cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי ברייס קניון
אקולוגיה
הפארק הלאומי ברייס קניון יוצר חלק מבית הגידול של שלושה מינים של בעלי חיים המוגדרים בחוק המינים בסכנת הכחדה: נובחנית יוטה (Cynomys parvidens), קונדור קליפורני וטירן ערבות מתת-המין של דרום-מערב ארצות הברית (Empidonax traillii extimus, באנגלית Southwestern willow flycatcher). נובחנית יוטה היא מין בסיכון שהושב לפארק למטרות שימור, והאוכלוסייה המוגנת הגדולה ביותר של מין זה נמצאת בתחומי הפארק.
כ-170 מינים של עופות מבקרים בפארק, כולל סיסים וסנוניות. מרבית המינים נודדים לאזורים חמים יותר בחורף, אם כי עורבנים, עורבים שחורים, סיטות, עיטים ודורסי לילה נשארים בפארק. בחורף מהגרים האיילים, הפומות וזאבי הערבות לגבהים הנמוכים יותר. סנאיי קרקע ומרמיטות עוברים את החורף כשהם בתרדמת חורף.
אחד עשר מינים של זוחלים וארבעה מינים של דו-חיים אותרו בתחומי הפארק. בין הזוחלים: תת-מין של עכסן פסיפי (Crotalus oreganus lutosus, באנגלית Great Basin rattlesnake), מין הנחש Masticophis taeniatus (באנגלית Striped whipsnake), איגואנית קצרת-קוצים (Phrynosoma hernandesi) ולטאה מכותמת-צד; ובין הדו-חיים סלמנדרה מנומרת (Ambystoma tigrinum).
בנוסף יש בפארק קרום קרקע ביולוגי, חברת מיקרואורגניזמים הגדלה בצורה איטית מאוד והנמצאת בפני השטח והמכילה אצות כחוליות, ירוקיות, חזזיות, חיידקי קרקע וטחבים, הנמצאים באינטראקציה עם חלקיקי הקרקע ויוצרים קרום על פני הקרקע. עובי הקרום נע מ-1 ועד 2 מ"מ (באזורים שיורדים בהם פחות מ-100 מ"מ גשם) ועד 15 מ"מ (באזורים שיורדים בהם כ-300 מ"מ גשם). קרומי הקרקע הביולוגיים הם בעלי תפקיד חשוב במערכת האקולוגית המדברית, הם קושרים חנקן, מווסתים נגר עילי, מלכדים את הקרקע ומונעים את סחיפתה, שומרים על הלחות בקרקע, ומהווים מקור ייצור ראשוני של חומר אורגני בשרשרות מזון. נוכחות הקרום הביוגני משפיעה על מכלול התהליכים הגאומורפיים והקרקעיים המתרחשים בפני הקרקע ובתוכה.
מגורים של ילידים
מעט מאוד ידוע על היישוב האנושי המוקדם באזור ברייס קניון. סקרים ארכאולוגיים של הפארק הלאומי ברייס קניון ורמת פאונסאגנט הראו כי אנשים היו באזור לפחות 10,000 שנים. חפצים של קולעי הסלים בני כמה אלפי שנים נמצאו מדרום לפארק. ממצאים אחרים מתקופת האנסאזי ותרבות פרימונט (עד אמצע המאה ה-12) נמצאו גם הם.
האינדיאנים בני שבט הפאיוט הדרומיים היגרו לעמקים ולרמות הסובבות את האזור בערך באותו הזמן שתרבויות אחרות עזבו. אינדיאנים אלו צדו וליקטו את מרבית מזונם, אבל השלימו את תזונתם במעט מוצרים שגידלו. הפאיוט באזור פיתחו מיתולוגיה על בסיס ההודוס שבברייס קניון. הם האמינו שההודוס הם אנשי האגדה שאיש התחבולה בדמות זאב הערבות הפך לאבן. לפחות אחד מזקני הפאיוט סיפר שבתרבות שלו קרויים ההודוס "אנקה-קו-ואס-א-ויץ" שפירושו "פנים צבועים באדום".
חוקרי ארצות והתיישבות
ראשוני האמריקנים ממוצא אירופי החלו לחקור את האזור המרוחק שהגישה אליו הייתה קשה רק בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. סיירים מורמונים ביקרו באזור בשנות ה-50 של המאה ה-19 לאמוד את הפוטנציאל שלו לפיתוח חקלאי, ולשימוש כמרעה ולהתיישבות.
את המשלחת המחקר המדעית הרצינית הראשונה לאזור הוביל מייג'ור ג'ון וסלי פאוול מצבא ארצות הברית ב-1872. פאוול, יחד עם צוות של משרטטי מפות וגאולוגים, סקר את אזור הנהרות סווייר ווירג'ין כחלק מסקר גדול יותר של רמת קולורדו. שרטטי המפות שלו שימרו רבים משמות המקומות בפאיוט.
קבוצה קטנה של חלוצים מורמוניים הגיעו אחר-כך וניסתה להתיישב מזרחית לברייס קניון לאורך הנהר פאריה. ב-1873 החלה חברת הבקר קאנרה (Kanarra Cattle Company) להשתמש באזור למרעה של בקר.
הכנסייה המורמונית שלחה את המהגר הסקוטי אבנעזר ברייס ואשתו מרי ליישב אדמה בעמק פאריה משום המחשבה שכישורי הנגרות שלו יהיו מועילים באזור. משפחת ברייס בחרה לגור מתחת לאמפיתיאטרון ברייס, האוסף העיקרי של הודוס בפארק. ברייס רעה את הבקר שלו בתוך מה שכיום הוא גבולות הפארק, וחשב כי האמפיתיאטראות הם "חתיכת מקום לאבד בו פרות". הוא גם סלל דרך לרמה במטרה לכרות עצי הסקה ועצים לבניין, וחפר תעלת מים להשקות את יבוליו ואת בעלי החיים שלו. מתיישבים אחרים החלו לכנות מקום יוצא דופן זה "הקניון של ברייס" (Bryce's canyon) שהפך אחר-כך רשמית ל"ברייס קניון".
שילוב בין בצורת, רעיית יתר ושיטפונות אילצו את הפאיוט שנשארו לעקור מהאזור וגרמו למתיישבים לנסות את לבנות תעלת הטיה מאגן הניקוז של נהר סווייר. כשניסיון זה נכשל, רוב המתנחלים, כולל משפחת ברייס, עזבו את האזור. ברייס העביר את משפחתו לאריזונה ב-1880. המתיישבים שנשארו כרו תעלה באורך 16 קילומטרים מהיובל המזרחי של הנהר סווייר לעמק טרופיק (Tropic Valley).
הקמת הפארק
תיאורים על אתרי נוף אלו התפרסמו בציבור במאמרים בכתבי עת שיצאו לאור ביוזמת חברות הרכבות יוניון פסיפיק וסנטה פה ב-1916. אנשים כדוגמת המפקח על היערות ג'. וו. המפרי (J. W. Humphrey) פרסמו את נפלאות הנוף של האמפיתיאטראות של ברייס קניון, וב-1918 עוררו מאמרים שהתפרסמו בכתבי עת המחולקים בכל ארצות הברית עניין ציבורי. עם זאת, מספר המבקרים נותר נמוך בשל הגישה הגרועה לאזור המרוחק והמחסור במקומות לינה.
רובי סיירט (Ruby Syrett), הרולד באומן (Harold Bowman) ומאוחר יותר האחים פרי (Perry) בנו אכסניות צנועות, והציעו שירותי טיולים באזור. סיירט שימש אחר-כך כמנהל הדואר של ברייס קניון. מספר המבקרים הלך וגדל בהתמדה, ובתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה חברת הרכבות יוניון פסיפיק להתעניין בהרחבת שירות הרכבת לדרום-מערב יוטה במטרה להכיל יותר תיירים.
במקביל החלו חסידי השימור להיבהל מהנזק שגרמו רעיית היתר, כריתת העצים והביקורים ללא פיקוח על המאפיינים השבריריים של ברייס קניון. עד מהרה קמה תנועה להגנה על האזור, ומנהל שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית סטיבן מאתר (Stephen Mather) הגיב בהצעה להפוך את ברייס קניון לפארק מדינתי. לעומת זאת, מושל יוטה ובית המחוקקים של מדינת יוטה, פעלו ליזום הגנה פדרלית על האזור. מאתר ויתר ושלח את המלצתו לנשיא וורן הרדינג, שב-8 ביוני 1923 הכריז על ברייס קניון מונומנט לאומי.
באותה שנה נסלל כביש על הרמה במטרה לאפשר גישה קלה לנקודות התצפית על האמפיתיאטראות. מ-1924 עד 1925 נבנתה אכסניית ברייס קניון (Bryce Canyon Lodge) מאבן וגזעי עצים מקומיים.
חברים בקונגרס של ארצות הברית החלו לפעול ב-1924 לשדרג את מעמד ההגנה על ברייס קניון ממונומנט לאומי לפארק לאומי במטרה להקים פארק לאומי ביוטה. תהליך שהובילה חברת הפארקים של יוטה להעברת בעלות על קרקעות פרטיות ובבעלות מדינת יוטה בשטח המונומנט לבעלות הממשל הפדרלי החל ב-1923. חלקת הקרקע האחרונה בגבולות של הפארק המוצע נמכרה לממשל הפדרלי ארבע שנים מאוחר יותר, וב-24 בפברואר 1928 הוקם הפארק הלאומי ברייס קניון.
ב-1961 הוקמה אגודת לתולדות הטבע של ברייס קניון (Bryce Canyon Natural History Association). היא מנהלת את חנות הספרים בתוך מרכז המבקרים של הפארק והיא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד כדי לסייע לפעילויות הפרשניות, החינוכיות והמדעיות של שירות הפארקים הלאומיים בפארק הלאומי ברייס קניון. חלק מהרווחים מכל מכירות הספרים נתרמים ליחידות של שירות הפארקים. מאז שהוקם הארגון הוא תרם כשישה מיליון דולרים.
בתגובה על הגידול במספר המבקרים וגודש התנועה, יישם שירות הפארקים הלאומיים מערכת הסעות בחינם, בקיץ בלבד, ביוני 2000. בשנת 2004 החל תהליך השיקום על מערכת הכבישים המזדקנת והבלתי מספקת בפארק.
פעילויות
הפארק כולל גם שני שבילי הליכה המיועדים ליותר מיום אחד וכוללים לינה בשטח: לולאת שביל ריגס ספרינג (Riggs Spring Loop Trail) שאורכו 14.2 קילומטרים והשביל שמתחת לשפה (Under-the-Rim Trail), שאורכו 37 קילומטרים. שניהם דורשים רישיון לינה בחיק הטבע. בסך הכל יש כ-80 קילומטרים של שבילי הליכה בפארק.
יותר מ-15 קילומטרים של שבילי סקי המסומנים, אבל לא מתוחזקים זמינים משבילי פיירילנד, פאריה והשפה. 30 קילומטרים של שבילי סקי מתוחזקים מצטלבים קיימים ביער הלאומי דיקסי ואכסניית רובי הסמוכים.
האוויר בפארק הוא כה צלול עד כדי כך שבמרבית הימים אפשר לראות מנקודות התצפית יוווימפה (Yovimpa) וריינבואו (Rainbow) את הר נאוואחו ואת רמת קאיבאב, הרחוקים כ-140 קילומטרים משם באריזונה. בימים בהירים במיוחד אפשר אף לראות את הרי השולחן בלאק מסה (Black Mesas) במזרח אריזונה ובמערב ניו מקסיקו הרחוקים כ-260 קילומטרים משם.
החשכה בשמי הלילה בפארק היא בדרגה 7.4, אחד המקומות החשוכים ביותר באמריקה הצפונית. אפשר לצפות בלילה ב-7,500 כוכבים, בעוד שבמקומות אחרים אפשר לצפות בפחות מ-2,000 כוכבים בשל זיהום אור, ובמרבית הערים הגדולות רק בכמה עשרות. שומרי הפארק מארגנים אירועי צפייה בכוכבים ותוכניות בערב על אסטרונומיה, חיות ליליות והגנה על שמי הלילה. פסטיבל האסטרונומיה של ברייס קניון נערך בדרך כלל ביוני, ומושך אליו אלפי מבקרים. לכבוד פסטיבל אסטרונומיה זה כונה אסטרואיד 49272 בשם הפארק הלאומי.
יש שני אתרי מחנאות בפארק, אתר נורת (North Campground) ואתר סאנסט (Sunset Campground). לולאה A באתר נורת פתוחה כל השנה. לולאות נוספות ואתר סאנסט פתוחים משלהי האביב ועד תחילת הסתיו. דרך נוספת ללינה בפארק היא אכסניית ברייס קניון בת 114 החדרים.
Last Friday Night (T.G.I.F.)
(בעברית: ליל שישי האחרון (תודה לאל שהגיע יום שישי)) הוא שיר של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור כסינגל החמישי מן אלבום האולפן השלישי של פרי, Teenage Dream, ב-6 ביוני 2011.
השיר זכה להצלחה רבה ואף דורג במקום ה-ראשון במצעד בילבורד הוט 100 ובמקום ה-ראשון במצעד קנדיאן הוט 100.
השיר נכנס לאלבום הלהיטים הכללי של שנת 2011 הנקרא "NOW THAT'S WHAT I CALL MUSIC 17", מחברת התקליטים הליקון ו-MTV. זוהי הגרסה ה-17 של אלבום הלהיטים, כפי שמצוין בשם האלבום.
ביוני 2021, נודע כי השיר יופיע במשחק הריקודים Just Dance 2022.
וידאו קליפ
ב-7 ביוני 2011 פרסמה פרי סרטון הצצה לקליפ של השיר Last Friday Night (T.G.I.F.) שבסופו כתוב כי הקליפ המלא לשיר יצא ב-14 ביוני, אולם חלק מן הקליפ הודלף יומיים לפני מועד יציאתו, ה-12 ביוני 2011. בערב אותו היום הודלף הקליפ המלא לשיר שאורכו כשמונה דקות.
סטארגייט (סרט)
סטארגייט (באנגלית: Stargate, "שער כוכבים") הוא סרט מדע בדיוני שיצא לאקרנים בשנת 1994. הסרט הוא הראשון בזיכיון "סטארגייט", והיווה השראה ליצירת הסדרות "סטארגייט SG-1", "סטארגייט אטלנטיס" ו"סטארגייט יוניברס".
הסרט היה מועמד לפרס סאטורן על התלבושות ואפקטים מיוחדים, וזכה בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר לשנת 1995. בנוסף, הוא היה מועמד לפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
עלילה
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, מתגלה בחפירות ארכאולוגיות במצרים עצם טבעתי גדול (להלן: סטארגייט) ממתכת שמקורה אינו ידוע, עליו מוטבעים סמלים לא מוכרים, יחד עם טבלית אבן גדולה שגם בה מתוארים סמלים דומים. ביתו של ראש המשלחת לוקחת לרשותה קמע עם סמל האל רע שגם נמצא בחפירות.
בזמן ההווה, האגיפטולוג דניאל ג'קסון מקבל הזדמנות בידי אשה זקנה שלצווארה הקמע לתרגם הירוגליפים מצריים עתיקים, שיכולים להוכיח את השערותיו כי הפירמידות נבנו בזמן השושלת הרביעית של מצרים. הוא מסכים להצעה ומקבל אישור כניסה לבסיס חיל האוויר האמריקני. כאשר הוא מגיע למתחם הוא נפגש עם האשה, שמציגה עצמה כקתרין לאנגפורד. הוא מתרגם בהצלחה את ההירוגליפים, שמבשרים על אל השמש רע ושער הכוכבים שלו, שנקבר לנצח נצחים. בינתיים, מקבל קולונל ג'ק או'ניל הנחיות לחזור מפרישתו ולקחת פיקוד על הפרויקט.
ג'קסון מגיע לפריצת דרך כאשר הוא מגלה שמערך קבוצת הכוכבים זהה לסימנים שעל טבלית האבן. הוא מוסיף ומשער כי שש קבוצות הכוכבים המתוארות על הטבלית הן נקודות ציון למיקום בחלל, והסימון השביעי הוא "מקום המוצא". הסטארגייט נגלה לעיני ג'קסון, ומתבצע החיוג בעזרת שבעת הסמלים, שפותח חור תולעת. לתוך הסטארגייט נשלח גשוש שמבצע תצפית על כוכב הלכת אליו התבצע החיוג, ומראה שהאטמוספירה בצד השני זהה לזו שבכדור הארץ. עוד הוא מראה, כי השער מצידו השני מכיל סימנים לא מזוהים שיש צורך לתרגמם. ג'קסון משכנע את או'ניל לשלוח צוות דרך השער ולקחת אותו איתם כדי לעזור בתרגום.
קתרין נותנת לג'קסון את הקמע למזל, והצוות עובר דרך השער. הם יוצאים מצידו השני לתוך פירמידה, שם או'ניל מכין פצצת מימן לפיצוץ הסטארגייט למקרה ויתגלה איום על כדור הארץ. ג'קסון וחלק מהצוות מגיעים לכפר התיישבות, שבו האנשים טועים לחשוב שמדובר באלים ששלח רע ומשתחווים בפניהם, היות שג'קסון מחזיק בקמע של רע. ג'קסון מסביר למנהיג השבט, קאסוף, את מטרת בואם ומגלה כי הכתיבה נאסרה עליהם וששפתם היא מצרית עתיקה. ילידת המקום, שאורי, מובילה את ג'קסון למערה מלאה בהירוגליפים. בינתיים, חללית עצומה בצורת פירמידה נוחתת על הפירמידה, והצוות שנשאר שם מותקף בידי יצורים לא מזוהים.
ג'קסון מצליח לתרגם את ההירוגליפים, שמציינים שהאל המצרי רע הוא בעצם ישות חייזרית שניסה להאריך את ימיו (בעזרת סרקופג שמתגלה בהמשך). עוד נאמר כי רע הגיע לכדור הארץ ושיעבד את בני האדם בעזרת הטכנולוגיה שברשותו, והשתמש בגופתו של ילד כפונדקאי וכיהן עצמו כשליט הארץ. בני אדם הועברו דרך הסטארגייט לכוכבי לכת שבהם חצבו את המינרלים שמהם עשויה הטכנולוגיה שלו, כולל הסטארגייט. או אז, מרדו תושבי כדור הארץ כשגילו שרע אינו אל וקברו את הסטארגייט. בפחדו שתושבי המקום יידעו את האמת, הוא אסר עליהם קרוא וכתוב.
בחוזרם לפירמידה, החבורה מותקפת בידי יצורים שראשם מעוצב לפי האל המצרי הורוס. או'ניל מגלה שפצצת המימן נעלמה. לפתע, טבעות מתכת יורדות מכיוון התקרה ומשגרות למקום שלושה יצורים נוספים, שלוכדים את או'ניל וג'קסון ומשגרים אותם חזרה לספינה החייזרית. הם מובלים לחדר מלוכה, בו מתגלה רע שמחזיק בפצצת המימן, ושהוא מתכנן להשתמש בפצצה כתגובה למרד שנערך נגדו. או'ניל מנסה להשתלט על החיילים של רע, אך נלכד ומושלך לצינוק.
בכפר, שאורי מגלה לתושבים את האמת על היותם עבדים. הם אוספים נשק אותו לקחו מהצוות ויוצאים לשחרר את או'ניל וג'קסון משביים. עם התפתחות העלילה, או'ניל מארגן את תושבי הכפר למרד על כוחותיו של רע, שמתחיל בנסיגה מהכוכב. או'ניל מצליח למצוא את פצצת המימן, שהוטמנה בינתיים בפירמידה, שולח אותה חזרה לספינה החייזרית והיא מתפוצצת יחד עם ספינתו של רע במעמקי החלל.
לבסוף, ג'קסון מחליט להישאר מאחור יחד עם שאורי ונותן לאו'ניל את הקמע.
תקציב וביקורות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. חלק מהביקורות התמקדו בשימוש הנרחב מדי באפקטים מיוחדים, לצד עלילה חלשה וקלישאות מרובות, כולל הצגת צבא ארצות הברית בצורה מגוחכת ופרנואידית. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, זוכה פרס פוליצר, טען כי "הסרט גרוע כמו במאי הסרטים אד ווד".
אולם, לצד אלה נוספו גם ביקורות שמשבחות את הסרט.
הסרט נעשה בתקציב של 55 מיליון דולר, והכניס קרוב ל-197 מיליון דולר, כאשר בסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס קרוב ל-17 מיליון דולר.
סרטי המשך
ב-2006, דין דבלין הביע נכונות ליצור שני סרטי המשך שימשיכו את סרט הקולנוע, ושאינם קשורים לסדרה "סטארגייט SG-1". לפי דבלין, הסרט השני יעסוק בשובו של דניאל ג'קסון לכדור הארץ עם תגלית חדשה, למציאת סטארגייט חדש ויעסוק במיתולוגיות נוספות, והסרט השלישי יאחד בין כל המיתולוגיות שהוצגו עד כה. קורט ראסל וג'יימס ספיידר הודיעו כי הם מוכנים לשוב ולגלם את התפקידים אותם גילמו לפני 12 שנה.
הבדלים בין הסרט לסדרה סטארגייט SG-1
אולפני MGM תכננו להרחיב את העלילה שהוצגה בסרט, אך איבדו את הזכויות לאחר יציאתו לווידאו. הם העבירו את המושכות לבראד רייט וג'ונתן גלזנר, שיצרו את הסדרה "סטארגייט SG-1". קיימים מספר הבדלים בין סרט הקולנוע לסדרה.
את קולונל ג'ק או'ניל חמור הסבר, אותו גילם קורט ראסל בסרט הקולנוע, שיחק בסדרה ריצ'רד דין אנדרסון, שהזריק לדמות מנה גדושה של הומור וקלילות. את ד"ר דניאל ג'קסון (מגולם על ידי ג'יימס ספיידר בסרט) גילם מייקל שנקס, ובתחילת הסדרה גולמו דמויותיהם של קוולסקי ושאורי (שנקראת שאריי בסדרה) בידי ג'יי אקובון וואיטייר בנדרה, בהתאמה. אריק אבארי (שגילם את קאסוף) ואלכסיס קרוז (שגילם את סקארה) שבו לשחק את דמויותיהם מהסרט בעונותיה הראשונות של הסדרה, ילידי כוכב הלכת שהוצג בסרט וכעת נקרא אבידוס. בנוסף, האל השקרי רע היה האחרון מגזע חייזרי בסרט הקולנוע, אולם בסדרה, הוא אחד מני רבים הקרויים "גואולד", ומסתבר כי אבידוס אינו כוכב הלכת היחיד אליו ניתן להגיע דרך הסטארגייט, וכי קיימת רשימה שלמה של כוכבים בעלי "כתובת חיוג".
אל צוות השחקנים בסדרה נוספו אמנדה טאפינג בתפקיד קפטן סמנתה קרטר וכריסטופר ג'אדג' בתפקיד טיאלק החייזרי, שהיה משרתו הראשון של אחד מהאלים השקריים שבסדרה, אפופיס.
האצולה הבריטית
האצולה הבריטית היא שדרה חברתית בממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי ובעבר באימפריה הבריטית, אליה משתייכים אזרחים אשר קיבלו תואר אצולה על ידי המלוכה הבריטית, או ירשו תואר כזה. מעמד האצולה של ארבע מדינות הממלכה המאוחדת המרכיבות אותה, שיחק תפקיד מרכזי בעיצוב ההיסטוריה של המדינה. למרות זאת, כעת נותרו לאצילים זכויות סמליות בלבד, ביניהם הזכות להיבחר לבית הלורדים, הזכות לקבלת אזרחות בריטית (אם נושא התואר אינו אזרח בריטניה מלידה), הזמנה לטקסים מדיניים שונים, הזכות לתארים נוספים מסוימים, והזכות לפגישה פרטית עם המלך. יותר משליש מאדמת בריטניה נמצאת בידיהם של אצילים (אך זאת רק כחלק מהמסורת)
משפחת האצולה הבריטית בבסיסה מורכבת מבני המשפחה הקרובים של נושא תואר אצולה או כבוד (סר, אביר). תוארי האצולה בבריטניה נקראים דוכס, מרקיז, רוזן (ארל), ויקונט או ברון. כל נושא תואר אצולה (בין אם ברון ובין אם מרקיז וכיוצא בזאת), מכונה בתואר לורד. עם זאת, לרוב דוכסים אינם נקראים לורדים בגלל רוממותו של התואר.
כל התארים הבריטיים המודרניים מוענקים אך ורק על ידי המלך או נסיך ויילס ולא ניתן לקבל תואר אצולה מטעם הציבור.
דומיניק דיג'אקוביק
כריסטופר ג'יימס דיג'אק (באנגלית: Christopher James Dijak; נולד ב-23 באפריל 1987) הידוע יותר בשם הבמה שלו, טי-באר הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. לפני כן, הוא הופיע בתוכנית NXT תחת שם הבמה דומיניק דיג'אקוביק.
ביוגרפיה
דיג'אק גדל בלוננבורג, מסצ'וסטס והיה משלושת הספורטאים הטובים ביותר בבית הספר התיכון לוננבורג. דיג'אק הצטיין במיוחד בפוטבול, כשהוא גויס על ידי קולג'ים רבים באזור ניו אינגלנד. דיג'אק זכה בתואר ספורטאי השנה של Sentinel & Enterprise בשנת 2005, לנבחרת האולסטאר של מסצ'וסטס שרינרס, ונבחר כקפטן ו-MVP של הקבוצה בעונתו בקבוצה הבוגרת. בסופו של דבר, דיג'אק קיבל מלגה לשחק פוטבול במכללות של UMass Minutemen.
לאחר שהתקשה להסתגל לתנאים בקמפוס הגדול, דיג'אק החליט לבצע מעבר לאוניברסיטת ברידג'ווטר סטייט, מכללה לאומנויות ליברליות בינונית שנמצאת כ-30 ק"מ מחוץ לבוסטון, מסצ'וסטס. בברידג'ווטר, הצטיין דיג'אק גם בפוטבול וגם בכדורסל, ואף הוביל את קבוצת הפוטבול במאזן התיקולים בשנותיו הצעירות והבוגרות, והוביל את קבוצת הכדורסל במאזן הריבאונדים בשנה הבוגרת שלו. בשנת 2010, דיג'אק סיים את לימודיו באוניברסיטת ברידג'ווטר עם תואר ראשון במשפט פלילי.
Chaotic Wrestling (2013–2017)
לאחר שני הפסדים בארגונים קטנים יותר, דיג'אק הצטרף לארגון Chaotic Wrestling, שם התאמן תחת הדרכותיהם של בריאן פיורי וטוד הנסון. הוא ערך את קרב הבכורה שלו באוגוסט 2013, כשגבר על ורן ויקאלו. הוא המשיך ברצף הניצחונות שלו עד ליולי 2014, שם הפסיד לאלוף הארגון, מארק שורמן. לאחר שהשיג את הזכות להתחרות על האליפות במשקל כבד של הארגון במהלך קרב מרובע. ב-24 באוקטובר, הוא ניצח את אותו שורמן וזכה באליפות במשקל כבד של CW. לאחר תקופת כהונה של 148 ימים, הוא הפסיד את התואר לצ'ייס דל מונטה ב-21 במרץ 2015. בשנת 2016, דיג'אק הצטוות לשורות מייקי ווב, כשהשניים נודעו בשם The American Destroyers. השניים זכו באליפות הזוגות של הארגון ב-26 בדצמבר, כשניצחו את האחים לוגאן. לעומת זאת, הם הפסידו את חגורות האליפות למיל סיטי חוליגנס חודש לאחר מכן. בקרב האחרון שלו בארגון, דיג'אק ניצח את כריסטיאן קזנובה וג'וש בריגס בקרב משולש וכתוצאה מכך זכה באליפות New England של CW. מנגד, הוא ויתר על התואר מיד לאחר הקרב.
Ring of Honor (2014–2017)
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ROH ב-27 ביולי, כשניצח את סטוקלי האת'וויי. דיג'אק זכה בטורניר הטופ פרוספקט של שנת 2015, כשבגמר הוא גבר על וויל פררה. ניצחון זה הקנה לו את הזכות להתחרות נגד ג'יי לית'ל על אליפות הטלוויזיה העולמית של ROH. לעומת זאת, הוא סירב לקחת את ההזדמנות הזאת ובמקום הצטרף לקבוצת The House of Truth של טרות' מרטיני, מה שהפך את דמותו לרעה. ב-19 ביוני, הוא הפסיד למארק בריסקו.
ב-19 בדצמבר, הוא הורחק מקבוצתו של מרטיני, כך שצעד זה הפך את דמותו בחזרה לטובה. ב-27 בפברואר 2016, דיג'אק הגיע עם הנסיך נהנה ותקף את טרות' מרטיני, כך שפעם נוספת דיג'אק הפך לדמות הרעה, כשהוא הצטרף לקבוצת ה-Embassy. ב-12 בפברואר 2017, דיג'אק הודיע על עזיבתו.
NXT (2017–2020)
בינואר 2017, ה-WWE חזרו בהם מהצעת החוזה לדיג'אק, לאחר שהוא היה עדיין חתום בארגון ROH. חודש לאחר מכן, דיג'אק העדיף שלא להאריך את חוזיהו ב-ROH, מה שגרם לו לחכות להצעת חוזה נוספת מה-WWE בחודשים הבאים. ב-20 ביולי, דווח שדיג'אק סיים את ההתחייבויות שלו למופעים בארגונים עצמאיים לפני צירופו ל-WWE. דיג'אק נשלח ל-WWE Performance Center ב-21 באוגוסט. חתימתו בארגון הוכרה ב-5 בספטמבר.
דיג'אק ערך את הקרב הראשון הלא טלוויזיוני שלו בתוכנית NXT ב-23 בספטמבר בהפסד לאליסטר בלאק. ב-30 במאי 2018, הוא רשם את קרב הבכורה הטלוויזיוני שלו, בהפסד לריקושט. ביולי 2018, ה-WWE דיווח על שינוי שם הבמה שלו לדומיניק דיג'אקוביק. ב-19 בדצמבר, דיג'אקוביק ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו תחת שם הבמה החדש, כשניצח את אהרון מאקיי.
לאחר רסלמניה 35, הוא היה אמור לנהל פיוד נגד אלוף צפון אמריקה של NXT, ולווטין דרים על התואר שלו. לעומת זאת, באפריל 2019, הוא פצע את הברך שלו, כשסבל מקרע במניסקוס, שדרש ממנו לעבור ניתוח. הוא נעדר מפעילות עד לסוף חודש יולי.
ב-13 בנובמבר 2019, דיג'אקוביק הצטרף לקבוצת צ'אמפה שכללה את תומאסו צ'אמפה, מאט רידל וקית' לי בקרב ה-WarGames המסורתי במסגרת האירוע NXT TakeOver: WarGames. רידל נאלץ לעזוב את הקבוצה לאחר שניהל פיוד נגד פין באלור. באירוע עצמו, דיג'אקוביק וקבוצת צ'אמפה ניצחה את קבוצת The Undisputed Era, כשמי שתפס את מקומו של רידל היה קווין אואנס. באירוע NXT TakeOver: Portland, שנערך ב-16 בפברואר 2020, דיג'אקוביק כשל בניסיונו לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שהפסיד לקית' לי. ב-1 באפריל, ניתנה לדיג'אקוביק הזדמנות נוספת להתחרות על תואר זה, הפעם במסגרת קרב משולש אשר הכיל בנוסף את דמיאן פריסט, וגם בו קית' לי הגן על התואר בהצלחה. ב-15 ביולי, דיג'אקוביק התמודד מול קית' לי בקרב "המנצח זוכה בהכל" על אליפות ה-NXT ואליפות צפון אמריקה של קית' לי, שבו הוא הפסיד. במהלך ראיון מאחורי הקלעים, הוא הותקף על ידי קאריון קרוס. שבוע לאחר מכן, דיג'אקוביק התמודד מול קרוס בקרב שבו הוא הפסיד כתוצאה מהכנעה טכנית.
הרוסטר הראשי (2020–היום)
ב-21 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, דיג'אקוביק נחשף באופן רשמי כאחד מחברי קבוצת רטרביושן אשר מגלמת את הדמויות הרעות והבלתי חביבות על הקהל, כשהוא מזוהה תחת שם במה חדש, טי-באר. ב-21 בדצמבר, הוא ניצח בקרב יחידים את ריקושט. ב-11 בינואר 2021, טי-באר גבר על אקסבייר וודס. ב-8 בפברואר, טי-באר וסלאפג'ק הפסידו בקרב זוגות לניו דיי (קופי קינגסטון ואקסבייר וודס). שבועיים לאחר מכן, טי-באר ומייס הפסידו בקרב זוגות לניו דיי. ב-31 במאי, השניים ניצחו את לוצ'ה האוס פארטי (גראן מטאליק ולינסה דוראדו). ב-5 ביולי, טי-באר ומייס הפסידו לאותם מטאליק ודוראדו. ב-26 ביולי בפרק של התוכנית Raw, טי-באר ומייס הפסידו למנסור ומוסטפא עלי. ב-9 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, טי-באר ניצח בקרב יחידים את מוסטפא עלי.
במסגרת הבחירות הנוספות לאחר הלילה הראשון כחלק מהדראפט השנתי, מייס הועבר לסמאקדאון, בעוד שטי-באר נותר ב-Raw, ולפיכך הציוות ביניהם הגיע לקיצו. ב-1 בנובמבר בפרק של התוכנית Raw, טי-באר הפסיד לדמיאן פריסט בקרב ללא פסילות שלא היה על אליפות ארצות הברית של פריסט. ב-6 בדצמבר בפרק של התוכנית Raw, טי-באר הפסיד לפין באלור.
יונתן הוופסי
מקור השם
מקורו העברי של ספר מקבים א' לא שרד ובנוסח היווני נמסר ככינויו של יונתן השם אַפְּפוּס (פרק ב, פסוק ה). בתרגום הסורי מופיע הכינוי חָפוּס. פירוש השם אינו ידוע ויש משערים כי נגזר מן השורש ח.פ.ץ, שפרושו: אהוב, או מן השורש ח.פ.ש, שפרושו: חָפוּשׂ, מְחֻפָּשׂ, כלומר - מבוקש.
יצחק זעקיל פרנקל תרגם בשנת 1830 "הַוָּפְסִי", כפי הנראה על פי : "לְמַטֵּה נַפְתָּלִי נַחְבִּי בֶּן-וָפְסִי". אברהם כהנא תרגם "חפושׂ". אברהם שליט תרגם "החפי" בתרגום ספרו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים". אליה שמואל הרטום השאיר בתרגומו את הצורה היוונית בתעתיק עברי: "אַפְּפוּס", וכך גם אוריאל רפפורט בתרגומו: "אפוס".
לפני שלטונו
הצעיר בחמשת בניו של מתתיהו הכהן, יונתן, היה צאצא לשושלת החשמונאים העתיקה. באותה תקופה אסר המלך הסלאוקי, אנטיוכוס את היהדות וחוקיה, ועורר מתנגדים רבים, בהם שושלת חשמונאי. לאחר שמתתיהו הרג יהודי שהתפלל לאל היווניים, ואת היוונים הנוכחים וברח עם חמשת בניו, יוחנן, שמעון, יהודה, אלעזר ויונתן, להרים, שם קיימו את התורה וחוקיה בסתר. יהודה פיקד על צבא המכבים והשתמש באסטרטגיות קרב חדשות, מה שהוביל לביטול הגזרות, בזמן שיונתן היה מופקד על השגת תמיכת חוץ ממדינות שכנות כמו רומא וספרטה.
יורש את יהודה
לאחר ההצלחות הראשוניות במרד החשמונאים בהנהגת יהודה המכבי, שבהן הם צברו לוחמים, אוהדים וכלי נשק, נחלו היהודים בשנת 160 לפנה"ס תבוסה בקרב אלעשה, ואבדו בקרב את מצביאם יהודה המכבי. קרב זה השיב לממלכה הסלווקית את השליטה במרכזי האוכלוסייה הגדולים ביהודה למשך מספר שנים. יונתן, אחי יהודה, לקח על עצמו את הנהגת המרד כשלצידו עומד אחיו שמעון התרסי. מאחר שלא יכלו להחזיק במעוזם שבהרי גופנה, התארגנו המורדים בהנהגתו במדבר תקוע וחזרו למלחמת גרילה.
קרב ערבות הירדן
ב-157 לפנה"ס לאחר פעולת התגמול של יונתן ושמעון כלפי תושבי מידבא, שאנשיהם רצחו את יוחנן הגדי אחיהם, מצא בקכידס, המפקד הסלווקי, שעת כושר להילחם במורדים ולנסות להשמידם. צבאו שיצא מיריחו ניסה ללכוד את המורדים בשובם מעבר הירדן כאשר הוא לוחץ אותם במהלך טקטי מוצלח, מכיוון מזרח כשהם דחוקים בגבם לעבר נהר הירדן וצפון ים המלח. למרות עדיפותו המספרית, ניסיונו הרב ומיקומו העדיף, יצאו המורדים להתקפת נגד מוצלחת, שגרמה לצבאו לאבדות קשות, ולמצב שיונתן כמעט הרגו, ובחסותה חצו המורדים את הירדן בשחייה ונמלטו חזרה למדבר יהודה, ובקכידס שב על עקבותיו לירושלים בידיים ריקות.
לאחר שהשמדת שארית המורדים לא צלחה בידו, החל בקכידס בהקמת קו ביצורים במבואות ירושלים כדי להבטיח את שלטונו ואת ביטחונו של חיל המצב במצודת החקרא. הביצורים הגנו על ירושלים מהמורדים מכל כיוון: בית אל בצפון, בית חורון בצפון-מערב, אמאוס ממערב, תמנה מדרום-מערב, תקוע מדרום-מזרח, יריחו ממזרח, ופרתון מצפון-מזרח. ביצורים אלו, בנוסף לבני ערובה שלקח מהאצולה והחזיק בחקרא, הקשו על המורדים לתקוף בשטח יהודה, והרגיעו את האזור, כך שבקכידס חש שיכול לשוב לאנטיוכיה.
מערכות בית בצי
לאחר כשנתיים באנטיוכיה חזר בקכידס ליהודה בראש צבא חזק, בשל שידולם של המתייוונים. המטרה ללכוד את המורדים שחזרו למודיעין בעת העדרו. אך הדבר נודע ליונתן והוא נערך מבעוד מועד. החשמונאים שיקמו את בית בצי באזור ספר המדבר, מדרום מזרח לבית לחם, התיישבו בה ואף ביצרוה. בקכידס ניסה לצור על היישוב, אך החשמונאים שהיו למודי ניסיון, לא איפשרו לו להשלים את המצור. שמעון ויונתן פעלו כצוות. בעוד ששמעון הגן על המבצר מבפנים, יונתן פעל מבחוץ. יונתן הצליח לכרות בריתות עם הנבטים ושבטים נודדים במדבר יהודה. במתקפת נגד מוצלחת יונתן התקיף את הצרים ביחד עם השבטים שהצליח לגייס, בזמן ששמעון התקיף מבפנים ואף הצליח לשרוף את מכונות המצור.
בקכידס והכרה לא רשמית ביונתן
בשל כישלונו במצור והכרה בעוצמתם של החשמונאים, שלא בנקל יהיה אפשר להכריעם, בקכידס מחליט לעבור לערוץ פרגמטי, ולהפנות עורף למתייוונים שסיבכוהו בעימות לשווא. בשנת 155 לפנה"ס בקכידס הגיע להסכם עם יונתן, שיחדל לרדוף אותו ואף יעניק לו מעמד מדיני כלשהו, בתמורה לשקט בחבל הזה. כך שהשלטון הסלאוקי יתקיים ביהודה, בלא שיהיה צורך לבזבז עליו משאבים צבאיים גדולים וקבועים. בהסכם זה קיבל יונתן רשות להתיישב במכמש כ-10 קילומטרים מצפון לירושלים, ולקבל מעמד מדיני מסוים. כן הוסכם שבקכידס יכול לעזוב את יהודה עם חילותיו, כאשר הוא מותיר בירושלים בחקרא חיל מצב סלאוקי.
בארבע-חמש השנים הבאות שרר מצב פוליטי לא ברור: היא נשלטה על ידי חיל מצב, כאשר יונתן משמש כמעין שליט ביהודה באופן לא רשמי, בהסכמה לא כתובה עם הסלאוקים, ואת ההסכמה מחזקת החזקה הדדית של בני ערובה רמי-יחס. לא ברור מה היה המצב בירושלים באותו זמן ומי שימש - אם בכלל - ככהן הגדול בתקופה זו. משה דוד הר כותב כי "הייתה זו הכרה רשמית בעובדת היותו של יונתן אישיות רבת השפעה ביהודה, שיש לקחת אותה בחשבון בהסדרת המצב ביהודה ובקיום השלום בה". יונתן הצליח לשקם כוחו הצבאי ומעמד החשמונאים כפי שהיה בתקופה שלפני קרב אלעשה, עד שבשנת 157/6 יונתן הוכר כמנהיג ושופט של עם ישראל. כעשר שנים לאחר פרוץ המרד הוא הסתיים במפלת המתייוונים ובהצלחת החשמונאים.
היה זה העימות הצבאי האחרון בין המורדים ביהודה לצבא סלאוקי סדיר, ואחריו החל תהליך התנתקות הדרגתי של יהודה מעולה של האימפריה הסלאוקית. כאשר יונתן ושמעון מתמרנים בין המנהיגים הסלאוקים היריבים, מנהלים מדי פעם קרבות מול נאמניו של מצביא זה או אחר, ובמקביל מרחיבים את גבולות הארץ.
הכרה רשמית במעמד יונתן מדמטריוס הראשון
בשנת 153 לפנה"ס התחולל המפנה. לאחר מותו של אנטיוכוס אפיפנס (164 לפנה"ס) עלה לשלטון במלכות הסלאוקים בנו בן התשע, הילד אנטיוכוס אאופטור. כעוצר לינוקא התמנה ליסיאס. שלטונו של ליסיאס היה חלש ומושחת, ועד מהרה (162 לפנה"ס) הגיע לממלכה דמטריוס הראשון שהיה בן אחיו של אנטיוכוס אפיפנס. דמטריוס השתלט על הממלכה והרג את הילד אאופטור.
דמטריוס שלט בתחילה ביד-רמה, והטיל מרותו על מזרח הממלכה ויהודה, אך מעשיו הקימו לו אויבים רבים: מלכי פרגמון וקפדוקיה, תלמי פילומטור ואף רוב הסנט ברומי, וכך הקימו לו מתחרה בשם אלכסנדר באלאס. באלאס היה אדם ממוצא בלתי ידוע שדמה במראה פניו לאנטיוכוס אאופטור, שהוצא להורג על ידי דמטריוס. אטלוס מלך פרגמון, בעצה אחת עם מלך מצרים, ניצל דמיון חיצוני זה, צייד את המתחזה בצבא ושיסה אותו במלך דמטריוס.
בשלב זה השתנה לחלוטין יחס הסלאוקים כלפי המורדים, למעשה החלה תחרות בין המנהיגים הסלאוקים היריבים על ידידותו של יונתן. בשנת 152 לפנה"ס כאשר עלה דמטריוס למלחמה על באלאס שהתבצר בעכו שאותה הפך לבירתו הזמנית, דמטריוס פנה אל יונתן בבקשה לכרות עמו ברית, כי חשש שאלכסנדר יכרות ברית עם יונתן. בני הערובה שוחררו, וליונתן ניתנה האפשרות לעלות על ירושלים לשקם את הריסותיה, ולבצר את חומותיה, ואף לגייס צבא ולייצר נשק. שרידי המתיוונים שעוד נמצאו בעיר נמלטו אל מצודת החקרא, ושלטונו של יונתן קם כשליט ואסאל של הממלכה הסלווקית בארץ יהודה ועבר הירדן, כאשר המתייוונים מצאו מקלט בבית צור.
הברית עם אלכסנדר באלאס ומינוי לכהן גדול ומושל
בתגובה לבקשת הברית של דמטריוס, בשנת 152 לפנה"ס פנה אלכסנדר באלאס אף הוא אל יונתן על מנת לכרות עמו ברית. בתמורה הבטיח לו את משרת הכהן הגדול ומעמד "רע המלך" בחצר המלוכה הסלאוקית. באמצעות התמיכה של יונתן ומעגל הברית שלו כמו גם צבאו, חשב שיקל עליו להשתלט על השלטון באנטיוכיה. בתגובה להרשאה זו לבש באותה שנה יונתן את בגדי הכהן הגדול בחג סוכות. יונתן היה נאמן לברית זו עד למותו של באלס.
בתגובה לכך דמטריוס פנה אף הוא אל יונתן באיגרת ידידות לכרות עמו ברית, בתמורה להסכמתו של יונתן דמטריוס הציע ליונתן ביטול מיסים, הרחבת גבולות יהודה, הענקת הטבות לתושבי ירושלים, שחרור שבויים, הכרה בחגי היהודים, גיוס יהודים בשכר לצבא המלך, תרומות לעבודת המקדש ועוד. אף שהבטחותיו של דמטריוס היו מופלגות, יונתן בחר לעמוד לצידו של באלאס מסיבות שונות.
בשנת 150 לפנה"ס לאחר שבאלאס הביס את דמטריוס באופן סופי והרגו, הלה אשרר את מינויו של יונתן לכהן גדול ואף מינה אותו להיות מושל ונציב (סטרטגוס ומרידרכס) רשמי של הממלכה ביהודה. יונתן אף התמנה, ל"רע המלך", ומינוי זה הקנה ליונתן מעמד גבוה בהיררכיה השלטונית הסלאוקית. השנים הבאות היו שנות פריחה לממלכת החשמונאים וליונתן. כאשר הגיע אלכסנדר באלאס לעכו (שלא נחשבה לחלק מממלכת יהודה ולא היו בה כמעט תושבים יהודים) על מנת להיוועד שם עם מלך מצרים - תלמי השישי פילומטור, הוזמן אף יונתן להיוועד עם שני המלכים.
כעבור שנתיים תבע ממנו באלאס לפרוע את חובו למלך ולסייע לבאלאס במאבקו מול דמטריוס השני, בנו של דמטריוס הראשון ולהילחם מול אפולוניוס, ששירת לפני כן כנציב קוילה-סוריה ופויניקיה, ועבר לצידו של דמטריוס השני. יונתן הזדרז להגיש את הסיוע הצבאי כמתחייב מן ההסכם בינו לבין באלאס, אך גם משום שחלק מן המערכות התנהלו בסמוך ליהודה, כגון ביפו, באשדוד ובאשקלון, אותן רצה יונתן להכניע ולהפוך לחלק מהטריטוריה היהודית.
יונתן לא איכזב את באלאס, במסע שעבר דרך כיבוש יפו, הצליח להכות את המצביא אפולוניוס - מפקד חילת סוריה ונאמנו של דמטריוס השני, באזור השפלה בין יבנה ואשדוד. ומשם אף עלה על אשדוד וכבשה. יונתן המשיך את יוזמתו של אחיו הבכור יהודה המכבי לביעור עבודת האלילים, כאשר שרף את מקדש דגון באשדוד. ואילו אשקלון, שהייתה במחנה של באלאס ותלמי, פתחה את שעריה בפניו וקיבלה אותו בכבוד רב. הייתה זו הפעם הראשונה שצבא חשמונאי נלחם מחוץ לאזור ההררי. לאחר ניצחון זה הפך לכוח הצבאי החזק ביותר בכל תחומה של ארץ ישראל. כגמול על עזרתו העניק באלאס ליונתן את העיר עקרון וסביבתה, ובכך נסללה הדרך להתפשטות טריטוריאלית של יהודה מעבר לגבולותיה המסורתיים. גם העובדה שיונתן הציב חיל מצב ביפו, שימשה גשר לקראת השתלטות על נמל כלכלי ועל בסיס ימי חשוב כעיר יפו.
לאחר הניצחון במלחמה זו יצא תלמי הששי למסע בראש צבא גדול, והותיר חילות מצב בערי החוף. יונתן קיבל את פניו ביפו וליווה אותו עד לגבול של קוילה סוריה, עד נהר האלותרוס. בדרך באו בני ערים שסבלו מיונתן והתאוננו בפניו, אך תלמי לא שעה לדבריהם. תמיכתו ביונתן הייתה חזקה מדי מכדי שיקשיב להם, וגם מלחמתו של יונתן חסכה ממנו מלחמה בשפלת החוף.
הברית עם דמטריוס השני והפטור ממסים
בנו של דמטריוס, דמטריוס השני המכונה "ניקנור", החליט לנקום בבאלאס את מות אביו, גייס צבא, וניסה להשתלט מחדש על הממלכה הסלאוקית. יונתן היה נאמן לבריתו עם באלאס, וזאת אף לאחר ששאר בני בריתו של השליט, המצרים, והרומאים, העבירו את תמיכתם אל דמטריוס השני. עם זאת, יונתן ניצל את מלחמת האזרחים שנפתחה בין באלאס ודמטריוס השני כדי לכבוש את יפו, אשדוד ועקרון, ולצור על מעוזם של המתייוונים - מצודת החקרא.
בשנת 145 לפנה"ס בקרב מצפון לאנטיוכיה, השתלט דמטריוס השני על הממלכה, והרג את אלכסנדר באלאס בסיועו של תלמי השישי שחש לעזרתו. לאחר ששמע שיונתן צר על החקרא, עלה לעכו, תבע ממנו להפסיק זאת וקרא אליו להגיע בדחיפות לעכו. יונתן הפסיק את המצור על החקרא, והעביר את נאמנותו לדמטריוס השני, שבתמורה פטר את יהודה מתשלום מיסים. כמו כן, קיבל יונתן מידי הסלאוקים שלשה פלכים נוספים - עפריים, לוד ורמתיים, וגבולות יהודה התרחבו איפוא על חשבון נציבות שומרון.
ובכך זכתה יהודה בצעד נוסף לקראת ריבונותה. בתמורה לכך הבטיח יונתן שקט באזור הזה, והתחייב לסייע לדמטריוס כאשר הדבר יידרש ממנו. כאשר דמטריוס הושם במצור על ידי מורדים והמון העם בבירתו אנטיוכיה, בעקבות תסיסה פנימית בממלכה הסלאוקית, שלח יונתן בעקבות בקשת דמטריוס השני, גיס בן 3,000 חיילים לסייע לו להסיר את המצור.
הברית עם אנטיוכוס השישי
דיודוטוס טריפון קצין צבא בכיר הצליח לבצע הפיכה בממלכה, כאשר בשנת 144/145 לפנה"ס הכריז על אנטיוכוס השישי, בנו הצעיר של אלכסנדר באלאס, שהיה עדיין ילד, כמלך, והצליח להשתלט על חלק ניכר מהממלכה, כאשר הוא מושל בה בפועל. לאחר השתלטות טריפון על עכו-פטולמאיס, הוא שלח איגרת אל יונתן מטעם אנטיוכוס השישי.
במסמך זה הוא אישר מחדש את תפקידו של יונתן כתפקיד הכהן הגדול, כמו גם את השינויים הטריטוריאליים שהתרחשו בתקופת אלכסנדר באלאס ודמטריוס השני. בנוסף, ובמישור אישי, כיבד דיודוטוס את יונתן בזכויות השייכות לגינוני המלכות הסלאוקית:.
בעקבות התרחשויות אלו, וסירובו התקיף של דמטריוס לפנות את מצודת החקרא שבירושלים, על אף הבטחתו לעשות זאת, תמורת סיועו הצבאי של יונתן באנטיוכיה, העביר יונתן את נאמנותו לטריפון. טריפון מינה את אחיו של יונתן, שמעון התרסי, לשמש סטרטגוס (מושל) של רצועת החוף מסולמה של צור עד נחל מצרים. למעשה מינוי זה היה עבור שטח שהיה נתון בשליטתו של דמטריוס השני. על יונתן ושמעון הוטל לכבוש שטח זה על מנת לממש את מינויו של טריפון. בכך יצר טריפון מצב בו יונתן ושמעון נלחמים כנגד אויביו. עם זאת מינוי זה סימל את ראשית צמיחתה של מלכות בית חשמונאי.
יונתן אסף אליו לוחמים מעבר הירדן, והוא ושמעון החלו במלחמות כנגד תומכיו של דמטריוס בארץ, והישגיהם במלחמות אלו היו רבים. יונתן כבש את עזה ולקח ממנה בני ערובה. בסוף מסע הכיבושים יונתן הצליח לצאת ממארב, ולנצח בגליל העליון שרי צבא מתומכי דמטריוס, לאחר שחלק ניכר מחייליו ברח, והוא נותר עם קציניו, מתתיהו בן אבשלום ויהודה בן כלבי ואנשיהם. במקביל שמעון הצליח לגרום לחיל המצב בבית צור להתפנות מהמקום. בתגובה של ניסיון כיבוש בידי קציני דמטריוס הוא יצא כנגדם, וגרם להם לסגת ללא קרב. במקביל שמעון כבש את יפו ושם בה חיל מצב. בהמשך יונתן חיזק את חומות ירושלים עוד.
נפילתו בשבי ומותו
כליאתו של המנהיג הכריזמטי והפופולרי אשר הנהיג את העם לעצמאות מאז מותו של יהודה המכבי, הייתה נקודת שפל, ופחד נפל על רבים מפני אובדן העצמאות וחידוש הגזירות, אך אחיו שמעון התרסי לקח על עצמו את ההנהגה באופן מיידי. טריפון הצעיד את צבאו ליהודה כשהוא מוביל את יונתן בשרשראות, ועבור שחרורו, דרש משמעון כופר של מאה כיכר כסף ואת שני בניו כבני ערובה בשביל להבטיח את נאמנותו. שמעון מילא את דרישותיו, "אף כי ידע כי בנבלה ידבר, ויעש כן לבל ילונו עליו העם". טריפון אכן לא עמד בדיבורו, אלא המשיך לתקוף את יהודה. צבאו של שמעון עמד מולו, וטריפון נסוג לגלעד, ובדרך הרג את יונתן בבית שקמה. שמעון שנותר להנהיג את יהודה, חסם את ניסיונו של טריפון לכבוש את יהודה, וכרת מחדש ברית עם דמטריוס השני מול טריפון. כך למעשה בוטלה האחיזה של הממלכה הסלאוקית בהנהגתו של טריפון ביהודה (142 לפנה"ס).
שמעון לקח את עצמות יונתן וקבר אותו במודיעין, בקבר המשפחתי. וכל ישראל ספדו לו במה שמתואר כהלוויה ממלכתית גדולה. לאחר מכן שמעון בנה במקום אחוזת קבר גדולה הכלולה משבע פירמידות, להוריו ולארבעת אחיו. וכן עמודים גדולים שעליהם חקוקים פיתוחים בצורת אניות, שניתן לראות מהים. ספר מקבים א' עוד מספר שכאשר הגיעה הידיעה על הירצחו לרומי וספרטה, התעצבו השליטים שם על מותו (מקבים א' י"ד 13). מה שהעיד על כך שיונתן עורר אהדה והערכה שחרגו מגבולות עמו.
פעילות מדינית
יונתן היה אחד המנהיגים החשמונאים הפעילים ביותר בתחום המדיני. יונתן טיפח ופיתח קשרי חוץ חשובים, לחיזוק מעמדה הבינלאומי של יהודה, ולנקיטת צעדים לקראת ריבונותה.
הוא חידש את הברית עם רומא, אותה כרת לראשונה אחיו יהודה, חיזק את ידידותו עם תלמי השישי המצרי, דבר שהועיל לו רבות במהלך כיבושיו, ואף רקם קשרים עם בני ספרטה שבדרום יוון, שהיו בעלי ברית של רומא. למהלך זה הסתמן, כך דומה, מאפיין פרו-הלני מובהק.
מהלכים אלה תאמו את תפישתו המדינית של יונתן: ניצול מלחמות האזרחים בסוריה, שימוש בתפקיד בכיר ("רע המלך") בחצר הסלאוקית, ושיגור כוח יהודי צבאי עד לאנטיוכיה הרחוקה.
הערכה
יונתן זכה ליחס אוהד מצד העם אשר העריך אותו ואת מעשיו. הוא התמנה לכוהן גדול באישור הסורים (150 לפנה"ס), מה שנחשב בתקופתו של יאסון (175 לפנה"ס) כפשע בלתי יסולח. אולם יונתן החשמונאי היה ממשפחת החשמונאים, ועל כן מעשה זה לא היה נתון תחת בקורת מצד רוב העם. עם זאת, הדבר עורר את חמתם של קבוצה שמרנית בעם, שזעמה על כך שבראשות הכהונה עומד אדם שאינו ממשפחת הכהונה הגדולה, ושידיו מלאות דם; מינוי יונתן לכהן הגדול היה אחד מגורמי המשבר שהביאו אנשים אלה לפרוש מהחיים הציבוריים במרכזי הערים אל מדבר יהודה ולהקים את כת קומראן. הדים לזעם על יונתן ניתן למצוא בכתבי הכת - פשר חבקוק, פשר נחום ועוד. עם זאת, נראה שהיוצא מן הכלל מעיד כאן על הכלל, ומינויו של יונתן היה מקובל על שדרות העם הרחבות. ההיסטוריון צבי גרץ מסכם את כהונתו של יונתן במילים אלו:
חנן אשל משער שיונתן הוא "הכהן הרשע" בפי כת קומראן, מאחר שהוא רדף את "מורה הצדק" של הכת. על פי השערתו, מגילת מקצת מעשי התורה נכתבה ליונתן לפני שיצא כנגד מורה הצדק, בתקווה לשכנעו לקבל את הגישה ההלכתית של הכת.
על פי משה דוד הר, "יונתן הפעיל את העוצמה הצבאית והמדינית שריכז בידו, בצורה מרשימה והשיג באמצעותה הישגים רבים בתוך האימפריה הסלוקית, הנתונה למריבות שושלתיות".
קרופורד
קרופורד הוא שם משפחה
המשכן לאמנויות הבמה (אשדוד)
המשכן לאמנויות הבמה הפיס אשדוד הוא היכל התרבות הרשמי של העיר אשדוד. ההיכל, שתוכנן על ידי האדריכל חיים דותן, נפתח באפריל 2012, לאחר 13 שנים בהן ידע עיכובים רבים בבנייה, חוסר תקציבי וכשלים טכניים, והפך לפיל הלבן המפורסם בעיר אשדוד.
המשכן מכיל 938 מקומות ישיבה, והוא ממוקם בקריית התרבות של העיר ע"ש צבי צילקר בעיר.
מנכ"ל המשכן הוא מוטי מלכא. שהיה ממיסדי התזמורת האנדלוסית הישראלית
בנייה
ב-1999 הכריזה עיריית אשדוד על הקמתו של היכל תרבות חדש בעיר, שיהיה פרויקט הדגל של קריית התרבות ברובע הקריה, אשר כללה גם את בית יד לבנים, משכן העירייה החדש ואת שני הקניונים המרכזיים - ה"סי-מול" ו"הסיטי". בעירייה ביקשו לבנות היכל מופעים חדש לעיר, מאחר שהאולם המרכזי בבית יד לבנים כבר לא עונה על צרכיה של העיר אשדוד הגדלה והמתפתחת. לשם ביצוע התוכנית, נבחר האדריכל חיים דותן לבניית ההיכל. דותן תכנן מבנה דמוי שתי צדפות מחוברות בשטח של כ-7000 מ"ר. עלות הפיתוח הראשונית הייתה סביב 60 מיליון שקלים, שמחצית ממנה מימן מפעל הפיס. לצורך כך הוקמה ועדת היגוי מיוחדת בת 9 חברים, מהם 5 נציגי עיריית אשדוד ו-4 נציגי מפעל הפיס, כשראש העיר צבי צילקר ויו"ר מפעל הפיס אברהם כץ עוז, משמשים כיושבי ראש משותפים של ועדת ההיגוי. לאחר כשנתיים, כשראו כי עלות הפרויקט עולה בהרבה על התכנון המקורי, הוגשה בקשה למענק נוסף ממפעל הפיס, הפעם על סך 9 מיליון שקלים, ועלות הפרויקט הגיעה ל-75 מיליון שקלים בסך הכל, לא כולל פיתוח סביבתי ותשתיות. הכסף ממפעל הפיס שהיה אמור להיות מושקע בכל רחבי העיר, החל להתבזבז, לאחר שתקציב בניית ההיכל רק תפח. עד 2011, תקציב בניית ההיכל עמד כבר על 120 מיליון שקלים, והשתתפות מפעל הפיס על 71.5 מיליון שקלים.
עם תחילתו של הפרויקט, הוערך משך הקמתו בארבע שנים, כך שהסיום היה צפוי לדצמבר 2004. שרשרת של תקלות ומחדלים הביאו לדחייה מתמשכת בביצועו של הפרויקט, שהשפיעה גם על החריגה בתקציב. עוד בטרם יצאו העבודות לדרך, מינתה עיריית אשדוד מטעמה את ממלא מקום מהנדס העיר, אינג' יפים אייזנברג, למנהל הפרויקט. עם תחילת הבנייה, העבודות התקדמו בקצב משביע רצון, אך הבעיות החלו כבר בנובמבר 2003, כאשר הקבלן הראשי, חברת "חירם גת", נקלע לקשיים כספיים קשים, דבר שהביא למינוי מפרק לחברה. חודשים רבים של דיונים משפטיים ובקשות להקפאת הליכים, מנעו את המשך העבודות מצד אחד, ועיכבו את החלפת הקבלן מצד שני. עיריית אשדוד שחררה לקבלן כספים רבים כדי למנוע את פשיטת הרגל שלו. לאחר מכן נבחר קבלן אחר, לצורך המשך ביצוע העבודות, עד לשלב הגמר. אך הבנייה לא הסתיימה, כי שורה של ליקויים ומחדלים בביצוע, הובילו למחלוקת קשה בין העירייה לבין הקבלן, מה שגרם להפסקת העבודות באתר למשך תקופה של כשנתיים. בישיבת מועצת העיר שהתקיימה בפברואר 2007 נחשפו חלק מן הליקויים שגרמו להפסקת הבנייה, ועוררו מהומה. העירייה החליטה להתנתק מהחוזה עם הקבלן הנוכחי, שמצידו סירב לשחרר את האולם ולאפשר לקבלן אחר לסיים את העבודות במקום. סכסוך זה עצר את העבודות באתר למשך כשנתיים נוספות, עד שבתחילת 2008, הגיעו נציגי העירייה להסכם פשרה עם הקבלן, ובו יעזוב באופן מוחלט את המשך הקמתו של הפרויקט.
תקופה קצרה לאחר שנכנס לתפקיד, הורה ראש העיר, יחיאל לסרי, לכנס את כל הגורמים המקצועיים הקשורים להיכל התרבות על מנת לקבל תמונת מצב עדכנית לגבי העבודות שנותרו לביצוע עד לסיום. על פי דו"ח שהוגש לעיריית אשדוד באפריל 2009 סיום העבודות הוערך בכ-12 חודשים. כעבור שלושה חודשים נוספים, שוב התקיימה ישיבה להערכת מצב, שגם בה נמסר כי סיום העבודות יהיה בעוד כ-12 חודשים. בסוף חודש ספטמבר הוגש דו"ח מצב נוסף, כשבסופו מצוינים המועדים שלהערכתו נותרו לסיום העבודות באתר, גם בפעם ההיא דובר על 12 חודשים. בנובמבר 2010 הודיעה עיריית אשדוד כי הקבלן הראשי הפסיק את עבודתו בהיכל בגלל פשיטת רגל, והיא הוציאה מכרז חדש לעבודות הגמר.
לאחר 12 שנים של בנייה, ושנה וחצי של פעילות הכנה להרצתו, הגיעה עלות בניית המשכן לכ-140 מיליון שקלים כולל פיתוח סביבתי ותשתיות, ופיתוח "כיכר העיר" בכניסה להיכל. במהלך כל השנים הללו, עמד המבנה הגרנדיוזי שומם ובולט בנוף של העיר. בתחילת בנייתו ההיכל היה אמור להיקרא "היכל הצבי" על שמו של צבי צילקר, אך הדבר לא יצא לפועל בשל סירובו של מפעל הפיס שהשקיע כספים רבים בהקמתו, והשם הרשמי שנקבע היה "המשכן לאמנויות הבמה הפיס אשדוד".
פעילות
מאז פתיחתו, המשכן הספיק לארח מאות אמנים ולהקות מהארץ ומחו"ל, פסטיבלים עירוניים ובינלאומיים, טקסים, קונצרטים, הצגות למבוגרים ולילדים, מופעי מוזיקה ומחול, מחזמרים ומופעי סטנד-אפ רבים.
בין 2014 ל-2018 נערכו במקום טקסי פרסי האקדמיה לקולנוע ע"ש שייקה אופיר.
כמו כן פועלים במשכן תזמורת האופרה הקאמרית והתזמורת האנדלוסית הישראלית.
אדריכלות
אדריכל המשכן הוא חיים דותן, שתכנן שכונות רבות בעיר בשנות התשעים. צורת הבניין מזכירה שתי צדפות או שני גלים המחוברים יחדיו ומסמלים את השילוב של אולם המופעים ומגדל התיאטרון. דותן אמר כי:
תושבים רבים אף אמרו כי המבנה מזכיר להם לוויתן. דותן הוסיף, כי על אף צורתו המורכבת של המבנה, תוכניתו פשוטה; שלד פלדה ושלד בטון, כששלד הפלדה בוצע במפעל פלדה באשקלון והורכב באתר תוך מספר שבועות. שלד הבטון מורכב מקשתות מינימליות, שגם הן לא היו קשות לביצוע. התוכנית פשוטה, פונקציונלית ומתבססת על ציר אורכי, שהנגישות בו ברורה ומתפקדת בצורה ראויה.
קופנהגן
קופנהגן (בדנית: København – "נמל הסוחרים" (קֶבְּמְהָאוּן), ) היא בירת ממלכת דנמרק והעיר הגדולה בממלכה. בעיר חיים כ-600,000 תושבים וכ-2.5 מיליון במטרופולין שלה. מרבית העיר נמצאת על האי שלן (בדנית: Sjælland) וחלקים אחרים שלה על איים נוספים.
בשנת 2000 נחנך גשר ארסונד שמחבר בין העיר למאלמה שבשוודיה. אתרים ידועים בעיר הם פסל בת הים הקטנה (פסל הברונזה המצולם והמפורסם ביותר בעולם), כנסיית גרונדטוויג, מוזיאון תורוואלסן, גני טיבולי (פארק השעשועים הראשון בעולם), כריסטיאניה (רובע ההיפים היחיד בעולם) וסְטְרֶאֵט (Strøget) – המדרחוב הארוך ביותר בעולם.
אחד מהמותגים המזוהים ביותר עם דנמרק – הבירה קרלסברג – מיוצר במפעל בעיר.
היסטוריה
העיר הוזכרה לראשונה בספרות כתובה במאה ה-11 לספירה והיא קיבלה מעמד של עיר במאה ה-13. העיר הותקפה שוב ושוב על ידי ברית ערי הנזה. חשיבותה של העיר גדלה החל מהמאה ה-12 עד שנהפכה למרכז מסחר חשוב, והחל מאמצע המאה ה-15 היא בירת דנמרק.
במהלך השנים 1658–1659 העיר עמדה תחת מצור שוודי בידי המלך קרל ה-10 והצליחה לבצע תקיפת נגד מוצלחת. ב-1711 הרגה מגפה שליש מאוכלוסיית העיר. בקרב קופנהגן (1801) צי בריטי הביס את הצי העוגן של דנמרק-נורווגיה ליד קופנהגן. בקרב קופנהגן השני הבריטים הפציצו מטרות אזרחיות בעיר ברקטות בעלות ראש-הצתה וחוללו שרפה שהשמידה את רוב העיר, הנחיתו 30,000 חיילים וגרמו למותם של כ-2,000 אזרחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה העיר, כמו שאר המדינה, תחת כיבוש צבאי של הגרמנים החל מ-9 באפריל 1940 עד 4 במאי 1945. לאחר הפלישה לנורמנדי חששו הגרמנים שהמשטרה הדנית תהווה בעיה, לכן ב-1944 הייתה כוונה לעצור את אנשי המשטרה, אף על פי שרבים התחבאו או ברחו לשוודיה. עקב כך, אחוזי הפשיעה בקופנהגן היו גבוהים במהלך שמונת החודשים האחרונים למלחמה.
כלכלה
קופנהגן היא לא רק בירתה בפועל של דנמרק אלא גם הבירה הכלכלית של דנמרק ושל כל האזור הסקנדינבי-בלטי. כמעט 3.5 מיליון תושבים חיים במרחק של כ-50 ק"מ מקופנהגן, מה שהופך אותה לאזור המיושב ביותר בצפון אירופה. בשנת 2008 דורגה קופנהגן במקום הרביעי ברשימת 50 ערי העתיד של אירופה, אחרי לונדון, פריז וברלין. חברות ענק רבות הקימו בעיר את המפקדות שלהן. בהן, מיקרוסופט. ישנן כ-2,600 מפקדות של חברות בינלאומיות בעיר.
תחבורה
קופנהגן יושבת על צומת דרכים בין החשובים בצפון אירופה. גשר ארסונד מחבר אותה עם העיר מאלמה בשוודיה ובעצם מחבר את אירופה למדינות הנורדיות כגון שוודיה, נורווגיה ופינלנד. הגשר בנוי מכביש ומסילת רכבת. נמל התעופה קופנהגן קסטרופ הוא נמל התעופה הגדול ביותר בסקנדינביה ובין הגדולים באירופה. זהו שדה תעופה מהנוחים ביותר לטיסות קישור ליעדים בסקנדינביה ובמזרח הרחוק.
בעיר יש רכבת תחתית עם שני קווים ועוד שניים תחת בנייה שצפויים להיות מושלמים ביולי 2019. בנוסף יש מערכת רכבות עירונית בשם S-tog. העיר מקושרת דרך קווי רכבת לערים ועיירות מרכזיות בדנמרק וליעדים בינלאומיים באירופה כמו סטוקהולם, המבורג וברלין.
קופנהגן ידועה כאחת הערים הידידותיות לרוכבי אופניים בעולם. 36% מכלל האזרחים משתמשים באופניים על מנת להגיע לעבודה או למקום הלימודים. מערכת שבילי האופניים בעיר מקיפה ביותר.
חינוך
בעיר לומדים כ-89,000 סטודנטים במספר מוסדות כשהגדולים שבהם הם אוניברסיטת קופנהגן (40,000 סטודנטים) ובית הספר לעסקים של קופנהגן (17,000 סטודנטים).
תרבות
לקופנהגן היסטוריה מימי הביניים שרבים מסממניה האדריכליים משומרים וחיים בהרמוניה לצד הקידמה הקיצונית שמאפיינת את העיר. בקופנהגן מוזיאונים רבים, מהם המוקדשים לנושאים צרים כמו המוזיאון לתולדות הצי הדני או המוזיאון הגאולוגי, ומוזיאונים כלליים יותר כגון המוזיאון הלאומי, שאוצר ממצאים מההיסטוריה הדנית. לצד המוזיאונים מוקדשים כאמור חלקים מהעיר לשימור העבר, ובמרכז העיר נמצאים פסלים רבים שמוקדשים לבניה המפורסמים של דנמרק. כך בשדרת אנדרסן ניצב פסל אנדרסן המשקיף על גני טיבולי מצידו השני של הרחוב.
לצד השימור מוקדשים מוקדי תרבות רבים לבידור. בקופנהגן תיאטראות רבים, אופרה, בתי קולנוע ומוקדי תרבות נוספים. בחלקים שונים של העיר נמצאים פארקים גדולים, חלקם מגודרים בחומת לבנים נמוכה כמו הפארק המלכותי שבקרבת הארמון המלכותי.
במרכז העיר נמצאות כנסיות רבות, חלקן משוחזרות וחלקן בנות כמה מאות שנים. לצד הכנסיות שבנויות בסגנונות הבארוק, רוקוקו, נאו קלאסי וסגנונות נוספים, נמצא בית כנסת קטן. מלכיה של דנמרק השקיעו ממיטב כספם בבניית ארמונות – חלקם הפכו למוזיאונים ואילו אחרים משמשים את בני משפחת המלוכה.
הנמל של העיר, ובפרט אזור "הנמל החדש" – ניהאון, הוא אחד האזורים השוקקים ביותר מבחינה תיירותית וכמרכז מסעדות וברים. פסל בת הים הקטנה המוצב על סלע קטן בנמל של קופנהגן, הוא מסמליה המזוהים של העיר. הפסל, מחווה לבת הים הקטנה של אנדרסן, נוצר על ידי אדווארד אריקסן והושלם ב-1913.
קופנהגן אירחה את כל זכיותיה של דנמרק בתחרות האירוויזיון וכן את תחרות שיר היובל באירוויזיון באוקטובר 2005. בשנת 1996 שימשה העיר כבירת התרבות של אירופה.
האוכלוסייה הנוצרית לותרנית מהווה כ-57% מאוכלוסיית העיר. קיים גם מיעוט קתולי. מוסלמים מהווים כ-10% וחלקם גדֵל בעשורים האחרונים. בשנת 2014 נבנה המסגד הגדול ובשנת 2015 נבנה מסגד האימאם עלי, מסגד שיעי ראשון.
גני טיבולי
אחד מפארקי השעשועים המפורסמים ביותר בעולם. הפארק, שנבנה בשנת 1843, הוא גן השעשועים העתיק באירופה, ונתן השראה לוולט דיסני כשבנה את דיסנילנד.
כיום המתקנים הפופולריים ביותר הם רכבת ההרים "דיאמון" ו"מגדל הפחד" (מתקן עגול שמתנשא לגובה של כמה עשרות מטרים וצונח לפתע במהירות). בפארק יש גם גן פרחים מרהיב עם מאות אלפי סוגי פרחים צבעוניים, המואר מדי לילה. פעמיים בשבוע ובחגים מתקיימים מופעי זיקוקים.
ספורט
הספורט הפופולרי ביותר בדנמרק, כמו בשאר אירופה הוא הכדורגל. שתי קבוצות מקופנהגן משחקות בליגת העל של דנמרק: פ.צ. קופנהגן וברונדבי. ענפי ספורט פופולריים נוספים הם: הוקי קרח, כדורעף, רוגבי ועוד.
יהדות קופנהגן
ראשיתה של הקהילה היהודית בקופנהגן בשנת 1684, כאשר מועצת העיר התירה ליהודים ספרדים מקהילת המבורג שעסקו בתכשיטנות להתיישב בעיר ולהתפלל לפי דתם. לאחר מספר שנים הוקם בית עלמין יהודי סמוך לעיר. בית הכנסת הראשון הוקם ב-1766.
בזמן מלחמת העולם השנייה, לא פגעו הכובשים הגרמנים ביהודי קופנהגן עד ספטמבר 1943, שאז נודע על כוונת הגרמנים לשלוח את חברי הקהילה היהודית למחנות, והוקמה תנועה דנית עממית להצלתם. כ-120 מיהודי העיר נספו בשואה. בשנת 1997 מנתה הקהילה היהודית כ-8,000 איש.
דונלד בלינקן
דונלד מאייר בלינקן (בשם מלא באנגלית: Donald Mayer Blinken; 11 בנובמבר 1925 – 22 בספטמבר 2022) היה איש עסקים ודיפלומט יהודי-אמריקאי. הוא כיהן כשגריר ארצות הברית בהונגריה בין השנים 1994 ל-1997. בנו, אנתוני בלינקן, הוא מזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.