cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם אופק
שנים מאוחרות
בשנת 1983 עבר אופק ניתוחים להסרת כיס המרה ולטיפול בקרום הלב. בשנת 1986 התאבדה אפרת, בתו הראשונה. יצירותיו מתקופה זו מציגות ניתוק גובר מן האמנות האוונגרדית שאפיינה את קבוצת "לוויתן", וחזרה לציור מסורתי יותר, בעל מאפיינים מטאפיזיים.
בציור "האם אתה רואה מה שאני רואה?" תיאר אופק דמות אנונימית, העומדת ומשקיפה על הר הבית ואל אזור גת שמנים. היא אוחזת במעין מקל מדידה או מוט החוצה את הציור ומחבר בין שמים לארץ. לצידה של הדמות מוצג תיש. הציור הוצג בתערוכה שהציג אופק בשנת 1989 בבית האמנים בירושלים.
ב 13 בינואר 1990 נפטר, לאחר מחלה קשה, בירושלים.
לאחר מותו
ב 15 נובמבר 2016 נחנך שיקום ציור הקיר של אופק בבית העם בכפר אוריה, עם השקת ספרו של גדעון עפרת " אברהם אופק"
ב31 מאי 2018 הוצגה התערוכה" אברהם אופק: גוף עבודה" במוזאון תל אביב לאמנות, באצירת גליה בר אור. בתערוכה הוצגו גם רישומים של אופק משנים 1985–1987, המתייחסים למיצג הידוע של יוזף בויס "I Like America and America Likes Me" (1974). במיצב זה הסתגר בויס במשך שלושה ימים בגלריה, כשלגופו שמיכת לבד בלבד, עם מקל הליכה וזאב ערבות. על התערוכה נכתב באתר המוזאון: "אופק מוצג כאמן פעולה המתחקה אחר חידת היצירה ומקומו של היוצר, הנוגע ברפלקסיביות של מעשה האמנות ובאמצעותה גם בחיים." על התערוכה כתב מבקר האמנות גדעון עפרת שעמד מופתע ומאותגר מול סדרת הרישומים שהציגו את גרסתו היהודית והאוטוביוגרפית למיצג של בויס. עוד ציין עפרת את הפתעתו מכך שרישומים אלה חמקו מעיניו במשך כל השנים הללו, במהלך "חיטוטיו" בשפע יצירותיו של אופק שרובן עדיין נמצאות בבית האמן.
תערוכות יחיד
{|width="100%" style="background-color: transparent;"
ענבר (צבע)
ענבר הוא צבע הממוקם על גלגל הצבעים בין צהוב לכתום עם נטייה לזהב. שם הצבע לקוח מהענבר, אבן חן בגוני צהוב-כתום-חום-אדום. השימוש הראשון במילה לציון צבע מסוים מתועד משנת 1500.
שימושים
עיצוב פנים
ספורט
תחבורה
קובץ COM
קובץ COM הוא פורמט של קובץ הרצה במערכת ההפעלה DOS. זהו אחד משני הסוגים של קובצי הרצה הקיימים ב-DOS, השני הוא EXE (DOS executable).
לקובץ COM פורמט פשוט ביותר. קובץ בפורמט EXE המתקדם יותר כולל, בנוסף לתוכנית עצמה, גם כותר (header) ובו מידע המאפשר למערכת לבצע בזמן הטעינה את התאמת ההפניות לזיכרון ביחס לכתובת שבה נטענה התוכנית, תהליך הקרוי relocation. קובץ COM, לעומת זאת, כולל רק את הקוד והנתונים של התוכנית ונטען לזיכרון כפי שהוא, ללא כל שינוי. כתוצאה מכך, קובץ COM נטען מהר יותר מקובץ EXE ותופס נפח אחסון קטן יותר. עם זאת, היעדר התמיכה מצד המערכת ב-relocation של קובצי COM מטיל מגבלות משמעותיות על תוכניות בפורמט זה. גודלה המרבי של תוכנית COM הוא 64KB פחות 256 בתים (השמורים ל-PSP) והיא יכולה לטפל במקטע בודד בלבד. להלכה, תוכנית COM יכולה לבצע relocation בעצמה, אך זוהי פעולה מורכבת למדי ועל פי רוב חסרת תועלת, בהתחשב בתמיכה המובנית ב-relocation של קובצי EXE.
בדומה לפורמט EXE, שמו של פורמט COM נובע מהסיומת הנהוגה בקבצים מסוג זה, אך החל מגרסה 2.0 של DOS זוהי מוסכמה בלבד, ובפועל אין לסיומת תפקיד בקביעת סוג הקובץ. הגורם הקובע הוא קיומו או היעדרו של כותר ה-EXE, המזוהה על ידי הרצף "MZ" (4Dh 5Ah) בתחילת הקובץ.
כאשר קובץ COM נטען ומורץ באמצעות קריאת המערכת INT 21h Function 4Bh (EXEC), מתבצעות הפעולות הבאות (רשימה חלקית):
Gewehr 43
Gewehr 43 (מגרמנית: רובה דגם 43, ידוע גם בשם Karabiner 43) הוא רובה חצי אוטומטי בקוטר של 7.92 מ"מ שפותח על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. Gewehr 43 הוא שיפור של ה-Gewehr 41 אשר פותח על ידי החברה מאוזר ופעל על מערכת פליטת גזים הדומה לרובה הסובייטי SVT-40.
פיתוח
צבא גרמניה הנאצית החל את המלחמה כאשר הדוקטרינה הטקטית שלו הכתיבה מחלקות החיל רגלים אשר התבססו על מקלע מסוג MG 34 לכוח אש ורובאים תומכים בו עם רובה בריחי מסוג מאוזר K98, רובה ותיק שפותח בשנת 1898 ושירת במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1941, שתי חברות הגישו את הצעותיהן לצבא הגרמני לרובה חצי אוטומטי וולטר ומאוזר, הרובים נקראו Gewehr 41W\Kar. 41W ו-Gewehr 41M\Kar. 41M בהתאמה. שני הרובים היו דומים מאוד ובשניהם הייתה מערכת פליטת גזים הממוקמת בלוע הקנה, מערכת שהוכחה כבעייתית. באותה שנה, פלש הצבא הגרמני לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה שם נתקל ברובה הסובייטי מדגם SVT-40 שהיה אף הוא רובה חצי-אוטומטי אך בעל מערכת פליטת גזים שונה ויעילה יותר.
פיתוח ה-Gewehr 43 התבסס על מבנה קודמו ה-Gewehr 41 תוך שילוב מערכת פליטת הגזים הרובה הרוסי, ה-Gewehr 43 הוכח כמוצלח מאוד ושולב החל משנת 1943 בצבא גרמניה הנאצית.
עונת 2007/2008 בליגה האדריאטית
עונת 2007/2008 בליגה האדריאטית הייתה העונה השביעית של תחרות לקבוצות כדורסל. בתחרות השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 3 קבוצות, קרואטיה - 4 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - קבוצה בודדת, סרביה - 5 קבוצות, מונטנגרו - קבוצה בודדת.
המשחק הראשון התקיים ב-3 באוקטובר 2007 ותחרות הסתיימה ב-26 באפריל 2008. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
התחרות כללה העונה הסדירה (26 סיבובים), שלב הפלייאוף בהשתתפות שמונה קבוצות, עד לשני ניצחונות ופיינל פור.
העונה הסתיימה בניצחון של פרטיזן בלגרד מסרביה, בפעם השנייה בתולדות המועדון. לראשונה קבוצה ניצחה בליגה פעמיים ברציפות.
פיינל פור
המשחקים נערכו בטיבולי הול, ליובליאנה
סנטה ברברה (הונדורס)
סנטה ברברה (בספרדית: Santa Bárbara) היא עיר הבירה של מחוז סנטה ברברה שבהונדורס והמושבה המוניציפלית של עיריית סנטה ברברה. אוכלוסיית העיר מונה 28,750 תושבים (נכון ל-2020).
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין של הונדורס לשנת 2013 מנתה אוכלוסיית עיריית סנטה ברברה 41,736 תושבים. מתוכם, 72.45% היו מסטיסים, 22.00% לבנים, 2.41% ילידים, 1.50% שחורים או אפרו-הונדורים ו-1.64% אחרים.
בריאות
בית החולים סנטה ברברה ממוקם ברובע הצפוני של העיר. מאז 1957 הוא משרת תושבים גם ממחוז סנטה ברברה וגם ממחוז למפירה.
כלכלה
עיר זו ידועה במלאכת יד ובגידול הקפה. הכלכלה המקומית תלויה בעיקר בעבודות המסורתיות הללו.
כפרים
בתחומי עיריית סנטה ברברה מצויים הכפרים הבאים:
חוק המספרים הגדולים באמת
החוק של המספרים הגדולים באמת קובע שכאשר מתרחש מספר גדול מספיק של אירועים, צפוי שיקרו גם כאלה שהם מאוד לא סבירים בפני עצמם. מקור שם החוק הוא פרפרזה על שמו של חוק המספרים הגדולים.
החוק מסביר תופעות שבפני עצמן נראות לא סבירות, כמו אדם שמזדמן למקום בדיוק בשעה שזקוקים לו, או דבר הקורה בדיוק כשחושבים עליו. בגלל מספרן העצום של האינטראקציות בין אנשים ושל המחשבות שחולפות במוחם של אנשים, מפעם לפעם אמורים לקרות דברים הנחשבים מפתיעים. אם אירוע שהסיכוי להתרחשותו הוא אחד למיליון הוא "אירוע פלאי", הרי שלכל שמונה מיליון אירועים שמתרחשים, שמונה מהם ייראו כפלאיים. אם כל ישראלי מעורב במספר אירועים בכל יום, הרי שבכל יום יתרחשו עשרות אירועים פלאיים - פשוט כיוון שיש כתשעה מיליון ישראלים.
חוק ליטלווד מהווה מקרה פרטי של חוק זה.
פארק ברוקוול
פארק ברוקוול (באנגלית: Brockwell Park) ממוקם בשכונת גבעת הרן (בסמוך לשכונת גבעת טלס) ברובע למבת' שבעיר לונדון. שטחו של הפארק כ-0.5 קמ"ר.
בפארק נמצאת לידו ברוקוול – בריכה ציבורית פתוחה, וכן מספר אגמים, מועדנים, מגרשי טניס וכדורגל, בריכה לפעוטות ורכבת קטנה לילדים.
בפארק נערך מדי שנה היריד הכפרי של למבת'.
בפארק התרחשו חלק מהצילומים של הסרט שם קוד מ.ל.א.ך משנת 2015 שבוים על ידי גאי ריצ'י.
קארין פאלק
קארין פאלק (בשוודית: Karin Falck; נולדה ב-6 בפברואר 1932) היא מנחת טלוויזיה ומפיקה שוודית.
ביוגרפיה
פאלק נולדה בורמלנד שבשוודיה. היא למדה תולדות התיאטרון באוניברסיטת סטוקהולם ובמהלך לימודיה כשכתבה חיבור אודות תיאטרון לילדים החלה לשמש כעוזרת הפקות בתיאטרון.
ב-1954 החלה להופיע בטלוויזיה, ובאותה שנה החלה לעבוד ברדיו של שוודיה והיא האישה הראשונה במדינתה ששימשה כמפיקה. היא הפיקה בטלוויזיה מספר תוכניות לילדים ונוער.
בשנת 1975, היא הנחתה את האירוויזיון שנערך בשוודיה, וכמו כן הנחתה את המלודיפסטיבלן מוקדם יותר באותה השנה.
ב-2007 זכתה בפרס "Kristallen", טקס פרסי הטלוויזיה השוודית על מפעל חיים.
יוהאן שטאמיץ
יוהאן ונצל אנטון שטאמיץ (בצ'כית: Jan Václav Stamic; 30 ביוני 1717 (הוטבל) – 27 במרץ 1757) היה מלחין וכנר בוהמי-גרמני.
קורות חייו
שטאמיץ נולד בנמצקי ברוד (כיום האבליצקוב ברוד, צ'כיה). את שיעורי המוזיקה הראשונים שלו קיבל מאביו, נגן עוגב. בשנים הבאות למד בגימנסיה ואחר באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1741 נסע למנהיים, שם נעשה תחילה לכנר הראשון בתזמורת החצר, בשנת 1743 ובהמשך, בשנת 1745, למנצח התזמורת. הוא העלה את רמת התזמורת עד להיותה אחת המכובדות ביותר באירופה. בשנים 1754–1755 שהה בפריז, שם התקבלה המוזיקה שלו ברצון. שנתיים אחר כך מת במנהיים. משרתו כמנהל מוזיקלי עברה לכריסטיאן קאנאביך.
יצירתו
שטאמיץ, שמקובל לראותו כמייסד אסכולת מנהיים וכמלחין החשוב ביותר בין חבריה, כתב מספר רב של קונצרטים (בעיקר לכינור או חליל), הרבה מוזיקה קאמרית ומיסה (1755). יצירותיו החשובות ביותר, מכל מקום, הן הסימפוניות שלו, למעלה מחמישים במספר. הוא היה המלחין הראשון שכתב בקביעות סימפוניות במתכונת של ארבעה פרקים, בצירוף מינואט וטריו לשאר שלושת הפרקים הסטנדרטיים. גם הכנסת קבוצה שנייה של חומר תמאטי נוגד לפרקי הפתיחה שלו תרמה רבות לפיתוח מה שיהיה מוכר בהמשך כצורת סונאטה.
כמו שאר המלחינים באסכולת מנהיים, נודע שטאמיץ במתן תפקיד בולט יותר לכלי הנשיפה ובשימוש נועז יותר בדינמיקה.
משפחתו
יוהאן היה אביהם של קרל שטאמיץ ואנטון שטאמיץ, גם הם מלחינים.
ז'וזף-לואי לגראנז'
ז'וזף-לואי לגראנז' (בצרפתית: Joseph-Louis Lagrange; 25 בינואר 1736 – 10 באפריל 1813) היה מתמטיקאי ואסטרונום איטלקי ממוצא צרפתי מצד אביו, שהתאזרח בצרפת וחי גם בפרוסיה. פטרונו של לגראנז' במשך עשרים שנה היה פרידריך השני, שכינה אותו "גדול המתמטיקאים באירופה". על שמו של לגראנז' נקראים עשרות מושגים ובהם משפט הערך הממוצע של לגראנז' בחשבון אינפיניטסימלי, משפט לגראנז' בתורת החבורות, משפט ארבעת הריבועים של לגראנז' בתורת המספרים; ובמכניקה אנליטית – האופרטור לגראנז'יאן ומשוואות אוילר-לגראנז'.
לגראנז' נחשב למתמטיקאי צרפתי, אך האיטלקים טוענים כי הוא בעצם איטלקי, היות שלמשפחתו יש ענף איטלקי גדול, ולגראנז' עצמו נולד בעיר טורינו שבאיטליה, שם היה אביו פקיד בכיר בחצרו של מלך סרדיניה. למרות מעמדו הבכיר של האב, המשפחה לא הייתה עשירה, עקב הפסדים כספיים כבדים שנחל האב בהשקעות לא מוצלחות. אך ההסתבכות הפיננסית הועילה לעולם המתמטיקה, שכן כעבור שנים אמר לגראנז': "לו הייתי עשיר, לא הייתי מקדיש את חיי למתמטיקה".
לגראנז' היה גם מחלוצי המכניקה האנליטית כאשר פיתח פורמליזם חזק ואלגנטי יותר לחוקי ניוטון, המתבסס על חשבון וריאציות. על בסיס עבודתו פיתח ויליאם רואן המילטון את המכניקה ההמילטוניאנית, שהייתה אבן דרך חשובה בניסוח מתקדם של חוקי הפיזיקה.
השנים הראשונות
לגראנז' נולד ב-1736 בטורינו שבצפון איטליה, בשם ג'וזפה לודוביקו לגראנג'ה (Giuseppe Lodovico Lagrangia). אביו, אשר היה מופקד על אוצר צבא ממלכת סרדיניה, היה אמיד ובעל מעמד חברתי גבוה, אך עוד לפני שבנו התבגר, הוא איבד את מרבית רכושו בספקולציות, ולגראנז' הצעיר נאלץ לסמוך על יכולותיו שלו. הוא התחנך במכללה של טורינו, ורק כאשר מלאו לו שבע-עשרה שנה החל להראות סימני עניין במתמטיקה. עניינו בנושא התעורר בעקבות דיווח של אדמונד היילי אשר בו נתקל במקרה. ללא עזרה ובודד השליך עצמו ללימודי מתמטיקה; בסוף שנה של לימודים בעמל רב ורצוף הוא כבר היה מתמטיקאי מוצלח ונעשה מרצה בבית הספר לארטילריה.
לגראנז' לא למד מתמטיקה באופן מסודר, והדבר ניכר במאמר הראשון שחיבר, בגיל תשע-עשרה שנה, שעסק באנלוגיה בין משפט הבינום לכלל לייבניץ. הוא אף העז ושלח את מאמרו ללאונרד אוילר. זמן קצר לאחר מכן, גילה כי התוצאה אליה הגיע כבר הופיעה בהתכתבות בין לייבניץ ויוהאן ברנולי. חרף התחלה בלתי מרשימה זו, הוא המשיך לעסוק במחקר, וב-1754 מצא פתרון לבעיית ההיקף הקבוע, שהייתה נושא לדיון במשך כחמישים שנה. שוב שלח את עבודתו לאוילר.
אוילר זיהה את הכלליות של השיטה שבה השתמש לגראנז' וכן את עליונותה על שיטתו; ובמחווה נדירה הוא עיכב מאמר שכתב לפני כן כדי שללגראנז' יהיה מספיק זמן להשלים את עבודתו, המהווה בסיס לענף הידוע היום בשם "חשבון וריאציות". את השם לענף החדש במתמטיקה הציע אוילר. צעד זה הציב את לגראנז' בשורה הראשונה של המתמטיקאים בתקופתו.
Miscellanea Taurinensia
ב-1755, והוא בן 19 בלבד, מונה לגראנז' לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטה של טורינו, העיר שהייתה לימים (1861) עיר הבירה הראשונה של איטליה המאוחדת. כעבור זמן קצר הוצעו לו משרות אקדמיות יוקרתיות יותר, אך הוא העדיף להישאר בעיר מולדתו, שם הייתה לו האפשרות לעסוק במתמטיקה בשלווה. במשך השנים הבאות פרסם שורה של מאמרים חשובים בתחומים שונים במתמטיקה ובפיזיקה.
בשנת 1758 ייסד לגראנז' חברה בעזרת כמה מתלמידיו, שלאחר מכן אוחדה לאקדמיה של טורינו, ומרבית מכתביו המוקדמים נמצאים בחמשת הכרכים הראשונים של פעולותיה, אשר נקראים בשמם "Miscellanea Taurinensia". רבים מהם הם מאמרים מדעיים סבוכים. בכרך הראשון נמצא מאמר בנושא התקדמות גלי קול; שם הוא מתקן טעות שעשה ניוטון, מקבל את המשוואה הדיפרנציאלית הכללית של התקדמות הקול בחומר (משוואת הגלים), ואף מביא פתרון שלה עבור תנועה בקו ישר. בספר זה הוא גם נותן פתרון מלא לבעיית המיתר המוחזק בקצותיו. במאמר זה הוא מצביע על חוסר כלליות בפתרונות של טיילור, ד'אלמבר ואוילר ומגיע למסקנה שצורת המיתר בכל רגע נתון \ t נתונה על ידי. המאמר מסיים בדיון בהדים, פעימות וצלילים מורכבים. מאמרים אחרים בכרך זה הם על סדרות מתכנסות, הסתברות ועל חשבון וריאציות.
הכרך השני מכיל מאמר ארוך שמכיל תוצאות של כמה מאמרים מהראשון על תורת הסימונים בחשבון הווריאציות והוא גם מראה את שימושו על ידי הסקה של עקרון הפעולה המינימלית ועל ידי פתרון של כמה בעיות בדינמיקה.
הכרך השלישי מכיל פתרונות של כמה בעיות בדינמיקה בדרך של חשבון וריאציות, כמה מאמרים על חשבון אינטגרלי, פתרון לבעיה שהציג פרמה שהיא מציאת מספר \ x כך ש-\ nx^2+1 יהיה ריבוע שלם, כאשר \ n הוא שלם נתון שאיננו ריבוע, וגם את המשוואות הדיפרנציאליות של תנועת שלושה גופים הנעים תחת השפעת משיכה הדדית.
בעיות בריאות
בשנת 1761 נחשב לגראנז' כאחד המתמטיקאים הגדולים ביותר שחיו בתקופה, אך המאמץ הבלתי פוסק של תשע השנים שחלפו השפיע רבות על בריאותו ורופאיו לא הסכימו להיות אחראים יותר לבריאותו אם לא ינוח ויתאמן. אף על פי שבריאותו הוטבה באופן זמני, עצביו מעולם לא חזרו לתקנם, והוא סבל מהתקפות של מלנכוליה.
עבודתו הבאה ב-1764 על תנודות הירח (ליברציה) וההסבר מדוע אותן פנים של הירח תמיד פונות לכדור הארץ, בעיה שהוא פתר בעזרת עבודה וירטואלית. הפתרון שלו מעניין במיוחד כיוון שהוא כולל את תחילת הרעיון של משוואות תנועה כללית, אותן הוא ניסח לראשונה באופן פורמלי ב-1780.
חצר המלך
לגראנז' החל בנסיעה ללונדון, אך נפל למשכב בפריז. הוא התקבל שם בכבוד רב, אך בהמשך נאלץ לעזוב את החברה המבריקה של עיר זו ולחזור לחיים הפרובינציאליים של טורינו. אף על פי כן, המשך שהייתו בפיימונטה הייתה קצרה. ב-1766 כתב לו פרידריך הגדול שהוא, "המלך הגדול של אירופה", מעוניין לארח אותו, "המתמטיקאי הגדול של אירופה", בחצרו. לגראנז' הסכים להצעתו ובילה את עשרים השנים הנותרות בפרוסיה, שם הוא חיבר מספר רב של מאמרים שפורסמו בברלין ובטורינו, ואת עבודתו המונומנטלית "מכניקה אנליטית" (Méchanique Analytique).
בברלין החליף לגראנז' את אוילר כראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ברלין. שם המשיך בעבודתו בעיקר בתחום האסטרונומיה, וזכה במספר פרסים חשובים על עבודותיו. עם זאת עסק גם בתחומים אחרים. הוא הוכיח מספר משפטים חשובים בתורת המספרים, ובהם את משפט ארבעת הריבועים, האומר כי כל שלם חיובי הוא סכום של ארבעה ריבועים. הוא גם חקר משוואות ממעלה רביעית, והראה מדוע משוואות אלה ניתנות לפתרון בעזרת שורשים. עבודה זו מהווה את הבסיס לתורת החבורות.
לגראנז' היה חביב המלך, שהיה משוחח עמו רבות על היתרונות של חיים רגילים. את הלקח לגראנז' למד, ומאז לימד את נפשו ואת גופו כאילו היו מכונות, ומצא בדרך של ניסוי את כמות העבודה שהוא מסוגל לעשות מבלי להישבר. בכל לילה היה שם לעצמו מטרה ממשית ליום המחרת, ובסיום כל ענף בנושא שכתב, היה כותב סיכום כדי לראות אילו נקודות בהדגמה או בחומר היו ניתנות לשיפור. הוא תמיד חשב על נושא המאמרים שלו עד הסוף והיה כותב אותם ללא מחיקות כלל.
במשך שנותיו בברלין הידרדר מצבו הבריאותי, ומצבה של רעייתו אף החמיר אף יותר. לאחר מותה ב-1783 שקע לגראנז' בדיכאון, ושהותו בברלין שוב לא הייתה מאושרת כמקודם.
אוניברסיטאות רבות ניסו לפתותו לשוב לאיטליה, אך ב-1787 החליט לעבור דווקא לפריז, שם הוצעה לו באקדמיה למדעים משרה שלא כללה חובת הוראה. הוא בילה שם את שארית הקריירה שלו, ואף שרד את המהפכה הצרפתית, הודות לאופיו הקונפורמיסטי וכן הודות לעובדה שהשלטונות הצרפתיים עצמם היו מעוניינים לשמור על שלומו, ופטרו אותו ממספר גזירות שהוטלו על נתינים זרים. הוא המשיך בעבודתו, ופרסם מספר ספרים שסיכמו את תרומותיו למדע. נפוליאון העניק לו את אות לגיון הכבוד, וכן תואר אצולה.
אחד ממכתשי הירח, ואסטרואיד קרויים על שמו.
עבודות
פעילויות המחשבה שלו בזמן אותן עשרים שנה היו יוצאות דופן. לא רק שהוא יצר את "Méchanique Analytique", הוא אף תרם בין מאה למאתיים מאמרים לאקדמיות של ברלין, טורינו ופריז. כמה מהם הן למעשה עבודות מקיפות, וכולן ללא יוצא דופן בעלות מידה רבה של מצוינות. חוץ מתקופה קצרה בה היה חולה, כשאז הוציא בממוצע מאמר אחד בחודש. מבין אלו, העבודות הבאות חשובות במיוחד:
ראשית, תרומתו את הכרכים הרביעי והחמישי של ה-"Miscellanea Taurinensia" (1766–1773). החשוב מביניהם הוא כרך מ-1771, שבו הוא משוחח על מספר תצפיות אסטרונומיות שצריכות להיות משולבות כדי להשיג את התוצאה הסבירה ביותר. ומאוחר יותר, תרומתו של מאמר על לחץ שמפעילים נוזלים בתנועה, והשני על אינטגרציה בעזרת סדרות אינסופיות, וסוג הבעיות שבהן השיטה בת-יישום.
רוב מאמריו שנשלחו לפריז היו על בעיות אסטרונומיות, ומבין אלו יש לציין במיוחד את מאמרו על מערכת הירחים של צדק ב-1766, חיבורו על הבעיה התלת גופית ב-1772, עבודתו על "המשוואה הסקולרית של תנועת הירח" ב-1773, שתיארה את השינויים במחזוריות ההקפה שלו סביב כדור הארץ, ואת עבודתו על ההפרעות שגורמים כוכבי הלכת בזמני המחזור של השביטים ב-1778. אלה היו כולם כתובים על נושאים של האקדמיה הצרפתית, ובכל אחד ממקרים אלה הפרס ניתן לו.
אלגברה
אף על פי כן, רוב מאמריו בתקופה זו נתרמו לאקדמיה של ברלין. אחדים מהם עוסקים בשאלות באלגברה. בפרט:
תורת המספרים
חלק ממאמריו המוקדמים עוסקים בשאלות הקשורות בתורת המספרים. מבין אלו יצוינו:
נושאים מתמטיים נוספים
ישנם גם מספר מאמרים שכתב על נקודות שונות בגאומטריה אנליטית. בשנים 1772–1785 תרם מאמרים רבים שיצרו את ענף המשוואות הדיפרנציאליות החלקיות. חלק גדול ממאמרים אלו נאספו במהדורה השנייה של ספרו של אוילר "חשבון אינטגרלי", שפורסם ב-1794.
מכניקה אנליטית
בחיבורו "מכניקה אנליטית", לגראנז' הציג את עקרון העבודה הווירטואלית, ומעיקרון יסודי יחיד זה (כמו גם בעזרת הענף החדש של חשבון הווריאציות), הוא הסיק את כל התוצאות של מדע המכניקה, הן של מוצקים והן של זורמים; שיטת הקואורדינטות המוכללות שהציג, אשר בעזרתה השיג תוצאה זאת, נחשבת לעיתים לאחד ההישגים המזהירים ביותר של האנליזה שלו. במקום להתחקות אחר התנועה של כל אלמנט מסה של מערכת חומרית, כפי שדלאמבר ואוילר עשו, הוא הראה, שאם מציגים את מצבה של המערכת על ידי קבוצת משתנים בלתי תלויים שמספרם הוא כמספר דרגות החופש הגלומות במערכת, אז האנרגיה הקינטית והפוטנציאלית של המערכת ניתנות לביטוי לפי המשתנים הללו, ושהמשוואות הדיפרנציאליות של התנועה ניתנות להסקה מפעולת גזירה פשוטה. למשל, בטיפולו בבעיה מסוימת בדינמיקה של גוף קשיח הוא החליף את הטיפול בבעיה בטיפול כללי יותר, תוך ניסוח משוואה כללית שכעת נכתבת בצורה:
כאשר T מייצגת את האנרגיה הקינטית ו-V מייצגת את האנרגיה הפוטנציאלית של המערכת. לאחר מכן הוא הציג את השיטה שכעת ידועה כשיטת כופלי לגראנז' - אף על פי שזו לא הפעם הראשונה שהיא הוצגה - כאמצעי לפתור את המשוואה הזאת. בחיבורו, לא רק שלגראנז' הציג עקרונות כלליים, אלא גם הדגים איך לפתור בעזרתם בעיות מכניות מורכבות שונות; למשל, הוא ערך אנליזה מתמטית לבעיית הסביבון הלא יציב. כמו כן, יישום מוצלח במיוחד לעקרונותיו החדשים היה לפתרון בעיות הידרודינמיות; למשל, באמצעות תיאור מוכלל של תנועת זורמים, השיג את הפתרון המתמטי הראשון בתאוריה הליניארית של גלי מים. בין משפטים חשובים אחרים ראוי לציין את הטענה שהאנרגיה הקינטית המועברת למערכת על ידי מתקפים קצרים תחת אילוצים נתונים היא מרבית, ואת עקרון הפעולה המינימלית. כל האנליזה שערך נראית כה אלגנטית שסר ויליאם רואן המילטון הצהיר פעם שניתן לתאר את העבודה כולה בצורה לא אחרת מאשר כפואמה מדעית. לגראנז' הדגיש שמכניקה מתקדמת היא ענף של מתמטיקה עיונית האנלוגי לגאומטריה של ארבעה ממדים; כלומר שיש להתייחס לשלוש הקואורדינטות המרחביות כמו גם לקואורדינטה זמנית אחת; והוא התגאה בכך שלא ניתן למצוא ולו דיאגרמה אחת מתחילת הספר ועד סופו.
מברץ
מִבְרָץ, או מִבְרַץ גְּלִישָׁה, הוא מבנה שנועד לאפשר שחרור מבוקר של מים מסכר לאזור מורד הזרם, בדרך כלל למורד הנהר שמעבר לסכר. מברצים מטים מי שיטפונות כך שהמים לא ישפכו מעבר לשפה העליונה של הסכר ויגרמו לו לנזק או אף להתמוטטות. למעט בתקופות של שיטפונות, מים אינם זורמים בדרך כלל דרך מברצי הגלישה. לעומתם, פתחי הכניסה (intake) הם מבנים שנועדו לשחרר מים על בסיס קבוע לשם אספקת מים סדירה לערוץ במורד הזרם, להפקת אנרגיה הידרואלקטרית וכדומה. בתכנון מברצים כוללים לעיתים תריסי שיטפון (Floodgates) או fuse plugs לשם ויסות זרימת המים במברצים וגובה פני המים במאגר שמאחורי הסכר. שימושים נוספים במונח "מברץ גלישה" כוללים: מעקפים של סכרים, נקודות המוצא של תעלות בשימוש בזמן עליית פני המים, ותעלות שנחפרו דרך סכרים טבעיים כדוגמת מורנות.
סוגים
מברץ גלישה ממוקם בחלקו העליון של מאגר המים. סכרים עשויים לכלול גם צינורות פליטה בתחתית הסכר המופעלים על ידי שסתומים או תריסים שגם אותם ניתן להפעיל על מנת לשחרר מי שיטפונות, ובחלק מהסכרים אין בכלל מברצי גלישה והם מסתמכים על צינורות הפליטה בתחתית הסכר בלבד.
קיימים שני סוגים של מברצי גלישה: נשלטים (controlled) ואוטומטיים (uncontrolled).
למברץ גלישה נשלט יש מבנים מכניים או "תריסים" שנועדו לווסת את קצב הזרימה. סוג זה מאפשר למלא את המאגר כמעט עד קצה גובה הסכר במשך כל השנה, ואת מי השיטפונות ניתן לשחרר בהדרגה על ידי פתיחת תריס אחד או יותר.
בניגוד למברץ נשלט, למברץ גלישה אוטומטי אין תריסים. כשהמים עולים מעבר לשפת המברץ הם נשפכים מהמאגר. קצב שחרור המים תלוי רק בעומק המים במאגר. כל נפח המים במאגר מעל לשפת המברץ משמש לאחסון זמני של מי השיטפונות, ואינו יכול לשמש כמקור לאספקת מים משום שבמצב רגיל הוא ריק.
יש גם מברצי גלישה המשלבים בין שני הסוגים. ויסות מי המאגר מתבצע באופן רגיל באמצעות תריסים מכניים. אם ספיקת המים למאגר עולה על הקיבולת של התריס יופעל מברץ נוסף המכונה "מברץ משני" או "מברץ חירום" החסום על ידי סוללה המכונה fuse plug. סוללה זו מתוכננת כך שעודף המים יזרום מעליה ואף יסחוף אותה כליל במקרה של שיטפון גדול, גדול מיכולת פליטת המים של התריסים של המברץ המכני. אף שייתכן שתיקון הערוץ ושיפוץ הסוללה לאחר אירוע כזה יכול לארוך חודשים, סך כל הנזק ועלות התיקון יהיו נמוכים מהנזק שעלול היה להיגרם אם מי המאגר היו נשפכים מעבר לסכר. סוללה מסוג זה נוהגים לבנות במצבים שבהם בניית מברץ גלישה שאמור להתמודד עם השיטפון המקסימלי האפשרי יקרה מאוד.
מברץ מגלש
מברץ מגלש (Chute spillway) הוא הסוג הבסיסי והנפוץ ביותר. מים עודפים זורמים מנקודה מאחורי הסכר דרך מורד חלק אל הנהר שלמטה. מברצים מסוג זה מתוכננים כך שצורתם מורכבת משתי קשתות דמוי האות S שטוחה (ogee). לעיתים קרובות יוצקים בטון על הדפנות ועל התחתית על מנת למנוע נזקים למברץ ולערוץ הנחל מעוצמת הזרימה. אפשר שהכניסה למברץ תהיה נשלטת באמצעות תריס, ובחלק מהסכרים מופעלים מספר מברצים דקים אם יש בעיה למקם אותם או יש בעיית מימון. בנוסף, בשל המבנה הם לא נועדו לספוג אנרגיה דוגמת המברצים המדורגים (stepped spillways, ראו בהמשך). לעיתים מוסיפים גושי בטון המתפקדים כווסתי זרימה קבועים, אבל בדרך כלל יש בקצותיהם "שפת קפיצה" (flip lip) ו/או אגן משכך (dissipator basin) היוצרים זנק הידראולי, המגן על חזית הסכר מסחיפה.
מברץ מדורג
במברצים ובתעלות מדורגים נעשה שימוש למעלה מ-3,000 שנים. חומרים חדשים (דוגמת בטון מזוין) וטכניקות תכנון חדשות הגבירו את העניין במברצים ובתעלות מדורגים בתקופה המודרנית. המדרגות מייצרות הפסד אנרגיה ניכר לאורך המגלש. ומצמצמות את גודל אגן שיכוך האנרגיה הנדרש.
עדיין מתנהל מחקר פעיל בנושא, ונוצרים פיתוחים חדשים של מערכות הגנה בפני גלישה מירכתי הסכר, מברצים מתלכדים ותכנון סכרים קטנים.
מברצים בצורת פעמון הפוך
כמה מברצים מתוכננים בצורת פעמון הפוך כך שהמים יכולים להיכנס סביב כל היקף המתקן. מתקני מברץ אוטומטיים אלו קרויים באנגלית morning glory בגלל דמיונם לפרח הלפופית. באזורים שבהם עלולים פני המאגר לקפוא, מצוידים מברצים בצורת פעמון הפוך באמצעים לשבירת הקרח על מנת למנוע מהמברץ להיות לכוד בקרח. דוגמה קלאסית למברץ דמוי פעמון הפוך מצויה בסכר צ'פי (Chaffey Dam), בסמוך לטמוורת (Tamworth) בניו סאות' ויילס באוסטרליה.
בחלק מהמקרים נשלטים מברצים בצורת פעמון הפוך באמצעות תריסים. המברץ בסכר הנגרי הורס (סכר "הסוס הרעב" בתמונה משמאל), מבנה מברץ פעמון הגובה ביותר בעולם, נשלט על ידי תריס טבעתי. המברץ הגדול ביותר הוא המברץ באגם בריסה (Lake Berryessa) בקוטר 22 מטרים בפני האגם.
מברץ סיפון
סיפון משתמש בהפרש בגובה שבין פתח הכניסה לפתח היציאה על מנת ליצור את הפרש הלחצים הנדרש לסילוק עודפי המים. עם זאת, על מנת להתחיל לפעול יש צורך להכין את הסיפון באמצעות סילוק האוויר שבנקודת הכיפוף ומרבית מברצי הסיפון מתוכננים יחד עם מערכת המשתמשת במים לסלק את האוויר. אחת השיטות היא סיפון הספירלה שדוחפת את המים באמצעות סיבוב סלילי לולייני לתוך הצינור ואלו דוחפים את האוויר מתוך הצינור זרימת המים במברץ מתחילה אוטומטית ברגע שפני המים עולים מעל גובה פתח הכניסה.
סוגים נוספים
סוגים נוספים של מברצים כוללים: ogee crest המברץ פועל מעבר לקודקוד הסכר, "ערוץ צדדי" (side channel), שעוקף את הטופוגרפיה של הסכר ו"מבוך" (labyrinth), מבוך בצורת זיגזג שנועדה להגדיל את אורך המפתן עבור מברצים דקים ולהגדיל את הפליטה. קיים גם drop inlet הדומה לפתחי הכניסה של תחנות הכוח ההידרואלקטרית, אך מטרתו להוביל מים מאחורי הסכר ישירות דרך מנהרות אל מורד הנהר.
שיקולים בתכנון
בעת תכנון מברצים יש לקחת בחשבון את השיטפון הגדול ביותר האפשרי, בכל מיזם של בניית סכר חייבים להיות מתקנים המסוגלים לעבור בביטחון את מבחן השיטפון (SDF ראשי תיבות Spillway Design Flood). המברץ צריך לעמוד בשיטפון הגדול ביותר המתרחש בממוצע פעם במאה שנים. לחלופין התכנון צריך לקחת בחשבון סיכוי של אחוז אחד שהשיטפון עלול להיות גדול יותר מהקיבולת של המברץ בכל שנה נתונה.
בזבוז אנרגיה
כאשר המים עוברים דרך המברץ ואחר-כך במורד המגלש הופכת האנרגיה הפוטנציאלית לאנרגיה קינטית הולכת וגדלה. אם לא מטפלים בבזבוז האנרגיה של המים הם עלולים לגרום לשחיקה ולסחיפה של בסיס הסכר. המברץ עלול להינזק והיציבות של הסכר עלולה להיפגע. על מנת להעמיד את נושא האנרגיה בפרספקטיבה אפשר לקחת דוגמה מסכר טרבלה בפקיסטן. בשיא הקיבולת יכולים המברצים של הסכר לייצר 40,000MW, פי עשרים מההספק של תחנת הכוח של הסכר.
אפשר לבזבז את האנרגיה באמצעות טיפול בחלק אחד או יותר של המברץ המתוכנן. לאורך המברץ ניתן להוסיף וסתים ו/או מדרגות. יצירת "דלי היפוך", אגן המייצר זנק הידראולי ומסיט את המים כלפי מעלה. מקפצת סקי יכולה לכוון את המים במאוזן ובסופו של דבר לתוך בריכת טבילה או שניתן לכוון שתי מקפצות סקי כך שזרמי המים הנפלטים מהן יתנגשו האחד בשני. "אגן שיכוך" בקצה המברץ נועד לבזבז עוד אנרגיה ולמנוע סחיפה. אגני השיכוך מלאים בדרך כלל במים רדודים ולעיתים מדופנים בבטון. ניתן לשלב בתכנונם מרכיבים בולמי מהירות נוספים כדוגמת גושי מגלש (chute blocks), גושי ויסות (baffle blocks), קירות פינתיים או מפתן בקצה (end sill) (להמחשה ראו באיור משמאל).
אמצעי בטיחות
תריסים של מברצים יכולים להיפתח לפתע ללא כל התרעה, באמצעות שליטה מרחוק, ועקב כך מסיגי גבול שנכנסים למברץ עלולים לטבוע. המברצים בדרך כלל מגודרים ומצוידים בשערים נעולים על מנת למנוע הסגת גבול מקרית. על מנת להזהיר אנשים העלולים להימצא בחלק התחתון של המברץ משחרור פתאומי של מים מתקינים לעיתים אורות אזהרה, צופרים ומתקנים נוספים. נוהלי הפעלה של מברץ כוללים לעיתים הנחיות לפתוח סדק קטן בתריס כדי לשחרר כמות קטנה של מים להזהיר אנשים במורד הזרם.
סגירה פתאומית של תריס המברץ עלולה לכלוא דגים, וגם מכך יש להימנע.
המועצה הבין-לאומית לארכיונאות
המועצה הבין-לאומית לארכיונאות (בצרפתית: ICA - Conseil international des archives) היא ארגון בינלאומי לא ממשלתי, שמטרתו קידום שיתוף פעולה בינלאומי בשימוש, פיתוח ושימור בארכיונים ברחבי העולם.
הארגון הוקם בשנת 1948 בעזרתו של שרל סאמאראן שהיה מנהל בארכיון הלאומי של צרפת. בשנת 2009 היו חברים בו למעלה מ-1,400 חברים מוסדיים מ-190 מדינות. המועצה מאגדת תחתיה ארגונים בינלאומיים שונים לשימור ותיעוד היסטורי.
האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע הוא חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות.
ממלכת כארתלי
ממלכת כארתלי (, כַּארתּלִיס סַאמֵפּוֹ) הייתה ממלכה מזרח גאורגית בימי הביניים המאוחרות והעת החדשה המוקדמת, שהייתה מרוכזת בשטח כארתלי ובירתה טביליסי. המלכה נוסדה עם התפרקותה של ממלכת גאורגיה לשלוש ממלכות נפרדות בשנת 1478 והתקיימה, עם מספר הפסקות קצרות, עד 1762, כאשר ממלכת כארתלי אוחדה עם ממלכת קאחתי כאשר ארקלה השני מלך קאחתי ירש את אביו תאימורז השני מלך כארתלי עם מותו. ירושה של ענף קאחתי של שושלת בגרטיוני. במשך רוב קיומה של הממלכה היא הייתה וסאל של שושלות פרסיות באופן רציף, אולם נהנתה לסירוגין מתקופות של עצמאות רבה יותר, במיוחד לאחר 1747.
היסטוריה
מראשית המחצית השנייה של המאה ה-15, הייתה בממלכת גאורגיה מידה רבה של אי-יציבות אזרחית, פלגנות פאודלית ומלחמות אזרחים. תבוסתו של גאורגי השמיני בקרב צִ'יחוֹרִי בשנת 1463 לאציל המורד בגרט, שהכריז על עצמו כמלך ממלכת אימרתי, סימנה את תחילת ההתפוררות של הממלכה הגאורגית המאוחדת. בשנת 1465, נשבה גאורגי השמיני על ידי קווַארקווַארֶה השני, נסיך אטבאגות סאמצחה. הוא ניצל את ההזדמנות, וחצה את הגבול למזרח גאורגיה (כארתלי הפנימית), ובשנת 1466, הכריז על עצמו כמלך כל גאורגיה. מחשש שבגרט יצבור כוח רב מידיי, שחרר קווַארקווַארֶה את גאורגי השמיני משוביו, אבל המלך לא הצליח להחזיר לעצמו את הכתר והצליח רק להכריז על עצמו כמלך ממלכת קאחתי והשאיר את כארתלי הפנימית לאחיינו קונסטנטין, טוען נוסף לכתר, שבשנת 1469 כונן את עצמו כשליט וירטואלי של חלק מכארתלי. בגרט השישי המשיך לשלוט בכארתלי עד 1478, כשקונסטנטין קרא עליו תיגר. אלכסנדר השני בנו של בגרט השישי פרש למחוזות ההרריים של מערב גאורגיה - רצ'ה ולצ'חומי ומשם ניסה להשיג את הכתר של ממלכת אימרתי. לטקס הכתרתו הוא זימן את וַאמֵק השני דאדיאני, קַאחבֵּר השני גוריאלי ונציגים מבית שֵׁרווַאשִׁידזֶה  וגֵלוֹבַאנִי  אבל רק וַאמֵק הגיע וגם הוא סירב לתמוך בו מאוחר יותר והזמין את קונסטנטין למערב גאורגיה. בעזרתם של הדוכסים המקומיים הצליח קונסטנטין לכבוש את כותאיסי ולפרק זמן קצר החזיר את האחדות של כארתלי עם מערב גאורגיה. בשנת 1481 הצליח קונסטנטין לשעבד את סאמצחה (דרום גאורגיה) והכריז על עצמו כמלך כל גאורגיה. עם זאת, הסכסוך הבין-פאודלי נמשך ובשנת 1483 קווַארקווַארֶה השני הכריז מלחמה על קונסטנטין והביס אותו בקרב אַרַאדֵתִּי. בשנת 1484 הכריז על עצמו אלכסנדר השני כמלך אימרתי. האדון החדש של אודישי, לִיפַּארִיט השני דַאדִיאַנִי , הזמין את קונסטנטין למערב גאורגיה בפעם השנייה. בשנת 1487 הגיע קונסטנטין לאימרתי אבל נאלץ לקטוע את מסעו בעקבות פלישת הטורקמנים של אק קויונלו בראשות יעקוב בין אוזון חסן לכארתלי בשנת 1486. קונסטנטין נחפז להתעמת מולם. אלכסנדר ניצל את המצב, כבש את כותאיסי וחזר לשלוט באימרתי. לאחר אירועים אלה נאלץ מלך כארתלי להתפייס זמנית עם עם מלכי קאחתי ואימרתי וגם עם נסיך סאמצחה ובכך קיבע בפועל את פיצולה של גאורגיה.
בהסכם השלום של אמסיה (1555) הוכרו כארתלי, קאחתי ומזרח סאמצחה כנחלות פרסיות ומערבית להן היו נחלות עות'מאניות. במשך שתי המאות הבאות הייתה כארתלי חלק בלתי נפרד מהשושלות הפרסיות המתחלפות. הממלכה שילמה מס קבוע ושלחה מתנות לשאה - בנים ובנים לעבדים, סוסים ויין. בשנת 1744 העניק נאדיר שאה את המלוכה על ממלכת כארתלי לתאימורז השני והשליטה על ממלכת קאחתי לבנו ארקלה השני, כפרס על נאמנותם. תאימורז וארקלה ניצלו את חוסר היציבות באיראן כתוצאה ממותו של נאדיר שאה בשנת 1747, והכריזו על עצמאותם בפועל. לאחר מותו של תאימורז בשנת 1762, ירש אותו ארקלה כשליט כארתלי ובכך איחד את שתי הממלכות לממלכת כארתלי-קאחתי. בעקבות חוזה גאורגייבסק (1783) וכיבושה מחדש של מזרח גאורגיה לתקופה קצרה על ידי אע'א מוחמד ח'אן קג'אר, סופחה ממלכת כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית בשנת 1801. השליטה הרוסית על ממלכת כארתלי-קאחתי הושלמה עם החתימה על הסכם גוליסטן בשנת 1813.
Hidden Treasures
Hidden Treasures (בתרגום חופשי: "אוצרות מוסתרים") הוא אלבום EP של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. האלבום יצא לאור בשנת 1995 ומאגד בתוכו את שירי הלהקה שלא נכללו באלבומים עד אז. במקור יצא האלבום כדיסק בונוס לאלבום Youthanasia, ומאוחר יותר נמכר גם כאלבום עצמאי. האלבום יצא בהוצאה מחודשת בשנת ב-30 באפריל 2007, אשר לא יצאה לאור באופן רשמי בארצות הברית, עקב הכללתם של רוב שירי האלבום ב-Warchest, אלבום האוסף של הלהקה.
ג'וד האלמוני
ג'וד האלמוני (באנגלית: Jude the Obscure) הוא הרומן האחרון שכתב תומאס הרדי. הספר התפרסם לראשונה במגזין, בהמשכים, ובשנת 1895 קיבל צורת ספר. הספר נשרף באופן פומבי על ידי הבישוף אקסטר באותה שנה. גיבור הספר, ג'וד פולי, הוא צעיר ממעמד נמוך החולם להיות אדם משכיל. שתי הדמויות הראשיות הנוספות הן אשתו ארבלה ודודניתו סו. הספר עוסק בנושאים רבים ובהם: מעמד חברתי, השכלה, דת, נישואים והמודרניזציה של המחשבה והחברה.
עלילת הספר
לאחר שאשתו נטשה אותו, ג'וד מחליט לעבור לכרייסטמינסטר. הוא מתחיל לעבוד בתור סתת על מנת לכלכל את עצמו ובזמנו הפנוי חוזר ללימודיו, בתקווה להיכנס לאוניברסיטה מאוחר יותר. בעיר הוא פוגש בדודניתו סו בריידהד ומתאהב בה. סו וג'וד פוגשים במורה הילדות של ג'וד-מר פילוטסון, שעתיד להתחתן עם סו. סו נמשכת לאורח החיים הנורמלי שבנישואיה אך עד מהרה היא מוצאת שהנישואין אומללים, מכיוון שבנוסף להיותה מאוהבת בג'וד, היא נגעלת פיזית מבעלה (וכנראה מקיום יחסי מין בכלל).
סו לבסוף עוזבת את פילוטסון למען ג'וד. בעלה, שאוהב אותה, מסכים ומציע לה תמיכה כלכלית אך היא מסרבת ומבקשת ממנו שיתגרש ממנה. פילוטסון מרגיש שזהו חטא להשאיר את סו יחד איתו, בשל אהבתם החזקה של שני הדודנים ולכן מסכים לדרישותיה. ג'וד וסו גרים זמן מה ביחד אך לא מממשים את אהבתם בגלל פחדיה של סו. בנוסף שניהם מפחדים להינשא, מכיוון שלמשפחתם יש היסטוריה טראגית בכל הנוגע לנישואין, הם חוששים שמסמכים שיציגו התחייבות לאהוב אחד את השני עלולים רק להרוס את אהבתם. לבסוף, ג'וד מצליח לשכנע את סו לקיים יחסי מין ונולדים להם ילדים. בנוסף, לפני הולדת ילדיהם, ג'וד מקבל מכתב מארבלה. ארבלה גילתה שהיא בהריון, לאחר שנטשה את ג'וד ושהילד הוא ממנו, היא מבקשת מג'וד ליטול עליו משמורת. ג'וד וסו מקבלים את הילד ללא היסוסים, וכאשר הוא מגיע הם מבחינים בבגרות מסוימת במבטו, ג'וד קורא לו על שמו, אך כינויו המקובל לכל אורך הספר הוא אבא-זמן הקטן.
סו וג'וד מוחרמים חברתית מפני שהם גרים ביחד מבלי להיות נשואים, בעיקר לאחר שילדיהם נולדים. מעסיקיו של ג'וד מפטרים אותו ובעלי הבית בו גרו מגרשים אותם. ג'וד וסו נקלעים לקשיים רבים, כלכליים וחברתיים, אווירת הדיכאון שוררת בבית וסו, מבלי להבחין, מדברת על בעיותיהם עם אבא-זמן הקטן וגורמת לו לחשוב (בלי כוונה), שהוא והילדים הם נטל נוסף ומיותר. יום אחד לאחר שג'וד וסו חוזרים לביתם הם מזדעזעים לגלות שאבא-זמן הקטן חנק את שני אחיו ותלה את עצמו. הוא השאיר אחריו פתק ובו כתב: "זה מפני שאנו רבים מדי".
ביקורות
הספר נקרא "ג'וד הדוחה" על ידי מבקר אחד לפחות, הוא קיבל ביקורות שערורייתיות בשל הנושאים השערורייתיים לתקופה והאווירה הדיכאונית והפסימית בספר. לאחר ג'וד הפסיק הרדי לכתוב רומנים, אחת הסיבות הייתה הביקורות הקשות ש"ג'וד האלמוני" קיבל. הוא הקדיש את שאר חייו לכתיבת שירה בלבד.
ג'וד התפרסם לראשונה בשם "השוטה" ו"הלבבות מורדים" בהוצאות של המגזין החודשי הרפר באמריקה ובאירופה. מדצמבר 1894 ועד נובמבר 1895. בהוצאות היו שינויים רבים בשל התעקשות העורך, הוא טען שזה היה בשל סיבות מוסריות.
סרטים, עיבודים לטלוויזיה ושירים
יש מספר סרטים ושירים על פי הספר:
תרגומים לעברית
הרומן תורגם פעמיים לעברית, ב-1960 יצא תרגום של א"ד שפיר בהוצאת הקיבוץ המאוחד. תרגום שני של עודד פלד יצא בשנת 2002 בהוצאת כרמל עם איורים מאת יוסל ברגנר‬.
מחוזות טג'יקיסטן
מבחינה מנהלית טג'יקיסטן כוללת 2 מחוזות (viloyat), מחוז אוטונומי, נפות בכפיפות מרכזית ואזור הבירה. המחוזות מחולקים בחלוקת משנה לנפות. חלוקה זו התגבשה בשנת 1992 זמן קצר לאחר עצמאות המדינה.
מחוז אוטונומי גורנו-בדח'שאן מהווה כ-45% משטח המדינה אך מתגוררים בו כ-230 אלף תושבים בלבד.
אנגלית קנדית
איות
האיות הקנדי של השפה האנגלית משלב מסורות אנגליות ואמריקאיות. השוני הבולט ביותר הוא טמון במילים אשר נגמרות ב-er או or. במרבית המילים האלה, משתמשים בקנדה באיות האנגלי: colour ,harbour ו-centre במקום color ,harbor ו-center כמו שנהוג בארצות הברית. למרות זאת, השימוש בחוקים האמריקאים אינו נדיר.
בעוד שבארצות הברית משתמשים באיות הצרפתי defense, בקנדה משתמשים באיות האנגלי defence. למרות זאת, האיות defensive הוא אוניברסלי (הדבר נכון גם לגבי offence ,offense ו-offensive).
בקנדה גם נהוג tyre במקום tire בארצות הברית; אבל curb כמו בארצות הברית במקום kerb בבריטניה.
בקנדה נהוג להשתמש בסיומת ize- במקום ise- (לדוגמה, advertize במקום advertise). כמו כן, קנדים מעדיפים לכתוב encyclopedia במקום הצורה הבריטית הלטינית encyclopædia. למרות זאת, הם כותבים manoeuver ו-archaeology במקום הצורה האמריקאית (maneuver ו-archeology).
הגייה
ככלל, האנגלית הקנדית נהגית כמו האנגלית האמריקאית, בעיקר במערב ובמרכז קנדה. לתושבי ניופאונדלנד יש מבטא משלהם כמו גם לתושבי מזרח קנדה. מילים מסוימות, כמו fragile ,anti ו-touché נהגות כמו באנגלית בריטית. מאפיין בולט של מבטא האנגלית הקנדית (כפי שקיים גם במעט אזורים של ארצות הברית, במיוחד אלו הסמוכים לקנדה), הוא אי היכולת להבחין בין הגיית תנועה פתוחה לגמרי לבין הגיית תנועה אחורית חצי פתוחה (שאחריה אין r), כך ששתי התנועות נהגות כתנועה פתוחה לגמרי.
אוצר מילים
הנה מספר דוגמאות לשימוש קנדי:
בביטוי eh נהוג להשתמש כמילת פניה, שאלה וכו'.
גן עדן לכלבים 2
גן עדן לכלבים 2 (באנגלית: All Dogs Go to Heaven 2; בתרגום חופשי: כל הכלבים מגיעים לגן עדן 2) הוא סרט אנימציה אמריקאי משנת 1996 המהווה סרט המשך ל"גן עדן לכלבים" משנת 1989.
עלילה
צ'ארלי ואיצ'י חוזרים לכדור הארץ כדי למצוא ולהחזיר את הקרן של גבריאל שקארפייס גנב מגן עדן ואיבד איפה שהוא בסן פרנסיסקו. בדרך הם פוגשים בילד בשם דייוויד שברח מהבית ובכלבתו סאשה ומנסים לעזור להם, אבל השעון מתקתק והם חייבים לשוב בזמן לגן עדן אולם הם נתקלים בחתול ענק ומרושע בשם רד אשר זומם לגנוב את הקרן של גבריאל ולכלוא את כל הכלבים מגן עדן בכלא אלקטרז. למרבה המזל צ'ארלי מנגן בקר ומחזיר את כל הכלבים לגן עדן ואילו רד נשלח לגיהנום ולקח את קארפייס איתו (כי קארפייס סגר עם רד עסקה עבור נשמתו) לאחר האירועים צ'ארלי ואיצ'י חזרו לגן עדן, לצ'ארלי קיבל הזדמנות לחזור הביתה אולם איצ'י רצה להישאר בגן עדן. לבסוף צ'ארלי חזר לביתו בכדור הארץ והתאחד מחדש עם סשה ועם דייוויד, ובנוסף דייוויד התאחד מחדש עם הוריו ואמו מסבירה לו: שאם יש לה תינוק חדש זה לא אומר שהיא לא אוהבת אותו ודייוויד שמח ויחד הם אימצו את צ'ארלי וסשה, ושני הכלבים התאהבו ועברו לחיים חדשים בביתו של דייוויד .גורדון פרימן מת בסוף.
כרומוזום
כְרוֹמוֹזוֹם (מיוונית עתיקה: χρωμόσωμα; χρῶμα - צבע, σῶμα - גוף) הוא מולקולת ענק אחת ארוכה ורציפה של DNA, עם החלבונים הקשורים אליה. הכרומוזומים הם הצורה שבה מופיע החומר התורשתי ביצורים החיים, בשלב שלפני חלוקת התא (מיוזה או מיטוזה).
כרומוזום הוא מבנה מאורגן של דנ"א וחלבונים. בפרט, מצבי האריזה שלו, והנגישות לגן שבו, נשלטים על ידי חלבונים הקרויים היסטונים. כרומוזומים נבדלים מאורגניזם אחד לשני הן בגודלם והן בתכולתם הגנית. סליל הדנ"א יכול להיות מעגלי, בפרוקריוטיים, או ליניארי, באיקריוטיים. כרומוזום אופייני יכול לכלול בין עשרות אלפי זוגות למיליארדי זוגות של נוקלואטידים.
היסטוריה
למולקולות ה-DNA ניתנו בעבר שני שמות שונים. לחומר הגרגרי שראו - המצב החוטי של הכרומוזומים - קראו כרומטין (משום שניתן היה לצבוע אותו צביעה היסטוכימית, כרומה - צבע) ולמבנים הדחוסים קראו כרומוזומים ("גופי צבע"). כיום, הכרומטין מוגדר על ידי צבר מולקולות ה-DNA בגרעין התא, והחלבונים הנלווים אליהן, בעוד כרומוזום הוא מולקולת DNA יחידה, והחלבונים הנלווים אליה.
באאוקריוטיים
כרומוזומים נמצאים בגרעין התא בדרך כלל, אבל גם באברוני התא, מיטוכונדריה (בבעלי-חיים) וכלורופלסטים (בצמחים), המכילים כרומוזומים משלהם ממקור אמהי, מה שמעיד, כנראה, על מקור חיידקי.
מצב חוטי
הכרומוזומים, בין חלוקות התא, נמצאים במצב חוטי, כאשר אנזימים וחלבונים רבים קשורים אליו. מצב זה הוא מצב פתוח למחצה המאפשר להם לעבור שעתוק. כאשר מסתכלים עליהם במצב זה, בהגדלה לא גדולה מאוד, הם נראים כגרגרים.
הכפלה ודחיסה
לקראת חלוקת תא מיטוטית, הכרומוזומים מוכפלים ליצירת כרומוזום מיטוטי המכיל זוג של עותקים זהים של הכרומוזום המכונים כרומטידות אחיות. כרומטידות אחיות מחוברות ביניהן באמצעות מקטע כרומוזומלי הנקרא צנטרומר. בנוסף, נדחסים הכרומוזומים המיטוטיים למבנה צפוף ומאורגן, באמצעות קיפולים חוזרים ונשנים ברמות שונות, המכונה "פיתולי על". במצב זה, הכרומוזום תופס נפח מזערי יחסית לאורכו (כרומוזום יכול להגיע לאורך של כמטר ועשרים סנטימטרים). תהליך הדחיסה מתבצע על ידי אנזים ממשפחת הטופואיזומראזות, כאשר הוא כורך את המולקולה על גבי חלבוני מבנה בשם היסטונים, המקנים לה יציבות מחד, ונגישות בררנית מתוזמנת היטב, לגנים המיועדים לשיעתוק. כרומוזומים אלה ממוקמים במרכז התא, באמצעות מערכת הכישור המיטוטי. רק במצבו הדחוס, ניתן לראות כרומוזום כמות שהוא בעזרת מיקרוסקופ אופטי. לכל כרומוזום בתא יש מבנה טיפוסי של כרומוזום מיטוטי, אשר חריגות ממנו עשויות להעיד על פגמים גנטיים.
הפרדת הכרומטידות האחיות
צנטרוזומים נודדים לשני קצות התא ושולחים את סיבי הכישור הנקראים גם צינורונים, microtubules. סיבי הכישור מכל קצה אוחזים בכרומטידה אחת ועל ידי כך מפרידים בין הכרומטידות.
בפרוקריוטיים
אצל פרוקריוטיים ישנו כרומוזום אחד בלבד אשר נמצא בציטופלסמה. כיוון שיש רק כרומוזום אחד, חלוקת התא פחות מורכבת מאצל איקריוטיים, אבל עדיין כוללת קיפול מסוים של המולקולה. בפרוקריוטים אין היסטונים, והקיפול מתבצע בסיוע של ה-RNA ותרכובות פוליקטיוניות (בעלות מטענים חיוביים) אשר נמשכות לחומצות הגרעין הפוליאניוניות (בעלות מטענים שליליים).
שימור מספר הכרומוזומים במהלך הדורות
תאי הרבייה או תאי הזוויג (גמטות) הם התאים המשמשים לרבייה זוויגית – תאי זרע ותאי ביצית. הם נוצרים בתהליך המיוזה, ומכילים n כרומוזומים כל אחד, זאת בשונה מתאים סומטיים (תאי גוף) שמכילים 2n (או n זוגות כרומוזומים הומולוגיים). הצאצא מקבל אפוא n כרומוזומים מהאם ו-n כרומוזומים מהאב וכך נשמר מספר הכרומוזומים במהלך הדורות.
ההפחתה במספר הכרומוזומים מתרחשת רק בזמן יצירתם של הזרעונים והביציות באיברי הרבייה. במהלך ההפריה, הזרעון והביצית מתלכדים, ושוב יש בביצית המופרית 2n כרומוזומים, כלומר n זוגות של כרומוזומים הומולוגיים. בדרך זאת נשמר מספר הכרומוזומים האופייני למין. תרומתו של כל אחד מההורים לעובר המתפתח שווה, כי כל אחד מהם תורם הומולוג אחד לכל זוג הומולוגים הנמצאים בכל אחד מתאי גופו של העובר.
קריוטיפ
לשם קביעת מספר הכרומוזומים באורגניזם דיפלואידי, ניתן, בתנאי מעבדה, להקפיא תא שמצוי בתהליך חלוקה בעזרת חומר כימי בשם קולכיצין. במצב זה, הכרומוזומים הם בעלי גוון צבעוני (השם כרומוזומים ניתן להם בשל יכולתם להיצבע), וכך ניתן לצלמם ולצפות בהם כשהם מאורגנים במבנה הקרוי קריוטיפ או קריוגרם. לבני האדם, כמו לאורגניזמים זוויגיים אחרים, יש זוגות של אותו כרומוזום הקרויים אוטוזומים, וזוג כרומוזומי מין שיכולים להיות משני סוגים, אשר צירופים מסוימים שלהם מאפיין, בדרך-כלל, את מינו של אורגניזם. למשל, באדם, הצירוף XX מאפיין נקבה ו-XY, זכר.
קמרובו (מחוז)
מחוז קמרובו (ברוסית: Кемеровская область; בתעתיק: קמרובסקאיה אובלסט; ידוע גם בשם קוזבאס – Кузба́сс) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי.
המחוז הוקם ב-26 בינואר 1943 תוך הפרדתו ממחוז נובוסיבירסק.
המחוז מחולק ל-18 אזורים מוניציפליים ו-16 אזורים עירוניים.
היסטוריה
התושבים המקוריים של האזור הם שורי וטלאוטים. התיישבות רוסית החלה בשנת 1618. בשנת 1721 התגלו מרבצי פחם באזור העיר קמרובו. בתחילת המאה ה-20 החל פיתוח מואץ של תעשיית הפחם והפלדה באזור.
דמוגרפיה
כ-87% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. רוב תושבי המחוז הם רוסים (92%), אך קיימות גם קהילות גדולות של שורים, טטרים, אוקראינים, צ'ובשים וגרמנים. הערים הגדולות הן נובוקוזנצק (כ-560 אלף תושבים) וקמרובו (כ-520 אלף תושבים).
בעקבות גירוש גרמנים לחלקים אחרים של ברית המועצות, במחוז הייתה אוכלוסייה גרמנית משמעותית שהצטמצמה לכ-23 אלף בשנת 2021.
כלכלה
תעשיית הפחם מהווה חלק מרכזי בכלכלת המחוז. מכרות הפחם פזורים למעשה בכל שטחי המחוז ותוצרתם מהווה כ-56% מסך הפחם המופק ברוסיה.
מידלמארץ'
הרומן מתמקד בעיירה הדמיונית "מידלמארץ'" בשנים 1830–1832, והוא מכיל עלילות מרובות ומספר רב של דמויות. בנוסף לנושאים המרכזיים והקשורים זה לזה ברומן, הוא עוסק בנושאים פוליטיים ורעיונות רבים, דוגמת מעמד האישה, נישואין, אידיאליזם וחשיבות עצמית, דת וצביעות, רפורמה פוליטית וחינוך.
הרומן מידלמארץ' זכה לפופולריות ונחשב לאחת מיצירות המופת בספרות האנגלית, על אף שכמה מבקרים הביעו את אי שביעות רצונם לגבי עתידה הצפוי של דורותיאה, אחת הדמויות הראשיות. וירג'יניה וולף טענה על הרומן שהוא ספר נהדר, ועל אף חוסר השלמות שלו הוא אחד מן הרומנים היחידים בשפה האנגלית הכתובים למבוגרים.
רקע
ב-1 בינואר 1869 ג'ורג' אליוט רשמה את משימותיה לשנה הקרובה ביומנה. הרשימה כללה "רומן בשם מידלמארץ'", לצד כמה שירים ופרויקטים נוספים. הרומן האחרון שלה עד אז, "פליקס הולט", פורסם לפני יותר משנתיים ולא נמכר היטב. למרות זאת, עלילת הרומן החדש אמורה הייתה להתרחש באותה תקופה כמו העלילה של פליקס הולט, ערב קבלת חוק הרפורמה של 1832 באנגליה וויילס, ולהתמודד עם סוגיית הגדלת מספר הזכאים להצביע בבחירות.
בגרסה הראשונית שלו, מידלמארץ' הוא סיפור שבו מעורבים רופא שאפתן בשם לידגייט, משפחת וינסי, ומר פדרסטון. התקדמות הרומן הייתה איטית. עד ספטמבר רק 3 פרקים של הרומן הושלמו. הסיבה העיקרית לחוסר ההתקדמות הייתה הסחת הדעת שנוצרה בעקבות המחלה של בנו של לואס, ת'ורני, שגסס משחפת. בעקבות מותו ב-19 באוקטובר 1869, אליוט הפסיקה לכתוב את הרומן. בנקודה הזו לא בטוח אם אליוט התכוונה להמשיך בפרויקט המקורי. בנובמבר 1870, יותר משנה לאחר מכן, היא החלה לעבוד על סיפור חדש לחלוטין, "מיס ברוק", שהדמות המרכזית בו היא דורותיאה ברוק. הרגע המדיוק שבו היא התחילה לשלב בין העלילה הזו לעלילה של מידלמרץ' לא ידוע, אך הפרויקט יצא לדרך במרץ' 1871.
כאשר נודע כי היא כותבת רומן חדש, החליטו באיזה צורה הוא הולך להתפרסם. במאי 1871 לואס ביקש מהמוציא לאור ג'ון בלאקווד לפרסם את הרומן בשמונה חלקים ובפער של חודשיים מדצמבר 1871. בלאקווד הסכים.
עלילת הספר
דורותיאה ברוק היא אישה צעירה ואידיאליסטית אשר לה תוכנית והיא מעוניינת לעזור לעניים המקומיים. הוריה מתו והיא חיה עם אחותה סיליה תחת ההשגחה של דודה, מר ברוק. מר ברוק וסיליה מעוניינים שתינשא לסר ג'יימס צ'אטם, המרבה לחזר אחריה, אך לצערם היא נישאת לאדוארד קזובון, גבר משכיל וקפדן בגיל העמידה, שעסוק בכתיבה של יצירה אקדמית שאפתנית - "המפתח לכל המיתולוגיות". דורותיאה מאמינה בתחילה בחשיבות הפרויקט של קזובון והיא מעוניינת להגשים את עצמה על ידי תמיכה בחיים האינטלקטואליים של בעלה. השניים נוסעים לירח הדבש ברומא, שם מתגלים מתחים ראשונים בנישואיהם. קזובון מסתגר רוב הזמן בספרייה בוותיקן לצורך איסוף החומרים האינסופי ליצירתו. כשדורותיאה מעזה להציע עזרה ולשאול מתי יתחיל בכתיבה של היצירה, הרצון הטוב שלה נתקל בחוסר הביטחון של קזובון, שמפרש את אמירותיה כביקורת. אט אט מתברר לדורותיאה שהפרויקט הגדול שלו נדון לכישלון, ורגשותיה כלפיו מתחלפים ברחמים. קזובון מצדו נוטר לה טינה ומפחד שחולשתו תתגלה לה.
ברומא, דורותיאה פוגשת את בן דודו הצעיר של קזובון, ויל לאדיסלו, צעיר בעל חיוניות, אך חסר אמצעים ותלוי בתמיכה הכספית של קזובון. לאדיסלו הוא ההפך הגמור של קזובון. בניגוד לאפרוריות, למסורתית ולהתמדה של האחרון, לאדיסלו מלא ברעיונות רומנטיים, הוא ישיר, ומתקשה להחליט על דרך ברורה לחייו. המשיכה של לאדיסלו לדורותיאה ברורה מרגע פגישתם, אך היא מסורה למחויבותה כלפי קזובון, ובתחילה אין להם כוונות רומנטיות. לאדיסלו חושף בפני דורותיאה את האמת לגבי בעלה, שהוא לא מעורה במחקר העדכני ביותר כיוון שאינו קורא גרמנית ושאין לפרויקט השאפתני שלו סיכוי להצליח. חוסר החיבה והקנאה של קזובון כלפי לאדיסלו ברור מההתחלה, והוא מנסה לאסור על מפגשים בינו לבין דורותיאה.
לאחר שדורותיאה וקזובון חוזרים לאחוזתם, קזובון לוקה בהתקף לב והוא מבין שהזמן לכתיבה של יצירתו אוזל. הרופא שנקרא לטפל בקזובון הוא ד"ר לידגייט שקורותיו מסופרות בעלילה מקבילה. המשיכה של לאדיסלו לדורותיאה מביאה אותו להפסיק את מסעותיו באירופה והוא מבקש לבקר במידלמארץ'. קזובון החולה מבקש מדורותיאה לכתוב ללאדיסלו ולמנוע את הביקור, אבל אי-הבנה מובילה לכך שמר ברוק, דודה של דורותיאה, מזמין את לאדיסלו לשהות באחוזתו ולהיות יד ימינו ככותב בעיתון שרכש. קזובון לא מרוצה מכך, הוא לא מעוניין בקרבתו של לדיסלאו ומבקש לאסור עליו לעבוד בעיתון. כשלדיסלאו מסרב קזובון מנתק את הקשר עימו ואוסר עליו לבקר באחוזתו.
על ערש דווי קזובון מנסה לחלץ מדורותיאה הבטחה כי במותו תימנע מלפעול בניגוד לרצונו ותעשה את מבוקשו. דורותיאה, שאינה מודעת לקנאה של קזובון בלאדיסלו ומחשבותיו על היחסים ביניהם, חושבת שבכוונתו לבקש ממנה להשלים את יצירתו, שבה היא חדלה להאמין. לפני שהיא מספיקה להבטיח משהו, בעלה מת. אז מתברר כי קזובון הוסיף סעיף לצוואתו שאומר כי אם דורותיאה תינשא ללאדיסלו היא תאבד את כל רכושה. כל המודעים לדבר חושבים שמדובר באקט אנוכי ובלתי-ראוי, שעתיד להביא לשמועות ולהשחית את שמה של דורותיאה. השמועות אכן פורשות כנפיים. לאדיסלו מגלה את דבר הצוואה רק בשלב מאוחר יותר, ואינו מודע לכך שכולם חושבים שהוא מסכן את שמה של דורותיאה בכך שהוא נשאר במידלמארץ' וכופה עליה את נוכחותו. דורותיאה לא מרחיקה אותו מפני שהיא מחבבת אותו, ומבלי להיות מודעת לכך מפתחת כלפיו רגשות אהבה.
בעלילה מקבילה רופא צעיר ואידיאליסט בשם טרשיוס לידגייט מגיע למידלמארץ'. הוא מגיע מרקע אריסטוקרטי, אך התלהבותו מעולם הרפואה המודרנית הביאה אותו לזנוח את החיים של המעמד הגבוה וללמוד רפואה בפריז. יש לו תוכניות מתקדמות לרפורמה בתחום. הוא רואה במידלמארץ' הזדמנות לממש את תפיסת העולם הרפואית שלו ולקדם מחקר שיתרום לרפואה המודרנית, אבל החדשנות שלו מעוררת את החשדנות של עמיתיו. הוא סבור, למשל, שרופאים לא צריכים לנפק את התרופות שהם רושמים ללקוחותיהם, פרקטיקה שהיא רווחית עבור הרופאים אבל משחיתה את המקצוע הרפואי. לידגייט מתנדב בבית החולים החדש שהקים מר בולסטרוד, בנקאי עשיר ודתי שידו בכל העסקים בעיירה, ואשר מנסה להשתמש בכוחו כדי לכפות את תפיסת העולם המתודיסטית הקנאית שלו על בני העיירה. הצורך ביחסים טובים עם בולסטרוד משכנע את לידגייט לתמוך באיש דת מסוים לתפקיד בבית החולים, בניגוד לצו ליבו ובניגוד לעמדת עמיתיו הרופאים. הנפגע מכך הוא חברו, הכומר פיירברודר, שגישתו הדתית אינה קנאית ומתרכזת בטובת הקהילה והמאמינים. התוצאה היא שלידגייט מצטייר כבן חסותו של בולסטרוד, שאינו אהוד. השמועות שנפוצות לגבי לידגייט ותפיסתו כמתנשא גורמות לפגיעה בשמו וביכולתו להתפרנס.
האחיינית של בולסטרוד היא רוזמונד וינסי היפהפייה, בתו של ראש העירייה. רוזמונד קיבלה חינוך טוב מידי בבית ספר שמטרתו להכשיר נשים על פי כללי ההתנהגות הראויים לגבירות אריסטוקרטיות. משאת נפשה היא להתקדם בסולם החברתי ולחיות באופן התואם את הערכים היקרים שעל פיהם חונכה. היא מעוניינת ברופא לידגייט, ולו בשל מוצאו האריסטוקרטי. רוזמונד בזה לחברה במידלמארץ' ולידגייט מגיע מבחוץ. הוא מסמל עבורה את האפשרות לצאת מהחיים הפרובינציאליים בעיירה. כשאחיה של רוזמונד, פרד וינסי, נהייה חולה, היא מנצלת את ההזדמנות כדי להביא את לידגייט לבית הוריה וכך מתחילה בינם מערכת יחסים קרובה. בתחילה, לידגייט מתייחס ליחסים בינו לבין רוזמונד כפלירטוט בלבד והוא מכיר בכך שמצבו הכלכלי ושאיפותיו הרמות לא מאפשרות לו להינשא בשלב זה. אולם, ככל שהיחסים בין השניים מתהדקים כך נפוצות בעיירה שמועות על כך שהשניים מאורסים. בעקבות השמועות הוא מנתק בתחילה את הקשר עם רוזמונד, אבל בסופו של דבר הם נפגשים ומחליטים להתחתן. הניגוד בין האנוכיות שלה לאידיאליזם שלו מבטיח שנישואיהם לא יהיו מאושרים. השאיפות וההרגלים היקרים של רוזמונד, עליהם היא לא מוכנה לוותר, והחולשה של לידגייט מולה, מביאים אותו לסף פשיטת רגל. רוזמונד לא עוזרת לו, שכן אינה רוצה להשפיל את עצמה במידלמארץ' ולחיות סגנון חיים שאינו תואם את מעמדה. היא מתעקשת לעשות כרצונה ומחמירה את מצבם.