cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוג הפועלים
חוג הפועלים (ביידיש: אַרבעטער רינג) הוא ארגון יהודי שלא למטרת רווח המקדם צדק חברתי וכלכלי, את הקהילה היהודית וחינוך כולל לימודי יידיש ותרבות אשכנזית. הוא מפעיל בתי ספר ותוכניות לחינוך ביידיש ותוכניות שנתיות של קונצרטים, הרצאות וחגיגות בנוסח חילוני של חגים. לארגון יש סניפים בכל צפון אמריקה, מטה ארצי בניו יורק והוא כולל כ-11,000 חברים. בבעלותו מחנה קיץ בהופוול ג'נקשן (Hopewell Junction) בניו יורק אותו הוא מפעיל הנקרא קמפ קינדער רינג. הוא מפעיל גם אתר נופש למבוגרים בברונקס.
מבחינה פוליטית התרחק החוג מסוציאליזם ונטה לליברליזם בתקופת הניו דיל. בשנות ה-60 החל לרדת מספר החברים בחוג כשיהודים הצטרפו למעמד הבינוני ועברו מן הערים לפרוורים וחוג הפועלים לא נראה כבר חיוני כפי שראו אותו קודם לכן. במאה ה-21 סיים הארגון את תוכנית הביטוח הרפואי שלו, ייעל את פעילויותיו, נפרד מהפארווערטס וחזר לשליחותו לחינוך ולקידום קהילה יהודית, תרבות יידיש חילונית ואקטיביזם למען צדק חברתי. הוא מכר את הבניין שהיה לו באיסט סייד ועבר למשרדים חדשים במרכז גרמנט (Garment Center) ב-2011.
התחלה עד 1930
עם הפוגרומים הידועים כסופות בנגב בשנים 1881 ו-1882 נמלטו ממזרח אירופה יותר משני מיליון יהודים דוברי יידיש והיגרו, ברובם, לארצות הברית ורבים מהם לניו יורק. הם הגיעו, בדרך כלל, חסרי פרוטה ורובם המכריע הצטרף לתעשיית הביגוד המתפתחת במהירות אבל נצלנית. אחרים מצאו עבודה כרוכלים, תכשיטנים, כובסים, מורים לעברית ובעלי חנויות. כדי לעזור אחד לשני בהסתגלות לחיים החדשים באמריקה הם יצרו אגודות לעזרה הדדית. חוג הפועלים נוסד בניו יורק ב-4 בספטמבר 1900 כארגון ארצי שהתפתח מחברת חוג הפועלים של ניו יורק שנוסד ב-1892 על ידי חייטים ויצרן כובעים יהודים. הוא סיפק, מיד לחברים בו ביטוח חיים, עזרה מסוימת למובטלים, ביטוח רפואי, אינטראקציה חברתית כמו ריקודים. מטרתו הכללית הייתה לעזור לפתח אצל הפועלים תחושת סולידריות, נקודת מבט נאורה, חתירה על ידי אחדות להשגת השפעה ולהביא ליום בו יהיו חופשיים לגמרי מניצול ודיכוי. שלא כמו קבוצות אחרות לעזרה הדדית הייתה לארגון סדר יום סוציאליסטי שלקחו אותו ברצינות. הוא פעל לביטול עבודת ילדים, לייסוד ביטוח סוציאלי ולקצר את יום העבודה. הארגון התחיל להקים רשת ארצית של סניפים אוטונומיים זמן קצר אחרי ייסודו שסיפקו שירותים שונים לחברים בהם. מ-1905 ההגירה המואצת לארצות הברית בעקבות פוגרומים נוספים ברוסיה הביאה אתה בונדיסטים בעלי תודעה פוליטית מפותחת. הבונדיסטים דגלו ברעיון של אוטונומיה תרבותית ביידיש אנטי ציונית ובזהות יהודית חילונית. רעיון זה נתמך במערכת חינוך ובספרות ביידיש. רבים מהבונדיסטים הצטרפו לחוג הפועלים ודחפו להילחם בעבודה נצלנית וכן להרחיב את הפעילות הלאומית לכיוון חינוך ביידיש ולהתמקד בתרבות ביידיש ולא רק להסתפק בעזרה כלכלית. רבים מן החברים הוותיקים טענו שהארגון יכול, בקושי, להרשות לעצמו לתת את העזרה המסורתית לחברים בו. ויכוח זה התקיים במשך עשרים שנה. חיים ז'יטלובסקי והבונדיסטים הצליחו לשכנע להקים מגוון של פעילויות תרבותיות שנועדו להביע ולהביע את הרוח היהודית החילונית, כמו פאלקסבינע – להקת תיאטרון ביידיש שהוקמה ב-1915, הוצאת ספרים ביידיש, תזמורת ותערוכות אמנות שנתמכו על ידי הסניפים ברחבי המדינה. כמו כן בתי ספר ללימוד יידיש אחרי הצהריים לילדים ובני נוער (פעילות זו החלה ב-1918), הרצאות למבוגרים וכתב העת הספרותי והפוליטי של הארגון דער פריינד וכתב עת פדגוגי – אונדזער שול עבור המורים.
אחרי סדרת שביתות של פועלי טקסטיל בניו יורק שהחלה ב-1910 נעשה חוג הפועלים בעל השפעה בתנועת העבודה האמריקאית. בד בבד המשיך חוג הפועלים בתפקידו כחברה למתן שירותי עזרה הדדית. ב-1920 הוא הקים סנטוריום לחולי שחפת שם יכלו החברים לקבל טיפולים בחינם במשך תשעה חודשים. ב-1920 הגיע הארגון לשיא במספר החברים – 84,000, 125 בתי ספר בכל המדינה וסניפים רבים. כך, למשל, היו באזור פילדלפיה 17 סניפים ב-1924. אבל במהלך אותו עשור חברים בחוג שאהדו את  המפלגה הקומוניסטית פתחו במאבק כוחות בארגון הלאומי של החוג וברבים מן הסניפים אבל הם נדחו ב-1929 ויצרו ארגון נפרד כשהם לוקחים אתם כ-5,000 חברים וכמה מוסדות כמו קמפ קינדערלאנד.
1930 עד 2000
במחצית המאה ה-20 המשיך חוג הפועלים לתפעל בתי אבות ומרפאות, שירותי קבורה וביטוח רפואי וביטוח חיים ברי השגה. הוא הקים את קמפ קינדער רינג במקום קמפ קינדערלאנד והמשיך להיות מעורב בתפעול העיתון "פארווערטס". שני הארגונים חלקו אותו בנין בניו יורק. הארגון המשיך להדגיש חינוך ביידיש ולתמוך באמנויות כמו תיאטרון – פאלקסבינע ומוזיקה – מקהלות. וכן בעזרה הדדית. הוא הדגיש צדק חברתי כמו התנגדות לדיכוי יהודי ברית המועצות ותמיכה במאמצי סיוע הומניטריים כשנקודת המבט הפוליטית שלו התרחקה מסוציאליזם לעבר הליברליזם בתקופת הניו דיל. חבריו תמכו, בהתלהבות, ככניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ואפילו התחילו לתמוך במדינת ישראל.. במשך תקופה ארוכה זלמן יפרויקין היה מנהל חינוכי של 85 בתי ספר של הארגון.
מתחילת שנות ה-60 ירד, בהדרגה, מספר החברים בחוג עד שהגיע ל-60,000 בשנות ה-80. כאשר החילה תוכנית בריאות פדרלית ב-1966 נעשתה תוכנית הבריאות של החוג פחות נחוצה. ד"ר ברנט זומהוף (Barnett Zumhoff), נשיא הארגון אז, הסביר ב"ניו יורק טיימס" ב-1985 שבשל פתיחת אפשרויות בפני יהודים בחברה האמריקאית, מעברם למעמד הבינוני ופיזורם הגאוגרפי מהערים לפרוורים ולערים קטנות לא היה החוג חיוני יותר לקהילה היהודית כפי שהיה קודם. החברים בו כבר לא היו פועלים ברובם אלא בעלי עסקים קטנים, בעלי מקצועות חופשיים ומורים. עם זאת החוג סבר שהוא מציע חלופה חילונית לקהילות בבתי כנסת ולקבוצות ציוניות בשמרו על תרבות יידיש אשכנזית.
ב-1996 ירד מספר החברים ל-28,000. הוא ראה בעצמו כארגון היחיד המקדם תרבות יידיש. הוא המשיך ללמד שפה ותרבות יידיש, לקדם חיי קהילה יהודים חילוניים ואמנויות יהודיות, לספק עזרה ותוכניות ביטוח ולתפעל בתי אבות, בתי ספר ומחנות קיץ. כמו כן קיים אירועים בחגים היהודיים בהם פורשה ההיסטוריה היהודית ברוח החילונית של חוג הפועלים. הוא המשיך בסדר היום הליברלי שלו כשהוא תומך, למשל, בביטוח בריאות כללי. נשיא הארגון אז, מארק מלוטק אמר: "זהו ארגון שאומר ששפת האנשים שנרצחו במזרח אירופה הייתה יידיש... יש תרבות יידיש תוססת שיש לשמור אותה. בלי זה הלב והנשמה באמת ייעלמו.
המאה ה-21
בעשור הראשון של המאה ה-21 הפסיק הארגון את תוכנית ביטוח הבריאות שלו וסגר את בתי האבות, ייעל את פעילויותיו, התנתק מעיתון "פארווערטס", שכר מנהלת חדשה – אן טובק (Ann Toback) ב-2008, ארגן מחדש את הוועד המנהל ומינה נשיא חדש – מאדלון בראון (Madelon Braun) ב-2010. הוא חזר להתמסר לפעילות חינוכית וקידום הקהילה היהודית, תרבות יידיש ואקטיביזם למען צדק חברתי. "התוכנית היא לאתחל מחדש על ידי הצעת משהו שהחוג מרגיש שהיהדות הדתית נכשלה לספק: חינוך לזהות תרבותית יהודית המשתמשת בדת כטריגר לאקטיביזם ומתקשרת עם מורשת של קדמה ומחויבות לערכים אוניברסליים". הארגון מכר את הבניין הקודם שלו באיסט סייד ועבר משרדים חדשים במרכז גרמנט במנהטן.
ב-2010 מנה החוג 10,000 חברים ב-20 סניפים. טובאק אמר: "ביטוי היהדות שלנו הוא על ידי אקטיביזם ואנו גם מאמינים שאנשים צעירים מגיעים לאקטיביזם בהיותם יהודים משכילים. שני הדברים הולכים יחד". בכך שממשיכים ללמד ילדים יידיש "זו דרך לפתוח את מוחותיהם ונשמותיהם למשהו הנמצא בעבר הקולקטיבי שלנו ומאוד חשוב להתחבר אליו.. ב-2012 הזמין החוג מחקר שהראה שאחד מכל שישה יהודים אמריקאים "מחפשים ביטוי יהודי ומחויבות בצורה אקטיבית מחוץ לבית הכנסת. היום ממשיך החוג להפעיל את מחנות הקיץ שלו, תומך בפעילות קהילתית, מתאם את הסניפים ברחבי הארץ ומשתף פעולה עם תוכניות לימוד בבתי ספר. הוא כבר לא מהווה חברה לעזרה הדדית. הוא מפעיל שבעה בתי ספר (קינדערשול) ומציע את תוכנית הלימודים הנרחבת ביותר בעולם ללימודי יידיש ומשתף פעולה עם New Yiddish Rep (תיאטרון ביידיש) ללימוד יידיש דרך תיאטרון. הפעילות למען צדק חברתי שלו כוללת התנגדות לנוהלי עבודה לא הוגנים, רצח עם וגזענות ותומך בבקרה על נשק, ביחסים איתנים בין ארצות הברית וישראל. הוא תומך בזכויות אזרח, בשימור סביבתי, בשוויון לנשים, בהעלאה בשכר מינימום ובהפרדה של דת מהמדינה.
פרסומים
כארגון שהיה קשור בצורה אורגנית לתנועת העבודה היהודית ההיסטורית רבים ממנהיגי החוג היו מעורבים בה מתחילתה עד תחילת המאה ה-21 דרך העיתון "פארווערטס". הביטאונים העיקריים שלו היו "דער פריינד" ביידיש ו-"The Workmen's Circle Call" באנגלית. מ-2005 עד 2009 פרסם הארגון את כתב העת "Jewish Currents" ושלח אותו לחברים בחוג.
תוכניות לנוער
החטיבה לנוער של חוג הפועלים בראשית דרכו הייתה ליגת החוג הצעיר של אמריקה (Young Circle League of America) שנוסדה ב-1930. הקבוצה זיהתה עצמה "בראש ובראשונה כארגון העוסק בתרבות" – תומך בהרצאות, דיונים ותוכניות חינוכיות ופנאי לחבריו. YCLA גם הוציא לאור מגזין משלו, "The Call of Youth".
ארבעטער רינג מנהל שבעה בתי ספר (ביידיש "קינדערשול") אחרי הצהריים ובימי ראשון מבית הספר היסודי עד חטיבת הביניים. בתי הספר האלה נמצאים בצפון-מזרח ארצות הברית ובשיקגו. בתי הספר האלה מדגישים את לימוד ההיסטוריה היהודית, תרבות יהודית, כולל מוזיקת כליזמר ובישול יהודי מסורתי בנוסף לשפת היידיש והתרבות בסביבתם. התלמידים לומדים לשיר שירים ביידיש וכן באנגלית ובעברית. כשתלמיד מסיים את לימודיו בקינדערשול, כאשר הוא היא מגיעים לגיל 12 נערך טקס בר/בת מצווה חילוני הנקרא התחלה (commencement). התלמידים כותבים מאמר, מאמר על תולדות המשפחה וסקירה על השירות לקהילה אותו ביצעו במשך השנה. בטקס עצמו התלמידים מרצים על נושא המחקר שלהם ולעיתים קרובות, גם מספרים את סיפור המשפחה שלהם.
שלמה הלברנץ
ארז שלמה הלברנץ (העלבראנץ; 5 בנובמבר 1962 - 7 ביולי 2017) היה מנהיג הכת לב טהור. בסוף שנות ה-90 גורש מארצות הברית והשתקע עם קהילתו בקוויבק שבקנדה. לאחר הסתבכויות עם רשויות החוק בקנדה בשל חשד להתעללות בילדים, הוא וקהילתו נמלטו לגואטמלה. טבע למוות במקסיקו.
ביוגרפיה
שלמה הלברנץ נולד כארז שלמה אלברנס, בן למשפחה חילונית. אביו ממשפחה ספרדית שמוצאה ביוגוסלביה. האב אמנון שירת בצה"ל כצנחן ונישא ליוכבד בקיבוץ חולתה. האם הייתה פעילת מרצ. כעבור זמן עברה המשפחה לשכונת קריית היובל בירושלים, שם נולד ארז שלמה (השם שלמה הוא על שם סבו שלמה אלברנס).
בנערותו החל בתהליך של חזרה בתשובה. הוא החל ללמוד בישיבת איתרי בשכונת בית צפפה בירושלים. בתחילת שנות ה-80 נישא למלכה אזולאי, בת קריית אתא.
לאחר חתונתו הוא קיבל את הנהגתו של הרב אליעזר שלמה שיק מברסלב. בגיל 20 החל להתקרב לחסידות סאטמר. הוא שינה את שמו לשם אשכנזי, הלברנץ, הדומה בצלילו לשם משפחתו המקורי, וכמו כן החל להשתמש בשמו השני, שלמה.
באמצע שנות ה-80 הקים את ישיבת "לב טהור" בשכונת בית ישראל בירושלים. הוא החל לרכז סביבו אוהדים וחסידים. את ישיבתו ניהל בדרכה של חסידות סאטמר עם הדגשים בולטים נגד הציונות ומדינת ישראל.
בשנת 1990, לאחר שנפתחה נגדו חקירה בחשד לשיתוף פעולה עם גורמים איסלאמיים בעבירות הקשורות לביטחון המדינה, נמלט הלברנץ לארצות הברית יחד עם כמה עשרות מתלמידי ישיבת לב טהור. הנערים הוברחו מישראל בדרכונים מזויפים ונגד הלברנץ נפתחה חקירה נוספת בגין חטיפה.
הלברנץ השתקע בעיירה מונסי שבמדינת ניו יורק. כעבור זמן קראו רבני מונסי (האדמו"רים מקאשוי ומויזניץ) להחרים את הלברנץ ולהיזהר מחטיפת ילדים בעיירה.
בשנת 1994 נעצר הלברנץ על ידי ה-FBI בחשד לחטיפת הילד שי פימה בן ה-13. לאחר משפט ארוך שבמהלכו נוספו תלונות על החזקת קטינים וחטיפתם בניגוד לרצונם, הורשע הלברנץ ונידון למאסר. בסוף שנות ה-90 הוחלט לגרש את הלברנץ מארצות הברית לישראל. הוא השתקע עם קהילתו בעיירה סנט אגט במחוז קוויבק שבקנדה.
בשנת 2012 שוב עלה שמו לכותרות, בעקבות כתבות ותחקירים בתקשורת הישראלית. כמה חברים לשעבר בקהילתו טענו כי הלברנץ שולט בהם בכוח, מפריד גברים מנשותיהם, ואוסר אכילת עופות ובשרים וכן מיני דגן מחשש שהונדסו גנטית. בנות מגיל 3 מחויבות ללבוש שאלים, גיל הנישואים נמוך מאוד, גירושים בין בני זוג נעשים ללא מתן גט, התפילות נמשכות ימים שלמים ועונשי מלקות וכדומה מוטלים על חברים "סוררים" בקהילה. כאשר הלברנץ חשד שחל רפיון בנאמנותו של אחד מחסידיו כלפיו, הוא הורה לו ליטול תרופות פסיכיאטריות. לדבריהם, הלברנץ טען שהוא גלגול נשמתו של רבי שמעון בר יוחאי ועל אף שהלברנץ נולד למשפחה ספרדית, מאמינים בני הכת כי הוא נצר למשפחת הרבנים האשכנזית 'הילברון'.
במאי 2013 פורסם באתר בחדרי חרדים כי מלכה, אשתו של הרב הלברנץ, נמלטה לישראל והושמעה הקלטה שבה היא מתארת אלימות כלפיה. עם זאת, בתגובה לאתר היא הכחישה כי נמלטה ואמרה שהגיעה מסיבות רפואיות.
באותה שנה החלו בקנדה הליכים משפטיים כנגד קהילתו של הלברנץ. בשנת 2014 עברה הקהילה לגואטמלה, שם עברה כמה מקומות, עד שלבסוף קנתה שטח מבודד בעיירה אורטוריו שבמחוז סנטה רוסה. גם שם התחוללו חיכוכים בין השלטונות ובין הקהילה. ביוני 2017 עבר הלברנץ עם חלק מקהילתו למדינת צ'יאפס במקסיקו. זמן קצר לאחר מכן, ב-7 ביולי 2017, טבע למוות, כשטבל בנהר בערב שבת. הוא נקבר בשטח שקנתה קהילתו בגואטמלה.
טיפי הדרן
נטלי קיי "טיפי" הדרן (באנגלית: Nathalie Kay "Tippi" Hedren; נולדה ב-19 בינואר 1930) היא שחקנית אמריקאית, פעילה למען זכויות בעלי חיים ודוגמנית אופנה לשעבר.
הדרן הייתה דוגמנית אופנה מצליחה משנות העשרים לחייה, שהופיעה בין היתר על שערי המגזינים "לייף וגלמור". היא הפכה לשחקנית לאחר שהתגלתה על ידי הבמאי אלפרד היצ'קוק כשהופיעה בפרסומת טלוויזיה בשנת 1961. היא קיבלה הכרה עולמית על עבודתה בשניים מסרטיה, המותחן הציפורים בשנת 1963, עבורה זכתה בפרס גלובוס הזהב, והדרמה הפסיכולוגית מארני בשנת 1964. הדרן הופיעה ביותר משמונים סרטים ותוכניות טלוויזיה כולל סרט הגמר של צ'ארלי צ'פלין, " רוזנת " מהונג קונג (1967), הסאטירה הפוליטית של אלכסנדר פיין האזרח רות (1996) והקומדיה הקיומית של דייוויד או ראסל I Heart Huckabees (2004). תרומתה לקולנוע העולמי זיכתה אותה בפרס ז'ול ורן ובכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
המחויבות החזקה שלה להצלת בעלי חיים החלה בשנת 1969 בזמן שהיא צילמה שני סרטים באפריקה והתוודעה למצוקת האריות האפריקאים. בניסיון להעלות את המודעות לחיות הבר, היא בילתה כמעט אחת עשרה שנים בהעלאת הרעם (1981) למסך. בשנת 1983 הקימה את העמותה שלה, קרן שאגה, כדי לתמוך בבית גידול לחיות בר "שמבלה" של 80 דונם (32 דונם), המאפשר לה להמשיך בעבודתה בטיפול ובשימור אריות ונמרים. הדרן טיילה גם ברחבי העולם כדי להקים תוכניות סיוע בעקבות רעידות אדמה, הוריקנים, רעב ומלחמה.
ראשית חייה
הדרן נולדה ב-19 בינואר 1930, בניו-אולם, מינסוטה, לברנארד קארל הדרן ודורות'יאה הנרייטה הדרן לבית מאיק הדרן. במשך חלק ניכר מהקריירה שלה, דווח על שנת לידתה של הדרן כשנת 1935. בשנת 2004 היא הכירה בכך שהיא נולדה למעשה בשנת 1930 (בהתאם לרישומי הלידה בחברה ההיסטורית של מינסוטה). הסבא והסבתא מצד אביה היו מהגרים משוודיה, בעוד השושלת מצד אמה היא גרמנית ונורווגית. אביה ניהל חנות כללית קטנה בעיירה לאפייט שבמינסוטה, והעניק לה את הכינוי "טיפי" מהמילה "tupsa" בשוודית כינוי חיבה שמשמעו "מתוקה שלי". כשהייתה בת ארבע עברה עם הוריה למיניאפוליס.
כנערה השתתפה הדרן בתצוגות אופנה של חנויות כלבו. הוריה עברו להתגורר בקליפורניה בזמן שהייתה תלמידה בתיכון. עם הגיעה ליום הולדתה העשרים קנתה כרטיס לעיר ניו יורק שם הצטרפה לסוכנות פורד מודלס. בתוך שנה עשתה את הופעת הבכורה הקולנועית הלא רשמית שלה בתפקיד משני כניצבת בקומדיה המוזיקלית "הילדה הקטנה". עם זאת בראיונות עמה התייחסה ל"ציפורים" כאל סרטה הראשון. במהלך אותה תקופה הדרן דחתה מספר הצעות להופיע בסרטים, משום שסברה שקשה מאוד להצליח בתחום המשחק. הייתה לה קריירת דוגמנות מצליחה במיוחד בשנות החמישים ובתחילת שנות השישים, והיא כיכבה בעמודי השער של המגזינים לייף, גלמור, The Saturday Evening Post וMcCall's. בשנת 1961, לאחר שבע שנות נישואין לשחקן פיטר גריפית', התגרשה הדרן חזרה לקליפורניה עם בתה, מלאני גריפית', ושכרה בית יוקרתי בשרמן אוקס, לוס אנג'לס. מאוחר יותר סיפרהː "חשבתי שאוכל להמשיך בקריירה שלי כמו שהיה בניו יורק. חשבתי שהכל יהיה בסדר וזה לא היה. אז חשבתי, טוב, אני לא יודעת להקליד, מה אני אעשה?"
גילוי (1961)
ב־13 באוקטובר 1961 היא קיבלה שיחה מגורם שאמר לה כי המפיק מעוניין לעבוד איתה. לאחר שנאמר לה שמדובר באלפרד היצ'קוק שבזמן שהוא צפה בתוכנית Today ראה אותה בפרסומת למשקה דיאטתי בשם סגו, היא הסכימה לחתום על חוזה לשבע שנים. במהלך הפגישה הראשונה שלהם, השניים דיברו על הכל חוץ מהתפקיד המיועד. הדרן הייתה משוכנעת במשך כמה שבועות שהתפקיד היה עבור סדרת הטלוויזיה שלו, אלפרד היצ'קוק מציג. מאוחר יותר אמר היצ'קוק, "לא עסקתי בעיקר באיך שהיא נראית באופן אישי. הכי חשוב היה המראה שלה על המסך, ומיד אהבתי את זה. יש לה סגנון ואיכויות של ליידי, שבעבר הוצגה היטב על המסך בסרטים של שחקניות כמו אירן דאן, גרייס קלי, קלודט קולברט ואחרים, אבל זה די נדיר."
היצ'קוק ערך להדרן מבחן בד שנמשך יומיים ועלה 25,000 $, בו נתבקשה לבצע סצינות מסרטיו הקודמים, כגון רבקה, Notorious ולתפוס גנב עם השחקן מרטין בלסם. לטענת בלסם, הדרן הייתה עצבנית מאוד אך למדה כל שורה, עשתה כל מהלך שהתבקשה וניסתה לעשות הכל נכון. היצ'קוק ביקש ממעצב התלבושות אדית ראש לעצב בגדים לחיים הפרטיים של הדרן והוא יעץ לה באופן אישי על יין ואוכל. הוא גם התעקש לצורכי פרסום כי יש להדפיס את שמה רק בציטוטים של כינויה בלבד, 'טיפי'. העיתונות התעלמה ברובה מהנחיה זו של הבמאי, שחש שהשם "טיפי" הוסיף ייחודיות ומסתורין לשמה. היצ'קוק התרשם מהדרן. כפי שהסביר מעצב ההפקה רוברט פ. בויל, "היץ' תמיד אהב נשים עם איכויות של ליידי. טיפי יצרה את האיכות הזו."
"הציפורים" (1963)
הציפורים (1963) היה הופעת הבכורה של הדרן על גבי מסכי הקולנוע. היצ'קוק הפך למאמן הדרמה שלה, והעניק לה השכלה בעשיית קולנוע כשהיא משתתפת ברבים ממפגשי ההפקה, כגון תסריט, מוזיקה או כנסי צילום. הדרן אמרה, "כנראה שלמדתי בשלוש שנים מה שהיה לוקח לי 15 שנה ללמוד אחרת." היא למדה כיצד לפרק תסריט, להפוך לדמות אחרת ולחקור את הקשר בין דמויות שונות. הדרן הציגה את תפקידה כמלאני דניאלס כפי שביקשה היצ'קוק. היא אמרה, "הוא נותן לשחקנים שלו מרחב קטן מאוד. הוא יקשיב, אבל יש לו תוכנית מאוד מוגדרת כיצד הוא רוצה שהדמויות שלו יפעלו. איתי זה היה מובן, כי לא הייתי שחקנית בעלת שיעור קומה. בירכתי על הנחייתו."
במהלך ששת החודשים של הצילום הראשי לוח הזמנים של הדרן היה הדוק, מכיוון שניתן לה רק אחר צהריים חופשי אחד בשבוע. בהתחלה, היא תיארה את הצילומים כ"נפלאים". היצ'קוק אמר לכתב, אחרי כמה שבועות של צילומים, שהיא הייתה מדהימה, ומשחקת היטב את רגעי האימה בסרט. עם זאת, הדרן נזכרה בשבוע בו עשתה את סצנת התקיפות הציפורים בחדר השינה בקומה השנייה כגרועה בחייה. לפני שצילמה את הסצנה, שאלה את היצ'קוק על המוטיבציות של הדמות שלה לעלות למעלה, והתגובה שלו הייתה "כי אני אומר לך." אז הובטח לה שהצוות ישתמש בציפורים מכניות.
במקום זאת, במשך חמישה ימים נאלצה הדרן לעמוד מול אנשי הפעלולים שידיהם היו מוגנות בכפפות כאשר הם מעיפים לעברה עשרות שחפים ועורבים חיים (שמקוריהם סגורים בתחבושות אלסטיות) ברגע מסוים כאשר אחת מהציפורים ניקרה את לחיה וכמעט את עינה, התיישבה הדרן המותשת והמבוהלת על הרצפה והחלה לבכות. והרופא המליץ לאפשר לה שבוע של מנוחה לצורך התאוששות פיזית ונפשית. לפי דבריה התנגד לכך היצ'קוק שהיה מעוניין להמשיך בצילומים. הרופא הגיב בנחרצות ושאל בעוקצנות האם הוא מנסה להרוג את השחקנית. היצ'קוק התרצה ואפשר לה שבוע מנוחה ששימשה גם בשבילו כהפוגה מהעבודה האינטנסיבית על הסרט.
אולפני יוניברסל שבתחילה לא גיבו את הבמאי בהחלטתו לאיוש התפקיד על ידי הדרן התרשמו ביותר מהופעתה והיא זכתה לשבחים רבים. בזמן קידום הסרט שיבח היצ'קוק את הדרן והשוותה אותה לגרייס קלי (שהופיעה אף היא בסרטיו). כמו כן זכתה לתשבחות במגזין וראייטי ובפרס גלובוס הזהב לכוכבת החדשה של השנה יחד עם השחקניות אלקה זומר ואורסולה אנדרס. מגזין פרמייר אף הרחיק לכת והגדיר את תפקידה כמלאני דניאלס כאחת מהדמויות הקולנועיות הגדולות בכל הזמנים.
פלאוור היל (ניו יורק)
פלאוור היל (באנגלית: Flower Hill) הוא כפר במחוז נסאו, בחוף הצפוני של לונג איילנד, בניו יורק, ארצות הברית. החצי המזרחי נחשב לחלק מאזור רוסלין רבתי, המעוגן על ידי הכפר המשולב רוזלין. חלקים מערביים וצפוניים קשורים יותר למנהסט ולפורט פורט וושינגטון. האוכלוסייה הייתה 4,794 במפקד 2020.
גאוגרפיה
היישוב שוכן בחלק הדרומי של חצי האי קאו נק.
על פי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לכפר שטח כולל של, כל הקרקע.
מועצה
נכון לאפריל 2023, ראש העיר של פלאוור היל הוא רנדל רוזנבאום, סגן ראש העיר הוא בריאן הרינגטון, ונאמני הכפר הם מרי ג'ו קולינס, קלייר דורפמן, מקס פרנקל, פרנק ג'נסי, בריאן הרינגטון וגארי לבנדובסקי. כל נבחרי הציבור במועצת הנאמנים מכהנים בתקופת כהונה של שנתיים והם ללא שכר.
להלן רשימה של ראשי ערים של פלאוור היל:
פלאוור היל מציגה ומחזיקה גם בכמה רצועות פארק קטנות יותר ברחבי הכפר, בנוסף לרשת של סיורי הליכה הנוגעים להיסטוריה של הכפר.
רובע פארק
החלק של פלאוור היל המיועד למחוז בית הספר החופשי של מנהסט יוניון ממוקם בגבולות (וכך הוא משרת) על ידי מחוז מנהסט פארק. רובע מיוחד זה מחזיק ומפעיל פארקים ומתקני חניה רבים ברחבי אזור מנהסט רבתי.
בתי ספר
הכפר המשולב של פלאוור היל ממוקם בגבולות (וכך משרתים אותו) מחוז בית הספר החופשי של מנהסט יוניון, מחוז בית הספר החופשי של פורט וושינגטון יוניון ומחוז בית הספר החופשי של רוסלין יוניון. ככזה, ילדים המתגוררים בפלאוור היל לומדים בבית ספר ציבורי הולכים לבית הספר באחד משלושת המחוזות הללו, תלוי איפה הם מתגוררים בכפר.
כבישים
שני כבישים בבעלות המדינה עוברים ומשרתים את הכפר:
כבישים מרכזיים אחרים שנמצאים בתוך (או עוברים דרך) הכפר של פלוור היל כוללים את ברידג' רואד, דרך מנהאסט וודס, דרך מידל צוואר, שדרת מינולה, שדרת הצפון העתיקה, סטוניטאון רואד וווסט שור רואד.
בנוסף, הקצה המערבי של ויאדוקט ויליאם קאלן בראיינט, הנושא את NY 25A מעל נמל המפסטד והכפר רוסלין, ממוקם בפלאוור היל.
רכבת
התחנות הקרובות ביותר לכפר הן מנהסט, פלנדום ופורט וושינגטון על סניף פורט וושינגטון, כמו גם תחנת רוזלין על סניף מפרץ הצדפות.
גז טבעי
הרשת הלאומית מספקת גז טבעי לבתים ועסקים המחוברים לקווי גז טבעי ביישוב.
חשמל
קבוצת ארגונים בשירות הציבורי לונג איילנד מספקת חשמל לכל הבתים והעסקים בפלאוור היל.
בריאות
פלאוור היל הוא ביתו של בית החולים סנט פרנסיס, הממוקם בשדרות פורט וושינגטון, בהצטלבות שלו עם דרך הצוואר האמצעי. בית החולים סנט פרנסיס נחשב לאחד ממרכזי טיפול הלב המובילים בארצות הברית והוא מרכז הלב הייעודי היחיד הממוקם במדינת ניו יורק. הוא מופעל על ידי שירותי הבריאות הקתוליים של לונג איילנד.
כיבוי אש
את פלאוור היל משרתים שלושה מחוזות כיבוי אש:
משטרה
הכפר של פלאוור היל משרת על ידי המחוז של משטרת מחוז נסאו.
אני אוהבת את מלווין
השירים הם של מאק גורדון (מילים) וג'וזף מירוב (מנגינה).
רוברט טיילור מופיע בתפקיד קמע.
תקציר העלילה
ג'ודי שניידר (דבי ריינולדס) חולמת להיות שחקנית גדולה ונערצת בשם ג'ודי לרוי. היא חולמת שהיא מופיע בקטע "Lady Loves" וקוצרת תשואות והערצה ורוברט טיילור בא לקראת בהערצה. כעת היא מופיעה בחוסר ברירה ככדור פוטבול אנושי במחזמר.
היא מתהלכת בסנטרל פארק וחולמת על עתיד מוצלח ואז היא נפגשת במלווין הובר (דונלד אוקונור), עוזר צלם במגזין הנפוץ "לוק". מלווין מתאהב בה במבט ראשון, מגיע להופעה שלה ומתחיל לחזר אחריה. הוא מוצא חן בעיניה אף על פי שהיא נמצאת בקשר מתקדם עם הארי פלאק (ריצ'רד אנדרסון) שאביו הוא בעל מפעל גדול לקופסאות נייר.
אביה פרנק שניידר מעוניין שתתחתן עם הארי העשיר אך אחותה הקטנה קלרהבל (נורין קוקורן) ואמה (אונה מרקל) מחבבות את מלווין. מלווין וג'ודי רוקדים בחדר ושרים "היכן למדת לרקוד?".
הרומן עם הארי מתהדק ומלווין אומר שיעשה הכל למענה כדי שלא תתחתן עם הארי. היא מבקשת ממנו שידפיס את תמונתה על שער המגזין. לבקשתו מדפיס הצלם הראשי את תמונת ג'ודי באופן חד פעמי על גיליון בודד של המגזין. מלווין ממהר להראות לג'ודי ומבקש לא לפרסם אך היא מראה זאת לכל בני המשפחה והשמועה נפוצה. אביה הגאה מראה זאת לבוס שלו הממרר את חייו ומתפטר מעבודתו בחנות הדרגסטור.
האמת מתגלית במהרה והבושה גדולה. מלווין מתפטר מעבודתו ונעלם. הוא חי וישן בסנטרל פארק. פרנק שניידר מצליח לשכנע את עורך המגזין שידפיס את תמונת ג'ודי כתמונת שער עם כתבה "היכן נעלם מלווין"? כדי שמלווין ייצא ממחבואו וזה מצליח. מלווין רואה את תמונת השער של ג'ודי, מתחיל לצעוק משמחה ומתגלה על ידי השוטרים המחפשים. ג'ודי יוצאת לקראתו ושניהם מתחבקים לקראת עתיד מבטיח לשניהם.
אינצידנטלומה
אינצידנטלומה או ממצא אקראי בבדיקות הדמיה (באנגלית: incidentaloma - incidental imaging finding ;הסיומת oma -ומה נהוגה בדרך כלל בשמות של גידולים - שפירים או ממאירים) הוא מונח רפואי המתייחס לגוש אקראי (למשל, גוש תופס מקום ממקור גידולי או מפרצת של עורק), שנתגלה באופן אקראי, לרוב בבדיקות רדיולוגית (הדמיה), לפעמים גם בבדיקות בתחום הגנטיקה הרפואית, ברפואת עור וכו', אצל מטופל שאין לו תסמינים או שתסמיניו אינם נגרמים על ידי אותו ממצא. תגלית מקרית כזאת בלתי צפויה על ידי הרופא, שונה מממצא לא תקין, שחיפשו אותו במתכוון במבחן או סריקה אבחוניים.
משמעות קלינית
המונח משמש בתחומי רפואה שונים אולם יישומו השכיח ביותר הוא במקרה של ממצאים בבלוטת האדרנל.
מדובר בסוגיה שכיחה מכיוון שב-4-1% של בדיקות ההדמיה של הבטן - לפי דרגת הרגישות והרזולוציה (בדיקות אקו, CT ו-MRI) מתגלה גוש באדרנל. מעל שני שלישים מהאינצידנטלומות הן אדנומות קורטיקליות לא פונקציונליות (שאינן מפרישות הורמונים) ושיש להן מעט השלכות קליניות אם בכלל. עם זאת קיימת גם אפשרות של הפרעות אחרות, בעלות פוטנציאל מסוים של הפרשת חומרים או של ממאירות. אצל חולה שסבל מסרטן גילוין האקראי עשוי להוביל לאבחון ולטיפול מהיר.
פרט לאינצידנטלומות אדרנליות, תוארו ממצאים כאלה בספרות המדעית גם באיברים אחרים כמו בלוטת התריס, כבד, לבלב, לב, מוח וכו'.
אינצידנטלומות מתגלות בעת בדיקת הדמיה שהומלצה על ידי רופא מטפל (רופא משפחה או מומחה בתחום אחר) או בעת השתתפות בפרוטוקול של מחקר במוסד רפואי. תגליות מקריות אלה מעלות בעיות רפואיות, של אבחון, או בעיות אתיות בקשר ליידוע המטופל ובקשר להיקף הבדיקות והטיפולים שהוא זקוק להם. אין תמימות דעים בקשר להגדרת האינצידנטלומות. המונח משמש גם מחקרים תחום הגנטיקה והגנומיקה. הרדיולוגים בדרך כלל משתמשים במונח זה כשמדובר בתגלית מקרית ללא השלכות ושפירה (לא סרטנית)
שם שנוי במחלוקת
המושג "אינצידנטלומה" שנוי במחלוקת מכיוון שלממצאים מסוג זה אין משהו משותף פרט לגילויים באקראי וההנחה שהם לרוב חסרי משמעות קלינית. הוצע במקום זאת השם "ממצא אקראי".
חוף מהסרטים
חוף מהסרטים (באנגלית: Teen Beach Movie) הוא סרט מבית היוצר של דיסני, בכיכובם של רוס לינץ' ומאיה מיטשל. הסרט שודר לראשונה ב-19 ביולי 2013 בערוץ דיסני. בשידור הבכורה שלו בארצות הברית זכה הסרט ל-8.4 מיליון צופים, מה שמקנה לו את המקום החמישי ברשימת סרטי ערוץ דיסני הנצפים ביותר. סרט המשך תחת הכותרת "Teen Beach 2" שודר לראשונה בערוץ דיסני ארצות הברית בהקרנת בכורה ב-26 ביוני 2015. הסרט שודר בהקרנת בכורה בישראל ב-2 ביולי 2015.
עלילת הסרט
בריידי ומאק הם שני נערי תיכון הגרים בעיירת חוף קטנה. מאק, שגרה עם סבה, גולשת יחד עם החבר שלה בריידי כל יום. דודתה של מאק, אנטואנט מגיעה לביתו של סבה ומזכירה למאק שמחר הם עוזבים למכללה יוקרתית שמאק התקבלה אליה, מה שאומר שהקשר בין בריידי ומאק יתנתק. מאק מבקשת לגלוש פעם אחרונה על גל אדיר ממדים שאמור להגיע ביום עזיבתה. כשמאק מתחילה לגלוש הסערה שגרמה לגל הופכת למסוכנת והמציל מבקש מכל הגולשים לצאת מהמים. מאק מסרבת לצאת מהמים ומנסה לתפוס את הגל. בריידי בא להצילה בסירת מנוע אבל השניים מתהפכים בגל.
כשהשניים יוצאים מהמים הם מגלים שהסערה איננה ושכל האנשים שעמדו על החוף נעלמו גם כן. עם זאת, הם שומעים את צלילי המוסיקה של הסרט שבריידי הכי אוהב, "סיפור הפרברים הרטובים", וצופים בשיר הפתיחה של הסרט מבוצע על ידי הדמויות מול עיניהם. השניים מבינים כי הם נמצאים בסרט. יחד עם מבצעי השיר, הגולשים, הם נכנסים למסעדת חוף הנקראת "ביג מאמא" (באנגלית: Big Mama), שם הגולשים והאופנוענים נוהגים לבלות. ברגע זה נכנסים גם האופנוענים, הקרויים "המכרסמים", ובריידי מסביר למאק שבין שתי החבורות מתנהלת מלחמה מתמשכת בה כל צד מנסה לסלק את הצד השני מ"ביג מאמא" כדי שהמקום יהיה רק שלו.
בריידי ומאק מגלים את "קסם הסרטים" כשהיום הופך בין רגע ללילה ובגדיהם מתחלפים לבגדים המתאימים לתקופת הסרט. במסיבה הנערכת ב"ביג מאמא" באותו לילה אמור טרנר, מנהיג הגולשים, לתפוס את לילה, אחותו הצעירה של מנהיג האופנוענים, כשזו נופלת מהבמה ובכך השניים מתאהבים זה בזו. אולם מאק נתקלת בטרנר ומועדת, מה שגורם לטרנר לתפוס אותה ולהתאהב בה. בריידי שרואה שטרנר לא בא לתפוס את לילה רץ ותופס אותה בעצמו, והיא מתאהבת בו. מאק ובריידי, שהבינו שהסופה הגדולה בסוף הסרט היא דרכם חזרה הביתה, מבינים כעת שאם טנר ולילה אינם יחד האירועים בסרט שגרמו לבוא הסופה בסופו לא יקרו והם לא יוכלו לחזור לעולם האמיתי.
ניסיונותיהם החוזרים של בריידי ומאק לגרום ללילה וטרנר להתאהב זו בזו נכשלים פעם אחר פעם. העניינים מסתבכים כשהסרט מתחיל לגרום לשניים לשיר ולרקוד בניגוד לרצונם, בהתאם לרוח הסרט. למרות זאת, בריידי לא רוצה לעזוב את הסרט משום שהוא לא רוצה להגיע לרגע שמאק תעזוב אותו.
לאחר מכן הם מגיעים למגדל עם מכונת מזג האוויר המסוכנת ומאק ובריידי שמים לב שטרנר ולילה התאהבו אחד בשנייה, והאופנוענים והגולשים מצליחים להרוס את מכונת מזג האוויר ומצליחים לגרום לבוא הסופה בסוף מאק ובריידי חוזרים הביתה סוף טוב וכולם מרוצים.
פסקול
כל אלו נמצאים בפס הקול של הסרט שיצא לחנויות בארצות הברית ב-16 ביולי, שלושה ימים לפני יציאת הסרט. הדיסק הגיע למקום השלישי ברשימת הדיסקים הנמכרים ביותר באותו קיץ.
חוף מהסרטים 2
סרט המשך שודר בערוץ דיסני ארצות הברית בתאריך ה-26 ביוני 2015, ושודר בערוץ דיסני ישראל בתאריך ה-2 ביולי 2015.
בסרט ההמשך, על רקע פרידתם, מגלים בריידי ומאק שטנר ולילה הגיעו לעולם האמיתי וכבר הספיקו להתאהב בו ובטכנולוגיה שלו ורוצים להישאר. בניסיון לשכנע את השניים לחזור לביתם, מספרים להם מאק ובריידי שהם רק דמויות בסרט. כשיתר דמויות הסרט "סיפור הפרברים הרטובים" מגיעות גם הן לעולם האמיתי ומספרות שדמויות נמחקות מהסרט חייבים בריידי ומאק להחזיר את טנר ולילה לסרט לפני שזה ימחק כליל ויגרום לשינוי גם בעולם האמיתי - בריידי ומאק לא יפגשו.
היתרי מכירה בהלכה
היתר מכירה היא פעולה של מכירת חפץ, כאשר מטרתה העיקרית היא לצורך הפקעת איסור הלכתי מסוים הקיים במצוות רבות התלויות בבעלות של אדם על חפץ, וכאשר הבעלות על החפץ עוברת לאדם אחר שאינו חיוב במצווה זו, חיובה פוקע.
מכירת חמץ
יהודי שיש ברשותו חמץ בערב פסח, חייב לבער אותו לפני חצות היום, כמו שכתוב בתורה:"."מהמילה "לך" למדו חז"ל, שהאיסור חל רק על חמץ השייך ליהודי, ולא על חמץ שנמכר לנכרי:.
מכירת בכור
מי שנולד בעדרו ולד בכור לבהמה טהורה (כגון: פרה או כבשה), אסור לו להשתמש בו כל עוד הוא תמים ללא מום, כמו שכתוב בתורה:.
חז"ל למדו מהמילה "בישראל", שהאיסור חל רק על ולדות של בהמות השייכות ליהודי. אולם אם האם שייכת, כולה או חלקה, לנכרי - הולד פטור מדין בכור, ומותר להשתמש בו כרגיל: לפיכך נוצר היתר שבו מוכרים לגוי חלק מגוף של בהמות ממין נקבה שטרם המליטו על מנת שההמלטה תעשה ברשותו של הגוי, שכאמור אינו מצווה על כך. ראו בכור בהמה טהורה.
מכירת קרקע לשביעית
בשנה השביעית (הנקראת שמיטה) אסור לעבד את האדמה:""חז" למדו מהמילים "שדך", "כרמך" מלמדות, שהאיסור אינו חל אם השדה שייך לגוי. לכן ישנם חקלאים יהודים הנוהגים למכור את שדותיהם לגוי למשך שנת השמיטה. היתר זה לא נזכר בתלמוד; הוא נוצר לפני כ-500 שנה, ובתחילתו המכירה הייתה מכירה ממש - הקונה הנכרי גם עבד בעצמו בשדה במהלך השמיטה, ולמוכר היהודי לא היה כל קשר אליו עד שקנה אותו מחדש לאחר השמיטה. אולם לפני כ-100 שנה התחילו לבצע מכירה על הנייר בלבד, שבה השדה עובר באופן רשמי לבעלות גוי, אך למעשה כל העבודה והרווחים עדיין שייכים ליהודי. היתר זה שנוי במחלוקת עד ימינו; ראו היתר מכירה.
מכירת חנות לשבת
יהודי שיש לו חנות - אסור לו להפעיל אותה בשבת גם על-ידי נכרי. עם זאת, אם מכרו חלק מהחנות לגוי, כך שהגוי נעשה שותף בבעלות, מותר לגוי להפעיל את החנות בשבת.
מעשר שני
מי שפודה פירות מעשר שני שלו, צריך להוסיף חומש, כמו שנאמר בתורה:"."המילה "מעשרו" מלמדת, שחובת הוספת חומש חלה רק על מי שפודה מעשר שני השייך לו - ולא על מי שפודה מעשר שני השייך לחברו. לפיכך, מותר לאדם למכור את המעשר השני שלו, או אף לתת אותו במתנה לחבירו, ואז לפדותם בלי תוספת חומש: "."
נדרי הנאה
בימי התלמוד, היו אנשים שנדרו נדר, שלא יאפשרו לחבריהם ליהנות מרכושם (בעיקר עקב סכסוכים אישיים). עם זאת, הנודר בכל-זאת רצה לתת לחבירו מרכושו, כגון כדי לגמול עמו חסד, כשלא היה לו מה לאכול. הדרך לעשות זאת היא להעביר את הרכוש לצד שלישי:""
בישול מחג לשבת
מי שלא הניח עירוב תבשילין לפני יום טוב שחל ביום שישי, אסור לו לאפות ולבשל מיום טוב לשבת, ואסור גם לאחרים לאפות ולבשל עבורו. אולם, מותר לו למכור או לתת את הקמח שלו לאחרים, ואז מותר להם לאפות ולבשל עבורו:""
הפיצוץ בשוק צ'רקיזובו (2006)
הפיצוץ בשוק צ'רקיזובו במוסקבה בשנת 2006 התרחש ב-21 באוגוסט 2006, כאשר פצצה מתוצרת עצמית בהספק של יותר מקילו TNT התפוצצה בשוק צ'רקיזובו במוסקבה, שפקדו אותה רוכלים זרים. בשנת 2008 נשפטו שמונה מחברי הארגון הגזעני "המושיע" (Спас) בגין תפקידיהם בהתקפה.
סוחרים רבים בשוק הם מאסיה והקווקז. החל מ-3 באוקטובר 2006 אושרו 13 הרוגים: שישה אזרחי טג'יקיסטן, שלושה אזרחי אוזבקיסטן, שני אזרחי רוסיה, אישה מבלארוס וגבר שהיה אזרח סיני. שמונה בני אדם מתו במקום, שניים בבית החולים באותו יום בהפצצה ושלושה במועד מאוחר יותר. האדם האחרון שמת מההפצצה היה אדם שהיה אזרח טג'יקיסטן, שמת מפציו ב-28 בספטמבר 2006 בבית חולים.
שני חשודים רוסים אתניים נעצרו, והתובע הכללי של מוסקבה, יורי סיומין, האשים אותם ברצח בעל רקע גזעני. הפרקליטות האשימה רשמית שלושה סטודנטים, אולג קוסטירוב, איליה טיכומירוב (שניהם בני 20) ואת ולרי ז'וקובצב (בן 18) באשמת רצח על רקע גזעני ב-22 באוגוסט. חקירת המשטרה הסתיימה ב-7 באוגוסט 2007.
על פי נתוני החקירה, קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב היו חברים במועדון הלאומני "המושיע". נגד מנהיג המועדון, ניקולאי קורוליוב (קצין פ.ס.ב. לשעבר), ושני חברי מועדון נוספים, סרגיי קלימוק וסטודנט באקדמיה לשוטרים ניקיטה סניוקוב, הוגש כתב אישום משותף עם קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב באשמת רצח, טרור, ארגון כנופיית פשע, ייצור ואחסון לא חוקיים של חומרי נפץ. סניוקוב הואשם גם ברצח סטודנט ארמני ברכבת התחתית. לכאורה, הקושרים ביצעו פיצוצים רבים בעבר, ללא קורבנות, ופוצצו חנויות בבעלות אזרית, הוסטל לפליטים ארמניים ומשרד של מגדת עתידות ילידת גרוזיה.
ב-15 במאי 2008, לאחר שניתן פסק דין אשם במשפט המושבעים, קיבלו קורוליוב, קלימוק, טיכומירוב וקוסטירוב עונש מאסר עולם. ז'וקובצב קיבל 20 שנות מאסר, סניוקוב, 13 שנים ושני הסטודנטים שהעבירו את הפצצה לשוק בפועל, דמיטרי פדוזיינקוב וניקולאי קצ'אלוב רק שנתיים (בית המשפט החליט שהם לא חלק מ"מפעל הפשע"). מאוחר יותר באותו חודש הוגש ערעור לבית המשפט העליון על ידי המורשעים. פדוזיינקוב וקצ'אלוב שוחררו מהכלא ב-20 במרץ 2009 לאחר שריצו את עונשם. ערעורים של אסירים אחרים עדיין התנהלו נכון לאותה תקופה.
באוגוסט 2010 פורסם כי קורוליוב וקוסטירוב חשודים גם ברצח אזרח סיני בדקירה במוסקבה ב-19 במאי 2006.
רין (כפר)
רין (בגרמנית: Rinn) הוא כפר באוסטריה, במחוז אינסברוק של מדינת טירול. הוא שוכן 6 ק"מ דרומית-מזרחית מאינסברוק. שטח הכפר הוא 10.65 קמ"ר. המקום מונה 1,826 תושבים (2016) וצפיפות האוכלוסייה היא 171 תושבים לקמ"ר.
השם
שם הכפר תועד לראשונה ב"רונה" (Runne). ייתכן כי השם קשור למילה הרוטרומנית Run שמשמעותה "מקום שבו נכרת יער". משמעות אפשרית אחרת היא "מוביל מים".
גאוגרפיה
רין נמצא בגובה 918 מ' בהרים הנמוכים הדרום-מזרחיים, ממזרח לאינסברוק.
הרכב הכפר
רין כולל שני יישובים כפריים - רין פרופר, השוכן על ה"לנדשטראסה", ויודנשטיין, מצפון לרין, ועוד כמה כפרירים וחוות.
כפרים שכנים
רין גובל בארבעה כפרים: אלדרנס (Aldrans), אמפאס (Ampass), אלבגן (Ellbögen) וטולפס (Tulfes).
אקלים
האקלים מתאפיין בחורף ארוך, קר מאוד, עם ימים בהירים וקצרים, יחסית לא הרבה משקעים בצורת שלג, ולחות נמוכה. לפי הסיווג קפן של האקלים, הוא נחשב אקלים תת-ארקטי יבשתי.
דמוגרפיה
בשנת 1869 אוכלוסיית הספר מנתה 321 תושבים, ב-1934 - 470, ב-1951 - 598, ב-1981 - 937, וב-2011 - 1,655 תושבים.
פוליטיקה
בשנת 2010 התקיימו הבחירות האחרונות. בראש הכפר נבחר פרדריך הופליכר וסגנו - מריו ווגר.
פרשת עלילת דם
בשנת 1670 הוקמה ביישוב כנסיית עולי הרגל יודנשטיין ("אבן היהודים"). החל מן המאה ה-15 התפתח בטירול פולחנו של ילד בשם אנדרל מרין (בשמו המלא אנדרל אוקסנר) שלפי אגדה עממית מקומית נרצח על ידי יהודים. הפולחן התגבר במיוחד במאה ה-17 אחרי שאדם בשם ד"ר היפוליט גוארינוני (1654-1571) סיפר ששמע על רציחתו של הילד שנקבר ברין וחלם כי שנת ביצוע הרצח הייתה 1462. פולחן אנדלר שנחשב לקדוש מעונה של הנצרות הקתולית נקבע רשמית בשנת 1621 ונפוץ בכל טירול, יחד עם פולחנם של עוד כמה ילדים נוצרים שנחשבו נרצחים על ידי יהודים, ביניהם סימון מטרנטו. בשנת 1641 העלה גוארינוני על הכתב את הפרשה בספר "ניצחון, כתר, מרטיריות ואפיטף של הילד התמים הקדוש".
האגדה על רציחתו על ידי יהודים של הילד אנדרל נאספה מאוחר יותר אף על ידי האחים גרים בתחילת המאה ה-19. בשנת 1670 נחנכה בכפר רין כנסיית עולי הרגל ביודנשטיין, החלק הצפוני של רין, שבו נטען כי נרצח הילד. יודנשטיין הפכה למקום לעליית רגל נוצרי רומי-קתולי, אף על פי שלהאשמות נגד היהודים לא היה בסיס מציאותי. הילד נכנס לרשימת הקדושים המעונים של הנצרות המקומית כ"מבורך אנדריאס מרין" שחי ככל הנראה בשנים 1459–1462 ויום מותו - 12 ביולי - הפך לחג חשוב בחיי התושבים. היישוב יודנשטיין והכפר רין כולו היו לאתר לעלייה לרגל. למשך שלוש מאות שנים עליית הרגל והפולחן של אנדרל שיחקו מקום מרכזי בחיי הדת, התרבות והכלכלה של הכפר. האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר (1758-1740) שחיבר גם את האנציקליקה נגד היהודים A Quo Primum (1751) התיר את המשך הפולחן המקומי, ב-25 בדצמבר 1752 הכריז את הילד כ"מבורך" של הכנסייה, אך ב-22 בפברואר 1755 סירב להעניק לאנדרל מעמד של קדוש הכנסייה.
סיום הפולחן
כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 אסר האפיפיור פאולוס השישי על המשך הפולחן של אנדרל מרין, כמבוסס על "שרידים קדושים" מזויפים. בשנת 1988 שלל הבישוף של אינסברוק, ריינהולד שטכר (2013-1921), את נכונות האשמות נגד היהודים בנוגע למותו של הילד אנדרל ובשנת 1994 אסר על העלייה לרגל. לפי דרישתו הוסרו התמונות בכנסייה ביודנשטיין שהציגו את אגדת עלילת הדם, והן הוחלפו בתמונה של ישו מוקף בילדים. כמו כן נתלו על הקיר הסברים על עלילת הדם ועל העוול שנעשה ליהודים על ידי הרדיפות ורציחות באלף האחרון.
בימינו התארגן ביישוב יודנשטיין אתר זיכרון לילדים ולנוער שעבר התעללויות.
נמניה ראדויה
נמניה ראדויה (בסרבית: Немања Радоја, נהגה: nêmaɲa rǎdoja; נולד ב-6 בפברואר 1993) הוא כדורגלן סרבי המשחק כקשר בקבוצת לבאנטה, ובנבחרת סרביה.
קריירה
ראדויה, שנולד בנובי סאד, גדל בווטרניק השכנה, וסיים את לימודיו במערך הנוער של וויבודינה. בעקבות אחיו הבכור סטפן, הוא התחיל להתאמן בכדורגל.
ראדויה הועלה לסגל הראשי בקיץ 2011, אך הושאל לאחר מכן לצ'סק צ'לארבו מהליגה השלישית. הוא חתם על חוזה מקצועי חדש לחמש שנים עם וויבודינה ב-8 במרץ 2012. לאחר מכן הושאל לקבוצת סמנט באוסין מהליגה השלישית.
ראדויה שיחק את משחקו הראשון ככדורגלן מקצועי ב-18 באוגוסט 2012, כשנכנס כמחליף בניצחון חוץ 1-0 נגד ספרטק. ראדויה הבקיע את שערו המקצועי הראשון ב-17 באפריל 2013, ובישל את בישולו הראשון בקבוצתו בתיקו 1–1 בחצי גמר הגביע הסרבי מול באוגראד (2–1 בסיכום שני המשחקים), ובכך העלה את וויבודינה לגמר.
ראדויה שיחק בקביעות עבור וושה בעונת 2012/13, שיחק 22 משחקים (16 בהרכב הפותח, בסך הכל 1553 דקות משחק) ועזר לקבוצתו לסיים במקום השלישי. הוא שמר על מקומו בהרכב בעונה שלאחר מכן, שיחק 25 משחקים, וגם נבחר בהרכב הטוב ביותר בליגה בסיום העונה.
באוגוסט 2014, חתם ראדויה על חוזה לחמש שנים עם סלטה ויגו מהלה ליגה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-24 באוגוסט, כששיחק את שלוש הדקות האחרונות בניצחון ביתי 3-1 על חטאפה באצטדיון באלאידוס.
ראדויה לא שיחק במהלך כל עונת 2018/2019, לאחר שהביע את רצונו לשחק בפרמייר ליג וסירב לחידוש חוזה עם סלטה. ב-21 באוגוסט 2019, סיכם ראדויה על חוזה של שלוש שנים עם לבאנטה, גם היא מהליגה הספרדית הבכירה, והגיע כשחקן חופשי.
טמרין זהוב-ידיים
טמרין זהוב-ידיים (שם מדעי: Saguinus midas; מכונה גם טמרין מידאס על שם מידאס) הוא מין של פרימט מסוג טמרין הנפוץ בצפון נהר האמזונאס במדינות ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם וכנראה גם בוונצואלה.
מאפיינים
טמרין זהוב-ידיים שחור ברובו, כאשר לצעירים מעט שערות אפורות בפנים ובחלק העליון של הגוף. האיברים הבהירים היחידים הם הרגליים והידיים שבצבע זהב, צהוב או כתום.
תפוצתו מצפון לנהר האמזונאס במדינות גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, ונצואלה ובברזיל במדינות אמאפה ורוריימה. בדרום-מזרח תפוצתם עד למעלה ריו נגרו שם הוא פוגש את הטמרין דוגוני. בצפיפות האוכלוסייה הוא בין 12 ל-23 פרטים בקמ"ר. מין זה יחד עם טמרין חום-ראש הם הנפוצים ביותר במשפחת המרמוסטיים.
הטמרין זהוב-הידיים חי בקבוצות של 2 עד 12 פרטים כאשר בדרך כלל הקבוצות הן של 5–6 פרטים. רוב הקבוצות מכילות או נקבות בלבד או זכרים בלבד כאשר יש קבוצות שמכילות זכר אחד. טמרין זה הוא פוליגמי כאשר רק הנקבה הדומיננטית מתעברת. הפריטים מגיעים לבגרות מינית לאחר 16 עד 20 חודשים. הלידות נערכות בשתי עונות באביב ובקיץ. לאחר ההיריון של 140 עד 168 יום, נולדים זוג תאומים לא זהים במשקל 45 גרם. לעיתים נדירות נולד גור אחד. הזכרים אמונים על הגנתם, נסיעתם וטיפולם במשך כשלושה חודשים. מין זה חי 16 שנה בשבי. הם מתקשרים בצורה קולית וויזואלית ובאמצעות ריח:
טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים וכן ניצנים. למין זה מספר טורפים טבעיים: נחשים, עופות דורסים ופרטים קטנים ממשפחת החתוליים.
אזורי הזמן בכדור הארץ
במדינות והאזורים בכדור הארץ מתקיימים 38 אזורי זמן שונים.
אזור זמן
אזור זמן הוא חבל ארץ על פני כדור הארץ שבין גבולותיו השעה הרשמית והתאריך הרשמי זהים בכל מקום ובכל עונות השנה. הבדלי השעות בין האזורים נקבעים לפי מיקומם הגאוגרפי - כאשר השעון של הזמן האוניברסלי המתואם, UTC מציין את השעה במרידיאן אפס שעובר בגריניץ' שליד לונדון - מערבה ממנו השעות פוחתות ומזרחה ממנו השעות מתווספות. כך למשל, אזור הזמן UTC+2 הוא האזור שבו השעה היא 14:00 אם בגריניץ' השעה היא 12:00, ואזור הזמן UTC-5 הוא האזור שבו השעה היא 7:00 אם בגריניץ' השעה היא 12:00. בעבר היו נמדדים אזורי הזמן ביחס לשעון גריניץ' הבריטי (GMT - Greenwich Mean Time), ששונה במעט מה-UTC.
כבסיס לקביעת אזורי זמן נקבעו 24 קוי אורך שמשמשים כנקודות ייחוס. המרחק בין שני קווי אורך כאלה הוא 15 מעלות, שהן תוצאת החילוק של 360 מעלות ב-24 שעות היממה. לכאורה, כל אזור זמן היה צריך להשתרע על פני 15 מעלות בדיוק, אבל בפועל גבולות אזורי הזמן גמישים במטרה לשמור כל מדינה או מחוז של מדינה בתחומי אזור זמן אחד, או כדי לאפשר שעה אחידה בכמה מדינות שכנות.
מספרם של אזורי הזמן גדול מ-24 משתי סיבות עיקריות:
אזורי הזמן המרוחקים ביותר מקו האורך 0 הם UTC + 14:00 ו-UTC - 12:00. אזורים אלו צמודים לקו התאריך הבינלאומי שבאוקיינוס השקט - הראשון ממערב לו והשני ממזרח לו.
במדינות שונות - 21 בסך הכל - נוהג יותר מאזור זמן אחד. מצב זה נובע מכך ששטחן הרציף ממזרח למערב הוא ארוך במיוחד, או ששטחיהן הם נפרדים ומרוחקים זה מזה.
אזורי הזמן
אזורי הזמן המוצגים מתוארים ביחס להפרש שלהם מזמן אוניברסלי מתואם (UTC).
חלק מן המדינות והאזורים עושים שימוש במהלך מספר חודשים בשנה בשעון קיץ, ובתקופה זו הם מסיטים את השעון המקומי שעה אחת קדימה מהשעה הסטנדרטית באזור הזמן שלהם.
מדינות ששטחיהן מפוצלים בין שני אזורי זמן ויותר
הטבלה כוללת גם מדינות ששטחיהן מפוצלים בין אזורי זמן שההפרש בינם לבין זמן אוניברסלי מתואם הוא ביחידות של חלקי שעה עגולה.
בסין נוהג אזור זמן אחד, אף על פי ששטחה משתרע בפועל על פני חמישה אזורי זמן. גם בהודו נוהג אזור זמן אחד בלבד - 05:30 + UTC.
לילך מרקמן
לילך מרקמן (נולדה ב-1 בינואר 1971) היא צלמת, ציירת, אמנית וידאו ארט ומיצב, ובמאית קולנוע דוקומנטרי וניסיוני ישראלית.
ביוגרפיה
מרקמן גדלה בנהריה. בשנת 1995 השלימה לימודי תקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, בירושלים. ב-2005 השלימה לימודי פסיכולוגיה ותקשורת ל-B.A באוניברסיטה הפתוחה. משנת 2016 בעלת MFA בבימוי והפקת קולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב. משנת 2018 בוגרת התוכנית ללימודים מתקדמים באמנות ממכללת בית ברל.
במהלך השנים חילקה את זמנה בין עבודה כמעצבת לבין מסעות צילום בעולם. ב-1996 שהתה שלושה חודשים בפרו במסגרת תוכנית אמן מטעם עמותת "מתת של ידע מישראל".
משנת 2009 חיה ויוצרת בקיבוץ מגל. מתגוררת בקיבוץ עם בן זוגה, רז מרקמן, ושני ילדיהם.
שלום הלפרין
רבי שלום הלפרין (ט"ו בשבט ה'תר"ח - כ"ד באב ה'תרצ"ט) בנו של רבי דוד מברדיצ'ב ונכדו של רבי ישראל פרידמן אבי שושלת חסידות רוז'ין. היה מייסד חסידות וסלוי ואבי השושלת.
תולדותיו
שלום הלפרין נולד בט"ו בשבט בשנת ה'תר"ח, בעיר ברדיצ'ב, העיר הגדולה ביותר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. בן לאביו, הרב דוד הלפרין שכיהן כרב בברדיצ'ב. אביו של הרב דוד וסבו של הרב שלום היה הרב יחיאל הלפרין ממינסק. אמו של הרב שלום הלפרין הייתה הרבנית לאה פרידמן בת הרב ישראל פרידמן (הרוז'ינר) שהיה האדמו"ר הראשון לשושלת חסידות רוז'ין ואב למספר חצרות חסידיות.
הרב ישראל פרידמן מרוז'ין היה בנו של הרב שלום שכנא מפראהביטש (רבי שלום הגדול) (על שמו נקרא הרב שלום הלפרין), בנו של הרב אברהם המלאך שהיה תלמידו של אביו, המגיד ממזריטש שהיה יורשו של הבעל שם טוב אבי תנועת החסידות.
הרבנות והאדמו"רות
בשנות נעוריו פעולתו התורנית של הרב שלום הייתה חריגה, גם לאחר שנישא לרבנית חנה שרה פרידמן, בת הרב יצחק פרידמן מייסד שושלת חסידות בוהוש המשיך הרב שלום הלפרין ללמוד תורה לכל אורך שעות היממה. בשנת ה'תרנ"ו, בעצת חותנו החל הרב שלום לכהן כאדמו"ר בעיר רדוקנן בסמוך לוסלוי שברומניה. בעת שהותו ברדוקנן הפכה העיר למרכז חסידי ידוע ורבים מיהודי רומניה היו נוהרים אל הרב שלום.
את בחרותו העביר במחיצת סבו ודודו, הרב אברהם יעקב פרידמן שהיה מייסד חסידות סדיגורה. כשכיהן כאדמו"ר ברדוקנן ניכר במידת קנאותו הדתית ובהנהגתו השתדל לשלב גם רחמנות לצד אדיקות, הרב שלום הלפרין שם דגש על 'ירידה אל העם' במקביל לתכונותיו השמרניות. הרב שלום הלפרין היה ממתנגדיה החריפים של התנועה הציונית ושל החינוך ההשכלתי שהחל לפרוח בחברה היהודית. מעברו מהעיר רדוקנן לעיר וסלוי בא בעקבות בית ספר השכלתי ליהודים ברדוקנן שהיה לא לרוחו. הרב שלום הלפרין היה מתנגד חריף לציונות לצד התנהגות אצילה וסמכותית שהונהגה בחצרות בית רוז'ין. הוא טען כי הערבים ילחמו ביהודים עד בוא המשיח באשמת הציונות. כמו כן היה ידוע באי הסכמתו להשתמש באתרוגי ארץ ישראל שכן הם נעשו בעבודת כפיים של חברי התנועה הציונית-החלוצית.
בווסלוי ייסד את חצרו שכונתה 'חסידות וסלוי' והפך את העיר למרכז חסידי ידוע. הרב שלום הלפרין נפטר בכ"ד אב בשנת ה'תרצ"ט בעיר וסלי בה נטמן, יורשו היה בנו, הרב חיים דב הלפרין שכיהן כאדמו"ר בווסלוי, בבוקרשט ובחיפה. מרכז החסידות כיום הוא בעיר תל אביב.
משפחה
הרב שלום הלפרין נישא לרבנית חנה שרה פרידמן, בת הרב יצחק פרידמן (אדמו"ר ראשון מבוהוש). בנם יחידם:
בצלאל שנייד
בצלאל שנייד (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף. קודם לכן שימש מפקד חטיבת הבקעה, מפקד עוצבת השרון, קצין אג"ם של עוצבת האש ומפקד גדוד 932.
ביוגרפיה
שנייד גדל ביישוב נצר חזני שבגוש קטיף. התגייס לצה"ל בשנת 1996, והתנדב ליחידת שלדג. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם ביחידה. לאחר קורס קציני חי"ר שב ליחידת שלדג ומונה למפקד צוות לוחמים. בהמשך שירת במספר תפקידי פיקוד ביחידה. לאחר מכן עבר לחטיבת הנח"ל, שם שימש במספר תפקידי פיקוד, ובהם, מפקד מחזור בבא"ח נח"ל.
באוקטובר 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932, אותו הוביל בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן, בתפקיד זה שירת עד שנת 2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת האש בין השנים 2015–2017. ב-22 ביוני 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת השרון, ושימש בתפקיד עד 27 ביוני 2019. ב-18 ביולי 2019 מונה למפקד חטיבת הבקעה, תפקיד בו שירת עד 9 באוגוסט 2021. ב-5 בספטמבר 2021 מונה למפקד מחוז צפון בפיקוד העורף.
חיים אישיים
שנייד מתגורר בקיבוץ כפר עציון, נשוי לגליה ואב לשישה. בעל תואר ראשון בהנדסה ותעשייה וניהול ממכללת עזריאלי, ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה. אחיו הוא תא"ל במילואים משה שנייד.
בקש (עיר)
כמו יישובים רבים באירופה גם בבקש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 22,098 תושבים ובשנת 2021 רק 17,998 תושבים.
בקש הפכה לעיר רשמית ב-15 אפריל 1973.
יהודי בקש
יהודים החלו להתיישב בבקש בשנת 1840. בתחילה, עסקו רבים מהם בחקלאות ולאחר מכן פנו למקצועות אחרים ובראשם למסחר. הקהילה הייתה כפופה בתחילתה לקהילת בקשצ'בה ובהמשך הפכה לקהילה עצמאית במקום פעלו אגודת נשים, חברת ביקור חולים ו"מלביש ערומים". בית כנסת נבנה בעיר בשנת 1908 ובית ספר יהודי הוקם בשנת 1861.
בקרבות במלחמת העולם הראשונה נפלו שמונה יהודים מהעיר ובתקופת הטרור הלבן נהרגו כמה מיהודי המקום בפרעות שנעשו בהם.
במאי 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו כל היהודים בגטו שהוקם בעיר ובאמצע יוני הועברו למחנה ריכוז בבית חרושת ללבנים בבקשצ'אבה בו רוכזו כל יהודי האזור. ב-26 ביוני גורשו רובם למחנה ההשמדה אושוויץ, ומיעוטם לאוסטריה.
לאחר המלחמה חיי הקהילה חודשו בידי יהודים מעטים ששבו אך מספרם ירד בהתמדה עד להפסקת פעילותה של קהילה יהודית במקום.
בדף הקהילה של בקש נכתב כי בשנת 1944 יש בקהילה 171 חברים ורב הקהילה הוא ד"ר רז'ה רוזנצוויג.
שוברי הגלים בחופי תל אביב
שוברי הגלים בחופי תל אביב הם שוברי הגלים שנבנו מול רצועת החוף של תל אביב.
שוברי הגלים
להלן רשימתם מצפון לדרום: שוברי גלים חופיים להגנת תשתית החוף
מטרות שוברי הגלים
שוברי הגלים הוקמו כדי לאפשר לרוחצים בים תנאים נוחים יחסית במזג אוויר סוער, ובנוסף יש לשוברי הגלים תפקיד מפתח בשמירה על משטר החול בחוף, ובהגנה על ביסוס טיילת הולכי הרגל.
שוברי הגלים שוברים את הגלים המתקרבים לחוף, ויוצרים משטר השקעה של משקעי החול שרוחפים בתוך גלי הים. משטר זה נוצר כתוצאה מתופעת השבירה והעקיפה של הגלים בפוגשם את שובר הגלים. תופעות אלו גורמות לשינוי כיוון הגלים משני צידי שובר הגלים, ובדרך כלל כיוונם משתנה לכיוון ישר המחבר בקו דמיוני את מרכז שובר הגלים עם קו המים בחוף. כאשר שני הגלים משני צידי השובר נפגשים, הם פורקים את מטען גרגירי החול שהם נושאים, ואלה שוקעים בקרקעית הים ובתהליך לא ארוך מאד, יוצרים שרטון חול מכיוון קו המים אל שובר הגלים. בנוסף, התהליכים המתוארים מעלה, יוצרים מצב של מים שקטים יחסית ב"צל" שובר הגלים.
היחס בין אורך שובר הגלים למרחקו מהחוף
כאשר היחס האמור, עולה על 0.9 או 1.0 (כלומר אורך שובר הגלים דומה באורכו, או אפילו ארוך יותר, ממרחקו לקו המים בחוף), ייווצר חיבור בין השרטון החולי אל שובר הגלים. חיבור כזה נקרא בשפה המקצועית טומבולו. כאשר היחס בין אורך שובר הגלים למרחקו מקו המים בחוף קטן מ-0.6 עד 0.7 (כלומר אורך שובר הגלים חלקֵי המרחק מן החוף מביא ליחס הזה), לא ייווצר חיבור, כי אם רצועת שרטון חולי מכיוון קו המים לשובר הגלים שאינה מגיעה עדיו.
עם זאת, ייתכנו משתנים נוספים שישפיעו על הנ"ל . השקעת החול שיוצרת את השרטון החולי, ולעיתים את ה"טומבולו", באה על חשבון השקעת החול לאורך קו החוף שהייתה נמשכת לולא בנו את שוברי הגלים. יש על כן גופים המתנגדים להקמת שוברי גלים בחופי הרחצה, גם מהסיבה הזו.
חיים ימיים בשוברי הגלים
משני צדי שוברי הגלים התפתחו חיים בצורת דגים רבים המשייטים בין הסלעים המהווים את הבסיס לשוברי הגלים. הדגים ככלל אינם גדולים, ונעים בין דגיגונים בני יומם לדגים בעלי אורך מקסימלי של כ־20 סנטימטרים. הסלעים שבבסיס שוברי הגלים עטו עם הזמן גוון אדום בהיר עד כהה.
בין מיני הדגים שחיים ליד שוברי הגלים בולטים במיוחד: סיכַן משויש, סיכַן הודי , אובלד שחור זנב, סרגוס מסורטט, אדרית ודגי גובוס גלילי. השניים האחרונים נפוצים מאוד במים רדודים, והאדריות במים רדודים במיוחד, ובמצב ים שקט וצלול ניתן להבחין בהם במבט מעל פני המים.
בסיס שוברי הגלים מורכב מגרוּרֵי סלע גדולים שיצרו טופוגרפיה תת-מימית (בתימטריה ) מסועפת, דמוית ואדיות, שלוחות וגאיונים צבעוניים, המחייבים את הצנרנים "לשנרקל" בזהירות ביניהם.
ברזאן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סיד קיוויט
סידני "סיד" קיוויט (באנגלית: Sid Kiwitt; נולד ב-16 בינואר 1928), הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, אלוף המכביות (הרביעית 1953 והחמישית 1957) בהטלת כידון.