cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדף יבשתי
הרוב המוחלט של הניצול המסחרי, כגון קידוחי גז או נפט, מתבצע מהמדף היבשתי. הגדרת המדף היבשתי לפי חוק הים שונה מההגדרה הגאולוגית, ולפיו לכל מדינה יש זכות למשאבי המדף היבשתי שלחופיה.
אורבניקה
אוֹרְבָנִיקָה (URBANICA) הוא מותג אופנה ישראלי בבעלות חברת "פאלו ריטייל בע"מ" לייצור ושיווק של פריטי לבוש. המותג שייך לקבוצת הודיס.
מאפיינים
אורבניקה הוא מותג של אופנה ישראלית אשר מיועדת לכלל האוכלוסייה. הרשת מבוססת על הקונספט של One Stop Shop, כלומר חנות גדולה במיוחד המציעה מגוון רחב של פריטי לבוש. הרשת משווקת מוצרי אופנה במחירים הנחשבים לנוחים. הרשת מציעה קולקציית פריטי אופנה לכל המשפחה: נשים, גברים, ילדים, קז'ואל, בגדי ערב, בגדי ספורט, הלבשה תחתונה, נעליים, אביזרי אופנה וקוסמטיקה. עיצוב חנויות הרשת הוא צבעוני וכולל שימוש במסכי לד בגודל 30 מ"ר, לצד מסכי לד נוספים הפזורים ברחבי הסניף, בהם מוקרנים קטעי וידאו ארט שבוימו עבור הרשת על ידי סטודיו אינסייט.
הפרזנטורית של המותג היא בר רפאלי, והיא גם שותפה בבעלות עליו. רפאלי אף השתתפה בהשקת החנות הראשונה של הרשת בקניון G (מתחם סינמה סיטי ראשון לציון, ובזכות כך כ-10,000 אנשים הגיעו לאירוע. סניף זה, המשתרע על פני 2,400 מ"ר, היה חנות האופנה הגדולה בישראל. בשנת 2017 פתחה הרשת סניף בבילו סנטר אשר שטחו אף גדול יותר ועומד על 2,700 מ"ר.
לרשת 19 סניפים ברחבי הארץ נכון ליולי 2022.
לאורך השנים ידוענים רבים שימשו כפרזנטורים של המותג "אורבניקה", כשהבולטת שבהם היא בר רפאלי.
דגש חזק
דגש חזק, המכונה גם "מִכְפָּל" או "כַּפְלָן", הוא סימן ניקוד בעברית, המורה להכפיל את האות שבה הוא נמצא.
מאפיינים
צורתו הגרפית של הדגש החזק היא נקודה בתוך האות והוא זהה לסימונו של הדגש הקל. דגש חזק יכול לבוא ברוב האותיות, למעט האותיות א, ה, ח, ע, ר.
המימוש הפונטי של הדגש החזק, מתבטא בהגיית העיצור למשך זמן ארוך מהרגיל, ובאותיות בג"ד כפ"ת גם גורם לביטוין בצורת הדגש הקל, ומבוטא כעיצור סותם. כיוון שמטרתו של הדגש החזק היא להכפיל את ההיגוי ולמושכו להברה שאחריו, דגש הבא בסוף מילה באות שוואית, אף שאיננו אחרי שווא, יהיה דגש חזק; למשל הדגש החזק המכפיל במילה הערבית dubb, לא קיים בעברית בה אין ההכפלה בסוף מילה. בעקבות כך רפה העיצור ב ונוצרה המילה דֹּב (על קיום ההכפלה המקורית מעידה צורת הרבים דֻּבִּים = dubbim).
סימון הדגש החזק בתעתיק הפונטי
בתעתיק פונטי יש שתי דרכים לסמן מכפל – באמצעות כתיבת העיצור פעמיים, או באמצעות נקודתיים הנכתבות אחרי העיצור הכפול. שתי השיטות משמשות גם לציון תנועה ארוכה. לדוגמה: כָּרַתִּי /kårátti/ או: /kårát:i/. התעתיק המובא כאן אינו משקף את ההגייה המקובלת היום בעברית ישראלית, אלא את זו המתבטאת בניקוד הטברני שפותח בטבריה במאה ה-8 לספירה.
באמצע מילה
דגש חזק קיים גם בערבית, ושם הוא מסומן בסימן הנקרא "שַּדָּה" (شدّة "חיזוק"). כיום נראה הסימן כעין w קטנה מעל האות, והוא נגזר מצורת האות הערבית ش שהיא האות הראשונה במילה "שַדה". התופעה של הכפלת עיצור קיימת בשפות רבות נוספות. ברוב שיטות הכתב היא מסומנת באמצעות הכפלה של האות המסמנת את העיצור המוכפל, למשל, במילה האיטלקית benedetto הכפלת האות t מסמנת שיש לקרוא את העיצור באופן מודגש וממושך יותר.
בתחילת מילה
על פי רוב, בתחילת מילה יבוא דגש קל ובאותיות בג"ד כפ"ת בלבד. אולם קיימים מקרים מסוימים שיבוא דגש חזק בתחילת מילה (בכל האותיות הסובלות אותו). המאפיין המובהק של מקרים אלו הוא שסמוכה לה מילה המסתיימת בהברה פתוחה, (לרוב פתח, סגול או קמץ). למקרים אלו יש כללים מיוחדים, ושמם הכולל הוא דחיק.
נפתלי פרום
נפתלי יצחק הלוי פרום (כ"ח בחשוון תש"ל, 8 בנובמבר 1969) הוא מחבר ספרים בתחום של שמות, אותיות ונומרולוגיה לפי הקבלה, וכן בתחומי חינוך, זוגיות ותקשורת בין-אישית.
ביוגרפיה
גדל בבני ברק ליהודה אריה לייב הלוי פרום ולמרים רבקה, בת חוה רחל ויוסף דב (בערל) שטיין. הוריו הם משפחות מחסידות גור. סבו נח פרום היה אחיו של מרדכי פרום וחתנו של ראובן אהרונוביץ' ראש העירייה השלישי של בני ברק.
במשך כמה שנים היה מורה ומדריך בפנימיות דתיות וחרדיות. הוא עוסק גם כמרצה ובתחום ההדרכה והייעוץ.
ספריו
בתחום עולם האותיות והשמות ביהדות:
בתחומים נוספים
פרום עוסק בתחום אילנות היוחסין והגניאולוגיה. באתר שלו הוא מביא את אילן היוחסין שלו עד אדם הראשון, 128 דורות. באתר עוד כ-40 אילנות יוחסין של משפחות יהודיות.
שומרים (ארגון)
אגודת השומרים הראשונה והידועה מביניהם הוקמה במשטרת ניו יורק בשנת 1924. סרן יעקב קמינסקי היה נשיאה הראשון. הארגון פרח במיוחד בתקופת השפל הגדול, כאשר עבודות השירות האזרחי שהציע סיפק אמצעי פרנסה לרבים בקהילה היהודית. בשנים 37–1935 נוספו לארגון 400 חברים, ובשנת 1939 ניסו להתקבל כ-33,000 אנשים, מתוכם עברו את המבדקים רק 1,440, כשליש מהם יהודים. רובם היו בוגרי אוניברסיטאות ובעלי מקצועות חופשיים. לאורך שנות קיומו החזיקו שוטרי הארגון במגוון דרגות במשטרת ניו יורק, חלקן בכירות מאוד.
בחלק מהקהילות משמשים הארגונים כמעין תחליף למשטרה המקומית. מתנדבי הארגון מסיירים ברכבים מסומנים של הארגון, ונענים לקריאות חירום של אנשי הקהילה, שנמנעים לעיתים מליצור קשר עם המשטרה המקומית.
WebM
WebM הוא פורמט מכל המשמש בעיקר להעברת וידאו באינטרנט. WebM הוא גרסה מנוונת של פורמט המכל מטרוסקה. הקול יכול להיות רק בקידוד וורביס והווידאו יכול להיות רק בקידוד VP8 או VP9. השם Webm משמש הן לפורמט והן למימוש הסטנדרטי שלו, שהוא תוכנה חופשית (המופצת ברישיון BSD).
הפורמט פותח על ידי חברת גוגל שנזקקה לחלופה חינמית לMPEG-4. מקודד הקול וורביס ופורמט המכל מטרוסקה היו כבר קיימים. גוגל קנתה את חברת ON2 אשר פיתחה מספר מקודדי וידאו (לדוגמה: VP2 שממנו התחיל פיתוח מקודד הווידאו תאורה) ושחררה את מקודד הווידאו VP8.
מבין הדפדפנים הנפוצים כרומיום/גוגל כרום, פיירפוקס ואופרה יודעים להציג סרטי WebM ואילו אינטרנט אקספלורר וספארי דורשים תוסף חיצוני להצגת הסרטים.
מפרט
לפי המפרט קובץ WebM הוא סוג של קובץ מטרוסקה. כמו קובץ מטרוסקה גם הוא מתחיל בכותרת EMBL עם ארבעה בתים שמכילים [1A][45][DF][A3]. להבדיל מקובץ מטרוסקה רגיל, ערכו של שדה ב־DocType בכותרת הוא "WebM" במקום "matroska".
מקודד הווידאו חייב להיות VP8 ומקודד הקול חייב להיות וורביס. תמיכה בכותרות לא הייתה במפרט המקורי, אולם בהמשך נוספה תמיכה בכותרות בפורמט WebVTT. יש לציין שהדרישה לשימוש במקודדים VP8 ווורביס מופיעה במפרט כ־"SHOULD" ולא כ־"MUST". בהמשך המסמך יש התייחסות מפורשת לכך שיש להתייחס ל־SHOULD בהמשך המסמך כאל MUST. יש גם דרישה לכך שכמה חלקים של המסמך שמוגדרים כאופציונליים במפרט של מטרוסקה יהיו תמיד בקובץ WebM. לדוגמה: האלמנט Cues, שמכיל מידע על נקודות שונות בסרט ומאפשר גישה ישירה מהירה יותר אליהם ללא הורדת כל הסרט עד לשם. השינויים הללו מבטיחים ניגון יעיל יותר של קובץ שמורד מהאינטרנט (לדוגמה: מיוטיוב).
היסטוריה
ב־19 במאי 2010 (במהלך כנס Google I/O)הודיעה גוגל על תקן WebM ועל שחרור המקודד VP8. גוגל העניקה גם רישיון שימוש לא מוגבל למספר פטנטים שברשותה אשר נדרשים למימוש VP8. לאחר חודש היא תיקנה את הרישיון למימוש של libvpx, המימוש של VP8, כדי להסיר בעיה טכנית שגרמה למימוש לא להיות חופשי.
למרות הבטחתה של גוגל עלו טענות ש־WebM (בעיקר VP8. שני חלקיו האחרים היו כבר יותר ותיקים ומוכרים) מפר פטנטים. MPEG LA (מלכ"ר המאגד חברות בעלות פטנטים בתחום המולטימדיה) הודיע שהוא מתכוון להקים מאגר פטנטים שיהיו נדרשים למימוש VP8. ב־7 במרץ 2012 הכריזו גוגל ו־MPEG LA על הסכם רישוי פטנטים שמעניק לגוגל את הזכות להרשות שימוש בפטנטים של מספר חברות MPEG LA הנדרשים לשימוש במקודד VP8. MPEG LA לא פרסמה עדיין אף מספר פטנט אשר דרוש למימוש VP8 ושאינו בבעלות גוגל.
גשר בלקפריירס (רכבת)
גשר הרכבת של בלקפריירס (באנגלית: Blackfriars Railway Bridge) הוא גשר רכבת על הנהר תמזה במרכז לונדון. הגשר נמצא בין גשר בלקפריירס לבין גשר המילניום.
היסטוריה
הגשר הראשון שעמד במקום זה תוכנן על ידי ג'וזף קיוביט ונפתח בשנת 1864. הוא שימש את קו הרכבת לונדון-צ'טם-דובר שהוביל מלונדון אל דובר. עם הקמת קו הרכבת סאות'רן בשנת 1924 הועברו מרבית קווי הרכבת לתחנת ווטרלו בדרום הנהר והשימוש בגשר פסק, מאחר שלא יכול היה לשאת את משקל הרכבות המודרניות. בשנת 1985 פורק הגשר ורק עמודיו נותרו בתוך מימי הנהר.
גשר שני נבנה ב-1886 דרומית לגשר הראשון. הוא שימש את תחנת סנט פול ונקרא גשר הרכבת סנט פול (St Paul's Railway Bridge). הגשר תוכנן על ידי ג'ון וולף בארי והנרי מארק ברונל ונבנה מברזל. בשנת 1937 הוחלף שמה של תחנת סנט פול לתחנת בלקפריירס, על שם אזור בלקפריירס בו היא נמצאת, ובהתאם שונה שם הגשר.
מלחמת האזרחים השנייה בצ'אד
מלחמת האזרחים השנייה בצ'אד החלה בדצמבר 2005 ונסתיימה בשנת 2010. במלחמה זו לחמו כוחות הביטחון של שלטון צ'אד בראשותו של הנשיא אידריס דבי, בכוחות מורדים שנתמכו על ידי ממשלת סודאן, והמלחמה נסתיימה בניצחון השלטון על כוחות המורדים.
רקע
בשנת 1891 הפכה צ'אד לקולוניה צרפתית והייתה תחת שליטתה עד שנת 1960, השנה בה קיבלה עצמאות בהנהגתו של פרנסואה טומבלבאי. מאז הייתה צ'אד נתונה למלחמת אזרחים בין הערבים-המוסלמים שבצפון המדינה, לבין הנוצרים הסאב-סהריים בדרומה (נוצרים שהגיעו מאזורים באפריקה שמצויים דרומית למדבר סהרה). כתוצאה מכך, לכל אורך ההיסטוריה של צ'אד, שרר במדינה מצב של חוסר יציבות בהנהגת המדינה ובמוסד הנשיאות. אחד מביטויי חוסר היציבות היה החלפת ההנהגה לסירוגין בין הנוצרים הדרומיים למוסלמים הצפוניים, כאשר כל פעם, כשאחד מן הצדדים היה בשלטון, הוא "זכה" למלחמת אזרחים מן הצד השני. לפיכך, הייתה צ'אד בצילן של מלחמות אזרחים במשך שנים רבות. מלחמות אזרחים אלו גבו מחיר כבד מאזרחי המדינה ומהנהגתה. צרפת, השליטה הקולוניאלית הקודמת בצ'אד, ולוב, שכנתה הצפונית, התערבו לאורך השנים פעמים אחדות במלחמות אזרחים אלו.
נשיא צא'ד, אידריס דבי, המכהן מאז שנת 1996 הוא במקור מוסלמי מצפון המדינה, אדם בעל עבר צבאי עשיר, ששימש כטייס קרב וכרמטכ"ל צבא צ'אד. בשנות ה-80 קשר אידריס דבי את גורלו עם היסנה הברה, אחד המצביאים הצבאיים הבולטים בצ'אד, שלימים הפך לנשיא המדינה, וקידם את דבי במעלה הסולם הפוליטי. בתקופה זו הצטיין דבי בחיסול הכוחות הפרו-לוביים במזרח צ'אד, ומונה ליועץ צבאי מיוחד של הנשיא הברה. ב-1989, על רקע כוחם העולה של חיילי המשמר הנשיאותי נוצר קרע ביחסים בין דבי להברה. הברה האשים את דבי בניסיון לתכנן הפיכה צבאית במדינה, ואילץ אותו להימלט ללוב. משם עבר דבי לסודאן, וייסד בה את תנועת ההצלה הפטריוטית לצ'אד, תנועת מחתרת בתמיכת סודאן ולוב, שבצעה מבצעים צבאיים נגד משטרו של הברה.
ב-10 בנובמבר 1990 יצאו אנשיו של דבי למתקפה מוחצת נגד כוחותיו של הברה, וב-2 בדצמבר השלים דבי את המהפך הצבאי, והפך לנשיא המדינה בפועל. כתוצאה מהפיכה זו חלה בתחילת שנות ה-90 רגיעה במלחמת האזרחים. מצב שאִפשר את שיקום המדינה, ויצר עבור דבי חלון הזדמנויות למיסוד שלטונו באופן מלא. לאחר שנת 1996 קיים דבי את הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בצ'אד, בהן נבחר לנשיא הדמוקרטי הראשון בהיסטוריה של המדינה.
בשנת 1998, שנתיים לאחר בחירתו הדמוקרטית של דבי לנשיא, החלה מהפכה מזוינת בצפון המדינה תחת הנהגתו של יוסוף טוגואימי. טוגואימי כיהן כשר הביטחון בממשלתו של הנשיא דבי, עד אשר הקים באותה השנה (בתמיכתה של לוב), תנועת נגד מחתרתית בשם MJDT (תנועת הדמוקרטיה והצדק של צ'אד). תנועה זו ניסתה במשך כ-5 שנים להפיל את שלטונו של דבי, אך כשלה. לאורך כל התקופה, נעשו ניסיונות רבים להגיע להסכמי שלום (כולל ניסיון של לוב בשנת 2002 לעצירת הלחימה), אך כולם נחלו כישלון. השינוי במצב המדיני החל בשנת 2003, בעימות בחבל דארפור, אשר זלג לתוך גבולות צ'אד. בעקבות העימות נוצרה מציאות של מחנות פליטים המלאים בפליטים מצ'אד עצמה ומשכנתה סודאן. מציאות זו נוצרה כתוצאה מניסיונות בריחה כושלים של פליטים דרפורים, אשר נרדפו על ידי ממשלת סודאן, ושל אזרחי צ'אד אשר מאסו באלימות המורדים ומהלחימה במדינה. סודאן, מתוך אינטרס לפגוע בדרפורים, התערבה במאזני הכוחות בפנים צ'אד, וסיפקה למורדים הצ'אדיים נשק וסיוע צבאי-כלכלי. כתגובת נגד, החלה ממשלת צ'אד לתמוך במורדים הסודנים הנלחמים בשלטון המקומי.
גורמים לפרוץ המלחמה
הקרב בבירת צ'אד נג'מנה בתחילת דצמבר 2005, התרחש באופן לא מפתיע והיווה את תחילת המלחמה. בשנים שקדמו לפרוץ המלחמה ניסתה ממשלת סודאן להפיל את נשיא צ'אד, אדריס דבי, תוך שימוש בקבוצות מורדים צ'אדיות. הקרבות האכזריים בין קבוצות המורדים הצ'אדיות, קבוצות המורדים הדרפוריות וממשלות צ'אד וסודאן נמשכו כ-5 שנים. מלחמה זו הייתה תוצאה של מספר גורמים;
ראשית, המלחמה היוותה המשך ישיר של הקונפליקט בין דארפור וצ'אד. קונפליקט שכלל מאבקים על כוח וטריטוריה.
נוסף על כך, המתחים הפנימיים בצ'אד עם חזרתו של דבי לשלטון צבאי יחיד, וצמיחת הפוליטיקה האזרחית בנג'מנה יצרו גם כן קרקע פורייה למלחמת אזרחים. דבי נשען על מעגל צר של קרובים ממשפחתו, תוך שימוש בכספי המדינה כרכושו האישי, ומתן סיוע בתמורה לנאמנות אזרחית של תומכיו. שיטת פעולה זו שלו הקימה לו מתנגדים רבים מהאוכלוסייה הערבית הצ'אדית, אשר נפגעה מכך שנידה שרים ערביים ממשלתו, וכן השיק קמפיין המגנה את הקבוצות הערביות ומציב אותן כחלק מהג'נג'וויד וכשכירי חרב בידי ממשלת סודאן. (האג'נדה של דבי הייתה להציג עצמו כפרו-מערבי, המשמש כחומת מגן מפני סודאן, המאיימת על המערב בתהליכי הערביזציה ואיסלמיזציה אותם היא מקדמת. ההתנערות מהקבוצה הערבית הגדילה את הסיכון להעתקת הפערים האתניים בין ערבים ללא ערבים הקיימים בדארפור גם לצ'אד).
גורם שלישי היה האסטרטגיה הסודנית לניהול ביטחון גבולותיה, תוך התייחסות למדינות החלשות שמסביבה כלא יותר מאשר שטח פוטנציאלי להרחבת גבולותיה.
בשנת 1990 הרחיבה מדיניותה הביטחונית של סודאן את הלגיטימציה של דבי לשלטון צבאי, ובמקביל הובילה לתהליכים מיליטריסטיים דומים במדינות כמו אריתריאה, אתיופיה, אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, והרפובליקה המרכז אפריקאית. באופן דומה למהלכיה של סודאן לשליטה באליטות הפרובנציאליות בדרפור באמצעות שילוב של פעולות תגמול וסחיטה כלכלית, פעלה סודאן גם לטובת השליטה במעברי הגבול האחרים שלה. התחרות האזורית על דומיננטיות במרחב העצום של מרכז אפריקה, נשלטה לרוב בפועל על ידי אליטות מקומיות, ורק לעיתים נדירות על ידי סמכויות המדינה. אזור זה נמצא במרכז המתח בין מדינות האזור שכללו את צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, וחלקים מטריפולי, אשר התחרו גם הן על השליטה וההשפעה האזורית בדומה לסודאן.
יסודות המתח בין דארפור וצ'אד
מערכת היחסים בין צ'אד וחבל דארפור שבסודאן, רווייה, לאורך העשורים האחרונים, בעליות ובמורדות. חבל דארפור נמצא במרכז הסכסוך שבין המדינות במרחב הגאוגרפי שבו הוא מצוי, וסובל מדחיקת הכוחות המורדים אליו לאורך ההיסטוריה.
הנשיא אדריס דבי עלה לשלטון ב-1990, על בסיס הסכמה משותפת עם ח'רטום (שנמשכה 12 שנים), לפיה כל אחת מהמדינות תמנע מלתמוך במורדי השלטון במדינה האחרת.
כאשר המורדים הסודנים מחבל דארפור החלו להתארגן לפעילות אנטי שלטונית רחבה בשנים 2002 ו-2003, ניסה דבי, כחלק מההסכם עם ממשלת סודאן, לנתק עצמו מהם. במסגרת זו, בניסיון לערער את המורדים ולפצלם, השתתף במספר פעולות צבאיות כנגדם וכן תיווך את הפסקת האש הראשונה במלחמת אבצ'ה בספטמבר 2003 ונג'מנה באפריל 2004. ניסיונות אלו לא צלחו. אך מפני שדבי יזם משא ומתן ותהליכי שלום עם המורדים, הוא הצטייר כתומך ישיר של המורדים מדארפור. בנוסף לכך, קבוצות המורדים הדארפוריות פעלו גם בשטחי צ'אד הגובלים עם סודאן וכדי לפתור את החזית הזו נאלץ הנשיא דבי לתמוך בצבא לשחרור סודאן (SLA) ובתנועה לצדק ושוויון (JEM). לפיכך, הפר דבי בפעם הראשונה את ההסכם עם סודאן, ובאמת תמך בגלוי במורדים סודנים הלוחמים כנגד ממשלתם. בתגובה, החלה הממשלה הסודנית בדצמבר 2005 לתמוך במורדים הצ'אדיים, שתקפו את עיר הגבול אדרה. בשל כך נוצר מצב בו כל מדינה תומכת במורדים של שכנתה ובעצם ישנו מצב של לחימה לא ישירה בין שתי המדינות.
שנה לאחר מכן הכריז דבי כי סודאן וצ'אד נמצאות במצב של מלחמה. מלחמה זו השפיעה באופן מכריע על השתלשלות המרד בצ'אד, וזאת משום שממשלת סודאן סיפקה למורדים הצ'אדים משאבים כלכליים ונשק שלא יכלו לאפשר לעצמם בעבר. כתוצאה מכך, התגברה מלחמת האזרחים הצ'אדית והגיעה לשיאה עם התקוממות המורדים על נג'מנה באפריל 2006. בתקיפה זו ניסתה ממשלת סודאן להשתלט על נג'מנה, להחליש את דבי, ולהרחיב את כוחה באזור. קרב זה הסתיים באופן מפתיע וחריג לטובתו של הנשיא הצ'אדי, אשר זכה לתמיכה מארגון JEM הסודני בתוך גבולותיה של צ'אד.
מאבקי הכוח בין שלטונות צ'אד וסודאן היוו רכיב מרכזי במלחמת האזרחים השנייה בצ'אד, כאשר כוחות JEM בתמיכתו של דבי חומשו על מנת להדוף את כוחות האופוזיציה והמורדים, שחומשו על ידי ממשלת סודאן.
הכוחות שהשתתפו במלחמה
איחוד הכוחות למען דמוקרטיה ופיתוח (UFDD) היא קבוצת מורדים גדולה נוספת אשר הוקמה באוקטובר 2006 בהנהגתו של מוחמד נור. ב-22 באוקטובר באותה שנה. האיחוד בהנהגת נור הנחיל מכה קשה וכבש את העיר גוז ביידה במזרח צ'אד.
קבוצת מורדים נוספת שקמה בשנת 2006 ולקחה חלק בלחימה, היא איחוד הכוחות הדמוקרטיים (RAFD) בהנהגת טימנה ארדימי, אחיינו של דבי. 12,000 חיילים היו תחת הנהגתו של ארדימי באותה תקופה, ולקחו חלק בלחימה. בנוסף לכוחות אלו, גם מיליציות הג'אנג'וייד המורכבות משבטים ערבים סודנים וכוחות מורדים קטנות לקחו חלק בלחימה. לטענתה של ממשלת צ'אד, סודאן תמכה במורדים במהלך הלחימה באמצעות אספקת נשק והעברת כספים. לוב ודיפלומטיים רבים ממדינות אחרות ניסו לגשש, להרגיע את רוחות הלחימה ולחתור לתהליך של שלום בין המורדים לבין ממשלת צ'אד.
קרבות העיקריים
פשיטת SCUD על גוארדה (2005)
ב-7 בדצמבר 2005, תקפו מורדים צ'אדים את גוארדה, כ -120 ק"מ צפונית לאדרה, והותירו עשרה הרוגים וחמישה פצועים. ההתקפה מיוחסת לקבוצת מורדים שערקו מצבא צ'אד (SCUD). התקפה זו סימנה את תחילתה של חדירת המורדים מדאפור לצ'אד, ולאחריה גינתה ממשלת צ'אד את סודאן על תמיכתה במורדים. פשיטת RDL על אדרה (2005)
ב-18 בדצמבר 2005 התקיפו ה-RDL (קבוצת מורדים צ'אדים שבסיסה בדארפור), את עיר הגבול אדרה שהיוותה מפתח אסטרטגי להגנה הצ'אדית מפני התקיפות הסודאניות. בשנת 2005, בין החודשים אוקטובר – דצמבר, ולפני התקיפה ב-18 בדצמבר, תגבר נשיא צ'אד, אידריס דבי, את הכוחות באדרה, כמו גם באבצ'ה, בירת מחוז וואדאי.
פשיטה זו, בצירוף הניצחונות הקודמים של המיליציות הצ'אדיות נגד המשטר, הובילו להקמת ארגון FUC (החזית המאוחדת לשינוי דמוקרטי) שאיחד תחת שורותיו שמונה ארגונים אנטי-ממשלתיים שבראשם עמד מחמוד נור עבד אל כרים.
הקרב הראשון על נג'מנה:
ב-13 אפריל 2006, ה-FUC בראשות מחמוד נור עבד אל-כרים, הטילו מצור על נג'מנה. כ-1500 מורדים ב-56 טנדרים רכבו מאות קילומטרים ברחבי צ'אד (מבסיסי האם שלהם הממוקמים בדרפור וברפובליקה המרכז אפריקאית), כדי להילחם ב-FUC ולתמוך בדבי. כאשר הגיעו הכוחות התפתח קרב ארוך, קשוח וקטלני בינם לבין כוחות הביטחון הצ'אדים ברחובות הבירה. הלחימה נמשכה משעה 5 לפנות בוקר ועד לשעה 11 בצהריים, והיא כללה כלי נשק כבדים רכובים, נגמ"שים וטנקים. הלחימה התרכזה בפרברים הדרום-מזרחיים ובאזור הפרלמנט של צ'אד. המורדים, שלא הכירו את תוכנית המתאר של העיר, חשבו בטעות שהפרלמנט הוא ארמון הנשיאות, ועל כן ריכזו שם את המאמץ המלחמתי. טעות זו הייתה טעות אסטרטגית מודיעינית, אשר גרמה להפסד של כוחות אלו בקרב.
בשלבים מתקדמים של הלחימה, צרפת, שהייתה השליטה הקולוניאליסטית הקדומה של צ'אד, שלחה כוחות רבים במטרה למנוע את ניסיון ההשתלטות על העיר. הגעת הכוחות הצרפתים מנעו מהלך עקוב מדם שעלול היה להתפתח לאירוע עם אלפי הרוגים. שני קברים המוניים ממוקמים בפרברים הדרומיים-מזרחיים של נג'מנה ובנקודה נידחת בסמוך לפרלמנט, שם בוצע מארב של כוחות הממשלה למורדים. הדיווחים על מספרם של ההרוגים באותם קברי אחים אינם בהירים. בקבר הפרברים הדרום-מזרחיים דווח על 102 גופות (אם כי לא ברור האם גופות אלו הם רק של המורדים או גם של כוחות הביטחון הצ'אדים). בקבר האחים שבסמוך לפרלמנט, דווח על 45 גופות של הרוגים שמצאו את מותם בבית החולים המרכזי הסמוך. בכל אופן קברים אלו משמשים עדות חזקה לאופיו הקשה של הקרב על נג'מנה.
ב-14 באפריל 2006, בעקבות הקרב על נג'מנה, ניתקה צ'אד את היחסים עם סודאן באופן חד צדדי. וזאת, על אף ששתי המדינות חידשו את התחייבותן לגרש מורדים משטחן בחודש יולי 2005, והחזירו את היחסים הדיפלומטיים באוגוסט. ההתקפה של אפריל הזיקה מאוד ליחסים בין המדינות.
הקרב השני של נג'מנה:
קרב זה החל ב-2 בפברואר 2008 כאשר כוחות מורדים המתנגדים לשלטונו של נשיא צ'אד המכהן אידריס דבי, נכנסו לנג'מנה, לאחר שעשו את דרכם לבירה במשך שלושה ימים. תחילה, הצליחו המורדים להשתלט על העיר וכבשו חלקים גדולים ממנה תוך תקיפת ארמון הנשיאות המבוצר. לאחר יומיים של לחימה וחוסר ההצלחה בניסיונות לכבוש את הארמון, נסוגו כוחות המורדים מזרחה אל מחוץ לעיר.
המתקפה על עיר הבירה והארמון הייתה חלק מניסיון המורדים להחליף את שלטונו של אידריס דבי. רבים מן המורדים בהתקפה זו היו בעלי-ברית קודמים של הנשיא אידריס דבי, שהאשימו אותו בשחיתות כנגד בני שבטו ועמו. מתקפה זו כללה כ-4000 מורדים אשר זהותם השתנתה לאורך תקופת הלחימה, ואשר כללו את קבוצות המורדים - UFDD, UFD, RFC שהתאחדו לצורך מאבק זה.
מאות נהרגו בקרב וכ-30,000 הפכו בעקבותיו לעקורים. גם קרב זה נבלם בידי הכוחות הצרפתים אשר הגנו על שלטונו של אידריס, וזאת באמצעות הספקת מודיעין ותחמושת לכוחות הביטחון של הממשלה. בנוסף, גם בקרב זה השתתפו לוחמי JEM (מליציה של מורדים סודנים בתמיכת ובמימון של אידריס דבי), כשהם מנסים לבלום את כוחות המורדים הצ'אדים באמצעות לחימה במזרח המדינה ומניעה של הגעת כוחות תגבור לעיר הבירה. לאחר המתקפה על נג'מנה שלחה ממשלת צרפת כוחות צבאיים רבים לשם תמיכה ושימור השלטון המקומי.
הקרב על אם דאם:
התרחש ב-18 ביוני 2008 כאשר הצבא הצ'אדי תפס שיירה של כוחות מורדים בדרכם אל עיר הבירה. בימים שקדמו לכך, תקפו כוחות סודנים עמדות צ'אדיות הסמוכות לגבול, והמורדים עברו דרך כפרים בצד המזרחי של הגבול. הצבא הצ'אדי ערך למורדים מערב בסמוך לעיירה אם זוהר במהלכו נהרגו 150 מורדים ונתפסו 20 מהם, תוך הכרעת הלחימה בידי השלטונות.
תוצאות המלחמה
במהלך הלחימה עצרה הממשלה, באופן שרירותי, אזרחים שהיו חשודים כמורדים (לעיתים קרובות מעצרים אלו התבצעו על בסיס מוצא אתני) והעמידה אותם לדין. עצורים אלו עברו עינויים קשים מאוד והוחזקו בבתי מעצר לא רשמיים שתנאי הכליאה בהם מהקשים ביבשת אפריקה. בנוסף, אזרחים רבים הושתקו ונשללה מהם זכות הביטוי בניגוד לחוק שנחקק ב-2007. מכיוון שמערכת המשפט הייתה חלשה עד לא קיימת, נוצר מצב של חברה ללא ענישה. חברה שבה כוחות הביטחון של הממשלה התעללו, אנסו והרגו אזרחים רבים במדינה. דוגמה לכך היא העובדה שלא התבצעו חקירות ומעצרים לאחר העימותים באם-דאם (2009) שהתבצעו בהם מקרי אונס ורצח רבים.
על פי נתונים של דו"ח של "congressional research service" בסוף המלחמה נכון ל-01.07.10 כשני מיליון אזרחים צ'אדים חיו ברעב חמור. בנוסף, באזור המערב הסהלי של הארץ, תוכנית המזון העולמית הזהירה כי כ-60% ממשקי הבית בצ'אד (כ -1.6 מיליון אנשים), נמצאים בחוסר ביטחון תזונתי. ארגוני סיוע מזהירים כי המצב בצ'אד הוא קריטי, במיוחד עבור אזורים מרוחקים במערב, עם נוכחות קטנה של סיוע בינלאומי. אזורים אלו הופכים ללא נגישים בתקופות גשומות ולכן משלחות סיוע הומניטריות מתקשות להגיע לאזרחים במשך תקופות ארוכות, דבר הגורם לעלייה במקרי המוות מרעב.
מעל ל-200,000 צ'אדים שהתגוררו באזור מזרח צ'אד נאלצו לעזוב את בתיהם. בנוסף לפליטים אלו, למעלה מ-340,000 פליטים מהרפובליקה מרכז אפריקה וחבל דארפור בסודאן ברחו מן האלימות במדינותיהם למחנות הפליטים שקמו בצ'אד. מחנות הפליטים הוקמו, בעזרת הניצבות העליונה של האו"ם לפליטים (UNHCR) במזרח ודרום צ'אד. כתוצאה מנוכחות דלה של כוחות ביטחון מצד ממשלת צ'אד, מחנות פליטים אלו היו יעד קל להתקפות מצד חוליות שודדים. אותן התקפות הותירו את מאות אלפי הפליטים במחנות בתת-תנאים, חוסר במזון ובתרופות. השיקום של האזור ושל הפליטים נמשך שנים רבות ועדיין ישנם נזקים רבים שלא שוקמו באזורי הלחימה בכלל, ובמזרח צ'אד בפרט. חוסר היציבות באזורי הלחימה ובמדינה כלל, השפיע גם על כ-700,000 צ'אדים שקהילותיהם ניזוקו מהלחימה ומההגירה של הפליטים הרבים.
תהליך השלום
ב-13 באוגוסט 2007 נעשה ניסיון להסכם שלום שנחתם מול מפלגות האופוזיציה. בהסכם זה הייתה התחייבות של השלטון למערכת פוליטית דמוקרטית ונקייה משחיתות, המושתתת על בחירות הוגנות ושקופות. יישום הרפורמות הללו בסוף מלחמת האזרחים לא צלח משתי סיבות עיקריות: חוסר הצלחה במימון הרפורמות שנקבעו והשקעת משאבים בקיימים, ובביסוס כוחו של הנשיא דבי באזורי המחלוקת.
בינואר 2009 ביקשה ממשלת צ"אד מהאו"ם לפתוח בתהליך של משיכת משלחת שימור השלום במזרח צ'אד. הממשלה טענה כי ההיערכות של כוח המשימה איטית, השפעתה על האזרחים לא אחידה ושוויונית וכי חל שיפור משמעותי במצב הביטחוני במדינה. לטענת הממשלה, סיבות אלו מהוות עילה מספקת למשיכת הכוחות. ארבעה חודשים מאוחר יותר נענה האו"ם לדרישת הממשלה והכריז על נסיגה ההדרגתית של כוח המשימה עד סוף השנה. בכך העביר האו"ם למעשה את מלוא האחריות להגנה וניהול האזרחים בכל רחבי המדינה (כולל אוכלוסיות עקורים ופליטים מדארפור) לכוחות הביטחון הצ'אדיים.
הסכם השלום בין צ'אד לסודאן, שנחתם ב-15 בינואר 2010, סיכם את תנאיי סיום המלחמה. הנורמליזציה של היחסים הדיפלומטיים בין המדינות אפשרה את חזרתם של המורדים הצ'אדים מסודאן, פתיחת הגבול בין שתי המדינות לאחר שבע שנות הסגר, ואת הפעלת כוח צבאי משותף האחראי לביטחון הגבול. בפברואר של אותה שנה ביקר נשיא צ'אד, אידריס דבי בח'רטום, בירת סודאן, לראשונה מזה שש שנים. ביולי 2010 התארח בצ'אד נשיא סודאן, עומר אל-בשיר. למרות הסכם השלום עם סודאן והפסקת האש שהוכרזה עם המורדים, ממשלת צ'אד המשיכה לתקוף אזורים וקבוצות אזרחים המזוהות עם המורדים במזרח המדינה. יתר על כן, פשיעה, חטיפות, גנבת מכוניות ומעשי שוד מזוין אשר כוונו לסוכנויות הומניטריות שהוצבו באזור בזכות הסכמי השלום, הביאו לנסיגה זמנית של סוכנויות אלו מהמדינה.
מוזיאון פלנטן מורטוס
מוזיאון פלנטן מורטוס (בהולנדית: Plantin-Moretusmuseum, בצרפתית: Musée Plantin-Moretus) הוא מוזיאון ואתר מורשת עולמית בעיר אנטוורפן שבבלגיה. המוזיאון מוקיר את פועלם של כריסטופל פלנטיין וחתנו יאן מורטוס, שני מוציאים לאור ידועים שפעלו במאה ה-16.
היסטוריה
חברת הוצאת הספרים "פלנטין" נוסדה במאה ה-16 בידי כריסטופל פלנטיין. לאחר מותו, בשנת 1589, עברה הבעלות על החברה לידיו של חתנו, יאן מורטוס.
בשנת 1876 מכר אדוארד מורטוס את החברה לעיר אנטוורפן. שנה לאחר מכן, המוזיאון נפתח לציבור הרחב, שהורשה לבקר גם באזור המגורים בבית ובאזור מכבש הדפוס. בשנת 2002 הוכרז המוזיאון כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו, ובשנת 2005 הוכנס סופית לרשימת אתרי המורשת העולמית, והיה בכך למוזיאון הראשון, והיחיד עד כה, הנמצא ברשימה זו.
המוזיאון הוא בעליו של אוסף יוצא-דופן של חומר טיפוגרפי. במוזיאון נמצא מכבש הדפוס השני העתיק ביותר בעולם, סטים של מִטבעות ומטריצות, ספרייה המכילה אוסף נרחב של דברי דפוס, וארכיון של חברת פלנטין.
סרט לגו נינג'גו
סרט לגו נינג'גו (באנגלית: The Lego Ninjago Movie) הוא סרט אנימציה אוסטרלי-דני-אמריקאי בתלת-ממד של חברת האחים וורנר. הסרט מהווה ספין אוף ל"סרט לגו". הסרט יצא בדנמרק ב-21 בספטמבר 2017, בארצות הברית ב-22 בספטמבר 2017, באוסטרליה ב-21 בספטמבר 2017, ובישראל ב-5 באוקטובר 2017.
הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה לגו נינג'גו שמשודרת בערוץ זום.
עלילה
ילד קטן מגיע לחנות עתיקות. בעל החנות המסתורי, מר ליו, מספר לו על אגדת הנינג'גו.
נינג'גו היא עיר ביקום הלגו אשר הותקפה על ידי לורד גארמאדון הרשע, אביו של לויד ובעלה של קוקו (קיצור של מיסאקו). כל העיר בזה ללויד בשל היותו בנו של הלורד, מה שהביא את לויד למצב של מתח נפשי. הם לא ידעו שלויד הוא חלק מחבורת נינג'ה סודית הכוללת את ניה, זאין, ג'יי, קול, קאי והמאסטר שלהם מאסטר וו אשר מנסים לעצור את גארמאדון מלהרוס את העיר. ביום הולדתו של לויד, גארמאדון תוקף את העיר שוב כדי להיות מובס. הוא מתחמק באמצעות צבא כרישים. לאחר מכן הוא מתכנן מתקפה גדולה על מנת לכבוש את נינג'גו, והחליט לבנות מכונה ענקית על מנת להיות חסין מכלי הנשק שלו.
יום למחרת גארמאדון תוקף את העיר עם המכונה הענקית ומביס את לויד. כאשר גארמאדון מביע שהוא שולט בנינג'גו, לויד חוזר עם הנשק האולטימטיבי שלו. הוא יורה את הנשק, הנשק הוא לייזר אשר מביא חתולה אמיתית בשם מיאות'רה. מיאות'רה משמידה את העיר כאשר מנסה לקבל את הלייזר. גארמאדון מכוון את הלייזר לחתולה על מנת להשמיד את כל המכונות, לפני שלויד שובר אותה. כאשר גארמאדון חוגג את ניצחונו, לויד קולט שהוא הנינג'ה הירוק, ומספר לגארמאדון שהלוואי והוא לא היה אביו, דבר שהשאיר את גארמאדון מבולבל.
לויד פוגש את חבריו ואת מאסטר וו, אשר כעסו עליו על האופן שבו השתמש בנשק. וו סיפר להם שהם חייבים להשתמש בנשק האולטימטיבי לגמרי כדי לעצור את מיאות'רה מלהרוס את העיר, אשר הם נאלצים לעבור את יער הסכנות, קניון המוות ומקדש השברים. גארמאדון שמע את הדיבורים של וו על כלי הנשק ועוקב אחריהם. הוא פוגש את וו ונלחם בו, על מנת להיכלא, אולם וו הפסיד בקרב וסיפר ללויד שהוא חייב למצוא את החלק השקט שבו לפני שימחק.
הנינג'ות החליטו להמשיך הלאה, כאשר גארמאדון מנהיג אותם למרות אכזבתו של לויד. הם נתפסים על ידי צבא כרישים אשר מחפשים נקמה. הנינג'ות ניסו להילחם בהם אך ללא הצלחה. הם עזבו והשאירו את לויד וגארמאדון מאחור להיתפס. הכרישים העיפו את לויד וגארמאדון אל הר הגעש. אולם שאר הנינג'ות הצילו את המצב כאשר השתמשו בהתנגבות. כולם עבדו ביחד עם גארמאדון כדי להתחמק מצבא הכרישים כאשר הם בנו מסוק, ולויד וגארמאדון עבדו ביחד גם כן.
לפתע הם התנגשו ונפלו למטה במקדש השברים. גארמאדון סיפר שזה היה ביתו, וגם קוקו הייתה פעם לוחמת נינג'ה בעצמה. נודע גם שמשאלתו של לויד הייתה להישאר יחד איתו ועם אמו אחרי שאביו החליט לכבוש את הנינג'גו, אולם הוא לא יכול היה לשנות את העבר אז הוא נשאר מאחור. הנינג'ות מצאו את הנשק האולטימטיבי לגמרי אשר מתוארים כתכשיטים זולים שנגנבו על ידי גארמאדון אשר עדיין רוצה לשלוט בעיר. הוא רוצה שלויד יהיה המנהיג אולם לויד התנגד להצעה. מתוך זעם, כלא גארמאדון את כולם בתוך המקדש והחל בתוכנית שלו. לויד הבין שהחלק השקט אומר להוציא את הכוח שלהם והם הצליחו לעשות זאת, ויצאו מהמקדש. כאשר הם נפלו מהצוק, וו הציל אותם עם הספינה שלו, ויחד הם הולכים להציל את נינג'גו.
גארמאדון מגיע ומנסה לשלוט במיאות'רה עם כלי הנשק שלו, אולם מיאות'רה טרפה את גארמאדון במקום. לויד והחבורה הגיעו ונלחמו בצבא של גארמאדון. כאשר לויד התקרב למיאות'רה, הוא סיפר לכולם שהוא הנינג'ה הירוק, וסיפר גם שירוק משמעותו חיים, אשר הביא את כולם יחד. הוא ניחם את מיאות'רה ואמר לגארמאדון שהוא סולח לו והוא מצטער. גארמאדון בכה בדמעות אש, דבר אשר גרם למיאות'רה לפלוט אותו. אחרי שהשלימו גארמאדון עבר לגור אצל לויד וקוקו, מיאות'רה הפכה לסמל של הנינג'גו ולויד הוכתר לגיבור.
כאשר הסיפור מסתיים, מר ליו סיפר לילד שהוא יתחיל לאמן אותו כנינג'ה.
אלטדורף
אלטדורף (בגרמנית: Altdorf, פירושו "כפר ישן") היא בירת הקנטון השווייצרי אורי ומרוחקת 55 ק"מ מהעיר לוצרן. הרשות מתפרסת על פני 10.23 קמ"ר, וממוקמת בגובה של 462 מטר מעל לגובה פני הים, על גדתו הימנית של נהר הרויס.
בעיר גרים (נכון לשנת 2002) 8757 תושבים, וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 856 תושבים לקמ"ר. בשנת 1900 עמדה האוכלוסייה על 3117 תושבים, כולם קתולים ודוברי גרמנית.
היסטוריה
אלטדורף זכתה לפרסום הודות לאירוע ההיסטורי מהמאה ה-14, שעל פי המסורת אירע בה. באירוע זה בשנת 1307, בעקבות עונש שקיבל מהשלטון האוסטרי הכובש, ירה הגיבור האגדי וילהלם טל בתפוח שהונח על ראש בנו. האתר בו התרחש אירוע זה, היה השוק המסחרי העירוני ומאז שנת 1895 מוצב, למרגלות המגדל העתיק שבמקום, פסל ברונזה המנציח את המעשה.
בשנת 1899 הוקם באזור תיאטרון, במטרה להציג את מחזהו המפורסם של פרידריך שילר "וילהלם טל". באותה שנה נחנכה דרך הכירכרות אשר קישרה בין אלטדורף לבין מספר יישובים מרכזיים בסביבה.
שארות
שְׁאֵרוּת (באנגלית: Kinship) היא שם למכלול הקשרים המתבססים על מוצא מהורה משותף או על קשרים משפחתיים אחרים, כגון נישואין, אימוץ ועוד. שארות במובן המשפטי מעידה על זכויות ועל חובות מסוימות, למשל בהיבטי ירושה, גירושים וכן הלאה.
בחברות לא-תעשייתיות השארות היא לרוב הגורם המשפיע ביותר על עיצוב והגדרת קבוצות חברתיות, וגם בחברות מתועשות קשרי שארות תופסים מקום מרכזי בחייו של האדם.
המשמעות של שארות
המשמעות העיקרית של שארות היא הגדרת בני זוג פוטנציאליים, ודרך כך הגדרת קבוצות חברתיות. הגדרה זו קיימת בשתי רמות.
ברמה אחת, השארות מגדירה לאדם עם מי אסור לו להתחתן מכיוון שיהיה בכך משום גילוי עריות. חוקי השארות הנהוגים בחברה מסוימת מגדירים את המשפחה המינימלית ודרכה מגדירים מהו הקשר המינימלי שאינו מהווה גילוי עריות. האיסור על קיום יחסי מין (גם ללא נישואים) בין קרובי משפחה הוא טאבו נפוץ מאוד בתרבויות האנושיות.
ברמה רחבה יותר, השארות מגדירה לאדם את בני הזוג שאינם לגיטימיים מכיוון שאינם שייכים לאותה קבוצה חברתית - השארות מגדירה שבטים ועמים, וחוקי ההתנהגות המקובלים ברוב החברות אינם מתירים נישואין מחוץ להם.
מעבר לכך, קיים מגוון של משמעויות נוספות לשארות - כלכליות, תרבותיות ועוד- המשתנות בין תרבויות.
סוגים של קבוצות שארות
קיימות קבוצות שארות בכל הגדלים. להלן מספר קבוצות שארות נפוצות, מהקטנה אל הגדולה:
אופני יצירת קבוצות שארות
השאלה לאיזו קבוצת שארות משתייך אדם ומיהם קרוביו אינה שאלה טריוויאלית או מובנת מאליה. חברות אנושיות שונות מגדירות את ההשתייכות לקבוצות שארות באופן שונה.
שארות מבוססת אגו
בשארות מבוססת אגו, אין קבוצות שארות המוגדרות מעבר לאדם הספציפי (המכונה בגנאלוגיה אגו, ומכאן השם). במערכת שארות כזו, קבוצת השארות היא יחסית לאדם מסוים: עובדת היותם של שני אנשים קרובים של אדם מסוים, אינה אומרת כי הם קרובים אחד של השני.
דוגמה להמחשה: במונחי השארות המקובלים בישראל, אם א' הוא אח של אשתו של ב', ונשוי לאחותו של ג', הרי שא' הוא קרוב (גיס) הן של ב' והן של ג', אך לא נאמר שב' וג' הם קרובי משפחה.
שארות מבוססת אגו מקובלת בחברות מתועשות.
קבוצת מוצא חד-קווית
בקבוצת מוצא חד קווית (UDG - Unilineal Decent Group) קבוצת השארות אינה תלויה באדם מסוים - היא קיימת מעבר לחברים בה. משמעות הדבר היא כי קרובי המשפחה מהווים קבוצה סגורה, בה כל אדם הוא קרוב של כל אדם אחר.
קבוצות מוצא חד קוויות מתחלקות לשתיים, לפי הדרך בה נקבע מי ישתייך לאיזו קבוצת שארות. בקבוצת מוצא פטרי-ליניאלית ילדי זוג נשוי משתייכים לקבוצת השארות של האב, ואילו בקבוצת מוצא מטריליניאלית הילדים ישתייכו לקבוצת השארות של האם.
קבוצת מוצא פטרילוקלית
כאשר זוג מתחתן בחברה פטרילוקלית, האישה מצטרפת למשפחה של הבעל, ועוזבת את משפחתה שלה. עזיבה זו היא לרוב פורמלית בלבד, נשמר קשר בין האישה למשפחתה שטיבו משתנה בין חברות, אך האישה, הן מבחינת מגורים, הן מבחינה כלכלית ומרוב הבחינות האחרות, היא חלק ממשפחת בעלה. גם ילדיהם, לכשיוולדו, ישתייכו למשפחת הבעל.
קבוצת מוצא מטרילוקלית
קבוצת מוצא מטרילוקלית דומה מבחינות רבות לזו הפטרילוקלית, בהיפוך המגדר. אין לבלבל בין מטרילוקליות למטריארכליות ו/או מטריליניאליות - ברוב החברות המטרילוקליות מעמדה של האשה נחות מזה של הגבר, אך ניתן לומר שהוא עדיף על מעמדה בחברות אחרות.
בחברות מטרילוקליות, ראש המשפחה הוא בדרך כלל הבעל של אם השושלת. היחס בינו לבין בעליהן של בנותיו הוא יחס מיוחד, מכיוון שהם אלו שירשו אותו בתפקידו.
קבוצת מוצא ביליניארית
על פי שיטה זו מתחקים אחר שורשי המשפחה של שני בני הזוג, ומתייחסים לקרבה הן מצד משפחת האם והן מצד משפחת האב.
בחוקי מדינת ישראל
במשפט נקבעו זכויות שונות לקרובי משפחה, ומאידך נקבעו הגבלות שונות על קרובי משפחה. הקרבה הרלוונטית משתנה מחוק לחוק.
בהלכה היהודית
גם בהלכה היהודית מוגדרות זכויות ומגבלות הקשורות בקרובי משפחה.
בביולוגיה
להבדיל מהגדרת השארות במובן החברתי, שארות בביולוגיה מוגדרת אך ורק על פי קרבה גנטית. מידת השארות בין שני פרטים נמדדת על פי ריחוק הדורות מהאב המשותף לשניהם. מקדם השארות הוא מספר בין אפס לבין אחת המתאר את מידת הדמיון הגנטי בין שני פרטים באותו מין, כך שמקדם שארות השווה לאחת מורה על זהות גנטית כלומר, תאומים זהים, ומקדם שארות השווה לאפס מורה על שני פרטים מאותו מין חסרי קשר משפחתי. מקדם השארות בין אחים ובין הורה לבן הוא חצי.
מבחינה אבולוציונית יש יתרון לגנים המעודדים את הפרט לתרום להישרדותם של שאריו, מכיוון שיש סיכוי גבוה שאותם הגנים נמצאים גם בשאריו. ברירה זאת נקראת ברירת שארים. דוגמה אחת לכך היא אצל החרקים החברתיים, אצלם רוב הפרטים עקרים, אך הם משקיעים את מרבית משאביהם בטיפול בשאריהם הקרובים אליהם גנטית, וכך הגנים שלהם עוברים הלאה. עיקרון זה יכול להסביר את מידת הזולתנות והחברתיות הגבוהה בקרב יצורים חיים בטבע.
בני אברמוביץ'
בני אברמוביץ' (נולד ב-28 במרץ 1952) הוא לוחם שריון ישראלי, בעל עיטור העוז ממלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה וסיפור המעשה
אברמוביץ' נהג את הטנק בתנועות חדות, "ניער" את החיילים המצרים, פגע בהם ועזב את שטח המעוז מזרחה לכיוון קו התעוזים. בדרך, נורתה אליו אש מטנק מצרי אשר החטיאה. לאחר מספר קילומטרים נתקע הטנק, אברמוביץ' חילץ את מפקד הפלוגה הפצוע, והוביל אותו למקום בטוח תוך שהוא סועד אותו. למחרת היום הצליחו להגיע לאחד התעוזים ושם נפתחה עליהם אש כוחותינו שלא פגעה. לבסוף זוהו כחיילי צה"ל, האש פסקה והם הגיעו לקו כוחות צה"ל. בהמשך, שב אברמוביץ' לגדודו ולחם עד סוף המלחמה. במאי 1975 הוענק לו על ידי הרמטכ"ל מוטה גור עיטור העוז:
לאחר המלחמה החל אברמוביץ' לעבוד בחברת החשמל, בה עבד 45 שנים וכיהן במספר תפקידי ניהול במערך שירות הלקוחות, עד לפרישתו לגמלאות. הוא רכש תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במזרחנות מאוניברסיטת תל אביב. בני אברמוביץ' נשוי לציפי, אב ל-3 ילדים וסב לנכדים.
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו
ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו (באנגלית: John Winston Spencer-Churchill, 7th Duke of Marlborough; 2 ביוני 1822 - 4 ביולי 1883) היה מדינאי ואציל בריטי, שר, חבר קבינט ממשלת בריטניה וסבו של וינסטון צ'רצ'יל.
ביוגרפיה
מרלבורו נולד בגרבולדישאם הול שבנורפוק, והיה בנו הבכור של ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו ואשתו ליידי ג'יין, בתו של אדמירל ג'ורג' סטיוארט, הרוזן השמיני מגאלאווי. עם לידתו קיבל את תואר הרוזן מסנדרלנד, אותו נשא עד 1840 כשהפך למרקיז מבלנדפורד, שהוא התואר המוענק ליורש של דוכסות מרלבורו. בין 1834 ל-1839 למד באיטון קולג', וב-1840 למד באוריאל קולג' שבאוקספורד. ב-7 ביוני 1853 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפט אזרחי מטעם אוניברסיטת אוקספורד.
מרלבורו היה חבר הפרלמנט הבריטי מטעם וודסטוק בין 1844 ל-1845 ובין 1847 ל-1857. בשנתו האחרונה מונה לתפקיד לורד לוטננט של אוקספורדשייר, בו החזיק עד 1883. לאחר שירש מאביו את הדוכסות הוא נכנס גם לבית הלורדים. בין 1866 ל-1867 הוא שירת תחת לורד דרבי בתפקיד לורד סטיוארד, ובין מרץ 1867 לדצמבר 1868 תחת דרבי ובנג'מין דיזראלי בתפקיד הלורד נשיא המועצה עם מושב בקבינט ממשלת בריטניה. ב-10 ביולי 1866 הושבע לחבר במועצה המלכותית, וכעבור שנתיים הפך לאביר במסדר הבירית. בין 1876 ל-1880 שירת פעם נוספת תחת ד'יזראלי, הפעם כלורד לוטננט של אירלנד. כהונתו באירלנד נחשבה למוצלחת, והוא פעל לשיפור הכלכלה המקומית.
משפחתו
ב-12 ביולי 1843 נישא מרלבורו לליידי פרנסס אן אמילי (1822–1899), בתו הבכורה של המרקיז השלישי מלונדונדרי, בכנסיית ג'ורג' הקדוש שבמייפייר. לזוג נולדו אחד עשר ילדים:
ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו
ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו (באנגלית: George Charles Spencer-Churchill, 8th Duke of Marlborough; 13 במאי 1844 – 9 בנובמבר 1892) היה אציל בריטי, בנו של ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו.
חייו
בתקופת נישואיו לאלברת'ה נולד לו ילד מחוץ לנישואים, גאי ברטראנד (נולד ב-1881), לאחר רומן שניהל עם אדית פירס-ויליאם (מתה ב-1897). פירס-ויליאם הייתה אשתו של הניג פינץ', הרוזן השביעי מאיילספורד (1849–1885). בניסיון להניא את לורד איילספורד מתביעת הגירושים שהגיש, איימו ליידי איילספורד ולורד רנדולף צ'רצ'יל (אחיו הצעיר של מרלבורו) על הנסיכה מוויילס כי הם יזמנו את נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי, כעד במשפט הגירושים. ב-1886 הוא גם הוזכר כאחד מארבעת האנשים שעמם ניהלה ליידי קולין קמפבל רומן, במסגרת משפט הגירושים שלה שזכה לתהודה תקשורתית רבה באותה עת.
ב-29 ביוני 1888 נישא לג'יין ליליאן וורן פרייס, אלמנתו של מיליונר נדל"ן ניו יורקי בשם לואיס קאר האמרסליי. טקס הנישואים האזרחי נערך בבית עיריית ניו יורק בניהולו של ראש העיר אברהם סטיבנס יואיט. הטקס דתי נערך יום אחד לאחר מכן, בכנסיית המשכן הבפטיסטית ובניהולו של הכומר המקומי דניאל פוטר. מהנישואים הללו לא נולדו ילדים.
הוא מת ב-9 בנובמבר 1892 בארמון בלנהיים, ונקבר בו.
אלאודין ריאט שאה השני, סולטאן ג'והור
הקמת הסולטנות
ב-1529, בעקבות מותו של אביו, הקים אלאודין ריאט שאה את עיר הבירה שלו במקום הידוע כיום בשם פקאן טואה, במרחק 11 ק"מ מקוטה טינגי. מבצר על הנהר בשם קוטה קרה הוקם גם כן. ב-1535, 400 לוחמים פורטוגלים בפיקודו של אסטאבו דה גמה פלשו לג'והור. המבצר הופצץ אך הצליח לעמוד בהתקפה. לאחר מספר ימים נחתו חיילים פורטוגזים בקרבתו אך נאלצו לסגת. כעת כשהמורל שלהם היה גבוה יותר, עזבו המלאים את המבצר ופתחו בהתקפת נגד, אולם האש העזה של הפורטוגזים פיזרה את החיילים והצליחה להביא לכיבוש המבצר ולשריפתו.
בעקבות האירוע אלאודין ריאט שאה נסוג צפונה במעלה נהר ג'והור וחזר לפקאן טואה, אותה בנה מחדש. העיר הותקפה שוב על ידי כוחות בפיקוד אסטבו דה גמה בגלל שאחיו של דה גמה, פאולו, ו-30 חיילים נוספים נהרגו על ידי המלאים. אחרי התקפה זו נחתם הסכם שלום בין ג'והור לפורטוגל.
בשנת 1540 העביר ריאט שאה את הבירה לג'והור לאמה, שקרובה יותר לשפך נהר ג'והור.
איומים מצד סולטנות אצ'ה
סולטנות ג'והור בשליטתו של אלאודין ריאט שאה נדרשה להתמודד עם איומים מצד סולטנות אצ'ה ששכנה בקצהו הצפוני של האי סומטרה. בשנת 1539 הותקפה ארו (Aru), מדינה וסאלית של ג'והור, על ידי צי של 160 ספינות ועליהן 12 אלף לוחמים מאצ'ה ממוצא טורקי, מלאי ואצ'ני. סולטאן ג'והור הצליח בסיוע של בעלי בריתו בפרק וסייאק לארגן צי ולצאת להתקפה בארו ב-1540. הוא כבש מחדש את המדינה והשמיד את כל הספינות של אצ'ה למעט 14, תוך שאלפי חיילים של הסולטנות נהרגו. הקרב, שנקרא קרב סונגאי פאנה, היה הניצחון המלזי הגדול ביותר מאז הובסו במלאקה. ב-1564 הביס סולטאן אצ'ה את ארו וגירש את אנשי ג'והור. לאחר מכן יצא להתקפה נגד ג'והור לאמה, המבצר והעיירה שוטחו בהתקפה, ואילו אלאודין ריאט שאה נלקח בשבי לאצ'ה, שם נהרג. ירש אותו בנו, מוצאפר שאה השני.
חיים אישיים
התחתן עם הנסיכה קסומה דואי מפהאנג, בתו של מנסור שאה, סולטאן פהאנג.
מיליציה (ברית המועצות)
מיליציה (ברוסית: милиция) היה שמה הרשמי של משטרת ברית המועצות וכן שמה של המשטרה הרוסית עד שנת 2011. "מיליציה" היה שמן של רוב המשטרות במדינות הסוציאליסטיות לשעבר: בולגריה, פולין, רומניה ויוגוסלביה.
כיום נותר מושג זה שמן של המשטרות בבלארוס, אוזבקיסטן, קירגיזסטן, וטג'יקיסטן.
היסטוריה
מיליציה הוא שמה של המשטרה הסובייטית אשר נוסדה בנובמבר 1917. במונח "מיליציה" הייתה כוונה לבדל את המשטרה החדשה מזו הצארית, שנקראה בפשטות "משטרה". השם נבע מרצונה של הממשלה הסובייטית לקרב את המשטרה אל העם, אף שהמונח "מיליציה" בכללותו מדבר על כוחות גרילה המתנגדים לשלטון ומקושרים לגורמים מהפכניים.
לאחר מהפכת פברואר, הז'נדרמריה הרוסית, מחלקת המשטרה והאוכרנה פורקו (על פי הנחיות מה-6 במרץ וה-10 במרץ 1917, בהתאמה) ובמקומן הוקמה "מיליציית הפועלים העממית" על פי הנחיות הממשלה הסובייטית מה-17 באפריל 1917. היה זה הצעד הראשון לפירוקה של המשטרה המקצועית וחוסר רצון באחזקת צבא והעברת תפקידי הצבא אל הפלוגות החמושות העממיות (אנרכיה). אולם המונח "מיליציה" היה לשם נרדף ברוסיה ושכנותיה כארגון לביטחון הציבור עד היום.
מהפכת אוקטובר שבאה אחר כך, שינתה גם את מערך "המיליציה העממית" ויצרה את "המיליציה של הפועלים והאיכרים" - שמה הרשמי של משטרת ברית המועצות, וכך נכתב למשל בהנחיה מן הנקוו"ד, ב-28 באוקטובר (10 בנובמבר על פי לוח השנה הגריגוריאני) 1917. לפיכך ה-10 בנובמבר נחשב מאז ליום המיליציה - חגה הרשמי של המשטרה הסובייטית והרוסית כיום. כך המשיכה המיליציה להתקיים ולשרוד את התפרקות ברית המועצות. בעגה הרוסית, שוטר נקרא "מיליציונר". ב-5 באוקטובר 1918 הוקמו יחידות פליליות לצורך חקירות פשעים. ב-13 באפריל 1922 יצאה צו המסדיר עבודה במיליצה של עובדי המשטרה וז'נדרמים מתקופת האימפריה הרוסית. בעקבות הצו פוטרו רבים מהמומחים שנקלטו מאז שנת 1918. בדצמבר 1932 במסגרת המיליציה הוקמו מחלקות להסדרת התנועה בערים הגדולות. בשנת 1935 הוקם מינהל פיקוח על הרכב המטפל בהסדרת התנועה, בדיקות רכב שנתיות והנפקת רישיונות נהיגה. במשך עשרות שנים מיליציה סובייטית הייתה שייכת לאותו משרד עם ארגוני הביטחון (צ'קה, ג.פ.ו, ק.ג.ב) כתוצאה מכך היה לה חשיבות משנית וחלוקת תקציבים הייתה בהתאם. בשנת 1959 הוחלט על הקמת המשמר העממי המתנדב שפעל בכפיפות למיליציה.
בשנת 1966 לשר הפנים מונה ניקולאי שצ'ולוקוב. הוא היה בתפקיד במשך 16 שנים ופעל רבות לשיפור תנאים מיליציונרים ושיפור האמצעים הטכניים העומדים ברשותם. במשך כל תקפות כהונתו הוא ניהל מאבקים קשים נגד יורי אנדרופוב. בסופו של דבר, כאשר אנדרופוב הגיע לשלטון, שצ'ולוקוב הואשם בשחיתות.
לאחר פיטורי שצ'ולוקב בראש הארגון הועמד וילאטי פדורצ'וק שבא משורות הק.ג.ב. תוך שנתיים (1982-1984) הוא פיטר מעל 90 אלף מיליציונרים.
בשנת 1988 הוקמו יחידות אומו"ן - יחידות הניידת למטרות מיוחדות. היחידות היו מיועדות להתמודדות עם פושעים מזוינים, אבטחת סדר במהלך הפגנות המוניות ודיכוי הפגנות לא מאושרות. תחילה הם הוקמו ב-12 ערים הגדולות.
ציוד ומכשור
בשנות ה-70, המיליציה הסובייטית הייתה מצוידת בניידות לאדה מתוצרת אווטוואז וניידות גא"ז (מפעל כלי הרכב של גורקי). בשנות ה-80 נכנסו לשירות גם ניידות מוסקביץ'. במהלך שנות ה-90 נכנסו לשירות ניידות וכלי רכב מתוצרת חוץ כמו טויוטה, אאודי, פורד, BMW ומספר רכבי לאדה.
חימוש
החל משנות ה-20 הנשק האישי היה אקדח TT ושימוש בו נמשך עד לשנות ה-70. החל משנת 1952 החל שימוש האקדח חדש מדגם מאקארוב PM. בנוסף לכך המיליציה הסובייטית נהגה להתחמש ברובי AK-47 (קלשניקוב).
מיליציה בתרבות הסובייטית
במשך התקופה הסובייטית נכתבו מספר ספרים וצולמו סרטים על המיליציה שהפכו להיות ליסודות של התרבות הסובייטית. ביניהם ניתן לציין:
חוק ועדות חקירה
חוק ועדות חקירה, תשכ״ט–1968 הוא חוק המסדיר את מינויה, פעילותה והרכבה של ועדת חקירה ממלכתית במדינת ישראל.
פקודת ועדות חקירה
קודם לחקיקת חוק ועדות חקירה, ועדות חקירה הוקמו מתוקפה של פקודת ועדות חקירה - פקודה מנדטורית שנשארה בתוקפה מכח פקודת סדרי השלטון והמשפט.
מינוי הוועדה
הסמכות להקמת הוועדה נתונה לממשלת ישראל, כאשר. לאחר החלטת ממשלה להקים ועדת חקירה, נשיא בית המשפט העליון ממנה את חברי הוועדה. יושב ראש הוועדה צריך להיות שופט או שופט בדימוס.
פעילות הוועדה
ועדת החקירה צריכה לחתור לחקר האמת. עם זאת, הוועדה אינה כפופה לסדרי דין כמו בבית המשפט, וגם לא לדיני הראיות. הוועדה מוסמכת להזמין עדים על מנת לחקור אותם, לדרוש מהם תשובות שאינן מתחמקות, להשביע עדים ולדרוש מהם להראות מסמכים שברשותם. הוועדה מוסמכת להטיל קנס על מי שמסרב לבצע הוראות אלו של הוועדה.
Bc (שפת תכנות)
bc (ראשי תיבות: basic calculator) היא שפת מחשבון בדיוק משתנה, עם תחביר דומה לשפת C.
bc לרוב משמשת כשפת תסריט מתמטית, או כמסוף אינטראקטיבי לחישובים מתמטיים. על מנת להיכנס למצב השימוש האינטראקטיבי יש להקיש  בשורת הפקודה במערכות יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס. לאחר מכן, יש להקיש ביטוי מתמטי כלשהו ולקבל פלט בהתאם. אף על פי ש-bc יכולה לעבוד בדיוק משתנה, ברירת המחדל היא עבודה ללא ספרות לאחר הנקודה העשרונית, כלומר עבודה עם מספרים טבעיים בלבד. הדגל  משנה את הדיוק של bc לכ-20 ספרות לאחר הנקודה העשרונית.
היסטוריה
bc הופיע לראשונה בגרסה 6 של מערכת ההפעלה יוניקס בשנת 1975, ונכתבה על ידי רוברט מוריס, ולורינדה צ'רי במעבדות בל. ל-bc קדם המחשבון dc ("desk calculator"), אשר נכתב על ידי אותם המפתחים. dc היה גם הוא בדיוק משתנה, אך תחבירו היה מבוסס על כתיב פולני מהופך, אשר הקשה מאוד על המשתמשים. מסיבה זו, bc נכתב כמהדר פשוט, אשר המיר את התחביר החדש, שנכתב בהשראת שפת C, לתחביר של dc, ובכך שימש לו כממשק משתמש.
בשנת 1991 POSIX הגדירה ותקננה את bc. קיימים שני מימושים עיקריים של תקן זה: הראשון, הוא המימוש המקורי של dc במערכות יוניקס ו-Plan 9. השני הוא המימוש של פרויקט הקוד הפתוח גנו, אשר נכתב ב-1991 על ידי פיליפ נלסון. המימוש של גנו מכיל הרחבות מעבר לתקן של POSIX, ואיננו עוד ממשק ל-dc.
חצי שקל חדש
המטבע שוקל 6.5 גרם, קוטרו 26 מ"מ והוא עשוי סגסוגת שתרכובתה 92% נחושת, 6% אלומיניום ו2% ניקל.
מבין מחזור המטבעות הנמצאים בשימוש, מטבע חצי שקל מהווה רק 7% מכלל המחזור, פחות מהשימוש במטבעות אחרים בסדרה, כ-10 אגורות ואחרים.
שם
המטבע כונה "חצי שקל" ולא "50 אגורות". הוא בין המטבעות היחידים בעולם עליהם מוטבע שבר רציונלי. זאת בשם העובדה שאת המטבע העברי הקדום, "שקל", ויחידותיו נהגו לקרוא, באופן זה, לדוגמה "מחצית השקל".
עיצוב ומשמעותו
עיצוב צד הנושא של המטבע נעשה כבר בשנת 1984 בידי נתן קרפ, ושימש כצד הנושא של המטבע 500 שקלים (ישנים). את צד הערך עיצב גבי נוימן. עם החלפת השקל בשקל החדש, בסוף שנת 1985, הועתק העיצוב למטבע של חצי שקל חדש, שהיה שווה בערכו ל-500 שקלים ישנים. במקביל אומץ העיצוב כסמלו של בנק ישראל.
בשנת 2016 פורסמה כתבת תחקיר ובה טענה כי החותם הקדום למעדנה בת המלך הוא זיוף ארכאולוגי, ודמות הכינור שהייתה חקוקה עליו לא הייתה קיימת במציאות ולא שימשה לנגינה.
נרות היפוך
אטימולוגיה ורקע
תבניות נרות ההיפוך הן תבניות של נרות יפניים האמורות להציג או לאותת למשקיע על כיוון המגמה או שינוי מגמה, ממגמת עלייה למגמת ירידה וממגמת ירידה למגמת עלייה. נר היפוך מוגדר כנר שנמצא על רמה חשובה כמו תמיכה והתנגדות או רמות פיבונאצ'י. רק אם הוא נמצא על רמה חשובה לנר יש חשיבות. מצב זה מאותת על אפשרות להיפוך מגמה. אם מזהים לדוגמה נר היפוך על רמה שהפכה מהתנגדות לתמיכה זאת הנקודה שהסוחר מזהה אפשרות לכניסה לעסקה. כאשר יהיה נר היפוך ואחריו נר שעובר את השיא של הנר, יהיה אפשר להיכנס לעסקה ואת ההוראה לקטיעת הפסד להציב בשפל של הנר. קיימים שני סוגים של נרות היפוך :
במאה ה-17 פיתחו סוחרים יפנים שיטה למסחר בשוק האורז. המטרה נקבעה לנתח את מחירי החוזים של האורז. לשיטה קוראים candlesticks charting- "תרשים הפמוטים". תרשים הפמוטים מציג את מחירי הפתיחה, את המחיר הגבוה, את המחיר הנמוך ואת מחיר הסגירה.
סוגי נרות המסמלים עליה
נרות היפוך המסמלים היפוך מגמה מירידה לעליה: נר פטיש הוא נר שמסמל היפוך מגמה/המשך מגמה. אפשר לזהותו בכך שהנר עם גוף קטן ופתיל ארוך. כדי שהוא יחשב נר פטיש צריך לראות שגוף הנר הוא מקסימום 1/3 מכל גודל הנר. ככל שהגוף יותר קטן והפתיל יותר ארוך כך גדלה אמינות הנר. כשנראה נר פטיש, נוודא שהוא הגיע לאחר תיקון טכני. לדוגמה, אם המניה במגמת עלייה, הסוחר יזהה נר פטיש שנמצא על רמת תמיכה משמעותית ולאחר תיקון כלפי מטה. (ראו דוגמה בתמונות). הכניסה לעסקה תתבצע כשהמניה תחצה את הגובה של נר הפטיש, בין אם זה ייקח יום או כמה ימים. הסטופלוס (סגירת העסקה במקרה שהיא הולכת נגדנו) תהיה 5 סנטים מתחת לנמוך של נר הפטיש.
תבנית כוכב הבוקר הוא תבנית שורית המרמזת על תחתית פוטנציאלית. ה"כוכב" מעיד על היפוך אפשרי, והקו השורי (הריק) מאשר זאת. הכוכב יכול להיות ריק או מלא.
תבנית שלושה חיילים לבנים היא תבנית המציינת מגמה שורית חזקה שמתלווים אליה 3 נרות ירוקים מתגברים.
נרות היפוך המתאימים לירידה\עלייה
נר אוקר הוא נר שמסמל גם הוא על היפוך מגמה/המשך מגמה. אוקר תקף רק כאשר הוא מגיע על רמה חשובה והוא תקף גם ללונג וגם לשורט. נר אוקר מוגדר בצורה פשוטה: הנר צריך להיות גדול יותר מהנר שלפניו, גם מהגבוה וגם מהנמוך של הנר הקודם. אך הוא יהיה יותר אמין אם הוא יהיה גדול ומסיבי ורצוי עם מחזורי מסחר גדולים. כמו נר הפטיש, גם בנר האוקר הסוחר יזהה מגמה בריאה ותיקון טכני לפני שהסוחר יזהה עסקה. כניסה לעסקה תהיה בחצייה של הגבוה של הנר (במקרה של לונג) בין אם זה ייקח יום או כמה ימים. ובכניסה לשורט נכנס אך ורק כשהמניה תחצה את הנמוך של האוקר. הסטופלוס (סגירת העסקה במקרה שהיא הולכת נגדנו) תהיה 5 סנטים מתחת לנמוך של האוקר במקרה של לונג ו5 סנטים מעל האוקר במקרה של שורט.