cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עליית ישו השמימה
קוסמולוגיה
עם זאת, לדברי דאן, ההתמקדות בפער זה היא משנית בלבד ביחס לחשיבות האמיתית של מותו, תחייתו ועלייתו של ישו לשמים. פארו מציין שכבר במאה השלישית, סיפור עלייתו של ישו לשמיים הוגדרה על ידי אוריגנס כמסתורית, כ"עליית הנפש ולא של הגוף", וכמייצגת את אחת משתי תאולוגיות הבסיסיות שקשורות בעלייתו של ישו לשמיים. הבעיה האמיתית היא העובדה שישו נוכח ונעדר בו זמנית, סוג של עמימות שמעניקה משמעות נוספת לטקס "סעודת האדון".
באמנות הנוצרית
סיפור עלייתו של ישו לשמיים שמשה לעיתים קרובות כנושא חשוב באמנות הנוצרית . במאה ה ששית נוסדה האיקונוגרפיה של עליית ישו, ובמאה התשיעית הוצגו תמונו הקשורות בעליית ישו על כיפות של כנסיות. הבשורה של רבולה (בערך בשנת 586 לספירה) כוללות כמה מהדימויים הראשונים של העלייה. בסצנות עלייה רבות יש שני חלקים, חלק עליון (שמימי) וחלק תחתון (ארצי). ישו העולה עשוי לשאת כרזה על התחייה או להחוות סימן לברכה ביד ימינו. מחוות הברכה של ישו ביד ימינו הופנו כלפי קבוצת האנשים הארצית שמתחתיו ומסמלת את ברכתו למאמינים. ביד שמאל, ייתכן שהוא אוחז בכתבי הבשורה או במגילה, המסמלים הוראה והטפה.
התיאור בנצרות האורתודוקסית של עליית ישו הוא מטאפורה מרכזית לאופייה המיסטי של הכנסייה. באיקונים מזרחיים רבים מוצגת מרים, אם ישו במרכז התמונה, בחלק הארצי של היצירה, כשידיה מורמות לעבר גן העדן, ולעיתים קרובות מלווה בשליחים שונים. תיאור של הקבוצה הארצית המביטה כלפי מעלה תואמת את הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית בחג העלייה: "הבא, נקום ונישא מבטנו למרום ומחשבותינו ... ".
הר הזיתים וקפלת העלייה
האתר המסורתי של עליית ישו הוא הר הזיתים, שעליו יושב הכפר בית עניה (באזור הכפר אלעיזריה של ימינו. לפי הברית החדשה, גרו בכפר אלעזר (לזרוס) ואחיותיו מרתא ומרים) לפני התנצרותו של הקיסר הרומי קונסטנטינוס בשנת 312 לספירה, כיבדו הנוצרים הראשונים את עלייתו של ישו במערה על ההר, ובשנת 384 הועבר אתר עליית ישו למקומו הנוכחי, במעלה הגבעה מעל למערה.
בסביבות שנת 390 מימנה אישה רומאית אמידה בשם פוימניה את בניית הכנסייה המקורית בשם " בזיליקת אלאונה". כנסייה זו נהרסה על ידי פרסים סאסאניים בשנת 614. מאוחר יותר היא נבנתה מחדש, הוחרבה ונבנתה שוב מחדש על ידי הצלבנים. כנסייה סופית זו נהרסה מאוחר יותר על ידי מוסלמים, ונותר ממנה רק מבנה מתומן בגודל 12 × 12 מטר (שנקראת "אנדרטת מרטיריום" - או "Edicule") שנותרה עד היום. האתר נרכש בסופו של דבר על ידי שני שליחים של צלאח א - דין בשנת 1198 ונותרה מאז ברשותו של הווקף האסלאמי בירושלים. הכנסייה הרוסית האורתודוקסית גם מקיימת בראש הר הזיתים את "מנזר עליית ישו".
עמנואל אמגה
עמנואל אמגה (בהולנדית: Emanuel Emegha; נולד ב-3 בפברואר 2003 בהאג שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים
אמגה גדל במחלקת הנוער של ספרטה רוטרדם. ב-13 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 לאייאקס במסגרת המחזור הראשון בליגת העל ההולנדית לעונת 2020/2021. ב-7 במאי 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על ויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-32 בליגה. בסך הכל ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם אמגה על חוזה לחמש שנים ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית. ב-2 באפריל ערך את הופעתו היחידה במועדון, בניצחון 1-0 על לוון במסגרת המחזור ה-33 בליגה לעונת.
ב-4 באוגוסט 2022 חתם אמגה על חוזה לארבע עונות בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ריד במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת. ב-13 באוגוסט הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 4-0 על ריינדורף אלטאך במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-8 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, בניצחון 1-0 על מיטיולן במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את השער היחיד של קבוצתו.
נוסחה אמפירית (כימיה)
בכתיב כימי, נוסחה אמפירית של תרכובת היא ביטוי פשוט של המספר היחסי של כל סוג אטום (יסוד כימי) בתוכה. נוסחה אמפירית אינה מתייחסת לאיזומרים, למבנה או למספר האבסולוטי של האטומים. נוסחה אמפירית היא התקן של תרכובות יוניות, כגון CaCl2 או מקרומולקולות כמו SiO2.
שם התואר "אמפירי" מתייחס לתהליך אנליזה יסודית (elemental analysis), טכניקה של כימיה אנליטית שמשתמשים בה כדי לקבוע את אחוז ההרכב הרלוונטי ביסודות של חומר כימי טהור. לעומת זאת, הנוסחה המולקולרית מזהה את מספר האטומים המדויק של כל יסוד שנמצא במולקולה אחת של התרכובת.
לדוגמה, הקסאן יכול להיות מבנה מולקולרי של CH3CH2CH2CH2CH2CH3, שמראה שיש לו מבנה של שרשרת ישרה, 6 אטומי פחמן, ו-14 אטומי מימן. הנוסחה המולקולרית של הקסאן היא C6H14. והנוסחה האמפירית של אותה מולקולה היא C3H7 שמראה יחס C:H של 3:7.
צ'יהרו שיוטה
צ'יהארו שיוטה (יפנית: 塩田千春; ) היא אמנית מיצב יפנית. היא חיה ועובדת בברלין מאז 1996.
שיוטה נולדה באוסקה. היא למדה באוניברסיטת קיוטו סקיו ובבתי ספר שונים בגרמניה, בהם האוניברסיטה לאמנויות בברלין. בעודה בגרמניה הייתה תלמידה של מרינה אברמוביץ'.
יצירתה
עבודותיה של שיוטה מקשרות היבטים שונים של מיצגים ופרקטיקות מיצב. היא ידועה בעיקר ברשתות החוטים או בצינורות, המשתרעים על פני החדר, והיא מקשרת בין רשתות מופשטות לבין חפצים יומיומיים קונקרטיים כגון מפתחות, חלונות, שמלות, נעליים, סירות ומזוודות. מלבד המיצבים, היא משתפת פעולה לעיתים קרובות עם כוריאוגרפים ומלחינים כמו טושו הוסוקאווה, סשה וולץ וסטפן גולדמן בפרויקטים של אופרה, מוזיקה ומחול. ב-2015 ייצגה את יפן בביאנלה של ונציה.
ב-2016 הוקדשה במוזיאון תל אביב לאמנות תערוכה למיצג שלה, "גרם מדרגות", לצד הדפסים מסדרת "בתי הכלא של הדמיון" של פיראנזי בן המאה ה-18.
הקירוב הפראקסיאלי
באופטיקה גאומטרית הקירוב הפראקסיאלי הוא קירוב זוויות קטנות. שימושיו הידועים הם טכניקת ray tracing (מעקב אחר קרני אור במערכת אופטית, כגון עדשה) ועקיפת פרנל.
הלקסוס ועץ הזית
הלקסוס ועץ הזית, הגלובליזציה - מבט אל עולם משתנה (The Lexus and the Olive Tree) הוא ספרו של תומאס פרידמן בנושא הגלובליזציה. הספר נכתב באנגלית בשנת 1999. הספר תורגם לעברית על ידי עמוס כרמל ויצא לאור בעברית בהוצאת הד ארצי בשנת 2000.
עידן הגלובליזציה
הלקסוס, מכונית יוקרה תוצרת טויוטה היפנית מסמלת את העולם החדש המהיר, הטכנולוגי, הדינמי והפתוח, לעומת עץ הזית המסמל את העולם הישן, האיטי, הסגור והמסורתי. הגלובליזציה מוצגת כתהליך מהפכני הבא לעולם עם מאפיינים שונים בתכלית מהעולם הישן לאחר תום עידן המלחמה הקרה.
הקירוב הפראקסיאלי
זהו קירוב עד לסדר ראשון בטור טיילור של הפונקציות, כלומר קירוב ליניארי.
הלקסוס ועץ הזית
עידן הגלובליזציה
הגלובליזציה מתוארת בספר כתופעה עולמית שהתפתחה לאחר נפילת חומת ברלין. הגלובליזציה מתוארת כתופעה בלתי נמנעת, גורפת ובלתי צפויה. רוב הספר עוסק בתופעת הלקסוס ובאפשרויות הגלומות בה ורק מיעוט מדפי הספר עוסקים בעץ הזית. לפי פרידמן, בתקופת המלחמה הקרה השאלה שנשאלה יותר מכל הייתה "מהו גודל הטיל שלך" בעידן הגלובליזציה השאלה הנשאלת יותר מכל היא "מהי מהירות המודם שלך". הפחד במלחמה הקרה היה מפני השמדה בידי אויב מוכר במאבק עולמי קבוע. הפחד בעידן הגלובליזציה הוא מפני שינוי מהיר על ידי אויב שלא ניתן לראותו.
הקירוב הפראקסיאלי
לעיתים, הקירוב של פונקציות אלו לסדר שני גם נקרא פראקסיאלי. הקירוב של פונקציות הסינוס והטנגנס לא משתנה, אך לפונקציית הקוסינוס נוסיף את האיבר מסדר שני של טור הטיילור המתאים ונקבל:
הקירוב מסדר שני מגיע לדיוק של 0.5% בזוויות של עד 10 מעלות, אך ככל שהזווית גדלה הקירוב נעשה פחות מדויק בצורה ניכרת (ראה תמונה).
הלקסוס ועץ הזית
עידן הגלובליזציה
פרידמן מציג שלוש "דמוקרטיזציות" השולטות בעידן הגלובליזציה והן: כספים, טכנולוגיה ומידע. האינטרנט מאפשר יצירת קשר גלובלי בין בני אדם, ידע ומידע. בשנת 1995 נמדדה העוצמה של מדינה או של חברה במספר המחשבים האישיים. בשנת 1998 נמדדה העוצמה על ידי הקישוריות ורוחב הפס ברשתות הפנימיות ובאינטרנט. המפתח לעושר הוא הדרך שהחברה או הארץ צוברים ידע, משיגים שיתוף בידע וקוצרים ידע. ההון האינטלקטואלי הוא בעל חשיבות עצומה.
מבנה הספר
הספר כולל פרק פתיחה, ארבעה חלקים, פרק תודות קצר ומפתח העניינים. ארבעת חלקי הספר הם:
הקירוב הפראקסיאלי
מטריצות העברה של רכיבים אופטיים (מטריצות ABCD)
לעיתים, כאשר רוצים לבצע מעקב קרניים (Ray Tracing) בזוויות קטנות, ניתן להשתמש בקירוב הפראקסיאלי כדי לעקוב אחר הקרניים שמקיימות אותו. כאשר נרצה לתאר התקדמות של הקרניים במרחב, נתאר את המצב של הקרן בנקודה על ידי הווקטור:
כאשר x מתאר את מרחק הקרן מהציר האופטי, ו \theta מתאר את הזווית בינה לבין הציר האופטי. כיוון שמדובר בקירוב זוויות קטנות, נוכל לתאר מערכות אופטיות כליניאריות, כלומר באמצעות מטריצה (המכונה מטריצת ABCD), באופן הבא:
מטריצות העברה נפוצות
בטבלה הבאה מופיעות מטריצות העברה נפוצות:
עקיפת פרנל
עקיפת פרנל היא תבנית העקיפה המתקבלת כאשר גל עובר דרך מחסום בעל מפתח, על מסך שניצב בעברו האחר של המחסום במרחק גדול מספיק. בעקיפת פרנל משתמשים בקירוב הפראקסיאלי כדי לדעת כיצד הקרניים יתקדמו בקירוב של זוויות קטנות, כלומר באזור שנקרא "השדה הקרוב". בקירוב הנ"ל, תבנית העקיפה המתקבלת היא קונבולוציה של תבנית הכניסה עם פונקציית התקדמות של גל נקודתי במרחב, וזוהי אחת ההצגות של עקרון הויגנס.
יון קריקבורו
יון קריקבורו חיימרנה (בספרדית: Jon Karrikaburu Jaimerena; נולד ב-19 בספטמבר 2002 באליסונדו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריאל סוסיאדד מלה ליגה.
קריירת מועדונים
קריקבורו גדל במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצות המילואים של המועדון, ובעונת שיחק עם ריאל סוסיאדד ב' במסגרת הליגה הספרדית השנייה. הוא ערך 36 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע 11 שערים. ב-30 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד מונקו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2021/2022.
ב-14 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 0–1 על קדיס במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023.
ריק קארי
ריצ'רד ג'ון "ריק" קארי (באנגלית: Richard John "Rick" Carey; נולד ב-13 במרץ 1963) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בסגנון הגב.
ביוגרפיה
קארי נולד במאונט קיסקו, ניו יורק. הוא החל להתאמן בגיל 12 במועדון השחייה באדג'ר, לרצ'מונט ניו יורק, תחת הדרכתו של המאמן ג'ון קולינס. תוך שנתיים בשנת 1977 הוא קבע שיא לאומי חדש, הראשון שלו.
שנה מאוחר יותר ב-1981 זכה קארי להיות אלוף ארצות הברית בשני משחי הגב ל-100 מטר ול-200 מטר כשקבע שיאים לאומיים חדשים תחת הדרכתו של המאמן אדי ריס מאוניברסיטת טקסס באוסטין בה למד.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה קארי בשתי מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.82 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה את סגנון הגב. הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.84 דקות. ב-100 מטר גב הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 56.04 אחרי המזרח גרמני דירק ריכטר ששחה זמן של 55.95 שניות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקלוביס, קליפורניה בתחילת אוגוסט 1983 קבע קארי לראשונה שלושה שיאי עולם חדשים במשחים ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.38 שניות ול-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.93 דקות. הוא שיפר את שיאיו של ג'ון נייבר מאולימפיאדת מונטריאול (1976). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.44 שניות. במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בקראקס ונצואלה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא שיפר שוב את השיא העולמי ב-100 מטר גב בתוצאה של 55.19 שניות. הוא ניצח במשחה ל-200 מטר גב ושבר את השיא העולמי במשחה ל-4x100 מטר מעורב יחד עם סטיב לנדקוויסט, מאט גריבל וראודי גיינס כל אחד מהם היה שיאן עולם בעצמו במשחה אישי.
הוא המשיך לזכות בתוארי המדינה במשחי הגב עד לפרישתו בשנת 1986.
אלמה שין
אלמה שין, שם העט של לריסה ברני-שכטמן, מתרגמת ספרות ישראלית, ובתו של הסופר האידי עלי שכטמן.
א. שין התחילה לעסוק בתרגום ספרותי מיידיש לרוסית בשנת 1996, לאחר פטירת אביה עלי שכטמן - הסופר הקלאסי היידישאי האחרון של המאה ה-20. אלמה שין היא אמה של פרופסור איוה גלבוע-שכטמן, חוקרת באוניברסיטת בר-אילן ופסיכולוגית קלינית מומחית.
גניזת קהיר
גניזת קהיר (מכונה גם הגניזה הקהירית) היא אוסף גדול של כתבי יד וספרים יהודיים, שנכתבו בין המאה ה-9 והמאה ה-19, ונשמרו בגניזה בעליית הגג של בית הכנסת בן עזרא בקהיר. בין היתר נתגלו עותקים של הכתוב במגילות הגנוזות - הספרות הביתוסיית ממערות קומראן. משנתגלו הכתבים ופורסמו, בתחילה בעיקר על ידי שניאור זלמן שכטר ואחר כך על ידי חוקרים נוצרים ויהודים בכל ענפי מדעי היהדות, נמצא שיש להם חשיבות מרובה לחקר תולדות הכתב העברי, לחקר השירה הפיוט והספרות העברית הקדומה, לחקר יהודי מצרים, יהודי אגן הים התיכון, לחקר תולדות התפילה וארון הספרים היהודי. חלק נכבד מכתבי היד הובא לספריית אוניברסיטת קיימברידג', וקטעים אחרים פוזרו ברחבי העולם.
בנוסף לכתבי היד שנמצאו בגניזת בית כנסת בן עזרא, נמצאו כתבי יד וקטעים נוספים במקומות נוספים בקהיר: בגניזת בית הכנסת הקראי דאר שמחה ובבית הקברות העתיק בסאטין. בעוד שמקורו העיקרי של אוסף הגניזה שבקיימברידג' בבית כנסת בן עזרא, מקורו העיקרי של אוסף פירקוביץ' השני הוא בבית הכנסת הקראי דאר שמחה. חלק ניכר מאוסף מוצרי נלקח מבית הקברות בסאטין.
תולדות הגניזה
בית הכנסת של הקהילה היהודית בפוסטאט, בעיר העתיקה של קהיר, נבנה בשנת 882 על חורבות כנסייה קופטית. באותה שנה רכשו יהודים מירושלים את הקרקע והחלו להשתמש בו כבית כנסת. בית הכנסת נחרב בפרעות בשנת 1012, ונבנה מחדש.
בקומה העליונה של בית הכנסת נקבע חדר מיוחד כגניזה, כלומר מקום לאיסוף ספרי קודש וגליונות שהתבלו ואי אפשר להשתמש בהם עוד. לאורך השנים גנזו יהודי הקהילה במקום לא רק את ספרי התפילה והלימוד שבלו ונשחתו, אלא גם מסמכים משפטיים - כתבי בית דין, כלכליים - אגרות ושטרות, רשימות שמיות, קטעי פנקסים ומכתבים, וכל זאת מתוך יחס של כבוד לכל שנכתב באות עברית. האקלים היבש של מצרים סייע להשתמרות הכתבים.
קיום הגניזה לא נשמר בסוד, ובמאות ה-18 וה-19 ניסו תיירים יהודיים (בהם, למשל שמעון פון גלדרן, דוד-סבו של היינריך היינה) לבדוק את תוכנה, אולם כיוון שלא פעלו באופן מקצועי, ובשל אי הסדר והאבק שהיו במקום, לא עלה הדבר בידם. בנוסף האמינו בני הקהילה שמוטלת קללה על מי שייקח ספרים מן הגניזה. סוחרי עתיקות מקומיים מכרו כמה ספרים מן הגניזה לתיירים עשירים כמזכרות.
גילוי הגניזה
בשנת 1864 ביקר הנוסע והשד"ר הירושלמי יעקב הלוי ספיר בגניזה והוציא ממנה מספר דפים. את תיאור מסעו למצרים פרסם בספרו "אבן ספיר" שיצא לאור בגרמניה בשנה ההיא. בעקבות ביקורו החלו אנשים נוספים להוציא חומר מן הגניזה. בשנת 1893 הוציא לאור הרב שלמה אהרן ורטהיימר איש ירושלים את הכרך הראשון של "בתי מדרשות", שהכיל מדרשים קטנים מכתבי יד מן הגניזה.
ב-13 במאי 1896, שתי אחיות סקוטיות שחזרו מארץ ישראל, אגנס לוויס ומרגרט גיבסון, הראו לחוקר שניאור זלמן שכטר, שישב באוניברסיטת קיימברידג', כמה דפים מהגניזה בקהיר, שכללו את הנוסח העברי של ספר בן סירא, שבמשך מאות שנים היה ידוע רק בתרגומו הלטיני והיווני. שכטר, נלהב ממה שראה, הזדרז, וביוני 1896 השיג תמיכה למסע למצרים מטעם האוניברסיטה, ושם גילה את ההיקף העצום של הגניזה ואת החומר הנדיר שכללה. הוא העריך שפינה מן המקום יותר ממאה אלף קטעים.
שכטר זכה לעזרה מיוחדת מצד חוקר מדעי היהדות צ'ארלס טיילור (1840–1908), תלמידו של קודמו של שכטר, הרב שלמה שילר-סינשי. כן התגייסו לעזרתו גורמים נוספים, יהודים ונוצרים, ודיפלומטים בריטים במצרים. שכטר קיבל בין היתר מכתב המלצות מהרב הראשי של אנגליה, נפתלי הרמן אדלר, אל הרב הראשי של קהיר, רפאל אהרן בן שמעון. ואכן, בהגיעו לקהיר זכה שכטר לשיתוף פעולה מצד ראשי הקהילה היהודית ומצד ראשי בית הכנסת אבן עזרא.
חלקים מן האוסף הגיעו לספריות חשובות רבות, בהן בסנקט פטרבורג, בודפשט, וינה, שטרסבורג, פריז, לונדון, אוקספורד, מנצ'סטר, בית המדרש לרבנים בניו יורק, פילדלפיה, וושינגטון ועוד. חומר שהיה בכמה ערים אירופיות, בהן ברלין, פרנקפורט וורשה אבד בזמן מלחמת העולם השנייה. אולם רובו של החומר (כ-70%) נמצא בקיימברידג', באוסף על שם טיילור-שכטר בספריית האוניברסיטה. בשנת 2006 נתגלה בספריית אוניברסיטת ז'נבה, באוסף של פפירוסים יווניים, אוסף מהגניזה שלא נודע עד אז.
חקר הגניזה
מחקר הקטעים שנאספו מהגניזה רחוק מלהסתיים. כל הענפים בחקר היהדות, תולדותיה וכתביה קיבלו תרומה עצומה מהעיון בטקסטים שנמצאו בגניזה, ובהם אלפי מסמכים היסטוריים, שטרות, אגרות, כתובות וגטין, אלפי ספרי הלכה, דקדוק עברי, מחשבת ישראל, מיסטיקה יהודית ושירה, מתקופת הגאונים ועד תקופת האחרונים.
מספר קשיים עומדים בכל זאת בפני חוקרי הגניזה: כך או כך, מחקר הגניזה נמשך גם היום במחלקות למדעי היהדות ברחבי העולם.
פרויקט גנזים
בשנת 2000 יזם דב פרידברג הקמת אתר אינטרנט שירכז את כל דפי הגניזה והמחקרים שנעשו עליה. לצורך כך נתמנתה הנהלה אקדמית בראשות הפרופסורים מנחם בן ששון וחגי בן-שמאי מהאוניברסיטה העברית, ופרופסור ג'יימס דיאמונד מאוניברסיטת ווטרלו. לניהול הפרויקט התמנה פרופסור יעקב שוויקה מאוניברסיטת בר-אילן. ביצוע הפרויקט החל בינואר 2006, ועשוי להמשך עוד כמה שנים עד להשלמתו.
לצורך הפרויקט הוכנה רשימה של רוב דפי הגניזה ומיקומם. עד 2010 צולמו מרבית הדפים שבאוספי אוניברסיטת קיימברידג', ז'ק מוצרי, ספריית המוזיאון הבריטי, ספריית אוניברסיטת חיפה, בית המדרש לרבנים בניו יורק, אוניברסיטת תל אביב, בספרייה הלאומית בירושלים, בספרייה למדעים בבודפשט (קטעי הגניזה שבאוסף קאופמן) ועוד. האתר עלה לאינטרנט בשנת 2007. איכות הצילומים כה טובה, שלעיתים קל יותר לקרוא את הקטעים באתר מאשר במקור.
ראו גם
מסמכים מן הגניזה:
לקריאה נוספת
מאמרים
מינידיסק
מינידיסק (באנגלית: MiniDisc) הוא אמצעי לאחסון נתונים המבוסס על טכנולוגיה מגנטו-אופטית.
המינידיסק נועד לאחסון אודיו דיגיטלי (עד 80 דקות) ומידע דיגיטלי. יש הבדלים בין המדיות המשמשות לאחסון מידע ולאחסון אודיו. למשל, בגרסת האודיו, מאוחסן המידע באופן דחוס ביחס טיפוסי של 1:4.
הטכנולוגיה של המינידיסק פותחה בחברת סוני ויצאה לשוק בתאריך 12 בינואר 1992.
כמה מאות אלבומים בפורמט זה, רובם בהוצאת סוני מיוזיק, יצאו למכירה, אך לא צלחו את מבחן הזמן, ובמדינת ישראל אף נכשלו כליל. כתוצאה מכך, מכשירי מינידיסק משמשים בעיקר להקלטה על ידי המשתמש ממקורות חיצוניים כמו מיקרופון או נגן תקליטורים. זהו אחד הפורמטים הראשונים לאודיו דיגיטלי שזכו להצלחה משמעותית בשוק הפרטי.
האלגוריתם לקידוד והדחיסה מאבדת הנתונים שבו נעשה שימוש במינידיסק נקרא ATRAC/ATRAC3 והוא פורמט קנייני של סוני.
הצלחת המינידיסק הייתה מוגבלת מאוד. המגוון המצומצם של המכשירים, והעלות הגבוהה של המדיה יחסית לתקליטורים גרמה לכך שהמינידיסק נשאר בשימושם של אנשי מקצוע בתחום המוזיקה כגון מרקידים. בתחום שמירת המידע, לא הצליח המינידיסק להתחרות בתקנים מקבילים מוצלחים וזולים ממנו, כגון כונני ZIP.
מדיה
הדיסק נתון במעטפת פלסטיק קשיחה (ממדים: 68x72x5 מ"מ) בעלת מכסה המחליק כנגד קפיץ. משטח הדיסק נחשף עם הזזת המכסה, בדומה לתקליטון. מינידיסקים מחולקים לשני סוגים: מוקלטים מראש וניתנים להקלטה.
הקלטה
מידע נכתב על המדיה הריקה באמצעות לייזר אשר מחמם צד אחד של משטח הדיסק לנקודת קירי. בטמפרטורה זו ניתן לשנות את התכונות המגנטיות של החומר על ידי הראש המגנטי שנמצא מהצד השני של המשטח ומשנה את הקוטביות של האזור המחומם, ובכך כותב את המידע הדיגיטלי על הדיסק. ניתן להקליט על אותו דיסק מספר רב של פעמים - לטענת סוני, מספר זה יכול להגיע עד מיליון הקלטות. בצורתם הרגילה, קיימים דיסקים באורך 74 דקות, 80 דקות, ובעבר גם 60 דקות. ההקלטה על המדיה מבוצעת בקידוד הנקרא ATRAC זהו שמם של האלגוריתמים לדחיסת אודיו בדחיסה מאבדת נתונים המקבילה ל - MP3 שפותחו בחברת סוני במיוחד למכשירי המינידיסק.
קריאה
נגינה מתבצעת באמצעות הלייזר, ובזכות אפקט פאראדיי, הנגן מזהה את הקיטוב של האור המוחזר ממשטח הדיסק ובכך מפענח אותה כ-1 או 0.
למינידיסק התכונה Anti-skip, אשר מונעת "קפיצות" בהשמעת המוזיקה שעל הדיסק. נגני CD ישנים היו רגישים לרעידות ומכות וגרמו להשמעה לא סדירה של המוזיקה. פורמט המינידיסק פתר בעיה זו על ידי קריאת נתונים מהירה בהרבה מהקצב המינימלי הדרוש, לתוך חוצץ זיכרון, לפני המרת המידע הדיגיטלי לאנלוגי והשמעתו למאזין. אם וכאשר הנגן היה מזדעזע ולא הצליח לשמור על קריאה רציפה של המידע באמצעות הלייזר, המידע היה נקרא מהחוצץ, בעוד עינית הלייזר הייתה ממקמת את עצמה להמשך קריאת נתונים מהדיסק, וכך ההאזנה לא מופרעת. כאשר הזיכרון היה מלא בצורה מספקת, הנגן איפשר למנוע החשמלי שאחראי לסיבוב הדיסק להאט או להפסיק את פעולתו, ובכך לחסוך בצורה משמעותית בצריכת החשמל ולהאריך את חיי הסוללה. עיקרון חוצץ הזיכרון הוכנס לאחר זמן קצר לנגני CD באופן דומה. כל נגן, בין אם הוא נייד או לא, כולל חוצץ זיכרון של 10 שניות לפחות.
MDLP
בשנת 2000, סוני הציגה את MDLP, שפירושה MiniDisc Long Play, אשר בעזרת הקודק ATRAC3 ובשיטות הקלטה חדשות (בנוסף להקלטה באיכות גבוהה - SP): הקלטה באיכות טובה - LP2 - שמאפשרת זמן הקלטה גדול פי 2 (160 דקות על דיסק של 80 דקות) והקלטה באיכות בינונית - LP4 - שמאפשרת זמן הקלטה גדול פי 4 (320 דקות על דיסק של 80 דקות).
אודיו שמוקלט ב-LP2 או LP4 לא ניתן להשמעה בנגנים ישנים יותר שלא תומכים ב-MDLP.
קצב הסיביות (bitrate):
NetMD
NetMD מאפשר להעביר קובצי מוזיקה ממחשב לנגן נייד (אך לא בכיוון ההפוך) במהירות גבוהה בעזרת חיבור USB - עד פי 32 מזמן אמת (לדוגמה, שיר של 16 דקות, יועבר תוך כחצי דקה, במקום 16 דקות בנגנים ללא NetMD). ישנם נגנים אשר מאפשרים מהירות של עד פי 64 מזמן אמת. כל הנגנים אשר תומכים ב-NetMD תומכים ב-MDLP.
HiMD
השיפור האחרון למינידיסק הוא HiMD. על ידי שימוש בקודק חדש, ATRAC3plus, ניתן כעת לשמור קבצים על הדיסקים, שעד כה איפשרו לאחסן מוזיקה בלבד. נגני HiMD נועדו לשימוש עם שלושה סוגים של דיסקים:
קרחון שארפ (אנטארקטיקה)
קרחון שארפ (באנגלית: Sharp Glacier) הוא קרחון יובלי, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1948–1959, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט פיליפ שארפ (Robert P. Sharp), גאולוג וחוקר קרחונים אמריקאי. שם זה ניתן בהתאמה לשמות אתרים רבים באזור הנקראים על שמות גאולוגים.
גז עצבים
גז עצבים הוא חומר לחימה כימי המבוסס על תרכובות זרחן אורגניות נוזליות בטמפרטורת החדר. תרכובות אלו משבשות את העברת המסרים בעצבי הגוף על ידי חסימת תפקוד האנזים אצטילכולין אסטראז, אשר באופן רגיל מווסת את פעילות הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין.
על פי החלטת מועצת האו"ם 687: מסווג כל הנשק הכימי, ובכלל זה גז העצבים, כנשק להשמדה המונית שייצורו ואגירתו אסורים החל מ-1997.
תסמיני ההרעלה בגז עצבים הם התכווצות האישונים, הפרשת רוק מוגברת, פרכוסים ועוויתות, אובדן שליטה על הסוגרים ולבסוף מוות בחנק בשל אובדן השליטה על שרירי הנשימה. גז העצבים מגיע בדרך כלל לגוף קרבנו על ידי שאיפה של תרסיס או אדים שלו, אם כי הוא פוגע באדם גם במגע עם העור, ולכן נדרשת חליפת מיגון בנוסף למסכת אב"כ כדי להתגונן בפניו.
השפעה ביולוגית
כפי שמרמז שמם, גזי העצבים תוקפים את מערכת העצבים של האדם. כולם פועלים באופן דומה: שיבוש פירוקם של נוירוטרנסמיטורים השולטים בהתכווצות השרירים, כך נמנעת הרפיית שרירים בגוף.
התסמינים של חשיפה לגז עצבים כסארין הם נזלת, קושי בנשימה והתכווצות האישונים, טשטוש ראייה והפרשה מרובה של דמעות. לאחר מכן ממשיך הקורבן לאבד שליטה על שריריו, חלה האטה בקצב הלב, הוא סובל מהזעה מרובה, בחילות, הקאות, בלבול והתכווצויות אפילפטיות. הסיבוכים במערכת הנשימה בשל שיתוק שרירי הנשימה עשויים להוביל למוות.
לעיתים, השפעתו של גז עצבים היא ממושכת ומצטברת, ועלול להיגרם לו נזק נוירולוגי קשה. אולם אם הנפגע מקבל טיפול ראוי (כמו מתן זריקת אטרופין מיד לאחר התקפת סארין), הוא עשוי לעבור את התקפת הגז ללא נזק משמעותי. הטיפול באטרופין הוא טיפול עם אנטגוניסט מוסקריני החוסם רצפטורים מוסקריניים של אצטילכולין.
הפארק הלאומי עץ יהושע
הפארק הלאומי עץ יהושע (באנגלית: Joshua Tree National Park, ג'ושוע טרי) הוא פארק לאומי בדרום-מזרח מדינת קליפורניה שבמערב ארצות הברית. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. האתר היה במעמד של מונומנט לאומי מ-1936, והוכרז פארק לאומי של ארצות הברית ב-1994, כאשר הקונגרס של ארצות הברית אישר את הצעת החוק חוק הגנת המדבר של קליפורניה של 1994 (California Desert Protection Act). הוא קרוי על שם הצמח עץ יהושע, שגדל באופן טבעי באזור.
גאוגרפיה ובוטניקה
הפארק משתרע על שטח בן 3,200 קילומטרים רבועים בדרום-מזרח מדינת קליפורניה. 1,738 קילומטרים רבועים משטח זה מוגדרים אזור טבע בראשיתי, הרמה הגבוהה ביותר של הגנה על שטח טבעי. רוב שטח הפארק הוא מעל לגובה של 1,200 מטרים. הפארק משתרע על הגבול בין המחוזות סן ברנרדינו וריברסייד, וכולל חלקים משני מדבריות, כל אחד מהם הוא מערכת אקולוגית שמאפייניה נקבעים בעיקר על ידי קו הגובה: חלקו המערבי של הפארק, הגבוה יותר והגשום יותר, שייך למדבר מוהאבי, וחלקו המזרחי של הפארק, שגובהו מתחת ל-900 מטרים והוא נמוך וצחיח יותר מהחלק המערבי, שייך למדבר קולורדו (חלק ממדבר סונורה). הפארק כולל חלקים משישה רכסי הרים: רכס הרי ליטל סן ברנרדינו (Little San Bernardino Mountains) חוצה את הקצה הדרום-מערבי של הפארק, אחריו רכסי ההרים קוטונווד (Cottonwood Mountains), פינטו (Pinto Mountains), הקסי (Hexie Mountains) ואיגל (Eagle Mountains). רכסי הרים אלו הם חלק מרכסי טרנסוורס (Transverse Ranges), שכיוונם הכללי ממזרח למערב. כיוונו של הרכס האחרון והמזרחי ביותר בפארק, רכס קוקסקומב (Coxcomb Mountains), הוא צפון-דרום והוא חלק מפרובינציית אגן ורכס.
מדבר מוהאבי
חלקו המערבי של הפארק שייך למדבר מוהאבי הגבוה והקריר יותר. המדבר הוא בית הגידול הייחודי של Yucca brevifolia, עץ יהושע, שעל שמו קרוי הפארק. העץ גדל בפארק בפיזור משתנה מיערות צפופים ועד פרטים בודדים הגדלים במרחק זה מזה. בנוסף ליערות עץ יהושע מכיל החלק המערבי של הפארק כמה מתוואי הנוף הגאולוגיים המעניינים ביותר שניתן לראות במדבריות קליפורניה. תוואי הנוף הגאולוגיים השולטים בנוף זה הם הרים של סלע חשוף הנשברים בדרך כלל לגושי סלע רופפים. הרים אלו חביבים על מטפסים העוסקים בטיפוס מצוקים ובסקרמבלינג, המישורים שבין הרים אלו מיוערים בדלילות בעצי יהושע. יחד עם ערימות גושי הסלעים ותצורות הסלעים המכונות "סלע הגולגולת" (Skull Rock) יוצרים העצים נוף שלא מהעולם הזה.
עצי יהושע שולטים במרחבים הפתוחים של הפארק, אבל בינות למקבצי הסלעים גדלים אורן חד-מחטי (Pinus monophylla), ערער קליפורני (Juniperus californica), אלון טורבינלה (Quercus turbinella), אלון טאקר (Quercus john-tuckeri) ואלון מולר (Quercus cornelius-mulleri). תנאי האקלים הנוכחיים מעמידים חבורות צומח אלו תחת מועקה מכיוון שעד שנות ה-30 היה האקלים גשום יותר, ואז תנאי יובש וחום שגרמו לתופעת אגן האבק השפיעו גם על האקלים המקומי. מחזורי אקלים אלו אינם תופעה חדשה, אבל הצמחייה המקורית לא שבה לשגשג כאשר שבו מחזורי האקלים הגשומים יותר. ייתכן שההבדל נובע מפעילות אנושית. מרעה בקר הסיר חלק מהכיסוי הטבעי וגרם לו להיות עמיד פחות לשינויים. אבל הבעיה הגדולה יותר היא ככל הנראה מינים פולשים, כדוגמת ברומית הגגות (Bromus tectorum), מין פולש של דגניים שהובא בטעות, שבתקופות הגשומות ממלא את השטחים בין האורנים ועצי האלון. בתקופות יובש הם קמלים, אבל לא נרקבים במהירות. עקב כך השרפות הפורצות באופן טבעי חמות והרסניות יותר, והם קוטלות עצים שהיו מצליחים אחרת לשרוד. כשהאזור מתחדש שוב יוצרים העשבים הפולשים שכבת דשא עבה המקשה על נבטי האורן והאלון להכות שורש.
מדבר קולורדו
החלק המזרחי של הפארק מתחת לגובה של 900 מטרים שייך למדבר קולורדו. המדבר הוא בית גידול לשיחי לראה משולשת, Fouquieria splendens (בספרדית ובאנגלית Ocotillo), אמברוסיה שיחית (Ambrosia dumosa) ובתה מעורבת כולל יוקה ומין הקקטוס Cylindropuntia bigelovii (באנגלית Cholla cactus). באזורים מסוימים הקקטוס גדל בצפיפות כה גדולה שהוא נראה כגן טבעי. חלק התחתון של עמק קואצ'לה הוא בצדו הדרום-מזרחי של הפארק שבו גדלים עשבים על הקרקע חולית ויש בו דיונות מדבריות.
הדקל וושינגטוניה חוטית (Washingtonia filifera), היחיד הגדל טבעי בקליפורניה, גדל באופן טבעי בחמשת נאות המדבר שבפארק, אזורים נדירים שבהם יש מים כל השנה ושפע של חיות בר.
אקלים
רוב הימים בהירים כשהלחות היא בדרך כלל פחות מ-25%. הטמפרטורות הנוחות ביותר הן באביב ובסתיו ונעות בממוצע בין 10°C ל-29°C. החורף באזור קר כשביום הטמפרטורה הממוצעת היא סביב 16°C והלילות קפואים. שלג יורד לעיתים במקומות הגבוהים. הקיצים לוהטים, מעל ל-38°C ביום והטמפרטורה אינה יורדת מתחת ל-24°C עד השעות המוקדמות של הבוקר.
כמות המשקעים הנמוכה במזרח קליפורניה שהפארק הוא חלק ממנו נובעת משני גורמים: מדבר צל גשם בשל ההרים הגבוהים במערב החוסמים את הלחות המגיעה מהאוקיינוס השקט, וקיומה של הרמה של הוואי (Hawaiian High), גוש אוויר בלחץ גבוה קבוע למחצה, במהלך חודשי הקיץ. רמה זו מעל צפון-מזרח האוקיינוס השקט חוסמת מעבר של סופות אל קליפורניה. הרמה נחלשת לעיתים, במהלך הקיץ והסתיו ואוויר לח חודר לאזור ממפרץ מקסיקו לרוחב אריזונה וגורם לסופות רעמים, תופעה המכונה המונסון של אמריקה הצפונית. מסיבה זו אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר בפארק בניגוד לאזורים הגשומים ביותר בקליפורניה שבהם אוגוסט הוא דווקא החודש הצחיח ביותר. בחורף הרמה של הוואי מתפוגגת בדרך כלל, ודרום קליפורניה מקבלת בממוצע בין ארבע לחמש סופות שמקורן בחזית קרה מצפון האוקיינוס השקט. לכן יש בפארק תקופה גשומה שנייה בחודשים דצמבר-ינואר. כמות המשקעים השנתית הממוצעת ביישוב טוונטיניין פאלמס (Twentynine Palms, מילולית "29 דקלים"), השוכן בנווה מדבר בקצה הצפוני של הפארק היא 114 מילימטרים, אבל במקומות גבוהים יותר כמות המשקעים גבוהה יותר. עצי יהושע יכולים לשמש כמד גשם באותם אזורים במדבר שבהם לא נערכות מדידות משום שהם זקוקים ללפחות 250 מילימטרים על מנת לשרוד.
הטבלה להלן מייצגת את תבנית האקלים בנווה המדבר "29 דקלים" בגובה 600 מטרים מעל פני הים בכניסה הצפונית לפארק. במקומות גבוהים יותר בפארק הטמפרטורות יהיו נמוכות ב-6 מעלות וכמות המשקעים גבוהה ב-90 מילימטרים.
גאולוגיה
הסלעים העתיקים ביותר, בהם גנייס פינטו מהפרקמבריון, הם בני 1.65 עד 1.4 מיליארד שנים. הם נחשפו על פני השטח בהרי קוטונווד (Cottonwood Mountains), הרי פינטו (Pinto Mountains) והרי איגל (Eagle Mountains). מאוחר הרבה יותר מלפני 250 מיליון שנים ועד לפני 75 מיליון שנים, דחקו תנועת לוחות טקטוניים חומר געשי כלפי פני השטח באזור זה ויצרו סלעי גרניט, כולל מונזוגרניט הנפוצים באזור ארץ הפלאות של הסלעים (Wonderland of Rocks), חלקים של הרי פינטו, איגל וקוקסקומב (Coxcomb Mountains), ובמקומות אחרים. בסופו של דבר חשפה סחיפה את הסלעים הקשים יותר, גנייס וגרניט, ברמות ושחקה את הסלעים הרכים יותר לחומר מפורר שמילא את הקניונים והאגנים שבין הרכסים. חומר מפורר זה שנע בהשפעת כוח הכבידה ופעולת המים יצר מניפות סחף במוצא הקניונים כמו גם בחאדות כאשר נוצרות מניפות סחף חופפות.
צורתן של התצורות בפארק הלאומי עץ יהושע מושפעת בחלקן ממי התהום, שהסתננו דרך הסדקים הכמעט מלבניים של המונוזוניט ושחקו את הפינות והקצוות של גושי הסלע ובשל שיטפונות בזק, שסחפו את הקרקע שכיסתה את הסלעים והותירו ערימות של גושי סלע מעוגלים. ערימות גושי סלע בולטות אלו מכונות הרי בדד.
מתוך ששת גושי ההרים בפארק, חמישה — הרי ליטל סן ברנרדינו, הקסי (Hexie), פינטו, קוטונווד ואיגל — הם חלק מרכסי טרנסוורס (Transverse Ranges), שכיוונם הכללי ממזרח למערב באזורים בין הרי איגל במזרח ואיי התעלה של קליפורניה במערב. כוחות טקטוניים לאורך המערכת של העתק סן אנדראס דחסו והרימו חומר מקרום כדור הארץ שיצרו רכסים אלו. העתק סן אנדראס עובר דרומית-מערבית לפארק, אבל העתקים מקבילים כולל העתקי דילון (Dillon), בלו קאט (Blue Cut) ופינטו (Pinto) חוצים דרך הפארק, והתנועות ביניהם גרמו לרעידות אדמה. כיוונו של הרכס המזרחי ביותר בפארק, רכס קוקסקומב, הוא צפון-דרום והוא חלק מפרובינציית אגן ורכס.
בעלי חיים
הפארק הלאומי עץ יהושע הוא משכן לבעלי חיים רבים. במהלך היום ניתן לצפות בעיקר בעופות, לטאות וסנאיי קרקע משום שהם פעילים בעיקר במהלך היום. עם זאת, הלילה היא התקופה שבה פעילים מרבית חיות המדבר. החיות הליליות כוללות נחשים, כבשים גדולי קרניים, ירבוענים, זאבי ערבות, שונרים וארנבות שחורות-זנב.
לבעלי חיים המשגשגים בפארק יש לעיתים קרובות הסתגלות אבולוציונית מיוחדת להתמודד עם המים המצויים במשורה והטמפרטורות הלוהטות של הקיץ. היונקים הקטנים וכל הזוחלים מוצאים מקלט מחום מתחת לאדמה. יונקים מדבריים משתמשים בצורה יעילה יותר במים בגופם מאשר גוף האדם. הזוחלים מותאמים פיזיולוגית להסתדר עם מעט מים, והציפורים יכולות לעוף אל מקורות המים כאשר הן זקוקות למי שתייה. עם זאת, המעיינות בפארק חיוניים להישרדותם של בעלי חיים רבים.
מרבית הזוחלים, החרקים ומכרסמים קטנים רבים נכנסים למצב של תרדמת חורף במהלך החורף. מצד שני, החורף הוא העונה שבה יש את הריכוז הגדול ביותר של עופות בפארק, בשל נוכחות של מינים נודדים רבים.
מקום טוב שבו אפשר לצפות בעלי חיים הוא בסכר בייקר (Barker Dam), מרחק הליכה קצר מהחנייה בסמיכות ל"עמק הנעלם". כבש גדול-קרניים מדברי ואייל פרדי שחור-זנב נוהגים לעצור בסמוך לסכר על מנת לשתות.
בין אלפי חסרי החוליות החיים בפארק בולטים מין הפרוונית Aphonopelma iodius (באנגלית Desert tarantula), מין השפירית Anax junius (באנגלית Green darner), ועקרב מדברי שעיר (Hadrurus arizonensis) שלושת פרוקי-רגליים אלו יכולים לגדול לאורך של יותר מ-10 סנטימטרים. יש בפארק 75 מינים של פרפרים, ומספר גדול יותר של מינים של עשים, בהם Tegeticula paradoxa שאחראי על האבקת עצי יהושע שהפארק קרוי על שמם.
מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
עד 1870
התושבים הראשונים המוקדמים של האזור שהפך לימים לפארק הלאומי עץ יהושע היו אנשי תרבות פינטו (Pinto Culture), שחיו וצדו כאן בין 8000 ל-4000 לפנה"ס. כלי האבן וחודי החניתות שלהם, שהתגלו באגן פינטו (Pinto Basin) בשנות השלושים של המאה ה-20, מעידים על כך שהם צדו חיות וליקטו צמחים עונתיים, אבל מעט מאוד ידוע עליהם. תושבים מאוחרים יותר היו בני שבטי הסראנו, הקאווייה (Cahuilla) והצ'מהואווי. כל בני שלושת השבטים חיו לעיתים בכפרים קטנים ליד מים או בקרבתם, ובמיוחד בנווה המדבר של מארה (Oasis of Mara), היישוב טוונטיניין פאלמס (Twentynine Palms) של ימינו. הם היו ציידים-לקטים שתזונתם הייתה בעיקר מזונות צמחיים בתוספת חיות ציד קטנות, דו-חיים וזוחלים. הם השתמשו בצמחים אחרים לייצור תרופות, קשתות וחצים, סלים וחפצים אחרים של חיי היום-יום. קבוצה רביעית, בני המוהאבי, השתמשה במשאבים המקומיים כאשר בני השבט הלכו לאורך הדרכים שבין נהר הקולורדו לחוף האוקיינוס השקט. קבוצה קטנה של בני כל ארבעת השבטים מתגוררים כיום באזור הסמוך לפארק, קבוצת 29 עצי הדקל של האינדיאנים של המיסיון של קליפורניה (Twenty-Nine Palms Band of Mission Indians of California), צאצאים של הצ'מהואווי, הם בעלים של שמורת האינדיאנים בטוונטיניין פאלמס.
בשנת 1772 הייתה קבוצה של ספרדים בראשות פדרו פאחס (Fages) לאירופאים הראשונים שראו את עץ יהושע שעה שרדפו אחרי ילידים שהמירו את דתם לנצרות ונמלטו ממיסיון בסן דייגו. בשנת 1823, השנה שבה זכתה מקסיקו לעצמאות מספרד, הגיעה משלחת מחקר מקסיקנית מלוס אנג'לס (אז בטריטוריה אלטה קליפורניה), מזרחה עד הרי איגל, כיום חלק מהפארק הלאומי. שלוש שנים לאחר מכן הוביל ג'דדיה סמית קבוצה של ציידי פרוות וחוקרים אמריקאים לאורך שביל מוהאבי הסמוך, ואחרים באו בעקבותיו. שני עשורים לאחר מכן, הביסה ארצות הברית את מקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1848-1846) והשתלטה על כמחצית משטחה המקורי של מקסיקו, כולל קליפורניה והפארק העתידי.
אחרי 1870
משנות ה-70 של המאה ה-19 החלו בוקרים להביא בקר למרעה של העשבים הגבוהים שצמחו בשטח הפארק העתידי. ב-1888 הגיעה לאזור כנופיה של גונבי בקר בסמוך לנווה המדבר של מארה. בראשם עמדו האחים ויליאם וג'יימס מקהני (James. B. and William S. McHaney). הם החביאו את הבקר הגנוב בקניון קטן באתר המכונה "מחנה הפרה" (Cow Camp). בכל רחבי האזור חפרו חוואים בארות ובנו מאגרים למי גשמים המכונים "מכלים" ("tanks") כדוגמת המכל הלבן (White Tank) וסכר ברקר (Barker Dam). ב-1900 בנה הכורה והבוקר ק. או. ברקר (C. O. Barker) את סכר ברקר המקורי, מאוחר יותר הגביה החוואי ויליאם "ביל" קיז (William "Bill" Keys) את הסכר. רעיית בקר נמשכה ברחבי הפארק עד 1945. סכר ברקר נוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1975.
בין שנות ה-60 של המאה ה-19 לשנות ה-40 של המאה ה-20 פעלו בשטח הפארק העתידי כ-300 מכרות, רובם קטנים. מהמכרה המצליח ביותר, מכרה הסוס האבוד (Lost Horse Mine), הופקו זהב וכסף בשווי של 5 מיליון דולרים של ימינו. הבעלים המקוריים של מכרה הסוס האבוד, ג'וני לנג (Johnny Lang) ואחרים, התקינו ציוד ריסוק סלעים בן שני ראשים לעבד עפרה באתר, והבעלים הבאים, ג', ד' ריאן (J.D. Ryan), החליף את ציוד הריסוק למכונת ריסוק בת 10 ראשים מופעלת בקיטור. ריאן שאב מים מהחווה שלו אל המכרה וחטב עצים מההרים הסמוכים להרתיח את המים ליצירת קיטור. מרבית המבנים הקשורים למכרה התמוטטו מאז, ומסיבות של בטיחות סתם שירות הפארקים הלאומיים את פיר המכרה, שהתמוטט. מכרה מלכת המדבר (Desert Queen Mine) בחוות מלכת המדבר (Desert Queen Ranch) שבבעלותו של ביל קיז היה מכרה זהב פרודוקטיבי נוסף. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 קנה קיז מכונת ריסוק בת שני ראשים הפועלת על בנזין (Wall Street Mill), והעביר אותה לחוותו על מנת לעבד עפרה. החווה ומתקן עיבוד העפרה נוספו למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1975, והמכרה נוסף ב-1976. בחלק מהמכרות באזור הפארק הופקו נחושת, אבץ וברזל.
ב-10 באוגוסט 1936 אחרי שמינרווה הויט (Minerva Hamilton Hoyt) ואחרים שכנעו את ממשלת המדינה והממשל הפדרלי להגן על האזור, השתמש נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט בסמכותו על בסיס חוק העתיקות מ-1906 והכריז על הקמת המונומנט הלאומי עץ יהושע (Joshua Tree National Monument). השטח המוגן על ידי המונומנט הלאומי היה 3,340 קילומטרים רבועים. ב-1950 הוקטן שטח המונומנט ב-1,173 קילומטרים רבועים על מנת לפתוח שטחים נוספים לכרייה. המונומנט שודרג למעמד של פארק לאומי ב-31 באוקטובר 1994 כאשר הקונגרס של ארצות הברית אישר את הצעת החוק חוק הגנת המדבר של קליפורניה של 1994 (California Desert Protection Act), שאף הוסיף 946 קילומטרים רבועים לשטח הפארק.
תיירות
בפארק מבקרים בממוצע מעל ל-2.5 מיליון תיירים מדי שנה, מקום 11 ברשימת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הפעילות המוצעת בפארק כוללת סיורים רגליים, סיורים גאולוגיים, נהיגה בדרכי עפר, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים, טיפוס מצוקים, צפרות, צפייה בפרחי בר, צפייה בכוכבים ואסטרונומיה, צילום ומחנאות.
גישה ולינה
הפארק נמצא במרחק של 220 קילומטרים מזרחית ללוס אנג'לס, 281 קילומטרים צפונית-מזרחית לסן דייגו בקליפורניה, כ-350 קילומטרים דרומית-מערבית ללאס וגאס בנבדה ו-357 קילומטרים מערבית לפיניקס בירת אריזונה.
הפארק פתוח כל השנה כשהתקופות הטובות ביותר לטייל בו הם בסתיו ובאביב. לפארק יש שלוש כניסות: הכניסה לפארק כרוכה בתשלום.
אין מקומות לינה בתוך הפארק עצמו, אם כי יש מקומות רבים ביישובים הסמוכים. בנוסף יש בפארק תשעה אתרי מחנאות בתשלום ברמת שירות משתנה. בסמוך לפארק יש אתרי מחנאות נוספים. הלינה בשטח הפתוח מותרת לאחר קבלת אישור בכתב. אין מסעדות בפארק, אבל יש 11 אתרי פיקניק מוסדרים.
מרכזי מבקרים
בפארק פועלים ארבעה מרכזי מבקרים.
אזור טבע בראשיתי
מתוך השטח בן 3,200 הקילומטרים הרבועים של הפארק הוגדרו 1,739 קילומטרים רבועים כאזור טבע בראשיתי (Wilderness), והוא מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים בהתאם לחוק אזורי הטבע הבראשיתיים (Wilderness Act). שירות הפארקים מחייב רישום לשהייה בלילה במקומות ספציפיים. דרישות אחרות כוללות שימוש בתנור נייד, משום שאש גלויה אסורה, ושימוש בטכניקת המחנאות אל תשאיר עקבות (Leave No Trace). אף שאסור להשתמש באופניים באזורי טבע בראשיתיים, מותרת הרכיבה על סוסים, אבל חייבים לקבל אישור לסייר באזורים המרוחקים. קליטה סלולרית כמעט ולא קיימת באזורים אלו, ואין להסתמך עליה כשמבקרים בפארק.
אינה מריה פון באסוויץ
הרוזנת אינה מריה הלנה אדל אילזה פון באסוויץ-לבצוב (בגרמנית: Ina Marie Helene Adele Elise von Bassewitz-Levetzow; 27 בינואר 1888 - 19 בספטמבר 1973) הייתה כלתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
ביוגרפיה
לאחר נישואיה קיבלה אינה מריה את התאר "נסיכת רופין", מחמיה, וב-21 ביוני 1920 גם את התואר "נסיכת פרוסיה". במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בעלה בצבא הקיסרות הגרמנית ואף נפצע. לאחר המהפכה הגרמנית גלתה המשפחה להולנד, אולם מאוחר יותר חזרה לגרמניה. בעלה ובנה הבכור שרתו בוורמאכט בתחילת מלחמת העולם השנייה. בנה הבכור, אשר נקרא גם כן אוסקר, נהרג במהלך המערכה בפולין. בעקבות צו הנסיכים, סולק בעלה מהצבא. לאחר המלחמה עברה המשפחה להתגורר במינכן, ואוסקר נפטר בה ב-1958. אינה מריה נפטרה ב-19 בספטמבר 1973 בגיל 85.
משפחתה
ב-31 ביולי 1914 היא נישאה לאוסקר, נסיך פרוסיה ונולדו להם ארבעה ילדים:
File
file היא תוכנית במערכת ההפעלה יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס המשמשת לזיהוי סוג המידע בקובץ נתון.
היסטוריה
הגרסה המקורית של  פותחה ונכללה במערכת ההפעלה יוניקס בגרסה 4, בשנת 1973. גרסת System V הביאה איתה שינויים רבים ל-file, אחד הבולטים שבהם היה הוצאת המידע על זיהוי הקבצים מהתוכנה לקובץ נפרד.
מערכות BSD ולינוקס משתמשות בתוכנית חופשית ופתוחה אשר מהווה מימוש מחדש של file המקורי. תוכנית זו נכתבה במקור בשנים 1986-1987, על ידי יאן דרווין. מאז, התוכנית הורחבה על ידי רבים אחרים, ומשנת 1993 תחזוקת הפיתוח מנוהלת על ידי קריסטוס זאולאס.
החל מגרסה 4 של תוכנית זו, הפונקציונליות של file נכללת ספרייה בשם, אשר ניתן להתממשק אליה בשפת C באמצעות מקשר. התוכנית file ממומשת בעזרת ספרייה זו.
תחביר
על מנת לזהות את סוג המידע בקובץ, תחביר הפקודה הוא כדלקמן: file [options] file...
דוגמאות:
מכשירי מדידה חשמליים
מכשירי מדידה חשמליים הם מכשירי מדידה המיועדים ליצור אותות גירוי במעגל חשמלי ולקלוט אותות מהמעגל. באמצעות מכשירים אלו ניתן לאפיין ביצועים של ציוד חשמלי, או לאתר כשלים בציוד כזה ולהיעזר בהם בתיקון. כאשר עובדים עם מעגלים חשמליים בצורה מקצועית, משתמשים, על פי רוב, במכשירי מדידה כדי לנטר את המעגל.
המשתמשים במכשירים אלו (למשל, מהנדסים וטכנאים) יכולים להשתמש בכלים זולים ופשוטים מאוד כגון טסטר, או במכשירים יקרים ביותר המשלבים מחשב כחלק ממכשיר המדידה. ציוד מדידה בעל רגישות גבוהה, או המיועד לתדרים גבוהים, הוא בדרך כלל עדין ויקר - מחירם של מכשירי מדידה מסוימים מגיע למאות אלפי דולרים.
ככל שעולה רמת המורכבות של המכשירים שאותם יש לבדוק, גדלה מורכבותם של מכשירי המדידה. אין צורך במכשירים אלו במקרה של בדיקה פשוטה, או אם קיים במערכת אמצעי אוטומטי למציאת בעיות (כמו במחשב).
האתיקה של אריסטו
האתיקה הניקומאכית או אתיקה ניקומכייה (ביוונית עתיקה: Ηθικά Νικομάχεια) הוא הטקסט השלם ביותר של אריסטו בתחום האתיקה, אשר מאופיין על ידו בתור חקר ה"טוב" בתחום האנושי, כלומר הטלוס או התכלית שאליה מכוונות כל הפעולות שלנו. הטקסט נכתב בהתבסס על הרצאותיו של אריסטו. יש המייחסים את כתיבת הטקסט לניקומאכוס, בנו של אריסטו, ויש הטוענים שהוא מוקדש לאביו, שגם שמו היה ניקומאכוס.
שני חיבורים נוספים המיוחסים לאריסטו בתחום האתיקה הם Magna Moralia (האתיקה הגדולה) שמהיימנותו מוטלת בספק, ו-Eudemian Ethics  (אתיקה אודמית).
עשייה ותכליתיות
התפיסה האריסטוטלית של האתיקה מושתתת על מושג התכלית. לפיו, לכל דבר בעולם יש מטרה, ואותו הדבר יחשב לטוב אם יהיה מוכשר בהשגת מטרתו. לדוגמה, מטרתה של הסכין היא חיתוך, וסכין טובה תהיה סכין חדה - החותכת היטב. לכן, על סכינים להיות חדות. אריסטו מתעניין בפעולת האדם, ולכן מנסה למצוא את מטרתו של האדם ולגלות איך ישיג אותה בצורה הטובה ביותר. אדם אשר משיג את מטרתו, לפי ההגדרות שתוארו לעיל, הוא אדם טוב.
היררכיית המלאכות
אריסטו מתבונן במלאכות האדם השונות, ומבחין שיש להן מטרות שונות, אך חלק מהמטרות משניות לאחרות - משניות בכך שהן נעשות לא לשמן, אלא למען מטרה ראשונית יותר שאת טובה הן "משרתות". (לדוגמה, מציג אריסטו את מלאכת הרכיבה המשרתת את מלאכת ההצבאה) אריסטו מאמין שבדומה לנגר ולסנדלר, להם יש מלאכה הייחודית להם ומאפיינת אותם כבעלי מקצוע, גם לאדם מלאכה הייחודית לו, ומאפיינת אותו כאדם. אריסטו מנסה למצוא את אותה מלאכה עליונה המשותפת לכל בני האדם וכל פעולותיהם מכוונות אליה.
אריסטו הגיע למסקנה (שהייתה מקובלת בזמנו) שטוב עליון זה הוא האושר - כל האנשים שואפים להגיע לאושר והוא טוב כשלעצמו, לא כאמצעי להשגת טוב אחר.
המידות לפי אריסטו
בין מידותיו המוסריות של האדם (מידות האחראיות לפעולתיו המוסריות של אדם) מונה אריסטו את הראשיות מביניהן: האומץ, המתינות, התבונה והצדק.
כלל האמצע
כלל האמצע מייצג את יכולתו של אדם לבחור בדרך הביניים בין שתי גישות קיצוניות בהחלטותיו בנושאים שונים. למשל, חייל אמיץ (הניחן במידת האומץ) לא יהיה אחד השש אל הקרב בכל הזדמנות, גם כאשר סיכוייו לנצח קלושים – חייל כזה ייקרא פזיז. חייל אמיץ גם לא יתחמק מכל קרב, גם כאשר צבאו יהיה בעמדת יתרון – על אדם שיעשה זאת יאמר שהוא פחדן. אדם ייקרא אמיץ אם ימצא את דרך הביניים – ידע לבחור את קרבותיו בחוכמה, וישתתף רק בקרבות בהם יוכל לנצח ובאלה החשובים לו.
על מנת להמחיש את חשיבות הפניה לדרך הביניים, מביא אריסטו כדוגמה את הכושר ואת הבריאות האנושיים. בריאותנו תפגע אם נמעיט באכילה, וגם אם נפריז בה, וכך גם כושרנו ייפגע אם לא נתעמל ואם נתעמל יתר על המידה. לעומת זאת, אם נאכל ונתאמן במידה הנכונה, כושרנו ובריאותנו ישמרו ואף ישתפרו. מכך מסיק אריסטו שגם בנושאים הקשורים באומץ או במתינות יהיה עלינו לנהוג במידה הנכונה ולא להפריז לכיוון זה או אחר.
על מנת שאדם יביא עצמו לאושר, יהיה עליו להיות מסוגל להגיע להחלטות הנכונות בחייו, ולכך דרושות לו המידות.
יש להבין כי כלל האמצע אינו חשוב בשל שיפוטים נורמטיביים מוסריים הקשורים ליחסים בין האדם לזולת, אלא כלל האמצע הוא שאיפה נפשית המגלמת בחובה תקינות פסיכולוגית. בצעד זה אריסטו מחבר את חשיבות הדרך המוסרית עם הבריאות הנפשית של האדם על ידי הצבעה על חשיבות הראציונאליות הנפשית שהאדם צריך לשאוף אליה. העמידה על עקרון האמצע תביא את האדם לפעילות הראויה והנכונה ביותר ותשקף יציבות מנטלית. מעבר לכך, השאיפה של האדם להימנע מנקיטת עמדות קיצוניות היא הדרך הנכונה להגעה לאיזון מנטלי ולבריאות נפשית וגופנית גם יחד.
טוב ואושר
אריסטו מכנה את הטוב העליון של האדם בשם "אודימוניה" או "אושר". הוא מבקש לומר בכך כי האתיקה אמנם אומרת לאיזו תכלית מן התכליות ראוי לה האדם לשאוף, אלא שעל האדם לדעת כי תכלית זו איננה אלא התכלית אותה הוא מבקש ממילא (שהרי ברור כי כל אדם רוצה באושר).
תכונותיו של האושר
בהקשר זה, יש לציין את הלך המחשבה האריסטוטלי:
הלך המחשבה האריסטוטלי הוא בעל אופי אנלוגי. לנגר יש פועל מסוים, פירושו כי הנגר מבצע מעשים מסוימים, האופייניים לו, שבעזרתם הוא ממלא תפקיד מסוים (יצירת כלי עץ, ובמיוחד רהיטים). לרגל יש פועל מסוים, פירושו שהרגל מבצעת פעולות מסוימות שבעזרתן היא ממלאת תפקיד ידוע (הרגל מאפשרת לאורגניזם תנועה בשטח). הפעול, התפקיד האופייני לדבר נקבע אפוא ביחס למערכת נתונה. במקרה של הנגר, מערכת זו היא המשק, או השוק. במקרה של הרגל, המערכת היא האורגניזם, הגוף החי. בעל התפקיד משרת את המערכת באשר הוא מספק את הצרכים שלה.
מהי אותה מערכת שביחס אליה נגדיר את פועלו, את תפקידו של האדם באשר הוא אדם? ייתכן שאריסטו היה עונה על שאלה זו בכך שהאדם הוא חלק מן המכלול המהווה את היקום או הטבע, ובמסגרת זו יש לו תפקיד מוגדר.
תפקידו של האדם במכלול הטבע
אפשר להניח, כי אנו מגלים את פועלו המיוחד של הסנדלר, על ידי השוואה בינו לשאר האומנים, וחיפוש מענה על השאלה במה הוא נבדל מהם. באופן דומה, אנו מגלים מהי פועלה של היד, או של הכליה, על ידי כך שאנו מוצאים במה פעולתה איננה דומה לפעולות שאר איברי הגוף. לדעת אריסטו, כך עלינו לנהוג גם לגבי האדם. עלינו לשאול: איזו פעילות אופיינית לאדם וחסרה אצל שאר היצורים, דהיינו - צמחים ובעלי חיים? מפעילות זו נוכל ללמוד מהו פועלו המיוחד של האדם.
בתשובתו לשאלה זו מתבסס אריסטו על תורת הנפש שלו. לפי אריסטו, הנפש היא היסוד הפנימי שעל פיו מוסברות כל תופעות החיים. התוכן הממשי של מושג הנפש נגזר ממכלול תפקידיה, כאשר תפקידים אלה זהים למעשה עם תכונות היסוד של היצור החי. אריסטו מדגיש כי לנפש בעיקר שלושה תפקידים:
ככל שהנפש ממלאת יותר תפקידים (ובדרגת שכלול גבוהה יותר) רמת ההתפתחות של היצור גבוהה יותר.
כשם שהסנדלר הטוב, הוא אותו סנדלר המבצע את תפקידו כהלכה, כך האדם הטוב הוא זה המפעיל את המחשבה שלו בצורה הטובה והמוצלחת ביותר.
לדעת אריסטו, האדם הטוב הוא האדם המאושר. בנוסף: האושר הוא פעילות. התכלית העליונה של האדם היא, אפוא, הפעלת כושר המחשבה שלו. בהפעלת כושר המחשבה שלו האדם גם מממש את אושרו.
אושר הוא דבר מתמשך. אריסטו מתנגד לתפיסת האושר כתחושה רגעית חולפת. הביטוי "אושר" מתאר, לדעתו, מהלך חיים שיש לו שלמות. כשמדובר באושר, מדובר באיכות החיים בכללותם ולא ברגע זה או אחר שלהם.
מימוש עצמי
הטוב העליון = תכלית לשמה = האושר = פועלו המיוחד של האדם = פעילות המחשבה.
אומנם אפשר שהאדם המפעיל את שכלו יהיה רע או שהוא יהיה אומלל. אפשר גם שאדם המשתמש בכלי המחשבה שלו יעשה כן למטרות אחרות (שימוש מדעי, למשל). דוגמאות נגד אלו מוכיחות כי אי אפשר לקבל את הזהות הזאת כסוף פסוק משביע רצון. ואכן, אריסטו לא הסתפק בזהות זו.
האושר שבעיון
אריסטו מבחין בין שני סוגים של פעילות מחשבתית:
מכל הדברים האלה נובע כי לא שיקול דעת שמטרתו מעשה, אלא דווקא העיון, שמושאו אלוהים – הוא אותה פעולה המזוהה עם האושר.
הטוב העליון = תכלית לשמה = האושר = העיון
כאשר אריסטו מדבר על העיון, כוונתו, בסופו של דבר, למימוש ההתפלספות בעולם האמיתי. שיאה של ההתפלספות, לפי אריסטו, הוא העשייה בפועל לפי הפילוסופיה, בניגוד לאפלטון ולסוקרטס שראו בדיון הפילוסופי את שיא הפילוסופיה ואת האושר האמיתי.
מהו המעשה הטוב?
המסורת היוונית איננה מתייחסת למעשה הבודד, אלא כלפי תכונות האדם או סגולות אופיו. בהתאם למסורת זו פועל גם אריסטו. שאלתו היא "מהי הסגולה הטובה?".
האדם מממש את מהותו כאדם, אם הוא משתמש בשיקול דעתו. מצד שני, האדם המשתמש נכון בשיקול דעתו יתנהג לפי הסגולה הטובה. לכן האדם המממש את מהותו כאדם, הוא גם אדם טוב. כשם שהמנגן הטוב הוא מי שמבצע כהלכה את פועלו של המנגן (מנגן היטב), כך האדם הטוב הוא מי שמגשים בהצלחה יתירה את פועלו המיוחד של האדם, שהוא היגיון המחשבה.
מצד אחד אריסטו מזהה את האדם המאושר עם האדם המפעיל את מחשבתו. מצד שני, הוא מזהה את האדם בעל הסגולה הטובה עם האדם המפעיל את כושר מחשבתו. באופן זה מתקבלת הזהות:
האדם הטוב (בעל הסגולה הטובה) = האדם המאושר.
זהות זו יכולה להוות תשובה לכל האומר כי "צדיק ורע לו רשע וטוב לו". באופן זה יוצרת משנתו של אריסטו הנעה חזקה לרכישת הסגולה הטובה.
האדם הטוב הוא המפעיל את כוח שכלו כדי לבחור במעשים. שיקול הדעת בבחירת המעשים מתאפיין בכך שהכלל המדריך אותו הוא בחירה במידה האמצעית, או התנהגות לפי "דרך האמצע".
נקודת האמצע עליה מצביע אריסטו איננה אחת, אלא היא שונה מאדם לאדם וממצב למשנהו. מדבריו מתקבלת הגדרה מעניינת של המעשה שראוי לעשותו: זהו מעשה המתאים לגמרי לסיטואציה, שלה חמישה מרכיבים יסודיים (עיתוי, אנשים בהם נוגע המעשה, דברים המושפעים מן המעשה, מטרת המעשה ואופן ביצועו).
אריסטו מסיים את אפיון הסגולה הטובה במילים "וכדרך שיגדירנו האדם הנבון". האדם הנבון הוא מי שיודע להשתמש כהלכה בעיקרון המידה האמצעית, מתוך התחשבות בחמשת מרכיבי הסיטואציה. אפשר שאריסטו סבור, שלא כל אדם יכול להגיע לדרגתו של האדם הנבון. אם כך הוא הדבר, הרי שמשתמעת מדבריו ההצעה כי מי שאיננו נבון, ינהג בתבונה אם יחקה את האדם הנבון.
תנאים הפוטרים מאחריות
לפי אריסטו, אנו נוהגים לשבח ולגנות את מעשיהם של אחרים ולחוש גאווה או רגשות אשם על מעשינו. תחושות אלו קשורות למה שנהוג לכנות בשם "אחריות מוסרית". לכאורה, מן הראוי לגנות כל מעשה רע אולם אנו נוטים לסלוח לאדם אם נראה לנו כי היו תנאים המתרצים והמשחררים אותו מאחריות לאותו מעשה.
שחרור מאחריות אינו מטהר את המעשה הרע ואינו מפחית מאי מוסריותו. להפך, כשאנו פוטרים אדם מאחריות למעשה רע שעשה, כאילו אמרנו: "אף על פי שהאיש עשה מעשה רע ובלתי מוסרי הרי הוא פטור מאחריות ונקי מאשמה".
לדעת אריסטו, רק מעשים שנעשו מרצון ראויים לשבח או לגנאי. מעשים רעים שנעשו שלא מרצון בעליהם זוכים, לעומת זה, לסליחה. מדברים אלה עולה כי באין רצון, אין אחריות.
אריסטו מונה שלושה תנאים שבהם נהפך מעשה ללא רצוני: