cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהלום (אבן חן מקראית)
יָהֲלֹם היא האבן השלישית בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט זבולון.
American Life
ביקורת
ג'ון פארלס מניו יורק טיימס הרגיש שמדונה ניסתה להיות כנה עם הקונספט של החלום האמריקאי באלבום, אך בסופו של דבר הנפיק שירים הדומים ל"פולק פסיכדלי מבולבל" של פזמונאים כמו ג'ול. ג'יימס האנהם מספין השווה את הנושאים המופנמים של האלבום לאלבומיה הקודמים Ray of Light ו-Music וכן ציין שמדונה מבלה חלק ניכר מהחיים האמריקאים בקונטרנטים על הריקנות של תרבות הסלבריטאים. אלכסיס פטרידיס מגרדיאן הגיב באופן חיובי לחלקים מהאלבום ואמר "הרצועות הטובות ביותר ב-American Life עושות צחוק כמעט יותר מכל שאר מוזיקת הפופ הנוכחית", אולם הנקודה העיקרית שלו בביקורת הייתה שאין מספיק שירים טובים. ג'סיקה ווינטר מווילג' ווייס כינתה את קולה של מדונה "גדוש" והעירה כי "היא מזכירה את 'החלום האמריקאי' רק כדי לחזר אחרי בעלה האנגלי, תוך הבעת תסכול עמום בו-זמנית". אד הווארד ממגזין Stylus העניק לאלבום ביקורת שלילית וטען ש"מדונה נמצאת בנקודה שאין לה יותר מה להגיד". איאן יאנג מ-BBC הפנה גם הוא ביקורת שלילית ואמר כי "הלחנים סתמיים וחלשים, המילים חסרות השראה ושקועות בעצמן ומוזיקת הליווי חשופה וממוחזרת – ואנחנו משוכנעים שהיא איבדה את זה".
יהלום (אבן חן מקראית)
זיהוי
מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שלא ניתן לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה. בשונה מיתר אבני החושן, ככל הנראה ה"יהלום" המופיע בחושן הוא אותו יהלום המוכר כיום בשם זה. הסיבה המקלה על זיהוי ה"יהלום" המקראי עם היהלום המודרני היא, כי בשונה משאר אבני החושן ששמן וזיהויין אבד עם השנים, שם האבן זהה.
חלום קדחת
חלום קדחת (באנגלית: Fevre Dream) הוא סיפור ערפדים שנכתב בידי ג'ורג' ר. ר. מרטין ופורסם ב-1982. הסיפור מתרחש במיסיסיפי שלפני מלחמת האזרחים ומתחיל ב-1857. הסיפור תואר כ"ברם סטוקר פוגש את מארק טוויין".
American Life
הכרה וביקורות רטרוספקטיביות
ביקורות רטרוספקטיביות על האלבום היו חיוביות יותר בהרבה מאלה שפורסמו במקור, כאשר כמה מבקרים שיבחו את הסיכונים של מדונה שלקחה הן בסאונד והן בעיסוק בפוליטיקה באותה העת. בסקירה מחודשת של הגרדיאן תיארו את האלבום כ"הצצה מוזרה להפליא מאחורי חבל הקטיפה של התהילה" ו"מפתה"; בשנת 2015, צוות המגזין של בילבורד כינה אותו "אלבום לא אחיד" אך "לא גרוע כמו שכמה מתנגדים היו רוצים שתחשבו". מהצוות נמסר, "אתם חייבים לברך על השילוב ההרפתקני של האלבום של מוזיקת אלקטרוניקה, פולק ופופ – שלא לדבר על המילים הנוקבות והספקניות". צ'אק ארנולד מאותו מגזין, ציין את American Life כ"לא מוערך", "שאפתני" והחמיא ללכידות האלבום. מייק ואס מאיידולטור ציין את American Life כ"פנינה לא מוערכת". במהלך סקירת האלבום והדיסקוגרפיה שלה, סעיד סעיד מ-The National העיר כי "אפילו האלבומים הגרועים ביותר של מדונה נחשבים להצעה אפשרית בהשוואה לאמנים אחרים". האלבום הפך ליצירה מוערכת בקרב כמה מעריציה של מדונה. לעומת זאת, בינואר 2023, ברולינג סטון דירגו את American Life במקום ה-26 ברשימת "50 האלבומים הנוראיים ביותר באמת, מאת אמנים מבריקים", וכתבו כי "כל הפרויקט [...] מבולבל ללא תקנה ואינו אחיד". במגזין Querty סיכמו כי האלבום פועל כקפסולת זמן ופועל "כדוגמה לאופן שבו ניתן להשתמש במוזיקה כדי לאתגר את הסטטוס קוו ולגרום לנו לחשוב על הערכים והאמונות שלנו" ו"בטח, האלבום לא היה מיועד למטרות הצלחה, אבל זה מה שהופך את זה ליותר מיוחד. זו תזכורת לעידן והצהרה על ההווה". American Life הועמד במספר טקסי פרסים. בשנת 2004, האלבום היה מועמד לפרס גראמי בשתי קטגוריות "הקליפ הטוב ביותר בפורמט קצר" ו"הקלטת הדאנס הטובה ביותר", שניהם על השיר "Die Another Day". הוא גם הועמד לפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "הקליפ הטוב ביותר שמקורו בסרט". בטקס פרסי המוזיקה ההונגרית לשנים 2004 ו-2005, האלבום הועמד בשתי הפעמים בקטגוריית "אלבום הפופ הבין-לאומי של השנה", אך לא הצליח לזכות באף שנה. מועמדות נוספת הייתה לקטגוריה דומה בטקס פרסי המוזיקה של NRJ לשנת 2004. לציון יום השנה ה-20 ליציאת האלבום, מדונה הכריזה על יציאתו של מיני-אלבום רמיקסים בלעדי לכבוד יום חנות התקליטים של האלבום, לזכרו של פיטר ראוהופר. חלק מההכנסות ממכירה זו ניתנו לעמותות צדקה המתמחות בחקר סרטן המוח.
הצלחה מסחרית
לאחר יציאתו ברחבי העולם, American Life הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית עם 241,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון. המכירות היו פחותות מאלבום האולפן הקודם של מדונה, Music, שהופיע לראשונה עם 420,000 עותקים בשנת 2000, אך היה היחיד באותו שבוע שנמכר בלמעלה מ-200,000 עותקים. זו הייתה הופעת הבכורה השנייה ברציפות של מדונה במקום הראשון, והאלבום החמישי שלה בסך הכול שעשה זאת. בשבוע העוקב, המכירות ירדו ב-62% ל-91,000 עותקים, והאלבום ירד מראש המצעד למקום השמיני. הוא המשיך לרדת בכמות המכירות ויצא ממצעד הבילבורד 200. בספטמבר 2003, בעקבות הופעתה של מדונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, האלבום ראה עלייה במכירות של 19%, אך לא חזר למצעד. ב-7 ביולי 2003, חודשים ספורים לאחר יציאתו, הוא קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), מה שמצביע על מכירות של מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. עם זאת, הוא הפך לאלבום האולפן הרביעי הפחות נמכר ביותר של מדונה מאחורי ההוצאה שלה מ-2012, MDNA, ההוצאה שלה מ-2015, Rebel Heart וההוצאה שלה מ-2019, Madame X, עם מכירות של 680,000 עותקים נכון לאוקטובר 2012, לפי נילסן סאונד-סקאן. הוא דורג במקום ה-125 במצעד סוף השנה לאלבומים על ידי בילבורד. בקנדה, האלבום הופיע לראשונה בראש מצעד האלבומים הקנדי עם מכירות של 18,000 עותקים ב-10 במאי 2003. לפי נילסן סאונד-סקאן, הכמות הייתה נמוכה משמעותית מזו של אלבומי האולפן הקודמים לו, (1998) ו- ( 2000), שהופיעו לראשונה במקומות הראשונים עם 59,000 ו-50,000 עותקים בהתאמה. הוא קיבל את תואר הפלטינה חודש לאחר מכן מאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (CRIA), עבור מכירות של 100,000 עותקים במדינה.
חלום קדחת
עלילה
למרות הכל, שאלות רבות מועלות בידי הצוות והנוסעים בנוגע לג'ושוע יורק וחבריו, אשר כמעט לעולם לא יוצאים מהתאים שלהם באור יום.
חשדו של אבנר בנוגע לשותפו המסתורי מתגבר, כאשר הוא מגלה בתאו של ג'ושוע גזירי עיתון המתארים מיתות מסתוריות. הוא מתעמת עם ג'ושוע, שאומר לאבנר שהוא וחבריו הם צידי ערפדים, המשתמשים בחלום קדחת כבסיס המבצעים שלהם.
אחרי מספר אירועים, חשדו של אבנר מתעורר שוב. לבסוף, ג'ושוע אומר לאבנר את האמת, שהוא וחבריו הם ערפדים. ג'ושוע גילה מרקחת אשר עוזרת לו לשלוט בקדחת הדם, הגואלת ערפדים אחרים מהצורך להתקיים מדם. ערפדים אחרים מחשיבים אותו כמלך החיוור, אדון הדם של כל הערפדים.
דאימון ג'וליאן, אדון דם אחר, שומע על מאמציו של ג'ושוע. הוא מחליט לעלות על סיפונה של חלום קדחת עם ערפדים אחרים, ומצליח להתגבר על ג'ושוע. כאדון הדם של כל הערפדים שעל הספינה, הוא מגרש את אבנר מהספינה ומשתלט עליה.
American Life
הצלחה מסחרית
ביפן, האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים השבועי של אוריקון, שם נשאר שם במשך 13 שבועות, והמשיך לזכות להצלחה עד שקיבל את תואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAJ) באותה שנה, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה בסך הכול. באוסטרליה האלבום הגיע בשיאו למקום השלישי, לפני שנדחק במהירות במורד מצעד האלבומים של ה-ARIA. אף על פי כן, הוא קיבל את תואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) על מכירות של 70,000 עותקים. בסך הכל, American Life הפך לאלבום ה-32 הנמכר ביותר ב-2003, ונמכר בלמעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם.
חלום קדחת
עלילה
מאמציו של אבנר לכבוש שוב את חלום קדחת עולים בתוהו, ואחרי שהוא מכלה את עושרו בניסיון למצוא את הספינה האובדת הוא נכנע ומחליט להתיישב בעיר הולדתו.
לאחר שהוא מקבל מכתב מג'ושוע, אבנר המבוגר יותר יוצא לעזור לג'ושוע לחסל אחת ולתמיד את ג'וליאן. ג'ושוע נאבק בג'וליאן, ולבסוף מצליח לנצח אותו. ג'ושוע נהיה לבסוף, אדון הדם של כל הערפדים.
American Life
רשימת רצועות
כל הרצועות נכתבו והופקו על ידי מדונה ומירווה אחמדזאי, למעט היכן שצוין.
מיון בועות
מיון בועות (באנגלית: Bubble Sort), הידוע גם בכינוי מיון החלפה הוא מיון השוואתי פשוט הפועל בסיבוכיות של. המיון קיבל את שמו מהדרך בה מבעבעים אלמנטים במערך: האלמנטים הכבדים בכיוון אחד, והקלים בכיוון ההפוך, וכך גם בינם לבין עצמם.
דוגמה
מימוש ב-#C למיון בועות עבור מערך b:
ניתוח זמן הריצה
סיבוכיות הזמן של האלגוריתם היא, (כיוון שעבור קבוצה של \ n מספרים דרושים עד \ n מעברים על הקבוצה, ויהיה צורך לבצע \ n מעברים במקרה ש-\ a_n הוא המספר הקטן ביותר בסדרה) דבר שהופך אותו ללא יעיל עבור נתונים רבים. לעומת זאת, עבור נתונים מעטים מאוד זהו המיון היעיל ביותר בשל פשטותו. עבור קלט ממוין חלקית או כמעט ממוין ייתכן שזמן הריצה יהיה נמוך יותר כיוון שהאלגוריתם יסיים את סידור המערך בפחות מ-\ n מעברים על המערך.
צבים וארנבים
המרחק והכיוון אותו האיברים ברשימה צריכים לעבור משפיעים על הביצועים של האלגוריתם בגלל שאיברים זזים לכיוונים שונים במהירויות שונות. איבר שצריך לזוז לעבר סוף הרשימה יזוז מהר בגלל שהוא יוכל להשתתף בהשוואות רציפות. לדוגמה - האיבר הגדול ביותר ינוע כבר במעבר הראשון לסוף הרשימה בגלל שהוא יזוז בכל השוואה, בעוד שהאיבר הקטן ביותר ינוע רק מקום אחד אחורה בכל סיבוב. אם האיבר הקטן ביותר יהיה בסוף הרשימה, ידרשו n-1 מעברים לפני שהרשימה תהיה מסודרת. בשל הבחנה זו מכנים את האיברים האלו "צבים וארנבים" בהתאם לדמויות במשלו של איזופוס הצב והארנב.
כדי להתגבר על הבעיות בזמן ריצה שגורמים הצבים, פותחו וריאנטים של מיון בועות שמתגברים על הבעיה. מיון שייקר עובר על הרשימה לשני הכיוונים, וכך הצבים זזים מסוף הרשימה להתחלתה. מיון מסרק עובר על הרשימה בפערים קטנים והולכים, וכך נפטר מהצבים די מהר, ועובר לפערים קטנים יותר כדי לסדר את הרשימה.
פלאואודפטיס
פלאואודפטיס (שם מדעי: Palaeeudyptes) הוא סוג של פינגווין גדול נכחד שהתקיים באנטארקטיקה של האאוקן האמצעי והאוליגוקן שלפני כ-50 עד 34 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ממאובנים שהתגלו על האי סיימור (Seymour Island), בקרבת חצי האי האנטארקטי ותוארו ב-1869 בידי החוקר הבריטי תומאס הנרי האקסלי. ממצאים נוספים התגלו גם ליד אוטגו בניו זילנד ובאוסטרליה הדרומית וכללו שרידי שוקה ועצמות רגליים ואצבעות של העוף. עצמות נוספות לא מזוהות התגלו באזור וכנראה גם שייכים לסוג זה. ממצאים לא מזוהים מספיק שלו התגלו גם בארגנטינה, סמוך לפארק טורס דל פיינה.
הסוג מכיל 4 מינים:
הסוג הבטל מספק Wimanornis נכלל כיום בתוך סוג זה, בתוך המין P. gunnari.
פינגווין זה היה מהגדולים שבפינגווינים מעולם, לצד האנטרופורניס, כשהוא התנשא לגובה 2 מטרים והגיע למשקל של 65 עד 116 ק"ג, אצל המין הגדול ביותר Palaeeudyptes klekowskii. גם שאר המינים היו גדולים מאוד כשהקטנים ביותר הגיעו לגודל של פינגווין קיסרי בוגר. הסוג נחשב לקרוב לסוג Archaeospheniscus, שגם התגלה באי סיימור. הפינגווין הגדול היה מותאם לקור והיה בעל מקור ארוך יחסית והיה בעל עצמות רגליים חזקות כדי לשאת את משקלו ביבשה. ככל הנראה היה אמפיבי וניזון מדיג שתפס באוקיינוס הדרומי.
סוכן תוכנה
במדעי המחשב, סוכן תוכנה הוא תוכנה הפועלת עבור תוכנה או משתמש אחרים כמייצגת שלהם. כאשר מספר סוכנים פועלים במערכת אחת המערכת מכונה מערכת מרובת סוכנים. חלק מסוכני התוכנה נחשבים לאוטונומיים, מאחר שהם מכילים את כל הנדרש לפעולתם ומסוגלים לקבל החלטות עצמאיות ולפעול על פי החלטות אלה, מתוך צורך לספק מטרות פנימיות וביחס לסביבה כפי שהם חשים אותה. הטענה כי סוכן תוכנה (או כל תוכנה אחרת) היא אוטונומית היא שנויה במחלוקת, במיוחד לאור העובדות הבאות: סוכני התוכנה מפוקחים בדרך כלל על ידי המשתמש בתוכנה אותה הם משרתים, המשתמש פעמים רבות אחראי ליצירה או להפסקת הפעולה שלהם ולפיכך המשתמש מעורב באספקטים רבים של פעולת הסוכנים ה"אוטונומיים". יחד עם זאת, סוכני תוכנה המסוגלים להגיב לסביבתם (אדאפטיביים) נחשבים פעמים רבות לסוכנים חכמים. במערכות מרובות סוכנים, שיתוף הפעולה בין הסוכנים מחייב שיתוף של סמנטיקה ומידע אודות הסוכנים, המופץ על ידי מערכות המחשבים.
הגדרה
-- כל הכתוב בהמשך מתבסס על פרק 2 של הספר "An Introduction to multiagent systems" ל- Michael Wooldridge, ההגדרה של סוכן היא: סוכן הוא מערכת מחשבים שממוקמת בסביבה כלשהי, ושיש לה את היכולת לפעול באופן אוטונומי בסביבה זו במטרה להשיג יעדי תכן (Wooldridge & Jennings, 1995).
יכולות של סוכני תוכנה חכמים:
סוכני תוכנה לעומת עצמים:
ניתן לגשת להגדרה של יכולות העיבוד של סוכני תוכנה משני כיוונים שונים:
סוכני התוכנה משמשים למידול של העולם האמיתי, עם כל הסיבוכיות שלו, האירועים המתרחשים במקביל והעיבוד המקבילי שבו.
ההבדל בין עצמים ובין סוכנים
קיים ויכוח בספרות על הדומה והשונה בין המושגים אובייקט וסוכן תוכנה. אובייקט תוכנה מוגדר באמצעות התכונות שלו (Attributes) והמתודות, שהן הפונקציות המאפשרות גישה אליהן (Methods). סוכן תוכנה מוגדר פעמים רבות באמצעות תכונות ומטרות התנהגות ופונקציות המשרתות השגת תכונות ומטרות אלה.
תכונות
למשתמש החיצוני, סוכן תוכנה הוא תוכנית שמשרתת את האנשים ופועלת בשמם. סוכן התוכנה נדרש לפעול בסביבה משתנה, ולכן סוכן תוכנה חייב להכיל את התכונות הבאות: תגובתיות, אוטונומיות ותכליתיות (כלומר הנעה לעבר מטרה פנימית שלו) ולעיתים מכיל גם שילוב עם התכונות הנוספות: תקשורתיות, ניידות ולמידה.
היסטוריה
ניתן למצוא את התפישה של סוכן תוכנה כבר במודל של "שחקן" (Actor) שפיתח Hewitt,1977 - עצם שמכיל את כל הדרוש לו, אינטראקטיבי ובעל יכולת לבצע את פעולתו באופן רציף ומתוזמן עם הסביבה, בעל מצבים (states) פנימיים ויכולת תקשורת.
אביבה חלמיש
אביבה חלמיש (נולדה ב-1946 בחיפה) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטה באוניברסיטה הפתוחה, לשעבר נשיאת האגודה ללימודי ישראל, חברת המועצה להשכלה גבוהה מ-2016.
סוכן תוכנה
היסטוריה
ההתפתחות של סוכני התוכנה לא חלה באופן מסודר, מלמטה למעלה, תוך הוספת תכונות באופן הדרגתי, אלא מלמעלה למטה, כרעיונות שהפכו למימושים, שרובם לא מוצלחים. ישנם סוגים רבים של סוכני תוכנה, כפי שניתן לראות בשימושים המפורטים בהמשך.
אביבה חלמיש
קורות חיים
אביבה חלמיש נולדה לחנה (לבית מַעַז), שעלתה עם משפחתה מגרמניה (1933), ולמרדכי חלמיש (פלינט), עיתונאי ומתרגם שעלה לארץ ישראל מפולין (1935). חלמיש גדלה בתל אביב ולמדה בבית הספר "הר-נבו" (שהיה בראשיתו בית חינוך של "זרם העובדים") וב"תיכון חדש". הייתה חברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" כחניכה וכמדריכה, שרתה בנח"ל והייתה חברת קיבוץ להב. אם לשניים. מתגוררת בתל אביב.
סוכן תוכנה
סוכני רכש (Shopping Bots)
סוכנים אלה מסייעים לגולשים ברשת האינטרנט למצוא מוצרים ושירותים שהם מחפשים אחריהם. לדוגמה, כאשר אדם גולש ברשת ומחפש מוצר ב-ebay, בחלק התחתון של הדף ישנה הפנייה לרשימה של מוצרים דומים, שלקוחות אחרים חיפשו באופן דומה לגולש הספציפי. ההנחה בבסיס יכולת זו היא שאנשים שמחפשים מוצרים דומים מחזיקים בטעם דומה ולכן סביר שיתעניינו בדברים שלקוחות אחרים חיפשו או רכשו.
אביבה חלמיש
קורות חיים
היא בוגרת האוניברסיטה העברית בהיסטוריה של ארצות האסלאם וצירוף בין-חוגי היסטוריה והיסטוריה של עם ישראל (1973 בהצטיינות); מוסמכת אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק בהיסטוריה של עם ישראל ולימודי המזרח התיכון (1976). עבודת המאסטר: "מפ"ם והמיעוט הערבי בישראל, 1966-1957" [באנגלית] נכתבה בהנחיית פרופ' י"ק הורביץ. בשנת 1996 קיבלה תואר דוקטור של אוניברסיטת תל אביב; עבודת הדוקטור נכתבה בהדרכתה של פרופ' אניטה שפירא על הנושא "מדיניות העלייה והקליטה של ההסתדרות הציונית 1931-1937". מאז 1982 הייתה חברת הסגל הזוטר של האוניברסיטה הפתוחה ועסקה בפיתוח קורסים ובהוראתם; קיבלה דרגת מרצה בכיר במכללה האקדמית נתניה בשנת 2000, ושוב בשנת 2004 באוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2006 הועלתה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2012 הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין. היא עומדת בראש תחום ההיסטוריה של העת החדשה במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות החל משנת 2007. הייתה חוקרת-אורחת באוניברסיטת ניו יורק ושהתה כפרופסור-אורח באוניברסיטת ברנדייס ב-2010.
סוכן תוכנה
סוכני משתמש
סוכנים אלה נועדו לבצע פעולות באופן אוטומטי עבור המשתמש. לדוגמה, ישנם סוכנים המסווגים דוא"ל לפי סדר העדיפויות של המשתמש, מאגדים דיווחי חדשות על פי קטגוריות או ממלאים טפסים ברשת עבור המשתמש מתוך מידע פנימי שאגור בהם.
דוגמה מורכבת יותר של סוכנים אלה היא סוכנים שמסוגלים לנהל משא ומתן מול משתמש או סוכן תוכנה שמייצג אותו במכרזים מסוגים שונים ברשת. סוכנים אלה יכולים להיות מבוססים על משא ומתן חד-ממדי (למשל: רק המחיר מעניין במשא ומתן כזה) או על משא ומתן רב-ממדי הכולל שקלול של החשיבות של נושאים שונים. דוגמה לאחרון היא סוכנים המסוגלים לנהל משא ומתן על חופשה שהמשתמש מבקש לרכוש, תוך שקלול של מחיר הטיסה, מספר טיסות ההמשך הנדרש, איכות בית המלון ומשך החופשה ולהביא למשתמש את החופשה הטובה ביותר מבחינתו להחלטה אם הוא מעוניין לרכוש אותה במחיר שהסוכן השיג עבורו.
ניטור ומעקב
סוכנים אלה משמשים למעקב אחרי ציוד, בדרך כלל מערכות מחשב. למשל, סוכן המוודא שמלאי המוצרים של חברה מסוימת כפי שמדווח במערכת ניהול המלאי שלה אינו יורד מגבול מסוים, או שהמחיר של המוצר משתנים בשוק החופשי. הסוכן מדווח חזרה לחברה ומאפשר למשתמש בחברה להחליט החלטות האם לשווק את המוצר לשוק, לייצר מוצרים נוספים ועוד.
אביבה חלמיש
קורות חיים
עמדה בעבר בראש המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה המשותף לאוניברסיטה הפתוחה וליד יצחק בן-צבי; הייתה חברה בוועדה האקדמית של המכון לחקר הציונות וישראל, אוניברסיטת תל אביב; מכהנת במערכת של כתבי העת "קתדרה" ו"עיונים בתקומת ישראל", ובמערכת הספרים של יד יצחק בן-צבי ושל מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. שימשה יושבת ראש ועדה של משרד החינוך לעדכון ושכתוב תוכניות הלימודים בהיסטוריה בכיתות ו'-ט' (2006–2009).
סוכן תוכנה
סוכני כריית מידע (Data Mining)
סוכנים אלה משתמשים בשיטות של טכנולוגיית המידע (Information Technology) לחיפוש אחרי תבניות ומגמות בכמויות גדולות של מידע ממקורות שונים. המשתמש יכול להגדיר לסוכני התוכנה מהן קטגוריות המידע שהוא מבקש מהסוכנים לנתח. דוגמה לסוג כזה של סוכנים הוא סוכן המחפש מגמה בשוק ומחזיר תשובה למשתמש / חברה באופן שמאפשר קבלת החלטות בחברה. לדוגמה, סוכן כזה יכול לזהות התפתחות של תנאי מיתון במשק ובהתאם החברה תחליט לגבי מדיניות העסקת כוח האדם שלה, תנאי שכר ועוד.
אביבה חלמיש
קורות חיים
חברה בחבר היועצים של ההיברו יוניון קולג' בירושלים; יו"ר הוועדה האקדמית של יד יערי; חברת הוועדה המדעית של מכון לבון; חברת ועדת המקצוע – היסטוריה, משרד החינוך.
סוכן תוכנה
דוגמאות נוספות
דוגמאות נוספות של סוכנים חכמים כוללים מסנני spam, רובוטים שחקנים וכלי ניטור של שרתים. מנועי חיפוש משתמשים בסוכנים לצורך תהליך האינדוקס. דוגמאות נוספות ניתן למצוא ב- BotSpot.
אביבה חלמיש
קורות חיים
עמדה בראש היחידה לפיתוח אקדמי של האוניברסיטה הפתוחה ומכהנת כחברה במועצת האוניברסיטה.
סוכן תוכנה
דוגמאות נוספות
הרשימה הבאה כוללת קישורים לנושאים הקרובים לסוכני תוכנה:
אביבה חלמיש
קורות חיים
בין התפקידים הציבוריים שמילאה: חברה בפורום-על של תנועת "שלום עכשיו" וסגן יו"ר התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ומופקדת על תחום החינוך של התנועה. מכהנת בוועד המנהל של מרכז מציל"ה (מרכז למחשבה ציונית, יהודית, ליברלית והומניסטית) מאז 2008. ב-28 ביוני 2016 מונתה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחברת המועצה להשכלה גבוהה.
מחקריה
הקו שמייחד את חלמיש במחקריה הוא מתן משקל וחשיבות לעשייה, ולא רק להתבטאויות מילוליות בעל-פה ובכתב. בהיסטוריוגרפיה הציונית הייתה נטייה להסתמך על פרוטוקולים של דיונים, על מאמרים ועל נאומים, וחלמיש בחרה – בדומה לאחדים ממוריה ועמיתיה – לבדוק מה נעשה בפועל. היא עמדה על המתח והפער שבין עשייה לדיבורים, והצביעה על כך שבמקרים רבים המעשים היו שונים, ולטובה, מהדיבורים. ממצאיה אלה גיבשו את גישתה הבסיסית, המייחסת משקל פחות לאידאולוגיה ממה שמקובל במחקרים רבים, ועיצבו את תפיסתה הגורסת שהשפעת המציאות על האידאולוגיה רבה מאשר להפך. על יחסי גומלין אלה בין מציאות ואידאולוגיה היא עמדה במחקריה על מדיניות העלייה הציונית ועל מניעי העולים בתקופת המנדט והיא מצביעה עליהם גם בחיבוריה על תולדות הקיבוץ, בהם היא מדגישה את היותו של הקיבוץ במידה רבה פרי הנסיבות, אגב ייחוס חשיבות מבוקרת לאידאולוגיה.
במחקריה על התקופה שבין 1945 ל-1948 מצטרפת חלמיש לבעלי הדעה שלא היה קשר נסיבתי בין השואה להקמת המדינה, וכי אדרבא, השואה כמעט סיכלה את הסיכוי להקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל. היא מבססת מסקנה זו בין היתר על אופן פעולתן והמלצותיהן של ועדת החקירה האנגלו-אמריקנית ושל ועדת האו"ם (אונסקו"פ).
מבין צורות המאבק של היישוב נגד בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה מייחסת חלמיש חשיבות מיוחדת להעפלה, וזאת לאו דווקא בחזית החיצונית אלא בזו הפנימית. לשיטתה, להעפלה היה תפקיד רב חשיבות בליכוד היישוב סביב נושא פוזיטיבי, שלגביו קיימת הייתה הסכמה רחבה בציבור, סביב מאבק שהתבצע בהתאם להחלטות ההנהגה הנבחרת, שגבולותיו היו ברורים ומוגדרים, ושגם הצד השני - הבריטי - שמר בו על כללי משחק מסוימים. זאת בשעה שעיקר המאמץ הופנה – בגלוי – לזירה המדינית, ובסתר נבנה הכוח לקראת המערכה המכרעת הבאה - המלחמה עם הערבים. בהיותה נושא שזכה לתמיכה רחבה מצד הציבור היהודי בארץ (ובעולם), הביאה ההעפלה להתלכדותו של היישוב סביב ההנהגה ולקבלת מרותה, ובכך תרמה להוכחת בגרותו האזרחית ובשלותו לעצמאות.
אקסודוס – הסיפור האמיתי
לדעת חלמיש מאבקו של היישוב לא מילא תפקיד מרכזי בהחלטה של ממשלת בריטניה להעביר את שאלת ארץ-ישראל לאו"ם (פברואר 1947) ובהחלטתה להחזיר לו את המנדט על ארץ-ישראל. גם אלה שמייחסים משקל לצורות המאבק השונות של היישוב המאורגן וארגוני הפורשים בהחלטה הבריטית, הרי זה במובן של חיזוק ואולי זירוז ההכרעה בכיוון שאליו נטתה בריטניה ממילא, כתוצאה משיקולים כלכליים, אסטרטגיים ואימפריאליים. בעניין החלטת האו"ם על חלוקת הארץ והקמת מדינה יהודית בחלק ממנה, מראה חלמיש שלהעפלה, ובכללה פרשת אקסודוס, לא היה תפקיד של ממש. היא מאששת טענה זו וממחישה אותה באמצעות התנהגותו של הנציג היוגוסלבי באונסקו"פ, ולדימיר סימיץ, שנכח בנמל חיפה בעת הורדת מעפילי "אקסודוס" ב-18 ביולי 1947, וציטוט שהביא אחד העיתונאים מפיו היה למשפט מפתח ולקו מנחה כמעט בכל הסקירות והפרשנויות שנכתבו על פרשת "אקסודוס" מאז ועד היום: "זוהי העדות הטובה ביותר שאפשר היה להביא בפנינו". אולם סימיץ תמך בסופו של דבר בתוכנית המיעוט של אונסקו"פ, כלומר - נגד הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל (ב-29 בנובמבר 1947 יוגוסלביה נמנעה). חלמיש מדגישה שחברי אונסקו"פ פעלו לפי קווי המדיניות של ממשלותיהם ובצמוד לסמכויות הוועדה כפי שהוגדרו בכתב המינוי שלה. שיקולים שברגש חיזקו, קרוב לוודאי, את עמדתם של אלה מבין חבריה שגישתם למפעל הציוני הייתה חיובית מלכתחילה, בלי שהדבר עמד בסתירה למדיניות ממשלתם, דוגמת נציג גואטמלה, גרסיה גרנאדוס. אונסקו"פ הורכבה על-פי חישובים זהירים של יחסי הכוחות בארגון הבינלאומי וחלוקה גאופוליטית דקדקנית, ושומה היה על 11 חבריה לנהוג על פי האינטרסים של ממשלותיהם.
אחד מחידושיו של הספר הוא שימת הדגש על המעפילים. בכתיבה שהייתה לפני כן על ההעפלה כתבו על המדיניות הבריטית, על ההנהגה הציונית, על המוסד לעלייה ב', על אנשי הפלי"ם אבל כמעט שלא התייחסו למעפילים עצמם. הספר מציג את התנהגותם של המעפילים לכל אורך הפרשה ובמיוחד את התארגנותם בשלוש אוניות הגירוש שלקחו אותם מחיפה לצרפת ואחר כך להמבורג שבגרמניה, ואת סירובם לרדת לחוף בצרפת על אף ההזמנה הנדיבה מצד ממשלתה. הוא מנתח ומשווה את מה שהתרחש בכל אחת מן האוניות ומגיע למסקנה שהמעפילים ראו עצמם שותפים מלאים למאבק הציוני.
מחקריה של חלמיש בנושא ההעפלה הצטרפו למגמה של החזרת המעפילים לסיפור ההעפלה, מחקרים המציגים את המעפילים - ושארית הפליטה בכלל - כסובייקט, כציבור בעל תודעה משלו, הראוי להתייחסות בזכות עצמו, וזאת בניגוד לכתיבה בעבר, שבה הם שימשו אובייקט שיש לבחון את יחס הציונות כלפיו ואת תרומתו למאבק הציוני; ובשונה מחיבורים פוסט-ציוניים שהתפרסמו מאוחר יותר על-פיהם ההנהגה הציונית עשתה שימוש אינסטרומנטלי ואף ציני במעפילים, בניגוד לרצונם, במאבק להקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל.
במחקריה עושה חלמיש שימוש מועט ומבוקר בעדויות בעל פה ובזיכרונות ממרחק הזמן בשל החולשות האופייניות למקורות מעין אלה הנובעות ממגבלות הזיכרון האנושי והשפעותיו המתעתעות של הזמן שחלף בין האירועים למועד גביית העדויות או כתיבת הזיכרונות. במאמרה "אקסודוס: סרט ששינה את ההיסטוריה" מנסה חלמיש להראות כיצד הסרט "אקסודוס" של אוטו פרמינגר, המבוסס על ספרו של ליאון יוריס, השפיע על האופן שבו זכרו גיבורי הפרשה אירועים שהתרחשו במהלכה ועל פרשנותם המאוחרת של היסטוריונים לקשר הנסיבתי בין אירועים שהתחוללו לפני הפרשה ותוך כדי התרחשותה.
במרוץ כפול נגד הזמן
ספר זה, שהוא עיבוד והרחבה של עבודת הדוקטור, ראה אור בשנת 2006 וזכה בשני פרסים: פרס יונתן שפירא לספר הטוב ביותר בלימודי ישראל לשנת 2006 של האגודה הבינלאומית ללימודי ישראל ופרס הכט לספר מחקר בתולדות הציונות, היישוב ומדינת ישראל לשנת תשס"ח מטעם מוסד הרצל באוניברסיטת חיפה. הספר עוסק בפרק מרכזי של תולדות היישוב והציונות בשנות השלושים ומציג את מדיניות העלייה של ההסתדרות הציונית לכל שלביה ופרטיה על רקע התקופה.
הוא מנסה להראות שבשנות השלושים ניהלה הציונות מרוץ כפול נגד הזמן בשני מסלולים מקבילים ולא סינכרוניים - בארץ ישראל ובאירופה. בארץ ישראל המטרה הייתה ליצור רוב יהודי לפני שייחרץ גורלה המדיני של הארץ. ואולם התנאים הכלכליים, הביטחוניים והמדיניים הגבילו את ממדי העלייה ואיימו להנציח את מעמדם של היהודים כמיעוט. בסוף העשור נראָה שהציונות כשלה במסלול הארץ ישראלי והוחמץ הסיכוי להקמת מדינה יהודית. בדיעבד התברר שהכישלון היה זמני. במסלול השני, בגולה, ממדי העלייה היו רחוקים מלתת מענה למצוקה הגוברת של יהודי אירופה. אך רק תוך כדי מלחמת העולם השנייה התחוור מלוא משמעותו של ההפסד במסלול האירופי, והיותו בלתי-הפיך. השואה הוסיפה נופך טרגי למדיניות העלייה הציונית בשנות השלושים, משהתברר מר גורלם של מי שלא זכו לעלות בעוד מועד. על רקע זה מגולל הספר את מדיניות העלייה של ההסתדרות הציונית ועוקב אחר דרכו של יהודי מארץ מגוריו לארץ ישראל, דרך סבך הבירוקרטיה הבריטית, המנגנון הציוני וחבלי הקליטה. הספר מציג מסקנות חדשניות ובהן הטענה, שמדיניות העלייה הציונית בשנות השלושים לא הייתה סלקטיבית, וכי העלייה התנהלה בעיקר על פי כללים אוניברסליים של תהליכי הגירה. משקלה של האידאולוגיה בעיצוב מדיניות העלייה הציונית ובביצועה, כמו גם בהחלטות של הפרט, העולה, לא היה רב, ועם זאת אי אפשר להבינם בלא הממד האידאולוגי.
באחד מפרקי הספר ובמאמרה "'עלייה סלקטיבית' ברעיון, במעשה ובהיסטוריוגרפיה הציוניים", מנסה חלמיש להוכיח שבשנות ה-30 של המאה ה-20 מדיניות העלייה הציונית לא הייתה סלקטיבית, ומסבירה מדוע השתרשה בהיסטוריוגרפיה האקסיומה הכפולה, שעד קום המדינה ניהלה ההסתדרות הציונית מדיניות עלייה סלקטיבית וכי העלייה הייתה מובחרת.
בעבר התייחסו המחקרים על העלייה בתקופת המנדט בעיקר ל"עלייה העובדת", אותם עולים שהגיעו על-פי סרטיפיקטים שהנפיקה ההסתדרות הציונית. עולים אלה היו רק כחמישים אחוז מכלל העלייה לארץ בתקופת המנדט, ומחקריה של חלמיש פורשים תמונה מלאה הכוללת גם את העולים שהגיעו בקטגוריות עלייה אחרות בתור בעלי הון, קרובי משפחה, או כאלה שהכנסתם בארץ הייתה מובטחת, כגון כלי קודש (רבנים, חזנים ושוחטים), או סטודנטים. עולים אלה קיבלו את רישיונותיהם הישר מן השלטונות, ללא תיווכה של ההסתדרות הציונית. בספר זה, ובמאמרה המקיף "עלייה לפי יכולת הקליטה הכלכלית: העקרונות המנחים, דרכי הביצוע וההשלכות הדמוגרפיות של מדיניות העלייה בין מלחמות העולם", טוענת חלמיש שההסתדרות הציונית לא ערערה על הסדרת העלייה העובדת בהתאם ליכולת הקליטה הכלכלית של המשק היהודי, אך היא ניהלה עם הממשלה משא ומתן בלתי פוסק על פרשנותו ועל אופן יישומו של העיקרון הזה. בד בבד היא חיפשה כל סדק ופרצה למיצוי האפשרויות להגדלת האוכלוסייה היהודית. המגבלה היחידה שההסתדרות הציונית קיבלה על עצמה בנוגע לגודל העלייה לא הייתה יכולת הקליטה הכלכלית של הארץ ואף לא של המשק היהודי, אלא יכולתה הכלכלית שלה, של ההסתדרות הציונית, לקלוט את העולים-העובדים. בהתאם לכך נגזרו שתי שיטות פעולה שונות זו מזו. במה שנוגע לעלייה העובדת, שכלפיה הייתה לה אחריות פיננסית, פעלה ההסתדרות הציונית בזהירות, ואילו בנוגע לקטגוריות העלייה שקליטתן לא הייתה באחריותה – קרובים ובעלי הון – היא פעלה ברוח פתוחה וגמישה, אפילו כשהיה ברור לה שאין לעולים די אמצעים להיקלט כראוי. על עליית מי שלא עלולים ליפול למעמסה על התקציב הציוני היא לא הפעילה שום אמת מידה של ברִירה, לא כלכלית, לא תעסוקתית, לא רעיונית ולא מפלגתית.
מחקרים נוספים
הספר "ירושלים בתקופה המוסלמית הראשונה 638–1099", שכתבה יחד עם פרופ' יורם ארדר במסגרת הקורס "ירושלים לדורותיה" של האוניברסיטה הפתוחה (1994), מתאר את תולדות ירושלים בתקופה המוסלמית לאור המקורות בני הזמן והמחקר בן ימינו תוך בחינה ביקורתית של המקורות והצגת חילוקי הדעות בין החוקרים.
מחקרה העכשווי
בשנים האחרונות שקדה חלמיש על כתיבת הביוגרפיה של מנהיג השומר הצעיר מאיר יערי (1897–1987). יערי היה במשך למעלה מחמישים שנה מנהיג השומר הצעיר על שלוש מסגרותיו - תנועת הנוער, הקיבוץ הארצי ומפ"ם. הביוגרפיה שלו מבקשת לפצח את חידת מנהיגותו: כיצד הוא עלה למעמד המנהיג של השומר הצעיר, איך נותר במעמד זה זמן כה רב, ומה פשר השותפות יוצאת הדופן בינו לבין עמיתו ל"הנהגה ההיסטורית" יעקב חזן. זהו סיפורו של מאיר יערי המנהיג והאדם, כמו גם תולדותיו של הציבור שבראשו עמד.
הביוגרפיה מציגה את נקודות הצומת שבהן קיבל יערי החלטות מכריעות בחייו האישיים והציבוריים, מציעה נרטיב עובדתי ופרשני משלים ולעיתים אף חלופי, של תולדות השומר הצעיר ודנה בדילמות מרכזיות בתולדות העם היהודי במאה העשרים, ובכללן המתח בין הציונות לסוציאליזם, שאלת היחס לברית המועצות, השאלה הערבית, קליטת עלייה והקשר הסימביוטי והמיוסר בין הגולה והיישוב ברמת הפרט והכלל, האידאולוגיה והמציאות.
הכרך הראשון, "מאיר יערי: ביוגרפיה קיבוצית; חמישים השנים הראשונות, 1897–1947", מגולל את סיפורם של יערי ושל תנועתו מראשית המאה העשרים בגליציה עד ערב הקמתה של מדינת ישראל והוא ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2009.
ספרים בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה שכתבה
ספרים אלה ראו אור גם בתרגום לרוסית.
מאמרים מקוונים
על ספריה
ארם סמולינסקי
ארם סמולינסקי הוא פרופסור לרפואה ומנתח לב ישראלי.
ביוגרפיה
ארם קורט סמולינסקי נולד בארץ ישראל. שירת בצה"ל. מ-1968 למד רפואה בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב, והשתלם בבית החולים תל השומר במחלקה לניתוחי לב, החל משנת 1975. ב-1976 קיבל רישיון לעסוק ברפואה ובשנת 1983 קיבל תעודת מומחה בתחום כירורגיה של בית-החזה.
כשנה לאחר מכן קיבל סמולינסקי מלגת ההשתלמות של האיגוד האמריקאי הראשי של מנתחי לב (Evarts A. Graham Memorial travelling fellowship ) והשתלם במספר מרכזים לניתוחי לב בארצות הברית. ב-1985 חזר למחלקת ניתוחי הלב בתל השומר והחל משנת 1986 כיהן כסגן מנהל המחלקה. בשנת 1991 קיבל מינוי של פרופסור חבר בחוג לכירורגיה במסלול האקדמי באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1994 מונה למנהל המחלקה, תפקיד אותו מילא במשך עשר שנים. בניהולו של פרופסור סמולינסקי המחלקה בתל השומר רכשה שם מוביל ברוב השטחים של ניתוחי לב: ניתוחי מעקפים, ניתוח האאורטה, ניתוחים של מסתמי הלב, ניתוחי לב זעיר פולשניים, וניתוחי לב בתינוקות וילדים. כמו כן קידם את היחידה לניתוחי השתלת הלב והשתלות לב מכני (אותה ניהל פרופסור יעקב ג'יי לביא).
בשנת 2004 פרסם העיתונאי רן רזניק כתבה לפיה קבעו שתי ועדות של משרד הבריאות כי סמולינסקי עזב שני חולים במצב קריטי על שולחן הניתוחים באופן "שאיננו מוסרי". באותה שנה נעצר סמולינסקי ונחשד בקבלת שוחד מחולים ובגנבה. כתב אישום נגדו בפרשה זו הוגש ב-2006. ב-6 בספטמבר 2009 נמצא סמולינסקי זכאי מחמת הספק.
בשנת 2005 פרש מעבודתו בבית החולים שיבא. כיום הוא מנתח פעיל במרכז הרפואי אסותא וכן במרכז בהרצליה.
בשנת 2012 החליט משרד הבריאות, בעקבות ועדה שבררה אירוע מלפני 16 שנה, להתלות את רישיונו של סמולינסקי למשך שלושה חודשים. ערעורו של סמולינסקי על החלטה זו נדחה.
סמולינסקי נשוי ולו ארבעה ילדים.
צבי אבידב
צבי אֲבידֹב (קליין) (13 בנובמבר 1896 – 6 בפברואר 1984) היה פרופסור לאנטומולוגיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשל"ז (1977).
קורות חיים
בשנת 1923 הצטרף אבידב לתחנת הניסיונות החקלאית ועבד במחלקה לאנטומולוגיה כעוזרו של פרופסור שמעון בודנהיימר. עם פתיחת הפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, סיים במסגרתה את לימודיו במחזור הבוגרים הראשון (1944). שנה לאחר סיום לימודיו (תש"ה-1945) ניתן לו תואר דוקטור באנטומולוגיה חקלאית (הדיסרטציה: "כנימת עש הטבק בארץ ישראל").
בשנת 1951 הצטרף לסגל המחלקה, ובשנת 1955 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר. בשנת 1959 החל לשמש דקאן הפקולטה.
בעקבות נפילת בנו היחיד בקרב על בית חאנון במלחמת העצמאות (אוקטובר 1948), שינה את שם משפחתו לאבידב.
בשנת תשל"ז (1977) הוענק לאבידב פרס ישראל לחקלאות.
אוכלוסייה מוחלשת
בין האוכלוסיות שביחס אליהן משתמשים במושג זה:
מדינות רבות רואות עצמן מחויבות לשיפור מצבן של אוכלוסיות מוחלשות, מנימוקים של זכויות האדם וגם מנימוקים של טובת המדינה. לשיפור מצבן של אוכלוסיות מוחלשות משמשות דרכים אחדות:
דוד נבו
בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוהיו בהערכה פדגוגית. חוקר את משמעות השילוב של הערכה פנימית וחיצונית של בית הספר כעמית בתוכנית מדיניות החינוך של מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.
בסוף שנת 2003 התפטר נבו מתפקיד המדען הראשי בין השאר בעקבות חילוקי דעות סביב מבחני המיצ"ב. למרות שתמך עקרונית במבחני הערכה ובחינוך הישגי, דרך היישום של המבחנים הייתה לדבריו בעייתית מכיוון שהמבחנים שימשו כשוט כלפי המנהלים, במקום להיות כלי עזר עבור המשרד.
אירוס טוביה
אִירוּס טוּבְיָה או אירוס עוזיהו (שם מדעי: Iris regis-uzziae) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג סקורפאירוס (Scorpiris).
אירוס טוביה הוא גאופיט רב שנתי. בעל מספר עלים קטן, העלים מרזביים, כפופים אחורנית, סדורים בשני צידי עמוד הפריחה, אורכם כ-20 ס"מ וגונם ירוק-אפרפר. גובה עמוד הפריחה כ-10 ס"מ והוא נושא שניים או שלושה פרחים. עלי הכותרת לבנים, בעלי עורק בולט בצבע צהוב עז. הפרחים נכונים, עלי הכותרת מוארכים ופונים החוצה כבשאר הפרחים בני הסקציה.
הבוטנאית נעמי פיינברון נתנה למין זה את השם המדעי Iris regis-uzziae על שם המלך עוזיהו שעליו נאמר: "ויבן מגדלים במדבר" אך לאחר מכן שונה שמו העממי לזכרו של הבוטנאי הארץ ישראלי טוביה קושניר, שנפל בשיירת הל"ה ושאסף את הפריטים הראשונים של המין עוד ב-1943.
המין אנדמי לאזור ארץ ישראל, צומח רק בהר הנגב המרכזי - בעיקר צפונית למכתש רמון ובהרי אדום.
אריה לינדנבאום
אריה לינדנבאום (לין) (Arieh Lindenbaum; נולד ב-1929) הוא עיתונאי וסופר בולאי ישראלי.
ביוגרפיה
לינדנבאום נולד ב-1929 בעיירה בז'זנה, אז תחת שלטון פולין. הוריו ושני אחיו נספו בשואה, והוא מצא מקלט אצל אוקראינית בשם אולגה רומנישינה (שב-24.08.2000 הוכתרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם).
עלה לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו בשנת 1946. הוגלה למחנה המעצר בקפריסין, ועלה שנית לקבוצת משמר השרון, ממנה התגייס לפלמ"ח ונפצע קל בסביבת הקסטל. יחד עם חברים מהכשרת משמר השרון יצא להתיישבות בקיבוץ צאלים בנגב.
בעל השכלה פדגוגית עם השתלמות אוניברסיטאית במִנהל חינוכי. בשנים 1975–1977 פעל בשליחות מטעם הסוכנות היהודית באורוגוואי. בין השנים 1983–1995 היה מנהל היחידה להשכלה בהסתדרות העובדים בתל אביב, וממייסדי מפעל המכללות לגמלאים בתל אביב רבתי.
עבד שנים רבות בעיתון "דבר" וערך כמה מדורים. פרסם מספר ספרים בנושא בולאות, בעברית ואנגלית. ערך והוציא לאור מגזינים בולאיים: "הירחון הישראלי לבולאות" (ביטאון התאחדות אגודות הבולאים בישראל), "בולים" (הירחון הישראלי לבולאות) ו"שבֶל" (מגזין הבולאים בישראל). שנים משמש יו"ר אגודת אספני יודאיקה.
אלמן משולמית זוהר (הלר) (2016-1932), ואב לשניים.
כוחות ההגנה של דנמרק
כוחות ההגנה של דנמרק (בדנית: Forsvaret), הם הכוחות הצבאיים של דנמרק והאחראים על הגנתה של דנמרק ושטחיה מעבר לים, גרינלנד ואיי פארו. המפקדת העליונה של כוחות ההגנה היא מרגרט השנייה, מלכת דנמרק. עם זאת, הפיקוד בפועל על כוחות ההגנה הוא בידי ממשלת דנמרק באמצעות שר ההגנה וראש מטה כוחות ההגנה. על פי החוק, הממשלה לא יכולה להציב את כוחות ההגנה לכל מטרה שאינה לצורכי הגנה, ללא הסכמת הפרלמנט.
משימות ומטרות
המטרות והמשימות של כוחות ההגנה של דנמרק מוגדרות בחוק משנת 2001. המטרות העיקריות הן: מניעת עימותים ומלחמות, שמירה על ריבונותה של דנמרק, הבטחת השלמות וההמשכיות של דנמרק כממלכה עצמאית ולקדם את השלום בעולם מתוך כבוד לזכויות האדם.
תקציב הביטחון
הסכם ההגנה האחרון נחתם בשנת 2004 ולפיו התבצע ארגון מחדש של כוחות ההגנה. השינוי המהותי הוא שמחלוקה של 60% לטובת תקציב הכוחות תומכי הלחימה ו-40% לטובת תקציב הכוחות הלוחמים, שונתה החלוקה ל-40% לטובת תקציב הכוחות תומכי הלחימה ו-60% לטובת תקציב הכוחות הלוחמים. במילים אחרות, כוח האדם של הכוחות הלוחמים יגדל על חשבון תומכי הלחימה. מהירות התגובה של כוחות ההגנה עלתה, כשתמיד נמצאת בריגדה אחת בכוננות מידית. כוחות ההגנה שומרים על יכולות העסקת 2,000 חיילים במשימות בינלאומיות או 5,000 חיילים בטווח זמן קצר. חוק גיוס החובה שונה, בעיקר מדובר על צמצום מספר מגויסי החובה, על קיצור זמן השירות ועל אפשרות בחירה אם להתגייס אם לאו. בשנת 2006 היה תקציב הביטחון הדני החמישי בגודלו מבין תקציבי המשרדים הממשלתיים. התקציבים שהיו גדולים מתקציב ההגנה היו: תקציב משרד הרווחה, תקציב משרד העבודה, תקציב משרד הפנים והבריאות ותקציב משרד החינוך. תקציב משרד המדע והטכנולוגיה קטן רק במעט מתקציב הביטחון.
זרועות
זרועות כוחות ההגנה הדנים הן:
גיוס חובה
באופן מעשי כל הגברים בגיל 18 חייבים בגיוס (38,025 ב-2012), מתוכם 49% נמצאו כשירים לשירות. בשל צורכי הביטחון מגויסים רק כ-5,000 בכל שנה, כשכ-90% מהם מתנדבים. בנוסף מגויסות מאות בודדות של נשים בכל שנה. תקופת השירות נעה בין ארבעה חודשים לשנה.
קישורים חיצוניים
אתר הבית של כוחות ההגנה של דנמרק
ארטיס פבריקס
ארטיס פבריקס (בלטבית: Artis Pabriks; נולד ב-22 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי לטבי. כיהן כשר החוץ בין השנים 2004–2007, ולאחר מכן כשר ההגנה בין 2010-2014, ושוב בין 2019-2022.
ביוגרפיה
פבריקס נולד ביורמלה ב-22 במרץ 1966. הוא גויס לשירות חובה בצבא האדום ושרת בו במשך שנתיים. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת לטביה והשלים תואר בהיסטוריה ב-1992. הוא קיבל מענק ללימודים בחו"ל, והחל ללמוד באוניברסיטת אורהוס. ב-1996 הוא השלים דוקטורט במדעי המדינה. לאחר מכן חזר ללטביה והפך לרקטור באוניברסיטת וידזמה למדעים יישומיים.
ב-1998 הוא הצטרף לפוליטיקה והיה אחד מהמייסדים של מפלגת העם, ובמרץ 2004 נבחר מטעמה לסאימה. ב-21 ביולי של אותה שנה הוא מונה לשר החוץ. באוקטובר 2007 הוא הסתכסך עם הנהגת המפלגה ונאלץ לעזוב אותה ולהתפטר מתפקיד שר החוץ. בספטמבר 2008 הוא ייסד יחד עם פוליטיקאים נוספים מפלגה חדשה בשם "החברה לשינוי פוליטי". ב-2010 הוא נבחר לסאימה מטעם המפלגה ומונה לשר ההגנה. ב-2011 הוא עזב את החברה לשינוי פוליטי והצטרף למפלגת "אחדות". הוא המשיך לכהן כשר ההגנה מטעם המפלגה בממשלתו של ואלדיס דומברובסקיס.
פר רובץ
פר רובץ או שור יושב (באנגלית: "Sitting Bull", בשפת הסו: "Tȟatȟáŋka Íyotake" - טטנקא איוטקא; 1831 - 15 בדצמבר 1890) היה יליד אמריקאי, מנהיג שבט הונקפאפא מהלקוטה, תת-קבוצה של הסו, שהנהיג כ-1,200 לוחמי סו ושאיין נגד רגימנט הפרשים השביעי של צבא ארצות הברית בפיקודו של לוטננט קולונל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בקרב ליטל ביגהורן ב-25 ביוני 1876. ב-20 ביולי 1881 הוביל את שארית אנשיו לכניעה לכוחות ארצות הברית בפורט בופורד, צפון דקוטה. בשנת 1885 השתתף ב"מופע המערב הפרוע" של באפלו ביל.
פר רובץ נהרג במהלך ניסיון מעצרו על רקע קשריו לתנועת "ריקוד הרוחות" ששאפה לצאת משמורת האינדיאנים. במהלך המעצר התפתחה תגרה בין אנשיו של הצ'יף לבין אנשי החוק, במהלכה נפגע הצ'יף בראשו מכדור אקדח ונהרג. לאחר מותו הועברה גופתו לקבורה בקרבת מקום, בפורט יטס. בשנת 1953 הועברו שרידיו למוברידג' שבדרום דקוטה, על ידי בני משפחתו כדי שייקבר קרוב למקום הולדתו.
ארטיס פבריקס
ביוגרפיה
בשנת 2014 נבחר פבריקס לפרלמנט האירופי והיה חבר בוועדה לסחר חוץ. לקראת הבחירות ב-2018, התאגדו שתי מפלגות "התנועה עבור!" ו"למען פיתוח לטביה" לרשימה אחת בשם "פיתוח/למען!". פבריקס הצטרף לרשימה כמועמד שלה לראשות הממשלה. הרשימה הפסידה בבחירות, ומיד לאחריהן התפצלה מחדש. פבריקס הצטרף למפלגת למען פיתוח לטביה, ומונה לשר ההגנה מטעמה ב-23 בינואר 2019.
לקראת הבחירות לסיים ב-2022, התאחדו מחדש שתי המפלגות לרשימה אחת, ופבריקס נבחר כמנהיג הרשימה וכמועמדה לראשות הממשלה. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לסאימה. פבריקס הודיע שהוא נוטל אחריות על התבוסה, ופרש מהחיים הפוליטיים.
ב-27 בספטמבר 2019, כינה פבריקס את הלגיונרים הלטביים שלחמו עם האס אס במלחמת העולם השנייה; "גאוות העם הלטבי והמדינה", וכן טען ש"זו חובתנו לכבד את הפטריוטים הלטבים הללו מכל עמקי נשמתנו". דבריו עוררו דיון פוליטי והיסטורי נרחב בלטביה.
תאוריית המוצא המשותף ליפנים ויהודים
תאוריית המוצא המשותף ליפנים ויהודים (日ユ同祖論, Nichiyu Dōsoron) היא תאוריית שוליים, שהופיעה ב כהשערה שטענה שהעם היפני הוא החלק העיקרי בעשרת השבטים האבודים של ישראל. גרסה מאוחרת יותר תיארה אותם כצאצאים של שבט של מומרים יהודים ממרכז אסיה לנצרות נסטוריאנית. גרסאות מסוימות של התיאוריה חלות על כלל האוכלוסייה, אך אחרות טענו שרק קבוצה מסוימת בתוך העם היפני הם צאצאי יהודים.
טיודור פרפיט, היסטוריון בריטי המתמחה בקהילות יהודיות ברחבי העולם, ובעיקר באסיה, אפריקה ואמריקה, כותב כי "התפשטות הפנטזיה על מוצא ישראלי... מהווה מאפיין עקבי של המפעל הקולוניאלי המערבי", וקובע כי
לעומת זאת, החוקר והסופר ג'ון אנטין הדגיש כי ממצאי DNA שוללים אפשרות של קשרים משמעותיים בין יפנים ליהודים.
מקורות
במהלך עידן התגליות ניסו מגלי ארצות אירופאיים לחבר עמים רבים איתם הם באו במגע לראשונה לעשרת השבטים האבודים, לעיתים כחלק מניסיונות מיסיון נוצרי. האדם הראשון שזיהה את השבטים האבודים עם אומה ממזרח אסיה היה ז'ואאו רודריגס (1561–1634), מיסיונר ומתורגמן ישועי. ב-1608 הוא טען שהסינים הם מצאצאי השבטים האבודים של ישראל. הוא האמין שהחכמים הסינים קונפוציוס ולאו דזה לקחו את רעיונותיהם מהיהדות. מאוחר יותר נטש רודריגס את התיאוריה הזו. בספרו "Historia da Igreja do Japão" (היסטוריה של הכנסייה של יפן) הוא טען שיפן אוכלסה על ידי שני גלי הגירה מהיבשת, קבוצה אחת שמקורה בצ'קיאנג (ג'ג'יאנג), והשנייה מקוריאה.
לפי פרפיט, "הפיתוח המלא הראשון של התיאוריה הועלה על ידי ניקולס מקלאוד, סקוטי שהתחיל את הקריירה שלו בתעשיית ההרינג לפני שסיים ביפן כמיסיונר". בשנת 1870 פרסם מקלאוד את ספרו "התגלמות ההיסטוריה העתיקה של יפן" ("Epitome of the Ancient History of Japan"). לדברי פרופ' צבי בן-דור בנית, פרופסור להיסטוריה סינית ועולמית, מקלאוד היה מיסיונר שבילה עשרות שנים ביפן ובקוריאה "בחיפוש אחר בני ישראל האמיתיים" בטענה שהעם היפני כלל צאצאים של שבטי ישראל האבודים, שיצרו את האצולה והקאסטות המסורתיות. העדויות שצוטטו לתיאוריה זו כללו קווי דמיון בין אגדות הקיסר ג'ימו ומשה רבנו, נוכחותם של מאפיינים גזעיים "פורטוגזים-יהודיים" על חלק מהיפנים, ודמיון בין השינטו ליהדות''. ''
השפעה ביפן
עם זאת, בשנת 1908, סאקי יושירו (1872–1965), פרופסור באוניברסיטת וואסדה, פרסם ספר שבו פיתח גרסה של התיאוריה. יושירו היה מומחה לנסטוריאניזם יפני. סאקי העלה תיאוריה כי שבט האטה, שהגיע מקוריאה והתיישב ביפן במאה השלישית, הוא שבט יהודי-נסטוריאני. לדברי בן-עמי שילוני, היסטוריון המתמחה בתרבות יפן, "כתביו של סאקי הפיצו את התיאוריה על מוצאם המשותף של היפנים והיהודים" ("Nichiyu Dōsoron") ביפן, תיאוריה שזכתה לתמיכה מכמה קבוצות נוצריות".
אין ראיות, כולל ניתוח DNA מודרני, התומכות בהשערה זו. מחקר שפורסם לאחרונה על המוצא הגנטי של יפנים אינו תומך בקשר גנאלוגי כפי שהציג סאקי.
השפעה במקומות אחרים
תאוריית המוצא המשותף נתפסה כאחד הניסיונות של מדעני גזע אירופיים להסביר את המודרניזציה המהירה של יפן, בניגוד לזו של שאר האסיאתים "הנחותים", במיוחד הסינים. התיאוריה עצמה, לעומת זאת, נלקחה לכיוונים שונים.
יהודים בסין
באותה שנה בה התפרסם ספרו של סאקי על התיאוריה, מאמר המקדם עוד גרסה של התיאוריה הופיע במגזין "מבשר ישראל", עיתון יהודי בשפה האנגלית, שיצא לאור בשאנגחאי בשנים 1904–1941 על ידי הפדרציה הציונית של שאנגחאי. בעוד מקלאוד טען שקאסטת הכוהנים והקאסטה השלטת ביפן הם צאצאים של יהודים, המאמר שפרסמה קבוצת שנגחאי הציע גרסה פרולטרית יותר של התיאוריה. שילוני כותב כי:"מחברו טען, בניגוד למה שכתב מקלאוד, כי אלו המנודים של יפן, שבט האטה (או כפי שנכתב במאמר), שהם צאצאיהם של יהודים." כותב המאמר אמר שכמו היהודים במערב, ההאטה היפנים היו אנשים קשי יום, הקשורים במיוחד לתעשיית הנעליים וחיו גם בגטאות, "לא שהיפנים מחייבים אותם לעשות זאת, אבל נראה שהם מעדיפים להיות מבודדים משאר האוכלוסייה". המחבר טען גם כי ההאטי שומרים על מנהגים יהודיים: "בגטו נגסאקי, למשל, האטי שומרים את השבת באדיקות רבה. לא רק שהם לא עובדים באותו יום בשבוע, אלא שהם לא מעשנים ולא מדליקים אש, בדיוק כמו היהודים האורתודוקסים."
ציונות נוצרית
בן עמי שילוני מתאר גם מכתב שפורסם לאחר מכן על ידי אותו מגזין, שנכתב על ידי אליזבת א. גורדון, עוזרת לשעבר של המלכה ויקטוריה, שגם הייתה ציונית נוצרית בולטת. גורדון ניסתה לקשור את יפן לבני ישראל הבריטים, במיוחד הדעה שמשפחת המלוכה הבריטית הייתה מצאצאי בני ישראל. גורדון הייתה ידועה ביפן, שם היא חקרה את הבודהיזם שינגון, שלטענתה היה לו מוצא נוצרי. במכתבה משנת 1921 היא אימצה "שרשרת הנמקה פנטסטית" כדי להוכיח ש"המפגש בין נסיך הכתר היפני והבריטי סימן את האיחוד המיוחל של יהודה וישראל". לגורדון הייתה השפעה מסוימת באותם ימים ביפן.
יחסי בנגלדש–דנמרק
יחסי בנגלדש–דנמרק הם היחסים הפוליטיים, המדיניים ושיתופי הפעולה בין בנגלדש לדנמרק. שגרירות דנמרק ממוקמת בעיר דאקה. בנגלדש מיוצגת באמצעות השגרירות שבסטוקהולם, שוודיה.
סיוע בפיתוח
בנגלדש לקחה חלק בסיוע בפיתוח לדנים מאז עצמאותה ב-1971. דנמרק מסייעת בפיתוח לבנגלדש בנושאים כמו תחבורה, הובלה ימית, חקלאות, דייג ופיתוח כפרי.
כמו כן, דנמרק תומכת בזכויות האדם ובחברה האזרחית בבנגלדש.
הסכמים
בשנת 1975, נחתם הסכם על בניית סירות ומיכון. בנוסף, ב-1978 חתמו שתי המדינות על הסכם על מערך שיווק דגים.
דין יכיר
במשפט העברי, דין יַכִּיר מציין נאמנות של אב לקבוע את הסטטוס של בנו או בתו ביחס אליו; לדוגמה, לקבוע שבן מסוים הוא חלל או ממזר, או לקבוע שהוא הבכור מבין הילדים, וזאת אף אם הקביעה סותרת חזקה קיימת. נאמנות זו שייכת דווקא לאב, אך אם אינה נאמנת.
החידוש בדין זה הוא שאב אינו אמור להיות נאמן כעד, מפני שהוא יחיד וכן מפני שהוא קרוב משפחה של הבן, ולעדות דרושים שני עדים, שאינם קרובים של האדם עליו הם מעידים.
מקורות
המילה "יַכִּיר" לקוחה בהקשר זה מהמקרא, בו נכתב. על מקרא זה דרשו חז"ל: רבי יהודה טוען כי המקרא מוסיף ללא כל צורך נראה לעין את המילה "יַכִּיר", ולכן יש ללמוד מכאן כי אב נאמן לקבוע שבן מסוים הוא הבכור. למרות שדין זה שנוי במחלוקת בין רבי יהודה לחכמים, ולשיטת חכמים האב אינו נאמן, בתלמוד נפסקה ההלכה כרבי יהודה המעניק נאמנות זו לאב.
רש"י בפירושו לתלמוד מסביר כי המחלוקת בין רבי יהודה לחכמים האם לאב יש נאמנות, נסובה רק לגבי הקביעה של האב כי הילד הוא חלל או ממזר, אך שוררת הסכמה ביניהם לגבי הדין שהאב נאמן לקבוע שילד מסוים הוא הבכור בין הילדים. אולם ראשונים אחרים, כדוגמת הרא"ש והרי"ד חלוקים וסבורים שהמחלוקת בין רבי יהודה לחכמים היא עקרונית, ונסובה על עצם נאמנותו של האב לקבוע את הסטטוס של בנו, ולשיטתם, דעת חכמים היא שהאב גם אינו נאמן לקבוע שאחד הילדים הוא הבכור בין הבנים.
גבולות הנאמנות
כאמור, האב נאמן לקבוע שבן מסוים הוא הבכור מבין בניו, אף אם הדבר עומד נגד חזקה. נאמנות זו מורחבת גם לתחומים נוספים, וכך לדוגמה קובע רבי יהודה כי נאמנותו של האב מתרחבת גם לקביעה שבנו הוא ממזר או חלל.
מגבלה מהותית שחלה על נאמנות זו, היא שהאב יכול לקבוע זאת רק לגבי בן שעדיין אין לו בנים. מגבלה נוספת היא שהאב נאמן רק כל עוד הבן בחיים, אך אם הוא מת האב אינו נאמן לקבוע שהמת היה בנו.
הגדרה משפטית
ישנן שתי גישות בסיסיות בנוגע להגדרת אופייה של נאמנות זו שב"דין יכיר". הגישה הפשוטה קובעת כי נאמנות זו מבוססת על עדות, והתורה קבעה כי במקרה כזה יש נאמנות לאב כמו לעדים. מסיבה זו גם האב אינו יכול לחזור בו לאחר שקבע פעם אחת, כי הרי גם עדים אינם יכולים לחזור בהם מעדותם. לפי שיטה זו, אם האב היה פסול לעדות בזמן שנולד הילד המדובר, אינו נאמן לעולם, כמו עדים שעליהם להיות כשרים לעדות בכל הזמן של נושא עדותם עד למשפט. הרמב"ן והרשב"א כותבים כי עקרונית, בדומה לכלל בהלכות עדות "כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד", אף כאן "כיוון שהכיר שוב אינו חוזר ומכיר"; כלומר, לאב נתונה נאמנות זו באופן חד-פעמי, ולאחר שפעם אחת זיהה את הילד כבכור, אינו יכול לחזור בו. נראה משיטתם, אם כן, שגם הם סבורים שמדובר בנאמנות שנובעת מדין עדות.
לעומת גישה זו, יש אחרונים שקבעו כי נאמנות זו של האב אינה נובעת מדיני עדות, אלא היא נאמנות שאופייה כשל נאמנות בעלים על רכושו; מעין זכות משפטית-ממונית שניתנה לאב. לפי גישה זו לא מדובר בנאמנות מוחלטת ואובייקטיבית, אלא בזכות פרטית של האב לקבוע מה יהא על בנו. לפי גישה זו האב יכול להחליט שהוא מאמין באופן סובייקטיבי לאדם מסוים, ועל כן להחליט שילד זה הוא הבכור מבין הבנים רק כי הוא סומך על אמירתו של אותו אדם זר. לפי גישה זו ההשלכות שהיו כתוצאה מהקביעה כי מדובר בעדות - אינן נכונות, וכך האב יכול להיות עד פסול, ואולי גם יכול לחזור בו מקביעתו. ככלל, לפי גישה זו כל דיני עדות הפורמליים לא יחולו על "דין יכיר".
נאמנות לעניין ירושה
ביסוסו המשפטי של דין נאמנות האב לעניין ירושה שנוי במחלוקת ראשונים. יש מן הראשונים שטוענים כי נאמנות זו אינה נובעת מ"דין יכיר" אלא מכך שלאב יש מיגו, כיוון שהוא יכול היה להעניק את נכסיו במתנה עוד בחייו לאחר, ולכן יש לו נאמנות לטעון כי הוא אינו בנו לעניין ירושה. הרשב"ם כותב, כהמשך לגישתו זו, כי לגבי נכסים שיבואו לאחר מכן, לגביהם אין לאב מיגו (שכן הוא לא יכול למסור אותם במתנה מעכשיו), הוא אכן לא נאמן לנשל את בנו מלרשת אותם; "דין יכיר" שחידשה התורה אינו נסוב על מצב כזה, אלא רק על מצב בו ידוע כי הילד הוא בנו, ורק לא ידוע האם הוא הבכור. רק במצב כזה חידשה התורה כי יש נאמנות לאב לקבוע כי אחד מהילדים הוא הבכור. נימוק נוסף שעולה בנוגע לעמדה זו, הוא כי יש חזקה לפיה לא ייתכן שאב יתכחש לבנו ויאמר שהוא אינו בנו, ולכן סביר להאמין לאב. גם מנימוק זה משמע כי נאמנות זו אינה נובעת מ"דין יכיר" אלא מסבירות פשוטה שהאב דובר אמת.
לעומת גישה זו של הרשב"ם, הרמב"ם והשולחן ערוך פסקו להלכה כי נאמנותו של האב מתרחבת גם לעצם הקביעה שילד מסוים אינו בנו; כלומר, אדם נאמן לקבוע כי ילד מסוים, שהוחזק עד היום כבנו, אינו בנו ובכך לנשל אותו מהירושה, וכך גם בנוגע למקרה ההפוך, בו אדם קובע כי ילד מסוים, שלא הוחזק עד היום כבנו, הוא בנו.
הרמב"ם מסייג קביעה זו במצב בו לילד המדובר יש ילדים, אז ההשלכות של מה שיאמר האב נוגעות לא רק לבנו שלו אלא גם לבני בנו. הרמב"ם קובע שיש חילוק בנוגע לנאמנות האב, ולהלכה הוא נאמן לקבוע שזהו אינו בנו רק לגבי ירושה, כך שלא יירש אותו, אך אינו נאמן לקבוע שזה אינו בנו לעניין יוחסין לקבוע שהוא חלל או ממזר.
גישת ביניים היא זו של הר"י מיגש, לפיה האב נאמן לקבוע שמי שהוחזק עד היום כבנו, אינו בנו, אך לא ההפך; האב לא יכול לקבוע שאדם שלא הוחזק כבנו, הוא כן בנו. הסיבה לכך היא ש"דין יכיר" מתייחס לבן, ואילו ילד זה עוד לא מוחזק כבנו של האב ולכן אין לאב נאמנות לגבי ילד זה.
סולומון מרכוס
סולומון מרכוס (רומנית: Solomon Marcus; 1 במרץ 1925 - 17 במרץ 2016) היה מתמטיקאי יהודי רומני, מחברם של ספרי מתמטיקה בין תחומיים וחבר האקדמיה הרומנית.
חייו
סולומון מרכוס נולד בבקאו, רומניה למשפחה יהודית, בנם של גרשון אלטר מרקוס, חייט במקצועו ושל סימה מרקוס, בת לבית הרשקוביץ'. סיים את לימודי התיכון בעיר הולדתו והמשיך ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת בוקרשט עד קבלת תואר דוקטור. בהמשך לימד והיה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בוקרשט.
מרכוס חיבר יותר מחמישים ספרי מתמטיקה, בעיקר בנושאים בינתחומיים, בהן על יישומי המתמטיקה בבלשנות, בתיאטרון, במדעי הטבע ובמדעי החברה. ספריו תורגמו לשפות רבות ומאמריו זכו לציטוטים מדעיים רבים. משנת 2001 היה חבר באקדמיה הרומנית.
סולומון מרכוס הוא אחיהם של מריוס מירקו ושל ומרצ'ל מרצ'יאן.
דלאל אבו אמנה
דלאל אבו אמנה (בערבית: دلال أبو آمنة; נולדה ב-9 באוגוסט 1983) היא זמרת וחוקרת מוח ילידת נצרת, השרה מוזיקה ערבית קלאסית ומוכרת ברחבי העולם הערבי. חוקרת בפקולטה לרפואה בטכניון, דוקטור במדעי המוח ונוירולוגיה.
ביוגרפיה
דלאל אבו אמנה נולדה בנצרת. היא למדה בבית ספר סנט ג'וזיף אקליריקיה אלמוטראן. היא התחילה לשיר בגיל 13 במסגרת הופעות מקומיות, בתמיכה ועידוד הוריה ומורתה, ובגיל 16 השתתפה בתחרות הערביזיון הנערכת מדי שנה בתוניסיה, המקבילה הערבית לתחרות האירוויזיון. אבו אמנה נודעה בשל יכולתה לשיר את השירים של גדולי הזמרים הערבים ובמיוחד שירי אום כולתום, כמו גם שירי המורשת הפלסטינית.
אבו אמנה מגדירה עצמה כפטריוטית פלסטינית המייצגת את העם הפלסטיני, לדבריה. את שיריה, היא מקפידה לשיר בניב הפלסטיני, ניב של השפה הערבית המדוברת בארץ ישראל. בנוסף, לשירי האהבה וגרסאות הכיסוי לשירים ערביים קלאסיים שאבו אמנה מבצעת, חלק משיריה עוסקים בפוליטיקה ובבעיות חברתיות, בעיקר סבלו של העם הפלסטיני, אך גם שאיפתה לשלום. בריאיון סיפרה, שאזרחותה הישראלית מפריעה לה להתקדם אמנותית היות שבמדינות ערב רואים בה ישראלית ולא פלסטינית, ואילו בישראל היא מופלית על היותה ערבייה.