cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארי דה פרנס
זהותה
למרות שארבע יצירותיה של מארי השתמרו היטב, לא ידוע לבטח דבר על זהותה ועל חייה, מלבד שמה וארץ מוצאה. במשך השנים, חוקרים רבים ניסו להתחקות אחר עקבותיה ולזהותה עם מספר נשים צרפתיות אחרות בשם מארי, אך ללא הצלחה. מארי זוהתה בין היתר עם: שתיים מיצירותיה של מארי מכילות פרולוג, בו ציינה את האצילים להם הוקדשו היצירות, ואפילוג, בו חתמה את שמה. זיהויים החלקי של האצילים המוזכרים בפרולוג סייע בתארוך יצירותיה המשוער. שירי העלילה הברטוניים הוקדשו ל"nobles reis" ("מלך אצילי") - ככל הנראה מלך אנגליה דאז, הנרי השני. על כן, ייתכן שהם חוברו במהלך השנים 1160 עד 1189, היא שנת מותו של הנרי השני. תרגום קובץ המשלים תלוי בזהותו של "הרוזן וויליאם" לו הוקדש (ייתכן כי מדובר בברון וויליאם דה מנדוויל, או בוויליאם מרשל) ועל כן תארוך היצירה נע בין 1189-1208. אגדת "כור המצרף של פטריק הקדוש" תורגמה ועובדה החל מ-1190 ועד 1208-1215. ההגיוגרפיה של אודרי הקדושה "נושאת את מאפייניו של טקסט שנכתב בשלהי המאה ה-12, או לכל המאוחר, ראשית המאה ה-13".
The Lais of Marie de France ("ספר העלילות")
כל עלילה ברטונית עוסקת, בדרך כזו או אחרת, במשולשי אהבה רומנטיים, בהשפעת האהבה החצרונית (fin'amor באוקסיטנית - "אהבה טהורה"). המונח תיאר אהבה אידיאלית, "באמצעותה היטהרו האוהבים עצמם". זו האחרונה הייתה לתמה המרכזית בשיריהם של טרובדורים וטרוברים בימי הביניים. כמו כן, בשיריהם נתפשה התשוקה ככוח הרסני ומסוכן. מארי, כבת צרפת בתקופה זו, הושפעה ככל הנראה מתפישות אלו. סדר העלילות מובא כאן לפי הופעתן בכתב היד Harley 978, העותק הישן ביותר בו מובאות כל עלילותיה של מארי.
Ysopet ("איזופט")
קובץ המכיל 102 משלים שתורגם על ידי מארי. לטענתה, היא עצמה השתמשה בתרגומו של המלך אלפרד (הידוע בתרגומיו הרבים של יצירות אחרות) לאנגלית; עם זאת, אין בנמצא כתב יד (ואף לא אזכור) של תרגומו את משלי איזופוס. על כן, הסיקו חוקרים כי מארי טעתה בזיהויו של המתרגם.
L'Espurgatoire Seint Patriz ("אגדת הפרגטוריום של הקדוש פטריק")
החיבור אותו תרגמה מארי נכתב (1188 לערך) בלטינית על ידי הנזיר הנרי מסלטרי, ומתאר את מסעו של האביר האירי אווין (Owein). אווין ירד אל מערת כור המצרף על מנת לכפר על חטאיו, סייר בגיהנום ולבסוף זכה במבט חטוף בגן העדן השמימי. בגרסתה של מארי, שונו מספר פרטים: שדים מנסים לשכנע את אווין להתכחש לדתו, והוא מצליח לדחותם מעליו בכל פעם שהגה את שמו של ישוע. לבסוף, לאחר שהעביר לילה שלם בכור המצרף, הוא יוצא ממנו מטוהר מחטאיו.
La Vie Seint Audree ("חיי אודרי הקדושה")
שאלת זהות מחבר הטקסט הייתה נתונה במחלוקת עד לפני כעשור, אז פורסם מחקר המראה כי מחברת ההגיוגרפיה (שציינה כי שמה מארי) היא אכן מארי דה פראנס; גישה זו מקובלת כיום על חוקרים ברחבי העולם. בהגיוגרפיה, מתארת מארי כיצד התחמקה אודרי מבעלה השני בניסיונו לפתותה לקיים עמו יחסי מין במשך שתים עשרה שנים, עד שלבסוף ניסה לאונסה. אודרי מצליחה לברוח למנזר, וממונה לתפקיד אם המנזר. מארי תרגמה חלק מן הטקסט המקורי בלטינית ועיבדה אותו.
הביקורת העולה מיצירותיה
חוקרים סוברים כי יצירתה של מארי דה פראנס מותחת ביקורת על נושאים רבים, דוגמת המיזוגניה הרווחת בחברה דאז והאהבה החצרונית. כך, למשל, ב"ביסקלבר" הביעה מארי את מורת רוחה על העונש החמור שהוטל על נשים שהואשמו בניאוף (תלישת אפן), בהציגה את אלימותו של איש הזאב המאופיין כאביר. כך, טשטשה מארי את הגבול בין אנושיות למפלצתיות. במקביל, כשביסקלבר מאבד את בגדיו ורכושו מופקע ממנו, הוא נהיה נשי, בעוד שאשתו מקבלת את הפריבילגיות הגבריות ומרגישה חופשייה להתחתן בשנית. מאוחר יותר, תלישת אפה תביא להפקעת כוחה החדש של האישה כמו גם מעמדה בחברה, וצאצאיה חסרי האף מסמלים את המיניות הנשית המתפרצת והמגונה.
מתיל"ן
יחידת מתיל"ן ירושלים היא יחידה טקטית של משמר הגבול. השם מתיל"ן הוא ראשי תיבות של "מארבים, תצפיות, יירוט, לוחמה ניידת" וייעודה לוחמה בטרור ולוחמה בפשיעה החמורה באמצעות מארבים, תצפיות והסוואה.
מארי דה פרנס
הביקורת העולה מיצירותיה
ב"אלידוק", הציבה מארי את האהבה הרוחנית ואת אהבת האל כנגד האהבה הארצית, בה חטא האביר אלידוק עם פילגשו. בהמשך לכך, בעלילה הברטונית "הזמיר" (Laüstic), נטען כי מארי ביקרה את פעולותיהם של הבעל, האישה ומאהבה; שכן הללו חוטאים, כל אחד בתורו, ועוברים על שניים מתוך עשרת הדיברות והחוקים שניתנו בברית החדשה.
מתיל"ן
היסטוריה
היחידה פעלה באזור קו התפר בהרי יהודה, בעיר ירושלים ועוטף ירושלים בין השנים 1996 ל-2012, נסגרה ובשנת 2017 הוקמה מחדש.
תחילה הוקמו צוותי מתיל"ן בכל מרחב ונחלקו למספר גזרות: מג"ב ירושלים, מג"ב צפון, מג"ב מרכז, מג"ב דרום ומג"ב רמון בגבול מצריים. צוותים אלה היו קטנים ושולבו בתוך הפלוגות המבצעיות והוכפפו למפקד הפלוגה. לאחר זמן קצר יחסית, נסגרו כלל צוותי המתיל"ן (למעט יחידת מתיל"ן ירושלים) צוותי המתיל"ן בכלל חלקי הארץ פורקו ואנשי הצוות שולבו במשימות פלוגות הבט"ש אליהם השתיכו.
מארי דה פרנס
השפעתה של מארי דה פראנס
מארי דה פראנס תרמה רבות ביצירותיה לספרות המערבית המוכרת כיום. עלילותיה הברטוניות מכילות מוטיבים רבים המזוהים עם הפולקלור הקלטי: פילגש-פיה ("לנבל"), אייל לבן המסוגל לדבר בלשון בני אדם ("גיז'מר"), שיקויים קסומים ("שני הנאהבים") ואנשי זאב ("ביסקלבר"). אלו השתלבו במהלך השנים בספרות הפנטזיה המערבית. בנוסף, העלילות הברטוניות של מארי הציגו חידושים נוספים שאומצו לאחר מכן בספרות המערבית - ההרפתקה הבלתי צפויה ועקרון הגמול. ב"עלילות", אף גיבור לא יצא לחפש אחר הרפתקה במכוון: האירועים אותם חוות הדמויות מתרחשים בהפתעה גמורה (בניגוד לסיפורי העם הקלטיים, שרווחו אז). התנהגותן של הדמויות נשפטת לפי ציותן לעקרונות המוסריים של התקופה, כפי שהוצגו בתקנון האהבה החצרנית ("De amore") של אנדראס קאפלאנוס (Andreas Capellanus). אם הן אכן עמדו בדרישות שהוצגו בתקנון זה, הרי שזכו בגמול החיובי לו היו ראויות.
בנוסף, ייתכן כי מארי השפיעה אף על הספרות היהודית בימי הביניים. אליבא דביברינג, המחבר יעקב בן אלעזר (אשר חי בטולדו בין המאות ה-12 וה-13) הושפע עמוקות מהעלילות של מארי דה פראנס; במיוחד אלו המתארות את האביר שנאלץ להתגבר על מכשולים בדרכו לזכות באהובתו (בסיפורו "סהר וכימה" מופיעים מוטיבים אלו). יוצר יהודי נוסף ששאב השראתו מיצירתה של מארי הוא ברכיה הנקדן, שחי בין סוף המאה ה-12 לתחילת המאה ה-13. במבוא לספרו "משלי שועלים", כתב ברכיה ש"הושפע מאד מידידיו, אנשי רוח נוצריים". לטענתה של גורביץ', ברכיה הכיר את מארי וכתיבתו הושפעה ממנה.
מתיל"ן
היסטוריה
מתיל"ן מג"ב ירושלים הפכה ליחידה עצמאית, בעלת מטה סדור וכללה מספר צוותים מבצעיים בשיאה מנתה היחידה כארבעים לוחמים ואנשי מנהלה. היחידה הייתה תחת פיקוד ישיר של מפקד מרחב ירושלים והופעלה בכלל הגזרות.
מארי דה פרנס
השפעתה של מארי דה פראנס
בהקשר זה, הציעה גלזנר במאמרה כי לאה גולדברג כתבה בהשפעת שיר העלילה "Laüstic" את הסונטה התשיעית מתוך המחזור "אהבתה של תרזה דימון". כמו כן, מתוארים קווי דמיון רבים הקיימים בין "הזמיר" לבין הסיפור על קאתרינה וריצ'רדו בדקאמרון לבוקאצ'ו. אליבא דגלזנר, בוקאצ'ו השתמש בחלק ניכר מהעלילה הברטונית של מארי דה פראנס ובמוטיבים המופיעים בה.
מתיל"ן
היסטוריה
מתיל"ן פעלה בעיקר במרחב התפר ובכפרי מזרח העיר ירושלים והעוטף ועסקה באיסוף מודיעין טקטי, במקביל פעלה היחידה באופן חשאי ועסקה בפעילות מסועורבת, ובמארבים מוסווים, בין היתר הייתה לכח מעצרים מורכבים ועשתה שימוש באמצעים ייחודיים שלא היו מצויים בקרב שאר היחידות באותה העת.
בשנת 2000 בשלהי האינתיפאדה השנייה היוותה מתילן ירושלים חוד החנית באזור ירושלים וקו התפר בלחימה בטרור ולזכותה עשרות רבות של פעילויות מבצעיות בסיכול ומעצרים של מפגעים וחוליות טרור. היחידה זכתה להערכה והוקרה ואף ניתן לה פרס המפכל ויחידה מצטינת של מפקד מגב. המשמעת ביחידה הייתה רחוקה מצבאית: הלוחמים הסתובבו ברובם בבגדים אזרחיים וללא יחס לדרגות או סולם פיקודי. הערכים המובילים ביחידה היו דבקות במטרה, אחוות לוחמים, העזה וביצוע מושלם של משימות.
מארי דה פרנס
השפעתה של מארי דה פראנס
יוצר נוסף מהמאה ה-14 שככל הנראה שאב השראה מיצירתה של מארי דה פראנס היה אגנולף פון שטאופנבורג, משורר גרמני שחי ב-1310 לערך בשטרסבורג או באורטנאו. פון שטאופנבורג חיבר שיר הלל לבן משפחתו, פיטר פון שטאופנבורג, החווה הרפתקאות דומות ביותר לאלו של לנבל. פואמה נוספת שחוברה בהשראת עלילה זו היא "סיר לונפל" (Sir Launfal), אשר נכתבה על ידי תומאס צ'סטר. היא מספרת בהרחבה על הרפתקאותיו של לונפל (אורכה 1045 שורות).
מתיל"ן
היסטוריה
בשנת 2007 עבר משכנה של היחידה למפקדת עוטף ירושלים ובין היתר הייתה היחידה אמונה על הכפרים והיישובים היהודים בגזרת העוטף.
מארי דה פרנס
השפעתה של מארי דה פראנס
על-שמה נקרא בית-הספר הגבוה "מארי דה פרנס" במונטריאול.
מתיל"ן
היסטוריה
במרוצת הזמן החליט מפקד מג"ב ניצב יורם הלוי לאחד את היחידה עם ימ"ס ירושלים. בשנת 2012 פורקה היחידה ולוחמיה שולבו ביחידת הימ"ס של ירושלים.
בשנת 2017, במסגרת החטיבה הטקטית של משמר הגבול, הוקמו צוותי מתילן
בינואר 2021 הוקמו צוותים נוספים במרחבי מג"ב השונים בכלל זה בעוטף ירושלים,מג"ב ירושלים ובמגב איו"ש.
מיון והכשרה
בתחילת דרכה הלוחמים גויסו בשיטת "חבר מביא חבר". כיום הלוחמים נבחרים לאחר מיון וגיבוש של היחידה.
במהלך ההכשרה עוברים הלוחמים תוכני שדאות, הישרדות בשטח, הסוואה, ירי, כושר קרבי, לוחמה בטרור. בסיום ההכשרה עוברים הלוחמים השלמה יחידתית בלוחמת גרילה בבית הספר ללוחמה נגד גרילה בבא"פ אליקים במסגרתו מתקיימים סיורים וניווטים למרחקים ארוכים, בדגש על שליטה בתפעול אמצעי הסוואה מתקדמים.
סמל
סיכת היחידה כוללת במרכזה טרקטורון, מאחוריו פיצוץ, על רקע מצודה וכנפיים בדומה לבסמל משמר הגבול.
סלאבישה ויינר
סלאבישה ויינר (בסרבו-קרואטית: Slaviša Vajner, בסרבית קירילית: Славиша Вајнер; 27 ביוני 1903, נובי וינודולסקי, דלמטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 21 בינואר 1942, סמוך לפיינובאץ, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
קורות חייו
סלאבישה ויינר נולד בכפר נובי וינודולסקי ורכש השכלה תיכונית בעיירה קופריבניצה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת זאגרב והיה פעיל בקרב חוגי המפלגה הקומוניסטית. במהלך שנות ה-30 עבד בסרייבו וכיהן כיושב ראש אגודת המהנדסים בעיר. ב-1940, הפך לחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ויינר לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים ונשלח לאזור רומאנייה כדי לארגן כוח פרטיזנים במקום.
תהילים צ'
תהילים צ' הוא המזמור התשעים בתהילים. (מזמור צ"א בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה).
כותרת המזמור
בעל המזמור פונה לה' ואומר לו כי היו זמנים בהם הגן על עמו ללא הפסק. את ההגנה הוא מדמה לבית שמיטיב ומגן על הגרים בו: "אֲדנָי מָעוֹן אַתָּה הָיִיתָ לָּנוּ בְּדר וָדר". הפסוק כתוב בלשון עבר, ולכן ייתכן כי המזמור מספר אודות תקופה בה נעדרה הגנתו של האל והעם חש בכך. בכותרת המספרת על העבר בו הגן ה' על בני ישראל לאורך תקופה ככתוב: "בְּדר וָדר", קיים קושי. כיצד ייתכן שלאורך תקופה ארוכה ה' המשיך להגן על עם ישראל, בעוד שבתנ"ך מצויים סיפורים רבים המעידים על הפסדים במלחמות. מכך יש הסוברים כי ניתן להסביר את הפסוק "אֲדנָי מָעוֹן אַתָּה הָיִיתָ לָּנוּ" כאל מציאות בה ה' הגן על עם ישראל לאורך הדורות. לשיטתו של משורר תהילים ה' לא זנח את עמו גם כאשר הפסידו במלחמה מול אויביו. מכאן שהמשורר רואה את הזכות לתשובה בכל דור ודור. כלומר התנאי להגנת האל היא התשובה.
תוכן מזמור ומבנהו
מזמור צ' פותח את הספר הרביעי בקובץ תהילים. מוטיב חוזר בפרק הוא הזמן. בני האדם מייחסים חשיבות רבה לזמן בניגוד לאל אשר אינו מייחס חשיבות לזמן וזאת בגלל נצחיותו. במזמור קיימים ביטויים רבים המציינים את נצחיות הזמן ומנגד יש במזמור ביטויים המבטאים את תחושת הפחד של בני האדם מפאת קוצר זמן החיים המוקצב לאדם. יש המפרשים את המזמור כאלגיה או כקינה על ימיו הקצרים של בני האדם, וזאת כנגד נצחיות האל. ישנן גישות רבות המתייחסות למגמת המזמור. ניתן לחלקן לשתי גישות: תפיסה לאומית הרואה במזמור שיר קינה לאומי וזאת בשל הגלות שפקדה את העם ומצבו הלאומי המעורער. בתפיסה זו מחזיקים רש"י, רד"ק, הרמן גונקל. בפסוקים י"ג-י"ז הם רואים כמזמור בפני עצמו. הגישה השנייה היא גישה בין-לאומית אשר מבקשת לראות ניגוד בין נצחיות האל וקוצר הזמן וחשיבותו לבני האדם בה מחזיקים אברהם אבן עזרא, סגל ואחרים.
סלאבישה ויינר
קורות חייו
ב-25 בנובמבר 1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
תהילים צ'
תוכן מזמור ומבנהו
ניתן לחלק את המזמור כך: החלק הראשון, פסוקים א'-ד', הם ביטחון בהגנת ה' והזכות לחזרה בתשובה משולבים עם דברי שבח לה' ונצחיותו.
המזמור בליטורגיה
מזמור זה נאמר כחלק מפסוקי דזמרא של שבת ויום טוב. וכן נאמר כחלק מהתיקון הכללי.
Been There Done That
Been There Done That הוא שיר של צמד המפיקים המוזיקליים השוודי, NOTD, בשיתוף פעולה עם הזמרת-יוצרת השוודית, טובה סטירקה. השיר יצא, על ידי חברות התקליטים ToWonder ויוניברסל מיוזיק גרופ, ב-24 באוגוסט 2018. השיר הופק על ידי NOTD, ונכתב על ידי NOTD, ג'ייק אנד קוק וקנדי לייקן.
מאחורי הצלילים
מאחורי הצלילים הוא שמו של מופע ופרויקט מוזיקלי משותף של המוזיקאים שלמה גרוניך ומתי כספי. ייחודו של שיתוף הפעולה בכך שלא התמצה בשני מוזיקאים שמופיעים יחד אלא הניב יצירה מקורית משותפת של השניים. המופע הוקלט על ידי רשות השידור בהופעה חיה בתיאטרון צוותא ויצא לראשונה באלבום ב-1973 בחברת התקליטים הד ארצי ובהפקת "תיאטרון מופע". בעשורים הבאים התאחדו שוב לסיבוב הופעות משותף פעם בעשור (1984, 1990, 2002), שניים מהמופעים (1984 ו-2002) תועדו באלבומים משלהם.
Been There Done That
נכון לדצמבר 2022, השיר הושמע למעלה מ-38 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-1.2 מיליון פעמים ביוטיוב.
מאחורי הצלילים
מאחורי הצלילים 1973
מתי כספי פגש לראשונה בשלמה גרוניך כשבחן פסנתרנים למחזמר "עיר הגברים" שהלחין ועיבד. כספי מספר בהופעות שהוא ישב בצד שמאל של הפסנתר וניגן את ההרמוניה של "פנקס הקטן" וביקש מגרוניך לשבת לימינו ולאלתר עליה בצלילים הגבוהים. במהרה גילו שני המוזיקאים הצעירים שהם חולקים עניין במוזיקה מקורית ומאתגרת, פחות מיינסטרימית, רוק מתקדם ועוד. הם החלו לעבוד, לכתוב ולהלחין יחד, גרוניך בפסנתר וכספי בגיטרה או בפסנתר. לעיתים הלחינו שירי משוררים כיהודה עמיחי ולעיתים כתבו מילים בעצמם.
השיר הראשון שכתבו והלחינו יחד, בתהליך עבודה משותף, הוא "ציור", למילים שכתב אילן גרוניך, אחיו של שלמה. גם הוא הפך לקלאסיקה ישראלית ברבות השנים, אך בתחילת שנות השבעים היה החומר המוזיקלי מורכב ולא מסחרי, והמופע לא זכה להצלחה. עם זאת האלבום נחשב לפורץ דרך בתחומו - הרוק המתקדם היה חדש ולא מקובל בנוף המוזיקה הישראלית באותה התקופה.
תקופה מסוימת אף היו שותפים לדירה. גרוניך מספר כי יום אחד חזר ושמע את מתי מלחין שיר לתוכנית סאטירית למילים על ארובת רדינג "העשן בארובה, קרב קרב ובא, סביב הכל מסריח, אני כבר לא יכול לנשום...". הפער בין המילים שדיברו על עשן ופיח ללחן שהיה בלדה נוגה צרמו לו, והוא ביקש מכספי רשות להתאים ללחן מילים אחרות כדי לא לבזבז מלודיה רומנטית כזאת על שיר בדיחה. כספי הסכים, גרוניך כתב את המילים, וכך נולד שיר האהבה "ואותך" (התפרסם גם בשם "אחרי שנסעת"). הוא בוצע בפסטיבל הזמר תשל"ב והפך לקלאסיקה במוזיקה הישראלית.
בין השירים נוספים באלבום היו:
בשנת 2002 יצא התקליטור בגרסה מחודשת במסגרת סדרת "מבראשית" של הד ארצי. לראשונה כלל האלבום חוברת עם מילות השירים וגם טקסט מאת יואב קוטנר שסקר בקצרה את ההיסטוריה המשותפת של כספי וגרוניך ואת חשיבותו של האלבום במוזיקה הישראלית. השירים עצמם עברו עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרינג) וההוצאה המחודשת כללה שבעה קטעי בונוס – הקלטות שונות לחלק מהשירים, גרסת כיסוי של גרוניך לשיר Rocky Raccoon של הביטלס וסקיצה ביתית לשיר "סוסי הפרשים" שלא נכלל באלבום במקור (לימים בוצע על ידי ההרכב Goldoolins).
רשימת השירים
[*] מתוך תוכנית הרדיו "מה אבקש" ששודרה בגלי צה"ל בשנת 1972
קרדיטים
הוצאה מחודשת 2002:
מאחורי הצלילים 1984
בראשית שנות ה-80 שבו לעבוד יחד כשכספי הפיק מוזיקלית את אלבומו של גרוניך "צמר גפן מתוק" שיצא ב-1982. בעקבות העבודה המשותפת החליטו לחזור ל"מאחורי הצלילים", וכך, כעשור לאחר המופע הראשון, התאחדו כספי וגרוניך לסבב הופעות שני שאף הוא תועד באלבום. המופע הוצג בתיאטרון יובל והאלבום הוקלט בהופעה חיה באולם בית המורה על ידי רשות השידור. השניים חזרו על שישה משירי המופע המקורי והוסיפו עליהם חמישה שירים: "מקום לדאגה" שהלחין כספי למילים של יהונתן גפן; "שיר אהבה טרי" ("בואי ילדה") של גרוניך; שני שירים ציניים על תל אביב שהלחין גרוניך למילים של המשורר מאיר ויזלטיר – "יש לי סימפטיה" (הולחן לערב שירי משוררים של גלי צה"ל ובוצע במקור על ידי נורית גלרון) ו"אפשר לחיות בת"א"; שיר היתולי חדש בשם "ק.ג.ב." שכתב כספי למופע.
האלבום יצא בתקליטור בסדרת התפוז המוזלת של NMC בשנת 1994.
מאחורי הצלילים 1990
ב-1990 התאחדו כספי וגרוניך בשלישית לסיבוב הופעות "מאחורי הצלילים 90" שלא הוקלט לאלבום. למופע זה כתבו שני שירים חדשים ועיבדו אותם עם הגיטריסט חיים רומנו: השיר "הגיהנום המאושר" הופץ כסינגל אך מעולם לא יצא בתקליטור; השיר "עד מתי" הוקלט בהופעת סולו של גרוניך שתועדה באלבום "נטו LIVE" (יצא ב-1991).
מאחורי הצלילים 2002
בנובמבר 2001, לאחר עשור שבו לא היו בקשר, נפגשו כספי וגרוניך מאחורי הקלעים במופע לציון 7 שנות פעילות למועדון הקמלוט. בסוף המופע הם החליטו לעלות לבמה באופן ספונטני וביצעו יחד את "ציור" לקול תשואות הקהל. החיבור המחודש הוליד סיבוב הופעות נוסף שהחל בינואר 2002 ונמשך לאורך השנה, בסופה תועד גם באלבום כפול שיצא באופן עצמאי. במופע זה שילבו כספי וגרוניך את נשותיהם – רחל כספי בשירה ומיכל אדלר גרוניך במפוחית פה.
המופע, כמו המקורי מ-1973, התחיל ב"אלוהים מרחם על ילדי הגן" והסתיים ב"בן-גוריון". הפתיח של ההקלטה המקורית נוגן בתחילת המופע, לפני שכספי וגרוניך עלו לבמה, ולאחר כמה שניות הם תפסו את מקומם, התחברו לכלי הנגינה והמשיכו את השיר בהופעה חיה. בסוף המופע נעשתה הפעולה ההפוכה – כספי וגרוניך עצרו בהפסקה לקראת סוף "בן-גוריון", ותוך שהם יורדים מהבמה הושמעה ההקלטה המקורית (ניתן לשמוע זאת גם באלבום מ-1984).
במהלך שלושים השנים שחלפו מאז המופע המקורי התבגרו האמנים במראם ובקולם, צברו ניסיון בימתי, רפרטואר עשיר ואף התחתנו עם מוזיקאיות. ההתבגרות הקולית השפיעה על המנעד והקשתה עליהם להגיע לטונים הגבוהים מהעבר; סולם השיר "רוצה שנית" שונה, והוא בוצע טרצה מתחת לסולם המקורי. הניסיון הבימתי הניב ביצועים ארוכים ומגוונים יותר, עם קטעי אלתור, לעיתים גם בשיתוף הקהל; כמו כן השניים נפתחו וסיפרו לקהל על המפגש ביניהם, על העבודה המשותפת ועוד. חלק מקטעי הקישור נכללו באלבום, למשל שיר 4 שבו הדגימו את האלתור של גרוניך ב"פנקס הקטן" שעמד בבסיס הפגישה הראשונית שלהם. הרפרטואר העשיר הביא למופע שירים מוכרים ואהובים שיצרו בקריירת הסולו שלהם בביצועים חדשים ומרעננים (למשל "עכשיו זה שנינו" שבו ניגנו שניהם באקורדיונים) ואף שני שירים חדשים ("את האישה שלי" של כספי ו"ילדה שנותרה על החוף" שהלחינו יחד במהלך החזרות למופע) וגרם לכך שלראשונה יצא למופע אלבום כפול. הנשים הגדילו את מגוון הכלים והקולות במופע הזוגי המקורי והכניסו גוונים חדשים. לדוגמה: רחל כספי, ילידת ברזיל, שרה את "שומקום" בעיבוד חדש שהותאם עבורה למקצב בוסה נובה (במקום מקצב הסמבה המקורי). מיכל אדלר גרוניך, סולנית שלישיית אדלר הוסיפה לשיר אלתורי מפוחית; כמו כן ניגנה סולו ב"סימפתיה" שזכה כולו לעיבוד חדש בהשתתפות הרביעייה. בשיר "ילדה שנותרה על החוף" שרו הארבעה בהרמוניות קוליות.
קרדיטים
הארבעה גם עיצבו את עטיפת הדיסק
כיום
מאז סיבוב ההופעות המצליח של 2002 חזרו כספי וגרוניך להופעות משותפות מדי פעם, אך ללא נשותיהם.
נכון לשנת 2011 הם מופיעים יחד מעת לעת במופעי "מאחורי הצלילים" או מארחים זה את זה בהופעות סולו שלהם.
B&H איירליינס
B&H איירליינס (B&H Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של בוסניה והרצגובינה, בסיסה שוכן בנמל התעופה הבינלאומי בסרייבו, והיא נמצאת בבעלות משותפת של ממשלת בוסניה והרצגובינה (51%) וטורקיש איירליינס (49%).
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1994 כאייר בוסנה (Air Bosna), בשנת 2003 השעתה את פעילותה בשל קשיים כלכליים. בשנת 2005 הכריזה ממשלת בוסניה, על חידוש פעילותה של החברה בשמה הנוכחי. לחברה הסכמים לשותפות קוד עם טורקיש איירליינס ועם JAT איירווייז.
יבגניה דודינה
יבגניה (ז'ניה) דודינה (ברוסית: Евгения Додина; נולדה ב-10 בדצמבר 1964) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית. זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה 2001 ו-2002, ומועמדת שש פעמים לפרס אופיר.
ביוגרפיה
דודינה נולדה בעיר מוגילב שבבלארוס (בברית המועצות), לאב מורה ואם רופאת ילדים. למדה משחק באקדמיה הממלכתית לאמנות במוסקבה. עם תום לימודיה, שיחקה בתיאטרון מאיאקובסקי, שם לימד גם יבגני אריה. המפגש עם אריה שכנע אותה לעלות לישראל והיא עלתה לארץ בשנת 1990 והשתלבה בגרעין המייסד של תיאטרון גשר שבו התבלטה בכשרונה מייד.
לאחר כמה שנים בגשר עברה לתיאטרון הבימה ושיחקה במגוון רב של תפקידים, ולאחר מכן גם בהפקות משותפות של הבימה עם תיאטרון הקאמרי.
ביום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל נבחרה להשיא משׂואה בהר הרצל, עבור תרומתה לתיאטרון העברי.
קריירת תיאטרון בישראל
מייד עם עלייתה לישראל החלה לשחק בתיאטרון גשר. בין השאר שיחקה במחזות "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", שהיה הפקתו הראשונה של התיאטרון ב-1992, "מולייר" (1992), "אדם בן כלב" (1993), "חלום ליל קיץ" (2001) עליו הייתה מועמדת לפרס שחקנית השנה, "העבד" (2002) שזכה בפרס התיאטרון הישראלי כהצגת השנה, "שושה" (2003) מאת יצחק בשביס-זינגר, "מדיאה" (2005) שבמהלכה שברה קרסול, "גן הדובדבנים" (2006), ואחרות.
ב-2007, קבלה הצעה לשחק בתיאטרון הבימה בהצגה אנה קארנינה על פי טולסטוי ומאז הפך "הבימה" לתיאטרון הבית שלה. ב-2009 שיחקה בהצגה בכיכובה "איולף הקטן" על פי איבסן. ב-2010 עלתה בתיאטרון זה ההצגה "מסילה לדמשק" מאת הלל מיטלפונקט, שם שיחקה בתפקיד הראשי. ב-2011 שיחקה "קוויאר ועדשים" בבימויו של מוני מושונוב, ב-2016 שיחקה במחזה "סיפור פשוט" שכתב ש"י עגנון, וביימה שיר גולדברג. ב-2018 שיחקה במחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של גדי רול, לצד ליא קניג.
דודינה השתתפה גם בשתי הצגות בהפקה משותפת של תיאטרון "הבימה" ותיאטרון "הקאמרי": בשנת 2014 עלתה בכיכובה ההצגה "חשמלית ושמה תשוקה", וב-2017 במחזה "שלוש אחיות" שכתב אנטון צ'כוב וביים חנן שניר.
קריירה קולנועית בישראל
דודינה השתתפה בחמישה סרטים ישראליים זוכי פרס אופיר: "היו לילות", "קלרה הקדושה", "קרקס פלשתינה", "החברים של יאנה" ו"האסונות של נינה".
סרטים ישראליים נוספים שבהם הופיעה: "מייד אין איזראל", "סוף המשחק", "ז'נטילה", "סיפור חצי רוסי", "מכתבים לאמריקה", "מר ולדמן היקר", "החטאים", "מות המשוררת", "משפחה" "קיצור תולדות האוהבים" ו"אין בתולות בקריות".
קריירה טלוויזיונית בישראל
ב-1999 שיחקה בסרט הטלוויזיה "זמן אוויר" בבימויו של יצחק צפל ישורון.
ב-2003 דודינה גילמה את דמותה של השחקנית חנה רובינא בסרט הטלוויזיה "היה או לא היה", העוסק בפרשת אהבתם של רובינא ואלכסנדר פן. על תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע היהודי בוורשה.
ב-2006 שיחקה דודינה את דמותה של אירינה, בעלת חנות קסמים ברחוב סומסום. ב-2007 שיחקה בסדרה "מרחק נגיעה" בתור מרינה, אמו של זוריק (הנרי דוד). בסוף אותה שנה השתתפה בעונה השנייה של הסדרה "פרשת השבוע", בתור מושא אהבתו של אלישע (יובל סגל).
במהלך הקריירה, שיחקה דודינה בתפקידי אורח גם בסדרות טלוויזיה שונות ביניהם בפרנקו וספקטור לצד משה איבגי ורונית אלקבץ ובסדרה בת ים ניו יורק. בסוף 2008 שיחקה בסדרה "האמת העירומה" ששודרה בערוץ 10 בתפקיד מיקה, אמה של הגר, הילדה שנעלמה.
על השתתפותה בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך", זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2011.
בשנת 2012 השתתפה בסדרה "עניין של זמן". בשנת 2016 משתתפת בסרט "שבוע ויום" שזכה לפרס בפסטיבל קאן. בשנת 2019 החלה להשתתף בסדרה "כבודו". ב-2020 שיחקה בסדרה "חזרות" של כאן 11. בשנת 2021 נבחרה להיות הפרזנטורית של חברת הפינטק "BTB - Be The Bank".
קריירה בעולם
דודינה מרבה להופיע בתפקידים בעולם, בעיקר בגרמניה. היא לומדת את התפקידים בגרמנית אף על פי שאינה דוברת את השפה, כפי שעשתה בעברית כשהייתה עולה חדשה.
בתחילת 2020 קבלה הזמנה להצטרף למשך שנה לאנסמבל התיאטרון העירוני בשטוטגרט, מהתיאטרונים המוערכים בגרמניה, אך התוכנית בוטלה בגלל הקורונה. החל מעונת 2020/21 היא חברה קבועה באנסמבל התיאטרון העירוני שם.
חיים אישיים
דודינה נשאה בנישואין אזרחיים בקפריסין לאבי בנימין, מלחין הבית של תיאטרון גשר, ולהם בת, אנה בנימין נדזבצקי.
קישורים חיצוניים
מכתביה
שקילות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
מכינת ימין אורד היא מכינה קדם-צבאית הממוקמת בחצור הגלילית. המכינה מתמקדת בנוער עולה, ומשקיעה מאמצים במטרה לסייע לנערים אלו, אשר לעיתים מגיעים מרקע סוציו-אקונומי נמוך, להשתלב בחברה כאזרחים בוגרים. 90% מבוגרי המכינה שובצו לשירות ביחידות קרביות, לעומת כ-40% מקרב כלל המתגייסים לצה"ל. 7% מבוגרי המכינה - שרובם עולים יוצאי אתיופיה או דור שני ליוצאי אתיופיה - הגיעו לתפקידי קצונה. לצורך השוואה, מקרב יוצאי אתיופיה 2% בלבד מגיעים לקצונה.
נכון לשנת 2018, ראש המכינה הוא איל אלדר, קצין במיל', יוצא סיירת מטכ"ל.
היסטוריה
המכינה הקדם צבאית ימין אורד הוקמה בשנת 2000 על ידי כפר הנוער ימין אורד על רקע ניסיון רב שנים בקרב נוער עולה ונוער בסיכון.
המכינה נתמכת על ידי משרד החינוך (כמו שאר המכינות הקדם צבאיות) ובנוסף על ידי תרומות מידי פילנתרופים פרטיים וקרנות כגון קרן אבי חי והקרן לידידות.
החל משנת 2009 המכינה מופעלת על ידי עמותה בשם דרך כפר יוזמות ימין אורד, אשר הוקמה על ידי אנשי חינוך מכפר הנוער ימין אורד, בהנהגתו של ד"ר חיים פרי.
בשנת 2016 פתחו מייסדי המכינה גם מכינה לבנות, הממוקמת בעמק יזרעאל.
נכון לשנת 2018, סיימו את המכינה 759 בוגרים.
שלום פלוגה א
שלום פלוגה א הוא סרט דוקומנטרי, שצילם וביים יניב ברמן. הסרט הוקרן בפסטיבלים ובערוץ 8 של הכבלים בשנת 2006. הסרט מהווה תיעוד של 5 שנים בפלוגה א' של גדוד 8 בחטיבת ירושלים, הכולל אימונים ותעסוקה מבצעית, סיורים, מעצרים, ומחסומים. הסרט זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרט של זגרב (2007) ובפסטיבל סינפסט בהונגריה. כמו כן הוא השתתף בעשרות פסטיבלים בינלאומיים ברחבי העולם.
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
פועלה של המכינה
המכינה קולטת לשורותיה כמדי שנה כ-60 חניכים, רובם עולים יוצאי אתיופיה או דור שני ליוצאי אתיופיה, היתר הם עולים יוצאי חבר העמים ועוד.
על פי אתר המכינה, המטרות של המכינה בהתקדמות באוכלוסייה זו, היא מתוך ידיעה כי קיימים פערים סוציו-אקונומיים חברתיים ותרבותיים רבים המהווים קושי רב להשתלבות נכונה הן בשירות הצבאי והן במסגרת החיים האזרחיים, מתוך הנחה אשר, לדבריהם של מייסדי המכינה: "מסגרת שכזו אינה מכינה רק לצבא, אלא לחיים".
שלום פלוגה א
עלילת הסרט
פלוגה א' נשלחת לפעילות מבצעית בשטחים במסגרת שירות מילואים. במשך חודש אחד מדי שנה, נוטלים חיילי הפלוגה חלק ממשי במציאות קשה, שעבור רוב אזרחי מדינת ישראל מתרחשת "שם", בעיתונים ובטלוויזיה. עם תום חודש השירות, החיילים אורזים את הכביסה המלוכלכת, מזדכים על הנשק וחוזרים הביתה. בעוד שנה, כשייפגשו שוב, המצב לא ישתנה הרבה, ובכך דרך הסרט מוצגת מציאות שונה של שני צדדים באותו אזור: הפלסטינים יישארו אותם פלסטינים, והצבא יישאר אותו צבא. הסבל של הישראלים מול הסבל של הפלסטינים. הפגיעה באורח החיים המערבי של הישראלים דרך פעולות הטרור וההפחדה, אל מול הכיבוש, העוני, ההשפלה והדיכוי של העם הפלסטיני. ההנחה היא, שיש דברים שלא משתנים לעולם, גם לא בזמן תיעוד שנמשך 5 שנים.
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
פועלה של המכינה
על פי ממצאי משרד הקליטה משנת 2010, כ-43% כלל ילידי אתיופיה בגילאי 16-17 חוששים משירותם הצבאי, לעומת 20%–30% מקרב העולים ממדינות אחרות.
כ-90% מבוגרי המכינה שובצו לשירות ביחידות קרביות, בחלקן סיירות מובחרות, כ-30% מבוגרי המכינה נבחרו לתפקידי פיקוד, וכ-7% מבוגרי המכינה הגיעו לתפקידי קצונה. נתונים אלו מקבלים חשיבות מיוחדת נוכח נתוני צה"ל המצביעים על כך שכ-52% מיוצאי אתיופיה הם בעלי ציוני קב"א נמוכים מ-47, לעומת 23.2% מבין כלל המתגייסים, ונתונים המצביעים על שיעור מיצוי הקצונה הנמוך בקרב יוצאי אתיופיה, לעומת כלל האוכלוסייה (2% לעומת 7% בהתאמה).
שלום פלוגה א
עלילת הסרט
התהליך המתפתח בסרט הוא תהליך של ההתפכחות. סרט שתחילתו בחגיגה של צחוקים ושיגועים, הולך ומתפתח לעבר השיא שבו כל הכיף הופך בבת אחד למציאות קשה מנשוא – מחסומים שעוצרים אנשים היוצאים בבוקר לעבודה וחוזרים הביתה בערב, סיורים ברחובות נצורים, כניסה לבתים באמצע הלילה, חיפוש בארונות ומעצרים של מבוקשים. מה שמתחיל בצחוק הופך לסיוט מתמשך ובלתי נסבל.
פרשנות
סרט זה הוא נקודת מבט על הסוריאליזם של החיים בישראל ובאזור. הוא שיקוף של הבועה בה חיים תושבי ישראל, רחוקים עשרות ק"מ בלבד מהאויב, בועה שלא מתפוצצת גם כאשר החיילים שומרים במוצב, רחוקים ממנו עשרות מטרים בודדים. זהו סרט על הצחוק, השיגעון והטירוף גם יחד. זהו סרט על חיילי מילואים.
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
פועלה של המכינה
משך המכינה הוא 10 חודשים, ובמהלכם לומדים החניכים לתפעל את חיי היומיום של הקהילה באופן עצמאי.
קווין ווריק
עזב את בית ספרו ב-1970 על מנת להצטרף לחברה בריטיש טלקום, בגיל 16. שש שנים לאחר מכן הוא סיים את לימודיו לתוארו הראשון באוניברסיטת אסטון שבברמינגהאם, ולאחר מכן השיג דוקטורט מהאימפריאל קולג'.
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
פועלה של המכינה
מבחינה ערכית ולימודית, המכינה שמה דגש רב על פיתוח זהות יהודית וציונית.
קווין ווריק
פרסים והכרה בתרומתו
קווין קיבל מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס את פרס טכנולוגיית הרפואה של העתיד, הפך לחבר כבוד של האדמיה למדעים, סנט פטרבורג, זכה במדליית מאוניברסיטת מלטה וב-2004 זכה המכון הבריטי להנדסת חשמל (I.E.E) מדליית הישגי בוגר.
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
פועלה של המכינה
המכינה מגדירה את עצמה כבעלת אופי א-פוליטי.
קווין ווריק
פרסים והכרה בתרומתו
לקווין ווריק הוענקו תוארי דוקטור למדעים (D.Sc) לשם כבוד מאוניברסיטאות אסטון, קובנטרי ובראדפורד. קווין קיבל מספר פרסים נוספים ב-2008 וב-2009.
מכינה קדם-צבאית ימין אורד
פועלה של המכינה
כדי לשמור על קשר עם בוגרי המכינה גם עם תחילת חייהם כאזרחים, המכינה מקצה רכז/ת-בוגרים במשרה מלאה ומועצת בוגרים פעילה, אשר מלווים את הבוגרים.
Suga
Suga הוא המיני-אלבום השלישי של הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון. המיני-אלבום יצא לאור ב-6 במרץ 2020, על ידי חברת תקליטים 300 אנטרטיינמנט, בפורמט של הורדה דיגיטלית. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל: " B.I.T.C.H".
המיני-אלבום הגיע אל המקום השביעי במצעד הבילבורד 200.
רקע
בשנת 2017, הוציאה די סטליון את המיני-אלבום הראשון שלה, Make It Hot. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל המצליח "Pull Up Late". בהמשך, הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Tina Snow. המיני-אלבום זכה להצלחה והפך לראשון של די סטליון אשר הצליח להיכנס למצעד הבילבורד 200.
לאחר מכן, בשנת 2019, הוציאה את מיקסטייפ הבכורה שלה Fever. המיקסטייפ זכה להצלחה רבה והפך לאחד מן המיקסטייפים המצליחים ביותר בשנת 2019. בשיאו, הצליח להגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד 200 ובכך היה לאלבום הראשון של די סטליון שהצליח לעשות זאת.
בשנת 2020, נודע כי שם המיני-אלבום השלישי של די סטליון יהיה, Suga. בהמשך, בצאת הסינגל המוביל מתוכו "B.I.T.C.H", נודע כי הוא עתיד לצאת באותה השנה גם כן. ב-4 במרץ באותה השנה, פרסמה די סטליון ברשתות החברתיות את עטיפת המיני-אלבום, את שיריו ואת תאריך צאתו. הסינגל השני "Captain Hook" יצא ב-10 במרץ 2020. הסינגל השלישי "Savage", הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשירה המצליח ביותר של די סטליון.
הצלחה
בשבוע צאתו נמכר המיני-אלבום בלמעלה מ-44,000 עותקים, דבר אשר גרם לו להתברג במקום העשירי במצעד הבילבורד 200. בעקבות כך, הפכה די סטליון לראפרית הראשונה בהיסטוריה אשר הצליחה להכניס שני פרויקטים (Suga ו-Fever) שהם לא אלבומי אולפן, לעשירייה הפותחת במצעד.
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד. מגזין Genius דירג את האלבום במקום ה-9 ברשימתם "25 האלבומים הטובים ביותר של 2020 עד כה"
כליא ברק
כַּלִּיא בָּרָק (באנגלית: Lightning rod) הוא אמצעי המיועד למנוע נזקי מכות ברק ברכוש, בעלי חיים, בני אדם ועוד. זהו מכשיר פשוט העשוי ממוט מתכת בעל מוליכות חשמלית גבוהה וקצה מחודד, המורכב בדרך כלל על גג מבנה גבוה ומחובר באמצעות הארקה לאדמה.
מטרה
מסביב לכן השיגור המשמשים לשיגור רקטות ומשגרים, לעיתים מציבים כמה מגדלים המשמשים ככליאי ברק.
עקרון פעולה
עקרון הפעולה של כליא הברק הוא יצירת מסלול זרימה כלפי האדמה, לו תהיה התנגדות חשמלית נמוכה בהרבה מכל מסלול חלופי, ושראשית המסלול נמצאת בנקודה בה קיימת ההסתברות הגבוהה ביותר לפגיעת ברק, בתחום השטח עליו היא מגינה.
היסטוריה
כליא הברק הומצא בשנת 1752 על ידי בנג'מין פרנקלין - מדען, הוגה דעות ומדינאי, מן החותמים על מגילת העצמאות של ארצות הברית. פרנקלין הבין את העקרונות הבסיסיים של "זרימת" החשמל כ-150 שנה לפני גילוי האלקטרון וגילה כי האנרגיה החשמלית נמשכת לעצם מתכתי ארוך:
מטרתו של פרנקלין אם כן לא הייתה הגנה מפני ברק שיכה במקרה בכליא הברק ובכך יציל את הבית, אלא פריקה של החשמל מהענן לפני התפרצות הברק.
הנחת הבסיס הייתה שהוא מאפשר מעבר מתון של זרם חשמלי מעננים טעונים בזמן סופה, על מנת שלא לאפשר לעננים להיות טעונים באופן חריג המוביל להיווצרות של ברקים. כיום ידוע שטענה זאת שגויה ושבפועל כליא הברק מעביר את המטען החשמלי של הברק אל הקרקע רק לאחר שהברק נוצר ופגע בכליא.
בשנת 1820, כ-70 שנים לאחר המצאתו של כליא הברק, המציא ויליאם סנו הריס מערכת להתאמת כליא הברק לספינות, כאשר הספינה הראשונה בה הותקן כליא ברק זה היא ספינת אה"מ ביגל שבה הפליג צ'ארלס דרווין בצעירותו.
כליא ברק ביהדות
על פי מספר פרשנים בני הדורות האחרונים, האפשרות להשתמש בברזל להגנה מברק מוזכרת כבר בתוספתא. עם זאת לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות לשימוש כזה בתקופת חז"ל, ופרשנים אחרים ביארו את התוספתא באופן שונה, שאינו קשור לכליא הברק.
מלחמה תוקפנית
מלחמה תוקפנית הוא מושג במשפט בינלאומי פומבי שמשמעותו כל מלחמה שמטרתה אינה הגנה עצמית או שמתנהלת כתגובה על התקפה נגדית. ההגדרה באה מתאוריית המלחמה הצודקת וממגילת האומות המאוחדות. רבים מנאשמי משפטי נירנברג הואשמו בעריכתה, תכנונה או ייזומה של מלחמה תוקפנית.
קרפדה מתפוצצת
קרפדה מתפוצצת היא תופעה בלתי מוסברת, שבה קרפדות מתפוצצות בעודן בחיים. התופעה נצפתה במחוזות מסוימים בהמבורג שבגרמניה ובדנמרק באגם הנמצא על יד הכפר לוסבי.
תיאור התופעה
על פי דיווחים בתקשורת העולמית, לקראת סוף אפריל 2005 נצפו על ידי פקחי שמורת הטבע ברובע אלטונה שבהמבורג עשרות קרפדות, אשר התמלאו בגזים והתפוצצו, תוך פיזור האיברים הפנימיים שלהן עד לרדיוס של מטר. עוד דווח, כי התופעה נפוצה במיוחד בין השעות 2–3 לפנות בוקר.
תופעה זו גרמה לתושבי הכפר השכן לכנות את מקום משכנן של הקרפדות המתפוצצות בשם "בריכת המוות" (במקור בגרמנית: "Tümpel des Todes").
ורנר סמולניק, פעיל תנועת איכות סביבה, ציין ב-26 באפריל 2005 כי "במהלך ארבעת הימים האחרונים התפוצצו לפחות 1,000 קרפדות." ציטוט מדבריו בנוגע לסיבות האפשריות לתופעה:
הדבר המבדיל את תופעת התפוצצות הקרפדות מתופעות דומות, כדוגמת תופעת הלווייתן המתפוצץ, הוא שהקרפדות מתפוצצות בעודן בחיים, בעוד שהלווייתנים מתפוצצים רק לאחר מותם, כתוצאה מהצטברות פנימית של גזים, הנובעת מריקבון במערכת העיכול שלהם.
הסברים אפשריים
עד עתה הוצעו מספר הסברים לתופעה, אך אף אחד מהם עוד לא אושר באופן מוחלט.
קישורים חיצוניים
Exploding animal
דייוויד הרברט לורנס
דייוויד הרברט לורנס (ד. ה. לורנס; באנגלית: David Herbert Richards Lawrence; 11 בספטמבר 1885 – 2 במרץ 1930) סופר ומשורר אנגלי, מחשובי הסופרים בראשית המאה העשרים.
ביוגרפיה
דייוויד הרברט לורנס נולד באיסטווד, נוטינגהאמשייר. אביו היה כורה פחם ואמו הייתה מורה לשעבר. היחסים בין אביו האלים ואמו, שהייתה במעמד חברתי גבוה ממנו, היו סוערים והשפיעו רבות על כתיבתו לאחר מכן. ב-1898 זכה לורנס במלגת לימודים לבית ספר התיכון נוטינגהאם, וב-1906 למד באוניברסיטה לתעודת הוראה. הוא לימד בבית ספר יסודי ברובע קרוידון בלונדון, והתחיל לכתוב שירים וסיפורים קצרים. שיריו הראשונים פורסמו ב-1909.
אחרי מות אמו ב-1910, הוא חלה בדלקת ריאות ובריאותו הייתה רופפת כל חייו. הרומן הראשון שלו The White Peacock פורסם ב-1911. הוא הפסיק ללמד והתרכז בכתיבה. ב-1913 פרסם את "בנים ואוהבים" (Sons and Lovers), יצירתו הגדולה הראשונה שהייתה בחלקה אוטוביוגרפית.
ב-1912 לורנס פגש את פרידה פון ריכטהופן, שהייתה נשואה לפרופסור ויקלי (מורה לשעבר של לורנס). הם התאהבו, פרידה עזבה את בעלה וילדיה, ונסעה עם לורנס לגרמניה. אחרי תקופה של נסיעות בגרמניה ובאיטליה, הם חזרו לאנגליה ב-1914 והתחתנו שם. נישואיו נתנו השראה לספר שיריו ''Look! We Have Come Through'' שפורסם ב-1917. עוד בהיותו מחוץ לאנגליה הוא התחיל רומן בשם "האחיות", אשר בסופו של דבר התפצל לשני הרומנים המפורסמים שלו "הקשת בענן" The Rainbow ו"נשים אוהבות" Women in Love.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נרדף באנגליה על ידי השלטונות, בגלל מוצאה הגרמני של אשתו ודעותיו הפציפיסטיות. לורנס ואשתו גם נחשדו בריגול עבור הגרמנים. לורנס עזב את אנגליה לצמיתות ב-1919 והזוג הירבה במסעות. הם ביקרו בנוסף לאיטליה וגרמניה בצרפת, ציילון, אוסטרליה, ניו זילנד, טהיטי, ארצות הברית ומקסיקו. הוא כתב ספר מסע בשם "קנגורו" Kangaroo המתרחש באוסטרליה, ואת הספר Etruscan Places. הוא גם כתב ביקורת ספרותית Studies In Classic American Literature.
בספריו בטא את ההשקפה שתרבות התיעוש פוגעת ביסוד האנושי שבאדם, ועל האדם להגביר את מודעותו לגוף ולנטיותיו הטבעיות, ועליו להתמזג עם הטבע. סגנון כתיבתו ריאליסטי ועם זה לירי וחושני. בשיריו ניכרת השפעה של המשורר עזרא פאונד, שביקש לצרף את לורנס לחוג הכותבים שסביבו, אך לורנס העדיף את דרכו העצמאית.
בהיותו בפירנצה כתב את הרומן האחרון שלו "מאהבה של ליידי צ'טרלי" Lady Chatterley's Lover, הרומן גרם לשערורייה באנגליה בגלל תיאורי יחסי המין הגלויים שבו, וב-20 באוקטובר 1960 נערך משפט נגד פרסומו. הוא פורסם באופן מצונזר ב-1928, ופורסם באופן מלא רק אחרי 30 שנה. הספר היה לנקודת-ציון חשובה במאבק על ספרות ארוטית וכתיבה חשופה, ליברטינית. בריאותו הרופפת של לורנס התדרדרה, והוא מת בצרפת ממחלת השחפת.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
אתלטיקה באולימפיאדת פריז (1900)
אולימפיאדת פריז (1900) נערכה בפריז, צרפת. תחרויות האתלטיקה נערכו ב-14 ביולי, ב-15 ביולי, ב-16 ביולי, ב-19 ביולי וב-22 ביולי 1900. 23 תחרויות באתלטיקה נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 117 משתתפים מ-17 מדינות.
אירועים בולטים
ימי התחריות כללו את יום הבסטיליה וכן את יום א' שעבור האמריקאים הוא יום שבתון, ולמרות מחאת הספורטאים האמריקאים, למרות שחלקם לא התחרו ביום א' ה-16 ביולי ולמרות שהיה בלבול בתחרויות הגמר, האתלטים המצטיינים בתחרות היו כולם מארצות הברית, שזכתה בסך הכל ב-39 מדליות מתוך 67 אפשריות, מהן 16 מדליות זהב מתוך 23 מדליות אפשריות.
האתלטים הבולטים
אלווין קריינזלין זכה ב-4 מדליות זהב, ג'ון טוקסברי  זכה ב-5 מדליות מהן 2 מדליות זהב, אירווינג בקסטר  זכה ב-5 מדליות מהן 2 מדליות זהב, ריי יורי  זכה ב-3 מדליות זהב ומאיר פרינסטיין היהודי  זכה ב-2 מדליות אחת מזהב ואחת מכסף.
מיטל מיכאלי
מיטל מיכאלי (נולדה ב-19 בנובמבר 1985) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
למדה בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט ברחובות, במגמת תיאטרון. בשנים 2006-2004 עשתה את שירותה בצה"ל בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
מיכאלי היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בקולנוע ותקשורת.
קריירת שירה
בשנת 1998 שרה מיטל מיכאלי שירים שונים בסרט "נסיך מצרים". באותה השנה, מיכאלי התמודדה בתוכנית "בראבו" ולא זכתה. שנה לאחר מכן, ב-1999, היא ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה "בילבי". בשנת 2012 השתתפה בעונה הראשונה של התוכנית "דה וויס ישראל" והודחה בשלב ההופעות החיות. במהלך הצילומים פגשה את עציון מאיר, והשניים החלו לנגן ולהופיע יחד, בישראל ומחוצה לה, וכתבו אלבום משותף בשם "מילים כמו מים". כותבת גם שירים בעברית ובאנגלית ומלמדת מוזיקה ונגינה.
קריירת דיבוב
בשנת 1998 דיבבה מיכאלי את אניקה בסרט "בילבי: הסרט". שנה לאחר מכן, ב-1998, מיכאלי דיבבה את קיילי בסרט "החרב הקסומה - המסע לקמלוט". בנוסף, מיכאלי דיבבה את ויטני בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה". באותה השנה היא דיבבה גם את פולי בסדרת הטלוויזיה "פופאי ובנו", ואת בייב החזיר בסרט "בייב בעיר הגדולה". בשנת 1999, מיכאלי דיבבה את הדמות הראשית בילבי בסדרה "בילבי". בשנת 2001 דיבבה מיכאלי את פרידה, ויולט ופאטי בסדרה "סנופי וחברים" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 דיבבה את לין בסרט האנימה "המסע המופלא".
קריירת משחק
את קריירת המשחק שלה התחילה מיטל מיכאלי בשנת 1995 במחזמר "צלילי המוזיקה" בבימויו של מנחם גולן. בשנת 1996 כשחקנית מחליפה של באנה במחזמר "ספר הג'ונגל". ב-1997 שיחקה במחזמר "הלב" בתפקיד ג'ולייטה. ב-1998 הנחתה את הפסטיגל, בתפקיד דינגדינג, בבימויו של משה קפטן. בשנת 2001 השתתפה מיכאלי בסדרה "כל העולם במה" בתור המספרת. בשנת 2007 שיחקה את הדס בסדרת הטלוויזיה "הנפילים". בשנת 2009 שיחקה את קשת ענר בסדרה "ראש גדול". בשנת 2010 שיחקה מיכאלי את עלמה בסדרה "גירושים נפלאים", את עמי מוצ'ניק בסדרה "הקרמבויז" ואת כנרת בסדרה "השועלים". ב-2014 מיכאלי שיחקה את ענבל בסדרה "פלפלים צהובים", ואת גילי בעונות הרביעית והחמישית של הסדרה "גאליס" בערוץ הילדים.
חיים אישיים
מיטל מיכאלי היא לסבית מוצהרת. נשואה לבת זוגה מיכל ואם לבן.
רולו ארמסטרונג
רולו ארמסטרונג (באנגלית: Rollo Armstrong; ), המכונה רולו, הוא מפיק מוזיקלי ומלחין בריטי בסגנון מוזיקה אלקטרונית, ממקימי ההרכב המוזיקלי "פיית'לס". אלבומי המוזיקה שהוציא באופן עצמאי וכן במסגרת פיית'לס ושיתופי פעולה מוזיקליים נוספים, בהם עם סיסטר בליס ועם אחותו דיידו, נמכרו בכ-36 מיליון עותקים.
שיתופי פעולה
רולו, יליד לונדון, הוא ממקימי ההרכב "פיית'לס" ב-1995 יחד עם מקסי ג'אז. מזוהה בעיקר בעקבות עבודתו עם סיסטר בליס, שהשתייכה להרכב זה.
בשנת 2000 שיתף פעולה עם מארק בייטס, בהרכב "Dusted". אלבומם השני מ-2005, "Safe From Harm", יצא במספר גרסאות, בהן גרסת ספר ששילבה איורים ושירים, העוסקים בילדות ובחיי משפחה לא פשוטים. השיר "Always Remember To Respect And Honour Your Mother" יצא בשני חלקים, בגרסת וידאו שממחישה את הספר, ובגרסת Deep Dish שהופקה בין היתר על ידי דיידו.
רולו שיתף פעולה גם עם אחותו הצעירה, הזמרת דיידו, לה הפיק שניים מאלבומיה - "No Angel" ו-"Life for Rent". באלבומו "When We Were Young", שיצא בשנת 2000, שרה דיידו את השירים "Winter" ו-"Hurt you". בגרסה מאוחרת יותר של השיר "Hurt you" שיצאה במסגרת ההרכב "Dusted", נכללים שני חלקים, בראשון שרה דיידו את מילות השיר ובשני מקריא רולו קטע מהשיר.
בשנת 2011 היה רולו מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר הטוב ביותר, ככותב השיר "If I Rise", בשיתוף פעולה עם דיידו ואיי. אר. ראמן. השיר זכה בפרס איגוד המבקרים לשנת 2011 כשיר הטוב ביותר. באותה שנה עבד עם סיסטר בליס ודיידו על השיר "Everything to loose", שנכלל בהמשך במוזיקת הרקע של הסרט "סקס והעיר הגדולה".
פסגת וולטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פסגת וולטון (אנטארקטיקה)
פסגת וולטון (באנגלית: Walton Peak) היא פסגה חדה, באזור חוף פאלייר, בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הפסגה מהווה חלק מהמצוק המפריד בין קרחון נורת'איסט לבין פיורד נני.
הפסגה ממוקמת 3.7 קילומטרים מצפון להר ראמנוס.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה נסקרה לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הפסגה נסקרה מחדש בשנת 1946 ובשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של אריק וו. ק. וולטון (Eric W.K. Walton), שהיה מהנדס של סקר שטחי חסות איי פורלנד, בתחנת האי סטונינגטון בשנת 1946 ובשנת 1947. בשנת 1946 הציל וולטון את ג'יי. אי. טונקין (J.E. Tonkin), אף הוא איש סקר חסות איי פוקלנד, כאשר טונקין נפל לנקיק קרחוני, בקרחון נורת'איסט.
אי פוקלנד המזרחי
אי פוקלנד המזרחי (באנגלית: East Falkland, בספרדית: Isla Soledad - אי הבדידות) הוא האי הגדול ביותר מבין איי פוקלנד הנמצאים באוקיינוס האטלנטי. שטחו הוא 6,505 קילומטר מרובע. האי מופרד מאי פוקלנד המערבי בתעלת פוקלנד. הרוב המכריע מבין כל תושבי האיים חי על האי המזרחי, ומתוכם כמעט כולם חיים בחלקו הצפוני. חלקו הדרומי המחובר אליו במצר יבשה נקרא לאפוניה.
היסטוריה
אף על פי שיש עדויות המעלות אפשרות להתיישבות יאגאנית (ילידים שמקורם בפטגוניה) מוקדמת באזור, ההתיישבות המוכרת הראשונה הייתה במאה ה-18. בשנת 1764 הקים לואיס אנטואן דה בוגנוויל את נמל לואיס שבתעלת בייקרי. המתיישבים היו ברטונים (קבוצה אתנית מחצי האי בריטני שבצפון מערב צרפת) ועל כן נקראו האיים איי מאלו בתחילה (צרפתית: Îles Malouines) על שם העיר סיינט מאלו שבבריטני. מאוחר יותר אומץ הכינוי ההיספני לאיים "Islas Malvinas". לאורך שנים רבות היה פורט לואיס ההתיישבות היחידה באזור ולא רק באי והיווה מקור לחילוקי דעות רבים.
ב-6 בנובמבר 1820 קיבל הקולונל האמריקני דייוויד ג'ווט (שפעל בשם איש העסקים פטריק לינץ' מבואנוס איירס) היתר פריבטיר לפריגטה שלו, "הירוניה", מחוזה רונדאו, שליט הפרובינציות של ריבר פלייט, הניף את דגל הפרובינציות בהתיישבות, וטען לשליטה של הפרובינציות (מאוחר יותר הפכו לארגנטינה) בכל הארכיפלג. בשנת 1823 העניקה ממשלת ארגנטינה רישיון דיג לג'ורג' פצ'או ולואיס ורנט, ואחרי שלוש שנים הם הקימו התיישבות קבועה בפורט סולדד (ששמה שונה שוב לפוארטו לואיס). המקום הפך למושבת עונשין, מרכז לציד כלבי ים, ונמל דיג קטן. מאוחר יותר החרים ורנט את הספינה האמריקנית הארייט על שהפרה את תקנות ציד כלבי הים. הרכוש שהיה על הספינה נלקח לשלל והקפטן שלה נשלח לבואנוס איירס למשפט. גם ורנט חזר לעיר כדי להיות נוכח במשפט. הקונסול האמריקני בארגנטינה מחה נגד המשפט בטענה שארצות הברית לא מכירה בשלטונה של ארגנטינה באיים.
לכן שלח הקונסול את ספינת הקרב יו.אס.אס. לקסינגטון להחזיר את השלל שנלקח ואת הספינות המוחרמות ה"סופריור" וה"ברייקווטר". בשנת 1832, במשימה זו, החריבה הספינה את פוארטו לואיס. אחרי מעשה זה הכריז השגריר האמריקני בבואנוס איירס שאיי פוקלנד הם מעכשיו חופשיים מכל שליטה.
פעולות אלו גרמו להשתלטות מחדש של הבריטים על האזור בשנת 1833. הם דרשו מכוחות הצבא הארגנטינאים לעזוב ב-3 בינואר אך עודדו את המתיישבים להישאר. השם החדש של ההתיישבות היה מעגן אנסוס (באנגלית: Ansons Harbour) לפני שנבחר השם פורט לואיס שהקביל לשם הראשוני הצרפתי פורט סנט לואיס. המקום היה למעגן צבאי והתיישבות אזרחית.
בשנת 1859 הוקמה ההתיישבות דרווין על שם צ'ארלס דרווין שחקר את האי בשנת 1833.
מלחמת פוקלנד
ב-2 באפריל 1982 ארגנטינה, שלא ויתרה אף פעם על טענתה לבעלות על האיים, פלשה לאיי פוקלנד. כבר ב-31 במרץ קיבל המושל סר ריק האנט, אזהרה מממשלת בריטניה על פלישה אפשרית מצד הארגנטינאים. בעקבות ההודעה זימן המושל לבית הממשלה שבסטנלי את שני הקצינים הבכירים ביותר של חיל הרגלים הימי המלכותי כדי לדון בדרכי הגנה על האיים. מייג'ור (רב-סרן) מייק נורמן קיבל את הפיקוד על הכוחות בשל הוותק והניסיון שלו, ומייג'ור גריי נוט הפך ליועצו של המושל לענייני צבא. כח גדול יחסית לאוכלוסיית האי של 68 לוחמים ו-11 מלחים, נעזר ב-25 מתנדבי צבא ההגנה של איי פוקלנד. בפיקודו של מייג'ור פיל סומרס קיבלו המתנדבים תפקידי שמירה על עמדות מפתח כמו מרכזיית הטלפונים, תחנת הרדיו ותחנת הכוח. הקפטן ג'ק ג'ולס השתמש בספינתו פורסט כספינת רדאר ניידת של סטנלי.
האי המזרחי היה מוקד המלחמה, בעיקר משום שהוא היה המיושב ביותר באזור. מלחמת פוקלנד החלה בנפילתה של העיר סטנלי. למרות ההתנגדות הצבאית של המקומיים השתלט עליה הכח הארגנטינאי, שהיה עדיף במספרו. לאחר שהשלטון הארגנטינאי לא קיבל את קריאתה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר לסגת מהאי תקפו הבריטים את הכוחות הימיים סביב האי ואת הכוחות היבשתיים על האי. הם הצליחו להשתלט מחדש על סטנלי וניצחו במלחמה שהסתיימה ב-14 ביוני.
עד היום שדות מוקשים שלא נוטרלו נמצאים בשטחים מסוימים באי. הקרבות הכבדים ביותר נערכו בגוס גרין, סן קרלוס, הר לונגדון ובעמק שתי האחיות.
השנים האחרונות
אחרי המלחמה נשארו עד היום שטחים רבים על האי המלאים במוקשים. אחרי המלחמה הגבירה בריטניה משמעותית את הנוכחות הצבאית שלה באזור. התשתיות בסטנלי שופרו משמעותית וכבישים רבים נסללו על מנת לפתח את דרכי התחבורה. האוכלוסייה בסטנלי גדלה בזכות השיפורים שנעשו בעיר אך קטנה בכל השטחים שמחוצה לה. מרבית השיפורים נערכו באי המזרחי.
גאוגרפיה
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא הר אוּסבוֹרן המתנשא לגובה של 705 מטרים ונמצא בשרשרת ההרים גבעות ויקאם (Wickham Heights) וזהו גם ההר הגבוה ביותר בכל איי פוקלנד. מאידך, רוב האדמה היא מישורית ומורכבת מאדמות מרעה. הסלעים הנפוצים באי הם אבן חול, קוורציט, וצפחה. בחלקים מסוימים מהאי האדמה אינה פורייה ואף חומצית בשטחים מסוימים.
שני פיורדים ושתי רצועות ימיות כמעט וחוצים את האי לשניים. מצר היבשה המחבר את חלקו הדרומי, לפוניה, הוא ברוחב של פחות מקילומטר אחד. באי יש מפרצים רבים.
החלק הצפוני הוא הררי וגבעות ויקם חוצות את החלק הצפוני ממזרח למערב. גובהן המרבי (מלבד הר אוסבורן) הוא 610 מטרים בנקודות מסוימות. שאר האי מורכב מאדמות עשירות בצמחייה, ביצות, מקורות מים טבעיים ופלגים קטנים הזורמים בעמקים. שני פלגים גדולים יחסית מגיעים לעומק האי, בחלקו הצפון מזרחי.
מבנה פנים
אוכלוסיית האי מנתה 2197 תושבים נכון לשנת 2001. המגמה לאחרונה הייתה גידול משמעותי בסטנלי, וירידה בכמות התושבים בשאר ההתיישבויות בגלל פיתוחה של העיר אחרי מלחמת פוקלנד. שאר ההתיישבויות שמחוץ לסטנלי מכונות "מחנה" (באנגלית: "Camp"). בירת איי פוקלנד היא סטנלי והיא נמצאת באי המזרחי. שם נמצא גם נמל הים הגדול ביותר באיים. הכנסייה האנגליקנית של האיים נמצאת גם היא בעיר וגם הקתדרלה. פורט לואיס, מושבה של הממשלה לשעבר נמצא בצפון האי בראשה של תעלת בֶּרְקֵלִי אך היה חשוף מדי לתנאי מזג האוויר. בשנת 1844 עברו המוסדות הציבוריים להתיישבות סטנלי הרבור. שמות שאר ההתיישבויות הן: פורט לואיס, דרווין, פורט סאן קרלוס, סאן קרלוס, סלבדור, גונסון הרבור, פיצורי, מר הרבור וגוס גרין. באי יש גם שני שדות תעופה, בסטנלי וליד הר פלסנט. במקום הנמצא ליד סטנלי ונקרא קייפ פמברוק יש מגדלור.
בעלי חיים
עם התיישבות בני האדם באזור שימור הסביבה נפגע. הראשונים להיכחד היו השועלים המקומיים. השועל המאלוויני היה זן ייחודי לאזור אך בסוף המאה ה-19 הוא נכחד. המתיישבים חשו שאוכלוסיית השועלים תפגע בעדרי הכבשים שהביאו עימם ולכן הרעילו אותם או ירו בהם.
באי יש גם חולדות, שהגיעו לאי עם בני האדם ככל הנראה. אף על פי כן, אוכלוסיית בעלי החיים הימיים הגדולה והמפותחת הקיימת באי לא נפגעה. באי שוכנים גם סוגים רבים של פינגווינים.
הגואנקו הובא לחלקו הדרומי של האי בשנת 1862. הנסיך אלפרד צד אותם ב-1871 ומאז הם נכחדו מהאי. היום האזור היחיד באיי פוקלנד בו הם עדיין קיימים הוא האי הזעיר סטאטאס הנמצא ממערב לדרומו של אי פוקלנד המערבי.
כלכלה
כיום התעשיות העיקריות באי הן דיג, רעיית כבשים ותיירות. התושבים מגדלים סוג מסוים של חיטה אך בגלל הלחות הגבוהה והאדמה החומצית ברובה רוב השטח משמש למרעה. בירת איי פוקלנד, סטנלי, נמצאת באי המזרחי ולכן חשיבותו לכלכלה המקומית היא רבה. המוסדות הממשלתיים נמצאים בו. בשנים האחרונות ספינות נופש רבות עוצרות בנמל המקומי. גם לאזור שדה התעופה הנמצא בהר פלסנט יש חשיבות רבה, ובו מוצב חיל מצב בריטי. מאות אחדות של חיילים משפיעים רבות על הכלכלה באי שאוכלוסייתו בת 2000 תושבים בלבד. ענפי תעסוקה קטנים נוספים באי הם חוות סוסים ובקר. לאחרונה נמצאו רמזים להימצאותם של מינרלים יקרי ערך באי.
אלכסנדרו אוורסקו
אלכסנדרו אוורסקו (ברומנית: Alexandru Averescu; 3 באפריל 1859 – 2 באוקטובר 1938) היה גנרל, תאורטיקן צבאי ופוליטיקאי רומני, יליד בסרביה. שירת כמפקד בצבא הרומני במהלך מלחמת העולם הראשונה. כיהן כשר המלחמה בשנים 1906 – 1909. לאחר המלחמה היה שר החוץ ונבחר שלוש פעמים כראש ממשלת רומניה. בשנת 1930 הועלה לדרגת מרשל (יחד עם יריבו קונסטנטין פרזאן). היה חבר באקדמיה הרומנית.
רקע משפחתי וראשית דרכו
אלכסנדרו אוורסקו נולד בכפר באבלה (בימינו, באוקראינית - אוזרנה) על יד איזמאיל בחבל בוג'אק בדרום בסרביה. בן לקצין רומני ששרת בצבא האימפריאלי הרוסי, למד בנעוריו בסמינר תאולוגי בעיר איזמאיל. הפסיק את לימודיו אחרי שנה ונסע לבוקרשט כדי להתגייס כמתנדב לצבא הרומני ולהשתתף במלחמת העצמאות של רומניה, נגד הטורקים. בתום המלחמה החליט לעשות בדומה לאביו קריירה צבאית ונרשם לבית הספר הצבאי החטיבתי שעל יד מנזר דיאלו. לאחר מכן למד בבית הספר הצבאי הגבוה בטורינו באיטליה, אותו סיים בשנת 1886.
הקריירה הצבאית
בשובו לרומניה עלה בהתמדה בהיררכיה הצבאית. בשנים 1894–1895 כיהן כמפקד בית הספר הצבאי הגבוה בבוקרשט וב-1895–1898 היה נספח צבאי של רומניה בברלין.