cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדינה עברית עלייה חופשית
המדיניות הציונית בראשית תקופת המנדט
ההסתדרות הציונית ראתה ביכולת הקליטה הכלכלית עיקרון מסדיר יעיל, נאמן לרוחה של הצהרת בלפור, וניתן להצדקה אל מול תביעות הערבים. לתפיסתה, ניהול העלייה על פי שיקולים מדיניים היה גורם להפסקתה בלחץ הערבים, ומדיניות של עלייה חופשית היה גורם להרס המשק היהודי בארץ ישראל, שסבל מאבטלה כרונית. לאור האמור, היה זה אך נוח להנהגה הציונית שהעיקרון אותו קבעה ממשלת המנדט, יהווה חיץ בינה ובין הדרישה הגדולה לעלייה בקרב יהודי הגולה. ההנהגה הציונית חששה כי עלייה מעבר ליכולת הקליטה הכלכלית תגרום לקריסה כללית ולירידה גדולה, ותסתום את הגולל על המשך העלייה למשך זמן רב.
עם זאת, ההנהגה הציונית חלקה על ממשלת המנדט לגבי אופן פירושו של עיקרון יכולת הקליטה הכלכלית – האם יש להתחשב ביכולת הקליטה הכלכלית רק של המגזר היהודי הארץ לצורך חישוב כמות העולים המותרת, או שיש לקחת בחשבון את יכולת הקליטה הכלכלית של המשק הארץ-ישראלי כולו, כך שלא תתאפשר עליית יהודים כל עוד מצויים בשוק העבודה מובטלים ערבים שניתן להעסיקם. האם יכולת הקליטה הכלכלית היא קריטריון מחייב ובלעדי, או שניתן לערב גם שיקולים פוליטיים לשם הגבלת העלייה ועוד.
המוסדות הציוניים חתרו להפרדה בין משק העבודה היהודי לזה הערבי, וליצירת משק יהודי מבוסס עבודה עברית בלבד, דבר שיגביר את העלייה וייצור רוב יהודי בארץ ישראל. לפיכך הם חתרו לניתוק הקשר בין ממדי ההגירה היהודית לממדי האבטלה בקרב הערבים, ודרשו שממדי העלייה ייקבעו רק על בסיס המשק היהודי.
בתקופות של שפל כלכלי נזהרו המוסדות הציוניים שלא ייפול עליהם הנטל של קליטת העולים, ולפיכך היו שנים בהן ההנהלה הציונית כלל לא ביקשה מכסת 'עלייה עובדת' (בשנים 1927–1928), או שביקשו להעלות עולים במסגרת סעיף עובדים בעבודות ממשלתיות וציבוריות (בשנים 1932, 1936). בתקופות של גאות כלכלית, הגישו המוסדות הציוניים בקשות ריאליות שהתבססו על נתונים נכונים ככל האפשר, אך לעיתים הם הגזימו בכמות הנדרשת.
בכל תקופת המנדט הגיעו ארצה אף עולים בלתי-לגאליים, אשר בהיותם כאלה לא חלו עליהם תקנות ההגירה של השלטונות, ולא עקרונות הברירה של המוסדות הציוניים.
שינוי הגישה בשנות הארבעים – הספר הלבן והשואה
ביולי 1937 השתנתה מדיניות ההגירה באופן רשמי, בספר לבן שפורסם עם דו"ח וועדת פיל שהמליצה להגביל את עליית יהודים לארץ ישראל ל-12,000 איש לשנה. הממשלה הודיעה בחודש יולי 1937 כי החל מחודש אוגוסט 1937 ועד חודש מרס 1938, תוגבל כמות העולים היהודים הכוללת ל-8,000 נפש. הגבלת הגירת היהודים נעשתה גם משיקולים מדיניים, ולא רק משיקולים כלכליים. כך מדיניות 'התקרה המדינית' החליפה את עקרון 'יכולת הקליטה הכלכלית', ועד פרסום הספר הלבן של מקדונלד במאי 1939, נשמרה המכסה של 1,000 עולים בחודש. בספר הלבן של מקדונלד נכתב מפורשות, כי חדלים מעיקרון יכולת הקליטה הכלכלית לטובת 'התקרה המדינית'. ודבר זה נומק ברצון לשמור על יחסי הכוחות הדמוגרפיים בין יהודים לערבים, כך שחלקם של היהודים בארץ לא יעלה על 1/3 מכלל האוכלוסייה.
ב-'ועידת אויאן' שהתכנסה בעיר אויאן שבצרפת בחודש יולי 1938 ודנה במציאת פתרון לבעיית הפליטים היהודים (ופליטים נוספים) שנמלטו מאימת הנאצים, ניתנה הבטחה אמריקאית לבריטים שלא ידונו בשאלת ארץ ישראל – תנאי שאותו העמידו הבריטים להשתתפותם בוועידה. ועידה זו נגמרה בכישלון, כמו גם פתרונות פוליטיים נוספים לשאלת ארץ ישראל (תוכנית החלוקה, ועידות השולחן העגול).
לאחר מלחמת העולם התברר, כי לא צפוי שינוי ביחס הממשלה לטובת העלייה. ממשלת הלייבור החדשה בבריטניה אשררה את מדיניות הספר הלבן של מקדונלד משנת 1939. עם זאת, בלחץ הממשל האמריקאי, שדרש מהבריטים הכנסת פליטים יהודים מאירופה לארץ ישראל, הוקמה ועדת חקירה, הוועדה האנגלו-אמריקאית, שהמליצה על העלאת 100,000 הפליטים ששהו במחנות העקורים. המדיניות הציונית שראתה באותה העת בחיוב עלייה גדולה, נתנה את אותותיה בהרכב האנושי של העולים בשנים אחרי מלחמת העולם. אמנם ממדי העלייה נשארו מצומצמים, אולם אוכלוסיית העולים בשנים 1945–1948 כללה חולים ונכים פליטי שואה, משפחות שלמות, וקשישים בודדים.
הן המנהיגים הציונים, והן מנהיגי העולם דוגמת הארי טרומן נשיא ארצות הברית, ראו צורך בהקמת מדינה יהודית לשם הצלת יהודים נרדפים ומתן מקלט להם. כלומר הקמת המדינה היהודית הייתה לצורכי הצלת יהודים מרדיפה, ולא לצורכי בניית ארץ ישראל.
'עלייה חופשית' – רטוריקה ומדיניות במאבק להקמת המדינה
להעפלה לארץ ישראל נועדו שני תפקידים. האחד בחזית המדינית חיצונית, והשני בחזית הפנימית.
בחזית החיצונית - במסגרת המאבק שניהל היישוב היהודי בארץ לאחר מלחמת העולם השנייה נגד בריטניה, רווח השימוש בסיסמה "בוז לספר הלבן! עלייה חופשית! מדינה עברית!". העפלה נועדה לשמש מנוף להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, והיא הייתה אחת מארבע החזיתות בהן התנהל המאבק להקמת מדינה יהודית (יחד עם הפעילות המדינית-דיפלומטית, פעולות צבאיות והקמת יישובים).
בקיץ 1947 ביקרה בארץ ועדת האו"ם המיוחדת לשאלת ארץ-ישראל – אונסקו"פ (United Nations' Special Committee on Palestine – UNSCOP). הוועדה שהתה כארץ בזמן שאוניית המעפילים אקסודוס 1947 הגיעה, ואנשיה נוכחו לראות את המאבק שהתחולל עם הגעתה. בדין וחשבון שהגישה וועדה היא ציינה את התרשמותה מהמאמצים להביא מהגרים יהודים לארץ ישראל למרות מאמצי המניעה הנחושים מצד הממשלה, ומהתמיכה הרחבה שמאמצים אלה מקבלים מצד היישוב היהודי בארץ-ישראל ומחוצה לה. התרשמות זו של הוועדה מבארת את עיקר תרומתה של העפלה למאבק להקמת מדינה יהודית – היותה נושא הזוכה לתמיכה רחבה מצד הציבור היהודי בישראל ומחוצה לה. תמיכה רחבה זו היוותה הוכחת לבגרותו האזרחית של היישוב, ובשלותו לעצמאות.
בקיץ 1947 מיצתה העפלה את תפקידה בחזית החיצונית כמנוף להקמת מדינה יהודית, וביום 29 לחודש נובמבר 1947 התקבלה החלטת האו"ם על חלוקת הארץ והקמת מדינה יהודית בחלק ממנה.
בחזית הפנימית – באותם ימים היישוב בארץ נחלק בין אלו שקיבלו את התווית הדרך של הנהגת היישוב שדרשה לנהוג באיפוק, לבין אלו שכונו 'פורשים', אשר צידדו בפעולות אלימות נגד הממשלה. העפלה שימשה אמצעי לליכוד שורות היישוב, לכיבוש נפש הנוער, ושכנועו לקבל עליו את המרות הלאומית.
העפלה אפשרה לשמור על אחדות היישוב, ועל קבלתו את מרות הנהגתו על אף חילוקי הדעות שהיו לגביה. להעפלה הייתה אף תרומה לכך שהיישוב הגיע לעצמאות, ללא מלחמת אחים.
בשלהי שנת 1947 חדלה העפלה מלשמש מנוף מדיני להקמת מדינה, והיא הפכה לכלי להבאת צעירים שיצטרפו למאמץ המלחמתי שעמד בפתח, והגדלת העתודה הלוחמת של היישוב – מ'מנוף' ל'אגרוף'. הנהגת היישוב הנחתה את הפועלים מטעמה בעלייה לשלוח ארצה צעירים המוכשרים לעבודה ולהגנה, ולא "סתם עולים" (זקנים וילדים). העובדה שרובם של עולים אלה נשלחו לקפריסין ולא הגיעו לארץ לא מנעה את יציאתם, משום שקפריסין נמצאת במרחק שעות שיט ספורות מן הארץ.
ההפגנות נגד הספר הלבן
בעקבות הספר הלבן של מקדונלד, מזכיר המושבות, שפורסם בחודש מאי 1939, בו הוגבלה העלייה כך שחלקם של היהודים בארץ לא יעלה על 1/3 מכלל האוכלוסייה, פרצו בארץ הפגנות סוערות, ואף הוכרזו ימי שביתה וצום. המפגינים נשאו שלטי מחאה ועליהם סיסמאות כמו "עלייה חופשית", "נקרע את רוע הגזרה", "לא ניכנע", נפרוץ ונעלה".
עיריית תל אביב ערכה הפגנות בימים 17-18.5.1939, בהם השתתפו ראשי העיר ואף הרבנים הראשיים. הפגנות דומות נערכו בירושלים ואף בערים נוספות.
סיכום
המאבק לקראת הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, ידע תמורות וחילופי דגשים במהלך קיומו. בראשית המאבק הדגש הושם על העלייה על מנת ליצור רוב יהודי בארץ, דבר שיצדיק את הדרישה להקמת מדינה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והצורך להציל את יהודי אירופה, הושם הדגש על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אשר תהווה מקום מפלט ומגן ליהודי העולם. דבר זה אף יצר אצל חלק ממנהיגי הציונות את הגישה שכדאי לקבל את המדינה בארץ ישראל המחולקת, כהצעת וועדת פיל.
קרויה
קרויה (באלבנית: Kruja או Krujë), היא בירת נפת קרויה במחוז דורס שבאלבניה. נמצאת כ-20 ק"מ צפונית לבירה טירנה. שוכנת למרגלות מבצר המתנשא לגובה 611 מטר מעליה. מספר התושבים הוא 15,900.
היסטוריה
קרויה הייתה בירתה של מדינת אלבניה הפאודלית בשנים 1190–1389 עד לנפילתה בידי הצבא העות'מאני. סקנדרבג שהיה מפקד בצבא זה התמנה למושל העיר ב-1443 אולם בתקופה זו עבר צד, איחד את האלבנים וב-2 במרץ 1444 הקים את ליגת לזה שהייתה למעשה קונפדרציה עצמאית של האלבנים נגד הכיבוש העות'מאני.
בשנים 1450–1477 עמדה קרויה נגד הצבא העות'מאני בארבע תקופות מצור עד שנכבשה לבסוף ב-1478.
הצלחתו של סקנדרבג לאחד את האלבנים ולעמוד בקרויה מול צבא גדול ממנו בהרבה, הפכה אותו לגיבור הלאומי של האלבנים ואת קרויה לאחד האתרים החשובים ביותר בהיסטוריה של אלבניה.
מבצר קרויה
בראש גבעה המשקיפה על העיר נמצא מבצר קרויה (באלבנית - Kalaja e Krujës) שבנייתו החלה במאה ה-6 לספירה. הוא מוקף בחומה עם מגדלי שמירה. דרך מרוצפת מובילה אליו בעליה ועוברת בתוך בזאר ציורי ובו חנויות קטנות למכירת עבודות יד של רקמה, שטיחים, בגדים, אלבנים מסורתיים, מזכרות וכו'.
מוזיאון סקנדרבג
מוזיאון סקנדרבג נמצא בתוך מבצר קרויה. הוא נפתח ב-1982 במבנה גדול ומפואר ובו מוצגים רבים מזמנו של סקנדרבג המתארים קורות חייו ועמידתו נגד האימפריה העות'מאנית. בפתח המוזיאון נמצא פסל גדול ומרשים של סקנדרבג ולוחמיו. הממצאים החשובים ביותר הם העתקים מדויקים של חרבו וקסדתו של סקנדרבג עם סמל העז עליה. המקור נמצא במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. גג המוזיאון מאפשר צפייה מרהיבה על קרויה והסביבה.
הר טמפל (ניו המפשייר)
הר טמפל (באנגלית: Temple Mountain) הוא הר הממוקם ברכס ואפאק, בדרום מרכז מדינת ניו המפשייר שבארצות הברית.
גובהו של ההר 623 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 173 מטרים מעל סביבתו.
שביל ואפאק, שארכו 35 מטרים חוצה את ההר. בצידו הצפוני של ההר מצויה שמורת הטבע הר טמפל (Temple Mountain Reservation), ששטחה 1.4 קמ"ר.
להר מספר פסגות, ואורכו של ההר 5.6 קילומטרים. לשלוש מפסגות ההר יש שמות:
היסטוריה
בעבר פעל על מורדותיו הצפוניות של ההר אתר הסקי הר טמפל, שנפתח בשנת 1937 והיה אחד מאתרי הסקי הראשונים בניו המפשייר. כיום השטח מהווה אתר נופש בבעלות מדינתית, בתוך שטח שמורת הטבע הר טמפל, שהוכרזה בשנת 2007.
ניקולא פיזאנו
ניקולא פיזאנו (באיטלקית: Nicola Pisano) היה פַסל ואדריכל איטלקי, הידוע בזכות הסגנון הרומי הקלסי של פסליו. יש הרואים בו את ראשון הפסלים המודרניים. שנת לידתו ומקום לידתו אינם ידועים בוודאות, וכך גם מקום ושנת פטירתו. לדעת רוב החוקרים נולד בחבל פוליה שבדרום איטליה בין 1220 ל-1225 ונפטר בפיזה בין 1278 ל-1284.
עם עבודותיו הפיסוליות העיקריות נמנות דוכן ההטפה בבפטיסטריום של פיזה – 1260, דוכן ההטפה בדואומו של סיינה – 1268 ו"המזרקה הגדולה" בפרוג'ה – 1278. על עבודותיו כאדריכל המידע מצומצם, היות שכמעט כל המבנים המוזכרים על ידי וזארי לא שרדו.
בין תלמידיו היו בנו ג'ובאני פיזאנו, ארנולפו די קמביו, ופרה גוליאמו אגנלי. הביוגרפיה של ניקולא פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
רוברט קאסלן
רוברט לואיס קאסלן הבן (באנגלית: .Robert Louis Caslen Jr; נולד ב-30 בנובמבר 1953) הוא גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון פיקד על האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. לאחר פרישתו נבחר לנשיא אוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
קריירה צבאית
קאסלן נולד וגדל בקונטיקט. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1975, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. הוא שירת במגוון תפקידי מטה ופיקוד ובמלחמת המפרץ שימש כסגן מפקד הגדוד ה-2 ברגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101. בהמשך שימש כמפקד גדוד 1 ברגימנט החי"ר ה-14 שבדיוויזיית הרגלים ה-25, כראש המטה של הדיוויזיה המוטסת ה-101 ובשנת 1999 פיקד על חטיבה 2 בדיוויזיה. בעת פיגועי 11 בספטמבר שירת קאסלן בפנטגון באגף תכנון ומדיניות של המטות המשולבים. לאחר שההמטוס החטוף פגע בבניין, לקח קאסלן חלק בחילוץ הפצועים וההרוגים מההריסות. בשנת 2002 שימש ראש מטה כוח משימה משולב 180, שכלל יחידות חיל רגלים וכוחות מיוחדים מצבא ארצות הברית ומצבאות נוספים, ולחם במסגרתו במלחמת אפגניסטן.
בשנת 2003 שירת כראש מטה הדיוויזיה ההררית העשירית ושנה לאחר מכן שירת כעוזר מפקד דיוויזיית הרגלים ה-3. בשנים 2005-2006 שימש כסגן מנהל ללוחמה בטרור במטות המשולבים ולאחר מכן שירת כמפקד הצוערים באקדמיה הצבאית שבווסט פוינט. בשנת 2008 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-25 ופיקד עליה בלחימה באפגניסטן ובעיראק. בשנת 2013 מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ושימש בתפקיד כחמש שנים. באפריל 2018 פרש לגמלאות.
ב-2019 נבחר לנשיא אוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
גורגונזולה
גורגונזולה (מאיטלקית: Gorgonzola) היא גבינה כחולה איטלקית המיוצרת באזורים לומברדיה ופיימונטה מחלב פרה מלא מפוסטר, שאליו מוספים חיידקים שונים. לאחר סינון מי הגבינה עובר הגבן יישון בטמפרטורות נמוכות ובמהלכו מוחדרים לגבינה מוטות מתכת היוצרים תעלות אוויר שבהן מתפתח העובש. ככל שהיישון ארוך יותר תצא הגבינה מוצקה יותר וחריפה יותר.
גורגונזולה היא כיום מותג בעל מעמד גאוגרפי מוגן, כך שרק ליצרנים מאזורים מסוימים מותר לכנות את תוצרתם "גורגונזולה". מקור שם הגבינה בעיירה גורגונזולה, בקרבת מילאנו שבלומברדיה.
גורגונזולה נאכלת לצד גבינות נוספות או פירות, מגוררת על פסטה או על סלטים.
גלגל
גלגל (נקרא גם אופַן) הוא מכשיר מכני בצורת גליל או טורוס, אשר פעולתו הבסיסית ביותר היא המרת תנועה סיבובית (לרוב סביב ציר קבוע) לתנועה בקו ישר. גלגל עם ציר הוא אחד משש המכונות הפשוטות המוכרות עוד מן העת העתיקה של אירואפרסיה. אופן מתייחס באופן פרטני יותר לגלגל המשמש אמצעי תחבורה.
גלגלים אינם קיימים בטבע, והגלגל נחשב לאחת ההמצאות העתיקות החשובות ביותר. כיום הגלגל עם ציר הוא הבסיס לתחבורה ולרוב המכונות שנמצאות בשימוש.
המצאת הגלגל
המצאת הגלגל מיוחסת לתרבות קדומה אשר התקיימה בדרום מסופוטמיה בתקופת עובייד באלף החמישי לפנה"ס. היא גם נחשבת להמצאה פשוטה לכאורה, אך גאוניותה בפשטותה, שכן התנופה שנתנה המצאת הגלגל הייתה משמעותית ביותר מבחינה טכנולוגית והיוותה מפנה גם מבחינה היסטורית.
עד שהומצא הגלגל גררו משאות על משטחים כשלצורך זה היו מגייסים מספר רב של אנשים, כדי להזיז מטען בסדר גודל של עשרות קילוגרמים. לאחר המצאת הגלגל די היה באיש או בעל-חיים רתום אחד שיעשה את אותה עבודה.
נראה שבשלב ראשון גילו בני-האדם שלצורך העברת חפצים כבדים ממקומם ניתן לשאת אותם או לגרור אותם על הקרקע. בשלב מאוחר, המגלשת נכנסה לשימוש אשר הלך וגבר. על מנת להקל עוד את המלאכה, בזמנים ומקומות בהם לא נערם שלג על הרצפה ואפשר שימוש במזחלות, אפשר היה להיעזר בבולי עץ בעלי צורה מעוגלת. ומכאן הדרך לשים את בולי העץ מתחת למשאות לא הייתה ארוכה, וכך הבחינו שבעצם אפשר לחתוך את בולי העץ לחתיכה דקה וכך נוצר הגלגל הראשון.
עדויות ארכאולוגיות ראשונות לשימוש בגלגל
לפי העדויות שבידי הארכאולוגים, כלי רכב בעלי גלגלים הומצאו לאחר שנת 4000 לפנה"ס. על פי הממצאים, ככל הנראה בסביבות שנת 3500 לפנה"ס:
מכניקה
גלגל ללא ציר הוא שימוש מוקדם ופשוט בגלגל, שבעזרתו ניתן לקדם משאות כבדים ללא הפסד עבודה בגין החיכוך של המשא עם האדמה. חיסרון בולט של השימוש הפשוט הוא שהמשא מתקדם במהירות כפולה מזו של הגלגל ולכן את הגלגלים צריך לקדם בנפרד כל משך התנועה.
גלגל המחובר לציר הוא המכונה אליה מתייחסים בדרך כלל. כיוון שהתנועות החזקות ביותר בטבע (כמו הפעלה של שרירים, תנועה של בהמת משא, מים זורמים) הן קוויות ואופקיות, השילוב של גלגל עם ציר איפשר בעת העתיקה לשנות את כיוון התנועות לכיוון אחר מבוקש (על ידי הטיה של גלגל אנכית בגלגל-טחנה אשר ממונע על ידי סוס, למשל). האנרגיה של הכוח הקווי המושקע נשמרת בזכות התנועה הסיבובית של הגלגל, במקום שחלקה הגדול יאבד בגלל חיכוך המכונה עם המשטח.
גלגל יכול לשמש כדי להמיר כוחות גדולים לקטנים המופעלים על ידי חיכוך עם חגורות או גלגלים אחרים. השילוב של הגלגל עם יתדות הביאה להמצאת גלגלי השיניים, שהכרחיים להרבה מכונות בתעשייה. וריאציות אחרות של גלגלים הן המצאת הגלגלת והעגורן.
מרכז הגלגל
מרכז הגלגל מחובר לחישורי הגלגל. לרוב הוא מכיל מסב המאפשר לו לתמוך בסרן, או לחלופין מקובע לסרן והמסב תומך בנקודה הנשענת על הסרן.
חישור
חישור הוא מוט (מעץ, מתיל מתכת וכדומה) רדיאלי המחבר את מרכז הגלגל אל היקפו (החישוק). החישורים לרוב מאונכים למרכז הגלגל, בחלק מהגלגלים המודרניים הם משיקים לו. גלגלי דיסקה, גלגלים יצוקים ואחרים, עשויים מקשה אחת או יותר, אינם עושים שימוש בחישורים. היתרון העיקרי בחישורים הוא משקל נמוך לגלגל, אך גם גמישות ובלימת זעזועים. חסרונם בכך שהם פחות עמידים בעומס.
צמיג
הצְמיג הוא מעטפת גומי טבעתית העוטפת את החישוק. תפקיד הצמיג לספק אחיזת כביש לכלי הרכב, לבלום זעזועים ולהגן על החישוק.
גלגלים בכלי תחבורה מודרניים
עם היותו מקטין מומנט סיבובי, מפחית חיכוך והקטנת הכוח הדרוש להזזת עצמים, הגלגל הפך לגורם חשוב ביותר בתחבורה. בכלי רכב עם יותר מגלגל אחד (כמו אופנוע, מכונית, אוטובוס משאית או רכבת), הגלגל אינו בא במגע עם המשטח באופן ישיר, אלא מהווה נקודת עיגון לצמיג גמיש, אשר בדרך כלל ממולא באוויר דחוס. לכלי רכב הנעים על פסים המקרה שונה. פיתוח של גלגלים המאפשרים להם לנוע בפני קרקע קשים למעבר הוא מסילות זחל המורכבות על הגלגלים, ואשר אותם אפשר למצוא עם טרקטורים מסוימים וכלי צבא משוריינים (טנקים למשל). כלי רכב יבשתיים הנעים ללא גלגלים הם רחפת, מסילת-פס (מונורייל) אלקטרו-מגנטית, וכלי הרכב המיועדים לתנועה על שלג, דוגמת מזחלת, סנובורד וסקי.
עציון פרסי
עציון פרסי (שם מדעי: Haloxylon persicum; בעבר: פרקרק פרסי) הוא עץ השייך למשפחת הסלקיים. המין היחיד בישראל מסוג זה (פרקרק). המין כולל שני תת-מינים - ים המלח ואדומי. בעבר היה מין נוסף אשר נקרא פרקרק המדבר אך כיום משייכים מין זה לסוג חמדה.
מאפיינים
העציון הוא שיח או עץ נמוך גובהו נע בין 1.5 מטר ל-5 מטר. נמצא לרוב באזוריים חוליים ולעיתים קרובות נערמות סביבו תלוליות חול, הוא יכול לשרוד גם כאשר חלקם העליון של שורשיו נחשף ולכן יכול לגדול באזורים של חולות נודדים ומוכי רוח. התפוצה של הפרקרק בישראל היא באזור בקעת ים המלח, הערבה ודרום הנגב. ענפיו הצעירים של הפרקרק צבעם ירוק והם מפורקים על ידי פרקים ברורים, בכל פרק יש שני עלים קשקשיים המייצגים שרידי עלים אשר התנוונו כדי להקטין התאדות. כאשר הענף מתעצה אי אפשר להבחין בפרקים.
הפריחה בסוף החורף עד האביב. הפרחים בעלי עלי עטיף ירוקים ואבקנים צהובים, והם דו מיניים. הפרות מבשילים בסוף הקיץ ועלי העטיף מצמיחים כנפיים על מנת שיוכלו הפירות להתפזר טוב יותר ברוח. על הפרקרק ניתן לראות עפצים שונים, בהתאם לסוג החרק העוקץ את העציון.
פרקרק פרסי הוא צמח מוגן בישראל.
חינוך נפרד מגדרית
חינוך נפרד מגדרית הוא חינוך במוסדות חינוך המיועדים לבנים בלבד, לבנות בלבד, או המקיימים הפרדה בין שני המגדרים. במקרה שבתי הספר נפרדים, בתחומי בית הספר אין כל הזדמנות לפגוש את בן המין השני, ואם ההפרדה היא רק בין כיתות, במהלך ההפסקות או בפעילות של כלל בית הספר נוצרים מפגשים בין שני המינים. גישה זו הייתה דומיננטית עד אמצע המאה העשרים, בפרט בבתי ספר תיכוניים ובמוסדות להשכלה גבוהה. כיום היא מתקיימת בעיקר בחברות דתיות.
במערב אירופה לפני המאה ה-19, הדרך הנפוצה ביותר של בנות לגשת להשכלה הייתה בבית, באמצעות שיעורים פרטיים, ולא בבית הספר, בשל ההתנגדות העזה למעורבותן של נשים בבתי הספר. גישה זו החלה להשתנות במאות ה-17 וה-18, כאשר הוקמו בתי ספר לבנות הן באירופה הקתולית, שם הם נוהלו על ידי נזירות, כמו גם באירופה הפרוטסטנטית, שם הם נוהלו על ידי אומנות, פילנתרופים ויזמים פרטיים. ההתפתחות הייתה דומה בארצות הברית, שם גם פמיניסטיות מוקדמות הקימו בהצלחה מוסדות חינוך לנשים. אלה היו שונים ונחשבו לנחותים ממוסדות הגברים. עם זאת, הם יצרו כמה מההזדמנויות הראשונות לפורמליזציה של השכלה גבוהה לנשים בעולם המערבי. תהליכים שונים הביאו לכך שחינוך מעורב הפך לנפוץ. החל מתחילת המאה ה-20 רוב מסגרות החינוך הן מעורבות.
לימודים נפרדים מגדרית היו הנורמה המסורתית בבתי ספר תיכוניים ברוב בריטניה, במיוחד עבור בתי ספר פרטיים, יסודיים ותיכוניים מודרניים, אך רוב בתי הספר בבריטניה הם כיום מעורבים מגדרית. איטון קולג' ורבים מבתי-הספר היוקרתיים ביותר בבריטניה הם מוסדות לבנים או בנות בלבד גם היום.
בעקבות השתלטות הטליבאן על אפגניסטן בשנת 2021 נקבע שהלימודים באוניברסיטאות במדינה יהיו בהפרדה מגדרית בלבד.
השפעות חינוך נפרד
נושא החינוך הנפרד שנוי במחלוקת. תומכיו טוענים שהוא מסייע בשיפור הישגי התלמידים, לרבות בתוצאות המבחנים, בהפחתת שיעורי הנשירה, ובפתרון קשיים התנהגותיים. מתנגדיו, לעומת זאת, טוענים שהראיות לשיפורים אלו נופחו או שאינן קיימות, ומאידך שההפרדה עלולה להוביל להגברת הדעות הקדומות ולפגיעה בכישורים החברתיים.
תומכי החינוך הנפרד מאמינים שישנם הבדלים שיטתיים באופן בו בנים ובנות לומדים ומתנהגים במערכת החינוך, ושהבדלים אלו מצדיקים את חינוכם בנפרד. אחת מגרסאות הטיעון מתבססת על העמדה שמוחם של זכרים מתפתח באופן שונה ממוחן של נקבות. התומכים מסתמכים על הבדלים התפתחותיים אלו וטוענים שבהפרדת התלמידים לפי מינם, המחנכים יכולים להתאים עצמם למסלול ההתפתחות של המינים השונים. בנוסף, התומכים טוענים שבזכות הפרדת המינים, דעתם של התלמידים אינה מוסחת על ידי פעילתם של בני המין האחר בכיתה, כך שהם מקדישים יותר תשומת לב לשיעור עצמו.
ב-2005 פורסמה סקירה שיטתית של 2,221 מחקרים בשם "Single-sex versus coeducational schooling: A systematic review" ("חינוך נפרד לעומת מעורב: סקירה שיטתית") שהוזמנה על ידי מחלקת החינוך של ארצות הברית. הסקירה, שכללה בקרה סטטיסטית למעמד הסוציואקונומי של התלמידים, למשאבים שהיו זמינים לבית הספר וכיוצא בזה, מצאה שתוצאות המחקרים על השפעות החינוך הנפרד: "אינם חד משמעיים. ישנה תמיכה מסוימת להשערה שחינוך נפרד עשוי להועיל, במיוחד לגבי תוצאות מסוימות הקשורות להישגים לימודיים ולשאיפות לימודיות חיוביים יותר; עבור תוצאות רבות, אין שום ראיה לתועלת או לנזק; ישנה תמיכה מוגבלת להשקפה שחינוך נפרד עלול להזיק או שחינוך מעורב מועיל יותר לתלמידים." עוד נאמר ש"באופן כללי, מרבית המחקרים דיווחו על השפעה חיובית לחינוך הנפרד בכל מדדי ההישגיות," וש"המשקל המכריע של מחקרים בתחומים כגון הישגים לימודיים (בטווח הקצר וגם הארוך) וההסתגלות או ההתפתחות הסוציואקונומית (בטווח הקצר וגם הארוך) משיגה תוצאות התומכות בחינוך נפרד." לדברי קורנליוס ריורדן (Cornelius Riordan), אחד ממנחי המחקר, הממצאים הכמותיים עצמם "מוצאים תוצאות חיוביות בשכיחות גבוהה פי שלושה עד ארבעה בכל מחקר במקרה של בתי ספר נפרדים לעומת בתי ספר מעורבים, לגבי הישגים לימודיים וסוציואקונומיים כאחד".
ב-2008 הממשל האמריקאי מימן מחקר נוסף, "יישום מוקדם של בתי ספר ציבוריים נפרדים: תפיסות ומאפיינים" ("Early Implementation of Public Single-Sex Schools: Perceptions and Characteristics"), אשר מנה את יתרונות החינוך הנפרד: (1) הפחתת הסחות הדעת בלימוד, (2) הפחתת בעיות התנהגותיות של התלמידים, (3) אספקת יותר הזדמנויות למנהיגות, (4) קידום תחושת האחווה בין התלמידים והצוות, (5) שיפור ההערכה העצמית של התלמידים, (6) מתן מענה לסגנונות הלימוד ותחומי העניין הייחודיים של הבנים או הבנות, (7) הפחתת ההטיה המגדרית באינטראקציה בין המורים לתלמידים, (8) שיפור הישגי התלמידים, (9) הפחתת הקשיים הלימודיים של תלמידים שהישגיהם נמוכים, (10), הפחתת הטרדות מיניות בין התלמידים, (11), הצגת יותר מודלים חיוביים לחיקוי לתלמידים, (12) מאפשר יותר הזדמנויות לאספקת הנחיה חברתית ומוסרית, (13) מאפשר בחירה בתוך מערכת החינוך הציבורית.
ב-2009 כתב העת "Teachers College Record" פרסם מחקר שהראה שבמרבית המקרים, השפעת האינטראקציה בין בנים לבנות גרמה להפחתת שיעורי הבית שנעשו, ההנאה מבית הספר והציונים בקריאה ובמתמטיקה.
בספטמבר 2011 כתב העת "Science" פרסם מחקר ביקורתי ביותר לגבי הראיות שמאחורי ההשפעות החיוביות של חינוך נפרד, בטענה שהתנועה לקראת חינוך נפרד היא "מאוד לא מוכוונת, ולעיתים קרובות מוצדקת באמצעות טענות מדעיות חלשות, סלקטיביות או שגויות, במקום באמצעות עדויות מדעיות תקפות." המחקר ממשיך ומסכם ש"אין שום מחקר מתוכנן היטב המראה שחינוך נפרד משפר את הישגיהם הלימודיים של התלמידים, אבל יש ראיות שהפרדה מגדרית מגבירה את הסטריאוטיפיזציה המגדרית ומייצרת לגיטימציה לסקסיזם ממוסד."
לאונרד סאקס (Leonard Sax), נשיא האיגוד האמריקאי לחינוך ציבורי נפרד (NASSPE), השיב למאמר מ-Science באמירה ש"כל המחקרים המצוטטים במאמר Science לגבי 'השפעות שליליות' הם למעשה מחקרים המערבים מספר קטן של תלמידי גן חובה הלומדים בגן טרום-חובה מעורב. עוד הוא אמר ש"מחברים אלה אינם מספקים כל ראיה לטענתם המהותית ש'חלוקות מגדריות נעשות בולטות אפילו יותר בסביבות נפרדות.' למעשה, השערה זו הועמדה למבחן, והוכחה כשגויה, במחקרים רבים." סאקס ציטט מחקר לפיו "בנות בכיתות של בנות בלבד היו פחות מודעות ל'אני בת' ופחות מודעות לסטראוטיפים מגדריים ביחס למדע, בהשוואה לבנות שהוצבו אקראית בכיתה המעורבת."
ישנן עדויות לכך שבנות עשויות להופיע פחות טוב במקצועות הנשלטים על ידי גברים באופן מסורתי, כגון מדעים, כשהן בכיתה עם בנים, אך מחקרים אחרים מראים שכאשר לוקחים בחשבון את הישגים אקדמיים קודמים, ההבדל הזה נעלם. זאת לאחר בחינה של תלמידים בלי יכולות לימוד שונות (בינוניות, נמוכות, וגבוהות) שלמדו בצורה נפרדת ומעורבת. כלומר, חינוך מופרד אינו תורם בתחום הלימודי בעיקרו. ההבדל הבולט היחיד היה שבנות בכיתות המעורבות הציגו רמה מעט טובה יותר במקצועות מדעי הרוח בהשוואה לבני גילן בכיתות המפורדות.
באשר לישראל, בשנת 2015 פרסמה תנועת נאמני תורה ועבודה, התומכת בלימודים מעורבים, מחקר שבחן, על בסיס בחינות המיצ"ב בחינוך היסודי, את ההבדלים בין בתי ספר מעורבים ונפרדים בחינוך הממלכתי-דתי, בתחום ההישגים הלימודיים ובתחום האקלים החברתי. המחקר מצא כי במרבית המקצועות הישגי התלמידים בבתי הספר המעורבים היו גבוהים במקצת מהישגי התלמידים בבתי הספר הנפרדים, שהם בממוצע תורניים יותר ומקדישים פחות שעות ללימודי מיצ"ב. באשר לאקלים החברתי מצא המחקר כי על פי דיווחי התלמידים אין הבדלים משמעותיים בין בתי הספר המעורבים לנפרדים במדדים כדוגמת יחסים טובים בין התלמידים, התנהגות נאותה של תלמידים, מעורבות באירועי אלימות והעדר תחושות מוגנות. עם זאת, נמצא כי בבתי ספר נפרדים שיעור המדווחים כי נפגעו מקללות היה נמוך יותר, ואילו בבתי ספר מעורבים שיעור גבוה יותר של תלמידים דיווח על תחושה כללית חיובית כלפי בית הספר. בשנת 2021 נבדקו מבחני המיצ"ב של השנים תשע"ה- תשע"ו בחינוך הממלכתי דתי ומהם עלה מתאם בין עירוב מגדרי בבית הספר ובין הישגים לימודיים טובים יותר ואקלים חברתי וסביבה פדגוגית טובים יותר. נתונים אלו אף מתחזקים לאחר שמנטרלים את הרקע החברתי-כלכלי הנמוך יותר של תלמידי בתי הספר המעורבים. הפערים בולטים במיוחד בהשוואה בין התלמידים מרקע חברתי-כלכלי נמוך בבתי הספר המעורבים לתלמידים מרקע חברתי-כלכלי נמוך בבתי הספר הנפרדים. בהישגים הלימודיים הפער ניכר במיוחד בתחום האנגלית, אך הוא בא לידי ביטוי גם במתמטיקה, ובאקלים החברתי הפער מתבטא למשל בכך שהתלמידים בבתי הספר המעורבים מעידים על תחושה חיובית יותר כלפי בית הספר, יחסי קרבה ואכפתיות גבוהים יותר בין מורים ותלמידים ומעורבות נמוכה יותר של התלמידים באירועי אלימות. מהממצאים הקיימים קשה להעריך עד כמה הפערים מושפעים מהבדלים דתיים בין מוסדות מעורבים למוסדות נפרדים, או מהבדלים בין לימודים בהפרדה מגדרית ללימודים מעורבים.
בישראל
בישראל חינוך נפרד מגדרית מתקיים בהקפדה בחינוך החרדי, שבו מגילאי גן חובה ואילך חינוך מעורב כמעט ואינו קיים. בזרם החינוך הממלכתי הכללי והערבי לרוב יש שיעורי ספורט נפרדים ועירוב מלא בכיתות ובשאר המסגרות. בחינוך הממלכתי-דתי אין מדיניות אחידה וישנם מודלים שונים של חינוך נפרד או מעורב, בהתאם לתפיסות השונות בחברה הדתית-לאומית: בתי ספר נפרדים, בתי ספר מעורבים עם כיתות נפרדות ובתי ספר עם כיתות מעורבות. בנוסף, ישנם מוסדות שבהם נהוגה הפרדה רק בכיתות העליונות, וישנם מוסדות שבהם ההפרדה היא אופציה, כשלצד כיתות נפרדות פועלות גם כיתות מעורבות. מגמת ההפרדה בחינוך הממלכתי-דתי התחזקה מאוד בשנים האחרונות: בעוד בשנת 2000 למדו 43% מתלמידי בתי הספר היסודיים של החינוך הממלכתי-דתי בכיתות נפרדות, בשנת 2015 למדו בכיתות מסוג זה 61% מן התלמידים. החינוך הנפרד קיבל חיזוק בשנת 2009 כששרת החינוך לימור לבנת החליטה לממן שיעורי מתמטיקה נפרדים בבתי הספר על יסודיים המעוניינים בכך, על מנת לשפר את הישגי הבנות. בהמשך התמיכה הממשלתית בנושא נפסקה, אולם ישנם בתי ספר הממשיכים לקיים את ההפרדה.
ההפרדה בקרב תנועות הנוער הדתיות לאומיות היא נושא שנוי במחלוקת בציבור הדתי. תנועת הנוער "בני עקיבא" היא רשמית מעורבת, אולם בשנים האחרונות ישנם יותר ויותר סניפים נפרדים, לפי העדפתם. תנועת הנוער "עזרא" היא נפרדת בגילאים הצעירים ומעורבת בגילאים הבוגרים, ואילו תנועת הנוער "אריאל" הוקמה מלכתחילה על מנת להיות תנועת נוער נפרדת לגמרי.
כל האוניברסיטאות בישראל מערבות גברים ונשים, אולם באוניברסיטת בר-אילן פועל בהפרדה "המכון הגבוה לתורה", שבו בית מדרש לגברים בלבד ומדרשה לנשים בלבד, וחלק מהאוניברסיטאות מפעילות יחידות לקידום נשים שבהן חברות נשים בלבד. בקרב המכללות פועלים מוסדות אקדמיים דתיים נפרדים, ובהם:
במאי 2017 אישרה המועצה להשכלה גבוהה תוכנית חומש חדשה ובה הנחיות לפעילותם של מסלולי לימוד נפרדים, לשם שילוב חרדים ברכישת השכלה אקדמית. לפי התוכנית, הפרדה מגדרית מותרת בכיתות הלימוד בלבד, ואסורה במרחבים הציבוריים, וללימודים בהפרדה מגדרית יתקבלו רק חרדים. נגד תוכנית זו הוגשו ארבע עתירות לבג"ץ, וביולי 2021 נדחו העתירות, אך נקבע שלמרצות יהיה מותר ללמד גם במסלולים שנועדו לגברים בלבד.
בשנת 2019 נפתח בבית ספר בירושלים מסלול לימודים לא דתי בשם "ענבר" לבנות בלבד בכיתה ז' ואילך.
ברשות הפלסטינית
ברשות הפלסטינית, על שני חלקיה, נהוג חינוך נפרד מגדרית בבתי הספר הממשלתיים ובבתי הספר של אונר"א. ביהודה ושומרון מתחילה ההפרדה בכיתה ה' או בכיתה ו', וברצועת עזה היא מתחילה בכיתה ד'. החל משנת 2014 החלה חובת ההפרדה גם על בתי ספר פרטיים הפועלים ברצועת עזה, והכוונה היא להרחיב את ההפרדה גם למורים.
שרון פרדו
שרון פרדו הוא פרופסור בפקולטה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וראש הקתדרה ללימודים אירופיים על שם ז'אן מונה (Jean Monnet Chair ad personam).
ביוגרפיה
בוגר תואר ראשון (1996) ושני (1997) במשפטים מאוניברסיטת שפילד באנגליה, בשנת 2003 קיבל תואר דוקטור מהפקולטה לפוליטיקה ומדעי החברה באוניברסיטת גנט בבלגיה בנושא "The Euro-Mediterranean Partnership: From European Unilateralism to Regional Regime" ובשנת 2005 הגיש פוסט דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בנושא: “The Euro-Mediterranean Partnership: In Search for the New Euro Mediterranean Region".
פרדו הוא ראש מרכז סימון וייל למחקר וללימודי אירופה בת זמננו – המרכז הלאומי למצוינות במחקר ובהוראת הלימודים האירופיים ע"ש ז'אן מונה באוניברסיטת בן-גוריון. הוא עורך-שותף של סדרת הספרים האקדמיים "אירופה והעולם" בהוצאת הספרים לקסינגטון. פרופ' פרדו הוא נשיא "עילב - עמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים", עמית מחקר בכיר נלווה ב"מרכז הלאומי לחקר אירופה" (NCRE) ב בניו זילנד, חבר הנהלת המועצה הישראלית ליחסי חוץ (ICFR) וחבר לשכת עורכי הדין בישראל.
פרדו הוא ממקימי המשרד לשיתוף פעולה אזורי, בו שימש כמנהל תחום הפרויקטים וכעוזרו הבכיר של מנכ"ל המשרד. בתפקידיו אלה כיהן תחת השרים שמעון פרס, ציפי לבני ורוני מילוא.
תחומי המחקר שלו מתמקדים בממדים הפוליטיים והמשפטיים של מדיניות החוץ והביטחון האירופית. במחקריו הוא מתמקד בפיתוחו של המרחב האירופי-ים-תיכוני ובמערכת יחסי ישראל והאיחוד האירופי. פרדו מלמד קורסים שונים העוסקים בחקר תהליך האינטגרציה האירופית, הדיפלומטיה והמשפט הבינלאומי הפומבי.
דער יודישע וועקער
שמאל|ממוזער|250px|[[עמוד שער|שער "דער יודישע וועקער"]] דער יודישע וועקער (נהגה: "דֵר יוּדִישֶׁה וֶקֶר"; יידיש: "המעורר היהודי"; בתעתיק לגרמנית, שהופיע מתחת לכותרתו היידית: Der jüdische Wecker) היה שבועון ביידיש אשר יצא לאור בסטניסלבוב (לימים איוואנו-פרנקיבסק) ובבוצ'אץ' שבגליציה בין השנים 1905–1907.
המערכת
עורך ראשי: אלעזר רוקח (1854–1914)
עורכי משנה:
מו"ל:
בית דפוס:
סוגה ותכנים
המעורר כשמו כן הוא: השתדל לעורר את היהודים בגליציה מתרדמתם ומשקיעתם בד' אמותיהם, להפנות את המבט לעבר בעיות העם היהודי בחיפוש אחר פתרונות למצוקותיו ולסבלו. כך אנו מוצאים מאמרים ורשימות על הנעשה בקרב קהילות יהודיות בעיירות גליציה, ברחבי הקיסרות האוסטרו-הונגרית, ברוסיה ואף בארצות הים התיכון ואפריקה, תאורי פוגרומים וקריאה להתגייסות למען נזקקים. קהל קוראיו, יהודים קוראי יידיש, בעלי חינוך מסורתי יהודי, היו מעורים בחיי היום יום ומעוניינים באינפורמציה על המתרחש בעולם היהודי, בסביבתם הקרובה והרחוקה, ועל המתרחש בעולם הגדול.
"המעורר" האריך ימים למעלה משנתיים לעומת "הירדן" (ירחון בעברית בן 4 גליונות בלבד 70 עמודים כל אחד מהם, שנדפס אף הוא בתקופה ההיא בעריכת רוקח בסיועם של הסופר יצחק פרנהוף ואברהם לבנסארט, והוקדש לספרות, שירה, מדע וענייני החיים). תחום ענייני החיים תפס ב"מעורר" מקום נכבד יותר מב"הירדן", וזאת מטבע הדברים, שכן יצא בכל שבוע. עם זאת, "המעורר", שכל אחד מגיליונותיו מנה בין 4 ל-8 עמודים, עסק אף הוא בענייני מדע, בריאות וכיוצא בזה ובענייני ספרות ותיאטרון. כמעט בכל גיליון התפרסמו סיפור, שיר, פליטון וכיוצא בזה. בין היתר התפרסמו יצירות הנעורים בשירה ופרוזה של עגנון ויצירותיו ביידיש של אברהם לבנסארט.
משתתפי המעורר חתמו על פרי עטם בשמותיהם, בפסבדונימים, ולפעמים הותירו אותם בלא חתימה. מכך עולה סוגיה נפרדת בתולדות כתב העת: מי עמד מאחורי כל קטע לא חתום (או חתום בשם עט) ומי "אימץ" את רעיונותיו של חברו למערכת ביצירות מאוחרות יותר. גם ב"מעורר" וגם ב"הירדן" שלטו המגמה הציונית והעברית בדגש על יהדות גליציה, סופריה וקוראיה. הירדן היה אליטיסטי יותר וקהל קוראיו מצומצם ביחס למעורר היותר עממי שציבור קוראיו דובר יידיש. עם זאת במעורר הודגשה חשיבות העברית במאמרי המערכת ובמאמרים המעטים האחרים שנכתבו בעברית או ביידיש על השפה העברית. במאמר שכותרתו "דברים אחדים" ואינו חתום בגיליון 17 מ-19.1.1906 נאמר בין השאר:. בגיליון אחר מפרסם עגנון מאמר בשני המשכים ביידיש "איבער העברעאישע דיכטער" – "על משוררים עבריים".
כיום מצויים גיליונות העיתון במיקרופילם בספריית מהלמן באוניברסיטת תל אביב.
אנשי שם על אודות העיתון
כותב עגנון:
מצוקי סאקסשן
מצוקי סאקסשן (באנגלית: Succession Cliffs; מילולית: מצוקי רצף) היא שורה של מצוקים תלולים לאורך החוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורך קיר המצוקים 2.8 קילומטרים.
המצוקים מצויים בסמוך מדרום לקרחון פלוטו.
גילוי ומיפוי המצוקים
המצוקים התגלו לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
המצוקים נסקרו ומופו לראשונה (באופן גס וחלקי) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1936.
המצוקים נסקרו בשנית בשנת 1948 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמם של המצוקים ניתן להם בשל מראה המצוקים - בהם ניתן לראות בסלעי המצוקים החשופים רצף (באנגלית: סאקסשן) של שכבות גאולוגיות.
לקריאה נוספת
• Sven Brysch,  Changes in climate and palaeoenvironment during the Late Jurassic–Early Cretaceous in southern South America and western Antarctica , Heidelberg, 2018
בוורלי קראשר
ד"ר בוורלי קראשר (באנגלית: Beverly Crusher), בגילומה של השחקנית האמריקאית גייטס מק'פאדן, היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בעיקר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
קראשר מתוארת לעיתים קרובות כאינטליגנטית, רחומה, אכפתית, בעלת רצון חזק; לעיתים, היא מצטיירת כמתריסה, לפעמים מצדדת בעמדתן של דמויות ה"אנדרדוג", ולעיתים קרובות ממלאת את המשבצת של "פרקליט השטן", בישיבות של הצוות הבכיר. המבקרת רובין רוברטס הביעה דעתה כי הדמות "מעוצבת יותר על ידי הנשיות שלה, מאשר על ידי הכשרתה הרפואית והמדעית".
בעונה השנייה, השחקנית גייטס מק'פאדן הוחלפה על ידי דיאנה מולדואר, ששיחקה את קצינת הרפואה הראשית, ד"ר קתרין פולאסקי. בתוכנית, היעדרותה של קראשר יוחסה לקידומה לתפקיד ראש חיל הרפואה של צי הכוכבים. מקפאדן חזרה לתפקיד של קראשר בעונה 3, לכאורה, בשל חוסר הכימיה בין מולדאר ושאר צוות השחקנים.
ליהוק
בתחילה, מקפאדן לא הייתה מעוניינת לקבל את התפקיד של ד"ר קראשר, בגלל המחויבות שלה להופיע במחזה "השדכנית" מאת תורנטון ויילדר. בעונה השנייה, דמותה של קראשר נכתבה אל מחוץ התוכנית והוחלפה על ידי דמותה הצעקנית והחברותית יותר של ד"ר קתרין פולאסקי (דיאנה מולדואר). פטריק סטיוארט היה נסער בעקבות עזיבתה של מקפאדן, והיה לו חלק גדול בהשבתה לתוכנית. מקפאדן חזרה לתוכנית בעונה השלישית, ודמותה של קראשר הוצבה מחדש לשרת באנטרפרייז. בתוכנית, נאמר כי הדמות שלה "עזבה על מנת לעמוד בראשות חיל הרפואה של צי הכוכבים למשך שנה". עם חזרתה, הדמות הפכה ליותר מגוונת, עשירה ומפותחת, דמות שלא חששה להתעמת עם פיקארד.
לפני "הדור הבא"
ד"ר קראשר נולדה בשם בוורלי שריל הווארד בתאריך 13 באוקטובר, שנת 2324, בעיר קופרניקוס, שעל הירח. בעקבות מותם של שני הוריה כשהיא הייתה צעירה מאוד, היא עברה לגור עם סבתה, פליסה הווארד, על כוכב הלכת ארוודה 3 (Arvada III), כוכב שהיה מיושב, עד אשר התנגשות ירח גרמה לשיטפון, שאילץ את כל המתיישבים להתפנות. פליסה בעל התושיה, בסיועה של נכדתה, נהגה להשתמש בעשבי תיבול, עשבים, כימיקלים, עצים ושורשים כתחליף לתרופות סינתטיות עבור הפצועים, כאשר המלאי שלהן אזל.
בנעוריה, בוורלי הייתה ידועה כשקטה, ביישנית, וחסרת כישורים חברתיים. היא גם הייתה מאוד מודעת לעצמה, בנוגע לשיער האדום הבוהק שלה ובגיל 13, ניסתה לצבוע אותו לצבע כהה - אך התוצאות היו הרסניות. היא מודה בפני דאטה, בפרק "Offspring", כי פעמים רבות הייתה מושא ללעג, וכן כי הייתה לא-פופולרית בבית-הספר בו למדה וזה היה מאוד כואב עבורה. היא גם מודה שזה עורר זכרונות כואבים של שנים שבהן היא ראתה את בנה וסלי עובר את אותם הקשיים כילד.
הייתה זו הקריירה של סבתא שלה כמרפאה, והאכפתיות, האינטליגנציה הגבוהה והרגישות של בוורלי עצמה, אשר עוררה בה במשך כל ימי חייה את העניין לעסוק ברפואה ובריפוי חולים ופצועים. האסון בנרוודה 3 גיבש את החלטתה של בוורלי להיות רופאה.
לאחר שנרוודה 3 פונה מתושביו, בוורלי ופליסה התיישבו על קלדוס 2 (Caldos II), שם בוורלי העבירה את יתרת שנות נערותה, עד אשר גדלה, בגרה והחלה לימודיה באקדמיה של צי הכוכבים.
לאחר שסיימה את לימודיה, במקום הראשון של כיתתה בבית הספר לרפואה של אקדמיית צי הכוכבים, בוורלי נישאה ללוטננט ג'ק קראשר, אשר שירת תחת פיקודו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד על ספינת החלל סטארגייזר (Stargazer). לבוורלי וג'ק נולד בן אחד, וסלי קראשר. היו להם נישואים מאושרים, עד אשר ג'ק נהרג בתאונה על סיפון הסטארגייזר, בשנת 2354, כאשר וסלי היה בן חמש. המוות של ג'ק היה טראומטי מאוד עבור בוורלי, ולקח לה מספר שנים להתאושש. יחד עם זאת, היא המשיכה את הקריירה שלה כרופאה והמשיכה לשמש אמא לוסלי.
עלילות "הדור הבא"
כאשר ד"ר קראשר התמנתה לתפקיד קצינת הרפואה הראשית של האנטרפרייז, וסלי בן ה-15 התלווה אל אמו על הסיפון, עד אשר עזב לטובת לימודים באקדמיה של צי הכוכבים. על סיפון ספינת החלל, ד"ר קראשר היא חברה טובה של כל הצוות הבכיר. היא משחקת איתם פוקר כל שבוע, וגם מפעילה קבוצת תיאטרון חובבים על סיפון הספינה, ומפגינה מיומנויות של משחק ובימוי. בוורלי היא גם רקדנית מוכשרת, שזכתה בגביעים על הופעותיה בעבר. היא מסרבת לחשוף את החלק הזה של הרקע שלה, שכן היא לא רוצה להיות מוכרת בכינוי שדבק בה בעברה - "הרופאה המרקדת". באופן היוצא דופן עבור קריירה של קציני רפואה, קראשר השלימה בהצלחה תוכנית הכשרת מפקדים של צי הכוכבים, ולעיתים, לקחה על עצמה משמרות כקצין-תורן על גשר הפיקוד של האנטרפרייז. במהלך התקרית עם לור והבורג העריקים, היא נשארה לפקד על האנטרפרייז, ובמהלך זמן זה נלחמה בספינת הבורג.
ד"ר קראשר וקפטן פיקארד הכירו זו את זה עוד כשג'ק קראשר היה בין החיים, שכן פיקארד וג'ק היו חברים קרובים. בתחילה הסדרה, פיקארד וד"ר קראשר נפגשים לראשונה, לאחר שלא נפגשו או שוחחו מאז מותו של ג'ק. הפרק "Encounter At Farpoint", פרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הוא הפעם הראשונה בה פיקארד ווסלי נפגשים פנים אל פנים.
ככל שהסדרה התקדמה, כך המשיכה או החיבה שבין קראשר ופיקארד נעשתה ברורה יותר, אם כי הן קראשר והן פיקארד מנסים להסתיר את רגשותיהם, לא רוצים להודות שזה מה שהם מרגישים, למרות שכל אחד מהם, בהזדמנויות שונות, שוחח על כך עם חברי צוות אחרים (בעיקר עם ויליאם רייקר ודיאנה טרוי). השניים מתקרבים זה לזה במהלכה של הסדרה, החל מפרק העונה הראשונה "The Naked Now". בסופו של דבר, מערכת היחסים שלהם מתקדמת בצורה ניכרת בפרק "Attached", בו השניים מחוברים זה לזה בצורה טלפתית, מה שמוביל לגילוי רגשות רומנטיים עמוקים שהם חולקים האחד עם השני. בסופו של פרק זה, נרמז רמז להמשך מערכת היחסים הרומנטית בין השניים, כאשר בוורלי מסמיקה, ואומרת לפיקארד: "אולי אנחנו צריכים לפחד", ברומזה כי היא עדיין לא מוכנה לעשות את הצעד הבא ביחסים ביניהם.
עם זאת, כעבור מספר בודד של פרקים, בפרק "Sub Rosa", אנו רואים כי הן בוורלי והן פיקארד לא מסוגלים להשתחרר מהרגשות האלו, והם מוצאים עצמו בנקודת ההתחלה, מנסים להעמיד פנים כי רגשותיהם האמיתיים לא קיימים, וכי אין להם בעיה להיות "רק ידידים" אחד עם השני.
בפרק הכפול החותם את הסדרה "All Good Things...", אנו מגלים כי בעתיד אפשרי-אלטרנטיבי, ד"ר קראשר וקפטן פיקארד התחתנו והתגרשו, וכי גם בחלוף כל כך הרבה שנים - נראה שעדיין יש להם רגשות זה לזה. מעט מידע ניתן על נסיבות הנישואין או הפרידה שלהם. בהווה, במהלך הפרק, השניים מתחתנים. עם זאת, אירועי ציר זמן זה (הן בהווה והן בעתיד) נהרסים, כאשר פיקארד משנה את העבר.
אחרי "הדור הבא"
בארבעת סרטי הקולנוע, בהם מככבים צוות שחקני "מסע בין כוכבים: הדור הבא", נמשך הפלירט בין ד"ר קראשר לבין קפטן פיקארד, למרות שזה לא ברור מאליו כפי שהיה בפרקים קודמים בסדרה, ובוודאי שזה לא היה חלק מאף אחד מקווי העלילה המשמעותיים של אף אחד מהסרטים. הרגע היחיד הראוי לציון, שבו קורה משהו בין שתי דמויות אלו, התרחש בסצנה שנמחקה מהסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס".
לאחר העברתה למטה הרפואה של צי הכוכבים, קראשר ופיקארד ממשיכים לנהל שיחות אינטימיות באמצעי תקשורת שונים. קראשר מספרת לו על תפקידה החדש, והם מנסים להישאר אפלטוניים לאורך כל השיחה עד אשר בסופו של דבר בוורלי אומרת: "אני אשמור את הריקוד האחרון בשבילך", משפט שיש לו משמעות פרטית בין השניים, רמז כי לבוורלי עדיין יש רגשות כלפיו והיא לא וויתרה על מערכת יחסים רומנטית בין שניהם.
מערות הגמדים
הסלעים נמצאים ליד כביש 287 בין באד קיסינגן לאויירדורף, במרחק של כקילומטר לערך מהעיר באד קיסינגן ובמקביל למגרש הגולף של העיר. אבן החול הוא מסלע אופייני לאזור פרנקוניה התחתית.
יצירת המערות וייחודן
במשך מאות ואלפי שנים התחפר אפיק נהר הזאלה, וכתוצאה מכך נוצרו סדקים בגדלים שונים בסלעים שהפכו למערות קטנות. לא ניתן לעבור דרך סדקים אלו בגלל היותם צרים. המערות כיום הן מרכיב נוף מוגן בקצה השמורה האקולוגית רֵן, והן משמשות כמקום מחסה לחיות בר בעונת החורף. הרשויות המקומיות לשמירת הטבע עורכות ביקורות תכופות במקום.
בתרבות
לפני כמאה שנה פיסל האומן מיכאל ארנולד פסלים של שני גמדים. הפסלים נעלמו מאז וכיום לא ידוע היכן הם. הסופר יוהאן נפומוק מילר כתב ב-1873 חמשיר על אותם גמדים.
האגדה טוענת שרק גמדים מסוגלים לעבור דרך הסדקים הצרים שבין הסלעים ושכל לילה היו הגמדים נפגשים כדי לטכס עצה ולהחליט החלטות חשובות. אגדה נוספת מספרת שבכל לילה באו הגמדים לבית טוחן החיטה כדי לעזור לו בעבודתו, הטוחן התעשר מאוד. יום אחד הוא כעס והעליב את הגמדים והם נעלמו לנצח ועל כן חזר הטוחן להיות עני מרוד כמו בעבר.
לאנה
מחוז לאנה (אסטונית: Lääne maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. המחוז ממוקם בחלקה הצפון-מערבי של המדינה וגובל במחוז פרנו בדרום, במחוז ראפלה במזרח ובמחוז האריו בצפון-מזרח. הים הבלטי מפריד בין מחוז לאנה לשני המחוזות המערביים במערב: היו וסארה.
בירת המחוז היא האפסלו.
היסטוריה
עד למאה ה-13 התגבש המבנה המנהלי של אסטוניה. היחידה הקטנה ביותר הייתה פלך (Kihelkond), שכלל כמה כפרים וכמה פלכים יצרו מחוז (maakond). באותה תקופה היה מחוז לאנה מדינה עצמאית ונקרא בלטינית רוטאליה וכן מריטימה, השם הגרמני היה ויק (Wiek). על פי כתביו של הנריק מליבוניה כללה מריטימה שבעה פלכים. בתחילת שנת 1220 פלש הצבא השוודי בהנהגת המלך יוהאן הראשון ללאנמה, כבש את מבצר ליהולה, השאיר במקום חיל מצב וכן את הרוזן (יארל) קארל החרש (Karl Döve) ואת הבישוף קארל מאגנוסון. המניע לפלישה השוודית היה מסע הצלב המוצלח של האבירים הגרמנים והדנים בראשית המאה ה-13 באזור. ב-8 באוגוסט אותה שנה הטילו כוחות צבא מסארמאה ומרוטאליה מצור על המבצר. במהלך "קרב ליהולה" שפרץ במקום הוצת המבצר והכוחות השוודים הושמדו. קרוב ל-500 חיילים שוודים נהרגו, ביניהם גם הרוזן והבישוף. בעקבות כיבוש האזור בידי המסדר הליבוני הפך המחוז בגבולותיו דאז למרכזה של בישופות אזל-ויק (Ösel-Wiek Bistum), שהייתה רוזנות עצמאית בתוך הקונפדרציה הליבונית. חלקים מטירת הבישוף נשתמרו עד ימינו בהאפסלו. בתקופה הסובייטית נקרא המחוז "ראיון האפסלו" וב-19 בפברואר 1990 שונה שם המחוז לשמו הנוכחי. עד אוקטובר 2013 כלל המחוז 12 נפות, מתוכן אחת עירונית ו-11 כפריות. באוקטובר 2013 מוזגו הנפות הכפריות ריסטי (Risti), אורו (Oru) וטאבלה (taebla) לנפת לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula).
גאוגרפיה
מחוז לאנה מאופיין בפני שטח מישוריים מאוד וכולל גם שני איים - וורמסי (Vormsi), שהוא הרביעי בגודלו באסטוניה, ואוסמוסאר (Osmussaar) וכן איונים רבים. בשנת 2004 הוכרז על שטח של 486 קמ"ר הגן הלאומי מאטסאלו (Matsalu rahvuspark). שליש מהשטח מכוסה ביערות, ושליש מעובד. רבע מהווה את מישורי ההצפה של האמאיוגי. אוכלוסיית המחוז עוסקת בעיקר בחקלאות ובמרעה.
דמוגרפיה
לפי נתונים מ-2006 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן:
ממשלת המחוז
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מפברואר 2008 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי נמה סור (Neeme Suur).
נפות
המחוז מחולק ל-3 נפות. ישנן נפה עירונית (linn) אחת ו-2 נפות כפריות (vald - רשות מקומית) במחוז לאנה.
נפות עירוניות: נפות כפריות:
נפות כפריות לפני 2013:
כפיר
{{פירושונים|* אריה צעיר אישים:
ראו גם
}}
ארבה (כלי שיט)
אַרְבָּה (ברבים: אֲרָבוֹת) בשימוש בן זמננו היא כלי שיט בעל תחתית שטוחה, בדרך כלל ללא אמצעי הנעה משלו, המשמש להובלת מטענים בנהרות, תעלות שיט או נמלים. המלה הארמית "אַרְבָּא" (צורת רבים: אַרְבֵּי) נזכרת בתלמוד בבלי, והוראתה סירת משא קטנה, מונעת במשוטים, שהובילה מטענים בעיקר בנהרות בבל ושימשה גם לפריקה ולהטענת ספינות העוגנות סמוך לחוף. לעיתים קרובות משתמשים במונח "דוברה" במקום "ארבה", אף שיש הבדל קל בין שני המונחים. ארבה הוא גם השם שניתן לסירת משוטים מעוטרת ומקושטת, לשימוש בטקסים דתיים או ממלכתיים, כמו הארבות המלכותיות של תאילנד.
הקרב על גבעות מע'אר
הכוחות הבריטיים המשיכו להתקדם בגזרת החוף וב-16 בנובמבר 1917 נכבשו יפו ושכונתה הצפונית תל אביב והצבא הבריטי התייצב על גדות נחל הירקון. חלק מהכוח הבריטי החל לנוע מזרחה בכיוון ירושלים ולאחר לחימה קשה באזור נבי סמואל כבש אותה ב-9 בדצמבר 1917.
רקע
לאחר שב-31 באוקטובר 1917 נכבשה באר שבע על ידי חיל המשלוח הבריטי. נסוגו חלק מהיחידות הטורקיות לכיוון הדרך לחברון ולירושלים וחלק נסוג צפונה לאזור קו תילים שכיוונו דרום מזרח-צפון מערב, מתל חווליפה במזרח ועד תל הוריירה במערב. בניגוד למנהגו במערכה זו, לא עצר חיל המשלוח הבריטי להתארגנות, אלא המשיך בלחץ רצוף של התקפות מבאר שבע צפונה במטרה לקעקע את הקו הטורקי ולנצל את הצלחותיו. לאחר שבסדרת התקפות מתוכננות, בין 6 ל-8 בנובמבר, נכבש מערך התילים (קרב תל חווילפה וקרב תל א-שריעה), ובמקביל לכך נכבשה עזה – נעו צפונה שני כוחות של חיל המשלוח הבריטי. כוח אחד נע במזרח לכיוון יבנה והכוח השני נע במערב, בצמוד לאזור החוף לכיוון איסדוד.
צפונה מהכפר קטרה (צפון גדרה דהיום) עבר ואדי קטרה ומצפון לו עובר רכס גבעות כורכר שכיוונן הוא צפון-צפון-מערב. רכס זה מתחיל בדרום בגבעה שלרגליה ממוקמת כיום אנדרטת הצנחנים, עליה שכן הכפר מע'אר, ממשיך צפונה דרך הגבעות עליהן נמצאת כיום גבעת ברנר ומסתיים בצפון בכפרים דאז זרנוקה וקוביבה (חלקה המערבי של רחובות דהיום). הגובה המרבי של הרכס הוא 94 מטר מעל פני הים והוא גבוה בכ-40 מטר מהמישורים שממערבו וממזרחו. מהרכס קיימת שליטה בתצפית ובאש למרחק גדול.
היחידות הטורקיות התמקמו על רכס זה והתחפרו בו. מאחר שהיה להם מחסור בחוטי תיל, לא נמתחו גדרות תיל לאורך כל החפירות כמכשול מעכב, דבר אשר היה לו השפעה על התפתחות הקרב.
הקרב
המתקפה על רכס מע'אר–קטרה (גדרה) של יחידות דיוויזיית הרגלים ה-52 בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון היל לא השיגה את התוצאות המקוות, ולקרב הוכנסו שלושת גדודי הפרשים מהבריגדה הרכובה-6 של דיוויזיית היומנרי שהשתייכה לדיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי בפיקודו של בריגדיר צ'ארלס גוֹדווין, שזכה באות השירות המצוין על הנהגתו ועל גבורתו בשדה הקרב הזה. על המתקפה ניצח מפקד הדיוויזיה, מייג'ור-גנרל ג'ורג' בארו. ההסתערות הרכובה על גבעות מע'אר נערכה על ידי שני הרגימנטים "באקס" – Bucks ו"דורסט", בעוד רגימנט היומנרי השלישי של הבריגדה ה-6, "בֶּרקס" – Berks , הוצב בעתודה בעורפם. החיפוי הארטילרי ניתן על ידי סוללת "בֶּרקשֵייר" של הארטילריה הרכובה המלכותית ((RHA, על ידי בריגדת תותחי השדה של דיוויזיה 52 ועל ידי פלוגת מכונות הירייה של הבריגדה ה-6. מצפון לאלה, כשפניהן למאחזים הטורקיים בזרנוקה ובאל-קוביבה, נערכו יחידות הבריגדה הרכובה ה-8 של דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי.
הכפר אל-מע'אר שבדרום הרכס נותר בידי האויב. שם תקפו שני בטליונים מבריגדה 155 של הדיוויזיה ה-52 בצד יחידות של רגימנט העתודה "בֶּרקס" של בריגדת היומנרי ה-6, שלחמו רגלית. הלחימה נמשכה עד השעה 17:00 שאז נפל הכפר בידי הבריטים. בהמשך כבשו כוחות הדיוויזיה ה-52 את קטרה שמדרום לאל-מע'אר, ובכך הושלמה שבירת הקו הטורקי בגבעות מע'אר-קטרה.
תוצאות הקרב
הדהרה הסוערת הביאה לכיבוש היעד. אבדות הבריטים היו 16 הרוגים ו-114 פצועים. ההצלחה עלתה במחיר כבד של אבדות בסוסים, 265 במספר, כשליש מכלל הסוסים שהוטלו למערכה. את האבדות הכבדות ביותר בסוסים ספג רגימנט "דורסט", שכן אחרי שלוחמיו ירדו מאוכפיהם ללחימה כרגלים אבד להם יתרון המהירות. סך אבדות הטורקים בהרוגים ובפצועים הגיע למאות רבות. 18 קצינים ו-1,378 חיילים נפלו בשבי. כמו כן אבדו להם שני תותחי שדה ו-14 מכונות ירייה, שבהם נעשה שימוש מיָדי בידי הבריטים. הניצחון באל-מע'אר ובקטרה הביא לנסיגה של הטורקים ופתח את הדרך, כבר למחרת היום, לתפיסת תחנת הצומת (תחנת נחל שורק), ובכך לניתוק קווי התחבורה בין הארמיות השביעית והשמינית הטורקיות. וכן לכיבוש עאקיר, לוד, רמלה ויפו, להתייצבות על גדות הירקון ולהבקעה להרי יהודה בהמשך המערכה.
הנצחה
הקרב באל-מע'אר נחשב לאחת ההסתערויות הרכובות הגדולות האחרונות בהיסטוריה הצבאית העולמית.
העיתונאי האמריקני לואל תומאס פרסם את פרטי הקרב בתיאורים הנרגשים שהביא מפי גיבור ספרו, 'עם אלנבי בכיבוש הארץ':
הרושם ממתקפת הפרשים, שהכריעה את הקרב באל-מע'אר, בא לביטוי בשני ציורים נודעים. האחד הוא ציורו של האמן ג'יימס בידל, "הסתערות פרשי היאומנרי 'דורסט' באקס' ו'בֶּרקס'". הציור מוצג לתפארה בבית-הספר לפיקוד ומטה של צבא בריטניה בקמברלי (Camberley). השני הוא ציורו של תומאס דאגדייל, "הסתערות פרשי גדוד בקינגהמשייר על מע'אר", המוצג במוזיאון הצבאי של מחוז בקינגהמשייר.
בין הנופלים בהסתערות על רכס מע'אר היה מייג'ור אוולין דה רוטשילד, סגן מפקד רגימנט הפרשים "בַּאקס". הוא מת מפצעיו בקהיר, ואחרי שנתיים הובאו עצמותיו לקבורה במרומי בית העלמין בראשון לציון. על מצבתו החדשה נחרת בעברית:.
עבדולה יאמין
עבדוללה יאמין עבדול גיום (בדיבהי: އަބްދުﷲ ޔާމީން އަބްދުލް ގައްޔޫމް, נולד ב-21 במאי 1959) הוא פוליטיקאי מלדיבי שכיהן כנשיא האיים המלדיביים בין השנים 2013–2018 הוא אחיו למחצה של נשיא המדינה לשעבר מאומון עבדול גאיום.
חייו
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, יאמין למד תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטה האמריקנית בביירות. לאחר מכן למד בקליפורניה שבארצות הברית תואר שני במדיניות ציבורית. בנובמבר 1993 התמנה יאמין לשר המסחר והתעשייה. לאחר מכן הוא שימש גם כשר התעסוקה, האקדמיה והביטחון הסוציאלי. הוא כיהן כשר התיירות בקבינט של אחיו גאיום.
בשנים 1993–2013 היה יאמין חבר בפרלמנט של המלדיביים. בשנת 2010 הצטרף למפלגה הפרוגרסיבית. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2013, יאמין קיבל כ-45.45% מהקולות, וניצח בסיבוב השני עם כ-51.39% מהקולות. האופוזיציה המקומית ביקרה את הבחירות בסבב השני ועתרה לבית המשפט העליון לביטולן - עתירה שלא הצליחה.
בשנת 2018 הפסיד בבחירות לנשיאות לאיברהים מוחמד סוליך וסיים את כהונתו כנשיא.