cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראשית ישראל
חלק שני: עלייתה ונפילתה של הממלכה הצפונית (פרקים 6 עד 8)
התמתנות תנופת הכיבושים של אשור איפשרה תקופת זוהר של ממלכת ישראל בימי ירבעם השני, אשר באה לביטוי גם בממצאים הארכאולוגיים בערי ישראל לרבות חצור, מגידו וגזר, ועל כך אין חולקים. לשיטתם של מחברי הספר וחוקרים נוספים, ימי הזוהר של ישראל תחת ירבעם השני הם הרקע לתיאור הדמיוני של ממלכת שלמה; לדעת החוקרים המקבלים את תיאורי המקרא ביחס לממלכת שלמה, ירבעם השני פשוט חידש את ימיה כקדם מבחינה טריטוריאלית.
לאחר מות ירבעם השני נקלעה ישראל לתקופה של אי שקט פוליטי, רציחות וחילופי מלכים תכופים. במקביל עלה באשור תגלת פלאסר השלישי, שהנהיג מדיניות חדשה של כיבוש הממלכות הוואסאליות והגליות נרחבות. תגלת פלאסר צימצם את תחומי ממלכת ישראל לגרעינה המקורי בהרי השומרון. בעקבות מרידה נוספת, גם ממלכה קטנה זו נכבשה בידי יורשיו, שלמנאסר החמישי וסרגון השני. שומרון, והטריטוריות הישראליות האחרות בצפון, הפכו לפחוות אשוריות מאורגנות היטב, ששרידיהן ניכרים בממצאים הארכאולוגיים.
חלק שלישי: יהודה והולדת ההיסטוריה המקראית (פרקים 9 עד 12)
ראשיתה של ממלכת יהודה, לפי המחברים, הייתה כאמור בהתפתחות הדרגתית ואיטית של ממלכת שוליים קטנה ולא חשובה במיוחד, מבחינת העולם הגאופוליטי שתואר בפרק הקודם. אולם עם החלטתו האסטרטגית של אחז להיעשות לוואסאל של תגלת פלאסר מלך אשור, וחורבן ממלכת ישראל, השתנה מעמדה של יהודה והיא הפכה למעצמה אזורית בשטח שאותו אשור לא סיפחה. גידול עצום באוכלוסיית ירושלים ויהודה כולה באותה עת, מוסבר על ידי הגעת פליטים רבים מממלכת הצפון. מתקופה זו ואילך ניכר ביהודה מבנה יישובי ההולם ממלכה מאורגנת כהלכה, ועושר עצום של ממצא אפיגראפי מעיד על פריצה ברמת האוריינות בממלכה.
ימי חזקיהו
בעוד שבממלכת יהודה הכפרית של המאות הקודמות רווחו פולחנות מקומיים שונים ומגוונים (כפי שמעיד גם המקרא עצמו, אמנם מתוך ביקורת על כך), הרי בממלכה המתחדשת של תקופה זו עלתה השקפה הדורשת סגידה לה' לבדו. מקובל להניח כי השקפה זו הגיעה הן דרך פליטים מהצפון ששימרו את מסורות אליהו, אלישע ונביאים נוספים, והן מחוגי המקדש בירושלים. המקרא מתאר רפורמה פולחנית של חזקיהו ברוח זו, אולם נחלקו הדעות עד כמה תיאור זה עצמאי, או מושפע מרפורמת יאשיהו מאה שנים אחר כך, ועד כמה הממצא הארכאולוגי מחזק אותו באתרים מאותה תקופה שנחשפו כגון מקדשי ומזבחות ערד, באר שבע ולכיש.
בשנת 705 לפסה"נ, על רקע אי יציבות זמנית באשור בעת המעבר מימי סרגון השני לימי סנחריב, מרד חזקיהו באשור. מסע סנחריב בשנת 701 לפסה"נ דיכא מרד זה וגרם לחורבן עצום ביהודה, הניכר בשרידים הארכאולוגיים בכל רחביה. רק ירושלים ניצלה, וגם זאת במחיר של מס כבד.
ימי מנשה
למזלה של יהודה, המדיניות האשורית השתנתה זמן קצר אחר כך, מאסטרטגיה של כיבושים דורסניים וחורבנות, למה שמכונה "השלום האשורי". השלום האשורי איפשר יציבות ושגשוג כלכלי לאימפריה עצמה אך גם לחלקיה השונים ולסביבתה, ובנסיבות אלה החלה יהודה להשתקם כוואסאלית אשורית. מבחינה ארכאולוגית ההשתקמות ההדרגתית בולטת לעין. מבחינה היסטורית אין בידינו כמעט ידיעות עליה, שכן על מלכותו הממושכת של מנשה, הארוכה ממלכויות כל מלכי יהודה לרבות דוד ושלמה – 55 שנים, המקרא עובר כמעט בשתיקה למעט תיאור חטאיו הנוראים, בעיני הכותבים, שהביאו לדעתם לחורבן בית ראשון. מכל מקום עיקר משמעותו ההיסטורית של מנשה, כנראה אחד החשובים במלכי יהודה, היא בשיקום ממלכת יהודה והבאתה למצב הפריחה בו קיבל אותה לידיו יאשיהו. באותה עת גם החלה נסיגתה של אשור מהאזור, ויהודה חדלה להיות כפופה לה.
ימי יאשיהו
מבחינה פוליטית, היו במחקר הערכות סותרות לגבי היקפה וחוזקה של ממלכת יאשיהו. בראשית המחקר הייתה בכורה לעמדתם של המרחיבים, שמצאו סימוכין במקרא לטענתם שהוא הרחיב מאוד את גבולות ממלכתו, אולי עד כדי גודלה של ממלכת ישראל בשיאה, והיווה כוח אזורי משמעותי. לפי הנחה זו, כאשר פרעה נכו יצא בשנת 609 לפסה"נ למסע מלחמה כדי לסייע לאשורים, אויביו לשעבר, נגד הכוח הבבלי העולה, התייצב נגדו יאשיהו במגידו על מנת לעצור אותו, אלא שנפל בקרב, כמתואר בספר דברי הימים. לפי דעה אחרת, שקנתה אחיזה במחקר המאוחר יותר וגם המחברים שותפים לה, ליאשיהו לא יכול היה להיות הכוח שיוחס לו. את מקומה של אשור תפסה מצרים של השושלת ה-26 בהנהגת פסמתיך הראשון, ששלט בכל אזור החוף עד ערי פניקיה, ולכן התפשטותו של יאשיהו יכלה להיות בעיקר בהר הצפוני, וכן דרומה בנגב. לפי הנחה זו צריך להניח, לאור המצב הגאופוליטי, שיאשיהו היה ואסאל של השושלת המצרית ה-26. כאשר פרעה נכו ירש את אביו פסמתיך ויצא למסעו, הגיע אליו יאשיהו למגידו כדי לחדש את שבועת האמונים לו (אולי לצד שליטים אחרים), כמו שהיה מקובל בעלות מלך חדש, אלא שנכו המיתהו כראותו אותו, כפי התיאור הלקוני בספר מלכים. הסיבות לכך אינן ברורות: אולי אכן חשד בו ששאיפותיו גדולות ומסכנות את מצרים, או שפעולותיו בדרום סיכנו את הסחר העשיר עם ערב, שלמצרים היה בו אינטרס מובהק.
חורבן ממלכת יהודה ושיבת ציון
בשנת 539 לפסה"נ הביס כורש מלך פרס את האימפריה הנאו-בבלית. בשנת מלכותו הראשונה, כחלק ממדיניותו בכל רחבי ממלכתו ולא רק ביחס ליהודה, פרסם כורש את הצו המאשר לגולים לחזור לירושלים ולבנות מחדש את בית המקדש. נראה כי בראשית שיבת ציון ההנהגה נותרה בידי צאצאים לבית דוד, אלא שהללו ירדו מבמת ההיסטוריה ואת מקומם תפסה מנהיגות כפולה של מושלים מטעם הפרסים שמונו על פי נאמנותם ובלי קשר לבית דוד, ושל כהונת המקדש. בקרב כהונה זו נכתב המקור הכוהני של התורה (P), אם כי שורשיו עשויים להיות נטועים בכהונה של ימי הבית הראשון, ונראה שהיא גם שביצעה את העריכה העיקרית של המקרא כפי שהגיע לידינו. המציאות בתקופה הפרסית השפיעה על תיאור מאורעות כגון נדודיו ומוצאו של אברהם, מקומם של קברי האבות בחברון (שמחוץ לגבולות פחוות יהודה), ומסורות יציאת מצרים, שאת כולם קראו גם לאור אירועי ומצוקות הדור. הדי תקופה זו השתלבו איפה בכתובים לצד הדי המאה ה-7 לפסה"נ שהתבטאו בנוסח המקורי של ההיסטוריה הדויטרונומיסטית.
אחרית הדבר לספר
באחרית הדבר לספר מציגים המחברים את ייחודו יוצא הדופן של המקרא ביחס לכתובים אחרים מהעת העתיקה: לא רק אפוס ומיתוס, או מפתח לסודות קוסמיים, אלא היסטוריה משפחתית ולאומית, מניפסט לאומי, דתי וחברתי ראשון מסוגו בעולם, החל על קהילה שלמה כולל כל מרכיביה. רק כשהחלו במאה ה-18 לנתח את התנ"ך במנותק מתפקידיו הקהילתיים והדתיים, ניסו חכמי ההשכלה וממשיכיהם להוכיח או להסביר את האירועים המתוארים בתנ"ך כאירועים היסטוריים ממשיים; זאת בשעה שרבים מאותם אירועים לא היו כאלה, לפי ניתוחם של המחברים. לדעתם, תרומתן הגדולה של הארכאולוגיה וההיסטוריה המקראיות להבנת המקרא אינה בהוכחה או הפרכה של אירועים ספציפיים הנזכרים במקרא, אלא דווקא בהכרת הרקע הממשי שבו הוא צמח: בקרב חברות קטנות, עניות יחסית ונידחות, שבכל זאת הצליחו להוציא מתוכן, בתהליך שתואר בספר, יצירה שלא הייתה כמוה להשפעה על תולדות האנושות.
נספחים
הספר כולל גם שבעה נספחים ובהם דיון נוסף במספר סוגיות מרכזיות שנדונו בפרקים השונים:
סיכום ביקורתי
למרות שהספר הוא סיכום מצב המחקר והשקפות המחברים אשר מיועד לקהל הרחב, הספר כולל ביבליוגרפיה מפורטת ביותר לכל אחת מהסוגיות הנדונות בו, באופן המציג את ההשקפות השונות לרבות אלה המנוגדות לדעת המחברים. הדבר מאפשר לקוראים להיחשף לטיעונים השונים שהועלו במחקר.
פרט לסוגיית תקופת הממלכה המאוחדת, שהוויכוח לגביה נמשך מאז פרסום הספר וטרם הוכרע, הרי באופן כללי הספר אכן מציג תמונה מאוזנת של מצב המחקר וההשערות שהיו מקובלות על רוב החוקרים בעת כתיבתו. רבות מהשקפות אלה לא השתנו משמעותית מאז פרסום הספר, שכן המחקר פנה לעסוק בהיבטים אחרים ודגשים אחרים. זהו עדיין ספר יסוד להכרת המחקר המודרני בנושאי הספר, גם אם לא בהכרח מקבלים את כל מסקנותיו.
קרבונרה
קרבונרה (באיטלקית: La pasta alla carbonara) היא תבשיל פסטה איטלקי, שמקורו ברומא העשוי מביצים, גבינה קשה, בשר חזיר משומר במלח ופלפל שחור. גרסתו הנוכחית של התבשיל, כולל שמו, הופיעה באמצע המאה ה-20.
הגבינה המשמשת בתבשיל היא לרוב פקורינו רומאנו, פרמז'ן או שילוב של השתיים. ספגטי הוא סוג הפסטה הנפוץ ביותר במנה זו אף על פי שנעשה שימוש גם בפטוצ'יני, רגטוני, לינגואני ובוקאטיני. הבשר בו משתמשים הוא לרוב בגואנצ'לה או פנצטה, אף על פי שגם לארדון או בייקון מעושן הם מרכיבים נפוצים מחוץ לאיטליה.
דייגו ראמירס דה ארייאנו
דייגו ראמירס דה ארייאנו (בספרדית: Diego Ramírez de Arellano; בסביבות 1580 – 27 במאי 1624) היה ימאי וקוסמוגרף ספרדי. קוסמוגרפיה הייתה ענף במדע של תקופת הרנסאנס, שנודעה לו חשיבות מיוחדת בספרד, שם השתדלו מדענים לגלות ולארגן מידע על העולם החדש. טווח עיסוקיו של קוסמוגרף כלל גאוגרפיה, קרטוגרפיה, אתנוגרפיה, היסטוריה של הטבע וכן, במידה פחותה, אסטרונומיה. הקוסמוגרפים הקדומים ניסו להתאים את ממצאיהם ליסודות הקלאסיים וההומניסטיים, אך ויתרו תוך זמן קצר על המאמץ ופיתחו גישות חדשות להבנה ולארגון החומר שמצאו.
ראמירס דה ארייאנו זכה לתהילה כשניווט את משלחת גארסייה דה נודאל אל אזור מצר מגלן. המשלחת גילתה את איי דייגו ראמירס, הנקודה היבשתית הדרומית ביותר שרגל אירופאית דרכה בה עד שג'יימס קוק גילה את ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' בשנת 1775.
רקע
מצר מגלן התגלה על ידי הספרדים בשנת 1520 ושימש מעבר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, כנתיב ימי בין דרום-אמריקה לארכיפלג של ארץ האש. רוחבו הממוצע של המצר עולה במעט על 6 ק"מ, מצטמצם הרבה יותר במקומות מסוימים ויוצר צורת V שחודה פונה דרומה. רוחות מערביות או דרום-מערביות נושבות במצר רוב השנה, לעיתים קרובות בעוצמה של סערות. זרמי הגאות חזקים ובלתי צפויים וכתוצאה מכך, המצר קשה ומסוכן למעבר ספינת מפרש.
בראשית המאה ה-17 נודע שהספנים ההולנדים יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן מצאו נתיב חדש ובטוח יותר דרומית למצר מגלן. פליפה השלישי מלך ספרד ארגן משלחת של שתי ספינות לאימות התגלית. המשלחת הפליגה מליסבון בספטמבר 1618.
משלחת גארסייה דה נודאל
המשלחת הפליגה מליסבון ב-27 בספטמבר 1618 וחזרה לסאנלוקאר דה באראמדה כעבור תשעה חודשים, ב-8 ביולי 1619. שתי הספינות שייטו ללא קושי בשוליה הדרומיים של יבשת אמריקה, ובדרך עצרו לכמה ימי מנוחה בריו דה ז'ניירו. ב-6 בדצמבר 1618 יצאו מנמל ריו דה ז'ניירו וב-6 בינואר 1619 מצאו איים, שאותם כינו בשם "לוֹס רֶיֶיס". ב-19 בינואר הגיעו אל "כף הבתולות", וב-22 בינואר אל כף לה מייר, שאותו כינו בשם כף סן ויסנטה.
הספינות עברו דרך מצר סן ויסנטה ומשם אל האוקיינוס השקט. ב-10 בפברואר מצאו קבוצת איים קטנה בכיוון דרום-מערב, שאותה כינו על שם הקוסמוגרף של המשלחת: איי דייגו ראמירס.
המשלחת הפליגה צפונה, נכנסה אל הקצה המערבי של מצר מגלן וחזרה מזרחה אל האוקיינוס האטלנטי דרך המצר. המסע עבר ללא קשיים מיוחדים, מעבר לאלה שאפשר לצפות להם בסביבה הקשוחה של האזור. ראמירס אסף, בעזרת הנווט חואן מאנסו, את החומר הדרוש לשרטוט מפת הים הראשונה המקיפה של החלק הדרומי של פטגוניה. הקפת הארץ לימדה, שארץ האש היא אי, לא השלוחה הצפונית של היבשת הדרומית טרה אוסטרליס, כפי שסברו קודם לכן.
המשך הקריירה
כבר בשנת 1613 תכננו הספרדים לשלוח צי לסייע לחיל המצב בפיליפינים. בשנת 1616 הוצע לשלוח שמונה ספינות עם 150 תותחי ארד ו-1660 תותחים קלים. ב-1617 כתב הפרוקורטור הכללי הקודם אל המלך בבקשה לשגר את הצי בהקדם האפשרי, ובאותה שנה נשלח צי קטן דרך כף התקווה הטובה והגיע לפיליפינים כעבור שנתיים, ב-1619. ב-2 ביולי 1619 קיבל צי חדש פקודה להפליג בנתיב כף התקווה הטובה אל הפיליפינים, אבל במשך החודשים הבאים של אותה שנה התנהל דיון בשאלה, אם נתיב זה או הנתיב מסביב לדרום אמריקה הוא הראוי ביותר.
לורנצו דה סואסולה התמנה למפקד הצי. ב-10 בדצמבר 1619 קיבל סואסולה הוראה להפליג דרך כף התקווה הטובה, אבל ב-12 בדצמבר הוסמך לשנות את הפקודה ולהפליג בנתיב שהתגלה זה עתה, סביב כף הורן, אם המומחים בצי יסכימו, שמזג האוויר ומיקום הצי מתאימים לכך. פרנציסקו מונטס מונה לנווט הצי. דייגו ראמירס דה ארייאנו התמנה לקפטן כבוד של חיל התותחים הספרדי, וקיבל את התואר "אלמיראנטה". ראמירס שירת גם כנווט, והומלץ למושל הפיליפינים לתפקיד קוסמוגרף ומומחה לניווט.
מן הפיליפינים, היה ראמירס אמור להמשיך אל איי התבלינים, שהיו בשליטת ההולנדים, ואז לנסות לגלות את טרה אוסטרליס.
ביציאה לדרך חל בלבול, כשכמה ספינות הפליגו בטרם עת ואז חזרו לקאדיס. הצי כולו הפליג ב-21 בדצמבר 1619, וב-3 בינואר 1620 עטה עליו סערה קשה. הספינות נפוצו לכל עבר, כמה מהן נסחפו אל חופי ספרד, אחרות אל חופי אפריקה. רבים נספו, בהם סואסולה. רק שתי סירות נמלטו מן הספינה התלת-סיפונית סנטה מרגריטה, ובהן ניצלו דייגו ראמירס דה ארייאנו, שהגיע בשחייה אל החוף, ואדמירל גארסיה אלברס דה פיגרואה.
ראמירס מונה לנווט של "בית הסחר" של סביליה, משרה חשובה שבה החזיק משנת 1620 עד 1624. בעודו מכהן במשרה זו, הלך ראמירס לעולמו ב-27 במאי 1624. את כל נכסיו וחובותיו השאיר לאשתו מריאן אייבר, שהייתה בחודש השישי להריונה.
הישגים
ראמירס תרם רבות לניווט, בקביעת קווי רוחב וקווי אורך ובתיקון מפות ניווט.
ראמירס נתן שמות למקומות רבים, בהם האי חאטיבה, כיום ארץ האש, איי אילדפונסו ומצר סן ויסנטה, שנקרא על שם הקדוש המגן על ולנסיה. מצר זה קרוי כיום מצר לה מייר, על שם הספן ההולנדי יאקוב לה מייר.
ראמירס פרסם תרשים של שינויים מגנטיים שמדד במסעו, הראשון לאזור זה.
הדין וחשבון של האחים נודאל על המסע, Relación del viaje que por orden de su Majestad y acuerdos del Real Consejo de Indias, יצא לאור במדריד בשנת 1621 על ידי פרננדו קוריאה ממונטנגרו. סיפורו של ראמירס מ-1621, Reconosimiento de los Estrechos de Magallanes y de San Viçente, נגנז אותו זמן. בשנת 1866 התפרסם תקציר בדין וחשבון השנתי של הגנזך ההידרוגרפי. הטקסט המלא לא ראה אור עד 2011, כ"מעשה של הרפתקה גדולה".
סנגרה גראנדה
סנגרה גראנדה (בספרדית: Sangre Grande) היא בירת מחוז הנושא את אותו שם והשוכנת בחלקו הצפון-מזרחי של האי טרינידד שבטרינידד וטובגו.
משמעותו של השם סנגרה גראנדה בספרדית הוא "דם גדול" והסברה היא שמקור שמה של העיר הוא מהקרב שהתרחש במקום בין הילידים האינדיאנים והמתיישבים הספרדים. יחד עם זאת, טענה זו לא נתמכת במקורות היסטוריים. המקור האמיתי לשם זה הוא בשנות השבעים של המאה ה-18, כאשר מגלי ארצות ספרדים שסקרו את האי לצורך מיפויו, גילו שמימיהם של שניים מיובליו של הנהר הסמוך היו אדומים כדם, ומכאן השם. באופן דומה, שם העיירה הסמוכה הוא סנגרה צ'יקיטו (Sangre Chiquito – "דם קטן"), הקרויה כך על שם נהר קטן יותר עם מים בצבע דומה העובר דרכה.
סנגרה גראנדה התפתחה סביב גידולי הקקאו בסוף המאה ה-19. העיר התפתחה עוד כאשר היא הפכה להיות התחנה הסופית של קו רכבת שהוביל אליה. סלילת המסילה גרמה לעיר להעתיק את מקומה במורד הגבעה כדי להתקרב למסילה.
אליפות איטליה בכדורגל 1920/1921
אליפות איטליה בכדורגל 1920/1921 הייתה העונה ה-20 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-19 בנובמבר 1920 והסתיימו ב-24 ביולי 1921.
בתחרות השתתפו 88 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
פרו ורצ'לי זכתה באליפות בפעם השישית בתולדות המועדון.
צפון איטליה
בתחרות השתתפו 64 קבוצות.
16 קבוצות העפילו לשלב חצי הגמר בו הם התחרו ב-4 בתים. משלב זה היו צריכים להמשיך 4 קבוצות, אומנם מכיוון שטורינו ולניאנו פרשו, שלב סיום כלל שלוש קבוצות בלבד.
משחק הגמר
המשחק נערך ב-24 ביולי בבולוניה, פרו ורצ'לי ניצחה את פיזה 2−1 וזכתה באליפות.
רומיאו ויוליה (פרוקופייב)
רומיאו ויוליה (במקור ברוסית: Ромео и Джульетта) אופ. 64 הוא בלט שהולחן בידי המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב בהתבסס על המחזה המפורסם "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר.
הבלט
היצירה הולחנה בידי סרגיי פרוקופייב בספטמבר 1935.
אינסטרומנטציה
בנוסף לאינסטרומנטציה הסטנדרטית יחסית לתקופתו (המאה ה-20), עשה פרוקופייב שימוש לא שיגרתי בסקסופון טנור. קולו מוסיף גוון ייחודי ליצירה הן בתפקידי הסולו והן כחלק משאר התזמורת.
פרוקופייב עשה שימוש גם בקורנית, בויולה ד'אמורה (גרסה קדומה של הויולה שהייתה נפוצה בין 1660-1600 בקירוב) ובמנדולינות כדי לתת נופך איטלקי למוזיקה ביצירה, זאת משום שהמחזה המקורי מתרחש כביכול בוורונה.
מטרופוליס (קניון)
מטרופוליס (ברוסית: Метрополис) הוא מרכז קניות גדול הנמצא בצפון מוסקבה.
מרכז הקניות הוא חלק ממתחם רב-תכליתי "מטרופוליס", הכולל גם שלושה בנייני משרדים.
השטח הכולל של מטרופוליס הוא 311,000 מ"ר. מרכז הקניות מטרופוליס משתרע על שטח של 209,000 מ"ר, מתוכם 82,000 מ"ר שטחים מקורים למסחר קמעונאי. בקניון יש 2,820 מקומות חניה.
בקניון מטרופוליס עובר מסלול הולכי רגל בין תחנת המטרו וויקובסקאיה של קו זמוסקבורצקאיה, ותחנת בלטייסקאיה  של הטבעת המרכזית של מוסקבה.
שומילינה (מחוז משנה)
מחוז משנה שומילינה (בבלארוסית: Шумілінскі раён; ברוסית: Шумилинский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר שומילינה. מחוז זה הוקם בשנת 1924 עם מרכז בסירוצינה. לאחר מספר שנים מרכז הראשיון הוערב לעיירה שומילינה ושמה של יחידה מנהלית שונה בהתאם.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שומילינה 20,716 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה וב-2018 נמנו במחוז המשנה 17,808 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 92.24% בלארוסים, 6.09% רוסים ו-1.67% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (68.02%) ורוסית (31.44%).
לילי באומהקר
ביוגרפיה
באומהקר שירתה כתובעת ביחידת התביעות של מחוז תל אביב, יועצת משפטית של המחוז, קצינת תלונות ציבור, חברת בית הדין למשמעת של המשטרה וראש מחלקת משמעת. ב-2013 מונתה לראש חטיבת התביעות והועלתה לדרגת תת-ניצב. באפריל 2017 מונתה לנשיאת בית הדין למשמעת של המשטרה. ב-30 בינואר 2020 פרשה משירותה במשטרה.
זמיר
זמיר (שם מדעי: Luscinia) הוא סוג עוף ממשפחת החטפיתיים שבסדרת ציפורי שיר. בעבר היה הסוג שייך למשפחת הקיכליים, חוקרי טבע שמרניים עדיין מקטלגים את הסוג במשפחה זו.
מיון
בסוג שלושה מינים שמקננים או חולפים בארץ ישראל:
מינים אשר אינם מצויים בארץ:
אפרים משה ליליין
אפרים משה ליליֶין (בפולנית: Maurycy Lilien; 23 במאי 1874, דרוהוביץ', גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 18 ביולי 1925, באדנוויילר, רפובליקת באדן, גרמניה) היה צייר, צלם ותחריטאי יהודי, שפעל בגרמניה ובארץ ישראל, ממייסדי "בצלאל", המזוהה עם סגנון האר נובו. שמו יצא לפניו בשל יצירתו בנושאי יהדות וציונות. מכונה לעיתים "האמן הציוני הראשון".
קורות חיים
ליליין נולד בעיר דרוהוביץ' שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) למשפחה ענייה. בשנים 1889-1893 למד באקדמיה לאמנות בקרקוב, מתוכן שנתיים אצל המורה הפולני יאן מטייקו, ואחר כך בווינה. כאשר סיים את לימודיו עבר לברלין, שם היה פעיל בחוגי האר-נובו הגרמני (יוגנדסטיל) ותרם איורים לעיתון "יוגנד" (גרמנית: "נעורים").
ב-1900 ראתה אור יצירתו הראשונה הקשורה לתנועה הציונית, סדרת איורים שעיטרו את ספר שיריו של בֶּריס פון מינכהאוזן, Juda ("יהודה"). פון מינכהאוזן היה משורר לא יהודי שהוקסם מראיית היהודים כבני ישראל העתיקים ותמך בציונות, אולם לאחר מכן הפך לאנטישמי ונאצי.
עיקר פרסומו בא לו בזכות תמונתו המפורסמת של הרצל על מרפסת המלון בבזל, שהוצגה בקונגרס של שנת 1901, ובזכות האיורים שבהם הציג את הרצל המזוקן כנביא תנ"כי וכדגם לדמויות תנ"כיות שונות כמו משה. לפרסום רב זכו גם תחריטים שהכין בעקבות תמונות שצילם בארץ ישראל, של מראות מירושלים ומארץ הקודש. תחריטיו ואיוריו משקפים השפעה ניכרת של המאייר והצייר אוברי בירדסלי.
בשנת 1906 עלה לארץ ישראל, ויחד עם בוריס שץ ויוליוס רוטשילד ייסד את בית הספר לאמנות "בצלאל",. לימד את הכיתה הראשונה שלו, ועיצב את סמלו של בית הספר. כעבור שנה חזר לגרמניה, שם חי רוב חייו. ביקר בארץ ישראל עוד שלוש פעמים.
ליליין נחשב אחד מגדולי האמנות היהודית ומניח היסוד לאיור הציוני. הייתה לו השפעה גדולה על עולם האסוציאציות החזותיות-אמנותיות בארץ ישראל ובעולם היהודי, לפחות בשני העשורים הראשונים של המאה. השילוב של נושא תנ"כי, הקשר ציוני, תפאורה מזרחית ודרך עיצוב אידיאליסטית מערבית הוא תמצית יצירתו. אמני "בצלאל" רקחו את יצירותיהם על-פי המינון הזה. גם אמנים כראובן רובין ואריה לובין הושפעו מאוד מליליין בראשית דרכם.
על שמו רחובות בירושלים, בתל אביב ובבאר שבע.
חברה לתועלת הציבור
חברה לתועלת הציבור (בראשי תיבות: חל"צ) היא חברה אשר תקנונה ומטרותיה עונים על שני התנאים הנקובים ב: הגדרה זאת החליפה הגדרה קודמת של המונח, ונכנסה לתוקף ב-21 ביוני 2007, עם כניסתו לתוקף של תיקון מס' 6 לחוק החברות, התשס"ז-2007. התיקון קבע הסדר חדש ביחס לחברות לתועלת הציבור וביטל את ההסדר הקודם שחל לפי חוק הנאמנות על חברות מסוג זה.
ההגדרה מ-2007 החליפה הגדרה קודמת של המונח "חברה לתועלת הציבור", על פי (סעיף אשר בוטל במסגרת תיקון מס' 6 לחוק החברות), ולפיה חברה מעין זאת הייתה צריכה להיות מוקמת לשם קידום המסחר, האמנות, המדע, הדת, הצדקה או כל מטרה מועילה אחרת, וכן הייתה מחויבת להשתמש ברווחיה ובהכנסותיה לקידום מטרות אלו בלבד, ולא הייתה רשאית לחלק דיבידנד לבעלי המניות שלה.
דרך הרישום
בעבר חברה לתועלת הציבור הייתה צריכה להירשם פעמיים: בשלב הראשון להירשם אצל רשם החברות, תוך שהיא עונה לדרישות סעיף 32 לפקודת החברות, ומגדירה את עצמה כחברה לתועלת הציבור. בשלב השני היה על אותה חברה להרשם אצל רשם ההקדשות, בהתאם לדרישות חוק הנאמנות. אף על פי כן, רישום אצל רשם ההקדשות לא היה בגדר חובה חוקית וחברה יכלה להגדיר את עצמה כחברה לתועלת הציבור גם מבלי להיכנס למרשם אצל רשם ההקדשות.
יחסי בולגריה–כורדיסטן העיראקית
יחסי בולגריה-כורדיסטן העיראקית הם היחסים הבילטרליים שבין בולגריה לכורדיסטן העיראקית. בולגריה מחזיקה משרד תקשורת בארביל מאז 2014, ומתכננת לפתוח קונסוליה כללית בעיר, אך כורדיסטן אינה מיוצגת בבולגריה.
חברה לתועלת הציבור
דרך הרישום
לאחר תיקון מס' 6 לחוק החברות, מחויבת כל חברה המגדירה עצמה כחברה לתועלת הציבור להירשם הן אצל רשם החברות, הן אצל רשם ההקדשות, אשר שניהם שייכים לרשות התאגידים. רשם החברות לא יאשר רישום של חברה לתועלת הציבור מבלי לקבל אישור מראש של רשם ההקדשות. חוק החברות אף מאפשר כיום להטיל עיצומים כספיים אם חברה לתועלת הציבור אינה נרשמת ככזו או אם אינה מתקנת את תקנונה כנדרש. יתרה מכך, החוק מעניק לרשם ההקדשות סמכות לאפשר רישום כפוי של חברה כחברה לתועלת הציבור, אם סבר הרשם שחברה אשר אינה רשומה ברשם ההקדשות כחברה לתועלת הציבור, עונה להגדרת חברה לתועלת הציבור. סנקציה נוספת שמוטלת בחוק החברות היא כי במקרה שחברה לתועלת הציבור לא נרשמה בפנקס, יראו בדירקטורים ובמנהלי החברה כמי שהפרו את חובת הזהירות שלהם כלפי החברה, ויהיה ניתן להרים את המסך בין החברה לבין נושאי המשרה בה.
יחסי בולגריה–כורדיסטן העיראקית
בולגריה הקומוניסטית
ב-1959 חתמו בולגריה ועיראק על הסכם תרבות, שאפשר לסטודנטים עיראקים ללמוד בבולגריה, דבר שפאשר לכ-190 כורדים-עיראקים ללמוד בה. בתחילת שנות ה-60, ממשלת בולגריה הביעה תמיכה בזכויות הכורדים לקיום ולשימור התרבות הלאומית שלהם.
חברה לתועלת הציבור
פירוט המטרות הציבוריות
חברה לתועלת הציבור תוכל להירשם ככזו רק אם היא עונה לאחת מהמטרות הציבוריות המפורטות בחוק. מדובר ברשימה סגורה של מטרות אשר ניתנת לשינוי רק על ידי שר המשפטים באישור ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת.
יחסי בולגריה–כורדיסטן העיראקית
בולגריה הקומוניסטית
המנהיג הכורדי מוסטפא בארזאני ביקר בבולגריה בשנת 1960.
חברה לתועלת הציבור
פירוט המטרות הציבוריות
ואלו הן המטרות הציבוריות:
יחסי בולגריה–כורדיסטן העיראקית
בולגריה הקומוניסטית
בולגריה הביעה תמיכה בשיפור היחסים בין ממשלת עיראק לבין האוכלוסייה הכורדית בעיראק, והביעה את תמיכתה בהצהרה הכורדית ב-2 בנובמבר 1963, שהביעה את שאיפתה להסדר בדרכי שלום עם בגדאד.
חברה לתועלת הציבור
מוסדותיה של חברה לתועלת הציבור
ככל חברה אשר מוקמת בהתאם להוראות חוק החברות, מוסדות חברה לתועלת הציבור ימנו אספה כללית של בעלי מניות ודירקטוריון אשר ימונה על ידי האספה הכללית. בסמכות הדירקטוריון למנות מנהל לחברה.
יחסי בולגריה–כורדיסטן העיראקית
בולגריה הקומוניסטית
בתחילת שנות ה-70 התהדקו הקשרים בין כורדיסטן העיראקית לבולגריה, כשמספר משלחות בולגריות ביקרו בכורדיסטן ומשלחות כורדיות בבולגריה. משלחת של האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה בראשות גאורגי אנדרייב ביקרה בכורדיסטן העיראקית ונפגשה עם מוסטפא בארזאני, שעקב גלותו בברית המועצות גילה יחס פרו-סובייטי במקצת, שהצהיר כי לבולגריה ולשאר המחוזות האירופיים הסוציאליסטים יש קשרים בריאים עם כורדיסטן. ביולי 1970, משלחת של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית בראשות מזכיר המפלגה חביב קארים ביקרה בסופיה לאחר שהוזמנה על ידי חזית המולדת של בלגריה, בעוד שמשלחת מחזית המולדת בראשות גרודה אטנסוב ביקרה בכורדיסטן באוקטובר אותה שנה. משלחת של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית השתתפה בקונגרס חזית המולדת באפריל 1972, שם אמר מנהיג המשלחת דריק קמיל אקראיי כי הם מנסים להרחיב את היחסים בין שתי ה"מדינות" על בסיס אנטי-אימפריאליזם. באוקטובר 1972 ביקרה משלחת מהמפלגה הקומוניסטית הבולגרית בעיראק ופגשה גם את נציגי המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית.
בולגריה המודרנית
בשנת 2008, כורדיסטן העיראקית ייבאה נשק קל ותחמושת מבולגריה ללא הסכמת הממשלה המרכזית העיראקית. בעוד גורמים כורדים טענו שכורדיסטן זקוקה לנשק כדי להילחם באסלאמיסטים, בולגריה סירבה להגיב על המשלוח. מאוחר יותר הכחיש דובר משרד החוץ דראגובסט דראגנוב את העסקה, וגם הממשלה הכורדית הצטרפה להכחשה.
חברה לתועלת הציבור
פיקוח וביקורת
בעיית היסוד היא שאין בחברה לתועלת הציבור בעלי מניות ונוצרות בעיות בכך שלתורמי הכסף לחברה יש פחות השפעה ולמנכ"ל יש הרבה כוח, בחברה לתועלת הציבור בעיות הנציג לא קיימות, שכן כדי להתגבר על הקושי המחוקק עיבה את ועדת הביקורת, נוסף על כן, המחוקק קבע כי בכל פעם שיש עסקה מסוכנת יידרש אישור ביהמ"ש, בכל הצמתים המסוכנים מכניסים את ביהמ"ש כגורם המפקח על החברה לתועלת הציבור.
יחסי בולגריה–כורדיסטן העיראקית
בולגריה המודרנית
בשנת 2012, ביקר סגן ראש ממשלת בולגריה, סימאון ג'אנקוב, בכורדיסטן כדי לפתח את שיתוף הפעולה ובמיוחד במגזרים הפיננסיים, תרבותיים וחקלאיים.
בשנת 2012, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בבולגריה ונפגש עם נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב וראש הממשלה בויקו בוריסוב.
בשנת 2013 ביקר שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב את ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני בארביל.
בשנת 2014, סגן שר הכלכלה והאנרגיה הבולגרי קרסין דימיטרוב ביקר בארביל כדי לחזק את היחסים הבילטרליים וכדי לסלול דרך פתיחת קונסוליה בולגרית, שתחליף את משרד הקישור. מאוחר יותר באותה שנה, כשדאעש פלש לעיראק בקיץ 2014, החליטה בולגריה לשלוח סיוע צבאי לכוחת הפשמרגה הכורדים. הסיוע היה במכונות ירייה ותחמושות בשווי 6 מיליון לב.
במאי 2017, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בבולגריה ונפגש עם הנשיא בויקו בוריסוב.
יחסי איראן–לטביה
יחסי איראן–לטביה הם היחסים הדיפלומטיים בין איראן ולטביה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 ביולי 1992. באוגוסט 2018 הודיע משרד החוץ הלטבי כי לטביה תומכת בעמדתו המשותפת של האיחוד האירופי. עם זאת, משרד החוץ הודה כי ההחלטה האמריקנית לפרוש מהסכם הגרעין לא נעלמה ללא השלכות עבור לטביה. בעוד שהמסחר צמח מ-2012 ל-2014 עקב יצוא תבואה מלטביה והקשרים הדיפלומטיים התהדקו, היצוא של 2017 הסתכם רק בשווי 3 מיליון אירו. רוב הייצוא הלטבי מורכב מעץ, תחבורה, דלק, אופטיקה, ציוד רפואי ותרופות. מומחית פוליטית Sintija Broka, חוקרת במכון הלטבי לעניינים בינלאומיים, אומרת שתחבורה ולוגיסטיקה הן הענפים היחידים שבהם לסחר יש פוטנציאל לצמוח.
קוסקוס
קוסקוס (בערבית: كسكس, תעתיק מדויק: כֻסְכֻס) הוא מאכל צפון אפריקאי העשוי גרגרי סולת העוברים התפחה על ידי מים בתהליך של אידוי. קוסקוס מוגש לרוב בתוספות מאכלים שונים, דוגמת מרקי בשר כבש, בשר בקר, עוף, דגים או ירקות.
סוגי קוסקוס שונים נבדלים בגודל גרגרי הסולת (דק, בינוני ועבה) אותו קובעים בעזרת מסננות מתאימות ובסוג התיבול של גרגרי הסולת בתהליך האידוי עצמו, או בסופו. שיטת ההכנה המסורתית מבוססת על שימוש בסיר אידוי המכונה "קוסקוסייר". זהו סיר קומתיים שבתחתיתו מתבשל מרק, לרוב מרק ירקות בתוספת חומוס ולעיתים בתוספת בשר עוף, בשר בקר, בשר כבש, ובחלקו העליון גרגירי הסולת, מונחים מעל תחתית מחוררת. גרגרי הסולת סופחים את אדי המים שבמרק, ותופחים. נהוג להגיש את הקוסקוס בתוספת מרק בשר וירקות, יחד, באותה צלחת, או בנפרד.
בגרסתו הצמחונית ניתן למצוא אותו עם תוספות של סלט טרי פיקנטי (טבולה) או תוספות כמו צימוקים, סוכר, שקדים וכדומה (שלחלקם תפקיד בספיחת נוזלים מיותרים בקוסקוס), ובגרסתו החלבית, בירקוקש, המקובלת בעיקר, במרוקו, בתוספת חלב, חמאה ושמנת.
בלוב ובדרום-תוניסיה ובמרוקו מגישים את הקוסקוס לעיתים עם תבשיל הנקרא "טביחה" או דְבִּיך, המבושל בנפרד, ולו גרסאות שונות. בצלחת אישית עורמים את הקוסקוס בצורת "גבעה" קטנה ומעליה שמים את כל מרכיבי ה"טביחה"; בצדי הצלחת ישנן שתי תוספות קבועות של "צ'ירשי" - סלט תפו"א ודלעת פיקנטי, ו"מסייר" - מגוון ירקות שורש מוחמצים ביתיים. בדרום איטליה מוגש הקוסקוס בגרסה מקומית, הכוללת בין השאר דגים ופירות ים. ככל הנראה הגיע הקוסקוס לדרום איטליה בימי הביניים עם הכובשים הערבים.
ארוחות קוסקוס נחשבות לארוחות חגיגיות בקרב יהודי צפון אפריקה מלוב ועד תוניס, ולכן הן מוגשות בדרך כלל בערבי שבת וחגים, ולעיתים גם בארוחת צהריים בימי שישי, ובקהילות מסוימות כמו קהילת יהודי לוב, מקובל, לפי מסורת, להגישו בימי שישי בצהריים ובארוחת הערב של ימי שלישי. מסורת זו היגרה לישראל עם עולי תפוצות אלו, וישנן מסעדות וחדרי אוכל מוסדיים שתפריטם כולל קוסקוס, המגישים מנה זו בימי שלישי ושישי.
הסיבה בגללה אוכלים בתוניס את הקוסקוס דווקא בימי שלישי היא משום שזהו היום החופשי של המאפיות במדינה, והקוסקוס, בהיותו עשיר בפחמימות, משמש כתחליף ללחם.
ארגון אונסק"ו הכריז על הקוסקוס כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
הנקודה החמה של איסלנד
הנקודה החמה של איסלנד היא נקודה חמה האחראית באופן חלקי לפעילות הגעשית העזה שיצרה את האי איסלנד.
תיאור
איסלנד הוא אחד האזורים הגעשיים הפעילים ביותר בעולם, כשהתפרצויות געשיות מתחוללות בממוצע אחת לשלוש שנים (במאה ה-20 היו 39 התפרצויות געשיות באיסלנד או בקרבתה). כשליש מכל הלבה הבזלתית שהתפרצה במהלך ההיסטוריה הכתובה נוצרה בהתפרצויות באיסלנד. התפרצויות בולטות כוללות את התפרצות אלדגיו (Eldgjá), מערכת סדקים של הר הגעש קטלה (Katla), בשנת 934 (ההתפרצות הבזלתית הגדולה ביותר בעוצמתה בעולם שיש לגביה עדות כתובה), התפרצות לאקי (Laki) ב-1783 (ההתפרצות הבזלתית השנייה בעוצמתה בעולם), וכמה התפרצויות מתחת לכיפות הקרח שגרמו לשיטפונות הרסניים, הפעם האחרונה ב-2010 לאחר התפרצות הר הגעש אייאפיאטלאייקוטל.
בנוסף להיותה של הנקודה החמה אזור שבו הטמפרטורה גבוהה יותר מאשר באזורים הסמוכים של מעטפת כדור הארץ, משערים כי היא מכילה ריכוז גבוה יותר של מים. נוכחות של מים במאגמה מורידה את טמפרטורת ההתכה, וייתכן שעובדה זו משחקת תפקיד בהגברת הגעשיות באיסלנד.
התאוריות למקורה של הנקודה החמה
קיימת מחלוקת מתמשכת האם מקורה של הנקודה החמה בתימרת מעטפת המתחילה עמוק בסמוך לגלעין כדור הארץ או שמקורה בעומקים רדודים יותר.
אחת ההצעות הייתה להתייחס לקו שבין הר הגעש גרימסווטן לאי הגעשי סירטסיי כתנועתו של הלוח האירו-אסיאתי, והקו בין גרימסווטן לחגורה הגעשית של סניפלסנס (Snæfellsnes) כתנועתו של הלוח הצפון-אמריקאי.
תיאורית תימרת המעטפת
אחת ההשערות היא שתימרת מעטפת פועלת מתחת לאיסלנד, ושהנקודה החמה היא ביטויה על פני השטח. התימרה מגבירה את רמת הגעשיות שכבר קיימת בשל תהליך התרחקות הלוחות, הן במרכז האי והן ברכס רייקיאנס (Reykjanes) מדרום מערב לאזור הגעשי העיקרי של איסלנד. משערים שהתימרה צרה למדי, ייתכן שקוטרה כ-100 קילומטרים, והיא מגיעה עד לעומק של 400 עד 650 קילומטרים מתחת לפני השטח של כדור הארץ, וייתכן שעד לגבול שבין הגלעין למעטפת.
מחקרים הראו שהטמפרטורה של הנקודה החמה גבוהה רק ב-50 עד 100 מעלות מסביבתה, הפרש שאינו גדול מספיק על מנת לגרום לתימרה לצוף.
השערה שנועדה להסביר את היעדר הסימנים להתקדמות לוח מעל תימרת המעטפת לאורך זמן טוענת כי התימרה שהתה במשך זמן רב תחת הקראטון של גרינלנד.
פסיכולוגיה רפואית
פסיכולוגיה רפואית היא תחום העוסק ברמה התאורטית, הקלינית והמחקרית ביחסי הגומלין בין המערכת הפיזיולוגית והמערכת הפסיכולוגית. התחום מתמקד בהבנת הקשרים שבין המשתנים הפיזיולוגיים למשתנים הרגשיים, מוטיבציוניים, קוגניטיביים, ההתנהגותיים והחברתיים, היכולים להשפיע על התפרצות תופעות ומחלות גופניות, על דרכי ההתמודדות איתן ועל מניעתן. פסיכולוגיה רפואית עוסקת בפיצול גוף-נפש על ידי כך שהיא מציעה תפקיד לנפש כגורמת ומטפלת במחלה, אך מובחנת מרפואה פסיכוסומטית, בריאות התנהגותית ורפואה התנהגותית בכך שמחקריה יותר ספציפיים לתחום הפסיכולוגיה. זרם פסיכולוגי זה שונה מהמודל הרפואי בטענה שחולי נוצר על ידי שילוב של גורמים ביולוגיים, פסיכולוגיים וסוציאליים ולכן יש לטפל בכל אחד מהם כדי להחלים.
פסיכולוגים רפואיים עובדים לרוב במסגרות טיפול רפואי כגון בתי חולים וקופות חולים, בהם הם מסייעים לחולים ולצוות הרפואי בהתמודדות עם מחלות. אחרים עובדים במחקר בתחום באוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים.
קשריר
קשריר מתאר מצבור תאים נוקשה או נפיחות קטנה נוקשה, הבולט דרך העור או שנמצא עמוק יותר מהעור.
קשרירים עשויים להיות נגע בעור או ברקמות אחרות, כגון שריר, גיד או עצם (למשל קשרירים על שם הברדן בדלקת מפרקים ניוונית), ריאות, בלוטת התריס, לשון או מיתרי הקול.
קשרירים הם לרוב שפירים אך יש שהם יפגעו בתפקוד האיברים שעליהם הם נמצאים.
Christmas Time Is in the Air Again
Christmas Time Is in the Air Again הוא סינגל שיווקי, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבום האולפן השלוש עשרה שלה, Merry Christmas II You. השיר יצא לאור ב-2 בדצמבר 2012, על ידי חברת התקליטים איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה קארי ומארק שיימן, הולחן על ידי קארי והופק על ידי קארי ושיימן גם כן. בנוסף לעובדה שזכה השיר להצלחה במצעד השירים הדיגיטליים שבקוריאה הדרומית, הוא גם זכה להצלחה במצעד ההורדות של המדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-4.6 מיליון השמעות.
משה וייס
משה וייס (נולד ב-1937) הוא נכה צה"ל בעל עיטור העוז. שחקן כדורשער בנבחרת העיוורים של ישראל באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980).
ביוגרפיה
וייס עבר את מלחמת העולם השנייה בבלגיה. אביו נספה והוא נותר עם אמו ואחיו. לאחר שעלה לארץ היה בחברת הנוער של קיבוץ רוחמה ומאוחר יותר התגייס לשירות בגדוד נח"ל מוצנח.
בספטמבר 1956 השתתף במבצע לולב, נפגע מרסיסי רימון ואיבד את מאור עיניו. על פעולה זו עוטר וייס בצל"ש הרמטכ"ל, שהומר ב-1973 לעיטור העוז, בהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל שהתקבל באותה שנה.
וייס למד פיזיותרפיה ולאחר מכן עבד במשך מספר שנים כמעסה בבית"ר ירושלים ובמלון שרתון. בצרפת הוא הוסמך בלימודי פיזיותרפיה לעיוורים ובשנת 1978 החל לעבוד בבית החולים תל השומר. התמחה בשיקום פציעות ידיים ועבד במכון לשיקום חיילים.
במסגרת פעילותו בבית הלוחם היה חבר נבחרת כדורשער לעיוורים והשתתף כחבר בנבחרת ישראל לאולימפיאדת הנכים בהולנד.
וייס נישא לרוחמה אביטבול ולהם שלושה ילדים. גיסו הוא הרב מאיר אליטוב.
תיאטרון בובות
תיאטרון בובות הוא תחום באמנות התיאטרון בו משתמשים בבובות להצגת הצגה. קיימים סוגים רבים של תיאטרוני בובות, ומגוון גדול של בובות המופיעות בהם. בדרך כלל, הבובות מפוסלות או יצוקות, לעיתים אלה בובות פשוטות ביותר ולעיתים יצירות מורכבות. מפעיל הבובות עשוי להפעילן ישירות על ידי אחיזתן בידיו, בעקיפין בעזרת חוטים, בעזרים מכניים אחרים ואף בשלט רחוק אלקטרוני. בובות-על-חוט מכונות בשם מריונטות, כינוי שמקורו במחזה נוצרי דתי מימי הביניים על חיי מרים הצעירה, אם ישו.
ההבדל הכללי בין תיאטרון בובות לבין מופע בובות אוטומטי הוא בכך שהמופע התיאטרון מופעל על ידי בני אדם, בעוד שהמופע האוטומטי מתוכנת מראש.
היסטוריה של תיאטרוני בובות
ישנם תיאורים רבים של מופעי בובות שהיו קיימים ביוון העתיקה. ב"סעודה" (פרק 4, סעיף 55) של קסנופון (המאות החמישית עד הרביעית לפני הספירה) מסופר, כי בין האורחים שהוזמנו על ידי קליאס הובאה בובה שנעה באמצעות חוטים. במשל המערה (הרפובליקה, ספר 7) של אפלטון (המאה הרביעית לפני הספירה), כדי להמחיש את מחשבותיו על האופי ההזוי של החושים, הוא מתייחס גם ל"יצר פלאים" ול"נפלאותיו", לאלה שמבצעים מיומנויות, שמתוארות כ"מופעי בובות". ב"נשף הסופיסטים" (ספר 1, 35), אתנאיוס (המאה ה-3 לספירה) מתוארת בובה שהופיעה בתיאטרון דיוניסוס באתונה. בבתי קברות ביוון וברומא העתיקה נמצאו חלקי בובות על חוט. גם בקברים במצרים העתיקה נמצאו חלקי בובות עם חוט.
תיאטרוני בובות באסיה
תיאטרוני בובות היו נפוצים מאוד בסין, במיוחד תיאטרוני צלליות. בטאיוואן מקובלים מאוד תיאטרוני בובות-כפפה. ביפן סוגים שונים של תיאטרוני בובות. המפורסם שבהם הוא כנראה תיאטרון בונרקו, שבו הבובות מפועלות על ידי שלושה מפעילים הגלויים לעיני הקהל בעת המופע.
אף בהודו, ג'אווה ותאילנד קיימת מסורת ארוכת שנים של תיאטרוני בובות. בתאילנד תיאטרון הבובות הנפוץ ביותר הוא הון קרבוק, שבו הבובות מופעלות על ידי מקלות. בווייטנאם ידוע תיאטרון מואה רוי נוק, שבו מופיעות בובות עץ על פני בריכת מים (ראו תמונה). בג'אווה נפוץ תיאטרון צלליות של בובות, בשם וויאנג קוליט.
תיאטרון צללים בשם קאראגוז היה נפוץ מאוד באימפריה העות'מאנית במיוחד במהלך המאה ה-16.
תיאטרוני בובות באירופה
שורשי תיאטרוני הבובות האירופאיים מצויים במסורת הקומדיה דל'ארטה. אמנים נודדים אשר ביצעו מופעי "תרבות זולה", והופיעו פעמים רבות במסכה המכסה מחצית הפנים ובידיהם בובות.
המסורת האיטלקית העשירה של מריונטות פרחה במאה השמונה עשרה ובה הועלו מחזות רבים. רבות מן המריונטות הללו שרדו עד לימינו ומהן יכולים ללמוד תלמידי אמנות על המורכבות והמיומנות הנדרשת להפעלתן.
במאה התשע עשרה הפכו המריונטות של האומן פייטרו רדילו למורכבות יותר. במקום מוט בודד ושני חוטים, כפי שהופעלו בעבר, הוא בנה מריונטות שחלקן הופעלו על ידי שמונה חוטים. באופן כזה יכול היה המפעיל לשלוט בצורה טובה יותר בחלקי גוף רבים יותר של הבובה.
במאה התשע עשרה החלה מסורת עשירה נוספת של אופרת הבובות (ראו תמונה מעלה). תיאטרון בובות שהפך מקובל מאוד בסיציליה ובו המריונטות מופעלות במוט ובחוטים מעליהן. נושא ההצגות בתיאטרון זה שאב את השראתו מסיפורי אבירי ימי הביניים של קרל הגדול. סיפוריהם נפרסו על פני מחזות רבים.
תיאטרוני בובות בישראל
ב-1939 ייסד פאול לוי את תיאטרון הבובות הראשון בארץ ישראל – "להקת העץ".
בחולון, שוכן המרכז הייחודי לתיאטרון בובות, ובו בית ספר לתיאטרון בובות (בתחומי הבמה, החינוך והטיפול), מוזיאון לאמנות תיאטרון הבובות, שני אולמות תיאטרון וחנות וכן מתקיימות במקום סדנאות למפעילי בובות וחוגים לילדים. המרכז, בניהולו של הבובנאי אילן סביר, מפיק מדי שנה את הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ולסרטי בובות ומיני-פסטיבלים בסוכות, חנוכה ופסח.
בחיפה, ברחוב הנאמנים 12 בית 9 פועל - בית ספר לתיאטרון בובות ומשחק, ומרכז ארצי לחריטת בובות עץ. אשר מהווה בית ספר לתיאטרון בובות ומשחק ומקיים מתכונת הצגות חודשית לילדים ולכל המשפחה. בבית 9 ניתן למצוא מגוון רחב של קורסים בתחומי המשחק, במה, ויצירה. המוסד קיים משנת 2005 ומנוהל על ידי יעל ארליך מורג שייסדה אותו.
כמו כן, בחיפה פועל מרכז האומנויות קסטרא מוזיאון בובות, המציג את מורשת העם היהודי מראשית ימיו ועד להסכמי השלום. הבובות מוצגות בתוך מבני תיאטרון קטנים, המשווים לצופים חוויית תיאטרון אינטימית.
בתל אביב ממוקמת "העמותה לקידום ופיתוח תיאטרון בובות בישראל", בניהולה של דבורה צפריר. בין מטרות העמותה: לפתח ולטפח אמנות לקהל ילדים ומבוגרים, לשלב את תיאטרון הבובות במסגרות החינוכיות הקהילתיות והטיפוליות, בין השאר באמצעות בית הספר לתיאטרון בובות ודרמה המכשיר אמני תיאטרון בובות בתחום העיצוב, הבניה, ההפעלה, הבימוי והפקת ההצגות.
תיאטרון זיקית הוא תיאטרון רב תחומי ורב תרבותי הפועל מתפן שבגליל ומופיע בכל הארץ וברחבי העולם. כל חברי הקבוצה הם אנשי תיאטרון מקצועיים, תושבי הגליל, יהודים וערבים. התיאטרון פונה במובהק אל שני הקהלים. השימוש בשפה חזותית אוניברסלית והשימוש המועט במלל, מאפשרים לדוברי שפות שונות ליהנות מההצגה באותה מידה. התיאטרון בניהולו של פבלו אריאל.
שירים ושערים
התוכנית שודרה בעונת הכדורגל בימי שבת בשעות אחר הצהריים, ונמשכה בין שלוש לארבע שעות. היא נחשבה לאחת מתוכניות הדגל של תחנת השידור קול ישראל, והיוותה חלק בלתי נפרד מתרבות הספורט בישראל.
היסטוריה
"שירים ושערים" עלתה לשידור לראשונה בשנת 1970. לפני עליית התוכנית היו צריכים חובבי הכדורגל בישראל להמתין למהדורת החדשות במוצאי שבת כדי לשמוע את תוצאות משחקי הליגה הלאומית, אז הליגה העליונה. גדעון הוד, עורך תוכניות ספורט ברדיו, הגה ויזם את התוכנית, ששודרה תחילה במתכונת המשלבת שירים פופולריים יחד עם דיווחי ספורט עדכניים מהמגרשים, ומכאן גם ניתן לה שמה. המנחים הראשונים היו משה קשטן ועמי פזטל ועל התקליטים היה אחראי מנשה רז. לאחר כשנתיים "ירשו" את רז הקריינים אריה גולן ודניאל קרן, לסירוגין. בהמשך נכנסה לנעליהם שוש עטרי.
הדיווחים היו בקולו של המגיש באולפן וללא שידור חי מהמגרש. כשהובקע שער באחד המגרשים, המתין מנחה התוכנית לסיום השיר, ורק אז הודיע למאזינים על השער. במשך השנים נוספו השידורים החיים מהמגרשים, מקומם של השירים הלך והתמעט, והתוכנית עברה למתכונת בה התקיימה עד סגירת רשות השידור: שידור ישיר עם מנחה המגיש את התוכנית בעזרת צוות פרשנים היושבים באולפן, ושדרים פרושים במגרשי הכדורגל.
השילוב של תאורי השדרים הפורצים לשידור החי ברגעים מרתקים של המשחק, יחד עם הפרשנות המלווה, הקנו לתוכנית את ייחודה ואת תשומת לבם של חובבי הכדורגל במשך השנים.
התוכנית עברה ב-1998 לרדיו ללא הפסקה תחת השם "שערים ללא הפסקה", אך חזרה לשדר ברשת ב' כעבור שנה.
בעונת הכדורגל 2003/2004 החליטו ברשות השידור להפסיק את שידור התוכנית, לאחר שההתאחדות לכדורגל מכרה את זכויות השידור לצ'רלטון בטלוויזיה, ושידור האירועים הספורטיביים עבר לצפייה בתשלום ("שלם וצפה").
בסוף שנת 2006 התפצלה התוכנית ונוספה תוכנית בימי א' בשם "אחד על אחד" ששידרה את משחקי ליגת העל בכדורסל ואת המשחק המרכזי מליגת העל בכדורגל.
בשנת 2009 חדלה קול ישראל מלהחזיק בזכויות שידור המשחקים ברדיו, ועל כן עברה התוכנית להיות משודרת במתכונת של פרשנויות מדי מוצאי שבת.
בשנת 2011 חזרה התוכנית לשדר את משחקי הליגה ישירות מהמגרשים.
אישים מפורסמים
התוכנית הביאה לציבור הישראלי כמה אישים שפרסומם החל בה. היוזם וההוגה של שירים ושערים הוא גדעון הוד. על מגישיה הראשונים נמנו הוד, מנשה רז, אריה גולן, דניאל קרן, שוש עטרי ועמי פזטל. בהמשך הגישו את התוכנית גם מאיר איינשטיין, יואב אביב ודני דבורין, ומינואר 2013 שרון פרי. בין השדרים הקבועים והבולטים שדיווחו מהמגרשים היו מוטי חביב, קמי ברץ, צחי נגה, זוהיר בהלול ויואל כץ, ובין הפרשנים אבי רצון, ז'וז'ו אבוטבול וחנן קריסטל. בין המשתתפים בתוכנית במהלך השנים ניתן למנות את יוחנן וולך, רינה מצליח, אליהוא בן און, אודי רובוביץ', משה פרימו, דני נוימן, אילן פילו, אופירה אסייג, יעקב גרונדמן, ליאן וילדאו, עמית הורסקי, שלום ואנו, יצחק שתיל ודני שטרית.
התוכנית בפולקלור הישראלי
אחד המאפיינים הבולטים של התוכנית הוא אופן התיאור המיוחד של המגישים והשדרים, ומה שנשמע כניסיון להעצים אירועים במגרש ולהוסיף לתיאור נופך נמלץ ודרמטי.
במהלך שנות שידורה, תפסה התוכנית מקום נכבד בפולקלור הישראלי, ואף הונצחה במערכון המפורסם של הגשש החיוור "שירים, שערים וטכנאים", בו נאמרו המשפטים הידועים "מה הייתה הדקה?" ו"נשרוף את המועדון".
ביטויים נוספים הקשורים לתוכנית ונכנסו לפולקלור:
הקלטה מתוך התוכנית, שבה נשמע השדרן מאיר איינשטיין מדווח על שער שהבקיעה מכבי חיפה, שובצה בשיר האליפות "ירוק בעיניים".
בית הכנסת עדת שלום
בית הכנסת עדת שלום הוא בית כנסת קונסרבטיבי (מסורתי) אשכנזי הממוקם ברחוב ג'ורג' ברנרד שו 8, ברובע ה-15, פריז.
היסטוריה
קהילת בית הכנסת הוקמה בשנת 1989. היא אימצה את השם עדת שלום. בשנת 1991 מונה ריבון קריגייר לרב בית הכנסת.
הקהילה מזדהה עם התנועת המסורתית, או היהדות הקונסרבטיבית, המנסה לגשר בין המודרניות (כמו היהדות הרפורמית) והכבוד למסורת (כמו היהדות האורתודוקסית). הקהילה מקיימת שוויון בין נשים לגברים, והיא עסוקה בדיאלוג בין-דתי עם קבוצת Vivre Ensemble ברובע ה-15 של פריז.
בשנת 2004 הקהילה ייסדה שלוחה שלה כולל בית כנסת שנקרא במקור "עדת שלום מזרח". בשנת 2013 שם בית הכנסת בשלוחה שונה לשם "דור לדור". בית כנסת זה נמצא בכתובת 10 rue du Cambodge ברובע ה-20. רבם הוא ישעיה דאלסאצ'ה.
בשנת 2008 היו בעדת שלום כ-300 משפחות. זוהי הקהילה הקונסרבטיבית הגדולה ביותר בצרפת.
המרכז הקהילתי
המרכז הקהילתי עדת שלום ממוקם ברובע ה-15 של פריז, בקומת הקרקע (כ-500 מ"ר) ברחוב ג'ורג' ברנרד שו 8. המרכז תוכנן בשנת 1999 מלכתחילה בצורה מאוד מודולרית, כדי לייעל את השימוש הטוב ביותר בחלל. במהלך קיץ 2018 ו-2019 המבנה שופץ לחלוטין וחולק מחדש. ניהול הפרויקט בוצע על ידי האדריכל פול לנדואר, שהוא אדריכל בקבוצת ABC וחבר בקהילה. עבודות השיפוץ, תוך שמירה על המודולריות, הגדילו את כושר הכנסת המתפללים במהלך התפילות, כמו גם את כושר הקבלה של כיתות ה'ביחד'. עבודת השיפוץ מומנה מתרומותיהם של חברי הקהילה, תמיכת הקרן לזכר השואה ומכון אלן דה רוטשילד.
המרכז כולל:
אגם מנצ'ו
אגם מנצ'ו (באנגלית: Muncho Lake) הוא אגם בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה
האגם מהווה חלק מהפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו וממוקם בקילומטר ה-681 של הכביש המהיר של אלסקה.
אורכו של האגם 12 קלומטרים, ורוחבו בין 1 ל-6 קילומטרים. עומקו המקסימלי של האגם 223 מטרים.
סביב האגם נמצאים רכס טרמינל ורכס מסקווה ממערב, ורכס סנטינל ממזרח. גובהם של רכסים אלה מגיע ללמעלה מ-2,000 מטרים, בעוד האגם נמצא בגובה של 820 מטרים מעל פני הים. נהר טראוט זורם אל האגם, ונהר ליארד יוצא מהאגם.
צבע הירקן של האגם נגרם בשל נוכחות של תחמוצת נחושת במי האגם, שמקורם מן הסלעים שמתחתיו.
על גדם האגם, לחופו הדרומי, מצויה העיירה מונצ'ו לייק (אגם מונצ'ו), במפגש נהר טראוט עם נחל מונצ'ו.
מקור השם
שמו של האגם מקורו בשפת הקאסקה ומשמעותו "מים גדולים".
טלי מורנו
טלי מורנו (נולדה ב-28 ביוני 1981) היא עיתונאית ומגישת חדשות ישראלית. מגישה את חדשות השבת בכאן 11, ומשמשת כמגישה מחליפה בחדשות הערב, בנוסף מגישה את מהדורת שבע בכאן ב׳ בימים שמגישה את חדשות הערב. בעבר עבדה בגלי צה״ל ובחדשות 13 והגישה את שישי והמהדורה המרכזית של ערוץ 13.
ביוגרפיה
מורנו נולדה וגדלה בעכו לציונה ואליהו מורנו, מנהל אשכול פיס בעיר. למדה בתיכון אורט דרסקי, והופיעה בלהקת "קולות אורט". היא אחות בכורה לשתיים, ובהן בת הזקונים השחקנית והמנחה שיר מורנו. אמה ציונה, נפטרה ב-2008 מסרטן.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם הגישה מספר תוכניות כמו "קולה של אמא", "בוקר טוב צה"ל" ומבזקי חדשות. בגלגלצ הגישה את התוכניות "משהו טוטאלי", "למה לא?", "מדינה בדרך", ואת תוכנית "המצעד הרשמי של ישראל" לסירוגין עם עמרי רונן.
לאחר שיחרורה מהצבא, הצטרפה לחדשות 10. בתחילה הגישה מבזקי חדשות. עם הזמן, החלה גם להכין כתבות למהדורת החדשות.
לאחר שקיבלה הצעה לעבור לחברת החדשות של ערוץ 2 ובחרה להישאר בערוץ 10, החלה להגיש את מהדורת "חדשות השבת", מהדורת "היום שהיה" (לסירוגין עם גיא זהר), מהדורת "חדשות הבוקר" לצד אריאל מרגלית (לסירוגין עם נסלי ברדה) וכן משדרים מיוחדים ומילויי מקום בתוכניות שונות של חברת החדשות. בנוסף יצרה כתבות, בעיקר עבור מהדורת "חדשות השבת". בנובמבר 2007 שודרה המהדורה האחרונה של "חדשות השבת" בהגשתה.
בשלהי 2009 עזבה מורנו את ערוץ 10 ולאחר מכן עברה לערוץ 2. בשנים 2010–2011 הגישה מורנו, יחד עם דן שילון, את תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2.
באפריל 2013 חזרה מורנו לערוץ 10 והחלה להגיש את המגזין "שישי" לצד אלון בן-דוד. השניים עשו זאת עד שלהי 2015, עת הוחלפו על ידי אילה חסון. מאז מעבר מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ לשידור מאולפן בירושלים בספטמבר 2013, הגישה מורנו לסירוגין את המהדורה עם תמר איש-שלום.
לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר עברה מורנו להגיש בחדשות 13. ב-29 ביוני 2020, בשל תוכנית קיצוצים בהוצאות ערוץ הטלוויזיה, פוטרה מורנו מחדשות 13. בעקבות פיטורה של מורנו, החליטה להעלות "ציוץ" בטוויטר על כך שמציעה עצמה לרשתות עיתונאות אחרות, בכתיבתה: "פוטרתי הערב מחדשות 13. מי שמחפש עיתונאית יד שנייה עם ותק של שני עשורים במקצוע והתמחות בהגשה, מוזמן לפנות אלי".
בינואר 2022 הצטרפה מורנו לגלי צה"ל ונבחרה להגיש עם ספי עובדיה את רצועת הבוקר היומית בתחנה, במקום ישי שנרב בתוכנית "נכון להבוקר" ורזי ברקאי בתוכנית "מה בוער". בספטמבר אותה שנה הצטרפה למערכת "כאן חדשות", כמגישת "חדשות השבת" וכמגישה מחליפה ב"חדשות הערב". עם מינויה לתפקיד ב"כאן חדשות", עזבה את שידורי הבוקר בגלי צה"ל. מדי יום חמישי הגישה בכאן ב' את מורנוביק עם עקיבא נוביק בבוקר וכיום מגישה את חדשות שבע בערב.
מורנו נשואה בשנית, לשחקן והבדרן איל קיציס. לזוג שני בנים ובת, והם מתגוררים בהרצליה.
הוקון מגנוססון
הוקון מגנוססון (בנורדית עתיקה: Hákon Magnússon, בנורווגית: Håkon Magnusson; ידוע בכינוי תורפוסטר, בנורדית עתיקה Þórisfóstra – "בנו המאומץ של תור"; ) היה מלך נורווגיה מ-1093 ועד מותו. הוקון זכה להכרה חלקית בנורווגיה ולתקופת מלכותו משמעות מוגבלת. באופן כללי הוא לא נמנה עם הסדרה הממוספרת של מלכי נורווגיה.
הוקון היה נכדו של האראלד השלישי, בנו של מגנוס השני ואחיינו של אולף השלישי. הוא נולד פחות או יותר באותה עת בה מת אביו וגודל על ידי תור פה סטייג מעמק גודברנד. ב-1090 הוא עמד בראש משלחת לאזור שנקרא בסאגות ביימרלנד (Bjarmaland), כיום אזור ארכנגלסק שברוסיה.
לאחר מותו של אולף השלישי הוא הוכרז כמלך נורווגיה בטרונדהיים, בעוד שבן דודו, מגנוס השלישי, הוכרז כמלך בויקן (דרום נורווגיה). עד מהרה הוא נכנס לעימות עם מגנוס ונראה היה שלא מן הנמנע שתפרוץ מלחמה בין השניים. ב-1095 הכין מגנוס פעולה צבאית כנגד הוקון, אך הוא הופתע מחוזקו של בן דודו. כאשר הבין הוקון שמגנוס הגיע לטרונדהיים, הוא חצה את רכס הרי דוברפייל. אולם הוקון מת באופן פתאומי במהלך מסעו. כתוצאה מכך הפך מגנוס להיות מלכה של כל נורווגיה. הוא שבה את תור פה סטייג שבסופו של דבר נתלה.
אל תסתכלו למעלה
אל תסתכלו למעלה (באנגלית: Don't Look Up) הוא סרט סאטירה-פוליטי אמריקאי משנת 2021, אותו כתב, הפיק וביים אדם מקיי. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים, הכולל את ג'ניפר לורנס, לאונרדו דיקפריו, מריל סטריפ, קייט בלאנשט, רוב מורגן, אריאנה גרנדה, ג'ונה היל, טימותי שאלאמה ועוד.
הסרט עלה לשירות הסטרימינג של נטפליקס ב-10 בדצמבר 2021.
הסרט קיבל 4 מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79; פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, לתסריט הטוב ביותר (מקיי), לשחקן הטוב ביותר (דיקפריו) ולשחקנית הטובה ביותר (לורנס).
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר שני אסטרונומים (ג'ניפר לורנס ולאונרדו דיקפריו) היוצאים לסיור תקשורתי כדי להזהיר את בני האדם מפני שביט מתקרב שישמיד את כדור הארץ. השניים מגיעים לפגישה עם נשיאת ארצות הברית (מריל סטריפ), אך זו אינה נענית לבקשתם לפעול להסטת השביט ממסלול התנגשות בכדור הארץ, משום שפעולה שכזו עלולה לפגוע בפופולריות שלה כנשיאה ובכך לפגוע בסיכויה להצליח בבחירות אמצע הכהונה הקרבות. בנוסף בנה (ג'ונה היל) שהוא גם ראש הסגל מביע זלזול בזוג האסטרונומים כי הם מגיעים מאוניברסיטה שאינה יוקרתית במיוחד (אוניברסיטת המדינה של מישיגן).
משמתגלה כי סיכוייה להצליח בבחירות אמצע הכהונה אינם גבוהים - חוזרת בה הנשיאה מהחלטתה, ומגייסת את סוכנות החלל האמריקאית לבלום את השביט. משימה זו לבלימת השביט מבוטלת לאחר ההמראה, משום שהיזם פיטר אישרוול (מארק ריילנס), תורם חשוב לנשיאה, מגלה כי השביט מכיל מחצבים בשווי טריליוני דולרים. אישרוול רוקם תוכנית לפיצול השביט לצורך הבאתו לכדור הארץ במספר שברים ולנצל את המחצבים. התוכנית לא עוברת ביקורת עמיתים, וכל מדען שמעביר ביקורת על התוכנית מפוטר. משימה זו יוצאת לפועל בכל זאת, ואף מצליחה להנחית על השביט רובוטי קידוח, אך במהרה נכשלת. השביט פוגע בכדור הארץ ומכלה את כלל האנושות והיצורים החיים בו. אישרוול, הנשיאה ועוד כ-2,000 מקושרים נמלטים בספינת חלל מיוחדת שנבנתה מבעוד מועד.
בסצנה שאחרי הכתוביות הראשונות מגיעים הנמלטים בחללית לעולם חדש המתאים לחיי בני אדם, אך הנשיאה נטרפת על ידי אחד היצורים בכוכב הלכת.
בסצנה שאחרי הכתוביות רואים את בנה של הנשיאה, שנשאר בכדור הארץ, ניצל מההרס של השביט, ומעלה מיד סטורי שהוא האדם האחרון בכדור הארץ.
פיתוח
ב-8 בנובמבר 2019 הוכרז כי סרטי פרמאונט תפיץ את הסאטירה האפלה "אל תסתכלו למעלה", עם אדם מקיי כתסריטאי, במאי ומפיק. ב-19 בפברואר 2020, נטפליקס רכשה את הסרט מפרמאונט.