cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורלי מנור
ביוגרפיה
החל משנת 1990 נמנית מנור עם הסגל של בית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, של האוניברסיטה העברית והדסה. בשנים 2009–2012 שמשה כמנהלת בית הספר. בנוסף, היא עומדת בראש התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה משנת 2010.
בשנת 2012 קיבלה מנור דרגת פרופסור מן המניין לביוסטטיסטיקה בבית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה. היא חיברה למעלה מ-150 מאמרים מדעיים, זכתה למענקי מחקר רבים, כמו גם לפרסים על היותה מרצה מצטיינת. למשל, בשנת 2012 אורלי מנור זכתה בפרס הרקטור לחוקר ומורה מצטיין לאור התשתית האיתנה שהניחה למחקר בתחום של פערים חברתיים בבריאות. מנור הניחה את התשתית לחקר פערים בבריאות בישראל כאשר יצרה עם עמיתים את מחקרי האורך לבחינת תמותה בישראל; היא בוחנת יחד עם עמיתים קשרים בין מאפיינים ואירועים שקרו בתחילת החיים לבין מצב הבריאות בגיל מאוחר יותר ועוסקת בחקר איכות הטיפול הרפואי.
מנור הייתה פרופ' אורחת באוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת סטוקהולם, מכון המחקר קרולינסקה ואוניברסיטת ז'נבה. היא מכהנת כיו"ר הוועד המנהל של המכון הלאומי לחקר שרותי בריאות ומדיניות הבריאות בישראל.
מנור נשואה לאיש משרד החוץ והשגריר אביתר מנור. היא אם לשני בנים וסבתא.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
פמלה
פמלה הוא פזמון שכתבה זמירה חן, הלחין בעז שרעבי וידוע בביצועו. השיר יצא לאור בשנת 1971.
רקע
בועז שרעבי הקליט תחילה את השיר באנגלית ונתן לו את השם Pamela. את המילים באנגלית כתבה חנה בן-ארי ניניו. הוא ביצע שיר זה בהופעה במועדון בפריז בנוכחות יפה ירקוני. ירקוני שהתלהבה מהשיר הקליטה אותו בעברית עם בנותיה בעיבוד של דוד קריבושי. השיר הגיע בישראל למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי בביצוע של ירקוני, ולמקום הראשון במצעד הלועזי בביצוע של שרעבי. שרעבי הקליט אותו גם בעברית ובגרמנית. שתי הגרסאות של שרעבי באנגלית ובעברית, עובדו על ידי יגאל חרד. השמעת השיר ברדיו בישראל הקנתה לשרעבי את פרסומו הראשון כמוזיקאי. השיר נכלל באלבום הבכורה שלו, "בעז" שיצא בסוף 1971.
השיר מדבר על בחורה בשם פמלה. על פי סברה אחת ההשראה לשם הייתה פמלה צ'אנג קונג בתו של שגריר סין בצרפת בתחילת שנות ה־70, שאותה שרעבי הכיר. לפי גרסת יגאל חרד פמלה הייתה שחקנית במחזמר "הלו, דולי!". לדברי חרד כששהה עם שרעבי בחדר במלון לאחר הופעה בפריז, שרעבי נתקל בתמונתה שהייתה מונחת על השידה, והציע שיכתבו על שמה שיר.
הרעלת מזון סקומברואידית
הרעלת מזון סקומברואידית (באנגלית: Scombroid food poisoning) היא הרעלת מזון הנגרמת מאכילת דגים מסוימים, שלא טופלו כראוי לאחר שנדוגו מהים. בניגוד להרעלות מזון על ידי חיידקים ווירוסים התוקפים ישירות את מערכת העיכול, כאן קורית ההרעלה על ידי יצירת היסטמין בכמויות גדולות על ידי חיידקים.
הקולייסיים (שם מדעי: Scombridae) הם משפחת דגים שבהם רמת ההיסטידין גבוהה, וכן האפשרות להפוך להיסטמין. תופעה זו תוארה לראשונה במשפחה זו, ומכאן שם ההרעלה הזאת שנקראת גם "הרעלת דגים היסטמינית".
על המשפחה הזאת נמנים: טונה, מקרל דגים נוספים הם אנשובי, סרדינים, מליחים, מרלין, מהי מהי ועוד.
במעבדות לטיב דגה ופירות ים מתבצעות, בין היתר, בדיקות היסטמין בדגים ומוצריהם. בישול, עישון או הקפאת הדג אינם משנים את רמת ההיסטמין שבו.
סוגים שונים של חיידקים מכילים כמות גדולה של חומצת האמינו היסטידין שאינה רעילה. חיידקים, בעיקר Proteus Morgani מפרקים את ההיסטמין בעזרת האנזים היטידין דקרבוקסילז להיסטמין. אי הקפדה על הטמפרטורה מעודדת את החיידקים לפרק את ההיסטידין. בטמפרטורה הנמוכה מ-5 מעלות התפתחות ההיסטמין הופכת איטית. גם דרגת חומציות הנעה סביב pH 5.1 מעודדת היווצרות היסטמין וגם תנאי זה גורם להיווצרות ההיסטמין. דרגת החומציות בבשר הדגים נעה בין pH 5.5 ל-pH 7.0.
לאחר שנוצר ההיסטמין הוא נשאר ברקמת הדג ולא מושפע מבישול, עישון או הקפאה חוזרת.
סימני ההרעלה
סימני ההרעלה מופיעים 10–30 דקות מאכילת הדג והם מושפעים מכמות של ההיסטמין בדג. ההיסטמין הוא מתווך חשוב של דלקת; הוא משתחרר בעודף כאשר קיימת תגובה אלרגית, כולל אסתמה, וגורם לתסמינים של הלם אנפילקטי, בעיקר בעור (הרחבת כלי דם) ובמערכת הנשימה (כיווץ שרירי הסימפונות). לכן סימני ההרעלה הסקומברואדית דומים להתקף אסתמה והם:
טיפול
הטיפול הוא במתן תרופות אנטי היסטמיניות כמו דיפנהידראמין או חוסמי H2 כמו רניטידין (זנטקס) וערוי נוזלים. במקרים קשים יש לתת אדרנלין כמו בהתקף קשה של אלרגיה.
אוקלי פנדרגאסט
ביוגרפיה
פנדרגאסט נולד וגדל בשכונה בקסלי, בלונדון, אנגליה.
קריירה
פנדרגאסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בשנת 2008, כשהופיע בפרק של אופרת הסבון הפופולרית"איסטאנדרס" בתור פליקס סטיוארט, בנו של ג'יימי סטיוארט.
בשנת 2012 הוא השתתף בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "נפגעים". באותה שנה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט עלילתי, כשגילם את סיימון בנט בסרט האסונות של חואן אנטוניו ביונה "הבלתי אפשרי", שמבוסס על חוויותיה של מריה בלו ומשפחתה במהלך רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004. בשנת 2014 שיחק פנדרגאסט בתפקיד ראשי בסרט, "האישה בשחור: מלאך המוות".
משנת 2016 פנדרגאסט שיחק בכמה סדרות טלוויזיה בהן "Camping", "מרצ'לה" ובסדרה "Home". לצידו משחק בסדרה רופוס ג'ונס (שיצר וכתב את הסדרה). ג'ונס ופנדגאסט כיכבו יחד גם בסדרה "קמפינג".
אימרה רובוז
אימרה רובוז (במקור רוט-Roth, בהונגרית: Roboz Imre; בודפשט, 15 בפברואר 1892 – בודפשט, 28 בינואר 1945) היה עורך עיתונים ומנהל תיאטרון יהודי-הונגרי, שנרצח בשואה. הוא החל את עבודתו בקולנוע ובהמשך הפך לבמאי והמנכ"ל המוביל של תיאטרון הקומדיה של בודפשט בין שתי מלחמות העולם. אחיו הגדול הוא במאי הקולנוע ובמאי התיאטרון אלדאר רובוז ובתו היא הציירת ז'וז'ה רובוז.
קריירה
אימרה רובוז נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של דניאל רוט וינקה אונגרליידר. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בבירה הפך למזכיר דודו, היזם מור אונגרליידר, אחד ממייסדיה והמנכ"ל של חברת הסרטים פרויקטוגרף (המייסד השני היה יוז'ף נוימן). רובוז מונה גם לעורך מגזין "יומן הקולנוע" שהיה בבעלות החברה. על פעילותו זו נכתב בשנת 1920: "באותה תקופה, אימרה רובוז ניהל מקצועית ובצורה רצינית את מגזין הקולנוע הראשון והכשיר דור של כתבים מקצועיים לסינמטוגרפיה ההונגרית."
בשנת 1914 מינה אותו דודו למנהל "חברת הסרטים פניקס בע"מ". הוא הפך את אחד מבתי הקולנוע של החברה בשם אפולו (המקום בו נמצא כיום הכלבו קורווין) למועדון קברט וחתם חוזה עם הסופר והמנחה אנדרה נאגי (גרוס בשמו הקודם) לניהול הקברט. נאגי הפך לימים ל"אבי הקברט ההונגרי". רובוז נשא לאישה את השחקנית איצה לנקפי (אחת מכוכבות הסרט האילם ההונגרי) בבודפשט, ב־8 ביוני 1918, אך התגרש ממנה בשנת 1923. לימים התחתן עם אדית גרוס. בתקופת הסרט האילם המוקדמת כתב רובוז שני תסריטים במשותף עם איוואן שיקלושי; את שני הסרטים ביים הבמאי ההונגרי-יהודי לימים האמריקאי-יהודי מייקל קורטיז:
משנת 1921 רובוז התחבר בצורה מאוד אינטנסיבית לחיי התיאטרון של בודפשט לאחר שבן בלומנטל, הנציג האירופי של חברת הקולנוע האמריקאית סרטי פרמאונט, רכש את תיאטרון הקומדיה של בודפשט (בגרסה אחת, רובוז "מכר לבלומנטל" את התיאטרון. רובוז הפך ונשאר במאי ומנכ"ל התיאטרון במשך 18 שנה (דניאל יוב היה מנהלו האמנותי). בלומנטל רכש בשנת 1922 גם את תיאטרון האופרטה של בודפשט ומסר לניהולו של רובוז. בשנת 1926 מכר בלומנטל את שניהם וחיסל את עסקיו בהונגריה. על פי גרסה אחת רובוז היה השוכר של תיאטרון הקומדיה משנת 1926 עד 1939, על פי גרסה אחרת הוא קנה את מניות התיאטרון ב 1926 והפך לבעלים האמיתי שלו. בשנת 1935 הוסיף כתיאטרון קאמרי מועדון הלילה לשעבר ברחוב רֵוַואִי בשם "התיאטרון של פשט" (Pesti Szinház). בשנת 1939 נאלץ לוותר על הכול בגלל החוקים האנטי-יהודיים שנחקקו משנה זו ואילך (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) אז נרכש ממנו התיאטרון תמורת 350 אלף פנגו על ידי התעשיין וילמוש בצ'אי.
לאחר שנאלץ להיפרד בעל כורחו מהתיאטרון, רובוז התמנה למנהל הכספים של התיאטרון. הוא היה סגן נשיא "התאחדות מנהלי התיאטרון בבודפשט" משנת 1921, ובשנים 1931 עד 1939 היה נשיא ההתאחדות. במהלך מלחמת העולם השנייה השיג מסמכי פטור ויכול היה לעזוב את הונגריה, אך לא עשה זאת. הוא נאלץ להתחבא לאחר שמפלגת צלב החץ עלתה לשלטון. עבר ממקום מסתור אחד למשנהו מדצמבר 1944 עד סוף ינואר 1945. הוא הסתתר בבודה, בוילה של השחקנית המפורסמת גיזי באיור. באחת מיציאותיו מהווילה אנשי צלב החץ ירו בו למוות ברחוב.
מורשת
בתו ז'וז'י שהיגרה ללונדון בשנת 1947 בגיל שמונה, ייסדה פרס על שמו בשנת 1991 לזכר אביה, שמחולק כל שנה לאיש תיאטרון בדרך כלל.
יורדן מינב
יורדן מילצ'ב מינב (בבולגרית: Йордан Милчев Минев; נולד ב-14 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בהבאר פאזארדז'יק בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
מינב התחיל את הקריירה שלו בהבאר פאזארדז'יק. בשנת עבר לבלאסטיטסה פטריץ'. בינואר חתם ברודופה סמוליאן בה שיחק עד סיום העונה. בשנת הוא הצטרף לבוטב פלובדיב. בינואר חתם בצסק"א סופיה. ב-23 במאי 2009 קיבל כרטיס צהוב שני נגד לוקומוטיב סופיה. במרץ  שוחרר מצסק"א לאחר שלא זכה לדקות משחק וחזר לבוטב פלובדיב עד לסיום העונה.
ב-30 במאי 2011 חתם בלודוגורץ ראזגרד. ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי לודוגורץ נגד לוקומוטיב פלובדיב. כבר בעונתו הראשונה במועדון זכה באליפות ראשונה בקריירה שהייתה גם הראשונה של המועדון. ב-26 בספטמבר 2013 נטען כי לקח חומרים אסורים, אך בסופו של דבר החששות לא מומשו. ב-22 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בלודוגורץ בניצחון 0-1 נגד פ.צ. בזל.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בבוטב פלובדיב.
קריירה בינלאומית
ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה בהפסד 6-1 נגד. באוקטובר חזר לנבחרת לאחר שלוש שנות היעדרות.
Dawn of Chromatica
Dawn of Chromatica הוא אלבום הרמיקס השלישי של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא. האלבום יצא לאור ב-3 בספטמבר 2021, על ידי חברות התקליטים סטרימליין ואינטרסקופ.
רקע והכרזה
ב-2 במרץ 2020, הודיעה גאגא כי תוציא את אלבומה האולפן השישי, Chromatica, יצא ב-10 באפריל. מאוחר יותר נדחה האלבום בשל התפרצות מגפת הקורונה, אם כי בסופו של דבר הוא יצא לאור ב-29 במאי 2020.
ב-4 באפריל 2021, שיתף המפיק בלאדפופ על האפשרות לאלבום רמיקס של Chromatica, וביקש מעוקביו בטוויטר להציע אילו אמנים הם רוצים לראות בפרויקט כזה אם הוא קיים. מאוחר יותר הוא השיב לציוץ שלו ותייג את המוזיקאית היפנית-בריטית רינה סאוואיאמה, שהשיבה לו באמוג'י מגחך. הוא גם אישר שהוא עובד עם המוזיקאי הבריטית צ'ארלי XCX על רמיקס של הסינגל השלישי של האלבום "911", וכי אלבום הרמיקס יכלול גרסה מוקדמת של "Babylon" שפסקה פרסומת של מותג הקוסמטיקה של גאגא "Haus Laboratories". ב-8 במאי, חשף בלאדפופ בטוויטר שלו שהמוזיקאי האמריקאי דוריאן אלקטרה יופיע באלבום. במהלך ראיון בטקס פרסי הבריטי לשנת 2021 סיפרה סאוואיאמה על הפרויקט, וקבעה כי "המשאלה היא באינטרנט, ועשיתי את שלי, בואו נאמר את זה. אז זה בעיצומה." היא רמז גם כי השיר בו הופיעה הוא "Free Woman".
ב-12 במאי 2021, הודיעה צ'ארלי XCX כי החלו ההפקות לרימיקס "911". מאוחר יותר באותו החודש, המוזיקאית הבריטית ברי רנוויי חשפה שהיא מעורבת באלבום הרמיקס במהלך ראיון בתוכנית "The Jonathan Ross Show", ואילו ב-10 באוגוסט, הודיעה שתופיעה בגרסת הרמיקס של "Babylon" על ידי ציוץ מילות השיר. באותו יום, הזמרת והראפרית האמריקאית אשניקו אישרה את מעורבותה בפרויקט, וגאגא גם הכירה באלבום בפעם הראשונה ואמרה שהוא "כל כך מזוין ואש" בציוץ. בשבועות שקדמו להכרזת האלבום, הזמרת הברזילאית ומלכת הדראג פאבלו ויטאאר רמזה שתופיע בגרסת הרמיקס לשיר "Fun Tonight", והמפיק האמריקאי ליל טקסס אישר את מעורבותו בכך שפרסם קטע קצר של הרמיקס שלו לשיר "Sine from Above". בין התורמים המפורסמים האחרים ניתן למנות את המוזיקאית הבריטית Shygirl והמפיק הוונצואלי ארקה, שחשף בפני שרת מעריצי דיסקורד כי יצר גרסת רמיקס לסינגל השני "Rain on Me" מתוך Chromatica, בו מופיעה הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה. הרמיקס של ארקה מדגים את השירים "Time" ו-"Mequetrefe" מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו Kick I (2020), כמו גם את רצועת צ'אנגה טוקי "Mételo Sácalo" של המפיק DJ Yirvin". המפיק האמריקאי Lsdxoxo, חידש מחדש את הרצועה "Alice", ותיאר את הרמיקס שלו כ-"Promiscuous Girl".
ביולי 2021, הודיעה המפיקה והזמרת הקנדית גריימס בעמוד דיסקורד שלה כי היא הפיקה רמיקסים מהאלבום Chromatica. היא ציינה כי תחילה פספסה את המועד האחרון להגשתם לחברת התקליטים, אך מאוחר יותר שיערו כי בשל עיכוב הפרויקט יהיה זמן. אולם לאחר ההכרזה הרשמית של האלבום ב-30 באוגוסט 2021, ניכר כי תרומותיו של גריימס לא הצליחו להכינס לבסוף. גם המפיקה האמריקאית ג'קי אקסטרים תרם רמיקס של "Sour Candy", אך גרסתה לא נכנסה לבסוף אלבום, היא שיתפה קטע ממנו בעמוד הטוויטר שלה יום לפני יציאת האלבום. למרות שבלאדפופ סיפר בעבר הוצאה פוטנציאלית של שיתופי הפעולה של גאגא עם המפיק הסקוטי המנוח סופי שנגרעו מהאלבום המקורי, אף אחד מהשירים לא הופיע לבסוף באלבום הרמיקס.
הוצאה
Dawn of Chromatica, הוכרז רשמית ב-30 באוגוסט 2021, ויצא לאור ב-3 בספטמבר, בפורמטי הזרמת מוזיקה והורדה דיגיטלית. התקליטור והתקליט שלו אמורים לצאת ב-19 בנובמבר 2021 וב-25 במרץ 2022 בהתאמה. למרות שהאלבום הרמיקס לא שוחרר כאלבום אולפן רגיל, האלבום הצליח להתברג ברשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2021. ברשימת "10 האלבומים הטובים ביותר של 2021: רשימת הצוות - בחירתו של ג'אן קוקסאק" על ידי מגגזין Yahoo! דורג האלבום במקום השישי. גם AllMusic סקר את האלבום וכלל אותו ברשימתם "אלבומי הפופ הטובים ביותר לשנת 2021".
הנסיכה דייזי
הנסיכה דייזי (באנגלית: Princess Daisy ביפנית: デイジー姫) היא דמות בדיונית פופולרית בזיכיון משחקי הווידאו "מריו", של חברת נינטנדו היפנית. היא הופיעה לראשונה במשחק Super Mario Land משנת 1989 בתור השליטה של ממלכת סאראסאלנד (אנגלית: Sarasaland). דייזי מתוארת בתור טום בוי ומושא אהבתו של לואיג'י, כפי שהנסיכה פיץ' היא מושא אהבתו של אחיו מריו, מה שהיווה את בסיס עלילת הסרט האחים סופר מריו משנת 1993.
סקירה כללית
דייזי מתוארת כטום בוי. היא מופיעה כספורטיבית, אנרגטית, קשוחה ונמרצת. היא גם הדמות האנושית הנשית היחידה במשחק "Mario Tennis Aces" שלובשת מכנסיים קצרים במקום חצאית, אבל יש גם משחקים שהיא לובשת בהם חצאית כדוגמת המשחק "Mario Tennis Open". היא גם אוהבת לעשות קניות ולאכול במסעדות טובות אבל היא בעיקר מוותרת על הנאות על מנת להתאמן. דייזי היא שלומיאלית, מפני שהיא רגילה ליפול מהבמה כשהיא מקבלת את הגביע במשחק "Mario Tennis". דייזי בעיקר אוהבת למצמץ ולשלוח נשיקות באוויר.
משחקי וידאו
דייזי היא דמות פעילה במשחק ברוב משחקי הספורט של מריו. היא לובשת בחלק מהמשחקים בגדי ספורט המאפיינים את הטום בוי שלה, הכוללים חולצה צהובה ומכנסיים קצרים כתומים, ובמשחקים Mario Hoops: 3 on 3 ו-Mario Sports Mix גם היא וגם פיץ' זמינות מהרגע הראשון בחולצה ומכנסיים אתלטיים אבל לשתיהן יש גם חצאית טניס שאפשר להשיג. היא משתתפת במשחקי Mario Party מאז Mario Party 3 מלבד Mario Party Advance. בנוסף ההיא משתתפת בכל משחקי Mario Kart מאז Mario Kart: Double Dash!!, מלבד שני המשחקים של Mario Kart Arcade GP. כמו כן היא גם משתתפת בכל המשחקים של Mario & Sonic at the Olympic Games.
בספטמבר 2015, היא הופיעה בהופעת אורח במשחק הספין-אוף Mario & Luigi: Paper Jam בתור קלף קרב יחד עם פיץ' ורוזלינה, זו הייתה ההופעה הראשונה שלה במשחק ספין-אוף מאז Super Mario Land.
ביצירות אחרות
דייזי הייתה אחת מהדמויות הראשיות בסרט האחים סופר מריו משנת 1993, המבוסס על המשחקים, אותה גילמה סמנתה מתיס. בסרט היא סטודנטית לארכאולוגיה באוניברסיטת ניו יורק שם לואיג'י (ג'ון לגוויזאמו) מתאהב בה. כאשר היא חפרה על מנת למצוא עצמות של דינוזאורים מתחת לגשר ברוקלין, היא נחטפה בידי שני עוזרים של הנשיא קופה (דניס הופר), הדיקטטור של דינוהאטאן, שם דייזי היא הנסיכה החוקית.
מאטה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אתלטיקה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-3 באוגוסט לבין ה-11 באוגוסט 1984. נערכו 41 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (17 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,280 משתתפים (385 נשים ו-895 גברים) מ-124 מדינות.
אירועים בולטים
ארצות הברית זכתה במקום הראשון עם 40 מדליות בסך הכל, מהן 16 מדליות זהב. בעקבות החרם על המשחקים נעדרו מדינות הגוש המזרחי ביניהן ברית המועצות ומזרח גרמניה, שניצחו במשחקים הקודמים במוסקבה 1980 ובאליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה שנה קודם לכן. לעומתן רומניה השתתפה במשחקים.
בתחרויות נקבע שיא עולם אחד, לגברים. הרביעייה האמריקאית שיפרה את שיאה העולמי בריצת שליחים 4x100 מטר.
האתלטיות הבולטות
ואלרי בריסקו-הוקס שזכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 200 מטר בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר, צ'נדרה צ'יזבורו  שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, מדליות זהב בריצות השליחות 4x100 מטר ו-4x400 מטר ומדליית כסף בריצת 400 מטר ואוולין אשפורד  שזכתה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר. אולריקה מייפארת שזכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה 12 שנים לאחר זכייתה הראשונה.
האתלטים הבולטים
קרל לואיס שזכה ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בריצת 200 מטר בקפיצה לרוחק ובריצת שליחים 4x100 מטר, אלונזו בייברס  שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר ואדווין מוזס  שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות, 8 שנים אחרי זכייתו הראשונה. סבסטיאן קו שזכה בשתי מדליות, זהב וכסף והגן על תוארו בריצת 1500 מטר ודיילי תומפסון  שהגן על תוארו בקרב עשר.
מקצועות השדה
• בקרב 7, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1977. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.
1880 בארצות הברית
1880 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 104 שנה מיום היווסדה.
היכל הספורט גן נר
היכל הספורט גן נר הוא היכל הכדורסל אשר נמצא ביישוב גן נר, ומשמש את קבוצת הפועל גלבוע גליל במשחקיה הביתיים. כשנחנך האולם בשנת 2008 הוא הכיל 900 מקומות ישיבה, כשבשנת 2010 עבר האולם שיפוצים ותכולתו גדלה ל-2,057 מקומות ישיבה, כדי לאפשר לקבוצה לארח משחקים במסגרת ה"יורוקאפ".
בעונת 2011/2012 האולם לא אושר למשחקים בליגת ה"יורוקאפ", משום שהרף הבסיסי שנדרש היה לפחות 3,000 מקומות לקהל הצופים. מכיוון שהאולם לא אושר לאירוח משחקי הבית של קבוצת הפועל גלבוע גליל, היא ויתרה על השתתפות בליגת ה"יורוקאפ".
באפריל 2012 אירח האולם את הפיינל פור הרביעי של הליגה הבלקנית, לעונת 2011/2012. במשחק הגמר זכתה הפועל גלבוע גליל בתואר האלופה ובגביע.
האולם אירח ב-2011 את משחק האולסטאר של ליגת העל בכדורסל.
במהלך פלייאוף 2020/2021 הוצא צו סגירה זמני לאולם לאור בעיות בטיחותיות, שהובילו לביטול המשחק מול הפועל חולון..
ג'ובאני סקיאפארלי
ג'ובאני וירג'יניו סקיאפארלי (באיטלקית: Giovanni Virginio Schiaparelli; 14 במרץ 1835 – 4 ביולי 1910) היה אסטרונום איטלקי והיסטוריון מדע. נודע בעיקר בזכות תצפיותיו על מאדים.
מחקרו
ב-29 באפריל 1861 גילה את האסטרואיד 69 הספרייה (Hesperia). בשנת 1865 הדגים כי למטרי המטאורים הקורים במועד קבוע בכל שנה מאפייני מסלול דומים למספר כוכבי שביט, והסיק מכך שהם מורכבים משאריות של אותם כוכבי שביט שהתפרקו במהלך מסלולם כאשר התקרבו לשמש. לדוגמה, הוא הראה כי מטר הלאונידים השנתי דומה במסלולו למסלול השביט טמפל-טאטל (Tempel-Tuttle), וייתכן כי נגרם משובל האבק שכוכב השביט משאיר אחריו. כמו כן מתצפיותיו על כוכב חמה וכוכב הלכת נוגה הוא מדד את זמן הסיבוב העצמי של כוכבי הלכת הללו. מתצפיותיו הסיק כי כוכבי הלכת האלו בעלי תהודה מסלולית ועל כן תמיד מפנים את אותו צד של הכוכב לכת אל השמש. רק בשנת 1965, עם התגליות והשיפורים במדע ובתצפיות מכ"ם ניתן היה להראות כי תצפיותיו לא היו מדויקות. לאחר פרישתו, הוא חקר את נושא התצפיות האסטרונומיות העתיקות כפי שהופיעו בכתבי התנ"ך ובכתבים בבליים עתיקים.
מאדים
סקיאפארלי נודע בעיקר בזכות תצפיותיו ומחקריו על מאדים. במהלך תצפיותיו הראשוניות, הוא קרא לאזורים כהים שראה כ"ימות", ואזורים בהירים כ"יבשות". הוא השתמש בביטויים לטיניים ובמקורות מהמיתולוגיה כדי לתת שמות למאפיינים שראה. לדוגמה, לאזור מסוים קרא "אולימפוס ניקס", ולימים נתגלה האזור כהר הגעש אולימפוס מונס. בשנת 1877 הוא ציין כי ראה רשת צפופה של מאפיינים בעלי קווים ישרים על פני השטח, להם קרא בשם ערוצים. המילה "ערוצים" באיטלקית היא "canali", והיא תורגמה לאנגלית כ-"canal", כלומר "תעלות". כך, בשל התרגום השגוי, רבים הניחו כי מדובר בדבר מלאכותי שנוצר על ידי בעלי תבונה, והאמינו כי יש חיים על מאדים. האסטרונום פרסיוול לוול היה מהתומכים העיקריים של החיים על מאדים. עם זאת, סקיאפארלי לא היה בטוח באופיים המלאכותי של מאפיינים אלו, והיה יותר זהיר בתיאוריו. השערות על התעלות שעל מאדים השפיעו על תרבות המדע בדיוני בספרות ובאומנות. עם הזמן, ובעיקר לאחר תצפיותיו של האסטרונום האיטלקי וינצ'נזו צ'רולי (Cerulli) הגיעו המדענים למסקנה כי מדובר באשליות אופטיות. צילומי לוויינים של מאדים, כגון מארינר 4 הוכיחו כי אין מבנים על מאדים המזכירים תעלות.
מכתביו
כתביו אוגדו לשני אוספים:
ג'ון קייסיק
ביוגרפיה
קייסיק נולד במקיז רוקס, עיירה קטנה ליד העיר פיטסבורג שבפנסילבניה. ב-1974 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בעת לימודיו באוניברסיטה, כתב קייסיק מכתב הערכה לנשיא ריצ'רד ניקסון, בו ציין כי ברצונו לפגוש את הנשיא. המכתב הועבר לבית הלבן על ידי נשיא האוניברסיטה, ובדצמבר 1970 הוא זכה לפגישה בת 20 דקות עם ניקסון.
בגיל 26 התמודד ונבחר לסנאט של מדינת אוהיו, בו כיהן בשנים 1979–1982. לאחר מכן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם המחוז ה-12 של אוהיו, שכלל חלק מקולומבוס. הוא ייצג את המחוז מ-1983 עד 2001. במהלך כהונתו בבית הנבחרים היה חבר בוועדת הכוחות המזוינים. הוא שירת במשך כשש שנים, בין 1995–2001, כיושב ראש ועדת התקציב של בית הנבחרים, ולקח חלק מרכזי בהעברת רפורמת הרווחה וב"חוק התקציב המאוזן" ב-1997 (שחייב הגעה לאיזון תקציבי תוך מספר שנים). בעת כהונתו בקונגרס הכריז על התמודדותו לבחירות לנשיאות ב-2000, אך פרש לאחר זמן קצר ביולי 1999 והודיע על תמיכתו בג'ורג' ווקר בוש.
לאחר פרישתו מהקונגרס הנחה תוכנית בערוץ השמרני פוקס ניוז, "Heartland with John Kasich", עד שנת 2007. הוא היה מעורב בדירקטוריון של מספר חברות, וכיהן כמנהל סניף ליהמן ברדרס בקולומבוס עד פשיטת הרגל של החברה ב-2008. הוא חיבר שלושה ספרי עיון ששניים מהם הגיעו לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
בנובמבר 2010 התמודד על משרת מושל אוהיו וגבר על המושל הדמוקרטי המכהן, טד סטריקלנד, כשהוא זוכה בתמיכתם של 49% מהבוחרים מול 47% ליריבו. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה.
בתוך המפלגה רפובליקנית קייסיק נחשב למתון ולמרכזי בדעותיו. ביולי 2015 הכריז על התמודדותו בבחירות לנשיאות ב-2016. לקראת אסיפות הבחירה באיווה הודיע הניו יורק טיימס על תמיכתו בקייסיק והגדיר אותו בתור המועמד הסביר היחיד לרפובליקנים שמאסו בקיצוניות וחוסר ניסיון. לאחר הפריימריז באינדיאנה ב-4 במאי 2016, שבמסגרתם הבטיח מעשית דונלד טראמפ את מועמדתו, הודיע קייסיק על פרישתו מן המרוץ לנשיאות, יום אחרי פרישתו של טד קרוז. קייסיק סיים במקום הרביעי בפריימריז, כשהוא מחזיק ב-161 צירים וזכה במדינה אחת – מדינת הבית שלו, אוהיו, כשמטרתו הגלויה במרוץ לאחר הפריימריז באוהיו הייתה לזכות במועמדות דרך כנס מפלגתי פתוח; בתרחיש בו אף מועמד לא מבטיח את מספר הצירים הדרוש לזכות במועמדות.
במהלך הבחירות לנשיאות קיבל לפחות 2,188 במדינות בהם היה אפשר לכתוב את שמו. בהצבעת האלקטורים ב-19 בדצמבר 2016, אלקטור "סורר" ממדינת טקסס הצביע עבור קייסיק.
קייסיק נשוי בשנית לקארן וולדביליג מ-1997, ולזוג שתי בנות.
יעקב אפשטיין (רב)
הרב יעקב אפשטיין (נולד ב-1954) הוא חוקר תורני במכון התורה והארץ. עורך ספרי השו"ת של הרב יעקב אריאל. מחבר סדרת השו"ת חבל נחלתו.
ביוגרפיה ופעילות
נולד וגדל בקיבוץ סעד. אביו חיים מנחם היה בנו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין. למד בבית הספר היסודי דעת ובבית הספר התיכון בקבוצת יבנה. למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידם של הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. שירת בחטיבת גולני כקצין.
שימש לתקופה כר"מ בישיבת אורות הנגב שבמושב בית הגדי בראשות הרב שמחה שטטנר.
הרב אפשטיין הוא חוקר תורני, עורך ספרים במסגרת מכון התורה והארץ ובאופן פרטי. במסגרת עבודתו ערך את "באהלה של תורה", סדרת ספרי שו"ת בחמישה חלקים מאת הרב יעקב אריאל. כן היה מעורכי המהדורות החדשות של ספרי הראי"ה "שבת הארץ" (על הלכות שמיטה) ו"חוקות הארץ" על הלכות כלאים.
גולת הכותרת של חיבוריו היא סדרת ספרי השו"ת חבל נחלתו, עשרים ושישה כרכים בהם מחקרים ושאלות בהלכה בעניינים שונים. הסכמות לספריו קיבל מרבותיו, הרבנים אברהם אלקנה כהנא שפירא, יעקב אריאל, אביגדור נבנצל ודב ליאור. בספריו מביא הרב אפשטיין מאות פסקי הלכות מאת רבנים אלה, בע"פ ובכתב.
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בכתבי העת תחומין, התורה והארץ, צוהר, אמונת עתיך ועוד. כמו כן ערך ספר לזכר גוש קטיף ובו עשרות מאמרים של רבני ותושבי המקום.
בשנת 2022 זכה בפרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים.
חיים אישיים
בעבר התגורר במושב קשת ובעצמונה שבגוש קטיף. כיום מתגורר ביישוב שומריה. דודתו היא אלמנתו של הרב חיים דרוקמן.
תיאטרון ביזאר
התיאטרון הביזארי או תיאטרון ביזאר (באנגלית: Theatre Bizarre) הוא אירוע נשף מסכות של ליל כל הקדושים המתקיים בהיכל הבונים החופשיים של דטרויט. האירוע מתפרס על שבע מתוך שש עשרה הקומות בבניין. הנשף כולל מוזיקה מקומית ולאומית, רקדני בורלסקה, הופעה של אמנים שונים ומופעים של "פריקים".
במרוצת השנים מספר רב של אמנים ידועים לקחו חלק בתיאטרון ביזאר, ביניהם: האניגמה, מוקה פצה וזוכת תחרות מיס אקזוטית העולמית לשנת 2010, רוקסי דליט.
היסטוריה
בשנת 1999, ג'ון דניוואנט גורש ממרכז התעשייה ראסל בדטרויט. הוא נהג לערוך שם מסיבה גדולה של ליל כל הקדושים מדי שנה. לבסוף, הוא וקן פוייר, שהיו בבעלותם מספר נכסים מדרום לאתר הירידים של מדינת מישיגן, הניחו את התשתית למה שבסופו של דבר הפך לתיאטרון ביזאר.
יצחק כפכפי
יצחק (יצחקל'ה) כַּפְכָּפִי (שוקסטליסקי) (4 באוקטובר 1911 – 12 במאי 1998) היה ממייסדי תנועת הנוער המחנות העולים, וכן מתרגם ועורך ישראלי.
תיאטרון ביזאר
היסטוריה
בשנת 2010 העיר דטרויט הורתה לסגור את המקום, בהתבסס על מגוון הפרות אזורים. דבר שגרם לאירוע בו השתתפו למעלה מ-2500 אנשים לעבור ברגע האחרון לתיאטרון פילמור (לשעבר תיאטרון המדינה). בהמשך, צולם סרט תיעודי מקיף על תיאטרון הביזאר וזאת בעקבות ההשפעה והחשיבות שלו.
יצחק כפכפי
ילדות וחינוך
יצחק כפכפי נולד בקובנה שבליטא למשפחת שוקסטליסקי. המשפחה הייתה ציונית, והאב שמואל לימד עברית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה ובחדר מתוקן, שיצחק נמנה עם תלמידיו.
תיאטרון ביזאר
היסטוריה
ביוני 2011, קרן קרז'ה בחרה בג'ון דניוונט לאחד מעמיתיה לאמנות חזותית לשנת 2011. מאז 2011 מתקיים תיאטרון ביזאר במקדש הבונים החופשיים של דטרויט, הבניין הגדול מסוגו בעולם, מה שמאפשר השתתפות של עד 5,000 אנשים.
יצחק כפכפי
ילדות וחינוך
בגימנסיה הרצליה כונה "יצחקל'ה", עקב קומתו הנמוכה והיותו צעיר בשנה משאר בני המחזור שלו. כינוי זה דבק בו לשארית חייו. שם המשפחה המעוברת "כפכפי" הומצא על ידי יוסף אחאי כתרגום מילולי של השם "שוקסטליסקי" (יוסף אחאי עצמו החליף לאחר מכן את שם משפחתו, על-שם הקבוצה השיתופית "אחווה" שהוא היה בין מייסדיה).
"החוג הזקן" והמחנות העולים
בשנת 1926 חבר כפכפי למספר תלמידים נוספים בגימנסיה הרצליה אשר, בעידודו של המורה (ובשנים שלאחר מכן גם מנהל הגימנסיה) ד"ר ברוך בן-יהודה, פעלו לארגון עבודה והתיישבות באזורי ספר. קבוצה זו קיבלה מאוחר יותר את הכינוי "החוג הזקן", והפכה לגרעין המייסד של תנועת הנוער "המחנות העולים". כפכפי היה מראשי מעצבי האידאולוגיה של החוג ושל התנועה, אשר הדגישה דוגמה אישית והגשמה מעשית של האידיאלים החלוציים של הציונות הסוציאליסטית.
בהתאם לאידאולוגיה זו יצאו חברי החוג הזקן להגשמה בישובי ספר מיד עם סיום לימודיהם בגימנסיה בשנת 1928. הם חיו ועבדו בתנאים קשים, בין השאר בסלילת כבישים ובחפירת תעלות, במושבה חדרה, בכפר יחזקאל, ובמעין חרוד. בשנת 1937 היה כפכפי אחד ממייסדי קיבוץ מעוז חיים, עם עלייתו לקרקע כיישוב חומה ומגדל.
במשך תקופה זו היה כפכפי מבכירי המדריכים והמרכזים של תנועת "המחנות העולים". בקיבוץ מעוז חיים שימש בתפקידים של מזכיר הקיבוץ, מורה ומחנך בבית הספר התיכון. לאחר מכן היה פעיל בוועדות החינוך של מזכירות תנועת הקיבוץ המאוחד. בתפקידים אלו פעל למען שילובם המלא של חניכי עליית הנוער בקיבוצים עם בני הקיבוץ. במאמרו בבטאון מבפנים משנת 1953 כתב.
נפטר בשנת 1998, והובא למנוחות בקיבוצו מעוז חיים.
משפחה
ליצחק כפכפי היו חמש בנות וארבעה בנים מארבע נשים שונות. הוא אביה של ההיסטוריונית אייל כפכפי ודודו של המחזאי והבמאי ירון כפכפי.
מתרגם, עורך וכותב
בשנות ה-60, כשמצב בריאותו המדרדר לא אפשר לו לעבוד בעבודת אדמה או בחינוך, פתח כפכפי בקריירה שנייה כמתרגם ועורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד. במסגרת זו תרגם וערך ספרי טבע ומדע רבים. כמו כן ליקט, ערך וכתב את "שנות המחנות העולים", המתעד את הקמתה ושנותיה הראשונות של תנועת "המחנות העולים".
כצפר חובב תרגם כפכפי לעברית את מגדיר השדה לצפורי אירופה והמזרח התיכון מאת היינצל, פיטר ופרסלאו , שהיה במשך עשרות שנים מגדיר הציפורים העיקרי ובאופן מעשי היחיד בשפה העברית בישראל. בנוסף לתרגום הוא התאים את המגדיר לתנאי הארץ, על-ידי הוספת נתוני תפוצתם של המינים בישראל, ואף המצאת מספר שמות חדשים בעברית למיני ציפורים מסוגים נפרדים שלא היו להם שמות עבריים, למשל טסית במקום "סנונית ערים", כוכית במקום "סנונית גדות", חופזי במקום "חופמי פזי", ועוד. מרבית השמות הללו התקבלו בשימוש מאז, אף שמיעוטם נדחו, למשל "שלדגון" לשלדג גמדי.
בשנות ה-90 היה העורך הלשוני של סדרת ספרי ארכאולוגיה בעריכת יגאל טפר ויוסף אבירם, בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה. בין השאר החל לערוך את ספרו של אברהם בירן על 25 שנות חפירה בתל דן. החופרת גילה קוק סיפרה כי ב-21 ביולי 1993, היום בו גילו היא ובירן בתל את כתובת תל דן, בירן עצר בדרכו מדן לירושלים באשדות-יעקב, כדי להראות את הכתובת לכפכפי.
פולקס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יצחק כפכפי
מתרגם, עורך וכותב
כפכפי הביא לדפוס את כתבים, כותר קובץ יצירותיו של הסופר יוסף חיים ברנר, אשר ראו אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת תשל"ח 1977, כמהדורה מעודכנת של מהדורת יצירותיו בעריכת מנחם פוזננסקי בשנת תשט"ו 1955. בהקדמה פירט כפכפי את מתווה סדר עריכת היצירות ועל עדכוני "ההערות והביאורים ... בהתאם לנתונים שהועלו בינתיים במחקרים".
עם זאת, מתקופה זו ידועים בעיקר תרגומיו מגרמנית ליצירותיו של יוהאן וולפגנג פון גתה. קטעים מתוך המחזה פאוסט, יצירת המופת הנודעת ביותר של גתה, החל לתרגם שנים רבות קודם לכן כתחביב. הוא השלים את התרגום לשני חלקי המחזה בזמנו הפרטי, משום שבהוצאת הקיבוץ המאוחד לא האמינו ביכולתו של אוטודידקט ללא רקע אקדמי בספרות לתרגם יצירה שירית כה מורכבת, ולבסוף התפרסם התרגום בהוצאת דביר. תרגומים נוספים של גתה יצאו בהוצאת הקיבוץ המאוחד, במסגרת המפעל לתרגום ספרות מופת.
פרשיית התחתונית
פרשיית התחתונית (באנגלית: Petticoat affair, נודעה גם בכינוי פרשיית איטון – Eaton affair) הייתה שערורייה שהתרחשה בארצות הברית בשנים 1829 – 1831 שבה היו מעורבים חברי הקבינט בממשלו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון ונשותיהם. בהובלתה של פלוריד קלהון, רעייתו של סגן הנשיא ג'ון קלהון, נידו נשים אלו ("התחתוניות", "petticoats") נידוי חברתי את מזכיר המלחמה ג'ון איטון ואת רעייתו פגי איטון, על רקע הנסיבות שנגעו לנישואיהם ועל רקע מה שהן ראו ככישלון שלה לעמוד באמות המידה המוסריות הראויות לאשת חבר קבינט. הפרשייה טלטלה את ממשל ג'קסון והובילה להתפטרותם של כל חברי הקבינט למעט אחד. היא גם הובילה לעלייתו לנשיאות של מרטין ואן ביורן ובין השאר הייתה הגורם למעבר של ג'ון קלהון מדמות פוליטית לאומית עם שאיפות לנשיאות לאישיות מפלגת ממדינות דרום ארצות הברית.
רקע
לאחר שאביה מנע את בריחתה עם קצין צבא, נישאה פגי בת ה-17 ב-1816 לג'ון ב. טימברלייק, כלכל בצי ארצות הברית. לטימברלייק, אז בן 39, יצא מוניטין של שתיין ובעת נישואיהם הוא היה שקוע בחובות. ב-1818 התיידדו בני הזוג עם ג'ון איטון. איטון היה אלמן אמיד בן 28, שזה עתה נבחר לסנאט ארצות הברית מטעם מדינת טנסי (אף על פי שהוא טרם הגיע לגיל 30 הנדרש בחוקת ארצות הברית לבחירה לסנאט), וידיד משכבר הימים של מי שיבחר בהמשך כנשיא ארצות הברית, אנדרו ג'קסון. לאחר שטימברלייק סיפר לאיטון על בעיותיו הכספיות, ניסה איטון ללא הצלחה לגרום לסנאט להעביר חקיקה שתאפשר תשלום חובות שצבר טימברלייק בעת שירותו בצי. בסופו של דבר שילם איטון את החובות ודאג לטימברלייק לתפקיד שהכנסה טובה בצדו בפלגת הים התיכון של הצי. השמועות אמרו שאיטון סייע לטימברלייק כדרך להרחיקו מוושינגטון כך שהוא יוכל להתחבר עם פגי. ב-1828, בעת ששירת בים התיכון, מת טימברלייק. השמועות בוושינגטון רמזו שהוא התאבד כתוצאה מחשד שהיה לו על רומן בין איטון לבין רעייתו. תוצאות חקירת מקרה המוות של טימברלייק היו שהוא נפטר מדלקת ריאות.
הפרשייה
בעידודו של הנשיא ג'קסון, שחיבב את השניים, נישאו פגי וג'ון איטון ב-1 בינואר 1829, זמן קצר לאחר מותו של ג'ון טימברלייק, אף על פי שעל פי המנהג המקובל, היה זה ראוי שהם ימתינו תקופת אבלות ארוכה יותר.
פלוריד קלהון, רעיית סגן הנשיא ג'ון קלהון ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית, הנהיגה את הנשים האחרות של המעגל הפוליטי של וושינגטון, בעיקר נשות חברי הקבינט של ג'קסון, בקואליציית "אנטי-פגי" שהדירו את האיטונים מחיי הציבור, סירבו לבקר את האיטונים בביתם או לקבל אותם לביקור ומנעו מהם לקבל הזמנות לנשפים ולאירועים חברתיים אחרים.
אמילי דונלסון, אחייניתה של אשתו המנוחה של הנשיא ג'קסון, רייצ'ל דונלסון רוברדס, ורעייתו של איש סודו של הנשיא, אנדרו ג'קסון דונלסון, שימשה כמארחת בבית הנשיא, הגברת הראשונה. אמילי צידדה בעמדתה של קלהון, וזו הייתה הסיבה שהובילה את הנשיא להטיל את תפקיד המארחת הרשמית של הבית הלבן על כלתו שרה יורק ג'קסון, זאת בנוסף למחלתה של אמילי. מזכיר המדינה מרטין ואן ביורן, היה אלמן וחבר הקבינט היחידי שלא היה נשוי. הוא זכה להערכתו של הנשיא לאחר שנעשה בעל בריתם של בני הזוג איטון.
הנשיא ג'קסון חש סימפתיה כלפי בני הזוג איטון, בין השאר, בשל העובדה שרעייתו המנוחה רייצ'ל הייתה גם היא מטרה לרמיזות מזלזלות כאשר עלו שאלות במהלך מסע הבחירות של ג'קסון בנוגע לאופן בו הסתיימו נישואיה הראשונים לפני שהיא נישאה לג'קסון. ג'קסון האמין שמתקפות אלו היו הגורם למותה של רעייתו ב-22 בדצמבר 1828, שבועות ספורים לפני שנבחר לנשיאות. ג'קסון מינה את איטון כמזכיר המלחמה וכניסתו של איטון לתפקיד בכיר בקבינט הגבירה את עוינותן של פלוריד קלהון וחברותיה. בנוסף, ג'ון קלהון היה לאיש המפתח באופוזיציה לג'קסון. תומכיו התנגדו לבחירתו של ג'קסון לכהונה שנייה, שכן הם שאפו שקלהון ייבחר במקומו. בנוסף, הייתה מחלוקת בין ג'קסון לבין קלהון על סוגיית מכסי המגן שנודעו בכינוי "מכסי התועבה". המכסים בארצות הברית על מוצרים מיובאים יצרו בדרך כלל הגנה על התעשיות במדינות הצפון על ידי הגבלת התחרות, אך מדינות הדרום התנגדו להם בשל העובדה שהם גרמו להעלאת מחירי המוצרים המוגמרים, אך לא להעלאת מחירי חומרי הגלם שהופקו בדרום. הוויכוח על המכסים הוביל ל"משבר הביטול" של 1832, כשנציגי הדרום, כולל קלהון, טענו שלמדינות עומדת הזכות לסרב לציית לחוקים פדרליים שלהם הן התנגדו, גם במחיר של פרישה מן האיחוד, בעוד שג'קסון היה נחוש בדעתו למנוע פרישה ולשמור על אחדותה של ארצות הברית בכל מחיר. בשל העובדה שקלהון היה המתנגד הבולט ביותר של ממשל ג'קסון, חש הנשיא שסגנו ופקידי ממשל אחרים שהתנגדו לו ליבו את האש במחלוקת שנגעה לפגי איטון בניסיון לצבור השפעה פוליטית. דאף גרין, בן חסותו של קלהון ועורך העיתון United States Telegraph, האשים את איטון בפעילות חשאית להדחתם ממשרותיהם של סמואל אינגהם, מזכיר האוצר וג'ון בראנץ', מזכיר הצי.
איטון נקם בקלהון. באביב 1830 התקבלו דיווחים שקלהון, בעת כהונתו כמזכיר המלחמה, תמך בגינוי ג'קסון על פלישתו ב-1818 לפלורידה (מלחמת הסמינול הראשונה). דיווח זה הרתיח את הנשיא. הפיצוץ הגדול ביותר בפרשייה היה מכתב שנשלח ב-12 במאי לג'קסון על ידי ויליאם קרופורד, מזכיר האוצר של הנשיא ג'יימס מונרו, על פיו קרופורד ציין שבניגוד לחשדותיו הקודמים של ג'קסון, היה זה קלהון, לא קרופורד עצמו, שגינה בקול את ג'קסון בישיבת הקבינט של מונרו. מסיבות בלתי ברורות, קלהון ביקש מאיטון לפנות לג'קסון בנוגע לאפשרות שקלהון יפרסם את התכתובות שלו עם ג'קסון בימי מלחמת הסמינול הראשונה. איטון לא עשה דבר, וזה גרם לקלהון להאמין שג'קסון אישר את פרסום המכתבים והוא פרסם אותם בעיתון Telegraph. צעד זה היווה לכאורה ניסיון של קלהון להצדיק את עצמו כנגד קנוניה שתזיק לו ובכך הוא עורר עוד יותר את זעמו של הנשיא.
פתרון המשבר
המשבר נפתר בסופו של דבר כאשר מזכיר המדינה ואן ביורן הציע להגיש את התפטרותו, ובכך לאפשר לנשיא ג'קסון לרענן את שורות הקבינט שלו כשיבקש את התפטרותם של החברים שהיו עוינים את איטון. היחידי מבין חברי הקבינט שנותר במשרתו היה המנהל הכללי של הדואר, ויליאם ברי, ואיטון מונה בסופו של דבר לתפקידים שהרחיקו אותו מוושינגטון. התפקיד הראשון היה משרת מושל טריטוריית פלורידה והשני שגריר בספרד.
ב-17 ביוני 1831, יום לפני שאיטון התפטר באופן רשמי, הופיע מאמר בעיתון Telegraph שעל פיו "הוכח" שמשפחותיהם של אינגהם, בראנץ' ושל התובע הכללי ג'ון מקפרסון ברין סירבו להתרועע עם פגי איטון. ג'ון איטון כתב לכל השלושה מכתבים בהם דרש את תגובתם על המאמר. אינגהם השיב במכתב מלא בוז וציין שעל אף שהוא לא היה המקור למאמר, המידע בו נכון. ב-18 ביוני קרא איטון לאינגהם להתמודד מולו בדו-קרב. את הדרישה הוא העביר באמצעות מי שייעד להיות עוזרו בדו-קרב, גיסו, דר' פיליפ ג. רנדולף, שהגיע לאינגהם פעמיים ואיים עליו בפעם השנייה שהוא ייפגע פיזית אם הוא לא יענה לדרישותיו של איטון. למחרת שלח אינגהם הודעה שהוא מסרב להתייצב לדו-קרב. מצב זה שם את איטון כמי שראוי ל"רחמים ובוז". הוא כתב מכתב נוסף לאינגהם והאשים אותו בפחדנות. אינגהם קיבל ידיעה שאיטון, רנדולף ואחרים מחפשים אחריו כדי לתקוף אותו. בכל אופן, הוא דיווח שבשני הלילות הבאים המשיכו איטון ואנשיו לארוב סביב לביתו ולאיים עליו. לאחר מכן הוא עזב את העיר ושב בבטחה לביתו. הוא דיווח לג'קסון את גרסתו על מה שהתרחש וג'קסון ביקש מאיטון להשיב על ההאשמה. איטון הודה שהוא "עבר ליד" המקום בו אינגהם התאכסן, "אך בשום נקודת זמן לא ניסה להיכנס... או לכתר את המקום".
אחרית דבר
ב-1832 הציג ג'קסון את ואן ביורן כמועמד להיות שגריר בלונדון. קלהון חיסל את מועמדותו של ואן ביורן בהצבעה צמודה ואמר: "זה יהרוג אותו, אדוני, יהרוג אותו, הוא לעולם לא יבעט, אדוני, לעולם לא יבעט". למעשה המהלך של קלהון בעצם תרם לוואן ביורן על ידי כך שהציג אותו כקורבן של פוליטיקה קטנונית ששורשיה היו בעיקר בפרשיית התחתונית. בסופו של דבר הוצגה מועמדותו של ואן ביורן לתפקיד סגן הנשיא והוא נבחר כשותפו למרוץ של ג'קסון בבחירות לכהונה שנייה שנערכו באותה השנה. הפרשייה תרמה להחלפתו של העיתון Telegraph כשופר התעמולה העיקרי של הממשל. ג'קסון גייס את עזרתו של התומך הוותיק, פרנסיס פרסון בלייר, שבנובמבר 1830 הקים את העיתון שנודע בשם The Washington Globe, שמאותה עת והלאה שימש כביטאונה של המפלגה הדמוקרטית. הפרשייה תרמה גם ליצירתו של "קבינט המטבחון" (Kitchen Cabinet).
אף על פי שאמילי דונלסון תמכה בעמדתה של פלוריד קלהון, לאחר סיום הפרשה ביקש ממנה הנשיא ג'קסון לשוב ולשמש כמארחת הרשמית. היא חידשה את פעילותה זו במקביל לשרה יורק ג'קסון עד לשובה לטנסי לאחר שלקתה בדלקת ריאות והותירה את שרה כמארחת היחידה בבית הלבן.
ג'ון קלהון התפטר מתפקידו כסגן הנשיא זמן קצר לאחר תום תקופת כהונתו ושב לרעייתו בקרוליינה הצפונית. עד מהרה הוא נבחר לסנאט ושב לוושינגטון לא כמנהיג ברמה לאומית עם שאיפות לנשיאות, אלא כמנהיג ברמה המקומית שקידם את זכויותיהן של המדינות ואת הרחבת העבדות.
לימים העיר ג'קסון בנוגע לפרשיית התחתונית, "הייתי מעדיף שרצים חיים על גבי מאשר את לשונותיהן של נשות וושינגטון הללו שישפיעו על שמי הטוב". מבחינתו של ג'קסון, פגי איטון הייתה רק אחת מהנשים הרבות שנגרם להן עוול שאותן הוא הכיר ועליהן הוא הגן במהלך חייו. הוא האמין שכל אישה שעליה הוא הגן במהלך חייו, כולל פגי איטון, הייתה קורבן למניעים כמוסים, שנבעו מרצונם של אויביו הפוליטיים להפילו.
לדבריו של ההיסטוריון דניאל ווקר האו, הפרשה השפיעה על עליית הפמיניזם. נשות חברי הקבינט עמדו על כך שהאינטרסים של כבודה של כל אישה היו על כף המאזניים. הן האמינו שאסור לאישה אחראית להסכים להעדפותיו המיניות של גבר מבלי הבטחה לעיגון היחסים ביניהם בנישואין. אישה ששברה את הקוד המוסרי הזה הייתה בלתי מהוגנת ולא יכלה להתקבל בחברה. האו מציין שזו הייתה האווירה הפמיניסטית בעשור הבא שעיצבה את התנועה לזכויות הנשים. נשותיהן האריסטוקרטיות של שגרירי מדינות אירופה בוושינגטון משכו בכתפיהן למשמע התרחשות פרשיית התחתונית. להן היו את האינטרסים הלאומיים שבהם הן תמכו, והן ראו כיצד הדברים מתנהלים בפריז ובלונדון.
הסרט האמריקאי משנת 1936 "החוצפנית המדהימה" (The Gorgeous Hussy) הוא תיאור בדיוני של פרשיית התחתונית. בתפקידים הראשיים כיכבו ג'ואן קרופורד כפגי איטון, רוברט טיילור כג'ון טימברלייק, ליונל ברימור כאנדרו ג'קסון ופרנצ'וט טון כג'ון איטון.
לואיס סטראוס
לואיס ליכטנשטיין סטראוס (באנגלית: Lewis Lichtenstein Strauss; מבוטא סטרוס 31 בינואר 1896 - 21 בינואר 1974) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי אמריקאי. איש ממשל אייזנהאואר וחבר הקבינט שלו. יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית ומהדמויות המרכזיות בפיתוח תחום האנרגיה הגרעינית לצורכי שלום, והנשק הגרעיני של ארצות הברית.
קורות חיים
סטראוס היה הכח המניע העיקרי שהוביל את החלטת מחלקת האבטחה של הוועדה לאנרגיה אטומית ב-1954 לבטל את סיווגו הביטחוני של רוברט אופנהיימר. ב-14 ביולי 1958 העניק לו אייזנהאואר את מדליית החירות הנשיאותית.
ב-1958 סירב להצעת הנשיא אייזנהאואר להגיש לאישור מחודש את מינויו כיו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית, מחשש שהאישרור יוכשל בידי הדמוקרטים. במקום זאת מינה אותו אייזנהאואר בנובמבר 1958 למזכיר המסחר כממלא-מקום. ביוני 1959 ניסה הנשיא אייזנהאואר למנות את סטראוס למזכיר המסחר כמינוי רשמי, אך הדמוקרטים בסנאט הכשילו את המינוי, וברוב של 49 מול 46 הוחלט שלא לאשר את המינוי. הייתה זו הפעם השמינית בתולדות ארצות הברית, בה נבחר מטעם הקבינט לא זכה לאישור הסנאט למינויו. יש המעריכים שסטראוס לא התאושש עד מותו ממכה פוליטית זו.
הוא נפטר ב-21 בינואר 1974 בווירג'יניה, ארצות הברית.
בדצ'ונטרדמיץ
בדצ'ונטרדמיץ (בהונגרית: Badacsonytördemic) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. עד שנת 1950 הכפר נקרא נמשטרדמיץ (Nemestördemic).
כמו כפרים רבים באירופה גם בבדצ'ונטרדמיץ מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 922 תושבים, ובשנת 2020 רק 831 תושבים.
יהודי נמשטרדמיץ (בדצ'ונטרדמיץ)
בנמשטרדמיץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
נלסון מונטה
נלסון מאסדו מונטה (בפורטוגזית: Nélson Macedo Monte; נולד ב-30 ביולי 1995 בוילה דו קונדה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אלמריה מהליגה הספרדית השנייה.
קריירת מועדונים
מונטה גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון, ובשנת 2012 חתם במחלקת הנוער של ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית. ב-12 באפריל 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לאולהאננסה במסגרת המחזור ה-27 בליגה לעונת. במשך שמונה עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון, כולן בליגת העל הפורטוגלית, ערך מונטה 103 הופעות ליגה. בתום עונת ירדה קבוצתו לליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ חתם בדניפרו-1 מליגת העל האוקראינית. בפברואר החלה הפלישה הרוסית לאוקראינה ומונטה ברח לרומניה ממנה טס בחזרה למולדתו. ב-7 במרץ 2022 הכריזה פיפ"א על הקפאת החוזים של הקבוצות האוקראיניות עם השחקנים הזרים ואנשי צוות המקצועי זרים בעקבות הפלישה עד לסיום העונה וכעבור שבוע מונטה הצטרף לאלמריה מהליגה השנייה בספרד עד לסיום העונה.
אוצ'קיב
אוצ'קיב (באוקראינית: Очаків) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה.
היסטוריה
אוצ'קיב הוקמה ב-1492 על ידי חאן מחצי האי קרים במקום שבו עמד פעם מבצר ליטאי שהוקם ב-1415. ב-1493 היישוב נכבש על ידי הקוזאקים.
ב-1526 אוצ'קיב עברה לידיה של האימפריה העות'מאנית.
ב-1737 הרוסים כבשו את אוצ'קיב, אך שנה מאוחר יותר היא חזרה לידיהם של העות'מאנים.
ב-1855 העיר נכבשה על ידי כוחות משותפים של בריטים וצרפתים בזמן מלחמת קרים, אך תוך זמן קצר הוחזרה לאימפריה הרוסית.
העיר נכבשה ב-21 באוגוסט 1941 על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-30 במרץ 1944.
חייג'מות
חייג'מות (באנגלית: Jim Henson's Pajanimals) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-בריטית לילדים, שנוצרה על ידי ג'ף מאנסי, בוימה על ידי דייוויד גומפל והופקה על ידי קולין ויליאמס. חברת ג'ים הנסון היא חברת ההפקה העיקרית של הסדרה.
הסדרה בהתחלה הייתה סדרת סרטונים קצרים באורך 3 דקות, אשר שודרו ברצועת The Good Night Show בערוץ PBS Kids Sprout בשנת 2008. לאחר מכן, הסרטונים החלו להיות באורך 11 דקות ושודרו כסדרת טלוויזיה באותו ערוץ החל משנת 2011 עד 2013, כאשר לסדרה הופקו שתי עונות ו-52 פרקים. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 2013 בערוץ הופ! ובערוץ לולי בדיבוב הנקרא פיג'ממה ובחייג'מות בערוץ דיסני ג'וניור.
הניהול המוזיקלי בדיבוב העברי של הסדרה נוהל על ידי אפי בן ישראל, כאשר השירים בוצעו על ידי מונה מור.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר ארבע חיות (כלב, ברווז, פרה, וסוסה) ידידותיות הנקראות "חייג'מות", אשר בכל פרק פותרות בעיות ושרות שירים לפני השינה.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. נוסף על כך, בדיבוב העברי דיבבו גם אלי לולאי, אפי בן ישראל, מונה מור, מיכאל עינב וענת סלונים.
בוסניאקים
בוסניאקים (בוסנית: ביחיד Bošnjak, קרי בושניאק; ברבים Bošnjaci, קרי בושניאצי) הוא כינויה של קבוצה אתנית סלאבית דרומית המתרכזת בבוסניה והרצגובינה, עם מיעוטים בחלקים אחרים של יוגוסלביה לשעבר (סרביה, מונטנגרו, קוסובו, סלובניה, קרואטיה ומקדוניה).
בני הקבוצה מאופיינים בזיקתם הגאוגרפית-היסטורית לאזור בוסניה, בהשתייכותם לדת האסלאם (הפלג הסוני-חנפי) החל במאות ה-15 וה-16, בשפתם - בוסנית, ובתרבותם המשותפת. עקב מאפיינים אלה מכונים הבוסניאקים גם מוסלמים בוסנים (ולעיתים פשוט "בוסנים", אלא שמונח זה משמש גם להגדרת בני כל הקבוצות האתניות בבוסניה והרצגובינה). בעבר, לפני שהכינוי "בוסניאקים" נכנס לשימוש, כדי להבחין בינם לבין קבוצות אתניות אחרות בבוסניה והרצגובינה (ובשאר הבלקן), היו מכנים אותם פשוט "מוסלמים". באנגלית הם מכונים "בוסניאקים" או בצורה בהתאם לדתם, "בוסנים-מוסלמים".
במחצית המאה ה-19, לאחר השתלטות האימפריה האוסטרו-הונגרית על שטחי בוסניה-הרצגובינה של ימינו, היגרו בוסניאקים מוסלמים שלא רצו לחיות תחת שלטון נוצרי לשטחי האימפריה העות'מאנית. אלפים מהם הגיעו לארץ ישראל שם קיבלו אדמות ליישוב מידי השלטון העות'מאני שחיפש להגדיל את רווחי המיסים והתבואה מן הארץ הדלילה באוכלוסין, ונקראו "בושנאקים" בפי האוכלוסייה המקומית דוברת הערבית. בחלוף השנים הם נטמעו באוכלוסייה הערבית המקומית, ושם המשפחה נשמר אצל חלק מצאצאיהם בהטיות שונות (בושנאק, בושנק וכדומה). הבוסניאקים הם גורם אתני בולט בכפר מנדא ועראבה. הכפר הפלסטיני יאנון שבקרבת שכם הוא ביתן של 40 משפחות בוסניאקיות שהיגרו לשם לאחר שהגיעו לארץ ישראל, קבוצה נוספת התיישבה בקיסריה, שם בנו לעצמם בתים על שרידי החומה הצלבנית ועשו שימוש מחודש בחורבות המבנים העתיקים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייסו בוסניאקים בני בוסניה והרצגובינה לדיוויזיה ה-13 של האס אס (Handschar, מילולית: "פגיון").
ראו גם
הבוסנים בישראל
תרזה לגר פרננדז
חיים מוקדמים וחינוך
לגר פרננדז נולדה בלאס וגאס, ניו מקסיקו. אמה הייתה מחנכת דו לשונית ואביה ריי לגר שימש כחבר בסנאט של ניו מקסיקו. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ווסט לאס וגאס, קיבלה לגר פרננדז תואר ראשון מאוניברסיטת ייל ודוקטור ג'וריס מבית הספר למשפטים בסטנפורד.
לאחר שסיימה את לימודי המשפטים, חזרה לגר פרננדז לניו מקסיקו כדי לעבוד כעורכת דין, והתמחתה בבניית קהילות ובתמיכה. לגר פרננדז הייתה עמיתת הבית הלבן בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון ולאחר מכן כיהנה במועצה לשימור היסטורי  בתקופת נשיאותו של ברק אובמה. כמו כן לגר פרננדז עבדה כמקשרת בין משרד הבית הלבן למחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. במשך 30 שנה, הפעילה לגר פרננדז את חברת Leger Law and Strategy, LLC בסנטה פה, ניו מקסיקו. החברה מתמקדת בפיתוח קהילתי, סנגור שבטי, זכויות אזרח וצדק חברתי. בשנת 2017 הובילה לגר פרננדז מאמץ מוצלח ליישום הצבעה מדורגת בבחירות המוניציפליות בסנטה פה.
לאחר שנציג בית הנבחרים בן ריי לוהאן הודיע כי לא יתמודד מחדש לבית הנבחרים בבחירות 2020, ובמקום זאת יתמודד אל הסנאט של ארצות הברית במקומו של טום יודול הפורש, הודיעה לגר פרננדז על כך שתתמודד לרשת אותו. בבחירות המקדימות הדמוקרטיות התמודדה לגר פרננדז נגד שישה מועמדים אחרים, בהם חבר בית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו ג'וזף ל 'סאנצ'ס ו-ולרי פלמה, סופרת וקצינת CIA לשעבר. במהלך הבחירות נמתחה ביקורת על לגר פרננדז על שהריצה תעמולה תוקפנית נגד פלמה, כולל אחת שהציגה צלבי קרס מעל עיניה של פלמה, כמעין התייחסות לאמירות מעברה של פלמה שנתפסו כאנטישמיות. לגר פרננדז הכחישה מאוחר יותר כל מעורבות בתעמולה זו.
בבחירות המקדימות זכתה לתמיכתם של אישים בולטים באגף הפרוגרסיבי של המפלגה הדמוקרטית, בהם דב האלנד, אליזבת וורן ואלכסנדריה אוקסיו-קורטז. היא נבחרה למועמדת המפלגה עם 42% מקולות הבוחרים. ביום הבחירות הכלליות בנובמובר 2020, גברה על מועמדת המפלגה הרפובליקנית אלכסיס ג'ונסון ונבחרה אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. לאחר שנשבעה לתפקידה בקונגרס, נבחרה לחברה בוועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים.
אאלן
אאלן (בגרמנית: Aalen) היא עיר במזרח מדינת באדן-וירטמברג בגרמניה, כ-70 קילומטרים ממזרח לשטוטגרט ו-48 קילומטרים מצפון לאולם. אאלן היא בירת מחוז אוסטאלבקרייס והעיר הגדולה ביותר בו. היא גם העיר הגדולה ביותר בווירטמברג המזרחית. מאז 1956, לאאלן היה מעמד של גרוסה קרייזשטאדט (עיר מחוז ראשית). העיר ידועה בשל בתיה המחובצים הרבים שנבנו מהמאה ה-16 עד המאה ה-18.
עם שטח של 146.63 קמ"ר, אאלן מדורגת במקום ה-7 בשטחה בבאדן-וירטמברג והמקום השני באזור הממשלתי של שטוטגרט, אחרי שטוטגרט. עם אוכלוסייה של כ-68,000 תושבים, אאלן היא העיר ה-15 המאוכלסת ביותר בבאדן-וירטמברג.
גאוגרפיה
אלן ממוקמת בשטחו העליון של נהר קוכר, למרגלות היורה השוואבית, השוכנת מדרום-מזרח לעיר, וקרבת הנופים ההרריים של גבעות אלוונגן מצפון והוולנד מצפון-מערב.
ביל קרטרייט
ג'יימס ויליאם "ביל" קרטרייט (באנגלית: James William "Bill" Cartwright; נולד ב-30 ביולי 1957) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. בעונת השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, ובעונות – זכה עם שיקגו בולס ב-3 אליפויות NBA רצופות. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 13.2 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
אאלן
גאוגרפיה
מצפון מערב לעיר נמצא היער השוואבי-פרנקוני, חלק ממישורי קופר-ליאס השוואביים. מדרום-מערב נמצא האלבוך, ממזרח, שניהם חלקים מהיורה השוואבית.
ביל קרטרייט
קריירת תיכונים מכללות
קרטרייט נולד בעיר לודי שבקליפורניה ולמד באלק גרוב הסמוכה. בשתי עונותיו האחרונות כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון אלק גרוב" זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של קליפורניה.
אאלן
היסטוריה
לעיר אאלן, היסטוריה ארוכה כעיר קיסרית גרמנית באימפריה הרומית הקדושה. העיר הקיסרית החופשית אאלן התקיימה משנת 1360 עד 1803. בשנת 1803 שולבה העיר לווירטמברג, שהפכה לממלכת וירטמברג בשנת 1806. במהפכה התעשייתית, גדלה אאלן והוקמו בה מפעלים ומסילות רכבת במאה ה-19. רוב מסילות הרכבת שהוקמו באאלן עדיין בשימוש כיום.
באפריל 1945 הופצצה העיר, במיוחד סביבת התחנה, מספר פעמים על ידי כלי טיס של בעלות הברית, מה שגרם למקרי מוות רבים ולנזק חומרי גדול.
ביל קרטרייט
קריירת תיכונים מכללות
בין השנים 1975–1979 למד קרטרייט באוניברסיטת סן פרנסיסקו. בעונות 1978 ו-1979 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב שמינית גמר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), וב-4 עונותיו בקבוצה קלע 19.1 נקודות והוריד 10.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונות 1977 ו-1979 נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות.
ניו יורק ניקס
בדראפט ה-NBA 1979 נלקח קרטרייט בבחירה השלישית, על ידי ניו יורק ניקס. בעונתו הראשונה ב-NBA הוביל את קלעי הניקס עם 21.7 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד שני רוקיז נוספים – מג'יק ג'ונסון ולארי בירד. הייתה זו הפעם הראשונה מאז עונת בה משתתפים במשחק האולסטאר שלושה שחקני שנה ראשונה. כמו כן בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. ב-4 העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה עם ממוצעים של 16.9 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק בטרם סבל משברי מאמץ בכף רגלו אשר השביתו אותו ממשחק לכל אורך עונות ו-. לאחר חזרתו למגרשים בשנת 1986 שיתף פעולה עם פטריק יואינג בקו הקדמי של הניקס, ובשתי עונותיו לצידו קלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק.
סיאטל סופרסוניקס
בספטמבר 1994 חתם קרטרייט על חוזה בסיאטל סופרסוניקס, ובסיום עונתו היחידה בקבוצה פרש ממשחק, בגיל 37.