cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבלדה על ח'מל האבודה
הבלדה על ח'מל האבודה (באנגלית: The Ballad of Lost C'mell) היא סיפור מדע בדיוני קצר שכתב הסופר האמריקאי קורדוויינר סמית, שפורסם ב-1 באוקטובר 1962 במגזין גלקסי, והודפס מחדש במספר אוספים. בישראל פורסם בספר "כוכב ושמו שאול" שיצא לאור ב-1981 בהוצאת עם עובד בתרגום עמי שמיר. קורדוויינר סמית היה שם העט של ד"ר פול מיירון אנתוני לינברגר, שהיה סוכן ביון.
הדמויות הראשיות הן ג'סטוקוסט, שורר השגחה, וח'מל, נחותת אדם יפהפייה שמקורה בחתול, ומכאן האות ח' בתחילת שמה. הורתה ולידתה הייתה בעם החתולים. לפי הסיפור, שיערה האדום היה רך כפרוותו של חתול פרסי, ועיניה שנראו אנושיות החזירו אור כעיני חתול. לפי הסיפור, ח'מקינטוש, אביה של ח'מל, חתול ספורטאי, היה בעל שיא של חמישים מטר בקפיצה לרוחק בתנאי כבידה רגילים. ח'מל עבדה כנערת שעשועים (girly girl) בנמלארץ, שגובהו היה עשרים קילומטר מעל ים הארץ הקטן, וערכה קבלות פנים ליצורי אנוש ולהולכי-על-שתיים מעולמות חוץ. תפקידה היה להעניק להם הרגשת בית בהגיעם לארץ. היא לא הייתה נערה מופקרת אלא מארחת מאהבת שלמדה בבית הספר לנערות שעשועים, ומקצועה היה מכובד.
הרפתקאות ח'מל מתרחשות בשנים הראשונות של הגילוי המחודש של האדם. עורך המדע הבדיוני, ג'יי ג'יי פירס, העריך כי לפי ציר הזמן של ההשגחה ולפי הספר "אנו נחותי האדם", הזמן הוא בין 15,000 ל-16,000 לספירה. השם "ח'מל" נגזר משמה של מלאני, חתולת מחמד של סמית (פול לינברגר).
עלילה
הסיפור עוסק ברצונו של ג'סטוקוסט לעזור לנחותי האדם לקבל זכויות בלי לערער את הסדר החברתי שנקבע על ידי ההשגחה. היעדר הזכויות של נחותי האדם התבטא בהוצאתם להורג כשלא היו כשירים לעבוד.
ג'סטוקוסט חיפש רמזים למנהיגים של נחותי האדם, בתקווה לזכות בתמיכתם. המנהיגים נהגו בזהירות רבה, משום שמשגוחים טלפתיים אנושיים ורובוטיים דגמו מחשבות של נחותי אדם, אבל המחשבים לא מצאו דבר פרט לאושר במוחות שלא הייתה להם סיבה אובייקטיבית להיות מאושרים. כשנפטר אביה של ח'מל, הספורטאי הכי מפורסם מקרב נחותי האדם, הגיע ג'סטוקוסט ללוויה שלו כדי למצוא את הרמז הראשון. הספורט היה עיסוק בין-לאומי, בין-גזעי ובין-עולמי, ורבים הגיעו ללוויה, כולל בני אדם. נחותי האדם נראו טוב מבני אנוש מהעולמות החיצוניים. הם היו צריכים להיות עם תווי פנים אנושיים וקולות אנושיים מתקבלים על הדעת, לא נמוכים מחצי גודלו של בן אדם ולא גבוהים יותר מפי שישה. העונש בבית הספר היסודי על כישלון היה מוות.
גופת ח'מקינטוש נארזה בטיל קרח כדי להיירות לחלל, וח'מל עמדה ליד ארון הקרח של אביה. כשורר, הציץ ג'סטוקוסט למוחה, ואחרי ששולח הארון, היא קראה: "אי-טלי-קלי, עזור לי! עזור לי!" ג'סטוקוסט ניגש לח'מל והיא זיהתה אותו כשורר. הוא זימן אותה לפגישה על ידי סימון תנועה שרק אנשי הסגל של נמלארץ ידעו. היא הגיעה למשרדו, במחשבה שהיא צריכה לשעשע אותו, אבל הוא שאל אותה מי המנהיג שלה. בתחילה היא אמרה לו את שם הממונה עליה בעבודה, אבל הוא לא התכוון אליו, כי ידע שהוא נמנה עם אנשי הסגל שלו. אחר כך אמרה לו את שם אביה, אבל גם אליו לא התכוון. בסוף שאל אותה ג'סטוקוסט מיהו אי-טלי-קלי. ח'מל הסתכלה בג'סטוקוסט והיפנטה אותו. ג'סטוקוסט חשב על כך ששום תת-נערה איננה יכולה להפנט אותו. החדר נעלם והנערה נעלמה. עיניה הפכו למדורה לבנה וקרה, שהופיע בה אדם שזרועותיו היו כנפיים, ופניו היו לבנים וקרים כשיש של פסל עתיק. הוא אמר לג'סטוקוסט שהוא א'טלקלי, והוא רשאי לדבר עם בתו ח'מל. ג'סטוקוסט חזר לעצמו, הסתכל בח'מל וראה שהיא בעצמה מהופנטת. הוא שאל אותה מי היא, והיא ענתה שהיא מי שאת שמו אין מבטאים בקול. ג'סטוקוסט ביקש מהיצור לחפש את נחותי האדם בתוך מוחו, וח'מל הניחה את שתי ידיה על כתפי ג'סטוקוסט. המוח מאחורי ח'מל אמר לג'סטוקוסט שהוא רואה אותם במוחו, וביקש מג'סטוקוסט את המפתחות לפעמון ולבנק הנוגעים להשמדת נחותי אדם. ג'סטוקוסט ענה שהמפתחות אינם אצלו, והמוח ביקש ממנו לא להגות את שמו, אפילו לא במחשבה.
לפי הסיפור, ג'סטוקוסט לא ידע שח'מל פעלה מולו בשני מישורים שונים. במישור אחד הייתה שותפה איתו בקנוניה שרקם, והזדהתה עם המטרות המהפכניות ששניהם חשו מחויבות כלפיהן. המישור השני היה נשי כולו. היא התאהבה בג'סטוקוסט, שהיה יכול להיות בקלות אבי סבה. לפי הסיפור, לא פעם התאהבו נחותי אדם בבני אדם. במקרים כאלה, נחותי האדם הושמדו, ובני האדם עברו שטיפת מוח. המדענים יצרו את נחותי האדם והעניקו להם כישורים שלא היו לבני אדם אמיתיים, כמו הקפיצה למרחק של ח'מקינטוש, איש הצב שממתין אלף שנה בפתחה של דלת חירום, או איש הפר ששומר על השער. הם נוצרו דומים לאדם כדי שלא יהיה צורך בעשרות מערכות רהיטים שונות, והעיצוב האנושי התאים להם. ח'מל זכרה את אביה, וידעה שרגשותיה לג'סטוקוסט שונים מרגשותיה לאביה. נדיבות ג'סטוקוסט גרמה לח'מל להתאהב בו, משום שבני אדם אחרים רצו ממנה דבר מה, אך ג'סטוקוסט לא רצה ממנה דבר. ג'סטוקוסט ידע על רגשות ח'מל כלפיו, אך התעלם מהם, משום שהיה רגיל לרגשות של נשים, ילדים ונחותי אדם שראו בו שורר, ופיתחו כלפיו נאמנות כפייתית שחיפשה ביטוי פיזי. הוא אמר לעצמו שהוא פגש את האישה הנבונה והיפה ביותר שפגש מימיו, וחייב לתת זכות קדימה לעסקים. לפי הסיפור, הוא היה מודע לכך שהנושא של בני אדם ונחותי אדם היה מסריח, והיה עליו להימנע מלערב בכך עניינים אישיים.
ח'מל וא'טלקלי הגו תוכנית שבה הואשמה ח'מל בהברחת מידע על נחותי אדם לכוכב אחר. ח'מל לבשה בגדי אסירה והובאה בפני שלושה שוררים ובפני ג'סטוקוסט באולם האסיפות, שהיה מוקף רשת צפופה של משגוחים טלפתיים. תחת האולם הייתה הקומה של בנק הזיכרון הראשי של המערכת, והפעמון היה שולחן מצב תלת־ממדי של הבנק, גבוה פי שלוש מאדם. בשולחן הישיבות באולם השוררים היה פתח עגול, שדרכו יכלו השוררים להסתכל על הפעמון שהיה למטה, ולראות כל מצב שיצר אחד השוררים או הבנק. ח'מל טענה שהעבירות נעשו במקום המנוהל על ידי איש שנראה כמו ג'סטוקוסט, הקיפה את החדר והניחה את ידה על כתפו של ג'סטוקוסט. היא בדתה ראיות שגרמו לבנק להציג נתיבי הברחה ומקומות מסתור על הפעמון, ואטלקלי ראה באופן טלפתי את התמונות שעל הפעמון דרך המגע של ח'מל בג'סטוקוסט, שצפה בפעמון. התמונות, שהיו אלפי מדגמים, הופיעו על הפעמון במהירות שעיני אדם לא היו מסוגלות לתפוס, אבל המוח שקרא את הפעמון דרך עיניו לא היה אנושי. ג'סטוקוסט חשב שזה משפיל ששורר מן ההשגחה ימלא תפקיד של משקפת ריגול אנושית. ח'מל טענה שילד השתעשע במשחק ליל כל הקדושים ולקח הביתה דולר ושילינג אמיתיים, שהיו הכסף האמיתי של אמריקה העתיקה ושל אוסטרליה העתיקה. הגבירה (שוררת) יוהנה צחקה ואמרה שאלה אינם ילדים אלא רובוטים, המשחקים משחק ישן ומשעמם. מטבעות מקוריים היו רק במוזיאון הממלכתי, אבל ח'מל טענה שרובוט מצא אותם במקום מחבוא ישן מתחת לנמלארץ. השורר ויליאם, שבעצמו אסף העתקי מטבעות, פקד על הפעמון לסרוק את כל השכונות המוזנחות. הפעמון עבר ביעף על אלפי צירופים, ובסוף התמקד במחסן כלים ישן, שבו רובוט עסק במירוק פיסות מתכת עגולות. ויליאם דרש להביא את הרובוט אליו. המכונה הקרינה את מתקני החיפוש העיקריים, והביאה את הרובוט אל הדרגנוע. אחר כך טענה ח'מל שביקשו ממנה להשיג ביצה של ציפורים. הפעמון שוב ביצע חיפוש בהוראת השורר איסאן, אך ללא תוצאות. יוהנה כעסה על ח'מל, קראה לה "טיפשה", ואמרה שהיא ביזבזה את זמנם ומנעה מהם לעסוק בעניינים בין-עולמיים נכבדים. ח'מל בכתה, אמרה שהעניין הזה הוא בהחלט בין-עולמי, הסירה את ידה מג'סטוקוסט, והחיבור הטלפתי עם א'טלקלי נותק. באותו לילה עלו קולות שירה בקרב נחותי האדם, וח'מל יצאה במחול חתולים פראי להנאת הלקוח שבא מתחנה חוץ-עולמית. הפעמון סיפק לנחותי האדם פרטים על המחסומים האנושיים העיקריים ורשימת מקלטים בטוחים שבהם הם יכולים להסתתר במאבקם לקבלת זכויות.
לפי הסיפור, דורות לאחר מכן נודע ג'סטוקוסט כאלופם של נחותי האדם. השלטונות, שעדיין לא ידעו על א'טלקלי, קיבלו את הנציגים הנבחרים של נחותי האדם כדי לשאת ולתת איתם על תנאי חיים טובים יותר לנחותי האדם. ח'מל הלכה לעולמה זמן רב קודם. כשהייתה מבוגרת מכדי לשמש נערת שעשועים, הפכה לטבחית ראשית. ג'סטוקוסט ביקר אצלה פעם אחת, ובסוף הארוחה שאל אותה על בלדה שנפוצה בין נחותי האדם, ושום יצור אנוש לא ידע את הבלדה חוץ מג'סטוקוסט. הוא אמר לה שלפי הבלדה, הייתה מאוהבת בהולך על שתיים. היא היישירה אליו מבט ואמרה לו שזה לא נכון, אבל לבה זעק: אתה היית האיש, אתה היית האיש. ג'סטוקוסט המשיך לשאול אותה אם האדם שהייתה מאוהבת בו היה הנסיך ון דה שמרינג מהכוכב, שאותו האשימה בזמן משפטה. ח'מל לא זכרה במי מדובר, משום שחשבה רק על ג'סטוקוסט, ולפי הסיפור רגשותיה זעקו: "האמנם לעולם לא תדע את האמת?" ג'סטוקוסט שאל אותה אם היא יודעת כמה ילדים היו לה. היא ענתה "שבעים ושלושה", ואמרה שהיא מכירה את כולם. אחרי שג'סטוקוסט הלך, ח'מל מיררה בבכי. גם אחרי שמתה בגיל 103, המשיך ג'סטוקוסט לראות אותה בפרוזדורים ובמנהרות של נמלארץ. רבות מנכדותיה נראו ממש כמוה, וחלק מהן עבדו בהצלחה כנערות שעשועים. הן לא היו שפחות, אלא אזרחיות מדרגה ב', והיו להן רישיונות מצולמים שהגנו על רכושן, על זהותן ועל זכויותיהן. ג'סטוקוסט היה הסנדק של כולן.
קשר ליצירות אחרות
"הבלדה על ח'מל האבודה" נכללה בהיכל התהילה של המדע הבדיוני, כרך שני, שהיה אוסף של 22 נובלות מדע בדיוני שבחרו סופרי המדע הבדיוני של אמריקה, ואשר פורסמו לפני תחילתם של פרסי הנבולה ב-1965.
כותרת הסיפור לא הייתה הכותרת המקורית שכתב סמית, אלא נגזרה מהטקסט על ידי עורך גלקסי, פרדריק פול. היא הייתה אחת מכותרות סיפורים של סמית שפול שינה, משום שהוא לא אהב את הכותרות המקוריות. הכותרות החלופיות שכתב פול נקבעו לפי טקסטי הסיפורים, כדי לשמור על אופי כתיבתו של סמית.
החיים המודרניים של רוקו: קשה להתנתק
החיים המודרניים של רוקו: קשה להתנתק (באנגלית: Rocko's Modern Life: Static Cling) הוא סרט מצויר אמריקאי שהופק באולפני ניקלודיאון ומבוסס על סדרת האנימציה "החיים המודרניים של רוקו". הסרט מתאר את קורותיהם של רוקו וחבריו הפר ופילברט לאחר 20 שנה בחלל. הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-9 באוגוסט 2019.
עלילה
הספיישל מתרחש 20 שנה לאחר עלילת הפרק האחרון לפיו רוקו, הפר ופילברט, ביחד עם ספאנקי וביתו של רוקו, משוגרים לחלל באמצעות טיל ענק של קונגלומו. תחילה היה נדמה כי שלושתם יבלו עוד רגע שגרתי שלפיו הם ייצפו בקלטות של הפאטהדס, אך לאחר כמה דקות, הקלטת לפתע מתקלקלת ויוצאת ממכשיר הווידאו אשר פולט אותה מרוב שנשחקה לאחר צפיות רבות בה. מסתבר כי הקלטת הייתה האחרונה מכל הסדרה לאחר שהקלטות האחרות נשחקו לפני כן וכדי לחדש את המלאי, לא נותר לחבורה אלא לחזור לכדור הארץ, דבר שהיה נראה בלתי אפשרי עד שפילברט מגלה כי השלט של הטיל היה תקוע שנים רבות בתוך ישבנו של הפר.
לאחר שהם חוזרים לכדור הארץ, הם מגלים כי או טאון השתנתה רבות במהלך הזמן ששהו בחלל והתאימה עצמה למציאות של שנת 2016. פילברט והפר טועמים את החיים המודרניים ואף נהנים מהם. רוקו לעומתם לא מצליח להסתגל למציאות החדשה ואף נועל את עצמו בביתו. גברת ביגהד, ששמה לב לחזרתו של רוקו, מארחת אותו בביתה כששם הוא מגלה שהפאטהדס כבר לא משודרת יותר בטלוויזיה, מה שמגביר את חרדתו.
כאשר הם חוזרים, מסתבר כי מר דופט לא מרוצה מהאנימציה התלת־ממדית ומפטר את האחים זיקית והתולעים ששכרו. מר ביגהד לא מרוצה מהשינוי שרייצ׳ל עשתה (ומשאר השינויים שנעשים סביבו בכללי) ועוזב את המקום בזעם תוך הכרזה על ביטול הספיישל של הפאטהדס, מה שמכעיס אנשים רבים בעיר. בניגוד אליו, גברת ביגהד מקבלת את השינוי בברכה תוך שהיא מראה לבעלה את הנעליים אשר רכשה עבור בתה כשברקע ביתם נהרס כשבמקביל רייצ׳ל מתיישבת לעבוד על ספיישל של הפאטהדס, תוך שהיא נזכרת בחוויותיה מהעבר עם הוריה ואף מצליחה לסיים את הספיישל עד הערב.
באותו ערב, רוקו מגלה את מר ביגהד במצב מדוכדך ויושב על גג ביתו ההרוס. בזמן ששניהם מדברים על אי שביעות רצונים מהשינויים שנעשו בזמן האחרון, מגיעה רוח השינוי ואף מנסה לשכנעם להתמודד עם השינוי תוך שיא נושפת על שניהם רוח חזקה. במהלך השיחה, הפר ופילברט מתקשרים להודיע כי הספיישל מוכן ויש הקרנה חגיגית מחוץ לבניין של קונגלומו. רוקו, שמח מההודעה, לוקח איתו את מר ביגהד להקרנה תוך שהוא נושא אותו בתוך שק. ההקרנה מתרחשת על מסך שהורכב במיוחד על בניין קונגלומו ובמהלך הספיישל מגלים לפאטהדס יש תינוק. התינוק זוכה לאהדה בקרב הצופים, מלבד רוקו, שאינו מרוצה מהשינוי הזה. במקביל להקרנה, מסתבר כי מניין הצפיות בספיישל הולך ומטפס עד לכדי כך שהוא מניב לקונגלומו כסף רב ומשאיות רבות הגדושות בכסף מגיעות לבניין.
הספיישל מסתיים בכך שמשפחת ביגהד הולכת לחפש בית חדש כדי להתחיל בחיים חדשים ופילברט מתאחד מחדש עם משפחתו.
הפקה ותאריך יציאה
במהלך ספטמבר 2015 הצהירה ניקלודיאון כי בכוונתה להחזיר סדרות שהופקו ושודרו אצלה בעבר, כשביניהם גם החיים המודרניים של רוקו.
ב-11 באוגוסט 2016 אושר כי הסדרה תחזור במתכונת של ספיישל בן שעה, כשג'ו מארי, היוצר המקורי, ישוב להיות מפיק בפועל. כמו כן, מארי התראיין לאתר Vice Media שלפיו עלילת הספיישל תתרחש 20 שנה לאחר הנקודה בה הסתיימה הסדרה המקורית, שלפיה רוקו, ספאנקי, פילברט והפר ישובו מהחלל וינסו להסתגל למציאות החדשה שהשתנתה לחלוטין בזמן שלא שהו בכדור הארץ. ב-22 ביוני 2017, הוכרז כי הספיישל ייקרא: "החיים המודרניים של רוקו: קשה להתנתק". כמו כן, אושר כי המדבבים המקוריים אישרו את השתתפותם בספיישל והיו מוכנים לחזור לדמויותיהם, כשאליהם מצטרפים סטיבי ליטל וקוסמו סרגוסון. כמו כן, אישרו כי הספיישל ייצא במהלך 2018 במהלך קומיק קון 2017, שוחררה הצצה לספיישל שאף עלתה ב-20 ביולי 2017
תחילה תוכנן כי הספיישל ייצא ב-8 בפברואר 2018, אך מסתבר כי הסרט טרם יצא ובאותה תקופה מארי טרם אישר או הכחיש, אך החליט לשמור על סודיות תאריך השחרור הרשמי. כשנה וכמה חודשים אחרי, ב-10 במאי 2019, הודיע נשיא ויאקום, רוברט בקיש, הכריז כי נטפליקס לקחה על עצמה את הפצת הסרט בשירות שלה, ביחד עם הסרט של זים הפולש ואף הכריזה כמה ימים מכן כי תפיץ את הסרט במהלך קיץ 2019.
בדף האינסטגרם של התוכנית פורסם קטע בלעדי מהספיישל וכן גם במקורות רבים באינטרנט כי הספיישל ישוחרר ב-9 באוגוסט 2019, בנטפליקס.
במהלך הספיישל נחשף כי דמותו של ראלף ביגהד, יוצר הסדרה "הראש שמנים" (The Fatheads) ובנם של אד ובב (Bev) ביגהד, יוצא מהארון בתור טרנסג'נדר ואף משנה את שמו לרייצ'ל. על סיפור יציאתו מהארון והאופן בו רצה להציג את התהליך במהלך הספיישל, עבד מארי עם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה בהצעת ניקלודיאון כדי שיוכל להוציא זאת ואף להעביר את מסר השינוי וקבלתו על הצד הטוב ביותר.
עיבוד חלבונים לאחר התרגום
עיבוד חלבונים לאחר התרגום (בלועזית: Post-translational modifications, ובראשי תיבות: PTM) הם עיבודים כימיים שונים של חומצות האמינו בחלבון המבוצעים לאחר שלב התרגום. חלבונים מסונתזים באמצעות ריבוזומים המתרגמים mRNA לשרשאות פפטידים, היכולות לעבור עיבודים שונים. ישנם סוגי עיבודים רבים, כמו ביקוע החלבון והוספת מולקולות שונות באמצעות קשרים קוולנטיים, אשר חלקם הפיכים. העיבודים יכולים להשפיע על התכונות הפיזיקליות והכימיות של החלבון, כמו המבנה המרחבי, המטען ומידת ההידרופוביות של החלבון. העיבוד יכול להתרחש בכל שלב של חיי החלבון, ויכול להפעיל או לדכא את פעילות החלבון. כתוצאה מעיבודים אלו, מגוון החלבונים הפעילים מתרחב בצורה משמעותית. עיבודים אלו מהווים מרכיבים חשובים במעבר אותות בתא ובתהליכי בקרה שונים. במצבים רבים מעורבים עיבודים לאחר התרגום במחלות.
ישראל שלום יוסף פרידמן
רבי ישראל שלום יוסף פרידמן (י"ג בתשרי תרט"ז, 1855 -כ"ג בניסן תרפ"ג, 1923, הפאר ישראל) היה האדמו"ר השני מבוהוש.
עיבוד חלבונים לאחר התרגום
מבוא
כלל היצורים החיים מבטאים חלבונים המורכבים מחומצות אמינו, לפי הקידוד של מולקולות mRNA הנוצרות בתהליך השעתוק מתוך ה-DNA בגנום. ההערכה היא כי באדם קיימים 20,000–25,000 גנים המקודדים ל-100,000 מולקולות mRNA שונות, שמהן נוצרים כ-1,000,000 חלבונים שונים. כלומר, גן אחד יכול לקודד למספר חלבונים שונים זה מזה. המגוון הזה נוצר באמצעות מנגנונים שונים בשלבי השעתוק השונים הכוללים שחבור חליפי, שינוי באתר תחילת או סוף השעתוק ועריכת RNA.
ישראל שלום יוסף פרידמן
תולדותיו
נולד בפוטיק, אחוזת רבי ישראל מרוז'ין, לרבי יצחק פרידמן האדמו"ר מבוהוש ולשיינא רחל, בתו של רבי דוד הגר מזבלטוב. נקרא על שם אבי סבו, רבי ישראל מרוז'ין ובנו רבי שלום יוסף מסדיגורה, שנולד ביום לידתו. נישא למלכה, בתו של רבי משה אברהם צוקרמן מרשקוב. לאחר נישואיו התגורר אצל חמיו, וקיבל ממנו את הטלית והתפילין של הבעל שם טוב, שקיבלם בירושה מרבי ברוך ממז'יבוז'. לאחר פטירת אביו מונה לממלא מקומו. כל זמן שאחיו שהו בבוהוש, סירב להתנהג בגינוני אדמו"רות, מלבד נטילת קוויטלאך. בי"ז בשבט תרס"ו התאלמן ונישא בשנית למלכה בת רבי יוסף מרימנוב. בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה תקופה ברימנוב אצל חמיו, שם לא התנהג באדמו"רות, אך לאחר תקופה החלו להגיע אליו חסידים רבים והוא עזב את העיר.
יחד עם אחיו עמד בנשיאות כולל רומניה ובימיו נבנו בארץ ישראל שישה בתי כנסת של חסידי בוהוש, ארבעה בצפת, וכן בטבריה ובירושלים. הקים ישיבה ראשונה באזור בוהוש, בשם "בית ישראל". הישיבה הייתה תחת פיקוחו האישי, וחתניו (לימים ממלאי מקומו) כיהנו כמשגיחים.
עיבוד חלבונים לאחר התרגום
מבוא
העיבודים נערכים בשיירים הצדדיים של חומצות אמינו מסוימות או בקשרים פפטידיים מסוימים, ולרוב מתווכים על ידי אנזימים. ההערכה היא ש-5% מהפרוטאום הם אנזימים המעורבים בכ-700 סוגי העיבודים השונים. אנזימים אלו כוללים קינאזות, פוספוטאזות, טרנספראזות וליגאזות אשר מוסיפים או מסירים קבוצות פונקציונליות, חלבונים, ליפידים או סוכרים, ופרוטאזות המבקעים פפטידים בכדי להסיר מקטעים מהחלבון. לעיתים קרובות החלבונים עוברים יותר מסוג עיבוד אחד, בתהליך הדרגתי של התבגרות. לחלבונים רבים ישנה יכולת עיבוד עצמי.
ישראל שלום יוסף פרידמן
תולדותיו
דברי תורתו יצאו בשנת תשל"ט, מכתבי החסידים, בספר פאר ישראל ובהוצאה מחודשת בשנת תשס"ט. בין חסידיו היה רבי אליעזר זוסיא פורטוגל מסקולען.
עיבוד חלבונים לאחר התרגום
מבוא
עיבודים יכולים להיערך על גבי הקבוצה הצדדית של חומצת האמינו, בקצה הקרבוקסילי או בקצה האמיני של החלבון. בצורה זו ניתן לגוון את תכונותיהן של 20 חומצות האמינו, באמצעות שינוי הקבוצות הקיימות או הוספה של קבוצות חדשות, כגון זרחן. זרחון הוא מנגנון נפוץ המשמש לבקרת הפעילות של אנזימים, והוא העיבוד הנפוץ ביותר. לחלבונים איקריוטים ופרוקריוטים רבים נוספת קבוצת פחמימה בתהליך הנקרא גליקוזילציה, שיכול לקדם את תהליך קיפול החלבונים, לתרום ליציבות החלבון, ובנוסף, לשמש למטרות בקרה. חיבור של מולקולות ליפידים, בתהליך שמכונה ליפידציה, מתבצע לרוב בחלבונים שמחוברים לקרום התא.
ישראל שלום יוסף פרידמן
תולדותיו
לא השאיר בנים, ושני חתניו-אחייניו, רבי מנחם מנדל פרידמן (בעלה של בלומה רייזל) ורבי דוד טברסקי (בעלה של גיטל), מילאו את מקומו. שתי בנות נוספות היו חוה לאה אשת רבי יעקב יוסף טברסקי מסטניסלב, בנו של רבי מנחם נחום מרחמסטריווקה שהתאלמן בחיי חמיו והשנייה אשת רבי גדליה אהרן רבינוביץ ממונוסטריץ'.
עיבוד חלבונים לאחר התרגום
מבוא
עיבודים שונים הם הפיכים. לדוגמה, ניתן לזרחֵן חומצות אמינו מסוימות בשייר הצדדי של חלבון באמצעות קינאז, דבר המשפיע על פעילות החלבון. פוספוטאז יכול להסיר את קבוצת הזרחן ובכך להחזיר את פעילות החלבון למצב ההתחלתי.
סוג אחר, בלתי הפיך, של עיבוד חלבונים לאחר תרגום הוא ביקוע של קשרים פפטידיים, כמו ביקוע פרקורסור ליצירת החלבון הבוגר, או הסרה של המתיונין הראשון. גם יצירת קשרים דיסולפידיים בין שיירי ציסטאין הוא עיבוד חלבון לאחר התרגום. לדוגמה, ההורמון אינסולין מבוקע פעמיים לאחר יצירת קשרים דיסולפידיים, וחלק מרצף חומצות האמינו מוסר ממרכז השרשרת ונוצר חלבון המכיל שני פפטידים המחוברים באמצעות הקשרים הדיסולפידיים.
סוגים נוספים של עיבודים לאחר התרגום הם תוצאה של עקת חמצון. קרבונילציה היא דוגמה לעיבוד המוביל את החלבון לפירוק וליצירת אגרגטים. עיבודים מסוימים של חומצות אמינו מהווים סמן ביולוגי לעקת חמצון.
אתרים שעוברים עיבודים לאחר התרגום לעיתים קרובות, הם אלה שמכילים קבוצה פונקציונלית שיכולה לשמש כנוקלאופיל: קבוצות הידרוקסיל של סרין, תריאונין ותירוזין; קבוצות אמין של ליזין, ארגינין, והיסטידין; אניון התיול של ציסטאין; קרבוקסילטים של אספרטט וגלוטמט; ושני הקצוות של שרשרת חומצות האמינו. בנוסף, אף על פי שהאמיד של אספרגין הוא נוקלאופיל חלש, הוא יכול לשמש כנקודת חיבור עבור גליקן. עיבודים נדירים יותר יכולים לקרות במתיונין שעבר חמצון ובקבוצת מתילן בשייר הצדדי. כל חומצה אמינית יכולה לעבור לפחות שלושה עיבודים שונים ועד לשיא של 15 עיבודים שליזין יכול לעבור. העיבוד הנפוץ ביותר הוא זרחון של סרין.
ניתן לזהות עיבודים לאחר התרגום בשיטות ניסוייות שונות, הכוללות בין היתר ספקטרומטר מסה, תספיג חלבון, ותספיג מזרחי.
מפאת חשיבותם, פגיעה בתהליכי העיבוד התקינים פוגעת בתפקוד התקין של התא, אך מהווה גם פוטנציאל טיפולי.
זרחון
זרחון חלבון התגלה לראשונה על ידי פאובוס לוין בשנת 1906, ולאחר כ-20 שנה יוג'ין קנדי זיהה את האנזימים המבצעים את העיבוד. זרחון הוא עיבוד הפיך, המתרחש על בעיקר על סרין, תריאונין, תירוזין והיסטידין, אך גם פרולין, ארגינין אספרטט וציסטאין יכולים להזדרחן. זהו העיבוד הנחקר ביותר, ונמצא שהוא מעורב בתהליכים תאיים רבים הכוללים את מחזור התא, גדילה, אפופטוזיס ומעבר אותות. פגיעה במסלולי הזרחון מעורבת במחלות שונות, כגון סרטן, אלצהיימר, פרקינסון ומחלות לב.
אוביקוויטינציה
אוביקוויטינציה התגלתה לראשונה בשנת 1975 על ידי גדעון גולדשטיין. עיבוד זה הוא בלתי הפיך, ויכול להתרחש על כל חומצות האמינו. אוביקוויטין הוא פוליפפטיד במשקל 8 kDa ומכיל 76 חומצות אמינו. לאחר תיוג חלבון באוביקוויטין, יכול להיווצר פולימר של אוביקוויטין שיוכר על ידי הפרוטאוזום 26S, שיפרק את החלבון למרכיביו. פגיעה במסלולי האוביקוויטינציה מעורבת במחלות שונות ובהן סרטן, מחלות מטבוליות, דלקות, סוכרת מסוג 2, ומחלות נוירודגנרטיביות.
גליקוזילציה
לגליקוזילציה השפעה רבה על קיפול החלבון, מבנהו, תפוצתו, יציבותו ופעילותו. בתהליך זה סוגי סוכרים שונים (החל מחד-סוכרים פשוטים ועד פוליסכרידים גדולים) מקושרים לחלבון. פחמימות שנקשרות לאספרגין, סרין ותריאונין אופייניות לקרום התא ולחלבונים שמופרשים החוצה מהתא. גליקוזילציה מתרחשת לרוב על סרין, תריאונין, אספרגין, טריפטופן וגליצין, אך יכולה להתרחש גם על אלנין, ארגינין, איזולאוצין, ליזין, ולין, גלוטמט, פרולין, תירוזין, ציסטאין וגליצין. פגיעה במסלולי הגליקוזילציה מעורבת במחלות שונות ובהן סרטן, שחמת כבד, סוכרת, HIV, אלצהיימר וטרשת עורקים.
מתילציה
המחקר על מתילציה החל בשנת 1939. העברה של קבוצת מתיל באמצעות מתילטרנספרז לחנקן או חמצן בשיירי הצד של חומצות האמינו מעלה את רמת ההידרופוביות של החלבון, ובכך יכולה להפוך חלבון בעל מטען שלילי לנייטרלי כאשר הוא מוסף לחלבונים קרבוקסיליים. מתילציה של ליזין בקצה האמיני של היסטונים היא שיטה נפוצה לבקר שעתוק של גנים. בתאים איקריוטים, ליזין וארגינין הן חומצות האמינו הממותלות לרוב. בנוסף, אלנין, אספרגין, ציסטאין, גליצין, גלוטמט, גליקוגן, היסטידין, מתיונין, לאוצין, פנילאלנין ופרולין מסוגלות לעבור מתילציה. פגיעה במסלולי מתילציה מעורבת במספר מחלות ובהן סרטן, פיגור שכלי (תסמונת אנגלמן), סוכרת וליפופוסינוזיס.
ליפידציה
ליפידציה היא שיטה לכוון חלבונים לממברנות של אברונים (רשתית תוך-פלזמית, מיטוכונדריה, גולג'י), לבועיות ולקרום התא. באמצעות ארבעה עיבודים שונים החלבונים רוכשים תכונות ייחודיות, וארבעתם מעלים את רמת ההידרופוביות של החלבון ולכן את האפיניות שלו לממברנות.
מחלות
נכון לשנת 2018, ידועים 1,950 עיבודים לאחר תרגום ב-749 חלבונים, מ-24 סוגי עיבודים שונים המעורבים ב-275 מחלות שונות באדם. עיבודים לאחר תרגום מעורבים בסוגי סרטן שונים, סוכרת ומחלות נוירודגנרטיביות. לדוגמה, אוביקוויטינציה של החלבון MTSS1 (חלבון מדכא גידולים) המתווכת על ידי אוביקוויטין ליגאז חיונית לתהליך בקרת גדילת התא ולהתפשטות שלו בסרטן השד ובסרטן הערמונית.
יחסי הממלכה המאוחדת–מאוריציוס
יחסי הממלכה המאוחדת–מאוריציוס הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין רפובליקת מאוריציוס.
היסטוריה
בדצמבר 1810, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, כבשו הבריטים את האי. בחוזה פריז הועברה הבעלות על האי "איל דה פרנס", ששמו חזר להיות מאוריציוס, לבריטניה.
הבריטים שלטו באי עד שנת 1968, אבל האי שמר על השפה, המסורת והחוקים שהיו בו בתקופת השלטון הצרפתי. בשנת 1835 בוטלה העבדות במאוריציוס ובעלי חוות קנה הסוכר הגדולות שהיו תלויים בכוח אדם זול שכרו את שרותיהם של עובדים הודים (המכונים קולים). מ-1834 עד 1910, שאז הופסק מנהג יבוא העובדים, עברו באי כ-450,000 עובדים מהודו כשמתוכם 150,000 המשיכו למקומות אחרים. התוצאה הייתה שינוי דרמטי במבנה הדמוגרפי של אוכלוסיית האי. כבר ב-1871 היוו ההודים 68% מהאוכלוסייה ואחוז זה נשאר קבוע עד ימינו. צאצאי המתיישבים הצרפתים שהיו האליטה הכלכלית והפוליטית של האי איבדו את הכוח הפוליטי כשהחוקים אפשרו לכל האוכלוסייה להצביע. המתחים הבין עדתיים התפרצו מדי פעם בדמות מהומות, שבהם היו גם הרוגים, שהגיעו לשיאן לקראת הכרזת העצמאות הצפויה ב-1968 ושבהן נאלץ הצבא הבריטי להתערב על מנת להרגיע את הרוחות.
מאוריציוס קיבלה עצמאות מבריטניה ב-12 במרץ 1968. מאוריציוס הייתה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי, כלומר מלכת בריטניה אליזבת השנייה נשאה בתפקיד מלכת מאוריציוס ומינתה את המושלים הכלליים (מבין תושבי האי). ב-1992 שונה המשטר לרפובליקה בתוך חבר העמים הבריטי.
תלמי הרביעי
תלמי הרביעי "פֿילוֹפָּטוֹר" (ביוונית: Πτολεμαῖος Φιλοπάτωρ; נולד ב-244 או 245 לפנה"ס, מת ב-205 או 204 לפנה"ס) היה מלך מצרים מבית תלמי, בנם הבכור של תלמי השלישי "אֵאוּאֵרְגֵטֶס" וברניקי השנייה.
בימיו התנהלה המלחמה הסורית הרביעית, במהלכה השתלט אנטיוכוס השלישי על קוילה-סוריה לזמן קצר, אך גורש ממנה לבסוף. במהלך מערכה זו נעשׂה שימוש לראשונה בחילות מצריים במסגרת הצבא התלמי. עליית חשיבות האוכלוסייה המצרית באה לידי ביטוי בשנת 206, במרד שפרץ סביב העיר תבאי בדרום. שנתיים לאחר מכן נרצח תלמי בידי שׂר החצר סוסיביוס. שמועת הרצח שלו נשמרה בסוד במשך מספר חודשים.
ראשית ימיו ועליה לשלטון
שנת הולדתו המדויקת ותאריך הכתרתו של תלמי אינם ידועים בדיוק מוחלט. הוא עלה לשלטון בשנת 221, והוא בן 20 או 22. האיש החזק באותה עת בחצר המלכות באלכסנדריה היה השׂר סוסיביוס, יליד העיר, שפרשׂ חסותו על המלך הצעיר. בהשפעת סוסיביוס ערך תלמי חיסול נרחב בקרב משפחתו הקרובה, המניע הגלוי היה הרצון למנוע סכסוכים שושלתיים, אך ייתכן מאוד שהייתה כאן גם מזימה של סוסיביוס להגדיל את כוחו בחצר המלכות. כחלק מטיהור זה חוסל גם קלאומנס השלישי, המלך הספרטני הגולה.
המלחמה הסורית הרביעית
בתוך חודשים לאחר שעלה לשלטון נאלץ כבר תלמי להתמודד עם האירוע המרכזי, שהגדיר את ימי מלכותו: המאבק הצבאי כנגד המלך הסלאוקי אנטיוכוס השלישי לשליטה בדרום סוריה, פיניקיה וארץ-ישׂראל (קוילה סוריה), שזכה במחקר המודרני לכינוי המלחמה הסורית הרביעית. המאבק החל מיד עם עליית שני המלכים הצעירים לשלטון, כשאנטיוכוס השלישי יצא בראש צבאו לאזור לבנון, שהיה עד אז תחת שליטה תלמית. הצבא התלמי בבקעת הלבנון הצליח לעצור אותו ולהדוף את המתקפה.
בשנת 219 חידש אנטיוכוס השלישי את המתקפה כנגד התלמים, והפעם כנגד המובלעת התלמית בעיר סלאוקיה שעל החוף (בסמוך לאנטיוכיה). העיר נלכדה במזימה, תוך שתוף פעולה עם מוסרים בתוכה. באותו זמן פנה אל אנטיוכוס גם תֵאוֹדוֹטוֹס, המפקד התלמי שבלם אותו שנתיים קודם לכן. מתוך חשש לגורלו לאור הטיהורים באלכסנדריה, תפס תאודוטוס שליטה בצור ובעכו, והזמין את אנטיוכוס לנצל את ההזדמנות ולפלוש שוב דרומה. באין יכולת תלמית לבלום את המהלך, השתלט הצבא הסלאוקי על רוב הארץ, עד עזה.
בניגוד לאנטיוכוס הנמרץ לא הפגין תלמי כישרון רב בניהול המערכה, והמלאכה נפלה במלואה על כתפי שני שׂריו, סוסיביוס ואַגַתֿוֹקלֶס. השניים נהלו משׂא ומתן מול אנטיוכוס, בו טענו לזכות התלמית על קוילה סוריה, ובמקביל הדקו את הקשרים הדיפלומטיים עם ערים רבות בעולם היווני, כדי להגביר את הלחץ המדיני. בנוסף ניסו השניים להביא להכרה במעמדו של אָכֿאיוֹס, אחיו המורד של אנטיוכוס, כדי לפצל את הממלכה הסלאוקית ולהחלישה.
העימות הגדול נערך ב-22 ביוני שנת 217 לפנה"ס, וזכה לכנוי קרב רפיח. הפעם התייצב תלמי עם צבאו בשׂדה המערכה, ואתו אשתו-אחותו ארסינואי. הקרב עצמו היה שקול, ולפי ההיסטוריון פוליביוס נטל תלמי חלק פעיל בבלימת ההצלחה הסלאוקית המוקדמת, ובהפיכת המצב לטובתו. בסופו של יום זכה הצבא התלמי בניצחון גורף, ואנטיוכוס נאלץ להכיר בתבוסתו.
לאחר הקרב נשאר תלמי לשלושה חודשים בסוריה ופיניקיה, כדי להשגיח על הערים והקהילות של האזור שנכבש מחדש. מהלכים צבאיים משניים החזירו חלקי ארץ צפוניים יותר, ושאר קוילה סוריה חזרה לשלטון תלמי בעקבות ההסכם הדיפלומטי שהשׂיג סוסיביוס באנטיוכיה. עם זאת, המובלעת התלמית בסלאוקיה לא חזרה לשלטון מצרי.
ספר מקבים ג' מספר על מלחמה הסורית הרביעית, מתאר את מצב היהודים בירושלים בזמן זה, ומביא סיפור על ניסיון של תלמי לכפות על יהודי מצרים לסגוד לאל דיוניסוס.
שארית מלכותו
אופן חייו ושלטונות של תלמי הביאו לביקורת חריפה עליו. לפי פוליביוס הוא האשם בראשית ההידרדרות של הממלכה התלמית. סימן אחד להידרדרות היה משבר פיננסי חמור, שנגרם עקב בזבזנות החצר והוצאות המלחמה הסורית הרביעית. סימן אחר היה התגברות העוצמה של גורמים מצריים לא-יווניים, שהגיעה בסופו של דבר לכדי מרידה בדרום מצרים בשנת 206 לפנה"ס. לפי פוליביוס (5.107) נבעה מרידה זו מהביטחון העצמי שצברו הכוחות המצרים לאור חלקם המכריע בקרב רפיח. מרידה זו העיבה על שארית ימיו של תלמי הרביעי, ושימשה תקדים לשורה ארוכה של מרידות דומות בדורות הבאים.
סינדרלה (סרט, 2021)
סינדרלה (באנגלית: Cinderella) הוא סרט קומדיה רומנטית מוזיקלית אמריקאי שנכתב ובוים על ידי קיי קנון, המבוסס על אגדה באותו שם מאת שארל פרו. בסרט מככבת הזמרת האמריקאית קמילה קביו בהופעת המשחק הראשונה שלה לצד אידינה מנזל, מיני דרייבר, ניקולס גאליצין, בילי פורטר, ופירס ברוסנן. הסרט הוא מחזמר להיטים עם להיטי פופ ורוק מעשורים קודמים, בנוסף למספר שירים מקוריים. זהו חידוש הלייב אקשן הראשון לאדמה מאז הסרט סינדרלה של חברת וולט דיסני שיצא לאור בשנת 2015.
הסרט יצא לאור ב-3 בספטמבר 2021 בשירות פריים וידאו.
תקציר העלילה
אלה (קמילה קביו) היא אישה צעירה ושאפתנית שרוצה להקים חנות שמלות משלה יום אחד בחברה הפטריארכית שלה. היא תופסת את תשומת לבו של הנסיך (ניקולס גאליצין) בטקס מלכותי, והוא פוגש אותה בשוק ביום שלמחרת (שם הוא לבוש כאיש פשוט) כשהיא מנסה למכור את שמלותיה וקונה אותן ממנה. הוא מזמין אותה לנשף שיערך כעבור שבועיים, ומבטיח להכיר לה אנשים מעולם האופנה שיסייעו לה למכור את שמלותיה.
כשהיום מגיע, היא לובשת שמלה ורודה שעליה אמה החורגת (אידינה מנזל) זורקת דיו ומבקשת ממנה לא לבוא לנשף מכיוון שכבר הבטיחה שתתארס לתומס, בחור שמחבב את אלה. בעוד אלה עצובה, מגיעה הפיה הסנדקית (בילי פורטר) המופלאה שלה ומלבישה אותה בשמלה בעיצובה של אלה עצמה, עם נעלי זכוכית והופכת את העכברים לבני אדם וארגז לכרכרה. אלה הולכת לנשף ומוצאת מלכה, המציעה לקחת אותה ברחבי העולם כמלבישת עבורה ומבקשת להיפגש איתה למחרת בשעה 4:00 בכיכר השוק. מאוחר יותר מוצא הנסיך את אלה, ומראה לה את אחותו (טלולה גרייב) לובשת את השמלה שרכש מאלה בעבר ומציע לאלה נישואין. היא מסרבת על מנת להתחיל את הקריירה שלה. בחצות היא עוזבת את האולם לאחר שזרקה את הנעל על אחד משומרים של המלך, שמנסה לתפוס אותה.
למחרת, אמה החורגת של אלה מנסה לשכנע אותה להינשא למלך, כאשר אלה מסרבת, היא מוסרת אותה לתומס באותו היום. המלך משנה את דעתו לגבי הנסיך שמתחתן עם אישה פשוטה בשביל אהבה לאחר דיון עם המלכה, ומבקש מהנסיך להינשא לאלה. הנסיך ממשיך לחפש את אלה ומוצא אותה רצה ביער לאחר שהיא בורחת מתומס. הם מצהירים על אהבתם ומגיעים בזמן כדי להראות למלכה שלה את העיצובים שלה, שמקבלת אותם ומבקשים מאלה לבוא איתה.
הנסיך לוקח את אלה למלך ולמלכה, מודיע להם על החלטתם לטייל בעולם. ואז המלך מכריז על אחותו, הנסיכה גוון כראשונה בתור לכס. הסרט מסתיים בהכתרת הנסיכה גוון והנסיך ואלה מאוהבים.
הפקה
באפריל 2019 הודיעה חברת סרטי קולומביה על סרט מוזיקלי של "סינדרלה", כשקיי קנון מתפקדת כתסריטאית ובמאית הסרט. ג'יימס קורדן הוא אחד המפיקים באמצעות חברת ההפקות "פולוול 73" עם ליאו פרלמן, ג'ונתן קדין ושאנון מקינטוש.
שלב הצילומים החל בחודש פברואר 2020 בבריטניה. הצילומים הושעו בחודש מרץ 2020 בגלל מגפת הקורונה. הצילומים התחדשו בחודש אוגוסט 2020, והסתיימו בספטמבר 2020.
המרכבה של סינדרלה נועדה לקדם את חברת מרצדס בנץ.
מוזיקה
בחודש אפריל 2019 הוכרז כי קמילה קביו עובדת על המוזיקה לסרט. בחודש אוקטובר 2020 אישרה אידינה מנזל כי לה ולקביו יהיו שירים מקוריים בסרט. בחודש אוגוסט 2021 יצא לאור רשימת השירים הצפויים להיכלל בפסקול הסרט ועטיפת הפסקול. ב-3 באוגוסט פורסם כי הפסקול יצא לאור ביום צאתו של הסרט - 3 בספטמבר 2021.
הפסקו יצא בארצות הברית על ידי חברת אפיק רקורדס, בבריטניה הופץ הפסקול על ידי חברת קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט הפיצה את הפסקול בשאר העולם. "Million to One", המבוצע על ידי קמילה קביו, יצא לאור ב-21 ביולי 2021 כסינגל המוביל מהפסקול. "Somebody to Love", המבוצע על ידי ניקולס גאליצין, יצא לאור כסינגל שיווקי ב-3 באוגוסט עם פתיחת ההזמנה המוקדמת של האלבום.
הפצה
ביוני 2019 קבעה חברת סוני את יציאתו לאור של הסרט ל-5 בפברואר 2021. עם זאת, בחודש ינואר 2021 הסרט נדחה ל-16 ביולי 2021.
בחודש מאי 2021 פורסם כי אולפני אמזון קנו את זכויות הסרט והוא יופץ בשירות הסטרימינג של החברה, פריים וידאו בשנת 2021.
ההצצה הרשמית הראשונה יצאה לאור ב-30 ביוני 2021. הקדימון הרשמי לסרט יצא לאור ב-3 באוגוסט של אותה השנה.
יוסף ידידיה קרמי
רבי יוֹסֵף יְדִידְיָה קַרְמִי (~ה'ש"מ, 1580 בערך - המחצית הראשונה של המאה ה-17) היה רב מקובל ופייטן בן יהדות איטליה. נודע בעיקר בשל סידור התפילה שלו "כנף רננים".
ביוגרפיה
נולד במודנה שבאיטליה לר' בנימין יקותיאל קרמי שהיה נציגם של מגורשי דוכסות מילאנו מול השלטונות. הוא פעל כמורה ומחנך לתלמידים כבר מראשית העשור השני של המאה ה-17, ובמקביל החל ב-1623 לשמש כחזן ומנהל התפילה בבית כנסת פרטי של משפחת אוסיליו במודנה.
ספרו "כנף רננים" הכולל תפילות, קינות, זמירות ובקשות, שחיבר קרמי לבקשת אנשים שונים ולקראת מועדים שונים, מבוסס על מדרשי חז"ל ועל ספר הזהר וספר "פרדס רימונים" של הרמ"ק. הספר התקבל יפה לאחר שמיד עם הדפסתו התחולל סביבו פולמוס גדול. גיסו של המחבר, רבי אהרן ברכיה ממודנה, שהיה אף הוא מקובל וחיבר תפילות ותחינות משל עצמו, חשד שהוכנסו בתפילות שבספר כוונות קבליות התואמות לקבלת הרמ"ק ואינן תואמות לקבלת האר"י, ואולי בשל כך יש לאסור את הדפסת הספר. הוא עורר את חברי בית הדין של מודנה ובראשם רבי דניאל טרבוט לחקור את הנושא, ולאחר זמן מה התיר בית הדין את הדפסת הספר ועיטר אותו בהסכמה נלהבת. בהמשך הצטרפו להסכמה זו רבנים רבים אחרים מרבני איטליה.
נעמי קובור
נעמי קובור, (במקור עד 1905 נעמי ברמן, בהונגרית: Kóbor Noémi; בודפשט, 12 באוגוסט 1896 – בודפשט, 8 במאי 1959) סופרת, מבקרת, מתרגמת יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה
נעמי ברמן נולדה במשפחה יהודית כבנם של העיתונאי טמאש קובור ושל רוזה ארדאי. היא סיימה את בית הספר התיכון בעיר הולדתה והחלה לעסוק בספרות כבר מוקדם. לפני מלחמת העולם השנייה עבדה ביומון "אז אוישאג" (כלומר "העיתון" - Az Újság). את עבודתה הקדישה בעיקר לתיאור מגמות התקופה מחוץ לממלכת הונגריה. מ-1920 עד 1939 פרסמה את דרמות שלה וכן את הרומנים שלה. בתקופת השואה בקושי התפרנסה והוכרזה על ידי הממשלה, לרבות כל יצירותיה, כסופרים אסורים. בשנת 1945 בתום מלחמת העולם השנייה תרגמה יצירות מאת ארקדי גאידר, בוריס גורבאטוב, ולנטין קטייב, אלכסנדר קופרין אלכסיי טולסטוי.
קברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5B, קו 8, קבר 13).
דמטריוס פוליורקטס
דמטריוס הראשון פוליורקטס (ביוונית: Δημήτριος Ό Πολιορκητής – דמטריוס הצר על הערים, בפיניקית: 𐤃𐤌𐤕𐤓𐤉𐤎 – דֵמֵטְרִיֹס; 337 לפנה"ס, פריגיה הגדולה – 283 לפנה"ס, אפאמיאה, האימפריה הסלאוקית) מלך מוקדון בין השנים 294–288 לפנה"ס. נולד במוקדון ב-337/6 לפנה"ס ומת בקיליקיה שבאסיה הקטנה ב-283 לפנה"ס. היה בנו של אנטיגונוס מונופתלמוס (שתום העין) מייסד השושלת האנטיגונידית.
לדמטריוס הייתה קריירה רבת תהפוכות של הישגים מזהירים לצד כישלונות צורבים שבמהלכה תפס את כס המלוכה במוקדון. הוא היה ברוך כישרונות מגוונים כמצביא, ממציא מכונות מלחמה ומפתח שיטות לחימה ימיות. דמטריוס הצטיין בכיבושיו אך לא ידע להחזיק בהם. בעקבות המצור הבלתי מוצלח על רודוס זכה לכינוי פוליורקטס (הצר על הערים). דמטריוס מת בשבי סלאוקוס הראשון בקיליקיה שבאסיה הקטנה ב-283 לפנה"ס.
צאצאיו החזיקו בכס המלכות במוקדון עד שהרומאים כבשוה ב-168 לפנה"ס. דמטריוס שימש נושׂא לביוגרפיה של פלוטרכוס, המהוָה מקור עיקרי למידע עליו.
השנים הראשונות
מלחמת הדיאדוכים התרחשה בין הגנרלים של אלכסנדר הגדול לאחר מותו. כל אחד מן הדיאדוכים ניסה כמיטב יכולתו לקרוע לעצמו נתח מן הממלכה האדירה שהתפרשה מיוון ועד אפגניסטן, והם נלחמו בניהם על שטחים והשפעה. מדי פעם היה אחד הדיאדוכים צובר מספיק עוצמה כדי לנסות להשתלט על ירושת אלכסנדר כולה - איחוד כל הממלכה תחת שלטונו. בכל פעם שזה היה קורה הייתה נוצרת נגדו קואליציה של שאר הדיאדוכים. כשהיה הטוען לירושה מובס לבסוף, דיאדוך חזק אחר היה מנסה את מזלו וחוזר חלילה. איש מעולם לא הצליח לאחד תחתיו את כל העוצמה למוקד בודד כשם שעשה אלכסנדר. במקום זאת ננעלו מאבקי הכוח בשוויון תלת-מוקדי: אסיה, מצרים ומוקדון. העולם ההלניסטי נולד.
הראשון שניסה לאחד את הממלכה תחת כתרו היה פרדיקס והשני היה אנטיפטרוס. בשנת 320 לפנה"ס הכריזה מועצת העוצרים על אנטיפטרוס כעוצר הממלכה. אנטיפטרוס הטיל על אביו של דמטריוס, אנטיגונוס שתום-העין, את הפיקוד על הצבא המקדוני במטרה לחסל את אאומנס, מאחרוני נאמניו של פרדיקס. לאבטחת נאמנותו השיא את בתו פילה לדמטריוס.
אנטיגונוס היה דיאדוך אגרסיבי, מנוסה ובעל ביטחון עצמי. המקדונים והיוונים התייחסו אליו כאל "שליט אסיה". הוא החזיק בידיו צבא חזק וממון רב, בערך 45 אלף טלנטים של זהב (סכום עצום במונחי התקופה. הכנסתו השנתית של פיליפוס השני במוקדון לא עלתה על 1000 טלנטים). ממון עצום שהגיע לידי אנטיגונוס ודמטריוס מביזת ערי אוצר פרסיות, כגון אקבטנה, פרספוליס ושושן. ממסיינדה שבצפון סוריה אליה הגיעו השניים בשנת 315/4 הם בזזו עוד עשרת אלפים טלנטים.
קרב עזה
במהלך מלחמות הירושה נמלט הדיאדוך סלאוקוס ששלט בבבל לחסותו של תלמי, דיאדוך ששלט במצרים. בהיותו להוט לחזור ולתפוס את כיסאו בבבל, שכנע את תלמי להילחם בדמטריוס ששהה בקוילה-סוריה. הצבאות נפגשו בעזה ב-312 לפנה"ס. קרב עזה הוא הקרב הראשון בו פיקד דמטריוס על כוחות צבא באופן עצמאי ללא פיקוח אביו. היה זה קרב שבשלבו הראשון ניצח תלמי שהיה מצביא מיומן שצבר ידע וניסיון במסעות אלכסנדר הגדול במזרח, את דמטריוס הצעיר "ללא חתימת זקן" כפי שהגדיר זאת אנטיגונוס אביו. שמונת אלפים מחייליו של דמטריוס נפלו בשבי וחמשת אלפים נהרגו בקרב. כל כספו נפל שלל לידי תלמי. במחווה של הגינות אבירית ונדיבות מנצח החזיר תלמי לדמטריוס את כל חייליו השבויים ואת כל כספו באמרו שאל להם להילחם אלא על התהילה והשלטון.
פלוטרכוס מספר שרוחו של דמטריוס לא נפלה בשל הכישלון בקרב, אלא דווקא להפך. הכישלון המריץ את דמטריוס לטרוח בגיוס צבא, באימונו ובציודו. אנטיגונוס שלא רצה לערער את ביטחונו העצמי של בנו התיר לו, למרות כישלונו הראשוני, לשוב ולהילחם באופן עצמאי. אמונו של אביו ביכולותיו של בנו היה מוצדק. כשהגיע מצביאו של תלמי, קיליס (Cilles), על מנת למגר ולגרש באופן סופי את דמטריוס מסוריה כולה, הוא נפל למארב של דמטריוס שלכד אותו ואת מחנהו. דמטריוס שבה שבעת אלפים חיילים והשתלט על רכוש רב. בהחזרת מחווה של נדיבות מנצח החזיר דמטריוס לתלמי את קיליס מלווה בקציניו ובמתנות רבות.
לאחר קרב עזה הסתמן שפרק של שלום בין הדיאדוכים הוא הדבר המועדף על כולם. השלום בין הדיאדוכים שהוכרז בשנת 311 לפנה"ס אישר מחדש את מעמדם העצמאי, אם כי היה ברור שהוא זמני.
דמטריוס באתונה-סיבוב ראשון
בקיץ 315 לפנה"ס גייס אנטיגונוס כוחות מקדונים לאספה של "כינוס המוסד המקדוני המסורתי העליון, שהחלטותיה הן צו ללא עוררין". ההחלטות שהתקבלו באספה היו עוינות לדיאדוך קסנדרוס ששלט באתונה. האספה הודיעה ברבים שהיוונים בעריהם הם בני חורין, בעלי אוטונומיה ופטורים מחילות מצב. להכרזה זו ודומות לה ולשלום של 311 לפנה"ס, הייתה השפעה על אתונה. הדמוקרטים האתונאים הגיעו למסקנה שהיה להם די משלטונו של קסנדרוס ועושי דברו. אנטיגונוס הבחין בשעת הכושר ליוזמה צבאית בארץ האם היוונית. הוא הציב לעצמו את אתונה כמטרה ראשונה. בשנת 307 לפנה"ס נשלח דמטריוס על ידי אביו לאתונה בראש שייטת אניות קרב כדי לשחרר אותה מעול שלטונו של קסנדרוס. דמטריוס הצליח לחדור לנמל פיראוס באין מפריע שכן כבל המחסום בפתח הנמל היה מורד כיוון שהאתונאים שגו בחושבם שהצי המתקרב הוא ציו של תלמי לו ציפו.
אנטיגונוס שאף לשחרר את אתונה כדוגמה ליצירת ברית של ערים יווניות. בשנת 306 לפנה"ס, בפקודת אביו, כינס דמטריוס נציגים מערי מרכז יוון לכינוס בקורינתוס. מטרתו המוצהרת של הכינוס הייתה "טובת יוון" אך תכליתו האמיתית הייתה "טובת אנטיגונוס ודמטריוס", דהיינו תפיסת השליטה על נתיבי הים במלחמתם נגד תלמי.
קרב סלמיס, תחילת המלוכה ההלניסטית וניסיון הפלישה למצרים
מציג עצמו כ"משחרר אתונה" ומצויד בכוח צבאי חדש ורענן, יצא דמטריוס מאתונה בשנת 306 לפנה"ס, לפגוש את הצי התלמי בסלמיס. הוא הפליג לקפריסין בראש צבא המונה 15 אלף רגלים, 4000 פרשים, 110 תלת חתריות, 53 אניות משא כבדות וספינות אספקה ושירות מסוגים שונים. דמטריוס תפס את לשון היבשה המזרחית-צפונית של קפריסין כשהמושל מטעם תלמי הזעיק את אדונו לעזרה. תלמי הופיע עם צי גדול וחיל מלחמה ניכר: 10,000 רגלים, 800 פרשים, 140 אוניות קרב גדולות מסוג ארבע חתריות וחמש חתריות ו-200 אוניות אספקה. בנוסף קיבל 60 אוניות קרב כתגבור מסלמיס. בין השניים התחולל קרב ימי גדול אשר בו נחל תלמי תבוסה מוחצת. 8,000 חיילים ו-40 אניות קרב על צוותיהן נפלו בשבי ו-80 אניות משא הוצאו מכלל שימוש. מאניותיו של דמטריוס ניזוקו רק 20 אניות שהוחזרו לשימוש. תיאורו של פלוטרכוס את הניצחון מלמד על חשיבותו העליונה.
מיד אחרי הקרב קיבלו אנטיגונוס ודמטריוס את השליטה על כל קפריסין והכריזו על עצמם כמלכים. בניגוד למסורת המלוכה המקדונית שדגלה בלגיטימציה לשליטה טריטוריאלית, הייתה זו תחילתה של מלוכה שהתבססה על הישגים צבאיים. ההגדרה החדשה של מלך בעולם ההלניסטי היא של מי שצבא מוכן ללכת אחריו ושמסוגל לנהל את ענייניו בצורה יעילה. בעקבות הכרזתם של אנטיגונוס ובנו על עצמם כמלכים, הזדרזו לעשות כן גם תלמי, סלאוקוס, קסנדרוס וליסימכוס. ניצחונו הגדול של דמטריוס בסלמיס סימן למעשה את הנקודה בה הופיעו הממלכות ההלניסטיות העצמאיות של יורשי אלכסנדר. מקץ שני עשורים לאחר מותו של אלכסנדר הגיחו קציניו מתחת לצלו הענק.
אנטיגונוס ודמטריוס היו היחידים שעדיין שאפו לשליטה על הממלכות כולן וסירבו להכיר במלכותם של הדיאדוכים האחרים. אנטיגונוס העריך שלאחר תבוסתו הקשה של תלמי בקפריסין הייתה זו שעת הכושר להכות בו גם במצרים. בבירתו החדשה אנטיגוניה תחת פיקודו של דמטריוס נתכנס צבא ענק: 80 אלף חיילי רגלים, 8000 פרשים, 83 פילי מלחמה הודיים, 150 ספינות מלחמה ועוד 100 אוניות אספקה.
למרות המגבלות שהציבה בפניו עונת החורף רצה אנטיגונוס להשאיר בידי תלמי שהות קטנה ככל הניתן להכנות למתקפה הקרבה וכבר בתחילת נובמבר 306 לפנה"ס פלש למצרים. חרף תנאי האקלים, הדרכים המדבריות וסערות הים הקשות, הוביל דמטריוס שני ניסיונות נחיתה נועזים בעורף קו ההגנה התלמי. התקפות אלו עלו בתוהו בעוד שספינותיו הגדולות אבדו בים הסוער. באזור הדלתא של הנילוס לא הייתה החציה אפשרית שכן הייתה עמוקה ורחבה במיוחד בעונה זו וכן מוגנת על ידי חיילי תלמי. לבסוף נסוג דמטריוס בפקודת אביו. אנטיגונוס איים לשוב ולתקוף כאשר הנילוס יהיה בשפל אך לבסוף לא הגשים זאת. במקום זאת בשנת 305 לפנה"ס הוא שלח את דמטריוס לצור על רודוס.
המצור על רודוס
אנטיגונוס לא גילה עקביות בפרויקט כיבוש מצרים ובמקום שיחזור למצרים בכוחות מחודשים באביב, החליט להפיל כעת את המקבת על האי רודוס. אנטיגונוס ראה הכרח במלחמה ברודים שכן עמדתם לא עלתה בקנה אחד עם ברית הערים היווניות. המצור שהטיל דמטריוס על רודוס בין 305 ל-304 לפנה"ס ציין שלב חדש ביישום טכנולוגית מצור בתקופה ההלניסטית. דמטריוס הטיל את המצור על האי בגלל מיקומו האסטרטגי כצומת דרכים במרכז הים התיכון וכנקודת זינוק לעבר מצרים, בשל היותה בעלת ברית של יריבו תלמי ובשל עושרה. יש רואים בהצבת רודוס בראש סולם העדיפויות, מעל סלאוקוס ותלמי, חולשה של אנטיגונוס. ניתוב כוחו של דמטריוס נגד חומותיה של רודוס איפשר לשאר הדיאדוכים להרפות את כוננות החירום ולהתחיל בביסוס שלטונם, בארגון שטחיהם, משאביהם וצבאותיהם לעתיד.
דמטריוס נשלח לנהל משא ומתן עם הרודים בשם אביו. רודוס ניסתה להישאר מחוץ למאבקי הדיאדוכים אך נגררה לעימות בכח על ידי אנטיגונוס. הרודים ניסו לפייס את אנטיגונוס מבלי להרגיז את תלמי, אך מדיניותם נכשלה. אנטיגונוס הציב אולטימטום בפני הרודים שאם לא יחברו אליו כנגד תלמי, יטיל עליה מצור ימי, יתפוס את כל אניות הסוחר המפליגות בין רודוס למצרים ואף יעלה על העיר עצמה. הרודים ניסו להניאו מכוונותיו בהעניקם לו כיבודים ובהסבירם שאין הם יכולים להפר הסכמים כתובים עם תלמי, אך כל מאמציהם עלו בתוהו.
אנטיגונוס כמעט והצליח להפחידם עד כדי כניעה. הם התירו לו להקים מספנה באיים והיו על סף כריתת ברית צבאית עמו. אך כשדרש מהם דמטריוס להעביר לחסותו מאה מאציליהם כבני ערובה וכן גישה מלאה לנמלם, ראו בכך הרודים ניסיון לכבוש את רודוס בעורמה והפסיקו את המשא ומתן עמו.
בעת המצור על רודוס, היה כבר דמטריוס בן ה-31 מצביא מנוסה, עטור ניצחונות בים וביבשה. תהילתו ופרסומו העיקריים היו על רקע יכולתו להכניע ערים מבוצרות תוך שימוש במכונות מצור אימתניות. כל יוקרתו של דמטריוס הונחה על המצור של רודוס. כוחו הימי מנה מאתיים אניות קרב מכל הגדלים, ויותר ממאה שבעים אניות עזר. אלף אניות בבעלות פרטית הסתפחו למצור על רודוס כאניות אספקה שקיוו להתעשר מנפילת העיר, ושודדי ים גם הם נמנו על בעלי בריתו (ההבחנה בין אניות בבעלות פרטית לשודדי ים היא דקה).
צי זה הוביל לאי 40 אלף חיילי רגלים מלבד פרשים והטיל מורא גדול על הרודים שחששו לגורלם. יתרון משמעותי היה לרודים שבנוסף לעושרה ועוצמתה שרתה בה הרמוניה פוליטית פנימית שהייתה נכס חיוני לעיר הנתונה במצור. הרודים נקטו בצעדים אפקטיביים למניעת התמוטטות מוראלית ומעשית: כל העיר התגייסה למאמץ לעמוד במצור וכל אזרחיה העמידו לרשות העיר את כל משאביהם ומיומנויותיהם. הם פירקו היכלי אלים, תיאטראות ומבני ציבור כדי לבנות מאבניהם חומה שנייה, פנימית בתוך העיר. בנוסף לששת אלפים האזרחי ואלף (Metoikos -זרים בעלי זכויות אזרחיות מסוימות) שהתנדבו למשימת ההגנה, הצטרפו עבדים בעלי כושר לחימה שחירותם הובטחה להם בתום המצור. לנופלים בקרב הובטח כי יזכו ללוויה ממלכתית ולמשפחותיהם תדאג העיר.
הרודים פנו בבקשה נואשת לתלמי, ליסימכוס וקסנדרוס שיחושו לעזרתם וטענו בפניהם שאת מלחמתם הם נלחמים. דמטריוס פשט על עיירות וכפרים לאורך חופי רודוס, בזזם וכרת עצים לצורך ביצור מחנהו. מאמצו העיקרי של דמטריוס היה לשלוט בנמל רודוס ולחסום את האי מהעולם החיצון. לצורך כך קשר זו לזו ארבעה תריסרים של אניות משא, מחופות בגג עשוי לוחות מתכת, והציב עליהן שני מגדלים בגובה של יותר מארבע קומות כל אחד. דמטריוס החל בהתקפה לילית שנמשכה אל תוך היום. הרודים שהבינו את חשיבות השארת הנמל פתוח נקטו בפעולות הגנה נועזות. הם הצליחו להעלות באש את אחד המגדלים שעל האניות ועל ידי כך פרצו את המצור הימי. הימאים הרודים היו מפורסמים במיומנותם הימית ועל פי אמרה מפורסמת, "ימאי רודי אחד שווה ערך לספינה שלמה".
בהתקפה ימית נועזת אחרת הצליחו הרודים לנגח ולהטביע עוד שני מגדלי תקיפה. כישלון התקיפה הימית מנע כל אפשרות של בלוקדה והרעבת העיר. רודוס המשיכה לקבל תגבורות של לוחמים, ציוד ואספקה מתלמי שזכה לכינוי סוטיר (המושיע) בשל עזרתו לרודים הנצורים. הרודים ניהלו קרבות נואשים על חומות העיר והצליחו לגרום לאבדות רבות מקרב חיילי דמטריוס לרבות קציניו הבכירים ביותר.
לאחר כישלונו לצור על רודוס דרך הים, זנח דמטריוס את התקיפה הימית ועבר לתקיפה יבשתית שבה היה יכול להביא לידי ביטוי את יתרונו הטקטי. דמטריוס תקף את חומות רודוס באמצעות מכונת מצור אימתנית-ההלפוליס (Helepolis - כובש הערים). ההלפוליס היה מגדל עשוי עץ ומחופה בלוחות מתכת שהתנשא לגובה 43 מטרים המונח על בסיס בשטח של 430 מטרים מרובעים. ההלופוליס נעה על שמונה גלגלי ענק באמצעות ארכובה שהניע צוות שמנה מאתיים לוחמים. המגדל הקולוסלי נתמך משני צידיו במעברים שהובילו לתשעה מפלסים. בכל מפלס היה איל ברזל באורך 54 מטרים שנע קדימה ואחורה על גלגיליות או קורות עץ מחודדות באורך 25 מטרים. תפקידם היה לנקוב חורים בחומת העיר הנצורה. בכל פעם שקיעקעה ההלפוליס את חומות העיר היה זה רק כדי לגלות שהרודים בנו חומה פנימית שנייה, ובקטעים שבהם נפרצה חומה זו בנו הרודים אף חומה פנימית שלישית. אף על פי שספגו אבדות כבדות החזיקו הרודים מעמד.
לאחר חמישה עשר חודשי מצור עקר החליט דמטריוס לרכז את כל מאמציו למתקפה לילית משולבת מהים ומהיבשה. במהלך ההתקפה הצליחו אלף וחמש מאות מחייליו להיכנס אל העיר. הרודים בעזרת שכירי חרב של תלמי הדפום תוך הסבת אבדות רבות לתוקפים שרק מעטים מהם יצאו את העיר בחיים. שני הצדדים היו מותשים מחודשים ארוכים של לחימה. אך דמטריוס העקשן וחמום המוח היה נחוש להמשיך במצור. אנטיגונוס אביו, שהיה שקול ומנוסה יותר, יעץ לבנו להגיע לידי הסכם עם הרודים. גם תלמי שהמשיך כל העת לשלוח תגבורות של חיילים רעננים ואספקה לעיר ביקש לסיים את המצור. דמטריוס הכריז על הפסקת אש שבמהלכה ניהלו הצדדים משא ומתן שסיכומו היה נוח לרודים: הם נשארו עצמאיים, לא הוצב חיל מצב מקדוני בעיר, רודוס לא שילמה פיצויים והברית הכפויה עם דמטריוס לא כללה עניינים הנוגעים לתלמי. עם זאת נאלצו הרודים למסור מאה בני ערובה לדמטריוס.
עימותים ביוון - סיבוב שני באתונה
דמטריוס הגיע היישר מחומותיה של רודוס אל אתונה כדי להילחם נגד קסנדרוס. זה ארבע שנים שקסנדרוס ניהל מלחמה נגד אתונה ואזור הכפר שהקיפה. כוחות דמטריוס נחתו באוליס כדי לנתק את קסנדרוס מעורפו, אך זה הבין את המתרחש ומיהר לזנוח את אתונה ולנוע צפונה, כשצבאו של דמטריוס מזנב בעקבותיו. דמטריוס הכניע את המצודות פילי ופאנאקטון החולשות על הדרך של אתונה-תיבאי ומסרן לאתונאים. הישגיו המדיניים והצבאיים של דמטריוס בארץ האם היוונית במהלך הסתיו של 304 לפנה"ס הביאו לו שליטה בערים שונות. באביב הוא תכנן לבצע פעולה נרחבת בפלופונסוס, אך עד אז בחר להעביר את החורף באתונה. דמטריוס הגיע לאתונה בראש צבא וצי גדולים. באתונה הוא הדגים מהי לדעתו חירות יוונית. הוא קבע את הפרתנון כמקום מגוריו ובילה את זמנו בסבב בלתי פוסק של מסיבות חשק שהיו למגינת לבם של האתונאים.
בפני חייליו נהג דמטריוס להתייחס לאלה אתנה כאל אחותו הגדולה וכפועל יוצא ראה עצמו זכאי להשתמש באוצרותיה. הוא טבע מטבעות אשר מציגים את דיוקנו מצדו האחד של המטבע ואת דיוקן האלה אתנה מצדו שני. יש חוקרים המציעים את הסברה שדמטריוס עירבב את שני הדיוקנאות ויצר את ראש אתנה בדמות דיוקנו הוא.
מקרה שערורייתי אחד מספר על התערבותו האישית בהליכי המשפט האתונאיים, כשביטל קנס כבד שהוטל על אחד ממקורביו. אמנם הועבר צו האוסר עליו להתנהג באופן זה, אך נוכח רוגזו מיהרו האתונאים לבטל את הצו. צו חדש הכריז שהחלטותיו של דמטריוס בעתיד, תהיינה אשר תהיינה, תקבלנה תוקף חוקי. המתונים זעמו, אך השלימו עם המצב בשל היות דמטריוס מגינה ומשחררה של אתונה.
באביב 303 לפנה"ס יצא למסע מתוכנן אל הפלופונסוס. סיקיון הייתה העיר הראשונה אשר עברה מידי תלמי אל תחום שליטתו ובה התקבל דמטריוס בכיבודים השמורים לאלים.
זאת ועוד, אזרחי העיר החליטו לשנות את שם עירם לדמטריאס ולהכריז על דמטריוס כעל מייסדה. משנפלה לידו גם העיר קורינתוס לא התעקשו עוד שאר הערים הנאמנות לקסנדרוס להחזיק בנאמנותן לו. דמטריוס דיבר בכל מקום על חירות היוונים ושחרורם מעול קסנדרוס.
הליגה הקורינתית
הליגה הקורינתית שבה והוחייתה על ידי דמטריוס ב-303 לפנה"ס, אך נשברה שוב אחרי קרב איפסוס ב-301 לפנה"ס. הרוח החדשה שהכניס דמטריוס לליגה הייתה שינוי לטובה. הוא החיה את שיטת אלכסנדר בהתייחסותו לערי יוון והבטיח להן הגנה (Epimeleia) ואוטונומיה (Autonomia) בניהול ענייניהן הפנימיים. בעוד שקסנדרוס, ליסימכוס והתלמיים התייחסו אליהם כאל נתינים, דמטריוס התייחס אליהם כאל בעלי ברית. דמטריוס ראה בטקטיקה זו כלי התמודדות יעיל מול יריביו היורשים האחרים. בתחילה אכן נטה דמטריוס להתייחס לערי יוון כערים חופשיות אך אחר כך שינה את טעמו והחל להתערב בענייניהן ואף הציב בחלקן חיל מצב על פי רצונו.