cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוחם (עוף)
לוחם (שם מדעי: Calidris pugnax) הוא עוף מים שסווג בעבר כמין היחידי בסוג Philomachus שבמשפחת החרטומניים בסדרת החופמאים, אך בעקבות מחקרי DNA הוחלט כי ניתן לשייך אותו לסוג חופית (Calidris). הנפוץ באסיה ובאירופה. בישראל נפוץ בעיקר בצפון, לרוב במהלך נדידה דרומה לאפריקה. הוא מתרבה באזורים צפוניים יחסית ולעיתים גם באזור הארקטי.
הוא מצוי באזורי ביצות וגדות לחות וכן לאורך החופים ובהם הוא מחפש בעזרת מקורו המחודד חרקים ויצורי מים קטנים.
הלוחם מפגין דו-צורתיות זוויגית, כאשר הזכר של הלוחם יכול להגיע לגודל של עד 32 ס"מ, בעוד שהנקבות מגיעות עד לגודל של 26. במופע הקיץ שלו, הזכר מגדל "רעמת נוצות" אדומה-שחורה ועל החזה מופיעים כתמים שחורים גדולים. הזכרים מציגים את עצמם בזירות תצוגה ובהם הם קוראים יחדיו לנקבות, בעזרת נוצותיהם הבולטות. נוצות אלה גדלו בדומה לזנב הטווס בלחץ הברירה הזוויגית. לאחר החיזור הזכר עוזב את הנקבה ואינו עוזר לה לטפל בביצים ובצאצאים.
רובע גנגנם
רובע גנגנם (בקוריאנית: 강남) הוא רובע אמיד ואזור המסחר המרכזי של העיר סיאול בקוריאה הדרומית.
רובע גנגנם הוא הרובע השלישי בגודלו בסיאול. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית הרובע מנתה 508,135 תושבים בשטח של כ-39.49 קמ"ר. הרובע מכיל ריכוז גבוה של עושר ויש בו גורדי שחקים רבים.
בצלאל פנחסי
הרב בצלאל פנחסי (נולד ב-1950) הוא ראש ישיבות ברכת אפרים בבני ברק, מראשי ארגון מרביצי תורה וממקימי רשימת קד.
ביוגרפיה
נולד באיראן לאברהם ושפרה פנחסי. מקור המשפחה בבוכרה, משם הם היגרו לאפגניסטן ולאחר מכן לתקופה קצרה לאיראן שם נולד הרב פנחסי ובשנת 1952 עלו לישראל.
בצעירותו למד בישיבת פוניבז' לצעירים אצל הרב אהרן לייב שטיינמן והרב מיכל יהודה לפקוביץ'. בישיבה גדולה המשיך בישיבת פוניבז' והיה מקורב לראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך. כמו כן למד תקופה בישיבת גרודנא באשדוד אצל הרב דב צבי קרלנשטיין. לאחר נישואיו למד בכולל בית דוד בבני ברק בראשות הרב צבי שינקר. לאחר מכן תקופה קצרה למד בכולל ברמת השרון עד שנקרא על ידי הרב שך להקים ישיבה ספרדית לצעירים.
ישיבת ברכת אפרים
בשנת תשמ"ד הקים את ישיבת ברכת אפרים לצעירים ברחוב הרב הירש בבני ברק כשבמעמד הפתיחה השתתף הרב שך. לאחר מספר שנים עברה הישיבה למשכנה כיום ברחוב סורוצקין בעיר. בשנת תשמ"ז הקים את הישיבה הגדולה ברחוב צפת בבני ברק. הישיבה מונה כיום מאות בחורים ובקיץ תשפ"א עקב חוסר מקום עברה הישיבה למשכנה החדש ברחוב בן זומא. בישיבותיו נהוגה שיטת הלימוד הליטאית ולדבריו היא מראשוני הישיבות הספרדיות בסגנון זה.
רשימת ק"ד
הרב פנחסי נחשב לאחד מראשי ארגון מרביצי תורה. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-28 באוקטובר 2003 בבני ברק הקים יחד עם הרב יהודה עדס את רשימת קד שזכתה להצלחה בבחירות. בבחירות הבאות שנערכו ב-11 באוקטובר 2008 לאחר משא ומתן עם ראשי מפלגת דגל התורה הודיעו ראשי המפלגה על שילובם בתנועת דגל התורה. במערכת הבחירות באוקטובר 2018 שוב התנו נציגי ק"ד את ריצתם עם מפלגת דגל התורה בשיבוצם במקומות ריאליים ולאחר משא ומתן הודיעו על ריצה משותפת.
חיים אישיים
לרב פנחסי 9 אחים, אחיו הבכור הוא רפאל פנחסי, ממייסדי תנועת ש"ס ושר לשעבר בממשלות ישראל. אחים נוספים הם הרב ישראל פנחסי - כיהן כראש כולל האר"י בבני ברק וכרב הקהילה הבוכרית (נפטר בשנת ה'תשפ"א) והרב לוי פנחסי ראש ישיבת אור אברהם.
גר בבני ברק.
הלל בן יעקב פרחי
ד"ר הלל בן יעקב פַרחִי (בערבית: هلال فارحى, הִלָאל פַרחִי; 1868 – יולי 1940) היה מלומד ומתרגם יהודי, חוקר התרבות העברית והערבית, יליד דמשק שפעל במצרים, רופא במקצועו. פרסם ספרים בערבית בנושאי יהדות, תרגם מן ה"רֻבּעיאת" לעומר ח'יאם. נודע בעיקר בתרגומו לערבית של הסידור – "סידור פרחי" (1917), שהיה התרגום הראשון של התפילות העבריות לערבית ספרותית (ולא לערבית יהודית).
קורות חיים
פרחי נולד בשנת 1868 בדמשק שבסוריה, האימפריה העות'מאנית. בילדותו למד בתלמוד תורה מקומי, לאחר מכן למד בישיבה בעיר וכן בבית ספר חילוני. הוא רכש שליטה בערבית, טורקית, צרפתית, אנגלית ואיטלקית.
לאחר סיום לימודיו, בגיל 18 בלבד, מונה לתפקיד המזכיר הכללי של המחוז העות'מאני וִלַאיַת רַשַאיַא אלְוַאדִי (מזרח לבנון של ימינו), וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים.
בהגיעו לגיל 21 נסע לביירות שבלבנון והחל ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקאית, ולאחר סיום לימודיו עבר ללונדון, בה התמחה ברפואה במשך ארבע שנים, ולמד ב"מכללת ניו יורק".
בשל מחלת השחפת שממנה סבל, עבר לחלואן שבמצרים, ולאחר מכן עבד כרופא באסואן במשך 27 שנים. הודות למסירותו, קיבל אותות כבוד רבים.
במצרים ייסד חברה בשם "צדקה ומרפא" שמטרתה סיוע לחולים עניים.
כתביו
פרחי תרגם מעברית לערבית יצירות דתיות יהודיות, וכן פעל במסגרת אגודת "גַ'מְעִיַּת אלשֻּבַּאן אלְיַהוּד אלְמִצְרִיִּין" (אגודת הצעירים היהודים המצריים), ופרסם מאמרים רבים בעיתון "אלשמס" (השמש) שערך יעקב מלכי, אשר שימש במה לחברי האגודה.
בין כתביו ניתן למנות את:
בנוסף פרסם פרחי גם תרגומים מערבית לעברית, וכן תרגום של יותר ממאתיים מן ה"רֻבּעיאת" ("רביעיות") של עומר ח'יאם (1931).
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
פאבל דולגוב
פאבל ולדימירוביץ' דולגוב (ברוסית: Па́вел Влади́мирович Долго́в; נולד ב-16 באוגוסט 1996, ממונובו, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת החלוץ במועדון זניט-2, קבוצת המילואים של זניט.
קריירה
בשנת 2015, אנדרה וילאש-בואש לקח את דולגוב לקבוצה הראשית של זניט וב-1 באוגוסט במחזור השלישי באליפות ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית במשחק מול טרק גרוזני הצ'צ'נית כשעלה לדשא כמחליף בדקה 81 במקום ארטיום דזיובה. ב-10 באוקטובר 2015 הוא שיחק את משחקו הראשון בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 במקום אלכסנדר ריאזנצב במשחק מול גנט.
בפברואר 2017 עבר למחצ'קלה למועדון אנז'י, לאחר שחתם על חוזה למשך 2.5 שנים. במרץ 2018, נשלח בהשאלה, למועדון הבלארוסי טורפדו ז'ודינו. לאחר מכן עבר למועדון יניסיי קרסנויארסק.
בפברואר 2021 חזר לסנקט פטרבורג, כשעבר לזניט-2. ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות כשעלה כמחליף בדקות האחרונות במשחק מול צ'לסי, ב־14 בספטמבר 2021, שהסתיים ב-1:0.
פהר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מלחמת העבדים השנייה
מלחמת העבדים השנייה הייתה מרד העבדים השני בסדרת מרידות העבדים הגדולות שאירעו ברפובליקה הרומית. המרד התרחש באי סיציליה בין השנים 100-104 לפנה"ס.
הרקע למרד
למרידת העבדים הגדולה שהחלה בשנת 104 לפנה"ס קדמו מספר התקוממויות קטנות יותר. ההתקוממות הראשונה אירעה בנוקריה שם מרדו כ-30 עבדים. ההתקוממות השנייה הייתה בקפואה שם התקוממו 200 עבדים. ההתקוממות השלישית התרחשה גם כן בקפואה אך הייתה מסוכנת מקודמתה. בראש המרידה עמד אחד טיטוס מינוּטיוס וֵטּיוס שהיה פרש רומי ובן לאב עשיר. הוא התאהב בשפחה של אדם אחר, והתחייב לשלם תמורתה מחיר גבוה, אולם, הוא לא הצליח להחזיר את חובו בזמן למרות הון אביו והחליט לקשור קשר כנגד בעלי החוב ולנטול לעצמו שלטון יחיד. וטיוס רכש במהרה כ-500 יחידות שריון והסית כ-400 עבדים בעיר למרוד. לאחר שתפס את השלטון והרג את בעלי החוב שדרשו ממנו תשלום, הוא חילק כלי נשק לעבדיו והחל לפשוט על חוות חקלאיות סמוכות. וטיוס הצליח להרוג את מתנגדיו ולצרף אליו מתנדבים ותוך זמן קצר היו לו כ-700 חיילים אותם הוא חילק לקנטוריות והקים מחנה מבוצר. כשהגיעו החדשות לרומא הסנאט החל לפעול מיד לתיקון המצב. הסנאט מינה את לוקיוס לוקולוס, פראיטור רומי לצורך לכידת העבדים הנמלטים. לוקולוס הצליח לגייס כ-600 חיילים באותו יום ברומא בלבד ועד שהגיע לקפואה מנה צבאו כ-4000 חיילים רגליים וכ-400 פרשים. וטיוס שמע על בואו של לוקולוס ותפס ביחד עם 3500 מחייליו עמד אסטרטגית גבוהה כהכנה לבואו של לוקולוס וצבאו. בקרב שנערך, ניצח צבא העבדים בהנהגת וטיוס. לאחר הפסד צבאו, החליט לוקולוס לנקוט בתחבולה. הוא פיתה את אפולוניוס, מפקד הצבא של וטיוס, לבגוד בחבריו כשהוא מציע לו חסינות ממוות. אפולוניוס נענה להצעה והפנה את הכוחות תחת פיקודו כנגד וטיוס. וטיוס כשהבין שהקרב הוכרע, חשש מהעונש שצפוי לו ברומא והתאבד. יתר העבדים המורדים עשו כמותו ובכך תמה המרידה של וטיוס בקפואה. מרידות מקומיות נוספות מעין אלו יצרו תסיסה בסיציליה והכשירו את הקרקע למרידה גדולה יותר.
המרידה הראשונה
מאז שנת 113 לפנה"ס רומא הייתה שקועה במלחמה עם העמים הגרמאניים הקימברים והטווטונים. הסנאט הסמיך את הקונסול גאיוס מריוס לפקד על הכוחות הרומאים הלוחמים. כמו כן, הסנאט התיר למריוס לזמן עזרה צבאית מעמים אחרים בעלי בריתה של רומא. מריוס שלח בקשה אל ניקומדס מלך ביתניה והוא השיב כי מרבית נתיניו נחטפו על ידי הרומאים כדי לשמש עבדים בפרובינציות. על כן החליט הסנאט שלא יוחזק בן חורין מבין בעלי הברית כעבד בפרובינציה, ושהפראיטורים ידאגו לשחרורם. הפראיטור בסיציליה היה אז ליקיניוס נרווה, אשר על פי עדויות שונות נחשד ששעבד חלק מתושבי סיציליה בניגוד לחוק והותיר את חוקי השעבוד בסיציליה מעורפלים. בהתאם לצו החדש של הסנאט שוחררו מעל 800 עבדים בסיציליה. כל יתר העבדים בסיציליה גם כן קיוו להיהפך לחופשיים, אך בעלי המעמד הגבוה מיהרו וביקשו מהפראיטור למנוע תוכנית זו. נרווה שוכנע, אולי בשוחד או מתוך רצון לרכוש את אהדת בני המעמד הגבוה, וסירב לבקשת יתר העבדים להשתחרר מעבדותם בסיציליה. עם זאת, נרווה שגה וחשב כי העבדים המפוזרים לא יוכלו לגרום למהומות, ואילו העבדים חששו שאדוניהם יתנקמו בהם על שביקשו לצאת לחופשי ועל כן תכננו מרידה. העבדים התאחדו, עזבו את סיראקוזאי ונמלטו למקדש הפאליקי ששכן במרכז-מזרח סיציליה, ושם התדיינו אודות מרידה. הראשונים שאכן התמרדו היו כ-30 עבדים מאזור הליקיאי, בהנהגת ואריוס. העבדים רצחו את אדוניהם בשנתם ואז הגיעו אל בתי אב נוספים ושחררו את העבדים משם. כוחם בשלב זה מנה מעט יותר מ-120 איש. עבדים אלו הקימו מבצר במקום אסטרטגי והגדילו את מספרם עד לכדי 200. מושל הפרובינציה, ליקיניוס נרווה חשש מפניהם ויצא כנגדם ושם עליהם מצור אך מאמציו נכשלו. נרווה פנה לעבד שלא נטל חלק במרידה בשם גאיוס טיטיניוס, שכונה גם גאדאיוס, שהיה נידון למוות והציע לו להסתנן למבצרם של העבדים ולמסור אותו לידיו, בתמורה לחנינה. טיטיניוס הסכים, ואסף כמה עבדים שנאמנותם הייתה נתונה לו, והצליח להתקבל במרמה אל שורות העבדים המורדים. בזכות אומץ ליבו הוא מונה במהירות למפקד בקרב המורדים ומסר את המבצר לידי נרווה. עם קבלת המבצר לידיו, הרג נרווה את העבדים המורדים.
המרד של סלאוויוס
לאחר שחיסל נרווה את ההתקוממות ופיזר את צבאו, התברר כי 80 עבדים נוספים התקוממו במקביל ורצחו את הפרש הרומי פובליוס קלוניוס. כיוון שנרווה כבר שחרר את החיילים הוא איבד את ההזדמנות לפעול מיד ובכך נתן למורדים זמן להתבצר היטב במקום מושבם. המושל קיבץ מחדש את חייליו שעמדו לרשותו וצעד עד לעיר הראקליאה תוך שהוא עובר על פני המורדים שחנו על הר קאפריאנוס. המורדים הפיצו שמועה בדבר פחדנותו של הפראיטור בטענה שפחד להתקיפם ובכך עוררו עבדים רבים נוספים למרוד. כוחות העבדים המורדים הגיעו עד לכדי 800 איש בשבעת הימים הראשונים, ותוך זמן קצר כבר מנו 2000 איש. נרווה שהבין עד כמה התחזקו, נתן את הפיקוד בידי מרקוס טיטיניוס, אשר יש דעות במחקר הסוברות שמדובר בגאיוס טיטיניוס, והקצה לו לצורך המשימה 600 חיילים. טיטיניוס נמצא בנחיתות מספרית קשה והעבדים המורדים ניצחו את חייליו והניסו אותם. המורדים התחזקו בעקבות השריון וכלי הנשק שאספו מן החיילים הרומאים המובסים ועודדו את יתר עבדי סיציליה להתקומם. בכל יום התמרדו עבדים נוספים באי וכוח המורדים העיקרי גדל עד כדי 6000 איש. בשלב זה, התכנסו המורדים לאספה ובחרו לעצמם כמלך את סאלוויוס שנאמר עליו כי היה מגד עתידות. סאלוויוס היה עבד עירוני, ולא עסק בעבודות חקלאות. הוא גם היה בעל חוש טבעי להנהגה והבין את הצורך של העבדים לפעול במהירות ובאופן מסודר על מנת שהמרידה תצליח. על כן, סאלוויוס הורה להתרחק מן הערים, בהן ראה את הסיבה לבטלנות הרומאים ולחולשתם, חילק את המורדים לשלושה כוחות, והקצה לכל כוח חבל ארץ שעליו היה צריך הכוח לפשוט במטרה להצטייד. המורדים הצליחו לאסוף בפשיטותיהם סוסים ובעלי חיים רבים אחרים והצליחו להעמיד כוח של כ-2000 פרשים וכ-20,000 חיילים רגליים שהיו מאומנים בתרגילים צבאיים.
הקרב על מורגאנטינה
המורדים תקפו במהרה את העיר המבוצרת מורגאנטינה והסתערו עליה במרץ. נרווה הפראיטור ניסה להצילה וצעד לעבר העיר עם כ-10,000 חיילים איטלקים וסיציליאנים. כשנרווה הגיע לעיר, הוא גילה כי המורדים עוסקים בפעולות מצור וכי מספר השומרים מועט. נרווה ניצל זאת, תקף את מחנה המורדים, אותו כבש ושדד אותו בקלות. לאחר מכן התקדם לעבר העיר. בתגובה לכך, המורדים פתחו בהתקפת נגד פתאומית ובזכות ניצול יתרון ההפתעה ומיקומם האסטרטגי הצליחו להכניע את כוחות הפראיטור. המלך סאלוויוס ציווה על המורדים שלא להרוג את אויביהם לשייכנעו וכשהדבר התפרסם ברבים העדיפו רבים מחיילי הפראיטור להשליך את נשקם ולהימלט. באופן זה סאלוויוס הצליח להשיג כמות גדולה נוספת של נשק. בסוף הקרב התברר כי המורדים הצליחו להרוג כ-600 חיילים מצבא הפראיטור ושבו כ-4000 מהם. כתוצאה מהניצחון רבים מהחיילים של הפראיטור הצטרפו לצבא העבדים המורדים. בעזרת כוחותיו המחודשים והמוגדלים ניסה סאלוויוס לצור שוב על העיר אך נכשל. למרות זאת, עבדים רבים מבין עבדי העיר הצטרפו אליו בשלב זה.
המרד של אתניאון
בינתיים, באזורים החקלאיים של סגסטה, ליליבאיון וערים שכנות עבדים נוספים התאגדו. מנהיגם היה אתניאון, ששימש כמנהל משק של אדונים עשירים והיה מנוסה באסטרולוגיה ובזכות זאת הצליח לשכנע 200 עבדים לסור למרותו. הוא המשיך ושכנע גם את עבדי הסביבה וכך הכוח הנאמן לו הגיע לכדי 5,000 איש. לאחר שהשתלט על האזור, הוא נבחר למלך ונטל את הכתר אך פעל בשונה מיתר מנהיגי המורדים. הוא לא היה מוכן לקבל את כל העבדים לצבאו, אלא העדיף לקחת רק את הטובים ביותר בלחימה ואת היתר הוא הכריח לחזור ולעסוק בחקלאות במשק ביתם. באופן זה עלה בידו לספק שפע של מזון לצבאו. אתניאון טען כי האלים גילו לו באמצעות הכוכבים שהוא עתיד להיות מלכה של סיציליה כולה. לאחר שהכוח שברשותו מנה מעל 10,000 חיילים אתניאון שם מצור על ליליבאיון אך נכשל. בדרכו של אתניאון וצבאו לנמל תקפו אותם יחידות מאוריטניות של הצבא הרומאי, בפיקודו של גומון, שהצליח להרוג רבים מכוחותיו של אתניאון, אך לא להכניע את כל צבאו. בעקבות המאורעות, סיציליה כולה נכנסה לתוהו ובוהו. לא רק העבדים אלא גם אנשים חופשיים ביצעו בסיציליה מעשי שוד וביזה. לא נמצא פראיטור בסיציליה שהיה יכול לפקח על כל האנשים ולכן אנשי סיציליה עשו ככל העולה על רוחם וזרעו הרס עצום.
התאחדות המורדים
לאחר מצור מורגאנטינה קיבץ סאלוויוס את כל צבאו שם, שמנה לא פחות מ-30,000 איש, באזורים הפתוחים עד מישור לאונטיני. הוא הכריז על עצמו כ"מלך טריפון" וניסה לתפוס את טריאוקאלה ולבנות שם ארמון. הוא סבר כי אתניאון יצטרף אליו ועל כן זימן אותו. אתניאון אכן קיבל את מרותו של סאלוויוס. השניים צעדו ונפגשו בטריאוקאלה בעוד אתניאון פוקד על חיילים רבים מצדו לעורר מרידות נוספות. אולם, במהרה נתגלו סכסוכים בין השניים וסאלוויוס שם את אתניאון במעצר מחשש לבגידה. המבצר של טריאוקאלה (Triocala) נודע עוד לפני כן כבלתי ניתן לכיבוש ועל כן סאלוויוס העביר לשם את בירתו, והקים מועצה לאחר שחיזק את ביצוריו.
התגובה הרומית
בינתיים, הסנאט הרומי הפקיד בידי לוקיוס ליקיניוס לוקולוס, שגם נלחם כנגד וטוס, לדכא את המהומות בסיציליה. וכמו כן, חימש הסנאט בצבא של 17,000 לוחמים- מתוכם כ-14,000 רומאים ואיטלקים והיתר בני פרובינציות. לוקולוס צעד במהרה והחל להשיב את שלטון הסדר לסיציליה. סאלוויוס שמע על כך והוציא את אתניאון מן הכלא ויחדיו תכננו את המלחמה כנגד הרומאים. אתניאון יעץ לסאלוויוס להילחם במקום פתוח ולא להיקלע למצור ועל כן לחמו הכוחות מחוץ לטריאוקאלה. כוחות העבדים מנו אז 40,000 נפש.
הקרב החל בהתקלויות חוזרות ונשנות, ולאחר מכן לחימה מסודרת. בקרב שני הצדדים נפצעו אנשים רבים. אתניאון נלחם בגבורה אך נפצע קשות ולא היה יכול להמשיך להילחם, אך העמיד פני מת וניצל. כתוצאה ממפלתו עבדים רבים נמלטו. בעקבות מנוסת העבדים הלוחמים גם סאלוויוס וצבאו נמלטו והרומאים זכו לניצחון. בשעת המנוסה, נהרגו עבדים נוספים רבים וסך האבדות מקרבם הגיע עד כדי 20,000 איש. לוקולוס חשב כי ניצח בקרב ולא רדף אחר כוחות העבדים הנמלטים, אך אלו הצליחו לברוח חזרה אל העיר טריאוקאלה והתבצרו בה מחדש. לאחר שלוקולוס הטיל מצור כושל על העיר נאלץ לסגת והמורדים נמלאו שוב בנחישות. בעקבות מאורעות אלו, הרומאים טענו כי לוקולוס קיבל שוחד ועל כן הרשיעו אותו כעבור זמן קצר ולקחו ממנו את הפיקוד. בינתיים, סאלוויוס מת בעודו בעיר, ואתניאון ירש את הפיקוד על צבא העבדים. הוא יצא מן העיר והטיל מצור על ערים רבות, והצליח להשתלט עליהן. מחליפו של לוקולוס, גאיוס סרוויליוס גם כן לא הצליח לבלום את אתניאון וכוחותיו, בין היתר כיוון שלוקולוס המאוכזב מהרשעתו שרף את ציוד המלחמה שלו ושחרר את כוחותיו ובכך הקשה על סרוויליוס. כישלונו של סרוויליוס הוביל להגלייתו.
סוף המרד
בסוף שנת 101 לפנה"ס נבחר גאיוס אקוויליוס כקונסול. הוא יצא במהרה לסיציליה, נלחם באתניאון בדו-קרב והצליח להרוג אותו בעודו נחבל קלות בראשו. הוא המשיך וניהל מערכה כנגד יתר המורדים, שמנו אז 10,000 איש בלבד. המורדים, כשראו כי אתניאון נפל, נמלטו למבצרים שונים, אקוויליוס צר עליהם והצליח לחסלם. אקוויליוס התיש את העבדים המורדים שנותרו על ידי כך שמנע מהם הספקה ובכך גרם לרבים מהם לרעוב בעודו צר על עריהם. רבים מן העבדים העדיפו להתאבד על מנת שלא לסבול מצליבה או מוות על ידי חיות טרף, העונש הרומי המקובל במקרים אלו, אם ייתפסו. לאחר מאמצים ממושכים, הצליח אקוויליוס, שתקופת כהונתו כקונסול הוארכה, להכניע בשנת 100 לפנה"ס את כוח המורדים העיקרי בסיציליה. לבסוף נותרו אלף עבדים מורדים, אותם הצליח אקוויליוס לקחת כשבויים לרומא, ושם גזר עליהם להילחם בחיות טרף בזירה. המורדים העדיפו להתאבד על ידי הריגת איש את רעהו. כך לבסוף בשנת 100 לפנה"ס הגיעה לקיצה מלחמת העבדים השנייה של רומא, לאחר שנמשכה 4 שנים.
איסר קלונסקי
הרב איסר קלונסקי (נולד בשנת ה'תרצ"ט, 1939) הוא רב ציוני דתי, מרבני "תקומה". מעורכי כתביו של רבו הרב צבי יהודה קוק ורבה של שכונת גבעת מרדכי בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, למשפחה ירושלמית ותיקה, ונקרא על שם אבי סבו, ר' ישראל איסר לעווי-לוין. מצד אביו הוא ממשפחה בעלת שורשים חב"דיים, סבו לוי אליעזר קלונסקי היה מנכבדי קהילת חב"ד בחברון. למד בבית הספר היסודי "לדוגמה" בעיר, למד שנתיים בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה והשלים את לימודיו התיכוניים בבית ספר לדוגמה שליד סמינר המזרחי בירושלים. היה פעיל בבני עקיבא, בהדרכה ובהנהלה, וחבר גרעין "אמונים" של בני-עקיבא.
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל בגדוד 50, ובסיירת שקד. במלחמת ששת הימים לחם בסיירת של חטיבת ירושלים והשתתף בכיבוש ארמון הנציב, בית לחם, כפר עציון וחברון. עם גמר השירות הצבאי התחיל ללמוד בישיבה גבוהה, שנה אחת בישיבת כרם ביבנה וכעשר שנים בישיבת מרכז הרב. עם תום לימודיו נסמך לרבנות בידי הרב סלמן חוגי עבודי, הרב אברהם דוד רוזנטל, הרב יצחק אריאלי, הרב אברהם שפירא והרב שלמה גורן.
למד באופן אקסטרני לתעודת הוראה, נבחן לתעודת הוראה וקיבל תואר אקויולֶנְטי לתואר ד"ר.
נבחר לשמש בתור רב שכונת גבעת מרדכי. במקביל לעבודת הרבנות למד בכולל האידרא מספר שנים ולימד במוסדות שונים המזוהים עם הציונות הדתית, בהם: ישיבת המאירי, ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת נתיב מאיר, מדרשית נעם ואולפנת צביה ירושלים, אותה הקים ביחד עם חבריו. אולפנה זו התפתחה לרשת גדולה של אולפנות ברחבי הארץ ומספר ישיבות תיכוניות והרב קלונסקי נבחר לעמוד בראשות העמותה ומשמש כראש ההנהלה באופן פעיל.
במשך שנים שירת בשירות מילואים בצה"ל, בסיירת של חטיבת ירושלים, במסגרתה השתתף במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. עבר לרבנות הצבאית ושימש כרב חטיבה במשך עשר שנים.
היה פעיל בתנועת "גוש אמונים". במהלך המאבק נגד נסיגת צה"ל מסיני, שימש כרב בחצר אדר שבפתחת רפיח, שימש כאב"ד בעיר פראג, במסגרת סיועו לקהילת פראג, אחרי מותו של הרב עוזי קלכהיים שהיה ממסייעי ההקמה המחודשת של קהילה זו, עם נפילת מסך הברזל.
במשך שש שנים ניהל ברבנות הראשית לישראל את תחום הכשרות הארצית בזמן כהונת הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, תחתיו התקדם מאוד מצב הכשרות של הרבנות.
כתב עם הרב חיים שטיינר את החוברת 'ארץ צבי' (ירושלים תשמ"ג) ואת החוברת 'הקול קול יעקב' - על הלכות תפילה. החוברת נבדקה והוערה על ידי הרב שלמה זלמן אוירבך ושימשה מאוחר יותר כאחד המקורות לספר 'הליכות שלמה'.
חבר ברבני תורת הארץ הטובה.
חיים אישיים
נשוי לחנה (לבית פוקס) ולהם חמישה ילדים ונכדים.
תוצרת הארץ (שיר)
רקע
השיר נכתב על רקע השגשוג הכלכלי, שהגיע בעקבות העלייה החמישית. העלייה החמישית הביאה לארץ ישראל הון, ידע טכני וניהולי, ויזמות. באותה העת נוסדו מפעלי מלאכה ותעשייה רבים. היישוב הגיע בשנים אלה לראשונה לייצור 50% מהתוצרת המקומית, אף שהיה רק כ-30% מהאוכלוסייה בארץ ישראל. מרבית השיר עוסק בנושא הכלכלי.
בשנה שבה פורסם השיר (1938) הגיע המרד הערבי הגדול לשיאו – שריפת שדות, רציחות ופרעות הפכו מעשים נפוצים. בעת עליית הנאצים לשלטון הקולות בבריטניה נגד סגירת גבולות ארץ ישראל בפני יהודים (כדרישת הערבים) הלכו וגברו. הצבא הבריטי תגבר את כוחותיו בארץ ודיכא את המרד הערבי הגדול.
בית ראשון
בבית הראשון מתאר אלתרמן את התחושה בקרב היישוב בשנה שבה נכתב השיר, בה בעת מנסה אלתרמן לנחם את היישוב ולהאזין לשיר בתקווה שינחם אותם:
בית שני
בבית השני מזכיר אלתרמן את "דור ימות המשיח", כלומר הדור המגשים את חזונם של כל הדורות. לטענת אלתרמן, דור זה מנמנם ונרדם, כביכול, בשמירה. אלתרמן מציין כי הדור צריך נביא ואף מוכיח את הטענה הזאת. נוסף על כך, הדור זקוק לשעון שיעורר בהם את הדברים המופיעים בשיר:
בית שלישי
בבית השלישי מבקש אלתרמן לאהוב את תוצרת הארץ ולקנא בה. המילה "קנאות" פירושה שעל כל אזרח לרכוש מוצרים מהארץ ובכך לחזק את כלכלת היישוב. בשיר מזכיר אלתרמן גם את גן החיות של תל אביב שנפתח בשנה שבה נכתב השיר ואת האריות שבגן:
בבית זה מופיע המשפט:
אלתרמן מתייחס במשפט זה לעליית הנאצים לשלטון ואף לעלייה החמישית, שמרבית העולים ממנה היו גרמנים.
רומאריו באלדה
רומאריו באלדה (בפורטוגזית: Romário Baldé; נולד ב-25 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת הקיצוני בנאנטונג ז'ייון.
קריירת מועדונים
באלדה נולד בביסאו שבגינאה ביסאו. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסטרלה אמדורה אליה הצטרף בגיל 10 וכעבור שנתיים הצטרף לזו של בנפיקה ליסבון. היה שותף להעפלה של קבוצת הנוער לגמר ליגת האלופות לנוער בו הפסידה לברצלונה. ב-9 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים במשחק נגד טרופנסה.
ביולי חתם לחמש שנים בבנפיקה וכעבור זמן קצר הושאל לטונדלה. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לויטוריה דה גימארייש. 3 שבועות לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מוריירנסה.
ב-25 באוגוסט 2017 חתם לשלוש שנים בלכיה גדנסק מליגת העל הפולנית. ב-31 באוגוסט 2018 הושאל לאקדמיקה דה קוימברה.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם בז'יל ויסנטה. ב-31 בינואר 2020 הושאל לליישואש. בסיום העונה שוחרר מז'יל ויסנטה והיה שחקן חופשי במשך שנה.
ב-13 ביולי 2021 הצטרף לדוקסה קאטוקופיה מליגת העל הקפריסאית. ב-7 בינואר 2022 חתם בא.א.ל. לימסול.
בקיץ חתם ברצ'בורי מליגת העל התאילנדית.
קריירה בינלאומית
באלדה שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של פורטוגל. ב-8 ביוני 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו במשחק ידידות נגד.
אנדרו אוורט
אנדרו אוורט (באנגלית: Andrew Everett; נולד ב-9 ביולי 1992 בצפון קרולינייה), הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Evolve.
תחילת קריירת ההיאבקות
אביו של אוורט היה אחד ממייסדי ליגת היאבקות בשם OMEGA ביחד עם מאט וג'ף הארדי, שלמעשה אימנו אותו.
אוורט התאבק לרוב בסצנת ליגות ההיאבקות העצמאיות, בליגות כמו OMEGA, PWG, CZW, GFW ו-AAW. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ההיאבקות TNA בשנת 2015.
בזירה העולמית, אוורט התאבק בעבור ליגת ההיאבקות הבריטית RPW.
TNA (2015–2018)
אוורט ערך את הופעת הבכורה שלו באירוע הגדול ביותר של הארגון "נועד לתהילה" (באנגלית: Bound for Glory) בקרב אולטימייט X בעבור אליפות ה-X דיוויז'ן, אך הפסיד בקרב לטיגרה אונו המקסיקני. הוא ערך את ההופעה המחודשת שלו בחודש מרץ לאחר שניצח את DJ Z עם עזרה של טרבור לי וגרגורי שיין הלמס, מעשה זה קבע את דמותו של אוורט על המרקע כ"רע" בפעם הראשונה בקריירה שלו. הוא התחרה בקרב מרובע באירוע Slammiversary על אליפות ה-X דיוויז'ן, אך הפסיד. ב-28 ביוני בפרק של Impact Wrestling, אוורט השתתף בקרב באטל רויאל (שמטרתו להדיח את המתאבקים האחרים מעל החבל העליון) על המועמדות לאליפות ה-X דיוויז'ן, אבל הודח על ידי המנצח בקרב ברקסטון סוטר. שבוע לאחר מכן, הוא השתתף בקרב האולטימייט X השני שלו על האליפות ושוב הפסיד. באירוע דסטיניישן X הוא הפסיד בקרב סולם שמטרתו הייתה לקבוע את הטוען לכתר לאליפות ה-X דיוויז'ן.
מונטקטיני טרמה
מונטקטיני טרמה (איטלקית: Montecatini Terme) היא עיירה איטלקית (קומונה) של כ-20,000 תושבים בנפת פיסטויה, שבמחוז טוסקנה במרכז איטליה. זהו המרכז החשוב ביותר בחבל. העיירה ממוקמת בקצה המזרחי של אזור פיאנה די לוקה ובתחומה כמה מעיינות מרפא, ולכן הכלכלה שלה מבוססת על תיירות, כמו גם על תעשיות הקשורות לספא. בשנת 2021 הוכרזה העיר חלק מאתר המורשת העולמית ערי הספא הגדולות של אירופה של ארגון אונסק"ו.
על קיומה של מונטקטיני יש עדויות מאז ימי הביניים, כאשר כבר תועד מרכז של מעיינות תרמיים, אולם, כבר ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס מזכיר את האזור ומתאר אותו כביצתי בתיאור מעבר צבא חניבעל במקום. בשנת 1315 הייתה זו זירת שבו הביס, באותה תקופה שליט פיזה ולוקה, קואליציית כוחות מהערים פירנצה, סיינה, פראטו, פיסטויה, ארצו, וולטרה, סן ג'ימיניאנו וסן מיניאטו שנתמכו בכוחות ששלחו שליטי נאפולי מבית אנז'ו. בשנת 1328 עלתה משפחת מדיצ'י לשלטון.
בשל מיקומה הייתה מונטקטיני לעיתים קרובות אתר קרבות. למעשה בשנת 1554 היא הייתה במרכז ההתנגשות בין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בן בריתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, לבין המיליציות מסיינה והמיליציות הצרפתיות בפיקודו של פייטרו סטרוצי. בשנת 1737 הסתיים שלטונה של שושלת בית מדיצ'י. המעצמות האירופיות הגדולות שנפגשו בווינה בשנת 1738 קבעו כי השליטה בטוסקנה תעבור לבית הבסבורג-לורן. לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה יזם בטוסקנה עבודות ניקוז ובניית מסילות ברזל וכבישים.
בשנת 1859 הסתיימה תקופת השלטון של הדוכסות הגדולה של טוסקנה, כחלק מהאירועים שהובילו לאיחוד איטליה. בשנת 1883 נמכרו המרחצאות לחברה בראשותו של פייטרו ברג'ולה, שדרכו החלה לידה מחדש של מונטקטיני. בשנת 1898 נחנך הפוניקולר לטירה. בשנים 1904 עד 1915 הוקמו המרחצאות התרמיים של טורטה ואקסצלסיור. בשנים 1919 עד 1928 שיקם המהנדס אוגו ג'ובאנוצי את מרחצאות לאופולדין ומרחצאות טטוצ'יו. גם מוסוליני הגיע לראות את המפעלים לשלוט בשימוש בכסף שהעניקה המדינה לשיקום על ידי מינוי ארתורו שוויגר למנכ"ל המרחצאות. משנות ה-70 של המאה ה-20 הלכו המרחצאות התרמיים והידרדרו באיטיות אם כי מסוף המאה העשרים נעשה ניסוי לתקן מצב זה.
בין המתחמים התרמיים החשובים ביותר בעיר מצויים מרחצאות אקסצלסיור, שהבניין הראשון שלהם נחנך ב-27 ביוני 1907, מרחצאות לה פורטונה, שמקורם התגלה בשנת 1853, מרחצאות רדי החדשים, שהוקמו בשנות העשרים של המאה העשרים ונבנו לגמרי מחדש בשנת 1964, מרחצאות טטוצ'ו שתוכננו על ידי ניקולו מריה גספארה פאולטי בין השנים 1779 ו-1781, מרחצאות לאופולדין, שבנייתם החלה בשנת 1775 ומרחצאות טורטה ששוחזרו בין השנים 1925 ל-1928. העיר עשירה גם במבנים דתיים ואזרחים, כולל הכנסייה של סנטה מריה אסונטה, הכנסייה של הקדושים יאקופו ופיליפו, המנזר והכנסייה של סנטה מריה א ריפה, וילה פוריני ליפי, בניין העירייה וביתן טאמריצ'י.
גאוגרפיה
מונטקטיני טרמה שוכנת באזור ולדינייבולה, גובלת במערב בנהר פשיה, במזרח בנחל ניבולה, מצפון בהרי פיסטויה, השלוחות האחרונות של הרי האפנינים, ואילו בדרום-מזרח על ידי ביצות פוצ'קיו.
בירת העיר המודרנית, כיום מרכז ספא ידוע, התפתחה למרגלות גבעת מונטקטינו, המהווה את הגרעין ההיסטורי העתיק.
אקלים
בהתבסס על ממוצע של שלושים שנה (1961–1990), הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר, היא C° 6.3+; והטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר, יולי, היא C° 24.3+.
ממוצע המשקעים השנתי, גדול מ-1,000 מילימטרים ומתפזר בממוצע על 95 ימי גשם, המינימום היחסי בקיץ, השיא בסתיו והמקסימום המשני בחורף ובאביב.
היסטוריה
הנוכחות של האדם באזור מונטקטיני טרמה של היום היא קדומה מאוד. כנראה ביקרו באזור ציידים-לקטים כבר בתקופה הפלאוליתית, אך רק מהתקופה המזוליתית מתועדים היטב יישובי קבע רבים, במיוחד באזור ההררי של ולדינייבולה.
מימי הביניים ועד משפחת מדיצ'י
קיומה של היישוב מונטקטיני קסטלו, השכונה מונטקטיני אלטו של ימינו, תועד כבר בימי הביניים. ביישוב כבר היה ספא שלימים התפשט גם למישור בזכות המים המלוחים של העיר. עובדה זו עולה ממסמך משנת 1340 המתייחס להפקת מלח מהמים. בנוסף, יש גם מכתב המוכיח זאת, שנשלח על ידי הסוחר פרנצ'סקו די מרקו דטיני המבקש מרופאו את המים המרפאים של מרחצאות מונטקטיני (Bagni di Montecatini). עדויות נוספות הן הדיווחים של הרופא אוגולינו דה מונטקטיני (Ugolino da Montecatini) שבדק את המים בפעם הראשונה בשיטות מדעיות. הוא גם מספר לנו שהיו שלושה מרחצאות במונטקטיני: "באניו דלה רג'ינה" (Bagno Della Regina, "מרחצאות המלכה"), "באניו דה מרלי" (Bagno dei Merli) ו"באניו נואובו" (Bagno Nuovo, "המרחצאות החדשים"). "באניו נואובו" מכונה כיום "מרחצאות טטוצ'ו" (Tettuccio).
בימי הביניים סבלו תושבי העיר מסדרה של מצוקות, כשנאלצו להיאבק במגיפות, מחלות ומלחמות. הקרבות בין הערים שהתמודדו על השליטה במונטקטיני (פירנצה, פיזה ולוקה) אילצו את האוכלוסייה לעבור לגבעות המקיפות את מונטקטיני, שכן העיר הייתה זירת עימותים מתמשכים. יש לזכור גם כי אזור מונטקטיני הוא בעיקר ביצתי, ומאפיין זה מוזכר על ידי ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס, שתיאר כיצד חניבעל מקרתגו עבר דרך "ביצות פוצ'קו" במצעדו דרומה.
החל מהמאה העשירית ועד 1270 בתקופת שלטונה של הרפובליקה של לוקה, נעשה ניסיון לנקז את השטח, שנפגע ממגפות מלריה, אך העבודה לא הושלמה בהצלחה ונוצרו בריכות במקום בו המים עמדו והתעפשו.
בשנת 1315 התקיים, שבמימיו הבוציים מתו לוחמים רבים. משערים שגם דנטה אליגיירי השתתף בקרב זה.
בשנת 1328 הוקמו מחדש הסכרים שהוכנו במקור לנקז את הביצות ובמקביל עלה בית מדיצ'י לשלטון בפירנצה וסביבתה.
משלטון בית מדיצ'י בוולדינייבולה ועד בית הבסבורג-לורן
בשנת 1339 נכבשה ולדינייבולה על ידי צבאות פירנצה בראשות בית מדיצ'י מפירנצה, אך הדבר לא תרם למרחצאות ולעיר מונטקטיני.
בשנת 1529 היו לבעלים של מרחצאות מונטקטיני בעיות כלכליות, ולכן הוא הציע למכור אותם לקוזימו, שהפך לדוכס בשנת 1532, ולדוכס הגדול, הודות למינויו של האפיפיור פיוס החמישי, בשנת 1569. מכיוון שלאונור דה טולדו, אשתו של קוזימו, עשתה שימוש תכוף במימי מונטקטיני, בדקו בני משפחת מדיצ'י את המרחצאות על ידי סוכניהם. אולם ההצעה לא התקבלה. בשנת 1538 ההצעה הוגשה שוב לפרנצ'סקו הראשון, בנו של קוזימו. עם זאת, הוא נאלץ להעניק שימוש במרחצאות לאזרחי מונטקטיני. באותן שנים גדלו האוכלוסייה והכלכלה של ולדינייבולה. עם זאת, בין 1500 ל-1756 התחוללו מגפות חוזרות ונשנות בגלל הצפת האחו, היערות, השדות והמרעה, עקב התמוטטות הסכרר בקאפיאנו.
בתקופת שלטונם הרוויחו בני מדיצ'י מהשכרת חוות ומדיג. כתוצאה מכך, היו תביעות של תושבי האזור להגנה ולאפשר להם לשלם עבור ניקוז הביצות בכספי המיסים ששילמו.
במאה ה-20
ב-16 ביוני 1905 הפכו מונטקטיני אלטו ובאני די מונטקטיני לישויות עירוניות אוטונומיות. ב-28 באוקטובר 1928 שונה שמה של באני די מונטקטיני למונטקטיני טרמה. בשנת 1928 עברה עיריית מונטקטיני, יחד עם כל העיריות האחרות של ולדינייבולה, מנפת לוקה לנפת פיסטויה שהוקמה אז. בשנים 1904–1915 הוקמו מרחצאות טורטה ואקסצלסיור. ג'ובאנוצי שיקם את מרחצאות לאופולדין וטטוצ'ו בשנים 1919–1928. מוסוליני ביקר גם הוא במרחצאות כדי לראות כיצד הוצאו הכספים שנתנה המדינה לשיקומם והפקיד את ניהולם בידי שוויגר. בשנת 1958 המדינה הלאימה מחדש את המרחצאות, וסימלה שלב שני עם שיקום המרחצאות רדי ואקסצלסיור. את מונטקטיני באותן שנים פקדו אנשים חשובים; בני אצולה ואנשים מעולמות הבידור והפוליטיקה. בשנת 1970 המרחצאות נשארו פתוחים כל השנה, אך מאותו תקופה חלה ירידה איטית, כאשר הביקור בספא הפכה אופנתית פחות בצורה בולטת. המאמצים להשיק מחדש את המרחצאות החלו בשנות התשעים של המאה ה-20 והעירייה הצליחה לעשות זאת בשנות ה-2000. סמל העירייה מוסדר על ידי הצו המלכותי מיום 12 באוגוסט 1908. זהו מגן קטום: הגרסה הראשונה הייתה בכחול על שש גבעות איטלקיות קטנות, הנתמכות בשני אריות זהב מוקפים במגן כסוף סגלגל עם פלר דה ליס אדום, זה מול זה ומחזיקים אגן אדום; בגרסה השנייה הכל בגוונים של כסף וכחול. המוטו, המופיע גם בשלט האצולה ובמוטו, קובע: «סלוס» (Salus, מלטינית: בריאות).
אחרים
שביל התהילה (Walk of Fame) - הוא מיצב לאורך המדרכה של ויאלה ג'וזפה ורדי. הוא מורכב מסדרה של דסקיות מתכת המציגים את שמות האישים החשובים שביקרו במונטקטיני טרמה.
ערים תאומות
למוטקטיני טרמה הסכם ערים תאומות עם:
אמורוזאורוס
אמורוזאורוס (שם מדעי: Amurosaurus; משמעות שמו: "לטאת נהר אמור") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי ברוסיה של הקרטיקון העליון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו, במשך המאסטריכט - הגיל האחרון של הקרטיקון. הדינוזאור קרוי על שם נהר אמור שבסביבתו התגלה ב-1990 ותואר בידי החוקרים יורי בולוטסקי וסרגיי קורזנוב. הסוג כלל מין אחד - Amurosaurus riabinini.
דינוזאור זה היה קרובו של הלאמבאוזאורוס, והיה בעל ציצה גבוהה בחלקו העליון של הגולגולת ששימשה להפקת צלילים רמים. הממצאים שהתגלו הגיעו לאורך 6 מטרים אך כנראה השתייכו לפרטים צעירים, בעוד פרט בוגר יכול היה, על פי החוקר גרגורי ס. פאול להגיע לאורך 8 מטרים ומשקל של 3,000 ק"ג בקירוב. הממצאים שלו היו בודדים, וחלקם הכילו שרידי נשיכות של טורפים תרופודים שהתגלו באזור.
מדינוזאור זה נמצאו שרידים רבים מאוד, מכאן הסיקו החוקרים שהדרוזאור היה הנפוץ ביותר באזור רוסיה. הוא שגשג לאורך הקרטיקון, אך כמו קרוביו נכחד לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.
יחזקאל הרמלך
ביוגרפיה
היה מדריך ומפקד מכבי צעיר, ספורטאי אתלטיקה קלה, הוקי, כדור-יד, כדורסל וכדורגל. במלחמת העצמאות היה מפקד הנוער ברחובות. הרמלך היה חניך מצטיין בקורס בחיל התותחנים.
בראשית 1950 הוא צורף לקבוצת הכדורגל הבוגרת של מכבי רחובות, בה שיחק כבלם, חלוץ מרכזי ומגן. ב-1954 שיחק בנבחרת הכדור-יד במשחקיה בהולנד ובאותה שנה שיחק גם בנבחרת הכדורגל של מכבי ישראל במשחקיה באנגליה. בסוף 1954 הוא נפצע בברכו בהתנגשות עם שחקן אחר ונמנע ממנו מאז לשחק כדורגל.
מתחילת שנות ה-60 היה הרמלך מנהל קופת חולים עממית ברחובות. בשנת 1967 מונה הרמלך למנהל הכללי של קופת חולים עממית. בין השנים 1974–1978 כיהן כמנכ"ל קופת חולים מאוחדת, שנוצרה על ידו כתוצאה מאיחוד קופת חולים עממית עם קופת חולים של הציונים הכלליים.
ראשות עיריית רחובות
ביולי 1978 בעקבות הכוונה להעמיד את ראש עריית רחובות, שמואל רכטמן לדין, עלה שמו של הרמלך כמועמד לראשות עיריית רחובות. בסוף אוגוסט 1978 נפגש הרמלך עם שמחה ארליך ומשה ניסים והסכים להיות מועמד הליכוד לראשות עיריית רחובות אם יורשה לו להרכיב את הרשימה למועצה. חברי תנועת החרות בחרו בהרמלך פה אחד להיות מועמדם והוא הוביל את רשימת הליכוד, למרות שהליברלים בקשו למנות את שוקי פורר לתפקיד. בבחירות זכה הרמלך לרוב של 63%. עם כניסתו לתפקיד הוא הורה על הקפאת תוספות השכר על אחזקת רכב ושעות נוספות לצורך בדיקה ומניעת תשלומים פקיטיביים, ולמרות חששות העובדים זכה לתמיכתם. לאחר מספר חודשים הוא פיטר את מהנדס העיר. הרמלך הוביל לביטול חוק העזר שדרש רישוי אופניים במטרה לעודד רכיבה על אופניים בעיר.
בבחירות בשנת 1983 זכה הרמלך ל-39% מהקולות בסיבוב הראשון ובסיבוב השני קיבל 55% מהקולות.
שנים מאוחרות
בסוף 1980 הציע מודעי להרמלך לשמש כמנכ"ל חברת החשמל, אך הוא דחה את ההצעה. בהמשך הוא מונה ליו"ר דירקטוריון חברת החשמל לישראל, אך פרש מהתפקיד בתחילת 1982 בנימוק שהוא צריך להקדיש יותר זמן לתפקידו כראש עיריית רחובות. עם זאת, המשיך הרמלך לכהן בדירקטוריון החברה. הוא נמנע בהצבעה על מינוי יצחק חופי למנכ"ל בנימוק שהמינוי נעשה ללא התייעצות עם הדירקטוריון ששמע עליו בכלי התקשורת.
בין השנים 1989–1992 היה הרמלך מנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון, ובין השנים 1992–1995 היה ראש המינהלה לפרויקטים לאומיים במשרד ראש הממשלה יצחק רבין, במסגרת זו קידם הקמתם של מחלפים רבים בכבישי ישראל והיה ראש מינהלת פרויקט הביוב הארצי.
היה חבר מועצות המנהלים של מכון ויצמן למדע, בנק לאומי לישראל, מנרב אחזקות, בנק דיסקונט לישראל ואפריקה ישראל להשקעות.
הרמלך היה יו"ר על"ה העמותה למען המבוגר רחובות (2009-2018), מקים בית על"ה. נשיא כבוד של עמותת על"ה (2019).
הרמלך נודע במיוחד בשל הוועדות הציבוריות והוועדות הבין-משרדיות שבראשן עמד (שרבות מהן נקראות "ועדת הרמלך", בהקשרים שונים), בהן: הוועדה לקביעת אזורי עדיפות לאומית, הוועדה לקביעת תקנות חוק הביקורת הפנימית (1992), הוועדה הבין-משרדית להגדרת רמת השירותים והתקציבים בנושאי חינוך ורווחה ברשויות המקומיות (1992), הוועדה הבין-משרדית להגדרת קריטריונים לתקציבי מחקר ופיתוח ממשלתי, ועדה לאיחוד רשויות בקעת אונו (1995), הוועדה להסדר הפיקוח ושינוי שיטת מינוי הדירקטורים בחברות הממשלתיות ובתאגידים ציבוריים (2003) והוועדה הציבורית לאיחוד רשות שמורות הטבע ורשות הגנים הלאומיים במשרד להגנת הסביבה (1996).
בנוסף היה הרמלך חבר הוועדה לבדיקת מס רכוש וחבר ועדת טנה שפניץ (הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות). כן עמד הרמלך בראש הפרויקט להעברת מפעלי התעשייה הצבאית מאזורים צפופי אוכלוסין, פרויקט הטיפול הנקודתי "מפנה 97" לטיפול ביישובי הנגב והגליל והרחבתם ותוכנית "עידוד 99" לטיפול נקודתי של משרד התעשייה והמסחר ב-21 יישובים באזורי עדיפות לאומית.
בעסקנות ספורט
הרמלך היה פעיל בהנהלת מכבי ובשנת 1972 היה מחזיק תיק הנכסים ומונה מטעם מכבי ליו"ר ועדת טניס שולחן. בשנת 1973 הוא נבחר לנשיאות איגוד הכדורסל. הרמלך היה חבר בוועד האולימפי ובשנת 1980 היה הנציג היחיד של מכבי שהצביע בעד השתתפות באולימפיאדת מוסקבה. הרמלך היה יו"ר מרכז מכבי ישראל (בין השנים 1983–1997) ויו"ר ההתאחדות לספורט בישראל. היה חבר בוועד האולימפי בישראל וחבר המועצה להסדר ההימורים בספורט.
משפחתו
בשנת 1955 התחתן הרמלך עם שולמית לבית זינגר, שהייתה חניכה שלו במכבי הצעיר. נולדו להם שלושה בנים.
תאוריה מתמטית
תאוריה מתמטית (או תורה מתמטית) היא ענף במתמטיקה המבוסס על קבוצה של אקסיומות. בה בעת זה יכול גם להיות גם גוף של ידע (למשל, מבוסס על אקסיומות והגדרות ידועות), ולכן במובן זה יכול להתייחס לתחום של מחקר מתמטי במסגרת שנקבעה.
אחת המעלות התאורטיות המשמעותיות ביותר במתמטיקה הוא עומק ההסבר. לדוגמה, לתורת הקבוצות יש את היכולת לסדר ולהסביר את תורת המספרים ואנליזה גיאומטרית.
למרות ההכרח ההגיוני הרב (וההוכחה העצמית) של אמיתות אריתמטיות כגון 1<3, 2+2=4, 6-1=5 וכן הלאה, תאוריה שרק מניחה המון אמיתות כאלה לא תהיה מספקת. תאוריה נאותה היא תאוריה שבה אמיתות כאלה נגזרות מאקסיומות קודמות באופן הסברתי, כגון אקסיומות תאורטיות של קבוצות, כגון אקסיומות צרמלו-פרנקל. ההישג הייחודי של תורת הקבוצות האקסיומטית הוא יכולתה לתת בסיס לגזירה של מכלול המתמטיקה הקלאסית מקומץ אקסיומות. הסיבה שתורת הקבוצות מוערכת כל כך היא בגלל העומק ההסברתי שלה. תאוריה מתמטית שרק מניחה אינסוף אמיתות אריתמטיות ללא עומק הסבר לא תהיה מתחרה רצינית לאריתמטיקה של פאנו או לתורת הקבוצות של צרמלו-פרנקל.
טיסלק
טיסלק (בהונגרית: Tiszalök וביידיש: טיסאליק) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסלק קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 5,964 תושבים ובשנת 2020 חיו בו רק 5,186 תושבים.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-14, ובשנת 1992 הפך הכפר לעיר רשמית.
יהודי טיסלק
יהודים ישבו בטיסלק בראשית המאה ה-17 רובם עסקו במסחר ובמלאכה ואחדים היו בעלי בתי חרושת. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הועסקו יהודים גם במשרות ממשלתיות.
בית הכנסת נבנה בשנת 1840, ובית הספר בשנת 1878. פעלו במקום חברה קדישא, אגודת נשים, חברת גמילות חסדים ובית קברות יהודי. הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי.
במרץ 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נעצרו בטיסלק רב הקהילה והשוחט והוכו. אחרי חג הפסח הועברו יהודי טיסלק לגטו נירג'האזה ובסוף מאי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר 15 יהודים ששרדו. הם ניסו לחדש את חיי הקהילה, אך משנתקלו בעוינות התושבים עזבו רובם, והקהילה בוטלה רשמית. ב-1965 ישבו בטיסאלוק שלוש משפחות יהודיות.
במפקד קהילות הונגריה שנערך בשנת 1944 נכתב בדף קהילת מאנדוק שבקהילה יש 345 חברים, מנהיג הקהל הוא הוגו גולדברגר ואין רב לקהילה.
קאיו ז'ורז'ה
קאיו ז'ורז'ה פינטו ראמוס (בפורטוגזית: Kaio Jorge Pinto Ramos; נולד ב-24 בינואר 2002 באולינדה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת יובנטוס מהסרייה א'.
סנטוס
ז'ורז'ה גדל במחלקת הנוער של סנטוס מליגת העל הברזילאית. ב-30 בספטמבר 2018 ערך ז'ורז'ה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על אתלטיקו פרנאאנסה במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך ז'ורז'ה 60 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
הפארק הלאומי לורה לינדו
הפארק הלאומי לורה לינדו הוא פארק לאומי הנמצא באי סולאווסי שבאינדונזיה. שטח הפארק הלאומי הוא 2,180 קמ"ר, והוא כולל גם שפלה וגם יערות מונטיינים . הפארק הלאומי הוא בית הגידול של מינים נדירים רבים, כולל 77 מיני עופות אנדמיים לאי סולאווסי. בנוסף לחיי טבע עשירים, הפארק מכיל גם מאות מגליתים משנת 1300
גאוגרפיה ואקלים
גבולות הפארק הלאומי לורה לינדו הם עמק פלולו מהצפון, עמק נפו מהמזרח, ועמק באדה מהדרום. הגבול המערבי מורכב מסדרת עמקים צרים, הידועה כולה בשם עמק קולאווי. כל העמקים היו בעבר אגמים שהתייבשו, והם מכילים משקעים. אגם לינדו הוא האגם הגדול היחיד שנשאר עד היום. גובה השפלה הוא בין 200 ל-2,500 מטר מעל פני הים.
האקלים הוא טרופי עם הרבה לחות. הטמפרטורה כמעט ואינה משתנה במהלך השנה, והיא נעה בין 26–32 מעלות צלזיוס בשפלה הנמוכה יותר, ועם כל עלייה של 1,100 מטר, הטמפרטורה יורדת בכ-6 מעלות. התקופה עם הכי הרבה גשם בשנה היא בין נובמבר לאפריל.
החי והצומח בפארק
הפארק הלאומי לורה לינדו נמצא במגוון מערכות אקולוגיות, כולל יערות טרופיים של שפלות, יערות סוב מונטיינים, יערות מונטיינים, ויערות סוב אלפיניים.
סוגי הצמחייה בפארק הם אקליפטוס האיים, פטרוספרמום, עצי קנגה, גנטום גנמונים, קסטנופסיס, אגתיס פיליפיני, פילוקלדוס היפופילוס, צמחי מרפא וראטאן.
יונקים האנדמיים לאי סולאווסי הנמצאים בפארק הם: מקוק טונקיני שחור, אנואה השפלה, בבירוסת צפון-סולאווסי, קופיף ננסי, קופיף דיאנה, קוסקוס דובי סולאווסי, קוסקוס גמדי סולאווסי, חולדת סולאווסי, זבד דקל סולאווסי, ושועל-מעופף וולאסי. העופות האנדמיים לסולאווסי בפארק כוללים את המלאו, השרקרק סגול החזה, קיכלי ההרים הסולאווסי ועוד. זוחלים ודו-חיים האנדמיים לסולאווסי כוללים את נחש הזהב ואת קרפדת סולאווסי. הדגים אורזיאס בונאוראום, אורזיאס סרסינורום, והסרטן קצר הבטן פרת'לפוסה לינדואנסיס אנדמיים לאגם לינדו.
מגליתים
בפארק הלאומי לורה לינדו נמצאים יותר מ-400 מגליתי גרניט, שכ-30 מהם בעלי צורת אדם. גודל המגליתים נע בין סנטימטרים בודדים ל-4.5 מטר. המטרה המקורית של בניית המגליתים אינה ידועה. מגליתים אחרים בפארק הם סירי אבן גדולים, ביחד עם מכסי אבן. המגליתים מפוזרים בעמקים נפו, בהואה ובאדה. מספר מחקרים תיארכו את המגליתים לתקופה שבין 3,000 לפנה"ס לבין 1,300 לספירה.
מגורים אנושיים
בסביבות הפארק ישנם 117 כפרים, מתוכם 62 ממוקמים בגבולות הפארק הלאומי, ואחד בתוכו. האוכלוסייה המקומית היא הקבוצות האתניות הקיילים, הקולאבים, והלורים. נמצאים בפארק גם מהגרים מדרום סולאווסי, מג'אווה ומבאלי.
שימור ואיומים
בירוא יערות כתוצאה מכריתת עצים באופן לא חוקי, וכתוצאה מפלישה של פעילויות חקלאיות, היא אחת מהאיומים הגדולים על הפארק. אתגרי הניהול כוללים חוסר מודעות לחשיבות שימור היערות, והיעדר אכיפה.
מאז שנת 2000, מרכז המחקר השיתופי האינדונזי-גרמני "סטורמה" חוקר באינטנסיביות את הפארק הלאומי לורה לינדו ואזור החיץ שלו. הניתוח של "סטורמה" על ההשפעה של ההגנה הסביבתית מבירוא היערות מציע הפחתה של 9% של בירוא יערות בתחומי הפארק הלאומי כתוצאה מהסטטוס שלו כאזור מוגן. ההערכה הזאת מבוססת על מתודולוגיה הכוללת התאמת ציון נטייה יותר מאשר ההשוואה המקובלת בין תמונות לוויין.
תיירות
כדי לעודד תיירות, הנהלת הפארק הלאומי לורה לינדו החליטה להקים תשתיות של כביש גישה, חשמל, מים נקיים, ואתרי נופש למבקרים באתר ההזדווגות של ציפורי המלאו והאגם. כיום רוב המבקרים של הפארק הלאומי הם סטודנטים וחוקרים מחו"ל.
השומר (סרט)
השומר (ברוסית: Сторож) הוא סרט מותחן רוסי משנת 2019 שביים וכתב יורי ביקוב. הסרט נעשה בתקציב צנוע של 55 מיליון רובל, כאשר משרד התרבות של רוסיה נתן מענק בגובה 35 מיליון. הסרט הוקרן לראשונה ברוסיה ביוני 2019.
עלילה
ולאד הוא שומר בן 40 המאבטח סנטוריום מוזנח. הוא פוגש במקום זוג ורה וסטאס, המסתתרים מפני מכריהם והוא מבין שהוא נתקל בבעיות דומות לזוג הנאהבים ומחליט לסייע להם.
עונג (פירושונים)
{{פירושונים|
אל-וסת
המונח אַל-וֶסֶת (בלועזית: אָמֵנוֹרֵאָה, Amenorrhea) מתייחס לאחד מהמצבים הבאים: מצב שבו כתוצאה מסיבה כלשהי, לא מתחיל כלל המחזור החודשי ועימו הווסת; מצב שבו הווסת מפסיקה לאחר שהייתה סדירה; או מצב שבו קיימים פחות מ-9 מחזורים בשנה (אוֹלִיגוֹמנוריאה).
יש להבחין בין אל-וסת ראשוני לבין אל-וסת שניוני:
אבחנה
ראשית, מתעדים את תולדות החולה ומבצעים בדיקה גופנית. בבדיקה הגופנית יש להתייחס לקיומם של ניצני שדיים – נוכחותם מעידה על כך שהייתה חשיפה לאסטרוגן. בהיעדר ניצני שדיים, אין אסטרוגן אנדוגני ויש לבדוק את הסיבה לכך. בנוסף, מבצעים בדיקת BHCG על מנת לשלול היריון (אשר יכול להוות את הסיבה להיעדר מחזור). לאחר שלילת היריון, לוקחים פרופיל הורמונלי, אשר כולל את רמות ההורמון FSH (ההורמון מגרה הזקיק) ורמות ההורמון פרולקטין.
בהתאם לבדיקות המעבדה והבדיקות הגופניות, ניתן להתקדם באבחנה הרפואית.
אל-וסת ראשוני
ניתן לחלק אל-וסת ראשוני ל-4 קבוצות, בהתאם לרמות ההורמון FSH ופרולקטין:
1. מצבים שבהם ה-FSH תקין ורמות הפרולקטין תקינות: במידה ויש סימני מין משניים ורמות ההורמונים תקינות, יש לבדוק קיומם של מומים אנטומיים או אחרים. הפתולוגיות העיקריות תחת קבוצה זו כוללות:
2. מצבים בהם ה- FSH גבוה: במצבים בהם ה- FSH גבוה, הסיבה היא בעיה בשחלות שאינן מגיבות ל- FSH, ולכן גם רמתו של FSH עולה במנגנון של היזון חוזר חיובי. אם מדובר באל-וסת שניוני (ראו בהמשך) הסיבה לכך יכולה להיות מנופאוזה מוקדמת ואי ספיקה שחלתית מוקדמת. אולם באל-וסת ראשוני, הסיבה לכך נובעת מחוסר ייצור של השחלות, ונערות אלו הן לרוב ללא סימני מין משניים, היות שהשחלה אינה מייצרת אסטרוגן. הסיבות לכך יכולות להיות:
3. מצבים בהם רמות הפרולקטין גבוהות: אלו מצבים בהם יתר פרולקטין בדם מביא לבעיה בהפרשה של אסטרוגן, כתוצאה מפגיעה מרכזית בהורמון GnRH. יתר פרולקטין בדם פוגע בהפרשה הפולסטילית של GnRH, ועל כן יש מצב של hypogonadotrophic-Hypogonadism. אצל כ- 50% מהנשים עם יתר פרולקטין בדם ניתן למצוא אדנומה בהיפופיזה. אין קשר ישיר בין רמת הפרולקטין בדם לבין גודל האדנומה. במקרים של אדנומה בהיפופיזה יש לעשות בדיקת MRI ולהתחיל טיפול.
4. מצבים בהם רמות ה- FSH נמוכות או תקינות:
סיבות נוספות לאל-וסת ראשוני:
אל-וסת שניוני
הסיבות העיקריות לאל-וסת שניונית (אל-וסת הנמשך שישה חודשים עוקבים) הן הסיבות הבאות:
מצבים פחות שכיחים כוללים:
מבחן פרוגסטין- במבחן לבדיקה האם השחלה מייצרת אסטרוגן. מתן של פרוגסטרון חיצוני (10 מ"ג ליום במשך חמישה ימים של מדרוקסיפרוגסטרון אצטט) יביא לדימום וסתי אצל אישה אשר שחלותיה מייצרות אסטרוגן. במידה ולא, ניתן להסיק שאין ייצור אסטרוגן, או קיימת תסמונת אשרמן. בהיעדר היסטוריה של גרידות ניתן לשלול תסמונת אשרמן ולברר את הסיבה העיקרית למחסור באסטרוגן - הסיבה יכולה להיות קשורה לשחלות או להיפותלמוס. ניתן להבדיל בין המקורות האפשריים הבעיה לפי רמות ה- FSH: רמות שמעל 40 mlIU/mL יצביעו על אי ספיקה שחלתית.
אספרטה
אספרטה (בטורקית: Isparta) היא עיר בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים התיכון. העיר שוכנת במרחק 312 ק"מ דרום-מערבית לבירה אנקרה ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה נאמדה מנתה 268,595 תושבים. העיר ידועה בתעשיית מי הוורדים שלה וידועה גם בכינוי "עיר הוורדים".
היסטוריה
בתקופה הביזנטית הייתה ידועה העיר בשמות בָּאריס או סְבָּאריטָה. במאה ה-14 שונה שמה לחאמיד, על שם הנסיכות הבייליקית ששלטה באזור. ב-1381 נמכרה העיר לסולטאן מוראט הראשון. ב-16 בינואר 1869 פקדה את העיר רעידת אדמה שגרמה לה נזקים כבדים. במהלך המאה ה-19 התיישבו בעיר פליטים מוסלמים מהבלקן, והם שייסדו בה את תעשיית מי הוורדים. במהלך רפורמות אטאטורק ב-1922, הוחזר שמה המקורי של העיר, אך בהגייה טורקית - אספרטה.
העיר כיום
כלכלת העיר מבוססת כיום על תעשיית מי ורדים ושטיחים, וגם התיירות מתחילה להתפתח בה. ב-1992 נפתחה בעיר אוניברסיטת סוליימאן דמירל, הקרויה על שם נשיא טורקיה התשיעי, סוליימאן דמירל, יליד העיר. הגעתם של סטודנטים מאזורים שונים בטורקיה שינתה מעט את אופייה של העיר, שאוכלוסייתה נחשבת שמרנית.
אף שרוב המבנים בעיר מודרניים, נותרו בה כמה מבנים מהתקופה העות'מאנית, ואף מתקופות מוקדמות יותר. עם מבנים אלה נמנים מסגד חיזיר ביי (נבנה בסביבות 1325), המסגד הגדול (נבנה ב-1429 ושופץ במאה ה-19), מסגד האצ'י אבדי (1569), מסגד פירדווס פאשה (בתכנונו של סינאן, המאה ה-16).
את העיר משרת שדה תעופה, ממנו מתקיימות טיסות סדירות לאיסטנבול. ב-30 בנובמבר 2007 התרסק בו מטוס של חברת אטלס ג'ט, וכל 57 נוסעיו נהרגו.
קארן בס
קארן בס (באנגלית: Karen Bass; נולדה ב-3 באוקטובר 1953) היא פוליטיקאית אפרו-אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כראשת העיר ה-43 של לוס אנג'לס, מאז דצמבר 2022. היא האישה הראשונה שנבחרה לכהן בתפקיד. לפני כן כיהנה כנציגת המחוז מחוז הקונגרס ה-37 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
בס נולדה וגדלה בלוס אנג'לס. היא בוגרת אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בדומינגז הילס ותוכנית עוזרי רופא באוניברסיטת דרום קליפורניה. היא עבדה במרפאה מקומית בלוס אנג'לס והחל מ-1990 הייתה פעילה קהילתית.
ב-2004 נבחרה לכהן באספה הלאומית של קליפורניה. במאי 2008 נבחרה ליושבת ראש האספה הלאומית בכך הייתה לאפרו-אמריקאית הראשונה המכהנת כיושבת ראש אחד מבתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית.
בנובמבר 2010 נבחרה לנציגת המחוז ה-33 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הבאות נבחרה לנציגת המחוז ה-37 ומאז נבחרה ברציפות לכהונות נוספות.
בשלהי ספטמבר 2021 הכריזה בס על כוונתה להתמודד לתפקיד ראש עיריית לוס אנג'לס, וכפועל יוצא על פרישתה מבית הנבחרים האמריקאי עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023. בבחירות שהתקיימו ב-8 בנובמבר 2022, נבחרה עם מעל 43% מהקולות והושבעה לתפקיד ב-11 בדצמבר 2022 על ידי סגנית נשיא ארצות הברית, קמלה האריס ונכנסה לתפקיד יום למחרת. היא האישה הראשונה שנבחרה לכהן בתפקיד.
בס גרושה, היא אם לבת שנהרגה בתאונת דרכים ב-2006.
רווק פלוס ילד
רווק פלוס ילד (באנגלית: About a Boy) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי מז'אנר דרמה קומית שיצא בשנת 2002 ומבוסס על רומן של ניק הורנבי הנושא את אותו שם. הסרט בוים על ידי האחים כריס וייץ ופול וייץ ומככבים בו יו גרנט, ניקולס הולט, טוני קולט ורייצ'ל וייס. הסרט מלווה גם בקריינות המדמה לצופים את מחשבותיו של הגיבור.
יו גרנט, בסרטו השני באותה שנה אחרי ששיחק גם בשבועיים מראש, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על משחקו והסרט עצמו היה מועמד לפרס סרט הקומדיה הטוב של השנה. בטקס פרסי האוסקר היה מועמד הסרט לפרס התסריט הטוב של השנה אך הפסיד בסופו של דבר לסרט הפסנתרן.
עלילה
ויל פרימן (בגילומו של יו גרנט) חי חיי נוחות בלונדון הודות לתמלוגים רבים שהוא מקבל בעקבות שיר חג מולד שהלחין אביו וממשיך להישמע ברדיו. הוא לא צריך לעבוד ומבלה את רוב זמנו הפנוי בצפייה בטלוויזיה ובקריאה על תרבות הפופ. כאשר זוג חבריו, כריסטין (שרון סמול) וג'ון (ניקולס הוצ'ינסון), מבקשים ממנו להיות הסנדק של ילדם השני, הוא מסרב בטענה שזה "באמת כל כך רדוד". בניסיון להימנע מבילוי זמן איכות עם בני הזוג הוא נפגש עם אנג'י (איזבל ברוק), אם חד הורית, ולהפתעתו הדייט מסתיים בידידות. הוא מציע לה לעשות ילד ביחד אבל לא להיות קשורים בזוגיות ומספר לה שכבר יש לו ילד בן שנתיים בשם נד שעשה באותה שיטה. ואז הוא פוגש את סוזי (ויקטוריה סמורפית).
השניים יוצאים לפיקניק בפארק ופוגשים את מרקוס (ניקולס הולט), בנה בן ה-12 של חברתה של סוזי, פיונה (טוני קולט). כשהילד הורג בטעות ברווז בניסיון להאכיל אותו בלחם יבש מגן ויל על מרקוס ומספר לשומר בפארק שהברווז היה כבר מת. כשהם מחזירים את מרקוס הביתה הם מגלים את פיונה אימו בסלון אחרי ניסיון התאבדות בלקיחת כדורים. מרקוס, שחושש להישאר לבד עם אימו מבקש מויל לארח חברה לאימו כדי שלא תהיה לבד.