cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייל מושק ההימלאיה
אייל מושק ההימלאיה (שם מדעי: Moschus leucogaster; ידוע גם כאייל מושק לבן-גחון), הוא מין של פרסתן בינוני דמוי אייל במשפחת איילי מושק, המצוי לאורך הרי ההימלאיה בדרום אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1839 על ידי הזואולוג הבריטי בריאן הודג'סון במהלך מסעו באזור טיבט וההימלאיה. תפוצתו של מושק ההימלאיה חופפת בצד המזרחי בתפוצת אייל מושק אלפיני (Moschus chrysogaster) ובצד המערבי בתפוצתו של אייל מושק קשמירי. בעבר מושק ההימלאיה היה נחשב לתת-המין של המושק האלפיני עד שב-1995 קיבל סופית מעמד של מין נפרד על בסיס פרופורציות גולגולת שונות; הזיהוי בין השניים קשה למדי. שמו המדעי של המושק ההימלאי נגזר מלטינית כדלהלן: "Moschus" = "מושק"; מתייחס לבלוטת המושק המיוחדת שיש לאיילים אלו במפשעה. "leucogaster" = לבן גחון, ומתייחס לגחונו הבהיר של מושק זה שמהווה סימן היכר בינו לבין המושק האלפיני.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה של מושק ההימלאיה מותאמת במיוחד לחיים בגובה רב: היא עבה וצפופה ובנוסף מורכבת משערות גסות עם תאים מלאי אוויר המבודדים את גופו מהטמפרטורה הקיצונית ברכס ההימלאיה. הפרווה של המושק משתלבת להפליא עם הסביבה המחוספסת ההררית ובכך מספקת לאייל הסוואה מעולה המונעת מטורפים לגלותו; במבט שטחי הפרווה נראית בצבע חום בהיר או דהוי אך במבט מדוקדק יותר ניתן לראות בה גוונים של צהבהב, אדמדם, אפרפר, לבנבן ושחרחר היוצרים יחד את המראה האידיאלי להסוואה. ריכוז שערות מגוון מסוים משתנה בין מושק למשנהו כך שניתן לראות פרטים עם צבע כללי אפרפר, צהבהב או אדמדם; לרוב, צבעו של הפרט יהיה כהה יותר ויותר ככל שהוא יתבגר. הגפיים ופלג הגוף האחורי נוטים להיות כהים יותר משאר הגוף. בדומה לעופרים רגילים, גם עופרי המושק נולדים עם פרווה בעלת מספר שורות של נקודות, אולם בעוד שאצל רוב האיילים הנקודות נמוגות בהגיעם לבגרות אצל המושקים נותרת לרוב שורת נקודות דהויה סמוך לשדרה. פרוות עופרי המושק תהיה בהירה יותר משל הבוגרים. למושק ההימלאיה יש גחון בצבע בהיר הנע בין לבנבן לאפרפר וזהו מקור שמו המדעי.
ראשו של מושק ההימלאיה יהיה בדרך כלל בהיר יותר מהגוף - אפרפר, חולי או חום בהיר. למושק יש כתמים לבנים סביב כל עין, וסימון לבן המקביל לעצם הלסת. כתם לבן או צהבהב מקיף את האף, השפתיים והסנטר. האוזניים של המושק כהות יותר משאר הראש - לרוב חום קפה או חום שוקולד. סביב האוזניים יש רצועות לבנות, ובחלקם הפנימי יש שכבת שערות רכה ועבה המגינה על האוזניים מפני הקור.
בין המושק האלפיני למושק ההימלאיה יש דמיון רב המקשה על הזיהוי בין השניים. הזואולוגים פיטר גרובס ופיטר גרב הצביעו על הבדל משמעותי במראה של הגרון: בעוד שלמושק האלפיני יש פסים לבנים ברורים או כתם לבן בולט על גרונו, למושק ההימלאיה מאפיינים אלה מעורפלים מאוד אם הם קיימים בכלל. מלבד הגרון והגחון, המושק האלפיני נוטה להיות אדמוני יותר ורגליו בצבע אפרפר בהיר. עם זאת, סימני זיהוי אלה עלולים להתחלף בין שני המינים כך שניתן לקבוע את זהותו של המין בהתאם לתפוצתו.
ניבים
בניגוד "לאיילים האמיתיים", מושק ההימלאיה חסר קרניים כיתר איילי המושק - מאפיין המשותף מלבדם גם לאלקרן הגדות. תחת זאת, למושק ההימלאיה יש זוג ניבים ארוכים במיוחד הבולטים מהשפה כלפי חוץ והם נמצאים בתהליך גדילה במשך כל ימי חייו. אף על פי שלשני הזוויגים יש ניבים, כצפוי ניביהם של הזכרים ארוכים יותר משל הנקבות (כמעט כפול). הניבים אמנם עלולים להישבר בקלות, אך הם צומחים מהר מאוד כך שאין זה אובדן גדול עבור המושק. מכיוון שהמושקים חסרי קרניים, הניבים משמשים במקומם ככלי לחימה בין הזכרים.
מבנה ומידות גוף
מידות גופו של מושק ההימלאיה:
תפוצה ובית גידול
מושק ההימלאיה הוא בעל חיים תת-אנדמי וזאת משום שהוא אנדמי לאזור גאוגרפי מסוים (ההימלאיה) הנמצא בשטחם של מספר ישויות מדיניות. טווח התפוצה שלו כולל את דרום-מזרח סין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי), צפון הודו (מדינות: סיקים, ג'אמו וקשמיר, הימאצ'ל פרדש ואוטראקהאנד), מערב בהוטן (המחוזות המערביים), וחלקים גדולים מנפאל (מרבית המחוזות הצפוניים והמרכזיים).
בית הגידול של מושק ההימלאיה הוא באזורים הרריים גבוהים עד לגובה של 2,500 מטר מעל פני הים - בדומה לקרובו המושק האלפיני. בית הגידול כולל כרי דשא, שיחים תת-אלפינים נמוכים, יערות דלילים כדוגמת יערות אשוח, סלעים, וצמחייה נוספת האופיינית לאזורים הרריים. לאייל המושק יש יכולת ניווט מעולה בטופוגרפיה ההררית המורכבת והוא צועד בקלות במדרונות אנכיים ותלולים מאוד - בין השאר בזכות הפרסה החמישית הגדולה שמייצבת אותו בירידות חדות. הטמפרטורות בתחומי מחייתו של אייל המושק מגיעות עד למינוס 20 בחורף באזורים הגבוהים וכמות המשקעים הממוצעת היא 2,000–3,000 מילימטר לשנה.
התנהגות ופעילות
המושקים ההימלאים הם בעלי חיים בודדים, חששנים וזהירים, אשר מנסים רוב הזמן להיטמע בסביבתם ולא לבלוט. הם פעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב - ובדרך כלל מרבית הפעילות נסובה סביב ליקוט המזון. בשאר שעות היום והלילה המושקים נחים באזור מוגן וסבוך בצמחייה. המושקים תופסים לעצמם שטחי פעילות קבועים קטנים (כ-0.22 קילומטר), אך זכרים יקימו לעצמם טריטוריה הרבה יותר גדולה אף על פי שחלקים רבים ממנה לא יהיו בשימוש. הזכרים הם טריטוריאליים מאוד, ובדומה לאיילים רבים הם נוטים לייעד אזורים מסוימים כ"בתי שימוש" ספציפיים עבור שתן או ערימות גללים. למרות שהתנהגות זאת אינה ברורה דיה, סביר להניח שהיא משמשת כאמצעי לסימון הטריטוריה מכיוון שהתופעה הופכת לשכיחה יותר ויותר לקראת עונת הרבייה. אתרים אלו מפיצים ריח עז בסביבתם, וזאת לצד סימונים עם בלוטות המושק ואמצעים נוספים. זכרי המושק תוקפניים מאוד כלפי בני מינם, וזכר אשר יפלוש לשטחו של זכר אחר יותקף במהרה אם לא יימלט מהאזור. לחימה בין יריבים שווים בגודלם תכלול בעיקר נשיכות עם השיניים הרגילות ודקירות עם הניבים, ודי נפוץ שכל אחד תולש מחבירו פיסות פרווה במהלך הלחימה באמצעותם.
טורפים
על מנת להימנע מטריפה, מושקי ההימלאיה מנסים להסוות את בתוך הצמחייה ההררית; הצבע החום העמום של פרוותם ממזער את סיכויי הגילוי שלהם. בין הטורפים של אייל מושק זה ניתן למנות נמר השלג, שונר מצוי, זאב אפור, שועל אדום, דלק צהוב-גרון וכלבי בית משוטטים. דורסי יום גדולים צדים מדי פעם איילי מושק צעירים. כאשר מושק ההימלאיה נרדף על ידי טורף, הוא תר אחר מקלט סביב ההר שבו יוכל להסתתר עד יעבור זעם. כאשר אין מקלט זמין בקרבת מקום, המושק ישתמש במהירותו וזריזותו כדי לבצע ריצת מעגלים לא סדירה עם שבירות חדות לצדדים מנוגדים בתקווה שהטורף יאבדו. עם זאת, מושק ההימלאיה מתעייף די בקלות מלרוץ - בדרך כלל לאחר 200–300 מטר של ריצה. המושק מנצל את גופו הגמיש ורגליו האחוריות הארוכות להימלטות: הוא מסוגל לקפוץ בקלות למרחק של 6 מטר המהווה יתרון כאשר הוא נרדף על ידי טורף איטי.
תזונה
מושק ההימלאיה הוא בעל חיים צמחוני ולוחך-עשב, והוא עשוי לאכול כמעט כל דבר שזמין בהתאם לעונה. בהתאם לכך תזונתו כוללת עשבים, עשבי תיבול, שיחים אלפינים, טחבים, חזזיות, שרכי מים, זרדים, יורה, גבעולים, פרחים, ועלים. בחורף כאשר המזון פחות זמין, המושק יעמוד לעיתים קרובות על רגליו האחוריות כשרגליו הקדמיות ינסו לאחוז בענפים ולהביאם להישג ידו, והוא אף מסוגל לטפס על עצים בינוניים כדי להגיע לעלים וענפים. המושק כיתר הפקוריים הוא בעל חיים מעלה גרה; עובדה זאת מסייעת לו לאכול כמויות גדולות של מזון צמחי מבלי ללועסו יתר על המידה, כך שברגע שירגיש מאוים הוא יעזוב במהירות את האזור ויוכל לעכלו בנוחות במועד מאוחר יותר כאשר הוא מוגן. בעת העלאת הגירה, המושק לועס את המזון תוך כדי שהוא מזיז את הלסת התחתונה לצדדים; מאפיין זה נצפה גם אצל אלקרן הגדות וככל הנראה הללו עושים זאת על מנת שאחד הניבים יוכל לעזור בפירוק המזון. לעיתים קרובות, איילי המושק צועדים למרחקים גדולים במהלך הלילה כדי למצוא אזור שעשיר יותר במזון; בצעידה כזאת הוא מסוגל לגמוע מרחק של 3–7 ק"מ ללילה, אולם תמיד הוא יחזור לשטח פעילותו הקבוע עם עלות השחר.
רבייה ומחזור חיים
עם הגיע עונת הרבייה, זכר המושק ההימלאי הופך להיות לחוץ ותחרותי והוא אוכל מעט מאוד. במהלך ניסיונות להגן על הטריטוריה הגדולה שלו אשר מאגדת מספר שטחי פעילות קטנים של נקבות הוא ינסה להניס כל זכר משטחו באמצעות ניביו. הנקבות אשר שקטות וביישניות נוטות להישאר בזמנים אלו במחבואם. שק המושק של הזכר משמש כ"מפתח" למשוך נקבות בעונת הרבייה ופתרון לבעיה זאת: השק אשר מפריש ריח חזק נועד לפתותם לצאת מן המחבוא. בנוסף, הזכר מפריש שתן אשר מעורבב עם המושק וגורם לשתן לקבל צבע ורוד עם ריח חזק וחריף מן הרגיל. עונת הרבייה של המושקים היא בין נובמבר לינואר, למרות שחלק מהנקבות לא יהיו בשלות לרבייה עד חודש מרץ.
תקופת ההריון של נקבת המושק היא 185–195 ימים (כ-6.5 חודשים). בתום ההריון נולדים בין עופר אחד לשניים לרוב בין מאי ליוני. העופר נשאר במחבוא במשך זמן רב יחסית: לא פחות מ-2 חודשים וזאת בניגוד לשבועות בודדים אצל פרסתנים רבים. על זאת ניתן להוסיף שהמגע היחיד של העופר עם אימו הוא במהלך ההנקה ובשאר הזמן אין לאם כל קשר או מגע איתו. התנהגות היניקה של עופרי המושק היא יוצאת דופן; בעוד העופר יונק מהפטמות האם מרימה את הרגל האחורית שלה ומשאירה אותה תלויה באוויר, בעוד שהעופר נוגע בפרסה שלה עם רגלו הקדמית. לאחר 2 החודשים העופר כבר מסתובב לבדו בשטח של אימו ורק נפגש איתה על מנת לינוק; הוא הופך לעצמאי בצורה מלאה לאחר שישה חודשים. העופרים מגיעים לבגרות בדרך כלל לאחר 18 חודשים, אם כי הנקבה יכולה להתרבות כבר לאחר שנתה הראשונה.
גלינה אוסטוולסקאיה
גלינה איוואנובנה אוּסטווֹלסקאיה (ברוסית: Галина Ивановна Уствольская, 17 ביוני 1919 פטרוגרד - 22 בדצמבר 2006 סנקט פטרבורג) הייתה מלחינה רוסיה. היא נמנתה עם תלמידיו של דמיטרי שוסטקוביץ'.
אייל מושק ההימלאיה
רבייה ומחזור חיים
תוחלת החיים של מושק ההימלאיה בטבע היא 10–14 שנים, אולם תוחלת החיים הפוטנציאלית היא עד 20 שנים.
גלינה אוסטוולסקאיה
לצידה של סופיה גוביידולינה, היא נחשבת למלחינה הרוסית החשובה במוזיקה הקלאסית במאה ה-20.
אייל מושק ההימלאיה
מצב
מסחר ברמה גבוהה בחלקי גופו של מושק ההימלאיה מתבצע בתוך סין ובמקומות אחרים באסיה הצפונית-מזרחית; למעשה, זהו מין המושק הניצוד ביותר. ישנם מספר אזורי סחר לא חוקי בחיות בר הנמצאים בתוך הטווח של המושק ההימלאי, כך שבטוח שהמין נמצא תחת רמה מסוימת של איום מסחר בו ובמוצריו. הדמיון בין מיני המושק מקשה להעריך את רמת האיום הישיר על המינים, שכן חלקי הגוף דומים אצל איילי המושק ובשל כך אינם ניתנים לזיהוי. מלבד הציד לבשרו של המושק אשר נחשב למעדן מקומי, הציד העיקרי הוא בעיקר עבור בלוטות המושק שלו. המושק המיוצר על ידי איילים אלו יקר מאוד בשל השימוש בו בתעשיית הסבונים והבשמים וכן בשל התכונות התרופתיות שיש לו לכאורה, ובארצות הברית או בשאר השווקים הבינלאומיים מחירו של קילו חומר מושק עשוי להגיע לכ-45,000 דולר - המחיר היקר ביותר בעולם עבור מוצר מהחי. אף על פי שאת בלוטות המושק הנמצאות אצל הזכרים ניתן לחלץ מהאיילים מבלי לפגוע בהם, רוב "ציידי המושק" הורגים את האיילים הן מפני שהדבר נוח יותר מאשר להתעסק בלכידה והן כדי להסיר את השק כולו, אשר מניב כ-25 גרם בלבד של חומר שעוותי חום. ציד לא חוקי אפוא הוא נפוץ מאוד וקשה להפסיקו בדרכים רגילות בשל הביקוש הרב. מעבר לציד שמהווה איום חמור על המין, מושק ההימלאיה סובל גם מאובדן היערות בטווח התפוצה שלו למטרות חקלאות, עצים, והתיישבות אנושית.
גלינה אוסטוולסקאיה
שנותיה המוקדמות
גלינה אוסטוולסקאיה נולדה בשנת 1919 בפטרוגרד, סנקט פטרבורג של ימינו, למשפחתו של עורך הדין איוואן מיכאילוביץ' אוסטוולסקי (נפטר ב-1944),שהיה צאצא למשפחת כמרים, ולקסניה קורנילבנה לבית פוטאפוב (נפטרה ב-1971), מורה בבית ספר ובת למשפחת אצילים לשעבר. לגלינה הייתה אחות תאומה, טטיאנה. אוסטוולסקאיה התמודדה בילדותה עם קשיים כלכליים רבים. היא הצטיינה במקוריות מחשבתית והעדיפה תכופות שלא ללכת לבית הספר.
אייל מושק ההימלאיה
מצב
על מנת לבלום את ציד איילי המושק, נעשו ניסיונות בסין להקים חוות מיוחדות של איילי מושק שבויים לאחר שהוכח שאפשרי לחלץ מהם את המושק מבלי להרוג אותם. עם זאת ניסיונות אלו נתקלו בקשיים בשל כך שהאיילים נספו ממחלות או מקרבות ביניהם, ובנוסף לכך המושק המופק בשבי בעל איכות נמוכה מהמושק המופק בבר.
מושק ההימלאיה מופיע באמנת CITES בנספח ב' (סין) ובנספח א' (כל מדינות אחרות), אולם אין בכך כדי למנוע את הסחר המשתולל באיילי מושק. המין נחשב לנדיר בסין, ומופיע במדינה זו בקטגוריה הראשונה ברשימה האדומה הסינית ובקטגוריה השנייה ברשימת מיני המפתח של סין. הערך הגבוה של חלקי גופו של המושק בסחר דורש שימור פעילות יעילה נגד הציד הלא חוקי. מושק ההימלאיה מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי תפוצתו כדוגמת הפארק הלאומי סגרמאטהה, הפארק הלאומי נאנדה דווי, הפארק הלאומי רארה, הפארק הלאומי מאקלו-בארון, "שמורת החי קאדרנט", "שמורת אייל המושק אסקוט", ועוד רבים אחרים.
גלינה אוסטוולסקאיה
שנות הלימודים
בשנים 1936-1926 למדה אוסטוולסקאיה לימודים יסודיים ותיכוניים עם דגש על שיעורי צ'לו והלחנה בבית הספר למוזיקה בעיר הולדתה. לאחר מכן, בין השנים 1937–1939 המשיכה שנתיים לימודי הלחנה במכללה ע"ש רימסקי קורסקוב שליד הקונסרבטוריון הממלכתי למוזיקה של לנינגרד. בשנת 1939 היא התחילה ללמוד הלחנה בקונסרבטריון עצמו, אצל מקסימיליאן שטיינברג, אחר כך אצל מיכאיל גנסין ומאוחר יותר אצל דמיטרי שוסטקוביץ'.
הקריירה האקדמית והקשר עם שוסטקוביץ'
היא התעקשה ללמוד אצל שוסטקוביץ' שנראה לה באותם הימים המלחין היחיד שממנו כדאי לה ללמוד. בתום לימודיה, בשנת 1948 התקבלה אוסטוולסקאיה לאיגוד המלחינים הסובייטים ולימדה בשנים 1947–1975 קורסים להלחנה במכללה למוזיקה על שם רימסקי קורסקוב, שבה למדה קודם. דמיטרי שוסטקוביץ' שלא הירבה בדרך כלל לחלק מילות מחמאה לתלמידיו העריך מאוד את כישוריה:"אני משוכנע כי המוזיקה של גלינה איוואנובנה אוסטוולסקאיה תגיע לפרסום עולמי ותזכה להערכת כל אלו שהאמת במוזיקה חשובה ביותר עבורם". בדרך כלל, היא אהבה יותר את מלאכת ההלחנה מההוראה שהייתה עבורה יותר אמצעי לקיום. אולם היא הייתה מורה תובענית ולימדה לפי הסטנדרטים הגבוהים שהציבה לעצמה. עם התחלת הקריירה העצמאית שלה עזבה אוסטוולסקאיה את בית אמה ועברה לגור לבד, לזמן מה יחד עם בן זוגה, המלחין יורי בלקאשין (1960-1923), שהיה גם הוא חבר בסגל הקונסרבטוריון. אחרי מותו הפתאומי של בלקאשין מהתקף פרכוסי בבית ההבראה של המלחינים ברפינו, שוסטקוביץ', שהתאלמן זה עתה מאשתו הראשונה, הציע לאוסטוולסקאיה נישואים אך היא סירבה. בכמה הזדמנויות תמך בה שוסטקוביץ' מול מתקפות מצד עמיתיהם באיגוד המלחינים הסובייטים. הוא בעצמו שלח לה לפעמים לעיון יצירות לקראת השלמתם כדי לשמוע את דעתה עליהן. כמה מיצירות אלה כוללות אפילו ציטוטים מיצירותיה: למשל, הוא השתמש בנושא השני של הפינאלה של השלישייה לקלרינט שלה לכל אורך הרביעייה שלו מס.5 לכלי קשת ובסויטה מס.9 "מיכאל אנג'לו" (1974). הקשר ההדוק, הרוחני והאומנותי בין שני המלחינים הושווה לזה שבין שנברג לוברן.
אוסטוולסקאיה הייתה כאמור לסירוגין תלמידתו של שוסטקוביץ' בשנים 1947-1939, אולם, אחרי שנות ה-1960 היא שמרה אך מעט מהשפעת סגנונו. אחרי התרחקותה משוסטקוביץ' הדואט לכינור ולפסנתר משנת 1964 מוזכר כציון דרך משמעותית במוזיקה של אוסטוולסקאיה.
ההכרה בחו"ל
גלינה אוסטוולסקאיה נפטרה בשנת 2006 בגיל 88 בעירה, סנקט פטרסורג, בעקבות אוטם שריר הלב. היא הובאה לקבורה בבית הקברות הלותרני וולקובו בסנקט פטרבורג.
אוסטוולסקאיה הייתה נשואה החל משנת 1965 לתלמיד שלה, מלחין ונגן ג'אז קונסטנטין מקוצ'ין ששינה את שמו מאוחר יותר לבגרנין. בעלה היה צעיר ממנה ב-22 שנה (יליד 1941). המלחינה ניהלה את חייה רחוק מזרקורי התקשורת ומחוגים חברתיים, ניתקה תכופות קשר עם ידידיה ומכריה. לא נולדו לה ילדים. שמרה לתקופה חיבה לאחיינה, בנה של אחותה. בשנת 1992 לא השתתפה בלוויה של אחותה. עם תלמידיה נמנו המלחינים בוריס טישצ'נקו וסמיון בוקמן. החל משנות ה-1970 המוקדמות קיימה המלחינה למשך עשרים שנה קשר מקצועי פורה עם הפסנתרן אולג מאלוב (יליד 1941). בשנות ה-1970 התיידדה גם עם המוזיקולוג ופסנתרן מיכאיל דרוסקין.בשנות ה-90, הסתייעה במלחינים ויקטור סוסלין ואלכסנדר סאנין ששימשו לדובריה.
קישורים חיצוניים
Amrei Flechsig, מאמר ביוגרפיהGalina Ustvolskaya“, : MUGI. Musikvermittlung und Genderforschung: Lexikon und multimediale Präsentationen, hg. von Beatrix Borchard und Nina Noeske, Hochschule für Musik und Theater Hamburg, 2003ff. ברשת החל מ-26.3.2009. Rachel Claire Jeremiah-Foulds thesis for PhD, Goldsmith College, University of London 2015
אייל רוסרבוס
מאפיינים
מיני אייל רוסרבוס בעלי פרווה דקה שנוטה להיות שעירה וגסה באזור הצוואר והחזה. צבע הפרווה בהיר יותר משל איילי רוסה ונע בין חום זהבהב לחום אדמדם או כתמתם; עם זאת, זכרים מבוגרים נוטים להתכהות לחום מהגוני כהה בדומה לאייל סמבר למשל. יש להם פרופיל חינני ורזה, ואחראים לכך מספר דברים: הצוואר הדק למדי, הרגליים הארוכות, והראש שלהם אשר צר יותר משל מינים אחרים (דומה לסוג אייל). החרטום שלהם משולש ומוארך והשפתיים מעוגלות. בניגוד לשאר האיילים האסייתים, הקרניים של זכרי אייל רוסרבוס גדולות ומסועפות מאוד או לחלופין בעלות מבנה מפותל - בדומה לסוג אייל. האוזניים שלהם עגלגלות ומחודדות בקצוות, והן רחבות למדי. האף גדול וכחלחל, והעיניים קטנות וצרות. הזנב קצרצר באופן קיצוני וצידו התחתון לבן. לכל המינים בסוג יש סינר לבן גדול ובולט סביב הסנטר והחלק העליון של הגרון - אשר מהווה סימן היכר למין, והחזה, הגחון והמפשעה - לבנים.
איילי רוסרבוס חיים בסבך של עשב, קנים, סוף, על גדות ביצות, עמקי נהרות ואזורים בוציים, והפרסות שלהם רחבות מעט ומותאמות לתנועה במים. בהתאם לבית הגידול, התזונה שלהם מורכבת במיוחד מדשא, עשבי תיבול, שרכי מים, וכדומה. הם פעילים בעיקר בשעות היום ומעט בשעות הלילה, ואת השעות החמות של הצהריים הם מבלים באזורים מוצלים. הם עשויים לבצע נדידות קטנות ממקום למקום בעקבות שינויים אקלימיים. אף שהם נראים גם בבדידות, איילים אלו חברותיים למדי וחיים בקבוצות משפחתיות או בעדרים בינוניים למשך תקופות מסוימות או לאורך השנה. ההריון של הנקבה הוא מינימום 220 ימים לאחריהם נולד עופר אחד בדרך כלל.
אייל זהוב
אייל זהוב (שם מדעי: Hyelaphus), הוא סוג של אייל קטן החי בדרום-מזרח אסיה וכולל 4 מינים זוטרים אשר שניים מתוכם אנדמיים לאיים, ושניים יבשתיים. איילים אלו הם הקטנים ביותר בתוך שבט האיילים האמיתיים בתת-משפחת איילי העולם הישן. פירוש השם המדעי Hyelaphus הוא אייל-חזיר המרמז על מבנה הגוף וסגנון הריצה של האיילים הללו. מקור השם הרשמי הוא בשפה הוייטנאמית (Chi Hươu vàng), והוא נועד לציין את המראה הכללי של פרוותם. בעבר, ארבעת המינים היו נחשבים למין בסוג Axis שכלל מלבדם את המין הגדול יותר - אייל נקוד, אולם על בסיס הדמיון המורפולוגי והגנטי שלהם לאייל רוסה, הם הוכרו בשנות האלפיים כזכאים להיות משויכים לסוג נפרד כך שהאייל הנקוד הפך לסוג ומין יחיד. מבחינה גנטית, האיילים הקרובים אליהם ביותר לאחר אייל רוסה, הם האייל הנקוד והסוג אייל רוסרבוס המכיל מינים גדולים יותר. המינים בסוג הם איילים נדירים יחסית, שכן על פי הרשימה האדומה של IUCN כולם נמצאים במידה זו או אחרת בסכנת הכחדה.
מאפיינים
מיני האייל הזהוב בעלי גוף כבד ומוצק בדומה לחזירונים, ויש להם רגליים קצרות, צוואר עבה וראש עגלגל ורחב; החרטום המשולש שלהם קצר מאוד יחסית לאיילים אחרים. המצח רחב באופן בולט, ובסיס הקרן המחופה בעור מוגבה מעט מהגולגולת עם דמיון חלקי לקרני המונטיאקים. השדרה גמישה ועגלגלה, והתנוחה של הגוף שפופה בדרך כלל עקב העובדה שפלג הגוף האחורי גבוה מהקדמי. גובה הכתפיים נע בין 60 ל-75 ס"מ. האוזניים קטנות ועגלגלות, והזנב דק ובינוני בגודלו עם פרווה לבנה בצידו התחתון. הפרווה של מיני האייל הזהוב עדינה ועבה ובעלת גוון חום-זהוב אדמדם; היא נוטה להתכהות בבגרות. הפנים לרוב בהירות וזהובות, ויש לעיתים קרובות כתם דהוי בין העיניים בצורת Y. הזכרים נוטים להיות כהים מהנקבות. מעבר לכך שהזכרים גדולים במקצת מהנקבות, הם מתאפיינים בזוג קרניים ארוכות שנחשבות לבינוניות יחסית למינים אחרים. המבנה שלהם פשוט למדי ודומה לאייל רוסה או לאייל נקוד: ממוטת הקרן המרכזית מתפצלים שני סיעופים בלבד - אחד בבסיס ואחד בקצה.
האיילים הזהובים פעילים בבתי גידול סבוכים וגשומים שהתנועה בהם קשה, והמאפיין העיקרי שבשלו הם זכו לכינוי "אייל חזירי", נובע מסגנות הריצה שלהם: בעת היתקלות במכשולים כמו עצים, האיילים הללו יעדיפו לנסות לרוץ בשפיפות מתחת למכשול במקום לדלג מעליו - בדומה להתנהגות החזירים. האיילים הללו הם פעילי יום, אך באזורים רבים הם הפכו לפעילי לילה עקב ההפרעה האנושית הגבוהה ולחץ הציד. הם נוטים לחיות בבדידות, ולעיתים מתאספים בעדרים, בקבוצות קטנות או במשפחות לפרקי זמן קצרים. התזונה שלהם כוללת בעיקר עשבים, שיחים ועלים. הזכרים טריטוריאליים למדי ומסמנים את שטחם באמצעות הפרשות מבלוטות ריח בעיניים. הנקבה ממליטה בין עופר אחד לשניים לאחר תקופת הריון של 220 ימים.
C--
c-- היא שפת תכנות שנוצרה ב-1988 על ידי סיימון פייטון ג'ונס ונורמן רמסי.
הגרסה הראשונה פורסמה ב-1988, והגרסה האחרונה, גרסה 2.0, פורסמה במאי 2005.
אלבוס סוורוס פוטר
אלבוס סוורוס פוטר הוא הדמות הראשית והפרוטגוניסט בספר "הארי פוטר והילד המקולל" מאת ג'יי קיי רולינג, ג'ק תורן וג'ון טיפאני. הספר מתאר את שנותיו הראשונות בהוגוורטס, ואת מערכת היחסים בינו, לבין אביו, הארי פוטר והיחסים המיוחדים שיש לאלבוס עם בנו של דראקו מאלפוי, אויבו של הארי משנות ילדותם.
הארי פוטר ואוצרות המוות
אלבוס נולד להארי פוטר, קוסם מפורסם, ולג'יני פוטר (ויזלי), קוסמת טהורת דם אשר התחתנה איתו. הוא גדל תחת השגחת הוריו, ככל הנראה בבית בלק שהורש לאביו מסנדקו, לצד שני אחים - ג'יימס סיריוס פוטר, אחיו הגדול, ולילי לונה פוטר, אחותו הקטנה. לפני שהוא עולה על הרכבת, אלבוס לוקח את הארי לשיחה ואומר לו שהוא מפחד להתמיין לסלית'רין. הארי מרגיע אותו ואמר לו שהוא נקרא על שם שני מנהלי הוגוורטס - ואחד מהם הוא יוצא בית סלית'רין, שכנראה הוא האדם הכי אמיץ שהארי אי פעם פגש, אך מצנפת המיון תתחשב בהעדפות שלו כמו שזה קרה אצל הארי.
הארי פוטר והילד המקולל
מצנפת המיון ממינת את אלבוס לבית סלית'רין. בשלוש השנים הבאות הוא סופג עלבונות מתלמידי בית הספר והופך לילד לא פופולרי בעצמו כשתלמידי בית הספר מתייחסים אליו כמי שבוגד במורשת אביו.
גנבת המחולל
בינתיים, הארי פוטר והרמיוני, כעת עובדי משרד הקסמים, מנסים למצוא את מיקומם של מחוללי הזמן האחרונים על מנת לאחסנם ולחקור את טיבם. איימוס דיגורי, אביו של סדריק המנוח מנסה לשכנע את הארי להשתמש במחוללי הזמן כדי להציל את סדריק ממוות אך הארי מסרב. אלבוס מאזין לשיחה בין אביו לאיימוס וחש מאוכזב מאביו. הוא משכנע את אחייניתו של איימוס, דלפי דיגורי, לסייע לו ולסקורפיו למצוא מחולל זמן ולהציל את סדריק. לאחר שפרצו למשרדה של הרמיוני וגנבו את מחולל הזמן, הם חוזרים בזמן כדי למנוע מסדריק לנצח במשימה הראשונה באמונה שזה ימנע ממנו לנצח עם הארי פוטר בטורניר הקוסמים המשולש.
עולמו של וולדמורט
בעזרת מירטל, הם מכשילים את סדריק ומשפילים אותו, ובטוחים בהצלחתם הם חוזרים להווה. בהווה, סקורפיוס מגלה שמעשהם גרם לסדריק להפוך לאוכל מוות ולהרוג את נוויל, מה שגרם לכל העולם להישלט על ידי וולדמורט ולאלבוס לא להיוולד מלכתחילה. בעולם זה, סקורפיוס הוא תלמיד מקובל מרושע ומצליח, שכולם מפחדים ממנו. נואש, הוא פונה לסנייפ, שעוד חי ביקום הכאוטי הזה, כדי שיעזור לו, והוא, הרמיוני ורון מקריבים את חייהם בשביל להחזיר אותו לעבר למנוע את הפיכתו של סדריק לאוכל מוות.
הקרב עם דלפי
סקורפיוס חוזר לעבר ומצליח למנוע את פעולתם של אלבוס ושלו, ואז חוזר להווה ומספר על מה שאירע לאלבוס ולדלפי, שמגלה את עצמה כבתו של וולדמורט, וחוזרת עמם בזמן כדי לוודא שאביה ינצח. הם נלחמים בה, מחולל הזמן נשבר והיא בורחת כשהם תקועים בזמן. הם מגלים שהם נמצאים במכתש גודריק מספר ימים לפני שהוריו של הארי (לילי וג'יימס) נרצחים על ידי וולדמורט, ומבינים שדלפי רוצה להזהיר את אביה, כדי שלא יממש את הנבואה שתביס אותו שנים אחר כך. הם מעבירים מסר להארי שבעתיד כדי שידע איפה הם, והוא חוזר עם דראקו, ג'יני, רון והרמיוני כדי להילחם בדלפי.
כשהם מגיעים הם מנסים לתכנן כיצד לגרום לדלפי להיחשף בפניהם. אלבוס מציע שימוש בשיקוי פולימצי, אך מפאת זמן ההכנה הם בוחרים בלחש שינוי צורה לוולדמורט. הארי מתנדב לעשות זאת, כי הוא יודע איך זה להרגיש כמוהו, והוא יודע שדלפי תדבר בלחשננית, כך הוא מעמיד פנים שהוא וולדמורט תוך שימוש בלחשננות. הוא מצליח למשוך אליו את דלפי אך שינוי הצורה שהוטל עליו מתחיל לפוג. דלפי מצליחה לזהות אותו ומתחיל קרב בינה לבין הארי, ג'יני, דראקו, סקורפיוס, רון ואלבוס שבסופו דלפי מובסת ונשלחת לאזקבאן. החבורה חוזה ברצח הוריו של הארי, אך כדי לא להרוס את רצף הזמן הם צופים במותם מהצד ואז חוזרים להווה.
בסצנה האחרונה, לוקח הארי את אלבוס לקברו של סדריק ומשוחח עמו. הארי מספר לו שהוא מגיע לבקר בקבר מדי שנה.
לסטר הולט
לסטר דון הולט ג'וניור (באנגלית: .Lester Don Holt Jr; נולד ב-8 במרץ 1959) הוא עיתונאי אמריקאי, המגיש הראשי של מהדורת החדשות המרכזית ברשת NBC.
ביוגרפיה
הולט נולד במחוז מרין שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו. אביו שירת בחיל האוויר האמריקאי והולט נדד עם משפחתו מבסיס צבאי אחד למשנהו. כנער עבד בתחנת הרדיו KRAK המשדרת שירי קאנטרי, לאחר התיכון התמחה בתחנת הטלוויזיה KCRA בסקרמנטו ולמד ממשל באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסקרמנטו. הוא לא סיים את התואר הראשון לאחר שקיבל עבודה בתחנת הרדיו KCBS בסן פרנסיסקו.
בשנת 2000 עבר לרשת MSNBC, ועשה את פריצת הדרך שלו במהלך כיסוי הבחירות לנשיאות ארצות הברית, מוסר העבודה שלו והתמדתו בדסק המגישים העניקה לו את הכינוי "Iron Pants". בשנת 2003 החל לשמש כמגיש מחליף במהדורת החדשות המרכזית של NBC ("NBC Nightly News") ובתוכנית הבוקר "Today" של רשת השידור, יחד עם צוות התוכנית "Today" זכה ב-2010 בפרס אמי לבידור בשעות היום. בשנת 2007 מונה למגיש ראשי במהדורת סופהשבוע של "NBC Nightly News", במהלך אולימפיאדת בייג'ינג (2008) שימש בדסק הספורט של הערוץ שכיסה את שידורי המשחקים האולימפיים. כמו כן כיסה עבור NBC ככתב שטח את מלחמת לבנון השנייה, מלחמת אפגניסטן, רעידת האדמה בהאיטי (2010), דליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010), הוריקן קתרינה והוריקן ריטה, המהפכה במצרים (2011) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011).
בעקבות השעייתו של בראיין ויליאמס ב-2015 מהגשת המהדורה המרכזית מונה הולט למחליפו הזמני, ובהמשך הפך למגיש קבוע.
במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הנחה הולט בצוותא עם אנדראה מיטשל את העימות בין המתמודדים.
הוא הנחה גם את עימות הבחירות הראשון בין הילרי קלינטון לדונלד טראמפ שהתקיים ב-26 בספטמבר 2016.
חיים אישיים
הולט נשוי ואב לשניים.
הלגיון העשירי גמינה
הלגיון העשירי גמינה (בלטינית: Legio X Gemina - תאום) היה לגיון רומי שגויס על ידי יוליוס קיסר תחת שם הלגיון העשירי אקווסטריס (Equestris - רכוב). זהו הלגיון הראשון שקיסר גייס ולכן היה זה הלגיון החביב עליו. הלגיון גויס עוד בהיותו של קיסר מושל היספניה אולטריור (ספרד הרחוקה - דרום מזרח ספרד המודרנית). הלגיון נותר נאמן לקיסר במהלך מלחמת האזרחים בינו לבין גנאיוס פומפיוס מגנוס. בהמשך, צידד באוקטוויאנוס ומרקוס אנטוניוס במלחמת האזרחים נגד רוצחיו של יוליוס קיסר. נלחם לצדו של אנטוניוס במהלך המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית ועבר לצדו של אוקטוויאנוס לאחר ניצחונו על אנטניוס. בסופו של דבר מרד בו וכינוי הכבוד "אקסווסטריס" נשלל ממנו. במקום קיבל את התואר "גמינה" - תאום.
ייסוד הלגיון ומלחמת גאליה
כשיוליוס קיסר נכנס לתפקידו כמושל היספניה אולטריור בשנת 61 לפנה"ס היו תחת פיקודו שני לגיונות: שמיני ותשיעי. קיסר שרצה להרחיב את תחום השליטה הרומי בחצי האי האיברי גייס לגיון נוסף כדי להגדיל את צבאו. מספרו של הלגיון החדש היה עשר וסמלו שור. הלגיון הפגין אומץ רב ובלט בקרבות בספרד.
הלגיון עבר יחד עם קיסר לגאליה והוצב תחת פיקודו לאחר שקיסר התמנה למושל גאליה קיסאלפינה ואיליריקום. במהלך מלחמת גאליה (58 לפנה"ס - 50 לפנה"ס) היה בין יחידותיו הטובות ביותר של קיסר והשתתף בכל קרב חשוב במלחמה זו. לגיון זה בלם את התקדמות ההלווטים על גדות הנהר רון ושמר על המעבר בזמן שקיסר ניהל משא ומתן כושל עם הגאלים. בהמשך, השתתף בקרב אראר ובקרב ביבראקטה נגד ההלווטים שבהם הפגין אומץ לב רב. הלגיון לא זכה למנוחה ויצא יחד עם יתרת הצבא לקרב ווז' נגד אריוביסטוס, מנהיג הסואבים. בזמן המערכה קיבלו חיילי הלגיון סוסים ומכאן הכינוי שהוענק להם - אקווסטריס (רכוב).
ללגיון העשירי היה תפקיד נכבד בניצחונו של קיסר בקרב סאביס נגד הבלגים בשנת 57 לפנה"ס. במהלך קרב זה, הלגיון ה-12 שהוצב באגף הרומי הימני ספג אבדות כבדות והלגיון העשירי חש לעזרתו ועזר לייצב את האגף ובכך תרם תרומה מכרעת לניצחון הרומי בקרב.
בהמשך השתתף הלגיון בפלישות יוליוס קיסר לבריטניה בשנת 55 ובשנת 54 לפנה"ס. בהמשך השתתף במצור אלסיה (52 לפנה"ס) ודיכא את המרידות בגאליה בשנת 51 לפנה"ס.
מלחמות אזרחים
הלגיון הוותיק צידד במפקדו הנערץ, יוליוס קיסר במהלך מלחמת האזרחים. בהתחלה השתתף בעימות בספרד ונכח בקרב אילרדה (קיץ 49 לפנה"ס) ובהמשך ביוון בקרב פרסלוס (48 לפנה"ס). זמן שירותם החוקי של החיילים הגיע כבר לסיומו, אך הם המשיכו להילחם למען קיסר והשתתפו במערכה האפריקנית של קיסר ובהמשך נלחמו גם בקרב מונדה (דרום ספרד המודרנית). בסופו של דבר, קיבלו ותיקי הלגיון ששרדו את הקרבות בסביבות נארבו מרטיוס בדרום גאליה טרנסאלפינה.
חיילים חדשים גויסו ללגיון בשנת 45 על ידי מרקוס איימיליוס לפידוס במהלך הטריומווירט השני. הלגיון עזב את מחנותיו בגאליה ועבר לשרת תחת פיקודו של מרקוס אנטוניוס במזרח והשתתף במערכה שניהל נגד האימפריה הפרתית. אנטוניוס אסף צבא ענק, אך המערכה הייתה כושלת. הלגיון נותר נאמן לאנטוניוס ונלחם לצדו נגד אוקטוויאנוס. לאחר תבוסתו של אנטוניוס, עבר לצדו של אוקטוויאנוס, אך מרד בו. כעונש על המרד, תוארו "אקווסטריס" נשלל ממנו והוא קיבל כינוי חדש: גמינה - תאום (כלומר, תאום ללגיון העשירי אקווסטריס).
באימפריה הרומית
בתקופת האימפריה הלגיון התחיל את שירותו בספרד, במהלך המלחמות הקנטבריות (29 לפנה"ס - 19 לפנה"ס) נגד שבט הקנטבירים (Cantabri). הלגיון נותר בספרד במשך עשרות שנים, עד שעבר לפאנוניה סביב 71 לספירה. כמו כן, נשלח לדכא את המרד הבטאווי. בהיותו בגבול גרמאניה השתתף בהדיפת פלישות מזדמנות של הגרמאנים. בשנת 89 מושל גרמאניה העלית, לוקיוס אנטוניוס סרטוריניוס (Lucius Antonius Saturninus), מרד בקיסר דומיטיאנוס והצבא שהוצב בגרמאניה תחתית, שכלל את הלגיון העשירי, נשלח לדכא את המרד.
במאה ה-2 לספירה השתתף הלגיון במלחמת דאקיה שניהל טראיאנוס. כמו כן יחידות הלגיון (וסקילטיו) השתתפו בדיכוי מרד בר כוכבא
שמואל בן-שבת
קורות חיים
שמואל בן-שבת נולד באספי, מרוקו. אביו ר' אברהם בן-שבת היה פייטן, סוחר, מתורגמן וראש קהילת יהודי אספי. בילדותו למד שמואל בתלמוד תורה בשם "אור התורה" באספי. בשנת 1892 עלה לארץ ישראל ממרוקו ביחד עם הוריו והמשפחה התיישבה בחיפה, שם למד שמונה שנים בבית הספר של כל ישראל חברים (כי"ח) ולאחר מכן השתלם בהוראה בקולג' הצרפתי בביירות.
לאחר לימודיו עבד בהוראה והיה איש חינוך ידוע בחיפה והסביבה. תחילה עבד כמורה בבית הספר של כי"ח בחיפה. בשנים 10–1909 שימש כמנהל בית ספר בכפר תבור, ואחר כך עבד כמורה בבית הספר של חברת עזרה בחיפה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נתמנה להיות מנהל בית הספר "נצח ישראל" בחיפה. היה ממיסדי בית הספר לבנות תנועת המזרחי בחיפה ושימש כמנהלו מעת שהוקם. במקביל בשנת 1934 ייסד את התלמוד תורה "יסוד הדת" לילדים ספרדים.
במקביל לעבודתו בחינוך, היה סופר קבוע של עיתון החרות הירושלמי (להבדיל מחירות של האצ"ל), בעריכת אברהם אלמליח וחיים בן-עטר וכתב רבות על נושאים תרבותיים ופוליטיים. מאמריו עסקו בעיקר בסיקור היחס לציונות בעיתונות הערבית. ברבים מאמריו קרא ליישוב היהודי לייסד עיתון בערבית שיוכל לתת מענה לתעמולה אנטי-ציונית, וקרא ליהודים נוספים לנהוג כמוהו ולשלוח תגובות לעיתונים הערביים על מאמרים אנטי-ציוניים. הוא הפסיק לעבוד עבור "החרות" לאחר שקיבל משרת הוראה בטכניון בתקופת מלחמת השפות.
כפעיל פוליטי, היה פעיל מרכזי בתנועת המזרחי וממייסדי סניף תנועת המזרחי בחיפה. משנת 1918 שימש כחבר "ועד הקהילה העברית" של חיפה מטעם התנועה ומשנת 1920 ועד 1944 היה ציר אספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי של היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא השתתף כציר בקונגרס הציוני העשרים בציריך. שימש כנציג הספרדים בוועד הפועל בחיפה. בנוסף הוא לקח על עצמו מספר תפקידים כפעיל ציבורי, כגון יו"ר סניף איגוד הסופרים הדתיים בחיפה, חבר בוועדת החינוך של עיריית חיפה, יו"ר ועדת התרבות של מועצת הספרדים בחיפה וחבר המועצה של המכון הארץ-ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה.
בן-שבת עסק בעריכת מחקרים בלשניים והיסטוריים. הוא נהג לפרסם מאמרים רבים בענייני לשון בעיתונים לשוננו, הד החנוך, הארץ, הד המזרח, החרות, מזרח ומערב, התור, ההד, "אלמוקתף" (מוסף ערבי מדעי בקאהיר). בנוסף הוא פרסם מאמרים שעסקו בפולקלור ערבי ושל יהדות ספרד, וכן מאמרים העוסקים בענייני השעה ובשאלות ציבוריות כלכליות ומדיניות בעיתונים "הארץ", החרות, דאר היום, "התור" ובעיתונים ערביים שבסוריה ובמצרים. עניין רב היה לו בתחום השפה העברית וצורותיה הקדומות, ביאורים של המקרא וכדומה. כמו כן הוא עסק בבלשנות שמית ובהשוואה לשונית בין השפות עברית וערבית. הוא נהג לשאת הרצאות על הלשון העברית ושורשיה וכן על נושאים נוספים ב"אהל שם", באגודה להשתלמות במדע ומעל במות פומביות נוספות בחיפה.
בן-שבת כתב חיבורים על העיר חיפה ותולדותיה, כולל מחקר על תולדות העיר שאותו הוא פרסם בהמשכים בעיתונות. הוא כתב שירה וספרות ילדים.
בן-שבת נפטר ב-25 ביולי 1957 ונקבר בבית העלמין חוף הכרמל בעיר בו התגורר, חיפה.
על שמו קרוי רחוב בעיר חיפה.
ארכיון
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים בבית אריאלה בתל אביב.
אייל מושק סיני
אייל מושק סיני (שם מדעי: Moschus berezovskii; ידוע גם כמושק גמדי או כמושק יערוני), הוא מין של פרסתן קטן דמוי אייל במשפחת איילי מושק, המצוי במזרח אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1929 על ידי הפליאונטולוג הסובייטי קונסטנטין קונסטנטינוביץ' פלורוב במהלך מסעה של משלחת רוסית באזור בסין. המושק הסיני הוא הנציג הקטן של משפחת איילי המושק ולו ארבעה תת-מינים. המין אייל מושק אנחווי, נכלל בעבר כתת-מין שלו. תת-המין של המושק הסיני הנפוץ בווייטנאם ובמחוזות דרומיים בסין נחשב עד לאחרונה על ידי חוקרי טבע רוסים כאוכלוסייה של אייל מושק סיבירי, וייתכן מאוד כי הוא עשוי להוות מין בפני עצמו. המושק הסיני הוא אייל המושק בעל התפוצה הדרומית ביותר.
כסות ומראה חיצוני
למושק הסיני פרווה צפופה וקצרה שחסרת שכבת שערות נוספת הנמצאת אצל קרוביו בהימלאיה וסיביר, בהתחשב בכך שהוא נפוץ בבתי גידול טרופיים יותר עם טמפרטורות נוחות יחסית; עם זאת, הפרווה די גסה באזור הצוואר והסנטר. לפרוות המושק מראה כהה ועמום המסווה אותו בהצלחה בסביבת גידולו הטבעית. צבע הפרווה הוא חום-קפה, חום-שוקולד כהה, חום-ערמוני או חום-זית, כשפלג הגוף האחורי נוטה להיות כהה יותר מהצלעות והגב. הצוואר והחזה נוטים להבהר מעט לצבע חום אפרפר, ולאורך הגב יש קו שערות כהה מאוד. החלק התחתון של הרגליים בצבע כהה למדי - כמעט שחור, ואילו צידם הפנימי והגחון צהבהבים. סימוני הגוף של המושק הסיני בולטים יותר מקרוביו: לאורך הגרון יש לו כתם גדול ורחב בצבע לבן או צהבהב חיוור ובמרכזו יש כתם חום כהה, וסמוך לחיבור של הראש לצוואר יש לו זוג כתמים לבנים. בניגוד לקרוביו שאצלם הסימון בצוואר די עמום, אצל המושק הסיני הוא ברור וניכר למרחוק. לעיתים יש לו כתמים לבנים נוספים סמוך לצוואר ולחזה. הפרסות בצבע שחור.
ראשו של המושק הסיני בהיר בדרך כלל משאר הגוף - לרוב בצבע כחלחל או אפרפר חיוור, אך הפנים עלולות להיות כהות למדי. למושק הסיני סימני פנים שאופיינים לשאר איילי המושק, אך בדומה לסימוני הגוף הם נוטים להיות בולטים יותר אצלו. מעל העיניים יש לו גבות לבנות בולטות וסביב הלוע והאף יש כתם לבנבן או צהבהב. לאורך קו הלסת יש קו לבן בולט, ולעיתים יש נקודה לבנה במרכז המצח או משני צדדי האוזניים. האוזניים מתחלקות בין צבע שחרחר/חום כהה בצד החיצוני, לבין צהבהב/לבנבן בצד הפנימי. שכבת השערות בפנים האוזן עבה ורכה.
מאפיינים ומידות גוף
איילי המושק הם בעלי גוף קומפקטי ומוצק למדי, והדבר ניכר במיוחד אצל המושק הסיני שהוא הקטן שבהם. הגב שלו עגלגל מאוד ופלג גופו האחורי גבוה מהקדמי; מאפיין זה נובע מכיוון שרגליו האחוריות גבוהות בצורה ניכרת מהקדמיות - מה שמשווה לו מראה שפוף למדי. מבנה גופו מותאם היטב לתנועה באזורים סבוכים כאשר הצוואר והראש השפופים מפלסים דרך בסבך ושאר הגוף בעקבותיהם. השילוב של הגב הגמיש והעגלגל יחד עם הרגליים האחוריות הופכות את המושק הסיני לקפצן מעולה המשתמש ביכולת זאת כדי לברוח מאויביו ואף לקפוץ על ענפי עצים - מאפיין ייחודי לאיילי המושק וליעלים. צווארו של המושק הסיני ארוך ודק וראשו קטן. האוזניים שלו גדולות, רחבות ועגלגלות ומשוות לו מראה של ארנב. עיניו ואפו גדולים ושחורים, הלוע שלו קטן יחסית ולשונו ארוכה. פרסותיו קצרות, וחדות ומאחורי הרגל בולטים מאוד הפרסות האחוריות שארוכות בצורה יוצאת דופן ומזכירות את דורבני התרנגולים. פרסות אלו מספקות למושק יציבות בעת שהוא יורד על מדרונות אנכיים מאוד. זנב המושק קצרצר ביותר ואינו נראה כמעט - דומה יותר לבליטה מאשר לזנב רגיל. בדומה לקרוביו, גם למושק הסיני יש בלוטת מושק סמוך לאברי הרבייה המפרישה ריח עז. למושק הסיני זוג ניבים ארוכים וחדים הבולטים מהשפה החיצונית, והם נמצאים בגדילה מתמדת לאורך חייו. שימושם העיקרי הוא כאמצעי לחימה בין הזכרים בעונת הרבייה. הזכרים והנקבות זהים בגודלם. גובהו של המושק הסיני בכתפיים בסביבות 40 ס"מ, אורך ראשו וגופו כ-70 ס"מ ומשקלו כ-7 ק"ג.
תת-מינים
למושק הסיני כאמור ארבעה תת-מינים:
תפוצה ובית גידול
באופן כללי ניתן לומר שהמושק הסיני אנדמי לדרום-מזרח סין העממית וזהו גם מקור שמו. תפוצתו משתרעת על פני המחוזות חוביי, חונאן, ג'יאנגשי, פוג'יין, גואנגדונג, גוויג'ואו, המחוז האוטונמי גואנגשי, סצ'ואן, המחוז האוטונומי הטיבטי וצ'ונגצ'ינג. עם זאת, הטווח של תפוצתו גולש מעט למחוזות הצפוניים של וייטנאם וייתכן בשל כך שהוא מצוי אף בצפון לאוס.
בית הגידול של המושק הסיני הוא אזורים הרריים מיוערים - בייחוד יערות מחטיים ויערות רחבי-עלים - בגבהים של 3,800-2,000 מטר מעל פני הים, עם פסיפס של שיחים, קני סוף, סלעים, צוקים, כרי דשא אלפיניים, מדרונות, ובדרום סין ווייטנאם גם תצורות קרסט כדוגמת הקרסט של דרום סין. בניגוד לקרוביו, המושק הסיני מצוי לעיתים קרובות ביערות מישוריים, יערות טרופיים, וסמוך למקווי מים ונהרות - עם עדיפות רבה לצמחייה צפופה. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 10–35 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה
המושקים הסינים הם בעלי חיים ביישנים הפעילים לאורך שעות הלילה, בשעות בין הערביים ובשעות הבוקר המוקדמות. שעות הפעילות מורכבות מאכילה ומנוחה לסירוגין. תזונתם של מושקים אלה כוללת עשבים, עלים, חזזיות, אזוביון, דשא טרי, עשבי תיבול, ענפים, פרחים וצמחייה אחרת. המושק מסוגל לקפוץ בזריזות על עצים כדי לחפש מזון. המושקים הסינים חיים בשטח פעילות קבוע לאורך השנה שגודלו נע בין 5 ל-10 דונם, והזכרים טריטוריאליים ומגינים על שטחם בקפדנות מפני מושקים זרים. הזכר משתמש בבלוטת המושק הגדולה שלו כדי להפיץ ריח המונע מזכרים חלשים להתקרב וכן כדי למשוך בת זוג פוטנציאלית בעונת הרבייה. כאשר המושק חש בסכנה הוא פותח בסדרת קפיצות גדולות עם ריצה לא סדירה ופניות חדות לצדדים. בין אויביו ניתן למנות את נמר הודו-סין, טיגריס דרום-סין, זבד הודי ענק, שועלים, דולים, זאבים ושונרים.
עונת הרבייה מתרחשת בסוף הסתיו או בתחילת החורף. ההריון נמשך 6.5 חודשים, לאחריהם נולד עופר או שניים. במהלך החודשים הראשונים, העופר הצעיר חבוי באזור מבודד ואין לו שום קשר עם אימו למעט בזמן ההנקה. העופר נגמל בתוך 3–4 חודשים ומגיע לבגרות עד 24 חודשים. המושק הסיני יכול לחיות עד 20 שנים.
מצב
המושק הסיני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל ירידה רצינית של האוכלוסייה ששיעורה הוא למעלה מ-50% במהלך 21 שנים, הנגרמת על ידי ציד יתר, הצטמקות התפוצה והרס בתי הגידול. אף על פי שאין נתונים זמינים לגבי שיעורי הירידה האחרונים של האוכלוסייה, סביר להניח שהיא ברמה מספיק גבוהה בהתחשב בציד והרס בית הגידול המשמעותי שמתרחש בתחומי מחייתו. כדוגמה לכך ניתן לקחת את האוכלוסייה בסין: ב-1960 היא הוערכה בלמעלה ממיליון פרטים, ב 1978–1980 היא הוערכה בפחות מ-600,000 פרטים, וב-1992 הוערכה בין 100,000 ל-200,000 פרטים. עם קצב ירידה זה יימשך המושק הסיני יעפיל לקטגוריה המאוימת ביותר - "סכנת הכחדה חמורה" (CR), אך נכון לשנת 2014 לא התקבל מידע יוצא דופן המאלץ לבצע הערכה מלאה מחדש של מין זה.
בדומה לשאר איילי המושק, גם מין זה נרדף במיוחד עבור בלוטת המושק שלו שלה שבעלת שימוש רב בתעשיית הבושם והרפואה העממית. האוכלוסייה הווייטנאמית ניצודה בכבדות על ידי המקומיים בשל התכונות התרופתיות שיש לבלוטה כביכול והמושק באיכות הטובה ביותר מיוצר בארץ זו; הוא ככל הנראה שורד בווייטנאם רק בארבעה אזורים ומכיוון שכבר ב-1990 אוכלוסייתו נאמדה בכ-200 פרטים בלבד, סביר להניח שכיום הוא נדיר ביותר. כיוון שלמושק הסיני יש העדפה לצמחייה צפופה וליערות עבותים, קרחות יער מוגזמות או המרת שטחים סבוכים למרעה עלולים למנוע ממנו לשהות באזורים הללו כך שטווח התפוצה שלו יצטמק בהדרגה.
המושק הסיני רשום בנספח ב' של אמנת וושינגטון, ברשימה האדומה הסינית מ-2015 של מינים בסכנת הכחדה תחת הנספחים א', ב' ו-ג' וכן ברשימת מיני המפתח של סין. רבייה בשבי של המושקים - בעיקר עבור הפקת מושק מסחרי - מתרחשת במקומות שונים בסין וייתכן כי יש לה תועלת בשימור המין. עם זאת יש מעט עדויות על כך שנוכחות רבה של מושקים בשבי מורידה את הלחץ על ציד המושקים בבר. המושק הסיני מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי המחוזות הסיניים כדוגמת האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן, שמורות הפנדה הענק בסצ'ואן, הר צ'ינגצ'נג ומערכת ההשקיה של דוג'יאנגין, וולינגיואן, חואנגלונג ועוד רבים אחרים.
בית החולים הכללי של וינה
תולדות בית החולים
ראשיתו של בית החולים בשנת 1693. אז הורה הקיסר לאופולד הראשון על הקמת בית חולים, שהיה למעשה מעון לוותיקי מלחמה נכים. תוך ארבע שנים גרו בו יותר מאלף מהם.
במאה ה-18 הוקם בבית החולים ה"נארנטורם" - "מגדל השוטים" (Narrenturm), המבנה הייעודי הראשון בעולם לשיכונם של חולי נפש. ב-1903 הוקם בו בית כנסת. בית הכנסת הושחת במהלך ליל הבדולח ב-1938. בשנת 2005 הוא שוחזר ומשמש כיום כאנדרטה.
בבית חולים זה ערכו איגנץ זמלווייס וקרל לנדשטיינר במאות ה-19 וה-20 את מחקריהם אודות מניעת זיהומים אצל יולדות ואודות קבוצות הדם בבני אדם, בהתאמה.
הקמפוס החדש של בית החולים
בשנת 1957 התקבלה החלטה להקים לבית החולים קמפוס חדש במערבה של וינה, ובנייתו החלה ב-1964, במימון ממשלת אוסטריה ועיריית וינה. לב הקמפוס הוא בניין מסד רחב בגובה של 11 קומות, שעליו ניבנו שני מגדלי אשפוז גדולים בגובה של 14 קומות נוספות. בגובה כולל של 85 מטרים הם ממבני בתי החולים הגבוהים בעולם. אחד מהמגדלים משכן בעיקר מחלקות כירורגיות והאחר - בעיקר מחלקות בענפי הרפואה הפנימית. חדרי האשפוז בו משכנים עד שלושה חולים.
המבנה המרכזי והמגדלים הופעלו חלקית ב-1991 ונחנכו ב-1994. שטח בנייני הקמפוס מגיע ל-240 אלף מטר רבוע. הקמפוס מחובר באמצעות תחנה משלו לרכבת התחתית של וינה.
בקמפוס שוכנת גם האוניברסיטה הרפואית של וינה, אשר הוקמה על בסיס בית הספר לרפואה של אוניברסיטת וינה. בית החולים מסונף אליה ורופאיו מכהנים כמרצים בה.
הקמפוס הישן של בית החולים משמש כיום את אוניברסיטת וינה.
נתוני פעילות
להלן נתוני פעילות של בית החולים לשנת 2015:
הלגיון התשיעי היספנה
הלגיון התשיעי היספנה (בלטינית: Legio IX Hispana) היה לגיון של הצבא הרומי.
הלגיון גויס על ידי גנאיוס פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס בספרד הלגיון נלחם במלחמת גאליה (58 לפנה"ס - 50 לפנה"ס) והשתתף בכל האירועים החשובים של המלחמה. הלגיון לא השתתף בפלישה הראשונה של קיסר לבריטניה ונותר מאחור בגאליה. נלחם בקרב ביבראקטה ובמצור על אלסיה. לאחר מכן, תמך בקיסר במלחמת האזרחים נגד גנאיוס פומפיוס. לאחר סיום המלחמה נלחם נגד סקסטוס פומפיוס בסיציליה. הלגיון תמך באוקטוויאנוס במלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית ונכח בקרב אקטיום. לאחר מכן, השתתף במלחמות הקנטבריות נגד שבטים ספרדים ושם קיבל את הכינוי שלו "היספנה" - ספרדי. לאחר ניצחון רומי במלחמה הוצב על גדות הריין. לאחר התבוסה הרומית בקרב טאוטובורג הוצב בפאנוניה.
הלגיון השתתף בפלישה הרומית לבריטניה בשנת 43 לספירה תחת פיקודו של המצביא אולוס פלוטיוס (Aulus Plautius) ונותר בה. הלגיון ספג תבוסה קשה במהלך מרד בודיקיאה בשנת 61 לספירה וקיבל תגבורת כוח אדם מהלגיונות המוצבים ליד הגבול הגרמאני.
הלגיון נעלם במהלך המאה ה-2 אם כי גורלו לא ידוע בוודאות. ייתכן שהושמד במהלך מרד בר כוכבא או במלחמה נגד האימפריה הפרתית, אך אין לכך עדות חותכת. העדות הפיזית האחרונה לקיומו היא אבן משנת 108 לספירה שנמצאה בחפירה ארכאולוגית שבוצעה במחנה רומי ביורק.
ראיות נסיבתיות מצביעות על כך שהמשיך לשרת עד אמצע המאה ה-2 לספירה והוא לא נמצא ברשומותיו של מרקוס אורליוס (שלט בין 161 ל-180) מכאן שהושמד מתישהו במחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה.
גורלו המסתורי של הלגיון שימש קרקע פורייה לאזכוריו בספרות ובקולנוע והופיע בעשרות ספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה.
4: The Remix
הוא מיני-אלבום ואלבום רמיקסים של הזמרת-יוצרת האמריקאית ביונסה. האלבום יצא לאור על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ופארקווד רקורדס ב-23 באפריל 2012.
לפני שהאלבום יצא, עשתה ביונסה תחרות בין המעריצים בה ביקשה מהם להכין רמיקס לשירה "End of Time", כאשר המנצח ייכלל באלבום. הרמיקס המנצח היה של מעריץ בשם רדזימיר "ג'ימק" דבסקי, אשר הרמיקס שלו בסופו של דבר, נכלל באלבום.
רקע
בנוסף לכך, הצליח האלבום להגיע אל המקום ה-11 במצעד אלבומי הדאנס\אלקטרוני של בילבורד.
משחק מלא (ברידג')
"משחק מלא" הוא הכרזה של חוזה בגובה של לפחות 3NT שאינה הכרזת סלאם. החוזים הבאים הם חוזים של משחק מלא: 5NT, 4NT, 3NT, 4, 4, 5, 5, 5 ו 5. על הכרזת וביצוע משחק מלא מקבלים תוספת נקודות.
הניקוד שמקבלים בתחרות ברידג' עבור ביצוע חוזים של משחק מלא (ללא לקיחות עודפות) הם:
מרוצת קרחון
מרוצת קרחון (מאיסלנדית: Jökulhlaup) היא שיטפון עקב הימסות קרחון. במקור הביטוי התייחס לשיטפונות עקב התפרצות געשית מוואטניוקול, באיסלנד הנגרמים על ידי חימום גאותרמי ומדי פעם על ידי התפרצות תת-קרחונית, אבל כיום הוא משמש לתיאור כל שחרור גדול ופתאומי של מים מאגם תת-קרחוני או כזה המוזן על ידי קרחון.
מקור מרוצות קרחון היא באגמים סגורים כאשר הם עולים בהרבה על גדותיהם ולכן ספיקת השיא שלהן יכולה להיות הרבה יותר גדולה מזה של שיטפון הנובע משולי האגם. השטף של מרוצת קרחון מהוואטניוקול בדרך כלל גם מטפס על פני תקופה של שבועות עם הזרם הגדול ביותר הקרוב לסוף, או שהוא מטפס הרבה יותר מהר במהלך שעות ספורות. דפוסים אלה משקפים כנראה את היתוך ערוץ הזרימה, וזרימה תחת המשטח העליון, בהתאמה. תהליכים דומים בקנה מידה גדול מאוד התרחש במהלך הפשרת הקרחונים בצפון אמריקה לאחר עידן הקרח האחרון (למשל מימת אגאסי), ויש להניח כי בזמנים מוקדמים יותר, הגם שהתיעוד הגאולוגי לא השתמר היטב.
היווצרות מים תת-קרחוניים
אופן ההיווצרות של מים מומסים תת-קרחוניים הוא אחד המפתחות להבנת הזרימה של מים מומסים תת-קרחוניים. מים מומסים עשויים להיווצר על פני שטח הקרחון, מתחת לקרחון או בשני המקומות. המסת פני השטח נוטה לגרום לאגירה על פני השטח. מים מומסים בתחתית הקרחון נגרמים כתוצאה משטף חום גאותרמי (קרי מחום כדור הכדור הארץ), אשר משתנה בהתאם למיקום, כמו גם מחימום כתוצאה מהחיכוך בין הקרח לבין השטח שמתחתיו.
זרימת מים על ותת קרחונית
מי מומסים עשויים לזרום מעל הקרחון, מתחת לקרחון או כתהום באקוויפר מתחת לקרחון כתוצאה מתולכה ההידראולית של התשתית מתחת לקרחון. מים נאגרים בברכות או במשטח תת-קרחוני (אגמים) אם קצב הייצור עולה על שיעור האובדן לאקוויפר.
ההשפעות של זרימות מים על קרחוניות ותת קרחוניות בקצה משטח הקרח הן שונות. זרימת על קרחוניות דומות לזרימת מים בכל הסביבות האחרות - מים זורמים מאזורים גבוהים יותר לאזורים נמוכים יותר בהשפעת הכבידה. זרימת תחת הקרחון שונה משמעותית, המים המיוצר על ידי התכה בבסיס הקרח או נמשכים מטה מפני השטח על ידי הכבידה, נאספים בבסיס הקרחון בברכות ואגמים המכוסים במאות מטרים של קרח. אם אין ניקוז מפני השטח של הקרח, המים המופשרים על גבי יזרמו כלפי מטה ויתאפסו בנקיקים בקרח, יחד עם המים המופשרים תחת הקרחון; שני המקורות יכולים ליצור אגם תת-קרחוני. העומד ההידראולי של המים שנאספו באגם תת-קרחוני יגדל ככל שהמים מתנקזים דרך הקרח עד שהלחץ יהיה מספיק גבוה כדי לפרוץ נתיב דרך הקרח או להציף את הקרח מעליו.
שחרור המים
אם מים מומסים מצטברים, השחרור הוא זמני תחת יריעות קרח יבשתי, כמו גם תחת קרחוני האלפים. המים הנאספים מסירים את הקרח שמעליהם, והמים נעים כלפי חוץ בשכבה דחוסה או אגם גדל תחת הקרח. אזורים בהם הקרח יוסר בקלות הרבה ביותר (אזורים כלומר עם יריעות קרח דקות מעליהם) מורמים ראשונים. לפיכך מים עשויים להעלות את בסיס שטח הקרחון אם הם נעים לעבר אזורים בהם הקרח שמעליו נמוך יותר. תהליך זה מתמשך עם התרכזות המים, עד אשר נוצר נתיב לשחרור המים.
אם אין ערוץ הקיים מראש, המים משוחררים בתחילה כזרם רחב שיכול להיות בעל חזית זרימה בת עשרות קילומטרים רחבים בזרם קל. כשזרימה ממשיכה, היא נוטה לשחוק את הבסיס ואת הקרח שמעליו, ויוצרת עמק דמוי U כשהלחץ המופחת מאפשר לרוב הקרחון לחזור ולהישען ישירות על פני השטח מתחתיו כך שהזרימה הופכת מרחבה למנותבת. הכיוון של הערוץ מוגדר בעיקר על ידי העובי של הקרח שמעליו ולאחר מכן על ידי השיפוע של פני השטח מתחתיו, וישנם אזורים בהם הלחץ של הקרח מאלץ את המים לעלות למעלה לאזורי כיסוי קרח נמוך עד שהוא עולה לפני הקרח. לפיכך התצורה של עמקי ה-U השונים שנוצרו על ידי קרחונים ספציפיים מספקת מיפוי כללי של עובי הקרחון כאשר העמקים נוצרו, במיוחד אם התבליט בפני השטח המקוריים ובקרחון היה מוגבל.
השחרור המהיר בנפח גבוה הינו תהליך שוחק מאוד, כפי שמעידה פסולת הנמצאת בעמקים ובפתחם, שנוטה להיות אבנים וסלעים גסים. סביבה שוחקת זו עקבית עם יצירה של עמקים שעומקם מעל 400 מטר ורוחבם 2.5 ק"מ, כפי שנצפו באנטארקטיקה.
פיוטרובסקי פתח מודל מפורט של התהליך האנליטי, הצופה מחזור כדלקמן:
דוגמאות של מרוצות קרחון
בעוד מרוצות קרחון היו מקושרות במקור עם הואטניוקול, הרי כבר דווחו בטווח רחב של מקומות, כולל אנטארקטיקה בהווה, ויש ראיות לכך שהם התרחשו גם ב ומעטה הקרח הסקנדינבי בתקופת הקרח האחרונה.
צפון אמריקה
ביולי 1994, נוקז אגם חסום על ידי משטח קרח דרך מנהרה תת-קרחונית מתחת לקרחון גודארד (Goddard), בהרי החוף שבקולומביה הבריטית, וכתוצאה נוצרה מרוצת קרחון. פרץ השיטפון של 100–300 מ"ק לשנייה זרם 11 ק"מ דרך Farrow Creek והסתיים באגם Chilko, תוך שהוא גורם לשחיקה משמעותית כך שסכר הקרח לא השתקם. מרוצות קרחון דומות בקולומביה הבריטית מסוכמות בטבלה שלהלן
כשמעטה הקרח לורנטיד (Laurentide) נסוג מההיקף המרבי שלו לפני כ-13000–21000 שנים, התרחשו שתי העתקות משמעותיות של הזרימה במזרח צפון אמריקה. למרות שיש עדיין ויכוחים רבים בין הגאולוגים היכן אירועים אלו התרחשו, סביר להניח שהם התקיימו כאשר מעטה הקרח נסוג מהרי האדירונדאק (Adirondac) ושפלת סנט לורנס (St. Lawrence).
Sealed with a Kiss
"Sealed with a Kiss" (בעברית: "חתום בנשיקה") הוא שיר מאת פיטר אדל וגארי גלד. השיר היה להיט בשנת 1962 בביצועו של בריאן היילנד. לדברי גלד, השיר "היה מבוסס, אבל לא לגמרי, על תרגיל לחמש אצבעות מאת יוהאן סבסטיאן באך". ההקלטה המקורית של השיר הייתה של להקת "The Four Voices", שהוציאה אותו כסינגל במאי 1960, אבל לא הפך ללהיט.
מילות השיר הן מנקודת המבט של אחד מזוג אוהבים, שנאלצים להיפרד בעונת הקיץ. האוהב מבטיח לשלוח את אהבתו ואת חלומותיו כל יום במכתב ה"חתום בנשיקה". השניים גם מבטיחים, בנשיקה אמיתית, שהם יחזרו להיות יחד בספטמבר.
הגרסה של בריאן היילנד
ב-1962 הקליט בריאן היילנד, שהירבה לבצע שירים של אדל וגלד, גרסת כיסוי של השיר. השיר נכנס למצעד ב-9 ביוני 1962, והגיע למקום השלישי, גם בבילבורד הוט 100 וגם במצעד הסינגלים הבריטי. המוזיקאים שהקליטו את השיר עם בריאן היילנד, כללו את מונדל לואו, אל קאיולה בגיטרה, גארי גלד בפסנתר, ג'ורג' דוביבייה בבאס, בלאקי שאקנר בהרמוניקה, גארי צ'סטר על התופים, וסטיקס אוונס ואל רוג'רס בכלי הקשה.
ההקלטה בביצוע של היילנד יצאה לאור מחדש בשנת 1975, והגיעה למקום השביעי בממלכה המאוחדת. היילנד הקליט את השיר גם בגרמנית.
הגרסה של גארי לואיס והפלייבויז
גארי לואיס והפלייבויז הקליטו גרסת כיסוי של השיר ב-1967 עבור האלבום "Gary Lewis Now!". גרסה זו הגיעה למקום ה-19 במצעד בילבורד הוט 100.
הגרסה של בובי וינטון
ב-1972 הקליט בובי וינטון גרסה משלו לשיר, והיא הייתה השלישית במספר שהגיעה לארבעים הגדולים במצעד האמריקאי. הסינגל הגיע למקום ה-19 במצעד הסינגלים של הבילבורד. גרסה זו הגיעה למקום השני במצעד Adult Contemporary. וינטון עיבד את השיר בעצמו, בצליל מודרני שכלל פתיחה בבונגו. בעקבות הצלחת הסינגל הוציא וינטון אלבום בשם "Sealed With A Kiss" שהיה אף הוא רב מכר. סינגל זה, והסינגל שאחריו "Every Day of My Life", סימל את הקאמבק של וינטון ב-1971. הזמר הופיע בתוכנית הטלוויזיה American Bandstand ותוכניות נוספות. השיר דורג במקום ה-87 במצעד השנתי של 1971.
הגרסה של וינטון בוצעה בקדימון ובכתוביות הסיום של סרט האימה "All the Boys Love Mandy Lane" משנת 2007.
הגרסה של ג'ייסון דונובן
ב-1989 הקליט ג'ייסון דונובן גרסת כיסוי של השיר כסינגל השלישי מאלבום הבכורה שלו "Ten Good Reasons". הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ושהה בו במשך שבועיים. הוא הגיע לראש המצעדים בפינלנד ובאירלנד.
אנדורה במשחקים הפאראלימפיים
אנדורה ערכה את הופעת הבכורה במשחקי הקיץ הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012), והייתה זו הפעם היחידה בה לקחה חלק במשחקים. במשחקי החורף משתתפת אנדורה מאז אולימפיאדת הנכים סולט לייק סיטי (2002).
בריאות האישה
בריאות האישה הוא מושג רחב העוסק בהיבטים ביולוגיים, נפשיים וסוציאליים המרכיבים את בריאותן ורווחתן של נשים.