cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בי ארתור
קריירה
לאחר סיום הסדרה "בנות הזהב" שמרה ארתור על פרופיל נמוך. היא השתתפה בשני סרטי קולנוע והופיעה במספר סדרות בהופעות אורח. בין היתר, התארחה בפרק בסדרה "מלקולם באמצע" בתפקיד הבייביסיטר של דואי, שזיכה אותה במועמדות לפרס אמי בקטגוריית הופעת האורח הטובה ביותר של שחקנית בסדרה קומית, וכן הופיעה בתפקיד אמו של לארי דייוויד בסדרה "תרגיע". במקביל, הופיעה ברחבי ארצות הברית עם מופע היחיד שלה, "ערב עם בי ארתור". ב-2002 חזרה לברודוויי עם המופע "בי ארתור בברודוויי: רק בין חברים", שכלל מבחר סיפורים ושירים שהתבססו על חייה ועל הקריירה שלה, והיה מועמד לפרס טוני. בשנת 2005 השתתפה בספיישל ה"גריל" (Roast) של פמלה אנדרסון בקומדי סנטרל.
חייה האישיים ומותה
ארתור הייתה נשואה פעמיים: בעלה הראשון היה התסריטאי, במאי ומפיק הטלוויזיה רוברט אלן ארתור. לשניים לא היו ילדים. בעלה השני היה הבמאי ג'ין סאקס, לו הייתה נשואה עד לגירושיהם ב-1978, ונולדו להם שני בנים: מת'יו (נולד ב-1961) ודניאל (נולד ב-1964). ב-1972 עזבה את ניו יורק ועברה להתגורר בלוס אנג'לס, שם נשארה לגור עד יום מותה.
ארתור הייתה פעילה למען זכויות בעלי חיים, ולעיתים קרובות היא תמכה פומבית במסעות הפרסום של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, אליו הצטרפה ב-1987, לאחר שידור פרק בסדרה "בנות הזהב" שעסק בהתנגדות לשימוש בפרוות. כמו כן, פעלה למען זכויות נשים ו.
ארתור נפטרה ממחלת הסרטן ב-25 באפריל 2009, בביתה בלוס אנג'לס, וגופתה נשרפה. היא הורישה 300,000 דולר למרכז אלי פורני בניו יורק, מלכ"ר המעניק מחסה וטיפול רפואי לבני נוער להט"בים חסרי בית.
הנס ברנד גיזביוס
הנס ברנד גיזביוס (בגרמנית: Hans Bernd Gisevius; 14 ביולי 1904 - 23 בפברואר 1974), דיפלומט ומרגל גרמני, מאנשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר ולהפלת השלטון הנאצי בגרמניה.
חייו
גיזביוס נולד בארנסברג, גרמניה, ולמד משפטים. בשנת 1933 הצטרף לשורות הגסטפו, אך פרש בעקבות אכזבתו מהמשטר הנאצי, לאחר אירועי ליל הסכינים הארוכות, שורת מעשי טבח שביצע היטלר במסווה של דיכוי התקוממות של האס אה.
בשנת 1938 הצטרף למודיעין הצבאי הגרמני, האבווהר, שראשיו ובהם וילהלם קנריס והנס אוסטר היו מראשי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם, ועסקו בתכנון קשר לרציחתו של אדולף היטלר ולהפלת משטרו. גיזביוס נשלח על ידי האבווהר לשווייץ, בתפקיד סגן קונסול בציריך. שם ניהל את מגעי הקושרים עם איש המודיעין האמריקני אלן דאלס, שנועדו לקבל תמיכה מערבית במשטר החדש, לאחר רציחת היטלר.
ב-20 ביולי 1944 שהה גיזביוס במשרד ההגנה הגרמני בבנדלר שטראסה, לאחר כישלון הניסיון להרוג את היטלר באמצעות פצצה. הוא עמד בקשר עם מטמין הפצצה, וראש הקושרים קלאוס שנק פון שטאופנברג. לטענתו, הפציר בשטאופנברג כל אותו היום לשלוח אנשים להרוג את יוזף גבלס, שר התעמולה הנאצי, אשר עמד בראש ההתנגדות לקשר בברלין, אך לא הצליח להביא את שטאופנברג לכלל פעולה. בסופו של דבר רב עם שטאופנברג וגורש מן הבניין דקות ספורות לפני שהשתלטו עליו נאמני היטלר, אשר הוציאו להורג את כל הקושרים שהיו בבניין, ובהם שטאופנברג. יש להדגיש כי גרסה זו היא הגרסה שנתן גיזביוס לאירועים, ומכיוון ששטאופנברג הוצא להורג, לא ניתן לקבל את הצד שלו לאותו הסיפור.
לאחר כישלון הקשר ירד גיזביוס למחתרת, ובעזרת קשריו במודיעין האמריקני הצליח לקבל דרכון מזויף ונמלט לשווייץ. לאחר המלחמה העיד נגד ראשי המשטר הנאצי במשפטי נירנברג, וכתב ספר רב-מכר בשם "To the bitter end" ("עד הסוף המר"), שבו שטח את גרסתו לאירועי הקשר.
גיזביוס נפטר בשנת 1974.
ג'ון ל. ווטסון
'''ג'ון ל. ווטסון (באנגלית: John L. Watson'''; נולד ב-5 בספטמבר 1951 באומהה, נברסקה) הוא שחמטאי אמריקאי בדרגת אמן בינלאומי.
קריירה
למד הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ווטסון הוא תאורטיקן ידוע בתחום השחמט, שכתב ספרים מובנים וביקורות על ספרי שחמט. תמונתו הופיעה על שער חוברת מאי 1969 של הביטאון Chess Life לאחר שניצח באליפות השחמט הראשונה של בתי ספר תיכוניים בארצות הברית. הוא גם מאמן מצליח, שבין חניכיו נמנה אלוף העולם לנוער לשנת 1997, טל שקד.
ווטסון כתב למעלה משלושים ספרים על היבטים שונים בשחמט. ספרו משנת 1999 "סודות של אסטרטגית שחמט מודרנית" זכה בפרס איגוד השחמט הבריטי ותורגם לשפות רבות. ספרו בארבעה כרכים על הפתיחה האנגלית היה לרב מכר במשך למעלה מ-25 שנים.
יחסי איראן–מונקו
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 במאי 2012. בנובמבר 2022 במהלך טקס הענקת קרן "הנסיכה גרייס, הנסיך אלבר ורעייתו שרלין עלו לבמה כדי לתמוך בנשים ונערות איראניות, יחד עם עורכת האינדיפנדנט הפרסית, קמיליה צ'וזי פארד והקולנוענית האיטלקית-אמריקאית ולנטינה קסטלני, כדי להראות את הסולידריות שלהם עם תנועת המחאה האיראנית. בשיחה עם עורכת המדור הפרסית ב"אינדיפנדנט", הביעה שרלין את הזדהותה עם תושבי איראן ואמרה כי קראה את החדשות על מהסה אמיני והושפעה מכך מאוד.
יעקב פרוינד
יעקב (יענקלה) פרוינד (נולד ב-11 באפריל 1949) הוא מחבר ספרי הומור וחידוד, "אמן הלשון העברית" ומכוּנֶה "מחיֵיך השפה העברית". ההומור שלו שייך לסוגה של שעשועי לשון (בדומה לאבשלום קור ויחיאל ספרא).
קורות חיים
פרוינד נולד בשנת 1949 בתל אביב. למד הנדסאות אלקטרוניקה. במהלך לימודיו החל להתנסות בעבודה ברדיו כטכנאי, ובשנת 1971 החל לעבוד כטכנאי קול ב"קול ישראל".
פרוינד נתגלה לציבור הרחב כאשר דיווח על מצב התנועה במשך 13 שנה מהמטוס הקל של אל על. את דיווחיו תיבל במשחקי מילים. הוא הוזמן על ידי שדרים שונים להופיע בפינה בתוך משדריהם, ובהמשך קיבל פינות משלו. בשנת 1977 החל לערוך ולהוציא עלון דו-חודשי בשם "רשם-כל" ("עלונצ'יק ההנדסה של רדיו תל אביב"), שממנו הופיעו עשרות גיליונות.
הוא הופיע גם בתוכניות טלוויזיה העוסקות בשעשועי לשון ובתוכניות "מספרי סיפורים". בספריו, המסודרים לפי נושאים שונים, הוא מציג משחקי מילים, לשון נופל על לשון וחידות הגיון.
ב-2006 שודרה ברשת ב' הפינה "לשון ברוטב".
בין השנים 1992–2007 היה חבר הוועדה למילים בשימוש כללי של האקדמיה ללשון העברית. אחת המילים שהציע והוכנסו לשפה העברית ב-1995 היא "מֵקַר" (מי קר, כמשקל "מחם") ככינוי למתקן קירור מי שתייה (קוּלֶר).
ב-28 באפריל 2016 פרש פרוינד מקול ישראל לאחר 45 שנים ברדיו.
קישורים חיצוניים
עוד מחידודיו:
פ.צ היידנהיים
'''פ.צ. היידנהיים (בגרמנית: FC Heidenheim''') הוא מועדון כדורגל גרמני המשחק בבונדלסיגה מהעיר היידנהיים שבגרמניה.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1846 כמועדון התעמלות. מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1911 ושיחק לאורך השנים בליגות חובבים אזוריות בגרמניה. בעונת 1974/1975 הוזמן לשחק בפעם הראשונה בגביע הגרמני. המועדון הפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת הרטה זלנדורף. בעונת 1977/1978 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת פירמאזנס. בעונת 2008/2009 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת וולפסבורג.
עד עונת 2008/2009 הליגה הגרמנית השלישית הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית. בעונה זו שיחק המועדון בליגה הרביעית ובסוף העונה עלה לליגה הגרמנית השלישית. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השלישית מעונת 2009/2010 ועד עונת 2013/2014.
מאיר ברלינר
מאיר ברלינר (בהערכה 1900, בואנוס איירס, ארגנטינה – 11 בספטמבר 1942, מחנה ההשמדה טרבלינקה, פולין) היה אזרח ארגנטינאי ממוצא יהודי, אשר ביצע ב-11 בספטמבר 1942 מעשה של התנגדות יחיד על ידי כך שפצע אנושות את קצין ה-SS מקס ביאלה במחנה ההשמדה טרבלינקה והביא למותו, מה שהפך למקרה הראשון מסוגו במחנה ההשמדה.
ביוגרפיה
הפרטים הביוגרפיים המעטים הידועים עליו מגיעים מעדויותיהם של אסירים אחרים במחנה, לרבות כך שהיה אזרח ארגנטינה ולרוע מזלו שהה בפולין על מנת לבקר את משפחתו בדיוק כשפרצה המלחמה, הוא גורש מורשה, וכי היה נשוי ואב לבת. אשתו וביתו נרצחו בתאי הגזים עם הגעתם לטרבלינקה בזמן שהוא נבחר לעבודות כפייה.
פ.צ היידנהיים
היסטוריה
בעונת 2014/2015 ניצח בסיבוב הראשון של הגביע את קבוצת אוניון ברלין ובשלב 32 האחרונות הפסיד לקבוצת וולפסבורג.
מאיר ברלינר
ביוגרפיה
בערב ה-11 בספטמבר 1942, בתום יום עבודה מפרך, נבחר ברלינר יחד עם עוד מספר אסירים להיות מוצא להורג דבר שקרה לעיתים קרובות במחנה. או אז התנפל על שומר האס אס מקס ביאלה שערך את הסלקציה ודקר אותו, מה שהביא לפציעתו האנושה. עם מעשה זה, ברלינר גרם להלם ובלבול בקרב האסירים והשומרים אוקראינים, שחששו שמרד קולקטיבי יפרוץ נגדם כעת. ברלינר לא ניסה להימלט, אלא נשאר במקום. עדים מספרים שהוא פתח בשלווה את הז'קט שלו כדי לחשוף את חזהו ואמר "בבקשה, אני לא מפחד. הם יכולים להרוג אותי." הוא נהרג מיד במכות קתות רובים.
פ.צ היידנהיים
היסטוריה
בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום ה-3 בבונדסליגה השנייה ובכך התמודדה בפלייאוף העלייה לבונדסליגה. היא התמודדה מול ורדר ברמן אך הפסידה לה בסיכום שני המשחקים ונשארה עונה נוספת בבונדסליגה השנייה.
מאיר ברלינר
ביוגרפיה
הייתה זו הפעם הראשונה שקצין אס אס נהרג במחנה השמדה. סיפורו של מאיר ברלינר זכה לפרסום נרחב ונלקח כאידיאל שיבואו בעקבותיו מרד בגטו ורשה ומרד האסירים הכללי שהתרחש בטרבלינקה ב-2 באוגוסט 1943
פ.צ היידנהיים
היסטוריה
בתום עונת 2022/2023 סיימה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה והבטיחה לראשונה בתולדותיה עלייה לבונדסליגה.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מוולפסבורג)
טבעת מצב רוח
טבעת מצב רוח היא טבעת המשנה את צבעה בהתאם לטמפרטורת הגוף. הטבעת מהווה סוג של ביופידבק וכביכול מגלה את מצב רוחו של האדם שעונד אותה, לפי הטמפרטורה שלו. הטבעת הייתה פופולרית בשנות ה-70 והיא נחשבת לאחד מהסמלים של העשור. כיום ניתן להשיג את הטבעת גם בצורת עגילים, שרשרות וטבעות רגליים.
אופן הפעולה של הטבעת
האבן בטבעת היא בעצם גביש נוזלי טרמוכרומי המוקף בזכוכית. גביש זה רגיש מאוד וצורתו משתנה עם שינוי הטמפרטורה שלו, דבר הגורם לו להחזיר אורכי גל שונים ובכך לשנות את צבעו. בגלל מספרן הרב של הגרסאות, אין אחידות מלאה בנוגע לצבעים בן כל סוגי הטבעות. אולם, רוב הטבעות מכוונות כך שיראו את הצבע הירוק ב 27.7 מעלות צלזיוס - הטמפרטורה הממוצעת של אדם בהתחשב במרחק הטבעת מהגוף ובסביבה ממוצעת. דבר זה יוצר ברוב הטבעות את סט הצבעים הבא:
כשאדם שרוי במתח נפשי, טמפרטורת הגוף שלו יורדת, דבר הבא לידי ביטוי בשינוי צבע הטבעת לאדום, אפור חום ולבסוף שחור. להפך, כאשר אדם רגוע או במצב של תשוקה, טמפרטורת הגוף עולה, דבר הגורם לטבעת להשתנות לכחול ולסגול.
מגדל אלהבל
מגדל אלהבל (ידוע גם בשם מגדל 13, או קֻבּת אל-ערוּס, قبة العروس) היה מבנה בן ארבע קומות ששימש לקבורה בעיר העתיקה תדמור. המגדל, שנבנה באבן חול, היה אחד מסדרת מגדלי קבר שהוקמו מחוץ לחומות העיר תדמור, ב"עמק הקברים". בקבר שבמגדל נמצאו חוטי משי מסין, שתוארכו למאה הראשונה לספירה, ממצא מוקדם בסוגו בתולדות תעשיית הטקסטיל. המגדל, שנכלל באתר המורשת העולמית של תדמור, נהרס על ידי ארגון המדינה האסלאמית באוגוסט 2015.
המבנה
המגדל היה חלק ממתחם של מגדלי קבורה בעלי מספר קומות בנקרופוליס של תדמור שנמצא כמה מאות מטר מחוץ לחומת העיר. הנקרופוליס נמצא באזור גבעות מדרום וממערב לעיר. המגדל נבנה בשנת 103 לספירה  והוא שכן בתחתיתו של גבעת אום אל-ביקיס במרחק של כ-500 מטר ממערבו של מגדל דומה (מגדל ימבליכוס) שנבנה בשנת 83 לספירה. המגדל נבנה על ידי אציל תדמורי בשם מרקוס אולפיוס אלהבלוס (Marcus Ulpius Elahbelus) ושלושת אחיו: מנאי (Manai), שקאיי (Shakaiei) ומאלקו (Malku). שלושתם היו בנין של ואהבלאט שהיה בנו של מנאי אלהבל. ההשערה היא שבונה המגדל קיבל אזרחות רומית בתקופת מלכותו של הקיסר הרומי מרקוס אולפיוס טראיאנוס שהיה קיסר רומא בין השנים 117-98 לספירה וזאת הסיבה ששמו כלל את השם מרקוס אוליפיוס כשמו של הקיסר. אלהבל היה ידוע גם מכתובת שנמצאה במקדש לאל נבו בתדמור.
המגדל היה מבנה מרובע בעל ארבע קומות, בנוי מלבני אבן חול גדולות. קומת הבסיס הייתה קצת גדולה יותר מהקומות העליונות. המעבר בין המרובע של הקומה הראשונה לבאות אחריה נעשה באמצעות שלוש מדרגות שנכנסו פנימה והקטינו את גודל השטח של הקומות שמעל. הכניסה לתוך המגדל נעשתה  בקומה הראשונה באמצעות דלת אחת בצידו הדרומי של המגדל. בקיר הדרומי נמצאה כתובת ומעליה נישה עם עיטור דמוי חלון. חלקו הפנימי של המבנה חולק לתאים שעוטרו בצידם הפנימי עם אומנות בעצוב קורינתי. התקרה עוטרה במשושים מצוירים. בשנת 1900 ביקרה במגדל גרטרוד בל ארכאולוגית בריטית. המגדל עבר שיפוץ בשנים לאחר ביקורה. בתוך המגדל נמצא גרם מדרגות שאִפשר למבקרים לעלות לתא הקבר העליון וגם לגג. חלקו הפנימי של המגדל חולק לתאים קטנים נפרדים בקומות  דמויי קולומבריום ששימשו לאחסון סרקופגים של אנשי תדמור העשירים. כל תא נחתם בציור וגילוף דמותו של הנקבר בתא.
תדמור נכבשה על ידי ארגון המדינה האסלאמית במאי 2015. חלק מהתגליפים שהיו במגדל שניתן היה להעבירם הוסרו מסיבות ביטחוניות עוד לפני הכיבוש. חלקים אחרים הוסרו והועברו בשנים שלפני כן ונמצאו במוזיאונים שונים.
בחודש אוגוסט 2015 הרס ארגון המדינה האסלאמית את מקדש בעל שמין ואת מקדש בל. על פי הדיווחים הארגון פוצץ גם את מגדל אלהבל וכן את מגדל ימבליכוס.
שארל התשיעי, מלך צרפת
שארל התשיעי, מלך צרפת (בצרפתית: Charles IX de France, 27 ביוני 1550 – 30 במאי 1574), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת מ-1560 עד מותו בדמי ימיו.
חייו
שארל היה בנו של אנרי השני ואחיו של פרנסואה השני. הוא ירש את הכתר ב-5 בדצמבר 1560 לאחר מות אחיו, אך מאחר שהיה בן עשר בלבד, שימשה אמו, קטרינה דה מדיצ'י, כעוצרת בשמו. ב-15 בספטמבר 1563 הוכרז שארל כמי שהגיע לפרקו, ואמו ויתרה על התואר "עוצרת", אך למעשה המשיכה לנהל את ענייני המדינה. ב-26 בנובמבר 1570 נשא שארל לאישה את אליזבט מאוסטריה שילדה לו בת, מרי-אליזבט (27 באוקטובר 1572 – 9 באפריל 1578), אך הייתה לו גם מאהבת, מרי טושה, שילדה לו בן.
בתקופת מלכותו של שארל התשיעי החלו מלחמות הדת בצרפת בין הקתולים לבין ההוגנוטים (הפרוטסטנטים הצרפתיים מייסודו של ז'אן קלווין). כדי לשמור על כתר בנה, ניסתה קטרינה דה מדיצ'י לתמרן בין בית גיז הקתולי לבין בית בורבון שתמך בהוגנוטים. היא חששה מניצחון של אחד הצדדים שהיה מביא להשתלטותו על צרפת ועל הכתר. במלחמות דת אלה נרצחו חפים מפשע בידי שודדי דרכים שנצלו את ההזדמנות לבזוז את בתיהם של קתולים ופרוטסטנטים כאחד. שארל התשיעי היה מלך חולני שסבל מהתקפי עצבים, והיה נתון מצד אחד להשפעתם של ההוגנוטים ומצד שני להשפעת אמו הקתולית.
במלחמת הדת השלישית, הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני את ההוגנוטים למתקפה על פריז. על פי הצעת אמו, חתם המלך שארל התשיעי על שלום סן ג'רמן-אן-לה (8 באוגוסט 1570), שהביא לסיומה של מלחמה זו. בספטמבר 1571 הצטרף דה קוליני לחצר המלכות בארמון בלואה, ונודעה לו השפעה רבה על המלך הצעיר. הוא הציע למלך לשלוח עזרה צבאית למורדים הפרוטסטנטים בארצות השפלה שלחמו נגד ספרד. המלך, שלא ראה בעין יפה את חיל המשלוח הספרדי שחנה בגבולה הצפוני של ממלכתו, נטה לקבל עצה זו. המלך כתב לרוזן לואי מנסאו (אחיו של הנסיך ויליאם מנסאו) כי הוא נחוש בדעתו לשחרר את ארצות השפלה מהכיבוש הספרדי. בתמורה הובטח לו לקבל לידיו את פלנדריה ואת ארטואה.
קטרינה דה מדיצ'י, שהתנגדה לתוכנית זו בכל תוקף, עשתה ככל יכולתה כדי להרחיק מעל המלך את דה קוליני, שראתה בו מתחרה מסוכן למעמדה בחצר המלכות. הקתולים הזהירו כי ההוגנוטים מתכוננים לחטוף אותה ואת בנה, ובנקודה זו היא נתנה את הסכמתה לרצח האדמירל דה קוליני.
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש החל ב-24 באוגוסט 1572, לאחר שהמלך, ברגע של התמוטטות עצבים, זעק:, מה שהתפרש כצו לרצח ההוגנוטים בפריז ובערי השדה. באותו לילה נרצח דה קוליני בביתו שבפריז בידי עושי דברו של אנרי הראשון הדוכס מגיז, שהיה מנהיג הקתולים. מאורע זה סימן את תחילתו של הטבח שבו נרצחו אלפי הוגנוטים.
אחרי מאורע זה סבל שארל התשיעי מייסורי מצפון והיה שרוי בדיכאון. הוא חלה בשחפת ומת בגיל 23 מן המחלה. אחיו, אנרי, ירש את הכתר בשם אנרי השלישי.
ג'וני אקוסטה
ג'וני אקוסטה (בספרדית: Johnny Acosta Zamora; נולד ב-21 ביולי 1983) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשמש כבלם בקבוצת מזרח בנגל ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה
אקוסטה החל את הקריירה שלו בקבוצת סנטוס דה גואפילס בה שיחק מעונת 2004/5 ועד 2010. ב-2010 עבר לאלחואלנסה איתה זכה בשלוש אליפויות קוסטה ריקה. ב-2013 הוא הושאלה לחצי עונה לקבוצת דוראדוס דה סינלואה מהליגה המקסיקנית השנייה.
אקוסטה זומן לראשונה לנבחרת במרץ 2011, בגיל 29. הוא השתתף עם נבחרת קוסטה ריקה בקופה אמריקה 2011 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
אי-שוויון ברנולי
שמאל|ממוזער|150px|המחשה גרפית של אי-שוויון ברנולי, עבור n=3
אי-שוויון ברנולי הוא האי-שוויון לכל מספר שלם \ n\geq 0 ולכל מספר ממשי \ x>-1. אי-שוויון ברנולי הוא יסודי ושימושי באנליזה מתמטית. בעזרתו אפשר להראות שהסדרה עולה בזמן שהסדרה  יורדת, וכך להגדיר את בסיס הלוגריתם הטבעי,, כגבולן המשותף.
תחולה
אי השוויון נכון לכל \,n ממשי, ובלבד ש-\ n\geq 1 (את ההכללה אפשר להוכיח על ידי השוואת הנגזרות של שני האגפים). כאשר n טבעי זוגי, אי השוויון נכון לכל \ x, וכאשר n אי-זוגי, הוא נכון לכל \ -2<x (ואף מעט משמאל לנקודה 2-).
הוכחה
עבור x>0 אפשר להוכיח במהירות על פי נוסחת הבינום של ניוטון:
את המקרה הכללי (היינו x>-1) ניתן להוכיח באינדוקציה:
עבור \ n=1 מתקיים:. נניח את נכונות אי-השוויון עבור \ n=t, ונוכיח את נכונותו עבור \ n=t+1 (t טבעי כלשהו). כלומר, נניח ש:, ונוכיח ש-. נשים לב ש-\ x >-1 ולכן: \ (1+x)>0. מכיוון שכפל של אי-שוויון בגורם חיובי לא משנה את כיוונו, מתקיים:, ומכאן:. הביטוי \ tx^2 חיובי (כי \ x^2 \ge 0 וגם t \ge 0) ולכן מתקיים:.
הכללה
לכל חזקה ממשית r \, ניתן להכליל את האי-שוויון כך שעבור כל ולכל \ x>-1 ועבור כל r \in [0,1] כאמור, את ההכללה אפשר להוכיח בעזרת הנגזרת.
הדי או סי
טרייסי לין קרי (נולד ב-10 ביוני 1968), המוכר בשם הבמה שלו הדי או סי (.The D.O.C) הוא ראפר אמריקאי מדאלאס. בנוסף לקריירת סולו, היה חבר בלהקות ההיפ הופ פילה פראש קרו ולאחר מכן N.W.A, שלהן כתב שירים במשותף, וגם לאלבום הסולו הבכורה של חבר הלהקה איזי אי. הוציא שלושה אלבומי סולו. עבד עם ד"ר דרה, שהפיק שניים מאלבומי הסולו שלו. הוציא בנוסף שני אלבומים בשיתוף עם אמנים אחרים.
בשנת 1989 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, No One Can do it Better שהגיע למקום ראשון במצעד אלבומי ההיפ הופ והרית'ם אנד בלוז בארצות הברית. שני סינגלים מהאלבום הגיעו מקום ראשון במצעד שירי הראפ הלוהטים. האלבום מכר כמיליון עותקים, והוכרז כאלבום פלטינום על ידי איגוד איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, חמש שנים לאחר שיצא. בסוף 1989 כמה חודשים לאחר הוצאת האלבום No One Can do it Better נפגע בתאונת דרכים, ומאז קולו השתנה ונהיה מחוספס יותר. מאז החלמתו, הוציא שני אלבומי סולו נוספים, ב-2006 פרסם שהוא עובד על אלבומו הבא Voices.
פרנסיזה שרה
פְרַנְסיזָה שרה (Francesa Sarah; 'שרה הצרפתייה') הייתה מיסטיקנית יהודייה שפעלה בעיר צפת במאה השש עשרה. על פי המסופר היא זכתה להתגלות של 'מגיד', ובכך דמתה לכמה מקובלים גברים בני תקופתה ומקומה (דוגמת רבי יוסף קארו).
מקור מידע מרכזי ורב ערך לפעילותן הרוחנית והמיסטית של נשים בקבלה הצפתית בת תקופתה משמש "ספר החזיונות" לרבי חיים ויטאל, תלמידו של האר"י, שבו מסופר כי הייתה "רואה בהקיץ מראות ושומעת קול מדבר עמה" (כלומר, שהתגלה בפניה מגיד). מסופר כי פעם חזתה מגפה, ושכנעה את מנהיגי הקהילה לצום כדי למנוע את האסון (שאכן לא התרחש, כנראה). לדברי פרופ' יורם בילו מקרה זה הוא היחיד הידוע על אישה שהתגלה אליה מגיד.
היצינג
היצינג (בגרמנית: Hietzing) הוא רובע בעיר וינה.
הרובע ממוקם בקצה המערבי של העיר, בסמוך ליער ווינרוואלד. ומשתרע על פני 37.70 קמ"ר. נכון לשנת 2016 הכיל הרובע 53,829 תושבים.
אתרים בולטים
מוקדי עניין בולטים בתחום הרובע:
וו-ווי גונג-פו
וו-ווי גונג-פו (באנגלית: Wu Wei Gung Fu, סינית: 無爲功夫 ובעברית: התנועה הספונטנית של הגונג-פו) היא אמנות לחימה מודרנית שמקורה באמנויות הלחימה הסיניות. השיטה יוסדה בידי פרופסור ג'וזף קאולס, אחד מתלמידיו של ברוס לי, ושורשיה המרכזיים הם באמנויות הלחימה ווינג צ'ון קונג פו וג'וּן פאן גונג-פו (Jun Fan Gung Fu) שייסד ברוס לי.
היסטוריה
ברוס לי, שנולד בארצות הברית וגדל בהונג קונג, שב לארצות הברית ב-1959, והתפרנס מהוראת אמנות הלחימה וינג צ'אן במקביל ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון. על רקע הקונצנזוס הסיני שאסר ללמד מערביים אמנויות לחימה סיניות, פנה אליו מורהו יפ קאי מאן, וביקש אותו לא ללמד ווינג צ'אן לאלו שאינם סיניים. ברוס לי נענה לבקשתו של יפ קאי מאן, וקרא לשיטתו ג'וּן פַאן גוֹנג-פוּ ("ג'וּן פאן" היה שמו הסיני של ברוס לי).
לצד שינוי שמה, הכניס ברוס לי בשיטה החדשה גם שינויים טכניים רבים, במטרה ליצור שיטת לחימה שלמה, שתאפשר למתאמנים בה התמודדות עם כל טווחי הלחימה (טווחי הבעיטות, האגרופים, הבריחים וההיאבקות), ותכלול גם שימוש בנשק קר. שינויים אלה כללו הן ויתור על טכניקות ועל שיטות אימון מסורתיות מסוימות והן הוספת תפיסות אימון ואלמנטים טכניים מאמנויות לחימה מזרחיות ומערביות שונות, ובהן איגרוף מערבי, סיף מערבי, ג'יוג'יטסו ועוד.
מן הג'אן פאן גונג-פו התפצלו שתי אמנויות לחימה מרכזיות. האחת היא "ג'יט קון דו" ("דרך האגרוף המיירט"), שאת שמה העניק לה ברוס לי עצמו לאחר שעבר להתגורר בקליפורניה, ולאחר מותו ב-1973 התפצלה גם היא לכמה זרמים ובתי-ספר. האחרת היא וו-ווי גונג-פו.
ייסודה של וו-ווי גונג-פו
מייסד וו-ווי גונג-פו, פרופ' ג'וזף קאולס, החל להתאמן תחת ברוס לי בסיאטל בשנת 1959. לאחר כמה שנים שבהן התאמן, ביקש קאולס מברוס לי אישור ללמד ג'אן פאן גונג-פו. הוא קיבל אישור לעשות זאת, אך תחת שם אחר, ולכן כינה את השיטה שייסד "ווּ-וֵוי גוֹנְג-פוּ"; שם המתייחס לאחד העקרונות הפילוסופיים הדאואיסטיים שברוס לי העריך במיוחד, והִרבה להתייחס אליו - וו-ווי: עקרון העשייה התכליתית והעשייה לפי מה שמתאים לרגע.
ברוס לי עצמו כתב בנושא: פרופ' קאולס החל ללמד את האמנות החדשה ב-1971, שנה לאחר שעבר לטקסס, ועמד בראשה עד שנת 2006. ב-2006 הוא העביר את ראשות השיטה לישראלי אייל קורן, שעומד בראשה עד היום.
מייסד השיטה
פרופ' ג'וזף קאולס נולד ב־20 בינואר 1928 בארצות הברית. ב-1959, לאחר שירות של שנתיים בחיל הנחתים ובחיל הים האמריקאיים, החל פרופ' קאולס להתאמן בג'ודו בסניף ימק"א בסיאטל. במהלך אותה שנה פגש את ברוס לי והיה לתלמיד אישי שלו עוד בטרם פתח ברוס לי את המכון הראשון שלו, מכון ג'אן פאן גונג-פו.
בשנת 1970 עת נישאו ברוס לי ולינדה והעתיקו את מקום מושבם לקליפורניה, עבר פרופסור קאולס לדאלאס שבטקסס.
תארים:
פרופסור ג'וזף קאולס הלך לעולמו ב-23 בפברואר 2014.
שורשי השיטה
משל סיני מדגים את רעיון הוו-ווי: האנפה ישבה על ענף של עץ, ולא נתנה לבה לנשר המרחף מעליה. כשצלל הנשר מהשמים וביקש לתקוף אותה, יישרה האנפה את מקורה. הנשר, מעוצמת התקפתו שלו, שופד על המקור החד. הנמשל מציג את תפישת הוו-ווי: לא לעשות דבר, אך להשיג הכל. לא מדובר בחוסר עשייה, אלא בעשייה תכליתית, הדוגלת במינימום של תנועה והוצאת אנרגיה תוך השגה של יעילות מרבית בהשגת מטרה.
וו-ווי גונג-פו מתבססת על רעיון זה, וכן על אלמנטים לא קלאסיים נוספים המצויים בווינג צ'אן ובג'אן פאן גונג-פו (שנקראה בשנים מאוחרות יותר "ג'יט קון דו"). כמו כן, שולבו בה טכניקות ועקרונות שמקורם בג'יוג'יסטו, אייקי-ג'יטסו, אייקידו, מואי-טאי, קאלי-אסקרימה, סאמבו, ועוד. האימונים בשיטה כוללים עבודת ידיים ורגליים, בריחים והטלות, עבודת קרקע, לכידות ושימוש בכלי נשק חדים וקהים.
ראש השיטה הנוכחי
ראש השיטה הנוכחי של וו-ווי גונג-פו הוא הישראלי אייל קורן, תלמידו של פרופ' קאולס מאז שנת 1985. קורן נולד ב 7.8.1963 בשכונת גאולה ירושלים, הוא בן לאביגדור ובלה והשני מבין ארבעה אחים. קורן החל להתאמן בגיל 12 בקראטה גוג'ו ריו, ולאחר מכן התאמן בגונג-פו חמש החיות. בגיל 22 לאחר שירותו הצבאי הוא הכיר בישראל בחור אמריקאי אשר התאמן בארצות הברית בשיטה הנקראת וו ווי גונג פו, הוא ויתר על האימונים בשיטות האחרות, עבר להתגורר בדאלאס והחל להתאמן בוו-ווי גונג-פו תחת פרופ' קאולס והפך את האימונים בשיטה למרכז חייו. לאחר כמה שנות אימונים מונה בידי פרופ' קאולס לצ'אנג-סי ולנציג השיטה בישראל ובאירופה. ב-20 בינואר 2006, כאשר החליט פרופ' קאולס לפרוש מראשות השיטה, העביר את התפקיד לקורן והעניק לו את התואר סי-ג'ו (ראש השיטה) וחגורה אדומה סאג' 10.
Dreadful Shadows
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1993 בברלין שבגרמניה, כחלק מגל הדארקווייב (Darwave) והרוק הגותי. מייסדיה היו סוון פרידריך, רייקו ישקה, פרנץ הופר, ינס ריידיגר ורון תייל.
ב-1994 הוציאה את אלבומה הראשון Estrangement במסגרת הלייבל Sounds of Delight. בעקבותיו יצאה למסע הופעות באירופה וזכתה להצלחה בהולנד, אנגליה ודנמרק.
ב-1995 עזבה הלהקה את חברת התקליטים Sounds of Delight וחתמה בלייבל Deathwish Office. ב-1997 עברה לחברת התקליטים Oblivion. בשנים 1995–2000 הלהקה הייתה בשיא יצירתה המוזיקלית והוציאה 3 אלבומי אולפן באורך מלא ועוד מספר EP. ב-1998 יצאה למסע הופעות ביחד עם להקת המטאל הגותי Paradise Lost, שנחשבת לאחת ממייסדות הז'אנר ולאחת הלהקות הוותיקות והמצליחות בסצינות המטאל הגותי והדום-דת'.
בשנת 2000 התפרקה הלהקה וחבריה התפצלו למספר פרויקטי סולו. בשנים 2000–2003 נערכו מחדש מספר אלבומים של הלהקה, שכללו מיקסים חדשים ורצועות בונוס.
בשנת 2007 התאחדה הלהקה לצורך מסעי הופעות, שבחלקם השירים נבחרו על ידי המעריצים. עם זאת, חברי הלהקה אינם מגדירים זאת כ"איחוד הלהקה" מאחר שהם לא יוצרים ומקליטים שירים חדשים, אלא רק מופיעים ביחד.
דיסקוגרפיה
אלבומי אולפן באורך מלא:
דמואים, EP ומיני אלבומים:
אלכסנדר סטביסקי
אלכסנדר (סרז') סטביסקי (20 בנובמבר 1886 - 8 בינואר 1934) היה פיננסייר ונוכל צרפתי ממוצא ליטאי-יהודי.
ביוגרפיה
סטביסקי נולד בסלובודקה שבפאתי קובנה. אביו היה רופא שיניים בשכונת עוני צרפתית לאחר שהמשפחה עברה לצרפת בתחילת המאה העשרים.
בשנת 1927 הועמד סטביסקי לדין על הונאה בפעם הראשונה על שישה מיליון פאונד. המשפט נדחה חזור ודחה, והוא שוחרר בערבות 19 פעמים.
בדצמבר 1933 ברח סטביסקי ונתפס על ידי המשטרה ב-8 בינואר 1934, בטירה בעיר שאמוני, כשהוא שכיב מרע בעקבות שתי יריות אקדח בראשו. מנתחים נאבקו על חייו אך לשווא. הוא מת בשעות המוקדמות של ה-9 בינואר. באופן רשמי סיבת המוות הנה התאבדות, אולם שמועות עקשות טענו כי המשטרה היא שהרגתו.
מותו בא בעיצומה של פרשת סטביסקי, שבמהלכה התברר כי איגרות חוב עירוניות רשמיות של עיריית באיון בסך מאתיים מיליון פרנקים, שהיו חסרי כיסוי. בדיעבד הסתבר שמפקד המשטרה שדאג לשחרורו של סטביסקי בערבות 19 פעם היה גיסו של ראש ממשלת צרפת, אם כי ראש ממשלת צרפת הכחיש את הקשר בינו לבין שחרור סטביסקי.
מנהל הבנק שהנפיק את איגרות החוב הטיל את האשמה להנפקת האג"ח חסר הערך על ראש עיריית באיון. ראש העיר טען לחסינות בהיותו חבר פרלמנט, אולם נאסר בכל זאת על פי סעיף מיוחד המחריג חסינות במקרה של זיוף תעודות רשמיות על ידי איש ציבור. באותה שעה התגבר המצוד אחרי סטביסקי, ומותו של סטביסקי גרר לפיכך את תאוריות הקונספירציה לפיהן המשטרה אחראית למותו על מנת שלא יוכל להפליל את האחראים הנוספים לפרשת אג"ח הזבל. לספקולציות תרמה לא במעט העובדה שהתברר שסטביסקי התאבד, לכאורה, מאקדחו של שוטר בשם קולומבו.
סטביסקי נקבר בפר לשז.
ייצוג בתרבות
ז'אן-פול בלמונדו שיחק את דמותו של סטביסקי בסרט "סטביסקי" של אלן רנה ב-1974.
חוכמת הבייגלה (סרט)
חוכמת הבייגלה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2002 בהפקתו ובבימויו של אילן הייטנר, אותו ביסס על ספרו רב המכר "חוכמת הבייגלה", אולם עם שינויים מהספר המקורי.
הפקה
אחרי הצלחת הספר "חוכמת הבייגלה" (שמכר עד אז 100,000 עותקים) אילן הייטנר החליט ללמוד קולנוע בניו יורק. במהלך הלימודים רכש מצלמת Sony PD150, מצלמת DV קטנה וזולה, הפשוטה מבין המצלמות המקצועיות ואיתה צילם את התרגילים של לימודי הקולנוע. בסיום הלימודים החליט לכתוב תסריט שמבוסס על רב המכר שבינתיים תפס תאוצה.
הייטנר היה בטוח שכשיחזור לארץ יוכל למצוא משקיעים ולהפיק את הסרט שיעשה שינוי בקולנוע המקומי, אך אף משקיע לא היה מעוניין בשל חוסר הניסיון שלו בבימוי. בלית ברירה, גייס אילן הייטנר מהונו הפרטי 50,000 דולר שאיתם התכוון להפיק בעצמו את הסרט, כשהשחקנים מסכימים לקבל את שכרם בדיפר (לעבוד למעשה ללא תשלום עד שהסרט יניב רווחים). בשל המחסור בתקציב, הוחלט שהסרט יצולם במצלמה שרכש הייטנר בניו יורק, החלטה לא שגרתית באותה תקופה של מעבר בין עולם הפילם לעידן הדיגיטלי, הסרט צולם בפורמט DVCAM ובסופו של דבר עבר Blowup – המרה מדיגיטל לסרט צילום.
לאחר 18 ימי צילום, טס ליוון לערוך את הסרט אצל ג'ואל אלכסיס ("גט", "רביעיית רן", "חולה אהבה בשיכון ג'") ועם הראף קאט ניסה למכור את הסרט לגופי שידור בארץ. בסופו של תהליך ארוך הסרט נקנה על ידי חברת "הוט" בעבור 250,000 דולר. מהרווחים אילן הייטנר הצליח לשלם לצוות את שכרם.
פסקול הסרט
את "סוף הקיץ", שיר הנושא של הסרט, כתב מיכה שטרית, הלחינו וביצעו מיכה שטרית וברי סחרוף.
בנוסף, מופיעים בסרט השירים:
פונטוגרפר
פונטוגרפר (באנגלית: Fontographer), הידועה גם בשמה הקודם מקרומדיה פונטוגרפר, היא תוכנת עיצוב גופנים המפותחת כיום על ידי חברת FontLab. התוכנה מסוגלת לייצר גופנים בפורמטים הפופולריים TrueType ו-PostScript ובמספר פורמטים נוספים. התוכנה זמינה למערכות ההפעלה "חלונות" ו-Mac OS X.
פונטוגרפר פותחה במקור על ידי חברת Altsys למחשבי מקינטוש בלבד. התוכנה שוחררה לראשונה בסתיו 1986.
בינואר 1995 חברת Altsys נרכשה על ידי חברת מקרומדיה. גרסה חדשה של תוכנת פונטוגרפר נכללה בחבילת תוכנות הגרפיקה של מקרומדיה, ותרמה רבות לתפוצה הנרחבת לה זכתה התוכנה. אף על פי שפיתוח התוכנה הופסק בשנת 1998, לאחר יציאת גרסה 4.1 של התוכנה, מעצבי גופנים ומעצבים גרפים רבים עדיין המשיכו להשתמש בתוכנה.
במאי 2005 חברת פונטלאב הודיעה שרכשה את זכויות הפיתוח וההפצה של התוכנה מחברת מקרומדיה ושתמשיך לפתח את התוכנה.
ב-31 במרץ 2006 הוציאה החברה את גרסה 4.7.3 של התוכנה למקינטוש. הגרסה האחרונה למערכת ההפעלה "חלונות" הייתה גרסה 4.1.5.
ב-20 ביוני 2010 הוציאה החברה את גרסה 5.0 של התוכנה למערכות ההפעלה "חלונות" ו"מקינטוש".
קיבול חום
קיבול חום הוא תכונה פיזיקלית אשר מוגדרת ככמות החום הנדרשת על מנת להעלות את הטמפרטורה של גוף נתון במידה ידועה, ומסומן בדרך כלל באות \ C. ביחידות SI, נמדד קיבול החום בג'אול לקלווין.
באופן כללי, קיימים שני סוגי קיבולי חום שימושים: קיבול חום עבור מערכת בנפח קבוע, המסומן לרוב ב-C_V, וקיבול חום עבור מערכת בלחץ קבוע, המסומן לרוב ב-C_P. ההבדל בין השניים נובע מכך שכאשר מנסים לחמם גוף בלחץ קבוע, חלק מהאנרגיה תלך להתפשטות החומר במקום העלאת הטמפרטורה, מה שגורם לכך שצריך יותר חום כדי להגיע לאותה טמפרטורה לעומת המקרה שלא נותנים לחומר להתפשט (כלומר להשאיר את המערכת בנפח קבוע).
במוצק ובנוזל אין הבדל בין קיבול חום בנפח קבוע לקיבול חום בלחץ קבוע, אך בגזים מאפיינים בין שני הסוגים האלה כתוצאה מהתפשטות אטומי הגזים בטמפרטורות גבוהות.
תכונות
ההגדרה של קיבול חום היא:
אפשר להראות קשרים בין קיבול החום לגדלים תרמודינמיים אחרים במערכת, לדוגמה:
יחס קיבול החום
עם \kappa ידוע מחשבים את קיבול החום לגז אדיאלי לפי הקשר:
ומוצאים את קיבול חום ביחס קבוע לפי:
כאשר R הוא קבוע הגזים.
קיבול חום למוצק
לפי מודל דביי למוצק מקבלים קיבול חום בעזרת טמפרטורת דביי
מודל דביי מדויק יותר ממודל איינשטיין בטמפרטורות נמוכות כי הוא מתייחס לעובדה שאטומים יכולים לעשות הזזה בתדירויות שונות.
קיבול חום בגז אידיאלי
בגז אידיאלי מתקיים הקשר בין קיבול החום בלחץ קבוע לקיבול חום בנפח קבוע:
כאשר :
ומתקיים:
דגל ויומינג
דגל מדינת ויומינג (באנגלית: "Flag of Wyoming") הוא דגל כחול שבמרכזו צללית לבנה של ביזון אמריקאי. סביב השדה הכחול מצויה מסגרת לבנה ואדומה. במרכז צללית הביזון מצוי סמל מדינת ויומינג כמעין חתימת בקר.
תרצה אתר
תרצה אֲתָר (שמה המקורי: תרצה אלתרמן; 27 בינואר 1941 – 8 בספטמבר 1977) הייתה משוררת, פזמונאית, סופרת, זמרת, שחקנית תיאטרון ומתרגמת ישראלית. "אֲתָר" הוא שם העט שלה – קיצור שם נעוריה, אלתרמן.
ביוגרפיה
תרצה אתר נולדה בתל אביב, בתם של המשורר נתן אלתרמן ושחקנית התיאטרון רחל מרכוס. למדה בבית ספר היסודי תל נורדאו ובתיכון עירוני ד'. בהיותה בתיכון הופיעה כניצבת במספר הצגות של התיאטרון הקאמרי. את שירותה הצבאי עשתה כזמרת בלהקת גייסות השריון ואף ביצעה כסולנית את השיר "אליפלט", שכתב אביה, בתוכנית "יותר מדי אבק" בשנת 1959. לאחר שחרורה נסעה ללמוד משחק בניו יורק (עם בעלה באותה תקופה, עודד קוטלר), אך לאחר שנה הוחזרה על ידי אביה בטרם סיימה את לימודיה, בעקבות משבר אישי וניסיון אובדני.
לאחר שובה הופיעה בהצגה "שטח של הפקר", של יהודה עמיחי בתיאטרון זווית. לאחר מכן יצאה להפוגה מההופעה בתיאטרון והתרכזה בכתיבת שירה, סיפורים ומחזה ובתרגום מחזות. ב-1964 הוזמנה לשחק בהצגה "שלש נשים בצהוב" של תיאטרון הבימה, אך לאחר שההצגה נדחתה נותרה ללא תפקיד. לאחר זמן מה נתבקשה להופיע בהבימה בהעלמה יוליה, למרות היותה שחקנית מתחילה. אחרי שנים מספָּר, עוד טרם ילדה את בתה הבכורה, עזבה את עולם המשחק. אתר הסבירה: "הצלחה בתיאטרון אינה תלויה אך ורק בכישרון. יש עוד כמה תכונות הדרושות לשחקן, ולי לא היו אותן. ... לא הייתי שייכת להווי. כל ההתנהגות וצורת החיים היו זרים לרוחי. אני אוהבת לשכב מוקדם לישון ולקום מוקדם בבוקר. ... התחלתי לחשוב למה לי כל זה? גם לקבל ביקורות רעות גם להיות עייפה. גם הזמן, לא לאהוב את ההווי ולרצות לכתוב".
ב-28 במרץ 1970 נפטר אביה, שאליו הייתה קשורה בנפשה. זמן לא רב אחר כך הגיע שירה פתאום עכשיו, פתאום היום בלחן של יעקב הולנדר ובביצוע שלמה ארצי, אז חייל בלהקת חיל הים, למקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1970.
אתר התרכזה בתרגום מחזות ובכתיבת שירה. עד סוף 1970 תרגמה כ-25 מחזות. שיריה הושרו בין השאר על ידי חוה אלברשטיין ודורית ראובני. ב-1973 הוזמנה אתר בידי המפיק והזמר בני אמדורסקי לתרגם שמונה שירים עממיים מאנגליה ומארצות הברית לאלבומם המשותף של הדודאים וסוזן ופראן, "קשת בענן".
אתר מיעטה להופיע באירועים פומביים.
המשפחה שהקימה ומותה
אתר נישאה בראשית שנות ה-60 לעודד קוטלר. השניים נסעו לניו יורק, ללמוד תיאטראות. זו הייתה הפעם הראשונה עבור שניהם בחו"ל.
בניו יורק נקלעה למשבר נפשי. אביה נסע והחזירהּ לישראל. לאחר ניסיון התאבדות, ככל הנראה, על ידי הרעלת גז בדירתה, כתב לה את "שיר משמר" (הידוע יותר במילות הפתיחה "שִמרי נפשך") בשל דאגתו לה (השיר הולחן בידי סשה ארגוב). בתגובה על שיר זה כתבה את "שיר הנשמֶרֶת" (הולחן בידי נפתלי אלטר) - בו היא עונה לכל אמירה של אביה בשירו. נישואיה של אתר לא החזיקו מעמד; קוטלר התחתן לאחר מכן עם בת דודתה של אתר, אורדית, ואתר עצמה נישאה לבנימין סלור.
מנישואיה השניים נולדו לאתר שני ילדים: יעל (סלור) מרזוק (גיבורת הספר "יעל מטיילת") ונתן סלור (גיבור הספר "נוֹנִי, נוֹנִי, אין כמוני"), יוצר וזמר (אשר חידש את שירה "בלדה על נערי שגדל", ללחן מאת סשה ארגוב).
ב־8 בספטמבר 1977, והיא בת 36, נהרגה תרצה אתר בנופלה מחלון ביתה שבקומה השישית. המשפחה טענה שזו הייתה כנראה תאונה, מאחר שיום לפני מותה נפגעה בתאונה ממכונית, ובשל זעזוע מוח ותרופות מטשטשות אשר גרמו לנפילתה. השיר האחרון שכתבה הוא "בלדה לאישה". השיר נכתב להצגה "ארבע נשים" (עיבוד למחזה של פאם ג'מס ) שתרגמה, העוסק בהתאבדות אחת מהדמויות במחזה. בשיר נכתב בין השאר. את מילות השיר מסרה למלחין משה וילנסקי, ובבוקרו של היום שבו העביר וילנסקי את השיר המולחן ל"הבימה" נפלה תרצה אתר מחלון ביתה ומתה. עד היום אין תשובה ברורה לשאלה אם הייתה זו תאונה או התאבדות.
אתר נקברה בבית העלמין קריית שאול, לצד אביה.
יצירתה
אתר הייתה משוררת מחוננת שפרסמה בחייה שלושה ספרי שירה. לעיקר פרסומה זכתה בזכות שיריה המולחנים, שזכו להצלחה רבה, ובהם "פתאום עכשיו, פתאום היום (אהבתיה)" (לחן: יעקב הולנדר, ביצוע: שלמה ארצי) – זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר הישראלי ב-1970; "אני חולם על נעמי" (לחן: דוד קריבושי, ביצוע: חדווה ודוד) – זכה בפרס הראשון בפסטיבל הבינלאומי לשירי-עם בטוקיו ב-1970; "אהבה יומיומית", או בשמו הפופולרי "שקרים קטנים" (לחן וביצוע: יהודית רביץ); "מערבה מכאן" (לחן: מתי כספי, ביצוע: ריקי גל); וכן "בלדה לאישה" (לחן: משה וילנסקי), "הלילה הוא שירים" (לחן: חנן יובל) "גשם הקשב לנשים" (לחן: נפתלי אלטר), "בלדה על נערי שגדל" (לחן: סשה ארגוב), "שבת בבוקר" (לחן: יוני רכטר, ביצוע: אריק איינשטיין), "שיר הנשמֶרֶת" (הולחן בידי נפתלי אלטר), "צפנת קרבה" (לחן: בועז בריסקר, ביצוע: טולה בן-ארי) ורבים אחרים.
אתר כתבה שישה ספרי ילדים (על ספרה "יעל מטיילת" זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער, תשל"ג), שני מחזות וכן תרגמה יותר משלושים מחזות, ואלה הועלו על הבמות בישראל.
אתר, בתחילת דרכה, לא שבעה נחת מהביקורות. על ספר שיריה הראשון נכתב בעיתון דבר: "יש חן בשירים הרגשניים של תרצה אתר, אך הבוסר עודנוּ רב בשיריה ואין בהם מן הריכוז והגיבוש האמנותי". על תרגומה ל"אין ברירה להובסון" נכתב במעריב כי הוא נעדר ברק של שובבות ואף נטען שמילים ומושגים תורגמו באחד מתרגומיה שלא במשמעותם הנכונה. משחקה בהצגות ובתסכיתים מתורגמים העלתה את התלונה שהיא "צברית מדי" ועל משחקה בהעלמה יוליה נטען שהוא חיצוני מידי. לקראת סוף שנות ה-60 כבר זכתה בחווֹת דעת חיוביות מאוד. כך, למשל, נאמר על משחקה: "אניני הטעם, רוחֲשי חוויות בעומק, ידעו לעריך את התפקידים החריפים שעצבה ברגש סובטילי כה עז ברפרטואר של סטרינדברג. על תרגומה ל"הבלש" נאמר: "התרגום המצוין" ועל תרגומה ל"פרפרים הם חופשיים" נכתב: "התרגום של תרצה אתר הצטיין בתכונות של קלילות טבעית תוססת-שוטפת".
הסרט התיעודי "תרצה אתר: ציפור בחדר" (2015)
"תרצה אתר: ציפור בחדר", סרטו של ארי דוידוביץ', הוצג בבכורה ב-2015 בפסטיבל הסרטים בחיפה, וזכה שם בפרס השופטים. הסרט משרטט את דמותה השברירית ויפת התואר ואת חייה מלאי התהפוכות, אשר נותרו אפופי מסתורין גם שנים רבות לאחר מותה, באמצעות רַאיונות אינטימיים עם האנשים הקרובים לה ביותר: בעלה הראשון, השחקן עודד קוטלר, בנה המוזיקאי נתן סלור, חברותיה – השחקנית גילה אלמגור והפסיכולוגית זיוית אברמסון, חוקרי הספרות הפרופ' דן מירון, דן אלמגור ושירה סתיו, אלכס אנסקי, וכן יונה אליאן וששי קשת, שהקליט את שירהּ האחרון ביום שבו מְצָאהּ מותה.
בסרט משולבים הבזקים לעבר, סצנות מבוימות בהשתתפות השחקנית אנאל בלומנטל. כמו כן נכללים בו עדויות, קטעי שירה וסיפורים (קוראים: אסנת זיביל ודורון תבורי), וכן צילומים מהאלבומים המשפחתיים שפורסמו לראשונה בסרט. זאת מתוך כוונה להאיר לא רק את חייה ויצירתה של תרצה אתר, אלא גם את חייו ויצירתו של אביה נתן אלתרמן. כמו כן מנסה הסרט להראות את תרומתה הגדולה של תרצה אתר לתרבות הישראלית, ומשולבים בו לשם כך כמה משיריה המולחנים. הסרט שודר בטלוויזיה בערוץ yes דוקו והוקרן בכל רחבי הארץ. בסינמטק תל אביב היה הסרט מהסרטים הקבועים של 2016 והוקרן לאורך כמה חודשים רצופים.
הביוגרפיה "בגלל הלילה: תרצה אתר, סיפור חיים" (2019)
בחודש ספטמבר 2019 ראתה אור בהוצאת כתר הביוגרפיה "בגלל הלילה: תרצה אתר, סיפור חיים" מאת מוטי זעירא.
סינתיה קניון
סינתיה קניון (באנגלית: Cynthia Jane Kenyon, נולדה ב-21 בפברואר 1954) היא גנטיקאית אמריקאית, פרופסור לביולוגיה (ביוכימיה וביופיזיקה) באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, הידועה בעיקר בכך שהצליחה להכפיל פי שישה ויותר את משך חייה של נמטודה - תולעת נימית זעירה, בעזרת מניפולציות גנטיות, עם השלכות אפשריות למניפולציות דומות בעתיד גם על האדם. כיהנה כנשיאת האגודה האמריקאית לגנטיקה. זכתה בפרס דן דוד לשנת 2011 בגין מחקריה על ההזדקנות.
ביוגרפיה
קניון נולדה ב-1954 בשיקגו, אך גדלה בעיר אתונה שבמדינת ג'ורג'יה בדרום ארצות הברית, שם עבד אביה, שהיה פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת ג'ורג'יה. למדה בבית הספר היסודי "אלפס" ובבית הספר התיכון "קלרק", שניהם באותה עיר קטנה אתונה שבג'ורג'יה. לאחר מכן למדה באוניברסיטה של אביה ביוכימיה וסיימה בהצטיינות תואר ראשון ב-1976. המשיכה לדוקטורט בגנטיקה ב-MIT וקיבלה את התואר ב-1981. את מחקר הפוסט דוקטורט היא עשתה במעבדתו של סידני ברנר זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, בקיימברידג', אנגליה, שם היא גם עשתה את ההיכרות הראשונה שלה עם הנמטודה Caenorhabditis elegans, תולעת זעירה באורך 1 מ"מ, שתככב לאחר מכן במרבית מחקריה.
החל מ-1986 היא מכהנת כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שם היא גם עורכת את מחקריה על ההזדקנות, תוך שימוש בעיקר בנמטודה כאורגניזם מודל. היא משמשת כיום כמנהלת של מרכז הילבלום לחקר הביולוגיה של ההזדקנות, באוניברסיטה זו.
ב-2003 נבחרה קניון לכהן במשך שנה כנשיאת האגודה האמריקאית לגנטיקה - Genetics Society of America וכמו כן היא חברה, הן באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והן באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. קניון גם קיבלה בזכות תגליותיה מספר רב של פרסים, לרבות ב-2011 את פרס דן דוד, שמחלקת אוניברסיטת ת"א.
חקר הארכת החיים
בהמשך מחקריה גילתה קניון, שאותו שינוי בודד בגן השני, הגורם לצמצום משך החיים, יכול להיגרם על ידי תוספת של אפילו 2% בלבד, לדיאטת הגלוקוז שמקבלת אותה תולעת זעירה. תגלית זו גרמה לכך שקניון עצמה נכנסה מאותו יום ואילך לדיאטה מעוטת סוכרים.
שחלה
שחלה היא איבר רבייה המצוי ברוב היצורים החיים המתרבים ברבייה זוויגית. השחלה מצויה אך ורק בנקבות של יצורים אלו, ותפקידה הוא להוות כמקום להבשלת תאי הרבייה הנקביים - הביציות. השחלה היא ה הנקבית - האיבר המייצר תאי רבייה.
היצורים הידועים ביותר שלהם שחלות הם רובם של בעלי החיים וכל צמחי הפרחים.
הצי הישראלי
הצי הישראלי הוא הצי הימי של מדינת ישראל ובכללו כלי השיט של צה"ל, משטרת ישראל וחברות השיט והדיג הרשומות במרשם האניות הישראלי ברשות הספנות והנמלים של משרד התחבורה (רשם האניות, חיפה), ונמלי הבית שלהן בישראל.
שחלה
שחלה בצמחים
בצמחים בעלי פרחים השחלות נמצאות בפרחים עצמם, בתחתיתו של עמוד העלי.
הצי הישראלי
הצי הישראלי מפליג תחת דגל ימי. כלי שיט של צי הסוחר מניפים את דגל צי הסוחר הישראלי ודגל המדינה. חיל הים הישראלי מפליג בדגל חיל הים בלבד. בעגינה, מניף כלי שיט צבאי בחרטומו גם את דגל המדינה. כלי שיט של משטרת ישראל מפליגים תחת דגל המשטרה.
הצי הישראלי עוגן בעיקר בנמלי הבית שלו בחיפה, אשדוד ואילת. לצי אניות מלחמה צוללות ספינות וסירות המשמשות למסחר ולהגנה על מדינת ישראל שגבולה הימי ברובו מאורך וחופיו רדודים.
צי הסוחר הישראלי
בעולם, "צי סוחר של מדינה ריבונית", מכיל כלי שיט שנמל הבית שלו באותה המדינה, והוא מחויב להקרא באות זיהוי ובדגל, על פי רישום זה. במדינת ישראל, כיום, מקובל על אנשי ענף הספנות הוותיקים ובכלל, לראות גם בכלי שיט "בבעלות ופיקוד ישראלי" כלי שיט של "צי הסוחר הישראלי", גם אם הוא רשום בנמל בית זר ומניף דגל זר מטעמים שונים.
שחלה
שחלה בצמחים
לרוב, לאחר ההפריה, נושרים עלי הכותרת של הפרח והשחלה גדלה, מתעבה והופכת לפרי, המכיל את הזרעים.
הצי הישראלי
צי הסוחר הישראלי
תחילת פעילותו של צי סוחר ישראלי, הייתה עם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ביום ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948. לפני כן נקראו ביישוב כל כלי השיט הקיימים בו, צי עברי. 'צי הסוחר הישראלי' נבנה על מסד רעוע של צבר אניות וספינות מיושנות, כגרוטאות שנקנו כ'מכל הבא ליד' להצלת שארית הפליטה וחילוצה מאירופה הדוויה. אניות צי הצללים שמצבן היה סביר, הושמשו על ידי חברת "אוניות וספינות" למטרות הקמת 'זרוע ימית' ושילובה בצה"ל בימיו הראשונים והקמת חיל הים ו'משמר החופים הישראלי'. חלקן שימש שנים רבות בחיל הים וכשנמכרו היו בשימוש אזרחי. אחרי מלחמת העולם השנייה, לא נותר בעולם מגוון סביר של כלי שיט תקינים. הטכנולוגיה שפותחה בשנות המלחמה, הפכה את הגרוטאות הישנות מראשית המאה, לחסרות ערך ממשי, ואלה שימשו בעיקר לשרותי נמל וחוף.
שחלה
שחלה בבעלי חיים ובאדם
בבעלי חיים מפותחים משתייכת השחלה למערכת הרבייה. באדם וברוב היונקים - אלה המשתייכים לשלייניים (יונקי שליה) - קיימות שתי שחלות, אך ביצורים אחרים - עופות, למשל - קיימת שחלה בודדת.
הצי הישראלי
צי הסוחר הישראלי
חברת צים נוסדה בשנת 1945 והצליחה לרכוש במאמץ רב את אנייתה הראשונה רק בנובמבר שנת 1947, על ידי שותפות עם חברת ביטוח בריטית. צים מוזגה עם חברת "אוניות וספינות" ששיקמה וניהלה את אניות 'צי הצללים', ואלה הועברו לצים עם סיום המנדט הבריטי. חששן של מדינות וצי כלי השיט שלהן, להגיע לאזור המלחמה במימי ישראל, הכתיב כורח מציאות להקמת צי סוחר ישראלי. 'הסכם השילומים' מול ממשלת גרמניה, איפשר הזרמת כספים גם למימון הקמת צי סוחר.
שחלה
שחלה בבעלי חיים ובאדם
בנקבות האדם מצויות השחלות בחלל הבטן, מעל לרחם. הביציות נודדות מהשחלה אל החצוצרות שם הן ממתינות זמן קצר להפריה (קליטת תא רבייה זכרי), ומשם ממשיכות בנדידתן אל הרחם. אם הביצית מופרה על ידי תא זרע היא נדבקת אל קיר הרחם ומתפתחת לעובר בתהליך הקרוי היריון. אם לא מתרחשת הפריה - זהו המצב השגרתי - נפלטת הביצית, יחד עם דם אשר הזין אותה במשך ההמתנה, אל מחוץ לגוף בתהליך הקרוי וסת (המחזור החודשי).
הצי הישראלי
צי הסוחר הישראלי
תחרות עולמית גוברת, ודרישות שכר סבירות של צוותי ימאים ישראלים, יצרו מבוכה, והוחלט במשרד התחבורה בין היתר, לחקור כל רובד ופלח בתחום הספנות, להקיש ולהתאים את צורכי הספנות הישראלית בהווה ובעתיד ליכולתיה, בשימוש בצי סוחר על כל רבדיו, ובעקר, פיתוח ושמירה על מאגר אנושי מיומן. אחרי 25 שנה, בשנות ה-70 הוקם על ידי ד"ר נפתלי וידרה מכון מחקר, ומשרד התחבורה החל להזמין מחקרים. עם מותו של וידרה, הפך המכון חלק מאוניברסיטת חיפה.
שחלה
שחלה בבעלי חיים ובאדם
בנוסף לייצור הביציות מבוצעת בשחלות סינתזה של מספר הורמונים נשיים. תרכובות אלו נשלחות מהשחלות, דרך מחזור הדם, אל כל חלקי הגוף, וגורמות לשינויים פיזיולוגיים שבהם מתאפיין ההבדל בין זכרים ונקבות (אצל הגברים מיוצרים הורמונים זכריים באשכים, הגונדות הזכריות).
הצי הישראלי
צי הסוחר הישראלי
עם הזמן, ממשלת ישראל החליטה על הפרטה של חברותיה, ובמסגרת זו נמכרה צים בשנת 2004, ובכך הסתיים פרק אחד ארוך ומפואר בהיסטוריה של עם ישראל בעת החדשה, אך גם של חיכוכים בלתי פוסקים, בין הממשלה כבעלים מחד ומאידך כמעסיק של סווריו בנמלים.
עם מכירת צים והפיכתה ל'צים שרותי ספנות משולבים בע"מ', הצי המסחרי הישראלי התכווץ לצי כלי שיט, וכלי שיט לדיג בבעלות פרטיים וחברות רבים. בצי ספינות שרות לגרר, מנוף ושירותים ימיים, כמו תדלוק ואספקה. מעט כלי שיט לתחבורה ולתובלה ימית, רשומים בנמלי ישראל, בעיקר עקב מגבלות מעבר במדינות עוינות, ויתרונות שיש בארגונים ריכוזיים גדולים כקבוצות, ותקני חבויות מס נוחים במדינות אחרות.
שחלה
שחלה בבעלי חיים ובאדם
לעיתים מתרחש מפגש בין תא זרע וביצית לפני שהאחרונה מספיקה להגיע אל הרחם. העובר מתחיל להתפתח בחצוצרה ובמקרים נדירים מאוד - בשחלה עצמה. במקרה של היריון בשחלה כמעט ולעולם לא מצליח העובר להתפתח בצורה תקינה, ונדרשת התערבות כירורגית להסרתו (ראו: הפלה מלאכותית). יכולתה של האישה להיכנס להריון בעתיד לאחר מקרה זה בדרך כלל נפגמת במידה זו או אחרת.
הצי הישראלי
צי הסוחר הישראלי
כיום רשומים בנמליה של מדינת ישראל מאות כלי שיט, שרובם משמש לשרותי חוף, נמל ולדיג, ונחשבים לצי הסוחר. מעטים כלי השיט הרשומים בישראל מתחום אניות המכולה, המטען, הצובר ומיכליות הדלקים. אין אניות נוסעים ישראליות מאז מכירת האניה "מולדת" בשנת 1970.
הגנה ימית
חיל הים הוא הזרוע הימית של צה"ל. בראש זרוע הים עומד קצין בדרגת אלוף. תפקיד חיל הים הוא להבטיח שיט בטוח לכלי שיט ישראלים, וכן לאבטח את חופי המדינה. חלק ניכר של הסחורות הנכנסות לישראל מגיעות בדרך הים (על פי אמדן - 98% בעיתות שלום), מאחר שמדינת ישראל מצויה באזור עוין, קיימת חשיבות רבה להבטחת הביטחון בנתיבי המסחר הימיים שלה. גם אבטחת החופי המדינה היא משימה ראשונה במעלה, מאחר שרוב אוכלוסיית ישראל מרוכזת באזור החוף וכן מרכזי הכלכלה שלה.
היחידות המבצעיות בחיל הים הישראלי הן: שייטת ספינות הטילים (שייטת 3), פלגות הדבורים, שייטת הצוללות (שייטת 7), הקומנדו הימי (שייטת 13), היחידה למשימות תת-מימיות (ילת"ם) ויחידת סנפיר. בעבר הייתה לחיל הים גם שייטת נחתות "שייטת 11" ו"השייטת הגדולה", שייטת 1.
מבחינה מספרית הצי הצבאי הישראלי גדול יחסית לרוב הציים באגן המזרחי של הים התיכון (הצי המצרי היה גדול יותר רוב השנים מאז 1948 וכן הצי הטורקי). במונחים גלובליים הצי הישראלי קטן מאוד, הן מבחינת גודלו הכללי והן מבחינת דחי (שמשמעותו משקל כלי השייט) ספינותיו - הספינות הגדולות ביותר בו הן בגודל קורבטה (ספינת טילים מדגם סער 5). רק כשלושה אחוזים מתקציב הביטחון של מדינת ישראל מוקצים לחיל הים.
משמר החופים הישראלי (1949-1977)
בשנת 1949 הוקמה במשטרת ישראל יחידת משמר החופים שפעלה בתאום ובשיתוף חיל הים של צה"ל. שמה היה 'משמר החופים הישראלי'.
על פי החלטת ממשלת ישראל משנת 1977 שונתה ההגדרה וחולקו תחומי אחריות מחדש. 'משמר החופים הישראלי' בוטל והאחריות הביטחונית במים הריבוניים של מדינת ישראל הוטלה גם היא על זרועו הימית של צה"ל, על חיל הים.
משטרת ישראל ממשיכה ופועלת על פי הגדרת תפקידה בפקודת המשטרה, בים כמו ביבשה, רק בתחומי הסדר הציבורי והפלילי. הוחלט על ביטול 'משמר החופים הישראלי' והקמת 'יחידת השיטור הימי'.
יחידת שיטור ימי, 1977
מפרסום ההחלטה, הוקמה יחידת שיטור ימי במשטרת ישראל. משימתה "ביצוע תפקידי המשטרה ברצועת מימי החופים של ישראל ככלל, ואכיפת החוקים הנוגעים לכלי שיט בפרט". כוחות השיטור הימי משתמשים בכלי שיט מותאמים למשימות שיטור. סירות, המופעלות על ידי צוות שיטור של זוג עד שלושה 'ימאי משטרה' (זה השם המגדיר שוטרים ימיים). תפקידי היחידה: שמירת הסדר הציבורי ברצועת מימי החופים של מדינת ישראל. בעת הצורך, ביצוע פעולות הצלה בים (למעט בחופי רחצה ציבוריים) וסיוע לגורמים אחרים הפועלים בים לביצוע הצלה. אכיפת החוק בעניין שימוש בכלי שיט קטנים, הפועלים בחופי רחצה מורשים וחובת רישוי כלי השיט ומפעיליהם. מניעת כניסתם ויציאתם של אנשים לישראל וממנה, בכלי שיט (למעט אוניות) שלא דרך תחנות הגבול בנמלים. עריכת סיורים למניעת הברחות סמים, דברי ערך ואמצעי לחימה בכלי השיט הקטנים. יחידות השיטור הוצבו בשישה בסיסים:
בים כנרת, הוצב הבסיס המשטרתי בדרומו, בשפך אל נהר הירדן. בסיסי השיטור הימי פועלים פיקודית תחת מחוז משטרה או מרחב משטרתי בו הם נמצאים, בהתאם לנהלים והנחיות מקצועיים הנובעים מהחלטות המטה הארצי. מקצועית הבסיסים כפופים למדור שיטור ימי במטה הארצי. מדור העוסק בכתיבת והפצה של תורת הפעלה ונוהלי עבודה. עורך הדרכות לימאי המשטרה ומסמיך אותם לתפקידים השונים. בתחום אחריותו תיקון ותחזוקת כלי השיט תוך פיתוח ושיפור אמצעים.
נמלי ים בישראל
לישראל שלושה נמלים מרכזיים: נמלים נוספים:
בעקבות בקשת ישראל להלוואה מהבנק העולמי לטובת הקמתו של נמל אשדוד, נדרשה ישראל להקים את רשות הספנות והנמלים שתפקידיה העיקריים לדאוג ליעילותם של הנמלים ולהבטיח את פיתוחם התמידי, בהתאמה להיקף תנועת המטענים.
חלום וחזון
ראשיתו בשלהי המאה העשרים עם חלומם של עברים ציוניים שהגיעו אל ארץ אבות לבנותה. חזונם מחד ועקשנותם מלאת התושייה הביאה להיווצרותו של צי עברי החל משנת 1920 עת הוקמה ביישוב חברת ספנות עברית למטרת ייצוא וייבוא מטען בדרך הים תוך הימנעות משימוש במקורות זרים, כפעילות כיבוש הים לבניית ספנות עברית ופיתוח כלכלי של היישוב. עם בואו של הקצין הימי היהודי, הראשון לארץ ישראל קפיטן ז' פרנקפורטר הוקמה בהתייעצות עמו, חברת המניות החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ וזו קנתה אסדת משא, הסבה אותה לאונית משא שנקראה 'החלוץ' וזו החלה בעבודתה שנמשכה כשנה. אותה פעילות הגיעה לשיאה בתקופת במאורעות תר"פ (1920) ופרעות תרפ"א (1921) שהביאו את הנהגת היישוב לתובנה כי חובה על היישוב לפתח את הימאות והספנות העברית, לצורך קיום בארץ ישראל.
התהוות צי דיג ימיה ומחקר
בשנות העשרים החל להתפתח מחקר ימי ואף להתפרסם בעולם (1927). צי דיג בארץ ישראל החל נבנה, בעיקר מקבוצות דיג שבאו מהים הכספי הים השחור רובם סובוטניקים וגרים, חלקם התגיירו בא"י וחלקם זרים שבחרו במקום. מעט ימאים יהודים הגיעו כספנים בעלי מקצוע.
הכרה בצורך
משנת 1920 ועד 1934 התפתחה מודעות לצד ספנות דיג והתיישבות מבוססת דיג, קמו והתפתחו תנועות הנוער הימיות כמו: 'זבולון', 'הפועל' ו'צופי ים'.
לראשונה ביישוב, הוקם בשנת 1928 בית ספר ימי ומועדון לימאות ושיט בבית הספר הימי זבולון בתל אביב והתפתחה פעילות הגנתית, שהחלה בהסוואת פעילותן של התנועות. במקביל, התפתחה פעילות סיוע בעלייה, ההגנה הצבאית הפכה ליחידות ימיות של ההגנה, בית"ר ואצ"ל, ואלה סייעו לעלייה ולהעפלה באירופה ולאורך חופי ארץ ישראל.
הקמת מוסדות ממלכתיים
לקראת מחצית שנות השלושים הוקמו מוסדות לימוד ימאות על ידי בית"ר בחו"ל. העיקרי היה בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה באיטליה בשנת 1935, שמטרתו הכשרת ימאים עברים ובעקר הכשרת קציני ים עברים, רחוק מעינם של הבריטים.
במחציתן השנייה של שנות השלושים, החלה ההנהגה ביישוב לקחת אחריות ולהקים מוסדות לפתוח הימאות והספנות העברית ולממנה. הוקם החבל הימי לישראל בשנת 1936 הוקם בית ספר ימי ליד הטכניון בבסמ"ת בשנת 1938 וזה התפתח בשנת 1939 ועבר לעכו. במקביל החלה מואצת התיישבות מבוססת דיג לאורך חופי הים התיכון, באילת ובכנרת.
בשנת 1941 הוקם הפלמ"ח ובחודש נובמבר שנת 1943 הוקמה הפלוגה העשירית שלו "פלוגה י'" והפכה לפלוגה ימית. ראשי תיבות שמה פלי"ם.
תקומה
כל הארגונים העבריים סייעו בעלייה ובהעפלה באירופה ולאורך חופי הארץ אף בפעילות התקפית, למניעת פעילות הצבא הבריטי במניעת העלייה.
לימודי הימאות הגבירו את הכלכלה מספנות בתחומי המטען והדיג והחלה התפתחות התחבורה הימית להסעת נוסעים בקווים קבועים, שהתפתחה בניסיונות של פרטים ומוסדות היישוב. את הכרזת העצמאות קיבל היישוב באופן שיכול היה להגן על עצמו לאורך גבולה הימי הפתוח של מדינת ישראל ומלחמת הקוממיות היוותה כור היתוך של כל גופי הימיה העברית, לייסוד הצי הימי של מדינת ישראל.
בתי ספר ימיים פעילים בישראל
בישראל פועלים 3 בתי ספר תיכוניים (במסגרת משרד החינוך) להכשרה ימית: