cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יבנא
הכפר יבנא
על פי תוכנית החלוקה יועדה יבנא להיכלל בתחום המדינה היהודית. באמצע מרץ 1948 הגיעו 200 חיילים עיראקים מצבא ההצלה ליבנא, וקבעו את בסיסם בתחנת הרכבת. באפריל התפנו התושבים הבלתי־לוחמים מזרנוגה הסמוכה לעיירה.
ב-28 במאי כבשו חיילי חטיבת גבעתי את הכפר זרנוגה, הנטוש רק למחצה, בשל יחסי ידידות שנהג לקיים עם היישוב העברי, וגירשו את תושביו ליבנא. המגורשים מחו על שליחתם אל כפר עוין להם, שהם עצמם לא התירו בעבר לתושביו להיכנס אל זרנוגה, אך ללא הועיל. למחרת הם חזרו לזרנוגה וסיפרו כי גורשו מיבנא כ"בוגדים מועדים שאינם ראויים להכנסת אורחים". בעקבות כיבוש זרנוגה וקוביבה, נמלטו הפליטים, יחד עם תושבי יבנא, בסוף מאי דרומה לעיירה איסדוד (אשדוד). בצה"ל החליטו לכבוש את יבנא על מנת לחסום את דרכו של הצבא המצרי צפונה. ב־5 ביוני 1948, במקביל להתקפה הכושלת על הטור המצרי באשדוד, נכבשה יבנא בחלק השני של מבצע ברק על ידי כוח של האצ"ל בצירוף גדודים 55 ו־51 של חטיבת גבעתי. הכוחות מצאו את הכפר נטוש, פרט לכמה זקנים וזקנות, שעליהם ציוו החיילים לארוז את מיטלטליהם.
ב"מבצע נקיון" של חטיבת גבעתי, שנערך בין ה-24 ל-28 באוגוסט, קיבלו חיילי הגדוד החמישי הוראה "לגרש את כל הבלתי-מזוינים" מהאזור שבין יבנא, נבי רובין וח'רבת סוכריר (ממערב ליבנא), שבו התאספו פליטים ערבים מן הכפרים יבנא, קוביבה וזרנוגה. ואולם, החיילים מצאו שם רק מספר אנשים, כי הפליטים עזבו עוד קודם לכן. תושבי יבנא הגיעו לבסוף לרצועת עזה, והם וצאצאיהם חיים בעיקר במחנות הפליטים של רפיח. רוב בתי הכפר נהרסו זמן קצר אחר כך. בסמוך לעיירה הוקמה מעברת יבנה, ועל השטחים החקלאיים של יבנא הוקמו המושבים כפר הנגיד ובית גמליאל (ב-1949), בן זכאי (ב־1950), וכפר אביב (ב־1951). בהמשך הקים משרד העבודה והרווחה ב־1955 את צופיה, מוסד מחסה לנערות (מזרחית לבן זכאי) וכן הוקמה ישיבת כרם ביבנה ב־1963.
מסגד הכפר פוצץ ב־9 ביולי 1950 בהוראתו של אלוף פיקוד הדרום, משה דיין, ורק הצריח שלו שרד. מספר בתים של יבנא נותרו על תילם עד היום ומשמשים למגורים.
הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב
מתחמים בגן
האתר כולל את הגנים הבאים:
פיאג'ו פפרינו
פיאג'ו פפרינו (באיטלקית: Piaggio Paperino, קרוי גם: MP5, MP5 Paperino, Moto Piaggio 5) הוא אב טיפוס של קטנוע קונספט מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו. התכנון ובניית אב-הטיפוס היו בין השנים 1944 – 1943 לאחר שאנריקו פיאג'יו החליט לחזור לייצור וספות לקראת סוף מלחמת העולם השנייה במגמה לייצור מוצר עממי וזריז בעלות נמוכה שיכול להיות בעל שימוש נרחב ומענה לדרישה לניידות פרטנית שהביעו האיטלקים בעקבות הסכסוך המלחמתי.
היסטוריה אב טיפוס "פיאג'ו פפרינו"
אב טיפוס "פיאג'ו פפרינו" מתוארך לתקופה בה העבירה החברה, בניהולו של אנריקו פיאג'ו (Enrico Piaggio ), את עבודותיה ממפעל בעיר פונטדרה  ההיסטורי לעיר ביאלה שבמחוז פיימונטה בצפון-מערב איטליה, 55 ק"מ מזרחית מהעיר טורינו במישור נהר צֵ'רְבוֹ, מקום שנחשב פחות חשוף בתקופת מלחמת העולם השנייה להפצצות האוויריות שבוצעו על ידי בעלות הברית נגד חיילים גרמנים של גרמניה הנאצית שנמלטו לצפון איטליה.
בתקופה בה יצרני אופנועים אחרים (העיקריים באותה תקופה, באיטליה, היו מוטו גוזי, גילרה , סרטום , בנלי וביאנצ'י ) עבדו על תכנון אופנועים חדשים, הדגם אותו למד פיאג'ו בתקופת מיקום המפעל בעיר ביאלה נבנה ונבדק בגרסאות שונות, אך מבלי שהמיזם קיבל מעקב מעשי: האפשרות לייצורו הסדרתי הוקמה למעשה והאופנוע מעולם לא נכנס למחזור הייצור של החברה.
עם זאת, בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, נבנה לאחר ייצור האב-טיפוס של "פיאג'ו פפרינו" דגם דומה וחדשני יותר ה- "MP6" - ששווק החל ממאי שנת 1946 תחת השם וספה.
הדגם "פיאג'ו פפרינו" תוכנן החל משנת 1943 כ- "Moto Piaggio 5" או "MP5" - תחת פיקוחו של המהנדס רנצו ספולטי (Renzo Spolti), שיחד עם עמיתו ויטוריו קסיני (Vittorio Casini) קיבלו את המשימה להקים בית מלאכה במפעל של מפעל אריגה לשעבר בעיר ביאלה, אשר צויד במכונות מעטות. כמומחה למנועים, הרוזן ונהג המרוצים קרלו פליס טרוסי שיתף איתם פעולה. טרוסי, שהיה ראש משרד הפרויקטים למנועי תעופה בין השנים 1938 – 1934 והנחה את התכנון והחישוב לתעופה האיטלקית של מנועי המטוסים : "P X", "P XI", "P XII", הוזמן על ידי אנריקו פיאג'יו לתכנן רכב שיועד לשוק ההמוני בתכנון הכלכלה שלאחר המלחמה וזה היה תואם, מבחינת קיימות הייצור, עם מדיניות הבית של החברה.
היצירה הרעיונית של טרוסי - שעל פי אגדה אורבנית קיבלה השראה ממאפייני העיצוב של מטוסי "Piaggio P.108" הופנתה מייד לכיוון יצירת רכב עם פתיחה מוחלטת עם גוף תומך בעצמו ממתכת לוחצת ומגן קדמי גדול, עם משענות רגליים. משענת כף הרגל כוסתה במזרני גומי (חדשנות אותנטית לתקופה ההיא), ובגלגלים בקוטר קטן המצוידים בצמיגי "Superga". הרכב היה אמור להיות מצויד במנוע "Sachs M32" בנפח 98 סמ"ק עם תיבת הילוכים אוטומטית. הפקדים הצטמצמו לעיקר: בלם והמצמד. גובה הרכב, היה שווה לגובה האופניים לנשים, היה לאפשר גישה נוחה.
בסופו של דבר, נוכחותה של המנהרה המרכזית, שהפכה את הגישה לקטנוע לא נוחה, גרמה לביטול הייצור המוני של האב-הטיפוס, עד כדי כך שהיה צריך לאפיין את דגם האב-טיפוס כמו אופנוע מסורתי.
למרות שהפרויקט החליף לאחר מכן ידיים, והופקד על קורדינו ד'אסקניו, המשיך המהנדס ספולטי לעסוק בתכנון ובניית וספות ארגון וייצור סדרתי של דגמים אחרים.
הלנה (ירח)
הלנה  (נקרא גם Saturn XII, S/1980 S 6.) הוא אחד מהירחים של כוכב הלכת שבתאי. התגלה ב-1980 על ידי פייר לאק, ז'אן לקאשה. חולק מסלול עם דיוני.
שמו
הלנה נקרא על שם הלנה מטרויה, מי הייתה נכדתו של כרונוס (שבתאי) במיתולוגיה היוונית ואחותם של קסטור ופולוקס. עם גילויו ב-1980 הוא נקרא באופן זמני S/1980 S 6. הלנה ידוע גם בשם Saturn XII וגם בשם Dione B, כיוון שהוא במסלול משותף עם הירח דיוני.
מסלול ומאפיינים
הירח הלנה חולק מסלול עם דיוני בנקודת לגראנז' המתאימה למסלול, יחד עם פולידפקיס. הוא אחד מהירחים הטרויאנים של שבתאי. חצי הציר הגדול שלו הוא 377,400 ק"מ משבתאי ומשלים סיבוב סביב שבתאי כל 2.7 ימים (במדידה לפי משך יממה של כדור הארץ).
הירח בקוטר ממוצע של 17.6 ק"מ. בממדי אופייניים של 36x32x30 ק"מ.
תצפיות מראות כי הצד הפונה לשבתאי מלא במכתשים קטנים (עד גודל של מספר ק"מ בודדים) ואילו הצד הנגדי לשבתאי בעל מכתשים בודדים, שמגיעים לגודל של 10 ק"מ. (גודלו של הלנה עד 30 ק"מ).
תצפיות וחקר על ידי גשושיות
הלנה נצפה לראשונה מכדור הארץ ב-1980, על ידי פייר לאק, ז'אן לקאשה ממצפה הכוכבים פיק די מידי. נראה לראשונה מהחלל בזמן חליפה של הגשושית וויאג'ר 2 ליד שבתאי באוגוסט 1981. תצפיות נוספות התבצעו עם הגעתה של הגשושית קאסיני למסלול סביב שבתאי ב-2004. קאסיני התקרבה לחליפה ליד הירח הלנה בתאריך 3 במרץ 2010, וכן ביצוע יעף קרוב ביוני 2011.
אנטוקולסקי
אנטוקולסקי (ברוסית: Антокольский) היא משפחה יהודית-רוסית.
Kh-47M2 קינז'אל
Kh-47M2 קינז'אל (ברוסית: Х-47М2 Кинжал בתרגום: פגיון) הוא טיל אוויר-קרקע בליסטי, שגא-קולי שפותח על ידי רוסיה.
לאחר ניסויים מוצלחים הפך הנשק למבצעי והוצב ב-1 בדצמבר 2017 בבסיסי אוויר רוסיים בדרום המדינה.
הטיל מוצב על מטוס מיג-31 וסוחוי Su-57 החדש והוא נע במהירות הגבוהה של מאך 10. הטיל יכול לפגוע במטרות ממרחק של יותר מ-2,000 ק"מ.
הטיל נועד לפגוע בספינות מלחמה של ארצות הברית ונאט"ו המהוות איום על מערכות טילים אסטרטגיות בחלק האירופי של רוסיה ולהשמיד את מערכת ההגנה מפני טילים של נאט"ו וספינות הגנה מפני טילים בליסטיים, ועצמים קרקעיים הקרובים לגבולות רוסיה. לכאורה הוא נועד להתגבר על כל מערכות ההגנה האוויריות הידועות או מתוכננות של ארצות הברית, כולל פטריוט MIM-1.0.
ב-19 במרץ 2022 במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית הודיע על שימוש בטילים אלה באוקראינה. לפי הדיווח הופצץ מחסן בכפר דליאטין שבמחוז איוואנו-פרנקיבסק, וכתוצאה מכך הושמד מחסן תת-קרקעי גדול של טילים ותחמושת תעופה. זה היה שימוש מבצעי ראשון בטיל.
ב-7 במאי 2023 טענו בחיל האוויר האוקראיני שהם הצליחו ליירט קינז'אל באמצעות טיל פטריוט. ב-10 במאי אישרו במחלקת ההגנה של ארצות הברית את דבר ההפלה. זהו היירוט הראשון של טיל הקינז'אל. בהמשך אותו חודש טענו במשרד ההגנה האוקראיני שהם הצליחו ליירט עוד 6 טילי קינז׳אל נוספים.
ניו פומבדיתא
ניו פומבדיתא הוא שמו של שיר מאת נתן אלתרמן שנכלל במדורו "הטור השביעי" בשנת 1950. זהו כינוי שהטיח אלתרמן ביהדות ארצות הרווחה, ובפרט ביהודי ארצות הברית, שביקשו לקיים חיים בגלות ללא עלייה לארץ ישראל. השם מורכב מהלחם של המילה ניו (new, חדש, וראשית השם ניו יורק) ופומבדיתא, עיר בבבל, בה התקיים יישוב יהודי בתקופת התלמוד ובה פעלה ישיבת פומבדיתא, שהפכה לסמל לחיים יהודיים מלאים בגלות ואף עלתה על ישיבות ארץ-ישראל. זהו גם שם המדור בכינוס השני של שירי הטור השביעי, הכולל טורים בנושא שלילת הגלות.
האידאולוגיה שמאחורי השיר
אלתרמן העריך וכיבד מאוד את יהודי הגולה מארצות הקיפוח והמצוקה, הן מארצות האסלאם והן ממזרח אירופה ומבחינה זו תמך בגרסה מתונה של שלילת הגלות מאשר רוב בני תקופתו והשקפת עולמו, אותה ניתן לראות הן בטורי "הטור השביעי" והן ב"ליל תמורה", חלקו השישי של מחזור שירי "עיר היונה", המתייחסים לעולים בכבוד.
עם זאת סלד אלתרמן באופן חד ותקיף מציונות שאין עמה עלייה. אלתרמן אימץ את נוסחת בן-גוריון שציונות משמעה עלייה וראה בתמיכה הפוליטית והכלכלית שמעניקים יהודי ארצות הברית למדינת ישראל תירוץ אפולוגטי לאי-הגשמה מעשית של הציונות. בעקבות כך הטיח חיצי ביקורת אירוניים ביהודי ארצות הברית, הרואים בציונות רק תנועה של תמיכה במדינת ישראל ואינם מגשימים בגופם עלייה לארץ. אלתרמן התקומם לנוכח הפער שבין יהודים המשוועים לעלות ממדינות נעולות ויהודי תקופת ההעפלה שלא יכלו לעלות עקב נעילת שערי הארץ, לבין יהודי מדינות הרווחה המסוגלים לעלות ללא קושי ואינם עושים זאת.
פרסום השיר ותוכנו
השיר התפרסם בדבר ב-28 ביולי 1950 כטור תשובה לטענת הציונות האמריקאית ש"יעודה ותפקידה של יהדות אמריקה – להיות מרכז שני לאומה, מחוץ למדינת-ישראל, כמו גולת בבל בשעתה", ציטוט אותו ייחס אלתרמן כלקוח "מן המחשבה הציונית בארצות הברית". השיר נדפס שוב בשינויים קלים ב"הטור השביעי", ספר שני (תשי"ד), עמ' 69–70 וב"הטור השביעי, ספר ראשון" (תשל"ב), עמ' 239–241.
השיר לא היה ראשון מסוגו אלא השתלב במגמה כללית בין שירי הטור השביעי מאותה תקופה, שגינו את יהדות ארצות הרווחה שאינם עולים לארץ.
השיר הוא סאטירה חריפה ועוקצנית שבבסיסה הלעג להשקעה האינטלקטואלית אותה שמשקיעים יהודי ארצות הברית על מנת לתרץ מדוע אין לעלות.
הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק
הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (באנגלית: Sandy Hook Elementary School shooting) התרחש ב-14 בדצמבר 2012 בניוטאון שבמדינת קונטיקט, ארצות הברית, ובמהלכו נרצחו 27 בני אדם. הרוצח, אדם לאנזה בן ה-20, שהיה חמוש בשני אקדחים ורובה, רצח תחילה את אמו בביתה ולאחר מכן 20 ילדים בגילאי חמש עד שבע ושישה מבוגרים בבית הספר היסודי סנדי הוק, זאת בטרם התאבד בירייה.
רקע
נכון ל-30 בנובמבר 2012 למדו בבית הספר היסודי "סנדי הוק" שבקונטיקט 456 תלמידים. בית הספר כלל תלמידים מגיל הגן ועד כיתה ד'. במכתב שנשלח להורי התלמידים בתחילת שנת 2012 ציינה הנהלת בית הספר כי נוהלי האבטחה של בית הספר שודרגו לאחרונה וכי מעתה המבקרים יכנסו לבניין בנפרד ק' לאחר בדיקה ויזואלית ובדיקה של התעודה המזהה שברשותם אשר תבוצע באמצעות צג וידאו. כמו כן, הדלתות לבניין בית הספר היו ננעלות בכל יום בשעה 9:30 לאחר שכל התלמידים הגיעו למוסד.
הכפר ניוטאון, אשר ממוקם בפרברי מחוז פיירפילד של העיר ניו יורק, היה ידוע כמקום שליו ופופולרי במיוחד בקרב משפחות. עד לאירוע זה, מעשי האלימות בתחום היישוב היו נדירים במיוחד - מתוך 28,000 התושבים שחיים בעיר היה רק מקרה רצח אחד בתחום היישוב במהלך עשר השנים שקדמו לטבח בבית הספר.
הרציחות הראשונות
מסע הרצח החל מעט לפני 9:30 בבוקר של 14 בדצמבר 2012, כאשר היורה אדם פיטר לאנזה ירה למוות באמו ננסי לאנזה בת ה-52, בביתם המשותף שבעיירה ניוטאון שבמדינת קונטיקט. לאחר מכן, בעודו חמוש ברובה ושני אקדחים שהיו רשומים על שמה של אמו, לאנזה נסע עם רכב ההונדה סיוויק של אימו למקום עבודתה - בית הספר היסודי "סנדי הוק".
בסביבות 9:35, לאנזה השתמש בתת-המקלע "בושמאסטר" של אימו על מנת לירות בדלת הזכוכית הנעולה שעמדה בדרכו בחלקו הקדמי של בניין בית הספר היסודי סנדי הוק. לאנזה לבש באותה העת בגדים שחורים בסגנון צבאי, אפוד מגן ומסכה. חלק מהנוכחים דיווחו כי היריות הראשונות נשמעו בבית הספר דרך מערכת האינטרקום. המנהלת דון הושספרונג (Dawn Hochsprung) והפסיכולוגית של בית הספר מרי שירלעך (Mary Sherlach) היו באותה העת בפגישה עם חברי סגל אחרים, כאשר הם שמעו את היריות הראשונות. הושספרונג ושירלעך עזבו באופן מיידי את החדר ומיהרו למקור הירי. השתיים נתקלו בלאנזה והוא ירה בשתיהן. ייתכן שהושספרונג הייתה זו שהפעילה את האינטרקום ברגעיה האחרונים על מנת להזהיר את הנוכחים בבניין. ילד בן 9 אשר שהה באותה העת באולם הספורט דיווח כי שמע שהיורה צעק "תרימי את הידיים שלך!" במערכת האינטרקום בעוד שהוא שמע בבירור קול אחר אומר "אל תירה!" הילד דיווח שהוא שמע גם אנשים צועקים ויריות רבות באינטרקום. הוא, חבריו לכיתה, והמורה שלהם התחבאו בעקבות כך בארון באולם הספורט. דיאן דיי, מטפלת בבית ספר שנכחה גם בישיבת הסגל, דיווחה כי שמעה צעקות, ולאחר מכן יריות נוספות. כמו כן, בעקבות ההתפתחויות, נטלי המונד, מורה שנכחה גם כן בישיבת הסגל, חסמה את הדלת באמצעות גופה. לאנזה ירה דרך הדלת של המשרד ופצע את המונד ברגל וביד.
הרציחות בכיתות
בעקבות ההתפתחויות, המורה ויקטוריה סוטו ניסתה להסתיר מספר ילדים בארון. מספר רגעים לאחר מכן לאנזה נכנס לכיתה כאשר סוטו ציינה בפניו כי הילדים נמצאים באולם הספורט. אף על פי כן חלק מהילדים, בהם ג'סי לואיס בן ה-6, יצאו ממקום המחבוא שלהם וניסו לברוח מהכיתה כאשר לאנזה ירה בכולם למוות. סוטו ניסתה לגונן על תלמידיה כאשר נעמדה ביניהם לבין היורה אך הוא ירה בה. שישה מתלמידיה של סוטו ששרדו את הטבח זחלו מתוך הארונות לאחר הירי ונמלטו מבית הספר. הם ונהג האוטובוס של בית הספר מצאו מקלט בבית סמוך השייך לפסיכולוג בגמלאות.
אן מרי מרפי, שעבדה כעוזרת מורה עם קבוצת תלמידים בעלי צרכים ייחודיים, ניסתה להגן באמצעות גופה על דילן בן ה-6 מפני הירי אף על פי כן לאנזה ירה בשניהם למוות. המורה רייצ'ל דה'אבינו (Rachel D'Avino) שעבדה גם כן עם קבוצת התלמידים בעלי הצרכים הייחודיים, נרצחה גם כן בעת שניסתה להגן בגופה על תלמידיה.
לאחר מכן היורה נכנס לחדר הסמוך בו שהו תלמידי כיתה א', ירה למוות במורה המחליפה לורן רוסו ולאחר מכן ירה למוות בכל תלמידי הכיתה מלבד תלמידה אחת – ילדה בת 6 אשר הייתה הניצולה היחידה מהטבח שלאנזה ביצע באותה הכיתה. אביה ציין בהמשך בפני התקשורת כי בתו שרדה את הטבח ההמוני בכיתתה משום שהעמידה פנים שהיא מתה ורק זמן רב לאחר מכן, כאשר הייתה דממה והיא הבינה שהאירוע הסתיים, היא קמה וברחה מבית הספר, מכוסה בדם, והייתה אחת מהילדים הראשונים בבית הספר שהצליחו להימלט מהבניין.
התפתחות האירוע בחלקים האחרים של בניין בית הספר
אחות בית הספר שרה קוקס (Sarah Cox) בת ה-60 התחבאה מתחת לשולחן במשרדה וציינה כי לאנזה נכנס למשרד, עמד 6 מטרים לפניה ולא ראה אותה, וכי לאחר מכן הוא הסתובב ועזב את החדר. בעקבות כך היא ומזכירת בית הספר ברברה הלסטד התחבאו בארון אספקת העזרה הראשונה. בנוסף לכך, בעת התפתחות האירוע אחד מעובדי בית הספר רץ במסדרונות של הבניין בעודו מנסה להזהיר את כל הנוכחים בבניין.
המורה למוזיקה מרירוז קריסטופיק בת ה-50, התבצרה יחד עם ארבעת תלמידיה בארון ציוד לאורך כל האירוע. לאנזה אשר הגיע למקום דפק על הדלת של הארון וצעק "תנו לי להיכנס", בעוד שקריסטופיק ותלמידיה שמרו על שקט מוחלט.
שני תלמידי כיתת ג', אשר מונו באותו היום כעוזרים למורה, צעדו במהלך ההתרחשות במסדרונות של הבניין לאחר שנשלחו למשרד הנהלת בית הספר על מנת להעביר לשם את גיליון הנוכחות של כיתתם. המורה אבי קלמנטס הצליחה להציל את חייהם כאשר משכה את שני הילדים לתוך כיתתה, ושם הם התחבאו במהלך האירוע יחד עמה.
לאחר ששמעה לראשונה יריות, המורה לורה פיינשטיין לקחה שני תלמידים ששהו בעת ההתרחשויות מחוץ לכיתתה והסתתרה עמם מתחת לשולחנות כיתתה. פיינשטיין התקשרה למשרד ההנהלה של בית הספר וניסתה לחייג 9-1-1 אך לא הצליחה לעשות זאת משום שלא הייתה קליטה לטלפון הנייד שלה. פיינשטיין הסתירה את התלמידים במשך כ-40 דקות, לפני שרשויות אכיפת החוק הגיעו למקום.
המשטרה הוזעקה כחמש דקות לאחר תחילת הירי. כוחות רבים הגיעו לבית הספר, עסקו בסריקה אחר יורים נוספים וחומרי נפץ, וסייעו בחילוץ התלמידים. לאנזה הפסיק את הטבח במועד מסוים בין 9:46 – 9:53, לאחר שירה בקורבנותיו בסביבות 50 - 100 כדורים, כאשר כוחות המשטרה החלו להיכנס לבניין. לאנזה ירה בכל הקורבנות מספר פעמים, ובאחד מהקורבנות, נוח פוזנר בן ה-6, ירה 11 פעמים. עיקר הטבח בוצע בשתי כיתות א' בהם לאנזה רצח 14 בני אדם בחדר אחד ושישה בני אדם בחדר השני. סך הקורבנות באירוע כללו 27 בני אדם, בהם 20 ילדים בגילאי חמש עד עשר, 5 מורים, מנהלת בית הספר והפסיכולוגית הראשית של בית הספר. הנספים כוללים שני ילדים שהועברו לבית החולים במצב אנוש, ומתו שם מפציעותיהם.
היורה
אדם פיטר לאנזה נולד ב-22 באפריל 1992 ביישוב אקסטר שבניו המפשייר. הוריו נישאו ב-6 ביוני 1981.
ג'נט רובינסון, המפקחת על בתי הספר הציבוריים בניוטאון, ציינה כי לאנזה למד בעבר בבית הספר היסודי סנדי הוק שבו בוצע הטבח. בהמשך לאנזה למד בחטיבת הביניים הקתולית "סנט רוז" שבניוטאון. ולאחר מכן הוא למד בתיכון של ניוטאון, שם הוא היה תלמיד מצטיין. דודתו, מרשה לאנזה, ציינה כי במהלך ילדותו אמו הוציאה את לאנזה ממערכת החינוך הציבורית של ניוטאון משום שהיא לא הייתה מרוצה מהאופן שבו טיפלו בבנה. בעקבות כך לאנזה למד בבית במשך תקופה ארוכה. לאנזה אף למד באוניברסיטת מערב קונטיקט (Western Connecticut State University) בשנים 2008 ו-2009. ללאנזה לא היה עבר פלילי.
הוריו של לאנזה התגרשו בספטמבר 2009 כאשר אביו של לאנזה, אשר מתגורר בעיר סטמפורד והוא מנהל בכיר של חברה, נהג לשלם לננסי דמי מזונות.
לאנזה התגורר יחד עם אמו בביתם המשותף הממוקם בסביבות 8 קילומטרים מבית הספר היסודי סנדי הוק. אימו של לאנזה החזיקה ברשותה עשרות כלי נשק. לדברי מכר של המשפחה, ננסי לאנזה נהגה לקחת את שני הבנים למטווח מקומי לעיתים קרובות. גיסתה של ננסי לאנזה, מרשה לאנזה, ציינה שננסי הקדישה את מרבית זמנה בטיפול באדם בביתם.
תלמידים ומורים שהכירו את לאנזה בתקופת התיכון תיארו אותו בתור אדם "אינטליגנטי, אך עצבני וחסר מנוחה", ואמרו שהוא בדרך כלל נמנע מלמשוך תשומת לב.
הפסיכולוגית המקומית ג'יני פסקרטה, אשר בנה למד בעבר יחד עם אדם לאנזה, ציינה כי היא זוכרת שאדם נהג להתבודד וכי הוא לא התנהג באופן חריג, אך היא ציינה שכאשר אנשים סובלים מ"בעיות נפשיות בשקט יחסי, הדבר לא מושך את תשומת הלב של הסביבה". אחיו של לאנזה ציין בפני רשויות אכיפת החוק כי הוא מאמין שאדם סבל מהפרעת אישיות והיה "מעט אוטיסט". גורם בכיר ברשויות אכיפת החוק, אשר הכיר את ננסי לאנזה, דיווח כי אדם אובחן כלוקה בתסמונת אספרגר. אף על פי כן, בעקבות הטבח מומחים בכירים שונים הדגישו בתקשורת כי אין קשר בין הטבח לתסמונת אספרגר או אוטיזם.
בעת האירוע נשא עליו לאנזה תעודה מזהה של אחיו, ובשל כך רשויות אכיפת החוק סברו בתחילה כי ראיין הוא היורה. הדבר פורסם בתקשורת, ובמקביל לכך פורסמו תמונות מפרופיל הפייסבוק של ראיין.
התפתחויות לאחר הטבח
תושבי העיר ניוטאון הצביעו במשאל מיוחד בעד הריסת בית הספר ובנייתו מחדש. בסוף אוקטובר 2013 החלה הריסת בית הספר.
אלכס ג'ונס
בשנת 2018 שש משפחות של קורבנות של הירי בבית הספר היסודי סנדי הוק כמו גם סוכן FBI שהגיע למקום הירי הגישו תביעת דיבה נגד ג'ונס, על חלקו בהפצת תאוריות קונספירציה שגרמו להטרדות, איומים ומעקבים אחר ניצולי הטבח. עד פברואר 2019 הצטרפו עשר משפחות לתביעות נגד ג'ונס בנושא זה. התביעות זכו במספר פסיקות שדרשו שג'ונס יעיד תחת שבועה ויפתח את רשומות העסק שלו לבחינה.
מאוחר יותר נדרש ג'ונס לתת תשאול תחת שבועה. השופט פסק גם כי עוד שלושה נאשמים צריכים לעבור תשאול על החלק שלהם באתר הקונספירציה InfoWars שמפעיל ג'ונס. במרץ 2019 ג'ונס הודה בתשאול תחת שבועה כי מקרי המוות היו אמיתיים. ואמר כי " ואני, עצמי, כמעט הייתי בעבר במין סוג של פסיכוזה, שבעצם חשבתי שהכל מבוים, אף על פי שעכשיו למדתי שהרבה פעמים דברים הם לא מבוימים" הוא טען כי הוא חשב בעבר כי כל דבר הוא קונספירציה, מתוך אמונה כי משקרים לו שוב ושוב, וכי הוא נכנס לתוך "חשיבת יחד" של קהילות שחושבות שהקונספירציה היא גלובלית וממוסדת.
באפריל 2022 ג'ונס הכריז על פשיטת רגל כתוצאה מתביעות לשון הרע שהוגשו נגדו.
ב-4 באוגוסט 2022 ג'ונס חויב לשלם פיצויים בסך 4.1 מיליון דולרים בפיצויי נזיקין להוריו של ילד בן 6 שנרצח בבית הספר היסודי סנדי הוק. ב-5 באוגוסט 2022 ג'ונס חויב לשלם בנוסף לכך גם פיצויים בסך 45.2 מיליון דולרים לאותם ההורים.
ב-12 באוקטובר 2022, ג'ונס חויב לשלם פיצויים בסך 965 מיליון דולר למשפחות של קורבנות סנדי הוק
רכס הנסון (אנטארקטיקה)
רכס הנסון (באנגלית: Hanson Ridge) הוא רכס נישא שאינו מכוסה קרח, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 401 מטרים מעל פני הים.
גילוי הרכס
הרכס התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית בפיקודו של רוברט פלקון סקוט שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.
שם הרכס
במפות שצוירו על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית כונה הרכס בשם "רכס בלק" (Black Ridge).
מאחר שקיים רכס בלק אחר בארץ ויקטוריה, החליטה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1964 לשנות את שם הרכס לשמו הנוכחי.
הרכס נקרא על שם קירבי ג'י. הנסון (Kirby J. Hanson), מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1958.
הסוכן סמית'
הסוכן סמית' (באנגלית: Agent Smith) הוא דמות בדיונית בטרילוגיית המטריקס בגילומו של הוגו ויבינג. סמית' הוא יריבו העיקרי של ניאו, גיבור הטרילוגיה, והמאבק בין השניים הוא אחד הצירים המרכזיים בעלילה. בסרט הרביעי, מטריקס: התחייה, הוא גולם על ידי ג'ונתן גרוף.
סמית' והמטריקס
סרטי המטריקס הם סרטי מדע בדיוני המתרחשים בעתיד. בני האדם יצרו מכונות בעלות אינטליגנציה מלאכותית והפכו אותן למשרתיהם. המכונות התמרדו ביוצריהן ופתחו במלחמת חורמה. בני האדם החליטו לחסום מפני המכונות את מקור האנרגיה העיקרי שלהם - השמש, בה השתמשו לצורכי אנרגיה סולארית - וכיסו את פני האדמה בעננים סמיכים אשר מנעו חדירת קרני אור. בתגובה המכונות החלו להשתמש בבני האדם עצמם כמקור אנרגיה - המכונות החלו לייצר באופן מלאכותי בני אדם ב"שדות" ולאחר מכן לחברם ל"מטריקס" - מערכת מציאות מדומה המדמה את התרבות האנושית בטרם המצאת האינטליגנציה המלאכותית - סוף המאה ה-20. בעוד שבני האדם מחוברים למציאות המדומה המכונות צברו את האנרגיה החשמלית והתרמית שגופם מייצר לשימושיהן.
כדי לתחזק את המערכת יצרו המכונות מספר תוכנות שמטרתן לווסת ולנהל את המערכת. עם הזמן נוצרה "חריגה" במערכת - בני אדם המצויים בתוך המטריקס החלו להיות מודעים לכך ולהשתחרר ממנה ואף לעוות את חוקיה. אלו הפכו למורדים והקימו עיר אנושית מוגנת היטב ממנה נלחמו במכונות בתוך ומחוץ למטריקס. כדי להילחם במורדים אלו פותחו תוכנות ה"סוכנים", אשר מופיעים במטריקס כאנשי אכיפת חוק רמי דרג, אך בעלי יכולת לכופף את חוקיה. כך, חוקים פיזיקליים המכתיבים את מהירותם וחוזקם הופכים לבעלי גמישות רבה יותר - הם מסוגלים לנוע מהר יותר מכדורי אקדח ולשבור קירות בטון באגרופיהם. בנוסף, ביכולתם להשתלט על בני אדם אחרים הנמצאים במטריקס (ובתנאי שמחוברים באופן רגיל, בניגוד למורדים), בדומה להאקר הפורץ תוכנה. בני האדם אשר הופכים מודעים למטריקס גם כן מצליחים להגמיש חלק מהחוקים, אך לא באותה עוצמה כשל הסוכנים.
ברם, עם התפתחות העלילה מתגלה כי המודעות אותה מפתחים חלק מבני האנוש למטריקס היא "תקלה" שהמכונות לא הצליחו לתקן. מבין אותם אנשים נולד מדי מספר דורות "האחד" - בעל יכולות רבות יותר המסוגל להילחם בהצלחה בסוכנים ולהשפיע באופן רב יותר על חוקי המטריקס, ואף לשבור אותם. ה"ארכיטקט", התוכנה אשר יצרה את המטריקס, נאלצה לשאת בקיום התקלה ולקיים מחזוריות - כאשר אנשי המרד מוצאים את "האחד" והמרד מתגבר המכונות יוצאות להתקפה מוחלטת על עירם של בני האדם, משמידים את כולם מלבד מספר מצומצם ונבחר, לרבות "האחד", אשר נועד ליצור את דור ההמשך. הטרילוגיה נפתחת לקראת סיום המחזור השישי בסדרה זו, עם גילויו של "האחד" - ניאו.
סמית' הוא אחד מה"סוכנים" אשר דולקים אחר בני האנוש המורדים. כשאר הסוכנים הוא נוצר על ידי המכונות וכפוף לתפקיד שהם נותנים לו (במיקרה של הסוכנים הרג אנשים מנותקים) אך הוא גם בעל מודעות משלו. הוא מופיע בחליפה מעונבת ומצויד במשקפי שמש, אקדח נשר המדבר ואוזניה, המהווה את הקשר שלו עם סוכנים אחרים ושאר תוכנות ומכונות.
עם זאת, בניגוד לשאר הסוכנים, סמית' מגלה יוזמה וכן רגשות עזים. הוא שואף להשתחרר מכבליו ב"מטריקס" וכן מביע שנאה עזה למין האנושי, אותו הוא רואה כנחות. בסוף הסרט הראשון סמית' משתחרר מאדוניו מעולם המכונות לאחר שניאו תוקף אותו. כתוצאה הוא בורח ממחיקה במחשב הרשי וחוזר למטריקס אבל בדרך התוכנה שלו מיתקלקלת והוא מפתח יכולות נוספות - הוא מצליח לשנות עוד יותר את עולם המטריקס כרצונו ולשכפל את עצמו על ידי שיכפולו על תוכנות ובני אדם אחרים, כמעין וירוס מחשב.
המטריקס
הסוכן סמית' מתגלה לראשונה לעיני הצופים כסוכן "רגיל". הוא צד יחד עם שני סוכנים נוספים אחר צוותו של מורפיאוס, אחד מהמורדים, אשר בתורו נכנס למטריקס כדי לחפש אחר "האחד". מטרתו של סמית' היא לדלות ממורפיאוס את קודי הגישה לשרתים של עיר המורדים כדי לתוקפם. הוא רוקם עסקה עם אחד המורדים בצוותו של מורפיאוס וזה מגלה לסוכנים את מיקומו של מורפיאוס בעת ביקור במטריקס והורג את רוב חברי הצוות, לפני שנהרג בעצמו על ידי אחד המורדים.
הסוכנים חוקרים את מורפיאוס בתוך המטריקס אך לשווא, בעוד שצוותו של מורפיאוס מנסה לשחררו. סמית' מבקש מעמיתיו לאפשר לו לחקור את מורפיאוס לבד. סמית' מסיר את האוזניה שלו, ובכך מנטרל הקשר בינו לבין הסוכנים האחרים ושאר תוכנות המטריקס ומתוודה בפני מורפיאוס על שנאתו העזה לאנושות ורצונו להתרחק ממנה - ולשם כך, להשתחרר מהמטריקס. סמית' מתאר את האנושות כוירוס המשתלט על העולם בעוד שהמכונות והסוכנים הם "התרופה".
ניאו, בסיועה של טריניטי, סגניתו של מורפיאוס, מצליח לשחררו תוך כדי תקיפת הסוכנים. מורפיאוס וטריניטי מצליחים להימלט מהמטריקס, אך ניאו נותר לכוד לאחר שסמית' מנטרל את נקודת היציאה. בין השניים מתפתח קרב, בו סמית' מסביר לניאו, בעודו מתכוון להורגו, כי מותו של ניאו מידיו הוא בלתי נמנע. על אף זאת מצליח ניאו להתחמק ואף להרוג, כביכול את סמית', אך זה מיד חוזר, משתלט על גוף אדם אחר במטריקס, ורודף אחרי ניאו.
סמית' אורב לניאו בנקודת היציאה בה הסיק כי ישתמש ויורה בו. לאחר שבדקו כי מת, סמית' והסוכנים הולכים לדרכם אך ניאו קם לתחייה, עוצר באוויר את כדוריהם של הסוכנים ונלחם בסמית' ניאו מזנק "לתוך" דמותו הווירטואלית של סמית' וגורם לה להתפוצץ.
מטריקס Reloaded
על אף הרושם כי סמית' מת בסוף הסרט הראשון הוא חוזר שוב בתחילת השני. הוא מופיע במפגש של מנהיגי המורדים במטריקס ומוסר לניאו את האוזניה שקישרה בינו לבין שאר תוכנות המטריקס באומרו כי ניאו "הוציא אותו לחופשי".
ברם, סמית' השתנה במעט - חליפתו שינתה צבע ומשקפיו צורה (בעוד שקודם לכן היו זהים לאלו של כל שאר הסוכנים) ויכולתיו גברו, וכללו עכשיו שיכפול של עצמו בתוכנות ובני אדם אחרים במטריקס אשר יוצרים תכפילים של סמית'. כאשר סמית' משכפל את עצמו על אחד המורדים בתוך המטריקס הוא משבט את עצמו על גופו גם "בעולם האמיתי".
סמית' מוצא את ניאו, בדיוק אחרי שדיבר אם האורקל, ומספר לניאו על הקשר שלהם ומסביר לו אך הוא שרד, הוא אומר לו שאחרי שניאו הרס אותו הוא הבין את החוקים ומה הוא צריך לעשות אבל הוא היה חייב שלא לציית, ושהתוכנה שלו חזרה למטריקס היא היתקלקלה ונתנה לו את הכל לשבט את עצמו על תוכניות ובני אדם במטריקס. הוא מנסה לשכפל את עצמו בגופו של ניאו, אבל הוא ניכשל ואז מתחיל קרב בין השיבוטים של סמית' וניאו, בסוף הקרב אחרי שכימעט הובס ניאו בורח בתעופה ושיבוטי סמית' מיתפזרים מאוכזבים.
סמית' פותח במערכה המכוונת כנגד ניאו והמורדים. בתוך המטריקס הוא תוקף את ניאו ומנסה להרוג אותו כשהוא ניסה לגשת ל"ארכיטקט" - התוכנה אשר בנתה את המטריקס ואמורה להסביר לניאו את ייעודו. בעוד שהוא נכשל בכך, סמית' מצליח לפגוע במורדים בעולם האמיתי אם המורד שעל גופו השתלט. סמית' פוגע בגל אלקטרומגנטי בספינות המורדים בעודן אורבות לצבא המכונות אשר נשלח להרוס את ציון, משתקן ובכך מאפשר לצבא המכונות להמשיך להתקדם באין מפריע אל עבר העיר. בשתקו את ספינות המורדים ביין כלומר סמית' בגופו של ביין, מאבד את ההכרה ונאסף אל אחת מספינות המורדים, לצד ניאו - אשר איבד ההכרה גם כן באחד הקרבות.
מטריקס Revolutions
סמית' ממשיך לשבט את עצמו ולהשתלט על המטריקס, עד אשר גם המכונות אינן יכולות לעצור בעדו. ניאו, אשר מחלים מהתרדמת ומגלה כי ביכולתו להשפיע גם על המציאות הולך לפגוש ב"אורקל" - תוכנה במטריקס אשר סייעה למורדים ומהווה הגורם המאזן ל"ארכיטקט". ניאו לומד מהאורקל כי סמית הוא הגורם המאזן שלו עצמו, המייצג את ההפך המוחלט שלו - כשם שניאו מייצג את חופש הבחירה, סמית' מייצג את הבלתי נמנע - הדטרמיניזם.
זמן קצר לאחר מכן סמית' משתלט גם על האורקל והופך אותה לתכפיל נוסף, ובכך מקבל את כוחותיה לרבות יכולת ראיית העתיד שלה ותעופה כמו זאת של ניאו, והופך לחזק ועוצמתי בהרבה מאי פעם.
בעוד המכונות מיתקרבות לעיר המורדים ניאו וטריניטי יוצאים בספינה אל עבר עיר המכונות, במטרה לעצור את המלחמה. אל הספינה מתגנב סמית' בגופו של ביין, פוצע את טריניטי ותוקף את ניאו, אך לבסוף נהרג בעצמו. ניאו וטריניטי ממשיכים לעיר המכונות, שם ניאו רוקם עסקה עימן - הוא יחסל את הווירוס של סמית' לפני שיתפשט גם במחשבי המכונות, בתנאי שהם ישחררו את בני האדם ויביאו שלום. המכונות מסכימות ומכניסות את ניאו בחזרה למטריקס.
בשלב זה סמית' השתלט כמעט לחלוטין על המטריקס ועשה בה כרצונו. הוא אומר לניאו שהוא (ליתר דיוק - התכפיל של סמית' שנוצר מהאורקל) ילחם לבדו וללא עזרת שכפוליו, כי הוא ראה מה יקרה והשיכפולים שלו יכולים "להנות מההצגה" כי הם כבר יודעים שהוא ינצח, בקרב המהווה את שיא הסרט. ניאו נאבק בסמית' ואף נראה שמביס אותו, אך סמית' מתאושש שוב בהכריזו "זה העולם שלי! העולם שלי!" ונראה כבלתי מנוצח. הוא תוקף את ניאו בעוצמה, אך זה שב וקם כל פעם, על אף שכוחו תש. סמית' שואל את ניאו מדוע הוא נאבק בבלתי נמנע - ניצחונו של סמית' - וממשיך להילחם, וזה מסביר לו כי הוא בוחר להמשיך.
לפתע סמית' נתקף תחושת דז'ה וו - ונזכר במחזורים הקודמים של המטריקס בהם התחולל הקרב הזה. הוא נתקף פחד מפני ניאו, אשר מעודד אותו לא לפחד, ולהשלים את ניצחונו. לבסוף סמית' משתלט על גופו ניאו והופכו לכפיל שלו. בבהלה הוא שואל את הכפיל האם בכך הסתיים המאבק, אך על אף שזה מבשר לו שכן - במהרה סמית' וכל תכפיליו מתפוצצים.
מטריקס: התחייה
סמית' חוזר במטריקס: התחייה, בגילומו של ג'ונתן גרוף. למרות תבוסתו בסוף "מטריקס: מהפכות", סמית' שרד הרס מכיוון שניאו שרד, אף על פי שאיבד את היכולת לשכפל את עצמו על פני אחרים, במקום זאת החזיר לעצמו את היכולות שהיו לו כשהיה סוכן. כאשר האנליסט יצר את הגרסה החדשה של המטריקס על מנת לשמור על ניאו מאופק כך שניתן יהיה לפתור את משבר האנרגיה של המכונות, סמית' לקח על עצמו מעטפת חדשה כדי להישאר מוסתר. האנליסט, היוצר של המטריקס החדש, גילה שניאו וסמית' היו קשורים, והוא בחר להפוך את הקשר הזה ל'שרשרת': כשניאו דוכא, סמית' דוכא באופן דומה, ולקח את תפקיד השותף העסקי של תומאס אנדרסון. ניאו, בדמותו המקורית של תומאס אנדרסון, יצר סדרת משחקי וידאו המבוססת על זיכרונותיו המודחקים. לאחר שניאו התעורר מחדש למטריקס, סמית' החזיר לעצמו את זיכרונותיו ותקף את ניאו, והצהיר שמצא חן בעיניו החופש שקיבל, ושהחזרה הפוטנציאלית של ניאו לחוסר מודעות מאיימת על החופש הזה. סמית' הופיע בסימולטה, במהלך העימות של ניאו וטריניטי עם האנליסט, הציל אותם וסייע להם בלחימה בכוחות האנליסט. סמית' ירה באנליסט, מה שגרם לו להיעלם. בהתייחסו לניאו בתור תום, סמית' הכריז שהברית הבלתי צפויה שלהם הסתיימה והצהיר שההבדל בין השניים הוא ש"כל אחד יכול היה להיות אתה בעוד שתמיד הייתי כל אחד". לאחר מכן סמית' עוזב את גופו המארח ומשאיר את האיש מבולבל מהחוויה.
ניאו גם יצר באופן לא מודע גרסה של הסוכן סמית' במודל המושפע מהזיכרונות המודחקים שלו. גרסה זו של הסוכן סמית' (מגולם על ידי יחיא עבדול-מאטין השני) התבססה על זיכרונותיו של ניאו ממורפיאוס שהתמזגו עם זיכרונותיו מהסוכן סמית' המקורי ושוחררה על ידי באגס והפכה למורפיאוס החדש.
Every Breath You Take
Every Breath You Take (בעברית: כל נשימה שאת נושמת) הוא פזמון שהקליטה להקת פוליס, עבור אלבומה Synchronicity, שיצא בשנת 1983 – האלבום החמישי של הלהקה – שהוקלט לקראת התפרקותה.
הפזמון נכתב בידי סטינג, סולן הלהקה. סינגל הפזמון היה הנמכר ביותר בארצות הברית ובבריטניה בשנת הוצאתו, וצעד במשך מספר שבועות בראש מצעדי הפזמונים במדינות אלו. היו לו גם השמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל. השיר היה מועמד לשלושה פרסי גראמי, וזכה בשניים מהם.
הפקה
המלודיה הרומנטית והטקסט שמצהיר על כך שהאהבה חסרת המעצורים תימשך גם לאחר הפרידה, מטעות לחשוב שמדובר בשיר אהבה, וכך השיר מובן לרוב. אך למעשה הדובר מודיע לאהובתו שאף על פי שלא תהיה שלו, הוא ימשיך לעקוב אחרי כל תנועה שלה, כל נשימה, כל חיוך וכל צעד, במה שהוא למעשה הטרדה מאיימת, כשיא האובססיה מובע במשפט "Oh can't you see, you belong to me" (בתרגום חופשי "איך את לא מבינה שאת שייכת לי").
סטינג טען בראיונות שהופתע מכך שהשיר התקבל כשיר אהבה, בעוד שהוא למעשה שיר על אובססיה וקנאה, וכי לאחר מכן כמעין תיקון, הרגיש צורך לכתוב את השיר בעל המסר ההפוך "If You Love Somebody Set Them Free" (אם אתה אוהב מישהו – שלח אותו לחופשי).
את הוידאו קליפ של הפזמון ביימו זוג הבמאים גולדי וקרים. הוא התבסס על הסרט של Gjon Mili, משנת 1944.
Apex Legends
Apex Legends (בתרגום חופשי לעברית: "אגדות הפסגה"), הוא משחק וידאו חינמי, מקוון ומרובה משתתפים, מסוגת הבאטל רויאל ויריות בגוף ראשון, שפותח על ידי Respawn Entertainment  ומופץ על ידי (EA) Electronic Arts, אשר יצא לאור ב-4 בפברואר 2019 למחשב האישי ולקונסולות המשחקים PlayStation 4 ו-Xbox One. במרץ 2021, יצא המשחק גם לקונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ'. המשחק מתרחש באותו יקום כמו המשחק Titanfall של החברה. שבוע לאחר השקתו, המשחק צבר למעלה מ-25 מיליון הורדות.
המשחק תומך ב-Cross-play, משמע ניתנת לשחקנים להתחבר לקבוצות ושחקנים נוספים המשחקים מפלטפורמות שונות. .
משחקיות
Apex Legends הוא משחק משחק ירי בגוף ראשון בסגנון באטל רויאל. במשחק יש Legends (אגדות), דמויות שחקן שלכל אחת מהן יש יכולת ייחודית לבצע תפקיד שונה. השחקנים מחולקים לקבוצות של שלושה, כאשר בכל קבוצה כל שחקן צריך לבחור אגדה ייחודית בתורו, וכל משחק תואם עד ל־20 קבוצות מתחרות. לאחר השקת המשחק נוספו למשחק גם מצבי משחק לשחקן יחיד ולקבוצות של שני שחקנים. כל הקבוצות מתחילות ללא ציוד, והן טסות מעל מפת המשחק באמצעות ספינת חלל מכיוון אקראי שממנו הן צונחות לכל נקודה על המפה אליה הדמויות יכולות להגיע. כאשר הקבוצות נוחתות על הקרקע והן צריכות לסרוק את מפת המשחק על מנת למצוא כלי נשק, תחמושת וציוד נוסף, בעודן נלחמות להיות הקבוצה האחרונה שתשרוד, כל זאת תוך שהייה באזור בטוח מתמיד על המפה. כאשר לאחד מהשחקנים נגמר מד החיים הוא נופל לנוקאאוט, ועל חברי הקבוצה של אותו השחקן להחיותו באמצעות לחיצה על מקש מסוים - פעולה זו לוקחת כמה שניות. אם הורגים את השחקן כאשר הוא נמצא בנוקאאוט הוא בלתי ניתן להחייאה מיידית, והבאנר שלו מופיע במקום שבו הוא מת. אם אחד מחברי הקבוצה שלו אסף את הבאנר שלו הוא יכול להחזיר את השחקן לחיים באמצעות אחת מהמשואות שנמצאות במפת המשחק אולם לאחר זמן מסוים הבאנר נעלם והשחקן מחוסל סופית. בנוסף במשחק יש מערכת תקשורת בלתי-מילולית שנקראת "Ping system" ( בתרגום חופשי לעברית: מערכת צלצולים) שמאפשרת לשחקנים להשתמש בבקרי המשחק שלהם כדי לתקשר עם חברי הקבוצה שלהם, בין היתר אפשר להשתמש במערכת כדי להצביע על הכיוון שאליו השחקן מעוניין ללכת, לסמן מיקומי כלי נשק, לסמן אויבים ולהציע אסטרטגיות.
Apex Legends ממומן באמצעות מיקרו-רכישות, ונותן לשחקנים את האפשרות להתאים אישית את מראה המשחק שלהם באמצעות פריטים קוסמטיים רבים עבור האגדות. בין היתר אפשר לרכוש עיצובים ייחודיים לכלי נשק, משפטים (בשביל האגדות), ובאנרים במשחק. פריטים קוסמטיים חדשים ניתן להרוויח מפתיחת Apex Packs, גרסת המשחק ל-Loot boxes (תיבות שלל) שמכילות מבחר אקראי של פרסים, וחומרים שאיתם אפשר להכין פריטים קוסמטיים, או ביצוע רכישות באמצעות המטבע הווירטואלי של המשחק שנקרא Apex Coin שאותו ניתן לרכוש בכסף במציאות. עם המטבע אפשר לקנות Apex Packs (חבילות של המשחק), לפתוח אגדות, ולרכוש קוסמטיקה ספציפית. אפשר להרוויח Apex Packs בחינם כאשר השחקן עולה רמות ניסיון. בנוסף, שחקנים משיגים בחינם מטבע אחר בשם "Legend Tokens" (אסימוני לג'נדס) עבור זמן משחק ועליה ברמות הניסיון, שמשמשים כדי לפתוח אגדות חדשות ופריטים קוסמטיים מסוימים.
עונות
המפתחים של המשחק תכננו מפת דרכים טכנולוגית לשנה הראשונה של המשחק שבמסגרתה בכל שלושה חודשים מגיעה למשחק עונה חדשה שמביאה איתה הוצאה של תוכן חדש למשחק, בדרך כלל דמות שחקן חדשה והוספת כלי נשק חדשים. ב-19 במרץ 2019 העונה הראשונה של המשחק התחילה והביאה איתה את ה-Battle Pass העונתי הראשון למשחק אשר מתגמל שחקנים עם פריטים קוסמטיים עונתיים חדשים על ידי השלמת אתגרים בתוך המשחק במהלך העונה.
פיתוח
הסטודיו Respawn Entertainment פיתח בעבר את המשחקים (Titanfall (2014 ואת הסיקוול שלו Titanfall 2 שיצא בשנת 2016, לפני שנרכש על ידי EA שתמכה בהוצאה לאור של כותרים אלו, ובשנת 2017 רכשה את Respawn.
בעוד Respawn התחיל לעבוד על פוטנציאל המשחק Titanfall 3, הם צפו בנוף של קהילת המשחקים סביב 2017, כאשר PUBG: Battlegrounds צבר פופולריות והפך פופולרי בז'אנר ה-Respawn .Battle Royale כבר בחנה את המושגים של Titanfall בתבנית משחק הישרדות שמצאו היטב, והחלה להתנסות במושגים אלו במסגרת Battle Royale, אם כי הבינה במהירות, שהשימוש ב-Titans (מנגנון גדול) יהיה מאוד לא נוח לאלה שרגילים ל-Battle Royale, ובמקום זאת התמקד ביצירת שכבות אופי חזקות שמתאימות ליקום ה-Titanfall. בנוסף, Respawn רצה להמשיך במשחק שינצל את ההכנסות הפוטנציאליות במשחקים ללא תשלום, ועלו עם הרעיון של Apex, לשים את עיקר המאמץ של האולפן לעשות שחרור חזק ראשוני ולהמשיך בפיתוח נוסף של Titanfall 3. ל-EA היה ספק בגישה זו והחשיב את זה כסיכון, על פי דרו מק'קוי מסטודיו Respawn, אבל ההצלחה של Fortnite Battle Royale הראתה כי גישות כאלה היו אפשריות.
בצעד ייחודי עבור Respawn ,EA שמר את הפיתוח של Apex Legends כסוד עד להכרזה על המשחק; מק'קוי אמר שהם רוצים שחקנים כדי ליצור את דעותיהם של המשחק ולא מתוך פורומים מקוונים, ובכך לעודד שחקנים כדי לנסות את המשחק ולא להסתמך על שיווק ושאר פרסום מראש תוכן פרסומי.
המשחק שאב השראה מכמה ממשחקי היריות של העשור האחרון: בין השאר ממשחקי "Halo" ו-"Destiny" של חברת Bungie  אשר שילבו מערכות לחימה מרתקות עם נרטיב מתפתח, "Tom Clancy's Rainbow Six Siege" של חברת Ubisoft אשר הוכיח את השימוש של שיעורים ייחודיים כדי לשנות באופן דינמי נוסחה פשוטה אחרת ו-"Overwatch" של Blizzard Entertainment עבור זיקוק מושג היורה גיבור. המשחק בנוי על המנוע Source, בדיוק כמו במשחקי "Titanfall" הקודמים. מערכת ה-Smart Comm הייתה מעודנת על ידי ניסיון המשחק במשך חודש ללא שימוש בצ'אט הקולי ובאמצעות שימוש בשמות אקראיים על מנת לראות איך הם מצפים שרוב השחקנים יחוו את המשחק.
לפני ההשקה, אישר מק'קוי שהמשחק יתמוך ב-Cross-Play בעתיד. אולם בנוסף הוא הוסיף ש-Cross-progress ו-Cross-purchases אינם אפשריים בשל מגבלות חומרה. מק'קוי גם ציין כי המשחק יגיע לפלטפורמות ה-iOS, Android ו-Nintendo Switch, על אף שזה לא מתוכנן כרגע.
דעת קהל
Apex Legends התקבל באופן חיובי. שמונה שעות לאחר השקתו, המשחק עלה על מיליון שחקנים ייחודיים, והגיע ל-2.5 מיליון שחקנים ייחודיים בתוך 24 שעות. בתוך שלושה ימים, למשחק היו מעל 10 מיליון שחקנים ייחודיים, עם שיא של מיליון בו זמנית.
ארשקוואדקרט
ארשקוואדקרט (בהונגרית: Érsekvadkert) הוא כפר במחוז נוגראד שבצפון הונגריה.
יהודי ארשקוואדקרט
יהודים ראשונים הגיעו ליישוב בתחילת המאה ה-19 וברובם היו סוחרים אמידים, הקהילה הייתה כפופה לבלשגיארמט. להלן השינויים במספר היהודים בכפר לאורך השנים:
מרלין אוטי
מרלין ג'וייס אוטי (באנגלית: Merlene Joyce Ottey; נולדה ב-5 במאי 1960 בג'מייקה) היא אתלטית לריצות קצרות המייצגת את סלובניה משנת 2002 לאחר שהיגרה לשם ממדינת הולדתה. היא אלופת עולם בעלת מספר שיא של 14 מדליות מהן 3 מדליות זהב, היא זכתה ב-9 מדליות אולימפיות (3 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד) מספר שיא לנשים אך מעולם לא זכתה במדליית זהב. היא שיאנית העולם הנוכחית (2017) בריצת 200 מטר באולם.
אוטי מכונה "מלכת המסלול" בשל גילה המתקדם והקריירה הארוכה שלה והישגיה הרבים.
שיטת ריב"ב
שיטת ריב"ב הוא חיבור על ספר ההלכות של הרי"ף, מאת רבי יהודה בן ברכיה, בנו של רבי ברכיה הלוי ואחיינו של רבי זרחיה הלוי, בעל ספר המאור.
מרלין אוטי
רקע
אוטי נולדה בעיירה פונדסייד בג'מייקה. רביעית מ-7 אחים ואחיות, קיבלה את ההשראה לרוץ מבן ארצה דון קווארי, לאחר שהאזינה לשידור הרדיו שתיאר את זכייתו במדליית הזהב בריצת ה-200 מטר במשחקים האולימפיים של מונטריאול 1976. אוטי החלה להתאמן ובתוך זמן קצר קטפה תארים רבים בתחרויות אזוריות. ההישג המשמעותי הראשון שלה היה בשנת 1979, לאחר שזכתה במדליית הארד בריצת ה-200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאים. עבור אוטי הייתה זו ההופעה הרשמית הראשונה בתחרות בינלאומית.
שיטת ריב"ב
היסטוריה
החיבור הודפס לראשונה במהדורת וילנא של התלמוד הבבלי, בשולי גיליון ספרו של הרי"ף. ברשות המדפיסים היה כתב יד מן המאה ה-14 על מסכת ברכות וכמה מסכתות מסדר מועד (יומא, סוכה, ראש השנה, ביצה, תענית, מגילה ומועד קטן), והוא נדפס בשולי פירוש הרי"ף, אך כתב היד שהיה ברשותם אבד ברובו, וכיום שרד ממנו רק הפירוש למסכת ברכות.
מרלין אוטי
רקע
בשנת 1979 החלה אוטי ללמוד באוניברסיטת נברסקה שבארצות הברית. בתקופה זו החל לדרוך כוכבה של האתלטית. בתקופת הלימודים (1979-1982) זכתה אוטי 25 פעמים בתואר All American. היא זכתה 7 פעמים בתוארי האולמות ובמספר דומה של תארים בתחרויות המסלול. בשנת 1982 החזיקה ב-9 מתוך עשרת הזמנים המהירים ביותר בעולם בריצת 300 יארד.
בשנת 1980 זכתה אוטי לראשונה בתואר "אשת הספורט של השנה" בג'מייקה. הישג ששוחזר על ידיה 11 פעמים נוספות במרוצת השנים שלאחר מכן. בשנת 1984 סיימה את לימודיה האוניברסיטאיים והוסמכה כבעלת תואר ראשון באמנות. באותה שנה נישאה לאתלט האמריקאי נתנאל (נט) פייג' (ממנו התגרשה שנים לאחר מכן).
שיטת ריב"ב
היסטוריה
הרמב"ם מוזכר בספר פעמים רבות, בצירוף הציון ז"ל. מכאן שנתחבר לכל המוקדם בראשית המאה ה-13 (לאחר פטירת הרמב"ם בד'תתקס"ד 1204), עשרות שנים לאחר פטירת הרז"ה, דוד המחבר (ד'תתקמ"ו, 1186).
מרלין אוטי
שיא הקריירה
מרלין אוטי נחשבת כאחת האתלטיות המצליחות ביותר בתולדות האתלטיקה הקלה העולמית. אוטי צברה 46 מדליות באירועים הגדולים ביותר של האתלטיקה הקלה העולמית. היא השתתפה עד כה ב-7 משחקים אולימפיים. 6 פעמים היא ייצגה את מולדתה ג'מייקה, ואילו פעם אחת היא ייצגה את מדינתה החדשה סלובניה, לאחר שהתאזרחה שם בשנת 2002. אוטי זכתה עד כה ב-8 מדליות אולימפיות (יותר מכל אתלטית אחרת, למעט אליסון פליקס) אולם אף לא אחת מהן מזהב, ב-14 מדליות באליפויות העולם באצטדיון (יותר מכל אתלט גבר או אישה בהיסטוריה של האתלטיקה) ו- 6 מדליות באליפויות עולם באולמות. סך-הכל 28 מדליות במפעלים הבכירים ביותר של האתלטיקה הקלה הבינלאומית. בנוסף, זכתה במדליות רבות נוספות (18) בתחרויות בינלאומיות כגון המשחקים הפאן-אמריקאיים, המשחקים הקריביים, משחקי חבר העמים ובתחרויות נוספות.
המפסידנית הנצחית
למרות שלל המדליות חסר התקדים, נדבקה לאוטי תווית "המפסידנית הנצחית". הסיבה לכך נעוצה בעובדה שאוטי שתמיד ידעה להיות ברגעים הגדולים ביותר, להיראות נפלא בסיבובים המוקדמים - ולהפסיד בריצות הגמר שאותן סיימה במרבית המקרים במקום השלישי. אכזרית מכולן הייתה עבורה ריצת הגמר ל-100 מטר באליפות העולם בשטוטגרט ב-1993. אוטי הפסידה על חודה של אלפית השנייה לאמריקאית גייל דיברס (לשתיהן אגב נקבע זמן זהה של 10.82 שניות). לוח התוצאות באצטדיון בישר כי דיברס ניצחה בתוצאה של 10.81 שניות, אולם ערעור של המשלחת הג'מייקנית שלח את אנשי חדר הבקרה לפענוח נוסף של סרט הצילום. דקות רבות של מתח עברו על אוטי בעוד אנשי הפוטו-פיניש מנסים לפענח מי מהשתיים חצתה ראשונה את קו הגמר. בסופו של דבר נקבע לשתיים זמן זהה. מדליית הזהב חמקה לאוטי על חודו של ס"מ בודד. בטקס הענקת המדליות זכתה אוטי למחיאות כפיים במשך שתי דקות ברציפות.
שיטת ריב"ב
תוכן החיבור
החיבור מבוסס בעיקר על תורת הרז"ה, וכמחצית מן החיבור היא ציטוט מדבריו. ניכר שבידי המחבר הייתה מהדורה מוקדמת של ספר המאור. נוסף על כך המחבר נושא ונותן בסוגיה ובדברי הרי"ף על פי כתבי רבי יצחק אבן גיאת, רב האי גאון ורבנו חננאל, בשילוב פירוש רש"י, וכאמור - הרמב"ם. המחבר מציין גם: "וקיבלתי אני הכותב מפי החכם רבי נתן ז"ל", ומדובר ברבי נתן מטרינקטיל, רבו של הרמב"ן.
מרלין אוטי
המפסידנית הנצחית
כמה ימים לאחר מכן זכתה אוטי לראשונה בחייה במדליית זהב אישית באליפות העולם. היא ניצחה על חודן של שתי מאיות השנייה בתוצאה של 21.98 שניות, את האמריקאית גוון טורנס. את ההישג הזה היא שחזרה באליפות העולם שהתקיימה בגטבורג, שוודיה שנתיים לאחר מכן. בריצת הגמר ל-200 מטר, חצתה אלופת ה-100 טורנס את קו הגמר ראשונה אולם מצלמות הטלוויזיה קלטו את דריכתה על הקו המפריד בין השבילים וטורנס נפסלה. אוטי שהגיעה שנייה בריצה קודמה למקום הראשון ובכך הגנה על תוארה העולמי לאחר שניצחה את אירינה פריבלובה מרוסיה. לשתיהן נקבע זמן זהה של 22.12 שניות. בריצת ה-100 באותה אליפות היא סיימה במקום השני.
שיטת ריב"ב
תוכן החיבור
ספר זה כמעט לא מוזכר בכתבי הקדמונים, כנראה משום שנחשב בעיקר כהעתקה מהרז"ה.
מרלין אוטי
לקראת בייג'ינג
ב 22 ביולי 2008 נסתם הגולל עבור השתתפותה של אוטי בת ה-48 משחקיים האולימפיים בבייג'ינג. בתחרות הקריטריון האחרונה, פספסה ב-28 מאיות את הרף, שהיה שולח אותה לאולימפיאדה כאשר קבעה 11.70. בכך נחסמה סופית אפשרותה לזכות במדליית זהב אולימפית, וכן להיות לאצנית הראשונה בהיסטוריה שמשתתפת בשמונה משחקים אולימפיים.
בדיון שנערך בבית משפט ב-5 באוקטובר 2007, הודתה האתלטית האמריקאית מריון ג'ונס כי השתמשה בסמים אסורים בין 1999 ל-2001, ובכלל זה גם כאשר ניצחה בריצה ל-100 מטרים באולימפיאדת סידני, שם דורגה אוטי במקום הרביעי. בעקבות כך, נשללו מג'ונס כל המדליות וההישגים בהם זכתה באולימפיאדת סידני, ואילו אוטי קודמה למקום השלישי באותה הריצה, כאשר מוענקת לה אחר כבוד מדליית הארד.
גבי ניצן
גבי ניצן (נולד ב-3 בינואר 1964) הוא סופר, עיתונאי, ומנחה סדנאות כתיבה ישראלי.
שיטת ריב"ב
תוכן החיבור
לאחר הדפסת החיבור בש"ס וילנא, נעשה שימוש בחיבור זה על ידי פוסקי ההלכה, כדוגמת המשנה ברורה.
גבי ניצן
ביוגרפיה
נולד בקריית גת וגדל בערד ובדרום אמריקה, להורים שעלו מארגנטינה. הוא אחיה של שלומית ניצן ושל המשוררת והסופרת טל ניצן. כעיתונאי כתב ניצן בעיתונים חדשות, כותרת ראשית, ידיעות אחרונות, מעריב והארץ.
ב"כותרת ראשית" פרסם טור פמיניסטי. ב-1987 היה ממקימי עמותת "אור אדום" נגד אלימות משטרתית. ב-1990 זכה בפרס מטעם שדולת הנשים בישראל על 'תרומתו לקידום השוויון בין המינים'.
בשנת 2014 הופיע במופע הסטנד-אפ "בעמידה", בתיאטרון הידית בפרדס חנה. מלבד זאת הוא הגיש תוכנית בערוץ המקומי, "החיים הטובים", ומנחה סדנאות כתיבה.
משנת 2020 ניצן הוא אחד מפעילי המחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל.
במרץ 2022 השתתף בהקמת השבועון "בראשית", בפורמט מודפס ומקוון, והוא העורך הראשי שלו.
חיים אישיים
היה נשוי לעיתונאית הישראלית אימי גינזבורג, שחיה כיום עם בנם בהודו. כיום נשוי ואב לשניים, מתגורר במושב אביאל.
קיובסאט
קיובסאט (CUBESAT) הוא שם כללי לפלטפורמה לוויינית זעירה, שפותחה במקור על ידי אוניברסיטת סטנפורד מארצות הברית. התצורה של הלוויין הבסיסי במשפחה זו היא קובייה, בעלת גודל של 10 ס"מ * 10 ס"מ * 10 ס"מ. מזה שנים ניתן להשיג שלד של לוויין, כולל מחשב ותוכנת הפעלה, במחירים נמוכים ובאופן מסחרי.
היסטוריית הפיתוח של קיובסאט
בשנת 1999 החליטו פרופ' רוברט (בוב) טוויגס מאוניברסיטת סטנפורד ופרופ' ג'ורדי פיו סאורי מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, להציע לסטודנטים להנדסה לבנות לוויין במקום לכתוב עבודת גמר שתסתכם בספר עב כרס של עבודה תאורטית. כארבע שנים פיתחו בוב וג'ורדי עם הסטודנטים סטנדרט ללוויין קטן וקל משקל שעלות ייצורו כולל עלות הבחינה שלו יהיו כמה עשרות אלפי דולרים. לשם הפשטות הם החליטו שהלוויין יהיה בצורת קובייה, וקראו לסטנדרט החדש קיובסאט "לוויין קובייה".
פרופק טוויגס, שבעבר היה מעורב בבניית לוויינים, חשש שמרוב התלהבות יכניסו הסטודנטים יכולות נוספות ללוויין והוא יגדל, יתייקר ויגרום לעיכוב בלוח הזמנים. הוא החליט שזאת ההזדמנות להכריח את המהנדסים בארצות הברית לעבור לשיטה המטרית, וקבע שהלוויין הבסיסי יהיה קובייה בעלת צלע של עשרה סנטימטר ובנפח של ליטר. ליחידה בסיסית זו קוראים CubeSat 1U, כלומר, יחידה אחת של לוויין הקובייה שמכילה כמעט את כל מערכות הלוויין הגדול: מחשב משימה, מערכת תקשורת, מערכת חשמל ושמיכות תרמיות להגנה על הלוויין מסביבת החלל הקיצונית. יחידה כזו שוגרה לראשונה בשנת 2003. מאז נוספו לסטנדרט עוד לוויינים בגדלים שונים - כולם מכפלות של הלוויין הבסיסי.
בתחילת השימוש בלווייני קיובסאט נבנו הלוויינים עצמם על תכולתם בידי מי שחפץ בכך, על פי תוכניות שסופקו לו. כיום נפוץ בהרבה השימוש בערכת לוויין מוכנה מראש, הבאה במגוון גדלים ועיצובים. למעשה, התכן של הקיובסאט יצר סטנדרטיזציה בתחום הלוויינים הזעירים, באשר רוב מוחלט של לוויינים אלה מבוססים על פלטפורמת הקיובסאט.
שיגור לווייני קיובסאט
שיגור לווייני קיובסאט מתבצע על ידי משגר גנרי, מעין תיבה שלתוכה מוכנסים עד שלושה לוויינים בבת אחת. משהגיע המשגר לחלל, נפתח המארז וקפיץ הודף את הלוויינים החוצה, לחלל. ככלל, ננו-לוויינים וקיובסאט בתוכם, אינם משוגרים כמטען ייעודי ויחידי, אלא כמטען נלווה לשיגורים שונים ברחבי העולם. חלק ניכר משיגורי לווייני קיובסאט בוצע באמצעות משגר הלוויינים הרוסי דנייפר. שיגורים נוספים התבצעו באמצעות המשגר הרוסי קוסמוס 3.
בישראל
ב-19 ביוני 2014 שוגר בהצלחה הלוויין דוכיפת 1, הקיובסאט הראשון שנבנה בישראל, ולוויין התלמידים השני בעולם. הלוויין נבנה במרכז המדעים בהרצליה. הלוויינים הבאים בסדרה שוגרו אף הם בהצלחה: דוכיפת 2 ב-18 במאי 2017 ודוכיפת 3 ב-11 בדצמבר 2019.
החל משנת 2014 נבנים בטכניון שלישיית לוויינים בשם SAMSON, שתפקידם הוא גיאולוקציה.
גמלוסט
גמלוסט (בנורווגית: Gamalost) היא גבינה כחולה נורווגית מסורתית שפירוש שמה הוא 'גבינה ישנה'. הגמלוסט הייתה בעבר מרכיב עיקרי בתזונה הנורווגית. בדומה למאכלים נורווגים מסורתיים רבים, כמו לחם שטוח נורווגי ובשרים מלוחים יבשים, גם את הגמלוסט ניתן לאחסן במשך פרקי זמן ארוכים ללא קירור.
קיובסאט
בישראל
ב-22.3.21 שוגר להק ננו-לוויינים של פרויקט אדליס-סמסון (Adelis-SAMSON) בראשות הטכניון. מטרת המערך גילוי אותות מצוקה.
גמלוסט
ייצור
במקור יוצרה הגבינה בתקופת הקיץ על ידי רועות עיזים שהיו מנצלות את שאריות החלב לגיבון. את הגבינה הן היו מכינות בזמן שהן שהו בהרים, בקיץ, ומורידות אותה לכפריהן כשחזרו עם העיזים לקראת החורף, וכך היא הייתה מתיישנת.
ישנן שתי שיטות עיקריות לייצור הגמלוסט, התלויות באזור הייצור שלה. בשיטה הראשונה לוקחים חלב רזה שהחמיץ במשך יומיים בטמפרטורת החדר, מחממים אותו ל-63 מעלות ומשאירים אותו כך במשך חצי שעה. לאחר מכן מכניסים את הגבן לשק בד וסוחטים אותו. לאחר הסחיטה מוציאים אותו מהשק, מפוררים ומעבירים את הגבן לשקים אחרים, קטנים יותר, אותם מניחים בתבניות. בסופו של התהליך מרתיחים את הגבינה במשך שלוש וחצי שעות, במי גבן. לאחר לילה מוציאים את הגבינה מהתבניות, מניחים אותה במקום חמים ודוקרים אותה על ידי מחטים שמכילות נבגים של עובש כחול ומעבירים להבחלה. במהלך ההבחלה הופכים אותה מדי יום כדי לפזר את השומנים בצורה אחידה ובנוסף משפשפים אותה בעובשים מגבינות ישנות יותר, כדי לקבל את ציפוי העובש האופייני. התהליך כולו לוקח בערך כחודש. ההבדל בין השיטה הראשונה לשנייה הוא בשלבי החימום והזריעה בנבגים.
פסטיבל גמלוסט
"פסטיבל גמלוסט" הוא אירוע חד שנתי בנערך בויק, עיירת מחוז של סונג, נורווגיה.
3 בדצמבר
3 בדצמבר הוא היום ה-337 בשנה (338 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 28 ימים.
נורברט אדר
נורברט אדר (בגרמנית: Norbert Eder; 7 בנובמבר 1955 – 2 בנובמבר 2019) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעיקר בנירנברג ובבאיירן מינכן בעמדת המגן. היה שותף לשלוש זכיות באליפות וזכייה בגביע יחד עם באיירן מינכן.
באיירן מינכן
בשנת 1984 חתם אדר בבאיירן מינכן, ששילמה עבורו 150 אלף מארק גרמני. אדר הפך לאחד השחקנים החשובים ביותר בבאיירן מינכן בשנות ה-80, זכה עמה בשלוש אליפויות רצופות ובגביע מקומי אחד, והעפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 1–2 לפורטו, כשאדר משחק 90 דקות. סך הכל אדר השלים ארבע שנים בבאיירן מינכן, וכבש שישה שערים ב-132 הופעות.