cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Outcast
עלילה
רייקר נפגש עם היועצת דיאנה טרוי ומספר לה על מערכת היחסים החדשה שלו. הוא חושש שהדבר ישנה את היחסים ביניהם (כרגע ידידים אך בעבר היו נאהבים) אך היא מרגיעה אותו באמרה שאמנם מערכות יחסים משתנות כל הזמן אך הם תמיד יישארו ידידים קרובים. הסיפור מקבל תפנית, כאשר מערכת היחסים שלו עם סורן מתגלה ובני עמה חוטפים אותה.
רייקר מתפרץ למשפטה של סורן העומדת לדין על נטייתה ה"אסורה". הוא מנסה לקחת את האשמה על עצמו באומרו שהוא ניסה לפתותה אך היא סירבה לו. ניסיון זה נכשל מאחר שסורן סותרת את דבריו ומודה שהיא רואה עצמה כאישה. היא מגנה על עצמה בלהט ומבטאת את זעמה על יחס החברה שבה היא חיה כלפי אותם בעלי נטיות חריגות. סורן נלקחת למעצר ורייקר משתגר חזרה.
הקצין הראשון רייקר מנסה להסביר את המצב לקפטן פיקארד, המגלה סימפתיה אישית כלפי "מספר 1" שלו וחברו הקרוב, אך הצו העליון האוסר התערבות בעניינים הפנימיים של ציוויליזציה זרה מונע ממנו ומצי הכוכבים להכשיר משימת הצלה והוא מייעץ לרייקר לא לפעול על דעת עצמו כי המשמעות תהיה הרס הקריירה וכל מה שהוא עבד קשה בשבילו. וורף מבקר את רייקר במגוריו ומציע את עזרתו בהצלת סורן כי "לוחם אמיתי, לא יכול להפקיר את חברו להתמודד לבדו מול הסכנה". השניים חודרים בחשאי אל עולם הג'נאי ומחלצים את סורן אך היא מסרבת ללכת איתם, בטענה שהיא מאושרת עם בני עמה וכי הייתה חולה במהלך הרומן שלה עם רייקר. הוא מבין שהטיפול הפסיכופיזי כבר בוצע. כשהוא חוזר לאנטרפרייז, הקפטן שואל אותו "האם נשארו לנו עניינים לא סגורים עם הג'נאי?" ורייקר עונה בשלילה.
הדילמה המוסרית
מוסר ההשכל העולה מהפרק הוא שלחץ חברתי ומשפטי לוותר על נטיות מיניות עלול לשלול מאדם את אהבתו ואת זהותו. עוצמתו של המסר בפרק זה נשענת על העובדה כי כל דעה קדומה באשר לאנשים בעלי נטיות מיניות חריגות, מנוטרלת באמצעות היפוך התפקידים, כאשר דווקא האהבה ההטרוסקסואלית, הנוחה להזדהוּת, היא הנרדפת.
ביקורת
פרק זה מתייחס לנושא זכויות הלהט"ב. בניגוד למצופה, הפרק קיבל ביקורת רבה מקהילת הלהט"ב בארצות הברית. הטענות העיקריות היו: השחקן ג'ונתן פרייקס, שגילם את דמותו של ויליאם רייקר, ציין אף הוא כי הפרק לא היה נועז מספיק לטעמו, וכי נטייתה של סורן הייתה צריכה להיות דווקא גברית.
ערן יעקב
ערן יעקב (נולד ב-1967) הוא מנהל רשות המיסים בישראל. כיהן בעבר גם כממלא מקום מנכ"ל משרד האוצר.
ביוגרפיה
ערן יעקב נולד בשנת 1967 להורים יוצאי עיראק: אלברט, כלכלן ואקטואר שעבד כעובד מדינה ולאחר מכן פתח משרד לייעוץ כלכלי; ודליה, מנהלת חשבונות. אביו היה פעיל ב"הגנה" בעיראק, נשפט לתלייה, הצליח לברוח ולעלות לישראל. אחותו, איה אבידור, היא משנה למנכ"ל נשר מפעלי מלט ישראליים.
למד בתיכון אהל שם. שירת בצה"ל בגרעין התיישבות במסגרת הנח"ל. בוגר תואר ראשון בניהול וכלכלה ותואר ראשון במשפטים (בהצטיינות), ותואר שני במשפטים לכלכלנים ורואי חשבון.
את דרכו בשירות הממשלתי החל במסגרת היחידה המיוחדת של המכס בנמל התעופה בן-גוריון. בהמשך שימש כמנהל תחום תכנון ותקצוב של אגף המכס והמע"מ, וכסגן הממונה על המחלקה לתכנון וכלכלה. ובמסגרת זו הוביל, בין היתר, את בחינת היבטי המיסוי בהתייעלות האנרגטית.
לאחר מכן, עמד בראש החטיבה לתכנון ולכלכלה. אחר כך כיהן כמשנה למנהל רשות המיסים (במקביל להמשך תפקידו כראש החטיבה לתכנון וכלכלה) והיה אחראי על קידום תהליכים אסטרטגיים ופרויקטים מרכזיים ברשות, ניהול ועדות וקידום רפורמות:
מונה לממונה על השכר במשרד האוצר בפברואר 2017 ושימש בתפקיד במשך כשנה. במסגרת זו חתם על הסכמים קיבוציים לשיפור שכר עובדי המגזר הציבורי ולחידוד הדגש על הגדלת הפיריון וצמצום הפערים. יעקב קידם הטמעת טכנולוגיות במגזר הציבורי באמצעות חתימת הסכם קיבוצי מיוחד עם ההסתדרות, וחתם ועל הסתדרות המורים, שהעלה את שכר הבסיס של מורים מתחילים. הוא קידם את הרפורמה בחברת החשמל בהיבטי יחסי העבודה וקידם תוכנית אסטרטגית לשיפור השירות בבתי המשפט.
במרץ 2018 מונה למנהל רשות המיסים בישראל. במהלך כהונתו נדרשה רשות המיסים להתמודד עם השלכות מגפת הקורונה בישראל: ירידה בהכנסות ממסים ומתן תמיכות לעסקים שנפגעו.
בת זוגו של יעקב היא מיה. הם הורים לשתי בנות ומתגוררים ברמת השרון.
Whitney
Whitney הוא אלבומה השני של הזמרת ויטני יוסטון, אשר יצא לאור ב-2 ביולי 1987 על ידי אריסטה רקורדס בעקבות הצלחת אלבום הבכורה שלה. האלבום המשיך לחזק את הצלחתה של יוסטון וזכה להצלחה אדירה גם הוא כאשר מכירותיו עומדות בכל העולם על 20 מיליון עותקים מתוכם 9.8 בארצות הברית, מה שזיכה אותו למעמד 9 פלטינות במדינה.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע
האלבום עלה על ציפיות של אנשים רבים והיה פופולרי לאחר יציאתו. הוא הגיע בשבוע הכניסה הראשונה שלו למצעד האמריקאי למקום הראשון מה שהפך את יוסטון לאמנית הסולו היחידה באותה תקופה לעשות זאת ולאמן הסולו החמישי בסך הכל. הוא שהה 11 שבועות במקום הראשון מה שהפך את יוסטון לאמן הנשי שצבר הכי הרבה שבועות במקום הראשון במצעד במהלך שנות ה-80. בשנת 1989 האלבום יצא לאור גם בגרמניה תחת חבר התקליטים אמיגה.
כל ארבעת הסינגלים הראשונים מהאלבום הצליחו להגיע למקום ה-1 בארצות הברית מה שהפך אותה לאמנית הראשונה בהיסטוריה שהצליחה להכניס 4 שירים מאלבום אחד למקום הראשון במדינה. לאחר שהכניסה את השיר הרביעי מהאלבום למקום הראשון ליוסטון היו כבר 7 שירים במקום הראשון במדינה מה שהפך אותה לאמן השלישי עם הכי הרבה שירים במקום הראשון במדינה ולאמנית הנשית עם הכי הרבה שירים. בנוסף להצלחתה בארצות הברית האלבום וגם הסינגל הראשון מתוכו הגיעו לראש המצעדים של בריטניה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ובחלק ממדינות אירופה.
פרסים ומועמדויות
האלבום היה מועמד ל-3 פרסי גראמי ביניהם בפרס "אלבום השנה", בעוד השיר "" זכה בפרס גראמי השני שלה בקטגוריית "הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר פופ".
בשנת 1992, האלבום יצאה במהדורה מחודשת ביחד עם הפסקול The Bodyguard: Original Soundtrack Album, בו ויטני לקחה חלק.
נבחרת ישראל בכדורשער נשים
נבחרת ישראל בכדורשער נשים היא הנבחרת הלאומית של ישראל בכדורשער נשים. כדורשער הוא ספורט קבוצתי שתוכנן במיוחד עבור ספורטאים עם לקות ראייה.
2016 ריו דה ז'ניירו
הנבחרת יצגה את ישראל והתחרתה במשחקים הפאראלימפיים 2016 מיום חמישי ה-8 בספטמבר ועד הגמר ביום שישי ה-16 בספטמבר 2016, בארנה דו פוטורו שבריו דה ז'ניירו, ברזיל. חברות הנבחרת היו רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, אלהאם מחאמיד רוזין, גל חמרני, ירדן אדיקה וסיון אברבאיה.
נבחרת הנשים של אלג'יריה לא הגיעה בזמן למשחקיה מול ארצות הברית וישראל, לאחר שהחמיצה טיסות המשך ברומא אחרי מחנה אימונים בפולין, והתעורר חשד שהיא מחרימה את המשחק. ישראל וארצות הברית זכו בניצחונות טכניים של 10–0.
ישראל סיימה את הבית המוקדם, בו השתתפו חמש נבחרות, במקום הרביעי. היא סיימה בתיקו 1–1 עם יפן, ניצחה טכנית את אלג'יריה 10–0 והפסידה לברזיל (2–7) ולארצות הברית (7–3).
ברבע הגמר פגשה ישראל את טורקיה, הפסידה לה 15–5 והודחה מהתחרות.
טוקיו 2020
הנבחרת נבחרה לייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים בטוקיו 2020 לאחר שסיימה במקום השני באליפות אירופה 2019 ברוסטוק, גרמניה. אלופת הטורניר, טורקיה, העפילה דרך המקום השני באליפות העולם 2018.
שחקניות הנבחרת היו רוני אוחיון, ליהיא בן דוד, גל חמרני, אלהאם מחאמיד רוזין, אור מזרחי ונועה מלכה.
הנבחרת סיימה את הבית המוקדם במקום השני אחרי סין, כשניצחה את אסוטרליה (11–1) ואת הוועד הפאראלימפי הרוסי (8–3) והפסידה לקנדה (2–6) ולסין (1–4).
ברבע הגמר הודחה ישראל על ידי יפן 1–4.
שפילד 2010
הנבחרת התחרתה באליפות העולם 2010, בין ה-20 ל-25 ביוני 2010, בשפילד, אנגליה, בבית X.
אספו 2014
הנבחרת התחרתה באליפות העולם 2014 בין ה-30 ביוני ל-5 ביולי 2014, באספו, פינלנד. היא הגיעה למקום הרביעי בבית Y, והפסידה לטורקיה ברבע הגמר 2–10.
מאלמה 2018
הנבחרת התחרתה באליפות העולם 2018 בין ה-3 ל-8 ביוני 2018, במאלמה, שוודיה. הן הגיעו למקום החמישי בבית ג', ולמקום האחד-עשר בדירוג הכללי.
פורטוגל 2022
נבחרת ישראל זכתה במדליית הארד לאחר שניצחה 9 מתוך 10 משחקים.
סיאול 2015
הקבוצה התחרתה במשחקי העולם של IBSA (הפדרציה הבין-לאומית לספורט עיוורים) בין ה-10 ל-17 במאי 2015, בסיאול, קוריאה הדרומית. היא ניצחה את סין בגמר 4–1 והעפילה למשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו 2016.
מינכן 2009
מינכן, גרמניה אירחה את אליפות אירופה 2009, בה השתתפו אחת עשרה נבחרות. הנבחרת סיימה את התחרות במקום השישי.
קוניה 2013
הקבוצה התחרתה באליפות אירופה 2013, בבית A בקוניה, טורקיה. היא ניצחה את פינלנד במשחק על מדליית הארד 5–3 וסיימה במקום השלישי.
ליטא 2015
הנבחרת התחרתה באליפות אירופה 2015 בליטא. הן הפסידו במשחק על מדליית הארד לאוקראינה, 4–5.
פאג'ולהטי 2017
הנבחרת התחרתה באליפות אירופה 2017 מ-15 עד 23 בספטמבר 2017, בפאג'ולהטי, נסטולה, פינלנד. היא הגיעה למקום השלישי אחרי טורקיה ורוסיה.
רוסטוק 2019
הקבוצה התחרתה באליפות אירופה 2019 מ-5 עד 14 באוקטובר 2019, ברוסטוק, גרמניה והגיעה למקום השני, מה שהקנה להן מקום במשחקים הפאראלימפיים בטוקיו 2020.
TEC-9
TEC-9 הוא אקדח חצי אוטומטי מתוצרת חברת Intratec השוודית.
האקדח היה בשימוש בצבא ארצות הברית ובצבא שוודיה בין השנים 1981 עד היום.
לאחר טבח בית הספר בקליבלנד בשנת 1989 נכלל ברשימת כלי-הנשק האסורים של קליפורניה. האיסור גרם להפסקת היצור, והחברה פיתחה דגם חדש בשם AB-10 בעל יכולות אש מופחתות.
קישורים חיצוניים
הדף של האקדח באתר World Guns
הפיל נעלם
הפיל נעלם (ביפנית: 象の消滅 短篇選集 1980-1991, באנגלית: The Elephant Vanishes) הוא קובץ של 17 סיפורים קצרים של הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור לראשונה בתרגום לאנגלית ב-1993, והוא מקבץ את הסיפורים הראשונים שפרסם הסופר. הסיפורים נכתבו בין 1980 ל -1991, ופורסמו ביפן בכתבי עת שונים. הרכב קובץ הסיפורים נבחר על ידי גארי פיסקטיון (העורך הספרותי של מורקמי בהוצאת קנופף) ופורסם לראשונה בתרגום לאנגלית בשנת 1993 (המקבילה היפנית שלו יצאה מאוחר יותר בשנת 2005). כמה מהסיפורים כבר הופיעו לפני פרסום אוסף זה (לעיתים קרובות עם תרגומים חלופיים לאנגלית) במגזינים The New Yorker, Playboy ו- The Magazine (Mobil Corp.)
הספר יצא לאור לראשונה בעברית ב-1999 בהוצאת עם עובד ובפעם השנייה, ב-2012, בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר. בשניהם, בתרגומם של רינה וגדעון ברוך.
בוריס בלקין
בוריס דוידוביץ' בלקין (ברוסית: Борис Давидович Белкин, נולד ב-26 בינואר 1948, סברדלובסק, כעת יקטרינבורג) הוא כנר יהודי-רוסי שהתיישב בבלגיה. פרט לנגינתו הווירטואוזית הוא נודע גם כמורה מוערך.
שנות ילדותו ולימודיו
בוריס בלקין למד נגינה בכינור מגיל שש. נחשב ילד פלא והופיע תחת ניצוחו של קיריל קונדראשין בגיל שבע. למד בבית הספר המרכזי למוזיקה שעל יד הקונסרבטוריון של מוסקבה אצל המורים יורי ינקלביץ' ופליקס אנדריאבסקי, וכן אצל אייזק שטרן. בגיל 11 הפסיק לנגן אך חזר בגיל 17 ונרשם לקונסרבטוריון. עוד בימי לימודיו ערך סיורי הופעות בכל רחבי ברית המועצות עם התזמורות המובילות של המדינה, ובשנת 1973 זכה בפרס הראשון בתחרות הכלל-סובייטית לכנרים שהתקיימה בירבאן. לעומת זאת לא הורשה לנסוע לחו"ל, אפילו כדי להשתתף ב-1971 וב-1973 בתחרות הבינלאומית על שם פגניני בג'נובה, לקראתה התכונן בצורה אינטנסיבית. מתוסכל ביותר מיחס השלטונות, התאשפז במסגרת פסיכיאטרית. ב-1974 ביקש אשרה לעלות לישראל. בסופו של דבר התיישב בבלגיה.
המשך הקריירה המוזיקלית
בבלגיה בלקין מלמד בקונסרבטוריון של ליאז'. מאז "עריקתו" למערב ניגן בכל העולם עם רבות מהתזמורות החשובות כמו התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת קליבלנד, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, ועם כל התזמורות הנחשבות בבריטניה.
עם המנצחים איתם שיתף פעולה נמנים ליאונרד ברנשטיין, ולדימיר אשכנזי, זובין מהטה, לורין מאזל, ריקרדו מוטי, סייג'י אוזאווה, קורט זנדרלינג, רודולף ברשאי, יורי טמירקאנוב, כריסטוף פון דוהנאני, שארל דיטואה, ג'אנלואיג'י ג'למטי, גינתר הרביג, קלאוס טנשטדט, סיימון ראטל, ברנרד הייטינק, פאבו ברגלונד, אדוארדו מאטה, קיונג-וה צ'ונג, ג'וניצ'י הירוקאמי, ולדימיר פדוסייב, יורי אהרונוביץ', צ'ארלס גרובס, אריך ליינסדורף, ויליאם שטיינברג, פרנץ ולזר-מסט, אלכסנדר לזרב, יורי סימונוב ואחרים. בשנת 1997 הזמין אותו אייזק שטרן לנגן איתו בפסטיבל מיאזאקי.
כנר מבוקש, בשנים 2008-2007 למשל, הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג בניצוחו של טמירקאנוב, ערך סיור קונצרטים בדרום אמריקה, ניגן עם התזמורת הסימפונית NHK, הופיע בקונצ'רטו לכינור של סיבליוס עם התזמורת הסימפונית של סידני וולדימיר אשכנזי, ניגן בלונדון, ברלין, ברצלונה, רומא וכו'.
פרט לכיתות אמן במאסטריכט, החל משנת 1987 בלקין נותן כיתות אמן בסיינה באיטליה באקדמיה קיג'יאנה. החל משנת 1991 הוא מנהל את ההרבה "הסולנים הקאמריים של זלצבורג". בין תלמידיו יש לציין את ג'אנין יאנסן, ורה ויידמן ואחרים. בוריס בלקין הופיע בהפקות רבות לטלוויזיה: בסרט ביוגרפי על ז'אן סיבליוס, בו ביצע את הקונצ'רטו לכינור עם תזמורת רדיו שוודיה וולדימיר אשכנזי, יחד עם ליאונרד ברנשטיין והפילהרמונית של ניו יורק בביצוע הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי, ביצוע ה"ציגאן" של ראוול עם התזמורת הלאומית של צרפת וליאונרד ברנשטיין, יחד עם ברנרד הייטינק ותזמורת קונצרטחבאו בביצוע קונצ'רטי של מוצרט ושל ניקולו פגניני (מס.1 )
חיים אישיים
בוריס בלקין נשוי ויש לו בת ובן.
כלי נגינה
הכינורות ששימשו אותו במהלך הקריירה היו בעיקר: בלקין השתמש, בין השאר, בקשת מתוצרתו של אטיין פאז'ו מ-1812 ומתוצרתו של דינאל טוביאס נאוואה ורה מקרמונה משנת 2009.
דיסקוגרפיה
בחברת "דקה": בחברת "דנון":
Adore You (שיר של מיילי סיירוס)
Adore You (בעברית: מעריצה אותך) הוא שיר של הזמרת מיילי סיירוס מאלבום האולפן הרביעי שלה, Bangerz. השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2013 כסינגל שלישי מהאלבום. השיר נכתב על ידי אורן יואל וסטייסי ברת'ה והופק על ידי אורן יואל.
הופעות חיות
סיירוס הופיעה עם השיר לראשונה בפסטיבל "Jingle Ball" שאורגן על ידי תחנות רדיו אמריקאיות שונות, שנוגן בכל רחבי ארצות הברית.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-26 בדצמבר והועלה לערוץ ה-VEVO של סיירוס ביוטיוב. בקליפ סיירוס שוכבת על מיטה ומסביב וילונות שקופים, נוגעת בעצמה, מענגת את עצמה ומצלמת את זה במצלמת וידאו קטנה. בחלק האחרון של הקליפ, סיירוס נמצאת באמבטיה מלאה במים לבנים (לא שקופים) ושרה את מילות השיר בזמן שיורדים עליה מים מלמעלה. בנוסף זכה השיר בשתי מועמדויות לפרס מוזיקת העולם לקליפ הטוב ביותר בעולם, ולפרס מוזיקת העולם לשיר הטוב ביותר בעולם. מספר צפיותיו עומדות כיום על כ-137 מיליון.
גרשון פלוטקין
גרשון פּלוֹטקין (1917 – 12 בינואר 1992) היה במאי ושחקן ישראלי, במאי הבית של התיאטרון הקאמרי במשך שנים רבות.
ביוגרפיה
פלוטקין נולד במוסקבה ב-1917, בבית ציוני, ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. אביו, נחום פלוטקין (1891–1960), היה עובד קופת חולים כללית בתל אביב. פלוטקין בוגר בית הספר היסודי "בלפור" בתל אביב. בשנת 1935 למד בסטודיו למשחק שליד תיאטרון הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד, ולאחר מכן המשיך בלימודי בימוי בניו יורק אצל ארווין פיסקטור. לאחר שובו לארץ פגש את סשה ארגוב, ויחד ביימו, כתבו והלחינו הצגות בקיבוצים.
פלוטקין הכשיר עצמו כקרטוגרף ובשנת 1941 הצטרף לשורות מחלקת המיפוי של "ההגנה". בהמשך נישא לגליליה קטינקא (ילידת 1917 כמותו), בתם של יהודית ושל ברוך קטינקא (ממייסדי הארגון). לאחר שחרורו החל לעבוד בשנת 1950 כעוזר במאי ללאופולד לינדטברג בתיאטרון הקאמרי, ובנוסף עבד כחרט וקרטוגרף. אולם יכולותיו בשינון טקסטים הובילו אותו למלא עשרות תפקידי מחליף בהצגות. הוא עלה כ-1,000 פעמים על הבמה, ומילא יותר מ-60 תפקידים.
פלוטקין היה במאי הבית של תיאטרון הקאמרי, וכן ייעץ ארכיטקטונית על בניית אולמות התיאטרון, ניהל את הארכיון והיה חבר בהנהלה ובוועד הרפרטואר שלו. עם הצגותיו: "בגלל חגורה", "מריוס", "גנרל קישוט", "פיגמליון", "דון ז'ואן בגיהנום", "פונדק בדרך", "אנריקו", "קרא לי סיומקה", "מלכת שבא", "בעלת הארמון", "הקיצו ורננו", "אדם ואדם עליון"," מלחמת בני אור", "לעולם אין לדעת", "נדנדה בשניים", "מרי סטיוארט", "אדם לכל עת", "סיפור אוריה", "פונדק הרוחות", "אסתר המלכה", "כנרת כנרת", "טורא" ועוד.
פלוטקין השתתף בשנת 1954 בסרט "אבן על כל מיל" ובסרטים ותוכניות טלוויזיה נוספות.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
הנס אוטו בודה
הנס אוטו בודה (בגרמנית: Hans-Otto Budde; נולד ב-6 במרץ 1948) הוא לויטננט-גנרל בצבא גרמניה. בודה כיהן עד חודש מרץ 2010 בתפקיד מפקד זרוע היבשה של צבא גרמניה.
ביוגרפיה
בודה נולד ב-6 במרץ 1948, וסיים את לימודי התיכון ב-3 באוקטובר 1966. לאחר מכן הצטרף לבונדסוור (צבא גרמניה), ושירת כצוער ברגימנט הצנחנים ה-313. עד שנת 1972 סיים את לימודי הכשרת קצינים בבית הספר לקצינים בהמבורג, הנובר ומינכן, וקודם באפריל 1969 לדרגת לוטננט. ב-1972 שירת ברגימנט הצנחנים ה-272 כמפקד מחלקה וכקצין מודיעין עד 1974. באפריל 1975 הוא קיבל קידום לתפקיד מפקד פלוגה ולדרגת האופטמן ברגימנט השלישי.
בין השנים 1978-1980 שימש בודה בתפקיד בבית הספר לקצינים בהמבורג. באוקטובר 1981 לדרגת מיור ושירת כקצין מודיעין בדיוויזיה המוטסת הראשונה בשנת 1982 נסע לארצות הברית ולמד במכללה במחנה פורט לוונוורת' שבקנזס. בשנת 1983 חזר לגרמניה, ושירת בבריגדת הפאנצרגרנדיר ה-31. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט וקיבל את הפיקוד על רגימנט חיל הרגלים ה-82 עד 1988. שימש למשך שנה אחת כראש המטה של דיוויזיית הפאנצר החמישית. בשנת 1990 הועלה לדרגת אוברסט. מ-1991 עד 1995 כיהן שוב בבון כראש מחלקת היחידה למשאבי אנוש.
בשנת 1995 הועלה לדרגת בריגדגנרל, ומונה למקד הבריגדה הצרפתית-גרמנית. פיקד על הבריגדה עד שנת 1997. באותה שנה הוצב בבוסניה והרצגובינה כמפקד הכוחות הגרמניים החברים בכוח הייצוב. לאחר מכן הוחזר לגרמניה ושימש כסגן מפקד הקורפוס הרביעי עד שנת 2001. באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 2004, התפטר מפקד זרוע היבשה של הבונדסוור גארט גודארה בעקבות סכסוך עם שר ההגנה פטר שטרוק ושטרוק מינה את בודה למחליפו. בודה שימש כמפקד זרוע היבשה עד מרץ 2010 אז פרש משירות צבאי.
זכה בעיטורי כבוד, בהם צלב הכבוד של הבונדסוור בדרגה 4 (זהב), מדליית הבונדסוור SFOR לציון השתתפות בכוח נאט"ו לייצוב בוסניה והרצגובינה אחרי המלחמה שם ב-1996, אות לגיון ההצטיינות, אות לגיון הכבוד ובשנת 2009 בעיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
I'm Your Baby Tonight
רקע
בניגוד לאלבומיה הקודמים ליוסטון הייתה באלבום זו יותר מעוברות ושליטה לגבי השירים שייבחרו לאלבום. בנוסף לעבודה עם המפיקים הקודמים נרדה מייקל וולדן ומייקל מאסר עבדה יוסטון עם אל. איי ריד והזמר בייביפייס והזמר לות'ר ונדרוס. באלבום זה זו הייתה הפעם הראשונה בה יוסטון אירחה אמן כלשהו כאשר אירחה את הזמר סטיבי וונדר.
הנס אוטו בודה
ביוגרפיה
הוא פרוטסטנטי, נשוי, בתו אניקה היא קצינת רפואה בבונדסוור.
I'm Your Baby Tonight
רקע
באלבום זה זו הייתה הפעם הראשונה בה יוסטון השתתפה בהפקת שיר כאשר השתתפה בהפקת השיר "I'm Knockin'" עם הבמאי ריקי מינור ובאלבום זה זו גם הייתה הפעם הראשונה בה יוסטון הייתה שותפה לכתיבת שיר כאשר הייתה שותפה לכתיבת השיר "Takin' a Chance".
מוזיקה
מבחינה מוזיקלית האלבום מכיל מוזיקת פאנק לצד מוזיקת דאנס ומוזיקת פופ. אחד ממפיקי האלבום נרדה מייקל וולדן הפיק ליוסטון שירים בשני סוגים: שירי דאנס-פופ ובלדות בעוד אל. איי ריד ובייביפייס הפיקו עבורה שירי פופ בסגנון שנות ה-70 ושירי פאנק בסגנון אמצע שנות שנות ה-80 לצד מקצבים של דאנס.
הושעיה
הוֹשַׁעְיָה או מצפה הושעיה הוא יישוב קהילתי דתי לאומי ב, כשישה ק"מ צפונית לנצרת. היישוב שייך למועצה אזורית עמק יזרעאל ולארגון יישובי הפועל המזרחי. היישוב נקרא על שם האמורא רבי הושעיה רבה, אשר ישב בציפורי הסמוכה בראשית תקופת התלמוד.
בשנת 1980 הוקמה במקום, במסגרת תוכנית המצפים בגליל, היאחזות נח"ל, שאוזרחה לאחר שלוש שנים. בט"ו בשבט ה'תשמ"ג (1983) החלו לעלות לקרוואנים 10 המשפחות הראשונות של יישוב הקבע. חלק מחברי היאחזות הנח"ל גרים עד היום ביישוב, הנמצא בצמיחה מתמדת.
ביישוב ישנם שלושה בתי כנסת, בית ספר יסודי (א-ח), ספריה, בריכה, אולם ספורט, 'מועדון נוער' וסניף בני עקיבא, וכן מפעלי צדקה שונים - גמ"חים ובית תמחוי. מתקיימים בו מניינים לעדות השונות, וכן תפילות נשים מדי פעם.
רב היישוב, כבר למעלה מ-20 שנה, הוא הרב ד"ר חיים בורגנסקי, מרצה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, ביישוב מתגורר שר המודיעין לשעבר ח"כ אלעזר שטרן שהוא גם ממייסדי היישוב.
ביישוב מתקיימת פעילות תיירותית ובה, בין השאר, "כפר קדם" - כפר משנאי משוחזר, מלון הבוטיק "נוף ציפורי" וגלריה לאמנות ״אורייתא״.
סחלין אנרג'י
סחלין אנרג'י, רשמית חברת סחלין אנרגיה השקעות בע"מ (ברוסית: Сахалин Энерджи Инвестмент Компани Лтд, באנגלית: Sakhalin Energy Investment Company Ltd. ) היא חברת אנרגיה רוסית, מפעילת פרויקט צינור הנפט "סחלין-2". החברה הוקמה בשנת 1994 בהתאם להסכם שיתוף שחתמו חברות זרות (רויאל דאטש של ומיצובישי) עם הפדרציה הרוסית (באמצעות גזפרום), במטרה לפתח את שדות הנפט פילטון-אסטוחסקי ושדות הגז לונסקי בים אוחוצק על המדף של האי סחלין, השוכן ב.
פעילויות עיקריות
מטרותיה העיקריות של החברה הן;
הנהלה ובעלי מניות
החברה מבצעת את פעילותה על בסיס הסכם משותף בין תאגיד גזפרום לקונצרן רויאל דאטש של וחברת מיצובישי.
הרכב בעלי המניות מאז 2007:
מתקני ייצור של החברה
מתקני הייצור של החברה כוללים:
נפט
"תערובת סחלין" היא תערובת של שמן דל גופרית קל ועיבוי גז. מאז 2014 החברה משתמשת בעיבוי שיוצר בשדה קירינסקוי כחלק מפרויקט סחלין-3 (פרויקט של תאגיד גזפרום). העיבוי המיוצר על ידי החברה והעיבוי של פרויקט סחלין-3 מעורבבים עם שמן ליצירת מגוון שמן קל-דל גופרית עם צפיפות של כ-44-45.5˚ ותכולת גופרית של כ-0.14%.
חלקה של תערובת הנפט שנשלחה על ידי "סחלין אנרג'י" באזור אסיה והפסיפיק הוא 0.34% מכמות הנפט הכוללת הנצרכת באזור זה.
גז טבעי נוזלי
בשנת 2017 הפיקה סחלין אנרג'י 11.49 מיליון טונות גז טבעי נוזלי (LNG), שהועבר על ידי אוניות ומכליות גז. בשנת 2018 חלקה של החברה הסתכם ב -4.8% מכלל הביקוש לגז טבעי נוזלי באזור אסיה והפסיפיק וכ-3.6% מהביקוש העולמי.
גז טבעי
מאז 2011 החברה מספקת גז טבעי למערכת צינורות הגז של גזפרום בתשלום תמלוגים לצד הרוסי. העברת גז מתבצעת באמצעות שתי תחנות דגימה ומדידת גז (GCS) בחלקה הצפוני והדרומי של סחלין. מאז תחילת הייצור, יותר מ 8.66 מיליארד מ"ק גז טבעי הועברו לרוסיה, כולל דרך מתקן לטיפול בגז הדרומי ליוז'נו-סחלינסקיה CHPP-1 ולתשתיות אחרות בסחלין - יותר מ-4.13 מיליארד מ"ג גז טבעי (כולל אספקה של 653 מיליון מ"ק) בשנת 2018.
בשנת 2018 הועברו יותר מ-430 מיליון מ"ק גז דרך הצינור הצפוני. הוא הועבר לצינור הגז סחלין-חברובסק-ולדיווסטוק לשימוש נוסף בתוכניות הפיתוח של מתחם הדלק והאנרגיה של המזרח הרחוק ופרימוריה. בסך הכל, בשנת 2018 הועברו לרוסיה יותר מ־1.12 מיליארד מ"ק גז מפרויקט סחלין-2.
ביצועים פיננסיים
בסך הכל, בשנת 2018 סחלין אנרג'י הכניסה 2.5 מיליארד דולרים. בשנת 2019, בעקבות תוצאות שנת 2018, הועבר לתקציב מס רווח של כ-1.7 מיליארד דולרים.
איכות הסביבה
הפעילות הסביבתית של החברה מתבצעת בהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית בנושא הגנת הסביבה, תוך התחשבות בדרישות התקנים הבינלאומיים ושיטות העבודה המומלצות הבינלאומיות בענף הנפט והגז. החברה מבצעת בקרה סביבתית תעשייתית במתקניה על מנת לעמוד בחקיקה סביבתית, לעמוד בתקנים שנקבעו בתחום ההגנה על הסביבה, להבטיח שימוש רציונלי במשאבי טבע וליישם תוכניות להפחתת ההשפעה על הסביבה.
אחריות חברתית של החברה
בנובמבר 2009 הצטרפה סחלין אנרג'י למיזם Global Compact של האו"ם.
בומברד
בומברד הוא כינוי לתותח כבד שהיה בשימוש בשלהי ימי הביניים. הבומברד נכנס לשימוש בסופה של המאה ה-14; משקלו הגיע לעיתים לכמה עשרות טונות, קוטרו היה גדול והוא ירה כדורי תותח במשקלים עצומים של כמה מאות קילוגרמים, שנטענו דרך לוע התותח. שימושו העיקרי היה הבקעת חומות האויב. מרבית הבומברדים נוצקו מברזל.
מספר דוגמאות לבומברדים בימי הביניים:
תניא רבתי
תניא או תניא רבתי, הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים באיטליה על ידי רבי יחיאל בן יקותיאל הרופא.
שם הספר נקבע בפי העם בשל המילה הראשונה בספר, הפותח בציטוט ברייתא: "תניא היה רבי מאיר אומר...".
זהות מחבר הספר
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'רע"ד ללא ציון שם המחבר. אך כיום הספר מיוחס בוודאות לרבי יחיאל ב"ר יקותיאל ב"ר בנימין ב"ר יחיאל הרופא ממשפחת הענוים. זיהוי זה נעשה על פי מה שנמצא כתוב בגוף הספר באחת ההלכות:.
כאמור, הספר שנדפס בעילום שם, ייחוס בעבר בשוגג למחברים אחרים: כך למשל בעמוד השער של מהדורת הספר שנדפסה בזאלקווא בסדילקאב יוחס הספר ל"רבי יחיאל אחי רבי יעקב בעל הטורים", כך גם נזכר בספר "מגן גבורים". אחרים ייחסו את כתיבת הספר לרב ישעיה בר אבא מרי, שחי בתקופת הריב"ש.
תוכן ומהות הספר
תוכן הספר הוא דינים ומנהגים לכל השנה, מחולקים למאה סימנים. יש מהחוקרים הסבורים כי רבים מהדינים בספר הם קיצור של ספר שבלי הלקט שחיבר צדקיה בן אברהם הרופא. לדעת הרב ישראל בראון, עורך מהדורת תניא רבתי בהוצאת מוסד הרב קוק, 'תניא רבתי' הוא לא קיצור של שבלי הלקט, אלא שני הספרים נכתבו על ידי שני תלמידים שלמדו בבית מדרשו של הריבב"ן, ושניהם ציטטו את הריבב"ן, ולכן קטעים רבים בספרים חופפים.
הפועל דולפין נתניה
הפועל דולפין נתניה היא אגודת שחייה ישראלית מנתניה. הקבוצה היא אלופת ישראל לשנת 2013 (חורף וקיץ) ו-2014 (חורף), לאחר 20 שנה בהן זכתה ברציפות קבוצת השחייה של הפועל ירושלים. מנהל הקבוצה הוא ישראל ויינשל.
המועדון הוקם בשנת 1992 על ידי סימון דוידסון. במועדון גם קבוצת שחייה צורנית המנוהלת על ידי נטלי הלפרט.
המאמנים של הקבוצה
בהווה: דימה ריבינסקי, דניאל וולוקיטה, דוד גמבורג, יגאל שייחט ומיכאל נובגוד.
בעבר: עדי ולפמן, מרלין תקווה, ירדן חרותי, רוני בווה, הדר אברו, לודמילה טקצ׳ב, אלכס שבצ׳נקו, דימה נאומוב, פאבל טורנר, יסמין שחף, ברק עטר, רוני סנדלר.
האגודה מתאמנת בנתניה
קולג`ים - מועדון ספורט בקריית השרון, נתניה - בריכת שחייה (קיץ בלבד), נורדיה - (קיץ בלבד), וינגייט ו"גני עומר" שבעומר (שלוחה בנגב), ובעולם המים שנמצא בנתניה.
הפרעת זהות דיסוציאטיבית
הפרעת זהות דיסוציאטיבית (Dissociative identity disorder) או בשמותיה הקודמים "הפרעת אישיות מרובת פנים" (Multiple Personality Disorder) והשם העממי "פיצול אישיות" היא הפרעה נפשית השייכת לקבוצת ההפרעות הדיסוציאטיביות. בהפרעה זו יותר מאישיות אחת מתקיימת באדם בתקופת חיים מסוימת. שכיחות ההפרעה, גורמי הסיכון להיווצרותה ואפילו תוקפה נמצאים במחלוקת זה שנים רבות במדריך ההפרעות הפסיכאטריות של ארגון הבריאות העולמי (ICD 10), מכונה הפרעה זו "הפרעה של ריבוי אישיויות". הפרעה זו נחשבת מבחינות רבות להפרעה הדיסוציאטיבית החמורה ביותר.
ישנם חוקרים שטוענים שהתופעה שכיחה מאוד, ולעומתם כאלה הטוענים שהפרעת הזהות אינה קיימת למעשה ואבחנתה היא חסרת תוקף רפואי. אחרים מכירים בתופעה אך מתייחסים אליה כנדירה, ומסבירים אותה כבעיה יאטרוגנית, תופעת לוואי קיצונית של טיפול לא נכון בבעיות נפשיות אחרות, המחמירה אותן. הניגוד בין שתי עמדות אלה מתאפיין בעימות סוער. האבחנה נפוצה בעיקר בארצות הברית, ויש הטוענים שהיא תופעה הקשורה לתרבות ולשיטת הטיפול האמריקאית.
אין קשר בין הפרעה זו לבין סכיזופרניה (שסעת).
אבחנה
פסיכיאטר יאבחן הפרעת זהות דיסוציאטיבית בהתקיים התנאים הבאים:
שכיחות ואפידמיולוגיה
השכיחות באבחון לאורך 12 חודשים בארצות הברית עומדת על 1.5%, עם שיעור דומה בין גברים (1.6%) ונשים (1.4%). ככלל מרבית הדיווחים על הפרעה זו מקורם בארצות הברית.
גורמי סיכון וגורמים פרוגנוסטיים סביבתיים
רוב המאובחנים מדווחים שהפיצול או הנתק החל עקב התעללות או מאורע טראומטי. יש הרואים בטראומה את הסיבה להפרעת האישיות ודרך להתגונן מפניה; על פי גישה זו, תהליך הפיצול הוא מכניזם שנועד לעזור לאדם בהתמודדות עם הטראומה, והוא מתרחש במספר שלבים: האדם מפצל את המודעות והזיכרונות של החוויה הטראומטית כדי שיוכל לשרוד אותה ולהמשיך להתנהל ביומיום. בחלק מהמקרים ההתעללות חוזרת או מתמשכת.
סוגיות תרבותיות
המאפיינים הקליניים של ההפרעה שתוארו לעיל יכולים להיות קיימים גם בהקשר של טקסים ומנהגים דתיים שונים ובעיקר בהקשר של טקסי איחוז. טקסים אלה יכולים לכלול תמונה של התקפים או מעבר ממצב אישיות אחד לאחר, כחלק מתהליך הסרת האיחוז, לעיתים תוך שימוש בחומרים משני תודעה. מצבים אלו קיימים במגוון של תרבויות בכל חלקי העולם, בשמות שונים. ההבדל בינם לבין ההפרעה הנפשית הוא שאנשים עם ההפרעה הנפשית ידווחו על אירוע או אירועים טראומטיים בחייהם. כמו כן הכניסה והיציאה מהאישיויות השונות בהפרעת זהות דיסוציאטיבית - אינה בשליטת האדם כפי שקורה בטקסים דתיים.
התפתחות ההפרעה
ההפרעה מזוהה עם התנסות נפשית קשה ביותר, לרוב כזו הקשורה להתעללות, אלימות מינית ועוד. ככל שההפרעה מתחילה בגיל צעיר יותר כך היא צפויה להיות ממושכת וקשה יותר. עם זאת ההפרעה במלואה יכולה להופיע כמעט בכל גיל, מהילדות לשלבים מאוחרים בחיים. דיסוציאציה בילדות עלולה לגרום לבעיות זיכרון, בעיות ריכוז, היקשרות ומשחק טראומטי. עם זאת ילדים בדרך כלל לא מציגים שינויי אישיות אלא מציגים תמונה של מעבר בין מצבים נפשיים שונים, עם תמונה הכוללת אי רציפות של החוויה. שינויים פתאומיים של האישיות במהלך ההתבגרות יכולים להיות תוצאה של התפתחות טבעית בגיל ההתבגרות אך יכולים גם לבשר על התפתחות של הפרעת זהות דיסוציאטיבית. אצל אנשים מבוגרים תיתכן תמונה של הפרעה אובססיבית קומפולסיבית, פרנויה, או הפרעת מצב רוח פסיכוטית או אפילו הפרעות קוגניטיביות כתוצאה מאמנזיה דיסוציאטיבית.
שינויים גלויים באישיות ייתכנו על רקע של:
התמונה הקלינית
ישנה שונות בתמונה הקלינית בין אנשים שונים עם ההפרעה (דבר שלא מוסיף לתוקף האבחנה). אצל אדם עם הפרעה זו תהיה לפחות אישיות אחת נוספת. אישיות זו מבטאת חלקים או היבטים של האישיות המקורית. האדם יחווה את עולמו דרך אחד הפיצולים הללו בכל רגע נתון. במקרים רבים האישיויות השונות אינן יודעות על קיומן של אישיויות אחרות. כך למשל יכולה להיות דמות אחת סמכותית וקשה, לעומת דמות אחרת חמה ורגשנית. לכל אישיות כזו יש עולם רגשי, זכרונות, יכולות וחולשות משלה. בחלק מהמקרים ישנה שונות גם במגדר. הדמויות השונות מתחלפות ללא שליטה של האדם בכך.
לעיתים ישנה מודעות חלקית לקיום הזהויות האחרות, או שישנה זהות דומיננטית אחת שזוכרת ויודעת את המתרחש בכל מצבי הזהות האחרים. במקרים מסוימים, הסובלים מההפרעה פונים לכל אישיות בשם פרטי נפרד ושונה מהשם המקורי של האדם. הזהויות השונות יכולות לחוות זו את זו בצורה ידידותית או עוינת. לכל אישיות כזו יש מאגר זכרונות והתנסויות משלה. ההבדלים בין זהויות שונות מדווחים לעיתים כניכרים גם חיצונית, החל בביצועים האומנותיים או הפיזיולוגיים, עבור בטון הדיבור, ביציבה, בהליכה ובמחוות שונות, ועד להבדלים פיזיולוגיים כגון לחץ דם ופעילות מוחית.
סכנה אובדנית
ה-DSM 5 מדווח כי 70% מהאנשים החיים עם הפרעה זו בקהילה ניסו להתאבד פעם אחת לפחות. ניסיונות התאבדות מרובים הם מצב שכיח.
אבחנה מבדלת
אבחנה מבדלת של הפרעת זהות דיסוציאטיבית כוללת הפרעות דיסוציאטיביות אחרות (בהן אין תמונה קלינית של פיצול אישיות), הפרעת דיכאון מז'ורי, הפרעה דו־קוטבית, הפרעת דחק פוסט טראומטית, הפרעות פסיכוטיות, הפרעות הקשורות לשימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים, הפרעות אישיות, הפרעות הקשורות להתקפים, וכן מצבים של התחזות (ביחוד אם מדובר במצב שעשוי לתת לאדם רווח ראשוני או משני).
טיפול
הטיפול בהפרעת זהות דיסוציאטיבית נעשה על ידי פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים המוסמכים לטיפול פסיכותרפיסטי.
פסיכותרפיה: הטיפול בהפרעה זו הוא ממושך ומורכב. אחת השיטות המקובלות היא פסיכותרפיה תחת השפעת היפנוזה באופן זה עשויים להיחשף אירועים טראומטיים בהיסטוריה האישית וניתן להתמקד בדרך היווצרותן של הזהויות הנוספות. במהלך הפסיכותרפיה יש שאיפה להכיר את כל הזהויות, את מאפייניהן ולקדם היכרות וקשר ביניהן וכך ליצור שיתוף פעולה המביא לשיפור התפקוד וההתנהגות של המטופל. בחלק מהמקרים יהיה צורך להגדיר את מטרות הטיפול בהתחשב גם בהפרעות נוספות הקיימות ברקע.
טיפול תרופתי משלים את היפנו-תרפיה ומסייע למנוע חרדה ודיכאון ומקל במקרים מסוימים, אך טיפול זה ניתן במקביל לטיפול פסיכולוגי אינטנסיבי.
בישראל
בישראל פעלה עמותת ט.ד.י. ישראל, אשר ריכזה את אנשי המקצוע התומכים באבחנה של הפרעה זו, מתעניינים ופעילים בטיפול בה. ב-9 בינואר 2012 שודר בערוץ 10, במסגרת הסדרה "פנים אמיתיות", פרק על הפרעה זו, אשר ליווה במשך מספר שבועות בחורה הסובלת מההפרעה עקב התעללות מינית שעברה בנעוריה ומתארת כ-30 זהויות שונות. ב-9 במרץ 2017 שודר בתוכנית זו פרק נוסף על הנושא, בו ליוותה העיתונאית יעל דן נערה המתארת 50 זהויות שונות; שידור הפרק זכה לחשיפה תקשורתית רבה. הוא גם העלה את נושא השימוש בקנאביס רפואי לשם טיפול וסיוע למתמודדים עם הפרעה זו.
בתרבות
כמו בתחומים אחרים בבריאות הנפש, יצוג התופעה בתרבות הפופולרית נוטה להדגיש תופעות קיצוניות, ולא תמיד מייצג נאמנה את המציאות.
בספרות ובקולנוע זכתה התופעה לפרסום רב ולכינוי "פיצול אישיות", המהלך אימה וקסם כאחד על הקוראים והצופים. דוגמאות לכך הם הספר "24 הפנים של בילי מיליגן", הספר "סיביל" והסרט שנעשה על-פיו, הספר "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד", הספר והסרט "שלוש פנים לחוה", הסדרה "ארצות הברית של טארה" והסרט "מועדון קרב". ברגע השיא של סרטו הנודע של אלפרד היצ'קוק "פסיכו", נעשה שימוש בהפרעה זאת כאשר נחשף כי הרוצח הסדרתי הוא נורמן בייטס (בגילומו של אנטוני פרקינס). בסרט ספליט מתואר אדם בעל 23 זהויות שונות. דמויות קומיקס בולטות כמו נבל העל, הגובלין הירוק, וגיבור העל, Moon knight, אשר נוצרו על ידי חברת מארוול קומיקס, סובלים מהפרעת אישיות זו.
בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות", דמותו של קובי פרג' מאופיינת חלקית בכך שהוא סובל מפיצול אישיות ויכול ליצור דמויות נוספות הממלאות תפקידים שונים בסדרה.
בסדרה הקוריאנית "הרגי אותי, רפאי אותי", הדמות המרכזית, צ'ה דו היון סובלת מפיצול אישיות עקב התעללות ואירועים מסכני חיים שעברה בילדותה.
קיץ ועשן
קיץ ועשן (באנגלית: Summer and Smoke) הוא מחזה שנכתב על ידי המחזאי טנסי ויליאמס בשנת 1948. המחזה הוא בן שתי מערכות, וכולל שלוש-עשרה סצנות. הביטוי "קיץ ועשן" נובע ככל הנראה משירו של הארט קריין "סימני זיהוי של התנהגות" משנת 1926, שהופיע באוסף "בתים לבנים".
הפרעת זהות דיסוציאטיבית
בתרבות
בסדרה קוריאנית נוספת "הייד, ג'קל ואני" הדמות הראשית גו סו ג'ין סובל מהפרעה זו ובעיתות מצוקה, מגיחה ממנו אישיות אחרת העונה לשם רובין.
קיץ ועשן
עלילת המחזה
במרכז העלילה, המתרחשת בתחילת המאה העשרים בעירה קטנה בדלתא של המיסיסיפי, עומדת דמותה של אלמה. אלמה מאוהבת מילדותה ובמשך שנים רבות בבנו של הרופא השכן, ג'ון, אולם בעוד היא מייצגת בעצמה את הקורבן של החינוך הפוריטני שקיבלה, ג'ון חי את חייו בהתגרות מתמדת במוסכמות. העימות בין שני הגיבורים מעלה שאלות קיומיות רבות בנוגע ליחס שבין הגוף לנשמה, בין אנרכיה לסדר ובין אהבה רוחנית לתענוגות הבשר. אף על פי שאלמה וג'ון מאוהבים זה בזו, אין הם מצליחים להגשים את אהבתם. כל אחד מהם משלם מחיר כבד על השקפת עולמו ועל הטעויות הגלומות בעולמו הצר.
אלמה
אלמה (תרגום מספרדית - נשמה) וינלמר, היא ביתו של הכומר ושל אשתו בעיירה במיסיסיפי, הסובלת מהפרעות נפשיות. אלמה היא בחורה מופנמת הנחבאת אל הכלים ונמצאת בשולי החברה, היא אינה מתערבבת עם בני גילה או עם אנשים כלל. היא תוצר של החברה הפוריטנית בה גדלה. אלמה היא חולנית ולא בקו הבריאות הנובעת בחלקה מכך שהיא מסוגרת בביתה. אלמה מאוהבת בג'ון השכן הבלתי ניתן להשגה מגיל ילדות. לקראת סיום המחזה אלמה פורצת את שתיקת אהבתה, ופוצחת במונולוג משתפך בדבר אהבתה. אהבתה אינה מתממשת וזאת עקב הפערים בין העולמות מהם היא וג'ון מגיעים
הפרעת זהות דיסוציאטיבית
בתרבות
בספר Legion מאת ברנדון סנדרסון יש לגיבור כמה עשרות דמויות כשכל אחת אחת עוזרת לו בתחום אחר.
קיץ ועשן
ג'ון
ג'ון מתאפיין על ידי אלמה כההפך הגמור לה. ג'ון הוא גבר בעל ביטחון עצמי, הוא מודע לכוח שיש לו על המין הנשי: הוא יפה, אטרקטיבי, פלרטטן ובעל קסם אישי. הוא רופא במקצועו. הוא לא מקבל את מוסכמות החברה כמובנות מאליה ואף לועג למוסכמות. הוא פועל לפי צו מצפונו ורצונותיו הגשמיים. ג'ון הוא אנטי תזה מוחלט לאלמה, דבר אשר מגביר את הקרע: הוא מאוהב בה, אך לאור הפער בין העלומות אהבתם לא תבוא לידי מימוש.
הפרעת זהות דיסוציאטיבית
בתרבות
בתחום המוזיקה מוזכרת התופעה באלבום "Quadrophenia" של להקת The Who, המדבר על אדם הלוקה בהפרעה זו.
האלבום רדיו בלה בלה של להקת החברים של נטאשה מספר את סיפורו של שדרן עם פיצול אישיות שמחולק לארבע דמויות שונות.
קיץ ועשן
הפקות של המחזה
ב-6 באוקטובר 1948, לאחר פתיחת ההרצה הראשונה בדאלאס, "קיץ ועשן" התקבלה לראשונה בברודוויי. היא בוצעה בתיאטרון תיבת הנגינה שבניו יורק, בהפקה בבימויו של מרגו ג'ונס, ובעיצוב ג'ו מיליצנר  עם טוד אנדרוס, מרגרט פיליפס, מוניקה בויאר ואן ג'קסון. המחזה רץ לאורך 102 הופעות. באותו הזמן, המחזה הפופולרי "חשמלית ושמה תשוקה" המיוצג על האטה הפופולריות, שני המחזות בחנו נושאים דומים. בשנת 1952, ג'רלדין פייג' שיחקה את התפקיד הראשי בהצגה בבימויו של חוזה קינטרו בבית החדש של המעגל בכיכר תיאטרון במרכז העיר ניו-יורק. ההופעה האגדית שלה החלה בתנועת אוף ברודוויי, לשים את שניהם את עצמה ואת קינטרו על המפה, המצדיק את המחזה עצמו. מופע הבכורה בברודוויי של הגרסה המתוקנת הועלה ב-1976. ההפקה נוהלה על ידי אדווין שרין. ב-1996, המחזה קם לתחייה במרכז הבמה בניו-יורק, הפקה בבימויו של דייוויד וורן, עם הארי המלין ומרי מקדונל. ליילה רובינס ואמנדה פלאמר היו בולטות בהפקת התיאטרון. ב-17 באוקטובר 2006, מלאו כמעט שישים שנה להפקת הבכורה בלונדון של קיץ ועשן. זההפקה עלתה בתיאטרון אפולו, בבימויו של אדריאן נובל ובכיכובו של רוזמונד פייק וכריס קארמק. לאור חוסר הצלחה של המחזה ומעט צופים שהגיעו, ההצגה ירדה מוקדם מן הצפוי, לאחר 10 שבועות. בינואר 2007, מפעל צעצועים במילבורן, ניו ג'רזי, הציג התעוררות בכיכובה של אמנדה פלאמר וקווין אנדרסון, בבימויו של מייקל וילסון. במאי 2008, קבוצת השחקנים אוף ברודוויי הקימה לתחייה את הגרסה של שנת 1964, הם קיבלו ביקורת חיובית מאת הניו יורק טיימס.
עיבודים לקולנוע
בשנת 1961 הוסרט סרט על ידי חברת הקולנוע סרטי פרמאונט. הסרט הופק על ידי פיטר גלנוויל וכיכבו בו לורנס הארווי, ריטה מורנו וג'רלדין פייג' בדמות אלמה. בשנת 1972 הופקה גרסה טלוויזיונית, בכיכובם של לי רמיק, דייוויד הדיסון ובארי מורס. הפקה נוספת, הוקרנה בטלוויזיה, ב-1976 בכיכובם של בליית' דאנר ופרנק לנג'לה.
עיר (ספר)
עיר (באנגלית: City) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי קליפורד סימאק. הספר במקור כלל שמונה סיפורים הקשורים זה לזה מבחינה עלילתית, אשר פורסמו במגזינים בין השנים 1944–1951. בספר, שיצא לאור לראשונה ב-1952, צורפו לכל סיפור "הערות" (למעשה, הקדמה), אשר מהווים בעצמם סיפור מסגרת.
סימאק פרסם סיפור תשיעי בשם "אפילוג" ב-1973. מהדורה של הספר משנת 1980 כללה את "אפילוג". חלק מהמהדורות המאוחרות יותר של הספר - אך לא כולן - מכילות את "אפילוג".
"עיר" יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד ב-1976, בתרגומו של יוסף עוזיאל (2 מהדורות נוספות ב-1977 ו-1978). ב-2007 יצאה מהדורה חדשה בהוצאת ינשוף, בתרגומו של דוד חנוך. גרסה זו כוללת את הסיפור התשיעי "אפילוג".
מבוא
הרומן מתאר אגדה המורכבת משמונה "מעשיות", אותן מדקלמים הכלבים - גזע פסטורלי ופציפיסטי - כדי להעביר כמורשת שבעל פה. המעשיות מספרות על יצור בשם "אדם". לכל מעשיה מוצמדות הערות "כלביות" הכוללות ניתוח אודות האפשרות לקיומו של האדם. "הערת העורך" מתארת שאלות שהגורים עשויים לשאול אחרי ששמעו את הסיפורים:
המעשיות
הספר מתאר היסטוריה שבה האנושות, לאחר שפיתחה כלי תחבורה מתאימים, נוטשת את הערים ועוברת לכפרים. חקלאות הידרופונית וייצור חשמל מבוזר מאפשרות לקהילות קטנות לעמוד ברשות עצמן. בתחילה, הכח המניע אנשים להתפרש הוא הפחד משואה גרעינית, אך במשך הזמן אנשים מגלים שהם למעשה מעדיפים את אורח החיים הפסטורלי על פני העירוני.
המעשיות מתמקדות סביב עלילות משפחת ובסטר והרובוט המשרת שלהם, ג'נקינס. השם ובסטר הופך בהדרגה לשם עצם כללי, המתאר בני אדם באשר הם. ברומן מופיעים נושאים המוכרים מעבודות אחרות של סימאק - בעיקר הנוף הפסטוראלי והכלבים הנאמנים.
מעשיה מאוחרת יותר מספרת על תחנת מחקר על פני כוכב הלכת צדק. סיפור זה, שבמקור פורסם תחת השם Desertion ("עריקוּת") ב-1944, היה אחד הסיפורים הראשוניים לדון ב-pantropy, כלומר שינוי האדם על מנת להתאים לכוכב לכת זר; זאת, בניגוד להארצה - שינוי כוכב הלכת כך שיתאים לאדם. צדק של סימאק הוא גיהנום קפוא, שטוף רוחות ומאכל-כל; מקום בו רק טכנולוגיה עילית מאפשרת את קיומה של תחנת המחקר. מדענים עוברים התמרה כדי שיוכלו לעזוב את תחנת המחקר וללמוד על כוכב הלכת, אך אף אחד מהם אינו חוזר לתחנה. לבסוף, מנהל התחנה פאולר מתנדב לעבור את ההתמרה בעצמו, ולוקח עמו את טאוזר, כלבו הזקן, עייף ומוכה פרעושים. הם עוזבים את התחנה בצורתם החדשה וחווים את צדק כגן עדן. טאוזר נפטר מבעיות הפרעושים ומהגירודים והוא יכול לדבר עם מי שהיה בעליו באופן טלפתי. כמו המדענים שלפניו, גם מנהל התחנה פאולר אינו מוכן לחזור לצורת אדם.
בסופו של דבר הוא כן חוזר, על מנת לשתף עם בני האדם את תגליותיו. זה נראה בלתי אפשרי - כיצד יוכל להסביר לבני אדם את הפלא שהוא וטאוזר חווים על צדק? שוב מתערב ג'ו המוטנט. לג'ו יש גישה לתכסיס המאפשר לאנשים להבין אחד את השני יותר טוב. כל בני האדם לומדים את האמת אודות צדק, ורובם בוחרים לעזוב את כדור הארץ, להגר לצדק, ולזנוח את צורת האדם. חזונו של סימאק לאפוקליפסה האנושית הוא בלתי רגיל - לא חזון של הרס אלא של בדידות.
עשרת אלפים שנה מאוחר יותר, לג'נקניס יש גוף חדש. בעת הזו, ציוויליזצית הכלבים, פציפיסטים וצמחונית, כבר ממלאת את כל כדור הארץ, והיא כוללת מיני בעלי חיים אחרים, אשר הכלבים החלו לחנך. כל החיות חכמות, ונראה שסימאק רומז שהחיות היו חכמות מקדמא דנן, אלא שהאדם סירב להבחין בכך. הכלבים מחלקים מזון לכלל החיות, כך שאפילו הטורפים אינם הורגים יותר. הכלבים גם מחפשים דלתות לעבור בין "ממדים" - בין גרסאות שונות של כדור הארץ. יצור ממימד אחר חודר לכדור הארץ, ובטרם הוא בורח חזרה לעולמו, מוחו הטלפאתי החדש של ג'נקינס מאפשר לו ללמוד מהיצור כיצד לנוע בין הממדים. ג'נקינס, משוכנע שהגזע האנושי אינו יכול לחיות בדו קיום עם שאר החיות, משתמש בידע זה כדי להעביר את בני האדם הנותרים לעולם אחר.
5000 שנה מאוחר יותר, בני האדם נכחדו כמעט כולם, וג'נקינס חוזר לבדו לכדור הארץ המקורי, במעשיה האחרונה בספר, ג'נקינס מוצא שהכלבים מתקשים להתמודד עם עיר הנמלים הענקית, אשר גדלה תמיד ומשתלטת על כל כדור הארץ. ג'נקינס נוסע לז'נבה, שם קבוצה קטנה של בני האדם הנותרים ממתינים לנצח בהקפאה קריוגנית. הוא שואל אחד מבעליו לשעבר, בן משפחת ובסטר, כיצד לטפל בנמלים. לובסטר יש פתרון אנושי קלאסי - פתיון מורעל פועל באיטיות. ג'נקינס מודיע לכלבים שאין לאדם פתרון להתמודדות עם הנמלים, ועובר יחד איתם לכדור-ארץ חדש.
"אפילוג"
סימאק כתב את המעשיה התשיעית והאחרונה בסאגה בשנת 1973, עשרים ושתיים שנה אחרי הפרק הקודם (הסיפור נכתב במיוחד לאסופה לזכר העורך ג'ון וו' קמפבל, שעבורה כתבו כמה מהסופרים הגדולים של "תור הזהב" ). ג'נקינס חזר לכדור הארץ המקורי. הוא גר בבית ובסטר הישן, מוקף מכל עבריו בעיר הנמלים המתה. חללית מגיעה לקחת אותו לעולם הרובוטים. ג'נקינס שובר קירות בעיר הנמלים ומוצא שם רק המון פסלים של אותו מוטיב - מגף אנושית הבועטת בתל נמלים.
פרסים והשפעה
הספר זכה בפרס International Fantasy Award בשנת 1952.
לספר הייתה השפעה משמעותית על המרקסיסט הצרפתי Henri Lefebvre ועל חברים בקבוצת האוונגרד Situationist International, אשר השתמשו בסיפור כנקודת מוצא לדיון בשאלה כיצד יוכל האדם לשרוד בעולם ללא עבודה.
הקלר וקוך P2000
P2000 הוא אקדח גרמני חצי אוטומטי מתוצרת הקלר וקוך. האקדח הוצג לראשונה בשנת 2001 ונועד בעיקר לאכיפת החוק (משטרה, יחידות ללוחמה בטרור וכו'), הוא מבוסס על האקדח USP והאקדח עוצב עם מאפיינים ארגונומיים משופרים.יש לו הדף קטן יותר מזה של ה-USP וצורת החזקה נוחה יותר משל ה-USP.
כמו כל שאר האקדחים של הקלר וקוך ה-P2000 הוא מודל שמתאים יותר לצרכים אישיים. לדוגמה, ידית האחיזה ניתנת להחלפה, בהתאם לגודל כף היד של המשתמש והדבר מאפשר לכל לוחם להחזיק את האקדח בנוחות. לאקדח יש סמן לייזר שנבנה במיוחד לאקדח וגם פנס קטן שאפשר לחבר אליו.
פח'ר א-דין א-ראזי
פח'ר א-דין א-ראזי (בערבית: فخر الدين الرازي; 1149–1209) היה תאולוג ופילוסוף פרסי-מוסלמי שיצר בערבית. הוא ידוע בעולם המוסלמי במיוחד בזכות ספר הפרשנות הגדול שלו על הקוראן, המכונה "תפסיר אל-כביר" (تفسیر الکبیر; "הפרשנות הגדולה"), אך ידוע עוד על יותר מ-100 כתבים נוספים שחיבר, העוסקים בנושאים כגון לוגיקה, אתיקה, מדעים ופילוסופיה.
חייו
פח'ר א-דין א-ראזי נולד בעיר ריי שבצפון-מרכז איראן. הוא למד תחילה תחת אביו, ולאחר מכן נסע ללימודים בעיר מרב ובהמשך בעיר מראגה, שם היה תלמיד של אחד מתלמידי אל-ע'זאלי. כישוריו הרטוריים בוויכוחים גרמו לו לצבור אויבים רבים, ולעבור באופן תכוף מעיר לעיר. הוא התחיל ימיו בעוני אך בהמשך נכנס תחת חסותם של פטרונים עשירים. הוא לימד תלמידים משלו בעיר מולדתו ריי ולאחר מכן עמד בראש מדרסה בעיר הראת, שם נפטר בשנת 1209. הוא נחשב לאחד מגדולי המלומדים המוסלמים של התקופה.
א-ראזי השתייך לאסכולה המשפטית (מד'הב) השאפעית ולאסכולה התיאולגית האשערית. עם זאת, בשאלות כגון רצון חופשי הוא הביע לעיתים עמדות עצמאיות המזכירות יותר את עמדותיה של האסכולה המעתזילית. הוא נחשב למי שהושפע רבות מהפילוסוף היהודי שהתאסלם באחרית ימיו אבו אל-ברכאת אל-בגדאדי, וכמוהו ביקר כמה מעמדותיו של אבן סינא בענייני פילוסופיה ותאולוגיה. נסיר א-דין א-טוסי בספר פרשנותו על "כתאב אל-אשאראת" של אבן סינא מקדיש את מירב מאמציו להפרכת הביקורת של א-ראזי.
דוד זינדר
דוד זינדר (נולד ב-27 במרץ 1942) הוא במאי תיאטרון, מורה למשחק, ופרופסור אמריטוס בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. עמד בראש המגמה למשחק ובימוי והיה מנהל אמנותי של תיאטרון האוניברסיטה.
ביוגרפיה
זינדר נולד בירושלים. נצר למשפחת מיוחס (נין של יוסף בר"ן מיוחס), משפחת פינס (נין של יחיאל מיכל פינס), ומשפחת צינדר (נכד של מתתיהו צינדר ממייסדיי המושבה מחניים). אמו, חמדה (בתו של פרופ' אריה פייגנבאום, מראשוני רופאי העיניים בארץ ישראל), ילידת הארץ, הייתה הקריינית הראשונה בעברית בתחנת השידור של ממשלת המנדט הבריטי, (Palestine Broadcasting Service). אביו, צבי, יליד ארצות הברית, היה סגן העורך של העיתון פלסטיין פוסט (שהפך לג'רוזלם פוסט), ובזמן מלחמת העולם השנייה היה כתב צבאי של השבועונים טיים (מגזין) ולייף, ומאוחר יותר היה מנהל קול ישראל (בשנים 1959–1962), וממקימי רשות השידור והטלוויזיה הלימודית.
בשנים 1947–1954 שהה זינדר עם משפחתו בארצות הברית, שם מונה אביו, עם קום המדינה, לדובר השגרירות הישראלית בוושינגטון, ומאוחר יותר היה הדובר של המשלחת הישראלית לאו"ם ודובר הקונסוליה הישראלית בניו יורק.
בשנת 1954 חזרה המשפחה לישראל, והתגוררה בשכונת רחביה. בכיתות ז'-י"ב למד זינדר בגימנסיה העברית רחביה (סיים ב-1959).
בשנים 1959–1962 שירת שרות צבאי בחטיבת גולני, והשתחרר בדרגת סגן.
עם חזרתו לישראל, היה זינדר במשך כחמש שנים (1966–1971) שחקן מקצועי בכמה תיאטרונים שונים: תיאטרון זווית, תיאטרון צה"ל, תיאטרון החאן הירושלמי, בימת השחקנים "התיאטרון הצעיר", התיאטרון הקאמרי, ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בשנת 1971 נסע זינדר לארצות הברית, לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ללימודי תואר שלישי בחוג לתיאטרון עם התמחות בבימוי. עבודת הדוקטור שלו עסקה בהשפעה של תנועות האוונגרד המוקדם על תיאטרון האוונגרד שלאחר מלחמת העולם השנייה, ופורסמה מאוחר יותר, ב-1980, גם כספר. את לימודיו בברקלי סיים בהצטיינות יתרה ב-1976.
הוא לימד בחוג לאמנות התיאטרון במשך 28 שנים (1976–2004). בתקופה זו, הוא מילא תפקידים שונים בחוג, ובהם ראש המגמה למשחק ובימוי, ומנהל אמנותי של תיאטרון האוניברסיטה. ב-2002 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין.
משנות ה-80 של המאה הקודמת החל זינדר ללמד משחק ולביים הצגות ברחבי העולם - בארצות הברית, במזרח אירופה ובמערבה, בהודו, בסינגפור ובטאיוואן.
הוא פרש לגמלאות מהאוניברסיטה בשנת 2004.
בשנת 2003 הוזמן להיות סגן הנשיא לעניינים אקדמיים של המרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה, שם היה יו"ר המועצה האקדמית ויו"ר ועדת המינויים עד 2018.
עבודתו כמורה למשחק, כבמאי וכשחקן מקצועי
בין השנים 1966–1971 זינדר עבד כשחקן מקצועי בארץ.
במשך השנים בהן לימד באוניברסיטת תל אביב, זינדר פיתח שיטה של אימון שחקנים - ImageWork Training - בטכניקה פסיכו-פיזית המבוססת על הקשר בין הגוף לדמיון של השחקן. בשנת 1994 הוזמן להשתתף בכנס בינלאומי גדול המוקדש לטכניקה של מיכאל צ'כוב (מיכאיל אלכסנדרוביץ' צ'כוב), וגילה דמיון עמוק בין שיטות הוראת המשחק שהוא פיתח בעצמו, לבין שיטת המשחק של צ'כוב. בעקבות כך הוא הקדיש חמש שנים ללימוד יסודי של שיטת צ'כוב והפך למאסטר בהוראת השיטה. גילוי הקשר בין שיטתו לשיטת צ'כוב השפיע מאוד על כתיבת הספר שלו על אימון שחקנים שהוא החל לכתוב באותה עת: Body Voice Imagination: A Training for the Actor שיצא בשנת 2002. בשנת 2009 יצאה מהדורה שנייה של הספר שבה נוספו כמה פרקים על שיטת צ'כוב. הספר, שנכתב באנגלית, תורגם גם להונגרית ולטורקית.
מלבד עבודתו כמורה למשחק באוניברסיטה, הדריך זינדר על פי שיטת צ'כוב ו-ImageWork כ-100 סדנאות משחק בישראל ומחוצה לה.
לאחרונה, החל זינדר לכתוב ספר על בימוי. הספר אמור לצאת לאור בתחילת 2023.
משפחתו
נשוי מאז 1969 ללאה לבית לקס, שעלתה לישראל מדרום אפריקה. בעבר עיתונאית, עורכת ומגישת חדשות בתוכנית החדשות באנגלית IBA News ברשות השידור. אב לשלושה: שני זינדר, ד"ר אריאל זינדר ורחל זינדר.
לזינדר אח אחד, פרופ' אורן זינדר.
מתגורר בשכונת רמת אביב בתל אביב.
מבחר מתרגומיו
זינדר תרגם ספרים מאנגלית לעברית ומעברית לאנגלית (מקצתם עם אשתו). להלן מבחר מהם:
מזרח טימור במשחקים הפאראלימפיים
מזרח טימור השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), אם כי ספורטאים מזרח-טימורים השתתפו באופן עצמאי כבר באולימפיאדת הנכים סידני (2000), בטרם זכתה המדינה בעצמאות מאינדונזיה. במשחקי החורף לא נטלה מזרח טימור חלק מעולם.
לאחר קבלת עצמאותה, בשנת 2002, שלחה מזרח טימור משלחת לאולימפיאדת אתונה (2004), אולם לא שלחה משלחת גם לאולימפיאדת הנכים שהתקיימה באותה השנה. הספורטאים הנכים אותם שלחה המדינה למשחקים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
דגל לימבורג (הולנד)
דגל לימבורג (בהולנדית: vlag van Limburg) הוא דגל מחוז לימבורג, שממוקם בדרומה של הולנד.
דגל זה אינו משמש את מחוז לימבורג שבבלגיה.
תיאור הדגל
הדגל עם יחס גובה:רוחב של 2:3 (בהתאמה).
הדגל מורכב משלוש שורות של צבעים ביחס גודל של 2: 1: 2. הצבעים הם (מלמעלה למטה) לבן, כחול וזהב (צהוב). השורה האמצעית הכחולה הקטנה יותר מסמלת את נהר המז.
בדגל, בסמוך לניצב הדגל יש סמל של האריה הלמבורגי האדום עם הזנב הכפול (סמל לימברג).
היסטוריה
שלט האצולה של מחוז לימבורג אומץ רשמית ב-27 בדצמבר 1886 בצו של מועצת המחוז - שלט האצולה חולק לארחב, שבכל רביע סמל של אזור - סמל וולקנברוג (זהה לסמל לימבור), גוילק, הורן וחלרה. במרכז הסמל, כשהוא מכסה חלק מהרביעים - סמל לימבורג.
במהלך המאה ה-19 דגל המחוז הבלתי רשמי היה שני פסים אופקיים - פס אדום ותחתיו פס לבן.
ב-28 ביולי 1958 אומץ דגל רשמי (הנוכחי) - ובו שלושה פסים ביחס (2:1:2) בצבעים לבן - כחול - צהוב, כאשר בצד נס הדגל היה אריה אדום (מסמל לינבורג). הפס הכחול סימל את הנהר מז. הדגל הנוכחי עוצב בזמן מלחמת העולם השנייה על ידי אדריכל מאסטריכט - מאריס (Maris). הדגל הונף לראשונה ב-30 ביולי 1953.
סרגיי לוזניצה
סרגיי ולדימירוביץ' לוזניצה (בבלארוסית: Сяргей Уладзіміравіч Лазніца, ברוסית: Серге́й Влади́мирович Лозни́ца, באוקראינית: Сергій Володимирович Лозниця; נולד ב-5 בספטמבר 1964) הוא במאי אוקראיני עטור פרסים הידוע בזכות סרטיו התיעודיים והסרטים הדרמטיים שהוא מביים.
ביוגרפיה
לוזניצה נולד ב-5 בספטמבר 1964 בעיר ברנוביצ'י שבבלארוס הסובייטית. מאוחר יותר המשפחה עברה לקייב, אוקראינה, שבו לוזניצה סיים תיכון.
בשנת 1987 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני של קייב כמתמטיקאי. בין 1987 ל-1991 עבד במכון לסייברנטיקה. הוא פיתח מערכות מומחים, מערכות לביצוע תכנון ועבד על בינה מלאכותית. במקביל עבד כמתרגם מיפנית.
בשנת 1991 הוא התקבל למכון גרסימוב לקולנוע, במחלקה לבימוי בסדנה של ננה דג'ורדז'דה. בשנת 1997 סיים את לימודיו בהצטיינות.