cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'נרל מנג'ר
הגדרת התפקיד המדויקת של ג'נרל מנג'ר יכולה להשתנות ממועדון למועדון. לעיתים מוגדר במועדון תפקיד של נשיא הכדורסל של המועדון. לדוגמה רד אאורבך כיהן בתפקיד נשיא הכדורסל של בוסטון סלטיקס בשנות ה-80 של המאה ה-20, והג'נרל מנג'ר יאן וולק דיווח לו על החלטות מקצועיות בקבוצה. בקבוצות אחרות עשוי הג'נרל מנג'ר להפקיד בידי המאמן הראשי את כל ההחלטות הקשורות בסגל הקבוצה ולהתמקד בהחלטות הקשורות למדיניות לטווח רחוק של הקבוצה.
ג'נרל מנג'ר מפורסמים ב-NBA הם דריל מורי ביוסטון רוקטס, דני איינג' בבוסטון סלטיקס, פט ריילי במיאמי היט ועוד.
WikiScanner
WikiScanner היה מסד נתונים ציבורי שפעל בין 2007 ל-2016, והכיל קישורים למיליוני עריכות אנונימיות בוויקיפדיה לארגונים אשר מהם בוצעו לכאורה העריכות, על ידי הצלבה של מידע על העריכות עם נתונים על טווח כתובות ה-IP של הארגונים המחזיקים בכתובות ה-IP הללו. האתר נוצר על ידי וירג'יל גריפית', חוקר אורח במכון סנטה פה שבניו מקסיקו.
בחלק השאלות הנפוצות של האתר, הצהיר גריפית שהוא מאמין שהאתר יכול לסייע להפוך את ויקיפדיה לאמינה יותר בנושאים שנויים במחלוקת. הוא גם ציין שמעולם לא הועסק על ידי קרן ויקימדיה, וטען כי עבודתו ב-WikiScanner הייתה "100% לא מסחרית". ב-21 בדצמבר 2012 פרסמה קבוצת מחקר של Fondazione Bruno Kessler גרסת קוד פתוח של WikiScanner בשם WikiWatchdog.
באמצעות WikiScanner התברר כי דברי ביקורת ומידע שלילי אודות גופי ממשל וארגונים שונים נמחק לעיתים קרובות מערכי ויקיפדיה, ושהשינויים הללו בוצעו מהמחשבים של גופי הממשל (בין היתר על ידי הממשל האמריקני, האוסטרלי, וכו') וארגונים שונים (מיקרוסופט, אפל, פפסי, וכו').
ב-4 באוקטובר 2016 סגר גריפית את האתר, משום שלטענתו עלות אירוח האתר הייתה יקרה מדי עבורו.
אדמונד (אוקלהומה)
אדמונד (באנגלית: Edmond) היא עיר במחוז אוקלהומה במדינת אוקלהומה בארצות הברית. העיר היא חלק מהמטרופולין של אוקלהומה סיטי, בירת אוקלהומה. בעיר מתגוררים 81,405 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
ב-1889 האזור נפתח להתיישבות. בקרבת התחנה הוקמה עיירה ואנשיה אימצו את שם התחנה.
חינוך
בעיר נמצאת אוניברסיטת מרכז אוקלהומה. כמו כן, בקרבת העיר אך בתוך שטחי אוקלהומה סיטי שוכנת האוניברסיטה הנוצרית של אוקלהומה.
תחבורה
העיר נמצאת במסלול כביש בין-מדינתי 35, המקשר בין המדינות טקסס ומינסוטה.
ג'ון ר. לאונטי
ג'ון רוברט לאונטי (באנגלית: John Robert Leonetti; נולד ב-4 ביולי 1956) הוא צלם, ובמאי קולנוע אמריקאי. הוא ידוע בזכות עבודתו המשותפת עם הבמאי ג'יימס ואן, איתו שימש כצלם בחמישה סרטים שזכו להצלחה בינלאומית. הוא אחיו הצעיר של הצלם מת'יו פ. לאונטי, שהיה הצלם של סרטו הראשון של ג'ון כבמאי, "מורטל קומבט 2".
בנוסף לכך, היה ג'ון ר. לאונטי לצלם הסרט "לזמן את הרוע" ולבמאי הסרט "אנאבל", מזיכיון המצליח בהיסטוריה, היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
קריירה
לאונטי החל את הקריירה שלו כנער שעבד בעסקי ציוד קולנועי של משפחתו. העסק הוקם על ידי אביו פרנק לאונטי, שהיה ידוע בעקבות השתתפות טכנית בסרטים כמו "הקוסם מארץ עוץ" ו"סינג'ין בגשם". לאונטי צילם סרטים כמו "משחק ילדים 3", "המסכה" ו"מורטלב קומבט". הוא החל את הקריירה שלו כבמאי עם "מורטל קומבט 2".
בהמשך, היה לבמאי הסרטים "אפקט הפרפר 2", "אנאבל" ו-"7 משאלות", שהפכו לסרטי אימה שוברי קופות.
הטיול הפנימי
הטיול הפנימי הוא סרט תיעודי, הפקה משותפת ישראלית-פלסטינית משנת 2001 בבימויו של רענן אלכסנדרוביץ'.
הסרט כולל רשמי ביקור של קבוצת פלסטינים בישראל, ומסופר מנקודת מבטם. הסרט הוצג במספר פסטיבלי קולנוע בעולם, וזכה בפרס השני ובציון לשבח בפסטיבל הקולנוע דוקאביב.
אלכסנדרוביץ' רואה בסרט, אותו תיאר כטיול ש, את הישגו הקולנועי הגדול ביותר, כסרט ששינה את חייו אבל גם את גישתו לעשייה הקולנועית:.
ביקורת
יצחק לאור אמר על הסרט:
דליה קרפל שאלה את אלכסנדרוביץ': על כך השיב אלכסנדרוביץ':  עוד הסביר כי כדי להימנע ממצב שבו הדובר הפלסטיני ניצב מול מצלמה ישראלית ומרגיש צורך "לדבר בשם האומה", המצלמות הועמדו מאחרי גבם של הדוברים במטרה לאפשר שיחה אותנטית ככל הניתן גם בנוכחות מצלמות. סצינות שונות בסרט, כמו זו בה הישיש יחיא חוזר לכפר ענאבה ומאתר, על בסיס זיכרון ילדות, את בית הקברות של הכפר ובו קבר אביו, היו ספונטניות לחלוטין.
השפעות
בסרט הקצר "טייק 3" משנת 2015, שביימה איילת בכר, היא עוסקת בדמותו של אבו מוחמד יחיא, שהופיע קודם לכן גם בסרט של רם לוי משנת 1969.
כריסטיאן, נסיך דנמרק
כריסטיאן, נסיך דנמרק (שם מלא: כריסטיאן, נסיך דנמרק, רוזן מונפזאט; בדנית: Christian Valdemar Henri John, prins til Danmark, greve af Monpezat; נולד ב-15 באוקטובר 2005 בקופנהגן) הוא בנם הבכור של פרדריק, נסיך דנמרק ומארי, נסיכת דנמרק. הוא השני בסדר הירושה לכתר הדני, אחרי אביו.
ביוגרפיה
הנסיך כריסטיאן נולד בקופנהגן, ב־15 באוקטובר 2005. הנסיך כריסטיאן נולד עם מחלת צהבת ילודים, מחלה לא מזיקה בדרך כלל ושכיחה למדי בלידות מוקדמות, ואושפז החל ב-21 באוקטובר 2005 בבית חולים, אולם שוחרר באותו יום לביתו. הנסיך קיבל מספר מתנות לרגל הטבלתו לנצרות, כולל פוני בשם פליקפלק מהפולקטינג, הפרלמנט הדני.
כריסטיאן הוטבל על ידי הבישוף אריק נורמן סוונדסן, וסנדקיו היו דודתו, ג'יין סטיבנס, נסיך ונסיכת הכתר של נורווגיה, נסיכת הכתר של שוודיה, נסיך הכתר של יוון, ושני חברים של הוריו: יפה הנדוורק והאמי קמפבל. כריסטיאן קיבל את השם המלא כריסטיאן ולדמאר הנריק יוהאן, אולם נקרא כריסטיאן על פי המסורת בדנמרק שהמלכים נקראים בשמות כריסטיאן ופרדריק לסירוגין.
כריסטיאן למד בגן ילדים עם בני גילו, והיה החבר הראשון ממשפחת המלוכה שעשה זאת, וכן היה חבר בית המלוכה הראשון שלמד בבית ספר ממלכתי. באוקטובר 2006 השתתף כריסטיאן עם סבו הנריק, נסיך דנמרק בחנוכת משכן הפילים בגן החיות בקופנהגן, והוא פתח את בית הפילים, שנשלחו כמתנה ממלך ומלכת תאילנד.
בשנת 2010 שימש כריסטיאן כאחד מהשושבינים בחתונתה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה, ובשנת 2014 הוא ליווה את הוריו בביקורם בגרינלנד.
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Elisabeth Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel; 28 באוגוסט 1691 - 21 בדצמבר 1750), הייתה אשתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואמה של מריה תרזה.
ביוגרפיה
אליזבת כריסטינה נולדה ב-28 באוגוסט 1691 בבראונשווייג, ללודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, נסיך אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה, דוכסית וירטמברג. בשנת 1704 בהיותה בת 13 התארסה אליזבת כריסטינה עם קרל, ארכידוכס אוסטריה, לאחר משא ומתן בין סבה אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל לבין גיסתו של קרל - הקיסרית וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, שהייתה גם היא נצר לבית ולף. בתחילה התנגדה אליזבת כריסטינה לנישואים, משום שהיה עליה להמיר את דתה לקתולית, אולם לבסוף הסכימה לנישואים. לפני החתונה נאלצה אליזבת כריסטינה לעבור בדיקה רפואית, על מנת להוכיח את פוריותה.
בתקופת החתונה שהה קרל בספרד בעקבות מלחמת הירושה הספרדית, ומשום כך הגיעה אליזבת כריסטינה לברצלונה ביולי 1708, וב-1 באוגוסט אותה שנה התחתנו השניים. מיד לאחר חתונתם הפעיל עליה קרל לחצים ניכרים שתעשה הכל על מנת ללדת בן, מכיוון שליריבו פיליפ, דוכס אנז'ו כבר היה בן באותה העת.
בשנת 1711 מת גיסה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקרל חזר לווינה על מנת להסדיר את ירושתו הקיסרית. אליזבת כריסטינה נותרה בקטלוניה כמושלת בשם קרל, והיו שטענו כי היא שלטה יותר טוב מאשר קרל.
בשנת 1713 עזבה אליזבת כריסטינה את ברצלונה, והצטרפה לבעלה קרל בווינה. קרל לא איפשר לאליזבת כריסטינה לעסוק בפוליטיקה, אולם היא השיגה השפעה בחצר בעקבות קשריה המפחתיים בצפון גרמניה, ובנסוף היא הצליחה למנוע את נישואי בנותיה לנסיכים מבית המלוכה הספרדי.
בכל תקופת נישואיה הייתה אליזבת כריסטינה נתונה ללחצים אדירים מצד קרל ללדת בן זכר, וניסיונות הרופאים להביאה לידי כך פגעו בבריאותה. אולם קרל התייחס אליה כראוי כל חייו, ולא החזיק פילגש חוץ ממנה, ואף הבטיח לה קיצבה גדולה לאחר מותו.
יחסיה עם חמותה אלאונורה מגדלנה מנויבורג וגיסתה וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג היו טובים מאוד, ושלוש הקיסריות אף תמכו אחת ברעותה.
בשנת 1740 מת בעלה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית. בעקבות המלחמה לא קיבלה אליזבת כריסטינה את הקיצבה שהובטחה לה, אך בתה מריה תרזה סיפקה לה סכום נכבד לקיום חצרה, ונהגה לבקר אותה בקביעות. ב-21 בדצמבר 1750 מתה אליזבת כריסטינה בווינה, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית לצד בעלה.
משפחתה
ב-1 באוגוסט 1708 התחתנה אליזבת כריסטינה עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
M65
M65 (מ-Messier 65) או NGC 3623 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-35 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים אריה. היא חלק מקבוצת גלקסיות קטנה המכילה גם את הגלקסיות M66, NGC 3628 ו-NGC 3593 ונקראת קבוצת M66 ולפעמים גם "שלישיית אריה" (NGC 3593 חלשה משלוש האחרות וקצת מרוחקת מהן).
היסטוריה
M65 התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה ביחד עם הגלקסיה השכנה M66 והוכנסה על ידיו לקטלוג מסיה ב-1 במרץ 1780 כשהוא מתאר אותה כערפילית עמומה מאוד ללא כוכבים. ויליאם הרשל תיאר אותה כערפילית בהירה עם מרכז בהיר ושוליים עמומים באורך של 12 דקות קשת עם שני ענפים עמומים שמתמשכים מקצותיה. הרשל ציין שמדובר בערפילית מקטלוג מסיה. ב-1830 צפה בה ג'ון הרשל וציין את הגרעין של הערפילית כבהיר ועגול בקוטר של כ-4 דקות קשת.
בשנת 2013 נצפתה ב-M65 סופר-נובה מסוג II שהגיעה לבהירות נראית מדרגה 15.6.
תצפית
M65 נמצאת על הקו המחבר את הכוכב θ (תטא) באריה עם הכוכב ι (יוטא) באריה, מעט יותר מ-2.5 מעלות דרום-דרום-מזרח מ θ באריה וכ-2.8 מעלות צפון-צפון-מערב לכוכב ι באריה. M66 נמצאת כ-שליש מעלה ממזרח לה ו-NGC 3628 נמצאת מעט יותר מחצי מעלה מצפון-צפון-מזרח לה. מישור הגלקסיה נוטה רק ב-15 מעלות ביחס לקו הראייה אליה מכדור הארץ, ולכן היא נראית מאורכת ולא עגולה. עם בהירות מדרגה 9.3 נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין בה ולראות שצורתה מאורכת, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין שזו גלקסיה ספירלית ובאורכה המלא - כ-8 דקות קשת. גודל זוויתי זה ממרחק של 35 מיליון שנות אור שקול לרדיוס של כ-80,000 שנות אור. הנטייה של מישור הגלקסיה מאפשרת את מדידת מהירות הסיבוב של החומר שבקצה הדיסקה וממנה את מסתה של הגלקסיה, שמוערכת בכ- מסות שמש, כשליש ממסת שביל החלב.
ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M65 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-800 קילומטר בשנייה.
B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray
B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray (B.o.B מציג: הרפתקאותיו של בובי ריי) הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי B.o.B, האלבום יצא ב-27 באפריל 2010.
כבר בשבוע הראשון ליציאתו הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים של הבילבורד הבילבורד 200.
מהאלבום יצאו חמישה סינגלים, שניים מתוכם, "Nothin' on You" ו-"Airplanes", זכו להצלחה עולמית והגיעו להישגים גבוהים במצעד הבילבורד הוט 100 והמצעד הבריטי, והאלבום עצמו היה מועמד לפרס בקטגוריה "אלבום הראפ הטוב ביותר".
בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, האלבום התברג במקום ה-189 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.
פסגת וודן
פסגת וודן (באנגלית: Wooden Peak) היא פסגה בחצי האי סטרשר, בחוף גרהאם - החוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 3.7 קילומטרים דרומית - מזרחית ללשון היבשה ראש בלק, שבחצי האי סטרשר.
שיא גובהה של הפסגה - 900 מטרים מעל פני הים, והיא הפסגה ה-4,712 בגובהה באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לארץ גרהם (BGLE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הפסגה מופתה בשנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) של 1956–1957
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1959, על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בעקבות המיפוי המחודש שבוצע על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד.
כמו כן וודן השתתף ביחידת הסקר ההידרוגרפי הבריטית (British Naval Hydrographic Survey Unit), אשר חקרה את אזור הפסגה בעונת המחקר 1957 – 1958.
לואיס שטיגליץ
לואיס ניל שטיגליץ (באנגלית: Lewis Neal Stieglitz; נולד ב-27 בנובמבר 1935), הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, סגן אלוף ארצות הברית (1959) ואלוף המכביות (החמישית 1957 והשישית 1961) בריצת 5000 מטר, שיאן ארצות הברית בריצת 10000 מטר ובעל מדליית ארד מאליפות ארצות הברית בריצת 3000 מטר מכשולים.
1957
בתחרות שנערכה בדייטון, אוהיו ב-22 ביוני 1957 קבע שטיגליץ בריצת 3000 מטר מכשולים שיא אישי של 9.24.6 דקות. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 10.05.6 דקות.
אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בסוף ספטמבר הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:30 דקות, לפני רמון רוזמן מבריטניה (16:15.4 דקות) וס. הרולד מארצות הברית (16:28.6 דקות). מדליית כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:55.2 דקות, אחרי ג'ורג' טראוב מדרום אפריקה (1:53.8 דקות) ולפני דוד ריסבורד מארצות הברית (1:55.2 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.8 דקות, אחרי ג'ורג' טראוב (4:00.5 דקות) ואייק מצא מארצות הברית (4:01.1 דקות).
1959
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1959 זכה שטיגליץ במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14.48.8 דקות, אחרי ביל דלינג'ר (14.47.6 דקות). בתחרות שנערכה בהלסינקי, פינלנד ב-29 ביוני אותה שנה הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא אישי של 14.11.0 דקות.
1960
בתחרות שנערכה בוולנאט, קליפורניה ב-22 באפריל 1960 קבע שטיגליץ בריצת 10000 מטר שיא ארצות הברית של 30.19.2 דקות. באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום שביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14.47.4 דקות.
1961
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בשנת 1961 זכה שטיגליץ בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר בשיא מכביה של 3:55.0 דקות, לפני ריי רוזמן מבריטניה (3:57.5 דקות) ורוברט מאק מארצות הברית (3:58.6 דקות) ובריצת 5000 מטר בשיא מכביה נוסף של 14:44.8 דקות, לפני רוברט מאק (15:14.6 דקות) וריי רוזמן (15:20.2 דקות).
חייו האישיים
שטיגליץ הוא רופא אופתלמולוג בקונקורד, ניו המפשייר.
אן וולף
אן וולף (באנגלית: Ann Wolfe; נולדה ב-17 בינואר 1971) היא מתאגרפת עבר אמריקאית שהחזיקה בתואר אלופת העולם הבלתי מעורערת בארבע קטגוריות משקל שונות בעת ובעונה אחת. וולף נחשבת בעיני רבים בעולם האיגרוף כמתאגרפת החזקה ביותר בהיסטוריה של איגרוף הנשים.
קריירת איגרוף
וולף התחרתה לראשונה באיגרוף מקצועני בקרב נגד ברנדה לי בל, אותה ניצחה בסיבוב הרביעי. ההפסד הראשון שלה הגיע ארבעה קרבות אחרי כן, כשהיא חטפה נוקאאוט בסיבוב השלישי בידי המתאגרפת הוותיקה ואלופת העולם לעתיד ואלרי מפוד.
וולף ניצחה את ויינה ויליאמס בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים וזכתה לראשונה באליפות העולם למשקל בינוני לבוגרות, באיגוד ה-IFBA. היא ניצחה את ג'ינה ניקולס בנוקאאוט בסיבוב השלישי וזכתה בתואר האליפות הפנוי של ארגון ה-WIBA במשקל קל בינוני. היא המשיכה וניצחה את שירבל ויליאמס בנוקאאוט בסיבוב הראשון בקרב שלא על התואר.
קרב התואר הבא אותו קטפה נערך במסגרת אליפות העולם של ארגון ה-IFBA במשקל סופר בינוני, כאשר וולף ניצחה את מארשה ואלי בסיבוב השישי. היא נלחמה שוב בואלי, הפעם על אותו התואר שהתפנה של ארגון ה-WIBC וולף ניצחה אותה בנוקאאוט בסיבוב העשירי.
היא נקמה את תבוסתה נגד מנפוד כשהיא לקחה את תואר אליפות העולם של ארגון NABA במשקל סופר בינוני כשהיא ניצחה אותה בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים.
ב-8 במאי 2004 היא התעלתה על שיאו של הנרי ארמסטרונג שהחזיק בשלושה תוארי אלוף עולם בעת ובעונה אחת בשלוש קטגוריות משקל שונות, כשהיא זכתה באליפות העולם של ארגון ה-IBA במשקל קל כבד תוך שהיא מפילה בנוקאאוט את האלופה שהגנה על תוארה, שחקנית הכדורסל של ליגת ה-NCAA לשעבר וונדה וורד, בדקה אחת ושמונה שניות בסיבוב הראשון. וורד הובהלה לבית החולים כשנגרם לה נזק קשה בצוואר ובראש. פרשני טלוויזיה כינו זאת: "הנוקאאוט הגדול ביותר בתולדות איגרוף הנשים".
ב-19 ביולי 2005 הביסה וולף את מוניקה נואנז בנוקאאוט בסיבוב השביעי בלולה, מיסיסיפי.
הנוקאאוט שהנחיתה וולף על וונדה וורד
היה זה קרב בעל צופים רבים כשוורד הגנה על תארה ב-8 במאי 2004, והוא שודר בטלוויזיה ברחבי האומה והיא נלחמה נגד אן וולף בבילוקסי, מיסיסיפי. אחרי דקה אחת ושמונה שניות בסיבוב הראשון, קיבלה וורד אגרוף ימני בסנטר, שהותיר אותה חסרת תנועה על הרצפה למשך כמה שניות. ההפסד בנוקאאוט בסיבוב הראשון גרם לה לא רק לאבד את התואר, אלא גם לאבד את השיא שלה כמתאגרפת בלתי מובסת. וורד סבלה מזעזוע בצוואר מכיוון שהיא פגעה עם צווארה בקנבס בנופלה. צווארה הושם בצווארון מגן וניתן לה חמצן במסיכה, וורד נזקקה לאשפוז אחרי הקרב ורבים שצפו בכך בטלוויזיה קראו לפרישתה.
יואב הופמייסטר
יואב הופמייסטר (נולד ב-25 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקורונה קיילצה מליגת העל הפולנית ובנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21.
קריירת מועדונים
הופמייסטר נולד בהוד השרון. גדל במחלקות הנוער של הפועל הוד השרון ומכבי תל אביב.
בשנים 2019–2020 הושאל לבית"ר תל אביב בת ים ולהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
ב-1 באוגוסט 2020 חתם בל.א.ס.ק. לינץ מהבונדסליגה האוסטרית. אולם, יום לאחר מכן הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-25 ביוני 2021 הושאל להפועל תל אביב מליגת העל.
ב-3 בפברואר 2022 הושאל למכבי פתח תקווה מליגת העל. בתום העונה עזב לאחר שהקבוצה נשרה לליגה הלאומית.
ב-25 ביולי 2023 חתם לשנתיים בקורונה קיילצה מליגת העל הפולנית.
קריירה בינלאומית
לזכותו 11 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19. היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21.
חיים אישיים
הופמייסטר הוא בעל דרכון גרמני.
צפע ראסל סיאמי
צפע ראסל סיאמי (שם מדעי: Daboia siamensis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים, שהוא קרובו של צפע הודי ובמשך שנים נחשב לתת-מין שלו, אך הוא הופרד למין עצמאי עקב מספר הבדלים, בייחוד בצבע ובמבנה הרצועות.
מאפיינים
צפע זה מצוי בטבע בדרום-מזרח אסיה (מצוי במיאנמר, קמבודיה, לאוס, תאילנד ובחלק מאיי אינדונזיה), דרום סין (במחוזות גואנגשי וגואנגדונג) ובטאיוואן. ייתכן שמצוי גם בווייטנאם ובסומטרה. הוא דומה מאוד לצפע הודי, אך בעל צבע אפור או אפור-זית ולעיתים כתום, עם רצועות שחורות שמצידיהם ישנם נקודות שחורות שאינם מופיעות אצל צפע הודי. נחש זה מגיע לאורך 1.5 מטר ולעיתים עד 3 מטרים.
ראם נאראיאן
רם נאראיין (נולד ב-25 בדצמבר 1927), המוכר גם תחת התואר פנדיט, הוא מוזיקאי הודי אשר הפך את השימוש בכלי הקשת ההודי סראנגי למוכר בעולם ככלי נגינה בהופעות סולו של מוזיקה הינדית קלאסית. נאראיין הוא נגן הסראנגי הראשון שזכה להצלחה בינלאומית.
צפע ראסל סיאמי
מאפיינים
לרוב הוא יימצא נח מתחת לעשבים או סלעים ללא פעילות. הוא פעיל בעיקר בלילה, אז הוא מחפש מכרסמים, עופות, צפרדעים וטרף דומה. הארס משמש בעיקר להרוג את טרפו, מה שנגרם בקלות רבה לטרף קטן.
ראם נאראיאן
נאראיין נולד ליד אודייפור ולמד לנגן בסראנגי כבר בגיל צעיר. הוא למד תחת נגני סראנגי וזמרים, וכנער עבד כמורה למוזיקה ונגן דרכים. תחנת All India Radio המבוססת בלאהור שכרה את נאראיין כנגן ליווי לזמרים ב-1944. הוא עבר לדלהי בעקבות חלוקת הודו ב-1947, אך תסכולו מהיותו נגן ליווי ורצונו להיות במרכז הבמה גרמו לו להעתיק את מגוריו למומבאי בשנת 1949, כדי להשתלב בתעשיית הקולנוע ההודית.
צפע ראסל סיאמי
ארס
בדומה לקרובו ההודי זהו צפע קטלני בעל ארס שיכול להרוג בקלות, תוך פגיעה בדם, בכליות ויכול לגרום לאלח דם, דימום נמרץ ונזק למוח וללב. ללא הצלה אדם ימות מהר מאוד מהכשה של צפע ראסל, מאחר שהוא מזריק ארס רב בכל הכשה.
בתאילנד חברה בשם "Russell's Viper Antivenin" מייצרת נסיוב נגד ארס בידי הצלב האדום התאילנדי (Thai Red Cross) מנחשי צפע ראסל סיאמים, כדי להציל אנשים שהוכשו מהנחש.
ראם נאראיאן
בשנת 1956 הפך נאראיין לאמן סולו ומאז מופיע בפסטיבלי המוזיקה המרכזיים בהודו. הצלחתו של נגן הסיטאר ראבי שנקר במדינות מערביות סללה את דרכו של נאראיין לפיתוח קריירה בינלאומית. נאראיין הקליט אלבומי סולו ויצא בסיבוב הופעות בינלאומי ראשון בשנת 1964. לסיבוב זה, אשר כלל הופעות באירופה ובארצות הברית, הצטרף אחיו הבכור צ'אטור לאל, נגן טאבלה אשר ליווה בעברו גם את שנקר בהופעותיו בשנות החמישים. נאראיין לימד תלמידים הודים וזרים, והופיע לעיתים קרובות מחוץ להודו עד שנות האלפיים. בשנת 2005 הוענק לנאראיין אות הכבוד האזרחי השני בחשיבותו בהודו – אות פדמה וויבושן.
ראשית חייו
רם נאראיין נולד ב-25 בדצמבר 1927 בכפר אמבר (Amber Village) שליד אודייפור בצפון מערב הודו. סביו של סבו, בגאג'י ביאוואט, היה זמר מאותו הכפר, והוא ואבי סבו של נאראיין נהגו לשיר בחצר מלכות המהארנה של אודייפור. סבו של נאראיין, האר לאג'י ביאוואט, ואביו, נאטוג'י ביאוואט, היו חקלאים וזמרים. נאטוג'י ניגן בכלי הדילרובה, ולאמו של נאראיין הייתה אהבה גדולה למוזיקה. שפת אמו של נאראיין היא רג'סטאנית, והוא למד הינדית ומאוחר יותר גם אנגלית. בסביבות גיל שש, מצא נאראיין כלי סראנגי קטן שנשכח על ידי הגורו של המשפחה (שהיה גיניאולוג), ואביו לימד אותו לנגן בעזרת שיטת אצבוע אותה פיתח בעצמו. אף שאביו לימד אותו לנגן, האב דאג מהקשיים המלווים בפיתוח קריירה כנגן סראנגי והסטיגמות החברתיות המלוות בכך עקב הקשר של הכלי למוזיקת קורטיזונה. לאחר שנה, ביאוואט תיאם לבנו שיעורים עם נגן הסראנגי מחבוב קאן מג'ייפור, אך ביטל את השיעורים כאשר קאן התעקש כי נאראיין יחליף את טכניקת ההאיצבוע שלו. אביו של נאראיין עודדו לפרוש מבית הספר ולהקדיש עצמו לניגון הסראנגי.
בגיל עשר, למד נאראיין את יסודות הדרופאד, הזאנ'ר הוותיק ביותר במוזיקה ההינדוסטנית הקלאסית, באמצעות שינון והעתקת הטכניקות של נגן הסראנגי אודאיי לאל מאודייפור, תלמיד של זמרי הדרופאד אלבאנדה וזאקירודין דגאר. לאחר מותו של אודאיי לאל, פגש נאראיין בזמר מדאב פראסאד (במקור מלוקנאו), אשר נהג להופיע בחצר המלכות של מייהאר. יחד עם פראסאד, נראיאן ביצע את הגנדה בנדאן, טקס הקבלה מסורתי בין מורה לתלמידו, שבו נאראיין נשבע אמונים לפראסאד בתמורה לתמיכתו. הוא שירת את פראסאד ולמד ממנו לנגן בסגנון הקייאל, הז'אנר המרכזי המוזיקה ההינדוסטנית הקלאסית, אך חזר לאודייפור לאחר ארבע שנים כדי ללמד בבית ספר למוסיקה. פראסאד ביקר מאוחר יותר את נאראיין ושכנעו לעזוב את מקום עבודתו ולהקדיש את זמנו לשיפור יכולתיו כמוזיקאי, אף כי משפחתו לא קיבלה בקלות את ויתורו על חיים יציבים. הוא התגורר יחד עם פראסאד ונסע עימו ברחבי הודו עד אשר פראסאד נפל חולה וייעץ לו לעבור לחסות הזמר עבדול וואליד קאן בלאהור. בעקבות מותו של פראסאד בלוקנאו, נאראיין ביצע את הגנדה בנדאן עם מורה נוסף, אך מהר מאוד עבר ללאהור ולא חזר על הטקס עם מורה אחר.
קריירה
נאראיין נסע ללאהור בשנת 1943, וביצע אודישן כזמר עבור תחנת הרדיו All India Radio (AIR), אך המפיק המוזיקלי של התחנה, ג'יוואן לאל מאטו, הבחין בחריצים בציפורניו של נאראיין: על הסראנגי מנגנים באמצעות לחיצת הציפורניים הצידה כנגד שלושה מיתרים, פעולה השוחקת את הציפורניים. במקום כזמר, מאטו העסיק נאראיין כנגן סרנגי. באופן מסורתי, ניגון הסראנגי מתרחש לאחר שהזמר שר, והניגון מחקה את הביצועים הקוליים וממלא את החלל שבין שורות השירה. מאטו יעץ לנאראיין ועזר לו ליצור קשר עם זמר החיאל עבדול ואליד קאן, מורה קפדני ממנו למד נאראיין ארבע ראגות בשיעורי שירה. לעיתים התאפשר לנאראיין לבצע הופעות סולו בתחנת AIR והוא החל לשקול קריירת סולו.
לאחר חלוקתה של הודו בשנת 1947, עבר נאראיין לדלהי וניגן בתחנת AIR המקומית. עבודתו עם זמרים פופולריים הגבירה את הרפרטואר שלו ואת הידע שלו במגוון סגנונות. נאראיין ניגן עם זמרים קלאסיים כדוגמת אומקארנאת' טאקור, באדה גאלום עלי קאן, היראבאי באדודקאר וקרישנראו שנקאר פנדיט. בנוסף ליווה נאראיין את הזמר אמיר קאן בשנת 1948, כאשר קאן שר בפעם הראשונה מעל גלי AIR דלהי לאחר חלוקת הודו. כמלווה של זמרים, נאראיין בלט בכישרונו כנגן והשב תשומת לב רבה. זמרי העיר התלוננו שהוא לא מהימן כמלווה ואסרטיבי מדי, אבל הוא טען שרצה להגן על זמרים מפני זיופים ולבנות עימם תחרות ידידותית. נגני טאבלה אחרים (כלי הקשה) וזמרים, ביניהם אומקארנאת' טאקור וקרישנראו שנקאר פנדיט, הביעו את הערכתם לניגונו של נאראיין.
נאראיין הפך מתוסכל מתפקידו כמלווה לסולנים ועבר מומבאי בשנת 1949 כדי לעבוד באופן עצמאי בהקלטת פסקולים לסרטים. הוא הקליט שלושה אלבומי גרמופון 78 סל"ד עבור קבוצת HMV הבריטית בשנת 1950, ואלבום LP 10 אינץ' במומבאי ב -1951, אבל האלבום לא הצליח מסחרית. תעשיית הקולנוע של מומבאי הציעה משכורת טובה ואלמוניות בעבודות שהיו מפחיתות ממעמדו בקרב מוזיקאים קלאסיים. במשך 15 השנים הבאות הוא ניגן והלחין שירים לסרטים, ביניהם: Adalat, Gunga Jumna, Humdard, Kashmir Ki Kali, Madhumati, Milan, Mughal-e-Azam, and Noorjehan. הוא נחשב לנגן המועדף על במאי הסרטים המוזיקליים א. פ. נאייר.
נאראיאן הופיע באפגניסטן בשנת 1952 ובסין ב -1954 וזכה לחיבוק אוהד בשתי המדינות. קונצרט הסולו הראשון שלו בפסטיבל מוזיקה בשנת 1954 באולם הקונגרסים קובאסי ג'והאנגיר במומבאי הופסק כאשר קהל חסר סבלנות שחיכה להופעות של אמנים מפורסמים יותר הוריד אותו מהבמה. נאראין שקל לוותר על הסראנגי ולהפוך לזמר. מאוחר יותר ביטחונו שב אליו והוא החל בהופעות סולו לקהלים קטנים יותר, והוא התקבל באהדה בניסיונו השני לנגן סולו בפסטיבל מוזיקה במומבאי בשנת 1956. מאז הופיע בפסטיבלים הגדולים ביותר בהודו. נאראיין ויתר בשלב מאוחר יותר על ליווי; החלטה זו נשאה סיכון כלכלי משום שהמסחריות של הסראנגי ככלי סולו עדיין לא הייתה משמעותית.
לאחר שנגן הסיטאר ראבי שנקר זכה להצלחה בהופעותיו במדינות המערב, נאראיין החל לפעול בעקבותיו. הוא הקליט אלבומי סולו ופצח בסיבוב הופעות הבינלאומי הראשון שלו בשנת 1964. באמריקה ואירופה הופיע יחד עם אחיו הבכור צ'אטור לאל, נגן טאבלה שהופיע גם עם שנקר בשנות החמישים. סיבוב ההופעות באירופה כלל עצירות בצרפת, בגרמניה (בחסות מכון גתה), ובפסטיבל City of London באנגליה. החל משנות ה -60, נאראיין לימד והופיע תכופות מחוץ להודו. בהופעותיו במערב הקהל גילה עניין בסראנגי בשל הדמיון לצ'לו ולכינור. נגן הטאבלה סורש טלווקר הפך למלווה בהופעות רבות של נאראיין בסוף שנות השישים. נאראיין המשיך להופיע ולהקליט בהודו ובחו"ל בעשורים הבאים והקלטותיו יצאו לאור באמצעות חברות הקלטות הודיות, אמריקאיות ואירופיות. החל משנות ה -80 נהג להקדיש מספר חודשים בשנה לביקורים במדינות המערב. נאראיין הפחית את תדירות הופעותיו במהלך שנות ה -2000 ובעשור שלאחר מכן כמעט ולא הופיע.
סגנון
הופעותיו של נאראיין מורכבים מה-אלאפ (alap) המדוד והמדיטטיבי והמדוד (הקדמה לא-מטרית) ומה-ג'ור (jor) (ביצועים עם דופק) בסגנון הדרופאד, ולאחר מכאן מקטע של גאט מהיר ומשוחרר יותר (קומפוזיציה עם דפוס קצבי שמספק הטאבלה) בסגנון קיאל (khyal). הוא התנסה עם סגנון הג'האלה (jhala) (ביצועים עם דופק מהיר) שפותח על ידי בונדו קאן, אבל מצא כי הסגנון מתאים יותר לכלי פריטה וחדל לבצע את זה. מקטע הגאט כולל קטע אחד או שניים עם קומפוזיציות. כאשר מנגנים שני מקטעי גאט, הראשון נוטה להיות בקצב איטי או בינוני, והשני מהיר יותר; מקטעי הגאט מבוצעים בדרך במקצב של 16 פעימות מחזורית, הידוע כטינטאל (tintal). נאראיין מסיים לעיתים קרובות הופעות עם ראג'ים בסגנון טומרי (thumri) (ז' אנר פופולרי בסגנון קלאסי קליל), אשר נקראים מישרה (מסנסקריט: מעורב) מכיוון שהם מאפשרים נגינת תווים נוספים, או עם דון (dhun) (שיר המבוסס על מוזיקה עממית).
נאראיין מתרגל ומלמד באמצעות מספר מוגבל של פאלטות, תרגילים בקנה מידה קטן המשמשים כהכנה לקראת ניגון כמות משתנה של תווים לכל קשת. מתוך הפאלטות נגזרים דפוסי תווים ארוכים בשם טאנים, אשר מכילים צורות מלודיות אופייניות המשמשים את נאראיין לנגינה מהירה. הוא משתמש ביד שמאל שלו (יד האיצבוע) לראנים וכדי לנגן טווח מלודי מורחב, ואת יד ימינו (יד הקשת) עבור הדגשים קצביים. טכניקת האיצבוע של נאראיין, תנוחת יד ימינו הנמוכה, שמירה על הקשת בזווית ישרה למיתר, והשימוש שלו באורך הקשת המלא הם יוצאי דופן בקרב נגני סראנגי.
נאראיין מזוהה עם הקיראנה גראנה (האסכולה הסגנונית של קיראנה) בשל קשרו לעבדול וחיד קאן, אך סגנון הביצוע שלו לא תואם ישירות את האסכולה הזו. רוב יצירותיו של נאראיין הן מרפרטואר השירה של מוריו ושונו והותאמו לסראנגי. הוא יצר יצירות מקוריות ובהופעותיו משחק עם היצירות שלמד. נאראיין נמנע מליצור ראגות חדשות, אבל פיתח ראגות משולבות, כולל חיבור בין נאנד עם קדר וקאפי עם מלחר.
בהופעותיו והקלטותיו נאראיין משתמש בסראנגי שקיבל מאודיי לאל ואשר הורכב במירוט בשנות העשרים או השלושים. הוא מנגן על מיתרי נבל מיובאים כדי לייצר צליל ברור יותר. נאראיין התנסה עם שינויים בכלי שלו והוסיף מיתר רביעי, אך הסיר אותו עקב הגבלת הנגינה. בשנות ה -40 הוא החליף את מיתרו הראשון למיתר פלדה ומצא שקל יותר לנגן כך, אבל חזר להשתמש במיתרים עשויים ממעיים בלבד מכיוון שמיתר הפלדה שינה את הצליל.
תרומתו והכרה
נאראיין העצים את מעמדו של הסראנגי לזה של כלי סולו מודרני בקונצרטים והפכו למוכר מחוץ לגבולות הודו, היה לנגן הסראנגי הראשון שזכה להצלחה בינלאומית, וסלל את דרכו להצלחה מאוחרת יותר של סולטאן קאן. טכניקת האיצבוע הפשוטה של נאראיין מאפשרת גלישה (מינד) והשפיעה על סגנון הקונצרט המודרני של הסראנגי, בשל שסגנון נגינתו ויצירת הטונים שלו אומצו בידי נגני סראנגי בהקלטותיו של נאראיין.
נאראיין לימד באוניברסיטה האמריקנית לאמנויות המזרח ובמרכז הלאומי לאומנויות הבמה במומבאי בשנות השבעים והשמונים, שם העניק את סדנת האמן הראשונה לכלי הסראנגי. נאראיין לימד נגנים באופן פרטי, כולל בתו ארונה נאראיין קאלה, נכדו הארש נאראיין, ווואסנטי סריכאנדה. הוא גם לימד נגני סארוד, כולל בנו בריג' נאראיין, וכן זמרים וכנר. ב -2002 לימד 15 תלמידים הודים, ויותר מ -500 תלמידים בארצות הברית ובאירופה למדו תחתו עד כה. האלבום Indian music in performance: a practical introduction יצא לאור ב -1980 כשיתוף פעולה בינו לבין ניל סורל ותואר כ"אחת הפרזנטציות הטובות ביותר בתרגול המוזיקה המודרנית של צפון הודו" על ידי הנס נויהוף ב- Musik in Geschichte und Gegenwart.
נאראיין טען כי ההערכה לסראנגי ולו באו רק לאחר קבלת גושקפנא מהקהל המערבי. הוא ייחס את היעדרם של תלמידי סראנגי למחסור במורים מוסמכים ואמר כי ממשלת הודו צריכה לסייע בשימור כלי הנגינה. קרן הפנדיט רם נאראיין במומבאי מעניקה מלגות לתלמידי כלי הנגינה. נאראיין הצהיר כי היה ספקן לגבי הסיכויים כי הסראנגי ישרוד ואמר כי לעולם לא יפסיק לקדם את כלי הנגינה.
לנאראיין הוענקו הפרסים הלאומיים פאדמה שרי ב -1976, פאדמה בהושאן ב -1991, ופאדמה וובהושן ב -2005. הפאדמה וובהושן, אות הכבוד האזרחי השני בחשיבותו בהודו, הוענק לו על ידי נשיא הודו עבדול קאלאם. נאראיין זכה בפרס אקדמיית סאנגיט נטאק בראג'סטן לשנת 1974-75, ובפרס אקדמיית סאנגיט נטאק הלאומי לשנת 1975, ומונה ידיד אקדמיית סאנגיט נטאק לשנת 1988-89. הוענק לו פרס קאלידס סמן מממשלת מדיה פראדש לשנת 1991-92 ופרס אדיטה ויקראם בירלה קאלאשיקר פורסקאר לשנת 1999 על ידי פ.ג אלכסנדר, מושל המהרשטרה. הוא זכה בראטנה של ראגאסטאן לשנת 2013, ופרס מפעל חיים למוזיקה קלאסית בפרסי אקדמיית ג'יון סטאר למוזיקה הודית עולמית לשנת 2014, ופרס מפעל חיים על-שם פנדיט בימשן ג'ושי לשנת 2015-2016 בתחום המוזיקה הקלאסית על ידי ממשלת מהרשטרה. הסרט הביוגרפי Pandit Ramnarayan - Sarangi Ke Sang הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של הודו ב -2007.
משפחה וחיים אישיים
נאראיין ניהל יחסים קרובים עם אחיו הבכור, צ'אטור לאל, שלמד לנגן על הטאבלה בעיקר כדי ללוות את הסראנגי של אחיו. לאל למד אצל מורי טאבלה בצעירותו, אך מאוחר יותר פנה לחקלאות. לאל ביקר את נאראיין ב-1948 בדלהי לאחר שנאראיין הפך לנגן סראנגי מקצועי, ונאראיין שכנע את לאל לעבוד כנגן טאבלה בתחנת AIR המקומית. לאל הפך למוזיקאי מוערך, הופיע עם ראבי שנקר ועלי אכבר קאן בשנות החמישים ותרם לפופולריזציה של הטאבלה במדינות המערב. כאשר לאל נפטר באוקטובר 1965, נאראיין התקשה להופיע ונאבק באלכוהוליזם, אך התגבר על ההתמכרות לאחר כשנתיים. נאראיין סייע לארבעת ילדיו של אחיו לאחר מות אביהם. בנו של צ'אטור לאל, צ'ארנצ'יט לאל בייאווט, הוא נגן טאבלה שהופיע באירופה עם דודו.
אשתו של נאראיין, שילה, עקרת בית, הגיעה למומבאי בשנות החמישים ונולדו להם ארבעה ילדים. היא נפטרה בשנת 2001. בנו הבכור, נגן הסארוד בריג' נאראיין, נולד ב -25 באפריל 1952 באודאיפור, ובתו ארונה נאראיין נולדה ב -1959 במומבאי. היא הייתה האשה הראשונה שהופיעה בקונצרט סולו על כלי הסראנגי, והיגרה לקנדה ב -1984. בן נוסף, שיב, צעיר בשנה מארונה, למד לנגן בטאבלה, והופיע באוסטרליה עם אביו. בנו של בריג' נאראיין, הארש נאראיין, מנגן בסראנגי. בשנת 2009 הופיע נאראיין בתוכנית The Proms של ערוץ ה-BBC ברויאל אלברט הול בלונדון יחד עם ארונה, והוא ניגן בפסטיבל המוזיקה סוואי גנדאווה בעיר פון ביחד עם הארש.
דיסקוגרפיה
מאמר ראשי: דיסקוגרפיית רם נאראיין
ג'וליאן מוריס
ג'וליאן דייוויד מוריס (באנגלית: Julian David Morris; נולד ב-13 בינואר 1983) הוא שחקן אנגלי-יהודי. התפרסם בסרטי האימה האמריקאים "זאב, זאב" (2005) ו"נקמה כפולה" (2009), והוא ידוע בשל תפקידו כוורן קינגסטון בסדרה "שקרניות קטנות" ברשת Freeform, כפול קרטיס בסדרת הדרמה "יד האלוהים" מבית פריים וידאו, ובתור ג'ון ברוק במיני-סדרה של ה-BBC "נשים קטנות".
קורות חיים
מוריס נולד בקראוץ' אנד, צפון לונדון, וגדל במוסוול היל. הוא בנם של גלן יליד דרום אפריקה ואנדריאה מוריס ילידת זימבבואה, ובילה זמן רב בשתי המדינות כשגדל. יש לו אחות צעירה, איימי, והוא בן למשפחה יהודית. סבו של מוריס נתפס על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה ונשלח למחנה ריכוז באיטליה למשך חודשיים.
קריירה
מוריס החל לשחק בתיאטרון "אנה שר" בלונדון. שם, כשהיה בן 13, הבחין בו במאי בסדרת הדרמה הבריטית "The Knock" וביקש ממנו לגלם ילד שנפל לסחר בסמים. מוריס המשיך את הכשרתו האינטנסיבית בבית הספר למשחק "אנה שר" במשך שמונה השנים הבאות. בתקופה זו צצו הזדמנויות נוספות, ולאחר שהופיע בכמה תוכניות טלוויזיה, סרטים ופרסומות, הוא המשיך לשחק בשלוש עונות בלהקה השייקספירית המלכותית, ועבד עם במאים כמו סטיבן פימלוט, טים אלברי ואליה מושינסקי, ולצד שחקנים כמו סיימון ראסל ביל, סמואל וסט ורוג'ר אלאם.
מוריס ערך את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית בסרט האימה "Cry Wolf" בשנת 2005 כדמות הראשית אוון מתיוס, ואחריו בתפקיד של ג'יימס אדוארדס בסרט הדרמה "Whirlygirl" משנת 2006.
תפקידו הבא היה בסרט האימה העצמאי "דונקי פנץ" בתפקיד ג'וש, שזכה לביקורות טובות לאחר הקרנתו בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2008. הוא גם הופיע בסרט בכיכובו של טום קרוז "מבצע ואלקירי" ובסרטון הווידאו של שוגאבייבז. לאחר מכן שיחק מוריס בתפקיד משנה בסרט הסלאשר "נקמה כפולה" בתפקיד אנדי. בשנת 2010 שיחק בתפקיד חוזר של הסוכן אוון בסדרת הטלוויזיה "24", ובאותה שנה מוריס שיחק בתפקיד ראשי בסדרה המוקומנטרית האמריקאית "My Generation" של רשת ABC כשגילם את "הילד העשיר" אנדרס הולט. מוריס החל גם לשחק בסדרת המסתורין לנוער "שקרניות קטנות" ברשת ABC Family, בתפקיד ד"ר וורן קינגסטון.
ביולי 2012 הצטרף מוריס לסדרה האמריקאית של רשת ABC, "עד עצם היום הזה" כשגילם את הנסיך פיליפ.
מוריס כיכב כוויקטור בסרט "קלי + ויקטור", שהוקרן בבכורה ב-16 באוקטובר 2012 בפסטיבל הסרטים של לונדון, ושהוקרן בבכורה בבתי הקולנוע בבריטניה ב־20 בספטמבר 2013. הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי לשנת 2014.
במרץ 2014 לוהק מוריס לתפקיד הכומר פול קרטיס לפיילוט של אולפני אמזון "יד האלוהים". באוקטובר 2014 הוזמנה סדרה שלמה בעקבות הפיילוט על ידי אולפני אמזון. הסדרה עלתה בבכורה בפריים וידאו ב-4 בספטמבר 2015 והעונה הראשונה כללה 10 פרקים.
באוגוסט 2014 הוא זכה לתפקיד חוזר בקומדיית המצבים של רשת פוקס, "הבחורה החדשה", שגילם את ריאן גוזיניו.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "האיש שהפיל את הבית הלבן", בתפקיד בוב וודוורד, כתב הוושינגטון פוסט שחבר לקארל ברנסטין כשחשפו את פרשת ווטרגייט. באותה שנה שיחק גם את ג'ון ברוק במיני-סדרה של ה-BBC "נשים קטנות" בת השלושה חלקים, המבוסס על הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט. כמו כן, שיחק את אדם ברימן במיני-סדרה בת השני חלקים של רשת BBC One; "Man in an Orange Shirt", עם ונסה רדגרייב.
בשנת 2019 התארח בפרק מתוך הסדרה האמריקאית "תוכנית הבוקר" של אפל TV פלוס, כאשר גילם את אנדרו. שנה לאחר מכן, התארח בפרק של הדרמה המשפטית "הטובות לקרב" מבית CBS.
חיים אישיים
מוריס מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-2 בדצמבר 2021 יצא מהארון בפוסט באינסטגרם ושהוא חוגג את יום השנה ה-18 שלו עם בן זוגו, לנדון רוס, מה שגרר תגובות רבות.
פרובלמטה
הפּרוֹבּלמטה (ביוונית: Προβλήματα; בלטינית: Problemata; בעברית: "בעיות") הוא אוסף אריסטוטלי, או פסאודו-אריסטוטלי, של בעיות הכתובות בצורת שאלה ותשובה. האוסף נוצר בהדרגה על ידי האסכולה הפריפטטית, והגיע לתצורתו הסופית בשלב כלשהו בין המאה ה-3 לפנה"ס לבין המאה ה-6 לספירה. היצירה מחולקת לפי נושאים ל-38 חלקים, והאוסף כולו כולל כמעט 900 בעיות.
בין הבעיות באוסף, ישנה אחת (Problemata Inedita, III, 49) העוסקת בים המלח.
הולדתה של אומה (סרט, 2016)
הולדתה של אומה (באנגלית: The Birth of a Nation) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2016 המבוסס על אירועי מרד נט טרנר, מרד העבדים הנודע ביותר בתולדות ארצות הברית. תסריטאי, מפיק, במאי והשחקן הראשי בסרט הוא נייט פארקר.
עלילה
נתניאל ("נט") טרנר, הוא ילד אפרו-אמריקאי המשמש עבד באחוזה של מגדלי כותנה במחוז סאות'המפטון שבווירג'יניה. הוא נבחר על ידי זקני הקהילה ללמוד בחשאי קרוא וכתוב על מנת שילמד בעתיד את העבדים האחרים. בעלת האחוזה המחזיקה בנט שמגלה כי הוא יודע לקרוא מעניקה לו תנ"ך. כשנט מתבגר וכישוריו כמטיף בולטים, משכנע הכומר הערמומי וולטהול את סמואל, מעבידו של נט שנתון בקשיים כלכליים, להשכיר את נט לבעלי עבדים אחרים ברחבי המדינה על מנת שנט יטיף לעבדים סוררים נגד ניסיונות התקוממות. במסע זה נחשף נט לזוועות העבדות נגדו ונגד בני עמו. נט משכנע את סמואל לרכוש את צ'רי, שפחה שהופכת לבת זוגו של נט ואם לילדתו. לאחר שהיא עוברת התעללות ואונס קבוצתי מצד בעלי המטעים, מארגן נט ב-1831 מרד עבדים שלימים נודע בשם מרד נט טרנר.
הפקה
פארקר החל בכתיבת התסריט לסרט ב-2009. ב-2013 החליט להוציא לפועל את הפקתו והשקיע 100,000 דולר מכספו על מנת לשכור מעצב אמנותי לסרט. המשקיעים הראשונים בסרט היו כדורסלני ה-NBA מייקל פינלי וטוני פארקר, לאחר מכן גייס פארקר משקיעים נוספים עד שהשיג תקציב של כ-6 מיליון דולר וכ-4 מיליון דולר נוספים גויסו לאחר הצטרפות אולפני ברון בראשות המפיק ארון גילברט.
צילומי הסרט החלו במאי 2015 בג'ורג'יה והתפרשו על פני 27 ימים. שם הסרט נבחר על ידי פארקר כשמו של סרט הראינוע מ-1915, הולדתה של אומה, סרט שנתן השראה להקמתה מחדש של התנועה הגזענית האמריקאית - הקו קלוקס קלאן והיה מיסודות הקולנוע. פארקר הסביר בחירה זו ברצון לנכס את השם למאבק נגד הגזענות וכאנטי תזה לסרט העבר שהביא לשפיכות דמים.
לנה וידקול
לנה מארי אנט וידקול (אנגלית: Lena Videkull; נולדה ב-6 בדצמבר 1962) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל שוודית. וידקול, שסיימה כמלכת השערים של אליפות אירופה 1995, נחשבת לאחת מהשחקניות השוודיות הטובות בכל הזמנים.
הולדתה של אומה (סרט, 2016)
הפקה
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2016, הסרט זכה בפרס השופטים ובפרס הקהל לסרט הטוב ביותר. חברת פוקס סרצ'לייט רכשה את זכויות ההפצה של הסרט תמורת 17.5 מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר ששולם להפצת סרט שהוצג בפסטיבל והסכום הגבוה ביותר ששולם עבור סרט מוגמר כלשהו שהוצג בפסטיבל קולנוע. פארקר העדיף את ההצעה של פוקס סרצ'לייט על פני סכום של 20 מיליון דולר שהוצע לו על ידי נטפליקס מכיוון שרצה שהסרט יופץ באופן נרחב בבתי הקולנוע.
לנה וידקול
קריירה
וידקול נולדה ב-1962 בסטוקהולם, ובילדותה שיחקה גם בהוקי שדה ובטניס. ב-1981, כשהייתה בת 18, החלה וידקול לשחק בקבוצת הכדורגל של העיר טרולהטן, שם שיחקה במשך ארבע עונות. בעונתה האחרונה בקבוצה, סיימה וידקול כמלכת השערים של הליגה (35 שערים) והובילה את קבוצתה לגמר האליפות, שם הפסידה לייטקס.
הולדתה של אומה (סרט, 2016)
הפקה
מכון הסרטים האמריקאי ביטל הקרנה מתוכננת של הסרט לסטודנטים לקולנוע המלווה בשאלות ותשובות עם פארקר, בעקבות גילויים חדשים על פרשת אונס לכאורה בה היה מעורב בתקופת לימודיו בקולג'.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי NAACP Image.
לנה וידקול
קריירה
במאי 1984, ערכה וידקול את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה. משחקה הראשון בנבחרת היה גמר אליפות אירופה נגד אנגליה, בה זכתה שוודיה לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה. בעקבות הישגיה באותה עונה עם טרולהטן ועם הנבחרת, זכתה וידקול בפרס כדורגלנית השנה בשוודיה.
ב-1987 עברה וידקול לקבוצת אוקסבק, שבאותם ימים נחשבה לאחד מהמועדונים המצליחים בליגה השוודית. באותה שנה היא גם הייתה שחקנית מרכזית בנבחרת שוודיה, שהשתתפה באליפות אירופה שנערכה בנורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר, שנערך מול קהל של 8,408 צופים באוסלו, הפסידו השוודיות 2-1 לנורווגיה. וידקול זכתה לכבוש את שער הכבוד לטובת שוודיה.
וידקול שיחקה באוקסבק שתי עונות בלבד, אולם במהלכן היא זכתה בשתי אליפויות, שני גביע מדינה, פעם אחת בפרס כדורגלנית השנה בשוודיה ופעם אחת בתואר מלכת השערים של הליגה השוודית. ב-1989 היא עברה למאלמו, וגם איתה היא המשיכה לקטוף תארים רבים. ב-1990 ו-1991 היא סיימה כמלכת השערים של הליגה, וב-1991 גם הוסיפה עוד זכייה באליפות שוודיה.
בקיץ של אותה שנה, אירחה סין את גביע העולם בכדורגל נשים שנערך בפעם הראשונה אי פעם. את שלב הבתים סיימה שוודיה במקום השני עם ארבע נקודות, והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר גברו השוודיות 0-1 על סין משער של פיה סונדהאגה, אולם בחצי הגמר הם הפסידו 4-1 ליריבתן המסורתית - נורווגיה. בסופו של דבר, סיימה שוודיה במקום השלישי, לאחר שהביסה 0-4 את גרמניה. במהלך הטורניר כבשה וידקול חמישה שערים, וסיימה ככובשת השוודית המצטיינת של גביע העולם.
שנתיים לאחר מכן, זכתה וידקול בפעם השלישית בפרס כדורגלנית השנה בשוודיה, לאחר שהובילה את מאלמו לזכייה באליפות רביעית בתולדותיה. ב-1995 זומנה וידקול לסגל נבחרת שוודיה לגביע העולם, לאחר שלא הייתה חלק מהנבחרת במשך כמעט ארבע שנים. את שלב הבתים סיימו השוודיות במקום השני עם שש נקודות, וברבע הגמר זכו לפגוש את סין כמו בגביע העולם שנערך ארבע שנים לפני כן. הפעם ידה של סין הייתה על העליונה, ושוודיה הודחה כבר ברבע הגמר. וידקול, שכבשה שער אחד במהלך הטורניר, הודיעה על פרישה מהנבחרת.
שנה אחרי גביע העולם, סיימה וידקול בפעם החמישית כמלכת השערים של הליגה והחליטה לחזור לנבחרת, שבדיוק התכוננה לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה. בשלב הראשון שובצו השוודיות לבית קשה מאוד, שכלל את ארצות הברית, סין ודנמרק. שוודיה הצליחה לנצח רק משחק אחד, והודחה מהמשך הטורניר. וידקול, שכבשה שער אחד בטורניר, סיימה אחריו את דרכה בנבחרת. ב-12 שנים בנבחרת שוודיה, שיחקה וידקול ב-111 משחקים וכבשה 71 שערים (שיא לאומי שמאוחר יותר נשבר על ידי האנה יונגברי).
ב-1997 כבשה וידקול 22 שערים, וקבעה שיא של שש זכיות בתואר מלכת השערים של הליגה השוודית. עונה לאחר מכן, היא הודיעה על פרישתה ממשחק פעיל. שנה לאחר הפרישה, היא התמתנה למאמנת הראשית של מאלמו, תפקיד בו החזיקה במשך שלוש עונות.
הפיגוע בראנגון (1983)
הפיגוע בראנגון, שהתרחש ב-9 באוקטובר 1983, היה ניסיון התנקשות בנשיא קוריאה הדרומית, צ'ון דו-הוואן, בעיר ראנגון שבבורמה. הפיגוע נעשה ביוזמת קוריאה הצפונית.
אף שהנשיא צ׳ון שרד, בפיגוע נהרגו 21 אנשים ו-46 נפצעו. שניים מתוך שלושת המעורבים בפיגוע נתפסו, כאשר אחד מהם הודה בהיותו קצין בצבא העם הקוריאני.
הפיגוע
ב-9 באוקטובר 1983, נשיא קוריאה הדרומית צ'ון דו-הוואן קיים ביקור רשמי בראנגון בירת בורמה. במהלך הביקור, הנשיא תכנן להניח זר באנדרטה לזכר אונג סן, אחד ממייסדיה של בורמה העצמאית, אשר נרצח בשנת 1947. בשעה שחברי הפמליה של הנשיא החלו להגיע לאזור האנדרטה לשם ארגון האירוע, פצצה אחת מבין שלוש פצצות שהוסתרו על גג המתחם התפוצצה, הרגה 21 אנשים ופצעה 46.
בין ההרוגים נמנו ארבעה בכירים בממשלת קוריאה הדרומית: שר החוץ לי באום-סאוק; שר האנרגיה סו סאנג-צ'ול, השר לתכנון כלכלי וסגן ראש הממשלה סו סוק ג׳ון, ושר המסחר והתעשייה קים דונג ווי. כמו כן, 14 יועצים, עיתונאים, ואנשי ביטחון דרום-קוריאנים נהרגו, וכן ארבעה אזרחים בורמוזים, ביניהם שלושה עיתונאים, נהרגו אף הם. הנשיא צ'ון עצמו ניצל הודות לעובדה שמכוניתו התעכבה בפקקים, כאשר הפיצוץ התרחש דקות ספורות בטרם הגיעו למקום. לפי הדיווחים, הפצצה הופעלה מוקדם מדי עקב סימון שגוי בדבר הגעת הנשיא למקום, כמה דקות בטרם מועד ההגעה הנכון.
האחראים לפיגוע
שניים מהחשודים, ביניהם הקצין הצפון-קוריאני קאנג מין-צ׳ול, ניסו להתאבד זמן קצר לאחר הפיצוץ באמצעות רימון יד, אבל שרדו ונעצרו על ידי המשטרה הבורמזית, אף שאחד מהם איבד יד כתוצאה מהניסיון. החשוד השלישי ניסה להימלט, אבל אותר בהמשך על ידי כוחות מצבא בורמה, ובמהלך חילופי האש נורה למוות, לא לפני שהספיק להרוג שלושה חיילים בורמזים.
במסגרת חקירתו, הקצין מין-צ'ול הודה במשימתו, ובאחריות של משטר קוריאה הצפונית לפיגוע, והודות למידע שמסר, גזר דין מוות שהושת עליו הומר במאסר עולם. החשוד הנוסף במעורבות בפיגוע נמצא אף הוא אשם והוצא להורג בתלייה. בתגובה, וחרף ההוכחות שנמצאו בחקירה, קוריאה הצפונית הכחישה בפומבי כל קשר לפיגוע.
לאחר הפיגוע
בעקבות הפיגוע, בורמה השעתה באופן מיידי את היחסים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית. כמו כן, סין העממית, אשר זמן קצר לפני הפיגוע קראה לקיום ועידה משותפת עם קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית וארצות הברית לשם שיכוך המתיחות בחצי האי, נזפה במשטר הצפון-קוריאני בפומבי באמצעות כלי התקשורת במדינה. פקידים רשמיים סינים סירבו לפגוש או לדבר עם פקידים צפון-קוריאנים במהלך מספר חודשים לאחר מכן.
דבורה חסיד
דבורה סוניה חסיד (נולדה ב-28 בפברואר 1956) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהנה כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
משנת 2021 מכהנת כמנכ"לית "מכבי טבעי", רשת הרפואה המשלימה של מכבי שירותי בריאות.
תפקידים
חסיד שירתה בצה"ל מעל ל-30 שנה, בין היתר כמפקדת הבקו"ם, כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים וכקצינת פניות הציבור באגף כוח האדם, ופרשה בשנת 2006. ביצעה שורה ארוכה של תפקידים בתחום הפיקוד, ההדרכה ומשאבי האנוש.
משנת 2021 משמשת כדירקטורית בחברת החשמל.
בשנת 2021 מונתה לתפקיד מנכ"לית מכבי טבעי רשת הרפואה המשלימה במכבי שירותי בריאות.
בעלת תואר ראשון משולב בכלכלה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה, ובנוסף בוגרת המכללה לביטחון לאומי.
קיפראס פטראוסקאס
קיפראס פטראוסקאס (בליטאית: Kipras Petrauskas; 23 בנובמבר 1885 – 17 בינואר 1968) היה זמר טנור אופראי ליטאי, פרופסור, חבר האגודה הליטאית לאמנים וחסיד אומות העולם.
קורותיו
קיפראס פטראוסקאס סיים לימודים בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג בשנת 1911 ובאותה שנה החל לשיר בתיאטרון בולשוי במוסקבה. בהמשך של אותה שנה הוא נכלל בצוות של תיאטרון מרינסקי ושר על במת תיאטרון זה עד לשנת 1920. באותה שנה הוא חזר לליטא העצמאית ולקח חלק בפעיל בהקמת תיאטרון האופרה והבלט בקובנו. בשנות ה-20 הוא ערך הופעות רבות באירופה והקליט תקליטים בגרמניה ובאנגליה.
מעשה ההצלה
בשנת 1942 הוא ואשתו הסתירו תינוקת יהודייה, דנה פומרנץ, בתו של הכנר יליד ליטא, דניאל פומרנץ. כדי להגן על הילדה טוב יותר, עזב עם אשתו ושלושת ילדיהם את העיר ועברו תחילה לכפר ליטאי, ואחר כך לאוסטריה ומשם לגרמניה. בשנת 1947 הם חזרו לליטא. בזמן זה בני הזוג התייחסו לפומרנץ כבתם. בליטא מצאו את הוריה והחזירו אותה אליהם.
הוא היה נשוי לאלנה ז'לינקוויצ'יטא-פטראוסקינה, שחקנית ומשוררת.
בשנת 1999 הוכרו על ידי יד ושם פטראוסקאס ואשתו כחסידי אומות העולם.
החי באינדונזיה
הפאונה של אינדונזיה היא פאונה אינדו מלאית בעלת מגוון ביולוגי גדול ביותר והכי הרבה מינים במדינה האנדמיים לארכיפלג טרופי בדרום-מזרח אסיה. בין הפאונה הבולטת של אינדונזיה מצויה הפאונה של בורנאו, שהוא האי השלישי בגודלו בעולם.
החיות אינדונזיה נחלקות לשניים: בעלי קרבה אסייתית החיים במערב הארכיפלג למשל בסומטרה בחבל סונדאלנד ובעלי קרבה אוסטרלית, החיים במזרחו כמו המינים של מערב גינאה החדשה, אשר במקור היו חלק מאוסטרליה. אלה מופרדים בידי הקו הדמיוני קו וואלאס סביב וואלסיה.
הפאונה באינדונזיה מחולקת למגוון של מערכות אקולוגיות ביניהם: יערות גשם טרופיים, מורדות הרים, סוואנה טרופית, מנגרובים, ביצות ושפכי נהרות, חופים חוליים ובמים שוניות אלמוגים, ערוגות אצות וצמחי מים ועוד. בכמה אזורים ישנו מגוון ביולוגי רב, עקב זרמים המתאחדים בנקודת המפגש של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
עם זאת האדם פגע בהרבה מסביבות אינדונזיה למטרות חקלאות, עיור, ציד וזיהומים שונים וכן הפצת מינים פולשים. יערות רבים באינדונזיה נכרתו ובעלי חיים רבים מצויים כיום בסכנת הכחדה, נוסף על היותם אנדמיים לאיים. בנוסף נכחדו מספר בעלי חיים למשל טיגריס ג'אווה. נכון ל-2003 ישנם 143 מיני יונקים בסכנת הכחדה, 114 עופות, 91 מיני דגים ושני מיני חסרי חוליות. להגנה הוקמו 54 פארקים לאומיים ששישה מהם הם אתרי מורשת עולמית ו-5 שטחי ביצות בעלי חשיבות בינלאומית לפי אמנת רמסר.
סונדאלנד
סונדאלנד הוא השטח המערבי של אינדונזיה (ממערב לקו וואלאס שבין מצר מקאסאר למצר לומבוק), בו איים אשר נפרדו מאסיה בעבר, כשבעידן הקרח הקטן פני הים הירודים איפשרו למינים מהיבשת לנדוד מזרחה ושם הם התפתחו. האיים בה כוללים את בורנאו (שבחלקה שייכת למלזיה ולברוניי), סומטרה וג'אווה וכן מספר איים קטנים יותר לאורך האוקיינוס ההודי.
בסונלאנד ישנם מינים אסייתיים המכילים כמה חיות גדולות יחסית כמו פיל אסייתי, קרנף סומטרה וג'אווה הנדירים, תאו אסייתי, טפיר אסייתי, דוב מלאי, אייליים שונים, כמה חזירים כמו חזיר מזוקן, טיגריס סומטרה שהוא הקטן מבין הטיגריסים, נמר ערפילי ונמרים. ישנם גם 3 מיני אורנגאוטן ומספר גדול של גיבונים, האנדמיים כולם לאינדונזיה ומצויים בסכנת הכחדה גדולה. סך הכל ישנם בסונדאלנד 381 מיני יונקים, מתוכם 173 מינים אנדמיים.
מבין הזוחלים ישנם לפי ההערכות 449 מינים בסונדאלנד ש-249 מהם אנדמיים ואלו כוללים תניני ים ותנין בורנאו, גוויאל חקיין, צבים שונים כמו צבים רכים ענקיים ופיתוניים כמו פיתון מרושת שאורכו 8 מטרים והוא הארוך שבנחשים לצד נחשים ארסיים כמו קוברה, גומצן, קרייט וקרייט ימי. 3 משפחות אנדמיות לאזור: אנומוכיליים, קסנופידידיים ולנתנוטיים ומהדו-חיים ישנם כ-242 מינים ש-172 מהם אנדמיים, שרבים מהם מכילים חסרי רגליים. באזור ישנם כנראה מעל 1,000 דגי מים מתוקים כמו שפמנון הליקופטר, דגי ארואנה, גוראמיים וראשנחשיים.
וואלסיה
בוואלסיה ישנה פאונה של מינים בעלי קירבה אוסטרלית, אשר בעבר היו חלק מהלוח של גינאה החדשה עם קשר לאוסטרליה. אלה כוללים מספר איים קטנים יחסית ומופרדים אחד מהשני, ביניהם איי סונדה הקטנים, סולאווסי, איי מאלוקו, טימור, קומודו, פלורס, סראם, בורו, צפון מלוקו, באלי, סומבה ואיים נוספים שרובם מצויים באוקיינוס השקט.
מאחר שהאיים פזורים וקטנים יותר ומוצאם מאוסטרליה המרוחקת המינים באזור קטנים יותר מסונדאלנד. מבין היונקים ישנם 223 מינים, ש-126 מהם אנדמיים ביניהם בולטים מקוקים, אייל טימור והבבירוסה והתאו הננסי אנואה. ישנם גם מכרסמים שונים, עטלפי פרי ואף כמה יונקי כיס כמו קוסקוסיים וטורפי כיס קטנים. מהעופות ישנם 650 מינים מתוכם 265 אנדמיים, הכוללים עופות ממוצא אוסטרלי כמו דגרתליים, קקדואיים, עדניים, סוכיים ואכנתיזיים. מהזוחלים 222 מינים, מתוכם 99 אנדמיים, ביניהם תנין הים, כוח ענק מקומודו שהוא הגדול שבלטאות, שממיות ופתני ים. מהדו-חיים ישנם 58 מינים מתוכם 32 אנדמיים. מדגי המים המתוקים ישנם 310 מינים בנהרות והאגמים מתוכם 75 אנדמיים. ישנם גם מספר גדול של פרפרים גדולים כמו כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה או דבורת וואלאס שהיא הגדולה שבדבורים. באיים ישנם מספר רכיכות, סרטנים ופרוקי-רגליים אנדמיים שונים.
מערב גינאה החדשה
הפאונה של מערב גינאה החדשה ושל האיים הקטנים סביבה דומה לזו של פפואה ניו גיני השכנה. היא כוללת מגוון אנדמי טרופי הקשור לאזור האוסטרלי ואינו דומה לפאונה של אסיה. יש בה מגוון ביולוגי גדול ביותר המכיל כ-8% מהחולייתנים בעולם, ביניהם כ-4% מהלטאות והיונקים בעולם וכ-10% ממיני הדגים בעולם. מבין החיים במערב גינאה שלל יונקי כיס כמו קוסקוסיים, קנגוריים, קיפודן חרטומני וכמה עטלפים, נוסף לכלב דמוי-דינגו שהופץ בידי האדם. העופות דומים לאלה של צפון אוסטרליה וכוללים את הקזואר המצוי, עדניים, סוכיים, ארטמיים, אכנתיזיים, דגרתליים ועוד עופות אוסטרליים לצד מספר קטן של עופות אסייתיים כמו קלאו זהוב. הזוחלים כוללים את תנין גינאה החדשה, כמה צבי נהרות, כוח תניני, גואנות ונחשים שונים ביניהם פתן שחור פפואני ונחשי ים.
Austin Powers: The Spy Who Shagged Me (פסקול)
ד"ר איוול ביצע גם גם פרודיה לגרסת הכיסוי הפופולרית של ויל סמית' מ-1997 לקלאסיקה של גרובר וושינגטון ג'וניור "Just the Two of Us".