cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה קליש
פעילות ציבורית
קליש פעיל במועצות מנהלים של עמותות אחדות, חבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות ובחבר הנאמנים של מוסדות לימוד אחדים: בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, הטכניון, אוניברסיטת בר-אילן. הוא תומך בפעילות חב"ד ברחבי העולם, ומשמש יו"ר אגודת הידידים של איגוד בתי חב"ד בהודו ומוסדות חנוך לנער, וחבר הנהלת מטה משיח.
יעקב ורדי
יעקב אלול ורדי (נולד ב-30 במאי 1937) הוא פרופסור לרפואה המומחה לנוירולוגיה ונוירופסיכיאטריה, מנהל מחלקת נוירולוגיה בדימוס במספר בתי חולים בהם בית החולים שערי צדק, ובמאי קולנוע.
ביוגרפיה
ורדי נולד ברומניה ושרד את השואה. כילד עלה ארצה ונקלט בקיבוץ אפיקים, בגיל התיכון נאלץ ורדי לנטוש את הקיבוץ, לאחר שנמנע ממנו להגשים את שאיפתו להתקבל ללימודים גבוהים. הוא השתלם ברפואה אצל פרופ' משה רחמילביץ', התמחה בנוירולוגיה בבית החולים איכילוב, בנוירופסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי של אילינוי בשיקגו וברפואת השינה בבית החולים האוניברסיטאי בבזל. לאחר מכן שב לישראל וכיהן כמנהל מחלקת נוירולוגיה במספר בתי חולים בהם בית החולים שערי צדק.
מלבד עיסוקו ברפואה, ורדי התנסה בתחומים נוספים כמו בימוי סרטים והוראתו, כתיבה ספרותית וכתיבת שירה.
חיים אישיים
הוא מתגורר ביישוב אלעזר שבגוש עציון ובבעלותו גם חווה חקלאית ב"הר השחור" שבמושבה מגדל.
יעקב ורדי נשוי לנילי, פסנתרנית, ואב לשני בנים ובת. בשנת 1981 חזרו הוא ואשתו בתשובה.
לירון לב (שחקנית)
לירון לב (נולדה ב-17 באפריל 1980) היא שחקנית טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
לב היא בתם של רני לב ולאה גלובוס. אביה החורג הוא יורם גלובוס. לב היא אחותו הגדולה של השחקן עידו לב (שלצידו שיחקה בסדרות "רמת אביב גימל" ו"סיטי טאוור") ואחייניתה של הזמרת עדנה לב.
בשנת 1995, ובשנים 1997–2000 גילמה את איריס באופרת הסבון הישראלית הידועה "רמת אביב גימל", בהפקתו של יורם גלובוס, בעלה של אמה מנישואיה השניים. לאחר שירותה הצבאי, ב-2001, הופיעה באופרת סבון נוספת שהפיק גלובוס, "סיטי טאוור", בתפקיד מיכל פלג, ובנוסף גם אחיה עידו לב שיחק בסדרה וגילם בה את אחיה למחצה אדם. באותה שנה הופיעה גם במסגרת התוכנית הסאטירית "שידורי המהפכה", בקטעי אופרת סבון בשם "אהבות ושקרים", שהיוותה פארודיה ל"רמת אביב גימל".
לאחר מכן פרשה ממשחק, ועבדה בין השאר כדוגמנית וכמאפרת מקצועית. ב-2005 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מילואים".
כיום, היא חלק מהבעלים של מרכז הפעלות לילדים הפועל בשכונת תל ברוך בתל אביב בשם "מיקידו - חממה לילדים מאושרים".
מתגוררת כיום בתל אביב.
דקדוקי סופרים
דקדוקי סופרים (מכונה גם בראשי תיבות: דק"ס) הוא שמה של סדרת ספרים שכתב והוציא לאור רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ, המביאה חילופי גרסאות לתלמוד הבבלי מתוך כתב יד מינכן (שנכתב בשנת 1342, והוא כתב היד היחיד המקיף את כל התלמוד בבלי), ומתוך השוואה לכתבי יד אחרים, דפוסים ישנים וספרות הראשונים. בנוסף מובאות לעיתים גם חילופי גרסאות לפירוש רש"י, לרי"ף ולראשונים אחרים שנדפסו עם התלמוד. כתלמיד חכם מובהק, עיטר הרב רבינוביץ את השוואת הנוסחאות בהערות למדניות המבהירות את משמעותם של הבדלי הנוסח ולעיתים אף מסבירות איזו מהנוסחאות עדיפה לדעתו.
ההכנות לעבודה ותחילתה
בסוף שנת תרכ"ג, בעת ביקור שערך רבינוביץ בווינה, שמע מאהרן ילינק, על כתב יד מינכן, המצוי בספרייה הממלכתית של העיר. בעקבות זאת החליט לנסוע לשם כדי לראותו. במינכן נאלץ להמתין למעלה מחודש ימים לחזרת כי"מ, מאחר שנשלח בפקודת הממשלה לשטיינשניידר. בינתיים עיין במספר כתבי יד בספרייה, ולבסוף גם בכי"מ. משסיים לבדוק את כי"מ ועמד על חשיבותו, גמר אומר להוציאו לאור. בטרם יחל במלאכה פנה לרב יוסף שאול נתנזון וקיבל את ברכתו לתוכניתו. כמו כן, פנה לבנקאי ולאספן הספרים אברהם מרצבכר בבקשה לסיוע כספי. מרצבכר, שהיה אדם בעל השפעה ויכל לערוב לו בפני ראשי הספרייה, סייע לו לא רק בהיבט הכספי אלא גם איפשר לו להוציא את כתב היד וכתבי יד וספרים אחרים מהספרייה ולהביאם לביתו ובכך לזרז את סיום המלאכה. בכל זאת נדרשו לרבינוביץ שנתיים ימים כדי להעתיק את כתב היד כולו, מיום ג' באלול תרכ"ג עד לראש חודש אלול תרכ"ה. עם סיום המלאכה, החליט לשעות לעצתם של הרב נתנזון, מתי סודו וריעיו ולעכב את ההוצאה לאור של כתב היד, כדי להשוותו לנוסחים קיימים אחרים. לאחר שהשקיע עבודה רבה וממון רב, הן מכיסו הפרטי והן מכספו של מרצבכר (שבזכותו הוא רכש במשך השנים 156 כתבי יד וכן 43 אינקונבולות), הוא הוציא לאור, בשנת תרכ"ח, את הכרך הראשון.
דרך העבודה
כך כתב הרב רבינוביץ בהקדמת ספרו:
דרך עבודתו של רבינוביץ תוארה על ידי רבי חנוך ארנטרוי:
על דרך עבודתו של רבינוביץ כתב גם א"מ הברמן:
במהלך העבודה נהג רבינוביץ לשלוח לרב נתנזון ולרבי יעקב אטלינגר, וככל הנראה גם לרבנים אחרים, דוגמאות משינויי הנוסח שמצא, ולבקש את חוות דעתם. כמו כן הדפיס חלק מהשינויים בכתבי עת שונים, כגון: "המגיד", "הכרמל" ועוד, וכן בקונטרס נפרד בשם "עלים למבחן". לאחר הופעת הכרך הראשון, נהג להשיב במכתבים לחכמים ולרבנים, שפנו אליו בשאלות לגבי הנוסחים הנכונים למסכתות שטרם ראו אור. את תשובותיו פרסם לעיתים בכתבי עת.
אב (כתב עת)
אֵב הוא כתב עת לספרות, שיצא לאור בתל אביב בין השנים 1993–1996 בעריכת אורי פקלמן, גל קובר ודורי מנור. הוא התרכז בעיקר בגילוי ופרסום כותבים צעירים.
דקדוקי סופרים
דרך העבודה
בתחילת עבודתו, על הכרך הראשון, השווה את כי"מ לכתב יד פריז ודפוסים ראשונים של משניות, גמרא, עין יעקב ודפוסים קדומים אחרים. בהמשך העבודה על הכרכים הבאים, השווה גם לכתבי יד נוספים של התלמוד, ככל שעלה בידו להשיג בזמן שבו עבד על אותו הכרך, כגון כתב יד בודליאנה (אוקספורד), כתב יד המוזאון הבריטי (לונדון), כתב יד פארמה ועוד.
אב (כתב עת)
כתב-העת נוסד מתוך כוונה להשיב רוח חדשה בחיים הספרותיים בארץ באמצעות פרסום הכותבים החדשים וחידוש ימי החבורות הספרותיות ומרכזיותם של כתבי העת בזירה התרבותית. סביבו התגבשה חבורה ספרותית שכללה סופרים ומשוררים, בהם: שמעון אדף, עינה ארדל, רועי גרינולד, לי שיר, בני מר, אנה הרמן (תחת השם שמרית צור), ואלי בר-יהלום. מי שכונתה "חבורת אֵב" ערכה אירועי שירה רבים ברחבי הארץ, לרבות "שבוע השירה בתל אביב" שנערך בגלריה בוגרשוב בחודש יוני 1995.
דקדוקי סופרים
שם הספר
שם הספר מבוסס על מונח תלמודי שמשמעותו היא: דיוקיהם של החכמים הקדמונים בדברי התורה. אצל הרב רבינוביץ קיבל המושג משמעות חדשה, המתקשרת לדקדוק בנוסח של הסופרים המעתיקים.
אב (כתב עת)
בשלוש שנות קיומו התפרסמו רק שלושה גיליונות (הגיליון השלישי מוספר 4), והוא חדל להתקיים כאשר שניים מעורכיו, מנור ופקלמן עזבו את ישראל ללימודים בצרפת. כעשור אחר כך ייסד מנור את כתב העת הו! שבמידה רבה הוא והחבורה הספרותית שהתגבשה סביבו ממשיכים את אב.
דקדוקי סופרים
שם הספר
יפים בהקשר זה גם דבריו של א"מ הברמן:
סדר הוצאת הכרכים לאור
רבינוביץ הוציא לאור את מסכת ברכות עם משניות סדר זרעים, וכן את סדר מועד, סדר נזיקין (ללא מסכת אבות) וסדר קדשים (מסכתות זבחים ומנחות בלבד ולאחר מותו מסכת חולין). בנוסף פרסם מבוא לכרך הראשון, הוא החיבור: מאמר על הדפסת התלמוד (שהופיע בגרסה מלאה בכרך השמיני).
דברי שבח וביקורת
סדרת ספרים זו זכתה להערכה בעולם הלמדני והמחקרי, מיד עם פרסומה, והערכה אליה לא פסקה עד היום, ולמעשה כל העוסק בחילופי נוסח של התלמוד פונה בראש ובראשונה אליה. ההערכה אומנם אינה בלתי מסויגת, וקיימת ביקורת כלפי צורת העריכה ופרטים אחרים (כפי שיפורט להלן), אך סוף דבר אין עוררין על גדולתה וחשיבותה של הסדרה, שבה השקיע רבינוביץ 25 שנים לערך של עבודה מאומצת, מסוף שנת תרכ"ג ועד ליום מותו, בשנת תרמ"ט.
נראה כי ההערכה לעבודתו של רבינוביץ נבעה בראש ובראשונה מהמוניטין שיצא לו כתלמיד חכם, כבעל זיכרון טוב וכדייקן. כבר בגיל צעיר מאוד זכה לכינוי ה"עילוי מקיידאן", ושמו הלך לפניו בכל עיר אליה הגיע ובה התיישב כדי ללמוד תורה. לפי עדות ראייה אחת, מלמברג, בהיותו בן 25 שנה בלבד, נהג הרב נתנזון לעמוד לכבודו כאשר נכנס לבית הכנסת. יתירה מזאת, אומנם מלאכתו של רבינוביץ נעשתה על ידו בלבד, אולם הוא נהג להתייעץ עם חכמי דורו ולבקש את חוות דעתם בשאלות מסוימות שעלו במהלך עבודתו. יש גם לזכור כי הספרים זכו להסכמותיהם של גדולי הרבנים בני זמנו של רבינוביץ, בין היתר, רבי יוסף שאול נתנזון, רבי שלמה קלוגר, רבי יעקב יוקב אטלינגר, רבי אברהם שמואל בנימין סופר, רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנא, רבי שמעון סופר ועוד.
אין להתפלא אפוא מדוע מיד עם צאת הספרים לאור, עשו בהם שימוש חלק מרבני וחכמי הדור לא רק במחקריהם, אלא אף בחיבורי ההלכה וחידושי התורה שחיברו. בין יתר הרבנים שהשתמשו בספרים היו נותני ההסכמות לספרים, רבי יעקב אטלינגר בספרו ערוך לנר על מסכת סכה, תרי"ח ורבי נתנזון בספרו בית שאול. כמו כן השתמשו בדק"ס רבנים נוספים, כגון רבי אברהם ביק בספרו בכורי אביב, לבוב: תרל"ג; רבי משה ליב ליטש רוזנבוים בספרו מתא ירושלים, פרשבורג: פראנץ נירש ושותפו, תרל"ה; רבי יעקב הלוי הורוויץ בספרו של רבי מרדכי הלוי הורוויץ ספר מטה לוי, פרנקפורט דמין: דפוס א’ סלאבאטצקי, תרנ"א-תרצ"ג; ועוד. גם חכמי הדורות הבאים נהגו להשתמש בדק"ס, כגון: רבי מתתיהו שטראשון, רבי אריה ליב יעלין, רבי רפאל גורדון ועוד, ויש אף שטרחו להדגיש את חשיבות הספר והצורך, בעת עיון בסוגיה תלמודית, להשוות את הנוסח הנלמד לגרסאות המופיעות בדק"ס.
בולטים באי הסתמכותם על הדק"ס הם הרב קוק והרי"ד סולובייצ'יק, שככל הנראה העדיפו שלא לעסוק בלימודם בחילופי נוסחאות של התלמוד. רבינוביץ עצמו הביע חשש כי פרסום הנוסחים השונים, עלול להוביל להסתמכות על נוסח המנוגד להלכה קיימת, להתיר את האסור ולאסור את המותר. חשש נוסף שהביע רבינוביץ היה כי אנשים מסוימים ירצו לשנות את נוסח התלמוד הנדפס, מנימוקים שונים, בהתבסס על הנוסחאות השונות.
על אף השבחים הנלהבים להם זכה הספר הובעה כנגדו גם ביקורת, הן ביקורת שהסכימה לפרסום הספר אך ביקשה לשפרו והן ביקורת שהתנגדה לעצם פרסומו.
אחד מהמבקרים שביקשו לשפר את הדק"ס, סבר כי מן הראוי היה להוסיף את הנוסחים השונים לאחד מדפוסי התלמוד. מבקרים נוספים, טענו כי מחד לא דייק רבינוביץ בהעתקתו והשמיט פרטים חשובים ומאידך הביא שינויים שאינם מהותיים. בימינו אנו, יצא הרב מנחם מנדל כשר כנגד שיטתו של רבינוביץ שלא להביא את כל חילופי הנוסח אלא רק על אלו המשמעותיים לדעתו, והצביע על מקומות רבים שבהם הוא דילג על גרסאות חשובות בכתבי היד. הרב כשר אף תכנן להוציא לאור מהדורת תלמוד בשם "גמרא שלמה" ובה חילופי נוסח ברמת פירוט גבוהה בהרבה, ובשנת תש"ך אף הוציא לאור, יחד עם הרב ברוך נאה, כרך אחד בצורה זו על מסכת פסחים. בשנת תשמ"ו הוציא הרב נאה כרך שני על אותה המסכת. בקורת נוספת מהדור הנוכחי, מתייחסת גם לעובדה שעבודתו של רבינוביץ הוגבלה לכתבי היד שאליהם הייתה לו גישה ישירה, ועל כן, מפורט וגדול ככל שיהיה מפעלו, הוא איננו יכול להיות מדויק במלואו. ואומנם עומד כיום לרשות החוקרים מגוון רחב בהרבה של כתבי יד, כך שניתן כיום לעדכן את הספר בצורה משמעותית (זאת בנוסף להשלמת הסדרה לשאר הכרכים).
לצד הביקורת שאומנם הכירה בחשיבותו של הדק"ס אך ביקשה להביא לשיפורו, נמצאו גם מבקרים שהתנגדו לעצם הופעת הספר. חששם היה כי פרסום נוסחים שונים, שאינם מבוססים על דפוסי ראשונים, יוביל למצב של "תורה נעשית כשתי תורות", ויגרום למבוכה רבה הן בקרב פוסקי ההלכה והן בקרב הלומדים בתלמוד. ואכן, נראה כי בגלל דברים אלה, ניתן לנמק מדוע בחר ציבור גדול של לומדים, להמשיך ולנהוג בדרכי הלימוד המסורתיים ולא להתעמק בשינויי הנוסח.
יחד עם זאת, אנו עדים בשנים האחרונות, לעניין מחודש בדק"ס, להופעתם של מהדורות צילום מפעלו של רבינוביץ וניסיונות השלמת הפרויקט (ראו על כך להלן).
השלמת הפרויקט
כאמור, לא הספיק הרב רבינוביץ להשלים את עריכת הספרים על כל התלמוד, אלא רק על מסכת ברכות ומשניות סדר זרעים, סדר מועד, סדר נזיקין (ללא מסכת אבות) ותחילתו של סדר קדשים. למרות התמיכה נדיבה שקיבל ממרצבכר, הוצאותיו על הדק"ס היו מרובות, מאחר שהיה צריך לנסוע פעמים רבות לחו"ל כדי להעתיק כתבי יד או לשלם למעתיקים ובנוסף צריך היה לדאוג לכלכלת משפחתו. בכרכים שהוציא לאור הוא מתאר את קשיי פרנסה ומבקש מהקוראים לתמוך בו ולרכוש את שאר ספריו. כדי להתגבר במעט על קשיים אלה, הוא החל לעבוד למחייתו כסוחר ספרים וכתבי יד ובאחת מנסיעותיו לצורכי פרנסתו, כשעבר דרך קייב, רוסיה, הוא חלה בדלקת ריאות. ביום 28 בנובמבר 1888, א' דחנוכה תרמ"ט, נפטר.
אחרי מותו הוציא רבי חנוך ארנטרוי את הכרך על מסכת חולין, אשר הרב רבינוביץ היה בעיצומה של עבודת הכנתו לדפוס, לפני שהלך לעולמו. נאמר כי מלבד חמישה עשר הכרכים שהדפיס, אמר המחבר כי נמצאים תחת ידו עוד שבעה כרכים בכתב יד, אך לא זכו לראות אור ואבדו.
במשך השנים החלו מפעלים שונים במלאכת השלמת הסדרה. בין היתר יצאו לאור מסכת תענית (לצבי מלטר), מסכת פסחים (לר' ברוך נאה והר"מ כשר), מסכת גיטין (לר' מאיר שמחה הכהן פלדבלום) ומסכת סוטה (לר' חיים דוב שעוועל). פרסומים אחרים, אם כי לא באותו היקף, הם מסכת ברכות (לנחמיה פערעפערקאוויטש), מסכת מגילה, מסכת נדרים ונזיר (ר' מרדכי אריה היימאן).
המפעל הבולט בקרב מפעלי השלמה אלה הוא מפעל "דקדוקי סופרים השלם" של מכון התלמוד הישראלי השלם שעל יד יד הרב הרצוג בירושלים. במסגרתו יצאו לאור עד כה ספרים על סדר נשים וכן יצאו לאור משניות סדר זרעים. לחלק מהכרכים מצורף גם "מסורת הש"ס השלם" המפנה למספר רב יותר של סוגיות מקבילות מאשר זו המודפסת בש"ס הרגיל. בכרטסות המכון אצור מידע נוסף של חילופי נוסח לשאר התלמוד. מאמר ביקורת רחב על מפעל ההמשך 'דקדוקי סופרים השלם' כתב פרופ' שמא פרידמן, שבשנים האחרונות הוציא לאור מאגר ממוחשב של עדויות הנוסח התלמודיות באמצעות מכון ליברמן. מפעל דיגיטלי הממשיך במידה רבה את מפעל 'דקדוקי סופרים' הוא מפעל 'הכי גרסינן לשינויי נוסחאות של התלמוד הבבלי' בפורטל אגודת פרידברג לכתבי יד יהודיים.
ניסיון למפעל מקביל, על התלמוד הירושלמי, נעשה לראשונה על ידי יעקב נחום אפשטיין, כבר בשנת תרפ"ד, על בסיס כתב יד ליידן (להלן: "כי"ל"). גם הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, ביקש להוציא לאור דק"ס על הירושלמי, ואף החל בהוצאת חלק ראשון מסכת ברכות, ירושלים: תש"ג, גם הוא בהתבסס על כי"ל ובהשוואה לנוסח הדפוס. בימינו אנו, החל מכון דרכי שמחה, להוציא מהדורה חדשה של הירושלמי, הכוללת מדור דקדוקי סופרים (על בסיס כי"ל ודפוס ראשון).
חיים לייב פקריס
חיים לייב פֶּקֶרִיס (Pekeris; 15 ביוני 1908 – 24 בפברואר 1993) היה מתמטיקאי וגאופיזיקאי, מייסד המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, מחלוצי המחשוב בישראל, חתן פרס ישראל בפיזיקה.
ביוגרפיה
פקריס נולד בקיץ 1908 בעיר אליטוס שבליטא, בן לשמואל, אופה, וחיה. הוריו של פקריס ואחותו הצעירה נספו בשואה. בשנת 1924 סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. דודו של פקריס, מקס בייקר, שהיגר לארצות הברית ועשה חיל בעסקיו, הזמין את פקריס ושני אחיו הצעירים ללמוד בארצות הברית. בשנת 1925 החל פקריס ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, תחילה מתמטיקה ואחר כך מטאורולוגיה, ובשנת 1933 קיבל שם תואר דוקטור. כותרתה של עבודת הדוקטור שלו היא "The Development and Present Status of the Theory of the Heat Balance in the Atmosphere". עם תום לימודיו נישא ללאה קפלן. לאחר סיום לימודיו, התמקד פקריס בגאופיזיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד במחלקה למחקר צבאי באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1945–1950 עמד בראש קבוצה לפיזיקה מתמטית. בתקופה זו עסק גם בהעברת עודפי ציוד צבאי ל"הגנה".
בשלהי 1945 נפגש חיים ויצמן עם פקריס והזמין אותו להקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון זיו. בשנים 1946–1948 עבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, לצדו של ג'ון פון נוימן, על שיטות חישוביות לפתרון בעיות בפיזיקה. פקריס הציע לבנות במכון ויצמן (מכון זיו) מחשב – מכשיר שבאותם ימים עשה את צעדיו הראשונים, ונבנה רק במרכזי מחקר. ועדה שעם חבריה נמנו אלברט איינשטיין, ג'ון פון נוימן ורוברט אופנהיימר אישרה ב-1947 פרויקט זה, אף כי איינשטיין התפלא מדוע ארץ ישראל הקטנה והענייה זקוקה למחשב. על כך ענה לו ידידו פון נוימן, שמדען ברמתו של פקריס יכול לבדו לספק עבודה מדעית חשובה למחשב, בתפוסה מלאה.
בשנת 1948 עלה פקריס לישראל, הקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ועמד בראשה עד לפרישתו בשנת 1973. ביוזמתו בנה צוות בראשותו של ג'רלד אסתרין את ויצק – המחשב הראשון בישראל, ואחריו שלושת מחשבי הגולם. עד להפעלת "ויצק" פעל במחלקה צוות של מפעילות מכונות חישוב, שערכו חישובים למען מחקריו של פקריס. פקריס עסק בגאופיזיקה, בנושאי גאות ושפל וסייסמולוגיה ובנושאים נוספים.
פקריס זכה באותות כבוד רבים על הישגיו המדעיים. הוא היה חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, האקדמיה הלאומית האיטלקית ובשנת 1961 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1958 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, ובשנת 1965 זכה בפרס רוטשילד. בשנת 1974 העניקה לו אוניברסיטת קולומביה את פרס וֶטלֶסֶן (Vetlesen Prize), הפרס הבינלאומי החשוב בגאופיזיקה. בשנת 1980 זכה במדליית הזהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. בשנת 1980 הוענק לו פרס ישראל בפיזיקה. בדברי חבר השופטים נאמר:
חיים לייב פקריס נפטר ברחובות ב-24 בפברואר 1993. עיריית רחובות קראה רחוב בעיר על שמו הנמצא בפארק תמ"ר.
סרט ריגול
סרט ריגול הוא סוגה קולנועית אשר במרכז עלילתה קיים סיפור העוסק בביון, בין אם כתיאור ריאליסטי של אירוע שקרה באמת או שיכל להתרחש במציאות (למשל: עיבודים קולנועיים לספריו של ג'ון לה קארה) ובין אם בצורה בדיונית לחלוטין (למשל: ג'יימס בונד).
רומנים רבים העוסקים בריגול זכו לעיבוד קולנועי, לרבות עבודותיהם של ג'ון בוקנט, אליסטר מקלין, ג'ון לה קארה, איאן פלמינג ולן דייטון. סוגה זו מהווה חלק משמעותי בקולנוע הבריטי, כאשר לבמאים הבריטים כאלפרד היצ'קוק וקרול ריד תרומה משמעותית בתחום, וכן משום שסרטים רבים עוסקים בסוכנות הביון הבריטית.
תקופת המלחמה הקרה הניבה כר נרחב לפרשיות ריגול אמיתיות ובדיוניות.
דלתתרידיום
דלתתרידיום (שם מדעי: Deltatheridium; משמעות השם: "בהמה משולשת או בהמת דלתא") הוא סוג של יונק קדום שחי בסוף הקרטיקון והיה שייך לקבוצת המטאתריה, אליה משתייכים יונקי הכיס המודרניים.
מאפיינים
הדלתתרידיום היה יונק קטן שהתגלה במונגוליה ב-1926 ותואר בידי החוקרים גרגורי וסימפסון. הוא חי לפני 84.9-70.6 מיליון שנה מזמננו.
הוא הגיע לאורך 15 ס"מ, ועל פי מבנה שיניו היה טורף קדום. הוא היה מאבותיהם של הכיסאים המודרניים כמו הקנגורו והקואלה, אך הוא חי לצידם של דינוזאורים כמו הפרוטוצרטופס והוולוצירפטור באזור היערות הקדומים של מונגוליה.ב-2022 פורסם שיונק זה הוא כנראה חיית כיס הקדומה ביותר.
בתרבות
הדלתתרידיום מופיע בפרק הראשון של הסדרה האמריקאית "כוכב הדינוזאורים".
גהל
גהל הוא שם משפחה.
מחוז פורטו
מחוז פורטו (בפורטוגזית: Distrito do Porto) הוא מחוז שנמצא בחוף הצפון-מערבי של פורטוגל. בירת המחוז היא העיר פורטו, העיר השנייה בגודלה במדינה. מחוז גובל במחוזות אביירו וויזאו בדרום, במחוז בראגה בצפון ובמחוז וילה ריאל במזרח.
שטחו של המחוז הוא 2,395 ק"מ, והוא מאוכלס בכ-1,817,172 תושבים.
דמוגרפיה
בשנת 2017 היו האוכלוסיות הזרות החוקיות העיקריות מברזיל (9,442), סין (2,475), אוקראינה (2,160), איטליה (1,273), ספרד (1,189), אנגולה (1,118) וכף ורדה (1,040). מספרים אלה אינם כוללים תושבים שקיבלו אזרחות פורטוגלית, אליה זכאים ברזילאים פורטוגזים ופורטוגזים-אפריקאים.
רשויות
המחוז כולל 18 רשויות:
כל הרשויות לעיל הן עיריות, מלבד באיאו ולוסאדה. חלק מהעיריות כוללות עיר אחת או יותר; עיריית פארדס מכילה את מספר הערים הרב ביותר: פארדס, גנדרה, רבורדוסה וסאו סלבדור דה לורדלו. ערים נוספות במחוז פורטו הן: ריו טינטו וולבום (בעיריית גונדומר), ארמסינדה (בעיריית ולונגו), סאו ממדה דה אינפסטה (בעיריית מטוסיניוס), פריאמונדה (בעיריית פאסוס דה פריירה) וליקסה (בעיריית פלגייראס).
נמל התעופה הראשי
נמל התעופה פרנסיסקו סה קרניירו, נמל תעופה בין-לאומי הממוקם בפורטו, שטחו נמצא בעיקר בשכונות פדרס רוברס, מוריירה, מאיה וגרנדה פורטו.
נמל ראשי
לייחואס במטוסיניוס, אזור פורטו.
משה טייטלבוים
רבי משה טייטלבוים (ה"ברך משה", י"ב בחשוון ה'תרע"ה, 1 בנובמבר 1914 – כ"ו בניסן ה'תשס"ו, 24 באפריל 2006) היה האדמו"ר מסאטמר משנת ה'תש"מ ועד לפטירתו. כמו כן כיהן בהונגריה כאב"ד זנטה ואב"ד סיגט וכן כיהן במקביל לאדמו"רותו כנשיא התאחדות הרבנים.
ביוגרפיה
נולד לרבי חיים צבי טייטלבוים בעל "עצי חיים", רבה ואדמו"רה של סיגט ולברכה סימה (בתו של רבי שלום אליעזר הלברשטאם) בעיר סיגט אשר בהרי מרמרוש ברומניה, ונקרא משה על שמו של זקנו בעל "ישמח משה". מצד אמו הוא נין לר' חיים מצאנז וצאצא לר' שניאור זלמן מלאדי.
בן 11 שנים היה רבי משה טייטלבוים כשנפטר אביו וכעבור שלושה חודשים נפטרה גם אמו. מאז התייתם גדל בבית סבו, האדמו"ר מרצפרט. בהגיעו לגיל 13 נסע ללמוד בעיר קראלי אצל דודו רבי יואל טייטלבוים שלימים נודע כאדמו"ר מסטמאר. בבחרותו הוסמך לרבנות על ידי רבי שאול בראך רבה של קאשוי. לאחר תקופה הוכתר לרבה של הקהילה החרדית בעיר סנטה שביוגוסלביה, ובשנת ת"ש השתקע בה. התחתן עם לאה, בת דודו רבי חנוך העניך מאיר אב"ד קערעצקי, חתן בעל הקדושת יום טוב, ונולדו להם שלושה ילדים.בימי השואה בחודש אייר תש"ד (אפריל 1944) נלכדו כל יהודי העיר והרב ומשפחתו עמם, ושוגרו למחנה ההשמדה אושוויץ. הם הגיעו לשם ביום השני של חג השבועות ובו ביום נרצחו אשתו ושלושת ילדיהם. הוא עצמו נשלח למחנה עבודה טרגליץ, שם עבד במפעל לזיקוק בנזין. קרוב לשנה הועסק שם בעבודת פרך בתנאים קשים. כאשר כוחות ארצות הברית הפציצו את המחנה, כדי לשבש את אספקת הדלק לגרמנים, ביקשו הגרמנים לחסל את שרידי האסירים והעלום על רכבת לטרזיינשטט, שהופצצה בידי מטוסים אמריקנים. רבים מהאסירים נהרגו והאחרים המשיכו רגלית מהלך מספר ימים עד טרזיינשטט. המחנה שוחרר באייר תש"ה (אפריל 1945) בידי הצבא האדום. כן היה במחנה בוכנוואלד. לאחר המלחמה שב לסיגט וניסה לארגן מחדש חיי דת בקרב שארית הפליטה. במהלך התקופה בה שהה בסיגט נישא בשנית לבתו של רבי אהרן טייטלבוים מוואלווא. הוא חשש מהשלטון הקומוניסטי החדש והיגר לארצות הברית. שם נפגש עם דודו רבי יואל, שניצל אף הוא מהמלחמה. התיישב בבורו פארק, והקים את בית הכנסת "עצי חיים סיגוט" על שם אביו.
אחר פטירתו של רבי יואל בשנת תשל״ט, 1979, ששלוש בנותיו מתו בחייו, הוא ירש את מקומו. הוא נחשב פסיבי וקנאי פחות בהשוואה לאופיו הסוער של רבי יואל. עם זאת הוא נטה לסגנון הנהגה ריכוזי, כשל אדמו"רים מחצרות אחרות. הרבנית האלמנה אלטא פייגא טייטלבוים התנגדה לירושה ונפתח סכסוך ממושך. חלק מהממסד הוותיק ומעט מהחסידים התרכזו סביבה תחת הכינוי "בני יואל". הרב משה התקבל על ידי עיקר הממסד והרוב הגדול של החצר, והתמנה לאדמו"ר ביום השנה למות דודו. התנגשויות עם "בני יואל" הוסיפו להתחולל לאורך תקופת כהונתו.
חיבר את הספר "ברך משה" על התורה ומועדים. בשנותיו האחרונות חלה במחלת אלצהיימר. שני בניו התעמתו ביניהם על הירושה הצפויה: הבכור הרב אהרן והצעיר הרב יקותיאל יהודה ("זלמן לייב"). הרב משה השיב את הצעיר מירושלים לוויליאמסבורג בתשנ"ט (1999), במה שהסתמן כמינוי ליורש העצר, אך תומכי הבכור טענו שהמהלך נבע מהאלצהיימר ומהשפעת הגבאי הראשי משה פרידמן ("משה גבאי"). רבי משה נפטר בכ"ו בניסן תשס"ו (24 באפריל 2006), והוטמן בעיר מונרו סמוך לדודו רבי יואל. לאחר מותו הוכתרו שני בניו, הרב אהרן והרב יקותיאל יהודה לאדמו"רים. לשניהם חצרות ענק.
ג'מיני 9A
המשימה ג'מיני 9
ב-17 במאי 1966 שוגר "טיל מטרה" שאתו צוות ג'מיני 9 היה אמור לבצע את התמרונים בחלל. השיגור לא היה מוצלח ולכן טיסת ג'מיני 9 בוטלה.
ב-1 ביוני 1966 שוגר טיל מטרה חלופי.
השיגור והטיסה
ב-1 ביוני היה ניסיון שיגור ראשון. שלוש דקות לפני ההמראה נאבד הקשר עם מחשב החללית. כתוצאה מכך השיגור נדחה. השיגור המוצלח בוצע ב-3 ביוני 1966 באמצעות טיל השיגור טיטן 2. במהלך השיגור לא אירעו בעיות מיוחדות וכל המערכות פעלו כראוי.
המגע הראשון עם טיל מטרה על מסך המכ"ם התרחש כאשר הם היו במרחק של 240 ק"מ. לאחר מספר תמרונים והפעלת מנועים המרחק התקצר ואז התברר שמערכת עגינה של טיל המטרה אינה תקינה (לא נפתחה עד הסוף) ולכן לא ניתן לבצע את החיבור. ביום השלישי של הטיסה בוצע פעילות חוץ-רכבית. יוג'ין סרנן היה מצויד במערכת תמרון אישית. במהלך הפעילות התברר שקיימות בעיות במערכת זו וניסוי שלה הופסק. דגם זה של המערכת בהמשך הוחלף בדגם אחר שהניסוי שלו בוצע בשנת 1984.
חדש אסור מן התורה
חדש אסור מן התורה (במקור: "חדש אסור מן התורה בכל מקום" משנה ערלה ג ט) הוא משפט מהמשנה, שהפך בפי החת"ם סופר למטבע לשון מושאל שביטא את התנגדותו לשינוי במנהגים בכלל ואת מאבקו בכוחות הפרוגרסיביים (משכילים רדיקלים, רבנים פתוחים, רפורמים מוקדמים וכדומה) בימיו. בעקבות זאת הפך המושג לסמל של חוסר האמון במודרניות, בעיקר בקרב חוגים שמרנים ביהדות האורתודוקסית.
ג'מיני 9A
השיגור והטיסה
במהלך הטיסה אסטרונאוטים ביצוע ניסויים נוספים.
חדש אסור מן התורה
המשמעות המקורית של הביטוי קשורה ל"איסור חדש": דהיינו האיסור לאכול מן התבואה החדשה לפני הנפת העומר בפסח. על כך אומרת הגמרא שאיסור זה מן התורה - מדאורייתא, בכל מקום בעולם ואינו מוגבל לארץ ישראל כמצוות אחרות הנוגעות לצומח, "החדש אסור מן התורה בכל מקום".
ג'מיני 9A
השיגור והטיסה
הנחיתה התרחשה כ-700 מ' מהמיקום המתוכנן.
החללית מוצבת כיום במרכז המבקרים במרכז החלל קנדי.
חדש אסור מן התורה
החת"ם סופר וממשיכיו השתמשו במילים אלו של הגמרא כדי לבטא את התנגדותם לשינויים וחדשנות במנהגי היהדות המסורתית, או באורחות החיים בכלל, בין לכוונות להקל ובין לכוונות להחמיר.. הבסיס לתפיסה זו היא הרעיון כי התורה נצחית; כלומר מתאימה באותה מידה לפני אלפי שנים והיום, ואין צורך לערוך בה חידושים. ההקשר שבו טבע החת"ם סופר את הביטוי הוא מלחמתו בתנועת ההשכלה ובראשוני הרפורמים שהתפשטו בזמנו במרכז אירופה.
כיום, משתמשים שמרנים חרדים בביטוי במובן הרחב ביותר שלו, כדי להביע את מורת רוחם כנגד כל חידוש, התפתחות טכנולוגית או מודרניות במנהגי היהדות או באורח חייהם הישן,
גביע לארי אובריאן
גביע אליפות ה-NBA על שם לארי אובריאן (באנגלית: Larry O'Brien Championship Trophy) הוא גביע ספורט המוענק לקבוצה הזוכה באליפות ליגת ה-NBA.
היסטוריה
הגביע נקרא על שם לארי אובריאן שהיה הקומישינר של הליגה בשנים 1975–1983, והוא מוענק מיד בתום סדרת הגמר של ה-NBA. הגביע בתצורתו הנוכחית, מוענק משנת 1977 ומחליף את הגביע הקודם שהיה בעל עיצוב שונה.
שמו של הגביע הוחלף ב-1984, לאחר שקודם לכן, בשתי תצורותיו, נקרא על שם וולטר בראון, אחד ממייסדי ה-NBA, ובעליה הראשונים של קבוצת בוסטון סלטיקס.
רבדודוניים
רבדודוניים (שם מדעי: Rhabdodontidae) היא משפחה קטנה של דינוזאורים אורניתופודים אשר חיו בשלהי הקרטיקון לפני 83-66 מיליון שנה. משפחה זו חדשה יחסית והיא סווגה רק ב-2003.
גביע לארי אובריאן
היסטוריה
הגביע שוקל כשישה וחצי קילוגרם ועשוי מסגסוגת המכילה ברובה כסף ונחושת. הגביע מצופה זהב 24 קרט, שוויו מוערך בכ-13,500 דולר שהם שוום לכ-45,989.44 ש"ח, גובהו כ-60 ס"מ והוא נראה כמו כדורסל הנכנס לרשת, הכדורסל עצמו הוא בגודל של כדור NBA תקני.
רבדודוניים
בני המשפחה שרדו עד הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
שחרור
אורכו של השחרור הוא 23.5–29 ס"מ, מוטת כנפיו היא 39–45 ס"מ ומשקלו נע בין 80 ל-125 גרם. גוף הזכר כולו שחור (מכאן שמו בעברית ובערבית) מלבד טבעת צהובה מסביב לעיניו ומקור צהוב. בנקבה בוגרת, הנוצות והמקור הם בצבע חום ואין טבעת צהובה מסביב לעיניים. לגוזלים יש צבע נוצות בהיר במקצת משל הנקבות, וחזה מנומר.
אורח חיים
השחרור חי בעבר רק ביערות, אך מאז ראשית המאה ה-19 הוא הסתגל לנופים שהאדם יצר: ערים, פארקים, מטעים וגינות. לרוב השחרור הוא ציפור יציבה (שאינה נודדת), אך אוכלוסיותיו הצפוניות נודדות וחורפות במזרח התיכון.
בישראל חלק מהשחרורים יציבים ומקננים, וחלקם חורפים בלבד, מגיעים בחודש נובמבר ועוזבים במרץ. פרטים מעטים חולפים בישראל בדרכם למקום אחר בו יבלו את החורף. בחורף ניתן לפגוש בפרטים משוטטים, שלא פעם מתלהקים באזורים שופעי מזון: עצי זית בעת המסיק, ברושים או עצי אזדרכת מצויה. להקות אלה מורכבות בעיקר מזכרים.
תנועה
השחרור חששן יותר משאר בני סוגו, ולרוב לא מתרחק מסבך הצמחייה. כשמטרידים אותו הוא מתעופף במהירות לסבך בעוד הוא משמיע קול צריחה טיפוסי. השחרור עף לטווחים קצרים, לרוב אינו מגביה עוף, בחתירות כנפיים מהירות. הוא נוחת עם כנפיים שמוטות קמעא וזנב מורם. תנוחה זו הוא מציג גם במצבי התרגשות.
השחרור נע על הקרקע בצורה אופיינית, כשהוא רץ ומנתר לסירוגין, עוצר כל כמה מטרים, ותר אחר טרפו באמצעות עיניו ואוזניו.
תזונה
השחרור ניזון מפרוקי-רגליים ומתולעים, וכן מזרעים וגרגרים. נצפה גם אוכל לטאות. את מזונו הוא מחפש בעיקר בין עלי שלכת ונשורת עצים, אך מגיע רבות גם למדשאות בחיפושיו. כדי לחשוף את מזונו השחרור מחטט ומפשפש בין העלים והענפים עם מקורו, וגם גורף עם רגליו. מפעם לפעם הוא עוצר ומטה ראשו לקרקע, בין אם כדי להיטיב לראות, או כדי לשמוע טוב יותר.
רבייה
הנקבה בונה את הקן במסעף ענפים, מטר או שניים מעל הקרקע. הקן נבנה בצורת סלסלה מעשבים, שורשים ועלים, ו"מטויח" לרוב בבוץ.
הנקבות מתחילות להטיל לרוב באמצע מרץ. הנקבה מטילה לרוב 3–4 ביצים. על הביצה יש דגם מנומר של נקודות חומות אדמדמות, על רקע ירקרק טורקיז. ממדי הביצה של תת-המין השליט הם 29X21 מ"מ והיא שוקלת 7.2 גרם בממוצע. הדגירה נעשית לרוב על ידי הנקבה לבדה.
לאחר 12–14 ימים, בוקעים הגוזלים מן הביצים. בשלב זה הם סומים ובעלי פלומה דלילה וארוכה, בצבע אפרפר, על ראשם וגבם. הגוזלים פורחים מהקן לאחר 9–10 ימים.
כשרות
בעיר ליבורנו שבאיטליה, הייתה מסורת הלכתית שהכשירה את אכילת השחרור. כאשר נשאל על כך רבי שמואל אבוהב, איש ונציה, הוא השיב כי עניין זה אינו ידוע לו. בעקבות תשובתו אסרו פוסקים נוספים את אכילת השחרור.
מסורת זו אבדה ככל הנראה במרוצת הדורות, ואף הרב הראשי לאיטליה, אליהו טואף, יליד ליבורנו, העיד כי אינו זוכר מסורת פעילה המתירה את אכילת השחרור.
זרח גהל
ביוגרפיה
נולד למרטין גהל, יליד גרמניה, ממייסדי דובק. נישא לעדנה. ניהל את החברה במשך שני עשורים (מאמצע שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20), עד שעקר ללונדון בשנת 1988 עקב חקירה של נציבות מס הכנסה שנוהלה נגדו בחשד כי ניפח באופן פיקטיבי את עלויות הטבק שרכשה דובק בחו"ל כדי להצהיר על רווחים נמוכים יותר מאשר הרוויחה החברה במציאות. החקירה נוהלה בצל מצבו הבריאותי של גהל, שהיה חולה לב ואף עבר צינתור לב בראשית החקירה, בהיותו בן 40.
בשנת 1997 הגיעו עורכי דינו לעסקת טיעון עם פרקליטות המדינה, ובה הודה גהל בעבירות קלות יחסית לאלו שיוחסו לו מלכתחילה, ונדון לקנס בסך שני מיליון דולר ולשנתיים מאסר על תנאי לשלוש שנים, על ביצוע עבירה דומה. בנוסף שילם כ-6.5 מיליוני דולרים לשם סגירת התיק האזרחי נגדו. הסדר זה היה יוצא דופן בכך שגהל לא נאלץ להתייצב בארץ כתנאי להסדר הטיעון, בניגוד למקובל עד אז במקרים כאלו לפי ההערכות בשוק המניות, המשיך גהל במשך כל השנים להיות בעל השליטה בחברת דובק, על אף שבאופן רשמי לא כך היו פני הדברים.
בנובמבר 2015 נפטר זרח גהל בלונדון, בן קרוב ל-70. בנו אמיר גהל שימש בתפקידי ייעוץ בכירים בדובק, אך לטענת החברה, הועסק בפרויקטים ספציפיים ולא בניהול השוטף של החברה.
אאוקה (סיפור בציורים)
אָאוּקָה (בקטלאנית: auca) היא סגנון של סיפור מחורז בציורים בארצות הקטלאניות. להבדיל מקומיקס, שיכול להיות בכל אורך ושדמויותיו מדברות בדרך כלל אל בועות, לאאוקה יש מבנה קבוע וקשיח למדי: הציורים בה בגודל אחיד, מספרם חייב להתחלק ב־4 (לרוב 48 או 24), ומתחת לכל ציור יש שתי שורות מחורזות של טקסט, המכונות רוֹדוֹלִי (rodolí), כאשר כל השורות מצטרפות לסיפור רציף ושלם על דף אחד.
תחילה האאוקה הייתה משחק הימורים קטלאני בקלפים. משערים כי הקלפים שימשו גם לכישוף, משום שהופיעו בהם דמויות של שמש, ירח, כוכבים – וגם של אווז, שעל שמו המשחק נקרא. האאוקה הישנה ביותר שנשמרה נוצרה ב־1670 בעיירה מויה (Moià) על ידי פרה אבדל (Pere Abadal). המשחק נאסר על ידי השלטונות במאות ה־17 וה־18. במאה ה־18 החלו להופיע אאוקות עם ציורים שונים ומטרתם כבר לא הייתה משחק אלא סיפור. הנושאים הראשונים של סיפורי האאוקות היו אמנויות, מקצועות, משחקי ילדים ובעלי חיים.
במאה ה־19 הגיעה אמנות האאוקה לשיא התפתחותה, ויצירתן הפכה לתחום משל עצמו בהוצאה לאור בקטלוניה. החלו להיווצר אאוקות בנושאים מגוונים יותר, ביניהם היסטוריה, סיפורי חיים של אישים ומשלי מוסר. בתקופה זו גם התקבע מבנה הטקסט של האאוקה – עד אז הוא נכתב לעיתים בפרוזה, ובתקופה זו כמעט כל האאוקות הפכו בהדרגה למחורזות. בין היוצרים הבולטים של האאוקה היו ז'וזפ פיפרר (Josep Piferrer) ואיגנזי אסטיביל (Ignasi Estivill) מברצלונה ואגוסטי לבורדה (Agustí Laborda) ואילדפונס מומפיה (Ildefons Mompié) מוולנסיה. האאוקה שימשה השראה למחזה המודרניסטי המצליח האאוקה של מר אסטבה (L'auca del senyor Esteve) מאת הצייר והסופר סנטיאגו רוסיניול.
לקראת סוף המאה ה־19 החלה האאוקה לדעוך. יצירה של אאוקות חדשות התמעטה, ורבות מהן חזרו על מוטיבים ישנים. עם זאת, האאוקות פרצו את גבולות הארצות הקטלאניות והובאו גם לקסטיליה. אאוקות עם כיתוב בספרדית שנוצרו על ידי אמנים קטלאנים הובאו למדריד על ידי ז'וזפ מארס (Josep Marés) וזכו שם להצלחה. כמו כן נוצרו מספר אאוקות קסטיליות בנושא חגים קתוליים בשם הכולל "הללויה".
האאוקה, שכותרה El Triomf I el Rodoli de la Gala I en Dali (הניצחון וצמדי החרוזים של גאלה ודאלי), צוירה על ידי סלבדור דאלי ב־1961 בזמן קצר. ציוריו של דאלי נעשו בדיו הודי על גיליון נייר אחד, ולדברי המשורר קרלס פאז'ס דה קלימנט, כל היצירה הושלמה בלילה אחד. העבודה מורכבת מ־43 זוגות של ציורים וחרוזים. כאשר בהיקף הגיליון יש שלושה ציורים ללא חרוז. העבודה היא סיכום של המיתוס של דאלי, כולל אובססיות ידועות שלו לאנשים קטנים. הנושאים העיקריים בעבודה כוללים שעון נוזל ברבורים, איילים, כתר ועוד.
ביורק
בִּיוֹרְק גוּדְ'מוּנְדְסְדוֹטִיר (באיסלנדית: Björk Guðmundsdóttir;, הגייה: תעתיק IPA לעברית:  ; נולדה ב-21 בנובמבר 1965 ברייקיאוויק שבאיסלנד) היא זמרת-יוצרת, מלחינה, תקליטנית ושחקנית איסלנדית היוצרת במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, הכוללים מוזיקה פופולרית, טריפ-הופ, ג'אז, מוזיקה עממית, ומוזיקה קלאסית.
ראשית הקריירה
הקריירה המוזיקלית של ביורק החלה כשהייתה בת 11 ולמדה פסנתר בבית הספר היסודי. אחד ממוריה שלח הקלטה שלה שרה את שירה של טִינָה צָ'ארְלְס I Love to Love ("אני אוהבת לאהוב"), לתחנת הרדיו האיסלנדית Radio One. ההקלטה שודרה ברחבי המדינה ונציג חברת התקליטים Fálkinn פנה לביורק עם הצעה לחוזה הקלטות. יחד עם אביה החורג שניגן בגיטרה, היא הקליטה ב-1977 את אלבומה הראשון, תחת הכותרת Björk. באלבום הופיעו כמה שירי ילדים איסלנדיים וגרסות כיסוי (קאברים) לשירים פופולריים בשפה האיסלנדית (ביניהם Fool on the Hill של להקת הביטלס). האלבום היה להיט גדול באיסלנד, אך לא זכה להכרה בארצות אחרות.
KUKL סיירה באיסלנד עם להקת Crass הבריטית, ומאוחר יותר יצאה להופעות אחדות בבריטניה עם להקת Flux Of Pink Indians. שיתוף הפעולה הניב ללהקה שני אלבומים (The Eye ב-1984 ו-Holidays in Europe ב-1986). בקיץ 1986 הקימו חלק מחברי KUKL להקה שנקראה Pukl, אך במהרה שינו את שמה ל-The Sugarcubes ("קוביות הסוכר").
השוגרקיובס
הלהיט הראשון של הַשׁוּגֶרְקְיוּבְּס, Birthday ("יום הולדת"), היה ללהיט באנגליה. הם רכשו לעצמם מעריצים רבים בבריטניה ובארצות הברית, והחלו לזרום פניות מחברות תקליטים. לבסוף חתמו חברי הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים One Little Indian בבריטניה, ועם Elektra בארצות הברית, והקליטו ב-1988 אלבום ראשון, Life's Too Good ("החיים טובים מדי"). השוגרקיובס היו להקת הרוק האיסלנדית הראשונה שזכתה להצלחה בינלאומית. בעודה חברה בלהקה, השתתפה ביורק בעוד כמה פרויקטים: היא הקליטה והוציאה באיסלנד את האלבום Gling-Gló, אוסף שירי ג'אז מוכרים ויצירות מקוריות בשיתוף עם קבוצת הבי-בופ Trio Guðmundar Ingólfssonar. ביורק גם תרמה את קולה לאלבום Ex:El של להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית 808 State.
התקליט השני של הלהקה שיצא בשנת 1989 זכה לפחות הצלחה, אף על פי שקודם בסיבוב הופעות עולמי, שאחר כך יצא לאור כקלטת וידאו.
שנות ה-90
המתחים בין ביורק לחבר ה"שוגרקיובס" אֶיְנָר אֶרְן בֶּנֶדִיקְטְסוֹן הביאו ב-1992 להתפרקות הלהקה. ביורק עברה לגור בלונדון והחלה לעבוד עם המפיק נלי הופר, שעבד בין היתר עם להקת הטריפ-הופ הבריטית מאסיב אטאק. השותפות הניבה את הלהיט הבינלאומי הראשון של הזמרת, Human Behaviour ("התנהגות אנושית"). אלבום הבכורה שלה, שנקרא בפשטות Debut ("בכורה"), יצא לאור ביוני 1993, וזכה לביקורות חיובית: שבועון המוזיקה הבריטי New Musical Express העניק לו את התואר "אלבום השנה". Debut היה אוסף של שירים שביורק כתבה עוד בהיותה נערה, ושל עבודה משותפת עם הופר. האלבום היה בסופו של דבר לאלבום פלטינה בארצות הברית.
ההצלחה של Debut הובילה את ביורק לכמה שיתופי פעולה חד-פעמיים עם אמנים אחרים; בין השאר עבדה עם דייוויד ארנולד על Play Dead ("מעמידה פני מתה"), שיר הנושא של הסרט The Young Americans מ-1993 (שגם הופיע כרצועה נוספת בהוצאה מחודשת של Debut, וכן באלבום Not for Threes של צמד האלקטרוניקה הבריטי פלייד).
ביורק חזרה לאולפן והקליטה את אלבום הסולו הבא שלה עם המפיק נלי הופר, ובשיתוף האמנים טריקי, גראהם מאסי מ-808 State ומפיק המוזיקה האלקטרונית האווי בי. האלבום, ששמו היה Post ("דואר", או "אחרֵי" - הזמרת עצמה התייחסה לשתי המשמעויות), הכיל שירים שעסקו במערכות היחסים של ביורק ובאהבה, אך גם שירים הנוגעים בכעס ובמתחים. בדומה ל-Debut, כלל האלבום גם חומרים שנכתבו בשנים מוקדמות. הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי, וזכה באלבום פלטינה בארצות הברית. בינואר 1997, הוציאה ביורק את Telegram, אוסף של רמיקסים ועיבודים מחדש לשירים מ-Post. במקביל לעבודה על Post, ביורק כתבה והלחינה עבור מדונה את השיר Bedtime Story ("סיפור לפני השינה") שנכלל באלבום Bedtime Stories מ-1994.
בשנת 1997 יצא לאור אלבומה האלקטרוני והמינימליסטי של ביורק, Homogenic (שיבוש של homogeneous - "אחיד"). על האלבום עבדה ביורק עם מארק בל מלהקת הטכנו הבריטית LFO, ועם האווי בי. זה היה אלבומה העצמאי הראשון (מבחינת רעיון ותוכן). הוא נחשב לאחת העבודות היותר מוחצנות ונסיוניות של ביורק עד אז, כולל מקצבים חזקים המשקפים את נופיה של איסלנד. Homogenic הניב שורה של וידאו קליפים מרהיבים וכן מספר רב של רמיקסים. השיר All Is Full of Love ("הכל מלא אהבה") מתוך האלבום הפך ב-1999 ללהיט רוק אלטרנטיבי. ב-2001 היה גם Homogenic לאלבום זהב בארצות הברית.
העשור הראשון של המאה ה-21
ב-2001 הוציאה ביורק את האלבום Vespertine (בוטניקה: פרח הנפתח בערב; זואולוגיה: בעל חיים הפעיל בשעות הערב), ויצרה בו עולם אישי ומופנם של מקצבים. באלבום השתתפו תזמורות קאמריות, מקהלות וקולות שקטים והוא נגע בנושאים רגישים. ביורק שיתפה פעולה עם הרכב האלקטרוניקה האמריקאי מאטמוס, תומאס קנאק הדני ועם נגנית הנבל האקספירמנטלית זינה פארקינס. חלק מהמילים באלבום מקורן בכתבי המשורר האמריקאי א. א. קאמינגס ובסרטי היוצר העצמאי הארמוני קורין. מספר שירים מתוך האלבום זכו לקליפים מעוררי מחלוקת: הראשון, Hidden Place ("מקום נסתר") שודר תכופות בערוצי המוזיקה האמריקאיים MTV ו-MTV2, למרות המלים הפרובוקטיביות, אך הקליפ הבא, Pagan Poetry ("שירה פאגאנית"), שכלל הצגה ויזואלית של פירסינג, סצנות מין מטושטשות ופטמות חשופות, כמעט ולא שודר באמריקה (וכאשר שודר, חלקים ממנו צונזרו). הקליפ השלישי מהאלבום, Cocoon ("גולם"), הציג את ביורק בעירום למחצה, כשפטמותיה מפרישות חוט אדום העוטף אותה בפקעת. הקליפ לא שודר כלל באמריקה.
ב-2003 הוציאה ביורק אוסף של תקליטוני DVD ו-CD ששמו Family Tree ("אילן יוחסין"), וכן את האוסף Greatest Hits. את השירים באלבום בחרו מעריצי הזמרת בסקר שהופיע באתר האינטרנט הרשמי שלה. הופקה גם גרסת DVD של האוסף שכללה את כל הווידאו קליפים שלה עד אז.
בסוף אוגוסט 2004 הוציאה ביורק את האלבום Medúlla ("לשד" או "ליבה"). העבודה על האלבום הייתה ספונטנית יותר מבשניים הקודמים ובמהלכה החליטה ביורק לבסס את האלבום החדש על קולות אנושיים בלבד. ביורק נעזרה בכישוריהם של ביטבוקסר ההיפ-הופ ראזל, של סולנה לשעבר של פיית' נו מור מייק פאטון, ושל המתופף של להקת Soft Machine רוברט ואייט, וכן במקהלות אחדות. גם באלבום הזה התבסס אחד הקטעים (Sonnets/Unrealities XI - "סונטות/חוסר ממשויות XI") על טקסט של המשורר א. א. קאמינגס.
באוגוסט 2004 ביצעה ביורק בטקס הפתיחה של משחקי הקיץ האולימפיים באתונה, יוון את השיר Oceania, שנכתב במיוחד לאירוע. במהלך שירתה נפרסה שמלתה לאט וגילתה מפה של העולם (בגודל 900 מ"ר), שכיסתה את כל הספורטאים האולימפיים. השיר הופיע גם באלבום Medúlla. זמן קצר לאחר מכן הופיעה ברשת האינטרנט גרסה אלטרנטיבית של השיר, בהשתתפות הזמרת קליס. ביורק פיזרה את הערפל כשאישרה שאכן עבדה עם קליס, אך לא התכוונה שהגרסה הזו תפורסם.
לאחר פגיעת גל הצונמי ההרסני בדרום מזרח אסיה בסוף 2004, החלה ביורק לעבוד על פרויקט חדש, Army of Me-Xes, שגייס מעריצים ומוזיקאים מרחבי העולם ליצירת רמיקסים ללהיטה מ-1995, Army of Me. את הבקשה לשליחת הרמיקסים פרסמה ביורק באתר האינטרנט שלה, והיא הייתה המומה לנוכח 600 כאלה שהגיעו אליה. מתוכם בחרו ביורק וגרהאם מאסי את 20 העיבודים הטובים ביותר, ואלו הופיעו באלבום שיצא בסוף מאי 2005 בארצות הברית ובאפריל בבריטניה. חלק מרווחי האלבום תרמה לנפגעי הצונמי. ובפברואר 2006 נסעה לעיר בנדה אצ'ה שבאינדונזיה, העיר הקרובה ביותר למוקד הרעש שגרם לאסון הצונאמי, כשגרירת רצון טוב של יוניצ"ף.
ב-17 בנובמבר 2006 השתתפה ביורק בקונצרט איחוד חד פעמי של השוגרקיובס ברייקיאוויק, איסלנד, לרגל חגיגות 20 שנה לסינגל הבכורה "יום הולדת", כאשר כל הרווחים הועברו לעמותה לקידום המוזיקה האיסלנדית.
במאי 2007 הוציאה ביורק את אלבום האולפן השישי שלה, Volta. את רוב האלבום כתבה והפיקה ביורק בעצמה, והופיעו בו 10 שירים חדשים. כמה ממשתפי הפעולה באלבום הם המפיק המוערך טימבלנד, אנתוני הגרטי מאנתוני והג'ונסונס ו-Sjón, משתף פעולה ותיק, בנוסף לאמנים אחרים. הסינגל הראשון מהאלבום, "Earth Intruders", יצא בפורמט דיגיטלי באפריל 2007 ונהפך לסינגל השני בקריירה של ביורק שנכנס לטבלת הסינגלים הראשית של בילבורד בארצות הברית. Volta פתח במקום התשיעי בטבלת האלבומים של בילבורד, ונהפך לאלבום הראשון של ביורק שהגיע לטופ 10 בארצות הברית, כשמכר 43,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. האלבום הגיע גם למקום השלישי במצעד האלבומים של צרפת, עם מכירות של 20,600 עותקים בשבוע הראשון, ולמקום השביעי בבריטניה עם מכירות של 20,456 עותקים בשבוע הראשון. נכון ל-23 ביולי 2008, 804,000 עותקים של וולטה נמכרו ברחבי העולם.
ביורק ערכה סיבוב הופעות עולמי בן 18 חודשים שהסתיים ב-15 באוגוסט 2008. היא הייתה אמורה להופיע גם בישראל ב-31 ביולי, אך הופעה זו בוטלה עקב מכירת כרטיסים דלה.
העשור השני של המאה ה-21
באוקטובר 2011 הוציאה ביורק את אלבום האולפן השביעי, והשאפתני ביותר שלה: Biophilia. האלבום כולו הופק על ידה בשיתוף הצמד האלקטרוני הבריטי 16ביט. האלבום היה חלק מפרויקט שלם בשם ביופיליה הכלל סיבוב הופעות, סרט דוקומנטרי בבימויו של סר ריצ'רד אטינבורו, אתר חדש, ואפליקציה. למעשה האלבום היה אלבום האפליקציה הראשון בכל הזמנים. ביורק הקליטה אותו במשך שנתיים בעזרת אייפד וכלי נגינה ניסיוניים שפותחו במיוחד עבור האלבום. בפרויקט זה ביורק בחרה לחקור את הקשר בין המוזיקה שהטבע מייצר, לבין המוזיקה שהמדע מייצר. את האלבום קידם הסינגל הראשון Crystalline שיצא ביוני 2010, שלווה בקליפ נוסף שביים עבורה מישל גונדרי. הסינגל זכה לרמיקס מוערך של האומן הסורי עומאר סולימאן. ביולי באותה שנה יצא הסינגל השני, Cosmogony שיצא בפורמט דיגיטלי, פיזי, ובאפליקציה.
בירק עבדה עם המפיקים ארקה והאקסאן קולק על אלבום האולפן התשיעי שלה, ״וולניקורה״, שהושק ב-18 בינואר 2015, ימים ספורים לאחר שהוכרז בפומבי, וחודשיים לפני יציאתו המתוכננת, דלפה גרסה אונליין מלאה שלו. במאמץ להציל הפסדים פוטנציאליים במכירות בגלל הדליפה ולאפשר למעריצים לשמוע את האלבום באיכות מעולה, הוא הפך לזמין ברחבי העולם ב-20 בינואר 2015 ב-iTunes. ביורק החלה את סיבוב ההופעות העולמי שלה במרץ 2015 בקרנגי הול בביצוע "אגם שחור" וקטעים אחרים מוולניקורה, לאחר מספר הופעות בניו יורק, נסע לסיבוב הופעות באירופה, שהסתיים באוגוסט 2015.
בין 8 במרץ עד 7 ביוני 2015 המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק אירח תערוכה רטרוספקטיבית של ביורק. הרטרוספקטיבה כללה ארבעה חלקים: מכשירי הביופיליה הקלטה וכלים מוזיקליים שלה הוצגו בלובי המוזיאון וניגנו אוטומטית לאורך כל היום, המוזיאון הזמין מיצג וידאו בשם "Black Lake", בבימויו של אנדרו תומאס הואנג, שהוקרן בחדר קטן עם 49 רמקולים מוסתרים בקירות ובתקרה, חדר קולנוע המציג את רוב הקליפים של ביורק, ותערוכה שהציגה את המחברות, התלבושות והאביזרים של ביורק מכל הקריירה שלה. התערוכה זכתה לביקורות שליליות מצד מבקרי האומנות.
ב-2 באוגוסט 2017 הודיעה ביורק ברשתות החברתיות שלה על הוצאתו הקרובה של אלבום חדש. הסינגל הראשון, "השער", יצא לאור ב-15 בספטמבר 2017. את הקליפ הנלווה שלו ביים האמן החזותי אנדרו תומאס הואנג. באותו יום הכריזה ביורק על כותרת האלבום "אוטופיה" במהלך ראיון. אוטופיה יצא לאור ב-24 בנובמבר 2017. היא תיארה אותו כ"אלבום הטינדר שלה" וקבעה כי "מדובר בחיפוש הזה (אחר אוטופיה) - ובקשר להיות מאוהב. בילוי עם אדם שאתה נהנה זה כשהחלום הופך לאמיתי". היא הפיקה את האלבום עם ארקה, איתה היא שיתפה פעולה עם וולניקורה. ביורק תיארה את המסע המשותף שלה עם ארקה כ"היחסים המוזיקליים החזקים ביותר שהיו לה", והדמה אותו לזה של ג'וני מיטשל וג'אקו פסטוריוס. שלושה קליפים מוזיקליים נוספים פורסמו בשנת 2017: "Blissing Me", "Utopia" ו-"Arisen My Senses". "אוטופיה" היה מועמד כאלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-61. המועמדות החמש-עשרה של ביורק לגראמי.
במאי 2018 הופיעה ביורק בתוכניתו של ג'ולס הולנד ב-BBC "Later... with Jools Holland", בפעם הראשונה אחרי שמונה שנים שבהם לא להופיע בתוכניות טלוויזיה.
ביורק בקולנוע
הקריירה הקולנועית של ביורק החלה ב-1990, עם הופעתה בסרט "עץ הערער" (Juniper Tree), אגדה על כישוף, המבוססת על מעשייה של האחים גרים בשם זה. היא שיחקה בתפקיד מרגיט, מכשפה שאמה נהרגה בשל העיסוק בכישוף. לביורק היה גם תפקיד ללא קרדיט בסרטו של רוברט אלטמן "משהו ללבוש" (Prêt à Porter) מ-1994.
בשנת 1999, ביקש הבמאי לארס פון טרייר מביורק לכתוב ולהפיק את פסקול הסרט "רוקדת בחשכה" (Dancer in the Dark), מחזמר על המהגרת סֶלְמָה הנאבקת כדי לשלם עבור ניתוח שימנע מבנה להתעוור. הבמאי ביקש מביורק לשחק בתפקיד הראשי, ובתחילה סירבה להצעה, אך לאחר שאיים להפסיק את הפרויקט (דבר שהיה הופך את העבודה שעשתה עד אז למיותרת), הסכימה. ביורק ציינה מאוחר יותר שתמיד חלמה לעשות מחזמר בחייה, ושזו הייתה ההזדמנות המתאימה. עוד הוסיפה, שהתקשתה ליצור מוזיקה וקולנוע בו בזמן. הקרנת הבכורה של "רוקדת בחשכה" נערכה ב-2000 בפסטיבל קאן ה-53, וביורק זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט. הפסקול יצא לאור כאלבום ששמו Selmasongs ("שירי סלמה"), אך כמה ממילות השירים שונו כדי לא לרמוז על עלילת הסרט.
ב-2005, שיתפה ביורק פעולה עם בן-זוגה הניו יורקי מת'יו בארני, בסרט האמנות האקספרימנטלית חסר הדיאלוג Drawing Restraint 9, החוקר את תרבות יפן. בין השאר הייתה אחראית על פסקול הסרט.
ביולי 2006 שחררה חברת התקליטים של ביורק את כל אלבומיה מחדש בגרסת צליל היקפי (Surround), לאחר שעורבלו לפורמט DTS.
בשנת 2013, השתתפה בסרט תעודה יחד עם חוקר הטבע דייוויד אטנבורו.
בשנת 2014 יצא הסרט "Björk: Biophilia Live", שמתעד הופעה חיה של ביורק בלונדון. הסרט הוקרן במקביל בסינמטקים של חיפה ותל אביב, ובמקביל גם בעזה וברמאללה.
בשנת 2022 תשחק ביורק בסרט הדרמה ההיסטורי "מלך הצפון" לצדה של ניקול קידמן.
שמה
ביורק מופיעה לרוב בשמה הפרטי בלבד; זהו נוהג נפוץ בקרב איסלנדים, ששמם השני מציין את שם האב. שמה השני, גוּדְ'מוּנְדְסְדוֹטִיר (Guðmundsdóttir), פירושו "הבת של גוּדְ'מוּנד".
לרוב השמות האיסלנדיים משמעות ברורה. השם ביורק פירושו באיסלנדית עץ שדר (björk). מילה זו דומה למקבילתה בשפה האנגלית העתיקה (beorc) או המודרנית (birch). הגייה מקורבת של שמה הפרטי היא "בְּיֶרְק". ביורק ציינה ששמה מתחרז עם המילה האנגלית jerk.
חייה הפרטיים
לביורק ולבן-זוגה לשעבר, האמן המודרני מת'יו בארני, יש בת ששמה אִיזדוֹרָה (Isadora) ונולדה ב-3 באוקטובר 2002. לביורק יש ילד נוסף, מבעלה לשעבר ת'וֹר אֶלְדוֹן, ששמו סִינְדְרֶי (Sindri) והוא נולד ב-8 ביוני 1986.
דיסקוגרפיה
{{טורים
די. וי. די.
}}
נחום יברוב
הרב נחום יברוב (כסלו תשט"ז – כ"ה בתמוז תשע"ט) היה מחבר ספרי הלכה, שימש כרב מערכת השחיטה בבד"ץ שארית ישראל.
תולדותיו
נולד בבני ברק, בנם של הרב משה אהרון יצחק יברוב, שכיהן כר"מ בישיבת קרלין, ושל חוה, בת הרב יעקב מרדכי מרקוביץ, אב"ד נור שבפולין. סבו, הרב אלתר יהודה יברוב, היה מרבני ישיבת עץ חיים.
למד בישיבת פוניבז'. היה מקורב למשגיח הרב בן ציון במברגר, ולימים הוציא את שיחותיו בספר "ניב שפתים - שערי ציון על התורה".
נשא את מלכה, בתו של הרב אברהם קופשיץ, רבה של שכונת נווה צבי בירושלים. מאז נישואיו התגורר בשכונת עזרת תורה בירושלים.
לאחר נישואיו הוציא את ספרו הראשון "ניב שפתיים" על הלכות שקר. מאז שקד על הוצאתם של ספרים רבים בכל תחומי ההלכה. ספרו הידוע והנפוץ ביותר הוא "דברי סופרים" על הלכות אבלות, שמרכז את כל דיני ומנהגי האבלות בישראל.
היה תלמידם של הרב יוסף שלום אלישיב ושל הרב מאיר ברנדסדורפר, וקיבל מהם את דרכם בהלכות שחיטה. היה רב מערכת השחיטה בשארית ישראל. היה מעורב בפולמוס על זריקות בעופות.
בשנת תשע"ח חלה. נסע ללוס אנג'לס לצורכי ריפוי, ושם נפטר ב-28 ביולי 2019. ארונו הובא לקבורה בישראל ונקבר בהר הזיתים.
היה אב לאחד עשר ילדים.
יחסי החוץ של מצרים
יחסי החוץ של מצרים הם היחסים הבינלאומיים של הרפובליקה הערבית של מצרים בזירה הדיפלומטית עם מדינות העולם אשר פועלים לקידום ענייני מצרים בעולם וקידום כוחה של מצרים כמעצמה בעולם הערבי והמוסלמי, בין השאר כמנהיגת העולם הערבי ומובילת ארגון המדינות הבלתי-מזדהות והמארחת של הליגה הערבית.
יחסים בילטרליים
למצרים גבול עם לוב, סודאן וישראל ויחסים דיפלומטיים עם שלוש המדינות.
לוב
יחסי מצרים-לוב ידעו היחסים עליות ומורדות בעקבות סכסוכים ובעקבות מלחמת לוב-מצרים, בין היתר, היחסים נותקו ושבו מספר פעמים במהלך השנים, כיום היחסים הם יחסים דיפלומטים מלאים.
סודאן
יחסי מצרים-סודאן נשארו חיובים לאורך השנים אך בין המדינות מתקיים סכסוך טריטוריאלי על משולש חלאיב.
הסכסוך הישראלי - פלסטיני
מצרים רואה בעצמה כמעצמה אשר מובילה ומתווה דרך לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין היתר מילאה מצרים תפקיד בוועידת מדריד ב-1991 כנותנת חסות אזורית המנסה לקדם את השלום, המשיכה בוועידת שארם א-שייח' ב-1996 שאורחה על ידי נשיא מצרים חוסני מובארכ ובהשתתפות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
בשנת 2000 אורגנה ועידה נוספת בשארם א-שייח' וכן ועידה בטאבה בניסיון לחדש את המשא ומתן בקמפ דייוויד שהושעה ביולי של אותה שנה.
ביוני 2003 אירח מובארכ את הנשיא האמריקני ג'ורג' ווקר בוש לפסגה נוספת בנושא תהליך השלום במזרח התיכון. פסגה נוספת כונסה בשארם א שייח' בתחילת 2005, בה השתתפו מצרים, ישראל, הרשות הפלסטינית וירדן. ראש המודיעין המצרי, הגנרל עומאר סולימאן, מילא תפקיד משמעותי במשא ומתן בין הצדדים הישראליים והפלסטינים, בשל כבודו וההסכמה בשני הצדדים על סמכותו.
ביולי 2018 פורסם כי מצריים מונעת מאסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית של חמאס, לצאת מרצועת עזה.
חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים
חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים היה חיל משלוח גדול, שנשלח על ידי נשיא עיראק אחמד חסן אל-בכר לזירה הצפונית במהלך מלחמת יום הכיפורים כדי לעזור לסוריה. חיל המשלוח השתלב בקרבות השריון שהתנהלו בשטח סוריה נגד כוחות צה"ל והביא לעצירת תנופת הכיבוש של צה"ל בדרכו מזרחה לכיוון דמשק.
רקע
במסגרת ההכנות של מצרים וסוריה למלחמת יום הכיפורים, קיימו מדינאים ואנשי צבא מצרים וסורים סדרה של מפגשים עם עמיתיהם במדינות ערב ידידותיות וביקשו מהם סיוע כאשר תפרוץ מלחמה בינן לבין ישראל. חלק גדול ממדינות ערב נעתרו לבקשת הסיוע והתחייבו להעמיד לרשות מצרים או סוריה חילות משלוח מסוגים שונים ובגדלים שונים.
חלק מהמדינות אף התחייבו להשתתף בעלות הכספית של המלחמה העתידית בישראל. בין המדינות שניאותו לשלוח כוחות צבאיים בעת מלחמה כנגד ישראל היו לוב, אלג'יריה, מרוקו, סודאן, תוניסיה וכווית. משפרצה מלחמת יום הכיפורים פנו מצרים וסוריה לידידותיהן וביקשו מהן לממש את הבטחותיהן לשליחת כוחות שיצטרפו למלחמה. אחת המדינות שמיהרה להתחייב להעמיד לרשות הסורים והמצרים חיל משלוח גדול וגם מיהרה להעביר כוחות אלה הייתה עיראק.
ב-23 במרץ 1973 הגיעה למצרים משלחת בראשות סגן נשיא עיראק סדאם חוסיין במטרה להסדיר שליחת חיל משלוח כנגד ישראל לסוריה ומצרים. רמטכ"ל מצרים סעד א-שאזלי ייחס חשיבות גדולה לביקור זה לנוכח צבאה הגדול של עיראק שהיו בו שתי דיוויזיות משוריינות וכ־250 מטוסי קרב. מאוחר יותר הודיעו העיראקים כי באמצע יוני יוצאת משלחת רכש עיראקית לצרפת וביקשו לברר איזה כלי נשק עליהם לרכוש על מנת שיישלחו למצרים וסוריה בעת מלחמה כנגד ישראל. למרות זאת, ממשלת עיראק לא שותפה בהחלטה לצאת למלחמה ולא ידעה את העיתוי בו תיפתח. לפיכך, היו כוחותיה היבשתיים מפוזרים ברחבי המדינה בפעילות שוטפת והיה עליהם לעבור מרחק רב כדי להגיע לסוריה.
שליחת חיל המשלוח העיראקי
בבוקר המחרת, ה-7 באוקטובר 1973, החליטה ממשלת עיראק לשלוח לסוריה חיל משלוח שכולל טייסות קרב ואת הדיוויזיה ה-3 המשוריינת המצוידת בטנקי T-55 ו-T-54. מאוחר יותר באותו היום החליטה עיראק להעמיד לרשות הסורים את מחצית צבאה. הכוחות הוכפפו לפיקוד סורי ולא הוקמה מפקדה עיראקית.