cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החתמה גנומית
החתמה גנומית (באנגלית: genomic imprinting) היא תופעה אפיגנטית, העומדת בבסיס בקרת ביטוי גנים (תיעתוק ה-RNA), כך שיופעל עותק אחד של גן (אלל) על פי זהות ההורה המוריש (האם או האב). לפיכך, ישנם גנים בהם תמיד יופעל האלל ממקור האבהי וישנם גנים בהם תמיד יופעל האלל ממקור האימהי. ישנם גם מצבים של החתמה חלקית בהם אללים של הורים שונים מבוטאים באופן חלקי שונה במקום להיות מושתקים לחלוטין. בנוסף, ההחתמה הגנומית יכולה לבקר ביטוי גנים על פי מין ההורה באורח ייחודי לרקמה: רק ברקמה מסוימת יתבטא אלל ממקור הורי מסוים, בעוד שברקמות אחרות שני האללים יתבטאו. תופעת ההחתמה תוארה בפטריות, צמחים ובעלי חיים. בשל המחקר הנרחב בעכברים ובבני אדם ידועים מעל 200 גנים מוחתמים בכל אחד מהיצורים הללו, וחלקם אף נמצאים בתאחיזה יחד על אותו כרומוזום (סינתניה) בעכבר ובאדם.
הגדרת התופעה
החתמה היא דוגמה לתופעה בה יש הורשה לא גנטית (ללא שינוי ברצף הגנטי). במקרה של החתמה ישנו סימון אפיגנטי באמצעות מודיפיקציה של ההיסטונים - מתילציה ואצטילציה (לרוב H3K27me3), ומתילציה של רצפים ב-DNA, באזורים מוגדרים בגנום לפי המקור ההורי שלהם. סימון זה עובר בתורשה לצאצא, כך שיושתק האלל שהגיע מההורה המסומן ויבוטא האלל מההורה הלא מסומן. המתילציה ברמת ה-DNA היא הוספה של קבוצת מתיל (CH3) לנוקלאוטיד ציטוזין במהלך יצירת תאי המין (הגמטות), אשר מתבצעת על ידי משפחת אנזימים הקרויים DNA מתיל טראנספראז (DNA methyltransferase או DNMT). הרכישה של מתילציה לפי מקור הורי מתרחשת באזור מועשר ברצפים CpG הנקרא אזור שליטת החתמה (ICR), שעשוי להיות מעורב בבקרת ביטוי של מספר גנים. שינויים אלה הכרחיים להבטחת ביטוי רק של אלל יחיד (בעל מקור הורי מסוים) ומהווה 'זיכרון אפיגנטי' גם לאחר ההפריה.
היסטוריה
המונח החתמה גנטית (imprinting) נטבע לראשונה ב-1960 על מנת לתאר את המצב בו רק אחד מכרומוזומי ה-X מבוטא בתאי נקבה ביונקים. ב-1970 דווח לראשונה על גן מוחתם בצמחי תירס, בהם נמצא שהאללים בגנים המעורבים בקביעת צבע בגרגרים, שנישאו על גבי הגמטות הנקביות השפיעו אחרת על ביטוי התכונה מהאללים לצבע שנישאו על הגמטות הזכריות. ב-1974 תועדה החתמה גנטית בעכברים בהם נמצא שחֶסֶר באזור הגנומי של הגן TME (T-Associated Maternal Effect) גרם למות עובר כאשר החסר התקבל מגמטה ממקור אימהי, אך לא כאשר החסר הורש דרך הגמטות האבהיות. ב-1980 דווח לראשונה על השפעה של החתמה בבני אדם, באמצעות מחקר בעוברים, שהראה שבתהליך התפתחות העובר, בשלב הגסטרולציה צריך שיהיו עותקים של הגנום משני ההורים כדי שתימשך ההתפתחות. ב-1989 פורסם שדגם התורשה של תסמונת פראדר וילי קשור לתופעת ההחתמה הגנטית. ב-1991 נתגלו לראשונה גנים המוחתמים ביונקים. אחד מהם הוא Igf2r (insulin-like growth factor 2 receptor) אשר מבוטא רק מהכרומוזום המורש מהאם ומשפיע על התפתחות וגדילה. הגן השני, H19, הוא RNA לא מקודד שתפקודו בקרתי והוא מתבטא מהכרומוזום האבהי. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 פורסמו גילויים רבים הקשורים להחתמה ולמנגנון של ההחתמה; בין הגילויים אפשר למצוא את החשיבות של המתילציה במנגנון ההורשה של ההחתמה, זיהוי של נתיב ההורשה של ה-ICR בקווי הנבט והשפעתם של מתיל-טרספראזות (DNMT) על מנגנון ההחתמה.
מנגנון מולקולרי
מתילציה של DNA מתווכת על ידי משפחה של DNA מתיל-טרנספרז (DNMT). התפתחות עוברית ביונקים מאופיינת בכך שיש הורדה והוספה של שיירי מתיל על גבי הנוקלאוטיד ציטוזין ב-DNA באתרים מסוימים. אחרי ההפריה מתרחשת מחיקה של המתילציה ברב האתרים שהגיעו ממותלים בגנום הגמטות של שני ההורים, פרט למקומות ספורים, ביניהם ה-ICRs ששומרים בצורה יציבה על דגם המתילציה ההורי. זהו בעצם הייחוד של ה-ICR – שמירה על יציבות השינוי האפיגנטי גם במהלך הארגון מחדש של המתילציה בעובר הראשוני, בשלבים שלאחר ההפריה. בגמטות של העובר המתפתח מתרחשת מחיקה של המתילציה גם באזורים אלה, ודגם מתילציה חדש 'נכתב' באזורים לפי סוג הגמטה ומין הפרט (זכר או נקבה). המתילציה בגמטות מתרחשת על ידי האנזים DNMT3A בסיועו של האנזים DMNT3L – חלבון חסר פעילות של מתיל טרנספראז. אזורים אלה DMR (Differentially methylated region) משחקים תפקיד בשלב הראשוני ליצירתו של דגם המתילציה השונה (שמעורב בהחתמה). באדם תוארו שלושה אזורים כאלו בקו הנבט האבהי ויותר מ-20 בקו הנבט האימהי, וכל אזור משפיע על בקרת ביטוי של גן אחד או מספר גנים, אשר חלקם יכול לבקר בעצמו גנים נוספים. דוגמה לכך – החתמה של האזור המבקר את הביטוי של RNA שאינו מקודד לחלבון (כמו H19), אשר מעורב בבקרת ביטוי גנים.
אחת התכונות שמבדילה את ה-ICRs משאר האזורים שעוברים מתילציה בגנום היא אתרי קישור של ZFP57 (KRAB-zinc finger protein). ישנם מאות אתרי קישור של ZFP57 בגנום, שתוארו כפעילים בשלב הבלסטוציסט בעובר יונקים, אבל רק אתרים מעטים שורדים בפעילותם עד השלב שלאחר ההשרשה ברחם. אותם אתרים ששרדו את שלב ההשרשה ברחם יהיו, בדרך כלל, מוחתמים (כלומר יהיו פעילים באלל אחד, ממוצא אבהי או אימהי). עוד מנגנון שמעורב בתהליך ההחתמה, מערב את פעילותו של חלבון דמוי יוביקוויטין המכיל פוספט דהידרוגינאז ואתרי UHRF1 (RING finger). חלבון זה מסייע בגיוס המתיל טרנספראז DNMT לאזורים הממותלים בחלקם (רק אלל אחד) כדי לשמר את דגם המתילציה שלהם.
הסבר התופעה
מבחינה אבולוציונית, התאוריה שמסבירה בצורה הטובה ביותר את התפתחות תופעת ההחתמה היא תאורית ה'שארות' (kinship). לפי תאוריה זו, אם אלל מסוים מעניק יתרון הישרדותי לפרט נתון, הוא יעניק יתרון הישרדותי גם לקרוביו; הגיון זה מסביר את הסיבה להתפתחות המנגנון, שמטרתו להבטיח את ביטוי האלל המסוים בצאצאים, אשר יש ביניהם קרבה גנטית. לפי תאוריה זו צפוי הבדל ברמת הביטוי של האלל המוחתם אימהית לעומת אותו אלל שהוחתם בקו הנבט האבהי, שכן קיימים שני כוחות מנוגדים שפועלים להישרדות הפרט: 1. אללים מלוקוסים גנומיים שמבוטאים מהגנום האימהי יפעלו באופן מועדף כדי לתמוך בהישרדות האם על חשבון צאצאיה. 2. אללים מלוקוסים שמבוטאים מהגנום האבהי יפעלו באופן מועדף כדי להעניק יתרון הישרדותי לצאצאים על חשבון האם ובכך להגדיל את סיכויי העברת הגנים האבהיים לדורות הבאים. לפי עיקרון זה, לחצי הברירה הטבעית הפועלים על האורגניזם הבודד, אינם יכולים בו זמנית להעדיף באותה מידה את הכוחות הפועלים לביטוי אללים ממקור אבהי או אימהי. על כן, מתבצע 'מרוץ חימוש' בקנה מידה אבולוציוני המפעיל לחצי ברירה טבעית על בקרת ביטוי גנים שונים ברחבי הגנום; כך, קיבוע ההחתמה האבהית, או האימהית בלוקוס נתון במהלך האבולוציה נעשה בהתאם לתרומתו להישרדות האם, או הצאצא. אף על פי שהסבר זה נחשב מקובל בספרות, הוא עדיין לוקה בחסר ומתקשה להסביר את המצב שבו גן מסוים מוחתם הורית בצאצא וכשהצאצא יוריש את ההחתמה הוא יכול להעביר את האלל של ההורה ה'מושתק' ובכך להפוך אותו לאלל המוחתם. זאת אף על פי שאותו אלל, עם אותו רצףDNA היה מושתק בדור הקודם, ובדור הבא הוא זה שיתבטא.
סוגי החתמה
דגם ביטוי מוחתם יכול להיות ייחודי לרקמה או לשלבי ההתפתחות בחייו של האורגניזם. דוגמה לגן המבוקר בדגם של החתמה גנומית, ובעל תפקיד המהלך ההתפתחות העוברית, הוא הגן DLK1 (Delta-like 1 homolog). גן זה נמצא תחת החתמה אבהית (האלל האבהי מושתק בעיקר במהלך החיים) ואימהית (האלל האימהי מושתק בעיקר בשלב ההיריון). כמו רוב הגנים המוחתמים מתחילה השפעת פעילותו אחרי שלב הגסטרולציה בהתפתחות העוברית. גן זה מקודד בכרומוזום 12 בעכבר, ומצוי באזור סינתני לאזור בכרומוזום 14 באדם, המרמז על בקרת ביטוי דומה באדם ובעכבר. במהלך ההתפתחות העוברית, פעילות הגן משפיעה על התמיינות תאי רקמת השומן. פגיעה בגן זה באדם תוארה בהקשר של פגמים בגדילה ונטייה להשמנה מוקדמת. תופעה מיוחדת הקשורה לגן היא, שבשל מעורבותו בהתפתחות נוירונים והמוח, פגיעה בו בשלבים שונים יכולה לגרום לפגיעה בהתפתחות נוירונים ותפקודם במוח. בגן זה קיים מצב של החתמה בררנית, כלומר קיימים שלבים התפתחותיים בהם באזור מסוים בגוף מתבטאים שני האללים (הן האבהי והן האימהי), ואזורים אחרים בהם הביטוי חד-אללי; ההבדל נובע מצרכים שונים למינון שונה של ביטוי הגן ברקמות שונות של הגוף.
מחלות
מספר מחלות באדם קשורות לגנים מוחתמים גנטית, או לתהליך ההחתמה עצמו. שתי מחלות שזכו לפרסום בהקשר זה הן תסמונת פראדר וילי המאופיינת ברפיון שרירים, איחור בהתפתחות, פיגור שכלי קל עד בינוני ופגיעה בבלוטות המין, ותסמונת אנגלמן המאופיינת בפנים קטנות, לקות שכלית קשה, הפרעה בדיבור, הפרעה ביציבה והפרעות שינה. בשני המקרים תואר חסר של מקטע בכרומוזום 15q11-q13 באדם. בשתי המחלות קיימת הפרעה בהתפתחות הנוירונים, אלא שהפנוטיפ תלוי במקור ההורי של החסר הכרומוזומי המורש. מחקר מולקולרי מעמיק של אזור החסר בכרומוזום 15 גילה, שתסמונת אנגלמן נגרמת על ידי חסר בביטוי הגן UBE3A, שפעילותו כ-E3-ligase מעורבת בתהליך מבוקר של פירוק חלבונים (מערכת היוביקוויטין). כשהאלל האימהי של גן זה אינו פעיל מתקבל פנוטיפ של התסמונת, שכן האלל האבהי מושתק בתהליך ההחתמה. תסמונת פראדר וילי נגרמת מאיבוד בביטוי של מספר גנים בהם האלל האבהי הוא זה שאמור להתבטא. שתי התסמונות מאופיינות בהפרעה בהתפתחות נוירונים אבל נבדלות בפנוטיפ. לאחרונה נתגלה כי האזור הגנומי החיוני יכול להופיע במספר עותקים משתנה (CNV) בגנום באוכלוסיית האדם. שינוי במספר העותקים של האזור המבקר השתקה של אללים ממוצא אימהי (ולא האזור המבקר השתקה של אללים ממוצא אבהי) מצוי באסוציאציה עם הנטייה לפתח אוטיזם.
תופעות נוספות
מחקרים גילו גנים שביטויים מבוקר בהחתמה גנומית הקשורים לתופעת השעון הצירקדי (מחזור יממתי של 24 שעות הנקבע לפי שעות האור והחושך) ובקרת הומאוסטאזיס של שינה (כ-100 גנים מושפעים). גנים רבים המעורבים בקיום המחזור הצירקדי נמצאים תחת בקרה אפיגנטית ומתילציה. לדוגמה, נתגלה כי קביעת המחזור הצירקדי בעכברים מושפעת מרמת ביטוי הגן המוחתם 116 SNORD בקליפת המח. ההשפעה של ביטוי גן זה היא במיוחד בשלב השינה העמוקה – שלב חיוני בהתפתחות נוירונים וגדילה. גנים נוספים המעורבים בתהליך הם הגנים המוחתמים MAGEL2 ו-PEG3 בהם האללים ממקור אבהי הם המתבטאים במערכת העצבים המרכזית.
הר צ'ידר
הר צ'ידר הוא הר נישא שגובהו, הניצב 4 ק"מ מדרום־מזרח להר הארט בהרי האדמירליות, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מסקרים ומתצלומי אוויר של צי ארצות הברית שנערכו בשנים 1960–1964.
ההר נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שמו של לוטננט קומנדר תומאס ג'יי צ'ידר, ששירת כטייס מסוק בטייסת הצי האמריקני VX-6 בתחנת מקמרדו, במהלך מבצע דיפ פריז, ב-1968.
ברברה סוואן
ברברה סוואן (באנגלית: Barbara Swan; (1922 – 2003) הייתה ציירת ומאיירת אמריקאית, שעסקה גם בהדפסי ליתוגרפיה. עבודותיה המוקדמות מזוהות עם הזרם האקספרסיוניסטי בבוסטון. מאוחר יותר זוהתה גם עם הציור הדומם ובשימוש באור נשבר דרך זכוכית ומים וגם עם ציורי דיוקן. כמו כן הייתה ידועה בשל שיתוף הפעולה שלה עם המשוררות אן סקסטון ומקסין קומין ובשל עזבון המכתבים שלה כתוצאה מההתכתבות ביניהן, כמו גם עם אומנים וסופרים נוספים. סוואן השתתפה במחזור הראשון של נשים שגויסו, בעזרת מלגה, ל-Institute of Independent Studies באוניברסיטת רדקליף כניסיון ראשון לתת לנשים מקום להיות יצירתיות והייתה חלק מהסנוניות הראשונות למהפכת הפמיניזם בארצות הברית. סוואן זכתה במספר מלגות ובפרסים שונים.
ביוגרפיה
ברברה סוואן נולדה בשנת 1922 בניוטון, מסצ'וסטס לאם אמריקאית ולאב שוודי שהיה מורה לשרטוט טכני. כבר כילדה החלה לצייר ועיצבה את הספרים של חברותיה. בגיל עשר ציירה את דיוקן הסבתא שלה ואביה התפעל מכשרונה אך, בשנות ה-50 של המאה ה -20 היה קשה לאישה להיות אומנית פעילה, ולמרות כשרונה ורצונה ללמוד אומנות, אביה המחמיר התעקש שתלמד מדעי הרוח היות שחשש שלא תוכל להרוויח את לחמה כאומנית ותאמץ אורח חיים בוהמי ולא מקובל ולכן נרשמה לוולסלי קולג' (Wellesley College) שם למדה לתואר ראשון בתולדות האומנות. היא סיימה את לימודיה בשנת 1943. בזמן לימודיה באוניברסיטה הרוויחה כסף מרישומי דיוקן של הסטודנטיות. אחר כך למדה ציור בבית הספר של המוזיאון לאומנות עד לשנת 1948. סוואן הייתה אחת הסטודנטים היותר מוכשרים בבית הספר של המוזיאון, הצלחה שלא הייתה מובנית מאליה, היות שרוב התלמידים היו גברים. בשנה האחרונה ללימודיה עבדה סוואן כעוזרת הוראה של האומן Karl Zerbe. היא זכתה במלגה שאיפשרה לה לעבוד וללמוד כשנתיים בצרפת, מלגה שרק לעיתים נדירות הוענקה לנשים. בצרפת פגשה את בעלה אלן פינק לו נשאה בשנת 1952. מאוחר יותר פתח פינק את הגלריה אלפא (Alpha Gallery) בבוסטון.
סוואן התפרסמה כאומנית בשנות ה-50. תערוכת היחיד הראשונה שלה הייתה בשנת 1953, תערוכה שזכה להצלחה גדולה. הציורים מתקופה זו מזוהים עם הזרם האקספרסיוניסטי בבוסטון, אם כי הנושאים שציירה היו רכים יותר משל האומנים האחרים שציירו בסגנון זה. בשנת 1957 מבקר האומנות Edgar Driscoll התפעל מיכולתה של סוואן להציג תמונות משפחתיות, כגון ילדים ישנים, בצורה יצירתית ושונה בעזרת צבעים עזים וקומפוזציות מקוריות כך שהתמונות לא הפכו לבנאליות. אחת התמונות הידועות מתקופה זו היא הציור "תינוק" שבו ניתן לראות את בנה אהרון מורם בידו של גבר, כפי הנראה בעלה של סוואן.
בשנת 1955 נולד בנה אהרון ובשנת 1958 נולדה ביתה ג'והנה. נראה שהילדים עצרו את צעדיה של סוואן כאומנית והיא מצאה עצמה מאיירת בעיקר את ילדיה. ציורי המשפחה מתקופה זו היו חמים, זהירים אך לא סנטימנטליים. לדוגמה, הציור בשם "הקן" מבטא את הצורה שבה הצליחה סוואן לשלב בין היותה אם ואומנית. הצורה בה היא הציגה אמהות הייתה חדשנית ומאתגרת ואת היצירות האלה שלחה סוואן לאוניברסיטת רדקליף והתקבלה ל-Institute of Independent Studies - מקום בו נוצר ניסיון שאיפשר לנשים בעלות כשרון למצוא זמן להתבטא וליצור. סוואן הייתה אחת מתוך עשרים וארבע הנשים הראשונות שהצליחו להתקבל לאחר שמאות נשים פנו למוסד.
בשנה הראשונה ברדקליף, סוואן למדה ליתורגפיה אצל המומחה ג'ורג' לוקווד (Geroge Lockwood) ובשנת 1962 נתנה הרצאה בנושא. אף על פי שעבודותיה הראשונות היו אקספרסיוניסטיות הן היו פיגורטיביות. המשוררת סקסטון התרשמה במיוחד מעבודתה 'המוזיקאים' וחברה שיר בעקבותיה. סוואן ציירה כמעט את כל הכריכות לספריה של סקסטון ואיירה רבים משיריה. ספרה של סקסטון, Live or Die, עם ציור כריכה של סוואן, ואיורים לשירים, זכה בפרס פוליצר. סוואן שיתפה פעולה גם עם המשוררת קומין.
היא עבדה במרץ עד שנות השישים לחייה, למרות מחלת הלופין ממנה סבלה. בגיל 60 נפלה ופגעה ברגלה, דבר שעצר את צעדיה, אבל היא המשיכה לצייר.
התערוכה האחרונה שלה נערכה עשר שנים לאחר מותה בשנת 2013.
על היצירות
סוואן המשיכה לצייר ולהציג את עבודותיה גם בשנות השבעים לחייה. בשנת 1995, היא הציגה בתערוכה שנקראה כבוד לאומנים הממשיכים לעבוד (Honored Artists: Still Working). אחד המבקרים קרא לעבודות הטבע הדומם שלה רבי עוצמה. בציורים מאוחרים יותר של סוואן הדמויות משתקפות דרך זכוכית או מים ונראות מטושטשות יותר. מלבד חקירת השתקפות מוצרים בבקבוקי זכוכית סוואן יצרה גם רפרודוקציות של דימויים מתרבות הפופ, כגון בובות המבטאות את הצורה בה הציגו נשים במשך השנים. הבקבוקים עוזרים לעוות ולשבור את הדימויים הפמיניסטים הללו.
סוואן נפטרה בשנת 2003 במסצ'וסטס והשאירה אחריה את בעלה, ביתה ובנה. הבן, אהרון פינק, ידוע גם הוא כצייר. בעלה אלן נפטר בשנת 2017.
עבודותיה של סוואן נמצאות באופן קבוע במוזיאונים ובגלריות ברחבי ארה '' ב והעזבון שלה כולל מכתבים ותמונות של אומנים וסופרים ידועים.
גקו
גֶּקּוֹ (שם מדעי: Gekko) הוא סוג של לטאה ממשפחת השממיתיים. סוג זה מגוון מאוד והשממיות המשתייכות אליו נוטות להיות צבעוניות. הסוג מתאפיין גם בקריאות "פרסום" (קריאות חיזור) של הזכרים, שהמפורסמת שבהן היא קריאתו של זכר הגקו הענק (Gekko gekko), הנשמעת כ"גק-או" ומכאן שמו של המין ושל הסוג. בעוד שכמה מינים בסוג זה, כגון הגקו הענק, הן נפוצים ביותר, ישנם גם מינים בסכנת הכחדה.
הגקו חי על עצים ומקומות גבוהים אחרים בדרום-מזרח אסיה; חלק מהמינים משתכנים גם במגורי האדם.
אורכם של מיני הגקו קצר מ-30 ס"מ, מלבד הגקו הענק, שיכול להגיע לאורך 35 ס"מ. אורכו של פריט צעיר הוא בין 3 ל-15 ס"מ, ובוגר בין 20 ל-30 ס"מ.
תזונתו של הגקו כוללת בעיקר חרקים, אך הוא אוכל גם זוחלים קטנים ויונקים קטנים. לגקו, כמו לרוב השממיות, 5 אצבעות בכל רגל עם כריות הצמדה, העוזרות לגקו לטפס על משטחים חלקים כמו זכוכית.
כל מיני הגקו מטילים ביצים.
אלכס ברנסון
אלכס ברנסון (באנגלית: Alex Berenson; נולד ב-6 בינואר 1973) הוא עיתונאי לשעבר של הניו יורק טיימס ומחבר מותחנים וספרי עיון.
ספרו "Tell Your Children: The Truth About Marijuana, Mental Illness and Violence" עורר מחלוקת רבה.
במהלך מגפת הקורונה, הופיע לעיתים קרובות בכלי התקשורת של הימין, כפר בחומרת המגפה, וטען כי מסכות פנים אינן יעילות. אפידמיולוגים ומדענים אחרים חלקו על טענותיו.
ראשית חייו
ברנסון נולד בניו יורק וגדל באנגלווד, ניו ג'רזי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1994 עם תואר ראשון בהיסטוריה וכלכלה.
קריירה
ברנסון הצטרף לדנבר פוסט ביוני 1994 ככתב עסקי. הוא פרסם 513 מאמרים עד אוגוסט 1996, כאשר עבר ל-TheStreet.com, אתר חדשות פיננסי שהוקם על ידי ג'ים קרמר. בדצמבר 1999 הצטרף ברנסון ל"ניו יורק טיימס" ככתב תחקירים עסקיים.
בסתיו 2003 ובקיץ 2004 כיסה ברנסון את כיבוש עיראק בטיימס. בהמשך סיקר את ענפי התרופות והבריאות והתמחה בנושאים הנוגעים לסמים מסוכנים. החל מדצמבר 2008 דיווח ברנסון על שערוריית הונאת הפונזי] של ברנרד מיידוף בסך 50 מיליארד דולר.
הוא כתב 12 רומני ריגול, שכולם מציגים את אותו הגיבור, סוכן ה-CIA ג'ון וולס. הרומן הראשון שלו, "המרגל הנאמן", יצא באפריל 2006 וזכה בפרס אדגר לרומן הראשון הטוב ביותר מאת סופר אמריקאי. "המרגל הנאמן" דורג במקום הראשון ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2010 עזב ברנסון את הטיימס כדי להפוך לסופר במשרה מלאה. הוא גר בהדסון ואלי, עם אשתו, פסיכיאטרית משפטית.
התנגדות ללגליזציה של קנאביס
ב־2019 פרסם את הספר "ספר לילדיך: האמת על מריחואנה, מחלות נפש ואלימות" שספג לביקורת על טענותיו כי קנאביס גורם לפסיכוזה ואלימות.
מגפת הקורונה
בתחילת מגפת הקורונה ב-2020, ברנסון טען בחריפות כי בתקשורת מעריכים יתר על המידה את הסיכון לנגיף החדש, כי הוא מהווה סיכון מועט לצעירים אמריקאים, וכי הוא משמש כיסוי להתערבות מופרזת של הממשלה. מומחים לבריאות הציבור דחו את טענותיו.
במאי 2020 הודיעה פוקס ניוז כי ברנסון יארח תוכנית טלוויזיה בשם "COVID Contrarian" בפלטפורמת הסטרימינג המקוונת שלה Fox Nation. עם זאת, ביולי 2020, על רקע העלייה במקריי הקורונה ברחבי ארצות הברית, חזרה בה פוקס ניוז והסירה את ההודעה על התוכנית מאתר האינטרנט שלה.
בשנת 2021 צייץ ברנסון בטוויטר כי חיסוני COVID-19 הובילו לתופעות שליליות פי 50 בהשוואה לחיסון נגד שפעת. חברת PolitiFact דירגה את הטענה כ"שגויה בעיקר".
רומנים
סדרת ג'ון וולס
סחלב הקוף
סחלב הקוף הוא כינויים של מספר מינים שונים במשפחת הסחלביים.
איש המסילה
איש המסילה (באנגלית: The Railway Man) הוא סרט מלחמה בריטי-אוסטרלי בבימוי של ג'ונתן טפליצקי. הסרט מבוסס על ספר באותו השם.
בסרט מככבים קולין פירת', ניקול קידמן, ג'רמי אירווין וסטלאן סקארסגארד. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-6 בספטמבר 2013. הסרט זכה בפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה לתסריט המעובד הטוב ביותר.
עלילה
במהלך מלחמת מלחמת העולם השנייה, אריק לומקס, קצין בריטי שנשבה על ידי היפנים בסינגפור נשלח למחנה שבויים יפני, שם הוא נאלץ לעבוד על בניית מסילת הרכבת תאילנד-בורמה, צפונית לחצי האי המלאי. בתקופת שהותו במחנה כאחד משבויי המלחמה במזרח הרחוק, לומקס עובר עינויים על ידי הקמפייטאי (המשטרה החשאית הצבאית) בגלל בניית מקלט רדיו מחלקי חילוף. העינויים המתוארים כוללים מכות, מניעת מזון והטבעה. ככל הנראה, הוא נחשד שהוא מרגל, על כך שכביכול השתמש במקלט שידורי החדשות הבריטי כמשדר של מודיעין צבאי. אולם למעשה, כוונתו היחידה הייתה להשתמש במכשיר כמחזק מורל עבורו ועבור חבריו האסירים-עבדים. לומקס וחבריו שנותרו בחיים ניצלים לבסוף על ידי הצבא הבריטי.
שלושים שנה מאוחר יותר, לומקס עדיין סובל מהטראומה הפסיכולוגית של חוויותיו בזמן המלחמה, אם כי נתמך מאוד על ידי אשתו פטרישיה, אותה פגש באחד מטיולי הרכבת הרבים שלו, מהיותו חובב רכבות. חברו הטוב ביותר ומי שהיה עמו שבוי, פינלי, מביא לו הוכחות לכך שאחד משוביהם, מתורגמן של המשטרה החשאית היפנית טקאשי נגאסה, עובד כעת כמדריך תיירים בדיוק במחנה שבו הוא תרגם עבור הקמפייטאי בזמן שהם עינו שבויים בריטים. זאת אחרי שהוכרז בעבר כפושע מלחמה וברח. לפני שלומקס יוכל לפעול לפי המידע הזה, פינלי, שאינו מסוגל להתמודד עם זיכרונותיו מחוויות השבי, מתאבד בתלייה על גשר. לומקס נוסע לבדו לתאילנד וחוזר לזירת העינויים שלו כדי להתעמת עם נגאסה "בניסיון לשחרר חיים שלמים של מרירות ושנאה". כשהוא סוף סוף מתעמת עם שוביו לשעבר, לומקס שואל אותו לראשונה באותה דרך שנגאסה ואנשיו חקרו אותו שנים קודם לכן.
המצב מצטבר עד לנקודה שבה לומקס מתכונן לנפץ את זרועו של נגאסה, באמצעות מקל ומהדק שתוכננו על ידי היפנים למטרה זו ומשמשים כעת כמוצגים במוזיאון. מתוך אשמה, נגאסה לא מתנגד, אבל לומקס מפנה את המכה ברגע האחרון. לומקס מאיים לחתוך את גרונו של נגאסה ולבסוף דוחף אותו לתוך כלוב במבוק, מהסוג שלתוכו הכנסו לומקס ושבויי מלחמה רבים אחרים כעונש. עד מהרה מגלה נגאסה שהיפנים (כולל הוא עצמו) עברו שטיפת מוח לחשוב שהמלחמה תסתיים כשהם המנצחים ושהוא מעולם לא ידע את האבדות הגבוהות שגרם הצבא היפני הקיסרי. לומקס משחרר לבסוף את נגאסה, זורק את הסכין שלו לנהר הסמוך וחוזר לבריטניה.
לאחר שקיבל מכתב מכל הלב מנגאסה המתוודה על רגשות האשם שלו, לומקס חוזר, עם פטרישיה, לתאילנד. הוא נפגש עם נגאסה פעם נוספת ובסצנה מרגשת השניים מתחבקים ומקבלים זה את התנצלותו של האחר. באפילוג מסופר שנגאסה ואריק נשארו חברים עד מותו של נאגאסה בשנת 2011.לומקס עצמו חי עד אוקטובר 2012 כשהוא בן 93 עם פטרישיה לצדו.
רוברט פסטורלי
רוברט ג'וזף פסטורלי (באנגלית: Robert Joseph Pastorelli; 21 ביוני 1954 – 8 במרץ 2004) היה שחקן אמריקאי.
לאחר שרכש מוניטין כשחקן אופי מיומן בשנות השמונים והתשעים, חלה הקריירה של פסטורלי לדעוך לאחר מות חברתו בנסיבות מסתוריות בביתו בשנת 1999. הוא מת ממנת יתר בשנת 2004.
ביוגרפיה
פסטורלי נולד בניו ברנזוויק, בנם של לדו פסטורלי (1918–2008), סוכן ביטוח, ודוטי, אמנית. אחותו, גוון פסטורלי, היא זמרת אופרה וסוכנת נדל"ן.
את שנות ילדותו בילה באדיסון שבניו ג'רזי. פסטורלי קיווה להיות מתאגרף מקצועי, אך נאלץ לנטוש את הספורט בגלל תאונת דרכים קטלנית בגיל 19 (בהמשך טען כי חווה חוויית סף מוות, וכי ראה את גופתו במיטת בית החולים מלמעלה, ואביו ליד המיטה מלא-צער). הוא התמכר לסמים נרקוטיים בשנות העשרים המוקדמות לחייו, לפני קריירת המשחק שלו. הוא התגבר על ההתמכרות, אך חזר אליה במהלך חייו המאוחרים.
קריירה
בשנת 1982 פנה פסטורלי מערבה ללוס אנג'לס בחיפוש אחר הזדמנויות בהוליווד. הוא בילה את תחילת שנות השמונים בתפקידי ביט בתוכניות טלוויזיה, ומצא את מקומו בגילום דמויות בעלות חוכמת רחוב. הוא פרץ ב"ברני מילר", והופיע בהמשך גם ב"היפה והחיה" , ב"מקגייוור", ב"צוות לעניין", ב"מיאמי מחלק מוסר" וב"בלוז לכחולי המדים". הוא הופיע גם בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "הנוכל, האוהבת והמאהבת" וב"השוטר מבוורלי הילס 2" (שניהם מ-1987). תפקידו הקולנועי המשמעותי הראשון היה ב"רוקד עם זאבים" (1990), בתור טימונס, עגלון גס שמלווה את ג'ון דנבאר (קווין קוסטנר) למוצג הצבאי. פריצתו הגדולה בטלוויזיה הגיעה עם תפקידו כצבע הגרוע אך החביב אלדין ברנקי בסדרה "מרפי בראון", שהייתה להיט, והוא המשיך להופיע בתוכנית במשך שבע עונות בשנים 1988 עד 1994. המפיק של "מרפי בראון", דיאן אינגליש, התרשמה מיכולותיו ועבדה איתו לייצור הסדרה הראשונה בכיכובו, הסיטקום הטלוויזיוני "Double Rush", שעונה אחת שלו שודרה בשנת 1995. שנתיים אחר כך כיכב בעיבוד האמריקני לסדרת הבלשים הבריטית "Cracker" (1997–1999) כפסיכולוג משטרתי.
ככל שהקריירה הטלוויזיונית שלו צברה תאוצה, קיבל תפקידי משחק משמעותיים יותר בקולנוע. בסרט "הנזירות בלוז 2" (1993) שיחק את מנהלה של וופי גולדברג, במותחן "בטווח פגיעה" (1993) שיחק רוצח סדרתי וב"אירייזר" (1996) גילם בריון. שיחק בסרט "מייקל" (, 1996) של נורה אפרון וב-"Modern Vampires" מ-1998 והופיע גם בסרטו של אנטואן פוקואה, "פתיון".
הקריירה של פסטורלי החלה לדעוך לאחר אירוע ירי בביתו שבו מתה חברתו. הוא הופיע בשתי הפקות קולנוע נוספות בתפקידים קטנים בתחילת שנות האלפיים וכן בכמה תפקידי משנה בהפקות טלוויזיה. הוא פיתח ידידות עם גלן קלוז לקראת סוף הקריירה שלו, והופיע לצדה בסרטי הטלוויזיה "The Ballad of Lucy Whipple" ובשנת 2001 ב-"South Pacific". בשנת 2002 הופיע לצדה בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון במופע של "חשמלית ושמה תשוקה". בשנת 2002 הוא הקים את פסטיבל הסרטים גרדן (Garden State Film Festival). הופעת המסך האחרונה שלו הייתה בסרט "בי קול" (, 2005), שיצא לאחר מותו.
חיים אישיים
לפסטורלי היו שתי בנות. אחת מהן עם חברתו צ'רמון ג'ונוביץ', ובת נוספת מחברתו ג'יי קריידר. ב-1990 נהרגה בת זוגו באותה תקופה מאיידס. בערב 15 במרץ 1999 נהרגה חברתו של פסטורלי, צ'רמון ג'ונוביץ' (בת 25), מירי לראשה בביתו של פסטורלי בהוליווד. במהלך החקירה העיד פסטורלי כי בעיצומו של ויכוח בין שניהם היא הוציאה לפתע אקדח והרגה את עצמה. כיווני החקירה שהועלו היו תאונה או התאבדות, והפתולוג העירוני הצהיר כי סיבת המוות לא נקבעה.
ליגת העל של אל סלוודור
ליגת העל של אל סלוודור (בספרדית: Primera División de Fútbol de El Salvador, ידועה בשם La Liga Mayor או La Primera. נקראת גם liga pepsi מטעמים מסחריים) היא ליגת הכדורגל הבכירה באל סלוודור, הליגה נוסדה ב-1969 והיא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של אל סלוודור. בליגה משחקות 12 קבוצות כיום.
היסטוריה
בשנת 1921, ועידת הספורט של סלוודור (Comisión Nacional de Educación Física) קיימה את שבוע הספורט הלאומי הראשון שלה. למרות שבתחילה האירוע הזה לא כלל השתתפות של מועדוני כדורגל מאורגנים, הוא המשיך להתקיים ולהיות הבסיס למה שיגדל להיות הליגה הבכירה של היום. ב-1924, עקב ביקוש רב, כללה הועידה טורניר כדורגל בשבוע הספורט המתקיים באופן שנתי. בשל ההצלחה העצומה יחסית של אירוע זה, הוחלט שהחל משנת 1926 כי טורניר שבוע הספורט יהפוך לטורניר אליפות המדינה הרשמית בכדורגל. על האליפות התמודדו שלוש קבוצות המייצגות את שלושת האזורים השונים של המדינה שמשחקות במתכונת של סבב כפול (בית-חוץ). שלוש הקבוצות הראשונות שהתחרו בטורניר היו, ניקויפיו (מרכז אל סלוודור), צ'יינאמכה ספורטיב קלוב (מזרח המדינה) ואולימפיק (מערב המדינה). פורמט זה התקיים עד 1930. מחלוקת התרחשה לאחר האליפות בעונת 1929/1930 כאשר הפיינליסטים אקסלסיור פ.צ. (שייצגו את האזור המערבי) התלוננו שאין להחשיב את השלב השני בגמר מול הרקולס, מכיוון שהם חשו שהשופט באותו משחק עזר להרקולס לזכות בתואר. ועידת הספורט לא הסכימה והתוצאה לא שונתה. כתוצאה מכך, אקסלסיור פרשו מהטורניר והרקולס הוכתרה לאלופה. אירוע זה הוביל לשיחות על שחיתות מצד מארגני האירועים נגד קבוצות ממערב המדינה, וכתוצאה מכך כל הקבוצות מאותו האזור סירבו להשתתף בכל אחת מהאליפויות הבאות. מפאת סיבה זו לא נערך שוב פלייאוף לאומי עד 1937.
האליפות הלאומית חזרה למתכונתה המקורית ב-1937, אך הייתה קצרה מהרגיל, שכן שוב, קבוצות התלוננו על שחיתות בטורניר. כתוצאה מכך, לא הייתה אליפות לאומית בשנים 1939 ו-1941. למרות שלא התקיימה אליפות לאומית, עדיין היו אליפויות אזוריות אשר לאורך זמן נחשבות כיום לאליפויות לאומיות לגיטימיות.
בשנת 1947 ניסתה התאחדות הכדורגל של אל סלוודור לארגן אליפות לאומית בפורמט ליגה, אך זה התברר כלא מוצלח והטורניר הושעה לאחר מספר סיבובים בלבד. הוא כן הוכיח את עצמו כמוצלח יותר בעונה שלאחר מכן, אך נדחה שוב בשנת 1949. למרות שהפורמט החדש הזה לא התחיל טוב במיוחד, בגלל חוסר ארגון, הוא אכן הוכיח את עצמו כעמושך עניין במהלך האליפות של 1950, ולאורך כל שנות ה-50.
בשנות ה-50 העניין בליגה החל לגדול עוד יותר בפריסה ארצית ולמרות שלליגה היו כמה בעיות, כאשר קבוצות נושרות בתום כל עונה נתונה, דבר זה לא השפיע על הליגה כולה, שכן היו קבוצות חדשות שונות שהיו להוטות לקחת חלק בליגה ולתפוס את מקומם של הקבוצות שעזבו. בשנת 1955, מארגני הליגה הודיעו כי האליפות תיערך מעתה במתכונת סבב כפול, עם מקסימום 10 קבוצות שישתתפו בליגה. בשנה זו גם הוכנס מנגנון עלייה וירידה לליגה.
מעבר לפורמט אפרטורה וקלאוסורה
ב-1998 החליטו קברניטי הליגה לשנות את מתכונת הליגה מטורניר שנמשך שנה קלנדרית ללוח זמנים של אפרטורה וקלאוסורה המקובל במדינות אמריקה הלטינית, בתקווה שזה יעורר עניין רב יותר בליגה וייתן הזדמנות לשחקנה לנוח בין העונות.
בעונת 2015/2016, הליגה הורחבה ל-12 קבוצות במקום 10. לאחר אישור הפורמט החדש הוקמה ליגת העל של אל סלוודור שנקראה "קאדר אל סלבדור", במטרה להיות תחרותית יותר ולהביא את הכדורגל ליותר אנשים ברחבי המדינה.
שיטת הליגה
חסר
קאזי ראסל
קאזי לי ראסל הבן (באנגלית: .Cazzie Lee Russell Jr; נולד ב-7 ביוני 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1966–1978. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, ולאורך 12 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 15.1 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
אבי בטלהיים
אָבִי בֵּטֶלהַיְם (נולד ב-8 במאי 1952) הוא עיתונאי ועורך ישראלי, חתן פרס סוקולוב לשנת 1984.
קאזי ראסל
קריירת מכללות
ראסל נולד בשיקגו שבאילינוי, ובשנת 1962 החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1964 ו-1965, הוביל אותה לשלב הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 24.8 ו-25.7 נקודות למשחק, בהתאמה. בעונת 1964 הפסידה מישיגן במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת דיוק, בה שיחק ג'ף מאלינס, בתוצאה 80–91, ובעונת 1965 הפסידה הקבוצה במשחק הגמר מול UCLA, אותה הוביל גייל גודריץ', בתוצאה זהה. בעונת 1966 קלע ראסל 30.8 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר ל"שחקן העונה של ליגת המכללות" מטעם "איגוד הכתבים", ה-"Associated Press" ו-"Sporting News".
בשנת 2011 הוצג ראסל בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1966 נלקח ראסל בבחירה הראשונה, על ידי ניו יורק ניקס. ב-5 עונותיו עם הניקס קלע 13.3 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצה לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה בעונת, כמחליפם מהספסל של דיק בארנט וביל בראדלי.
אבי בטלהיים
ביוגרפיה
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1973 החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת חיפה במדעי המדינה והיסטוריה כללית, אותו השלים בשנת 1978 באוניברסיטת בר-אילן.
קאזי ראסל
קריירת משחק
לקראת עונת הועבר ראסל בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, בתמורה לג'רי לוקאס. בעונתו הראשונה עם הווריורס קלע שיא קריירה של 21.4 נקודות למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה. בשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה לצד ריק בארי, ג'ף מאלינס ונייט ת'ורמונד בגולדן סטייט, עם ממוצע של כ-18.1 נקודות למשחק.
בקיץ 1974 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. באותה עונה החמיצו הלייקרס את שלב הפלייאוף בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון, ולראשונה מזה 17 שנים. בעונת שיחק עבור שיקגו בולס, ובסיומה עזב את ליגת ה-NBA.
בשנת 1978 חתם על חוזה בקבוצת "גרייט פולס סקיי" מליגת "איגוד הכדורסל המערבי" (WBA), ובעונת 1980/1981 שיחק עבור "פילדלפיה קינגס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק.
קריירת אימון
בשנת 1981 החל ראסל לאמן את קבוצת "לנקסטר לייטנינג" מליגת ה-CBA, והוביל אותה לזכייה באליפות הליגה בעונתו הראשונה. בשנים הבאות אימן ב-CBA גם את קבוצות "ויומינג ויילדקטרס", "גרנד ראפידס הופס" ו"קולומבוס הורייזון". בעונות ו- שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת המאמן מייק פראטלו.
אבי בטלהיים
ביוגרפיה
בטלהיים החל את עבודתו העיתונאית ב"מעריב" בשנת 1974, תחילה ככתב לענייני משפט בתל אביב. במסגרת עבודתו פרסם תחקיר על עמוס ברנס.
בשנת 1980 נתמנה לכתב לענייני מפלגות, ובשנת 1984 זכה יחד עם יעקב ארז ואברהם תירוש בפרס סוקולוב עבור תחקיר מלחמת לבנון.
בין השנים 1986–1990 היה עורך מדור הספורט במעריב וכתב, בין היתר, את טורו "אבי בטלהיים - ספורט בצד". בין השנים 1992–2001 ערך את מוסף השבת, ובין השנים 2001–2003 היה ממלא מקום וסגן עורך מעריב עד לפרישתו מהעיתון.
משנת 1996 מופיע בדיונים בתחום התיאטרון, והגיש מדי שבת בבוקר על בימת התיאטרון הקאמרי את "שבתרבות". בין היתר הופיע ברב-שיח "לשחרר את פולארד" בסיומה של ההצגה פולארד.
בשנת 2004 נתמנה לראש אגף תקשורת במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
בטלהיים הוא בן זוגה של העיתונאית אורית הראל.
במשך כשלושים שנה הנחה את "שבתרבות" ברמת גן.
כיום בטלהיים מנחה מדי חודש את ״שבתרבות״ בקריה האקדמית אונו ובנווה מונוסון.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
תרנגול בנקיבה
תרנגול בנקיבה או תרנגול בר אדום (שם מדעי: Gallus gallus) הוא מין של עוף ממשפחת הפסיוניים החי ביערות מזרח אסיה: בהודו, בסין ובאינדונזיה, וכן בפיליפינים. כמו כן הוא הופץ בידי האדם לאזורים רבים. תרנגול זה נחשב לאבי תרנגול הבית, אשר בוית ממנו לפני כ-5,000 שנים לצורכי הפקת ביצים, בשר ונוצות.
לזכר כרבולת אדומה גדולה על ראשו, צבעי נוצותיו חום-זהוב ארגמן עם כתמים חומים ושחורים. תחת מקורו גדילי בשר אדומים. הוא משמיע קולות עזים הידועים כ"קריאת התרנגול" ("קוקוריקו"), בעוד הנקבה קטנה יותר, וחסרת כרבולת או גדילי בשר.
התרנגול ניזון מירקות וזרעים כמו גם מחרקים ותולעים.
דיג טונה
דיג טונה המכונה גם מחווה למסונייה הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה המונומנטלית, שגובהה כ-3 מטרים ורוחבה עולה על 4 מטרים, צוירה בשנים 1966–1967 בצבעי שמן על בד. היצירה מוצגת במכון פול רישאר באיל דה בנדול שבצרפת.
יצירה זו היא אחת היצירות הידועות האחרונות שצייר דאלי בימי חייו. היצירה מתארת דיג דגי טונה, ומציגה במרכזה את המאבק בין הדייג לבין הדג הגדול, כאשר הדייג נועץ את סכינו הגדול והמוזהב לתוך הדג, והים הכחול הופך אדום בשל דמו של הדג.
היצירה משלבת את סגנון הסוריאליזם, עם סגנון הפופ ארט ואמנות פסיכדלית. נדרשו לדאלי כשנתיים להשלים את היצירה רחבת ההיקף.
אב קדמון משותף
בביולוגיה, אָב קַדְמוֹן מְשֻׁתָּף (באנגלית: Most recent common ancestor, ובראשי תיבות MRCA) של קבוצת אורגניזמים הוא הפרט המאוחר ביותר שכל האורגניזמים בקבוצה הם צאצאים שלו. אב קדמון משותף (להלן אק"מ) הוא המאוחר ביותר, במובן שכל צאצא שלו כבר אינו אב משותף לכל הקבוצה. האק"מ מוגדר לכל קבוצה ברמת כל טקסון. זאת תחת ההנחה שקיים אב קדמון משותף כולל (LUCA) שהוא האק"מ של קבוצת כל האורגניזמים בעולם. כך לדוגמה ניתן לדבר על האק"מ של העופות והזוחלים או האק"מ של כלל בני האדם, או אפילו האק"מ של כל בני משפחות כהן (שעל פי המסורת האק"מ הזכרי שלהם הוא אהרן).
האק"מ משמש בפילוגנטיקה להערכת הקרבה בין אורגניזמים. ככל שהאק"מ של קבוצה מאוחר יותר בעץ המשפחה, כך האורגניזמים בקבוצה קרובים יותר. בעזרת האק"מ מגדירים את קבוצות האורגניזמים הבאות: בעבר עסקה הטקסונומיה במיון אורגניזמים על פי תכונות מורפולוגיות, דבר שאיפשר מיון לקבוצות פוליפילטיות. אולם עם התפתחות הגנטיקה החל מיון על בסיס גנטי שאפשר רק קבוצות מונופילטיות או פרפילטיות, ומכאן החשיבות הרבה של האק"מ בטקסונומיה.
בעיות בהגדרת אב קדמון משותף
בתיאור נאיבי, אם מתארים את קבוצת האורגניזמים בעץ פילוגנטי (אילן יוחסין), שמכל אורגניזם בו יוצאים ענפים לצאצאיו, האק"מ יהיה הפרט שדרך הענפים שיוצאים ממנו ניתן להגיע לכל אורגניזם בקבוצה, וכל אורגניזם אחר שהוא צאצא שלו לא מקיים זאת. מכשול ראשון שעולה הוא הגדרת האק"מ ביצורים המתרבים ברבייה זוויגית. במקרה כזה לכל פרט יש יותר מהורה אחד, דבר שיכול להוביל ליותר מאק"מ אחד. לכן במקרה כזה מגדירים אק"מ זכרי ואק"מ נקבי. אחד המתאים לכל שושלת. אין זה הכרח שהאק"מ הזכרי והנקבי חיו במקביל, ולקבוצות גדולות זה אף בלתי סביר.
קושי נוסף, שהבנת השפעתו הגדולה על פילוגנטיקה החלה רק בסוף המאה ה-20, עולה מקיום העברה גנטית אופקית, שבה יצור מעביר מטען גנטי ליצור אחר שאינו צאצא שלו. תופעה זו מקשה על הסקת הקרבה ההתפתחותית בין שני יצורים שונים מן המרחק הגנטי בין רצפיהם הגנטיים. למשל, העברת גן בודד בין שני מיני חיידקים רחוקים התפתחותית זה מזה תגרום להם להיראות קרובים התפתחותית זה לזה על אילן היוחסין שייבנה. זאת אף אם קיימת שונות גדולה בין הגנים האחרים שלהם. עקב כך, מוטב להעריך את הקרבה המשפחתית על בסיס נתונים נוספים, כמו הימצאותם או היעדרם של גנים מתוך מבחר גנים רחב ככל האפשר.
לדוגמה, הקרבה הגנטית בין יצורים פרוקריוטיים הוערכה בדרך כלל על בסיס הדמיון הרצפי בגן הרנ"א הריבוזומלי 16s rRNA. זאת משום שהרצף הגנטי של גן זה דומה עבור מינים קרובים, אך שונה דיו כדי לכמת את ההבדלים ביניהם. אולם במרוצת השנים הסתבר כי גם גן זה מועבר אופקית. העברה זו, גם אם אינה שכיחה, מחייבת בחינה מחדש של אילנות היוחסין שנבנו על בסיס הדמיון הרצפי בגן 16s rRNA.
הביולוג פיטר גוגרטן מציע כי המטפורה של אילן יוחסין אינה מתאימה עוד לממצאי המחקר הגנומי. יש להחליפה במטפורה של מעשה פסיפס, שבו שושלות תורשתיות שונות המשתלבות זו בזו. לשיטתו, לא ניתן לתאר את יחסי הגומלין העשירים בין החיידקים באמצעות גרף של עץ, אלא באמצעות רשת.
אם כן, כתוצאה מהעברה גנטית אופקית, ייתכן יותר ממסלול יחיד המקשר בין פרט בקבוצת אורגניזמים לאק"מ של הקבוצה.
רב-חנק מלכותי
רב חנק מלכותי (שם מדעי: Boa imperator) הוא מין של נחש גדול ולא ארסי ממשפחת החנקיים המצוי במקסיקו, אמריקה המרכזית ובצפון קולומביה למורדות הרי האנדים. בעבר סווג מין זה כתת-מין של רב-חנק מצוי (Boa constrictor), אך הופרד לאחר בדיקות טקסונומיות.
מאפיינים
אורכו של נחש גדול זה יכול להגיע ל-1.3 עד 2.5 מטר ותועדו פרטים באורך 3.7 מטר. עם זאת הוא אחד מהקטנים שבחנקים. המשקל הממוצע הוא 13 ק"ג, כשהנקבות גדולות וכבדות מהזכרים. תוחלת חיי הנחש 20–30 שנה אך חלק מהנחשים הגיעו לגיל 40 שנה. הפרטים הגדולים ביותר חיים בקולומביה, והקטנים ביותר חיים בקריביים ובמדבר סונורה, מקסיקו. צבע החנק דומה לזה של קרובו המצוי, אך הוא בעל פחות פסים. הגוף אפור-חום מגושם עם רצועות שחורות אופקיות. הרצועות בהירות מעט יותר מאלה של המצוי.
נחש זה יכול לשרוד במגוון סביבות לרבות יערות, מדבריות צחיחים וסוואנות, אך הוא מעדיף בעיקר יערות גשם בהם ישנה צמחייה רבה המסתירה אותו משמש, מטורפים ומטרפו, וכן תנאים לחים וטמפרטורה יציבה.
הנחש הוא צייד לילי הניזון בעיקר מיונקים קטנים עד בינוניים ומעופות. הוא אורב לטרף מעמדה בין העצים ומשתמש בחיישני אינפרה-אדום לצד הראש כדי לקלוט חיות בעלות דם חם. הנחש תוקף במהירות וחונק את הטרף למוות. הוא יכול לתקוף גם אנשים לצורך הגנה, אך מדובר במין רגוע יחסית.
לפעמים מגדלים נחש זה כחיית מחמד. בין הנחשים הגדלים בשבי ישנם לא מעט נחשים לבקנים.
יחזקאל קן
יחזקאל קן (נולד ב-17 בפברואר 1949) הוא רופא ישראלי ששירת בעבר כטייס מסוקים, מומחה לכירורגיה, מומחה לרפואת חלל ותעופה, לשעבר קצין רפואה ראשי של חיל האוויר בדרגת אל"ם (1991–1994), מנכ"ל בית חולים הרצוג (משנת 1995).
מעל 20 שנה היה טייס פעיל בטייסת 123. בגיל 47 הפסיק לטוס.
ביוגרפיה
קן יליד לונדון, אנגליה, נולד למשפחה דתית. כשנולד היה קרוי ג'ף. בנם של דבורה והאורולוג הפרופ' מרדכי מרקו קן. עלה לישראל בשנת 1959, המשפחה השתקעה בירושלים.
עיברת שמו ליחזקאל, השם היהודי שניתן לו בעת לידתו. בשנת 1961 הצטרף לגדנ"ע אוויר. לטיסת הסולו הראשונה במטוס קל המריא קן בגיל 14, והמשיך לטוס במסגרת אזרחית עד סוף לימודי התיכון.
בין השנים 1967–1973 למד רפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. עבודת גמר בנושא: "השפעה אנדוקרינית של טיסה אווירובטית".
בין השנים 1974–1973 עשה קן שנת סטאז' בבית החולים הדסה עין כרם.
במלחמת יום הכיפורים תוך כדי הסטאז' גויס כרופא לגף הפינוי בהיטס שפעל בבסיס חיל־האוויר ברפידים. מאוחר יותר, חצה את התעלה, והוצמד כרופא אזורי לכוח נ"מ ששהה בפאיד. לאחר מלחמת יום כיפור, עבר קן קורס קציני רפואה, והוצב בתפקיד רופא בית הספר לטיסה.
בין השנים 1974–1976 עבר קורס טיס, לאחר שכיהן כקצין רפואה בחיל האוויר. בשנת 1976 הוצב בטייסת האנפות הדרומית ובשנתיים הראשונות בנוסף לתפקידו כטייס שימש כמפקד גף רפואה בבסיס, שהפך לימים לגף פינוי בהיטס. הטיס מסוקי בל 205. את דרגת הסרן העניקו לקן אשר שניר ויעקב טרנר.
בין השנים 1978–1985 התמחה בכירורגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בסיום התמחותו היה רופא מנתח בכיר במחלקה לכירורגיה כללית ב"הדסה".
גם תוך כדי ההתמחות בכירורגיה בבית החולים הדסה בירושלים, המשיך קן לטוס, לפעמים כרופא המוטס התורן, ולפעמים כטייס.
במלחמת לבנון הראשונה ביצע קן את התפקיד של הקרפ"א (קצין רפואה אוגדתי) - שעסק בכל נושא הפינוי בהיטס ונם את תפקידו כטייס סדיר בטייסת, בגף שהוצב בצפון הארץ.
בין השנים 1986–1987 היה מדען אורח בהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, מרצה לרפואה באוניברסיטת הרווארד, עמית מחקר במחלקה המטולוגית ואונקולוגית בית חולים בית ישראל, בוסטון, ארצות הברית. כמו כן, הדריך סטודנטים ורופאים מתמחים בלימודי כירורגיה בבית החולים הדסה עין כרם והדריך סטודנטים בעבודת הגמר.
בין השנים 1991–1994 כיהן כקצין רפואה ראשי של חיל האוויר בדרגת אל"ם.
בשנת 1995 מונה קן כמנכ"ל בית החולים הרצוג, תפקיד שמילא עד דצמבר 2020.
קן חבר הוועד המנהל של וועדת הכספים בבית חולים אלי"ן.
השתלמויות
בשנת 1972 למד קן במחלקה לרפואה סביבתית, בריאות הציבור ורפואה תעופתית באוניברסיטת המדינה של אוהיו, קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית.
בשנת 1978 למד לימודי תעודה לרפואה תעופתית מתקדמת של חיל האוויר האמריקני. בעל דיפלומה ברפואה היפרברית, חיל האוויר האמריקני.
בעל תואר M.Sc בניהול תעשייתי ומינהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע (1995).
רפואת תעופה וחלל
קן עמית החברה האמריקנית לרפואת תעופה וחלל, וסגן נשיא, חבר בוועדה לאמבולנסים אוויריים ופינוי בהיטס, חבר האקדמיה הבינלאומית לרפואת תעופה וחלל, וחבר בוועדת המינויים של האקדמיה.
חיים אישיים
נשוי לסוזן (לבית פריאר), לזוג 3 ילדים.
החבובות בארץ עוץ
החבובות בארץ עוץ (באנגלית: The Muppets' Wizard of Oz') הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי בהשתתפותן של החבובות והזמרת אשנטי. הסרט בוים על ידי קירק טאצ'ר והופק על ידי ביל ברטה.
הסרט עוקב אחרי נערה צעירה בשם דורותי גייל אשר חולמת להיות זמרת, אבל לא יכלה להגשים את חלומה, אחרי שנקלעה לסופת טורנדו עם חסילון המחמד שלה טוטו, היא יוצאת אל המסע אל הקוסם מארץ עוץ, האיש שמאמין שהיא וכל האזרחים יאמינו בעצמם כדי להגשים את חלומותיהם.
הסרט הופק על ידי חברת ג'ים הנסון מספטמבר עד פברואר 2004 והוקרן בטלוויזיה האמריקאית ב-ABC במאי 2005.
עלילה
דורותי גייל (אשנטי) היא נערה צעירה שגרה בפארק הקרונועים בקנזס. הייתה לה משאלה לעזוב את קנזס ולהפוך לזמרת מפורסמת, אולם היא עובדת במסעדה של דוד הנרי ודודה אם והחלום שלה הרחיק לכת. לפתע היא שמעה שקרמיט הצפרדע והחבובות מחפשים זמרת בשביל תוכנית טלוויזיה בכיכובם. דודה אם סירבה אולם דוד הנרי תמך בחלום שלה ודורותי שמחה, כשהגיעה לאודישן היה מאוחר אז היא נתנה לקרמיט דיסק עם שיר שלה. כשחזרה הביתה סירנות הטורנדו רעשו באזור של משפחתה. כאשר דוד הנרי ודודה אם רצו למקום מבטחים, דורותי מיהרה לבית כדי לקחת את טוטו, סרטן המחמד שלה. אולם היא לא הספיקה לצאת מהבית והטורנדו סחף אותה ואת טוטו לארץ מוזרה. כאשר היא נחתה היא הופתעה לשמוע את טוטו (פפה) מדבר, והבינה שהיא כבר לא בקנזס.
דורותי וטוטו הבינו שהם נמצאים בארץ המוצ'קינים, עיר קטנה בארץ עוץ. אחרי שהבינה את מצבם של אנשי העיר, המוצ'קינים, היא לומדת שהמנהיג, הקוסם מארץ עוץ, יוכל להגשים את חלומה להיות זמרת. היא פוגשת את הקוסמת הטובה מהצפון (מיס פיגי), אשר נותנת לה נעלי זכוכית מהמכשפה הרעה מהמזרח, אחותה של הקוסמת מהצפון אשר נהרגה מהקרונוע שנחת עליה. מיד לאחר כן דורותי יצאה למסע עם טוטו דרך האבנים הצהובות כדי לפגוש את הקוסם מארץ עוץ אשר גר בעיר הברקת, עיר הבירה של עוץ. למסע מצטרפים הדחליל (קרמיט), יצור הפח (גונזו), והאריה הפחדן (פוזי) כדי לבקש מהקוסם מוח, לב ואומץ. אולם כשהגיעו לעיר הברקת נאלצים דורותי וחבריה לחסל את המכשפה הרעה מהמערב ולהביא את העין הקסומה שלה לקוסם.
החבורה יצאה למשימה כדי להגשים את משאלותיהם, אולם הם נתפסו על ידי המכשפה הרעה מהמערב (מיס פיגי) ועוזריה, הקופים המעופפים. לאחר שהקופים ניסו לחסל את דורותי, טוטו קרא למוצ'קינים כדי לשחרר את דורותי. לאחר כמה שניות, דורותי הצליחה לחסל את המכשפה הרעה מהמערב באמצעות אמבטיה של מים מינרלים אשר עושה למכשפה אלרגיה. לאחר שהמכשפה נמסה דורותי לקחה את העין הקסומה שלה. בליווי הקופים המעופפים, דורותי וחבריה חזרו לעיר הברקת כדי לקבל את משאלותיהם, אולם הם גילו שהקוסם הוא בסך הכל איש רגיל. הוא ביקש את העין מפני שהיא לא תוכל לראות מי הוא באמת, אבל הוא החליט בכל זאת להגשים את משאלותיהם והוא הפך את דורותי לזמרת, אולם לאחר מכן הבינה דורותי שהיא רצתה לחזור הביתה לקנזס ולהיות עם משפחתה. לאחר שביקרה בארץ המוצ'קינים, היא פגשה את גלינדה, הקוסמת הטובה מהדרום (מיס פיגי). גלינדה אמרה לדורותי שהיא צריכה לנקוש שלוש פעמים בעלי הזכוכית שלה וכך תוכל לבוא לכל מקום, דורותי נפרדה מכל חבריה, נקשה בנעלי הזכוכית ואמרה "קחו אותי הביתה לדודה אם".
כשחזרה לקנזס, היא רצה למסעדה ומצאה את קרמיט אשר התרשם מהדיסק שלה והציע לה לככב בתוכנית החדשה של החבובות, בהתחלה דורותי סירבה, אולם לאחר תמיכתם של דוד הנרי ודודה אם היא החליטה לככב עם החבובות. הסרט מסתיים כאשר דורותי שרה עם החבובות בתוכניתם.
פיוטר לומנובסקי
פיוטר ניקולייביץ' לומנובסקי (1871 – 2 במרץ 1956) היה לוטננט גנרל בצבא האימפריה הרוסית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
לומנובסקי נולד בשנת 1871 ולמד בבית הספר לצוערים בטיפליס. ב-1891 הוא עבר ללמוד בבית הספר הצבאי פבלוביץ' וב-1898 סיים את האקדמיה הצבאית ניקולייב והוצב ברגימנט ווהלין של המשמר הקיסרי. ב-13 במאי 1899 הוא מונה לשלישו של מפקד המחוז הצבאי באזור הים הכספי. ב-7 באוגוסט של אותה שנה הוא הוצב במטה הקורפוס הטורקמני ה-2. ב-22 בספטמבר 1901 הוא מונה לראש מטה האזור הצבאי אמור. ב-25 בדצמבר 1903 הוא הועבר למטה הבריגדה המזרח-סיבירית ה-8, וב-24 בפברואר 1904 מונה לראש מטה הדיוויזיה המזרח-סיבירית ה-8. בתחילת מלחמת רוסיה-יפן הוא הוצב במטה ארמיית מנצ'וריה הראשונה ולחם עמה בקרבות. ב-27 במרץ 1906 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה המזרח-סיבירית ה-6. ב-2 בנובמבר 1908 הוא מונה למפקד הרגימנט הסיבירי ה-24. ב-21 באוגוסט 1912 הועבר למטה המחוז הצבאי קייב.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה לומנובסקי לראש מטה הארמייה השמינית. ב-17 ביולי 1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-15 וב-7 באפריל 1917 הועבר לפקד על הקורפוס ה-8. הוא לחם עם הקורפוס במהלך המערכה הקצרה ברומניה. ב-12 ביולי בעיצומה של מתקפת קרנסקי הוא מונה למפקד הארמייה העשירית. הוא לא הצליח להכין את הארמייה בזמן להמשך המתקפה, והיא תפקדה באופן גרוע. ב-30 ביולי הוא הועבר לפקד על החזית המערבית ופיקד עליה עד 5 באוגוסט. בעקבות מהפכת אוקטובר הוא הצטרף לצבא המתנדבים של הצבא הלבן ושימש כשגריר הצבא הלבן ב. ב-1919 הוא נמלט לסופיה ולאחר מכן לניס שם נפטר ב-2 במרץ 1956.
רוח צפונית רוח דרומית
רוח צפונית רוח דרומית הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית עפרה חזה. אהוד מנור כתב את מילותיו, ונורית הירש הלחינה אותו. השיר פורסם כסינגל לרדיו כבר ב־1983 וצעד במצעדי הפזמונים, אך לא נכלל באלבומיה הקודמים של חזה. השיר עובד והוקלט מחדש ונכלל באלבום הסולו התשיעי שלה, "אדמה", שהתפרסם ב־1985.
על השיר
אהוד מנור כתב את השיר לאחר שרשת ג' הזמינה ממנו בתחילת שנות ה־80 שיר לכבוד צעדה לירושלים. "אז הלכתי אל המקורות", סיפר מנור.
פזמון השיר מתבסס על התלמוד הבבלי:
נגה הראובני כותב ש"רוח צפונית" הוא כינוי לרוחות הבאות מצפון־מערב ומצפון ומביאות איתן עננים וגשמים. בספר משלי (כה כ"ג) נאמר: . הגשם מועיל לחיטים בעיקר בשלבי ההתפתחות המוקדמים שלהן כאשר הן עדיין ירוקות. הצבע הירוק מעיד על כך שהחיטים קולטות את אנרגיית האור בעזרת הכלורופלסטים ומייצרות פחמימות בתהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) מהמים והפחמן הדו-חמצני שבאוויר. מחסור במים או חום רב פוגעים בתהליך ההטמעה. מסיבה זו "רוח דרומית" חמה ויבשה הבאה בעונה זו מדרום או דרום־מזרח תפגע בחיטים הירוקות שגרעיניהן עדיין לא התמלאו. "רוח דרומית" עלולה לגרום להתייבשות התבואה והקטנת היבול.
לאחר שהחיטה מבשילה היא זקוקה לתקופה חמה ויבשה כדי שהגרגירים יתייבשו כראוי ולא יירקבו בממגורות.
בניגוד לחיטה, הרי שגשם עלול לגרום לזיתים, לגפן ולתמרים (הזכרים) נזק בעת הפריחה. פרחי צמחים אלה זקוקים לכמה ימים רצופים של חום ויובש כדי להיפתח ולפזר את גרגירי האבקה. ירידת גשם בעת פריחת עצי פרי אלו גורמת לנשירה המונית של פרחים ולהרטבת גרגירי האבקה באופן המונע הפריה. צמחים מואבקי חרקים נפגעים מהגשם גם באופן עקיף משום שהוא מונע את פעילות החרקים המאביקים ובעיקר הדבורים.
בשיר מוזכרים כל שבעת המינים.
אהוד מנור הוסיף עוד על כתיבת השיר:
השורה החותמת את האזכור של ירושלים, "ממש כמו אבותי לפני ימים רבים", מרמזת על מצוות עלייה לרגל.
הצלחה
"רוח צפונית רוח דרומית" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־11 במאי 1983. השיר זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום הראשון ב־20 ביולי 1983. בסך הכל צעד השיר במשך 12 שבועות, עד 17 באוגוסט 1983, אז יצא מהמצעד.
ניר מאיר
ניר מאיר (נולד ב-8 באוגוסט 1956) הוא מזכ"ל התנועה הקיבוצית.
ביוגרפיה
ניר מאיר נולד בקבוצת שילר כדור שלישי בקיבוץ למרים ואריה מאיר, ולו שתי אחיות. אביו נהרג ביום הראשון של מלחמת ששת הימים במהלך הקרבות ברצועת עזה. לאחר מותו עוטר בצל"ש, אך ב-1973 הומר הצל"ש לעיטור העוז על מעשיו של אביו בעת הקרב. את התעודה קיבל ניר מאיר בשם אביו מיצחק רבין, שהיה הרמטכ"ל במלחמת ששת הימים.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, יצא מאיר לשנת שירות במסגרת גרעין עודד בשלומי. הוא התגייס לחיל השריון והוכשר כמפקד טנק. בהמשך סיים קורס קצינים והגיע עד לדרגת סגן-אלוף במילואים.
מאיר, כלכלן בהכשרתו, מילא שורה של תפקידים בתנועה הקיבוצית: בשנים 2011 - 2015 כיהן כיו"ר התאחדות הארגונים הכלכליים בקיבוצים. בנוסף שימש כיו"ר ברית פיקוח, ויו"ר אחזקות תנובה של התנועה הקיבוצית. שימש כדירקטור בארגונים שונים:מועצת החלב, מועצת הלול, איגוד התעשייה הקיבוצית, הקרן הקיימת לישראל ועוד.
בשנת 2002 הקים את חברת ק.מ.ה (קבוצת מנהלים הטרוגנית) המתמחה בניהול וליווי קיבוצים. בין כלל הקיבוצים שליוותה החברה שימש מאיר כיו"ר בתשעה קיבוצים.
ב-2015, בעקבות פרישתו של מזכ"ל התנועה איתן ברושי ובחירתו לכנסת, נבחר מאיר להחליפו לאחר שגבר בסיבוב הראשון על ארבעה מתמודדים נוספים, וקיבל 45% מן הקולות.
לאחר בחירתו למזכ"ל, נבחר מאיר למזכיר מחוז הקיבוצים במפלגת העבודה. כמזכ"ל התנועה הקיבוצית התנגד מאיר לקולות שקראו לבטל כנס של התנועה ברמת הגולן לרגל חמישים שנות התיישבות, שעל פי המתנגדים לכנס הגולן הוא שטח כבוש.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2019, לראשות התנועה, נבחר לכהונה נוספת של ארבע שנים. הוא זכה ב-55% מקולות הבוחרים.
בתפקידו בתנועה הקיבוצית כרכז הקרקעות פעל מאיר בתחילת המאה הנוכחית, לניטרול השפעות בג"ץ הקרקעות 244/00 ומניעת יישום הכרעת בית המשפט לגבי "צדק חלוקתי" בכל הקשור להקצאת קרקע ביֶתֶר לאגודות קיבוציות. מאיר קידם רבות סדרה של תקנות במינהל מקרקעי ישראל שהפכו את הכרעת הבג"ץ לאות מתה.
טיליקום (קטלן)
טיליקוּם (באנגלית: Tilikum, דצמבר 1981 - 6 בינואר, 2017), שכינויו "טילי" (Tilly), היה לווייתן קטלן זכר.
טיליקום נולד בסביבות נובמבר 1981, נשבה בשנת 1983 מול חופי איסלנד והועבר לגן חיות ימי ליד רייקיאוויק; לאחר שנה הוא הועבר לפארק הימי "סילנד של הפסיפיק" שבקולומביה הבריטית. בשנת 1992 הועבר לסיוורלד, אורלנדו שבפלורידה.
תיאורו
אורכו של טיליקום הגיע ל-6.9 מטרים ומשקלו למעל ל-5,700 קילוגרמים. אורך סנפירי החזה שלו היה 2.1 מטרים, אונת הזנב שלו מסתלסלת תחתיו וסנפיר הגב שלו, בגובה 2.0 מטרים, היה מקופל לגמרי לצדו השמאלי. טיליקום היה הקטלן הגדול ביותר המוחזק בשבי.
מוצאו
טיליקום נתפס בנובמבר 1983, כאשר היה בן שנתיים, יחד עם שני קטלנים צעירים אחרים, על ידי רשת דייגים מסוג סיינה מול ברופיורדור (Berufjördur), איסלנד, והועבר לגן החיות הימי האפנארפיורור (Hafnarfjörður), ליד רייקיאוויק. לאחר כמעט כשנה במיכל מים בגן החיות, הוא הועבר ל"סילנד של הפסיפיק" (נסגר ב-1992), בדרום אוק ביי, בקולומביה הבריטית, ליד העיר ויקטוריה באי ונקובר, קנדה.
בסילנד הוא חי יחד עם שתי קטלניות בוגרות, "היידה ה-2" (Haida II) ו"נוטקה ה-4" (Nootka IV). טיליקום היה בתחתית המבנה החברתי, והיידה ונוטקה התנהגו כלפיו באגרסיביות, ובעקבות זאת נאלצו המאלפים להעבירו לבריכה רפואית קטנה יותר, שם הוחזק להגנתו.
מקרה המוות הראשון
ב-20 בפברואר 1991, החליקה קלטי בירן (Keltie Byrne), סטודנטית לביולוגיה ימית ושחיינית מקצועית בת 21, לבריכה שהכילה את טיליקום, היידה ונוטקה, בזמן שעבדה כמאלפת במשרה חלקית בסילנד. שלושת הקטלנים הטביעו אותה, גררו אותה סביב הבריכה ומנעו ממנה לעלות מעל פני המים. בשלב מסוים היא הצליחה להגיע אל שפת הבריכה וניסתה לטפס החוצה, אולם, אל מול המבקרים המבועתים שצפו באירוע, הקטלנים משכו אותה בעודה צורחת בחזרה לתוך הבריכה. מאלפים אחרים, ששמעו את צעקותיה, זרקו לה גלגל הצלה, אולם הקטלנים הרחיקו אותה ממנו. היא עלתה מעל פני המים שלוש פעמים, כשהיא זועקת לעזרה, עד שטבעה. חלפו מספר שעות עד שניתן היה לשלות את גופתה מהבריכה.
ב-9 בינואר 1992, הועבר טיליקום ל"סיוורלד אורלנדו", פלורידה. "סילנד של הפסיפיק" נסגר מעט לאחר מכן.