשטרה: "הבנתי שהוא עומד לערוף לי את הראש. כריסטין נרצחה מול העיניים שלי. היא צרחה. לא רציתי שיכאיב לי. ניסיתי להיות בשקט. זה היה קשה כי המכות היו חזקות, אבל ניסיתי להעמיד פנים שאני מתה."
וילסון נדקרה 13 פעמים, עצם החזה שלה, שכמה אחת ומספר מצלעותיה נשברו, הריאות והסרעפת שלה נוקבו, והכתף שלה יצאה ממקומה. לוקן נדקרה למוות בפיגוע. התוקפים חזרו אחרי מספר דקות לוודא הריגה. הם דקרו את וילסון פעם נוספת בחזה. היא סיפרה: "העמדתי פני מתה. ראיתי שהיא [הסכין] לא חדרה ללב שלי. החברה שלי גססה, שמעתי את חרחורי המוות שלה." וילסון שבה להכרה ומצאה את עצמה בין שיחים ביער. באפיסת כוחות ופצועה קשה, ניסתה להזיז את עצמה לשביל המסומן בתקווה שתימצא. היא סיפרה: "רציתי רק לישון והרגשתי שאני עומדת להתמוטט, אבל ידעתי שאסור לי להירדם. ניסיתי לקום שלוש פעמים ונפלתי, סטיתי מהשביל ולא הצלחתי למצוא את הדרך, והיה לי קשה מאוד לנשום, אבל הייתי חייבת לעשות שינוי בראש ולחשוב חיובי."
כשידיה כפותות מאחורי גבה, גררה את עצמה וילסון יחפה ומדממת מעל 1,200 מטרים עד שהגיעה למגרש חניה שבו הייתה משפחה שהזעיקה את הרשויות. היא אושפזה בהדסה עין כרם במצב אנוש. דגימת ה-DNA מהאולר שלה הובילה ללכידת חוליית הטרור. שירות הביטחון הכללי והתקשורת הישראלית הכריזו על וילסון כגיבורה.
כוחות המשטרה, חיילים ומתנדבים ערכו חיפוש נרחב אחר לוקן וסרקו את היערות שמסביב לבית שמש. לאחר חיפוש שנמשך כל הלילה, נמצאה גופתה חבויה בשיחים ליד מושב מטע, כפותה ודקורה למוות. במשטרה מאמינים שהתוקפים העבירו לשם את גופתה.
מעצרים
שלושה ימים לאחר הפיגוע, עצרה משטרת ישראל את כיפאח גנימאת ואיאד פטאפטה וכחודש לאחר מכן עצרה חברים נוספים בחוליית הטרור. כוחות המשטרה הסתמכו בחקירתם על העדות שנתנה וילסון ועל פרופיל DNA שהפיקה משרוולה שהוכתם בדמו של איאד פטאפטה כשדקרה אותו באולר. פרופיל ה-DNA נמצא במאגר המשטרה ואיאד פטאפטה וכיפאח גנימאת נקשרו לזירת הפשע והודו במעשיהם. חוקרי המשטרה גילו שכיפאח גנימאת היה ראש חוליית טרור פלסטינית שחבריה תושבי אזור חברון, ביניהם איאד פטאפטה ואיברהים גנימאת.
חברי החוליה הודו ברצח כריסטין לוקן ובנוסף ברצח נטע בלאט-שורק בתחילת אותה שנה וסיפרו שביצעו פיגועי דקירה וירי נוספים. הם הצהירו שמטרתם הייתה רצח יהודים.
המשפט
בעקבות הסדר טיעון, הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את כיפאח גנימאת, ברצח לוקן ובסדרת עבירות נוספות ודן אותו לשני מאסרי עולם ול-60 שנות מאסר בפועל נוספות. בנוסף לסעיף הרצח ולעבירות שונות ביניהן גניבת נשק, סחר בנשק וארבעה סעיפי ניסיון לרצח, הורשע גנימאת גם בסעיף אונס בנסיבות מחמירות שהתרחש ביולי 2009, במהלכו קשר גנימאת את ידי הקורבן ואנס אותה באיומי סכין במערה ליד מנזר בית ג'מאל.
השופטים כתבו על כיפאח גנימאת: "מילים אין בהן כדי לבטא את הרוע והאכזריות של נאשם זה, שלא בא לחפש פרנסה וספק אם בא לחפש נקמה, אלא ביטא רוע לשמו, אכזריות, אדישות לזולת ורשעות אין סוף, כאשר דקר למוות נשים חסרות ישע, ביצע שחיטה עם סכין גדולה, חתך אנשים אחרים ועשה כן לאורך חודשים... הזעקות של הקורבנות מהדהדות לא רק בדמיון אלא עולות מכאבם העצום של בני המשפחה."
איאד פטאפטה הורשע במספר עבירות כולל רצח לוקן וניסיון לרצח וילסון.
איברהים גנימאת, אחיו של כיפאח, הורשע ברצח נטע בלאט-שורק ובעבירות נוספות ביניהן גניבת רכב וחדירה בלתי חוקית לישראל. הוא נידון למאסר עולם ול-16 שנות מאסר בפועל.
התאגיד לפיקוח וטרינרי
התאגיד לפיקוח וטרינרי הוקם מכח חוק הרופאים הווטרינרים תשנ"א – 1991 (להלן "החוק או החוק המקים") ועיקר מטרתו להעסיק רופאים ופקחים וטרינריים לשם פיקוח לפי דין על מזון מן החי וכן לשם פיקוח וטרינרי נוסף הנעשה לבקשתם של מפעלים המייצאים מזון מן החי.
הקמת התאגיד בוצעה כחלק מרפורמה כללית בחוק המזון עליה מופקד משרד הבריאות, ונועדה לייעל את תהליך הפיקוח הווטרינרי על בשר גולמי ומעובד.
התאגיד נועד לשמש כזרוע ביצוע של הרגולטורים בתחום הפיקוח הווטרינרי על מזון מן החי בביצוע הפיקוח בפועל ובגביית אגרות עבור שירותים אילו. הרגולטורים הם שקובעים את מודל הפיקוח במפעלים ואת היקף הבדיקות הנדרשות לשם שמירה על בריאות הציבור. בנוסף הרגולטורים אמונים על הסמכת הווטרינרים והפקחים.
פעילות התאגיד החלה ביום 1 במרץ 2020.
אודות התאגיד
התאגיד הוקם כחלק מרפורמה מקיפה בתחום הפיקוח על מזון מן החי שבוצעה בשנת 2015, במסגרת חוק התכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התכנית הכלכלית לשנות התקציב 2015- ו- 2016), התשע"ה- 2015. תכליתה של הרפורמה הייתה לחלק מחדש את האחריות על הפיקוח הווטרינרי, אשר הייתה מפוזרת בין שורת גורמים שונים: מועצת הלול, הרשויות המקומיות, משרד הבריאות ומשרד החקלאות. החוק קבע שהרפורמה תבוצע באופן הדרגתי, ופעילות התאגיד החלה ביום 1 במרץ 2020.
תפקידי התאגיד הם:
שירותי הפיקוח של התאגיד:
מתוקף תפקידו התאגיד מספק שני שירותי פיקוח בסיסיים:
פעילות התאגיד ממומנת כמשק סגור באמצעות אגרות הנגבות ממפעלי המזון והיבואנים
יתרונותיו של התאגיד בפיקוח וטרינרי:
איתן בן שטרית
איתן בן שטרית (נולד ב-2 ביוני 2003) הוא שחיין ישראלי, חבר נבחרת ישראל בשחייה. דורג במקום שישי באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) ובמקום שמיני באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (קאזאן 2021), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה
בן שטרית נולד בהרצליה ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לרעננה, שם גדל והתחנך. למד בתיכון מור מטרו-ווסט רעננה והתאמן בקבוצת בני הרצליה. כיום הוא שחיין קבוצת ירושלים רבתי ומתאמן במכון וינגייט בהדרכתו של אהוד סגל.
סגן אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה ביוני אותה שנה זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.39 דקות, אחרי דוד גרצ'יק ממכבי חיפה (1:59.79 דקות) ולפני בוריס טברובסקי מהפועל ירושלים (2:04.96 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:25.94 דקות, אחרי רון פולונסקי (4:20.65 דקות) ולפני יהונתן רום (4:33.37 דקות), שניהם ממכבי חיפה. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.27 דקות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, איטליה ביולי אותה שנה הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.72 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 2:02.51 דקות אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד על 2:01.81 דקות ובמשחה ל-400 מרט מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:21.57 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 4:25.25 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקאזאן, רוסיה בנובמבר אותה שנה הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:13.89 דקות, במקום עשירי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 1:56.36 דקות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 1:57.14 דקות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:45.45 דקות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 54.34 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 54.20 שניות.
מקום שישי באליפות עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות ב-20 בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.31 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא נוער חדש של 4:07.55 דקות ועלה מהמקום השביעי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יעקב טומרקין, כריסטיאן פיצ'וגין ודניס לוקטב בשיא ישראלי חדש של 3:30.75 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 52.45 שניות.
שרה גודרידג'
שרה גודרידג' (באנגלית: Sarah Goodridge; 5 בפברואר 1788 – 28 בדצמבר 1853) הייתה ציירת אמריקאית שהתמחתה במיניאטורות. היא הייתה אחותה הגדולה של אליזבת גודרידג', גם היא מיניאטורית אמריקאית.
קורות חייה
גודרידג' נולדה בטמפלטון, מסצ'וסטס, ילדתם השישית של אבנעזר גודרידג' ואשתו ביולה צ'יילדס. בגיל צעיר היא החלה לצייר והראתה יכולת אמנותית. באותה העת, ההזדמנויות החינוכיות של נשים היו מוגבלות במקום בו גודרידג' התגוררה, ולכן היא הייתה אמנית אוטודידקטית. היא למדה בבית הספר המחוזי המקומי. הרישומים המוקדמים שלה של אנשים סביבה היו על קליפת עץ ליבנה מכיוון שלא היו לה משאבים לרכישת נייר. היא שהתה עם אחיה, ויליאם, כמה חודשים במילטון, ולמדה שם בפנימייה. היא גם קיבלה כמה שיעורי ציור בבוסטון שם ליוותה את אחיה. בבוסטון היא פגשה את גילברט סטיוארט שהתעניין בעבודתה.
בשנת 1820 היא התגוררה עם אחותה אליזה בבוסטון והחלה לקבל שיעורים ולצבוע דיוקנאות מיניאטוריות. היא הרוויחה מספיק מעבודתה כדי לפרנס את עצמה ואת משפחתה במשך כמה עשורים. בסופו של דבר היא התמחתה במיניאטורות שצוירו על שנהב, וקיבלה שיעורים מאלקנה טיסדייל. ציוריה הוצגו בבוסטון ובוושינגטון. לאחר שכושר הראייה שלה נפגע בשנת 1851, היא פרשה מציור והתגוררה ברידינג, מסצ'וסטס.
גודרידג' נודעה בזכות דיוקנאותיו של הפוליטיקאי דניאל ובסטר ועמיתו האמן גילברט סטיוארט. בין עבודותיה של גודרידג' נמצא דיוקן מיניאטורי של שדיים, שכותרתו "יופי חשוף", במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. הציור בוצע בשנת 1828, והוצג על ידי האמנית בפני חברה הקרוב דניאל ובסטר.
איזיקה גאון
איזיקה (יצחק) גאון (30 במאי 1938 – 5 באוגוסט 1997) היה אוצר, יוצר, מעצב, אמן ומייסד הביתן לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל. גאון היה שותף מוביל להתפתחות תחומי העיצוב והתערוכות בישראל. בהיותו אוצר העיצוב הראשון בישראל, גאון התווה את הדרך להציג ולהבין עיצוב מחוץ להקשריו המסחריים והצרכניים, ולהתייחס לעיצוב כפריט תרבות עצמאי.
ראשית חייו
איזיקה נולד בשנת 1938 בעיר סרייבו ביוגוסלביה. כשהיה בן שנתיים נמלטה משפחתו מהגרמנים לאי דלמיציה. כשכבשו הגרמנים את האי חברה המשפחה לפרטיזנים בהנהגת הגנרל טיטו. מרבית בני משפחת גאון נרצחו בשואה, ולאחר ניסיון קצר וכושל לחזור לסרייבו לאחר המלחמה- עלתה המשפחה לישראל והשתקעה במושב העובדים בית הלוי שבעמק חפר.
על ילדותו האפילה מלחמת הישרדות, כמו רבים מבני דורו שגדלו באירופה בימי מלחמת העולם השנייה. חייו הבוגרים, לעומת זאת, אופיינו בלהט כמעט אנרכיסטי, אישיות סוחפת וססגונית, וגישה טוטאלית לחיים. גאון ראה בחיים עצמם יצירה מתמשכת, ונהג לומר "החיים אינם חומר הגלם ליצירה- הם היצירה עצמה".
בצלאל
לאחר שירותו הצבאי התקבל גאון ללימודים גבוהים באקדמיה בצלאל בירושלים, במחלקה לגרפיקה שימושית ולאמנות. בשנותיו בבצלאל זכה להישגים משמעותיים, ביניהם פרס הרמן שטרוק לתחריט, השתתף בתערוכות שונות וכן עבד כעורך גרפי בעיתון "למתחיל".
בתום לימודיו קיבל גאון מלגת הצטיינות לשנת התמחות. במסגרת התמחות זו היה שותף להקמת "המחלקה לעיצוב ואדריכלות פנים", ששוכנה בבניין ישן של כנסיית דורמיציון. משהוקמה המחלקה עברו למבנה גם המחלקה לליטוגרפיה ותחריט וכן המחלקה לפיסול, בראשה עמד הפסל דוד פלומבו. קרבת המחלקות אפשרה שיתוף פעולה בין גאון ופלומבו ברוח הבאוהאוס, וכללו שילוב בין אמנות, מלאכה ועיצוב.
במקביל, המשיך גאון בעבודתו כאמן יוצר - הוא עסק בציור, בתחריט ובעיצוב גרפי עבור בצלאל ועבור תערוכות שהציגה האקדמיה ברחבי העולם.
במהלך שנת 1963 זכה בכמה מלגות ללימודים מתקדמים, ובחר להמשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות בפירנצה (Accademia di Belle Arti di Firenze)  שם התמחה בעיצוב טקסטיל, ציורי קיר (פרסקו), אדריכלות ותולדות האמנות. כעבור שנתיים שב לארץ ולעבודתו כמעצב ועורך גרפי, במסגרתה כתב ועיצב חוברות לפעילויות באמנות עבור ילדים ומדריכים בחינוך הלא-פורמלי.
מוזיאון ישראל
דרכו של גאון לחינוך הציבור לעיצוב החלה עם פתיחת מוזיאון ישראל, בספטמבר 1965, אז התקבל לעבודה כמדריך באגף הנוער. איזיקה הצליח בתפקידו, וכשיצאה אוצרת האגף אילה גורדון להשתלמות בארצות הברית - נכנס איזיקה למלא את מקומה. התערוכה הבולטת ביותר שאצר גאון באגף הנוער הייתה "משחקי פיסול", תערוכה פורצת דרך שהשתתפו בה 30 אמנים מקומיים שהדגימו חומרים וטכניקות פיסוליות. המוצגים בתערוכה הזמינו את הצופה להשתתף ולהתערב בהם באופן יצירתי ומשחקי. קטלוג התערוכה, שעיצב גאון עצמו, היה פריט יוצא דופן: במקום החוברת המסורתית יצר גאון קופסה ובה דגמי הפסלים מוקטנים, שהמבקרים יוכלו להרכיב בבית ולהמשיך את חוויית התערוכה. בתקופתו כאוצר אגף הנוער הביא חשיבה חדשה לאופני ההדרכה, הרחיב את פעילות האגף מחוץ לגבולות המוזיאון, ועיצב רבות מהכרזות והחוברות לתערוכות. "משחקי פיסול" סייעה לבסס את מעמדו במוזיאון כאוצר חדשני.
עבודתו המשמעותית ביותר של גאון היא כאוצר בכיר לאגף עיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל. המחלקה הוקמה ב-1973 בהשפעת ד"ר וילם סנדברג, בעידוד טדי קולק ובעזרת תרומתו של מקס פלבסקי, הוקם "ביתן פלבסקי לעיצוב". מיום פתיחת הביתן ועד למותו הפתאומי של איזיקה ב-1997, יזם, אצר והציג בו למעלה מ-140 תערוכות עיצוב, לצד כנסים, תחרויות ואירועים שונים.
רבות מהתערוכות שאצר הציגו קשת רחבה של נושאים ורעיונות פורצי דרך, אשר הדגימו את הקשר בין עיצוב, תרבות וחברה. בעבודתו כאוצר ניכרה יכולתו הייחודית להאיר נושאים מהותיים ורלוונטיים בשיח המקומי והבינלאומי. בעיני גאון כללה עבודת האוצר את יוזמת התערוכה, פיתוח הרעיון, גיבוש המסר, המחקר ואיסוף החומרים, כמו גם את הביצוע בפועל והקמת התערוכה "עד אחרון המסמרים". רבות מתערוכותיו הופקו באמצעים צנועים, אך הצליחו להעביר את הרעיונות באופן בהיר ומעורר מחשבה. בדרכו היצירתית והמקורית הקדים גאון את המתרחש, ועסק בנושאים מפתיעים ובלתי צפויים.
דוגמה לאופן בו הציג גאון לקהל רעיונות חדשים ורלוונטיים בדרך מפתיעה ופורצת דרך היא התערוכה "מיחזור" (1975). כשנתיים מיום פתיחת הביתן לעיצוב בחר גאון להעמיד בו תערוכה מחאתית, במטרה לעורר מודעות ציבורית הן לבעיות סביבתיות והן לבעיות כלכליות. בתערוכה הוצגה האמת הלא נעימה על אשפה והשלכות צרכנות השפע, וכן עיצוב העושה שימוש מחדש במשאבים וחומרים. אחד המוצגים בתערוכה היה גוש אדמה ופסולת שהובא מתוך המזבלה שבירושלים, בה ערכו איזיקה וצוות המוזיאון חפירה ארכאולוגית רשמית. ממצאיה הוצגו במוזיאון תחת הכותרת "ארכאולוגיית העתיד". בהתאם לגישתו הטוטאלית של גאון, מסר התערוכה הופץ בכל דרך אפשרית: המבקרים הוזמנו להיכנס חינם למוזיאון אם יביאו איתם ארבעה ק"ג של נייר למיחזור; הכניסה לתערוכה עברה מעל ערימות אשפת הנייר, מלווה בשלטים ועליהם הכתובת "אתם דורכים על זהב!"; אפילו הכרזות הרשמיות של התערוכה הודפסו על גבי כרזות מתערוכות קודמות. במחברתו כתב גאון על התערוכה: "'האיסוף, הסידור והמחקר היו תהליך חינוכי ארוך עבורי. מאחר שאנחנו מדינה צעירה, יש לנו אשפה וזיהום חדשים יחסית. אף על פי כן, ניתן היה לחשוף עובדות לא נעימות ומעוותות במדינתנו הקטנה. המוזיאון היפה שלנו היה המקום הטוב ביותר להכיל את התערוכה הלא-אסתטית הזו.'"
משנתו כאוצר
בעשרים וארבע השנים בהן הוביל את תערוכות העיצוב במוזיאון, עסק איזיקה הן בחינוך הציבור והן בפיתוח תחום העיצוב בישראל וקשריו עם העיצוב בעולם. תפקידו בפיתוח התרבות המתהווה במדינה הצעירה ובקידום היצירה המקומית הנחו אותו בעבודתו. בקטלוג התערוכה "נרות מצווה" (1986) כתב גאון:"'נקודות המוצא לתערוכות היו מגוונות ולא פעם הייתה בהן חדשנות שהעלתה תוצאות לא שגרתיות ולא חזויות מראש... אם תרמנו במשהו לתנופת יצירה פתוחה ומקורית - הרי שהשגנו את מטרתנו'"התערוכות שאצר היו שונות ומגוונות והציגו קשת רחבה של בעיות, נושאים ורעיונות שעניינם הקשר בין עיצוב, תרבות וחברה. גאון יצר קשר עם מעצבים, ביקר אצלם בסטודיו והציג אחת לחודש עבודות חדשות של מעצבים צעירים. בכך תרם גאון להתפתחות המושג "מעצב ישראלי" בתודעת הציבור הרחב ובתודעה המוזיאלית והאוצרית.
עבודתו של גאון הביאה למודעות הקהל הישראלי  את מושג ה"עיצוב" מהעולם דרך תערוכות שהביא מאיטליה, ארצות סקנדינביה והולנד. בתערוכות אלו הציג את מיטב המעצבים המובילים בעולם באותה התקופה- מעצבים תעשייתיים, מעצבים גרפיים, מעצבי טקסטיל ואדריכלים, ביניהם אוטו טרויימן, סול בס, איוואן צ'ומייאף, אטורה סוטסאס, ברונו מונרי ואנצו מארי, אווה לוש,  הנס הוליין, פרנק גרי, דניאל ליבסקין, צבי הקר ורבים אחרים. לצד התערוכות מחו"ל, עודד וטיפח מעצבים ישראלים בתחומי הקרמיקה, הצורפות, העיצוב הגרפי והעיצוב התעשייתי והציג את עבודותיהם בתערוכות שאצר. התערוכות שאצר למעצבים ישראליים נשלחו לעיתים קרובות גם למוזיאונים וגלריות לעיצוב ברחבי העולם. בד בבד הקדיש מאמץ מיוחד לבנייתו של אוסף עשיר במחלקה לעיצוב, ובו עבודות של מעצבים בינלאומיים ומקומיים. ב־1983 נבחר גאון למלא את תפקיד האוצר הראשי של אגף האמנויות, תפקיד שמילא במשך חמש שנים עד 1988. במסגרת תפקידו עבד עם אדריכלי המוזיאון על הרחבת תוכנית האב של המוזיאון, הקמת האגף לאמנות מודרנית וכן תכנן תוכניות להרחבת אזור הכניסה למוזיאון. בתקופה זו שינה ועיצב את תפקידו של האוצר במוזיאון וביסס את "פורום האוצרים" על שיתופיות מקצועית ופתיחות מוסדית.
יצירתו
גאון עסק בחייו ביצירה מסוגים וטכניקות שונות: ציור, תחריט, זכוכית ועוד. בראשית הקריירה שלו עסק בעיקר בציור ותחריט. בין השנים 1965 ו-1973 הציג איזיקה את עבודותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות. בפרויקט זכור במיוחד חבר גאון לצייר שאול שץ. יחד שכרו השניים לוחות מודעות מהעירייה וציירו בלילה אחד ציור גדול שהוצג לקהל ועוברי האורח במשך כשבועיים (1965). יצירתם נועדה למחות כנגד התשלום הגבוה שנהגו מנהלי הגלריות לגבות מהאמנים המציגים.
בשנים הבאות עבודותיו הוצגו במספר תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בארץ ומחוץ לה. גאון עסק בעיצוב ויצר גם עבודות מוזמנות, ביניהן למשל ציור קיר גדול עבור בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, שתוכנן ובוצע בשיתוף האדריכל ביל פירשיין והקרמיקאית רינה קמחי.
בין השנים 1973–1988 התמקד גאון בעבודתו כאוצר במוזיאון ישראל ומיעט להציג את עבודותיו. בשנת 1988 שב להוראה באקדמיה "בצלאל". גאון הרצה במחלקות לעיצוב קרמי, לעיצוב תעשייתי ולצורפות, לצד עבודתו כאוצר במוזיאון. החזרה להוראה עוררה אצל גאון רצון לחזור לעבודה בחומר וליצירה, והוא החל לעצב כלי פורצלן וזכוכית. שנתיים לאחר מכן, ביקור מקרי במפעל פורצלן "מנגאני", פירנצה,  באיטליה הוביל לשיתוף פעולה  ותערוכות מסחריות באיטליה. ב-1989 נענה לבקשתו של האספן האיטלקי קלטו מונרי והחל ליצור בזכוכית במפעל "צ'נדזה" במורנו, ונציה. היצירה בזכוכית הביאה לתכנון תערוכה של יצירות ארכאולוגיות מאוסף המוזיאון ויצירות של אמני זכוכית עכשוויים שאמורה הייתה להיות מוצגת בביתן לעיצוב (אך נפטר לפני שהספיק לממשה). לאחר מותו הוצגו עבודותיו בכמה תערוכות נוספות.
גאון נפטר באוגוסט 1997, בגיל 59, ימים ספורים לאחר שחזר ממסע בארצות הברית ואירופה לקראת תערוכה שתכנן להעלות במוזיאון בשם "דיאלוג חדש עם זכוכית ישנה".
בעקבותיו
חודשים ספורים לפני מותו באפריל 1997 הוצג בנאפולי האוסף החדש של כלי הזכוכית "דיאלוג בין זכוכית ישנה וזכוכית חדשה" שיצר ביוזמת קלטו מונרי. את הכלים יצר בשהותו במורנו שבוונציה, בהשראת כלי זכוכית ישראליים עתיקים. חלק מהאוסף הוצג במוזיאון ישראל ב"חדר הוונציאני" בתערוכה לזכרו של גאון.