cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל מנלי
1972–1976
בחירות 1972 היו מקוטבות ורוויות אלימות קשה בין המעמד הבינוני והגבוה שתמך במפלגת הלייבור של ג'מייקה (JLP) לבין העניים (רובם שחורים צאצאי עבדים) שהיוו אמנם רוב והיו קהל בוחרים טבעי של PNP, אך אחוז ההצבעה שלהם היה נמוך. אף שמנלי הגיע ממשפחה אמידה ומבוססת, הפך ללא קושי למנהיג פועלים מקובל ומוערך על ידי העם. הוא התהלך ללא חליפה ועניבה והביע ביטחון ביכולתו להדיח את שלטונו השנוא של יו שירר ולהנחיל רפורמות מקיפות ברוח הסוציאליזם. את מסע הבחירות של מנלי באותה שנה ליוו זמרי הרגאיי מקס רומיאו ובוב מארלי שיצאו למסע הופעות בכפרים מרוחקים על מנת לגייס מצביעים ל-PNP. שירו של רומיאו "Let the Power Fall on I" אף הפך להמנון המפלגה לצד ססמאותיה "Better must come", "Giving power to the people". הדבר חיבר למפלגה את הרסטאפאריאנים שנטו להתרחק עד אז מהפוליטיקה הממסדית. באמונת הרסטאפארי זוהה מנלי עם יהושע בן נון. מפלגתו של מנלי זכתה בבחירות עם 69.8% מהקולות והוא הפך לראש ממשלתה הרביעי של מולדתו.
בניגוד לאביו, שהיה אדם מסוגר ופורמלי, פתח מנלי את שערי הפרלמנט והממשלה לעם והרבה ליצור קשר בין-אישי ישיר עם בוחריו, שלא חסכו ממנו ביקורת. עקב שיקולים פרגמטיים לא יכל מנלי לקיים את כל הבטחותיו במהלך הקמפיין במהירות, דבר שהוביל למורת רוח ואכזבה מסוימת בציבור בוחריו. בין הרפורמות שהעביר היו חוק שכר מינימום לכל העובדים כולל עובדי משק בית, השוואת תנאי הנשים לגברים והקמת מעונות יום, חוק הבטחת ייצוג עובדים באמצעות איגודים מקצועיים, חינוך חינם מבית ספר יסודי ועד אוניברסיטה, תוכנית ארצית למיגור האנלפבתיות, שיפור מערכי הרווחה והקצבאות וסיבסוד מורי מזון בסיסיים, רפורמה באחזקת הקרקעות שאיפשרה לאלפי איכרים לחכור קרקע ולקבל אשראי ממשלתי לפיתוחה וכך להפוך לבעלים של אדמתם, קידום השקעות בבריאות כולל תוכנית בריאות חינם ארצית בקהילה וייסוד קרן דיור לאומית שמטרתה להבטיח בעלות על דיור כמעט לכל אזרחי המדינה על ידי בניית בתים בדיור ציבורי והצעת משכנתאות בריבית נמוכה למשתכנים.
מנלי ביקש לגבש מדיניות חוץ עצמאית, שאינה מוכתבת מארצות הברית. בעיקר ביקש למצב את ג'מייקה כגורם מרכזי בתחום שיתופי הפעולה האזוריים באיים הקריבים. בהתאם למדיניות זו נפגש מנלי עם פידל קסטרו שליט קובה ובין השניים התפתחו יחסים אישיים חמים שצמחו לשיתופי פעולה, למורת רוחה של ארצות הברית. השניים נפגשו לראשונה בוועידת המדינות הבלתי-מזדהות באלג'יר בספטמבר 1973.
1976–1980
בחירות 1976 התאפיינו אף הן בקיטוב ואלימות על בסיס מעמדי, שהכריחו את הממשלה להשליט מצב חירום במדינה על מנת להשתלט על המהומות. ה-PNP זכתה בניצחון עם 78.3% מקולות הבוחרים. הורדת גיל ההצבעה מ-21 ל-18 סייעה ל-PNP להגדיל את ממדי הניצחון.
תקופת כהונתו השנייה של מנלי הייתה מוצלחת פחות. עצירת מימון וייקור האשראי מקרנות בינלאומיות, עקב החוב החיצוני והגרעון הגדלים, גרמו למשבר כלכלי. מצב הביטחון הפנימי במדינה התדרדר ואת הרחובות כבשו כנופיות שהתעמתו עם המשטרה וזו עם זו. בוועידת המדינות הבלתי מזדהות שנערכה בהוואנה, בירת קובה, ב-1979 נאם מנלי בזכות יצירת קשר בין המדינות הבלתי מזדהות לבין ברית המועצות למיתון השפעתה האימפריאליסטית של ארצות הברית במרחב הקריבי. אחת הסיבות להפניית העורף למערב הייתה התקוממותו של מנלי נגד גישתה של קרן המטבע הבינלאומית שסירבה להלוות כספים לפיתוח הקריביים. לפי ספרו (השנוי במחלוקת) של גארי וב, The Dark Alliance השקיע ה-CIA (סוכנות הביון האמריקאית) באותה עת בהורדת "הסכנה האדומה" שהיווה מנלי מהשלטון, בין היתר על ידי ערעור הביטחון הפנימי.
פנייתו של מנלי לכיוון הגוש הסובייטי ערב בחירות 1980 הובילה לתמיכה מאסיבית של הממשלים הימניים של מרגרט תאצ'ר ורונלד רייגן, שאך נבחרו, במפלגת JLP היריבה. מסע הבחירות היה העקוב מדם ביותר בתולדות המדינה ובסופו, לאחר איחוד כוחות של הכנסייה, המגזר הפרטי, העיתונות, כוחות הביטחון וחלק מהאיגודים המקצועיים, הודחה ממשלת מנלי עם 15% מהקולות בלבד ו-85% למפלגה היריבה.
שנות האופוזיציה
לאחר התבוסה מנלי המשיך לכהן כראש מפלגתו וכיהן כראש האופוזיציה, בתפקידו זה היה דובר נמרץ נגד המדיניות השמרנית של מחליפו, אדוארד סגה. כן תקף את ממשלתו בגין שיתוף הפעולה שלה עם ממשל ארצות הברית בעת הפלישה האמריקאית לגרנדה ב-1983 כזרוע של האימפריאליזם האמריקאי ונגד הסולידריות של עמי הקריבים. במהלך שנות ה-80 הופיע מנלי ונאם ברחבי העולם ולימד באוניברסיטת קולומביה.
הכהונה השנייה
ב-1992, עקב בעיות בריאות, התפטר מנלי משני תפקידיו, כראש המפלגה וכראש הממשלה ומסר אותם לסגנו פ. ג'. פטרסון.
חייו הפרטיים
מנלי נישא חמש פעמים.
מנלי נפטר ב-6 במרץ 1997 מסרטן הערמונית, ונקבר לצד אביו בפארק הגיבורים הלאומיים בקינגסטון.
טאוויי
טאוויי (בבורמזית: ထားဝယ်) היא עיר בדרום-מזרח מיאנמר והיא מהווה את בירת מחוז טנינטארי, הידועה בעבר כמחלקת טנאסרים, על הגדה הצפונית של נהר טאוויי. העיר נמצאת כ-614.3 ק"מ דרומית מזרחית ליאנגון. אוכלוסייתה נכון לשנת 2014 מונה כ-146,964. "טאוויי" הוא גם שמו של אחד מ-135 המיעוטים האתניים של מיאנמר. העיר מהווה עיר נמל בשפך נהר טאוויי, 30 ק"מ מים אנדמן והיא מועדת להצפות בעונת המונסון.
היסטוריה
מכיוון שלאתר העתיק, סאגרה סיטי (טאוויי העתיקה), שנמצאת כ-6 קילומטרים צפונית לעיר הנוכחית, יש כל כך הרבה עקבות של תרבות פיו, היא הוכרה כאחת מבירות המחוז בעידן פיו העתיקה.
מהמאות ה-11 עד ה-13, דאווי היה חלק מממלכת פגן. מ-1287 עד 1564, דאווי הפך לחלק מממלכת סוחוטאי ומממלכת איוטאיה  יורשתה. מ-1564 עד 1594, דאווי היה חלק משושלת טוונגו של בורמה. סיאם החזירה את העיר באופן זמני בין 1594 ל-1614. מ-1614 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20, דאווי הייתה העיר הדרומית ביותר תחת שלטון בורמזי, והיא הוגנה על ידי חיל מצב בורמזי. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, במהלך מלחמת האזרחים בבורמה בשנים 1740–1757, השתלטה על דאווי, יחד עם חוף טנאסרים הצפוני, על ידי סיאם. בורמה החזירה לעצמה את העיר בשנת 1760 במסגרת המלחמה הבורמזית-סיאמית, והרחיבה את שליטתה על כל חוף טנאסרים בשנת 1765. חוף טנאסרים נמסר לידי הבריטים לאחר המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה (1824–1826).
לאחר העצמאות ב-1948, הפכה העיר לחלק מחטיבת טנאסרים, שכללה גם את מדינת מון של היום. בשנת 1974, מדינת מון נוצרה משטחים של מטנאסרים ודאווי הפכה לבירת החטיבה הקטומה. בשנת 1989 שונה שמה האנגלי של העיר מ-Tavoy ל-Dawei, וטנאסרים (Tenasserim) הפכה לטנינטארי (Tanintharyi).
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג - פרקים
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג (בצרפתית: Miraculous, les aventures de Ladybug et Chat Noir; מוכרת גם בתור Miraculous Ladybug או רק Miraculous) היא סדרת טלוויזיה צרפתית בהנפשה ממוחשבת מסוג אקשן והרפתקאות. הסדרה מתמקדת במרינט דופן צ'אנג ובאדריאן אגרסט, נערים מפריז היכולים לשנות צורה לחיפושית המופלאה ולחתול השחור בהתאמה, גיבורי על המגנים על עירם מנבלי על שנוצרים על ידי עש לילה. הסדרה הופקה על ידי Zagtoon ו-Method Animation מצרפת, בשיתוף פעולה עם TF1, AB Droits Audiovisuels, The Walt Disney Company France, Gloob, SK Broadband ו-EBS.
הסדרה משודרת בלמעלה מ-50 מדינות. היא שודרה לראשונה בערוץ EBS1 בקוריאה הדרומית החל מ-1 בספטמבר 2015, ומ-19 באוקטובר בערוץ TF1 בצרפת. בארצות הברית, שודרה הסדרה בערוץ ניקלודיאון ב-6 בדצמבר 2015, לאחר מכן שודרה בערוץ דיסני החל מ-8 באפריל 2019 לאחר ששודרה בערוץ זה ברוב אזורי העולם.
בג"ץ ית"ד
בג"ץ 2599/00 יתד – עמותת הורים לילדי תסמונת דאון נ' משרד החינוך שניתן ב-14 באוגוסט 2002 והמוכר כבג"ץ יתד הוא עתירה שהוגשה על ידי עמותה של הורים לילדים עם תסמונת דאון בנוגע להקצאת תקציב לילדי החינוך המיוחד המשולבים בבתי ספר רגילים. בית המשפט בהרכב של השופטת דליה דורנר, השופט אדמונד לוי והשופט תיאודור אור קיבל את העתירה ברוב דעות וקבע כי הזכות לחינוך חינם והזכות לשוויון בחינוך הוכרו כזכויות יסוד במשפט הישראלי והבינלאומי כאשר הזכות לחינוך מיוחד היא חלק אינטגרלי של הזכות לחינוך וכוללת בתוכה גם את אוכלוסיית בעלי הצרכים המיוחדים.
חשיבותו של פסק הדין היה במתן הוראה מפורשת למדינה ולמשרד החינוך להקצות משאבים כספיים לצורך השמת ילדי החינוך המיוחד בבתי ספר רגילים. לאחר מתן פסק הדין תוקן החוק במסגרתו נוסף פרק ד1 שכותרתו "שילוב ילדים בעל צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל" שהסדיר סוגיה זו.
אף שעתירה זו התקבלה כבר בחודש אוגוסט 2002 והחוק תוקן, העדר יישומו ברוח פסק הדין והחוק הביא להגשת עתירות נוספות ולהגברת המודעות הציבורית שסללה הקמת מספר ועדות ציבוריות. הוועדות הוקמו במטרה לבדוק את היקף יישום החוק במערכת החינוך המיוחד וכן את ביצוע העברת התקציבים בפועל כפי שהורה בית משפט וכפי שנקבע בחוק המתוקן.
חינוך מיוחד
חינוך מיוחד הוא חינוך הניתן על ידי המדינה מתוקף אחריותה לחינוך ילדים במערכת החינוך ובמיוחד בעלי צרכים מיוחדים ולקויות הפוגעות בתפקודם באופן משמעותי. תפקיד המדינה לקדם ולפתח את כישוריהם, להקנות להם ידע ומיומנות, זאת כדי לשלבם ככל האפשר בחברה ובקהילה ובעולם העבודה.
הוראות חוק חינוך מיוחד שהתקבל בכנסת בשנת 1988 (והמרחיבות את הוראות חוק לימוד חובהמשנת 1949 למגזר תלמידי החינוך המיוחד) קובעות בין היתר כי השמתו של ילד בעל צרכים מיוחדים בגילאים 3–21 יכולה להתבצע לאחר שאובחן על ידי ועדת השמה של החינוך המיוחד בשני סוגי מוסדות חינוך : במוסד לחינוך מיוחד או במוסד לחינוך רגיל הקולט בתוכו תלמידים בעלי צרכים מיוחדים ומספק להם את הסיוע וההדרכה הדרושים להשתלבותם התקינה.
החוק קובע עוד כי ועדת ההשמה תעניק קדימות להשמת ילד עם צרכים מיוחדים במוסד חינוך רגיל וזאת כדי שיפיק את התועלת המקסימלית מבחינה לימודית וחברתית. עם זאת, הקביעה באשר לגורם המממן את החינוך בבית ספר רגיל נוגע לשיקול דעתה של ועדת ההשמה והמלצותיה. לאחר כניסת חוק חינוך מיוחד לתוקף מינה שר החינוך יוסי שריד ועדה ציבורית - ועדת מרגלית. מטרת הוועדה הייתה בחינת דרכי מימושו של החוק במערכת החינוך וביצועו בפועל.
עמותת יתד
עמותת יתד הוקמה על ידי קבוצת הורים לילדי תסמונת דאון בתחילת שנות ה-80 במטרה לפעול לקידום זכויות ילדים ובוגרים הלוקים בתסמונת דאון בכל תחומי החיים. אחת ממטרותיה העיקריות של העמותה היא שילדים ומתבגרים עם תסמונת דאון יוכלו להשתלב בחיי הקהילה והחברה כאחד האדם.
הקשיים הכלכליים של הורים אלו לממן חינוך ילדיהם בעלי הצרכים המיוחדים במסגרת החינוך הרגיל לא הותירו בפניהם ברירה אלא להשאירם בבתי ספר לחינוך מיוחד. מצב זה הוביל ליצירת פערים והבדלים בתוך אוכלוסיית הלוקים בתסמונת ובכך נסללה הדרך להגשת עתירה זו.
בעקבות פסק הדין
פסק דין זה הוביל לתיקון חוק החינוך המיוחד במסגרתו נוסף פרק ד1 שכותרתו "שילוב ילד בעל צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל". התיקון חייב את המדינה לממן את חינוכם של הילדים בעלי הצרכים המיוחדים שנמצאו מתאימים לשילוב. עוד נקבע בסעיף 20 ג לחוק כי שר החינוך בהסכמת שר האוצר, יקבע תוכנית לשילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים במוסדות חינוך רגילים; אשר גם תכלול את אופן הקצאת המשאבים למוסדות החינוך הרגילים. התיקון קבע כי התוקף יוחל משנת הלימודים תשס"ד (בתאריך 31 אוגוסט 2003).
לצד פעילות המדינה המשיכו הארגונים החברתיים העוסקים בנושא זה בפעילותם להגברת המודעות לסוגיית חינוך הילדים בעלי הצרכים המיוחדים. פעילותם הופנתה גם למישור הפרלמנטרי. וועדת ביקורת המדינה שדנה בעניין זה המליצה למשרד החינוך להתחיל להתניע מהלך מיידי של שיתוף פעולה עם הארגונים החברתיים ליישום דו"ח דורנר. לאחר דיון זה הציג משרד החינוך את לוחות הזמנים המשוער לפיו פריסה ארצית וביצוע מלא של דו"ח דורנר הושלם בשנת 2018 (תשע"ח) ויחיל את בתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים.
סוגיה זו הגיעה גם לשולחנו של מבקר המדינה שהקדיש בדו"ח לשנת 2012 פרק מיוחד לנושא אי יישום דו"ח דורנר ואופן שילוב תלמידים בעלי צרכים מיוחדים במוסדות החינוך הרגיל. המבקר קבע כי המאמץ שנעשה החל משנת 2002 לערך השילוב בחינוך הן בחוק והן בפסיקה לא באו לידי ביטוי בהגדלת שיעור המשאבים שהקצה משרד החינוך לשילוב תלמידים בעלי צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל, וכי החלק היחסי מסך התקציב לחינוך מיוחד שהקצה המשרד לצורכי השילוב בשנת 2011 נותר כפי שהיה עשור קודם לכן. הדו"ח קובע עוד כי הנטל הכספי של השילוב מוסיף, כפי שהיה בעבר, להיות על כתפי משפחות הילדים בעלי הצרכים המיוחדים. במסקנתו מציין המבקר כי התופעה שעליה הצביע בג"ץ באשר לחוסר שוויון בהקצאת המשאבים בין התלמידים במסגרות החינוך המיוחד ובין התלמידים המשולבים בחינוך הרגיל – שרירה וקיימת.
אף שחלף זמן רב מאז תוקן חוק החינוך המיוחד ומאז אמר בית המשפט את דברו, ומונו מספר ועדות ציבוריות לבחינת נושא זה לרבות בדיקת מבקר המדינה, עדיין לא מומש בשלמותו העיקרון לשילוב ילד בעל צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל, וזאת בדגש על הקצאת משאבים וכספים מספיקים להגשמת מדיניות זה בפועל. עם זאת פסק הדין מהווה זרקור להפניית תשומת לבו של המחוקק לחשיבות שילובם של בעלי הצרכים המיוחדים במערכת החינוך הרגילה גם אם לשילוב זה השלכות תקציביות. פסק דין זה גרם לשינוי חקיקה והיווה צוהר להנעת תהליך (אשר עודנו בהתהוות נכון לשנת 2015) הצפוי לסלול שינוי במבנה מערכת החינוך בכללותה ובחינוך המיוחד בפרט בכל הנוגע להעברת תקציבים ויישום שילוב במערכת החינוך הכללית בישראל.
וייטנאם
הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם (בוייטנאמית: Cộng hoà xã hội chủ nghĩa Việt Nam) היא מדינה בדרום-מזרח אסיה אשר גובלת ברפובליקה העממית של סין בצפון, בלאוס ובקמבודיה במערב, ובמפרץ טונקין במזרח ובדרום. הרפובליקה במתכונתה הנוכחית קיימת משנת 1976, לאחר תום מלחמת וייטנאם וכיבושה של דרום וייטנאם על ידי צפון וייטנאם.
היסטוריה
וייטנאם הייתה מאוכלסת עוד בתקופת האבן הקדומה. אתרים ארכאולוגיים במחוז ת'אן הואה מוכיחים קיום של בני אדם באזור לפני כמה אלפי שנים. ארכאולוגים מקשרים את תחילת הציוויליזציה הווייטנאמית לסוף תקופת האבן החדשה ולתחילת תקופת הברונזה. יש עדויות לקיומה של תרבות קדומה בין השנים 2000 לפנה"ס ל-1400 לפנה"ס. גידול האורז והשימוש בברונזה הגיעו לווייטנאם בסביבות 1200 לפנה"ס. כלי ברונזה רבים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מראים השפעה של אזור דרום-מזרח אסיה בתרבות המקומית באותן שנים. בצפון וייטנאם נמצאו הרבה מכרות נחושת קטנים עתיקים. בשנת 111 לפנה"ס נכבשה אן-וייט על ידי הסינים והפכה למחוז בממלכה. בעקבות כך נערכו מדי פעם מרידות בשלטון הסיני, ביניהן המרד של האחיות צ'ונג, בעקבותיו הפכה אן-וייט לעצמאית למשך כשלוש שנים (בשנים 40–43 לספירה, לערך). בשנת 679 שונה שם המחוז לאן-נאם.
בסוף המאה ה-11 התרחשה מלחמה הסינו-ווייטנאמית בה צבא שושלת סונג הסינית הגיע כמעט עד לעיר הבירה האנוי אך נהדף לבסוף.
עד למלחמת העולם השנייה הייתה וייטנאם, יחד עם קמבודיה ולאוס, חלק מקולוניה צרפתית שנקראה הודו-סין. במהלך המלחמה נכבשה הודו-סין על ידי האימפריה היפנית. כשזו הובסה חזרה השליטה בהודו-סין לצרפת, אלא שהפעם המציאות הייתה שונה. בזמן הכיבוש היפני התארגנה מחתרת קומוניסטית, "וייט מין" בראשות הו צ'י מין, שהכריז עם סיום המלחמה על הקמת רפובליקת וייטנאם ובירתה האנוי שבצפון הארץ. הקיסר ה-13 והאחרון של שושלת נגויין, באו דאי (Bảo Đại) ויתר ב-1945 בטקס שנערך בהואה בארמון נו מון על תפקידו כשליט לטובת ממשלה קומוניסטית שהוקמה בצפון. הצרפתים לעומת זאת לא הכירו במדינה החדשה ואל שלטונם התנגד הו צ'י מין. לכן ב-1950 תחת השפעתה החזקה של ברית המועצות, החל מאבק בין הצרפתים לבין הווייט מין.
המאבק הפך למלחמה (מלחמת הודו-סין הראשונה) כאשר הצרפתים השקיעו את כוחם בהגנה על אחד השרידים האחרונים של האימפריה הצרפתית. ב-1954 הצליח הווייט מין להביס את הצרפתים בקרב דיין ביין פו ואילץ אותם להעניק עצמאות למדינות הודו-סין. בקיץ 1954, בוועידת ז'נבה הגיעו נציגי המערב, ברית המועצות, סין ווייטנאם לידי הסכם קו הרוחב 17, שחילק את וייטנאם לשתי מדינות: צפון וייטנאם ודרום וייטנאם. כל אלה שרצו לעזוב את צפון וייטנאם ולהגר דרומה יכלו לעשות זאת. מאות אלפי וייטנאמים קתולים היגרו דרומה בעוד האופי הקומוניסטי בצפון התחזק.
המשטר בדרום וייטנאם התרכז סביב אישיותו הדומיננטית של נו דין דיים, שניהל משטר אוטוריטרי, מושחת ונפוטיסטי, דיכא בכח את מתנגדיו וסירב לערוך רפורמות בשלטונו. בדרום החלו להתפתח ארגוני גרילה נגד דיים הידועים בשם "וייטקונג", שהחלו לתקוף את כוחות הממשלה. האופוזיציה למשטרו של דיים התגברה, ובנובמבר 1963 אירעה הפיכה צבאית ודיים נרצח. במקביל, החל מסוף שנות ה-50 החלה מעורבות של ארצות הברית בווייטנאם, מעורבות שהלכה וגברה במהלך שנות ה-60. מ-1965 הפכה מלחמת וייטנאם, שהחלה עוד ב-1959, למאבק כולל בין צפון וייטנאם והווייטקונג לבין האמריקנים. לאחר שנים ארוכות של קרבות עקובים מדם, החל הנרי קיסינג'ר, שר החוץ של ארצות הברית, במגעים חשאיים עם נציגי צפון וייטנאם, וב-1973 נחתם הסכם להוצאת הכוחות האמריקניים מווייטנאם. ב-29 במרץ 1973 עזבו אותה אחרוני האמריקנים.
עם סיומה של המלחמה, השתלטה צפון וייטנאם על דרום וייטנאם. ב-30 באפריל 1975 נכבשה בירת הדרום סייגון והושלמה ההשתלטות. ב-2 ביולי 1976 אוחדו שתי המדינות רשמית למדינה אחת. פליטים רבים, שחששו משלטון הצפון, נמלטו מהמדינה. מאות אלפים אחרים, שנחשדו בשיתוף פעולה עם ארצות הברית, הוגלו למחנות לחינוך מחדש בהם עברו עינויים, עבודת פרך, ורבים אבדו את חייהם.
בתחילת שנות ה־80 וייטנאם הייתה בצמיחה כלכלית שלילית וצניחה בתל"ג לרמה של פחות מ־200 דולר לאדם. כאשר סין – השכנה הקומוניסטית – החלה לפתוח את כלכלתה אל המערב, וייטנאם ראתה בכך הצדקה לפעולה דומה ובשנת 1986 חוקקה מספר חוקים שעודדו השקעות זרות במדינה, וההשקעות החלו להגיע בשנים שלאחר מכן.
לאחר המלחמה, נשענה וייטנאם על הסיוע הכלכלי והצבאי של ברית המועצות, עד לקריסתה בשנת 1991. ב-1978 פלשה וייטנאם לקמבודיה שכנתה, עקב רציחתם של אלפי וייטנאמים גולים על ידי ה"קמר רוז" והטרור שהטיל משטרו של פול פוט, שגרם להצפת וייטנאם בפליטים קמבודים. המדינה שאך זה יצאה מ-30 שנות מלחמה עקובות מדם שעלו לה במיליוני הרוגים, כעת התבוססה בעצמה במערכה ממושכת בקמבודיה שעלתה לה בכ-50,000 חללים. הדמיון הרב של ההתבוססות הארוכה הזאת להתבוססות הארוכה של ארצות הברית בווייטנאם העניק למערכה, אשר הסתיימה רק ב-1989, את הכינוי "וייטנאם של וייטנאם". באותן שנים ממש, סין אשר תמכה במשטר בקמבודיה, פלשה לצפון המדינה עם כ-90,000 חיילים וגרמה לעוד שורה של חללים ופליטים עד אשר וייטנאם הצליחה להדוף את צבאה. החל מ-1986, בעקבות מספר רפורמות פוליטיות וכלכליות שביצעה המפלגה השלטת, החלה המדינה לזכות להכרה בינלאומית מצד מרבית מדינות העולם, ומאז שנת 2000 כלכלתה צומחת בקצב מרשים.
פוליטיקה
בווייטנאם קיים משטר חד-מפלגתי בהנהגת המפלגה הקרויה "הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם".
אף על פי שבאופן רשמי דוגלת המדינה בסוציאליזם, חלק מעקרונות שיטת הממשל הזו נזנחו החל משנות ה-90.
הנשיא הוא ראש המדינה ומפקד צבא וייטנאם. תפקידו במועצה הוא שר הביטחון והשר לביטחון פנים. ראש ממשלת וייטנאם הוא הממונה על הממשלה ומועצת השרים, בה מכהנים 3 סגנים שלו ועוד 26 שרים שונים.
האספה הלאומית בווייטנאם היא הרשות המחוקקת והיא הגוף היחיד במדינה שזהו תפקידו. במועצה יושבים 498 חברים. היא ממונה גם על הרשות השופטת והרשות המבצעת במדינה. כל חברי מועצת השרים מגיעים מתוך האספה הלאומית.
האספה ממונה גם על בית המשפט העליון, הערכאה הגבוהה ביותר במדינה לערעורים. תחתיו יש בתי משפט מחוזיים ובתי משפט מקומיים. בתי משפט צבאיים במדינה מחזיקים בסמכויות נרחבות למקרים בהם מדובר בביטחון הלאומי.
מזכיר המפלגה הוא אחד האנשים החזקים ורבי ההשפעה במדינה בהיותו אחראי על הארגון הלאומי של המפלגה, מינויים מדיניים, וקביעת מדיניות המפלגה.
חמת ארמטורות ויציקות
חמת ארמטורות ויציקות בע"מ (ידועה בקיצור כחמת) היא חברה ישראלית המתמחה בייצור ברזים. בעבר הייתה פעילה בתחומים נוספים בתעשיית המתכת (ראו להלן). החברה היא חברה בת של קבוצת חמת הנסחרת בבורסה בתל אביב.
וייטנאם
פוליטיקה
במדינה פועלים מספר פעילים להגדלת חופש המידע וזכויות האדם. בעקבות פעילותה בתחום זה, פעילת זכויות האדם פאם דואן צ'אן נעצרה באוקטובר 2020, ונידונה ל-9 שנות מאסר.
חמת ארמטורות ויציקות
הקמת המפעל והתרחבותו
החברה החלה את דרכה כ"חמת חברת יצרני מכשירים ומכונות" בדירה שכורה בגבעת הרצל בתל אביב, כמפעל שייצר ברזים ופרזול לנגרות בניין. בשנת 1944 היא אוחדה עם מפעל ברזל של "סולל בונה" בנחלת יצחק, שהוקם בימי מלחמת העולם השנייה לצורך ייצור נשק ומוקשים עבור הצבא הבריטי, וייצר בנוסף קונסטרוקציות ברזל לבניינים. המפעל המאוחד התמקם בנחלת יצחק וקיבל את השם "חמת". בשנת 1944 הוכללה החברה בחברת הבת של "סולל בונה", "כור".
וייטנאם
צבא
"הצבא העממי של וייטנאם" הוא שמם של כל הכוחות המזוינים במדינה. מבנה הצבא שואב השראה מצבא השחרור העממי של הרפובליקה העממית של סין. הצבא מתחלק ביתר פירוט לכוחות היבשה (הכוללים כוחות עורף אסטרטגיים ומשמר גבולות), הצי העממי, חיל האוויר העממי ומשמר חופים. מאז הקמת המדינה תרם הצבא לכלכלת וייטנאם הן בתחום הביטחון והן כחלק מכוח העבודה במדינה. הצבא מסייע בתחומים נרחבים הכוללים: תעשייה, חקלאות, יערנות, דיג ואמצעי תקשורת. לפי ההערכות, משרתים בצבא כ-500,000 קצינים וחיילים. הממשלה גם מארגנת מיליציות מקומיות בפרובינציות וכוחות משטרה מקומיים. מעורבות הכוחות החמושים בחיי החברה במדינה הצטמצמה בהדרגה החל משנות ה-80.
חמת ארמטורות ויציקות
הקמת המפעל והתרחבותו
המפעל עסק בין השאר בעיבוד ברזים שנוצקו במפעלי וולקן. בשנת 1949 היו במפעל שלוש מחלקות: מחלקה לברזל בניין, כולל מסגרות לחלונות, עמודי חשמל, מריצות, ארגזי בניין, ומכלים שונים כמו דליים וכדי חלב, מחלקת מכונאות המייצרת ברזים ושסתומים ומחלקת פרזול שייצרה בין השאר מסמרים וצירים. כן יוצרו במפעל מנעולים. באותה שנה נפתחה מחלקה רביעית, שהייתה לחברת הבת חמה, שעסקה בציפוי ניקל כרום והייתה כוונה להתחיל לייצר סכו"ם. עד שנת 1952 נוספו למוצרי המפעל גם אתים ומעדרים.
וייטנאם
כלכלה
רוב כלכלתה של וייטנאם מתבססת על חקלאות, אם כי רק רבע משטח המדינה ראוי לעיבוד. הגידול העיקרי במדינה הוא אורז. וייטנאם היא ממגדלות האורז החשובות והגדולות בעולם, ואף שהיא צריכה לדאוג לאוכלוסייתה הגדולה, נשארים לה עודפי אורז ליצוא. בנוסף, מגדלים במדינה גם עצי גומי, תירס, קני סוכר, פלפל, תה, קפה, טבק ובטטות. בערי הצפון, כמו האנוי והייפונג, יש תעשייה כבדה, המבוססת על מרבצי הפחם והברזל באזור. כמו כן בצפון נמצאים מרבצי מתכות אחרות, אך כרייתם נמצאת רק בתחילת דרכה. וייטנאם הייתה אחת המדינות העניות בעולם, מלחמת האזרחים הארוכה בין סוף שנות השישים עד שנות השבעים הכבידה לחלוטין על כלכלתה. היא הייתה נתונה לחרם של ארצות הברית עד שנת 1994. בשנת 1987 חל שינוי בכלכלה של וייטנאם כאשר פתחה את שעריה בפני תיירים.
חמת ארמטורות ויציקות
הקמת המפעל והתרחבותו
בשנים 1947–1949 התקיים במפעל בנחלת יצחק מכון הציפויים של התעשייה הצבאית בו עסקו בציפוי והשחרה של כלי נשק שיוצרו על ידי מפעלי התעשייה הצבאית.
וייטנאם
כלכלה
בשנת 2010 נאמד היקף התוצר המקומי גולמי של כלכלת וייטנאם בכ-104 מיליארד דולר, כאשר התוצר במונחי כוח קנייה נאמד בכ-275 מיליארד דולר. בשנים שקדמו למשבר העולמי, בין 2004–2007, צמחה וייטנאם בשיעור ריאלי שנתי ממוצע של למעלה מ-8%. בשנות המשבר (2008–2009) התמתנה הצמיחה בהשפעת הירידה החדה בהיקפי הסחר העולמי, לצמיחה של 6%, כאשר בשנים הבאות צפויה וייטנאם לשמור על גידול עקבי ויציב של קצת למעלה מ-7% צמיחה.
חמת ארמטורות ויציקות
הקמת המפעל והתרחבותו
באמצע 1947 הועסקו במפעל 170 עובדים, ב-1949 כ-210 עובדים, ובשנת 1952 הועסקו במפעל כ-430–450 עובדים, כולל כ-40 עובדים של חמה, ותוצרתו היוותה 60% משוק הפרזול והאינסטלציה בישראל באותה עת.
וייטנאם
כלכלה
יבוא הסחורות הכולל של וייטנאם הסתכם בשנת 2010 ב-79 מיליארד דולר, עלייה של 26% בהשוואה לשנה שעברה. בשנים הבאות צפוי גידול של 14% בהיקפי היבוא, מתון מעט יותר מזה שנרשם השנה ובשנים שקדמו למשבר העולמי (גידול ממוצע של 26% בין השנים 2004–2007) היקף הסחר בסחורות בשנה החולפת הסתכם בכ־150 מיליארד דולר, עלייה של כ־23% לעומת שנת 2009. יצוא הסחורות הסתכם בכ-71 מיליארד דולר, עלייה של 25% בהשוואה לשנה הקודמת. בשנים האחרונות מתמקד הסחר של וייטנאם בעיקר בייצוא של מוצרי טקסטיל, לבוש והנעלה, נפט גולמי, דגה ומוצרי דגה וציוד אלקטרוני, וייבוא של מכונות וציוד חשמלי, מוצרי אנרגיה ופלדה. מדינות היצוא העיקריות (על פי סדר חשיבות) הן ארצות הברית, האיחוד האירופאי, מדינות ה-ASEAN, יפן וסין כשמדינות הייבוא העיקריות הן סין, מדינות ה-ASEAN, דרום-קוריאה, יפן והאיחוד האירופאי.
גאוגרפיה
את וייטנאם ניתן לחלק לשלוש יחידות גאוגרפיות מובחנות:
חמת ארמטורות ויציקות
קשיים כלכליים
בשנים 61–1963 בוצעו בחמת השקעות גדולות, שמומנו על ידי הלוואות ומענקי פיתוח של הממשלה, שהרחיבו את הייצור של חמת ל-400 טון לחודש לעומת 30 טונות בלבד שש שנים קודם לכן. חלק מההשקעות התבררו כלא כלכליות, והוצאות המימון שהגיעו עד כדי 50% מהוצאות החברה הפכו אותה מחברה שהייתה מהיסודות הרווחיים של "כור", לחברה הנתמכת על ידי "כור". דו"ח של מבקר ההסתדרות מצא שעל כל פועל ייצור מעסיק המפעל עובד בשירותים ומנהל, שאין לחברה תוכנית ארגונית, ושאין פרוטוקולים של ישיבות הנהלה שהחליטו על השקעות, שחלקן היו מועדות מראש לכישלון. מחלקת הקונסטרוקציה הייתה המפסידה ביותר, בעוד מחלקת הברזים הייתה הרווחית ביותר ומחלקת יציקות לחץ (פרזול) שמרה גם היא על רווחיות. לאחר תקופה של הזמנות גדולות בראשית שנות ה-60 מצאה את עצמה מחלקת הקונסטרוקציה במצב של אבטלה סמויה וחוסר יכולת להתחרות, עד שמפעלים הסתדרותיים קנו תוצרת ממפעלים אחרים ולא מחמת. רבות מהעבודות שבכל זאת התקבלו נעשו במחירי הפסד. המפעל פיטר 120 עובדים וירד לגודל של 470 עובדים. בשנת 1967 הוחלט להפוך את "חמה" לחברה עצמאית ולהיפטר ממפעל הפרזול, ולרכז את חמת סביב מחלקות הקונסטרוקציה, הברזים והמכונות (בחברת הבת סימת). לגבי מחלקת הקונסטרוקציה הושג הסכם לשיתוף פעולה וחלוקת שוק עם "וולקן".
וייטנאם
גאוגרפיה
דלתת המקונג מאופיינת בקרקעות סחף כבדות ופוריות. המקונג, אשר זורם מפסגות ההימלאיה לאורך למעלה מ-4,000 ק"מ הסיע במשך מיליוני שנים מיליוני קוב של סחף עשיר במינרלים. במרכז הדלתא הקדומה ממוקמת העיר הו צ'י מין סיטי. האזור מפורץ במאות פלגי מים וקילומטרים רבים של שדות אורז.
חמת ארמטורות ויציקות
התמקדות בתחום הברזים
בסוף שנות ה-60 הוחלט למזג את מפעלי המתכת השונים של "כור", בהם מפעל הקונסטרוקציה של חמת, לחברה אחת: "כור מתכת". בעקבות זאת, נשארה חמת ממוקדת בייצור ברזים בלבד.
וייטנאם
גאוגרפיה
דלתת הנהר האדום דומה במאפייניה הגאוגרפים לדלתת המקונג, אך קטנה בצורה משמעותית, כמו כן, מלבד הגיל הגאולוגי הצעיר של הדלתא, גם הנהר האדום שונה - הוא מקבל את מימיו ממרחק של פחות מ 2,000 ק"מ ויש לו תורם מרכזי בשם הנהר השחור.
חמת ארמטורות ויציקות
תחת חברת "מרחב"
כור הכלילה את חמת ביחד עם חרסה בחברת בת בשם "מרחב-מרכז חומרי בניה וקרמיקה", שבשנת 2013 שינתה את שמה ל"קבוצת חמת". בתחילת 1993 הנפיקה "כור" את "מרחב" בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1999 מכרה את יתרת החזקותיה ב"מרחב" לחברת ליפסקי.
וייטנאם
גאוגרפיה
את אגן ההיקוות של שני הנהרות תוחמים רכסי הרים גבוהים ובהם הר פנסיפן - הגבוה ביותר בווייטנאם. האזור ההררי מאופיין במסלע וולקני מותמר ובאזורים הקשים לגישה ושלא נפגעו מהפצצות ארצות הברית, ניתן עדיין למצוא יערות מפותחים.
פרובינציות
בווייטנאם יש 59 פרובינציות. כמו כן יש בה 5 רשויות מקומיות בשלטון מרכזי הנמצאות באותו דרג ניהולי כמו הפרובינציות.
הפרובינציות מתחלקות לרשויות מקומיות פרובינציאליות, מרכזי ערים ומחוזות.
דמוגרפיה
בווייטנאם חיים 54 מיעוטים אתניים. הקבוצה האתנית העיקרית במדינה היא וייט המהווה 86.2% מהאוכלוסייה (לפי מפקד האוכלוסין ב-1999).
קבוצות אתניות משמעותיות אחרות במדינה מורכבות משבט-על המונג, המונה את השבטים פלואר מונג, רד מונג, בלאק מונג, וואיט מונג. שבט-על טאי המונה את השבטים בלק טאי, וואיט טאי ושבטים שונים מקבוצת המון-קמר, שבטים ממוצא סיני ושבטים טיבטים אשר היגרו לווייטנאם רק במאות האחרונות.
השפה המדוברת היא וייטנאמית והכתיב המקובל היום הוא כתיב לטיני. בהיסטוריה המוקדמת הכתיב הסיני היה בשימוש. במאה ה-13 פותח כתיב מקומי, צ'ו נומ, שהיה בשימוש במשך יותר מ-300 שנים. בזמן השלטון הצרפתי בווייטנאם פותח כתיב לטיני לשפה המקומית במהלך המאה ה-17.
עם הטמעת הכתיב הלטיני הגיעה האוריינות להמונים. נכון לשנת 2004 94% מהתושבים במדינה יודעים קרוא וכתוב. הצרפתית נמצאת עדיין בשימוש אצל התושבים המבוגרים יותר במדינה כשפה שנייה, אך היא מאבדת את הפופולריות שלה בקצב מהיר.
על פי סטטיסטיקות משנת 2014 80% מתושבי וייטנאם מגדירים עצמם חסרי דת או שייכים לדת העממית המקומית. 9.6% מגדירים עצמם בודהיסטים מזרם המהאיאנה, וספציפית קהילה גדולה של מתרגלי זן (הנקרא תיאֵן בווייטנאמית). 7.7% מגדירים עצמם נוצרים.
תוחלת החיים בווייטנאם היא 70.35 שנים בממוצע. לפי מדד הפוריות לכל אישה יש בממוצע 1.89 ילדים. היחס בין נשים לגברים הוא 0.98 גברים לכל אישה.
תחבורה ציבורית
וייטנאם מכילה כמה אופציות לתחבורה, רובן לא מודרניות כמו המערב. ההתניידות הממונעת העצמית של התושבים היא לרוב באמצעות אופנועים שהם כלי הרכב הנפוץ ביותר. מלבד התחבורה הממונעת, מרבית התושבים המתגוררים בכפרים, כדוגמת העיר סאפה בצפון המדינה, מתניידים בעיקר בהליכה רגלית מכיוון שאינם מחזיקים כלי רכב או מכיוון שבתיהם בנויים על גבי גבעות שהגישה אליהן היא רגלית בלבד.
אוטובוס שינה
בשל צורת המדינה המוארכת, צורת התניידות נפוצה ומקובלת היא אוטובוסים שנקראים Sleeping Bus (בתרגום חופשי: אוטובוס שינה) ומותאמים לשינת הנוסעים בשל זמן הנסיעה הארוך מיעד ליעד. האוטובוסים מכילים שלושה טורים של מיטות קומתיים צרות וקטנות כשלרוב בכל מיטה יש כרית קטנה ושמיכה, בייחוד אם הנסיעה נמשכת לאורך הלילה. ישנם אוטובוסי שינה המופעלים לנסיעות של 14–15 שעות, כשבאוטובוס יש גם תא שירותים יחיד. אוטובוסי שינה שמופעלים לנסיעה של פחות מ-10 שעות לא תמיד יכילו תאי שירותים, אך ככל הנראה יעצרו בדרך במקומות שבהם ניתן להתפנות. בכניסה לאוטובוס השינה, הנוסעים מתבקשים להוריד את נעליהם ומקבלים מנהג האוטובוס שקית ייעודית בשל כך. חלק מהחברות שמפעילות את אוטובוסי השינה אף מציידות את הנוסעים בבקבוק מים ובשקית חטיפים קטנה.
יחסים וסחר עם ישראל
בשנת 1977, לאחר איחוד המדינה, נימשו כמה עשרות פליטים שספינתם נסחפה בלב ים, על ידי אוניית משא ישראלית ששייטה באזור וייטנאם, ונקלטו במדינת ישראל בהוראת מנחם בגין, אולם רק מיעוט מהם נותר בישראל.
על פי נתוני מכון היצוא היקף הסחר של וייטנאם וישראל גדל משמעותית בשנים האחרונות. בעשור האחרון זינקו היקפי היצוא של ישראל לווייטנאם פי עשרה, כשמאז 2003 לא נרשמה שנה אחת של קיטון בהיקפי היצוא, לרבות 2009, שנת המשבר העולמי הגדול ולמרות הירידה בהיקפי היבוא של וייטנאם בשנה זו. היקף הסחר עם ישראל גדל בשנת 2010 בשיעור של 10% והסתכם בכ-209 מיליון דולר. יצוא הסחורות גדל ב-9% והסתכם בסכום של כ-130 מיליון דולר. ישראל מייצאת בעיקר מוצרי טכנולוגיה עילית מתחומי תעשיות הכימיה, מוצרים רפואיים, מוצרי אופטיקה ומכונות. ישראל מייבאת מהמדינה בעיקר מוצרי חקלאות, מוצרי מזון מעובדים, מחצבים ומעט טקסטיל.
היקף הסחר בין המדינות, נכון ל-2011 הוא כ-250 מיליון דולר (יצוא ויבוא). סכום זה הוא רק כחמישית האחוז (0.2%) מהיקף הסחר הכולל של ישראל שהוא כ-117 מיליארד דולר. בנובמבר 2011, ביקר במדינה נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, בראש משלחת כלכלית ודיפלומטית בהשתתפות אנשי עסקים רבים, לצורך קידום היחסים שבין המדינות. לדעתו של שרגא ברוש, כמו בשווקים אחרים במזרח אסיה, קיימים בווייטנאם פערים תרבותיים עמוקים מול התרבות העסקית המערבית. לעיתים קרובות חייבים אנשי עסקים להיעזר בגורמי צד שלישי, פרטיים או ממלכתיים, כדי לגשר על פערים אלו או "לשבור את הקרח" וליצור יחסי מסחר, מפאת היותו של הממשל בווייטנאם ריכוזי ובעל סממנים קומוניסטיים והדרך שבה מנהלת המדינה את עסקיה.
יהדות וייטנאם
היהודים הראשונים הגיעו לווייטנאם בימי השלטון הצרפתי במאה ה-19. מספר היהודים ב"הודו-סין הצרפתית" נאמד ב-1,000. בשנת 1954 עם הכרזת העצמאות למדינה, רוב היהודים עזבו את המדינה.
הקהילה היהודית הנוכחית מורכבת מבעלי עסקים ומבעלי מקצועות חופשיים, אשר הגיעו מאירופה, ארצות הברית, אוסטרליה ומישראל. הצמיחה המוגברת של כלכלת המדינה משכה אותם להתיישב בבירת המדינה.
עיקר הפעילות של הקהילה הוא מסביב לבית חב"ד שבהו צ'י מין סיטי בראשות השליח הרב מנחם הרטמן. "בית חב"ד" מפעילה מסעדה כשרה, בית ספר משלים ללימודי יהדות, בו 15 ילדים ובשנת 2012 הקים את המקווה הראשון בווייטנאם. על תהליך קליטתו של שליח חב"ד בעיר נעשה הסרט גוט שאבעס וייטנאם.
בווייטנאם היהדות אינה דת מוכרת ולכן לבית חב"ד אין אפשרות לפעול בקרב התושבים המקומיים, אלא עבור בעלי אזרחות חוץ בלבד. כך למשל האנוי היא אחת מערי הבירה הבודדות בעולם שבית החב"ד הפועל בה לא מדליק בה חנוכיית ענק בימי חג החנוכה. כדוגמה נוספת ניתן למנות את העובדה שהמקווה הראשון שנבנה בהאנוי ניזום על ידי סגן השגריר הישראלי.
אנטואן ג'יימיסון
ראשית הקריירה
בילדותו הצטיין ג'יימיסון הן בענף הכדורסל והן בענף הפוטבול. כאשר הצטרף לבית ספר תיכון פרובינצה שבשארלוט הוא התמקד בעיקר במשחק הכדורסל, והיה חלק מנבחרת בית הספר שהשתתפה בליגת בתי הספר התיכוניים בארצות הברית. בסיום שנתו האחרונה בתיכון נבחר ג'יימיסון להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
לאחר מכן הצטרף ג'יימיסון לנבחרתה של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובשנתו הראשונה באוניברסיטה נבחר לחמישייה המצטיינים הראשונה של התאחדות החוף המזרחי (ACC). הוא היה ל"פרשמן" הראשון בתולדות קרוליינה הצפונית והחמישי בהיסטוריית המכללות שמגיע להישג זה. בשנתו השנייה סייע ג'יימיסון לקרוליינה הצפונית לזכות באליפות ה-ACC, ואף נבחר לחמישייה הראשונה של ה"אול-אמריקה" - נבחרת המצטיינים של ליגת המכללות.
בשנתו השלישית באוניברסיטה,, הגיע ג'יימיסון לשיאו - הוא זכה בשלושה פרסים של כדורסלן השנה בליגת המכללות, על שם ג'יימס נייסמית', על שם ג'ון וודן ועל שם אוסקר רוברטסון, ובנוסף זכה בתואר ה-MVP של התאחדות ה-ACC. הוא הפך לשחקן השלישי בהיסטוריית התאחדות אזורית זו, שזוכה בכל תארים אלו בשנה אחת. ג'יימיסון סיים את קריירת המכללות שלו בתור הקולע השביעי בטיבו בתולדות קרוליינה הצפונית עם 1,974 נקודות, וכלוקח הריבאונדים הרביעי בטיבו של האוניברסיטה (1,027).
קריירה ב-NBA
ג'יימיסון נבחר במקום הרביעי בדראפט ה-NBA ב-1998 על ידי קבוצת טורונטו ראפטורס, מה שהעניק לו חוזה מובטח ב-NBA. מיד לאחר הדראפט העבירה אותו טורונטו לגולדן סטייט ווריורס, כאשר חברו לקבוצה בקרוליינה הצפונית, וינס קרטר, הועבר תמורתו לטורונטו.
לאורך מרבית עונתו הראשונה בגולדן סטייט ג'יימיסון לא קיבל דקות משחק רבות, והעמיד באותה עונה ממוצעים של 9.6 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק ב-47 משחקים בלבד בהם השתתף. עם זאת, לקראת סיום העונה הוא החל להצטיין, ואף קלע 20 נקודות בממוצע למשחק בחמשת המשחקים האחרונים של העונה. הוא נבחר לתואר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה. במהלך עונתו השנייה,, הפך ג'יימיסון לשחקן חמישייה קבוע בגולדן סטייט והשיג ממוצעים של 19.6 נקודות ו-8.3 ריבאונדים.
את פריצתו הגדולה עשה ג'יימיסון בעונת. הוא הפך בעונה זו לשחקן המוביל של גולדן סטייט על אף גילו הצעיר, כאשר פתח בחמישייה בכל 82 משחקי הקבוצה ושיחק למעלה מ-40 דקות בממוצע. הוא קלע 24.9 נקודות, הוריד 8.7 ריבאונדים וחטף 1.4 חטיפות בממוצע למשחק, וכן הפך באותה עונה לשחקן הראשון שקולע 50 נקודות ומעלה בשני משחקים רצופים, מאז עשה זאת מייקל ג'ורדן ב-1987. גם בעונות הבאות המשיך ג'יימיסון להיות השחקן המצטיין של גולדן סטייט. על אף יכולתו הטובה של ג'יימיסון נחשבה קבוצתו לחלשה במיוחד, והוא לא העפיל עמה באף עונה למשחקי הפלייאוף.
בשנת 2006 השתתף ג'יימיסון עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל, והיה שותף לזכייה במדליית הארד. ג'יימיסון הגיע לשיאו במדי וושינגטון בפלייאוף של עונת, כאשר קלע 32 נקודות והוריד 9.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בסדרת הסיבוב הראשון, שוב נגד קליבלנד. על אף יכולתו הטובה, הפסידה קבוצתו את אותה סדרה כבר לאחר ארבעה משחקים. בעונת השתתף ג'יימיסון בפעם השנייה בקריירה שלו במשחק האולסטאר והעפיל עם וושינגטון עונה רביעית ברציפות למשחקי הפלייאוף.
בפברואר 2010 עבר ג'יימיסון לקבוצת קליבלנד קאבלירס, במסגרת עסקה בה היו מעורבים שלוש קבוצות ושישה שחקנים. הוא נועד להיות אחד מהשחקנים המסייעים הבכירים בקליבלנד, לצד לברון ג'יימס.
דאירון רובלס
דאירון רובלס (בספרדית: Dayron Robles; נולד ב-19 בנובמבר 1986 בגואנטנמו) הוא אתלט קובני, האלוף האולימפי מבייג'ינג 2008, ושיאן עולם בריצת 110 מטר משוכות. בעל התוצאה השלישית בטיבה בעולם בריצה זו.
קונזיט
Kunzite
דאירון רובלס
2005
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים רובלס במקום 24 בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.16 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה הרביעית בשלב זה (13.83 שניות).
2006
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה רובלס במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, אחרי טרנס טראמל מארצות הברית (7.43 שניות) ולפני דומיניק ארנולדס אף הוא מארצות הברית (7.52 שניות).
במשחקים של מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בקרטחנה, קולומביה ביולי אותה שנה זכה רובלס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות
2007
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ביולי 2007 זכה רובלס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.25 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן, באוגוסט אותה שנה סיים רובלס רביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.15 שניות, המנצח היה הסיני ליו שיאנג (12.95 שניות).
2008
באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה ב-2008 בוולנסיה, ספרד, הוא איחר בזינוק במוקדמות ריצת 60 מטר משוכות ולא העפיל לגמר.
שיאן עולם
ב-12 ביוני 2008 בתחרות גרנד-פרי שנערכה באוסטרבה, צ'כיה קבע רובלס בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.87 שניות. הוא שיפר את שיאו של ליו שיאנג במאית-השנייה.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה רובלס במדליית זהב בתוצאה של 12.93 שניות, לפני דייוויד פיין (13.17 שניות) ודייוויד אוליבר (13.18 שניות) שניהם מארצות הברית.
2009
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 מתח שריר במהלך ריצת חצי הגמר ונאלץ לפרוש מהתחרות.
2010
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 זכה רובלס במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.34 שניות, לפני טראמל שקבע שיא אמריקאי חדש 7.36 שניות ואוליבר (7.44 שניות).
2011
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 לאחר שניצח רובלס את ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.14 שניות, לפני ג'ייסון ריצ'רדסון מארצות הברית (13.16 שניות) ושיאנג (13.27 שניות), אנדי טרנר מבריטניה (13.44 שניות) הוא ניפסל בעקבות תלונה של המשלחת הסינית, שנמצאה מוצדקת באמצעות מצלמות הטלוויזיה, שטענה שהוא פגע בזרועו של שיאנג שמעד בשלב שהיה בעמדת הובלה לאחר המשוכה האחרונה.
דודו טסה
דודו טַסָּה (נולד ב-10 בפברואר 1977) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
טסה נולד וגדל בשכונת התקווה שבתל אביב, בנם של אבטליון, עובד עירייה ולטש ממוצא תימני יהלומים וכרמלה (לבית אל כוויתי), עובדת בנק ממוצא עיראקי. בילדותו היה פעיל במתנ"ס הקהילתי. בהמשך למד בתיכון עירוני א' במגמת מוזיקה. בגיל 15 הוציא את אלבומו הראשון, "אוהב את השירים", בהפקת בצלאל גלעדי.
בשנת 2000, לאחר שירותו בצה"ל, הוציא את האלבום "יותר ברור", אשר זכה לביקורות טובות אף על פי שמכר עותקים בודדים. בשנת 2002 הצטרף כגיטריסט ללהקת הבית של תוכנית האירוח "יצפאן" - "החברים של ביזונה".
באפריל 2003 הוציא את אלבומו השלישי, "מתוך בחירה". בעקבות פרסומו של טסה ב"יצפאן" זכה האלבום לחשיפה גדולה יותר מקודמיו, ושיריו זכו להשמעות רבות ברדיו. הסינגל הראשון מהאלבום היה "ולך מה זה עושה", שאותו הקליט טסה במקור עבור סרט הטלוויזיה "בוצ'צ'י". הסינגל השני היה גרסת כיסוי לשיר "היה לי חבר היה לי אח" של יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום, שאותו הקליט טסה במסגרת השירותרום של גלי צה"ל. אחריו יצאו הסינגלים "באת עם השקט" ו"אני רץ", שזכו גם הם להצלחה. את רוב שירי האלבום כתב והלחין טסה, שגם עיבד את רובם יחד עם שמוליק דניאל. באלבום נכללה גרסתו של טסה לשיר "פוג אל נחל", שיר עיראקי מפורסם שנכתב על ידי סבו דאוד אל כוויתי. טסה הקליט את השיר עבור סרט הקולנוע "סוף העולם שמאלה", שעלה לאקרנים כשנה לאחר יציאת האלבום.
בשנת 2005 הפיק טסה את אלבום הבכורה של שלישיית מה קשור, "תתנו לו צ'אנס", שבו גם ניגן בגיטרה. טסה עיבד את רוב שירי האלבום יחד עם עדי גולדשטיין ושמוליק דניאל.
בשנת 2006 הוציא טסה את אלבומו החמישי, "לולה", שמתוכו הצליחו שיר הנושא והדואט "מעליות" עם רוני אלטר (בתוכנית רדיו בה התארח חשף טסה כי התפקיד הנשי בדואט היה מיועד במקור לקרן פלס, אף על פי שלא צלח הדבר, ביצעו אותו השניים במשותף באותה תוכנית). סינגלים נוספים מן האלבום היו "כי ככה זה" ו"דבר פתוח".
בשנת 2008 הפיק דודו טסה מוזיקלית את הלהקה הצעירה "פאנק יו" במסגרת פרויקט משותף של סלקום ו"כוכב נולד", בעבודה שבהמשך הביאה את הסינגל "בן 16". בשנת 2009 נבחר השיר שכתב טסה יחד עם טלי כץ, "רציתי לשיר", לשיר האודישנים של העונה השביעית של "כוכב נולד". את השיר הקליטו שלושת מתמודדי הגמר של העונה השישית, ישראל בר און, לי בירן וכרמל אקמן.
במרץ 2009 הוציא טסה את אלבומו השישי, "בסוף מתרגלים להכל". הסינגל שקדם לאלבום היה "איזה יום", שבו התארח הגיטריסט ג'וני גרינווד, חבר להקת רדיוהד. השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. הסינגל השני היה שיר הנושא של האלבום. באלבום נכללה גם גרסתו של טסה לשירה של אהובה עוזרי "אמי אמי", שהקליט עבור הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית". באותה שנה השתתף טסה בסרטו של שמוליק מעוז "לבנון", שבו גילם שבוי סורי.
בפברואר 2010 הוציא טסה את אלבום ההופעה "אחרי לילה של רעש", שתיעד את הופעתו במועדון "זאפה" בדצמבר 2009.
בפברואר 2011 יצא האלבום "דודו טסה והכוויתים", המורכב כולו מחומרים של סבו ואחיו, דאוד וסאלח אל-כוויתי. על האלבום החל טסה לעבוד כעשור לפני יציאתו, כשהתבקש לבצע את השיר "פוג אל נאחל" לפסקול הסרט "סוף העולם שמאלה". לאחר מכן החל טסה באיסוף חומרים ועיבודם לאלבום מוזיקלי המשלב את המוזיקה העיראקית של סבו ואחיו ומוזיקה מודרנית. באלבום נכללות הקלטות ישנות של האחים אל כוויתי ותזמורתם. כמו כן השתתפו באלבום ברי סחרוף, יהודית רביץ וכרמלה טסה, אמו של דודו ובתו של דאוד אל כוויתי, ששרו גם הם בערבית.
ב-2012 גילם את דמותו של עמרם מופרדי בסרטו של בני תורתי "הבלדה לאביב הבוכה". באותה שנה יצא אלבומו של טסה "סחרחורת". התפרסמו ממנו הסינגלים "עם חלומות כאלה", "יש בינינו בית", "צריך" ו"לא מרגיש טוב". בכתיבת חלק מהשירים באלבום שיתף פעולה עם המשורר אלי אליהו, וכן עם עמיר לב ועם גלעד כהנא. את שיר הנושא של האלבום הלחין טסה על פי מילים של המשורר אלכסנדר פן. באותה שנה התארח באלבומו של שלמה ארצי "אושר אקספרס", ושר בדואט עם ארצי את השיר "לתת ולקחת". כמו כן הלחין את השיר "ואולי", שכתב גיא בוקאטי לאלבומה של מירי מסיקה "מלך".
בשנת 2013, טסה הוציא לאור את הסינגל "Wayak" יחד עם מפיק הדאבסטפ הישראלי Borgore. ב-22 באוגוסט, השניים הופיעו ביחד בתל אביב. בסוף אותה שנה התפרסמו שני שירים שהלחין טסה לזמרים אחרים: השירים "לב חופשי", שהלחין למוקי, ו"אל תאמר", שהלחין ליובל דיין. טסה אף כתב את מילות השיר "אל תאמר", יחד עם גלעד כהנא. בדצמבר 2013 הוציא את הסינגל "גרמניה" ובעקבותיו הגיע האלבום "עיר ובהלות", עליו זכה טסה בפרס אקו"ם על הישג השנה למלחין.
בשנת 2015 יצא האלבום השני של דודו טסה והכוויתים, "עלא שואטי", בו מתארחת נינט טייב בשיר "דוב ותפטר". בשנת 2016 הוציא טסה את האלבום "הגולה", בו כתב את רוב המילים במשותף עם גלעד כהנא. את צאת האלבום ליוו הסינגלים "הגולה" ו"לאן תקחי אותי היום", בו מתארח ברי סחרוף. בשנת 2016 הפיק את השיר "העזתי" ביחד עם ניר מימון עבור נסרין קדרי. השיר נכלל באלבומה השני בנאדיק.
בשנת 2017 נבחרו טסה והכוויתים למופע חימום של להקת רדיוהד בסבב ההופעות שלהם בארצות הברית ובהופעה בישראל בפארק הירקון, המופע נערך בשפה הערבית בשיתוף הזמרת נסרין קדרי. במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז זכה השיר "כל הזמן הזה" שהלחין וכתב יחד עם נצ'י נצ' לשיר השנה. בנובמבר 2017 יצא אלבום ההופעה הכפול "דודו טסה בהופעה" שהוקלט בהופעה שנערכה בהאנגר 11.
בינואר 2018 יצא הסינגל "גיבור" של נינט טייב, אותו טסה הלחין והשתתף בעיבוד ובהפקה המוזיקלית. בפברואר 2018 יצא האלבום "איגרת אל הילדים", המורכב משמונה לחנים של טסה לשירים של המשורר אלי אליהו. במאי 2018 יצא הסינגל "תיל" של נינט טייב, אותו הלחין טסה למילותיה של טייב. השיר פורסם כשיר הנושא של הסדרה "בשבילה גיבורים עפים". ב-22 ביולי 2018 יצא הסינגל ״פריד״. בדצמבר 2018, הלחין והפיק עבור מרגלית צנעני את השיר "יאמה".
ב-2020 יצא לאקרנים סרטה של קרן ידעיה, "מאמי", שבו גילם טסה תפקיד ראשי ויצר את פסקול הסרט. זוהי גרסה קולנועית לאופרת הרוק "מאמי". לפני יציאת הסרט לאקרנים הוענק לטסה פרס אופיר עבור הפסקול.
בדצמבר 2020 יצא "בדל של אור", אלבום משותף לטסה ולברי סחרוף שהקלטתו הסתיימה במהלך תקופת הסגר שהוטל בעקבות מגפת הקורונה. באלבום נכללו 8 שירים ורצועה אינסטרומנטלית אחת. בין השירים באלבום חידוש בערבית לשיר "יא בא לא" (يابا لا) שכתבו האחים מנסור ועאסי רחבאני עבור הזמרת הלבנונית פיירוז. שאר שירי האלבום נכתבו, חלקם במשותף עם טסה, בידי אלי אליהו וגלעד כהנא, כשאת השיר האחרון שבו כתב אהוד בנאי שאף מתארח בשיר. במאי 2021 הוציא את הסינגל "על מה את חולמת" שכתב והלחין ביחד עם אלי אליהו ורביד פלוטניק. באותה השנה, הלחין טסה את השיר "יד קטנה" למילותיו של אלי אליהו בעבור אלבום האולפן ה-11 של רבקה זהר, "לשמוע את הלב".
בפברואר 2023 יצא אלבום האולפן ה-15 של טסה, "שמש וענן". באפריל של אותה שנה חשף לראשונה כי במהלך חודש יוני ייצא תקליט בינלאומי משותף עם המוזיקאי ג'וני גרינווד, גיטריסט להקת רדיוהד. האלבום ייקרא "Jarak Qaribak" (בתרגום מערבית: ״שכנך הוא קרובך״).
חיים אישיים
ב-30 בספטמבר 2014 נישא טסה לנועה קרם, וב-2015 נולדה בתם הבכורה. בפברואר 2017 נולד לזוג בן.
היריבות בין ליברפול לבין מנצ'סטר סיטי
היריבות בין ליברפול לבין מנצ'סטר סיטי היא יריבות ספורטיבית בין מועדוני הכדורגל האנגליים, ליברפול ומנצ'סטר סיטי. היריבות החלה בשנות ה-2010, כאשר סיטי ניצחה את ליברפול וזכתה באליפות הפרמייר ליג לעונת 2013/14 בפער של שתי נקודות בלבד מליברפול, במחזור האחרון של העונה. בגמר גביע הפוטבול ליג 2016 ניצחה סיטי את ליברפול בדו-קרב פנדלים. ליברפול ומנצ'סטר סיטי נפגשו בתחרות אירופית בפעם הראשונה ברבע גמר עונת 2017/18 בליגת האלופות, שם ניצחה ליברפול 5–1 בסיכום. בעונת 2018/19, סיטי זכתה בתואר במחזור האחרון, כאשר 98 הנקודות שלה ו-97 של ליברפול הגיעו למקום השלישי והרביעי בהתאמה בפרמיירליג אי פעם. בעונה שלאחר מכן, ליברפול זכתה בתואר עם 99 נקודות (הסכום השני בגובהו בפרמיירליג אי פעם אחרי ה-100 של מנצ'סטר סיטי ב-2017/18) וסיימה 18 נקודות מעל סגנית האלופה סיטי. בעונת 2021/22, סיטי שוב זכתה בתואר במחזור האחרון, כשעקפה ליברפול בנקודה בודדת פעם נוספת. מאז עונת 2017/18, ליברפול וסיטי הגיעו לשישה מתוך שמונה המקומות הראשונים בנקודות לעונה בפרמייר ליג מאז שעברה לפורמט של 38 משחקים ב-1995, וכדורגלנים ומאמנים מליברפול ומסיטי זכו בכל הפרסים האישיים בכדורגל האנגלי מאז 2018.
היריבות בין הערים
הערים ליברפול ומנצ'סטר ממוקמות בצפון-מערב אנגליה, 56 קילומטרים זו מזו. מאז המהפכה התעשייתית ישנו קיימת יריבות בין שתי הערים המבוססת על תחרות כלכלית ותעשייתית. עד המאה ה-18 הייתה מנצ'סטר העיר המאוכלסת יותר, והחזיקה בעמדה בעלת חשיבות ובולטות כנציגת הצפון. עד סוף המאה ה-18, ליברפול צמחה כנמל ימי מרכזי - קריטי לצמיחה והצלחתן של מפעלי הכותנה הצפוניים. במהלך המאה הבאה, ליברפול גדלה והחליפה את מנצ'סטר ולאורך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תוארה לעיתים קרובות כעיר השנייה של האימפריה הבריטית.
בניית תעלת הספינות של מנצ'סטר, שמומנה על ידי סוחרי מנצ'סטר, ספגה ביקורת בליברפול ועוררה טינה בין שתי הערים. המתח בין בני מעמד הפועלים בליברפול לבין הפועלים במנצ'סטר התגבר לאחר השלמת הבנייה ב-1894, שלושה חודשים בלבד לפני המפגש הראשון בין ליברפול לניוטון הית' (בעתיד מנצ'סטר יונייטד) במשחק פלייאוף, שלאחריו ירדה ניוטון הית' לליגה השנייה.
שתי הערים היו חלק ממחוז לנקשייר עד מרץ 1974, עם כניסתו לתוקף של חוק השלטון המקומי 1972. מאז, ליברפול ומנצ'סטר הן מרכזם של המחוזות המטרופוליניים השכנים מרזיסייד ומנצ'סטר רבתי.
שתי הערים ממשיכות להיות יריבות אזוריות, המתמודדות על ההשפעה על האזורים הסובבים אותה. חשיבותן של הערים לכלכלת הממלכה המאוחדת באה לידי ביטוי עם אירוח משחקי חבר העמים הבריטי 2002 למנצ'סטר, בעוד ליברפול זכתה בתואר בירת התרבות של אירופה לשנת 2008.
היריבות בין הקבוצות
ליברפול ומנצ'סטר סיטי לא היו יריבות באופן מסורתי, כשליברפול הצליחה הרבה יותר מסיטי. עד רכישת סיטי על ידי קבוצת אבו דאבי יונייטד ב-2008, ליברפול זכתה בחמישה גביעי אירופה, שיא של שמונה עשרה אליפויות מקומיות, שבעה גביעי FA ושיא של שבעה גביעי פוטבול ליג. סיטי, לעומת זאת, לא זכתה בגביעי אירופה, וזכתה רק בשתי אליפויות, ארבעה גביעי FA ושני גביעי פוטבול ליג. עם זאת, בשנת 2008 אף אחת מהקבוצות לא הייתה דומיננטית בליגה המקומית, כאשר ליברפול לא זכתה באליפות הליגה הבכירה מאז 1990, וסיטי מאז 1968.
כאשר הקבוצות שיחקו זו מול זו במסגרת גביע האלופות הבין-לאומי 2014 בארצות הברית, היריבות קיבלה מימד ספורטיבי נוסף במדינה המארחת בשל הבעלות על שני המועדונים: השותפים של קבוצת סיטי פוטבול בבעלות על קבוצת ה-MLS ניו יורק סיטי, יאנקי גלובל אנטרפרייז, הם בעלי קבוצת ה-MLB ניו יורק יאנקיז, להם יריבות עם בוסטון רד סוקס - שבבעלות קבוצת פנוויי ספורטס, הבעלים של ליברפול.
מנצ'סטר סיטי זכתה ברציפות באליפות הפרמייר ליג בעונות 2017/18 ו-2018/19 (אז ליברפול איתגרה את סיטי והפסידה לה את התואר בנקדה אחת בלבד). עונות אלו נחשבות לנקודת המפנה ביריבות בין שני המועדונים (אם כי היריבות החלה כבר בתחילת שנות ה-2010), כאשר שתיהן היו היריבות של מנצ'סטר יונייטד במשך עשרות שנים (הדרבי של מנצ'סטר והדרבי של צפון-מערב אנגליה). לפני כן, עונת 2013/14 הייתה האחרונה שבה מנצ'סטר סיטי וליברפול התמודדו זו מול זו בצמרת הטבלה על האליפות, כשסיטי זכתה בה בפעם הרביעית בתולדותיה.
מאז 2018, כל פרס שחקן העונה בפרמייר ליג, פרס כדורגלן השנה של FWA, פרס כדורגלן השנה של PFA ופרס הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית הוענקו לשחקנים מאחד משני המועדונים, וכל פרסי מאמן העונה בפרמייר ליג הוענקו לפפ גוארדיולה או ליורגן קלופ.
היריבות בין המאמנים
חלק גדול מהיריבות בין ליברפול למנצ'סטר סיטי שהתפתחה בסוף שנות ה-2010 הייתה של היריבות של המאמנים שלהן, יורגן קלופ ופפ גוארדיולה (בהתאמה).
אף על פי שרוב הסיקור על היריבות בין השניים הייתה בתקופתם באנגליה, היא נוצרה במקור בבונדסליגה הגרמנית, כשגוארדיולה מאמן את באיירן מינכן וקלופ את בורוסיה דורטמונד - שני המועדונים הגרמניים המצליחים ביותר, שהמפגשים ביניהם אף מכונים הקלאסיקו הגרמני. השניים התמודדו זה מול זה שמונה פעמים תוך פחות משנתיים, כולל שלושה גמרים. כל אחד מהם ניצח בארבעה מתוך שמונת המשחקים הללו, כשקלופ ודורטמונד זכו בשניים משלושת הגביעים עליהם התמודדו. שני המאמנים עברו ישירות מגרמניה לאנגליה בתום החוזים שלהם: קלופ הצטרף לליברפול ב-8 באוקטובר 2015, בעוד שגוארדיולה חתם בסיטי ב-1 בפברואר 2016.
בסוף עונת 2018/19, גוארדיולה תיאר את מערכת היחסים שלו עם קלופ כ"יריבות יפה" וכינה את ליברפול של קלופ "היריבה הכי חזקה שהתמודדתי איתה בקריירה שלי כמאמן". בספטמבר 2019, קלופ בירך את גווארדיולה על היותו "היריב הכי גדול שלו אי פעם", לאחר ששניהם היו מועמדים לפרס מאמן השנה בעולם של פיפ"א ב-2019, בו זכה קלופ.
תארים
היסטורית, ליברפול זכתה ביותר תארים ממנצ'סטר סיטי, כאשר האחרונה נחלה הצלחה משמעותית רק בשנות ה-2010, לאחר רכישתה על ידי קבוצת אבו דאבי יונייטד. לליברפול 14 תארים אירופיים מול אחד בלבד של מנצ'סטר סיטי, אבל סיטי הצליחה יותר במסגרות המקומיות בעידן המודרני, וזכתה בשש אליפויות ליגה מאז 2011, בעוד ליברפול סיימה את הבצורת בת 30 השנים שלה בזכייה בפרמייר ליג בעונת 2019/20.
הטבלה נכונה ל-30 ביולי 2022.
ראש בראש
הטבלה והגרף נכונים ל-17 באוקטובר 2022.
הידניט
Hiddenite Hiddenit Hiddenit Hiddenit
פרומן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סטאר 20
סטאר 20' (בפולנית: Star 20) היא משאית, בעלת הנעה 4x2, שיוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הפולנית "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star בין השנים 1948–1957.
דגם של משאיות "סטאר 20" שירתו ככבאיות בשירותי מכבי אש הפולניים.
היינץ הרטמן
היינץ הרטמן (בגרמנית: Heinz Hartmann; 4 בנובמבר 1894 – 1970) היה פסיכולוג ופסיכואנליטיקאי יהודי אוסטרי, ממייסדי זרם פסיכולוגיית האגו.
קורות חיים
הרטמן נולד בווינה בירת אוסטריה, למשפחה יהודית, שרבים מצאצאיה היו סופרים ואקדמאים. אביו, לודוויג, היה פרופסור להיסטוריה, ואמו, גרטה, הייתה פסנתרנית ופסלת.
הרטמן למד באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה. הוא הושפע מקרל אברהם, עבר פסיכואנליזה אצל שאנדור רדו, והתעניין בתאוריות פרוידיאניות. ב-1927 פרסם את מאמרו "יסודות הפסיכואנליזה", ובהמשך פרסם מספר מחקרים על פסיכוזה, נוירוזה, תאומות ועוד. בנוסף השתתף בכתיבת מדריך לפסיכולוגיה רפואית. ב-1934, לאחר שהוצעה לו משרה במוסד ג'ון הופקינס, קיבל היינץ הזמנה מזיגמונד פרויד להישאר בווינה ולעבור אצלו פסיכואנליזה. היינץ נשאר, טופל אצל פרויד, ונחשב לפסיכואנליטיקאי מצליח בתקופתו.