cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חקלאות
החקלאות בימי הביניים
ההתקדמות המשמעותית בימי הביניים, בתחום החקלאי, התרחשה בעולם המוסלמי. בצפון אפריקה ובמזרח הקרוב פיתחו חקלאים מוסלמים, ואף יישמו, טכנולוגיות ומערכות השקיה חדשות אשר עשו שימוש במתקנים שהתבססו על עקרונות הידראולים והידרוסטטים. החל שימוש בגלגל מים, שסייע לטחינת קמח ולהפקת שמן, מתקנים מכניים להעלאת מים, סכרים ומאגרי מים. נמצאו אף מדריכים כתובים לחקלאות המתייחסים לאזורים ספציפיים. כמו כן, הצליחו החקלאים בארצות המוסלמיות להתאים לאזוריהם גידולים מיובאים מארצות זרות כגון: קנה סוכר, אורז, סוגי הדרים, משמש, כותנה, ארטישוק, חצילים וזעפרן. הם אף לקחו חלק מאותם גידולים, כמו: תפוז, לימון, כותנה, שקדים, תאנים ואף גידולים סובטרופיים כמו הבננה, והתאימו אותם לגידול בספרד.
אמירה אהרונוביץ
אמירה אהרונוביץ (נולדה ב-12 בדצמבר 1971) היא מנכ"לית הסוכנות היהודית, והיא האישה הראשונה המשמשת בתפקיד זה.
חקלאות
החקלאות בעת החדשה
החקלאות המודרנית עוסקת במגוון מוצרים - מגוון רחב בהרבה מהחקלאות המסורתית שעסקה לרוב במוצרי מזון בסיסיים לבני האדם ולבעלי החיים. בין המוצרים הללו ניתן לציין פרחי נוי, צמחי נוי (המגודלים לרוב במשתלות), עץ, דשן אורגני, עורות לשימושים שונים, חומרים ליצור תעשייתי (כגון עמילן וסוכר), סיבים (כדוגמת כותנה, צמר ומשי), שמנים למטרות שונות, דלק (כגון מתאן וביודיזל), צמחי תבלין ובושם וכן חומרים נרקוטיים המותרים והאסורים לפי חוק (כמו טבק, מריחואנה, אופיום וקוקאין).
במאה העשרים התחוללו שינויים מרחיקי לכת בחקלאות. במיוחד אמורים הדברים לגבי יישומים כימיים בתשומות ובתוצרים חקלאיים. התחומים העיקריים בהם חלה התפתחות גדולה הם: שימוש בדשנים כימיים, שיטות השקיה מתקדמות, הדברת מזיקים, הדברת עשבים, מניעה והדברת מחלות קרקע, אנליזה כימית של תוצרים חקלאיים וצרכים תזונתיים של בעלי חיים המשמשים בחקלאות. יישומים אלו התפתחו בעולם המערבי והתפשטו לדרום אמריקה, אסיה ואפריקה החל בשנות ה-50 בתהליך שכונה לעיתים, המהפכה הירוקה. קיימת שונות רבה בקליטת יישומים אלו בחלקים שונים של העולם. בחלק מהמקומות נחל תהליך זה הצלחה ובחלק מהמקומות קיימות עדיין בעיות חברתיות, פוליטיות ומבניות אשר מקשות על יישום התהליכים.
אמירה אהרונוביץ
ביוגרפיה
אהרונוביץ החלה את דרכה בסוכנות היהודית בשנת 1994 וניהלה אזורי שותפויות עם קהילות בתפוצות, הייתה מנהלת תקצוב וכספים, סמנכ"לית אסטרטגיה ותכנון, סמנכ"לית תפעול ומשנה למנכ"ל הסוכנות היהודית. בינואר 2019 מונתה למנהלת הכללית של הארגון, האישה הראשונה בתפקיד זה.
בשנת 2019 הציגה אהרונוביץ, ביחד עם יו״ר הסוכנות היהודית דאז יצחק הרצוג, תוכנית אסטרטגית חדשה לסוכנות היהודית כמענה לאתגרים המרכזיים שניצבים בפני העם היהודי. במסגרת זו נבנו תשתיות להעמקת הקשר בין ישראל ליהדות התפוצות. על רקע התגברות תופעת האנטישמיות פיתחה תוכניות לחיזוק חוסנן של הקהילות היהודיות והבאת עשרות אלפי צעירים מהעולם היהודי לתוכניות התנדבות והתמחות בארץ. היא הייתה ממקימי ומובילי ארגון מסע, המשותף לסוכנות היהודית ולמשרד ראש הממשלה, אשר הביא מעל 170,000 צעירים יהודים לתוכניות של סמסטר עד שנה בישראל.
חקלאות
בעלי חיים בחקלאות
בעלי חיים כגון: סוסים, חמורים, פרדים, בקר למיניו, גמלים, למות, אלפקות, וכלבים שימשו, ועדיין משמשים במקומות רבים בעולם, לעיבוד ולקציר בשטחים חקלאיים ולהובלת התוצרת אל השווקים. עם זאת, המונח גידול בעלי חיים מתייחס לריבוי ולגידול שיטתי ומתמשך, של בעלי חיים, למטרת בשר, או למטרת שימוש בתוצרי בעלי החיים כמו: חלב, ביצים וצמר. השימוש במיכון מודרני, כמו גם הטיפוח הגנטי והמחקר של הצרכים התזונתיים של בעלי החיים, העלו את תפוקת בעלי החיים בצורה משמעותית ביותר.
אמירה אהרונוביץ
ביוגרפיה
עם פרוץ מגפת הקורונה, גיבשה מתווה להבטחת המשך העלייה לישראל, בזמן הסגרים. בנוסף, הוקמה בעת התפרצות מגפת הקורונה בישראל "JReady", רשת בינלאומית לסיוע לראשי קהילות ולארגונים יהודיים בהיערכות למצבי חירום ופיתוח חוסן קהילתי. כמו כן הקימה ביחד עם יו"ר הסוכנות הרצוג את הקמתה של קרן חירום אשר סייעה לקהילות יהודיות שנפגעו בעקבות המגפה, בתמיכה של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה וקרן היסוד. במקביל קידמה אהרונוביץ תוכניות שסייעו לאוכלוסיות בישראל שנפגעו במהלך משבר הקורונה והייתה ממקימי מיזם "מנט-אור" שהעניק ליווי למנכ"לי עמותות בישראל בהתמודדות עם השלכות משבר הקורונה.
עם פרוץ המלחמה באוקראינה, הובילה אהרונוביץ את פעילות הסוכנות היהודית במבצע החירום להעלאת אלפים מיהודי המדינה שברחו מאזורי המלחמה וסיוע לממשלת ישראל בקליטתם בארץ. בתקופתה של אהרונוביץ גם יצא לדרך מבצע צור ישראל, בו התאחדו אלפי עולים מאתיופיה, עם קרוביהם בישראל, אחרי שנות המתנה.
חקלאות
יישומים מדעיים
יישומים מדעיים אשר פותחו בעשורים האחרונים, כוללים תחומים כמו: חקלאות הידרופונית (גידול צמחים במצע מנותק, ללא שימוש בהזנה באמצעות קרקע) חקלאות של יצירת מיקרו-אקלים (כגון: חממות, בתי רשת ומנהרות פלסטיק), טיפוח זנים בחקלאות הצומח וטיפוח גנטי בחקלאות בעלי החיים.
ההנדסה הגנטית הביאה לעלייה בפוטנציאל היבול ועלייה ברמת עמידות הצומח למחלות. השימוש בהנדסה גנטית נתון במחלוקת, במיוחד לגבי צמחים העמידים להרבצידים. שינוי נוסף הוא בתחום משק המים. בשנות האלפיים, מיושמות שיטות השקיה, ניקוז, שימור קרקע, מיחזור מים ואגירת מים כדי להשיא את התועלת מאמצעי הייצור של מים ויחידת השטח החקלאי. פיתוח שיטות אלו משמעותי במיוחד לאזורים יבשים בהם התקיימה בעבר בייחוד חקלאות בעל וכיום, ניתן לקיים בהם, באמצעות השקיה, חקלאות אינטנסיבית.
אמירה אהרונוביץ
ביוגרפיה
מאז כניסתה לתפקיד צמחה באופן משמעותי רשימת הנשים הממלאות תפקידי ניהול בסוכנות היהודית ואלו הממלאות תפקידי מפתח כשליחות ברחבי העולם היהודי.
חקלאות
יישומים מדעיים
הפעולות הנלוות ליצור החקלאי: פעילויות מיון ועיבוד התוצרת החקלאית, האריזה והשיווק, אף הן התפתחו, בעשורים האחרונים, הודות להתפתחות המדעית. בין היתר, נעשה שימוש בתחום שימור המזון שימוש בהקפאה מהירה ובייבוש תוצרת חקלאית, טכנולוגיות אשר מגדילות את זמינות המוצרים ואת היקף השוק.
מכשור מודרני
החקלאות המודרנית עושה שימוש באמצעים טכנולוגיים רבים ושונים. הבסיסיים ביותר הם המכונות החקלאיות לסוגיהן והטרקטורים. רבים מהיישומים במיכון החדיש מפוקחים באמצעות מחשב ומזינים מחשבים במידע, בו נעשה שימוש לקבלת החלטות. בנוסף, משתמשים באמצעי תחבורה לשינוע התוצרת החקלאית: משאיות, רכבות, אוניות ומטוסים. שימוש נוסף במטוסים הוא לריסוס אווירי. חיזוי מזג האוויר הוא אמצעי עזר חשוב לחקלאים והם נעזרים גם בו לקבלת החלטות. החקלאות המדייקת (Precision agriculture), הנמצאת כיום בשלביה הראשונים, עושה שימוש בתצלומי אוויר, במיכשור המבוסס על GPS ובאמצעים חדשניים נוספים.
אמירה אהרונוביץ
ביוגרפיה
אהרונוביץ נבחרה ל"רשימת המשפיעות" של העיתון מעריב ולרשימת "50 היהודים המשפיעים לשנת 2021" של העיתון ג'רוזלם פוסט.
חקלאות
מכשור מודרני
על פי האקדמיה הלאומית להנדסה בארצות הברית, הפיתוח במיכון החקלאי הוא אחד מ-20 ההישגים ההנדסיים הבולטים במאה ה-20. אם בתחילת המאה, איכר אחד ייצר מזון שהספיק ל-2.5 נפשות, הרי שבסוף המאה, איכר אחד סיפק מזון ל-130 נפש. תפוקות אלו הגבירו גם באופן ניכר את צריכת האנרגיה של החקלאים, במיוחד צריכת הדלק.
יחידה חקלאית
הפעילות החקלאית מבוצעת ב"יחידות חקלאיות" שבתחומי אזור המיועד לחקלאות ושמור עבורה. ניצול של אזור חקלאי למטרות אחרות (תחבורה, מגורים וכדומה), ובמיוחד ניצול מוגזם, עלול לשבש במידה רבה את הפעילות החקלאית.
אמירה אהרונוביץ
ביוגרפיה
אם לשלושה ילדים. מתגוררת במזכרת בתיה. ממקימות קשת, המפעילה מערכת חינוך פלורליסטית המשלבת וחיי קהילה משותפים. הייתה חברה במועצת המנהלים של העמותה.
חקלאות
יחידה חקלאית
חקלאות עירונית מיישמת היבטים שונים של החקלאות, בשטחים (המצומצמים לרוב) העירוניים, זאת על ידי גידול על גגות, במתקנים הידרופוניים, בעציצים, במדרכות או בעציצים.
יחידות חקלאיות ידועות:
פעולות חקלאיות
על-מנת לקיים את החקלאות, דרושות פעולות חקלאיות מסוימות המשנות את מהלכו הטבעי של הצומח והחי. הפעולות נעשות בזמנים שונים לפני (בעיקר קשורות לאדמה עצמה), תוך כדי, ולאחר הגידול.
פעולות חקלאיות ידועות:
כלים חקלאיים
על מנת לבצע את הפעולות החקלאיות, לרוב דרושים כלים חקלאיים שונים. כלים אלו הולכים ומתפתחים עם התקדמות הטכנולוגיה האנושית.
סוגי חקלאות
ישנם סוגי חקלאות שונים, בשילובים שונים. כך, שדה בעל יכול להיות משמר וחקלאות עירונית יכולה להיות אורגנית.
חקלאות ואקלים
על רקע הדאגה העולמית העולה מהשלכות של התחממות גלובלית ושינויי אקלים, הוקמו בתחילת המאה ה-21 מספר ארגונים בינלאומיים שבחנו שיתופי פעולה חוצי-מדינות בהקשר הסביבתי. דגש מיוחד ניתן לתחום החקלאות, אשר נכון לשנת 2019 אחראי לכרבע מפליטת גזי החממה.
דו"חות של האו"ם בשנים 2016 ו-2019 הדגישו את החשיבות העולמית של מערכת היחסים בין התעשייה החקלאית לבין הסביבה. על פי דו"ח 2019, פעילות של חקלאות, יערנות ושימושים דומים בקרקעות אחראיים על 13% פליטת הפחמן הדו-חמצני, 44% מפליטת גזי המתאן, ו-82% מפליטת תחמוצת החנקן - מבין הפליטות שמגיעות כתוצאה מפעילות אנושית בעשור 2007–2016. הדו"ח הדגיש בנוסף שלקרקע תפקיד חשוב בוויסות האקלים, וששינוי אופן הניצול של הקרקע לחקלאות משפיע באופן עמוק יותר על שינויי האקלים.
באוגוסט 2019 הגיע הנושא לסדר היום העולמי, כאשר הצתת גל שריפת ענק באמזונאס בברזיל, בין היתר כדי לפנות אדמת יער לצורך שימוש חקלאי, גרמה לאיומים על ברזיל בביטול הסכמי סחר, זאת בעקבות החשיבות האקולוגית של יער האמזונאס, והחששות מפני ההשלכות על אקלים העולם אם אדמות יער בקנה מידה גדול יומרו לצרכים חקלאיים.
תערוכות חקלאיות
תערוכות חקלאיות תורמות להפצת ידע בתחום. בין התערוכות הבולטות בעולם: סימה (בפריז), אימה (בבולוניה) ופרוט לוגיסטיקה (בברלין). התערוכות מושכות אליהן עשרות אלפי חקלאים, חוקרים ומדינאים. בישראל, התערוכות החקלאיות הבולטות הן "אגריטך", המתקיימת אחת לשלוש שנים, אגרומשוב תערוכת חקלאות  שנתית המתקיימת באקספו תל אביב, תערוכת מו"פ ערבה, המתקיימת אחת לשנתיים ותערוכת "אגרו ישראל - יבול שיא", המתקיימת אחת לשנה במעיין חרוד.
ביקורת
למרות הישגי החקלאות המודרנית בהגדלת התפוקות, החל מסוף המאה ה-20 התחזקו טענות הביקורת כלפי חלק מתופעות הלוואי של צמיחתה של החקלאות המודרנית.
מרמנת ארגון וניהול פרויקטים
מרמנת ארגון וניהול פרויקטים בע"מ (או בקיצור "מרמנת") היא חברה לניהול ולהפעלת פרויקטים במיקור חוץ למגזר הציבורי והפרטי.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1994 והיא נמצאת בבעלות חברת טלרד אשר בבעלות קרן פורטיסימו קפיטל.
מרמנת מתמחה בניהול פרויקטים בשיטת מיקור חוץ ובהקמת מנהלות פרויקטים ייעודיות. החברה מתפעלת פרויקטים בהיקף רחב, תוך הסתמכות על מערך לוגיסטי ומערך תוכני ופדגוגי הכולל סניפים בפריסה ארצית.
מאז 2010 זכתה החברה במכרזים של חצי מיליארד שקל ממשרד החינוך ומשרדי ממשלה נוספים רבים.
רויאל ליג
הרויאל ליג (באנגלית: Royal League) הייתה אליפות הכדורגל הסקנדינבית שהתקיימה שלוש פעמים (משנת 2004 ועד שנת 2007), בה השתתפו קבוצות כדורגל משלוש המדינות הסקנדינביות (דנמרק, נורווגיה ושוודיה). הקבוצות שלקחו בה חלק היו ארבעת המקומות הראשונים בכל אחת מהליגות הבכירות בכל מדינה. המשחקים התקיימו לאחר סיום "העונה הסדירה" בשוודיה ונורווגיה (נמצאות בפגרה בחודשי החורף), כאשר בדנמרק הייתה עונת הכדורגל בעיצומה (נמצאת בפגרה בחודשי הקיץ).
לאחר עונת 2007 (אמצע 2007-8 בדנמרק) הוחלט לבטל את התחרות בגלל בעיות כספיות, כאשר התכנון היה להמשיך בעונה שאחרי. אך ב-11 באוקטובר 2008 הוחלט לבטלו שוב, כאשר לא הצליחו המארגנים למכור את זכויות השידור בטלוויזיה.
היסטוריה
באליפות הראשונה בשנת 2004 (עונת 2004-5), שתים עשרה הקבוצות שהתחרו (4 הטובות ביותר מכל מדינה) חולקו בשלושה בתים. שתי הבכירות מכל מדינה שובצו באותו הבית, כאשר שתי הקבוצות הנותרות שובצו בשני הבתים האחרים (אחת בכל בית, נגד שתי המדינות האחרות; "שלב הבתים הראשון"). בכל בית, כל קבוצה שיחקה נגד כל שלוש היריבות שלה שני משחקים (בשיטת בית-חוץ). שתי הקבוצות שסיימו בשני המקומות הראשונים הוגרלו לעוד שני בתים ("שלב הבתים השני"). שלוש הקבוצות בכל בית שיחקו נגד יריבותיהם, בשיטת בית-חוץ. האליפות הוכרעה ב-26 במאי 2005 במשחק הגמר בין שתי הקבוצות שסיימו במקום הראשון בשלב הבתים השני: גטבורג השוודית נגד פ.צ. קופנהגן הדנית. קופנהגן ניצחה בבעיטות הכרעה וזכתה בגביע.
באליפות השנייה בשנת 2005 (עונת 2005-6), שוב חולקו שתים עשרה הקבוצות שהתחרו (4 מכל מדינה) בשלושה בתים, אך המשך התחרות שונה מהשנה שעברה. שתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים והשניים מכל בית, ביחד עם שני המקומות השלישי "הטוב ביותר" עלו לשלב פלייאוף (רבע הגמר). שאר התחרות שוחקה בשלבי נוק-אווט. משחקי רבע הגמר וחצי הגמר שוחקו במתכונת "בית-חוץ". האליפות הוכרעה ב-6 באפריל 2006 במשחק הגמר בין לילסטרום הנורווגית לבין פ.צ. קופנהגן הדנית. קופנהגן ניצחה 1-0 משער בדקות הסיום של הגמר וזכתה בגביע (בפעם השנייה ברציפות).
באליפות השלישית בשנת 2006 (עונת 2006-7), התחרות נפתחה שוב במתכונת שהייתה בשנים הקודמות (3 בתים של 4 קבוצות). השינוי החל בשלבי הפלייאוף, אז שוחק רק משחק אחד, כאשר הקבוצות שסיימו ראשונות בשלב הבתים קיבלו את יתרון הביתיות. האליפות הוכרעה ב-15 במרץ 2007 במשחק הגמר בין ברונדבי לבין פ.צ. קופנהגן, שתיהן דניות. קופנהגן, אלופת שתי העונות הראשונות, הפסידה בגמר 1-0 משער שהובקע בבעיטת-עונשין, והגביע הלך לברונדבי.
פרוליביתריום
פרוליביתריום (שם מדעי: Prolibytherium; מילולית: "בהמה עתיקה לובית") הוא סוג של מכפיל פרסה נכחד ממעלי הגירה הקרוב לג'ירפיים, אשר חי במהלך המיוקן לפני 16.9-15.97 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בפקיסטן ובצפון אפריקה בלוב ובמצרים.
התגלו בסוג זה 2 מינים:
יונק מוזר זה היה בעל דמיון לשיוותריום מהפליסטוקן. הוא היה בעל גוף דומה לאוקפי אשר הגיע לגובה 1.8 מטר והזכרים היו בעלי דו-צורתיות זוויגית עם מבנה קרניים מוזרות ביותר שבצורתם דמו לעלים רחבים ושטוחים שרוחבם עד 35 ס"מ. הנקבות לעומתם היו בעלות קרניים דומות לאלה של ג'ירף. לא ברור אם קרניים אלה היו קבועות או שנשרו כל שנה בדומה לקרני איילים.
תחילה שייכו אותו לצד השיוותריום למשפחת הג'ירפיים, אך כיום מתארים אותו כבן למשפחה אחרת - קלימקוכרטיים - להם מבנה קרניים עתיקות יותר, הקרובה לג'ירפיים ושייכת לעל-משפחה ג'ירפואיים (Giraffoidea). בעבר שייכו אותו למשפחת הפלאומרכיים.
נעמי בלוך-פורטיס
נעמי בלוך פורטיס (נולדה ב-8 באפריל 1962) היא מנהלת להקת בת שבע לשעבר, רקדנית מחול, ומנהלת פרויקטים של מחול. מנהלת כללית של פסטיבל "מקודשת" ירושלים.
ביוגרפיה
נעמי בלוך נולדה במושב בית יצחק להורים שעלו מגרמניה. אביה, ורנר בלוך, עלה ב-1947, גויס, ונפצע בראשו מכדור ירדני. במהלך אשפוזו בבית החולים פגש מתנדבת צעירה, רותי חפר, ילידת ברלין, שבאה לארץ בת שנה, לפני מלחמת העולם השנייה, והם נישאו. עשור אחרי בנם הבכור, אורי, נולדה נעמי.
קריירה מקצועית
למדה מחול מודרני בנתניה, ורקדה בלהקתה של רנה שינפלד עד 1986. ב-1987 הקימה בבלגיה, עם אבי קייזר, את להקת בלו ראן דאנס, שפעלה כשלוש שנים. עם שובה לישראל פרשה מפעילות כרקדנית.
בשנת 1990, החלה את דרכה בלהקת בת-שבע, תחילה כעוזרת של אוהד נהרין, ובשנים 1998–2009 הייתה מנכ"לית ומנהלת אמנותית שותפה של הלהקה. בניהולה, פותחו במסגרת הלהקה פרויקט פוּרוֹ (2006) שעלה בשוודיה ובנמל תל אביב, ופאזה מורגנה (2005) בפארק תמנע, בשיתוף חברת ישרוטל, וכן פרויקטים למען הקהילה. היא יזמה הקמת אגודות ידידים ללהקה בארצות הברית ובאוסטרליה והרחיבה את מעגלי התמיכה בלהקה בישראל.
שימשה יועצת המחול של פסטיבל ישראל ויו"ר הוועדה האמנותית בתחרות המחול הבין-לאומית של מרכז סוזן דלל. הייתה חברת בהנהלה הציבורית של מרכז סוזן דלל, בוועד מנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בוועדה המייעצת לסל תרבות ארצי ועוד.
משנת 2011, מכהנת כמנכ"לית שותפה של עמותת עונת התרבות בירושלים. הייתה מנהלת המקצועית של הקורס לניהול תרבות ואמנות במסגרת להב פיתוח מנהלים בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב.
פורטיס היא המנהלת הכללית של "מקודשת", ארגון תרבות המבוסס בירושלים, אשר מקיים פסטיבל אומנות שנתי.
חיים אישיים
הייתה נשואה לזמר רמי פורטיס ולהם שני ילדים.
אברהם קאהאן
אברהם (אייב) קאהאן (ביידיש: אַב. קאַהאַן; באנגלית: Abraham "Abe" Cahan; 7 ביולי 1860 – 31 באוגוסט 1951) היה עיתונאי, סופר ומנהיג פועלים יהודי אמריקאי ממוצא ליטאי.
איליין פיינסטיין
איליין פיינסטיין (באנגלית: Elaine Feinstein, 24 באוקטובר 1930 – 23 בספטמבר 2019) הייתה משוררת, סופרת, מחזאית, ומתרגמת יהודייה-בריטית.
אברהם קאהאן
קאהאן אשר נולד למשפחה מסורתית וקשת יום הפך בבחרותו לסוציאליסט, עסק בהוראה ולאחר הסופות בנגב היגר לארצות הברית. נודע בעיקר כעורך וכמייסד של העיתון האמריקני ביידיש "פֿאָרווערטס", שתפוצתו ב-1924 הגיעה לכרבע מיליון קוראים. הוא נקלע לעימות על דרכו של העיתון עם חבריו לאיגוד המקצועי אשר דגלו בקו אידאולוגי נוקשה, בעוד שקאהאן נטה לעסוק גם בענייני דיומא כדי להגדיל את תפוצתו של העיתון ולמצב אותו כמוביל בתחומו. דרכו של קאהאן הפכה את ה"פארווערטס" לעיתון המצליח ביותר בארצות הברית בשפה שאינה אנגלית, ולעיתון היידי המוביל בעולם כולו.
איליין פיינסטיין
קורות חיים
פיינסטיין נולדה בליברפול וגדלה בלסטר, ואביה ניהל מפעל קטן לרהיטי עץ. והיא למדה והתחנכה באוניברסיטת קיימברידג' ולאחר מכן עבדה כמרצה באוניברסיטת אסקס בין השנים 1967–1970. פיינסטיין כתבה כ-14 רומנים כ-30 ספרים שונים ומחזות רבים.
אברהם קאהאן
במקביל, כתב קאהאן מספר רומנים וסיפורים קצרים באנגלית שעסקו בעיקרם בחיי המהגרים היהודים מתחום המושב בארצות הברית. הוא ביקר בארץ ישראל המנדטורית ונפגש עם ראשי היישוב. קאהאן כתב שאין סתירה בין הציונות לסוציאליזם, משום שהציונות היא עניין יהודי והסוציאליזם הוא עניין עולמי. לביקורו נודעה השפעה רבה בקרב הציבור היהודי באמריקה. לאחר מותו תרמו קרוביו שליש מהונו להסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
איליין פיינסטיין
קורות חיים
פיינסטיין נפטרה ב-23 בספטמבר 2019. הותירה אחריה שלושה ילדים.
אברהם קאהאן
ראשית דרכו
בזיכרונותיו תיאר קאהאן את לימודיו, את מוריו, שהיו ברובם קרובי משפחתו, ואת העובדה שלמרות עוניה של משפחתו וחיי הדחק ששררו בעיר, לא ויתרה משפחתו על השכלתו. וילנה הייתה מרכז פוליטי, חינוכי, כלכלי ותרבותי של ליטא. העיר הייתה אבן שואבת למשכילים ושימשה כמרכז ספרות ועיתונות ביידיש ובעברית, שבין כותביה היו הוגה הדעות הלל צייטלין והסופרים יצחק דב ברקוביץ ודוד פרישמן. קאהאן ידע עברית ויידיש, והחל ללמוד בגפו בחשאי את השפה הרוסית. בשנת 1878, החל ללמוד בסמינר למורים הממשלתי של וילנה, ששפת ההוראה שבו הייתה רוסית. הסמינר נועד להכשיר אנשי חינוך שיפיצו את השפה ואת תרבות המדינה בקרב המוני היהודים דוברי-היידיש שהיו מסוגרים בינם לבין עצמם. ב-1881 הוא סיים את לימודיו ומונה למורה בבית-ספר יהודי ממשלתי בעיירה השכנה וֶלִיז'. את מאמרו הראשון פרסם בשבועון היהודי בשפה הרוסית "רוסקי ייבריי" ; היה זה מאמר איזוטרי שעסק בצורך בבית ספר טכני בווליז', אך עם זאת גרם לחשדנות באשר למטרותיו של המורה "היהודי קאהאן, שכותב עבור עיתונים רוסיים".
פרסום מאמרו של קאהאן עודד אותו לעסוק בכתיבה ולפרסם מאמרים נוספים, שגזלו מזמנו בעת עבודתו כמורה. תסכולו המקצועי הלך וגבר, ולכך נוספו געגועיו לווילנה ולמשפחה שהותיר שם, ועל כן החליט לעזוב את וליז' ולשוב לווילנה. בעקבות ההתנקשות באלכסנדר השני, קיסר רוסיה, נעצרו חלק מחבריו בתא היהודי-קומוניסטי בווילנה על ידי המשטרה. קאהאן קבל מאמו אזהרה על המעצרים והספיק להעלים את חומרי התעמולה שהיו ברשותו לפני שהמשטרה הגיעה לבצע חיפוש בדירתו. לאחר שקיבל אזהרה מפורשת מאחד השוטרים, ולאחר שערכו חיפוש נוסף וממושך בדירתו, נאסר עליו לעזוב את העיר והוא היה נתון למעקב משטרתי. קאהאן החל לחשוב על דרך מילוט.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, לנוכח הפרעות בתחום המושב, החלו רבים בשכבת המשכילים היהודיים להפנים כי האימפריה הצארית אינה יכולה עוד להיות בית ליהודים. אלה מביניהם שהחליטו להגר, נחלקו בין שתי תנועות אידאולגיות מרכזיות: האחת שדגלה בהגירה לארץ ישראל, ביתו ההיסטורי של העם היהודי (ביל"ו), והשנייה, "עם עולם", שדגלה בהגירה לאמריקה ובהקמת מושבות חקלאיות. האחרונה תמכה בהפיכת היהודים לחקלאים העומדים בזכות עצמם, וראתה בהגירה לאמריקה ובהתיישבות בסְפר כאידיאל ולא רק כפתרון זמני למשבר. קאהאן הושפע מעם עולם, והחליט להגר לארצות הברית; הוא רכש דרכון מזויף ועלה על הספינה Marusia בדרכו לאמריקה.
הגירתו לארצות הברית
ביוני 1882 החליט קאהאן להשתקע בניו יורק וכמהגר חדש התפרנס מעבודות שונות כייצור סיגריות ומוצרי פח. עוד מימיו ברוסיה כסוציאליסט נלהב, הוא החל להקדיש את זמנו הפנוי מעבודתו ומלימודיו להפצת רעיונותיו בקרב הפועלים היהודים בעיר, וכך נעשה למנהיג פועלים סוציאליסט בקרב אנשי הקהילה, והיה הראשון שנשא נאומים סוציאליסטיים ביידיש בארצות הברית.
קאהאן ערך וכתב כמעט בכל העיתונים הסוציאליסטיים שהתפרסמו באמריקה ביידיש. כשנה לאחר בואו כבר שלט בשפה האנגלית, כך שהחל ללמד מהגרים אנגלית בקורסי ערב. בשנת 1886, כארבע שנים לאחר הגעתו לארצות הברית, ניסה לראשונה להוציא לאור עיתון סוציאליסטי ביידיש. הניסיון לא צלח, אך קאהאן המשיך לחפש באדיקות אכסניה ראויה להפצת רעיונותיו כמו גם עבודה ראויה שבה יוכל לבטא את כישרונו, כך שב-1890 השתתף בעריכת 'ארבייטר-צייטונג', היומון הסוציאליסטי הסדיר הראשון שראה אור בניו יורק, וב-1891 כבר היה נציגם של הסוציאליסטים האמריקנים בקונגרס של האינטרנציונל הסוציאליסטי שהתכנס בבריסל. בהמשך, בשנים 1893–1897, כבר ערך את 'צוקונפט', הירחון המדעי-ספרותי של הסוציאליסטים היהודים בניו-יורק.
עבודתו בעיתון "פארווערטס"
גיליונו הראשון של "פֿאָרווערטס" (קדימה) ראה אור בניו יורק ב-22 באפריל 1897. בשבע שנותיו הראשונות, היה נתון העיתון בקשיים כלכליים כתוצאה מתפוצה נמוכה של כמה אלפי עותקים ליום בלבד. לאחר שובו של קאהאן ב­שנת 1903 למערכת העיתון, שממנה נעדר כחמש שנים, ועם התגברותה של ההגירה היהודית, החלה תפוצת העיתון לגדול באופן משמעותי. העיתון הכיל מדורים בנושאי דיווחים חדשותיים, לצד מאמרי דעה, פרסומי שירה וספרות, מדור סאטירי, מוסף תצלומים שבועי ומסות בנושאים מגוונים מאוד: מחשבת ישראל, ספרות, היסטוריה יהודית, סוציולוגיה, כלכלה ועוד. בין הכותבים המרכזיים והחשובים בעיתון ניתן למנות את יצחק בשביס-זינגר (שפרסם רבות מיצירותיו על גבי העיתון בהמשכים, כנהוג אז), י.י. זינגר, אברהם ליסין, אברהם רייזן, זלמן שניאור, אלתר קציזנה ועוד.
בשנת ­1906 נמכר ה'פארווערטס' ביותר מ-­70 אלף עותקים ליום, וב-1915 נמכר בכ-200 אלף עותקים ליום. בהתבסס על ההנחה שעם כל קונה נמנו לפחות 2 קוראים נוספים, ניתן להסיק שבין השנים 1906–1917 השפיע העיתון על בין 200,000 ל-­600,000 יהודים בניו יורק ומחוצה לה.
בד בבד עם העלייה בתפוצת העיתון, גדלה גם עוצמתו הכלכלית והשפעתו על קוראיו. מקרה בוחן לעוצמתו של העיתון ולאנשים שעמדו מאחוריו, ובראשם אייב קאהאן, אירע כשקאהאן ותומכיו ב'איגוד הפארווערטס' ­החליטו, לרגל חגיגות יובל ה-­10 לעיתון, להקים בניין מערכת בן 10 קומות במרכז הלואר איסט סייד, שהיה מרכז החיים הציבוריים של המהגרים היהודיים. חברים אחרים ב'איגוד' הביעו התנגדות למיזם, בטענה שבניין צנוע בן 3 קומות יספק את צרכיו של העיתון, אך קאהאן סבר כי 10 קומות אינם משמשים לצרכים פונקציונליים בלבד, אלא מביעים מסר כי "ה'פארווערטס' כאן, וכאן יישאר". בשנת 1912 הושלמה מלאכת הבנייה והעיתון עבר למשכנו הקבוע.
פעילותו הציבורית של קאהאן והסוציאליזם כ"דת סנטימנטלית"
קביעת דרכו האידאולוגית של העיתון בתחילת דרכו לוותה במחלוקת קשה בין קאהאן ובין חברי האיגוד המקצועי. חברי האיגוד רצו למָצֶב את ה"פארווערטס" כעיתון סוציאליסטי בעל קו אידאולוגי מודגש ולו גם במחיר ירידה בתפוצתו. מנגד, טען קאהאן שכדי לקרב את ציבור הקוראים לסוציאליזם, כמו גם לרכוש את אמונם והערכתם, יש לנקוט צעדים שיגדילו את תפוצתו, כמו למשל גיוון בתכני העיתון מלבד סיקור חדשות מארצות הברית והעולם, לשלב סיקור ענייני היומיום של המהגרים ועולמם, כמו גם סיקור כרוניקה רכילותית, שילוב של איורים, סאטירה ובדיחות, סיפורים בהמשכים, ולמעשה, בדרך זו ליצור תחושת הזדהות אמיתית וכנה של העיתון ועורכו עם חיי המהגרים והתמודדויותיהם המורכבות בארץ החדשה שאליה הגיעו.
קאהאן מינף את העיתון באמצעות מדור הייעוץ הפופולרי "א בינטל בריעף" (צרור מכתבים), שהחל להופיע בעיתון ב-1906 ושזכה לפרסום רב. במסגרת המדור התפרסמו פניות של קוראים בענייני דיומא. ההיסטוריונית רחל רוז'נסקי כתבה ב-2007: "כך, למשל, פועלת בסדנת יזע התייעצה כיצד לנהוג במנהל שנהג להטריד אותה. קאהאן יעץ לה להפיץ ברבים את הדבר כדי לבייש את האיש. צעיר אחר שאל האם עליו לעזוב את לימודיו כדי לסייע בפרנסת המשפחה; וקיבל עצה כי רצוי שלא יוותר על לימודיו והתקדמותו בארץ החדשה. אישה אחרת שאלה אם להתגרש מבעלה שנישאה לו בשידוך כמנהג עולם הישן, והעיתון השיב שאין לפרק משפחה יהודית. "פארווערטס", ככל עיתוני היידיש, היה עיתון לכל בני המשפחה, שהדגיש את חשיבות ערכי המשפחה. הוא גינה גברים שנטשו את נשותיהם, ואף הגדיל לעשות ופרסם את תמונותיהם במדור קבוע". קאהאן אמר לא פעם, כי "המציאות מוזרה יותר מהדמיון" ומשנת 1903 חשב כיצד לשקף את החיים האמיתיים דרך העיתון ולמצוא דרך שבה קוראי העיתון יוכלו להתבטא. המכתבים שנשלחו אליו ואשר פורסמו במדור א-בינטעל בריעף", עשויים לצייר בפנינו תמונה נאמנה ובעלת חיות מיוחדת של התקופה, הלכי הרוח, הבעיות והדילמות שהטרידו והעסיקו את המהגרים היהודים באותה תקופה. עיתון "הפארווערטס" והעומד בראשו היוו עבור אותם מהגרים "קרן אור" בעולם החדש אליו הגיעו. כאן מצאו את העיתון בשפת אמם, השפה שבה קראו מהתנ"ך ומספרי הקודש בכפר, זוהי השפה שבה הם יכלו להחזיק את העיתון, לקרוא אותו ולהבין מה הם קוראים. ניתן להניח, כי העיתון היווה עבור המהגרים כמורה נבוכים ובמשך שבעה עשורים, אף תיעד את ההיסטוריה ואת אורחות חייהם והתמודדויותיהם של המהגרים היהודים: מאבקיהם, הישגיהם ותרומתם לארצות הברית, הכול תועד, יממה אחר יממה, בעיתון הפארווערטס. עניין יחסו של קאהאן לחשיבות התפוצה עלה בקנה אחד עם תפיסת הסוציאליזם שלו, כלומר הצורך "לגבש" את נשמתו של הפועל. במונחיו של אירווינג האו, קהאהן רצה שה"פארווערטס" ישנה את אורח הסוציאליזם מ"פוליטיקה לסנטימנט".
עם הגידול בתפוצתו היה ה"פארווערטס" לגורם מרכזי בחיי המהגרים היהודים בכלל ובקרב תנועת הפועלים היהודית בפרט. בניין המערכת שימש מטה פעיל ומעורב לארגון שביתות וקופת העיתון נתנה לו תמיכה כלכלית. בחדריו התנהלו משאים-ומתנים בין הפועלים ומעסיקיהם, והעיתון תמך במועמדי המפלגה הסוציאליסטית האמריקנית. בנוסף, השפיע העיתון רבות על דעת הקהל בנושאים יהודיים וכלליים, שכן המאמרים שהתפרסמו בו היו מגוונים ועסקו בנושאים רבים ביניהם, מדע, ספרות, תיאטרון וקולנוע. העיתון שילב בין "העולם הישן" של המהגרים לבין "העולם החדש" שאליו היגרו. הוא נכתב אמנם ביידיש והציג קו תרבותי שהיה מוכר למהגר מביתו הקודם, אך עם זאת, דן בבעיות השעה ובפתרונן.
יצירתו הספרותית
בעוד שיצירתו של קאהאן ביידיש הוגבלה בעיקר לתחום התעמולה, יצירתו הספרותית באנגלית הייתה תיאורית בעיקרה; ובלטה בתיאור ה"גטו" היהודי הניו-יורקי שבו חי ופעל במשך למעלה מעשרים שנה. כבר ב-1884 פרסם ה"ניו יורק סאן" את סיפורו הראשון. סיפור קצר נוסף פרי עטו, "A Providential Match", יצא לאור בספר Short Stories ב-1895, וב-1896 יצא לאור הרומן הראשון שלו: Yekl: A Tale of the New York Ghetto (וכשמונים שנה מאוחר יותר, ב-1975, יצא לאקרנים כסרט בשם "רחוב הסטר"). התיאור הגרפי של המהגר היהודי-רוסי ש"עובר תהליך אמריקניזציה" קיבל תשומת-לב רבה וזכה לביקורות אוהדות הן בתקשורת האמריקנית והן בזו הבריטית. ויליאם דין הוולס (W.D. Howells) השווה (בעיתון New York World, 26 ביולי 1896) את יצירתו של קאהאן לזו של סטיבן קריין (Crane) וחזה לו עתיד ספרותי מזהיר. ספרו הבא של קאהאן, The Imported Bridegroom, and Other Stories, שיצא לאור ב-1898, זכה גם הוא לביקורת טובה בקרב מבקרי הספרות בעיתונים השונים. מבין פרסומיו הקצרים יותר בולטת הכתבה על אודות המהגרים היהודים-הרוסים בארצות הברית, שפורסמה בעיתון The Atlantic Monthly ביולי 1898. הרומן החשוב ביותר פרי עטו באנגלית, The Rise Of David Levinsky (עלייתו של דייוויד לוינסקי), יצא לאור ב-1917 והיווה את שיא הקריירה הספרותית שלו. יצירתו המשמעותית האחרונה הייתה האוטוביוגרפיה שלו, שמתוך מודעות לסיומה הדרמטי של "ההגירה הגדולה" ועמה תחילת הקץ של השלב היידי בתולדות יהודי אמריקה, החליט לפרסמה דווקא בשפת המהגרים, בחמישה כרכים, תחת הכותרת "בלעטער פון מיין לעבן" (יידיש: "דפים מחיי"). שלושת הכרכים הראשונים תורגמו לאנגלית בשם The Education of Abraham Cahan.
ביקורו בארץ ישראל
בתחילה היה נראה, כי יחסו של ה"פארווערטס" לציונות שלילי. הטענות שהועלו נגד התנועה הציונית היו באשר להערכה, כי הסיכויים להגשים את מטרות התנועה היו נמוכים, וכי פעילותה של התנועה הסיטה את תשומת הלב הציבורית מנושא שהיה חשוב לעיתון ולקוראיו המהגרים באשר לשאלת יהודי אירופה. השינוי ביחסו של ה"פארווערטס" לציונות היה תהליך הדרגתי שנבע משילוב של מספר גורמים: סיומה של מלחמת העולם הראשונה ותחילתן של שיחות השלום בוורסאי, גם התפתחויות שחלו בתנועה הציונית, בארץ ישראל ובסוציאליזם היהודי והתמורות ההיסטוריות ברוסיה השפיעו על יחסו של העיתון לציונות. החל מ-1917, החל העיתון לעקוב ולסקר באופן ענייני וחיובי יותר את ההתפתחויות הקשורות בציונות בארץ ישראל. הסיקור האוהד קיבל ביטוי נרחב במיוחד בעת מסעו של קאהאן לארץ ישראל בשנת 1925. עצם יציאתו של קאהאן, העורך הראשי בכבודו ובעצמו למסע ממושך לארץ ישראל, שכלל ביקור ברחבי הארץ כמו גם פגישות עם מנהיגים ואנשי ציבור ואשר לוּוה בפעילות רבה ויחסי ציבור נרחבים ב"פארווערטס" ומחוצה לו, שנמשכו כארבעה שבועות, הייתה הבעת עמדה מטעם העיתון. במסגרת מסע יחסי הציבור פורסמו ידיעות שוטפות על דבר המסע במשך כחודש ימים, הן בפארווערטס והן בעיתונים חשובים ומובילים בארצות הברית כגון "הניו יורק טיימס" וה"לוס-אנג'לס הראלד", במקביל חולקו אלפי עלוני הסברה והמסע פורסם בקרב מועדונים וארגונים של יהודים פרוגרסיביים. בנוסף, במרכזי הערים הגדולות חולקו קרוב עשרות אלפי קופסאות גפרורים ממותגות, ואפילו בטיימס סקוור הוצב פרסום קבוע. כראייה לסיקור ולמסע הפרסום האינטנסיבי, גיליון יום א' של 8 בדצמבר 1925, שבר שיא בכל תולדות ה"פארווערטס" והופץ בכ־220,000 עותקים.
ביקורו של קאהאן בארץ ישראל נמשך כעשרה שבועות. במהלכם כתב כתבות רבות, שלוּו בצילומים שצילם הצלם היהודי-פולני אלתר קציזנה, שהתלווה אליו לביקור. את השלב האחרון של ביקורו בארץ ייחד קאהאן למפגש עם מנהיג תנועת העבודה ועיתונה, "דבר", שנוסד שלושה חודשים לפני כן, ונפגש גם עם דוד בן-גוריון. בשנת 1929 הגיע קאהאן לביקור נוסף בארץ ישראל. בדומה לביקורו בשנת 1925, גם בביקור זה ראה קאהאן במפגש עם ראשי תנועת הפועלים חשיבות רבה. הוא סייר בארץ לאורכה ולרוחבה, ניסה להבין את הסכסוך היהודי-ערבי, ייחד תשומת לב מרובה לעשייה החלוצית, ונפגש שוב עם מנהיגי היישוב כדוד בן-גוריון וברל כצנלסון. את בן-גוריון תיאר כ"מנהיג פועלים אמיתי ... אדם בעל אופי חזק". במהלך ביקורו התפעל מהישגיהם של החקלאים החלוצים, וכשביקר בכותל המערבי ביום הכיפורים, התרגש עד דמעות. בשנת 1920 טען כי 'שאלת פלשתינה תאפיל על השאלה היהודית', ובתום ביקורו האחרון בארץ תרם לגיבושה הסופי של נוסחה חדשה: 'הציונות היא שאלה יהודית ואילו הסוציאליזם הוא שאלה עולמית, ולכן אין ניגוד ביניהם'. ובהמשך ישיר לפולמוס שניהל ארבע שנים לפני כן, הצהיר קאהאן: 'פלשתינה היא חלק מלבי'. הצהרות ונוסחאות אלה חוללו פולמוס שנמשך מספר חודשים. לביקוריו בארץ ישראל, כמו גם דיווח בגוף ראשון ממסעותיו, הייתה השפעה רבה בקרב הציבור היהודי באמריקה ובעיצובה וניסוחה של השאלה היהודית בפני ציבור המהגרים.
אחרית ימיו
ב-1946, בגיל 86, לקה קאהאן בשבץ, ולפיכך חדל לתפקד כעורך הראשי של העיתון. הוא נפטר ב-31 באוגוסט 1951, בגיל 91, כתוצאה מכשל לבבי. הוא לא הותיר אחריו צאצאים. בצוואתו לא הורה במפורש להקצות סכום כלשהו מהונו (89 אלף דולר) לטובת מטרה או ארגון סוציאליסטי כלשהו בארצות–הברית. אחייניותיו הסכימו בהמלצת שותפיו לדרך, לתרום כשליש מן הסכום הזה להסתדרות העובדים העבריים בארץ ישראל. על שמו, הוקמו קתדרה וספריה לתולדות תנועת העבודה היהודית באוניברסיטה העברית
סויוז-TM
הסויוז-TM, הגרסה הרביעית של חלליות הסויוז, שימשה להבאת קוסמונאוטים לתחנת החלל מיר ולתחנת החלל הבינלאומית בין השנים 1986-2002. לסויוז-TM נוספה מערכת היפגשות ועגינה חדשה ומשופרת, מערכות תקשורת ומצנחים ומנוע לנחיתת חירום. מערכת ההיפגשות והעגינה "קורס" אפשרה לחללית לתמרן לבד בלי שהתחנה תצטרך גם לתמרן כדי שהחללית תוכל לעגון בתחנה (כמו שהיה בדגמים מוקדמים יותר). כמות הדלק הוגדלה ל-880 ק"ג.
המשימה האחרונה של הסויוז-TM שוגרה ב-25 באפריל 2002 ונחתה ב-10 בנובמבר 2002. בסך הכל היו 34 שיגורים מהם השיגור הראשון היה ללא צוות. כל השיגורים היו מוצלחים.
מריה לייג'רסטם
מריה לייג'רסטם (באנגלית: Maria Leijerstam; נולדה ב-14 ביוני 1978) היא שיאנית גינס, הרפתקנית ולשית, והראשונה שהגיעה אל הקוטב הדרומי באופניים.
קריירה
לייג'רסטם היא ילידת אברדייר שבוויילס. ב-27 בדצמבר 2013 הגיעה אל הקוטב הדרומי, לאחר מסע אופניים שנמשך 10 ימים, 14 שעות ו-56 דקות, מקצה יבשת אנטארקטיקה עד הקוטב הדרומי. את כל הדרך עשתה בדיווש על אופניה, בכך השיגה גם שיא עולם חדש במשך הזמן למסע בכוח שרירי אדם בלבד מחוף אנטארקטיקה אל הקוטב. אופני הקוטב של לייג'רסטם תוכננו במיוחד לצורך מסע זה, והם היחידים במינם בעולם.
מסעה של לייג'רסטם החל ב-17 בדצמבר 2013, בקצה מדף הקרח רוס, -85.4511°N, -150.05073°W, דרך רכס ההרים הטראנס-אנטארקטיים, על קרחון לוורט. הגובה המקסימלי שהגיעה אליו במסעה היה 2,941 מטר. גובה הקוטב הדרומי הוא 2,835 מטר.
מסע האופניים הייחודי של לייג'רסטם התאפשר הודות לקיומו של כביש חוצה הקוטב הדרומי, המשמש להעברת דלק אל התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט. עם זאת, סחף שלג שהצטבר על נתיב הנסיעה הקשה על ההתקדמות, שבה לא נעזרה בשום אמצעי פרט לכוח שריריה. בסך הכל גמאה לייג'רסטם 638 ק"מ, בין 10 ל-17 שעות ביום ללא ימי מנוחה. בדרכה אל הקוטב הדרומי נאלצה לייג'רסטם לעקוף אזור בתרונים רחב ידיים מעל קרחון לוורט. בתרונים כאלה היוו מכשולים אימתניים במשלחות קודמות אל הקוטב הדרומי ואף גבו חיי אדם. משך המסע הרגיל מתחנת מקמרדו עד הקוטב הדרומי, בטרקטורים זחליליים הגוררים מזחלות, נמשך כ-40 ימים.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה במהלך מסעה הייתה 29 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, שרישומן קשה פי כמה מחמת הרוחות המקפיאות.
Maren Morris: Reimagined
Maren Morris: Reimagined הוא המיני-אלבום השני של זמרת הקאנטרי האמריקאית מארן מוריס. הוא יצא לאור ב-31 במאי 2019, בהוצאת חברת התקליטים סוני מיוזיק נאשוויל וכולל שלוש רצועות שכולן הופקו על ידי דייב קוב. הפרויקט הוא מעין הוצאה מחודשת של הסינגלים הפופולריים ביותר של מוריס, בגרסאות ערוכות בסגנון אקוסטי. אירוע הבכורה אירע באופן בלעדי באפל מיוזיק עם סרטון נלווה שהציג את תהליכי ההקלטה המחודשים.
רקע, תוכן והוצאה
מארן מוריס הגיעה לפריצת הדרך שלה עם שירים שהתבססו בעיקר על מוזיקת קאנטרי, אך גם שילבו אלמנטים של R&B, פופ ורוק. האיזון עזר למוריס לזכות להצלחה רבה בכל רחבי העולם ובארצות הברית בפרט, עם שירים כמו "The Middle" ו-"The Bones". מוריס שיתפה פעולה ב-2019 עם המפיק דייב קוב כדי להקליט מחדש את מיני-אלבום הבכורה שלה, Maren Morris, בצורה אקוסטית. "אני חושבת שהסימן של שיר טוב הוא שאתה יכול להקליט אותו מחדש וזה עדיין אותו השיר. זה ידוע שההפקה של דייב כל כך שורשית ומאוד מלאה ברגש והוא פשוט מבין את הצליל הזה בצורה כל כך אינטנסיבית", הסבירה מוריס בריאיון. Maren Morris: Reimagined הוקלט בנאשוויל, טנסי באולפני RCA בי.
ארין פופוביץ'
ארין פופוביץ' (באנגלית: Erin Popovich; נולדה ב-29 ביוני 1985) היא שחיינית אמריקאית. פופוביץ' שנולדה עם אכונדרופלזיה, מחלה הגורמת לגמדות, מחזיקה ב-19 מדליות פאראלימפיות, מהן 14 מדליות זהב, בעבור המשלחת האמריקאית. בשנת 2005 זכתה בתואר השחיינית הנכה של השנה מטעם המגזין סווימינג וורלד וב-2009 בתואר "הספורטאית הנכה הטובה ביותר" בפרסי ה-ESPY.
ביוגרפיה
פופוביץ' גדלה במונטנה, ארצות הברית והחלה להתאמן בשחייה כשהייתה בת 12, משום שממדי גופה היוו מגבלה פחותה בענף זה מבענפים אחרים שניסתה בבית הספר.
קרייסטצ'רץ' 1998
פופוביץ התחרתה לראשונה באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד. היא זכתה במדליית הזהב במשחה ל-50 מטרים בסגנון פרפר (קטגוריה S6) עם תוצאה של 45.63 שניות במקצה הגמר, מדליית זהב נוספת במקצה ל-50 מטרים חופשי בזמן של 37.54 שניות, מדליית זהב במשחה ל-200 מטרים בסגנון מעורב עם 3:32.45 דקות, ומדליית ארד ב-100 מטר חופשי, עם תוצאה של 1:24.67 דקות, כשהיא נכנעת לשיא עולם של 1:23.34 דקות של הבריטית ג'נט צ'יפנגטון.
סידני 2000
פופוביץ' זכתה במדליית זהב שלישית במקצה ל-50 מטרים בסגנון פרפר, עם שיא עולם שלישי בתוצאה של 39.13 שניות, ושתי מדליות כסף אישיות. במשחה ל-200 מטרים מעורב זכתה במדליית הכסף עם 3:19.87 דקות, אחרי הצרפתייה ביאטריס הס (3:13.58 דקות) ובמשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי עם תוצאה של 36.23 שניות נכנעה לשיא עולם של גונזלס שזכתה בזהב עם 36.02 שניות.
במשחה הקבוצתי ל-4X50 מטרים בסגנון חופשי (20 נקודות) זכתה עם נבחרתה במדליית הכסף עם תוצאה של 3:02.47 דקות, כשנכנעו לנבחרתה של יפן עם 3:01.31 דקות.
מאר דל פלאטה 2002
באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה במאר דל פלאטה בשנת 2002 זכתה פופוביץ' במדליית הזהב במקצה ל-100 מטרים בסגנון חזה עם שיא עולם של 1:44.30 דקות, במדליית הכסף במשחה ל-50 מטרים בסגנון פרפר, עם תוצאה של 40.03 שניות, אחרי הסלובקית מרגיטה פרוקינובה (39.53 שניות) ובמדליית כסף נוספת במשחה ל-200 מטרים בסגנון מעורב כשעצרה את השעון על 3:17.37 דקות, אחרי כריסטין הקונרדוטיר האיסלנדית שניצחה בתוצאה של 3:14.13 דקות.
אתונה 2004
באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) זכתה פופוביץ' במדליית הזהב בכל המקצים בהם לקחה חלק. היא קטפה במשחקים חמש מדליות זהב פאראלימפיות אישיות, ושתיים קבוצתיות תוך שהיא שוברת שלושה שיאי עולם אישיים, וקובעת שיא פאראלימפי אחד.
במקצה ל-50 מטרים בסגנון פרפר קבעה פופוביץ' שיא עולם חדש עם תוצאה של 37.37 שניות, במקצה ל-50 מטרים חופשי קבעה שיא עולם של 34.34 שניות, ובמשחה ל-200 מטרים בסגנון מעורב העמידה את שיא העולם בקטגוריית הנכות שלה על 3:05.57 דקות. פופוביץ' קבעה שיא פאראלימפי במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי כשעצרה את השעון על 1:14.61 דקות, וזכתה במדליית זהב אישית חמישית במקצה ל-100 מטר חזה עם תוצאה של 1:38.66 דקות.
נוסף על המדליות האישיות, זכתה פופוביץ' גם במשחה הקבוצתי ל-4X100 בסגנון חופשי (34 נקודות) עם תוצאה של 4:40.57 דקות, ומדליית זהב נוספת במקצה הקבוצתי ל-4X100 בסגנון מעורב עם תוצאה של 5:14.08 דקות.
דרבן 2006
באליפות העולם שנערכה בדרבן, דרום אפריקה בשנת 2006 זכתה פופוביץ בשש מדליות אישיות, מהן ארבע מדליות זהב, ושתי מדליות זהב קבוצתיות. במשחה ל-50 מטרים חופשי זכתה בזהב עם תוצאה של 34.24 שניות, ובמקצה ל-100 מטר חופשי עם תוצאה של 1:12.05 דקות. פופוביץ' המשיכה וזכתה בשתי מדליות זהב אישיות נוספות, במקצה ל-400 מטרים בסגנון חופשי עם תוצאה של 5:23.65 דקות, וב-200 מטרים מעורב עם שיא עולם של 3:03.72 דקות.
על ארבע מדליות הזהב הוסיפה פופוביץ' שתי מדליות כסף אישיות. במקצה ל-100 מטר חזה עם תוצאה של 1:35.91 דקות, אחרי בת ארצה ג'סיקה לונג שזכתה עם 1:32.86 דקות, וב-50 מטר פרפר סיימה עם 37.10 שניות, ונכנעה לשיא עולם של הסינית מין יואן עם 36.85 שניות. במשחים הקבוצתיים סייעה פופוביץ' לחברותיה לנבחרת לזכות בשתי מדליות זהב. במשחה ל-4X100 חופשי (34 נקודות) זכתה המשלחת האמריקאית עם שיא עולם של 4:30.66 דקות, ובמקצה ל-4X100 מעורב עם 5:07.88 דקות.
בייג'ינג 2008
במקצה ל-50 מטר פרפר סיימה פופוביץ' עם מדליית הכסף, כשגמאה את המרחק בזמן של 37.87 שניות, אך נכנעה לשיא עולם של הסינית מין יואן עם 34.47 שניות, ובמקצה ל-50 מטרים חופשי סיימה בתוצאה של 33.92 שניות, שנייה רק לקורטני ג'ורדן שזכתה בזהב עם שיא פאראלימפי של 33.84 שניות.
מונופול (משחק לוח)
מונופול הוא משחק לוח המבוסס על עולם העסקים, שמטרתו היא השגת שליטה (מונופול) על שטחי לוח המשחק באמצעות מהלכי קנייה ומכירה של נדל"ן. המשחק מבוצע תוך כדי סימולציה של מהלכים עסקיים, כשהשחקנים קונים ומוכרים נכסים ובונים מלונות ובתים. מטרת המשחק היא: להיות המשתתף היחיד שלא פשט את הרגל וכך גם לנצח, אולם לעיתים מפסיקים את המשחק לפני שמצב זה קורה וכאשר זה קורה בעל הרכוש הרב ביותר בנדל"ן ובמזומן מוכרז כמנצח.
המשחק הומצא על ידי אליזבת מאגי ב-1902, והיא הוציאה עליו פטנט ב-1904.
המשחק זכה להצלחה רבה בשנת 1935, כשהופץ בצורה נרחבת על ידי חברת הסברו בשמם של האחים פרקר, בעיצומן של שנות "השפל הגדול". הצלחת המשחק הייתה גורפת והוא זכה לגרסאות שונות בעולם בעשרות שפות. הגרסה המקורית של המשחק, שנחשבת עד היום לגרסה ה"קלאסית" שלו, מבוססת על רחובות העיר אטלנטיק סיטי בניו ג'רזי שבארצות הברית.
בגרסאות מאוחרות, נוספו למשחק שינויים רבים כגון עדכון מחירים לרמות יותר הגיוניות (למשל אזור מסוים ימכר מעתה במיליונים ולא במאות). נוספה גם גרסת מונופול חדשה בה החליפו את שטרות הכסף בכרטיס אשראי. כשצריך לשלם או לקבל כסף, שני השחקנים נותנים את כרטיסי האשראי שלהם לבנקאי, אשר מכניס אותם למכונה שתעדכן את סכומם של השחקנים הרלוונטיים בעת ביצוע העברות הכסף מהאחד לשני.
חברת הסברו מוציאה אף מהדורות מיוחדות. חלקן מבוסס על סרטים, תוכניות טלוויזיה, משחקי מחשב ורעיונות נוספים. יש גרסאות אחרות שמגיעות לארץ כמו: מונופול כרטיסי אשראי, מונופול פלאי עולם וכו'.
נערכות תחרויות רשמיות במשחק המונופול, לרבות אליפות עולם.
חוקים בסיסיים
החוקים ברוב גרסאות (וחיקויי) המונופול זהים כשמרבית ההבדל היא סכומי הכסף ושמות האתרים שאותם ניתן לקנות. במשחק הקלאסי, כאשר השחקן הולך לכלא, השחקן יכול להישאר שם לכל היותר שלושה תורות (בתור השלישי, השחקן אמור להשתחרר מהכלא).
כדי להשתחרר מהכלא, השחקן יכול לבחור אחת מהפעולות הבאות:
"חוקי הבית"
חברת האחים פרקר מכירה ב"חוקי בית", כלומר תוספת או שינוי לחוקים הרשמיים, הנהוגים בבתים מסוימים, ואפילו מעודדת שינויים מעין אלה. "חוקי בית" עד כדי קבלת מעמד חצי-רשמי. דוגמאות לחוקי בית נפוצים: נוסף על כך, החברה ממליצה במשחק עם "כללי בית", להקפיד על הנחיות בסיסיות על מנת להימנע מאורך זמן ממושך של המשחק, כגון: אין מתן הלוואות בין המשתתפים, ויתור על דמי שכירות בעתיד אינם קיימים וכדומה.
היסטוריה של המשחק
המיתולוגיה של משחק המונופול מספרת שבתקופת השפל הגדול בארצות הברית, איש מובטל בשם צ'ארלס דארו (Darrow) המציא משחק על פי חלומו להתעשר, מכר אותו לחברת האחים פארקר (Parker), ובעקבות זאת אכן התעשר, ואף הציל חברת משחקים אהובה על סף סגירה - סיפור המתואם לגישת "החלום האמריקאי". אך בפועל, את משחק המונופול המציאה במקור אישה מברנטווד (Brentwood), מרילנד, בשם אליזבת "ליזי" מאגי (Magie) כשלושים שנה קודם לכן, בתחילת המאה ה-20. למשחקה קראה "משחק בעל-הבית" (The Landlord Game), והיא יצרה אותו במחאה נגד אילי ההון שהופיעו אז בנוף האמריקאי, כדוגמת ג'יי. פי. מורגן. מאגי רצתה להזהיר נגד רדיפת בצע, וראתה במשחק התנגדות לקפיטליזם, לא תמיכה בו. את הפטנט הראשון על המשחק הוציאה בשנת 1903.
במשחק המקורי היו שתי מערכות כללים שניתן היה לבחור ביניהם או לשחקם לסירוגין: אחת מונופוליסטית, והשנייה אנטי-מונופוליסטית, בה כל השחקנים מרוויחים כאשר נוצר הון במשחק. היא רצתה להדגים בכך את עליונות הדרך השנייה.
המשחק זכה להצלחה צנועה, בעיקר בגרסה המונופוליסטית, ונהיה פופולרי בקרב סטודנטים בקמפוסים של אוניברסיטאות. כאשר פג תוקף הפטנט בתחילת שנות ה-20, מאגי מיהרה לנסות להוציא פטנט נוסף לגרסה מחודשת של המשחק, שכללה סוגים חדשים של משבצות, כמו חברות רכבת ובית סוהר. בינתיים, נוצרו מספר וריאציות למשחק, ביניהן משחקים תוצרת בית, וגרסה אחת של חברת משחקים קטנה. צ'ארלס דארו שיחק באחד ממשחקים אלו, התלהב, ומיד יצר גרסה משלו. את המשחק הזה אכן מכר לחברת האחים פארקר, והמשחק - שנמכר כעת בשם "מונופול" - זכה להצלחה מסחררת. לפני שהשיקו את המשחק החדש, האחים פארקר שילמו למאגי $500 על זכויות הפטנט שלה, וכאשר יצא המשחק, הוא לווה בסיפור סוחט הדמעות של "הממציא צ'ארלס דארו", שמצא את דרכו מן העוני אל העושר.
המונופול בישראל
ב-1940 המשחק יצא לאור לראשונה בהוצאת בנימין ברלוי ונקרא תחילה בשם "ריכוז", וילדי אותה תקופה קנו ומכרו מגרשים ביישובי הארץ, כשגם ג'נין, שכם, עזה וצמח נמנים עליהם. האזור היקר ביותר היה במשבצת המשחק של תל אביב, אך גם ירושלים וחיפה היו בסדר עדיפות מתקדם. לא רק ערים היו על הלוח - גם לעין חרוד הייתה משבצת, לצד עפולה ונהלל, ויחד עם צפת ומטולה הייתה גם תל חי. הפקודה "לך לכלא" הוחלפה בפקודה "לרדת מצריימה", כאשר לאחר קבלתה היה צריך השחקן להתעכב כמה תורים במשבצת "מצרים", ולשלם קנס לצורך יציאה. משחק זה היה גרסה של המשחק האמריקאי, אך ללא אישור מבעלי הזכויות ועל כן לא נקרא בשם מונופול.
המשחק נועד לעד ארבעה משתתפים שהתקדמו על גבי הלוח בהטלת שתי קוביות משחק. בעת כל סיבוב קיבל המשתתף מענק 200 לירות להמשך דרכו, וכאשר הגיע למשבצת "רד מצריימה" נאלץ להפסיד תור או לחכות להטלה כפולה, או לשלם 50 לירות ולצאת מיד. לאחר ההטלה השלישית, אם עדיין לא הושג מספר כפול בקוביות, היה השחקן נאלץ לצאת בקנס של 100 לירות. היו גם משבצות קנס - כבאי ומס הכנסה, ו"איחרת את הרכבת", שחייב המתנה של תור אחד. אפשר היה גם לקנות קווי תעופה לכל היבשות (ניו יורק, לונדון, מלבורן ויוהנסבורג), וכן את חברת החשמל, תחנת שידור ומגדל המים. במרכז הלוח היו שתי משבצות: "הפתעה" ו"פקודה", כשהראשונה מכילה קלפים שמבשרים הפתעות טובות שהעשירו את קופת המשתתף והשנייה פקודות, שדיללו אותה. יצאו גם גרסאות בינלאומיות למשחק, שנקרא "טיול באסיה", "טיול באירופה" וכו'.
הייתה קיימת גרסה פיראטית של המונופול, שכללה אתרים כמו אשקלון וערד.
משנות ה-60 יצא המשחק בשם מונופול, והפעם בגרסה הרשמית והמורשית. גרסה מיוחדת של המשחק יצאה לאחר מלחמת ששת הימים, על מנת לציין את הניצחון הישראלי, בהוצאת 'משחקי פרץ'.
ב-1999 יצא מחדש המשחק "ריכוז", במתכונתו הישנה אך בשינויים קלים, בעיקר ב"הפתעות" וה"פקודות", שכבר לא הקפידו על החלוקה הקודמת בין נתינה ולקיחה, וכן בשטרות הכסף - שטרות האלף והעשרים הוצאו מן המחזור.
לרגל חגיגות 70 שנה ל"מונופול" ב-2005 הושקה גרסה חדשה של מונופול הנקראת "מונופול – עם כרטיסי אשראי ומכשיר בנק אוטומטי" המותאמת לשנות ה-2000. במשחק זה החוקים לא השתנו אך אין "כסף מזומן" (שטרות נייר) אלא רק "כרטיסי אשראי" (כרטיס מגנטי) ומחשבון אלקטרוני שקורא את הכרטיס ומעביר את הכסף בין המשתתפים או מן המשתתפים לבנק. בגרסה זו כל המחירים הוגדלו פי 10,000, כך שהסכומים עלו אך היחס נשמר כשהיה. כך, המחירים של כל "כרטיס בעלות" עודכנו והפכו יקרים יותר, כדי שמחיריהם קרובים יותר למחירים המציאותיים של הנכסים אותם הם מייצגים (לדוגמה: בגרסה הישנה של המונופול רחוב עולה בקירוב 200,000,000 ליש"ט, ובמונופול כרטיסי האשראי (ה"חדש") מחיר כרטיס בעלות יכול לנוע בין 16,000- 4,000,000 ש"ח). בהתאם, כל משתתף מתחיל עם 15,000,000 ש"ח. בנוסף, המקומות הניתנים לקנייה "התעדכנו" וכבר לא קונים רחובות כמו במונופול הרגיל, אלא קונים אתרים תירותיים ומסחריים, כגון מגדלי עזריאלי שבתל אביב, "עיר המלכים" שבאילת וניתן אף לקנות את הכותל.
ישנו גם משחק שהוא גרסה הפוכה של "מונופול" שנקרא "הקניון", של חברת קודקוד שיצא לאור ב-1995, והמטרה בו היא להפסיד את הכסף ראשון.
אם תעזבני יום יומים אעזבך
מקור הפתגם הוא בספרי בשם "מגילת חסידים" מתקופת התנאים, בעולם מקובל שזהו פסוק במשלי אף על פי שהוא לא מופיע לא שם ולא בשאר התנ"ך, כך למשל ספר הזוהר מציין לפתגם ואומר "כדכתיב" שמשמעותו בדרך כלל הוא כמו שכתוב בתורה, על אף שלא נכתב בתנ"ך.
מגילת חסידים / סתרים
הפתגם מוזכר לראשונה בספרי בשם מגילת חסידים יחד עם מימרות ואזהרות נוספות בנושאי שכחת תורה:. כמו כן בתלמוד הירושלמי ריש לקיש מביא פתגם זה בשם מגילת חסידים, והפתגם מצוטט בהקשר של יגיעה בתלמוד תורה.
רבי אברהם בר נתן הירחי בספר המנהיג ורבי יוסף נחמיאש מביאים מימרא זו בשם מגילת סתרים ולא בשם מגילת חסידים, ובמדרש תנאים נכתב "מגילת חריסים".
הפתגם הובא בשם מגילת חסידים גם במדרשים נוספים, במדרש שמואל. במדרש שיר השירים.
ספר הזוהר
מכיוון שבירושלמי בספרי ובמדרשים אלו מובא הפתגם בשם מגילת חסידים שיער הרב שמואל מנחם שניאורסון שבאומרם מגילת חסידים התכוונו לספר הזוהר, שניאורסון אמר את דבריו בהתאם לתפיסה המסורתית שספר הזוהר הוא ספר קדום, בניגוד לתפיסה המחקרית הסוברת שספר הזוהר התחבר בתקופה מאוחרת יותר.
בן סירא
במספר ספרים צוין כמקור ספר בן סירא אך הרב דוד צבי הופמן והרב שמואל אשכנזי הוכיחו שזוהי הוספת המתרגם יהודה ליב בן-זאב ובמקורות הקדומים לספר לא מובאת מימרא זו, יש לציין שהרב חיים הכהן, הרב דוד פארדו והרב צבי הירש מווידיסלאב ציינו כמקור את ספר בן סירא על אף שקדמו למהדורת בן זאב.
"פסוק"
בעולם מקובל לייחסו לפסוק מהתנ"ך, כך בספר מוסר לאחד מראשוני צרפת נאמר כך גם רבי שמשון משאנץ מביא מימרא זו תוך אמירת "כדכתיב", כך גם בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז מכנה את הפתגם "פסוק", כך גם בתקופת האחרונים רבי עמנואל חי ריקי בספרו הון עשיר מביא את הפתגם תוך אמירת כדכתיב.
גרסאות נוספות
רבי אברהם בר נתן הירחי גרס "יום תעזבני ימים עזבך", רבי יוסף נחמיאש גרס אם יום תעזבני ימים אעזבך, אחד מראשוני צרפת גרס "יום תעזבני ימים אעזבך", רבי שמשון משאנץ גרס "אם יום תעזבני יומים אעזבך", במדרש שיר השירים, גרס יום תעזביה יומים תעזבך, הרשב"ם גרס "אם תעזבה יום יומים תעזבך", אחד מראשוני אשכנז ב"ספר קושיות" גרס "אם תעזבני יום אז יומים אעזבך".
הפייטן הקדמון רבי יהודה (חי בתקופת הגאונים) בקדושתא לפרשת כי כי המצוה הזאת גורס "אם תעזביה ימים תעזבך שנים".
פירושים
הפירוש הפשוט לפתגם הוא שאדם שוכח קצת מהתורה - סופו שיישכח כולה, בהקשר זה הובאה הפתגם במדרשים, יש שפירשו שאם אדם מתרחק מלימוד התורה קצת - התורה תתרחק ממנו יותר.
חז"ל הביאו משל על מימרא זו, משל לשנים שיצאו אחד מטבריא ואחד מציפורי, ופגעו זה בזה ב והסיחו זה עם זה, ופרשו זה מזה, זה הלך מיל וזה הלך מיל נמצא זה רחוק מחבירו שני מיל, וזה רחוק מחבירו שני מיל.
בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז פירש את המימרא שם אדם יעזוב לכיוון מזרח יום אחד התורה תתרחק ממנו יומיים לצד מערב כך שיצטרך שלושה ימים כדי לחזור לתורה, דבריו הם בניגוד לדברי המדרשים שפרשו שני ימים.
הרב יחזקאל סגל לנדא פירש בדרך דרש שאם אדם יעזוב את ה' יום אחד כלומר ערב ראש השנה, ה' יעזוב אותו יומים כלומר שני ימי ראש השנה.
החיד"א הסתפק האם אדם מתחייב עונש על היום השני שהתבטל מכיוון שהתורה התרחקה ממנו ולא הוא ממנה, החיד"א טען שהתחייב גם על היום השני בהתאם לכלל התלמודי "תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב".
הרב שמשון משאנץ למד מפתגם זה הלכה, לעניין מלמד תינוקות שנשכר לשנה ופרש באמצע השנה, שהדין הוא שאם אדם מפסיק עבודה והדבר נפסד הוא מקבל רק חלק משכרו אך אם הדבר לא נפסד מקבל את כל שכרו, כך לגבי מלמד הגדיר את מלאכתו כמפסידה מכיוון שנאמר אם תעזבני יום יומים אעזבך.
גיל האחריות הפלילית
גיל האחריות הפלילית היא מסגרת תחומים במשפט הפלילי, אשר קובעת את אחריותו הפלילית של אדם ביחס ישיר לגילו. נאשם אשר בעת ביצוע עבירה נמצא מתחת לגיל האחריות הפלילית, במיקום הגאוגרפי בו הוא נשפט, פטור מנשיאת אחריות פלילית.
על פי המשפט המקובל, הגנה זו באה לידי ביטוי כמערכת חזקות בדוקטרינת דולי אינקפקס, במסגרתה נקבע כי ילד שנמצא מתחת לגיל שבע, נחשב כמי שאינו מסוגל לבצע פשע. החזקה הייתה חד משמעית, ואסרה על התביעה להציג ראיות לכך שלילד קיימת יכולת להעריך את טיב מעשיו העברייניים. על פי הדוקטרינה, ביחס לקטינים בגילאים שבע עד מארבע עשרה, נקבע כי נקודת המוצא תהא כי הם אינם מסוגלים לבצע פשע, אולם על התביעה לא נבצר מהפרכת טענה זו. בידי התביעה יכולת התגברות על החזקה, כאשר הוכיחה כי הילד הבין את מעשיו והבין את תכליתם השגויה. אם לא הצליחה התביעה להוכיח טענה זו, רשאי הקטין לבקש לדחות את האישומים שהוגשו נגדו, בסיום מצג הראיות מטעם התביעה. באנגליה ובויילס, בוטלה הדוקטרינה בשנת 1998, אולם נמשך השימוש בה בתחומי שיפוט אחרים.
שימוש במונח
שימוש במונח "גיל האחריות הפלילית" נעשה בהתאם לתחום השיפוט הגאוגרפי בו נערך ההליך הפלילי. וביחס לתנאים של גיל האחריות להליך דיוני, גיל האחריות לביצוע מעשה , גיל האחריות הפלילית וגיל המחויבות. היסוד ההגיוני העומד מאחורי חוק זה דומה להיגיון העומד מאחורי הגנת חוסר השפיות, באופן בו הוא מסיר אחריות פלילית מפני אלו שאין ביכולתם להכיל ולהבין באופן תפיסתי את המהות של מעשה שאינו כחוק.
גיל האחריות הפלילית במדינות שונות
באחריות הממשלה לחוקק חוקים אשר מציבים את גבולות המותר והאסור. בהקשר זה, חוקים נוטים להשתמש בביטוי "גיל האחריות הפלילית" בשני אופנים שונים:
לפיכך, באחריות כל מדינה לשקול מהם הקריטריונים לפיהם ייקבע כי קטין ביצע עבירה, ובהינתן תשובה זו, מה יהיה האמצעים המתאימים ביותר להתמודדות עם המצב הנתון. כאמור, בחלק מהמדינות נוצר קשר בין הגנת הקטינות לבין הגנות אחרות המסירות אחריות מן המבצע, על רקע מחלת נפש. הבחנות בין ילדים, עבריינים צעירים, קטינים וכדומה להם, משמשות להצבת נקודות שונות של חוסר כשירות לעמוד לדין.