cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטגפלציה
בכלכלה, סְטַגְפְלַצְיָה (מאנגלית: stagflation) היא מצב בו שיעור האינפלציה גבוה, הצמיחה הכלכלית מאטה ושיעור האבטלה נשאר גבוה. הסטגפלציה מעלה דילמה בפני קובעי המדיניות הכלכלית, מאחר שפעולות שנועדו לרסן את האינפלציה עלולות להחמיר את המיתון הכלכלי ולהפך. המונח נטבע על ידי איאן מקלאוד, ששילב בין המילים סטגנציה ואינפלציה בנאום בפרלמנט הבריטי ב-1965.
הקונספט ראוי לציון מאחר שעל פי התפיסה הקיינסיאנית, שהייתה התפיסה השלטת בין סוף מלחמת העולם השנייה לשנות השבעים המאוחרות, אינפלציה ומיתון סותרים זה את זה, כפי שהיחסים ביניהם מתוארים בעקומת פיליפס.
גורמים
כלכלנים מציעים שני הסברים עיקריים בנוגע לשאלה מדוע מתרחשת סטגפלציה. ראשית, סטגפלציה יכולה להיגרם כשכושר הייצור של משק מצטמצם עקב הלם אספקה שלילי, כמו צמיחת מחירי הנפט למדינה המייבאת נפט. הלם אספקה שכזה יכול להעלות את המחירים במשק, תוך הפיכת הייצור ליקר ולפחות משתלם. שנית, גם סטגנציה וגם אינפלציה יכולות לנבוע ממדיניות מקרו-כלכלית שגויה. לדוגמה, בנקים מרכזיים יכולים לגרום לאינפלציה על ידי התרת יתר של אספקת כסף, והממשלה יכולה לגרום סטגנציה על ידי יתר פיקוח ויתר רגולציה על שוק העבודה ושוק המוצרים. הזרמת יותר מדי כספים למשק במידה כזאת שצריכה להיעצר פתאום בהחלט יכולה להיות סיבה. שני ההסברים ניתנו בסטגפלציה של שנות השבעים: היא החלה בעלייה הענקית במחירי הנפט (בעקבות חרם הנפט של 1973), אך אז הבנקים המרכזיים השתמשו במדיניות מוניטארית מרחיבה מואצת כדי לטפל במיתון, מה שהביא לשרשרת של עליות בשכר ובמחירים.
קיינסיאנים ומוניטארים מוקדמים
כלכלנים קיינסיאנים לפני 1960 לא ראו כלל את האפשרות של סטגפלציה, זאת מאחר שהיסטורית שיעור אבטלה גבוה היה קשור תמיד לשיעור אינפלציה נמוך ולהפך (את היחסים ביניהם ניתן לראות בעקומת פיליפס). הרעיון היה שביקוש למוצרים מעלה את המחיר ומעודד פירמות להעסיק עוד עובדים, ובדומה גם תעסוקה גבוהה מעלה את הביקוש. אולם במהלך שנות השבעים נהיה ברור שהקשר בין אבטלה לאינפלציה אינו יציב, כלומר שעקומת פיליפס יכולה לזוז. מאקרו כלכלנים החלו לפקפק בתאוריות קיינסיאניות, ואפילו הקיינסיאנים החלו לחפש אחר הסבר לדבר. את ההסבר שהעקומה יכול לזוז סיפק הכלכלן המוניטארי מילטון פרידמן ועל ידי אדמונד פלפס. שניהם טענו שעובדים ופירמות כאחד צופים את האינפלציה, ולכן עקומת פיליפס נעה קדימה. בנוסף הם טוענים שאם אינפלציה תימשך כמה שנים, העובדים והפירמות יחשבו אותה בוויכוח על שכר. אף על פי שהרעיון סתר גישות קיינסיאניות מוקדמות, הנאו-קיינסיאנים שילבוהו במודלים שלהם.
ניאו קיינסיאנים
קיינסיאנים עכשוויים טוענים כי ניתן להבין את הסטגפלציה פשוט על ידי בידוד המשתנים שמשפיעים על הביקוש המצרפי ואלה המשפיעים על ההיצע המצרפי. בעוד מדיניות פיסקאלית ומוניטארית יכולה לשמש לייצוב בפני תנודות בביקוש המצרפי, הן לא מאוד מועילות בהתמודדות עם תנודות ההיצע המצרפי. בייחוד הלם בהיצע המצרפי כמו עלייה במחירי הדלק יכול לגרום סטגפלציה.
התאוריה הנאו-קיינסיאנית מבחינה בין שני סוגי אינפלציה נפרדים – זו הנגרמת מגידול בביקוש, וזו הנגרמת מאילוץ בהיצע. סטגפלציה, על פי ראייה זו, נובעת מאינפלציה מהסוג השני, כלומר מעלייה מאולצת בעלויות הייצור. אינפלציה מסוג זה יכולה להיגרם מאילוצים הנובעים ממיסים ממשלתיים או ממחסור חומרי ייצור במצבים לדוגמה של מלחמה.
פונדמנטליסטים
תאוריות היצע מבוססות על המודל הנאו-קיינסיאני של עלויות מאולצות ומייחסים סטגפלציה לשיבושים מסוימים בצד ההיצע של משוואת ההיצע והביקוש בשוק, לדוגמה, כשיש מחסור או חסר (כלומר מחסור יחסי או בלתי יחסי) בסחורות מפתח או משאבי טבע שהכרחיים לייצור סחורות ושירותים. גורמים נוספים עשויים גם הם להשפיע על ההיצע, לדוגמה, מצבים פוליטיים וחברתיים שמשתנים כמו אקטים של מלחמה, שליטה נוקשה להחריד של ממשלות על ייצור (לדוגמה במדינות דיקטטוריות). לפי תפיסה זו סטגפלציה עשויה להתרחש כשיש הלם של היצע (לדוגמה עלייה פתאומית במחירי הנפט, או הופעת מס חדש) הגורם לקפיצה חדה של מחירי הסחורות והשירותים. במובנים טכניים נוצרת התכווצות בעקומת ההיצע.
במקרה של מחסור במשאבי טבע, הסטגפלציה נגרמת כאשר יש עיכוב באספקת חומרים בסיסיים. כלומר, כשההיצע המעשי או היחסי חסר במוצרי יסוד (כגון אנרגיה, עץ, מתכות, מינרלים, אדמה לייצר עליה וכו'). המחסורים לא יכולים לקבל מענה מהר מספיק ביחס לדרישה המתמשכת והגואה. כאמור לא רק חסר מציאותי יכול לגרום למחסור, אלא גם התנהלות ממשלתית, המתבטאת במיסים ומדיניות מוניטארית כושלת, המביאה למחסור יחסי. כל זה עקבי לגורמים לאינפלציית עלויות מאולצות המתוארת קודם באבחנה שעושים הנאו-קיינסייאנים. לאחר שתקרה סטגפלציה הכלכלה תנסה קודם כל לתפוס תנופה – קונים ומוכרים יהיו מוכנים לשלם יותר כדי למתן את הביקוש. הבנק המרכזי עלול להחמיר זאת, על ידי הגדלת מחזור הכסף (הדפסת עוד כסף), או בהורדת הריבית, בניסיון להילחם במיתון. הגדלת מחזור הכסף תגדיל את הביקוש אף על פי שהביקוש בדרך כלל קטן בעת מיתון.
במודל הקיינסיאני הקלאסי העלאה במחירים תעודד ייצור עוד היצע של מוצרים ושירותים. אך בעת הלם ההיצע לא מגיב ללחץ המחירים כרגיל. כך, שיעור האינפלציה עולה, הייצור יורד, ונוצרת סטגפלציה.
הסבר הסטגפלציה של 1970
בעקבות הטלת הפיקוח על השכר והמחירים על ידי ריצ'רד ניקסון ב-15 באוגוסט ל-1971, גל ראשוני של הלם היצע של עלויות מאולצות בסחורות, הואשם בגרימת ספירה של עליות שכר ומחירים. אולי הדוגמה הידועה ביותר לשמצה למה שקרה באותו זמן היה כישלון המפעל הפרואני לדיג אנשובי לצורך האכלת בעלי חיים. ההלם השני היה משברי הנפט של 1973, כשארגון המדינות המייצאות נפט (OPEC) הגביל את הצע הנפט העולמי. שני המאורעות ששולבו ביחד למשבר האנרגיה הידוע כמאפיין של שנות ה-70, גרם למחסור יחסי ואמיתי של משאבים בסיסיים. ההגבלה על המחירים יצרה מחסור יחסי בנפט ולכן גרמה לתורים ארוכים של קונים הרוצים ולתדלק, ולהגדלת העלויות בתעשייה.
תגובות תאורטיות
לפי סט זה של תאוריות הדרך לפתור סטגפלציה היא לספק מחדש את החומרי בסיס שיש מחסור בהם. במקרה של מחסור פיסי יש למצוא או תחליף לחומר שממנו יש מחסור, או דרכים לייעול הניצולת של המשאב, כך שהתעשייה תיאלץ לצרוך פחות ממנו ולמרות זאת תוכל לייצר יותר. לדוגמה, במקרה זה בשנות ה-70 המאוחרות ובשנות ה-80 המוקדמות, המחסור בנפט הוקל הן על ידי ייעול האנרגיה, והן על ידי חיזוק ייצור הנפט בעולם. גורם זה, יחד עם התאמות מוניטריות עזרו לסיים את הסטגפלציה.
תפיסות עדכניות
עד לאחרונה אף התנהלות מוניטארית לא הצליחה לחזות היווצרות של סטגפלציה. רק אחרי שקרתה הסטגפלציה ולאחר שנים של מחקר הגיע ההסבר המקשר הלם אספקה שלילי למחירים ולתוצרת. לטענת בלנצ'ארד (2009) המאורעות השליליים הללו היו אחד משני רכיבים של הסטגפלציה, השני היה "רעיונות" שלטענת רוברט לוקאס, תומאס סרג'נט ורוברט בארו הם תחזיות "בלתי נכונות בעליל" ו"פגומות מיסודן" (של תפיסות קיינסיאניות) שלטענתם נתנו ל"תלמידים עכשוויים למחזורי עסקים" להסביר את הסטגפלציה. בדיון זה העלה בלנצ'ארד את ההיפותזה שעלייה קרובה במחירי הנפט תגרום לסטגפלציה נוספת.
תפיסות נאו-קלאסיות
תפיסות נאו-קלאסיות טהורות במאקרו כלכלה מתנגדות לרעיון שהתנהלות מוניטארית יכולה באמת להשפיע. מאקרו כלכלנים ניאו קלאסיים טוענים שעל כמויות כלכליות ממשיות, כגון תוצרת, תעסוקה ואבטלה נקבעים על ידי גורמים ממשיים בלבד. גורמים נומינליים, כמו אספקת הכסף יכולים להשפיע רק על משתנים נומינליים כגון אינפלציה. רעיון זה שלגורמים נומינליים אין השפעה ממשית נקרא "נייטרליות מוניטארית" וגם "דיכוטומיה קלאסית".
מאחר שהתפיסה המקרו כלכלית הניאו קלאסית גורסת כי תופעות ממשיות כמו אבטלה אינן קשורות למעשה לתופעות לא ממשיות כמו אינפלציה, הם מחלקים את ההסבר של הסטגפלציה להסבר ל"סטגנציה" והסבר ל"אינפלציה". ההסבר שהניאו קלאסיים נותנים לסטגנציה (צמיחה נמוכה ושיעורי אבטלה גבוהים) כולל רגולציות ממשלתיות לא יעילות או רווחים גדולים לאנשים שלא עובדים שמתמרצים מובטלים לא לחפש עבודות. הסבר ניאו קלאסי אחר קשור למחזור העסקים הממשי, שבו כל ירידה בפריון העבודה הופכת עבודה לפחות מועילה. ההסבר הניאו קלאסי העיקרי לאינפלציה פשוט מאוד – הרשות המוניטארית מזרימה יותר מדי כסף. לפי התפיסה הנאו-קלאסית הגורמים שמשפיעים על משתנים ממשיים, תוצרת ואבטלה, משפיעים אך ורק על עקומת ההיצע המצרפי. הגורמים הנומינאליים כגון אינפלציה משפיעים רק על הביקוש המצרפי. כשגורמים ממשיים מזיזים את עקומת ההיצע שמאלה, והתנהלות מוניטארית לא חכמה מזיזה את העקומה ימינה, נוצרת סטגפלציה.
כך ההסבר העיקרי עבור סטגפלציה של התפיסה הניאו קלאסית על הכלכלה הוא שסטגפלציה מופיעה פשוט כאשר יש טעויות בהתנהלות הממשלתית שמשפיעה הן על האינפלציה והן על שוק העבודה. באופן אירוני, טיעון ברור להסבר הניאו קלאסי של סטגפלציה ניתן על ידי קיינס עצמו. ב-1919 תיאר ג'ון מיינארד קיינס את הסטגנציה שלפתה את אירופה בספרו "ההשלכות הכלכליות של השלום". קיינס כתב: "מספרים שלנין אמר שהדרך הטובה ביותר להפיל את השיטה הקפיטליסטית היא להדיח את המטבע. על ידי המשכת תהליך האינפלציה יכולות הממשלות להחרים, בחשאי חלק גדול מעושרם של האזרחים. לפי השיטה הם יכולים לא רק להחרים, אלא להחרים בשרירות לב, ובעוד התהליך גורם עוני אצל רבים, הוא מעלה את העושר אצל מעטים." "לנין צדק לחלוטין. אין אמצעים יותר עדינים ובטוחים להתפכחות הבסיס הקיים בחברה מאשר הדחת המטבע שלה. התהליך מערב שימוש בכוחות חבויים של החוק הכלכלי, לצד הרס, והופך את העניין לתהליך שאיש לא יכול לאבחן."
קיינס מצביע במפורש על הקשר בין הדפסת כסף ממשלתית לאינפלציה:
"ישנה הנחה מוקדמת לפיה יש ערך מלאכותי למטבע. החוק לרגולציה על מחירים מכיל בתוכו את הזרעים לדעיכה כלכלית, וסופו לייבש את המשאבים שיכולים להביא להיצע אולטימטיבי. אם אדם אנוס להחליף את פרי עמלו בנייר, שמתברר לפי הניסיון שאינו יכול להשתמש בו כדי לקנות משהו השווה במחירו לפרי עמלו, הוא ישמור את עמלו לעצמו, אולי יחלוק אותו עם שכנים וחברים כטובה, ויקל במאמציו לייצור נוסף. מערכת האונסת החלפה של סחורות במחיר שהוא לא מחירם היחסי האמיתי מובילה לא רק לפיחות בייצור, כי אם מובילה בסופו של דבר לבזבוז וחוסר יעילות בסחר החליפין"
קיינס פירט את מערכת היחסים בין החובות של גרמניה לאינפלציה שלה:
"בגרמניה ההוצאה הכוללת של האימפריה, האומות הפדרליות והקומונות ב-1919–1920 מוערך כ25 מיליארד מארקים, כשלא יותר מ10 מיליארד מגובים על ידי מיסים קודמים קיימים. כל זה לא כולל הכסף של הפיצויים. ברוסיה, פולין, הונגריה, ואוסטריה תקציב שכזה לא יכול להתקיים כלל." "כך האיום האינפלציוני שתואר לעיל אינו רק תוצר של מלחמה, ששלום מתחיל לרפא. זה תופעה מתמשכת שסופה עוד לא נראה באופק".
קיינסיאני לטווח הקצר, קלאסי לטווח הארוך
בעוד כלכלנים מסכימים שלטווח הקצר יש לשינויים בהיצע הכסף השפעה לטווח הקצר, כלכלנים נאו-קיינסיאנים ונאו-קלאסיים נוטים להסכים שאין השפעות לטווח הארוך לשינויים בהיצע הכסף. לכן אפילו כלכלנים שמכנים עצמם נאו-קיינסיאנים מודים שלטווח הארוך הכסף הוא נייטרלי. במילים אחרות, בעוד מודלים נאו-קלאסיים ומודלים נאו-קיינסיאנים נראים כאילו הם מתחרים אלו באלו, הם יכולים גם להיתפס כשני תיאורים נאותים לטווחי זמן שונים. ספרי לימוד רבים בקונצנזוס מתייחסים לתפיסה הנאו-קיינסיאנית כתיאור נאה של כלכלה לטווח קצר, בה מחירים עמידים בפני שינויים, ומתייחסים למודל הנאו-קלאסי כדרך נאה יותר לתאר כלכלה לטווח הארוך, כשלמחירים יש מספיק זמן להסתגל. לכן כלכלנים בקונצנזוס היום נוטים לעיתים קרובות לייחס תקופות של סטגפלציה קצרה (לא יותר משנים מספר) לשינויים בהיצע, אך לא יקבלו הסבר זה על סטגפלציה ארוכה מאוד. סטגפלציה ארוכה יותר מוסברת כהתנהלות ממשלתית כושלת: רגולציית יתר על מוצר או על שוקי עבודה הגורמת לסטגפלציה המוארכת והגדלה בהיצע הכסף שגורם לסטגפלציה ממושכת.
סטגפלציה כהצטברות דיפרנציאלית
שני הכלכלנים הפוליטיים הישראלים מאוניברסיטת בן-גוריון יונתן ניצן ושמשון ביכלר הציעו הסבר לסטגפלציה כחלק מתאוריה שהם קוראים לה ההצטברות הדיפרנציאלית. לפי התאוריה עסקים מנסים לעקוף את התשואה הממוצעת. לפי תאוריה זאת, תופעת המיזוגים והרכישות בשיאה בתקופות שבהן הסטגפלציה בשפל ולהפך. כשהמיזוגים והרכישות נעצרים על ידי חוק ממשלתי (חוק נגד מונופולים) אז סטגפלציה משמשת כאסטרטגיה האלטרנטיבית על מנת לגבור על המתחרים. עם הגדלת המיזוגים והרכישות, הכוח ליישם סטגפלציה עולה גם כן.
סטגפלציה מופיעה כמשבר חברתי, כפי שקרה במשבר הנפט בשנות ה-70 וב-2006–2008. האינפלציה בסטגפלציה, אולם, לא משפיעה על פירמות באופן דומה. פירמות דומיננטיות יכולות לעלות מחירים בקצב מהיר יותר מהמתחרים שלהם. בעוד שבסך הכול נראה כי איש אינו מרוויח מהאינפלציה, פירמות דומיננטיות שונות משפרות את מעמדן ואת ההון היחסי שלהן. סטגפלציה לא נובעת מהלם הצע אמיתי, אלא ממשבר חברתי המרמז על הלם הצע. זו תופעה שרובה מצוי במאה ה20 ובמאה ה21 ש"קואלציית הנשק-נפט-דולר" יוצרת או משתמשת במשברים במזרח כדי להפיק רווחים כספיים.
תיאורית סטגפלציה מגדילה בביקוש
תיאורית סטגפלציה מגדילה בביקוש חוקרת את הרעיון שסטגפלציה יכולה לנבוע אך ורק מהלם מוניטרי ולא מהלם בהיצע, או שינויים שליליים ביכולת הייצור הפוטנציאלית. התאוריה מעלה תרחיש בו סטגפלציה מופיעה רק כתוצאה מהתנהלות מוניטארית שמימושם גורם לאינפלציה. התאוריה הוצעה ב-1999 על ידי חוקרים מאוניברסיטת הרווארד.
תיאורית צד ההיצע
כלכלות צד ההיצע התבררו כתגובה לסטגפלציה בארצות הברית בשנות ה-70. התאוריה בעיקר ייחסה את האינפלציה לסיום הפעולה לפי שיטת ברטון וודס ב-1971 והמחסור במחיר ספציפי להישען עליו במדיניות המוניטארית המאוחרת (קיינסיאנית ומוניטארית). כלכלנים התומכים בתאוריה טענו שהתכווצות המרכיב הגורם לסטגפלציה נובעת ממס.
האסכולה האוסטרית
חסידי האסכולה האוסטרית טוענים כי יצירה של כסף חדש יש מאין עוזר ליוצרים ולאלו המקבלים אותו ראשונים יותר מאשר לאחרים באופן יחסי. לטענתם יצירת כסף אינה יצירת עושר, זה רק מרשה למחזיקים הראשונים בכסף להציע מחיר גבוה יותר מהמחזיקים המאוחרים בו, עבור משאבים, סחורות ושירותים. מאחר שאלו שיוצרים את העושר הם בדרך כלל האחרונים לקבל את הכסף החדש שנוצר, הדפסת כסף חדש מחלישה את היווצרות העושר, ומערערת את הגדילה הכלכלית. "הגדלת היצע הכסף בקצב מהיר מהיצירה והשיפור של סחורות, משמעותה אינפלציית מחירים. (זכרו שאינפלציה זה עליה של סכום הכסף אותו מוכנים לשלם עבור יחידה של סחורה). מה שיש לנו כאן זה אינפלציה של מחירים מהירה יותר, ודעיכה בשיעור הצמיחה של ייצור סחורות. אולם זוהי בדיוק הסטגפלציה. עלייה במחירים יחד עם האטה כלכלית. לפי דעות פופולריות הסטגפלציה מומצאת."
"נדמה אם כן כי סטגפלציה היא תוצאה ישירה של התנהלות מוניטארית שלוחת רסן. זאת הסכמה עם מילטון פרידמן ועם פלפס. אך בניגוד אליהם אנו לא טוענים כי סטגפלציה נובעת מזה שלטווח הקצר אנשים נופלים בפח של הבנק הפדרלי. סטגפלציה היא תוצאה טבעית של הזרמה מוניטארית שמאטה את קצב הצמיחה כלכלה ובו בעת מעלה את המחירים של סחורות ושירותים".
תגובות
הסטגפלציה גרמה לערעור על הקונצנזוס הקיינסיאני. העלייה של תאוריות כלכליות קונסרבטיביות כולל מונטריזם, ניתנת להסבר על ידי הכישלון של המדיניות הקיינסיאנית להביס את הסטגפלציה או להסביר אותה לסיפוקם של כלכלנים ומקבלי החלטות.
נגיד הבנק הפדרלי פול וולקר העלה בחדות את הריבית מ-1979 עד 1983 במה שנקרא "תרחיש הדיסאינפלציה". אחרי שהריבית הממשלתית נסקה לפי שתיים, האינפלציה החלה לרדת, שיעורי הריבית האלה היו הגבוהים ביותר בריביות הממשלתיות לטווח ארוך שהיה אי פעם בשווקים קפיטליסטיים מודרניים. לוולקר ניתן הקרדיט עבור עצירת החלק האינפלציוני של הסטגפלציה, אפילו שארצות הברית צללה לתוך מיתון. בערך ב-1983 החלה הצמיחה להשתקם. המדיניות של אותו זמן נתנה הן תמריץ כלכלי, והן גדילה של הצע הכסף. קפיצה של חמש שנים לערך באבטלה מראה כי וולקר כנראה האמין שהאבטלה תתקן את עצמה ותחזור למצבה הטבעי.
דומנאל דון
דומנאל דון (בגאלית סקוטית: Domnall Donn מת בשנת 696) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 683 או 693 ועד פטירתו.
דומנאל היה בנו של קונאל קראנדומנה, אולם לא ברור אם מלך על דאל ריאטה כולה או שמא מלך רק על קנל נ'גבריין (שבט גבריין).
על פי "דברי ימי אלסטר" מת דומנאל בשנת 696, אולם לא מצוין תוארו. דומנאל מוזכר ב"דואן אלבאנאך" וכן מצוין כי מלך 13 שנים - דבר בלתי סביר. ייתכן ושלט במקביל לאחיו מאל דואין מק קונאל או ששלט שלוש שנים בלבד.
לאחר מותו עלה לשלטון פרכאר פוטה מקנל לואירן (שבט לואיירן). השליט הידוע הבא של שבט גבריין הוא אאוכאיד מק דומאנגארט.
ישראל איסרלן
תולדותיו
ר' ישראל נולד בשנת ה'ק"ן (1390) ברגנסבורג, גרמניה לר' פתחיה, שהיה נכדו של רבי ישראל מקרמז', מחבר הגהות אשר"י. השם "איסרלן" היה שמו השימושי, בעוד שבשם "ישראל" הוא נקרא בעיקר בעת עלייה לתורה. תחילה התחנך אצל אחי אמו ר' אהרן בלומלין בנוישטאדט, עד לפרעות שהתחוללו בעיר בט' בניסן ה'קפ"א (1421) בהן נרצחו ר' אהרן ואחותו, אמו של ר' ישראל. לאחר מכן למד, לפי חלק מהדעות, אצל רבי עוזר משלזיה, שהיה תלמיד תלמידו של מהר"ם מרוטנבורג, ולפי כמה דעות למד גם אצל מהרי"ל. במשך חייו התכתב עם אחדים מחכמי דורו, ביניהם רבי יעקב וייל שהיה מחשובי הפוסקים בדור ההוא.
עקב רדיפות נאלץ ר' ישראל לברוח מגרמניה. תחילה היגר לאיטליה ולאחר מכן התיישב באוסטריה, שם קיבל על עצמו את עול הרבנות. תחילה כיהן כרבה של העיר ברנו, שנקראה בפי היהודים "ברונא". לאחר מכן נתמנה לרבה של מרבורג ולבסוף כיהן כרבה של וינר נוישטאדט, שם עמד בראשות הישיבה המקומית. הוא זכה לפרסום רב כפוסק נכבד, ובשו"ת הרדב"ז מוזכר אודותיו כי הוא "רב גדול ומוסמך ועליו סומכים בכל גלילות ישראל".
הוא הקדיש את חייו ללימוד התורה, על כל חלקיה. מלבד עיסוקו הרב בפסיקת הלכה, עסק רבות גם בקבלה לגווניה השונים, ובעתות מצוקה השתמש אף בקבלה מעשית. כמו כן עסק בבירור מקורם של מנהגים רבים שהיו מקובלים בקהילות אשכנז. בנוסף היה דרשן מחונן, הצטיין בקול נעים, ונהג לעבור לפני התיבה בימים הנוראים.
אשתו של ר' ישראל, שיינדלין, הייתה אף היא מלומדת, היא כתבה תשובה שלמה ביידיש בהלכות נידה, בשם בעלה.
נפטר בווינר נוישטאדט בשנת ה'ר"כ (1460).
הערכתו
גדולי דורו והדורות הבאים העריכוהו מאוד, ומקובל לומר שהוא 'גדול האחרונים', בין הרבנים שכינוהו כך ניתן למנות את רבי יעקב ריישר שכתב עליו "מהרא"י בעל תרומת הדשן... והוא גדול שבאחרונים", גם רבי משה לימא כתב עליו "וידוע כי בעל תרומת הדשן היה גדול שבאחרונים ומימיו אנו שותים", רבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא, כתב בשולחן ערוך הרב "גדול שבאחרונים מהר"י איסרלן", ורבי יחזקאל לנדא כתב עליו "בעל תרומת הדשן... הוא רב מובהק גדול בהאחרונים".
תרומת הדשן
רבי ישראל נתפרסם בעיקר על ידי ספרו "תרומת הדשן" שמקבץ 'תשובות' שכתב בהלכה. שם הספר שאול מן המושג ההלכתי תרומת הדשן, ומציין את מספר התשובות שבחלקו הראשון של הספר - 354, בגימטריה דש"ן.
כאמור חלקו הראשון של הספר מכיל תשובות בהלכה שכתב לשאלות שנשאל, ואף שלדעת כמה פוסקים שחיו אחריו, השאלות להם כתב את התשובות, לא נשאלו על ידי אנשים, אלא ר' ישראל שאל את השאלות כדי לענות עליהן תשובות, תוך כדי בירור הלכתי יסודי בנושא הנדון, אולם יש הסוברים, וביניהם המהדיר של לקט יושר, ששאלות אלו אכן נשאלו, ולא כתבם המחבר בעצמו, אולם כתב עליו כבר הרב שמואל אביטן במבוא לתרומת הדשן, שטעות בידו, ואכן כתב רבי ישראל את התשובות בעצמו.
חלקו השני של תרומת הדשן נקרא "פסקים וכתבים" וכולל 267 פסקי הלכה, שנלקטו ככל הנראה על ידי תלמידיו.
בשו"ת 'תרומת הדשן' מועלות שאלות שונות שלא התעוררו בספרות השו"ת עד אותו זמן. דוגמה לכך היא שאלת השימוש בסוכר בחג הפסח, עקב החשש שמעורב בו קמח.
רבי יוסף קארו מביאו לעיתים קרובות בספרו 'בית יוסף'.
ה'תרומת הדשן' משמש כמקור למנהגים רבים המקובלים בקהילות אשכנז. הרמ"א מצטט ממנו פעמים רבות בהגהותיו על השולחן ערוך.
ספרים נוספים שכתב
תלמידו הרב יוסף יוזפא אוסטרייכר ב"ר משה כתב ספר בשם "לקט יושר". בספר זה הוא מרכז תשובות רבות נוספות שכתב ר' ישראל איסרלן, וכן מנהגים שנהג, קורות חייו ועוד. הספר נדפס לראשונה מכתב יד המחבר על ידי יעקב פריימאן בברלין בשנים ה'תרס"ג-ה'תרס"ד. מקובל בקרב הפוסקים כי החיבור אותנטי ומשקף נאמנה את מנהגי מהרי"א וקורותיו.
סיסי מקדונלד
צ'רישון ריד "סיסי" מקדונלס (באנגלית: Chrishaun Reed "CeCe" McDonald; נולדה ב-1989) היא אישה אפרו-אמריקאית, אשר נשפטה ביוני 2012 ונשלחה ל-41 חודשי מאסר בעוון דקירה למוות של האדם, שתקף אותה ואת חבריה, בעיר מיניאפוליס שבמינסוטה. המשפט וגזר הדין עוררו סערה ציבורית, ובין השאר עורר הדים גם בקהילה הלהט"בית האמריקאית ותומכיה, בשל חייה האישיים של מקדונלד, שהיא טרנסג'נדרית.
השתלשלות הפרשה
באותה תקופה, מקדונלד, המגיעה במקור מדרום שיקגו, למדה עיצוב אופנה בקולג' הקהילתי של מיניאפוליס. מקדונלד נולדה כזכר ועברה תהליך התאמה מגדרית, ועובדת היותה טרנסג'נדרית לקחה חלק חשוב במהלך חקירת פרשת מקדונלד.
ב-5 ביוני 2011, בסביבות השעה 23:30, יצאה מקדונלד מדירתה עם שותפתה לדירה לטאביה טיילור וחבריהן לארי טייריז תומאס, זבון סמית' ורוניל האריס. בדומה למקדונלד, כל חברי הקבוצה היו ממוצא אפרו-אמריקאי. החבורה יצאה לחנות אוכל קובני, במרחק כ-800 מטר מדירתן של מקדונלד וטיילור, כדי לקנות מצרכים. בדרכם עצרה אותם מכונית משטרה והקצין תשאל אותם, ולאחר מכן עקב אחריהם מעט והמשיך לדרכו.
במשפטה סיפרה מקדונלד כי היא וחברותיה הותקפו מחוץ לחנות על ידי אדם בשם דין שמיץ ואנשים נוספים. על פי כתב האישום, האירוע התרחש מעט אחרי חצות. שמיץ, בת זוגו ג'ני ת'ורסון ה מולי פלהרטי והאקסית שלו, דיוק יצאו מהבר כדי לעשן סיגריה. מקדונלד סיפרה כי השלושה צעקו דברים גזעניים כלפי כל החבורה ומשפטים טרנספוביים מעליבים כלפי מקדונלד, בשל זהותה המגדרית. בין הדברים שנאמרו שם על פי העדויות של מקדונלד וחברותיה: "הו מתרוממים שכמותכם, אוהבי כושים, אתם פשוט חבורה של תינוקות כושים", "תסתכלו על הקוקסינלית הזו (הכוונה למקדונלד)" ו"תסתכלו על הבחור שלבוש כמו בחורה ומסתיר את הזין שלו (שוב, הכוונה למקדונלד)".
על פי מקדונלד, היא וחברותיה ניסו להתרחק מהמקום ולסגור את הסיפור בשקט, אבל הניסיון נכשל לאחר שפלהרטי פתחה במריבה אלימה שבמהלכה ניפצה ופצעה את פניה של מקדונלד באמצעות כוס זכוכית עם משקה. מקדונלד נזקקה ל-11 תפרים. בתגובה למעשה של פלהרטי, מספר חברות של מקדונלד התנפלו עליה, אולם בן זוגה דייוויד קרנדל משך אותה מן החבורה כדי שלא תסבך את עצמה יותר.
גרי גילברט, אחד מהמאבטחים בבר, הצהיר כי ראה את שמיץ מרחיק באלימות את מקדונלד מפלהרטי וכי הוא ומקדונלד עברו אל הכביש. ההגנה במשפט טענה כי מקדונלד ביקשה להתרחק מן המהומה והאזור הלא בטוח כדי לא להיות מעורבת, והוסיפה כי שמיץ בכל זאת עקב אחריה. גילברט טען כי ראה את מקדונלד מחזיקה סכין, בעוד שמיץ מאגרף ידיו ואומר לה "את הולכת לדקור אותי, כלבה?". מיד לאחר מכן מקדונלד דקרה את שמיץ בחזהו. הוא כרע, אחז בחולצתו הספוגה בדם וקרא לה חלושות "דקרת אותי!", ומקדונלד ענתה לו "זה נכון". שמיץ נדקר בחזהו באמצעות סכין ומספריים חדים מאוד. מקדונלד אמרה לשוטרים כי שמיץ זינק לתקוף אותה כשהוא רץ אל המספריים בהם אחזה ושהדקירה שביצעה בו היא אקט של הגנה עצמית. לאחר שהנוכחים ראו כי שמיץ מדמם, הלחימה נפסקה. מקדונלד ותומאס רצו לחנות המזון הקובני, וחלק מחברותיהן לקחו משם אוטובוס. הפצע של שמיץ היה עמוק מאוד (יותר משלושה אינצ'ים) וחדר אל תוך החדר הימני של ליבו. אנתוני סטונבורג, אדם שהיה בשכונה בביקור משפחתי, לקח את שמיץ לאמבולנס וניסה לעצור את הדימום, אך זמן קצר לאחר מכן נפטר שמיץ מפצעיו.
מקדונלד ראתה מהחניה של חנות המזון את ניידת המשטרה מחפשת אותה, ונופפה לקצינים כדי שיתחקרו אותה. אמנם היא נעצרה והודתה שאכן היא דקרה אותו, אולם במכתבה מכלא הנפין היא כתבה שהיא מתחרטת על צעד זה, וכי ההודאה הייתה טעות. לפי המכתב, היא ניסתה לחפות על חבר אחר אשר עשה זאת כדי להגן עליה, חבר שהיא אינה יודעת בדיוק מי הוא. גם תומאס וסמית' אמרו כי חבר אחר, אשר ברח מזירת האירוע, הודה בפניהם שהוא בעל המספריים שדקר את שמיץ.
בעקבות
בשל השלכת כוס הזכוכית על פניה של מקדונלד, פלהרטי הואשמה במאי 2012 בתקיפה מדרגה שנייה עם נשק קטלני, ותקיפה מדרגה שלישית תוך גרימת נזק גופני משמעותי. המקרה שלה הופנה למחוז וושינגטון במשרד התובע הכללי על מנת להימנע מניגוד עניינים. באפריל 2013, נשלחה פלהרטי לשישה חודשי מאסר ומאסר על תנאי, לאחר שהודתה בתקיפה מדרגה שנייה ובכך שפצעה את מקדונלד. מתוכם נוכו לה 135 מימי מעצרה.
לפני המשפט
בימים שלאחר הדקירה, הוצגו בפני מיכאל פרימן ממשרד התובע הכללי של מחוז הנפין, ראיות הכוללות את הודאתה המוקלטת של מקדונלד, זאת לפני שגיבש את ההמלצה להאשים אותה ברצח ממדרגה שנייה. הרש אייזק מהמרכז לזכויות משפטיות (ארגון ללא מטרות רווח המציע תמיכה משפטית) ייצג את מקדונלד. אייזק לא הכחיש כי אכן מקדונלד דקרה את שמיץ וגרמה למותו, אולם הוא ביקש לחפות עליה בטענה שמעשיה של מקדונלד נעשו מתוך הגנה עצמית: "היא דקרה אותו, אבל פעולותיה היו הגיוניות כיוון שעמדה מול אפשרות ממשית של פציעה גופנית או אפילו מוות, זו העבירה שמתבקשת על פי ההנחיות הניתנות למושבעים". אייזק הדגיש כי העובדה שמקדונלד נפצעה ודיממה בפניה כתוצאה מכוס הזכוכית שפלהרטי השליכה עליה, היא סיבה מספקת לסבור שמקדונלד עשתה צעד נכון ושהייתה סכנה לחייה. לעומתו, טען פרימן כי אין ראיות לכך ששמיץ היווה איום על חייה של מקדונלד, ושהיא כשלה במימוש "החובה לסגת" ולמעשה אין צידוק למעשיה. "הראיות כאן אינן משקפות הגנה עצמית. היא שלפה נשק כלפי מישהו שלא תקף אותה... איני מכיר כל ראיה לכך ששמיץ אחז בנשק כלשהו, או שעשה דבר מה למקדונלד מלבד היותו חלק מאותה החבורה, שממנה נשמעו קריאות כמעט מכולם".
ההגנה ביקשה גם להביא בפני בית המשפט פרטים קשים אודות שמיץ, ובהם:
פרימן ראה בכתובת הקעקע כפרט בלתי רלוונטי, שכן מקדונלד לא יכלה לראות אותה בעת ההתרחשות (ייתכן שמקדונלד דקרה את חזהו של שמיץ באזור בו הופיע הקעקוע).
מעבר קוניטרה
מעבר קוניטרה (בערבית: تقاطع القنيطرة) הוא מעבר גבול ליד העיר קוניטרה, והוא מעבר הגבול הפעיל היחיד בין ישראל וסוריה.
סיסי מקדונלד
עסקת הטיעון
מספר ימים לפני המשפט הציע השופט מורנו עסקת טיעון, שבמסגרתה תורשע מקדונלד דווקא בהריגה מדרגה שנייה במקום ברצח מדרגה זו. לפי עסקת הטיעון היה על מקדונלד להודות ברשלנות פושעת. ב-2 במאי 2012, הסכימו ההגנה והתביעה על עונש של 41 חודשים, שהוא העונש המינימלי לעברת הריגה מדרגה שנייה, כפשרה בין מקדונלד והצדדים המעורבים. בקבלת עסקת הטיעון נאלצה מקדונלד לוותר על טיעון ההגנה העצמית שלה ועל משפט בפני מושבעים. היא אמרה כי קיבלה את עסקת הטיעון רק למען יקיריה, חבריה והאנשים החשובים לה מכל, וכי העדיפה להשתחרר בתוך זמן קצר מאשר לסבך את עצמה עוד יותר ולהיכלא למשך 10 שנים. ב-4 ביוני 2012 דן אותה מורנו ל-41 חודשי מאסר, מתוכם נוכו לה 245 ימי המעצר. בנוסף לכך ובניגוד לרצונה, מקדונלד נקנסה ב-6410 דולר למען כיסוי הוצאות הלווייתו של שמיץ.
מעבר קוניטרה
המעבר אינו נחשב למעבר רשמי משום ששתי המדינות שרויות במצב של מלחמה. הוא משמש לתנועה של כוחות וארגונים בינלאומיים (כגון אונדו"ף והצלב האדום), ולעיתים עבור תושבי ישראל אשר נושאים בתעודת זהות סורית (בעיקר דרוזים מרמת הגולן). מזה מספר שנים, משמש המעבר להעברה הומניטארית של עשרות אלפי טונות תפוחים מדי שנה. המעבר מתבצע באמצעות משאיות של הצלב האדום. בסיס האו"ם שליד המעבר משמש את גדוד הלוגיסטיקה של אונדו"ף וכן גדודים נוספים.
סיסי מקדונלד
התקשורת, תשומת הלב הציבורית והיחס כלפי מקדונלד
באפריל 2012, דיברה הסופרת קייט בורנשטיין על מקדונלד בתוכנית הפוליטית של מליסה האריס-פרי, והשוותה בין המקרה שלה לבין פרשת ג'ורג' צימרמן, אדם לבן אשר ירה למוות בטרייוון מרטין, צעיר אפרו-אמריקאי חף מפשע, וזוכה בטענה של הגנה עצמית, כאשר בורנשטיין הדגישה את תמיכתה במקדונלד (גם סיפור חייה של בורנשטיין דומה לזה של מקדונלד בשל העובדה ששתיהן טרנסקסואליות).
בשל היותה של מקדונלד טרנסג'נדרית, המשפט תפס את תשומת לבם של פעילי זכויות להט"ב (בנוסף לבורנשטיין), ביניהם הסופרת לסלי פיינברג שכתבה: "הזכות להגנה עצמית מפני כל צורות הדיכוי - רוח סטונוול - היא בלב הדרישה לשחרר את מקדונלד". קם גורדון, חבר מועצת העיר מיניאפוליס, הצהיר גם הוא על תמיכתן במקדונלד וכינה את התקרית "דוגמה נוספת כיצד נשים טרנסג'נדריות שחורות הופכות מטרה לשנאה ולאלימות על בסיס זהותן". סוזאן אלן, חברת בית המחוקקים של מינסוטה, קראה לפרימן לשקול את "הנסיבות המקלות" במקרה. במאי 2013, המאמר של מרק למונט היל באתר Ebony.com תחת הכותרת "למה איננו נלחמים עבור סיסי מקדונלד?", זכה בפרס GLAAD Media על "מאמר עיתונאי דיגיטלי מצטיין".
מעבר קוניטרה
ב־27 באוגוסט 2014, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, השתלטו כוחות המורדים על המעבר. במהלך הקרב נפלו שתי פצצות מרגמה תועות בשטח ישראל, ובעקבות כך קצין אחד נפצע באורח בינוני. המעבר נפתח מחדש לשימוש כוחות או"ם ב־15 באוקטובר 2018.
סיסי מקדונלד
התקשורת, תשומת הלב הציבורית והיחס כלפי מקדונלד
תומכיה של מקדונלד, הן מקהילת הלהט"ב והן מחוצה לה, קיימו מחוץ לכלא הנפין הפגנות ומסיבות ריקודים לכבודה, ולמעלה מ-18,000 אנשים חתמו על עצומה הקוראת לפרימן לבטל את כתב האישום נגדה ולשחררה. ביוני 2012, קבוצת להט"ב שכינתה עצמה "פלוגת ההתקפה הקווירית" החליטה, כזכר לאירוע התקיפה של מקדונלד מצד פלהרטי, לקחת אחריות על השלכת בקבוק תבערה דרך חלון בנק וולס פרגו בעיר פורטלנד שבאורגון, זאת כמעשה סולידריות עם מקדונלד. עם זאת, קייטי ברג'ס, מנכ"לית רשת התמיכה לנוער טרנסג'נדרי, אמרה כי לקבוצה זו אין כל קשר לתומכיה של מקדונלד במיניאפוליס. ברג'ס אמרה כי התמיכה הגבוהה שמקדונלד זוכה לה היא בשל התפיסה כי מקדונלד עומדת למשפט "על היותה שורדת של פשע שנאה".
מאסר
בעת שחיכתה למשפטה הוחזקה מקדונלד במקביל במעצר מופרד ובמעצר בית. במאי 2012, אמר מיכאל פרידמן מהמרכז לזכויות משפטיות, כי אין סיכוי שמקדונלד תשלח לבית כלא לנשים בשל זהותה המינית. ברג'ס אמרה בתגובה ש"אנשים נוטים לחשוב על האופן שבו סיסי מזהה עצמה כאישה ולומר כי יש לאפשר לה ללכת למתקן לנשים... אבל למעשה אין היסטוריה של כליאת אנשים טרנסג'נדרים לפי הזהות המגדרית שלהם. לכן כאשר תגיע סיסי לכלא הקבוע שלה, היא תבדוק ותחליט האם היא מרגישה שם בטוחה. אם לא, היא תגיש תביעה אזרחית כנגד מחלקת הכליאה על מנת להיות מוצבת מחדש במקום בטוח יותר, שיכול להיות, ויכול גם לא להיות - בית כלא לנשים". לאחר מאסרה אמרה מקדונלד כי "עמדה בפני דברים גרועים מהכלא בחייה", ושזה לא משנה עבורה אם תישלח לבית כלא של גברים או נשים. בעקבות הרשעתה, פרסמה דוברת מחלקת הכליאה של מינסוטה כי מקדונלד תמוקם במתקן סנט קלאוד המיועד לגברים בוגרים. את מלוא מאסרה ריצתה מקדונלד עם גברים, אולם עצומה הביאה לכך שתמשיך לקבל שם את הטיפול ההורמונלי שלה מבלי שיפריעו לה לבסס, להגדיר ולפתח את זהותה המינית.
שחרור
מקדונלד שוחררה בבוקר ה-13 בינואר 2014, לאחר שריצתה 19 חודשי מאסר בפועל. מקדונלד נשארה תחת מעקב עד להשלמת 41 החודשים שנגזרו עליה. סרט דוקומנטרי המבוסס על חייה של מקדונלד ועל הפרשה יצא בדצמבר 2013 ונקרא "FREE CeCe". בסרט מככבים השחקנים לברן קוקס וג'ק גרס.
מערכת העצבים הפאראסימפתטית
מערכת העצבים הפאראסימפתטית היא תת-מערכת של מערכת העצבים האוטונומית. היא אחראית לפעולות הרגעה ושימור כשהגוף נמצא במנוחה. בנוסף, אחראית על האטת פעולות גופניות בעת לחץ או מצבים מאיימים על מנת לאפשר לגוף להגיב כראוי. כמו כן, היא מעכבת את פעולות התת-מערכת המנוגדת לה - מערכת העצבים הסימפתטית.
על מנת לבצע את תפקידיה השונים המערכת עושה שימוש בקבוצת עצבים המשחררים מוליך עצבי בשם אצטילכולין.
לקריאה נוספת
קרול הווארד, מסע שלא ייאמן, הד ארצי 2000.
אליס אין צ'יינס
אליס אין צ'יינס (באנגלית: Alice in Chains) היא להקת גראנג' משפיעה שהוקמה בסוף שנות השמונים בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית. הלהקה נחשבת לאחת מארבע הלהקות המצליחות ביותר שיצאו מסצנת הגראנג' של סיאטל, ביחד עם נירוונה, פרל ג'אם וסאונדגארדן. שלא כמו רוב חברותיה לסצנה, שורשיה המוזיקליים של הלהקה נעוצים בהבי מטאל הרבה יותר מאשר בפאנק או ברוק של שנות השבעים, אך למרות זאת מקושרת הלהקה לסצנת הגראנג' באופן הדוק.
הקריירה המוקדמת (1987-1990)
ב-1987 פגש ליין סטאלי את הגיטריסט וכותב השירים ג'רי קאנטרל במסיבה. השניים התחברו ולבסוף הציע קאנטרל לסטאלי להצטרף אליו ללהקתו "Diamond Lie" שאליה הצטרף גם חברו של קאנטרל הבסיסט מייק סטאר. השלושה צירפו אליהם את המתופף שון קיני.
הלהקה החדשה כתבה חומרים מקוריים והופיעה במועדונים בסיאטל, ולבסוף אימצה את השם "אליס אין צ'יינס" ("אליס בשלשלאות"). השם הגיע מלהקתו הקודמת של סטאלי שנקראה "Alice N' Chains" (שם שבא כמחווה ללהקת ההארד רוק Guns N' Roses). מטרתו של סטאלי הייתה ליצור להקה פארודית שחבריה ילבשו בגדי נשים ויינגנו ת'ראש מטאל.
הלהקה חתמה על חוזה בקולומביה רקורדס ב-1989 ואחרי שהקליטה מספר דמואים בתחילת 1989, הוציאה הלהקה ביולי 1990 את המיני-אלבום הראשון שלה We Die Young. שיר הנושא של המיני-אלבום זכה להשמעות רבות בתחנות רדיו של מטאל וסלל את הדרך ליציאתו מאוחר יותר באותה השנה של אלבום הבכורה, Facelift. האלבום הניב מתוכו את הלהיט "Man in the Box" בעל המנגינה החורקת והמידבקת שהווידאו קליפ שצולם עבורו התקבל היטב ב-MTV. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב עד לסוף השנה, כאשר הוא נתמך על ידי הופעות חימום של הלהקה לוואן היילן ולאיגי פופ.
הפריצה (1991-1994)
הלהקה הפתיעה כאשר הוציאה ב-1992 את המיני-אלבום האקוסטי Sap, כאשר היא מארחת בו זמרים אורחים כאן וילסון מלהקת הארט שהצטרפה אל סטאלי וקאנטרל בשירים "Brother" ו"Am I Inside", וכן מרק ארם ממאדהאני וכריס קורנל מסאונדגארדן ששרו ב-"Right Turn" שהקרדיטים עליו ניתנו לאליס מאדגארדן. כריס קורנל שר גם בשיר "Brother".
הלהקה קיבלה חשיפה נוספת לאחר שאחד משיריהם החדשים, "?Would", הופיע במסגרת פסקול הסרט "סינגלס" של הבמאי קמרון קרואו, שמציג את חיי הרווקות בסיאטל של תחילת שנות ה-90. יציאתו המוקדמת של הסינגל סייעה לבניית הציפיות לקראת אלבומה הבא של הלהקה.
האלבום Dirt יצא בסתיו 1992 והציג את הצליל הכבד ביותר, העמוס ביותר בעבודת גיטרות והרווי ביותר בדיסטורשנים של הלהקה עד אז. הוא זכה לביקורות מעולות וכן להצלחה מסחרית, הגיע למעמד של אלבום פלטינה עד לסוף השנה ונותר אלבומה המצליח ביותר של הלהקה עד היום. למרות זאת, הטקסטים הקודרים של האלבום, שעסקו בעיקר בבידוד מהחברה ובהתמכרות לסמים, העצימו את גלי השמועות שעסקו בהתמכרותו של ליין סטאלי להרואין. במהלך סיבוב ההופעות לקידומו של האלבום, מייק סטאר עזב את הלהקה בעקבות לוח הזמנים הצפוף שלה ועבר ללהקה בשם "Sun Red Sun". סטאר הוחלף במהרה בידי מייק אינז שעבד בעבר עם אוזי אוסבורן.
הלהקה הקליטה ב-1993 שני שירים נוספים, "?What the Hell Have I" ו"A Little Bitter", שהופיעו בפסקול הסרט "אחרון גיבורי הפעולה" של ארנולד שוורצנגר. במהלך הקיץ של 1993 חברה אליס אין צ'יינס ללהקות פרימוס, טול, ורייג' אגיינסט דה מאשין, במסגרת פסטיבל המוזיקה האלטרנטיבית לולפלוזה. במהלך הפסטיבל הלהקה התקבלה בברכה וזכתה לביקורות טובות על הופעותיה. אך לולפלוזה 1993 היה סבב ההופעות האחרון של אליס אין צ'יינס, שנאלצה להפסיק להופיע מחמת מצבו של ליין סטאלי, שהתמכרותו להרואין יצאה כבר מכלל שליטה.
אחרי הוצאת Dirt שהיה בעל צליל כבד ורועש, ציפה עולם המוזיקה לעוד יצירה כבדה, זועמת ורועשת של אליס אין צ'יינס. הלהקה הפתיעה שוב את המעריצים ואת המבקרים כאחד כשהוציאה בינואר 1994 את המיני-אלבום Jar of Flies, שהציג חזרה אל הצליל הרך והאקוסטי של Sap, עם מנגינות מורכבות ונגיעות קלות של כלי מיתר. Jar of Flies הפך למיני-אלבום הראשון והיחיד בהיסטוריה שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית. שירי האלבום נכתבו והוקלטו במשך שבוע אחד.
אמצע שנות התשעים (1995-1997)
ליין סטאלי הופיע עוד פעמים אחדות במסגרת הסופרגרופ מד סיזן, שכללה מוזיקאי גראנג' נוספים והוציאה אלבום בשם Above ב-1995.
בנובמבר 1995 הוציאה אליס אין צ'יינס את האלבום הנושא את שמה, Alice in Chains, שמכונה גם Tripod או Three בגלל תמונת העטיפה שלו, שמציגה כלב עזוב בעל שלוש רגליים, וכן מפני שזהו אלבומה השלישי של הלהקה. הלהקה הציגה באלבום זה התפתחות נוספת בצליל שלה, עם מנגינות מעט מורכבות יותר מאשר בעבר. האלבום חיקה את קודמו כאשר הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הנמכרים, אך הלהקה שוב לא הצליחה לצאת לסיבוב הופעות לשם קידום האלבום, עובדה שיצרה גל נוסף של השערות בנוגע למצבו של סטאלי.
לאחר ההופעה האקוסטית הופיעה הלהקה ארבע פעמים נוספות כלהקת חימום במסגרת מופעי האיחוד של להקת קיס, כשהאחרונה שבהן היא גם הופעתה האחרונה של אליס אין צ'יינס עם ליין סטאלי כסולן. היא התקיימה בקנזס סיטי ב-3 ביולי 1996.
הקפאת הפעילות ומותו של ליין סטאלי (1998-2005)
קאנטרל ניסה לשמור על קשר עם סטאלי, אך היה ברור אז כי מצבו הבריאותי של סטאלי לא יניח לו לשוב אל אולפן ההקלטות במשך הזמן הנראה לעין. קאנטרל החל לעבוד על חומרים חדשים והוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Boggy Depot, ב-1998. מכיוון ששון קיני ומייק אינז (וכן המפיק של הלהקה טובי רייט) תרמו משמעותית ליצירתו של האלבום, מעריצים רבים של אליס אין צ'יינס מתייחסים אליו כאל מעין "אלבום אבוד" של הלהקה.
במשך זמן רב בידד את עצמו סטאלי מן העולם בגלל מותה של חברתו וארוסתו לשעבר מזיהום בקטריאלי שנגרם כתוצאה משימוש בסמים. התקוות המועטות שעדיין נשארו לאיחודה של הלהקה נגוזו ב-20 באפריל 2002 כאשר נמצאה גופתו של סטאלי בדירתו בסיאטל. סיבת מותו המשוערת היא מנת יתר של הרואין וקוקאין. תאריך מותו נקבע ל-5 באפריל, שהוא גם יום השנה למותו של אייקון גראנג' נוסף, קורט קוביין מנירוונה.
קאנטרל הקדיש לסטאלי את אלבומו השני מ-2002, Degradation Trip. רשימת השירים כמעט והושלמה עוד טרם מותו של סטאלי, אבל קאנטרל הוסיף לאלבום מספר שירים שמביעים את צערו הגדול על מות חברו.
איחוד (2005-היום)
ב־2005 הופיעו קאנטרל, אינז וקיני במסגרת קונצרט צדקה בסיאטל למען נפגעי הצונאמי שפגע בדרום אסיה. סולן להקת דמג'פלאן לשעבר, פט לחמן, תיפקד כסולן הלהקה. במשך ההופעה תיפקדו כסולנים גם ווס סקנטלין מלהקת פאדל אוף מאד ומיינארד ג'יימס קינן מלהקת טול. אן וילסון שרה את החלק מן השיר "Brother" שאותו ביצעה במסגרת האלבום. חברי הלהקה הודיעו כי נהנו לנגן שוב ביחד, אך קאנטרל ציין כי הנגינה ללא סטאלי "הותירה חור גדול" לדבריו והוא אינו רואה איחוד נוסף של אליס אין צ'יינס באופק, למרות שאינו פוסל זאת על הסף.
ב-10 במרץ 2006 הופיעו שלושת חברי אליס אין צ'יינס עם הזמר ויליאם דובאל מלהקת "Comes With The Fall" כסולן, במסגרת קונצרט שמפיק ערוץ VH1. הקונצרט הופק במטרה לחלוק כבוד לצמד הרוקריות מסיאטל, אן וננסי וילסון מלהקת הארט. באתר של ג'רי קאנטרל הוכרז על סיבוב הופעות שתקיים הלהקה באירופה בקיץ 2006 במסגרת מספר פסטיבלים.
בראיון מ-2006 ציין שון קיני כי הוא מעוניין לכתוב חומר חדש אך לא תחת השם אליס אין צ'יינס. ב-2006 אף נפתח אתר רשמי חדש ללהקה. הלהקה קיימה סיבוב הופעות במהלך 2006 כשאת עמדת הסולן ממלא ויליאם דובאל. בספטמבר 2006 יצא אלבום האוסף הכפול "The Essential Alice in Chains", שבמקור היה מיועד לצאת ב-2004. האלבום כולל 28 שירים ובנוסף את The Nona Tapes לראשונה על גבי די.וי.די.
אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, "Black Gives Way To Blue", יצא ב-29 בספטמבר 2009, ובו שר דובאל כסולן הראשי.
ב-28 במאי 2013, יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה "The Devil Put Dinosaurs Here", מתוכו יצאו הסינגלים Hollow ו-Stone.
הלהקה הופיעה בישראל לראשונה ב-17 ביולי 2018 בקיסריה. ב-24 באוגוסט 2018 יצא אלבום האולפן השישי של הלהקה "Rainier Fog".
עלובי החיים - דמויות
ערך זה מכיל רשימה של הדמויות הבולטות המופיעות ברומן "עלובי החיים", בסרטי הקולנוע ובמחזמר המבוססים על הרומן.
הדמויות בערך זה מוצגות לפי סדר הופעתן בעלילה.
ז'אן ולז'אן
ז'אן ולז'אן הוא איש קשה יום, הידוע בכוחו הפיזי הרב, שגנב לחם על מנת להאכיל את ילדיה של אחותו בתקופת שפל כלכלי ונידון למאסר ארוך בכלא - מאסר קשה, עם עבודות פרך, שהתמשך והתמשך עד ל-19 שנה, בשל ניסיונותיו הכושלים של ולז'אן להימלט מהכלא. בעודו אסיר, ולז'אן היה ידוע בכינוי "אסיר מס' 24601".
ולז'אן מצליח להתעשר והופך לראש עיר נדיב, ומאוחר יותר מאמץ את קוזט, בתה של פנטין שהתדרדרה לזנות ומתה ממחלה.
במשך השנים, ולז'אן נתקל שוב ושוב במפקח המשטרה ז'אבר, שמנסה להחזיר אותו לכלא. עם השנים, שתי הדמויות הפכו לארכיטיפים בתרבות הספרותית.
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד: דודו פישר, יבגני שפובלוב, ליאם ניסן, יו ג'קמן, קולם וילקינסון, ראמין קרימלו, ריצ'רד ג'ורדן, אלפי בואי, אמיר דדון וזוהר בדש.
כוכב לכת מינורי, נקרא על שמו של ז'אן ולז'אן, ומקשר בין מספרו בכלא (כאסיר מס' 24601) ודמותו בעלובי החיים.
ז'אבר
דמות טראגית חסרת-פשרות (ועל כן מוצאת את מותה, בסופו של דבר). איש מערכת החוק, קפדן, נוקשה וחסר רגש. בתחילה, הוא משמש כסוהר בבית הכלא בו מוחזק האסיר ולז'אן. בהמשך, הוא הופך לשוטר במשטרה, מתקדם לדרגת מפקח, ומקדיש את חייו לרדיפתו של ולז'אן, שהפר את תנאי שחרורו המוקדם, מרדף שבמהלכו מתערער עולמו הפנימי המוקפד ובסופו של דבר מביא לנפילתו.
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד: אנתוני פרקינס, פיליפ קוואסט, ליאור ייני, ג'פרי ראש, ראסל קרואו, ששי קשת, יגאל שדה, גלעד קלטר.
פנטין
פנטין היא נערה צעירה, יפה ותמימה ממעמד הפועלים, אשר התייתמה משני הוריה בגיל צעיר. היא מנהלת רומן של קיץ עם אהובה תולומייס, סטודנט עשיר, אשר נוטש אותה מבלי לדעת שהיא בהיריון.
במשך מספר שנים פנטין מגדלת לבדה את בתה קוזט, אך בהמשך היא מתקשה למצוא עבודה, בעיקר בשל שמרנותה של החברה הצרפתית דאז, שאיננה רואה בעין יפה את היותה רווקה ואם חד-הורית. על מנת למצוא עבודה, פנטין מוסרת את קוזט למשמורת בקרב מר וגב' ת'נרדייה, בעל פונדק ממונפרמי ואשתו, שבעצמם מגדלים שתי ילדות קטנות, בגילה של קוזט (אזלמה ואפונין).
פנטין מוצאת עבודה במפעל של "אדון מדלן", אך עד מהרה נחשף סודה (שיש לה בת מחוץ לנישואין), והיא מאבדת את מקום עבודתה. אחרי פיטוריה, פנטין מתדרדרת לזנות. כמו כן, היא נאלצת למכור את שערה ואת שיניה הקדמיות, בכך בעצם לוותר על יופייה ועל בריאותה, לטובת מעט הכסף שהיא מרוויחה, אותו היא שולחת לזוג ת'נרדייה, על מנת לתמוך בבתה. בסופו של דבר, פנטין מתה ממחלה קשה (ככל הנראה - דלקת ריאות). בטרם מותה, היא מבקשת מוולז'אן לאמץ את קוזט ולגדל אותה.
בגרסת המחזמר, פנטין מופיעה שוב לקראת הסיום, על מנת ללוות את ולז'אן אל גן-העדן.
בין השחקניות הבולטות שגילמו את התפקיד: אן האת'וויי, אנג'לה פלזנס, דפני רובין-וגה, ליאה סלונגה, פטי לופון, רות'י הנשל, ריקי גל, מירי מסיקה, מיכל שפירא ומיי פיינגולד.
ת'נרדייה
מר וגב' ת'נרדייה (בתעתיק של המתרגם העברי, אביטל ענבר: טנרדיֵה) הם זוג נוכלים, אשר בידם הפקידה פנטין את בתה קוזט. לזוג ת'נרדייה יש חמישה ילדים: אפונין, אזלמה וגברוש; כמו גם שני בנים נוספים הנמסרים לאימוץ, המופיעים בגרסה המלאה של הספר.
מר ת'נרדייה מנהל פונדק בעיר מונפרמיי. הוא רמאי, נוכל, תאב בצע, רע לב שעסק, בין השאר, בבזיזת גופות בזמן מלחמות נפוליאון. בשלב מסוים הוא פושט רגל ועובר לגור בפריז, בחורבות גורבו - אותו בניין בו מתגורר מריוס פונמרסי.
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד של מר ת'נרדייה: איאן הולם, אלברט כהן, אלן ארמסטרונג, אלי דנקר, מאט לוקאס, סשה ברון כהן, אורי הוכמן, אבי קושניר.
בין השחקניות הבולטות שגילמו את התפקיד של גב' ת'נרדייה: ג'ני גאלוויי, דינה גולן, הלנה בונהם קרטר, עדי לב, קרוליין בלקיסטון, תיקי דיין, חנה לסלאו, מיקי קם.
קוזט
קוזט היא בתה של פנטין (שמה האמיתי הוא יופרזיה / Euphrasie). מאז היותה ילדה בת 3, קוזט נמצאת תחת השגחתם של מר וגב' ת'נרדייה הרשעים, בפונדק שהם מנהלים במונפרמיי, כשהיא הופכת לקורבן הסובל מניצול ומהתעללות מצד בני המשפחה, בעודם מפנקים את בתם האמיתית אפונין.
כאשר קוזט בת 8 היא מחולצת משם על ידי ולז'אן, שהופך לאביה המאמץ (לבקשתה של פנטין, בטרם מותה). ז'אן ולז'אן מגדל את קוזט, עד היותה בוגרת, כאילו הייתה בתו-שלו. קוזט גדלה בבית ספר שבתוך מנזר, והופכת להיות צעירה יפה, קורנת ותמימה.
במהלך התקופה שבה ולז'אן מגדל את קוזט, הוא מנסה להגן עליה בכך שהוא מסתיר ממנה את האמת אודות עברו (על היותו אסיר לשעבר ועבריין נמלט, שהפר את תנאי השחרור המוקדם שלו). בכל פעם שזהותו האמיתית של ולז'אן נחשפת - הוא נמלט מן המקום, לעיר אחרת, ולוקח את קוזט איתו, עד שלבסוף הוא מבין כי עליו לשחררה, ולאפשר לה לחיות את חייה. כאשר קוזט מתאהבת במריוס פונמרסי, עורך דין צעיר, ולז'אן נכנע, ומאפשר את קיומה של מערכת היחסים הרומנטית בין השניים, שמובילה, בסופו של דבר, לנישואי הזוג.
בין השחקניות הבולטות שגילמו את התפקיד: טל אמיר, רינת גבאי, קרוליין לנגריש, קלייר דיינס, אמנדה סייפריד, טל ברגמן, הדר עטרי.
מריוס פונמרסי
נער פריזאי צעיר, בן לבורגני אמיד וגיבור מלחמה (שניצל על ידי ת'נרדייה, כשזה בא לבזוז אותו). מריוס בוחר ללמוד עריכת דין ולחיות כסטודנט חסר אמצעים, מהלך שבני משפחתו אינם רואים בעין יפה. מריוס מיודד עם אפונין, אשר מאוהבת בו, ללא ידיעתו.
מריוס פוגש ברחוב את קוזט באופן אקראי, מתאהב בה במבט ראשון ומחזר אחריה. אולם, כאשר קוזט "נעלמת" (ולז'אן לוקח אותה לדירת מסתור חדשה, כשהוא סבור שזהותו הבדויה נחשפה), מריוס המיואש מוכן למות. ביחד עם "חברי ה-ABC" - חבריו ללימודים בהנהגתו של אנז'ולרה - הוא הופך למהפכן, ומתבצר איתם על בריקדות, לקראת אירועי המרד הרפובליקני בפריז.
על הבריקדה, כל חבריו של מריוס (לרבות אנז'ולרה, אפונין וגברוש) מוצאים את מותם. ז'אן ולז'אן, שגילה זה מכבר כי מריוס וקוזט מאוהבים זה בזה, מגיע לבריקדות על מנת לשים עין על מריוס. כאשר מריוס נפצע אנושות, ולז'אן סוחב אותו על גבו, דרך תעלות הביוב של פריז, ומחזיר אותו לביתו, ובכך מציל את חייו. מאוחר יותר, ולז'אן מעניק את ברכתו למריוס ולקוזט, ומאפשר להם להתחתן.
בגרסת המחזמר אין התייחסות לנתק הקיים בין מריוס לבין משפחתו, אולם בעיבוד הקולנועי של המחזמר ישנן מספר סצנות בהן מופיעים בני משפחתו של מריוס (למשל: בסצנת החתונה לקראת סוף הסרט, נרמז כי מריוס וסבו התפייסו).
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד: ישראל ארנסט, מייקל בול, כריסטופר גארד, ניק ג'ונאס, אבי טולדנו, אנדי מיינטוס, אדי רדמיין, הראל סקעת, אלדר ברנטמן.
אנז'ולרה
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד: יובל דור, שי פלד, ארון טבייט, טימותי מורנד, עדו ברטל.
אפונין
בתם של מר וגב' ת'נרדייה ואחותה של אזלמה. כילדה, היא מוצגת כמפונקת, שהוריה מעדיפים את טובתה על פני זו של בתם המאומצת קוזט.
כשהיא נערה בוגרת, אפונין היא אסופית רחוב מרופטת וענייה, וגנבת כמו הוריה; היא מדברת בעגה של אנשי רחוב פריזאים. אפונין מתיידדת עם מריוס ומתאהבת בו, ללא ידיעתו. למרות שזה גורם לכאב הגדול שלה, היא עוזרת לו לאתר את אהובתו קוזט.
במחזמר, אפונין מופיעה שוב בקטע הסיום, כרוח רפאים לצידה של פנטין, כאשר השתיים מובילות את ז'אן ולז'אן המנוח אל גן עדן.
בין השחקניות הבולטות שגילמו את התפקיד: שלומית אהרון, סמנתה בארקס, חני דינור, ליאה סלונגה, רוני דלומי, נוי הלפרין.
גברוש
גברוש הוא דמות בעלת תפקיד קטן יחסית, הן בספר והן במחזמר, אך עם זאת - משמעותי.
גברוש בנם הנטוש של בני הזוג ת'נרדייה. הוא ילד רחוב, פרחח, שובב, בעל חוכמת חיים שמכיר את כולם וכל מה שקורה בשכונות העוני של פריז. הוא שותף לאידאולוגיה של "החברים של ABC" המהפכנים; הוא חובר אליהם והופך להיות פעיל במרד של יוני 1832.
במהלך המהומות, גברוש מוצא את עצמו במקום מסתור מאחורי המתרס, ביחד עם חברי ה-ABC, כאשר התחמושת שלהם עומדת להיגמר. הוא יוצא ממחבואו, על מנת לאסוף מבין גופותיהם של החיילים שנפלו את התחמושת שנשארה להם. הוא מספיק לאסוף מספר תיקי תחמושת, ולהעביר אותם אל המהפכנים שמאחורי הבריקדות, בטרם הוא עצמו נורה למוות על ידי אחד החיילים.
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד: טל בלכרוביץ', עידו מוסרי, דניאל מגון, דקסטר פלטשר.
מירייל "בינווני", ההגמון של דיניה
ההגמון של העיר דיניה אליה נקלע ז'אן ולז'אן בתחילת הספר. מתואר כאדם צדיק מכניס אורחים ומסתפק במועט, ועקב כך זכה לכינוי "ההגמון בינווני" ("ההגמון 'ברוך הבא'". Bienvenu מצרפתית "ברוך הבא"). נתן לז'אן ולז'אן מחסה בביתו ואף על פי שז'אן ולז'אן גנב ממנו את כלי הכסף היקרים לא הסגירו ואף נתן לו במתנה את מה שגנב ממנו, מה שגורם לז'אן ולז'אן לחזור בתשובה ולהפוך לאדם טוב יותר.
למרות האינטראקציה הקצרה שלו עם ז'אן, ומותו בשלב מוקדם יחסית של העלילה, משמש ההגמון מודל לחיקוי עבור ז'אן, למעשה עד יום מותו.
דמותו מבוססת על דמותו של ההגמון שכיהן בדיניה במציאות בתקופה בה חי הסופר, הבישוף בינווני דה מיוליס (1753–1843).
אזלמה
בתם של מר וגב' ת'נרדייה ואחותה של אפונין, שני הפונדקאים הרשעים. מוצגת כמפונקת, שהוריה מעדיפים את טובתה וטובת אחותה על פני זו של בתם המאומצת קוזט. לא משחקת תפקיד חשוב בהמשך הספר.
גרנטר
משתייך לקבוצת הסטודנטים המהפכנים המכונה "חברי ה-ABC" בהנהגת אנז'ולרה מתואר כשיכור גס אבל טוב לב. משתכר לפני הקרב על הבריקדה ולכן לא משתתף בו אבל לאחר שאנז'ולרה נתפס מחליט באומץ להצטרף אליו ומוצא להורג ביחד איתו.
מיצואומי קאמיו
מיצואומי קאמיו (ביפנית: 神尾 光臣; 27 בפברואר 1856 - 6 בפברואר 1927) היה גנרל יפני, שפיקד על הדיוויזיה ה-18 של צבא יפן, במהלך המצור על צ'ינגדאו במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
קאמיו נולד במחוז שיננו (כיום נאגנו) שבאימפריה היפנית. הוא היה בנו השני של הסמוראי היזדורו קאמיו משבט סווה. הוא הצטרף לצבא הקיסרי, וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1874. הוא שרת כסרג'נט בחיל הרגלים הקיסרי במהלך מלחמת בושין. הוא נודע כמפקד מתון וזהיר, ועד 1882 כבר החזיק בדרגת לוטננט. בין השנים 1885–1886 שרת כנספח צבאי בסין. בשנת 1891 הועלה לדרגת מייג'ור. הוא לחם בהצטיינות במלחמת סין–יפן הראשונה, ובסופה כבר החזיק בדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1897 הועלה לדרגת קולונל, ופיקד על הרגימנט ה-3 של המשמר הקיסרי (近衛師団).
בשנת 1899 מונה כמפקד הדיוויזיה ה-1, שנה לאחר מכן הועבר לדיוויזיה ה-10. בשנת 1902 הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל. עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן פיקד על מספר בריגדות, אם כי בעורף, ולא בחזית, כך שאנשיו לא לקחו חלק במלחמה. הוא שימש גם כמפקד חיל המצב היפני בסין. בשנת 1908 הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, ובשנת 1912 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-18. בקיץ 1914 במסגרת מלחמת העולם הראשונה, הטילה יפן מצור על המושבה הגרמנית בצ'ינגדאו. קאמיו נשלח עם חייליו לנחות בלונגקואו, כדי לאגף את שאדונג. קאמיו הזהיר הורה לבצע הפצצה מסיבית של האזור, ובזבז תחמושת רבה כדי לאפשר לחייליו לעבור בבטחה. צעד שזכה לתשבחות מאוחר יותר.
בשנת 1916 הועלה לדרגת גנרל, הוא פרש מהצבא בשנת 1925, ונפטר בטוקיו בשנת 1927.
ולדימיר טוקמקוב
ולדימיר טוקמקוב (ברוסית: Владимир Тукмаков; נולד ב-5 במרץ 1946) הוא שחמטאי סובייטי-יהודי-אוקראיני.
קורות חיים
ולדימיר טוקמקוב נולד באודסה שבברית המועצות (כיום באוקראינה) והתחיל לשחק שחמט בגיל שבע.
בשנים 1972-1966 טוקמקוב הוביל את נבחרת ברית המועצות לניצחונות באליפות העולם לסטודנטים ובתקופה זו זכה ב-9 מדליות זהב (אישיות וקבוצתיות).
בשנים 1973, 1983 ו-1989 הוא היה חבר בנבחרת ברית המועצות שזכתה באליפות אירופה בשחמט לנבחרות (זכה ב-3 מדליות זהב קבוצתיות ו-2 אישיות).
בשנת 1970 הוא סיים במקום השני בתחרות בינלאומית בבואנוס איירס (זכה רוברט פישר), בשנת 1973 סיים במקום שני בתחרות בינלאומית מדריד (זכה אנטולי קרפוב), בשנת 1974 זכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית אמסטרדם, בשנת 1978 סיים במקום הראשון בתחרות בינלאומית בווילנה, בשנת 1982 סיים במקום שני בתחרות בינלאומית בירוואן (זכה ארתור יוסופוב), בשנת 1990 חלק מקום ראשון בתחרות בינלאומית באמסטרדם, במשותף עם יהודית פולגאר. בשנת 1988 בתחרות שחמט מהיר בספרד הוא חלק מקום ראשון עם אנטולי קרפוב.
טוקמקוב השתתף מספר פעמים באליפות ברית המועצות בשחמט וסיים במקום השני ב-1970 (זכה ויקטור קורצ'נוי), 1972 (זכה מיכאל טל) ובשנת 1983 (זכה אנטולי קרפוב).
טוקמקוב היה מאמן נבחרת אוקראינה בשנים 2011-2004 בתקופה זו היא זכתה פעמיים באולימפיאדת השחמט ובשנת 2009 סיימה שלישית באליפות העולם.
ולדימיר טוקמקוב באולימפיאדת השחמט
בשנת 1984 השתתף טוקמקוב באולימפיאדת שחמט:
נבחרת גיאנה בכדורגל
נבחרת גיאנה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גיאנה.
למרות מיקומה של המדינה בדרום אמריקה היא חלק מקונפדרציית הכדורגל הצפון-אמריקאית ביחד עם מדינות סורינאם וגיאנה הצרפתית שהן בעלות סטטוס זהה. עד עצמאותה של המדינה ב-1966 הייתה גיאנה תחת שלטון בריטי ולכן נקראה "נבחרת גיאנה הבריטית בכדורגל". הקבוצה בעיקר מופיעה בגביע הקריבי ולא העפילה מעולם לגביע העולם בכדורגל או לגביע הזהב בכדורגל.
מנחם ציוני
מנחם ציוני (או ציון, בין השנים 1340–1410 בערך) היה מקובל, ופייטן, מחכמי אשכנז. התפרסם בעיקר על ידי ספרו "ציוני" על התורה, בו ליקט פירושים שונים על התורה, על פי תורת הנסתר. הוא האדם הראשון שידוע שבחר לכנות עצמו בתואר "ציוני".
ביוגרפיה
נולד בעיר שפיירא שבגרמניה לרבי מאיר, ואמו של רבי מאיר נקראת "יינטא", שהייתה בתו של רבי יקר בן רבי שמואל מקולוניה. חיבר שני ספרים, ספר ה"ציוני" וספר "צפוני ציוני".