cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סון גוקו
דרגון בול GT
בתחילת הסדרה, הפך גוקו בחזרה לילד בעקבות טעות הקשורה בקיסר פילאף ובכדורי הדרגון בול השחורים. אחר כך הוא, נכדתו פאן, וטראנקס, התחילו לחפש אחר כדורי הדרגון בול השחורים. בעונה הזו נאלץ גוקו להילחם ביריבים כמו בייבי, סופר אנדרואיד 17 והדרקונים השחורים. היריב האחרון שלו היה אומגה שנרון, אותו הוא מביס בסופו של דבר בעזרת הגאנקי-דאמה. אחר כך הוא עוזב את העולם עם השנרון המקורי. הוא חוזר 100 שנה מאוחר יותר כדי לצפות בטורניר אמנויות הלחימה בו משתתפים הנכד של פאן, גוקו ג'וניור (שהוא סבא רבא שלו), והצאצא של וג'יטה. פאן מזהה את סבה, אך הוא נעלם במהרה וכך נגמרת הסדרה.
במדיות נוספות
דמותו של גוקו הופיעה בסרטי דרגון בול לא רשמיים בסין ובקוריאה, כשהוא מגולם על ידי שחקנים אמיתיים. דמותו הופיעה גם בסרט "דרגון בול אבולוציה" שהופק ב-2009 על ידי פוקס המאה ה-20. בסרט זה הוא גולם על ידי ג'סטין צ'טווין. גוקו הופיע בכמעט כל המשחקים האלקטרונים של סדרת דרגון בול לכל המכשירים (כגון מחשב, פלייסטיישן, Wii, XBOX, גיימבוי ועוד). בנוסף דמותו הייתה בשני המשחקים "ג'אמפ סופרסטארס" ו"ג'אמפ אולטימט סטארס", משחקי לחימה הכוללים בתוכם את דמויות המאנגה המוצלחות ביותר.
דמותו "השתתפה" בתשדירי שירות רבים ביפן המיועדים לילדים. ביוני 1988 גוקו וחלק משאר הדמויות מסדרת "דרגון בול" הופיעו בשני תשדירים כאלו. בראשון, הנקרא "בטיחות בדרכים עם גוקו" (ביפנית:"Gokū no Kōtsū Anzen") לימד גוקו את חשיבותם של חוקי התנועה והציות להם. בשני הוא מלמד שני ילדים על החשיבות של זהירות בקרבת אש.
יום גוקו
ב-2015 הוחלט שהתאריך 9/5 הוא יום גוקו הרשמי, יום זה נבחר משום שהספרה 5 ביפנית נקראת "גו" ו-9 היא "קו". מצירוף המילים נוצר גוקו לכן יום זה הוא יום גוקו. יום זה הוא גם היום בו המלך פיקולו (מדרגון בול) החליט להשתלט על העולם וקרא ליום הזה יום המלך פיקולו. היום נקרא בכול זאת גוקו כי גוקו בכול זאת ניצח אותו אך באנימה האמריקאית התאריך בו המלך פיקולו רצה להשתלט על העולם הוא בכלל 11/5.
ביקורת
דמותו של גוקו התקבלה בצורה טובה מאוד על ידי מבקרי מאנגה, אנימה ומדיה אחרת. אנימה ניוז נטוורק אמרה שגוקו הוא דמות קומית שלמרות כל הדברים הקשים שעברה נשארת נאיבית. גוקו מדורג במקום הראשון של דמויות האנימה המוצלחות ביותר בכל הזמנים על ידי IGN. במגזין "ניוטייפ" היפני דורג גוקו במרץ 2010 כדמות הזכר הרביעית המוצלחת ביותר מכל הסדרות ששודרו ביפן בשנות ה-80. דמותו הפכה לפופולרית ביותר גם בקרב המכירות, כששוחררו גרסאות רבות של צעצועים המבוססים עליו כמו בובות צעצוע, פילוסינים, מחזיקי מפתחות ועוד.
יוצרי הסדרות נארוטו ו-וואן פיס (מסאשי קישימוטו ואיצ'ירו אודה, בהתאמה) אמרו שדמותו של גוקו נתנה להם השראה לדמויות הראשיות בסדרות שלהם. גוקו דורג במקום השלישי ברשת הטלוויזיה אנימקס בתור דמות האנימה האהובה ביותר. בעזרתם של 1000 אנשים שהונחו על ידי "אוריקון" (חברת סטטיסטיקות) דורג גוקו במקום הראשון בתור "דמות המאנגה החזקה ביותר בכל הזמנים". ג'קי צ'אן אמר שגוקו הוא דמות הדרגון בול האהובה ביותר עליו.
על שם גוקו קיימת להקת רוק גרמנית הנקראת "סון גוקו". סולן הלהקה תומאס דה אמר שהם בחרו את השם מפני שגוקו מתאים לפילוסופיה של הלהקה, כשהוא אומר שהוא "מרותק לגבי עליזותו, ובאותו זמן מרותק מפני שהוא לוחם וגיבור שמציל את העולם". ב-2010 הכין האומן הסיני אדיסון צ'ן פסל פיברגלאס של גוקו.
קופסינון
קֻפְסִינוּן (שם מדעי: Ostracion) הוא סוג של דג ממשפחת הקופסינוניים. הדגים בסוג זה מתאפיינים במבנה גוף קובייתי, ומכאן שמם. הדגים מסוג זה חיים בשוניות אלמוגים בימים טרופיים. בישראל חיים המינים קופסינון נקוד וקופסינון סגול במפרץ אילת.
מינים
הסוג מכיל 10 מינים:
מגדל מאירהוף
מגדל מאירהוף הוא רב-קומות המשמש למגורים ולמסחר והשוכן בקצה המערבי של כיכר מאירהוף בשכונת קריית אליעזר שבחיפה. כשהוקם בשנות ה-60, היה למבנה הגבוה בצפון ישראל ובחיפה במשך כעשור, ומהגבוהים בישראל.
באזור המגדל שכונת קריית אליהו והמרכז הרפואי לין.
המגדל לא גבוה במיוחד ביחס למגדלים בחיפה אך הוא בולט מאוד בנוף השכונה הבנויה ברובה בנייני רכבות בני ארבע קומות.
ג'וש סרג'נט
ג'ושוע תומאס "ג'וש" סרג'נט (באנגלית: Joshua Thomas "Josh" Sargent; נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא כדורגלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ בנוריץ' סיטי מליגת המשנה האנגלית ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים
סרג'נט נולד באופאלון, מיזורי שבארצות הברית, לג'ף ולליאן סרג'נט, שניהם היו כדורגלנים בקולג'. התחנך גם בבית ספר תיכון קתולי.
הוא הצטרף למועדון הכדורגל סקוט גלאגר בגיל 8 שם שיחק עד גיל 16.
לקרת פתיחת עונת 2018/2019 חתם בורדר ברמן. ב-7 בדצמבר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ורדר ברמן מול פורטונה דיסלדורף. הוא כבש בנגיעה הראשונה שלו במשחק בדקה ה-78, השער המהיר ביותר של שחקן בבכורה בתולדות המועדון, משחק אותו ניצחה ברמן 1–3.
ב-9 באוגוסט 2021 חתם בנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג.
נבחרות ארצות הברית
לאחר שייצג את נבחרות ארצות הברית בכל הגילים. ב-28 במאי 2018 כבש את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול בוליביה, משחק אותו ניצחה נבחרתו 0–3.
נכלל ומשחק בסגל נבחרת ארצות הברית בטורניר מונדיאל 2022 שבקטאר.
תארים
אישיים
פרסי המוזיקה האמריקאית 2013
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-41 התקיים ב-24 בנובמבר 2013 בתיאטרון נוקיה לייב, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2013. המועמדים הוכרזו באופן רשמי בשידור חי ב-10 באוקטובר 2013 על ידי ויל.איי.אם וקלי קלרקסון. טקס הפרסים היה ללא מנחה ושודר ברשת ABC. טיילור סוויפט זכתה בארבעה פרסים בסך הכול, בעוד שמאקלמור וראיין לואיס הועמדו בשש קטגוריות בסך הכול.
רודריגו גואש
רודריגו סילבה דה גואש (בפורטוגזית: Rodrygo Silva de Goes, המוכר כרודריגו; נולד ב-9 בינואר 2001) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בריאל מדריד ובנבחרת ברזיל.
ריאל מדריד
ב-15 ביוני 2018, הגיעו ריאל מדריד וסנטוס להסכם על רכישת רודריגו תמורת 45 מיליון אירו. רודריגו הוצג בשורות הלבנים שנה לאחר מכן, ב-18 ביוני 2019.
ב-25 בספטמבר 2019 רודריגו הבקיע את שער הבכורה הרשמי שלו בריאל מדריד במשחק הליגה מול אוססונה בדקה ה-72.
ב-6 בנובמבר 2019 רודריגו כבש את השלושער הראשון שלו במדי ריאל מדריד, בניצחון 6–0 על גלאטסראיי בליגת האלופות. בעקבות השלושער רודריגו הפך לשחקן השני הכי צעיר במדי ריאל מדריד שכובש שלושער (אחרי ראול גונזלס).
נבחרת ברזיל
ב-15 בנובמבר 2019 ערך רודריגו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 לנבחרת ארגנטינה.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
אביו של רודריגו, אריק באטיסטה דה גואש, הוא כדורגלן עבר.
תארים
אליפות העולם לקבוצות: 2023
ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית
ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Energy and Natural Resources) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית. הוועדה, המונה עשרים ושניים סנאטורים, מפקחת על עניינים וסוגיות בתחומי האנרגיה, מדיניות טריטוריאלית, ענייני ילידים הוואיים, אדמות ציבוריות, מדיניות אנרגיה גרעינית וכן פיקוח על מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. בראשות הוועדה יושב מאז 2021 הסנאטור ג'ו מנצ'ין מווירג'יניה המערבית, והחבר הבכיר בוועדה הוא ג'ון באראסו מוויומינג.
היסטוריה
שורשיה של ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע ראשיתם באחת הוועדות הקבועות הראשונות שהתכנסו בסנאט האמריקאי — ועדת האדמות הציבוריות. אף על פי שהכרונולוגיה של הוועדה משקפת רצף של שינויי שמות, סמכות השיפוט של הוועדה המקורית לענייני אדמות ציבוריות קיימת ברציפות כבר למעלה מ-170 שנה. במהלך מאה השנים הראשונות מבנה הוועדה השתנה מעט מאוד, אך תחום שיפוטה התרחב בהתמדה עם התרחבות האומה האמריקאית מערבה והבעיות שנוצרו כתוצאה מהתרחבות המדינה מבחינה גאוגרפית.
הבעיות הרבות שנבעו מיישוב הגבול המערבי של ארצות הברית הובילו את הקבינט של ארצות הברית ליצור את מחלקת הפנים ב-1849 כאחראית על אדמות ומשאבי הטבע העצומים בבעלות הפדרלית. בשלוש השנים קודם לכן, ארצות הברית הגדילה את שטחה הגאוגרפי בלמעלה משלוש מיליון מיל רבוע והגיעה כמעט לגודלה הנוכחי בין קנדה למקסיקו. הפיקוח על החקיקות הנוגעות לתפקידי המחלקה החדשה נמצא תחת תחום השיפוט של הוועדה. הממשלה הפדרלית החלה לייעד ולהפריש אזורים בעלי יופי טבעי שישמרו לכל האמריקאים העתידיים ליהנות מהם. ב-1872 הקים הקונגרס את הפארק הלאומי ילוסטון בשטחי מונטנה, ויומינג ואיידהו והציב אותו תחת שליטתו הבלעדית של מזכיר הפנים של ארצות הברית.
ב-4 בינואר 1977, בישיבה הראשונה של הקונגרס ה-95, הציגו הסנאטורים עדלי סטיבנסון השלישי מאילינוי ובוב פאקווד מאורגון תיקונים למערכת הארגון מחדש של ועדות הסנאט. החלטה זו התבססה על מחקר ודו"ח משנת 1976 של ועדות שבראשם ישבו שני יושבי ראש בשיתוף פעולה. ב-4 בפברואר 1977 אימץ הסנאט הצעתם של פאקווד וסטיבנסון, והוקמה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע. תחום השיפוט שלה כלל את מרבית תפקידיה של "ועדת הפנים ולענייני איים" בנוסף לתחומים חדשים בהם תמחור ורגולציה של גז טבעי, ויסות אנרגיה, מחקר אנרגיה ופיתוח של כל צורות האנרגיה למיניהן, ייצור פחם, ותפעול אנרגיה גרעינית לא צבאית.
עוד בראשית שנת 1977, ביוזמת הנשיא ג'ימי קרטר ליצור את מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, החלה לראשונה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע לפקח על מחלקה בקבינט של ארצות הברית. מאז הוקמה הוועדה ב-1977, מבנה וסמכות השיפוט של הוועדה נותרו קבועים למדי. ועדת האנרגיה הבדילה את עצמה משאר הוועדות האחרות בסנאט כאחת מן הוועדות הבלתי-מפלגתיות או לחלופין אחת הוועדות המאופיינות בשיתוף פעולה בין-מפלגתי. מכיוון שהנושאים הנידונים בוועדה משפיעים על אינטרסים אזוריים יותר מאשר אינטרסים מפלגתיים, חברי הוועדה ניגשים באופן מסורתי לדיונים בכוונה לבניית קונצנזוס. מרבית שיקולי המדיניות מתגבשים בין חברי הוועדה בטרם הדיון הציבורי בנושא, כך שעד שהוועדה מדווחת על צעדיה בתחום מסוים נרשמת היעדרות מחלוקת והמדיניות שואפת להיות אחידה כלל הניתן. חלק ניכר מהגישה הסכמתית זו מיוחסת לרוב הדחוק שיש למפלגת הרוב בוועדה.
משרד ההגנה (סלובקיה)
משרד ההגנה (בסלובקית: Ministerstvo obrany או בראשי תיבות MO) הוא משרד בממשלה הסלובקית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של סלובקיה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הכוחות המזוינים של סלובקיה, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. ראש המטה הכללי מדווח ישירות לשר.
טיפול בחריגות
טיפול בחריגות הוא מנגנון המשלב בתוכנית מחשב קוד שייעודו להתריע על שגיאות המתרחשות בזמן ריצת התוכנית ולטפל בהן. מנגנון זה מתריע ומטפל בחריגה מפעולתה התקינה של התוכנית שהתרחשה בזמן ריצה.
מנגנון זה מהווה חלופה להחזרת ערכי שגיאה מפונקציה או לסימון דגל במשתנה גלובלי שזהו תפקידו. בעזרת מנגנון זה מאפשר הפרדה בין קוד העוסק בביצוע האלגוריתם לשמו נכתבה התוכנית, לבין קוד שתפקידו לטפל במקרים חריגים ושגיאות מערכת.
שגיאות תכנות
בעת כתיבת תוכנה ייתכנו סוגי שגיאות שונים. שגיאות עלולות לגרום בעיה בזמן ההידור (כגון שימוש לא תקני בתחביר השפה) או בזמן הריצה. מנגנון הטיפול בחריגות לא נועד לטפל בשגיאות הידור אלא בשגיאות ריצה בלבד.
רבות משגיאות זמן הריצה ניתן למנוע בשלב ניפוי השגיאות (Debugging). במקרה כזה ניתן לתקן את הקוד הפגום ולהדרו מחדש. סוג נוסף של שגיאות הוא כזה שניתן לצפותו מראש אך לא ניתן למנוע אותו, והטיפול בו ייעשה בזמן ריצה של התוכנית. טיפול בחריגות מאפשר לטפל בשגיאות הנוצרות בזמן ריצה.
מנגנון הטיפול בחריגות
שלושה אזורים בקוד מעורבים בטיפול בחריגות:
בשפות מסוימות, ניתן ליצור קטע מסיים לטיפול בחריגות. קטע זה ממוקם לאחר קטעי ה-Try וה-Catch והוא יבוצע תמיד, בלא תלות בתהליך שקדם לו. קטע זה יטפל לדוגמה בשחרור זיכרון ובסגירת התחברויות.
כאשר מתעוררת חריגה מתבצע חיפוש במחסנית הקריאות אחר פונקציה שבה קטע Catch שילכוד את החריגה שהתעוררה ויטפל בה. החיפוש אחר קטע ה־Catch מתחיל בפונקציה שבראש המחסנית ומחפש כלפי מטה. אם נמצא קטע Catch שילכוד את החריגה, התוכנית עוברת לביצוע הקוד שבו. אם לא נמצאה פונקציה שתטפל בחריגה, התוכנית מסתיימת.
חסרונו של מנגנון ניהול הטיפול בחריגות הוא בפגיעה בביצועי התוכנית, לפיכך נהוג להשתמש בו רק במקרים שבהם יעילות התוכנית לא תיפגע באופן משמעותי כתוצאה מכך. אף על פי שמנגנון זה מהווה בעצם שיטת בקרת זרימה אלטרנטיבית, וניתן להשתמש בו למטרות אחרות (כגון יציאה מלולאה אינסופית) לא מומלץ להשתמש בו שלא לצורך טיפול בשגיאות למעט במקרים חריגים.
התפתחות הטיפול בחריגות
מנגנון הטיפול בחריגות פותח לאחר הצגת שפת C++ והתקבל מאוחר יותר על ידי ה-ANSI. המהדר של בורלנד תומך בטיפול בחריגות, החל מגרסה 4.0 המשתמשת בספריית המחלקות 2OWL.3. גרסאות מוקדמות של סביבת הפיתוח Visual C++ אפשרו טיפול חלקי בחריגות באמצעות פקודות מאקרו. לאחר מכן אפשרה סביבת הפיתוח Visual Studio .NET טיפול מלא בחריגות.
טיפול בחריגות בשפות תכנות שונות
הטיפול בחריגות נתמך בשפות תכנות שונות.
שפות מונחות עצמים
מנגנון הטיפול בחריגות מאפשר לזרוק חריגה אף מפונקציה בונה שאין לה ערך מוחזר. קיימת בעיה בזריקת חריגה מהפונקציה הבונה, או בשימוש בתוך הפונקציה הבונה בפונקציות שעשויות לזרוק חריגה, כיוון שישנם הקשרים בהם לא ניתן לטפל בחריגה כזאת - לדוגמה, בעת אתחול משתנים גלובליים.
במקרה של יציאה מבלוק Try עקב התרחשות חריגה, הפונקציות המפרקות של האובייקטים נקראות וזיכרון האובייקטים משתחרר. באופן זה נוצר קוד בטוח יותר.
בשפות אלו, תכונת הפולימורפיזם מאפשרת ללכוד בבלוק ה־Catch אובייקט מכל מחלקת שגיאה שנזרק, באמצעות התייחסות/מצביע למחלקת השגיאות הראשית ולהפעיל באמצעות התייחסות זו את הפונקציה הווירטואלית של המחלקה המוצבעת בפועל.
אם בשפה קיימת ספריית מחלקות לטיפול בחריגות, ניתן להגדיר מחלקה יורשת מהן, המותאמת לצורכי תוכנית כלשהי.
C++
ב++C ניתן לזרוק כל אובייקט שהוא, כולל מספרים, מצביעים או טיפוסים שהוגדרו על ידי המשתמש. השפה מאפשרת - אך לא מחייבת - הגדרה בחתימת הפונקציה של רשימת האובייקטים אותם הפונקציה עשויה לזרוק. פונקציה המשתמשת באפשרות הזאת איננה יכולה לזרוק חריגות אחרות.
בעבר נהגו מתכנתי C++ לכתוב בעצמם את המחלקות המטפלות בחריגות, אך עם השנים פותחו עבור השפה מחלקות המטפלות בחריגות. בתקן ה-ANSI ל++C צורפו אליו פקודות סטנדרטיות לטיפול בחריגות.
כאשר נזרקת חריגה ב++C, הבקרה לא מופנית ישירות אל הנקודה שבה יתבצע הטיפול בחריגה, אלא עולה בהיררכיית הקריאות תוך קריאה ל־destructor של כל אובייקט שהוקצה על המחסנית ויצא מטווח הקריאה (scope). כך נמנעת אפשרות שלא יתבצע destructor עבור משתנים מקומיים לפונקציה בזמן יציאה ממנה, דבר שעלול לגרום דליפות זיכרון ובמקרים מסוימים להתנהגות לא מוגדרת של התוכנית. טכניקת תכנות נפוצה מנצלת תכונה זו על מנת לדאוג לכך שכל משאב מערכת מוגבל שנתפס - זיכרון שהוקצה דינמית, קובץ שנפתח, מנעול וכדומה - ישוחרר בכל מקרה, על ידי יצירת אובייקט שכל תפקידו הוא לבצע את השחרור של המשאב בזמן ההריסה (לדוגמה, מצביעים חכמים לטיפול בהקצאות זיכרון דינמיות).
אם נזרקת חריגה בהקשר האסור על ידי השפה, למשל זריקת חריגה נוספת תוך כדי טיפול בחריגה נוכחית (ע"פ רוב באמצעות destructor), או זריקת חריגה שלא נכללת ברשימה שהוגדרה בחתימת הפונקציה, מתבצעת קריאה מיידית לפונקציה terminate שמטרתה להביא לסיום התוכנית.
Java
ב- Java יש הפרדה בין שני סוגים של חריגות. חריגת זמן ריצה (Runtime Exception) וחריגה רגילה. חריגת זמן ריצה היא חריגה היורשת מהמחלקה RuntimeException, והיא יכולה להיזרק גם במהלך פעולה תקינה של המערכת. (לדוגמה, NullPointerException, הנזרקת במקרה של ניסיון קריאה לפונקציה באובייקט לא מאותחל). פונקציה המאפשרת זריקת חריגה שאינה חריגת זמן ריצה, מחויבת להצהיר על כך בכותרת הפונקציה. אין צורך להצהיר על קוד העלול לזרוק חריגות זמן ריצה.
ב־Java לא ניתן להתעלם מקוד הזורק חריגה שאינה חריגת זמן ריצה, ופונקציה שבה קוד כזה, חייבת לטפל בחריגה או לזרוק אותה הלאה על ידי הצהרה על כך בכותרת הפונקציה.
שפות NET.
שפות כדוגמת C#, שנכתב עבורן מהדר העומד בתקן CLS יכולות לנצל את יתרונות סביבת הריצה CLR של NET Framework. ובהן מחלקות מוכנות רבות לטיפול בחריגות – כגון: Exception, או ArithmeticException – הקיימות במרחב השמות הראשי System ובמרחבי השמות שתחתיו.
ניתן לזרוק חריגה תקנית של .Net Framework, בתוכנית הכתובה בשפת .Net אחת ולקלוט את החריגה בתוכנית הכתובה בשפת .Net אחרת.
Visual Basic
עד גרסה 6.0 (כולל) – הטיפול בחריגות נעשה באמצעות פקודות השייכות לשפה אשר מפעילות שגרת טיפול. העברת נתונים לגבי החריגה התבצעה באמצעות האובייקט Err אשר נוצר בעת התרחשות שגיאה. החל מגרסה 7.0 הנקראת Visual Basic .NET – ניתן להשתמש במחלקות החריגות של .NET Framework
Perl
שפת Perl החלה לתמוך בטיפול בחריגות החל מגרסה 5. עד גרסה 5.6 ניתן היה לזרוק רק מחרוזות, אולם החל מגרסה זו קיימת גם האפשרות לזרוק אובייקטים.
PHP
החל מגרסה 5 שפת התכנות PHP תומכת בחריגות. ניתן לזרוק מופעים של המחלקה Exception או מחלקות היורשות ממנה (קיימת מחלקה מובנית אחת שכזו - ErrorException). בPHP ניתן לתפוס חריגות הן בעזרת מבנה try catch, והן על ידי קביעת פונקציה לטיפול בחריגות בעזרת הפונקציה set_exception_handler.
PL/SQL
קוד PL/SQL בנוי מבלוקים. לטיפול בחריגות ניתן להוסיף בלוק EXCEPTION.
An American Prayer
An American Prayer (תפילה אמריקנית) הוא אלבום האולפן התשיעי והאחרון על ידי להקת הדלתות שיצא בשנת 1978. לאחר מותו של ג'ים מוריסון ב-1971, חברי הלהקה הנותרים ג'ון דנסמור, ריי מנזרק ורובי קריגר, אספו הקלטות של מוריסון מקליט את הפואמות שלו. יחד עם הפואמות, הלהקה הקליטה את המוזיקה לשירים וכך נוצר האלבום. לאחר אלבום זה, מוריסון נודע כיום לא רק כזמר ומוזיקאי אלא גם משורר. השיר האחרון באלבום כולל עיבוד ליצירה של תומאזו אלבינוני, אדאג'יו ב-G מינור. האלבום יצא מחדש בגרסת רימסטר ב-1995 עם רצועות בונוס.
רשימת השירים
השירה, מילים והסיפורים נכתבו על ידי ג'ים מוריסון. המוזיקה נכתבה על ידי ריי מנזרק, רובי קריגר וג'ון דנסמור חוץ מאיפה שמצוין.
כולל את החלקים
גרסת הרימסטר של 1995
Awake <ol> <li> "Awake" – 0:36 <li> "Ghost Song" (גרסה ערוכה) – 2:50 <li> "Dawn's Highway" – 1:21 <li> "Newborn Awakening" – 2:26 </ol> To Come of Age <li> "To Come of Age" – 1:01 <li> "Black Polished Chrome" – 1:07 <li> "Latino Chrome" – 2:14 <li> "Angels and Sailors" – 2:46 <li> "Stoned Immaculate" – 1:33 </ol> The Poet's Dream <li> "The Movie" – 1:35 <li> "Curses, Invocations" – 1:57 </ol> World on Fire <li> "American Night" – 0:28 <li> "Roadhouse Blues" – 5:53 <li> "The World on Fire" – 1:06 <li> "Lament" – 2:18 <li> "The Hitchhiker" – 2:15 </ol> An American Prayer <li> "An American Prayer" – 3:04 <li> "Hour for Magic" – 1:17 <li> "Freedom Exists" – 0:20 <li> "A Feast of Friends" – 2:10 (ידוע גם כ-"The Severed Garden") </ol> רצועות בונוס <li> "Babylon Fading" – 1:40 <li> "Bird of Prey" - 1:03 <li> "The Ghost Song" (גרסה מקורית עם רצועה נסתרת בתזמון של 4:41) – 5:16 </ol>
גברת דאוטפייר
גברת דאוטפייר (באנגלית: Mrs. Doubtfire) הוא סרט דרמה-קומי, המגולל את סיפורו של דניאל הילארד, המגולם על ידי השחקן רובין ויליאמס. הילארד הוא מובטל גרוש ואב לשלושה ילדים (נטלי, כריס ולידיה). הסרט מתאר את ניסיונותיו הנואשים להיפגש עם ילדיו על ידי התחזות לאישה בגיל הזהב - "גברת דאוטפייר".
הסרט יצא בשנת 1993 והוא מבוסס על הרומן "מאדאם דאוטפייר" שנכתב על ידי אן פיין. הוא בוים על ידי כריס קולומבוס, ומלבד רובין ויליאמס מככבים בו גם פירס ברוסנן, סאלי פילד, רוברט פרוסקי והארווי פירסטיין. צלם הסרט היה דונלד מקאלפיין והמוזיקה נכתבה על ידי האוורד שור.
הסרט זכה ב-2 פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות סרט הקומדיה הטוב והשחקן הקומי הטוב שהוענק לרובין ויליאמס, כמו כן זכה בפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
עלילה
מירנדה, אשתו של דניאל הילארד, גיבור הסרט ומדבב קולות המתגורר בסן פרנסיסקו, מחליטה להתגרש ממנו לאחר סכסוכים רבים ביניהם. במסגרת הדיונים בגירושים, מחליט בית המשפט שהילארד לא יכול לגדל את ילדיו ומותיר לו להיפגש עמם רק פעמיים בשבוע לשעות בודדות, בגלל שנמצא שהוא לא מתאים להיות אב. הילארד מסרב להשלים עם הגזרה שהטיל עליו בית המשפט, והוא מחליט להפר את פסק הדין ולפגוש את ילדיו בדרך לא שגרתית. הוא מתחפש לאלמנה אנגלייה בת 60 בשם "גברת דאוטפייר" ומתקבל לעבודה בבית גרושתו בתור השמרטפית. אחיו, שידוע כמומחה להכנת תחפושות, עוזר לו בהכנת התחפושת.
במסגרת עבודתו החדשה מתנסה הילארד בתחומים רבים בהם לא התנסה בעבר כמו בישול, ניקיון וטיפול בילדים. כעבור זמן לא רב מגלים ילדיו הגדולים את סודה של ה"מטפלת" החדשה, אולם הם מחליטים לשתף פעולה עם אביהם ולשמור על סודו. כ"גברת דאוטפייר" מנסה הילארד בכל הזדמנות אפשרית לשבח את בעלה לשעבר בשיחות עם אשתו לשעבר ובנוסף מנסה להשפיל את חברה החדש של גרושתו ולגרום לכך שיפרדו.
ההתחזות באה לסופה כאשר יוצאת משפחתו של הילארד לארוחת ערב בה הם חוגגים את יום ההולדת של גרושתו. באותו ערב ובאותה מסעדה יש להילארד גם ארוחה עסקית עם המעביד שלו. בערב זה נאלץ הילארד לתמרן ביו השולחנות ובין הזהויות שלו. בסופו של דבר מתגלה התרמית כאשר הילארד נחלץ לעזרת ארוסה של גרושתו שנחנק.
גרושתו ההמומה מתלוננת בבית משפט על ההתחזות ועל ההתעלמות מצו המשמרות. העונש שמקבל הילארד הוא שלא יוכל עוד לראות את ילדיו והוא מקבל צו הרחקה מגרושתו.
בסופו של דבר, דניאל מתקבל לעבודה בטלויזיה ומתחיל להגיש תכנית לילדים כגברת דאוטפייר. מירנדה מגיעה לאולפנים, ומתנצלת על העוול שגרמה לו בבית המשפט ומזמינה אותו מחדש לחלוק בינהם את המשמורת.
הפקות בימתיות
ב-2023 עלתה הפקה בימתית מוזיקלית לסרט בווסט אנד של לונדון, בכיכובו של השחקן האנגלי גבריאל ויק. בהפקה העכשווית הוכנסו גם בדיחות וחיקויים על בוריס ג'ונסון והנסיך הארי.
רוברטו בקי
רוברטו בַּקִי (Roberto Bachi; 16 בינואר 1909 – 26 בנובמבר 1995) היה דמוגרף ישראלי יליד איטליה, פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, מייסד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
קורות חייו
רוברטו בקי נולד ברומא בשנת 1909. צאצא של רבי יצחק למפרונטי, בעל האנציקלופדיה "פחד יצחק", ובנו של ריקרדו בקי, כלכלן וסטטיסטיקאי נודע באיטליה. התחנך בגימנסיה "טאסו" (Ginnasio-Liceo Tasso) ברומא, למד משפטים וסטטיסטיקה באוניברסיטת רומא ובשנת 1930 קיבל תואר דוקטור למשפטים (סטטיסטיקה). לאחר תום הכשרתו לימד סטטיסטיקה ודמוגרפיה בכמה אוניברסיטאות באיטליה: כיהן כמרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטאות קליארי (1932) ומָצֶ'ראטָה (1932–1934), וכפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטאות ססארי (1934–1936), פלרמו, ובג'נובה (1936–1938); משנת 1937 כיהן כפרופסור מן המניין, עוד טרם מלאו לו שלושים שנים.
בקי גדל באווירה מתבוללת, אך מגיל צעיר הוא נמשך ליהדות ולציונות. ב-1933 הוא ביקר בארץ ישראל יחד עם קבוצת צעירים, חברי התנועה הציונית באיטליה, וביניהם אשתו לעתיד – ורה קולומבו. בשנת 1938, בעקבות חקיקת חוקי הגזע באיטליה מטעם השלטון הפאשיסטי, עזב את עבודתו באוניברסיטת ג'נובה, ועלה עם משפחתו לארץ ישראל.
עם קום המדינה ייסד את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינת ישראל, ועמד בראשה בשנים 1948–1971. הלשכה, בראשותו של פרופ' בקי, הייתה אחד ממוסדות הממשלה הראשונים שקבעו את משכנם בירושלים.
פרופ' בקי היה מיוזמי מפקד האוכלוסין הראשון במדינת ישראל, שנערך ב-8 בנובמבר 1948, לקראת הבחירות לאספה המכוננת, ובמסגרתו הוענקו מספרי זהות לכל תושבי ישראל.
1938-1948 טרם הקמת המדינה
עם עלייתו לארץ ישראל התמנה בקי לסטטיסטיקאי הראשי במחלקה לסטטיסטיקה של בית החולים הדסה בירושלים. במרץ 1940 הוא נדון לקנס של 10 לירות על השתתפותו במחאות נגד תקנות העברת קרקעות. במקביל הוא הוזמן להרצות בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1940 החל ללמד סטטיסטיקה בהתנדבות באוניברסיטה העברית.
בשנת 1941 ייסד את "הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הרפואית ליישוב העברי שעל-יד מחלקת הסטטיסטיקה של הדסה".
בשנת 1943 היה חבר בוועדה של הוועד הלאומי לעידוד הילודה.
בשנת 1945 החל לעבוד במחלקה לסטטיסטיקה של ממשלת המנדט בהכנת מפקד אוכלוסין שלבסוף לא התבצע. במקביל ערך מחקרים על היישוב היהודי. הוא גילה שהשיעור הגבוה של הילודה בארץ ישראל נבע מן הגיל הצעיר של התושבים, וכי למעשה הייתה ירידה גדולה בפריון של הנשים היהודיות. בתקופת מלחמת העולם השנייה, שבה העלייה הייתה בשפל, הוא החל להטיף ל"עליה פנימית". לקראת ההצבעה על החלוקה בקי הכין את התשתית להקמתה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינת ישראל ובמלחמת השחרור הוא ניהל את המפקד בירושלים הנצורה. באותה שנה מונה למשרת מרצה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1947 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים.
1948-1978 לאחר הקמת המדינה
עם קום המדינה ייסד את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינת ישראל, ועמד בראשה בשנים 1948–1971. הלשכה, בראשותו של פרופ' בקי, הייתה אחד ממוסדות הממשלה הראשונים שקבעו את משכנם בירושלים.
הלמ"ס בראשיתו היה מוסד צנוע, עם צוות מקצועי קטן ומעט משאבים. פרופסור בקי החדיר בין העובדים את חשיבות היושרה והאובייקטיביות, הוא לא נכנע ללחצים פוליטיים, ונאבק לבסס את עבודת הלמ"ס, באיסוף ופרסום נתונים, על שיקולים מקצועיים – עיקרון שעוגן בחוק.
פרופ' בקי היה מיוזמי מפקד האוכלוסין הראשון במדינת ישראל, שנערך ב-8 בנובמבר 1948, לקראת הבחירות לאספה המכוננת, ובמסגרתו הוענקו מספרי זהות לכל תושבי ישראל.
פרופסור בקי עמד בראש החוג לסטטיסטיקה ודמוגרפיה (שמאוחר יותר התפצל לשני חוגים). הוא היה הדיקן הראשון של הפקולטה למדעי החברה, שהוקמה ב-1953 כבית-הספר למדעי החברה ע"ש אליעזר קפלן. בשנים 1959-1960 הוא כיהן כפרו-רקטור. הוא היה ממקימי המכון ליהדות זמננו ומייסד המדור לדמוגרפיה ולסטטיסטיקה של היהודים.
בשנת 1963 הוא ייסד את המועצה הציבורית לסטטיסטיקה, שבראשה עמד שנים רבות.
בשנת 1964 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
הוא ניהל את מפקד 1967 שכלל את מזרח ירושלים והשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
בשנת 1978 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
מחקריו
פרופסור בקי כתב מאות מאמרים וכן ספרים רבים בתחום הסטטיסטיקה. הוא פיתח שיטות מחקר חדשות, תאורטיות ויישומיות של ניתוח סטטיסטי ודמוגרפי. בשנת 1977 פרסם ספר על אוכלוסיית ישראל, שייצג את ישראל בסדרה על מחקר דמוגרפי שהזמין ארגון האומות-המאוחדות מחבריו, והוא נחשב לאחד הספרים החשובים בתחומו. יתר על כן, בקי קידם את המחקר וההוראה בתחום הדמוגרפיה של יהודי התפוצות. עבודתו הותירה מורשת מכובדת ובסיס ללימוד, להוראה ולמחקר דמוגרפי וסטטיסטי בישראל ומחוצה לה.
בין נושאי המחקר שלו יש לציין את תנודות האוכלוסייה בערים הגדולות באירופה במאות 19 ו-20, בעיות דמוגרפיות הקשורות באמהות לא נשואות וילדים מחוץ לנישואין וייצוג גרפי של נתונים סטטיסטיים.
לאחר פרישתו לגמלאות מן האוניברסיטה (1977) הוא המשיך במחקריו הרבים, והתמסר בעיקר לפיתוח שיטות גיאוסטטיסטיות להצגה גרפית של נתונים סטטיסטיים במרחב גאוגרפי באמצעות צורות המייצגות פיזור של אוכלוסיות בטריטוריות. שיטה זו אומצה על ידי הלמ"ס של איטליה בשני כרכים גדולים של אטלס דמוגרפי. הספר המסכם את השיטות הגיאוסטטיסטיות שבקי פיתח במשך רוב חייו התפרסם לאחר מותו.
פרסים והוקרה
בשנת 1948 פרופסור בקי היה הראשון לקבל את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב (פרס כבוד).
בשנת 1972 קיבל את פרס בובליק.
בשנת 1982 קיבל את פרס ישראל בכלכלה ובדמוגרפיה (פרס ישראל לסטטיסטיקה לשנת תשמ"ב).
לאחר מותו נקראו על שמו רחובות בירושלים, ובבאר שבע, כמו כן בבאר שבע נקרא גן על שמו בשכונת רמות.
חיים אישיים
היה נשוי לוירה לבית קולומבו, ואב לבן ושלוש בנות.
לקריאה נוספת
ספר יובל:
פרנסואה שוברט
פרנסואה שוברט (בגרמנית: François Schubert; 22 ביולי 1808 – 12 באפריל 1878) היה כנר ומלחין גרמני.
ביוגרפיה
נולד בדרזדן כפרנץ אנטון שוברט. הוא למד נגינה בכינור אצל הכנר והמלחין אנטוניו רולה (1798–1837) בדרזדן ולאחר מכן אצל הכנר והמלחין שרל פיליפ לאפונט (1781–1839) בפריז.
הוא שינה את שמו לפרנסואה שוברט כדי להבדילו מפרנץ שוברט.
הוא הלחין בעיקר יצירות קמריות לכינור: אטיודים, מוזיקה קאמרית וקטעים קצרים לכינור ופסנתר. יצירתו המפורסמת ביותר היא "הדבורה" מתוך בגטלות לכינור ופסנתר אופוס 13. זו יצירת קצרה בסגנון פרפטואום מובילה. משמשת כנרים רבים כהדרן ומנוגנת גם בצ'לו.
אי התעלומות
אי־התעלומות או אי התעלומה (בצרפתית: L'Île mystérieuse) הוא ספר בשלושה חלקים שנכתב בידי הסופר הצרפתי הידוע ז'ול ורן:
הספר בחלקו מהווה המשך לעלילות שתוארו בשני ספרים קודמים של ז'ול ורן ילדי רב החובל גרנט מהשנים 1867–1868 ו־20,000 מיל מתחת למים מהשנים 1869–1870. עם זאת, כל ספר מהווה עלילה בפני עצמה.
עלילה
צוות הטס בכדור הפורח כולל חמישה אנשים ממדינות הצפון. השלושה הראשונים הם סיירוס סמית, מהנדס שעבד בשירות צבא האיחוד, גדעוֹן סְפִילט, כתב ידוע של עיתון מהצפון, ומשרתו של סַיְרוּס נֵב (קיצור של נבוכדנצר). שלושתם נפגשים עם הימאי פּנקרוף, תושב הצפון הנמצא בריצ'מונד יחד עם נער בן 15, ששמו הרברט בראון. יחד הם מחליטים על בריחה מהעיר באמצעות הכדור הפורח. הם טסים עמו בסערה במהירות ממוצעת של 144 ק"מ לשעה.ומגיעים לאי שומם, בלתי מיושב שאינו מופיע במפה בדרום האוקיינוס השקט, כ־2,600 ק"מ מזרחית מניו זילנד וכ־6,500 ק"מ מיבשת אמריקה.
חלק ראשון: הניצולים מהשמים
הקבוצה נוחתת באי. ארבעה מתוכם הגיעו לחוף. המנהיג סיירוס סמית וכלבו לא נמצאים עימם. הנוחתים הגיעו ללא כל חפץ, אפילו סכין או גפרור לא היו עימם. ברשותם היה הלבוש לגופם ומה שהיה בכיסם. תחילה הם מחפשים באופן יסודי את מנהיגם, המהנדס שנעלם. לאחר ימים אחדים הם מוצאים אותו בריא ושלם. מה עבר עליו נשאר בגדר חידה.
הצוות מארגן אספקת מזון משבלולים, ביצים ובשר צייד. הם מוצאים פלג מי שתייה ובונים לעצמם קורת גג. הידע המדעי של המהנדס ויצר הסקרנות של העיתונאי מביא להם הצלחות אשר יביאו להישרדותם. הם מפיקים אש, בונים תנור אפיה, מייצרים כלי חרס לשימוש ביתי ולבנים לבניית מבנים. הם מגלים באי צמחיית בר ומצליחים לתַרבֵּת אותה, גרעיני חיטה הם מגדלים לזרעים עד שתהיה כמות מספקת למאכל. חיות בר - ולביית אותן, בין השאר זוג ערודים - בהמות נוחות לכל עבודה. חיי הקבוצה מתגבשים. הם מסיירים באי, מכירים את המקומות שבהם יימצאו חומרי גלם נוספים לבנית בתיהם, לגיוון מזונם ולשיפור איכות חייהם. הם מטפסים לראש ההר הגבוה בעיר המתגלה כהר געש. סיור בלוע מראה כי הר הגעש אינו פעיל. מפיסגתו הם משקיפים מסביב: הם רואים רק מים מאופק לאופק.
המהנדס מצליח לפי נתוני הכוכבים ומועדי הזריחה והשקיעה לכוון את שעונו ולמצוא את מיקום האי באוקיינוס השקט. הוא מגיע למסקנה הפסימית שספק אם אנייה תעבור ליד האי. הם רחוקים מכל נתיב הפלגה ידוע. הם מחליטים להתארגן לישיבת קבע באי ובבוא היום ימסרו את המושבה לממשלת ארצות הברית. הם מחליטים: יותר אנו לא "ניצולים" אנו "מתיישבים". וכך כל מישור, עמק, נתיב ומקור מים זוכה בשם, כפי שמקובל כאשר מגלים ארץ חדשה. הם מבצעים חלוקת עבודה: המהנדס - המנהיג, העיתונאי - הממונה על הצייד, הרברט הנער - טיפול בבעלי חיים ובצמחים, נֵב - הנפח, ופנקרוף - חרש עץ, סתת, בנאי וכל יכול. כלי עבודה, רובי צייד ואבק שרפה חסרים לצוות. הם מגלים מרבצי מתכות ולפי הוראות המהנדס הם מתחילים בייצור כלי מתכת. הם מניחים בתנורים פחם ועופרות ברזל ולרשותם הכלים הדרושים. הם מצליחים להפיק גפרית, סידן ונתרן וכך גם חומר נפץ יהיה להם. החורף מתקרב והם מתפנים לבנית בית הקבע: בית הגרניט. ממנו ימתחו קווי טלגרף למכלאות, לשדות החיטה והירקות ולאכסניה ליד החוף, שם יצפו לעבר הים בתקוה לגלות אונייה עוברת באוקיינוס.
חלק שני: הנטושים באי
שבעה חודשים עברו ובאי מתרחשים אירועים מסתוריים. בגופו של חזירון בר, בן שלשה חודשים, הם מגלים רסיס עופרת מכדור רובה. להם אין רובים, מי ירה בו בתקופה האחרונה. מאוחר יותר, הם מוצאים תיבה צפה במים, ארוזה כאשר תכולתה במצב מצוין ובתוכה: כלי עבודה, נשק, מכשירים מדעיים - כולל מצלמה עם כל הנדרש לפיתוח תמונות, תריסרים פריטי לבוש, כלי בית וספרים - כולל מילון למדעי הטבע בשישה כרכים.
מסתיימת שנה לשהותם באי. הקבוצה מצאה את הפתרונות להישרדות והיא פועלת להעלאת רמת החיים. כך נבנית מעלית למשאות, מייצרים זכוכית לחלונות וכוסות, יש כבר יבול חיטה שניתן לאפות לחם ומתגלה אפילו טבק. הם צדים לוייתן וזוכים לגיוון התפריט. בעזרת הציוד המדעי שקבלו הם מגלים כי לידם מצוי אי, המכונה בשם "תבור". הם מחליטים לבנות סירה במטרה לשוט לאי השכן.
חלק שלישי: סודו של האי
ואכן, ספינת שודדי ים ובה חמישים איש, מתקרבת לאי. השודדים מחפשים בסיס להתיישבות. המתיישבים מחליטים להילחם בהם. היות שהם רק שישה אנשים, הם מתפזרים לצוותים ופותחים ביריות מרוביהם מכל רחבי האי. הם מקויים כי השודדים יניחו כי באי מספר רב של מתיישבים ויניחו אותם לנפשם. היריות לא עוזרות והם יורדים לחוף. ההצלה באה, שוב, בדרך מסתורית: טורפדו מודבק לאונייה והיא יורדת למצולות הים עם רוב השודדים. מצבורי האונייה ותותחיה עוברים לרשות המתיישבים. הם מנסים להעריך מי האדם המסתורי העומד מאחורי הפעולות שנעשו להצלתם. מסקנתם: האדם הוא בעל כח עליון ותאורו כמו ה"אלוהים". המתיישבים מסיירים באי, כאשר לפניהם שתי מטרות: לאתר את חמשת השודדים שירדו לחוף לפני שהאונייה טבעה ולמצוא את האדם הנחלץ לעזרתם. אירטון הולך למכלאה לטפל בחיות. לאחר שלא מתקבלת תגובה טלגרפית ממנו, יוצאים ארבעה מהמשלחת לקראתו. (נב נשאר לשמור על בית הגרניט). במכלאה הם נתקלים בשודדים, הפוצעים קשה את הרברט ואילו את איירטון הם לא מוצאים. בהמשך הם ימצאו פיסת בד מבגדיו ספוגה דם ומזה יסיקו כי הוא נאבק בשודדים ולא התמסר להם. (היה חשש לכך שכן בעבר היה שודד ים). המשלחת, בה נותרו שלושה איש שעומדים על רגליהם, נשארת המכלאה ומתארגנת להגנה עצמית. לעזרתם מצטרף הקוף המאומן ונמצא איתם גם כלבם. הרברט מבריא חלקית והם חוזרים לבית הגרניט. יש הרעה במצבו של הרברט והוא חולה במלריה. הוא נוטה למות ואז מגיע המציל המסתורי ומניח 200 כדורי כינין על השולחן. הרברט מבריא וניצל ממוות.
המתיישבים ממשיכים לסייר באי: רודפים אחרי השודדים ומחפשים את מיטיבם. הם חוזרים למכלאה ומגלים את איירטון שוכב פצוע ואת חמשת השודדים, כל אחד עם כדור ברקתו. אירטון לא יודע דבר על נסיבות מותם. הוא רק מספר כיצד עינו אותו ופתאום נעלמו. שוב, האדם המסתורי הציל אותם והפעם מהשודדים שנותרו על האי עתה נותר להם עיסוק אחד, בלעדי, למצוא את האדם הבא לעזרתם בעת הצורך. במקביל, הם מתחילים לבנות ספינה חדשה שעם סיום בנייתה, בעוד שנה, יוכלו להפליג מהאי. בינתיים הם חשים בסכנה חדשה המתקרבת. הר הגעש, הר פרנקלין, שאינו פעיל, מתחיל להשמיע רחשים, עשן מתמר מעל הלוע ואדים פורצים לאוויר. הם חוששים כי הר הגעש עומד להתפרץ, שדר טלגרפי מגיע למתיישבים מהמכלאה: "מהרו ובואו מיד". הם מופתעים, הרי כולם בבית הגרניט אז מי שידר את המברק. הם מגיעים למכלאה ומוצאים שלט: "לכו אחרי כבל הטלגרף החדש". הם הולכים בעקבות הכבל הימי ומגיעים לפתח מערה תת־ימית. בעת שפל הם מגלים כי למערה יש פתח ובעזרת סירה הם מפליגים במערה ומגיעים לאולם ענק ובאמצעו גוף ענק ומוזר. המהנדס סירוס סמית, שקרא את ספרו של הפרופ' על 20,000 מיל מתחת למים מזהה בה את הצוללת נאוטילוס. הם נכנסים פנימה ומוצאים את קפטן נמו יושב באולם מפואר. הוא נוטה למות. הוא מספר להם את תולדות חייו. הוא כבר שש שנים באי מאז שהפרופ' הצרפתי, משרתו ודייג קנדי ברחו מהצוללת. מאז הוא וצוותו שטו בים. בינתיים חבריו לצוות נפטרו ונקברו בבית הקברות של האלמוגים. לבדו, הוא הגיע לאי ובו ביקש לסיים את חייו. הוא מגלה להם שהוא עקב אחריהם מאז שנחתו מהכדור הפורח באי. היות שהוא גילה שהם אנשים הגונים הוא סייע להם כאשר היו בצרה. עתה הוא מוסר להם תיבה ובה אוצרות למימון עתידם. הוא מבקש מהם כי לאחר מותו, יפתחו את מצופיה של הצוללת ויתנו לה לצלול לתהום יחד עמו. ואכן כך הם יעשו.
קפטן נמו קורא למנהיג המתיישבים, המהנדס סירוס סמית, הצידה, ומודיע לו בלחש כי לפי התצפיות שעשה מהמערה, הר הגעש עומד בפני התפרצות והאי כולו יהיה נשוא לפעילות וולקנית אשר בסופו של דבר תביא לשקיעתו באוקיינוס. בגלל השינויים הגאולוגיים באי, לא ניתן לברוח באמצעות נאוטילוס ועליהם לבנות ספינה ולהימלט. הם לא מספיקים לעשות זאת. מהר הגעש פורצת לבה, על האי עוברת רעידת אדמה והאי שוקע בים. רק סלע אחד, בודד, נשאר מעל פני הים, עליו מתמקמים המתיישבים. ואז, הם צופים לאופק ורואים אונייה, את ספינתו של הלורד גלנרבן מילדי רב החובל גרנט. היא יצאה להחזיר את איירטון מהאי תבור, ומצאה שם פתק שהשאיר הקפטן נמו, כחסד אחרון לניצולים. בפתק היה כתוב כי איירטון ועוד חמישה אנשים נמצאים באי לינקולן. האניה מצילה אותם, מביאה אותם לארצות הברית ושם הם רוכשים ביחד חווה חקלאית רחבת ממדים.
היבטים מדעיים
כמו בכל ספריו, גם בספר זה עוסק ז'ול ורן בסוגיות מדעיות. בספר זה הוא דן מתחומי ההישרדות רפואה, מטלורגיה, אוקיינוגרפיה, מטאורולוגיה, גאולוגיה ואפילו כלכלה. ז'ול ורן מיחס בספר זה את החידושים למהנדס המוכשר, סירוס סמית, ולעיתונאי הסקרן, גדעוֹן סְפִילט, נושאי הקידמה המדעית. חלק מהתצפיות או מהחידושים הם, עד היום, בגדר פרי דמיונו של מחבר הספר. בספר זה החידושים המדעיים הם:
סרט "אי התעלומות"
הסרט אי התעלומות (Mysterious Island) או בשמו המלא: "Jules Verne's Mysterious Island" יצא לאקרנים בשנת 1961. ביום סוער במיוחד, שבויי מלחמה מהאיחוד נמלטים מהכלא הצבאי, בו הם נמצאים, עולים בכדור הפורח, העומד מוכן במרכז העיר, ויוצאים ליעד לא ידוע. הם מוצאים את עצמם באי בודד באוקיינוס השקט. אל המתיישבים, מצטרפות בסרט ניצולות מאונייה ויחד הם מצליחים להישרד באי שלוש שנים. הקבוצה עוברת הרפתקאות, בין השאר מפגשים עם חיות קדמוניות, אך בעיתוי המתאים מופיעה עזרה מאלמוני. הוא גם מסייע להם בשיבה לעולם התרבותי. המציל מתגלה בתור קפטן נמו אשר יחד עם הצוללת נאוטילוס הגיע לאי אחרי שעבר עם שלושת ניצולי אונית המלחמה האמריקאית 20,000 מיל מתחת למים.
איירון מן - דמויות
בחוברות הקומיקס של איירון מן קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים.
טוני סטארק הוא תעשיין מולטי-מיליונר וממציא גאון, אשר נפצע אנושות ונשבה במהלך מלחמת וייטנאם. כדי להצילו מרסיסים שחדרו לליבו, חברו לשבי ינסן מחבר אלקטרומגנט לחזהו ועוזר לסטארק לבנות חליפת שריון שבעזרתה נמלט מהשבי.
בד בבד עם ניהול חברת "תעשיות סטארק", בה עובדים גם פפר פוטס, ג'יימס רודס והארולד הוגאן, סטארק נלחם כאיירון מן בנבלי-על רבים ובאיומים שונים על חברתו, אשר רובם מנסים לגנוב את טכנולוגיית השריון לתועלתם הזדונית.
פדרו מורנס
פדרו מורנס (בספרדית: Pedro de Morenés y Álvarez de Eulate; נולד ב-17 בספטמבר 1948) הוא פוליטיקאי ספרדי שכיהן כשר הביטחון של ספרד וכיהן כשגריר ספרד בארצות הברית עד לשנת 2018.
חייו
פדרו מורנס נולד ב-17 בספטמבר 1948 בלאס ארנס שבביסקייה לחוסה מריה ודונה אנה, אביו חוסה, הוא בן למשפחת אצולה ספרדית. הוא למד משפטים באוניברסיטת נברה שבפמפלונה והמשיך ללימודי מינהל עסקים באוניברסיטת דיוסטו. יש לו תואר שני בניהול ספינות ובכלכלה ממכון ברמן לספינות וכלכלה.
בשנת 1979 פדרו מורנס התחיל לעבוד כעורך דין בחברה פרטית ובשנת 1991 החל לעבוד במשרד ממשלתי. בשנת 1994 הוא מונה למנהל תחום בניית ספינות במכון הלאומי לתעשייה. בשנת 1996 הוא הועבר למשרד ההגנה ובשנת 2000 למשרד הפנים.
בשנת 2009 הוא התחיל לעבוד בתפקידי ניהול במערכת תעשיות ביטחוניות הספרדית. בדצמבר 2011 הוא מונה לשר ההגנה.
לאחר סיום כהונת שר, בשנת 2017 פדרו מורנס מונה לשגריר ספרד בארצות הברית כיהן בתפקיד זה עד לספטמבר 2018.
האגואיסט (כתב עת)
האגואיסט (באנגלית: The Egoist) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס ות"ס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד. כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית."
האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית. כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג. וולס.
בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית. העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד. בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים. וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי.
ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט". מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914-1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.
ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת.
ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה.
ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם. בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש.
קופיקו (סדרת טלוויזיה)
קופיקו היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים המבוססת על סדרת ספרי הילדים הישראלית המצליחה בעלת אותו השם מאת הסופרת תמר בורנשטיין-לזר. העונה הראשונה של הסדרה החלה את שידוריה בשנת 1993 בערוץ הילדים. מרבית מצילומי החוץ התקיימו בפתח תקווה וצילומי האולפן בחלקם צולמו באולפני מימד. ב-2003 העונה הראשונה שודרה בשידורים חוזרים באותו ערוץ. ב-2 באוגוסט 2009, כ-16 שנים לאחר ששודרה העונה הראשונה, החלו שידורי העונה השנייה, שהופקה עבור ערוץ ג'וניור ו-yes וכללה שחקנים חדשים ודמויות חדשות, לסדרה נוצרו ארבע סדרות ספין-אוף, ובינן קופיקו חוקי הג'ונגל (2010), קופיקו המנהל (2018), קופיקו במשטרה (2018) וקופיקו בספריה (2022)
לאורך השנים יצאו לשוק בישראל כל פרקי הסדרה המקורית והמחודשת בקלטות וידאו וב-DVD על ידי חברות ההפצה קלסיקלטת ופליי רקורדס.
בשנת 2013 הפכה דמותו של קופיקו מהסדרה החדשה לכוכב ילדים, והשתתף במופעים שונים.
בובת קופיקו בסדרה המקורית שיצאה בשנת 1993 בעונה הראשונה, שונה במעט מהבובה ששימשה את הסדרה וההצגות שהחלו בשנת 2009, מחידוש הסדרה בעונה השנייה.
בשנת 2014 יצא DVD נוסף של "קופיקו", שנקרא "קופיקו והחונטוזים" ובו בדרך להופעה קופיקו מסביר לאימו על החיים בארץ דרך שירים וריקודים.
בשנת 2015 נוצרה דמות חדשה בשם קוגומלו שהופיע יחד עם קופיקו במופעים, בהצגות ובהפקות חנוכה כמו "קופיקו - מלך הג'ונגל", "כוכבים מהספרים", "עולם האגדות", "תחרות התעלול והבלבול" ו"קופיקו והקפואריסטים", והקליטו שיר משותף בשם "כיף להיות ביחד!".
עונה ראשונה (1993)
העלילה עוסקת בקוף מדבר בשם קופיקו, החי בבית משפחת לזר בשכונת עין גנים בפתח תקווה, לאחר שניתן כמתנת יום הולדת לנגה, הילדה הצעירה במשפחה. הקוף ניתן לנגה על ידי דוד אבי, אח של תמר אשר הביא את קופיקו מהאי "חונטוזה" שלא נמצא על המפה. קופיקו הוא קוף מזן מיוחד - "ימפמפוז". הסדרה מספרת על מעלליו של קופיקו, ומראה את החברות המיוחדת בין הקוף המיוחד לבין אורנה, יורם ונגה, שלושת האחים שאליהם הגיע קופיקו. בכל פרק מנסה קופיקו לעזור למשפחת לזר ולמכריו בכל מיני דרכים, אולם תמיד נכשל בכך ומסבך את העניינים עוד יותר. השכנים של משפחת לזר, בני הזוג שושנה ואברוּם תפוחי, שונאים את קופיקו מפני שהם נפגעים לעיתים קרובות ממעלליו, והם מנסים כל הזמן להיפטר ממנו.
העונה הראשונה הופקה עבור חברות הכבלים ושודרה ב"ערוץ הילדים" ובשידורים חוזרים ב"ערוץ 2" ובערוץ ג'וניור.
עונה שנייה (2 באוגוסט 2009 עד ל-3 בספטמבר 2009)
העונה השנייה כוללת 25 פרקים.
בעונה זו מצטרף לסדרה דובי, בנם של שושנה ואברום, אשר הופך גם הוא ליריב של משפחת לזר בעונה זו. בעונה זו קופיקו מתעדכן והופך לעכשווי יותר, הן מבחינת המראה והן מבחינת מעלליו שהפכו לחינוכיים יותר. יתר הדמויות גם הן התעדכנו והחל מעונה זו גולמו על ידי שחקנים אחרים, צעירים יותר. בעונה הזאת קופיקו ממשיך בתעלוליו ומתחפש לדמויות שונות, ועושה תעלולים והצקות שונות כגון התחפשות למורה ולשוטרת, הצקה בחוג ג'ודו של אורנה, הצקה לאויבו פטרוזיליה, הצקה למורה נירה, הצקה לשושנה, אברום ודובי, הצקה למוכרת בחנות חיות, התחפשות לילדה בתחרות הביציקופטר, התחפשות למנצח במקהלה, למגדת עתידות, התחפשות לליצן ביום הולדתו של דובי, אפילו ניסיון לרוץ לממשלה, ניסיון שגרם לראש הממשלה הלחוץ לקבוע פגישת חירום עם קופיקו ועוד מגוון תעלולים ושטויות. בסוף העונה קופיקו בורח עם אברום בכדור פורח על מגדלי עזריאלי ושר איתו את השיר "יש לנו תיש".
העונה השנייה הופקה עבור yes ושודרה גם ב"ערוץ ג'וניור".
עונה שלישית (1 בדצמבר 2011 עד ל-2 בינואר 2012)
העונה השלישית כוללת 25 פרקים.
בעונה זו ממשיך קופיקו לבצע תעלולים והצקות לשושנה, כגון החלפת אברום לחמור, התחפשות לפסיכולוגית לטלוויזיות, והפעלת הקרוסלה בלונה פארק במהירות מופרזת כמו כן, כאשר ימימה המכשפה אומרת לשושנה למכור את הבית ולעבור דירה למטולה, האישה שרצתה לקנות את הדירה, הייתה הראשונה שגרמה לקופיקו לברוח בהיסטריה. קופיקו התגלה כמהפנט. קופיקו, אברום ויורם מגלים מכשיר ניווט ימי עתיק שהיה שייך לפיראט בשם "כחול השפם" ובתוך המכשיר הייתה מגירה בה הוחבאה מפת אוצר מקוללת.
קופיקו רוצה להיות בלש והולך לחקור מי גנב לשלומק'ה את המחשב ומגיש תלונה על גניבת המחשב. הוא יוצא לשטח לאסוף ראיות ובטעות הופך את שלומק'ה עצמו למבוקש על ידי המשטרה. יורם, החמוש בתוכנה סלולרית מתוחכמת, יוצא עם קופיקו ותמר לפצח את התעלומה. משפחת תפוחי מגיעים לישון אצל הלזרים בגלל ריסוס בביתם, שושנה מתעוררת בבוקר עם כתמים של חלב על הכותונת ומכחישה את השמועות שהיא הולכת מתוך שינה. קופיקו הסקרן נשאר ער בלילה כדי לעקוב אחרי שושנה הסהרורית ומגלה דבר מפתיע שהיא מאכילה חתולים חמודים ומטפלת בהם במסירות נפש. קופיקו מקבל ערכת כישוף של רופאי אלילים מדודו קופיקנגה השאמן בחונטוזה. אברום מעמיד פני חולה כי נמאס לו מהמטלות של שושנה, ויחד הם מאחדים כוחות והופכים את אברום לחמור. שושנה נאלצת לחיות עם אברום בצורת חמור עד שתלמד לשנות את דרכיה. תמר מקבלת חופשה בספא כמתנת יום הולדת. כשאברום ושושנה מחליטים להצטרף, ידוע שהחופשה עתידה להיהרס. קופיקו מתגייס להבטיח שתמר ושלומק'ה ייהנו מהפינוק בספא וששושנה תהנה מתעלוליו כגון: להתחפש למסאז'יסטית ולהשתמש בסלעים במקום אבנים חמות, הצקה לשושנה במכון שיזוף בהתזה ונעילת הדלת עליה. שלומק'ה ושושנה מתחרים בדרך הביתה על מקום החנייה, שלומק'ה מועמד לעונש על נהיגה במהירות מופרזת בכניסה לעין גנים ואברום הסנגור מנסה לחלץ אותו בשיטות מפוקפקות. רגע לפני גזר הדין קופיקו מגיע להציל את המצב. בפרק האחרון של העונה קופיקו חוטף מכה בראש והופך לטכנאי חשמל מוצלח בשם יוג'ין טבסקו ממוצא רומני ומתקן את התנור המקולקל, במכה השנייה הוא הופך לאינסטלטור מקצועי ממוצא ערבי ששמו עבדאללה ונקרא לטפל באמבטיה של שושנה, אולם בדיוק אז הוא מקבל את המכה השלישית שמחזירה אותו להיות קופיקו האמיתי, בטרם הספיק לתקן את הנזילה ואת הדוד – לכן הוא תקן בסגנון תעלול.
בעונה זו אברום ודובי מתרככים ומתחברים יותר ויותר למשפחת לזר, ודובי אף הופך לחבר טוב של יורם וקופיקו. לעומת זאת, שושנה רק שונאת את קופיקו ואת משפחת לזר יותר ויותר ככל שהעונות מתקדמות. אבל גם הקוף טוב הלב מציל ועוזר: למשל, הוא מציל את התרנגול מגניבה; מציל ברווז משחיטה מידיו של חיים התרנגול; אוסף, עם נגה ויורם, כסף מתושבי עין גנים לשיפוץ הגינה הציבורית; ואף עוזר למנשה הסנדלר בעזרתם של נגה ודובי כמו בספר "הסנדלר והגמדים".
בסוף כל פרק בעונה זו קופיקו שולח מכתב וידאו להורים שלו בחונטוזה, ומסביר להם על מה שהוא למד על בני האדם ועל מה שקורה לו ביום-יום.
העונה השלישית הופקה עבור yes ושודרה ב"ערוץ ג'וניור".
עונה רביעית (4 במרץ 2013 עד ל-7 באפריל 2013)
בעונה זו התחרה קופיקו מול שושנה בבישול, שיתף פעולה עם ראש הממשלה בכנסת, חלם שהוא מאוהב בשושנה, הוחלף בגוף של שושנה ושושנה בגוף שלו, התחפש להומלס, לחייזר, חיפש נפט והשתמש בקוף שמאן כדי לסלק את רגינה (סבתא של שושנה). בפרק הראשון שושנה מגלה שתמר ושלומק'ה נסעו לצימר במדבר בלי להודיע להם. שושנה מודיעה לאברום שהם נוסעים למדבר לחפש את שלומק'ה ותמר ולנפוש איתם. קופיקו, אורנה ונגה, שחוששים ששושנה תפריע להורים בחופשה, מקימים אוהל בסלון של שושנה ואברום, ונוסעים כל הדרך לצימר כלומר לביתם. עד ששושנה מבינה שזה קופיקו וזה היה סתם הצגה. קופיקו בונה מגדל מכיסאות וחפצים ותמר חושבת שאם קופיקו מתעניין בארכיטקטורה, שלומק'ה צריך לקחת אותו ליום במשרד של ארכיטקט. קופיקו מקבל הזדמנות להוכיח את כישרונו כשזוג אקסצנטרי במיוחד מגיע למשרד של שלומק'ה. נחום חבר של אברום, הממציא הבלתי נלאה, מופיע אצל אברום עם ההמצאה החדשה שלו – מכונת זמן. שושנה רוצה לחזור חמש שנים לעבר, ליום שקופיקו הגיע, לשנות את ההיסטוריה וע"י כך להיפטר מקופיקו וממשפחת לזר לתמיד אך התוכנית שלה לא הצליחה עד הסוף. חבילה מגיעה לקופיקו מחונטוזה. בתוכה נמצאת מפה סודית שמראה את הדרך לחונטוזה. קופיקו פוחד להחזיק את המפה בבית, ובעצת אברום מפקיד אותה בכספת בבנק ופטרוזיליה רוצה לגנוב את המפה. בעונה זו חזר גם אויבו של קופיקו פטרוזיליה שרוצה לפרוץ לכספת של הבנק כדי ללכוד את קופיקו ולבסוף הוא ועוזרו נשלחו לכלא. בסוף העונה הרביעית שושנה ואברום נכנסו לכלא בגלל נמר שהסתובב בעין גנים.
העונה הרביעית הופקה גם היא עבור yes, ושודרה ב"ערוץ ג'וניור" וב"yes VOD", העונה הרביעית היא האחרונה לסדרה זו.
שחקנים אורחים
מוטי קירשנבאום, אורן זגמן, נוי פרי, רון שחר, נתן ברגר, דני שטג, עידן גיל, טל גרושקה, עירית נתן בנדק, גליה ישי, תומר שרון, דדי בן דיין, אדם שומר, אודי קיסרי, טולי נבון, יגאל עדיקא, יורם שנער, דן קפלן, יובל ינאי, אופיר שקיר, בר רפאלי, אור חן, נטע כהן, איילת גבאי, מני סביר, ישראל צדוק, אורי כבירי, דווי כהן, דרור טפילצקי, עמיקם לוי, רפי רוטשטיין, קרן וייס, אודי גיל, ואדים קוטרלוב, יסמין קדר, דלית קהן, אילן לינדבנד, יהודית מוסקוביץ', שמעון קליין, חנה קליין, שמוליק לוי, ז'יל בן דוד, דליק ווליניץ, זבולון מושיאשווילי, ניר רון, יניב סוויסה, דורון בן דוד וכדומה.
סדרות ספין-אוף
לסדרה הופקו ארבע סדרות ספין-אוף:
מוזיקה
לסדרה המקורית שהופקה ב-1993 הולחנה מוזיקת פסקול מקורית על ידי שמוליק נויפלד. גם קטע הפתיחה והסיום של הסדרה הולחנו על ידי נויפלד.
לסדרה ששודרה ב-2009–2013 הולחנה מוזיקה מקורית על ידי אסף אבידר, ונעימת הפתיחה, המשמשת גם כנעימת הסיום, מזוהה עם ההפקות החדשות.
כמו כן, נעשה שימוש במוזיקת הפקות שנוצרה על ידי המלחין האמריקאי קווין מקלאוד. המוזיקה של מקלאוד לא קיבלה קרדיט בסדרה.
קישורים חיצוניים
הסדרה המקורית:
הסדרה החדשה:
פבלוס קונטוריוטיס
פָּבְלוֹס קוּנְטוּרְיוֹטִיס (ביוונית: Παύλος Κουντουριώτης; 9 באפריל 1855, הידרה, ממלכת יוון – 22 באוגוסט 1935, אתונה, הרפובליקה ההלנית השנייה) היה אדמירל וגיבור מלחמה יווני, אשר כיהן פעמיים כנשיאה של הרפובליקה ההלנית השנייה.
הקריירה הצבאית
פבלוס קונטוריוטיס נולד באי הידרה למשפחה מיוחסת ממוצא אלבני קדום. אביו גאורגיוס כיהן ב-1848 לתקופה קצרה כראש ממשלת הממלכה. ב-1875 התגייס לצי היווני וב-1897, במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית פיקד על אוניית מערכה. בין 1908 ל-1911 כיהן כעוזרו האישי של המלך גאורגיוס הראשון ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן. ב-1912 הועלה לדרגת תת-אדמירל ובמהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד מאניית הפיקוד שלו ה"גאורגיוס אברוף" על הקרבות המוצלחים מול הצי העות'מאני. הישגיו בקרבות הקנו לו מעמד של גיבור מלחמה וקונטוריוטיס הועלה לדרגת סגן אדמירל. ב-1917, פרש קונטוריוטיס מהצבא בדרגת אדמירל.