cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תור היירדאל
קולה-מיקרי - הכפר האיטלקי (1958–2002)
מאז ימי פאטו היווא, הרגיש היירדאל "חסר שורשים". כאשר שהה באזור הטרופי הוא התגעגע להרים הנורווגים, ובנורווגיה התגעגע אל השמש. כאן בקולה-מיקרי הוא מצא את המקום בו יכול היה לטעת שורשים והחליט מיד להשתקע בו - הוא רכש את רוב הכפר, קבע את אוהלו בין העצים והחל בשיפוץ המבנים. אחד מהם המכונה "המגדל הסרצני" (Torre Saracena) ששימש טחנת רוח מהמאה ה-15 שממנו יכול היה היירדאל להשקיף על הים התיכון, היה אחד החביבים עליו. כפר זה היה העוגן עבורו ועבור משפחתו במשך תקופה ארוכה, ומשם יצא למסעותיו ומחקריו בעולם וכן לכנסים מדעיים אליהם הוזמן תכופות. היירדאל שהיה מתומכי תנועת הסביבתנות, פעל למנוע שרפות יער באזור. בהמשך התיישבו בכפר בני משפחתו ביורן ומריאן. גם כשהיירדאל עבר להתגורר בטנריפה, הוא ביקר במקום מדי פעם והגיע לשם גם בסוף ימיו, ואחרי שמת ונערכה לו הלוויה ממלכתית באוסלו הוא נקבר בכפר, לא הרחק מ"המגדל הסרצני".
מסעות "רע" (1969–1970)
תור היירדאל היה בין החוקרים המובילים בהשערת הדיפוזיוניזם, הגורסת שהעובדה שקיימים רכיבי תרבות דומים במקומות רחוקים, מעידה על תהליך של התפשטות רכיבים אלו ברחבי העולם. זאת בניגוד לתאוריה המכונה התבדלות, הטוענת שרכיבים אלו התפתחו בנפרד אם אנשים, בתנאים דומים, יישמו פתרונות דומים לבעיות ולהתפתחויות תרבותיות. באמצעות מסע קון-טיקי ניסה היירדאל להוכיח שילידי אמריקה הדרומית הם שהתיישבו באיי פולינזיה, כשהוא מתבסס, בין השאר, על פסלי האבן הגדולים של טיוואנאקו מחד ואי הפסחא מאידך. היירדאל טען כי הדמיון בין הפירמידות של מצרים העתיקה לפירמידות של תרבויות אמריקה המרכזית, כמו המאיה והאצטקים מעיד על קשר בין התרבויות.
היירדאל העלה את ההשערה כי ספינות שנבנו מקנים קלועים שימשו את המצרים הקדמונים לחצות את האוקיינוס האטלנטי. הוא התבסס על דמיון נוסף, בין הספינות העשויות מגומא פפירוס המופיעות בתבליטים ובציורים ממצרים העתיקה בעבר, וסירות הקנים של הדייגים באגם צ'אד בהווה, לבין סירות מקני הטוטורה הנפוצות באגם טיטיקקה בפרו ובוליביה. היירדאל ציין שהיה קשר בין המצרים לבין הפיניקים, וכי הפיניקים מקרתגו בפיקודו של חנון הספן עברו את מצר גיברלטר והקימו התיישבות ליד אספי במרוקו של ימינו. על מנת להוכיח כי ספינה כזו מסוגלת לחצות את האוקיינוס שכר היירדאל ב-1969 שלושה בוני סירות פפירוס מבני הקבוצה האתנית של הבודומה מבול (Bol) שעל אגם צ'אד. באמצעות 15 טון של קנים מגומא הפפירוס שנלקחו מאגם טאנה באתיופיה בנו השלושה מול מתחם הפירמידות בגיזה ספינת קנים באורך 15 מטרים וברוחב 5 מטרים. ספינה זו, שנקראה "רע" (Ra) על שם אל השמש המצרי רע, שונעה למרוקו.
הספינה "רע" הפליגה מנמל אספי במרוקו בדרכה לאיים הקריביים ב-25 במאי 1969. היירדאל בחר בכוונה צוות המייצג מגוון רב של גזעים, לאומים, דתות ונקודת השקפה פוליטיות כדי להוכיח שלפחות באי הצף הקטן שלהם, אנשים יוכלו לשתף פעולה ולחיות בשלווה. הצוות כלל, מלבד היירדאל, צוללן מצרי, צלם איטלקי, אפסנאי מקסיקני, מומחה לפפירוס מצ'אד, רופא מברית המועצות, ונווט מארצות הברית. ספינת הקנים הפליגה תחת דגל האומות המאוחדות.
במהרה התברר שהתבססות על הידע של בוני הסירות מצ'אד הייתה טעות. באגם צ'אד היו הסירות קטנות בהרבה, שימשו רק לשיט של יום אחד ואז הוצאו מהמים לייבוש. לסירות אלה היו ירכתיים ישרות כדי שיתייבשו היטב. הירכתיים בצורת קשת שהופיעו בתבליטים המצריים העתיקים נחשבו על ידי בני הבודומה ל"קישוט", והם הוסיפו אותם בעל כורחם. היו פגמים עיצוביים אחרים, כמו ההגה הכפול שנבנה קטן מדי ונשבר שוב ושוב וקשירת קנים לא מתאימה. הפגם העיקרי היה התעלמות מהחבל שקשר בין החרטום לירכתיים שהופיע בדגמים המצריים, שנחשב על ידי בוני הסירות מצ'אד כמיותר, שמטרתו הייתה למנוע את שקיעת הירכתיים והם ספגו מים והלכו ושקעו, ובלמו את הספינה והיא הלכה והתפרקה. ב-18 ביולי 1969, אחרי שמונה שבועות בים ולאחר שהפליגה מעל ל-5,000 קילומטרים, ובמרחק של 960 קילומטרים מברבדוס, הורה היירדאל על נטישת הספינה.
היירדאל לא התייאש לאחר החוויות מהמסע הראשון של רע, והחליט לבנות ספינה חדשה. את בנייתה הפקיד היירדאל בידי ארבעה אינדיאנים מבני האיימרה מאזור אגם טיטיקקה, מתוך הנחה שסירותיהם קרובות יותר למוצא המצרי המשוער מאלה של פנים אפריקה. בין היתר, בגלל הירכתיים המורמים שנראו חסרי תועלת לבוני הסירות מצ'אד, והיו מובנים מאליהם לבוני הסירות מאגם טיטיקקה. אם התזה של היירדאל כי המצרים הביאו את תרבותם למרכז אמריקה תתגלה כנכונה, אזי סביר יותר שהאנשים סביב טיוואנאקו ירשו את מושגי בניית הספינות של "אבותיהם" יותר מאשר תושבי אגם באמצע אפריקה שבקושי הושפעו מהתרבות המצרית. הפעם הספינה נבנתה בהיחבא באספי, וגם הפעם היו מחלוקות לגבי הבנייה: לאחר שימוש בשתים-עשרה טונות של חומר, מתוך ה-15 שהוקצו למטרה כמו בניסיון הראשון, הותירו בני האיימרה שלוש טונות לאחר שהכריזו על כלי השיט כ"גמור". טענה זו יצרה בדיעבד בעיה מכיוון שהעמסת מטען באותו גודל כמו בניסיון הראשון הייתה בפועל עכשיו העמסת יתר: היה צריך להשליך אספקה מהספינה לאחר מספר ימים, מה שגרם לקיצוב באוכל.
אורכה של הספינה החדשה רע 2 (Ra II) היה כ-12 מטרים, כלומר היא הייתה קצרה יותר ב-3 מטרים מרע 1, ונבנתה אחרת לחלוטין: בעוד של-Ra היו תשעה גדילי קנה זה על זה פעמיים, כשהעבה ביותר באמצע הייתה רע 2 מורכבת מגדיל כפול. בניגוד לרע 1, שהתעקמה במעבר מעל הגלים, הרע 2 נבנתה חסונה יותר והייתה נוקשה.
רע 2 הפליגה מאספי ב-17 במאי 1970. צוות הרע 2 היה כמעט זהה לצוות של הספינה הראשונה, למעט מומחה הפפירוס מצ'אד שהוחלף ביפני ובמרוקאי. כמו בפעם הקודמת הספינה הפליגה תחת דגל האו"ם. רע 2 הגיעה לברבדוס ב-12 ביולי 1970 לאחר 57 ימים ו-6,100 קילומטרים. כמו במסע קון-טיקי הוכיח היירדאל כי בטכנולוגיה שהייתה בידי המצרים הקדמונים, ותוך ניצול הזרם הקנרי ורוחות הסחר ניתן להפליג לרוחב האוקיינוס, אבל הוא לא הוכיח כי מסע כזה התרחש בפועל.
בעקבות המסע כתב היירדאל ספר (שתורגם גם לעברית) בשם "מסעות רע". הסרט התיעודי של היירדאל על מסע זה היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 1972. הספינה רע 2 נמצאת כיום במוזיאון קון-טיקי באוסלו.
פעילות למען הסביבה הימית
תחת לחץ ציבורי נערכו מאוחר יותר הסכמי הגנת הסביבה הבינלאומיים הראשונים, איתם גם הפך היירדאל לחלוץ תנועת הסביבתנות. בשותפות עם ארגון בעלי הספינות בנורווגיה הוא הכריז ב-1999 על פרס (Thor Heyerdahl International Maritime Environmental Award) למי שתורם להגנת הסביבה הימית.
טיגריס (1977–1978)
הכשירות של ספינות הקנים ויכולת הניווט שלהם בים העסיקו את היירדאל יותר ויותר. הוא אמנם ביצע בהצלחה מסעות בים עם ספינות קנים שנבנו על פי מקורות מצריים עתיקים, אבל גם ספינת רע 2 לא הייתה מספקת מבחינת הצוות: בסוף המסע הספינה הייתה כה רוויה במים עד כי רק על גג התא אפשר להישאר ברגליים יבשות. היירדאל החל לחקור שני נושאים, האם קיימת דרך אחרת לשמור על הציפה של ספינת הקנים? והאם המצרים פיתחו בעצמם את ספינות הקנים או שהושפעו מתרבויות אחרות?
הארכאולוג הבריטי ג'פרי ביבי בסקירה שלו של מסעות רע הציע שבמשלחת הבאה ינסה היירדאל לבחון קשר בין בבל במסופוטמיה למואנג'ודארו, אחת מערי תרבות עמק האינדוס. היה ידוע שככל הנראה לפתע קמו במקביל תרבויות גם במסופוטמיה על גדות הנהרות פרת וחידקל, במצרים וגם על גדות נהר האינדוס, ושהיו ביניהם קווי דמיון: פולחן שמש, בניית פירמידות, תכנון עירוני, בתים בנויים בחימר מיובש, מטלורגיה מורכבת וכתב. בנוסף המדינות החזקות ביותר בכל שלוש התרבויות צוירו כיורדי ים בספינות קנים גדולות. היירדאל החליט לבחון בצורה מעשית את התאוריה שהשומרים הקדמונים היו מסוגלים להפליג בים בספינת קנים ולהגיע הן לעמק האינדוס והן למצרים העתיקה. מחקר בקרב תושבי הביצות של השט אל-ערב, הנהר הנוצר מהתמזגות הפרת והחידקל, העלה שהם מקפידים לקצוץ את הקנים המכונים בפיהם ברדי (Berdi), קרוב לוודאי קנה מצוי, בחודש אוגוסט, והקנים המתקבלים אז כמעט שאינם סופגים מים.
באוגוסט 1977 החל היירדאל בהכנת ספינת קנים בדרום עיראק, שאותה בנו התושבים המקומיים בהשגחת הבנאים המקוריים של רע 2 מבני האיימרה. הספינה הושלמה תוך חמישה שבועות. אורכה 18 מטרים (הספינה הגדולה ביותר שהיירדאל בנה), רוחבה שישה מטרים וגובהה שלושה מטרים. לספינה היה תורן בגובה 10 מטרים ומשקלה 33 טון. לספינה הוא קרא "טיגריס", שמו של הנהר חידקל באירופה. לספינה הוא גייס צוות בן 11 אנשים מלאומים שונים, כאשר ארבעה מתוכם הפליגו איתו בשני מסעות רע. כמו במהלך מסעות רע, רצה היירדאל להראות לעולם ששיתוף פעולה שליו בין אנשים מלאומים, צבע עור ואמונות, שונים אפשרי.
הספינה הפליגה לדרכה במורד הנהר חידקל המזוהם ב-11 בנובמבר 1977 ויצאה למפרץ הפרסי בלא מטרה גאוגרפית מוצהרת מלבד הכוונה להראות שספינת קנים מסוגלת לצוף לאורך זמן ושהיו קשרי מסחר ימיים בין מסופוטמיה, תרבות עמק האינדוס ומצרים העתיקה לפני אלפי שנים. גם במסע זה התגלו מקרים רבים של זיהום מים, אם כי בקנה מידה קטן יותר מאשר במסעות רע. עם הטיגריס הם חצו את האוקיינוס ההודי ועצרו במספר נמלים במדינות שונות במהלך ההפלגה הארוכה של 6,800 קילומטרים, ממסופוטמיה בלב המפרץ הפרסי דרך נמלי עמק האינדוס עד ג'יבוטי שם המסע הסתיים. אחרי 143 ימי הפלגה (חמישה חודשים) הספינה עדיין הייתה מסוגלת להמשיך, אבל בגלל הלחימה בקרן אפריקה (מלחמת אוגדן), הספינה לא הורשתה להפליג לתוך ים סוף.
במקום לראות את הספינה נרקבת בנמל ג'יבוטי, וכאקט של מחאה על המלחמות במדינות סביב ים סוף וקרן אפריקה הועלתה הטיגריס באש ב-3 באפריל 1978. היירדאל כתב מכתב פומבי לקורט ולדהיים, המזכיר הכללי של האומות המאוחדות:
בשנים שלאחר מכן, היירדאל התבטא לעיתים קרובות בנושאים של שלום בינלאומי ואיכות הסביבה.
עומאר אפולו
2017–2020: תחילת הקריירה ופריצת הדרך
ב-7 באוגוסט 2020, אפולו הוציא לאור את הסינגל המוביל "Stayback" מתוך מיקסטייפ הבכורה שלו. ב-10 בספטמבר הוא הוציא את הסינגל השני "Kamikaze". ב-25 בספטמבר השתתף אפולו באלבומו השני של הזמר היפני ג'וג'יR&B אלטרנטיבי, Nectar, בשיר "High Hopes". בהמשך הוציא אפולו שני סינגלים נוספים "" ו-"Want U Around" (בהשתתפות רואל) לפני יציאת המיקסטייפ הראשון שלו, Apolonio, ב-16 באוקטובר 2020.
2021–הווה: אלבום הבכורה Ivory
ב-2021 אפולו הופיע בשיר "Te olvidaste" של האמן הספרדי סי טנגנה, מתוך אלבומו El Madrileño. השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי לטיני בקטגוריית תקליט השנה והשיר הטוב ביותר בז'אנר האלטרנטיבי. בטקס פרסי גראמי ה-65, אפולו היה מועמד לפרס תגלית השנה, מה שהייתה מועמדותו הראשונה לפרס זה.
בשנת 2021, אפולו הוציא לאור את הסינגל "Go Away", לצד וידאו קליפ והופעה חיה בתוכנית הלילה "The Tonight Show". מאוחר יותר הוא הוציא את הסינגל "Bad Life", בהשתתפות קאלי אוצ'יס, במה שהיה שיתוף הפעולה השני שלהם עד אז, בנוסף לשיר "Hey Boy" מהמיקסטייפ Apolonio. בפברואר 2022 הוציא אפולו את הסינגל "Invincible" בהשתתפות דניאל סיזר והכריז על תאריך היציאה של אלבום הבכורה שלו. בחודש שלאחר מכן הוא הוציא לאור את הסינגלים "Killing Me" ו-"Tamagotchi". האחרון נכתב והופק על ידי הנפטונז. עם יציאתו של "Tamagotchi", תוכנית המוזיקה "אפל מיוזיק: הבא" בחרה בעומר אפולו כאמן המומלץ שלה לאפריל 2022.
באפריל 2021 אפולו הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, Ivory, וכמו כן יצא לסיבוב הופעות תחת השם "Desvelado" כדי לקדם את האלבום. האלבום זכה לביקורות חיוביות לרוב, ולשבחים באשר לצמיחה המוזיקלית וביצועיו הקוליים של אפולו. האלבום נכנס למצעד בילבורד 200, מה שהייתה כניסתו הראשונה אי פעם אליו. גרסת הדלוקס של האלבום,, יצאה לאור ב-12 באוגוסט 2022. בספטמבר 2022, השיר "Evergreen" מתוך האלבום הפך לוויראלי ברשת החברתית טיקטוק, מה שסייע לשיר להיכנס למצעדים של ספוטיפיי ואפל מיוזיק, ולבסוף גם למצעד בילבורד הוט 100, במקום ה-62 עם כניסתו ב-1 באוקטובר 2022, ובמה שהיה לשיר הראשון של אפולו שנכנס למצעד. כתוצאה מההצלחה הרבה של השיר, הוא נבחר להיות הסינגל הבא של האלבום ולאחר מכן נשלח לרדיו להיטים עכשוויים, ובכך היה לסינגל הרדיו הראשון שלו.
בנוסף לסיבובי ההופעות, אפולו הופיע גם בפסטיבלי המוזיקה Coachella, Something In The Water ו-All Points East  ב-2022.
יצירה והשפעות
המוזיקה של אפולו תוארה בעיקר כ-R&B עכשווי, R&B אלטרנטיבי ופופ, עם אלמנטים של נשמה, פאנק, היפ הופ, מוזיקה לטינית, טראפ, ובדרום פופ.
כשגדל, הוא היה מקשיב לשירי המוזיקאים האהובים על הוריו כמו פדרו אינפנטה, לוס פנצ'וס והביטלס. השפעותיו כוללות מוזיקאים מגוונים כמו ניל יאנג, פול סיימון, ג'ון מאייר, פרינס, בוטסי קולינס, ריק ג'יימס ודה אינטרנט. בריאיון למגזין בילבורד, אפולו ציין את האלבומים Perfect Angel של מיני ריפרטון, Whitney Houston של ויטני יוסטון, Nevermind של נירוונה, My Beautiful Dark Twisted Fantasy של קניה וסט ו-The Miseducation of Lauryn Hill של לורין היל, כהשראות לקריירה המוזיקלית שלו.
חיים אישיים
אפולו הוא הומוסקסואל, ומגדיר את עצמו כקוויר. בראיון לרדיו NPR ב-2022, אפולו דן במיניותו, ואמר "אני מרגיש כאילו בהתחלה ניסיתי להיות מסתורי וכל זה, אבל עכשיו אני ממש כאילו – אני מאוד הומו, אז אני אני פשוט אומר, שיהיה."
תור היירדאל
המלדיביים (1982, 1983, 1984)
בסתיו 1982 קיבל היירדאל מכתב ובו צילום של פסל בודהה גדול קבור בחול באי טודו (Thoddoo) בקצה הצפוני של אטול אליף אליף, מערבית למאלה בירת האיים המלדיביים. העניין של היירדאל התעורר משום שהאיים המלדיביים, ארכיפלג בן 1,200 איים המשתרע מצפון לדרום דרומית-מערבית לתת היבשת ההודית, מהווה "מחסום" לתנועה הימית העוקפת את הודו, ולכן האיים היו מוכרים מימי קדם. בהיותו חסיד של התאוריה של הדיפוזיוניזם, האמין היירדאל כי היו קשרי מסחר ותרבות באמצעות שיט ימי בין הערים של תרבות עמק האינדוס (כיום בפקיסטן) לבין דרום-מזרח אסיה. ואלו בהכרח עצרו בדרכם באיים המלדיביים, ואולי השאירו אחריהם שרידים ארכאולוגיים המעידים על כך. בהתחשב בכך שהאסלאם, הדת השלטת באיים המלדיביים משנת 1153 אוסרת על יצור פסלים, היה ברור לו שהפסל קודם לשנה זו. היירדאל החליט לראות את הפסל במו עיניו וביקר במקום בנובמבר 1982, אבל מוסלמים פנטיים הרסו את הפסל לפני שהגיע.
היירדאל האמין כי הסוגדים לאל השמש מהתרבות העתיקה של עמק האינדוס הגיעו למלדיביים דרך הודו וסרי לנקה במאה הראשונה לפני הספירה, בהתבסס על גילוי מטבע רומי משנת 90 לפני הספירה. העובדה שהמלדיביים היו ועודם מרכז לסחר בקונכיות של פי-הכושי, ששימשו במשך שנים רבות כאמצעי תשלום במקומות רבים, הייתה מבחינתו עדות נוספת לכאורה לקשר זה בשל כמות הקונכיות הגדולה של פי-הכושי שנמצאו בקברים בעיר לותאל, אחת הערים של תרבות עמק האינדוס הקדומה.
כמו בכל המיזמים הקודמים שלו סיכם היירדאל את רשמיו בספר "תעלומת המלדיביים" (The Maldive Mystery) ובסרט דוקומנטרי בן 3 שעות בשם דומה.
טוקומה (1988–1992)
ב-1988 קיבל היירדאל הצעה מהארכאולוג הפרואני ולטר אלווה לערוך חפירות באתר הארכאולוגי "מתחם הפירמידות לה ראיה" (La Raya). באתר המשתרע של שטח בן 22,000 דונם יש 26 מבנים המכונים ואקה בצורת פירמידה הבנויים מלבנים מיובשות בשמש. האתר שוכן ליד הכפר טוקומה (Túcume) בקרבה לחוף האוקיינוס השקט, כ-800 קילומטרים צפונית-מערבית ללימה בירת פרו. האתר לא נחפר קודם לכן, ובניגוד למקומות אחרים לא סבל משודדי עתיקות שנרתעו מהמקום בשל האמונה של המקומיים שהאתר שהיה מכונה בפיהם כור המצרף (El Purgatorio), הוא פתח לגיהנום. העניין של היירדאל במקום התעורר הן בשל הפירמידות, שקיומן התאים לאמונתו שהתרבות בעולם הופצה מהמרכז במזרח התיכון ולכן יש קשר לפירמידות במצרים העתיקה, והן בשל הקרבה של האתר לים ולאפשרות שימצא הוכחות נוספות לתאוריה שלו שפולינזיה יושבה על ידי ילידים מאמריקה הדרומית.
לאחר שסיים את הפרויקט באיים המלדיביים הוא ארגן במקום חפירות ארכאולוגיות, שחולקו לשני צוותים שנוהלו על ידי שני ארכאולוגים שהיירדאל שכר, האמריקאי דן סנדוויס (Dan Sandweiss) והפרואני אלפרדו נרווס (Luis Alfredo Narváez Vargas). בחלק מהתקופה היו אלו החפירות הארכאולוגיות הנרחבות ביותר בעולם. החפירות אורגנו כשותפות בין מוזיאון קון-טיקי באוסלו ו"המכון הלאומי לתרבות של פרו" (Instituto Nacional de Cultura del Perú), במימון של המוזיאון ונדבנים אמריקאים. לבקשת נשיא פרו התגורר היירדאל במהלך החפירות ב"קאסה קון-טיקי" (Casa Kon-Tiki) על מגרש בן 800 דונם שקנה בפאתי הכפר למבייקה (Lambayeque). היירדאל היה אז גרוש בפעם השנייה וילדיו מנישואיו הקודמים נהגו לבקר אותו באתר. מביתו הוא רכב על סוסו מדי יום כדי לעקוב אחר עבודות החפירות. הוא עצמו לא השתתף בחפירות. במהלך שהותו הוא החל גם תוכנית סיוע סוציאלית לתושבי האזור רחבת היקף (Túcume Vivo) יחד עם ארגון המתנדבים הנורווגי "Strømmestiftelsen", שכללה תיקון בתי ספר, בניית מערכות ביוב והבאת חשמל, מי שתייה נקיים ושירותי בריאות ל-14 כפרים סמוכים. בשנת 1994 הוא פתח מוזיאון באזור.
בחפירות נקבע כי הפירמידות נבנו לראשונה בשנת 1100 לספירה, והתגלו חפצים מהתקופה הקדם-קולוניאלית, סירים, קברי ילדים, 23 שלדים, מומיות, עצמות אנושיות, מבני מקדש, פריטי נחושת, כסף וזהב, ופריטים רבים נוספים. במרץ 1992 גילו הארכאולוגים את התגלית החשובה ביותר שלהם, חומת מקדש עם תבליטים שמורים היטב של שתי ספינות קנים ימיות גדולות ועליהם "אנשי הציפור" המיתולוגיים, (העתק מקטע של התבליטים הוצב במוזיאון קון-טיקי). מתחת לספינות תבליטים של גלים ועוד אנשי הציפור, כולם מחזיקים חפץ כדורי. היירדאל זימן מיד את הארכאולוג אָּרְנֱה שֶלְסְווֹל, אז ראש מחלקת המחקר במוזיאון קון-טיקי שקרא מיד: "תור, הדברים האלה הם אנשי הציפור המשתופפים עם ביצים בידיהם, בדיוק כמו אלה שבאי הפסחא!". הצוות גילה גם כמה משוטים טקסיים בעלי להב כפול שהיו זהים בצורתם לאלו המוכרים מאי הפסחא. תבליטי הספינות והמשוט הטקסי היוו הוכחה שתושבי טוקומה המקוריים, שקדמו לאינקה היו יורדי ים. הוכחה נוספת להיותם יורדי ים הוא שבקברים שהתגלו אוחזים השלדים בקונכיות של Spondylus crassisquama, מין של רכיכה מהסוג שדרנית, שמקורם בים מול חופי אקוודור וקולומביה. לקונכיות של סוג זה הייתה חשיבות גדולה בפרו שלפני הגעת האירופאים כסמל דתי שממנו אפשר לבקש מים ופריון, בדומה לחשיבות שהוענקה לקטורת בעולם הישן והם שימשו כתחליף לכסף.
עם סיום הפרויקט, וכמו בפרויקטים הקודמים, סיכם היירדאל את הממצאים יחד עם שני הארכאולוגים שחפרו באתר בספר "הפירמידות של טוקומה: החיפוש אחר העיר האבודה של פרו (Pyramids of Túcume: The Quest for Peru's Forgotten City).
הפירמידות של גוימאר (1990–1998)
במהלך החפירות בטוקומה, נתקל היירדאל בעיתון עם תמונות של שש פירמידות מדרגות מסתוריות ליד הכפר גוימאר (Güímar) שעל החוף המזרחי של האי טנריפה השייך לקבוצת האיים הקנריים בספרד. התושבים המקומיים חשבו שהן תלוליות אבן אקראיות או טרסות אבן שהוקמו מהאבנים שהמתיישבים הספרדים פינו משטחים החקלאיים, ובכל זאת היה היירדאל סקרן. פירמידות המדרגות היו בנויות במדויק, האדמה שעליה נבנו עברה פילוס, האבנים היו מסותתות, כל אבן הונחה עם הצד השטוח החוצה ואבני הפינות התאפיינו בכך שהן עובדו סיתות במיוחד למטרה זו. מעבר לכך, היירדאל גילה שלפירמידות המלבניות יש אוריינטציה אסטרונומית: המדרגות פנו לזריחה, ונבנו על פי אותם עקרונות כמו פירמידות דומות בפרו, מקסיקו, פולינזיה וסיציליה. מלבד זאת, הם היו בעמק שבו נכנע מלך הגואנצ'ים האחרון לספרדים לאחר המסע הראשון של קולומבוס לאמריקה.
לצורך המחקר הקימו תור היירדאל ואיל הספנות הנורווגי פרד אולסן קרן בשם "קרן לחקירה ומחקר על מקורות תרבותיים" (Foundation for Exploration and Research on Cultural Origins) או בראשי תיבות FERCO שמטרתה הייתה לממן מחקרים שיוכיחו הקשר התרבותי בין תרבויות שונות, ואולסן רכש את השטח עליו ניצבו הפירמידות. בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת לה לגונה, מטנריפה נערכו במקומות חפירות ארכאולוגיות. החפירות העלו שבקרקע מתחת לפירמידות יש חרסים מהמאה ה-19, כמו כן נמצאה מערה שבה התגוררו גואנצ'ים. עובדות אלו הוכיחו ללא ספק שהפירמידות מודרניות והוקמו אחרי 1800, כנראה על ידי בעל אחוזה עם מגמות אמנותיות. למרות ההוכחות שהפירמידות מודרניות פיתח היירדאל תאוריה לפיה האיים הקנריים היוו תחנת ביניים, בין אמריקה לאזורים סביב הים התיכון כאשר הדרך המהירה ביותר בין היבשות היא דרך האיים הקנריים.
על שטח של 65,000 מטרים רבועים שרכש אולסן נפתח בשנת 1998, הפארק האתנולוגי "הפירמידות של גוימאר" (Pirámides de Güímar), ובו מרכז מידע, "מוזיאון קאסה צ'קונה" (Museo Casa Chacona), שם משווים את הפירמידות לתרבויות במדינות אחרות ושם ניתן ללמוד על תרבויות עתיקות. המרכז גם מספר על התיאוריות והמסעות של היירדאל, ויש בו עותק משוחזר במדויק של הספינה "רע 2". Ra (II). גם את עלות הפארק והמוזיאון מימן פרד אולסן. הפארק מכיל גם את המשרדים של קרן FERCO.
על אחת הפירמידות פגש היירדאל את ז'קלין ביר, מי שהייתה מיס צרפת ב-1954 שהפכה לאשתו השלישית. בני הזוג התגוררו בטנריפה בעמק גוימאר בחווילה "Finca Morra".
רקע
היירדאל ערך ארבעה ביקורים באזרבייג'ן בשנים 1981, 1994, 1999 ו-2000. היירדאל היה מוקסם זמן רב מהפטרוגליפים המתוארכים לאלף השביעי או השמיני לפנה"ס בגובוסטאן (כ-48 קילומטרים מערבית לבאקו). הוא היה משוכנע שהסגנון האמנותי שלהם דומה מאוד לגילופים שנמצאו במולדתו נורווגיה. במיוחד נראו עיצובי הספינות להיירדאל דומים ומצוירים בקו פשוט בצורת מגל, המייצג את בסיס הסירה, עם קווים אנכיים על הסיפון, המדגימים צוות או אולי משוטים מורמים.
בהתבסס על דמיון זה ועל פרסומים אחרים, העלה היירדאל השערה שאזרבייג'ן היא האתר של ציוויליזציה מתקדמת עתיקה. הוא האמין כי הילידים נדדו צפונה דרך נתיבי מים לסקנדינביה של ימינו באמצעות כלי שיט שנבנו בצורה מתוחכמת עשויים עורות הניתנים לקיפול כמו בד. כשהשייטים היו צריכים לעלות במעלה הזרם, הם קיפלו בקלות את סירות העור שלהם והעמיסו אותם על בהמות משא.
סנורי סטורלסון
בביקורו של היירדאל בבאקו בשנת 1999, הוא הרצה באקדמיה למדעים על ההיסטוריה של המלכים הנורדיים הקדומים. הוא דיבר על התיאור של סנורי סטורלוסון, סופר, היסטוריון, מתעד מיתוסים ומדינאי איסלנדי מהמאה ה-13 בסאגה על בני אינגלינג, שסיפר כי "אודין (אל סקנדינבי שהיה אחד המלכים) הגיע לצפון עם עמו מארץ בשם אסיר." היירדאל קיבל את סיפורו של סנורי כאמת מילולית, והאמין כי ראש השבט הוביל את עמו בהגירה ממזרח, מערבה וצפונה דרך סקסוניה, לפין שבדנמרק, ובסופו של דבר התיישב בשוודיה. היירדאל טען כי המיקום הגאוגרפי של אסר או אסיר המיתולוגי תואם את אזור אזרבייג'ן העכשווית - "מזרחית להרי הקווקז והים השחור". "אנחנו כבר לא מדברים על מיתולוגיה," אמר היירדאל, "אלא על מציאות גאוגרפית והיסטורית. אזרבייג'נים צריכים להיות גאים בתרבות העתיקה שלהם. היא עשירה ועתיקה באותה מידה כמו זו של סין ומסופוטמיה".
בספטמבר 2000 חזר היירדאל לבאקו בפעם הרביעית וביקר בחפירה הארכאולוגית באזור כנסיית קיש.
עדכון ההשערה
אחד הפרויקטים האחרונים בחייו, "החיפוש אחר אודין" (בנורווגית: Jakten på Odin), היה עדכון פתאומי של השערת אודין שלו, ובמסגרתו יזם חפירות בשנים 2001–2002 באזוב, ברוסיה, ליד ים אזוב צפונית-מזרחית לים השחור. הוא חיפש את שרידי הציוויליזציה שיתאימו לתיאור של אודין של סנורי סטורלוסון, במקום השוכן משמעותית צפונה מההשערה המקורית שלו רק שנתיים קודם לכן שאודין הגיע מאזרבייג'ן על הים הכספי. פרויקט זה עורר ביקורת קשה והאשמות על פסאודו-מדע מצד היסטוריונים, ארכאולוגים ובלשנים בנורווגיה, שהאשימו את היירדאל בשימוש סלקטיבי במקורות, וחוסר בסיסי במתודולוגיה מדעית בעבודתו.
טענותיו המרכזיות התבססו על קווי דמיון של שמות במיתולוגיה הנורדית ושמות גאוגרפיים באזור הים השחור, למשל. אזוב ואסיר (Æsir), אודי ואודין, טיר וטורקיה. פילולוגים והיסטוריונים דוחים שמות מקבילים אלה כצירופי מקרים בלבד, וגם אנכרוניזמים, למשל לעיר אזוב לא היה שם זה עד למעלה מ-1,000 שנים לאחר התקופה שהיירדאל טען כי אסיר גר שם. המחלוקת סביב פרויקט חיפוש אחר אודין אופיינית במובנים רבים ליחסים בין היירדאל לקהילה האקדמית. התיאוריות שלו זכו לעיתים רחוקות להסכמה מדעית כלשהי, ואילו היירדאל עצמו דחה את כל הביקורות המדעיות והתרכז בפרסום התיאוריות שלו בספרים פופולריים המיועדים לציבור הרחב.
נכון לשנת 2020, השערת אודין של היירדאל עדיין לא נתמכה על ידי אף היסטוריון, ארכאולוג או בלשן.
חייו האישיים
יום לפני שהם הפליגו יחד לאיי מרקיז בשנת 1936, התחתן היירדאל עם ליב קושרון-טורפ (Liv Coucheron-Torp; 1916–1969), אותה הכיר בטקס הסיום של בית הספר התיכון. הוא היה בן 22 והיא הייתה בת 20. עם החזרה מפאטו-היווא התגוררו בני הזוג ליד לילהאמר בנורווגיה ואחר-כך עקרו לקנדה וארצות הברית בעקבות המחקרים של היירדאל. לבני הזוג נולדו שני בנים: תור הבן (.Thor Jr) וביורן (Bjørn). הנישואין הסתיימו בגירושין זמן קצר לפני משלחת קון-טיקי בשנת 1947, אותה סייעה ליב לארגן. ליב הכירה אחר-כך סופר והרפתקן אמריקני בשם ג'יימס רוקפלר, נישאה לו ועקרה בעקבותיו לארצות הברית.
בשנת 1949 התחתן היירדאל עם איבון דדקם-סימונסן (Yvonne Dedekam-Simonsen; 1924–2006). נולדו להם שלוש בנות: אנט (Annette), מריאן (Marian) והלן אליזבת (Helene Elisabeth). איבון ואנט ליוו אותו לאי הפסחא. בני הזוג התגוררו מ-1958 בקולה מיקרי באיטליה. הם התגרשו בשנת 1969. היירדאל האשים את פרידתם בהיותו מחוץ לבית ובשוני ברעיונותיהם לגידול ילדים. באוטוביוגרפיה שלו (In the Footsteps of Adam) הוא הגיע למסקנה שעליו לקחת על עצמו את כל האשמה בפרידתם.
בשנת 1991 נישא היירדאל לז'קלין ביר (נולדה בשנת 1932), מיס צרפת ב-1954, כאשתו השלישית. הם התגוררו בטנריפה, האיים הקנריים, והיו מעורבים באופן פעיל בפרויקטים ארכאולוגיים, במיוחד בטוקומה, פרו ובאזוב עד למותו בשנת 2002.
מותו
היירדאל עדיין קיווה לבצע פרויקט ארכאולוגי בסמואה לפני מותו, אבל הוא לא מימש תוכנית זאת. היירדאל נפטר ב-18 באפריל 2002 בקולה מיקרי, בליגוריה, איטליה, לשם נסע לבלות את חופשת הפסחא עם כמה מבני משפחתו הקרובים ביותר. הוא נפטר, בן 87, מגידול מוחי. לאחר שקיבל את האבחנה, הוא התכונן למוות, על ידי סירוב לאכול, לשתות או ליטול תרופות.
ממשלת נורווגיה כיבדה אותו בהלוויה ממלכתית בקתדרלת אוסלו ב-26 באפריל 2002. הוא קבור בגן בית המשפחה בקולה מיקרי. הוא היה אתאיסט.
מורשתו
תור היירדאל היה דמות שנויה במחלוקת. הממסד המדעי לא קיבל אף אחת מהתאוריות המקוריות שלו: על ההגירה של ילידי אמריקה הדרומית לפולינזיה, על התרבות באי הפסחא, על הקשרים בין המצרים הקדמונים לתרבויות הקדומות של אמריקה התיכונה, או למקור האגדה על האל אודין. ההתנגדות לרעיונותיו נבעה הן מקונצנזוס מדעי שונה והן מתוך ביקורת על הדרך שבה הציג את עמדתו שבה התעלם באופן בולט מעובדות שסתרו את התיאוריות שלו.
בעשור השני של המאה ה-21, רפסודת "קון טיקי" המקורית והספינה המקורית "רע 2" מוצגות במוזיאון קון-טיקי שבאוסלו. המוזיאון גם כולל חפצים ומפות מהמסעות של תור היירדאל. צמוד למוזיאון פועל מכון להיסטוריה תרבותית וארכאולוגיה של האוקיינוס השקט. במאי 2011 נוספו הארכיונים של תור היירדאל לרשימת "תוכנית זיכרון עולם" של אונסק"ו. ארכיון היירדאל משתרע על פני השנים 1937–2002 וכולל את אוסף הצילומים שלו, יומנים, מכתבים פרטיים, תוכניות למשלחות, מאמרים, קטעי עיתונים, ספר מקורי וכתבי יד של מאמרים וספרייה ובה 8,000 ספרים. ארכיון היירדאל מנוהל על ידי מוזיאון קון-טיקי והספרייה הלאומית של נורווגיה. גם הפארק האתנולוגי "הפירמידות של גוימאר" בטנריפה מוקדש למסעות של היירדאל ומכיל דגמים של הספינות של היירדאל.
מסעות רע וטיגריס חשפו בפניו את בעיות האקולוגיה החמורות של האוקיינוסים והוא ניצל את קשריו באו"ם ואת כישרון הכתיבה שלו על מנת להתריע על הסכנה לסביבה. שלושה ספרים שכתב עוסקים ספציפית בבעיות האקולוגיה: "פצצת האוכלוסין" (Befolkningsbomben; 1985), "כדור הארץ – ביתנו" (Jorden – vårt hjem; 1989), בייחוד בספר "הארץ הייתה ירוקה ביום השביעי" (Green Was the Earth on the Seventh Day; 1991). היירדאל הוזמן לדבר על הנושא בקונגרס של ארצות הברית ונכח בכל הכינוסים שנערכו באו"ם בנושא שבהם היה הנציג של נורווגיה שהעלתה הצעה לאסור על השלכת חומרים מזיקים לים (Ban on dumping into the sea of harmful substances). הוא ישב בדירקטוריון של הקרן העולמית לשימור חיות הבר, והיה חבר בארגוני איכות הסביבה נוספים. יחד עם התאחדות בעלי הספינות הנורווגיים, הוא ייסד (1999) את "פרס הסביבה הימית הבינלאומית על שם תור היירדאל" (The Thor HeyerdahlInternational Maritime Environmental Award; 100,000 דולר), אשר חולק לראשונה ב-2001.
מכון תור היירדאל (Thor Heyerdahl Institute) הוקם בשנת 2000. היירדאל עצמו הסכים להקמת המכון ומטרתו להמשיך ולפתח את הרעיונות והאידיאלים של היירדאל: דיאלוג בינלאומי ואינטראקציה רב-תרבותית, הגנה והגנה על הסביבה הגלובלית ומחקר בינתחומי. המכון ממוקם בעיר הולדתו של היירדאל לרוויק, בנורווגיה. בנוסף, החלה העירייה של לרוויק בפרויקט בשנת 2007 למשיכת מבקרים נוספים. מאז היא רכשה ושיפצה את בית הילדות של היירדאל, ארגנה לכבודו בסוף השבוע קיץ רגאטה שנתית של רפסודות והחלה לפתח את מרכז היירדאל.
נכדו של היירדאל, אולף היירדאל (Olav Heyerdahl), שחזר את מסע קון-טיקי של סבו בשנת 2006 כחלק מצוות בן שישה חברים. ההפלגה, שאורגנה על ידי טורגיר היגרף (Torgeir Higraff) וכונתה משלחת טנגארואה, נועדה כמחווה להיירדאל, במאמץ להבין טוב יותר את הניווט באמצעות מתקן ההיגוי האינדיאני הקדום המכונה "גווארה", סוג של חרב (שלא הופעל במסע קון-טיקי המקורי) וכן כאמצעי לנטר את מצב הסביבה של האוקיינוס השקט.
מחוות, פרסים, ואותות כבוד
על שמו של תור היירדאל קרויים: גוגל כיבדה את היירדאל ביום הולדתו ה-100 על ידי הכנת דודל של גוגל.
העיטורים ואותות ההצטיינות הרבים של היירדאל כוללים את:
איב טורס
איב טורס גרייסי (נולדה כאיב מארי טורס, באנגלית: Eve Marie Torres; ב-21 באוגוסט 1984), הידועה יותר בשם הבמה שלה, איב היא מתאבקת מקצועית בעבר, וכיום שחקנית, רקדנית, דוגמנית, מדריכת ג'ו ג'יטסו ברזילאי ומארגנת אירועים אמריקאית.
החיים שלפני
טורס נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, אך גדלה בדנוור, קולורדו. לטורס אח יחיד, הצעיר ממנה בשם פיליפ, שהופיע בתוכנית "האם אתה חכם יותר מתלמיד כיתה ו'?" בחודש אוקטובר 2008 וזכה במאה אלף דולר, כיום הוא מנחה את תוכנית TechKnow בערוץ אל-ג'זירה האמריקאי. כמו כן, טורס למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירת הריקוד והדוגמנות
במהלך לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה, טורס הופיעה בפרסומות ובקליפים. טורס הייתה סגנית הקפטן בקבוצת הריקוד של האוניברסיטה. לאחר שסיימה בהצלחה את הקולג', החלה טורס את קריירת הריקוד והדוגמנות על בסיס קבוע. בעונת 2006-07 של ליגת ה-NBA טורס הייתה חלק מקבוצת הריקוד של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
תחרות חיפוש הדיווה (2007)
בחודש מאי של שנת 2007 טורס השתתפה בתחרות חיפוש הדיווה של ארגון ה-WWE. היא נבחרה על ידי השופטים של התחרות כאחת משמונה המתמודדות הסופיות מבין 50 משתתפות. ב-29 באוקטובר בפילדלפיה היא הוכתרה כזוכה של התחרות לשנת 2007, כאשר היא גוברת בגמר על ברוק ג'ילברטסן ובכך הופכת להיות דיווה באופן רשמי מטעם הארגון. לאחר ניצחון זה, טורס החלה להתאמן בעבור הופעת הבכורה שלה במתחם הפיתוח של הארגון באותה תקופה, ב-Ohio Valley Wrestling או בקיצור OVW.
מגוון פיודים (2008–2009)
בתחילת שנת 2009 טורס החלה במריבה נגד מישל מק'קול לאחר שאותה מקול תקפה אותה. ב-6 בפברואר בתוכנית סמאקדאון, התחרתה איב בקרב היחידות הראשון שלה בהפסדה למקול על ידי הכנעה. הפיוד שלהם המשיך בחודשים הבאים עד לאמצע השנה ששם איב התחרתה בתחרויות ריקוד והורדת ידיים נגד ליילה, כשב-29 במאי ניצחה את ליילה. לאחר מכן איב הפכה להיות חברה בקבוצת קריים טיים (שאד ו-JTG), כשהיא מלווה אותם לזירה ומשמשת בתור המנג'רית שלהם. שלושתם התחרו בקרב שלושה על שלושה נגד משפחת הארט (דייבי הארט סמית', טייסון קיד ונטליה). הקרב האחרון שלה בתוכנית סמאקדאון היה נגד מקול, שבו שוב הפסידה.
התקופה כאלופת הדיוות (2009–2011)
באירוע רויאל ראמבל שנערך בסוף חודש ינואר 2011 איב התחרתה בקרב מרובע על אליפות הדיוות, שבו איב הצמידה את ליילה לניצחון, מה שהפך אותה לאלופה בפעם השנייה. היא הגנה בהצלחה על התואר נגד נטליה ב-14 בפברואר ונגד ניקי בלה ב-7 במרץ, אך הפסידה את התואר ב-11 באפריל לברי בלה, אחותה של ניקי. לאחר מכן איב יצרה ברית עם קלי קלי, ואחרי שקלי קלי זכתה באליפות הדיוות בחודש יוני, החלה איב ללוות אותה לזירה בקרבות שלה. איב וקלי פתחו בפיוד נגד בת' פיניקס ונטליה, ולאחר שפיניקס גברה על קלי קלי והפכה לאלופת הדיוות, איב ניצחה את נטליה כדי להיות המועמדת לתואר. הקרב בין האלופה פיניקס למועמדת מספר אחת לתואר, איב, נערך באירוע "נקמה", אך איב לא הצליחה לזכות בתואר בפעם השלישית. ב-31 באוקטובר איב ניצחה בקרב באטל רויאל שזיכה אותה שוב בהזדמנות על התואר. איב קיבלה את ההזדמנות שלה להתאבק נגד אותה פיניקס באירוע סדרת ההישרדות, אך גם במקרה זה כמו בקודמו פיניקס היא זאת שיצאה עם ידה על העליונה.
המעבר לדמות הרעה והפרישה (2011–2013)
בסוף שנת 2011 איב חברה לזאק ריידר בקרב זוגות מעורב נגד נטליה וטייסון קיד, שבו השניים ניצחו. ב-9 בינואר 2012 איב החלה בעלילה רומנטית עם אותו ריידר על ידי הסכמה לצאת איתו לדייטים. איב במהרה החלה להטמע בעלילות של ריידר אשר כללו את חברו ג'ון סינה ואת קיין, שפצע את ריידר. ב-6 בפברואר איב ספגה פציעה באף, שהתברר לאחר מכן שאותו שברה, בקרב נגד בת' פיניקס. שבוע לאחר מכן סינה הציל את איב מחטיפתו של קיין, מה שהניע בסופו של דבר את איב לנשק את סינה. ב-20 בפברואר הפכה איב בפעם הראשונה בקריירה שלה לדמות הרעה כאשר היא מתוודה בפני האחיות בלה על כך שהיא אף פעם לא אהבה את ריידר ולמעשה ניצלה אותו כדי להגיע לסינה ולנצלו באותה דרך. סינה שמע את הגילוי שלה ולעג בה תוך כדי שהיא מתחננת לסליחה ממנו, לאחר מכן איב הצדיקה את מעשיה על ידי כך שאמרה שלא הייתה לא בעיה לנצל גברים כדי להשיג את מבוקשה והגדירה את עצמה כ"אישה בעולם של גברים". את הקרב הראשון שלה כדמות הרעה ערכה בתוכנית סמאקדאון, שבו ניצחה את נטליה. ב-5 במרץ ריידר חזר להופיע והתעמת עם איב כדי שתסביר את המעשים שלה, אך האחרונה הצליחה לפתות אותו שיסלח לה. באירוע רסלמניה 28 איב ובת' פיניקס הפסידו לקלי קלי ומריה מנונוס. מאוחר יותר באותו הערב, איב ליוותה את ריידר לזירה לקרב שלו כחלק מקבוצתו של טדי נגד קבוצתו של ג'וני, איב גרמה להפסדה של קבוצת טדי לאחר שהסיחה את דעתו של ריידר. כ"פרס" למעשיה של איב ברסלמניה, ג'ון לאורנייטיס מינה אותה למנהלת הביצועית של התוכניות Raw וסמאקדאון. המעשה הראשון שלה בתפקיד היה הפיטורים של האחיות בלה ב-30 באפריל. למרות התפקוד שלה כמנהלת הביצועית, איב המשיכה להתחרות בקרבות. ב-10 באוגוסט במסגרת פרק של סמאקדאון איב ביקשה מהמנהל של התוכנית, בוקר טי להיות העוזרת שלו, אך מי שקיבלה את המשרה במקומה הייתה קייטלין. כתוצאה מכך, איב איימה על בוקר טי שהיא תגיד למועצת המנהלים על התנהגותו המעודדת אינטרסים אישיים במינוי התפקיד לעוזרת שלו. שבוע לאחר מכן נקבע קרב בין איב לקייטלין, כשעל הכף עמדה משרת עוזרת המנהל, בקרב זה איב ניצחה.
בחודש אוגוסט החלה איב במעבר הדרגתי בחזרה לדמות הטובה ובאירוע לילה של אלופים קייטלין הותקפה מאחורי הקלעים על ידי דמות במסכה וכתוצאה מכך, קייטלין הוחלפה באיב בקרב שלה נגד אלופת הדיוות, לילה. בקרב זה איב ניצחה והפכה לאלופת הדיוות בפעם השלישית. לאחר שקייטלין אמרה שהתוקפת שלה הייתה בעלת שיער בלונדיני, איב האשימה את בת' פיניקס, בתגובה לאימרה זאת התנהלה חקירה שנועדה לשים את ידה על התוקפת. במסגרת תפקידה איב השעתה את פיניקס, אך החלטה זו השתנתה על ידי בוקר טי. לאחר מכן התגלה שהתוקפת הייתה אקסנה, אך מי שעמדה מאחורי הפקודות לתקיפה היא איב בעצמה. באירוע "גיהנום בכלוב" איב הגנה בהצלחה על האליפות בקרב משולש נגד ליילה וקייטלין. באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות איב הגנה בהצלחה על האליפות נגד נעומי. ב-14 בינואר 2013 איב הפסידה את האליפות לקייטלין. לאחר ההפסד שלה איב ביקשה את שחרורה מהארגון.
הופעות חד פעמיות (2013–היום)
ב-9 בדצמבר 2013 טורס חזרה ל-WWE כדי להעניק את תואר "דיוות השנה" לאחיות בלה במסגרת טקס פרסי הסלאמי. בחודש אפריל 2014 שימשה כשגרירה של הארגון. טורס השתתפה בפרק של "שולחן לשלושה" ביחד עם מאריס וקלי קלי בערוץ הנטוורק של ה-WWE.
משחק
בשנת 2014 גילמה את העיתונאית ריינה פלורס בסדרת הדרמה "מטאדור" בכיכובו של גבריאל לונה. בשנת 2015 השתתפה בסרט "מלך העקרבים 4: המסע אחר הכוח". בשנת 2016 ביצעה הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל" בדמותה של גיבורת העל מקסימה, ושיחקה בסרט האקשן "השגחה צמודה" בדמותה של דשה, בכיכובם של ג'קי צ'אן וג'וני נוקסוויל.
חיים אישיים
טורס מיומנת בג'ו ג'יטסו ברזילאי ומחזיקה בחגורה סגולה מטעם אקדמיית הג'ו ג'יטסו של משפחת גרייסי. טורס היא הדוברת של תוכנית העצמת הנשים להגנה עצמית של גרייסי.
אזופרדי
אזופרדי (Azzopardi) הוא שם משפחה מלטזי שמקורו בלומברדיה. שם משפחה דומה הוא "אזופרדו", שהביא את שמו גם לנהר אזופרדו (Río Azopardo) באי Grande de Tierra del Fuego שבצ'ילה.
אוריגנס
אוריגנס מאלכסנדריה (ביוונית: Ὠριγένης, בלטינית: Origenes, בקופטית: Ϩⲱⲣⲓⲕⲉⲛ; נולד בסביבות 185–186 ונפטר בין 253–255), ידוע גם בשם אוריגנס אדמנטיוס (ביוונית: Ὠριγένης Ἀδαμάντιος), היה מלומד נוצרי קדום, סגפן, ותאולוג. הוא היה מחבר וכותב פורה שכתב כ-2,000 חיבורים בענפי תאולוגיה מרובים, כולל ביקורת טקסטואלית, פרשנות והרמנויטיקה מקראית, דרשות ורוחניות. הוא היה אחת הדמויות המשפיעות ביותר בתאולוגיה הנוצרית המוקדמת.
ביוגרפיה
אוריגנס נולד ובילה את המחצית הראשונה של הקריירה שלו באלכסנדריה. בימי רדיפות הנוצרים בידי הקיסר ספטימיוס סוורוס, סופר שביקש למות מות-קדושים יחד עם אביו, אך אמו השפיעה עליו להימנע מכך. כשהיה בן שמונה-עשרה, הפך אוריגנס לחניך בבית הספר הקתאטי של אלכסנדריה. הוא הקדיש את עצמו ללימודיו ואימץ אורח חיים סגפני כצמחוני. הוא הסתכסך עם דמטריוס, הבישוף של אלכסנדריה, בשנת 231 אחרי שהוא הוסמך בתור כומר על ידי חברו, הבישוף של קיסריה, בעודו במסע לאתונה דרך ארץ ישראל. דמטריוס גינה את אוריגנס על סרבנותו והאשים אותו שהוא סירס את עצמו, וכי לימד שאפילו השטן יגיע בסופו של דבר לגאולה, האשמה שאוריגנס עצמו הכחיש בתוקף. אוריגנס ייסד את בית הספר הנוצרי של קיסריה, שם הוא למד לוגיקה, קוסמולוגיה, ידיעת הטבע, ותאולוגיה, והפך בעיני הכנסיות של סוריה פלשתינה וערביה לסמכות העליונה בכל ענייני התאולוגיה. הוא עונה בגין אמונתו במהלך רדיפות דקיוס בשנת 250 ומת כעבור כמה שנים מהפציעות שלו.
אוריגנס היה מסוגל לחבר כמות עצומה של כתבים בשל חסותו של חברו הקרוב אמברוז, שסיפק לו צוות לבלרים להעתיק את יצירותיו, מה שהפך אותו לאחד הסופרים הפוריים ביותר בכל העת העתיקה. המסה שלו "על העקרונות הראשונים" שוטחת באופן שיטתי את עקרונות התאולוגיה הנוצרית והפכה לבסיס לכתבים תאולוגיים מאוחרים יותר. הוא גם חיבר את "נגד קלסוס" היצירה המשפיעה ביותר על האפולוגטיקה הנוצרית המוקדמת, בה הגן על הנצרות נגד הפילוסוף הפגאני קלסוס, אחד המבקרים הראשונים שלה. אוריגנס הפיק את "הקספלה", המהדורה הסינופטית הראשונה של התנ"ך העברי, שהכילה הן את הטקסט העברי המקורי וכן חמישה תרגומים יווניים שונים, כולם כתובים בטורים, זה לצד זה. הוא כתב מאות דרשות שכיסו כמעט את כל כתבי הקודש, ופרשו קטעים רבים באופן אלגורי. אוריגנס לימד כי, לפני בריאת העולם החומרי, אלוהים ברא את נשמותיהם של כל היצורים התבוניים. נשמות אלה, שהיו בתחילה קדושות ומסורות לגמרי לאלוהים, נפלו ממדרגתן וקיבלו גוף בשר. אוריגנס היה הראשון שהציע את תורת הכפרה בצורתה המפותחת במלואה, ואף על פי שדגל בכך שהאל הבן ורוח הקודש כפופים לאל האב (סבורדינציוניזם ), הוא תרם רבות להתפתחות מושג השילוש הקדוש. אוריגנוס קיווה כי כל הבריות (כולל המלאכים שנפלו) עשויים בסופו של דבר להיוושע, אך תמיד הקפיד לטעון שזו רק השערה. הוא הגן על הבחירה החופשית וקרא לפציפיזם נוצרי.
אוריגנס מנציח בכתביו מחלוקת שהתקיימה כבר מן המאה הראשונה לספירה בדבר מקום הולדתו של ישו: "אם אין מישהו מסתפק בנבואת מיכה ובתולדות המשיח הכתובות ב'בשורות' בידי תלמידי ישו עצמם, והוא מבקש סימוכין בעדויות ממקור נוסף לידיעה שישו נולד בבית לחם, עליו לדעת שבהתאם לנאמר ב'בשורה' מראים בבית לחם את המערה שנולד בה".
תלמידיו של אוריגנס פיתחו את תורת אוריגנס או האוריגניזם. תורה זו גרמה למחלוקות רבות בכנסייה המזרח תיכונית ובעיקר בארץ ישראל במאה ה-4 וכן מחלוקת נוספת בתחילת המאה ה-6, כפי שמעיד קירילוס מסקיתופוליס בכתביו.
כחלק מהפילוג היהודי-נוצרי, התנגד אוריגנס למנהג העלייה לרגל שכוון לבית המקדש ואמר שאין צורך בצליינות, כי "מקום קדוש הוא הנשמה הטהורה". שימושו התכוף של אוריגנס באלגוריה כדי לפרש את כתבי הקודש, והברית הישנה בפרט, הוביל ליחס מהוסס כלפיו בכנסייה המאוחרת והוא מעולם לא הוכרז כקדוש. הוא היה אחד מהוגיה הבולטים והקיצוניים של אסכולת אלכסנדריה בנצרות, ובתגובה לסגנונו התגבשה אסכולת אנטיוכיה שדגלה בהיצמדות לפשט הכתוב.
אוריגנס הוא מאבות הכנסייה והוא נחשב כאחד התאולוגים הנוצריים החשובים ביותר בכל הזמנים. תורתו השפיעה במיוחד במזרח, כאשר אתנסיוס מאלכסנדריה ושלושת האבות הקפדוקים היו בין חסידיו המסורים ביותר. הוויכוח על האורתודוקסיה של תורתו של אוריגנס הוליד את המשבר האוריגניסטי הראשון בסוף המאה הרביעית לספירה, שבו הותקף על ידי אפיפניוס מסלמיס והירונימוס, אך הוגן על ידי טיראניוס רופינוס ויוחנן מירושלים. בשנת 543, הקיסר יוסטיניאנוס הראשון גינה אותו ככופר והורה לשרוף את כל כתביו.
יחסי אוריגנס וחז"ל
אוריגנס חי בארץ ישראל לקראת סופה של המאה השנייה והיה המחבר הראשון של פרשנות סדורה למקרא. דבר זה הוביל למחקר נרחב באקדמיה בנוגע להשפעות שהיו לפרשנות חז"ל למקרא עליו ולהשפעות הפוכות, השפעות שלו על הפרשנות החז"לית.
בחלק מפירושיו אוריגנס מתפלמס מפורשות עם "פירושי היהודים" ובמקומות אחרים נראה שמתפלמס עם פירושיהם באופן עקיף בלבד. בנוסף, חלק מן החוקרים, ובתוכם מארן ניהוף, מצביעים על ההשפעות שהיו לתפיסתו על פירושיהם של חז"ל בתקופה הזו. ניהוף טוענת שעל אף שחז"ל, ובפרט רבי הושעיה (אושעיה), אינם מציינים במפורש את שמו של אוריגנס במדרשיהם, חלק מפירושיהם המופיעים במדרש ובתלמוד הם התפלמסות ישירה עם דברי אוריגנס (כמו ויכוחי רבי הושעיה עם "פילוסוף אחד") ובמקרים אחרים (שגם אותם הם אינם מציינים) הם אף מאמצים את פירושיו. היא משערת שרבי הושעיה או יהודים אחרים הקרובים לו עבדו במפעל התרגום שבספריית אוריגנס בקיסריה, כפי שתועד בכתבי תלמידיו.
יחסי ארצות הברית–בורקינה פאסו
יחסי ארצות הברית–בורקינה פאסו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין בורקינה פאסו. היחסים מתוארים כטובים אך היו נתונים ללחצים בעבר בגלל מעורבותה של ממשלת קומפאורה במסחר, בנשק ובפעולות אחרות לשבירת סנקציות.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 82% מתושבי בורקינה פאסו תומכים בהנהגת ארצות הברית, 17% מתנגדים ו-1% לא בטוחים, הדירוג הגבוה ביותר לכל מדינה שנסקרה באפריקה.
סקירה
בנוסף לשלום וליציבות אזוריים, האינטרסים האמריקאיים בבורקינה הם לקדם את הדמוקרטיה המתמשכת ואת הכבוד הרב יותר לזכויות האדם ולעודד פיתוח כלכלי בר-קיימא. למרות שהסוכנות לפיתוח בינלאומי סגרה את משרדה בואגאדוגו בשנת 1995, בסוף מאי 2013 שלחה נציג לפתוח מחדש משרד תחת משלחתו בסנגל. במסגרת שילוב של תוכניות סיוע אזוריות ובילטרליות, USAID מספקת כ-50 מיליון דולר בשנה לפיתוח של בורקינה באמצעות ארגונים לא ממשלתיים ואזוריים. בורקינה הייתה לאתר של כמה סיפורי הצלחה בפיתוח. ההנהגה האמריקנית בבניית הביטחון התזונתי בסאהל לאחר הבצורת בשנים 74–1968 הצליחה לחסל את הרעב כמעט, למרות שנות בצורת חוזרות, ומחלת עיוורון הנהרות חדלה מלהתפשט באזור. בשני המקרים, ארצות הברית הייתה התורמת העיקרית לארגונים בין-אפריקאיים שבסיסם בואגאדוגו, ובאמצעות מאמצים מתמשכים השיגו ואיחדו את הרווחים הללו. ב-2005 חתמו בורקינה פאסו ותאגיד אתגר המילניום (MCC) על תוכנית של 12 מיליון דולר לבניית בתי ספר ולהגדיל את שיעורי ההרשמה של בנות.
חיל השלום נכנס לבורקינה פאסו ב-1966. תוכנית חיל השלום הושלמה ב-1987, אך הוזמנה לחזור לבורקינה פאסו ב-1995 כחלק מפרויקט בריאותי חדש. שנה לאחר מכן, חיל השלום הקים פרויקט חינוך משני ובשנת 2003 הציג פרויקט פיתוח ארגוני קטן כדי להשלים את תוכניות הפחתת העוני של הממשלה והמגזר הפרטי. בשנת 2005, ממשלת בורקינה פאסו ביקשה סיוע להגדלת רמת הנגישות של הבנות לחינוך, שהפכה מאוחר יותר למוקד של תאגיד אתגר המילניום עם בורקינה פאסו. כל מתנדבי חיל השלום, ללא קשר למגזר, מאומנים כיצד לקדם את המודעות לאיידס ולמגדר ופיתוח.
הסחר האמריקני עם בורקינה עדיין נחשב מצומצם, כאשר הייצוא האמריקני לבורקינה פאסו על סך של 220 מיליון דולר והייצוא הבורקיני לארצות הברית בהיקף של כ-600 אלף דולר נכון לשנת 2004, אך קיימות אפשרויות השקעה, ובעיקר במגזרי הכרייה והתקשורת.
אריאל רובינשטיין
אריאל רובינשטיין (נולד ב-13 באפריל 1951) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, אשר עיסוקו העיקרי הוא בתחום תורת המשחקים.
רובינשטיין הוא חתן פרס ישראל לשנת תשס"ב, זוכה פרס א.מ.ת לשנת 2006, זוכה פרס רוטשילד לשנת 2009, חבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים משנת 1994, חבר זר של האקדמיה הבריטית (נבחר ב-2007), חבר זר של האקדמיה האירופית למדעים וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1985 נבחר לעמית האגודה האקונומטרית וב-2004 כיהן כנשיאהּ.
רובינשטיין מחזיק בהשקפת עולם שמאלית-סוציאל-דמוקרטית והוא הוגה דעות בולט בשיח הכלכלי הישראלי.
קורות חייו
רובינשטיין נולד בשנת 1951 בירושלים, בשכונת תל ארזה. הוריו, לאה ויהודה, עלו לישראל מביאליסטוק בשנות השלושים של המאה ה-20.
ב-1972 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים שם תואר ראשון במתמטיקה, כלכלה וסטטיסטיקה ב-1974. ב-1975 סיים תואר שני בכלכלה וב-1976 סיים תואר שני נוסף במתמטיקה. ב-1979 הוענק לו תואר דוקטור לכלכלה, ולאחר מכן נמנה עם סגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטה זו. בשנת 1990 עבר לבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת תל אביב. במקביל מחזיק רובינשטיין מינוי חלקי כפרופסור באוניברסיטת ניו יורק שבארצות הברית.
לרובינשטיין הוענק פרס ישראל בחקר הכלכלה לשנת תשס"ב. ב-2004 זכה בפרס נמרס לכלכלה ובשנת 2006 זכה בפרס א.מ.ת. הוא גם זכה בפרס מיכאל ברונו מטעם יד הנדיב.
היה נשוי ליעל רובינשטיין, לשעבר שגרירת ישראל בתאילנד ובסינגפור, ואב לשניים.
הגותו הכלכלית
התאוריה הכלכלית שפותחה על ידי רובינשטיין עוסקת בתחומי תורת המשחקים, תורת המיקוח, רציונליות ומחקרים על הקשר בין כלכלה לשפה.
מאמרו משנת 1982, בנושא "שיווי משקל משוכלל במודל של מיקוח" נחשב כפורץ דרך בתחומו, ומהווה פיתוח למחקריו של חתן פרס נובל לכלכלה, ג'ון פורבס נאש. בעקבות מאמר זה ואחרים אשר נכתבו בעקבותיו, השתלב בספרות המקצועית בתחום המונח "גישת רובינשטיין".
בדבריו מקפיד רובינשטיין להבהיר שגם אם הכלכלה מסבירה כמה דברים, עקרונותיה אינם בהכרח ראויים ליישום. לדבריו, משוואות כלכליות ותאוריות שווקים לא תמיד ייתנו את התוצאות הרצויות ברגע האמת, כפי שכלכלנים רבים מאמינים:
רובינשטיין אף סבור שאין להיחפז בניצול התאוריה הכלכלית להחלטות ערכיות של חיי היומיום:
בניסוי מפורסם שפרסם רובינשטיין ב-2005 התבקשו 764 סטודנטים ישראלים לפילוסופיה, מנהל עסקים, מתמטיקה, משפטים וכלכלה, לקבל החלטות בתפקיד מנכ"ל חברה המספקת שירותי הדברה ומעסיקה צוות עובדים קבועים קטן ו-196 עובדים לא קבועים. לסטודנטים נאמר כי לאחר שנים של שגשוג בתחום, מיתון במשק הביא לנסיגה ברווחי החברה, אף שמאזנה נותר חיובי. אנשי הכספים בחברה טענו כי פיטורי עובדים יסייעו בהגדלת הרווח, והעריכו כי פיטורם של כ-100 עובדים הוא הפתרון האולטימטיבי. הדילמה שהוצגה בפני הנבדקים הייתה פשוטה: כמה עובדים לא קבועים יש לפטר? לסטודנטים הוצעו האפשרויות הבאות: לפטר 96 עובדים ולהגיע לרווח מקסימלי של 2 מיליון שקל בשנה. לפטר 52 העובדים ובכך להגיע לרווח של 1.6 מיליון שקל בשנה; לפטר 26 עובדים ולהגיע לרווח של מיליון שקל בשנה; לא לפטר אף עובד ולשמור על רווח של 400 אלף שקל. שיעור הסטודנטים לכלכלה שבחרו למקסם את רווחי החברה - גם במחיר של פיטורי מחצית מעובדיה - היה הגבוה ביותר. מקרב הסטודנטים לפילוסופיה, רק 13% סברו כי יש להביא את הרווחים למקסימום האפשרי על חשבון פיטורי עובדים, מקרב הסטודנטים למתמטיקה 16% סברו כך, 27% מקרב הסטודנטים למשפטים נקטו בגישת הפיטורים המקסימליים, 33% מהסטודנטים למנהל עסקים, ומקרב הסטודנטים לכלכלה 46% גרסו כי יש למקסם את רווחי החברה בלי להתחשב בפיטורי העובדים. הסקר נבנה בצורה כזאת שמקסום הרווח יהיה אכזרי למדי; הפיטורים של 44 העובדים האחרונים (כמעט רבע מכלל העובדים) הביאו לגידול של 400 אלף שקל בלבד ברווחים. חלק מהסטודנטים לכלכלה ולמתמטיקה קיבלו את השאלון בצורה של פונקציה מתמטית במקום בצורה של טבלה. במקרה הזה, התוצאות היו קיצוניות אפילו יותר. כ-75% מהתלמידים בחרו באופציה של פיטורי מקסימום עובדים. לא נרשם הבדל בין סטודנטים למתמטיקה לבין סטודנטים לכלכלה שקיבלו שאלון בצורה של פונקציה מתמטית. המספרים, כך נראה, עזרו להעלים מעיניהם את העובדה שמדובר באנשים. רובינשטיין הסיק מניסוי זה, בין היתר, כי התפישות שמלמדים בחוגים לכלכלה מקדמות רמיסת ערכים חשובים דוגמת ביטחון והשתתפות בעשייה וכי הצגת בעיה בצורה מתמטית מעלימה את מורכבותה של הסיטואציה.
רובינשטיין גם קרא להטיל מס ירושה כדרך להגברת הצדק החברתי ולמניעת ריכוז הון בידי משפחות מועטות. בנוסף, קרא להעניק הנחות מס מפליגות לצעירים עובדים באמצעות מתן פטור מתשלום מס הכנסה עד כפול מההכנסה הממוצעת במשק, במשך עשר שנות חיים, כאשר מועד תחילת חלון הפטור יהיה לא יאוחר מיום הולדתו ה-35 של האזרח.
פעילותו החברתית והפוליטית
בשנת 2002 הביע תמיכה בסרבני השרות בשטחים, אותם כינה "נטורי הקרתא של המצפון היהודי" ו"גיבוריה של החברה הישראלית". ב-2010 נמנה עם חותמי עצומת המרצים והאמנים שקראו לחרם על פעילות תרבותית מעבר לקו הירוק. ערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה 2015, פרסם טור בו הסביר מדוע לפי דעתו יש לבטל יום זה.
פרסומים
אריאל רובינשטיין פרסם כ-90 מאמרים, ואת הספרים הבאים (ארבעה מהם ניתנים להורדה מאתרו):
חידת שמונה המלכות
לחידה 92 פתרונות: 12 פתרונות יסודיים, ומהם מקבלים בעזרת שיקוף וסיבוב הלוח את שאר הפתרונות.
היסטוריה
החידה הוצגה לראשונה בשנת 1848 על ידי שחקן השחמט מקס בזל. במשך השנים, מתמטיקאים רבים, לרבות גאוס, חקרו את הבעיה. בשנת 1874 הציע ס. גונת'ר דרך לפתרון בעזרת דטרמיננטות וגלישר שיפר פתרון זה.
החידה כבעיה במדעי המחשב
חידת שמונה המלכות משמשת כדוגמה נפוצה לבעיה הניתנת לפתרון בעזרת מחשב, בטכניקה הקרויה "כוח גס", כלומר בדיקת כל המצבים האפשריים, ומציאת אלה מתוכם העונים על תנאי החידה. לשם מיקום המלכות עלינו לבחור 8 משבצות מתוך 64 המשבצות שעל הלוח, כשאין חשיבות לסדר הבחירה, ולכן מספר המצבים האפשריים הוא, כלומר 4,426,165,368 - יותר מארבעה מיליארד. מספר רב מדי של מצבים לבדיקה בידי אדם, אך מספר סביר בהחלט לבדיקה באמצעות מחשב. אפשר לצמצם את מספר המצבים הנבדקים באמצעות אלגוריתם מורכב יותר, למשל כזה שאינו בודק שורה ועמודה שבהם הוצבה כבר מלכה, באלגוריתם כזה יהיו שמונה מצבים להצבת המלכה בשורה הראשונה, שבעה בשורה השנייה וכו' מה שגורר רק 8! מצבים.
כיוון שניסוח החידה פשוט והפתרון איננו טריוויאלי, החידה משמשת כתרגיל נפוץ בתכנות. קיימות שיטות תכנות שונות בהם נתן לממש פתרון, בהן התפשטות אילוצים, תכנות לוגי, אלגוריתמים גנטיים וחיפוש מקומי.
השאלה האם ניתן, בהינתן פתרון חלקי, להשלים אותו לפתרון מלא עבור לוח כללי, היא NP שלמה
וריאציות
שאלות אלה ניתן לשאול גם על כלים אגדתיים שונים.
גודל הלוח
ניתן לשאול את החידה גם על לוח בגודל אחר מגודל 8x8. בטבלה שלהלן מוצגים מספר הפתרונות לגדלים שונים של הלוח: (פתרונות יסודיים הם פתרונות שאי אפשר לקבל אותם אחד מהשני בעזרת שיקוף הלוח וסיבובו). מספר הפתרונות המדויק באופן כללי אינו ידוע.
בתוך רגע (אלבום)
בתוך רגע הוא אלבומו השמיני של ג'נגו, אשר יצא בשנת 2017.
ג'נגו ניגן על כל הכלים, למעט התופים אותם תרם איתן רז, אשר גם הפיק את האלבום. האלבום יצא לאור בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט.
קליפ לשיר בלי כוונה מתוך האלבום פורסם באתר יוטיוב כחודש לפני שחרור האלבום.
הקליפ השני שיצא לאלבום הוא לשיר רואות אותי.
גיהנום פיתוחי
פיתוח מוארך (באנגלית: Development hell; ”גיהנום פיתוחי”) הוא כינוי במדיה ובתעשיית התוכנה עבור פרויקט, קונספט או רעיון שנשארים בפיתוח במשך זמן רב במיוחד, ומשנים לעיתים קרובות צוותי פיתוח, תסריטים או אולפנים שונים לפני שהם מתקדמים לייצור, אם הוא בכלל קורה. לפרויקטים בפיתוח מוארך יש בדרך כלל מטרות שאפתניות מאוד, והן מתעכבות בניסיון לעמוד ביעדים הללו ברמה גבוהה. הפקה מוארכת (באנגלית: Production hell, ”גיהנום הפקתי”) היא ביטוי המתייחס למצב שבו סרט נכנס להפקה אבל נשאר במצב זה במשך זמן רב מבלי להתקדם לפרסום.
המונח מתייחס גם לכל פרויקט שמטרותיו או ביצועו דעכו באופן בלתי צפוי בשלבי התכנון או הבנייה שלו, או שתאריך סיומו סטה בצורה קיצונית מתאריך הסיום הצפוי ההתחלתי שלו.
בקולנוע
חברות בתעשיית הקולנוע קונות לעיתים קרובות את זכויות הסרט לרומנים פופולריים רבים, משחקי וידאו וחוברות קומיקס, אך עשויות לחלוף שנים רבות עד שאלו יצאו לאור כסרט מוצלח, ולעיתים קרובות דבר זה מוביל לשינויים ניכרים בעלילה, בדמויות ובטון הכללי. לא פעם, פרויקט שנמצא במצב זה למשך תקופה ממושכת יינטש על ידי כל בעלי העניין או יבוטל על הסף. מכיוון שתעשיית הקולנוע בהוליווד מתחילה פי עשרה פרויקטים ממה שהיא מוציאה לאור, תסריטים רבים יגיעו למצב הפיתוח המוארך הזה. פחות משני אחוזים מכל הספרים שזכויותיהם נקנות על ידי חברות סרטים מגיעים למעשה למסך הגדול. פיתוח מוארך קורה לרוב עם פרויקטים שיש להם פרשנויות מרובות ושמשקפים כמה נקודות מבט.
בטלוויזיה
סדרות טלוויזיה יכולות להיות במצב של הפקה מוארכת בין עונות, וכתוצאה מכך יהיה עיכוב ארוך בין עונה אחת לאחרת. יכול גם להיות מצב של הפקה מוארכת במקרה של הפקת סדרת-בת.