cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיקצין
אמיקצין (Amikacin) היא תרופה אנטיביוטית המשתייכת למשפחת האמינוגליקוזידים. השימוש באמיקצין הוא לטיפול במגוון רחב של זיהומים חיידקיים, בהם: זיהומים בדרכי הנשימה, בעור, במערכת השתן, בדם ובעצמות.
ספקטרום
אמיקצין פעילה בעיקר נגד חיידקים מסוג גראם שלילי (כגון אלו הגורמים לזיהום בדרכי השתן, הנרכשים בעיקר בעת שהות ארוכה בבית החולים) וחלק מהחיידקים מסוג גראם חיובי (כמו אלו שגורמים לזיהום פנים הלב (אנדוקרדיטיס)).
מנגנון הפעילות
מנגנון פעילותה הוא קישור לתת יחידה הקטנה של הריבוזום (30S) ועיכוב תרגום החלבונים של החיידק.
התוויות
אמיקצין משמשת לטיפול בקו שני בזיהומים בהם התגלתה עמידות לאנטיביוטיקות אחרות ממשפחת האמינוגליקוזידים כגון: גנטאמיצין וטוברמיצין. כמו כן משמש לטיפול בשחפת הנגרמת לא כתוצאה מחידק המיקרובקטריה.
תופעות לוואי
כמו שאר התרופות השייכות למשפחת האמינוגליקוזידיות, תופעות הלוואי העיקריות הן איבוד שמיעה, ופגיעה כלייתית. לכן, בזמן מתן התרופה חשוב לנטר אחר רמות פינוי הקראטינין מהגוף (Creatinine clearance).
דרכי מתן
אמיקצין ניתן עד פעמים ביום, אינו ניתן בטבלייה דרך הפה, אלא רק דרך הווריד או זריקה תוך שרירית. בישראל ניתן תחת השם: אמיקצין - פרזניוס 500 מ"ג/2 מ"ל.
בלוגוריה בלגורוד
בלוגוריה בלגורוד (ברוסית: Волейбольный Клуб Белогорье Белгород) היא קבוצת כדורעף רוסית מקצוענית מהעיר בלגורוד, המתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורעף ובליגת האלופות.
הקבוצה זכתה באליפות הליגה הרוסית ובגביע הרוסי 8 פעמים, זכתה 3 פעמים בליגת האלופות בכדורעף, ונכון ל-2019, נמצאת במקום 17 בדירוג האירופי של קונפדרציית הכדורעף האירופית.
בלוגוריה היא אחת הקבוצות הגדולות ביותר באירופה וברשותה מאזן שיא של 51 ניצחונות בשנים 2001—2003.
ווקס (מפלגה)
ווקס (בספרדית: Vox, מלטינית "קול") היא מפלגה ימין רדיקלי בספרד. המפלגה הוקמה בשנת 2013 ומונהגת על ידי נשיא המפלגה סנטיאגו אבסקל והמזכ"ל חוויאר אורטגה-סמית'.
המפלגה נכנסה לפרלמנט הספרדי בפעם הראשונה בבחירות הכלליות באפריל 2019. המפלגה הפכה לכוח הפוליטי השלישי במדינה לאחר הבחירות הכלליות בספרד בנובמבר 2019, בהן קיבלה 3.6 מיליון קולות ו-52 מושבים בקונגרס הנציגים.
היסטוריה
המימון הראשוני, שהסתכם בכמעט 972,000 אירו, הגיע מהעברות כספים פרטניות של תומכי המוג'אהדין ח'לק.
ווקס התמודדה לראשונה בבחירות לאירופה ב-2014, אך בקושי הצליחה לזכות במושב בפרלמנט האירופי.
בספטמבר 2014 המפלגה בחרה בסנטיאגו אבסקל, אחד המייסדים, כנשיא החדש; ואת איבן אספינוזה דה לוס מונטרוס, כמזכיר הכללי. בנוסף על כל, נבחר ועד בן 11 חברים.
המפלגה השתתפה בבחירות 2015 ו-2016, אך לא הצליחה באופן משמעותי, וקיבלה 0.23% ו-0.20% מהקולות בהתאמה.
לאחר משאל העם על עצמאות קטלוניה בשנת 2017 ותחילתו של משבר החוקתי הספרדי, ווקס בחרה שלא להשתתף בבחירות האזוריות בקטאלוניה באותה השנה. לאחר הכרזת העצמאות הקטלאנית תבעה המפלגה את הפרלמנט הקטלוני וכמה פוליטיקאים עצמאיים מהאזור. בתקופה זו מספר חבריה גדל ב-20% בארבעים יום בלבד.
בסתיו 2018 ווקס הצליחה בבחירות האזוריות ולשלוח כמספר נציגים לפרלמנטים המקומיים. במקביל מועמד מטעם המפלגה נבחר לראשונה לסנאט הספרדי.
המפלגה השיגה 10.26% מהקולות בבחירות הכלליות באפריל 2019, ונכנסה לקונגרס הצירים לראשונה בתולדותיה. מאוחר יותר, המפלגה נכנסו בפעם הראשונה שלה לפרלמנט האירופי עם 6.2% מהקולות. לאחר בחירות אלה הצטרפה המפלגה לקבוצת השמרנים והרפורמים האירופיים. בבחירות הכלליות השניות באותה השנה ווקס הגיעה למקום השלישי והגדילה את מספר חברי מ-24 ל-52. זו הייתה המפלגה הפופולרית ביותר במורסיה והעיר האוטונומית סאוטה.
באוקטובר 2020 הגישה הקבוצה הפרלמנטרית של ווקס בקונגרס הצירים הצעת אי אמון נגד ראש הממשלה המכהן פדרו סאנצ'ז, והעמידה את סנטיאגו אבאסקל כמועמד חלופי. ההצעה כשלה לאחר שרק נציגי ווקס תמכו בה.
בתקופת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 ווקס תמכה באופן מלא במועמדותו של הנשיא הרפובליקני דונלד טראמפ, ואף הצהירה כי המועמד הדמוקרטי ג'ו ביידן הוא "המועמד המועדף על אל פאיס, פודמוס, ניקולאס מדורו, סין, איראן ופדופילים ברחבי העולם". לאחר פרסום התוצאות והפסדו של טראמפ, סירבה ווקס להכיר בניצחונו של ביידן.
אידאולוגיה
ווקס נחשבת למפלגת ימין רדיקלי. שלא כמו מפלגות ימין רדיקליות אירופיות אחרות, השיח המפלגתי נשען יחסית פחות על פופוליזם ויותר על לאומנות. האידאולוגיה משלבת לאומיות ונטיביזם עם חזון סמכותני של החברה, ומתנגד למה שהמפלגה מכנה "פמיניזם של השמאל רדיקלי" המעדיף נורמות מגדריות "מסורתיות". סדר היום הכלכלי שלה נחשב כ"נאו-ליברלי". המפלגה תומכת בישראל ומתנגדת להסכם הגרעין עם איראן.
ואלרי סטיל
ואלרי פאנשטוק סטיל (באנגלית: Valerie Fahnestock Steele; נולדה ב-1955) היא היסטוריונית אופנה, מנהלת ואוצרת "מוזיאון המכון הטכנולוגי לאופנה בבית הספר הגבוה לעיצוב ואופנה" בניו יורק. סטיל היא גם המייסדת והעורכת הראשית של כתב העת האקדמי "Fashion Theory: The Journal of Dress, Body & Culture".
ביוגרפיה
סטיל נולדה בשנת 1955 בבוסטון מסצ'וסטס לג'ורג' וואלרי.נ. סטיל. אביה היה עו"ד ושופט במקצועו. בגיל 15 עזבה את ביתה ועברה לגור בקומונה היפית פמיניסטית בסן פרנסיסקו.
בשנת 1983 סיימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת ייל. עבודת הדוקטורט שלה התמקדה בנושא "המחוך, האם הוא מדכא או משחרר נשים?" עבודת הדוקטורט הובילה לכתיבת ספרה הראשון אופנה ואירוטיות (Fashion and Eroticism) שראה אור בהוצאת אוקספורד בשנת 1985. עבודתה הראשונה בתחום האופנה הייתה במוזיאון הסמיתסוניאן להיסטוריה אמריקאית בוושינגטון. משנת 1985 ועד לשנת 1997 היא לימדה היסטוריה של האופנה בבית הספר הגבוה לעיצוב ואופנה FIT בניו יורק, ומשנת 2003 היא מנהלת ואוצרת של המוזיאון. בין התערוכות הבולטות שלה: "המחוך: מעצבים את הגוף" משנת 2000, "אהבה ומלחמה: האישה ככלי מלחמה" משנת 2006 ו"גותי: זוהר אפל" משנת 2008.
מתגוררת בניו יורק, נשואה ואם לבן.
מספריה
ד"ר סטיל חיברה יותר מ-12 ספרים העוסקים בהיסטוריה של האופנה. מבין הבולטים ביניהם:
ההיסטוריה הקווירית של האופנה: מהארון למסלול הדוגמנות
ההיסטוריה הקווירית של האופנה: מהארון למסלול הדוגמנות (A Queer History of Fashion: From the Closet to the Catwalk). יצא לאור באוקטובר 2013 בהוצאת אוניברסיטת ייל. הספר בוחן את ההיסטוריה של האופנה במבט הומוסקסואלי. מכריסטיאן דיור לאיב סן לורן ואלכסנדר מקווין, רבים ממעצבי האופנה הגדולים ביותר של המאה האחרונה היו הומוסקסואלים. אופנה וסגנון מלאו תפקיד חשוב בקרב הקהילה הלהט"בית, כבר במאה ה-18. הספר מציג את האופנה הגבוהה כבימה לתרבות ויצירתיות הומוסקסואלית וכאבן בוחן לרגישות האסתטית, הלא שגרתית של אנשי קהילת הלהט"ב.
דפני גינס
דפני גינס (Daphne Guinness), יצא לאור באוקטובר 2011 בהוצאת אוניברסיטת ייל. בספר מסבירה דפני גינס את המאפיינים לסגנון הייחודי שלה. היא מספרת על שיתופי הפעולה שלה עם אושיות אופנה ומעצבי על. היסטוריון האמנות ג'ון ריצ'רדסון (John Richardson), טען כי דפני גינס היא אובייקט של היצירתיות שלה. האישיות שלה היא יצירת המופת שלה. דפני גינס היא מקור השראה למעצבים גדולים בגלל סגנונה האישי והמיוחד.
המחוך: היסטוריה תרבותית
ספרה המחוך: היסטוריה תרבותית (The Corset: A Cultural History) יצא לאור בנובמבר 2001 בהוצאת אוניברסיטת ייל. הספר בוחן את ההיסטוריה התרבותית של המחוך ומנפץ מיתוסים על הבגד הידוע לשמצה. ד"ר סטיל מפריכה בספר אמונות על היותו של המחוך פריט לבוש מסוכן לבריאות שמטרתו הייתה דיכוי נשים. לטענתה נשים התמידו ללבוש מחוכים מכיוון שהייתה להם קונוטציה חיובית כסמל לסטטוס חברתי גבוה, משמעת עצמית, נעורים ויופי. במאה ה-20 ירד המחוך מגדולתו כפריט אופנה חיוני, אך הוחלף על ידי הנשים בדיאטות, פעילות גופנית וניתוחים פלסטיים. הספר כולל ניתוח מעמיק על ההתפתחויות האחרונות בקבלת המחוך כסמל למרד וההעצמה נשית, וכן תחיית המחוך באופנה העילית העכשווית.
מספריה הנוספים
ואלרי סטיל היא גם העורכת הראשית של אנציקלופדיית שלושת הכרכים של ביגוד ואופנה (Scribners, 2005). כמה מספריה תורגמו לרוסית, סינית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ופורטוגזית.
תערוכות נבחרות
סטיל משמשת כאוצרת בתערוכות המוצגות במכון הטכנולוגי לאופנה FIT. בנוסף, היא פיקחה על רבות מן התערוכות שפותחו על ידי אוצרים אחרים במוזיאון. מהתערוכות החשובות שלה במוזיאון FIT:
המחוך: עיצוב הגוף
The Corset : Fashioning the body - תערוכה שהוצגה בשנת 2000 במוזיאון FIT. בתערוכה תואר המהפך שעבר המחוך מפריט לבוש שסימל את הדיכוי הנשי, לפריט נשי המסמל עוצמה מינית נשית. השינוי המהותי חל בשנות השבעים של המאה העשרים, עם עלייתן של תנועות השחרור המיני. נשים צעירות המזוהות עם תרבות הפאנק והגותי בלונדון, החזירו את המחוך לתודעה כסמל למרד נשי. באותה תקופה, המחוך גם אומץ על ידי גברים צעירים שלבשו אותם למועדונים, שנחשבו רדיקליים או מתירניים מבחינה מינית.
הזמרת מדונה מזוהה עם המחוך שעיצב עבורה מעצב העל ז'אן פול גוטייה וסימל נועזות ועוצמה הנשית.
גותי: הזוהר האפל
Gothic: Dark Glamour בשנים 2008–2009 השילוב של מוות ואופנה הם מאפיין מרכזי בסגנון הגותי. מוות הוא חלק בלתי נפרד מהאופנה. "אופנה חייבת למות, ולמות במהרה כדי שתוכל להתחיל לחיות". טענה גבריאל קוקו שאנל. התערוכה מתחקה אחר מקורות הסגנון הגותי החל מעליית הרומן הגותי במאה ה-18. הסגנון הגותי נקשר עם נושאים כמו טרור ועל טבעי. התמונה המעוותת מפתה של הערפד התפתחה לצד דמותו השטנית של הדנדי. פולחן האבל הוויקטוריאני שהתבטא בלבוש שחור מכף רגל ועד ראש, עורר השראה להתפתחות תת-תרבות גותית, ותרם לעיצוב דמותם של הפאם פאטאל והערפד.
הספינה האחרונה (סדרת טלוויזיה)
הספינה האחרונה (באנגלית: The Last Ship) היא סדרת דרמה פוסט-אפוקליפטית אמריקאית, המבוססת על רומן באותו שם משנת 1988, שנכתב על ידי ויליאם ברינקלי. במאי 2013, הזמינה רשת הכבלים TNT עשרה פרקים לעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה. הקרנת הבכורה לפרק הראשון התקיימה ב-22 ביוני 2014, בארצות הברית. הסדרה מצולמת על גבי משחתות מסדרת המשחתות ארלי ברק.
עלילה
לאחר שמגפה עולמית הרגה מעל 80% מאוכלוסיית העולם, על הצוות (המורכב מ-218 גברים ונשים) של משחתת צי ארצות הברית מסדרת ארלי ברק בשם הבדיוני USS נייתן ג'יימס, היחידה שלא נפגעה מהמגפה, הוטלה המשימה למצוא תרופה למגפה, למגר את הנגיף ולהציל את האנושות.
הפקה
ב-18 ביולי 2014, הוזמנו עוד 13 פרקים לעונה השנייה. העונה השנייה עלתה לשידור ב-21 ביוני 2015. ב-12 באוגוסט 2015, הוזמנו 13 פרקים נוספים לעונה השלישית. העונה השלישית עלתה לשידור ב-12 ביוני 2016. ב-31 ביולי 2016, הוזמנו 10 פרקים נוספים לעונה הרביעית שהחלה להיות משודרת ב-20 באוגוסט 2017. ב-8 בספטמבר 2016, הוזמנו 10 פרקים נוספים לעונה החמישית והאחרונה שהחלה להיות משודרת ב-9 בספטמבר 2018.
בוב מאלון
בוב מאלון (באנגלית: Bob Malone; נולד בשם רוברט מוריס מאלון; 2 בדצמבר 1965) הוא קלידן, זמר וכותב אמריקאי.
ביוגרפיה
מאלון למד במכללת ברקלי למוזיקה ומימן את השכלתו באמצעות מופעי סולו או נגן פסנתר ללהקות. הוא עבר ללוס אנג'לס בשנת 1990 והופיע בקביעות בקרוצ'ס, מועדון בלוז מקומי. הוא החל את סיבוב ההופעות שלו בשנת 1996 כשהמשיך לנסות להתפרנס מהמוזיקה שלו.
בשנת 2010, מאלון התוודע לג'ון פוגרטי והופיע איתו מאז. ברוס ספרינגסטין הצטרף לקבוצה במהלך מערך של הייד פארק, לונדון מול קהל של 75,000 איש. הוא ניגן לצד מספר מוזיקאים נוספים, כולל: האחים נוויל, אל גרין, ד"ר ג'ון וליאון ראסל.
עם צאת אלבומו השני של מאלון, מגזין "Music Connection" החשיב אותו כאחד "האמנים הכי טובים שלא חתומים בלוס אנג'לס" חמש שנים ברציפות. הוא הוצג בספיישל "חמשת האמנים הטובים ביותר אשר לא חתומים באמריקה" של NPR. נכון לעכשיו, מאלון מנגן מעל 100 מופעים בארצות הברית ובינלאומית בכל שנה.
בשנת 2015 הוציא מאלון את אלבומו השביעי, "Mojo Deluxe". הוא זכה לביקורות רבות וניתן לשמוע אותו בלמעלה מ-300 תחנות ברחבי העולם. "Blues Rock Review" מסביר את האלבום הזה ככזה בו "הקלידן מקפיץ את אוזני המאזינים לתשומת לב במיומנות שפרץ לאורך חייו של נגן בלוז, נשמה ורוקנרול, והזכיר לנו שמוזיקת בלוז אמיתית לא באה מהכלים אלא מהתחושה שמאחורי כל תו."
פרובינציית קרוליינה הדרומית
פרובינציית קרוליינה הדרומית הייתה במקור חלק מפרובינציית קרוליינה באמריקה הבריטית, שהוענקה לשמונה אצילים שכונו הבעלים-הלורדים בשנת 1663. הפרובינציה הפכה מאוחר יותר למדינת קרוליינה הדרומית.
היסטוריה
הקרוליינות נקראו על שם צ'ארלס השני, מלך אנגליה. נגזר מהמילה הלטינית קרולוס, שם המושבה היה במקור "Carolana", בסופו של דבר האיות שונה ל"קרוליינה". צ'ארלס טאון היה היישוב הראשון, שהוקם בשנת 1670.
צ'ארלס השני נתן את האדמה לקבוצה של שמונה אצילים שנקראו הבעלים-הלורדים; הם תכננו מושבה נוצרית פרוטסטנטית. במקור מושבה קניינית אחת, החלקים הצפוניים והדרומיים התפרקו לאורך זמן, בין השאר בגלל הזנחה של היורשים החוקיים (האישיים) של הבעלים-הלורדים המקוריים. חילוקי הדעות על ממשל הפרובינציה הובילו למינוי סגן מושל לניהול המחצית הצפונית של המושבה קרולינה בשנת 1691. חלוקת פרובינציית קרוליינה לקרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית הושלמה בשנת 1712.
מלחמת יאמאסי (1715–1717) הרסה את עורף המושבה. תלונות על כך שהבעלים לא עשו מספיק כדי להגן על המתיישבים נגד האינדיאנים או הספרדים השכנים, במהלך מלחמת המלכה אן, שכנעו תושבים רבים בנחיצות לשים קץ לשלטון הקנייני. מרד פרץ נגד הבעלים בשנת 1719. על פי עצומה של תושבי המושבה מינתה ממשלת בריטניה מושל מלכותי בדרום קרוליינה בשנת 1720. (מושל קרוליינה הצפונית ימשיך להתמנות על ידי בעל הלורדים עד 1729).
אחרי כמעט עשור שבו ממשלת בריטניה בקשה למצוא ולקנות את הקולוניה מהבעלים, הן צפון קרוליינה ודרום קרוליינה הפכו למושבות כתר בריטיות בשנת 1729.
לורד צ'ארלס מונטגו (1741–1784) היה המושל המלכותי של פרובינציית קרוליינה הדרומית בין השנים 1766 ל-1773 עד שנמלט לנובה סקוטיה יחד עם נאמני האימפריה הבריטית.
המערכת המשפטית
בית המשפט של המושבה נוסד בשנת 1725, בצ'ארלס טאון (צ'ארלסטון).
יחסי אוזבקיסטן–גאורגיה
יחסי אוזבקיסטן–גאורגיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לגאורגיה.
סחר וכלכלה
נשיא גאורגיה אדוארד שוורדנדזה ביקר באוזבקיסטן ב-4 בספטמבר 1995. הודות לביקור זה חלה התקדמות רבה מבחינה מסחרית וכלכלית בין שתי המדינות. במהלך הביקור נחתמו מספר הסכמים בנושא סחר חופשי, קידום הדדי והגנה על השקעות, הובלת כביש בינלאומית, החלפת היתרים לתחבורה בינלאומית בדרכים, ארגון ותפעול המערכת ההדדית. ההסכמים הבין-ממשלתיים, הבין-ממשלתיים והבין-מחלקתיים שנחתמו במהלך ביקורו של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בגאורגיה בתאריכים 27–28 במאי 1996, חיזקו עוד יותר את המסגרת הזו. החשובה שבהן היא ההצהרה על הרחבת וחיזוק שיתוף הפעולה בין אוזבקיסטן וגאורגיה וההסכם העיקרי להקמת קבוצות פיננסיות-תעשייתיות. הוקמה ועדת עבודה אוזבקית-גרוזינית להגברת שיתוף הפעולה הדו-צדדי.
בשנת 2000, מחזור הסחר בין גאורגיה לאוזבקיסטן הוכפל פי שלושה ממחזור הסחר שהיה ב-1999. בשנת 2000, הייצוא העיקרי של אוזבקיסטן לגאורגיה היה סיבי כותנה, משאבי אנרגיה (מוצרי נפט), מזון, כימיקלים ופלסטיק. הייצוא העיקרי של גאורגיה לאוזבקיסטן היה פירות, אגוזים, קפה, תה, ממתקים, סיבים כימיים ועיקריים, מתכות ברזליות ומוצריהם, ציוד מטוסים. המיזם המשותף הגרוזיני-אוזבקי Real-CL עוסק בסחר ותיווך. בשנת 2017 עמד מחזור המסחר בין שתי המדינות על 71 מיליון דולר. מדובר ב-10 מיליון דולר פחות מאשר ב-2016.
תחבורה
חברות התעופה הגאורגיות איירזנה (גאורגיה איירליינס) וחברת טרנס גאורגיה אנד בע"מ מיוצגות באוזבקיסטן, ואילו החברה האוזבקית-גרוזינית טרנס קיי מיוצגת בגאורגיה. כל החברות הללו עוסקות בהובלת נוסעים ומטענים. הובלת סחורות אוזבקיות למדינות שלישיות דרך נמלי גאורגיה מתפתחת באופן פעיל. בשנת 1996 הועברו 100,000 טון מטען וב-1997 285,000 טון. אוזבקיסטן משתתפת גם במסדרון המעבר TRACECA אירופה-אסיה דרך גאורגיה.
תיירות
על פי נתוני משרד הפנים הגאורגי, 11,173 אזרחים אוזבקים ביקרו במדינה בינואר–אוגוסט 2017.
תפוצה
בשנת 2000 מספר הגאורגים באוזבקיסטן היה כ-1,130. על פי הערכות שונות, בין 1,000 ל-4,000 גאורגים גרים באוזבקיסטן.
קולנוע מרחבים
בית העם מרחבים, הידוע גם בשם קולנוע מרחבים, היה אולם מופעים ובית קולנוע, שפעל בעיירה אופקים.
בית הקולנוע
בית הקולנוע הוקם ממערב לכניסה המרכזית לאופקים, בגבול היישוב אך בשטח המשתייך למועצה אזורית מרחבים, ושמו נקרא על שמה. בצמוד אליו, ממזרח, פעלה מנפטת כותנה אזורית.
התוכנית לבית הקולנוע הוכנה ב-1967 על ידי האדריכל נתן מגן מבאר שבע. סגנון הבנייה של הקולנוע, בשטח של 1,000 מטר רבוע, הוא אדריכלות מודרנית. היה בו אגף מרכזי גבוה שבחזיתו גמלון משולש וגגו עשוי פח, בתוספת שני אגפים צידיים זהים. בחזית האגף המרכזי הייתה מותקנת שבכה טרומית מבטון. הייתה בו אכסדרה מלבנית ובה עמודי בטון דקים. אולם הקולנוע, שבו היו 850 מושבים, תוכנן במבנה מניפה.
הקולנוע פעל עד לשנות ה-90 ואז נסגר. לאחר מכן עמד המבנה שומם ומצבו הפיזי הידרדר, עד שנהרס. על השטח בו עמד בית העם נבנה אולם האירועים "אליבא".
אמיר אביגדור
אמיר אביגדור (נולד ב-29 בינואר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ. אביגדור מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל באר שבע, בה שיחק רוב הקריירה שלו.
קריירה
אביגדור נולד וגדל בעיר באר שבע, שם בילדותו החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, והצליח להתבלט בקבוצת הנערים והנוער בתור חלוץ וקשר התקפי. ב-13 במאי 1989, בגיל 19, ערך אביגדור את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע, ואף הבקיע את שער הבכורה בהופעת הבכורה שנתנה ניצחון לקבוצה נגד שמשון תל אביב בליגה הלאומית. עם הזמן הפך אביגדור לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה. ב-1992 עבר בפעם הראשונה מחוץ לב"ש וחתם בקבוצת הפועל חיפה שם לא הרבה לשחק. בהמשך חזר לבאר שבע, ובעונת 1996/1997 שיחק עבור הזהובים שחורים וחתם בבני יהודה תל אביב לעונה אחת, אך גם שם לא הצליח להתבלט וחזר שוב לבאר שבע. לאחר מכן שיחק בהפועל צפרירים חולון ובהפועל נצרת עילית. בהמשך ירד אביגדור לשחק בליגות הנמוכות במכבי אשקלון ובבית"ר אברהם באר שבע, לאחר מכן פרש מכדורגל.
לאחר הפרישה הפך אביגדור למאמן כדורגל ואימן את הנוער של הפועל באר שבע. ב-2012 עזב אביגדור את הארץ והשתקע בארצות הברית בפיניקס, אריזונה.
אורי קובו
אוֹרי קוֹבּוֹ (נולד ב־24 באפריל 1997) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב־אמן. מצעירי רבי־האמנים בישראל והירושלמי הראשון שהשיג דרגה זו. לשעבר סגן אלוף ישראל עד גיל 20.
ביוגרפיה
בנם של גיל וליאורה קובו.
קובו מתגורר בירושלים והוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה. יש לו שני אחים.
בית הנבחרים של ארגנטינה
החוקה של ארגנטינה קובעת תפקידים מסוימים הייחודיים לבית הנבחרים. הבית מחזיק בסמכויות בלעדיות להטלת מיסים; לגייס כוחות צבא ולקיים הליכים משפטיים כנגד הנשיא, שרי הממשלה וחברי בית המשפט העליון בפני הסנאט. נוסף על כך, בית הנבחרים אחראי לטפל בהצעות החוק העולות מהציבור.
זילאוטון
זילאוטון (zileuton), משווקת תחת השם המסחרי zyflo, ומעכבת את האנזים 5-lipooxygenase, ובכך למעשה מונעת את ייצורם של לויקוטריאנים (leukotrienes) תרופה זו הוצגה לציבור בשנת 1996, ומשמשת בעיקר לטיפול באסתמה כרונית, אך אינו מאושר לשימוש בילדים.
ספיגה
התרופה נלקחת דרך הפה.
מינון
התרופה קיימת בשתי תצורות: קונבנציונלי ושחרור מושהה מינון קונבנציונלי - 600 מ"ג (דרך הפה) 4 פעמים ביום. מינון שחרור מושהה - 1200 מ"ג (דרך הפה) פעמיים ביום, כשעה לאחר ארוחת בוקר וערב.
תגובות בין תרופתיות
תגובות בין תרופתיות עלולות לקרות עם התרופות הבאות:
תופעות לוואי
התרופה עלולה לגרום להעלאת תפקודי כבד הכבד, ולכן מטופלים הסובלים ממחלות כבד או מתפקודי כבד גבוהים, חייבים להודיע זאת לרופא המטפל טרם לקיחת התרופה, שכן ייתכן והרופא ישנה את סוג הטיפול. כמו כן, התרופה עלולה לגרום להפרעות שינה ושינוי בהתנהגות. במקרה זה יש לפנות לרופא המטפל.
מוטור סיטי קרוז
מוטור סיטי קרוז (באנגלית: Motor City Cruise) היא קבוצת כדורסל אמריקאית מדטרויט, מישיגן, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2003 כלונג ביץ' ג'אם (באנגלית: Long Beach Jam) בליגת ה-ABA, ולפני עונת 2006 עברה לבייקרספילד, קליפורניה ולליגת הפיתוח של ה-NBA בשם בייקרספילד ג'אם (Bakersfield Jam). אחרי עשר שנים הועברה הקבוצה לפרסקוט ואלי, אריזונה, לבעלות של פיניקס סאנס ולשם נורת'רן אריזונה סאנס (Northern Arizona Suns). בשנת 2021 עברה הקבוצה לדטרויט לאחר שנרכשה על ידי הפיסטונס ושינתה את שמה למוטור סיטי קרוז.
לונג ביץ' ג'אם
הקבוצה הוקמה בלונג ביץ', קליפורניה בשנת 2003 ונרשמה לעונת 2003/04 של ליגת ה-ABA. כבר בעונתם הראשונה החתימו את דניס רודמן, ואיתו סיימו במקום הראשון בליגה עם מאזן של 7–24. הג'אם העפילו אוטומטית לגמר וניצחו בו את קנזס סיטי נייטס 123–126. בעונתם השנייה, עם נייט "טייני" ארצ'יבלד כמאמן בתחילת העונה, סיימו הג'אם במקום השני בחטיבה האדומה עם מאזן 10–18, ניצחו ברבע הגמר האזורי את לאס וגאס ראטלרס 126–148 והודחו בשלב הבא על ידי יוטה סנואוברס 115–130. בסיום העונה פרש המועדון מהליגה כדי לעבור בעונת 2006/07 לליגת הפיתוח של ה-NBA.
בייקרספילד ג'אם
בתחילת עונת 2006/07 עבר המועדון לעיר בייקרספילד, קליפורניה ולליגת הפיתוח של ה-NBA, ושמו שונה. בעונתם הראשונה סיימו הג'אם במקום ה-6 והאחרון במערב עם 38% הצלחה. גם בעונה השנייה לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף, הפעם במקום האחרון במערב ובליגה עם 22% הצלחה. בעונת 2008/09 העפילה הקבוצה לפלייאוף לראשונה מהמקום ה-3 במערב וה-8 בליגה עם 52% הצלחה, אבל הודחה בסיבוב הראשון על ידי יוטה פלאש 81-94. בעונה שלאחר מכן שוב נכשלה הקבוצה וסיימה במקום הלפני אחרון במערב עם 34% הצלחה. בעונת 2010/11 עלתה הקבוצה לפלייאוף מהמקום ה-6 בליגה (58% הצלחה), אבל שוב הודחה בסיבוב הראשון, הפעם על ידי ריו גראנדה ואלי וייפרס 1-2 בסדרת הטוב מ-3. גם בעונה הבאה העפילו הג'אם לפלייאוף מהמקום ה-6 (56%), ניצחו את דקוטה ויזארדס 2-0 ברבע הגמר, אבל הפסידו ללוס אנג'לס די-פנדרס 0-2 בחצי הגמר. בעונת 2012/13 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה עם 72% הצלחה, אבל הופתעה בסיבוב הראשון על ידי אוסטין טורוס 0-2 בסיבוב הראשון. בעונה הבאה לא העפילה הקבוצה לפלייאוף עם 48% הצלחה. בעונת 2014/15 העפילה הקבוצה מהמקום השני בבית המערבי והמקום ה-3 בליגה עם 68% הצלחה, אבל הודחה בסיבוב הראשון על ידי אוסטין ספרס 1–2. בעונה הבאה לא העפילו הג'אם, עם 44% הצלחה.
נורת'רן אריזונה סאנס
ב-12 באפריל 2016 הודיעה קבוצת ה-NBA פיניקס סאנס כי היא רכשה את הג'אם והעבירה את המועדון לעיר פרסקוט ואלי, אריזונה ושינתה את שמו לנורת'רן אריזונה סאנס. עונתו הראשונה של המועדון באריזונה הסתיימה בכישלון להעפיל לפלייאוף, כשהסאנס סיימו במקום ה-3 בבית הפסיפי עם 44% הצלחה. גם העונה שלאחר מכן לא הייתה הצלחה, כשהסאנס סיימו במקום ה-4 בבית עם 46% הצלחה. בשתי העונות הבאות סיימו הסאנס במקום האחרון בבית, עם 24% ו-19% הצלחה בהתאמה. בעונת 2020/21 לא השתתפה הקבוצה במתכונת המצומצמת של הליגה, עקב מגפת הקורונה בארצות הברית.
מוטור סיטי קרוז
ב-29 ביולי 2020 הודיעו הדטרויט פיסטונס כי הם רוכשים מפיניקס סאנס את המועדון לקראת עונת 2021/22, מעבירים אותו לדטרויט, מישיגן ומשנים את שמו למוטור סיטי קרוז (כמחווה לתעשיית הרכב בעיר), כשהם מכרו לדנוור נאגטס את קבוצת ליגת הפיתוח שלהם, גראנד ראפידס דרייב, כך שהסאנס נותרו, יחד עם פורטלנד טרייל בלייזרס, המועדונים היחידים בליגה ללא קבוצת ליגת פיתוח.
הגשר (סדרת טלוויזיה, 2018)
הגשר (ברוסית: Мост) היא סדרת דרמה משטרתית רוסית, משנת 2018 שעונתה הראשונה שודרה בערוץ NTV ועונתה השנייה עלתה ב-22 במאי 2020 בשרתי Start.ru.
הסדרה מהווה עיבוד מחודש לסדרה הדנית-שוודית "הגשר" משנת 2011.
עונה 1
הגשר שמחבר בין העיר איוואנגורוד הרוסית לנרבה האסטונית מוחשך לפתע, כשהאור נדלק בחזרה, נמצאת גופת אישה בקו הגבול שבין אסטוניה לרוסיה, המחייבת חקירה משותפת של כוחות השיטור האסטונים והרוסיים. את הצד הרוסי מייצג החוקר מקסים קזאנצב בעוד את הצד האסטוני מייצגת הבלשית אינגה ורמה. יחד עליהם לעבוד על חקירת תיקי רצח שחושפים רוצח מסוכן, שמעוניין להעביר מסר על חוסר המוסריות ומציג עצמו כלוחם למען האמת בעודו מציב את קזאנצב כאויבו המרכזי.
עונה 2
שנה לאחר אירועי העונה הקודמת. על ספינה בסנקט פטרבורג נמצאו שלוש בובות וגופת אישה. האישה מזוהה כמרתה אנדרסה, עובדת הקונסוליה האסטונית בפטרבורג, בחקירה ששוב מפגישה את קזאנצב עם אינגה ורמה מהמשטרה האסטונית.
יחד הם יוצאים למרדף אחר רוצח סדרתי מסוכן.
צילומים
צילומי הסדרה החלו ביולי 2017 והושלמו בנובמבר אותה שנה.
יחסי צ'ילה–קולומביה
יחסי צ'ילה–קולומביה הם היחסים שבין הרפובליקה של צ'ילה לרפובליקת קולומביה.
סקירה כללית
שתי המדינות נשלטו בעבר על ידי ספרד, ומאז הן שותפות לתרבות ודמוגרפיה דומה. מסיבה זו שתי המדינות גם זוכות ליחסים חמים והדדיים, כאשר התרבות המשותפת היא גורם מרכזי לחמימות היחסים. שתי המדינות חברות בברית הפסיפית, מרקוסור, קהילת מדינות אמריקה הלטינית והאיים הקריביים וארגון מדינות אמריקה. לצ'ילה יש שגרירות וקונסוליה בבוגוטה ואילו קולומביה מחזיקה בשגרירות וקונסוליה בסנטיאגו.
יחסי סחר
נכון לשנת 2009 היחסים הכלכליים בין המדינות (סיוע כלכלי, ייבוא, ייצוא וכדומה) נמוכים יחסית מאלו היו במאות קודמות, אך מנהיגי שתי המדינות הצהירו שהמדינות יעבדו על מנת לשפר את היחסים ולפתח מחדש את הידידות בין השתיים. המספר המוערך כיום הוא שישנם למעלה מ-20,000 אזרחים קולומביאנים המתגוררים בצ'ילה. עם זאת, קיימת בצ'ילה עדיין אפליה וגזענות מה כלפי אנשים ממוצא קולומביאני. ההסבר הוא ככל הנראה מצבה הכלכלי הירוד של קולומביה לעומת צ'ילה, והחשש של התושבים הצ'יליאנים מהקולומביאנים ה"עניים".
דיקלופנק
דיקלופנק (באנגלית: Diclofenac; וולטרן; Voltaren) היא תרופה ממשפחת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (Non steroidal anti inflammatory drug - NSAID) שחוסמת את מסלול הציקלואוקסיגנז (Cyclooxygenase Pathway) בצורה שאינה בררנית (חלבוני Cox1 וגם Cox2) וגורמת להורדה ביצירת האיכוסנואידים (Eicosanoids), מה שמוביל להורדה בתגובה של מערכת החיסון ובכך מעכבת דלקת ומורידה חום.
באנגליה, ברזיל, הודו וארצות הברית, התרופה עשויה להיות בשימוש בצורה של נתרן או אשלגן מלחי. בסין השימוש העיקרי הוא בנתרן מלחי.
ניתן למצוא את התרופה בתצורה של משחה מקומית ללא מרשם רפואי. בחלק מהארצות יש התוויות שימוש נוספות כגון: אקנה, כאבים וחום (תסמין) הנלווים לדלקת.
התוויות לשימוש רפואי
דיקלופנק משמשת לטיפול בכאב, בתסמונות דלקתיות, הורדת חום וכאבי מחזור, דיסמנוריאה.
דיקלופנק משמש לעיתים קרובות לשיכוך כאבים קל בינוני לאחר ניתוח או טראומה, במיוחד כאשר יש דלקת. התוויה נוספת לשימוש היא מיגרנה אקוטית - חדה.
כמו כן, דיקלופנק מקלה מעט על כאבים כתוצאה מאבנים בכליה ובכיס המרה, כאבי מחזור ורירית רחם תועה - אנדומטריוזיס (Endometriosis).
תופעות לוואי
שימוש ארוך טווח בדיקלופנק בפרט או במדכאי דלקת שאינם סטרואידים - (NSAID) בכלל, עלול להוביל לכיב פפטי (אולקוס). שילוב של דיקלופנק ומיזופרוסטול (misoprostol), אנלוג סינתטי של פרוסטגלנדין (PGE1), יסייע בשמירה על רירית הקיבה.
להלן רשימת תופעות הלוואי השכיחות: <BR>
סתירות
מומלץ לא להשתמש בתרופה במצבים הבאים: <BR>
גריזופולבין
גריזופולבין (באנגלית: Griseofulvin) היא תרופה מעכבת פטריות, אך לא הורגת אותן (פונגיסטטית). התרופה הופקה מ-Penicillium Griseofulvum בשנות ה-50. משמשת לטיפול פטרת השיער, הציפורניים והעור. פעילה כנגד הפתוגנים מיקרוספורום, טריכופיטון ואפידרמופיטון אבל לא פעילה כנגד שמרים. בשימוש בעיקר כשמדובר בשטחי פנים גדולים.
מנגנון פעולה
עוצרת את הליך המיטוזה הפטרייתי על ידי קשירת הטובולין. נקשרת לקרטין בתאים הממוינים ונאגרת בתאי האב, הקשר ההדוק והממושך לקרטין מאפשר צמיחה מחודשת ונקייה מהפטרת של הרקמה (בין אם זו עור, שיער או ציפורן).
מתן התרופה
התרופה ניתנת באופן אוראלי ובשל השימוש הזמין בתרופות מקומיות היא אינה בשימוש נרחב. חשוב להמשיך בלקיחת התרופה עד שאין יותר אזורים נגועים. ניתנת במרווח של 6 שעות מאחר שהספיגה משתנה, מאכלים שומניים מגבירים ספיגה.
תופעות לוואי
שלשול, בחילה, עייפות, סחרחורת, בלבול, פריחה, פגיעה בתפקודי כבד אנזימטי, אובדן חוש טעם, תחושת עקצוץ בכפות הידיים או בכפות הרגליים, רגישות לחשיפה ממושכת לשמש, תחושת גרד, אינסומניה, כאב בטן עליונה.
ז'אן-אנרי סיאן
ז'אן-אנרי סיאן (בצרפתית: Jean-Henry Céant; בקריאולית האיטית: Jean-Henry Ceant; נולד ב-27 בספטמבר 1956) הוא נוטריון ופוליטיקאי מהאיטי שכיהן כראש הממשלה בין השנים 2018–2019.
קריירה משפטית ואקדמית
בשנת 1980 הוא מונה לראש השירות הסטטיסטי במשרד לקידום סחורות יצוא. בשנת 1986 הוסמך לנוטריון ופתח משרד בפורט-או-פרנס. בשנת 1995 החל לכהן כנציג של האיטי באיגוד הבינלאומי לנוטריונים לטיניים. לאחר זמן מה, מונה לסגן נשיא וועדת אמריקה הצפונית, המרכזית והקריביים של האיגוד. בסביבות שנת 1993 החל בקריירה מקבילה כמרצה. הוא לימד באוניברסיטת קיסקייה, באוניברסיטת GOC ובבית הספר הלאומי למנהל פיננסי. בשנת 1995, הפך לחבר מן המניין באיגוד הבינלאומי של נוטריונים ונכון ל-2021, משמש שם כיועץ כללי.
קריירה פוליטית
בשנת 2010, התמודד סיאן לנשיאות האיטי וקיבל 3.07% מהקולות. בשנת 2015 התמודד שוב והשיג 2.50% מהקולות, ולאחר מכן 0.75% בשנת 2016, לאחר ביטול ההצבעה של 2015. ב-6 באוגוסט 2018, כמעט חודש לאחר התפטרותו של ז'אק גאי לפונטנט, מונה סיאן לראש ממשלה על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז. הרכב ממשלתו פורסם ב-6 בספטמבר 2018 ואושר על ידי הסנאט ב-15 בספטמבר ועל ידי לשכת הצירים מספר ימים לאחר מכן.
ב-18 במרץ 2019, פחות משישה חודשים לאחר מינויו, הוא פוטר עקב משבר כלכלי. בהצבעת אי-האמון 93 הצביעו בעד הפלת הממשלה, 13 נגד ו-6 נמנעו בלשכת הצירים. לאחר מספר ימים מונה במקומו ז'אן מישל לפין.
יוון באירוויזיון 2021
יוון השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Last Dance", שבוצע על ידי הזמרת היוונייה סטפניה ליבראקאקיס.
לפני האירוויזיון
ב-3 בפברואר 2020 נודע כי סטפניה תייצג את יוון באירוויזיון 2020. לאחר ביטול התחרות עקב מגפת הקורונה, רשות השידור היוונית החליטה לתת הזדמנות נוספת לסטפניה לייצג את יוון בתחרות. ב-7 בינואר 2021, נחשף שם השיר, "Last Dance", וב-10 במרץ 2021, הוא יצא לאור.
באירוויזיון
ב-17 בנובמבר 2020, הוכרז כי יוון תופיע במחצית הראשונה של חצי הגמר השני של התחרות.
המנהל האומנתי של המשלחת היוונית הוא פוקאס אוונג'לינוס. סטפניה תופיעה באירוויזיון עם הרקדנים ג'ורג' פפאדופלוס, ניקוס קוקאקיס, מרקוס ג'יאקומולו וקוסטאס פבלופולוס. מריה קוז'קו וג'ורגוס קפוצ'ידיס יפרשנו את כל מופעי אירוויזיון 2021 בטלוויזיה היוונית.
ב-20 במאי 2021, סטפניה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום השישי עם 184 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה סטפניה למקום העשירי עם 170 נקודות.
יוסף דירהלי
יוסף (יוסי) דירהלי (י"ט בטבת תש"י, 7 בינואר 1950 - 3 בנובמבר 1972) היה מפקד פלוגה בסיירת אגוז. מעוטר בעיטור העוז והמופת. נפל בקרב בהפגזה סורית על קוניטרה.
עיטור העוז
ב-31 בינואר 1971, בזמן פשיטה על מפקדת המחבלים בעיירה אל-ח'יאם, נפגע בראשו חברו הטוב דב אדר. סגן דירהלי זינק מעמדתו ותחת אש חילץ את הפצוע. על פעולתו זו הוענק לדירהלי באפריל 1973 עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר.
עיטור המופת
ב-27 ביולי 1971, נכנס רועה דרוזי לשדה מוקשים, ונפצע כתוצאה מההתפוצצות. סגן דירהלי ועימו עוד חיילים פילסו דרך כדי לחלץ את הפצוע, אך תוך כדי כך גם החבלן עלה על מוקש ונפצע. דירהלי פילס דרך אל החבלן וחילץ אותו משדה המוקשים. לאחר מכן שב לבדו לתוך שדה המוקשים, פילס דרך אל הפצוע וחילץ אותו. על כך הוענק לו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר באפריל 1973.
מותו
נפל בקרב ביום כ"ו בחשון תשל"ג 3 בנובמבר 1972 בהפגזה סורית על קוניטרה. נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הנצחה
בצומת שיאון הוקמה אנדרטה לזכר דוב אדר (כץ) חברו הקרוב של דירהלי שנפל בקרב באל חיאם ולזכרו דירהלי.
אחיינו הוציא לאור ספר שירים לזכרו בשם "היה חייל אך איננו;"
מנהרת אחמד חמדי
מנהרת אחמד חמדי (בערבית: نفق الشهيد أحمد حمدي) היא מנהרה לכלי רכב, הנמצאת מתחת לתעלת סואץ ומחברת את חצי האי סיני לעיר סואץ. אורך המנהרה הוא 1.64 קילומטר. המנהרה נקראת על שם אחמד חמדי, מהנדס מצרי וגנרל שנהרג באחד מקרבות מלחמת יום הכיפורים.
היסטוריה
המנהרה נפתחה בנובמבר 1981. ב-1992 העניקת ממשלת יפן סיוע לפרויקט במסגרתו שופצה המנהרה, לאחר שאותרו נזילות מים באחת מהמנהרות.
לרומא באהבה
לרומא באהבה (באנגלית: To Rome with Love) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה הרומנטית שכתב וביים וודי אלן, שאף משחק תפקיד בסרט. הסרט צולם ברומא, והקרנתו החלה בשנת 2012.
תמצית העלילה
הסרט מציג במקביל ארבעה סיפורים שלכאורה אין קשר ביניהם, המתרחשים כולם ברומא:
אתר הסרט
"לרומא באהבה" הוא סרט נוסף בסדרת סרטים שצילם אלן בערי אירופה, ובהם "נקודת מפגש" ו"כשתפגשי זר גבוה ומסתורי", המתרחשים בלונדון, "ויקי כריסטינה ברצלונה", המתרחש בברצלונה ו"חצות בפריס", המתרחש בפריז. כמו בקודמיו, גם בסרט הנוכחי לנופי העיר מקום נכבד בסרט.
מבקר הקולנוע ארז דבורה התייחס לכך בביקורתיות:
מבקר הקולנוע יאיר רוה רואה זאת אחרת:
אלן סיפר שרצה במשך שנים רבות לצלם סרט ברומא, וכאשר קיבל הצעה ממפיצי סרטיו באיטליה לממן את הפקת הסרט, נענה להצעה.
פסקול הסרט
בפסקול הסרט משולבים פזמונים פופולריים, ובהם הלהיט "Nel blu dipinto di blu" (המוכר בשם "ווֹלָארֶה") בביצועו של דומניקו מודוניו. הפסקול כולל קטעים מאופרות נודעות - "טוסקה", "ליצנים" (פאליאצ'י) וטורנדוט - כולם בביצועו של פאביו ארמיליאטו, זמר טנור המגלם בסרט את ג'יאנקרלו, קברן ההופך לזמר אופרה. כן נכלל בפסקול קטע מהאופרה "לה טרוויאטה".
דבר המבקרים
רבים מבקרי הקולנוע בישראל הסתייגו מהסרט, מהם שעשו זאת באופן בוטה. אורי קליין, מבקר הקולנוע של "הארץ" ציין: "וודי אלן כבר ביים סרטים חלשים בחייו; ... אבל לשפל כה נמוך כמו בסרטו החדש... אלן עוד לא הגיע."
לעומתו, גידי אורשר, מבקר הקולנוע של "גלי צה"ל", חלק שבחים לסרט והעניק לו את הציון הגבוה 9.
גם בארצות הברית היו המבקרים חלוקים בדעותיהם ביחס לסרט.
אמיר פרחי
אמיר פרחי (נולד ב-1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד שייטת 13 ומפקד עוצבת חצי האש.
ביוגרפיה
פרחי גדל ברמת גן. עם גיוסו לצה"ל ב-2002 התנדב לשייטת 13, לאחר סיום המסלול הלוחם ושירות מבצעי בן שנה נשלח לקורס קציני חי"ר אותו סיים בהצטיינות. ב-2005 מונה למפקד צוות ולחם במלחמת לבנון השנייה, בין היתר במבצע יער הנגב. ב-2007 שימש כמפקד יחידת הפשיטה בשייטת, ולחם בין היתר במבצע עופרת יצוקה. בשנים 2009-2011 שימש מדריך ראשי בבית הספר להכשרת הלוחמים בשייטת. ב-2015 סיים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בהצטיינות וב-2016 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת. בתפקיד זה הוענק לו אות ראש הממשלה על הישג מודיעני-מבצעי.
בשנת 2017 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, ושימש בתפקיד גם תחת הרמטכ"ל אביב כוכבי. בסיום תפקידו ב-2019 הועלה לדרגת אלוף-משנה, ומונה למפקד עוצבת חצי האש ומפק״ץ בקורס מפקדי פלוגות. בשנת 2021 מונה למפקד שייטת 13, וסיים את תפקידו בשנת 2023. במהלך כהונתו כמפקד הוענקו לשייטת צל"ש הרמטכ"ל, ותעודת הערכה מטעם הרמטכ״ל על פעילות מבצעית חשאית במערכה שבין המלחמות.
ב-17 ביולי 2023 הוחלט על מינויו למפקד הבא של קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים בדרגת תא"ל.
חיים אישיים
פרחי נשוי לעדי ואב לשניים. בעל תואר ראשון בהצטיינות בממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה מאוניברסיטת רייכמן ובעל תואר שני בהצטיינות במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
חקלאות מים של דגי אלתית
חקלאות מים של דגי אלתית היא חקלאות מים של מספר דגי מאכל המשתייכים למשפחת הסלמוניים. כחמישית מצריכת הדגים בישראל מגיעה ממנה: לפי נתוני משרד החקלאות, 21% מצריכת הדגים בישראל היא של דגי סלמון, שמעל 98% מהם מיובאים לישראל מתעשיות החקלאות הימית. סלמוניים הם, לצד קרפיוניים ואמנוניים, שלוש משפחות הדגים העיקריות בהן נעשה שימוש בחקלאות מים ברחבי העולם. בשנת 2018 הוערך שווי חקלאות הסלמוניים העולמית ב-15.4 מיליארד דולר; הייצור גדל פי עשרה במהלך 25 השנים שבין 1982 ל-2007. בשנת 2012 היצרניות המובילות של דגי אלתית ממשקים היו נורווגיה (היצרנית הגדולה בעולם, עם כשליש מהשוק), צ'ילה, סקוטלנד וקנדה. הענף הפך לריכוזי מאוד, ובנורווגיה 3 חברות-ענק שולטות ברוב השוק, לאחר שקנו את רישיונות הייצור של יצרנים קטנים יותר, ותנאי הכניסה לשוק הפכו קשים (רישיון ייצור שבעבר ניתן חינם על ידי הממשלה, עולה כיום כ-10 מיליון דולר).
חקלאות מים של דגי אלתית כוללת הדגרה ופיטום של דגי אלתית במתקנים מבוקרים למטרות מסחריות, ולחלופין רק הדגרת ביצים לשם שחרור הדגיגים בטבע לשם תגבור אוכלוסיית הבר המידלדלת.
בראשית ימיה, נחשבה חקלאות דגי האלתית כאלטרנטיבה בת-קיימא לדיג המתרחב של דגי האלתית, בכך שהבטיחה לספק את הביקוש הגואה לדגי אלתית בלי לפגוע באוכלוסיות הבר שלהם. חלקה עדיין מפרסם כך את עצמו ואת מוצריו. אולם כלובי התעשייה, שהוקמו מסיבות היסטוריות בנתיבי הנדידה של אלתית הבר, הפכו עם השנים לאחד האיומים המרכזיים על אוכלוסיות הבר של דגי האלתית. תעשיית משקי האלתית נוטה להאשים את התחרות המסחרית עם דייגי "אלתית בר" כמקור הביקורת הסביבתית המופנית כלפיה. אולם הניגוד בין שני הענפים הוא לכל הפחות, חלקי: גם דגי אלתית שנמכרים כ"דגי פרא", מגיעים לעיתים קרובות ממדגרות תעשייתיות אל הים. כבר בסוף המאה ה-19 פעלו באירופה ובצפון אמריקה מדגרות אלתית שניסו לפצות על הדיג המתגבר בעזרת הרבייה מלאכותית של דגים ושחרורם לים. בסוף שנות ה-50 הושקו מדגרות מסוג זה על ידי ארצות הברית, קנדה, יפן וברית המועצות. הטכניקה העכשווית המשתמשת בכלובי ים צפים מקורה בנורווגיה בסוף שנות ה-60.
מתקנים עיקריים: מדגרות וכלובים ימיים
לרוב מתחלקת חקלאות המים של דגי האלתית לשני שלבים ומתקני ייצור עיקריים (לפחות), בין היתר בשל מחזור החיים הייחודי של דגי האלתית, הבוקעים וחיים בתחילת חייהם בנהרות מים מתוקים, ורק כעבור שנה ויותר מגיעים לאוקיינוס המלוח.
בשלב הראשון, דגי האלתית בוקעים מהביצים וגדלים ב"מדגרות" עד למשקל של כ-100 גרם, בתוך מיכלי מים מתוקים ביבשה. המדגרות חייבות ליצור זרימה תמידית של מים כדי שביצי ודגיגי האלתית יתפתחו באופן תקין. מדגרות חדישות ממחזרות את המים, אך יש שעושות שימוש נרחב בשאיבה והזרמה של מים מהסביבה הימית ואליה. מדגרות מסוג זה, כמו רוב המדגרות לייצור "סלמוני בר" באלסקה, משתמשות במעל 100 טון מים כדי "לייצר" ק"ג אחד של דגיגי אלתית.
בשלב השלישי, במקומות בהם הוא נהוג, מעבירים דגי אלתית שהגיעו למשקל ק"ג אחד לכלובים ימיים גדולים יותר בהם יפוטמו תקופה נוספת עד למשקל של כ-3 ק"ג בממוצע.
בישראל פועלת חווה אחת לגידול דגים ממשפחת הסלמוניים - טרוטה (פורל) בקיבוץ דן, אך היא מייצרת רק 0.3% מהדגים הנצרכים בישראל (כ-500 טון בשנה). שיטת הגידול בשלב השני - הפיטום - שונה מהנהוג בחקלאות דגי האלתית באירופה, ממנה מיובאים כמעט כל דגי האלתית לצרכנים בישראל: החווה שואבת את מי נחל דן סמוך למקורות נביעתם, משתמשת בהם - ומחזירה אותם לאפיק הנחל לאחר סינון, ואין מעבר מים חופשי בין מתקני הפיטום והסביבה הטבעית.
הזנה
דגי אלתית הם טורפים, ובתעשייה הם מוזנים בכופתיות של מזון מעובד המכיל קמח דגים ושמן דגים לצד חיטה, סויה וקמח נוצות. בהיותם קרניבורים, דגי האלתית לא מעכלים היטב פחמימות מצמחים ומשתמשים בשומנים במקום בפחמימות כמקור אנרגיה ראשוני. נעשים ניסיונות רבים בהזנת דגי אלתית בחלבונים מצמחים, חרקים ואצות, ופותחו משטרי תזונה המאפשרים לפטמם ללא רכיבי דגים כלל. עם זאת, הם עדיין נחשבים בלתי משתלמים מבחינה מסחרית.
כדי "לייצר" 1 ק"ג דג אלתית בחקלאות ימית נחוץ להאכילו בלפחות 2–5 ק"ג דגי בר. נכון לשנת 2008, 50-80% מתפוקת שמן הדגים העולמי משמשת לפיטום דגי אלתית בכלובים.
דגי אלתית בכלובים מוזנים גם בקרטנואידים אסטקסנטין וקנתקסנטין, כדי שצבע בשרם ידמה לזה המוכר מדגי הבר, ורוד-כתום, שמקבלים את צבעם מתזונתם הטבעית (סרטנים, שמקבלים את צבעם מאכילת אצות אדומות).
בעיית הטפילים וההתמודדות איתה
בטבע, טפילים נמצאים בדרך כלל ברמות נמוכות, והתפשטותם מרוסנת על ידי טורפים טבעיים - שמחסלים לרוב פרטים חלשים, על טפיליהם ומחלותיהם. אבל במכלאות הרשת הצפופות והמוגנות-מטורפים של התעשייה, יכולים טפילים להתרבות באין מפריע. תעשיית האלתית השקיעה במאבק בטפילים בעשור שבין 2007 ל-2016 סכומי עתק, של כ-305 מיליון יורו בשנה בממוצע. זו הוצאה הולכת וגדלה, שהגיעה ל-430 מיליון יורו בנורווגיה בלבד בשנת 2015, לא כולל עלוית תמותת הדגים ממתקפות הכינים. בשנת 2015 ירד ברחבי העולם ייצור הסלמון בכ-9%, בעיקר בשל התפרצויות חריפות של כיני־ים בסקוטלנד ובנורווגיה. עם השנים פיתחו רוב זני הטפילים עמידות לטיפולי ההדברה, שהפכו בתגובה לאגרסיביים יותר ויותר.
שימוש בדגים כ"נקאים"
בעשור האחרון זינק השימוש שעושה חקלאות דגי האלתית בדגים "נקאים" ממספר מינים על מנת לרסן את התרבות הטפילים בכלובים. המגמה הואצה בשל העלייה בנזקי הטפילים מחד, ובשל הפחתת יעילות חומרי ההדברה מנגד. מאז 2008 גדלים הביקוש וההיצע של "נקאים" עבור תעשיית הסלמון בכלובים בצורה תלולה. ב-2015 הגיע הביקוש לדגי נקאי בתעשייה הנורווגית לבדה ל-26 מיליון פרטים בשנה. ב-2020 צפויה תעשיית האלתית העולמית לצרוך 50 מיליון דגים כ"נקאים". המחיר של דגי הנקאי גם הוא הולך ועולה בעקבות הביקוש: דג לאמפפיש יחיד נמכר בממוצע בכ-2 יורו, ודג נקאי שפתוני - בכ-2.5 יורו לדג. התעשייה מציגה את המגמה כהדברה ביולוגית ידידותית לסביבה ובעלת פוטנציאל לשיפור רווחת דגי האלתית בכלובים. אולם ציד ו"ייצור" דגי הנקאי והכנסת מיני דגים נוספים לכלובים הצפופים של התעשייה מעוררת שורה של בעיות לחקלאים, לסביבה ולדגים.
בראשית המגמה, בשנות ה-1990', השתמשו משקי האלתית בדגי נקאי מובהקים (שניזונים בלעדית מ"ניקוי" טפילים ועור מת מיצורים אחרים) ממשפחת השפתוניים. אולם דגים אלה הם דגים טרופיים, ובקווי הרוחב הגבוהים בהם חי ומגודל הסלמון - הם מתו או חדלו לתפקד בחורף. גם הזמן הרב שנדרש להם להגיע לבגרות היווה מחסום לשימוש מסחרי המוני בהם. הביקוש לדגים כ"נקאים" בחקלאות האלתית החל לזנק עם תחילת השימוש במין אחר: הדג הצפון-אטלנטי לאמפפיש (Lumpfish (Cyclopterus lumpus ממשפחת הדביקוניים. בעוד שבשנת 2010 צרכה חקלאות האלתית העולמית אלפים בודדים של דגי לאמפפיש - ב-2016 כבר זינק הביקוש אליהם למעל 30 מיליון. כיום ממליצה התעשייה לכלוא דג לאמפפיש אחד על כל 25 דגי אלתית בכלובים, לריסון הטפילים. אספקת דגי הנקאי (מכל המינים) עדיין נסמכת על חטיפת דגי בר מהטבע: כל "דגי הנקאי" בתעשייה מקורם בטבע או שהם צאצאים להורים שנחטפו מהטבע. דגי נקאי חיוניים לקיומם של בעלי חיים רבים עמם הם חיים בסימביוזה, ומחקרים הראו שהרחקתם מביאה לצמצום חד במגוון הביולוגי. דגי לאמפפיש נמצאו כמין המצוי בפגיעות גבוהה. צניחה משמעותית באוכלוסיות המין הזה בקנדה ובאיסלנד בעשורים האחרונים מעוררת חשש שהמין כבר סובל מדיג-יתר.תעשיית הלוואי של "דגי הנקאי" יצרה שורה ארוכה של בעיות חדשות, ובראשן העברה של מחוללי מחלות בין מיני הדגים. זיהוי המחלות נמצא עוד בראשית דרכו, והן מטופלות בעיקר באמצעות אנטיביוטיקה. פטריות מכמה מינים נוטות במיוחד לתקוף דגי לאמפפיש בשבי (כ-45% מהתמותה במדגרות המין בסקוטלנד) ומגבירות את התמריץ לשימוש לא חוקי בפורמלין. גם דגי האלתית החלו להדביק את הנקאים משתי המשפחות במחלות זימים הגורמות לתמותה המונית של דגי הנקאי בבריטניה ונורווגיה, ומאז 2012 - כבר במדגרות אליהן התפשטה. הטיפול הנהוג, בעזרת מי חמצן, גורם לדגים לסבול מפגיעות מוגברת למחלות אחרות, ולסבל ניכר. הנקאים נוטים לסבול מאותן בעיות כמו דגי האלתית (צפיפות, זיהום, מחסור בחמצן, וכו') אבל גם מגורמי מצוקה ייחודיים; למשל, רעב. דגי לאמפפיש לא יכולים להתקיים על טפילים ועור מת בלבד, והם נאלצים להתחרות עם דגי האלתית (החזקים מהם) על הגישה לכופתיות המזון. כשליש מדגי הלאמפפיש מתים מרעב בשבועות הראשונים לאחר הכנסתם לכלובי האלתית. בנוסף, אף על פי שבטבע נפוצות סיטואציות בהן דגים רודפים אחרי נקאי שנשך את המוקוס שלהם (שכבת ריר המגנה על גופם) - מעולם לא נצפה בטבע דג הורג נקאי. בכלובי הסלמון הורגים הסלמונים לעיתים את דגי הנקאי הכלואים עמם. מנגד, גם "נקאים" בכלובים גורמים נזקים חמורים לדגי האלתית שלא נצפו כמותם בטבע, כולל נזקים לעיניים ופציעות שהובילו לדימום עד מוות. ה"נקאים" גם מגלים תוקפנות רבה גם זה כלפי זה בכלובים, עד כדי קניבליזם, והם עצמם סובלים מעומס טפילים קיצוני שמונע מהם לעיתים קרובות לתפקד כ"נקאים". רוב דגיגי הנקאים מתים במדגרות, וגם מבין אלה שמגיעים לכלובי האלתית, מעטים מאוד, אם בכלל, שורדים לאורך מחזור פיטום שלם. הטיפול הידני בהם (למשל להזרקת חיסונים) גורם להם רמות סטרס גבוהות וממושכות במיוחד, שמגבירות את פגיעותם למחלות, שלאחר מכן מועברות גם לדגי האלתית.
השפעות סביבתיות
תעשיית כלובי האלתית מעוררת דאגה רבה בשל השפעותיה על הסביבה הימית ובפרט על 8 מיני אלתית הבר, הנחשבים למינים בעלי חשיבות רבה למערכת האקולוגית (מעצים ועד לווייתנים ודובים). בכתב-העת PLoS Biology פורסמה ב-2008 סקירת אוכלוסיות של חמישה מיני אלתית בסקוטלנד, באירלנד, בקנדה האטלנטית ובקנדה הפסיפית, על רקע הירידה הדרמטית בשכיחות מינים אלה מסוף שנות ה-80. החוקרים השוו בין אוכלוסיות האלתית שעוברות בנדידתן ליד חוות כלובים לאוכלוסיות שנמצאות הרחק מחוות כאלה, והתוצאות חד-משמעיות: רמת ההישרדות של האוכלוסיות שבאזור הכלובים נמוכה יותר, ובמקרים רבים היא נופלת מ-50%. בסביבת חוות גדולות, צמצום האוכלוסייה גדול יותר.
בשנת 2019 שוב נרשם שיא שלילי במספר דגי האלתית שהגיעו לחופי קנדה הפסיפית. ההשפעות על חיות הבר שתלויות בהן ניכרו במהרה ופורסמו בכלי תקשורת רבים ברחבי העולם. לפרסום רב במיוחד זוכים דובי הגריזלי המורעבים ולווייתני אורקה, שני מינים שתלויים באכילת אלתית בעונת הקיץ. לפי המרכז לחקר הלווייתנים בארצות הברית, ב-20 השנים האחרונות הצליחו רק שליש מגורי האורקה לשרוד - ובשלוש השנים האחרונות - אף לא אחד. הנתונים זכו להמחשה שעוררה תשומת לב עולמית כשביולי-אוגוסט 2018 תועדה לווייתנית אורקה נושאת את הגור המת שלה על גבה במשך 17 ימים.
אולם, גם תעשיית דיג האלתית אינה נבדלת בהכרח מבחינת השפעותיה הסביבתיות באופן חותך מהחקלאות הימית, משום שגם היא מסתמכת מזה זמן רב על הדגרה מלאכותית של דגיגי סלמון ואכלוסם במקווי מים טבעיים. גם פעילויות אלה מעוררות דאגה בשל השינויים הגנטיים הבלתי מכוונים שנגרמים לאוכלוסיות אלתית הבר (אחידות גנטית, כישורי הישרדות פחותים) כתוצאה מכך.
ואלה ההשפעות הסביבתיות המדאיגות ביותר של חקלאות דגי האלתית:
הפצת טפילים
הטפילים המתרבים בכלובי התעשייה לא נותרים רק בהם. מכיוון שהכלובים שקועים במי הים ומסתמכים על תחלופה תמידית שלהם - חוות כלובי אלתית צפופות נוטות להפוך למפיצות של טפילים (למשל, באמצעות דגים נמלטים) ובמיוחד של סרטנים טפיליים זעירים (L. salmonis) המכונים "כיני ים". "כיני" L. salmonis נישאות עם המים או על גבי דגים נמלטים אל מחוץ לכלובים ומדביקות גם את אלתית הבר (ודגים נוספים, כגון זהבונים). בשפכי נהרות בהם קיימים כלובי אלתית נתפסים דגי בר שעל גופם מאות טפילים שמקורם בכלובי הדגים, ותמותות המוניות כתוצאה מכך הפכו לתופעה שכיחה. העברת הטפילים זוהתה כבר במאמרים מדעיים משנות ה-90' וה-2000'. סלמונים בוגרים מצליחים לעיתים קרובות לשרוד את המתקפה, אבל שיעורי השרידה בקרב דגיגי סלמון צעירים הם נמוכים מאוד. בחוף המערבי של קנדה מגיעה באזורים רבים תמותת הדגיגים מכיני ים שמקורן בכלובים ל-80% בממוצע. גם באזורים אחרים תמותת דגיגי הסלמוניים מטפילי הכלובים נעה בין 9 ל-95 אחוזים.
הפצת מחוללי מחלות
כלובי האלתית יוצרים תנאים אידיאליים להתרבות מחוללי מחלות ולהפצתם. הצפיפות הגבוהה ורמות הסטרסט הגבוהות המאפיינות דגי אלתית בכלובים מסחריים הופכות את הלהקות לפגיעות מאוד למחוללי מחלות ומקלות על התרבותם, על אף התרופות והחיסונים הניתנים לדגים. בשנת 1984 התגלתה בנורווגיה אנמיית סלמון זיהומית (ISAv) במדגרת סלמון. כ-80% מהדגים מתו בהתפרצות. נגיף ISAv מהווה כיום איום משמעותי על רווחיות גידול הסלמון האטלנטי, והמחלה שהוא גורם מסווגת כראשונה בחשיבותה ברשימת האיומים על בריאות הדגים של הנציבות האירופית. לצד אמצעים אחרים, גילויה מחייב השמדה מוחלטת של כל הדגים בחווה הימית. ISAv משפיע משמעותית על חקלאות הסלמוניים בצ'ילה, נורווגיה, סקוטלנד וקנדה, וגורם להפסדים כלכליים עצומים לחוות נגועות. המחלה, ששיעורי התמותה של אוכלוסיות דגים הנחשפות אליה עלולים להתקרב ל-100%, מתפשטת באמצעות טפילים ודגים נמלטים אל דגי הבר. נגיף HSMI, הגורם לדלקת בשריר הלב של דגים, התגלה לראשונה בכלובי סלמון בנורווגיה ב-1999 ומאז הוא מתפשט דרך ערוצי האספקה של התעשייה לאזורים מרוחקים כמו איסלנד, קנדה וצ'ילה. כיום הוא מהווה את גורם התמותה ה-3 בחשיבותו של סלמוני בר בקנדה, שהכלובים הוקמו בה לאורך מסלול הנדידה הטבעי שלהם.
זיהום הים
תעשיית כלובי האלתית מבוססת ברובה על הזרמת שפכיה לסביבה הימית הטבעית: הכלובים שקועים במים, שנכנסים ויוצאים מהם תמידית, ושוטפים מהם שלל מרכיבים ביולוגיים וכימיים. חווה קטנה, עם 200 אלף דגים, מייצרת הפרשות כמו עיר של 65 אלף איש. ב-2018 דווח כי חווה אחת מייצרת הפרשות כמו כל ערי החוף המערבי של סקוטלנד. הפרשות הדגים (ושאריות מזון שלא נאכל ונופל מבעד לרשת) מעלים את כמות החנקות ומורידים את רמות החמצן במים ובכך מאיימים על חיי הבר באזורי הכלובים. לצד הפסולת הביולוגית, הכלובים מזרימים למים גם כמויות גדולות של פסולת כימית: בעיקר חומרי הדברה, חומרי ניקוי ותרופות. מנתונים שפורסמו בינואר 2017 על כלובי הדגים שבאגמי ה'לוך' של סקוטלנד, עולה שבתוך עשור עלתה הכמות השנתית של הכימיקלים שנשפכים אליהם פי עשרה בערך; בעוד שגידול מתועש של הסלמונים עלה ב-35%, כמות הכימיקלים נגד טפילים בהם נעשה שימוש עלתה ב-932%. השימוש הנרחב באנטיביוטיקה ותרופות אחרות עלול גם הוא לגרום נזקים קשים לסביבה הימית.
צריכת דגי בר כמספוא
כמו פיטום חיות משק יבשתיות ביבולים צמחיים, גם פיטום דגי אלתית בדגי בר (ש-90% מהם שייכים למינים הנצרכים גם על ידי בני אדם ישירות) הוא תהליך בזבזני במשאבים (ר' "הזנה" לעיל). כיום, סלמון מכלובים לא מהווה אלטרנטיבה לדיג של דגי בר, משום שייצורו כרוך דווקא בדיג רב יותר מאשר דגי ים. הביקורת על בזבזנות התהליך מוחרפת על רקע העובדה ש-75% מאזורי הדגה המנוטרים בעולם קרובים לניצול-יתר או עברו אותו.
הרג טורפים
ריכוז הדגים העצום בכלובי האלתית, מושך חיות בר שניזונות מדגים: יונקים ימיים כמו כלבי ים, אריות ים (בעיקר בקנדה ובצ'ילה), דולפינים ואפילו לווייתנים - וכן עופות מים טורפים. העלות הגבוהה של ביצור הרמטי של כלובי האלתית מפני יונקים ימיים רעבים - גורם לרוב משקי האלתית (להוציא אלה בארצות הברית) להרחיק טורפים בדרכים קטלניות לעיתים, ובראשן ירי. לפי התעשייה, ירי משמש רק "כמוצא אחרון". משקי אלתית בסקוטלנד בלבד הרגו לפי דיווחיהם 1,500 כלבי ים בין 2011 ל-2016. כשליש מהם התגלו כנקבות הרות. מחקר ותיעודים סמויים העלו שההרג מתבצע לא פעם ברשלנות הגורמת סבל רב. ממשלת ארצות הברית לא מתירה הרג של כלבי ים במשקי האלתית הימיים בוושינגטון ובמיין - בניגוד להרג חיות הבר הנהוג במשקי אלתית בסקוטלנד, קנדה, איי פארו, צ'ילה, ניו זילנד ואוסטרליה. השוק האמריקאי המייבא דגי סלמון במאות מיליוני דולרים בשנה עלול להיחסם מתחילת 2022 בפני משקים שהורגים יונקים ימיים, כשהוראות רלוונטיות בחוק הגנת היונקים הימיים של ארצות הברית בנוגע לייבוא מוצרי דגים ודגים, ייכנסו לתוקף לאחר 5 שנות "הסתגלות".
סוגיות בריאותיות
דגי אלתית מומלצים כמקור חלבון עדיף על פני סוגי בשר אחרים על ידי מרבית גופי התזונה בעולם. אולם רבות מההמלצות מסתמכות על הערכים התזונתיים המקוריים של דגי הבר, ללא התייחסות להבדל בינם לבין דגי האלתית מחקלאות מים - שכיום נמכרים בהיקף רחב פי 85. וההבדלים ביניהם הם משמעותיים.
אחוזי שומן
100 גרם אלתית אטלנטית מהים מכילים כ-6 גרם שומן, בהשוואה ל-13 גרם שומן באלתית אטלנטית מחקלאות מים. האחרונים גם מכיל יותר מפי 3 שומן רווי מאשר דגי אלתית מהים. מחקר מ-2017 הראה כי ישנם גם הבדלים משמעותיים בפרופיל חומצות השומן שבבשר אלתית מכלובים לעומת אלתית בר.
מזהמים
כחיה קרניבורית, דגים נוטים לצבור מזהמים סביבתיים עקב תופעת ההצטברות הביולוגית. הבעיה חריפה יותר בדגים שומניים מאחר שמרבית המזהמים בעלי זמן מחצית חיים ארוך, הם ליפופילים, ונוטים להצטבר ברקמות שומן. חומרים אלו נמצאו בכמויות משמעותיות בדגי אלתית מחקלאות מים, ומעריכים שהם תורמים מרכזיים לחשיפת הצרכנים לחומרים כגון דיוקסינים וחומרים דמויי דיוקסינים מהמזון (בעיקר PBDE - חומרים מעכבי בעירה). אחד המאמרים המצוטטים בנושא, מ-2004, שבדק ריכוז מזהמים של 700 דגי אלתית מכלובים ומהטבע (במשקל כולל של כשני טון), העריך שרמת צריכה בטוחה לדגים שנדגמו מסקוטלנד וגרמניה היא מנת סלמון אחת לחודשיים לצרכן.
תעשיית חקלאות האלתית טוענת כי רמות הזיהום פחתו מאז, והמאמר המצוטט ביותר להוכחת הטענה, מטעם המכון הלאומי הנורווגי לתזונה ומזון מהים, קובע כי לאחר השינויים שנעשו, בטוח לצרוך 1.3 ק"ג של סלמון מדי שבוע. עם זאת במאמר עצמו מציינים שלא חלה במהלך 13 שנות המעקב, ירידה בריכוז ה-PCBs, חומר שנמצא בקבוצת המסרטנים הוודאיים לפי ה-IARC, וקשור גם במחלות אחרות עקב הפוטנציאל שלו כמשבש אנדוקריני. ביקורת שפורסמה על המאמר, מצאה שלפי הרף העליון של הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית, ניתן לצרוך בבטחה (לפי נתוני המחקר) רק מנה אחת גדולה של סלמון (227 גרם) מדי חודשיים. עוד נטען כי המחקר לא מתייחס למזהמים החדשים יותר (כגון PBDE) שדגי אלתית ממשקים מהווים מקור משמעותי שלהם.