cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
מספר דגם
מספרי דגם ניתנים על ידי מחלקת הביטחון בסדר עוקב, אם כי נמנעים מלתת מספרי דגם שייצרו בלבול עם דגמים קיימים או היסטוריים. לעיתים גם לא מתייחסים לסדר עצמו. לדוגמה, לפי הסדר העוקב ה-F-35 היה צריך לקבל את המספר 24 אבל במקום זאת המטוס קיבל את מספר הדגם שלו בהתאמה למטוס הניסוי X-35. דוגמה נוספת הם מטוסי ה-F-111 ו-F-117 שלא עקבו אחרי הסדר בכלל.
ציון סדרה
ציון סדרה מאפיין המשך והתפתחות של כלי הטיס בין תתי הדגמים שלו. תת-הדגם הבסיסי יצוין באות A ומשם יחל סדר עוקב (פרט לאותיות I ו-O בשביל למנוע בלבול בינם למספרים 1 ו-0 אם כי זה לא מחייב).
לדוגמה מטוס F-16 יוצר לראשונה בתתי-דגמים A ו-B, חד ודו-מושבי בהתאמה. גרסאות משודרגות שלהם הם C ו-D, חד ודו-מושבי בהתאמה.
לעיתים משתמשים בציון סדרה בשביל להבדיל בין מטוסים שיוצרו לדרישות לקוח או שוק מיוחדים. לדוגמה: F-15I הוא גרסה של מטוס F-15 מדגם E שהותאמה לדרישות ישראליות.
ציונים נוספים
לעיתים מוסיפים ציונים נוספים לכלי הטיס בהתאמה לצרכים מסוימים. לדוגמה, אף על פי שיש 4 גרסאות עיקריות למטוס ה-F-16 (A,B,C ו-D) הייצור של כלי הטיס מתחלק להרבה סדרות ייצור בהן בוצעו שינויים ועדכונים שונים, חלקם זהים בין הגרסאות החד והדו-מושביות. לכן משתמשים בכלי טיס זה במספרי בלוק שונים בשביל להבדיל בין סדרות הייצור הללו.
לעיתים מוסיפים קוד יצרן לכלי הטיס, המבדיל בין היצרן והמפעל בו יוצר כלי הטיס. לדוגמה ה-MC ב-F-15E-50-MC מציין שהמטוס יוצר במפעל מקדונל דאגלס בסנט לואיס מיזורי.
מערכת קו הצד
מערכת קו הצד (אנגלית :Lateral line) היא מערכת ביולוגית של איברי חישה השייכת לחלק מבעלי חוליות ימיים, דגים בעיקר, ומשמשת לזיהוי תנודות זעירות ותנועה במים הסובבים אותם. מערכת קו הצד משרתת מטרה חשובה בהתנהגות להקות דגים, טריפה והתמצאות. ניתן להבחין ויזואלית במערכת הביולוגית כקווים קלושים העוברים לאורך הגוף משני צידיו, מקרבת כיסוי הזימים ועד בסיס הזנב.
יכולת החישה מושגת באמצעות תאי אפיתל שעברו מודיפיקציה, וידועים כתאי שער, ומגיבים לתזוזתם הנגרמת מתנועה במים וממירים אותות אלו לפולס חשמלי באמצעות סינפסות מעוררות. במינים מסוימים, האיברים הקולטים במערכת קו הצד עברו מודיפיקציה והותאמו לתפקד כאלקטרורצפטורים, שהם איברים המשמשים לגילוי פולסים חשמליים, וככאלה הם מחברים את המערכת למעין רשת קולטנים. לרוב פגיות הדו-חיים ולחלק מדו-חיים ימיים בוגרים יש מערכות חישה מקבילות למערכת קו הצד.
תפקיד
מערכת קו הצד מאפשרת לבעל החיים לזהות תנודות (ויברציות) ותנועה במים הסובבים אותו, ומאפשרת לו מודעות מרחבית ואת היכולת לנווט במרחב. מערכת זו מגלמת תפקיד מכריע בפעולות הטריפה, הגנה מטורפים, התמצאות, וחיברות להקות.
במחקר משנת 2001, חוקרים הוכיחו כי מערכת קו הצד חיונית לגילוי תנודות זעירות הנגרמות מהטרף, ניווט לכיוונו ולפעולת הטריפה עצמה. דגים הצליחו לזהות ולהבחין בין תנועת טרף לבין תנודות שנגרמו מכדור מתכת, וכיוונו עצמם למקור התנועה כשהם נכנסים למצב תקיפה. התנהגות זו חזרה על עצמה אפילו אצל דגים עיוורים, אולם פחתה משמעותית כשמערכת קו הצד דוכאה באמצעות קובלט כלוריד. השימוש בחומר זה גרם לשחרור יוני קובלט ששיבשו את ההולכה היונית ומנעו את הַתְמָרָת האותות במערכת קו הצד. ניסויים נוספים שנעשו באמצעות טבילת בעל החיים בגנטאמיצין (סוג אנטיביוטיקה) או גירוד חיצוני של מערכת קו הצד, כדי לשבש את התעלות ואת הרצפטורים החיצוניים, הוכיחו שהתנהגות זו תלויה בקולטנים מכנים הממוקמים בתוך תעלות במערכת קו הצד.
תפקיד הקולטנים המכניים בחיברות להקות דגים הוצגה במחקר משנת 1976. לאחר התאקלמות להקת דגי בקלה שחורה במכל, הוצאו דגים אחדים מהמכל ונעשו בהם שינויים פיזיולוגיים לפני שהחזירו אותם ללהקה. דגים שכושר הראייה שלהם נוטרל על ידי המדענים לצורך הניסוי, השתלבו מחדש בלהקה, ואילו דגים שמערכת קו הצד שלהם נפגמה לא הצליחו להשתלב מחדש בלהקה. משמע התלות במערכת קו הצד היא החיונית לחיברות להקה ולא הראייה.
כמו כן ידוע כי מערכת קו הצד מחליפה את מערכת הראייה במינים מסוימים של דגי מערות החיים במחשכים ומהווה את האמצעי היחיד לניווט והתמצאות במרחב.
בשימוש האדם
בעלי חיים ימים שלהם ישנה מערכת קו הצד משתמשים בה כדי לחסוך באנרגיה. הדג חש בשינויים זעירים במהירות ולחץ המים בסביבתו וכך מתאפשר לו לשנות את מנח גופו כך שיוכל להישאר במקומו או להתקדם, כל זאת תוך השקעה מינימלית באנרגיה.
כלי שיט, כגוף הנדסי, אינם מתמודדים בצורה יעילה עם לחצים וזרמים. פניות בתנועת כלי השייט גורמות לירידה מיידית במהירותו ולעלייה בצריכת הדלק. היות שכלי השיט צורכים כ-8.6% מתצרוכת הנפט העולמית, בניית מערכת חדשה של מערכות ניטור ובקרת לחצים וזרמים בזמן השייט תהייה נקודת מפתח בהתייעלות בשימוש באנרגיה. המערכת תוכל לזהות את הזווית ממנה מגיע הזרם ביחס למנח כלי השיט ומסלולו, ולסייע בהתחשב בנתונים אלו בתכנון מסלול שבו תידרש השקעה מינימלית של אנרגיה, כך שצריכת הדלק תהיה היעילה ביותר. על בסיס המערכת הביולוגית של בעלי החיים הימיים, מעבדות למיקרו-מערכות טכנולוגיות של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס החלו בפיתוח טכנולוגי חדש לבניית מערכת שכזו עבור כלי שיט ימיים, וניסויים ראשונים הראו תוצאות טובות.
קוואנט (מגזין)
"קוואנט" (ברוסית: Квант) הוא ירחון מדעי פופולרי לפיזיקה ולמתמטיקה, שהופיע במוסקבה בברית המועצות החל משנת 1970, וממשיך להתפרסם ברוסיה. הירחון נועד לתלמידי בית ספר ולמוריהם. תרגומים של מאמרים ותרגילים שפורסמו ב"קוואנט" הופיעו בשנים 1990–2001 ב"קוואנטום מגזין" האמריקאי ותורגמו ופורסמו בשנים 1994–2001 גם ביוון.
היסטוריה
"קוואנט" התחיל כמיזם משותף של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ושל האקדמיה למדעי חינוך של ברית המועצות. בתקופה הסובייטית וכמה שנים אחר כך (1992-1970) פורסם המגזין על ידי ההוצאה לאור "נאאוקה" ("המדע") ב-200,000 עותקים. בשנים 1993–2010 הוא פורסם על ידי ההוצאה לאור "ביורו קוואנטום" והחל משנת 2010 על ידי המכון למתמטיקה על שם ו.א. סטלקוב. כיום המגזין נפוץ ב-5000 עותקים.
רעיון הקמתו היה של פיוטר קפיצה. עורכיו הראשונים היו הפיזיקאי איסאק קיקואין והמתמטיקאי אנדריי קולמוגורוב. ב-1985 הנהלת המערכת כללה 18 חברים מן המניין וחברים בהתכתבות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ושל האקדמיה למדעי חינוך של ברית המועצות, 14 דוקטורים למדעים ו"קנדידטים" למדעים.
קוואנטום מגזין
"קוואנטום מגזין" היה דו-ירחון שפורסם בארצות הברית בשנים 1990–2001 על ידי האיגוד הלאומי של המורים למדעים של ארצות הברית (NSTA). מגזין זה פרסם גם מאמרים שתורגמו מ"קוואנט".
מבחר תרגומים מ"קוואנט"
בשנת 1999 פרסמה החברה האמריקאית למתמטיקה תרגומים של מאמרים נבחרים מ"קוואנט" בתחום האלגברה והאנליזה המתמטית בשני כרכים בסדרות Mathematical World.
תרגומים אחרים
שני כרכים של מאמרים נבחרים פורסמו בעבר גם בצרפת.
אחוזת לונדון (כרכור)
אחוזת לונדון היא השכונה המוסדרת הראשונה של כרכור שהוקמה על ידי יהודים ציונים מאנגליה, חברי ארגון "אחוזת לונדון א'". חברי הארגון גייסו כספים ורכשו ב-1914 מהכשרת הישוב שטח אדמה גדול בצפון השרון. ההתיישבות במקום החלה אחרי מלחמת העולם הראשונה והתושבים התמודדו עם קשיים רבים עד שהצליחו להתבסס על אדמתם. עם הזמן הפכה השכונה לליבה של המושבה כרכור.
רקע
במסגרת הדיונים על קידום ההתיישבות בארץ ישראל יזם ארתור רופין (מנהל המשרד הארצישראלי) את רעיון האגודות בחו"ל. מטרת יוזמה זו הייתה לרתום יהודים אמידים ברחבי העולם להפוך לשותפים בגאולת הארץ על ידי תרומה לאגודות שתפעלנה בשם התורמים כדי לרכוש שטחים וליישב בהם חלוצים כשאותם תורמים נשארו בעלי האדמות והיו יכולים להגיע ארצה להתיישב על אדמתם. במודל זה הוקמו אחוזות במושבות מגדל, אחוזת פוריה, רחובות, רעננה, עין זיתים, שרונה, בלפוריה, כפר מל"ל ועוד. בין ההתאגדויות של יהודים נוסדה באנגליה ב-15 במרץ 1913 התאגדות בשם "אחוזת לונדון א'" בראשות יעקב מאיר זלקינד כשרבים ממייסדיה היגרו בתחילת המאה ה-20 לאנגליה מרוסיה הצארית בעקבות התערערות מצבם של היהודים שם. אותם יהודים ראו את השהות באנגליה זמנית לקראת העלייה ארצה. אגודה זו קיבצה קרוב ל-100 יהודים שתרמו לה כסף באופן קבוע דבר שאיפשר לה לצבור כסף לרכישת אדמה בארץ ישראל במזומן.
ההיסטוריה של השכונה
בדצמבר 1912 רכשה חברת הכשרת הישוב כ-11,000 דונם בצפון השרון ובשפלת יהודה ובספטמבר 1913 רכשה החברה עוד 4,000 דונם בשרון מצפון לשטח המקורי. מימון הרכישה נעשה על ידי יק"א כהלוואה לזמן קצר.
לאחר הרכישה חתמה יק"א על חוזה עם ארגון השומר כדי לשמור על האדמות מפני פלישת שבטים ערבים. השומר שלחו למקום "קבוצת כיבוש" שכללה את השומרים אלכסנדר זייד, ציפורה זייד ומרדכי יגאל כשבין הפועלים נמנה דוד רמז. הקבוצה עסקה בנטיעת אקליפטוסים לסימון גבולות השטח וחרישתו ובמקביל איפשרה לרועים טורקמניסטנים מישובי הסביבה תמורת מס מרעה (חלק מהעדר). תמורת פעילותו קיבל ארגון השומר חצי אחוז משטח שנרכש עבור כרכור. במהלך מלחמת העולם השנייה עזבה קבוצת הכיבוש את כרכור ובמקום נשארה קבוצת פועלים לעבד את השטח. לאחר התיישבות החלוצים בכרכור מונה יעקב סמסונוב (מוכתר חדרה) למוכתר המושבה ולאחראי על הביטחון.
במהלך 1913 ו-1914 מכרה יק"א את האדמה בשרון למספר גורמים וארגונים כשבין גופים אלו הייתה אגודת "אחוזת לונדון א'" מאנגליה שחבריה רכשו במרץ 1914 כ-5,200 דונם מהשטח המקורי של הכשרת היישוב בשרון וכן כ-3,600 דונם מהשטח השני. תמורת הרכישה שילמה האגודה מההון העצמי בתוספת הלוואה של 80,000 פרנק שנלקחה מיק"א. האדמה שנרכשה נרשמה על שמו של מקס בודנהיימר ותוכנית הפיתוח של היישוב הופקדה בידיו של האגרונום ד"ר מלך זגורודסקי שהבטיח לתכנן "מושבה מודרנית".
חברי ארגון "אחוזת לונדון" התכוננו להתיישב באדמה שרכשו בשרון אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה עיכב תהליך זה ואילץ את בעלי הקרקע, כמו גם את המוסדות בארץ, למצוא דרכים ליישב במקום, באופן זמני, עובדים שיעבדו את הקרקע וישמרו עליה. רק עם סיום המלחמה החלו ראשוני המתיישבים להגיע ארצה. המשפחות הראשונות (משפחות ברשך-דייוויס, לוינסון, שנברג והאריס) שהגיעו התיישבו תחילה בתל אביב ורק בפברואר 1920 נשלח ארצה ישראל עוזרמן כדי לנהל את ההתיישבות בכרכור. מאורעות תרפ"א, שפרצו ב-1921, אומנם לא הגיעו לצפון השרון אך הביאו את מלך זגורודסקי לתכנן מחדש את המושבה כך שיינתן מענה ביטחוני לתושבים ובהתאם לכך צופפו הבתים.
במקביל פעלה האגודה באנגליה להרחיב את מספר חבריה ולשם כך הנפיקה מניות נוספות. כדי לסייע לעולים ארצה שלחה האגודה באנגליה צריפי עץ בעזרתם נבנו הבתים הראשונים ובהם "בית האחוזה" (ששימש תחילה למגורי העולים וב-1929 הפך למבנה ציבורי בו שכנו גן הילדים, בית הספר, בית הכנסת, המרפאה, מגורי הרופאה, משרד המושבה וסוכנות הדואר בה היה הטלפון היחיד במושבה) בסיועו של הקבלן טוביה קרופיק. העיכובים בהקמת המושבה ובהגעת המתיישבים אליה התישו את מנהיג המתיישבים עוזרמן שחזר לאנגליה ב-1923. האירוע האיץ את שאר המתיישבים והראשון להתיישב במושבה היה דוד האריס (עם אשתו אסתר וילדיהם) שהקים את ביתו מול "בית האחוזה" ואחריו הגיעו מתיישבים נוספים ובהם אליהו דוד בדש ומשפחתו, דוד ברשך-דייוויס, לוינסון, שפניצקי, נתן בנדס ואחרים. בסך הכל עלו ארצה כ-15 מכ-100 משפחות האגודה.
בשנים הראשונות התמקד המאמץ של המתיישבים בחפירת בארות מים והבארות שנחפרו הפיקו מים מועטים שהספיקו לצורכי התושבים ולא לחקלאות ורק ב-1932 נמצאו מים שופעים בבאר שנחפרה עד עומק של 165 מטר. מים אלו איפשרו למתיישבים לטעת פרדסים ולשפר את הכנסתם.
ב-1924 החליטו המתיישבים למכור כ-2,000 דונם מאדמת האחוזה להקמת המושב כרכור. אוכלוסיית המושב כללה 5 משפחות מ"אחוזת לונדון" ומספר דומה של משפחות מ"המרכז החקלאי". עם התפתחות המושבה כרכור "נבלע" המושב על ידי המושבה ורק רחוב הנקרא "המושב" מנציח ניסיון התיישבותי זה.
אחוזת לונדון הייתה השכונה היחידה בכרכור עד 1934 אז הוקמה שכונה נוספת של פועלים. עם השנים הפכה השכונה למרכז המושבה כרכור שהתאחדה עם פרדס חנה.
בעת החדשה
"אחוזת לונדון" תחומה כיום (פחות או יותר) בין רחוב הנשיא במערב, רח' המייסדים במזרח, רח' דגניה בצפון ורח' אחוזה בדרום. ניתן עדיין להבחין במספר בתי אחוזה שהוקמו על ידי המתיישבים (כולל ביתו של דוד האריס).
"בית האחוזה" שופץ ב-1987 והפך לספרייה עירונית.
היישובים גן השומרון, כפר פינס ועין עירון הוקמו על אדמות שהיו שייכות בעבר למתיישבי אחוזת לונדון.
שאנדור אדלר (רב)
שאנדור אדלר (בהונגרית: Adler Sándor; מקום לא ידוע, 1846 – פקש, 1894) היה הרב הראשי של העיר פקש בממלכת הונגריה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה
אין תיעוד מדויק על מקום הולדתו של הרב שאנדור אדלר, כמו כן אין מקורות על מקום לימודיו והסמיכה לרבנות שלו. ידוע שהמקום הראשון בו פעל כרב היה העיירה יאנושלמה במחוז באץ'-קישקון, והמרכז של נפת יאנושהלמה. יהודים התיישבו בעיירה ב-1840 והתפרנסו ממסחר ומלאכה. הקהילה התארגנה ב-1850 עם ייסוד החברה קדישא ובניית בית הכנסת. אגודת הנשים טיפלה בפעולות סעד והיו במקום מוסדות חינוך עממיים. מספר היהודים הצדיק מישרת רב וכך בשנות ה-70 של המאה ה-19 התחיל אדלר לפעול בעיירה.
מישרה בעיר פקש
ממישרתו זו הוזמן הרב אדלר להיות יו"ר מושב הרבנות של הקהילה האורתודוקסית של פקש. כאשר נפטר במקום הרב המפורסם יואל אונגר בשנת 1886, בחרה הקהילה את חתנו, הרב סופר זוסמן מהעיר קישקונהלש, כיורשו. בכך התפצלה הקהילה היהודית במקום וחלק מקהילת האם האורתודוקסית בחר באדלר כרב קהילת הסטטוס קוו אנטה שהוקמה במקום. (בעוד הקהילה האורתודוקסית ההונגרית פנתה לכיוון החרדי והקהילה הניאולוגית ההונגרית פנתה לקו הליברלי, קהילת הסטטוס קוו אנטה לא שינתה דבר מהיהדות של מאות השנים הקודמות והמשיכה את דרכה כרגיל. אדלר החזיק בתפקידו החדש הזה כרב הראשי של העיר במשך שמונה שנים עד מותו. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר פקש (חלקה 1, שורה 1, קבר 75).
משפחתו
בתו מריה אדלר הפכה לימים לאמו של הרב והמלומד הידוע אלכסנדר שייבר (בלשן, מזרחן, חוקר היהדות, הפולקלור והספרות היהודית, מראשי הקהילה היהודית בהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה שניהל את בית המדרש לרבנים בבודפשט במשך כ-35 שנה). אמו נרצחה בשואה בשנת 1944 בבית הזכוכית בפריצה פרועה ורצח ללא הבחנה של אנשי מפלגת צלב החץ.
קרלוס סמפאיו גארידו
באפריל 1944, לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה, הורתה פורטוגל לגארידו לעזוב את הונגריה, בתיאום עם בעלות הברית שביקשו להוריד את דרג הנציגות של מדינות נייטרליות במדינות הכבושות בידי מדינות הציר. גארידו תיאר במברק לממשלתו את מצבם הקשה של יהודי הונגריה ואת הצעדים נגדם.
עם עוזרו, טייחיירה ברנקיניו (Teixeira Branquinho, קונסול פורטוגל בבודפשט), השיג גארידו אישור מממשלת פורטוגל להנפיק אשרות שהייה בפורטוגל לכל אדם שהיו לו קרובים בפורטוגל, בברזיל או בכל אחת מהמושבות הפורטוגליות, או לכל אדם שהיה לו קשר לפורטוגל. השניים הקימו סניף של הצלב האדום הפורטוגלי במשרדי המשלחת הפורטוגלית לבודפשט, כדי לטפל בפליטים יהודים. הדבר נעשה בתוך תיאום עם הרשויות בפורטוגל, תחת שלטון סלזר (אם כי לא ברור האם ידע סלזר שהפליטים הם יהודים או בעלי דת אחרת שברחו מהפצצות בעלות הברית), ותוך הבטחה שהפליטים לא ינסו להשיג אזרחות פורטוגלית.
עקב הפצצות בעלות הברית עברה שגרירות פורטוגל אל מחוץ לבודפשט. גארידו שכר ווילה בגלגיירק (Galgagyörk), ושם ארח גארידו עשרות יהודים כדי להגן עליהם מהסכנות שהיו כרוכות בשהות בעיר המופצצת. בין המתארחים היו בני משפחתה של השחקנית ז'ה ז'ה גאבור, הונגרים שהיו בעלי תפקידים בשגרירות פורטוגל. לאחר מספר ימים - לפני שהספיק גארידו לעזוב, בהוראת ממשלתו - פשטה המשטרה הפוליטית ההונגרית על הבית ששימש את השגרירות ועצרה חלק מהנוכחים. גארידו ניסה להתנגד באופן פיזי וכן בטענה שבית זה מוגן ולו מעמד אקס טריטוריאלי עקב מעמדו הדיפלומטי. גארידו נעצר עם אורחיו והובא לבודפשט, שם המשיך לטעון לשחרורם עד ששוחררו. לאחר מכן הגיש גארידו תלונה לממשלת הונגריה, ותבע חקירה והתנצלות. בתגובה הכריזה עליו ממשלת הונגריה "פרסונה נון גראטה".
בשנת 1945 מונה גארידו כשגריר פורטוגל בסטוקהולם.
בשנת 2010 הכיר יד ושם בגארידו כחסיד אומות העולם.
טואוד (פירושונים)
{{פירושונים|
תרבות
}}
ילדי איזיו
ילדי איזיו הוא כינוים של ארבעים וארבעה ילדים יהודים, רובם פליטים ממדינות שונות, שגורשו ב-6 באפריל 1944 על ידי הצרפתים והגסטפו מבית הילדים באיזיו שבמזרח צרפת, במחוז אן, לאושוויץ ולטאלין ונספו.
רקע
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כניעת צרפת לגרמניה ביוני 1940 וביתר שאת לאחר המצוד על יהודי פריז בקיץ 1942, הגיעו עשרות ילדים יהודים לבית הילדים באיזיו. בית הילדים היה בפיקוח האוז"ה. הילדים, שהיו ילידי צרפת, בלגיה, אוסטריה, אלג'יריה, רומניה, רוסיה, גרמניה ופולין, הובאו על ידי מחתרות צרפתיות ויהודיות-צרפתיות, שביקשו להצילם מפני גירוש למחנות ההשמדה במזרח אירופה. בבית הילדים טופלו הילדים על ידי מטפלים יהודים ונוצריים כאחד, ואלה ביקשו להגן עליהם ממוראות התקופה על ידי סדר יום קבוע, טיולים, פעילות באוויר הצח ולימודים. למעלה ממאה ילדים שהו בבית הילדים באיזיו מהקמתו במאי 1943 ועד פשיטת הגרמנים באפריל 1944. חלקם שהו במקום רק מספר שבועות או חודשים.
מנובמבר 1942, עת פלשה גרמניה לתחומי משטר וישי וסיפחה אזור זה לגרמניה, ועד ספטמבר 1943, היה אזור איזיו - שבדרום-מזרח צרפת - בידי האיטלקים, בעלי בריתם של הגרמנים. האיטלקים לא פעלו בנחרצות לגירוש יהודים באותה מידה שבה פעלו הגרמנים, ולכן נחשב אזור זה בטוח יחסית עבור יהודים מסתתרים וכן חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית. בספטמבר 1943, עם פלישת בעלות הברית לאיטליה ונפילת דרום איטליה בידי בעלות הברית, כבשו הגרמנים גם את אזור דרום-מערב צרפת, שעד אותה עת היה בידי האיטלקים, והסכנה לשלומם של היהודים המוסתרים באזור זה גברה.
הפשיטה והגירוש
ב-6 באפריל 1944 פשטו על בית הילדים בהפתעה אנשי גסטפו ושוטרים צרפתיים בפיקודו של קלאוס ברבי. באותה עת היו בבית הילדים 44 ילדים. הגרמנים העלו את 44 הילדים ואת שבעה אנשי הצוות על משאיות וגירשו אותם לכלא מונטלוק בליון. משם גורשו הילדים ואנשי הצוות למחנה הריכוז דראנסי ומשם גורשו במספר טרנספורטים, באפריל, מאי ויוני 1944, לאושוויץ ולטאלין, שם נרצחו בתאי גז ובירי. מנהל בית הילדים, היהודי מירון זלטין, בעלה של סבין זלאטין, גורש בטרנספורט 73 שיצא מצרפת לטאלין ב-15 במאי 1944 ונרצח. אשתו סבין, שהייתה בין עובדי בית הילדים, לא הייתה באותה עת בבית הילדים וכך ניצלה. מבין המגורשים ניצלה רק המטפלת לאה פלדבלום. ללאה פלדבלום, אחת המטפלות, היו מסמכים מזויפים שאפשרו לה להינצל מהגירוש לאושוויץ, אך היא בחרה לחשוף בדרנסי את זהותה האמיתית כדי להישאר עם הילדים. פלדבלום שרדה את אושוויץ וב-1946 עלתה לארץ ישראל. שרה לבן-רייפמן לא הסכימה להיפרד מבנה קלוד ונשלחה יחד איתו לתאי הגז. בשנת 1987 נשפט קלאוס ברבי בצרפת, הורשע בביצוע פשעים נגד האנושות ונדון למאסר עולם. בעדותה במשפט אמרה לאה פלדבלום-קלפטן: "זוהי חובתי להעיד נגד קלאוס ברבי בשם 44 הילדים שלי שנרצחו באושוויץ, משום שמדי לילה הם עומדים מול עיני."
הנצחה
סבין זלטין הקדישה את חייה להנצחת סיפורם של ילדי בית הילדים באיזיו.
בעדותה במשפטו של קלאוס ברבי בשנת 1987, העלתה לאה פלדבלום את סיפור בית הילדים וגירוש הילדים.
באותה שנה הוקם, בבניין בו פעל בית הילדים, מוזיאון המנציח את סיפורם של הילדים ואת סיפור הגירוש.
ב-6 באפריל 2015, במלאת 71 שנה לגירוש, חנך נשיא צרפת פרנסואה הולנד את מוזיאון בית הילדים המחודש, לאחר שזה נסגר למספר חודשים לשם שיפוצים.
פאר איסט מובמנט
פאר איסט מובמנט (באנגלית: Far East Movement) היא להקת היפ הופ הממוקמת בלוס אנג'לס. הלהקה זכתה לפרסום העיקרי שלה כאשר שיריה נכנסו לפסקול הסרט מהיר ועצבני 3.
2003-2007: ההרכב המקורי ואלבום בכורה
שלושת חברי הקבוצה המקוריים הם קווין נישימורה (קוו ניש), ג'יימס רו (פרוגרס) וג'יי צ'ונג (ג'יי סליף) גדלו בלוס אנג'לס, קליפורניה. הפכו לחברים טובים במהלך לימודיהם בתיכון. משנת 2001 הקימו את ההרכב המוזיקלי "Emcees Anonymous" איתו החלו להופיע באירועים מקומיים וברים בלוס אנג'לס. לאחר מכן שינו השם לפאר איסט מובמנט וב-2005 הוציאו מיני דיסק בשם "Audio-Bio". אלבום הבכורה שלהם נקרא "Folk Music" ויצא בתחילת 2006. השיר "Round Round" מתוך האלבום נכנס לפסקול הסרט מהיר ועצבני 3 ולמשחק הווידאו והביא ללהקה את הפריצה הגדולה שלה.
2008-2009: אלבום שני
התקליטן של תחנת הרדיו "Power 106" די ג'יי וירמן הפך לתקליטן הרשמי של הלהקה בתחילת 2008. הקבוצה החלה לעבוד על חומרים חדשים וזמן קצר לאחר מכן יצא אלבומם השני שנקרא "Animal". האלבום כלל רצועות שזכו להצלחה רבה וביניהם השיר "Girls On The Dance Floor" שהגיע למקום ה-27 במצעד הבילבורד והיה השיר הראשון של הלהקה שנכנס למצעד. האלבום הכיל שיתופי פעולה עם אומנים כמו בייבי באש, ויז קאליפה וברונו מארס. השירים שלהם הופיעו בסרטים וסדרות כמו: תביא אותו לגריק, CSI: מיאמי, שקר לי ואחת שיודעת.
ב-2009 הם היו חלק ממופע של תחנת הרדיו "Power 106" והופיעו לצידם של אומנים כדוגמת ג'יי זי, קיד קאדי, שון פול, פיטבול, ליל ג'ון, LMFAO, בלאק אייד פיז ופלו ריידה.
2010-2011: אלבום שלישי
בפברואר 2010 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת אינטרסקופ רקורדס. באותה שנה הלהקה הייתה ההרכב הפותח בסיבובי הופעות של אומנים כמו La Roux, רובין, מייק פוזנר וקליס, הם אף חיממו את ליידי גאגא בסיבוב ההופעות The Monster Ball Tour. ב-12 באוקטובר 2010 יצא האלבום השלישי של הלהקה שנקרא "Free Wired". האלבום כלל שיתופי פעולה עם אומנים ידועים כמו קרי הילסון, ליל ג'ון, סנופ דוג, קומי קודה וראיין טדר.
2012-הווה: אלבום רביעי
האלבום הרביעי של הלהקה יצא ב-21 במאי 2012 ונקרא "Dirty Bass". הסינגל הראשון היה "Live My Life" שהיה שיתוף פעולה יחד עם ג'סטין ביבר. הסינגל השני היה "Dirty Bass" שיצא ב-10 במאי. ב-21 ביוני יצא השיר "Turn Up the Love" שהיה שיתוף פעולה עם הלהקה האמריקאית קאבר דרייב. ב-26 באוקטובר 2012 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שנקרא "Change Your Life". ב-11 בדצמבר יצא שיתוף פעולה עם הבינגו פליירס בשם "Get Up (Rattle)". ב-29 באפריל 2013 הוציאה הלהקה את הסינגל "Lovetron".
מר קולפרט
מר קולפרט (בגרמנית: Herr Kolpert) היא קומדיה שחורה מאת המחזאי הגרמני דויד גיסלמן.
עלילה
רלף, חוקר כאוס ושרה, מזכירה, חיים חיים בורגניים משעממים, מחפשים ריגושים חדשים לחייהם. הם מחליטים להזמין זוג אחר לארוחת ערב ולעשות להם תרגיל פסיכולוגי.
הזוג האחר הם אדית, מזכירה שעובדת ביחד עם שרה ובסטיאן, ארכיטקט. במרוצת הערב, שעובר דרך שיחות בורגניות אופייניות על מקומות העבודה של הגברים, הזמנת פיצות פרטנית במיוחד והשתכרות מאלכוהול.
הזוג המארח מתבדח ואומר לזוג המתארח שהם רצחו את מר קולפרט, מנהל החשבונות של החברה בה עובדות הנשים והכניסו אותו לתיבה גדולה ומוזרה הממוקמת במרכז הסלון.
במהלך הערב האורחים מנסים לבדוק אם הבדיחה אמיתית או לא והערב מסתיים כשכל הקליפות מוסרות. לאחר שפיכות דמים והפרשות אחרות מתגלה פרצופם האמיתי של כל הנוגעים בדבר. במהלך הערב הם מזמינים פיצה ושליחת פיצה תמימה נקלעת לסלון שלהם ובשלב מסוים ננעלת בפנים.
הפרשנות למחזה
המחזה מתאר את התנפצותה של הבועה הבורגנית ובודק לאילו מקומות אנשים מוכנים ללכת כדי להכניס עניין לחייהם. המחזה מבטא את קהות החושים של כלל האנשים.
רון שוורץ כתב על ההצגה בביקורתו בעיתון גלובס:
"מר קולפרט" הוא מחזה שדן בתרבות הריק האופפת את שנות ה-2000 המערביות. יוצרו, המחזאי הגרמני הצעיר דויד גיסלמן, מצליח לעשות על הבמה את מה שקוונטין טרנטינו עושה על המסך הגדול: לגרום לצופיו ליהנות מחוויה בלתי מוסרית בעליל, הכוללת גלוני דם הניתזים לכל עבר וגופות הנערמות ללא סיבות ממש מוצדקות; ובו-בזמן גם לעורר בהם את המצפון המוסרי ותחושת הביקורת העצמית המלווה במחשבות שלא נוטשות אותם למשך רגעים ארוכים לאחר שהמסך המדומה יורד.
ובמילים אחרות, הצחוק הרם והלא תמיד נשלט, לנוכח מיצגי השיגעון המשוחקים נפלא, הופך עם סיום ההצגה למצחיק פחות כאשר מופנמת ההכרה שהבדיחה היא בעצם, עלינו.
ליתר דיוק על החברה שבה אנו חיים. חברה מנוכרת ואלימה שבה בני האדם הפכו לאכזריים ולבלתי סלחניים."
אודות ההפקה וההצגה בעולם
המחזאי הגרמני דויד גיסלמן כתב את "מר קולפרט" ב-1999 בשפה הגרמנית. ההצגה עלתה לראשונה בבימת במאים צעירים ברויאל קורט, לונדון בשנת 2000. מייד אחר-כך עלתה בברלין בבימויו של מריוס פון מייבורג. במרוצת השנים הוא הפך למחזה פרינג' מצליח שעלה בתיאטראות פרינג' ברחבי העולם. הוא הוצג בין היתר באוסטרליה, פולין, וברוב מדינות אירופה.
ההצגה בישראל
המחזה תורגם בידי מולי שולמן ועינת ברנובסקי על בסיס מלגה ממכון גתה. הוא עלה לראשונה במסגרת העונה הגרמנית, בניהולה של לילך דקל-אבנרי בתיאטרון תמונע בשנת 2010. מר קולפרט בוים בידי מולי שולמן, שהפיק אותו בשיתוף תיאטרון תמונע ורץ בתמונע מאז ועד היום (מאי 2013). זו ההצגה הראשונה ששולמן ביים. ההצגה הייתה מועמדת לשישה פרסי קיפוד הזהב לשנת 2010: פרס הצגת השנה, פרס למולי שולמן על הבימוי, פרסים לשחקנית הראשית, לה היו מועמדות אפרת ארנון וסיון ששון, פרסי שחקן ושחקנית המשנה, להם היו מועמדים לירון ברנס וענבל לורי.
ההפקה השנייה
ההפקה עלתה בשנית ב-14 ביוני 2016 בגלריה קנטי, תל אביב. זוהי הפקה עצמאית בבימויים של מאיה ניצן ואודי ברידנט. ראלף - בן פריד, שרה - רוני גולדפיין, אידית - הדר ברוך, בסטיאן - אבישי מרידור/ עמית ויינברג (מחליף), רודי שליח הפיצה - כרמל נצר. השחקנים הם בוגרי מסלול משחק בסמינר הקיבוצים משנים שונות. ניצן וברידנט הם בוגרי מסלול בימוי בסמינר.
חוג פטפי
חוג פטפי (בהונגרית: Petőfi Kör) הייתה תנועה אינטלקטואלית הונגרית קצרת מועד באמצע שנות ה-50, אשר מילאה תפקיד חשוב בתסיסת השיטה הקומוניסטית, שהובילה למרד ההונגרי המכונה בהונגריה "מהפכת 1956" (שנדור פטפי, המשורר הלאומי ההונגרי, היה הרוח החיה של מהפכת 1848 בהונגריה).
שינויים בברית המועצות
חוג פטפי נוסד במרץ 1955. זו התקופה שלאחר מותו של הרודן הסובייטי סטלין ב-1953, כאשר השיטה הקומוניסטית ניסתה להיפטר מהמורשת של פולחן האישיות שבחייו של סטלין הונהג בגם שאר מדינות הגוש המזרחי בהתבסס על הדוגמה של סטלין. עם זאת, שינויים אלו לא השפיעו על מהות המונופול של משלטון הקומוניסטי, אלא רק על שיטות מסוימות של הפעלת כוח ועל עמדות הקבוצות בצמרת הכוח, כך שהם לא יכלו להיות מספקים עבור מתנגדי הקומוניזם מלכתחילה.
שינויים פוליטיים בהונגריה
הגינוי הרשמי של פולחן האישיות התרחשה בברית המועצות בקונגרס ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ( КПСС) שהתקיים בפברואר 1956, אולם שינויים פוליטיים רציניים חלו במדינות הגוש, כולל מוסקבה, כבר בשנה שלאחר מותו של סטלין. התוצאה של שינויים אלה הייתה שבשנת 1953, המפלגה הקומוניסטית ההונגרית השתנתה תחת לחץ סובייטי, מפלגת העובדים ההונגרית (MDP) שנשלטה קודם על ידי הנהגתו העקובה מדם של מתיאש ראקושי, הוחלף בקומוניסט הפופולרי והמתון יותר אימרה נאג' הפך לראש הממשלה.
אולם תקופת ההקלה התבררה כזמנית. תומכי אימרה נאג' התאספו והקימו את חוג פטפי, לאחר שהחלה מתקפה מכיוון מוסקבה וה-MDP נגד ראש הממשלה ונגד השינויים שהכניס עד 1955. באפריל נשללו מאימרה נאג' תפקידיו במדינה ובמפלגה, ובדצמבר הוא אף גורש מהמפלגה.
הארגון מחדש פגע בו-זמנית באינטרסים של "הקומוניסטים הרוויזיוניסטים" בראשות אימרה נאג', כמו גם בהמונים הלא-קומוניסטיים של החברה ההונגרית ויצר את היסודות של הקואליציה החברתית המעורבת להדהים מבחינה אידאולוגית שהפכה לכוח העיקרי של מהפכת 1956.
המנהיגים הרוחניים של חוג פטפי בתוך הקואליציה השתייכו יותר לקומוניסטים הרוויזיוניסטים ולא לאלו שדרשו דמוקרטיה. מטרתם הייתה להחזיר את אימרה נאג' למהפכה, כך שמ-24 באוקטובר 1956, הם כבר לא ראו את הטעם בהסלמה נוספת של האירועים והפיכתם למהפכה. עם זאת, דרישות החוג כבר עלו באירועים לפני ה-23 באוקטובר, כאשר סטודנטים מהאוניברסיטה שהתאספו באגודת הסטודנטים הביעו לראשונה בגלוי את דרישתם לבחירות חופשיות בעתיד.
היווצרות החוג
הרעיון של יצירת החוג הופיע בתחילת 1955, אבל אז איש לא חשב על אפשרות של תנועה עם קו שונה מהקו הרשמי. הרעיון היה ליצור קבוצת דיון לאינטלקטואלים קומוניסטים צעירים במסגרת אגודת הנוער הקומוניסטית DISZ. מנהיגי ה-DISZ בחרו בקומוניסט הצעיר והמנוסה גאבור טאנצוש (היהודי) כמנהיג החוג, שהיה מחסידיו של אימרה נאג', אך ציפו ממנו, כמרקסיסט, שיצליח לעצור את פריצת הרעיונות ה"בורגניים" וה"לאומיים".
חוג פטפי נוסד אמנם במרץ 1955, אך המשימה האמיתית שלו, ארגון דיונים פתוחים, התאפשר רק אחרי הקונגרס ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
טאנצוש, המזכיר, נתן לדיונים מקום פתוח ונרחב בהרבה ממה שדמיינו במקור ב-DISZ. בפועל הוא עשה כמעט רק עבודה ארגונית, כמעט ולא נאם, ובישיבות החוג חסרו נאומי הפתיחה הארוכים והריקניים הרגילים שהיו נהוגים אז. הוא אפילו הרשה לעצמו לארגן ערב ספרותי יוגוסלבי באפריל 1956 - שנחשב לכפירה באותן שנים שבהן היחסים בין הגוש הסובייטי ליוגוסלביה של טיטו היו בשפל.
פעולת החוג עד האיסור
האירוע הציבורי הראשון של החוג נערך רק ב-1956. בין האביב לסתיו 1956, ארגן החוג 12 דיונים/ויכוחים חשובים. בין אלה, התגובה הגדולה והעוצמתית ביותר עורר "דיון העיתונות" שאורגן ב-27 ביוני והוביל להפגנה.
דיון העיתונות
הוויכוח ב-27 ביוני, שגרם לסטיגמה, לכתם על החוג, הוליד אירועים שהיו חסרי תקדים בהונגריה תחת הטוטליטריות הקומוניסטית. כוחה הכולל של קליקת ההנהגה הקומוניסטית בראשות ראקושי כבר היה בתהלך של היסדקות.
כך הודיע הפובליציסט של עיתון המפלגה "סאבאד נפ", כלומר "עם חופשי" (Szabad Nép) על הפגישה ב-24 ביוני.
בין היתר, הסופר טיבור טרדוש וטיבור מראי, שהודח בעבר מסאבאד נפ, נאמו בפגישה בתמיכה באימרה נאג' ובצורך בחופש העיתונות.
בערב ה-22 באוקטובר 1956 (יום לפני פרוץ המרד) אימצה ישיבת החוג החלטה שבה הם דורשים את כינוס ההנהגה המרכזית של ה-MDP, הדרת ראקושי מההנהגה, מהאספה הלאומית (הונגריה) ומהמועצת הנשיאות, והכללתו של אימרה נאג' במקומו בעבודת ההנהגה והממשלה ב"מקום ראוי".
עם עלייתו לשלטון של אימרה נאג', חברי חוג פטפי חשבו שהאירועים הסתיימו, בהתחלה גם טאנצוש חשב שתפקידם התמלא והסתיים. עבור חוג פטפי נסגר גם השביל בכיוון השני, לעבר כוחות השיקום הקומוניסטי. לאחר שאימרה נאג' הודה ב-28 באוקטובר כי מתרחש מרד לאומי, השתתף טאנצוש בארגון הוועדה המהפכנית האינטלקטואלית ההונגרית באוניברסיטת אטווש לוראנד וחתם על המניפסט בשם חוג פטפי. ב-3 בנובמבר נולדה הכוונה לכנס מחדש את חוג פטפי על מנת להשתמש בסמכותו כדי לסייע בייצוב השלטון, אך הפלישה של צבא ברית המועצות להונגריה ב-4 בנובמבר סיכלה תוכנית זו.
כל זה, כמו גם היחס הידידותי הקודם של האימרה נאג' כלפי החוג, הספיק כדי שהחוג יסווג בין תומכי המרד בזמן התגמול והענישה. בזה הסתיימה ההיסטוריה הקצרה של החוג. מועצת בית המשפט העממי של בית המשפט העליון, בראשות פרנץ וידה גזר על טאנצוש 15 שנות מאסר, לריצוי בכלא המחמיר במריאנאוסטרה (הוא קיבל חנינה באביב 1962).
ספרות בנושא
הדיונים של חוג פטפי מבוסס על רשומות אותנטיות (Kelenföldi Kiadó, ELTE, Mússák, 1956 Institute, 1989–1994) כרכים של הסדרה:
הקומסומולץ המוסקבאי
הקומסומולץ המוסקבאי (ברוסית: Московский комсомолец) הוא עיתון יומי במוסקבה עם תפוצה המתקרבת למיליון ומכסה בעיקר חדשות וידיעות כלליות. העיתון נוסד בשנת 1919 והוא נחשב כיום לעיתון הנוטה לפרסם ידיעות סנסציוניות או פרובוקטיביות על הפוליטיקה והחברה הרוסית. בין השאר, העיתון היה הראשון להפיץ את השמועה לפיה ולדימיר פוטין מנהל מערכת יחסים עם הספורטאית והפוליטיקאית אלינה קבאייבה.
העיתון זכה לפרודיה ספרותית כשהופיע כעיתון מרכזי בסדרת הספרים של בוריס אקונין "תיבת פנדורין". בסדרה העיתון מוזכר בשם "הבוגומולץ המוסקבאי".
היסטוריה
העיתון פורסם לראשונה על ידי ועדת מוסקבה של הקומסומול ב-11 בדצמבר 1919 בשם הקומונאר הצעיר (ברוסית, "Юный коммунар"). במהלך השנים הבאות העיתון שינה את שמו מספר פעמים, כך מספר חודשים לאחר הגיליון הראשון הוא נקרה יונושסקאיה פראבדה (ברוסית: Юношеская правда, "אמת נוער"). בשנת 1924, לאחר מותו של לנין, שמו שונה למולודוי לנינץ (ברוסית: Молодой ленинец, "איש לנין הצעיר"). העיתון קיבל את שמו הנוכחי בספטמבר 1929.
בשנים 1931–1939 הפסיקה העיתון לפרסם. הוא קם לתחייה בשנת 1940 אך לא לזמן רב: המלחמה קטעה את הפרסום שוב באוגוסט 1941. ההוצאה לאור התחדשה רק ב-2 באוקטובר 1945. עד 1990 שימש כשופר עיריית מוסקבה והוועדה המוסקבאית של הליגה הקומוניסטית הצעירה הלניניסטית. בשנת 1991, עם גל ההפרטה, צוות העורכים השתלט על מערכת העיתון.
עורכים ראשיים
מאז 1983 משמש פאבל גוסב כעורך ראשי.
תוכן
העיתון מתמחה בפרסום חומרים חברתיים ופוליטיים אקטואליים, סקרים כלכליים, חדשות עירוניות, ידיעות עירוניות ומידע מגוון.
פרסי ZD
העיתון ידוע גם כמארח את מצעד הלהיטים הוותיק ביותר ברוסיה - זבוקובאיה דורוז'קה (ברוסית: Звуковая Дорожка, "מסלול הקול"). הוא נוסד בסתיו 1975 על ידי ארתור גספריאן ופורסם מדי חודש בעיתון מאז 1977. המצעד נקרא גם פרסי ZD, הוא מכיל להיטים רוסים ובינלאומיים כאחד. מאז 2003 הוא מוצג בטקס באולמות קונצרטים ונחשב לאחד מפרסי המוזיקה הרוסית הגדולים והחשובים.
תפוצה
יש לו תפוצה מודפסת של בין 700,000 ל-930,000 עותקים.
לבנית
לבנית (שם מדעי: Egretta) היא סוג של עופות מים ממשפחת האנפתיים. לא כל המינים המכונים לבנית שייכים לסוג זה. לבנית גדולה למשל שייכת לסוג אנפה.
הלבנית היא עוף שצבעו לבן, אפור או סגול בהיר והיא מצויה לחופי ימים, ביצות או אגמים. היא בעלת רגליים עם קרומי שחייה ומקור צהוב ארוך וחד שאיתו היא חוטפת דגים וצפרדעים מהמים. לחלק מהלבניות נוצות ראש פרועות.
הלבניות חיות ברחבי כל היבשות וחלקן חיות גם בישראל.
מיון
מיני אנפית הבקר שויכו בעבר לסוג אך כיום שייכים לסוג נפרד בעוד המינים לבנית גדולה ולבנית בינונית הועברו לסוג אנפה.
למדא ורשה
למדא ורשה (פולנית: Stowarzyszenie Lambda Warszawa) הוא ארגון הלהט"ב הפולני הפועל עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב בשטחי המדינה הוותיק ביותר בפולין. הוא נוסד באוקטובר 1997 על ידי פעילי "מרכז קשת בענן" אשר היה קיים בין השנים 1995-1997. כארגון ציבורי, מטרתו היא ליצור זהות חיובית עבור חברי קהילת הלהט"ב הפולנית ולבנות סובלנות חברתית כלפי מיעוטים מיניים.
בשנת 2004 רכש הארגון מעמד של ארגון אינטרס ציבורי (OPP), ומאז מוגדר כחלק מפדרציית מזוביה.
תחומי פעילות
למדא ורשה הוא ארגון הלהט"ב הראשון והיחיד בפולין המעניק מענקי מיקרו לארגונים נוספים המסייעים לחברי הקהילה במסגרת "קרן סטונוול: מיקרוגרנט קרן למדא ורשה", תחרות הקרן הראשונה הושקה ב-28 במאי 2009.
ז'אן פרה
ז'אן פרה (בצרפתית: Jean Ferrat, שמו מלידה: Jean Tenenbaum – ז'אן טננבום; 26 בדצמבר 1930 – 13 במרץ 2010) היה זמר-יוצר, מלחין ומשורר יהודי-צרפתי. נודע בין היתר בהלחנת שירי לואי אראגון וביצועם. כמה משיריו מבטאים אהדתו לאידיאליים של השמאל בצרפת.
ילדות וצעירות
ז'אן פרה נולד בשנת 1930 בווקרסון (Vaucresson) במחוז רמות הסן (Hauts-de-Seine) כצעיר מבין ארבעה ילדיה של משפחה מעוטת אמצעים. האב, מנשה טננבאום (1942-1886) היה יהודי מיקטרינודר, דרום רוסיה, צורף במקצועו, אשר היגר לצרפת בשנת 1905 והתאזרח בשנת 1928. האם, אנטואנט מאלון (1964-1888) הייתה צרפתייה ילידת פריז בעלת שורשים בחבל אוברן. הייתה בצעירותה פועלת בבית חרושת לפרחים מלאכותיים. בעקבות נישואיה עם בעלה, איבדה לפי החוק את האזרחות הצרפתית והיא הוחזרה לה אחרי התאזרחותו. לז'אן הייתה אחות בכורה, רמונד (ילידת 1916), ושני אחים - אנדרה (יליד 1918) ופייר טננבאום (יליד 1925). בימי מלחמת העולם הראשונה התנדב האב כפועל בסדנה של חיל האוויר בשנים 1918–1921 התגוררו ביישוב דראוויי ואחר כך התיישבו בבית פרטי בווקרסון. טננבאום האב פתח בית מלאכה לצורפות ברחוב טורן 132 ברובע השלישי של פריז. את האהבה למוזיקה ולשנסון קיבל ז'אן מהוריו. הם בקרו תכופות את האופרה קומיק והאם ידעה לשיר אריות מהאופרות "לאקמה של ליאו דליב ומאנון מאת ז'ול מאסנה. בשנת 1935 עברה משפחה לגור בוורסאי, שם למד ז'אן במכללת ז'ול פרי.
ימי מלחמת העולם השנייה
ב-1939 התנדב שוב האב בשירות הצבא בצרפתי. אולם בעקבות הכיבוש הנאצי אולץ לסבול את המגבלות שנכפו על ידי משטר וישי ובשנת 1942 חויב לשאת גם את הטלאי הצהוב. סירב להימלט ל"אזור החופשי".בקיץ 1942 הוא נעצר, נשלח למחנה הריכוז בדראנסי וב-30 בספטמבר 1942 נשלח בשנת לאושוויץ, שם נספה. תאריך מותו נקבע ב־5 באוקטובר 1942. הזמר הזכיר את מות אביו בשירו "Nul ne guérit de son enfance'' (איש אינו מתרפא מילדותו) על אותן השנים הוא סיפר בראשיון אצל ברנאר פיבו:
ראול בלאיש, ע' 1–2.
בשנות ה-1950 המוקדמות הופיע פרה בקברטים פריזאים. בהמשך נמנע מלאמץ סגנון מוזיקלי יוצא דופן ובחר להישאר נאמן לעצמו, לידידיו ולקהל שלו. בשנת 1956 העביר לתווים את שירו של לואי ארגון, "Les yeux d'Elsa" ("העיניים של אלזה" ) שבוצע על ידי אנדרה קלאבו ופרסם את שמו כמלחין. ב-1958 הקליט את הדיסק בראשון מבלי לזכות להצלחה. הקריירה שלו פרצה אחרי שיתוף הפעולה שלו עם המוציא לאור ז'ראר מס (Gérard Meys) שהפך לידיד קרוב. חתם חוזה עם בית ההקלטות דקא (Decca) ובשנת 1960 הוציא את הדיסק השני "Ma Môme" בהפקתו המוזיקלית של מס. בשנת 1961 התחתן פרה עם כרסטין סוור, זמרת ששרה כמה משיריו. היא נפטרה בשנת 1981 בגיל 50.
באותה תקופה התוודע פרה ללאלן גוראגר שעיבד את שיריו. בשנת 1961 הוציא פרה את אלבום הבכורה שלו Deux Enfants du Soleil ("שני ילדי השמש"). כמו כן כתב שנסונים עבור זיזי ז'אנמר והופיע איתה באולם אלהמברה למשך חצי שנה. האלבום הבא "Nuit et Brouillard" ("לילה וערפל") זיכה אותו בגראן פרי של הדיסק מטעם אקדמיית שארל קרו. בשנת 1965 ערך פרה שוב סיורי הופעות אולם החל משנת 1973 הפסיק להופיע על הבמה.
חיים פרטיים
פרה היה נשוי פעמיים:לזמרת כריסטין סוור, ששרה כמה משיריו ונפטרה בשנת 1981 בגיל 50. אחר כך - לקולט לאפון (Colette Laffont), מורה במקצועה, , הוא נפטר בשנת 2010 בגיל 79 באובנה (Aubenas) במחוז ארדש אחרי מחלה ממושכת. את שנותיו האחרונות בילה בכפר הקטן אנטרג-סור-וולאן (Antraigues-sur-Volane) בארדש.
לקריאה נוספת
(ראול בלאיש - על ז'אן פרה - בחוברת האלבום עם אינטגרלת יצירותיו של ז'אן פרה)
Culpables
Culpables (באנגלית: Guilty, ובעברית: אשמים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י, ביחד עם הזמר אנואל AA, מתוך האלבום Ocean. השיר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע אל המקום השישי במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קרול ג'י ואנואל AA, והופק על ידי כריס ג'דאי וגבי מיוזיק. באפריל 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את מעמד היהלום הלטיני לשיר, על סך מכירות של כ-600,000 עותקים במדינה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קרול ג'י ב-13 בספטמבר 2018. הקליפ בוים על ידי חוסה אמיליו סאגארו. ביממה אחת, הצליח הקליפ לצבור למעלה מ-10 מיליון צפיות.
אוסטין קאר
אוסטין קאר (באנגלית: Austin Carr; נולד ב-10 במרץ 1948) הוא כדורסלן עבר ששיחק בעמדת הקלע. כיום משמש כפרשן כדורסל.
קריירה
קאר, ששיחק במכללות במדי אוניברסיטת נוטרדאם, מחזיק בשיא נקודות למשחק בטורניר אליפות המכללות בכדורסל: 61 נקודות. השיא נקבע ב-1970, עוד בטרם חוקי הזריקה לשלוש נכנסו לתוקף, ולא נשבר מאז. קאר נחשב לאחד מגדולי שחקני כדורסל המכללות בכל הזמנים ואף נכלל בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
קאר נבחר בבחירה הראשונה בדראפט 1971 על ידי קבוצת קליבלנד קאבלירס שקמה שנה קודם, ואת מרבית הקריירה המקצוענית שלו שיחק קאר בקבוצה. קאר הוביל את הקאבלירס להעפלה ראשונה לפלייאוף בעונת, הישג אותו שחזר עם הקבוצה גם בשתי העונות הבאות. ב-1980 עזב את הקאבלירס, וכמחווה של כבוד לתרומתו הוחלט בקבוצה ששחקנים לא ילבשו את גופייה מספר 34 בה שיחק במרבית תקופתו בקבוצה. במהלך עונת שיחק קאר בדאלאס מאבריקס ובוושינגטון בולטס, ולאחר מכן פרש מכדורסל. לאורך הקריירה העמיד ממוצעים של 15.4 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
חזה בקר
חזה בקר או בריסקט הוא נתח בשר מהחזה או מהחזה התחתון של בקר בוגר או עגל. מכיוון שלבקר אין עצמות בריח, שרירים אלו תומכים בכ-60% ממשקל הגוף של בקר עומד או נע, ולכן עשירים ברקמת חיבור ויש לבשלם בישול ארוך.
שיטת בישול
בארצות הברית נהוג לעשן את חזה הבקר במעשנות ייעודיות, לרוב לאחר כיסויו בתערובת תבלין. לרוב נהוג לעשן עם עצי אגוז, אלון, היקורי או מסקיט, לפעמים אף כמקור החום המרכזי. המאכל המוגמר נחשב בקטגוריית הברביקיו, ופופולרי במיוחד בטקסס שם הוא נחשב המאכל הרשמי של המדינה. עישון הבשר מתבצע בטמפרטורות נמוכות (בין 110 ל-140 מעלות צלזיוס) ולוקח שעות רבות, לכן מסעדות ברביקיו רבות וגם טבחים ביתיים נוהגים לעשן את חזה הבקר במהלך הלילה.
בבריטניה החזה לרוב לא מעושן, אלא מבושל כצלי קדירה עם ירקות שורש ותבלינים עדינים. בגלל מחירו הזול של הנתח, מנה זו נחשבת מנת הדגל של מעמד הפועלים הקוקני.
ב המזרח אירופי החזה מוגש כצלי קדירה בחגים כדוגמת ראש השנה ופסח. מטעמי כלכלה וכשרות, נתח זה היה אחד מהנתחים הפופולרים בקרב יהודי אשכנז. חזה הוא גם הנתח הפופולרי ביותר להכנת קורנד ביף ופסטרמה. בקהילה היהודית במונטריאול קיים מאכל בשם בשר מעושן בסגנון מונטריאול, קרוב משפחה של פסטרמה, העשוי גם הוא מחזה בקר. בהונג קונג, הנתח מבושל בנוזל בישול ארוך עד לריכוך ומוגש בדרך כלל במרק עם אטריות או בתבשיל קארי.
קורנל
{{פירושונים|
לורי מטקאלף
ביוגרפיה
מטקלף נולדה בקרבונדייל, אילינוי, הבכורה מבין שלושה ילדים. היא, אחיה ג'יימס ואחותה לינדה גדלו באדוארדסוויל, אילינוי, שלדבריה "לא נמצא ליד תיאטרון." אביה, ג'יימס, היה מנהל התקציב באוניברסיטת דרום אילינוי-אדוארדסוויל. הוא נפטר בתתאומיות בשנת 1984. אמה, ליבי, הייתה ספרנית. דודתה הגדולה הייתה המחזאית זוכת פרס פוליצר זואי אקינס. היא בוגרת אוניברסיטת מדינת אילינוי, מחזור 1976. בזמן לימודיה עבדה כמזכירה בקולג'.
תיאטרון
מטקאלף למדה באוניברסיטת המדינה של אילינוי וקיבלה את תואר ראשון באמנויות בתיאטרון בשנת 1976. במהלך לימודיה, היא פגשה סטודנטים למשחק, ביניהם ג'ון מלקוביץ', גלן ראדי, ג'ואן אלן, טרי קיני וג'ף פרי, ששני האחרונים, יחד עם חברו לכיתה בבית הספר התיכון של פרי, גארי סיניז הקימו את להקת תיאטרון "Steppenwolf" בה החלה מטקאלף את הקריירה. מטקאלף נסעה לניו יורק כדי להופיע בהפקת "סטפנוולף", שהוצגה באוף-ברודוויי של המחזה "Balm in Gilead" מאת לנפורד וילסון על משחקה במחזה זכתה בפרס אובי לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1984 ופרס עולם התיאטרון לשנים 1984–1985 בקטגוריית השחקנית הראשית ביותר בסרט הופעה בברודוויי או אוף ברודוויי.
מטקאלף עברה לניו יורק והחלה לשחק בהפקות תיאטרליות בהן "נובמבר" בברודוויי של דייוויד מאמט ב-2008. על משחקה במחזה קיבלה מועמדות לפרס טוני.
ביוני 2009, מטקאלף שיחקה במחזהו של ג'סטין טאנר "Voice Lessons" עם פרנץ' סטיוארט, שהוצג בהוליווד. לאחר מכן שיחקה במחזות "יומן חוף ברייטון" ו"בדרך לברודוויי", בבימויו של דייוויד קרומר. הפקת "יומן חוף ברייטון", נמשכה תשע הופעות באוקטובר 2009, והפקת "בדרך לברודוויי" בוטלה לפני הבכורה.
בספטמבר 2010, חזרה מטקאלף ל"סטפנוולף" וכיכבה במחזה של ליסה ד'אמור, "דטרויט". ב-2011, היא הופיעה במחזה "The Other Place", שנכתב על ידי שר ווייט, בבימויו של ג'ו מנטלו. היא זכתה בפרס לוסיל לורטל לשנת 2011, בקטגוריית השחקנית הראשית המצטיינת, ובפרס אובי לשנת 2011, על הופעתה במחזה.
בשנת 2012, מטקאלף הצטרפה לדייוויד סושה בהפקת ווסט אנד של המחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין אוניל, שעליו הייתה מועמדת לפרס "Evening Standard Theatre" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2013, הפקת המחזה "The Other Place" עברה לברודוויי כשמטקאלף חזרה על תפקידה וזכתה במועמדות לפרס הטוני. בהצגה זו היא כיכבה עם בתה, זואי פרי. בשנת 2013, מטקאלף שיחקה במחזה באוף-ברודוויי של ברוס נוריס, "Domesticated" עם ג'ף גולדבלום בתיאטרון מיצי ניוהאוס במרכז לינקולן. על הופעתה היא הייתה מועמדת לפרס ליגת הדרמה לשנת 2014, ולפרס "הדרמה דסק" באותה שנה לשחקנית מצטיינת במחזה.
בשנת 2015, היא שיחקה בתפקיד אנני ווילקס בהפקת ברודוויי של מיזרי מאת סטיבן קינג, לצד ברוס ויליס. ההצגה עלתה בבכורה ב-15 בנובמבר 2015 בתיאטרון ברודהרסט. הצגה זכתה זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, אך הביצועים של מטקאלף זכו לשבחים רבים. היא הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה, המועמדות השלישית שלה לטוני.
מטקאלף הופיעה בברודוויי במחזה "בית בובות: חלק 2" של לוקאס האנת, עם כריס קופר. ההצגה הוצגה בתיאטרון ג'ון גולדן, בבכורה באפריל 2017. מטקאלף זכתה לשבחי המבקרים על הופעתה וזכתה בפרס הטוני הראשון שלה, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזה. בשנה שלאחר מכן הופיעה מטקאלף בברודוויי במחזה "שלוש נשים גבוהות" לצד גלנדה ג'קסון ואליסון פיל. המחזה הוצג בתיאטרון ג'ון גולדן. על משחקה היא זכתה בפרס טוני השני ברציפות שלה, הפעם עבור השחקנית הטובה ביותר במחזה. מטקאלף גילמה את הילרי קלינטון לצד ג'ון לית'גו בתפקיד ביל קלינטון בהצגה "הילרי וקלינטון" של המחזאי לוקאס האנת בברודוויי ב-2019. המחזה הוצג בתיאטרון ג'ון גולדן ובוים על ידי ג'ו מנטלו ומספר סיפור בדיוני על מסע הבחירות של הילרי קלינטון לנשיאות ב-2008. ההצגה הועלתה מ-18 באפריל 2019 עד 23 ביוני 2019. מטקאלף הייתה מועמדת לפרס הטוני לשנת 2019, של משחקה בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר במחזה.
בשנת 2020, מטקאלף החלה להופיע בעיבוד לסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" של אדוארד אלבי. את ההפקה ביים ג'ו מנטלו ומטקאלף שיחקה בו לצד רופרט אוורט. ההצגה הוצגה בתיאטרון בות' מ-3 במרץ 2020 עד 11 במרץ 2020. ההפקה בוטלה עקב מגפת הקורונה.
בפברואר 2020 פורסם כי מטקאלף תשחק במחזה מותו של סוכן של ארתור מילר לצד נייתן ליין.
טלוויזיה
בין השנים 1980–1981 שיחקה מטקאלף בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב". בשנת 1988, מטקאלף הופיעה לראשונה בתפקיד הידוע ביותר שלה כג'קי האריס, בקומדיית המצבים המצליחה של ABC, "רוזאן", לצד רוזאן בר וג'ון גודמן. על הופעתה היא הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית השחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית, קטגוריה בה זכתה שלוש פעמים ברציפות, מ-1992 עד 1994 מטקאלף הופיעה במהלך כל תשע העונות של הסדרה.
במהלך תקופה זו, היא הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות כגון, "המלך היל" בשנת 1997, "דארמה וגרג" (1997) ו"מפגשים מהסוג האישי" (1998). האחרון שבהם הביא את המועמדות הראשונה שלה לפרס אמי לפריים טיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית.
מ-1999 עד 2001, מטקאלף הופיעה עם נורם מקדונלד בסדרה "המופע של נורם" (לימים יותר נודעה הסדרה בשם "נורם"), שרצה במשך שלוש עונות (1999–2001), ומאוחר יותר כיכבה לצידו של נייתן ליין בסדרה הקומית "צ'רלי לורנס" משנת 2003. הסדרה בוטלה לאחר שידורם של שני פרקים.
במהלך תקופה זו, למטקאלף היו תפקידי אורח בסדרות בהן "פשוט נהדרת", "מלקולם באמצע", "פרייז'ר", "פורטלנדיה", "ללא עקבות", ו"האנטומיה של גריי", בה שיחקה לצד בעלה לשעבר ג'ף פרי. תפקידיה בסדרות "מונק" ו"עקרות בית נואשות" זיכו אותה בשתי מועמדויות נוספות לפרס אמי לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית.
בשנת 2007, מטקאלף הופיעה לראשונה בתפקיד מרי קופר, אמו של שלדון קופר, אחת הדמויות הראשיות, בקומדיית המצבים המצליחה של CBS, "המפץ הגדול". היא חזרה על התפקיד במהלך שתים עשרה עונותיה של הסדרה. הופעתה זיכתה את מטקאלף במועמדותה הרביעית לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית לשנת 2016. בתה זואי פרי מגלמת את הגרסה צעירה יותר של דמותה, מרי בסדרת הספין-אוף של המפץ הגדול, "שלדון הצעיר".
מ-2013 עד 2015, שיחקה בסדרה הקומית "מחזיקות מעמד". היא הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית השחקנית הראשית המצטיינת בסדרה קומית. ''
ב-28 באפריל 2017, פורסם על חידושה של הסדרה רוזאן וכי מטקאלף יחד עם רוב צוות השחקנים המקורי יחזרו לשחק בסדרה. ב-16 במאי 2017, המפיקים אישרו ששמונה פרקים ישודרו ב-2018 ב-ABC. ב-29 במאי 2018, בעקבות התבטאויות גזעניות שפרסמה רוזאן בר בטוויטר בנוגע ליועצת הנשיא לשעבר ברק אובמה ולרי ג'ארט, ביטלה ABC את הסדרה לאחר עונה אחת. מטקאלף שיחזרה את תפקידה ברוזן בקומדיית המצבים הקונרים, ספין-אוף של הסדרה "רוזאן" ללא מעורבותה של רוזאן בר שהוקרנה לראשונה בסתיו 2018. בשנת 2018, זכתה בפרס אמי חמישי בפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית על משחקה על בסדרה "רוזאן".
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "הנושרת".
קולנוע
הופעתה הראשונה של מטקאלף על המסך הייתה בתפקיד ללא קרדיט בקומדיה "חתונה" של רוברט אלטמן בשנת 1978. במהלך שנות ה-80, מטקאלף שיחקה בתפקידי משנה בסרטים פופולריים רבים, בהם הקומדיה של סוזן זיידלמן, סוזאן סוזאן משנת 1985 ובסרט הקומדיה של ג'ון יוז "הדוד באק" משנת 1989.
מטקאלף דיבבה את "אמו של אנדי" בסרט האנימציה של דיסני - פיקסאר צעצוע של סיפור משנת 1995, וחזרה לדבב קולה של אמו של אנדי בסרטי ההמשך "צעצוע של סיפור 2", "צעצוע של סיפור 3" ו"צעצוע של סיפור 4". כל ארבעת הסרטים זכו להצלחה כלכלית, והכניסו יותר ממיליארד דולר. ב-1997 היא גילמה את דבי סולט בסרט האימה "צעקה 2". דמותה התגלתה בסוף הסרט לא רק כדי להיות לרוצח אלא גם לאמו של הרוצח מהסרט הראשון, בילי, תוך שימוש בשם בדוי - שמה האמיתי היה ננסי לומיס.
Ask.com
Ask.com (במקור: Ask Jeeves) הוא מנוע חיפוש אינטרנטי למענה שאלות שהוקם בשנת 1996 על ידי גרט גרונר ודייוויד וורט'ן בברקלי, קליפורניה. מטרתו של מנוע החיפוש היא לכוון את המחפש במהירות ובדיוק מיטבי אל העמוד העונה על שאלתו. במקרה בו הוא אינו מצליח למצוא מידע במאגר המידע שלו, הוא מפנה את המשתמש לאתרים אחרים על ידי מנועי החיפוש. התכונות המיוחדות של מנוע חיפוש Ask.com כוללות, בין היתר, מדריך מיוחד המוקדש רק לקניות יחד עם צפייה בשאלות שנשאלות ברגעים אלו ממש על ידי משתמשים אחרים. נכון ל-2008, מנוע חיפוש זה היה אחראי רק לכ-5% מכלל החיפושים בעולם.
לורי מטקאלף
קולנוע
בשנת 2002 היא דיבבה את שרה הוקינס בסרט האנימציה של דיסני, "כוכב המטמון". אף על פי שהסרט זכה לביקורות חיוביות, הסרט היה כישלון קופתי. ב-2006 היא דיבבה את לוסיל קרונקלהורן-רובינסון בסרט האנימציה הממוחשבת של דיסני "לפגוש את הרובינסונים".
Ask.com
סרגל הכלים של Ask.com, זכה לביקורות בשל התנהגותו כנוזקה והקושי להסירו מהמחשב באמצעים רגילים.
לורי מטקאלף
קולנוע
בשנת 2005, הופיעה בגרסה המחודשת של ג'ים קארי, "דיק וג'יין עושים את זה". בשנת 2006 הופיעה בדרמת ההתבגרות "החוק על פי ג'ורג'יה" עם ג'יין פונדה ולינדזי לוהן, ובדרמת המלחמה "הארכת שירות" משנת 2008 עם ראיין פיליפה, צ'נינג טייטום וג'וזף גורדון-לוויט.
Ask.com
היסטוריה
Ask.com במקור נקראה Ask Jeeves, כהמחשה של עוזר אישי שתפקידו לתת תשובות לכל שאלה שנשאלה. הרעיון המקורי מאחורי ASK Jeeves היה לתת למשתמשים מענה על שאלות יומיומיות וחיפוש של מילות מפתח. כיום, Ask.com  עדיין תומכת בשירות זה, יחד עם תמיכה בפתרון בעיות מתמטיות, מילון ועוד.
לורי מטקאלף
קולנוע
בשנת 2017, מטקאלף זכתה לשבחי הביקורת על הופעתה בסרט ההתבגרות של גרטה גרוויג, ליידי בירד. על הופעתה, היא הייתה מועמדת לפרסים רבים, כולל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, גלובוס הזהב, SAG, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, "בחירת המבקרים" ופרס "Independent Spirit".
חיים אישיים
בשנת 1983, מטקאלף נישאה לג'ף פרי, חבר מייסד שותף בלהקת התיאטרון "Steppenwolf". בשנת 1983 נולדה בתם זואי פרי. הם התגרשו בשנת 1986.
לאחר מכן החלה מאוחר יותר במערכת יחסים עם מאט רות', ששיחק לצידה בסדרה "רוזאן", בה גילם את החבר המתעלל שלה פישר. בנובמבר 1993, נולד להם בן, ויל, ואחר מכן נישאו. בתם, מיי אקינס, נולדה בשנת 2005 באמצעות פונדקאית. בשנת 2006 אימצו בן בשם דונובן. ב-26 בנובמבר 2008, נפרדו מטקאלף ורות' ובמאי 2014 התגרשו.
Ask.com
היסטוריה
בדצמבר 2007, Ask.com שחררה פיצ'ר הנקרא AskEraser, המאפשר למשתמשים להסיר עצמם ממעקב שאילתות החיפוש והסרת כתובת ה־IP וערכי ה"עוגיות" שלהם. בנוסף, הם הבטיחו למחוק את המידע לאחר 18 חודשים, גם אם פיצ'ר זה איננו מופעל. על מנת לאפשר פעילות תקינה של הפיצ'ר, יש לאפשר את מעקב ה"קוקיז" בדפדפן. ב-29 ביולי 2010 Ask.com השיקה שירות שאלות ותשובות. Ask.com שחררה את גרסת המובייל של שירות זה לקראת סוף שנת 2010. נכון לאוגוסט 2019, Ask.com מגיעה לכמאה מיליון משתמשים ברחבי העולם מדי חודש.
סגירתו של מנוע החיפוש
בשנת 2010, Ask.com נסגרה מפאת אי יכולתה להתמודד מול מנועי חיפוש פופולריים יותר, כגון גוגל.
כיום משתמשים באתר זה בעיקר בשביל לשאול שאלות ולא בשביל חיפוש אתרים. אתר זה משתמש באלגוריתם שונה (רשויות ורכזים) על מנת לחפש תושבות מדויקות ככל האפשר.
מידע על החברה
המשקיעים הראשונים ב-Ask.com היו "Highland Capital Partners", Institutional Venture Partners  וקבוצת RODA. כיום, בעליה של Ask.com הם (InterActiveCorp (IAC. מטה החברה של Ask.com ממוקם במרכז העיר אוקלנד, קליפורניה.
מניית ASK Jeeves נסחרה בנאסד"ק בין יולי 1999 ליולי 2005, תחת הסמל ASKJ. ביולי 2005, ASKJ נרכשה על ידי IAC במחיר של 1.85 מיליארד דולר. בשנת 2012, Ask.com ביצעה שתי רכישות כחלק מאסטרטגיה רחבה שקודמה על מנת שתוכל להציע יותר תוכן באתר. ב-2 ביולי 2012, Ask.com רכשה את חברת ההזנק nRelate. לאחר מכן, רכשה החברה את מנוע המידע About.com אשר נסגר בספטמבר 2012.
ב-14 באוגוסט 2014, Ask.com רכשה רשת חברתית פופולרית הידועה בשם Askfm, בה משתמשים יכולים לשאול משתמשים אחרים שאלות עם אופציה לאנונימיות. נכון ל-14 באוגוסט 2014, Ask.fm מנתה כ-180 מיליון משתמשים מדי חודש ביותר מ-150 מדינות ברחבי העולם.