cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחים ואחיות
עונה 2
נורה מנהלת מערכת יחסים עם אייזיק – שסייע לרוברט בקמפיין הנשיאותי. לאחר התלבטויות אם לעבור לגור איתו בוושינגטון, מחליטה נורה להישאר עם משפחתה. שרה מתמודדת עם היותה אם חד הורית ומנהלת מערכת יחסים עם גרהאם המשמש כיועץ עסקי באוהיי. אחרי ביצוע עסקה ששרה התנגדה לה אך סול ביצע מאחורי גבה, מאבדת אוהיי סכומי כסף גדולים ועומדת בפני פשיטת רגל. על מנת להציל את החברה נעשה מיזוג עם חברת היין "אדמות ווקר" של טומי והולי ומעתה הם משמשים כמנכ"לים של שתי החברות. קווין מנהל מערכת יחסים עם ג'יסון אחיו של רוברט, אך ג'יסון נקרא למלזיה מתוקף היותו כומר, והקשר מתרופף. קווין פוגש את סקוטי ונותן לו מגורים זמניים בביתו לאחר שסקוטי מתמודד עם קשיים כלכליים. בסופו של דבר קווין וסקוטי חוזרים להיות יחד, בסיום העונה הם מתחתנים. סול מבין במהלך העונה שהוא למעשה הומוסקסואל, ומחליט לצאת מהארון ולהתחיל חיים חדשים.
עונה 3
פרקים 40–63 (24 פרקים). החלה ב-28 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-10 במאי 2009.
אחרי שגילו שרבקה אינה אחותם, מחליטים קווין ושרה לאתר את ריאן לאפארטי, שהם סבורים שהוא אחיהם למחצה. למרות שנורה מתנגדת לכך בתחילה, היא משנה את דעתה ומחפשת אחריו בעצמה. היא יוצרת קשר עם אביו, ג'ורג' לאפארטי, והוא מחליט רק מאוחר יותר לספר לריאן את האמת. ריאן יוצר קשר עם נורה והיא מזמינה אותו לבוא ולהכיר את אחיו למחצה. נורה מחליטה לפתוח מרכז אירוח למשפחות של חולי סרטן, ומנהלת מערכת יחסים עם רוג'ר - הארכיטקט שמסייע לה לבנות את המרכז. מאוחר יותר היא מגלה שהוא למעשה נשוי ומנהל עם אשתו נישואים פתוחים. היא לא מוכנה לקחת בזה חלק ונפרדת ממנו. רבקה וג'סטין מתחילים לנהל מערכת יחסים רומנטית. הם מתמודדים עם המתיחות הגוברת בין אמה של רבקה – הולי, לבין משפחת ווקר. ריאן לאפארטי מנסה לערער את מערכת היחסים שלהם. למרות שהם חווים פרידה במהלך העונה, בסופה הם חוזרים להיות יחד וג'סטין מציע לרבקה נישואים - היא נענית לו. כמו כן במהלך העונה ג'סטין עובר לדירה משלו, וגם מנסה (ומצליח) להתקבל לבית ספר לרפואה.
בתחילת העונה טומי והולי מנסים לקצץ בהוצאות החברה "אוהיי", ומחליטים לפטר את היועץ המשפטי שלהם – קווין, אחיו של טומי. הפיטורים יוצרים מתיחות בין האחים. מאוחר יותר מחליטים שרה וסול להתפטר מהחברה. אחרי שהולי נותנת לרבקה משרה בחברה מבלי להתייעץ איתו, מחליט טומי לפעול מאחורי גבה של הולי ולנסות לסלקה מהחברה. הוא מחליט לרכוש אדמות באופן אנונימי מכספי החברה ולהשיג שליטה במניות. אצל רבקה מתעוררות חשדות לגבי עסקת המכירה וכאשר היא משתפת את הולי בהם, הולי מחליטה להגיש תביעה נגד טומי בחשד למעילה בכספי החברה. הוא בורח למקסיקו. בסופו של דבר, הולי מחליטה להסיר את האישומים נגדו ושרה מתמנה מחדש לתפקידו של טומי – כמנכ"לית החברה. למרות זאת, הוא מחליט להישאר במקסיקו ולעשות חשבון נפש. אשתו ג'וליה מחליטה לעבור לסיאטל עם אליזבת' ולשקם את חיה בלעדיו. בתחילת העונה רוברט וקיטי ממשיכים בתהליכי האימוץ ומוצאים אם מאמצת – טריש. במקביל רוברט מנסה להתמודד על תפקיד המושל. קיטי כותבת ספר על הקמפיין הנשיאותי של רוברט ועקב רצונה לפרסמו היא נאלצת להתפטר מתפקיד יועצת התקשורת שלו. קווין שעזב את משרד עורכי-הדין שלו לאחר שלא התמנה כשותף, מחליף את קיטי בתפקיד. מאוחר יותר חווה רוברט התקף לב, בדיוק מתי שטריש יולדת את הבן המאומץ שלו ושל קיטי- אוון. למרות מצבו הרפואי מחליט רוברט להמשיך בהתמודדות, החלטה שמערערת את יחסיו עם קיטי. קיטי מתמודדת עם ההסתגלות לתינוק החדש במקביל לטיפול ברוברט. היא מנהלת קשר חברי עם אלק – אלמן שפגשה בפארק המשחקים לעיתים תכופות, ולמרות שמפתחת רגשות כלפיו היא מחליטה לנסות ולשקם את יחסיה עם רוברט.
עונה 4
פרקים 64–87 (24 פרקים). החלה ב-27 בספטמבר 2009 והסתיימה ב-16 במאי 2010.
בתחילת העונה חוגגים ג'סטין ורבקה את אירוסיהם. ג'סטין מתחיל בלימודי הקדם רפואה שלו וחווה קשיים. קיטי מגלה שיש לה לימפומה והיא מתחילה לעבור טיפולים כימותרפיים ומאבדת את שיערה. סקוטי וקווין מתחילים בהליך של הבאת ילד ובוחרים במישל, חברת עבר של סקוטי לשמש כאם הפונדקאית, בסיום העונה מישל נכנסת להריון. נורה מנהלת מערכת יחסים עם סיימון, אונקולוג בן 47, ומאוחר יותר מגלה כי הוא רימה אותה ורק רצה את כספה. שרה פוגשת במהלך נסיעה עסקית לצרפת את לוק, אמן צרפתי, והוא בא בעקבותיה לפסדינה. אחרי שהם מבינים שאין ביניהם התאמה, לוק בוחר לחזור לצרפת. מאוחר יותר הוא חוזר לארצות הברית בעקבות שרה, ומצליח להשיג לאחר תלאות רבות אשרת שהייה שמשאירה אותם יחד. רבקה מגלה שהיא בהריון, ומאוחר יותר עוברת הפלה. היא וג'סטין מתחתנים בחוף מאליבו לצד בני משפחתם, אך הטקס לא מושלם עקב התמוטטותה של קיטי. מאוחר יותר מתחתנים השניים בבניין העירייה, ללא נוכחות בני המשפחה. אחרי תרומת מח עצם מריאן, מצליחה קיטי להתגבר על הסרטן ולהבריא. רוברט מחליט לפרוש מהתמודדות לתפקיד המושל ואילו קיטי מחליטה להתמודד על המקום שלו בסנאט.
במהלך העונה מנסה אדם בשם דניס יורק, שהיה שותפו של ויליאם בתחילת דרכה של החברה, לקנות את "אוהיי פודס" בדרכים שונות, תחילה דרך הולי ומאוחר יותר על ידי ניסיון סחיטה של נורה. דניס מאיים עליה שיחשוף סוד אפל מהעבר הנוגע לקווין. הסוד נחשף ומעורר משבר ביחסיה של נורה עם קווין, אך עד תום העונה הם מיישרים את ההדורים. הולי ונורה חוברות יחד לגלות מדוע דניס מעוניין בחברה, ומגלות כי מדובר על פרויקט בשם "אגם נרואו" שיכול להביא עושר רב לחברה.
עונה 5
פרקים 88–109 (22 פרקים). החלה ב-26 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-8 במאי 2011.
ענן זוהר לילי
עננים זוהרים בלילה  או עננים זוהרים ליליים, היא תופעה המתרחשת באטמוספירה העליונה של כדור הארץ. במבט מהחלל, ניתן לזהות עננים כאלו כשכבת פיזור מפוזרת של גבישי קרח ליד המזופאוזה. עננים אלו מורכבים מגבישי קרח, ונראים מהקרקע רק במהלך דמדומים אסטרונומיים. עננים אלו נצפים לרוב בחודשי הקיץ מקווי הרוחב שבין ±50° ל-±70°. על אף שכמעט ולא ניתן לראות את העננים באור היום, ניתן לראות את העננים כאשר הצופה והשכבות התחתונות של האטמוספירה נמצאים בצל כדור הארץ, והעננים הגבוהים נמצאים באור השמש. מחקרים עדכניים מצביעים על כך שפליטת מתאן מוגברת באטמוספירה מייצרת אדי מים נוספים ברגע שמולקולות המתאן מגיעות למזוספירה, ובכך יוצרות או מחזקות עננים זוהרים ליליים קיימים.
עננים אלו הם העננים הגבוהים ביותר באטמוספירת כדור הארץ (במזוספירה), שנמצאים בגובה של כ-76–85 ק"מ (כ-249,000–279,000 רגל).
סטארטאפ (אלבום)
"סטארטאפ" הוא שם אלבום הבכורה של להקת סטארטאפ, שנוצרה בתוכנית המציאות פרויקט הלהקה.
האלבום שוחרר ב-21 ביולי 2013 והוא מכיל 11 שירים, רובם בוצעו ב"פרויקט הלהקה". המפיק המוזיקלי של האלבום הוא הנרי, שהיה גם המפיק המוזיקלי של העונה הראשונה של פרויקט הלהקה. הנרי כתב יחד עם אמיר פרישר גוטמן (מנחה העונה הראשונה של פרויקט הלהקה) את השיר "זה הזמן שלי עכשיו", השיר הראשון באלבום. "זה הזמן שלי עכשיו" היה גם שיר הפתיחה של פרויקט הלהקה בעונה הראשונה.
צ'ארלי בירד
צ'ארלי לי בירד (באנגלית: Charlie Lee Byrd; 16 בספטמבר 1925 - 2 בדצמבר 1999) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי. נודע בסגנון המוזיקה הברזילאי שלו, ותרם לעלייה בפופולריות הבוסה נובה בארצות הברית, בין השאר בזכות שיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאי סטן גץ.
נעוריו
צ'ארלי בירד נולד בסאפוק, וירג'יניה, ב-1925, וגדל בעיירה צ'וקאטוק (וירג'יניה). היו לו 3 אחים: אוסקר, ג'ק, ומוזיקאי נוסף - ג'ו בירד. אביו, נגן מנדולינה וגיטרה, לימד אותו נגינה בגיטרת סלייד בגיל 10. לאחר מכן הוא למד גיטרה אצל המורה סופוקלס פאפאס. ב-1942 התחיל ללמוד במכללה הפוליטכנית של וירג'יניה וניגן בתזמורת המכללה. ב-1943 גויס לצבא ארצות הברית לקרבות מלחמת העולם השנייה, ולבסוף הוצב בפריז וניגן שם בתזמורת צבאית.
סטארטאפ (אלבום)
סינגלים
הסינגל השלישי, "תאמיני", שאותו ביצע ישראל מרמרוש, שוחרר ב-22 ביולי 2013 יחד עם השיר "בעיניים שלך" של שירה מרגלית.
צ'ארלי בירד
שנות ה-50
ב-1957 פגש בירד בבסיסט קטר בטס במועדון בשם "הכרם" (the Vineyard) בוושינגטון. השניים החלו לנגן ביחד, ובאוקטובר הופיעו מספר פעמים במועדון "Showboat". ב-1959 הצטרף הצמד ללהקה של וודי הרמן, וביחד ערכו מסע הופעות באירופה כחלק ממחווה של משרד החוץ של ארצות הברית. חברים אחרים בלהקה היו וינס גאראלדי, ביל האריס, נאט אדרלי והמתופף ג'ימי קמפבל. לעיתים בירד הוביל להקות בהן ניגן גם אחיו ג'ו. בשנות ה-50 המאוחרות הוא לימד מספר תלמידים בביתו בוושינגטון, כאשר כל אחד נבחן בחינות קבלה, לפני שהתקבל כתלמיד.
שנות ה-60
מי שהציג לבירד את המוזיקה הברזילאית היה ידידו, מגיש הרדיו פליקס גראנט, שהיה בעל קשרים בברזיל, והיה מוכר שם בזכות שדרן הרדיו פאולו סאנטוס. לאחר שחזר בירד ממסע של משרד החוץ של ארצות הברית בברזיל באביב 1961, פגש את סטן גץ במועדון "Showboat", והזמין אותו לביתו להאזין להקלטות בוסה נובה של ז'ואאו ז'ילברטו ואנטוניו קרלוס ז'ובים שהביא איתו. גץ התרשם והשניים החליטו להקליט אלבום של השירים. גץ שכנע את חברת Verve להפיק את האלבום, ובירד אסף חבורה של מוזיקאים ממכריהם להקלטות.
יצירת הצליל האותנטי התבררה כמאתגרת עבורם. הניסיונות הראשונים לא השביעו את רצונם, ואז בירד אסף מוזיקאים שהיו איתו בברזיל והתאמן איתם בוושינגטון. הקבוצה מנתה את אחיו, ג'ו בירד, קטר בטס, והמתופפים ביל רייכנבאך ובאדי דפנשמידט, שתרמו ליצירת המקצבים של הסמבה. ההקלטות נערכו ב-13 בפברואר 1962 בוושינגטון.
האלבום "ג'אז סמבה" הופץ באפריל 1962, ובספטמבר נכנסו הקטעים למצעד הלהיטים של עיתון המוזיקה בילבורד. במרץ 1963 הגיע האלבום למקום הראשון, והבוסה נובה החלה לצבור פופולריות בקרב קהילת הג'אז האמריקאית (המונח בוסה נובה לא היה עדיין מוכר מחוץ לברזיל). האלבום היה במצעד 70 שבועות. אחד מהלהיטים הפופולרים באלבום היה קטע של ז'ובים "Desafinado".
ב-1963 ערך בירד מסע באירופה עם לס מקאן, זוט סימס ואחרים. הוא הופיע בפסטיבל הג'אז של ניופורט לצד כומר, אותו ליווה בתפילותיו בגיטרה.
ב-1967 תבע בירד את גץ ואת MGM, בטענה שלא קיבל תמלוגים הוגנים בעד תרומתו לאלבומם המשותף. הוא זכה וקיבל חצי מהתמלוגים.
בירד ניגן בשלישייה עם קטר בטס (באס), ובאדי דפנשמידט וברטל נוקס (תופים). בתחילת שנות ה-60 הצטרף לאלה פיצג'רלד ואחיו ג'ו ניגן באס. ג'ו בירד ניגן עם אחיו עד למותו ב-1999 מסרטן. נגנים נוספים שניגנו עם בירד היו בילי רייכנבאך (10 שנים) וויין פיליפס (מספר שנים) וכן צ'אק רד לאורך 19 השנים האחרונות.
מפל הריין
מפל הריין (בגרמנית: Rheinfall) הוא מפל המים הגדול באירופה לפי ספיקה. המפל נמצא באזור הריין העילי, בקרבת העיירה שפהאוזן בצפון שווייץ.
נתונים
רוחב המפל כ-150 מטר וגובהו כ-23 מטר. ספיקת המים הממוצעת במפל בעונת החורף היא כ-250 מטר מעוקב לשנייה, ובחודשי הקיץ היא עומדת על כ-700 מ"ק לשנייה. שיא ספיקת המים במפל נמדד בשנת 1965, כ-1250 מ"ק לשנייה ואילו השפל בספיקה נמדד ב-1921 ועמד על כ-95 מ"ק לשנייה בלבד.
שפיעת המים במפל עזה כל כך עד שרוב הדגים אינם מסוגלים לשחות במעלה הזרם. רק צלופחים מסוגלים לכך.
גאולוגיה
מסלולו המקורי של הריין נוצר בתקופה הפליסטוקן עם התקדמות הקרחונים לפני כ-500,000 שנה, בכיוון מערב משפהאוזן. לפני כ-132,000 שנה השתנה המסלול לכוון דרום ויצר תעלת זרימה חדשה. שתי תעלות הזרימה הללו התמלאו בשפוכת הסחיפה של הסלעים אך עדיין מהוות חלק מתואי הזרימה של הנהר.
במהלך תקופת הקרח האחרונה שתחילתה לפני כ-110,000 שנה, נדחף מסלול הנהר דרומה לעבר שכבת אבן גיר קשה שמקורה בתקופת היורה המאוחרת.
מפל הריין נוצר לקראת סופה של תקופת הקרח האחרונה לפני כ-14,000-17,000 שנה, כתוצאה משילוב של הזרימה על המצע הקשה ומשחיקת שפוכת הסלעים שמקורם בתוואי הקדום של הנהר אשר הצרו את גדותיו. הסלע הממוקם במרכז המפל הוא שריד לאבן הגיר הקשה שלא נשחקה מערוץ הנהר הקדום.
כלכלה
בצידו הצפוני של המפל הוקמה במאה ה-17 טחנת מים אשר שימשה להפעלת כבשן היתוך לעפרת הברזל שנכרתה מתוך אבן הגיר שבאזור, והופעלה עד למחצית המאה ה-19. בשנת 1887 פנו מפעלי הברזל לרשויות בבקשה להטות חלק מהזרימה בנהר לצורך הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית, אך נתקלו בהתנגדות ארגוני טבע וסביבה שווייצריים והתוכנית נגנזה.
גם בשנים הבאות נעשו מספר ניסיונות להקמת תחנות כוח לניצול מי המפל אך כולן נתקלו בהתנגדות של הארגונים הסביבתיים.
בשנת 1951 נחתמה עצומה בידי כ-150,000 אזרחים שווייצרים המביעה התנגדות גורפת לכל תוכנית פיתוח תעשייתי עתידי של אזור הריין העילי והמפל. גם כיום עדיין קיימות תוכניות להקמת מתקנים הידרואלקטריים באזור למרות ששפיעת המים נחשבת לבלתי מספיקה עבור תחנות כוח מודרניות.
תיירות
מפל הריין הוא מוקד תיירותי כבר מאות שנים. ציירים ומשוררים רבים התפעמו מתופעות הטבע המרשימות של האזור והביעו את התפעלותם זו ביצירתם.
כיום התיירות היא הענף הכלכלי העיקרי בו מנוצל המפל. מרפסות נוף וספינות נהר משמשות את התיירים הרבים המגיעים למפל הריין, והעיירות בסביבה מציעות שירותי תיירות נלווים כגון מסעדות, מלונות, וטיולים מאורגנים.
כריסטופר רובין מילן
כריסטופר רובין מילן (באנגלית: Christopher Robin Milne; 21 באוגוסט 1920 – 20 באפריל 1996) היה בנו של הסופר אלן אלכסנדר מילן. כילד, שימשה דמותו כהשראה ליצירת דמותו של כריסטופר רובין, בסדרת הספרים שכתב אביו, פו הדב ובספר השירים לילדים פעוטים היינו.
ראשית חייו
כריסטופר רובין מילן נולד בבית מספר 11 ברחוב מלרוד שבשכונת צ'לסי שבלונדון, אנגליה, לאביו, הסופר אלן אלכסנדר מילן ולאמו דורותי לבית סלינקורט. הוריו ציפו שתיוולד להם בת ובחרו בשם רוזמרי. כאשר התברר שנולד להם בן, הם התכוונו בתחילה לקרוא לו בשם בילי, אך החליטו ששם זה יהיה בלתי רשמי מדי. הם העניקו לו שני שמות פרטיים כדי להבחינו מבני משפחה אחרים, כל אחד מהם בחר בשם. אף על פי ששמו הרשמי היה כריסטופר רובין, קראו לו הוריו לעיתים קרובות בשם בילי. כאשר הוא החל לדבר, הוא הגה את שם משפחתו כ"מון" (Moon) במקום מילן. מאז כונה מילן לעיתים קרובות בכינויים "בילי", "מון" או "בילי מון". בבגרותו הוא כונה פשוט "כריסטופר".
ביום הולדתו הראשון קיבל מילן דוב צעצוע מתוצרת חברת פרנל שאותו הוא כינה "אדוארד". צעצוע זה, יחד עם דובה שחורה בשם ויניפג, שאותה ראו מילן ואביו בגן החיות של לונדון, הפכו להשראה לדמותו של פו הדב.
כילד זלזל מילן ביכולותיו השכליות וכינה את עצמו פעמים רבות "טיפש", אך הוא היה ילד נבון מאוד לגילו. הוא הפחית מערך עצמו מאחר שהוא היה מסוגל לפתור תרגילי חשבון מסובכים כמעט ללא שום קושי, אך היה עליו להתרכז כדי לפתור תרגילים פשוטים.
מאמו ירש מילן את הכישרון למלאכות יד. ברשותו הייתה ערכת כלי עבודה קטנה, שבאמצעותה הוא פירק את מנעול דלת חדרו כאשר הוא היה בן שבע. בגיל עשר הוא ידע לתקן שעון מטוטלת ולגרום לאקדח קפצונים לירות כדורים אמיתיים.
לימודים
בית הספר הראשון בו למד מילן היה בית ספר גיבס, בית ספר פרטי בלונדון. ב-1929, כאשר היה בן תשע, הוא החל ללמוד בבית הספר הפרטי בוקסגרוב שבעיירה גילדפורד שבמחוז סארי ובגיל 13 הוא החל ללמוד בבית הספר הפרטי לבנים סטאו שבבקינגהאמשייר, שם הוא למד איגרוף כדרך התגוננות מפני ההקנטות שסבל מאת חבריו לספסל הלימודים. ב-1939 הוא זכה במלגת לימודים למתמטיקה בטריניטי קולג' בקיימברידג'.
חייו הבוגרים
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפסיק מילן את לימודיו כדי להתגייס לצבא, אך הוא נפסל בבדיקות הרפואיות. אביו הפעיל את השפעתו כדי שהוא יוצב בגדוד האימונים השני של חיל ההנדסה המלכותי וביולי 1942 הוא הוצב עם יחידתו בזירת הים התיכון.
ב-24 ביולי 1948 נשא מילן לאישה את בת דודתו, לסלי סלינקורט. אמו של מילן לא הייתה שבעת רצון מנישואין אלו, בין השאר בשל יחסיה הלא טובים עם אחיה, אביה של לסלי. שאיפתה הייתה שבנה יישא לאישה את חברת ילדותו, אן דרלינגטון.
ב-1951 עקרו מילן ורעייתו לעיר דארטמות' שבמחוז דבון כדי להקים חנות ספרים. החנות הפכה לסיפור הצלחה, אף על פי שאמו של מילן הייתה סבורה שזה רעיון מוזר, שכן לא נראה היה שהוא מוכשר לעסקים ושכמוכר ספרים הוא ייתקל באופן תדיר בחובבי ספרי פו הדב. אף על פי ששתי הסוגיות האלו גרמו להם לתסכול, ניהלו מילן ורעייתו את החנות שלהם במשך שנים ללא צורך להיעזר בתמלוגים ממכירת ספרי פו הדב. לאחר שמילן פרש מעסקי מכירת הספרים, פתחה אשתו יחד עם שותף לעסקים חנות למכירת ספרים יד שנייה.
לאחר שבריאותו של אביו התרופפה, ביקר אותו מילן לפעמים, אך לאחר מותו של אביו הוא לא שמר על שום קשר עם אמו ב-15 השנים עד למותה. גם כאשר הייתה אמו על ערש דווי, היא סירבה לראות את בנה. ב-1956, חודשים ספורים לאחר מותו של מילן האב, נולדה למילן בת בשם קלייר. קלייר מילן אובחנה כמי שסובלת משיתוק מוחין ולימים היא ניהלה קרן צדקה לסיוע לנכים שנקראה על שמה.
ב-1974 פרסם מילן את הראשונה מתוך שלוש האוטוביוגרפיות שלו. בספר זה, "המקומות הקסומים" (The Enchanted Places), הוא סיפר על ילדותו ועל הבעיות שבהן הוא נתקל בהקשר לספרי פו הדב. מילן העביר את הבובות הממולאות המקוריות ששימשו כהשראה לספרי פו הדב למוציא לאור של הספרים, שתרם אותם לספריית העיר ניו יורק. בספרה "חברים דמיוניים וכיצד ילדים יוצרים אותם", ציינה מרג'ורי טיילור שרבים היו מאוכזבים מצעדו זה של מילן, שהסביר כי הוא מעדיף להתרכז בנושאים המעניינים אותו. מילן סלד מהמסחור של ספרי וסרטי פו הדב.
בשנותיו האחרונות סבל כריסטופר רובין מילן מתסמונת מיאסטניה גראביס ומת בשנתו ב-20 באפריל 1996, בגיל 75.
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי אודות משפחת מילן המתמקד בדמותו של כריסטופר רובין מילן בשם "להתראות כריסטופר רובין" (Goodbye Christopher Robin).
המאה - דמויות
"המאה" (באנגלית: The 100) היא סדרת דרמה אמריקאית שעלתה לשידור בשנת 2014. הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם, הראשון בסדרה מאת קאס מורגן, ועובדה לטלוויזיה על ידי ג'ייסון רוטנברג. מתרחשת 97 שנים לאחר שמלחמה גרעינית השמידה כמעט לחלוטין את החיים על פני כדור הארץ. הניצולים הם תושבי 12 תחנות חלל שהיו במסלול היקפי סביב כדור הארץ בזמן המלחמה. התחנות התאחדו לתחנה אחת גדולה בשם "התיבה", שבה חיים כ-2,400 בני אדם. המשאבים בתחנה מוגבלים, ולפיכך כל פשע, ללא תלות בטבעו וברמת חומרתו, גורר אחריו עונש מוות בחלל ("ריחוף"), וזאת למעט אם לנאשם טרם מלאו 18 שנים. במקרה זה הוא נשאר במעצר עד לבגרותו. לאחר שהתברר כי כשל קריטי במערכת ייצור החמצן של התיבה מחייב דילול אוכלוסייה מיידי - מאה עבריינים צעירים נשלחים אל פני כדור הארץ בניסיון אחרון לבדוק, האם בכל זאת ניתן להתקיים על פני הכוכב. הצעירים נאבקים בסכנות מן הטבע ומאבקים בינם לבין עצמם. במהרה הם מגלים כי למעשה לא כל אוכלוסיית בני האדם הושמדה, וכי בכדור הארץ קהילות נוספות של ניצולים, הארציים ואנשי ההר.
אנשי השמיים
אנשי השמיים, המכונים גם כ"סקייקרו", הוא מונח המשמש את האדמנים לתאר אדם שבא מן התיבה, אנשי השמיים הם צאצאי בני אדם ששרדו את האפוקליפסה הגרעינית 97 שנים קודם לכן. לאחר כמעט מאה שנה מאז האפוקליפסה, התיבה הייתה צריכה לשרוד עוד מאתיים שנה כדי להבטיח כי שהקרקע של כדור הארץ ראויה למחיה. לאחר שהמשאבים של התיבה החלו להידלדל מהר מהמתוכנן, נשלחו מאה עבריינים צעירים המכונים "המאה" לכדור הארץ כדי לראות אם אפשר לחיות בו.
המאה
אבי גריפין אמא של קלארק הייתה רופאה של אנשי השמיים
אנשי השמיים "סקייקרו"
אנשי השמיים שנותרו בתיבה לאחר ירידת המאה לכדור הארץ גילו דרך הצעירים שכדור הארץ אכן ראוי למחיה בסוף העונה הראשונה כולם מורידים תחנות מסוימות של התיבה לכדור הארץ אך לא כולם מצליחים לשרוד. בהמשך הסדרה מקום מושבם של אנשי השמיים הוא מחנה ג'אהא. בעונה השלישית הצטרפו אנשי השמיים בתור השבט ה-13 בקואליציה של המפקדת לקסה.
אדמנים
בני אדם ששרדו את גל הקרינה מלפני 97 שנים והמשיכו לחיות בכדור הארץ, הם מחולקים ל-12 שבטים בהנהגת מפקד/ת עם דם לילה. בעונה השלישית הצטרפו אנשי השמיים לברית והפכו לשבט ה-13. בתחילה היו בין האדמנים לאנשי השמיים יחסי עוינות אך בהמשך הסדרה הם למדו לקבל אחד את השני. בעונה הרביעית אחרי ניצחונה של אוקטביה בקרב על הבונקר היא מאחדת את כל השבטים לשבט אחד והופכת למפקדת.
אנשי ההר
האנשים שחיו בתוך ההר, מכיוון שגופם לא יכול להתמודד עם הקרינה ובמגע עמו הם נשרפים. עקב כך הם חוטפים ארציים ולוקחים מהם דם, וכך הם מרפאים את עצמם. בעונה השנייה קלארק ועוד 47 מחבריה נשבו על ידי אנשי ההר, לאחר שאנשי ההר הבינו שטיפול עם אנשי שמיים יעיל יותר מעם אדמנים. לאחר שפרצה מלחמה בין קואליציה של האדמנים ואנשי השמיים לבין אנשי ההר, הרגה קלארק את כל אנשי ההר מלבד קארל אמרסון, שהצליח לברוח. בעונה השלישית, קלארק מקבלת הזדמנות להוציא להורג את אמרסון, השורד האחרון מאנשי ההר. קלארק חסה על חייו, אך בהמשך העונה הורגת אותו מתוך הגנה עצמית, לאחר שהוא תוקף אותה.
תאגיד אליג'ס
תאגיד אליג'ס היא חברת כרייה שביצעה משימות בין כוכביות כדי שאסטרואידים וכוכבי לכת יוכלו להמשיך להתקיים לפני חורבן כדור הארץ בשנת 2048. אליג'ס IV היא אחת הספינות שבבעלות החברה שהובילה אסירים.
תושבי סנקטום
סנקטום היא עיר מדינה הנמצאת על ירח אלפא. הוא נבנה כמקום מחיה למין אנושי מאז שהאדמה הפכה לפוריה. ושם יש מגן קרינה המגן על אזרחי סנקטום מפני פולשים, צורות חיים מסוכנות, תנאים אטמוספיריים מזיקים ואירועים שמימיים, כמו התלקחויות זמניות על הירח. סנקטום נבנתה על ידי ארבע משפחות של אסטרונומים, מדענים, רופאים ומכונאים בצוות המשימה של אליג'ס III \ מכדור הארץ. משפחות אלה, המכונות גם ה-Primes, הפכו למנהיגות המלוכה של סנקטום בעלת מעמד מיוחד שבעזרת טכנולוגיה משוכללת הם מסוגלים לחיות לנצח על ידי צ'יפ שמועבר מגוף לגוף. את הצ׳יפים המציאה בקה (פרמהדה: המפקדת הראשונה), והם הונדסו מחדש על ידי גבריאל. המשפחות נחשבות בתור אלים לתושבי העם.
צאצאיו של גבריאל
צאצאיו של גבריאל מכונים כך כי זוהי קבוצה שמתפרסת על פני דורות של ממשיכי התנועה של גבריאל סנטיאגו, שהיה מתנגד נחרץ למדיניות של שליטי סנקטום אשר לוקחים חיים של אחרים למען חיי נצח. צאצאיו של גבריאל הם מורדים בשלטון סנקטום הנוהגים לפלוש לאזור ולעשות הפיכות ברבריות.
כוכב ברדו
ברדו הוא כוכב לכת מחוץ לכדור הארץ שהפך לבלתי מיושב, והשאיר אותו ללא אוויר שמאפשר קיום לבני אדם. זהו ביתם של הדיספלים.
הדיסיפלים
הדיסיפלים, הם קבוצה צבאית של בני אדם מתקדמים מאוד מבחינה טכנולוגית, שנוסדה על ידי אנשים שברחו מחורבן כדור הארץ ב-2051 והגיעו לכוכב ברדו דרך האנמולי. הם מאומנים היטב, ממושמעים ונאמנים למנהיגם, והדמות המסתורית, המכונה "הרועה" שהיא למעשה ביל קדוגן, מנהיג כת יום הדין של שחר השני (מייסד הבונקר). הם שולטים על האנומלי ומשתמשים בה כדי לנסוע בין כוכבי לכת.
ירושלמי על סדר קדשים
הירושלמי על סדר קדשים הוא פירוש התלמוד הירושלמי על סדר קדשים. קיים פולמוס לגבי קיומו של ירושלמי על סדר זה. מהדורה שיצאה לאור בתחילת המאה העשרים התבררה לבסוף כמעשה זיוף.
האם היה ירושלמי על סדר קדשים
בעת הדפסת דפוס ונציה של הירושלמי כתב המוציא לאור שאין תחת ידיו את הירושלמי לקדשים והוא מקווה שימצא. החיד"א, במאה ה-18, סבר שהיה קיים ירושלמי על קודשים והוא נעלם. בקרב אנשי חכמת ישראל ורבני המאה ה-19 ניטש ויכוח בנושא. בין התומכים בקיום ירושלמי על קדשים היו יום-טוב ליפמן צונץ, בער ראטנער, זאב וולף רבינוביץ מבריסק ואברהם אהרן רבינוביץ. בין המתנגדים נמנים זכריה פרנקל, יעקב רייפמן ושלמה בובר אשר פרסם בשנת 1872 מאמר הטוען שמעולם לא היה ירושלמי על סדר קדשים. ההנחה הרווחת היום, במיוחד לאור ממצאי הגניזה הקהירית, היא שלא היה קיים ירושלמי לקדשים.
טענות נגד
ראיות הטוענים שלא היה קיים ירושלמי על קודשים:
טענות בעד
ראיות הטוענים שהיה קיים ירושלמי על קדשים:
שמועות על מציאת "ירושלמי על סדר קדשים" נפוצו מספר פעמים במהלך השנים. בשנת 1872 נשאל ב"הלבנון" על שמועה שבוותיקן יש כתב יד של ירושלמי על סדר קדשים. בירורים שנעשו עם ספריית הוותיקן העלו שאין בטענה ממש.
מעשה הזיוף
בתחילת תרס"ו (1905) החל אדם שהציג עצמו כ"שלמה אלגאזי המכונה פרידלנדר", אשר כתב לפני כן פירוש בשם "חשק שלמה" על מסכת יבמות של הירושלמי, ללקט משאר סדרי הירושלמי סוגיות וקטעים הקרובים לסדר קדשים. פרידלנדר סיפר שלידי אחיו שבטורקיה נפל כתב יד עתיק של הירושלמי על סדר קדשים, והוא הורשה להחזיק בו אך זמן קצר, ולהעתיקו. פרידלנדר גרם לבעל בית דפוס בעיירה סעאיני שבחבל סאטמר, טרנסילבניה, להאמין בתגלית ולהסכים להדפיס את הספר. הוא פרסם "קול קורא" המודיע לרבני הגולה על מציאת כתב היד, ועל הדפסתו הצפויה בתרס"ז. פרידלנדר ציפה שה'מציאה' תתקבל בזרועות פתוחות, והוא ירוויח כסף רב ממכירת הספרים. אכן, רבנים ששמעו על 'גילויו' של הירושלמי האבוד, ובהם הרב שלום מרדכי שבדרון והרב אליעזר דייטש, הוקירו מאוד את הגואל, וכתבו המלצות חמות בשבחו של פרידלנדר.
הרוכשים שקודם שמחו על הוצאת הספר התלבטו כיצד להתייחס לספרים שרכשו. הרב מנחם זמבה, התלבט האם לשרוף או לגנוז את הספר ולבסוף החליט שבכל זאת מדובר על ליקוט טוב, אך בהמשך מכר את הספר. הרב ירוחם פישל פרלא כתב שאמנם רובו מזויף, אך בכל זאת נראה שמשולבים בתוכו כמה קטעים של ירושלמי קדשים אמיתי מכתב יד.
בהמשך התברר גם כי פרידלנדר, שהציג עצמו כ"ספרדי טהור", הוא יליד רוסיה ובעל כישרון לשפות, ואחרים, ביניהם הרב מאיר דן פלאצקי (בספרו "שאלו שלום ירושלים") הצטרפו לטענות. בנוסף, פרידלנדר כבר הסתבך בשנים קודמות עם סיפורי רמייה וכחש.
פרידלנדר החל להפיץ, בשמות בדויים, ספרים המגנים על התגלית ותוקפים את הרבנים שטענו כי מדובר בזיוף. אחד מהם הוא קונטרס "חרב נוקמת", שנתפרסם תחת השם "יוסף בן י. הכהן", ובה אסף הסכמות רבות מגדולי ישראל (אחד מהם הוא החפץ חיים, שאף החל להניח תפילין דרבינו תם בעקבות הירושלמי, אך בהמשך חזר בו), שמעידים על כשרותו ואמינותו של הירושלמי סדר קדשים שלו. עם זאת, בסופו של דבר סדר הירושלמי הובא לפני גדולי רבני אירופה, ובראשם הרוגוצ'ובר, הרב מאיר שמחה מדווינסק והאדמו"ר מגור, בעל ה"אמרי אמת", ואלו פסקו פה אחד שהספר מזויף מעיקרו; הפרשה דעכה בשנת תרע"ג. יש אומרים שמאוחר יותר הודה פרידלנדר על דבר הזיוף, והתוודה ששמו אינו שלמה אלא זוסיא, והוא יליד ביישינקוביץ.
קישורים חיצוניים
הירושלמי המזויף - טקסט הפולמוס על הירושלמי המזויף דיון על קיומו של ירושלמי לקדשים
עיר האמנויות והמדעים
עיר האומנויות והמדעים (ולנסית: Ciutat de les Arts i les Ciències; ספרדית: Ciudad de las Artes y las Ciencias) הוא מתחם בידור, תרבות ואדריכלות בעיר ולנסיה שבספרד ואחד מאתרי התיירות המרכזיים בה. המתחם הוא פרי תכנונם של האדריכלים סנטיאגו קלטרווה ופליקס קנדלה.
היסטוריה
ראש עיריית ולנסיה בשנת 1989, חואן לרמה, הוציא אל הפועל רעיון של חוזה מריה לופז פינרו, פרופסור להיסטוריית המדע באוניברסיטת ולנסיה, לבנות מוזיאון מדע בגן טוריה הממוקם על אדמת נהר בעל אותו שם שאפיקו הוסט שנים קודם לכן. צוות ההקמה ביקר במקומות עם מאפיינים דומים במינכן, לונדון וקנדה במטרה לתכנן את הפרויקט באופן פדגוגי.
המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו
המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו (ביפנית: 国立新美術館) הוא מוזיאון גדול ברובע מינאטו שבטוקיו, בירת יפן.
המוזיאון, המשתרע על פני 47,96 מ"ר, מציג מבחר אמנותי של יצירות אמנות מתרבות יפן מתקופות שונות. האדריכל של מבנה המוזיאון היה קישו קורוקאווה (Kisho Kurokawa).
וילג' ונגארד
וילג' ונגארד (באנגלית: Village Vanguard, מילולית: "חיל החלוץ של הווילג'") הוא מועדון ג'אז בגריניץ' וילג' בניו יורק, ותיק מועדוני הג'אז בארצות הברית הפעיל באופן רצוף. המועדון נוסד על ידי מקס גורדון בשדרה השביעית במנהטן ב-15 בפברואר 1935.
בשנותיו הראשונות אירח אמנים מסגנונות שונים ובין היתר הופיעו בו פיט סיגר והארי בלפונטה. משנת 1957 מנוגנת בו אך ורק מוזיקת ג'אז. המועדון אירח ומארח את מיטב אמני הג'אז ומוקלטים בו תקליטים בהופעה חיה במסגרת קו ההקלטות "Live at the Village Vanguard".
מאז מותו של מקס גורדון ב-1989 מנוהל המועדון על ידי אלמנתו, לוריין גורדון.
חשיבות וייחוד
ה"ונגארד", כפי שהוא נקרא, הפך למועדון אהוב על אמני ג'אז בשל מבנהו האינטימי (123 מושבים בזווית מול הבמה), האווירה שבו והעובדה שבניגוד למועדונים אחרים, בשעת הופעה נכפה שקט על הקהל. עקב היותו מקום חביב על אמנים הפך להיות גם מבוקש על ידי הקהל ומקום שהופעה בו היא "תו איכות" לכל אמן ג'אז.
Live at the Village Vanguard
במסגרת קו ההקלטות הוקלטו למעלה ממאה תקליטים מאז תקליטו של סאני רולינס (Night at the Village Vanguard), שהיה הראשון בסדרה. בין התקליטים הנודעים ניתן למנות את תקליטיהם של ביל אוונס ושל ג'ון קולטריין שהוקלטו ב-1961 במועדון (ב-1967 יצא עוד תקליט של קולטריין בשם Live at the Village Vanguard Again!). כמו כן הקליטו בקו ההקלטות של המועדון דקסטר גורדון, קית' ג'ארט, מישל פטרוצ'יאני, ג'ו הנדרסון, בראד מלדאו ועוד. ההקלטות לא יוצאות בחברת תקליטים אחת אלא בחברת התקליטים עמה יש לאמן חוזה.
מורדי פרבר
מורדי פרבר (נולד ב-26 באוגוסט 1958) הוא גיטריסט ונגן ג'אז ישראלי, שחי שנים רבות בארצות הברית, ופועל במקביל בישראל ובארצות הברית.
ביוגרפיה
מורדי פרבר נולד וגדל בקריית ביאליק, כבן להורים ניצולי שואה. הוא החל לנגן בגיטרה קלאסית בגיל 12, ובנעוריו ניגן כגיטריסט בכמה להקות בקריות, בעיקר רוק ובלוז. סגנון הנגינה של ג'אנגו ריינהארדט משך אותו מאוד ולכן נסע לצרפת כדי ללמוד לנגן בסגנון ייחודי זה. שירת כנגן בלהקת חיל השריון, ולקראת סיום שירותו הועבר לתקליטית גלי צה"ל.
בשנת 1979 פגש את מיקי גבריאלוב שצירף אותו כנגן לתוכניתו "שירים בפי מלחינם" וזמן קצר אחר-כך, בינואר 1980, הצטרף להפקת המופע והאלבום של אריק איינשטיין "חמוש במשקפיים", בו ניגן בגיטרה חשמלית בשירים "היא יושבה לחלון" ו"הכניסיני תחת כנפך". שלמה ארצי ביקש מפרבר לנגן גיטרות באלבומו "חצות" (1981) ושלמה גרוניך הביא אותו לנגן באלבום "צמר-גפן מתוק" (1982), שם ניגן בגיטרות, בסיטאר וסולו גיטרה וירטואוזי בשיר "לונה פארק". כמו כן ניגן פרבר באותן שנים עם נורית גלרון, שם טוב לוי ואחרים.
בשנת 1982 עזב פרבר את ישראל לאחר שקיבל מלגת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. כעבור שנתיים סיים שם תואר ראשון והפך למורה במכללה.
בשנת 1986 הקים את "רביעיית מורדי פרבר" והקליט אלבום ראשון בלייבל הגרמני enja records, "All The Way To Sendai". האלבום זכה להצלחה גדולה. בשנת 1995 יצא אלבומו השני, Mister X.
בשנת 1990 עבר לניו יורק ולימד בניו סקול בין השנים: 1992-1996, ובאוניברסיטת ניו-יורק בין השנים: 1996-2011.
קרל שפיצווג
פרנץ קרל שפיצווג (בגרמנית: Franz Carl Spitzweg; 5 בפברואר 1808 – 23 בספטמבר 1885) צייר ומשורר גרמני שהשתייך לזרם הרומנטי באמנות, ואחד מנציגיה הבולטים של תקופת הבידרמאייר.
ביוגרפיה
נולד בפפנהופן כבן שני מתוך שלשת ילדיהם של פרנציסקה וסימון שפיצווג. אביו, סוחר עשיר, הכשיר את קרל לרוקחות. את התמחותו קיבל קרל באוניברסיטת מינכן. לימים חלה ותוך כדי החלמה ממחלתו החל לצייר.
רביעיית קוריליאנו
רביעיית קוריליאנו (באנגלית: The Corigliano Quartet) היא רביעיית מיתרים, שקמה בשנת 1996 בברכת המלחין זוכה פרס פוליצר, פרס גראמי ופרס אוסקר, ג'ון קוריליאנו. "זו באמת אחת הרביעיות הגדולות של הדור החדש," אמר המלחין. "העוצמה היוקדת שלהם, רגישותם המוזיקלית ובחירת היצירות הנועזת שלהם תורמות לחוויה קונצרטית מהממת לחלוטין." חברי הקבוצה עם הקמתה היו סטודנטים באינדיאנה ועבדו בהדרכת עטר ארד. הודות למסירות ולהתלהבות של הקבוצה ליצירות חדשות, היא אחת הפרשניות המבוקשות ביותר כיום למוזיקה עכשווית. על מאמציה להנחיל מוזיקה חדשה לקהל מאזינים רחב יותר, זכתה הרביעייה לא מכבר לפרס אסקאפ/CMA לבניית תוכנית הרפתקנית.
קרל שפיצווג
ביוגרפיה
שפיצווג האמן היה אוטודידקט שהחל דרכו בהעתקת יצירות של אמנים פלמים. את עבודתו הראשונה תרם למגזין סאטירי. בשנת 1833 זכה בירושה נכבדה ומאז הקדיש עצמו לציור. מאוחר יותר ביקר שפיצווג במרכזים ארופאיים לחקר עבודות אומנות שונות ושכלל את סגנון והטכניקה שלו. דרכו עברה בפראג, ונציה, פריז, לונדון ובלגיה.
רביעיית קוריליאנו
היסטוריה
הרפרטואר של רביעיית קוריליאנו משתרע מן הקלאסי למודרני, וכולל שלוש יצירות מאת המלחין שאת שמו הם נושאים, ג'ון קוריליאנו: רביעיית מיתרים מס' 1 "פרידה" (1995), תצלום חטף: בסביבות 1909 (2003), והעיבוד לרביעיית מיתרים של קוריליאנו ליצירתו "תרנגול הודו של נובמבר שחור" (1972). רביעיית קוריליאנו שמה לה למטרה גם לבצע יצירות של מלחינים צעירים בראשית דרכם, כגון שייפר מאהוני, אדם סילברמן וג'פרסון פרידמן, לצד מלחינים מודרניים ידועי שם כמו וינטון מרסאליס, בן ג'ונסטון, רוברטו קרנבאלה ואליוט קרטר.
קרל שפיצווג
ביוגרפיה
עבודותיו המאוחרות ספוגות בהומור, ורבות מיצירותיו מאופיינות בקומפוזיציה א-צנטרית כדוגמת "תולעת הספרים" ו"ההיפוכונדר" (1865, מוזיאון האמנות פינקוטק החדש, מינכן). ציוריו היו ההשראה לקומדיה המוזיקלית מ-1935, "קונצרט-החצר הקטן" מאת אדמונד ניק.
רביעיית קוריליאנו
היסטוריה
הרביעייה, שחבריה הם הכנרים מייקל ג'ינסו לים ואליזה ברסטון, המתחלפים ביניהם ככינור ראשון, הויולנית מליה וטראס והצ'לנית איימי סו ברסטון, טיפסה במהירות במעלות עולם המוזיקה הקאמרית. שנה אחת לאחר הקמתה, משכה הקבוצה את תשומת לבו של אייזק שטרן, שהזמין אותם לסדנת המוזיקה הקאמרית הקרויה על שמו בקרנגי הול. בשנה שלאחריה, זכתה רביעיית קוריליאנו בתחרות ילו ספרינגס למוזיקה קאמרית ולאחר זאת בפרס הראשון בתחרות פישוף הארצית למוזיקה קאמרית לשנת 1999.
הרביעייה הופיעה ברבים ממרכזי המוזיקה החשובים בארצות הברית, בהם קרנגי הול, וייל רסיטל הול, אליס טולי הול, מרקין הול, מרכז קנדי לאמנויות הבמה, בסדרת "אמנים דגולים" של מרכז לינקולן ובקורקורן גאלרי. לאחרונה ניגנה רביעיית קוריליאנו בבולטימור, בוסטון, שיקגו, סינסינטי, דטרויט, יוסטון, אינדיאנפוליס, לוס אנג'לס, ניו יורק ווושינגטון די. סי.. כמו כן יצאה הרביעייה להופעות באיטליה, מקסיקו ודרום קוריאה, שם ניגנו בביצוע בכורה את "רביעיית הפרידה" של קוריליאנו. הם מושמעים באינספור שידורי רדיו בתחנות שונות בארצות הברית. הרביעייה השתתפה בפסטיבלי מוזיקה, בהם פסטיבל רוויניה, פסטיבל המוזיקה של אספן ועוד.
רביעיית קוריליאנו הייתה רביעיית הבית בבית הספר ג'וליארד, שם היו עוזרי הוראה לרביעיית ג'וליארד; באוניברסיטת אינדיאנה, שם היו מרצים אורחים בסגל המורים; בקולג' דיקינסון ובתוכנית המוזיקה הקאמרית של תזמורת הנוער של ניו יורק.
ויליאם שייבס
באוגוסט 2014 מונה לעמוד בראש ועדת שייבס - ועדת חקירה בינלאומית שמינתה מועצת זכויות האדם של האו"ם כדי לחקור אם ביצעה ישראל פשעי מלחמה במהלך מבצע צוק איתן, אך התפטר ממנה ב-3 בפברואר 2015, בעקבות גילוי היותו יועץ בתשלום של אש"ף.
ביוגרפיה
שייבס נולד ב-1950 בקליבלנד, אוהיו, וב-1952 היגר לקנדה עם הוריו ואחיו. אביו, עזרא שייבס (Ezra Schabas), יהודי יליד ניו יורק, היה מוזיקאי ומחנך, שכיהן כמנהל הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה והיה פרופסור בפקולטה למוזיקה של אוניברסיטת טורונטו. אמו, אן שייבס, כיהנה כדקאנית הפקולטה לספרנות ולמידענות באוניברסיטה זו.
הוא קיבל תואר ראשון ושני בהיסטוריה מאוניברסיטת טורונטו, וכן תואר ראשון, שני ושלישי במשפטים מאוניברסיטת מונטריאול. בנוסף לכך יש לו תוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות דלוויס, הליפקס, קליבלנד, נורת'ווסטרן, שיקגו וקייס וסטרן ריזרב.
בשנים 1991–2000 כיהן כפרופסור למשפט של זכויות האדם ומשפט פלילי באוניברסיטת קוויבק, וראש הפקולטה למשפטים שם בשנים 1994–1998.
הוא לימד כפרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות נוספות, בהן אוניברסיטת מקגיל, האוניברסיטה המלכותית שבבלפסט, אוניברסיטת LUISS שברומא, בית ספר קרדוזה למשפט והאוניברסיטה הלאומית של רואנדה.
הוא חבר בחֶבֶר הנאמנים של קרן האו"ם לשיתוף פעולה בתחום זכויות האדם. עוד כיהן כיו"ר ועדת האמת והפיוס בסיירה לאון.
שייבס בעל אזרחויות קנדית ואירית. הוא נשוי ואב לשניים.
עמדותיו המשפטיות
שייבס הוא פעיל בולט למען ביטול עונש המוות בעולם. הוא כתב בנושא זה ספר משפיע בשם The Abolition of the Death Penalty in International Law. הוא מרצה וכותב בתחום זה, ודבריו מצוטטים בערכאות חשובות בעולם, בכללן בתי המשפט העליונים של ארצות הברית, קנדה ובריטניה. בשנת 2009 מונה ליועץ מטעם מזכ"ל האו"ם להכנת דו"ח בנושא עונש מוות. הוא משמש עוד כיו"ר הוועדה המדעית המייעצת של האקדמיה הבינלאומית נגד עונש מוות, וכיועץ של המרכז הבינלאומי לחקר עונש המוות שבאוניברסיטת בייג'ינג.
ועדת החקירה למבצע צוק איתן
מינויו של שייבס פורסם באוגוסט 2014, והמנדט שקיבלה הוועדה בראשותו הוא לחקור פשעי מלחמה אפשריים, וכן זיהוי הגורמים האחראיים לכך ואף מתן המלצות אישיות כנגדם במקרה הצורך. שייבס התבטא בעבר בזכות הבאת בנימין נתניהו למשפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, וכאשר נשאל לפשר ההתבטאות אמר כי הוא התייחס לפעולותיה של ישראל במבצע עופרת יצוקה, זאת על אף שנתניהו כלל לא כיהן בממשלה בעת המבצע. המינוי היה למורת רוחה של ישראל ונעשה חרף מאמציה לשנות את הרכב הוועדה. דובר משרד החוץ הישראלי אמר בתגובה לידיעה על המינוי כי
בריאיון לכלי תקשורת ישראלי אמר שייבס כי
בפברואר 2015 התפטר מראשות הוועדה, לאחר שנודע ששימש יועץ בתשלום לאש"ף.
לב האדם
לב האדם הוא איבר חלול ושרירי הפועל כמשאבה, ומטרתו היא להזרים את הדם דרך כלי הדם, וזאת תוך התכווצויות חוזרות ונשנות. הדם שהלב מזרים לאיברי הגוף, מספק להם חמצן וחומרי מזון הנחוצים להם, ומפנה מהם פסולת מטבולית.
מיקום ותפקוד
לב האדם הוא איבר שרירי חלול, חרוטי מעט בצורתו וממוקם בצורה אלכסונית במרכז בית החזה. בסיס החרוט פונה לכיוון העליון של בית החזה ומעט אחורה, קודקוד החרוט (Apex) נמצא בגובה המרווח הבין-צלעי החמישי ופונה קדימה, למטה ושמאלה. לב ממוצע של מבוגר קטן מעט משני אגרופים של אותו אדם. משקלו 300–350 גרם. גבולו העליון עובר בקו אופקי מאחורי עצם החזה (הסטרנום) ברמת צלע מספר 2 וגבולו התחתון - בין צלעות 5 ל-6.
הלב מתכווץ ומזרים את הדם שבתוכו, נרפה לאחר שרוב הדם יצא ממנו ובזמן שהלב רפוי, הדם נכנס לתוכו. התכווצות הלב מכונה סיסטולה (systole) והרפיית הלב מכונה דיאסטולה (diastole). פעולות התכווצות הלב והרפייתו נקראות יחד פעימה. לב אדם מבוגר במצב רגיל במנוחה פועם כ-70 פעם בדקה. בכל פעימה מזרים הלב 60–100 סמ"ק דם, או 7000–9000 ליטר דם ביממה בזמן מנוחה. הלב מצוי בחלל בית החזה הקרוי גם מדיאסטינום (mediastinum) ומאחורי עצם החזה.
הלב מתפקד כמשאבה שלתוכה נאסף דם והיא דוחפת אותו הלאה לתוך העורקים. הלב אוסף דם עני בחמצן מכל הגוף לחלקו הימני ומזרים אותו לריאות, שם הדם פולט פחמן דו-חמצני וקולט חמצן. לאחר מכן נאסף הדם המועשר בחמצן מהריאות לתוך חלקו השמאלי של הלב וזה מזרים אותו לכל רקמות הגוף.
מבנה הלב
הלב מחולק לצד ימין וצד שמאל. כל צד מורכב מחדר (ventricle) ומעלייה (או פרוזדור; atrium); בסך-הכול, שני חדרים ושתי עליות. דופן הלב בנוי בעיקר משריר ייחודי לו הנקרא שריר הלב (myocardium) המשמש גם כמחיצה החוצה את שני חדרי הלב, ומרקמות לב נוספות שחלקן עמוקות יותר וחלקן שטחיות יותר משריר הלב.
חוד הלב (apex) נוטה לצד שמאל. בדפנות החדרים נמצאות אלומות תאי שריר לב מתמחים החשובים לפעילות החשמלית של הלב. החדר השמאלי גדול ועבה יותר מהחדר הימני, משום שהוא מזרים דם לכל חלקי הגוף, דבר המצריך התכווצות מכנית חזקה שתדחוף את הדם בעוצמה מספקת כך שיגיע לכל הגוף.
בין צדו השמאלי של הלב לצדו הימני מפרידה מחיצה (septum), שתפקידה למנוע ערבוב של דם עשיר בחמצן בצד שמאל עם דם עשיר בפחמן דו-חמצני בצד ימין.
אספקת הדם אל הלב
דופן הלב עבה מכדי לספוג את חומרי המזון והחמצן העוברים דרך חללי הלב ולכן הוא זקוק לעורקים, ורידים ונימי דם משלו שיספקו לו תזונה חיונית. העורקים הכליליים (קורונריים; coronary arteries) מספקים דם לשריר הלב עצמו. מוצא העורקים הכליליים הוא בסינוסים של הצניפים הסהרוניים (לונריים) שבבסיס אב העורקים ובמסתם אב העורקים. מקור השם "coronary" הוא מהמילה corona שמשמעותה כתר, ובעברית: כליליים, מהמילה כליל או כתר. הם קרויים כך מכיוון שהם מכתרים ומקיפים את הלב. קיימים שני עורקים כליליים ראשיים:
הוורידים המנקזים את הלב נקראים ורידי הלב. קיימים שלושה ורידי לב המתנקזים לווריד אחד גדול יותר, שנקרא הסינוס הקורונרי ונמצא בחלק האחורי של דופן הפרוזדור הימני של הלב. וריד זה מזרים את הדם הורידי ישירות אל תוך חלל הפרוזדור הימני ומתערבב יחד עם הדם הוורידי שמגיע מכל הגוף אל הפרוזדור הימני. שלושת ורידי הלב הקיימים: קטן, בינוני וגדול.
מחלת לב איסכמית
הלב ניזון מכלי דם קטנים שנקראים העורקים הכליליים. מחלת טרשת העורקים (אתרוסקלרוזיס) פוגעת עם הגיל בעורקים אלו ובעקר כאשר קיימים "גורמי סיכון" (גורמים תורשתיים, עישון, לחץ דם, יתר כולסטרול וסכרת). מחלת לב כלילית שנובעת מפגיעה כזו יכולה להתבטא במספר צורות:
הטיפולים המקובלים היום להצרויות חלקיות (אנגינה פקטוריס) הם טיפול תרופתי להשפעה על גורמי הסיכון, טיפול תרופתי להקלת העומס על שריר הלב ולהרחבת כלי הדם הכליליים, וצנתור עורקי לב ופתיחה על ידי בלון והנחת סטנט "קפיץ". אם צנתור אבחנתי מדגים חסימה שלא ניתנת לפתרון באמצעות טיפול צנתורי (PTCA – percutaneous transluminal coronary angioplasty), או-אז הטיפול המקובל הוא ניתוח מעקפים (CABG – coronary artery bypass grafting). במקרה של התקף לב, הטיפול כולל ניסיון פתיחה של העורק הכלילי החסום על ידי תרופה ממסת קריש או על ידי צנתור דחוף, ובו-זמנית ובהמשך טיפול במספר תרופות המעודדות המסת הקריש, הגנה על הלב, וטיפול בגורמי הסיכון לטרשת העורקים.
מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב
בלב מתבצעות שתי פעילויות שונות:
שתי הפעילויות תלויות אחת בשנייה ולכן אם הלב לא יקבל אנרגיה ומזון, הפעילות המכנית תיחלש או תיפסק ובעקבותיה הפעילות החשמלית לא תהיה תקינה. כמו כן, אם יש הפרעה בפעילות החשמלית, תהיה הפרעה בפעילות המכנית.
שריר הלב, כמו כל שריר בגוף האדם, מתכווץ ברגע שמגיע אליו אות חשמלי ונרפה ברגע שאות זה נפסק. תא שריר הלב, בדומה לתאי שריר אחרים בגוף, מסוגל להוליך חשמל לתאים שכנים ולעורר גם בהם התכווצות. בניגוד לשאר השרירים בגוף, תא שריר הלב מסוגל ליצור אות חשמלי ללא גירוי מבחוץ. יכולת זו נקראת אוטומטיות. בשל היכולת החשמלית של תאי שריר הלב, כל תא כזה מסוגל ליצור אות חשמלי הנע בין כל שאר התאים. תוך כדי העברת הזרם החשמלי תאי הלב מתכווצים.
בלב קיים קוצב ראשי הקרוי קשר הגת והפרוזדור (SA node). קוצב זה ממוקם בחלק העליון של פרוזדור ימין והוא זה שנותן את קצב הלב התקין, כ-60–100 פעימות בדקה (אצל ילדים: כ-80-120 בדקה), והוא למעשה מתחיל את שרשרת ההולכה החשמלית בפקודה להתכווצות הפרוזדורים.
האות החשמלי שניתן מקשר הגת והפרוזדור עוטף את כל הפרוזדורים אך אינו מגיע לחדרים. הוא נעצר עקב הצורך להמתין בין כיווץ הפרוזדורים לכיווץ החדרים ולשם כך ישנו קוצב נוסף הקרוי קשר הפרוזדור והחדר (AV node), שממוקם בין הפרוזדורים לחדרים ומכאן גם שמו. קוצב זה מחזיק את הדחף החשמלי 0.12–0.20 שניות בטרם הוא משגר דחף חשמלי נוסף להתכווצות החדרים. במידה והקוצב הראשי אינו מתפקד, קוצב זה יכול להפיק קצב של כ-40–60 פעימות בדקה, כפעולת גיבוי.
מכיוון שהמסתמים המובילים דם מהלב אל הגוף נמצאים בחלק העליון של כל חדר, קיימים סיבים הקרויים סיבי היס (Bundle of His) שתפקידם הוא לכווץ את החדרים מלמטה למעלה ומעבירים את הזרם החשמלי ללא כיווץ החדרים.
קיימים גם סיבים הקרויים סיבי פורקינייה (Purkinje Fibers) שתפקידם הוא להעביר את הזרם החשמלי לאורך שריר הלב בחדרים על מנת שהזרם יגיע בצורה מסודרת לכל דפנות החדרים, כאשר האות החשמלי שמגיע מהם מתפזר לתוך עובי שריר הלב.
אם יש כשל לבבי, גם סיבי פורקינייה מסוגלים לייצר קצב פעימות משלהם, שהוא 20–40 פעימות בדקה, רק כאשר הקוצבים אינם פועלים.
ויסות פעימות הלב
קצב האותות החשמליים נקבע על ידי הורמונים שאותם משחרר הגוף אל זרם הדם. בזמן פעילות גופנית, למשל, משחרר הלב הורמונים הגורמים לו להתכווץ מספר פעמים רב יותר, כדי לספק לשרירים את החמצן לו הם זקוקים בזמן מאמץ. לעיתים פועם הלב בעוצמה גם כאשר מתרגשים או פוחדים, תופעה שנגרמת בשל שחרור ההורמון אדרנלין, שחלק מהשפעותיו הן הגברת קצב פעימות הלב. ישנם אנשים שהקוצב הטבעי בגופם אינו מתפקד כראוי ויש צורך להשתיל בגופם קוצב לב מלאכותי, שמתזמן את התכווצויות לבם.
מחזור הדם
מחזור הדם הקטן
מחזור הדם הגדול
הלב אצל בעלי חיים אחרים
בהכללה, ככל שבעל החיים קטן יותר כך ליבו פועם בתדירות רבה יותר (גם בין צאצא ובוגר מאותו המין). ליבו של לווייתן (היונק הגדול ביותר) פועם 9 פעמים בדקה, של פיל 25 פעמים בדקה, של אדם כ-70 פעמים בדקה, אצל עכבר כ-500 פעמים בדקה וכדומה. קיים יחס הפוך בין קצב פעימות הלב לבין תוחלת החיים הכללית של בעל החיים. ככל שקצב הפעימות גדול יותר, כך תוחלת החיים קצרה יותר.
מבחן אסוציאציות חבויות
מבחן אסוציאציות חבויות (באנגלית: Implicit-Association Test, בראשי תיבות: IAT) הוא מבחן הערכה שנוי במחלוקת למדידת אסוציאציות תת-מודעות בין מושגים שונים. המבחן מודד אסוציאציות כאלה בעקיפין, וזאת בניגוד לשאלונים שבהם אסוציאציות נמדדות במפורש על ידי שאלת המשתתפים על הרגשתם. היישום המדעי הנפוץ ביותר של המבחן הוא הערכת סטריאוטיפים סמויים, אך במרוצת השנים הוא הוא החל להיות מיושם על מגוון אסוציאציות אחרות על גזע, מגדר, מיניות, גיל, דת, הערכה עצמית, ועמדות פוליטיות.
מבחן זה הוא מבחן ממוחשב, והוא מודד באיזו מהירות אנשים יכולים לסווג מילים ודימויים חזותיים שונים. למשל, בהערכת סטריאוטיפים ההנחה הבסיסית היא שמשתתפים שיש להם סטירטאואפים ודעות קדומות כלפי קבוצה מסוימת, הם מהירים יותר בשיוך פריטים בעלי מילים חיוביות לקבוצת השיוך שלהם, בהשוואה לשיוך פריטים חיוביים הקשורים לקבוצה השונה, ולהפך, הם איטיים יותר בשיוך מילים שליליות לקבוצת השיוך שלהם ומהירים יותר בשיוך מילים שליליות לקבוצה השונה. עוד נשען מבחן זה על ההנחה, שקל יותר למשתתף לבצע את אותן התנהגויות עבור מושגים שעוצמת הקשר שלהם חזקה מאשר עבור מושגים בעוצמת קשר חלשה, ומכאן החשיבות של מהירות התגובה בקטלוג מושגים לקטגוריות שונות.
מבחן IAT פורסם לראשונה במחקר בשנת 1998 על ידי הפסיכולוגים אנתוני גרינוואלד, דבי מקגי וג'ורדן שוורץ. המבחן נמצא בשימוש נרחב במחקר בתחום פסיכולוגיה חברתית, ובמידה מסוימת בפסיכולוגיה קלינית, פסיכולוגיה קוגניטיבית ופסיכולוגיה התפתחותית.
ויליאם איש אוקאם
ויליאם איש אוקאם (באנגלית: William of Ockham; בסביבות 1285 – 1349) היה נזיר פרנציסקני ופילוסוף אנגלי, מאוקאם, כפר קטן במחוז סארי שבדרום מזרח אנגליה.
ויליאם הקדיש עצמו לחיי עוני קיצוני ומינימליסטיות. הוא היה מראשוני הנומינליזם, ויש המחשיבים אותו כאבי האפיסטמולוגיה המודרנית והפילוסופיה המודרנית ככלל, עקב טענתו כי רק הפרטים הם שקיימים, בניגוד לכללים האוניברסליים או הצורות, וכי כל הכללים האוניברסליים הם תוצאה של הפשטה של הפרטים, שנעשית על ידי המוח האנושי, ואין להם קיום מחוץ למחשבה. אוקאם נחשב גם כאחד מהלוגיקנים הגדולים של כל הזמנים.
ויליאם איש אוקאם נקרא לאביניון על ידי האפיפיור יוחנן ה-22 ב־1324 והואשם בכפירה. הוא נשאר שם ארבע שנים תחת מעצר בית למעשה, בזמן שהוראתו וכתיבתו נחקרה. בתקופה זו, לבקשת האח מיכאל מצ'זנה, ראש המסדר הפרציסקני, חקר ויליאם איש אוקאם את הוויכוח בין האפיפיור לבין הפרנציסקנים לגבי הדוקטרינה של עוני השליחים, נקודה שהייתה מרכזית לדוקטרינה הפרנציסקנית אך האפיפיורות התנגדה לה. אוקאם הגיע למסקנה כי האפיפיור המכהן הוא כופר, עמדה שהוא ניסח בכתב. לפני שהגיעו למסקנה לגבי מעמדה של הפילוסופיה שלו, ברח ויליאם איש אוקאם מאביניון ב־26 במאי 1328, יחד עם מיכאל מססנה ועוד כמה נזירים. הם ביקשו את הגנתו של לודוויג הרביעי בבוואריה. הוא הוחרם על ידי האפיפיור בשל עזיבתו את אביניון ללא רשות, אולם לא ידוע אם דעותיו נידונו גם הם לחרם.
את שארית חייו העביר ויליאם איש אוקאם בכתיבה על עניינים פוליטיים ועל היחס בין הסמכויות והזכויות של הרשויות הרוחניות והארציות. בשנת 1349, עוד טרם פרצה המגפה השחורה, הוא מת במנזר במינכן שבבוואריה, גרמניה, כתוצאה ממחלת הדבר.
בתרבות
ויליאם איש אוקאם שימש השראה ליצירתו של ויליאם מבסקרוויל, הדמות הראשית של הרומן של אומברטו אקו "שם הוורד".
אוסטרליה 108
אוסטרליה 108 (באנגלית: Australia 108; בעבר נקרא שדרת סאות'בנק 70, באנגלית: 70 Southbank Boulevard) הוא גורד שחקים המיועד למגורים ברובע סאות'בנק של מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה. לאחר השלמת השלד בנובמבר 2019 היה לבניין הגבוה באוסטרליה לפי גובה הגג, בעוקפו את מגדל יוריקה, והבניין השני בגובהו באוסטרליה לפי מדד גובה מלא, אחרי מגדל Q1. אחרי שיושלם, הבניין יהיה בגובה 317 מטרים, עם 1,105 דירות מגורים, על פני 100 קומות.
הבניין הוא היחיד בחצי הכדור הדרומי עם 100 קומות. הבנייה הסתיימה בשנת 2020.
סוציולוגיה של הידע
סוציולוגיה של הידע היא תחום בסוציולוגיה העוסק במערכת הקשרים שבין ידע לבין חברה. השאלה המרכזית בתחום זה היא כיצד ידע מעצב את החברה וכיצד כוחות חברתיים מעצבים ידע. המונח "ידע" כולל בתוכו, בהקשר זה, מגוון של תחומים, לדוגמה: מדע, אידאולוגיה, תהליך היווצרותן והפרכתן של תיאוריות, מערכות הסמלים המרכיבות את התרבות ועוד. הסוציולוגיה של הידע מתמקדת, בין השאר, באוריינות ובמערכות היוצרות את הידע, למשל: אוניברסיטאות, בתי ספר, מכוני מחקר, מדע, הדת, אידאולוגיה וכדו.
ראשית התחום
בצרפת – ניסה אוגוסט קונט לחתור לגישה של ״היסטוריה ללא שמות״; אמיל דורקהיים ותלמידיו חקרו את המקורות החברתיים ל״ייצוגים קולקטיביים״ (collective representations) אותם הם תארו כקטגוריות ייסוד כמו: חלל וזמן, קודש וחול, או הקטגוריה של האדם (person) – דורקהיים טען כי חיפש קטגוריות יסודיות במידה כזו שאנשים כלל לא היו מודעים לעובדה שבסיסו עליהן את תפיסת עולמם, וכך למעשה השליכו על המציאות סיווגים שונים, שבתורם חילקו גם את בני האדם לקטגוריות שונות; באופן דומה, ההיסטוריונים מרק בלוך ולוסיאן פבר, עמלו כדי למצוא ״מנטליות קולקטיבית״ או הנחות ייסוד המשותפות לקהילות שונות. בלוך, למשל, חקר את האמונה בכוחות ריפוי שייחסו רבים למלכי צרפת ואנגליה. פבר זיהה במחקרו את ״הבעיה של חוסר האמונה״ וטען כי במאה ה־16 אתאיזם היה למעשה בלתי מתקבל על הדעת. בארצות הברית, הסוציולוג ת'ורסטיין ובלן התעניין ב״סוציולוגיה של האמת״ ובקשר של ידע לקבוצות ומוסדות ספציפיים בחברה. ובלן טען כי בחברה המודרנית מתקיימת ״כת המדע״, המאופיינת בהעדפת הסברים אימפרסונליים במקום הסברים אנתרופומורפיים (אנושיים). הסיבה לכך, לדידו, הייתה עלייתה של התעשייה ושל טכנולוגיות חדשניות. בנוסף, ובלן היה ביקורתי ביותר כלפי המערכת האקדמית והשווה את חוקרי האקדמיה למגינים של ידע אזוטרי בדומה לכמרים, כוהנים שאמאנים או רופאי אליל. בתוך קבוצות אקדמיות אלו, טען ובלן, ידע אזוטרי נחשב לאמת אוניברסלית אף על פי שהוא נובע ישירות מהרגליה ותרבותה של הקבוצה.
הזרם הגרמני – קארל מנהיים והפונקציונליזם
המפנה הבא בסוציולוגיה של הידע חל בשנות ה־20 של המאה ה־20. הסוציולוג קארל מאנהיים הציע גישה חדשה לחקר הקשר בין ידע לבין חברה. הוא אימץ את העמדה המרקסיסטית לפיה ידע מעוצב על ידי גורמים חברתיים ביחס למיקום החברתי שלהם, אך לא אימץ את התפיסה המרקסיסטית כי ידע מעוצב בהכרח ביחס למעמד החברתי. בכך פתח את הפתח להסבר מגוון ומורכב יותר על יסודותיו של הידע, הכולל לא רק מעמד חברתי אלא משתנים חברתיים אחרים, כמו למשל ההבדלים בין הדורות ("דור סוציולוגי"). לטענת מנהיים, למשל, שני ״סגנונות״ מחשבה התפתחו באירופה במאות ה־18 וה־19: הסגנון הצרפתי, שהיה ליברלי ואוניברסלי ושפט את החברה מנקודת מבט של הגיון על־זמני; ומצד שני, הסגנון הגרמני, שהיה שמרני והיסטוריציסטי, ודגל בתפיסה של שינוי מתמיד והשתמש בהיסטוריה, יותר מהגיון או דת, על מנת להסביר את תפיסת הידע האנושי. הזרם הגרמני שכלל את מנהיים ואלפרד ובר (אחיו של מקס ובר) קרא לראשונה למפעלם ״סוציולוגיה של הידע״ (בגרמנית: Soziologie des Erkennens, Wissensoziologie).
תחומי עיסוק
תחום הסוציולוגיה של הידע עבר שינויים מרחיקי לכת מאז שנות ה־70 של המאה ה־20. מתחום שולי למדי בשדה הסוציולוגי הפכה הסוציולוגיה של הידע לאחד התחומים המרכזיים, תהליך בו התפתחו מספר תחומי ידע שונים בתוך הסוציולוגיה של הידע:
קשר בין המדיום של הידע ובין המבנה שלו
מחקרים בתחום זה חוקרים את השפעתם של שינויים טכנולוגיים בדרכי האחסון, ההעברה וההפצה של הידע על אופיו של ידע זה. המקרה הבולט ביותר שנחקר במסגרת זו הוא המקרה של התרחבות האוריינות והמעבר מחברה בעלת מסורות בעל-פה לחברה קוראת. במסגרת זו נחקרות ההשפעות של הופעת הדפוס ושל שילובים שונים של חברות קוראות ו'מדברות'. השאלה המרכזית העולה בתחום זה כיום היא כיצד משפיעה הופעתם של מדיומים חדשים של העברת ידע – ראשית הטלוויזיה ולאחר מכן המחשב והאינטרנט – על אופיו של הידע.
זיכרון קולקטיבי
תחום נוסף הנחקר לאחרונה הוא כיצד קבוצות משמרות או משנות ידע חברתי שנצבר. בתחום זה שני כיווני חקירה מרכזיים: הראשון עוסק בשאלה, כיצד ידע מומצא על-מנת לשרת מטרות חברתיות (ובמיוחד מטרות לאומיות), והשני בוחן את הסיבות, הגורמות לאירועים מסוימים להישמר בזיכרון הקולקטיבי ולאחרים להיעלם ממנו, וכחלק מכך, גם כיצד מורכב קאנון ספרותי או אומנותי.
סמכות וארגון
כיוון זה חוקר כיצד היבטים שונים של מבנה חברתי משפיעים על היווצרותו, שינויו ושימורו של ידע. המחקר מתמקד בהשפעתם של ארגונם של מוסדות חברתיים, האחראים על יצירת ידע, במקורות המימון להפקתו, וכדומה על סוג הידע שארגונים יוצרים.
כוח ופרקטיקות
בסוציולוגיה החדשה של הידע יש עיסוק רב בכוח, והנציג העיקרי של עיסוק זה הוא מישל פוקו. התאוריה של פוקו מתמקדת בשאלה: "מה ניתן לחשוב", ובקשר בינה לבין הפרקטיקות הנהוגות בחברה. טענה נוספת בתחום זה נוגעת לאופן בו התאוריות המדעיות, שמפותחות בדיסציפלינות מדעיות שונות מושפעות ממבני כוח שונים, וכיצד אופנים שונים של צבירת ידע משקפים מבני כוח שונים. פוקו המציא עולם מושגים שלם בחקר הסוציולוגיה של הידע ובהם "גנאלוגיה", "ארכאולוגיה" ו"משטר". בכך, קישר פוקו את הידע לבעלי הסמכות בקבוצות חברתיות שונות, החל מהמשפחה ועד המדינה. בנוסף, איתר פוקו "אתרים" של ידע ובהם מרפאות, בתי ספר, בתי כלא ועוד.