cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנימין זאב הרצל
יחסו לארץ ישראל
הרצל ניסה לקבל זכויות-עליה (צ'ארטר) של יהודים לארץ ישראל, אך הסולטאן הטורקי סירב לכך. בעקבות פרעות קישינוב ומצב היהודים בעולם, הבריטים הציעו להרצל חבל ארץ במזרח אפריקה – אוגנדה, לטובת ישוב יהודי אוטונומי תחת פיקוח ריבוני בריטי שתשמש כ"מקום מקלט". הרצל הביא את הצעה זו בקונגרס הציוני השישי, אך הדגיש "כי לא ייתכן, כמובן, שתהיה לעם ישראל שום מטרה סופית אחרת מלבד ארץ-ישראל, ואם כי, יהיה גורלה של ההצעה מה שיהיה. השקפותינו על ארץ אבותינו אינן ניתנות לשינוי ולא תשתנינה לעולם".
הרצל כתופעה משיחית
הרצל סיפר לביוגרף הראשון שלו, ראובן בריינין, על חלום שחלם בגיל 12 בערב פסח:
סיפור יציאת מצרים קסם להרצל בגיל צעיר, וקיבל משמעות ריאלית ביומנו הפרטי בעת גיבוש רעיון הקמת מדינה ליהודים: "אני מתחיל מחדש את מסורת עמנו שנפסקה באמצע, אני מביאו לארץ הבחירה" (10 ביוני 1895). "העניין הישן והפשוט הזה הוא יציאת מצרים" (13 ביוני 1895).
הרצל כתב ביומנו שהמחשבות על מציאת פתרון לשאלת היהודים הטרידוהו באופן אובססיבי, ולא הייתה לו שליטה עליהן, וכינה מצב זה כ"השראת שכינה". אניטה שפירא מתארת את תופעת הרצל כמצב של "התגלות", ואילו אחרים השתמשו בכינויים: "גאונות נבואית" (אנרי ברגסון) או "רוח האלוהים" (נחום סוקולוב).
הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' פתח את ספרו התורני 'ציון במשפט' בתיאור ההד העצום שעשה הספר מדינת היהודים: "בצאת לאור מחברתו של הד"ר הרציל, הנקובה בשם 'מדינת היהודים', נזדעזעה ארץ ישראל מקצה העולם עד קצהו. בכל עבר ופנה, כקטן כגדול, כעני כעשיר, כעבד כאדוניו, מן ראשי עמנו עד היושבים אחר התנור והכירים, הגו בה ויתווכחו ויתפלפלו ביניהם על אודותיה... בקצרה, המחברת הייתה שיחתם כל היום". מיד עם הופעת הספר הוא תורגם לכמה שפות, והרצל הצליח לרכז בתוך כשנה 196 צירים נציגי שש-עשרה ארצות, וקיבל מכתבי ברכה והערצה ל"משיח המדיני החדש". עד הרגע האחרון לא היה ידוע אילו ארצות ישתתפו בקונגרס הציוני הראשון, וכמה צירים יבואו.
הופעתו החיצונית של הרצל והקונגרסים הציונים עשו רושם רב, ודמותו הפכה למשאת נפשם של המוני יהודים נרדפים, שכינוהו וראוהו כמלך היהודים וכמשיח שיקבצם אל ארץ הקודש. דוד בן-גוריון זוכר בילדותו שמועה רחוקה שהגיעה אליהם: "כי בא המשיח, וכי הוא איש יפה תואר, עיניו יוקדות, זקנו שחור ופניו אומרות כבוד... שמו: תיאודור הרצל, 'והוא יוביל את עם ישראל לארץ האבות'". כשהרצל פרס את חזונו לפני הרב הראשי של וינה, הרב משה גידמן, הוא קיבל ממנו מענה: "אתה בעיני כמו משה". הרב הראשי של בולגריה החשיבו כמשיח.
בעשרות יצירות אמנות, בסיפורים, בתמונות, בגלויות, בספרי לימוד ובסרטים, הוצגה דמותו כמקבילה לדמותו של משה רבנו. רבים ניסו לנשק את ידו כאדם קדוש. מלווהו במסעו לארץ ישראל, ד"ר מקס בודנהיימר, מתאר את ביקורו בירושלים כשל נביא, ויהודים זקנים בעלי הדרת פנים משתחווים לו ארצה. במושבה רחובות, ניגשו אליו שני מנהיגים עם פמלייתם מרמלה וכרעו לפניו ברך, ברכוהו, נפלו על פניהם, נשקו את עקבותיו בחולות הרחוב, ואמרו: "ככה ייעשה למשיח בן יוסף". במסעותיו של הרצל בעולם, במזרח ובמערב, הוא נתקל בקריאות: 'יחי המלך!'. כך גם בווילנה, בלונדון ובבזל. הרב יהודה לייב פישמן מימון החשיבו כ"בר-כוכבא השני". הרצל חשש מהטרדות-יתר בשל תדמיתו המשיחית, ועל כן נמנע לרכוב בארץ ישראל על אתון צחורה או על סוס לבן.
הרצל כתב ביומנו ב-3 בספטמבר 1897: "בבזל יסדתי את מדינת היהודים... לכל היותר בעוד חמישים שנה, יכירו בה הכול", ואמנם כעבור חמישים שנה התקבלה באו"ם ההכרה במדינה יהודית בארץ ישראל.
שנה לפני פטירתו, שאל אותו הסופר ההונגרי מזי ארנה לגבי עתידם של יהודי הונגריה, והרצל השיב לו שעל יהדות הונגריה יגיע אסון "ובצורה ברוטלית", וככל שהיהודים ישתקעו יותר בהונגריה, כך צורת האסון תהיה פראית יותר. יהדות הונגריה הושמדה בשואה במהירות חסרת תקדים ובתוכנית השמדה אכזרית ביותר.
רבים מרבני הציונות הדתית התייחסו להרצל כאל משיח בן יוסף וכשליח ה'. הרב קוק התייחס להרצל לאחר מותו כמשיח בן יוסף, ובהספדו להרצל אמר:, ובנו הרצי"ה הקפיד שתהיה בחדרו תמונה של הרצל, והצטער מאוד כשנפלה, ואמר: . תלמידו של הרצי"ה, הרב אורי שרקי, אמר בראיון על הרצל כי:.
יצירתו הספרותית
הרצל היה סופר ומחזאי וחלק ממחזותיו זכו להצלחה בימתית.
סיפורת
הרצל כתב סיפורים קצרים רבים, אשר חולקו לארבע חטיבות: סיפורים פילוסופיים, בתמורות הזמן, על ילדים, אגדות. בסיפורים בדק הרצל את נסיבות תקופתו, בין השאר, בעזרת תיאור היסטוריה חלופית לזו שהתרחשה בפועל, והציע זוויות הסתכלות שונה או חליפית:
מהדורות כתביו
ראו אור בעברית במהדורות רבות ושונות. אחת מהן בעשרה כרכים ראתה אור לאחר עבודת תרגום ממושכת, גם היא במספר מהדורות, במסגרת כמה הוצאות לאור.
ארץ הצללים
ארץ הצללים (באנגלית: Shadowlands) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי משנת 1993 אודות היחסים בין איש האקדמיה ק.ס. לואיס והמשוררת האמריקאית ג'וי דוידמן, מותה ממחלת הסרטן, וכיצד זה ערער את אמונתו הנוצרית של לואיס. את הסרט ביים ריצ'רד אטנבורו ואת התסריט כתב ויליאם ניקולסון על פי סרט טלוויזיה משנת 1985 ומחזה באותו שם משנת 1989. סרט הטלוויזיה נקרא "I Call It Joy", ואת התסריט כתבו בריאן סיבלי ונורמן סטון עבור ערוץ הטלוויזיה תמז. לאחר מכן סיבלי כתב ספר בשם "ארץ הצללים: הסיפור האמיתי של ק. ס. לואיס וג'וי דוידמן".
תקציר עלילה
בשנות החמישים של המאה העשרים, ק.ס. לואיס הוא רווק בגיל העמידה איש אקדמיה בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד, ומחבר סדרת ספרי הילדים "דברי ימי נרניה". הוא פוגש משוררת אמריקאית נשואה בשם ג'וי דוידמן גרשם ואת בנה הקטן דאגלס בביקורם באנגליה. הוא עדיין אינו מודע לנסיבות והבעיות בחיי הנישואים של גרשם.
מה שמתחיל בפגישה רשמית של שני אנשים שונים מאוד, מתפתח באיטיות לתחושה של קשר ואהבה. לואיס מגלה שחייו השקטים עם אחיו וורני משתבשים על ידי גרשם גלוית הלב, והתנהגותה חסרת המעצורים מהווה ניגוד גמור לנוקשות של חברת הגברים באוניברסיטה. כל אחד מהם מספק נקודות מבט חדשות על העולם.
בתחילה הם מתחתנים בנישואי נוחות, כדי לאפשר לגרשם להמשיך לחיות באנגליה. אבל כשהיא מאובחנת כחולת סרטן, עולים על פני השטח רגשות עמוקים יותר, ואמונתו של לואיס עומדת במבחן, כשאשתו מנסה להכין אותו לקראת מותה הקרוב.
קבלה ובקורת
"ארץ הצללים" קיבל ביקורות חיוביות ודירוג של 96% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על 28 סקירות.
רוג'ר איברט מעיתון שיקגו סאן-טיימס כינה את הסרט "אינטליגנטי, נוגע ללב ומבוצע יפה".
שינויים בין המחזה לסרט
המחזה נפתח עם לואיס המרצה על המסתורין שבסבל, ואילו בסרט שיחות אחדות בנושא משובצות לאורך הסיפור. סרט הטלוויזיה נפתח בשידור רדיו, שבו לואיס מדבר על קדושת הנישואין.
במחזה כמו גם במציאות, לואיס ודוידמן יצאו לירח דבש ביוון. בסרט הם יוצאים ל"עמק הזהב" שבאנגליה, כפי שמופיע בתמונה התלויה בחדר עבודתו של לואיס.
בסרט כמו במחזה יש לג'וי רק בן אחד. בסרט הטלוויזיה המקורי כמו במציאות לג'וי היו שני בנים דאגלס ודייוויד.
בילצ'ה
בילצ'ה (בסרבית בכתב קירילי: Билећа) היא עיר בדרום-מזרח רפובליקה סרפסקה, שבבוסניה והרצגובינה.
ידוע כי לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר יהודים, אם כי מספרם היה קטן. ב-1938 אישר משרד המשפטים היוגוסלבי את "התוכנית הכללית לחלוקת סמכויות" של הקהילות היהודיות בממלכת יוגוסלביה ובילצ'ה נתונה הייתה לסמכותה של קהילת דוברובניק.
דמוגרפיה
על פי דו"ח מ-1910 העיר הייתה מיושבת על ידי רוב של 82.27% סרביים אורתודוקסיים. על פי רשומון של ממלכת יוגוסלביה מ-1931 היו בעיר 81.27% סרביים אורתודוקסיים.
ב-1991 היו בבילצ'ה 13,269 תושבים:
ב-2005 מנתה העיר 12,000 תושבים כאשר 11,920 (99.3%) סרבים ו-80 (0.7%) בוסנים-מוסלמים.
אנדרה בירו
אנדרה בירו (במקור בכרוך, בהונגרית: Bíró Endre; בודפשט, 22 באפריל 1919 – ולם (מחוז ואש), 13 ביוני 1988) היה ביוכימאי יהודי-הונגרי, ניצול שואה, פרופסור באוניברסיטה דוקטור בביולוגיה (1955), דוקטורט במדעים (1967), זוכה פרס האקדמיה (1977).
עד סוף המלחמה
אנדרה בכרוך נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט בירו (בכרוך) (1885–1933), תכשיטן ושל ד"ר אמה גראבר (1888–1973), מורה ופסיכולוגית. הוא קיבל תעודת הוראה במגמה לפיזיקה וכימיה באוניברסיטת סגד. ב-1941 זכתה עבודתו בפיזיקה ניסויית (קביעת מספר אבוגדרו מבדיקת אמולסיות) בתעודת הכרה על ידי האוניברסיטה. ביוני 1942 קיבל את הדוקטורט בכימיה אורגנית ובפיזיקה ניסויית באוניברסיטה על שם מיקלוש הורטי בסגד (אוניברסיטת סגד של היום). כיהודי הוא נלקח בשנים 1942–1944 למחנות של שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נמלט מהחזית הטרנסילבנית בקיץ 1944, והצליח להגיע לבוקרשט שכבר שוחררה על ידי הצבא האדום והתגורר שם בשנים 1944–1945 עד לסיום המלחמה, ואז חזר להונגריה. אנדרה בירו החל את הקריירה המדעית שלו למעשה ב-1945 במכון הביוכימיה של אוניברסיטת פטר פאזמאן (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). המכון נוסד באותה השנה על ידי חתן פרס נובל ההונגרי אלברט סנט-גיירגי. אלברט סנט-גיירגי הקים את בית הספר ההונגרי הראשון לביוכימיה, שעבודתו זוכה למוניטין עולמי מאז. עובדיו כללו: אילונה בנגה, אנדרה בירו, טמאש ארדש ואחרים.
קריירה מדעית
בשנת 1950 שינו השלטונות הקומוניסטיים את שמה של אוניברסיטת פאזמאן פטר לאוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE), ושנה לאחר מכן הפרידו את הפקולטה לרפואה, שהפכה לעצמאית תחת השם אוניברסיטת זמלווייס.
בשנת 1953 הוזמן בירו לארגן את הקתדרה לביוכימיה של בעלי חיים ב-ELTE TTK. הקתדרה בוטלה על ידי משרד התרבות לאחר מספר שנים ובמקומה הוקמה קבוצת ביוכימיה קטנה במסגרת המחלקה לגנאלוגיה ותורשה. בהתחלה, לקבוצה היו רק שני עובדים במשרה מלאה: אנדרה בירו ובלה נאג' שזה עתה סיים את התואר. לאחר עזיבתו של בלה נאג'י לארצות הברית ב-1957, הצטרף אנדראש מילרד לקבוצה. הגידול בכוח האדם החל ב-1962. גבריאלה קלמן, מיקלוש באלינט, פרנץ פאביאן וג'רג' הג'י הצטרפו. כושר ההמצאה של אנדרה בירו שיפר מאוד את הציוד שהיה גרוע מאוד באותה תקופה. בהתבסס על תהליך הפטנט שלו, MOM החל לייצר את הפוטומטר ההונגרי הראשון שפעל גם בתחום האולטרה סגול, את ה-UVIFOT. בשנת 1968, קבוצת הביוכימיה הפכה עצמאית מהמחלקה לגנאלוגיה ותורשה ועברה לרחוב פושקין 3, לקומת הקרקע ולחדרי המרתף למטה. האירוע המיוחל נחגג בהתלהבות על ידי עובדי ותלמידי המחלקה דאז.
המחלקה לביוכימיה של ELTE TTK עסקה בביוכימיה של חלבוני השריר ובביולוגיה של התכווצות שרירים. הקבוצה השיגה תוצאות משמעותיות מוכרות ברמה בינלאומית בחקירת מבנה המיוזין. העבודה של קבוצת הביוכימיה, אז כבר מחלקה, אורגנה סביב מחקר ביוכימיה של השרירים של בירו. אנדרה בירו פרסם את אחת התוצאות המדעיות הבולטות ביותר שלו יחד עם אנדראש סנט-ג'רג'י ב-1949. הם מצאו שניתן לשפר את פעילות Mg-ATPase של מיוזין על ידי אקטין. אפילו לפי הסטנדרטים המחמירים של היום, אנדרה בירו והאסכולה שלו סיפקו ביצועים יוצאי דופן ותרמו באופן משמעותי למוניטין הטוב של המחקר הביוכימי בעולם. אנדרה בירו הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
חיל הנחתים של ארצות הברית
חיל הנחתים של ארצות הברית (באנגלית: United States Marine Corps-USMC) הוא אחת הזרועות בכוחות המזוינים של ארצות הברית. מטרתו המקורית הייתה התמחות בלחימת חיל רגלים ימית (הגנה על ספינות ותקיפתן) ולוחמה אמפיבית (נחיתה מהים). החיל כפוף למחלקת הצי של ארצות הברית, בדומה לחיל הים. נכון לשנת 2017 משרתים בו 182,000 חיילים בשירות סדיר ו-38,500 חיילים בשירות מילואים. המוטו של החיל הוא SEMPER FIDELIS (בתרגום מלטינית: תמיד נאמן).
היסטוריה
החיל נוסד ב-10 בנובמבר 1775, במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, בהחלטת הקונגרס הקונטיננטלי. גיוס הנחתים הראשונים נערך בעיר פילדלפיה, והם הוצבו על ספינות חיל הים. יחידת הנחתים פורקה אחרי סיום המלחמה באפריל 1783, והוקמה מחדש ב-11 ביולי 1798.
הנחתים השתתפו במלחמות נגד שודדי ים בים התיכון, במה שהאמריקאים מכנים המלחמות הברבריות או מלחמות טריפולי (הראשונה 1801–1805 והשנייה 1815). מכאן המשפט בהמנון חיל הנחתים "לחופי טריפולי".
הנחתים השתתפו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנים 1846–1848, ובמידה פחותה גם במלחמת האזרחים האמריקנית בשנים 1861–1865. בסוף המאה ה-19 החיל פעל בקוריאה, קובה, הפיליפינים וסין. בתחילת המאה ה-20 החיל פעל במרכז אמריקה, והתמחה בלחימת גרילה.
במלחמת העולם הראשונה החיל פעל בעיקר בצרפת, ונחשב ליחידה המצליחה ביותר של הצבא האמריקני. החיילים הגרמנים, שהתרשמו מלחימתם של הנחתים, כינו אותם "כלבי השטן" - כינוי שהנחתים אימצו בגאווה.
במלחמת וייטנאם החיל לחם בקרבות רבים, לרבות הקרבות בדה נאנג ובקה-סאן. הנחתים היו בין הכוחות הראשונים שהוצבו בווייטנאם, והאחרונים שעזבו את המדינה, אחרי פינוי השגרירות האמריקנית בעיר סייגון.
ב-23 באוקטובר 1983 הותקפו מגורי הנחתים בעיר ביירות בלבנון - באירוע, שהוביל ליציאת האמריקנים מלבנון, נהרגו 241 אמריקנים. במלחמת המפרץ הנחתים שיחררו את כווית מהכיבוש העיראקי, ובשנת 1995 כוח של החיל חילץ את טייס חיל האוויר סקוט או'גריידי, שנאלץ לנטוש את מטוסו מעל בוסניה.
החל ממרץ 2003, השתתף החיל באופן משמעותי בלחימה, במסגרת מלחמת עיראק. בין השאר, החיל הוביל את התקיפות בעיר פלוג'ה בשנת 2004.
יחידות עיקריות
כנפות אוויר: כל כנף מקבילה לדיוויזיה ומורכבת משלושה להקים (מקבילים לרגימנט), בכל להק שלוש טייסות בהן כ-24 כלי טיס.
החיל מפעיל מטוסי קרב מדגם F-35 לייטנינג II, F/A-18 והארייר II, מטוסי תובלה מדגם הרקולס, מטוסי לוחמה אלקטרונית מדגם EA-6B, מסוקי קרב מדגם סופר-קוברה, מסוקי סער ותובלה מדגם בל UH-1 אירוקוי, סי סטאליון, סי קינג, בל-בואינג V-22 ובלק הוק וכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מ).
דיוויזיות חיל רגלים:
בסיס האימונים המרכזי של החיל נמצא בקוונטיקו שבוירג'יניה, ומשמש גם את ה-FBI וה-DEA.
נוסף על כך משויכת לחיל תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, המהווה את התזמורת הנשיאותית הרשמית.
כוחות משימה
החיל מרכיב כוחות משימה עצמאיים בשלושה גדלים עיקריים, בהתאם למשימות. כל כוח מכונה "כוח משימה אווירי-קרקעי" (MAGTF בקיצור), ומורכב מארבע יחידות - יחידת פיקוד, יחידות קרב קרקעית (רגלים, שריון, תותחנים, הנדסה קרבית ויחידות מיוחדות), יחידת קרב אווירית (מטוסים ומסוקים) ויחידה תומכת לחימה (קשר, חימוש, רפואה, תחזוקה ועוד). ארבע היחידות העיקריות היבשתיות הן חיל רגלים, חיל הנדסה קרבית, חיל תותחנים וחיל שריון.
אמצעי לחימה
חיל הנחתים של ארצות הברית מפעיל מגוון אמצעי לחימה בהם נשק קל, כלי רכב ורכב קרבי משוריין, ארטילריה קלה, כלי שיט וכלי טיס.
תרגילים
פגיון ירוק, הוא תרגיל צבאי בן חמישה ימים הנערך מדי שנה במרכז הלחימה הקרקעית של חיל הנחתים.
ג'ון וינטר קרופוט
ג'ון וינטר קרופוט (באנגלית: John Winter Crowfoot 1873–1959) היה ארכאולוג אנגלי, חפר בירושלים בעיר דוד ובעיר שומרון, היה נשיא הקרן לחקר ארץ ישראל.
קורות חיים
קרופוט נולד באנגליה את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1897 היה סטודנט בבית הספר הבריטי לארכאולוגיה באתונה ובין השנים 1900-1899 שימש כמרצה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת ברמינגהאם. בשנת 1901 הצטרף לשירות המדינה המצרי כעוזרו של האחראי על החינוך. ב-1903 קיבל את משרת סגן מנהל מכללת גורדון בחארטום שבסודאן. בשנת 1909 חזר למצרים ושימש כמפקח משרד החינוך. בשנת 1914 הוא חזר לסודאן לתפקיד מנהל מכללת גורדון ובמקביל מונה למנהל מחלקת העתיקות של סודאן. בתפקידיו אלה שימש עד לפרישתו בשנת 1926 משירות המדינה של סודאן.
בשנת 1945 חזר לאנגליה והפך למנהל הקרן לחקר ארץ ישראל. הוא שימש בתפקידו זה עד שנת 1950. בשנה זו מונה ליו"ר בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, ובשנת 1953 מונה לנשיא בית הספר. הוא שימש בתפקידו זה עד יום מותו.
בתו של קרופוט הייתה דורותי קרופוט הודג'קין שזכתה בפרס נובל לכימיה.
גנאיוס אוקטביוס רופוס
גנאיוס אוקטביוס רופוס (Gnaeus Octavius Rufus) היה מצביא רומאי, שעמד בראש כוחות צבא וצי במלחמה הפונית השנייה.
אוקטביוס השתתף בקרב זאמה, ב-202 לפנה"ס. סקיפיו העמידו לאחר הקרב בראש הצבא העולה על קרתגו ביבשה, בעוד הוא עצמו הפליג עם אוניות המלחמה אל נמלה. ב-201 לפנה"ס שב אוקטביוס עם חלק מן הצי לאיטליה, והעביר לידי הפראיטור מרקוס ואלריוס לאיווינוס שלושים ושמונה אוניות לשם ניהול המלחמה נגד פיליפוס החמישי מלך מוקדון. ברם, הוא לא נשאר זמן רב באפס מעשה. ב-200 לפנה"ס היה אחד משלושה שליחים, ששוגרו על ידי הסנאט אל הקרתגים, מסיניסה וסיפאקס. ב-194 לפנה"ס היה אחד משלושה טריומווירי שפיקחו על הקמת קולוניית אזרחים רומיים בקרוטונה שבדרום איטליה, ושנתיים לאחר מכן, ב-192 לפנה"ס, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה עם אנטיוכוס הגדול, נשלח ליוון במשימה דיפלומטית, כדי לשכנע את בעלות בריתה של רומא לבל יתפתו לחבור אל המלך.
הסוכנות לביטחון לאומי
הסוכנות לביטחון לאומי (באנגלית: National Security Agency, או בראשי תיבות: NSA) היא סוכנות ביון ממשלתית של ארצות הברית, האחראית על מודיעין אותות (Sigint – Signal Intelligence) – ניטור גלובלי הכולל מעקב אחר אותות אלקטרוניים, איסופם ועיבודם, מעקב אחר תקשורת זרה, ופיתוח דרכי הצפנה ואותות – עבור מודיעין חוץ וביון נגדי. ארגון זה, שהוקם ב-4 בנובמבר 1952 על ידי הנשיא הארי טרומן, הוא חלק ממחלקת ההגנה האמריקאית ומדווח במקביל למנהל המודיעין הלאומי. ה-NSA גם אחראי על הגנת דרכי התקשורת ומערכות המידע הממשלתיות של ארצות הברית מפני חדירה זרה ולוחמת רשת.
היסטוריה
ה-NSA הוקם על בסיס AFSA – סוכנות הביטחון של הכוחות המזוינים, שהוקמה ב-20 במאי 1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כארגון של מחלקת ההגנה בפיקוד המטות המשולבים, המופקד על מודיעין אלקטרוני ומודיעין אותות ותיאום מבצעי פיצוח צפנים עם יחידות צבא אחרות. אולם לסוכנות לא הייתה השפעה רבה עד להקמת ה-NSA באופן רשמי בנובמבר 1952.
מטה ה־NSA נמצא בפורט מיד שבמרילנד, כ־6 מיילים צפונה מוושינגטון. תמונות מראות כי יש כ־18,000 מקומות חנייה באתר, אך רוב הסברות טוענות שכוח העבודה של ה־NSA הוא בסביבות פי 2 ממספר זה.
ראש הסוכנות לביטחון לאומי הנוכחי הוא הגנרל פול נקאסוני. ראשי הסוכנות הם בדרך כלל גנרלים או אדמירלים.
ב-2017 נחשפה לציבור פרשיית דליפת מידע קריטית מה-NSA שהובילה לדליפת כלים ושיטות של הסוכנות שפגעה באופן מהותי ביכולת האיסוף של הסוכנות. לפי ההערכות, כלים אלו הגיעו לידם של The Shadow Brokers ונוצלו למתקפות סייבר.
לאחר ה-11 בספטמבר
פיגועי 11 בספטמבר היוו נקודת מפנה. חודש וחצי לאחר אירוע הטרור נחקק חוק הפטריוט שאיפשר מעקב, איסוף נתונים והאזנות סתר לשיחות טלפון של אזרחים בארצות הברית. בהמשך, במסגרת תוכנית פריזמה, הוחלט שהמידע שעובר בשרתי מיקרוסופט, יאהו, גוגל, פייסבוק, יוטיוב, סקייפ ואפל יימסר לסוכנות, כלומר לשלטונות ארצות הברית.
בשנת 2014 נחשף שהסוכנות מנצלת תוכנת Dishfire לאיסוף מאות מיליוני הודעות טקסט מדי יום בכל העולם.
ה-NSA בתרבות הפופולרית
כגוף ההצפנה העיקרי של ארצות הברית, הסוכנות היוותה השראה לסרטי קולנוע וספרים רבים.
SS-N-2 סטיקס
פיתוח
טיל הסטיקס פותח בשנות החמישים והיה מבוסס על מבנה המטוס יאק 1000 שנבנה בשנת 1951. לטיל כנפוני דלתא, גוף גלילי מעוגל ושלושה משטחי שליטה בזנב. על אף ממדיו הגדולים יחסית לטילי ים-ים יוצר הסטיקס בכמויות גדולות ויוצא למדינות ברית ורשה רבות. ביות הטיל מתבצע באמצעות מכ"ם פשוט המותקן בחרטומו ומשדר אלומת חרוט לכוון המטרה. בטיל מותקן מנוע רקטי של דלק נוזלי כאשר יתרת הדלק שלא נשרפת במהלך היעף למטרה מתוכננת לשמש להגברת עוצמת הפיצוץ כמעין פצצת תבערה. הטיל טס בגובה 120–250 מטר מעל פני הים.
פעילות מבצעית
טילי סטיקס סופקו לציי מצרים וסוריה בראשית-אמצע שנות השישים, והחלו את עידן ספינות הטילים במזרח התיכון.
במלחמת ששת הימים לא נעשה שימוש בטילי הסטיקס אף על פי שהיו מבצעיים. ב-21 באוקטובר 1967, כארבעה חודשים לאחר המלחמה, טובעה המשחתת אח"י אילת באמצעות ארבעה טילי סטיקס שנורו לעברה מספינות טילים מצריות מדגם קומאר שעגנו בנמל פורט סעיד. אחד הטילים שנורו החטיא את הספינה והתפוצץ במים. טיל זה גרם לנפגעים רבים בקרב החיילים שנטשו כבר את הספינה וגרם להם לפציעות פנימיות כתוצאה מהדף הפיצוץ במים.
ב-13 במאי 1970 טיבעה ספינת טילים מצרית מדגם קומאר את ספינת הדיג הישראלית "אורית" מצפון לימת ברדוויל בצפון סיני באמצעות טילי סטיקס. שניים מהדייגים בספינה נהרגו ושניים אחרים נפצעו. תקרית זו הוכיחה, בניגוד להערכות, כי לטיל יכולת פגיעה גם במטרות קטנות.
בשנת 1971 השתמשה הודו בטיל כנגד פקיסטן, ובשנות השמונים השתמשה בו איראן במהלך מלחמת איראן–עיראק.
במלחמת יום הכיפורים נעשה שימוש בטילי סטיקס בקרב לטקיה ובקרב טרטוס על ידי ספינות של צי סוריה ובקרב דמייט על ידי ספינות של צי מצרים, כנגד ספינות טילים ישראליות. אף אחד מטילי הסטיקס לא פגע בכלי השיט של חיל הים שביצע תמרוני התחמקות והשתמש במוץ ובלוחמה אלקטרונית כנגד ראש ביות המכ"ם שמותקן בראש הטיל.
מדינות משתמשות
ברית המועצות, רוסיה, אלג'יריה, אנגולה, בולגריה, סין, קובה, הודו, עיראק, לוב, קוריאה הצפונית, פולין, רומניה, סרביה, סומליה, סוריה, וייטנאם.
אל המעיין (תנועה)
תנועת אל המעיין היא רשת חינוך בלתי פורמלי הפועלת בתחום החברתי והתורני בישראל, בפרט ביישובי הפריפריה ובמושבים.
היסטוריה
התנועה הוקמה בשנת 1986 לאחר החלטת מועצת חכמי התורה ובראשם הרב עובדיה יוסף. עד אמצע 1987 הוקמו כ-80 סניפים ברחבי ישראל. בשנת 1986 קיבלה התנועה ממשרד החינוך 2 מיליון שקלים, מעל רבע מתקציב התמיכות של האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך. מנכ"ל התנועה היה יאיר לוי. במשך שנים אליהו ישי היה המנכ"ל התנועה. כיום מנכ"ל התנועה הוא הרב משה אילוז. מטה העמותה שוכן בירושלים.
לטענת העיתונאי החרדי יעקב ריבלין, התנועה שימשה באופן נסתר גם כאמצעי להעברת שכר לפעילי מפלגת ש"ס, במסווה של תשלום למעבירי שיעורי תורה ובעלי תפקידים שונים בתנועה.
מעיין השבוע
העמותה מדפיסה ומפיצה עלון שבועי שכולל בין היתר דברי תורה על פרשת השבוע, הלכות, כתבות על גדולי ישראל וחידונים לנוער. התפוצה היא בהיקף של 60–100 אלף עותקים שחולקו בבתי כנסת בישראל. כמו כן, העלון הופץ גם באינטרנט. כיום (2016) העלון חזר להופיע בכל שבוע במתכונת חדשה.
פרסים ומלגות על פרסומים
ניתנים פרסים ומלגות על חידושי תורה שנכתבים על ידי אברכים מדי שנה ומאורגנים על ידי העמותה. החיבורים נבדקים ונבחרים על ידי רבנים ובסופם ניתנות מלגות לימוד למיוחדים ולמצטיינים. בנוסף, מוציאה העמותה לאור את החיבורים בקובץ מיוחד בשם "אוריתא".
אגפטוס השני
האפיפיור אגפטוס השני (בלטינית: Agapetus II; מת ב-8 בנובמבר 955) היה האפיפיור מ-10 במאי 946 עד מותו.
ביוגרפיה
אגפיטו נולד ברומא למשפחת אצולה רומאית, אביו היה רומאי (צאצא של הקונסול אניקיוס בסיליוס) ואמו הייתה יוונית. אגפטוס נבחר לאפיפיור ב-10 במאי 946, לאחר מותו של האפיפיור מרינוס השני. באותה העת קיומה של רפובליקה עצמאית של רומא, הנשלטת על ידי אלבריק השני מספולטו, בנה של מרוזיה ו"הנסיך והסנטור של הרומאים", מנעה מאגפטוס מלהפעיל כוח זמני או חילוני ברומא ובמדינת האפיפיור, והוא היה מוגבל במידה רבה לניהול ענייני הכנסייה הפנימית. אפילו הזמנתו של אגפטוס לאוטו הראשון להתערב בעניינים האיטלקיים ב-951 נעשתה בהנחייתו של אלבריק, שחשש יותר ויותר נוכח כוחו הגובר של ברנגריוס. עם זאת, כאשר שליחי אוטו, הבישופים של מיינץ וכור, נשלחו על ידי האפיפיור לדון בקבלה של אוטו ברומא ושאלות אחרות יותר חשובות, הם נדחו על ידי אלבריק.
במהלך המחלוקת על משרת הארכיבישוף של ריימס בין איג מוורמנדואה לבין ארטולד מריימס בשנת 948, תמך אגפטוס ברטולד שנתמך גם על ידי לואי הרביעי, מלך צרפת. בשנת 949 כינס אגפטוס סינוד, שבמהלכו גינה את איג ואת אביו ארבר השני, רוזן ורמנדואה. בסביבות 948, אגפטוס, העניק לארכיבישוף של המבורג את הזכות לקידוש הבישופים בדנמרק ובמדינות אחרות בצפון אירופה במקום האפיפיור. האפיפיור התבקש כנראה גם על ידי המלך פרוד השישי מיוטלנד לשלוח מיסיונרים לממלכתו. אגפטוס התבקש להתערב גם בסכסוך בין הרולד, הארכיבישוף של זלצבורג וגרהרד, הבישוף של לוריאקום, ששתיהן טענו בתואר המטרופוליטני של כל פאנוניה, והוא הצליח לבסוף לפשר ביניהם.
ב-8 בנובמבר 955 מת אגפטוס ברומא, ולאחר מותו מונה אוקטביאנוס, בנו של אלבריק השני, לאפיפיור בשם יוחנן השנים עשר.
דינארה סאפינה
דינארה מיכאלובנה סאפינה (טטרית : Динара Мөбин кызы Сафина; רוסית : Дина́ра Миха́йловна (Муби́новна) Са́фина; נולדה במוסקבה ב-27 באפריל 1986), היא שחקנית טניס רוסיה ממוצא טטרי. דורגה בשיאה במקום הראשון בעולם (20 באפריל 2009).
סאפינה היא אחותו הצעירה של שחקן הטניס מאראט סאפין, שבעבר היה מדורג ראשון בעולם.
תחילת הקריירה
בשנת 2000 שיחקה סאפינה לראשונה בשני טורנירים ראשונים בסבב ה-ITF. בשנת 2001 שיחקה לראשונה במוקדמות של שני טורנירים מסבב ה-WTA, במדריד (דרג 3) ובמוסקבה (דרג 1). כמו כן זכתה סאפינה בשנה זו בתואר יחידות אחד (ברומא) ובתואר זוגות אחד (במיורקה בצוותא עם רוסה-מריה אנדרס-רודריגס). שני התארים היו בטורנירים מסבב ה-ITF.
בשנת 2002 נכנסה סאפינה לראשונה לרשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם. בשנה זאת זכתה סאפינה בתואר WTA ראשון בסופוט (דרג 3; ניצחה בגמר את הנרייטה נגיובה) והגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר WTA באשטוריל (דרג 4; הפסידה לאנקה בארנה). סאפינה שיחקה לראשונה בשנה זו בטורניר גראנד סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה, ובו הפסידה בסיבוב השני לסרינה ויליאמס. כמו כן זכתה סאפינה זו בשלושה תוארי יחידות (מיורקה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד ורומא) בטורנירים מסבב ה-ITF ובשני תוארי זוגות (לאס פאלמאס דה גראן קנריה בצוותא עם רוסה-מריה אנדרס-רודריגס ורומא בצוותא עם קלאודיה איבון) בטורנירים מאותו הסבב.
ב-2003 המשיכה סאפינה להתקדם ודורגה לראשונה בין חמישים הטניסאיות הטובות בדירוג העולמי. בשנה זו זכתה סאפינה בתואר WTA שני ליחידות בפלרמו (דרג 4; ניצחה בגמר את קטרינה סרבוטניק). בנוסף, סאפינה הגיעה לשלב רבע הגמר בשלושה טורנירים נוספים : דוחה, סופוט ושאנגחאי (דרג 4). סאפינה שיחקה לראשונה בשנה זו בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, ואף הגיעה לסיבוב הרביעי באליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסידה לז'וסטין הנין.
גם בשנת 2004 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין חמישים הטניסאיות הטובות בעולם. היא הגיעה פעם אחת לשלב הגמר של טורניר WTA, בלוקסמבורג, שם הפסידה בגמר לאלישיה מוליק. כמו כן הגיעה פעם אחת לשלב חצי הגמר, בפריז (דרג 2), שם הפסידה לקים קלייסטרס. כמו כן זכתה סאפינה בתואר WTA ראשון לזוגות בשנה זו בבייג'ינג (דרג 2) בצוותא עם עמנואל גליארדי.
2005
בשנה זו רשמה סאפינה התקדמות נוספת, כשדורגה לראשונה בין עשרים הטניסאיות הטובות בדירוג ה-WTA. סאפינה זכתה בשנת 2005 בשני תארים נוספים: בפריז, שם ניצחה בגמר את אמלי מורסמו במה שהיה ניצחונה הראשון של סאפינה על שחקנית המדורגת בין עשר הטובות בעולם ובפראג (דרג 4; ניצחה בגמר את זוזאנה אונדראשקובה). כמו כן הגיעה סאפינה בשנה זו ארבע פעמים לשלב חצי הגמר : באשטוריל (הפסידה לנה לי, לוקסמבורג (הפסידה לאנה-לנה גרונפלד), מוסקבה (ניצחה את המדורגת 1 בעולם דאז מריה שראפובה לפני שהפסידה למארי פירס) והסלט (דרג 3; הפסידה לקים קלייסטרס). כמו זכתה סאפינה בשנה זו בתואר זוגות נוסף בס'הרטוחנבוס שבהולנד (דרג 3) בצוותא עם אנבל מדינה גאריגס.
2006
בשנת 2006 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין עשרים הטניסאיות הטובות בעולם, ואף התקדמה במהלך השנה עד למקום העשירי. בשנה זו הגיעה סאפינה פעמיים לשלב הגמר בטורנירים ברומא (דרג 1; הפסידה למרטינה הינגיס) ובס'הרטוחנבוס (הפסידה למיכאלה קרייצ'ק). כמו כן הגיעה סאפינה פעמיים לשלב חצי הגמר, בגולד קוסט (דרג 3; הפסידה ללוסי ספארובה) ובמונטריאול (דרג 1; הפסידה לאנה איבנוביץ'). בשנת 2006 הגיעה סאפינה לראשונה לשלב רבע הגמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (הפסידה לסבטלנה קוזנצובה) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לאמלי מורסמו). בנוסף זכתה סאפינה בשנה זו בשני תוארי זוגות : בגולד קוסט ביחד עם מגאן שונסי ובאנטוורפן (דרג 2) ביחד עם קטרינה סרבוטניק.
2007
גם בשנת 2007 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין עשרים הטניסאיות הראשונות. סאפינה זכתה בשנת 2007 בתואר WTA רביעי בגולד קוסט (ניצחה את מרטינה הינגיס בגמר) והגיעה פעם נוספת לשלב הגמר בצ'ארלסטון (דרג 1; הפסידה לילנה יאנקוביץ') ופעמיים לשלב חצי הגמר : בס'הרטוחנבוס (הפסידה לילנה יאנקוביץ') ובמוסקבה (הפסידה לילנה דמנטייבה). כמו כן זכתה סאפינה בשנה זו בתואר גראנד סלאם ראשון מכל סוג שהוא כאשר ניצחה את טורניר הזוגות לנשים של אליפות ארצות הברית הפתוחה בצוותא עם נטלי דשי. בנוסף לתואר הזוגות הזה זכתה סאפינה בתואר זוגות נוסף בשנה זו - בגולד קוסט בצוותא עם קטרינה סרבוטניק.
2008
2008 הייתה השנה הטובה ביותר של סאפינה עד כה. סאפינה זכתה בשנה זו בארבעה טורנירים בסבב ה-WTA, מתוכם שלושה היו מהדרג ה-1 והרביעי היה מהדרג ה-2. שלושת הטורנירים מהדרג הראשון היו ברלין (ניצחה את ילנה דמנטייבה בגמר), מונטריאול (ניצחה את דומיניקה ציבולקובה בגמר) וטוקיו (ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר). הטורניר מהדרג השני התקיים בלוס אנג'לס ובו ניצחה סאפינה בגמר את פלאביה פנטה. בנוסף לארבע הזכיות הללו הגיעה סאפינה בשנה זו שלוש פעמים לשלב הגמר : בס'הרטוחנבוס (הפסידה לטמארינה טנאסוגארן), באליפות צרפת הפתוחה (גמר גראנד סלאם ראשון; הפסידה בגמר לאנה איבנוביץ') ובטורניר הטניס של אולימפיאדת בייג'ינג (גמר אולימפי ראשון; הפסידה לילנה דמנטייבה). בווימבלדון נוצחה על ידי הטניסאית הישראלית שחר פאר בסיבוב השלישי, הפסד שקטע תנופה בה הייתה באותה תקופה (דורגה 9 בעולם לפני הטורניר). פעמיים נוספות בשנה זו הגיעה סאפינה לשלב חצי הגמר : באליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לאלופה בדיעבד סרינה ויליאמס) ובמוסקבה (הפסידה לורה זבונרבה). בשנת 2008 השתתפה סאפינה לראשונה באליפות סבב ה-WTA, בה הפסידה שלוש פעמים בשלב הבתים (לוונוס ויליאמס, סרינה ויליאמס וילנה דמנטייבה). סאפינה ניצחה בשנה זו שלוש שחקניות שונות שהחזיקו במקום ה-1 בעולם (את ז'וסטין הנין בברלין במה שהיה משחקה האחרון של הנין בסבב, את ילנה יאנקוביץ' ואת מריה שראפובה) והגיעה בעצמה לדירוג שיא חדש - מקום שני בעולם. בנוסף לכל ההישגים הללו זכתה סאפינה בשני תוארי זוגות נוספים : בגולד קוסט בצוותא עם אגנש סאבאי ובאינדיאן וולס מאסטרס (דרג 1) בצוותא עם ילנה וסנינה.
2010
הפציעה בגב התבררה כחמורה יחסית, והשפיעה על משחקה של סאפינה לכל אורך שנת 2010. הפציעה גרמה לאספינה לפרוש מאליפות אוסטרליה הפתוחה בסיבוב הרביעי, ובחודשים פברואר ומרץ היא לא שיחקה כלל. גם לאחר שחזרה לשחק לא השיגה סאפינה הישגים מיוחדים, והיא אף פרשה שוב לטיפולים בגב לפני אליפות וימבלדון, בה לא השתתפה. הישגי השיא של סאפינה בשנה זו היו שלוש הגעות לשלב רבע הגמר בטורנירים שנערכו בסידני (הפסידה לילנה דמנטייבה), שטוטגרט (הפסידה לשחר פאר) וניו הייבן (הקטגוריה העליונה), שם הפסידה למריה קירילנקו.
2011
תחילת שנת 2011 לא בישרה על השתפרות במשחקה של סאפינה, והיא המשיכה להפסיד בסיבובים הראשונים של הטורנירים בהם השתתפה. עם זאת, סאפינה זכתה בחודש מרץ בתואר בתחרות הזוגות של טורניר קואלה לומפור (הקטגוריה הבינלאומית) בצוותא עם גלינה ווסקובואבה.
גביע הפדרציה
הופעת הבכורה של סאפינה בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2005, אז היא הפסידה לפרנצ'סקה סקיאבונה במשחק הראשון במסגרת התמודדות בין הנבחרת הרוסית לזו של איטליה. באותה השנה סאפינה לקחה חלק בזכייה של נבחרת רוסיה בגביע הפדרציה כאשר ניצחה במשחק הזוגות של ההתמודדות על התואר ביחד עם ילנה דמנטייבה את אמלי מורסמו ומארי פירס הצרפתיות.
המאזן של סאפינה בגביע הפדרציה עומד על 5 ניצחונות (כולם במשחקי זוגות) מול 2 הפסדים (שניהם במשחקי יחידות).
כתריאל שלמון
חייו
לאחר המלחמה חזר לעבודתו בחברת חשמל, ב-1947 מונה למנהל חברת "קרת", החברה לשיכון ולמשכנתאות. במלחמת העצמאות שירת כמפקד גדוד נ"מ בחיל התותחנים, במאי 1948 נפצע כשרכבו עלה על מוקש והוא נפצע ברגלו. הוא מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל. השתחרר ב-1949 ומונה למנהל חברת המלח. בפברואר 1950 חזר לשירות הקבע בצה"ל ומונה לנספח צה"ל הראשון בבריטניה ומאוקטובר 1951 גם בסקנדינביה. היה איש אמונם של נחמיה ארגוב ודוד בן-גוריון, שראה בו "עילוי". ב-1951 הציע שלמון לבן-גוריון לבצע "פוטש" בשלטון ולפזר את הכנסת. ב-1954 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה ושירת בתפקיד זה במהלך מלחמת סיני. השתחרר מצה"ל ב-1957.
לאחר שחרורו עבד במשרד האוצר, באוגוסט 1959 הצטרף למשרד החוץ, שירת כציר בדרום אפריקה, במרץ 1961 מונה לציר ברומניה, הגיש את כתב האמנתו באפריל, תפקיד שמילא עד 1963. שימש ראש מחלקת קליטה במפא"י. לאחר מכן עסק בהשקעות.
נהרג בתאונת דרכים ב-1967 באיטליה, שם שהה במסגרת פיתוח תעשיית תרכיזים מפרי הדר. נקבר בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו בן ובת: אילון וגוני.
השכנים של ג'ונס
השכנים של ג'ונס (באנגלית: Keeping Up with the Joneses) היא קומדיית פעולה אמריקאית משנת 2016, שביים גרג מוטולה, בכיכובם של זאק גאליפנאקיס, איילה פישר, ג'ון האם וגל גדות.
עלילה
ג'ף וקרן גפני (זאק גאליפנאקיס ואיילה פישר) הם זוג מאושר עם 2 ילדים. לאחר שהשכנים הקודמים שלהם עברו לבית חדש, ולאחר ששני ילדיהם נסעו למחנה קיץ, הם נפגשו עם זוג שכנים חדשים בשם טים ונטלי ג'ונס (ג'ון האם וגל גדות), ומתיידדים איתם. במשך הזמן הם לומדים, כי שכניהם החדשים הם סוכנים סמויים.
ניקולאוס קוזאנוס
ניקולאוס קוזאנוס (1401–1464), פילוסוף, תאולוג ומתמטיקאי גרמני.
ביוגרפיה
ניקולאוס קוזאנוס נולד בעיר קויז (בגרמנית Kues, בלטינית - Cusa) ומכאן שמו. אביו היה כורם ודייג, ומספרים שהיה מכה אותו במשוט על מנת ללמדו את אומנות הדיג. ניקולאוס ברח מבית אביו ואיש אצולה שאספו וראה את כשרונותיו שלחו לבית הספר המפורסם בהולנד - "דוונטר" (Deventer). בעיר זו היה מרכז של תנועה מיסטית ובין מוריו של ניקולאוס היה תומאס א קמפיס מחבר הספר "הליכה בדרכו של ישו". מדוונטר עבר לאוניברסיטת פדובה שבאיטליה שם למד משפטים ובגיל 23 הוכתר כדוקטור למשפט. במשפט הראשון שלו כעורך דין (בשנת 1424) נכשל, וכישלון זה גרם לו לעזוב את עולם המשפט.
בשנת 1428 נעשה כומר קתולי, ובשנת 1432 נקרא על ידי ידידו ומורו לפילוסופיה להיות חבר מועצת הכנסייה שהתכנסה בבזל.
ספרו הראשון הופיע בבזל בשנת 1433 בו חקר קוזאנוס את היחס בין כוחה של המועצה לכוחו של האפיפיור. לפני מועצה זו אף הרצה על רעיונותיו לתיקון הלוח היוליאני המקובל. רעיונות אלה הוגשמו על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13 שהתקין, מאה שנה אחר כך, את הלוח החדש הנוהג עד היום, והקרוי הלוח הגריגוריאני.
בשנת 1438 שלח האפיפיור את קוזאנוס לקושטא וכששב משם התגלו לו רעיונותיו הפילוסופיים 'בלב הים כמתנה מלמעלה מאבי האורות'. רעיונות אלו היו "אי הידיעה המלומדת" ו"חפיפת הניגודים". בשנת 1441 נתמנה לציר ברייכסטאג שבמיינץ (Mainz) ולאחר מכן בשנת 1442 בפרנקפורט, ובשנת 1449 נעשה חשמן.
האפיפיור ניקולאוס החמישי מינה אותו לשליח מיוחד שלו, ובשליחותו ביקר ניקולאוס בגרמניה ובאיטליה ועסק בתיקון חיי המנזרים באותן ארצות. בעקבות כיבוש קושטא על יד הטורקים בשנת 1453 עסק האפיפיור במסע צלב חדש ומינה את קוזאנוס לממלא מקומו בזמן העדרו. בשנת 1464 הצי של ג'נובה אשר היה מיועד למלחמה בטורקים התעכב, והאפיפיור שלח את ניקולאוס לליבורנו לפעול לביצוע ההפלגה, אך בדרכו חלה ניקולאוס בעיר טודי ומת. קוזאנוס נקבר ברומא אך לבו הובא, על פי בקשתו, לכנסייה בעיר מולדתו אותה יזם ותכנן.
אי הידיעה המלומדת ('Docta Ignorantia')
התייחסותו של קוזאנוס להשגת האלוהים ממשיכה את התאולוגיה השלילית אך שונה ממנה במסקנתה.
התאולוגיה השלילית (המופיעה גם אצל פילוסופים יהודיים כגון הרמב"ם), גורסת שאין אנו יכולים לתפוס את אלוהים אלא על ידי שלילת כל התארים ממנו, שהרי כל תואר שאנו נגדיר בו את אלוהים הוא לא אמיתי לגביו. לכן יש רק להגדיר מה אלוהים איננו, כגון 'אלהים איננו מת' כדי למנוע ממנו את ההעדר אף שהוא גם איננו 'חי' במובן הפשוט שאנו מגדירים מהו חי, וכן הלאה. התאולוגיה השלילית מרחיקה למעשה מאלוהים כל הגדרה מתחום ההכרה וההשגה האנושית. בעלי שיטה זו (פלוטינוס, קסיוס דיוניסיוס לונגינוס ועוד) גרסו שההליכה בדרך תאולוגיה זו מביאה את המתעמק בה לידי אקסטזה בבחינת 'הערפל אליו נכנס משה' ושם יכול להשיג את האלוהות בהבנה שמעל השכל.
קוזאנוס מקבל את התפיסה הזו אך לדעתו אין התאולוגיה הזו מוליכה לידי אקסטזה (פרט ליחידים שקוזאנוס אינו פונה אליהם), אלא יש להתמקד ולהתעמק בהכרה מלאה של החולשה הזו. לדעתו האמת המדויקת תישאר לעולם מחוץ להשגתנו, כשם שהמצולע המוקף על ידי עיגול מתקרב אל העיגול ככל שמרבים את צלעותיו אך לעולם לא יהיה עיגול, כך משיג השכל את האמת. הקבלה של האדם על הפער הפעור בין השאיפה להבנה הטהורה ובין ההבנה בפועל היא היא 'אי הידיעה המלומדת'. לדעת קוזאנוס 'במידה בה אנו יותר מלומדים באי ידיעה זו, בה במידה אנו מתקרבים אל האמת'.
האדם מגיע לאי הידיעה המלומדת במאמץ רוחני שמטרתו לברר לעצמו בירור אמיתי את שלילת התארים מהבורא - בשלב הראשון, ובשלב השני יכול האדם בשכלו לתפוס מעט מעט מהאמת. נמצא שאף שקוזאנוס תופס את האלוהות תפיסה טרנסצנדנטית קיצונית, מכל מקום בעזרת אי הידיעה המלומדת יכול האדם לקרב את האלוהות לעולם ולתבונת האדם, וזאת על ידי חקירת העולם והבנתו.
החפיפה של הניגודים ('Coincidentia Oppositorum')
חפיפת הניגודים הוא מושג עמוק שפיתח קוזאנוס, על מנת להסביר שמבחינת הראייה של האדם, האמת מכילה את שני הצדדים המנוגדים כאחת.
ניתן להסביר זאת כך: האמת, או במילים אחרות המקסימום, איננה השלב העליון מתוך שלבים רבים תחתיה, אלא היא אידיאה באיכות אחרת, וממילא היא מחוץ לכל סולם מדורג כלשהו. אם להשתמש במשל הנזכר ניתן לומר שהמצולע מתקרב לעיגול ככל שמתרבים צלעותיו אך לעולם תישאר תהום בין המצולע לעיגול, ואין לומר שמצולע מקסימלי הוא עיגול משום שאלו שני דברים שונים במהותם.
על פי הבנה זו אין דבר שניתן להעמיד בניגוד למקסימום, ובמילים אחרות המקסימום הוא גם מינימום. האמת היא שלמה, וכשמגיעים להבנה הזו הגדרנו את האמת ככל שהאדם יכול להגדיר לעצמו אותה.
קוזאנוס מכנה את התפיסה הזו של חפיפת הניגודים בשם האבן היקרה – בורלא (Beryllum) אשר המילה הגרמנית משקפיים (Brille) נגזרת מאותו שורש. המשקפיים מראים לאדם את מה שלא ראה קודם, אך זאת רק על ידי השחזת הזכוכית בצורה קעורה וקמורה גם יחד (חפיפת הניגודים).
קיפול ופיתוח כהסבר למציאות העולם
המציאות האינסופית של אלוהים מקשה, באופן פשוט, על ההבנה כיצד נברא עולם חומרי ומוגבל. כלומר, מאחר שאלוהים הוא אחדותי אינסופי ולא נתון לשינוי, קשה להבין כיצד נוצר עולם שמהותו היא ריבוי סופיות ושינוי.
על מנת להתמודד עם קשיים אלו, קוזאנוס הסביר שהעולם הוא למעשה 'פיתוח' (Explicatio) של הבורא - האחדות האינסופית, ומאידך העולם 'מקופל' או 'מתכלל' (Complicatio) באלוהים. במילים אחרות הבורא בא לידי ביטוי והגשמה בתוך העולם, והעולם בנקודה השורשית שלו הוא האלוהים.
משל בו משתמש קוזאנוס לבאר תורה זו הוא היחס בין הנקודה לקו. אם מתבוננים ניתן לראות שהקו הוא למעשה 'פיתוח' של הנקודה שהרי אין בקו אלא נקודות רבות, ומאידך הקו נמצא בצורה מקופלת בנקודה.
לאור האמור יש הוגים שטענו שקוזאנוס היה פנתאיסט, כך חשב ג'ורדנו ברונו, וכך חושבים כמה מההיסטוריונים של הפילוסופיה. אולם יש שהבחינו בין המושגים, ולדעתם כאשר קוזאנוס טוען שהעולם הוא פיתוח של האל אין זו אמירה שאלוהים זהה עם העולם, כפי שטוען הפנתאיסט, שהרי פיתוח אינו זהות. קוזאנוס עצמו פרסם בשנת 1449 כתב שבו התגונן נגד אמירה זו.
איחוד הדתות
בשנת 1453 פרסם קוזאנוס מאמר הנקרא 'על השלום ועל ההסכמה של הדת'. הרעיון המרכזי של המאמר הוא שהצורות בהן עובדים בני האדם את הבורא מראות על השאיפה להגיע לאין סוף ולהבין אותו. על פי דרכו הסביר שישנה דת אחת אידאית שאליה כולם שואפים, ודת זו מתממשת בכל הדתות. אולם כל דת בפני עצמה אינה מצליחה, ואף אינה מסוגלת, להגיע לשלמות. תפיסתו של קוזאנוס אינה עניין של סבלנות בלית ברירה לשאר הדתות, אלא לדעתו הריבוי של הדתות הוא מוכרח כדי לגלות את האידאה השלימה.
למרות האמור מקווה קוזאנוס שיגיע היום בו יתאחדו נציגי כל הדתות ויכרתו ברית של אחדות בירושלים.
תקופתו ושיטתו
שיטתו של קוזאנוס ייחודית בכך שניתן למצוא בה מרכיבים של פלוסופיית ימי הביניים ושל העת החדשה בעת ובעונה אחת. אלוהים הוא המרכז וסביבו נעה שיטתו ומחשבתו של קוזאנוס ובזה ניתן לראות בקוזאנוס הוגה של ימי הבניים. אולם עם זאת שיטתו פתוחה לעולם ולדרכי החשיבה החדשים, ואף לחידושים ולהמצאות של תקופתו (מסופר שהמצאת הדפוס הלהיבה אותו, וברצונו היה להדפיס את כתביו). אי הידיעה המלומדת מאפשרת לו למזג בין ההבנה שהבורא נעלה מכל ומרכז הכל, לבין הצורך בחקירת העולם והבנתו.
השימוש במשלים על ידי קוזאנוס
קוזאנוס הרבה להשתמש במשלים לבאר את רעיונותיו, כפי שניתן להיווכח מהאמור עד כה. קוזאנוס עמד על יכולתו זו ובאחד מספריו אף כתב 'ברוך אתה אלוהי על שאתה מזין אותי ומפרנס אותי בחלב של המשל, לפני שתגיש לי מאכל מוצק יותר'.
מלח הארץ (סרט, 2006)
תקציר העלילה
ארבעה חברים (נדב, מוני, כרמי וחגי), שחברותם החלה עוד בעת שירותם הצבאי בצה"ל ביחידה מובחרת, מחליטים לבצע את "הפשע המושלם" - בהנחה שאם ינהלו ויתכננו את הפשע כמבצע צבאי, יצליחו לבצע אותו ולהתחמק מעונש. הם מתכננים לשדוד את בית ההימורים הבלתי-חוקיים שמנהלים העבריין ויקטור, אויבו של נדב, וחבריו. החברים משתמשים בשירות המילואים אליו נקראו כאליבי לשוד - במהלך ניווט לילה שהם מבצעים במילואים, הם עוזבים את המסלול שנקבע להם, ופורצים לבית ההימורים, מאיימים בנשקם ולוקחים שלל רב.
השוד מסתבך, שוטר בשם סירקין נקלע לאזור ונהרג, ובנוסף חגי נפצע קשה. שלושת האחרים בורחים עם השלל ועם חגי, אך הוא מת מפצעיו בדרך. הם מנסים להיפטר מהגופה ולהמציא הסברים להיעלמותו. בהמשך מתנהלת חקירת המשטרה על האירוע, ונדב שעובד כעיתונאי בתחום הפלילים, מוצמד לשם סיקור החקירה אל בלש המשטרה רונן (שהוא גם בן זוגה לשעבר של בת זוגו של נדב).
האירוע מערער את חייהם ואת חברותם של החברים, ולאורך הסרט נחשפים היחסים המורכבים ביניהם.
ביקורות
בסרט הושקעו משאבים רבים והוא הופק בהפקה רחבת היקף עם חלק מטובי השחקנים הישראלים בתקופה זו. מבקר הקולנוע יאיר רוה טוען כי הסרט לא עומד בציפיות הגבוהות ממנו, וכי לצד "תקציר מבריק", הסרט מביא "ערבוביה של כמה נוסחאות שונות" ו"אינו יודע אם הוא מתמקד בשוד עצמו או בחקירתו, או בהשלכות של השוד על מבצעיו".
Amy Winehouse at the BBC
Amy Winehouse at the BBC הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת הבריטית איימי ויינהאוס, אשר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2012, למעלה משנה לאחר מותה, תחת חסותה של חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. בדומה לאלבום Lioness: Hidden Treasures, גם האלבום הזה יצא לאור בחסות עמותת איימי ויינהאוס. אלבום ההופעה מכיל שירים שבוצעו בשידור חי על ידי ויינהאוס ב-BBC בין השנים 2004–2009.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-41 במצעד אלבומי ההיפ הופ\רית'ם אנד בלוז שבארצות הברית.
רקע וביקורות
האלבום איגד בתוכו הופעות רבות מעברה של ויינהאוס, ויצא בפרק זמן של כמעט שנה לאחר מותה בשנת 2011. האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה, ובשכלול הביקורות באתר מטֵקריטיק צבר האלבום ציון של 64, המעיד על קבלת פנים חיובית בדרך כלל. Allmusic נתנו לאלבום ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
מארז התקליטורים
בנוסף לאלבום ההופעה, מארז תקליטורים יצא לאור ב-12 בנובמבר 2012. המארז כלל בתוכו את האלבום יחד עם שלושה תקליטורי DVD נוספים: Arena: Amy Winehouse – The Day She Came to Dingle (הכלל בתוכו שני תקליטורים), A Tribute to Amy Winehouse by Jools Holland, וה-DVD השלישי, Amy Winehouse – BBC One Sessions Live at Porchester Hall.
חשמלן פלורידה
חשמלן פלורידה (שם מדעי: Torpedo andersoni) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים המצוי בטבע במצר פלורידה, באיי סאן אנדרס, גראנד קיימן ובמערב הים הקריבי לחופי אמריקה המרכזית. הוא נפוץ באזורים טרופיים סביב שוניות אלמוגים וצולל עד לעומק 220 מטר, לאורך שולי היבשת. עם זאת הוא כמעט ולא נראה בטבע ונראה רק בשלושה אזורים שונים, בהם נתפס ברשתות.
זהו חשמלן קטן יחסית באורך של 32 ס"מ והוא בעל גוף שטוח בצבע שזוף ועליו כתמים חומים רבים. צבע זה מתאים להסוואה מתחת לחול התת-ימי. החשמלן בעל זנב קצר, סנפירי חזה מעוגלים, ראש מעוגל בעל חוטם גדול מופנה מטה ועיניים קטנות. הוא מסתתר רוב זמנו בין החוליות בקרבת אלמוגים.
החשמלן ידוע במכות החשמל שהוא ייצר כדי להרוג טרך קטן כמו דגים ודיונונים אך גם כדי להתגונן. השוק החשמלי חלש מכדי להרוג אנשים אך מכאיב.
הוא נפגע לעיתים ממכמורות ורשתות וכן מתיירות לאורך החופים. עם זאת אין מידע מדויק על מצב השימור של החשמלן.
חזון אחרית הימים של אברהם
חזון אחרית הימים של אברהם הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את חזון אחרית הימים (אפוקליפסה) של אברהם אבינו. כמו יתר הספרים החיצוניים, הוא לא נתקבל על ידי חכמי היהדות לאורך הדורות, ועל כן כמעט ואבד.
כפי הנראה, נכתב הספר בידי יהודי זמן קצר לאחר חורבן הבית השני בשנת 70 לספירה, קרוב לוודאי בשנת 80 מאחר שיש בו התייחסות להתפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79. הספר נכתב בשפה העברית, אך לא שרד את כל השנים עד היום אלא בתרגום לשפה הסלבונית. יש חוקרים, הסבורים כי הספר חובר על ידי שני מחברים שונים.
דומצ'ב
דומצ'ב (בבלארוסית: Дамачава, דמצ'בה; ברוסית: Домачево, דמצ'בה; בפולנית: Domaczewo, דומצ'בו) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, על גדת נהר בוג, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בימי האימפריה הרוסית הייתה דומצ'ב עיירה קטנה בפלך גרודנו, בבעלות הגרף ויטגשטיין. בסוף המאה ה-18 החלו יהודים להתיישב בעיירה, ועד מהרה היו לרוב המוחלט בה.
יהודי דומצ'ב
מסוף המאה ה-19 פעלו בדומצ'ב מספר בתי כנסת ובתי מדרש, ונכדו של מייסד חסידות קוברין, הרב אהרון לוי רבינוביץ, הקים בעיירה חצר חסידית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו מהעיירה תושביה, ובתיהם נשרפו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה היהודית בעיירה, ואנשיה התפרנסו מענף הקיט. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מוסדות תרבות ודת יהודיים, וכן תנועות נוער יהודיות. המפלגה הציונית הבולטת בעיירה הייתה הציונים הכלליים. בתקופה זו נמנו בעיירה 1,337 יהודים, מתוך 1,504 תושבים.
בשואה
הגרמנים נכנסו לדומצ'ב ביום הראשון למבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, ולמחרת רצחו 7 מיהודיה. כעבור ימים אחדים, אסרו הגרמנים 29 מנכבדי ורבני הקהילה, ורצחו אותם באכזריות על גדת נהר בוג. מעת לעת הגיעו לעיירה אנשי ס"ס, ונטלו מהיהודים בה דברי ערך ותשלומי כופר. באוגוסט 1941 מונה בעיירה יודנרט, ויהודי העיירה מגיל 14 ומעלה צוו לעבוד בעבודות כפייה בסלילת כבישים. כמו כן, צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, אשר הוחלף בהמשך בשני טלאים צהובים.
ב-20 בספטמבר 1942, ערב יום כיפור, כיתרו שוטרים גרמנים ואוקראינים את הגטו בעיירה, וריכזו את יושביו בכיכר השוק בעיירה, שם נרצחו כולם בבורות שהוכנו מראש. כ-250 יהודים הסתתרו מהאקציה, אך רובם נתפסו, ונרצחו. 10 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בעיירה, נמלטו ממנה באוגוסט 1943, והצטרפו לקבוצת פרטיזנים. מיהודי העיירה שרדו את השואה 10 אנשים.
גלטירמר אצטט
גלטירמר אצטט הוא חומר המשפיע על מערכת החיסון ומשמש כתרופה לטרשת נפוצה. החומר מוכר יותר תחת השם המסחרי קופקסון, וידוע גם בשם הגנרי קופולימר 1. הזכויות לשיווק הקופקסון נמצאות בידי חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, ומשנת 2015 נמכרת גם גרסה גנרית של התרופה.
הבסיס לפיתוח התרופה הוא מחקר שנערך במכון ויצמן למדע בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי פרופ' מיכאל סלע, פרופ' רות ארנון וד"ר דבורה טייטלבאום, ועסק בהשפעתם של פולימרים סינתטיים דמויי חלבון על מערכת החיסון של עכברים.
חברת טבע החלה לבדוק את התרופה בעזרת ניסויים. תחילה בוצעו ניסויים בבעלי חיים. התברר שהתרופה יעילה על חזירי ים וקופים. המכונים הלאומיים לבריאות, סוכנות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, העניקה ל"טבע" מענק של שני מיליון דולר על מנת לבצע ניסויים בבני אדם. לאחר שגם ניסויים אלו התבררו כמוצלחים, אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש בתרופה, בשנת 1996.
זוהי התרופה הראשונה בעולם לטרשת נפוצה שלא מכילה אינטרפרונים. היא מוחדרת לגוף על ידי הזרקה תת-עורית. ניסיונות לפיתוח קופקסון לבליעה טרם צלחו.
הקופקסון אינה מרפאת את המחלה, אלא גורמת לירידה בתדירות ההתקפים, כאשר מהלך המחלה הוא התקפי-הפוגתי. מחקרים תצפיתיים מביעים עדות לכך כי קופקסון גם מעכב את מהלך ההידרדרות הפיזית של החולה, אך הדבר לא הוכח בניסוי קליני מבוקר.
קופקסון משווקת ב-47 מדינות. מכירותיה השנתיות של התרופה בשנת 2012 היו כ-3.75 מיליארד דולר.
באפריל 2015 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) שיווק של גרסה גנרית לקופקסון, מתוצרת חברת סנדוז.
במרץ 2021 הודיע האיחוד האירופי כי פתח בחקירה רשמית נגד חברת "טבע" בחשד שעברה על חוק ההגבלים העסקיים, בכך שהכשילה באופן בלתי חוקי ומכוון את יריבותיה בייצור תרופת קופקסון.
כוכב הצפון
כוכב הצפון, הקרוי גם פולאריס, הוא כוכב משתנה קפאידי בולט המצביע בקירוב לכיוון הקוטב השמיימי הצפוני. כוכב זה, הנראה רק בשמי חצי הכדור הצפוני, היה, עד המצאת המצפן ומערכת ניווט לוויינית, נקודת עזר עיקרית להתמצאות בים, בלילה. בעולם העתיק, כל ספן נזקק להכירו, וגם כיום מציאת כוכב הצפון נלמדת בשיעורי תורת הניווט הימי. הכוכב נבחר לנקודת עזר משום שהוא נמצא קרוב לכיוון צפון (כלומר - הקו המקשר בינו ובין כדור הארץ יוצר זווית קטנה יחסית עם ציר הסיבוב של כדור הארץ), ומשום שהוא כוכב בהיר יחסית בסביבה חשוכה יחסית. שיא הקרבה הזוויתית של הכוכב לציר צפוי להיות בשנת 2100. הראשון שהבין כי כוכב הצפון לא מצביע בדיוק לכיוון צפון היה מגלה הארצות היווני פִּיתֶאַס, שחקר את צפון אירופה במאה ה-4 לפנה"ס. בשל נקיפת ציר כדור הארץ (פרצסיה), שזמן המחזור שלה קרוב ל-26 אלף שנה, פולאריס לא תמיד הצביע לכיוון צפון ולא תמיד יהיה הכוכב שמול הציר הצפוני.
מידע על הכוכב פולאריס
פולאריס הוא כוכב משולש, כלומר מערכת של שלושה כוכבים, אשר נמצאים בסמיכות זה לזה, ונתונים תחת שדה כבידה משותף. גודל המערכת כ-30 רדיוסי שמש ומרחקה ממערכת השמש כ-390 שנות אור. מערכת השמש נעה לעבר פולאריס בקצב של 16 קילומטר בשנייה. פולאריס איננו הכוכב הבהיר ביותר בשמיים, והוא ממוקם רק במקום ה-46 בבהירותו (ערך הבהירות נראית שלו היא 1.97), אך בסביבתו הקרובה הוא הכוכב הבהיר ביותר.
מישל מרטלי
מישל ז'וזף מרטלי (בצרפתית: Michel Joseph Martelly, נולד ב-12 בפברואר 1961), הידוע גם בכינויו האמנותיים "מיקי המתוק"' (Sweet Micky) או "טט קאלה" (Tèt Kale "ראש מגולח"), הוא זמר-יוצר ופוליטיקאי מהאיטי, שכיהן כנשיא האיטי בין מאי 2011 לפברואר 2016.
מרטלי הוכרז כמנצח בסיבוב הבחירות השני לנשיאות, ב-4 באפריל 2011. מרטלי גבר על יריבתו מירלנד מניגא בת ה-70, הגברת הראשונה לשעבר, אשתו של לסלי מניגא. מרטלי הושבע כנשיאה של האיטי ב-14 במאי 2011. בנאומו הראשון כנשיא, הוא הפציר באזרחי המדינה להפסיק לחיות בפלגנות. כמו כן, קרא מרטלי לאזרחים לכבד את חוקי המדינה, לשלם את המיסים, ולעבוד יחד על מנת להצעיד את המדינה קדימה.
ביוגרפיה
מרטלי הוא בנו של מפקח במפעל דלקים של חברת "של" בן מעמד הביניים. אמו צאצאית לשושלת המוזיקאים דה־פראדין. הסב מצד האם, אוגיסטן דה פראדין, נודע כ"טורבדור" שמחה בשנות ה-1920–1930 נגד הכיבוש האמריקאי באי. מרטלי גדל בקארפור, קרוב לפורט-או-פרנס. הוא למד בעצמו לנגן בפסנתר לפי שמיעה. אחרי שסיים את לימודיו בתיכון "סן לואיס דה גונזאג", עשה בחינות בגרות במרכז ללימודי תיכון, וניסה ללא הצלחה להתקבל ללימודי רפואה. זמן קצר למד באקדמיה הצבאית של האיטי לפני שפרש ועבר עם אשתו ללייקווד, בקולורדו שבארצות הברית, ונרשם ללימודי בניין. ב־1986, אחרי סמסטר אחד, התגרש מאשתו וחזר להאיטי. הוא שב לאחר מכן לארצות הברית עם מי שהייתה אז בת זוגו. השניים התגוררו במיאמי, בה התחתנו ובה נולד להם בנו הראשון, אוליבייה. ב־1987 חזר שוב להאיטי.
מרטלי נודע במהלך השנים כזמר יוצר בתחום מוזיקת פופ האיטית, הקרויה "דאנס מוזיק" או "קומפא". מרטלי היה מעורב פוליטית גם לפני נשיאותו, הוא היה מקורב לנשיא רנה פרבאל, תמך בהפיכה שהדיחה את הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד ובמהלך הדיקטטורה הצבאית. בשנים 1991–1994, היה מקורב ללטננט-קולונל, ז'וזף מישל פרנסואה, מפקד משטרה וראש כנופיות המוות של ה"טונטון מקוט" שנשפט בהמשך בהיעדרות על פשעים נגד האנושות. בימי נשיאותו השנייה של אריסטיד, הביע מרטלי במופעיו בקורת חריפה על הנשיא ומשטרו.
נשיאותו
אחרי סיבובי הצבעות קודמות שבוטלו עקב אי סדרים וזיופים, מרטלי נבחר מטעם הרשימה "רפונס פייזאן" (תשובת האיכרים), בעלת מגמה שמרנית. ב-21 באפריל 2011 הוכרז למנצח בסיבוב השני של הבחירות הנשיאותיות מ-20 במרץ 2011, כשקיבל 67.57% מקולות הבוחרים, מול מועמדת המחנה השמאלי, מירלאנד מניגא. נכנס לתפקיד ב-14 במאי 2011. היה זה מקרה ראשון של מעבר חלק דמוקרטי של רסני השלטון מנשיא אחד לאחר שנבחר משורות האופוזיציה. כנשיא נמצא בעימותים תכופים עם הפרלמנט. אחרי ניסיונות של דניאל-ז'ראר רוזייה וברנאר גוס, שלא קיבלו את אישור הפרלמנט, ב-18 באוקטובר 2011 הורכבה ממשלה בראשות ד"ר גארי קוני ל (Conille), בן 45, רופא ופקיד או"ם לשעבר.