cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של טרינידד וטובגו
ההתיישבות האירופית בטובגו החלה מאוחר יותר מאשר בטרינידד, והמתיישבים הראשונים היו הולנדים, שהגיעו ב-1628. השליטה באי הקטן החליפה ידיים לא פחות מ-33 פעמים בין המעצמות השונות - בריטניה, הולנד, ספרד, צרפת ושוודיה, עד שנמסרה סופית לבריטניה ב-1814. ב-1889 סופחה מושבה זו לטרינידד.
ב-1838 ביטלו הבריטים את העבדות בטרינידד. רוב העבדים ששוחררו סירבו לחזור לעבוד במטעי הסוכר, ובמקומם הביאו הבריטים עובדים ממקומות שונים בעולם, הבולטים שבהם משרתים חוזיים שהגיעו מהודו. במהלך המאה ה-19 פינו גידולי הסוכר את מקומם בהדרגה לגידולי קקאו כתעשייה המרכזית במושבה. בסוף המאה התגלה בטרינידד נפט, אך הפקתו החלה באופן משמעותי רק בראשית המאה ה-20, וכיום ענף זה הוא המנוע המרכזי בכלכלת המדינה.
השינויים הדמוגרפיים שהביאו עמם גלי ההגירה והבאת העבדים לאורך השנים, יצרו מתיחויות בתקופת השלטון הבריטי, שהגיעו לשיאן במהומות הקנבולה (1881), בהם פעלו הבריטים נגד מנהגי הקהילה השחורה בתקופת הקרנבל ובטבח הוסיי, שבו פוזרה תהלוכה של שיעים ממוצא הודי תוך שימוש באש חיה.
איברהים בבנגידה
השתתפותו בהפיכה הצבאית הנגדית ב-1966
כלטננט חבר בפלוגת הגששים מס. 1 בקדונה, נמנה בבנגידה עם הקצינים הצפוניים הרבים שהכינו את מה שידוע כ"הפיכה הצבאית הנגדית של 1966" שהביאה לרציחתו של הגנרל אגאוי אירונסי שעלה לשלטון בהפיכה מוקדם יותר באותה שנה ולהחלפתו בגנרל יעקובו גואון
תפקידו בהפיכות ובכתות הצבאיות בשנות ה-1970 וה-1980
בבנגידה היה חבר בכת הצבאית שהגיעה לשלטון בשנת 1975 כשבראשה עמד הגנרל מורטללה מוחמד. הגנרל מוחמד נרצח בשנת 1976 ב עת הפיכה צבאית כושלת. בהמשך השלטון נפל לידי הגנרל אולוסגון אובסנג'ו. בבנגידה היה פעיל ב-1983 בהפיכה נוספת שהדיחה את הנשיא שיחו שאגארי ושהמליכה את הגנרל מוחמדו בוהארי
היסטוריה של טרינידד וטובגו
ב-1990 התרחש ניסיון הפיכה במדינה, שהנהיגו חברי הארגון המוסלמי ג'מעת אל מוסלימין, במהלכו השתלטו על בניין הפרלמנט והחזיקו בראש הממשלה, א.נ.ר. רובינסון, ובמרבית שריו כבני ערובה במשך מספר ימים.
איברהים בבנגידה
תפקידו בהפיכות ובכתות הצבאיות בשנות ה-1970 וה-1980
בימי שלטונו הראשון של בוהארי בשנים 1983–1985 היה בבנגידה ראש המטה הכללי של הצבא וחבר במועצה הצבאית העליונה של ניגריה. ב-27 באוגוסט 1985 הוביל בבנגידה הפיכה צבאית מבוססת על קצינים בעלי דרגה אמצעית שאותם קידם מתוך ראייה אסטרטגית בעוד מועד.
היסטוריה של טרינידד וטובגו
היסטוריה פרה-קולומביאנית
ההתיישבות הראשונה בטרינידד הייתה לפני כ-7,000 שנה. התושבים הראשונים השתייכו ככל הנראה לתרבות אורטוירואיד, והגיעו מחלקה הצפוני של דרום אמריקה. ברחבי טרינידד יש 29 אתרים שזוהו כיישובים של האורטוירויד. תרבות זו הייתה התרבות הדומיננטית בטרינידד עד המאה השנייה לספירה. באמצע המאה השלישית לספירה החלו לאכלס את טרינידד בני תרבות סלדואיד, שאף הם הגיעו מחלקה הצפוני של דרום אמריקה. 37 אתרים בטרינידד מזוהים כמקומות בהם התקיימו יישובים של תרבות זו. קבוצה נוספת, שהגיעה מעט אחר כך מאזור האורינוקו, הייתה תרבות בראנקואיד, שהתיישבה בעיקר בחלקו הדרומי של האי.
איברהים בבנגידה
חיים אישיים
ב-6 בספטמבר 1969 התחתן בבנגידה עם מרים קינג. לזוג נולדו 4 ילדים:מוחמדו, אמינו, איישתו וחלימתו. מרים בבנגידה נפטרה ב-27 בדצמבר 2009 מסרטן שחלות.
קישורים חיצוניים
Alison Carb Sussman - Ibrahim Babangida in "Contemporary Black Biography", Thomas Gale Research Inc 2005.
היסטוריה של טרינידד וטובגו
היסטוריה פרה-קולומביאנית
במהלך המאה השביעית החלו בני הארוואק לתפוס את מקומם של בני הבראנקויד לאורך האורינוקו, באזורים נרחבים של ונצואלה של ימינו, ובטרינידד. החל מהמאה ה-14 היו קאריבים בני תרבות מנואיד לאוכלוסייה הדומיננטית באי, והם אלו שאכלסו אותו כשהגיעו הספרדים.
ההתבססות הספרדית בטרינידד
כריסטופר קולומבוס "גילה" את טרינידד, כשהגיע לאי ב-31 ביולי 1498, במהלך מסעו השלישי. הוא גם חלף על פני טובגו, וכינה אותו "ביאפורמה" (Bellaforma), אך לא עגן בו. טרינידד וטובגו היו מיושבים בדלילות באותה תקופה, ובשנים הראשונות היו ביחסים טובים עם הספרדים שפקדו את האיים. המצב השתנה ב-1511, עם גילוין של פנינים באזור האי מרגריטה שממערב לטרינידד (כיום בריבונות ונצואלה). בעקבות הגילוי החלו הספרדים לפשוט על הכפרים בטרינידד ולשבות את תושביהם כדי שישמשו כעבדים לעיסוק בשליית פנינים.
ב-1530 קיבל אנטוניו סדניו את הזיכיון ליישב את טרינידד. הוא שאף להתבסס באי הן כדי לשלוט בסחר בעבדים, והן כדי שישמש לו כבסיס לחיפושים אחר העיר האגדית אל דוראדו. ב-1532 הוא ניסה להקים יישוב ראשון באי, אך נסוג לאחר שהפסיד בקרב קומוקוראפו. הוא שב לאי שנה לאחר מכן, והצליח להקים את היישוב קומוקוראפו (באזור מוקוראפו שבמערב פורט אוף ספיין של ימינו), אך יישוב זה ננטש כבר ב-1534.
ב-1553 הועברו זכויות ההתיישבות לחואן סדניו, אך הוא לא עשה בהן שימוש. ב-1563 הקים חואן פונסה דה לאון השני יישוב באזור לוונטיל של ימינו, אך הוא ננטש ב-1570. רק ב-1592 הצליחו הספרדים להקים יישוב קבע שהחזיק מעמד. היה זה אנטוניו דה בריו, שהקים את סן חוסה דה אורוניה (כיום סנט ג'וזף). מבחינה מינהלית, השתייכה המושבה למלכות המשנה של ספרד החדשה.
ב-22 במרץ 1595 הגיע לאי וולטר ראלי, במסגרת חיפושיו אחר אל דוראדו. הוא תקף את סן חוסה דה אורוניה, שבה את דה בריו, וקיבל ממנו מידע אודות האי. בין היתר, ביקר ראלי באגם הזפת.
המיסיונים
בדומה ליתר מושבותיה בעולם החדש, גם בטרינידד עודדה ספרד פעילות מיסיונרית שנועדה לנצר את התושבים הילידים. הספרדים הפעילו את מוסד האנקומיינדה, ולפיו המרת הדת לנצרות לא הייתה אלא טובה שניתנה לילידים, והתמורה הראויה לכך לשיטתם הייתה עבודה. ב-1687 נמסרה האחריות לפעילות המיסיונרית בטרינידד ובגיאנה לנזירים קטלונים ממסדר הקפוצ'ינים. כמה מהמיסיונים היוו בהמשך את הבסיס להקמתן של ערים שקיימות כיום בטרינידד, ובהם לה אנונסיאטה דה נסאראט דה סוואנה גראנדה (פרינסז טאון של ימינו) ופוריסימה קונספסיון דה מריה סנטיסימה דה גואירי (סן פרננדו של ימינו).
ב-1 בדצמבר 1699 התקוממו הילידים נגד האנקומיינדה, ורצחו מספר נזירים ואנשי ממשל, ושרפו את גופותיהם. ההתקוממות דוכאה במהרה, ועשרות בני אדם הוצאו להורג בירייה או בתלייה. כמה מהמורדים העדיפו להתאבד בטביעה בים בטרם יתפסו אותם הספרדים.
מספר הנזירים הקפוצ'ינים בטרינידד פחת עם השנים, והחל מ-1713 ביצע הממשל הספרדי בטרינידד בעצמו את הפעילות המיסיונרית.
ההתיישבות הצרפתית
הספרדים יישבו ברציפות את טרינידד מאז סוף המאה ה-16, אך היא נותרה מושבה קטנה וחסרת חשיבות. במפקד האוכלוסין שנערך ב-1777, קרוב למאתיים שנה לאחר הקמתה של סן חוסה דה אורוניה, נספרו 2,763 תושבים על האי, מתוכם כ-2,000 בני ארוואק.
הספרדים ניסו לעודד מתיישבים נוספים להגיע לאי באמצעות תמריצים כלכליים, כגון פטור מתשלום מסים לעשר שנים והענקת קרקעות בחינם. ב-1783 הכריזו הספרדים כי יעניקו שטח של כ-129 אלף מ"ר לכל קתולי שיתיישב בטרינידד וחצי מכך עבור כל עבד שיביא עמו, וכן יעניקו שטח של כ-65 אלף מ"ר לכל עבד משוחרר שיתיישב בטרינידד וחצי מכך עבור כל עבד שיביא עמו. עיקר הנענים להצעה זו היו חוואים צרפתים, מולאטים ועבדים משוחררים מהמושבות הצרפתיות באזור, גוואדלופ, מרטיניק, גרנדה ודומיניקה (שתי האחרונות עברו לשליטה בריטית בשנים 1762 ו-1763 בהתאמה, אך רבים מתושביהן היו עדיין צרפתים).
ניסיונות התיישבות ראשונים בטובגו
במקביל להתבססות הספרדית בטרינידד, ניסו ההולנדים לשים ידם על האי טובגו. ב-1628 הקימו ההולנדים את המושבה קצרת הימים ניווה וולכרן (Nieuw-Walcheren; "וולכרן החדשה"). 68 מתיישבים הקימו את היישוב פורט פליסינגן (באזור פוינט פורטין של ימינו), ובין 1629 ל-1632 הגיעו כמה מאות מתיישבים נוספים. ב-1 בינואר 1637 תקפו הספרדים את פורט פליסינגן, החריבו אותה וטבחו בתושביה. דוכסות קורלנד וסמיגליה ניסתה ללא הצלחה להקים מושבות דומות ב-1637, 1639 ו-1642, וגם אנגליה כשלה בכך, בשנים 1642, 1647 ו-1649.
ב-1654 הצליחו הקורלנדים להקים מושבה ראשונה במערב טובגו, יאונה קורזמה ("קורלנדיה החדשה"). בצדו המזרחי של האי הוקמה באותה שנה מושבה הולנדית, שכללה שלוש מצודות: למפינסברג, בוורן ובלוויסטה. ב-1658 הגיעו כ-500 צרפתים למושבה ההולנדית, והקימו בה יישוב נוסף, טרואה ריווייר. ב-11 בדצמבר 1659 מסרו הקורלנדים את המושבה שלהם לשליטת ההולנדים. באותה העת, היו באי כ-1,500 אירופאים וכ-7,000 עבדים אפריקאים שעבדו בכ-120 מטעים, שישה מפעלי סוכר ושתי מבשלות רום.
בינואר 1666 השתלטו על המושבה שודדי ים בריטים מג'מייקה. באוגוסט השתלטו עליה הצרפתים, והיא חזרה לידי ההולנדים באפריל 1667. בדצמבר 1672 תקפה בריטניה את המושבה והחריבה אותה, כחלק ממלחמת הולנד–אנגליה השלישית. בעקבות חוזה וסטמינסטר שנחתם ב-1674, נסוגה בריטניה מטובגו והשיבה את השליטה בה להולנד. בספטמבר 1676 הוקמה פורט סטרסכאנס על חורבותיה של פורט פליסינגן. במקום הוקמה מצודת כוכב, אך סדרה של מתקפות צרפתיות במהלך 1677 הביאה לנפילת המושבה בחודש דצמבר, והשלטון באי עבר לידי צרפת.
עד 1814 הפך האי הקטן לזירת התגוששות בין המעצמות האירופיות - בריטניה, הולנד, ספרד, צרפת ושוודיה. השליטה באי התחלפה בו לא פחות מ-33 פעמים בשנים אלו, יותר מכל טריטוריה אחרת בים הקריבי. חוזה פריז שנחתם ב-1814 עם סיום המלחמות הנפוליאוניות העביר את טובגו לשליטת בריטניה. המושבה איבדה מחשיבותה לאחר שסופת הוריקן החריבה את גידולי הסוכר ב-1867, וב-1889 סופח טובגו למושבה בטרינידד.
התקופה הבריטית
ב-1797 עגנו ספינותיו של הגנרל הבריטי ראלף אברקרומבי מול חופי צ'גואראמאס שבצפון-מערב טרינידד. המושל הספרדי החליט להיכנע ללא קרב, וטרינידד הייתה למושבת כתר בריטית.
באוגוסט 1816 העניקו הבריטים אדמות לכ-700 עבדים לשעבר שנמלטו מדרום ארצות הברית, התגייסו לחיל הנחתים המלכותי ולחמו במלחמת 1812. הם הקימו מספר יישובים חדשים, בקבוצות שהתבססו בדרך כלל על היחידות בהן שירתו.
ביטול העבדות ושינויים דמוגרפיים
ביטול העבדות הביא למחסור בידיים עובדות, שכן עבדים משוחררים סירבו להמשיך לעבוד אצל אדוניהם לשעבר כעובדים רגילים. כתוצאה מכך, החלו בעלי האדמות לחפש אחר עובדים מעבר לים, בתחילה מסין, מערב אפריקה ופורטוגלים ממדיירה. בנוסף, היגרו לאי עבדים משוחררים מהאנטילים הקטנים.
החל מ-1839 הגיעו קבוצות גדולות של משרתים חוזיים מהודו, בעיקר מאזור כלכתה. לעובדים שהגיעו מהודו הוצעו חוזי עבודה לשלוש שנים, שבמהלכם נדרשו לעבוד שבע שעות וחצי ביום במשך שישה ימי עבודה. ב-1844 הוארכו תקופות החוזים לחמש שנים, עם התחייבות לנשיאה בעלויות השיט חזרה להודו בתום התקופה. ב-1853 שוב שונו הכללים, וניתן היה להאריך את החוזים בחמש שנים נוספות.
רבים מהעובדים ההודים נשארו בטרינידד, וחלקם אף הקימו חוות משלהם. הבולט שבהם היה האג'י גוקול מאה, יליד קשמיר, שהיה לאחד האנשים העשירים בטרינידד. הגעתם של ההודים חוללה שינוי דמוגרפי דרמטי נוסף באיים, וכיום צאצאי העובדים ההודים מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בטרינידד וטובגו (כ-40% מהאוכלוסייה).
תמורות בכלכלה
עד המאה ה-19 היו גידולי קני סוכר ותעשיית הסוכר המנוע העיקרי בכלכלתה של טרינידד, אך במהלך מאה זו ענף הסוכר פינה את מקומו בהדרגה לגידולי קקאו. השלטונות הבריטים עודדו את הגעתם של חוואים בעלי ניסיון זה מוונצואלה, וכך נוצרה באי קבוצה אתנית נוספת, שכונתה "קוקואה פניול" (Cocoa Panyols; שיבוש של Cocoa Español). שגשוג זה של ענף הקקאו נמשך עד שנות ה-30 של המאה ה-20. באותה תקופה קרס הענף, כתוצאה ממחלות שונות שפגעו בגידולי הקקאו, ומירידה בביקוש בעולם בשל השפל הגדול.
ב-1857 נמצא נפט בעומק של כ-85 מטרים באזור לה ברה, בקידוחים של חברת אמריקן מרימק אויל קומפני. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נערכו באזור קידוחים נוספים, אך הם הופסקו בשל בעיות תקציב ולאחר שהמהנדס האמריקני שפיקח עליהם, וולטר דארוונט, מת מקדחת צהובה. ב-1893 חודשו ניסיונות הקידוחים באותו מקום, וב-1907 הם החלו באופן מלא, לאחר שהושלמה בניית התשתיות המתאימות לכך. ב-1910 כבר הופקו כ-47 אלף חביות נפט, והתפוקה עלתה במהירות בשנים הבאות. נכון ל-2005 מופקות בטרינידד וטובגו כ-150 אלף חביות נפט ביום
מתיחויות אתניות
אוכלוסיית טרינידד וטובגו גדלה מכ-83 אלף נפש ב-1851 לכ-274 אלף ב-1901. הקבוצות האתניות השונות שהרכיבו אותה הביאו איתן מסורות שונות, ואף פיתחו מנהגים חדשים לאחר שהשתקעו. הבריטים, ששלטו בטרינידד, היו מיעוט קטן בתוכו. במספר מקרים דיכאו הבריטים מנהגים של הקבוצות האתניות, באופן שעורר מתיחות.
השלטונות הבריטים התנגדו לקיום הקרנבל, בשל האווירה הכאוטית ששררה בזמן האירועים, ולעיתים נאלצה המשטרה להתערב, כאשר חבורות שצעדו עם מקלות ולפידים התעמתו זו עם זו. ב-1868 אסרו הבריטים על קיומן של תהלוכות כאלה, מחשש להתפתחות תקריות אלימות, אך האיסור בדרך כלל לא נאכף. ב-1881 התעמתה המשטרה עם צועדים בפורט אוף ספיין על רקע זה, במה שנודע כמהומות הקנבולה. ב-1883 החמירו הבריטים את האיסורים, ואסרו גם על תיפוף. כתחליף לתופים, החלו החוגגים לנגן בטמבו-במבו - שני מקלות במבוק שהוכו זה בזה. ב-1884 שוב דוכאו חוגגים, בסן פרננדו ובפרינסס טאון, אך פרט לכך המדיניות הקשוחה של השלטונות הבריטים הביאה להפחתת אירועי האלימות. מנגד, ראו בכך התושבים דיכוי תרבותי, והעוינות שלהם כלפי השלטונות הבריטים גברה.
ב-30 באוקטובר 1884 התרחש טבח הוסיי. באותו היום ציינו טרינידדים שיעים ממוצא הודי את חג ההוסיי, גרסה קריבית ליום העשוראא. הבריטים, שחששו מהתקהלויות, הודיעו כמה ימים לפני כן, כי לא יאפשרו קיום תהלוכות בערים. אף על פי כן, הגיעו כ-6,000 צועדים לסן פרננדו, והמשטרה הדפה אותם תוך שימוש באש חיה. תשעה מהצועדים נהרגו וכמאה נפצעו.
בדרך לעצמאות
ב-1925 כוננו הבריטים אספה מחוקקת, ואפשרו לתושבי טרינידד וטובגו לקיים בחירות ראשונות. היה זה צעד ראשון שאפשר לתושבים השתתפות בקבלת ההחלטות באיים, אך לא הייתה זו דמוקרטיה מלאה. ראשית, רק שבעה מבין 13 חברי האספה המחוקקת נבחרו על ידי הציבור, והיתר מונו על ידי המושל הבריטי. שנית, זכות הבחירה לא ניתנה לכולם, אלא רק לגברים מעל גיל 21 ולנשים מעל גיל 30, בעלי הכנסה ורכוש בשיעור מסוים. רק ב-1946 הוסרו המגבלות הכלכליות והמגדריות על זכות הבחירה.
ב-19 ביוני 1937 פתחו עובדים בשדות הנפט בדרום טרינידד, בהנהגתו של טובאל יוריה באטלר, מהגר מגרנדה, בשביתה במחאה על תנאי עבודתם, שכרם והגזענות במקומות עבודתם. המשטרה ניסתה לעצור את באטלר, אך תומכיו מנעו זאת, ובמהלך העימותים נהרג שוטר. המהומות הובילו להתפשטות השביתה גם למפעלי הסוכר. באטלר הסתתר כל העת, וב-9 בספטמבר נעצר. הוא הוחזק במאסר עד מאי 1939, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאסר שוב, והוחזק במאסר עד תום המלחמה. בעקבות השביתה הוקמו בטרינידד איגודי עובדים.
לאחר שחרור מהכלא, הקים באטלר מפלגה, שזכתה במרבית הקולות בבחירות שנערכו ב-1950, אך הממשל הבריטי חשש כי יהיה קיצוני מדי, ומינה את אלברט גומס לראש השרים. ב-1956 תפסה את השלטון מפלגה חדשה, התנועה הלאומית של העם (PNM; People's National Movement) בראשותו של אריק ויליאמס, שהנהיגה את טרינידד וטובגו במשך 30 השנים הבאות, גם בהיותה מדינה עצמאית.
ב-1958 הקימו הבריטים את הפדרציה של איי הודו המערבית, שכללה את רוב המושבות הבריטיות בים הקריבי. הבריטים שאפו להקים מדינה פדרלית בדומה לאוסטרליה וקנדה, אך האיחוד לא צלח. ב-1962 פרשה ג'מייקה, שבה חיו כמחצית מתושבי הפדרציה, בעקבות משאל עם. בהיעדרה, גדל חלקה היחסי של טרינידד וטובגו מכרבע מתושבי הפדרציה ללמעלה ממחצית, כאשר יתר התושבים היו פזורים ב-10 מושבות שונות. ויליאמס חשש כי ללא ג'מייקה, המושבות הקטנות יותר יעמיסו נטל כלכלי גדול מדי על טרינידד, וב-31 באוגוסט 1962 הכריז על עצמאותה.
מאי-יציבות פוליטית לשגשוג כלכלי
גם לאחר עצמאותה, נשארה טרינידד וטובגו חברה בחבר העמים הבריטי, וראש המדינה הייתה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שיוצגה בידי מושל כללי. ב-1 באוגוסט 1976 הוכרזה טרינידד וטובגו כרפובליקה, ואחרון המושלים הכלליים, אליס קלארק, היה לנשיאה הראשון. על אף השינוי המשטרי, נותרה המועצה המלכותית הערכאה השיפוטית העליונה.
ב-1969 הקים גדס גריינג'ר את ועדת הפעולה המשותפת הלאומית, תנועה פוליטית שהושפעה מתנועת הכוח השחור בארצות הברית. ב-1970 החלה התנועה בסדרה של הפגנות פעולות מחאה, שראשיתן בקרנבל, בו הופיעו חברי התנועה במופע שנקרא "האמת על אפריקה", וכלל דמויות של מהפכנים כפידל קסטרו, סטוקלי קארמייקל וטובאל יוריה באטלר. בהפגנה שנערכה ב-6 באפריל נורה למוות אחד המפגינים בידי המשטרה. ב-18 באפריל החלו עובדי הסוכר בשביתת מחאה, והמדינה החלה להיערך לשביתה כללית. ב-21 באפריל הכריז ראש הממשלה אריק ויליאמס על מצב חירום, ו-15 ממנהיגי התנועה נעצרו. בתגובה למעצר, פרץ מרד בבסיס של הצבא בטטרון, והמורדים החזיקו בבני ערובה, עד לכניעתם ב-25 באפריל. בהמשך, נשא ויליאמס מספר נאומים, בהם הביע הזדהות עם מטרות תנועת הכוח השחור, והחליף מספר שרים בממשלתו באופן שהקנה יותר ייצוג לשחורים על חשבון המיעוט הלבן. עם זאת, ניסה להוביל מהלך חקיקה שיאפשר הגבלה של הפגנות ותהלוכות, אך מהלך זה נכשל. לקראת הבחירות שנערכו ב-1971 קראו ראשי מפלגות האופוזיציה להחרים אותן. אחוז ההצבעה עמד על כ-33% בלבד, וה-PNM זכתה בכל 36 המושבים בפרלמנט.
המצב הפוליטי והידרדרות במצב הכלכלי, הביאו את ראש הממשלה ויליאמס לשקול את התפטרותו ב-1973. עם זאת, בעקבות מלחמת יום הכיפורים ומשבר האנרגיה העולמי זינקו מחירי הנפט, והמגמות הכלכליות התהפכו. במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 נהנתה טרינידד וטובגו משגשוג כלכלי הודות לרווחים מתעשיית הנפט, תנאי השכר ורמת החיים השתפרו משמעותית, אך בצד זאת גם אירעו יותר מקרי שחיתות.
ניסיון ההפיכה ב-1990
ב-1988 פשטה המשטרה על משרדי התנועה המוסלמית ג'מעת אל מוסלימין, בהנהגתו של יאסין אבו בכר, החרימה כלי נשק ועצרה 34 מהפעילים. נגד הפעילים הוגשו כתבי אישום בגין עבירות שונות, בהן גנבה, שוד, החזקה בלתי חוקית של נשק, ואף אונס ורצח.
חברי ג'מעת אל מוסלימין סברו שהממשלה רודפת את הארגון, ושתפסה את נכסיהם באופן בלתי חוקי. תגובתם הגיעה ב-27 ביולי 1990. 42 מחברי הארגון השתלטו על הבית האדום, משכנו של הפרלמנט, ולקחו את ראש הממשלה רובינסון ואת רוב שריו כבני ערובה. רובינסון נורה והוכה במהלך ההשתלטות. 72 מורדים אחרים השתלטו על תחנת הטלוויזיה היחידה במדינה באותה עת, טרינידד אנד טובגו טלוויז'ן, ועל משרדי טרינידד ברודקסטינג קומפני, שהחזיקה באחת משתי תחנות האדיו במדינה. ב-6 בערב הופיע אבו בכר בטלוויזיה, הודיע כי ביצע הפיכה, וקרא לתושבים להימנע מביזה.
יושב ראש הפרלמנט, עמנואל קארטר, ששימש כנשיא בפועל, הכריז על מצב חירום. השרים שלא נכחו בפרלמנט התכנסו במלון הילטון בעיר וקיימו ישיבת ממשלה מיוחדת. בפורט אוף ספיין ובפרווריה המזרחיים אירעו מקרי ביזה והצתות, אך בשאר חלקי המדינה לא נרשמו תקריות דומות. הצבא והמשטרה כיתרו את הבית האדום, וכבר בשעות הערב השתלטו בחזרה על תחנת הטלוויזיה. המשא ומתן עם ג'מעת אל מוסלימין נמשך, עד לכניעתם ב-1 באוגוסט. במהלך ניסיון ההפיכה נהרגו 24 בני אדם, בהם חבר פרלמנט אחד.
114 המורדים הועמדו לדין בגין בגידה, אך ב-1992 הורה בית המשפט לערעורים לשחררם, מאחר שחלק מההבנות שהובילו לכניעתם סוכם כי יקבלו חנינה. המועצה המלכותית קבעה מאוחר יותר כי החנינה לא הייתה חוקית, אך הם לא נעצרו מחדש.
שנות ה-90 והמאה ה-21
בבחירות שנערכו ב-1991, כשנה וחצי לאחר ניסיון ההפיכה, הובסה ה-NAR, וקיבלה שני מנדטים בלבד. מפלגת PNM, בראשותו של פטריק מאנינג שבה לשלטון, לאחר שקיבלה 21 מנדטים. מערכות הבחירות הבאות אופיינו בתוצאות צמודות בין PNM, שנתמכה בעיקר בידי האוכלוסייה ממוצא אפריקאי, לבין ה-UNC, שנתמכה בעיקר בידי האוכלוסייה ממוצא הודי. בבחירות 1995 זכו שתי המפלגות ב-17 מנדטים. ה-NAR הייתה לשון המאזניים, והיא חברה ל-UNC. יו"ר ה-UNC, בסדאו פנדאי, היה לראש הממשלה הראשון של טרינידד וטובגו ממוצא הודי.
בבחירות שנערכו בשנת 2000 זכתה ה-UNC ב-19 מנדטים לעומת 16 מנדטים ל-PNM, ונותרה בשלטון. עם זאת, הממשלה לא האריכה ימים, והיא נפלה לאחר ש-3 חברי מפלגה הסירו את תמיכתם בה בשל פרשיות שחיתות. בחירות נוספות נערכו בדצמבר 2001, ולא הושגה בהן הכרעה, לאחר ששתי המפלגות קיבלו 18 מנדטים, בעוד שה-NAR לא עברה את אחוז החסימה. הנשיא א.נ.ר רובינסון הטיל את הרכבת הממשלה על פטריק מאנינג מה-PNM, אף שה-UNC קיבלה מספר קולות מעט גבוה יותר. כך או אחרת, נוכח התיקו בפרלמנט, הממשלה לא הצליחה לתפקד, ובפעם השלישית בתוך שנתיים, נקראו תושבי טרינידד וטובגו אל הקלפיות באוקטובר 2002. בבחירות אלו זכתה ה-PNM ברוב של 20 מנדטים מול 16. בבחירות שנערכו ב-2007 ניצחה ה-PNM ברוב משכנע אף יותר, כשזכתה ב-26 מנדטים לעומת 15 ל-UNC (הפרלמנט הוגדל באותה שנה מ-36 חברים ל-41).
מאז 2003 חלה מגמת התחזקות נוספת בכלכלת המדינה, בעיקר הודות לתעשיית הנפט. בצד זאת, חוותה המדינה עלייה ניכרת בשיעור הפשיעה בעשור הראשון של המאה ה-21, ומספר מקרי הרצח במדינה זינק מ-93 ב-1999 ל-550 ב-2008. העלייה בפשיעה מיוחסת למיקומה של טרינידד וטובגו על ציר הסחר בסמים בין דרום אמריקה לצפונה.
בשנת 2009 אירחה טרינידד וטובגו שתי ועידות בינלאומיות חשובות. באפריל אירחה את הכינוס החמישי של פסגת האמריקות, בהשתתפות ראשי המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה. היא הייתה המדינה הקריבית הראשונה שאירחה את הפסגה, ונכון ל-2015 גם היחידה. בנובמבר אותה שנה אירחה את ועידת ראשי מדינות חבר העמים הבריטי, ומאנינג החליף את נשיא אוגנדה יוורי מוסווני כיושב ראש חבר העמים הבריטי בפועל (בתואר הרשמי מחזיקה המלכה אליזבת).
בבחירות שנערכו בשנת 2010, לאחר שמאנינג הקדים אותן בשנתיים. ה-PNM קיבלה 12 מנדטים בלבד, לעומת 29 למפלגת שותפות העם (People's Partnership), מערך מפלגות המבוסס על ה-UNC, ושותפות בו גם מפלגות קונגרס העם, הארגון העממי של טובגו וועדת הפעולה המשותפת הלאומית. יושבת ראש המפלגה, קאמלה פרסאד-ביססאר, הייתה לאישה הראשונה שמכהנת כראש ממשלת טרינידד וטובגו. היא גם החליפה את מאנינג כיושבת ראש חבר העמים הבריטי בפועל, וגם בתואר זה הייתה לאישה הראשונה, עד להחלפתה בראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד ב-2011.
מיצובישי טופו
מיצובישי טופו (באנגלית: Mitsubishi Toppo) הוא רכב שטח קטן, שהוגדר ביפן כרכב נופש (recreational vehicle (RV)), מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1990–2004, ו-2008–2012 ביפן.
פיטר סנל
ביוגרפיה
סנל נולד באופונקה שבניו זילנד. הוא התאמן תחת הדרכתו של ארתור ליידיארד.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה סנל במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:46.48 דקות, לפני שיאן העולם רוג'ר מונס מבלגיה (1:46.55 דקות) וג'ורג' קר מהפדרציה של איי הודו המערבית (1:47.25 דקות).
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בינואר 1962 קבע סנל בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:54.4 דקות. שבוע לאחר מכן, ב-2 בפברואר הוא קבע בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:44.3 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של רו'גר מונס (1:45.7 דקות) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-1:45 דקות. שיא זה החזיק מעמד 11 שנים ונישבר על ידי מרסלו פיאסקונרו מאיטליה (1:43.7 דקות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה סנל בשתי מדליות זהב בריצת 880 יארד (1:47.64 דקות) ובריצת מייל (4:04.58 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה סנל בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:45.1 דקות, לפני ביל קרותרס מקנדה (1:45.6 דקות) ווילסון קיפרוגוט מקניה (1:45.9 דקות) והגן על תוארו ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.1 דקות, לפני יוזף אודלוז'יל מצ'כוסלובקיה (3:39.6 דקות) וג'ון דייוויס חברו לנבחרת (3:39.6 דקות).
נפטר ב-12 בדצמבר 2019.
בור (אב נזיקין)
בהלכות נזיקין, בור הוא אחד מאבות הנזיקין העוסקים בנזקי ממון. מושג הבור הוא אב-טיפוס לכל מִפגע דומם הנמצא ברשות הרבים, שבני אדם או בעלי חיים ההולכים שם עלולים להיפגע ממנו.
על פי ההלכה, המתבססת על החוק המקראי בפרשת משפטים, האחראי ליצירת המפגע ברשות הרבים חייב לשלם פיצויים על כל נזק שנגרם על ידיו לבני אדם או לבעלי חיים. לעומת זאת, ההלכה קובעת כי אין חיוב בתשלומים עבור נזקים שנגרמו בדרך זו לחפצים שונים, וכן אין חיוב לשלם פיצויים במקרה שהמפגע גרם למותו של אדם.
מקור מקראי
המקור המקראי לדין בור הוא בפרשת משפטים
במקרא מפורטות שתי דרכים ליצירת מפגע – כריית בור חדש בלא לכסותו, או פתיחת בור שהיה מכוסה. בכל מקרה, האחריות על הנזק שנגרם בנפילת בהמות לבור מוטלת על יוצר המפגע.
תולדות הבור
חז"ל נקטו בפרשנות מרחיבה למושג המקראי בור, כך שיכלול כל מפגע שהוא. הבור נקרא משום כך 'אב נזיקין', מכיוון שיש לו 'תולדות' – מקרים דומים שדינם כמותו. התולדות הקלסיות של בור הם מפגעים שונים שהונחו ברשות הרבים כגון אבן או סכין, ואפילו הניח שם את משאו. תולדות ייחודיות המוזכרות במשנה הן החלקה על מים שנשפכו לרשות הרבים, דקירה מגדר קוצנית הבולטת לתוך רשות הרבים, וכן היתקלות באדם הניצב ברשות הרבים.
אדם וכלים
בעניין אחריות יוצר המפגע לנזקים אחרים מלבד פגיעה בבעלי חיים, נקטו חז"ל בפרשנות מצמצמת, ודרשו את המקרא: "שור" – ולא אדם, "חמור" – ולא כלים. לכן, על פי ההלכה, אם נפל חמור טעון משא לבור, חיוב הפיצוי הוא רק על הנזקים שנגרמו לחמור ולא על הנזקים שנגרמו למשא. לעומת זאת, אין כוונת הביטוי "שור – ולא אדם" לפטור על נזקים הנגרמים לאדם הנופל לבור, אלא רק כאשר האדם נהרג כתוצאה מנפילתו לבור.
הבעלות על המפגע
העיסוק החז"לי בדין נזקי בור נגע בכמה מקומות בשאלת הבעלות על המפגע. מצד אחד, ההלכה היא שלעולם אין מחייבים אדם על נזקי ממון שאירעו בתוך שטח פרטי השייך לו. אך מאידך, ההלכה המקובלת בשאר נזקי ממון היא שהאחריות על הנזקים נובעת מהבעלות של האדם על גורם הנזק, ולמשל במקרה שאדם הפקיר את בהמתו, שוב לא יתחייב על הנזקים שהיא עושה. מצירוף ההנחות הללו עולה בעיה בנוגע לחיוב על נזקי בור, כי מי שחופר בור בשטח פרטי שלו – הרי הוא פטור על כל נזק שמתרחש שם, ואילו מי שחופר בור ברשות הרבים – הרי הבור אינו בבעלותו ולכאורה הוא לא נושא באחריות על נזקיו.
בפתירת פרדוקס זה נחלקו התנאים: לפי רבי ישמעאל התורה חייבה בתשלומים אדם שחפר בור ברשות הרבים, ולמרות ששטח הבור אינו שלו, כי כל שהציב תקלה בפני רשות הרבים - חייבה התורה, גם אם מעשית אינו בעליו של המפגע. לפי רבי עקיבא התורה חייבה על בור ברשות היחיד, באופן שלאחר שחפר את הבור הפקיר את רשותו ולא את הבור או שחפר את הבור ברשותו ואת הפתח עשה צמוד לרשות הרבים, כך שהמפגע הוא בבעלות החופר.
עם זאת, קיימים מצבים שבהם יש משמעות הלכתית לשאלה אם המפגע הוא בבעלות האדם, והם מקרים שבהם האדם לא אשם ביצירת המפגע, שאז הוא חייב רק אם המפגע נמצא בבעלותו. הרמב"ם כתב שדין זה נלמד ממה שנאמר במקרא: "בעל הבור ישלם", שמשתמע ממנו שהחיוב תלוי בבעלות. בתלמוד הובאו שתי דוגמאות למצבים כאלו שבהם האדם אינו אשם ביצירת המפגע וחייב משום שהמפגע בבעלותו:
הבל וחבטה
חז"ל הבחינו בכך שבור יכול לפגוע בבעלי החיים הנופלים לתוכו בשני אופנים שונים: על ידי 'חֲבָטוֹ' של הבור – המכה שסופג בעל החיים בפגיעתו בקרקעית הבור, ועל ידי 'הֶבְלוֹ' של הבור – ההרעלה שמקבל בעל החיים מהאדים שבבור. לדעות אחדות באמוראים ובראשונים שלא התקבלו להלכה, החיוב בבור הנמצא ברשות הרבים הוא רק על ההבל, ואילו על החבטה פטור משום ש'קרקע עולם הזיקתו', כלומר אין לחופר הבור אחריות על נזק שנגרם מחמת קרקעית הבור שאינה שייכת לו ושהייתה במקומה מאז ומעולם. עם זאת, שיטה זו מודה לחייב בכל הנזקים שנגרמו לבהמה שנפלה לבור, מכיוון שיש לתלות שכל הנזקים נגרמו מחמת ההבל.
בעקבות זאת, הובאו בתלמוד תוצאות רבות מן ההבחנה בין נזקי חבטה לנזקי הבל (וכאמור, להלכה זה אינו נוגע, כיוון שנפסק שמחייבים גם על חבטה מקרקע עולם):
עומק הבור
המשנה קובעת שיש שיעור מינימלי של עשרה טפחים (כשמונים סנטימטרים) לעומק הבור "שיש בו כדי להמית", ובבור שעומקו פחות מכך אין חיוב אלא במקרה שהבהמה הנופלת נפצעה ולא מתה. האמורא שמואל קובע שיש חיוב אם נהרגה הבהמה מנפילה בבור שעומקו רק שמונה טפחים, בתנאי ששני טפחים מעומק הבור מלאים במים. התלמוד מסתפק אם כך יהיה הדין גם בבור בעומק תשעה טפחים כשטפח אחד מלא מים, וכן בבור בעומק שבעה טפחים כששלושה טפחים מלאים מים. התלמוד תולה את הדיון הזה בכך שעומק הבור וכמות המים משפיעים על ההבל שבבור.
ז'ול לז'ה
ז'ול לז'ה (בצרפתית: Jules Léger; 4 באפריל 1913 - 22 בנובמבר 1980) היה מדינאי ודיפלומט קנדי שכיהן כמושל הכללי של קנדה, ה-21 מאז איחוד קנדה, בין השנים 1979–1974.
לז'ה נולד והתחנך בפרובינציה קוויבק ובצרפת לפני תחילת קריירתו במשרד החוץ הקנדי, ובסופו של דבר כיהן כשגריר במספר מדינות. הוא מונה ב-1973 לתפקיד המושל הכללי על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, בהמלצת ראש ממשלת קנדה פייר אליוט טרודו, להחליף את רולנד מיצ'נר כממלא מקום, אך הוא מילא את כל כהונת התפקיד עד שאדוארד שרייר החליפו ב-1979 כאשר תקופת כהונתו הקצובה (שאורכה כחמש שנים) הסתיימה. כנציגה של מלכת קנדה, לז'ה האמין בהכנסת מודרניות למשרת המושל הכללי וטיפוח האחדות הקנדית.
ב-1 ביוני 1979, הושבע לז'ה למועצת המלוכה של קנדה שנתן לו את הזכות לשאת התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייו; עם זאת, כמושל הכללי לשעבר של קנדה, לז'ה היה זכאי לתואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים). הוא מת ב-22 בנובמבר 1980
ילדות וקריירה
ז'ול לז'ה נולד בסנט אניצ'ט שבקוויבק, לארנסט ולאלדה (לבית בוווה). לז'ה, יחד עם אחיו הגדול פול-מייל (שלעתיד יהיה חשמן), גדלו במשפחה דתית אדוקה. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, המשיך לז'ה לקולג' דה ואליפילד ולאחר מכן למד באוניברסיטת מונטריאול, שם היה בוגר אוניברסיטה במשפטים. לאחר מכן נרשם לז'ה לסורבון בפריז שבצרפת, משם הוענק לו תואר דוקטור בשנת 1938. ב-13 באוגוסט באותה שנה, נשא לאישה את גבריאל כרמל, שאותה פגש באוניברסיטת פריז. לבני הזוג היו שתי בנות, פרנסין והלן.
כשחזר לחיות בקנדה בסוף 1938, הוא הועסק כעורך דין שותף של במשרד עורכי דין "Le Droit" שבאוטווה, אך נשאר שם רק שנה אחת לפני שפנה ללימודי פרופסוריה להיסטוריה דיפלומטית באוניברסיטת אוטווה עד 1942. במקביל, הצטרף לז'ה בשנת 1940 למשרד החוץ הקנדי, ובמשך קצת יותר מ-13 שנים קיבל את מינויו הדיפלומטי הראשון שלו מחוץ לקנדה והיה שגריר קנדה במקסיקו. לאחר פרישתו ממשרד החוץ ב-1 באוגוסט 1954, הוא חזר לאוטווה כדי לכהן בתפקיד מזכיר המדינה לענייני חוץ, עד שב-25 בספטמבר 1958 הוא מונה לשגריר ונציג קבוע של קנדה במועצת ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו). הוא כיהן בתפקיד זה עד ה-5 ביולי 1962. כמו כן, ז'ה היה נציג קנדה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בפריז.
לאחר מכן, בין 1962 ל-1964, כיהן לז'ה כשגריר קנדה באיטליה, ובשנים 1964–1968 היה שגריר קנדה בצרפת. בתקופה זו, ביולי 1967, ביקר נשיא צרפת שארל דה גול בקנדה כדי להשתתף באקספו 67'. במהלך ביקורו בקנדה, קרא דה גול לקהל המונה מעל 100,00 איש "Vive le Québec libre!" ("תחי קוויבק החופשית!"). ההצהרה, שפורשה כתמיכה בעצמאות קוויבק, הכעיסה את ממשלת קנדה ואת הקנדים האנגלופונים. אירוע זה גרם לצינה דיפלומטית במשך שנים רבות בין קנדה לצרפת ולז'ה קרא לטיפול רגיש לכל הנוגע למדיניותו של דה גול כלפי קוויבק.
המושל הכללי של קנדה
ב-5 באוקטובר 1973 מינתה אליזבת השנייה את ז'ול לז'ה, בחירתו של ראש הממשלה פייר אליוט טרודו' לתפקיד המושל הכללי של קנדה. לז'ה החליף את רולנד מיצ'נר כנציגה של המלוכה הקנדית. הוא הושבע רשמית לתפקיד לאחר מכן בטקס שנערך בסנאט הקנדי ב-14 בינואר בשנה שאחר כך.
רק חצי שנה מאוחר יותר, ממש לפני הטקס שבו היה אמור לקבל תואר כבוד מאוניברסיטת דה שרברוק, סבל לז'ה משבץ מוחי. שבץ זה הותיר אותו פגוע בדיבור ועם זרוע ימנית משותקת. אף על פי שהוא חזר לתפקידו זמן קצר לאחר מכן והנהיג את מסדר קנדה בדצמבר 1974, סייעה לו רעייתו בהזדמנויות רבות, ואפילו קראה חלקים מנאומיו מן הכס ב-1976 וב-1978. ובכל זאת, לז'ה השקיע מאמצים באיחוי סכסוכי ריבונות בקוויבק. כמו כן, לז'ה פעל לקידום האמנות תוך קבלת סיוע ידידותי מציירים ידועים כמו ז'אן פול לאמיו ואלפרד פלאן. בשנת 1978 ייסד לז'ה את פרס ז'ול לג'ה למוזיקה קאמרית חדשה. הוא גם הקים פרס על שימור מורשתו כדי לקדם מצוינות אקדמית ותוכניות דו-לשוניות באוניברסיטת רג'ינה.
הארכיון לתולדות אשדוד
הארכיון העירוני לתולדות אשדוד הוא ארכיון עירוני דיגיטלי שנפתח לציבור באשדוד בשנת 2023.
הוא נפתח לרגל חגיגות שנת ה-67 לעיר, במטרה לרכז ולחשוף בפני הציבור מידע היסטורי אודות התפתחות העיר אשדוד.
הארכיון מיועד בכלליות ללימוד, מחקר וסקירה היסטורית ומכוון לקהל יעד מגוון של עובדי ציבור, אקדמאים, סטודנטים, תלמידים, עיתונאים, חוקרי גנאלוגיה, אדריכלים, ואת תושבי העיר ומחוצה לה. הארכיון פתוח לכל באינטרנט.
על מנת לעשות שימוש ברשומות, על הגולשים למלא טופס הזמנה דיגיטלי ולקבל את הפריטים המבוקשים במייל חוזר.
הארכיון ממוקם בבית יד לבנים ברחוב דרך ארץ 3 בקריית התרבות ע"ש צבי צילקר בעיר.
היסטוריה
הארכיון הושק בשנת 2023 לאחר שנגנז פרויקט של עיריית אשדוד מ-2018 לאיסוף מידע היסטורי אודות תולדות העיר. ההחלטה על הקמת הארכיון מחדש בתצורה דיגיטלית נעשתה בזמן כהונת ראש העיר יחיאל לסרי. עבודת ההקמה מחדש הוטלה על משה דרור שנתמנה גם למנהל הארכיון. נכון למאי 2023, בצוות הארכיון נמנים 12 מתנדבים.
יחסי ארמניה–ערב הסעודית
אין יחסים דיפלומטיים רשמיים בין ארמניה לערב הסעודית. עם זאת, היחסים בין שתי המדינות היו עדים להתחממות משמעותית מאז העשור השני של המאה ה-21, אולי בגלל התנגדות משותפת להגברת ההשפעה הטורקית.
משנות ה-90 ועד תחילת העשור השני
בשל ההיסטוריה של סכסוך נגורנו קרבאך, ובמיוחד מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה שהסתיימה בשנת 1994, לערב הסעודית וארמניה אין יחסים רשמיים שכן ערב הסעודית תמכה בעמדת אזרבייג'ן בקרבאך. נושא זה נותר כיוון שערב הסעודית נותרת איתנה בעמדתה על אזור קרבאך כחלק מאזרבייג'ן ולא ביססה יחסים.
מאמצע העשור השני
עם זאת, מאז עלייתו של נסיך הכתר הסעודי מוחמד בן סלמאן והעוינות הגוברת בין ערב הסעודית לטורקיה, יש לאלה האחרונה יחסים גרועים עם ארמניה, למרות זאת היחסים בין ערב הסעודית לארמניה חוו רמה חדשה של שיפור. גם סעודיה וגם ארמניה חולקות סנטימנט משותף הרואה בהרחבה הטורקית תחת רג'פ טאיפ ארדואן איום על מדינות אלה, כאשר ערב הסעודית פתחה לאחרונה בחרם אנטי-טורקי, שהחל מ-2019 ומוגדר מאז עקב התבטאויות אנטי-סעודיות מצד ממשלת טורקיה. ואילו בארמניה יש סכסוכים עם טורקיה על רצח העם הארמני ועל הברית שלה עם אזרבייג'ן.
בשנת 2019 הסכימה ערב הסעודית לתת חסות לפתרון סופי להכרה ברצח העם הארמני בקונגרס האמריקני. הנסיכה הסעודית ריימה בינטה את בנדר אל סעוד, בהצהרתה, גינתה את טורקיה על צביעותה וסירובה להכיר ברצח העם. שגריר סעודיה בלבנון ביקר גם באנדרטה לזכר רצח העם הארמני כדי להפגין סולידריות סעודית לארמניה.
בספטמבר 2018, אף על פי ששתי המדינות לא יצרו יחסים רשמיים, נסיך הכתר הסעודי מוחמד בן סלמאן ומלך סעודיה סלמאן בירכו את ארמניה על יום העצמאות שלה, שנחשב לפריצת דרך. בנוסף, הערוץ הסעודי "אל ערביה" אירח נאום מיוחד שנשא נשיא ארמניה ארמן סרגסיאן, שם דחק נשיא ארמניה בקהילה הבינלאומית למנוע מטורכיה ואזרבייג'ן להתערב יחד בסכסוך.
מנגד, סעודיה ביקשה להימנע מלהעניק תמיכה ישירה בארמניה, במקום לדחוק בשתי מפלגות (ארמניה ואזרבייג'ן) לפתור את הבעיה, בעיקר כיוון שסעודיה רואה באזרבייג'ן שותפה פוטנציאלית נגד איראן אף על פי שסעודיה עוינת יותר ויותר כלפי טורקיה, בת בריתה של אזרבייג'ן.
אנדי לילה
אנדי לילה (באלבנית: Andi Lila; נולד ב-12 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
לילה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בסה קביה. ב-14 בדצמבר 2002 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טאוטה דורס. במהרה הפך לילה לשחקן חשוב במערך של קבוצתו ומשך את תשומת לבם של מועדונים שונים. בינואר חתם באירקליס סלוניקי היוונית. עד לסיום העונה, שיחק רק ב-3 משחקים ובסיום העונה שוחרר מהמועדון וחזר לבאסה. עם חזרתו לבאסה, הוא הפך לקפטן. ב-21 ביולי 2008 חתם בטירנה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ולנזיה שקודרה. שני משחקים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון שהיה גם שער הניצחון בדקה ה-90 נגד פרטיזן טירנה. בסיום עונת הבכורה שלו בטירנה הוא זכה עם המועדון באליפות, והגיע עמה לגמר הגביע האלבני שבו זכה עם הקבוצה שנתיים לאחר מכן.
ב-24 ביוני 2011 חזר ליוון כאשר חתם בפאס יואנינה ל-3 שנים תמורת 700 אלף אירו. ב-27 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד אריס סלוניקי. לאחר שסיים את חוזהו, חתם במועדון לעוד 3 שנים. ב-28 בדצמבר 2014 חתם בפארמה האיטלקית ל-3 שנים והצטרף רשמית למועדון 4 ימים לאחר מכן. ב-14 בינואר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בקופה איטליה נגד קליארי, אך הוחלף בדקה ה-13 עקב בעיה בשריר ירך. ב-15 במרץ 2015 חזר לשחק ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–4 נגד ססואולו. בסיום אותה עונה עזב אנדי לילה את פארמה, בעקבות הליכת הקבוצה לפירוק והורדת המועדון לליגה הרביעית.
בקיץ חזר לטירנה, בה לא זכה לדקות ובסיום העונה פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
בשנת זומן לראשונה לסגל נבחרת אלבניה. ב-21 בנובמבר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–6 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008. למרות ההפסד של הנבחרת, לילה הותיר רושם חיובי והפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת.
סקיט אולריץ'
סקיט אולריץ' (באנגלית: Skeet Ulrich; נולד בשם בריאן ריי טראוט (באנגלית: Bryan Ray Trout) ב-20 בינואר 1970) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בשל תפקידיו בסרטים פופולריים משנות ה-90, כולל גילום דמותו של בילי לומיס בסרט "צעקה" (1996), דמותו של כריס הוקר ב"הכישוף" (1996) ודמותו של וינסנט לופיאנו ב"הכי טוב שיש" (1997). בין השנים 2017–2021, גילם אולריץ' את דמותו של פורסיית' פנדלטון "אף. פי." ג'ונס השני בדרמת הנעורים "ריברדייל מבית The CW. בשנים 2022 ו-2023, שב אולריץ' לגלם את דמותו של לומיס בסרטי ההמשך "צעקה" (2022) ו"צעקה 6" (2023).
ראשית חייו
אביו של אולריץ' חטף אותו ואת אחיו בהיותו בן שש, והשלושה העבירו את שלוש השנים הבאות במעבר מפלורידה לניו יורק ולאחר מכן לפנסילבניה. אולריץ' ואחיו התאחדו עם אמם בצפון קרוליינה, שם נעלם אביו מחייו.
מקור שמו, "סקיט", הוא בכינוי "סקיטר", אותו קיבל מאמו בהיותו בליטל ליג בייסבול בשל קומתו הקטנה והיותו מהיר כמו יתוש. עם זאת, סבל אולריץ' מבריאות לקויה בילדותו, לרבות התקפי דלקת ריאות רבים; ואף עבר ניתוח לב פתוח. אולריץ' סיים את לימודיו בתיכו נורת'ווסט קאבראס Northwest Cabarrus בצפון קרוליינה. לאחר שנרשם ל ללימודי ביולוגיה ימית, עבר אולריץ' לאוניברסיטת ניו יורק, שם הבחין בו המחזאי דייוויד מאמט.
חיים אישיים
בשנת 1997, נישא אולריץ' לשחקנית האנגלייה ג'ורג'ינה קייטס בטקס קטן שנערך בנכס חקלאי שרכשו במחוז מדיסון, וירג'יניה. לזוג נולד תאומים, בת ובן, ילידי 2001. אולריץ' וקייטס נפרדו בשנת 2004 ובשנת 2005 נמסר על הגשת בקשה לגירושין מטעם שניהם, בשל "הבדלים בלתי-ניתנים לגישור".
בשנת 2012, נישא אולריץ' לשחקנית אמיליה ג'קסון-גריי, ממנה התגרש בשנת 2015. בשנת 2016, התארס לדוגמנית הברזילאית רוז קוסטה, אך בשנת 2017, נמסר על פרידתו ממנה.
בזמנו הפנוי, נהנה אולריץ' לעסוק בנגרות.
Pasión
Pasión (בעברית: תְשׁוּקָה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, בשיתוף עם המוזיקאי פרננדו לימה, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Symphony. השיר יצא לאור ב-6 בנובמבר 2007, על ידי חברת התקליטים מנהטן רקורדס, כסינגל מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חורחה אבנדניו לורס והופק על ידי פרנק פיטרסון, שהיה למפיק של האלבום, Symphony. ב-10 במרץ 2009, הוציאה ברייטמן את אלבום ההופעה הרביעי שלה Symphony: Live in Vienna, במהלכו ביצעה ביחד עם לימה את השיר; ההופעה זכתה להצלחה רבה.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8.1 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
ב-29 במרץ 2009, כמה שבועות לאחר צאתו של אלבום ההופעה הרביעי שלה ברייטמן Symphony: Live in Vienna, הועלה ליוטיוב סרטון בו היא ולימה מבצעים את השיר יחדיו. הסרטון הועלה בפורמט של הפרדה גבוהה וזכה להצלחה רבה בצאתו. האודיו של הביצוע מאותו אלבום הופעה הועלה ליוטיוב ב-19 בינואר 2017.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הסרטון עומד על למעלה מ-17 מיליון צפיות.
דניס קאזאנסקי
דניס אולגוביץ' קאזאנסקי (ברוסית: Де́нис Оле́гович Каза́нский; נולד ב-23 באפריל 1979, ליפצק, ברית המועצות) הוא פרשן ספורט רוסי, עובד בעיקר בשידורי משחקי כדורגל והוקי קרח.
ביוגרפיה
דניס קאזאנסקי נולד ב-23 באפריל 1979 בליפצק, למשפחת מורים. האב אולג אנאטולייביץ' קאזאנסקי, פרופסור במכון הפדגוגי הממלכתי של לנינגרד, אמו לודמילה וסילייבנה פאבלובסקאיה, מורה להיסטוריה. בשנים 1986–1996 למד בגימנסיה מספר 12 בעיר ליפצק (בירת מחוז ליפצק). בגיל שמונה החל לשחק הוקי בבית ספר לספורט לילדים ונוער בהנהלתו של מנגאלייב. בשנת 1996 הוא נכנס לפקולטה הפילולוגית תוך לימוד מעמיק של השפה האנגלית במכון הממלכתי הפדגוגי של ליפצק. לאחר סיום לימודיו שירת בכוחות הארטילריה של הפדרציה הרוסית.
ערוץ הטלוויזיה TVK (ליפצק)
במהלך לימודיו במכון הממלכתי הפדגוגי של ליפצק החל לעבוד בחברת הטלוויזיה המקומית TVK, בהתחלה כמגיש חדשות ספורט. בהמשך היה מגיש חדשות וכתב חברת הטלוויזיה. בשנת 2003 הגיש את התוכנית TVK-Novosti וזכה בגרסה המקומית של פרס האקדמיה הרוסית לטלוויזיה במועמדות לתוכנית החדשות היומית.
NTV-Plus / TV TV
בשנת 2005 הוא השתתף בתחרות הפרשנים "צ'אנס" בערוץ NTV-Plus וזכה יחד עם מיכאיל פולנוב ואולג פירוז'קוב. הוא קיבל הזמנה לעבוד בחברת הטלוויזיה NTV-Plus. הערוץ שידר משחקי כדורגל והוקי, תחרויות שונות ברוסיה ומחוצה לה, כולל: המשחקים האולימפיים, אליפות העולם ואירופה בכדורגל ובהוקי, גמר ליגת האלופות והליגה האירופית וליגות KHL ו-NHL, אותם פרשן לצופיו.
חיים אישיים
קאזאנסקי נשוי לאנטונינה אנאטולייבנה אנדרייבה, לשניים שני בנים: מאטוויי ומקסים. מאז אוגוסט 2019 הוא מנחה את תוכנית "פודקאסט של סיצ'ב" עם דמיטרי סיצ'ב בערוץ היוטיוב שלו.
משפט גאוס-מרקוב
בסטטיסטיקה, משפט גאוס-מרקוב מספק את ההצדקה המתמטית לשימוש באומד הריבועים הפחותים במסגרת מודל של רגרסיה ליניארית. משפט זה קובע כי תחת הנחות המודל — שגיאות בעלות תוחלת אפס, שונות קבועה ובלתי מתואמות — האומד חסר ההטיה הליניארי הטוב ביותר הוא האומד של שיטת הריבועים הפחותים, במובן זה שהשונות שלו היא הנמוכה ביותר מבין שאר האומדים הליניאריים חסרי ההטיה. למשל אומד ג'יימס-שטיין הוא אומד מוטה ששונותו נמוכה יותר.
תיאור המודל
נניח מודל מהצורה בכתיב וקטורי. כלומר,, ואז בכתיב מלא המודל הוא,
עבור.
\beta_j הוא פרמטר קבוע לא ידוע שאותו מחפשים; X_{ij} הוא ערך קבוע ידוע; הוא משתנה מקרי המתאר את השגיאה או את ה"רעש", וכתוצאה מכך גם y_i הוא משתנה מקרי.
אומד ליניארי
אומד ליניארי לפרמטר \beta_j הוא ליניארי במשתנים, כלומר הוא מהצורה,
כאשר המקדמים אינם יכולים להיות תלויים בפרמטר \beta_j, אלא רק בערכים הנצפים  (אך התלות של המקדמים בערכים הנצפים אינה בהכרח ליניארית).
סכום ריבועי השגיאות
אם הוא אומד כלשהו, ונסמן בהתאמה
המשפט
משפט גאוס-מרקוב: אם מתקיימים שלושת התנאים הבאים: אז האומד שממזער את סכום ריבועי השגיאות הוא אומד הריבועים הפחותים הליניארי,
כאשר X^T היא המטריצה המשוחלפת של X.
הוכחה
יהי אומד ליניארי וחסר הטיה כלשהו. היות שאנו עוסקים באומדים חסרי הטיה, מזעור של סכום ריבועי השגיאות שקול למזעור השונות. אם כך נרצה להראות כי המטריצה היא מטריצה חיובית.
נכתוב לצורך הפשטות, עבור מטריצה D מגודל K \times n, ונחשב,
אם כך, כדי שהאומד \tilde\beta יהיה חסר הטיה, בהכרח מתקיים DX = 0. מכך נובע,
כאשר המעבר בשורה השביעית הוא כי DX = 0, והמעבר בשורה השמינית הוא כי.
לפיכך, היות ש-DD^T היא מטריצה חיובית, נובע כי אכן היא מטריצה חיובית, כנדרש.
סומניום
סומניום (מלטינית, "החלום") הוא רומן שנכתב בלטינית ב-1608 על ידי יוהאנס קפלר. הוא הוצא לאור בשנת 1634 על ידי בנו. בסיפור, נער איסלנדי ואמו המכשפה מתוודעים לאי שמיימי העונה לשם לבניה (Levania, הירח). סומניום מציג תיאור דמיוני ומפורט של איך היה נראה כדור הארץ במבט מהירח, ונחשב לחיבור המדעי הרציני הראשון בנושא אסטרונומיה ירחית. קרל סייגן ואייזק אסימוב התייחסו אליו כאל אחת מן היצירות הראשונות בהיסטוריה של מדע בדיוני.
תקציר העלילה
הסיפור מתחיל כשקפלר קורא על קוסמת מוכשרת בשם ליבוסה. הוא נרדם בעודו קורא אודותיה. הוא נזכר בחלום מוזר שחלם בשל קריאה בספר זה. החלום מתחיל בכך שקפלר קורא ספר על דורקוטוס, נער איסלנדי בן 14. אמו, פיולקסהילדה, מתפרנסת ממכירת שקי עשבים, שסימנים מוזרים מעטרים את אריגם. לאחר שפתח את אחד השקים והרס מכירתו, דורקוטוס נמכר לרב חובל. הוא נוסע עם רב החובל זמן מה, עד שמכתב אמור להגיע לידיו של טיכו ברהה באי יאן (כיום ון, שוודיה). מכיוון שדורקוטוס לוקה במחלת ים, רב החובל משאיר את דורקטוס על האי עם טיכו.
טיכו מבקש מתלמידיו ללמד את דורקטוס דנית כדי שיוכלו לשוחח. בנוסף לשפה החדשה, הוא לומד גם אסטרונומיה. הוא מתלהב מאוד מהעולם החדש שגילה בכוכבים, ונהנה מהזמן שהם מעבירים בצפייה בשמי הלילה. חולפות כמה שנים בטרם חוזר דורקטוס הביתה לאיסלנד.
כשהוא חוזר, דורקטוס מגלה שאמו עדיין בחיים. היא שמחה לגלות שהוא בריא ומלומד במדעי האסטרונומיה, משום שגם היא בעלת ידע בנושא. יום אחד פיולקסהילדה מגלה לדורקטוס איך למדה את רזי השמים. היא מספרת לו על השדים שביכולתה לזמן. השדים הללו ניחנו בכוחות מיוחדים, והם יכולים לשגרה לכל מקום בכדור הארץ. אם המקום רחוק מדי עבורם, הם מתארים אותה לפרטי פרטים. בשלב זה בסיפור היא מזמנת את השדה המועדפת עליה.
השדה אומרת להם, "חמישים אלף מיל בתוך האתר נמצא האי לבניה", הירח של כדור הארץ. לפיו, קיימת דרך בין השניים. כאשר הנתיב פתוח, שדים יכולים לקחת בני אדם לשם בתוך ארבע שעות. המסע קשה עבור בני אדם, והם צריכים לקחת סמי הרגעה כדי לעברו. קור עז מהווה עוד מקור לסכנה, אך השדים משתמשים בכוחותיהם כדי לעזור בהתמודדות עמו. בעיה נוספת היא האוויר, ובני אדם צריכים להחדיר ספוגים לחים לתוך נחיריהם כדי לנשום. המסע נערך בזכות יכולתם של השדים לדחוף את בני האדם בכח רב לכיוון לבניה. בנקודת לגראנז' בין כדור הארץ והירח, על השדים להתחיל להאט את מהירות המעוף כדי להבטיח שהנוסעים לא יתרסקו על הירח.
לאחר תיאור המסע ללבניה, השדה מציינת ששדים נשלטים על ידי השמש. הם שוכנים בצללי כדור הארץ, המכונה וולבה בידי תושבי לבניה. השדים יכולים לשוב לוולבה בעת ליקוי חמה, או שהם נשארים חבויים בצללים על לבניה.
השדה ממשיכה בתיאור התנהגותם של השדים, ואז מרחיבה יותר אודות לבניה. היא מחלוקת לשתי המיספרות, הנקראות פריוולבה וסאבוולבה. מי שנמצא בפריוולבה לעולם לא רואה את כדור הארץ (וולבה), ומסאבוולבה וולבה נראית כירח שלה. וולבה מופיעה באותם מופעים כמו הירח עבור כדור הארץ.
כמה מתיאורי השדה את לבניה הם מדויקים מבחינה מדעית: איך ליקויים ייראו מהירח, גודל הפלנטות המשתנה נוכח מרחק הירח מן הארץ, השערה בדבר גודלו של הירח ועוד. פרטים אחרים הם פיקטיביים: תיאוריהם של היצורים המאכלסים את פריוולבה וסאבוולבה, הצמחייה האופיינית לכל המיספרה, ומחזור החיים והמוות של לבניה.
החלום נקטע באמצע תיאור יצורי הפריוולבה. קפלר מתעורר בשל סערה המתרחשת בחוץ. אז הוא מבין שראשו מכוסה וכי הוא עטוף בשמיכות, ממש כמו הדמויות בסיפור.
פיתוח
סומניום החל כדיסרטציה סטודנטיאלית בה הגן קפלר על הדוקטרינה של קופרניקוס אודות תנועת כדור-הארץ, המציעה כי עבור המביט מן הירח תנועת הפלנטות תיראה בבירור, כמו תנועת הירח עבור הנמצא על כדור-הארץ. כמעט 20 שנה לאחר מכן, קפלר הוסיף את סיפור המסגרת של החלום, ועשור אחר כך כתב סדרה של מסמכים בהם פרט את הרהוריו על הקריירה הסוערת שלו ועל שלבי התפתחותו האינטלקטואלית. הספר נערך על ידי לודוויג קפלר וג'ייקוב ברטש, לאחר מותו של קפלר ב-1630.
הוצאה לאור
קיימים הרבה קווי דמיון בין קורות חייו האמיתיים של המחבר לתוכן הסומניום. בסיפור, דורקטוס מבלה זמן רב בעבודה עם התוכן טיכו ברהה. בשנת 1600, קפלר עבד תחת ברהה לפני שהפך למתמטיקאי. אמו של קפלר, קתרינה, נעצרה בעוון האשמות היותה מכשפה. קפלר נאבק 5 שנים כדי לשחררה. לאחר מותה כתב קפלר כתבים מפורטים בהם ביאר את השתלשלות העניינים. ב-1634 הספר יצא לאור, 4 שנים לאחר מותו, בידי לודוויג בנו.
לבניה
קפלר משתמש בשדה על מנת לתאר את האי "לבניה" בדרכים מדעיות. הכוכבים המקובעים במקומם נמצאים באותם מקומות כמו בכדור-הארץ. הפלנטות מופיעות כגדולות יותר מלבניה מאשר מכדור הארץ בשל המרחק בין הירח והארץ. מלבניה נראות תנועות הפלנטות באופן שונה. למשל, נדמה כי לבניה אינה זזה בעוד כדור-הארץ זז ממש כמו שהירח זז במבט מהארץ. זו דוגמה להגנתו של קפלר על התיאוריה של קופרניקוס בדבר הרוטציה היומית. הנמצאים בקו המשווה של לבניה רואים את כוכבי הלכת באופן שונה משאר תושבי לבניה. בעיקר חמה ונוגה נראים גדולים עבורם.
פריוולבה
משך היום סביב 14 יממות ארץ, לפעמים פחות. הלילה אורך 15 או 16 יממות ארץ. במהלך הלילה, פריוולבה חווה רוחות עזות וקרות. במשך היום שורר חום עז והרוח שוככת. בלילה המים נשאבים לסאבוולבה. במשך היום חלק מהמים נשאב חזרה לפריוולבה כדי להגן על התושבים מן החום העז. המקומיים מתוארים כענקים, והם מסתתרים מתחת למים כדי לברוח מהחום.
סאבוולבה
יום ולילה משכם כשלושים ימי ארץ. יום בסאבוולבה מייצב את מופע הירח לכיוון הארץ. מסאבוולבה הארץ נראית כירח. כדור הארץ מקיים מופעים ממש כמו הירח עבור כדור-הארץ בלילה. היצורים המאכלסים את סאבוולבה הם דמויי נחשים. פני השטח מרושתים בשדות וערים ממש כמו על כדור-הארץ. בלילה הפריוולבי כל המים נשאבים לסאבוולבה כדי להגן עליה, ורק חלק קטן מאדמתה נותר מעל המים. הסאבוולבים מוגנים מפני השמש על ידי כיסוי עננים קבוע וגשם.
בתרבות הפופולרית
"פרש אייר V" הוא אלבום של מנהיים סטרימרולר, בו המוטיב העיקרי הוא ה"סומניום". הרומן "חלומו של גליליאו" של קים סטנלי רובינסון שואב השראה ישירה ממנו. ב"זיכרון דברים", הרומן המופתי של יעקב שבתאי, אחת מהדמויות המרכזיות (גולדמן), לוקח על עצמו את המשימה לתרגם לעברית את הסומניום (הוא מתאבד לפני שהספיק להשלים אותו). האמן ההולנדי ג'אקו גארדנר הוציא בשנת 2018 אלבום בשם "סומניום" כאות הערכה לסיפור של קפלר.
מיצובישי i
מיצובישי i (ביפנית: 三菱・i; באנגלית: Mitsubishi i) היא מכוניות סופרמיני, המוגדרת כמכונית עירונית מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 2006–2013 ביפן.
דגם "מיצובישי i" הוגדר בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car".
סמל המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור
סמל המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור, סמלה הרשמי של המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור, אומץ ב-1970, כשננה לאחר איחוד המושבות פרדס חנה וכרכור ונועד לסמל את השילוב ביניהם.
תיאור הסמל
הסמל בצורת ריבוע בעל מסגרת ירוקה ובתוכו ציור של גלגל שיניים המכסה את חציו השמאלי-תחתון של הריבוע. על גבי גלגל השיניים וחלקה התחתון של המסגרת מופיע תחריט בצורת מגדל מים, ובתוכו איור של עט כתיבה, שמהווה גם גזע של עץ. צבעי הסמל ירוק ולבן. הסמל מסמל את תחומי התעשייה, מפעל המים, חקלאות וחינוך.
גרסאות קודמות
לפני האיחוד בין המושבות הייתה לכל אחת מהן סמל עצמאי שאויר על ידי תושביה. סמל פרדס חנה כלל איור של עץ ולידו איורים של כלי עבודה, ושתי נוצות, שייתכן והם עט נוצה שחובקות אותו מתחתיו. סמל כרכור מציג איור של מגדל המים ביישוב, מלווה בריבוע שחלוק התחתון בצורת גלגל שיניים ואיור של עץ עגול ועלים. הסמל המאוחד כולל מוטיבים משני הסמלים.
היסטוריה
ב-6 באוגוסט 1969 אוחדו המושבות פרדס חנה וכרכור למועצה מקומית אחת אחרי שנים רבות בו ניסה משרד הפנים להוביל את המהלך במסגרת הרצון לצמצם את הרשויות המקומיות במדינה. סמל היישוב המאוחד אומץ במטרה לסמל את השילוב בין שי היישובים השונים.
ב-2019 במסגרת חגיגת יובל לאיחוד בין המושבות ו-90 שנה להיווסדותה של פרדס חנה שונה הסמל למשך השנה. הסמל כלל את המספרים 50 ו-90 ממוזגים לכדי צורה אחת בצבע זהב, כאשר העיגול בספרה 9 מאוחד עם חצי העיגול בספרה 5. בשני העיגולים שנוצרו אוירו גבעות חרושות עם בתים עליהם לסמל את שתי המושבות. בצד הסמל נכתב "חמישים שנה לאיחוד המושבות" בכחול ו"90 שנה לפרדס חנה" בזהב.
סימסאלה גרים
סימסאלה גרים (במקור: SimsalaGrimm) היא תוכנית טלוויזיה גרמנית-אוסטרית-צרפתית-אירית בהנפשה מסורתית וממוחשבת המורכבת מסיפורים המבוססים על האגדות מאת האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן וסופרים אחרים.
התוכנית שודרה לראשונה בערוץ KiKA בגרמניה בין ה-1 בנובמבר 1999 ל-21 ביולי 2000. התוכנית חודשה לעונה שנייה, שהחלה את שידוריה ב-6 בדצמבר 2010 והסתיימה ב-31 בדצמבר. עונה שלישית וסרט באורך מלא הוכרזו ב-2019, יחד עם חידושים לעונות הקודמות ששוחררו בפריים וידאו במרץ 2021.
בישראל, שודרה העונה הראשונה של הסדרה בערוץ הופ! ב-2002, והשנייה ב-2011, בדיבוב לעברית. מאז סיום שידורי העונה השנייה, הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוץ עד 26 ביוני 2021.