cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
STS-127
ימי הטיסה החמישי והשישי
אחד משני מתקני האסלה של התחנה, שהתקלקל ביום הקודם, ואילץ את 13 אנשי הצוות להסתפק במתקן השני ובשירותים של המעבורת, תוקן במהלך הבוקר.
ימי הטיסה השביעי והשמיני
ביום הטיסה השביעי השתמשו האסטרונאוטים בזרועות הרובוטיות כדי להעביר מנשא ניסויים יפני מתא המטען של המעבורת אל החלק החשוף של "קיבו", שהותקן מוקדם יותר. הניסויים יועברו באופן קבוע אל קיבו באחד הימים הקרובים. הם כוללים התקן תקשורת חלל, מצפה קרני רנטגן ומחקר על השפעת החלל על רכיבים אלקטרוניים.
הליכת החלל שתוכננה ליום השמיני, שנועדה להחליף חלק מן הסוללות של תחנת החלל, קוצרה עקב תקלה בחליפת החלל של קסידי. צוות הקרקע שם לב שרמות הפחמן הדו-חמצניֿ בחליפה שלו גבוהות מן הרגיל, והורו לו ולשותפו להליכת החלל, וולף, לחזור אל תוך התחנה. ככל הנראה מקור התקלה במסננים המסננים את הפחמן הדו-חמצני מן האוויר. רק שתיים מארבע הסוללות הוחלפו כתוצאה מן התקלה. משקל כל סוללה כ-166 ק"ג וגודלה כגודל מקרר ביתי.
בנוסף, הסירו האסטרונאוטים כיסויי בידוד ממספר ניסויים יפניים בחלק החיצוני של המודול היפני "קיבו", והוסיפו בידוד למספר כבלי חשמל, שיאפשרו למשימות מעבורת עתידיות להתחבר אל רשת החשמל של התחנה כדי לחסוך בסוללות של המעבורת.
זו הייתה הליכת החלל השביעית של וולף, והראשונה של קסידי.
ימי הטיסה התשיעי והעשירי
במהלך היום התשיעי דנו האסטרונאוטים קסידי ומרשברן עם צוות הקרקע על תכנון שתי הליכות החלל הנותרות, כדי לבצע בהן את המשימות שלא בוצעו ביום הקודם עקב התקלה בחליפת החלל. בנוסף, הניסויים היפניים הותקנו באופן קבוע על חלקו החיצוני של המודול היפני "קיבו", בעזרת הזרוע הרובוטית היפנית המוצמדת למודול זה. זו הייתה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בזרוע היפנית.
במהלך היום הגיע צוות הקרקע למסקנה שמקור התקלה בחליפת החלל של קסידי היא פעילות נמרצת מדי, שגרמה לפליטה של פחמן דו-חמצני בכמות גדולה מכפי שהמסננים יכלו לסנן. קסידי הוא לוחם של אריות הים בעברו, ובכושר גופני גבוה מרוב האסטרונאוטים.
ביום העשירי קסידי ומרשברן יצאו מן התחנה והשלימו את החלפת הסוללות של המערך הסולרי שבקצה השמאלי של הקורה הראשית של התחנה, במהלך הליכת חלל שנמשכה יותר משבע שעות. תפקיד הסוללות הוא לספק חשמל לתחנה כאשר היא מוסתרת מן השמש על ידי כדור הארץ, והמערך הסולרי לא יכול לייצר חשמל.
יום הטיסה השלושה עשר
במהלך הליכת חלל שנמשכה מעט פחות מחמש שעות, השלימו האסטרונאוטים קסידי ומרשברן מספר משימות שלא הספיקו לבצע בהליכות החלל הקודמות, מקוצר זמן. הם חיווטו מחדש כבלי חשמל עבור מערכת ייצוב אמריקאית, והידקו בידוד רופף על רובוט תחזוקה מתוצרת קנדה. לאחר מכן, הוסיפו שתי מצלמות אל המשטח החיצוני של המודול היפני "קיבו". כמו כן, התקינו מעקי אחיזה על המודול היפני וקשרו מספר כבלי חשמל חיצוניים.
יום הטיסה הארבעה עשר
המעבורת עזבה את תחנת החלל, ביצעה הקפה סביבה כדי לצלם את חלקה החיצוני, והחלה בהכנות לקראת נחיתה בעוד יומיים.
יום הטיסה החמישה עשר
במהלך יום זה ביצע צוות המעבורת סריקה חוזרת של מגן החום של המעבורת, כדי לוודא שלא נפגע מפסולת חלל או מיקרומטאוריטים במהלך השהייה בחלל. בינתיים, חללית מטען בלתי מאוישת מדגם פרוגרס הגיעה אל התחנה, לאחר ששוגרה מקוסמודרום בייקונור לפני יומיים.
יום הטיסה השישה עשרה
האסטרונאוט היפני קואיצ'י וקאטה, שבילה ארבעה חודשים וחצי על תחנת החלל ויחזור לכדור הארץ עם האנדוור, התראיין לסוכנות הידיעות Associated Press. בין היתר, דיבר על הבגדים המיוחדים שפותחו עבורו ביפן, העשויים מאריג אנטי-בקטריאלי, שמונע היווצרות ריחות רעים גם לאחר שימוש ממושך.
המעבורת שיגרה במהלך היום שני זוגות לווייני מחקר קטנים. הזוג הראשון נבנה על ידי תלמידים באוניברסיטת טקסס באוסטין ואוניברסיטת טקסס A&M, ונועד לבדוק יכולות פגישה אוטונומית. הזוג השני נבנה על ידי מעבדת המחקר של הצי האמריקאי, ונועד לבדוק את צפיפות האטמוספירה של כדור הארץ. בנוסף, נבדקו משטחי ההיגוי האווירודינמיים של המעבורת, ורקטות הניהוג שלה. רקטת ניהוג אחת לא פעלה, אך הדבר לא יפגע ביכולתה של המעבורת לנחות.
יום הטיסה השבעה עשר
המעבורת נחתה בשלום במרכז החלל קנדי בפלורידה, ללא עיכובים, בשעה 10:48 בבוקר שעון קיץ מזרח ארצות הברית.
בית מדרש פלורליסטי
בתי המדרש הראשונים בישראל הוקמו בסוף שנות השמונים של המאה העשרים, שם עוצבו אופני הלימוד האופייניים. החל מאמצע שנות התשעים צברה שיטת לימוד זו תאוצה והיא מתקיימת בעשרות ארגונים וקבוצות עצמאיות בישראל.
רקע
בשנת 1989 הוקמו שני בתי המדרש הפלורליסטיים הראשונים במרחב החילוני. המדרשה באורנים של התנועה הקיבוצית הוקמה על ידי שמונה בוגרים של סמינר אפעל, סמינר להכשרת מנחים בתחומי היהדות והזהות היהודית והמלי"ץ. בירושלים הוקם בית המדרש אלול בית מדרש המשותף לדתיים וחילוניים, על ידי רות קלדרון ומוטי בר-אור.
במקביל באותה השנה הוקם גם מרכז יעקב הרצוג מרכז ללימודי יהדות בגישה פלורליסטית של תנועת הקיבוץ הדתי.
בתי המדרש נתנו מענה לשני צרכים מרכזיים. הצורך הראשון הוא בבירור הזהות היהודית החילונית. הוא מבטא מפנה מהגישה החילונית-אוניברסלית וחזרה אל גיבושה ויצירתה של זהות חילונית-יהודית. הצורך השני נוגע למתח הגדול בין דתיים לחילוניים, ולעלייה ברטוריקה על רקע מתח זה החל מסוף שנות השבעים ובמהלך שנות השמונים של המאה העשרים, מתח שהוביל לרצון ליצור דיאלוג, לייצר קרקע של זהות משותפת סביבה ניתן להתדיין ולהביע את נקודות המחלוקת.
במחצית שנות התשעים, הסתמנה הפריצה של בתי המדרש הפלורליסטיים אל קהלים רחבים יותר של לומדים. הקטליזטור המרכזי לכך היה רצח יצחק רבין. בעקבות המשבר העמוק בחברה הישראלית שבאה בעקבות הרצח, הלכה והתגבשה האמונה בקרב קבוצות חילוניות ודתיות כאחד כי את המענה לשסע האידאולוגי הגדול אשר נפער יש למצוא במקורות היהודיים המשותפים. כמו כן המשבר העמיק את הצורך של הזהות החילונית-ציונית ב"בדק בית" בעקבות הביקורת שנמתחה מצד חוגים דתיים על כך שהם מאבדים את ערכיהם ונשאבים לתרבות חומרית חסרת שורשים. לצד תהליכים מקומיים אלה ניתן לציין גם תהליכים תרבותיים גלובאליים, ובכללם: עליית חשיבות פרויקט הזהות המקומית בעולם שעובר גלובליזציה, עליית תופעות הניו אייג' והיחלשות כוחה של הדת הממוסדת בעולם המערבי וכתוצאה מכך הגבלת המונופול שלה על פרשנות של ייצוגים דתיים וסמלים.
כיום פעילים בישראל עשרות ארגונים המפעילים בתי מדרש פלורליסטיים וקבוצות הלומדות ברוח זו. בין הארגונים המובילים יש לציין את ארגון בינה - התנועה ליהדות חברתית שהקים את הישיבה החילונית בינ"ה בשנת 2006 בדרום תל אביב. במרוצת השנים נפתחו קבוצות לימוד נוספות בירושלים ובבאר שבע, אשר כולן שייכות לאותו ארגון הגג המאגד אותן. בתי המדרש המובילים שבהם מאוגדים תחת רשת בתי המדרש.
אופן הלימוד
בבית המדרש אלול ובמדרשה באורנים התגבשה במהלך השנים שיטת הלימוד המזוהה עם בית המדרש הפלורליסטי. לשיטת לימוד זו כמה מאפיינים: הלימוד מתקיים בקבוצה והקבוצה היא הגוף הלומד והמגלה את התכנים החבויים בטקסטים. לכן הלימוד מתקיים במערך ישיבה המאפשר יצירת קשר עין בין כל הנוטלים בו חלק. המנחה איננו מרצה המעביר ידע בלבד או גורו המרשים בכוח אישיותו כי אם מי שמוביל את הלימוד הקבוצתי. ככזה עליו לאזן בין תיווך החומר הנלמד והובלת הדיון הקבוצתי לבין ריכוז וארגון הקבוצה מבחינת הדינמיקה האנושית הנוצרת בה. במקומות רבים מקובל כי הקבוצה תובל על ידי זוג מנחים החולקים את העבודה ביניהם ומאפשרים ייצוג לזוויות מבט שונות על הטקסט גם בקרב המנחים. באחריות המנחים לבנות את הקבוצה הלומדת לבחור את הנושאים שבהם יעסוק הלימוד ולבנות את המקורות הטקסטואליים השונים בדפי הלימוד.
המפגש מחולק לשלושה חלקים עיקריים: מליאת הפתיחה בה המנחים מציגים את הנושא ואת המקורות ללימוד לקבוצה. שלב הלמידה בחברותא – התפצלות של הקבוצה לקבוצות קטנות יותר בהם מתקיים לימוד המקורות. אסיף – התקבצות מחודשת של החברותות לקבוצה הגדולה לשיתוף הדדי בתוצרי הלימוד ולהמשך הדיון.
תוכני הלימוד
לאחר בחירת הנושא או הנושאים שבהם יעסוק בית המדרש במהלך פרק הזמן המתוכנן, בונים המנחים את דפי המקורות. בתי המדרש מתאפיינים בגישה פתוחה הרואה בכל טקסט כראוי כל עוד הוא משרת את הלימוד. בפועל מועדפים טקסטים המעוררים פרשנויות מגוונות אותם ניתן לעבד לקטעים קצרים. בין מאגרי הטקסטים הנפוצים בשימוש: התנ"ך, משנה, תלמוד בבלי, מדרשים ושירה עברית מודרנית.
ישנם טקסטים ספציפיים אשר הפכו מזוהים מאוד עם בתי המדרש הפלורליסטיים. טקסטים המשקפים את ריבוי הפנים האפשרי בתוך עולמה של יהדות, המחויבות לצדק חברתי ולתיקון עולם. בין הטקסטים הקנונים של בתי המדרש הפלורליסטיים מצויים: תנורו של עכנאי, מחלוקת בית שמאי ובית הלל, משה בבית מדרשו של רבי עקיבא ור' שמעון בר יוחאי ובנו בצאתם מן המערה מתוך התלמוד הבבלי. כמו כן המאמר הלכה ואגדה של חיים נחמן ביאליק קיבל אף הוא מעמד קנוני.
אדמוב
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם אדמוב:
ראו גם
}}
מרק
מָרָק (ברבים: מְרָקִים; בנסמך: מְרַק־, מִרְקֵי־) הוא תבשיל נוזלי המקבל את טעמו ממרכיבים שונים שהתבשלו בנוזל. את המרק בדרך כלל לוגמים חם והוא מזוהה כמאכל חורפי, אך ישנם מרקים הנלגמים קרים כמאכלי קיץ, בהם גם מרקים מתוקים המוגשים לקינוח. טעמו של המרק נוצר על ידי מיצוי טעמם של המרכיבים המתבשלים בו. בבישול המרק ניתן למצות את טעמם של מאכלים שבצורה אחרת קשה לאכול או למצות אותם, כגון שורשים ופקעות, גבעולים, גרעינים, דגנים, או עור ועצמות. מרקים מוכנים בכל העולם וממגוון רחב מאוד של מרכיבים. המרק נמזג מן הסיר שבו הוא מוכן אל קערת מרק בעזרת כף ייעודית גדולה הנקראת מצקת.
המרק מוגש כמנה ראשונה או כמנה עיקרית בקערה גדולה, דוגמת מרק ה"פו" האסייאתי.
המרק נאכל כבר בימי קדם, עוד לפני שהומצא סיר המתכת המודרני. אז בושל המרק ככל הנראה בתוך בורות שלתוכם הוכנסו אבנים לוהטות ומאוחר יותר בקדירות חרס. בתקופות רבות נחשב המרק ל"אוכל של עניים", כיוון שאף אם המרק היה דל במרכיבים מוצקים, הנוזלים שבו מילאו את הקיבה. כמו כן, המרק לכאורה זול יותר ממאכלים אחרים מפני שרובו הוא מים וניתן להכין אותו משאריות של מאכלים אחרים, גם כאשר הם לא בשיא טריותם.
ניתן לפשט את הכנת המרק באמצעות אבקות המרק המאפשרות הכנה מהירה או תיבול מן המוכן.
ניתן להוסיף למרק תוספות שונות כדוגמת קרוטונים, אטריות (לוקשים), חלה, שקדי מרק, קרעפלאך, קניידלעך ועוד.
סוגי מרקים
המרקים נחלקים לכמה סוגים עיקריים על פי צורת הכנתם:
קופסת שימורים
חברות רבות משווקות מרק כמנה מוכנה לאכילה, או מצומצם אשר יש להוסיף לו מים (או חלב). המרק המצומצם (שהמציא ב-1897 הכימאי ג'ון ת. דורנס לחברת המרק קמפבל ) מאפשר להקטין את גודל האריזה ובכך לצמצם את מחירה. הצורה הנפוצה ביותר היא הכפלת נפח המרק באמצעות הוספת נוזלים כנפח פחית המרק. לעיתים משמש מרק זה כבסיס, עליו מוסיף הצרכן מספר ירקות כגון תפוחי אדמה, בשר, או פסטה. מבין מרקי חברת קמפבל הנמכרים ביותר הם מרק עגבניות (שיוצר לראשונה ב-1897), מרק פטריות בשמנת ונודלס עוף (יוצר לראשונה ב-1934).
מיובשים
מרק להכנה מהירה מיובש נמכר בצורות שונות ובהם קוביות ציר מרוכזות, שהיו הצורה המיובשת הראשונה. אינסטנט נודלס להכנה מהירה נמכרים כנודלס וירקות מיובשים הכוללים שקיות תיבול המשווקות כצורת הכנה קלה וזולה, הדורשת הוספת מים חמים בלבד. אבקת מרק משמשת להעשרת מרקים כתחליף לציר ולעיתים אף כמרק להכנה מהירה בפני עצמו.
1727
נפטרו
27 באוגוסט - ארט דה גלדר צייר (נולד ב-1645)
קלמאן לאנגלה
קלמאן לאנגלה (בצרפתית: Clément Lenglet; נולד ב-17 ביוני 1995 בבווה, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טוטנהאם הוטספר, בהשאלה מברצלונה, ובנבחרת צרפת. הקריירה שלו החלה בננסי, שם הופיע ב-85 משחקים החל מעונת 2013/2014, כאשר הוא זוכה עם המועדון באליפות הליג-2 בעונת 2015/2016. בינואר 2017 עבר לסביליה תמורת 5.4 מיליון אירו, שם הופיע ב-73 משחקים, הבקיע ארבעה שערים, ונמכר כעבור שנה וחצי לברצלונה תמורת 35 מיליון אירו.
נאנסי
לנגלה נכנס כמחליף להופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נאנסי, כאשר שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, ב-27 בספטמבר 2013. הוא ערך 34 הופעות בעונת 2015–2016 במדי נאנסי, בסיומה זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה. את שערו הראשון הבקיע ב-29 בינואר 2016, שהיה שער השוויון במשחק מול קלרמון, שהסתיים בניצחון קבוצתו 3:1. לאנגלה גרם לבעיטת עונשין והורחק בכרטיס אדום ב-12 בפברואר במהלך המשחק מול אוסר, שהסתיים בתיקו 2:2. ב-25 באפריל הבקיע את השער היחיד בניצחון על סושו, אשר הבטיח את העפלתה של נאנסי לליגה הראשונה לאחר שלוש שנות היעדרות.
במחצית הראשונה של עונת 2016/2017 פתח לאנגלה ב-18 משחקים במדי נאנסי בליגה הראשונה.
סביליה
ב-4 בינואר 2017 עבר לאנגלה לספרד, שם חתם בקבוצת סביליה עד שנת 2021, תמורת חמישה מיליון אירו ששולמו לנאנסי. לאנגלה הוחתם על מנת שישמש כמחליפו של בן ארצו טימותה קולודז'ייצ'אק, אשר עבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
ב-19 באוגוסט 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי סביליה במשחק הראשון של העונה מול אספניול, אשר הסתיים בתיקו 1–1. ב-1 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון במסגרת האירופית בניצחון 2–1 על ספרטק מוסקבה בליגת האלופות.
ברצלונה
ב-12 ביולי 2018 הצטרף לאנגלה לקבוצת ברצלונה, לאחר שהפעיל את סעיף השחרור שלו מסביליה, אשר עמד על 35 מיליון אירו, וחתם לחמש עונות. הוא פתח במדי קבוצתו החדשה במשחק הסופר קאפ הספרדי נגד קבוצתו הקודמת, סביליה, כאשר הוא משלים 90 דקות בניצחונה של ברצלונה בתוצאה 2–1. ב-23 בספטמבר הורחק בכרטיס אדום במשחק הבכורה שלו בליגה במדי ברצלונה מול ג'ירונה שהסתיים בתוצאה 2:2. ב-31 באוקטובר, במשחק מול קולטורל לאונסה במסגרת גביע המלך, הבקיע בתוספת הזמן את שער הניצחון לזכות קבוצתו.
השאלה לטוטנהאם הוטספר
ב-8 ביולי 2022 הושאל לעונה לטוטנהאם הוטספר. ב-6 באוגוסט ערך לנגלה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקות הסיום במשחק שהסתיים בניצחון 1–4 על סאות'המפטון.
פרמיה (שוק ההון)
פרמיית סיכון, או סתם פרמיה (בעברית: דמי ביטוח) בתורת המימון, היא הפער בין תוחלת התשואה של שתי חלופות מימוניות, האחת חסרת סיכון והשנייה מסוכנת. הפרמיה היא התשואה העודפת המינימלית שדורש אדם כלשהו בתמורה ללקיחת הסיכון העודף הגלום בחלופה המסוכנת.
רקע
הפרמיה היא מונח-על, שמשמש מספר תתי-תחומים בעולמות הכלכלה, המימון, הביטוח ושוק ההון. ישנה פרמיה בשוק הביטוח, פרמית סיכון של מדינה, פרמית סיכון של חברות עסקיות ומניות, פרמיה בעולם האופציות והנגזרים ובעוד תחומים רבים. המשותף לכל הפרמיות השונות הוא שהן מבטאות את התמורה שדורשים ומקבלים לוקחי הסיכונים תמורת השתתפותם בשווקים השונים, דהיינו לקיחת הסיכון.
פרמיית סיכון של מדינה
דוגמה אחת לפרמיה היא פרמיית הסיכון של מדינת ישראל, דהיינו התמורה העודפת שדורשים המשקיעים הזרים תמורת השתתפותם בסיכוני המשק הישראלי וממשלתו. את פרמיית הסיכון של מדינת ישראל נהוג לחשב כהפרש בין התשואה על איגרות החוב ארוכות הטווח של ממשלת ישראל (אג"ח שקלי ל-10 שנים) לאג"ח בעלות מח"מ (משך חיים ממוצע) דומה של ממשלת ארצות הברית. כאשר ברגע נתון, נסחרות הראשונות במחיר המגלם תשואה של 6%, והאחרונות בתשואה של 5%, נהוג לציין שפרמיית הסיכון של ישראל (בהשוואה לארצות הברית הנחשבת "חסרת סיכון") עומדת על 1%. באופן דומה ניתן לחשב פרמיית סיכון ריאלית, לאחר חיסור הפרש האינפלציות השונות בהתאמה.
פרמיה הגלומה במחיר כתב אופציה
כתבי אופציה סחירים, כגון אלה הנסחרים בבורסה התל אביבית, מגלמים בדרך כלל במחירם פרמיה, במובן זה שגם כאשר הם "בתוך הכסף", כלומר, לו פקעו באותו רגע, היה מקבל המשקיע תמורה חיובית על כספו, מחירם עולה על ההפרש בין מחירי הפקיעה שלהם למחיר נכס הבסיס שממנו הם נגזרים. כאשר ברגע נתון, למשל, נסחר מדד תל אביב 125 במחיר של 1000 נקודות, וכתבי האופציה מסוג "קול" לפי מחיר 1000 נסחרים במחיר (חיובי) כלשהו, מהווה מחיר זה פרמיית סיכון, שניתן לראותה כפרמיה שדורשים כותבי האופציה תמורת הסיכון שהם לוקחים על עצמם, שמא יעלה המדד. אולם על מחירי האופציות משפיעים גורמים שונים, ולא ניתן להסבירם בשלמותם על ידי התייחסות לפרמיית סיכון לבדה.
כיכר האבוס
כיכר האבוס (בערבית: ميدان المهد, "כיכר העריסה"; באנגלית: Manger Square) היא הכיכר העירונית המרכזית בבית לחם. מקור השם הערבי הוא בעובדה שבצדה המזרחי ניצבת כנסיית המולד, שבה הונח ישו באבוס, מיד לאחר לידתו. בציבור הישראלי רווח גם שמה האנגלי של הכיכר, שמשמעותו זהה, היינו "כיכר האבוס".
מבנה
הכיכר נחלקת לשני חלקים: החלק המערבי רבוע בצורתו, ומשמש כמדרחוב מאז ששופץ בשנים 1998–1999, ובו נטועים עצי מיש דרומי. בצדה המערבי של רחבה זו ניצב מסגד עומר, המסגד היחיד בעיר, אשר נבנה בשנת 1860 ושופץ בשנת 1954. המסגד קרוי על שם עומר בן אל-ח'טאב. מדרום לו ניצב בניין עיריית בית לחם. בצדה הצפוני של הכיכר שוכן "מרכז בית לחם לשלום" ותחנת משטרה. חלקה המזרחי של הכיכר מוארך ומוביל בין המנזר הארמני מדרום ובית הקברות האורתודוקסי מצפון, לעבר כנסיית המולד, כנסיית קתרינה הקדושה הקתולית ואכסניית קאזה נובה.
הרחוב הראשי, המוביל מהכיכר צפונה לעבר ירושלים, קרוי גם הוא בשם "האבוס" או "מאנגר". עוד יוצאים ממנה רחוב הרועים, המוביל מזרחה לעבר בית סאחור, ורחוב פאולוס השישי, המוביל ממנה מערבה. הכיכר משמשת כמוקד העיקרי לחגיגות חג המולד בעיר, עת מוצב בה עץ עץ חג המולד והיא מקושטת ומוארת. מאז 2012 מהווה הכיכר חלק מאתר המורשת העולמית בעיר.
קורטה סקוט קינג
קורטה סקוט קינג (באנגלית: Coretta Scott King; 27 באפריל 1927 - 30 בינואר 2006) הייתה פעילת זכויות אדם אפרו-אמריקאית בארצות הברית ואשתו של פעיל זכויות האדם מרטין לותר קינג. היא הייתה ממנהיגות התנועת לזכויות האזרח בשנות השישים והיא השתמשה במוזיקה לקידום לזכויות האזרח.
אחרי ההתנקשות במרטין לותר קינג, ב-1968 קינג הקימה את מרכז קינג לשינוי חברתי לא אלים באטלנטה ופעלה בהצלחה להכיר ביום הולדתו של לותר קינג כיום חג לאומי.
חייה
היא נישאה למרטין לותר קינג בשנת 1953. לאחר הירצחו בשנת 1968 המשיכה את פועלו והפכה לפעילה מרכזית בתנועה לשוויון זכויות נשים והתנועה לזכויות להט"ב בארצות הברית.
בשנת 1968 ייסדה קורטה את "מרכז קינג למען שינוי חברתי ללא אלימות", (אנגלית :King Center for Nonviolent Social Change) - מרכז מחקר אקדמי לקידום זכרו ומורשתו של מרטין לותר קינג.
בשנת 1995, קינג עברה לטבעונות. היא נחשפה אל הפילוסופיה לזכויות בעלי חיים בזכות בנה, דקסטר סקוט קינג, פעיל זכויות בעלי חיים וטבעוני מסוף שנות השמונים שדוגל בפילוסופיית אי האלימות של אביו, ורואה במעבר לטבעונות צעד לוגי מתבקש הנגזר ממשנתו של אביו.
היא נפטרה ביום 30 בינואר 2006, במרכז רפואי אלטרנטיבי במקסיקו, סיבת המוות העיקרית נקבעה ככשל נשימתי שנבע מקריסת מערכות בגין בעיות בריאות קשות ובהן סרטן השחלות וסדרה של אירועי שבץ מוחי. היא נקברה בטקס רב משתתפים ביום 7 בפברואר 2006 בכנסיית המסיון של הלידה מחדש במדינת ג'ורג'יה.
ב-2014 הוענקה לזוג מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית. המדליה נמסרה לילדיהם של מרטין לותר קינג וקורטה סקוט קינג ונמסרה לשימור בסמית'סוניאן.
היטמן (סרט)
היטמן (באנגלית: Hitman) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2007 המבוסס על סדרת משחקי מחשב הנושאת את אותו שם. סדרת המשחקים מגוללת את סיפורו המתמשך של סוכן 47, רוצח שכיר מטעם ארגון ממשלתי סודי ביותר. את הסרט ביים זבייר ג'נס, ווין דיזל שימש מפיק בפועל. מככבים בו טימותי אוליפנט ודאגריי סקוט בתפקידים הראשיים. סרט אתחול מחודש הנקרא "היטמן: סוכן 47" עלה לאקרנים ב-21 באוגוסט 2015 ומככבים בו רופרט פרנד כסוכן 47, לצד זאכרי קווינטו, תומאס קרצ'מן כנבל של הסרט, קירן הינדס והאנה וייר.
עלילת הסרט
הסרט נפתח במונטאז' המראה קבוצת ילדים קרחים הנמצאים באימוני קרב מגע ושימוש בנשק, שעל החלק האחורי של גולגולתם נחקק ברקוד.
סוכן האינטרפול מייק וויטיאר שב לביתו ערב אחד ומגלה שסוכן 47 ממתין לו בביתו. באמצעות פלאשבק, הסרט חוזר שלושה חודשים אחורה, כאשר סוכן 47 משלים משימת חיסול בסנקט פטרבורג, רוסיה. הוא מקבל שדר מאשת הקשר בארגון בו הוא עובד, דיאנה, שאומרת לו כי מטרתו הבאה המיועדת לחיסול היא נשיא רוסיה, מיקאיל בליקוף, בפומבי.
סוכן 47 מצליח לחסל את בליקוף ביריית ראש ממרחק 4 ק"מ בעזרת רובה צלפים. כאשר 47 מחכה בתור לרכבת המוציאה אותו מרוסיה קיבל סוכן 47 הודעה לנייד אשר כתוב בה שייצור קשר בדחיפות עם המשרד ,47 יוצר קשר ואשת הקשר שלו (דיאנה)מודיעה לו שקיימת עדת ראייה ושמה ניקה, ועל 47 לחסל אותה. הוא עוקב אחריה ומתעמת איתה ברחוב אך מחליט לא להרוג אותה משום שלא ראתה אותו מעולם. בנוסף, מתפרסם באמצעי התקשורת כי בליקוף ניצל מניסיון התנקשות בחייו, לאחר שהכדור שרט אותו קלות. סוכן 47 דורש תשובות מניקה לגבי אלה שרוצים במותה, אם היא כלל לא הייתה עדה לרצח, ומדוע בליקוף נשאר בחיים. בינתיים, הסוכן מייק וויטיאר ושותפו מקבלים מידע לפיו סוכן 47 נמצא בבית המלון. הוא נתקל בסוכן שירות הביטחון הפדרלי יורי מרקלוב, שלוקח את העניינים לידיו ושולח את צוותו ללכוד את סוכן 47. דיאנה יוצרת קשר עם סוכן 47 ומוסרת לו שבליקוף עצמו הוציא חוזה לחיסולו. צוות הפס"ב מתקיף את בית המלון וסוכן 47 נמלט. הוא מציל את ניקה מניסיון התנקשות ויחד הם נמלטים על חייהם, כאשר הארגון בו הוא עובד שלח מתנקשים אחריו בעקבות "כישלון" במשימתו. ניקה מספרת לסוכן 47 שלבליקוף יש כפילים - ייתכן שהוא הרג אחד מכפיליו של בליקוף, או שבליקוף האמיתי מת וכעת הכפיל מחליף אותו.
סוכן 47 מארגן פגישה עם סוכן ה-CIA סמית', ועושה איתו עסקה לחיסול אחיו של בליקוף, סוחר בנשק ובבני אדם בשם אודרה, תמורת עזרתו האפשרית של סמית' בעתיד. סוכן 47 וניקה נוסעים לטורקיה, שם הוא מארגן לניקה מקום מפלט ומצליח לחסל את אודרה, מתוך כוונה למשוך את בליקוף להיחשף בלוויה - מתברר כי באמת סוכן השירות הביטחון הפדרלי יורי מרקלוב משתף פעולה עם אחד הכפילים של בליקוף, והם שהזמינו את חיסולו של בליקוף האמיתי על ידי סוכן 47, כיוון שבליקוף היה פרו-מערבי, והם רצו להעלות שלטון של ממשלת בובות על רוסיה, שבראשו יעמוד אותו כפיל, ויוביל את רוסיה להתרחק מן המערב.
סוכן 47 חוטף את יורי ומאלץ אותו לשלוח את צוות הפס"ב על-מנת להרוג את הכפיל של בליקוף בזמן שהוא נושא דברי הספד על אחיו בכנסייה. סוכן 47 מתחפש כחייל רוסי, מחסל את בליקוף ומרשה לעצמו להילקח בידי סוכני האינטרפול בראשות מייק וויטיאר. אולם, הסוכן סמית' מתערב ברגע האחרון ומאפשר לסוכן 47 להימלט.
לאחר פלאשבק לזמן ההווה, מייק וויטיאר נתקל בסוכן 47 בחדר העבודה שבביתו, שמאלץ אותו לביים את מותו של סוכן 47, אחרת הוא ירדוף אחר משפחתו. בסוף, סוכן 47 מקווה שלא יראו שוב אחד את השני, לטובתם.
הפקה
בפברואר 2003, יוצרי משחק המחשב "Eidos Interactive" ו-"IO Interactive" החלו במשא ומתן עם חברות ההפקה בהוליווד לצורך הבאת המשחק למסך הגדול. פוקס המאה ה-20 רכשה לבסוף את הזכויות ליצירת סרט ושכרה את התסריטאי סקיפ וודס ("שם קוד: דג חרב") לכתוב תסריט. וין דיזל ("xXx", מהיר ועצבני) שימש כמפיק בפועל, כאשר לוק בסון (לאון, ניקיטה) שימש כמפיק.
בינואר 2007 הצטרפו לצוות ההפקה הבמאי זבייר ג'נס (שהיה עד כה במאי שני לסרטים "מקסימום ריסק" ו"דאבל טים" של ז'אן-קלוד ואן דאם), והשחקנים טימותי אוליפנט (מת לחיות 4.0), דאגריי סקוט (משימה בלתי אפשרית 2), רוברט נפר (נמלטים), הנרי איאן קיוזיק (אבודים) והדוגמנית ושחקנית הקולנוע האוקראינית אולגה קורילנקו, שנבחרה בהמשך לנערת בונד בסרט הבא בסדרת ג'יימס בונד, "קוונטום של נחמה".
צילומי הסרט נערכו במספר ערים כסופיה בבולגריה, לונדון, איסטנבול, סנקט פטרבורג ודרום אפריקה.
גרסת הבמאי
הגרסה הקולנועית של הסרט אינה הסופית. לקראת תום צילומי הסרט פוטר הבמאי זבייר ג'נס, שגרסתו המקורית עוסקת יותר בפיתוח הדמויות הראשיות, ואולפני ההסרטה דרשו את קיצוצו של התוצר הסופי כדי שיתאים לקהל רחב יותר. מעריצי המשחקים מאמינים כי גרסתו של ג'נס נאמנה יותר לרוח המשחקים, כלומר אפלה ומחושבת יותר, וכי זהו רק עניין של זמן עד שתצא גרסת הבמאי.
תקציב וביקורות
עם תקציב שמוערך בכ-33 מיליון דולר, הסרט הכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו מעל 13 מיליון דולר, בכך הפך לרביעי בגודלו. נכון לסוף שנת 2008, סכום ההכנסות הכולל אומד בקרוב למאה מיליון דולר (39 מיליון בארצות הברית ו-60 מיליון דולר ברחבי העולם). הסרט סווג בסיווג R על ידי איגוד סרטי הקולנוע האמריקני על האלימות הגרפית הרבה שבו וכן על עירום חלקי. למרות הצלחתו בקופות, מבקרים רבים קטלו את הסרט בטענה שעלילתו חלשה, המשחק יבש והאלימות בו מוגזמת מדי.
אתחול מחודש
בפברואר 2013 אולפני פוקס הפקות דיווחו כי ביוני 2013 תצא לדרך הפקת הסרט "סוכן 47", סרט פעולה שיתבסס על סדרת משחקי היטמן ואינו סרט המשך לסרט "היטמן", כי אם אתחול מחודש וניסיון ליצור סדרת סרטים. פול ווקר לוהק לגלם את תפקיד הרוצח השכיר והצילומים החלו בקיץ 2013, בברלין ובסינגפור. בעקבות מותו של ווקר בשנת 2013, לוהק במקומו השחקן רופרט פרנד לתפקיד.
ספרא
סִפרא (מארמית: "הספר". נקרא גם "תורת כהנים" או "ספרא דבי רב", הספר של בית המדרש של רב) הוא מדרש הלכה על ספר ויקרא, שכונה בבבל בשם "הספר" ("ספרא"), ומקורות ארץ-ישראליים כינו אותו בשם תורת כוהנים. בתלמוד נאמר:, אך רב שרירא גאון מסייג אמירה זו, וכותב כי אין משמעות הדבר שמה שנאמר ללא ציון הוא מדברי רבי יהודה, אלא שדבר הלכה זה עבר במסורת באמצעות בית המדרש של רבי יהודה.
ה"ספרא" מצוטט תכופות בתלמוד הירושלמי ובתלמוד הבבלי, ושיטות המדרש שלו הן כשל בית מדרשו של רבי עקיבא, אף על פי שבפתיחתו מובאת הברייתא של רבי ישמעאל על י"ג מידות שהתורה נדרשת בהן, ופרק המפרט ומפרש 'מידות' אלו. חלקים נוספים של הספרא, מכילתא דמילואים ומכילתא דעריות, גם הם חלק מאוסף מדרשי ההלכה של בית רבי ישמעאל שנכנסו בחלק מעדי הנוסח לספרא מכיוון שלא היה בו מדרש על פסוקים אלה.
המדרש מחולק ל"דיבורים" או "מגילות", שכל אחד מהם דן בחלק אחר של ספר ויקרא, לפי סדרו. ישנן עדויות שבמקור החלוקה הייתה לתשע "מגילות", אך החלוקה הידועה לנו היא לשנים עשר חלקים. כל "דיבור" או "מגילה" מחלקים ל"פרשיות", כל "פרשה" מחולקת ל"פרקים" וכל "פרק" מחולק ל"הלכות". בדרך כלל, פותחת כל פיסקה בציטוט המילה הראשונה של הפסוק המקראי שאותו מפרשים, ולאחר מכן מפרשת את הפסוק כסדרו.
זמן עריכתו הסופית של המדרש אינו ידוע, אך הוא היה מוכר כצורתו גם לראשוני האמוראים חכמי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, ויש הסבורים על פי דעת הרמב"ם שעורכו הראשון היה רב מהדור הראשון לאמוראים, תלמיד רבי יהודה הנשיא ומייסד ישיבת סורא.
כתבי יד
קיימים מספר כתבי יד של הספרא. כתב יד הנחשב לטוב ביותר הוא כתב יד ותיקן 66, המכונה גם "כתב יד רומי". כתב יד נוסף נמצא בספריית פאלאטינה שבאיטליה ומספרו Parm. 3259 ספרא.
מהדורות דפוס
הספרא נדפס לראשונה בקושטא בשנת ר"ע (1510), ומאז יצא במהדורות רבות.
מהדורות אחרות יצאו בידי אייזיק הירש וייס, מאיר איש שלום, הרב שלמה פישר, שכנא קולידיצקי (עם פירוש רבינו הלל וקובץ הערות שחיבר הרב יצחק הוטנר), מכון אופק, ומהדורה חלקית (עד סוף פרשת שמיני) שיצאה בירושלים ומכונה "מהדורת פריעדמאן".
מפרשי הספרא
שפר גורלו של הספרא מבין מדרשי ההלכה, ובכל התקופות היה בו עיסוק ניכר וחוברו עליו פירושים רבים.
אדרת (מושב)
אדרת הוא מושב שממוקם ביער מעל עמק האלה. נמצא דרום מזרחית לעיר בית שמש מול קיבוץ נתיב הל"ה בחבל עדולם. משתייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה
בשנת 1959 נעשה ניסיון ראשון על ידי המדינה להקים את היישוב והוא יושב בעולים מרומניה. המושב הוכן מראש עם בתים מוכנים לקראת הגעת המתיישבים, שיועדו להתפרנס מגידול טבק וגפנים. התושבים היו חסרים כל רקע חקלאי והתפרנסו מעבודה בקק"ל או בעבודות מחוץ למושב. בזו אחר זו עזבו כל המשפחות את המושב, חלקן אף וויתרו על הזכויות שהיו להן על הבתים והנחלות שניתנו להן על ידי הסוכנות היהודית. ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין כל טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי. בשנת 1963 הוקם המושב מחדש ויושב על ידי עולים ממרוקו. העולים עסקו בחקלאות, בעיקר בענף הלולים, עד לשנות התשעים. תושבי המושב עובדים בירושלים, בית שמש, גוש עציון, קריית גת, דורות, גוש דן ועוד.
בהשראת הכרמים בסביבה, נלקח שם המושב מספר יחזקאל, בו מופיע הביטוי "גפן אדרת". גפן אדרת היא גפן אדירה וענפה.
בשנת 1997 נבנתה במושב אחת מהרחבות המושבים הראשונות בארץ (במסגרת החלטת מ.מ.י 612). ההרחבה הייתה חלק מתוכנית "מפנה 97" שיזמה הסוכנות היהודית במטרה להזרים דם חדש למושבים, במסגרת התוכנית הסוכנות ומשרד השיכון השתתפו במימון עליות הפיתוח דבר שאיפשר לזוגות צעירים לרכוש מגרשים. במסגרת זו נוספו למושב 49 יחידות של חצי דונם שאוכלסו על ידי זוגות צעירים ישראלים (בעיקר מירושלים ומגוש עציון) וכן עולים מארצות הברית, בריטניה וקנדה.
בשנת 1999 תושבי הרחבה א' יזמו והקימו (בהובלתם של שמריהו בן פזי, גיל מסטיי, איתן הוניג ודני פרטקין) מכינה קדם צבאית אשר פעלה ברצף במושב עד לשנת 2016. המכינה עזבה את המושב ב-2016 בשל העדר תמיכה מצד הוועד החקלאי אשר מנע מהמכינה מושב קבע וטירפד תוכניות שעמדו על הפרק.
בשנת 2005 יזמו תושבי ההרחבה ביצוע של הרחבה נוספת בת 71 מגרשים. חברי ההרחבה הראשונה פעלו כייזמים במסגרת מלכ"ר, השקיעו את הכספים הנדרשים ושיווקו בעצמם את המגרשים, וזאת במטרה לשמר את אופיו הייחודי של המושב המתאפיין בקהילה דתית פתוחה ובזוגות מעורבים. במסגרת ההרחבה השנייה הגיע דור צעיר למושב. בין התושבים החדשים, ישראלים ותיקים, משפחה שגרה באוטובוס וכן עולים מצרפת, גרמניה, ארגנטינה ואורוגוואי.
ביולי 2019 התחוללה באזור שרפת יער גדולה, שחרבה חלקים נרחבים מהיער הסובב את המושב. המושב פונה מתושביו ולוחמי האש הצליחו לעצור את הלהבות בקו הבתים הראשון. לא היו פגיעות בנפש או ברכוש.
בסביבת המושב
מושב אדרת נמצא כ-300 מטר ממערב למערת עדולם, בה, לפי המסורת, נחבא דוד בזמן בריחתו משאול, ולחורבת עדולם. מתחתיה משתרע עמק האלה. כשני ק"מ מערבית שוכנת חורבות שוכה המקראית, הידועה היום כגבעת התורמוסים, וכחמישה ק"מ מערבית לה נמצאת מקום המאבק בין דוד וגוליית. בקרבת המושב אתרים ארכאולוגיים נוספים, ובהם חורבת עתרי, חורבת ריבוא, חורבת בורגין וחורבת מדרס. חווה חקלאית מהתקופה ההלניסטית נמצאת מטרים ספורים מהשער הדרומי של המושב.
דרומית למושב, בסמוך למערת עדולם, ישנה נביעה השופעת מים בחורף גשום ויוצאת אל נחל עציונה.
מקולי קאלקין
מקוֹלִי מקוֹלִי קאלקין קאלקין (באנגלית: Macaulay Macaulay Culkin Culkin; ב-26 באוגוסט 1980) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. התפרסם בשנות ה-90 המוקדמות, והפך לאחד השחקנים הצעירים המפורסמים ביותר בהוליווד.
ילדות
נולד בשם מקוֹלִי קרסון קאלקין בניו יורק, בנם של השחקן כריסטופר "קיט" קאלקין ושל פטריסיה ברנטאפ; דודתו היא השחקנית בוני בדליה. למקולי שישה אחים ואחיות: כריסטיאן, קיראן, רורי, שיין, דקוטה וקווין קאלקין. בראשית חייו התגוררה המשפחה בדירה קטנה; אימו עבדה כמרכזנית ואילו אביו עבד בכנסייה הקתולית המקומית. קאלקין גדל כקתולי ואף חונך בבתי ספר קתוליים, אך לאחר זמן עזבו הוריו את הדת והוציאו אותו מבית הספר הקתולי. כשהיה קאלקין בן 15, הוריו נפרדו ונאבקו על המשמורת שלו. אביו היה האמרגן שלו. ב-2008 נהרגה אחותו הגדולה דקוטה בתאונה.
קריירה מוקדמת
קאלקין התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל 4 כשהשתתף בהצגות; הוא המשיך להופיע בהצגות, בתוכניות טלוויזיה ובסרטי קולנוע לאורך שנות ה-80. ב-1988 הוא הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Rocket Gibraltar". לאחר מכן, הוא הופיע בסרטים: "הדוד באק" ו"חיים בצל הסיוט".
שכחו אותי בבית
הוא התפרסם בזכות תפקידו הראשי כקווין מקאליסטר בשובר הקופות "שכחו אותי בבית" (1990). הוא גילם את הדמות של קווין גם בסרט ההמשך שיצא שנתיים לאחר מכן "שכחו אותי בבית 2", שזכה גם הוא להצלחה. הסרט "שכחו אותי בבית" הפך לסמל נפילת מסך הברזל בפולין, והוא משודר שם בכל חג מולד.
המשך הקריירה בשנות ה-90
קאלקין התחיל להתחבר עם הזמר מייקל ג'קסון, והוא הופיע בקליפ שלו "Black or White". כמו כן כיכב קאלקין בתוכנית מצוירת שנקראה "Wish Kid" (בעברית: "כפפת המשאלות").
לאחר הצלחתו המסחררת בסרטי "שכחו אותי בבית", השתתף קאלקין בסרטים נוספים: "החברה שלי" לצד אנה קלמסקי ובסרט אנימציה "שר הסיפורים" עם כריסטופר לויד (מטרילוגיית "בחזרה לעתיד"), שהצלחתם הייתה סבירה, בעוד הסרטים "הבן הטוב" (עם אלייז'ה ווד), "סוגר חשבון עם אבא" ו"ריצ'י ריץ'" כשלו בקופות. על תפקידו ב"ריצ'י ריץ'" קיבל שכר של שמונה מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר אי פעם שקיבל שחקן-ילד בהוליווד.
ב-1998 השתתף בקליפ של להקת סוניק יות' לשיר "Sunday".
המאה ה-21
ב-2006 פרסם קאלקין רומן אוטוביוגרפי בשם "Junior". ב-2007 שיחק בסרט העצמאי "Sex and Breakfast".
חייו האישיים
קאלקין נישא ב-1998 לשחקנית רייצ'ל מיינר כאשר שניהם היו בני 18. לאחר שנתיים הם נפרדו, וב-2002 הם התגרשו.
במאי 2002 החל לנהל מערכת יחסים עם השחקנית מילה קוניס. ב-3 בינואר 2011 קוניס אישרה כי הם נפרדו לאחר כשמונה שנות זוגיות.
החל מ-2013 מתגורר בפריז. החל מאוקטובר 2017, קאלקין נמצא במערכת יחסים עם ברנדה סונג, אותה הכיר על סט צילומי סרט חדש בכיכובם. באפריל 2021 נולד לזוג בן, ובינואר 2022 הם התארסו.
קאלקין הוא הסנדק של שני ילדיו של מייקל ג'קסון: פרינס ופריס.
ב-2004 קאלקין נעצר, נכלא לזמן קצר והועמד לדין לאחר שנתפס מחזיק מריחואנה. במשפט (שנערך ב-15 באוקטובר 2004 – 9 ביוני 2005) טען קאלקין שהוא חף מפשע, אך מאוחר יותר הודה והורשע כחלק מעסקת טיעון. עונשו היה שנת מאסר על תנאי, טיפול גמילה מסמים וקנס של 540 דולר.
בדצמבר 2018, קאלקין הכריז שישנה את שמו באופן חוקי ל"מקולי מקולי קאלקין קאלקין" לאחר שערך הצבעה דרך אתרו לבחירת שם אמצעי חדש, בו ניצח השם "מקולי קאלקין" כנגד ארבעה מתמודדים אחרים.
מאשה זוסמן
ביוגרפיה
מאשה זוסמן נולדה בחרקוב, אוקראינה (אז ברית המועצות). היא היגרה לישראל בשנת 1989. בשנת 1999 השלימה לימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר מכן פנתה ללימודי תואר ראשון במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל.
בשנת 2005 ייסדה זוסמן יחד עם קבוצה של אמנים ואמניות נוספים את גלריה ברבור: גלריית אמנות לא למטרות רווח, בשכונת נחלאות בירושלים.
בשנים האחרונות הגלריה, בה זוסמן היא חברת צוות פעילה, מנהלת מאבק בפני איום סגירה שהוטל עליה מצד עיריית ירושלים המחזיקה בבעלות על הנכס.
טכניקה ותהליך עבודה
זוסמן עוסקת בעיקר בפעולות של ציור, רישום וחריטה באמצעות עטים כדוריים על גבי לוחות עץ. את לוחות העץ, לרוב לוחות משומשים העשויים מעץ אורן פשוט, היא אוספת ממקורות שונים. פלטת הצבעים של העטים הכדוריים בהם זוסמן משתמשת היא מצומצמת: שחור, אדום, כחול וירוק, אליה היא מוסיפה לעיתים צבע תעשייתי שחור, עלי זהב מזויפים או צריבה בעט חשמלי. תהליך עבודתה מתחיל מרישום בקווי מתאר של דימוי, אותו היא ממלאת לאחר מכן בקיווקווי עט. את הדימויים היא לוקחת לרוב מספרים וחוברות, מצלמת, מגדילה ומעבירה אל העץ. בתהליך העבודה נוהגת זוסמן לחזור ולשכפל את הדימויים ולהפוך אותם לדגם. בשלבים מתקדמים יותר היא משייפת את העץ ומוסיפה שכבות של צבע בתהליך שיכול לקחת מספר חודשים.
תהליך יצירתה של זוסמן הדורש את הטמעת הצבע במצע באמצעות חריטה, מושווה לא פעם לקעקוע שבו מצע העץ משמש כמעין קליפה או עור.
על יצירתה
בעבודותיה של זוסמן ניתן לזהות תנועה ממסורת הציור המופשט לקישוטיות ומלאכת יד עמלנית. מקורות הדימויים הנפוצים ביצירתה של זוסמן, פרחים, צמחייה ובעלי חיים, נטועים במסורת האורנמנטלית, באגדות ומיתוסים, ובסמלי דת ופולקלור עממי. זוסמן לוקחת בחשבון את תכונותיו של מצע העץ עליו היא מציירת ומשתמשת בו כדי להפיק יצירות שבהן מתקיימים זה לצד זה סדר וכאוס, מציאות ומאגיה, הגיון ופנטזיה.
ציורים שחורים
תערוכת היחיד הראשונה של זוסמן, "ציורים שחורים", הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות. בתערוכה זו הציגה זוסמן סדרה של רישומים גדולים שציורו על גבי משטחי עץ באמצעות עטים כדוריים, סגנון ציורי אותו פיתחה בשנת לימודיה האחרונה בבצלאל.
נאדיר
בביקורת על תערוכתה של זוסמן "נאדיר" שהציגה זוסמן בגלריית עינגע בתל אביב, מתייחס יונתן אמיר לאתיקה והמשמעת שזוסמן גזרה על עצמה בבחירת אמצעים אלו והדבקות בהם. הוא מדגיש כי העטים והדיקט הם שני חומרים מנוגדים והמפגש ביניהם בעבודותיה של זוסמן מייצר תהליך של הרס כפול, ממנו נוצרת עבודת האמנות.
נשיא גרמניה
נשיא גרמניה (בגרמנית: Bundespräsident; נקרא בעבר Reichspräsident) הוא ראש המדינה הגרמנית. התפקיד נוצר בשנת 1918 בעקבות התפטרותו של הקיסר וילהלם השני וכינון רפובליקת ויימאר. כיום, התפקיד הוא בעל ערך טקסי וייצוגי בלבד והוא נבחר על ידי האספה הפדרלית אחת לחמש שנים.
הנשיא ברפובליקת ויימאר
ברפובליקת ויימאר נבחר הנשיא בבחירות ישירות ואישיות לתקופת כהונה של שבע שנים, ללא הגבלה על מספר כהונותיו. הנשיא לא היה תלוי ברייכסטאג, ובחירתו בבחירות ישירות הציבה את הנשיאות כגוף שווה ערך לפרלמנט. בסמכות הנשיא היה למנות ולפטר את הממשלה הגרמנית ואת הקנצלר, לפזר את הפרלמנט ולהתערב בהליכי חקיקה אם דרישה כזאת הועלתה במשאל עם. סעיף 48 בחוקה הגרמנית נתן בידי הנשיא את הכוח להכריז מצב חירום "כדי לשמור על הסדר הציבורי" ולבטל את כוחו של הפרלמנט. על סמך סמכות זאת טען חוקר מדע המדינה קרל שמיט שמכיוון שהנשיא יכול להכריז על מצב חירום שהופך לחלוטין את הסדר הקיים ומבטל את כוח הפרלמנט שהוא בעצם הגוף הריבוני במדינה ולא הפרלמנט כפי שגורסת התפיסה הליברלית.
היסטוריונים רבים רואים בכוחותיו הנרחבים של הנשיא ובמיוחד באלו שבאו לו כתוצאה מסעיף 48 את אחד מהגורמים לנפילתה של רפובליקת ויימאר, משנת 1930 הנשיא פאול פון הינדנבורג עשה שימוש בכוחותיו כדי לכונן ממשלות ללא תמיכה פרלמנטרית שמשלו מכוח צווים נשיאותיים והיה בכך משום חזרה למצב ששרר בזמן הקיסרות כאשר הקייזר היה בוחר את הקאנצלר ושניהם לא היו מחויבים לפרלמנט.
הנשיא בגרמניה הנאצית
לאחר עליית הנאצים לשלטון עם בחירותו של אדולף היטלר לתפקיד הקאנצלר, המשיך פאול פון הינדנבורג (שניצח את היטלר בבחירות לנשיאות גרמניה 1932), לכהן כנשיא, והיה המחסום האחרון בפני השתלטות טוטאלית של המפלגה הנאצית על המדינה הגרמנית. לאחר מותו בשנת 1934 זויפה צוואתו שבה הוא טוען שהוא רואה את היטלר כיורשו אף על פי שבמציאות הוא העדיף את החזרת המונארכיה על ידי מינוי של אחד מנסיכי בית הוהנצולרן לקייזר. היטלר הפך לראש המדינה, ביטל את משרת הנשיא ואיחד אותה עם תפקיד ראש הממשלה בתפקיד שנקרא "פיהרר ורייכסקאנצלר".
לאחר התאבדותו של היטלר הורה האחרון בצוואתו הפוליטית ליצור את משרת הנשיא מחדש כמשרה נפרדת מזו של הקאנצלר. היטלר בחר את האדמירל קרל דניץ לכהן כנשיא והוא מינה את לוץ שוורין פון קרוזיק כקאנצלר שלו והקים את ממשלת פלנסבורג שחבריה נאסרו זמן קצר לאחר כניעת גרמניה.
גרמניה המזרחית
בגרמניה המזרחית מונה וילהלם פיק לתפקיד הנשיא, תפקיד שבו כיהן עם הקמת הרפובליקה בשנת 1949 עד מותו בשנת 1960. כמו מקבילו המערבי תפקידו של הנשיא המזרח גרמני היה בעיקר ייצוגי וסמלי והוא נעדר כוחו פוליטי ממשי. עם מותו של פיק בשנת 1960 בוטלה המשרה ולא נוצרה מחדש עד שהרפובליקה חדלה מלהתקיים.
הנשיא כיום
בדומה לתפקידו של נשיא גרמניה המערבית, תפקיד נשיא גרמניה המאוחדת (מאז 1990) הוא תפקיד בעל ערך טקסי וייצוגי בלבד והוא נבחר על ידי האספה הפדרלית אחת לחמש שנים.
ב-12 בפברואר 2017 נבחר פרנק-ואלטר שטיינמאייר לנשיא. הוא החל את כהונתו ב-19 במרץ 2017.
ג'ואן סטאבי
קורות חיים ולימודים אקדמיים
ג'ואן סטאבי נולדה בשנת 1946 באורבנה-שמפיין, אילינוי, ארצות הברית. הוריה עסקו בהוראה. לאחר שנתיים, עברה לווסטר, מסצ'וסטס. בילדותה, התעניינה בטבע, בחיות ובצמחים. היא נהגה לדוג דגים עם סבה ולבלות איתו ביערות. עד שהגיעה לתיכון לא התעניינה במדע כלל. כשהגיעה לתיכון, החלה סטאבי להתעניין במדע לראשונה בעקבות השתתפות במעבדת מחקר כימיה אורגנית פיזיקלית בראשות אדוארד טרכטנברג מ. לאחר מכן, בשנת 1968, סיימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת פנסילבניה. ב-1971 קיבלה דוקטורט בכימיה אורגנית בהנחייתו של פרופסור ג'ורג קניון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיה האקדמיים שקלה מספר פעמים לפרוש מלימודי הכימיה לטובת קריירה בטניס, מכיוון שפחדה מתנאי הבטיחות הרופפים במעבדות דאז.
מחקר
ג'ואן סטאבי הצליחה להסביר את מנגנוני הפעולה של כמה מהאנזימים המורכבים ביותר בטבע, ולרשום תהליכי תגובה כימיים מפורטים עבורם. בנוסף, היא הייתה חלוצה בתחום הביוכימיה בזכות מחקרים שביצעה על האנזימים ואנולאז הפועלים בתהליך הגליקוליזה, ובשימוש בספקטרומטר לחקירת תגובות אנזימטיות. סטאבי הקדישה את רוב הקריירה שלה להבנת השימוש ברדיקלים חופשיים בתהליכים אנזימטיים ביולוגיים. היא התמקדה בחקר המכניזם מאחורי אנזימי RNR (ribonucleotide reductases) ובאופן השימוש שלהם ברדיקלים חופשיים. אנזימי RNR, המופיעים בכל האורגניזמים, מזרזים את ההמרה של (אבני הבניין של ה-RNA) לדהאוקסינוקלאוטידים (אבני הבניין של ה-DNA). הם ממלאים תפקיד מרכזי במטבוליזם של חומצות גרעין (RNA ו-DNA), ושולטים במאגרי הדיאוקסינוקלאוטידים לצורך שכפול ותיקון DNA. סטאבי בחרה לחקור את אנזימי ה-RNR בשל ייחודם: אנזים אחד מייצר ארבע אבני בניין באמצעות הכימיה של רדיקלים חופשיים. לכן, שליטה בריאקציות עם אותם אנזימים קריטית כדי שלא ייווצרו מוטציות לא רצויות. האנזימים מסירים את קבוצת ההידרוקסיל מפחמן 2′ על טבעת הסוכר של הריבונוקלאוטיד, וכך יוצרים דיאוקסינוקלאוטיד. סטאבי ועמיתיה גילו את מנגנון הפעולה של אנזימי ה-RNR והצליחו לרשום אותו בפירוט לאורכו. המפתח להתרחשות התהליך הוא רדיקל טירוסיל באנזים ה-RNR. כחלק מתהליך הזירוז, מתרחשת סדרת תהליכים שבמהלכה עובר אלקטרון ערכיות מרדיקל טירוסיל לצורך יצירת רדיקל תיל (thiyl radical) באתר הפעיל של האנזים. תהליך זה גורם בסופו של דבר להשתחררות קבוצת ההידרוקסיל מהריבונוקלאוטיד ובשל כך להפיכתו לדיאוקסינוקלאוטיד.
בנוסף, סטאבי חקרה את המכניזם של התרופה הקלינית, בלאומיצין, שנמצאת בשימוש לטיפול בסרטן. בשיתוף עם ג'ון קוזריך (John Kozarich), הצליחה לגלות את מנגנון הפעולה של התרופה ולמעשה כיצד היא שוברת גדילי DNA בתא הסרטני, מה שגורם למוות תאי. סטאבי חקרה גם את החומר PHB (polyhydroxybutyrate), פולימר מתכלה שניתן לסנתז על ידי חיידקים בתנאים מסוימים, ולהמירו לפלסטיק. בנוסף על כך, חקרה אנזימי תיקון DNA ו-mechanism-based inhibitors.
פרסים
ג'ואן סטאבי זכתה בפרסים על גילויה בתחום הביוכימיה:
טוריאן פרינס
טוֹריאֵן ואלר-פרינס (באנגלית: Taurean Waller-Prince; נולד ב-22 במרץ 1994) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
נעורים ומכללות
פרינס נולד בעיר סן מרקוס שבטקסס, ולמד ב"תיכון ארל וורן" שבסן אנטוניו הסמוכה. בשנת 2012 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת ביילור מהעיר וייקו, וב-4 עונותיו כשחקן קבוצתה קלע 10.2 נקודות בממוצע למשחק. בסיומה של עונת ה שלו, בה רשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big 12".
אטלנטה הוקס
פרינס נבחר בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 2016 על ידי יוטה ג'אז, ולאחר כשבועיים נשלח לאטלנטה הוקס בטרייד שבמסגרתו קיבלה אינדיאנה פייסרס את ג'ף טיג (מאטלנטה) ויוטה קיבלה את ג'ורג' היל (מאינדיאנה). לאורך עונת הרוקי שימש כשחקן ספסל זניח יחסית, ונשלח לעיתים קרובות לליגת הפיתוח של ה-NBA, בה שיחק עבור קבוצת לונג איילנד נטס.
עם עזיבתו של פול מילסאפ בעונת נחלשה הקבוצה באופן משמעותי, אך פרינס קיבל תפקיד גדול יותר והציג יכולת משופרת כשהעמיד ממוצעים של 14.1 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק. ב-16 המשחקים האחרונים של אותה עונה העלה את תפוקתו לכ-21 נקודות למשחק, כולל שני משחקים של 38 נקודות.
קליבלנד קאבלירס
ב 13 בינואר 2021 הועבר פרינס לקליבלנד קאבלירס, כחלק מטרייד מרובע במסגרתו קיבלה ברוקלין את ג'יימס הארדן (מיוסטון).
מינסוטה טימברוולבס
באוגוסט 2021 הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס, תמורת ריקי רוביו.
נבחרת ארצות הברית
בשנת 2015, לפני עונתו האחרונה במכללות, השתתף פרינס במשחקים הפאן-אמריקאיים כחבר נבחרת ארצות הברית בכדורסל עמה זכה במדליית הארד. בחמשת משחקי נבחרתו רשם פרינס 11.2 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
דונלד רמספלד
דונלד הנרי רמספלד (באנגלית: Donald Henry Rumsfeld; 9 ביולי 1932 – 29 ביוני 2021) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי רפובליקני. שימש כמזכיר ההגנה ה-13 תחת הנשיא ג'רלד פורד בין השנים 1975–1977 וכמזכיר ההגנה ה-21 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בין השנים 2001–2006. היה מזכיר ההגנה הצעיר ביותר (בגיל 43) והמבוגר ביותר (בגיל 74). כמו כן, הוא האדם היחיד שהחזיק במשרה בשתי קדנציות לא רצופות והשני מבחינת משך הזמן ששימש בתפקיד, לאחר רוברט מקנמארה.
ביוגרפיה
רמספלד נולד בשיקגו, אילינוי וגדל בפרבר המבוסס, וינטקה. רמספלד היה חניך בתנועת הצופים ואף קיבל את אות "צופה העיט" (Eagle Scout) בשנת 1949, ההישג הגבוה ביותר שניתן לקבל בתנועת הצופים של אמריקה. במהלך שנת 1949 רמספלד התגורר והתנדב בחוות הצופים פילמונט. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת פרינסטון. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צי ארצות הברית והוסמך כסג"ם. מיד לאחר סיום לימודיו בשנת 1954 התגייס לצי, השלים קורס טיס והוסמך כטייס קרב ושירת בין היתר כמדריך טיסה. בשנת 1957 השתחרר משירותו בצי, אולם הוסיף לשרת במילואים. בשנים 1963–1969 שימש כנציג המחוז ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר מכן שימש רמספלד כשגריר ארצות הברית לנאט"ו ובמגוון תפקידים תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון, ביניהם יועץ לנשיא. תחת הנשיא ג'רלד פורד שימש כראש הסגל של הבית הלבן ובשנים 1975–1977 שימש כמזכיר ההגנה ה-13. ב-1977 הוענק לו תואר הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2001 מינה אותו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למזכיר ההגנה בממשלו. רמספלד שימש בתפקיד במהלך פיגועי 11 בספטמבר ובהמשך לכך במהלך מלחמת אפגניסטן. רמספלד נחשב לאחד מהוגיה, מעצביה ומוביליה של מלחמת עיראק. כמזכיר ההגנה בכהונתו השנייה יזם רמספלד והוביל שורה של רפורמות בכוחות המזוינים של ארצות הברית במטרה להתאים אותם לעימותים המודרניים. בין היתר פיטר את מפקד צבא היבשה והחליפו בפיטר סקומייקר, שחזר לשם כך מפרישה לשירות פעיל, ערך שינוי באופן הרכש וההצטיידות, המשיך את התהליך של צמצום והקטנת הכוחות המזוינים. בשתי המערכות, באפגניסטן ובעיראק, דרש רמספלד כי המערכה תחל מהר ככל האפשר ומבלי להמתין עד לצבירת סדרי הכוחות שביקשו מפקדי הצבא, שנראו מוגזמים בעיניו.
הלך לעולמו ב-29 ביוני 2021 בגיל 88.
התנגדותו לשחרור ג'ונתן פולארד
רמספלד התנגד באופן תקיף לשחרורו או חנינתו של המרגל ג'ונתן פולארד. בשנת 1998, כתגובה לדיווחים בתקשורת על כך שהנשיא קלינטון שוקל לתת חנינה לפולארד, ראמספלד שיגר מכתב לנשיא וביקש ממנו שלא להעניק את החנינה. במכתב נטען ששחרורו של פולארד עומד בניגוד לאינטרסים של ארצות הברית והוא חתום על ידי שבעה מזכירי הגנה לשעבר כולל רמספלד עצמו. בסופו של דבר, קלינטון החליט שלא להעניק חנינה לפולארד.
גם לאחר קביעת מועד שחרורו של פולארד בנובמבר 2015, דבק ראמספלד בהתנגדותו לשחרור, וטען כי מדובר ב"רעיון גרוע".
התפטרותו
לפני מלחמת עיראק ובמהלכה טען רמספלד כי לעיראק יש תוכנית נשק פעילה להשמדה המונית - מאגרים שמעולם לא נמצאו, ולמעשה גם לא הייתה להם עדות של ממש בדו"חות המודיעין עת הכריז על כך. פקידי ממשל בוש טענו גם כי התקיימו יחסים מבצעיים בין אל-קאעידה לסדאם חוסין. דו"ח המפקח הכללי של הפנטגון מצא כי עוזרו המדיני של רמספלד, דגלאס פיית, "פיתח, הפיק ואז הפיץ הערכות מודיעיניות חלופיות בנוגע ליחסי עיראק ואל-קאעידה, שכללו כמה מסקנות שאינן עולות בקנה אחד עם הקונצנזוס של קהילת המודיעין, למקבלי ההחלטות הבכירים".
בשנת 2006 הוטחה ברמספלד ביקורת קשה עקב המצב הקשה במלחמה בעיראק. רמספלד נחשב, מבין ראשי הממשל, מהתומכים העיקריים ביציאה למלחמה. עיקר הטענות היו על התמקדות במלחמה ללא חשיבה מספקת על המצב שיבוא בעקבותיה ועל כך שקיצץ מתקציב מטוס הקרב ה-F-22. ביקורת הייתה גם בנושאים צבאיים ובמרכזה מכתב של שמונה גנרלים ואדמירלים לשעבר שקראו לרמספלד להתפטר. בנוסף, נמתחה ביקורת רבה על האישור שניתן על ידי רמספלד לשיטות חקירה אלטרנטיביות, שנטען כי עלו כדי עינויים. ידוע, בהקשר זה, מה שזכה לכינוי "מזכר רמספלד", שעמד במוקד ספרו הביקורתי של פיליפ סאנדס, צוות הטרור - מזכר רמספלד והבגידה בערכים האמריקאיים.
הנשיא בוש הביע בו תמיכה. גם בתקופה שלפני הבחירות לבית הנבחרים האמריקני בשנת 2006, טען הנשיא בוש במספר הזדמנויות שרמספלד יישאר בתפקיד מזכיר ההגנה כל עוד הוא משמש כנשיא. אולם לאחר הבחירות בהן איבדו הרפובליקנים את השליטה בבית לטובת הדמוקרטים לאחר 12 שנים, בוש הודיע שרמספלד יתפטר מתפקידו כמזכיר ההגנה. רפובליקנים רבים ראו את ההודעה על ההתפטרות כמאוחרת מדי, שכן היו סבורים שהיו זוכים בקולות רבים יותר לו המצביעים ידעו על ההתפטרות.
בוש מינה לתפקיד מזכיר ההגנה את ד"ר רוברט גייטס. במסיבת עיתונאים בה הודיע הנשיא על התפטרותו של ראמספלד ומינויו של גייטס, הוא טען שאמריקה והעולם בטוחים יותר בשל שירותו ומנהיגותו של דונלד רמספלד.
זאק וקודי החיים היפים על הסיפון - הסרט
עלילה
קודי מרטין, אחד מהתאומים לבית מרטין, מחליט לדחות את כל חופשת האביב ותוכניותיו ולעזוב את ה"אס.אס. טיפטון", הספינה בה מתגורר, לטובת עבודה אצל דונלד ספולדינג, חוקר דולפינים מקצועי. במהלך ביקורו במקום המחקר מגיע אחיו, זאק מרטין, שהצליח לברוח מהשגחת בעל הספינה מריון מוסבי, והורס את סיכויי אחיו להתקבל לעבודה. האחים מחליטים לנתק את הקשר ביניהם, וכאות נקמה מכריז קודי בזאת שלא ייתן לאחיו את מכוניתו. תאומו המרושע של ספולדינג, רונלד, מחליט לנצל את המקרה הקלסי בין התאומים למען מחקרו האדיר, "פרויקט התאומים".
ספולדינג מתחפש לאחיו, דונלד, על מנת להמליץ לתאומים על המחקר, ולאחר מכן לובש מסכת קצף ומציג את עצמו כדוקטור אולסן. הפרויקט של ספולדינג מצליח ליצור קשר תיאומי בין תאומים, זאת בעזרת פירות מיוחדים, פרי המצאתו. כל מנת פרי מעלה את התאומים שלב אחר שלב בסולם החיבור כאשר השלב הראשון הוא פיזי, אחריו השלב הרגשי ולאחר מכן השלב הטלפתי. באותו הזמן, חברתו לשעבר של קודי, ביילי פיקט מוצאת מכתב בו הוא מסביר מה היו הסיבות שהובילו להחלטתו לעזוב את הספינה. לאחר הקריאה מחליטה פיקט לסלוח לקודי, ובעזרת חבריה לונדון טיפטון ווודי פינק מחליטה לצאת ולחפשו. במהלך החיפושים טועמת לונדון מהפרי של דוקטור דונלד ספולדינג, המקנה לה את היכולת להבין דולפינים, ואחד מהם מגלה לה על מקום הימצאם של התאומים, וכך, בעזרתו של דונלד, הם הולכים לחפש אחריהם.
התאומים מגלים כי השלב הרביעי בתוכנית של דוקטור אולסן היא לשלוט בכל התאומים בעולם בעזרת קול גבוה מאוד, אשר אינו משאיר להם אף לו יכולת קטנה של חשיבה עצמית. השלב, שמכונה "החיבור", מתוכנן לאחד את נשמות התאומים לגוף אחד. כאשר מגיע לבסוף צוות ההצלה למקום הם מגלים שכבר מאוחר מדי, שכן נשמותיהם של התאומים מתעופפות באוויר ונאבקות על גוף שולט. כאשר דונלד ספולדינג מגלה כי אולסן הוא אחיו רונלד, הוא מצליח לעצור את השלב, להציל את התאומים למשפחת מרטין וליצור קשר רגשי בינו לאחיו, שנשלח לכלא עקב ניסויים בבני אדם.
יחסי נמיביה–ספרד
יחסי נמיביה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין נמיביה וספרד.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים החלו בשנת 1990, השנה בה ספרד פתחה שגרירות בווינדהוק, והם טובים מאוד עד היום. בין מדינות האיחוד האירופי, הרשויות בנמיביה מסתכלות על ספרד בחיבה מיוחדת. ספרד הייתה חלק מ-UNTAG (פעולת האו"ם האחראית על הבטחת המעבר ממצב של קולוניאליזם ו"אפרטהייד" לקיום בחירות חופשיות), ושלחה יחידה של חיל האוויר ושמונה מטוסים לנמיביה.
למרות השנים שחלפו, תמיכה זו לא נשכחה. נשיא SWAPO לשעבר ואבי המייסד של הרפובליקה, סם נוג'ומה, ביקר בספרד בשנת 1996. מאידך, מלכי ספרד ביקרו בנמיביה ב-1999. מאז נערכו כמה ביקורים רמי דרג, ואת האחרון ביצע שר החוץ של נמיביה בספרד בשנת 2013.
יחסים כלכליים
באופן מסורתי, התעניינותה של ספרד בשוק נמיביה התמקדה כמעט אך ורק בניצול הדייג של המדינה האפריקאית והשקיעו כמה השקעות חשובות. אולם בשנים האחרונות גובר העניין מצד חברות ספרדיות בתחומים שונים בנמיביה: אנרגיה מתחדשת, תשתיות, נפט.
שיתוף פעולה
יחסי שיתוף הפעולה לפיתוח ספרדי עם נמיביה החלו במקביל לעצמאות המדינה עם פתיחת משרד לשיתוף פעולה טכני (OTC) של ה-AECI בווינדהוק.
במשך שנים רבות הייתה נמיביה מדינה מועדפת לשיתוף הפעולה הספרדי, אך תוכנית האב IV לשיתוף פעולה ספרדי 2013–2016 כללה את נמיביה בין 9 המדינות באפריקה שמדרום לסהרה בה תוכנן לסגור או לעצב מחדש את התוכנית הנוכחית. כתוצאה מכך סגר ה-OTC בווינדהוק את שעריו באוגוסט 2015.
היקף הסיוע הרשמי לפיתוח (ODA) שקיבלה נמיביה השתנה מאוד בשנים האחרונות. בשנות ה-90, לאחר העצמאות, הוכפל נפח הסיוע הזר, עם ירידה מהירה לאחר השנים הראשונות של האלף החדש. בין 2007 ל-2010 חלה עלייה בסיוע שהוענק למדינה, והסיוע פחת שוב משמעותית מ-2011. בתקופה 2005–2012 הסיוע הכולל של ספרד במדינה הגיע ל-72 מיליון אירו, בעיקר באמצעות תוכניות דו-צדדיות של AECID ו-MAEC (49 מיליון) ותרומות לארגונים רב-צדדיים (10 מיליון).
למרות סגירת ה-OTC, שיתוף הפעולה הספרדי עדיין קיים בנמיביה באמצעות המרצה הספרדי ב-UNAM ובתוכניות אזוריות אחרות (עם האיחוד האפריקאי ועם NEPAD) ורב-צדדיות. מוסדות אחרים, כמו קרן CETMAR, מקיימים פעילויות שיתוף פעולה עם נמיביה.
דרגות הוורמאכט
דרגות הוורמאכט הן הדרגות שהיו נהוגות בוורמאכט, שמו הרשמי של צבא הקבע של גרמניה הנאצית בשנים 1935–1945. הוורמאכט כלל שלוש זרועות: חיל יבשה - Heer, חיל אוויר - לופטוואפה וחיל ים - קריגסמרינה.
הדרגות כמו גם טלאי הצווארון (קרגנשפיגל) כללו צבעי ואפנפרבה שונים בהתאם לחיל או זרוע אליהן השתייכו. כך לדוגמה קצין שריון בחיל היבשה, ענד דרגות בעלות פאות בצבע ורוד וטלאי צווארון עם סמל חיל השריון ופאות ורודות.
פירוש המילה אובר הוא "רב-", כמו רב-סמל או רב-סרן, לכן אובר מאאט הוא "רב משק" אונטר הוא "סגן", כמו "סגן-אלוף" או "משנה", כמו "סגן משנה".
המושג גנרל דר (של משהו) מתייחס לגנרל של התותחנים או גנרל של השריון. יכול להיות גם גנרל האחראי לתחזוקה או לוגיסטיקה במטה.