cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאורה אוסטרברג קלמארי
קריירה
ב-2002 חזרה אוסטרברג קלמארי לארצות הברית, הפעם כדי לשחק ב"בוסטון רנגדס" מהדבליו-ליג - ליגת המשנה האמריקאית. בבוסטון שיחקה אוסטרברג קלמארי עם חברתה לנבחרת - סאנה ואלקונן, ואחרי עונה אחת (בה זכו באליפות הליגה) החליטו השתיים לעבור ביחד לאומאו מהליגה השוודית. עם אומאו, שנחשבה באותן שנים לאחת מהקבוצות הטובות באירופה, זכתה אוסטרברג קלמארי בשני גביעי אופ"א, לאחר ניצחונות בגמרים על פורטונה היורינג הדנית ועל פרנקפורט מגרמניה. בעונתה השנייה בקבוצה, חלקה אוסטרברג קלמארי את פרס מלכת השערים של הליגה השוודית עם חברתה לקבוצה - מרטה, אך השתיים לא הצליחו להוביל את הקבוצה לאליפות באותה שנה.
בתחילת עונת 2005 החליטה אוסטרברג קלמארי לעבור ליריבתה הגדולה של אומאו - יורגורדן. בעונה הראשונה שלה ביורגורדן, זכתה הקבוצה בגביע השוודי והגיעה עד לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לטורבינה פוטסדאם. בקיץ של אותה שנה, נסעה אוסטרברג קלמארי עם נבחרת פינלנד לאליפות אירופה שנערכה באנגליה. הייתה זו הפעם הראשונה בה פינלנד השתתפה בטורניר, לאחר שגברה בסיבוב המוקדמות האחרון על נבחרת רוסיה. במשחק הפתיחה של הטורניר, שיחקה פינלנד נגד אנגליה אל מול קהל של 29,092 צופים, במה שנחשב למשחק הנצפה ביותר בתולדות אליפויות אירופה. במשחק עצמו הפסידה הנבחרת הפינית 3-2, לאחר שספגו שער בדקה ה-91. בשני המשחקים הבאים בשלב הבתים, נגד שוודיה ודנמרק, השיגו הפיניות ארבע נקודות, והצליחו להפתיע ולעלות לחצי הגמר. בחצי הגמר פגשה פינלנד את אלופת אירופה המכהנת - גרמניה, הפסידה לה 4-1, והודחה מהטורניר. אוסטרברג קלמארי, שכבשה שני שערים במהלך הטורניר, הייתה אחת מהשחקניות הפיניות הבולטות בטורניר.
בית שפרינצק
אדריכלות
אגף המגורים תוכנן כך שישתלב בנוף חורשות האורנים, מרחף מעל קומת עמודים מפולשת, שתחתיה גן מוצל. לתחושת ההשתלבות בנוף תרמו גם חצרות פאטיו, בריכות נוי, צמחייה מקומית ושבילים שהובילו אל הטבע שסביב. הבטון והאבן, חומרי הגמר העיקריים, מייצגים את האדריכלות הברוטליסטית שדגלה באמת החומרית של הבניין, תוך חשיפתם של חומרי הבנייה לעין.
פרופסור רן שחורי ציין כי המבנה עוצב בהתאם לעקרונות הפאזה השנייה של הסגנון הבינלאומי והשפעות של האדריכלים לה קורבוזיה ואוסקר נימאייר,.
לאורה אוסטרברג קלמארי
קריירה
ב-22 באפריל 2006, שיחקה אוסטרברג קלמארי את המשחק המאה שלה בנבחרת, ובכך הייתה לכדורגלנית הפינית השנייה בכל הזמנים (אחרי אן מאקינן) שמגיעה להישג כזה. באותה שנה, היא אף הייתה מועמדת לפרס כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א. ב-2007 היא עברה לעולה החדשה לליגת השוודית - AIK, שם שיחקה במשך שלוש עונות.
בית שפרינצק
אדריכלות
היסטוריון האמנות, צבי אלחייני, רואה בפרויקט זה שלב משמעותי בהתפתחות התכנון הישראלי, מעבר ממבנים המונחים על גבי הנוף למבנים המתחפרים בו. גם חומר הגמר של הפרויקט, אבן לקט מקומית, מציג את המבנה כמוסווה בסביבתו בניסיון להציב עמדה של בעלות על המקום.
האדריכל משה זרחי ציין כי הפרויקט היה אמנם ברוח הזמן, אך הפך לפרויקט שהתווה דרך והשפיע על פרויקטים רבים אחריו.
לאורה אוסטרברג קלמארי
קריירה
בקיץ 2009 השתתפה אוסטרברג קלמארי בטורניר הבינלאומי האחרון שלה עם הנבחרת - אליפות אירופה שנערכה בפינלנד. את שלב הבתים של הטורניר סיימה פינלנד במקום הראשון, כשלזכותה שש נקודות, לאחר ניצחונות על דנמרק והולנד. ברבע הגמר של הטורניר, הפסידה הנבחרת הפינית 3-2 לאנגליה, והודחה מהטורניר. כמו בטורניר שנערך ארבע שנים לפני כן, גם הפעם כבשה אוסטרברג קלמארי שני שערים, והייתה לכובשת הפינית המצטיינת של האליפות.
ב-2010, עם הקמת ליגת ה-WPS האמריקאית, החליטה אוסטרברג קלמארי לעזוב את הליגה השוודית ולהצטרף לשלל כוכבות העולם שהגיעו לארצות הברית. היא חתמה בקבוצת סקיי בלו, וב-33 משחקים שנפרשו על פני שתי עונות, היא כבשה שבעה שערים. עם התפרקות הליגה באפריל 2012, הודיעה אוסטרברג קלמארי על פרישתה ממשחק פעיל. ב-15 שנים בנבחרת פינלנד, שיחקה אוסטרברג קלמארי ב-130 משחקים וכבשה 41 שערים (שניהם שיאים לאומיים). במהלך הקריירה שלה היא זכתה חמש פעמים בתואר כדורגלנית השנה בפינלנד - שיא פיני לכדורגלנית (סמי הופייה מחזיק בשיא לכדורגלן פיני, כשלזכותו תשע זכיות).
יחסי סן מרינו–צרפת
יחסי סן מרינו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה הצרפתית. לא קיימים שיתופי פעולה מיוחדים בין השתיים אך שתי המדינות ידידותיות אחת אל השנייה. סן מרינו מחזיקה שגרירות בצרפת מאז 1988.
היסטוריה
צרפת כוננה את היחסים הדיפלומטיים עם סן מרינו בשנת 1855 בעת שסן מרינו פתחה נציגות בפריז. ב-14 בינואר 1954 חתמו צרפת וסן מרינו על הסכם הדדי המסדיר את תנאי המגורים וההתיישבות של אזרחי שתי המדינות בשטחה של האחרת. בשנת 1982 ביקר קפטן המחוז של סן מרינו בצרפת והזמין את בכירי הממשלה לביקור גומלין בסן מרינו.
במהלך ביקורו של שר החוץ בסן מרינו בצרפת, בדצמבר 1985, נחתם הסכם תרבותי ומדעי, שהתמקד בחילופי תלמידים בתחומי החינוך המדעי, האומנות וספורט. שר האוצר הצרפתי נסע לסן מרינו בשנת 2009 וחתם על אמנה למניעת כפל מס.
בית שפרינצק
היסטוריה
המתחם בו שוכן בית שפרינצק, הכולל גם את מצודת הטאגראט ששימשה כמחנה פיקוד העורף ושטח בבעלות הכנסייה היוונית הקתולית, מהווה מובלעת של נוף הגליל בתוך נצרת. ב-1976 הועבר המתחם מהעיר נצרת לתחום שיפוט נצרת עילית. הרקע לשינוי לא ידוע. ב-1982 וב-1992 מונו וועדות שדחו את בקשתה של עיריית נצרת להעברת המתחם לשיפוטה. ב-2004 ועדת חקירה של משרד הפנים המליצה לדחות את בקשת נצרת להעברת המתחם לתחום שיפוטה של העיר נצרת. בשנת 2017 כתב האדריכל גיורא סולר ב"תוכנית מתאר כוללנית נצרת עילית" כי מתחם שפרינצק.
בשנת 2019 דווח כי המלון כבר לא פועל, והמשקיעים מבקשים לחסל את רוב בית ההבראה כדי להקים על חורבותיו מאות דירות, שטחי מסחר ומשרדים. לדברי האדריכל אמנון רכטר (נכדו של זאב רכטר ובנו של יעקב רכטר, מתכנני הפרויקט),
XO (שיר של ביונסה)
XO (רגשון המסמל: חיבוק ונשיקה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה החמישי, Beyonce. השיר יצא כסינגל הראשון מן האלבום ב-16 בדצמבר 2013. זהו שיר אהבה שהופק על ידי רייאן טדר שהפיק גם את הלהיט Halo של הזמרת. בנוסף השיר הופק גם על ידי טריאוס נאש, היט-בוי ואף ביונסה. עם שחרורו השיר זכה לשבחים רבים על ידי מבקרי מוזיקה, ששבחו את שירה הגלם והנמוך של הזמרת. בתחילת השיר מושמע אודיו מאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר כאות מחווה לאנשים שנספו באסון. הזמרת פרסמה כי השיר מיועד כדי לעזור לאנשים שאיבדו את האנשים האהובים בחייהם. "XO" הצליח להופיע במצעדי מוזיקה רבים ברחבי אירופה ואוקיאניה והגיע לשיא של מספר 45 בארצות הברית Billboard Hot 100. נוסף על כך, השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ.
קליפ השיר צולם בקוני איילנד, ברוקלין, ניו יורק בטיילת המפעילה לונה פארק באוגוסט 2013. במהלך הקליפ רואים את ביונסה עולה על מתקני הפארק, מטיילת ומבלה יחד עם חברים ומעריצים. את השיר צירפה ביונסה אל רשימת הביצועים שלה בסיבוב ההופעות העולמי שלה "The Mrs. Carter Show World Tour" ואף ביצעה אותו בטקס הווידאו קליפים של MTV לשנת 2014 כמחווה למעריציה בכל רחבי העולם.
נכון לאפריל 2016, לקליפ השיר יש יותר מ-100 מיליון צפיות בערוץ ה-vevo של ביונסה ביוטיוב. הסינגל הגיע למעמד פלטינום בארצות הברית עם מעל ל-1,000,000 מכירות.
ישראל אלימלך אונגר
רבי ישראל אלימלך אונגר (ה'תק"ף – ז' באלול ה'תרכ"ז) נכדו של הרב מרדכי דוד אונגר אבי חסידות דומברובה. היה האדמו"ר השלישי בשושלת.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תק"ף לרבי יוסף אונגאר מדומברובה ולגיטל בתו של רבי משה אליקים בריעה הופשטיין מקוז'ניץ. נישא למאטיל בתו של רבי יחיאל קוריצר (נכדו של החוזה מלובלין). לאחר פטירת אביו בב' בחשון ה'תרכ"ז מילא רבי ישראל אלימלך את מקומו כרבה של דומברובה טרנובסקה. לאחר זמן עבר לדז'בנה שם ציווה עליו הרב חיים הלברשטאם מצאנז לכהן כאדמו"ר. מקובל כי רבי חיים הגיש לו קוויטל ובכך הכתיר אותו לאדמו"ר השלישי בשושלת.
סוויז'ן
סְווֵיְזֶ'ן (סינית: 燧人, פיניין: suì rén) הוא גיבור תרבות במיתולוגיה הסינית, עליו מסופר שלימד את בני האדם כיצד להבעיר אש וכיצד להשתמש בה לבישול. הוא נחשב לאחד משלושת המלכים שפעלו בשחר ההיסטוריה, עוד לפני זמנם של קיסרים כמו הקיסר הצהוב, יאו ושון. על פי המסורת שלטונו נמשך 110 שנים.
במקורות הכתובים
סְווֵיְזֶ'ן מופיע בספרים ממגוון אסכולות עוד מתקופת האן וטרום האן:
הספרים לא רק מציינים את קיומו וחשיבותו של סְווֵיְזֶ'ן, אלא גם מתארים את הטכניקה בה הבעיר אש:
השם או הפועל "קדח בערה" המופיע בציטוט יכול להתייחס למקלות איתם קודחים זה בזה להבערת אש, או לכלי צור להבערת אש.
משמעותם המילולית של הסימניות בשם סְווֵיְזֶ'ן היא "איש בערה".
במקראות הקיסריות של עידן טאיפינג מצוטט מתוך "רשומות איסוף האבידות" סיפור מיתי על סְווֵיְזֶ'ן כמי שמוצא את האש פורצת מחור שעשתה ציפור ב"עץ הבערה" הענק, ולאחר מכן קודח בעץ ובעזרת ענף מוציא את האש.
הקשר היסטורי
במאמר "ביוגרפיות של שלושת המלכים" של סה-מה ג'ן נטען שסוויז'ן היה המלך שקדם לפֿוּשִׂי.
הקשר גאוגרפי
מאמינים כי סְווֵיְזֶ'ן גילה את הדלקת האש בשָׁאנְגְצְ'יוֹ, ולכן המקום זכה בכינוי "ארץ תרבות האש". באזור מוצג גם מתחם גן-קבר בן יותר מ-40,000 קמ"ר הקרוי "קבר קיסר הבערה".
באמנות
איורים של סְווֵיְזֶ'ן מציגים אותו כבעל שלוש עיניים.
ישראל הורוביץ (מעליץ)
הרב ישראל הורוביץ (ה'תר"י – ה'תר"ס) היה רבה של קהילת חסידי דז'יקוב בעיר מעליץ, כונה בפי חסידיו "האדמו"ר מדז'יקוב-מעליץ".
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת ה'תר"י לרב יהודה הורוביץ, רב במעליץ ובנו של הרב יעקב הורוביץ מייסד חסידות מעליץ, משושלת אדמו"רי רופשיץ. ולבתו של הרב חיים מאיר יחיאל "השרף ממוגלינצא". נישא למלכה בת הרב מאיר הורוביץ מחבר הספר "אמרי נועם".
לאחר פטירת אביו ביקש להתמנות כרב תחתיו, אך אחיו הרב נפתלי הורוביץ נבחר לתפקיד. סביב ר' ישראל התאגדה קהילה מחסידי דז'יקוב בעיר, והוא הוכתר בידיהם כאדמו"ר מדז'יקוב-מעליץ. בתפקידו זה כיהן, לצד אחיו שהיה רבה של העיר, עד פטירתו בשנת ה'תר"ס.
משפחתו
לרב ישראל ומלכה הורוביץ נולדו שלושה בנים:
So It Goes...
הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השישי, Reputation. השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2017, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, מקס מרטין, שלבאק ואוסקר יירס והופק על ידי סוויפט, יירס והמפיק המוזיקלי שלבאק, שהפיק עבורה שירים כמו "Look What You Made Me Do", "I Did Something Bad", ו-"Getaway Car". השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון האלקטרופופ והסינת'פופ.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-76 מיליון השמעות.
ביקורת
הביקורות שהופנו כלפי השיר מטעם מבקרי המוזיקה היו חיוביות ברובן. ב-Medium נכתב כי "לשיר יש פוטנציאל להיות מעניין, אך במתכונתו הנוכחית, הוא מעייף".
באתר המוזיקה abitofpopmusic השוו את "" וטענו כי הוא ו-"I Did Something Bad", דומים מאוד ומזכירים אחד את השני.
ריינגראפנשטיין
ריינגראפנשטיין היא תצורת סלע פורפיר בגובה 136 מטר, על גדת נהר נהה סמוך לבאד מונסטר בשטיין-אברנבורג, במדינת ריינלנד-פפאלץ, גרמניה. מבחינה גאולוגית הסלע הוא חלק ממסיב קרויצנאכר. על ראש הסלע נמצאות חורבות טירת ריינגראפנשטיין, אשר נבנתה במאה ה-11 ונהרסה בשנת 1688, בתקופת מלחמת תשע השנים. ריינגראפנשטיין היא נקודת הציון הבולטת בעיר באד מונסטר בשטיין-אברנבורג. מעט מתחתיה נמצאת חורבת אפנשטיין. בשנת 1985 הוכרז שטח של כאלפיים דונם סביב תצורת הסלע כשמורת טבע.
הגישה לריינגראפנשטיין מכיוון באד מונסטר בשטיין היא בשביל הולכי רגל, לאחר חציית נהר נהה במעבורת המופעלת בכוח אדם. דרך גישה שנייה היא ברכב, דרך באד קרויצנאך, עד חנייה הסמוכה לסלע ומשם הליכה בשביל לטירה ולנקודת התצפית.
דוד כהנא (רב)
הרב ד"ר דוד כהנא (15 במרץ 1903 – 24 בספטמבר 1998) היה רב ומנהיג ציוני של תנועת המזרחי בלבוב מ-1930, ניצול השואה, שבמהלכה חי בגטו לבוב, ולאחר מכן הרב הראשי של צבא פולין (1949-1945), הרב הראשי של חיל האוויר הישראלי (1950–1964) והרב הראשי לארגנטינה (1964–1975).
קורות חיים
כהנא נולד בעיירה גז'ימאלוב שבמחוז טרנופול במזרח גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בבית יהודי דתי. למד אצל רב העיר הרב יצחק ווידנפלד (בנו של הרב יעקב ווידנפלד). בשנת 1929 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בווינה ובשנת 1929 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה.
בסוף שנת 1929 חזר לגליציה, כעת בתחומי המדינה הפולנית, והתיישב בעיר לבוב, שם עסק בהוראה במקצועות דת ויהדות. בשנת 1930 התמנה כרב בית הכנסת סיקסטוסקה בלבוב וניהל בו מכון ללימודי תנ"ך.
אז כתב ולימים פרסם את "יומן גטו לבוב", שבו תיעד את זוועות השואה שעברו עליו ועל משפחתו, ועל שנאלץ לשלוח את בתו למנזר על מנת להצילה.
ביולי 1944, לאחר שחרור לבוב על ידי הצבא האדום, נותר עוד כמה ימים במחבואו במנזר עד שיצא ממחבואו, ונכנס להתגורר במשרד ששימש קודם את הגרמנים. הוא הקים ועד יהודי והחל לנהל רישום של ניצולי השואה בעיר. בסוף יולי 1944 הוא מונה על ידי השלטונות הסובייטיים לרב בית הכנסת חדשים ששרד, ולאחראי על הספרייה היהודית בעיר. הוא גם פעל להוציא ילדים מידי משפחות נוצריות ששמרו עליהם בזמן השואה. בנובמבר 1944 יצא ללובלין לפי הזמנתו של אמיל זומרשטיין, חבר יהודי בממשלה הפולנית הזמנית, שהציע לו להתמנות לרב הראשי של צבא פולין. בהמשך עבר לבירה ורשה, כיהן בשנים 1945–1949 כרב הראשי של צבא פולין הקומוניסטית בדרגת לוטננט קולונל ועסק בשיקום חיי הקהילות היהודיות בפולין. לימים פרסם את זיכרונותיו מתקופה זו.
בשנת 1975 שב לישראל וכיהן כרב שכונת צהלה בצפון תל אביב עד לפטירתו.
נפטר בשנת 1998, בן 95 במותו. על שמו רחוב בשכונת צהלה, בתל אביב.
פרסומיו
בהשתתפותו:
הסכסוך בלבנון (2007)
הסכסוך בלבנון התרחש בתאריכים 20 במאי – 7 בספטמבר 2007 והתגלע בין כוחות הביטחון של לבנון לבין ארגון הטרור הסוני פתח אל-אסלאם. המהומות החלו במחנה הפליטים הפלסטינים נהר אל-בארד שבצפון המדינה. במהלך המלחמה נהרגו כ-170 אנשי ביטחון לבנוניים, 231 מחבלים, 67 אזרחים, שישה חיילי יוניפי"ל ושני אנשי הצלב האדום. בכך העימות היה הקטלני ביותר בלבנון מאז סוף מלחמת האזרחים בלבנון ב-1990. בנוסף על האירועים בנהר אל-בארד, התרחשו עימותים אלימים גם במחנה הפליטים עין אל-חילווה ובבירה ביירות.
במהלך העימותים רוב הפלסטינים שהתגוררו בנהר אל-בארד ברחו מהלחימה למחנות אחרים במדינה.
רקע
בלבנון יש כ-400,000 פליטים פלסטיניים לפי אונר"א, מתוכם כ-215,000 במחנות פליטים. מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד ממוקם 16 ק"מ צפונית לטריפולי בסמוך לכביש החוף הלבנוני ובו התגוררו לפני פרוץ העימותים כ-31,000 פליטים.
מהלך המהומות
העימותים החלו ביום ראשון, 20 במאי, בשעות הבוקר, לאחר פשיטת משטרה על בית בטריפולי ששימש ככל הנראה חמושים מפתח אל-אסלאם. הקבוצה החמושה החלה לאחר מכן לירות לעבר כוחות הביטחון הלבנוניים שהשיבו באש. בשעות שלאחר מכן חמושים מפתח אל-סאלאם תקפו עמדה בכניסת המחנה ותפסו כמה כלי רכב. לפחות 27 חיילים לבנונים נהרגו בלחימה באותו היום. ב-21 במאי הצבא החל להפגיז את מחנה הפליטים, מה שהוביל למותם של אזרחים רבים. ב-23 במאי הוכרז על הפוגה, ובזמן זה ברחו מהמחנה כ-2,000 מיושביו. באותו הערב הפסקת האש בין הכוחות הופרה, והאומות המאוחדות הכריזו על מצב חירום במחנה.
ב-25 במאי ארצות הברית החלה לשלוח סיוע צבאי לממשלת לבנון. ביום שלאחר מכן הכריזה משכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס על תמיכת הממשל האמריקאי בשלטון לבנון וגינתה את פתח אל-סאלאם. הלחימה המשיכה לסירוגין בשבוע שלאחר מכן, וב-2 ביוני חוסל אחד מבכירי פתח אל-סאלאם.
ב-10 ביוני נערכה עצרת תמיה בצבא לבנון בביירות עם כעשרות אלפי לבנונים. ב-13 ביוני נרצח בפיגוע וליד עידו, חבר פרלמנט סוני מטעם מפלגת זרם העתיד. ב-24 ביוני נפגע כוח יוניפי"ל בגבול ישראל–לבנון. בפיגוע נהרגו שישה חיילים ספרדים. גם ממשלת לבנון וגם חזבאללה גינו את הפיגוע.
בתחילת ספטמבר הושלם כיבוש המחנה בידי צבא לבנון.
מארק דסוניה
מארק ג'יימס דֶסוֹנְיֶה (באנגלית: Mark James DeSaulnier; נולד ב-31 במרץ 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2015. בשנים 2023-2015 ייצג את מחוז הקונגרס ה-11. מחוז הקונגרס שלו כולל את מרבית מחוז קונטרה קוסטה, מחוז פרוורי במזרח אזור מפרץ סן פרנסיסקו. מאז שנת 2000 הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, וקודם לכן היה חבר המפלגה הרפובליקנית. טרם כהונתו בקונגרס היה חבר מועצת המפקחים של מחוז קונטרה קוסטה וחבר האספה המדינתית של קליפורניה.
ביוגרפיה
דסוניה נולד בלוול שבמסצ'וסטס, בנם של אדוארד ג'וזף דסוניה הבן ו-וירג'יניה אן דסוניה (לבית בורק). הוא גדל במשפחה קתולית. את לימודיו הגבוהים השלים במכללת הצלב הקדוש השוכנת בווסטר, שם קיבל תואר ראשון בהיסטוריה. לאחר שאביו, שופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, הסתבך בשערורייה ציבורית בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, עברה משפחת דסוניה לקליפורניה והתיישבה בקונקורד. הוא עבד כקצין מבחן, נהג משאית ואף השתלב בתעשייה המלונאות. מאוחר יותר היה בעלים של מסעדות אחדות באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
בשנת 1988 מונה דסוניה לחבר בוועדת התכנון של עיריית קונקורד. ב-1991 הוא נבחר למועצת העיר קונקורד, וכבר כעבור שנתיים החל למלא את תפקיד ראש העירייה. בנוסף, היה דסוניה חבר בוועדה המייעצת לתוכנית המחקר וההוראה לחומרים רעילים באוניברסיטת קליפורניה. בראשית 1994 דסוניה מונה על ידי מושל קליפורניה פיט וילסון, אז עמיתו למפלגה הרפובליקנית, אל מועצת המפקחים של מחוז קונטרה קוסטה. המינוי היה כדי למלא את מקומה של המפקחת סאני מקפיק (Sunne McPeak) אשר התפטרה מתפקידה. הוא נבחר כהלכה בהמשך אותה השנה ובשנים 1998 ו-2002 נבחר מחדש למועצה. במהלך שנת 2000 השלים את המהפך האידאולוגי שלו ועבר לשורות המפלגה הדמוקרטית.
בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-2006, נבחר דסוניה למועמד מפלגתו אל האספה המדינתית של קליפורניה עם 52% מקולות הבוחרים. הוא זכה לתמיכתה של חברת הסנאט של ארצות הברית ברברה בוקסר ושל מערכת העיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל", ובבחירות הכלליות ניצח את ארן סימונסן הרפובליקני ואת קורי נוט, מועמד המפלגה הליברטריאנית, עם 66% מקולות הבוחרים. בספטמבר 2007 הציג הצעת חוק ששמה לה למטרה להגביל רכישת מוצרי טבק במרשתת, אך המושל ארנולד שוורצנגר הטיל וטו על ההצעה. כהונתו כנציג מחוז הבחירה ה-11 באספה המדינתית תמה ב-30 בנובמבר 2008, כאשר נבחר לסנאט המדינתי.
במהלך כהונתו בסנאט המדינתי התמודד דסוניה לראשונה לקונגרס של ארצות הברית. הוא התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית בפריימריז של הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה, שנערכו בעקבות התפטרותה של חברת הקונגרס אלן טאושר. במהלך הבחירות המקדימות הפסיד לסגן המושל ג'ון גרמנדי. לאחר ההפסד שב לעיסוקיו בסנאט של קליפורניה. בבחירות 2014 הכריז ג'ורג' מילר על פרישתו מהקונגרס, ובעקבות זאת הודיע דסוניה כי יתמודד למושבו של מילר בבית הנבחרים. הוא נבחר לתפקיד בבחירות הכלליות והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2015.
אריולה
אריולה (באנגלית: Ariola) שהייתה ידועה בשמות אריולה רקורדס, אריולה-יורודיסק ו-BMG אריולה (באנגלית: Ariola Records, Ariola-Eurodisc ו-BMG Ariola) היא חברת תקליטים שהוקמה על ידי סוני מיוזיק אנטרטיינמנט בשנת 1958. דרך החברה, יצאו בעיקר אלבומים ושירים בסגנון פופ, רוק קל, לטיני וכולי.
חברת התקליטים אריולה-יורודיסק GmbH נוסדה בשנת 1958 כמפיצה של עיקר המוזיקה של ברטלסמן.
רקע והיסטוריה
אריולה רכשה גם את אריסטה רקורדס וגם את חברת התקליטים הגרמנייה המתחרה הנסה רקורדס ב-1979. בעליה מכרו 50% מאריסטה ל-RCA רקורדס ב-1983; לאחר מיזם משותף קצר בין RCA ואריולה, RCA נרכשה על ידי ג'נרל אלקטריק שמכרה מיידית את חלקה של RCA במיזם בחזרה לאריולה. לאריולה אמריקה הייתה גם חברת תקליטים מקבילה בשם אושן רקורדס, שכללה בצוות האמנים שלה את השחקנית/בדרנית אן-מרגרט ופעלה בשנים 1979–1980. במהלך שנות ה-80 הוקמה חברה בת נוספת בשם אריולה-סופט.
בהוצאת אריולה יצאו שירים ואלבומים של אמנים כגון גלוריה טרווי, מודרן טוקינג, סי. סי. קאץ', ג'נט, ויה קון דיוס ואדריאנו צ'לנטנו.
Diva to Diva
"Diva to Diva" (בעברית: "דיווה לדיווה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת השוודית שארלוט פרלי והזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור ב-9 במרץ 2019 על ידי חברת התקליטים סטוקהאוס השייכת לאיקס5 מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
רקע
לאחר זכייתה השלישית של ישראל באירוויזיון עם השיר "דיווה" של אינטרנשיונל התקיים האירוע העוקב של התחרות בירושלים. בשנה זו ניצחה הזמרת השוודית שארלוט פרלי עם "Take Me to Your Heaven". בעת טקס העברת הגביע המסורתי, בו הזוכה של המהדורה הקודמת מעניק למנצח האירוויזיון הנוכחי את הפרס, מעדה אינטרנשיונל על הבמה ונפלה. רגע זה נחשב לאחד מהרגעים הזכורים ביותר בתולדות התחרות. לאחר מכן האשים מעצב הפסלון, יעקב אגם, את אנשי ההפקה, שמאנו לתת זמן מספיק לביצוע חזרה גנרלית עם אינטרנשיונל.
במרץ 2019 סיפרה אינטרנשיונל לכאן 11 כי מאז תקרית הנפילה באירוויזיון 1999 נוצר מעין סכסוך קטן בינה לבין פרלי. – אמרה. במרוצת השנים נפגשו השתיים במספר אירועים הקשורים לאירוויזיון, אך בכולן בחרו להתעלם זו מזו. באירוויזיון 2008 בו השיר הישראלי, "כאילו כאן" בביצוע בועז מעודה, נכתב על דיי אינטרנשיונל, התראיינה פרלי לכלי התקשורת בתור אחת מנציגי המדינות המשתתפות, ואמרה כי היא מתייחסת אל אינטרנשיונל כגבר – אמירה שגררה ביקורת עזה בשל אופייה הטרנספובי. אינטרנשיונל כתגובה תקפה אותה בריאיון אחר.
על השיר
ב-9 במרץ 2019 הופיעו אינטרנשיונל ופרלי בקטע האמנותי של גמר אירוע המלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון. כל אחת ביצעה את השיר איתו זכתה ודואט חדש בשם "Diva to Diva". הוא הופק בהשראת "I Feel Love" של דונה סאמר. בסיום ההופעה הצהירה אינטרנשיונל:
אינטרנשיונל אף זכתה להעניק את הנקודות מאחת מנקודות השיפוט.
ברנרד מאייר
ברנרד "ברני" מאייר (באנגלית: Bernard Mayer; נולד ב-19 ביוני 1923), הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1948 ו-1953), פעמיים דורג במקום שלישי בעולם (1943 ו-1946) ואלוף המכביה הרביעית (1953) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-27 בפברואר 1943 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.96 מטר ובתחרות שנערכה באוונסטון, אילינוי ב-11 ביוני אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.73 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.
סגן אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1948 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים מאייר במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.26 מטר, 10 ס"מ פחות מג'ים פוקס היהודי ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1953 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.77 מטר.
אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה מאייר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.36 מטר, לפני סטן למפרט (15.92 מטר) ומרטין אנגל (14.22 מטר), שניהם מארצות הברית. מדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.50 מטר, אחרי סטן למפרט (43.64 מטר) ואורי גלין מישראל (41.13 מטר).
בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-13 בפברואר 1954 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 17.71 מטר. באותה העת שיא העולם היה שייך לפרי או'בריאן מארצות הברית, 18.04 מטר.
בית המלמדים
בית המלמדים הוא מכון לפיתוח מערכות דידקטיות יהודיות מתקדמות, ושמה של עמותה ללא כוונת רווח (מלכ"ר), ששמה לה למטרה להנחיל תורה ודרך ארץ לילדי ישראל באמצעות שימוש בכלים חווייתיים. בעמותה עוסקים בפיתוח שיטות הוראה חווייתיות, כתיבת חומרי למידה, המצאת משחקים, הוצאת ספרים ובניית אתר אינטראקטיבי-חינוכי. את המכון מנהל הרב אהרן פאלק שעסק בחינוך למעלה משלושים שנה.
משניות בשת"ף
לימוד חווייתי של פרקי אבות (שת"ף ר"ת שירה, תנועה, פעלתנות) באמצעות לחנים קליטים למשניות, תנועה דרמה ויצירה.
ושננתם לבניך
תוכנית טיפוח תקשורת ערכית בין הורים לילדים, הכוללת:
הוצאת הספרים
במסגרת הוצאת הספרים של המכון יצאו לאור ספרים לימוד וספרי קומיקס לילדים:
מארק רוקה
מארק רוקה חונקה (בספרדית: Marc Roca Junqué; נולד ב-26 בנובמבר 1996 בווילפרנקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בריאל בטיס מהלה ליגה, בהשאלה מלידס יונייטד.
אספניול
רוקה שיחק כילד במועדון אתלטיק וילפרנקה בעיר הולדתו, ובגיל 11 החל לשחק באספניול. עם השנים התקדם בקבוצות הנוער השונות, ובשנת 2014, כאשר היה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 מול ליידה, במשחק במסגרת הליגה הספרדית השלישית בכדורגל באוגוסט 2014. באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של אספניול, בתיקו 2-2 מול מלאגה במסגרת הלה ליגה. במקביל, הוא האריך את חוזהו במועדון עד לתום עונת 2021/22. בעונת 2016/17 ערך 25 הופעות במדי אספניול וסיים עמה במקום השמיני. בעונת 2017/18 ערך שמונה הופעות ליגה בלבד בגין פציעה, אך חזר להיות שחקן הרכב קבוע בעונת 2018/19, בה הציג יכולת מצוינת, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי בליגה. בעונת 2019/20 השתתפו רוקה ואספניול במשחקי הליגה האירופית, וצלחו את שלב הבתים, אך הודחו בשלב הנוק-אאוט הראשון על ידי וולברהמפטון וונדררס. עם זאת, בעונה זו סיימה אספניול במקום האחרון בלה ליגה, ונשרה לליגת המשנה לראשונה מזה 27 שנים.
באיירן מינכן
את עונת 2020/21 פתח רוקה באספניול ושותף עמה בשני משחקים במסגרת ליגת המשנה הספרדית. בתחילת אוקטובר 2020 חתם על חוזה לחמש עונות בבאיירן מינכן, תמורת דמי ההעברה של כ-15 מיליון אירו.
לידס יונייטד
ב-17 ביוני 2022 הודיעה לידס יונייטד מהפרמייר ליג שרוקה יצטרף למועדון ב-1 ביולי 2022, לאחר שהושג הסכם עם באיירן מינכן. הוא חתם על חוזה לארבע שנים עד קיץ 2026 תמורת עשרה מיליון ליש"ט (12 מיליון אירו), שבתוספת סעיפים שונים בו עשוי להגיע ל-17 מיליון אירו.
רוקה ערך את הופעת הבכורה שלו בלידס יונייטד ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של עונת 2022/2023, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2. ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במדי לידס, בהפסד 2–5 מול ברנטפורד.
קריירה בינלאומית
בסוף דצמבר 2016 ערך רוקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטלוניה, בתיקו 3-3 מול נבחרת תוניסיה, כאשר תוניסיה ניצחה לבסוף 2–4 בפנדלים. לרוקה שבע הופעות ושני שערים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. הוא זומן עם נבחרת זו לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019, והיה שותף מלא לזכייתה בטורניר, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על הנבחרת המקבילה של גרמניה. הוא אף הבקיע את השער הראשון לספרד בניצחון 1–4 על צרפת בחצי הגמר.
דסק
דסק (בהונגרית: Deszk; בסרבית: Деска, בקרואטית: Deska, דסקה) הוא כפר בסמוך למשולש הגבולות הונגריה-רומניה-סרביה, ליד העיר סגד, במחוז צ'ונגראד-צ'נאד בדרום הונגריה. בדסק יש מיעוט סרבי בעל חשיבות היסטורית שהיווה 4.9% מכלל האוכלוסייה ב-2001.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-16 הזכיר איש הדת, הסופר וההיסטוריון מיקלוש אולה (Oláh Miklós) את המקום ביצירתו.
במאה ה-16 נכבש הכפר על ידי האימפריה העות'מאנית, אך תושבי דסק שילמו מיסים למלך הונגריה דרך פקידיו בגיולה ב-1558. כעבור שנתיים כבר נרשם דסק בין המקומות שלא ניתן היה לגשת אליהם עקב הכיבוש.
ב-1746 היה המקום אתר קרב בין ההונגרים לבין מיליטריסטים סרבים.
הקהילה היהודית
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בעיר בית יתומים לילדים יהודים ניצולי השואה.
אקלים
לאקלים באזור זה יש הבדלים קלים בין שיא לשפל, ויש גשמים כל השנה. סיווג האקלים לפי שיטת קפן הוא "Cfb": אקלים ימי מערבי.
ערים תאומות
לדסק ברית ערים תאומות עם:
קרי קיטלס
קרי קיטלס (באנגלית: Kerry Kittles; נולד ב-12 ביוני 1974) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1996–2005. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 14.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק. מאז שנת 2016 משמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פרינסטון.
אוניברסיטת וילאנובה
קיטלס נולד בדייטון שבאוהיו, גדל בניו אורלינס, ובין השנים 1992–1996 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 20.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד אלן אייברסון, ריי אלן, טים דאנקן ומרכוס קמבי. מאז עזיבתו את וילאנובה מחזיק קיטלס בשיאי הקבוצה בסך נקודות (2,243) וסך חטיפות (277) בקריירה.
ניו ג'רזי נטס
בדראפט ה-NBA 1996 נלקח קיטלס בבחירה השמינית, על ידי ניו ג'רזי נטס. בעונתו הראשונה ב-NBA הציג יכולת מצוינת עם 16.4 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונה העוקבת קלע 17.2 נקודות למשחק, אשר בדיעבד היו שיא הקריירה שלו. בשל ניתוח בברכו הימנית הושבת קיטלס לכל אורך עונת.
בעונת חזר קיטלס למשחק פעיל, ולצד ג'ייסון קיד, קית' ואן הורן וקניון מרטין הוביל את הנטס למאזן העונה הסדירה הטוב ביותר במזרח, 52–30. בפלייאוף 2002 גברה ניו ג'רזי על אינדיאנה פייסרס, שארלוט הורנטס ובוסטון סלטיקס בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר הפסידה הקבוצה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 0–4. בעונה הבאה שמר קיטלס על יכולת סולידית (13.0 נקודות למשחק) והשתתף עם הנטס בשנית בגמר ה-NBA, בו הפסידו מול סן אנטוניו ספרס בתוצאה 2–4. בעונתו האחרונה עם הנטס,, הודחה הקבוצה בחצי גמר האזור המזרחי, לאחר שהפסידה מול דטרויט פיסטונס (3–4).
לוס אנג'לס קליפרס
ביולי 2004, לאחר 8 עונות בניו ג'רזי, הועבר קיטלס בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לבחירת דראפט עתידית. בעונתו היחידה עם הקליפרס שותף ב-11 משחקים בלבד בשל פציעות שונות, ובסיום העונה פרש ממשחק, בגיל 30.
הפיגועים באיסטנבול (2003)
הפיגועים
בשעה 09:30 בבוקר יום שבת, 15 בנובמבר, התפוצצו בפעולה מתואמת שתי משאיות תופת ליד בית הכנסת נווה שלום ובית הכנסת בית ישראל, בעת ששהו בהם כ-400 איש וכ-100 איש, בהתאמה. בהתפוצצויות נרצחו 23 אנשים, מהם תשעה יהודים (בבית הכנסת בית ישראל) והיתר טורקים. כ-300 איש נפצעו. חלק מהנפגעים היו מאבטחים של בתי הכנסת שניצבו לידם. שני המבנים ניזוקו קשות וכך גם האזורים הסמוכים להם, שבהם חנויות רבות. הריסות מהפיצוצים התפזרו על פני שטח של מאות מטרים.
ארגון אל-קאעידה נטל אחריות על הפיגועים. כך עשתה גם הקבוצה האסלאמית הטורקית IBDA-C, אך השלטונות הטורקיים הגיבו על כך בביטול, באומרם כי לארגון זה לא היו היכולת והאמצעים להוציא לפועל התקפות שכאלה.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 בנובמבר, התפוצצה משאית תופת ליד הקונסוליה הבריטית באיסטנבול ומשאית אחרת התפוצצה ליד מטה הבנק הטורקי HSBC Bank A.Ş, שלוחה של הבנק הבריטי הבינלאומי HSBC. בפיגועים אלו נרצחו 30 (או 32) בני אדם. שלושה מהם היו עובדי הקונסוליה הבריטית, כולל הקונסול הכללי רוג'ר שורט. היתר היו אזרחים טורקים. כ-400 בני אדם נפצעו. מבנה הקונסוליה נהרס כליל.
לאחר הפיגועים
בעקבות פיגועי ה-15 בנובמבר קטע ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקור בצפון קפריסין ושב לארצו.
ב-20 בנובמבר גינתה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד את סדרת הפיגועים במסגרת החלטה 1516.
השלטונות הטורקים הגישו כתבי אישום בקשר לפיגועים נגד 74 אנשים, טורקים וסורים. לפחות שניים מהם נשפטו שלא בפניהם לאחר שנמלטו מטורקיה. יוחסו להם אחריות וסיוע לפיגועים כאנשי אל-קאעידה. 26 מהנאשמים זוכו בסופו של דבר והיתר הורשעו. שבעת הנאשמים הראשיים נידונו כל אחד ל-67 מאסרי עולם מצטברים. האחרים נידונו לתקופות מאסר שונות, מתשעה חודשים ועד 18 שנים.
קופ וקאמי שואלים את העולם
קופ וקאמי שואלים את העולם (באנגלית: Coop & Cami Ask the World) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי בויס בוגליארי וג'יימי מקלוהן, שהוצגה בבכורה בערוץ דיסני ב-12 באוקטובר 2018. מככבות בה דקוטה לוטוס ורובי רוז טרנר בתור קופ וקאמי וראת'ר בהתאמה, שני אחים בגילאי חטיבת הביניים שמנחים תוכנית רשת באינטרנט.
בסדרה מככבים גם אוליביה סנביה,, פקסטון בות' ו. הסדרה רצה במשך שתי עונות, והפרק האחרון שלה שודר ב-11 בספטמבר 2020.
עלילה
הסדרה מתמקדת בקורות משפחת וראת'ר. המשפחה כוללת את ג'נה, שהתאלמנה מבעלה הכבאי כשנתיים לפני תחילת הסדרה וארבעת ילדיה: שרלוט, קופר (קופ), קאמרון (קאמי) ואוליבר (אולי). מרכז הסדרה מתמקד בקופ וקאמי שמנחים תוכנית רשת משלהם בשם "מה תעדיפו?" (במקור: Would You Wrather? - שגיאת הכתיב במילה Wrather כשם המשפחה של הדמויות הראשיות), בה בכל פרק הם מציגים לצופים אפשרות בחירה בין שני תעלולים מוזרים (אותם לרוב אולי מבצע) ועל הצופים לבחור בסקר את התעלול אותו הם מעדיפים. בנוסף לקופ וקמאי, אל התכנית מצטרף גם פרד, השכן של המשפחה שמרבה להתנחל בביתם.
תמה חוזרת בכל פרק היא פנייתם של האחים (ולעיתים פרד וג'נה) לצופי התכנית "מה תעדיפו" במטרה לפתור משברים בחייהם האישיים.
הפקה
הסדרה זכתה לאור ירוק ב-4 במאי 2018, עם בכורה צפויה בסתיו 2018. בויס בוגליארי וג'יימי מקלוהן משמשים כ-showrunners ומפיקים בפועל. ב-17 באוגוסט 2018, ערוץ דיסני הודיע כי הסדרה תעלה לאקרנים ב-12 באוקטובר 2018. לקראת הקרנת הבכורה, לסדרה תהיה סדרה של אתגרים באירוע מיוחד שמתחיל ב-17 באוגוסט 2018, בו הקהל יוכל להצביע על מדיה חברתית באיזה קליפ מהסדרה הם היו רוצים לראות בשידור. האירוע המיוחד יסתיים ב-21 בספטמבר 2018, עם יציאתו של קליפ מוזיקלי ומספר קצרים. הקליפ יכלול את שיר הנושא והקאסט הראשי של הסדרה, בעוד שהסרטים הקצרים יכללו את הקאסט הראשי וכוכבי ערוץ דיסני אחרים שישתתפו ב"האם אתה מעדיף?" סוג אתגרים. הסדרה היא הפקה של.It's a Laugh Productions ב-25 בינואר 2019, הוכרז כי ערוץ דיסני חידש את הסדרה לעונה שנייה. העונה השנייה עלתה בבכורה בערוץ דיסני ב-5 באוקטובר 2019.
BBC Films
BBC Films היא חברת הפקה של סרטי קולנוע השייכת ל-BBC. החברה נוסדה ב-18 ביוני 1990 והיא הפיקה סרטים בריטיים מצליחים כגון "אוהב אותך בטירוף", "אלן פרטרידג': אלפא פאפא", "קוורטט", "שף", "לדוג סלמון בתימן", "להציל את מיסטר בנקס", "השבוע שלי עם מרילין", "ג'יין אייר", "בסוד העניינים", "לחנך את ג'ני", "StreetDance 3D", "מחוץ למים", "חג מולד שמח", "אייריס וג'ון", "רמז לסקנדל", "דייט בהפתעה", "בילי אליוט" ו"ברוקלין".
BBC Films שותפה להפקה של כשמונה סרטים בשנה, ועובדת בשיתוף פעולה עם מפיצים בריטיים ובינלאומיים. כריסטין לנגן היא האחראית על הפיתוח, ההפקה, אסטרטגיה ופעילות עסקית של החברה.
החל מ-2013 ממוקמת BBC Films בבית השידור של ה-BBC בלונדון. לפני 2007 הייתה ממוקמת ברחוב מורטימר, והייתה תחת שליטה מלאה של ה-BBC. ארגון מחדש של החטיבה שולב אותו במחלקת BBC Vision.
שבתאי מוראיס
הרב ד"ר שבתאי מוראיס (קרי מוֹרַיְיס, איטלקית: Sabato Morais; ב' באייר תקפ"ג, 13 באפריל 1823 – י"ז בחשוון תרנ"ח, 11 בנובמבר 1897) רב ומחבר תורני, ממנהיגי יהדות ארצות הברית, מייסדו ומנהלו הראשון של בית המדרש לרבנים באמריקה. מגדולי הלוחמים בתנועה הרפורמית בארצות הברית.
קורות חיים
מוראיס נולד בליבורנו שבדוכסות טוסקנה. אביו שמואל היה קצב, צאצא למשפחת אנוסים מפורטוגל שהגיעה לעיר כפי הנראה מברזיל במאה ה-17, ואמו בונינה לבית וולף הייתה בת למשפחה אשכנזית מגרמניה. הילד נקרא על שם סבו. הן שמואל מוראיס והן אביו היו בונים חופשיים ופטריוטים שנאבקו למען איחוד איטליה. גם שבתאי הצעיר הלך בעקבותיהם. בהשפעת אמו, פנה ללימודי דת. הוא קנה הוראה מפי הרבנים אברהם ברוך פיפרנו אב"ד ליבורנו, אברהם קורייאט ויצחק אלוורנגה. שלושתם סמכו אותו ב-1845 בתואר "משכיל", המקביל להסמכה לשמש כמורה. מוראיס לא קיבל היתר הוראה מעולם ותמיד עמד על כך שלא ייקראו לו 'רב' (אף כי התואר מופיע על מצבתו). בארצות הברית השתמש בתואר Reverend. כמו כן למד שפות שמיות באוניברסיטת פיזה. בליבורנו הכיר את אליהו בן-אמוזג, לו רחש כבוד עמוק ושעמו הוסיף להתכתב כל ימי חייו.
באותה שנה עקר ללונדון, שם ניסה להתקבל כמשנה לחזן בבית הכנסת שער השמים. הוא נדחה בשל חוסר שליטתו באנגלית, אך במהרה הוצע לו תפקיד מנהל החברא קדישא דמגדלי יתומים. בשנותיו בלונדון שיפר את ידיעותיו בשפת הארץ והתיידד עם בן עירו סר משה מונטיפיורי ועם הגולה ג'וזפה מציני. ב-1851 עזב את בריטניה לארצות הברית כדי להתמודד על תפקיד החזן הראשי בקהל קדוש מקוה ישראל, פילדלפיה. ב-13 באפריל מונה לראש בית-הכנסת. ב-1868 החליטה הקהילה להאריך את חוזהו לכל ימי חייו. בענייני הלכה, הכפיף עצמו למורהו לשעבר הרב פיפרנו עמו ניהל תכתובת שו"ת כנשדרש לכך. הוא עסק בחכמת ישראל, למד את חיבוריהם של שד"ל ושי"ר והרבה לחבר שירה ולתרגם מעברית: מוראיס היה הפורה ביותר מבין המתרגמים והכותבים בשפה בארצות הברית במאה ה-19.
ב-1859 פעל מטעם הגופים היהודיים כדי לנסות לשכנע את הממשל האמריקני בפרשת אדגרדו מורטרה. בימי מלחמת האזרחים האמריקנית הרבה לדרוש בשבחם של הנשיא אברהם לינקולן והנאמנות לאיחוד, אף שנשלחו אליו איומים רבים מאוהדי הקונפדרציה בעיר. ב-1867 הקים יחד עם יצחק ליסר את "מיימונידס קולג'", המוסד הראשון להכשרת רבנים במדינה, בו כיהן כפרופסור למקרא ולהלכה. המכללה נסגרה ב-1873. מוראיס לימד זמן-מה בהיברו יוניון קולג', אך פרש במהרה עקב התנגדותו לתנועה הרפורמית. הוא היה חבר בכי"ח וסגן יו"ר הסניף שלה בפילדלפיה. מלבד עניינים יהודיים, התערב גם למען מיעוטים אחרים: הוא גינה את היחס הקשה שספגו המהגרים הסינים והאמריקנים הילידים, וקרא לממשלה לעצור את טבח הארמנים בשולטנות העות'מאנית ב-1895. הוא היה מתנגד ידוע לעונש מוות. הוא היה פעיל בדיאלוג בין-דתי עם הכנסיות השונות, ובמקביל התנגד לתפילה פומבית בבתי-הספר ולהשלטת הנצרות במרחב הציבורי. מוראיס גייס את הברון הירש כדי לסייע כספית להמוני המהגרים העניים מרוסיה שהגיעו לארצות הברית, והקים להם מוסדות הכשרה מקצועית וחינוך. על אף השתייכותו לקהילה הספרדית האליטיסטית ואי-ידיעת היידיש שדיברו, רכש את אהדתם בשל הדאגה הרבה שהפגין כלפיהם.
התנגד לרעיון של הכללי של התנועה הציונית, לפני שזו הוקמה באופן רשמי, הן משום שלדבריו גאולה צריכה להגיע משמים ולא בפעולות גשמיות, והן משום שהאמין שדבקות בה' אמורה להשתקף בכניעה צנועה לרצון ה'.
ב-1885 התכנסו רבני הרפורמים וניסחו את מצע פיטסבורג הרדיקלי, שהניע את מוראיס לפעולה. יחד עם הרב חנוך יהודה קאהוט שהגיע זמן קצר קודם לכן מאירופה, הנרי פררה מנדס, כורש אדלר ואחרים נרתם לבנות מוסד להכשרת רבנים שיעמוד מנגד להיברו יוניון קולג'. ב-2 בינואר 1887 נחנך בית המדרש לרבנים באמריקה, שחרת על דגלו נאמנות למסורת. הוא היה מנהלו הראשון. במאי 1897, זמן קצר לפני מותו, עוד הספיק להתנגד בפומבי לקונגרס הציוני הראשון המתוכנן.
מוראיס נשא לאישה את קלרה וייל ב-1855. היו להם שבעה ילדים. הוא נפטר בליל יום חמישי ה-11 בנובמבר 1897 ונקבר בפילדלפיה; אלפים השתתפו בהלווייתו, שהייתה הגדולה ביותר שנערכה ליהודי אמריקני עד אותה עת.
בכתבה שפורסמה בניו יורק טיימס נכתב כי "הוא הוכר בידי רבים כלוחם העוצמתי ביותר כנגד ניסיונות הרפורמה והשינויים, הבהיר, המסוגל, והמשכנע ביותר מבין מגיניה של שמרנות ואורתודוקסיה במדינתנו, המנהיג הרשמי של הזרם הזה בדת ובגזע הזה".
הרמטיה אילוסנס
הרמטיה אילוסנס (שם מדעי: Hermetia illucens), הוא זבוב בעל תפוצה עולמית שמוצאו ביבשת אמריקה. רימת הזבוב אוכלת שאריות, והיא מצויה לרוב בחומרים אורגניים נרקבים שאינם מוטמנים, כמו פגרים או ערימות דשונת. בישראל הזבוב הוא מין פולש, כנראה מתחילת שנות ה-2000, והוא נפוץ בכל חלקי הארץ. הזבוב הוא בעל גלגול מלא.
מחזור חיים
נקבת הזבוב מטילה את ביציה בחריצים וסדקים הממוקמים מעל למצבור פסולת אורגנית או פגרים. כעבור ארבעה ימים בוקעות הרימות ונושרות אל ערימת הפסולת. הרימה ניזונה במרץ מכל חומר אורגני שהחל בו תהליך ריקבון. במהרה לובשת הרימה צורת האקורדיון האופיינית לה וצבעה משתנה מלבן בהיר לאפור כהה. משתכהה, תנטוש הרימה את ערימת הפסולת ותמצא מחבוא מוגן להתגלם בו. כעבור מספר ימים נוספים יבקעו הזבובים הבוגרים. בניגוד גמור לרימה, לזבוב הבוגר אין אברי פה והוא אינו ניזון. את ימיהם כבוגרים מבלים הזבובים בהזדווגות והטלת ביצים ומסיימים את חייהם כעבור חמישה עד שמונה ימים. בשל כך ובשל העובדה שזבוב החייל השחור אינו נמשך לחומר אורגני טרי, הם אינם מהווים מטרד לאדם כזבוב הבית.
סבינה באבאייבה
סבינה אלדר גיזי באבאייבה (באזרית: Səbinə Eldar qızı Babayeva; באנגלית: Sabina Babayeva; נולדה ב-2 בדצמבר 1979) היא זמרת אזרית. ייצגה את מדינתה באירוויזיון 2012, אשר נערך במדינתה.
ביוגרפיה
בשנת 2003, שרה באבאייבה את "כמו חלום" בסדרה האזרית המצליחה "חיים לבנים" ובכך התפרסמה ברחבי המדינה. בשנים שלאחר מכן, שרה שירי ג'אז והחלה לעבוד במרכז הג'אז של באקו.
באבאייבה הגישה בקשה לייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון בכל שנה מאז הופעת הבכורה של המדינה בתחרות בשנת 2008. באירוויזיון 2012 נבחרה סוף סוף לייצג את מדינתה לאחר שניצחה בגמר הבחירה הלאומית שהתקיים בארמון היידר אליאב ב-12 בפברואר. השיר שנבחר עבורה נחשף ב-17 במרץ והוא נקרא "כשהמוזיקה מתה"- "When the Music Dies".
בסבב ההופעות שלפני התחרות, הגיעה באבאייבה למקום הרביעי בסוכנויות ההימורים לקראת התחרות, זהו המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה מדינה מארחת מאז קיום חצאי הגמר בתחרות. כמו כן, זכתה בפרסי מרסל בזנסון בקטוגרית פרס התקשורת על ידי העיתונאים.
ב-26 במאי, בגמר התחרות שנערך בבאקו, עיר הולדתה של באבאייבה, התמודדה באבאייבה ישירות בגמר ללא צורך לעבור את שלב חצי הגמר עקב היותה מהמדינה המארחת, היא הופיעה בשיר מספר 13 וסיימה את הערב במקום ה-4 מתוך 26 מדינות, כשלרשותה 150 נקודות.
היא מחשיבה את אחד מיריביה לתחרות אירוויזיון 2012, אנגלברט המפרדינק, אשר ייצג את בריטניה, לאחד הזמרים האהובים עליה והביעה עניין לשיר איתו דואט.
ב-2012 הקליטה דואט עם אנרי ג'וחדזה אשר ייצג את גאורגיה גם כן באירוויזיון 2012.
באבאייבה נשואה לבמאי ג'ווידן שריפוב ואם לבן.
ישראל יוסף אונגר
הרב ישראל יוסף אונגר (ה'תרכ"ח – א בתמוז ה'תש"ב) היה אדמו"ר בעיר טרנוב. נרצח בשואה במחנה ההשמדה בלז'ץ.
תולדותיו
נולד בשנת תרכ"ח לרבי יעקב יצחק אונגר (האדמו"ר הראשון מחסידות דז'בנה ומייסדה) ולחנה בתו של רבי מאיר הורוביץ (האמרי נועם)
בנערותו היה הרב ישראל יוסף תלמידו של הרב יהושע הורוביץ שהיה אז האדמו"ר השלישי מדזיקוב. בי"א בטבת תרע"ג כאשר נפטר הרב הורוביץ היגר הרב ישראל יוסף לעיר טרנוב שבדרום-מזרח פולין והתקבל שם כאדמו"ר. בניגוד לאחיו שהחלו לכהן כאדמו"רים לאחר מותו של אביהם, התמנה הרב ישראל יוסף לאדמו"ר מיד לאחר פטירת רבו. הוא נודע בתפילותיו בימים הנוראים אותם היה עורך בנוסח חסידי רופשיץ עליהם נמנה רבו.
משפחתו
הרב ישראל יוסף אונגר היה נשוי לרבנית ברכה הורוביץ. שלושה מילדיהם נרצחו בשואה:
הרגימנט המלכותי של סקוטלנד
הרגימנט המלכותי של סקוטלנד (באנגלית: Royal Regiment of Scotland) הוא רגימנט חיל רגלים של הצבא הבריטי אשר מכיל שבעה גדודים. הרגימנט נוצר בשנת 2006 כאיחוד של הרגימנטים הסקוטים השונים אשר שירתו תחת הדיוויזיה הסקוטית, מלבד הגדוד הראשון שמהווה סיפוח של שני רגימנטים, כל גדוד ברגימנט מהווה רגימנט לשעבר שהפך לגדוד ברגימנט החדש וכן משמר במידה מסוימת את המסורות של הרגימנט ממנו בא.
מבין הרגימנטים של חיל הרגלים בצבא הבריטי, נחשב הרגימנט המלכותי של סקוטלנד לבכיר ביותר. חשיבות המיקום בין יחידות הצבא מתבטא בעיקר בסדר באירועים פורמליים ומסדרים כאשר הרגימנטים יופיעו לפי סדר בכירותם בצבא.
הרגימנט אינו פועל כיחידה מבצעית הומוגנית, אלא כיחידה פיקודית המרכזת את הגיוס וההכשרה של הגדודים שלה כמו גם משמרת את המסורות השונות של הגדודים. מלבד תפקידו על ניהול הרגימנטים, אחראי הרגימנט גם על משימות של משמר כבוד במקומות שונים בסקוטלנד כגון בטירת אדינבורו באופן בו בכל זמן נתון בדרך כלל גדוד אחד לפחות נשאר בסקוטלנד למשימה זאת בזמן שהגדודים האחרים נמצאים ברוטציה או בשירות מבצעי פעיל.
גדוד הגבול הסקוטי המלכותי
הגדוד נוצר כתוצאה מפירוק של שני רגימנטים; "רגימנט הסקוטים המלכותי" ו"רגימנט הגבול הסקוטי של המלך", וסיפוחם לתוך הגדוד. שטחי הגיוס של הגדוד מונהג כיום באותם שטחים של שני הרגימנטים אשר מרכיבים אותו, אלו באזור דרום סקוטלנד, הגבול עם אנגליה וכוללים גם את הבירה אדינבורו.
רגימנט הגבול הסקוטי של המלך: (באנגלית: King's Own Scottish Borderers) הרגימנט הוקם בשנת 1689 במהלך מרד היעקוביטים, כדי להגן על אדינבורו מפני המורדים. כמו רגימנט הסקוטים המלכותי, גם הרגימנט הזה שירת לאורך ההיסטוריה של הצבא הבריטי עד שפורק וסופח בשנת 2006 לכדי הגדוד הראשון של הרגימנט הסקוטי המלכותי.
גדוד הפוסיליירים ההיילנדים המלכותי
הגדוד נוצר כתוצאה מפירוק הרגימנט הפוסיליירי הסקוטי המלכותי כרגימנט והפיכתו לגדוד השני של הרגימנט. הגדוד משמר את שטחי הגיוס ההיסטוריים של רגימנט הפוסיליירים, שטחים אלו הם בחלק הדרום מערבי של סקוטלנד וכוללים גם את העיר גלאזגו.
רגימנט הפוסיליירים ההיילנדים המלכותי (באנגלית: Royal Highland Fusiliers) בשמו המלא "רגימנט הפוסיליירים ההיילנדים המלכותי (רגימנט גלאזגו וארשייר של הנסיכה מרגרט)". הרגימנט נוסד בשנת 1959 כתוצאה מאיחוד שני רגימנטים:
גדוד המשמר השחור
הגדוד נוצר על ידי פירוק וסיפוח רגימנט המשמר השחור. שטחי הגיוס ההיסטוריים של הרגימנט השתמרו גם בגדוד החדש ונמצאים בחלק המערבי של מרכז סקוטלנד, הם כוללים בין היתר את הערים פרט' ודנדי. רגימנט המשמר השחור הוקם בשנת 1661 במהלך מרד היעקוביטים בתור "רגימנט ההיילנדים 43", בשנת 1748 שונה מספרו ושמו ל"רגימנט הרגלים 42". בשנת 1881 במהלך סידור מחדש של הצבא הבריטי, אוחד הרגימנט עם "רגימנט הרגלים 73" לכדי "רגימנט ההיילנדרים המלכותי (המשמר השחור)". לאורך השנים, דבק ברגימנט הכינוי "המשמר השחור", כינוי שנבע מצבע הטארטן הכהה של חיילי הרגימנט ותפקידם כשומרי סקוטלנד. השם מתייחס גם ליחידות קטנות שהוקמו על מנת לשמש כוח שיטור כנגד פשע באזורים הנידחים של סקוטלנד בתחילת המאה ה-18, יחידות שהופעלו על ידי המלוכה הבריטית ונקראו באותו שם. שם הרגימנט הפך באופן רשמי למשמר השחור החל משנת 1931, שם שנשאר עד לפירוק הרגימנט בשנת 2006. כיום שם הגדוד נושא את שם הרגימנט, את צבעי הטארטן שלו ורבים מהמסורות שלו, בדומה לגדודים האחרים ברגימנט המלכותי של סקוטלנד.
גדוד ההיילנדרים
הגדוד נוצר על ידי פירוק וסיפוח של "רגימנט ההיילנדרים (סיפורת', גורדון וקמרון)". שטחי הגיוס ההיסטוריים של הגדוד בדומה לרגימנט אותו הוא סיפח, הם אזורי הרמה הסקוטית (היילנדים) שהם כל המחצית הצפונית של הארץ. רגימנט ההיילנדרים נוצר בשנת 1994 על ידי איחוד של שני רגימנטים:
גדוד הארגייל וסאטרלנד היילנדרים
הגדוד נוצר מפירוק וסיפוח 'רגימנט ארגייל וסאטרלנד', אשר היה רגימנט נפרד. שיטחי הגיוס אשר הונהגו על ידי הרגימנט ממשיכים לשרת את הגדוד והם באזורי מערב מרכז סקוטלנד. הרגימנט נוצר 1881 כתוצאה מצמצום וארגון מחדש של הצבא, על ידי איחוד שני רגימנטים:
גדודי הלולנד 52 וההיילנד 51
שני גדודי מילואים של הרגימנט הסקוטי נוצרו על בסיסם של שני רגימנטים בעלי אותו השם. הרגימנטים שניהם בעלי היסטורית התפתחות ארוכה אך תמיד שימרו תפקיד של יחידות עתודה ומילואים.
גליל ארקטי
גליל ארקטי או ארקטיק רול (באנגלית: Arctic roll) הוא קינוח בריטי העשוי רולדה של עוגת ספוג דקה הממולאת בגלידת וניל. בין העוגה והגלידה מפרידה שיכבה דקה של ריבת תות שדה. ישנה גרסה של המוצר ובה גלידת שוקולד.
הקינוח הומצא בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי עורך הדין הצ'כי ד"ר ארנסט ולדן (Ernest Velden), אשר היגר לבריטניה בשנת 1939 כשהוא נמלט מפני הנאצים. בשנת 1940 הקים ולדן מפעל לגלידה והחל לפתח מוצרים שונים. לימים, זכה ולדן בתואר אבירות על הישגיו.
יצור הגליל הארקטי החל באופן מסחרי בשנת 1958 והקינוח זכה לפופולריות רבה באנגליה, כאשר חנויות מקומיות רבות ברחבי אנגליה יצרו גרסאות מקומיות. פופולריות המוצר הגיעה לשיאה בשנות ה-80 של המאה ה-20 (בתקופה זו נמכרו באנגליה מדי חודש מוצרים, שלו היו שמים אותם זה אחר זה, היה אורכם מגיע ל-40 קילומטרים). בשנות ה-90 של המאה ה-20 פחתה פופולריות המוצר, וייצורו הופסק.
בשנת 2008, בעקבות גל של נוסטלגיה, החל ייצור מסחרי מחודש של הקינוח, ופופולריותו שבה. במחצית הראשונה של שנת 2009 נמכרו 3 מיליון מוצרים (שלו היו מונחים זה לצד זה היה אורכם מגיע ל-400 קילומטרים).
השוני המרהיב
השוני המרהיב (ובפנים הספר: השֹני המרהיב) הוא כותר קובץ שיריה של המשוררת הישראלית זלדה. ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב (כשאר קובצי שירתה) בשנת תשמ"א (1981).
שירים
הקובץ כולל את השירים:
שתיקה כבדה
כותר הספר נלקח מהבית הראשון של אחד משירי הקובץ, בשם שתיקה כבדה: "המות ייקח את השני המרהיב / שבין אש למים / וישליכהו לתהום. //". בשיר מתארת זלדה את חוויית החיים מתוך האימה וההתבוננות באפשרות המוות. החיים הם הגיוון, ואי הוודאות, לעומת המוות החד משמעי והסופי. עם בוא המוות תילקח רב גווניות החומר ותעלם בחד הצבע של התהומות, שהם מטאפורה למה שהוא מעבר להשגתו של האדם. כל עוד נשמה באפו של האדם הוא חווה את הניגוד ואת הסתירות שבין יסודות העולם ויסודות נפשו, שנמשלים ל"אש" ו"מים". התנועה במרחב החיים מלא הניגודים הוא באחריותו של האדם, בתודעתה שלח זלדה, על פי ערכי האמונה היהודית שעליהם חונכה, ואחריות זו נמשכת עד לסוף החיים, על כן היא מבקשת בהמשך השיר: "יודע תעלומות / הבינני מה לבקש ביום אחרון".
אי
שיריה של זלדה ספוגים באמונה יהודית דתית, בידע מספרות הפיוט, התפילה והפילוסופיה היהודית לדורותיהם; הם חוברו מתוך מחשבה שאולי יעשה בהם שימוש בעתיד סדר התפילה היהודית. כך למשל השיר אי: המתחיל במילים: "אֲנִי דוֹרֶכֶת עַל הָאֲדָמָה / כְּמוֹ עַל גּוּף חַי" ומסתיים במילים: "רַק הַמַּחֲשָׁבָה עַל אֱלֹהִים / הִיא אִי בַּמְּעַרְבֹּלֶת". בשונה מרחל המשוררת אשר בקשה את ההקשבה וההצמדות אל המהות של האדמה, למשל בשירה כאן על פני אדמה, זלדה שולחת את קוראיה אל החוויה המטאפיזית שמעבר לחוויית החומר הקונקרטית.
במלכות השקיעה
בשיר במלכות השקיעה מבטאת זלדה את עלילות חוויית האמונה בהמצאות האל ביקום: השיר מתחיל במילים: "בְּמַלְכוּת הַשְּׁקִיעָה / אֲפִלּוּ קוֹץ מֵפִיץ נֹגַהּ". ועוסק באיתני הבריאה, וברעיון האינסופיות הפיזית של העולם, התחושה שההמצאות האנושית, ובכלל זה החיים והמוות, אינם מובנים לאדם, ומתארם הקונקרטי, הר או קוץ, עשוי להעיק על נפשו ורוחניותו. אולם התחושות הקשות מתגמדות אל מול אינסופיותו של האל. כאשר ישנה התחברות אל האמונה והדבקות באל, כאילו נמוגים האימה והחרדה מפני הנוכחות הקונקרטית, העלולה להעיק, של מתארי המציאות.
מארי אקווי
מארי אקווי (באנגלית: Marie Equi; 7 באפריל 1872 – 13 ביולי 1952) הייתה רופאה אמריקאית, מהנשים הראשונות בתחום, אשר פעלה במערב ארצות הברית והקדישה עצמה לטיפול בעניים ובני מעמד הפועלים. היא הייתה מספקת לנשים אמצעי מניעה ומידע על הפלות בתקופה כאשר שניהם היו בלתי חוקיים. היא הייתה לפעילה פוליטית בעד רפורמות אזרחיות וכלכליות, לרבות זכותן של נשים להצביע, ויום עבודה של שמונה שעות. לאחר שהוכתה על ידי שוטר במהלך שביתת עובדים ב-1913, אקווי אימצה את עקרונות התנועה האנרכיסטית וכן תנועת הפועלים הרדיקלית.
אקווי הייתה לסבית, וחייתה בזוגיות רבת שנים עם הארייט ספקרט. השתיים אימצו תינוקת וגידלו אותה במשפחה חד-מינית אלטרנטיבית, מהראשונות הידועות. בגלל הפוליטיקה הרדיקלית והלסביות שלה, אקווי התמודדה עם הרבה אפליה והטרדה. ב-1918, היא הורשעה בעוון הסתה נגד ארצות הברית בשל התנגדותה למעורבות מדינתה במלחמת העולם הראשונה. נגזרו עליה שלוש שנות מאסר בכלא סן קוונטין.
ביוגרפיה
מארי אקווי הייתה בתם החמישית של ג'ון אקווי, מהגר מאיטליה, ושרה מולינס, מהגרת מאירלנד. כבת למשפחת פועלים, היא נשרה מלימודי התיכון אחרי שנה אחת של לימודים, והחלה לעבוד במפעל טקסטיל בעיר מגוריה, ניו בדפורד, מסצ'וסטס. בשנת 1892 אקווי נמלטה מעתיד קודר במפעל, כשברחה מבדפורד והצטרפה לחברתה מהלימודים בסי הולקומב, שהתיישבה בינתיים בנחלה במדינת אורגון, לחוף נהר קולומביה.
חייה כלסבית
בסוף המאה ה-19, היה מעט ידע או שיח ציבורי לגבי יחסים רומנטיים ומיניים בין נשים. הייתה התייחסות מקבלת ליחסים מחויבים אפלטוניים בין נשים - דוגמת "נישואים בוסטוניים", בהם נשים, בדרך כלל מהמעמדות הגבוהים, חיו יחדיו, לכאורה לשם ניהול בית משותף וחברה; בפועל, אין לדעת כמה שכיחים היו יחסים מיניים בין נשים שחיו באופן הזה תחת "מסווה מכובדות", אך ידוע שאכן היו מקרים של יחסים לסביים במתכונת זו.
מארי אקווי מעולם לא התעניינה ביחסים הטרוסקסואליים. חייה עם בסי הולקומב, איתה חייה כעשור, מ-1892 עד 1901, היו דומים אך שונים במהותם מנישואים בוסטוניים, מכיוון שהולקומב באה ממעמד גבוה ואקווי ממעמד הפועלים. בשנת 1905, התחילה אקווי יחסי זוגיות עם אישה צעירה ממנה, הארייט ספקרט, גם היא ממשפחה מובילה בקהילה המקומית. משפחתה של ספקרט התנגדה נחרצות ליחסים, ואף מנעו ממנה את ירושתה, עליה היא נלחמה בבתי משפט במשך שנים. כעבור עשר שנים של חיים משותפים, אקווי וספקרט אימצו ילדה יתומה, בשם מרי. בבגרותה, סיפרה מרי שהייתה מכנה את ספקרט "מא" (כינוי לאם) ולאקווי "דא" (כינוי לאב), אך זאת מכיוון שכילדה שמעה את כולם מכנים אותה "דוק" (כינוי לרופא או רופאה), וזה נשמע לה אותו דבר. כעבור עוד מספר שנים אקווי וספקרט נפרדו, אך נשארו ביחסים קרובים עד מותה של ספקרט ב-1927.
לאקווי היו יחסים עם נשים מובילות אחרות. כאשר מרגרט סנגר הגיעה לפורטלנד בשנת 1916 כדי להרצות, אקווי התאהבה בה. מכתבים שהשתיים החליפו ביניהן מעידים על אינטימיות מינית במהלך הביקור. הארכיונאית ג'ודית שוורץ מתארת את המכתבים בין אקווי לסנגר "מכתבי אהבה."