cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברברה גיטינגס
האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה
ב-15 בדצמבר 1973, הודיעה האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה על הסרת הומוסקסואליות מרשימת מחלות הנפש של הDSM (המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות של האגודה). גיטינגס וקמני הוזמנו לטקס שנערך לכבוד ההודעה, וקמני הצהיר ש"נרפאנו בהמונינו על ידי הפסיכיאטרים". באותה תקופה, ה"טיפולים" הרווחים כללו שוק חשמלי, לובוטומיה, ואשפוז. עם הסרת ההומוסקסואליות מרשימת מחלות הנפש, שוחררו גם הומואים רבים מטיפולים בכפייה, והחל שינוי בסטיגמטיזציה של הומוסקסואליות. אחד הצילומים האייקונים של גיטינגס מראה אותה מחזיקה בעיתון עם כותרת שמבוססת על אמירתו של קמני, "20 מיליון הומוסקסואלים מצאו מרפא מיידי".
כוח המשימה הלהט"בי הלאומי
גיטינס עבדה כ-16 שנים יחד עם ספריות ובמסגרת קמפיינים כדי להוסיף חומרים חיוביים על הומוסקסואליות למדפיהן, וכדי להפטר מצינזור ומפיטורים של עובדים להט"בים. בתקופה זו היא עזרה להקים את הארגון כוח המשימה הגאה הלאומי, שלימים הפך לכוח המשימה הגיי והלסבי הלאומי, ולבסוף לכוח המשימה הלהט"בי הלאומי. היא כתבה את "Gays in Library Land: The Gay and Lesbian Task Force of the American Library Association: The First 16 Years", שפרש את ההיסטוריה של הארגון, בו גיטינגס שירתה גם כחברת דירקטוריון במשך שנות ה-80. היא הייתה ההשראה מאחורי הקמת אגודת האחיות הגאות ב-1973.
מורשת
גיטינגס, והפעילות שלה, מופיעים במספר סרטים דוקומנטריים, כולל "Gay Pioneers", "Before Stonewall", "After Stonewall", "Out of the Past", ו-"Pride Divide".
ב-2001, GLAAD יסדו פרס אקטיביזם על שמה של גיטינגס, והעניקו לה את הפרס הראשון. באותה שנה, הספרייה החופשית בפילדלפיה הכריזה על אוסף על שמה, אשר מוקדש לנושאים להט"ביים, וכולל יותר מ-2000 פריטים, ושני בגודלו רק לאוסף ששוכן בספריית סן פרנסיסקו. ב-2002, כהכרה בתרומתה לקידום ספרות הומו-לסבית, אגודת הספרנות האמריקאית שינתה את שם הפרס לספרות לפרס על שמה: Stonewall Book Award: Barbara Gittings Literature Award for Fiction. ב-2003, האגודה לספרנות העניקה לגיטינגס את הכבוד הגבוה ביותר של הארגון - חברות כבוד לכל החיים. היא גם הייתה הזוכה הראשונה בפרס על שם ג'ון א. פרייר של האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה ב-2006, יחד עם פרנק קמני. פרס זה מוענק למי שהשפיע באופן משמועתי על בריאות הנפש של אנשים להט"בים.
ב-2006 פרנק קמני תרם לסמית'סוניאן את השלט שנשאה גיטינגס בהפגנה ב-1965, בו כתוב "העדפה מינית אינה רלוונטית להעסקה פדרלית" (Sexual preference is irrelevant to federal employment). וב-2007 נבחרה גיטיגנס לרשימת הגיבורים והגיבורות ההומואים והלסביות של The Advocate, על ידי קוראיו. ב-2012 העיר פילדלפיה קראה לחלק מרחוב לוקוסט "דרך ברברה גיטינגס". באותה שנה, היא נכנסה ל"דרך המורשת" (Legacy Walk), אירוע ציבורי שמתקיים מדי שנה בשיקגו אשר חוגג היסטוריה ודמויות להט"ביות.
איסוף ותיעוד
להוסן הייתה גם היא פורצת דרך באקטיביזם להט"בי, ונחשבת לצלמת העיתונות הלסבית הראשונה שפעלה באופן גלוי, מחוץ לארון. השתיים אספו חומרים מהאקטיביזם שלהן ומפעולות שנכחו בהן לאורך השנים, ותרמו צילומים ומסמכים רבים לאוסף המסמכים הנדירים של אוניברסיטת קורנל.
ב-2007, להוסן תרמה את כל האוסף המקורי לספרייה הציבורית של ניו יורק, והוא נשמר שם כקולקציה בשם Barbara Gittings and Kay Tobin Lahusen gay history papers and photographs.
לאוניברסיטת מסצ'וסטס באמהרסט תרמה להוסן מעל 1000 ספרים, הנשמרים באוסף הנקרא Gittings-Lahusen Gay Book Collection.
חיים אישיים
את בת זוגה לחיים, קיי טובין להוסן, פגשה גיטינגס בפיקניק של הבנות של ביליטיס ברוד איילנד. היה בין השתיים חיבור מיידי, וכעבור תקופה קצרה עקרה להוסן מבוסטון לפילדלפיה כדי לחיות עם גיטינגס. השתיים חיו ביחד 46 שנה עד למותה של גיטינגס.
ב-1997, גיטינגס שכנעה את אגודת הגמלאים האמריקאית להנפיק לה וללהוסן כרטיס חברות זוגי המקנה ביטוח בריאות מוזל, הפעם הראשונה שהונפקה חברות זוגית ללסביות. אחת הפעולות האקטיביסטות האחרונות של גיטינגס הייתה לצאת מהארון בעלון של בית הדיור המוגן בו השתיים התגוררו.
ב-18 בפברואר 2007, נפטרה גיטינגס לאחר מאבק ארוך בסרטן השד. את האקטיביזם שלה היא תמצתה בריאיון לאגודת הספרנות:
ארי וטנן
קריירה
וטנן נולד וגדל באזור טופובארה שבמזרח פינלנד. אביו של וטנן נהרג בתאונה דרכים כשארי היה בן 8. וטנן היה ברכב בעת התאונה. את הופעת הבכורה בראלי עשה בשנת 1971 באליפות פינלנד ובאותה שנה ניצח במירוץ אחד. וארבע שנים לאחר מכן עשה את הופעת הבכורה באליפות העולם בראלי כשהשתתף בראלי אלף האגמים של 1974. הראלי הבינלאומי הראשון שלו היה ראלי ג'מייקה ב־1975 בו נהג בדאטסון 120Y. הוא סיים במקום ה־12 עם הנווט ג'רי פיליפס. בסוף אותה עונה הוצע לו לראשונה להשתתף כנהג מקצועי, בפורד אסקורט RS1800, בראלי בריטניה. הוא התרסק ביום השני, אך הספיק להרשים את מנהל צוות פורד, סטיוארט טרנר כדי שיוצע לו מקום בקבוצה לאליפות הראלי הבריטית בשנה שלאחר מכן. וטנן זכה באליפות, הישג שהוא חזר עליו בשנת 1980, עם הנווט דייוויד ריצ'רדס, שמאוחר יותר הפך ליו"ר המרוצים פרודרייב ואחת הדמויות המשפיעות ביותר בספורט המוטורי. בין 1977 ל־1980 התמודד וטנן גם במרוצים באליפות העולם, תחילה בקבוצת פורד הרשמית ולאחר פרישתה מהענף בסוף 1979, בקבוצת הראלי הפרטית למחצה של רות'מנס. הוא זכה בניצחון הבכורה שלו בראלי אקרופוליס ב־1980 והפך לאלוף העלום בראלי בשנת 1981.
דרכם של וטנן וריצ'רדס נפרדו לפני עונת 1982 ובשנים הבאות ישב לצידו של וטנן טרי הרימן. וטנן לא נשאר באליפות העולם להגן על תוארו בעונת 1982 ובמקום זאת התמודד באליפות בריטניה עם פורד. ב־1983 חזר להשתתף באליפות העולם באופן סדיר יותר בקבוצת אופל. האופל אסקונה והמנטה לא היו בעלות הנעה 4X4 ולכן גם לא היו תחרותית מספיק, אך עם זאת, הצליח וטנן לנצח בראלי ספארי התובעני. בשנת 1984 חתם וטנן בקבוצת פיג'ו. עם הפיג'ו 205 T16 ניצח וטנן חמישה מרוצים ברצף, מראלי אלף האגמים של 1984 ועד ראלי שוודיה של 1985. הוא היה מועמד לזכות באליפות העולם של 1985 אך סדרת תקלות ותאונות מנעו זאת ממנו. וטנן גם עבר תאונה קשה בראלי ארגנטינה, כאשר מכוניתו התהפכה במהירות של מעל 190 קמ"ש. מושב הנהג נשבר, והוא הושלך בתוך המכונית כשהוא סובל מפגיעות קשות ברגליו ופלג הגוף העליון ודימום פנימי מסכן חיים. הוא בילה 18 חודשים בהתאוששות מהפציעות הגופניות האלו ואחר כך מדיכאון קשה. הוא התאושש באופן מוחלט וחזר לספורט המוטורי בשנת 1987 עם ארבעה ניצחונות ראלי פריז-דקר, עם פיג'ו בשנים 1987, 1989 ו־1990, ועם סיטרואן בשנת 1991. הוא היה במרכז שערורייה כשנגנבה מכוניתו תוך שהוא מוביל את הראלי בשנת 1988. עם פיג'ו, וטנן זכה גם במירוץ טיפוס ההר פייקס־פיק שבקולורדו של 1988. פיג'ו, שפרשה מסבב אליפות העולם בראלי בשנת 1986 לאחר ביטולה של קטגוריית גרופ־B הבכירה הפיקה לקחים שנלמדו עם ה־T16 205 כדי ליצור את ה־405 T16. עם כ־600 כוחות סוס, הנעה 4X4 והיגוי בארבעת הגלגלים, וטנן טיפס עם המכונית במעלה ההר בזמן שיא, ומאמציו נלכדו בסרט הקצר עטור הפרסים Climb Dance.
וטנן המשיך להתמודד באליפות העולם בראלי בצורה פחות או יותר פעילה עד עונת 1998. הוא נהג עבור מיצובישי ראליארט אירופה בארבעה מרוצים בעונת 1989 ובחמישה בשנת 1990. התוצאה הטובה ביותר שלו עם מיצובישי גלנט VR-4 הייתה מקום שני בראלי 1000 האגמים. מ־1992 ועד 1993, הוא התחרה עבור סובארו ב־11 מרוצים, מסיים במקום השני שלוש פעמים, כולל באירוע הבכורה של הסובארו אימפרזה בפינלנד. וטנן אף הוביל לזמן קצר לפני שהורד בדירוג על ידי זוכה האירועי יוהא קנקונן. אף על פי כן, הקבוצה ויתרה עליו בסוף עונת 1993 לטובת קרלוס סאינס.
עונות 1995ו־1996 היו רגועות כשהקריירה שלו כנהג מרוצים מהשורה הראשונה אט־אט מגיעה לסיומה. עם זאת, המשיך וטנן להתמודד בכמה אירועים ובשנים שלאחר מכן, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה סיום על הדוכן בראלי ספארי של 1998. לאחר מכן הוא חזר לקדנציה קצרה בסובארו לראלי סיום העונה בבריטניה שהיה למירוץ המאה שלו באליפות העולם בראלי.
אף על פי שהפך פחות פעיל בראלי, הרעב שלו לספורט מוטורי המשיך לבעור ווטנן הצטרף לניסאן בפריס־דקר בשנת 2003 אותו סיים במקום השביעי. הוא הופיע גם בראלי פינלנד של 2003 עם פיג'ו 206 WRC של קבוצה פרטית וסיים במקום ה־11. בשנים 2004 ו־2005 המשיך וטנן להשתתף בדקר עבור ניסן ובשנת 2007 עשה ניסיון נוסף עם פולקסווגן אך פרש בקטע השביעי.
אף על פי שאין לו שורשים באסטוניה, בינואר 2013 הוצעה מועמדותו של וטנן לתפקיד נשיא איגוד הספורט המוטורי האסטוני על ידי מועצת האיגוד. ללא אף מועמד יריב הפך וטנן לנשיא האיגוד והיה לזר הראשון שמונה לתפקיד זה. בספטמבר 2008, וטנן השתתף בראלי על שם קולין מקריי, שהיה חלק מסבב אליפות סקוטלנד. וטנן נהג שוב בפורד אסקורט RS1800 איתה זכה באליפות ב־1981 כשלצידו דייוויד ריצ'רדס. הוא היה אחד מכמה אלופי עולם לשעבר שהשתתפו באירוע לזכרו של מקריי, שנהרג בתאונת מסוק שנה לפני כן.
חייו האישיים
וטנן נשוי לריטה ואב לארבעה ילדים, קים (נולד בשנת 1972), ריה (נולדה ב־1980), טואה (נולדה ב־1982) ומקס (נולד ב־1990). יש להם בתים בפינלנד ובצרפת. קים הוא המנהל של אלוף העולם בראלי סבסטיאן אוז'ייה. בשנת 2016 מקס הלך בדרכו של אביו כשנכנס לאליפות הראלי הבריטית בה עם קבוצת M-Sport והפורד פיאסטה R5.
קריירה פוליטית
לאחר כמה שנים בהן עבד וטנן עם צוות ראלי צרפתי, התיישב בשנת 1993 בדרום צרפת שם קנה חווה ויקב. עד מהרה הוא פיתח עניין בפוליטיקה ובשנת 1999 הוא נבחר לפרלמנט האירופי מרשימת מפלגת הקואליציה הלאומית השמרנית, אף על פי שהמשיך לחיות בצרפת. הסוגיות בהן עבד כוללות מיסוי רכב, מדיניות תחבורה, סיוע בפיתוח ומדיניות חקלאית.
בשנת 2004 הוא נבחר מחדש, הפעם מטעם מפלגה שמרנית צרפתית. בשנת 2009 היה מועמד שוב מטעם מפלגת הקואליציה הלאומית הפינית אך הפעם לא נבחר.
ב־2009 הכריז וטנן על מועמדותו בבחירות לנשיאות ה-FIA מול הנשיא הנוכחי בשמנו מקס מוסלי יחליט להתמודד מחדש לכהונה נוספת. ב־23 באוקטובר 2009, נכשל וטנן בבחירות בהן זכה הבוס שלו לשעבר בקבוצת פיג'ו, שלאחר מכן הפך למנהל קבוצת פרארי בפורמולה 1, ז'אן טוד.
רק בימי חול
רק בימי חול (באנגלית: Never on Sunday, ביוונית: Ποτέ την Κυριακή, Pote tin Kyriaki) הוא סרט רומנטי יווני-אמריקאי משנת 1960 בבימויו ובהפקתו של ז'ול דאסן שגם כתב את התסריט והשתתף בו בתפקיד הראשי ביחד עם מלינה מרקורי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריות עיצוב תלבושות, תסריט ובימוי.
מלינה מרקורי זכתה עבור תפקידה בסרט זה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן.
מאנוס חג'ידאקיס חיבר את פסקול הסרט. לשיר הנושא "ילדי פיראוס" חיבר גם מילים. השיר מושר בסרט על ידי מלינה מרקורי. הוא התפרסם בכל העולם וישנם ביצועים שלו בשפות רבות על ידי טובי הזמרים והזמרות. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1960.
תקציר העלילה
ספינת תיירים מגיעה לנמל פיראוס. בין הנוסעים נמצא הומר טרייס (ז'ול דאסן), פילוסוף אינטלקטואלי ממידלטאון, קונטיקט. הוא מעריץ את תרבות יוון העתיקה מזמנם של אפלטון ואריסטו ומגיע לחקור מדוע היא הידרדרה.
לנמל מתפרצת איליה (מלינה מרקורי), קופצת לים ואחריה כל הימאים. הם שוחים בשמחה לעבר הספינה ומנופפים לתיירים.
איליה היא זונה עצמאית. היא אינה כפופה לסרסור המקומי הנקרא no face שגובה מהזונות המקומיות שכירות גבוהה עבור החדרים שהוא משכיר להן. היא מקבלת רק לקוחות שמוצאים חן בעיניה וקובעת את התשלום בסוף לפי שביעות רצונה. היא עובדת כל יום חוץ מיום ראשון שאז היא הולכת לים או מארגנת "בית פתוח" בו היא מארחת את לקוחותיה הקבועים.
הומר נכנס לטברנה ומתבונן ברוקדים. למקום מגיעה איליה והוא מספר לה על מטרת נסיעתו. היא עוזבת והוא שומע ויכוח בינה למלח אמריקאי, מסיק שהיא זונה ומתעצב על המצב אליו הידרדרה התרבות היוונית המפוארת.
הוא מבקש מאיליה לצאת לחופשה של שבועיים מעבודתה ובזמן הזה לחנך אותה על ידי קריאת ספרים ושמיעת מוזיקה קלאסית. היות שהוא מרושש הוא מסכים להצעתו של הסרסור לממן זאת.
גם איליה אוהבת טרגדיות יווניות אבל לשיטתה הן כולן נגמרות בטוב כשהגיבורים הולכים להתרחץ בשפת הים.
כשנודע לאיליה שאת לימודיה מממן הסרסור היא מתמלאת כעס, זורקת את הספרים ותקליטי המוזיקה הקלאסית שסיפק לה הומר ובמקום זה שמה את תקליט "ילדי פיראוס" ומתחילה לשיר ולרקוד לצליליו. ביחד עם חברותיה הזונות היא מארגנת הפגנה אלימה נגד הסרסור וכולן נאסרות. בכלא היא מנהלת משא ומתן עם בא כוחו של הסרסור ומצליחה להוריד את דמי השכירות באופן משמעותי.
לאחר ההצלחה מגיעה איליה לטברנה שם היא פוגשת את הומר עצוב וממורמר. לאחר שתיית כמה כוסות אוזו הוא מתעורר לחיים ומצטרף לריקוד סירטאקי עם כל השיכורים. הוא מבין כי שגה בקביעתו שהתרבות הקדומה חשובה יותר מהתרבות הנוכחית בה האנשים שמחים. הוא עוזב את נמל פיראוס כשאיליה והימאים שוחים ומנפנפים לו לשלום כפי שעשו בהגיעו לפיראוס.
סובארית
סובארו סומו
מייקל הרסט
מייקל הרסט (באנגלית: Michael Hurst נולד ב-20 בספטמבר 1957 ב-לנקשייר, בריטניה), שחקן ניו זילנדי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כאיאולאוס חברו הטוב של הרקולס, בסדרה המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys).
מייקל יליד אנגליה עבר עם משפחתו בגיל שבע לעיר קרייסטצ'רץ' שבחבל קנטרברי בניו זילנד, שם לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת קנטרברי עבר לתחום המשחק. מייקל הרסט שחקן דרמה וקומדיה, ידוע גם בתפקידיו השונים בתיאטרון שייקספירי. מגוון רחב של תפקידים בוצע על ידיו במהלך השנים כגון "אסירים" (Prisoners), "נפגעי השלום" (Casualties of Peace), "גיבורים" (Heroes), "איש הצעדים" (The Footstep Man).
עם השנים גילם מייקל את תפקידו המפורסם בסדרה הידועה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys), שם שיחק את איאולאוס חברו הטוב של הרקולס ושותפו להרפתקאות הרבות.
בשנת 1993 גילם את ויליאם פויסר בסרט הדרמה "תקנות נואשות" לצד קליף קרטיס וקווין סמית'. בשנת 2004 שיחק בסרט הדרמה "שֶׁבֶר", שוב לצד קליף קרטיס.
בשנת 2012 ביצע הופעת אורח בסדרת הפנטזיה "The Almighty Johnsons" בדמותו של קבסיר, אל במיתולוגיה הנורדית.
חייו הפרטיים
בשנת 1988 התחתן מייקל עם השחקנית הניו זילנדית ג'ניפר וורד לילנד, להם נולדו שני בנים.
לאחר שנים של משחק זכה מייקל בפרס הקרן לאומניות של ניו זילנד (Arts Foundation of New Zealand), על משחקו בטלוויזיה וכן בתיאטרון.
ממלכת קמפוצ'יאה (1945)
ממלכת קמפוצ'ה הייתה מדינת בובות יפנית שהתקיימה בין 9 במרץ 1945 ל-16 באוקטובר 1945.
היסטוריה
ב־9 במרץ 1945, בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה, היפנים ביצעו הפיכה בשלטון הצרפתי בהודו-סין הצרפתית. הפקידים והמנהיגים הקולוניאליים הצרפתיים פוטרו מתפקידם, וכוחות הצבא הצרפתי באזור נאלצו להתפרק מנשקם. היפנים קיוו להחיות את התמיכה של האוכלוסיות המקומיות במאמץ המלחמתי של האימפריה היפנית על ידי עידוד השליטים המקומיים להכריז על עצמאות.
היפנים קיוו להחיות את התמיכה המסמנת של האוכלוסיות המקומיות במאמץ המלחמתי של טוקיו על ידי עידוד שליטים ילידים להכריז על עצמאות. ב-13 במרץ הכריז המלך הצעיר, נורודום סיהאנוק על הקמת ממלכה עצמאית של קמפוצ'ה בעקבות בקשה רשמית של היפנים בעניין. זמן קצר לאחר מכן ממשלת האימפריה היפנית אישרה באופן רשמי את עצמאותה של קמבודיה והקימה קונסוליה בפנום פן.
הכרזתו של סיהאנוק חרגה מההסכם הקודמים בין צרפת לקמבודיה, וזאת בנוסף לעובדה שהוא התחייב לשיתוף פעולה ולברית עם היפנים. הממשלה החדשה הפכה את השפה החמרית לשפה הרשמית במדינה. פעולה זו שננקטה על ידי המדינה קצרת הימים הייתה למעשה צעד פופופולרי מאוד וצעד שהשפיע לאורך טווח, שכן מאז אף ממשלה בקמבודיה לא ניסתה לשנות את מעמדה של השפה החמרית. שינויים אחרים כללו את החזרת לוח השנה הירחי הבודהיסטי.
סיהאנוק כיהן כראש ממשלה החל ממרץ 1945. סון נגוק טאן, שהיה מנהיג קמבודי גולה, שברח ליפן ב-1942 בעקבות הפעילות שלו נגד כוחות הכיבוש הצרפתיים, חזר לקמבודיה באפריל 1945 לשמש כשר החוץ. באוגוסט הוא הפך לראש הממשלה בעקבות כניעת יפן וכיהן בתפקיד עד חזרת הכוחות הצרפתיים להודו-סין באוקטובר 1945.
הכיבוש היפני של קמובדיה הסתיים בכניעת האימפריה היפנית באוגוסט 1945, לאחר שצבאות בעלות הברית נכנסו לקמבודיה וכוחות הצבא היפניים במדינה התפרקו מנשקם. הצרפתים הצליחו להקים בשנית את הפרוטקטורט שלהם בקמבודיה. באוקטובר של אותה השנה, נגוק טאן נעצר על שיתוף פעולה עם הכוחות היפנים והוטל עליו מעצר בית. כמה מתומכיו ירדו למחתרת וברחו לצפון-מערב קמבודיה שהייתה בשליטת תאילנד.
מיירה (וירג'יניה המערבית)
מיירה (באנגלית: Myra) היא שטח גלילי בנפת לינקולן, וירג'יניה המערבית, ארצות הברית. העיירה שוכנת לאורך גדת הנהר מאד, 6.4 ק"מ דרומית להמלין. סניף הדואר בעיירה פעל מ-7 בספטמבר 1883 ועד שנסגר ב-19 במרץ 2011. הקהילה נוסדה במקביל להקמת סניף הדואר.
יחסי מיקרונזיה–צרפת
ביקורים מדרג גבוה
נשיא מיקרונזיה עמנואל מורי נכח בפסגת צרפת-אוקיאניה השלישית ב-31 ביולי 2009 בנומאה, קלדוניה החדשה. הנשיא השתתף גם בפתיחת משחקי האוקיינוס השקט באותה העיר באוגוסט 2011 בנוכחות ניקולא סרקוזי נשיא הרפובליקה הצרפתית. הנשיא פיטר כריסטיאן השתתף בפסגת צרפת-אוקיאניה הרביעית בפריז ובוועידת האקלים כמה ימים מאוחר יותר.
יחסים כלכליים
מיקרונזיה ייצאה לצרפת בשנת 2015 סחורה בשווי 20.1 אלף דולר אמריקאי שכללה בעיקר מחשבים. צרפת ייצאה למיקרונזיה באותה השנה סחורה בשווי 495 אלף דולר אמריקאי שכללה בעיקר ציוד להגנה במקרה של מתח נמוך, טלפונים ופלסטיק ממוחזר.
יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט
יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט (באנגלית: Universal Music Latin Entertainment) היא חברת תקליטים שהוקמה על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ בשנת 2008. דרך החברה, יצאו בעיקר אלבומים ושירים בסגנון לטיני, פופ לטיני ורגאטון. תחת החברה פועלות יוניברסל מיוזיק לטינו, פונוביסה רקורדס, יוניברסל מיוזיק מקסיקו, קפיטול לטין, מצ'טה מיוזיק ודיסה רקורדס.
יוניוויז'ן רקורדס (2001–2008)
ליוניוויז'ן רקורדס, שהוקמה באמצע 2001, כבר היה סגל אמנים שזכה להצלחה בינלאומית: אנסול, פילאר מונטנגרו, אנאיס, ג'ניפר פניה, גרסיאלה בלטרן, אימאן, לוס פורסטרוס, דניאל רנה ופפה אגילר. בשנת 2003, ג'ניפר פניה הפכה לאמנית היחידה מחברת התקליטים שהועמדה לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום המקסיקני/מקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר", אך לא זכתה בפרס לבסוף.
חברת התקליטים פורקה במאי 2008 עם רכישת יוניוויז'ן מיוזיק גרופ.
פונוביסה רקורדס
כאשר נרכשה בשנת 2002 על ידי יוניוויז'ן מיוזיק גרופ, פונוביסה היא חברת התקליטים המקסיקנית האזורית הגדולה ביותר בתעשיית המוזיקה ומאז 1984 השיקה כוכבים לטיניים גדולים לשווקים הבינלאומיים ולאמריקה המרכזית. סגל האמנים החתומים בחברת התקליטים כולל למעלה מ-120 אמנים, ביניהם: מרקו אנטוניו סוליס, לה בנדה אל רקודו, קונחנטו פרימוורה, לוס טמרריוס ולוס טיגרס דל נורטה.
דיסה רקורדס
דיסה רקורדס היא חברת התקליטים האזורית-מקסיקנית השנייה בגודלה אחרי פונוביסה. היא הייתה בבעלות משפחת צ'אבס ממונטריי עד יוני 2001; עד לרכישתה של יוניוויז'ן, שרכשה 50% מדיסה ממשפחת צ'אבס. בנובמבר 2006 רכשה יוניוויז'ן את 50% הנותרים מחברת התקליטים והפכה אותה לחברת בת של יוניוויז'ן מיוזיק גרופ. דיסה מייצגת למעלה מ-50 אמנים, שרבים מהם הם שמות מוכרים במוזיקה בשפה הספרדית כדוגמת ארסלי ארמבולה.
מצ'טה מיוזיק
מצ'טה מיוזיק מייצגת את אמני הרגאטון המובילים מפוארטו ריקו ואמנים לטיניים מכל רחבי העולם, כדוגמת אקוויד, ויסין & יאנדל, איווי קווין, דדי יאנקי, דון עומר ומולוטוב.
יוניברסל מיוזיק לטינו
יוניברסל מיוזיק לטינו הוקמה בשנת 1997, ומייצגת אמנים מובילים מסוגת המוזיקה הלטינית, כדוגמת לוסרו, בלינדה פרגרין, לואיס פונסי, אנריקה איגלסיאס, חואנס, דויד ביסבל, פאולינה רוביו ודולסה מריה. פוליגרם לטינו התמזגה עם יוניברסל מיוזיק לטינו לאחר רכישתה של פוליגרם בידי יוניברסל מיוזיק גרופ. זו הקימה עם ונה מיוזיק את סיינט מיוזיק. נלי פורטדו ופיטבול הצטרפו ליוניברסל במטרה להוציא מוזיקה בשפה הספרדית.
קפיטול לטין
בעקבות רכישת EMI מיוזיק על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ ב-2012, מוזגה קפיטול לטין עם יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט. חברת התקליטים מייצגת אמנים שהיו חתומים בעת הרכישה.
אפטרקלוב דאנס לאב
חברת תקליטים המתמקדת בעיקר בקהל המוזיקה האלקטרונית הלטינית. הוקמה ב-2014, ומייצגת אמנים כדוגמת שר לויד, 3Ball MTY וחואן מגאן.
האמנים החתומים בסוני מיוזיק לטין
להלן חלק מהאמנים החתומים (או שהוחמתו בעבר) בסוני מיוזיק לטין:
אירינה, נסיכת רומניה
אירינה, נסיכת רומניה (נולדה ב-28 בפברואר 1953) היא נסיכה רומנייה.
ביוגרפיה
אירינה נולדה בקליניקה בלוזאן שבשווייץ למיכאי הראשון, מלך רומניה ואנה, מלכת רומניה, היא גדלה בעיקר בשווייץ ובריטניה ובחגים בילתה עם סביה בדנמרק ובאיטליה.
בשנות העשרים שלה נשארה לגור בבית הוריה בעוד אחיותיה יצאו ללמוד ולעבוד, לאחר מכן נסעה לעבוד בארצות הברית.
בשנות השבעים עבדה כשמאית של סכו"ם וכלי מטבח במכירות של כריסטי'ס בז'נבה.
היא לא הרבתה לקחת חלק באירועים רשמיים רבים, בין האירועים שהשתתפה בהם הם ביקור רשמי באקדמיה הרומנית ביחד עם אחותה וימי הולדת רשמיים של בני משפחתה.
עקב המהפכה הרומנית היא התלוותה למשפחתה בפעילויות של עזרה לאזרחי רומניה, בכך נגמרו 50 שנים של גלות של משפחת המלוכה שנעשתה עקב התנגדות המלך למשטר הקומוניסטי במדינה.
ב-2004 היא ובעלה תרמו ציור מהמאה ה-16 של המדונה והילד למוזיאון האומנות הלאומי של רומניה (Muzeul Național de Artă al României).
ב-2013 הואשמה בכך שלקחה חלק בקרב תרנגולים, עקב זאת נשלל ממנה תוארה המלכותי וכן מקומה בסדר הירושה לכתר.
חייה האישיים
ב-1983 נישאה לשוודי ג'ון קרוגר, בנו של התעשיין טורסטן קרוגר, הבעלים לשעבר של עיתון אפטונבלודט, בחתונה באריזונה נכחו רבים מבני משפחת המלוכה, נולדו לה בן ובת.
לאחר מכן היא התגרשה וב-2007 נישאה בשנית לג'ון ווסלי ווקר.
שמשון ברויאר
פרופ' הרב שַׁמשון ברויאר (ה'תרנ"א, 1891 - י"ז באייר ה'תשל"ד, 9 במאי 1974) היה אקטואר ומתמטיקאי ישראלי יליד גרמניה. הממונה הראשון על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר (1951–1955), האקטואר והממונה על הביטוח בישראל מקום המדינה ועד הקמת המוסד לביטוח לאומי. והאקטואר הראשי של המוסד בעשור הראשון להקמתו.
קורות חיים
נולד בפרנקפורט דמיין, לציפורה (סופי) הירש, בתו של רש"ר הירש, ולרב שלמה זלמן ברויאר שהחל אז בכהונתו בהנהגת הקהילה האורתודוקסית בעיר במקום חמיו ובראשות הישיבה המקומית. הוא נקרא על שם סבו המפורסם. בראשית דרכו למד בישיבתו של אביו, ואף נסמך לרבנות. בגיל צעיר החל להתעניין במתמטיקה, השלים לימודי מתמטיקה וביטוח סוציאלי במספר אוניברסיטאות בגרמניה ואף שימש כמרצה באחדות מהן. במשרתו האחרונה בגרמניה כיהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של קרלסרוהה.
עם עליית הנאצים לשלטון, איבד את משרתו ועלה לארץ ישראל עם משפחתו. המשפחה השתקעה בירושלים והתגוררה בשכונת רחביה. בארץ עבד כאקטואר ראשי ב"מגדל חברה לביטוח" (במשך 15 שנה) וכיועץ למוסדות ובנקים בענייני ביטוח. בהמשך החל לעבוד במקביל כאקטואר והממונה על הביטוח בישראל מקום המדינה ועד הקמת המוסד לביטוח לאומי. במחצית הראשונה של שנות ה-50 כיהן כממונה הראשון על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, ועם הקמת המוסד לביטוח לאומי ב-1955 עבר אליו ושימש בתפקיד האקטואר הראשי של המוסד בעשור הראשון להקמתו, עד לפרישתו לגמלאות ב-1966. בתפקידו זה התריע שוב ושוב על הגירעונות של ענף ביטוח זקנה ושארים ודרש להעלות את שיעור דמי הביטוח הלאומי. בשנת 1962 הדפיס בהוצאת הביטוח הלאומי את חיבורו הקצר "דרכי ההיוון: לפי חוק הביטוח הלאומי ולפי פקודת הנזיקים".
ברויאר כתב גם חידושי תורה ובירורים בסוגיות התלמוד ובנושאים הלכתיים, אחדים מהם פורסמו על ידו בבמות שונות. מאמר תורני אחד בנושא מתמטי בסוגיית "נתן סאה ונטל סאה", פורסם בכתב העת "המעיין". מאז פטירת אחיו הרב ד"ר יצחק ברויאר ב-1946, העביר במקומו את שיעורו הקבוע בתלמוד בבלי בעיון במשך עשרות שנים עד לפטירתו.
הוא נפטר בירושלים י"ז באייר ה'תשל"ד, 9 במאי 1974, ונקבר בהר המנוחות.
גרנד פרי קטר (MotoGP)
גרנד פרי קטר הוא מרוץ אופנועים המתקיים כחלק מסבב אליפות ה-Motogp המאורגן על ידי הפדרציה הבינלאומית לאופנועים (FIM). המרוץ התקיים לראשונה בשנת 2004. בשנת 2008 שונה זמן המרוץ והוא הפך למרוץ לילי, המרוץ הראשון באליפות שהתקיים במסלול המואר באופן מלאכותי. קיום המירוץ בלילה נובע הן משיקולי רייטינג של השידור באירופה והן בשל תנאי מזג האוויר החמים, המקשים על קיום המרוץ במהלך היום.
סטה ג'יברנאו הוא הרוכב שניצח את מרוץ הבכורה בקטגוריה הבכורה. חורחה לורנסו, שניצח באותה שנה את המרוץ בקטגוריית ה-125 סמ"ק, הוא הרוכב עם מספר הזכיות הרב ביותר על המסלול (6) בקטגוריות השונות. קייסי סטונר וולנטינו רוסי, שניצחו 4 פעמים כל אחד את המרוץ, הם הרוכבים בעלי מספר הזכיות הגדול ביותר בקטגוריה הבכירה.
On the Threshold of a Dream
On the Threshold of a Dream הוא האלבום הרביעי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, המודי בלוז. האלבום יצא על ידי דרם רקורדס ב-1969.
כמו שני האלבומים הקודמים של הלהקה, אלבום זה עוקב אחרי קונספט. הוא עוסק בחלומות, במיוחד בצד השני של האלבום, הכולל את הסוויטה "The Voyage", שהושפע בחלקו מיצירתו של ריכרד שטראוס, כה אמר זרתוסטרא. היצירה שנכתבה על ידי מייק פינדר, כוללת תזמור של מלוטרון וחליל צד. האלבום נפתח בפואמה המלווה בצלילים אלקטרוניים, המסיימים גם את האלבום. גרסאות ה-LP של האלבום  מתנגנות כך כשזה נראה כאילו האלבום מתנגן ללא התחלה וללא סוף. (גרסאות הקלטת וה-CD הוסיפו פייד אאוט לצלילים האלו.)
On The Threshold of a Dream קידם את המודי בלוז כאלבום הראשון שלהם שהגיע לראש המצעדים בבריטניה, גם בארצות הברית הוא הצליח לא רע כשהגיע לטופ 20 לראשונה. האלבום גם נשאר לזמן רב במצעדים. למרבה האירוניה, הסינגל היחיד מהאלבום "Never Comes the Day", הפך לכישלון מסחרי.
במרץ 2006, האלבום עבר רימסטר לפורמט SACD יחד עם 9 רצועות בונוס.
ב-2008, האלבום יצא שוב בגרסת רימסטר משופרת עוד יותר עם אותן רצועות בונוס.
ביצוע
עטיפה: פיל טרוורס
בין הקטבים
בין הקטבים הוא כתב עת העוסק באסטרטגיה צבאית, טרנספורמציה ואמנות המערכה היוצא לאור במרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית בצה"ל. כתב העת מתפרסם כשלוש–ארבע פעמים בשנה ועוסק במגוון נושאים אשר נמצאים בליבת העיסוק של צה"ל: בניין הכוח, המטה הכללי, לוחמת יבשה, ביטחון שוטף, המערכה שבין המלחמות, סייבר ובנושאים נוספים.
היסטוריה ומיקוד
כתב העת נוסד בפברואר 2014 על ידי תת-אלוף ערן אורטל (אז אלוף-משנה), ראש צוות החשיבה במרכז דדו. כתב העת מבקש לתרום לפיתוח הידע בצה"ל על תופעות חדשות ומתהוות המשפיעות על סביבתו, ועל המתחים והזיקות המגדירים את המערכת האסטרטגית ואת העיסוק האופרטיבי, באמצעות סדרת עיונים בתופעות ובמתחים אלו. כל גיליון מוקדש לנושא אחר, ומבקש לעורר שיח עיוני חדש (או להרחיב שיח קיים) בתופעות ומגמות המאפיינות את סביבתנו. כתב העת מופץ בקרב הפיקוד הבכיר של ארגוני הביטחון, ארגונים ממשלתיים, מכוני מחקר, ארגוני מגזר שלישי רלוונטיים, ספריות של מכללות ואוניברסיטאות, ולקהל הרחב, באמצעות אתר האינטרנט של מרכז דדו באינטרנט ועמוד פייסבוק.
כותבים בכירים בכתב העת
בין היתר התפרסמו ב"בין הקטבים" מאמרים של כותבים בכירים כמו האלוף אביב כוכבי שכתב על תהליך השינוי באמ"ן בעת היותו ראש האגף, האלוף יואב הר אבן שכתב על אסטרטגיית צה"ל, האלוף גיא צור שכתב על תהליך השינוי המתקיים בזרוע היבשה, אלוף רוני נומה מפקד פיקוד המרכז שכתב על אירועי גודל השעה, אלוף קובי ברק מפקד זרוע היבשה שכתב על הצורך בלוחמה רב ממדית ביבשה, אלוף אלי שרביט מפקד חיל הים שכתב על הקמת המטה המבצעי בזרוע הים, אלוף פיקוד העורף תמיר ידעי שכתב על הטרנספורמציה שערך בפיקוד, אלוף תמיר היימן שכתב על למידה במטה הכללי ורבים נוספים. גיליון 28-30 של בין הקטבים עוסק בתר"ש "תנופה" ובתפיסת ההפעלה הצה"לית וכולל מאמרים של ראש המטה הכללי אביב כוכבי, מפקד זרוע היבשה האלוף יואל סטריק, מפקד פיקוד הדרום האלוף הרצי הלוי, מפקד חיל האוויר האלוף עמיקם נורקין וראש אגף כוח האדם במטכ"ל האלוף מוטי אלמוז, ועוד קצינים בכירים רבים המתארים היבטים שונים של התפיסה החדשה.
מלבד מאמרים, ניתן למצוא הקדמות מאת הרמטכ"ל הנוכחי אביב כוכבי, הקדמה מאת הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט לגיליון יבשה, הקדמה מאת מפקד חיל האוויר הישראלי לשעבר, האלוף (במיל') אמיר אשל, והקדמה מאת ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר, האלוף ליאור כרמלי.
מגמות מרכזיות
"בין הקטבים" משקף זרם הולך וגובר בצה"ל הקורא לרפורמה ארגונית ומודרניזציה של הכוח הצבאי. זאת ניתן לראות במאמרים "'עוד מאותו הדבר' - על הצורך בדילוג תפיסתי בבניין הכוח", של האלוף אהרון חליוה, במאמר "מבולבלים? גם אנחנו! - פרספקטיבה היסטורית לדיון על "יבשה באופק"", מאת אלוף-משנה ערן אורטל, ובמאמר "מכיפת ברזל ל"תקרת זכוכית"", מאת רס"ן שלומית רודניצקי.
מנחם שרון
מנחם שרון (נולד ב-1942) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי. כיהן כראש מינהל התעופה האזרחית.
שירות בחיל האוויר
התגייס לחיל האוויר ב-1960, תחילה שירת בחיל ההנדסה הקרבית ולאחר חצי שנה עבר לקורס טיס אותו סיים בהצטיינות בנובמבר 1962. שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 101. ב-1967 הוצב כמדריך בטייסת 113, טייסת קורס אימון מתקדם על מטוסי אוראגן ושירת כמוביל בכיר בטייסת. במלחמת ששת הימים, הוביל מבנה של טייסת 113 לתקיפת שדה התעופה המצרי ביר גפגפה בגל הראשון של מבצע מוקד.
לאחר מלחמת ששת הימים מונה ל ב' בטייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' ובאפריל 1969 מונה ל א' בטייסת. הוא השתתף בקרבות אוויר רבים במהלך מלחמת ההתשה. את הפלת הבכורה שלו רשם ב-11 בנובמבר 1969 במהלך מבצע רימון 12 כשהפיל מטוס מיג 21 מצרי באזור ג'בל עתקה. ב-16 במרץ 1970 הפיל מטוס מיג 21 נוסף בקרב אוויר בשעה שהיה במשימת חיפוי על תקיפת מחפורות טילים באזור תעלת סואץ. בתפקידו הבא שירת כראש מדור במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר.
באוגוסט 1973 מונה שרון למפקד טייסת 144, טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת יום הכיפורים בה הפילה 40 מטוסי אויב ללא אבדות מצדה. שרון עצמו רשם ארבע הפלות של מטוסי אויב בקרבות אוויר, מיג 17 מצרי ו-3 מיג 21 מצריים, והיה בכך לאלוף הפלות.
באוגוסט 1974 מונה שרון למפקד טייסת 69 - "קורנס" בבסיס רמת דוד. בצד פעילות מבצעית שוטפת, תקופת פיקודו אופיינה בלימוד ויישום לקחים מפעילות חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים. הטייסת קלטה סוגי נשק מתקדמים תוך עדכון תורת הלחימה אשר השאירו חותם במלחמת לבנון הראשונה.
בתפקידיו הבאים בחיל האוויר שימש ראש מחלקת תכנון וארגון במטה חיל האוויר, היה מפקדו האחרון של בסיס עציון ונעשה מפקדו הראשון של בסיס עובדה.
שרון פיקד על הבסיס במלחמת לבנון הראשונה והשתתף בגיחות הפצצה כטייס כפיר בטייסת 144. כמו כן שימש מפקד נציגות חיל האוויר בפיקוד הצפון.
בהמשך שירותו פיקד שרון על היחידה לשיתוף פעולה.
תפקידים אזרחיים
לאחר שחרורו משירות הקבע, כיהן שרון בשנים 1992 עד 1997 כראש מינהל התעופה האזרחית. הוא שימש חבר הוועדה ציבורית לבחינת בטיחות התעופה האזרחית בראשות עמוס לפידות.
מערוף א-דואליבי
מערוף א-דואליבי (בערבית: معروف الدواليبي; 29 במרץ 1909 - 15 בינואר 2004) היה פוליטיקאי סורי, ממייסדי מפלגת העם, שכיהן פעמיים כראש ממשלת סוריה.
ביוגרפיה
הוא נולד בעיר חלב והיה פרופסור למשפטים באוניברסיטה הסורית ומנהיג בולט באחים המוסלמים בדמשק.
ב-1942, בהיותו סטודנט בפריז, ביקר את המופתי הפלסטיני חאג' אמין אל-חוסייני בגרמניה הנאצית. הוא התיידד איתו ושהה אצלו במשך 40 יום. ב-1943 ביקר אותו שוב, באישור השלטונות הצבאיים, ושהה עמו במשך 50 יום. ב-1946 ביקר אותו מספר פעמים במקום כלאו בצרפת, ובחודש יוני אותה שנה חילץ אותו ממעצר הבית שלו והביאו לקהיר, וזאת לאחר שעשה את כל הדרך הזו לפני כן בעצמו כדי לוודא שלא נשקפת למופתי סכנה.
ב-1947, כשנה לאחר עצמאותה של סוריה, נבחר כחבר מועצת העם הסורית, בה ייצג את ציבור הבוחרים של עירו חלב. בשנים 1949–1950 כיהן כשר הכלכלה, וב-1951 כיהן לזמן קצר כיושב ראש מועצת העם הסורית.
ב-28 בנובמבר 1951 הפך לראש הממשלה בפעם הראשונה. אולם משסירב למנות את שר הביטחון הקודם פאוזי סלו לממשלתו, הורה הגנרל אדיב שישכלי ב-29 בנובמבר 1951 על מעצרו של דואליבי. הממשלה כולה וכל הפוליטיקאים התומכים בברית עם עיראק, כולל מנהיג מפלגת העם, נאזם אל-קודסי ורושדי אל-כיח'יא נכלאו. במחאה, הנשיא האשם אל-אתאסי התפטר והצטרף לאופוזיציה. שישכלי מינה את יד ימינו פאוזי סלו לתפקידי הרמטכ"ל, ראש הממשלה, שר הביטחון והנשיא.
לאחר תפיסת השלטון על ידי מפלגת הבעת', אחרי ההפיכה של הגנרל לואי אל-אתאסי ב-8 במרץ 1963, הוא נעצר יחד עם כל אויביה האחרים של הרפובליקה הערבית המאוחדת ונכלא בבית הסוהר הצבאי. לאחר שחרורו כעבור כמה חודשים יצא לגלות, תחילה בלבנון ואחר כך לסעודיה, שם עבד כיועץ פרטי של המלך.
בנו, נואף א-דואליבי, קשור לאופוזיציה הסורית.
ארתור גולד
ארתור גולד (בפולנית: Artur Gold; 17 במרץ 1897, ורשה – 1943, טרבלינקה) היה כנר יהודי-פולני ומלחין מוזיקת מחול בתקופה בין שתי מלחמות העולם. הוא שיתף פעולה מקרוב עם אחיו הנריק גולד ועם יז'י פטרסבורסקי, איתו עיבד מוזיקה להרכבים המפורסמים שלו. הם היו בין המלחינים הפופולריים ביותר בפולין שבין מלחמות העולם, ורבים מלהיטיהם הושרו ברחבי הארץ כולה. גולד ניהל את התזמורת בתיאטרון "Qui Pro Quo" בשנת 1922 ובמועדון הלילה "אדריה" בוורשה בין השנים 1931–1939.
ביוגרפיה
ארתור גולד היה בנו השני של מיכאל גולד, מוזיקאי באופרה בוורשה. כשאביו נפטר, דודו לקח אותו לאנגליה, שם קיבל את השכלתו המוזיקלית. מאוחר יותר חזר לוורשה וניגן שם במקומות שונים כולל מועדוני לילה. חלק מהקומפוזיציות שלו היו "בעודו בגן הבוטני", "ורדים סתיו ", "אל תתרחק ממני","יסמין", "נערת פרחים מברצלונה", ו"עיניים שחורות". מרבית המילים ליצירות היו מאת אנדז'יי ולסט.
ארתור גולד הופיע גם עם תזמורות אנגליות בשנות ה-20 והקליט בקולומביה רקורדס. בשנות השלושים הוא הקליט גם כמה אלבומים עבור חברת התקליטים "אודאון" הפולנית.
מחנה ההשמדה טרבלינקה
לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, החלה שואת יהודי פולין, ואז אולץ ארתור גולד להיכנס לגטו ורשה שהוקם לאחרונה, בו ניגן עם תזמורת. הוא גורש על ידי הגרמנים עם אלפי אסירים אחים שעלו לטרנספורט מהאומשלגפלץ בוורשה, המיועדים לתאי הגזים במחנה ההשמדה טרבלינקה. הוא לא נרצח עם הגעתו לשם בשנת 1942. הוא ניגן עבור הנאצים בקזינו שלהם, לפחות בהזדמנות אחת לבוש כמו ליצן. הוא נרצח בשנת 1943 בטרבלינקה. על פי זכרונותיהם של כמה מניצולי טרבלינקה, ייתכן שנהרג במהלך המרד בטרבלינקה שאירע ב-2 באוגוסט 1943.
המנגינה של שירו "Chodź na Pragę" ("בוא לפראגה") (1930) מושמעת כיום ברובע פראגה בוורשה, בכל יום בצהריים.
קביות העולם החדש
קביות העולם החדש (שם מדעי: Caviomorpha) היא הקבוצה הגדולה ביותר בתת-סדרת דמויי קביה שבסדרת המכרסמים וכל המינים בה חיים בשני האמריקות.
בקבוצה זו הרבה מאוד משפחות הידועות ממאובנים וחלק מהמינים בה היו גדולים ביותר. משקלו של המכרסם הנכחד Phoberomys pattersoni הגיע ל-700 ק"ג וקרובו - הג'וספורטיגסי הגיע ליותר מ-1,000 ק"ג והיה המכרסם הגדול ביותר בעולם אי-פעם.
המינים הקדומים הגיעו לדרום אמריקה כנראה בפליוקן ובמיוקן מאפריקה, דרך האוקיינוס האטלנטי. בגלל שדרום אמריקה הייתה אז מנותקת מצפון אמריקה, התפתחו המינים בתת-הסדרה ללא איום משמעותי של טורפים. מתחריהם היחידים היו מיני כיסאים דרום אמריקניים אולם אלה לא היוו איום גדול. תוך שמירה על תזונה צמחונית כמעט לגמרי, התפתחו המינים וגדלו מממדים ממוצעים של חולדה עד לגודל של ביזון. כמו כן, התפתחו המינים להתאמה למגוון סביבות חיים, כגון אדמת מרעה, הרים ויערות טרופיים.
לאחר ההחלפה האמריקנית הגדולה היגרו מינים רבים למרכז אמריקה, אולם רק מין קיים אחד, הדרבן האמריקני הצליח להתיישב ולשרוד באופן טבעי צפונית למקסיקו. מין נכחד אחד - הNeochoerus pinckneyi, הצליח לעשות זאת גם הוא, ואילו הנוטריה הועברה לצפון אמריקה על ידי בעלי חוות פרוות והוגדרה שם מין פולש.
פיומורפיים
פיומורפיים (שם מדעי: Phiomorpha) היא קבוצה בעלת מספר משפחות בתת-סדרת דמויי קביה בסדרת המכרסמים.
חברי הקבוצה הם מבין היחידים בבני תת-סדרת דמויי קביה, שאינם חיים באמריקה הדרומית אלא באפריקה שמדרום לסהרה בלבד. ישנן שלוש משפחות של פיומורפיים: המכרתניים המתחפרים באדמה ומזכירים מאוד את החולדיים, הקרובים יותר לעכברים, המין היחיד במשפחתו חולדה שפנית החיה בין הסלעים בדרום מערב אפריקה ומזכירה במראה שפן סלעים וחולדות קנים החיות בדרום ובמערב אפריקה, וניזונים בעיקר מקני סוכר.
משפחות רבות בקבוצה זו נכחדו. המשפחות הקרובות אליהם ביותר הן הגונדיים (Ctenodactylidae), החולדה הלאוטית (Laonastes aenigmamus) והיחידה במשפחת Diatomyidae והדרבניים (Hystricidae). כל אלו הן המשפחות היחידות בתת-סדרה, שאינן חיות באמריקה הדרומית.
גיאומיים
גיאומיים (Geomyoidea) היא על-משפחה בתת-סדרת דמויי בונה שהיא אחת מ-5 תת-הסדרות שבסדרת המכרסמים. בעל-משפחה זו 2 משפחות של יצורים דמויי ירבוע או חולד החיים בערבות אמריקה הצפונית ואף באמריקה המרכזית. למרות דמיונם לירבועים או חולדים הם דווקא קרובי משפחה רחוקים של הבונים וקרבה רחוקה יותר לסנאים.
בני קבוצה זו התפתחו במהלך האאוקן ורובם כבר נכחדו כשאחדים ממינים אלה, יכלו לדאות והיו בעלי קרומי תעופה.
מיון:
Coconut Oil
Coconut Oil (בעברית: שמן קוקוס) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליזו. המיני-אלבום יצא לאור ב-7 באוקטובר 2016, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ונייס לייף רקורדס.
בשנת 2019, שלוש שנים לאחר צאתו המקורית, הצליח המיני-אלבום להיכנס אל המקום ה-31 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
המפיק הראשי של האלבום הוא ריקי ריד, בעוד כריסטיאן ריץ' וג'סי שטקין הפיקו חלק מהשירים שנכללו בו. פיצ'פורק הפנו כלפי המיני-אלבום ביקורת מעורבת, תוך שהעניקו לו ציון של 6.1 בסולם של 10. רולינג סטון דירגו את המיני-אלבום כאחד מ-20 המיני-אלבומים הטובים של שנת 2016.
הסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום "Good as Hell", כלל לא זכה להצלחה בשנה בה יצא וכך גם בשנה שלאחר מכן. בשנת 2019, כאשר זכה "Truth Hurts" להצלחה בינלאומית שלוש שנים לאחר צאתו המקורית, הצליח השיר "Good as Hell" לזכות להצלחה גם כן, תוך שנכנס אל המקום ה-24 במצעד הבילבורד הוט 100.
אליפות ברזיל בכדורגל 1979
אליפות ברזיל בכדורגל 1979  הייתה הפעם ה-23 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-16 בספטמבר 1979 והסתיימו ב-23 בדצמבר 1979.
בתחרות השתתפו 94 קבוצות (20 יותר מהעונה הקודמת). התחרות נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וניצחון הושג בהפרש של שני שערים או יותר, לקבוצה המנצחת הוענקה נקודה נוספת.
מועדון ספורט אינטרנסיונל זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השלישית בתולדות המועדון.
שלבי הגמר
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים
סזאר, שחקנה של אמריקה (ריו דה ז'ניירו) כבש 13 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
יחסי הרשות הפלסטינית–מלזיה
היחסים בין מלזיה והרשות הפלסטינית הם יחסים חזקים. בשנת 2012 היו במלזיה כ-3,000–5,000 סטודנטים פלסטינים כאשר פלסטינים רבים בחרו גם במלזיה כמדינת מקלט זמנית. ביחס לכיבוש הישראלי בשטחים פלסטיניים, מלזיה עמדה בתוקף על זכויותיהם וחירויותיהם של הפלסטינים ותמכה במאבקיהם. מלזיה מסרבת להכיר במדינת ישראל עד להסכם שלום שיממש את פתרון שתי המדינות.
חיסול פאדי מוחמד אל-בטש במלזיה
ב-21 באפריל 2018, המהנדס, המרצה וחבר החמאס פאדי אל-בטש הותקף על ידי שני גברים על אופנוע בזמן שפנה למסגד לתפילת שחר. על פי התקשורת הישראלית, אל-בטש היה מומחה לדיוק טילים ומזל"טים. בתגובה, החמאס פרסם הצהרה שזיהה את אל-בטש כאחד מחברי התנועה והאשים את מותו ב"יד הבגידה". קרוביו האשימו את ישראל בהתנקשות בחייו של אל-בטש. סגן ראש ממשלת מלזיה, אחמד זאהיד חמידי, הודיע כי ממשלת מלזיה תבדוק את האפשרות שסוכנים זרים היו מעורבים בחיסולו. זאהיד תיאר את התוקפים כשני גברים אירופאים או מזרח תיכוניים שרכבו על אופנוע חזק של BMW 1100 סמ"ק. ישראל הכחישה עד כה מעורבות בחיסולו של אל-בטש.
Golden Entertainment
גולדן אנטרטיינמנט (באנגלית: Golden Entertainment) היא חברה אמריקאית המחזיקה ומפעילה טברנות ובתי קזינו ברחבי העולם.
נכון לשנת 2021 מעסיקה החברה כ-7,200 עובדים, מחזיקה בכ-11,300 מכונות ארקייד וכ-650 בתי קזינו.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר נבדה, ארצות הברית.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2001 תחת השם גולדן גיימינג (Golden Gaming) על ידי בלייק סרטיני (Blake Sartini).
בשנת 2002, הקימה את רשת הטברנות Golden Tavern Group.
בשנת 2004, רכשה החברה שלשה בתי קזינו בעיר בלאק הוק קולורדו.
בשנת 2006, רכשה את בית המלון והקזינו Pahrump Nugget Hotel & Gambling Hall ושנה לאחר מכן שיפצה אותו בסכום של כ-11 מיליון דולר.
בשנת 2007, שכרה את הקזינו של מלון Morgans Hotel Group תמורת כ-20 מיליון דולר לשנה.
בחודש ינואר 2015, מוזגה גולדן גיימינג עם חברת לייקס אנטרטיינמנט (Lakes Entertainment) ומותגה מחדש תחת השם Golden Entertainment.
בחודש אוקטובר 2017, רכשה את חברת American Casino & Entertainment Properties תמורת כ-850 מיליון דולר. הרכישה כללה בין היתר את המלון "סטרטוספר לאס וגאס".
בחודש ינואר 2019, רכשה את בתי הקזינו Colorado Belle ו-Edgewater תמורת כ-190 מיליון דולר.
קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה
קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה (בשוודית: Karl X Gustav; 8 בנובמבר 1622, טירת נישופינג – 13 בפברואר 1660, גטבורג), היה מלך שוודיה משנת 1654 עד מותו. תקופת שלטונו אופיינה במלחמה, והוא בילה את רוב זמנו כמפקד הצבא השוודי בקרבות מול פולין, גרמניה ודנמרק. הצבא תחת פיקודו נודע כחזק במיוחד, וכבש את הארצות הבלטיות. בכך ייסד המלך את "שוודיה הגדולה" (האימפריה השוודית), שכללה את רוב האזורים היבשתיים שמסביב לים הבלטי ופינלנד, כמו גם את צפון ומרכז נורווגיה ואף שטחים בגרמניה, וכך הפך את הים הבלטי למעין "אגם פרטי" של שוודיה. זהו הישגו החשוב ביותר של קרל העשירי גוסטב.
המלך קרל העשירי גוסטב היה הבן של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג ושל קתרינה משוודיה, רוזנת פפאלץ-קלבורג, בתו של קרל התשיעי, מלך שוודיה. ב-24 באוקטובר 1654 נישא להדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ. קרל העשירי גוסטב חידש את בית ויטלסבאך בשוודיה, ייסד את שושלת בית פפאלץ-צווייבריקן כבית המלוכה השוודי והיה המלך הראשון באימפריה השוודית ("עידן המעצמה הגדולה"; משוודית Stormaktstiden), שנוסדה בתקופתו, אותה ירשו בנו קרל האחד עשר וכן נכדו קרל השנים עשר.
ילדותו (1622–1640)
קרל העשירי גוסטב נולד ב-8 בנובמבר 1622 בטירת נישופינג. הוריו מצאו מקלט בשוודיה לאחר מלחמת שלושים השנים, ומעולם לא שבו לארץ מולדתם. כך גדל קרל העשירי גוסטב בשוודיה וחונך כשוודי, תחת פיקוחו של הלורד קנצלר הגבוה של שוודיה אקסל אוקסנסטירנה. ממחנכו, המלך הצעיר גדל גם על המסורות הגרמניות, למד את השפה הגרמנית כשפת-אם שנייה וכן למד את יחסי הכוחות והאינטרסים האישיים החזקים ברייך הגרמני, בין היתר בשל טענות הירושה של משפחתו. זאת, מאחר שלאחר מותו של המלך גוסטב השני, יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג ומשפחתו זכו ליחס עוין וקר מביתו כריסטינה, כך שמעמדו של הפלטין הצעיר היה לוט-בערפל כבר מההתחלה. הוא היה גם יורש העצר וגם גרמני גולה בו-בזמן. לכן, כבר מהילדות, הוא למד לנתב את דרכו בינות דרכים לא ברורות.
לאחר שסיים את לימודיו בבית, החל ללמוד קרל העשירי גוסטב מספר חודשים באוניברסיטת אופסלה, ומשלהי 1638 החל בלימודים מחוץ למדינה, עד חזרתו לשוודיה בסתיו 1640. את רוב זמנו בלימודים מחוץ לשוודיה העביר קרל בצרפת, ובעיקר בבית המשפט המלכותי בפריז.
השתתפות במלחמת שלושים השנים (1641–1650)
לאחר שובו מהלימודים בפריז, נתקל קרל בקשיים רבים. הסתירות בין אקסל אוקנסטיארנה לבית פפאלץ-צווייבריקן התהדקו. יוהאן קזימיר תמיד היה חבר בחוגים שונים, אפילו בתוך המועצה, ובתוך חוגים אלו החלה להתפתח תנועת התנגדות נגד האריסטוקרטיה של ה"עוצר המלכותי" (משוודית: förmyndarstyrelsen). קרל היה יורש עצר אפשרי לכס המלוכה לאחר כריסטינה, אך העוצר המלכותי עמד בסירובו לכך לאורך זמן ארוך מאוד. לבסוף, בקיץ 1642, יצא קרל למסע צבאי בגרמניה, שם למד להילחם תחת פיקודו של פילדמרשל לנארט תורסטנסון. הוא השתתף בקרב על לפציג ב-1642 ובקרב על ינקאו ב-1645, כשבין לבין השתתף גם ב"רכבת לדנמרק" (משוודית: Tåget mot Danmark) ב-1643-1644, שבה הבין כי הארץ הזאת יכולה להיכבש גם מדרום.
בשנת 1645 חזר קרל לשוודיה, ובכך נוצר מצב חדש: הוא ביקש לזכות באהבתה של בת דודתו כריסטינה. במשך מספר שנים הלך הנושא והתפתח, וקרל נהפך יותר מאי-פעם לדמות בכירה מאוד בקרבות הפוליטיים. לבסוף דחתה כריסטינה את הצעתו, אך נתנה לו פיצוי. בינואר 1648 היא מינתה אותו לגנרליסימו (מפקד הצבא) השוודי בגרמניה. אמנם הוא לא יכול היה להשיג שם השגים רבים עד חוזה השלום שנחתם כמה חודשים אחרי, באוקטובר 1648, אך עם זאת הוא זכה להוביל את ה"צבאות המגויסים הגדולים" (משוודית: De stora värvade arméernas) וגם לקחת חלק במשא ומתן המורכב על הסכם השלום "הביצועי", שהושלם בנירנברג ביוני 1650.
הכתרה (1654)
בזמן שעסק קרל בלהשפיע על השלום בנירנברג, החלה המלכה כריסטינה להכין את הקרקע לקראת העברת הכתר לבן דודה, על אף התנגדותה החריפה של האצולה למהלך, והפיכתו ליורש העצר החוקי. זאת בעקבות החלטתה של המלכה לוותר על כתרה. יש לציין, שבעקבות טענות לכתר של בני אצולה שונים, נאלץ קרל לשהות באי אלנד עד שקראה לו המלכה להכתרתו. המהלך קרה לבסוף בבוקר 6 ביוני 1654. המלכה כריסטינה הביאה לאופסלה את כתרה, ופרשה מהכתר, ועוד באותו היום הוכתר קרל למלך שוודיה בשם קרל העשירי גוסטב.
לפני עלייתו של קרל העשירי גוסטב לכתר, היה לו ילד לא-חוקי ממרתה אלרטס, ביתו של חבר מועצה מסטוקהולם, בשם גוסטב קרלסון (בשוודית: Gustaf Carlson). לאחר ההכתרה, מיהר קרל להתחתן. באוקטובר 1654 התחתן קרל עם הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ (Hedwig Eleonora of Holstein-Gottorp). לנישואים היו משמעות פוליטית, שכן בכך דוכס הוסטיין נהפך לבעל ברית נגד דנמרק. בנובמבר 1655 נולד בנם היחיד של הזוג המלכותי, קרל, שלימים הפך למלך קרל האחד עשר.
הקרב נגד פולין
אל מול קרל, עכשיו כמלך, ניצבו אתגרים קשים ומורכבים. היה חשוב לבסס (ולהצהיר) את כוחו של הריבון החדש, גם כלפי פנים וגם כלפי חוץ. כלפי פנים, היה על המלך הטרי לבסס את הקשרים עם האזורים החדשים שנכבשו עם ארץ המוצא, כמו גם להקים מחדש את הממשל באזורים אלו, הן מבחינה תקציבית והן מבחינה צבאית, וכן להתמודד אל מול האתגרים השלטוניים שצצו בעקבות המלחמה. בו-זמנית, כלפי חוץ, היה עליו לפתור משברים צבאיים ולבסס את הכוח הצבאי של הממלכה כלפי מדינות עוינות. בנוסף, היה על קרל לייצר מדיניות שתעמיד את האינטרסים הצבאיים השוודים בראש מעייניה. האם קרל עשה זאת, אנחנו לא יודעים. אין ספק שהממשלה שלו נעה בכיוונים אחרים. כבר אחרי שנתו הראשונה כמלך, בקיץ 1655, הוביל קרל את שוודיה למלחמה נגד פולין.
איך עושים תקליט
איך עושים תקליט הוא פזמון שכתב יענקל'ה רוטבליט והלחין וביצע שמוליק קראוס. השיר, שהתפרסם בשנת 1982 באלבום "גלגל מסתובב", עוסק בחוויות המשותפות של קראוס, רוטבליט ואחרים בבית הקפה הנודע "כסית". כמו רוב שירי האלבום, את השיר עיבד מוזיקלית אילן וירצברג, עם דני פאר. הוא שובץ כשיר החותם את האלבום בגרסתו המקורית.
השיר מספר את סיפור יצירתו של האלבום "גלגל מסתובב", שיצא לאור חמש שנים לאחר יציאתו של אלבום האולפן של קראוס, "מדינת ישראל נגד קראוז שמואל". על פי המסופר בשיר, התקליט נולד כיוזמה של חבריו של קראוס שישבו עימו בקפה "כסית", ובהם משה איש כסית וחצקל איש כסית. חלק מהחברים אף תרמו מכספם להפקתו של האלבום.
לאורך השיר מוזכרים רבים מיושבי "כסית" שהשתתפו בהפקת התקליט, וכן אחדים מעובדיו ומפוקדיו הקבועים של בית הקפה. להלן הדמויות המוזכרות בשיר, לפי סדר הופעתן:
בשיר מוזכרים שניים משיריו המפורסמים של קראוס, "כל השבוע לך" ("החלונות הגבוהים", 1967) ו"שישי חם" ("מדינת ישראל נגד קראוז שמואל", 1977). כמו כן כותב השיר רוטבליט מתייחס בהומור עצמי לעובדת היותו פיסח במשחק המילים.
בסיומו של השיר מופיע מקטע בן כדקה אחת, שבו נשמע משה איש כסית מחקה את אביו חצקל ומתייחס בהומור להתרחשויות ב"כסית". בין היתר מוזכרים בדבריו אריק איינשטיין ואורי זוהר, אגב התייחסות הומוריסטית לחזרתו בתשובה.
שמוליק קראוס ביצע את השיר בשנת 1982, בתוכניתו של מני פאר, ששודרה בערוץ הראשון, יחד עם משה איש-כסית, יבי, ויענקל'ה רוטבליט, המדמים בשיר את בית הקפה "כסית". השיר נכלל בשני סרטים תיעודים הנוגעים וקשורים אף הם לבית הקפה המיתולוגי "כסית".
מרדכי ירושלמי
מרדכי "מוטי" ירושלמי (נולד ב-11 באוגוסט 1945) הוא מרצה לקרימינולוגיה ולאכיפת החוק במכללה האקדמית בית ברל. היה מפקד בסיס טירונים של נערי רפול ומנהל בית סוהר מעשיהו.
ביוגרפיה
ירושלמי נולד בבגדאד בשם מרד קודסי זדה. הוא עלה לארץ עם הוריו בשנת 1952, גדל והתחנך בירושלים. בשנת 1964 התגייס לצה"ל. היה קצין מודיעין (קמ"ן) בגוש לכיש בפיקוד הדרום. בשנת 1969 מונה לסגן עוזר המושל הצבאי (עמ"צ) בנגב.
בשנת 1970, עם ביטול הממשל הצבאי, שינתה יחידת המושל הצבאי את יעודה, והפכה ליחידת הגששים ולסיירת הגמלים של פיקוד הדרום. ירושלמי נשאר ביחידה המוסבת כסגן המפקד בדרגת סרן. מאותה יחידה נשלח בשנת 1973 ללימודים אקדמיים.
בשנת 1977 בתום לימודי התואר הראשון, מונה לראש מדור באגף מבצעים (במוצב הפיקוד העליון). שנה לאחר מכן, החל לפקד על בסיס הטירונים של התותחנים בשבי שומרון.
בשנת 1982 סיים לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ומונה למפקד בסיס הטירונים של נערי רפול בעמק דותן.
בשנת 1986 פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בשנים 1989-2000 שירת בשירות בתי הסוהר. בשנת 1993 מונה לראש מחלקת חינוך, טיפול ושיקום בשירות. שלוש שנים אחר כך, מונה למנהל כלא מעשיהו. בשנת 1999 מונה למפקד בית הספר הארצי לסוהרים ע"ש אריה ניר ושנה לאחר מכן, פרש מהשירות בדרגת תת-גונדר. משמש מאז כנציג ציבור בוועדת השחרורים.
המחלוקת סביב דיקסי צ'יקס
המחלוקת סביב דיקסי צ'יקס מתייחסת למחלוקת שהתרחשה בשנת 2003, בעת הופעתה של להקת דיקסי צ'יקס בלונדון ובה סולנית הלהקה נטלי מיינס העבירה ביקורת כלפי התנהלותו של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, במסגרת מלחמת ארצות הברית מול עיראק. הביקורת הביאה לתגובות שליליות מטעם המעריצים של הלהקה, שרובם היו ימניים ותמכו במלחמה. כתוצאה מכך, חברות הלהקה הוחרמו מאלפי תחנות רדיו ואף קיבלו איומי מוות. בנוסף לכך, חלה ירידה במכירות האלבומים והשירים של הלהקה ובמכירות הכרטיסים להופעות שלה. כתוצאה מכך, מיינס הביעה התנצלות על התבטאותה אך בשנת 2006 חזרה בה ואמרה ש"בוש אינו ראוי לכבוד".
הצהרתה של מיינס
לטענת בטי קלארק מגרדיאן הקהל דווקא הריע לדבריה של מיינס כשאמרה אותם. לאחר שאמרה את המשפט הזה אחת מחברות הלהקה האחרות אמרה: "אבל אנחנו מאחורי הצבא שלנו ב-100%" אם כי אמירה זו כמעט ולא דווחה בתקשורת.
השלכות האירוע
הערתה של מיינס עוררה זעם בארצות הברית. אזרחים רבים במדינה ראו במיינס כ"בוגדת" בכך שלא תומכת בנשיא. לפי גופים תקשורתיים קהל המעריצים של הלהקה הרגיש "נטוש" וכינה את האמירה שלה כ"פחדנית" מכיוון שאמרה אותה בלונדון ולא בארצות הברית, אם כי מיינס טענה שאמרה זאת בלונדון מכיוון ששם היו באותו זמן ולא היה לזה קשר.
באותה התקופה יצא השיר "Landslide" של הלהקה שהצליח להגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 אך בעקבות החרם שנעשה על הלהקה בתחנות הרדיו השיר לא נוגן ברדיו ובכך נפל למקום ה-43 ולאחר שבוע נוסף יצא מהמצעד. בעקבות התקרית הלהקה הוחרמה באלפי תחנות רדיו שמנגנות מוזיקת קאנטרי ומנהלי תחנות השעו שדרנים מהעבודה שלהם על כך שניגנו את המוזיקה שלה. גם תחנות רדיו נוספות הצטרפו לחרם לאחר שמאות מאזינים התקשרו להתלונן על כך שהלהקה מושמעת ברדיו. המנהל של הלהקה גינה את החרם של תחנות הרדיו מכיוון שטען שהזמר טרייסי לורנס המשיך להיות מושמע בתחנות הרדיו לאחר שהואשם בהתעללות בבת זוגו. בסקר שנערך בקרב תחנות רדיו 76% משדרני הרדיו אמרו כי יחזרו לנגן את המוזיקה של הלהקה אם יוכלו. אך למרות זאת אנשים רבים מחו כנגד הלהקה ואף היו אנשים אשר השתמשו בטרקטור על מנת לגרוס דיסקים של הלהקה, ובנוסף תחנת הרדיו KCSP הציבה פחי אשפה מחוץ למשרדם על מנת שאנשים יוכלו לזרוק את הפריטים הקשורים ללהקה. ההשלכות המשיכו להגיע כאשר חברת ליפטון ביטלה את חוזה הקידום שלה עם הלהקה. בנוסף היו נהגי אוטובוסים שתלו שלטי מחאה על האוטובוסים שלהם כנגד הלהקה. על פרשת האוטובוסים הלהקה הגיבה ואמרה: "זה נראה לנו לא נתפס שאנשים לא ירצו להסיע אותנו בגלל דעות פוליטיות. אך אנו לומדות יותר ויותר עם הזמן שזה נראה נורמלי לאחוז גדול מהאוכלוסייה.
ב-12 במרץ, יומיים לאחר האירוע הצהירה מיינס הצהרה רשמית בנושא:
אך ההצרה לא הצליחה לפייס את המעריצים ובעקבות כך פרסמה הצהרה נוספת ובה אמרה:
בוש עצמו הגיב לכל הפרשה בריאיון שנערך איתו ב-24 באפריל: