cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרטיזן מינסק
היסטוריה
בחורף 2010 הוחלט לשנות את שם הקבוצה והיא הפכה ל"פרטיזן מינסק". בנובמבר 2010 הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון בליגה הבכירה והודחה לליגת המשנה הבלארוסית
יגאל כהן (חוקר)
ביוגרפיה
בשנים 1977–1979 שימש כהן דקאן הפקולטה למדעי הטבע, ומשנת 1980 הוא חבר סנאט האוניברסיטה. כפרופסור אורח שימש באוניברסיטת קנטקי (1979–1980) ואוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד (1984). כמו כן שימש כהן נשיא האגודה הישראלית לפיתופתולוגיה (1986–1988), היה חבר מערכת בביטאונים המקצועיים "Phytopathology" ו-"Phytoparasitica" (1985–1988), ומשנת 1990 משמש עורך “Phytoparasitica”.
בשנת 1999 הוענק לכהן פרס ישראל לחקר החקלאות.
פרטיזן מינסק
היסטוריה
באמצע עונת 2014 המועדון הכריז שיפרוש מהליגה השנייה, לאחר הפרישה המועדון נסגר.
עיתונאות
עיתונאות או עיתונות היא פעילות של איסוף, ניתוח, עריכה, והפצה של תוכן מידעי העוסק באירועים אקטואליים. בעלי המקצוע העוסקים בעיתונאות, לרוב לפרנסתם, קרויים עיתונאים.
לעיתונאות רבדים רבים, מלבד החדשות האקטואליות ישנם מדורי עיתונות העוסקים בכלכלה, רכילות, ספרות ותרבות, טורי דעה ועוד.
היסטוריה של העיתונות
במאה ה-16, כשמכונות דפוס גדולות התחילו להתפשט בעולם, הוקמו עיתונים כדי לספק ליותר ויותר קוראים חדשות. ההופעה הראשונה של חברת עיתונות פרטית הייתה בסין, בזמן סוף שלטונה של אימפריית המינג- בשנת 1582. העיתון Relation aller Fürnemmen und gedenckwürdigen Historien (יחס כל הנסיכים וההיסטוריה הבלתי נשכחת) של יוהאן קרולוס (Johan Carolus), שפורסם בשנת 1605 בשטרסבורג, בדרך כלל מוכר בתור העיתון הראשון באירופה.
התחלת העיתונאות העברית
העיתונאות העברית התפתחה לאט, והעיתון העברי התחיל להופיע רק כמאתיים שנה לאחר הופעת העיתונים באירופה ובאמריקה (1582). אבל כשהעיתונים העבריים התחילו להופיע, הם התפשטו במהירות.
תחילת דרכה של עיתונאות זאת הייתה באירופה. באמצע המאה ה-19 החלו להשתמש בעברית כשפת חול ולא רק לשון קודש. המשכילים היהודים, בעיקר הציונים, ביקשו להתבטא בעברית, וזה כלל עיתון עברי. חלוץ העיתונים העבריים היה ה"מגיד" שיצא לאור על-ידי אליעזר ליפמן ליברמן בשנת תרט"ז (1856) בפרוסיה. מי שרצה להופיע בעיתון היה צריך לכתוב על מקרה שקרה אצלו בעיר ולשגר אותו לעיתון. האנשים שכתבו כתבות לעיתון כובדו מאוד במקומות מגוריהם.
השלכות האינטרנט על תעשיית העיתונות
הפיכת האינטרנט לתשתית תקשורת מרכזית, ובייחוד התבססותה של העיתונאות על ערוצי מדיה חברתיים להפצת התוכן והמידע שלה, השפיעה רבות על התעשייה ועל תפקידם של העיתונאים. יש שראו את האינטרנט כיוצר חוסר ודאות כלכלי עבור תעשיית העיתונות. בארצות הברית למשל ירד מספר העיתונים מ-1,611, בשנת 1990 ול-1,387, בשנת 2009. גם ברחבי העולם הייתה ירידה במספר העיתונים ששווקו עם עליית הטכנולוגיה. מספר גדול של עיתונים נסגר במהלך המאה עשרים ואחד, ומשרות עיתונאיות רבות אבדו. הרקע לסגירת העיתונים וביטול המשרות היה הפיחות בהכנסות מפרסום. עם עלייתה של פלטפורמות דיגיטליות התחילו המפרסמים לפרסם באמצעותן במקום באמצעות ארגוני חדשות.
בנוסף, רשתות חברתיות כמו טוויטר, הפכו לאמצעי משמעותי לאיסוף ולדיווח חדשות באופן מיידי ומהיר יותר מהפצת עיתון, דבר שאיים אף הוא על מקצוע העיתונות, במקביל, ההופעה של טכנולוגיות תקשורת ניידות שינתה את מערכת היחסים בין עיתונאים לבין הארגון שמעסיק אותם, והעניק לעיתונאים חופש מחדר החדשות. טכנולוגיה אלו אף הקלו על עיתונאים לא להיות מועסקים על ידי מוסד תקשורתי. תעסוקה עצמאית אפשרה לעיתונאים לפרסם מידע באופן מהיר יותר ללא לחצים ארגונים. אולם, מודל תעסוקתי זה מלווה בחוסר ודאות כלכלי גדול ובהמשך קיומם של לחצים מצד מקורות.
אמיליה פיתוח
אמיליה פיתוח (מ.עו.פ) בע"מ (לשעבר: ח.ל. מימון ושירותים) המוכרת בשם המקוצר אמיליה היא חברה ציבורית ישראלית, שמניותיה נסחרות ב ועוסקת בהשקעות והחזקת כ-20 חברות פרטיות וציבוריות בתחומי התעשייה, השירותים, ההפצה והלוגיסטיקה.
היסטוריה
אמיליה פיתוח נוסדה בשנת 1945 כחברה פרטית בשם "מחסני ערובה וקרור כלליים" ועסקה בתפעול מחסני ערובה ועמילות מכס. בשנת 1982, לאחר שהשליטה בחברה נרכשה על ידי איש העסקים שאול אייזנברג, נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית. החברה הוחזקה על ידי אייזנברג באמצעות חברת ההשקעות "פריון" שבעצמה הוחזקה על ידי החברה לישראל. באפריל 1991 שם החברה שונה ל"ח.ל. מימון ושירותים", לאחר שרכשה חברה בשם זה והחלה לעסוק בשירותי מימון וליסינג.
בינואר 2000, רכש איש העסקים שמואל גנץ את השליטה בחברה ושנה אחר כך מכר אותה לעודד פלר. באוגוסט 2001 שינתה החברה שוב את שמה, לשמה הנוכחי, לאחר שמוזגה עם חברת "מ.צ. הרשקו השקעות" ומאז החלה לפעול כחברת החזקות.
בסוף 2001 רכשה את השליטה בחברות "פלסטו-שק" קרגל ו"מור תעשיות פלסטיק" וב-2007 מכרה אותם לחברת קרגל.
ב-2005 רכשה השליטה בחברת "אדומים תוספי מזון", וב-2007 מכרה אותה לחברת פרוטרום.
ב-2009 מכרה פריגו את עסקי מוצרי הצריכה (לרבות נקה) לקבוצת אמיליה פיתוח. לאחר כשבועיים, בנובמבר 2009, חברת סנו, באמצעות חברת קוסמופארם שבבעלותה, רכשה מקבוצת אמיליה את כל מותגי "קרליין" לרבות "נקה 7".
בדצמבר 2015 רכשה את השליטה במנדלסון תשתיות תמורת כ-100 מיליון שקל. ביולי 2018 רכשה את השליטה בחברת אוברסיז קומרס תמורת כ-131 מיליון שקל.
בשנת 2017 מונה יוסי (יוסף) שחק ליושב ראש דירקטוריון החברה. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים בחיפה.
פלורידה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מקלט סופרהטרודין
מקלט סופרהטרודין (באנגלית: Superheterodyne receiver), הוא סוג של מעגל חשמלי המשמש לקליטה של אותות רדיו (RF). סוג מקלט זה הוא המקובל והנפוץ וייחודו הוא בכך שתדר האות הנקלט, עובר שינוי בתחילת תהליך הקליטה.
מבנה המקלט
מקלט סופרהטרודין הוא מקלט רדיו שיש בו שלב של המרת תדר - התדר הנקלט מומר לתדר קבוע, כלומר במקום שהמקלט יגביר את התדר שנקלט מהאנטנה שעשוי להיות תדר שונה בכל פעם, הוא הופך אותו לתדר קבוע אשר נקרא תדר ביניים והוא נמוך, בדרך כלל מהתדר הנקלט. האיור שבצד שמאל הוא תרשים מלבנים של מקלט סופרהטרודין. מלבן 1 הוא מגבר קדם (נקרא גם מגבר תדר רדיו, או מגבר RF). תפקידו להגביר את האות הנקלט מהאנטנה ובכך לשפר את רגישות הקליטה. יש תכנונים שאינם כוללים מגבר זה. מלבן 2 הוא ערבל שתפקידו ליצור את תדר הביניים שהוא תדר ההפרש בין התדר הנקלט לתדר המתנד המקומי (מלבן 6) שהוא בר שינוי - לצורך שינוי תדר הקליטה - מעבר בין תחנות. פעולה זו נעשית על ידי ערבול בין שני תדרים, מכאן השם ערבל. לאחר ביצוע המרת התדר בערבל שתוצאתה היא תדר הביניים, האות עובר הגברה במגבר תדר הביניים (3), גילוי (פענוח המידע) בגלאי (4) והגברת אות המידע במגבר אות (5), למשל מגבר שמע.
יתרונות וחסרונות
לתהליך המרת התדר במקלטי סופרהטרודין יש מספר יתרונות:
חיסרון עיקרי למקלטי סופרהטרודין הוא המבנה היותר מורכב שלהם (בהשוואה לסוגי המקלטים האחרים - ראה לעיל). אך חיסרון זה זניח בימינו. בנוסף, ביצוע ההמרה על ידי הערבול, גורם לייצור אותות נוספים בתוך המקלט, מה שיכול ליצור עוד הפרעות. כמו כן הערבול עלול לגרום לקליטת תדרים שהמקלט לא מוכוון אליהם, ביניהן - קליטה אפשרית של תדר בבואה המפריע לקליטת התדר הרצוי. יצוין שמקלט סופרהטרודין בעל המרה כפולה, מתגבר על הבעיה של הפרעת תדר בבואה.
שיפור הברירות
מקלט סופרהטרודין מאפשר יכולת טובה יותר לברור בין התדר הרצוי לבין תדרים מפריעים, אפילו אם הם קרובים מאוד לתדר הרצוי. הסיבה לכך היא שיעילות של מסנן תדר מושפעת באופן ישיר מהיחס בין המרחק מהתדר המפריע (Fn), לבין התדר הרצוי: Fn-Fc) / Fc). לפיכך, מעבר לתדרים יותר נמוכים גורם ליחס בין התדרים להיות גדול יותר, והמסנן יכול להפריד ביניהם בצורה טובה יותר. לדוגמה, תחנה בתדר 30MHz עם הפרעה בתדר 30.1MHz. היחס ביניהם הוא 0.33%. אך אחרי המרה לתדר ביניים של 500KHz יביא את ההפרעה לתדר של 400KHz. הפעם היחס הוא 20% ויעילות הסינון גבוהה בהרבה.
היסטוריה וחשיבות
מקלט הסופרהטרודין הומצא בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ייחודו לעומת סוגי מקלטים אחרים (מקלט ישיר - TRF, מקלט רגנרטיבי ומקלט סופררגנרטיבי) הוא שתדר האות הנקלט, עובר שינוי בתחילת תהליך הקליטה. המצאתו של סוג מקלט זה מיוחסת לאדווין ארמסטרונג שלזכותו נזקפות גם המצאת סוגים אחרים של מקלטים והמצאת ה-FM. טכניקת הסופרהטרודין מצויה כמעט בכל מקלט או בחלק המקלט של התקן קשר רדיו ובכלל זה רדיו רגיל, טלוויזיה, מכשירי קשר, טלפון סלולרי, מכ"ם, GPS והתקני קשר רדיו אחרים.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ
נושאות המטוסים מסדרת "נימיץ" הן סדרת נושאות מטוסים המשרתות בצי ארצות הברית, ומונעות באנרגיה גרעינית. האונייה הראשונה בסדרה, נימיץ (CVN-68), נכנסה לשירות במאי 1975, והאחרונה בסדרה, ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77), הושקה ב-7 באוקטובר 2006, ונכנסה לשירות בשנת 2009. הן היו אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם עד כניסתן לשירות של נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
יש המחלקים את עשר נושאות המטוסים מסדרה זו לשתי סדרות: הראשונה, בת שלוש אוניות – נימיץ, אייזנהאור ווינסון, והשנייה – שבע האוניות שנבנו מהאונייה רוזוולט ואילך. זאת בשל השיפורים והשינויים הרבים שהוכנסו בהן. ואולם, צי ארצות הברית מתייחס לכל עשר האוניות כאל אותה סדרה, והאוניות הישנות יותר משודרגות לרמתן של האוניות החדשות עם השנים.
פיאג'ו ליברטי
פיאג'ו ליברטי(באיטלקית: Piaggio Liberty), הם סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו אשר מיוצרים באיטליה משנת 1997
אריאן (סדרת משגרים)
סדרת משגרים אריאן (בצרפתית: Ariane) היא סדרה שפותחה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בצרפת וייצורה נמשך עד היום. השם מבוסס על הגייה צרפתית ל-אריאדנה.
היסטוריה
הפרויקט הוצע על ידי צרפת בשנת 1973 במסגרת שיחות עם גרמניה המערבית ובריטניה. סוכנות החלל האירופית העבירה תכנון המשגר לחברת בת של חברת "איירבוס". בשנת 1980 הוקמה חברה Arianespace ש-32.5% ממנה שייכות למרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל והיא אחראית על הייצור, הפעלה ופעילות מסחרית בנושא. שיגורים מבוצעים ממרכז החלל הגיאני.
המשגר הראשון בסדרה אריאן 1 היה משגר תלת-שלבי שהתבסס על טכנולוגיה שפותחה עבור טילים. הוא ניצל דלק נוזלי. השיגור הראשון בוצע בשנת 1979. בהדרגה על בסיס דגם זו פותחו דגמים נוספים עד לאריאן 4. הדגמים המתקדמים היו מסוגלים להביא לחלל זוג לוויינים.
אריאן 4 היה דגם שתוכנן מחדש וכלל שני שלבים בלבד. השיגור הראשון בוצע ב-22 בינואר 1990. בהמשך פותח משגר מדגם אריאן 5 ששוגר לראשונה ב-4 ביוני 1996. בדצמבר 2021 בעזרת משגר זה שוגר לחלל טלסקופ החלל ג'יימס וב.
נורמליזציה
נורמליזציה (normalization נקראת גם נרמול) היא תהליך של שינוי, שבמהלכו הופך נושא התהליך לנורמלי יותר, כלומר - הוא נמצא פחות במצב של אי-יציבות, ותואם יותר את המנהגים והחוקים המקובלים באותו תחום.
Lost in France
Lost in France (בעברית: אבודים בצרפת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הוולשית בוני טיילר, מתוך אלבום הבכורה שלה, The World Starts Tonight. השיר יצא לאור בספטמבר 1976, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום. בעיני רבים נחשב השיר כסינגל הבכורה שלה, בשל הצלחתו העולמית.
השיר זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, אך היו שאמרו כי "More Than a Lover", יותר מועדף עליהם ממנו.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד שבדרום אפריקה, התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי, והשלישי במצעד שבגרמניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רוני סקוט וסטיב וולף, והופק על ידי דוד מקיי, וולף וסקוט, בדומה לסינגל השני מתוך האלבום, "More Than a Lover". השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק, בדומה לשאר שירי האלבום.
מגזין ה-"The Sydney Morning Herald", הגדיר את השיר כ"שיר המסחרי והטוב ביותר של האלבום".
הופעה
עם השיר הופיעה טיילר לראשונה בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "Top Of Pops", ב-4 בנובמבר 1976.
מאוחר יותר ביצעה את השיר בשנת 2005, בספרד, ולאחר מכן קיימה הופעה אשר עליה נתמך אלבום הופעה מיוחד שיצא בשנת 2007, בשם, Bonnie Tyler Live. באותה שנה הוציאה טיילר אלבום וידאו שכלל בתוכו הופעה שלה עם השיר בשם, Bonnie on Tour.
אנדרה מילר
אנדרה לויד מילר (באנגלית: Andre Lloyd Miller; נולד ב-19 במרץ 1976 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז. נכון לשנת 2020, הוא מדורג במקום ה-11 ברשימת מוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA.
קריירת המכללות
לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל מילר לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוטה המשחקת בחטיבת ה-ACC של ה-NCAA. הוא שיחק במדי האוניברסיטה ארבע שנים, ובעונתו האחרונה במכללות אף נבחר לשחקן המצטיין בחטיבה, במשותף עם ג'ריל ססאר.
קריירת ה-NBA
מילר נבחר שמיני בדראפט 1999 על ידי קליבלנד קאבלירס. בעונת הרוקי שלו רשם מילר ממוצעים של 11.1 נקודות ו-5.8 אסיסטים למשחק, ובסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה. בעונתו השנייה בליגה, שיפר מילר את ממוצעיו כשרשם 15.8 נקודות ו-8 אסיסטים למשחק. בשנתו השלישית והאחרונה בקליבלנד, המשיך מילר ושיפר את מאזנו הסטטיסטי כשרשם 16.5 נקודות ו-10.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בקליבלנד יש למילר כמה הישגים: רוקי של העונה בשנת 2000, שחקן קליבלנד הראשון אי פעם שנבחר לשחקן השבוע פעמיים, הוא עדיין מחזיק שיא מועדון של כ-882 אסיסטים באותה עונה, והוא היה השחקן NBA היחיד שהעמיד ממוצע של יותר מ-10 אסיסטים בעונת 2001-2002.
ביולי 2002, עבר מילר בטרייד לקבוצת לוס אנג'לס קליפרס. הוא שיחק במדי הקליפרס במשך עונה אחת, ולאחריה עבר לדנוור נאגטס. מילר שיחק בדנוור במשך שלוש עונות וחצי. הוא פתח בחמישיית הקבוצה בכל המשחקים של העונה, ואף העפיל עם הקבוצה במשך שלוש העונות למשחקי הפלייאוף, אם כי בכל שלוש העונות הודחה הקבוצה כבר בסיבוב המשחקים הראשון.
ב-19 בדצמבר 2006 עבר מילר בטרייד לקבוצת פילדלפיה 76' ביחד עם ג'ו סמית' בתמורה לאלן אייברסון שעבר לדנוור. הוא שיחק בפילדלפיה במשך שתי עונות וחצי. בעונת 2006-2007 מילר היה רביעי באסיסטים בעונה, 625, שביעי האסיסטים למשחק, 7.8, מקום 20 בחטיפות למשחק, 1.38 ומקום 15 ביחס אסיסטים איבודים, 2.82. בעונה זאת הוא השיג 19 דאבל-דאבלים. בפילדלפיה רשם אף שיא קריירה כשרשם בעונת 17.0 נקודות למשחק בממוצע.
ביולי 2009 חתם מילר על חוזה לשלוש שנים בקבוצת פורטלנד טריילבלייזרס. וב-30 בינואר 2010 קבע את שיא הקריירה שלו כאשר קלע 52 נקודות במשחק מול דאלאס מאבריקס. ב-18 באפריל 2010, השווה מילר את שיא הקריירה שלו בנקודות בפלייאוף, 31. ב-23 ביוני 2011 במהלך דראפט ה-NBA של שנת 2011, הועבר מילר יחד עם הבחירה מס' 26 של דראפט 2011, ג'ורדן המילטון לדנוור נאגטס בתמורה לריימונד פלטון שהועבר לפורטלנד טרייל בלייזרס. ב-11 ביולי 2012, מילר חתם מחדש בנאגטס לשלוש שנים. ב-20 באפריל 2013, מילר קלע ליי-אפ ניצחון, 1.3 שניות לסיום המשחק בניצחון 97-95 נגד גולדן סטייט ווריורס בסיבוב הראשון של הפלייאוף. למילר היה משחק מצוין בו קלע 28 נקודות, 11 קליעות מתוך 16 ניסיונות מהשדה ו-5 אסיסטים.
ב-20 בפברואר 2014 נשלח בטרייד לוושינגטון ויזארדס כחלק מטרייד משולש עם פילדלפיה 76', ולאחר עונה אחת בוושינגטון הועבר לסקרמנטו קינגס בתמורה לרמון סשנס.
לקראת עונת חתם במינסוטה טימברוולבס ולאחר כחצי עונה, ב-25 בפברואר 2016, שוחרר מהקבוצה. כשבוע לאחר מכן חתם בקבוצת סן אנטוניו ספרס על חוזה עד לסיום העונה.
נבחרת ארצות הברית
מילר נטל חלק במשחקי נבחרת ארצות הברית בכדורסל באליפות העולם בכדורסל לשנת 2002.
אלדאר סקיי
אַלַדַאר סֵקֵיי, (בשם לידה: אהרון בלייר, בהונגרית: Székely Aladár; דיולה, 5 במרץ 1870 – בודפשט, 27. ספטמבר 1940) היה צלם יהודי-הונגרי. סקיי היה בן דודו של הווטרינר מיהאי רונאי והצלם דנש רונאי.
ביוגרפיה
אלדאר סקיי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף בלייר ושל מגדולנה רוזנברג. את המקצוע הצילום הוא למד אצל צלמים מקצועיים, תחילה אצל האחים דונקי בקלוז' (קולוז'וואר) ואחר כך בבודפשט. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא היה חניך אצל אדן מרטנס עם דינש רונאי (מקודם: רוזנברג) אחיינו. הוא עבד בגיולה ובאורושהזה בשנות ה-90 של המאה ה-19, ואחר כך בתחילת המאה ה-20 העביר את הסטודיו שלו לכיכר מריה תרזיה 1 (היום כיכר מיהאי הורבאט) בבודפשט. בשנת 1908 הו היה הראשון שפתח חלון ראווה לרחוב, בבולוואר יוז'ף 62. בשנת 1910 היה בבעלותו שדרת אנדראשי 29, ובמקביל הפעיל שני אולפנים נוספים. מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 עבד גם ברחוב ואצי. הוא צילם תמונות למונוגרפיה של יאנוש קראצ'וני על ההיסטוריה של מחוז בקש (גיולה, 1896). סקיי היה הנציג המשמעותי הראשון של ריאליזם אמנותי בצילום בהונגריה. בולטים דיוקנאותיו שנעשו בתחילת המאה ה-20, המתארים את הדמויות המצטיינות של חיי האמנות ההונגרית. תמונות אלה הופיעו באלבומו "סופרים ואמנים" (1914). הוא צילם גם את אנשי הצוות של כתב העת הספרותי ניוגט, כולל יוז'ף ריפל-רונאי, בלה ברטוק, לוראנד אטווש. אנדרה אדי והוגו איגנוטוש כתבו הקדמה לאלבום שלו. אדי העריך במיוחד את האמנות שלו, סקיי מילם תמונות רבות שלו. לאחר מותו של אדי סקיי הוציא אלבום עם שבעה דיוקנאות מקוריים של אדי, שהסופר זיגמונד מוריץ כתב להם הקדמה. העיר גיולה ייסדה את פרס אלדאר סקיי לזכרו בשנת 1966.
אשתו הייתה אירן שפילר, בתם של אדולף שפילר ושל חנה וייס, איתה התחתן ב-27 במאי 1904 בבודפשט.
MK 105
MK105 (באנגלית: Magnetic Influence Minesweeping System) היא מערכת לניקוי שדות מוקשים ימיים בעזרת מחולל שטף מגנטי.
ניתן להשתמש במערכת כדי ליצור מעברים בשדות מוקשים ימיים, ולשבור הגנת נמלים. המערכת הוצגה לראשונה בשנת 1973 בנמל הייפונג שבווייטנאם, ונמצאת מאז בשימוש מבצעי.
ויקטור קורצ'נוי
ויקטור לבוביץ' קורצ'נוי (ברוסית: Ви́ктор Льво́вич Корчно́й; 23 במרץ 1931 – 6 ביוני 2016) היה שחמטאי יהודי, רב-אמן בינלאומי בשחמט, מאלופי ברית המועצות בשחמט ומהמועמדים לאליפות העולם, וחבר הנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
קורצ'נוי נחשב לאחד מהשחקנים הגדולים במחצית השנייה של המאה ה-20 (ואף היה ראשון בעולם לפי מד כושר לזמן קצר).
ילדות
ויקטור נולד בלנינגרד. אמו הייתה פסנתרנית יהודייה מאוקראינה ואביו ממוצא פולני קתולי.
ילדותו של קורצ'נוי הייתה קשה ומלאת מחסור כמו זו של ילדים רבים בשנות המלחמה. הוא נולד ב-1931, וכאשר היה בן 10 בלבד התחיל המצור הכבד על לנינגרד, כחלק ממבצע ברברוסה. ויקטור נרשם למועדון השחמט של לנינגרד בשנת 1944, במקביל לחוג אוריינות ופסנתר. אף על פי כן, כישרונו האמיתי היה טמון בשחמט, וכבר בגיל צעיר החל להיות יריב קשה למרבית שחקני המועדון. בעומק מחשבתו ניתן לצפות בעמדה הבאה, שיצאה ממשחקו עם חבר בכיר במועדון: בעמדה מסובכת זו, קורצ'נוי המשיך עם הקרבת צריח 13..צ:ה2!! ולאחר מספר מסעים זכה להפעלת כליו בצורה מיטבית ולכניעת יריבו.
תחילת הקריירה
לאחר המלחמה, ניתנה לקורצ'נוי הזדמנות להתאמן אצל מאמנים גדולים כמו אנדריי באטוייב וולדימיר זאק, שאימנו גם אלופי עולם כגון בוטביניק וספאסקי.
אליפות ברית המועצות עד גיל 18 בשנת 1947, בהיותו בן 16, זכה קורצ'נוי באליפות ברית המועצות עד גיל 18 עם תוצאה של 11.5/15, לאחר שניצח שחקנים כוולדיסלב שיאנובסקי.
שנות ה-50 וקבלת תואר רב אמן
מקלאוד (נהר)
הנהר מקלאוד (באנגלית: McCloud River) הוא נהר באורך 124.1 קילומטרים, הזורם מזרחית לנהר סקרמנטו העליון ובמקביל לו, במחוזות קליפורניה סיסקיו ושסטה בצפון קליפורניה בארצות הברית. מוגן תחת חוק הנהרות הפראיים והנופיים של קליפורניה (1972), הוא מנקז אזור הררי נופי של רכס קסקייד, כולל חלק מהר שסטה. זהו יובל של הנהר פיט, אשר בתורו זורם לנהר סקרמנטו. שלושת הנהרות מתלכדים ב, שנוצר על ידי מצפון ל.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
לאחר שסיים במקום השני באליפות לנינגרד הפתוחה ב-1950 עם תוצאה של 9/13, ניתן לקורצ'נוי תואר אמן שחמט סובייטי. 4 שנים לאחר מכן, בשנת 1954, קיבל תואר אמן בינלאומי מפיד"ה. במקביל, המשיך ויקטור להתחרות באליפות ברית המועצות, אך לא הצליח לזכות בה. ב-1956 קיבל את התואר הנחשק רב-אמן מפיד"ה.
מקלאוד (נהר)
היסטוריה
הנהר נודע במקור בשם "הנהר מקלאוד", על שם הצייד ולוכד הבונים של חברת מפרץ הדסון אלכסנדר רודריק מקלאוד (Alexander Roderick McLeod) שחקר אותו במהלך החורף של 1829–1830. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נעשה שימוש נרחב באיות "McCloud", כנראה משום שזה היה האיות האמריקאי המקובל של השם הסקוטי, ואולי בחלקו כדי לכבד את המתיישב החלוץ של קליפורניה, שהתיישב כאן ב-1855.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
אליפויות ברית המועצות בשנות ה-60
מקלאוד (נהר)
גאוגרפיה
אגן הניקוז של הנהר מקלאוד מנקז 1,750 קילומטרים רבועים. הוא נוצר מכמה נחלים המוזנים ממעיינות ב"כרי הדשא קולבי" (Colby Meadows) ברכס הקסקייד, כ-15 קילומטרים דרומית-מזרחית להר שסטה במחוז סיסקיו. הוא זורם בתחילה מערבה, עובר מדרום להר שסטה ומקבל נחלים המנקזים את המדרון הדרומי של הפסגה. מזרחית ליישוב הוא יוצר סדרה של מפלים הנופלים מעל קילוחי לבה בזלתיים, הידועים ביחד כמפלי הנהר מקלאוד (McCloud River Falls).
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
קורצ'נוי זכה לראשונה באליפות ברית המועצות בשנת 1960, כאשר סיים עם תוצאה של 14/19, חצי נקודה מעל הרב-אמן פטרוסיאן. במשחק שהביא לו את הזכייה, שיחק מול הרב-אמן יפים גלר.
מקלאוד (נהר)
גאוגרפיה
מתחת למפלים הנהר זורם בדרך כלל מדרום-דרום מערב דרך מאגר המים ודרך קניון עמוק ב. הוא מצטרף לאגם שסטה, שנוצר על ידי סכר שסטה, כ-25 קילומטרים צפונית לרדינג, כאשר 16 הקילומטרים התחתונים של הנהר יוצרים את הזרוע האמצעית של האגם. זרוע מקלאוד מצטרפת לזרוע הנהר פיט ממש מזרחית ל של כביש בין-מדינתי 5, 8 קילומטרים צפונית לעיר.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
לאחר פתיחת אלייכין (פתיחה שלא הייתה פופולרית באותם ימים), המשחק הפך להתקפי אחרי 13.ד5. קורצ'נוי יזם התקפה בצד המלך של גלר והצליח, לבסוף, לכפות הפסד על יריבו החזק.
מקלאוד (נהר)
גאוגרפיה
יובלים עיקריים לנהר מקלאוד העליון כוללים את מאד קריק (Mud Creek) וטייט קריק (Tate Creek) בתוספת ביג ספרינגס (Big Springs). סקאוו ואלי קריק (Squaw Valley Creek), הוקינס קריק (Hawkins Creek), קליבורן קריק (Claiborne Creek) וצ'טרדאון קריק (Chatterdown Creek) הם היובלים העיקריים של נהר מקלאוד מעבר למאגר מקלאוד.
שינויים בנהר
הנהר נסכר בסכר הנהר מקלאוד (McCloud River Dam), כדי לספק מים למיזם ההידרואלקטרי מקלאוד-פיט (McCloud-Pit Hydroelectric Project). מנהרת מקלאוד (McCloud Tunnel) מטה מים מהנהר מקלאוד מזרחה אל מאגר קניון איירון (Iron Canyon Reservoir); המים נשפכים לנהר פיט בתחנת הכוח ג'יימס ב. בלאק (-James B. Black Powerhouse). בהמשך הזרם, המים המוטים מגבירים את ייצור החשמל בסכרים פיט 6 ופיט 7 לפני שהם זורמים לאגם שסטה. כושר הייצור הכולל הוא 364 מגה-ואט. המערכת נבנתה בסוף שנות ה-60, בבעלותה של (PG&E) ומופעלת על ידיה.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
קורצ'נוי זכה באליפות ברית המועצות גם ב-1962, 1964, 1965 והציב עצמו בתור שחמטאי מוביל בברית המועצות. באותם ימים החל חקר תיאורתי של פתיחות שחמט, בפרט פיתח וריאציה חדשה בפתיחת קארו-קאן (אשר נקראת על שמו, וריאציית קורצ'נוי). קורצ'נוי נודע אז כאחד השחקנים החזקים בעולם.
מקלאוד (נהר)
שינויים בנהר
כתוצאה מסכירת הנהר, הספיקה הממוצעת בנהר מקלאוד התחתון ירדה מאוד, מממוצע שנתי של 48.1 מטרים מעוקבים בשנייה בין 1946 ל-1965 לממוצע שנתי של 21.9 בין 1967 ל-2013. ההשפעה הגדולה ביותר על זרימת הנהר היא בחודשי הקיץ כאשר הסכר משחרר רק 5.7 מטרים מעוקבים בשנייה. עם זאת, יש השפעה מועטה על ספיקות השיא בחורף, שמקורן בעיקר באזור אגן הניקוז שמתחת לסכר.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
תחרות המועמדים 1962תחרות המועמדים הראשונה של קורצ'נוי החלה ב-1962, שם התמודד קורצ'נוי על הזכות לאתגר את אלוף העולם המכהן, מיכאיל בוטביניק. הוא ניצח בתחרות העל אזורית בסטוקהולם ועבר לגמר, שם לא הצליח להעפיל לאליפות העולם וסיים עם התוצאה 13.5/27, אשר הקנתה לו את המקום החמישי מבין שמונת המשתתפים בגמר. במהלך התחרות ניצח את בובי פישר, שיהפוך בעתיד לאלוף עולם בעצמו. בתחרות המועמדים ניצח פטרוסיאן, אשר העפיל לאליפות העולם נגד בוטביניק וזכה בה לבסוף.
מקלאוד (נהר)
פעילויות נופש
הנהר מקלאוד מחולק בדרך כלל לשני חלקים. המקלאוד העליון מעל מאגר מקלאוד, והמקלאוד התחתון המשתרע מהמאגר עד אגם שסטה. המפלים שהוזכרו לעיל נמצאים כולם במקלאוד העליון. המקלאוד העליון הוא יעד פופולרי לשייטי קיאקים. יש אתר מחנאות משופר בשם Fowlers on the Upper McCloud. דגים מובאים למקלאוד העליון מעל המפלים העליונים לעיתים נדירות, ואיתור הדגים מוכיח את עצמו לעיתים קרובות כאתגר למרבית הדייגים הנלהבים, בעוד שלקטע מהמפלים התחתונים למפלים העליונים נוהגים להוסיף דגים והוא פתוח לדיג פיתיון. המקלאוד התחתון הוא בדרך כלל אתר לדיג זבובים/פיתויים מלאכותיים, ומדיניות הדיג בו מחייבת לשחרר דגים שנלכדים.
הקילומטרים האחרונים של המקלאוד כוללים שני מועדוני דיג פרטיים - מועדון הנהר מקלאוד (McCloud River Club, קילומטר 6.4) ומועדון בוליבוקה (Bollibokka Club, קילומטר 16), שנוסדו ב-1902 וב-1904, בהתאמה. הקרקע המקיפה את 11 הקילומטרים התחתונים של מועדון בוליבוקה נרכשה ב-2007 על ידי נפת המים וסטלנדס (Westlands Water District), שממשיכה להפעיל את מועדון בוליבוקה ההיסטורי. וסטלנדס רכשה את הנכס כדי למנוע סיכון לפיתוח הנכס, וכדי להגדיל את זכויותיה לשחרור מים ממאגר שסטה באמצעות בעלות על 12 קילומטרים באגן הניקוז, וכדי להשקיט את ההתנגדות לתוכניות להגדלת גובה סכר שסטה, מיזם שבו היא בעלת העניין הגדול ביותר. 5 הקילומטרים העליונים של אחזקות הנהר של המועדון נרכשו ב-2006 על ידי איל הנדל"ן מעמק הסיליקון . דייגים אינם רשאים להיכנס מעל סימן המים הגבוהים בכל אחד מהנכסים. ל"חברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) יש אתר במקלאוד התחתון, מתנה ממועדון הנהר מקלאוד השכן, המרשה עשר חכות ליום ומטיילים או צפרים ללא הגבלה.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
תחרות המועמדים 1968
מקלאוד (נהר)
פעילויות נופש
ישנם שני אתרי מחנאות על הנהר מקלאוד התחתון - Ash Camp ו-Ah Di Nah Campground. Ash Camp הוא אזור מחנאות קטן פשוט כ-1.5 קילומטר במורד הזרם מסכר מאגר מקלאוד עם 4 אתרים ותא שירותים ללא מים. הוא שוכן בצומת של הוקינס קריק והמקלאוד התחתון.
Ah Di Nah Campground שוכן כ-5 קילומטרים בהמשך הזרם מ-Ash Camp, הגישה לאתר היא בדרך עפר באורך 11 קילומטרים. זהו אתר מחנאות ביער הלאומי של שסטה-טריניטי ותשלום מחויב עבור שהיה לילית באתר. Ah Di Nah פופולרי בקרב תרמילאים ודייגים בשל קרבתו לשביל הרכס הפסיפי ולאזור של החברה לשימור הטבע על הנהר מקלאוד. שירותים ומים זמינים באתר.
ספר האותיות
ספר האותיות הוא ספר ילדים שכתב ש"י עגנון בשנת 1919, על פי הזמנת שלמה זלמן שוקן, ויצא לאור רק כעבור 64 שנה, בשנת 1983, לאחר פטירתו של עגנון. בספר 22 שירים, אחד לכל אחת מ-22 אותיות האלפבית העברי.
ויקטור קורצ'נוי
תחילת הקריירה
קורצ'נוי עבר לתחרות המועמדים לקראת אליפות העולם 1969 אחרי קבלת מקום שלישי בתחרות האזורית שנערכה בטביליסי (עם תוצאה של 12/20). לאחר מכן, המשיך עם תוצאה טובה מאוד של 14/22 וקיבל מקום שני בתחרות העל-אזורית, שבה ניצח רבי-אמנים חזקים כמיכאיל טל וסמואל רשבסקי. לאחר מכן התמודד בגמר תחרות המועמדים נגד ספאסקי, שניצח את קורצ'נוי עם תוצאה של 6.5/10. ספאסקי עבר לגמר אליפות העולם וניצח את אלוף העולם המכהן, פטרוסיאן.
מקלאוד (נהר)
אקולוגיה
המקלאוד הכיל פעם אוכלוסייה מקומית של טרוטת השור, אך המין נכחד מאגן הניקוז של המקלאוד לאחר שמאגר מקלאוד ניתק את הדגים משטחי ההטלה שלהם. טרוטות השור האחרונות שעליהן דווח (שזוהו בטעות כ-Salvelinus malma (באנגלית Dolly Varden trout). באותה תקופה, מין זה לא היה קיים בקו רוחב דרומי זה) נלכדו בשנות ה-80 של המאה ה-20.
ספר האותיות
בשנת 1919 החליטה ועדת התרבות של ההסתדרות הציונית, בראשותו של שלמה זלמן שוקן, על הפקת ספר מאויר לילדים העוסק באותיות האלפבית העברי. שוקן הטיל על עגנון את כתיבת הטקסט, ועל תום פרויד - את האיור, והשניים עסקו בכך במינכן בשנת 1920. השניים הסכימו על פרויקט משותף נוסף - ספר אגדות.
ויקטור קורצ'נוי
שנות ה-70
קורצ'נוי, אשר התברג כשחקן מהטובים בעולם בתחילת שנות ה-70, השתתף במספר תחרויות גדולות בעשור זה.
ספר האותיות
בסופו של דבר, "ספר האותיות" של עגנון ופרויד לא יצא לאור. כתב היד של הטקסט נותר אצל שוקן, והאיורים הוחזרו לפרויד. תום פרויד התאבדה בשנת 1930 לאחר שאיבדה את אביה, אחיה, ובעלה.
בנוסף לגרסה זו של הספר, נותרו לו עוד שתי גרסאות בארכיונו של עגנון: אחת בכתב ידו, ואליה צורף דף עם הערות ותיקונים, ואחת בכתב ידה של אשתו אסתר, שאחריה חיזר עגנון בעת כתיבת "ספר האותיות", לאחר שבאה למינכן כדי ללמוד באקדמיה לציור.
בשנת 1983 יצא הספר לאור בהוצאת שוקן עם איורים חדשים מאת יוני בן שלום.
ויקטור קורצ'נוי
שנות ה-70
אירוע מרכזי שקורצ'נוי לקח בו חלק הוא תחרות בין קבוצת רבי אומנים מברית המועצות לקבוצה משאר העולם. הוא הוצב בלוח השלישי בנבחרת הסובייטית, ושיחק 4 משחקים נגד רב האמן ההונגרי לאיוש פורטיש (בהם הפסיד אחד וסיים בתיקו ב-3 הנותרים). באירוע זה הצטיין רב אמן קרס, אשר ניצח 3 מ-4 משחקיו.
תחרות המועמדים 1971 לקראת אליפות העולם ב-1972, תחרות המועמדים נערכה, הפעם במתכונת של רבע גמרים וחצי גמרים. ההעפלה לאליפות העולם הייתה חשובה במיוחד במקרה זה, בגלל שפישר האמריקאי הסתמן כמי שישחק נגד המועמד הסובייטי. קורצ'נוי התמודד בה בגלל היותו מפסיד בגמר תחרות המועמדים הקודמת. ברבע הגמר ניצח את רב אמן יפים גלר עם תוצאה של 5.5/8, ולאחר מכן הפסיד בחצי הגמר נגד פטרוסיאן עם תוצאה של 4.5/10 (ההתמודדות הייתה מרתקת במיוחד, שכן רק המשחק האחרון היה מכריע לטובת פטרוסיאן).
תפקידו כשחקן
בשנת 1972, הופיע קורצ'נוי בסרט סובייטי בשם "גרוייסמסטר" (רב אמן ברוסית) ביחד עם כמה שחקני שחמט נוספים. הוא קיבל את תפקיד המאמן של הדמות הראשית.
תחרות המועמדים 1974
לקראת אליפות העולם ב-1975, נערכה תחרות מועמדים במתכונת סטנדרטית, שקורצ'נוי העפיל אליה דרך תוצאות יפות בתחרות האזורית והעל-אזורית. תחילה ניצח את רב האמן הצעיר אנריקה מקינג מברזיל. קורצ'נוי תיאר רבע גמר זה כ"קשוח" בביוגרפיה שלו. לאחר מכן שיחק נגד פטרוסיאן בחצי הגמר. השניים חוו יחסי יריבות, שכן במקרים רבים דווקא פטרוסיאן קיבל כרטיס לתחרויות על כמי שייצג את ברית המועצות, על אף שקורצ'נוי ניצח את פטרוסיאן ברוב מפגשיהם. ההתמודדות ביניהן בתחרות מועמדים זו לוותה בדיווחים מצד פטרוסיאן על כך שוויקטור בעט ברגליו מתחת לשולחן המשחקים, ואף שנזקק לטיפול רפואי בגלל זה. קורצ'נוי, מנגד, אמר בראיון ב-2012 שפטרוסיאן הוא שהתחיל את הקונפליקט על ידי בעיטה ברצפה מספר פעמים, דבר שהפריע לקורצ'נוי ברגע קריטי במשחק. הוא פנה לשופט אך לא נענה. בחלק מהמשחקים סירב פטרוסיאן ללחוץ את ידו של קורצ'נוי, דבר המנוגד לחוקים של פיד"ה. חצי גמר זה לא הגיע לסופו ופטרוסיאן נכנע, כך שקורצ'נוי העפיל לגמר תחרות המועמדים נגד הכוכב העולה בשחמט הסובייטי - אנטולי קרפוב.
גמר זה היה טעון, שכן המנצח בו היה אמור לשחק נגד בובי פישר האמריקאי (בהמשך התגלה כי פישר לא הסכים לשחק, ולכן גמר תחרות המועמדים למעשה הפכה לגמר אליפות העולם). עולם השחמט הסובייטי התייצב הפעם בעד קרפוב, ודווח כי קורצ'נוי קיבל איומים והעלבות בזמן שקרפוב נהנה מתמיכת כל רבי האמנים בברית המועצות. היחיד שעזר לקורצ'נוי במהלך הגמר היה דוד ברונשטיין, ונענש על כך. בסופו של דבר, הפסיד קורצ'נוי לקרפוב עם תוצאה של 11.5-12.5. לאחר מכן, קרפוב עבר לגמר אליפות העולם 1975 וקיבל את התואר לאחר שפישר סירב להתמודד.
העריקה מברית המועצות
שנה לאחראליפות העולם ב-1975, נסע קורצ'נוי לתחרות על בהולנד. הוא ניצל את ההזדמנות בשביל להיכנס לתחנת משטרה בקרבתו וביקש מקלט מדיני. בקשתו אושרה ותוך זמן קצר עבר להתגורר בשווייץ.
ישנן סיבות רבות להחלטה זו מצד ויקטור. ראשית, הוא הבחין בקמפיין התמיכה האדיר דווקא בשחקנים שהתמודדו נגד קורצ'נוי בכל שנותיו בברית המועצות. הוא לא היה פופולרי במיוחד, ובניגוד לקרפוב לא היה פעיל פוליטית ולא היה חלק מהמפלגה הקומוניסטית. כתוצאה מכך, סבל מהקנטות והשמצות בברית המועצות. תופעה זו הגיעה לשיאה במהלך גמר תחרות המועמדים ב-1974.
שנית, התנגד למשטר הקומוניסטי ולמדיניותו האנטי-דמוקרטית, כפי שאמר לאחר שברח מהמדינה.
קורצ'נוי הפך במהרה למבקר גדול של ברית המועצות ומנהיגיה. משפחתו לא הורשתה לצאת מהמדינה, ולכן נקלע קורצ'נוי לחיים בודדים במספר השנים שלאחר בריחתו.
אליפויות העולם
אליפות העולם 1978
קורצ'נוי העפיל לאליפות העולם בשנת 1978 אחרי שניצח בתוצאות מדהימות את פולוגייבסקי וספאסקי בחצי הגמר ובגמר (בהתאמה). הסתמן שלאליפות העולם יתווסף הפעם גוון פוליטי, שכן קורצ'נוי הבורח הטרי מברית המועצות ייצג את המערב נגד נציג ברית המועצות, אנטולי קרפוב. המשחקים התקיימו בבגיו, בפיליפינים. יש לציין שקורצ'נוי הטוען לכתר היה בן 47, גיל מרשים ביחס לרמות שוויקטור היה בהן. באליפות זו, מי שהגיע ראשון ל-6 ניצחונות ניצח.
המשחקים היו מלאים בדרמה והאשמות אבסורדיות מ-2 הצדדים. באחד המשחקים הראשונים, האשים קורצ'נוי את האדם שהביא לקרפוב יוגורט בביצוע סימן כלשהו, שייתכן שעזר לקרפוב לבצע מהלך. מנגד, קרפוב האשים את קורצ'נוי בקבלת מסרים סודיים דרך רמקולים בכיסא שישב בו. הכיסא אף הובל לבית החולים הקרוב ובוצעה בו בדיקת רנטגן, בה הוכח שהטענה שגויה. ישנה טענה לפיה בחובצה שהובאה לקרפוב היו סמים ממריצים. במשחק הבא, המשחק ה-11 באליפות העולם, ביצע קורצ'נוי הפעלה מהירה במיוחד של כליו וניצח את המשחק.
במשחק זה, קרפוב טעה במהלך ה-25. ב-3, ולאחר מכן צ:ב-3, איפשרו לקורצ'נוי להתקיף את הפרש של קרפוב על ידי מהג1, ולאחר מכן לזכות בטיב. המשחק נמשך וקורצ'נוי הפיק את המיטב ממצבו, ואילץ את קרפוב להיכנע במסע ה-50. האליפות נמשכה 3 חודשים, עד שלבסוף הפסיד קורצ'נוי במשחק ה-32. לפני המשחק התוצאה הייתה 5-5, ובכך קרפוב השיג את ניצחונו השישי. לאחר האליפות קרפוב חזר כגיבור לאומי לארצו, אך המשפחה של קורצ'נוי עדיין אולצה להישאר בברית המועצות.
אליפות העולם 1981
קורצ'נוי קיבל הזדמנות לשחק בתחרות המועמדים לקראת אליפות העולם ב-1981 בגלל הפסדו לקרפוב בגמר אליפות העולם הקודמת. הוא ניצח 2 מיריביו הוותיקים, פטרוסיאן ופולוגייבסקי, ולאחר מכן ניצח את רב האמן הגרמני רוברט היבנר בגמר תחרות המועמדים. דבר זה נתן לקורצ'נוי את הכרטיס לאליפות העולם ב-1981, נגד יריבו באליפות הקודמת, אנטולי קרפוב.
אליפות זו התקיימה במראנו, איטליה, והייתה מתוחה כמו האליפות הקודמת, בעיקר על רקע החזקת משפחתו של קורצ'נוי בברית המועצות. בשנת 1980, גויס בנו של ויקטור, איגור קורצ'נוי, לצבא האדום בכפייה. כאשר סירב לשרת נשלח למחנה עבודה לשנתיים, והשתחרר ב-1982.
אליפות זו הייתה מהירה ומכריעה הרבה יותר מקודמתה. קרפוב ניצח עם תוצאה של 6-2 לאחר 18 משחקים בלבד, בניגוד לאליפות הקודמת שכללה 32 משחקים. אירוע זה נודע בכינוי "הטבח במראנו".
לאחר אליפויות העולם
הופעות בתחרויות מועמדים לאחר ההפסד השני לקרפוב באליפות העולם ב-1981, המשיך קורצ'נוי להופיע על במת השחמט ברמות הגבוהות ביותר, אך לא הצליח לאיים על מעמדו של אלוף העולם. בחצי הגמר של תחרות המועמדים ב-1983 התמודד נגד קספרוב, הפסיד לו עם תוצאה של 4-7 ולא קיבל את ההזדמנות לשחק באליפות העולם ב-1984.
בתחרות המועמדים של 1986 לא הצליח להגיע לשלבים הסופיים של התחרות. בתחרות המועמדים 1989 הפסיד ברבע הגמר לרב האמן האיסלנדי יוהאן היארטרסון עם תוצאה של 3.5-4.5. בתחרות המועמדים של שנת 1991 הגיע לחצי הגמר של התחרות, בה הפסיד לרב אמן יאן טימן עם תוצאה של 2.5-4.5.
קורצ'נוי לא הצליח להעפיל לתחרויות המועמדים הבאות, ובכך נגמר המסע שלו לניסיון לקבלת תואר אלוף העולם בשחמט, שנמשך מ-1962 עד 1991.
מקלאוד (נהר)
אקולוגיה
המקלאוד העליון והיובלים שלו מעל המפלים האמצעיים הם משכנו של "טרוטת הפס האדום מנהר מקלאוד" (McClud-Randband, Oncorhynchus mykiss stonei), תת-מין מקומי של טרוטת עין-הקשת. טרוטת הפס האדום הוצעה למעמד של מין בסכנת הכחדה, מכיוון שהגנטיקה שלהם נפגעה מהכלאה עם דגי טרוטת עין-הקשת. מפלי נהר מקלאוד מהווים מחסום טבעי לנדידת טרוטת עין-הקשת מבחינה היסטורית. מחקר פולימורפיזם של אורך מקטע משופר מראה שהגנטיקה של "טרוטת הפס האדום משיפהוון קריק" (Sheepheaven Creek) שונה במידה מספקת כדי להצדיק מעמד של תת-מין ספציפי. מאמצי השימור כללו העברה של תת-מין של טרוטה זו לסוואמפ קריק (Swamp Creek) ב-1972 ו-1974 ולטראוט קריק (Trout Creek) ב-1977.
ויקטור קורצ'נוי
לאחר אליפויות העולם
סופר
החל מ-2001, החל קורצ'נוי לפרסם ביוגרפיות וספרי שחמט, ביניהם ספר על סיומי צריחים וניתוח של פוליטיקה בברית המועצות והקשר שלה לשחמט.
אליפות העולם לותיקים 2006
ב-2006, ניצח ויקטור את אליפות העולם לותיקים ונהיה השחקן המבוגר ביותר שנכנס לטופ 100 העולמי בשחמט (בגיל 75).
סגנון משחק
ויקטור קורצ'נוי תואר רבות כ"ויקטור האיום", בשל סגנון משחקו הפרובוקטיבי. קורצ'נוי אהב להתגונן, בניגוד לשחקנים רבים המעדיפים להתקיף. הוא נהג להסתגר ולתת ליריבו לטעות ולהקריב, ולאחר מכן לנצל את הטעויות ולתקוף בעצמו. חשיבתו העמוקה, יכולות ההתגוננות והתקיפה שלו וההתמחות שלו בסיומים הפכה אותו ליריב קשה לכל רב אמן. קורצ'נוי נודע גם בעקשנותו ובכך ששיחק עד סוף ימיו למעשה, ושמר על רמות גבוהות למרות גילו.
חיים אישיים
אביו של קורצ'נוי נהרג במלחמת העולם השנייה כאשר קורצ'נוי היה בן 6. קורצ'נוי עצמו שרד, וקיבל תואר בהיסטוריה באוניברסיטת לנינגרד לאחר המלחמה. הוא נישא לאישה בשם בלה בשנת 1960, וזמן קצר לאחר מכן נולד בנם, איגור. דווח כי יחסיו עם בלה לא היו טובים במיוחד, וב-1982 התגרש ממנה. לאחר מכן, נישא שנית לפטרה ליובריק, שהייתה מנהלת המשלחת שלו באליפות העולם ב-1978.
בשנת 2012, דווח כי קורצ'נוי עבר שבץ מוחי, וכי ככל הנראה לא יחזור לשחק. לעומת זאת, חזר קורצ'נוי לשחק והתמודד מספר פעמים במשחקי ראווה נגד רבי אמנים אחרים. ויקטור נפטר ב-6 ביוני 2016, בווהלן שבשווייץ.
לבן: טיגראן פטרוסיאן  שחור:   ויקטור קורצ'נוי   לנינגרד 1946
במשחק זה כמה מסעים "מסתוריים" שמשחק פטרוסיאן גורמים להתמוטטות העמדה של קורצ'נוי. במשחק אסטרטגי עדין מביא פטרוסיאן את עמדת השחור לכזו שבה הכלים תלויים זה בזה לתמיכה והגנה. המלכה מגינה על הפרש שמגן על הצריח שמגן על הרגלי. פטרוסיאן מפעיל לחץ בנקודות הקריטיות וקורצ'נוי נכנע במהירות.
אופנישדות
האופנישדות הן פירושים על הוודות, סופן ותכליתן, ולכן חלקן ידועות כ"ודאנטה" = "סוף הוודות". המושג "אופנישד" מגיע מהמלים בסנסקריט "אופה" (ליד), "ני" (למטה), ו"שד" (לשבת), כלומר, "לשבת ליד" מורה רוחני על מנת ללמוד ממנו תורה במסורת הגורו-שישייה או פרמפרה. המורים והתלמידים מופיעים במגוון מצבים (בעל שעונה לאשתו על שאלות לגבי האלמוות, נער שלומד מיאמה (הדמות המייצגת את המוות), וכו'). לפעמים החכמים הן נשים ולעיתים התורות מתבקשות על ידי מלכים.
האופנישדות העיקריות
אופנישדות שונות הן פירושים או הוספות על כל אחת מארבע הוודות (ריגוודה, יג'ורוודה, סאמאוודה ואתרווה-וודה). האופנישדות הארוכות ביותר הן הבריהאדאראניאקה והצ'אנדוגיה.
על פי המסורת הן הועברו בעל פה ולבסוף נכתבו על ידי וייאסה. המלומדים חלוקים לגבי זמן כתיבתן, וההערכות הן בין המאה ה־16 למאה ה־7 לפנה"ס. רוב החוקרים מסכימים כי רבות מהאופנישדות המוקדמות נכתבו לפני זמנו של בודהה. בתחילה היו יותר ממאתיים אופנישדות, אך הפילוסוף שאנקרה החשיב רק כחמש עשרה מהן כמקוריות וראשוניות. מתוך 123 הספרים שנחשבים חלק מהאופנישדות, 12 נחשבים על ידי כל ההינדים כראשוניים. 12 האופנישדות הללו הן: בריהאדאראניאקה, צ'אנדוגיה, טייטריה, אייטאריה, קאוסיטאקי, קנה, קאתה, איישה, סווטאסואטארה, מונדאקה, פראסנה ומאנדוקיה. האופנישדות לא נכתבו כולן עד ל־1656, כאשר דארה שיקו ציווה לכותבן.
פרקים פילוסופיים ומדיטטביים אלה מהווים את עמוד השדרה של ההגות ההינדית.
מקורות
חוקרים רואים את ארבע הוודות כתפילות פואטיות, הקרויות "מאנטרות" או "סאמהיטות", הערצה ותחינה לרעיון מוניסטי או הנותיאיסטי של אלים/אלות ולסדר הכולל (רטה) שנעלה אפילו על האלים ומגיע ממקור אחד עליון.
לאחר מכן מגיעים האופנישדות, שכוללות את האראנייאקות ואת האופנישדות. באראניאקה ("מהיער") אנו מוצאים דחייה עדינה של הברהמנות; הם מפרטים פעולות של מדיטציה יוגית, חשיבה על האחד המיסטי ועל העקרונות הרבים שנובעים ממנו. האופנישדות למעשה מבטאים את כל הרעיונות המיסטיים המוניסטיים והאוניברסליים שהתחילו במזמורים הוודיים המוקדמים יותר, והשפיעו באופן עמוק ביותר על כל שאר הפילוסופיה ההודית וההינדית. אולם, חסידיהן אינם רואים בהן פילוסופיה בלבד, אלא גם הוראות מעשיות למדיטציה ופעולות אחרות.
באופנישדות אין כל רמז לזמן ולזהות של כותבן. אנונימיות זו מדגישה את הנצחיות של האמיתות הכלולות בהן. לעיתים קרובות, מבקרים של המסורת ההינדית/וודית ישתמשו במושג "ברהמיני" כשהם מדברים על קארמה-קאנדה, או צורת הפולחן הריטואלית, מילה כוהנית שמנותקת מהרוחניות העמוקה יותר. אולם, כולם מקבלים כי יש להניח שאלה שכתבו את האופנישדות היו גם הם ברהמינים.
תכנים
ה"טאיטיריה אופנישד" אומר כך בפרק התשיעי:
"זה שיודע את האושר של ברהמן, היכן שהמלים יחד עם השכל אינם יכולים להגיע? הוא אינו מפחד מאף דבר. הוא אינו מדאיג את עצמו במחשבה: למה לא עשיתי את הטוב? למה עשיתי את הרע? כל מי שיודע זאת מחשיב את שניהם כאטמן, ואוהב את שניהם כאטמן. זהו, אכן, האופנישד, הידע הסודי של ברהמן".
האופנישדות עוסקות באמונות ההינדיות הבסיסיות, כולל האמונה בנשמה עולמית ואוניברסלית, ברהמן, ונשמה אינבידואלית יותר, אטמן. ישנו מגוון של אלים אחרים שנחשבים כהיבטים של האלוהות הכוללת, ברהמן. ברהמן הוא האולטימטיבי, הטרנצנדנטי והאימננטי גם יחד, הקיום האינסופי המוחלט, הסכום הכולל של כל מה שהיה, הווה ויהיה. עבור הפילוסופים של האדווייטה, ברהמן אינו אל במובן המונותאיסטי, מכיוון שהם אינם מגדירים אותו בשום מאפיינים, אפילו לא בקיום או אי-קיום, דבר שמשתקף בכך שבסנסקריט המילה ברהמן אינה זכר או נקבה, אלא נייטרלית. פילוסופיית הדווייטה טוענת כי ברהמן הוא באופן אולטימטיבי אל אישי, וישנו או קרישנה.
"מיהו היודע?" "מה גורם לשכל לחשוב?" "האם יש לחיים משמעות, או שהם נשלטים בידי הגורל?" "מהו הגורם והסיבה ליקום?" חכמי האופנישדות ניסו לענות על השאלות האלה ולהגיע להבנה של המציאות שמעבר לידע הפשוט. הם גם עוסקים במצבי הכרה, בחלום ובשינה.
פילוסופיית האופנישדות
בשל טבען המיסטי והפילוסופי והדחייה של כל ריטואל, יש לאופנישדות תחושה אוניברסלית שהביאה לכך שהן פורשו באופנים רבים, וכך נוצרו שלוש האסכולות של הוודנטה.
הפילוסוף המוניסטי אדי שנקרה סיכם את כל האופנישדות במשפט אחד "טאט טוואם אסי" (אתה הוא זה) ואמר כי בסופו של דבר, הברהמן האולטימטיבי, חסר הצורה והבלתי נתפס זהה לנשמתנו, האטמן. עלינו רק להבין זאת על ידי חדירה דרך המאיה – הגורם המבדיל והממסך בקיום.
ישנו ציטוט מהאופנישדות, המייצג את הקריאה להכרה והגשמה עצמית:
האופנישדות גם כוללות את ההסבר הראשון והסמכותי ביותר של "אום" כמילה אלוהית, הוויברציה הקוסמית שבבסיס של כל הקיום והכוללת קיומים ועקרונות רבים בעצמיותה.
"אום שאנטי שאנטי שאנטי" - גם משפט זה מופיע במקורו באופנישדות, הקריאה לשלווה, לדממה אלוהית, לשלום נצחי.
דארה שיקו, הסופי המוסלמי שהיה בנו של הקיסר המוגולי שאח ג'אהן, תרגם את האופנישדות לפרסית כדי למצוא בהן אלמנטים של מונותיאיזם שיוכלו להכין את הדרך לשפה מיסטית משותפת לאסלאם ולהינדואיזם.
חנה זהר
חנה זהר (נולדה ב-5 באוגוסט 1948) היא מייסדת ומנהלת עמותת קו לעובד. היא שימשה מנכ"לית העמותה מיום היווסדה ועד לשנת 2011. לאחר פרישתה מניהול העמותה מילאה במשך 4 שנים את תפקיד רכזת תחום עובדים ישראלים ופלסטינים בעמותה, ובשנת 2015 פרשה ממנה.
ביוגרפיה
קלדנית במקצועה. לפני הקמת קו לעובד התנדבה בארגונים רבים, בהם פעילות בצוות השטחים של האגודה לזכויות האזרח וכן "אור אדום", בו הבחינה, לדבריה, בהתעללות המשטרה בעובדים פלסטינים. מכאן הגיע הרעיון להקמת קו לעובד, אותה הקימה ב-1991 ככתובת סיוע לעובדים הפלסטינים. מהר מאוד הגיעו עולים שהגיעו בגלי העלייה מברית המועצות. חלקם עבדו עם הפלסטינים בניקיון רחובות ובמפעלים. אלו הפנו אותם לקו לעובד לקבלת סיוע. כך נהפך "קו לעובד" לארגון המוביל בישראל לזכויות עובדים חלשים. במסגרת קו לעובד הייתה חנה זהר הראשונה שהעלתה למודעות והביאה לשיפור בתחום זכויות עובדים זרים בישראל, ובתופעת הפרת הזכויות של עובדי שמירה וניקיון.
הארגון פעיל הן בייעוץ, הן בסיוע משפטי פרטני והן בקידום חקיקה, דאגה לאכיפת חוקי העבודה ובתביעות ייצוגיות.
אותות ופרסים בהם זכתה
בשנת 2004 - ציון חנה זהר בעיתון גלובס כאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר.
בשנת 2007 נבחרה על ידי הדה מרקר כאחת מ-40 הנשים העומדות בחזית העשייה החברתית בישראל.
ב-9 ביולי 2007 קיבלה את פרס זכויות האדם מטעם הקרן החדשה לישראל.
ב-6 במרץ 2013 זכתה בתחרות "האישה המחוללת שינוי" מטעם מגזין "לאישה" וקרן רפפורט.
קישורים חיצוניים
מאמריה:
עשרת הימים שזעזעו את העולם
עשרת הימים שזעזעו את העולם (באנגלית: Ten Days That Shook the World) הוא ספר מאת העיתונאי ג'ון ריד שראה אור בארצות הברית ב-1919 ומגולל את אירועי מהפכת אוקטובר שהתרחשה ב-1917 ברוסיה, להם היה ריד עד ובחלקם אף נטל חלק פעיל. ריד מתמקד בכמה מהדמויות שהובילו את המהפכה הבולשביקית בהם טרוצקי, לנין, קארל ראדק וגריגורי זינובייב. הדיווח של ריד אינו דיווח עיתונאי קר, מרוחק ונייטרלי, אלא דיווח אוהד ובלתי ביקורתי ברובו של אירוע היסטורי שנראה לריד כנוסך תקווה. הספר הגיע למקום השביעי ברשימת "100 העבודות העיתונאיות החשובות ביותר במאה ה-20" שהרכיבה הפקולטה לעיתונות של אוניברסיטת ניו יורק ב-1999.
כתיבת הספר ופרסומו
ריד יצא לרוסיה ככתב הביטאון The Masses, אך מכיוון שהביטאון נסגר עקב הטפתו נגד מעורבות ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, פורסמו כתבותיו של ריד בירחונו של מקס איסטמן, The Liberator.
כאשר שב ריד לארצות הברית בקיץ 1918, הוחרמו כל המסמכים האותנטיים שהביא עמו, על פי החוק נגד הפצת תעמולה סובייטית, והוא אף נחקר במשך שעות. לאחר מכן מיהר להעלות את רשמיו על הכתב לפני שזכרונו יטשטש. לפי עדותו של איסטמן, ריד כתב בקדחתנות וברציפות במשך עשרה ימים ולילות בדירתו בניו יורק. המסמכים הוחזרו לריד רק בנובמבר 1918.
הספר ראה אור בהוצאת Boni & Liveright במרץ 1919. ריד כתב מתוך תשוקה ואמונה בצדקת המהפכה. הוא לא היה היסטוריון ולא פרשן, אך הספר התקבל כעדות מרתקת גם בעיני מתנגדים לקומוניזם. ריד חשף שמות של אישים ואירועים שלא היו ידועים כלל מחוץ לרוסיה.
כאשר חזר ריד לרוסיה ב-1919, שמח ללמוד כי לנין קרא את הספר והסכים לכתוב הקדמה למהדורה השנייה. המהדורה ראתה אור בניו יורק ב-1922 עם ההקדמה של לנין, כשנתיים לאחר מותו של ריד.
בתקופת סטלין היה הספר מוחרם ברוסיה, כיוון שריד תיאר את המהפכה כיציר-כפיהם של טרוצקי ולנין ולא הזכיר את סטלין אלא פעמיים, באקראי. הספר חזר להיות לגיטימי לאחר מות סטלין. בהקדמתו לספר "חוות החיות" סיפר ג'ורג' אורוול כי עם מותו של ריד עברו זכויות היוצרים על הספר למפלגה הקומוניסטית הבריטית, "כמה שנים מאוחר יותר הקומוניסטים הבריטים, לאחר שהשחיתו את המהדורה המקורית של הספר כמיטב יכולתם, הוציאו לאור נוסח מסולף שממנו הם השמיטו אזכורים של טרוצקי וגם הוציאו את ההקדמה שנכתבה על ידי לנין", את ההסכמה לקבלת הספר המזויף ללא מחאה כינה אורוול "סובלנות כלפי אי-יושר גלוי" הנובעת מהערצה עיוורת של ברית המועצות.
מבנה הספר ותוכנו
שני הפרקים הראשונים של הספר הם פרקי רקע היסטורי המדווחים באופן לאקוני יחסית להמשך הספר על מהפכת פברואר, האווירה הדמוקרטית והתפתחות הסובייטים (מועצות הפועלים, החקלאים והחיילים) בתקופת ממשלת המעבר הרוסית, התפוררות הצבא הרוסי בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה והתפוררות האימפריה הרוסית תוך הקמת הרפובליקה העממית של אוקראינה ומדינות-לאום נוספות.
הפרקים הבאים הם בעלי אופי של יומן אוטוביוגרפי ומכילים מעורבות אישית של המחבר, שניצב בנקודות מפתח רבות והיה עד לרבות מן ההתפתחויות העיקריות של המהפכה, כמו גם לאנקדוטות ולמצבים השופכים אור על המצב הנפשי והחברתי של אנשי פטרוגרד בתקופת ימי המהפכה.
הספר בתרבות
ב-1927 יצר סרגיי אייזנשטיין את הסרט אוקטובר, המבוסס על הספר, לאחר עריכה סטליניסטית ש"ניקתה" ממנו, למשל, כל זכר לטרוצקי.
על בסיס דמותו של מחבר הספר ג'ון ריד והאירועים שהובילו אותו לכתיבת הספר, הופק ב-1981 הסרט האמריקאי אדומים בבימויו ובכיכובו של וורן בייטי.
רוברט אסרף
רוברט אסרף (שמו הפרטי נכתב לעיתים בעברית כ"רובר" - כפי שהוא מבוטא בצרפתית); בערבית: روبرت الصراف; 1936, רבאט - 5 במרץ 2018) היה איש עסקים, סופר והיסטוריון, חוקר של יהדות מרוקו, כיהן כנשיא "המרכז לחקר יהדות מרוקו" בפריז ובמרוקו ונשיא האיחוד העולמי של יהודי מרוקו. אסרף מילא תפקידים חשובים ובכירים באדמיניסטרציה ובכלכלה של הממלכה המרוקנית וסייע לעיצוב פניה לאחר קבלת העצמאות. כיהן כנשיא "המרכז לחקר יהדות מרוקו" בפריז ונשיא האיחוד העולמי של יהודי מרוקו. אסרף כיהן כיועץ למלך חסן השני לענייני ישראל ובתפקידים בכירים נוספים בממלכה, שעל שרותו ארוך השנים זכה לעיטור הגבוה של הממלכה המרוקנית.
ביוגרפיה
ערב קבלת העצמאות של מרוקו, נסע ללמוד בפריז, באוניברסיטת סורבון, מדע המדינה ומשפטים. במהלך לימודיו שם התיידד עם הבכירים לעתיד של השלטון במרוקו, בהם חסן זמורי, לימים סגן שר הפנים. אחרי סיום לימודיו ב-1959 חזר למרוקו ועשה את ההתמחות שלו (סטאז') במשרד הפנים, תחת זמורי ולאחר מכן, קיבל מזמורי משימה כבדה של הכנת הבחירות הראשונות שנערכו במרוקו לרשויות המקומיות, שהתקיימו במאי 1960.
כאשר עבר זמורי מאוחר יותר למשרד החקלאות, הצטרף אליו אסרף. במהלך העבודה שם הכיר אסרף את נסיך הכתר, מולאי חסן (לימים המלך חסן השני) ואת עוזרו האישי של מולאי חסן, אחמד רדא גדירה, האיש מס' 2 בחשיבותו (אחרי יורש העצר), בממשלתו של מוחמד ה-5. גדירה שגם הוא התרשם מיכולותיו של אסרף, הפך אותו ליד ימינו. מאז, בכל התפקידים שגדירה מילא, הן כשר הפנים, שר החקלאות, מנהל כללי של הקבינט ועוד, היה שם אסרף, לצידם של חסן השני ושל גדירה, עד 1966.
ב-1966, פיזר חסן השני את הפרלמנט וגדירה עזב את הממשלה ואילו רוברט אסרף הפך ליועץ המשפטי של יו"ר הפרלמנט. עם זאת, לאחר תקופה מסוימת - לאחר פרישת גדירה מן הממשלה, עזב אסרף את השירות הציבורי ועבר לעולם העסקי.
בכל השנים הללו במרוקו, היה רוברט אסרף קרוב מאוד למקבלי ההחלטות בחצר המלוכה ובממשלת מרוקו והיה חשוף להתארגנות של יהודי מרוקו ובגיבוש השאיפות הציוניות שלהם. זאת, הגם שנזהר מאוד,מלקחת חלק ישיר או גלוי במגעים שהתנהלו עם הגופים היהודיים המקומיים והעולמיים שפעלו ליציאת היהודים ממרוקו. תקופה מיוחדת זו, לצד התפתחות השאיפות הציוניות והפעילות למען היציאה ממרוקו, תיאר רוברט אסרף בספרו "יהודי מרוקו בארץ ובעולם - הגירה, תפוצה וזהות".
כאשר נשבו במרוקו רוחות מאיימות בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים, עקר לפריז ואף התגורר עם משפחתו תקופה מסוימת בישראל ופתח מפעל בעיירה שדרות, במטרה לסייע לפיתוח הכלכלה דווקא בפריפריה, שאוישה ביוצאי מרוקו ולספק להם מקומות עבודה.
אסרף המשיך לעבוד בתחום הכלכלי והתמנה לתפקידים כלכליים ועשה קריירה עשירה ומלאת הישגים בקונצרן המלכותי ONA - תחילה לצידו של דוד עמר, שהיה אז מנכ"ל הקונצרן ויחד איתו פעל לביסוס מקומה של יהדות מרוקו ולצירופה לקונגרס היהודי העולמי.
תקופה זו, שהייתה החשובה בחייו מבחינה כלכלית, הגיעה לשיאה כאשר התמנה לתפקיד מנכ"ל הקונצרן. אסרף פיתח והפך את הקונצרן לקונצרן בינלאומי, שכלל עשרות חברות מקומיות ובינלאומיות וניהל עסקים חובקי עולם. במסגרת זו היה אסרף משתתף קבוע בכינוס הכלכלי בדאבוס ובכינוסים כלכליים רבים אחרים.
המלך חסן השני שהיה אדם חכם ובעל שאר רוח, ראה בבניית קשרים עם ישראל כאבן דרך חשובה לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטינ י והטיל על רוברט אסרף את התפקיד ליצירת הקשר עם מנהיגי ישראל. ואכן, אסרף עמד מאחורי ארגון הביקור של רבין במרוקו, שהוביל לחתימת הסכם השלום עם מצרים ואחר כך, בסיועו של ידידו השר רפי אדרי, עמד מאחורי הגעתו של שמעון פרס לוועידת איפראן ב-1986 וביקורי משלחות כלכליות ואישים פוליטיים רבים מישראל.
מפעל חשוב נוסף שלו היה הקמת "האיחוד העולמי של יהודי מרוקו", שהיה בברכתו של המלך חסן השני. "האיחוד העולמי", נועד ליצור גוף אחד מרכזי, של הפעילים היהודים המרכזיים במרוקו ובתפוצותיהם של יהודי מרוקו בעולם, שערך מספר כינוסים חשובים במרוקו, בישראל ובקנדה, שהובילו להתפתחות קשרים גלויים בין ישראל למרוקו.
בחסות גוף זה הגיעה משלחת של בכירי המשק והכלכלה הישראלית, יחד עם עיתונאים בכירים, לביקור ראשון מסוגו במרוקו, ב-1984. בהקשר זה יצוין, כי ביתו של רוברט אסרף במרקש היה מוקד עליה לרגל של ישראלים רבים שהגיעו לביקור במרוקו. בבית זה, לבקשת המלך חסן השני, לן שמעון פרס, בביקורו במרוקו - בקשה שרוברט אסרף ראה בה כבוד גדול ונענה לה בחפץ לב.
תרומה נוספת שלו, היה חלקו המרכזי, ב-1992, בהעלאת עצמות הנספים באניית המעפילים "אגוז" בסיועו של השר רפאל אדרי.