cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי איראן–בחריין
לאחר הצתת שגרירות ערב הסעודית באיראן עקב הוצאתו להורג של השייח' נימר א-נימר, הודיעה סעודיה על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים שלה עם איראן. בעקבות כך בחריין, בעלת בריתה של סעודיה, הודיעה על צעד דומה ב-4 בינואר 2016.
זאב וולף גינצלר
ביוגרפיה
בי"ח בסיון ה'תרס"ח התייתם מאביו.
יחסי איראן–בחריין
טרם המהפכה האיראנית
איראן טענה לבעלות על האי בחריין עד שבמרץ 1970 מוחמד רזא שאה פהלווי הודיע על ביטול הטענות האיראניות, בעקבות משא ומתן בין בריטניה לאיראן. בעקבות ביטול הטענות, חתמו שתי המדינות על הסכם ב-1970.
זאב וולף גינצלר
ביוגרפיה
למד בישיבה באוהלי תחת רבי דוד דוב מייזלס, אב"ד אוהלי ומחבר ספר בנין דוד. נסמך להוראה על ידי רבי שמואל אנגל.
יחסי איראן–בחריין
לאחר המהפכה האיראנית
בעקבות המהפכה האיראנית שבה עלה רוחאללה ח'ומייני לשלטון באיראן ב-1979, הצהירה איראן על כוונתה לייצא את המהפכה האסלאמית ברחבי העולם המוסלמי, ובייחוד בעולם הערבי.
שנתיים לאחר מכן, פונדמנטליסטים שיעים ניהלו ניסיון הפיכה בבחריין בחסות החזית האסלאמית לשחרור בחריין. ניסיון ההפיכה, אשר נכשל, הונהג על ידי איש הדת השיעי האיראני, חאג' אל-אסלאם האדי אל-מודריסי. ממשלת בחריין ראתה בניסיון ההפיכה כוונה איראנית להפיל את הממשלה הסונית. איראן הכחישה את מעורבותה בניסיון ההפיכה, ואמרה כי ייתכן שהפונדמנטליסטים קיבלו השראה מהמהפכה האיראנית, אולם הם לא זכו לתמיכת איראן. מחשש לניסיונות הפיכה נוספים, נכלאו אלפים מאזרחי בחריין והיחסים עם איראן הידרדרו.
זאב וולף גינצלר
צאצאיו
(כולם נרצחו בט"ו בסיון ה'תש"ד).
יחסי איראן–בחריין
לאחר המהפכה האיראנית
בנובמבר 2007 הגיע נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד הגיע לביקור רשמי ראשון בבחריין ונפגש עם המלך חמד בן עיסא אאל ח'ליפה. במהלך פגישותיו, דן אחמדינז'אד בהסכמים לאספקת גז טבעי לבחריין. לאחר הביקור שתי המדינות התחילו ליהנות מקשרים טובים יותר והיחסים הכלכליים השתפרו.
במהלך המחאות בבחריין במרץ 2011, איראן הביעה תמיכה במפגינים, שרובם שיעים, וגינתה את המעורבות הצבאית של כוח המגן של חצי האי ערב בדיכוי ההפגנות. עקב התמיכה האיראנית, היחסים בין שתי המדינות הידרדרו, כששתי המדינות גירשו את השגרירים באופן הדדי. לאיראן הצטרפה עיראק שהתנגדה להתערבות הצבאית של מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, שהתערבה לבקשת הממשלה הבחריינית. בעלות הברית של בחריין האשימו את איראן בכך שהיא מסיתה למהפכה במדינה הקטנה ותהו בנוגע ללגיטימיות של דרישות המפגינים.
ב-19 ביולי 2015, לאחר שהמנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי הביע תמיכה ב"עמים המדוכאים" ברחבי המזרח התיכון, כולל בחריין, זומן הממונה על היחסים בין שתי המדינות, מורטזה סאנוברי, לשיחה עם שר החוץ של בחריין, שם הביע מחאה על "התערבות בוטה" כלשונו ב"הצהרותיו של עלי ח'אמנאי נגד ממלכת בחריין".
ב-13 באוגוסט 2015 הודיע משרד הפנים של בחריין על מעצרם של חמישה מחברי ארגון טרור, שהיה קשור לפחות לפיגוע אחד בעיר סיתרה וכי נראה שהם קיבלו סיוע והדרכה מארגון הטרור חזבאללה וממשמרות המהפכה האיראניים. ב-1 באוקטובר 2015 (שבוע לאחר אסון העלייה לרגל במכה) החזירה בחריין את השגריר שלה מאיראן והורתה לארגון איראני לעזוב את המדינה בתוך 3 ימים, בתגובה ל"התערבות איראנית מתמשכת בענייני הממלכה". זאת אחרי שהשלטונות גילו מפעל גדול לייצור פצצות ועצרו מספר חשודים בקשר עם משמרות המהפכה האיראנים. החלטת בחריין להחזיר את שגרירה מאיראן באה "לנוכח המשך ההתערבות האיראנית בענייני ממלכת בחריין... כדי ליצור סכסוכים עדתיים". בתגובה לכך, הודיע משרד החוץ האיראני כי "האיש השני בחשיבותו בשגרירות בחריין בטהראן הוא אישיות בלתי רצויה, ועליו לעזוב בתוך 72 שעות".
היחסים בעקבות ההתקפה על שגרירות סעודיה באיראן
בעקבות המתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן ב-2016, גינה שר החוץ של בחריין את "שתי התקפות הטרור על שגרירות ממלכת ערב הסעודית בטהראן והקונסוליה שלה במשהד". בהצהרה נאמר כי "המעשים הדמגוגיים והברבריים הללו מהווים הפרה בוטה של החוק הבינלאומי וכן את אמנת וינה, אשר מגנים על ביטחונן של הנציגויות הדיפלומטיות".
ב-4 בינואר 2016 ניתקה בחריין את היחסים הדיפלומטיים שלה עם איראן, והאשימה אותה בהתערבות בענייניה הפנימיים של סעודיה לאחר שסעודיה הוציאה להורג את איש הדת נימר א-נימר על מעורבותו בהפגנות בערב הסעודית. ב-9 בינואר 2016 הודיעה חברת התעופה הלאומית של בחריין, גאלף אייר כי היא תשהה את טיסותיה בין נמל התעופה של בחריין לבין נמל התעופה של טהראן.
מחשבה טובה (ארגון)
מחשבה טובה היא עמותה אשר הוקמה בשנת 2003 כדי לצמצם פערים בחברה הישראלית על ידי שימוש באמצעים טכנולוגיים. תחילת פעולתה הייתה בעיר ירושלים, בה המייסד והמנכ"ל הראשון, דניאל וייל, ו-ד"ר אסטורה מודונה, היו"ר הראשון, פעילו כיתת מחשבים עם בני נוער. בעזרת צוות מיומן הגדילו את פעילות העמותה לרמה ארצית. מחשבה טובה זכתה במספר פרסים, ביניהם פרס ראש עיריית ירושלים, אות המופת בכנס ישראל-שדרות לחברה ופרס אשלים ג'וינט-ישראל.
פעילות
העמותה מפעילה מרכזי מחשבים קהילתיים אשר מעניקים ידע ומיומנויות בשימוש במחשב באמצעות קורסים המיועדים לכל שכבות האוכלוסייה הישראלית. הקורסים כוללים הקניית ידע בסיסי במחשבים, לימוד תוכנות אופיס, פוטושופ, גלישה באינטרנט, רובוטיקה, אנימציה, תכנות, בדיקות תוכנה, ניהול רשתות תקשורת ועוד. העמותה עובדת עם ילדי גנים, נוער בסיכון, צעירים דורשי תעסוקה, קשישים, עולים חדשים, המגזר החרדי, המגזר הערבי ואנשים עם מוגבלויות. לכל אוכלוסיות מותאמת תוכנית לימודים ההולמת את יכולתה וצרכיה.
בנוסף למרכזים הקהילתיים, העמותה מפעילה כיתת מחשבים ניידת. הכיתות מצוידות במחשבים ניידים, רשת סלולרית, מדריך ואיש טכני ומגיעות לכל רחבי הארץ, ובעיקר לאוכלוסיות קצה הנעדרות גישה לטכנולוגיה כגון בתי אבות, תלמודי תורה, הוסטלים לנוער ומרכזים לאנשים עם מוגבלויות.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם ארגוני מגזר שלישי ומגוון חברות עסקיות כדי לפתח תוכניות העצמה והכשרה. מיום הקמתה סייעה העמותה לכ-20,000 משתתפים.
פעולתה הנרחבת והמשמעותית של העמותה זכתה להכרה ולפרסים, ביניהם פרס ראש עיריית ירושלים, אות המופת בכנס ישראל-שדרות לחברה ופרס אשלים ג'וינט-ישראל. העמותה מוכרת כאקדמיה של חברות Cisco ומיקרוסופט ובעלת תו מידות לאפקטיביות.
פרויקטים
מחשבה טובה הגדירה ארבע אוכלוסיות יעד מרכזיות לפעילות העמותה, זאת מתוך התפיסה שמדובר באוכלוסיות המודרות ביותר מהטכנולוגיה ומאידך הן גם אלה שזקוקות לה יותר מכל.
עכשיו אני יודע
"עכשיו אני יודע" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי שלמה ארצי בהשתתפות הזמרת אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1973 חברת התקליטים הד ארצי כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
על השיר
"עכשיו אני יודע" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור וצביקה פיק בהתאמה. זהו שיתוף פעולה בין "זמר השנה" ארצי, "זמרת השנה" אילנית, "פזמונאי השנה" מנור ו"מלחין השנה" פיק. ב-26 בנובמבר 1973 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום התשיעי. ב-24 בדצמבר עלה למקום השלישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע – שם שהה שבוע אחד בלבד. לבסוף, ב-28 בינואר 1974 יצא השיר מהדירוג, לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
פאנטה רג'ינה נאקרו
נאקרו ידועה גם בהיותה האישה הראשונה מבורקינה פאסו לביים סרט עלילתי, והוא חברה מייסדת של ארגון Guilde Africaine des Realisateurs et Producteurs (גילדת הבמאים והמפיקים האפריקאית).
תחילת דרכה
במהלך לימודיה ב-INAFEC, פגשה נאקרו את אידריסה אואדראוגו, במאי שמאוחר יותר גם עבדה עבורו כעורכת. היא סיימה את התואר הראשון שלה במדעי וטכניות התקשורת ב-1986.
מאוחר יותר, היא גם השלימה תואר שני בקולנוע ולימודי תקשורת בסורבון.
קריירה
פעילותה הראשונה של נאקרו בתעשייה הייתה במהלך שיתוף פעולה במסגרת הלימודים ב-INAFEC. החוג לקולנוע שם חבר לחוג באוניברסיטת הווארד, בראשותו של הפרופסור אביי פורד. היא מונה את העשייה הקולקטיבית בפרויקט, שבו היא פגשה את הבמאי זיינבו דייוויס, בתור ניסיון ראשוני ומעצב עבורה.
בהתחלה נאקרו עבדה כקריינית בטלוויזיה, ואז עבדה גם בתחום ההמשכיות והעריכה, עד שעלה בידה לביים את הסרט הראשון שלה, Un Certain Matin (1991).
בשנת 1999 הקימה נאקרו, יחד עם ז'אן-מארי טנו ובאלופו בקופה-קניינדה, את Guilde Africaine des Realisateurs et Producteurs (גילדת הבמאים והמפיקים האפריקאית) כדי להרחיב את העבודה של יוצרי סרטים אפריקאים. היוזמה פועלת להביא יותר תשומת לב לקולנוע אפריקאי במאמץ לתמוך בתעשייה.
סרטים
סרטה הראשון היה סרט קצר בשם Un Certain Matin (1992). מאז, היא הפיקה וביימה מספר סרטים קצרים, לעיתים קרובות בהסתכלות הומוריסטית על המסורות של ארצה והמורכבות שביחסים בין המסורת לעידן המודרני. סרטה Bintou זכה ביותר מ-20 פרסים בפסטיבלים בינלאומיים, וזכה בפרס FESPACO לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 2001.
Puk Nini
Puk Nini, שפירושו "לפתוח את העיניים", הוא סרט קצר שבו נאקרו בוחנת את נושא הניאוף, מנקודות המבט של גברים ונשים. הוא כולל שלוש דמויות ראשיות: איסה, סאליף ואסטו. איסה וסאליף נשואים, אולם מאז לידת בתם, סאליף מקנא שתשומת לבה של איסה משה ממנו. הוא מתחיל רומן עם אסטו. אם בתחילה, המבט עליה והרומן הוא מנקודת מבט גברית, עד סוף הסרט, נקודת המבט משתנה, ואסטו ואיסה מאחדות כוחות, כשהמסר הוא החשיבות של סולידריות בין נשים. הסרט כופר בגישות חברתיות לפיהן על נשים להתחרות על תשומת לב גברית, ומקדם את הראיון של עצמאות לנשים. הסרט גם מאתגר את יחסי הכוחות המסורתיים בין נשים וגברים, הן בהקשר האפריקאי והן בהקשר ההוליוודי.
Le Truc de Konaté
נאקרו מציג את הנושא של שינוי דרך מסעות שדיאנבה וקונאטה צריכים לעבור כדי ללמוד את הסוגיות המקיפות את נגיף האיידס. נאקרו משלבת בסרט אלמנטים הומוריסטיים ואינפורמטיביים כאחד, הן לגבי מיניות בטוחה יותר, והן לגבי החשיבות של העצמה נשית במערכת יחסים רומנטית, במיוחד במה שנוגע לבריאות.
La Nuit de la vérité
את הסרט העלילתי הראשון שלה באורך מלא, La Nuit de la vérité (לילה של אמת) ביימה נאקרו בשנת 2004.
נקודת קוטיס
הנקודה מהווה את הצד הדרומי של פתחו של מפרצון אליסיינה.
בקצהה של הנקודה מצוי סלע נישא ובולט.
הסלע (הקצה של נקודת קוטיס) ממוקם 3 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת בזמר;
הסלע (הקצה של נקודת קוטיס) ממוקם 6 קילומטרים דרומית-מערבית מנקודת ויליאמס;
הסלע (הקצה של נקודת קוטיס) ממוקם 12.6 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מנקודת סידינס.
מיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה במסגרת סקר Tangra 2004/05 הבולגרי, וכן מופתה שוב על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם
לשון היבשה נקראת על שם המלך התראקי של ממלכת אודריסה, קוטיס הראשון (ביוונית עתיקה: Κότυς) ששלט בין השנים 359–384 לפני הספירה.
אז'ני לה סומר
אז'ני אן קלאודין לה סומר (בצרפתית: Eugénie Le Sommer; נולדה ב-18 במאי 1989) היא כדורגלנית צרפתייה המשחקת כקשרית התקפית וכחלוצה.
מועדונים
לה סומר נולדה במאי 1989 בעיר גראס שבדרום צרפת. כשהייתה בת 18 היא הצטרפה לאקדמיית הכדורגל של קליירפונטיין, ושיחקה אצלה במשך עונה אחת. בשנת 2007 היא חתמה בקבוצת סטאד בריושין מליגת העל הצרפתית, והפכה מיד לשחקנית הרכב קבועה. בעונתה השנייה בקבוצה כבשה לה סומר 12 שערים, ובעונה שלאחר מכן סיימה כמלכת השערים של הליגה, לאחר שהבקיעה 19 שערים ב-22 משחקים. באותה שנה היא אף נבחרה לשחקנית המצטיינת של הליגה.
לקראת 2010/11 עברה לה סומר לאלופת צרפת וסגנית אלופת אירופה - אולימפיק ליון. בשתי עונותיה הראשונות בליון, היא זכתה עם הקבוצה פעמיים בליגת האלופות, לאחר ניצחונות בגמרים על טורבינה פוטסדאם ופרנקפורט, בהתאמה. בעונתה השנייה בקבוצה היא סיימה שוב כמלכת השערים של הליגה הצרפתית, אחרי שכבשה 22 שערים במהלכה, אך הפעם הוסיפה זכייה גם בתואר מלכת השערים של ליגת האלופות, אותו חלקה עם חברתה לקבוצה - קמיל אבילי.
נבחרת צרפת
בשנת 2004 החלה לה סומר לייצג את צרפת עם נבחרות הנוער השונות. ארבע שנים לאחר מכן, בנובמבר 2008, היא כבשה ארבעה שערים במהלך גביע העולם עד גיל 20, והובילה את נבחרת צרפת למקום הרביעי בטורניר. בנוסף היא נבחרה להרכב המצטיינות של הטורניר ביחד עם שתי שחקניות צרפתיות נוספות, ואף קיבלה את פרס כדור הארד, המוענק לשחקנית השלישית בטיבה באליפות.
ב-12 בפברואר 2009 ערכה לה סומר את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת הבוגרת, כשעלתה כמחליפה בניצחון 0-2 על אירלנד. חודש לאחר מכן היא השתתפה עם הנבחרת בגביע קפריסין, ובמהלכו זכתה לכבוש את שער הבכורה שלה - במשחק הניצחון מול סקוטלנד. מספר חודשים אחר כך זומנה לה סומר לסגל הנבחרת שהשתתף באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. באליפות עצמה, שובצה צרפת ל"בית המוות" ביחד עם אלופת העולם, נבחרת וביחד עם הסקנדינביות,  ו. למרות התחזיות המוקדמות, העפילה צרפת בפעם הראשונה בתולדותיה לרבע הגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים ל. לה סומר שיחקה בכל ארבעת משחקיה של צרפת בטורניר, ואף כבשה את הפנדל הרביעי של הצרפתיות בדו-קרב הפנדלים ברבע הגמר.
בשנת 2011 לקחה לה סומר חלק בטורניר גביע העולם בפעם הראשונה בקריירה שלה. בטורניר עצמו, שובצה צרפת לבית עם גרמניה, ו. היא ניצחה את שתי האחרונות, הפסידה לגרמניה, והעפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הגמר ניצחה צרפת את יריבתה הנצחית,, אך נעצרה בחצי הגמר על ידי. לה סומר שיחקה בכל ששת משחקיה של הנבחרת בגביע, אך ברובם עלתה כשחקנית מחליפה.
בעקבות תוצאותיה הגבוהות בגביע העולם, העפילה צרפת אוטומטית לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון 2012, בו סיימה גם כן במקום הרביעי. לה סומר, שלקחה חלק בכל משחקי האולימפיאדה למעט באחד, כבשה שער יחיד בהפסד 2-1 בחצי הגמר ל. באותה שנה היא אף זכתה בתואר ראשון עם הנבחרת הצרפתית - גביע קפריסין, בו ניצחה 0-2 בגמר את קנדה. שנה לאחר מכן השתתפה לה סומר באליפות אירופה שנערכה בשוודיה. היא כבשה שני שערים במהלך שלב הבתים של הטורניר (נגד אנגליה ו), אך הצרפתיות הודחו כבר ברבע הגמר לאחר שהפסידו בדו-קרב פנדלים ל. למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה לה סומר להרכב הטורניר, ביחד עם ארבע שחקניות צרפתיות נוספות.
במרץ 2015 הובילה לה סומר את צרפת למקום השני בגביע אלגארבה לראשונה בתולדות הנבחרת. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, ובסיומו נבחרה לשחקנית המצטיינת. מספר חודשים לאחר מכן, הגיעה צרפת כאחת הפייבוריטיות לזכייה בגביע העולם שנערך בקנדה. בשלב הבתים של הגביע, הייתה לה סומר אחת מהשחקניות הבולטות בנבחרת, ואף כבשה שלושה שערים במהלכו. לאחר שעברו את קוריאה הדרומית בשלב שמינית הגמר, הודחו הצרפתיות ברבע הגמר על ידי גרמניה. בסיום הטורניר נבחרה לה סומר להרכב המצטיינות של הגביע.
מועדונים
מעודכן ל-20 בפברואר 2016
נבחרת לאומית
מעודכן ל-22 בינואר 2016
מבצר ביחיב
מבצר ביחיב (באנגלית: Beehive Casemate) הוא ביצור היסטורי שממוקם ליד חוף אובליסק, מפרץ סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. המבצר מהווה חלק מהפארק הלאומי נמל סידני.
תיאור והיסטוריה
בניית המבצר הוקמה ב-1871–1874, והייתה תחת פיקוחו של האדריכל הקולוניאלי ג'יימס בארנט. חומת הסוגרים התת-קרקעית הייתה מהראשונים שתוכננו ונבנו במקום לאחר נסיגת הכוחות הבריטיים ב-1870 ורפורמות קארדוול. המבצר מכיל שלושה תאים כיפיים ששימשו כחדרי נשק. לכל חדר היה פתח קטן או חלון שאליו יורה האקדח, כאשר כל חלון נשקף לעבר סידני האדס. התאים התת-קרקעיים היו בנויים מלבנים ומטיט ונבנו בתוך החללים שנחפרו. המבצר נועד היה לירות על ספינות האויב בזמן שהם מנווטים במעברים סביב שונית סוא ופיגס, בכניסה למפרץ ג'קסון.
Giphy
גיפי (באנגלית Giphy) הוא מסד נתונים מקוון ומנוע חיפוש המאפשר למשתמשים לחפש ולשתף קטעי וידאו קצר החוזרים על עצמם ללא שום צליל, שדומים לקבצים המונפשים GIF.
היסטוריה
כאשר צ'ונג וקוק השיקה לראשונה גיפי, האתר פעל רק כמנוע חיפוש עבור קובצי GIF.
צמיחה
גיפי נודע אז כאחד ממאת האתרים הטובים ביותר של 2013, על פי מגזין PC.
שלושה חודשים לאחר מכן, גיפי שולבה עם Twitter כדי לאפשר למשתמשים לשתף קובצי GIF, על ידי שיתוף כתובת האתר של GIF.
בינואר 2015 קיבלה גיפי עוד 17 מיליון דולרים בסבב גיוס ההמונים השני בהובלת Lightspeed Venture Partners, בהשתתפות ג'נרל קטליסט ומשקיעים לשעבר. בנוסף, גיפי גייסה חלק גדול מסבב זה באמצעות פלטפורמת מימון ההמונים של אלפוורקס.
במרס 2015, רכשה גיפי את Nutmeg, שירות העברת הודעות GIF, כאחד הצעדים העיקריים הראשונים של החברה כלפי התעשייה הניידת. זאת במקביל להשקת פלטפורמת הפיתוח של Facebook Messenger, שבה גיפי הצטרפה לכמה אפליקציות אקסקלוסיביות בהופעתה הראשונה.
באוגוסט 2015, גיפי השיקה את האפליקציה השנייה לנייד, גיפי Cam, המאפשרת למשתמשים ליצור ולשתף קובצי GIF ברשת חברתית.
באוקטובר 2016 גיפי גייסה 72 מיליון דולר לפי הערכת שווי של 600 מיליון דולרים.
באוקטובר 2016, הודיעה גיפי מספר נתונים סטטיסטיים: יש לה 100 מיליון משתמשים פעילים מדי יום, היא יוצרת יותר ממיליארד קובצי GIF ליום, ומבקרים צופים יותר מ־2 מיליון שעות של תוכן GIF מדי יום.
ביולי 2017 הודיעה גיפי כי יש לה 200 מיליון משתמשים פעילים מדי יום בין ה־API והאתר, עם כ־250 מיליון משתמשים פעילים בחודש.
במאי 2020 החברה נרכשה על ידי פייסבוק בסכום של 400 מיליון דולרים. הרגולטורים בבריטניה ביטלו את רכישת גיפי על ידי פייסבוק באוקטובר 2022.
שותפויות
גיפי שותפה עם מותגים שמארחים קובצי GIF שיכולים להיות משותפים כמו קידום מכירות באמצעות ערוצי מדיה חברתית. החברה גם יצרה פרופילי אמנים באתר, אשר מאפשרים לקובצי GIF להיות מיוחסים לאומנים שיצרו אותם.
בספטמבר 2014 גיפי שיתפה פעולה עם תאגיד Line במטרה לארח את תחילת תחרות עיצוב המדבקה של החברה. Line ו־גיפי גייסו צוות של שותפים דיגיטליים, כולל Tumblr, Fox ADHD, Frederator , Cut & Paste, המוזיאון החדש לאמנות עכשווית, Eyebeam , Rhizome , The Webby Awards , Huffington Post ו־Dribbble כדי לתמוך באירוע.
באוגוסט 2015, אולפני יוניברסל שיתפו פעולה עם גיפי לשחרור שישה קובצי GIF, על מנת לקדם את הסרט החדש, המבוסס NWA, היישר מקומפטון.
לגיפי יש שותפות עם מעל 200 חברות ומותגים המארחת את כל התוכן הקיים שלהם על הערוצים הממותגים שבבעלותן. חלק מהשותפים של גיפי הם דיסני, קלווין קליין, ג'נרל אלקטריק ופפסי.
המשפט האחרון של פרמה (ספר)
המשפט האחרון של פרמה (באנגלית: Fermat's Last Theorem) הוא ספר מדע פופולרי מאת סיימון סינג, העוסק בהיסטוריה של המתמטיקה דרך תולדותיו של המשפט האחרון של פרמה. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1997. המהדורה העברית יצאה בשנת 2000 בהוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, בקטגוריית "פילוסופיה ומדע".
מהו המשפט האחרון של פרמה
על פי משפט פיתגורס במשולש ישר-זווית שבו הניצבים הם a ו-b והיתר הוא c מתקיים:. קל למצוא אינסוף שלשות פיתגוריות - שלשות של מספרים טבעיים b ,a ו-c שמקיימים את השוויון הזה. באופן טבעי עולה השאלה האם יש שלשות של מספרים טבעיים שמקיימים את השוויון או את השוויון  או באופן כללי את השוויון  כאשר n טבעי וגדול מ-2. על פי המשפט האחרון של פרמה לא קיימות שלשות כאלה.
הרקע לכתיבת הספר
ביוני 1993 עורר המתמטיקאי אנדרו ויילס התרגשות רבה, שחרגה מתחומי עולמם של המתמטיקאים, כאשר הודיע שמצא הוכחה למשפט האחרון של פרמה, בעיה שנוסחה 358 שנים קודם לכן על ידי פייר דה פרמה, ומאז העסיקה מתמטיקאים וחובבי מתמטיקה ברחבי תבל. הדרמה שבמציאת ההוכחה התעצמה כאשר במהלך ביקורת עמיתים התגלה פגם בהוכחה זו, אך הפגם תוקן על ידי ויילס ותלמידו, ריצ'רד טיילור, וההוכחה פורסמה בגיליון חודש מאי 1995 של כתב העת Annals of Mathematics.
בשנת 1996 ביים סיימון סינג את "המשפט האחרון של פרמה", סרט דוקומנטרי שזכה בפרס, על המשפט וההוכחה שניתנה לו. הסרט זכור לצופיו בעיקר בשל קטע הפתיחה שלו בו נראה המתמטיקאי אנדרו ויילס, פורץ בבכי כשהוא נזכר ברגע בו חשב שפתר את הבעיה לאחר שנים של עבודה בסתר, ופרסם את עבודתו לעולם, אך התגלה שעדיין היה בה חסר. בארצות הברית נקרא הסרט "ההוכחה", והיה מועמד לפרס אמי.
לאור הצלחת הסרט החליט סינג לכתוב ספר על הנושא.
על הספר
הספר עוסק בהיסטוריה של המתמטיקה, בדגש על חלקה הרלוונטי למשפט האחרון של פרמה, החל ממשפט פיתגורס, שהמשפט האחרון של פרמה נוסח על ידי פרמה במהלך ניסיון להכללה שלו, דרך הניסיונות הרבים למצוא הוכחה למשפט וכלה בהוכחתו של ויילס. הספר פונה לציבור הרחב, ולכן כתוב בסגנון רהוט, תוך הימנעות מכוונת בעיסוק במתמטיקה עצמה. הוכחות למשפטים פשוטים אחדים המוזכרים בספר ניתנות בנספח בסוף הספר.
היה זה הספר הראשון על מתמטיקה שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר בבריטניה ובישראל.
לארסון
לארסון ולָארְסֶן הם שמות משפחה סקנדינביים נפוצים מאוד, Larsson (מבוטא לָארְשׁוֹן) בשוודיה, וLarsen בדנמרק ובנורווגיה. הפירוש הוא "בנו של לארס".
צ'אק (סדרת אנימציה)
צ'אק צ'יקן (באנגלית: Chuck Chicken) היא סדרת אנימציה מלזית. היא שודרה בארצות דרום-מזרח אסיה בערוצי דיסני. Animasia Studio, היוצרת המלזית, חתמה ב-2016 עם חברת האנימציה הסינית, Zero One Animation, על שיתוף פעולה להפקת סרט המבוסס על הסדרה, שמתוכננת לצאת ב-2017.
עלילה
לפני מאה שנים הטיל מאסטר זקן ביצת זהב קסומה אשר יכולה לשנות אותו לכוחות של חיות רבות (כמו ברדלס, קרנף, נחש, ארמדיל או חפרפרת) ואז הוא הלך למדבר כדי לשעות את שארית חייו, צ'אק - תרנגול לוחם יהיר ולא יוצלח מוצא עם חבריו את ביצת הזהב של המאסטר ומשתמש בה נגד אויביו שרוצים לגנוב את הביצה.
המלאך הכחול
המלאך הכחול (בגרמנית: Der blaue Engel) הוא סרט קולנוע בבימויו של יוזף פון שטרנברג (Josef von Sternberg) ובהפקת אריך פומר לפי ספרו של היינריך מאן "פרופסור אונרט". הסרט הביא לפרסומה של כוכבת הסרט, מרלן דיטריך וסימן את המעבר של הקולנוע הגרמני מעידן הראינוע לעידן המדבר.
עלילה
הסרט מספר את סיפורו של עמנואל ראט (בגילומו של אמיל יאנינגס), מורה מכובד ודקדקן בגימנסיה, המתאהב נואשות ברקדנית-זמרת (וככל הנראה גם פרוצה) צעירה ויפהפייה בשם לולה-לולה (בגילומה של מרלן דיטריך). בשל אהבתו החוצה גבולות של גיל ומעמד חברתי מתדרדר מעמדו של ראט עד שהוא הופך לליצן בקברט "המלאך הכחול", על מנת להיות לצד אהובתו.
הסרט פותח באקספוזיציה ארוכה הבאה לתאר את פרופסור ראט הקפדן מול תלמידיו הנוהג לחלום בהקיץ על לולה לולה. בהמשך, תלמידיו, המודעים לאהבתו הפתטית ולביקורו בקברט, שותלים במעילו תחתונים השייכים ללולה, במקום ממחטת האף שלו. למחרת מחזיר ראט ללולה את תחתוניה ומבלה עמה את הלילה. כאשר הוא חוזר עם בוקר, מסוחרר מן הלילה שעבר לבית הספר הוא מוצא את תלמידי הכיתה משתוללים ושואגים ומספרים את כל שעבר עליו למנהל בית הספר, שנוזף בו על התנהגותו.
ראט עוזב את משרתו ומתחתן עם לולה. אך חסכונותיו אוזלים עד מהרה והוא נאלץ לקבל על עצמו את משרת הליצן בקברט. לולה, מצידה, מבלה עם גברים המגיעים לקברט ומתעללת בראט, שמוכן לעשות הכל בשבילה, לרוב תוך השפלה עצמית. בעת מופע הוא שם לב ללולה בזרועות אחד ממאהביה, מזפה "איש הברזל" של הקברט, יורד מן הבמה ומאיים לחנוק אותה, אך נאסר על ידי חברי הלהקה ומוכנס לכותונת משוגעים. למחרת חוזר ראט אל בית הספר בו לימד ומת אצל שולחן המורה בכיתה בה נהג ללמד.
היסטוריה
הסרט הציג לראשונה את מרלן דיטריך לקהל מחוץ לגרמניה, אחת המועמדות לתפקיד לולה הייתה לני ריפנשטאהל, מאוחר יותר במאית סרטי התעמולה של אדולף היטלר. לקראת הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית, בפסדינה, הוא צונזר ונחתכו ממנו סצנות שנחשבו נועזות. את המוזיקה לסרט כתב פרידריך הולנדר מלחין יהודי שנמלט מגרמניה ועשה חיל בארצות הברית שהלחין מוזיקה ליותר ממאה סרטים ואת שיריו ביצעו מיטב זמרי התקופה כמו בינג קרוסבי, מרלן דיטריך ודורותי לאמור.
עם עליית הנאצים לשלטון, נאסר הסרט להקרנה בגרמניה.
גרסת הסרט, 1959
ב-1959 הפיקה חברת פוקס המאה ה-20 גרסה מחודשת לסרט בבימויו של אדוארד דמיטריק עם מיי בריט, קורט יורגנס ותאודור ביקל בתפקידים הראשיים.
מנדרין אוריינטל (בנגקוק)
מנדרין אוריינטל, בנגקוק (באנגלית: Mandarin Oriental, Bangkok) הוא מלון בן חמישה כוכבים בבנגקוק בבעלות חלקית ובניהולה של קבוצת Mandarin Oriental Hotel Group. הוא ממוקם לגדות נהר הצ'או פראיה, המבנה המקורי היה המלון הראשון שנבנה בתאילנד כשהוא נפתח כאוריינטל ב-1879. כיום, המלון הוא אחד משני הנכסים המהווים את ספינות הדגל של קבוצת מנדרין אוריינטל הוטל והוא נודע בשל השירות שלו, שבאופן עקבי ממצב אותו כאחד המלונות הטובים בעולם (ראו חלק הפרסים).
היסטוריה
כשסיאם נפתחה לסחר זר אחרי החתימה על הסכם באורינג, המלחים שאכלסו את הספינות שהעבירו את הסחורות דרך בנגקוק נזקקו למגורים על החוף. כדי לעמוד בדרישה זו קפטן דיירס, אמריקאי ושותפו בארנס פתחו מלון בשם אוריינטל. הוא נשרף כליל ב-1865.
מספר שנים אחרי כן שותפות של רבי חובל דנים פתחה מלון חליפי באזור באנג ראק. בשנות השבעים הצוות של מלון אוריינטל החליט על פתיחת אגף הנהר החדש, ב-1876 כיסוד הרשמי של מלון אוריינטל.
אנדרסון
ב-1881, הנס נילס אנדרסון בן ה-29, איש עסקים דני רכש את המבנה.
עסקיו המגוונים הפכו אותו להיות חבר נכבד בקהילה המערבית בסיאם. אנדרסון זיהה את הצורך במלון מכובד שבו מגורים נוחים, מסבאה ותפריט מערבי שיענה על צורכיהם של מטיילים ואנשי עסקים המבקרים בסיאם.
בעידודו של הנסיך פריסדנג ג'מסאי, הנס נילס אנדרסון הקים שותפות עם פיטר אנדרסון ופרדריק קינץ' כדי לבנות מלון יוקרה. תוכנן בידי קרדו ורוסי, צוות של ארכיטקטים איטלקיים מקומיים, האוריינטל היה מלון היוקרה הראשון בסיאם. המלון נפתח ב-19 במאי 1887 כשבו 40 חדרים ואטרקציות שבאותה עת מעולם לא נראו בסיאם מחוץ לארמון המלך: קומה שנייה (during a time of single storey bungalows), מסדרונות מרופדים בשטיחים, חדרי עישון ושירותי נשים, חדר ביליארד ובר שבו מקום ל-50 לקוחות.
על מנת להבטיח את הצלחת המסעדה ורמה משביעת רצון של שירות, פיתו הבעלים את השף ורב-המלצרים שעבדו בשגרירות הצרפתית והביאו אותם על מנת לעבוד במלון.
האירוע הגדול הראשון אותו המלון אירח היה הנשף הגדול ב-24 במאי 1888 שנועד לחגוג את יובל הזהב של המלכה ויקטוריה. אחרי שהוא בדק באופן אישי את מתקניו של המלון בדצמבר 1890, המלך צ'וללונגקורן החליט שהמלון עמד בסטנדרטים הנחוצים על מנת לאחר את האצולה המבקרת בבירה. האורחים הראשונים שביקרו במלון היו פמליית נסיך הכתר ניקולס מרוסיה (מאוחר יותר הצאר ניקולאי) באפריל 1891.
הבעלים המשיכו להחזיק במלון עד שמַרי מר הפכה לבעלים ב-1910. היא שיפצה לאלתר את המלון. היא מכרה אותו ב-1932. במהלך מלחמת העולם השנייה המלון הוחכר לצבא היפני שהשתמש בו כמועדון קצינים (שהיה תחת הנהלת המלון הקיסרי של טוקיו). בסיום המלחמה השתמשו בו כדי לשכן את האסירים המשוחררים של בעלות הברית, שמתוך אמונה שהיה זה נכס יפני בזזו את הבניין.
ז'רמן קרול
בשלהי המלחמה נוסדה שותפות של שישה אנשים שכל אחד מהם תרם $250 אמריקאי כדי לרכוש את המלון. השותפות הורכבה מז'רמן קרול (1897-1985), הנסיך בהאנו, פוט סרסין, גנרל צ'אי פרטיפאסן, עורך דין תאי, ג'ון וובסטר וג'ים ת'ומפסון, שני אמריקנים ששירתו ב-the Organization for Strategic Security (OSS) ושנשארו בתאילנד. קרול נטלה את משרת המנהלת ב-1947, חרף העובדה שלא היה לה כל ניסיון קודם בשדה המלונאות. היא נולדה בפולין, ונודעה במיוחד כצלמת בשנות העשרים לפני ששירתה באוקיינוס השקט ככתבת צבאית עבור סוכנות הידיעות הצרפתית. מכיוון שמצבו של המלון הידרדר קשות בתקופת המלחמה, השותפות נגשה מיד לשיפוץ ולבנייה מחדש שלו והציעה למנות לתפקיד את תומפסון, וכך לנצל את יכולותיו הארכיטקטוניות והאמנותיות.
המלון נפתח מחדש ב-12 ביוני 1947. קרול התגלתה כמלונאית מלידה ובזמן כהונתה הושב למלון מעמדו כבכיר במלונות תאילנד. תומפסון עזב בשלב מוקדם את השותפות כשהוא תכנן להקים אגף חדש, אם כי הוא נשאר כאורח במלון לזמן מה. על מנת להתחרות עם מועדונים פופולריים ומסבאה מקומית חדשה שה איב, ייסדה קרול את בר במבו, שבמהרה נעשה אחת מהמסבאות המובילות בבנגקוק.
ב-1958 נבנה אגף הגן בן עשר הקומות. הוא הציג את המעלית הראשונה בעיר והיה משכנה של מסעדת לה נורמנדי.
קרול, שחששה שתאילנד תיפול לידיהם של הקומוניסטים, מכרה ב-1967 את חלקה במלון לאיטלתאי שבאותה עתה הייתה אחת מקבוצות המסחר העולות בארץ וכללה לבסוף 60 חברות המעורבות כמעט בכל היבט של הכלכלה התאילנדית.
איטלתאי
חברת איטלתאי נוסדה באמצע שנות החמישים בידי ג'ורג'ו ברלינג'יירי, איטלקי שנולדה בג'נואה וד"ר צאיט'ד קרנסוטה, תאילנדי. ברלינג'יירי חש שהאוריינטל החל לנוח על זרי הדפנה ופיגר אחרי מתחריו. הוא רצה להפוך את האוריינטל לאחד מהמלונות הטובים בעולם. ברלינג'יירי היה טרוד מאוד בעסקיו השונים מכדי שיוכל להקדיש זמן לפרויקט, הוא מינה ב-1967 את קורט וכטפייטל בן ה-30 (נולד ב-1937) שהיה באותה עת מנהלו של Nipa Lodge (מלון בפאטאטיה בבעלות איטלתאי) כמנהל כללי של האוריינטל.
ב-1972 רכש המלון נכס נוסף שבו הקים את אגף הנהר ובו 350 חדרים.
קבוצת מלונות מנדרין אוריינטל ומנדרין אוריינטל, בנגקוק
ענייניה של חברת המלונאות התרחבו ב-1974 באמצעות הרכישה של 49% ממלון האוריינטל בבנגקוק. האוריינטל, שנבנה ב-1876, היה כבר נכס אגדי ונודע כאחד המלונות הטובים בעולם. באמצעות ניהול גם של מנדרין בהונג קונג וגם של אוריינטל בבנגקוק, הייתה הקבוצה במצב בו היו בבעלותה שני "מלונות דגל" שיצא להם מוניטין של מי שמספקים את השירות והאירוח המושלמים. ב-1985 החברה שילבה את שמות שני הנכסים הללו וכינתה עצמה מנדרין אוריינטל הוטל גרופ (Mandarin Oriental Hotel Grou).
המלון פתח את ספא האוריינטל ב-1993 והשלים שיפוץ יסודי בחדריו ב-2003. בשנת 2006 חגג האוריינטל בבנגקוק את השנה ה-130 להיווסדו.
בספטמבר 2008, בעלי המלון שינו את שמו מאוריינטל, בנגקוק למנדרין אוריינטל, בנגקוק.
המלון
המלון מחזיק ביחס מן הגבוהים ביותר בתעשיית המלונאות במספר חברי הסגל ביחס לחדרי האורחים (3 אנשי צוות על כל חדר אורחים)
מסעדות המלון
אולמות אורחים ומסבאות
שירותים ומתקנים נוספים
פרסים
מגדל כיאן
מגדל כָּיָאן (ידוע גם בשם מגדל האינסוף; בערבית: برج كيان) הוא גורד שחקים בעיר דובאי. הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים והמהנדסים Skidmore, Owings & Merrill, שתכנן גם את בורג' ח'ליפה ומגדל טראמפ בשיקגו. בזמן פתיחתו היה מגדל כיאן הבניין הגבוה ביותר, שבו פיתול של 90 מעלות, עד לבניית מגדל שאנגחאי.
גובהו של המבנה הוא 306.4 מטרים, המתחלקים ל-73 קומות (5 מתחת לקרקע).
בניית הבניין החלה ב-2006 והסתיימה ב-2013.
ב-7 בפברואר 2007 נעצרה הבנייה לכשנה וחצי, בגלל מים שפרצו לבור היסודות של הבניין, לאחר שנפרץ הסכר שחסם את מי המרינה בדובאי.
תיאור המבנה
מבחינה אסתטית, הצורה המתפתלת של הבניין, מאפשרת לו להתבלט בין שאר הבניינים שבקו החוף של דובאי, המורכב ברובו ממגדלים ללא ייחודיות. צורתו המתפתלת של המגדל, הממוקם בסמוך לאזור ההייטק של דובאי, מועדון הגולף של אמירייטס ומשכנם של ארגונים רבים, מספקת מספר רב יותר של משרדים עם נוף רצוי למרינה של דובאי ולמפרץ הערבי, תוך הקפדה על כך שאין הסתרה של הנוף לתושבים המתגוררים במבנים שכנים.
המערכת המבנית של המגדל היא מבנה של עמודים מבטון מזוין יצוק במקום. צורתם וגודלם של העמודים נקבעו באמצעות בדיקות מנהרות רוח ומידול מחשב תלת־ממדי לניתוח מתחי בנייה. ליבת הבניין היא צורת בטון גלילית המשמשת כעמוד המרכזי של המגדל. ככל שהבניין עולה, הסיבוב בכל קומה מתקיים סביב העמוד המרכזי הזה.
בתוך המגדל, חולקו הדירות לשישה סוגים ייחודיים, המציעים תצורות שטח מגורים רבות לתושבים. היחידות הסטנדרטיות נעות בין דירות סטודיו של שלושה חדרי שינה, ועד לדירות עם שישה חדרים. מתקני המגורים כוללים בריכה חיצונית הפונה למרינה, ספא בריאות, מתקני כושר ומרכזי כנסים.
צורתו המתפתלת של המגדל מיועדת לנוחות פנים משופרת. הפיתול שלו מייצר הצללה עצמית למגדל, ומבטיח שרבים מהחללים הפנימיים מוגנים מפני חשיפה לשמש. הטרסות החיצוניות של הבניין ולוחות החיפוי המתכתיים של החזית, הזכוכית בעלת הביצועים הגבוהים ואדני העומק סביב קו הזכוכית השקוע מגנים עוד יותר על הבניין מפני קרינת שמש ישירה, תוך מתן אור יום מפוזר לחללים הפנימיים. תכנון משופר זה לבקרה סולארית מצמצם את דרישת הקירור של הבניין, מספק סביבה נוחה מבחינה תרמית וממזער את הסיכון לסנוור, תוך אופטימיזציה של נופי הדיירים לסביבת המרינה ולמפרץ.
מערכת HVAC של המגדל תוכננה במיוחד כדי להתמודד עם תנאי המדבר. מערכת אוויר חיצונית ייעודית מרכזית המצוידת במסנני חול ובצינורות להולכת חום מפיצה אוויר צח על פני המגדל. יחידות סלילי מאווררים בחלל הכבוש מספקות את עומס הקירור תוך מתן סינון מקומי נוסף להפחתת רמת החלקיקים הדקים הנכנסים דרך החזית.
צורתו הסלילית של המגדל משמשת גם כמגן מפני הרוחות היומיות הצפוניות, שלעיתים קרובות נושאות חול ואבק, ובכך ממזערת את השפעת החלקיקים העדינים שעלולים לזרום בחזית ולהשפיע על איכות האוויר הפנימי. כאשר תנאי החוץ מאפשרים, ניתן לפתוח חלונות כך שאוורור טבעי יוכל לספק אוויר צח וקירור פסיבי בחללים הפנימיים. בלילה, כשנושבות רוחות קרירות ממזרח וממערב, מערכת נפרדת שמקררת באופן פסיבי את לוחות המגדל מסייעת לבניין להיפטר מעודף חום. אוויר חיצוני מובא באופן טבעי לחלל ומשמש ל"טיהור "חום הנספג בלוחות החשופים של המגדל בשעות היום החמות יותר. רוח זו מקררת את הלוחות ומשקם את המאפיינים התרמיים של הלוחות, ומאפשר להם לספוג שוב חום ביום שלאחר מכן.
הניו דיל הירוק
הניו דיל הירוק (באנגלית: Green New Deal) הוא כינוין של הצעות למאבק במשבר האקלים, שהבולטת בהן היא הצעה שהוצעה על ידי חברת בית הנבחרים אלכסנדריה אוקסיו-קורטז מהמפלגה הדמוקרטית בשנת 2019. ההצעה כוללת תוכנית תמריצים כלכלית בה הממשל הפדרלי מתגייס כדי להעביר את המדינה למאה אחוז אנרגיה מתחדשת תוך עשור אחד בלבד, תוך מעבר לכלכלה נטולת פחמן והפסקה כמעט מוחלטת של פליטת גזי חממה וצעדים נוספים כמו השקעות בחקלאות בת קיימא, תחבורת אפס פחמן כמו אופניים, תחבורה ציבורית ועוד. השם ניו דיל מתייחס לתוכניתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט בשנות ה-30 של המאה ה-20 להוציא את ארצות הברית מהמיתון כלכלי הקשה באמצעות השקעה מסיבית של הממשל הפדרלי בתשתיות.
נשיאותו של ג'ו ביידן
אחת מהבטחות הבחירות העיקריות של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הייתה המאבק במשבר האקלים. ביידן מינה את ג'ון קרי, מזכיר המדינה לשעבר לשליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים ואת מנהלת הסוכנות להגנת הסביבה לשעבר, ג'ינה מקארתי ליועצת האקלים הלאומי של הבית הלבן היעד העיקרי של הממשל הוא להשיג פליטת גזי חממה אפסית עד לשנת 2050. אחד הצווים נשיאותיים הראשונים שביידן חתם עליהם הוא הצו לחזור להסכם פריז, ממנו הנשיא דונלד טראמפ יצא.
בישראל
בשנת 2019 הוציאה רשימת המחנה הדמוקרטי (שהתנועה הירוקה הייתה חלק ממנה) תוכנית לניו דיל ירוק בישראל לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
בפברואר 2021 יזמו פעילים בארגונים עומדים ביחד ומגמה ירוקה הקמת תנועה בשם "גרין ניו דיל לישראל" . בין מטרות התנועה: התמודדות הממשלה עם משבר האקלים, יצירת משרות חדשות ברחבי הארץ במקומות עבודה ירוקים, מעבר הדרגתי לאנרגיה מתחדשת, סגירת תעשיות מזהמות שפוגעות בסביבה ובבריאות ופיתוח תעשיות ירוקות, וחיזוק מערכות הבריאות, הרווחה, החינוך והתחבורה הציבורית.
הפיראט המהיר
הפיראט המהיר היא סדרת הנפשה קנדית/אוסטרלית. היא הופקה על ידי החברות Atomic Cartoons ו-Sticky Pictures, ושודרה בקנסה בערוץ Teletoon, ובאוסטרליה ב-Nine Network. בישראל, הסדרה דובבה ושודרה בערוץ ג'וניור.
עלילה
הסדרה מתמקדת בנוט - בנו של פוסידון אשר שחרר חבורה של פיראטים לא יוצלחים שהציקה לאביו שכלא אותם בתוך הבקבוק כבר 300 שנה, במהלך כל פרק יוצא נוט עם הפיראטים (שמכנה את הספינה שלהם "הפיראט המהיר") לצרות משונות בים ומתגבר על קשיים.
כריס הדפילד
כריס הדפילד (באנגלית: Chris Hadfield, נולד ב-29 באוגוסט 1959) הוא אסטרונאוט קנדי.
השתתף בשתי טיסות של תוכנית מעבורות החלל האמריקאית (STS-74, ו-STS-100), שירת בצוות ה-34 של תחנת החלל הבינלאומית ופיקד על הצוות ה-35 שלה. הדפילד הוא הקנדי הראשון שביצע הליכת חלל.
קריירה צבאית
בשנת 1978, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הצטרף הדפילד לצבא קנדה. הדפילד למד שנתיים במכללה הצבאית רויאל רודס ולאחר מכן שנתיים נוספות במכללה הצבאית המלכותית של קנדה, שם קיבל בשנת 1982 תואר ראשון בהנדסת מכונות. לאחר שסיים את לימודיו למד הדפילד טיסה במספר בתי ספר. בסוף שנות ה-80 הדפילד הצטרף לבית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי בבסיס חיל האוויר אדוארדס שבקליפורניה. בשנת 1993 למד הדפילד לתואר שני במערכות תעופה באוניברסיטת טנסי. בסך הכל, הטיס הדפילד מעל ל-70 סוגי מטוסים, ביניהם F/A-18 הורנט, ווט A-7 קורסייר 2 ועוד.
בתוכנית מעבורות החלל
ב-12 בנובמבר 1995 המריא הדפילד כמומחה משימה למשימתו הראשונה במעבורת החלל אטלנטיס (STS-74, קנת קמרון היה מפקד צוות). זו הייתה המשימה השנייה של נאס"א שעגנה בתחנת החלל מיר. במהלך המשימה הועברו לקוסמונאוטים במיר כ-1,000 ק"ג מזון, מים וציוד מדעי. במהלך משימה זו היה הדפילד הקנדי הראשון שהפעיל את הקנדארם במסלול, והקנדי היחיד אי פעם ששהה בתחנת החלל מיר. ב-20 בנובמבר נחתה המעבורת במרכז החלל קנדי.
בשנים 1996–2000 ייצג הדפילד את סוכנות החלל הקנדית והיה ה"אסטרונאוט הראשי" של הסוכנות. ב-19 באפריל 2001 המריא הדפילד במעבורת החלל אנדוור למשימתו השנייה בחלל (STS-100). משימה זו עגנה בתחנת החלל הבינלאומית והעבירה אליה את הקנדארם2 וכן את המודול האיטלקי "רפאלו". ב-22 באפריל יצא הדפילד יחד עם סקוט פרזינסקי להליכת חלל, והיה הקנדי הראשון שמבצע הליכת חלל. במהלך הליכת חלל זו, שנמשכה כ-7 שעות ו-10 דקות, הותקנה הקנדארם2. ב-24 באפריל יצא הדפילד להליכת חלל נוספת יחד עם פרזינסקי, שארכה 7 שעות ו-40 דקות. ב-1 במאי נחתה אנדוור בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
בשנים 2001–2003 היה הדפילד נציג נאס"א במרכז לאימון קוסמונאוטים ע"ש יורי גגארין בעיר הכוכבים ברוסיה. במהלך שהותו ברוסיה הוסמך הדפילד להיות קוסמונאוט טכנאי טיסה בחללית סויוז-TMA וכן הוסמך לבצע הליכות חלל בחליפת חלל אורלן. בשנים 2006–2008 היה מנהל מבצעי של תחנת החלל הבינלאומית. בשנים 2008–2009 היה חלק מצוות הגיבוי למשלחת 21 לתחנה. במאי 2010 לקח חלק במשימת NEEMO 14 של נאס"א במעבדה התת-ימית אקווריוס בפלורידה שם שהה מתחת למים במשך שבועיים ברצף.
בצוות תחנת החלל הבינלאומית
בשנת 2010 הכריזה נאס"א שהדפילד יטוס לתחנת החלל וישתתף בצוותים ה-34 וה-35, ויהיה הקנדי הראשון שיפקד על התחנה (בצוות ה-35). ב-19 בדצמבר 2012 המריא הדפילד מקוסמודרום בייקונור בקזחסטן במשימת סויוז TMA-07M יחד עם רומן רומננקו הרוסי ותומאס מרשברן האמריקאי. ב-21 בדצמבר עגנה הסויוז בתחנה והשלושה הצטרפו ל-34 חברי הצוות האחרים שכבר שהו בתחנה כחודשיים. ב-15 במרץ 2013 שלושת חברי הצוות הוותיקים עזבו את התחנה, והפיקוד על הצוות (שהפך לצוות ה-35) נמסר להדפילד. ב-29 במרץ הצטרפו שלושת חברי הצוות ה-35 החדשים. ב-13 במאי עזבה סויוז TMA-07M את התחנה, ולאחר כשלוש וחצי שעות נחתה בצפון קזחסטן.
במהלך שהותו בתחנת החלל התפרסם הדפילד בזכות הקשר ההדוק שלו עם הציבור. הדפילד הפעיל עמודים בפייסבוק ובטוויטר שם פרסם תמונות שצילם מהחלל, אירועים מעניינים שהתרחשו בתחנה, ותשובות לשאלות שנשאלו על ידי גולשים. בין השאר סיפר הדפילד איך ישנים בחלל, איך סוחטים מגבת בחלל, ועוד. כאשר המריא לתחנת החלל היו להדפילד כ-20,000 עוקבים בטוויטר. כאשר נחת בקזחסטן היו לו למעלה מ-880,000 עוקבים. מספר ימים לפני חזרתו לכדור הארץ פרסם הדפילד גרסת כיסוי לשיר Space Oddity של הזמר הבריטי דייוויד בואי. בגרסתו שינה הדפילד מספר מילים כך שהעלילה תתקיים בתחנת החלל והסוף יהיה סוף טוב (בניגוד למקור). הקליפ של גרסה זו, שצולם כולו בחלל, צבר בתוך פחות משבוע כ-12 מיליון צפיות ביוטיוב, ובכך עקף את הקליפ של הביצוע המקורי. עם זאת, שנה בדיוק לאחר העלאת הקליפ הודיע הדפילד שהוא יוסר מהרשת בעקבות פקיעת הרישיון להפצת גרסת הכיסוי. גם לאחר נחיתתו, המשיך הדפילד לפרסם תמונות מתהליך ההתאקלמות שלו בחזרה על כדור הארץ.
ביוני 2013, כחודש לאחר חזרתו לכדור הארץ, הודיע הדפילד שהוא פורש מסוכנות החלל הקנדית. הדפילד הוסיף כי לאחר שחי בעיקר בארצות הברית במשך כ-30 שנה לצורכי עבודתו הוא חוזר לגור בקנדה.
פטישן
פטישן (שם מדעי: Sphyrna) הוא סוג של דגי סחוס ממשפחת הפטישניים. בסוג זה 8 מתשעת מיני הפטישניים הידועים היום - כולם למעט המין פטישן מכונף-ראש.
תפוצתו בקרבת החופים בכל היבשות מניו זילנד וארגנטינה בדרום ועד לקו אורך 40 צפון. במפרץ אילת נפוצים שני מינים של פטישנים: פטישן פגום-חרטום שארכו יכול להגיע עד ל-6 מטרים ופטישן כד-חרטום שארכו יכול להגיע עד 4 מטרים.
לכריש זה צורה לא שגרתית, צבעם אפור ויש להם מבנה ראש ייחודי - חלקו הקדמי מתרחב בצורת לוח סחוסי מארך, שבשני קצותיו קבועות העיניים כצורת פטיש ומכאן שמם.
הפטישניים ניזונים מדגים, סרטנים ודיונונים. לצורך איתור טרף הם מסתייעים בחוש ריח מעולה ובקולטנים רבים המצויים על ראשם, אשר מסוגלים לאתר טרף המפיק אותות חשמל.
המין הנפוץ ביותר בסוג זה הוא פטישן כד-חרטום.
בית הנבחרים של קפריסין
בית הנבחרים (ביוונית: Βουλή των Αντιπροσώπων; בטורקית: Temsilciler Meclisi) הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת של קפריסין אשר מכיל 56 נציגים שנבחרים בבחירות דמוקרטיות מדי 5 שנים. בית הנבחרים בנוי בשיטת בית מחוקקים חד-ביתי. 80 הנציגים נבחרים על פי ייצוג יחסי במחוזות קפריסין, כאשר 24 מן המושבים מוקצים לקהילה הטורקית במדינה, אך אלו פנויים מאז שנת 1964 לאחר שהנציגים הטורקיים הפסיקו לעבוד בעקבות אלימות אתנית במדינה. כיום, מבנה הפרלמנט נמצא בבירת קפריסין, ניקוסיה.
בחירות
הבחירות הכלליות חייבות להתקיים ביום ראשון השני של החודש שקדם לחודש בו הכהונה של הבית היוצא פגה. הבית היוצא ממשיך במילוי תפקידיו עד הבית שזה עתה נבחר נכנס לתפקידו.
הבית עשוי לפזר את עצמו עוד לפני תום הכהונה. עם ההחלטה על פיזורו, הפרלמנט חייב גם לציין את מועד הבחירות הכלליות אשר לא יפחת מ -30 או יותר מ -40 ימים מיום קבלת ההחלטה. הישיבה הראשונה של הפרלמנט החדש לא תתקיים מאוחר יותר מחמישה עשר ימים לאחר הבחירות הכלליות.
הבחירות הראשונות בתולדות המדינה התרחשו ביולי 1960. הבחירות האחרונות נערכו במאי 2021.
דיאנה אוונס
דיאנה אוונס או דיאנה אומו אוונס (באנגלית:Diana Evans' נולדה ב- 1971) היא סופרת ועיתונאית בריטית.
ילדות וצעירות
דיאנה אוונס נולדה ב-1971 בניזדן, בצפון-מערב לונדון כילדה תאומה במשפחה רבת ילדים של אב אנגלי יליד יורקשייר ואם ילידת ניגריה. היא בילתה חלק מילדותה בלאגוס, בירת ניגריה ,אולם חיה ופעלה רוב שנותיה בלונדון. היא למדה לימודי תקשורת באוניברסיטת ססקס. בשנות העשרים לחייה שכלה את אחותה התאומה פולה ששמה קץ לחייה, אירוע טראומתי שהשפיעה על כתיבת הרומן הראשון שלה. הייתה זמן מה רקדנית בלהקת משאנגו בברייטון, אחר כך עיתונאית. כתבה סיפורים ומאמרי בקורת ספרות בעיתונים וכתבי העת "מרי קלר, אינדפנדנט, אובזרבר, The Telegraph, The Source '; טיים אאוט לונדון, The Stage, הרפרס בזאר. פרסמה ראיוניות עם אישים כמו לורן היל , מאיה אנג'לו ומריה קארי. סיימה בהמשך תואר שני בכתיבה יצירתית באוניברסיטת מזרח אנגליה.
הקריירה הספרותית
הרומן הראשון שלה 26av המתאר מעבר מנעורים לבגרות התקבל בשבחים על ידי המבקרים ב-2022 הייתה סופרת אורחת בפאסה פורטה בארצות הברית. ספרה "אנשים רגילים" מספר על חייהם של שני זוגות שחורים בדרום לונדון, בני תקופתו של הנשיא ברק אובמה.
אלן שארפלס
ביוגרפיה
אלן ואלאס נולדה בבאת' או בירמינגהם למשפחה של קווייקרים. היא למדה רישום אצל ג'יימס שארפלס בבאת', הכשרת האמנות היחידה הידועה שלה, והתחתנה איתו בשנת 1787. לזוג נולדו שני ילדים, שניהם היו גם ציירים: ג'יימס שארפלס, ג'וניור (נולד ב-1788) ורולינדה שארפלס (נולדה ב-1793). לג'יימס, שהתאלמן פעמיים לפני כן, נולדו שני בנים מנישואיו הקודמים, ג'ורג' עם אשתו הראשונה, ופליקס (נולד ב-1786, גם הוא אמן) עם אשתו השנייה.
אמריקה, 1794–1801
בני הזוג היגרו לארצות הברית בסביבות 1794 בהפלגה מסובכת, בה נתפסה ספינתם על ידי הצרפתים. המשפחה הייתה כלואה בברסט במשך שבעה חודשים, ולימים כתבה אלן על המצוקה ביומנה. בסופו של דבר הם הגיעו לאמריקה בתזמון נכון, כי היה ביקוש גובר לציורי פורטרטים בעולם החדש. גם בוושינגטון הבירה, בעלה ג'יימס זכה להצלחה רבה בציור דיוקנאות של מנהיגים אמריקאים, בהם גם ג'ורג' וושינגטון.
בסביבות 1797, בזמן שהם התגוררו בפילדלפיה, התחילה אלן לצייר דיוקנאות באופן מקצועי על מנת להשלים את הכנסות המשפחה. כמענה לדרישה הגדולה להעתקים במחירים סבירים, הקריירה של אלן שגשגה בהעתקת הדיוקנאות המקוריים שהיו בהזמנה מבעלה. העתקים המיניאטוריים שלה תומחרו כמו של בעלה. הדיוקנאות הקטנים, היו אלטרנטיבה משתלמת לדיוקנאות הרשמיים בקנה מידה גדול של גילברט סטיוארט וג'ון טרומבול. התחרות מצד ציירי פורטרטים קטנים אחרים הייתה קשה, ובחיפוש אחר הזדמנויות להזמנות, המשפחה יצאה למסעות. הם גרו ועבדו בפילדלפיה ובעיר ניו יורק, ונסעו דרך ניו אינגלנד בכרכרה שנבנתה במיוחד שהובילה את המשפחה, את האוסף שלהם ואת הציוד שלהם.
כשהיו צעירים מאוד, ילדי שארפלס החלו לצייר, ואלן החלה להכשיר באופן אישי את בתה, רולינדה, באמנות הציור והרישום. הילדים הצטרפו למפעל המשפחתי כשעוד היו בגילאי העשרה, פליקס בגיל 17, ג'יימס ג'וניור בגיל 15 ורולינדה בגיל 13.
חזרה לאנגליה, 1801–1809
בשנת 1801 חזרה המשפחה לבאת' בגלל חששם מהמלחמה הצרפתית-אמריקאית. חלק ניכר מהמידע הידוע על המשפחה בתקופה זו מקורו ביומניה ובמכתבי של אלן שארפלס. היא הדריכה את ביתה בלימודים כלליים ובציור. בתקופת ביניים זו הציגה אלן גם את מיניאטורותיה באקדמיה המלכותית לאמנויות.
אמריקה, 1809–1811
בשנת 1806 תכננה המשפחה לחזור לאמריקה, אך ספינתם נפגעה בסערה והיא נאלצה לחזור לנמל. פליקס וג'יימס ג'וניור קיבלו אישור לחזור בשלב זה, וג'יימס, אלן ורולינדה הצטרפו אליהם שלוש שנים אחר כך. במהלך שהותם השנייה באמריקה הם התגוררו בניו יורק, ניו ג'רזי ופנסילבניה והמשיכו בעבודת הדיוקנאות שלהם. ג'יימס שארפלס חלה בשנת 1810, ובחורף 1811 הוא נפטר.
לאחר שקראו את הצוואה חזרו אלן, רולינדה וג'יימס ג'וניור לאנגליה, ופליקס בחר להישאר באמריקה ועסק בקריירה כאמן פורטרטים.
בריסטול, אנגליה, 1811–1849
חיי הנדודים של אלן הסתיימו לאחר מות בעלה, והיא התיישבה לצמיתות בקליפטון, שם שכרו דירה, ג'יימס ג'וניור ורולינדה. שלושת בני המשפחה התרכזו בהקמת עסק לפורטרטים. הקריירה של רולינדה קיבלה כיוון אחר ושאפתני יותר, שכן היא החלה לצייר דיוקנאות גדולים וסצינות קבוצתיות מסובכות בצבעי שמן.
ג'יימס ג'וניור, שחי חיים עצמאיים יותר מאימו ואחותו, המשיך לצייר דיוקנאות. התייחסויות היומן של אלן לפליקס מסתיימות בשנת 1823, והיא לא הזכירה שילדיה אי פעם נישאו.
המשפחה הצליחה, אך שני ילדיה נפטרו לפניה: רולינדה נפטרה מסרטן השד בשנת 1838, וג'יימס ג'וניור נפטר משחפת בשנת 1839.
ציורים
לאחר 1810 אלן כבר לא מזכירה את עבודותיה ביומניה, אך המשפחה המשיכה להתאמן בציור פורטרטים בבריסטול. הנושאים של אלן כללו את ג'וזף פריסטלי, מרתה וג'ורג' וושינגטון, בנג'מין ראש, ג'ון וגברת בארד, אלינור פארק קוסטיס, אלכסנדר המילטון, סר ג'וזף בנקס והמרקיז דה לה פאייט. כיום ניתן למצוא את עבודותיה במוזיאונים רבים בארצות הברית, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הגלריה הלאומית לאמנות.
היא נפטרה בגיל 80 בצ'שייר.
בתה של אלן רולינדה שארפלס הפכה לציירת צבעי שמן בעלת שם. אחת מיצירותיה הגדולות ביותר הייתה "משפטו של קולונל ברטון", שצויר בשנת 1834, המוצג בבריסטול.
מורגן פלוס 4
מורגן פלוס 4 (אנגלית: Morgan Plus 4) היא מכונית ספורט-קופה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 1950–1969, 1985–2000, 2000 - עד היום. סך הכל יוצרו 4,589 יחידות.
דגם ה-"מורגן פלוס 4" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומיות, בבריטניה בשנת 1950.
חברת מורגן מוטור
"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה.
החברה מעסיקה 177 עובדים. כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד.
"מורגן פלוס 4 סופר ספורט" במרוץ 24 השעות של לה מאן
בשנת 1962 זכתה במקום הראשון "מורגן פלוס 4 סופר ספורט" במרוץ 24 השעות של לה מאן.
יחסי יפן–פרו
יחסי יפן–פרו הם יחסי החוץ בין יפן לפרו.
מערכת יחסים מוקדמת
המגעים הראשונים בין יפן ופרו התקיימו באמצעות סוחרים ספרדים אשר הסיעו סחורות ליפן ופרו על הגליאון של מנילה ממקסיקו והפיליפינים, וכן באמצעות מיסיונרים ספרדיים. בשנת 1821 הכריזה פרו על עצמאותה מממלכת ספרד, ובאוקטובר 1868 החלה תקופת מייג'י ביפן, שהביאה לכינון יחסים דיפלומטיים עם מדינות רבות לאחר עשרות שנים של בידוד. עוד לפני כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים, ביוני 1872, אירע אירוע דיפלומטי בין יפן לפרו, כאשר הספינה הפרואנית "מריה לוז" שהפליגה ממקאו לקייאו, ועליה 232 עובדים סינים שהיו אמורים להישלח אל המטעים הפרואנים, נכנסה לסערה קשה, שגרמה לצורך לעגון בעיר יוקוהמה היפני. בנמל יוקוהמה הצליח פועל סיני לברוח מהספינה בקפיצה לחוף. על החוף התלונן הגבר הסיני ליפנים על ההתעללות וביקש מהם להציל את חבריו שעל הספינה. לאחר שהעובד הסיני השני נמלט מהספינה הפרואנית, עלו פקידים יפנים על מריה לוז וגילו כי הסינים מוחזקים בתנאים לא אנושיים. התברר שסינים רבים נחטפו, ולרובם לא היה מושג לאן הם יגיעו כתוצאה מהמסע. בית משפט ביוקוהמה קבע כי קברניט הספינה ריקרדו הררה ייאלץ לשחרר את האזרחים הסינים. בשנת 1873 כוננו יפן ופרו רשמית יחסים דיפלומטיים על ידי חתימת חוזה הידידות והניווט.
בשנת 1899 הגיעו 790 מהגרים יפנים לפרו על סיפון הספינה סאקוראמארו, רובם הגיעו למדינה כדי לעבוד במטעים. עד שנת 1936 הגיעו 23,000 מהגרים יפנים לפרו. במהלך מלחמת העולם השנייה, בזזו פרואנים ושרפו יותר מ-600 בתים ועסקים יפניים בלימה, הרגו 10 ופצעו עשרות אזרחים יפנים. בינואר 1942 ניתקה פרו את היחסים הדיפלומטיים עם יפן בתגובה ל. זמן קצר לאחר מכן, פרו גירשה מעל 1,700 פרואנים יפניים אל ארצות הברית, שם הם הושמו במחנות מעצר, כדי להבטיח את ביטחון המדינה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הרפובליקה של פרו חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם יפן, ובשנת 1959 ערך ראש ממשלת יפן, נובוסוקה קישי, ביקור רשמי בפרו. בשנת 1961, נשיא פרו מנואל פראדו אוגרטצ'ה הפך לראש מדינת פרו הראשון שערך ביקור רשמי ביפן.
נשיאותו של אלברטו פוג'ימורי
ביולי 1990 הפך אלברטו פוג'ימורי לאדם היפני הראשון בהיסטוריה שהיה ראש מדינה אחרת מלבד יפן. כמה חודשים לאחר שאלברטו פוג'ימורי נבחר לנשיא המדינה, מספר פרואנים ממוצא יפני הותקפו, נחטפו או נהרגו על ידי קבוצות גרילה פרואניות. בשנת 1992 ערך הנשיא אלברטו פוג'ימורי ביקור רשמי ביפן.
ב-17 בדצמבר 1996, 14 מורדים מהתנועה המהפכנית טופאק אמארו הסתערו על השגרירות היפנית בלימה, כשפקידים בשגרירות חגגו את יום הולדתו ה-63 של הקיסר אקיהיטו מיפן ולקחו יותר מ-400 גורמים דיפלומטיים, ממשלתיים וצבאיים כבני ערובה. המורדים האמינו כי גם הנשיא אלברטו פוג'ימורי יהיה נוכח במסיבה זו. כשגילו שהנשיא לא נכח בשגרירות הם דרשו את שחרורם של 300 אסירים מורדים בבתי הכלא הפרואניים. החזקת החטופים נמשכה עד 22 באפריל 1997, אז הגיעו חיילי הקומנדו הפרואני, ובמהלך הלחימה בשגרירות נהרגו כל 14 המיליטנטים. במהלך הירי נהרג אחד מבני הערובה, שופט בית המשפט העליון של פרו ושני אנשי קומנדו פרואנים. ראש ממשלת יפן, ריוטרו האשימוטו, הודה לממשלת פרו על הצלחת מבצע החילוץ.
בנובמבר 2000 הגיע הנשיא אלברטו פוג'ימורי לברוניי להשתתף בפסגת ה-APEC. לאחר הפסגה טס ליפן, שם קיבל הודעת פקס על התפטרותו מהנשיאות בגלל שערוריית שחיתות בפרו. ביפן, אלברטו פוג'ימורי קיבל אזרחות יפנית בגלל מוצאו. הממשלה הפרואנית תחת הנשיא אלחנדרו טולדו הגישה בקשה ליפן להסגיר את אלברטו פוג'ימורי כשהוא עומד בפני 20 אישומים פליליים. עם זאת, ממשלת יפן סירבה להסגיר את אחד מאזרחיה, מה שפגע ביחסי פרו–יפן. בשנת 2006, אלברטו פוג'ימורי עזב את יפן וטס למקסיקו ומשם לצ'ילה, שם נעצר. הוא ניסה לחזור לפרו כדי להתמודד שוב לנשיאות.
יחסי סחר
בשנת 2013 הסתכם הסחר בין יפן לפרו ב-3.5 מיליארד דולר. יצוא מפרו ליפן: נחושת, קמח דגים, כסף ואבץ. היצוא של יפן לפרו: מכוניות, חלקי רכב, צמיגים ופלדה. בשנת 2013 ההשקעה הישירה של יפן בפרו הסתכמה ב-238 מיליון דולר. כמה חברות ידועות יפנית פועלות בפרו, כגון Daiso, הונדה, סוני, טושיבה וטויוטה. בשנת 2010 חתמו יפן ופרו על הסכם שותפות כלכלית. שתי המדינות חברות ב.
עד שיצא עשן לבן (ספר)
עד שיצא עשן לבן (באנגלית: Conclave, "קונקלווה") הוא ספר מאת רוברט האריס המתאר את תהליך בחירתו של אפיפיור דמיוני. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2019 בתרגומו של גיל שמר.