cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימולטור יאנדרה
עלילה ומשחקיות
המפתח של המשחק מתאר את מצבו הנוכחי של המשחק כ- ומציין כי המשחק המלא יכיל שישה מצבים למשחק: מצב סיפור, משחק הבסיס; מצב שנות ה-80, המהווה פריקוול למשחק הבסיס בו השחקן נכנס לנעליהם של הוריה של אייאנו; מצב אינסופי, גרסה אינסופית של המשחק; מצב מותאם אישית, מצב בו ניתן להתאים אישית כיצד המשחקיות תתבצע; מצב פוזה, בו השחקן יכול לשנות את הפוזות של דמויות שונות ולצלם אותן ומצב משימות, בו על אייאנו להשלים משימות שמידע-צ'אן נותנת.
פיתוח
סימולטור יאנדרה מפותח על ידי "YandereDev", מפתח משחקי וידאו עצמאי אמריקאי בן 32 בשם אלכס, אשר מתגורר בטמקולה, קליפורניה. באפריל 2014, YandereDev הציג את הרעיון למשחק בפורום 4chan, בו הוא קיבל תגובות חיוביות רבות והחל לפתח את המשחק. YandereDev אמר כי הוא לקח אלמנטים מסדרת משחקי הווידאו Hitman, אך הוסיף גם "אלמנטים בית-ספריים" על מנת שהמשחק יהיה ייחודי יותר. הוא ציין גם כי גם סדרת המשחקים פרסונה שימש לו כהשראה.
ב-1 במרץ 2017, YandereDev הכריז על שיתוף פעולה עם מפתחת משחקי הווידאו האמריקאית tinyBuild, על מנת לעזור בליטוש, קידום והפצת המשחק. בעקבות הסכם הדדי, שיתוף הפעולה בוטל בדצמבר של אותה השנה. עדכון למשחק שיצא לאור ב-1 בספטמבר 2017 הוסיף מצב בשם "LoveSick mode", שמוסיף יותר "רצינות ואפלה" לנרטיב הראשי. ב-1 בינואר 2018, הדמויות הראשיות מהויז'ואל נובל Doki Doki Literature Club!, מוניקה, יורי, סאיורי ונאטסוקי - נוספו למשחק בתור סקינים לדמות.
ב-31 באוגוסט 2020, דמו חינמי של המשחק יצא לאור, על מנת לקדם את קמפיין מימון ההמונים העתידי למשחק. הדמו הציג את היריבה הראשונה במשחק, אוסנה נג'ימי.
ביקורת
סימולטור יאנדרה ספג ביקורות שליליות על כך שהוא מעודד עבריינות נוער, גור והחפצה מינית של דמויות, במיוחד בסביבה הבית-ספרית בה הוא מתרחש. ב-2016, המשחק נוסף לרשימת המשחקים האסורים לשידור באתר Twitch.tv. בראיון לאתר Kotaku, המפתח YandereDev האשים כי Twitch אסרו על שידור המשחק בעקבות ה-.
ננה מושקורי
ננה מושׂקורי (ביוונית: Nάνα Μούσχουρη, נולדה ב-13 באוקטובר 1934) היא זמרת יוונייה אשר מכרה למעלה מ-300 מיליון עותקים מכל אלבומיה ברחבי העולם, במשך יותר מחמישה עשורים. הרבגוניות המוזיקלית וכישורי השפה שלה איפשרו לה לבנות קריירה עולמית. היא נולדה בשם יואנה מוסכורי (Ιωάννα Μούσχουρη) אך זכתה לשם החיבה ננה עוד בילדותה. מושקורי הקליטה שירים רבים בשפות רבות, בהן יוונית, צרפתית, אנגלית, גרמנית, הולנדית, איטלקית, ולשית, ספרדית וכן ביצועים בעברית.
השנים הראשונות
ננה מושקורי נולדה בעיר חאניה באי כרתים שביוון. אביה, קונסטנדינוס, עבד כמקרין סרטים בבית הקולנוע המקומי ואמה, אליקי, שמוצאה ביישוב סיניאס שבאי קורפו, עבדה כסדרנית באותו בית קולנוע. כשהייתה בת שלוש עקרה המשפחה לאתונה, וננה ואחותה הבכורה נשלחו ללמוד בקונסרבטוריון היוקרתי של אתונה. ננה הפגינה כישרון מוזיקלי יוצא דופן כבר מגיל 6. גון קולה המיוחד הן בשירה והן בדיבור מיוחס לפגם מולד במיתרי הקול שלה, כשלמעשה רק מיתר אחד מבין השניים מתפקד.
היא החלה להופיע כזמרת ג'אז במועדונים שונים באתונה, עם דגש מיוחד על הרפרטואר של אלה פיצג'רלד. ב-1957 הקליטה את שירה הראשון, "Fascination", הן באנגלית והן ביוונית. ב-1958, במהלך הופעתה במועדון זאקי באתונה, פגשה את המלחין היווני מנוס חאג'ידאקיס, שהתרשם מאוד מקולה המיוחד והציע מיד לכתוב לה שירים. ב-1959 ביצעה מושקורי את שירו של חאג'ידאקיס Kapou Iparchi I Agapi Mou ("אהבתי נמצאת אי שם") בפסטיבל שירים יווני, וזכתה במקום הראשון. לאחר זכייה זו החלה מושקורי לקבל תשומת לב מהתקשורת. ב-1960 היא ביצעה שני שירים של חאג'ידאקיס: השיר Timoria והשיר Kiparissaki בפסטיבל השירים של יוון, ושניהם הגיעו למקום הראשון. באותה שנה השתתפה מושקורי בפסטיבל השירים הים-תיכוני שהתקיים בברצלונה, וגם שם קטפה את המקום הראשון עם השיר Xypna Agapi Mou שכתב עבורה קוסטאס יאנידיס. זכייה זו סללה עבורה את הדרך לחתימת חוזה הקלטות בחברת פיליפס פונטנה שבפריז.
ב-1961 ביצעה מושקורי שירים לפסקול של סרט תיעודי גרמני על יוון. אחד השירים היה Weiße Rosen aus Athen ("ורדים לבנים מאתונה"), שהפך ללהיט אדיר במדינות שונות ומכר כסינגל יותר ממיליון עותקים בגרמניה. השיר תורגם מאוחר יותר למספר שפות והפך לאחד מהשירים הידועים ביותר של מושקורי בכל הזמנים.
שנות השיא בקריירה
ב-1962 פגשה מושקורי את קווינסי ג'ונס ששכנע אותה לנסוע לעיר ניו יורק להקליט אלבום ג'אז אמריקאי. האלבום נקרא "הנערה מיוון שרה" ושווק יותר מאוחר באירופה כ"ננה מושקורי בניו יורק". ב-1963 עזבה את יוון ועברה לגור בפריז. באותה שנה ייצגה מושקורי את לוקסמבורג בתחרות האירוויזיון עם השיר À Force de Prier שהפך די מהר להצלחה בינלאומית מה שעזר לה לזכות בפרס היוקרתי Grand Prix du Disque בצרפת, שנחשב למוביל בפרסי המוזיקה. זמן קצר לאחר מכן הלחין לה המלחין הצרפתי מישל לגראן שני שירים שהפכו ללהיטים. השיר "מטריות שרבורג" Les Parapluies de Cherbourg ב-1964 והשיר L'enfant au tambour ב-1965.
ב-1967 יצא אלבומה הצרפתי Le Jour Où la Colombe ובו השיר בשם זה, שירם של נחום הימן ואיתן פרץ "רק הד קולך", שתורגם עבורה לצרפתית. האלבום הזה הגביר את הפופולריות שלה בצרפת, ובאותה שנה הופיעה בפעם הראשונה באולם אולימפיה הידוע אשר בפריז. ב-1968 החלה מושקורי להשתתף בסדרת טלוויזיה בבריטניה ברשת בי בי סי בשם "Presenting Nana Mouskouri" ובשנה שלאחר מכן הוציאה אלבום בשם "over and over" שצעד כמעט שנתיים במצעד המכירות הבריטי.
במהלך שנות השבעים הרחיבה מושקורי את פעילותה והופיעה באוסטרליה, ניו זילנד ויפן ואף הקליטה מספר שירים ביפנית. בצרפת הוציאה במהלך שנים אלה מספר אלבומים בצרפתית שזכו לפופולריות גדולה. ב-1979 יצא אלבומה "Roses and Sunshine", כולו באנגלית, שכלל מוזיקת פולק וקאנטרי של זמרים שונים כמו ניל יאנג, דולי פרטון, בוב דילן ואחרים. האלבום התקבל באהדה רבה בעיקר בקנדה. ב-1981 זכה אלבומה הצרפתי "Je Chante Avec Toi, Liberté" להצלחה גדולה בצרפת ובעקבות כך תורגם לשפות רבות וזכה להצלחה עולמית. הצלחתו של אלבום זה סייעה מאוד לקדם אלבום נוסף של מושקורי שהוקלט בגרמנית בשם Mein Lieder sind mein Leben
ב-1984 שבה מושקורי להופעה ביוון לאחר שלא הופיעה שם מ-1962. ב-1985 הקליטה את שיר הנושא "only love" לסדרת הטלוויזיה "בתו של מיסטראל" של רשת הבי בי סי, המבוססת על ספרה של ג'ודית קראנץ. השיר זכה להצלחה גדולה בבריטניה וברחבי העולם ותורגם לשפות שונות בביצועה של מושקורי עצמה. באותה שנה הוציאה סינגל בספרדית בשם "Con Todo el Alma for the Spanish-language" שזכה להצלחה רבה בספרד, ארגנטינה וצ'ילה. ב-1987 הוציאה חמישה אלבומים בשפות שונות וב-1988 הוציאה אלבום כפול של הקלאסיקות שלה. באותה תקופה ערכה סיבוב הופעות באסיה שכלל את המדינות: קוריאה הדרומית, טאיוואן, סינגפור, הונג קונג, מלזיה ותאילנד.
שנות התשעים
ב-1991 הוציאה מושקרי אלבום באנגלית בשם "Only Love: The Best of Nana Mouskouri" שהפך לאלבום הנמכר ביותר שלה בארצות הברית. את מרבית שנות ה-90 הקדישה מושקורי להופעות סביב העולם ובמקביל הקליטה אלבומים נוספים ביניהם אלבום של מוזיקת גוספל, אלבום של שירים בספרדית שנקרא "ננה לטינה" ובו גם הקליטה דואטים עם חוליו איגלסיאס ומרסדס סוסה, אלבום של שירים ידועים מסרטי קולנוע שבו שיתפה פעולה שוב עם הארי בלפונטה בשני שירים, אלבום של שירים באנגלית ואלבום של שירים קלאסיים בפופ הצרפתי.
פעילות חברתית
מושקורי נבחרה לשגריר רצון טוב של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים מטעם יוניצף באוקטובר 1993 והחליפה את השחקנית אודרי הפבורן שמילאה את התפקיד ונפטרה זמן קצר לפני כן. במשימתה הראשונה, במסגרת תפקיד זה, היא הגיעה לבוסניה לעזור לילדים שנפגעו ממלחמת בוסניה. לאחר שנחשפה למצוקתם של הילדים החליטה לערוך סדרה של מופעים לגיוס כספים בשוודיה ובבלגיה. ב-1994 נבחרה מושקורי לפרלמנט האירופי והייתה חברה בו עד 1999, כשהתפטרה מתפקידה מטעמים פציפיסטים.
שנות ה-2000 ופרישתה
מושקורי המשיכה להופיע בשנות ה-2000 ברחבי העולם במופעים שונים. בשנת 2004 הוציאה מארז מיוחד במסגרת חברת התקליטים הצרפתית בה היא חתומה. המארז כולל 34 דיסקים עם יותר מ-600 שירים שלה, רובם בצרפתית. בשנת 2006 הופיעה כאורחת בתחרות האירוויזיון שהתקיימה באותה שנה ביוון, מולדתה. באותה שנה הודיעה מושקורי על כוונותיה לפרוש והחלה במסע הופעות פרידה באירופה, אוסטרליה, אסיה, דרום אמריקה, ארצות הברית וקנדה.
ב-23 ביולי 2008 הופיעה ננה מושקורי בפעם האחרונה במופע פרידה מיוחד, שנערך מול קהל רב בתיאטרון הרודס אטיקוס באתונה שביוון, בנוכחות ראש ממשלת יוון, ראש העיר אתונה, וראשי העיר של ברלין, פריז ולוקסמבורג.
חזרתה להופעות
באוקטובר 2013 חזרה ננה מושקורי להופיע ברחבי העולם במסגרת מה שכונה "Happy Birthday Tour" לרגל יום הולדתה השמונים. במסגרת סיבוב הופעות מיוחד זה הופיעה ננה מושקורי גם בישראל בפברואר 2014 וארחה את בתה לאנו מושקורי. בשנת 2018 קיימה הופעות שונות בעולם במסגרת סיבוב ההופעות החדש שלה "Forever Young Tour" ביניהם גם שתי הופעות בישראל בהיכל התרבות תל אביב ובאודיטוריום חיפה.
חיי משפחה
מושקורי נישאה ב-1961 ליורגוס פטסילאס ולהם שני ילדים: בן בשם ניקולאס שנולד ב-1968 ובת בשם לאנו שנולדה ב-1970. מושקורי ופסטילאס נפרדו ב-1974 והתגרשו רשמית בשנת 1975.
כיום חיה מושקורי בשווייץ עם בעלה השני אנדריי שפל לו נישאה ב-13 בינואר 2003.
ספרי אוטוביוגרפיה
בשנת 1989 יצא ספר אוטוביוגרפי על חייה של ננה מושקורי. הספר נכתב בצרפתית ונקרא "Chanter ma vie" ("שרה את חיי"). בשנת 2006 התפרסמה ביוגרפיה שלה ביוונית בשם "To onoma mou ine Nana" ("שמי הוא ננה") ב-2007 תורגם הספר לצרפתית ואנגלית ונקרא "Nana Mouskouri - Memories".
מכירות אלבומים
קבוצת יוניברסל מיוזיק טוענת כי ננה מושקורי מכרה לאורך השנים יותר מ-300 מיליון עותקים מכל האלבומים שלה ברחבי העולם. היא שרה ב-15 שפות שונות, הקליטה יותר מ-1500 שירים והוציאה יותר מ-450 אלבומים. כל אלה הופכים אותה לאחת מהזמרות בעלות נתוני המכירה הגבוהים ביותר בעולם.
יואל ברשד
יואל ברש"ד (ט"ו באדר תרל"ג, מרץ 1873 – ז' באדר תש"ג, 1943) היה איש צפת, מחלוצי היישוב.
קורות חייו
נולד בצפת לשמואל דיין. משפחתו עלתה בראשית המאה ה-19 ב"עליית החסידים" והתיישבה בצפת ובטבריה. סבו היה שמואל הדיין מטבריה המופיע גם במפקדי מונטיפיורי משנת 1849. יש הגורסים כי שם המשפחה ניתן על שם ברשד, עיר ידועה בפודוליה.
בשנת 1904 ייסד יחד עם צבי ברזל את הבנק הראשון בצפת, בנק ברשד ברזל. ב-1909 מכר את חלקו בבנק לאליה קלינגר. בשנת 1909 היה מיוזמי הקמת אגודת אחדות היהודים העות'מאנים בצפת שהוקמה במטרה לשפר את תנאי חייהם של היהודים בעיר, ונבחר על ידי תשבי העיר לאחד הנציגים.
בשנת 1910, נפתח בצפת סניף של בנק אנגלו-פלשתינה. יואל ברש"ד נענה לבקשתו של זלמן דוד ליבונטין, מנהל הבנק, לשמש כגזבר וסגן-מנהל. עבודתו בבנק נמשכה עד המחצית השנייה של שנות ה-20. בתקופת מלחמת העולם הראשונה סבלה צפת מרעב וממחלות ולבנק אפ"ק היה תפקיד משמעותי בסיוע לתושבים.
בערך בשנת 1911 עזב את הרובע היהודי העתיק והיה היהודי הראשון שבנה את ביתו מחוץ לגבולותיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר משכנו של סניף בנק אנגלו-פלשתינה מהרובע העתיק לבית זה.
יואל ברש"ד ושותפו עמנואל פרידמן יחד עם בן ציון ברוכשטיין היו הקבלנים שהשתתפו בבניית בית החולים רוטשילד – בית החולים היהודי המודרני הראשון בצפת. הבניין המודרני והמפואר נחנך בשנת 1912 (כיום משמש את המכללה האקדמית צפת, ברחוב ירושלים). בשנת 1913 הוקמה אגודת "בוני בתים" שנענתה להצעתו של ליבונטין לסייע לתושבי צפת לרכוש אדמות בהר כנען על מנת לבנות פרוור חדש לעיר. יואל ברש"ד היה מראשי ועד האגודה, שבחזונה תכננה לבנות פרוור לצפת במתכונת עיר גנים.
הוא אהד את התנועה הציונית ולא פעם התנגש על רקע זה עם ראשי העדות החרדיות בצפת. שלח את ילדיו ללמוד בבית ספר כי"ח, בקולג' הסקוטי ומאוחר יותר בגימנסיה "הרצליה" עודד את ילדיו לרכוש השכלה כללית ורחבה וידיעת שפות, דבר שלא היה מקובל בעירו בראשית המאה ה-20.
היה חבר המג'ליס (עירייה) בצפת, בעל השפעה רבה על אנשי צפת הסביבה וזכה לאמונם, נהג לפתור סכסוכים בין איכרי הסביבה ובין נציגי הממשל. ושנים רבות היה חבר ועד העיר ליהודי צפת, ופעיל בבני ברית.
במאורעות תרפ"ט מצאו מקלט בביתו יהודים שהצליחו להימלט מפני הפורעים. על ההסתה של הערבים שהגיעו מחוץ לעיר, והאירועים שהתרחשו בצפת העיד בפני ועדת החקירה שהוקמה על ידי הבריטים לאחר האירועים.
נשא את ציפורה דוקטרוביץ הלוי, בתו של נפתלי חנהל'ס מצאצאי הבעש"ט. לזוג נולדו 8 ילדים. אשתו ציפורה נפטרה בגיל 42, בשנת 1917, אשתו השנייה, טאובה, גידלה את ילדיו הצעירים.
בתו הבכורה: חנה פרל, אשת זאב מתתיהו פרל,מנחם, נחמה, מרים, משה, שאול, יצחק, ושמואל שנפטר בילדותו.
בניה של אחותו הינדה ברשד ויסברג: אשר ברשד (1901–1953) היה המוכתר של צפת והקפיד על רישום ספרי הלידות הפטירות ומרשם התושבים. ויעקב ברשד (1903-1979) היה שוטר במשטרה הבריטית, חבר בארגון השומר ואחראי על השמירה במפעל החשמל של רוטנברג בנהריים.
הכנסת
הכנסת היא הרשות המחוקקת ובית הנבחרים של מדינת ישראל. מקום מושבה הוא משכן הכנסת שבקריית הממשלה בירושלים. בהיות ישראל דמוקרטיה פרלמנטרית, בוחרים אזרחי המדינה את נציגיהם בכנסת והם אלה שממנים את הממשלה, הזקוקה לאמונם. שיטת הבחירות היא ארצית-יחסית, והאזרחים בוחרים ברשימות של המפלגות השונות.
במערכת האיזונים שבין רשויות השלטון, הרשות המבצעת, הממשלה, יונקת את כוחה ואת סמכויותיה מהכנסת, וזו מפקחת עליה באופן שוטף. הרשות השופטת, הכוללת את מערכת בתי המשפט, מקבלת את מעמדה וסמכויותיה מחוק יסוד: השפיטה שחוקקה הכנסת, ופועלת לפי החוקים שמחוקקת הכנסת, ובסמכותה לפרשם. לעיתים, מפעילה הרשות השופטת ביקורת שיפוטית על חוקי הכנסת.
תפקידיה העיקריים של הכנסת הם קביעת הנורמות הנוהגות במדינה באמצעות חוקים ופיקוח על הממשלה באמצעים שונים העומדים לרשותה, ובהם אישור חקיקת משנה, הצעות אי אמון, שאילתות, דיונים ועוד. הדיונים השונים נערכים במליאה ובוועדות הכנסת, המחולקות לפי נושאים. עבודת הכנסת נעשית לפי חוקים שונים, תקנון הכנסת, או "הנוהג והנוהל המקובלים". לשם ביצוע תפקידיהם, נעזרים חברי הכנסת במחלקות ובבעלי תפקידים שונים הפועלים בכנסת, כדוגמת מרכז המחקר והמידע, היועץ המשפטי ובעבר נציבות הדורות הבאים.
הכנסת הנוכחית היא הכנסת העשרים וחמש, ויושב ראש הכנסת הנוכחי הוא אמיר אוחנה.
מעמד הכנסת
בחוק יסוד: הכנסת מוגדרת הכנסת כבית הנבחרים של המדינה. בחוק המעבר, בראשית ימי המדינה, היא הוגדרה כבית המחוקקים במדינת ישראל.
משטר פרלמנטרי
הדמוקרטיה הישראלית היא דמוקרטיה פרלמנטרית רב-מפלגתית. בדמוקרטיה מסוג זה, הרשות המחוקקת היא הבכירה שברשויות. הפרלמנט הוא הריבון, כיוון שהוא משקף בצורה העדכנית והברורה ביותר את דעתם של האזרחים ואת יחסי הכוחות שבין הדעות השונות, כפועל יוצא מהיותו מייצג העם, שהוא הוא הריבון בדמוקרטיה (אך מכיוון שכינוסה של אספת עם איננו אפשרי, ממנים האזרחים באמצעות בחירות את נציגיהם, לתקופה קצובה).
מכוחה כריבון, מחוקקת הכנסת חוקים, ממנה את הממשלה (בהבעת אמון) ומפקחת על עבודתה (כמו כן, באפשרותה גם להפיל את הממשלה בהבעת אי-אמון), מקבלת את תקציב המדינה ובוחרת את נשיא המדינה ואת מבקר המדינה.
עליונות הכנסת על הממשלה
הכנסת מפקחת על הממשלה באמצעות הדיונים בוועדותיה. ועדות אלה רשאיות לזמן לישיבותיהן את נציגי הממשלה, ומי שזומן חייב להתייצב ולמסור מידע הדרוש להן. הכנסת היא גם מי שממנה את מבקר המדינה, והדו"חות שלו נדונים בוועדה לענייני ביקורת המדינה.
עליונות הכנסת על הרשות השופטת
בתי המשפט פועלים לפי החוקים שקבעה הכנסת. מאחר שחוק קובע הוראות כלליות, ואין הוא יכול להתייחס לכל מקרה, נדרשים בתי המשפט לעיתים לפרש חוקים. לעיתים, כאשר הכנסת סבורה כי בית המשפט לא פירש את החוק באופן שאליו כיוונה, או מסיבה אחרת מחליטה שהפסיקה אינה רצוייה, היא משנה את החוק. כך, למשל, לאחר שבית המשפט העליון קבע כי פקודת העיריות מסמיכה את הרשויות המקומיות לגבות דמי כניסה לגנים ציבוריים, תיקנה הכנסת את הפקודה וקבעה כי הדבר יתאפשר רק בהתקיים תנאים מסוימים. פסיקת בית המשפט במקרים מעין זה עומדת בתוקפה כל עוד לא תוקן החוק, ומעמדה של הפסיקה הוא כשל החוק עצמו.
בתי המשפט מפעילים גם "ביקורת שיפוטית" על החוקים שחוקקה הכנסת. לפי פסיקת בית המשפט העליון בפסק דין בנק המזרחי, מוסמך בית המשפט לפסול חוקים שחוקקה הכנסת אם הם עומדים בסתירה לחוקי היסוד. פסיקה זו של בית המשפט בפרשת בנק המזרחי, המהווה נדבך מרכזי במהפכה החוקתית, שנויה במחלוקת, משום שאף היא עצמה הושגה בדרך פרשנית, ואין חוק שמסמיך את בית המשפט לפסול חוקים. עם זאת, כאמור, כל עוד לא שינתה הכנסת בחוק את ההלכה שנקבעה בפסק הדין, עומדת ההלכה בתוקפה.
במקרים בהם נתקפות החלטות ופעולות מנהליות או מעין-שיפוטיות של הכנסת, דנים בהן בתי המשפט באופן שבו הם דנים בהחלטות ופעולות דומות ברשות המבצעת.
בחירות
שיטת הבחירות לכנסת היא ארצית-יחסית. ההתמודדות בבחירות לכנסת היא בין רשימות מועמדים, בהן ניתן להעמיד לבחירה רק אזרחי ישראל שמלאו להם 21 שנה, שאין להם עבר פלילי קרוב ושאינם נושאים בתפקיד ממלכתי בכיר אחר. לאנשי כוחות הביטחון מקובלת תקופת צינון הקבועה בחוק. ועדת הבחירות המרכזית, שמנהלת את הבחירות, רשאית, בעקבות תיקון שהתקבל ב-1985, לפסול רשימה או מועמד ברשימה שמציגים מצע גזעני, או שוללים את אופייה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. לפי חוק יסוד: הכנסת, הבחירות נערכות אחת לארבע שנים, ביום ג' השלישי של חודש חשוון. במספר מקרים תיתכן הקדמת הבחירות: הכנסת יכולה גם להחליט בנסיבות מיוחדות על הארכת כהונתה, אך לשם כך נדרש רוב של 80 חברי הכנסת.
בחוק הבחירות נקבע שכל אדם שהוא בעל אזרחות ישראלית, תושב ישראל, ואשר מלאו לו 18 שנה, זכאי להצביע לכנסת. המסגרת הכללית לבחירות נקבעה בסעיף 4 לחוק יסוד: הכנסת ולפיו, הכנסת תיבחר בבחירות "כלליות, ארציות, ישירות, שוות, חשאיות ויחסיות".
רשימות אשר עברו את אחוז החסימה מקבלות מספר מושבים בכנסת ביחס לכוחן האלקטורלי. בבחירות לאספה המכוננת נקבע מודד למושב בכנסת על ידי חלוקת מספר הקולות הכשרים שניתנו לרשימות ב-121; המושבים העודפים חולקו לרשימות שנכנסו לכנסת לפי המודד למושב הגבוה, בכנסות השנייה עד השביעית חולקו המושבים העודפים לרשימות שהיו להן את עודפי הקולות הגבוהים ביותר. לקראת הבחירות לכנסת השמינית (1973) שונו כללי חלוקת העודפים בחוק בדר-עופר: המושבים העודפים מחולקים למפלגות שמספר הקולות שקיבלו לכל מושב הוא הגבוה ביותר. החוק הקיים גם מאפשר לרשימות לחתום ביניהם הסכם עודפים כך שמספר המושבים המגיע להן יחושב ביחד בהתאם לסכום הקולות שניתנו לשתי הרשימות.
לפי סעיף 12 לחוק יסוד: הכנסת, "הכנסת תתכנס לישיבתה הראשונה, לאחר פרסום תוצאות הבחירות, בתוך ארבעה עשר ימים מיום הבחירות לכנסת..."
היסטוריה
שמה של הכנסת ומספר חבריה (120) מקורם בכנסת הגדולה – אספת זקני העם בתקופה הפרסית בארץ ישראל. מסורות הכנסת הושפעו מכנסת ישראל, מהקונגרס הציוני ומאספת הנבחרים, שהחזיקו בסמכויות דומות לסמכויותיה החל מסוף המאה ה-19 ועד לקום המדינה. זרח ורהפטיג שהיה מיוזמי השם אמר:
בנוסף, הושפעו דרכי פעולתה מהפרלמנט הבריטי, לאור שלטון המנדט הבריטי על ארץ ישראל בשלושים השנים שקדמו לעצמאות המדינה.
לקראת ההכרזה על הקמת מדינת ישראל הקימה ההנהלה הציונית את מועצת העם, על פי מפתח מפלגתי שנקבע על סמך הרכב אספת הנבחרים שכיהנה באותה עת. במועצת העם כיהנו 37 חברים ומתוכם נבחרה מִנְהלת העם, שהיוותה רשות מבצעת עבור החלטות המועצה.
ב-14 במאי 1948, במעמד הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, נקבע כי מועצת העם תשנה את שמה למועצת המדינה הזמנית והיא תהא הסמכות המחוקקת מאותו יום ועד לקיום בחירות. האספה המכוננת נבחרה ב-25 בינואר 1949 והתכנסה לראשונה ב-14 בפברואר (ט"ו בשבט ה'תש"ט) בירושלים. שמה של האספה המכוננת נקבע במגילת העצמאות, בה הוגדר תפקידה של האספה בכינון חוקה לישראל:
האספה נתכנסה לראשונה בט"ו בשבט ה'תש"ט – 14 בפברואר 1949 (ומאז הכנסת חוגגת את יום ייסודה בט"ו בשבט), אך לא הספיקה לכונן חוקה, משום שבתוך יומיים מיום כינוסה הביאה סיעת מפא"י את חוק המעבר, שהפך את האספה המכוננת לכנסת הראשונה (למפא"י ולמפלגות הלוויין שלה היה רוב רחב בכנסת). מהלך זה שנוי במחלוקת עקב שאלת הלגיטימיות של אספה מכוננת לחוקק חוק ולהפוך לפרלמנט מבלי שהובהר על כך טרם הבחירות, שהרי הבחירות היו לאספה מכוננת שתפקידה לכונן חוקה ולאחר מכן להתפזר. כדי לפתור את בעיית החוקה, הוחלט בשנת 1950 לקבל את פשרתו של חבר הכנסת יזהר הררי, שקבעה כי הכנסת תחוקק חוקי יסוד, שבבוא היום יאוגדו לחוקה.
משכן הכנסת
כינוס המושב הראשון של הכנסת התקיים בירושלים בט"ו בשבט תש"ט (14 בפברואר 1949). לאחר מכן, עקב היעדר תנאים מתאימים בירושלים, כינסה הכנסת זמנית את ישיבותיה במספר מקומות בתל אביב: מוזיאון תל אביב (כאשר זה היה ממוקם בבית דיזנגוף), בניין קולנוע "קסם" ומלון "סן-רמו". ב-26 בדצמבר 1949 שבה הכנסת לירושלים. תחילה קיימה את ישיבותיה בבניין הסוכנות היהודית, והחל מ-13 במרץ ישבה בבית פרומין שבמרכז העיר.
כבר בשנת 1949 דובר על הקמת משכן הכנסת כחלק מקריית הממשלה בגבעת רם. מיקומו בתוך המתחם השתנה בתוכניות השונות, ולבסוף הוחלט ב־1955 שמן הראוי שהוא יהיה לצד קריית הממשלה, במקומו הנוכחי, ולא בתוכה. בתחרות לתכנון המשכן זכתה תוכניתו של האדריכל יוסף קלארווין. הבנייה מומנה מסכום של 1.25 מיליון לירות שטרלינג שהוריש הברון ג'יימס דה רוטשילד, ובתהליך התכנון הארוך שותפו אדריכלים נוספים, בהם דב כרמי ובנו רם. עיצוב פנים הבניין הופקד בין השאר בידי דורה גד.
אבן הפינה הונחה ב־14 באוקטובר 1958 במעמד נשיא המדינה יצחק בן-צבי, ואלמנת התורם, הברונית רוטשילד. הבניין נחנך ב־30 באוגוסט 1966.
בפתח המשכן נמצאים רחבת הטקסים ומנורת הכנסת. במשכן נמצאים אולם המליאה, חדרי הישיבות, טרקלין שאגאל לקבלות פנים, ספרייה, ארכיון, משרדים ואודיטוריום. שערי פלומבו, שהיו בשימוש עד 2007, הוסטו ממקומם.
לפי חוק משכן הכנסת, רחבתו ומשמר הכנסת, נהנה שטחו של משכן הכנסת מחסינות, על מנת למנוע מעורבות ממשלתית בו ולהבטיח הפרדת רשויות.
חקיקה
חיי האזרחים במדינת ישראל מוסדרים במידה רבה באמצעות חוקים. הכנסת, כרשות המחוקקת במדינה, אמונה על קביעת תוכן החוקים. סמכות זו ראשיתה במנשר של מועצת המדינה הזמנית ובשנה הראשונה לקיום המדינה עוגנה בפקודת סדרי השלטון והמשפט. החקיקה בישראל כוללת גם חוקים שמקורם בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, ובמידה מצומצמת גם חקיקה שמקורה בשלטון העות'מאני. לממשלה נתונות גם כן סמכויות חקיקה באמצעות תקנות שעת חירום, אך זכות זו מקורה באמון הכנסת.
הכנסת פועלת בתחום החקיקה באמצעות חקיקה ראשונית, תיקון וביטול חוקים קיימים ואישור תקנות המבוססות על חוקים. תהליכים אלו מתרחשים במליאת הכנסת ובוועדותיה ומגבלתם היחידה היא שלא לעמוד בסתירה לחוקי יסוד קיימים. לצורך אישור חוק נדרש רוב יחסי במליאה, למעט מקרים מוגדרים מראש הנדרשים לרוב מוחלט.
הצעות החוק מוגשות על ידי הממשלה, חברי הכנסת או ועדות הכנסת ועליהן לעבור את הנדרש בשלבי החקיקה בישראל. החקיקה מתבצעת באופן גלוי ומתפרסמת, לשלביה, בקובצי "רשומות" של מדינת ישראל.
הליך החקיקה בכנסת יכול להתיר לרשות המבצעת ולרשויות המקומיות, בהגבלות מסוימות ועל פי קביעתו, ליטול חלק מסמכות החקיקה. חקיקת משנה היא, כלשון החוק, הסמכת השר הממונה על ביצוע אותו חוק "להתקין תקנות בכל עניין הנוגע לביצועו". לפי חוק הפרשנות, תקנה היא "הוראה שניתנה מכוח חוק והיא בת-פעל תחיקתי". זאת, להבדיל מ"הוראת מִנְהל", שאף היא פעולה שהחוק מסמיך את השר לבצע, ומוגדרת בחוק הפרשנות כ"הוראה או מינוי - לרבות הודעה, מודעה, רישיון, היתר וכיוצא באלה - שניתנו בכתב מכוח חוק ואינם בני-פעל תחיקתי". בעוד שכניסתם לתוקף של חוקים ותקנות תלויים בפרסומם ברשומות, הוראות מִנְהל כלל אינן טעונות פרסום ברשומות.
הכנת חוקה
האספה המכוננת נבחרה במטרה לכונן חוקה למדינה ופעילותה זו הוקצבה עד ל-1 באוקטובר 1948. היעדר הסכמה בגיבושה הוביל לקבלת החלטת הררי, ב-13 ביוני 1950, לחוקק בהדרגה חוקי יסוד עצמאיים שיאוגדו בסופו של דבר לכדי חוקה. עד אוגוסט 2023 חוקקה הכנסת 13 חוקי יסוד, אך עדיין לא גובשה חוקה.
פיקוח על הממשלה
לכנסת, כפרלמנט בדמוקרטיה פרלמנטרית, יש תפקיד מרכזי של פיקוח על הממשלה.
הכלים האפקטיביים ביותר עבור הכנסת כדי לאכוף את הפיקוח שלה על הממשלה, הם היכולת להדיח את הממשלה בהצבעת אי-אמון, ואישור תקציב המדינה החיוני עבור תפקודה השוטף הממשלה ומלבד זאת בהיעדרו מתפזרת הממשלה. בשביל קיומו של פיקוח אפקטיבי של הכנסת על פעילות הממשלה, נדרשים מספר תנאים מצטברים:
בין ההמלצות לשיפור יכולת הפיקוח האפקטיבית של חברי הכנסת על הממשלה: יצירת ועדות שתחומי פעילותן יחפפו לפעילות משרד ממשלתי ספציפי, והחברים בהם יתמקצעו באותו תחום (בניגוד לחוסר המומחיות כיום של חברי וועדות הכנסת). הגדלת מספר חברי הכנסת שיכולים לפקח על הממשלה (למעט חברי כנסת שהם חברי הממשלה) ל-180 (בהתאם למודל "השורש השלישי").
פעילות הכנסת
כללי ההתנהלות של הכנסת נקבעו בחוק יסוד: הכנסת ובחוק הכנסת. על פי חוק היסוד, כפופה הכנסת לשלושה מקורות: חקיקה בנושא עבודת הכנסת, תקנון הכנסת, וכן "הנוהג והנוהל המקובלים".
מושב הפעילות השנתי של הכנסת מתחלק לשני כנסים: כנס החורף, הנמשך בין סוכות ופסח, וכנס הקיץ, הנמשך מיום העצמאות ועד לחודש אוגוסט. בתקופת הכנסים מתנהלות באופן סדיר ישיבות מליאת הכנסת וועדותיה. בין הכנסים מתקיימת תקופת פגרה, במהלכה ממשיכות לפעול ועדות הכנסת ומחלקות הכנסת השונות. המליאה מתכנסת בתקופה זו אך ורק לכינוסי פגרה מיוחדים, שמזומנים לבקשת הממשלה או בחתימת 25 חברי הכנסת.
סדר היום של ישיבות הכנסת נקבע על ידי יושב ראש הכנסת. ישיבות המליאה מתקיימות בימים קבועים ובשעות קבועות והן מוקדשות לדיונים על הצעות חקיקה של הממשלה ולדיון בהצעות חוק פרטיות והצעות לסדר היום של חברי הכנסת. על שולחנות חברי הכנסת במליאה מונחים באופן תדיר תקנון הכנסת, חוברת חוקי היסוד וחוקים הנוגעים לעבודת הכנסת, סדר היום השבועי וניירות רקע על הנושאים הנידונים. במליאה מתקיימים דיונים אישיים, בהם נרשמים חברי הכנסת לקבלת זכות הדיבור, ודיונים סיעתיים, בהם זהות הדוברים מוכתבת על ידי סיעות הבית.
מליאת הכנסת
מליאת הכנסת היא סמכות ההכרעה העליונה של הכנסת ובה מתקבלות החלטות על ידי כלל 120 חברי הכנסת, אך לא דרוש קוורום לקיום פעילויותיה. באולם המליאה מתקיימים דיונים והצבעות על מכלול המלאכות הנעשות בתחומי הכנסת: חקיקה, דיון, פיקוח, בחירת נושאי תפקידים וקיום טקסים. החלטות המליאה מתקיימות ברוב דעות של המשתתפים בהצבעה, אלא אם הוגדרה בחוק הוראה אחרת. בראשית ימיה של המדינה נאסר על גורמי חוץ לשאת נאומים במליאת הכנסת. כלל זה התבטל עם השנים והותר ליותר ראשי מדינות להיכנס ולשאת נאום במליאה.
ועדות הכנסת
ועדות הכנסת הן זרוע ביצוע חשובה בעבודת הכנסת. הוועדות מורכבות בהתאם ליחסי הכוחות המפלגתיים של הרכב הכנסת. מטרת הקמתן היא הפחתה ממעמסת הדיונים במליאה ומתן אפשרות לפיקוח ומעקב הדוקים יותר אחר שטחי פעולה ממוקדים.
הרכב הוועדות נקבע על ידי ועדה מסדרת המוקמת לצורך זה לאחר היוודע תוצאות הבחירות. החל בכנסת הרביעית הושווה גודלן של הוועדות ובכל אחת מהן כיהנו 19 חברים, כאשר בכנסות הקודמות ניתן יתרון מספרי לוועדת הכנסת וועדת חוקה, חוק ומשפט. בשנת 1994 נחקק חוק הכנסת, שקבע כי מספר חברי הוועדות לא יעלה על 15, למעט ועדות הכנסת, החוקה, הכספים והחוץ והביטחון, בהן מספרם מוגבל ל-17. ב-2004 נחקק חוק מיוחד, כהוראת שעה לכנסת השש עשרה, שקבע כי בוועדת הכספים ניתן יהיה למנות 19 חברים. הוראת שעה דומה נחקקה גם בכנסת השבע עשרה.
סמכויותיהן של הוועדות משתנות בהתאם לתחומים שעליהם הן מופקדות ומסקנותיהן מובאות בפני המליאה. נוסח החוקים שמעובדים בוועדות הוא בדרך כלל הנוסח המכריע, לאחר שהושגה הסכמה בין חברי הוועדה המייצגים את עמדת סיעתם. המחלוקת העיקרית בנוגע לסמכויותיהן נוגעת לסתירה הקיימת בין תקנון הכנסת לבין מגילת הסמכויות של הוועדות שנקבעה בראשית הכנסת הראשונה. על פי מגילת הסמכויות, נתונה בידי ועדה היכולת לדון על דעת עצמה "בכל עניין אחר אשר בתחום ענייניה", בעוד שתקנון הכנסת הגדיר מאוחר יותר מפורשות את תפקידי הוועדות. כך מצאו דרכם אל דיוני הוועדה נושאים שהוסרו מסדר היום בהצבעה במליאת הכנסת, על פי החלטת הוועדה עצמה.
יושבי ראש הוועדות נבחרים בידי הוועדות עצמן, לפי המלצת ועדת הכנסת. עם זאת, בפועל, שיקול הדעת של ועדת הכנסת ושל חברי הוועדות הוא רק למראית עין, שכן ראשות הוועדות מחולקת בין הסיעות כחלק מההסכמים הקואליציוניים, והסיעות הן שקובעות מי מטעמן יכהן כיו"ר הוועדה. גם חברי הכנסת מסיעות האופוזיציה מכהנים כראשי ועדות. בראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה חייב לכהן יושב ראש מהאופוזיציה.
בכנסת מתקיימים מספר סוגי ועדות: ועדות הכנסת הקבועות (ולהן ועדות משנה וועדות משותפות), ועדות מיוחדות (דוגמת ועדת האתיקה וועדת הפירושים), ועדות לעניין מסוים (אד הוק) וועדות חקירה פרלמנטריות.
תקנון הכנסת
נוהלי העבודה של הכנסת מעוגנים בתקנון הכנסת, אשר התבסס בראשיתו על תקנון מועצת המדינה הזמנית. עם הקמת ועדת הכנסת הראשונה החלו חברי הכנסת בהרחבת ועדכון הנהלים. בשלהי הכנסת השלישית רוכזו הפרקים שהוכנו במסמך אחד וזה החל להתפרסם במושב הפתיחה של הכנסת הרביעית. קודם לגיבושו התבססה עבודת הכנסת על הנוהג הקיים והחלטות נשיאות הכנסת.
בתקנון מוסדרים הליכי עבודתה הפנימיים של הכנסת והוא מחייב את חבריה. סמכות הדיון בסעיפי התקנון נתונה בידי ועדת הכנסת ושינוי בו מחייב רוב מקרב חברי הוועדה. מידת יציבותו גבוהה ולאורך השנים הוכנסו בו שינויים מועטים.
סמכות הביצוע העיקרית של התקנון מצויה בידי יושב ראש ומזכירות הכנסת, המנהלים את ישיבותיה. מידת אחריותם כלפיו גבוהה גם היא. דוגמה לכך ניתן למצוא בביטולה של ישיבת מליאת הכנסת לאור החיוב שבהעלאת הצעת אי אמון בראשית הישיבה ואי יכולתו של ראש הממשלה להגיע לישיבה בשעת פתיחתה.
חלק מהוראות התקנון הוכנסו במהלך השנים בחוקי המדינה, עיקרן בחוק יסוד: הכנסת ובחוק הכנסת.
רב הכנסת
רב הכנסת הוא הממונה על ענייני הדת במשכן הכנסת ומשמש כראש תחום כשרות ועניינים הלכתיים של הרשות המחוקקת בישראל. אחראי בין היתר על שמירת הכשרות של המזון במטבחים, מסעדות וכן בתי הקפה אשר פועלים בכנסת ואף על אוכל מחוץ למשכן שמביאים חברי הכנסת. על פי דרישת הרבנות בירושלים, הרב גם אחראי ומפקח על עבודת משגיחי הכשרות הקבועים אשר עובדים במשכן. בנוסף, כחלק מהיותו האחראי על ענייני הדת במשכן הוא אחראי על מכירת חמץ השנתית של הכנסת, בית הכנסת במשכן, ספרי התורה, הדרכת גבאי בית הכנסת, וכן על תשמישי הקדושה ועוד.
דרישות הסף הדרושות כדי להיות רב הכנסת הוא תואר ראשון ממוסד אקדמי ותעודת משגיח כשרות בסיסית של הרבנות (בעבר הדבר היה מחייב גם תעודת הסמכה רשמית מהרבנות הראשית לישראל אך בוטל ב-2018). כיום, בתפקיד רב הכנסת יכולים לכהן גם גברים וגם נשים, עד 2018 רק גברים יכלו לכהן בתפקיד זה. בחירה לתפקיד רב הכנסת אינה קצובה במספר של כהונות, למעשה רב הכנסת יכול לשמש בתפקיד עד לפרישתו מבלי שרבנים נוספים יוכלו להתמודד לתפקיד.
החל מספטמבר 2018, מכהן בתפקיד הרב אביעד גוטמן.
חברי הכנסת
חבר הכנסת הוא אחד מ-120 הנציגים המכהנים בכנסת, לאחר שנבחרו לכהונה זו על ידי אזרחי מדינת ישראל בבחירות דמוקרטיות. אדם מעל גיל 21 רשאי להיבחר לתפקיד, ובנוסף לחברותו בכנסת, יכול חבר הכנסת לכהן כחבר בוועדות הכנסת ולכהן כשר או סגן שר בממשלת ישראל. ראש הממשלה, ממלא מקומו וסגני שרים חייבים לכהן גם כחברי הכנסת.
חובותיו וזכויותיו של חבר הכנסת מעוגנות בחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, תשי"א–1951. מטרת חסינותו של חבר הכנסת היא להבטיח שצעדיו לא יוצרו על ידי גורמים שלטוניים אחרים. החל מהכנסת השש עשרה החסינות אינה מוענקת אוטומטית וניתנת לחבר הכנסת על פי בקשתו.
חובותיו של חבר הכנסת כוללות, בראש ובראשונה, שמירה על ערכי היסוד של מדינת ישראל ונאמנות לעקרונותיה. חבר הכנסת מחויב להקדיש את זמנו ומרצו למילוי תפקידו ונאסר עליו לקבל הנאה חומרית מתוקף מעמדו. פעילותו של חבר הכנסת היא עיסוקו הבלעדי, מלבד פעילות בשליחות המפלגה, והשימוש בתואר "חבר הכנסת" ייעשה אך ורק לצורך מילוי תפקידו. פעילותו במסגרת מליאת הכנסת וועדותיה תיעשה בכפוף לתקנון הכנסת ולהוראות יושב ראש הכנסת ויושבי ראש הוועדות.
חברי הכנסת הם נציגי ציבור האזרחים במדינת ישראל. מתוקף תפקידם הייצוגי, נעשו לאורך השנים ניסיונות לשימור המרקם החברתי והפלורליזם האידאולוגי בין חברי הכנסת. במפלגות בהן נהוגה ועדה מסדרת מקובל שרשימת מועמדי המפלגה מורכבת כך שתכיל בה ייצוג לאישים תושבי אזורים שונים בארץ, בעלי התמחות מקצועית שונה ושהם נציגי מגזרים שונים מבחינת דת ומגדר. במפלגות בהן מתקיימות בחירות מקדימות מקובל לקיים משבצות שריון ברשימת המפלגה לצורכי העדפה מתקנת.
קשר עם הציבור
הכנסת וחברי הכנסת עומדים בקשר מתמיד עם הציבור לצורכי עבודתם. במהלך השנים התרחבה מעורבות הכנסת גם בקשרי חוץ, לצורכי הסברה ולימוד משותף של נהלים פרלמנטריים. בשנת 1951 הוקמה במסגרת ועדת הכנסת ועדת משנה לפניות הציבור, בה מטופלות באופן שוטף פניות ציבור ומתנהלים דיונים הנוגעים למצוקות הפרט ולהגנת הצרכן. החל בכנסת הארבע עשרה מתקיימת הוועדה במעמד של ועדה מיוחדת.
לרשות חבר הכנסת עומד תקציב שנתי לקיום קשר עם הציבור ושכירת לשכה פרלמנטרית מחוץ לכנסת. חבר הכנסת רשאי לשלוח מכסת מכתבים ודברי דואר ללא תשלום.
מוסד הכנסת פעיל במסגרת האיגוד הבין-פרלמנטרי ומזכיר הכנסת חבר באיגוד המזכירים הכללים של פרלמנטים. לכנסת מעמד של משקיפה במועצת אירופה ובפרלמנט האירופי, והיא משתתפת כמשקיפה באספות נאט"ו, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה והארגון לשיתוף פעולה כלכלי של מדינות הים השחור. חברי הכנסת רשאים לקיים, באישור יושב ראש הכנסת, אגודות ידידות פרלמנטריות ולקיים באמצעותן קשרים ישירים עם נציגים בפרלמנטים זרים. חברי הכנסת משתתפים גם במסגרת משלחות פרלמנטריות רשמיות, המייצגות את הכנסת ומתארחות בפרלמנטים זרים.
אתר האינטרנט של הכנסת מספק לציבור מידע על הכנסת ופעילותה, ומאז העשור הראשון של המאה ה-21, החלה הכנסת להעלות בו את הפרוטוקולים של דיוני המליאה החל מהכנסת הראשונה ועד לעדכונים ישירים מדיוני המליאה המתקיימים ברגע אמת. חלקים מהאתר מתורגמים לערבית, אנגלית ורוסית.
החל משנת 2004 פועל מכוח חוק, ערוץ הכנסת, המשדר באופן רציף במשך חמישה ימות השבוע, ובו משודרים דיוני המליאה, דיונים נבחרים מהוועדות ותוכניות מגוונות בנושאי מדע המדינה. שידוריו ניתנים לצפייה גם באמצעות אתר האינטרנט של הכנסת ובשידורים הישירים מדיוני הוועדות ניתן, לעיתים, לאזרחים להשתתף באופן מקוון.
הפגנות
מול הכנסת התקיימו הפגנות רבות במגוון נושאים העומדים על סדר היום הציבורי. חלק מההפגנות דורשות כסף, כמו דרישות להעלאת שכר, דרישת לסיוע מהמדינה למקום יישוב או מגזר, ודרישות סיוע במקרים של קריסת חברה. הפגנות אחרות עוסקות בענייני מדיניות מדינית ובטחונית וכוללות, בין השאר, דרישות מימין להגברת הבטחון ולמניעת נסיגות ודרישות משמאל לפינוי התנחלויות ונגד פעילות צה"ל בשטחים המוחזקים.
ב-7 בינואר 1952 במהלך הדיון בכנסת על המשא ומתן להסכם השילומים עם ממשלת מערב גרמניה, התקיימה הפגנת נגד בעידודו של חבר הכנסת מנחם בגין (חרות). לאחר ההפגנה עלו המונים על בניין הכנסת בבית פרומין ואבן נזרקה על חלונות הכנסת ופצעה את חבר הכנסת חנן רובין (מפ"ם) בראשו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים התקיימו מול הכנסת הפגנות נגד השלטון בגלל מחדל המלחמה.
קשרי חוץ
הכנסת מקיימת קשרים עם פרלמנטים במדינות אחרות. כן מתקיימים בכנסת ביקורים של מנהיגי מדינות אחרות. אחד הביקורים הנודעים ביותר היה זה של נשיא מצרים, אנואר סאדאת, שהגיע לביקורו ההיסטורי ב-20 בנובמבר 1977, ונשא נאום במליאת הכנסת. ביקור זה היה שלב ראשון לקראת הסכמי קמפ דייוויד.
הסופר קאפ הרוסי בכדורסל נשים
היסטוריה
המשחק הראשון התקיים ב־24 בפברואר 2021 בהיכל הספורט של UGMK בוורחנאיה פישמה שבמחוז סברדלובסק, באזור הרי אורל. במשחק זה ניצחה אוגמ"ק יקטרינבורג (אלופת רוסיה 2019/2020) את נאדז'דה אורנבורג (מנצחת גביע רוסיה 2020/2021) בתוצאה 93:68. הגביע הוענק לזוכה על ידי נשיא התאחדות הכדורסל הרוסית אנדריי קירילנקו.
גלריית דגלי ניו זילנד
דגלי ניו זילנד:
קונקורדיה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מחוזות מישיגן
במדינת מישיגן שבארצות הברית ישנם 83 מחוזות.
הגדול שבמחוזות מישיגן הוא מחוז קיווינאו (15,452 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז קאס (1,316 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז ויין (כ-1,820,584 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, לאנסינג, נמצאת במחוז אינגהם.
רשימת המחוזות
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
בריידן תומסון
בריידן תומסון (באנגלית: Bryden Thomson; 16 ביולי 1928 – 14 בנובמבר 1991) היה מנצח סקוטי.
שיטת המרחב הפתוח
שיטת המרחב הפתוח (באנגלית: Open Space Technology; בראשי תיבות: OST) היא שיטת התערבות בקבוצות גדולות, לתכנון וביצוע מאמצים במטרה לקבל החלטה. שיטת המרחב הפתוח מאפשרת להפגיש ולאחד אנשים, מכל סוג ארגון, סביב נושא ועניין משותף. בפגישות המרחב הפתוח, המשתתפים יוצרים ומתנהלים בעזרת מעגלי עבודה מקבילים סביב נושא אחד מרכזי, תוך חקירת הסוגיה/הנושא מאספקטים בכיוונים אחרים במפגשים השונים. שיטת המרחב הפתוח אפקטיבית, כאשר הקבוצה מורכבת ממגוון של אנשים, בעלי עניין המתמודדים עם הקונפליקט המורכב בדרך יצירתית, חדשנית ופרודוקטיבית. שיטה זו נהייתה פופולרית בקרב קהילות רבות, ומיושמת במסגרות שונות כגון: מקומות עבודה בכלל המגזרים, תאגידים, קבוצות פוליטיות ואוכלוסיות שונות (למשל בין ישראלים ופלסטינים במזרח התיכון).
בריידן תומסון
ביוגרפיה
תומסון נולד באייר שסקוטלנד ב-16 ביולי 1928. עמד בראש כמה תזמורות בריטיות, ביניהן התזמורת הסימפונית הצפונית של ה-BBC, התזמורת הסימפונית הוולשית של ה-BBC ותזמורת אלסטר. כמו כן כיהן לזמן קצר כמנצח הראשי של התזמורת הסקוטית הלאומית, הסקוטי השני שכיהן במשרה זו.
שיטת המרחב הפתוח
דוגמה: נושא שיכול להיות רלוונטי לדיון במסגרת זו הוא בניית תרבות מכוונת לחדשנות ארגונית. במקרה זה כלל הארגון יעסוק בשאלה, העובדים/מנהלים יבחרו קבוצות להנחיה או להשתתפות כאשר כל קבוצה תתמקד בזווית אחרת של חדשנות ארגונית: קבוצה אחת תידיין על הקשר בין המבנה הארגוני לתרבות של חדשנות, אחת על הבנת המונח חדשנות בארגון הספציפי, קבוצה אחרת על הקשר בין סגנונות הניהול בארגון כמקדמים או בולמים תרבות של חדשנות וכו'.
בריידן תומסון
ביוגרפיה
תומסון היה פרשן מושבע של מוזיקה בריטית: המחזור השלם של הסימפוניות מאת ארנולד באקס בניצוחו, שיצא בחברת ההקלטות צ'אנדוס, זכה להערכה רבה. תומסון הקליט גם את המוזיקה התזמורתית של ראלף ווהן ויליאמס. לדעת מבקרים רבים, הקלטותיו האחרונות לסימפוניות ה-4 וה-6 של קרל נילסן הן בין הפרשנויות הטובות ביותר ליצירות אלה. הקלטותיו של תומסון את הפואמות הסימפוניות של באקס ויצירות תזמורתיות אחרות יצאו לאחרונה מחדש על גבי תקליטורים.
שיטת המרחב הפתוח
רקע – גישת המרחב הפתוח
שיטת המרחב הפתוח מבוססת על תפיסת המרחב הקיומי הפתוח ואשר יוסדה על ידי הריסון אוון. זוהי השקפת עולם, הרואה בקיום מקום פתוח ומרחב אינסופי. הנחת היסוד של הגישה היא שלאדם אחריות לברוא את מציאות חייו. זוהי גישה חיובית שאינה מחפשת "אשמים" אלא מניחה שמה שקורה כעת הוא "הדבר הנכון". על פי תפיסתו של הריסון אוון, מערכות אנושיות, כמו כלל המערכות, הן מערכות פתוחות המנהלות מערכת יחסים עם הסביבה. הפילוסופיה שלו, מבוססת על סיפור היסטורי מלפני 5000 שנה, סיפור שנקרא ריקוד עם שיווה- "dancing with Shiva", המספר סיפור על הכאוס, הסדר והארגון וחשיבות הריקוד ביניהם, באופן דומה להתפתחות יינג ויאנג מאוחר יותר בסין. התפיסה הזו אומרת שמערכות קיימות ויציבות, עד שהסביבה מערערת את שיווי המשקל שלהן, מוציאה אותן מאיזון, ומעבירה אותן לכאוס ואז הן נדרשות לעשות רה-אורגניזציה במורכבות גבוהה יותר. הכאוס שנוצר מהווה תנאי מקדים והכרחי ליצירת הסדר החדש, כלומר, ללא היציאה מאיזון והמעבר לכאוס, לא היה נוצר ארגון חדש. לאחר הארגון מחדש, נוצר איזון בין הכאוס לסדר והוא זה ששומר על הסדר החדש שנוצר.
עקרונות מרכזיים
בשיטה זו מספר עקרונות מרכזיים, אשר מתוקשרים בתחילת האירוע, מתוך מטרה לייצר הלך רוח של פתיחות וגמישות.
בעלי תפקידים
במפגשים ישנם בעלי תפקידים שונים: '''תפקידים חברתיים: '''
שלבי האירוע
לרוב, האירוע כרוך בפתיחה על ידי הספונסר המקבל את כל המשתתפים עם תיאור של התהליך ומטרתו, תוך כדי שהם יושבים במעגל גדול. המארגן מצהיר על נושא האירוע ומסביר על התהליך של המרחב הפתוח ועל החוקים החברתיים. לאחר הצהרת נושאי הסדנאות, מתקיים "המרחב הפתוח" ב"כיכר השוק המרכזית" ובו והמשתתפים בוחרים באילו סדנאות להשתתף או כותבים איזה נושא הם מנחים ומתי. למעשה, המפגש מתנהל כשוק. בכיכר לוח עם מקומות אפשריים למפגשים ושעות המפגש, כאשר אורך מפגש ממוצע הוא שעתיים. כל אחד מן המשתתפים מסמן על הלוח את המפגש בו הוא רוצה לקחת חלק. המשתתפים נעים בחופשיות, לומדים ותורמים לדיונים השונים לפי יכולתם. הקבוצות מתבקשות לבצע רישום של הרעיון, משתתפי הסדנא ותיעוד קצר של התהליך. הדיונים עצמם מתקיימים במעגלים, המאפשרים לראות את כולם והמייצרים אכפתיות, חיבור, שיתוף, לימוד ועבודה משותפת. לאחר הדיונים, מתבצעת "Evening Announcements", שנועדת להצגת הכרזות של כל קבוצה, שיקוף והצגת תקציר על מה שהיה במהלך היום. במקביל מתקיימים תהליכים לאיסוף המידע ועיבודו שלאחריהם מתקיים תהליך קולקטיבי של תיעדוף הנושאים. לאחר תיעדוף, הספונסר מסביר את הנושאים שהוגדרו בתיעדוף הכי גבוה והם יוטמעו בארגון. המשתתפים מכריזים על התחייבותם האישית להטמעה של הנושא. ההטעמה של הרעיונות תתבצע לאחר סיום האירוע של המרחב הפתוח ועלולה לקחת מספר שבועות או חודשים. אירוע המרחב הפתוח מסתיים כאשר כל המשתתפים יושבים סביב מעגל, המיקרופון נמצא בידו של המארגן ומועבר למשתתף מימין או משמאל. בתורו כל משתתף חולק בקצרה את חשיבות האירוע עבורו ומה הצעתו לעשות בעתיד. משתתף אינו מוכרח לדבר ויכול לבחור להעביר את המיקרופון למשתתף הבא. בסוף האירוע, התוצאות מועברות לכדי דו"ח המופץ לכלל הארגון.
מתי כדאי להשתמש בשיטה?
שיטה זו מתאימה ביותר במצבים הבאים: למעשה, אין צורך בקיומם של כל המצבים, אך ככל שיש יותר גורמים נוכחים, כך תוצאות השיטה יהיו טובות יותר.
חסרונות ויתרונות
חסרונות יתרונות
BYD Auto
BYD Auto (בקיצור BYD, בסינית: 比亚迪汽车), חברת בת של BYD Co Ltd, היא יצרנית רכב סינית, שנוסדה בשנת 2003. שמה הוא ראשי תיבות של המילים "Build Your Dreams". החברה מייצרת מכוניות לשימוש פרטי, אוטובוסים, אופניים חשמליים, מלגזות, סוללות ומשאיות. בשנת 2008 החברה החלה בייצור הרכב ההיברידי הראשון של החברה, ה-BYD F3, ובשנת 2011 החלה לייצר ולמכור את הרכב החשמלי ה-BYD e6.
בשנת 2016 BYD Auto הפכה להיות החברה השלישית בגודלה בייצור רכבים נטענים (Plug In).
היסטוריה
חברת הבת BYD Auto הוקמה במטרה להרחיב את עסקי הסוללות של BYD. בשנת 2003 BYD רכשה את יצרנית המכוניות צ'ינצ'ואן (Qinchuan Machines Works) שפעלה במחוז שאאנשי והוקמה במקור על-ידי "תאגיד התעשייה הצפונית של סין" (שמוכר כיום כחברת 'נורינקו') שתחתיו פועלות עשרות חברות בתעשיות הביטחוניות, הכימיות והמכוניות.
החברה החלה לייצר רכבים היברידיים וחשמליים בשלב מוקדם ביחס לשאר יצרניות הרכב. בשנת 2012 עיריית שנג'ן הזמינה 500 רכבי BYD e6 חשמליים שישמשו כמוניות בעיר.
בשנים החולפות BYD Auto הכניסה לייצור מספר הולך וגדל של רכבים היברידיים וחשמליים, ובשנת 2016 החברה הפכה ליצרנית הרכבים הנטענים השלישית בגודלה בעולם, לאחר מכירות של 161,000 רכבים נטענים מאז 2008.
בספטמבר 2016 החברה הציגה רכבים חשמליים לפינוי אשפה ונקיון שנכנסו לשימוש בבייג׳ינג, בנוסף החברה החלה בייצור של אוטובוסים חשמליים שנכנסו לשימוש גם באירופה, ארצות הברית, דרום אמריקה וישראל.
במהלך 2022, החברה הודיעה כי בכוונתה להיכנס לשווקים עם רכבים אוטונומיים מתוצרתה, הן בעצמה והן במסגרת שת"פים עם חברות נוספות.
בישראל
מספר אוטובוסים חשמליים מתוצרת BYD משרתים בחברת דן במסגרת ניסוי ארוך טווח שהחל ב-2013. חברת אגד רכשה, גם היא כפיילוט, מספר אוטובוסים של החברה, כולל אוטובוס מפרקי שנכנס לפעילות בירושלים. קבוצת שלמה זכתה בזיכיון לייבוא אוטובוסים של BYD וצפויה להחדיר אותם לשוק המקומי. בספטמבר 2022 החלה החברה בשיווק שלושה דגמי רכב פרטי על ידי היבואן "שלמה מוטורס" מקבוצת שלמה וקבוצת אלייד. לדגמים הללו סוללת Blade שפיתחה BYD, המבוססת על שימוש בליתיום, ברזל ופוספט בניצולת גבוהה יחסית.
הראשון הוא BYD ATTO 3 - רכב כביש-שטח (SUV) בעל 204 כוח סוס, שמבוסס על המרכב החשמלי שפיתחה החברה. לפי פרסומי החברה לרכב טווח נסיעה מרבי של 420 קילומטר.
הדגם השני, BYD HAN, הוא רכב מנהלים סדאן. הוא מאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.9 שניות, בהספק של 518 כ"ס וטווח נסיעה מרבי מוכרז של 521 קילומטר.
הדגם השלישי הוא BYD TANG - רכב כביש-שטח עם שבעה מושבים, בהספק של 518 כ"ס וטווח נסיעה מרבי של 400 קילומטר.
באוגוסט 2023 השיקה BYD בישראל דגם רביעי - מכונית האצ'בק קומפקטית בשם 'דולפין' אשר מבוססת על הפלטפורמה והמכלולים של ATTO 3 עם סוללה ומערכת הנעה זהות, ממדים קטנים יותר וביצועים מעט יותר טובים.
בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו
בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו (ברוסית: Главный военный клинический госпиталь имени Н. Н. Бурденко) הוא בית חולים צבאי, במוסקבה אחד ממרכזי הרפואה הגדולים ברוסיה והמוסד הרפואי הראשון ברוסיה. פעיל ברציפות מאז מאי 1705.
מדי שנה מטופלים בבית החולים כ-22,000 פצועים וחולים, יותר מ־9,000 ניתוחים מבוצעים. עובדים כאן יותר מ-3,500 עובדים, מהם 800 רופאים.
על בסיס בית החולים יש 130 מחלקות לאבחון ומעבדות רפואיות, 10 מחלקות סטאז'. בבית החולים עובדים למעלה מ-70 רופאים למדעי הרפואה, 44 פרופסורים, יותר מ-170 סטודנטים לרפואה.
לצורך פינוי חירום של פצועים במהלך פעולות צבאיות, בית החולים מצויד במעבדת טיסה והחייאה שבעזרתה הובאו לכאן למעלה משלושת אלפים פצועים במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
אראוקריה המבולדטנסיס
אראוקריה המבולדטנסיס (שם מדעי: Araucaria humboldtensis) הוא עץ מחטני ממשפחת האראוקריים שמקורו בקלדוניה החדשה, לה הוא אנדמי. לעיתים הוא מזוהה כאורן, אך זהו זיהוי שגוי.
תיאור
העץ הוא אחד הקטנים במשפחתו, וגובהו הוא בין 6 ל-15 מטרים. צמרתו היא שטוחה ובצורת כתר.
העץ צומח בטבע בשלושה מקומות בלבד באי גרנד טר שבקלדוניה, על הרים בגובה שבין 750 ל-1,500 מטרים.
שלגיה (פירושונים)
{{פירושונים|* שלגיה ושבעת הגמדים
תחומים נוספים
}}
אדה, מלך ברניקיה
אדה (באנגלית: Adda; נפטר בשנת 568) היה מלך ממלכת ברניקיה בין השנים 560-568.
פרטים מועטים ידועים כיום אודות מלכותו של אדה. ידוע כי היה אחד מ-12 בניו של אידה, מלך ברניקיה, ככל הנראה השני מבין 12 הבנים, וכי מלך לאחר מות גלאפה, אחיו הבכור, בשנת 560 לאחר שנת מלכות אחת בלבד.
אדה מוזכר בדברי הימים האנגלו סקסים בו מצוין כי הוא זכה בקרב כנגד פרדור וכנגד גוורי, מוויילס בקרב קר גרו. מידע זה שגוי ככל הנראה, מאחר שהקרב נערך בשנת 580, כ-12 שנים לאחר מותו של אדה, וככל הנראה המנצח בקרב קר גרו היה אלה, מלך ממלכת דיירה השכנה.
אריקה סירולה
אריקה סירולה (באנגלית: Erika Sirola; נולדה ב-13 בנובמבר 1998) היא זמרת פינית, שידועה בעיקר בזכות השתתפותה בשיר "Speechless" של רובין שולץ, שהפך לאחד משירי ההאוס המצליחים ביותר בשנת 2018. איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה.
בין היתר, הוציאה עם הדיג'יי קסקדה את השירים "Deck the Halls" ו-"Holy Night".
ביוגרפיה
אריקה סירולה גדלה באספו, פינלנד כבת להורים קנדים-פינים. היא התגלתה בגיל 13 על ידי המפיק יורק ראונאמקי, שהחתים אותה בקאיקו אנטרטיינמנט. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, קיבלה בקשה מאדוארד שפירו, המייצג בין היתר את ריהאנה וג'יי זי, לעשות מבחנים מוזיקליים.
בקיץ 2017 היא השתתפה בשני שירים שנכללו באלבום חג המולד של הדיג'יי קסקדה.
קריירה
לאחר שהוחתמה בחברת תקליטים, הוציאה סירולה שני שירים עם הדיג'יי קסקדה. השירים היו שירי חג המולד, שנכללו באלבום חג המולד שלו. הם זכו להצלחה, בעיקר בספוטיפיי. פריצת הדרך הבינלאומית שלה הגיעה כאשר השתתפה בסינגל "Speechless" של רובין שולץ. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שבצ'כיה, תוך שנכנס לעשיריות הפותחות במצעדים שבהונגריה, פולין, סלובניה, סלובקיה, פינלנד, גרמניה, הולנד, אוסטריה, ומדינות נוספות ברחבי העולם.
מעבר להצלחתו הגדולה במצעדי הפזמונים השבועיים, הוא גם גורד בעשרות מצעדים שנתיים והפך לאחד משירי ההאוס המצליחים ביותר בשנת 2018 ובשנת 2019. שלל איגודי תעשיות הקלטות העניקו לו תארים ביניהם: איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני, איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי, איגוד תעשיית ההקלטות הפולני, שהעניקו לו את תואר הפלטינה ואיגוד תעשיית ההקלטות הבלגי ואיגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי שהעניקו לו את תואר הזהב. השיר נמכר במאות אלפי עותקים בעולם. בספוטיפיי זכה להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-250 מיליון השמעות. הקליפ שלו צבר למעלה מ-53 מיליון צפיות.
בילי בויד
בילי בויד (באנגלית: Billy Boyd; נולד ב-28 באוגוסט 1968) הוא שחקן קולנוע סקוטי. ידוע מתפקידו בתור פרגרין טוק בסרטי "שר הטבעות".
ביוגרפיה
בויד נולד בגלאזגו, סקוטלנד למרי ולוויליאם בויד שמתו בילדותו. בויד גדל עם אחותו הגדולה מרגרט אצל סבתו.
בהיותו בן 16 הופיע בחברת תיאטרון מקומית בשם "תיאטרון גויילד גלאזגו". עבד ככורך ספרים במשך 7 שנים לפני שפנה לקריירת משחק. אחד הספרים שכרך בויד היה "שר הטבעות".
סיים בהצלחה את לימודיו ב"אקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה" וקיבל תואר באומנויות הדרמה. באקדמיה הופיע בהמון הצגות במה בבריטניה. קהילת השחקנים בסקוטלנד שיבחה את בויד ואף אמרו עליו ש"בויד הוא השחקן הסקוטי היחיד שלא נח לרגע".
קריירה
מלבד קריירה קולנועית הייתה לבויד גם קריירת תיאטרון קצרה שכללה השתתפות במחזות: "סן דייגו" ו"קרחת של שיגעון".
בויד התפרסם בעיקר בזכות משחקו בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" בתפקיד פרגרין טוק (פיפין), הוביט חביב וקל דעת, חברו של פרודו בגינס, שהצטרף למסעה של חבורת הטבעת. בויד, אשר מנגן על תופים, גיטרה וגיטרה בס, כתב שיר בשם "הקצה של הלילה", אותו שר במסגרת תפקידו כפיפין בחלק השלישי של טרילוגיית שר הטבעות, "שר הטבעות: שיבת המלך". לאחר מכן הופיע בויד לצד ראסל קרואו בדרמת המלחמה המבוססת המלחמות הנפוליאוניות "אדון ומפקד", שם גילם את דמותו של קפטן בארט בונדן. ב-2004 שיחק בויד בסרט החמישי בסדרת סרטי האימה משחק ילדים "היורש של צ'אקי", בסרט דיבב בויד את בנם של צ'אקי וטיפאני ריי גלן/גלנדה. בשנת 2014 הלחין וביצע את השיר "פרידה אחרונה", שיר הנושא של הסרט "ההוביט: קרב חמשת הצבאות", אשר מושמע על רקע כותרות הסיום של הסרט.
חיים אישיים
בויד חי בגלאזגו עם ארוסתו אלי מק'ינון. לזוג בן יחיד שנולד ב-2006.
חוץ מקריירת המוזיקה הפורייה שלו בויד אוהב גם לבצע גלישת גלים ואף גלש בחופי ניו זילנד במהלך צילומי "טרילוגיית שר הטבעות".
בויד מתאמן באמנויות הלחימה ג'יט קון דו ואסקרימה.
כף-דבש
כף־דבש (בפינית: Mesikämmen) הוא אחד מספריו הנודעים של המשורר והסופר הפיני אינו לינו. זוהי נובלה שראתה אור בפינית בשנת 1914 ותורגמה לעברית בשנת 2005. מתרגם הספר לעברית, רמי סערי, צירף לתרגום העברי תרגום של נובלה נוספת מאת אינו לינו, "שחורי", וכן אחרית דבר. שתי הנובלות התפרסמו בספר שראה אור בהוצאת כרמל.
בנובלה "כף־דבש" מסופרות קורותיו של גור דובים החל מילדותו במאורה שבלב היער, עבור דרך חוויותיו בתחנת רכבת, בכפר, בשיירת צוענים ובקרקס, וכלה בשיבתו המאוחרת אל יערות הצפון. בנובלה יש יסודות אוטוביוגרפיים ואלגוריים רבים, ואלה באים לידי ביטוי, בין השאר, בטשטוש הגבולות בין חלום למציאות. חלומות הדוב כף־דבש הם צלילה אל נבכי הנפש, אל המצולות שהשאלות המהותיות ביותר של ההוויה נידונות בהן: הכרת החיה או האדם בערך עצמם, הכמיהה לבית, חשיבות החופש, משמעות החיים ופשר המוות. כפי שגורסת חוקרת הספרות טוּאִיָּה טָקָלָה: "בכף־דבש מתואר דובּי אשר גדֵל בבלי דעת ונהפך לפעלולן נהנתן בעולמם הנצלן והאטום של בני-האדם... תחת מעטה הסיפור מבצבץ תיאור גורל האמן כאישיות גאונית, חריגה וסובלת." לֵינוֹ סיים את הנובלה "כף־דבש" בחוויה המתקנת של חזרה אל השורשים, אל היער, ובהתמזגות מחודשת ונצחית עם הטבע.
Tha Crossroads
"Tha Crossroads" הוא שיר הקדשה מאת הלהקה בון ת'אגס אן הרמוני לראפר Eazy-E ששוחרר לאחר שמת ב-1995. הסינגל זכה בפרס גראמי והוא בין השירים המפורסמים ביותר של הלהקה. הרמיקס הרשמי, "(Tha Crossroads (Tha Flesh Flip Remix", כולל את החבר החמישי פלאש אן בון ובתים חדשים וישנים של חברי הלהקה.
רקע
במקור הוקדש השיר לחבריהם המתים של הלהקה ונקרא "Crossroads", אך לאחר מותו של איזי אי הם החליטו לשנות את שם השיר ל-"Tha Crossroads". השיר מבוצע על ידי חברי להקת בון ת'אגס אן הרמוני (קרייזי בון, לייזי בון, ביזי בון ווויש בון). השורות המהירות המאופיינות לחברי הלהקה, מוחלפות בשירה איטית יותר מבדרך כלל, ללא בוטות והרגשה של עצבות. לאחר שקיבלו חברי הלהקה שבחים רבים על השיר, החליטו להוסיף אותו לאלבום E 1999 Eternal. השיר היה להצלחה עולמית והיה בראש המצעדים במספר מדינות, כולל את המצעדים של בילבורד ומצעדיה של בריטניה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה (ארצות הברית)
היסטוריה
מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה הונפקה בהתחלה כסרט בלבד, ללא פארה. ב-1946 נטבעה גם פארה (מדליון מתכת) והונפקה לזכאים. האות מנציח שירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה והוענק לכל חייל ששירת בכוחות המזוינים האמריקניים בין ה-7 בדצמבר 1941 (המתקפה על פרל הארבור) ל-31 בדצמבר 1946, היום בו הנשיא הארי ס. טרומן הכריז רשמית על סיום מעשי האיבה. העיטור המקביל שהוענק בצבא ארצות הברית בסיום מלחמת העולם הראשונה הוא מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה.
המדליה מוענקת בגין שירות בצבא האמריקאי בין התאריכים 7 בדצמבר 1941 עד 31 בדצמבר 1946, ללא חובה של שירות בכל התקופה. היו דיווחים על חיילים שקיבלו את המדליה בגין שירות של ימים ספורים בתקופה זו. מאחר שמלחמת העולם השנייה הסתיימה רשמית ב-2 בספטמבר 1945 עם כניעתה של יפן, ישנם חיילים שהתגייסו לצבא רק בשנת 1946 וקיבלו את המדליה מבלי שבכלל לקחו חלק במערכה כלשהי של מלחמת העולם השנייה.