cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלגוריתם בויאר-מור
עיבוד מקדים
ישנן שיטות שונות בנוגע לטבלאות חיפוש עבור כלל התו הלא מתאים, להלן גרסה פשוטה הפועלת בזמן קבוע: יוצרים מערך דו־ממדי שבו האינדקס הראשון הוא התו c באלפבית והאינדקס השני הוא האינדקס i בתבנית החיפוש. טבלת החיפוש תחזיר את המופע של c ב P עם האינדקס השני בגודלו j < i או -1 אם לא נמצא מופע. ההסטה המוצעת תהיה i - j, כשסיבוכיות הזמן הנדרשת היא O(1)  וסיבוכיות המקום היא O(kn), בהנחה של אלפבית סופי באורך k.
תיאור
הדגמה של הכלל עבור תבנית החיפוש ANAMPNAM. כלל הסיפא הטובה הוא כלל מורכב יותר ביחס לכלל הקודם. הוא הסיבה לכך שההשוואות נעשות מסוף תבנית החיפוש ולא מתחילה. הכלל מוגדר כך:
נניח כי עבור עימוד מסוים של תבנית החיפוש P ו T, תת-מחרוזת t של T מתאימה לסיפא של P, אך יש אי התאמה בהשוואה הבאה (בתו הקודם). במקרה זה מחפשים, במידה וקיים, את העותק האחרון  של t ב P כך ש  אינה סיפא של   P והתו הקודם ל  ב P שונה מהתו הקודם ל t ב P. נעשית הסטה של P קדימה כך שתת-המחרוזת  ב P מועמדת מול תת-המחרוזת t ב T. אם  לא קיימת, מזיזים את ההתחלה של P כך שתעבור את סוף ' ב T כך שהתחילית של התבנית המוסטת מתאימה לסיפא של t ב T''. אם לא קיימת הסטה כזו, מסיטים את P ב n מקומות קדימה. אם נמצא מופע של P, אז מסיטים את P כך שהתחילית של P המוסטת תתאים לסיפא של המופע של P ב T. אם לא קיימת הסטה כזו, מסיטים את P ב n מקומות, כלומר, מסיטים את P שתעבור את t.
עיבוד מקדים
כלל הסיפא הטובה דורש שתי טבלאות: אחת לשימוש במקרה הכללי, ואחת לשימוש כאשר המקרה הכללי לא מחזיר תוצאה משמעותית או שמתקיימת התאמה. טבלאות אלה יסומנו L ו - H בהתאמה. ההגדרות שלהן הם כדלקמן:
עבור כל תו i, L[i] הוא העמדה הגדולה ביותר שקטנה מ-n כך שהמחרוזת P[i..n] מתאימה לסיומת של P[1..L[i]] כך שהתו הקודם לסיומת לא שווה P[i-1]. L[i] מוגדר להיות אפס אם אין עמדה המקיימת את התנאי.
נגדיר את [H[i כסיומת הארוכה ביותר של P[i..n] שהיא גם קידומת של P, אם קיימת כזו. אם לא קיימת כזו, הערך של H[i] יהיה אפס.
את שתי הטבלאות האלה ניתן לבנות בזמן O(n) ובמקום O(n). עימוד ההזזה עבור האינדקס i ב P מוגדר להיות n - L[i] או n - H[i].ב-H נעשה שימוש רק אם L[i] הוא אפס או שנמצאה התאמה.
כלל גליל
אופטימיזציה פשוטה אבל חשובה של בויאר-מור הוצעה על ידי צבי גליל ב-1979. כלל גליל עוסק בהאצת ההשוואות שנעשות בכל עימוד, באמצעות דילוג על קטעים שידוע על התאמתם. נניח כי בעימוד k1, נעשית השוואה בין P ל T עד לתו c של T. אז אם P מוסט ל- k2 כך שתחילתו נמצאת בין c לבין k1, בשלב השוואה הבא הקידומת של P חייבת להתאים לתת המחרוזת [T[(k2 - n)..k1. לכן, אם ההשוואות מגיעות עד לעמדה k1 של T, ניתן להניח כי נמצא מופע של P מבלי לבדוק מעבר ל k1. בנוסף לשיפור היעילות של בויאר-מור, כלל גליל נדרש על מנת להוכיח זמן ריצה ליניארי במקרה הגרוע ביותר.
זמן ריצה
זמן הריצה במקרה הגרוע ביותר של אלגוריתם בויאר-מור כפי שהוצג במאמר המקורי הוא O(n+m), רק אם תבנית החיפוש אינה מופיעה בטקסט. תוצאה זו הוכחה לראשונה על ידי קנות', מוריס ופראט בשנת 1977, ואחרי כן על ידי גוביאס ואודליזקו ב-1980 עם חסם עליון של 5n השוואות במקרה הגרוע ביותר. ריצ'רד קול סיפק הוכחה עם חסם עליון של 3n השוואות במקרה הגרוע ביותר ב-1991.
כאשר תבנית החיפוש נמצאת בטקסט, זמן ריצה של האלגוריתם המקורי הוא O(nm) במקרה הגרוע ביותר. ניתן לראות זאת כאשר תבנית החיפוש והטקסט מורכבים מתו שחוזר על מנת. עם זאת, הכללתו של כלל גליל תורמת לזמן ריצה ליניארי בכל המקרים.
מימושים
קיימים מימושים שונים במגוון שפות תכנות. ב - C++, ספריית Boost מספקת מימוש כללי של חיפוש בויאר-מור תחת ספריית Algorithm. ב-Go קיים מימוש בsearch.go.
אלגוריתם בויאר-מור משמש גם את תוכנית החיפוש grep.
שאולי ומלחמת האזרחים
שאולי ומלחמת האזרחים (מכונה גם: הפתרון של שאולי) הוא מערכון סאטירי של ארץ נהדרת ששודר ב-23 במרץ 2021, יום הבחירות לכנסת העשרים וארבע, במהלכו הציגה דמותו של שאולי את הרעיון כי הפתרון היחיד למשבר הפוליטי בישראל הוא מלחמת אזרחים בין חלקי העם.
המערכון נכתב על ידי השחקן אסי כהן אשר מגלם את שאולי ועל ידי התסריטאים דור כאהן, יותם בקר, עומר ריבק ואילן שפלר, בבימוי ירון שילון.
רקע פוליטי
שנת 2021 לוותה במשבר פוליטי בישראל שהיה בעיצומו, לאחר שבשנים 2019–2021 התקיימו בישראל שלוש מערכות בחירות שבהן לא עלה בידי אף אחד מהמתמודדים להרכיב ממשלה מתפקדת לאורך זמן. מערכות הבחירות האלו באו לאחר כעשור שבו ראש ממשלת ישראל היה בנימין נתניהו ממפלגת הליכוד ולאחר מספר חקירות פליליות שהתקיימו כנגדו אשר בסופן הוגשו כתבי אישום בסעיפי שוחד ומרמה והפרת אמונים, מה שגרר מחאה ציבורית כנגדו, במהלכה התרחשו מספר אירועי אלימות משטרתית ואלימות מצד אנשי ימין כנגד מפגינים.
במהלך המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש, שהתפרקה לאחר מספר חודשים, הוטל לראשונה עונש מאסר כלפי אדם שפגע באלימות במפגינים נגד נתניהו.
מערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הרביעית מאז תחילת המשבר הפוליטי, התאפיינה בחרמות ופסילות הדדיות של רשימות ומפלגות. יש עתיד, תקווה חדשה, העבודה, ישראל ביתנו, מרצ, כחול לבן והרשימה המשותפת הצהירו כי לא ישבו בממשלתו של בנימין נתניהו. מנגד הצהירו המפלגות החרדיות ש"ס, יהדות התורה והמפלגה הדתית הציונות הדתית כי לא יתמכו בהקמת ממשלה אחרת שאינה בהובלת נתניהו. אביגדור ליברמן, יו"ר ישראל ביתנו, הכריז כי לא ישב בממשלה אחת עם החרדים, ואיילת שקד ממפלגת ימינה וגדעון סער מתקווה חדשה הודיעו כי מפלגותיהם לא תהיינה שותפות בקואליציה בהשתתפות מרצ. תעמולת הבחירות התרכזה בקיטוב בין המחנות, וחלקים מועטים ממנה אף כללו דמויות ובהן אדולף היטלר וסמיר קונטאר.
כתיבה והפקה
שנה קודם יציאת המערכון התקשר השחקן אסי כהן, המגלם את "שאולי", אל מולי שגב, העורך הראשי של תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת", והציג לו את המונולוג בו שאולי מדבר על מלחמת האזרחים, אותו העלה כהן על הכתב. בכתיבת המערכון השתתפו גם דור כהאן, יותם בקר, עומר ריבק ואילן שפלר.
מולי שגב תכנן לצלם ולשדר את המונולוג לרגל יום העצמאות 2021, אך בסופו של דבר הוחלט לשדר את המערכון בליל הבחירות לכנסת העשרים וארבע. המערכון כולו צולם באותו יום, לאחר שצולמו שלושה טייקים בלבד, בבימוי ירון שילון.
תוכן המערכון
שאולי (אסי כהן) ואשתו אירנה (ליאת הר לב) מתראיינים בביתם למהדורת החדשות בהנחיית איל קיציס. לשאלת המראיין, אירנה מספרת כי בבחירות האחרונות הצביעה לליכוד, לפני כן לרשימה המשותפת, לפני כן ש"ס, מרצ, יהדות התורה ולטהוניה. שאולי מספר כי בארבע מערכות הבחירות האחרונות הצביע פתק לבן עם ציור של איבר מין זכרי עליו, אך במערכת הבחירות הנוכחית הוא שוקל לא להצביע כלל. אירנה מצטרפת לדעתו וטוענת כי העם היהודי כבר איננו "העם הנבחר" אלא "העם הבוחר".
כשהמראיין מציין כי אי-הצבעה משמעה ויתור על הזכות הדמוקרטית של הבוחר, עונה שאולי בזלזול כי סבב מערכות הבחירות מוכיח כי ההצבעה אינה מועילה ועל כן, בצער, הוא מאמין כי הפתרון למשבר הפוליטי הוא מלחמת אזרחים. אירנה מביעה חרדה מסוימת מהרעיון. שאולי מסביר כי בעם קיימים יותר מדי מגזרים, לעומת העם השוודי לדוגמה, שבו לא נשמע מעולם על "שוודי מרוקאי" או "שוודי חרדי". אירנה מציעה שדווקא הגיוון הוא מה שיפה בעם היהודי, אך שאולי דוחה זאת ואומר כי הדבר היחיד שמשותף לחלקי העם בישראל הוא העובדה שניסו לרצוח אותם ברחבי העולם. לדבריו, זאת הסיבה להקמת מדינת ישראל ואין זאת עילה מספקת לקיום מדינה משותפת. הוא מוסיף כי אפילו החגים אינם מהווים גורם מחבר בין חלקי העם אלא הכל רווי בשנאה תהומית אחד כלפי השני.שאולי מצהיר כי כל מדינה שמכבדת את עצמה עברה מלחמת אזרחים, כמו העם האמריקאי, וגם הסורים תכף יקטפו לטענתו את פירותיה של מלחמת האזרחים במדינה. הוא טוען כי אין זה ראוי שהעם היהודי, עם התנ"ך, שיודע להילחם בזכות שירות החובה בצה"ל, לא יחווה מלחמת אזרחים.
על פי ההצעה, במלחמה ילחמו הפלגים השונים במדינה זה נגד זה: מזרחים נגד אשכנזים, ימנים נגד שמאלנים, עשירים נגד עניים, חרדים נגד חילונים. הערבים "יישבו בצד" ויזכו להילחם נגד הצד המנצח, מכיוון שמדינת ישראל כבר ניהלה נגדם מלחמות רבות ללא "תוצאה חיובית". לדבריו, המלחמה תהיה נגישה לכל אזרחי המדינה מפני שהיא תתנהל בכל רחבי המדינה. בנוסף, הוא מציע לשחרר את אסירי בתי הכלא בישראל על מנת שיוכלו להשתתף.
לקראת סיום מכריז שאולי כי.
שידור ורייטינג
המערכון שודר דרך קשת 12 ב-23 במרץ 2021, יום הבחירות לכנסת העשרים וארבע, כחלק מעונה 18 של "ארץ נהדרת". הוא רשם רייטינג של 25% עם 784 אלף צופים, והיה למשדר הרביעי הנצפה ביותר בישראל לשנת 2021 (לא כולל חדשות). סרטון המערכון צבר מעל לשלוש מיליון צפיות בערוץ הפייסבוק הרשמי של ארץ נהדרת, מעל למיליון וחצי ביוטיוב ומעל למיליון בטיקטוק.
קבלת המערכון בציבור הישראלי
המערכון גרר תגובות רבות בציבור הישראלי; ב"טיים אאוט" נכתב כי המערכון הפך לקלאסיקה מיידית. אלון עידן מעיתון "הארץ" כתב כי זהו מערכון מופתי, מושלם, והפרשנות הטובה ביותר לתוצאות הבחירות, ובסקר שערך ערוץ 12, דורג המערכון במקום הרביעי ברשימת המערכונים האהובים ביותר בתולדות ארץ נהדרת , ונכלל ברשימת "75 מערכונים ל-75 לישראל" של "ישראל היום".
עמי פרידמן מ"ישראל היום" הצהיר כי הטלוויזיה הישראלית שידרה את אחד הנאומים הנוקבים בתולדותיה. הוא תיאר את המערכון כקטע טלוויזיוני נדיר באיכותו, בעל כתיבה מושחזת וביצוע משובח, רגע טלוויזיוני שזוכה למעמד פולחן כבר בשידור הראשוני שלו. הוא ציין ששאולי אמר את מה שהרבה בציבור הישראלי חושבים לעצמם אבל מפחדים לומר, משהו פה כבר לא עובד. הוא כינה את המונולוג של שאולי כאחד המונולוגים החזקים והפוצעים ביותר שיצא לאסי כהן לדקלם, כזה שמשמש תזכורת לכך שאסי כהן הוא הקומיקאי הגדול ביותר שצמח בישראל בשנות האלפיים.
איל קיציס כינה את המערכון כאחד מהשיאים של התוכנית ומרגעי המופת של שאולי, שגיא בן נון מ"וואלה!" הסכים עמו והוסיף כי הוא התכתב עם המציאות בדרך מבהילה, במהומות בישראל (2021), שהיו לדבריו מעין מלחמת אזרחים. מור מלקר ממאקו הסכימה גם היא וכתבה כי שאולי אכן חזה את העתיד, משום שמה שקרה בזמן מבצע שומר החומות הזכיר בלא מעט מובנים מלחמת אזרחים, יסמין לוי מ"הארץ" כתבה כי פתרונו של שאולי הוא פתרון אפשרי למאבק כנגד ממשלת נתניהו , ואבישי סלע מ"טיים אאוט" כתב כי זהו היה מערכון פרובוקטיבי מזה ששודר שנה לאחר מכן.
לעומת זאת, רוגל אלפר מעיתון "הארץ" כתב כי המערכון אמנם מצחיק, מבריק, משוחק ומבוים מצוין אך הוא לא נחשב מערכון אמיץ והוא אינו יכול לשמש כסאטירה פוליטית מופתית או מכוננת. הוא טוען שהמערכון בורח מן האמת, בכך שהוא מציג את המחלוקות בחברה הישראלית כסכסוך אתני ולא אידאולוגי. הוא ציין כי המערכון בורח בפחדנות מהעיקר והתמקד בשטחי, בטפל ובטריוויאלי, והוסיף כי בכך ששאולי משווה לכל המצב נופך מטופש הוא הופך את מלחמת האזרחים לפחות מפחידה ממה שהיא באמת.
אזכורים בעקבות המחאה כנגד הממשלה ה־37 והרפורמה המשפטית
בעקבות המחאה כנגד ממשלת ישראל השלושים ושבע והרפורמה המשפטית רווחו האזכורים של המערכון בעיתונות הישראלית, בעיקר בתור נבואה העומדת להגשים את עצמה; אשר כהן הזהיר במצב הרוח מהתגשמותה של הבדיחה למציאות, דוד גורביץ' מ"גלובס" כתב כי מה שנשמע לפני כמה שנים כהומור דיסטופי קיצוני הופך לתמונת מראה מפחידה של החברה הישראלית , יעקב כץ מה"ג'רוזלם פוסט" כתב כי המצב בישראל עלול להידרדר למלחמת האזרחים אותה תיאר שאולי , ב-"Middle East Eye" נכתב כי המערכון מרגיש כמו נבואה מצמררת שמתגשמת , ורפאלה גויכמן מ"דה מרקר" כתבה ששאולי צדק וכי האופציה של מלחמת אזרחים נמצאת על השולחן.
על פי שוקי פרידמן מעיתון "הארץ", שאולי אולי היה הטריגר, אך הוא שיקף את המציאות הפוליטית שכבר הייתה קיימת, וכי שני הגושים הפוליטיים מתחרים בשאלה מי יהיה האשם במלחמת האזרחים הזו, חגי מטר מאתר +972 כתב כי המערכון התחבר למשהו עמוק בחברה הישראלית , ועינב עמרם אשרוב ממגזין "ליברל" תהתה האם שאולי צדק בכך שהצהיר כי "העם הזה לא נדבק" .ענת ג'ורג'י מ"דה מרקר" כתבה כי ייתכן והמונולוג של שאולי פספס את העובדה כי לא מלחמת עדות מתהווה במדינה כי אם מלחמת דת. ניצן פינקו מאתר "ynet" הביע דאגה מכך ש"הנבואה של שאולי" עומדת להתגשם, וניר וולף מ"ישראל היום" כתב כי מערכון מלחמת האזרחים של "ארץ נהדרת" מרגיש ריאליסטי מתמיד.
שאול אמסטרדמסקי כתב ב"מוסף כלכליסט" כי נראה שהפתרון של שאולי הוא הפתרון שאזרחי ישראלים הולכים אליו. כמו כן, המערכון שימש השראה לשלטים בהפגנות כנגד הממשלה והרפורמה.
העולם אינו מספיק
העולם אינו מספיק (באנגלית: The World Is Not Enough) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי והסרט התשעה עשר בסדרת סרטי ג'יימס בונד, אשר יצא לאקרנים ב-1999, והשלישי שבו מככב פירס ברוסנן כג'יימס בונד. במאי הסרט הוא מייקל אפטד ואת הספור המקורי והתסריט כתבו ניל פרביס, רוברט וייד וברוס פיירשטיין. מפיקי הסרט הם מייקל וילסון וברברה ברוקולי.
כותרת הסרט "העולם אינו מספיק" מקורה בתרגום האנגלי של המשפט הלטיני "Orbis non sufficit", שמובא ברומן "בשירות הוד מלכותה" ובעיבודו לקולנוע ומתואר שם כמוטו של משפחת בונד. עלילת הסרט נסובה על רציחתו של סר רוברט קינג בידי רנארד ומשימתו של בונד לאחר מכן להגן על בתו של קינג, אלקטרה, שבעבר הייתה שבויה בידיו של רנארד. במהלך משימתו, חושף בונד מזימה להעלות את מחירי הנפט על ידי גרימה להיתוך גרעיני במימי איסטנבול.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, אבל הוא גרף $361,832,400 ברחבי תבל.
עלילה
הסרט מתחיל כשבונד (פירס ברוסנן) מגיע לבנק שווייצרי בבילבאו, ספרד, כשהוא משיב סכום גדול של כסף ששייך לסר רוברט קינג, איל הון בריטי וידיד קרוב של M. בנוסף לכך שבונד דורש את הכסף הוא מחליט לגלות את האמת על מות עמיתו 0012 ומנסה לחקור את הבנקאי, אולם הבנקאי נרצח בידי ג'וליאטה דה וינצ'י (מריה גרציה קוצ'ינוטה) לפני שהוא מספיק לדבר. אחרי שהוא הורג בנקאי נוסף, נמלט בונד כדי שלא ליפול לידיה של המשטרה הבסקית. עם הגיעו ללונדון, קינג (דייוויד קולדר) נהרג מפצצה בתוך מטה MI6, הכסף שבונד השיב צויד בפצצה שהופעלה בידי הסיכה בדש בגדו של קינג. בונד מיד נחפז לתפוש את הפושע - הנערה שהציעה לו סיגרים בבנק בבילבאו – בסירה בנהר התמזה המרדף מסתיים במילניום דום, שם הרוצחת מנסה להימלט באמצעות כדור פורח. בונד אוחז בחבל של הכדור הפורח ומציע לה את ההגנה של MI6 בתמורה לשיתוף פעולה מצידה, אבל היא מסרבת ומפוצצת את הכדור הפורח, כשהיא הורגת את עצמה תוך כדי. בונד משחרר את כבל הבטיחות בו החזיק ונופל מרחק רב לתוך כיפה ונוקע את עצם הבריח אחרי שהוא נופל על צידו.
כשהוא נוכח בהלווייתו של קינג בסקוטלנד, טאנר (מייקל קיצ'ן) מודיע לבונד שמוציאים אותו לחופשה בגלל אי-כשירות רפואית עד שהוא יקבל אישור מהרופא. בונד משיג את האישור בדרך האופיינית לו (הוא מפתה את הרופאה ומתנה עמה אהבים) ואז יוצא כדי לגלות מי עומד מאחורי רציחתו של קינג. הוא מתחקה אחרי הכסף שהושב עד שהוא מגיע לרנארד, סוכן ק.ג.ב. לשעבר שהפך לטרוריסט. רנארד, שה-MI6 ניסו להתנקש בחייו, נותר עם כדור התקוע במוחו, שבהדרגה מקהה את חושיו הופך אותו לחסין לכאב, אם כי הכדור יהרוג אותו לבסוף. M ממנה את בונד להגן על בתו של קינג, אלקטרה (סופי מרסו); מכיוון שרנארד חטף אותה בעבר והחזיק בה כבת ערובה תמורת כופר, MI6 מאמינים שהוא מתכוון לפגוע בה בשנית.
בונד טס לאזרבייג'ן, שם מפקחת אלקטרה על בנייתו של צינור נפט שישתרע דרך הקווקז, מהים הכספי לטורקיה. בזמן טיול למסלולו המיועד של הצינור בהרים, מתקיפה את בונד ואלקטרה חוליית מתנקשים חמושים הטסים במצנחי רחיפה ממונעים. אחרי שבונד הודף את המתנקשים, הוא מבקר בקזינו שנמצא בבעלותו של מכרו הוותיק ולנטין זוקובסקי (רובי קולטריין שחזר לגלם את הדמות מגולדן איי) על מנת להשיג מידע על תוקפיה של אלקטרה, הוא מגלה שראש האבטחה של אלקטרה, דוידוף (אולריך תומסן) חובר בחשאי לרנארד (רוברט קרלייל). אחרי שהוא מבלה את הלילה עם אלקטרה, הוא מגיע למכוניתו של דווידוף החונה במסלול ההמראה, בונד הורג את דוידוף ועולה על המטוס בדרכו לבסיס טילים בליסטיים בין-יבשתיים הרוסי הממוקם בקזחסטן. שם מתחזה בונד למדען גרעין רוסי מיכאיל ארקוב (ג'ף נאטול) ונכנס למעבה האדמה, שם מטפלים בחומר הגרעיני ומגלה למה אנשיו של רנארד מצויים שם. הוא פוגש את ד"ר כריסטמס ג'ונס (דניס ריצ'רדס), פיזקאית גרעין אמריקאית שחושדת בזהותו. בתוך הבור, צופה בונד ברנארד מסיר את כרטיס ה-GPS וחצי מהכמות של הפלוטוניום מהפצצה. לפני שבונד מספיק להרוג אותו, ג'ונס חושפת את זהותו הבדויה, ורנארד גונב את הפצצה ובורח, משאיר את כולם למות בתוך הבור הממולכד שעומד להתפוצץ. בונד נמלט משם ביחד עם ג'ונס, אבל לא לפני שהוא מחזיר את כרטיס האיתור.
בונד שב לאזרבייג'ן ומגלה ל-M שאלקטרה לא כל כך תמימה כפי שהיא מעמידה פנים, ונותן לה את כרטיס ה-GPS כהוכחה לגנבה. בינתיים מתרחשת התקפת פתע על צינור הנפט, הפצצה שנגנבה מקזחסטן מחוברת לכלי רכב הנוסע בתוך צינור הנפט. בונד וג'ונס נכנסים לתוך הצינור, כשהם נוסעים בתוך כלי רכב אחר, בדרכם לעבר הפצצה. בניסיון לנטרל אותה, ג'ונס מגלה שחצי מהפלוטוניום חסר. בונד, שמבין שהוליכו אותם שולל מורה לה לקפוץ מכלי הרכב ולחכות עד שהפצצה תתפוצץ. בעקבות הפיצוץ, יוצר בונד קשר עם אנשי ה-MI6 ומגלה ש-M נחטפה. אלקטרה ורנארד נפגשים ב-Maiden's Tower באיסטנבול, שם הוא מחליף את החצי הנותר של הפלוטוניום. בתמורה, אלקטרה מעניקה לו מתנה, את M המוחזקת בתא קטן. רנארד מציב שעון מעורר לפני M ומבטיח לה שהיא תמות למחרת בצהרים.
באותו הלילה, בונד ניגש לזוקובסקי במפעל הקוויאר שלו בים הכספי, בהאמינו שהוא עובד עבור אלקטרה. כשבונד וג'ונס חוקרים אותו, מותקף לפתע המפעל בידי מסוקיה של אלקטרה, ומאשרים את חשדותיו של בונד. זוקובסקי מגלה שההסדר שלו עם אלקטרה היה בתמורה למסחר שהיא עשתה עם אחיינו ניקולאי, שהוא מפקד צוללת Victor III class. בונד וג'ונס נוכחים לדעת שמזימתו של רנארד היא להחדיר את הפלוטוניום הגנוב לתוך הכור הגרעיני של הצוללת. התוצאה של המעשה תהיה היתוך שיחריב עד היסוד את איסטנבול ויחבל בצינור הנפט של הרוסים בבוספורוס. צינור הנפט של אלקטרה מתוכנן לעקוף את איסטנבול החרבה, וערך הנפט שלה יעלה בחדות כתוצאה מכך. אחרי שהוא מרעיל את קפטן ניקולאי ואנשי צוותו, רנארד ואנשיו משתלטים על הצוללת ורנארד מנסה ליצור היתוך גרעיני בעזרת הפלוטוניום שברשותו. M, עדיין נושאת ברשותה את כרטיס האיתור, לוקחת את השעון המעורר ומשתמשת בסוללה שלו כדי לספק כוח למשדר של הכרטיס, ובונד, שנמצא ביחד עם זוקובסקי וג'ונס במטה סוכנות הביון המקומית מצליח לאתר את מיקומה.
באותו הזמן שבונד מגלה את מקום שביה של M, עובד של זוקובסקי מר בולון (גולדי) משאיר במקום פצצה בניסיון להרוג אותם ובורח. בונד וג'ונס יוצאים ללא פגע, אבל הם נשבים בידי בולון ומספר שכירי חרב של אלקטרה, שמשאירים שם את זוקובסקי, שנפגע מהפצצה ומוטל על הרצפה. לפני שהוא עוזב נותן רנארד לאלקטרה את כובעו של קפטן ניקולאי כמתנת פרידה. בונד כפות למתקן עינויים ספרדי עתיק, הגארוט, בעוד ג'ונס נלקחת לצוללת. זוקובסקי הפצוע מסתער לתוך החדר שבו אלקטרה מענה את בונד, ודורש לדעת איפה מצוי אחיינו. בונד מחווה בראשו לעבר השולחן שבו מונח כובעו של ניקולאי, זוקובסקי מבין שניקולאי מת, ואלקטרה מספיקה לירות בו באורח אנוש. בנשמתו האחרונה, זוקובסקי משתמש במקל שלו – שהוא רובה מוסתר, ויורה באזיקיו של בונד וכך משחרר אותו. בונד רודף אחרי אלקטרה, עוצר לרגע כדי לשחרר את M, ואז יורה באלקטרה למוות אחרי שהיא מסרבת להתקשר לרנארד ולדרוש ממנה שיבטל את תוכניתם הזדונית.
אחרי כן בונד צולל בעקבות הצוללת, ונכנס לתוכה. כשהוא על הסיפון, הוא מנהל קרב קצר עם אנשיו של רנארד ותוך כדי כך גורם בטעות לצוללת לצלול במקום לצוף על פני המים כדי שכוחות הביטחון יגלו אותה. הצוללת פוגעת בקרקעית, נתקעת בחרטומה בקרקעית הים וגורמת לגופה להישבר. בונד משיג את רנארד, שעסוק בדחיפת מוט הפלוטוניום לתוך הכור. בונד מניף עצמו לתא הלחץ ואז מחבר מחדש את זרנוק הלחץ וגורם לכור לפלוט החוצה את מוט הפלוטוניום שנורה לעבר גופו של רנארד והורג אותו. בונד וג'ונס נמלטים בעזרת צינור הטורפדו, משאירים את הכור המוצף להתפוצץ באופן בטוח מתחת לפני המים. באותו הערב, בונד וג'ונס מבלים באינטימיות עם שמפניה. M, ביחד עם Q החדש (ג'ון קליז) ואחרים בשירות החשאי מאתרים את השניים ביחד במצלמת דימות החום שבשרותם.
הפקה
צילומי האולפן נערכו בלונדון, בעוד ששאר הלוקיישנים נפרסו בספרד ובאזרבייג'ן. דייוויד ארנולד הלחין את הפסקול בסרט. שיר הנושא "The World Is Not Enough" בוצע על ידי להקת Garbage.
הפצת הסרט וביקורות
הסרט הוקרן לראשונה בסוף נובמבר בלונדון ובארצות הברית. הסרט היה הרווחי ביותר בתולדות הסדרה עד צאת הסרט למות ביום אחר. גם הביקורות היו אוהדות מאוד. הסרט היה מועמד לפרס סאטורן עבור סרט הפעולה הטוב ביותר. לעומת זאת, זכתה דניס ריצ'רדס בפרס פטל הזהב לשחקנית הגרועה ביותר, ובכך היה הסרט לראשון בסדרה הזוכה בפרס פטל הזהב.
מצר קיתרה
מצר קיתרה (באנגלית: Kythira Strait) הוא נתיב ימי בין האי קיתרה ודרום יוון. מצר קיתרה הוא חלק מהקשת ההלנית המערבית. אורכו כ־100 קילומטרים ורוחבו כ־31 קילומטרים. הוא ממוקם בין הפלופונסוס לאי כרתים.
ספינות רבות טבעו במיצר קיתרה, כולל המשחתת של הוד מלכותה HMS גרייהאונד (H05), הסיירת הקלה של הוד מלכותה HMS גלוסטר (62)  , ואניית הקיטור SS איברניה  שהוטבעה על ידי צוללת גרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה בשעה שהובילה 2,400 חיילים בריטים לאלכסנדריה.
סכנת ניווט
מצר קיתרה מהווה את אחד מאזורי הניווט המסוכנים ביותר בים התיכון. המצר בין קיתרה לכף מליאס תואר כמסוכן כבר בימים הקדומים על ידי יורדי הים היוונים. רוב התנועה הימית מאתונה, איסטנבול והים השחור למרכז ומערב הים התיכון עוברת דרך המצר ולעיתים קרובות הוא נתון לרוחות חזקות בכף מליאס. כדי לעקוף זאת, הנתיב הקצר והבטוח יותר עובר דרך מצר קורינתוס שהיה בשימוש מאז העת העתיקה הקלאסית, תחילה באמצעות מסלול דיולקוס היבשתי ובעת החדשה, דרך תעלת קורינתוס.
רעידות אדמה וצונאמי
מצר קיתרה ממוקם מבחינה גאולוגית בתוך הקשת ההלנית המערבית. בקשת ההלנית המערבית מתקיימת פעילות סייסמית ברמה גבוהה, כתוצאה מהעתק ים פעילים הנובעים ממפגש הלוחות של הלוח האפריקאי הנע צפונה ונוחת מתחת ללוח האירואסייתי. באזור המצר התנועה הסייסמית שנרשמה היא בסדר גודל של 0.3 סנטימטר בשנה. כמו כן, מדווח במצר על רעידות אדמה בעומקים רדודים ובינוניים, בדרגות עוצמה של עד 8.0 בסולם ריכטר.
מערכת אזהרת הצונאמי (TWS) של מצר קיתרה כוללת שני אלמנטים הקשורים זה בזה. האחת מבוססת על התצפיות הסיסמוגרפיות והשנייה קשורה להקלטות של מדי הגאות והשפל.
הנינג'ה
עלילה
אחרי שסיים את לימודי האמנות הנינג'יטסו ביפן, יוצא צבא אמריקני בשם קול (פרנקו נרו) מבקר את חברו מתקופת המלחמה (אלקס קורטני) ואת אשתו הטרייה מארי אן לאנדרס (סוזן ג'ורג'), שהם הבעלים של חווה גדולה בפיליפינים. קול מגלה במהרה שאת לאנדרס מטריד מנכ"ל חברה ששמו צ'ארלס ונאריוס (כריסטופר ג'ורג') בניסיון לגרום לו למכור את חלקת האדמה שברשותו, מכיוון (דבר שהוא אינו יודע) שמשאב נפט גדול טמון מתחת לאדמה. אחרי שהוא מסכל את מזימותיהם של בריוניו של ונאריוס להפחיד ולאלץ את לאנדרס למכור את אדמתו לונאריוס, ניצב קול בפני יריב ישן מימי אימוניו ביפן – הסגאווה (שו קוסוגי), אותו שוכר ונאריוס לרצוח את קול.
בסרט שיחק גם השחקן הישראלי צחי נוי כאחד מביריוניו של ונאריוס.
סרטי המשך
הנינג'ה היה הסרט הראשון בסדרת סרטי הנינג'ה, השני היה Revenge of the Ninja והשלישי היה Ninja III: The Domination, למרות שהם לא קשורים ישירות מבחינת קו העלילה.
שם קלינברג
רבי שם קלינברג (בערך תר"ל, 1870 - כ"ח ניסן תש"ג, 1943) היה מקובל ושימש כאדמו"ר מזאלושיץ משושלת חסידות קומרנא.
תולדותיו
נולד בסקוליה לרבי אברהם מרדכי. אביו היה נכדו של רבי יצחק אייזיק מקומרנא "שר בית הזוהר". אמו הייתה בתו של רבי משה רוטנברג, מסקוליה, אף הוא אדמו"ר מגזע קומרנא. שמו הנדיר: שם, ניתן על פי הוראת סבו רבי אייזיק, שאמר שבראש השנה של שנת לידתו היה שם בן נח מליץ יושר על עם ישראל, ובשל כך הבטיח לו שיקרא על שמו את התינוק הראשון שיוולד במשפחתו. רבי אייזיק נפטר כשהיה בן 4, אך הוא זכר את דמותו. למד בעיקר אצל אביו. הוסמך להוראה על ידי רבה של קרקוב רבי חיים לייבוש הורביץ. נישא לשלומצע, בתו של רבי ישראל הורביץ רבה של וישליצה, משושלת לינסק.
לאחר נישואיו היה מתמיד גדול, וסדר יומו היה תפילת ותיקין, לימוד עד חצות היום, פת שחרית, תפילת מנחה ולימוד עם תלמידים עד תשע וחצי בערב, אז הלך לסעוד אצל חותנו, ולאחר מכן המשיך ללמוד בביתו עד מאוחר. כדרך אדמו"רי קומרנא, עסק בתורת הסוד, ובגיל 30 ההדיר את ספרו של האר"י, ליקוטי הש"ס. אביו נפטר בשנת תרע"ח, ולפני פטירתו הועידו לממלא מקומו.
ביסס את דרכו בקבלה על דרכו של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב וכן למד רבות את ביאור הגר"א על תיקוני הזוהר. בביתו היו 800 ספרי קבלה וחסידות וכ-1500 ספרים על התלמוד, הלכה ושו"ת, כולם מלאים הערות והגהות. חיבר פירוש על הזוהר על כל חלקיו (זוהר חדש, תיקונים, ספרא דצניעותא וכו') אך מחותנו, האדמו"ר בעל "אמרי אמת" מגור אמר לו לא להדפיסו כי הדור לא מתאים לקבל ספר כזה ("לא אכשר דרא"). כמו כן חיבר חיבור על כ"ב אותיות, כשעל האות א' לבד היו אלף ערכים. מעט מדברי תורתו ששרדו בשואה, הודפסו על ידי בנו בשנת תשכ"א בספר "אהלי שם".
עסק גם בקירוב יהודים נשברים, ומדי יום בבואו לביתו חיכו לו יהודים מסכנים, לקבל ממנו עידוד. לעיתים היה נחלש לבו עד שהיה נצרך לקחת תרופות. כמו כן חילק סכומים רבים לצדקה, וסירב לקחת פדיון גדול יותר מיכולת הנותן. לא התערב בפעילות ציבורית אך נטה לאגודת ישראל.
לאחר כיבוש קרקוב על ידי הנאצים, נמלט לעיירה סמוכה, נפלומיץ, שם המשיך בעבודתו. לאחר שנתיים, הוברח על ידי חסידיו לגטו קרקוב, שם התחבא בבונקר, והמשיך עם סדר שיעוריו כרגיל. באותה תקופה הפסיק לשיר זמירות שבת באומרו:"מעשי ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה". בשנת תש"ג הועבר עם רוב יהודי הגטו למחנה הריכוז פלאשוב. בנו רבי משה, שהיה במחנה הריכוז קאבל, התגנב שבת אחת למחנה פלאשוב, שם שמע מאביו שאמר:"עד אבוא אל מקדשי אל אבינה לאחריתם", בבוא הגאולה יבינו את סוד הרציחות הנוראות. בפורים קרא את מגילת אסתר בהחבא, ונתן מתנות לאביונים מעט מזון. לקראת פסח הבריחו לו מצות מגטו בוכניה ובליל הסדר אמר את ההגדה של פסח בעל פה עם מעט יהודים. לאחר החג, ביצעו הנאצים סלקציה, ובחרו את רבי שם להורגו בפומבי. היהודים ניסו להתחנן על חייו אך לא הצליחו. רבי שם לא הראה סימני פחד ומלמל תפילות ופסוקים, ואמר ליהודים שיש לקבל דין שמיים באהבה. הנאצים הורו להפשיטו והוא התחנן להישאר עם ציצית לאמירת וידוי. נורה תוך כדי שאמר "שמע ישראל".
בנו רבי מנחם מנדל היה נשיא הסניף של אגודת ישראל בקרקוב. נרצח בשואה. בן נוסף רבי משה, ניצל מהשואה, היה חתן של רבי פנחס שלום מקוסון, כיהן כאדמו"ר מזאלושיץ באנטוורפן, הוציא את ספרו של אביו, אהלי שם. בן נוסף, ר' יצחק אייזיק ניצל אף הוא. היה גיסו של הרב ברוך שמעון שניאורסון. בתו ראדיל הייתה אשת הרב אהרן נח יוסקוביץ', נכדו של ה"אמרי אמת" מגור, ונרצחה בשואה.
סופיה, דוכסית בבוואריה
ביוגרפיה
סופיה נולדה במינכן לנסיך מקס, דוכס בבוואריה, בנו של אלברכט, דוכס בוואריה, ולנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה, בתם של קרל לודוויג דגלאס ואוטורה מריה האס-היי.
ב-3 ביולי 1993 התחתנה סופיה עם אלויס, נסיך הכתר של ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין. לאחר חתונתם התגוורו השניים בלונדון, ובשנת 1996 עברו לגור בוואדוז.
בשנת 2003 התגלה אצל סופיה מנינגיומה, אולם היא התאוששה מכך.
בשנת 2006 הקימה סופיה קרן המיועדת לתת לנשים שנכנסו להריון לא מתוכנן, נקודת מבט חיובית יותר על עצמן ועל ילדן. בשנת 2015 נבחרה סופיה לנשיאת הכבוד של הצלב האדום בליכטנשטיין.
אביה הנסיך מקס, דוכס בבוואריה אמור לרשת את ראשות בית ויטלסבאך לאחר מות דודה פרנץ, דוכס בוואריה, וכן הוא אמור לרשת את זכות הטענה לכתר הבריטי, שאותו סופיה אמורה לרשת ממנו.
משפחתה
ב-3 ביולי 1993 התחתנה סופיה עם אלויס, עוצר ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
כריסטיאן, דוכס אולדנבורג
כריסטיאן, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1 בפברואר 1955), הוא הטוען לכתר הדוכסות הגדולה של אולדנבורג.
ביוגרפיה
כריסטיאן נולד ב-1 בפברואר 1955 בראסטדה לאנטון גינטר, דוכס אולדנבורג ולאמלי, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג, בתם של אודו, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג ומרגרט, רוזנת קסטל-קסטל. מצד אביו הוא נינו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג האחרון, ואילו צד אמו הוא צאצא של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ונצר לבית ויטלסבאך.
ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. בשנת 2014 מת אביו, וכריסטיאן ירש את תאריו.
משפחתו
ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
השבעה משיקגו
המשפט הביא להרשעתם של חמישה מתוך השבעה בחציית גבולות מדינה על מנת להסית להתפרעויות. כולם זוכו מההאשמות לקשירת קשר. עם זאת, במהלך המשפט גזר השופט יוליוס הופמן עונש ממושך על כל הנאשמים בגין ביזוי בית המשפט. בהליכים שלאחר מכן בוטלו האישומים של השופט וכל ההרשעות בגין הסתה בוטלו.
רקע
ועידת המפלגה הדמוקרטית לקביעת מועמדי המפלגה לבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1968 נערכה באמפיתיאטרון הבינלאומי בשיקגו בסוף אוגוסט 1968. לפני הוועידה ובמהלכה קיימו מתנגדי השתתפות ארצות הברית במלחמת וייטנאם עצרות, הפגנות, צעדות ומחאות אחרות ברחובות ובפארקים הסמוכים, כחמישה קילומטרים מאתר הוועידה.
קבוצות של מתנגדי המלחמה פנו לעיריית שיקגו בבקשה לקבל היתרים לצעוד 8 קילומטרים מאזור הלולאה עד לקרבת הוועידה, לקיים מספר עצרות בפארקים שעל שפת האגם הקרוב, ולהתמקם לבסוף בפארק לינקולן. כלל הבקשות נדחו, למעט אישור של עצרת אחת, שהתקיימה אחר הצהריים, בקצה הדרומי של פארק גרנט. העירייה גם אסרה לשהות בפארק לינקולן החל מן השעה 23:00 ובמהלך פעילות המשטרה לאכוף את האיסור, התרחשו עימותים עם מפגינים שניסו לצעוד לעבר האמפיתיאטרון הבינלאומי.
לעצרת בפארק גרנט, אשר התקיימה ביום רביעי, 28 באוגוסט 1968, הגיעו כ-15 אלף מפגינים. בפעילויות סמוכות אחרות השתתפו מאות ואף אלפי מפגינים. לאחר העצרת ניסו כמה אלפי מפגינים לצעוד לאמפיתיאטרון הבינלאומי, אך נעצרו מול מלון קונרד הילטון, בו שכנו המועמדים לנשיאות וצוותי הקמפיינים שלהם. השוטרים פעלו להרחיק את המפגינים מהרחוב, תוך שימוש בגז מדמיע ובאלות - איתן הכו מפגינים אשר קראו בסיסמת המחאה המפורסמת "כל העולם צופה". רשתות הטלוויזיה קטעו את נאומיהם של המועמדים לנשיאות, על מנת לשדר מההפגנות. במהלך חמישה ימים ולילות של מהומות, נפצעו מאות מפגינים ושוטרים, ובוצעו עשרות מעצרים. עשרות עיתונאים שסיקרו את ההפגנות הוכו גם הם על ידי המשטרה, או שמצלמותיהם נותצו והחומרים שלהם הוחרמו. הוועדה הלאומית האמריקאית למניעת אלימות, הגדירה לימים את המהומות כ"התפרעות משטרתית". חבר מושבעים פדרלי גדול האשים בפלילים שמונה מפגינים ושמונה שוטרים.
אישומים
שמונת הנאשמים הואשמו בעבירה על חוק זכויות האזרח משנת 1968, שסעיף בו הגדיר חצייה של גבולות מדינה על מנת להסית להתפרעויות, או לקשור קשר על מנת לעשות כן – כפשע פדרלי. כתבי האישום ל"שמונה משיקגו" התייחסו לשלושה סוגי פשעים-לכאורה:
המשפט
ה"שמונה משיקגו" אשר עמדו לדין מול חבר מושבעים גדול ב-20 במרץ 1969, היו אבי הופמן, ג'רי רובין, דייוויד דלינג'ר, טום היידן, רני דייוויס, ג'ון פרוינס, לי ויינר ובובי סיל. המשפט החל ב-24 בספטמבר 1969. הסנגורים היו ויליאם קנסטלר, לאונרד ויינגלס, מייקל קנדי, מייקל טיגר, צ'ארלס גארי, ג'רלד לפקורט ודניס רוברטס. השופט המכהן היה יוליוס הופמן, והתובעים היו ריצ'רד שולץ וטום פורן. ב-9 באוקטובר ביקש מושל אילינוי מהמשמר הלאומי של ארצות הברית לפזר את ההפגנות, כאשר אלה גברו מחוץ לאולם בית המשפט.
כבר מתחילת המשפט הראה השופט הופמן בפסיקותיו הטיה מובהקת לטובת התביעה, הפגין חוסר חיבה כלפי הסנגורים, והבהיר שהוא מסתייג משערו הארוך של קנסטלר – עורך הדין מטעם ההגנה. כאשר שמות הנאשמים הוזכרו בבית המשפט, בשלב מוקדם של המשפט, ציין השופט הופמן בנוגע לנאשם אבי הופמן (אין ביניהם קשר דם): "הוא לא הבן שלי". בתגובה, קרא לעברו אבי: "אבא, אבא, האם נטשת אותי?".
בובי סיל
סיל, היחיד מן הנאשמים אשר היה כלוא בתקופת המשפט, עקב האשמה בעבירה נוספת, הפריע למהלך המשפט ומחה על כך שלא יכול היה לקבל את עורך הדין שלו. הוא ביקש במקור לדחות את המשפט כדי שעורך דינו צ'ארלס גארי יוכל לייצג אותו (מכיוון שגארי עמד לעבור ניתוח בכיס המרה), אך השופט לא נענה לבקשתו, ואף סירב לאפשר לסיל לייצג את עצמו. סיל מחה בתוקף על פעולותיו הבלתי-חוקיות והבלתי-חוקתיות של השופט, וטען כי הן לא רק בלתי חוקיות, אלא גם גזעניות. השופט הופמן האשים את סיל בביזוי בית המשפט, וב-29 באוקטובר הורה לחסום את פיו, לכבול את ידיו ולקשור אותו לכיסא באולם בית המשפט.
במשך מספר ימים הופיע סיל בבית המשפט כשפיו חסום וידיו כבולות בפני חבר המושבעים, ולא הצליח להשמיע דבר מלבד קולות עמומים. על כך הכריז הסנגור קנסטלר: "זה כבר לא בית משפט מכובד, כבוד השופט, זה חדר עינויים מימי הביניים." מדובר היה באזכור לשירו של גרהם נאש, "שיקגו", שנפתח במילים "אז אחיך כבול ופיו חסום, והם קשרו אותו לכיסא". הניסיון לקשר את סיל לשבעת הנאשמים האחרים התגלה כפיאסקו, לאחר שהתברר כי סיל כלל לא השתתף בתכנון ההפגנות, הגיע לשיקגו בהתראה של הרגע האחרון, ושהה בשיקגו 4 שעות בלבד מתוך סוף שבוע שלם במהלכו נערכה ועידת המפלגה הדמוקרטית. בסופו של דבר, השופט הופמן שחרר את סיל מהתיק, אך גזר עליו ארבע שנות מאסר בגין 16 סעיפים של ביזוי בית משפט – 3 חודשים על כל סעיף ואחד העונשים הארוכים ביותר שניתנו אי פעם על עבירה זו בארצות הברית עד אותה התקופה. בשל פעולותיו הבלתי חוקתיות של השופט, גזר דין זה נגד סיל בוטל במהרה על ידי בית המשפט לערעורים האמריקני.
השבעה משיקגו
בעקבות שחרורו של סיל מהתיק, ה"שמונה משיקגו" הפכו כעת ל"שבעה משיקגו". הנאשמים, ובמיוחד חברי מפלגת הנוער הבינלאומית (ה"היפים"), הופמן ורובין, לעגו לבית המשפט והביאו לעלייה משמעותית בכמות המפגינים, בעקבות סיקורו הנרחב של המשפט בתקשורת. יום אחד הופיעו הנאשמים הופמן ורובין בבית המשפט כשהם לבושים בגלימות שופט, ותוך כדי כך הפריח הופמן נשיקות באוויר לעבר חבר המושבעים. השופט הופמן היה מטרה קבועה להטחת עלבונות מצד הנאשמים, אשר נהגו לגדף אותו בפניו. אבי הופמן אמר לשופט "אתה 'שנד פאר דיי גויים' ("בושה אל מול הגויים" ביידיש), היית משרת את היטלר טוב יותר" (הנאשמים הופמן, רובין וגם ויינר היו יהודים, כמו רבים מן הפעילים לזכויות האדם וממתנגדי המעורבות הצבאית האמריקנית בווייטנאם. גם השופט הופמן היה יהודי). בהמשך הוסיף כי "האופן בו אתה מגדיר צדק הוא הדבר המגונה היחיד שבחדר." דייוויס ורובין אמרו לשופט "בית המשפט הזה הוא בולשיט".
המשפט נמשך חודשים ארוכים, כשדמויות מוכרות רבות מהשמאל האמריקני נקראו להעיד, כדוגמת הזמרים פיל אוקס, ג'ודי קולינס וארלו גאת'רי; הסופרים נורמן מיילר ואלן גינזברג; והפעילים החברתיים טימותי לירי וג'סי ג'קסון. אוכס, שהיה מעורב בתכנון ההפגנות, סיפר לבית המשפט כי רכש חזיר על מנת להריץ אותו כמועמד לנשיאות. ג׳רי רובין ניסה לשאת את נאומו של החזיר, שנקרא פיגאסוס, אך לפני שהספיק, המשטרה עצרה אותו ואת אוכס מתוקף פקודת בעלי חיים; מאוחר יותר שונה האישום להפרות סדר.
רמזי קלארק, שהיה היועץ המשפטי לממשלה תחת הנשיא ג'ונסון בזמן הוועידה הדמוקרטית בשנת 1968, זומן להעיד במשפט מטעם ההגנה, אך לאחר שאפשר לקלארק להעיד ללא נוכחות חבר המושבעים, החליט השופט הופמן שלא לאשר לו להעיד בפני המושבעים. השופט אישר את כל התנגדויות הפרקליטות ל-14 מתוך 38 שאלותיו של קנסטלר בפני קלארק.
ביזוי בית המשפט
בעוד המושבעים דנו בפסק הדין, זימן השופט הופמן את כל הנאשמים – יחד עם עורכי דינם קנסטלר, קנדי, וינגלאס, לפקורט, רוברטס וטיגר – בגין מספר רב של מקרים בהם ביזו את בית המשפט, והטיל עליהם עונשים שנעו בין 2 חודשים וחצי לארבע שנים. השופט הופמן הטיל על קנסטלר ארבע שנות מאסר על כך שפנה אליו בתור "מר הופמן" במקום "כבודו", אבי הופמן קיבל 8 חודשים על צחוק בבית המשפט, ויינר קיבל חודשיים על סירובו לעמוד כשהשופט הופמן נכנס לאולם בית המשפט ועל היידן הוטלה שנת מאסר אחת בעקבות מחאתו על היחס לסיל.
פסק הדין
ב-18 בפברואר 1970 זוכה כל אחד משבעת הנאשמים מהאישום בקשירת קשר. שניים (ויינר ופרויינס) זוכו לחלוטין, ואילו חמשת הנותרים הורשעו בחציית גבולות מדינה על מנת להסית להתפרעויות. ב-20 בפברואר הם נידונו לחמש שנות מאסר ונקנסו ב-5,000 דולר כל אחד.
דלינג'ר אמר בפני בית המשפט כי כל עונש שיוטל עליו "יהיה פעוט לעומת מה שכבר קרה לווייטנאמים, לשחורים ולפושעים שאיתם אנו מבלים את זמננו בכלא של מחוז קוק". היידן טען כי האחריות להתפרעויות בוועידה הדמוקרטית בשיקגו מוטלת על ראש עיריית שיקגו, ריצ'רד דיילי, שסירב להעניק היתר למפגינים, ואמר: "לא הייתה לנו ברירה. לא הייתה לנו ברירה במשפט הזה. האנשים תמיד עושים את מה שהם חייבים לעשות." אבי הופמן הצביע על דיוקנאותיהם של גיבורי מלחמת העצמאות האמריקאית, שהיו תלויים על הקיר מאחורי השופט הופמן ואמר: "אני מכיר את הבחורים האלה שעל הקיר. אני מרגיש שאני מכיר אותם טוב יותר ממך. אני מכיר את אדמס. כלומר, אני מכיר את כל האדמס. הם גדלו שלושים קילומטרים מביתי במסצ'וסטס. שיחקתי עם סם אדמס על גשר קונקורד. הייתי שם כשפול רוויר נסע על האופנוע שלו ואמר, 'החזירים באים, החזירים באים. ממש לתוך לקסינגטון'. הייתי שם." במחווה אחרונה של בוז כלפי הנאשמים, הורה השופט הופמן לספרי הכלא של מחוז קוק לקצוץ את שיערם הארוך של הנאשמים וסנגוריהם, ממנו הוא כל כך הסתייג. במסיבת עיתונאים שלאחר מכן, הציג בגאווה השריף ג'וזף וודס ממחוז קוק את שיערו הגזוז של אבי הופמן.
הערעור
במהלך המשפט הואשמו כל הנאשמים ושני הסנגורים בביזוי בית המשפט ונידונו לכלא, אך אישומים אלה בוטלו גם הם בערעור. בית המשפט לערעורים קבע כי כלל האישומים בביזוי בית המשפט צריכים להיות מובאים בפני שופט אחר, וכי כל מערער שעונשו עולה על חצי שנת מאסר יהיה זכאי למשפט בעניינו מול חבר מושבעים.
כלל האישומים בביזוי בית המשפט הובאו בפני שופט אחר, אשר מצא את דלינג'ר, רובין, הופמן וקנסטרלר אשמים בחלק מהאישומים, אך לא גזר על איש מהם עונש מאסר ואף לא קנסות.
בטינה ארליך
בטינה ארליך, לבית באואר, (10 במרץ 1903 – 10 באוקטובר 1985) הייתה ציירת ומאיירת אוסטרית של ספרי ילדים, שרבים מהם גם כתבה. היא חיה תקופה קצרה בברלין ובפריז, ובשנת 1938 לאחר האנשלוס, ברחה וקיבלה מקלט מדיני באנגליה.
קורות חיים
בטינה באואר נולדה בווינה ב־10 במרץ 1903. היא למדה שלוש שנים בבית הספר לאומנויות, בווינה (כיום האוניברסיטה לאמנות שימושית). היא חיה בברלין שנתיים ובפריז שנה אחת ושם הציגה את עבודותיה.
ב־27 בנובמבר 1930 נישאה לפסל היהודי גאורג ארליך. אחרי האנשלוס בידי הנאצים נמלט גאורג לאנגלייה ובטינה הצטרפה אליו ביולי 1938. היא הצליחה להביא רבות מיצירותיו.
יצירתה
ארליך החלה לאייר ולכתוב ספרים לילדים במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943, תחת שם העט "בטינה". בסך הכל היא איירה יותר מעשרים, שאת רובם כתבה בעצמה.
היא הייתה מומחית לטכניקות של יציקת ארד. לאחר מות בעלה, בשנת 1966, היא הפיקה יציקות מדגמי פלסטלינה וטיח שלו והם היו באיכות גבוהה כמו אלה שבעלה הכין.
פרסומים
שמות כמה ספרים מאוירים לילדים שנכתבו על ידי בטינה, למעט אם צוין, כוללים:
Natura 2000
Natura 2000 היא מערכת של אזורים להגנת הטבע בשטח האיחוד האירופי. המערכת מורכבת מרשימת אזורי שימור מיוחדים ורשימת אזורי הגנה מיוחדים אשר כל אחד מהם בהתאמה מוגן על פי חקיקה אירופית להגנת צמחים בעלי חיים וציפורים בסכנת הכחדה. המערכת כוללת אזורים יבשתיים וימיים גם יחד.
היסטוריה
החקיקה על ציפורים בסכנת הכחדה מחייבת הקמת אזורי הגנה מיוחדים לציפורים. החקיקה העוסקת בבתי הגידול מחייבת באופן דומה קביעת אזורים בעלי חשיבות קהילתית אשר בהסכמת הנציבות האירופית הופכים לתחומי שימור מיוחדים המיועדים למינים שאינם ציפורים, ולסוגי בתי גידול (למשל סוגי יער מסוימים, אזורי מרעה, ביצות וכו'). אזורי ההגנה המיוחדים ואזורי השימור המיוחדים יוצרים יחדיו את מערכת השטחים המוגנים של Natura 2000.
יתר על כן, רשת Natura 2000 היא תרומתו של האיחוד האירופי ל"רשת הברקת" של אזורים בעלי עניין מיוחד לשימור שהוקמה במסגרת אמנת ברן לשמירת חיות הבר האירופיות ובתי הגידול הטבעיים.
כתנאי להצטרפות לאיחוד האירופי, המדינה המועמדת חייבת להציג הצעות לאתרים שיצטרפו למערכת Natura 2000, בדומה לאתרים הקיימים כבר במדינות החברות. האתרים המועמדים להיכלל במערכת נבחנים על ידי המדינות החברות והנציבות האירופית. בחלק מן המדינות המועמדות לאיחוד קיימים שטחים גדולים המתאימים להיות חלק ממערכת השימור, אולם יישום החקיקה במדינות אלה נתקל לא אחת בקשיים.
לכל אתר במערכת Natura 2000 קיים זיהוי ייחודי במערכת הנקרא טופס נתונים סטנדרטי. טופס זה משמש כהפניה חוקית בעת שנערכת הערכת ניהול המינים ובתי הגידול. מציג Natura 2000 הוא כלי לבדיקת הרשת ונותן גישה לכל טופס נתונים סטנדרטי.
מצב נוכחי
נכון לשנת 2017, במערכת Natura 2000 קיימים 27,312 אתרים בשטח יבשתי 787,606 קמ"ר (כ-18 אחוז מאדמות מדינות האיחוד) ובשטח ימי של 360,350 קמ"ר והיא כוללת כמעט את כל האזורים שנועדו לשימור בסביבה היבשתית של האיחוד האירופי. תהליך ייעוד שטחים לשימור נתקל לא אחת בקשיים, כפי שניתן ללמוד מהליכים שננקטו על הפרת חוקי השימור נגד מדינות החברות. אף כי ייעוד השטחים לשימור כמעט והושלם, בתחום ניהול ואכיפת ההגנה ההתקדמות איטית יותר ולאתרים רבים חסרות תוכניות ניהול. התכנית ספגה ביקורת מצד יזמים, חקלאים ופוליטיקאים אשר הביעו חשש כי שימור בתי הגידול, צמחים ובעלי חיים עלול לעכב פיתוח.
בתחום שימור האזורים הימיים המערכת עדיין רחוק מהשלמה כפי שנקבע על ידי הנציבות האירופית כ"אתגר מרכזי למדיניות המגוון הביולוגי של האיחוד האירופי בשנים הבאות".
אתרים במערכת Natura 2000 עשויים להיות שונים מאוד באופיים זה מזה. אין מדובר בשמורות טבע האוסרות על שימוש כלשהו של בני אדם. באתרים רבים קיימים שטחים מעובדים, מיוערים ובחלקם אף אזורים עירוניים. קיימים גם אזורים בהם אין פעילות אנושית קבועה. הנציבות האירופית פיתחה הנחיות ביחס לקשר בין Natura 2000 לאזורי בר המהווים כ־13% מהמערכת. ההנחיות נכתבו בתגובה לדו"ח של חברי הפרלמנט האירופי בשנת 2009 שקרא להגנה נוספת על אזורי הבר של אירופה.
הגברת המודעות ל-Natura 2000 בציבור
מערכת Natura 2000 אינה ידועה ומוכרת לרבים מאזרחי האיחוד האירופי; בשנת 2013 רק 11% מהאזרחים הכירו את המערכת. כחלק מתוכנית השימור, הנציבות האירופית התחייבה להעלות את המודעות למערכת Natura 2000 ולחשיבות השמירה על המגוון הביולוגי בקרב הציבור.
יום Natura 2000
על מנת להעלות את המודעות בציבור למערכת Natura 2000, נקבע כי ב-21 במאי מדי שנה יצוין "יום Natura 2000", יום אחד לפני היום הבינלאומי למגוון ביולוגי המצוין בעולם ב־22 במאי.
בשנת 2013 צוין לראשונה יום Natura 2000. מאז, בכל 21 במאי ובשבועות הקודמים למועד זה, מתקיימות פעולות להגברת המודעות בכל רחבי אירופה. כך לדוגמה, בשנת 2014, ילדי בית הספר ופוליטיקאים ברחבי האיחוד האירופי נקראו לחקות תנועת פרפרים ולהעלות את תמונותיהם למדיה החברתית כדי לעורר מודעות.
פרס Natura 2000
בשנת 2013 נוסד פרס Natura 2000 על ידי הנציבות האירופית והפרסים הראשונים בשנת 2014. הפרס השנתי נועד להעלות את המודעות לרשת Natura 2000, לציין מצוינות ולעודד שיתוף פעולה בין אנשים העובדים באתרי Natura 2000.
הפרסים מוענקים לעובדים במערכת או לאלה הפועלים להעלאת המודעות לגבי Natura 2000, בחמש קטגוריות שונות: שימור; יתרונות חברתיים-כלכליים; תִקשׁוֹרֶת; התאמה בין אינטרסים ותפיסות; שיתופי פעולה בין מדינות. בשנה הראשונה נבחרו הזוכים מבולגריה, רומניה, צ'כיה, בלגיה וספרד.
סת' פרנצמן
סת' פרנצמן (באנגלית: Seth J. Frantzman, נולד ב-1981 בארצות הברית) הוא עיתונאי ישראלי, חבר מערכת הג'רוזלם פוסט ואנליסט המזרח התיכון בעיתון זה. מבקר ספרות, פובליציסט ובעל טור. מאמריו הופיעו ומופיעים גם בשורה ארוכה של עיתונים וכתבי עת אחרים, כמו הפורוורד, The Spectator, juedische-allgemeine, The National Interest, The Moscow Time, National Review ועוד, רשתות כמו אל ג'זירה באינטרנט, ואתרי אינטרנט כמו פורום המזרח התיכון, אתר מידה, The Algemeiner ועוד. ד"ר לגאוגרפיה (מהאוניברסיטה העברית) ועמית במכון ירושלים לחקר שווקים.
קורות חיים
נולד ב-1981 במיין, ארצות הברית. אביו היה צאצא למהגרים יהודים מאודסה ואימו נולדה למשפחה יהודית ממסצ'וסטס. סיים תואר ראשון באוניברסיטת אריזונה וכבר אז התבטאה ברבים השקפתו השמרנית בחיים, כשייסד בקמפוס מועדון סטודנטים רפובליקני. הגיע לראשונה לישראל ב-2002 ועלה סופית ב-2007. כאן הצטרף למכון ירושלים לחקר שווקים כעמית מדיה ולתקופה מסוימת גם למרכז הבינתחומי הרצליה כעמית מחקר. עבד כמרצה באוניברסיטת אל קודס המזרח ירושלמית ובמקביל המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית וסיים בה תואר שני ודוקטורט בגאוגרפיה.
בגיל 27 תמצת את השקפת עולמו המלווה אותו עד היום במאמריו הרבים: "אסלאמיזם הוא הסכנה הגדולה ביותר הנשקפת כיום למערב. ובטוויסט מוזר של הגורל, יכול להיות שזה גם מה שמגיע למערב".
בספטמבר 2019 יצא לאור בהוצאת גפן ספרו After Isis:: America, Iran and the Struggle for the Middle East.
מפרץ סודה
הוא משתרע בין חצי האי אקרוטירי לכף דראפאנו. משני עברי המפרץ נמצאות גבעות.
תחת שלטון ונציאני
הוונציאנים כבשו את האזור בשנת 1207. בשנת 1571 נחת כוח צבאי עות'מאני בסודה וגרם להרס גדול באזור חאניה. הוונציאנים ביצרו את האי סודה בין השנים 1570–1573, על מנת להגן על האזור מפני פשיטות עות'מאניות ושודדי ים. עם זאת, מפרץ סודה נותר אזור שורץ בפיראטים במאות ה-15, ה-16 וה-17. הוונציאנים הצליחו להחזיק את האיים האסטרטגיים בתוך מפרץ סודה עד 1715, למעלה משלושים שנה לאחר נפילת כרתים לידי העות'מאנים.
תחת השלטון העות'מאני
בשנת 1822 צבא מצרי של כ-10,000 נחת בסודה כדי להביס את מהפכת כרתים שהתחוללה נגד האימפריה העות'מאנית בשנת 1821.
לאחר מהפכת כרתים שהתחוללה בשנים 1866–69 בנו העות'מאנים מבצרים באפטרה (מבצר אפטרה) ובקלאמי (מבצר איזדין), צריפים, בית חולים צבאי ובסיס ימי. הם בנו גם את העיר סודה בראש המפרץ, כנמל החדש של העיר הסמוכה חאניה. המצודה בקלמי עדיין משמשת כבית כלא. בסיס חיל הים נחנך רשמית בשנת 1872, בנוכחות הסולטאן אבדילאזיז.
מדינת כרתים (1898–1913)
בתקופת מדינת כרתים החצי עצמאית האזור משך עניין בינלאומי, שכן הוא הציע מתקני נמל לספינות חיל הים הזרות האוכפות את האוטונומיה של כרתים. הנציב העליון הראשון, גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק, הגיע למפרץ סודה ב-9 בדצמבר 1898.
איחוד עם יוון למלחמת העולם השנייה (1913–1940)
בשנת 1913 התרחשו באי סודה אירועים לציון איחוד כרתים עם יוון. ב-1 בפברואר הוסר הדגל העות'מאני המתכתי, הסמל האחרון לשלטון העות'מאני, והוחלף בדגל יוון ב-1 במאי.
בשנת 1916 פגעה אוניית הנוסעים הבריטית מינוואסקה, שהוסבה על ידי הצבא הבריטי לנושאת גייסות, במוקש ימי ועלתה על החוף במפרץ סודה.
לאחר 1923 האזור שימש כבסיס של הצבא ההלני, ושיכן את יחידות התותחנים של אוגדת החי"ר החמישית.
1940–1945
במהלך מלחמת העולם השנייה כוחות בריטים וחבר העמים נסוגו מיוון ב-אפריל 1941 ו-25,000 איש, בעיקר מניו זילנד ואוסטרליה, נחתו במפרץ סודה.
במאי 1941, במהלך ההתקפה הגרמנית בשם "מבצע מרקור", נסוגו כוחות בעלות הברית מאזור סודה לספאקיה שבדרום האי. הגרמנים כבשו את האזור ושלטו בו עד 1945. בית העלמין המלחמתי של מפרץ סודה, בית העלמין העיקרי של בעלות הברית של האי, שתוכנן על ידי האדריכל לואי דה סויסון, ממוקם בסודה.
מתקנים צבאיים
מפרץ סודה הוא המיקום של שלושה מתקנים צבאיים מרכזיים: תחנת הצי כרתים של חיל הים ההלני, שבה נמצא גם מרכז ההדרכה התפעולית הימית של נאט"ו; בסיס חיל האוויר סודה של חיל האוויר ההלני בחצי האי אקרוטירי, בסיס אגף הקרב ה -115 ומתקן ירי הטילים של נאט"ו.
היסטוריה של הבולאות והדואר
בתקופת השלטון הטורקי פעל בסודה דואר עות'מאני בסודה עד 1892. סניף הדואר של מדינת כרתים נפתח רשמית בשנת 1912.
חותמת מקומית מיוחדת המתארת את האי סודה הונפקה ב-15 בנובמבר 1913 לציון האיחוד עם יוון ונמכרה רק על ידי סניפי דואר של כרתים. חותמת זו מכונה בדרך כלל "גיליון סודה".
סילביה פול
סילביה פול ארנס (באנגלית: Sylvia Poll Ahrens; נולדה ב-24 בספטמבר 1970) היא שחיינית עבר מקוסטה ריקה. היא סגנית אלופה אולימפית (סיאול 1988) במשחה ל-200 מטר גב. בעלת 9 מדליות מהמשחקים הפאן-אמריקאיים, מהן 4 זהב ו-8 מדליות מהן באליפות אחת (אינדיאנפוליס 1987).
סילביה פול, היא הספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית. אחותה הצעירה, קלאודיה, היא הספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
סילביה פול נולדה במנגואה, ניקרגואה להורים גרמנים. לאחר רעידת האדמה בשנת 1972 וכתוצאה מבעיות פוליטיות בארצה, הוריה החליטו להגר לקוסטה ריקה איתה ועם אחותה הצעירה קלאודיה פול.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטיאגו דה לוס קביירוס, ברפובליקה הדומיניקנית בשנת 1986 זכתה פול ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 2:02.80 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 4:17.98 דקות. שני שיאים אלו החזיקו מעמד 20 שנה ונשברו על ידי אחותה קלודיה פול (2:00.19 דקות ו-4:15.01 דקות בהתאמה), במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש של 1:04.43 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא משחקים חדש של 2:19.32 דקות. שני שיאים אלו נשברו אף הם לאחר 20 שנה.
כוכבת המשחקים הפאן-אמריקאיים
יחד עימה השתתפה במשחקים ובאולימפיאדת סיאול השחיינית נטשה אגילאר קומיסרובה שייצגה את קוסטה ריקה.
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה פול במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:58.67 דקות, אחרי הייקה פרידריך שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:57.65 דקות ולפני מנואלה סטלמך (1:59.01 דקות), שתיהן ממזרח גרמניה ובכך הייתה לספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.90 שניות, במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.34 דקות, במקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.67 דקות ובמקום 15 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:31.75 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה פול במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.97 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 2:11.66 דקות ועלתה מהמקום הרביעי (שיא קוסטה ריקה הנוכחי, 2016).
הבחירות לאספה המכוננת של אוגנדה 1994
הבחירות לאספה המכוננת נערכו באוגנדה ב־28 במרץ 1994. 284 נציגים עצמאיים נבחרו לאספה, המשימה שהוטלה על האספה היה לכתוב חוקה חדשה למדינה. לאחר כתיבת החוקה נערכו בחירות לנשיאות ולפרלמנט בשנת 1996.
כלכלת אפריקה
כלכלת אפריקה מבוססת בעיקר על חקלאות ובאופן מועט יותר גם על תעשייה וכרייה וקידוח. השקעות, בנקאות, תקשורת וטכנולוגיות מידע, לא מפותחות דיין. נכון לשנת 2011, יש באפריקה כ-1,000,000,000 נפש החיים ב-54 מדינות שונות. אפריקה היא הענייה ביבשות העולם מכל בחינה. עם זאת, אזורים שונים ביבשת (כגון אפריקה הדרומית ומפרץ גינאה), חוו התפתחות כלכלית מהירה ומרשימה במהלך השנים האחרונות. מתוך 187 מדינות הנסקרת בדו"ח של האו"ם על מדד הפיתוח האנושי 2011, 30 המדינות בתחתית הרשימה, כולן אפריקניות, מלבד שלוש. כל זה, נובע במידה רבה מההיסטוריה הסוערת שלה. היסטוריה זו הייתה כרוכה בחוסר יציבות נרחב לצד סכסוכים ומלחמות בקנה מידה נרחב אף הם; ולזה, יש להוסיף את רמת השחיתות הגבוהה.
העת העתיקה וימי הביניים
ממלכת אקסום החלה לצבור עוצמה כלכלית לצד כוח צבאי בתקופה זו. אקסום סחרה עם הודו והאימפריה הרומית (ויותר מאוחר האימפריה הביזנטית) בשנהב, שריוני צבים, זהב וברקת וייבאה משי ותבלינים. אקסום הייתה ממוקמת על הים האדום והנילוס וזה איפשר לה לסחור עם המדינות לחופי ים סוף כדוגמת המדינות הדרום ערביות (תימן המודרנית) ומדינות תת-היבשת ההודית ומדינות הנילוס כגון נוביה. במאה השלישית, אקסום שלטה על חופו המזרחי של הים האדום ובשנת 350 כבשה את ממלכת כוש ולמעשה השמידה אותה לחלוטין.
רווחים הנובעים מעסקאות זהב ומלח במערב אפריקה יצרו אימפריות רבות עוצמה כגון אימפריית מאלי, אימפריית גאנה ועוד, אשר נוסעים דיווחו על עושר עצום בהן. במזרח אפריקה, במהלך המאה ה-7, בעיקר על ידי סיוע בהשקעות של סוחרים עומאנים, התפתחו באזור ערי מדינה כגון מומבסה, לאמו, קילווה קיסיוואני, זנזיבר וקומורו, אשר עסקו לפרנסתם בסחר ימי בשנהב, תבלינים, זהב ועבדים. משאבים אלו הועברו בעיקר למזרח התיכון ולאירופה ואולי אף להודו ולמזרח.
החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-11 ועד למחצית הראשונה של המאה ה-15, התקיימה לה ישות מדינית בזימבבואה של ימינו, בשם זימבבואה הגדולה. הראיות הארכאולוגיות שנחשפו בחפירות במקום, מצביעות על כך שזימבבואה הגדולה הייתה אחד ממרכזי הסחר החשובים ביבשת ושבשיאה הגיעה רשת קשרי המסחר שלה עד מקומות כמו קילווה, מלינדי ומוגדישו, ואפילו לנמלים בהודו ובסין. ענפי היצוא העיקריים של מעצמת סחר זו היו בקר וזהב.
העת החדשה
במאה ה-15, סוחרים פורטוגזים החלו לסחור ישירות עם גינאה. לאחר מכן, סוחרים אחרים באירופה, החלו מייסדים סחר עם ישויות אחרות באפריקה, ובעיקר במערבה. הסחר הביא לפריחה כלכלית באזור, וגרמה לעלייתן כמעצמות של עמי האזור, לרבות ממלכת בנין, שבטי היורובה והאוסה. עם זאת, עושר זה היה מבוסס בעיקר על סחר העבדים, אשר קרס עם ביטול העבדות בשנים שלאחר מכן.