cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאיל גורבצ'וב
התפרקות ברית המועצות
בנובמבר שבע רפובליקות, כולל רוסיה, הסכימו להקים "איחוד מדינות ריבוניות" חדש, אך זה נותר רק על הטופס. למרות ניסיונותיו של גורבצ'וב לשמור על איזושהי ברית קונפדרטיבית, הרפובליקות העצמאיות החליטו ליצור ברית רופפת ולא מחייבת - "חבר המדינות". ב-1 בדצמבר אוקראינה הצביעה ברוב מכריע בעד עצמאות, ושבוע לאחר מכן, ב-8 בדצמבר, נפגשו נציגים משלוש הרפובליקות הסלאביות - בלארוס, רוסיה ואוקראינה - בברסט, בלארוס, והכריזו שברית המועצות אינה עוד. הם הכריזו על הקמת "חבר המדינות" כמעין גוף יורש לה בשם בלבד. ב-25 בדצמבר 1991 הודיע גורבצ'וב בנאום בטלוויזיה על התפטרותו מנשיאות ברית המועצות. בשעה 19:32, פחות מחצי שעה לאחר סיום נאומו של גורבצ'וב, הורד בפעם האחרונה דגל הפטיש והמגל הסובייטי מחוץ לקרמלין. הוא הוחלף בטריקולור הקדם-מהפכני שהיה לדגל רוסיה. רוסיה הצליחה לקבל את המושב הקבוע של ברית המועצות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, וכל השגרירויות הסובייטיות הפכו לשגרירויות רוסיה. במשך שישה ימים המשיכה ברית המועצות להתקיים בשם בלבד, ובחצות הלילה ב-31 בדצמבר 1991 היא פורקה רשמית.
גורבצ'וב, היהודים וישראל
בעקבות המלחמה הקרה היו יחסי ברית המועצות–ישראל קרים ולעיתים אף עוינים רוב השנים. ברית המועצות מימנה לאורך השנים ארגונים וצבאות עוינים לישראל ובמהלך מלחמת ההתשה נערך עימות צבאי ישיר בין כוחות ישראלים לסובייטים. המשטר הסובייטי סירב לאפשר עלייה ארצה של יהודי ברית המועצות מאז גל העלייה בשנות ה-70. עם עלייתו של גורבצ'וב ותחילת מדיניות הליברליזציה שקידם החלו גישושים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל. ב-1988 מינה ראש הממשלה, יצחק שמיר, את הדיפלומט אריה לוין להוביל משלחת לברית המועצות, במטרה לחדש את הקשרים הדיפלומטים בין המדינות. שלטונות ברית המועצות לא רצו תחילה להכיר במשלחת וזו נאלצה לעבוד בחסות שגרירות הולנד, אך בקיץ 1989 חזרה המשלחת אל הבניין הישן של שגרירות ישראל במוסקבה. ב-18 באוקטובר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ולוין מונה לשגריר ישראל במוסקבה. ב-13 בדצמבר 1991 הגיש אלכסנדר בובין את כתב האמנתו מגורבצ'וב כשגריר ברית המועצות בישראל לנשיא חיים הרצוג. שבוע לאחר הגשת כתב האמנתו, ב-25 בדצמבר 1991 חדלה ברית המועצות להתקיים ובובין הפך לשגריר הראשון של הפדרציה הרוסית בישראל.
בשל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, נמצאו היחסים הכלכליים והתרבותיים של ישראל ורוסיה בפריחה גדולה. יציאה של כל אזרח מברית המועצות הייתה מותנית באישור הק.ג.ב.. רוב בקשות היציאה מברית המועצות נדחו, והמבקשים לרוב נקראו בוגדים ופוטרו מעבודתם. אלה מאזרחי ברית המועצות שקיבלו אישור להגר נאלצו לוותר על אזרחותם הסובייטית, וכן לשלם כסף עבור כך. נכסי דלא-ניידי, כמו דירות שבהן התגוררו, היו שייכים ברוב המקרים למדינה, ולכן נאלצו לוותר על רכוש זה ללא כל תמורה. גורבצ'וב, דרך הרפורמות שלו, גם הקל על חוקי ההגירה בארצו. העלייה ארצה בשנות התשעים הייתה מבין גלי העלייה הגדולים ביותר שידעה ישראל (400,000 איש עד 1992 ומעל מיליון ב-2000). עם נפילתה של המפלגה הקומוניסטית מכוחה האבסולוטי, החלו להתפתח תנועות פוליטיות קיצוניות שונות בעלות זיקה אנטישמית, בהן סוציאליזם נוצרי-אורתודוקסי, נאו-פשיסטים, פאן סלאביים ועוד.
עוד ב-1991, לאחר היענות ישראל לדרישות ארצות הברית במלחמת המפרץ ובעקבות הלחץ הרב שהפעיל ממשל בוש האב על ישראל לקיים משא ומתן עם מדינות ערב ונציגי הפלסטינים דרך ועידה בינלאומית, הוסכם לקיים ועידת פסגה בינלאומית מקדימה, היא ועידת מדריד, ואחריה לקיים שיחות משא ומתן ישיר בין נציגים בוושינגטון. הוועידה התקיימה בספרד בחסות משותפת של ארצות הברית וברית המועצות. גורבצ'וב התעקש, על אף הקשיים המדיניים החריפים שאפפו את ארצו חודשיים בלבד טרם קריסתה, לשמר את מעמדו הבינלאומי ולקחת חלק בוועדה. המארחים שלחו לוועידה את הדרג הבכיר ביותר: הנשיא בוש, הנשיא גורבצ'וב וראש ממשלת ספרד פליפה גונסאלס. הצדדים הנצים שלחו לוועידה את דרג שרי החוץ, למעט מדינת ישראל, שיוצגה על ידי ראש הממשלה יצחק שמיר וסגן שר החוץ בנימין נתניהו. עוד בוועידת מדריד נפגש גורבצ'וב ושוחח עם שמיר ועם נתניהו. זמן קצר לאחר פרישתו מנשיאות ברית המועצות, ביוני 1992, ביקר גורבצ'וב בישראל ובכותל המערבי.
בתקופת האינתיפאדה השנייה וממשלת שרון הראשונה, גורבצ'וב פרסם רמז ביקורתי כלפי ישראל כאשר שקרא לממשלה שלא להתייחס לתוכנית 'מפת הדרכים' רק מזווית מבט ביטחונית. הוא הביע תמיכה זהירה בתוכנית ואמר: "אנו שומעים לעיתים שמפת הדרכים חסרה גישה ביטחונית ולכן תיכשל. אך אני מאמין שגישה זו מבטאת רק פאניקה. גישה כזו לא תוביל לדבר." בהמשך אמר על הסכסוך הישראלי-ערבי: "צריך להבין שבסכסוך הזה איש אינו יכול לנצח. אם מישהו מנסה לנצח, לא נגיע לשום-מקום. אם מישהו חושב שישראל יכולה להביס את הפלסטינים, כמובן שבאופן צבאי זה אפשרי, אך זה רק יכניס את הסכסוך לשלב חדש. יש צורך בקונצנזוס, ובדו-שיח שבו יהיה שיתוף פעולה בינלאומי ."
פעילותו הפוליטית ברוסיה
מייד לאחר פרישתו מהנהגת ברית המועצות, גורבצ'וב ערך שלושה מסעות בינלאומיים, תחילה בגרמניה ויפן ובהמשך ערך, במאי 1992, ביקור בן 13 יום בשבע ערים בארצות הברית. הוא הוזמן לבקר באמריקה בידי ידידו רייגן, אותו ביקר בחוותו בקליפורניה. בהמשך נאם בפולטון, מיזורי, באולם שבו נאם וינסטון צ'רצ'יל את נאום "מסך הברזל" ב-1946. ביקורו התקבל לטובה ובמהלך סדרת נאומים שערך באמריקה הרוויח 3 מיליון דולר בהם נעזר להקים עמותה על שמו. חודשים ספורים לאחר פרישתו החלו להתפרסם עבודותיו בכתיבה. לפי דיווח הניו יורק טיימס מפברואר 1992, גורבצ'וב עמד לפרסם סדרת עבודות מחקר על יחסיה הבינלאומיים של רוסיה, הקומוניזם המדיני ומלחמת המפרץ. לאחר פרסום עבודות אלו נמנע זמן רב מכתיבה עד ל-2007, השנה בה החל לפרסם סדרת ספרים עבי כרס. בין כתביו ספר זיכרונות (1996), 'גורבצ'וב: על ארצי והעולם' (1999), 'רוסיה החדשה' (2016) ו'מה שעומד בשאלה כעת: קריאתי לשלום ולחירות' (2020).
ב-2007 בית המשפט העליון של רוסיה החליט על פירוק המפלגה בשל חוסר עמידתה בתנאי הרישום שהציב שירות הרישום הפדרלי של משרד המשפטים הרוסי. גורבצ'וב סירב להיכנע למגבלות הבירוקרטיות ובאוקטובר 2007 הקים את איחוד הסוציאל-דמוקרטים, תנועה פוליטית בראשה עמד עד מותו. בראיונות חוזרים ונשנים, גורבצ'וב נהג להדגיש הלוך ושוב כי לדעתו ברית המועצות לא הייתה צריכה להתפרק וכי הוא מצר על כך שלא נקט באמצעים חריפים יותר למען שימורה. הוא הביע את מורת רוחו מכך שהשלטונות הרוסיים אינם מתירים לו לנהל חיים פוליטיים תקינים ולנהל את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שלו.
פרישתו
גורבצ'וב נענה להזמנות שונות להשתתף בפרסומות בטלוויזיה, בהן פרסומת עבור פיצה האט ב-1999 ופרסומת למוצרי מותרות מבית היוצר של לואי ויטון ב-2007.
ב-2 במרץ 2011, לכבוד יום הולדתו ה-80, צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב העניק לו את עיטור אנדריי הקדוש, שהוא מן העיטורים הממלכתיים הגבוהים ביותר בפדרציה הרוסית. עוד לכבוד יום הולדתו השמונים, הוזמן גורבצ'וב לחגיגה שנערכה לכבודו בידי כוכבי סרטים ואנשי ציבור מוכרים בלונדון, הממלכה המאוחדת. בין המשתתפים באירוע היו שחקנים מפורסמים כגון שרון סטון וקווין ספייסי. מספר להקות מוזיקה השתתפו באירוע, בהן להקת הארד רוק הגרמנית 'סקורפיונז'. פוליטיקאים אמריקאים, כגון הנשיא לשעבר ביל קלינטון ומושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר השתתפו באירוע גם כן, כמו גם היזם האמריקאי טד טרנר.
בות'
{{פירושונים|
פרס ביטחון ישראל
פרס ביטחון ישראל ע"ש אליהו גולומב הוא פרס הניתן מדי שנה ליחידים או לגופים עבור פעילות שתרמה להגברת הביטחון של מדינת ישראל, ובדרך כלל ניתן על פיתוח טכנולוגי (על הישג שמקורו בעוז רוח בשדה הקרב ניתנים עיטורי צה"ל). חלוקת הפרס החלה בשנת 1958. הפרס מוענק בטקס על ידי נשיא המדינה, ראש הממשלה ושר הביטחון.
זוכי הפרס נקבעים על ידי שר הביטחון. החלטתו מתבססת על המלצות ועדת שופטים חיצונית, המתמנה על ידיו.
מקבלי הפרס
שמותיהם של מרבית מקבלי הפרס נשמרים בסוד, וכך גם פרטי הפעילות שזיכתה אותם בפרס (לעיתים מתפרסמים הפרטים כעבור שנים). עד 2020 זכו בפרס 188 פרויקטים, כ-1,000 אנשים, מהם 15 על מפעל חיים. 52 אנשים זכו בפרס פעמיים. 7 אנשים זכו יותר מפעמיים.
בשנת 2023, בתגובה לרפורמת לוין, פורסם מכתב חתום על ידי 139 ממקבלי הפרס, חלקם בראשי תיבות בהוראת גורמי הביטחון, שבו התריעו שצעדי הרפורמה מסכנים את חוסנה ואת עתידה של המדינה.
זוכי פרס ביטחון ישראל למפעל חיים מצטבר
אישים שזכו לפרס ביטחון ישראל למפעל חיים מצטבר:
זוכי פרס ביטחון ישראל
עם זוכי הפרס ששמם פורסם נמנים:
זוכים ופרויקטים נוספים ששמם פורסם:
הסלון האווירי בפארנבורו
הסלון האווירי בפארנבורו (Farnborough International Airshow) הוא תערוכת סחר לתעשיות התעופה והחלל, בה מודגמים מטוסים אזרחיים וצבאיים בפני לקוחות ומשקיעים פוטנציאליים. מאז התערוכה הראשונה בשנת 1948, פארנבורו ראתה הופעת בכורה של מטוסים מפורסמים רבים, כולל Vickers VC10, קונקורד, יורופייטר טייפון, איירבוס A380, ו-F-35. במהלך הסלון מבוצעות טיסות ראווה.
התערוכה הבינלאומית מתקיימת מדי שנתיים, בשנה זוגית. והיא פועלת במשך חמישה ימים. בעבר, התערוכה התקיימה במשך שבוע שלם שמבקרים רשמיים וסוחרים שהשתתפו בחמשת הימים הראשונים, ובסוף השבוע שהיה מיועד לקהל הרחב. התערוכה נערכת בשדה התעופה פארנבורו, השוכן בערך 50 ק"מ דרומית מערבית ללונדון, שבממלכה המאוחדת. היריד מאורגן על ידי "פארנבורו אינטרנשיונל בע"מ", חברה-בת בבעלות מלאה של Society of British Aerospace Companies (SBAC).
האירוע מעורר מחאה מצד מתנגדים לסחר בנשק כגון ארגון ה"קמפיין נגד סחר בנשק".
היסטוריה
שורשי הסלון האווירי בפארנבורו במפגן האווירי שערך חיל האוויר המלכותי הבריטי בשדה התעופה הנדון בין השנים 1920–1937 והוא נוסד על ידי Society of British Aircraft Constructors (SBAC), שנוסדה ב-1916. ב-27 ביוני 1932 ערכה SBAC תערוכה קטנה בהנדון שבה הוצגו 35 מטוסים מתוצרת 16 חברות בריטיות. ב-1946 הועתק מיקומו של המפגן לרדלט והתקיים שם עד 1948 אז עבר למקום מושבו הנוכחי שבשדה התעופה פארנבורו השוכן בהמפשייר, כ-30 מיל דרומית מערבית למרכז לונדון. בתחילה התקיים היריד מדי שנה, אך ב-1962 שונתה מתכונתו, ומאז הוא מתקיים מדי שנתיים.
התערוכה הראשונה נערכה בשבוע הראשון של ספטמבר 1948. בשנת 1949 הוצג מטוס הנוסעים דה הבילנד קומט, הוא מטוס הנוסעים הסילוני הראשון בעולם שהגיע לייצור סדרתי. בשנת 1952 הוצג המפציץ האסטרטגי, בעל כנפי ההדלתא, אוורו וולקן, מספר ימים לאחר טיסתו הראשונה.
משנת 1966 הותרו למטוסים זרים לבצע טיסות ראווה, אם היו ברשותם רכיבים עיקריים בריטיים. כמו כן, החיצים האדומים, הצוות האווירובטי של חיל האוויר המלכותי, הופיע לראשונה.
בשנת 1970 הוצג מטוס הנוסעים העל קולי הקונקורד, לאחר שהחל בטיסות ניסוי בשנה שקדמה לתערוכה.
בשנת 1972 הוצג הדגם הראשון של מטוס הנוסעים לוקהיד L-1011 שנכנס לשירות.
בשנת 1996 נערכה הופעת הבכורה של מטוס הקרב יורופייטר טייפון בתצוגה אווירית פומבית.
בשנת 2006 מטוס הנוסעים הגדול ביותר שהופיע אי פעם בפארנבורו, האיירבוס A380 הופיע לראשונה בתצוגה אווירית, בעודו נמצא בעיצומה של תוכנית בדיקות הטיסה שלו.
מארגני הסלון הודיעו במרץ 2019, כי לא יתקיימו אירועי סוף השבוע שהיה מיועד לקהל הרחב החל משנת 2020 ואילך. במקום זאת הם יציעו גישה לציבור בימי שישי. תערוכת 2020 בוטלה לבסוף בגלל מגפת הקורונה.
תצוגה ישראלית
בשנת 1957 הוצג מטוס בריסטול בריטניה שרכשה חברת אל על בתערוכה. בשנת 1958, השתתפה משלחת ישראלית בסלון.
בשנת 1968, הוקם לראשונה ביתן ישראלי בתערוכה.
בשנת 1976, ביקשה התעשייה האווירית לישראל להציג את מטוס הכפיר בתצוגה אווירית, אך המארגנים דחו את הבקשה בטענה שהוגשה באיחור. עקב תקרית זו החרימה מדינת ישראל את האירוע במשך שנים רבות.
בתערוכת 2004, הוכרז על אלביט מערכות, בשותפות עם קבוצת תאלס מצרפת, כזוכים במכרז פרויקט ווטשקיפר של צבא בריטניה, להצטיידות בכלי טיס בלתי מאוישים.
מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית
עוד כשהיה תינוק מינה אותו אביו למשרת קיסר נוסף, וכשהיה בן שלוש, ב-20 בינואר 840, מונה לקיסר יחיד. אימו, תיאודורה, מונתה כעוצרת. במהלך תקופת מלוכתה הצליחה לבלום את מתקפות הערבים וגילתה להט דתי. בין היתר, רדפה בשם אמונתה את כת הפאוליציאנים והחזירה את פולחן הצלמים, והביאה לסיום את משבר האיקונוקלאזם. לעומת זאת, היא הזניחה את חינוכו של מיכאל והוא התקרב לדודו, בארדאס. זה האחרון הסית אותו נגד אימו, וב-856 הצליח לגרום לשליחתה למנזר. ב-857 נטל מיכאל השלישי את מושכות השלטון לידיו באופן רשמי.
בשנת 863 פגעו צבאותיו של מיכאל קשות בצבא החליפ'ות העבאסית והאמיר ובנו מתו באותו הקרב. בשנת 866 פקד על עוזרו בסיליוס, שירצח את דודו (בו הוא חשד כי הוא חותר תחתיו). בסיליוס עשה כמצווה, ומונה לכהן לצידו של מיכאל כקיסר נוסף. ב-867 הגיעה שמועה לאזניו של בסיליוס, כי מיכאל מתכוון להחליפו, לכן רצח אותו, והפך לבסיליוס הראשון מייסדה של השושלת המקדונית.
אסקימו לימון: החגיגה נמשכת
אסקימו לימון: החגיגה נמשכת הוא סרט ישראלי משנת 2001 שהיה ניסיון לעדכן את סדרת סרטי אסקימו לימון תוך שימוש בשחקנים צעירים (ניקי גולדשטיין, עידו לב ואלעד סטפנסקי). הסרט, שבוים בידי הבמאי צבי שיסל, היה הצלחה קופתית, עם 152,869 כרטיסים שנמכרו, אך לא בקנה המידה לה זכה הסרט הראשון בסדרה.
הפקה
את הפקת הסרט יזם יורם גלובוס, וחברת גלובוס גרופ, שהיה מעורב בהפקת הסדרה במקור. במאי ויוצר הסדרה המקורית בועז דוידזון לא היה מעורב ולא קיבל קרדיט. על פי יורם גלובוס הוא רכש את הזכויות לסדרה ממנו כבר ב-1984. הקרנת הבכורה נערכה ב-7 במרץ 2001. הסרט היה מעומד לשלושה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר)
תקציר העלילה
בשנות ה-60 של תל אביב, בנצי (אלעד סטפנסקי) מומו (עידו לב) ויודה'לה (ניקי גולדשטיין) הם שלושה בני-נוער מתבגרים. בנצי נדלק על לייזה (הגר תפוחי), בתו של יודה (צחי נוי) השומר על צניעותה ועל בתוליה בקנאות רבה, בעוד מומו נדלק על רינה (מירי בוהדנה), חברתו של יאקי (דדי זוהר) הבריון.
הסרט מביא מעין מקבץ מכלל הסצינות מסדרת סרטי אסקימו לימון.
שחקנים ודמויות
עוד השתתפו בסרט: אורי אברהמי, יהודה אפרוני, נורית כהן, רוזינה קמבוס, שלמה וישינסקי וכן להקת צעירי תל אביב.
תאולוגיה נוצרית
התאולוגיה הנוצרית היא תחום השיח בנוגע לאמונה הנוצרית. העוסקים בה מחולקים על פי פלגי האמונה הנוצרית. תאולוגים נוצרים משתמשים בניתוח רציונלי וטיעון לוגי על מנת להבין, להסביר, לבחון, לבקר, להגן או לקדם את הדוקטרינה הנוצרית. התאולוגיה הנוצרית מאפשרת להבין את התפיסה הנוצרית יותר לעומק, לערוך השוואה בין הנצרות לבין דתות ותרבויות אחרות, להגן על הנצרות מפני ביקורת, לאפשר רפורמות, לסייע בהפצת הנצרות, לבחון את מקורות התרבות הנוצרית וליתן מענה לסוגיות ולצרכים עכשוויים. במילותיו של אנסלם מקנטרברי, תאולוגיה נוצרית היא Fides Quaerens Intellectum, כלומר, אמונה המחפשת הסבר לעצמה.
לתאולוגיה הנוצרית הייתה השפעה חשובה על תרבות המערב, בעיקר באירופה, בתקופה הפרה־מודרנית.
יש המחלקים את העיסוק בתאולוגיה כדיסציפלינה אקדמית לארבעה תחומים עיקריים שונים:
חלוקות אחרות מתמקדות בהוגי דעות נוצריים ובפילוסופיה שלהם; או בזרמים שונים בנצרות.
דיסציפלינות בתאולוגיה הנוצרית
התאולוגים הנוצרים עשויים להיות מומחים בדיסציפלינה תאולוגית אחת או יותר, בין הדיסציפלינות החשובות ניתן למנות את:
הנושאים העיקריים העולים שוב ושוב בתאולוגיה הנוצרית הם: התנ"ך, הברית החדשה, חקר אחרית הימים, ישולוגיה, הבריאה, חקר כנסי, רוח הקודש, אנתרופולוגיה ועוד.
יורוליינס
יורוליינס (באנגלית: Eurolines) הוא ארגון של חברות אוטובוסים המפעילות קווים בינלאומיים למרחקים ארוכים ברחבי אירופה. נכון ל-2008, החברות בארגון מפעילות כ-500 קווים בינלאומיים העוברים ב-25 מדינות באירופה. יורוליינס מפעילה גם קווים המחברים בין אירופה למרוקו אך זו המדינה היחידה מחוץ לאירופה שיורוליינס פועלת בה. בנוסף מציעה יורוליינס לציבור נוסעיה כרטיסים לנסיעה בלתי מוגבלת בין 40 ערים אירופיות למשך 15 או 30 יום המכונים "יורוליינס פאס" (Eurolines Pass).
סוויסהלנצח
סוויסהלנצח הוא אלבום הבכורה של הראפר הישראלי מיכאל סוויסה. האלבום יצא לאור ב-15 באוקטובר 2016.
האלבום כולל 15 רצועות שהופקו על ידי לאבה דום, מו ריון, שוחט ואקספנסיב בראדר.
באלבום מתארחים לאבה דום, מו ריון, לוקץ' ואורי שוחט.
האלבום יצא שנתיים לאחר השיר הראשון של סוויסה, "קרב מגע" בשיתוף שארמל, שאחראי לעיצוב עטיפת האלבום.
יזהר ערמוני
יזהר ערמוני (כ"ו בתמוז תרפ"ט, 3 באוגוסט 1929 – י"א בניסן תש"ח, 20 באפריל 1948) הוא חלל צה"ל שקיבל את עיטור הגבורה על לחימתו בהתקפה על משטרת נבי יושע במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה
יזהר ערמוני נולד בירושלים ליהודית ולגדליה, חלוצים מהעיר קובל שבפולין, ולמד במגמה הריאלית בגימנסיה רחביה. בצעירותו, כתב שירים והלחין אותם, ובחגיגות בר המצווה חיבר מנגינה להפטרה. בנוסף היה פעיל ומדריך בתנועת הצופים בשבט "מצדה", ועסק בעבודות יד לבניית דגמי מטוסים והרכבת מכשור, דוגמת טלסקופ וטורבינת קיטור. באחד מחיבוריו לבית הספר כתב: "לא תהיה לנו מדינה אם העם לא יידע להקריב את מבחר בניו".
בגיל 15 הצטרף ערמוני לארגון ההגנה, ובסיום לימודיו יצא להכשרת הפלמ"ח בקיבוץ דפנה, ועבד בבריכות הדגים ובסלילת הכביש ללהבות הבשן. עם פרוץ מלחמת העצמאות, יצא לחופשה לבית הוריו, אך הדרך לירושלים נחסמה, והוא חזר לצפון ישראל והצטרף ללוחמי חטיבת יפתח כמפעיל מרגמה. ב-20 באפריל 1948 השתתף בהתקפה השנייה על נבי יושע, ולאחר שספגו הלוחמים אבדות גדולות והחלו בנסיגה, המשיך לעמוד על המשמר ולחפות על יציאתם ועל איסוף הנפגעים. בשלב זה נפצע ונהרג.
לאחר מותו
חודש לאחר מותו הובא לקבורה בקבר אחים בנבי יושע, וביום העצמאות הראשון למדינה העניקו לו ראשי המדינה את אות גיבור ישראל, בו נכתב:
סמוך לבית הוריו בירושלים, בשכונת נחלת צדוק, נקרא על שמו רחוב, מבוא יזהר. בשנת 1955 הדליקה אמו יהודית את משואת הזיכרון בהר ציון.
בשנת 2014 עלה ליוטיוב סרט קצר בבימויו של מיקי יוסף בשם "רעות תחת אש". הסרט מתחיל בסיקור פועלו של יהודה דקל, ומשם ממשיך לשחזור ההכנות לקרב השני על המצודה ומהלך הקרב עצמו. בסרט בולטות דמויותיהם של ערמוני, פילון פרידמן, ודוד "דודו" צ'רקסקי.
אילן מנור
אילן מנור (נולד ב-29 באוקטובר 1969) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן, ופסיכולוג עם התמחות קלינית.
אילן מנור באולימפיאדת השחמט
בשנת 1988 השתתף מנור באולימפיאדת שחמט:
אירופזאורוס
אירופזאורוס (שם מדעי: Europasaurus; מילולית: "דינוזאור אירופי") הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים ממשפחת הברכיוזאוריים שחי ביורה העליון לפני 154 מיליון שנה.
מאפיינים
סוג זה התגלה בגרמניה, במחצבה בקרבת העיר הנובר ב-1998 ולאחר עבודת חוקרים שחילצו את עצמותיו עד לשנת 2000. הוא תואר ב-2006 בידי החוקר אוקטביו מתאוס ונכלל בו מין יחיד: Europasaurus holgeri. הממצאים כללו שרידי גולגולת ולסתות וכן שרידי חוליות וצלעות. סך הכל התגלו 10 פרטים משומרים. ב-2012 עד 2014 החלה עבודת חפירה נוספת באזור שחשפה מעל 3,000 עצמות אשר השתייכו לכ-20 פרטים חדשים.
האירופזאורוס היה אחד מהקטנים שבבני משפחתו שכללה מינים גדולים מאוד, ביניהם הברכיוזאורוס והג'ירפטיטאן. בהשוואה לעצמות קמרזאורוס נראה שהגיע בבגרות לגובה 6.2 מטר ולמשקל של 800–900 קילוגרם בקירוב ודומה בגודלו למגיארוזאורוס. ממצאים נוספים הגיעו לגובה 3.7 מטר ואף ל-1.7 מטר. הוא הצליח להשיג את הגמדיות עקב צמיחה איטית מהרבה של עצמות מאשר זאורופודים אחרים.
שני הדינוזאורים עברו גמדיות איים עקב הגעתם לאיים הקדומים של צפון גרמניה, אזור שכיום כולל הרים גבוהים והוא מזכיר מאוד את האי האצג מרומניה של הקרטיקון. בעבר אירופה הייתה מלאה באיים בתוך ימים רדודים וייתכן שכמה מהברכיוזאוריים הענקיים נדדו לעברם ועברו תהליך של גמדיות עקב המחסור במזון באיים. עדות נוספת לכך שהדינוזאור חי באיים הוא שנמצאו סביבו בעיקר שרידים של חיות ימיות. עקב מצחו הגבוה ושיניו המחודדות דמויות המעוין הוא זוהה כקרוב לברכיוזאורוס. מזונו התבסס על עלי עצים מחטניים.
הוא התקיים בשטחי איים רדודים של פחות מ-200,000 ק"מ. מרבית הממצאים באזור כללו ממצאי חיות ימיות כמו צבי ים, תנינאים ודגים וכן פטרוזאורים מעופפים, אך התגלו גם כמה דינוזאור כמו סטגוזאוריים ודיפלודוקיים גמדיים ולפחות 4 משפחות של תרופודים: הטורווזאורוס ממשפחת המגלוזאוריים, ממצאי אלוזאוריים קדומים, צרטוזאוריים ושיניים של פרטי דרומאוזאוריים. תרופודים אלה היו קטנים ולא עלו על אורך של 4 מטרים.
אולם ממצאים באזור לקראת סוף התקופה כללו עקבות רחבות של טורף גדול, ככל הנראה של אלוזאור נכחד, אשר כנראה הגיע עקב ירידת גובה פני הים והוא גרם אולי להכחדת הפאונה האנדמית.
עזריאל הורוויץ
רבי עזריאל הלוי איש הורוויץ (תקי"ז, 1757 - כ"ב בחשוון תקע"ט, 21 בנובמבר 1818) היה רבה של לובלין. נודע בכינויו "ראש הברזל".
ביוגרפיה
נולד בזמושץ' לרב דוב מזאמושץ'. נשא את בתו של הרב בנימין בושקא מזמושץ', אביו של הרב צבי הירש בושקא.
שימש ברבנות העיירה קרשניק ובשנת ה'תקס"ו התמנה כרב העיר לובלין.
הוא נודע בכינויו "ראש הברזל" (ביידיש: "דער אייזערנער קָאפ"), וכך גם נקרא ספר החידושים לתלמוד והשו"ת שלו שנדפס שנים רבות לאחר מותו מכתב יד.
רבי עזריאל הורוויץ נודע בהתנגדותו לחסידות, ויחסיו עם חסידי עירו לובלין, ובפרט עם "החוזה מלובלין", משמשים רקע לסיפורים עממיים שונים. למרות יחסיו המתוחים עם החוזה מלובלין, ניהל מערכת יחסים ידידותית עם אדמו"רי בית פשיסחה הראשונים, רבי יעקב יצחק ורבי שמחה בונים.
כשפרסם פעם המגיד מקוז'ניץ היתר עגונה, שהתבסס על נימוקים שלא עמדו בקריטריונים הנדרשים לפי דעתו של רבי עזריאל, פרסם קונטרס שבו תקף את יסודות ההיתר. במהדורות המודפסות של ההיתר, "עגונת ישראל", נדפסו השגותיו של רבי עזריאל הורוויץ כנספח תחת השם "דברי ריבות" עם תגובתם של תומכי ההיתר, בהקדמת הנספח מייחסים המדפיסים החסידיים את הדברים ל, זאת בלי לנקוב בשמו של רבי עזריאל.
רבי עזריאל הורוויץ נפטר בלובלין בשבת, כ"ב בחשוון ה'תקע"ט, 21 בנובמבר 1818.
משפחתו
לרב עזריאל הורוויץ היו שני בנים: דוד ואפרים פישל, ובת אחת שנישאה לרב משה ליב בן ישראל איסר מריצוויל. הוא היה מחותנו של רבי אפרים זלמן מרגליות ואף התכתב עמו בענייני הלכה.
סכר טריניטי
סכר טריניטי (באנגלית: Trinity Dam) הוא סכר עפר וסלעים על הנהר טריניטי, כ-11 קילומטרים צפונית-מזרחית ל, במחוז טריניטי בצפון-מערב מדינת קליפורניה בארצות הברית. הסכר הושלם בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כחלק ממיזם העמק המרכזי הפדרלי לאספקת מי השקיה ל הצחיח.
כריש ארך-גף
כריש ארך גף (שם מדעי: Carcharhinus longimanus) הוא כריש גדול החי באוקיינוסים בעלי אקלים טרופי וממוזג. כריש זה מאופיין ומזוהה על ידי סנפיריו הארוכים, אשר קצותיהם לבנים ועגולים.
סכר טריניטי
גובהו של סכר טריניטי 164 מטרים, והוא יוצר את – מאגר המים השלישי בגודלו בקליפורניה, עם קיבולת של יותר מ-3 קילומטרים מעוקבים. הסכר כולל תחנת כוח הידרואלקטרית, ומספק גם לאגני הנהרות טריניטי וקלאמת.
כריש ארך-גף
דג אגרסיבי זה נע בצורה איטית יחסית לכרישים אחרים, אך אף על פי כן תקף אנשים רבים והוא נחשב לאחד מהמסוכנים שבכרישים, רביעי לאחר המינים עמלץ לבן, כריש טיגרי וכריש שורי, אם כי לרוב הוא מהווה סכנה לניצולים של אוניות טרופות ומטוסים שנפלו לתוך האוקיינוס.
מחקרים שנעשו לאחרונה הראו כי מספר הכרישים נמצא בירידה תלולה - סנפיריו הגדולים מהווים את המרכיב העיקרי של מרק סיני פופולרי, ובדומה לכרישים אחרים, גם כרישים ארכי גף סובלים מלחץ הדייגים בבתי הגידול שלהם.
סכר טריניטי
רקע
בתגובה לשפל הגדול ולתנאי הבצורת בקליפורניה בתחילת המאה ה-20, העביר הקונגרס של ארצות הברית את משנת 1935, שאישר את מיזם העמק המרכזי (בראשי תיבות CVP) - מערכת של סכרים ותעלות שנועדה להבטיח אספקה יציבה של מי השקיה לעמק המרכזי של קליפורניה. בין עבודות המיזם הייתה הצעה משנת 1942 להפנות מים מנהר הטריניטי בצפון-מערב קליפורניה כדי להגדיל את אספקת המים באזור השירות CVP, המכונה חטיבת נהר הטריניטי (Trinity River Division). עם זאת, מדינת קליפורניה ביטלה את מיזם הנהר טריניטי מה-CVP ב-1945.
שש שנים מאוחר יותר החייתה לשכת הטיוב של ארצות הברית (USBR), שהייתה אחראית על הבנייה והתפעול של רוב מתקני ה-CVP, מחדש את החטיבה, שכללה מערכת של ארבעה סכרים ושתי מנהרות כדי ללכוד ולאגור את מי הנהר טריניטי. ולהעביר אותם לנהר סקרמנטו, תוך יצירת עודף נטו של חשמל הידרואלקטרי בדרך. סכר טריניטי היה אמור להיות מבנה האחסון העיקרי של החטיבה, שיספק זרימה יציבה אל סכר לואיסטון, נקודת ההטיה של מימי הנהר טריניטי לתוך העמק המרכזי.
כריש ארך-גף
טקסונומיה
לאחר מכן, הכריש תואר על ידי הזואולוג פליפה פואי (Felipe Poey) ב-1861, שכינה אותו בשם Squalus longimanus. שמו הספציפי של המין, longimanus, שמשמעותו בלטינית היא "ידיים ארוכות", מתייחס לגודלם של הסנפירים הצדיים. למרות שהחוקים למינוח בעלי חיים קובעים שקיימת עדיפות לשם הראשון שניתן למין, השם שהעניק לסון נשכח כאמור, ולכן השם המקובל כיום הוא Carcharhinus longimanus.
סכר טריניטי
בנייה
הבנייה של סכר טריניטי החלה ב-4 ביוני 1956 עם חפירה מקדימה והנהר הוסט מסביב לאתר הסכר ב-8 ביולי 1957. העבודה השתבשה בסוף 1957 כאשר היה שיטפון בנהר שהוציא מפעולה את סכר העצירה שהגן על אתר הבנייה. עם זאת, העובדים הצליחו לפנות מחדש את אזור אתר הסכר עד קיץ 1958, וההפסקה גם אפשרה להם זמן לדפן את מנהרת ההטיה בבטון.
כריש ארך-גף
תפוצה ובית גידול
כריש ארך גף שוכן במים עמוקים ופתוחים בכל רחבי העולם, בטמפרטורות הגבוהות מ-18 מעלות צלזיוס. הוא מעדיף טמפרטורות מים שבין 20 ל-28 מעלות צלזיוס, ונוטה להימנע מכניסה לימים בעלי טמפרטורות נמוכות יותר. בעבר היה נפוץ מאוד ומבוזר, וגם כיום הם מאכלסים רצועה רחבה מסביב לעולם. עם זאת, המחקרים האחרונים מצביעים על ירידה משמעותית במספרם. ניתוח של יומני אוניות באזור צפון-מערב ומרכז האוקיינוס האטלנטי בין השנים 1992 ו-2000 מצביע על ירידה של 70% במספר הפרטים במהלך תקופה זו.
סכר טריניטי
בנייה
הצבת הסלעים על המבנה הראשי החלה כבר בשנת 1957, אך רק בשנת 1959 שולב מסוע באורך 3,400 מטרים, שאיפשר הובלה מהירה בהרבה של המילוי לאתר הסכר. מנהרת המברץ הושלמה באוקטובר 1959 והסוללה של הסכר הושלמה בסוף 1960. בניית תחנת הכוח של הסכר, לעומת זאת, הסתיימה רק בדצמבר 1963. סכר טריניטי היה סכר מילוי העפר הגבוה בעולם עד שסכר אורוויל, גם הוא בקליפורניה, האפיל עליו בשנת 1968. האחרון הוא עדיין הסכר הגבוה ביותר בארצות הברית.
כריש ארך-גף
תפוצה ובית גידול
ניתן למצוא אותם בכל רחבי העולם בין קווי רוחב 45° צפון ו-43° דרום. אף על פי כן, בשנת 2004, נמצא כריש ארך גף מת בחוף המערבי של שוודיה - הרבה מעבר למה שנחשב הגבול הצפוני של בית הגידול הטבעי שלו.
הכריש מבלה את מרבית זמנו בשכבה העליונה של האוקיינוס - בעומק של עד 150 מטר - והוא מעדיף אזורים עמוקים המרוחקים מהחוף. על פי ניתוח יומני האוניות, נראה כי קיים קשר הדדי בין המרחק מהחוף לבין גודל האוכלוסייה - ככל שמתרחקים מהחוף, כך אוכלוסיית הכרישים גדולה יותר. לפעמים מתקרב הכריש לחוף, לסביבה שבה עומק המים הוא 37 מטר בלבד, בעיקר ליד איים באמצע האוקיינוס, כגון הוואי, או בחופים שבהם יש מדף יבשתי. הוא בדרך כלל מתבודד, אף שנצפו התקהלויות בסביבת מזון. בשונה מבעלי חיים רבים, אין לכריש ארך גף מחזור יומי - הוא פעיל גם ביום וגם בלילה. הוא שוחה לאט עם סנפירי החזה פרושים לצדדים. חרף ההתרחקות מבני מינם, הם מסתובבים לעיתים עם דגי נווט, רעמתן כחלחל, ודגי רמורה.
סכר טריניטי
בנייה
כשהמאגר התמלא, הוא הטביע את העיירות של החלוצים שהגיעו לקליפורניה במאה ה-19: טריניטי סנטר (Trinity Center), סטרינגטאון (Stringtown) ומיינרסוויל (Minersville) וכן חלקים מנתיב הדיליז'נסים ההיסטורי בצפון קליפורניה. המאגר נקרא במקור "אגם קלייר אנגל" (Clair Engle Lake) על שם, פוליטיקאי שהיה סנאטור בסנאט של ארצות הברית ותומך מרכזי ב-CVP. השם הזה לא היה פופולרי בקרב תושבים מקומיים, שרבים מהם צפו בבתיהם מוצפים במים העולים. ב-1995 שונה שמו לאגם טריניטי.
כריש ארך-גף
אנטומיה וצורה
המאפיין הבולט ביותר של הכריש ארך הגף הוא סנפיריו הצדיים והגביים הארוכים דמויי הכנף. סנפיריו גדולים משמעותית מאלו של כרישים אחרים, והם בולטים בצורתם המעוגלת. אפו של הכריש מעוגל. עיניו מעגליות, והן בעלות קרום מצמוץ (Nictitating membrane).
סכר טריניטי
מפרט
סכר טריניטי הוא סכר סוללה הבנוי אדמה וסלעים המורכב בעיקר מחצץ נהר וסלע מקומי, המתנשא לגובה של 164 מטרים מיסודותיו ו-130 מטרים מעל אפיק הנהר. אורך ראש הסכר הוא 750 מטרים והוא בגובה 730 מטרים מעל גובה פני הים. שחרור מים נשלט על ידי שלושה סטים שונים של שערים. לסכר יש קיבולת פליטה של 680 מטרים מעוקבים בשנייה, ולמברץ השירות, בעיצוב פעמון, יש קיבולת של 630 מטרים מעוקבים בשנייה של מים. למברץ העזר של הסכר יש קיבולת של 64 מטרים מעוקבים בשנייה.
הקיבולת של אגם טריניטי היא עד 3,019,130,000 מטרים מעוקבים והוא משתרע על 71,720 דונם של מים. בתחנת הכוח טריניטי, הממוקמת בבסיס הסכר, פועלות שתי טורבינות פרנסיס בעלות הספק של 140 מגה ואט (MW) ביחד, משודרגות מהספק המקורי של 100 מגה ואט. תחנת הכוח מייצרת בממוצע 358.97 מיליון קילוואט שעות (קוט"ש) והיא בעלת מקדם קיבולת נמוך, כלומר שהיא פועלת בעיקר בתגובה לביקוש גבוה לחשמל.
כריש ארך-גף
אנטומיה וצורה
גופו של הכריש ארך הגף דומה לגוף הטיפוסי של הכרישים במשפחת הכרישיים, על אף שהוא מעט שטוח יותר, והוא בעל מראה מגובנן קמעא. בטנו של הכריש לבנה, וצבעו של גבו משתנה בהתאם לאזור החיות שלו - הוא עשוי להיות בצבע ארד, חום, כחלחל או אפור. גודלו המרבי של הכריש הוא ארבעה מטרים, למרות שלרוב אורכו אינו עולה על שלושה מטרים. משקלו המרבי הוא 170 קילוגרם. הנקבה גדולה יותר מהזכר.
הטבח בסטריפ של לאס וגאס
הטבח
ממשטרת לאס וגאס נמסר כי מהירי נהרגו לפחות 60 בני אדם ולמעלה מ-416 נפצעו. במנוסת הבהלה של ההמון נפצעו עוד מאות ובסה"כ נמנו 867 פצועים באירוע. בשלב מסוים ניתנה הוראה לסגור את מעליות הקזינו במלון על מנת למנוע מהיורה להימלט.
כריש ארך-גף
אנטומיה וצורה
מרבית הסנפירים של הכריש (גביים, צדיים, ירכיים וסנפירי הזנב) הם בעלי קצוות לבנים, אף על פי שמאפיין זה עשוי לא להתקיים אצל כרישים צעירים או אצל חלק קטן מהבוגרים. בנוסף לקצוות הלבנים, הסנפירים עשויים להיות בעלי גוון מנומר, ועל סנפיריהם של הכרישים הצעירים עשויים להופיע כתמים שחורים. לכריש מספר סוגי שיניים: השיניים שבלסת התחתונה בעלות קצה משונן, הן קטנות באופן יחסי וצורתן דמוית משולש. מצדו האחד של הסימפיזיס (Symphysis) נמצאות 13 שיניים, ומצדו האחר 15. השיניים שבלסת העליונה משולשות גם הן, אולם הן גדולות ורחבות יותר, וקצותיהן מחודדים לחלוטין. באופן דומה, מכל צד של הסימפיזיס נמצאות 14 או 15 שיניים בלסת זו.
התנהגות
כריש ארך-גף נוהג בדרך כלל להתבודד ולנוע באיטיות. אף שאינם נחשבים לכרישים מהירים, הם מסוגלים לפרוץ בשחייה מהירה בפתאומיות. פעמים רבות ניתן לצפות בהם מתחרים על מזון זמין עם כרישים אחרים ממין כריש משי, כשהם מפצים על השחייה הנינוחה באמצעות התנהגות אגרסיבית.
כאשר מספר פרטים נפגשים במקור מזון יכול להתרחש מה שקרוי "טירוף אכילה". כריש ארך-גף הוא טורף תחרותי ואופורטוניסטי אשר יעדיף לנצל בכל מחיר את משאבי המזון הקרובים על פני הימנעות מצרות לטובת ארוחה קלה יותר בעתיד.
מין דג שנצפה בצמוד לכריש זה במקרים רבים הוא נווט כלל-ימי.
רבייה
עונת הייחום מתחילה בתחילת הקיץ בצפון-מערב האוקיינוס האטלנטי ובדרום-מערב האוקיינוס ההודי, אולם נצפו נקבות הרות באוקיינוס השקט בכל עונות השנה, דבר המצביע על תקופת ייחום ארוכה יותר באזור זה. עובר הכריש מתפתח וניזון (באמצעות שק השליה) בתוך רחם הדומה לרחם של יונק. תקופת ההריון היא שנה אחת. מספר הוולדות נע בין אחד ל-15, כאשר אורכו של הוולד בעת ההמלטה כ-60 סנטימטר. הצעיר הזכר מגיע לבגרות מינית כשאורכו כ-175 סנטימטר, והצעירה - 200 סנטימטר.
תקיפות אנשים
כריש ארך-גף תוקף לעיתים נדירות אנשים, כשמרבית המתקפות מתרחשות בלב ים. הידועה בתקיפות אלה היא של הספינה "אינדיאנפוליס".
הסיירת שהפליגה ב-16 ביולי 1945 לאי טיניאן שבאוקיינוס השקט והפליגה חזרה מגואם ללייטה, ב-30 ביולי בשעה 00:14, בים הפיליפינים, טובעה בידי צוללת יפנית. מתוך 1,199 מלחים וקצינים שהיו על סיפון ה"אינדיאנפוליס", רק 317 שרדו לבסוף את המתקפה היפנית ואת ארבעת הימים בים הכרישים. היסטוריונים אינם יודעים לומר בוודאות כמה מלחים נטרפו למוות וכמה מתו בהתקפה היפנית עצמה, או טבעו, אך ההערכות על מספר ההרוגים במתקפת הכרישים נעות בין 50 ל-150, כשהשאר נהרגו מהתקיפה, מטביעה ומהיעדר מזון או מים.
בלילה הראשון, ניזונו הכרישים בעיקר מגופותיהם הצפות של המלחים, שלא שרדו את הפיצוץ על הספינה. בהמשך, נמשכו הכרישים גם אל הניצולים. ראשונים הותקפו הפצועים, שהכרישים קלטו את ריח הדם שלהם ממרחק מאות מטרים מהספינה הטובעת. אחר כך הותקפו גם הבריאים. רק כעבור ארבעה ימי אימה הבחינו האמריקאים בחבריהם הניצולים. מטוס ימי, הצניח למלחים מזון וסירות הצלה, והטייס נחת על המים כדי להבהיל את הכרישים ולסייע לניצולים. לרוב כרישים אלה אינם נחשבים מהווים איום כלפי בני אדם, אך באזור זה כנראה שורץ מספר גדול של כרישים ארוכי-גף.
תקיפה ידועה נוספת של ארוכי-גף קרתה לחופי דרום אפריקה, בה הספינה הבריטית RMS נובה סקוטיה שהכילה 1,052 אנשים הופצצה בידי צוללת גרמנית ב-28 בנובמבר 1942, מה שגרם למותם של מספר אנשים. אלה ששרדו נהרגו מטביעה, יובש ורעב אך רבים מהם נטרפו בידי כרישים ארוכי גף ורק 192 אנשים שרדו.
סכר טריניטי
מדגרת אלתית
כמו כן, במורד הזרם מסכר טריניטי, נמצא סכר לואיסטון שממנו המים מוטים לצרכני מים אחרים ברחבי המדינה. עובדה זו חשובה כי נדרשת הפעלה של שני הסכרים רק כדי להעביר מים מהמאגר לצרכנים שדורשים מים לשימושים חקלאיים או עירוניים.
פעילויות נופש
עם 233 קילומטרים של קו חוף, אגם טריניטי הוא יעד קיץ פופולרי עבור תושבי צפון קליפורניה. מאז 1965, האגם הוא חלק מיחידת טריניטי של. הפיתוח באגם כולל רמפות להורדת סירות ומרינות, שרובן מרוכזות בזרוע סטיוארט פורק (Stuart Fork arm) בדרום-מערב וסביב עיירת הנופש בסמוך לקצה הצפוני של המאגר.
הטבח בסטריפ של לאס וגאס
הטבח
איתות של גלאי העשן בחדר המלון הביא את אנשי היחידה ללוחמה בטרור לפתח דלתו בתוך 20 דקות. היורה ירה לעבר השוטרים שהתאספו סביב הדלת ופצע אחד מהם ברגלו. ברגע שהשוטרים פרצו לחדר, שם קץ לחייו.
בחדרו נמצאו 23 כלי נשק, בהם גם רובים אוטומטיים. המשטרה הודיעה שכנראה מדובר במפגע בודד.
בעקבות הירי סגרה המשטרה את השדרה המרכזית וכן מספר כבישים מסביב לאזור. נמל התעופה הבינלאומי מקארן השעה את הטיסות.
היורה השתמש בהתקן מיוחד לייעול הנשק המכונה Bump Stock. האביזר מורכב על רובה אוטומטי-למחצה ומאפשר לירות בו במהירות קרובה לזו של נשק אוטומטי. במקור הוא פותח כדי להקל על אנשים בעלי מוגבלויות לירות ברובה. ההתקן מחליף למעשה את קת הרובה ב"מדרגת תמיכה" המכסה את פתח ההדק. בעזרת ההתקן גורם הרֶתַע לרובה לנוע שוב ושוב קדימה ואחורה – ולהדק להיסחט שוב ושוב על ידי האצבע. פירוש הדבר הוא שהאצבע סוחטת את ההדק לצורך כל יריית כדור, ולכן כלי הנשק עדיין נחשב אוטומטי-למחצה ואינו מפר את החוק הפדרלי.
היורה
היורה הוא סטיבן קרייג פאדוק (Stephen Craig Paddock), גבר אמריקני נוצרי בן 64 מנבדה. הוא התגורר בשנה שלפני הטבח בקהילת גמלאים קטנה בעיר מסקיט, והיה ללא עבר פלילי. לפי דיווח ב"ניוזוויק", הוא עבד בעבר כרואה חשבון בענקית הנשק והתעופה לוקהיד מרטין, והיה בבעלותו רישיון ציד, דיג, ורישיון טיס למטוסים קטנים ושני מטוסים.
פאדוק הגיע למלון כבר ב-28 בספטמבר. הוא התקין מצלמות במסדרון מחוץ לחדר שלו כדי לעקוב אחר הנעשה באזור.
לאחר הירי חשדה המשטרה באישה בשם מרי-לו דנלי (Marilou Danley), אזרחית אוסטרלית ממוצא פיליפיני בת 62 שעברה להתגורר בנבדה ב-1990, שהייתה בת זוגו ובעבר מארחת בקזינו. היא אותרה על ידי המשטרה בפיליפינים. היא תושאלה טלפונית אך לא הוכח כי היא קשורה לירי, על אף שהיורה השתמש בכמה תעודות מזהות שלה.
בפשיטה על ביתו במסקיט מצאה המשטרה 18 כלי נשק, אלפי כדורי תחמושת וחומרי נפץ רבים נוספים בסך הכל נתפסו 47 כלי נשק שהיו רשומים על שמו, הן בחדר המלון והן במספר בתים שבהם גר בשתי ערים בנבאדה. כלי הנשק כללו רובים, רובי ציד ואקדחים; כולם נקנו כחוק במספר מדינות בארצות הברית ובכ-12 מהם אף הותקנו מכשירים לשיפור קצב הירייה.
אחיו סיפר לתקשורת כי פאדוק היה מולטי-מיליונר שנהג להשקיע בנדל"ן, ולפקוד את עיר ההימורים לעיתים קרובות בשל אהבתו לפוקר.
סוכנות הידיעות "איי-פי" דיווחה כי פאדוק ביצע בשבועות האחרונים לפני הירי שורת העברות כספים הקשורות בהימורים, סכומים שנעו בין עשרת אלפים דולרים ליותר מכך, ובימים שלפני הטבח ביצע העברה בסך מאה אלף דולרים לחשבון בנק של שותפתו דנלי בפיליפינים. במשך תקופה הייתה דנלי מבוקשת לחקירה, לאחר זמן היא הובאה לארצות הברית מהפיליפינים כדי לסייע בחקירה ולא נמצא שסייעה לרצח.
על פי סוכנות הידיעות CNN, ניסה פאדוק לרכוש כדורים נותבים בתצוגת נשק בפיניקס, המאפשרים לראות את כיוון מעוף הקליע ובכך לכוון טוב יותר לעבר ההמון.
אביו, בנג'מין הוסקינס פאדוק, היה שודד בנקים סדרתי שנמלט מהכלא בזמן מאסרו ובעקבות כך שמו הופיע ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI במשך 8 שנים, עד שנעצר.
תגובות
בעקבות הטבח, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ צייץ בחשבון הטוויטר שלו: "תנחומיי החמים לקרבנות אירוע הירי הטרגי בלאס וגאס ולמשפחותיהם. אלוהים יברך אתכם". בהמשך היום נשא נאום לאומה בו כינה את הטבח "רשע טהור" ואמר למשפחות הקרבנות כי "אנו מתפללים בשבילכם, ואנו כאן, בשבילכם". בנוסף הודיע על הורדת הדגל לחצי התורן ל-4 ימים בעקבות הטבח.
ארגון המדינה האסלאמית קיבל אחריות על הירי. בהודעה שהתפרסמה מטעם הארגון, נמסר כי היורה הוא פעיל הארגון שהתאסלם זמן לא רב טרם האירוע. לעומת זאת, משטרת לאס וגאס מסרה כי אין מידע אודות השתייכותו של היורה לארגון טרור כלשהו, וכן לא נמצאו בחדרו במלון חומרים היכולים לשפוך אור על מניעיו או על האידאולוגיה שלו.
הרשויות בארצות הברית ציינו כי הרוצח היה גבר ממשפחה נוצרית ואין לו רקע של השתייכות לארגון פוליטי כלשהו. עם זאת, במאי 2017 פרסם ארגון המדינה האסלאמית סרטון ובו הוא מאיים לבצע פיגוע בגדול בלאס וגאס.
ג'ייסון אלדין, שהופיע בפסטיבל הקאנטרי כאשר הירי החל, כתב בחשבון האינסטגרם שלו: "הלילה היה נורא ביותר. אני עדיין לא יודע מה להגיד אבל רציתי להודיע לכולם שהצוות שלי ואני בטוחים. המחשבות והתפילות שלי הם לכל המעורבים הערב. כואב לי שזה היה יכול לקרות לכל מי שרק היה יוצא כדי ליהנות ממה שהיה צריך להיות לילה כיף".
בדומה לאירועי ירי קודמים כמו הירי בתיכון קולומביין ובווירג'יניה טק, הטבח העלה מחדש את שאלת הפיקוח על הנשק, משום שדווח כי היורה החזיק מספר גדול של רובים וכלי נשק מסוגים שונים.
קבוצת ההוקי קרח המקצוענית של העיר, וגאס גולדן נייטס, שהתחרתה באותה עת בעונת הבכורה שלה בליגת ה-NHL, הוציאה לגמלאות את החולצה מספר 58 לזכר 58 קורבנות הטבח. בהתאם למסורת, החולצה תלויה בתקרת אולמה הביתי של הקבוצה והמספר לא יוצג עוד על חולצתו של שחקן כלשהו שישחק בקבוצה.
הפיצוי לקורבנות
באוקטובר 2020 אישר בית המשפט בארצות הברית את ההסדר במסגרתו שולמו פיצויים בגובה של 800 מיליון דולר לקורבנות הטבח, כאשר מתוך סכום הפיצוי הוסכם כי המלון עצמו ישלם סך 49 מיליון דולר. הסדר הפיצוי מסיים את סאגת התביעות ההדדיות בהן תביעתה של חברת MGM בעלת המלון אשר הקדימה לתבוע את הקורבנות ב-2018 בניסיון להימנע מתביעות רבות ובכך לזכות ביתרון דיוני לתביעה מרוכזת.
אייזה גונזלס
אייזה גונזלס (בספרדית: Eiza González; ב-30 בינואר 1990) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומוזיקאית מקסיקנית. ידועה ממשחקה בטלנובלות מקסיקניות, לאחר מכן החלה את הקריירה שלה בארצות הברית בסדרה "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה" בתור סאנטאניקו פאנדומניום, ובסרטי קולנוע כמו "בייבי דרייבר", "אליטה: מלאך קרב", "מהיר ועצבני: הובס ושואו", "בלאדשוט" ו"גודזילה נגד קונג".
ביוגרפיה
גונזלס נולדה ב-30 בינואר 1990 במקסיקו סיטי, בירת מקסיקו, בתם של הדוגמנית המקסיקנית גלנדה ריינה ושל קרלוס גונזלס ולה אח אחד - יולן. אביה נפטר בתאונת אופנוע כשהייתה בת 12, דבר שהיא ציינה כגורם שהשפיע על הקריירה שלה.
היא למדה ב-2 בתי ספר פרטיים במקסיקו סיטי: "Edron Academy" ו-"ASF Mexico". לאחר מכן למדה במשך שנתיים בבית הספר למשחק "Centro de Educación Artística" וסיימה את לימודיה ב-2007.
קריירה
התפקיד הראשון שלה בטלוויזיה היה בתפקיד ראשי של לולה ולנטה בטלנובלה המקסיקנית "Lola: Once Upon a Time" מ-2007. ב-2008 היא עברה לניו יורק ללמוד משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע ושבה למקסיקו בסוף אותה שנה, אז דיבבה בסרט "הורטון שומע מישהו" לספרדית את ג'סיקה קוויליגן. באפריל 2009 לוהקה לפרק אחד בסדרה המקסיקנית "נשים רצחניות" בתור האנטגוניסטית גבי.
לאורך השנים שיחקה בסדרות וסרטים שונים, ביניהם בסדרה "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה", בסרט "בייבי דרייבר", "אליטה: מלאך קרב", "מהיר ועצבני: הובס ושואו", "בלאדשוט", "אכפת לי", "גודזילה נגד קונג", דיבוב בסרט "ספיריט: לחופש נולד" ובסרט "אמבולנס".
בנוסף לשחקנית גונזלס היא גם מוזיקאית שהוציאה שני אלבומי מוזיקה ומיני-אלבום, וכן שימשה כפרזנטורית של מספר חברות כמו "Neutrogena".
חיים אישיים
גונזלס מתגוררת החל מאוגוסט 2013 בלוס אנג'לס. ב-2015 חשפה כי סבלה מדיכאון ומהפרעת אכילת יתר מגיל 15 עד 20 לאחר מות אביה.
ג'פרי יוג'נידיס
ג'פרי קנט יוג'נידיס (באנגלית: Jeffrey Kent Eugenides; יליד ה-8 במרץ 1960) הוא סופר אמריקאי זוכה פרס פוליצר.
ביוגרפיה
יוג'נידיס נולד בדטרויט לאב ממוצא יווני ואם ממוצא אירי ואנגלי. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בראון בשנת 1983, נסע להתנדב בכלכותה בחברת אמא תרזה. לאחר מכן קיבל תואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת סטנפורד.
משנת 1999 עד שנת 2004 התגורר בברלין. מאז שנת 2007 הוא מתגורר בפרינסטון ונמנה עם סגל אוניברסיטת פרינסטון, שם הוא מלמד כתיבה יוצרת.
יוג'ינידיס מספר שרצה להיות סופר מגיל צעיר. בתיכון קרא את דיוקן האמן כאיש צעיר מאת ג'יימס ג'ויס והספר השפיע עליו רבות. כמו כן הוא מונה מודרניסטים רבים כמשפיעים על כתיבתו, למשל ויליאם פוקנר, מרסל פרוסט, וירג'יניה וולף, רוברט מוסיל, ואחרים.
יוג'ינידיס כתב סיפורים קצרים רבים, שעתידים לראות אור בקובץ, וכן שלושה רומנים. ספרו הראשון "חמש ילדות יפות" הוסרט על ידי הבמאית סופיה קופולה, והסרט זכה לביקורות טובות. ספרו השני, "מידלסקס", העוסק בחוויית החיים של אדם אינטרסקס, זכה בפרס פוליצר לפרוזה לשנת 2003. ספרו השלישי "עלילת הנישואים" היה מועמד למספר פרסים ספרותיים וכיכב ברשימות מומלצים שונות בשנת 2011.
הנס רטיגר
גנרל הנס רטיגר (בגרמנית Hans Röttiger; 16 באפריל 1896 – 15 באפריל 1960) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
רטיגר נולד ב-16 באפריל 1896 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס רטיגר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-45 (לאוונבורג), ונלחם עמו בחזית המזרחית. ב-30 בספטמבר 1915 הועלה לדרגת לוטננט, והועבר לרגימנט הארטילריה ה-20 (לאוונבורג). בשנת 1916 הועבר לחזית המערבית, וביוני 1918 מונה לקצין הארטילריה של קבוצת הארמיות וילהלם, נסיך הכתר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף רטיגר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. רטיגר מילא תפקידים שונים ביחידות ארטילריה וביחידות ממונעות, וב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת האופטמן. ב-10 בנובמבר 1938 מונה לקצין מטה ב-OKH, וב-1 בפברואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
מלחמת העולם השנייה
ב-15 באוקטובר 1939 מונה רטיגר לקצין אג"ם הקורפוס ה-6, וב-24 בפברואר 1940 מונה לראש מטה הקורפוס הממונע ה-41, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת אוברסט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
ב-1 בינואר 1942 מונה רטיגר לראש מטה ארמיית הפאנצר הרביעית, וב-26 בינואר קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-28 באפריל 1942 מונה לראש מטה הארמייה הרביעית. ב-16 ביולי 1943 מונה רטיגר לראש מטה קבוצת ארמיות A, וב-24 במרץ 1944 פרש מתפקידו. ב-5 ביוני 1944 מונה רטיגר לראש מטה קבוצת ארמיות C, וב-30 בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-1 במאי 1945 מונה רטיגר למפקד קבוצת הארמיות, ולמחרת נכנע בראש כוחותיו לבעלות הברית ונלקח בשבי.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 שוחרר רטיגר מהשבי, ובשנת 1950 אובחן כחולה סרטן. בשנת 1956 התגייס רטיגר לבונדסוור, ובשנת 1957 מונה למפקח הכללי הראשון של הבונדסוור. ב-16 באפריל 1960 מת רטיגר בבון, יום לפני יום הולדתו ה-64.
מוטי רוזנבלום
מרדכי (מוטי) רוזנבלום (4 בינואר 1946 - 22 במאי 2021) היה מנכ"ל מועצת העיתונות והתקשורת בישראל, עיתונאי ועורך במעריב, בגלי צה"ל ובטלוויזיה בכבלים.
ביוגרפיה
מוטי נולד עם סיום מלחמת העולם השנייה בקזחסטן, שהייתה אז חלק מברית המועצות. חודשים ספורים לאחר מכן, שבה המשפחה הצעירה, לוורשה בירת פולין, במטרה לחפש קרובי משפחה אשר נותרו בחיים לאחר השואה.
באוקטובר 1947, נולד אחיו הצעיר, דובי, במחנה העקורים וצלר שבגרמניה, שעה שהמתינו לעלייה ארצה.
בספטמבר 1948 עלתה המשפחה לארץ והתיישבה בעיר העולים, לוד. אבי המשפחה, שלמה רוזנבלום התקבל לעבודה ברכבת ישראל ועד מהרה היה לאחד מנהגי הקטר הראשונים במדינת ישראל.
אחרי כיתה ט' בתיכון רמלה לוד, עבר מוטי להמשך הלימודים העל יסודיים, במוסד החינוכי של קיבוץ עברון ליד נהריה. לאחר מכן עבר קורס בבית הספר הטכני של חיל האוויר, ואז התגייס לצה"ל - בינואר 1964 והחל את שירותו הצבאי בחיל האוויר, בכנף 4 בחצור, כטכנאי מערכות מטוסים ובתפקיד זה שירת עד תום השרות, באוגוסט 1966.
נפטר ב-22 במאי 2021. הותיר אחריו אישה, לביאה, שתי בנות וארבעה נכדים. התגורר בראשון לציון.
נפילת אחיו הצעיר דוב
דוב רוזנבלום, אחיו הצעיר, התגייס לצה"ל בגיל 17 ושירת בחטיבת גולני. ב--9 ביוני 1967, בגיל 19 וחצי, נפל סמל דוב רוזנבלום, לוחם בגדוד 12 של גולני, בקרב תל פאחר, ביומה האחרון של מלחמת ששת הימים.
הוא הותיר אחריו את סלי, אשתו הצעירה שהייתה בהיריון מתקדם. חודשיים אחרי נפילתו, נולדה בתו דברת.
קריירה עיתונאית
מוטי החל את עבודתו העיתונאית בתחילת שנת 1971, תחילה כפרילנסר במדור הספורט של העיתון מעריב ומיד אחרי מלחמת יום הכיפורים, התקבל לעבודה במשרה מלאה בעיתון שהיה אז הנפוץ במדינה.
במקביל הוזמן מוטי לגלי צה"ל כאיש מילואים ובמשך 35 שנים הגיש פינות ותוכניות ספורט ואקטואליה, כמו גם מבזקי חדשות בלילות.
בשנת 1989, הצטרף לתחנת הטלוויזיה בכבלים "גוונים", שפעלה באזור ראשון לציון, רמלה ולוד.
מועצת העיתונות והתקשורת בישראל
ביולי 2016 החל לכהן כמנכ"ל מועצת העיתונות והתקשורת בישראל, לאחר שהתבקש לקחת את התפקיד על ידי נשיאת המועצה, שופטת בית המשפט העליון (בדימוס) דליה דורנר.
מועצת העיתונות היא גוף וולונטרי, שהוקם בשנת 1963 במשותף על ידי העיתונות (מו"לים, עורכים ועיתונאים) ונציגי ציבור – כמו גופים מקבילים בעולם. המועצה מופקדת על שמירת הערכים של עיתונות חופשית וטובה, ובמסגרת זו היא קובעת את כללי האתיקה החלים על כלי התקשורת ואוכפת את הכללים האלה.
מועצת העיתונות מופקדת – מטעם הגורמים המיוצגים בה – על שמירת הערכים של עיתונות חופשית, בהם חופש המידע, חופש הביטוי וחופש הבעת הדעה.
נציגי המועצה מגנים על חופש העיתונות בהופעות בכנסת ובמאבק על דעת הקהל. בין השאר, המועצה נלחמת לביטול יוזמות חקיקה המבקשות להטיל הגבלות על חופש הביטוי; נאבקת בפעולות של גופים שלטוניים נגד עיתונאים וכלי תקשורת; ופועלת נגד מונופולים וקרטלים בתקשורת הישראלית.
בינואר 2021 הודיע על פרישתו הצפויה מהתפקיד בסוף פברואר באותה שנה ביחד עם הנשיאה, השופטת (בדימוס) דליה דורנר.
פעילות למען הקהילה
במקביל לעבודתו העיתונאית, עסק מוטי בפעילות רצופה בעמותות שונות לטובת הציבור. בין היתר היה חבר בעמותת "לב החסד", שעסקה בחלוקת מזון למשפחות נצרכות, בכל סוף שבוע; "העמותה למלחמה בסמים" בראשון לציון.
משנת 2014 ועד למותו היה פעיל בעמותת "ידידי הסיסים" ובשנותיו האחרונות כיהן כיו"ר העמותה. העמותה עוסקת בשימור אוכלוסיית הסיסים בישראל ובהעלאת המודעות הציבורית לקיומה של ציפור זו.
פרסומים נוספים
מאז נפילתו של אחיו דובי, כתב מוטי מאות רבות של מכתבים אל אחיו הצעיר, בהם הקפיד לשתף אותו בכל מה שקורה במשפחה, במדינה ובחייו האישיים, כמו גם הגיגים בתחומים השונים של החיים.
במקביל פרסם מוטי כמה ספרים, ביניהם "קל לגדל סבא" (נכתב בשיתוף עם ידידו ברוך מאירי), "על מי אני חושב", כמו גם את סיפורו של נח שקלאר "לפני המבול ואחריו".
סרטים דוקומנטריים
במהלך השנים הפיק מוטי וביים עשרות סרטי תעודה, ביניהם:
נשורת (אלבום)
נשורת הוא אלבומו הרביעי של הזמר-יוצר הישראלי נעם רותם, שיצא בשנת 2014.
באלבום עוסק רותם בזיכרונות ילדותו בקריית חיים ובביקור חוזר בסביבה. את יציאת האלבום ליווה קליפ לשיר הנושא "נשורת" שעוצב בדומה לעטיפת האלבום.
כרוב (מיתולוגיה)
כרוב הוא יצור מיתי המופיע במיתולוגיות שמיות, בעל פני אדם, גוף בעל חיים (אולי שוורים) וכנפיים.
הכרוב נזכר מספר פעמים בתנ"ך; במשכן ובבית המקדש הראשון ניצבו פסלי זוג הכרובים בקודש הקודשים. בתפיסה המסורתית המודרנית, בעקבות חז"ל, הכרובים הם דמויות של תינוקות מכונפים המסוככים על ארון הברית. עם זאת, אין זאת הפרשנות היחידה, וייתכן שאין זה מתוך מסורת בנושא, שכן כבר אצל יוסף בן מתתיהו אנו מגלים שדמותם של הכרובים נשכחה לפני זמנו (המאה ה־1 לספירה).
האביב של פראג
האביב של פראג (בצ'כית: Pražské jaro, בסלובקית:  Pražská jar) הייתה תקופה של ליברליזציה פוליטית בצ'כוסלובקיה בעידן שבו היא הייתה חלק ממדינות ברית ורשה ומהגוש המזרחי בו הייתה ברית המועצות דומיננטית, בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. האביב של פראג החל ב-5 בינואר 1968, כאשר הרפורמיסט אלכסנדר דובצ'ק נבחר להיות המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה ונמשך עד ל-21 באוגוסט אותה שנה, כאשר צבאותיהן של ברית המועצות ושל חברות נוספות בברית ורשה פלשו לצ'כוסלובקיה כדי לעצור את הרפורמות.
כרוב (מיתולוגיה)
מקור השם
מקור המילה "כרוב" אינו ברור. מספר חוקרים טוענים כי שורשו הוא במילה הבבלית "כָּרַבּוּ", משמע להיות מבורך. בעוד שאחרים טוענים כי המילה קשורה ל"כִּירֻבּוּ", המופיע במיתולוגיה האשורית כדמות אדם בעל גוף של שור מכונף.
במיתולוגיות קדומות
הכרוב היה המקביל הלבנטיני של הלמסו האשורי־נהריימי והספינקס המצרי (הספינקס הופיע תדיר באמנות הלבנט, בעוד הלמסו היה נדיר מאוד בה). תבליטי כרובים הופיעו במקדש בעין דארה, שמבנהו הושווה לזה של מקדש שלמה.
האביב של פראג
הרפורמות שבוצעו במסגרת האביב של פראג היו ניסיון של דובצ'ק להעניק זכויות נוספות לאזרחי צ'כוסלובקיה במסגרת ביזור של הכלכלה ובמסגרת דמוקרטיזציה. החירויות שהוענקו לאזרחים כללו את התרת המגבלות על התקשורת, הרחבת חופש הביטוי וחופש התנועה. לאחר דיון ברמה הלאומית על חלוקת המדינה לפדרציה של שלוש רפובליקות: בוהמיה, מוראביה-שלזיה הצ'כית וסלובקיה, החליט דובצ'ק על חלוקת צ'כוסלובקיה לשתי רפובליקות: הרפובליקה הצ'כית והרפובליקה הסלובקית. שינוי זה היה היחיד שהחזיק מעמד עד לתום האביב של פראג, אף על פי שההצלחה היחסית של ההתנגדות הבלתי אלימה, ללא ספק בשרה ואפשרה את המעבר השקט למשטר ליברלי דמוקרטי עם קריסת ההגמוניה של ברית המועצות ב-1989.
כרוב (מיתולוגיה)
במיתולוגיות קדומות
הכרובים הופיעו באמנות הכנענית־פיניקית בכסי עשתרת, כס פולחני עליו יושב אל או מלך, אשר משני צדדיו כרובים. ייצוגים כאלה נמצאו מתקופת הברונזה המאוחרת במגידו עד התקופה הרומית בפיניקיה, וכן במושבות הפיניקיות בעברי הים, ואף נרמז בתנ"ך (ראו ).
הכרובים בתנ"ך
בספר בראשית מתוארים הכרובים כשומרי עץ החיים אשר בגן עדן, יחד עם להט החרב המתהפכת (ויש מפרשים שזהו נשקם):.
האביב של פראג
לאחר הפלישה, נכנסה צ'כוסלובקיה לתקופה של נורמליזציה. מנהיגי המדינה הבאים ניסו להחזיר את הערכים הפוליטיים והכלכליים שהיו נהוגים לפני שדובצ'ק היה למנהיג המפלגה הקומוניסטית. גוסטב הוסק, שהחליף את דובצ'ק והפך לנשיא צ'כוסלובקיה, ביטל את רוב הרפורמות של דובצ'ק. האביב של פראג נתן השראה ליצירות מוזיקליות וספרותיות של יוצרים כמו ואצלב האוול, קארל הוסה, קארל קריל ויצירתו של מילן קונדרה, הקלות הבלתי-נסבלת של הקיום.
רקע
בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים, עם עלייתו לשלטון של אנטונין נובוטני כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית, עברה צ'כוסלובקיה תהליך איטי של דה-סטליניזציה שהתקדם באיטיות בהשוואה לתהליכים דומים במדינות אחרות של הגוש המזרחי. נובוטני הכריז, בהסכמת ניקיטה חרושצ'וב, על השלמת הסוציאליזם בצ'כוסלובקיה ובהתאם לכך כוננה חוקה חדשה שאמצה את השם "הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית" כשם המדינה. הרהביליטציה של קורבנות העידן הסטליניסטי, כמו זו של מורשעי משפטי פראג, החלה להישקל כבר ב-1963, אך לא התרחשה עד ל-1967.
כרוב (מיתולוגיה)
הכרובים בתנ"ך
על הכפורת, המכסה של ארון הברית, היו שני פסלים של כרובים. במקדש שלמה ניצבו בנוסף ליד הארון שני פסלים עשויים מעץ הזית ומצופים זהב, בגובה עשר אמות אשר סככו על ארון הקודש. ארון הקודש שכן בקודש הקודשים, שבו התגלה אלוהים מ"בין הכרובים".