cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדרו אפוריאנו
קריירת מועדונים
בקיץ אפוריאנו חתם בשריף טירספול בה שיחק שנתיים וחצי, וזכה בשתי אליפויות.
בינואר אפוריאנו חתם בפ.צ. מוסקבה מליגת העל הרוסית תמורת 700 אלף אירו. ב-26 בנובמבר 2009 זכה בתואר "מאסטר הספורט של רוסיה".
עם תום עונת, הוא חתם לארבע עונות בדינמו מוסקבה תמורת 2.5 מיליון אירו.
ב-14 ביולי 2012 אפוריאנו הושאל לקריליה סובטוב סמרה לחצי עונה.
ב-2 ביולי 2014 חתם באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2006 אפוריאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה בתיקו 2-2 נגד. ב-24 במרץ 2007 אפוריאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
אפוריאנו הוא שיאן ההופעות של הנבחרת כל הזמנים עם 100 הופעות בינלאומיות ולזכותו 7 שערים.
הטבת חלום
הטבת חלום הוא טקס, הנזכר בתלמוד, שיש לערוך לאחר שאדם חלם חלום שמצטער ממנו. מטרת ההטבה היא למנוע את התקיימות החלום והשפעתו. עיקרו של הטקס הוא בקשת משלושה בני אדם שיאמרו שהחלום שראה הוא חלום טוב.
מלבד טקס זה נזכרים בתלמוד דרכים נוספות לאדם שחלם חלום רע, כגון תפילת הטבת חלום, אותה יש לאמר בשעת שהכהנים אומרים ברכת כהנים, וכן 'תענית חלום' - שעל פי התלמוד.
מקור המנהג
מקור מנהג זה של הטבת חלום נזכר בתלמוד במסכת ברכות:
סדר ההטבה
כאמור מטרת הטבת חלום, היא לאדם שראה חלום רע, ורוצה להפוך את תוכן ומהות החלום לדבר טוב. לצורך כך צריך לאמר לשלושה אנשים מחבריו וידידיו שרוצים בטובתו על מנת שאכן יתכוונו לכך שיתהפך עליו החלום לטובה.
החולם אומר לפניהם שלוש פעמים שראה חלום טוב (="חלמא טבא חזאי"), והם אומרים ומאשרים שלוש פעמים שאכן החלום שראה הוא טוב ואלוהים יהפכו לטוב (=טבא הוא, וטבא ליהוי), ומוספים לאחר מכן שאלוהים יהפכו לטובה שבע פעמים, ויגזרו על החלום מהשמים שיהיה טוב, ויהיה טוב (=רחמנא לשוייה לטב שבע זימנין לגזרו עלך מן שמיא דלהוי טבא ויהוי טבא). יש שכתבו שאומרים דבר זה שבע פעמים. ויש שכתבו שהמילים 'רחמנא לשוייה לטב שבע זימנין' הם חלק מהאמירה שאומרים לו, ויאמרו כן שלוש פעמים בלבד.
יש שנהגו לאמר שלושה פסוקים שיש בהם עניין הפיכה, שלושה פסוקים שיש בהם עניין פדיון ושלושה פסוקים נוספים שיש בהם ענייני שלום.
לסיום יאמרו לו: לֵךְ אֱכוֹל לַחְמֶךָ בְּשִׂמְחָה וּשְׁתֵה בְלֵב טוֹב יֵינֶךָ כִּי כְבָר רָצָה הָאֱלֹהִים אֶת מַעֲשֶׂיךָ:וּתְשׁוּבָה וּתְפִלָּה וּצְדָקָה מַעֲבִירִין אֶת רוֹעַ הַגְּזֵרָה, וְשָׁלוֹם עָלֵינוּ וְעַל כָּל יִשְׂרָאֵל אָמֵן: סִימָן טוֹב וּמַזָל טוֹב יִהְיֶה לָנוּ וּלְכָל יִשְׂרָאֵל אָמֵן:
תפילה להטבת חלום
כאמור מלבד הטבה זו, נזכרת בתלמוד אפשרות נוספת להטבת חלום במקרה והחולם אינו יודע כלל איזה חלום חלם, רע או טוב:
אלכסיי (לוליק) זיידלין
אלכסיי (לוליק) זיידלין (נולד ב-1 באוגוסט 1986) הוא ספורטאי ישראלי בתחום הרמת כוח ופיתוח גוף.
כיום מרצה בבתי ספר להכשרת מאמני כושר. כמו כן, מעביר סדנאות מעשיות וליווי מתאמנים במסלולי חיטוב ותזונה.
החל משנת 2010 לוליק מאמנה של אריאלה אמיתי, בכירת הפאוורליפטריות בישראל, אותה הביא להישגים רבים ובולטים בהם אליפויות עולם ואירופה ושיאי עולם.
ביוגרפיה
לוליק נולד, גדל והתחנך באוקראינה, עלה לישראל בגיל 9. למד בישיבה תיכונית בישיבת נחלים. כבר בגיל צעיר החל להתאמן בחדר הכושר ולהתמקד בענפי בכוח וכבר בגיל 17 השתתף לראשונה בתחרות הרמות כוח (פאוור ליפטינג) וזכה במקום שלישי באליפות בינלאומית בגרמניה.
לאחר מכן השתתף בתחרויות נוספות בענפי הכוח, כגון סטרונגמן ומשיכת משאיות, והשתתף בתוכניות טלוויזיה כגון "בלתי נתפס", "דודו טופז".
עמיחי אתאלי
עמיחי נריה חיים אתאלי (נולד בי"ג בסיוון ה'תש"ם, 28 במאי 1980) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב הפרלמנטרי של העיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה
אתאלי נולד בירושלים, כבנם הצעיר של יוסף ולאה, זוג דתי לאומי, מראשוני המתיישבים ברובע היהודי בעיר לאחר מלחמת ששת הימים. בילדותו היה פעיל בתנועת בני עקיבא ברובע היהודי. בפברואר 1991 שכל את אחיו אלחנן, תלמיד ישיבת עטרת כהנים שנרצח בפיגוע דקירה ברחוב הגיא שברובע המוסלמי. בהמשך הקריירה המקצועית שלו עסק אתאלי רבות בשכול בטורים וכתבות, ועסק בכך גם סביב עסקת שליט, שבמסגרתה שוחררו שני רוצחי אחיו.
אתאלי למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ולאחר מכן במכינה קדם-צבאית עצם ששכנה בבני עצמון שבגוש קטיף. בשנת 1999 התגייס לחיל המודיעין, שירת בחטיבת המחקר של אמ"ן, יצא לקורס קציני מודיעין, והשתחרר בשנת 2003. במילואים הוא משמש כקצין מודיעין בדרגת סרן.
אתאלי הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן, במסלול לוגיסטיקה וכלכלה.
קריירה עיתונאית
בשנת 2007, לאחר שעבד שלוש שנים בהדרכת נוער בעמותת "אחריי!", החל לשמש ככתב לענייני דתות של אתר nrg (שהיה אז של העיתון "מעריב"), ובמקביל החל ללמוד במחזור השני של בית הספר לטלוויזיה "הברזל 23", של הזכיינית "רשת". הוא סיים את הלימודים בהצטיינות, והחל לעבוד בריכוז כתבי חברת החדשות של ערוץ 2. כן החל להכין כתבות למהדורה המרכזית של חדשות ערוץ 2, שהתאפיינו בעיקר בסיקור הנעשה במגזר הדתי לאומי, ובקרב אוכלוסיית המתנחלים ביהודה ושומרון. בין היתר תיעד באופן בלעדי את השחזור הראשון שעשה רב-סרן דוד שפירא, קצין הצנחנים שחיסל את המחבל בפיגוע במרכז הרב, לבני משפחות הרוגי הפיגוע. בדצמבר 2008 הביא תיעוד וידאו בלעדי מתוך הפינוי של בית השלום בחברון.
בינואר 2010 החל לשמש ככתב לענייני מתנחלים של העיתון "מעריב" ואתר nrg, ובמסגרת הזו סיקר גם את הציונות הדתית. במרץ 2010 חשף כי הרב מרדכי אלון חזר ללמד, חודשיים בלבד לאחד פרוץ הפרשה שבמסגרתה הורשע מאוחר יותר. בספטמבר 2011 חשף שהסיבה שבגינה פרש נפתלי בנט ממועצת יש"ע, הייתה מחלוקת קשה שלו עם הנהגת המתנחלים, וביקורו במאהל המחאה החברתית בשדרות רוטשילד, בניגוד להחלטת ראשי מועצת יש"ע.
אתאלי חשף עוד, שמפכ"ל המשטרה לשעבר, יוחנן דנינו, בוגר ישיבת אור עציון, התנצל בפני ראש הישיבה הרב חיים דרוקמן, על מעצרו של הרב דב ליאור בפרשת הספר "תורת המלך". במהלך הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון שעליה הכריזה ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו, חשף אתאלי שנתניהו התיר בניית 20 בתים בקיבוץ כפר עציון בניגוד לתקנות ההקפאה שקבע בעצמו, זאת תמורת הזמנתו לאירוע נטיעות ט"ו בשבט בקיבוץ, שצולם והופץ לכלי התקשורת.
בדצמבר 2013 עזב את "מעריב", והקים יחד עם איתי הנדל, חברו מהמכינה בבני עצמון, את חברת "you name it", העוסקת באסטרטגיה תקשורתית, דוברות, יחסי ציבור וניהול תוכן ברשתות החברתיות.
במהלך השנתיים בהן פעל בחברה, הוא סיפק שירותי ייעוץ ושימש כדובר של תחנת הרדיו "גלי ישראל", מועצת יש"ע, ארגון רבני בית הלל, עמותת "עתים", פרויקט "שבת ישראלית", וגופים נוספים בציונות הדתית ובמגזר המתנחלים. בקיץ 2014 שימש כדובר משפחות שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו באזור גוש עציון, ואת משפחתו של סגן הדר גולדין שנהרג ברצועת עזה במהלך מבצע צוק איתן.
בספטמבר 2015 עזב אתאלי את המשרד שהקים, ומונה לכתב הכנסת של העיתון "ידיעות אחרונות", במקום עקיבא נוביק.
בעקבות שתי כתבות שפרסם באתר "nrg", ובאחת מהן תיאר אישה חרדית כזונה ומפעילת בית בושת הוגשה נגדו ונגד שמונה אחרים תביעת לשון הרע, שבה נפסקו לתובעת פיצויים בסך 500 אלף ש"ח בתוספת הוצאות שונות, ועל אתאלי הוטל לשאת ברבע מסכום זה. פסק הדין מתאר פגיעה נפשית באשה כתוצאה מהפרסומים, וכותבת השופטת כי "הכתב לא טרח לבצע את הבדיקה המינימלית הנדרשת, לשוחח או לקבל את תגובת נושא הכתבה [התובעת], המואשמת באחת ההאשמות החמורות שניתן להעלות על הדעת, וגם לא ביצע בדיקות אחרות. הסתמכותו של הכתב רק על דברי הגרוש של התובעת - איש ריבה".
משפחתו
אתאלי מתגורר במזכרת בתיה, נשוי בשנית ואב לשישה, שלושה ילדים מנישואיו הראשונים, ושלוש בנות מנישואיו השניים. רעייתו אלישבע היא פסיכולוגית ומטפלת זוגית.
מנורת המאור (אבוהב)
הספר מכיל לקט מאמרי אגדה מהתלמודים והמדרשים העוסקים בענייני מוסר ודרך ארץ, הכולל דברים שמקורם בספרות הגאונים, הראשונים וכן פילוסופים יוונים כדוגמת אריסטו ואפלטון. הספר כולל שלוש הקדמות ומחולק לשבעה חלקים כמנין נרות המנורה, ובעקבות כך קרא המחבר לכל חלק 'נר'.
ספר מנורת המאור נתקבל באהדה על ידי קהילות ישראל. בפרט, יהודי תימן נוהגים ללמוד בקביעות בכל שבת ובחגים, פרק במנורת המאור, אחרי תפילת מוסף.
מחברו
דעות החוקרים חלוקות בעניין תקופת ומקום חייו של המחבר, יש המשייכים אותו לתחילת האלף השישי על פי מניין השנים בלוח העברי (המאה ה-13 לספירת הנוצרים) בספרד, תקופת חייו של הרמב"ן; יש המשייכים אותו למאה השלישית לאלף השישי (סוף המאה ה-16 לספה"נ לערך) בצרפת, עשורים בודדים אחרי תקופתם של הרבנים יוסף קארו והאר"י; ויש המצביעים על המאה השנייה של האלף (המאה ה-14 לספה"נ לערך) בצרפת.
המחבר כתב גם שני ספרי הלכה: ארון העדות על הדינים הנהוגים בזמן הזה, שולחן הפנים על הברכות והתפילות, שני הספרים אבדו ולא הגיעו לידינו, ואנחנו יודעים עליהם רק מהקדמת הספר.
המניע לכתיבת הספר
המחבר ראה במצב לימוד התורה של היהודים בני דורו חסרונות. העדפת העיסוק במלאכה ופנאי על פני לימוד תורה וכן העדפת לימוד ההלכה על פני לימוד האגדה לא מצאו חן בעיניו. המחבר ראה בלימוד האגדה חשיבות רבה מכיוון שלדעתו מותווית בה דרך מוסרית וישרה.
מבנה הספר
לספר שלוש הקדמות, על ההקדמה הראשונה טען בן יעקב כי איש אחר כתב זאת כהקדמה או הסכמה בגיליון הספר, והמדפיס הראשון חשב שהיא הקדמת המחבר והעתיקה בראש הספר.
הספר מחולק לשבעה חלקים כמנין הנרות במנורה, ולכן קרא לכל חלק "נר", והחלקים נחלקו לכללים, וכל כלל לפרקים. הקדמה קצרה לכל חלק וחלק משבעת הנרות, ולכל נר יש חתימה שהיא תמצית המדובר בכל פרקיו.
מקורות לספר
המקורות מהם שאב המחבר הם: משנה, תוספתא, מכילתא, ספרא וספרי, מדרש רבה, תנחומא, מדרש תהילים ומשלי, פסיקתא ופרקי דר' אליעזר.
מלבד ספרי חז"ל, המחבר מביא מדברי הגאונים והראשונים, הרי"ף מוזכר פעמיים אך השתמש בו גם במקומות אחרים, את רש"י הוא מביא במקומות רבים, וכן הזכיר בפעמים בודדות את הרשב"ם, ורבינו תם, הרבה מאוד שאב המחבר מהרמב"ם אותו הוא מכנה "מורה צדק" ו"בחיר ה' שלם בתורה ובעל חכמה מפוארה" אך הוא מוזכר בשמו פעמים בודדות, וכן הרבה המחבר להשתמש בספר המנהיג, ובדברי רבי יעקב אנטולי - בעל "מלמד התלמידים", ובספרי רבינו יונה גירונדי אך בפועל הזכירם פעמים בודדות, את פירוש רמב"ן הזכיר שלוש פעמים אם כי השתמש בו יותר מעשר פעמים, רבי יצחק אבן לטף שספריו לא הגיעו לידינו בשלמותם היו לנגד עיני המחבר, וכן מוזכרים הרשב"א, הרא"ש, האבן עזרא, והראב"ד, שם עיבד קטעים מהספר בעלי הנפש. וייתכן גם כי השתמש בספרים חובות הלבבות, שערי אורה, סמ"ג ואבודרהם.
כמו כן המחבר מביא גם מדבריהם של חכמי האומות - אפלטון, אריסטו ו"רופאים שנתחדשו באומות".
כפי הנראה, המחבר לא ראה את ספר הזוהר, או לחלופין התעלם ממנו, שכן ישנם מקומות רבים בהם היה יכול להשתמש בו ובכל זאת לא מזכירו.
הדפסות
ספר מנורת המאור נדפס לראשונה בקושטא בשנת רע"ד (1513–1514) על ידי ר' אשטרוק דטולון. נדפס שנית בוונציה בשנת ש"ד על ידי מסיר זנין די פארי ואחיו, בהגהתו של ר' ברוך חזק, בתיקון כמה שגיאות ובהוספות קלות. נדפס בשלישית במנטובה בשנת שכ"ג, במהדורה עם הרבה תיקונים והוספות. מאז הודפס הספר במהדורות רבות ונכתבו עליו פירושים כדוגמת "נצח יהודה".
עונת 1967/1968 בבונדסליגה
עונת 1967/1968 הייתה העונה החמישית של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-18 באוגוסט 1967 והסתיימה ב-28 במאי 1968.
אלמניה אאכן ובורוסיה נוינקירכן עלו מהליגות האזוריות.
נירנברג זכתה בתואר האליפות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם יחס גבוה יותר של שערים שנכבשו/שערים שנספגו הייתה מקבלת יתרון. החל מעונה זו היה ניתן להחליף שחקן במהלך המשחק.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 17-18 עברו בסוף העונה לליגות אזוריות במקום שתי קבוצות מליגות אזוריות. לקביעת העולות היה נערך טורניר בו השתתפו שתי קבוצות מ-5 ליגות אזוריות, סך הכל 10 קבוצות.
בורוסיה נוינקירכן וקרלסרוהה ירדו לליגות אזוריות.
כדורגלנים מצטיינים
הנס להר פ.צ. קלן כבש 27 שערים, והיה מלך השערים של הליגה.
מרטין טוריחוס
מרטין טוריחוס (Martín Torrijos; נולד ב-18 ביולי 1963) היה נשיא פנמה בין 2004 ל-2009.
נולד בעיר פנמה סיטי. בנו של עומר טוריחוס הררה, מי שהיה נשיא פנמה בשנים 1968 עד 1978. למד מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת טקסס A&M בארצות הברית.
טוריחוס נבחר לנשיא ב-2 במאי 2004 כמועמד המפלגה המהפכנית הדמוקרטית הפנמית ובעזרתה של המפלגה העממית של פנמה, וזכה ברוב של 47 אחוז כאשר יריבו, גיירמו אנדרה ממפלגת הסולידריות מפגר מאחוריו ב-17 אחוז. התוצאה הייתה צפויה, והוא נכנס לתפקידו ב-1 בספטמבר 2004.
טוריחוס נשוי ואב ל-3.
לסריו איש טורמס
חיי לסריו איש טורמס, קורותיו ותלאותיו (בספרדית: La vida de Lazarillo de Tormes y de sus fortunas y adversidades) הוא רומן פיקרסקי ספרדי אנונימי, שהתפרסם לראשונה בשנת 1554. הנובלה מגוללת, בגוף ראשון, את קורותיו של פיקרו (pícaro) בשם לסרו איש טורמס (Lázaro de Tormes), מילדותו ועד לראשית חייו הבוגרים, ומתארת את טיפוסו בסולם החברתי מחיים כמשרתו של קבצן עיוור בתחילת הרומן, ועד להפיכתו לבן-חסותו של איש כנסייה בכיר בסופו. הרומן נחלק לפתח דבר, בו מסביר המספר את הגורמים שהביאו אותו להעלות על הכתב את סיפור חייו, ולשבעה פרקים. כל אחד מהפרקים מביא את עלילותיו לסרו בשירות אדון אחד או יותר.
״לסריו איש טורמס״ נחשב בעיני רבים לרומן הפיקרסקי הראשון.
פתח הדבר
בפתח הדבר, הכתוב כאיגרת הממוענת אל קורא עלום שם ורם-דרג המכונה ״כבודו״ (Vuestra Merced) מציין לסרו מקרה (״caso״) לא ידוע, שאת פרטיו מבקש לכאורה להבין נמענו של הסיפור. לסרו מסביר שכדי להסביר את פרטי אותו מקרה כהלכה, עליו להתחיל את סיפורו מתחילת חייו. על אף שהטקסט אינו מסביר באופן מפורש מהו אותו ״מקרה״, ההנחה הסבירה במחקר היא שמדובר בפרשיית נישואיו המפוקפקים של לסרו לאישה שעבדה כמשרתתו של הארכיהגמון של טולדו, ואשר נרמז בטקסט שמעולם לא הפסיקה להיפגש איתו.
פרק ראשון – לסרו בשירות העיוור
בפרק הראשון מתוארת תקופת ילדותו של לסריו (Lazarillo, צורת הקטנה של השם לסרו) בכפר הסמוך לעיר סלמנקה. לסרו מספר על הרקע המשפחתי שלו ועל הנסיבות בגינן נאלץ לעזוב את אמו ולהפוך להיות משרת של קבצן עיוור. אביו של לסרו עובד בטחנת קמח ונוהג לגנוב מלקוחותיו. אביו של לסרו מצטרף למלחמה במורים, ממנה לא שב. אמו האלמנה יולדת בן נוסף מגבר כהה עור בשם זַיְד. גם זיד מתגלה כגנב, ועל אף שלסריו מספר שתכלית הגנבות הייתה לכלכל את משפחתו של לסרו, זיד נתפס ונאסר גם הוא. אמו של לסרו, הנותרת בלא יכולת לפרנס את בנה הבכור, מכירה קבצן עיוור ומפקידה בידיו את בנה, שישמש כמשרתו. כבר בתחילת דרכם המשותפת נוהג העיוור להתעלל בלסרו, דבר המביא את הילד להתפכחות ולהבנה כי הוא נמצא לבדו בעולם ועליו ללמוד לשרוד בכוחות עצמו. לאור הבנות אלו מנסה לסריו להערים על העיוור. בתחילה שותה לסרו את היין הנמצא בקנקנו ובהמשך הוא גונב ממנו ענבים. במהלך אחת הארוחות, מחליף לסרו את חתיכות הנקניק שעל שיפודו של העיוור בחתיכות לפת. כל אותם פעמים נתפס לסרו על ידי העיוור ונענש. לבסוף מצליח לסרו להערים על העיוור, לנקום בו ולברוח.
פרק שני – לסרו בשירות הכומר
בתחילת הפרק השני פוגש לסרו בכומר והופך למשרתו, מתוך תקווה שתחת חסותו של אדם ממעמד גבוה יותר משל העיוור, לא יסבול יותר מרעב. אלא שהכומר מתגלה כקמצן מקודמו, ואת המזון שברשותו הוא נועל בארגז, ושומר עמו את המפתח בכל עת. באחד הימים נקרה למקום נפח. לסרו מצליח לשכנע את הנפח להכין עותק נוסף של המפתח, שאת דבר קיומו לסרו מסתיר מפני האדון, ובאמצעותו הוא משיג גישה למזון. כאשר הכומר מגלה כי חסר בארגזו אוכל, לסרו מניח לו לחשוב שעכברים ניקבו את הארגז וכרסמו את הלחם, ומאוחר יותר, כי נחש אחראי להיעלמותו של המזון מן הארגז. באחד הלילות, רעש שריקה (הנוצר מהמפתח אותו מחביא לסרו בפיו) מעיר את הכומר. הכומר, הסבור קול השריקה הוא קולו של הנחש, חובט בחשכה בראשו של לסרו בעזרת אלה וגורם לו לאיבוד הכרה. כאשר הוא מדליק את האור ורואה את המפתח בפיו של הנער, מבין הכומר את תכסיסו של לסרו ולאחר חמישה עשר ימים של התאוששות מסלק אותו מביתו.
פרק שלישי – לסרו בשירות נושא הכלים
בפרק השלישי, המתרחש בטולדו, פוגש לסרו נושא כלים בעל תואר "הידאלגו" (תואר אצולה ספרדי), המשמש לו כאדון חדש. על אף מראהו המכובד ותוארו, אדון זה מתגלה כעני מרוד שאין ברשותו אוכל כדי להאכיל את לסרו. בהמשך שהותו במחיצת נושא הכלים, מגלה לסרו כי זה עזב את אחוזתו שבקסטיליה רק משום שסירב להסיר את מגבעתו אל מול אציל אחר בעל מעמד גבוה יותר, ובחר, בשל גאוותו, לחיות חיי עוני הרחק מביתו. משום כך, יוצא לסרו לקבץ נדבות בעבור שניהם. באחד הימים יוצא נושא הכלים לפרוט מטבע בכיכר העיר, אך לא שב לביתו מעולם. לסרו נחקר בעבור חובות השכירות שהשאיר נושא הכלים אך לבסוף נמצא חף מפשע.
פרק רביעי – לסרו בשירות הנזיר
בפרק הרביעי פוגש לסרו נזיר ממסדר החסד הנוהג לשוטט רבות במהלך שעות היום. לאחר שמונה ימי שיטוט מחליט לסרו לעזוב את אדונו החדש. בסופו של הפרק מדגיש המספר כי אינו יכול לפרט את הסיבות בגללן עזב את הנזיר.
פרק חמישי – לסרו בשירות סוכן אגרות המחילה
בפרק החמישי מצטרף לסרו לסוכן-נוסע של אגרות-מחילה, הנע ברחבי קסטיליה ומוכר בשם הכנסייה תעודות (bulas), המעידות על כך שמי שרכש אותם זוכה למחילה על עוונותיו. בעוד שברוב העיירות והכפרים בהם עובר הסוכן הוא מצליח, בעזרת תכסיסים פשוטים יחסית, להערים על התושבים המקומיים ולמכור כמות גדולה של אגרות, בהגיעם ללה מאנצ'ה, נתקל הסוכן בקושי במכירת אגרות חדשות, והוא משתמש בתכסיס חדש: בעומדו הרחק מעיני ההמון, הוא מחמם צלב מתכת פשוט עד שזה לוהט, ומבקש, במהלך טקס בכנסייה, מהאנשים לנשק את הצלב. כאשר הצלב יוצר כוויות בפניהם של המאמינים, הסוכן מדגיש שמדובר בנס ומצליח, בעקבות זאת, למכור למעלה משלושת אלפים אגרות. לסרו ממשיך להסתובב במחיצת הסוכן חמישה חודשים נוספים.
פרק שישי – לסרו בשירות הכוהן
בפרק השישי מכיר לסרו כוהן בקתדרלה ומשמש כמוביל מים עבורו. לראשונה זוכה לסרו לעבודה קבועה המכניסה לו כסף ולאוכל. לאחר ארבע שנות עבודה מצליח לסרו לחסוך די כסף כדי לרכוש בגדים וחרב משומשת. לאחר הקנייה, רואה לסרו את עצמו כ"אדם מהיישוב" שמעמדו אינו הולם יותר את משלח-היד הפשוט הזה, ובעקבות כך מחליט לעזוב.
פרק שביעי – נישואיו ותהליך התמסדותו של לסרו
בפרק השביעי חובר לסרו לשמש בית דין, אך פורש מעבודה זו לאחר זמן קצר עקב הסכנות הכרוכות בה. בהמשך מוצא לסרו עבודה ככרוז בשירות המלך. הסיפור מסתיים לאחר שלסרו נישא למשרתת הארכיהגמון של טולדו, ומשתיק מיני שמועות על נאמנותה של אשתו, ועל טיב הקשרים בינה לבין הארכיהגמון.
חשיבות היצירה והתקבלותה
"לסריו איש טורמס" נחשב לרומן הפיקרסקי הראשון בספרות המערב, ולתופעה חסרת תקדים בנוף הספרותי של תקופתה.
לסריו איש טורמס מסופר כאוטוביוגרפיה בגוף ראשון, המעמידה במרכזה את חייו נער עני וחסר ייחוס, החי בספרד של המחצית הראשונה של המאה השש-עשרה. זאת, בניגוד למרבית הטקסטים הפופולריים בספרד של התקופה, שהביאו, בגוף שלישי, את עלילותיהן של דמויות אידיאליות כגון אבירים או של קדושים, שהתקיימו, בדרך כלל, בעבר רחוק ובמקומות מרוחקים. בנוסף לכך, ובניגוד לקונבנציה לפיה הפרולוג ליצירה מובא בקולו של המחבר, הפרולוג ב״חיי לסריו״ מובא כאילו נכתב על ידי לסרו עצמו. גורם זה, בצירוף היעדרו של שם מחבר יוצר אצל הקורא תחושה שמדובר באוטוביוגרפיה אמיתית ולא בדיונית.
הסגנון הריאליסטי בו מתאר לסרו את קורותיו והפער המעמדי המובנה בין המספר לבין אדוניו המתחלפים (שהשתייכו למעמדות גבוהים משלו), אפשרו ביטוי של ביקורת חריפה על הכמורה, המעמדות הגבוהים, כמו גם על מוסדות וערכים חברתיים מרכזיים בספרד של התקופה. השפעותיו של לסריו איש טורמס ניכרו הן על הרומנים הפיקרסקים שיכתבו מאוחר יותר, הן על כותבי פרוזה וביניהם סרוונטס ומתיאו אלמאן, והן על הרומן המודרני בכללותו.
לסריו איש טורמס נחשב לאחד מרבי-המכר של תור הזהב הספרדי. בשנת 1554 התפרסם הטקסט לראשונה באלקלה דה אנארס, אנטוורפן, בורגוס ובמדינה דל קמפו. סביר להניח שמהדורות אלה התבססו על גרסה מוקדמת יותר של הטקסט, שנפוצה, בדפוס או ככתב יד, כשנה או שנתיים מוקדם יותר. כך או כך, מספרן הגדול יחסית של מהדורות מלמד על הפופולריות הרבה של לסריו איש טורמס.
בשנת 1559 נכנס הספר לאינדקס הספרים האסורים לפרסום מטעם האינקוויזיציה הספרדית. בשנת 1573 התפרסמה בספרד מהדורה מצונזרת של הספר, המכונה לעיתים El Lazarillo castigado, ״לסריו המטוהר״ או ״המתוקן״. במהדורה זו הושמטו חלקים מהטקסט המקורי שהיו בהן התייחסויות מבזות של אנשי כנסייה ורמיזות מיניות. בעוד שבספרד, הפכה הגרסה המצונזרת לטקסט שנדפס ונקרא, מחוץ לספרד המשיכה להידפס הגרסה המלאה.
בשנת 1555, כשנה לאחר הופעת הספר במהדורות הראשונות המוכרות לנו, ראה אור באנטוורפן ספר המשך ללסריו איש טורמס, שגם שם מחברו אינו ידוע. בעלילת ספר ההמשך, שכותרתו ״חלקו השני של לסריו דה טורמס״" (בספרדית: La Segunda Parte del Lazarillo de Tormes), הקוראים פוגשים בלסרו באותה נקודה בה הסתיים סיפורו בפרק השביעי של החלק הראשון. אשתו של לסרו מעודדת אותו להצטרף למלחמה נגד המורים בצפון אפריקה. לסרו מפליג מספרד, אולם הספינה בה הוא נקלעת לסערה, והוא איננו מגיע ליעדו. תחת זאת, הוא מוצא את עצמו צולל למעמקי הים, ובסופה של סדרת אירועים פלאיים, הופך לדג טונה. עיקרו של ספר ההמשך עוסק במטמורפוזה של הפיקרו מאדם לדג, בהרפתקאותיו בממלכת דגי טונה תת-ימית, בטיפוסו בסולם החברתי הממלכה זו, ובסופו של דבר בהפיכתו חזרה לאדם ושיבתו לספרד.
לסריו איש טורמס זכה להצלחה רבה לא רק בקרב קוראי הספרדית של זמנו, אלא בכל אירופה של תקופתו. שנים ספורות לאחר פרסום המהדורה הראשונה בספרדית, תורגמה היצירה לצרפתית (1560), אנגלית (1576) והולנדית (1579). מאוחר יותר תורגמה היצירה גם לגרמנית (1617) ואיטלקית (1622).
לסריו תורגם לעברית פעמיים. התרגום הראשון, מאת חיים אברבאיה, ראה אור לראשונה בהוצאת ״מחברות לספרות״ בשנת 1951 וזכה להוצאה מחודשת בספריית תרמיל בשנות ה-70. התרגום השני, מאת טל ניצן, ראש אור בהוצאת ״קלאסי כיס״ של עם עובד בשנת 1997.
ססקצ'ואן
ססקצ'ואן (באנגלית: Saskatchewan, ) היא אחת מפרובינציות קנדה. שטחה 651,900 קמ"ר ומתגוררים בה כמיליון תושבים, מרביתם בדרום הפרובינציה.
גאוגרפיה
העיר הגדולה בפרובינציה היא העיר ססקטון, בה מתגוררים 261,000 תושבים (2014). ערים אחרות בפרובינציה:
צורתה של הפרובינציה מלבנית, ובצפונה נמצאות הטריטוריות הצפון-מערביות, במזרחה מניטובה, בדרומה מדינות מונטנה ודקוטה הצפונית שבארצות הברית, ובמערבה אלברטה.
מקור השם
הפרובינציה קרויה על שם נהר ססקצ'ואן. מקור שמו של הנהר הוא בשפת קרי ומשמעו "מים הזורמים מהר".
היסטוריה
האירופאי הראשון שהגיע לססקצ'ואן היה הנרי קלסי בשנת 1690. קלסי סייר לאורך נהר ססקצ'ואן מתוך תקווה לסחור בפרוות עם האינדיאנים. ההתיישבות הראשונה היה מוצב מסחרי של חברת מפרץ הדסון שנוסד בשנת 1774 על ידי סמיואל הירן ונקרא קמברלנד האוס. בשנות ה-50 וה- 60 של המאה ה-19 חקרו את האזור מספר משלחות מדעיות בהנהגתו של ג'ון פאליסר והנרי יול הינד. בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל האזור להתפתח לאחר בניית הרכבת הקנדית הפסיפית. בשל הפיתוח וההתיישבות אילץ הממשל הקנדי את האינדיאנים לעבור לגור בשמורות. שבט המטיס בהנהגתו של לואי ריאל התנגד להחלטה זו במרד הצפון מערבי והם הכריזו על עצמאותם מקנדה ועל הקמת ממשלה עצמאית. ריאל נכנע לאחר חודשים והוצא להורג בעוון בגידה. 55°N 106°W
ססקצ'ואן הפכה לפרובינציה בשנת 1905.
בשנת 2022 התרחשו באזור מספר רציחות של ילידים.
כלכלה
בעבר כלכלת הפרובינציה התבססה בעיקר על חקלאות אולם בשנים האחרונות היא מהווה רק 6.8% מהתל"ג של הפרובינציה (ונכללים בה גם כריתת עצים, דיג וציד. הגידול העיקרי של הפרובינציה הוא דגן, בעיקר חיטה אך גם קנולה, שעורה ושיפון. עיקר הכנסות הפרובינציה מקורים במכרות האשלג, וכן ססקצ'ואן היא אחת הספקיות העולמיות העיקריות של מתכת האורניום.
התוצרת של ססקצ'ואן בשנת 2003 הייתה 32 מיליארד דולרים קנדיים לפי החלוקה הבאה לתחומים:
סחר במקרקעין, ביטוח ובנקאות- 17.1% כרייה ונפט - 13.0% חינוך ורפואה- 11.9% מסחר קמעונאי - 11.7% תחבורה ותקשורת - 9.1% ייצור תעשייתי - 7.7% חקלאות, דיג, ציד וכריתת עצים - 6.8% שירותים עסקיים - 6.5% שירות בסקטור הציבורי - 5.8% בנייה - 5.0% אחר- 5.3%
פוליטיקה
כמו בשאר פרובינציות קנדה, בראשות הפרובינציה עומד מושל (Premier), בית מחוקקים פרובינציאלי, ומשנה למושל (lieutenant-governor).
לאורך כל השנים הייתה ממשלת הפרובינציה בעלת אוריינטציה שמאלית. בשנת 1944, נבחר טומי דאגלס כמושל, והיה למעשה המושל הסוציאליסט הראשון בצפון אמריקה. תחת ממשלתו הונהג בפרובינציה ביטוח בריאות ממלכתי.
FDMA
FDMA FDMA FDMA FDMA
בוהיניה מגוונת
מאפיינים
הפרחים מואבקים על ידי צופיות, שמקורן הארוך מתאים למבנה הצוּפן העמוק של הפרחים.
קרל מולביידה
קרל ברנדן מולבַַַַַיידה (בגרמנית: Karl Brandan Mollweide; 3 בפברואר 1774 - 10 במרץ 1825, לייפציג), מתמטיקאי אסטרונום גרמני.
בוהיניה מגוונת
מאפיינים
הפירות הם תרמילים ארוכים וצרים, בדומה לקטניות רבות אחרות, המכילות זרעים עגולים ושטוחים.
קרל מולביידה
חייו
קרל מולביידה נולד בעיירה כ-15 ק"מ מבראונשווייג של היום. בגיל 14 הוא גילה כישרון למתמטיקה ולאחר סיום בית הספר בשנת 1793 החל ללמוד באוניברסיטה אצל יוהאן פרידריך פף. בסיום הקורס הוא קיבל הצעה ללמד באוניברסיטה זו. אמנם לאחר שלוש שנים מחלקת מתמטיקה נסגרה ומולביידה חזר הביתה.
בוהיניה מגוונת
בישראל
בוהיניה המגוונת, היא עץ שכיח בארץ ישראל, אך כל פרטיו מתורבתים ונשתלו במכוון. לא ידוע על מושבות של פליטי תרבות. העצים נטועים בערי מישור החוף והשרון, כעצי נוי מטילי צל, בשל פריחתם הבולטת על נוף שדרות עירוניות וגנים ציבוריים. מנגד, נשירת עלי הכותרת עם הבשלת התרמילים יכולה להיות פתאומית ולכסות מכוניות חונות, שלטים ודרכים בן יום.
קרל מולביידה
חייו
בשנת 1800 הוא קיבל הצעה למשרת פרופסור למתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת האלה. הוא עבד שם במשך 11 שנים ורוב העבודות החשובות שלו בוצעו בתקופה זו.
עבודה נוספת של מולביידה הייתה קשורה עם טריגונומטריה והוכחת נסוחאות ידועות כ"נוסחאות מולביידה".
בשנת 1811 מולביידה עבר לאוניברסיטת לייפציג קוביל מינוי לפרופסור לאסטרונומיה ומתמטיקה. אוגוסט פרדיננד מוביוס היה בין תלמידיו באוניברסיטה. בנוסף לתפקיד פרופסור מולביידה היה מנהל מצפה כוכבים של המוסד. בשנת 1814 הוא החליט לעבוד לתפקיד של פרופסור לאסטרונומיה ומוביוס ירש אותו בתפקיד פרופסור למתמטיקה.
בשנים 1820–1823 מולביידה היה דיקן פקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה.
ג'יימס ברנן
ג'יימס ברנן, באנגלית: James Brenan (1837 - 7 באוגוסט 1907) היה אמן אירי.
ביוגרפיה
ברנן נולד בשנת 1837 בדבלין. הוא למד בבית הספר של סטרונג, רחוב פיטר ובבית ספר ד"ר סטיורטס ברחוב טמפל. לאחר מכן הוא החל את הכשרתו באמנות בבית הספר לעיצוב של החברה המלכותית של דבלין. הוא נסע ללונדון בגיל ארבע עשרה כדי לעסוק באמנויות דקורטיביות.
קריירה
ברנן היה בין הציירים הפופולריים ביותר של אירלנד במאה התשע-עשרה. הוא נסע ללונדון שם למד אמנויות דקורטיביות אצל אוון ג'ונס ומתיו דיגבי וויאט. בין 1855 עד 1860, ברנן התאמן תחילה בבית הספר להכשרת מורים לאמנות, בית מרלבורו, לונדון. ואחר כך הוא עבר לבית ספר לאמנות בברמינגהם, מאחר שנהנה מבית הספר ברנן חזר לשם גם שנה לאחר מכן. בשנת 1853 זכה במדליית הפרס של המחלקה למדעים ולאמנויות. הוא הפך למנהל בית הספר לאמנות בקורק ב-1860 והחל לעבוד עם האקדמיה המלכותית היברניאן שנה לאחר מכן. ברנן מונה למנהל בית הספר לאמנות של דבלין מטרופוליטן ב-1889. בין אלה שלימדו שם היו הנרי ג'ונס ת'אדאוס וויליאם אורפן. ברנן גם יזם שיעורי עיצוב כדי לפתח ולקדם את תעשיית ייצור התחרה ומלאכות אחרות.
לאחר פרישתו כמנהל, ג'ורג' טינדל פלונקט הצהיר כי ברנן "ייזכר תמיד בזכות ההצלחה הגדולה שהשיג והמקום הגבוה מאוד שהשיג בית הספר תחת ניהלו בין בתי הספר לאמנות של הממלכה המאוחדת".
מורשת
אומרים שהשיעורים של יי צור תחרה וקורסים לעיצוב תחרה שהקים ברנן בבית הספר העירוני לאמנות קרופורד, הובילו למודעות הלאומית לייצור תחרה מ-1886 עד 1914, "ההתמחות הזאת לא הייתה עד לעבודות הקידום של ג'יימס ברנן בקורק ודבלין של עיצוב תחרה, שהפך לענף משמעותי". קידומו המתמשך הייתה הסיבה לכך ש"המלאכות החדשות התפתחו בדבלין בשנים הראשונות של המאה העשרים".
בשנת 2009 הציור "תפילת שחרית, פנים קוטג', מחוז קורק, 1901" שלו נמכר ב-9,500 ליש״ט.
מילים שלא אמרת
מילים שלא אמרת הוא אלבומו העשירי של ליאור נרקיס, שיצא לחנויות בשנת 2006, והוא משלב מוזיקת פופ עם מוזיקה ים תיכונית ומוזיקה טורקית. האלבום לא הצליח כמו קודמיו. נרקיס הלחין שניים משירי האלבום - "וזה הזמן" ו"רק את יודעת". חלק מהשירים הם תוצר של שיתוף פעולה בין נרקיס ליוצרים ישראלים אחרים.
דיוויזיית האבטחה ה-221 (ורמאכט)
דיוויזיית האבטחה ה-221 (בגרמנית: 221. Sicherungs-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של יוהאן פלוגבייל. במהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מקבוצת ארמיות C. ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-221. במהלך מבצע ברברוסה כבשה הדיוויזיה את העיר ביאליסטוק, ולאחר מכן ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, ואף העלו באש את בית הכנסת יחד עם 700 יהודים שנאספו לתוכו ונשרפו חיים. בשנים שלאחר מכן הייתה מופקדת הדיוויזיה על אבטחת אזורי העורף בבלארוסיה, וחיילי הדיוויזיה היו מעורבים בפשעי מלחמה רבים נגד יהודים ופרטיזנים. במהלך מבצע בגרטיון הותקפה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות מרכז, וב-28 ביולי 1944 פורקה הדיוויזיה.
Cinnamon Girl
Cinnamon Girl (בעברית: ילדת קינמון) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, . השיר יצא לאור ב-30 באוגוסט 2019, ביחד עם שאר שירי האלבום.
רקע וכתיבה
השיר בדומה ל-"Norman Fucking Rockwell", "The Greatest" ו-"Fuck It, I Love You", נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ג'ק אנטונוף והופק על ידם גם כן. השיר זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה. במגזין Time, סקרו את השיר בחיוב, וכך גם בגרדיאן.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי ב-29 באוגוסט 2019, יום לפני צאתו של השיר ביחד עם שאר שירי האלבום. נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-7 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהנצפים ביותר באלבום.
קליפ המילים של השיר הועלה ליוטיוב ב-30 באוגוסט 2019, תוך שהצליח לצבור למעלה ממיליון צפיות.
כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (בגרמנית: Christian August II von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg; 19 ביולי 1798 - 11 במרץ 1869) היה סבה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-19 ביולי 1798 בקופנהגן, לפרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וללואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה.
בשנת 1814 מת אביו פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, וכריסטיאן אוגוסט ירש את תאריו ונחלותיו. ב-18 בספטמבר 1820 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם לואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
משפחתו של כריסטיאן אוגוסט הייתה מיוחסת למשפחת המלוכה הדנית, אולם הדנים העדיפו את כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בתור היורש הנבחר לכתר המלוכה. מאידך, בשלזוויג-הולשטיין הגרמנית הוכרה תביעתו של פרידריך, משום שנהג בהם החוק הסאלי. בשנת 1848 פרצה מלחמת שלזוויג הראשונה, שבה קיבל כריסטיאן אוגוסט תמיכה מפרוסיה וממדינות הקונפדרציה הגרמנית, אולם בשנת 1851 חתמה פרוסיה על הסכם שלום עם דנמרק, ומיד לאחר מכן כבשו הדנים את הדוכסויות.
ב-8 במאי 1852 נחתם חוזה לונדון, שעל פיו נבחר כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג להיות היורש בכוח לכתר לאחר פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ובנוסף נקבע פיצוי כספי לכריסטיאן אוגוסט, בתמורה לויתור על תביעותיו לשליטה בדוכסויות. אולם, בנו פרידריך והלאומנים הגרמנים טענו שהוא לא היה יכול לוותר על טענתו לדוכסויות, ופרידריך הפך לסמל תנועת העצמאות הלאומית הגרמנית בשלזוויג-הולשטיין.
בנובמבר 1863 מת פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ובנו פרידריך תבע את השלטון בדוכסויות שלזוויג-הולשטיין. טענתו של פרידריך התבססה על החוק הסאלי, אולם הדנים דחו אותה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק חתם תחת לחץ על חוקה, שהשאירה את שלזוויג תחת שלטון דני.
אוטו פון ביסמרק השתמש בסיבוך הפוליטי שנוצר, ופתח במלחמה יחד עם האימפריה האוסטרית, על מנת לכבוש את שלזוויג-הולשטיין. עד מהרה נכבשו הדוכסויות מידי הדנים, ופרידריך התקבל בתשואות בכניסתו לקיל. בהסכם וינה (אוקטובר 1864), סופחו הדוכסויות לפרוסיה ולאוסטריה, ופרוסיה אשר לא נטתה לאפשר את הקמתה של מדינה גרמנית חדשה, הטילה על פרידריך תנאים שלא אפשרו לו לקבל את השלטון בדוכסות. עד מהרה התגלע סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה, ובשנת 1866 פרצה מלחמת אוסטריה–פרוסיה שהסתיימה בניצחון פרוסי, ובשלום פראג, אשר סיים את המלחמה, סופחו הדוכסויות לממלכת פרוסיה.
ב-11 במרץ 1869 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את תאריו.
משפחתו
ב-18 בספטמבר 1820 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם לואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
קוקברה כחולת-זנב
קוקברה כחולת-זנב (שם מדעי: Dacelo leachii) הוא מין של שלדג, שאנדמי לצפון אוסטרליה ולדרום גינאה החדשה.
אורכה של הקוקברה הוא כ-38 עד 42 ס"מ, ומשקלה הוא כ-260 עד 330 גרם. ראשה ובטנה של הקוקברה מפוספסים בשחור, עיניה לבנות וכנפיה חומות עם פס כחול. הזכר והנקבה נבדלים בגודלם ובצבע הזנב - כחול אצל הזכר וחום מפוספס בשחור אצל הנקבה. לקוקברות צעירות יש יותר פסים חומים על גופן, ועיניהן חומות.
הקוקברה כחולת-הזנב ניזונה בעיקר מבעלי חיים שחיים את חייהם קרוב לקרקע; בעונה הרטובה, הקוקברה ניזונה בעיקר מחרקים, לטאות וצפרדעים, בעוד בשאר עונות השנה היא ניזונה מפרוקי-רגליים, דגים, תולעי אדמה, עופות קטנים ומכרסמים. הקוקברה צדה את מזונה על ידי צלילה, במקור פעור, אל המקום שבו הטרף נמצא בקרקע. הטרף שהיא תפסה מוכה בענף ולאחר מכן נבלע בשלמותו; לעיתים קרובות ניתן למצוא ליד קינים של קוקברות פריטי מזון לא מעוכלים שהוקאו. מקורה של הקוקברה כולל חריץ מיוחד (בקצה הלסת העליונה) שמקל עליה לתפוס את הטרף שלה.
עונת הרבייה של הקוקברות כחולות-הזנב מתרחשת לקראת סוף האביב (מספטמבר עד דצמבר). הקוקברות כחולות-הזנב מקננות בשיתופיות, בעוד קבוצה מורכבת מזוג ראשי ומכמה קוקברות אחרות, שמסייעות בגידול הגוזלים. הקן מוקם בחור בעץ, לעיתים קרובות בגובה של כ-25 מטרים מעל הקרקע. הנקבה מטילה 3-4 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 26 ימים. הגוזלים נולדים עיוורים וערומים, ויוצאים מהביצה בעזרת שימוש בשן בקיעה. נוצותיהם של הגוזלים מתחילות לגדול לאחר 7 ימים, ועיניהם נפקחות לאחר 10 ימים. הגוזלים פורחים מהקן לאחר 36 ימים. הוריהם של הפרחונים ימשיכו להאכיל אותם במשך 6-10 שבועות נוספים.
הפיצוץ במסגד בפשאוור (2023)
ב-30 בינואר 2023, בסביבות השעה 13:30 (שעון מקומי), התרחש פיגוע התאבדות בתוך מסגד בעיר פשאוור שבמחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה, פקיסטן. המתאבד פוצץ את המטען שהיה על גופו במהלך סלאת א-זוהר, השנייה מבין חמש התפילות היומיות, שמתפללים בצהריים. בפיצוץ נהרגו לפחות 100 בני אדם ונפצעו יותר מ-220 בני אדם, כולל שבעה במצב אנוש. ארגון "המדינה האסלאמית" (דאעש) קיבל עליו את אחריות.
הפיגוע
הפיגוע בוצע במסגד הממוקם בתוך מתחם מאובטח ברמה גבוהה, הכולל את מפקדת המשטרה המחוזית והמחלקה ללוחמה בטרור. המחבל המתאבד עבר מספר מחסומים מאוישים על ידי שוטרי המשטרה המקומית מבלי להתגלות. בין 300 ל-400 אנשי משטרה נכחו באותו זמן במסגד לתפילת הזוהר שלהם.
המתאבד
זהות המחבל המתאבד אינה ידועה. הרשויות אמרו כי הן לא יודעות כיצד המחבל הצליח להיכנס לאזור המבוצר, שבו פרוסים מחסומים המאוישים על ידי שוטרים וחיילים. שני אנשי טליבן בדרג נמוך מקבוצת טהריק-א-טליבאן פקיסטן (TTP) לקחו אחריות לפיגוע מטעם ה-TTP ואמרו שמדובר בנקמה על חיסולו של עומר חאליד חוראסאני. לאחר מכן, הכחישה הקבוצה, באמצעות הדוברת שלה, את מעורבותה בפיגוע.
פנימי
מספר מפורסמים פקיסטניים גינו את ההתאבדות. בעקבות הפיגוע הקטלני, מחוזות ברחבי המדינה העלו את רמת הכוונות שלהם. כוחות הביטחון נפרסו בכוחות מתוגברים והציבו מחסומים, כשבבירה אסלאמאבאד התמקמו צלפים על גגות מבנים ובנקודות הכניסה עליה.
בינלאומי
המתקפה גררה גינוי מחוץ לפקיסטן, בהודו, קנדה, ארצות הברית, ערב הסעודית והאיחוד האירופי.
סביבון רגל
סביבון רגל הוא סביבון שייחודו העיקרי הוא בכך שהוא מופעל באמצעות כף הרגל. לסביבונים מבנה מוארך וחלול המזכיר בצורתו פעמון, והפעלתם נעשית על ידי דריכה חזקה ומהירה על הקצה הרחב שלהם. ייחוד נוסף של סביבונים אלו קשור לעובדה שניתן לשמר את התנועה הסיבובית שלהם לפרקי זמן ארוכים על ידי בעיטה סיבובית בטכניקה מיוחדת. תכונה זו מאפשרת לפתח בעזרתם משחק הדומה מאוד באופיו למשחק כדורגל. המשחק פותח על ידי ממציא המשחקים דוד הירש, ויצא לאור לראשונה בשנת 1989.
מבנה
ערכת המשחק כוללת שלושה סביבונים חלולים בגדלים שונים. הקצה הרחב של הסביבונים פתוח, וניתן לצרור אותם זה בתוך זה (בדומה לבובות "בבושקה"). ממדיהם הפיזיים של סביבוני הרגל גדולים יחסית לאלו של רוב הסביבונים. גובהה של ערכת המשחק הוא כ-20 ס"מ, וקוטרה כ-10 ס"מ. הסביבונים עשויים מפוליפרופילן, שהוא חומר פלסטי גמיש וחזק המסוגל לעמוד בעומסים הגדולים המופעלים עליהם בעת הפעלתם.
הפעלה ראשונית
בשונה מסביבונים אחרים, שהפעלתם נעשית ממצב התחלתי שבו ציר הסימטריה שלהם ניצב למשטח, סביבוני-רגל מופעלים ממצב התחלתי שבו ציר הסימטריה כמעט מקביל למשטח. מניחים את הסביבון על צדו על הקרקע, ומניחים את אצבעות כף הרגל על קצהו הרחב. במצב זה, נעזרים במשקל הגוף על מנת להפעיל לחץ על הסביבון, ומושכים את הרגל בתנועה מהירה וחזקה בכיוון למטה ולאחור. פעולה זו מקנה לסביבון תנועה סיבובית וכן גורמת, בו בזמן, לשיגורו בתנועה קשתית קדימה תוך שהוא משנה את כיוון ציר הסיבוב שלו במרחב. עם נחיתתו על הקרקע מתייצב הסביבון בתנועה סיבובית כשציר הסיבוב מאונך לקרקע. המרחק אותו עובר הסביבון בשלב ההפעלה הראשונית יכול לנוע בין סנטימטרים ספורים למספר מטרים. ניתן להפעיל את הסביבונים בנפרד, וניתן להפעיל שניים, ואף שלושה סביבונים, בעת ובעונה אחת. הפעלה בו זמנית של מספר סביבונים נעשית על ידי צרירתם זה בתוך זה, והפעלתם באופן דומה לאופן בו מפעילים סביבון יחיד. קיימת גם אפשרות להפעיל עד שישה סביבונים על ידי שימוש בשתי ערכות מלאות אותן מפעילים בניתור תוך שימוש בשתי הרגליים.
הפעלת המשך
לאחר שמושג הסיבוב הראשוני ניתן לשמר את התנועה הסיבובית של הסביבון לפרקי זמן נוספים על ידי שבועטים בהם שוב ושוב בעיטות סיבוביות בכיוון הסיבוב שלהם. בעיטה סיבובית היא בעיטה שאינה פוגעת בסביבון במרכז הכובד שלו אלא בהיקפו. מעבר לשימור התנועה הסיבובית, ניתן באמצעות טכניקה זו לגרום להעפת הסביבון למרחק של עשרות מטרים. עובדה זו מאפשרת לפתח עם הסביבונים משחק הדומה באופיו למשחק כדורגל.
פעילות עם לוח הרמה
אביזר נוסף המצורף בדרך כלל לערכת המשחק הוא לוח דק שגודלו 30X40 ס"מ לערך. את הלוח אוחזים ביד אחת, ובעזרתו ניתן להרים את הסביבונים מהקרקע בעודם מסתובבים ולפתח משחק מסירות בדומה למשחק מטקות. בנוסף, ניתן לבצע, בעזרת הלוח, סדרה של תעלולי זריזות וקואורדינציה בדומה לתעלולי ג'אגלינג למיניהם.
הסבר פיזיקלי
הדריכה על קצהו של הסביבון מקנה לו תנועה סיבובית מהירה סביב ציר הסימטריה שלו. יחד עם זאת, כיוון שהדריכה מתבצעת בחלק הסביבון המרוחק ממרכז הכובד שלו, נגרמת לסביבון תנועה סיבובית נוספת סביב ציר המאונך לציר הסימטריה. שתי תנועות סיבוביות אלו יוצרות תנועה סיבובית שקולה סביב ציר שאינו מקביל לאף אחד מהצירים הראשיים של הסביבון. כאשר וקטור התנע הזוויתי של גוף איננו מקביל לאחד משלושת ציריו הראשיים אזי הגוף יבצע תנועה הקרויה פרצסיה חופשית. תנועה זו גורמת לשינוי המגמה של ציר הסימטריה של הסביבון במרחב, ומביאה אותו ממצב שבו הציר כמעט מקביל לקרקע למצב שבו הוא ניצב לה.
היסטוריה
המשחק הומצא ופותח על ידי ממציא המשחקים והצעצועים הישראלי, דוד הירש. פיתוח המשחק החל בשנת 1981 ונמשך שנים רבות. המשחק יצא לאור לראשונה בברזיל בשנת 1989 על ידי חברת Estrela. ההמצאה הוכרה כפטנט בישראל, בארצות הברית (פטנט מס' us5122089), ובארצות נוספות. בישראל משמש המשחק להפעלות המוניות בעיקר בתקופת חג החנוכה.
סימקה ארונד ספורט
סימקה ארונד ספורט (בצרפתית: Simca Aronde) מכונית ספורט שיוצרה על ידי חברת סימקה הצרפתית בין השנים 1950–1962.
אקסוגמיה
אֶקְסוֹגַמְיָה ("נישואי חוץ") הוא מושג המתייחס לנישואין של הפרט לבן זוג אשר אינו נמנה או משתייך לאותה קבוצה של האחר. השוני בין הקבוצות השונות, מתבסס במהותו על הבדלי דת ותרבות. מונח זה מנוגד במשמעותו למונח האנדוגמיה, אשר מתאר נישואין בין בני זוג מחברה זהה. מנהג זה תומך בנישואין מעורבים, בו בני הזוג אינם מגיעים מאותה תרבות או דת. התפיסה החברתית לגבי מנהג זה חלוקה בדעתה, הסיבה היא קבלת דפוסים חברתיים שלא פעם מתנגשים עם דרכנו והשקפת עולמנו. מנהג זה מקובל בעיקר במדינות המערב אך הוא מצוי במידות שונות כמעט בכל העולם. ניתן לראות כי שינויים חברתיים נרחבים התרחשו בעולם בעקבות תופעה זו, ישנם זוגות בנישואי תערובת הטוענים כי החברה שחלוקה בדעתה למנהג זה, צריכה לשנות את תפיסותיה ולקבל "פה אחד" את השינויים החברתיים שמתחוללים.
אקסוגמיה ערכית – בניגוד לגישת "נישואי פנים" היא גישה כי אנשים שונים יעדיפו את בני זוגם לנישואין מרקע חברתי שונה. על פי ראייה זו קיימות בעולם חברות שונות, ממעמדות שונים, ולכן ההעדפה האנושית במדרג החברתי היא להכיר אדם אשר בא ממעמד אחר, גבוה יותר. מכאן שלאנשים מסוימים בחברות שונות תהיה העדפה נוקבת לגבי בחירת בני זוגם לנישואין מחברה אחרת, שמעמדה החברתי שונה.
רצועת קומיקס
רצועת קומיקס היא רצף של ציורים המספר סיפור.
רוב רצועות הקומיקס נכתבות ומצוירות על ידי אמני קומיקס או קריקטוריסטים, ורבות מן הרצועות הללו מפורסמות על בסיס קבוע (בדרך כלל על בסיס יומי או שבועי) בעיתונים, במגזינים ובאתרי אינטרנט.
פעמים רבות רצועות קומיקס המתפרסמות לאורך זמן מלוקטות ונערכות לספר או לסדרת ספרים.
היסטוריה והתפתחות
העברת סיפורים באמצעות רצף של תמונות קיים לפחות מאז תקופת מצרים העתיקה. קיימות גם דוגמאות לכך מתקופת ימי הביניים אשר במהלכה הועברו סיפורים באמצעות טקסטיל (ראו שטיח באייה). שימוש בדפוס לצורך העברת סיפורים החל באנגליה במהלך המאה ה-18 ובגרמניה במהלך המאה ה-19.
רצועות הקומיקס האמריקניות פיתחו את הפורמט במהלך המאה ה-20. הם היו הראשונים אשר החלו להשתמש בבלוני טקסט ובסמלים טיפוגרפיים מיוחדים לשם ייצוג של קללות. ספרי הקומיקס הראשונים היו אוספים של רצועות קומיקס אשר הודפסו במקור בעיתונים.
כפי שהשם מרמז, קטעי הקומיקס הם פעמים רבות קומיים. אף על פי כן, בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 החלו לצאת רצועות קומיקס אשר כללו סיפורי הרפתקאות כגון "באק רוג'רס", "טרזן", "פלאש גורדון" ו"הרפתקאותיו של טינטין" אשר היו רצועות הקומיקס הראשונות בז'אנר זה.
מארק איווניר
מארק איווניר (נולד ב-6 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי, בעל קריירה בינלאומית.
ביוגרפיה
איווניר נולד בצ'רנוביץ שבברית המועצות (כיום באוקראינה). עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1972 והתגורר בשכונת פרדס כץ שבבני ברק. לאחר שירותו בצה"ל, למד איווניר ליצנות ועבד ב-"Cirque Pauwels" בפריז. למד משחק בבית הספר ניסן נתיב.
קריירה
אחר כך שיחק בקאמרי ובאופרה הישראלית. לאחר מכן הצטרף לתיאטרון גשר, שם שיחק במשך כמעט עשור. בתקופה זו גילם את דורון, המורה למשחק, בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן". ב-1989 השתתף בסרטו של עמוס גיתאי, "ברלין ירושלים".
לאחר שאשתו קיבלה הצעת עבודה בלוס אנג'לס, המשפחה היגרה לארצות הברית בשלהי שנות ה-80. שם החלה קריירת המשחק הבינלאומית שלו. תפקידו הראשון היה בסרט "נשר הברזל 2". הוא השתתף בתפקיד הקאפו מרסל גולדברג בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר".
כמו כן הופיע בתפקידים קטנים בסרטים כגון "שומר המדינה" של רוברט דה נירו, "טרמינל" של ספילברג וב"אלוף ללא עוררין 2" ובתפקידי אורח בסדרות האמריקאיות "CSI", "המגן", "בית הבובות", "24", "מונק", "זהות בדויה", "ג'אג", "ווקר", "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור", "פרינג'", "היחידה", "סוכן מחוק", ניקיטה", ״המנטליסט״, "רופא להשכיר", "הוואי חמש-אפס (2010)" ו-"TOUCH", "הרשימה השחורה", "הומלנד" ו"S.W.A.T".
איווניר שיחק בסדרה "עניין של זמן" וב-1998–1999, בסדרת ההמשך "20 פלוס" באותו התפקיד. הוא הופיע בשנת 2003 בסדרת הטלוויזיה "פרנקו וספקטור", דרמת עורכי דין בהפקת קשת. בשנת 2007 שיחק בסרט האקשן "מבוקש" בכיכובו של ריצ'רד גיר ואת סמל קאמרוב במשחק הווידאו Call of Duty 4. בשנת 2009 גילם את נח, הדמות הראשית בסדרת הדרמה "תיבת נח" ואת סמל קאמרוב במשחק הווידאו Call of Duty 6.
איווניר השתתף בסדרת סרטי אמנות הלחימה המשולבת Undisputed בתפקיד גאגא: בסרט "אלוף ללא עוררין 2" (Undisputed II: Last Man Standing, 2006) ובסרט "אלוף ללא עוררין 3" (Undisputed III: Redemption, 2010).
בשנת 2010 כיכב איווניר כדמות המרכזית בסרטו של ערן ריקליס "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" והיה מועמד לפרס אופיר על משחקו בסרט.
בשנת 2011 גילם שוב את סמל קאמרוב במשחק הווידאו Call of Duty 8.
בשנת 2012 שיחק בסרטו של ירון זילברמן "כלים שלובים", לצידם של פיליפ סימור הופמן, כריסטופר ווקן וקתרין קינר. כמו כן שיחק איווניר בשנה זו בדרמת הריגול "תא גורדין" בתפקיד יאשה לונדין לצדם של רן דנקר, הלנה ירלובה, סלבה ביברגל, מוני מושונוב ונטע ריסקין.
בשנת 2013 שיחק בסדרה "להיות איתה" שיצר אסי עזר לקשת, לצד רותם סלע ואביב אלוש.
בשנת 2014 שיחק בפרק בסדרה "הרשימה השחורה". כמו כן דיבב את הדמות סת רות' במשחק הווידאו "Wolfenstein: The New Order".
בשנת 2017 שיחק בעונה ה-2 של הסדרה "שטח מת" בפרק 11 כשהוא מגלם טרוריסט מבוקש. כן שיחק בסרט הגרמני "להתראות גרמניה" בבימויו של סם גרברסקי. בנוסף, שיחק בפרקים ה-8 וה-9 של סדרת הטלוויזיה "המושיעים" בתור שר ההגנה הרוסי.
בשנת 2018 גילם את דמותו של הרמטכ"ל מרדכי גור בסרט הקולנוע "שבעה ימים באנטבה", המבוסס על אירועי מבצע אנטבה. בהמשך אותה שנה הופיע בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "בארי" של רשת HBO, וכן גילם את ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה בפרק 9 של הסדרה "אימה אמריקאית: אפוקליפסה" ששודרה ברשת FX.
בשנת 2019 שיחק בסרטו של פאבל לונגין "עשו", עיבוד קולנועי לספרו של מאיר שלו באותו השם. באותה השנה שיחק לצד כריס אוונס במותחן הריגול "אתר הצלילה בים האדום" שביים וכתב גידי רף, אודות מבצע נמל בית.
בשנת 2020 שיחק בסרטה של מירנדה ג'ולי "קג'יליונר". לוהק גם לאחד התפקידים הראשיים לצדה של הילרי סוונק בסדרת המדע הבדיוני של נטפליקס "הרחק" בתור מישה פופוב, קוסמונאוט רוסי ותיק מטעם רוסקוסמוס שהוא גם המהנדס של מעבורת החלל. שיחק גם בסדרת הטלוויזיה "האפיפיור החדש" בכיכובו של ג'וד לאו שביים פאולו סורנטינו עבור הערוצים HBO (ארצות הברית), Canal+ (צרפת), Sky Atlantic (איטליה). איווניר גילם את באוור, שגריר ארצות הברית לכס הקדוש. בסוף שנה זו גילם את אלכסיי בסדרת הטלוויזיה הספרדית "נזדרוביה" של רשת הטלוויזיה " בכיכובו של כוכב הקולנוע הספרדי הוגו סילבה.
בשנת 2023, שיחק לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור "מלך עלה".
חיים אישיים
איווניר נשוי למאיה רז, שדרנית בגלי צה"ל, אחותה למחצה של השחקנית רומי אבולעפיה, בתם של העיתונאי מנשה רז והשדרנית והשחקנית רינת אבולעפיה. אב לשתי בנות ומתגורר בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
קושניר
קושניר (באוקראינית: Кушнір) הוא שם משפחה שמקורו באוקראינית ומשמעותו פרוון.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מייקל ספנס
מייקל ספנס (באנגלית: Michael Spence; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא כלכלן אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2001 ואבי תאוריית האיתות בשוק העבודה.
קריירה
הסיבה לכך היא שלעובדים מוכשרים קל יותר לרכוש השכלה, והעלות לכך מבחינתם נמוכה יותר. המודל מייחס פחות חשיבות להשכלה עצמה או לתוכן הנלמד, וקובע כי להשכלה כשלעצמה עשוי להיות ערך נמוך עד אפסי עבור המעסיק (העובד למעשה רוכש מיומנות תוך כדי עבודתו) וערכה העיקרי עבורו הוא האיתות שהוא מקבל על המועמד ויכולותיו.
ספנס הוא בוגר אוניברסיטת פרינסטון, ולימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה למד מתמטיקה במסגרת מלגת רודז היוקרתית. את הדוקטורט קיבל באוניברסיטת הרווארד, בה כיהן גם כמרצה. בין מוריו היו קנת' ארו ותומאס שלינג. הוא כיהן כדיקן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
בולען
בולען (באנגלית: Sinkhole או doline) הוא שקע הנפער באופן פתאומי בקרקע. בולענים נפוצים בין היתר בסביבה קרסטית בה הם נוצרים בתהליך איטי מהתמוססות שכבות של גיר כמו גם באזורי חוף ים כתוצאה מהמסה של שכבת מלח מתחת לפני הקרקע, תהליך מהיר יותר מהמסת שכבת גיר.
בישראל נוצרים בולענים בסביבת ים המלח כתוצאה מירידת מפלס ים המלח, שהיא מעשה ידי אדם (הסבר בהמשך). ירידת המפלס גורמת לזרימת מי תהום מתוקים לאזור, ואלה ממיסים את שכבת המלח התת-קרקעית.
לעיתים נוצרים בולענים עקב השפלת מי תהום שגורמת לשקיעת הקרקע.
בולענים באזור ים המלח
בולענים נפוצים, בין השאר, בסביבות ים המלח, בחלק הצפוני של האגם. הבולענים מהווים סכנה בשל הפתאומיות בה הם נפערים ובשל גודלם. עומקו של הבולען הגדול ביותר שנמדד עד כה מגיע ל-26 מטר. עד היום דווח על ארבעה מקרי נפילה לבולענים. מספרם של הבולענים נכון לאמצע שנת 2018, עמד על יותר מ-6,000, ומספרם גדל לעיתים בקצב של כמה מאות בשנה.
הבולענים הם תופעה המוכרת עוד משנות השבעים של המאה ה-20. הסיבה להיווצרותם היא ירידת מפלס ים המלח, שמקורה בעיקר בהפחתת הזרימה בנהר הירדן. הסיבה העיקרית להפחתת הזרימה בירדן קשורה בסגירת סכר דגניה ובניית סכרים על רוב הנחלים הנשפכים לנהר הירדן ממזרח. סיבה נוספת לירידה במפלס מקורה בפעילות מפעלי האשלג של ישראל וירדן. בתהליך הפקת האשלג נשאבים מי האגן הצפוני של ים המלח ומועברים אל ברכות האידוי באגן הדרומי. פיזור מי הים בשטחי ברכות האידוי מגדיל את ההתאיידות מאגן ים המלח.
על פי מחקר שביצע פרופסור שלמה שובאל מהאוניברסיטה הפתוחה תהליך יצירת הבולען מתחיל במי תהום מתוקים הזורמים לכיוון ים המלח בעקבות ירידת מפלס מי ים המלח. המים ממיסים את שכבת המלח התת-קרקעית שנוצרה עם נסיגת ים המלח בעבר וכוסתה במשקעים של חרסיות וקונגלומרטים. שכבת החרסית באזור ים המלח מכונה תצורת צאלים, כאשר החרסיות מכילות בעיקר מינרלים מקבוצת הסמקטיט המתאפיינים בכושר ספיחת מים, והבוץ שנוצר עקב כך הוא אלסטי. לכן שכבת החרסית המצויה מעל שכבת המלח ומתחת למפלס מי התהום היא בוצית וגמישה מאוד. כאשר מי התהום ממיסים את שכבת המלח זורמת החרסית הבוצית הגמישה אל החלל שנוצר מתחתיה וכך נוצר חלל מעל לשכבת החרסית הבוצית. מעל לחרסית הבוצית מצויה שכבת חרסית יבשה שחלקיקיה דבוקים בחוזקה זה לזה ולכן שכבה זו נשארת שלמה מעל החלל שנפער מתחתיה. עם הזמן נוצרים בשכבה יבשה זו סדקי קריסה ההולכים ומתרחבים וגם מתרבים, ובסופו של דבר היא מתמוטטת אל תוך שכבת החרסית הבוצית שמתחתיה. תופעה דומה מתרחשת כאשר על פני הקרקע מצויה שכבת קונגלומרט, שגם היא נשארת תלויה מעל לחלל שנוצר מתחתיה עד שמשקלה העצמי מושך אותה מטה או שמשקל נוסף, רכב או בני אדם, גורם להתמוטטותה. מאחר שמתחת לכל צדו הישראלי של האגם ישנה שכבת מלח, סכנת הבולענים מורגשת בעיקר שם. בצד הירדני ישנה שכבת מלח רק באזור המפעלים, ולכן ישנם רק כחמישה בולענים בשטח ירדן.
הבולענים מסכנים בעיקר את העוברים בכביש העובר לאורך ים המלח (כביש 90), בקיבוץ עין גדי ובמלונות שנמצאים בחלק הדרומי של האגם. עקב כך נסלל כביש חדש בשנים האחרונות באזור נחל דוד, העוקף את האזור המסוכן לבולענים.