cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזן רוטנברג
חיים אישיים
לאחר שסיימה את לימודיה וחזרה לעיר ניו יורק, הסתובבה עם קהילת אמנים וביניהם הפסל ג'ורג' טראקס, שלו נישאה בשנת 1971. בשנת 1972, נולדה בתם מגי, שבהשראתה רוטנברג העבירה את ציורי הסוסים שלה להדפסים על בדים. בתחילת 1980, השניים התגרשו.
סוללת ניקל מתכת-הידריד
היסטוריה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלה התעניינות באנודות AB5 לאחר התמסחרות סוללות הניקל-מימן עבור אפליקציות לווייניות. טכנולוגיות הידריד אפשרה לאחסן מימן בצורה שתפסה פחות נפח. מחקר שבוצע על ידי מעבדות פיליפס CNRS מצרפת הביא לפיתוח סגסוגות היברידיות עתירות אנרגיה שהכילו מתכות-נדירות עבור האנודה ונקראו AB5. אולם סגסוגות אלו סבלו מחוסר יציבות באלקטרוליטים אלקאליניים והיו בעלי מספר מחזורי חיים קטן. בשנת 1987, ווילהמס ובושו (Willems and Buschow) הדגימו סוללה מוצלחת שהתבססה על אנודה זו. סוללה זו השתמשה בתערובת La0.8Nd0.2Ni2.5Co2.4Si0.1 עבור האנודה וששמרה על 84% מהקיבול שלה לאחר 4000 מחזורי פריקה-טעינה. סגסוגות מוצלחות יותר שהתבססו על "מישמטאל" ( mischmetal) במקום לאנתאלום פותחו מאוחר יותר. תאי NiMH מודרניים מבוססים על מערכת זו שכוללות אנודות מסוג AB5. בסופו של דבר, תאי ה- NiMH המסחריים עבור אפליקציות קטנות הופיעו בשוק בשנת 1989 לאחר שני עשורים של מחקר ופיתוח.
במקביל להתפתחות זו, חברת Ovonic Battery שינתה ושכללה את סגסוגת ה- Ti-Ni במשך השנים. סגסוגותיה מבוססות על אי סדר מבני ומספר רב של רכיבים כימיים - אנודות מסוג AB2. לאנודות אלה ישנו קיבול גבוה באופן משמעותי מהקיבול באנודות AB5. במשך השנים נעשו שכלולים באנודות אלה על מנת לשפר את תפקודן בטמפרטורות נמוכות ועל מנת להעלות את קצב התגובה בתנאים סטנדרטים. נכון לשנת 2012, לסגסוגות אלה יש חיי מדף קצרים ומספר מחזורי פריקה-טעינה נמוך. לפיכך, רוב סוללות ניקל מתכת-הידריד המיוצרות כיום מבוססות על אנודות AB5. התפתחות ויישום אנודות אלה מוגבל גם עקב פטנט בבעלות חברת Cobasys, שהיא חברת בת של תאגיד הנפט Texaco.
סוזן רוטנברג
חיים אישיים
בשנת 1989 התחתנה עם האמן הקונספטואלי ברוס נאומן, והזוג עבר להתגורר בעיר גליסטיאו שבניו מקסיקו, בה הם חיו ועבדו יחדיו עד למותה.
סוללת ניקל מתכת-הידריד
היסטוריה
הקתודה פותחה על ידי מסהיקו אושיטאני מחברת GS Yuasa (שהיא גם החברה הראשונה שפיתחה טכנולוגיית הדבקת אלקטרודות). צירופה עם סגסוגות אנודה מתקדמות הוביל לפיתוח הסוללות.
מאפיינים
הקתודה עשויה מניקל אוקסי-הידריד (NiOOH) בדומה לסוללת ניקל-קדמיום. אולם, בשונה ממנה האנודה עשויה מסגסוגת מתכתית שעברה תהליך ספיחת מימן והיא מחליפה את אנודת הקדמיום. סוללת ניקל מתכת-הידריד יכולה להיות בעלת קיבול הגדול פי 2–3 מסוללת ניקל-קדמיום ובעלת צפיפות אנרגיה נפחית קרובה לזו של סוללת ליתיום-יון.
האנרגיה הספציפית של תאי ניקל מתכת-הידריד היא בסביבות 100W•h/kg ועבור תאים גדולים יותר 75W•h/kg. זאת לעומת ניקל-קדמיום עם 40-60W•h/kg וליתיום-יון עם 100-160W•h/kg. לניקל מתכת-הידריד ישנה צפיפות אנרגיה של-300-350W•h/L. נתון טוב מאשר לניקל-קדמיום עם 50-150W•h/L ודומה לליתיום-יון עם 250-360W•h/L.
הקיבול הספציפי הטיפוסי הוא 290–320 mAh g−1. קיבול מטען נומינלי (C) של סוללת AA נע בין 1100mA•h ל-3100mA•h עם מתח טיפוסי של 1.2V. (הערכים נמדדו עבור קצב פריקה שבה התא נפרק לגמרי לאחר 5 שעות (C/5) ). הקיבול האפקטיבי הוא פונקציה יורדת כתלות בגודל הזרם בסוללה, אך עד קצבים של 1xC (שימוש מלא תוך שעה או יותר) הקיבול האפקטיבי לא משתנה משמעותית. על אף שהסוללות עובדות על מתח חשמלי של 1.2V - נמוך יותר מזה של סוללות אחרות - הן יפעילו בהצלחה את אותם מכשירים ייעודיים ברוב המקרים.
חיסרון עיקרי בסוללה הוא קצב פריקה-עצמית גבוה. הסוללה מאבדת עד כ-3% מהמטען בכל שבוע של אחסון. הפריקה העצמית מתחילה ב-5-10% ביום הראשון ומתייצבת על 0-1% ליום בטמפרטורת החדר. דבר זה לא מהווה בעיה עבור יישומים שמשתמשים בסוללה לטווח הקצר לאחר טעינה (צילום או נסיעה ברכב חשמלי) אך הוא בעייתי עבור יישומים ארוכי טווח (שעונים, שלטים, התקני בטיחות). קצב הפריקה העצמית גם תלוי בטמפרטורת האחסון לאחר הטעינה, ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר היא תתפרק בקצב גבוה יותר. על מנת להתמודד עם בעיה זו, בשנת 2005 פותחה סוללה בעלת "פריקה עצמית נמוכה". על פי היצרן, היא בעלת ספרטור חדשני שמונע פריקה עצמית עד לשמירה של בין 70-80% מהקיבול לאחר אחסון של שנה. לעומת זאת, הקיבול הנקוב של סוללות אלה הוא נמוך ב-20-30% מהסוללות הרגילות עקב תפיסת יותר נפח על ידי הספרטור.
ניתן לפרוק את הסוללה עד הסוף, זאת בניגוד לסוללת ליתיום-יון אשר עלול לגרום לה נזק בלתי הפיך.
אלקטרוכימיה
בתגובה האלקטרוכימית, M מייצגת את הסגסוגת המתכתית שמכילה את אטומי המימן באנודה.
סגסוגות רבות פותחו עבור האנודה. האנודה הנפוצה ביותר היא מסוג AB5 (סטוכיומטרית על כל אטום A יש 5 אטומי B) כאשר A היא תערובת של מתכות נדירות כגון לנתן, צריום, נאודימיום, פרסאודימיום, ו-B מייצג תערובת של מתכות מעבר כגון ניקל, קובלט, מנגן ואלומיניום. סוג נפוץ פחות נקרא AB2. מטרתן של כל הסגסוגות מכל ההרכבים והסוגים היא אחת: לאגור את המימן.
האלקטרוליט עשוי ממים עם 30% משקלי KOH, הספרטור (הגוף שמפריד בין האנודה לקתודה) עשוי מפולימרים שונים.
על מנת לשפר את הזרמים המקסימליים של הבטרייה וכדי לשפר את ביצועיה בטמפרטורות נמוכות, נעשו שינויים הנדסיים רבים באנודות לאורך השנים. בין היתר, עשרות תערובות והרכבים כימיים באנודות נוסו עד שהגיעו להרכבים אופטימאליים מבחינת ביצועים ומחיר. בנוסף לכך, נוספו קטליסטים על בסיס ננו-חלקיקים של סגסוגות ניקל על פני שטח האנודה על מנת להגביר את הזרמים המקסימליים בבטריה. שיפור נוסף נעשה על מנת להגביר את הביצועים בטמפרטורות נמוכות. לשם כך נוספו ננו-תעלות על פני שטח האנודה. תעלות אלו מעלות את השטח האפקטיבי שלה ויוצרות מסלולים מהירים לצורוני התגובה כדי שיוכלו להגיב עם מימן נוסף בעומק האנודה.
הסוללה כוללת מנגנון כשל אופייני שקובע את אורך חיי הסוללה; קורוזיה באנודה שמתגברת ככל שמספר מחזורי הטעינה-פריקה עולה עקב התרחבות סדקים וחדירת אלקטרוליט.
נתונים מסחריים
כ-22% מהסוללות-ניידות הנטענות שנמכרו ביפן ב-2010 היו מסוג ניקל מתכת-הידריד. בשווייץ ב-2009, הנתון המקביל היה 60%. אחוז זה דעך עם הזמן הודות לייצור המוגבר של סוללות מסוג ליתיום-יון. בשנת 2000, כמעט חצי מכל הסוללות הניידות הנטענות ביפן היו מסוג ניקל מתכת-הידריד.
סוללות ניקל מתכת-הידריד מהוות מרכיב עיקרי במכוניות היברידיות ובחלק מהמכוניות החשמליות ה"מלאות". הסוללות פותרות את בעיית חומרי הגלם הנדירים הנמצאים בחלקם הגדול בסין ובכך ניתן להוריד את מחיר המכוניות. נכון לשנת 2011, שני מיליון מכוניות היברידיות השתמשו בסוללות אלו, רבים מהם מיוצרים על ידי החברות פנסוניק וסאניו. הסוללה נמצאת גם בסדרה של כלי רכב חשמליים מלאים.
רוב הסוללות הנטענות מהסטנדרטים AA ו-AAA הם מסוג זה.
שחף הגפני
שחף הגפני (נולד ב-19 ביולי 1950) הוא איש מדעי המידע ומרצה בכיר בתחום. בשנים 2010–2015 שימש יו"ר אסמ"י - ארגון הספרנים והמידענים בישראל.
ביוגרפיה
הגפני נולד בחיפה בשנת 1950 בשם סימן טוב באלי. למד ב"תיכון חדש" בחיפה. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון, בסיירת של חטיבה 7.
בשנים 1978–1982 שימש מנהל הספרייה במכללת אורנים, ב-1993–1996 ניהל את ספריית מכללת אורט בראודה ובשנים 1996–2017 שימש מנהל הספרייה באקדמית גורדון.
בשנת 1993 החל ללמד במסלול "העת החדשה" בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. במשך השנים עברה התמקדותו בהוראה לנושאים הקשורים במידענות ובספרנות. בעשור השני של המאה ה-21 משמש הגפני מרצה באוניברסיטת חיפה, במכללת גורדון, במכללה האקדמית גליל מערבי ובמכון מופ"ת. הקים את החוג ללימודי מידע וספרנות במכללת גורדון וניהל אותו בין השנים 2001–2009.
משנת 2005 ועד סוף 2012 שימש הגפני גם כיו"ר פורום מנהלי הספריות במכללות, במוזיאונים ובמכוני מחקר (המכונה גם "מאגד המכללות"), התארגנות הפועלת להטבת תנאי הרכישה של ספרות אקדמית וכתבי עת וליעול ההשאלה הבין-ספרייתית. הפורום מונה, נכון ל-2012, 50 מכללות, שני מוזיאונים ושלושה מכוני מחקר.
בשנת 2010 נבחר לשמש כיו"ר אס"י-אסמ"י, ארגון הספרנים והמידענים בישראל. בתוקף תפקידו כיו"ר הארגון פעל, בין היתר, נגד נעילתה של הספרייה העירונית בקריית שמונה. בבחירות לראשות הארגון, שנערכו בשלהי 2015, בחר הגפני לא להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
נוסף על תפקידיו הרשמיים, אחראי הגפני גם על מפעל ייחודי, אשר זכה לפרסום בקהילת הספרנים הישראלית. מאז 2004 ועד אמצע 2017, הוא עסק בבניית קטלוג וירטואלי של ספרים חדשים, אשר יצאו לאור בעברית במדינת ישראל, ובו מטא-דאטא על הספרים. במידע שבקטלוג זה עושות שימוש ספריות רבות בארץ לצורכי קיטלוג ורכש.
ד"ר הגפני שימש כחבר מערכת כתב העת "מידע וספרנות". בשנת 2014 יצא לאור ספרו "'אגרופים' ו'קפה' במילנו" בהוצאת אוריון. ספר זה הוא החלק הראשון בטרילוגיה "איטליה במאה ה-18". החלק השני, "לכתוב היסטוריה בנאפולי", פורסם במרץ 2015 והחלק השלישי, שיעסוק בעיר ונציה, יקרא "קזנובה - בן ונציה, אזרח אירופה".
נשוי לנורית ואב לשלושה. מתגורר בקריית חיים.
בית הכרם (עיר מקראית)
הזיהוי
יש המניחים כי השם נשתמר בעין-כארים, כיום עין כרם, שבתוך אגן נחל שורק ממערב לירושלים ; אולם מקום נמוך זה אינו מתאים להשאת משואות כמשתמע מ. המסורת המשנאית על הבאת אבני המזבח מ"בקעת בית-הכרם" אין בה כדי להכריע לצד כלשהו. לפי פירוש הירונימוס ל, נתקיים בימיו מקום בשם זה (Bethcharma) על ההר בין ירושלים ובין תקוע, וזהו נתון מכריע. הזיהוי בהרודיון שהציע שיק ב-1880 יכול היה להתאים מאד, אך בינתיים התברר כי אין באתר הרודיון ממצא מתאים לכך. אלט שקל זיהוי באזור אל-חדר, אולם אזור זה מערבי מדי ואינו בין ירושלים לתקוע.
עם חפירות אתר רמת-רחל הציע אהרוני לזהות את בית-הכרם באתר זה, אשר מתאים ביותר מבחינת מיקומו, וכפי שהתברר גם מבחינת הממצא. לעומתו ברקאי הציע לזהות באתר את "ממשת" הנזכרת בטביעות למלך, אולם טרם הובאו לכך ראיות של ממש, וכלל לא ברור אם אכן התקיימה עיר בשם זה.
אשר ל"כרם" מקבוצה 9 של רשימת ערי יהודה, הרי סדר היישובים בחציו השני של יהושע ט"ו 59ג בתרגום השבעים הוא: שרש\צבה(?), כרם, גלים, ביתר, מנחת. פרט אולי לגלים, כולם כנראה באגן נחל שורק ויובליו, ולכן עדיף לזהות את "כרם" זו באזור עין-כארים.
השם 'כרם' הוא מסוג השמות המורים על מאפיין שמטבעו עשוי להתאים ליישובים רבים, כמו השמות 'גת' (הקרוב ל'כרם'), 'שכה', 'אפק' וכן הלאה. לאור כלל השיקולים שלעיל, הסביר ביותר הוא שנתקיימו בצפון יהודה שני יישובים ששמם כלל את המרכיב 'כרם': האחד ('כרם') ששמו נשתמר בעין כארים ואשר שכן בסמוך למעין זה, שם נמצאו שרידים מתקופת הברזל; השני ('בית-הכרם') שכן במקום נישא מדרום לירושלים, והוא שנזכר ב ובפירוש הירונימוס לפסוק זה, וכן ב.
לעת עתה, אתר רמת-רחל מתאים יותר מכל לזיהויה של בית הכרם.
הממצאים באתר רמת רחל
האתר שנחשף בשטחו של קיבוץ רמת רחל נחפר בידי כמה משלחות חפירה בין השנים 1930–2010. סקירה מקיפה על כל החפירות שנעשו באתר, הממצאים, סדר השכבות וכן הלאה, כפי שמתואר להלן, נמצאת באתר (באנגלית) של פרויקט החפירה האחרון (2004-2010).
האתר היה לזירת אחד המאורעות הטרגיים בתולדות הארכאולוגיה הישראלית. ביום 23 בספטמבר 1956 נערך בו סיור מטעם הכינוס הארצי ה-12 של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בירושלים. במהלך הסיור נורתה על הנוכחים אש מעמדת הלגיון הירדני על הגבעה שממזרח למנזר מר אליאס. מהאש נהרגו ארבעה, בהם האדריכל והארכאולוג הידוע יעקב פינקרפלד, ורבים נפצעו.
וזה סדר השכבות והתקופות באתרה של רמת רחל:
תקופת הברזל 2ג: שכבה Vb
האתר נושב לראשונה בתקופת הברזל 2ג, מאה 8 עד חלקה הראשון של מאה 7 לפסה"נ. פעולות הבנייה המסיביות של התקופה הבאה, גרמו לכך שלא נותרו שרידים בנויים, אלא רק חרסים אבל בכמות גדולה. מהכמות יוצאת הדופן של טביעות למלך (מעל 100) ניתן להניח כי האתר חרב במסע סנחריב על יהודה (701 לפסה"נ) לדיכוי מרד חזקיהו; הוכח כי הקנקנים נושאי טביעות אלה הוכנו בשנים 705–701 לפסה"נ כחלק מהכנותיו של חזקיהו לפעולות המצור הצפויות בעקבות המרד, וכמות כה גדולה מעידה כמעט בוודאות על חורבן מקיף בידי סנחריב. היא גם מעידה על היות המקום מרכז מנהלי חשוב, כפי שהוסיף להיות גם בתקופות הבאות.
תקופת הברזל 2ד: שכבה Va
ארמון ממלכתי חסר תקדים בממצא הארכאולוגי מממלכת יהודה, מבחינת הבניה, הפאר ומותרות שבו. האתר חרב בידי הבבלים במסע נבוכדנצר על יהודה בעת חורבן בית ראשון. על חורבותיו הוקם ארמון אשורי, אף הוא עתיר מותרות.
התקופה הפרסית עד ימי החשמונאים: שכבה IVb
גם משכבה זו, כמו Vb, לא נותרו שרידים ארכיטקטוניים אלא רק עושר של ממצא קראמי, לרבות מאות טביעות חותם על גבי קנקנים מן התקופה הפרסית. האתר הוסיף איפוא להיות מרכז מנהלי חשוב של פחוות יהוד, והמשיך גם לתקופה החשמונאית.
התקופה הרומית הקדומה: שכבה IVa
היישוב המשיך את קיומו בכפר קטן שהתקיים מהמאה ה-1 לפסה"נ ועד המאה ה-1 לספירה, וחרב עם חורבן בית שני בערך בשנת 70 לספירה. לאחר מכן האתר לא נושב עד המאה ה-3 לספירה.
התקופה הרומית המאוחרת: שכבה III
יישוב ששימש את הלגיון הרומאי ה-10 במאות 3–4 לספירה. אהרוני חפר באזור מכלול מבנים ובית מרחץ גדול מן המאה ה-3. בבית המרחץ נמצא מספר רב של לבנים ועל חלקן טביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס. כמה מן הלבנים התגלו באתרן ברצפת בית המרחץ. כמו כן נמצאה באתר בולה של הקיסר אדריאנוס, טביעות רוזטה חשמונאית על ידיות כדים, מערת מקווה וכן מטבע מתקופת בר כוכבא.
תנו להם מוזיקה
תנו להם מוזיקה (באנגלית: They Shall Have Music) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1939, עם יאשה חפץ, ג'ין ריינולדס ווולטר ברנן בתפקידים הראשיים.
בית הכרם (עיר מקראית)
התקופה הביזנטית: שכבות IIa-b
כנראה שני שלבים של מנזר ביזנטי גדול וכנסייה, בתוך כפר בן התקופה, שגם אותם חפר אהרוני. תחילה סברו שהם נבנו מעל כנסיית הקתיסמה, אולם מאוחר יותר נחשף מבנה מונומנטלי בעת הרחבת הכביש למרגלות רמת רחל בשנת 1992, ואותו יש לזהות ככנסייה זו. הקתיסמה (ביוונית: Κάθισμα, "הכיסא" או "המושב") הייתה כנסייה ביזנטית חשובה, שציינה את המקום בו, על פי האמונה הנוצרית, נחה מריה, אם ישו על כיסא במהלך מסעה מנצרת לבית לחם.
תנו להם מוזיקה
העלילה היא על בית ספר למוזיקה לילדי עניים שעומד להיסגר מחוסר תקציב. בתחילת הסרט נכתב כי הוא מוקדש לכל בתי הספר למוזיקה בעולם הנותנים חינוך מוזיקלי לנערים ממשפחות עניות.
יאשה חפץ מנגן בסרט מספר קטעי מוזיקה: אלפרד ניומן היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
בית הכרם (עיר מקראית)
התקופה הביזנטית: שכבות IIa-b
הכנסייה הייתה ידועה מכתבי צליינים וכמרים בני התקופה, שהעידו על כנסייה גדולה בעלת תבנית מתומנת ייחודית, אולם מקום הימצאה נחשב לתעלומה במשך דורות. בשנת 1992 נתגלו שרידי הקתיסמה סמוך לדרך חברון בין ירושלים לבית לחם, בעקבות עבודות הרחבת כביש. הכנסייה אכן מתומנת, נחפרה ונחקרה היטב, והיא נחשבת לכנסייה הגדולה מסוגה שנתגלתה בישראל.
תנו להם מוזיקה
תקציר העלילה
פרנקי (ג'ין ריינולדס) הוא נער רחוב בניו יורק, מסתובב כל היום עם חבריו עם חבריו ומבצע פשעים קטנים כמו גנבת אופניים או שדידת נערים אחרים. אביו החורג כולא אותו במחסן. שם מוצא פרנקי כינור ישן עליו נהג אביו ללמדו נגינה. הוא לוקח את הכינור, בורח מהמחסן וממשכן את הכינור. את הכסף הוא שם במטמון עם חבריו.
בית הכרם (עיר מקראית)
התקופה האיסלאמית המוקדמת: שכבה I
שרידים פזורים של יישוב מהמאות 7–8 לספירה, דהיינו התקופה העבאסית.
תנו להם מוזיקה
תקציר העלילה
השוטרים רודפים אחריו ואחרי חברו לימי (תדי קילבורן) והם חומקים לאולם קונצרטים. זוג אחד לידם רב, האישה עוזבת והגבר זורק את הכרטיסים. פרנקי לוקח אותם ומנסה למכרם אך ללא הצלחה. הוא מחליט להיכנס לאולם עם חברו.
יאשה חפץ מנגן עם תזמורת את המבוא ורונדו קפריצ'יוזו של סן סנס ועיני פרנקי נפתחות. הוא מוקסם מהנגינה ולאחר הקונצרט הוא מוציא את הכסף מהמטמון ופודה את הכינור שלו. אביו החורג חושב שהכינור גנוב ולוקח אותו ממנו. פרנקי מתנפל עליו והכינור נשבר. האב רוצה לשלוח אותו למוסד לעבריינים צעירים ופרנקי בורח מהבית. הוא מסתובב ברחובות ומרוויח פרוטות מצחצוח נעליים. מתלווה אליו כלב עזוב ובודד.
פרנקי שומע קולות נגינה ונכנס בית הספר לוסון למוזיקה. תזמורת בית הספר מנגנת את הפתיחה לספר מסביליה והילדה בטי (ז'קלין נאש) שרה אריה מלה טרוויאטה. על התזמורת מנצח מנהל בית הספר, פרופסור לוסון (וולטר ברנן). הפרופסור בוחן שמיעה של אחד המנגנים ופרנקי עונה את התשובה הנכונה. הפרופסור בוחן אותו שוב ומגיע למסקנה שיש לו שמיעה אבסולוטית. הוא קורא לבתו אן (אנדראה לידס) ומורה לה לרשום אותו לבית הספר ללא תשלום.
פרנקי מסתובב בלילה בגשם עם כלבו, מתרחק משוטרים עד שהוא מוצא חלון פתוח ויורד למרתף של בית הספר. שם נתקל בו הפרופסור ולאחר ששמע את סיפורו הוא מרשה לו להמשיך להתגורר במרתף.
פרנקי מאזין לשיחות ומתברר לו שבית הספר עומד להיסגר בגלל חובות. הנושה הראשי הוא מר פלאור (פורטר האל) בעל בית מסחר לכלי נגינה. הוא מאיים להחרים את כל הכלים שנתן לבית הספר אם לא יקבל תשלום. בחנותו עובד פיטר (ג'ואל מקריי) החבר של אן ופלאור מפטר אותו כי לא הצליח לגבות את החוב של בית הספר.
פרנקי מארגן קבוצת תלמידים עם שלטי הפגנה. הם נעמדים ליד אולם קונצרטים ומתחילים לנגן את מוזיקת לילה זעירה של מוצרט. יאשה חפץ יוצא מהאולם ומתחיל לשאול את המנגנים על מעשיהם. פרנקי מזהה אותו, מסביר לו את מצוקת בית הספר ומזמין אותו לבקר שם. חפץ מצווה למזכירו להגיע לבית הספר ולהקרין בפני התלמידים סרט שלו. בסרט הוא מנגן את הורה סטקטו של דיניקו ואת "אסתרליטה" של מנואל פונסה.
המצב מחמיר, התלמידים מתכוננים לקונצרט הגמר ומר פלאור מתכוון להחרים את הכלים. בצר לו אומר פיטר לפלאור כי יאשה חפץ עומד להשתתף בקונצרט הגמר. זה משנה את המצב אבל אין בזה אמת. פרנקי נפגש עם חבריו ושולח אותם עם פתק ליאשה חפץ הם לא מתקבלים אבל לימי מצליח לגנוב את כינור הסטרדיוואריוס של חפץ ששוויו 70.000 דולר. הוא מוסר את הכינור לפרנקי ורק לאחר שפרנקי קורא בעיתון על גנבת הסטרדובריוס הוא מבין שזה הכינור של חפץ. הוא מתקשר לבית חפץ ומודיע שהכינור ברשותו. שוטרים תופסים אותו ומביאים אותו לדירת חפץ שם מזהה חפץ את הכינור. פרנקי מתחנן לחפץ שיבוא ויציל את בית הספר אך חפץ ממהר להופעה ורק לאחר שפרנקי מתעלף הוא נעתר לו.
בינתיים בבית הספר מתחיל הקונצרט. האימהות נעמדות בפתח ולא נותנות לעובדים של פלאור להיכנס כדי להחרים את כלי הנגינה. הם גם מונעות מהשוטרים להיכנס.
ברגע האחרון מגיע חפץ עם פרנקי. הכל בא על מקומו בשלום. חפץ מבטיח לקחת את בית הספר תחת חסותו והסרט מסתיים כשהוא מנגן עם הנערים תחת שרביטו של פרופסור לוסון את החלק השלישי של הקונצ'רטו לכינור ותזמורת של מנדלסון.
נוריס (כפר)
נוריס (בערבית: نورِِِس) היה כפר פלסטיני בנפת ג'נין המנדטורית. ב-1945, גרו בנוריס כ-570 תושבים. הכפר רוקן מתושביו במלחמת העצמאות ב-29 במאי 1948 במסגרת מבצע גדעון. המושב נורית נבנה באזור של נוריס ב-1950.
מיקום
נוריס התמקם בעמק יזרעאל, כ-9 קילומטרים צפון-מזרחית לג'נין ודרום-מערב לרכבת העמק. הוא היה מקושר בעזרת מסילות בוץ לכפרים זירעין ואל-מאזר.
היו כמה מעיינות צפונית לנוריס, ואחד החשובים בהם היה מעיין חרוד, אחד הגדולים במנדט הבריטי.
היסטוריה
נמצאו בכפר כמה שרידים מתקופת הברונזה, וכך גם כלי חרס מהתקופה הביזנטית.
נוריס כונה על ידי הצלבנים כ-"נורית". בסמוך, הממלוכים הביסו את המונגולים בקרב עין ג'אלות (1260).
התקופה העות'מאנית
בשנת 1517 נכלל הכפר באימפריה העות'מאנית, וב-1596, נמצאו רשומות מס בלק מנג'יה (המשנה) של ג'נין תחת ליווה (מחוז) של לג'ון, ושם היה רשום כי גרו שם כ-16 משקי בית מוסלמים; לפי הערכות, 88 אנשים. הם שילמו מס קבוע של 25% על מספר מוצרים, ביניהם חיטה, שעורה, זיתים, עיזים וכוורות; בסך של 7,500 אקצ'ה.
הכפר נכבש ונשרף על ידי חיילי נפוליאון, לאחר קרב הר תבור ב-1799. פייר ז'קוטין קרא לכפר "נוורס" על המפה שלו מאותה מסע.
הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם ביקר באתר בתחילת המאה ה-19. בקינגהאם ציין שיש עוד כמה יישובים באופק, וכתב "כולם מאוכלסים על ידי מוחמדים." בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את נוריס במהלך מסעותיו באזור, הממוקם במחוז ג'נין, הנקרא גם "חריתה אש- שמליה".
בשנת 1882, הקרן לחקר ארץ ישראל תיאר את הכפר כקטן, ממוקם על אדמה סלעית, חבוי הרבה בין הגבעות, כ-180 מטר מעל עמק. לנוריס היה בית ספר יסודי לבנים, שנוסד תחת העות'מאנים ב-1888, ומסגד. כמה חורבות עתיקות נותרו וטרם נחקרו נכון ל-1992.
תקופת המנדט הבריטי
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה לנוריס אוכלוסייה של 364, כולם מוסלמים.
אורדה (ארגון)
האורדה (גם אורדוֹ, אורדוּ, או אורדון) או הורד היה מבנה סוציו-פוליטי וצבאי היסטורי, שנמצא על הערבה האירואסייתית. בדרך כלל המבנה היה משויך לעמים הטורקיים והמונגולים. ניתן לראות ישות זו כמקבילה האזורית לקלאן או לשבט. חלק מהאורדות המוצלחות התפתחו לחאנות.
נוריס (כפר)
תקופת המנדט הבריטי
חלק משטח הכפר נרכש על ידי הקהילה היהודית במסגרת רכישת סורסוק. ב-1921, על פי הדיווחים, היו בכפר 38 משפחות דיירים, ו-224 אנשים מתוך אוכלוסייה כוללת של 364 (מפקד 1922) עיבדו 5,500 דונם מתוך שטח כפר של 27,018. באותה שנה מכרה משפחת סורסוק חלק מאדמות הכפר לחברה לפיתוח קרקעות פלסטין (שכיום נקראת "הכשרת היישוב"). קבוצה של 35 צעירים יהודים החלה לעבד את האדמה, שהפכה לליבה של קיבוץ עין חרוד.
אורדה (ארגון)
בעוד השפות הסלאביות המזרחיות כללו את המילה אורדו ובהמשך נגזרה מהן המילה הורד/הורדה היה קיים המונח הטורקי אורדו ל"מחנה" או "הנהלה", המשמעות המקורית של המונח לא הייתה שבט גדול כדון אורדת הזהב. הרכבים אלה כונו אולוס ("אומה" או "שבט").
נוריס (כפר)
תקופת המנדט הבריטי
חלק מתושבי נוריס קיבלו פיצוי כספי ועזבו את הכפר. אלו שנשארו חכרו גוש קרקע לתקופה של שש שנים עם אפשרות לרכוש עם פקיעת החכירה. הם שילמו דמי שכירות בשיעור של 6% מהצעת המכר שפורסמה על הקרקע, אך מאוחר יותר, לבקשת החקלאים בנוריס, שונה הדבר לחמישית מסך התשואה בתפוקה החקלאית של הקרקע. לאחר שחוזה החכירה המקורי של שש שנים הסתיים, דיווחים ב-1928 הראו שאף כפריים לא רכשו את הקרקע שהושכרה להם. חוזי השכירות הוארכו לשלוש שנים תוך העברת הבעלות לקרן הקיימת לישראל. בשנת 1921 עיבד החקלאי הממוצע 24 דונם, עד 1929 זה הצטמצם באופן דרסטי ל-4.4, אם כי האוכלוסייה גדלה באופן משמעותי. במפקד האוכלוסין של 1931, מנתה נוריס 429 נפשות ובכפר מוקמו 106 בתים מתועדים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, היו לנוריס 570 תושבים מוסלמים עם 163 בתים, אם כי השטח היה קטן בהרבה ממה שהיה לפני 1920, עם שטח של 6256 דונם. התושבים, הועסקו בעיקר בחקלאות דגנים, אם כי חלק מהקרקעות הוקצו להשקיה ולגידול זיתים.
אורדה (ארגון)
אטימולוגיה
בתוך אימפריית ליאו של הכיתנים, המילה אורדו שימשה לפמלייתו האישית של אציל או לחצר, שכללה משרתים, שומרים ושומרי ראש. לקיסרים, קיסריות ונסיכים בכירים היו אורדואים משלהם, שאותם הם היו חופשיים לנהל כמעט בכל דרך שהם בחרו.
נוריס (כפר)
מלחמת העצמאות ותוצאותיה
ב-19 באפריל 1948, מטה הפלמ"ח הורה על השמדת "בסיסי אויב באל-מזאר, נוריס וצירין". ההיסטוריון הישראלי בני מוריס מציין כי השמדת הכפרים הייתה "חלק בלתי נפרד" מפעולות ההגנה בתקופה זו, אולם הוא גם כותב כי תושבי נוריס לא הורחקו סופית עד סוף מאי.
אורדה (ארגון)
אטימולוגיה
השם הקזחי לחלוקה של צבא היה ג'וז (jüz) ("מאה").
נוריס (כפר)
מלחמת העצמאות ותוצאותיה
בעקבות המלחמה השתלב האזור במדינת ישראל. ב-1950 הוקם קיבוץ נורית מצפון-מערב לאתר הכפר. ההיסטוריון הפלסטיני וליד חאלדי תיאר את הכפר ב-1992 כ-"אתר מכוסה עצי אורן ואלון, זרוע ערימות אבנים. חלק מהאדמה שמסביב מגודרת ומשמשת כשטח מרעה, בעוד שחלק אחר מעובד. ליד האתר צומחים קקטוסים ועצי זית ותאנה."
אורדה (ארגון)
האורדה המזרח סלאבית
באמצעות הטטרים המילה עברה לשפות הסלאביות המזרחיות בשם אורדע (орда), ובשנות ה-1550 לאנגלית בשם Horde (עדר), כנראה באמצעות פולנית וצרפתית או ספרדית. האות H בתחילת המילה נמצאה בכל השפות במערב אירופה וסביר להניח שהשפה הראשונה שהשתמשה במילה זו עם ה-H הראשונית הייתה הפולנית (Horda).
'אורדו', שמה של שפה המדוברת בתת-היבשת ההודית, נגזר גם ממילה טורקית זו.
האימפריה המונגולית ומונגוליה
אורדוֹ או אורדוּ פירושם גם בית המשפט המונגולי. במונגולית נקרא ארמון הממשלה "זסגיין גזרין אורדון".
ויליאם מרוברוק תיאר את האוהל הנייד המונגולי כדלקמן:
מילון המאה והסיקלופדיה (1911) הגדיר את האורדה כ"שבט או חבורה של נוודים אסייתיים השוכנים באוהלים או בקרונות, ונודדים ממקום למקום כדי לרכוש מרעה עבור בקרם, למלחמה או לגזל."
מריאם ובסטר הגדיר את העדר בהקשר זה כ"חלוקה פוליטית של העם האסייתי המרכזי" או "עם או שבט של חיי נוודים".
אורדה התגבשה כאשר משפחות שהתיישבו באאול גילו שהן לא יכלו לשרוד באזור זה ונאלצו לעבור. לעיתים קרובות, תקופות בצורת תואמות את העלייה במספר האורדות. אורדות היו פטריארכליות, וחבריה הגברים היוו צבא. בעוד כמה אורדות הצליחו לקיים את עצמן מעדריהם; אחרים פנו לביזה על שכניהם. בלחימה שלאחר מכן הושמדו כמה אורדות, אחרות הוטמעו. המצליחים ביותר היו מטמיעים, לזמן מה, את מרבית המסדרים של ערבות אירואסיה ופונים לפשיטה על ישויות פוליטיות שכנות; אורדות אלה הותירו לעיתים קרובות את חותמן בהיסטוריה, והמפורסמת שבהן היא אורדת הזהב של האימפריה המונגולית המאוחרת.
אורדות (עדרים) מפורסמות כוללות:
בשפה המונגולית המודרנית, המילה אורדון נפוצה יותר ברחבי מונגוליה ומונגוליה הפנימית.
שבטים קזחים מודרניים
המונח משמש גם לציון שבטים קזחיים נפרדים (או קיבוץ שבטים). בימינו, נבדלות שלוש קבוצות שונות: העדר הצעיר יותר (ז'וז זוטר) במערב קזחסטן, העדר התיכון (ז'וז אמצעי) במרכז קזחסטן והעדר הישן (ז'וז בכיר) בדרום מזרח קזחסטן.
טבלן עקוד-מקור
טבלן עקוד-מקור (שם מדעי: Podilymbus podiceps) הוא מין של טבלן אמריקני, היחיד שנותר בסוגו לאחר הכחדתו של המין טבלן אטיטלן (ידוע גם בתור טבלן ענק), שהיה קרובו היחיד באותו הסוג.
טקסונומיה
הטבלן עקוד-המקור תועד לראשונה בחיבורו של לינאוס Systema Naturae ב-1758 כ-Colymbus podiceps. הסוג הקרוב ביותר לסוג בו נמצא הטבלן הוא Tachybaptus. שמו המדעי של הסוג, Podilymbus, הוא קיצור של המילה podicipes ("רגליים בעכוז" - מורכבת מ-podici - עכוז, ו-pes - רגליים).
תפוצה ובית גידול
הטבלן עקוד-המקור מצוי בצפון, מרכז ודרום אמריקה במהלך כל השנה. במהלך עונת הרבייה (שמתרחשת בקיץ), האוכלוסייה הגדולה ביותר של טבלנים נמצאת בצפון, מרכז וצפון-מזרח קנדה. במהלך החורף, הטבלנים עשויים לנדוד אם המים באזור המחיה שלהם קפאו; הנדידה מתרחשת בדרך כלל בלילה, ומתחילה בדרך כלל במרץ או באפריל.
בתי הגידול המועדפים על הטבלנים הם ביצות של מים מתוקים עם צמחייה, כגון סוף. לעיתים ניתן למצוא אותם גם במקווי מים מלוחים. הטבלנים עשויים לחיות בנהרות, אך מעדיפים מים עומדים.
תיאור
אורכו של הטבלן כ-31 עד 38 ס"מ, מוטת כנפיו כ-45 עד 62 ס"מ, ומשקלו כ-253 עד 568 גרם. רוב גופם חום (מה שמסייע להם להסתוות בביצות, בהן הם חיים), אך הגב וחלקו העליון של הראש כהים יותר. החלק התחתון של הזנב בהיר. צבע המקור אפור, ובקיץ יש עליו מעין עיגול שחור - מכאן שם המין בעברית. בניצוי הקיץ, הגרון שחור. הזכר והנקבה דומים - יש חד צורתיות זוויגית. גופם של טבלנים צעירים מפוספס בלבן ושחור.
בשונה ממיני טבלנים אחרים, אין לטבלן עקוד-המקור נוצות לבנות מתחת לכנפיו.
התנהגות ורבייה
הטבלנים ממין זה כמעט ואינם עפים במהלך חייהם. כשהם מאוימים, הטבלנים צוללים אל מתחת לפני המים, עד לעומק של כ-6 מטרים; הצלילה נמשכת בדרך כלל כ-30 שניות. מין זה מרבה ב"צלילות ההסוואה" האלה, ולכן נחשב חששן.
הטבלן עקוד-המקור אינו מין חברותי, וכמעט ולא ניתן לראות אותו בלהקות. במהלך החיזור, הזכר או הנקבה משמיעים קריאות חיזור, לעיתים אף ב"דואט". הזכרים טריטוריאליים, ויגנו על הנחלות שלהם אם זכרים אחרים ממין זה יתקרבו אליהן.
הטבלנים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים, דגים קטנים ודו-חיים, אם כי לעיתים הם גם ניזונים מצמחים. כשאר המינים במשפחה, הפרטים ממין זה בולעים לעיתים את הנוצות שלהם, על מנת לחזק את הקיבה (בין השאר, כדי שעצמות קטנות לא יפגעו בה), ולסייע בעיכול. הטבלנים מאכילים גם את האפרוחים שלהם בנוצות.
רבייה
טריטוריות הרבייה כוללות את דרום מרכז קנדה, ארצות הברית, מרכז אמריקה, והאזורים הממוזגים של דרום אמריקה. מוטלות עד 2 תטולות בכל עונת רבייה. הקן מוקם על צמחייה מימית, בסמוך למקווה מים. הנקבה מטילה 3–10 ביצים לבנות בעלות גוון כחלחל. שני ההורים דוגרים עליהן במשך כ-23 ימים; במהלך תקופת הדגירה, הם מכסים את הקן (על מנת להסוות אותו) אם הם נעדרים ממנו לפרק זמן ארוך.
האפרוחים עוזבים את הקן יום אחרי הבקיעה; אך הם אינם יודעים לשחות היטב. לאחר כ-4 שבועות הם מתחילים לשחות. בעת סכנה, הם יטפסו על גב ההורים, ויצללו איתם אל מתחת לפני המים. שני ההורים מטפלים בצאצאים - מאכילים אותם ונושאים אותם על גבם.
מכת מחץ (סדרת טלוויזיה)
מכת מחץ (באנגלית: Strike Back) היא סדרת טלוויזיה בריטית-אמריקנית המשודרת בערוץ Sky-1 מאז 5 במאי 2010. הסדרה נוצרה על פי ספרו של כריס ראיין, יוצא יחידת ה-SAS, "מכת נגד".
הסדרה מגוללת את קורותיהם של אנשי יחידה מובחרת בשירות הביון הבריטי בשם "מדור 20".
בעונה הראשונה הסדרה מתמקדת בג'ון פורטר (אותו מגלם ריצ'רד ארמיטאג') ואופי פעילות מדור 20. גיבורי הסדרה מהעונה השנייה הם סמל דמיאן סקוט האמריקני (אותו מגלם סאליבן סטפלטון), יוצא יחידת כוח דלתא, וסמל מייקל סטונברידג' (אותו מגלם פיליפ ווינצ'סטר), יוצא חיל הנחתים המלכותי ויחידת ה-SBS. בעונה השלישית מונה לקולונל פיליפ לוק (אותו מגלם רובסון גרין), יוצא יחידת ה-SAS. הסדרה חזרה לעונה שישית ב-31 באוקטובר 2017, עם צוות שחקנים חדש: דניאל מפרסון, רוקסן מקי, וורן בראון, אשר ממשיכים את פעילות מדור 20 ברחבי העולם.
הפעילות של היחידה משתרעת כמעט על פני כל מרחבי הגלובוס: מזרח אסיה, אירופה, אפריקה, דרום אמריקה ועוד. אופי הסדרה מתאפיין במודיעין, פעילות מבצעית על סטרואידים, ולא מעט סצנות מין.
במהלך העונות נהרגו רוב מפקדי מדור 20, ולא מעט מאנשיה, כאשר הגיבורים נפצעים פעם אחר פעם.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Action ובערוץ HOT HBO.
מרדכי-מוטל צ'צ'יק
מרדכי (מוטל) צ'צ'יק (11 בנובמבר 1914 – 27 בפברואר 2003) היה רופא ישראלי, פנימאי, נפרולוג, מנהל מחלקה פנימית ג' בבית החולים הדסה תל אביב, הקים בשנת 1965 את היחידה הנפרולוגית בבית החולים "הדסה תל אביב" אשר שירתה את כל שלושת בתי החולים העירוניים-ממשלתיים (איכילוב, הדסה, בית יולדות הקריה). היה הנפרולוג הראשון של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים של תל אביב.
ביוגרפיה
צ'צ'יק נולד ברוסיה ב- 1914 ועלה לארץ ישראל בשנת 1925 עם משפחתו. למד בבית הספר לבנים אחד העם ואת לימודיו התיכוניים עשה והשלים בגימנסיה העברית רחביה בירושלים. עוד כתלמיד התנדב ל"הגנה" ושירת כקשר במפקדה בירושלים.
למד רפואה במונפלייה וליון, צרפת. בתום לימודיו חזר לארץ ישראל.
בספטמבר 1939, בתחילתו של מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי, תחילה כרופא אזרח, ובהמשך סיים קורס קצינים ושירת כרופא צבאי. במסגרת המערכה במזרח אפריקה צורף ליחידת הגרילה בפיקודו של צ'ארלס וינגייט שפעלה באתיופיה שם נרקמו יחסי ידידות בינו לבין יורש העצר בן הקיסר היילה סילאסי בסוף 1944 הועבר לעזה ולאחר מכן צורף לדיוויזיה המוטסת השישית (ה"כלניות") שחנתה בדרום הארץ. סיים את שירותו בדרגת סרן.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כקצין רפואה בחזית הדרום בדרגת רב-סרן.
לאחר שירותו התמחה בבית החולים הדסה תל אביב ברפואה פנימית במחלקתו של הפרופ' גאורג צונדק. כיהן כעשר שנים כסגן מנהל מחלקה פנימית.
בשנת 1964 יצא לקליבלנד שבארצות הברית להשתלמות בנפרולוגיה, מקצוע רפואי שעד לתקופה ההיא לא היה קיים בבתי החולים העירונים בתל אביב, ובעולם היה בחיתוליו.
בשנת 1980 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו, היה במשך מספר שנים רופא של בית הספר התיכון תיכון חדש, בתל אביב.
בשנת 1996 הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
מתלמידיו: פרופ' דוד מודעי.
צ'צ'יק היה נשוי לשושנה ואב לשלושה. התגורר ב"שיכון הקצינים" בתל אביב. נפטר ב-27 בפברואר 2003 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ה-50
זכיות ומועמדויות
הזכיות מודגשות בכתב בולט.
טריאדובטרצ'וס
טריאדובטרצ'וס (שם מדעי: Triadobatrachus) הוא סוג דו-חי קדום שהיה מאבותיהם של הצפרדעים והקרפדות. זהו המאובן הקרוב ביותר לסדרת חסרי הזנב והוא חי לפני 250 מיליון שנה, בתקופת הטריאס התחתון במדגסקר המודרנית. מאובניו נתגלו לראשונה במדגסקר ב-1930.
הטריאדובטרצ'וס, שאורכו הגיע ל-10 ס"מ, הכיל גם מאפיינים שאין לצפרדעים המודרניות, כמו 14 חוליות, לעומת 5-6 אצל הצפרדעים המודרניות וכן היה בעל גולגולת מחורצת מעט ועם נחיריים עבים, המזכירים יותר סלמנדרות. הרגליים האחוריות שלו החלו בהתפתחות לקראת קפיצה, אך הוא יכל רק לבעוט איתן. זנבו היה קצר ביותר וכמעט נעלם והוא התחיל את חייו כראשן במים, ובהמשך פיתח ריאות וחי ביבשה.
בני סוג זה הפכו לדו-חיים הראשונים, בהמשך, בקרבה לסוג הנכחד פרוסאלירוס ולבני משפחת העגולשוניים הקדומים מסוג Callobatrachus.
בריאן ג'וזפסון
בריאן דייוויד ג'וזפסון (באנגלית: Brian David Josephson; נולד ב-4 בינואר 1940 בקארדיף שבוויילס) הוא פיזיקאי יהודי ולשי - אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1973.
השכלה ופעילות
נולד בקארדיף שבוויילס להורים יהודים, מימי (לבית וייסברד) ואברהם ג'וזפסון. ב-1957 החל ללמוד בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. במהלך לימודיו, חזה את "אפקט ג'וזפסון", בו אלקטרונים מסוגלים לעבור מחסום. על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1973, ביחד עם איוואר גיאוור ולאו אסאקי.
המציא את ההתקן המוכר בשם "צומת ג'וזפסון".
לאחרונה עסק בפיזיקה של חומר מעובה ובפאראפסיכולוגיה.
קלייר פולקנשטיין
קלייר פולקנשטיין (Claire Falkenstein) נולדה ב-22 ביולי 1908 בקוס ביי, אורגון ונפטרה ב-23 באוקטובר 1997 בוניס, קליפורניה.
היא הייתה פסלת, ציירת ומורה אמריקאית המוכרת בעיקר בזכות פסלי הענק האבסטרקטים והדרך שבה שילבה אלמנטים וחומרים רבים ומגוונים ביצירותיה כגון זכוכית, מתכת, עץ וחימר.
פעלה בסן פרנסיסקו, בניו יורק ובפריז ולבסוף בלוס אנג'לס קליפורניה ועבדה עם מספר אמנים בולטים, ביניהם אלכסנדר ארצ'יפנקו, קליפורד סטיל, ז'אן ארפ ופול ג'נקינז.
ילדות ולימודים
קלייר פולקנשטיין נולדה בקוס ביי, אורגון, ב-22 ביולי 1908 לאב בעל מנסרה. ב־1920 היא עברה עם משפחתה לברקלי, קליפורניה. בתור ילדה נהגה לרכב על סוסה לאורך החוף ולצפות בזריחה. לחשיפה היומית לים, אצות, צדפים ואבנים הייתה השפעה ניכרת על יצירות האומנות שלה.
היא פיסלה בילדותה, אך לא תכננה להפוך את התחביב למקצוע עד 1927 כשהתחילה את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. פולקנשטיין למדה אמנות כמקצוע ראשי ופילוסופיה ואנתרופולוגיה כמקצועות משניים, בברקלי בין השנים 1927-1930.
ב-1933 קיבלה פולקנשטיין מלגת לימודים בסטודיו של אלכסנדר ארצ'יפנקו במילס קולדג', אוקלנד, ממנו היא למדה על תנועה מרומזת ויחסים מרחביים בפיסול מופשט. בנוסף היא גם נפגשה עם לסזלו מוהולי-נאגי וגיורגי קפס, פרופסורים בבית הספר לעיצוב ואדריכלות באוהאוס בגרמניה. העבודה עם שלושת האמנים חיזקה את הקשר שלה עם האמנות האבסטרקטית והשפיעה על סגנון הפיסול שלה בהמשך הקריירה.
סן פרנסיסקו
התערוכה הראשונה של פולקנשטיין הוצגה ב-1930 בגלריית מזרח-מערב שבסן פרנסיסקו, בגיל 22, עוד לפני שסיימה את לימודיה בברקלי. התערוכה הייתה תערוכת יחיד, הישג משמעותי וייחודי לאומנית כה צעירה.
בין השנים 1930–1939 לימדה באוניברסיטאות וקולג'ים שונים באזור המפרץ בסן פרנסיסקו. בשנים אלו פיסלה בעיקר עם רצועות מוביוס עשויות מחמר, מהן יצרה פסלים "לא-אובייקטיביים" (פסלים שאין להם שום קשר ברור לעולם האמיתי, סוג של פיסול אבסטרקטי).
ב-1936 נישאה קלייר פולקנשטיין לריצ'רד מקארת'י, אותו הכירה עוד מתקופת התיכון. ב-1940 התחילה פולקנשטיין לשלב עץ בתוך פסלי החימר שלה. התערוכה הראשונה שלה בניו יורק נערכה ב-1944. היצירות שהוצגו בתערוכה זו היו מורכבות ממספר אלמנטים שונים הניתנים לפירוק והרכבה מחדש על ידי המתבונן.
בשנות ה-40 המאוחרות לימדה פולקנשטיין בבית הספר לאומנויות בקליפורניה. שם היא עבדה עם קליפורד סטיל, שהיה מראשוני האמנים שעסקו באקספרסיוניזם מופשט. ההשפעה של סטיל על סגנון הפיסול שלה ניכרת בתערוכה שלה ב-1948 שבה נראה שהיא עוברת לסגנון פתוח וחופשי יותר. בשנים אלו היא גם שילבה חומרים נוספים בפסלים שלה כגון אלומיניום, תיל ברזל, זכוכית ופלסטיק.
פריז
פולקנשטיין הוזמנה להציג בתערוכה בפריז ב-1948. שנתיים לאחר מכן, ב-1950, העבירה את הסטודיו שלה לפריז, שם פיתחה את הסגנון שיאפיין את המשך הקריירה שלה. היא עבדה בעיקר עם תיל וזכוכית והתמקדה ביצירת "חלל שלילי" - אזור חלול בתוך הפסל שבו נמצאת המשמעות העיקרית של היצירה.
בזמנה בפריז היא עבדה עם מספר אומנים, למשל ז'אן ארפ ואלברטו גיאקומטי. היא הצטרפה גם לקבוצת אמנים יחד עם פול ג'נקינס וסם פרנסיס, אמנים אמריקאים שהיוו חלק מתנועת האקספרסיוניזם המופשט - תנועה של אמנים שיצרו אומנות אבסטרקטית שאינה פיגורטיבית.
במהלך שנות פעילותה בפריז פיתחה פולקנשטיין גם את הצד המדעי שלה תחת חסותו של מישל טפיא. הוא לימד על הקשר בין חידושים בעולם האומנות וחידושים בעולם המדע והמתמטיקה.
לוס אנג'לס
פולקנשטיין חזרה לארצות הברית ב-1962. היא גרה בוניס, לוס אנג'לס, שבקליפורניה.
ב-1965 היא בנתה פסל מונומנטלי עבור "המטה הפדרלי לחסכונות" של קליפורניה. הפסל היה בנוי מצינורות נחושת וזכוכיות צבעוניות במשקל העולה על טון. הוא שימש כסוג של מזרקה ולכן פולקנשטיין הייתה צריכה להשתמש גם בידע המדעי - פיזיקלי שרכשה. זה הפסל הראשון בסדרה של פסלים בסדר גודל דומה שיצרה בקליפורניה.
פולקנשטיין נפטרה בביתה בוניס, שבקליפורניה, ב-23 באוקטובר 1997 בגיל 89.
טופאי
טופאי (בטהיטית: Tūpai) הוא אטול הנמצא באיי החברה שבפולינזיה הצרפתית. האי נמצא 19 ק"מ מצפון לבורה בורה ומשתייכת לאיי ליוארד המערביים (צרפתית: Îles Sous-le-vent). לטופאי אין תושבי קבע מלבד מספר עובדים במטעי הקוקוס. ישנו שדה תעופה פרטי בטופאי שנחנך בשנת 2001 והשימוש בו מוגבל.
מנהל
אטול טופאי שייך מינהלית לקומונה של בורה בורה.
עומר אשיק
עומר פארוק אשיק (בטורקית: Ömer Faruk Aşık; נולד ב-4 ביולי 1986) הוא כדורסלן טורקי המשחק בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA ובנבחרת טורקיה. גובהו 2.13 מטרים והוא משחק בעמדת הסנטר. אשיק זכה לכינוי "הפטיש הטורקי" (The Turkish Hammer) הודות לסגנון משחקו האגרסיבי והקשוח, בעיקר כשחקן הגנה.
טורקיה
בעונת שב אשיק לשחק בפנרבחצ'ה תחת המאמן בוגדאן טאנדביץ', רשם ממוצעים של 7.8 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, אך נפצע בברכו ולא שיחק במשך כשישה חודשים. לאחר חזרתו בסיום אותה עונה שבר את הבוהן ונעדר מהמגרשים כחודשיים נוספים. בעונת זכה עם פנרבחצ'ה באליפות טורקיה ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה הטורקית.
יוסטון רוקטס
ב-20 ביולי 2012 חתם אשיק על חוזה עם יוסטון רוקטס לשלוש שנים בהן הרוויח כ-25 מיליון דולר. ב-18 בינואר 2013 רשם אשיק שיא קריירה כשקלע 22 נקודות בהפסד קבוצתו לאינדיאנה פייסרס. ב-1 באפריל 2014 הוא קבע שיא קריירה של 23 ריבאונדים בהפסד קבוצתו לברוקלין נטס. חמישה ימים מאוחר יותר השווה אשיק שיא זה בניצחון קבוצתו על דנוור נאגטס.
ניו אורלינס פליקנס
ביולי 2015 הועבר אשיק לניו אורלינס פליקנס, כחלק מטרייד ששלח ליוסטון את טרבור אריזה והביא לפליקנס גם את עומרי כספי.
הר מאליונה
הר מאליונה (באנגלית: Mount Maglione) הוא הר נמוך בהרי קלארק בארץ מארי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר אקבלו.
גילוי ומיפוי הערך
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של לוטננט צ'ארלס ר. מאליונה (Charles R. Maglione), מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה נווט במטוס הרקולס LC-130F במהלך מבצע דיפ פריז, בשנת 1968.
סונאטה לפסנתר מס' 3 של ברהמס
סונאטה לפסנתר מס' 3 בפה מינור, אופוס 5 היא סונאטה של יוהנס ברהמס שנכתבה בשנת 1853 ופורסמה בשנה שלאחר מכן. הסונאטה גדולה במיוחד, מורכבת מחמישה פרקים, בניגוד לשלושה או ארבעה המסורתיים. בתקופה שברהמס כתב את הסונאטה הזו, סברו רבים שתור הזהב של הסוגה עבר מן העולם. ברהמס, שחש קרבה מיוחדת למוזיקה של בטהובן ולסגנון התקופה הקלאסית, חיבר את סונאטת הפסנתר מס' 3 בשילוב מופתי של רוח רומנטית חופשית ואדריכלות קלאסית קפדנית. כעדות נוספת לקשר אל בטהובן, מופיע מוטיב הגורל המוכר מן הסימפוניה החמישית של בטהובן בפרקים הראשון, השלישי והרביעי. הסונאטה, שחוברה בדיסלדורף, מסיימת את מחזור שלוש הסונאטות של ברהמס, והוגשה לרוברט שומאן בנובמבר אותה שנה. הייתה זו היצירה האחרונה שברהמס הגיש לשומאן לשם ביקורת. ברהמס היה בקושי בן 20. היצירה מוקדשת לרוזנת אידה פון הוהנטל מלייפציג. ביצועה נמשך בדרך כלל בין 30–40 דקות, תלוי בפרשנות הפסנתרן לסימני החזרה.
פרקי הסונאטה
לסונאטה חמישה פרקים:
פרק ראשון
הפרק הראשון מתחיל באקורדים בפורטיסימו, המשתרעים כמעט על כל טווח המקלדת. הפרק כתוב בצורת סונאטה ומורכב בעיקרו משני נושאים מוזיקליים. הראשון בהם הוא מינור, אשר מלווה אפיזודה קצרה שכולל את "מוטיב הגורל" מאת לודוויג ואן בטהובן מתוך הסימפוניה מס' 5, באותו סולם כמו הסימפוניה, מינור. לאחר חזרת הנושא המינורי הראשוני, מתחיל אזור הנושא השני בסולם המז'ור היחסי, (לה ♭ מז'ור) אבל הסתיים ב רה ♭ מז'ור. ברהמס משתמש בסולמות אלה באותו אופן גם בפרק השני של סונאטה זו. האקספוזיציה חוזרת על עצמה ומובילה לקטע פיתוח מורכב, בו משולב "מוטיב הגורל". לאחר תחילת הערכה המחודשת, היצירה עוברת ישירות לנושא השני, פוסחת על הקטע בדו מינור ועוברת אל הסולם המקביל פה מז'ור, ומסיימת בקודה מורחבת.
פרק שני
מבעד לצל הערב, ירח חיוור שולח אורו ולפופים בחלומות יוקדי אהבה, שני לבבות כאחד פועמים.
ייתכן ששני הלבבות הפועמים כאחד בפרק האנדנטה הזה מסמלים את שני הנושאים העיקריים שלו, אחד בלה ♭ מז'ור והשני ברה ♭ מז'ור, המתחלפים לסירוגין לאורך הפרק. כמו הנושא השני של תצוגת הפרק הראשון, פרק זה מדגים טונאליות מתקדמת כאשר הוא מסתיים ברה מז'ור, ולא בסולם בו התחיל, לה מז'ור.
פרק שלישי
הפרק השלישי, סקרצו וטריו, מתחיל בפה מינור עם ציטוט מוזיקלי מתחילת הפינאלה של שלישייה לפסנתר מס' 2, אופוס 66 מאת פליקס מנדלסון בניגוד להמולה של הסקרצו, הטריו ברה במול מז'ור הוא רגוע ולירי, ומלווה בבס שמעלה שוב את "מוטיב הגורל" של בטהובן. לאחר שהטריו חוזר על חומר הפתיחה של הפרק בסיומו, הסקרצו חוזר על עצמו בשלמותו. ומסתיים גם הוא בסולם המז'ור המקביל.
פרק רביעי
הפרק הרביעי מסומן כאינטרמצו והוא קבל את התואר "Rückblick", מילולית "זיכרון". הפרק מתחיל בנושא הפותח את הפרק השני, אך בסולם סי במול מינור. כמו בפרק הפתיחה ובפרק השלישי, גם כאן מופיע "מוטיב הגורל" בצורה בולטת לכל אורך האינטרמצו.
פרק חמישי
הפרק החמישי והאחרון הוא רונדו בסולם הבית, פה מינור. הוא בוחן כמה רעיונות הנשזרים בסיום הווירטואוזי וחוגג הניצחון. הסטייה הראשונה מנושא הרונדו מתחילה בכתב-סתרים מוזיקלי, שהיה מוטו מוזיקלי אישי של חברו הוותיק של ברהמס, יוזף יואכים, הנושא F – A – E (פה-לה-מי), שמייצג את "Frei aber einsam" (חופשי אך בודד). הקטע השני, ב רה ♭ מז'ור, משתמש ארבעה גובהי-צליל, פה, מי♭, רה♭, לה♭ כבסיס להרבה מן החומר המוזיקלי שבא בעקבותיו. כמו הפינאלה של הסונאטה לפסנתר מס' 2, גם הפינאלה של הסונאטה הזו מסתיים במג'ור המקביל.
פטר קלנר
פטר קלנר (בצ'כית: Petr Kellner; 20 במאי 1964, צ'סקה ליפה – 27 במרץ 2021, אלסקה) היה איש עסקים ומיליארדר צ'כי. בעת מותו בהתרסקות מסוק באלסקה, נחשב קלנר לאיש העשיר ביותר בצ'כיה, כמייסד ומחזיק הרוב המוחלט (98.93%) בבעלות קבוצת ההשקעות PPF, שהעניקה לו (נכון לנובמבר 2020) שווי נקי של 19 מיליארד דולר.
גראן פונדו
גראן פונדו (Gran Fondo) או סייקלוספורטיב (Cyclosportive) הוא אירוע רכיבת כביש חד-יומי שאליו מגיעים רוכבי אופניים רבים לרכוב יחד בכבישים ללא תנועת מכוניות.
מהלך האירוע
מרתוני הרכיבה הגדולים בעולם מיועדים למקצוענים וחובבנים כאחד, הנוסעים על אותו מסלול. במירוץ ניתן למצוא רוכבים בקצבים שונים: בחלק הקדמי הרוכבים המקצועניים הרוכבים בקצב מהיר, ובחלק האחורי רוכבים בקצב של רכיבה עממית. בחלק מאירועי הגראן פונדו בעולם מסלול הרכיבה תחרותי כולו, בעוד חלק מהאירועים משלבים מדידת זמנים רק בחלק מהתחרות.
בישראל נערך המירוץ הראשון, שנקרא "גראן פונדו כלל-בריאות" ב-20 באפריל 2012. המירוץ תוכנן כך שכל רמות הרכיבה מתחילים יחד ללא מדידות זמנים, והתחרות מתחילה מהחלק השני של המסלול ועד הסיום. מסלול תחרות זו התחיל בגלבוע, המשיך דרך בקעת הירדן ורמת הגולן והסתיים באתר החרמון. מארגנות האירוע היו חברת Mediteraneo 365 וחברת משלחות.
בשנת 2013 התקיים בישראל לראשונה הגראן פונדו ג'ירו ד'איטליה ירושלים. המרוץ הופק על ידי Mediterraneo 365 והיה למרוץ האופניים הגדול ביותר שהתקיים בישראל. בשנת 2015 (לאחר 3 עונות צפוניות בארגון הראל נחמני - גראן פונדו ישראל) החל הגראן פונדו להתקיים בדרום, באזור שדה בוקר וים המלח,
בנוסף חבר אירוע הגראן פונדו לטור ערד של איגוד האופניים בישראל.
הטור התחיל בערד/מצדה ויסתיים באזור ים המלח בשילוב העלייה המפורסמת למעלה עקרבים.
שיתוף הפעולה הזה הביא לאירוע הכביש הבינלאומי הגדול בישראל שנקרא: "גראן פונדו ים המלח-ערד הבינלאומי".
השנה 1-2.3.2019 לאחר 3 עונות שוב נודד הגראן פונדו קצת יותר דרומה לערבה התיכונה, והופך ל-"גראן פונדו ערבה"
כשהוא כולל בתוכו את העלייה המפורסמת למעלה עקרבים ומקטעים שטרם נרכבו בעבר באירועי האופניים בישראל.
אלנה אקסלרוד
אלנה אקסלרוד (נולדה ב-1932) היא משוררת ומתרגמת רוסיה. אקסלרוד הייתה חברה באיגוד הסופרים של ברית המועצות (Союз писателей СССР / Union of Soviet Writers) החל משנת 1968.
קורות חיים
היא סיימה את לימודיה בפקולטה לספרות של "מגפי" (МГПИ) בשנת 1954. בשנת 1955 החלה את עבודתה כמתרגמת וב-1961 החלה לכתוב ספרי ילדים. היא הוציאה 8 ספרי שירה, ספרי ילדים, ספרי אלבומים על אביה וספרי זיכרונות (כמו "Двор на Баррикадной"). היא גם תרגמה שירה ופרוזה מיידיש, עברית, גרמנית, אנגלית, נורווגית, דנית, רומנית ושפות נוספות. בברית המועצות, אסקסלוד התפרסמה בעיקר כמשוררת ילדים ומתרגמת, אך מדי פעם בפעם התקבלו גם בקשות לתרגומים של משוררים "למבוגרים".
החל מ-1991, היא מתגוררת במעלה אדומים שבישראל. היא מפרסמת רבות גם בארצות הברית וברוסיה. היא הייתה מועמדת לפרס של איגוד הסופרים דוברי הרוסית הישראלים בקטגוריית הספר הפואטי הטוב ביותר של שנת 1995 בשפה הרוסית. כמו כן, היא גם הייתה חברה בארגון הסופרים הבינלאומי.
בשנת 2008, היא הוציאה במוסקבה ספר המכיל זיכרונות ומכתבים.
בנה של אלנה הוא הצייר מיכאיל יאכילביץ'(Яхилевич, Михаил Фритиофович).
DS 4
DS 4 היא מכונית משפחתית קטנה יוקרתית וקומפקטית, אשר משנת 2010 על ידי חטיבת רכבי היוקרה DS אוטומובילס בבעלות יצרנית הרכב הצרפתית קבוצת PSA הצרפתית לאחר שיוצרה בין השנים 2010–2015 בשם המותג סיטרואן DS4 על ידי יצרנית הרכב סיטרואן.
במלזיה הדגם יוצר על ידי יצרנית המכוניות המלזית Naza Automotive Manufacturing חברת בת של הקונגלומרט Naza.
ה-"DS" הוכרז לראשונה בתחילת 2009 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן כמותג משנה מוביל המיושם על חלק מהדגמים שלה, הפועל במקביל למותג הזרם המרכזי שלה. השם "DS" הוא גם מחזה על מילים, כמו שבצרפתית מבוטא כמו המילה "déesse", שפירושו "אלילה". ה-"DS" הוא סימן רכב עצמאי מאז 2015 (מאז 2012 בסין).
אלכסנדר אוסיק
אלכסנדר אוסיק (באוקראינית: Олександр Усик) הוא מתאגרף אוקראיני מקצועי המתחרה בקטגוריית משקל בינוני כבד וכבד.
אוסיק הוא אלוף העולם באיגרוף במשקל כבד המוכר מטעם 4 מתוך 5 התאחדויות האגרוף העיקריות בעולם IBO ,WBO ,IBF ,WBA ומטעם מגזין האיגרוף החשוב בעולם - "הזירה". אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל בינוני כבד 2019–2018.
מוזיאון תורוואלסן
הבניין
הבניין שואב השראה חזקה מהאדריכלות היוונית העתיקה ובנוי סביב חצר פנימית שבה קבור האמן. החצר בולטת במיוחד בהיותה מצוירת במוטיבים מצריים, עצי דקל גבוהים, ואריות ותנינים המשוטטים בין ציפורים וצמחים אקזוטיים. ההשפעה המצרית על החלק החיצוני צנועה יותר. דלתות עצומות בסגנון טרפזי מגדירות את המחווה של האמן לסגנון של היוונית האַטִית, של פומפיי ושל מצרים. ראוי לציון במיוחד השימוש בצבעים הן בפנים והן בחוץ. לכל חדר במוזיאון תקרה ייחודית המקושטת בסגנון גרוטסקי. החלק החיצוני מעוטר בקישוט אופקי (frieze) של האמן יורגן סונה המתאר את שובו של תורוואלסן מרומא בשנת 1838.
אלכסנדר אוסיק
לאחר ניצחון על אנתוני ג'ושוע הבריטי, אוסיק הפך למתאגרף השלישי בהיסטוריה ביחד עם איוונדר הוליפילד ודייוויד היי שהפך לאלוף העולם במשקל בינוני כבד ומשקל כבד.
אוסיק הוא המתאגרף הראשון בהיסטוריה שהחזיק בארבע חגורות האליפות העיקריות במשקל בינוני כבד. הוא גם אלוף אולימפי מאולימפיאדת לונדון (2012).
מוזיאון תורוואלסן
אוספים
המוזיאון מציג אוסף מקיף של העבודות של תורוואלסן בשיש ובגבס, ובכלל זה את המודלים המקוריים מגבס ששימשו ליציקת פסלים ותבליטים מברונזה ושיש, אשר מוצגים כיום במוזיאונים, כנסיות ובמקומות אחרים ברחבי העולם. המוזיאון מציג גם ציורים, עתיקות יווניות, רומיות  ומצריות, רישומים והדפסים שנאספו על ידי תורוואלסן במהלך חייו, כמו גם מגוון רחב של חפצים אישיים ששימשו אותו בעבודתו ובחיי היום יום שלו.
לוראזפאם
לוראזפאם (Lorazepam) "לוריוון", היא תרופה ממשפחת הבנזודיאזפינים הנמצאת בשימוש מאז שנת 1971 ומשמשת כטיפול אקוטי לסטרס, להרפיית שרירים תפוסים שלא הגיבו היטב לטיפול תרופתי ממשפחה תרפויטית סבירה אחרת וכן להשראת שינה במקרי אינסומניה (בכל הנוגע לאינסומניה כרונית טיפול בלוראזפאם ניתן כחלק מטיפול משולב, כלמר לא כטיפול יחידני וזאת כדי למנוע תלות פיזולוגית לפחות).
התרופה היא אגוניסט של רצפטור מסוג GABA.
פרמקוקינטיקה
התרופה נספגת בקלות ממערכת העיכול לאחר ארוחה. ריכוזי שיא בפלזמת הדם מושגים כשעתיים לאחר מתן אוראלי. פרופיל הקליטה לאחר הזרקה תוך שרירית דומה לזה שאחרי נטילת התרופה דרך הפה. לוראזפאם חוצה את מחסום הדם-מוח וגם את השליה. כמו כן הוא מתערבב בחלב האם. התרופה מפורקת בכבד לגלוקורניד לא פעיל, ומופרשת בשתן.
שימושים רפואיים
לוראזפאם הוא בנזודיאזפין קצר טווח עם תכונות כלליות דומות לאלה של דיאזפאם. הוא משמש לטיפול בטווח הקצר של הפרעות חרדה, בנדודי שינה, תסמונת התשישות המוחית ובמקרים נדירים כנוגד פרכוסים. התרופה משמשת גם לבקרה של בחילות והקאות הקשורות לסרטן וכימותרפיה.
פיתוח תלות ושימוש לרעה
פיתוח תלות שכיח לאחר שימוש קבוע בבנזודיאזפינים, אפילו במינונים טיפוליים לתקופות קצרות, אפילו ממינון של 1 מ"ג בלבד לתקופה שמעל ל-3 שבועות. תלות היא סבירה במיוחד בחולים עם היסטוריה של שימוש תדיר באלכוהול או בסמים, ובחולים עם הפרעות אישיות. מסיבה זו, אם פותחה תלות, יש צורך בהפחתה הדרגתית של המינון, גם אם נעשה שימוש קבוע אך ורק לזמן קצר של מספר שבועות.
תופעות לוואי
נמנום, ישנוניות, חולשת שרירים, ואטקסיה הן תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה, והן חולפות בדרך כלל. תופעות לוואי שכיחות פחות כוללות סחרחורת, כאבי ראש, בלבול, דיכאון, דיבור לא ברור או קשיים בהגייה, שינויים בחשק המיני, רעד, הפרעות בראייה, אצירת שתן או בריחת שתן, הפרעות במערכת העיכול, שינויים בהפרשת הרוק ואמנזיה.
משחק בעל ידיעה שלמה
בתורת המשחקים, משחק בצורה רחבה נקרא משחק בעל ידיעה שלמה אם בכל שלב ושלב של המשחק, השחקן שתורו לשחק יודע מה היו מהלכי כל השחקנים עד אותו שלב, ובמידה והיו הגרלות, השחקן יודע את תוצאותיהן. בפרט, במשחק בעל ידיעה שלמה השחקנים משחקים זה אחרי זה והם אינם משחקים באופן סימולטני.
קבוצת ידיעה של שחקן מסוים היא קבוצת קדקודים אשר השחקן אינו יכול להבחין ביניהם. משחק ייקרא "בעל ידיעה שלמה לשחקן i" אם כל קבוצת ידיעה של שחקן זה מכילה קדקוד אחד בלבד. כלומר, בבואו לבצע מהלך, השחקן יודע באיזה מקדקודי ההחלטה שלו בעץ המשחק נמצאת התחרות. משחק ייקרא "בעל ידיעה שלמה" אם הוא בעל ידיעה שלמה לכל אחד מהשחקנים.
במילים אחרות, משחק בעל ידיעה שלמה הוא משחק שבו כל אחד מהקדקודים של כל אחד מהשחקנים מהווה קבוצת ידיעה של אותו שחקן. אחרת, יקרא משחק בעל ידיעה לא שלמה.
שחמט הוא דוגמה למשחק עם ידיעה שלמה, כל שחקן יודע את המצב על הלוח בכל רגע נתון ויודע מה הייתה סדרת המהלכים שהביאה למצב הלוח הנוכחי. דוגמאות נוספות של משחקים בעלי ידיעה שלמה הם: דמקה, מונופול, סולמות ונחשים, איקס עיגול והקס. דוגמאות למשחקים ללא ידיעה שלמה: פוקר (שבו הקלפים של כל שחקן מוסתרים מהשחקנים האחרים), וזוג או פרט.
משפט צרמלו
בכל משחק שני שחקנים בעל ידיעה שלמה, שבו קבוצת התוצאות האפשריות היא: מתקיימת אחת ורק אחת משלוש האפשרויות הבאות: