cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האוניברסיטה לשפות של אזרבייג'ן
לימודי שפות זרות החלו באזרבייג'ן הסובייטית בשנת 1937, כאשר במכון למורים נפתחה פקולטה לשפות זרות. בשנת 1948 הפקולטה אורגנה מחדש והוקם מכון למורים לשפות זרות. בשנת 1959 המוסד אוחד עם מכון לשפה רוסית וספרות. בשנת 1973 הוקם מכון לשפות שבשנת 2000 שינה את שמו לשם הנוכחי.
ארגון
האוניברסיטה כוללת 5 פקולטות :
מחקר
באוניברסיטה פועלות מספר מעבדות מחקר בתחומים כגון שפות, תרבות וחינוך :
אפעה מגוון
אפעה מגוון (שם מדעי: Echis coloratus) הוא מין של נחש ארסי מסוג אפעה, הנפוץ בישראל, מצרים ובמזרח התיכון. הוא בין שני המינים היחידים של האפעה שהיו ידועים עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
תיאור
האפעה המגוון אינו חופר ומשתמש בנקיקים, באבנים, בסלעים, ובמחילות מוכנות. הנקבה מטילה 6 עד 10 ביצים בעלות קליפה גמישה במספר נקיקים או מחילות. הנחשים הצעירים בוקעים אחרי 50 יום. גודל הביצים 36 על 21 מילימטר והמשקל הממוצע 9 גרם. הנקבה מדביקה אותן לאבנים בנקיקים בהם היא מטילה. הצעירים מגיעים לבגרות לאחר 4 שנים. אורך החיים של האפעה כעשר שנים.
שימושים רפואיים בימי הביניים
בימי הביניים השימוש באפעה מגוון לצורכי ריפוי היה ידוע ומקובל. חוקרים ועולי רגל רבים התייחסו בספריהם לתיאורי לכידתו והכנתו לצורך זה. בשרו שימש בעיקר להכנת ה"תריאק" – תרופה לטיפול בהרעלות, בנכישות ובעקיצות, וכן לריפוי מחלות שונות.
יחסי הממלכה המאוחדת–שוודיה
יחסי הממלכה המאוחדת–שוודיה הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין ממלכת שוודיה.
היסטוריה
האי הבריטי היה נתון לפלישות ויקינגים מסקנדינביה, ובכלל זה מאזור שוודיה של ימינו, מסוף המאה ה-8 עד המאה ה-11, וחלקם התמזג עם האנגלו-סקסונים באנגליה.
במהלך מלחמת תשע השנים לחמו האנגלים והשוודים באותו צד, אולם במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, מלחמת הירושה האוסטרית, ובמהלך מלחמת שבע השנים, לחמו שתי המדינות זו כנגד זו. במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה שוודיה לצד בריטניה נגד צרפת, ובשנת 1814 קיבלה כתגמול על סיועה את השליטה בנורווגיה.
בשנת 1973 הצטרפה בריטניה לאיחוד האירופי, ובשנת 1995 הצטרפה גם שוודיה לארגון.
בשנת 2017, שוודיה הצטרפה לכוח התגובה המהירה הצבאית בראשות בריטניה, שנועד להיות גמיש יותר ולהגיב מהר יותר מברית נאט"ו הגדולה יותר. הוא השתמש בתקנים ובדוקטרינות של נאט"ו, כך שהוא יכול לפעול בשיתוף עם נאט"ו, האו"ם או קואליציות רב לאומיות אחרות.
בשנת 2022 בריטניה התחייבה להגן על שוודיה אם המדינה תותקף, כאשר ראשי הממשלה בוריס ג'ונסון ומגדלנה אנדשון חתמו על ברית הגנה.
ביקורים רשמיים
בין ה-28 ביוני ל-1 ביולי 1954 גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה והמלכה לואיז ביקרו ביקור רשמי את אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובתמורה היא הגיעה לביקור רשמי בשוודיה, בסטוקהולם ובגטבורג בין ה-8 ל-10 ביוני 1956. מאוחר יותר, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה ביקר ביקור רשמי בבריטניה בין ה-8 ל-11 ביולי 1975, ואילו אליזבת החזירה ביקור מאוחר יותר, בין ה-25 וה-28 במאי 1983.
המלוכה
מלך שוודיה הנוכחי קרל השישה עשר גוסטב, ניצב כיום במקום ה-283 בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל היותו צאצא של סופיה מהנובר. מאידך, אליזבת השנייה לא זכאית לרשת את הכתר השוודי, מכיוון שאיננה לותרנית, דבר אשר נדרש על פי החוק השוודי. חלק מחברי משפחת המלוכה השוודית הם בריטים, חתנו של מלך שוודיה ובעלה של מדלן, נסיכת שוודיה, כריסטופר אוניל, הוא אזרח בריטי, ואף ילדיו הנסיכה לאונור והנסיך ניקולס, הם אזרחים בריטים. אף בעבר, מרגרט, נסיכת קונוט, אשתו הראשונה של המלך גוסטב השישי אדולף, וכן אשתו השנייה לואיז, נסיכת באטנברג היו חברות בית המלוכה הבריטי. כמו כן, הנסיכה ליליאן, דוכסית האלנד - אשתו של הנסיך ברטיל, דוכס האלנד, הייתה ממוצא וולשי.
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ואשתו סופי, דוכסית אדינבורו ייצגו את משפחת המלוכה הבריטית בכל החתונות המלכותיות של ילדיו של מלך שוודיה.
בשתי המדינות קיימות תנועות רפובליקניות קטנות, אשר קוראות לביטול המונרכיה ולהפיכת המדינה לרפובליקה.
שופר
השופר הוא כלי נשיפה עשוי מקרן חלולה של חיה בעלת קרניים. בימי קדם שימש השופר ככלי להשמעת רעש, לנגינה, להעברת מסרים ולהתרעה מפני סכנות, להמלכת מלכים ולקבץ את העם. המילה "שופר" מקורה בתנ"ך, והיא משמשת בעיקר בהקשר הדתי שלה. ביהדות השופר משמש לקיום מצוות כתקיעת שופר בראש השנה וביום הכיפורים, וכן הוא סמל לחירות בשנת היובל ובבוא המשיח, וככזה הפך השופר לסמל יהודי בכל העולם.
הכנת השופר
רוב השופרות עשויים מקרני אַיִל, כבש בוגר ממין זכר. משום שבישראל אין אילים שקרניהם מתאימות לשופרות, מיובאות הקרניים ממדינות המגרב ודרום אפריקה. את השופר ה"תימני" מכינים מקרני קודו גמלוני.
רוב הקרניים המיובאות לארץ נפסלות מיד בשל שברים, סדקים ורקבונות. רק כשלושים אחוזים מהן מתחילות את העיבוד הראשוני, במהלכו מנוקה הקרן ומלוטשת. ציפוי הקרן הקשה מופרד מחומר העצם שבצידו הפנימי, תוך זהירות שלא לשבור את הקרן.
לאחר ההפרדה, נבדקת הקרן שוב. אם יש בה חור או סדק לכל עוביה – היא נפסלת הלכתית. אם הנקב הוא חיצוני בלבד, אז הקרן כשרה.
בהמשך התהליך, הקרן עוברת תהליך חימום באש, ומיושרת באיטיות. השופר הספרדי בדרך כלל מיושר לכל אורכו, בעוד זה האשכנזי ישר בתחילתו ומסתלסל לקראת סופו. יישור השופר הספרדי מעלה את מחירו עד פי שלושה וגורם לשבירתו של כל שופר שני בתהליך זה.
בתום היישור, מלטשים את הפייה ואת גוף הקרן, ומשיגים את קול השופר הרצוי בתהליך הדורש מיומנות מיוחדת.
הרב יוסף קאפח הוכיח מדברי התלמוד, ששופר הראוי לכתחילה למצוות התקיעה בראש השנה, הוא שופר הכפוף כפיפה טבעית. ובכך הוא מחזק את דברי רס"ג הסובר שאין ליישר את השופר כלל בתהליך הכנתו, דבר הגורם לכך שתהליך ההכנה מורכב יותר, ושהשופר המוגמר יקר יותר, וכך נוהגים חלק מיהודי תימן.
מיני שופרות
ישנם סוגים שונים של שופרות. השופר נעשה בדרך כלל מקרנו של אַיִל, כבש בוגר ממין זכר, ובכך מתקיימת המצווה בראש השנה מן המובחר. אך מעיקר הדין יש להכשיר קרן של כבש אף אם אינו איל, ואף קרני בעלי חיים אחרים טהורים כשרים לשופר לדעת רוב הפוסקים. אין משתמשים בקרן של שור ולא של בעלי חיים אחרים שקרניהם אינן חלולות אלא עשויות עצם אחד, כיוון שאין הם קרויים "שופר", ורק הקרניים הדומות לשפופרת קרויות שופר.
על פי המשנה, שופר יעל בעל פיה מוזהבת שימש בראש השנה בית המקדש כשלצדו תקעו גם בשתי חצוצרות.
ביהדות תימן
בקרב חלק מיהדות תימן היה מנהג לתקוע בראש השנה בשופר ארוך ומסולסל העשוי מקרן אנטילופה אפריקנית הקרויה "קודו" (לרוב קודו מהמין קודו גמלוני), וזאת על אף שהרמב"ם, שיהודי תימן לרוב הולכים אחר פסיקותיו, מצריך לתקיעת שופר בראש השנה שופר כבש כפוף דווקא ופוסל שופרות אחרים. לדעת הרב אבירן יצחק הלוי מנהג זה איננו קדום, שכן רק במאות שנים האחרונות התאפשר מסחר בין תימן ואפריקה. מנהג זה עורר פולמוס בין רבני תימן, לאחר שחכמי טבריה כתבו מכתב המפקפק על כשרותו של השופר, הרב יחיא קאפח כתב כמה מכתבים חריפים האוסרים את השופר, בעקבות זה רבים החמירו שלא לתקוע בשופר זה בתקיעות החובה שבראש השנה, לעומתם הרב יוסף צוברי סבור שה"קודו" הוא מין גדול ממיני הכבשים, ולדעתו גם הרמב"ם מכשיר שופר זה.
ככלל, יהודי תימן לא שינו את צורתו המקורית של השופר. ואף לדעת הרב יוסף קאפח יש חשש פסול בשופר שמעובד ומשונה מצורתו הטבעית, בעקבות פסיקה זו נוהגים תלמידיו לתקוע בשופר שאפילו בצד הצר לא נעשה כל שינוי או מתיחה. מה שמקשה יותר את ההתאמה לפיו של התוקע, ודורש מיומנות שונה מהרגיל.
השופר במקרא וביהדות
בתנ"ך מובא השופר בהקשרים רבים והוא כלי הנגינה המוזכר מספר הפעמים הרב ביותר בתנ"ך. השופר גם היה בשימוש אצל עמים אחרים בימי קדם. גם במלחמות היו נוהגים לתקוע כדי להרתיע את האויב. בכרכמיש נמצא תבליט מתקופת הברזל המראה אנשים מנגנים על שופר ותוף.
על פי המסופר בספר יהושע הייתה יריחו העיר הראשונה שכבשו בני ישראל בכניסתם לארץ ישראל. על כיבוש העיר מסופר שהיה בדרך נס. בני ישראל סבבו את חומת העיר הבצורה פעם אחת ביום במשך שבוע, כאשר בראשם הולכים שבעה כהנים ביחד עם ארון הברית, וביום השביעי הקיפו שבע פעמים, תקעו בשופרות והריעו, ואז החומה 'נפלה תחתיה', והם פרצו לתוך העיר, כבשו ושרפו אותה.
השופר מוזכר בתנ"ך מספר פעמים בהקשר של גאולה ואחרית הימים, ועל פי המסורת עתיד המשיח לתקוע בשופר בזמן הגאולה.
אף שכיום שימושו הכמעט בלעדי של השופר הוא למצוות תקיעת שופר בראש השנה, במקרא וביהדות היו לתקיעת השופר שמושים רבים:
תקיעה בשופר נעשתה גם בעת הכתרת מלכים. כמ''ש מלכים א פרק א פס' לט: וַיִּקַּח צָדוֹק הַכֹּהֵן אֶת קֶרֶן הַשֶּׁמֶן מִן הָאֹהֶל, וַיִּמְשַׁח אֶת שְׁלֹמֹה, *וַיִּתְקְעוּ בַּשּׁוֹפָר וַיֹּאמְרוּ כָּל הָעָם: "יְחִי הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה"*
שופר בימים נוראים
בימינו, עיקר שימושו של השופר ביהדות הוא לקיום מצוות תקיעת שופר בראש השנה ונלמד מן הפסוק "יום תרועה יהיה לכם". התוקע בשופר מכונה "בעל תוקע".
בקהילות מסוימות נהוג לתקוע בשופר במהלך חודש אלול (למעט ערב ראש השנה, בו לא תוקעים כדי ליצור הפסקה בין התקיעות שאינן אלא מכח מנהג לבין התקיעות שהן מצווה מן התורה). אצל האשכנזים נהוג לתקוע לאחר תפילת שחרית, ויש מהם שנוהגים לתקוע גם לאחר תפילת ערבית. אצל חלק מהספרדים נהוג לתקוע במהלך אמירת י"ג מידות שבסליחות או במהלך הקדיש שבסוף הסליחות, אולם במספר קהילות ספרדיות לא נהוג כלל לתקוע בשופר במהלך חודש אלול.
גם במוצאי יום הכיפורים נהוג לתקוע במהלך הקדיש, וברוב קהילות המתפללות בנוסח אשכנז וחלק מקהילות המתפללות בנוסח ספרד, לאחריו, שבסיום תפילת נעילה, זכר לתקיעת השופר של שנת היובל. יהודי תימן נוהגים שלא לתקוע בסיום תפילת נעילה שבצאת הצום אלא רק לאחר תפילת ערבית של מוצאי יום הכיפורים הבאה לאחר תפילת נעילה. בסדר התפילות ליום העצמאות קבעה הרבנות הראשית לישראל לתקוע בשופר בסוף תפילת ערבית.
משמעותו הסמלית של השופר
משמעויות סמליות רבות נתנו לקול השופר. רבי סעדיה גאון מנה עשר משמעויות, וביניהן:
רבי נחמן מברסלב, בספרו "ליקוטי מוהר"ן", מסביר בצורה רעיונית, על פי הפסוק שנהוג לקרוא לפני תקיעות השופר בראש השנה:, שאדם תוקע בשופר מהצד הצר (מיצר) והקול יוצא מהצד הרחב (מרחב) – דבר הבא לרמז לחשיבות הגדולה של תיקון המידות, בין קטן בין גדול.
בתקופת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי אסור היה ליהודים לתקוע בשופר בכותל המערבי. איסור זה היה בין הגורמים לפרוץ מאורעות תרפ"ט שהתמקדו בכותל.
עם שחרור העיר העתיקה ירושלים במלחמת ששת הימים הגיע הרב הצבאי הראשי, שלמה גורן, אל הכותל המערבי ותקע בשופר.
עמי שמיר
עמינדב (עמי) שמיר (ט"ו בטבת תרפ"ד, 23 בדצמבר 1923 – ד' באב תשס"ט, 25 ביולי 2009) היה מתרגם, עורך, עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
עמי שמיר נולד בסוף שנת 1923 בעיר לודז' שבפולין, בנם של טובה לבית בידרמן ודוד שמיר (שטיינברגר), מורה עברי, במשפחה בת שני אחים ושלוש אחיות. למד בעיירה הסמוכה ז'יחלין.
באמצע שנות ה-30 עלה לארץ ישראל מפולין עם משפחתו. סיים את לימודיו בתיכון אהל שם ברמת גן. בהמשך למד עיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
במלחמת העולם השנייה שירת בבריגדה היהודית. לאחר שחרורו היה לחבר קיבוץ משמר העמק לזמן קצר. בתום מלחמת העצמאות התגייס לשירות צבא בצה"ל כקצין תרבות וחינוך. שם החל את עבודתו העיתונאית הסדירה, כששימש ככתב וכסגן-עורך בשבועון חיילי צה"ל "במחנה". לאחר שחרורו עבד בעיתונים "אשמורת", "דבר השבוע" (חבר מערכת) ו"דבר לילדים" (בו פרסם רשימות וסיפורים מתורגמים בהמשכים) וכתב בעיתונים רבים נוספים, עד שלבסוף מצא את ביתו המקצועי בעיתון "למרחב", ושימש בו ככתב ועורך במשך יותר מ-13 שנה (אף שלא היה חבר אחדות העבודה וגם לא חבר קיבוץ), עד סמוך להתמזגותו לתוך "דבר". כתיבתו של שמיר הקיפה תחומים מגוונים: ספרות יפה, עיתונאות ומדע פופולרי לילדים. בכל אחד מתחומים אלה הגיע להישגים בולטים, וכתבותיו זיכו אותו בפרס אילת (מטעם עיריית אילת ולשכת התיירות לאילת, תשכ"ד; ביחד עם יהושע משולח) ובפרס לב לעיתונות.
לאחר פרישתו מ"למרחב" כיהן בראשית שנות ה-70 כדובר משרד הבריאות, ובשנים 1974–1976 היה יועץ העיתונות (דובר הלשכה) של הנשיא אפרים קציר.
שמיר תרגם עשרות רבות ספרים מאנגלית לעברית. כמו כן כתב מספר ספרי מקור, בהם "תקריב", "נעליים מארץ-ישראל", "עמודי פנים" ו"זמן אוויר". וערך מספר כרכים של אנציקלופדיה אביב.
תערוכה קולוניאלית
תערוכה קולוניאלית (באנגלית: colonial exhibition, בצרפתית: exposition coloniale) הייתה סוג של תערוכה בינלאומית שנועדה לחזק את תמיכת העמים באימפריות הקולוניאליות השונות, במהלך תקופת האימפריאליזם המודרני.
מטרת התערוכות
התערוכות, שמומנו על ידי ממשלות המעצמות הקולוניאליות, לצד סרטי קולנוע, ספרים כדוגמת ספריו של רודיארד קיפלינג, ופרסומות, היו חלק מתעמולה שמטרתה הייתה לשכנע את אזרחי המעצמות ושאר מדינות העולם בתרומתה החיובית של ההתפשטות הקולוניאלית. כמו כן הן נועדו לעודד את גיוס אזרחיהן לשירות במושבות ולקידום מוצרי צריכה מהמושבות. התערוכות נערכו אחת לכמה שנים באחת הערים המרכזיות ברחבי העולם החל משנת 1866 ועד לשנת 1939 ונפסקו עקב מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נערכה תערוכה נוספת ואחרונה בשנת 1948, בשלהי התקופה הקולוניאלית האירופית. התערוכה הגדולה ביותר נערכה בפריז בירת צרפת בשנת 1931. היא נמשכה שישה חודשים וביקרו בה מיליוני מבקרים. התערוכה השתרעה על שטח של 1,100 דונם.
בתערוכת 1931
בשנת 1931 נערכה התערוכה הקולוניאלית בפריז בירת צרפת. התערוכה נקראה בשם "התערוכה הקולוניאלית הבינלאומית" (Exposition Coloniale Internationale). בתערוכה זו נבנה ביתן ארץ ישראלי כחלק מהתצוגה של האימפריה הבריטית. הביתן האחר בתצוגה הבריטית היה הביתן ההודי. הייתה זו הפעם הראשונה שארץ ישראל – פלשתינה הייתה מיוצגת בתערוכה בינלאומית. הביתן הארץ ישראלי נבנה במתכונת קבר רחל. למרות שהביתן היה ביתן כללי של ארץ ישראל המנדטורית הוצגו בו מוצגים ששיקפו כמעט אך ורק את התפתחות היישוב היהודי והמפעל הציוני; מפעלי תעשייה כדוגמת מפעל המלט נשר ומפעלי החשמל של רוטנברג, התפתחות העיר תל אביב ומוצרים חקלאיים. כן הוצגו בתערוכה הוצאות הספרים שטיבל, אמנות ודביר. פיתוח הארץ הוצג באמצעות מוצגים של תחנת הניסיונות של מקוה ישראל ומוצגי הקרן הקיימת, קרן היסוד ופיק"א. במרכז האולם המרכזי שבביתן נבנתה תבנית של ספינה ועל סיפונה פרדס של הדרים.
בתערוכת 1936
בשנת 1936 נערכה התערוכה הקולוניאלית ביוהנסבורג, העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בדרום אפריקה, ומרכז הסחר והכלכלה של המדינה. התערוכה נקראה "התערוכה האימפריאלית" (Empire Exhibition). בתערוכה זו נבנה ביתן ארץ ישראלי בתכנונו של הארכיטקט זליג אקסלרוד שהגיע לשם כך מהארץ. הוא בנה בביתן דגמים של מבנים היסטוריים מתולדות ארץ ישראל שכללו את אתרי היהדות - אוהל מועד, מקדש שלמה בית המקדש השני ומקדש הורדוס. כמו כן אתרים רומיים - מקדש יוליואנוס ומקדש יוסטיניאנוס, כנסיית הקבר ואף את כיפת הסלע המוסלמית.
התערוכה האנטי-קולוניאלית
במקביל לתערוכה הקולוניאלית שנערכה בפריז בשנת 1931 וכתגובה לה הוצגה בפריז תערוכה אנטי-קולוניאלית, בשם "האמת על המושבות". התערוכה אורגנה על ידי המפלגה הקומוניסטית של צרפת וכללה שני אגפים. האגף האחד הוקדש לפשעים ולעוולות של הקולוניאליסטים כלפי העמים הנתונים לשלטונם. האגף האחר הוקדש לניגוד שבין מה שנקרא בפי המארגנים "קולוניאליזם אימפריאליסטי" לבין מדיניות הלאומים של ברית המועצות, שחוקתה העניקה שוויון זכויות לכל אזרחיה וזכות הגדרה עצמית לכל הלאומים שבתחומה.
התערוכה הנאצית
האימפריה הקולוניאלית הגרמנית שלטה על מספר מושבות באפריקה ובאיי האוקיינוס השקט. החשובות במושבות אלו היו האחת דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה), עליה השתלטו הגרמנים בסוף המאה ה-19 ובשנים 1904 – 1907 דיכאו בה מרד של הילידים תוך שפיכות דמים מרובה, שהגיעה עד לכדי רצח העם של ההררו והנאמה. האחרת הייתה מזרח אפריקה הגרמנית שכללה את טנגניקה (כיום חלק מטנזניה), רואנדה ובורונדי וכמו כן קמרון וטוגו. כל המושבות הוצאו משליטה גרמנית לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
בקיץ של שנת 1939, זמן לא רב לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נערכה ביוזמתו של פון אפ תערוכה בעיר דרזדן שנקראה "התצוגה הקולוניאלת הגרמנית" (Deutsche Kolonialausstellung Dresden). בתערוכה נטלו חלק המוזיאון לאתנולוגיה, המכון הלאומי ליחסי חוץ ומושבות ומוסדות אקדמיים. בפתיחת התערוכה סקר פון אפ משמר כבוד של אנשי אס אס וראש העיר דרזדן נשא נאום בו קרא בגלוי להחזרתן לגרמניה של מושבותיה לשעבר מכוח הזכות ההיסטורית.
התערוכות היפניות
גם הקיסרות היפנית ערכה במחצית הראשונה של המאה העשרים מספר תצוגות שניתן להגדירן כתערוכות קולוניאליות. חלקן ביפן עצמה וחלקן בשטחי הכיבוש שלה, טאיוואן שנכבשה על ידה בסוף המאה ה-19 וקוריאה שנכבשה על ידה בשנת 1910. מטרת התערוכות הייתה להפגין את ההישגים הכלכליים והחברתיים שהשלטון היפני הביא לכאורה לבני אותן ארצות. בין התערוכות הללו נכללות תערוכות שנערכו בסיאול בשנים 1915 ו-1929 ותערוכה שנערכה בטאיפיי בשנת 1935.
איוואן פוחיטונוב
איוואן פוחיטונוב (באנגלית: Ivan Pokhitonov; 27 בינואר 1850 – 23 בדצמבר 1923) היה צייר נוף וגרפיקה רוסי/אוקראיני שבילה חלק ניכר מחייו בצרפת ובבלגיה.
ביוגרפיה
הוא נולד בחווה גדולה בשם מטריונובקה (מרוטוניבקה) במחוז חרסון, אז פלך חרבון של האימפריה הרוסית (באוקראינה הנוכחית). אביו היה איש צבא בדימוס שקיבל תואר אצולה, היה חבר במועצת חרסון, פיקח על בית הספר המקומי והיה שופט של כבוד. בגיל שבע הוא כבר הכין עותקים של התחריטים ההולנדיים שקישטו את ביתו. בשנת 1860, הוא הפך לאחד התלמידים הראשונים באקדמיה פרטית חדשה לנערים ביליסאווטגרד. מאוחר יותר למד בכמה בתי ספר אחרים.
בשנת 1868, הוא נכנס לאקדמיה החקלאית פטרובסקיה במוסקבה. באותה תקופה, רבים מהתלמידים שם החזיקו בדעות מהפכניות, והוא השתתף בנאומים שהעלו את מצוקת החקלאים הקטנים. הוא נקלע לאירועים המסובכים בהם היה מעורב הניהיליסט סרגיי נצ'ייב, אך ניצל מעונש חמור. עם זאת, הוא גורש ונשלח לביתו כדי להיות בפיקוח אביו והמשטרה.
בשנת 1871, הוא הורשה להירשם לאוניברסיטת אודסה, שם לקח שיעורים ברישום ובצבעי מים בנוסף למסלול לימודיו הקבוע. שיעורים אלה היו לימוד האמנות הרשמי היחידי שלו. זמן קצר לאחר מכן הוא נסע לז'נבה עם אמו ואחותו, שם הציג את ציורי צבעי המים שלו. הם זכו להצלחה ולכן, לאחר תקופה קצרה של עבודה ב"בנק הממלכתי של אודסה", הוא נסע לאיטליה, ולאחר מכן התיישב בפריז ומצא משרה בעבודה עם אז'ן קארייר. הוא הציג באופן קבוע בסלון וכמה מציוריו נרכשו על ידי פאבל טרטיאקוב. מאוחר יותר, הוא חתם על חוזה עם סוחר האמנות הפריזאי החשוב ז'ורז' פטיט.
נישואים
ב-1881 הוא קיבל הוראה מממשלת רוסיה לצייר סדרה של לוחות המתארים סצנות ממלחמת רוסיה-טורקי ה. הוא נסע לבולגריה כדי לעשות סקיצות לעבודה, מלווה במטילדה וולפרט (1856–1927), סטודנטית לרפואה שוודית-פינית שפגש במועדון האמנים הרוסי. הם נישאו בצ'רנוביץ ב-1882. היא הייתה פמיניסטית בוטה מאוד, ומסורה לקריירה שלה, מה שהביא להתנגשות ביניהם. ב-1892 הוא ביקש להתגרש, אך היא סירבה. בתגובה, הוא התחיל רומן עם אחותה הצעירה, אוגניה. בתמורה, אשתו לא אפשרה לו לבקר את שתי בנותיו עד שתהיינה בוגרות. היא המשיכה להיות רופאת עור וחוקרת רפואית בולטת.
הוא בילה שמונה חודשים בציור באיטליה, בכפר קטן מחוץ לנאפולי, והחליט שהוא לא יכול יותר לגור בפריז, הוא ואוג'ניה עברו ללייז', בלגיה. הם המשיכו לטייל ברחבי מערב אירופה ורוסיה, וב-1895 הוא הפך לחבר כבוד של הנודדים. ב-1901 רכש אחוזה במחוז מינסק, שם חי ועבד עד 1906, אז חזר לבלגיה. הוא נבחר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1904. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא חי בסנט פטרסבורג עד תחילת המהפכה, ולאחר מכן ברח לקובאן, שם שהה שנה.
בחזרה לבלגיה, הוא התגורר בתחילה בדה פאן, ולאחר מכן עבר לבריסל. ראייתו נחלשה והוא צייר מעט לאחר מכן.
ב-1922 הציג את התערוכה האחרונה שלו. רטרוספקטיבה גדולה נערכה ב-1925.
נשפון חום
נשפון חום (שם מדעי: Myotis lucifugus) הוא מין של עטלף מהסוג נשפון שבמשפחת הנשפוניים החי באמריקה הצפונית והוא אחד מהנפוצים שבעטלפי אמריקה.
מאפיינים
עטלף זה כשמו בעל פרווה חומה כשהחלק התחתון אפור וחלקים מהפרווה על הגב, הכתפיים והראש צבועים בשחור. אורך העטלף 6–10 ס"מ, מוטת כנפיו 22–27 ס"מ ומשקלו 5–14 גרם בממוצע. הנקבות יותר גדולות מהזכרים. העטלף בעל קרומי תעופה גדולים ורגליים קצרות. המצח נמוך והחוטם גדול עם שיניים חדות המותאמות לתפיסת חרקים. העטלף יכול לחיות עד 10 שנים.
העטלף מעופף לאורך כמעט כל אמריקה הצפונית, מדרום קנדה ורוב ארצות הברית למעט בערבות שבדרום-מרכז ארצות הברית. כמה עטלפים נמצאו באיים כמו איסלנד או בריטניה, נראה שהובאו בידי האדם.
הוא צייד חרקים פעיל לילה התוקף להקות עשים, זבובים, יתושים, חיפושיות שונות ועוד. הטרף נתפס באמצעות השיניים החדות.
עטלפים אלה נכנסים לתרדמת חורף במערות בחודשי החורף עם פעילות מושהית עד האביב. עטלפים אלה נפגעים מהפטריה Pseudogymnoascus destructans שגורמת לתסמונת האף הלבן (White-nose syndrome), הפוגע בשינת העטלפים החשובה.
אהרון סידי
אהרון סידי הוא כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
בעונת הכדורגל הראשונה מקום מדינת ישראל היה שותף למספר שיאים והתחלות של הקבוצה, כאשר כבש צמד במשחק הליגה הראשונה בניצחון 2–6 נגד מכבי פתח תקווה, כבש צמד בניצחון במשחק הדרבי הראשון, כבש שלושער בניצחון הגבוה ביותר בליגה הבכירה כאשר גברה הקבוצה 0–13 על מכבי ראשון לציון, וזכה באליפות הראשונה מקום המדינה.
בתחילת שנות ה-50 עבר סידי להתגורר בארצות הברית. ב-1953 השתתף במשחקי המכביה הרביעית כחלק ממשלחת הכדורגל של ארצות הברית. באותה תקופה שיחקת בקבוצת חובבים בניו יורק בשם ניו וורלד קלוב, אשר זכתה באותה השנה באליפות החובבים של ליגת מחוז מזרח.
מתיאס פרננדס
מתיאס אריאל פרננדס פרננדס (בספרדית: Matías Ariel Fernández Fernández; נולד ב-15 במאי 1986 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
פרננדס, שהחל את הקריירה בקולו-קולו הצ'יליאנית, ב-2006 זכה בתואר כדורגלן השנה בדרום אמריקה, ומאז עבר לשחק באירופה. פרננדס שיחק בליגות הבכירות בספרד, בפורטוגל ובאיטליה.
פרננדס זכה עם נבחרת צ'ילה בטורניר קופה אמריקה 2015, וייצג אותה בין היתר גם בטורניר מונדיאל 2010.
קריירה
פרננדס, בן לאב ארגנטינאי ולאם צ'יליאנית, נולד בשכונת קבאז'יטו שבבואנוס איירס, ועבר עם משפחתו לעיר לה קאלרה שבצ'ילה כשהיה בן ארבע. הוא החל לשחק באוניון לה קאלרה המקומית כשהיה בן עשר, וב-1998, כשהיה בן 12, הצטרף למחלקת הנוער של קולו-קולו, מהקבוצות הבכירות בצ'ילה.
פרננדס רשם את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-10 ביולי 2003, במסגרת מוקדמות גביע סודאמריקנה מול דפורטס אובאז'ה. המשחק הסתיים בהפסדה של קולו-קולו בתוצאה 3–4, ופרננדס היה מכובשי השערים במשחק. הוא לא שב לשחק עוד באותה עונה, ורשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצ'יליאנית ב-6 במרץ 2004, כשעלה מהספסל במשחק קבוצתו מול אוניברסידד דה קונספסיון. בטורניר קלאוסורה 2004 היה לראשונה בין שחקניה הדומיננטיים של הקבוצה. הוא כבש שמונה שערי ליגה ב-22 הופעות, ונבחר לתגלית העונה בצ'ילה.
לשיאו בקבוצה הגיע פרננדס תחת המאמן הארגנטינאי קלאודיו בורגי בשנת 2006. הוא זכה עם קבוצתו באליפות הראשונה בקריירה בטורניר האפרטורה של אותה שנה, לאחר שהקבוצה הגיע לפלייאוף מול יריבתה הגדולה, אוניברסידד דה צ'ילה. במשחק הראשון בחוץ כבש פרננדס צמד שערים, השני מהם בדקה האחרונה, וקבע מהפך וניצחון 2-1 לזכות קבוצתו. הגומלין הסתיים בהפסדה של קולו-קולו בתוצאה 1-0, והמשחק עבר להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין. פרננדס דייק בבעיטה הראשונה של קבוצתו, בדרך לניצחון 4-2 וזכייה בתואר. בסך הכול כבש פרננדס 14 שערים ב-23 הופעות באותו טורניר, וסיים כסגן מלך השערים. בטורניר הקלאוסורה שמרה הקבוצה על תואר האליפות, לאחר שגברה פעמיים בגמר על אאודקס איטליאנו, בתוצאה מצטברת של 2–6. פרננדס סיים את הטורניר עם 15 שערים, ושוב היה לסגן מלך הכובשים. במקביל, התמודדה הקבוצה בגביע סודאמריקנה והעפילה עד לגמר, כשהיא מדיחה בין היתר את חימנסיה לה פלאטה ודפורטיבו טולוקה ונעצרת רק על ידי פצ'וקה בגמר. עבור פרננדס היה זה טורניר אישי מוצלח, לאחר שכבש תשעה שערים במהלכו. על הופעותיו באותה עונה זכה פרננדס בתואר כדורגלן השנה בדרום אמריקה, והיה לשחקן קולו-קולו הראשון בהיסטוריה שעושה זאת.
ב-27 בדצמבר הגיע פרננדס לספרד והצטרף רשמית לקבוצתו החדשה, ואת הופעת הבכורה שלו במדיה ערך ב-7 בינואר 2007, כשעלה בהרכבה בהפסד הביתי 0–1 לוולנסיה. פרננדס הפך באופן מיידי לשחקן הרכב בקבוצה, אך איבד את מקומו בעקבות התבוסה 0–3 לחטאפה ב-15 באפריל, ומאז שולב רק כמחליף. שערו הראשון בקבוצה, והיחיד שלו באותו עונה, היה ב-29 באפריל בניצחון החוץ 0–3 על ז'ימנסטיק טרגונה.
לקראת עונת, לאחר שנתיים וחצי במועדון, שוחרר פרננדס על ידי מאמנה החדש של ויאריאל, ארנסטו ואלוורדה. ב-1 ביולי 2009 נמכר פרננדס לספורטינג ליסבון הפורטוגלית. במדי ספורטינג היה פרננדס לחלק חשוב בהתקפת הקבוצה. על אף שלא הוביל את רשימת הכובשים, היה פרננדס לשחקן חשוב בקבוצה במשך שלוש עונות, בהן הבקיע שערים מכריעים והצטיין בבעיטות חופשיות מדויקות וחזקות. בעונת העפיל פרננדס עם קבוצתו עד לחצי גמר הליגה האירופית, כשהיא מדיחה בין היתר את מנצ'סטר סיטי, לגיה ורשה ומטאליסט חרקוב עד שהודחה בחצי הגמר על ידי אתלטיק בילבאו. במקביל, העפיל עם קבוצתו לגמר הגביע הפורטוגלי, שם הפסידה 0–1 לאקדמיקה דה קוימברה.
לקראת עונת הצטרף פרננדס לפיורנטינה האיטלקית של המאמן וינצ'נצו מונטלה. לאחר שהחמיץ חלקים גדולים מעונת הבכורה שלו עקב פציעות, היה פרננדס לשחקן משלים בסגל בעונתו השנייה בקבוצה, ושותף ב-38 משחקים במהלך העונה. בליגה הוא רשם 23 הופעות, כמחצית מהן בהרכב הפותח. באותה עונה העפיל עם קבוצתו לגמר הגביע האיטלקי, ועלה מהספסל זמן קצר לאחר פתיחת המחצית השנייה בהפסד 1–3 לנאפולי. בעונת כבר תפס מקום משמעותי יותר בהרכב הקבוצה, ורשם 23 הופעות בהרכב בליגה, ושש נוספות כמחליף.
ב-15 בפברואר 2023 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירת נבחרות
פרננדס החל את דרכו בנבחרות הצעירות של צ'ילה, והיה קפטן הנבחרת הצעירה בטורניר גביע העולם עד גיל 20 שהתקיים בהולנד בשנת 2005.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה ערך כחודש וחצי לאחר אותו טורניר, ב-17 באוגוסט, במשחק ידידות מול. המשחק הרשמי הראשון שלו בנבחרת התקיים ב-21 באוקטובר של אותה השנה, במהלך משחקה האחרון של נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2006 מול. שעריו הראשונים בנבחרת נכבשו ב-8 באוקטובר 2006, כשכבש צמד לרשתה של פרו בניצחון 2–3 במסגרת הגביע הפסיפי.
לאחר שייצג את נבחרתו בקופה אמריקה 2007, היה פרננדס לחלק חשוב מהנבחרת בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2010. הוא כבש ארבעה שערים במהלך טורניר המוקדמות, וזומן על ידי מרסלו בייאלסה לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר בדרום אפריקה. בטורניר עצמו רשם פרננדס שתי הופעות בשלב הבתים. הוא ייצג את נבחרתו גם בטורניר קופה אמריקה 2011, שנה לאחר מכן.
פרננדס נאלץ להחמיץ את טורניר מונדיאל 2014 בעקבות ניתוח שעבר בקרסולו כחודש לפני פתיחת הטורניר. שנה אחר כך, תחת המאמן חורחה סמפאולי, זומן פרננדס לסגל לקראת קופה אמריקה 2015 אותו אירחה צ'ילה. פרננדס פתח את הטורניר באופן צורם, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-67 בניצחון 2-0 על אקוודור והורחק בתוך תוספת הזמן בכרטיס צהוב שני. הוא חזר לשחק במשחק הסיום של שלב הבתים, כשעלה עם פתיחת המחצית השנייה בניצחון 0–5 על. הוא עלה כמחליף פעם נוספת ברבע הגמר בניצחון 0–1 על, והיה המחליף הראשון של קבוצתו במשחק הגמר מול. המשחק הסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה, והוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין. פרננדס דייק בבעיטה הראשונה, בדרך לניצחון 1–4 ולזכייה ראשונה בתולדות צ'ילה בטורניר.
סטייק טרטר
סטייק טרטר הוא מאכל העשוי בשר בקר נא המוגש קצוץ דק או טחון. מנת סטייק טרטר מוגשת בדרך כלל עם בצל קצוץ, צלפים כבושים ותבלינים (בהם פלפל שחור טחון ורוטב ווסטרשייר) לעיתים מגישים את המאכל אף עם ביצה בלתי מבושלת. בניגוד לקרפצ'יו, העשוי מפרוסות דקות של בשר נא, סטייק טרטר עשוי מבשר טחון או קצוץ דק. בגרסה המקסיקנית הבשר מושרה במיץ ליים, בדומה לסביצ'ה הדרום אמריקאי.
מקור ההמבורגר במאכל דומה שכונה סטייק המבורג, ובעבר מסעדות רבות אשר הגישו המבורגרים היו מוכנות להגיש לסועד גם סטייק המבורג, אף אם המנה לא הופיעה בתפריט המסעדה. בשנים האחרונות ירדה צריכת סטייק טרטר עם עליית המודעות בדבר הסכנה הבריאותית שבאכילת בשר נא, באופן מיוחד סכנת זיהום הבשר בחיידקים. ניתן לבשל את הבשר הקצוץ עד אשר צבעו הופך מאדום לאפרפר, וכך להפחית במידה רבה את סכנת הזיהום, אולם התוצאה המתקבלת איננה סטייק טרטר. השרייה בתמיסה חומצית, למשל מיץ ליים או חומץ, מפחיתה את סכנת הזיהום החיידקי.
על פי גרסה אחת השם מיוחס למיתוס בדבר צורת הכנת הבשר המועדפת על לוחמים מונגולים וטטרים שהיה פופולרי במאה ה-13. לפי המיתוס, צורת ההכנה המועדפת על הלוחמים הטטרים הייתה להניח נתח בקר קשה מתחת לאוכפם על מנת שיתרכך במהלך הרכיבה, ואז היו אוכלים אותו נא. מיתוס זה הופץ על ידי ז'אן דה ז'ואנוויל, אף על פי שמעולם לא פגש במונגולים או טטרים, ככל הנראה על מנת לשוות להם תכונות ברבריות. ייתכן שמקורו של המיתוס במנהג להניח פרוסות בקר מתחת לאוכף כדי למנוע שפשופים.
סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן
סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן (באנגלית: Sapiens International Corporation NV) היא חברת תוכנה ישראלית רב לאומית, אשר נמצאת בשליטתה של חברת פורמולה מערכות. סאפיינס היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בדרך של רישום כפול בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב טק-עילית ובמדד תל אביב 125. החברה רשומה באיים האנטילים ההולנדיים לצורכי מס, מעסיקה כ-5,000 עובדים, ומשרתת יותר מ-450 חברות ביטוח בינלאומיות, ארגונים פיננסיים ובנקים בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובישראל.
הקמת החברה
החברה הוקמה על בסיס מחולל יישומים למחשבים מרכזיים שפיתחו צבי מסיני ושי סולה, יחד עם שמואל טימור ואלי רבן, בזמן שעבדו ביחידת המחשב של מכון ויצמן. הפתרון אפשר פיתוח תוכנה ויישומי מחשב בצורה מהירה וקלה יותר. בשנת 1982 הקימו את חברת "אומני תוכנה", שעסקה בפיתוח ושיווק המוצר, שנקרא תחילה DB1, לחברות שהשתמשו במחשבים מרכזיים תוצרת IBM, עם מערכת ההפעלה OS/360. החברה הצליחה לשווק את המוצר בישראל לחיל האוויר, לבנקים, חברות ביטוח ומשרדי ממשלה והחלה לייצא אותו. אך פרץ סכסוך משפטי בין השותפים השונים, חברת ידע של מכון ויצמן וחברה נוספת שקיבלה את זכויות השיווק, שלאחריו הגיעו להסכם לבעלות משותפת ב"אומני תוכנה" ששמה שונה לחברת "סאפיינס טכנולוגיות" ב-1986. בשנת 1988 הגיעו מכירות החברה ל-10 מיליון דולר, מתוכם 2 מיליון דולר ליצוא. בשלב זה הוחלט להקים חברת אם זרה בשם "סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן" שתאגד את כל פעילות החברה בישראל ובעולם.
הנפקה בנאסד"ק
"סאפיינס אינטרנשיונל" הוקמה ב-1990 ונרשמה במקלט מס, האיים האנטילים ההולנדיים. צבי מסיני מונה לנשיא החברה, ושי סולה למנהל הטכנולוגיות הראשי. לחברה גויסו משקיעים נוספים, ביניהם איש העסקים שאול שני, שמונה ליושב ראש החברה. "סאפיינס אינטרנשיונל" גדלה במהירות ומכרה בהצלחה את התוכנה שלה ברחבי אירופה וארצות הברית. בשנת 1992 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת הנאסד"ק בניו יורק. זו הייתה ההנפקה השנייה עד אז של חברת תוכנה ישראלית בארצות הברית (קדמה לסאפיינס רק חברת מג'יק תעשיות תוכנה שהונפקה שנה קודם). בשנת 1993 הגיע מחיר המניה של סאפיינס לשיא ששיקף שווי שוק של 340 מיליון דולר. אולם בעקבות פשיטת רגל של מפיץ של מוצרי החברה בארצות הברית הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) בחנה את מדיניות רישום ההכנסות של החברה. הממצאים הראו שהדיווח על חלק מן ההכנסות והרווחים היה מוטעה ולאחר הצגת דו"חות כספיים מעודכנים קוצץ הרווח של 1992 בחצי והרווח של 1993 הפך להפסד. צבי מסיני נאלץ לעזוב את החברה בשנת 1994 לאחר לחץ מצד שותפיו.
באותן השנים פיתחה החברה מוצר חדש, בשם "פאלקון", מוצר שאיפשר להמיר קובצי אסמבלר שנכתבו בקובול לשפת התכנות C. אסמבלר היא שפת מכונה במחשבים מרכזיים, בה נכתבו רוב התוכניות למחשבים מרכזיים משנות ה-60 ועד שנות ה-80, ואילו שפת C החלה להחליף אותה בשנות ה-90. על בסיס פתרון זה, בסוף שנות ה-90 התמקדה סאפיינס בהתאמת מערכות מחשוב להתמודדות עם באג 2000, והסבות של מערכות מחשוב לקראת ההצטרפות לגוש היורו והמעבר למטבע אחד. בשנת 1997 רשמה הכנסות של 44 מיליון דולר ובשנת 1999 הגיעו הכנסות החברה ל-91 מיליון דולר.
בשנת 2000, לאחר ירידה בהכנסות ומעבר להפסד, הייתה סאפיינס על סף מיזוג עם חברת נס טכנולוגיות, שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל בגלל אי־הסכמה על שווי החברה. בנובמבר 2000 החליף איציק שריר את דני פאלק כמנכ"ל ונשיא החברה.
התמחות בתחום הביטוח
בשנת 2001, פורמולה מערכות, עד אז בעלת מניות מיעוט, רכשה את השליטה בחברה. דן גולדשטיין, יו"ר קבוצת פורמולה, מונה ליו"ר סאפיינס, ופיקח על ההתאוששות החברה. החברה החליטה להתמקד אך ורק בפיתוח תוכנה לתעשיית הביטוח.
בשנת 2010, רכשה סאפיינס את חברת התוכנה Harcase מקנדה, המפתחת תוכנה לניהול ביטוח רכוש.
בשנת 2011 בוצע מיזוג עם שתי חברות תוכנה העוסקות בפעילות דומה לשל סאפיינס, שתי חברות בת של פורמולה ויז'ן טכנולוגיות, FIS (פורמולה פתרונות ביטוח) ועידית. המיזוג של שלוש החברות יצר מובילה עולמית בתוכנות למגזר הביטוח.
בשנת 2013 העבירה סאפיינס את כל משרדיה בישראל לאתר אחד במרכז עזריאלי בחולון.
בשנת 2015 רכשה סאפיינס שתי חברות, חברת אינסקו (Insseco) הפולנית תמורת כ-9.1 מיליון דולר וחברת IBEXI ההודית בסכום מוערך של 4–6 מיליון דולר.
בפברואר 2017, רכשה סאפיינס את חברת StoneRiver מארצות הברית תמורת כ-102 מיליון דולר, החברה המפתחת מערכות ניהול פוליסות, חיתום, דירוג, ניהול ביטוחי משנה ופתרונות לניהול מערכות כספים עבור חברת ביטוח בצפון אמריקה. בספטמבר 2017, הנפקה איגרות חוב בסך של כ-230 מיליון שקל ובריבית של כ-3.37%, במטרה לממן רכישות נוספות.
בינואר 2020, רכשה סאפיינס את חברת sum.cumo הגרמנית תמורת 28 מיליון יורו.
דורה מילג'ה
הדורה מילג'ה נוצרו בידי הסופר כריסטופר פרייסט והאמן מארק טקסיירה. הן הופיעו לראשונה בחוברת Black Panther, vol. 3 #1 מנובמבר 1998. כהשראה לכתיבתן שימשו האמזונות של דהומיי - יחידה המורכבת מנשים בלבד אשר לחמה עבור ממלכת דהומיי (כיום בנין).
בין הדורה מילג'ה הבולטות ניתן למנות את אוקויה, אשר שימשה כשומרת הראש הנאמנה של טצ'אלה. דורה מילג'ה בולטת נוספת היא נקיה, אשר מאוחר יותר הפכה לבת בריתו של אריק קילמונגר ולאויבת של טצ'אלה.
ביקום הקולנועי של מארוול, הופיעו הדורה מילג'ה בסרטים קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים (2016), הפנתר השחור (2018), הנוקמים: מלחמת האינסוף (2018), הנוקמים: סוף המשחק (2019), והפנתר השחור: ואקאנדה לנצח (2022). כמו כן הן ממלאות תפקיד חשוב בסדרה הפלקון וחייל החורף.
סאמי הדאווי
סאמי הדאווי (בערבית: سامي هداوي; 3 במרץ 1904 - 22 באפריל 2004) היה פקיד בממשלת המנדט, היסטוריון וסופר פלסטיני.
ביוגרפיה
הדאווי נולד בירושלים למשפחה נוצרית. אביו היה חייל בצבא האימפריה העות'מאנית ונהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915, לאחר מות אביו, עברה המשפחה לעמאן בה עבד כמתורגמן עבור הצבא הבריטי. לאחר מכן, חזר לירושלים, והתגורר בבית סבו ברובע היהודי בעיר העתיקה עד לשנת 1948. החל משנת 1935 עבד בשמאות, פיקוח ומיסוי נכסי דלא ניידי במרשם המקרקעין הבריטי. בשנת 1943 התקבל כחבר במסדר האימפריה הבריטית כהוקרה על שירותו. בסוף שנת 1945 השתתף, מתוקף תפקידו, בהכנת סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל.
בשנת 1948 עבר עם אשתו ושני ילדיו לשכונת קטמון אולם בעקבות כיבוש השכונה על ידי כוחות צה"ל במהלך מלחמת העצמאות נאלץ לעבור לצד הירדני. לאחר 1948, עבד עבור ממשלת ירדן כמומחה מקרקעין, ועבור הוועדה בנושא הפליטים הפלסטינים של האומות המאוחדות בניו יורק. בין השנים 1960–1970 היה מנהל המכון ללימודים פלסטינים בביירות. אשתו נפטרה מהתקף לב ב-1965. לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1970 היגר לטורונטו, שם היה פעיל בקהילה הפלסטינית והתמסר לכתיבת ספרים העוסקים בהיסטוריה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בראיון האחרון הביע רצונו להקבר בירושלים, עיר הולדתו.
הוא נפטר ב-22 באפריל 2004 בגיל 100 ונקבר בטורונטו. הותיר אחריו בן ובת.
בנג'מין האריס ברוסטר
בנג'מין האריס ברוסטר (באנגלית: Benjamin Harris Brewster; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מניו ג'רזי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בשנים 1881–1885 בממשלו של הנשיא צ'סטר ארתור.
רקע משפחתי
בנג'מין ברוסטר נולד בסילם, ניו ג'רזי וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא היה בנה של מריה האמפטון, בתו של דר' ג'ון תומאס האמפטון, שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית, וידיד קרוב של תומאס ג'פרסון. סבתו, מרסי האריס-האמפטון, הייתה בתו של בנג'מין האריס, שכונה "הקווייקר הלוחם" והשתתף גם הוא במלחמת העצמאות. בנג'מין האריס ברוסטר נקרא על שמו.
אביו של ברוסטר היה פרנסיס אנוך ברוסטר, צאצא של ויליאם ברוסטר, שהיה אחד מנוסעי המייפלאואר. הוא היה עורך דין נודע ומצליח מפילדלפיה שנטש את אמו של בנג'מין ברוסטר, מריה האמפטון, לטובת איזבלה אנדרסון, שאיתה הוא הביא לעולם שני ילדים מחוץ לנישואין. אחיו החורגים הללו של בנג'מין ברוסטר היו פרדריק קרול ברוסטר, לימים התובע הכללי של פנסילבניה, ואנוך קרול ברוסטר.
אחותו של בנג'מין ברוסטר, אן האמפטון ברוסטר, הייתה אחת מעיתונאיות החוץ הראשונות בארצות הברית, שפרסמה בעיקר בעיתוני פילדפיה, ניו יורק ובוסטון. היא הייתה "פורעת חוק חברתית" (כפי שאחד מידידיה תיאר אותה), שסירבה להינשא, המירה את דתה לקתוליות, עזבה את ביתו של אחיה הגדול בנג'מין כדי לחיות בגפה, עברה להתגורר ברומא, ומעל הכל כתבה על כל אלו, בתחילה כחובבנית, ולאחר מכן כאשת מקצוע עצמאית.
בצוואתו כתב אביהם את שמותיהם של שני בניו, פרדריק ואנוך קרול כנהנים היחידים. בנג'מין נאבק בשם אחותו על חלקה באחוזה המשפחתית ועל שינוי הצוואה בכלל, ובסופו של דבר הצליח בכך.
ב-1834 סיים ברוסטר את לימודיו בקולג' פרינסטון, שם הוא קיבל את התארים בוגר אוניברסיטה, מוסמך אוניברסיטה ודוקטור למשפטים. הוא למד משפטים במשרדו של אלי קירק פרייס, עורך דין נודע מפילדלפיה ורפורמטור משפטי שעמד בראש לשכת עורכי הדין של העיר. ב-5 בינואר 1838 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
נישואים
ב-1857 נשא ברוסטר לאישה את אליזבת פון פיירבאך דה ריינפלדטס, אלמנתו של דר' שולטה מפריז. היא נפטרה ב-1868, אך ברוסטר המשיך לבלות את רוב חופשותיו עם הוריה של רעייתו המנוחה בגרמניה, בביתם שליד קלן. מנישואים אלו לא נולדו לו ילדים.
ב-12 ביולי 1870 נישא ברוסטר בשנית למרי ווקר, ילידת מיסיסיפי. היא הייתה בתם של רוברט ג'ון ווקר, מזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של ג'יימס פולק, ושל מרי בלצ'נדן בצ'י. מרי בצ'י הייתה בתם של סופיה דארל דאלס ושל ריצ'רד בצ'י הבן, ששירת בצי של רפובליקת טקסס ונבחר לבית המחוקקים של טקסס ב-1847. סופיה הייתה בתם של ארבלה מריה סמית' ואלכסנדר ג'יימס דאלאס, שכיהן כמזכיר האוצר בממשלו של ג'יימס מדיסון. היא הייתה נינתם של שרה פרנקלין בצ'י וריצ'רד בצ'י, שהיה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, וצאצאית של בנג'מין פרנקלין. היא גם הייתה אחייניתו של ג'ורג' דאלאס, סגן הנשיא בממשלו של ג'יימס פולק.
טרם נישואיה לברוסטר הייתה מרי ווקר נשואה לאדריאן דסלונד, בנו של אנדרה דנסלוד, שבבעלותו היו מטעי סוכר בלואיזיאנה. אחותו, קרוליין דנסלוד, נישאה לפ.ג.ט. בורגארד, שהיה סופר, איש ציבור, יזם והגנרל הבולט הראשון של צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים. דרך אחותו, מטילדה, הוא היה גיסו של ג'ון סלידל, סנאטור מטעם לואיזיאנה ובהמשך דיפלומט מטעם הקונפדרציה. אחותו של ג'ון, הייתה נשואה לקומודור מת'יו פרי, קצין בצי ארצות הברית שפתח את שעריה של יפן למערב בהסכם קנגאווה ב-1854.
לבנג'מין ולמרי היה בן אחד, בנג'מין האריס ברוסטר הבן, שנולד בפילדלפיה. נכדו של בנג'מין ברוסטר האב, דניאל באו ברוסטר, היה סנאטור מטעם המפלגה הדמוקרטית שייצג את מרילנד בשנים 1963–1969. הוא גם היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר בית המחוקקים של מרילנד.
קריירה
ב-1846 מונה ברוסטר על ידי הנשיא ג'יימס פולק כחבר בוועדת הבוררות לטענות שבטי הצ'רוקי. ב-1867 הוא מונה על ידי מושל פנסילבניה ג'ון גירי כתובע הכללי של המדינה.
ב-1881 מונה ברוסטר על ידי הנשיא צ'סטר ארתור כתובע הכללי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד לתום נשיאותו של ארתור. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא היה התובע הראשי בתיק של מעשי הונאה במחלקת הדואר של ארצות הברית. הוא גם היה מעורב בהעמדתם לדין של מרשלים ותובעים מחוזיים במעשי שחיתות.
בנג'מין האריס ברוסטר נפטר בפילדלפיה ב-4 באפריל 1888 ונטמן בבית הקברות וודלנדס שבעיר.
סיבוס סודקסו
סיבוס סודקסו היא החברה הגדולה בישראל המספקת הטבות לעובדים, שירותי ארוחות לעובדים, בהם הזמנת ארוחות במשלוח, תשלומים במסעדות ורכישה ברשתות מזון, נוחות ופארם.
נכון ל-2023, סיבוס משתפת פעולה עם כ-9,000 מסעדות ומספקת שירותים לכ-4,000 חברות וארגונים במגזר ההייטק ובמגזר הציבורי, שבהם כ-420,000 עובדים ועובדות.
החל משנת 2021, מנכ"ל סיבוס הוא איתן זינגר. זינגר הוא רואה חשבון ומשפטן וכיהן בעבר כמנכ"ל מדלן, מנכ"ל זאפ השוואת מחירים, מנכ"ל דיונון ומנכ"ל חברת הפרסום DDB.
היסטוריה
סיבוס נוסדה כסטארטאפ ב-1998, על ידי ירון קומרוב ומשה קריינר. מטרתה הייתה לחבר בין מעסיקים למסעדות באזור התעשייה של הרצליה, כדי לספק לעובדים ארוחות בדרך יעילה וקלה, הן במשלוחים והן בישיבה במסעדות. כעבור כארבע שנים, ב-2002, הוחלפו שוברי הנייר ששימשו את לקוחות החברה בכרטיסי הסעדה המכונים "כרטיס סיבוס". ב-2008 נרכשה סיבוס על ידי קבוצת המשביר לצרכן, וב-2013 נמכרה שנית לקונצרן Sodexo הבינלאומי תמורת 105 מיליון שקל, המשקפים למשביר לצרכן תשואה של כ-1,000% על הרכישה שבוצעה ב-2008..
ההסדר של סיבוס
באמצעות ההסדר של סיבוס יכולים ארגונים להעמיד לעובדיהם תקציב ארוחות יומי או חודשי, על פי מדיניות שנקבעת מראש. המעסיק מחויב בארוחותיהם של העובדים, והוצאה זו נחשבת לו הטבה החייבת במס.
לבחירתו של הארגון מה יהיה גובה התקציב לעובד, האם יתאפשרו הזמנות בכל ימות השבוע או בימים מסוימים בלבד, בשעות העבודה או בכל שעות היממה, למשרדי הארגון בלבד או גם לבתיהם של העובדים ולכתובות אחרות.
אם גובה החיוב של העובד גבוה מהתקציב שהעמיד לו הארגון, יכול העובד לחייב את כרטיס האשראי שלו בהפרש באופן אוטומטי.
סיבוס גובה עמלה מהמסעדות החברות בהסדר, ובתמורה זוכים המסעדנים לצמיחה בביקושים.
פלטפורמות דיגיטליות תומכות
ב-2015 השיקה סיבוס אפליקציית הזמנות, המאפשרת איתור מסעדות והזמנת ארוחות באמצעות טלפון חכם. בעת השקתה נקראה האפליקציה mySodexo, אך הקהל הישראלי התקשה להתרגל לשם החדש והוא שונה לאפליקציית סיבוס.
במקביל לאפליקציה מפעילה החברה גם אתר הזמנות, צ'אטבוט לשירות ותמיכה, אתר שיווקי ואפליקציה באנגלית.
שיתוף הפעולה עם Wolt
בשנת 2019 חתמה סיבוס הסכם שיתוף פעולה אסטרטגי עם חברת השליחויות הבינלאומית Wolt, המאפשר ללקוחותיה לבצע הזמנות דרך אפליקציית Wolt ולשלם דרך סיבוס. הסכם זה העניק לסיבוס יתרון יחסי משמעותי על פני מתחרותיה, שכן הוא אפשר לה להרחיב במידה ניכרת את מבחר המסעדות, אם כי באזורי החלוקה של Wolt בלבד, וכן להציע ללקוחותיה את שירות המשלוחים המהיר של Wolt ואת תכונת המעקב אחרי מיקום השליח.
שיתוף הפעולה עם רשתות שיווק
החל משנת 2022 מאפשרת סיבוס ללקוחותיה לרכוש באמצעות ההסדר גם ברשתות מזון, בחנויות נוחות, בבתי טבע ובחנויות פארם, וכך ביכולתם לרכוש גם מוצרים שאינם ארוחות לדוגמה: שופרסל, בי, ויקטורי, קבוצת ביתן, אמפמ, סופר יודה, דרך היין ועוד.
פעילות נוספת של סיבוס
מלבד פעילותה בתחום הארוחות לעובדים, סיבוס מייצרת גם אירועים ותוכן לצוותי משאבי אנוש ולמסעדנים, ביניהם "האקדמיה של סיבוס", שבה מוצעים למסעדנים כלים מקצועיים מעולמות המסעדנות והשיווק.
עאבד
ראו גם
}}
קורמורן קטן דוגוני
קורמורן קטן דוגוני (שם מדעי: Microcarbo melanoleucos) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן קטן המצוי סביב איי האוקיינוס השקט ממלזיה ואינדונזיה, דרך גינאה החדשה לאוסטרליה ומדרום לניו זילנד ועד לאיים תת-אנטארקטיים.
זהו קורמורן קטן שאורכו 56–58 ס"מ ומשקלו 440–880 גרם. הוא בעל נוצות לבנות עם כנפיים, זנב ועורף שחורים ומקור קטן וצהוב. מעל המקור עד לעין רצועה שחורה עד זהובה. הרגליים אפורות ובעלות קרומי שחייה ואיתם הקורמורן מתקדם במים.
הוא חי סביב חופים, איים ושפכי נהר באזורי מחייתו. להקות מקננות גדולות נמצאות באי סטיוארט שבניו זילנד. הקומורן מחפש טרף על קרקעית המים לרבות דגים שונים כמו סוליתאים וסרטנים הוא מאחסן אותם בתוך גרונו במהירות, משום ששחפים עשויים לחטוף לו את הטרף.
אילנה בצרי
אילנה בצרי (נולדה בכ"ב באדר ה'תרצ"א, 11 במרץ 1931) היא שדרנית רדיו לשעבר בקול ישראל בערבית, הקרויה גם רשת ד', ערכה והגישה את תוכנית הרדיו הפופולרית "רופא מאחורי המקרופון". התוכנית שודרה למדינות ערב מתחילת שנות השבעים עד סוף המאה העשרים ובמסגרתה הגיעו חולים ממדינות ערב לטיפולים רפואיים בארץ.
קורות חיים
אילנה בצרי נולדה ב-1931 בשם קלרייט טוויג בעיר עמארה עיראק. היא בתם הרביעית של רוזה וכדורי למשפחת טוויג. קדמו לה שתי אחיות ואח.
מקורה של משפחת טוויג הוא בעיר בגדאד. בעקבות מגפת הדבר שפקדה את העיר בשלהי המאה ה-19 והתפרצויות המשנה שאירעו מידי כמה שנים המשפחה היגרה לעמארה בתחילת המאה העשרים. משפחת טוויג הייתה מהמשפחות יהודיות האמידות בעיר שהתגוררה באחוזה על גדות החידקל.
סבה, עבודי טוויג, היה ידוע ברחבי עיראק כאיש רב חסד ועניו. הוא קשר קישרי מסחר כקבלן לאספקת מזון עם הצבא הטורקי וזכה להערכת רבה על עבודתו. הערכה זו קיבלה ביטוי רשמי עם הענקת אות הכבוד "פשה" מטעם הסולטאן הטורקי עבדול חמיד השני.
לאחר נסיגת הטורקים ראשי כח הכיבוש הבריטי מינו אותו, במשותף עם ג'בורי חנא אל שייח', מנכבדי הקהילה הנוצרית בעיר, למנהל סוכנות הנפט העיראקית Rafidain Oil Company. לאחר פטירתו של עבודי, קיבל אביה, כדורי את ניהול חברת הנפט.
בצרי עלתה לארץ בעליה הבלתי לגאלית. היא ברחה במסע רגלי בן 11 לילות וימים מעמארה בעיראק אל הגבול עם איראן. בגבול עלתה על רכבת לטהראן ומשם ב־16 בינואר 1950 עלתה לארץ בטיסה.
מיד עם הגיעה לארץ הצטרפה לעולים צעירים נוספים לגרעין שנשלח לקיבוץ כפר גלעדי ושם שהתה קרוב לשנה.
לאחר מכן עברה להתגורר במושב בית עזרא ושם עבדה כמורה לעברית. היא נישאה לעזרא בצרי ב-1952 והזוג עבר למעברת תלפיות בירושלים שבה התגוררו שש שנים.
לאחר לידת בנה, אלי, בשנת 1955, עבדה בעבודות שונות, כטלפנית בדואר ובבנק לאומי. ב-1960 החלה לעבוד בקול ישראל בערבית, תחילה ככתבנית, ולאחר מכן ב-1962 מזכירת מערכת החדשות, וב - 1965 עוזרת למנהל קול ישראל בערבית.
השם אילנה
במסגרת "החלוץ" נחשפה בצרי לצילום בעיתון דבר השבוע ובו נראים זוג שט בסירה. כותרת הצילום הייתה "אילנה ושלמה בלב ים". השם אילנה שבה את ליבה והיא החליטה לאמצו כשמה הפרטי במקום השם שניתן לה בלידתה קלרייט.
לידתה של התוכנית
הרעיון לתוכנית "רופא מאחורי המיקרופון" נרקם במוחה של בצרי בשנת 1971. בעקבות דופק לב בלתי סדיר שממנו סבלה היא נשלחה להתאשפז ביחידה לטיפול נמרץ. יחידה זו הייתה החדישה מסוגה באותה תקופה ובצרי הייתה הראשונה להתאשפז בה. בזמן אשפוזה היא התבוננה במוניטור שעליו הכיתוב "Made in Israel" עם דגל המדינה. היא נזכרת שבילדותה שייח' ערבי מעיר הולדתה עמארה נסע לטיפול בית החולים הדסה. כשחזר מהטיפול היה נפעם מהרופאים היהודים. השילוב של חדשנות הרפואית שאותו היא חווה באשפוזה יחד עם אותו זיכרון ילדות העלה בראשה רעיון: תוכנית על חידושים בתחום הרפואה שתשודר לעולם הערבי. היא סברה שכשם שלמחלות אין גבולות, כך גם התוכנית הזו תפרוץ את הגבולות. כך, בעודה מאושפזת ביחידה היא פנתה עם הרעיון לרופאים בבית החולים, והללו מצידם הבטיחו לסייע לה.
עם שחרורה מבית החולים חזרה למקום עבודתה בקול ישראל בערבית, שבו עבדה עד אז כפקידה. היא פנתה למנהליה בבקשה לממש את חזונה לתוכנית רדיו בנושאי חידושים רפואיים. בקול ישראל בערבית נעתרו לבקשתה ובשנת 1971 החלה לערוך ולהגיש את התוכנית "רופא מאחורי המיקרופון".
התוכנית
פורמט התוכנית היה כזה שהיא נחלקה לשני חלקים.
בחלקה הראשון התראיין רופא מומחה מאחד מבתי חולים השונים בארץ, וכל אחד סיפר על החידושים בטיפול ובאבחון שבתחומו. בחלקה השני רופאים השיבו לשאלות המאזינים. התוכנית שודרה אחת לשבוע משך 30 דקות מדי יום ששי בשעה שלוש.
כשבועיים מפתיחת התוכנית החלו להגיע מכתבים לתוכנית עם שאלות ובקשות לקבלת טיפול בישראל. הם הגיעו מכל מדינות ערב כולל ארצות אחרות שאין לישראל קשרים דיפלומטיים איתן. המכתבים הגיעו דרך ארץ זרה או דרך גשר אלנבי.
עם הגיעם בצרי תרגמה את המכתבים והעבירה אותם לרופא אליו הופנתה השאלה. לעיתים, בעקבות השאלות, נתבקשו החולים לשלוח תוצאות של בדיקות רפואיות שעשו וכגון בדיקות המטולוגיות, צילומי רנטגן וכדומה. הרופא היה בוחן את המצב ומחליט האם ניתן לטפל במקרה הזה.
כאשר הייתה מגיעה תשובה חיובית של הרופא שניתן לטפל בחולה, היא הייתה פונה למחלקת האשרות במשרד הפנים כעבור זמן מה, ולאחר שהחולה\מאזין סיפק את פרטי הדרכון שלו, הוצאה לו אשרת כניסה.
עם קבלת האשרה, הייתה בצרי מודיעה למאזין מעל גלי האתר על קבלת האשרה. ההודעה נעשתה ברמזים מוכמנים על-מנת לא לחשוף זהותו של המאזין. האשרה חיכתה לחולה בגשר אלנבי או בנתב"ג והייתה תקפה לחודש ימים.
עם הגעת החולה לארץ הייתה בצרי מקבלת אותו באופן אישי ומלווה אותו לקבלת הטיפול הרפואי. היה חשוב מאוד לבצרי לעזור לכולם ללא הבדל דת, גזע ולאום וכך היא נהגה במשך כל השנים בהם עבדה.
התוכנית צברה פופולריות גדולה בארצות ערב ובעולם כולו ואף זכתה לסיקור בעשרות עיתונים, מגזינים ותוכניות טלוויזיה.
בצרי המשיכה לעבוד כעורכת התוכניות והמגישה במשך שלושים שנה, עד לאחר יציאתה לגמלאות ב-2002.
משמרים את השפה העיראקית
בצרי פעילה כיום בקבוצת הפייסבוק "משמרים את השפה העיראקית" ששמה לה למטרה לשמר את השפה העיראקית בניב היהודי.
!!
ל-!! (סימן קריאה כפול) יש משמעויות אחדות, בהתאם להקשר שבו הסימן מופיע:
חומצת שתן
חומצת שתן (בלועזית: חומצה אוּרית; באנגלית: Uric Acid) היא תרכובת אורגנית של פחמן, חנקן, חמצן ומימן. נוסחתה: C5H4N4O3.
חומצת שתן היא פורין, והיא קרובה מאוד במבנה לגואנין, לאדנין ולקפאין. זהו תוצר סופי משני של תהליך פירוק ה-DNA. החומצה מופרשת בכמויות קטנות דרך השתן. אצל בעלי חיים, בייחוד אצל עופות, החומצה היא תוצר יותר משמעותי של תהליכים אלו ולכן הם מפרישים אותה בצואה. ריכוז החנקן הגבוה שבה הוא אחד הגורמים לכך שצואת עופות הים, גואנו, היא חומר דישון מבוקש.
עודף חומצת שתן בדם בבני אדם
בני אדם רבים סובלים מעודף חומצת שתן בדם או היפריוריסמיה. במצב זה - רמת חומצת השתן בדם גבוהה מרמת חומצת השתן הנפלטת מן הגוף. עודף זה גורם אצל בני אדם להופעת מחלת השיגדון (גאוט). במחלה זו מצטברים העודפים של חומצת השתן בפרקים או בכליות תוך שהם יוצרים לאורך זמן דלקת מפרקים ואבנים בכליות.
עודף חומצת שתן בדם נוצר עקב אכילת מזונות עתירי פורינים כגון כבד, אנשובי, מקרל, אפונה ובירה. כמו כן החומרים קפאין, ניקוטין, אלכוהול ואספירין נוטים להעלות את רמת חומצת השתן בדם. על אף הקשר של עודף חומצת שתן לקפאין, נראה שצריכה מתונה של קפה יכולה להוריד את הסיכון לשיגדון.
צלילה
צלילה היא שהייה מתחת לפני המים עם או בלי ציוד צלילה. העוסק בצלילה קרוי צולל, אמודאי או איש צפרדע.
היסטוריה
הצוללים הראשונים עסקו בשליית חפצים מספינות טבועות. ידוע על לוחות תשלומים לצוללים כבר בשנת 300 לפנה"ס. אמצעי העזר היחידים שהיו בשימוש בתקופה זו הם אבנים ששימשו כמשקולות והקלו על שקיעת הצולל. הצולל יכול היה לשהות מתחת למים דקות מעטות בלבד - רק למשך הזמן בו יכול היה לעצור את נשימתו. צלילה זו נקראת גם "צלילה חופשית" ועד היום היא משמשת שולי פנינים ואף מהווה ספורט ימי אתגרי.
אריסטו מייחס לאלכסנדר הגדול פיתוח של פעמון צלילה פשוט העשוי מזכוכית, בזמן המצור על צור. פיתוח דומה נעשה בסין סביב 200 לפני הספירה.
התקדמות משמעותית בתחום הצלילה נעשתה במאה ה-19, שבה הומצאו אמצעים חדשים לצלילה: הפעמון והחליפה.
פעמון
פעמון צלילה היא שיטה שממנה התפתח מאוחר יותר "פוד הצלילה". כלי אטום גדול בצורת פעמון מושקע במים כאשר תחתיתו פתוחה. כשצולל או חבורת צוללים נמצאת בתוכו. האוויר הכלוא בתוכו היה מאפשר לצוללים לנשום. משמש לצלילה באספקת שטח.
חליפה
את החליפה פיתח המהנדס הגרמני אוגוסטוס זיבה ב-1830. מתוך חליפה זו התפתחה חליפת הצלילה המודרנית של היום. החליפה הייתה עשויה גומי מסוג ניאופרן עטוף בשתי שכבות בד שכיסה את רוב גוף האמודאי (למעט כפות הידיים, כפות הרגליים והראש). שולי החליפה היו מהודקים לגוף כדי למנוע חדירת מים. סוליות הנעליים היו עשויות עופרת כדי להגביר יציבות.
על החזה והגב היו משקולות שסייעו לאמודאי לשקוע. על ראשו הייתה קסדה עגולה סגורה הרמטית אשר הכילה את כל הראש ונסגרה בצוואר. הקסדה הייתה עשויה מברזל, נחושת או פליז ומזכוכית שאפשרה לאמודאי לראות. מתוך הקסדה יצא צינור אוויר אל פני השטח, בדרך כלל אל ספינה, ודרכו הוזרם אוויר בלחץ שאפשר לאמודאי לנשום. לצינור הייתה גם סגולה "טלפונית". דרכו התאפשר לאמודאי לדבר עם אנשי הספינה ועם הצוללים שלצידו.
בעזרת החליפה הצוללים שומרים על חום גופם מתחת למים.