cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דני לויתן
ביוגרפיה
בשנים 1964-1962 שימש כעוזר הוראה וכאסיסטנט באוניברסיטה העברית. החל ללמד באוניברסיטת תל אביב בשנת 1965. בשנים 1967–1970 שהה כמרצה אורח באוניברסיטת אילינוי, תחילה במלגת פולברייט. חזר ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1972 מונה לפרופסור חבר, וב-1976 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1974-1972 כיהן כראש החוג למתמטיקה, בשנים 1980-1976 כיהן כדיקן הפקולטה למדעים מדויקים, ובשנים 1985-1982 כיהן כראש בית הספר למדעי המתמטיקה. במהלך השנים שימש כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות, בהן המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד ואוניברסיטת טקסס באוסטין.
לויתן עוסק בתורת הקירובים, בקירובים שומרי צורה, בקירובים ליניאריים ולא ליניאריים ושימושיהם. ערך שני ספרים ופרסם כ-130 מאמרים שהופיעו בכתבי עת מדעיים.
החל מ-16 באוגוסט 2005 כיהן לויתן כרקטור אוניברסיטת תל אביב. ביולי 2009, בעקבות פרישתו של נשיא האוניברסיטה, צבי גליל, החל לויתן לכהן גם כממלא מקום נשיא האוניברסיטה, עד למינויו של נשיא חדש. באוגוסט 2010 הוחלף בתפקיד הרקטור על ידי פרופסור אהרן שי. לויתן שימש כיושב העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל. משמש במועצה להשכלה גבוהה כיו"ר הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במדעי הטבע, ההנדסה והבריאות.
לויתן מתגורר בתל אביב, נשוי לפרופ' תלמה לויתן ואב לשלושה ילדים.
מל קלר
מל (מלוין) קלר (16 במרץ 1920–1998) היה מוזיקאי ג'אז וממובילי הזרם בישראל בשנות ה-50 וה-70. נגן קלרינט, וסקסופון, מלחין ומנצח. הופיע עם רביעייה ועם ביג בנד, וכמו כן בקונצרטים לימודיים שונים.
ביוגרפיה
מל קלר נולד בניו יורק שבארצות הברית. בגיל חמש החל ללמוד נגינה בכינור ובגיל 16 עבר לנגן בסקסופון והחל לנגן מוזיקת ג'אז. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק והשלים תואר במנהל עסקים. במלחמת העולם השנייה שרת בצי האמריקאי כקצין תותחנים על משחתת. לאחר המלחמה למד עיבוד, ניצוח ונגינת קלרינט בקונסרבטוריון בפריז ושנה נוספת למד מוזיקה באיטליה.
ב-1951 הגיע לביקור בישראל והחליט להשתקע בה. בתחילה ניגן בתזמורת חיפה ולאחר מכן עבר לנגן בתזמורת "קול ישראל". ב-1961 נישא להלגה, קולנוענית ופסלת. השניים אימצו בת ב-1964. ב-1967 העלה ביחד עם השחקן גדעון שמר את המופע "אהבה וג'אז" שכלל קריאת שירי אהבה על ידי שמר ונגינת קטעי ג'אז על ידי רביעיית הג'אז של מל קלר. המופע זכה להצלחה והועלה 308 פעם על הבמה.
ב-1963 הלחין את פסקול הסרט אשת הגיבור בבימויו של פיטר פריי. ב-1969 הלחין את פסקול הסרט לפני מחר.
קלר הלחין את אות הטלוויזיה הלימודית שהיה בשימוש בשנים 1970–1977. כמו כן עיבד את אות הפתיחה של הסדרה "Here we are". רביעיית הג'אז שלו השתתפה בפרק "Adverbs and Jazz" בסדרה ללימוד אנגלית, "More About English".
קלר שב להתגורר בניו יורק ב-1978. שם הופיע גם עם תזמורת משלו.
ב-1987 ניגן בסרטו של וודי אלן, "ימי הרדיו".
ב-1991 השתתף קלר בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת.
ב-1995 לקה במחלת האלצהיימר וב-1998 נפטר מדום לב בארצות הברית. הוא הותיר אחריו את בתו ליאורה.
הנקב הסגלגל
הנקב הסגלגל (TA: Foramen ovale cordis) הוא נקב הנמצא במחיצה הבין-עלייתית שבלב העובר, המאפשר למחצית מכמות הדם מהעליה הימנית לזרום לעליה השמאלית. זהו אחד משני מעברי דם שקיימים בלב בשלב העוברי ונסגרים לאחר הלידה. המעבר השני קרוי הצינור העורקי.
הדם המחומצן נשאב על ידי החדר השמאלי דרך אבי העורקים ומשם עובר בעיקר לראש ולפלג הגוף העליון. שאר הדם זורם בכיוון הרגיל דרך הלב הימני לעורק הריאה. רוב הדם העורקי הריאתי זורם דרך הצינור העורקי לתוך אבי העורקים היורד לפלג הגוף התחתון. יותר ממחצית מתפוקת הלב עוברת דרך חבל הטבור לצינורות חילופי הגזים בשליה.
לאחר הלידה נאטם הנקב הסגלגל, והופך להיות הגומץ הסגלגל (fossa ovalis). הגומץ הסגלגל אינו פתח חלון ממשי, מכיוון שבלב תקין אין מעבר של דם בין העליות.
בלידה
בלידה נעשים שינויי זרימה חשובים. כשנחתך חבל הטבור, הגברת זרימת הדם באבי העורקים מעלה מיד את הלחץ. הריאה מתנפחת, כלי הדם בריאה לא נלחצים, ההיפוקסיה בריאה מופחתת. במצב זה התנגדות הריאה לזרימה קטנה פי 10. בגלל שהלחץ בפרוזדור השמאלי גדול ב-2-4 mmHg מהלחץ בפרוזדור הימני, קפל שריר הנמצא בצד שמאל של חיץ הפרוזדורים סוגר את הנקב הסגלגל. כמה שעות לאחר הלידה מתכווץ קיר שרירי וחוסם את המעבר, ובמשך מספר חודשים נבנה סוגר בתצורתו הסופית.
משרד המסחר והתעשייה של רוסיה
משרד המסחר והתעשייה של רוסיה (ברוסית: Министерство промышленности и торговли Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על סחר חוץ והתעשייה הרוסית בכללותה, אזרחית וצבאית כאחד.
המשרד הוקם ב-12 במאי 2008, אף שמשרד בשם זה כבר התקיים בעבר ב-1998.
היסטוריה
המשרד יונק את שורשו מלשכת המסחר שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715. בשנת 1801 זו הוחלפה במשרד המסחר שפעל עד 1810 כששמה שונה ל"משרד המסחר והתעשייה" והתקיים עד אוקטובר 1917. המשרד הוחלף במנגנוני מסחר סובייטים.
לאחר התפרקות ברית המועצות, המשרד הוקם בתקופת ממשלת קיריינקו וכלל יחידות ממשרד הכלכלה של רוסיה, הוועדה הממלכתית הרוסית למדידות ורישום, ויחידות סמך מהמשרד לקשרי חוץ כלכליים וסחר שפורק. המשרד פורק לבסוף ומחלקותיו פוזרו בין משרדים חדשים - משרד המסחר הרוסי, המשרד לענייני חבר המדינות העצמאיות והוועדה הממלכתית למדידות ורישום. תפקידי האחריות על התעשייה הועברו לידי המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
במאי 2008 הוקם המשרד מחדש תחת השם משרד המסחר והתעשייה, זאת על בסיס המשרד למסחר ופיתוח כלכלי (ששינה שמו למשרד לפיתוח כלכלי) ומשרד התעשייה והאנרגיה (שהפך למשרד האנרגיה הרוסי). במרץ 2019 המשרד עבר לקומפלקס משרדים במוסקבה סיטי.
הוגו ויבינג
הוגו וואלס ויבינג (באנגלית: Hugo Wallace Weaving; נולד ב-4 באפריל 1960) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי-אוסטרלי יליד ניגריה. נודע בעיקר בשל גילום הדמויות "וי", הסוכן סמית', הגולגולת האדומה ודיבובו של מגהטרון, אויבם המושבע של הרובוטריקים בסרטי "רובוטריקים".
ביוגרפיה
ויבינג נולד באיבאדן, מחוז אויו שבניגריה לזוג הורים אנגליים. משפחתו נעה בין אוסטרליה, אנגליה וניגריה עד לבגרותו, אז החליטה משפחתו להשתקע באוסטרליה, ב-1976. בגיל 13 אובחן ויבינג כחולה אפילפסיה.
בשנת 1997 הוא שיחק במותחן האוסטרלי "True Love and Chaos". ב-1998 זכה ויבינג בפרס "שחקן השנה" בפסטיבל הסרטים במונטריאול. באותה שנה דיבב בסרט "בייב בעיר הגדולה" את דמותו של רקס הבורדר קולי. ב-1999 שיחק בסרט המדע בדיוני שובר הקופות "מטריקס" בתור הסוכן סמית', וזכה לתשבחות רבות על תפקידו זה ובעקבותיו אף הפך למפורסם בקרב הציבור הרחב. כמו כן גילם דמות זו גם בסרטי ההמשך בטרילוגיה. ב-2001 גילם את אלרונד מלך האלפים בטרילוגיית "שר הטבעות". ב-2006 גילם בסרט "ונדטה" את "וי", לוחם מסתורי חובש מסיכה אשר יוצא לנקמה בשלטון הפשיסטי בלונדון העתידנית. באותה שנה דיבב ויבינג בסרט "תזיזו ת'רגליים" והחל מ-2007 הוא דיבב את דמותו של מגהטרון בסרטים "רובוטריקים", "רובוטריקים 2: הנקמה" ו"רובוטריקים 3: אפלת הירח".
מעבר לקריירה הקולנועית המוצלחת השתתף ויבינג בהפקות תיאטרון, בעיקר של ה-Sydney Theater Company.
חייו האישיים
ויבינג מתגורר עם זוגתו קתרינה גרינווד. לזוג נולדו בן ב-1989 ובת ב-1993.
דבר אחר
"דבר אחר" היה מוסף סאטירי של עיתון "דבר", שהופיע מיולי 1983 עד אוגוסט 2004 (החל מ־1994 במוסף השבת של ידיעות אחרונות). "דבר אחר" הופיע אחת לשבוע, תחילה ביום רביעי ואחר כך ביום שישי. עד שעבר ל"ידיעות אחרונות" היה המוסף בשחור לבן; אחרי המעבר הופיע בצבע.
הקטעים הסאטיריים ב"דבר אחר" היו בדרך כלל בדמות פרודיה על מדורים אחרים בעיתונות, כגון מדורי החדשות, מאמר המערכת, פינת החידות והתשבצים, מכתבים למערכת ומודעות. לעיתים נכללה פרודיה נוספת, כגון פרודיה על הספר "הילד הזה הוא אני", שבו נכתבים השירים מפיו של ילד פלסטיני.
הכותבים הראשיים במדור היו: יאיר גרבוז, שלמה ניצן, דני קרמן, תומר קרמן, אביב אלחסיד ותרזה איזנברג. בשנים הראשונות כתבו בו גם יצחק בן נר ואהרן שמי. בנוסף, כתבו בו במשך השנים: אלי שרייבר, חיים באר, חנה רוט, דודו גבע, יוני להב ועוד.
רוב הכותבים היו בעלי השקפות שמאלניות, אולם הוא לגלג על שלל המפלגות והאישים הפוליטיים. המטרות הקבועות שלו היו פוליטיקאים, בעיקר מהימין והחרדים, שחיתות, לאומנות ועוד.
שם המוסף, "דבר אחר" הוא משחק מילים, הרומז מחד על האכסניה שבה התפרסם ("דבר"), ומאידך רומז בהתרסה לכינוי של בשר חזיר. החזיר נרמז גם בנזם המופיע בלוגו באות האחרונה, ורומז לביטוי "נזם זהב באף חזיר". במרכז הלוגו מופיעה דמותה של מדוזה מהמיתולוגיה היוונית. מעל ללוגו נכתבה תמיד תחילת הסיסמה המרקסיסטית "פועלי כל העולם - התאחדו!" (שנלקחה מהמניפסט הקומוניסטי) עם תוספת שונה מזו המקורית (כמו: פועלי כל העולם – אם לא ב־אחד במאי אז בעשירי בו; פועלי כל העולם – שובו הביתה, אבא ואמא סולחים לכם). התאריך שהופיע מתחת ללוגו היה התאריך העברי (מאוחר יותר נכתב הלועזי).
אלכסנדר פוליהיסטור
לוקיוס קורנליוס אלכסנדר פוליהיסטור (ביוונית Αλέξανδρος ο Πολυίστωρ - "אלכסנדר המרבה לחקור"), מכונה גם אלכסנדר איש מילטוס (ביוונית Ἀλέξανδρος ὁ Μιλήσιος), היה סופר יווני בן המאה ה-1 לפנה"ס.
דבר אחר
בשנת 1990, בעת שהתחולל התרגיל המסריח, צוירה במוסף קריקטורה שתקפה בצורה חריפה את כניעתה של מפלגת העבודה והליכוד לדרישות המפלגות החרדיות - נראתה שם לשון שמלקקת ישבן. בעקבות מחאות חריפות, פרסמה עורכת דבר חנה זמר תגובה שבוע לאחר מכן שבה הביעה התנצלות; עורכי '"דבר אחר" סירבו להתנצל, וכתבו באופן יוצא דופן מאמר רציני בזכות חופש הביטוי.
אלכסנדר פוליהיסטור
ביוגרפיה
על פי הסודא (האנציקלופדיה הביזנטית מסביבות שנת 1000 לספירה) הוא נולד באפסוס, אולם הדבר עומד בסתירה לדברי סטפנוס מביזנטיון, שאומר כי אלכסנדר היה יליד קוטיאיום בפריגיה הקטנה  ובן של אסקלפיאדס (Asclepiades). דברי סטפנוס נתמכים על ידי האטימולוגיקום מאגנום (לקסיקון ביזנטי מהמאה ה-12), שם אלכסנדר נקרא "קוטיאוס" (Kotiaeus).
דבר אחר
ב-1993 זכו שלמה ניצן, יאיר גרבוז, דני קרמן ותרזה אייזנברג בפרס סוקולוב לעיתונות כתובה, על "דבר אחר".
"דבר אחר" היה העיתון הסאטירי שהופיע במשך הזמן הארוך ביותר (מעל 20 שנה) מבין העיתונים הסאטיריים בישראל.
אלכסנדר פוליהיסטור
ביוגרפיה
על פי הסודא, בזמן מלחמת סולה ביוון (מלחמות מיתרידטס), נעשה אלכסנדר אסיר ונמכר כעבד לקורנליוס לנטולוס, שלקח אותו לרומא והפך אותו למורה לילדיו. לאחר מכן שחרר אותו לנטולוס לחופשי. מתוך הסודא נראה שקיבל את השם "קורנליוס" מלנטולוס, אולם באותה מידה ייתכן וקיבל את השם מלוקיוס קורנליוס סולה, שעל פי סרוויוס שחרר את אלכסנדר והעניק לו את האזרחות הרומית.
דבר אחר
עיתונים סאטיריים שקדמו לו היו: "ציפור הנפש" (שכתבו בו דן בן אמוץ, חיים חפר, שמעון צבר ועמוס קינן מ־1964 עד 1965) ו־"ZOO הארץ" (של אפרים סידון, קובי ניב, ב. מיכאל וחנוך מרמרי) שיצא בתוך "העולם הזה" באמצע שנות ה־70 ולקט ממנו יצא בספר "ZOOארץ ZOO?".
אלכסנדר פוליהיסטור
ביוגרפיה
על פי הסודא הוא היה מדקדק, תלמידו של קראטס ממאלוס, ונשרף למוות במהלך שרפה שכילתה את ביתו שבעיר הרומאית לאורנטום שבלאטיום, בחוף המערבי של איטליה. כאשר שמעה אשתו, הלן, על מה שקרה, היא תלתה את עצמה.
דבר אחר
לאחר שנפסקה הוצאת המוסף, החל "דבר אחר" להופיע באתר אינטרנט בעריכת תומר קרמן, בנו של דני קרמן, אך גם אתר זה פסק להופיע.
אלכסנדר פוליהיסטור
ביוגרפיה
אחד מתלמידיו של אלכסנדר היה הסופר הרומי גאיוס יוליוס היגינוס, שמונה על ידי אוגוסטוס להיות הממונה על הספרייה הפאלאטינית.
חיבוריו
אלכסנדר קיבל את כינויו "פוליהיסטור" משום שהיה סופר פורה ביותר, אבל מכל יצירתו לא שרד ולו ספר אחד; כל ששרד הם קטעים המצוטטים אצל סופרים אחרים ורשימת יצירותיו הרבות.
חיבורו הגדול והחשוב ביותר הוא בן 42 ספרים. נראה כי חיבור זה הכיל תיאורים היסטוריים וגאוגרפיים של כמעט כל ארצות העולם העתיק. כל אחד מהספרים עסק בארץ נפרדת והיה בעל שם תואם, כגון "פריגיאקה", "קאריקה", "ליקיאקה" וכדומה. אולם פוליהיסטור עסק בכמה מהארצות גם בחיבורים נוספים, המוזכרים בקטעים רבים אצל סטפנוס ופליניוס הזקן. דיווחו על אשור ובבל כולל קטעים מצוטטים בעיקר מברוסוס וגם מ"הכרוניקות של אפולודורוס" ומ"הספר השלישי של הסיבילות".
חיבור נפרד על המוזיקאים הפריגיים נזכר אצל פסאודו-פלוטרכוס ויש סבירות גבוהה מאוד שאלכסנדר פוליהיסטור הוא גם מחבר הספר על ההיסטוריה של שושלות הפילוסופים היווניים, שנראה כי היה הבסיס לעבודתו של דיוגנס לארטיוס "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים", שכמה סופרים ייחסו אותו, ככל הנראה בטעות, לאלכסנדר ליכנוס. חיבור על הסמלים של הפיתגוראים נזכר אצל קלמנס מאלכסנדריה (Stromata, I, 131) וקירילוס האלכסנדרוני (adv. Julian, IX, p. 133). כמה קטעים מתוך החיבור על ההיסטוריה של רומא נשמרו אצל סרוויוס. רשימה מלאה של כל השמות של החיבורים הידועים מאת אלכסנדר פוליהיסטור נמצאת בספרו של ווסיוס משנת 1624 "ההיסטוריונים היוונים" (Vossius, De Historicis Graecis, p. 187).
חיבורים נוספים שכתב: החיבור על רומא (בן 5 ספרים), "אגיפטיאקה" (על מצרים, בן לפחות 3 ספרים), על ביתיניה, על הים השחור, על איליריה, "אינדיקה" והיסטוריה של הכלדיים.
על היהודים
בין שאר כתביו, חיבר פוליהיסטור גם את הספר על אודות היהודים (Περὶ Ἰουδαίων), בו אסף קטעים מתוך חיבורים שונים על היהודים. לדעת מנחם שטרן הכתיבה על יהודים ויהודה מעידה על העניין הרב שהיה לעולם הרומאי בארץ ישראל ובתושביה לאחר כיבושה בידי פומפיוס בשנת 63 לפסה"נ.
אצל אוסביוס
מן החיבור "על היהודים" נותרו קטעים אחדים בספרו של אוסביוס. מקטעים אלה עולה שאלכסנדר שאב את הידע שלו על יהודים ממספר רב של סופרים יהודים-הלניסטים (שרבים ידועים רק באמצעותו) וגם מכמה סופרים לא יהודים. הוא מצטט אותם לפי סדר כרונולוגי - הסדר בו ערוכים הסיפורים במקרא. בין הסופרים היהודים שסיפקו לו חומר היו דמטריוס הכרונוגרף, אופולמוס, ארתפנוס, קלאודמוס מלכוס, אריסטיאס, המשורר האפי פילון ויחזקאל הדרמטורג. בין הסופרים הפגניים: טימוכארס ואפולוניוס מולון. ובנוסף לאלה גם תאודוטוס השומרוני.
במשפטי הקישור של אלכסנדר המופיעים אצל אוסביוס יש כמה התייחסויות ל"ספר הקדוש" או "הספרים הקדושים". את אלה יש להסביר בתלותו המילולית של אלכסנדר במקורותיו היהודים. גם יוסף בן מתתיהו מצטט אותו ומביא ממנו קטע מתוך חיבורו של קלאודמוס. מתקבל הדעת שהקטע לקוח מהחיבור על היהודים אך אין זה ודאי. מלבד ציטוט זה לא ברור באיזה מידה הוא מסתמך עליו.
בסודא
פרגמנט אחד שמקורו בספרו "על אודות רומא" (Περὶ Ῥώμης) מצוי בסודא ובו נאמר על אלכסנדר פוליהיסטור:
.
אלכסנדר פוליהיסטור הוא הסופר הפגני הראשון להחליף את המונח "יהודי" עם "עברי". הוא משתמש במונח "עברי" גם במשפטי הקישור שלו המופיעים אצל אוסביוס. מונח זה ככל הנראה השתרש אצלו מתוך המקורות היהודיים בהם השתמש, כמו למשל המשורר-מחזאי יחזקאל.
אצל סטפנוס
פרגמנט נוסף מצוי אצל סטפנוס מביזנטיון:.
ייתכן וקטע זה לקוח מחיבורו על היהודים, או מאחד מחלקי חיבורו על ההיסטוריה הכלדיית. אטימולוגיה דמיונית זו מניחה שיש אמת בסיפורו של קטסיאס על שלטונה של המלכה סמירמיס על המזרח ויסודה ערים רבות באסיה. סמירמיס יסדה את יהודה ואדום באותה צורה כמו זו שהאל אוסיריס יסד את מקדוניה - באמצעות בנו "מוקדון". ייתכן ולהתייחסות לסמירמיס יש קשר למסורת המוצא הבבלי-אשורי של היהודים, המשתקפת בספרות היוונית והלטינית. השם "יהודה" מופיע לפני "אדום" כפועל יוצא משליטתה של יהודה על אדום בתקופה ההלניסטית, במיוחד לאחר כיבוש אדום על ידי יוחנן הורקנוס, אולם זה מנוגד למסורת המקראית לפיה עשו ("אבי אדום") היה הבכור מבין התאומים. ההסבר האפונימי תואם את השימוש הרווח בו בעת העתיקה.
מדיניות ציבורית
מדיניות ציבורית היא כלל ההחלטות והפעולות שרשויות השלטון נוקטות בהן. זהו תהליך דינמי ומורכב של קבלת החלטות הקובע קווי פעולה עתידיים לרווחת הציבור. חקר המדיניות הציבורית מתמקד בשלושה שלבים עיקריים: עיצוב המדיניות, ביצוע המדיניות ואופן ההערכה שלה. בכל שלב ישנם מדדים ואסכולות שונות.
אלכסנדר פוליהיסטור
אצל סטפנוס
כפי שנרמז בבירור מהתוכן שלהם, שני הקטעים (בסודא ואצל סטפנוס) אינם תלויים במקורות יהודים.
מדיניות ציבורית
המדיניות הציבורית עוסקת גם בכשלים בפעולות מוסדות המדינה, שהם בעיקרם כשלי שוק וכשלי ממשל. כשלים אלו מהווים את הביסוס וההצדקה לתחום מחקר זה.
סטרומבולי (סרט)
סטרומבולי (באיטלקית: Stromboli, terra di Dio - סטרומבולי, ארץ האלוהים) הוא סרט קולנוע בהפקה איטלקית - אמריקאית משנת 1950 בבימויו של רוברטו רוסליני, עם אינגריד ברגמן בתפקיד הראשי.
אלכסנדר פוליהיסטור
אצל קלמנס מאלכסנדריה
התאולוג הנוצרי מאבות הכנסייה, קלמנס מאלכסנדריה, מדווח שבחיבורו על היהודים תעתק אלכסנדר פוליהיסטור מכתבים משלמה למלך מצרים ולמלך צור ואת מכתביהם לשלמה, מהם עולה כי מלך מצרים שלח אליו 80 אלף איש לשם בניית בית המקדש וגם מלך צור שלח מספר דומה, בנוסף לאדריכל מצור, בן לאם מיהודה משבטו של דוד.
סטרומבולי (סרט)
ההחלטה על הפקת הסרט הייתה לאחר שאינגריד ברגמן כתבה מכתב הערכה לרוסליני על סרטו רומא עיר פרזות ורצונה להשתתף בסרט נוסף שלו. היא גם השיגה מימון לסרט מחברת RKO שהייתה אז בשליטתו של הווארד יוז.
במשך ההסרטה התפתח רומן אהבה בין השניים ולאחר הצילומים היא ילדה מחוץ לנישואין את בם רנאטו.
מדיניות ציבורית
באקדמיה, מדיניות ציבורית היא תחום מחקר ולימוד הבודק תהליכי הניהול וקבלת החלטות במסגרת המדינה ורשויותיה. מחקר מדיניות הציבורית הוא אינטר-דיסציפלינרי במהותו, וכולל תחומי מחקר רבים בתוכם כלכלה, חברה, משפט, ומדע המדינה.
סטרומבולי (סרט)
בסרט שולבו קטעים אמיתיים של התפרצות הר הגעש סטרומבולי.
מדיניות ציבורית
לימודי מדיניות ציבורית נחשבים כמקבילה הציבורית-ממשלתית לתואר במנהל עסקים מתוך שאיפה להטמיע בקרב משרתי הציבור גישות ונורמות המבוססות על המחקר בתחום.
סטרומבולי (סרט)
ב-2012 עבר הסרט רסטורציה ודיגיטציה בבולוניה והועלה לאתר יוטיוב.
מדיניות ציבורית
בחקר המדיניות הציבורית מקובל להתייחס למדינות דמוקרטיות משום הרעיון שבדמוקרטיה העם הוא הריבון ועל כן המדינה צריכה לענות על רצונותיו, אם כי ניתן לבצע מחקרים בנושא זה גם במדינות בעלות משטר שאינו דמוקרטי באופן מובהק. המדיניות הציבורית כאמור מתייחסת למדינות דמוקרטיות ובשל כך אחד העקרונות הבסיסיים בתחום מחקר זה הוא השוויון בין האזרחים. כיוון שביצוע מדיניות מסוימת עלולה לפגוע או למנוע מאחר את הזכויות יש לבדוק את ההשלכות של כל החלטה בקרב מי שהוסמך לכך.
סטרומבולי (סרט)
תקציר העלילה
1948, קארין ביורנסן (אינגריד ברגמן) נמצאת במחנה עקורים לנשים באיטליה היא פליטה מליטא שבמהלך המלחמה ברחה לצ'כוסלובקיה והייתה בת זוג של קצין גרמני. היא בודדה ומנסה ללא הצלחה להשיג אשרה לארגנטינה.
מדיניות ציבורית
התפיסה הבסיסית בקביעת מדיניות ציבורית היא - בדומה לתפיסה בכלכלה - בעיית המחסור - שמשמעה הוא שמשאבי המדינה מוגבלים. יישומה של המדיניות כרוך בדרך כלל בעלויות כספיות. לכן, בקביעת מדיניות יש לבחון את המטרות לשמה נקבעה, ולבחון אם הושגו מטרות כלכליות-כספיות וכן אם הושגו מטרות חברתיות כגון קידום אינטרסים, עידוד מגמות, בחינוך, ביטחון, בריאות וכדומה. בחירת המדיניות החברתית היא מאבק דמוקרטי בין גורמים שונים, והמדיניות הננקטת מבטאת סדרי עדיפויות חברתיים-כלכליים וקובעת כיצד תיראה החברה.
סטרומבולי (סרט)
תקציר העלילה
סמוך למחנה נמצא מחנה מעצר לשבויי מלחמה ובו נמצא אנטוניו (מריו ויטאלי) שרואה את קארין, מתאהב בה ומציע לה להתחתן ולהגיע אתו לסטרומבולי בו הוא גר ומתאר לה את האי כגן עדן.
מדיניות ציבורית
כלי מדיניות
לרשות רשויות השלטון עומדים אמצעים מגוונים, בהם:
סטרומבולי (סרט)
תקציר העלילה
קארין רוצה להשתחרר מהמחנה, היא בודדה ואין לה ברירה אלא לקבל את הצעתו של אנטוניו, להתחתן ולהגיע אתו לסטרומבולי.
מדיניות ציבורית
תאוריות
ישנן מספר גישות בתחום המדיניות הציבורית:
סטרומבולי (סרט)
תקציר העלילה
כבר מהרגע הראשון מתברר לה שנפלה בפח, האי כולו שחור מאפר שפורץ מהר הגעש, הדירה שלהם מוזנחת, האנשים ובעיקר הנשים מסתכלים עליה כזרה, בעלה הוא דייג עני שנמצא רוב הזמן בים. היא מביעה את זעמה בפני אנטוניו ורוצה לעזוב אך הוא משתדל לרצות אותה ולוקח אותה לדייג הקבוצתי. היא נגעלת מהטבח ההמוני שמבוצע בדגי הטונה הענקיים. היא גם מבינה שתושבים רבים עזבו את הכפר לעתיד יותר טוב בארצות הברית.
קארין מנסה לרהט את הבית ומסירה את תמונות המשפחה אך אנטוניו חובט בה ומחזיר אותם. כומר הכפר (רנצו סזנה) מנסה לעודד אותה אך ללא הצלחה.
מדיניות ציבורית
כשל שוק וכשל ממשלה
כשל שוק הוא מצב בו כוחות השוק ומנגנוני ההצע והביקוש מובלים להקצאה לא נכונה של המשאבים או של השירותים. כשל שוק עשוי להביא למצב של בזבוז משאבים, אבטלה, חוסר יעילות ובסופו של דבר לפגיעה ברווחה החברתית. כשלי שוק הם לרוב אינדיקציה למצב בו רצוי שהמדינה תתערב ותקבע מדיניות ציבורית. החשיבות היא בזיהוי כשל השוק כגון מונופול, זכויות קניין שאינן מוגדרות או נאכפות כראוי, א-סימטריה במידע וחסמי כניסה.
סטרומבולי (סרט)
תקציר העלילה
האדם היחיד שמראה לה חיבה הוא שומר המגדלור (מריו ספונצו). פעם אחת כשנכנסת קארין לים עם ילדים ומועדת, הוא מגיע ומציל אותה והם נראים לעיני כל נשות הכפר בתנוחה אינטימית.
הידיעה מגיעה לאנטוניו והוא חובט בה. קארין רוצה לארוז ולברוח אך אנטוניו נועל את הדלת בקרשים ממוסמרים. היא קוראת לעזרה ושומר המגדלור פורץ את הדלת.
קארין מבקשת להגיע לכפר סמוך כדי למצוא שם סירה שתביא אותה לחוף איטליה. בדרך היא נתקלת בהתפרצות הר הגעש ומאבדת את הכרתה.
היא מתעוררת כשההתפרצות נרגעת ומגיעה למסקנה שלמען העובר בבטנה היא צריכה לחזור ומבקשת מאלוהים שייתן לה כוח.
האלפים הדינריים
האלפים הדינריים (בסלובנית: Dinarsko gorstvo, בקרואטית ובוסנית: Dinarsko gorje או Dinaridi, בסרבית: Динарске планине או Динариди) הם רכס הרים בדרום-מזרח אירופה המשתרע בחלקו המערבי של חבל הבלקן. הרכס נמשך לאורך הים האדריאטי מסלובניה בקצהו הצפון-מערבי, דרך קרואטיה, בוסניה והרצגובינה, מונטנגרו וסרביה, ומסתיים באלבניה בקצהו הדרום-מזרחי.
האלפים הדינריים הם המשכם של הרי האלפים המזרחיים, ונבדלים מהם באוכף במערבה של סלובניה. מדרום המשכם בהרי פינדוס והפלופונסוס ביוון. שטחו של הרכס הוא כ-200,000 קמ"ר, אורכו 700 ק"מ, והוא משתרע בצורת קשת בין קווי האורך 46° ו-42° צפון. רוחבו של הרכס בחלקו הצפוני הוא 50 ק"מ בלבד, ונישא לגובה של 1,528 מטר בפסגת הר ריסניאק. בחלקו הדרומי מתרחב הרכס לכ-350 ק"מ, והר יזרצה (אלבנית Maja e Jezercës; סרבית Jezerski Vrh או Језерски Bрх, "פסגת האגם"), הנישא לגובה של 2,692 מטר, הוא הפסגה הגבוהה באזור זה.
האלפים הדינריים עשויים מסלעי משקע: אבן גיר, אבן חול ודולומיט מתקופת המזוזואיקון ותחילת הקנוזואיקון. כאשר נוצר הקמט האלפיני לפני 100 עד 50 מיליון שנה, התרוממו האלפים הדינריים ונחשפו לתהליכי בליה קרסטיים ואחרים אשר עיצבו את נופם. חבל קראס שבמערב סלובניה נמצא בצפונו של רכס האלפים הדינריים, והעניק את שמו לתופעת הקרסט. הרכס המערבי של האלפים הדינריים שקוע בחלקו מתחת לפני הים האדריאטי, ופסגותיו מתרוממות מעל פני הים בדמות האיים הרבים שלאורך הריביירה הקרואטית. באלפים הדינריים, כמו בכל הבלקן, אין עדות לפעילות בליה קרחונית משמעותית, למעט בהרי פרוקלטייה (Prokletije) שבדרום הרכס. גם כיום קיימים קרחונים מועטים רק בעמקים הדרומיים של הרכס ובגובה של מעל 600 מטר.
שרידי הביצורים הפזורים באלפים הדינריים, הם עדות למאות שנים של לחימה באזור. במאה ה-3 לפני הספירה, בימי השלטון הרומי שימשו ההרים מקום מחסה לשבטים האילירים, מפני הכיבוש הרומי, שהחל לחופי הים האדריאטי. במאה ה-20 שימשו ההרים כמקום מועדף ללוחמת גרילה של ארגוני פרטיזנים יוגוסלבים, שהיוו את אחת מתנועות ההתנגדות המוצלחות של מלחמת העולם השנייה. ההרים מיושבים בדלילות, כאשר יערנות ומכרות הם שני ענפי התעסוקה העיקריים של תושביהם.
לפי גובה ממוצע, תושבי האלפים הדינריים, הן גברים (185.6 ס"מ) והן נשים (171 ס"מ), הם הגבוהים בעולם.
מנגנון זרימה נגדית
מנגנון זרימה נגדית הוא עקרון הנדסי המתאר את אופן שחלוף החומרים, או מעבר החום, בין שני חומרים זורמים (בדרך כלל נוזלים), מופרדים, אך בעלי גבול משותף. במנגנון הזרימה הנגדי, הנוזלים זורמים בכיוון נגדי זה לזה, ויוצרים הפרש ריכוזים או הפרש חום קבוע ואחיד לאורך הזרימה.
בתנאים מסוימים המערכת הבנויה על פי עיקרון זה יכולה להעביר קרוב ל-100% מהחום או מהחומר מהנוזל הראשון לשני.
לדוגמה, בזימי דגים יש מנגנון זרימה נגדית, בו הדם בנימים המגיע לצורך ספיגת החמצן מקרומי הזימים, זורם לאורך הנימים ספוגי החמצן. לכל אורך הזרימה מתבצעת העברת חמצן מהזימים הספוגים לזימים הסופגים.
המנגנון נפוץ בטבע במגוון שימושים, ויש הבונים מערכות תעשייתיות על פי עיקרון זה.
מנגנוני שחלוף
המונחים מנגנון זרימה נגדית יחד עם מנגנון זרימה מקבילה - נקראים: מנגנוני שחלוף בזרימה.
אלו הם מנגנונים להעברת חום או ריכוז של חומר מומס, בין שני חומרים (בדרך כלל נוזלים) הנמצאים בזרימה, ומופרדים ביניהם. כאמור, החומרים הזורמים יכולים להיות כל שילוב של נוזל, גז ואפילו אבקה מוצקה.
מנגנוני שחלוף בזרימה יכולים לשמש לתיאור מערכת המעבירה כל תכונה נוספת של הנוזל, בין שני נוזלים זורמים אך מופרדים.
תקציר
השרטוט מציג תרשים כללי המתאר את שני מנגנוני השחלוף: תכונה עוברת מנוזל אחד לשני, על ידי זרימה בשני צינורות, המופרדים ביניהם על ידי חומר מוליך חום או קרום הולכה חלקית. הפרש התכונות (לדוגמה הפרש הטמפרטורות) מסומן בתרשים על ידי רוחב החצים.
ההפרש הגדול ביותר נמצא בכניסת שני הנוזלים, אך עם ההתקדמות ההפרש קטן. הסיבה לכך היא שהנוזל בעל התכונה המוגברת מעביר את התכונה לנוזל בעל התכונה המופחתת, עד לשוויון בין השניים. לאחר נקודת השוויון, אין יותר העברה של התכונה.
כפי שניתן לראות בתרשים, במנגנון הזרימה הנגדית, הפרש התכונות בין הנוזלים נשמר לאורך הזרימה. העברת ריכוז חומר וכן העברת חום במנגנון זה, אם נעשית תוך שמירה על הפרשים קטנים וזרימה איטית, בדרך כלל יעילה יותר מבחינה אנרגטית, ופחות בזבזנית.
יעילות העברה במנגנוני שחלוף
במנגנון הזרימה המקבילה, מעבר התכונה נפסק כאשר התכונה מגיעה לשוויון בין שני הנוזלים. כלומר בזרימה שווה 50% מההפרש יעבור בין הנוזלים ולא משנה אורך התהליך. ניתן להגביר את הספיגה על ידי הגברת הזרימה בנוזל בעל התכונה המוגברת. לדוגמה, להגביר את זרימת הנוזל החם, ובכך לגרום לכך שמעט יותר מהתכונה יעבור.
דוגמאות
במחליף חום בו זורמים מים: חמים ב-60 מעלות וקרים ב-20 מעלות צלזיוס.
מנגנון זרימה נגדית במערכות צמחיות ובחי
מנגנון הזרימה הנגדית מצוי בשימוש נרחב ולמטרות מגוונות בתהליכים ובמערכות ביולוגיים. הדוגמאות המפורסמות הם בזימי דגים להעברת חמצן באופן יעיל מהמים בו הם חיים אל הדם, וציפורים משתמשים בו ברגליהם למניעת התקררות. (מנגנון דומה נמצא בכל החולייתנים אבל פחות בולט). האיבר המשמש לכך נקרא רשת פלאים.
מנגנון דומה נמצא בכליות של היונקים, על מנת לשמר מים בגוף על ידי הסרת מים מתוך השתנן ולהעביר ריכוזי פסולת חנקתית מהגוף. הדבר קורה בלולאת הנלה, החלק של הכליה שבו מתבצע ניקוי הדם ויצור השתן. תוצאת התהליך הוא ריכוז גבוה של חומרי הפסולת, ולכן התהליך - שלמעשה הוא מנגנון זרימה נגדית, נקרא 'מנגנון הכפלה נגדית' בגלל "הכפלת" או הגדלת הריכוז לכאורה מעבר ליכולת (כלומר מעבר למחצית הפרש הריכוזים בין הפסולת בדם, לריכוזה בשתנן, ובניגוד לכיוון מפל הריכוזים).
זרימה נגדית של חום בבעלי חיים
מנגנון חילוף חום בזרימה נגדית CCHE, הוא אמצעי יעיל לצמצום איבוד חום דרך שטח הפנים החשוף של העור, מכיוון שהחום ממוחזר במקום להתפזר. באופן זה הלב יכול לשאוב דם בקצב רגוע יותר, על מנת לשמור על חום הגוף הקבוע, ועל קצב חילוף חומרים קבוע בגוף.
במקרה זה, במקום להשתמש בשני נוזלים, משתמשים בנוזל אחד (דם) המתחיל חם בתוך הגוף, ומוסר את כל החום שלו לפני שהוא יוצא אל האזור הקר, לדם קר, שזה עתה חזר מהכפור בחוץ, ועומד להיכנס לגוף. בכניסתו לגוף הוא הולך ומתחמם (בקבלו את החום מהדם היוצא). כך החום כל הזמן נשאר בפנים, ואילו הדם המגיע לאזורים הקרים בגוף, מגיע אליו קר, ואינו מעביר את החום אל הסביבה (המים, האדמה הקרה או האוויר הקר בגובה רב).
דוגמה נוספת של מנגנון דומה ניתן לראות ברגלי שועל השלג המהלך על שלג. כפות רגליו אמנם קרות, אבל הדם המביא את חומרי המזון אל תאי הגוף שבכפות הרגליים אינו מאבד חום רב. קרבת העורקים והנימים גורמים לתחלופת חום, כך שכאשר הדם יורד ברגל, הוא מתקרר במוסרו את החום לדם החוזר ונכנס. הדם המגיע אל כף הרגל הוא קר, ואינו מאבד חום רב בהגיעו לאזור כף הרגל החשוף לשלג. כך אין איבוד חום מהגוף אל השלג. בשעה שהדם זורם בחזרה ללב דרך הוורידים, דם זה מקבל את החום מהדם היורד לכף הרגל בעורקים, והדם החוזר אל תוך הגוף נשאר חם.
במילים אחרות: החום נותר בתוך הגוף. לפני שהדם העורקי החם יוצא לכיוון כף הרגל, הוא מוסר את החום שלו לדם הוורידי הקר החוזר מהכפור. אל כף הרגל מגיע דם עורקי קר. אל תוך הגוף וללב חוזר דם ורידי חם.
התפלת מים בציפורים ימיות באמצעות מנגנון זרימה נגדית
לציפורים ימיות במקרים רבים אין מקור זמין למי שתייה, והן שותות מי ים. מי ים נוספים חודרים לגופן בשעה שהן צוללות ותופסות דגים או חיות ימיות אחרות. הן חייבות להסיר את המלח הרב המגיע כך לגופן, על מנת לשלוט באיזון האוסמוטי שבאבריהן. הכיליה לבדה אינה יכולה לעמוד בעומס האדיר של מליחות, המגיעה לכל אברי הגוף בשעת שתיית מי ים. לצפורי ים כמו שחפים, שקנאים, אלבטרוסים וציפורי ים אחרות, יש בלוטות מיוחדות המפיקות מלח, ומשמשות כמנגנון שחלוף - לפי עקרון מנגנון הזרימה הנגדית.
עורקים זעירים (עורקיקים) הנושאים דם מלוח נכנסים אל הבלוטה, כשהם מוצמדים לצינוריות של הבלוטה. הבלוטה מרכזת את המלח מן הדם, והדם היוצא מן הבלוטה דרך ורידים זעירים (ורידונים) מכילים ריכוז מלח הנמוך בהרבה מריכוזו בעורקיקים. הנוזל המלוח נאגר בבלוטה, וכשזו מתמלאת הציפור מתעטשת דרך נחיריה, ומוציאה את הנוזל בחזרה לים.
הסרת המלח בבלוטות אלו נעשית ביעילות, ומאפשרות לציפורים אלו לשתות מים בעודם במרחק גדול מן היבשה
כבשן אנגאמה
כבשן אנגאמה - כבשן מסורתי יפני, משמש לשריפת חומר ויצירת כלי חרס. כבשן זה מגיע ל-3,500 מעלות משריפת עצים. תנור זה ארוך ובנוי במדרון ובמדרגות. כניסת האוויר היא מהחלק הגבוה ביותר. החום מכל מדרגה מחמם - חימום מקדים - את המדרגה שמעליה. האוויר המוחדר לצורך השריפה, סופג את החום במלואו בתהליך של מנגנון זרימה נגדית. החמצן שבאוויר נשרף ומגביר את החום, והתהליך נמשך וניתן לשליטה על ידי הנמכת עוצמת האש, שינוי העצים, או הקטנת פתח כניסת האוויר.
גלגל חמום
כיום בתעשייה משתמשים במחליפי חום. במחליפי חום מחדשים (רגנרטיבים) משתמשים במנגנון הזרימה הנגדית, על מנת לשמר את האנרגיה שהושקעה אל מחליף החום, ולהעביר ביעילות הנדרשת, את החום מהמצב החם למצב הקר.
בגלגל תרמי - מתקן המשמש להסרת לחות מאוויר חם, והוספתו לאוויר מקורר, מופעל עקרון מנגנון הזרימה הנגדית. אלא שבמקרה זה העיקרון מופעל בדומה יותר למנגנון חילוף חום בזרימה נגדית CCHE, כאשר הנוזלים (האוויר ה"קר" וה"חם") המוזרמים, מחליפים את החום ואת ה"קור" בתוך הגלגל, העשוי אלומיניום. הגלגל משנה את מיקום האוויר, כך שהגז שהיה קודם בכיוון התקררות ויציאה, נמצא כעת בתהליך התחממות וכניסה למערכת, בדומה לשועל הקוטב, המעביר את החום אל הדם החוזר מכף הרגל, לפני ירידת הדם היוצא.
הפרדת חומרים בזרימה נגדית
כרומטוגרפיה בזרימה נגדית היא שיטת הפרדה פיזית, המבוססת על תכונות חומרים מומסים בעת מעבר בין נוזלים, במנגנוני שחלוף - מקבילי או נגדי. בזרימה נגדית מקבלים הפרדה טובה ומלאה יותר. במכשירים הידרוסטטיים, משתמשים במונח כרומטוגרפית מחיצה למונח זה.
הרשקוביץ
הרשקוביץ הוא שם משפחה רומני / יהודי שמשמעותו היא בן צבי או עופר.
שבע כלות לשבעה אחים
שבע כלות לשבעה אחים (באנגלית: Seven Brides for Seven Brothers) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1954 שצולם בשיטת סינמסקופ בבימוי של סטנלי דונן עם הווארד קיל וג'יין פאוול בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הסיפור "הנשים הסביניות" ("The Sobbin' Women") של הסופר האמריקאי סטפן וינסנט בנט המבוסס על סיפור חטיפת הנשים הסביניות, אגדה מיתולוגית מימי ראשית המלוכה הרומית של חטיפת הנשים הסביניות.
הסרט התפרסם בעיקר בגלל הכוריאוגרפיה של מייקל קיד שהתעקש לצרף לסרט רקדנים ואקרובטים מקצועיים. סצנת הריקוד הקבוצתי בהקמת האסם נחשבת אצל מספר מבקרי קולנוע כטובה ביותר מסוגה שנראתה אי פעם על מסך הקולנוע.
הסרט זכה בפרס אוסקר על פסקול המוזיקה והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר-בצבע, ופרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
הסרט עובד למחזמר בימתי ב-1982 ולסדרת טלוויזיה של CBS ב-1982 בה השתתפו בין היתר ריצ'רד דין אנדרסון וריבר פניקס.
הסיפור מתרחש בשנת 1850 בטריטוריית אורגון בארצות הברית.
תקציר העלילה
אדם פונטיפי (הווארד קיל) גר בחווה מבודדת עם ששת אחיו ומגיע לעיירה כדי לרכוש ציוד ובעיקר כדי למצוא כלה שתסכים להגיע לחווה ולעשות שם את כל העבודות הדרושות כמו ניקיון, בישול וכביסה. הוא משוטט בעיירה ושר "יבורך עורך היפהפה" ("Bless Your Beautiful Hide").
בדרך הם נעצרים ליד מעיין ומילי המאושרת שרה "יום נפלא" ("Wonderful, Wonderful Day") ו"כשאתה מאוהב" ("When You're in Love").
כשהם מגיעים לחווה נדהמת מילי להיווכח שלאדם יש שישה אחים. אדם מתנצל ואומר שלא גילה לה זאת כי חשב שלא תסכים לבוא. החווה מלוכלכת בצורה קשה והאחים פראיים וחסרי נימוס. הם נקראים בסדר אלפביתי מהברית הישנה: אדם, בנג'מין, כלב (Caleb), דניאל, אפרים (Ephraim), פרנק (Frank - לא מצאו שם מתאים בברית הישנה) וגדעון (Gideon - ראס טמבלין) הצעיר ביותר.
לאחר משבר ביחסים בין מילי לאחים היא מצליחה להשתלט על הסדר בבית ולחנך את הגברים לסדר, ניקיון ומשמעת. היא מלמדת אותם כיצד לגשת לבחורה ושרה ורוקדת אתם את שיר החיזור ("Goin' Courtin'"). הם רוקדים במרץ עד שצונחים באפיסת כוחות.
מילי נוסעת אתם לעיירה והם פוגשים את הבחורות ומנסים להתחיל אתם אך עד מהרה מתפתח קרב מהלומות עם גברי העיירה והם נאלצים לברוח.
הם מגיעים בלילה לעיירה וכל אחד חוטף בשקט את הבחורה שהוא מעדיף וכולם נמלטים בדרך לחווה. לבסוף מתעוררים גברי העיירה ומתחיל מרדף אחריהם. האחים מצליחים לעבור מעבר הרים צר אך לאחר מכך קורית מפולת שלגים החוסמת את המעבר עד לאביב.
מילי ההמומה ממעשה זה מגרשת את האחים לגור באסם וכועסת מאוד על בעלה אדם העוזב את החווה והולך להתגורר במקום מרוחק ומבודד. בינתיים מתחזק הקשר בין האחים לחטופות. מילי יולדת בת ומגיע האביב בו שרים כולם את שיר האביב ("Spring, Spring, Spring"). האחים מודיעים לאדם כי נולדה לו בת ומשכנעים אותו לחזור לאשתו. אדם ומילי מתפייסים.
פלה קוטי
ביוגרפיה
פלה קוטי נולד באבאוקוטה שבמדינת אוגון בקצה הדרום מערבי של הרפובליקה של ניגריה. משפחתו של פלה הייתה משפחה בת המעמד הבינוני. אימו, פונימילאיו רנסום-קוטי, הייתה פעילה פמיניסטית וחברה בתנועה האנטי-קולוניאלית בניגריה שהתנגדה לשלטונם של הבריטים במדינה. אביו, הכומר ישראל אולודוטון רנסום קוטי, היה כומר פרוטסטנטי ומנהל בית ספר שהיה אף לנשיא הראשון של איגוד המורים הניגרי. שני אחיו של קוטי, בקו רנסום קוטי ואוליקויה רנסום קוטי, היו רופאים מוכרים בניגריה. בנוסף, פלה היה בן דודו של וולה סויינקה הסופר והמשורר הניגרי, והאפריקאי הראשון שזכה לפרס נובל לספרות.
בשנת 1958 נשלח פלה ללונדון ללמוד רפואה כמו שני אחיו לפניו אולם משיכתו העזה למוזיקה הביאה אותו לפרוש מהלימודים ולעבור ללימודי מוזיקה בטריניטי קולג'. בזמן לימודיו הקים פלה את הלהקה Koola Lobitos, שניגנה ג'אז והיילייף, סגנון מוזיקלי מערב-אפריקאי ייחודי המסתמך על כלי נשיפה וגיטרות מרובות ככלים מובילים. ב-1960, נשא פלה את רמילקון "רמי" טיילור לאשתו הראשונה, ואיתה נולדו לו שלושה ילדים: פמי (שלאחר מכן המשיך את דרכו של אביו כמוזיקאי), יני וסולה. ב-1963 פלה חזר לניגריה, הקים מחדש את Koola Lobitos ועבר הכשרה כשדרן רדיו ברשות השידור הממלכתית הניגרית. למשך זמן קצר ניגן פלה עם וויקטור אוליה ולהקתו, ה-All Stars.
ב-1967 נסע פלה לגאנה כדי לחשוב על כיוון מוזיקלי חדש ושם לראשונה קרא להמצאתו אפרוביט. כסגנון, אפרוביט מאופיין בדגמי קריאה-תגובה אפריקאים מסורתיים (כמו למשל במוזיקת בלוז ומזמורים אפריקאיים, בגיטרות קצב מונמכות ברקע, בדומיננטיות של כלי נשיפה ותופים שונים ובדגמי קצב מורכבים. הסגנון מערב מוזיקת יורובה אתנית (יורובה היא הקבוצה האתנית הדומיננטית בניגריה), ג'אז, פאנק, היילייף ושירה המשלבת מזמורים ניגרים.
בשנת 1975 פשטו הרשויות בניגריה על המתחם של קוטי, עצרו אותו והשליכו אותו לכלא באשמת חטיפה. לפני כן הם אף ניסו לשווא להאשימו בשוד מזוין. כותרות העיתונים בניגריה הכריזו על "המקדש" שלו כאזור סכנה והכפישו את שמו בעלילות שווא ותיאורים מלאי תיעוב השכם והערב. ב-1976 כוחות צבא ומשטרה פשטו על ביתו "זה היה כמו הצגת תיאטרון אחת גדולה. כאלף חיילים צבאו על הבית וקהל של כ-60,000 איש עמד והסתכל" תיאר זאת פלה עצמו בראיון.
קישורים חיצוניים
פלה קוטי עיון מחדש - חיים של אחרים ערן סבג 055564
מסגד אטהם ביי
מסגד אטהם ביי (באלבנית: Xhamia e Et'hem Beut) ממוקם סמוך לכיכר סקנדרבג במרכז טירנה, בירת אלבניה. בנייתו החלה בשנת 1789 על ידי מולה ביי, והסתיימה בשנת 1823 על ידי בנו האג'י אטהם ביי, שהיה גם נינו של סולימאן פאשה ברגיני.
בזמן השלטון הקומוניסטי באלבניה היה המסגד סגור, והוא נפתח מחדש ב-18 בינואר 1991, לאחר נפילת המשטר.
ציורי הקיר (פרסקו) שבמסגד מציגים עצים, מפלי מים וגשרים וכן תיאורי טבע דומם, מחזות נדירים באמנות מוסלמית.
במסגד מתקיימים סיורים יום-יומיים.
עמרי גלפרין
עמרי גלפרין (נולד ב-21 בספטמבר 1975) הוא עיתונאי עצמאי (פרילנסר), במאי ואיש תקשורת בתחום המסעות, התיירות והתרבות, מרצה ומורה בתחום הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה וכן כתב את ספר הביכורים: 'האי בקצה האוקיינוס'.
ביוגרפיה
גלפרין הוא נכד, מצד אביו, לניצולי שואה מליטא. סבו, טוביה גלפרין, נמנה עם לוחמי מחתרת הפ.פ.או (ארגון הפרטיזנים המאוחד) בגטו וילנה בהובלת אבא קובנר. מצד אמו הוא נכד למשפחת בצרי, יוצאי עיראק, שעלו בשנת 1951 לישראל במבצע עזרא ונחמיה.
גלפרין בעל תעודת הוראה מטעם המכללה האקדמית לחינוך אורנים ולמד הדרכת טיולים מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
גלפרין נשוי ולו שני ילדים. ביתו בישראל נמצא בקיבוץ להבות חביבה. בשנת 2016 עבר להתגורר עם משפחתו בעיר טורשהאון שבאיי פארו ובשנת 2018 עבר לעיירה מרלי שבאנגליה ולאחריה לכפר הגדול ביותר במחוז דורסט הדרומי שבאנגליה, ששמו קורפ מולן, הסמוך לעיר פול.
בתקופת מגוריו באיי פארו עמל על תחקיר לטובת כתיבת ספר ביכורים, וכמו כן התבקש לתת הרצאות וכן ראיונות תקשורתיים רבים הקשורים לתרבות הישראלית, לשואת העם היהודי ולמדיניות ישראל בהיבטים הקשורים ליחסים בינלאומיים.
תקשורת
מאז סיום לימודיו החל, כעיתונאי חופשי, לכתוב בפלטפורמות מגוונות של התקשורת הישראלית ובכללן ynet, מעריב, מגזין טבע הדברים, מגזין מסע עולמי, מגזין מסע אחר, mako, מגזין את ועוד. כמו כן הפיק, ביים והגיש מספר רב של סדרות וכתבות טלוויזיוניות לטובת הערוצים: ערוץ 2 (קשת 12), הערוץ הראשון (כאן11), ערוץ 10 (רשת 13) וערוץ טבע הדברים ששידר בעבר בטלוויזיה בכבלים. גלפרין אף השתתף בתוכנית מסע עולמי עם איל פלד והוא משמש כתב אורח בתוכנית רואים עולם בהגשתו של העיתונאי, חתן פרס ישראל, יעקב אחימאיר.
תחילת דרכו בטלוויזיה הייתה בערוץ טבע הדברים, שם השתתף ככתב שטח ואולפן, וכן ביים והגיש מאות כתבות. סדרת הטלוויזיה הראשונה בבימויו ובהגשתו הייתה נוגע בישראל עם עמרי גלפרין, שסקרה במשך 15 פרקים אתרים רבים ברחבי ישראל ושודרה בערוץ טבע הדברים ובערוץ 10. סדרה אחות נוספת שהגיעה מיד לאחריה הייתה נוגע בעולם עם עמרי גלפרין, ובה הופקו פרקים מרחבי העולם.
רבות מכתבותיו עוסקות באתרים ובאזורים בעולם, שהתיירות איננה נחשבת למרכזית בהן, ובכלל זה היה אחד מהכתבים הישראלים הראשונים שסיקרו את קוסובו בהיבט תיירותי. כמו כן סיקר מקומות בתבל הנחשבים לאתרי שוליים בענף התיירות הבינלאומית, כגון שכונות הסלאמס של הודו, הכור הגרעיני בצ'רנוביל , העיר אושווינצ'ים הצמודה למחנות ההשמדה אוושוויץ-בירקנאו בפולין, וכן את העיר אומן שבאוקראינה. מעת לעת כתבות וטורים פרי עטו מתורגמים לשפות נוספות.
גלפרין הפיק סרטים תיעודיים, ובכללם סרטים עבור ערוץ 10 על אודות כמה מחללי מערכות ישראל. כמו כן יצר את הסרט אזכור את הדרך עבור רשת 13 אודות המנצח הישראלי ניצול השואה, יעקב הולנדר, עמו יצא אל שדות ילדותו בפולין כשהוא מלווה ב-73 חברי וחברות מקהלותיו. בנוסף יצר סרטים דוקומנטריים קצרים על אודות הציירים: יעקב חייט, לאו ריי, יוסל ברגנר, דורית לוי ועוד.
פרסם טורי דעה במעריב nrg והפיק עשרות סרטים בתחום התדמית וההדרכה. מתראיין מעת לעת בערוצי הרדיו בנושאים החופפים את תחום סיקורו התקשורתי.
מוזיקה
גלפרין מנגן בתופים. בעבר ניגן בלהקות השוליים "הפרד ומשול", "סבא", ושימש כנגן מחליף ב"להקת התינוקות". בשנים האחרונות הוא מנגן עם מוזיקאים מתחום הרגאיי, הרוקנרול והסקא. בין היתר היה שותף לפרויקט מוסיקלי עם היוצר הג'מייקני, ישמאעל מקקנוף.
קישורים חיצוניים
מכּתבותיו
שיבאם
שיבאם (בערבית: شبام), היא עיירה בת כ-2,000 שנה בחצרמוות שבתימן, המונה כ-7,000 איש. בעבר שימשה כבירת ממלכת חצרמוות במשך מספר תקופות החל במאה ה-3 לפנה"ס. לעיתים מתייחסים את העיר כ"שיבאם חצרמוות", על מנת להבדילה מהעיירה שיבאם שבקרבת צנעא.
אתר מורשת תרבות עולם
שיבאם מהווה את אחת הדוגמאות הראשונות לתכנון עירוני, המתבסס על בנייה לגובה. האדריכלות הייחודית שבה זיכתה אותה בהכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, בשל העובדה כי על אף שבתיה של העיירה עשויים כולם מלבני בוץ, כ-500 בניינים עתיקים שגובהם 5–8 קומות נישאים לגובה ברחבי העיירה. הבניין הגבוה ביותר בעיירה הוא בגובה 29.15 מטר, וגובהו 8 קומות. ישנם עוד מספר בניינים בני 6–7 קומות, אך גובהם של רוב הבניינים הוא 5 קומות. העיר העתיקה, שצורתה מלבנית, מוקפת חומה ושטחה פחות מחצי קמ"ר בלבד.
מיקומה של העיירה על תלולית, הצילה את בתיה מהרס על ידי השיטפונות התכופים בוואדי חצרמוות, הזורם בקרבת מקום. עם זאת, השיטפון הגדול של 1532–1533 הגיע אף לשיבאם, והרס רבים מבנייניה. על כן, רוב המבנים בעיר הם מהמאה ה-16. עם זאת, נשארו בעיר מספר מבנים חשובים מהמאות הראשונות של האסלאם, כמו מסגד יום השישי, שנבנה בשנת 904, או הארמון משנת 1220 המשמש כמושב הממשלה. המראה המרשים של בנייניה המיתמרים מהמישור כצוק, זיכתה את שיבאם בכינוי "עיר גורדי השחקים העתיקה בעולם" או "מנהטן של המדבר". עם הכרזתה כאתר מורשת עולמית, המליצה הוועדה להרחיב את שטח האתר כדי שיכלול גם את וואדי חצרמוות הזורם בקרבת מקום, אשר בקרבתו אתרים היסטוריים רבים.
משה ר' מנדלש
רבי משה בן ישעיה מנחם, הידוע בכינויו ר' משה ר' מֶנדֶל'שׂ (="בן מנדל"; בקיצור: ר' משה ר"מ; 1574 – ה'ת"א, 1641), היה רב אשכנזי במאות ה-16 וה-17.
ביוגרפיה
נולד לרב ישעיה מנחם ב"ר יצחק (שנקרא ר' מנדל ר' אביגדור'שׂ). אביו תיקן נוסח לשטר היתר עסקה שהתקבל בוועד ארבע ארצות ומוכר בתור "הנוסח של הגאון ר' מנדל" ונפטר בכ"ה באב ה'שנ"ט, 16 באוגוסט 1599. ספרו "באורים כבדו ה'" נדפס בידי בנו.
לאחר נישואיו כיהן כר"מ בקראקא ואחר כך התמנה כרב בשידלוב ובלודמיר. רח"נ דמביצר וחוקרים נוספים סבורים שמאוחר יותר כיהן כרב בפרנקפורט. רב פרנקפורטאי בשם זה נזכר כמי שהקפיד על מנהג פרנקפורט הישן לאכול סעודה שלישית לפני תפילת מנחה של שבת, בניגוד למקובל בכל קהילות ישראל לאכול סעודה זו לאחר התפילה, וגזר בחרם על שמש בית הכנסת בעיר לדאוג לביצוע המנהג. בעקבות פעילותו התקבל המנהג בקהילת פרנקפורט. אך אחרים הראו שמדובר באדם אחר ששמו ושם אביו זהה: ר' משה ר' מנדלש בכרך (נפטר ה'ש"ף, 1620).
אחרי פטירת רבי אפרים לונטשיץ התמנה תחתיו כאב"ד פראג. בתקופת שהותו בפראג הייתה בעיר מגפת אבעבועות שפגעה במיוחד בילדים, הוא חיבר סליחה שפותחת במילים "מושל בעליונים אתה ידעת" שהתקבלה בכמה קהילות מאז.
בשנת ה'שפ"ג-1623 נפטרה בפראג אשתו הראשונה שרה בת ר' משה ר' זלקינד'ס. הוא נישא בשנית לדֶבֶּרִיל בת ר' יעקב קופל הלוי מפראג, אחותם של רבי אהרן מירלש (חתנו של ר' יום טוב ליפמן הלר) ו"הקצין" ר' משה מירלש מווינה (חמיו של רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל).
ראש הקהל של קהילת יהודי פראג, יעקב ב"ש, הביא לפיטוריו מרבנות העיר פראג בשנת ה'שפ"ז (1627), ובקהילה היהודית בעיר רווחו שמועות באשר לקפידה וקללה שהטיל ר' משה על ב"ש ושותפיו להליך ההדחה. הם תלו בקללתו את הסיבה השמימית לפרשת הסתבכותו המשפטית וכליאתו של ה"תוספות יום טוב", ואת מאסרו של ב"ש והסתלקות משפחתו מפראג.
עם פיטוריו מרבנות פראג התקבל כרבה של פוזנה. הוא חתום על היתר עגונה יחד עם רבי יום טוב ליפמן הלר, מחליפו ברבנות פראג. כהונתו בפוזנה נמשכה עד פטירתו בשנת ה'ת"א, 1641.
יהושע פרידמן
יהושע פרידמן (פרידמאן; ג' באדר תרמ"ה, פברואר 1885 – י"ח באייר תרצ"ד, מאי 1934) היה מלומד, מחנך עברי ועסקן תרבות יהודי ליטאי, משורר ומתרגם עברי שתרגם בעיקר מן השירה הרומית הקלאסית.
קורות חיים
התחנך ב"חדר" ואחר בישיבה בעיירה איוויֶה. לאחר מכן החל ללמוד בגימנסיה בצ'נסטוחוב שבפולין הרוסית, ובמקביל המשיך בלימודי גמרא. סיים את לימודיו בגימנסיה בהצטיינות והמשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת ורשה ואחר-כך באוניברסיטת סנקט פטרבורג. השתלם ב"קורסים למדעי המזרח" (מדעי היהדות) מיסודו של הברון גינצבורג בפטרבורג. בתקופת לימודיו וורשה ובפטרבורג היה פעיל ב"פועלי ציון".
כבר בצעירותו החל לשלוח ידו בעבודה עיתונאית בעיתונים עבריים ויהודים-רוסיים, והתבלט במיוחד בפיליטונים שפרסם (בשם העט "פעמון") ביומון העברי "הצופה" שייסד אביו עם יצחק אשר אלישיב בוורשה ב-1903. משעזב עורך "הצופה", אברהם לוּדְוִויפּוֹל, כעבור שנה, היה פרידמן לעורך העיתון יחד עם הירש דוד נומברג ואביו א"א פרידמן (שהיה העורך הרשמי), והעיתון הוסיף להופיע עד אמצע 1905.
עבד מספר שנים בעריכת דין ואחר-כך במזכירות "הבנק למסחר" בבירה פטרבורג. לאחר מהפכת אוקטובר (1917) עבר למוסקבה. מוקדם יותר באותה שנה ייסד דוד פרישמן במוסקבה את הוצאת הספרים העברית הגדולה "שטיבּל", במימונו הנרחב של הנדבן אברהם יוסף שטיבל. הוא פנה לפרידמן, שהיה בעל השכלה קלאסית, והזמין אותו לתרגם עבור ההוצאה מהיצירות הגדולות של השירה הרומית הקלאסית: ה"אַינֵאִיס" לוורגיליוס, ה"מטמורפוזות" לאובידיוס ושירת הורטיוס. קטעים קצרים מתרגומיו לשירה הרומית – כמה מן האודות להורטיוס ומספרי ה"מטמורפוזות" – פורסמו באכסניות ספרותיות שונות, בעיקר בכתב העת הספרותי של הוצאת שטיבל, "התקופה", ובכתב העת הספרותי "מאזנים בראשית שנות ה-30.
בשנת 1922 שב פרידמן לליטא והתמנה כמנהל הגימנסיה העברית בווילקובישק (שבה הורו את כל המקצועות בעברית בהברה ספרדית, כפי שהתקבל קודם לכן ביישוב בארץ ישראל) במקום ד"ר צמח פלדשטיין, שהוזמן לנהל את הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. כעבור שנתיים הוזמן פרידמן לנהל את הגימנסיה הריאלית העברית לבנות בקובנה (במקביל לפלדשטיין, שניהל את המדור לבנים של אותה גימנסיה), ובמקומו התמנה ד"ר משה ירדני. פרידמן לימד בגימנסיה לטינית וספרות עברית. פרידמן ניהל את הגימנסיה לבנות עד 1931, אז אוחדו כיתות הבנים והבנות של הגימנסיה תחת קורת גג אחת, ופלדשטיין היה למנהל המוסד ופרידמן לסגנו. לאחר עלייתו של פרידמן לארץ ישראל ב-1933 החליף אותו ד"ר אברהם קיסין בתפקיד סגן המנהל.
לצד עבודתו החינוכית כמנהל בית ספר גדול, היה פרידמן עסקן פעיל בתנועות הנוער היהודיות הציוניות – היה ממנהיגי "השומר הצעיר" בליטא מהיווסדו ועד עלייתו, וכיהן כראש הסתדרות הצופים; ומפעילי העסקנים התרבותיים – חבר הוועד המרכזי של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא, ומיוזמי הסטודיו הדרמטי העברי בקובנה ומנהלו הספרותי.
פרידמן תואר כ"איש אציל-רוח", ש"הצטיין בטוהר מידותיו, באצילותו והליכותיו, והיה חביב ונערץ על כל חניכיו וחבריו". המחנך מרדכי אלישיב (פרידמן), שהיה עמיתו לסגל הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, מספר כי פרידמן היה "איש עדין הנפש, סופר ומשורר, ידע לרכז סביבו חבר מורים מסור ומלוכד... לימד ספרות עברית, שחיבב אותה על תלמידותיו; היה אדם צנוע, שקט, נחבא אל הכלים ונעים הליכות. (ביתם של יהושע ומרים פרידמן היה בית פתוח, מכניס אורחים, וביחוד זכורים לטובה ערבי-שבתות שלו.)"
בשנות חייו האחרונות חלה פרידמן במחלת לב קשה. בסתיו 1933 עלה לארץ ישראל מקובנה עם משפחתו. כעבור כחצי שנה, באביב 1934, נפטר ממחלתו, בגיל 49. נקבר בשורת הסופרים בבית הקברות טרומפלדור. אביו, שנפטר אחריו, ב-1936, נקבר לצדו.
אביו של פרידמן שלח לקק"ל שיר שכתב בנו על פועלה של הקרן – "דונם פה ודונם שם" ("אספר לך הילדה, וגם לך הילד, איך בארץ ישראל אדמה נגאלת: דונם פה ודונם שם, רגב אחר רגב – כך נגאל אדמת העם מצפון עד נגב"). השיר, בלחנו של מנשה רבינא, היה לשיר ילדים פופולרי, שהושר בבתי הספר ובגני הילדים במשך עשרות שנים. "על־פי המנהג, בימי שישי, בטקס קבלת שבת, ובערבי חגים וראש חודש היו הילדים ניגשים בזה אחר זה ביראת קודש לשולחן שעליו עמדה הקופסה הכחולה, משלשלים את מעותיהם ושרים את שירו של י' פרידמן".
פרידמן הותיר אישה ובן (בנו הבכור, בן-נעם, נפטר בגיל שנה). אלמנתו מרים נפטרה בחודש מרץ 1946. נקברה בחיפה. בנו גדעון (1917–2003) סיים לימודי הנדסה בטכניון (במגמת כימיה-חשמל), וכאביו עסק בהוראה. תחילה היה מורה בגימנסיה ביאליק בחיפה, ולאחר מכן הצטרף לסגל הטכניון והיה פרופסור חבר לגאומטריה תיאורית. בקיץ 1945 נישא לשושנה בורקובסקי. התגורר ברחוב בן יהודה שבהדר הכרמל.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
קתדרלת סנס
מבנה
קתדרלת סנס היא אחת הראשונות שנבנו בסגנון האדריכלות הגותית, אם לא הראשונה שבהן. בנייתה החלה ב-1142 ושייכת ברובה למאה ה-12 למרות שהיא הושלמה סופית רק במאה ה-16. את בניית הקתדרלה יזם הארכיבישוף אנרי מסנס, ואת הקתדרלה עיצב לפי הערכים האסתטיים-דתיים שקבע ברנאר מקלרבו. אדריכלות בית המקהלה, שתוכננה על ידי ויליאם מסנס, הושפעה מבית המקהלה של קתדרלת קנטרברי.
מבנה הקתדרלה ידוע יותר בסולידיות שלו מאשר ביפי הפרופורציות שלו או בעושר הקישוטים. בחזית המערבית שלושה שערים: במרכזי יש פסלים טובים המייצגים את משל עשר הבתולות ואת סיפורו של סטפן הקדוש. השער הימני מכיל 22 פסלונים מרשימים ביותר של הנביאים, שסבלו מנזק ניכר. מעל שער זה נישא מגדל אבן, מקושט עם פסלים המייצגים את פטרוני הכנסייה. הפעמונים במגדל הפעמונים נהנו ממוניטין עצום בימי הביניים; שניים מהפעמונים נשארו עד היום: La Savinienne במשקל ⅓15 ו-La Potentienne במשקל ⅔13 טון. השער השמאלי מעוטר בשני תחריטים: "סובלנות" ו"תאוות בצע" וכן בסיפור יוחנן המטביל. השער בצד הצפוני של הקתדרלה הוא אחד מהדוגמאות הטובות ביותר של פיסול צרפתי מהמאה ה-16. השער הדרומי מתוגבר בחלונות ויטראז' מרהיבים. חלונות אחרים מהמאות ה-12 וה-16 נשמרו, חלק מהם מתארים את אגדת תומאס בקט מקנטרברי. החלון נבנו קטנים במקור, אך אחרי המופת של בזיליקת סן-דני בה החלונות תפסו חלק ניכר מהקיר, הגדילו בסנס את החלונות.
הקתדרלה בנויה משלושה אגפים, אפסיס ואמבולטוריום, עם קפלה אחת בקצה המזרחי (קפלת יוחנן הקדוש המציגה ארקדה עיוורת רומנסקיות) (סדרת קשתות ללא פתחים). הספינה הראשית מקורית בקמרונות סיקספרטיט בעלי שש צלעות, ואילו שני המעברים מקורים בקמרונות צלעות בני ארבע צלעות. המבנה נתמך על ידי עמודים מורכבים וזוגות עמודים פשוטים לסירוגין. כאן הקיר מתחלק לשלושה אזורים: קומת העמודים והקשתות, הגלריה (בה יש שתי קשתות המאוחדות על ידי טימפנון לא מפוסל) וקומת התאורה. בקתדרלה זו נראו לראשונה הקשתות המחודדות המאפיינות את האדריכלות הגותית.
בין קישוטי הפנים נמצאים קברו של ה"דופן" (יורש העצר, בנו של לואי ה-15) ובת זוגו מארי-ז'וזף מסקסוניה, אחת מעבודותיו של גיום קוסטו הצעיר ופסלי חריטה המייצגים סצינות מחייו של הקרדינל אנטואן דיפרה, הממונה על מערכת המשפט בצרפת וארכיבישוף סנס בשנים 1525–1535. המאוזוליאום שממנו הם באו נהרס במהפכה הצרפתית.
בקתדרלה זו התחתן לואי התשיעי מלך צרפת עם מרגרט מפרובאנס ב-1234 וחמש שנים אחר כך הפקיד בה את נזר הקוצים.
הגנים הבוטניים של סוחומי
הגנים הבוטניים של סוחומי הם אחד מהגנים בוטניים העתיקים בקווקז. הוא נוסד בשנת 1840 בשם הגנים הבוטניים-הצבאיים של סוחום קלה, על ידי מפקד ביצורי הים השחור של האימפריה הרוסית, נ. נ. רייבסקי. הגנים הוקמו מתוך כוונה לקבל מושג על הצמחים החדשים במחוז (במיוחד תה ופרי הדר).
במהלך המלחמות הרוסיות-עות'מאניות, בין השנים 1853–1855 וכן 1877–1878, בזזו כוחות עות'מאנים את הגנים. בשנת 1889 עברו הגנים לידי הרשויות המוניציפליות, ובשנת 1894 הוחל בתוכנית שיחזור הצמחים.
מייק מקמהן
מייק מקמהן (באנגלית: Mike McMahan) הוא תסריטאי קומדיות ומפיק טלוויזיה אמריקאי, יוצר הסדרות "הפכים סולארים" (בשיתוף עם ג'סטין רוילנד) ו"מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים".
קריירה
עבודת ההפקה הראשונה של מקמהן, יליד שיקגו, הייתה בתפקיד עוזר מפיק במועדון הסטנדאפ. לאחר מכן שכרה אותו חברת ההפקה של סקוט רודין כעוזר מפיק, שם עבד על הסדרות "דירת המצוירים" ו"סאות' פארק".
מקמהן עבד ככותב ומפיק בסדרה "ריק ומורטי", והיה אחד הכותבים הראשונים שנשכרו לסדרה לאחר שפגש את אחד היוצרים, ג'סטין רוילנד, כשעבד באולפני האנימציה של פוקס המאה ה-20. מקמהן תיאר את עצמו כ"איש המדע הבדיוני" של הצוות, וקודם לתפקיד הכותב הראשי של "ריק ומורטי" בעונתה הרביעית, אך עזב במהלך ההפקה במטרה לעבוד על פרויקטים אחרים. בשנת 2018 זכה מקמהן בפרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת אנימציה על עבודתו בכמפיק האחראי בפרק "Pickle Rick".
ב-28 באוגוסט 2018 הודיע שירות הסטרימינג הולו שהזמין את הפקת הסדרה "הפכים סולארים" שנכתבה על ידי הצמד מקמהן ורוילנד. הסדרה עלתה לשידור ב-8 במאי 2020.