cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
א-סעדי קדאפי
קריירת כדורגל
ב-6 ביוני 2000 דווח ב-BBC כי קדאפי חתם בבירקירקארה מליגת העל המלטזית וישחק עבורה בליגת האלופות, אך המעבר לא הבשיל. בשנת 2003 חתם קדאפי בפרוג'ה מהסרייה א', והעסיק את דייגו מראדונה כיועץ הטכני שלו ואת האצן הקנדי בן ג'ונסון כמאמן האישי שלו. הוא ערך הופעה אחת בלבד במועדון, הופעה כמחליף נגד יובנטוס, זאת לפני שנכשל בבדיקת סמים.
לקראת עונת הצטרף קדאפי לאודינזה מהסרייה א', במדיה ערך הופעה אחת בלבד, כשנכנס כמחליף בדקות האחרונות של משחק הליגה האחרון נגד קליארי. בעונת הצטרף קדאפי לסמפדוריה, אך לא זכה לדקות משחק במדי המועדון.
קדאפי שימש כקפטן נבחרת לוב, ובהמשך גם כיושב ראש התאחדות הכדורגל הלובית.
דודג' ביוטי ווינר
דודג' ביוטי ווינר (באנגלית: Dodge Beauty Winner) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר בין השנים 1935–1936.
פירוש "Beauty Winner" בעברית: "זוכת היופי".
רמת ברוס
רמת ברוס או מישור ברוס היא רמה המכוסה בקרח בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 144 ק"מ. הרמה מתנשאת לגובה של 1,830 מטרים מעל פני הים.
הרמה משתרעת צפון-מזרחה מן הכפים של קרחון גולד וקרחון ארסקין עד לסביבות מפרץ פלנדרס.
גיליו הרמה
לא ידוע מתי התגלתה הרמה או נראתה לראשונה, אך על פי המשוער ראו אותה בינואר 1909 חברי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בראשות ז'אן-באטיסט שארקו ממיקומם במצר פנדלטון. הרמה מופתה באמצעות תצלומי אוויר ובהתבסס על פי סקרים שנערכו על הקרקע על ידי סקר שטחי החסות של איי פוקלנד, בשנים 1946–1962.
מקור השם
ההוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה נתנה לרמה את שמה. הרמה נקראת על שמו של ויליאם ספירס ברוס, חוקר קטבים סקוטי ומנהיג המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1902–1904.
ארכיפלג מדלנה
ארכיפלג איי מדלנה (איטלקית: Arcipelago di La Maddalena) הוא קבוצת איים במצר בוניפאצ'יו, באיטליה, בין קורסיקה לבין צפון-מזרח סרדיניה. הוא כולל שבעה איים עיקריים ועוד איים קטנים אחרים. על האי הגדול מצויה העיר היחידה של קבוצת האיים, העיר לה מדלנה. שאר האיים לפי גודלם: קאפררה, ספרג'י (Spargi), סנטו-סטפנו (Santo Stefano) -בו התקיים בעבר בסיס של נאט"ו, סנטה מריה (Santa Maria) ובודלי (Budelli) רק שלושה איים מיושבים: לה מדלנה, קאפררה וסנטו-סטפנו.
הדמיון של נוף האיים לנוף של אזור הנופש קוסטה זמראלדה, מי הים הזכים וסלעי הגרניט לאורך חוף הים, יחד עם תחושת השטח שנותר פראי ביבשת אירופה מהווה מוקד משיכה לתיירים, בייחוד אלה הבאים אליו בסירות נופש.
Ride (אלבום של לורן)
Ride הוא אלבום האולפן השני של הזמרת השוודית לורן. את האלבום הוציאה לאור ב-24 בנובמבר 2017 חברת התקליטים BMG, כחמש שנים לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלה, Heal. שלושה סינגלים פורסמו מתוכו: "", "Hate The Way I Love You" ו-"Ride".
יצחק דרורי
יצחק דרורי (נולד ב-1944 בירושלים) הוא פושע ישראלי.
לאחר מות אמו, שלח אותו אביו למוסד, אך הוא ברח והידרדר לפשע, בעיקר לעבירות פריצה. בשנת 1970 הוא נדקר במועדון ביפו, אך הוא סירב להעיד נגד החשוד בדקירה.
הוא עמד בראש "כנופיית הבוכרים" בירושלים והתפרסם כשהוביל שניים ממעשי השוד הגדולים בישראל:
בזמן שהייתו בכלא, כתב את ספרו האוטוביוגרפי, "המוח", בעריכת העיתונאי אילן בכר. הנהלת הכלא לא רצתה לסייע לדרורי, לכן נאלץ להבריח את המכתבים והמחברות שלו לבכר. עזרו לו חבריו מהכלא, שהסתכנו והעבירו לעיתונאי 40 מחברות בנות 40 עמודים שנכתבו בכתב יד צפוף.
בפברואר 2007 פרסם דרורי את ספרו "המוח 2", גם הפעם בעריכתו של בכר. בספר מסופר על תוכניותיו לשדוד אוצרות בסורינאם ובאתונה.
ב-22 בדצמבר 2007, נעצר דרורי עם ארבעה מחבריו בחשד לפריצה לחנות יודאיקה. בזמן מעצרם, נמצא ברשותם ציוד פריצה משוכלל, ונראה כי היו במהלך שבירת קיר החנות. בעסקת טיעון גזר עליו בית המשפט שמונה חודשי מאסר בפועל בגין עבירה זו. בנובמבר 2010 נעצר דרורי כחשוד בשותפות עם כנופיה קווקזית בביצוע מספר מעשי שוד. בדצמבר 2010 הוגש נגד דרורי כתב אישום והוא הוחזק במעצר עד תום ההליכים נגדו לאור הגדרתו על ידי בית המשפט כמסוכן וכמי ש"מעשי שוד ופריצה הם בבחינת תורתו-אומנותו"
כף פיליפס (אנטארקטיקה)
כף פִילִיפְּס (באנגלית: Cape Phillips) היא לשון יבשה, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת באמצע החוף המזרחי של חצי האי דניאל.
15 קילומטרים מדרום מזרח להר ברוסטר.
גילוי ומיפוי הכף
הכף התגלתה בינואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
מקור השם
רוס קרא לחצי האי על שמו של לוטננט צ'ארלס ג'י. פיליפס (Charles G. Phillips), מאה"מ טרור.
Good News
Good News (בעברית: חדשות טובות) הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון. האלבום יצא לאור ב-20 בנובמבר 2020, על ידי חברות התקליטים 300 אנטרטיינמנט ו-1501 סרטיפייד. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
רקע והכרזה
באוקטובר 2019, די סטליון דנה לראשונה בתוכניות להוצאת אלבום הבכורה שלה בשנת 2020 תחת הכינוי שלה, Suga. עוד הצהירה כי היא "מוכנה להסתפק באלבום". שנה לאחר מכן, באוקטובר 2020, היא סיפקה יותר תובנות לגבי תהליך יצירת האלבום, כולל פרסום תמונות עם המפיק ליל ג'ו. באותה התקופה, היא חיכתה לשני אורחים נוספים באלבום על מנת לסיים את הקלטתו. היא גם הצהירה שהיא ניצלה את הזמן במהלך ההסגר כדי לכתוב ולהקליט את האלבום שלה. על תהליך ההקלטה אמרה: "כשאני לבד, היצירתיות שלי מגיעה אליי. כל האלבום נכתב בעצם בסלון, במקלחת, בחצר האחורית – פשוט דמיין אותו איתי". היא הכריזה רשמית על האלבום בפוסט באינסטגרם ב-12 בנובמבר.
סינגלים
"", ביחד עם ביונסה, יצא לאור ב-29 באפריל 2020, כסינגל הראשי מתוך האלבום. השיר "Girls in the Hood" יצא לאור כסינגל השני ב-26 ביוני 2020. השיר כולל דגימה מתוך השיר "Boyz-n-the-Hood" מאת Eazy-E. הסינגל השלישי, "Don't Stop" בהשתתפות יאנג ת'אג, יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020.
ויליאם רואן המילטון
סר ויליאם רואן המילטון (באנגלית: William Rowan Hamilton; 4 באוגוסט 1805 – 2 בספטמבר 1865) היה מתמטיקאי ואסטרונום אירי. ידוע בעיקר בזכות עבודותיו באנליזה וקטורית, במכניקה אנליטית ובאופטיקה.
המילטון נולד בדבלין ולמד בטריניטי קולג'. ב-1827, בעודו תלמיד בקולג'. בשנת 1828 פרסם עבודה בה לראשונה הוזכרה משוואת האייקונל. באותה שנה מונה לפרופסור לאסטרונומיה. שנה לאחר מכן מונה לאסטרונום הראשי של אירלנד, וב-1853 הוענק לו תואר אבירות. הוא בילה את שארית חייו בקולג' ובמצפה הכוכבים בדאנסינק. אחד מפיתוחיו החשובים ביותר הוא מושג ההמילטוניאן במכניקה אנליטית, פונקציה ממנה ניתן לקבל את משוואות התנועה של מערכת פיזיקלית. להמילטוניאן חשיבות מרכזית הן בפיזיקה קלאסית והן במכניקת הקוונטים.
הקווטרניונים
המילטון זכור גם בגלל גילוי אלגברת הקווטרניונים, שהיו הדוגמה הלא-חילופית הראשונה (ובמשך עשרות שנים - היחידה) לאלגברה עם חילוק. במשך שנים חיפש המילטון דרך להכפיל שלשות של מספרים, המיוצגות על ידי הבסיס i,j,k. ב-16 באוקטובר 1843, במהלך טיול רגלי לדבלין, הוא גילה את הנוסחאות היסודיות:. הגילוי גרם לו התרגשות שאותה הוא מתאר במכתב לבנו כ"מעגל חשמלי שנסגר"; עוד הוא מספר במכתב: "לא יכולתי לעמוד בדחף - בלתי פילוסופי ככל שזה ישמע - לחרוט בסכין את המשוואות באבן של גשר ברום".
יחסי אסטוניה–צ'ילה
יחסי אסטוניה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה לאסטוניה. צ'ילה הכירה מחדש באסטוניה ב-28 באוגוסט 1991 ויחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-27 בספטמבר 1991.
יחסי סחר
צ'ילה היא בין השותפות החשובות בסחר החוץ של אסטוניה באמריקה הדרומית. בשנת 2007 הוערך המסחר בין אסטוניה לצ'ילה ב-6.3 מיליון אירו. הייצוא האסטוני כלל בעיקר מכונות, ציוד מכני ודלקים מינרליים; הייצוא של צ'ילה כלל בעיקר יין, דגים, סרטנים ופירות. בשנת 2004, 83% מייצוא צ'ילה לאסטוניה, שהסתכם אז ב-2.4 מיליון אירו, היה מורכב מיין. בשנת 2008 יינות צ'ילה החזיקו את הנתח הגבוה ביותר בשוק היין המיובא של אסטוניה, ואחריהם יינות ספרדיים. בגלל האקלים שלה שאינו מתאים לייצור ענבים בקנה מידה גדול, מרבית היין שנמכר באסטוניה מיובא.
תרבות
בשנת 2006, אסטוניה וצ'ילה הוציאו את סדרת הבולים המשותפת בנושא אנטארקטיקה, שתוכננה על ידי Ülle Marks ו-Jüri Kass, הנושאת תמונות של פינגווין קיסרי ושל לווייתן מינקי. יצירותיהם של הסופרים הצ'יליאנים איזבל אלנדה, פבלו נרודה וחוסה דונוסו תורגמו לאסטונית.
פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד
פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Franz Friedrich Anton Herzog von Sachsen-Coburg-Saalfeld; 15 ביולי 1750 – 9 בדצמבר 1806) היה דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד בין השנים 1800–1806.
ילדותו
פרנץ נולד ב-15 ביולי 1750 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולסופיה אנטוניה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתו של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
בשנת 1793 לחם פרנץ לצד מדינות הקואליציה הראשונה נגד צרפת, והשתתף בכמה קרבות.
שלטונו
ב-8 בספטמבר 1800 מת ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ופרנץ עלה במקומו לשלטון.
משפחתו
ב-6 במרץ 1776 התחתן פרנץ עם סופיה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן , אולם, ב-28 באוקטובר באותה שנה מתה סופיה ללא ילדים.
ב-13 ביוני 1777 התחתן פרנץ עם אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף. פרנץ כבר היה מאוהב בה קודם לכן, אולם נכפה עליו על ידי משפחתו להתחתן עם סופיה, אולם לאחר מותה הפתאומי התחתן עם אוגוסטה. לזוג נולדו 10 ילדים:
דוד סארנוף
דוד סארְנוֹף (באנגלית: David Sarnoff; ברוסית: Давид Сарнов; 27 בפברואר 1891 - 12 בדצמבר 1971) היה יזם ואיש עסקים יהודי-אמריקאי, חלוץ בתחומי שידור רדיו וטלוויזיה, תקשורת אלחוטית ואלקטרוניקה לצורכי בידור. הוא ייסד את רשת השידור NBC ועמד בראש ענק האלקטרוניקה RCA במשך חמישה עשורים עד פרישתו ב-1970. בשל כך, ובשל העובדה כי היה בעל דרגת בריגדיר גנרל בחיל הקשר (אותה קיבל בעת שירות מילואים בשנת 1945), זכה לכינוי "הגנרל".
שנים ראשונות
חברת מרקוני גדלה מאוד עקב התקנות שתוקנו לאחר טביעת הטיטניק להרחבת רשת תחנות האלחוט והטלגרף וסארנוף התקדם לתפקיד ניהולי בכיר. בנוסף לתפקידו הניהולי המשיך לפתח תחומים טכנולוגיים כגון הסדרת שידור אלחוט מרכבת ושידור מוזיקה מתחנת השידור בחנות וונאמייקר. ב-1915 טען שהציע לנשיא החברה לפתח "תיבת רדיו למוזיקה" ("Radio Music Box") לקליטת שידורים מסוג זה, עם זאת לא נמצא לטענה כל אישוש. כך או כך, במהלך מלחמת העולם הראשונה התרכזה פעילות החברה במכירת ותחזוקת מתקני הרדיו של צי ארצות הברית ורדיו לצורכי בידור לא נראה כהשקעה כדאית. סארנוף היה במהלך המלחמה למנהל הפעילות המסחרית של מרקוני.
RCA
ב-1923 החל הממשל הפדרלי לחקור עבירה על חוקי ההגבלים העסקיים על ידי התאגיד המשותף, המונופוליסטי: AT&T, ג'נרל אלקטריק ו-RCA. סארנוף הציע לפצל את זרוע השידור הציבורי מהתאגיד וכך נוצרה חברת NBC, רשת השידור הלאומית.
לא היו יהודים רבים באותה תקופה בהנהלת החברות הגדולות בארצות הברית וסארנוף סבל מהתנכלויות רבות על רקע אנטישמי. לבסוף הלך לשוחח בנושא עם מנהלו יאנג והלה לקח אותו תחת חסותו.
ב-1929 שיתף סארנוף פעולה עם ג'וזף קנדי, הבעלים של אולפן הקולנוע Film Booking Offices of America (FBO) ונציגי (Kith Albee Orpheum (KAO בהקמת חברת ההפקה RKO. הוא תרם לחברה את הפטנט על טכנולוגיית RCA Photophone להקלטה, שידור והקרנה מסונכרנים של פסקול ותמונה. למנהל החברה מונה ידידו, דייוויד או. סלזניק.
ב-1930 מונה סארנוף לנשיא RCA ו-NBC על ידי אואן יאנג שפנה לקריירה פוליטית. הממשל החל שוב בחקירת העבירות על חוקי ההגבלים העסקיים, אך סארנוף הצליח לשכנע ששבירת המונופול תגרום להתמוטטות שידורי הרדיו, בפרט בתקופת השפל הגדול. הוא טען שתחרות תיצור ריבוי של תקני שידור ושדווקא חברות קטנות לא יוכלו להתמודד עם האתגר. הממשל השתכנע ו-RCA הפכה לאימפריה עצמאית ששלטה הן בשוק השידור והן בשוק ייצור מכשירי הרדיו וריכזה בידיה את רוב הפטנטים בתחום. אולם חברות ווסטינגהאוז וג'נרל אלקטריק הוכרחו להתפצל מ-RCA ולהפוך לחברות עצמאיות מתחרות. נשיא האימפריה היה סארנוף.
באותה שנה רכשה RCA את חברת התקליטים והגרמופונים ויקטור טוקינג משין והפכה גם לשחקנית ראשית בתחומים אלה על ידי חברת תקליטי RCA.
ב-1937 הקים את תזמורת הבית של NBC (ו-RCA-ויקטור), התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית ואף שכר את ארטורו טוסקניני על מנת שינצח על התזמורת, בה ניגנו כמה מהנגנים הבולטים של התקופה, בהם ולדימיר הורוביץ, יאשה חפץ ורודולף סרקין.
התנהלותו של סארנוף כנשיא RCA
סארנוף טיפח תדמית עממית, שוחח עם מהנדסים וטכנאים ליד פסי הייצור ושולחנות התכנון ונראה כמי ששוקל ברצינות כל רעיון שהועלה בפניו. עם זאת, הוא ידע להיות חסר מעצורים במלחמתו נגד מתחרים. ב-1933 התנגד סארנוף להצעתו של אדווין ארמסטרונג, מהנדס בכיר ב-RCA וממציא השיטה לשידור באפנון תדר (FM), להעביר את שידורי NBC לשיטה החדשה (במקום שיטת אפנון משרעת (AM) ש-RCA שלטה בה ללא מצרים). לפיכך עזב ארמסטרונג את RCA והקים חברה משלו. ב-1948 תבע ארמסטרונג את RCA בטענה שסארנוף הפעיל במשך שנים את השפעתו על הוועדה הפדרלית לתקשורת של ארצות הברית (Federal Communications Commission - FCC) כך שתעכב ותמנע שידורי FM. בתגובה טען סארנוף ש-RCA בעצם המציאה את שיטת אפנון התדר ותבע רישום פטנט. הדיונים הממושכים בבתי המשפט התישו את ארמסטרונג ורוששו אותו מנכסיו עד שהתאבד ב-31 בינואר 1954.
ב-1930 גייס סארנוף את ולדימיר זבוריקין מווסטינגהאוז על מנת להוביל את פיתוח תחום הטלוויזיה של RCA. לזבוריקין היו מספר פיתוחים בנושא כבר מ-1923 (המכשיר שלו נקרא "איקונוגרף"). עם זאת, המהנדס פילו פרנסוורת', שהציג פתרון לטלוויזיה אלקטרונית ב-1928, קיבל מסארנוף ב-1931 הצעה למכור את הפטנט שלו ל-RCA תמורת 100,000 דולר, ולהפוך לעובד RCA. הוא סירב ומאוחר יותר הצטרף לחברת פילקו. סארנוף הגיש תובענה למשרד האמריקאי לרישום פטנטים בטענה שיש לזקוף את הפטנט לטלוויזיה לזכותו של זבוריקין מ-RCA, שקדם לפרנסוורת' בפיתוח (אף שלא ביצע הדגמה מוצלחת שלו לפני שפרנסוורת' עשה כן). הדיונים נמשכו עד 1934 ובסופם זכה פרנסוורת' להכרה בפטנט שלו, ערעורים הפכו את ההחלטה על פיה עוד מספר פעמים עד שנקבעה החלטה סופית שחייבה את סארנוף לשלם לפרנסוורת' תמלוגים על המצאתו.
ב-1945 הציגה CBS טלוויזיה צבעונית לאישור ה-FCC. שיטת השידור של CBS לא נקלטה במכשירי RCA ולו הייתה מתקבלת, הייתה מחייבת את הצרכנים להיפטר ממכשירי הטלוויזיה של RCA שברשותם ולרכוש אחרים. סארנוף פעל בשתי חזיתות, מחד הוא ניסה לבלום החלטה לטובת CBS ב-FCC ומאידך האיץ במהנדסיו לפתח שיטת טלוויזיה צבעונית אלקטרונית עדיפה. על אף שב-1950 (לאחר שסארנוף הצליח לעכב את ההחלטה מספיק) אישרה ה-FCC את הטלוויזיה של CBS, בידי RCA היה כבר פתרון מתחרה עדיף (שהיה הבסיס לתקן NTSC).
בשירות הממשל
בפברואר 1929 עמד אואן יאנג, מנכ"ל ג'נרל אלקטריק, עורך דין ודיפלומט, בראשות משלחת שנועדה לשאת ולתת עם הבנק המרכזי של גרמניה, הרייכסבנק, על הסכם לצמצום ופריסת חובותיה של גרמניה ופיצויי המלחמה שנפסקו לה במסגרת הסכם ורסאי. יד ימינו במשלחת היה סארנוף, אשר ניהל את המשא ומתן עם נגיד הרייכסבנק, היילמאר שאכט. במאי 1929 התפרסמה "תוכנית יאנג" שהמליצה על הקטנה משמעותית של סכום הפיצויים, ולהסדר תשלומים נדיב שהשתרע עד לשנת 1988, אולם הסכם זה נדחה על ידי אדולף היטלר והלאומנים הגרמנים.
ב-1944, בעת מלחמת העולם השנייה, נשלח סארנוף לאנגליה, על מנת לתאם ולייעץ לגנרל דווייט אייזנהאואר בנושא רדיו ותקשורת המונים ערב הפלישה לנורמנדי. חלק מתפקידו היה שיקום רדיו צרפת החופשית (שהתפתח לימים לרדיו אירופה החופשית) ורדיו הרזיסטאנס כערוצי לוחמה פסיכולוגית, אספקת מידע לציבור ושידור הודעות מוצפנות לפעילים בעומק שטח האויב. על שירותו זכה בדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד) בחיל הקשר.
חייו האישיים
ב-4 ביולי 1917 נישא לליזט הרמן (Lizette Hermant), חיי הנישואין היו יציבים וארכו 54 שנה עד מותו של סארנוף. לזוג היו שלושה ילדים. רוברט סארנוף, הבכור, ירש את דייוויד סארנוף כיו"ר RCA עם מותו של האב ב-1971. תומאס (טום) סארנוף, צעיר הבנים, היה לנשיא NBC בחוף המערבי.
ב-1952 הציע סארנוף להקים תחנת טלוויזיה לצה"ל ואף לסייע בגיוס התקציב הדרוש. משלחת מיוחדת של משרד הביטחון יצאה לארצות הברית כדי ללמוד את הנושא והגישה בשובה את ההצעה לראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, אך הלה הורה למנכ"ל משרד הביטחון לגנוז אותה.
תפקידים ואותות כבוד
בשנת 1951 זכה לעיטור אביר צלב לורן הצרפתי וחבר כבוד של הרזיסטאנס כהוקרה לפועלו לטובת צרפת החופשית. משנת 1959 היה עמית קרן רוקפלר.
נורית יעקבס־ינון
נורית יעקבס־ינון (נולדה ב־6 בספטמבר 1973) היא במאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה, בעלת 'סרטי אלומה', אמנית מיצבי וידאו, אוצרת ופעילה חברתית ישראלית.
ביוגרפיה
נורית יעקבס־ינון גדלה במשפחה דתית בעיר רחובות, בתם של אלחנן ונעמי יעקבס, אחות של ירון, יהונתן וידידיה. נשואה לזהר ינון, בנו של מיכה ינון ואם לארבעה ילדים.
בשנים 1998-1994 למדה קולנוע במעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה, במקביל ללימודי הוראת קולנוע במכללת ליפשיץ. בתקופת לימודיה שודר בערוץ 2 סרט עלילתי קצר בבימויה, 'לא דיברנו עוד על הזקנה' (1997). סרט הגמר שלה 'משונה להיות אשה פשוטה' (1999) הוקדש למשוררת זלדה ושודר בערוצי הטלוויזיה. בתום לימודי הקולנוע ב"מעלה" למדה עריכה בבית הספר ג'אמפ קאט בתל אביב. מאז לימודיה ולאורך שני עשורים עבדה כרכזת מגמות ומורה לקולנוע והייתה מדריכה ארצית לקולנוע במשרד החינוך - במקביל ליצירה קולנועית ואמנותית.
ב־2006 סיימה תואר ראשון בחינוך ותקשורת במכללת ליפשיץ. היא בוגרת תואר שני בתוכנית רודרמן למצטיינים בהיסטוריה של יהדות ארצות הברית ומדינת ישראל באוניברסיטת חיפה; בוגרת סדנת קולנוע תל אביב-לוס אנג'לס למפיקים ויוצרים של אוניברסיטת תל אביב 2001; סדנת מנהיגות בתחום קולנוע עצמאי של מחלקת המדינה של ארצות הברית 2007; סדנת פיתוח פיצ'רים תיעודיים במסגרת 'גרינהאוס' בתמיכת האיחוד האירופי בהנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה 2008; בוגרת תוכנית "גוונים" בנושא "יהדות ופלורליזם" של הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו 2014 ובוגרת תוכנית קו.לאב של הפדרציה היהודית של ניו יורק 2022.
פעילות חברתית וציבורית
יעקבס־ינון היא ממייסדות ומובילות "פורום הקולנועניות ויוצרות הטלוויזיה בישראל" וממנהלות קהילת הפייסבוק שלה; ממייסדי ומובילי קהילת "נחת רוח", מניין הלכתי משותף לנשים וגברים בשוהם וממנהלות קהילת הפייסבוק שלה, כמו גם של קהילת 'בשותף' של המניינים השיתופיים ו'הפדלחושיה' של קהילת הפמיניסטיות הדתיות; ממגישות תוכנית הרדיו ׳הולכות בחצות׳ שמשודרת בגלי צהל, חברת מערכת כתב העת "דעות", בהוצאת 'נאמני תורה ועבודה'; חברת המועצה הציבורית של ארגוןבית הלל - הנהגה תורנית קשובה; עמיתת 'קרן האני' למנהיגות קהילתית פלורליסטית בישראל ומלגאית קרן פוזן לתרבות יהודית.
קולנוע וטלוויזיה – פילמוגרפיה נבחרת
יעקבס־ינון נעה בין התיעודי לאמנותי ועוסקת רבות בחיבור שבין נשים ודת. חלק מיצירותיה הן:
וידאו ארט, אוצרוּת ותערוכות נבחרות
תערוכת יחידה שסיכמה מסע אמנותי אקטיביסטי בשלושה חלקים, הטרילוגיה 'מי בפנים; מי בחוץ', שעסקה בקשרים שבין נשים, דת ומדינה. מיזם רב־תחומי זה כלל תערוכות, מיצבי וידאו ארט, סרטים, ספרים, הרצאות, הופעות בתקשורת ופעילות חברתית להעלאת סוגיות הגיור, הממזרות ומקומן של נשים במרחב לשיח הציבורי וקריאה לתיקון.
ברוסטר שו
ברוסטר שו (באנגלית: Brewster Hopkinson Shaw Jr.;נולד ב-16 במאי 1945, קאסי סיטי, מישיגן) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קורות חיים
ברוסטר שו נולד בעיירה קאסי סיטי שבמדינת מישיגן. הוא צאצא של ברוסטר ויליאמס שהגיע לפלימות' באוניית "מייפלאואר". שו גדל בעיירה בה נולד וסיים את בית הספר. בשנת 1968 הוא סיים לימודים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וקיבל תואר בהנדסת מכונות. בשנת 1969 הוא קיבל שם תואר שני.
בשנת 1969 שו התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס בשנת 1970. תקופה מסוימת הוא שירת בווייטנאם וביצע מספר רב של טיסות מבצעיות. בהמשך הוא היה מדריך למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום.
שרות בתחום החלל
בשנת 1978 שו נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. בשנת 1983 הוא השתתף במשימת STS-9 כטייס במעבורת החלל קולומביה. במשימת STS-61-B בשנת 1985 הוא היה מפקד צוות. בשנת 1989 שו היה מפקד משימה STS-28 במעבורת החלל אטלנטיס.
בשנת 1989 שו התמנה לתפקיד ניהולי במרכז החלל קנדי. הוא שירת במרכז במספר תפקידים עד לשנת 1996.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א שו התחיל לעבוד ברוקוול אינטרנשיונל שתוך זמן קצר נרכשה על ידי בואינג. שו עבד בבואינג עד לשנת 2003 כאשר עבר ל-United Space Alliance. בשנת 2006 הוא חזר לבואינג ועבד בה עד לשנת 2011.
בג"ץ מתווה הגז
בג"ץ 15\ 4374 (או גם בג"ץ מתווה הגז) - המרכז האקדמי למשפט ועסקים והעמותה לכלכלה בת קיימא, התנועה לאיכות השלטון, "אדם טבע ודין" והפורום הישראלי לאנרגיה, סיעת מרצ והמחנה הציוני נגד הממשלה ואחרים, שניתן בשנת 2016 הוא פסק דין העוסק ברובו באסדרה ומשפט מנהלי, ובגבולות של הפרדת הרשויות במדינה דמוקרטית ובישראל בפרט, ובשאלת יחסי הגומלין בין הממשלה לכנסת.
סאלמה
סאלמה (באסטונית: Salme) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת בדרום האי סארמאה. בצפון-מערב נמצאת נפת קארמה, מצפון קארלה ומצפון-מערב ללימאנדה. בדרום נמצאת נפת טורגו.
בג"ץ מתווה הגז
פסק דין זה ניתן בעקבות פרסום מתווה הגז על ידי הממשלה. המתווה פירט את כוונותיה של ממשלת ישראל להפעיל את האסדרה במשק הגז הטבעי בישראל. המתווה הוכרז ב-16 באוגוסט 2015 בשמו הרשמי "המתווה להגדלת כמות הגז הטבעי המופקת משדה הגז הטבעי תמר ופיתוח מהיר של שדות הגז הטבעי לוויתן, כריש, תנין ושדות גז טבעי נוספים". ישנם מספר מאגרים: מאגר תמר התגלה בשנת 2009 והתחיל לספק גז טבעי בשנת 2013. אחריו נתגלו מאגרים נוספים והגדולים מביניהם "תנין" ו-"לוויתן". שניהם נמצאים בשטחים של הזכיינית "נובל אנרג'י", ומפותחים בשותפויות עם השותפויות "דלק קידוחים", "אבנר" ישראמקו ו-"רציו". למתווה היו שתי גרסאות, הראשונה נפסלה על ידי בג"ץ ב-27 במרץ 2016, והשנייה הועברה לאחר שינויים ב-"סעיף היציבות"
סאלמה
גאוגרפיה
סאלמה ממוקמת בבסיס חצי האי סורבה, והיא מעניינת לחובבי-טבע ולתיירים. בשנת 1944 קרבות קשים רבים התרחשו בין החיילים הגרמנים לבין הצבא האדום, בנסיגת גרמניה הנאצית מאסטוניה. היום עדיין יש שרידים של בסיסים צבאיים ואנדרטה סובייטית.
בג"ץ מתווה הגז
המתווה
המתווה הורכב מתשעה פרקים המפרטים את כוונות הממשלה לגבי ניהול משק הגז הטבעי. במתווה פורטו פטורים מחובות חקוקות לזכייניות הקידוח, למשל "חוק ההגבלים העסקיים", "חוק הנפט" ועוד מספר חוקים, ובהם חוק הפוטר את הזכייניות מפיקוח ממשלתי על מחירי הגז. מבין סעיפי המתווה שעוררו את מרב ההתנגדות למתווה היו "סעיף היציבות" ו"סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים".
סאלמה
גאוגרפיה
בשנת 2008 התגלו שרידיהן של שתי ספינות עתיקות באדמת הכפר סלמה אשר שינו את מהלך ההיסטוריה הימית. אלה שברי האוניות העתיקים ביותר שנמצאו באסטוניה ושויכו למאה ה-8. באחת הספינות התגלו שרידי שלדים של שבעה אנשים, שתי חרבות, זוג ראשי חנית, כעשרה סכינים, חתיכות משחק וכמה קוביות.
בג"ץ מתווה הגז
סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים
לפי סעיף זה יכול שר הכלכלה לתת פטורים מהגבלים עסקיים  "אם הוא סבור שהדבר דרוש מטעמים של מדיניות חוץ או ביטחון המדינה".
סאלמה
גאוגרפיה
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת – כנסיית סאראמא.
בג"ץ מתווה הגז
סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים
במקרה זה נועדו הפטורים לאפשר את המשך פיתוח משק הגז הישראלי ובעיקר את פיתוח שדות הגז "לוויתן", "כריש" ו"תנין". אחת ההתנגדויות המשמעותיות למתווה הייתה הטענה שלא הייתה הצדקה להפעלת הסעיף ושהפטורים שהוצעו במתווה ניתנו ללא סמכות משפטית מספקת ועשויים לפגוע במעמדה המקצועי של הממשלה.
סעיף היציבות
משמעותו של סעיף היציבות במתווה היא התחייבות שמונעת מהממשלה והכנסת הנוכחית והבאות לעשות שינויים בשורה של נושאים כגון חלקו של הציבור ברווחים של בעלי הזכויות מאגרי "תמר" ו"לוויתן", עדכון המחיר, המיסוי, כללי הגבלים עסקיים ועוד. הצורך בסעיף נבע משינויי האסדרה הרבים שעברו על משק הגז המקומי מאז גילויי הגז הגדולים, ומטרתו הייתה ליצור וודאות באסדרה שתאפשר השקעות בפיתוח המאגרים ובחיפושם של חדשים. בין הנימוקים לסעיף מופיע ההסבר כי אי התערבות של הממשלה או הכנסת יעודד השקעות של חברות בינלאומיות ומקומיות.
בגרסתו הראשונה נקבע שהממשלה לא תיזום חוקים לשינוי מהותי במיסוי רווחי הזכייניות במשך עשר שנים.
העתירה לבג"ץ
בפברואר 2016 התקיים דיון בבג"ץ בארבע עתירות שהוגשו נגד המתווה. באופן חריג התייצב ראש הממשלה, בנימין נתניהו, למסירת תצהיר תמיכה במתווה. במהלך הדיון הציע בג"ץ למדינה לעגן בחקיקה את סעיף היציבות הרגולטורית שבמתווה. לאחר שבוע המדינה דחתה הצעה זו. ב-27 במרץ 2016 פסק בג"ץ כי "הוחלט על ביטולו של מתווה הגז בשל פסקת היציבות (בלא שמצאנו מקום להתערבות שיפוטית בנושאים אחרים שעמדו על הפרק), תוך השעית הצהרת הבטלות לשנה כדי לאפשר הסדרה". בעקבות כך אישרה הממשלה מתווה אלטרנטיבי, בו אין כבילה גורפת של הממשלות הבאות.
העותרות:
טענות העותרים:
בג"ץ חילק את טענות העותרים לשישה סעיפים מרכזיים:
רובן של העתירות כנגד סעיף היציבות התרכזו בטענה שאין לממשלה סמכות לכבול את סמכות הממשלה והכנסת הנוכחיות או את סמכויות הממשלות והכנסות העתידיות. בתגובה שהגישה חברת נובל אנרג'י לעתירות נכתב ש"הטענות משתנות מפעם לפעם, אולם בבסיסן תפיסת עולם שלפיה טובת המדינה דורשת את הפקעת המאגרים מידי נובל ושותפיה."
נגד הפעלת סעיף 52 עלו מספר טיעונים. ראשית טענו העותרים שישנה בעייתיות דמוקרטית בכך שמפעיל הסעיף מכהן בו בזמן כראש ממשלה, שר כלכלה ושר חוץ. בנוסף טענו העותרות כי הפעלת הסעיף נובעת מצורך כלכלי שאינו הכרחי לביטחון המדינה או יחסי החוץ של ישראל. טענה נוספת הייתה שניצבים מכשולים רבים בדרך לייצוא ומכיוון שאינו ודאי אי אפשר להשתמש בו כטיעון להפעלת הסעיף מסיבות שקשורות ליחסי חוץ.
החלטת בג"ץ
בנוגע לחוק היציבות בית המשפט קבע, על דעת רוב חברי ההרכב (המשנה לנשיאה רובינשטיין, השופט ג'ובראן, השופטת חיות והשופט פוגלמן), כי "פסקת היציבות" במתווה, לפיה הממשלה מתחייבת שלא תחוקק כל חקיקה בניגוד לשלושה נושאים שפורטו במתווה ותתנגד לכל חקיקה כאמור במשך עשור, נקבעה בחוסר סמכות, ודינה להתבטל. מנגד, בית המשפט קבע כי לא נמצא מקום להתערב בנושאים האחרים שעמדו על הפרק, תוך דחיית טענות העותרים בעניין הפעלת הסמכות לפי סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים וכן טענותיהם ביחס להוראות המתווה בעניין ייצוא הגז, הפיקוח על המחירים והמיסוי.
משיקולי השופטים בפסק הדין
בדעת המיעוט סברו כב' המשנה לנשיאה רובינשטיין וכב' השופט ג'ובראן, כי העברת מתווה הגז כולו בדרך של החלטת ממשלה, ולא בדרך של חקיקה ראשית של הכנסת, נעשתה בחוסר סמכות, ועל כן יש להורות על בטלות המתווה. לעומתם, סברו בדעת הרוב כב' השופטת חיות, כב' השופט פוגלמן וכב' השופט סולברג כי לא הייתה מניעה, בנסיבות העניין, מלקבוע את מתווה הגז בהחלטת ממשלה, שכן למעט פרק היציבות כל יתר הפרקים נקבעו בסמכות. בנוסף, סבר כב' השופט סולברג כי לא נפל פגם בהחלטת הממשלה לכבול את שיקול דעתה העתידי במסגרת "פסקת היציבות", ומשכך דין העתירות להידחות. אשר לתוצאה, נקבע על דעת רוב חברי ההרכב (כב' המשנה לנשיאה רובינשטיין, כב' השופט ג'ובראן וכב' השופט פוגלמן) כי המתווה בכללותו יבוטל, אך הביטול יושהה לתקופה של שנה, על מנת לאפשר לממשלה לפעול להסדרת הסוגיה.
חשיבות העתירה
הבג"ץ מחדד באופן ברור את הגבולות בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת. כבילת יכולת עתידית של הממשלה והכנסת מחקיקת חוקים ותקנות היא הפרה של עיקרון הפרדת הרשויות כיוון שהכנסת והממשלה הן נציגות העם והרוב בזמן נתון ולכן לא ניתן לכבול את ידי הממשלה והכנסת מהעתיד לבוא. סעיף היציבות מונע מהכנסת והממשלה הנוכחיות והעתידיות להתערב בכל תחום במתווה למשך תקופה ארוכה טווח; הממשלה הנוכחית מוגבלת ביכולת שלה ומונעת גם מהממשלה והכנסת העתידיות לקבל החלטות בעתיד בהתאם למציאות המשתנה. לא ניתן לכבול את מה שברשות הכנסת והממשלה למציאות שמשתנה במשך הזמן, וצריך לאפשר להן לפעול בהתאם למציאות הקיימת בזמן נתון.
מתווה הגז כחוזה רגולטורי וחשיבות פסק הדין
אחד החידושים הבולטים בבג"ץ מתווה הגז הוא הדיון ברגולציה הסכמית, וספציפית בחוזים רגולטוריים. חוזה רגולטורי הוא תוצר של הסכמה בין רגולטור לתאגיד או עסק שעניינה הבנות הדדיות והחלפת תמורות שחלקן או כולן קשורות באסדרת פעילותו של התאגיד. זהו הסדר הסכמי המתאפיין במתן הקלה רגולטורית על ידי הרגולטור, בתמורה לנטילת מחויבויות וולונטריות על ידי גורם פרטי מפוקח. עניינו של ההסכם בגיבוש טיבה והיקפה של הרגולציה הייחודית שתחול על המפוקח הספציפי המהווה צד להסדר. בבג"ץ מתווה הגז הכיר בית המשפט בכך שמערכת מורכבת של התחייבויות הדדיות בין המדינה ובין תאגידי הגז מהווה "חוזה רגולטורי" והחל בו דיון משפטי ראשוני (חיות, סולברג). בפסק הדין ניכר כי כל השופטים מתייחסים למתווה הגז כ"רגולציה הסכמית". במילותיו של השופט ג'ובראן: "עסקינן באסדרה מוסכמת בין המדינה לבין חברות הגז. יוזכר, כי מתווה הגז כולו הוא תוצר של משא ומתן בין צוות קנדל לבין חברות הגז, תוך פשרות הדדיות מצד הצדדים למשא ומתן זה – מאפיין המקנה למתווה הגז אופי הסכמי מעין-חוזי מובהק". השופט רובינשטיין ציין: "אין עסקינן בקבלת החלטה מינהלית 'נקייה', אלא בהחלטה שהיא תוצר של משא ומתן עם חברות הגז"; "החלטת הממשלה בענייננו עוצבה במידה רבה בדומה לחוזה של ממש, לאחר משא ומתן בין המדינה לחברות הגז". אף השופטת חיות ציינה בפסק דינה כי "לאורך המתווה קיימות הוראות לא מעטות המנוסחות כתנאים בהסכם שהינם תולדה של מפגש רצונות בין הגורמים הרגולטוריים ובין חברות הגז [...] ומהיבט זה מתאפיין המתווה בסממנים של חוזה רגולטורי".
יש הטוענים כי פסק הדין מהווה קפיצת-דרך אדירה בדיני רגולציה בכלל ובדיני חוזים רגולטוריים בפרט וכי למעשה זהו פסק הדין החשוב ביותר ברגולציה עד היום.
טובי אלדרווירלד
טוביאס אלברטין מוריץ "טובי" אלדרווירלד (בהולנדית: Tobias Albertine Maurits "Toby" Alderweireld; נולד ב-2 במרץ 1989) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם ברויאל אנטוורפן.
אייאקס
אלדרווירלד נולד באנטוורפן. הוא החל את הקריירה בבירסחוט, ובגיל 15 עבר לאקדמיית הנוער של אייאקס. ב-22 בפברואר 2007, חתם אלדרווירלד ל-3 שנים באייאקס, וזה היה חוזהו המקצועני הראשון. בעונת 2008/09, הועלה אלדרווירלד לקבוצה הבוגרת של אייאקס, אך רשם את הופעת הבכורה שלו רק ב-18 בינואר, בניצחון 2–4 נגד ניימכן. ב-26 בפברואר, ערך אלדרווירלד את הופעת הבכורה שלו במסגרת האירופית, כשפתח בהרכב הקבוצה בתיקו 1-1 נגד פיורנטינה בגביע אופ"א. עד תום העונה רשם אלדרווירלד מספר הופעות נוספות, וזכה להארכת חוזהו עד 2014.
בשלביה המוקדמים של עונת 2009/10, מיקם עצמו אלדרווירלד כשחקן מפתח בהרכב של אייאקס. הוא הפך לבלם הראשי, לצידו של יאן ורטונגן הבלגי, לאחר עזיבתו של הקפטן לשעבר תומאס ורמאלן לארסנל. במהלך הניצחון 0–3 על הראקלס, כבש אלדרווירלד את שער הליגה הראשון שלו בקריירה, כשנגח לשער כדור קרן מרגליו של לואיס סוארס. בתום העונה, נבחר אלדרווירלד לתגלית העונה של אייאקס, על ידי האוהדים ואנשי המקצוע במועדון. בעונה שלאחר מכן, ב-2010/11, נכנס אלדרווירלד לספרי ההיסטוריה כשכבש את שערה ה-100 של אייאקס בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לאוקזר. באותה עונה גם כבש שער מדהים מ-25 מטר נגד מילאן בליגת האלופות, וכמה שבועות לאחר מכן כבש מ-32 מטר נגד פנרבחצ'ה, באותו מפעל.
בעונת 2011/12, אלדרווירלד שיפר משמעותית את יכולותיו ככדורגלן, ושיתוף הפעולה בלב ההגנה בינו לבין הקפטן הבלגי יאן ורטונגן, הביא לזכייה באליפות נוספת והגעה לשלב הנוקאאוט בליגה האירופית. עונה לאחר מכן, העדיף אלדרווירלד שלא להאריך את חוזהו באייאקס, בצל דיווחים שקבוצות כגון ליברפול, באייר לברקוזן, נאפולי ונורוויץ' סיטי מעוניינות בשירותיו.
אתלטיקו מדריד
ביום האחרון של חלון ההעברות, ב-31 באוגוסט, לפני עונת 2013/14, נמכר אלדרווירלד לאתלטיקו מדריד תמורת כ-7.5 מיליון אירו. באתלטיקו מדריד הצטרף לחברו לנבחרת בלגיה, טיבו קורטואה. הוא זכה לתחרות נוקשה מצדם של דייגו גודין וז'ואאו מירנדה על חולצת ההרכב, ונאלץ לחכות עד לחודש אוקטובר כדי לרשום את הופעת הבכורה שלו במועדון החדש. הוא שיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לאספניול. אלדרווירלד כבש את שערו הראשון באתלטיקו מדריד ב-18 דצמבר, במשחק גביע המלך נגד סנט אנדראו. הוא כבש בדקה ה-93 את שער הניצחון.
ב-11 במאי כבש את שער הניצחון נגד מלאגה, במחזור ה-37, שער שהשאיר את קבוצתו במאבק האליפות של אותה עונה נגד ברצלונה. שבוע לאחר מכן, לא שותף בתיקו נגד ברצלונה בקאמפ נואו, אך קבוצתו זכתה באליפות הלה ליגה, לראשונה מזה 18 שנים. כמו כן, אלדרווירלד היה שותף בהגעה לגמר ליגת האלופות, שם הפסידה קבוצתו 1–4 ליריבתה העירונית ריאל מדריד.
סאות'המפטון
לאחר שלא הפך לשחקן הרכב קבוע באתלטיקו מדריד, הושאל אלדרווירלד לסאות'המפטון מהפרמייר ליג. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של הפרמייר ליג בעונת 2014/15, בניצחון 0–4 על ניוקאסל יונייטד. אלדרווירלד שיתף פעולה במרכז ההגנה עם הבלם הפורטוגלי ז'וזה פונטה. הוא כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 1–3 נגד קריסטל פאלאס. אלדרווירלד הוביל את סאות'המפטון למקום השביעי בפרמייר ליג ולהעפלה לליגה האירופית.
טוטנהאם
ב-8 ביולי 2015 חתם אלדרווירלד על חוזה לחמש שנים בטוטנהאם הוטספר, ששילמה עבורו כ-13 מיליון אירו. בטוטנהאם חזר לשתף פעולה עם יאן ורטונגן וכריסטיאן אריקסן ששיחקו איתו באייאקס. אלדרווירלד רשם את הופעת הבכורה שלו ב-30 ביולי, במשחק האולסטאר של ה-MLS בדנבר, קולורדו. הוא הוחלף בדקה ה-63 על ידי פדריקו פאציו. בעונתו הראשונה כבש כמה שערים מכריעים וחשובים נגד מנצ'סטר סיטי, וסטהאם יונייטד, מנצ'סטר יונייטד וארסנל. אלדווירלד רכש לעצמו מעמד של כבוד ונחשב לאחד הבלמים הטובים ביותר בפרמייר ליג, כששיתוף הפעולה שלו עם יאן ורטונגן נשא הצלחה וטוטנהאם ספגה 25 שערי ליגה בלבד ב-34 משחקים בהם אלדרווירלד שיחק.
גם בעונה השנייה הצמד הבלגי אלדרווירלד וורטונגן הרשימו בהגנה כשספגו רק 26 שערים כל העונה. אלדרווירלד סיים את העונה עם שער אחד בליגה, מול האל סיטי, ושער אחד בליגת האלופות, מול מונקו.
קטאר והחזרה לבלגיה
ביוני 2021 חתם בקבוצת אל דוחיל הקטרית.
ב-15 ביולי 2022 חזר לאחר 18 שנה לבלגיה וחתם בקבוצת עיר הולדתו רויאל אנטוורפן.
במחזור הסיום של עונת 2022/2023 כבש שער שיוויון בדקות הסיום נגד גנק, שער אשר העניק אליפות לקבוצה לאחר 66 שנה.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
גדעון מנטל
גדעון אלג'רנון מנטל (אנגלית: Gideon Algernon Mantell; 3 בפברואר 1790 - 10 בנובמבר 1852) היה גינקולוג, גאולוג ופלאונטולוג בריטי. נחשב לראשון שגילה מאובנים המזוהים עם דינוזאור, שיני איגואנדון.
נעוריו והקריירה הרפואית
מנטל נולד בעיר לואיס שבמחוז ססקס שבאנגליה. ב-1805 החל את הכשרתו כמנתח וב-1811 התקבל כחבר החברה המלכותית למנתחים. ב-1816 התחתן עם מרי אן וודהאוס ופתח קליניקה פרטית. מנטל שימש כרופא נשים מסור וטיפל בעשרות חולים ביום. באחד הימים בעת זמן מגפת טיפוס שפקדה את האזור, מספר מטופליו היומי הגיע אף לשישים. הגם שהיה עסוק רוב היום ברפואה, בילה את זמנו הפנוי בעיסוק בתחביב האהוב עליו: גאולוגיה. לאחר מאמץ ממושך ולילות ללא שינה פרסם מנטל ב-1813 את מאמרו הראשון אודות הגאולוגיה של האזור.
מחקר גאולוגי
ב-1821 מנטל החל לכתוב את ספרו הראשון על הגאולוגיה של ססקס. הספר זכה להצלחה מידית וכבר עם פרסומו נוצרה רשימת הזמנות של מאתיים קונים, ביניהם ארבעה עותקים למלך ג'ורג' הרביעי. מנטל שלח את השיניים הגדולות שמצא לגאולוג הצרפתי הנודע, ז'ורז' קיווייה, אך הוא פטר אותן כשיני קרנף, דבר שגרם גם למדענים אחרים לפקפק בתאוריה של מנטל שלפיה היו אלה שרידי לטאה צמחונית מעידן הזוחלים הקדום. מנטל לא התייאש והגיע למוזיאון כדי להשוות את השיניים לאלה של בעלי חיים אחרים. לתדהמתו, גילה שהן דומות מאוד לשיני איגואנה, לבד מהעובדה שהן גדולות פי 20. מכאן הסיק מנטל כי לא רק שמדובר בזוחל קדום אלא אף חישב את ממדיו העצומים ושיער כי אורכו הגיע למאה מטר. לאחר זמן צומצמה ההשערה ל-18 עד 30 מטר, עדיין גדול יותר מכל זוחל מוכר.
הכרה
מנטל ניסה - ללא הועיל - לשכנע את עמיתיו כי השיניים שייכות לעידן המזוזואיקון על פי שכבות האבן שהיו משוקעות בהן. כשהוכח לבסוף שמנטל אכן צדק, הוא קרא לזוחל הקדום בשם איגואנוסאורוס ואחר כך, בעקבות הערות מעמיתים, שינה לשם הנוכחי איגואנדון. שנים אחר כך אסף מנטל די ראיות כדי להראות שרגליו הקדמיות היו קצרות בהרבה מהאחוריות, דבר שמוכיח כי לא הלך על ארבע. הוא המשיך במחקריו על האיגואנדון והראה כי מאובנים אחרים שייכים אף הם למין זה. אחרי שזיהה מין נוסף של דינוזאור בשם הילאוזאורוס, כבר הפך לשם דבר במחקר זוחלים פרהיסטוריים.
שנותיו המאוחרות
ב-1833 עבר מנטל להתגורר בעיר הקיט ברייטון, אך המרפאה שלו החלה להתדרדר ועמדה בפני פשיטת רגל. העירייה החליטה להפוך את ביתו, על שלל המאובנים שבו, למוזיאון, אך מאמץ זה נכשל אף הוא, עקב מנהגו של מנטל לוותר למבקרים על דמי הכניסה. מחוסר ברירה הציע מנטל את כל אוסף המאובנים שלו למכירה למוזיאון הבריטי, וב-1838 קיבל עבורו 4,000 פאונד. הוא עבר לדרום לונדון, שם המשיך את עבודתו כרופא.
ב-1852 נטל מנטל מנת יתר של אופיום שבעקבותיה מת לאחר מספר שעות של תרדמת. תרם את גופתו למדע ועמוד השדרה העקום שלו הוצג בבית הספר לרפואה של החברה המלכותית. המיצג היה שם עד מלחמת העולם השנייה, אז אבד כנראה בעקבות הפצצות הגרמנים על העיר. בשנת 2000 כהכרה לתרומתו למדע הפלאונטולוגיה הוקמה אנדרטה לזכרו במקום שבו מצא את שיני האיגואנדון הראשונים. מנטל קבור בבית הקברות וסט-נורווד.
שובו של הבן האובד
שובו של הבן האובד הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין שציור בין השנים 1661–1669 לערך. זוהי אחת היצירות האחרונות שצייר רמברנדט - הוא השלים אותה זמן קצר לפני פטירתו. היצירה מוצגת כיום במוזיאון ארמיטאז', בסנקט פטרבורג שברוסיה.
תיאור היצירה
היצירה מתארת את משל הבן האובד מהברית החדשה ומציגה את הרגע בו האב מקבל את הבן האובד. היסטוריון האמנות קנת' קלארק סבור כי יצירה זו נחשבת על ידי רבים כ"תמונה הטובה ביותר שצוירה".
המשל מתאר את האב כשהוא מקבל בברכה את הבן שחזר בתשובה לאחר שיצא לתרבות רעה, והוא מחבק את הבן העטוי סחבות. הבן כורע ברך לפני האב, והאב מתכופף לחבק אותו ושם את ידיו על כתפי הבן. בעוד שפניו של הבן חשוכות, פני האב מוארות. לימינו של האב ניצב האח הבכור (המתנגד לסליחה שניתנת לאח הצעיר), המוצג שידיו שלובות לפני חזהו - מחווה המציגה את אי הסכמתו למתרחש לפניו והתרחקותו מגילוי האהבה שבין האב והבן הסורר.
קישורים חיצוניים
Ritorno del figliol prodigo
חנצ'ה פלוטניצקה
חנה (חנצ'ה) פלוטניצקה (לעיתים: פלוטניצקי) (3 באפריל 1918, פלוטניצה – 19 באפריל 1943, ורשה) הייתה קשרית ולוחמת מחתרת בארגון היהודי הלוחם בפולין והייתה חברה בתנועת הנוער החלוצית "דרור". אחותה הגדולה, פרומקה פלוטניצקה, הייתה גם היא חברה בתנועת דרור ולוחמת מחתרת.
ילדות ומשפחה
חנצ'ה פלוטניצקה הייתה בת רביעית להוריה מיכאל וחוה. נולדה בשביעי של פסח תרע"ח בעיירה פלוטניצה שעל יד פינסק בבלארוס (אז פולין). אביה של חנצ'ה למד בישיבה וקיבל סמיכות לרבנות. בהמלצת הרב שלו, הוא החליט להיות סוחר. בסוכות 1920, כאשר הייתה חנצ'ה בת שנתיים, היה פוגרום בעיירה פלוטניצה, וכל יהודי המקום נטשו ועברו לעיר פינסק. אבא שלה נשא אותה בידיו לאורך כל הדרך מפלוטניצה לפינסק.
אחים ואחיות
לחנצ'ה היו ארבעה אחים:
לפני המלחמה
חנצ'ה חלמה לצאת להכשרה לקראת עלייה לארץ כבר מגיל 16, אך לא ידעה מאיפה להביא את הכסף הדרוש על מנת להגיע להכשרה. היא ידעה שמשפחתה נמצאת במצב כלכלי קשה, ואם היא תבקש את הכסף מאביה, משפחתה תרעב לכמה ימים. היא שלחה בקשה לאחיה אליהו, אשר היה כבר בישראל, והוא נענה לבקשה ושלח לה בחזרה את הכסף הדרוש. וכך, בשנת 1936, יצאה חנצ'ה להכשרה בפלוגת באראנוביץ' של קיבוץ ההכשרה שחריה.
בהכשרה היא חוותה קשיים רבים, אך נשארה שם מעל שנה, בעודה חולמת בבוא היום לעלות לארץ ולהקים קיבוץ בישראל. היא הייתה מאוד מחויבת לתנועתה ולהכשרה, והאמינה כי זו הדרך הטובה ביותר ליהודים. בהכשרה היא הייתה שותפה להקמה של מוסדות רבים, קבוצות ספורט, ועיתון; ציון החגים העבריים, וקיום תרבות בשעות הפנאי. העבודה בהכשרה הייתה קשה ואף מנוונת, אך היא ראתה בכך פרק הכרחי בהכנה שלה לקראת החלום הנכסף לעלות לארץ ישראל ביום מן הימים. היא ראתה בחיי ההכשרה חלופה טובה לחיי היהודים בעיר בגלל הביטחון האישי, התרבותי והכלכלי שהרגישה, לעומת היהודי שהיו בעיר, שחיו חיי עוני קשים לדעתה. במהלך ההכשרה, דאגה חנצ'ה לשמור על קשר עם שליחים מהארץ, למשל יודק'ה הלמן מקיבוץ גבת ויהושע וגנר מקיבוץ יגור. כמו כן, המשיכה להיות בקשר ולהתעדכן במתרחש בעיר ילדותה, פינסק, ודאגה למצב התנועה והגימנסיה שם. לאחר תקופת ההכשרה, חנצ'ה לא עלתה לארץ כי היא הרגישה שעוד זקוקים לה בפולין, והיא המשיכה לארגן את פעילות התנועה שם.
במלחמת העולם השנייה
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, הייתה חנצ'ה בלודז'. בעת ההפצצות על העיר לודז', נפוצו שמועות בתנועה כי חנצ'ה נהרגה בהפצצות. אחותה, פרומקה, אשר שהתה באותה העת בשטח הסובייטי, שמעה על כך שחנצ'ה נהרגה לכאורה, והחליטה לאור ידיעה זו לעבור בעצמה את הגבול ולצאת אל השטח הארי, לזכר אחותה. בנובמבר 1939 הפתיעה חנצ'ה את חבריה לתנועה כאשר הודיעה שהיא מגיעה ללבוב שבשטח הסובייטי. חברים רבים נתאספו שם והתרגשו מהמפגש איתה, גם כי רצו לשמוע על אודות האירועים המתרחשים בשטח הגרמני, וגם התרגשו מעצם המפגש איתה. בלבוב פגשה בין את היתר את יצחק צוקרמן, צביה לובטקין, ויודק'ה הלמן. הם הזדעזעו לשמוע על המתרחש בשטח הכיבוש הנאצי, וחנצ'ה פתחה את עיניהן לכך שהמצב בשטח הסובייטי אמנם רע, אך המצב בשטח הגרמני קשה פי כמה וכמה. למרות המצב הקשה בשטח הנאצי, סיפרה להם חנצ'ה על ועידת התנועה שהם מתכננים לכנס בדצמבר של אותה השנה. לאחר שהותה בלבוב נסעה לבקר את משפחתה בפינסק, וסיפרה להם על כוונתה לחזור שוב בחזרה אל השטח הגרמני. הוריה נחרדו למשמע הרעיון, ולאחר שתיקה ארוכה אמר לה אביה:
כאשר עמדה לחצות את הגבול, נדרשה חנצ'ה לחצות נחל, וכאשר הכניסה את רגליה למים, היא מיד נתקפה קור ופחד, ולבסוף החליטה לחזור בחזרה ללבוב. חבריה חשבו שהיא ודאי כבר הגיעה לורשה, אך היא חזרה לאחר מספר ימים בבושת פנים ודפקה בדלת ביתם. במשך כמה ימים היא הסתובבה בתחושת חולשה ומבוכה על כך שלא הצליחה לחצות את הגבול, והרגישה כי חבריה מתביישים בה. היא ביקשה לצאת שוב לניסיון נוסף לחצות את הגבול, אך חברי התנועה סירבו. היא נשלחה מטעם התנועה לביאליסטוק, על מנת להעביר ידיעות שיגיעו בעזרת שליח לורשה. לאחר מספר ימים, כאשר הייתה אמורה חנצ'ה לחזור מביאליסטוק ללבוב, הבינו חבריה כי היא לא חוזרת, וככל הנראה החליטה לעבור את הגבול ולהתקדם לורשה מבלי להתייעץ עמם.
הדבר עורר מחלוקת, מהומה, ועצב בקרב הנהגת התנועה, ועורר ויכוחים רבים, כולל ויכוח מפורסם בין יצחק צוקרמן לאדק גולובנר, שלא הצליחו להסכים מי מביניהם צריך לעבור את הגבול לשטח הגרמני. צביה לובטקין רצתה גם היא בעקבות הוויכוח לנסוע לורשה.
חנצ'ה הייתה דמות מרכזית בתנועה, מאחר ששימשה כקשרית, והייתה אחת מהראשונות שהביאו מידע להנהגת התנועה על המתרחש בשטח הכיבוש הנאצי. בעזרת ידיעותיה והדברים שסיפרו היא ואחותה פרומקה, החליטו בסופו של דבר מנהיגי התנועה לעבור גם הם לצד הגרמני, ולימים להקים את הארגון היהודי הלוחם.
בהמשך הצטרפה חנצ'ה לחוות ההכשרה בגרוכוב, אשר המשיכה לפעול בצמוד לורשה, והגרמנים אפשרו ליהודים לצאת מהגטו לחוות ההכשרה, בגלל המחסור הגדול במזון ששרר בגטו. ביוני 1942 החווה פורקה על ידי הגרמנים, וחנצ'ה עברה לבנדין. המצב שם היה קשה מאוד, אך חבריה מספרים כי היא הרימה את מצב הרוח למרות הקושי. היא הייתה אוספת את חברי התנועה בסוף יום לשיחה, ומספרת להם על ארץ ישראל בהתרגשות רבה ופנים קורנים.
בדצמבר 1942 הגיעה פרומקה, אחותה של חנצ'ה, גם היא לבנדין, והן התרגשו מאוד לראות זו את זו. הן ישבו שעות רבות והחליפו חוויות, מבלי לדעת שאלו יהיו הימים האחרונים שלהן ביחד. הגעתה של פרומקה הייתה במטרה למצוא דרך להגיע לארץ ישראל, וחנצ'ה דחקה בה שתנצל את ההזדמנות ותעלה לישראל, אך פרומקה סירבה והחליטה להישאר בפולין.
משימתה האחרונה של חנצ'ה הייתה אמורה להיות יציאה משטח הכיבוש הגרמני אל העולם החופשי על מנת להתריע על השמדת יהודי פולין יחד עם מירה פוכרר, אך משימה זו לא יצאה לפועל.
מותה
במרץ 1943, הגיע מכתב לבנדין מצביה לובטקין, שבו נאמר כי נמצאה דרך להציל את חייה של חנצ'ה, מאחר שחנצ'ה הייתה באותו הזמן חולה מאוד, והייתה שקועה בסיוטים מהחוויות הרעות שחוותה בגרוכוב ובדרכה מורשה לבנדין. התוכנית של צביה הייתה לצרף את חנצ'ה לקבוצת אזרחי חוץ שיועדה לצאת מורשה למחנה שבויים ובכך להציל את חייה. חנצ'ה לא הייתה מעוניינת להציל רק את עצמה, אך חבריה ואף אחותה הפצירו בה לנצל את ההזדמנות, והיא לא הרגישה שהיא יכולה לסרב לדרישתה של אחותה, אז החליטה להיענות להצעתה של צביה. בצער רב התחפשה לארית, ויצאה בדרכה לורשה. לאחר זמן מה קיבלו מכתב בבנדין מחנצ'ה, על כך שאכן הצליחה להגיע לורשה ושהפלוגה עומדת לצאת למחנה השבויים.
אך הדברים לא הלכו לפי התכנית, ובורשה תוכננה אקציה נוספת, וכבר עמד לפרוץ המרד. חנצ'ה הרגישה לאן מועדים הדברים, והחליטה שאם נגזר עליה למות, היא מעוניינת לסיים את חייה עם אחותה בבנדין. ב-18 באפריל 1943, עזבה חנצ'ה את הגטו בורשה, במטרה להגיע לבנדין. לאחר שלא מצאה מקום לישון בו בלילה בשטח של ורשה הארית, החליטה לחזור לשטח הגטו. יום לאחר מכן, פרץ מרד גטו ורשה, וחנצ'ה ניסתה לברוח מהגטו בליווים של הלוחמים אדק הימלפרב, חנוך - הנייק קליינוייס, ומאיר שוורץ. לאחר שהצליחו לצאת משטח הגטו, הם נתקלו בשני גרמנים. הלוחמים שלפו אקדחים והצליחו להרוג את שני הגרמנים, וחנצ'ה התחילה לברוח, כשחבורה של גרמנים רדפו אחריה. היא הצליחה למצוא מחבוא בחצר של אחד הבתים, אך לאחר זמן קצר הצליחו למצוא אותה הגרמנים, תפסו אותה, והרגו אותה במקום.
הנצחה
לאחר מותה של חנצ'ה, בתנועת דרור החליטו להנציח את זכרה על ידי הקמת "קיבוץ הילדים על שם חנצ'ה פלוטניצקה" שפעל במחנה העקורים רוזנהיים שבגרמניה. הרעיון של קיבוץ הילדים היה לרכז את הילדים היהודים הרבים שנותרו לאחר השואה ללא הורים ולתת להם בית, חברה, ותנאי מחיה בסיסיים, ובהמשך לחנך אותם על ערכי הקיבוץ הארץ-ישראלי, במטרה לעלות יחד בבוא העת לארץ.
האולם ההרודיאני
האולם ההרודיאני הוא שריד של מבנה מרשים מתקופת בית המקדש השני, שהתגלה בירושלים, בקרבת קשת וילסון והכותל המערבי. מבנה זה מצוי בגובה מפלס הרחוב של תקופת בית שני – ומתחת לפני מפלס רחבת הכותל של ימינו.
האולם התגלה על ידי צ'ארלס וורן שחפר חפירות ארכאולוגיות באזור הר הבית בין השנים 1867–1869. לפי האמן וויליאם סימפסון וורן שהיה בונה חופשי בעצמו, ערך לסימפסון סיור במקום סמוך לתאריך חשיפתו, וורן כינה את האולם "אולם הבונים החופשיים" כי כשנכנס אליו בעזרת נר בודד, מצא בו עמוד בודד מוקף בערימות אבנים שבורות שהזכיר לו את הבנייה החופשית.
סגנון הבנייה של המבנה אופייני לתקופת החשמונאים או לימי הורדוס. במבנה נעשה שימוש עד ימי הביניים, וייתכן ששופץ בידי הצלבנים. במרכזו של האולם מיצב עמוד, אך הוא אינו קשור לאולם, אלא הובא לשם מאוחר יותר כעיטור.
על סמך פארו של המבנה סבורים הארכאולוגים כי אפשר ששימש כ"בניין מועצת העיר" בתקופה החשמונאית בתקופה שקדמה לבניית הסטיו המלכותי על ידי הורדוס, או כבית "לשכת הגזית" מימי הורדוס. אלו הן השערות בלבד, שכן אין בידינו כל עדות ספציפית על המבנה בכתובים, או ממצא המעיד על שימושו.
לפי המשנה שולבה לשכת הגזית בבית המקדש שעל הר הבית, ולא שכנה למרגלותיו. לכן יש החושבים כי מדובר ב"חנויות", מקום שבו גלתה הסנהדרין בפעם הראשונה. ייתכן שהבלבול נוצר בעקבות יהודי ירושלים בימי הביניים שזיהו את האולם ואת בניין המחכמה – בניין ממלוכי המצוי כיום בקרבת שער השלשלת – כלשכת הגזית.
כריסטיאן לה סקר
ביוגרפיה
הוא נולד במורביאן בברטאן, בן לאם שלא ידעה לבשל. הוא גדל כילד בלוריאן, בגיל 8 רצה להיות דייג, בגיל 14 נעדר מבית הספר כדי להצטרף לספינת דיג במשך חמישה עשר ימים, כאשר מלח הציג בפניו את נפלאות הבישול הוא גילה את תשוקתו לכך. הוא נשלח לעבוד במאפייה בפריז עם חברים של המשפחה. הוא החל ללמוד בבית ספר למלונאות ואחר-כך עבד במסעדות ידועות כמו "לה דיוולק", "לוקא קרטון" של אלן סנדרנס, "טיוואן", "מלון ריץ", "אופרה".
ב-1999 הוא נעשה לשף המסעדה המפורסמת "לדואיין" שבשאנז אליזה וב-2002 זכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. המסעדה מחזיקה היום (2011) בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. הוא עזב את המסעדה בשנת 2014 ובמקומו הגיע יאניק אלנו שאיתו המסעדה קיבלה כוכבים במדריך מישלן האדום נוספים.
לקריאה נוספת
על מסעדת לדואיין
פיאטניצקיזאורוס
פיאטניצקיזאורוס (שם מדעי: Piatnitzkysaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הפיאטזקזאוריים אשר חי באמריקה הדרומית באמצע תור היורה. הוא קרוי על שם החוקר "אלחנדרו מטבייביץ פיאטניצקי" (Alejandro Matveievich Piatnitzky). מאובניו נמצאו ב-1979 בארגנטינה וכללו שני ממצאים.
מאפיינים
דינוזאור זה היה טורף-על בתור היורה של ארגנטינה והוא צד מיני דינוזאורים צמחונים.
דינוזאור זה תואר על ידי החוקר חוסה בונפרטה ב-1979.
קרב אמיין
קרב אמיין (ידוע גם בשם קרב פיקרדי השלישי) היה קרב אשר נערך בין צבא הקיסרות הגרמנית לבין צבאות מדינות ההסכמה, בהן בריטניה, צרפת, קנדה, אוסטרליה וארצות הברית בין 8 ל-11 באוגוסט 1918 בקרבת העיר הצרפתית אמיין. הקרב והניצחון בו היוו את נקודת הפתיחה של מתקפת מאה הימים המתקפה שבסופו של דבר הביאה לסיום מלחמת העולם הראשונה.
קרב אמיין נחשב נקודת מפנה בצורה בה התנהלו קרבות מלחמת העולם הראשונה והביא בעצם לסופה של צורת הלחימה הסטטית של לוחמת החפירות בחזית המערבית. קרב אמיין התאפיין גם בשימוש בלוחמת שריון באופן אינטגרלי ובצורה מוצלחת, מה שהשפיע מאוד על מורל החיילים משני הצדדים והתבטא בין היתר במספר רב של שבויי מלחמה גרמנים.
אריך לודנדורף אמר על הקרב בהתייחס לתוצאותיו: "יום שחור לצבא הגרמני" וכחודש מאוחר יותר כבר העריך שתוצאות המלחמה יהיו תבוסה וודאית של גרמניה.
רקע
אחרי קרבות 1917, הצבא המאוחד של מדינות ההסכמה היה שרוי בקשיי כוח אדם קשים מאוד. הצבא הבריטי והצרפתי היו בבעיה הגדולה ביותר עם מעט מאוד כוחות עתודה. הצבא הבריטי גם לא היה מסוגל לשלוח כוחות נוספים למערכה באזור המזרח התיכון, שני הצבאות הקטינו את הדיוויזיות שלהם מ-12 גדודים ל-9 וניצלו את חורף 1917 בניסיון לחזק את כוחם בזמן שהצבא האמריקאי בדרכו לאירופה.
מהצד השני, הצבא הגרמני אשר שיער שהופעת הצבא האמריקאי תשנה את פני הקרב, יחד עם יציאת הצבא הרוסי מהתמונה במרץ 1918, העביר 47 דיוויזיות מהחזית המזרחית לחזית המערבית כתגבורת לה היה זקוק נואשות. תגבורת זאת שימשה את לודנדורף למתקפת האביב שהייתה בתמציתה מתקפה רחבה במספר אזורי קרב אשר שילבה את רוב יכולות הצבא הגרמני, אך למרות זאת לא הצליחה בשבירת קו ההגנה של בעלות הברית. מתקפת האביב אותה יזם לודנדורף הייתה מכה קשה אשר שילבה טקטיקות חדשות וכוחות גרמניים שהגיעו מהחזית המזרחית. מצד מדינות ההסכמה, הכוח האמריקאי נכנס ללחימה באופן אקטיבי רק בכמויות קטנות והיחידות הבריטיות היו מדולדלות אחרי הקרבות הקשים של השנה הקודמת. הצבא הבריטי גם לא זכה למספיק תגבורות מבריטניה בשל החרדה במדינה לאור האבדות המרובות של השנה הקודמת.
מתקפת האביב הכתה את מדינות ההסכמה בעוצמה ובהפתעה, כאשר הגרמנים השיגו בתחילתה השגים משמעותיים אך למרות זאת, הצליחו מדינות ההסכמה להתעשת ולבלום פעם אחר פעם את ההתקדמות הגרמנית.
התגובה של מדינות ההסכמה למתקפת האביב הייתה מתקפה משולבת נקודתית מול העיירה אמיין, מתקפה ששילבה שריון, פרשים, חיל רגלים, ארטילריה וחיל האוויר אשר פעלו בשיתוף פעולה צמוד ותמכו אחד בשני.
התוכנית של מדינות ההסכמה
תוכנית הקרב של מדינות ההסכמה נהגתה ברובה על ידי מפקד הארמייה הרביעית של חיל המשלוח הבריטי, הגנרל הנרי רולינסון שהיה נחשב לטקטיקן מבריק שכן טקטיקות הקרב שהרכיב הפכו לבסיס ללוחמה המודרנית. רולינסון הגה תוכנית קרב שהתבססה על אלמנט ההפתעה כאשר הארמייה הרביעית שלו תשמש את חוד החנית של ההתקפה בתמיכה מהאגף הימני (דרום) של הארמייה הראשונה הצרפתית. הארמייה הרביעית של רולינסון כללה כוח רב-לאומי בריטי, קנדי, אוסטרלי ואמריקאי כאשר רוב הכוחות היו קנדים ואוסטרלים, רולינסון קיבל גם פיקוד על כ-600 טנקים, מתוכם כ-420 טנקים לוחמים (השאר היו טנקי אספקה או גרירה ארטילרית).
התוכנית שהגה רולינסון הייתה מהפכנית וחדשנית יחסית. במהלך המלחמה, באופן קלאסי קדמה לכל התקפה הפגזה ארטילרית של כיומיים כדי לרכך את עמדות האויב, החיסרון היה שהאויב היה מקבל התראה של יומיים לקראת התקפה בנקודה מסוימת ובזמן זה היה מתגבר את כוחותיו באזור. ההתקפה של רולינסון התחילה בהפגזה של מספר שעות בלבד ונשענה הרבה יותר על אלמנט ההפתעה מאשר על ריכוך עמדות האויב, יתרה מכך, נעשה שימוש ב"הפגזה מתקדמת" (Creeping Barage) בצורה בה אזור היה מופגז ומיד אחרי ההפגזה הכוח היה מתקדם וההפגזה הייתה מתקדמת לאזור הבא, לצורך כך ההתקפה הייתה חייבת להיות מתוזמנת ומדויקת מאוד.
מלבד השימוש בארטילריה, תוכניתו של רולינסון נשענה על עוד שני מרכיבים חשובים; אלמנט ההפתעה והתקפה רב-חילית מתואמת היטב. אלמנט ההפתעה התבסס על סודיות מוחלטת והסתרה של ריכוזי כוח לקראת ההתקפה. טנקים שהגיעו לחזית לקראת ההתקפה הוסתרו בשדרות אמיין מתחת לעצים, עמדות התותחים הוסתרו תחת רשתות הסוואה, פגזים רוכזו בעמדות תותחים עתידיות והוסוו, תנועת הכוחות הרגליים נעשתה רק בלילה תחת משמעת לילה קפדנית ואפילו פוזר חול על אבני רחובות אמיין כדי להחריש את רעש צעידת החיילים.