cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשות המאגר הביומטרי הלאומי
ביוני 2019 פורסם כי הרשות הסתירה ולא דיווחה על שתי תקריות בנוגע לאבטחת מידע (שקרו בשנים 2017–2018) בניגוד לחוק. כחודשיים לאחר מכן נדחתה בבית המשפט הגבוה לצדק עתירה של התנועה לזכויות דיגיטליות והתנועה לחופש המידע כנגד הרשות בנוגע לשני מכרזים שניהלה.
ייעוד
באתר הרשות מוגדר ייעוד הרשות, בהתאם לחוק:
אמ;לק
אמ;לק (מאנגלית: TL;DR) הוא ביטוי סלנג באינטרנט, ראשי תיבות של "ארוך מדי; לא קראתי", או באנגלית: "Too Long; Didn’t Read". בדרך כלל נעשה בביטוי זה שימוש בתגובה להודעה מקוונת ארוכה ומפורטת שלא לצורך (לדעת המגיב), או בראש תגובה המסכמת הודעה ארוכה.
לא ניתן לקבוע בוודאות מתי הביטוי נכנס לשימוש. ככל הנראה, הביטוי האנגלי הופיע לראשונה באתר האינטרנט Something Awful בשנת 2002 והתפשט משם לפורומים מקוונים. בינואר 2003 הופיע הביטוי לראשונה ב-Urban Dictionary, והוא נכנס למילון אוקספורד באוגוסט 2013. המקבילה העברית הופיעה לראשונה ב"מילון מונחי רשת" שהתפרסם בשנת 2011, ובשנת 2014 החל לפעול ברשת החברתית פייסבוק עמוד בשם זה.
אמלק
{{פירושונים|* יקונו אמלק, קיסר אתיופיה – הראשון מהשושלת הסולומונית
ראו גם
}}
טסלה (חברה)
טסלה בע"מ (באנגלית: .Tesla, Inc), לשעבר טסלה מוטורס (באנגלית: .Tesla Motors, Inc) היא חברה אמריקאית בינלאומית העוסקת בייצור כלי רכב המבוססים על הנעה חשמלית, ייצור ואחסון של אנרגיה סולארית, ופיתוח טכנולוגיות של אנרגיה נקייה. החברה נוסדה ב-2003 ושמה הוא מחווה לממציא ניקולה טסלה. מטה החברה ממוקם באוסטין, בירת מדינת טקסס שבארצות הברית. נמנית עם החברות המרכיבות את מדד S&P 500.
הקמת החברה
החברה התאגדה בשם "Tesla Motors, Inc." ביולי 2003 על ידי מרטין אברהארד ומארק טרפנינג. הן התרשמו מכך שהצרכנים הגיבו בחיוב למכונית החשמלית של חברת ג'נרל מוטורס ה-EV1 ורצו להקים חברה שתייצר מכוניות חשמליות בלבד. אבהארד היה המנכ"ל וטרפנינג מנהל הכספים. איאן רייט הצטרף לחברה זמן קצר אחר כך. בפברואר 2004 גייסה החברה כסף ממשקיעים (סבב A) ואילון מאסק, אשר מכר את חלקו בחברת פייפאל בכמאה מיליון דולר השקיע 6.5 מיליון בחברה. הוא היה לבעל המניות הגדול בחברה והתמנה ליו"ר הדירקטוריון שלה. במאי 2004 הצטרף ג'רמי סטאובלר לחברה והיה למנהל הטכנולוגי (chief technical officer). אחד המשקיעים הראשונים בטסלה זאב דרורי החליף את אברהארד בתפקיד כמנכ"ל החברה והוביל את סבב הגיוס הגדול הראשון, אילון מאסק אשר היה משקיע מרכזי, עם השקעה של 7.5 מיליון דולר וגיוס נוסף של 13 מיליון דולר.
המכונית הראשונה: רודסטר ופיתוח מנועים חשמליים
בשנת 2005 חתמה החברה חוזה ייצור עם קבוצת לוטוס הבריטית, שיצרה עבורה את רוב רכיבי דגם המכונית הראשון של החברה, למעט רכיבי המנוע החשמלי. דגם זה, שכונה רודסטר, היה מכונית ספורט שדמה לדגם לוטוס אליז וחלק איתו רכיבים שונים, אף שלוטוס ייצרה חלקים אחרים עבור הרודסטר של טסלה באופן בלעדי. דגם הרודסטר היה הרכב הראשון שתוכנן לשימוש עם סוללת ליתיום-יון שסיפקה לו טווח נסיעה של כ-320 קילומטר לכל טעינה. שילדת הרכב יוצרה מסיבי פחמן המספקים קשיחות גבוהה במשקל נמוך וביצועי התאוצה מ-0 ל-100 קילומטר לשעה עמדו על 3.7 שניות.
הנפקת החברה ונסיקת שוויה
ביוני 2010 יצאה טסלה בהנפקה ראשונה בבורסת נאסד"ק. הייתה זו ההנפקה הראשונה של יצרן רכב אמריקני מאז ההנפקה של פורד בשנת 1956. עד מרץ 2012 מכרה טסלה כ-2,250 יחידות מדגם רודסטר. באותה עת היא הפסיקה לקבל הזמנות לדגם זה ולא תמשיך כנראה את ייצורו, עם סיום החוזה עם קבוצת לוטוס.
טסלה מודל S
דגמי מודל S החלו להימסר ביוני 2012, לאחר שהתקבלו כ-6,500 הזמנות מראש. הם מיוצרים במפעל טסלה בקליפורניה שהוקם על בסיס מפעל ששימש בעבר מיזם משותף של טויוטה וג'נרל מוטורס.
דגם מכונית הסדאן היוקרתית, טסלה S, זכה לביקורות טובות בעיתונות הרכב ולדירוג בטיחות גבוה. בעקבות ההצלחה הראשונית בשיווק דגם זה עלתה מניית החברה בבורסת נאסד"ק במאות אחוזים בשנת 2013. במקביל החלה טסלה לפרוס רשת של נקודות הטענה ברחבי ארצות הברית ואירופה.
ב-9 באוקטובר 2014, הודיעה החברה על דגם P85D, דגם זה מהווה שדרוג לטסלה S ובכלל זה, התקנת שני מנועים במקום אחד, שילוב של "בקרת שיוט מסתגלת" הנשענת על מצלמות, מכ"ם וחיישני אולטרה-סאונד ואופציה לשני סוגי סוללה (הנבדלים זה מזה בעיקר בקיבול ובהתאם, שמאפשרים טווחי נסיעה שונים באותם תנאי דרך והתנהגות נהג).
"בקרת השיוט המסתגלת" כוללת יכולת שמירת מהירות, יכולת לקרוא שלטים של "מהירות מרבית מותרת" ועדכון אוטומטי של מהירות היעד, שמירת מרחק ממכוניות ומעבר נתיבים על ידי הפעלה של איתות הצד בלבד, באופן אוטומטי. בעדכון גרסה שיצא בינואר 2016 למערכת ההפעלה של רכבי טסלה, נוספו אפשרויות של נהיגה ללא נהג ובכלל זה חנייה ויציאה מחנייה כשהנהג מחוץ לרכב.
לפי נתוני היצרן, דגם זה מאיץ ממצב עמידה למהירות של 60 מייל יבשתי לשעה ב-3.2 שניות - האצה המתאימה לרכבי ספורט עוצמתיים יותר מאשר לרכב מנהלים.
לפי נתוני החברה, עד ינואר 2014, היא סיפקה מעל 25,000 מכוניות מדגם S.
בספטמבר 2015 פתחה החברה מפעל ייצור שני בעיר טילבורך שבהולנד, במטרה לייצר את רכבי החברה עבור השוק האירופאי. בחודש אוקטובר באותה שנה הודיע מאסק על כוונתה של טסלה להתחיל ייצור של רכבי החברה בסין בתוך שנתיים, מתוך מטרה להוזיל את עלויות הייצור בשליש ולהגדיל את נפח המכירות במדינה.
באפריל 2017 עשתה החברה ריקול לשני שלישים מהרכבים שייצרה ב-2016 בשל בעיה בבלם החנייה האלקטרוני.
בחודש ינואר 2021, החברה עדכנה את עיצוב הפנים של הדגם והכריזה על שני דגמים חדשים, Plaid ו-+Plaid. שלושת המנועים יפיקו מעל ל-1000 כוחות סוס, כאשר טווח הסוללה יעלה על 800 קילומטרים. לטענת החברה, הדגם יאיץ מאפס למאה קילומטר בשעה תוך פחות משתי שניות.
במאי 2021 ביצעה טסלה עדכון תוכנה במודל S ובכך פגעה בביצועי הסוללה (טווח וטעינה) בלי להודיע ללקוחות, ועל כך הטיל בית המשפט בנורווגיה קנס של 16,000 דולר לכל לקוח של מודל S בנורווגיה.
מפעלי טסלה
לטסלה קונספט של מפעלים גדולי ממדים וכאלה שממעטים להשתמש בקבלני משנה תוך ייצור והרכבה של מקסימום רכיבים בעצמם, הנקרא "גיגה-מפעל" (GigaFactory). מפעלים אלו גם מייצרים באמצעות פאנלים סולריים חלק ניכר מהחשמל שהם צורכים. מפעלי הענק של טסלה כוללים את גיגה ברלין, גיגה נבדה, גיגה שאנגחאי, גיגה טקסס, גיגה ניו יורק.
פריצות דרך במודל העסקי של החברה
החברה נכנסה לשוק הרכב במודל של ייצור מעט כלי רכב, לפלח השוק העליון באמצעות דגם ה"רודסטר". ההצמדות לייצור הכמויות הקטנות אפשרה לה למשל, פטור ממבחני ריסוק שאינו נדרש עד לכמות מכירות של 500 כלי רכב בשנה, בארצות הברית.
בשלבים מוקדמים יחסית, החברה נכנסה לשיתופי פעולה עם יצרניות רכב מוכרות – הן להסכמים שבהם החברות הוותיקות הן קבלני משנה עבורה והן להסכמים שבמסגרתם היא ספקית של מרכיבים במערכת ההנעה החשמלית של חברות אחרות.
"טסלה" היא חברת הרכב היחידה שמוכרת לצרכני הקצה, לאו דווקא דרך "דילרים". מרכיב זה של המודל העסקי נמצא במחלוקת במספר מדינות בארצות הברית ואולם נראה כי רוב המדינות מקבלות את העובדה שמדובר במגמה שהן לא יוכלו לעצור ובהתאם, הן משנות את החקיקה המקומית כדי לאפשר זאת.
דרך נוספת שבאמצעותה מצליחה החברה להוזיל את עלות הרכבים היא (כפי שעושה חברת ספייס אקס בבעלותו של מאסק) באמצעות ייצור עצמי של כ-80% מחלקי הרכב, כך שהחברה חוסכת לעצמה את עלויות התיווך וההתאמה.
לדברי מנכ"ל החברה, החברה רואה לעצמה ערך בקידום נושא הרכבים החשמליים בכלל. ביוני 2014 הודיע בצעד מפתיע אילון מאסק, כי החברה מאשרת "לכל מי שרוצה" בעולם, לעשות שימוש בפטנטים שלה והחברה מתחייבת שלא לתבוע. לדברי מאסק, הצעד נועד לקדם את המעבר לרכבים חשמליים בכל העולם – מעבר שאמור לצמצם את כמות המזהמים באוויר, לצמצם את פליטת גזי החממה, להקטין את התלות בדלקים מאובנים ואת התלות הפוליטית במדינות שבשטחן יש מרבצי נפט גדולים.
החברה נכנסה גם לעסקי תחנות הטעינה ונכון לנובמבר 2014, היו לה 132 תחנות בצפון אמריקה, 99 באירופה ו-37 באסיה ואוסטרליה. לפי פרסומים שונים, פריסת התחנות בארצות הברית מאפשרת נסיעה "מחוף לחוף".
במהלך 2014, החברה הודיעה על הקמת ה"גיגה-פקטורי" מפעל הסוללות הגדול בעולם בשיתוף עם פנסוניק, עבור הרכבים שלה. הקמת מפעל כזה מהווה השקעה עצומה בסיכון גבוה מכיוון שתחום ייצור הסוללות ידוע כתחום קשה המחייב תהליכי ייצור ובקרה קפדניים. סוללות יוני-ליתיום הן אתגר טכנולוגי גדול בפני עצמו. ל"טסלה" אירעו לפחות שלושה אירועים של שריפת רכב מתוצרתם, ככל הנראה, בין השאר, על רקע הידלקות של הסוללה (נכון לאוקטובר 2014). בספטמבר 2014, החברה הודיעה כי בחרה למקם את המפעל, "גיגה פקטורי" במדינת נבדה שבארצות הברית והמפעל צפוי לכלול טכנולוגיות חדשניות רבות.
בספטמבר 2018 הגיע מאסק לפשרה עם הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) בעקבות תביעה על הטעיית משקיעים, אחרי שפרסם בטוויטר על כוונה להפוך את טסלה לחברת פרטית ואחר כך חזר בו. במסגרת הפשרה יפרוש מאסק מתפקידו כיו"ר טסלה וישלם קנס של 20 מיליון דולר, והחברה תשלם קנס דומה ותמנה שני דירקטורים חיצוניים חדשים.
בדצמבר 2018 פורסם כי טסלה שוקלת לרכוש חלק מפסי הייצור של GM (ג'נרל מוטורס) אותם היא מתכננת לסגור, זאת כדי לעמוד בביקוש הגובר והולך למכוניות החברה. עד לרבעון הראשון של 2020, החברה מכרה במצטבר, מעל מיליון כלי רכב.
החברה מקדמת "מערכות עזר לנהג" מתוך כוונה להגיע ליכולת נסיעה אוטונומית לגמרי. לטענת אילון מאסק, יכולות אלו יביאו לכך שהרכב יהיה בטוח בהרבה מרכבים אחרים, שאין להם מערכות כאלה ובעתיד, כאשר הרכב יוכל להיות אוטונומי לגמרי – בעלי הרכב יוכלו למכור אותו כ"רובו-טקסי", מה שיגרום לרכב לצבור ערך לאורך חייו, הפוך מהמודל המקובל שבו שווי הרכב יורד בהתמדה, מרגע הרכישה.
המודל הכלכלי של "טסלה", בהקשר למערכות אלה – הוא התקנתן בכל רכבי החברה (כולל כאלה שנמכרו כבר בעבר), איסוף נתונים מהנסועה המצטברת, הפצת עדכוני תוכנה וחוזר חלילה. מודל זה, לכאורה, מאפשר לחברה לפתח יכולות נהיגה אוטונומית תוך שהיא מייצרת הכנסה מהפעילות – הפוך מהמצב ברוב חברות הרכב שאצלן ההשקעות במו"פ הן הוצאה.
החברה הייתה הראשונה בעולם להפיץ יכולת "זימון אוטומטי" – יכולת לקרוא לרכב לבא אליך מהחניון מבלי שיש נהג ברכב (תכונה שעובדת לטווחים של עד חמישים מטר). החברה הייתה בין הראשונות בעולם לשלב יכולות זיהוי שלטים, זיהוי מצבי רמזור, בלימה אוטומטית, שמירת מהירות, החלפה אוטומטית של נתיבים ונסיעה מ"כניסה לאוטוסטרדה" ועד "יציאה מאוטוסטרדה" – כשכל תכנון הנתיב והנסיעה מתבצעים אוטומטית. החברה מגדירה שעל הנהג להישאר ערני, עם ידיים על ההגה ובמצב בו הוא יכול להשגיח על הרכב במשך כל הנסיעה. הגדרה זו מאפשרת לה לעקוף מגבלות רגולטוריות ברבות ממדינות העולם.
ביולי 2021 הודיע אילון מאסק כי בקרוב (סוף 2021 או תחילת 2022) כל הרכבים החשמליים יוכלו להשתמש במערכת הטעינה סופרצ'ארג'רס של טסלה.
שווי החברה
ב-2006 גייסה החברה 40 מיליון דולר ממספר יזמים, ביניהם מייסדי גוגל לארי פייג' וסרגיי ברין. ב-2008 סיים אברהארד את תפקידו כמנכ"ל החברה והוחלף ביזם זאב דרורי, ישראלי לשעבר. במקביל למשבר הכלכלי העולמי ב-2008 סבלה החברה מקצב הוצאות גבוה בטרם החלו הכנסות משמעותיות, ונאלצה לפטר עשרה אחוזים מכוח העבודה שלה. לאחר כשנה בתפקיד הועבר דרורי לתפקיד הסמנכ"ל ומאסק הפך ליו"ר ומנכ"ל החברה במקביל. דרורי עזב לאחר מספר חודשים.
ב-2 בינואר 2019 נחתך שווי החברה בכמעט 4 מיליארד דולר, זאת בעקבות הודעת החברה בה נמסר ללקוחותיה מספר נמוך מהצפוי של דגמי מודל 3 ברבעון הרביעי ובעקבות הודעתה על הורדה של 2,000 דולר במחירי כל אחד מדגמיה – מודל 3, מודל S ומודל X – כדי לסייע לקונים בארצות הברית לקבל זיכוי מס פדרלי בסך 3,750 דולרים בלבד במהלך ששת החודשים הקרובים.
ב-23 במאי 2020 היה שווי החברה 151 מיליארד דולר, יותר מכל חברת רכב אחרת בארצות הברית ויותר מכל חברת רכב אחרת בעולם למעט "טויוטה". נתון זה בלט במיוחד על רקע מגפת הקורונה שהכתה ברוב מדינות העולם וגרמה לפגיעה קשה במכירת מכוניות ברחבי תבל. ביולי 2020 הפכה טסלה לחברת הרכב בעלת השווי הגבוה ביותר בעולם, עם שווי של 210 מיליארד דולר, אף שמבחינת היקף ייצור, היא הייתה יצרנית הרכב הקטנה ביותר. בשנה שלאחר מכן, עד אמצע 2021 זינק שווי החברה ועמד על יותר מפי שלושה – 733 מיליארד דולר.
ב-25 באוקטובר 2021 עבר שווי החברה את רף טריליון הדולר לאחר שזינקה ב-13% ביום, בעקבות עסקה עם חברת הרץ שקנתה 100 אלף מכוניות מתוצרתה במחיר של יותר מ-4 מיליארד דולר.
מודל X
קרוסאובר יוקרתית של החברה
מודל 3
המכונית שהציגה טסלה באפריל 2016, מכונית משפחתית במחיר של החל מ-35,000 דולר. אספקת המכוניות החלה באמצע 2017, עם צבר הזמנות של כחצי מיליון מכוניות. כ-300 אלף מכוניות נמכרו תוך פחות מ-48 שעות מההשקה הרשמית.
מודל Y
מכונית קרוסאובר החדשה של החברה שהוצגה בשנת 2019.
טסלה סמי
משאית סמי-טריילר חשמלית עם יכולות אוטונומיות, כאשר המשאית הראשונה נמסרה בדצמבר 2022.
טסלה רודסטר 2022
מכונית ספורט חשמלית אשר מתיימרת להיות המכונית הכי מהירה בעולם, הוכרזה בשנת 2017 וצפויה להימכר החל משנת 2023. מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-1.9 שניות.
טסלה סייברטראק 2021
טנדר כל-חשמלי העתיד להיות בשוק הרכבים בסוף שנת 2023. למכונית זו שלושה דגמים אשר טווח נסיעתם נע בין 400 ל-800 קילומטרים.
טסלה סייברקוואד
טרקטורון אשר אמור להגיע ביחד עם הסייברטראק.
בישראל
בנובמבר 2019 החלה לפעול בישראל חברה בת של טסלה בשם "טסלה מוטורס ישראל בע"מ". בינואר 2020 הובא לישראל מספר מצומצם של מכוניות טסלה על ידי החברה ועבר תהליך רישוי ישראלי. כמו כן, מונו כמה אישי מפתח בתעשיית הרכב הישראלית על ידי טסלה לצורך הקמת המערך התפעולי והלוגיסטי של טסלה בישראל. המכוניות שהובאו, אוחסנו ללא שימוש במשך כשנה.
תומאס טיילור
תומאס טיילור (באנגלית:Thomas Taylor, 15 במאי 1758, לונדון - 1 בנובמבר 1835) היה מתרגם אנגלי שהיה הראשון שתרגם יצירות רבות של אפלטון ואריסטו. טיילור היה תומך בנאופלטוניזם.
ביוגרפיה
תומאס טיילור נולד בלונדון למשפחת חייט. לאחר סיום הלימודים הוא הקדיש את עצמו ללימודים קלאסיים ומתמטיקה.
בנוסף ליצירות רבות של אפלטון ואריסטו, טיילור תרגם יצירות של פרוקלוס, פורפיריוס, אפוליוס, אוקלוס לוקאנוס ופילוסופים נוספים מזרם נאופלטוניזם והאסכולה הפיתגוראית. מטרתו הייתה להגיע לכך שכל היצירות של פילוסופים יוונים שטרם תורגמו לאנגלית יתורגמו. הוא היה מעריץ של יאמבליכוס ותרגם רבות מיצירותיו. תילור התחיל לתרגם בשנת 1780 ותרגומים אחרונים פורסמו בשנת 1834.
לאור אהבתו ליוון העתיקה הוא דיבר עם אשתו ביוונית עתיקה בלבד. הוא ביקר בחריפות את הכמורה הנוצרית של ימיו ולכן רכש לא מעט אויבים.
תרגומים של טיילור השפיעו על הדעות של ויליאם בלייק, פרסי ביש שלי וויליאם וורדסוורת'. הם הודפסו גם בארצות הברית.
בנוסף לתרגומים, טיילור פרסם כמה יצירות בתחום הפילוסופיה ומתמטיקה.
ג'נג'שוימוש
ג'נג'שוימוש (בהונגרית: Gyöngyössolymos) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בג'נג'שוימוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 3,080 ובשנת 2020 רק 2,729 תושבים.
האזור היה מיושב כבר מהתקופה הארפדית והיה מיושב לסירוגין עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1212.
בכפר קיימת כנסיית ניקולס הקדוש שנבנתה במאה ה-14.
יהודי ג'נג'שוימוש
יהודים חיו בג'נג'שוימוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
קוהאננוזאורוס
קוהאננוזאורוס (שם מדעי: Xuanhanosaurus; מילולית: "הלטאה של קוהנאן ") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת המטריאכאנטוזאוריים שחי במשך היורה לפני 167.7 עד 161.2 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורת שאשימיאו שבסצ'ואן בסין ותוארו בשנת 1984 בידי החוקר דונג ג'ה-מינג (Dong Zhiming). הסוג הכיל מין יחיד - Xuanhanosaurus qilixiaensis.
פסטיבל רנסאנס במבצר יחיעם
פסטיבל רנסאנס למוזיקה עתיקה מתקיים מאז שנת 1992 במבצר יחיעם, גן לאומי בגליל המערבי. בפסטיבל, שהתקיים בחול המועד סוכות במשך 23 שנים, הופיעו נגנים והרכבים מקומיים לצד אורחים מחו"ל. לצד הקונצרטים השונים קיים הפסטיבל מופעי רחוב, סדנאות יצירה, אמנויות עתיקות ומלאכות קדומות ברחוב של בעלי מלאכה. המוזיקאים ניגנו בכלים אותנטיים ובתלבושות תקופתיות, בסביבות המבצר.
קוהאננוזאורוס
הקוהאננוזאורוס היה תרופוד גדול באורך 4.5 מטרים ומשקל של 250 קילוגרם והיו לו גפיים קדמיות חזקות באורך 65 סנטימטרים בקירוב. מבנה עצמות המסרק של כפות רגליו הקדמיות היו כל כך חזקות שדונג ג'ה-מינג האמין שהוא הילך על ארבע רגליים, זאת בניגוד לרוב התרופודים (למעט הספינוזאורוס) שנעו על שתי רגליים וכך יכלו לרוץ במהירות גדולה. אך לא כל החוקרים מסכימים עם כך וטוענים שהגפיים האחוריות יכלו להזדקף ביעילות למרות המבנה הכבד יותר שאולי נועד להרוג טרף קטן.
פסטיבל רנסאנס במבצר יחיעם
פסטיבל הרנסאנס חדל להתקיים בשנת 2015.
קוהאננוזאורוס
הדינוזאור נמצא בתצורת שאשימיאו לצידם של דינוזאורים רבים שהתקיימו במשך היורה התיכון ביניהם: אגיליזאורוס, הואיאנגוזאורוס, טואוג'יאנגוזאורוס, אומייזאורוס, ממנצ'יזאורוס, גסוזאורוס, יאנגצ'ואנוזאורוס, סינרפטור ועוד רבים. דינוזאור זה היה טורף-על ונראה שניזון מדינוזאורים קטנים ממנו, ייתכן תוך מארב מוסווה לטרף איטי.
פסטיבל רנסאנס במבצר יחיעם
באתר שרידים של מצודה צלבנית קטנה מהמאה השתים עשרה, שנהרסה בכיבוש המוסלמי. ממרום המצודה נשקף נוף של האזור כולו.
בני גרבר
רוברט בני גֶרְבֶּר (Robert Benny Gerber; נולד ביולי 1944) הוא כימאי תאורטי ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
ביוגרפיה
בני גרבר נולד באשגבאט בירת טורקמניסטן הסובייטית, ברית המועצות (כיום בירת טורקמניסטן) במהלך מלחמת העולם השנייה. הוריו, שמוצאם בעיירה קטנה בפולין, הצליחו להימלט מאימי הנאצים ב-1941. מעט לאחר קום מדינת ישראל עלו הוא ומשפחתו והתיישבו בעיר תל אביב.
בשנת 1962 החל את לימודיו לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים אותם בהצטיינות בשנת 1965. אחד ממוריו של גרבר בתואר הראשון, פרופ' שאול פטאי, היה זה שעודד אותו לנסוע ללימודי תואר שלישי באוניברסיטת אוקספורד, בהנחייתו של פרופ' צ'ארלס קולסון, ואכן כך היה. התזה שלו שעסקה בתורת הפיזור המולקולרית, הוגשה בשנת 1968. בהמשך שהה כעמית בתר-דוקטורי באוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של פרופ' מרטין קרפלוס (לימים חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2013).
עם שובו לישראל בשנת 1969, הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע, והוא בן 25 בלבד. בשנת 1976 עבר לאוניברסיטה העברית וקיבל דרגת פרופסור חבר, ובשנת 1980 קודם לפרופסור מן המניין.
בשנת 1989 הופקד על הקתדרה לכימיה ע"ש סארי ולואיס פידלר וכן החל לכהן כראש מרכז פריץ הבר לדינמיקה מולקולרית, בראשו עמד משך כשנתיים. בשנת 1990 הצטרף כחבר סגל גם לאוניברסיטת קליפורניה באירווין, שם שהה שלושה חודשים מדי שנה. נוסף על כך, בשנים 2011–2015 כיהן במשרה מיוחדת בשם Finland Distinguished Professor באוניברסיטת הלסינקי וכמו כן היה לפרופסור אורח באוניברסיטאות נורת'ווסטרן, פרינסטון ופריז-סאקלה.
בשנת 2012 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה העברית ובשנת 2014 פרש מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין. גם לאחר פרישתו, הוא עומד בראש קבוצת מחקר פעילה גם כיום (2022).
גרבר היה נשוי להלן (לבית גריגוריו) עד מותה והוא אב לבן. מתגורר בירושלים.
מחקר
מחקריו של גרבר נחלקים למספר תחומים עיקריים. האחד הוא חקר תהליכים בכימיה אטמוספירית, ובכלל זה: תגובות כימיות בצבירי מים, במים נוזליים ובמשטחי קרח; תגובות תרמיות ופוטוכימיות של מולקולות אורגניות בעלות חשיבות אטמוספירית; תגובות פוטוכימיות באגרגטים מולקולריים ובאירוסולים; היווצרות של קומפלקסים מולקולריים וגידול של פפטידים באטמוספירה.
תחום מחקר נוסף הוא ספקטרוסקופיה ויברציונית של מולקולות גדולות, כולל פיתוח של תורות שדות כוח חדשות עבור מולקולות אלה (לרבות מולקולות ביולוגיות). גרבר משתמש בספקטרוסקופיה זו לצורך חקר מצבים ויברציוניים ורמות אנרגיה בחומצות אמינו, פפטידים, חלבונים, חומצות גרעין ופחמימות.
כמו כן, עוסק גרבר בחיזויים חישוביים לגבי מולקולות חדשות וחומרים במצב מוצק – תרכובות גזיות, תרכובות של גזים אציליים בסביבות מולקולריות, אגרגרטים, גבישים וחומרים חדשים נוספים המבוססים על תרכובות גזים אציליים; חיזוי הגבישים החדשים עצמם והתכונות הדינמיות שלהם.
נוסף על אלה, קבוצתו של גרבר מפתחת שיטות ואלגוריתמים לחקר מבנה אלקטרוני המבוססות על דינמיקה מולקולרית, עקרונות ראשונים וחיזויים סמי-אמפיריים. באמצעות שיטות אלה ניתן לחשב את התכונות האלקטרוניות לאורך מסלולי תגובה מולקולריים.
יצחק חי בוכבזה
הרב יצחק חי בוכבזה (1853–1930) היה מקובל ומשורר עברי, מחבר ספרים רבים, מורה צדק, אב בית דין ורב הערים מוכנין וגאבס שבתוניסיה, ורבה הראשי של טריפולי שבלוב. נודע בביקורו במרתפי הוותיקן, שם ראה חלק מכלי המקדש.
ביוגרפיה
נולד בגאבס שבתוניסיה בחודש פברואר 1853 (אדר ה'תרי"ג) לאסתר (לבית שלי) ולגבריאל כמוס בוכבזה, שהיה נדיב ועשיר מפורסם בעיר. בצעירותו למד אצל מלמדים מקומיים, בהם הרב אברהם עלוש (שהיה אב בית הדין בעיר) ומשם המשיך לישיבה של הרב אברהם חג'אג' בתוניס.
מגיל צעיר עסק בכתיבת שירי מליצה עבריים בנוסח משוררי ספרד, ובגיל 21 החל לשקוד על כתיבת חיבוריו התורניים. בסיום לימודיו חזר לגאבס ונשא לאשה. לאחר שאשתו ובתו נפטרו לאחר מספר שנים, הוא נשא את תיברה, אחותה של אשתו. לפרנסתו עסק בתקופה זו במסחר, ובמקביל קבע עתים לתורה. לאחר מספר שנים סיים את עיסוקו במסחר בשל חוסר הצלחה, וחזר ללמוד תורה בדרך קבע בביתו, והקים בו ישיבה לתלמידים וספריה גדולה שהכילה ספרים יקרי ערך.
לאחר ששלט בתלמוד ובפוסקים, החל ללמוד את תורת הקבלה, וכפי שהעיד עליו הרב כמוס עגיב, רבה של אור יהודה, היה בקיא בכתיבת קמעות וברפואות, ואנשים רבים נרפאו לאחר שקיבלו ממנו את קמעותיו.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לכהן כרב העיר גאבס למשך 5 שנים. בחודש ספטמבר 1925 (תחילת ה'תרפ"ו) נבחר לכהן כרבה הראשי של טריפולי, אב בית הדין וראש הרבנים של לוב. בבית הדין כיהנו לצידו כדיינים הרבנים רחמים עגיב, ציון ביתאן ויוסף ג'יעאן.
ניהל חלופת מכתבים גדולה במשך 30 שנה עם הרב משה דוד חדאד, רב העיר נאבל שבתוניסיה.
ביקורו במרתפי הוותיקן
כשביקר בטריפולי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ב-18 באפריל 1928, נערכה לכבודו בקהילה היהודית קבלת פנים גדולה ב-22 באפריל, מספר ימים לאחר הגעתו לעיר. כל בני הקהילה יצאו לקראתו, והרב בוכבזה יחד עם מאה מנכבדי הקהילה יצאו ללוותו לבית הכנסת המרכזי, שם נערך טקס השיא. בבית הכנסת עמדו ויטוריו ובני משפחתו על הבימה המרכזית, והרב בוכבזה עמד לצידם ובירכם בברכת "הנותן תשועה למלכים". ויטוריו השתאה לנוכח אישיותו של הרב בוכבזה, והעניק לו אות כבוד ממדרגה ראשונה.
לפי המסופר, לאחר מספר חודשים מהביקור, הוזמן הרב על ידי המלך להשתתף בחתונת בנו ברומא שבאיטליה. בחתונה, התפעל האפיפיור מאישיותו של הרב, ומתשובותיו לשאלותיו. כשרצה הרב בוכבזה להיפרד מהמלך ולחזור לטריפולי, ביקש ויטוריו להעניק לו מתנה כלשהי, ושאל האם חסר לו משהו, כדוגמת העלאה במשכורת. הרב בוכבזה השיב כי לא חסר לו כלום, אולם ויטוריו התעקש להעניק לו מתנה, ובקשתו של הרב בוכבזה הייתה לבקר בוותיקן ולראות את כלי המקדש. ויטוריו הסביר כי הוותיקן לא בשליטתו, אך לבסוף יצר קשר עם האפיפיור, כדי שזה יעניק לרב אישור לבקר שם. האפיפיור, שמההיכרות הקצרה עם הרב בחתונה התפעל מאישיותו, נאות לאשר לרב ביקור חד פעמי, ובתנאי שלא יכנס איתו אף אדם. לאחר שנקבעו תאריך ושעה, הגיע הרב למתחם הוותיקן, והוכנס למרתף שבו, כך נטען, מאוחסנים כלי המקדש, בליווי נציג מטעם הוותיקן. כשהגיע הנציג להזיז את אחד הווילונות, ענה לו הרב בוכבזה שהוא מסתפק במה שראו עיניו, ואינו מסוגל לראות מעבר לכך, וביקש לסיים את הביקור. בספרו "בית הלחמי" כתב שראה כלים במרתפי הוותיקן, וכתב "ראיתי די". [חסר מקור מדויק]
כשחזר לביתו בטריפולי, לא דיבר במשך 40 יום והסוד נגנז עמו, עד שהלך לעולמו ב-כ"א בשבט ה'תר"ץ.
מצר מורטון
אורכו של המצר 9 קילומטרים; רוחבו של המצר 6.2 קילומטרים.
מיפוי אזור המצר
אזור המוצר מופה לראשונה (באופן גס) על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1821; מיפוי נוסף (מדויק יותר) נעשה בשנת 1968; מיפוי נוסף נעשה על ידי סוקרים צ'ילאנים בשנת 1971; מיפוי נוסף נעשה על ידי סוקרים ארגנטינאים בשנת 1980; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם
בתרשים מעשה ידי ג'ורג' פאוול 1822 של איי שטלנד הדרומיים ואיי אורקני הדרומיים מופיע מצר מורטון בשם "שערי הגיהנום" (Hell Gates) - כיום משמש שם זה לתיאור מצר סמוך - "שערי הל".
שמו הנוכחי של המצר ניתן לו על ידי ג'יימס ודל.
השם הנוכחי מופיע לראשונה בתרשים שפורסם בשנת 1825.
ישועה שמעון חיים עובדיה
הרב ישועה שמעון חיים עובדיה (מכונה ישמ"ח; כ"ז באייר ה'תרל"ב, 4 ביוני 1872 - ו' באלול ה'תשי"ב, 27 באוגוסט 1952) היה רבה של העיר צפרו שבמרוקו ומחבר השו"ת ישמח לבב (הרומז לשמו) וספרים נוספים.
ביוגרפיה
נולד בעיר צפרו שבמרוקו בשם שמעון חיים עובדיה, לג'מול ולרב מסעוד עובדיה ששימש כשליח ציבור בבית הכנסת של הקהילה היהודית בעיר. למד תורה אצל אביו, ואצל הרבנים אבנר ויוסף אג'ייני. בצעירותו למד בחברותא עם הרב רפאל עמרם מאמאן שהיה מרבני מרוקו.
בשנת ה'תר"ן (1890) נשא את אסתר בתו של מיימון עזראן. לאחר נישואיו התגורר בצפרו והחל ללמוד בישיבת 'וזאת ליהודה' בעיר, שהוקמה ומומנה על ידי הרב משה מרציאנו.
בשנת ה'תרס"א (1901), לאחר פטירת אביו, נתמנה במקומו לשליח ציבור בבית הכנסת של קהילת צפרו. במסגרת תפקידו היה מעביר דרשות מידי שבת בבית הכנסת. בנוסף, הוא שימש גם כגבאי צדקה, ותפקידו היה לטפל בחלוקת כספי הצדקה של הקהילה היהודית. בתקופה זו נטל חלק בפעילות תנועת חובבי ציון וחיבר בין התנועה שבעיר פאס לזו שבעירו צפרו. פעילות זו הופסקה לאחר שהתנועה הציונית הוצאה אל מחוץ לחוק במרוקו.
Virgin Prunes
The Virgin Prunes הייתה להקת פוסט-פאנק אירית שפעלה מ-1977 עד 1987.
ישועה שמעון חיים עובדיה
ביוגרפיה
לאחר שחלה במחלה קשה הוסיפו לו את השם 'ישועה'.
בשנת ה'תרצ"ט (1939) החל לכהן ברבנות העיר צפרו (למעט תקופה קצרה שכיהן ברבנות העיר והעביר את הרבנות לידי רבי אבא אלבז). שימש בתפקידו ארבע שנים עד לפטירתו בשנת תשי"ב. בנו, הרב דוד עובדיה, מונה במקומו לרבה של צפרו.
Virgin Prunes
היסטוריה
באמצע שנות ה-70 נוסדה בדבלין חבורה סגורה בשם Lypton Village. בין המייסדים היו פול היוסון (המכונה בונו, כיום סולן U2), פיונאן מרטין הנווי (המכונה גאווין פריידי) ודרק רואן (המכונה "גוגי"). החבורה יצרה לעצמה עולם פנימי עם מוסכמות משלה וניסתה להתנער מהחברה הבורגנית. תנועת הפאנק והגישה שלה ש"הכל הולך", כולל הקמת להקה בלי שאף אחד מחבריה לא יודע לנגן, הולידו מהחבורה שתי להקות: U2 וה-Virgin Prunes (בז'רגון אירי: "אאוטסיידרים", "פריקים").
ישועה שמעון חיים עובדיה
ביוגרפיה
הלך לעולמו בו' באלול ה'תשי"ב (1952) ונקבר בבית העלמין בצפרו.
Virgin Prunes
היסטוריה
את השירה של Virgin Prunes, שלכל חבר בה היה שם במה, ביצעו גאווין פריידיי, גוגי ודייב-איד בוסאראס סקוט (דייוויד סקוט ווטסון). הבסיסט היה סטרונגמן (טרבור רואן), נגן הגיטרה היה דיק אוונס (שמו האמיתי: ריצ'רד אוונס והוא אחיו של דייוויד אוונס, גיטריסט U2 הידוע בכינוי The Edge), המתופף היה פוד (אנטוני מרפי), שהוחלף מאוחר יותר במרי ד'נלון (דייוויד קלי) הקלידן היה דניאל פיגיס.
ההופעות המוקדמות של Virgin Prunes היוו יותר מיצג אמנותי שלעיתים קרובות עבר את גבולות הטעם הטוב של הקהל. הסיבה לכך נבעה פחות מניסויים מוזיקליים שונים בהופעותיהם עם פאנק/פוסט-פאנק, רוק תעשייתי, גותי, קברט אפל ומוזיקה אוונגרדית, אלא דווקא מהמשחק החופשי עם תפקידי מיניות ומגדר. הלהקה פיתחה אסתטיקה אידיוסינקרטית, שבעיקר ביטאה גאווה על היות חבריה אאוטסיידרים בכל מובן. עד סוף ה-70 הצליחה הלהקה לבנות מעמד קאלט בקרב מעריציה.
ישועה שמעון חיים עובדיה
ביוגרפיה
חתנו, הרב יעקב בן נון (חותה), כיהן כרבה הראשי הראשון של העיר שדרות, עד לפטירתו.
נכדו (בן בתו) הוא הרב מאיר אלבאז, ראש ישיבת "שבות יהודה".
Virgin Prunes
היסטוריה
הסינגל הראשון של הלהקה, Twenty Tens, יצא ב-1981. בשנת 1982 יצא האלבום... If I Die, I Die. שהיה פחות ניסיוני ומכוון יותר לסאונד של הפוסט-פאנק, האלבום הופק על ידי קולין ניומן (מהלהקת Wire). באותה שנה יצא סינגל מתוכו Pagan Love song.
באלבום הבאים הלכה הלהקה לכיוון חדש בעיקר עם ההופעות החיות לקטעים מלודיים יותר ובלדות, שעם זאת עדיין שיקפו את האווירה האפלה של הלהקה. גאווין פריידי הושפע במיוחד מזמרי שאנסון קלאסיים. המילים נשארו אפילות, תיאטרליות ודרמטיות באופן עקבי.
הלחץ הפסיכולוגי והפיזי בזמן סיבובי ההופעות והתסכול שנגרם על ידי תעשיית המוזיקה הובילו לחילוקי דעות בתוך הלהקה. גוגי היה הראשון שעזב (ולאחר מכן הפך לצייר מצליח), דיק הלך אחריו מהר מאוד. כשגאווין פריידיי עזב את הלהקה ב-1987,מה שהוביל להתפרוקותה הסופית.
מורשת
עד היום הלהקה שומרת על השפעה רבה על מוזיקאים כגטו ביורק, בילי קורגן ו-Nine Inch Nails.
גולן דרעי
גולן דרעי (נולד ב-22 ביולי 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
דרעי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-9 באפריל 1994 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד צפרירים חולון. כמה חודשים לאחר מכן הושאל לשנתיים למכבי עכו מליגה א' עמה עלה לליגה הארצית בעונתו הראשונה.
בקיץ הושאל להפועל ראשון לציון. ב-22 במאי 1999 בישל שני שערים בניצחון 2-3 נגד הפועל פתח תקווה. עונה לאחר מכן הושאל לבית"ר ירושלים במדיה בישל 8 שערים בליגה. בקיץ חזר לחיפה, אך כעבור זמן קצר הושאל להפועל פתח תקווה וכעבור שנה להפועל באר שבע.
בהמשך הקריירה שיחק במכבי הרצליה, עירוני קריית שמונה, איחוד בני מג'ד אל כרום, מכבי עירוני קריית אתא, הפועל בני ג'דיידה, הפועל אום אל-פחם, מכבי צור שלום ועירוני נשר.
פרס המוזיקה האמריקאית לשיתוף הפעולה של השנה
פרס המוזיקה האמריקאית לשיתוף הפעולה של השנה מוענק מאז שנת 2015.
טיים אימפלה
טיים אימפלה (באנגלית: Tame Impala) הוא פרויקט המוזיקה הפסיכדלית של האמן הווירטואוז האוסטרלי קווין פארקר. בפרויקט חברים גם דומיניק סימפר (גיטרה וסינטיסייזר), ג'יי ווטסון (קלידים, קולות וגיטרה), קם אברי (גיטרה בס) וג'וליאן ברבגאיו (תופים). שם הלהקה מתייחס לחיה בשם אימפלה.
(2007-2008) קריירה מוקדמת
מקורות הלהקה הם מפרת, אוסטרליה. פארקר היה בכמה להקות ואחת מהן, ה-Dee Dee Dums. שהורכבה מפארקר (גיטרה) ולוק אפשטיין (תופים). הלהקה (Tame Impala) התחילה בזה שפארקר פרסם שירים ברשת החברתית MySpace, כמה חברות הקלטות התעניינו בלהחתים את פארקר ולבסוף ביולי 2008 הצטרפה הלהקה לחברת התקליטים מודולר רקורדינגס. וחתומה כיום בחברת התקליטים האמריקאית אינטרסקופ רקורדס.
Tame Impala EP (2008-2009)
בספטמבר 2008, בעקבות החתימה עם חברת התקליטים, הוציאה הלהקה מיני אלבום הנושא את שם הלהקה. האלבום הגיע למקום 10 במצעד המוזיקה האוסטרלי. עטיפת האלבום, אותה עיצב פארקר, גרמה לרבים לטעות בשם האלבום שכן המילים Antares Mira Sun כתובות עליה. האיור הוא פירוש של פארקר למצגת שראה בהרצאה על אסטרונומיה אשר מראה את הפרשי הגודל של הכוכבים אנטארס, מירה והשמש.
(2010) Innerspeaker
אלבום הבכורה של הלהקה Innerspeaker יצא לאור ב-21 במאי 2010. הלהקה יצא לסיבוב הופעות בתור להקת החימום של MGMT באמצע 2010. בהמשך הופיעה בפסטיבלים באוסטרליה וכן בפסטיבל רדינג ולידס. הלהקה ערכה סיבובי הופעות של האלבום גם בקנדה, ארצות הברית ואירופה.
Lonerism (2011-2014)
ב-5 באוקטובר 2012 יצא האלבום השני של הלהקה Lonerism. האלבום זכה לאהדה רבה ולפרסים נחשבים ביניהם אלבום השנה של מגזין הרולינג סטון האוסטרלי ואלבום השנה של מגזין NME לשנת 2012. סיבוב ההופעות של הלהקה שנערך ב-2012 וב-2013 כלל בין היתר פסטיבלים נחשבים מאוד כמו פסטיבל קואצ'לה וססקואטצ' וכן אירוח בלייט נייט של ג'ימי פאלון.
(2015-2017) Currents
אלבומה השלישי של הלהקה יצא לאור ב-17 ביולי 2015.
הלהקה הופיעה בישראל בלייב פארק ראשון לציון ב-11 ביולי 2016.
בשנת 2020 דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-382 מתוך 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
(2019-הווה) The Slow Rush
ב-14 בפברואר 2020 שחררה הלהקה את אלבום האולפן הרביעי שלה "The Slow Rush".
בין השירים הבולטים באלבום: "Borderline", "Posthumous Forgiveness" ו-"It Might Be Time".
ב-21 ביולי 2023 הוציאו את הסינגל "Journey To The Real World" מתוך הפסקול של הסרט "ברבי".
אורי אדלר
אורי אדלר (נולד ב-8 בספטמבר 1973, י"א באלול תשל"ג) הוא זמר-יוצר, שחקן, מפיק ומאמן-אישי בסוגת מוזיקה יהודית מקורית.
ביוגרפיה
אדלר נולד בתל אביב בשכונת יד אליהו. אביו היה עיתונאי הצופה ברוך אדלר ואימו רחל הייתה מפקחת בחינוך הממלכתי-דתי במשרד החינוך. גדל בבית מגורי העיתונאים וילדותו עברה עליו במוסדות בני עקיבא, תנועה בה היה חניך ומדריך. בגיל 18 החל ללמוד בישיבת ההסדר קריית שמונה, שם פגש את הזמר ירמיהו שהפך לחברו ובהמשך שיתף עמו פעולה כזמר באלבום הניגונים האתני "נהרה". בשירותו הצבאי שירת כלוחם חי"ר בחטיבת הצנחנים שם התוודע לרבי נחמן מברסלב שהפך למורה הדרך שלו. לאחר השחרור למד במוסדות ישיבתיים שונים.
אלבומו האחרון נקרא "נהרה". זהו אלבום ניגונים בעיבודים אתניים, בביצוע ירמיהו ואנסמבל אדלר (אורי אדלר, שלום חסון ויהודה אשש). באלבום 13 רצועות בתמהיל של ניגונים מחצרות חסידיות חסידות סאסוב, חסידות ברדיצ'ב, חסידות חב"ד, חסידות קרעטשניף ואחרות. הניגונים מבוצעים בכלים אתניים, כמו עוד, סאז וג'ומבוש. באלבום שני ניגונים מקוריים של ירמיהו, שבוצעו באלבומיו הקודמים, וזכו לעיבוד מחודש.
בין השנים 2000 - 2002 היה ממייסדיה של הסצנה הליפתאית בכפר העתיק ליפתא השוכן למרגלות ירושלים.
למד משחק בבית הספר לתיאטרון אספקלריא ושיחק במספר הפקות במגזר הדתי, וכן בהצגות ושעות סיפור שנבנו על פי אלבומי סיפורי הילדים אותם הוציא.
למד אימון אישי בבית הספר של אלון גל ומאמן אנשים בשיטת "הדלתות" שפיתח, שיטה עליה כתב טורים בעיתונות האזורית והמגזרית, ונכון ל-2016 עובד על ספר המאמן בשיטה.
החל משנת תשע"ח (2017) לומד כתיבה ותסריטאות בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
הקים את עמותת "ברוך תהיה" לזכר אביו ברוך אדלר. העמותה מפעילה "בית יהודי נודד" הנודד ברחבי הודו במקומות בהם שוהים מטיילים ישראלים, נותנים להם אווירה יהודית ומעבירים להם סדנאות רוחניות ומוזיקליות.
נשוי עם ארבעה ילדים. מתגורר ביישוב בת עין.
ונאטיקוסוכוס
ונאטיקוסוכוס (שם מדעי: Venaticosuchus; מלטינית: "תנין צייד") הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת הארכוזאורים, שהיה קרוב רחוק של התנינאים המודרניים אך היה בעל אורח חיים יבשתי. הוא התקיים במשך הטריאס העליון שלפני 231 עד 225 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית. המאובנים שלו נחפרו בתצורות איסצ'יגואלסטו בלה ריוחה שבארגנטינה, והוא תואר בידי החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה ב-1971.
מאפיינים
זוחל זה היה בינוני בגודלו, הגיע לאורך שני מטרים, והיה קרוב של האורניתוסוכוס והריוג'סוכוס. הוא ידוע משרידים של לסתות שאורכם הגיע ל-26 ס"מ והיו שטוחות אך בעלות בליטה משונה באמצעם בדומה ללסתות הספינוזאורוס. הלסתות נראו חלשות מכדי לצוד טרף חי (למעט חרקים), כך שניזון כנראה מנבלות (למרות שמו המדעי). עם זאת, מבנה השיניים מרמז שהוא לא ניזון מצמחים. הזוחל היה בעל רגליים קצרות וגוף שהיה מכוסה באוסטאודרם להגנה מטורפים כגון הזאורוסוכוס.
איחוד הנסיכויות הרומניות
התהליך החל בשנת 1848 עם השלמת איחוד המכסים בין מולדובה לבין ולאכיה, בתקופת שלטונם של מיכאיל סטורדזה, וגיאורגה ביבסקו בהתאמה. מהלך זה קרה הואץ כתוצאה ממלחמת קרים מתוך מטרה לעצור אשאיפותיה הגאופוליטיות של האימפריה הרוסית בדנובה התחתונה, מבלי לחזק את האימפריה העות'מאנית, שהסתמכה על הנסיכויות. הצבעה בעד האיחוד בשתי המדינות, קרתה כאשר דיוואנים אד-הוק (אסיפות בעלי אופי ייצוגי) משתי הנסיכויות הצביעו בעד מינוי ראש ממשלה משותף. אור ירוק בינלאומי למהלך פוליטי זה ניתן במסגרת הסכמת פריז בו הכירו המעצמות באיחוד בין שתי הנסיכויות. ב-24 בינואר 1859 מנהיג איגוד מקצועי מולדבי אלכסנדרו יואן קוזה נבחר נסיך מולדביה וולאכיה, מהלך שהביא את שתי המדינות להיות באוניה פרסונלית, הנסיכויות הרומניות המאוחדות. בשנת 1862, עם איגודים בשתי המדינות, קוזה מאוחדת בפרלמנט ובממשלה, השיגה איחוד פוליטי. לאחר הדחתו מהשלטון ב-1866, האיחוד המשיך להתחזק, ליורשו מונה הנסיך קרול הראשון, מלך רומניה והחוקה החדשה שאומצה קבעה כי המדינה החדשה נקראת ממלכת רומניה.
רקע היסטורי
ב-1 בינואר 1848 נכנס לתוקפו הסכם מולדובה וואלאכיה אשר ביטל את המכס בין שתי המדינות, למעט על מלח. קדם לחוק, ב-1842 פרויקט של איחוד אמצעים ומשקולות. החתונה של גיאורגה ביבסקו נערכה בפוקשאן, בספטמבר 1845, בכנסיית סנט ג'ון ליד ציון דרך, הסנדק של החתונה היה נסיך מולדביה, מיכאיל סטורדזה. הרעיון של איחוד של מולדובה לבין ולאכיה, צבר פופולריות מאז המאה שמונה העשרה, לאחר מלחמת קרים (1853 - 1856) והיווה נושא מרכזי בשיח הפוליטי הן בשתי הנסיכויות והן בעולם. המצב החיצוני היה חיובי; להביס רוסיה ההגמוניה הפוליטית של צרפת הציעה על סביבה נוחה ליישום הפרויקט, על אחת כמה וכמה מאז נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים, רצה מעוז מזרחי שיעדיף את מדיניותו ואשר יאזן את ההתפשטות הרוסית, וביחד עם איטליה, יתרום לערעור ואף נפילת האימפריה האוסטרו-הונגרית. תפקיד מרכזי בקידום הרעיון התבצע על ידי מנהיגים של המפלגות בתוך הנסיכויות ומחוצה להן. פעילות "מכירת הרעיון" בחו"ל התבצעה בעיקר בצרפת בצורות שונות: פנייה לדעת הקהל האירופית, פרסום מניפסטים פוליטיים בפרסומים שונים כמו "רומניה העתידית" (פריס, 1850), "הרפובליקה הרומנית" (פריז, 1850, בריסל, 1853). שותפות עם "הוועד המרכז אירופי הדמוקרטי" שישב בלונדון ופעל לקידומן של מהפכות לאומיות באירופה, כמו גם תמיכה של אישים שונים ובהם נפוליאון השלישי ו ראש ממשלת בריטניה.
תעמולה זו דרשה סכומי כסף גדולים עבור תמריצים חומריים של אישים צרפתים ואחד הפעילים, ג. ברטיאנו העיר על כך שמכר את האחוזה של אשתו כדי להבטיח את הכספים האלה.
מדינה, פעולות איגוד התקיימו בהקשר החדש שקבע הסכם באלטה לימאן המאשר את הדרכים השונות: הקמת ועדת ינירי יאסי ובוקרשט (1856); כלי תקשורת עריכה כמו רומנייה ספרותית, סטיאווה הדנובה (Iasi), רומניה (בוקרשט); חוזר הביתה של מהפכן (במיוחד מולדובה, בעקבות משטר ליברלי מתון של הנסיך גריגורה אלכסנדרו גיקה).
דיוואן אד-הוק
ההחלטות שאומצו בהסכמת פריז התירו את הכנסתן של הנסיכויות הרומניות תחת חסותן המשותפת של 7 מעצמות אירופיות (האימפריה העות'מאנית, צרפת, פרוסיה, האימפריה האוסטרית, האימפריה הבריטית, האימפריה הרוסית וממלכת סרדיניה.
בבחירות לדיוואן-אד הוק נבחרו נציגים של מגוון זרמים בחברה ובפוליטיקה של הנסיכויות שהתמקדו באינטגרציה בין שתי הנסיכויות הרומניות, ובניית מערכת פוליטית משותפת להן, חופש השיט בדנובה תחת פיקוח בינלאומי ועוד. אסיפות האד-הוק היו ייעוציות בעיקרן וכללו נציגים של הכנסייה, האצולה, והאיכרים. הבחירות לאסיפות הללו לוו במתיחות גדולה. בוולאכיה דעת הקהל ברובה תמכה באיחוד העתידי בין הנסיכויות בעוד שבנסיכות מולדובה המצב היה מורכב יותר: המפלגה ההתאחדותית, שייוצגה על ידי אישים כגון קוזה, מיכאיל קוגלניצ'אנו, מנולאקה קוסטאקה יפוריאנו, ואנסטסיה פאנו (רומנית: Anastasie Panu), נאלצה להתמודד מול התנגדות גוברת של כוחות שהתנגדו לאיחוד. אלו שהתנגדו לאיחוד טענו כי אזור מולדביה ויאשי לא יזכה באותו יחס מצד הממשל המאוחד אשר בירתו תהיה בבוקרשט (ולאכיה), מהלך שקרה ב-1861.
הבחירה בקוזה כמנהיג המשותף
תהליך האיחוד היה תהליך מורכב מבוסס על הזיקה החזקה מבחינה לשונית, תרבותית וכלכלית שביניהן.
אחרי שהאסיפות אד הוק הצביעו בעד איחוד הנסיכויות, המעצמות אימצו בוועידת פריז (מאי-אוגוסט 1858) את רעיון האיחוד החלקי, מעין פדרציה, וביקשו לערוך בכל נסיכות בחירות לשליטים, לממשלות ולפלמנטים נפרדים. אחרי שתחילה הועלו המועמדויות של וסילה אלכסנדרי ושל קוסטקה נגרי, בסופו של דבר "המחנה הלאומי" -Partida Națională - שנהנה מרוב קולות ותמך באיחוד - בחר בקולונל אלכסנדרו יואן קוזה כמועמד שלו. המועמד הנגדי של המחנה השמרני היה השליט לשעבר, מיכאיל סטורדזה. בבחירות שהתקיימו ב-5 בינואר 1859 (17 ינואר לפי לוח השנה הגרגוריאני) נבחר אלכסנדרו יואן קוזה כשליט של מולדובה, על ידי כל 48 הנציגים הנוכחים. תומכי סטורדזה- חלקם נמנעו מלהצביע, חלקם הצטרפו לעמיתיהם מהמחנה הלאומי.
בוולאכיה האספה הבוחרת נראתה בהתחלה נשלטת על ידי שמרנים, אבל לחץ דעת הקהל היטה את הכף לטובת רעיון האיחוד. מועמדיהם, השליטים לשעבר ברבו שטירביי וגאורגה ביבסקו יצאו מהתחרות. לפי הצעתו של דימיטריה גיקה, המועמד הליברלי ניקולאיה גולסקו ויתר על מועמדותו לטובת אלכסנדרו יואן קוזה, השליט הנבחר של מולדובה. ב-24 בינואר 1859 (5 בפברואר לפי לוח השנה הגרגוריאני) כל 64 הנציגים שנכחו בהצבעה בחרו בקוזה גם כשליט של ולאכיה הסכם פריז לא כלל שום איסור על בחירת אותו השליט בשתי הנסיכויות. לפיכך הנסיכויות המאוחדות של מולדובה וולאכיה שאת הקמתן אישרו המעצמות האירופיות שהתכנסו בפריז, הפכו לאוניה פרסונלית בהנהגת שליט משותף.
בכך יצרו הבחירות ישות מדינית חדשה, הנסיכויות הרומניות המאוחדות או בשם הרשמי "הנסיכויות המאוחדות של ולאכיה ומולדובה". בחירות אלה נועדו לעקוף החלטת המעצמות בעניין הנסיכויות, החלטה שרצתה להעמיד שושלת זרה בראשן. שני חבלי הארץ התאחדו תחת אוניה פרסונלית. תוארו של קוזה היה דומניטור, או דומן.
הכרת המעצמות
בין השנים 1859–1861 הנסיכויות המאוחדות התנהלו בהתאם להסכם בפריז עם שתי ממשלות ושני פרלמנטים נפרדים. בהמשך בשנת 1861 בתמיכת חסידי האיחוד המוחלט, איחד קושה את הפרלמנטים ואת הממשלות וב-24 בנובמבר 1861 השיג גם את הכרת איחוד זה מצד האימפריה העות'מאנית, המעצמה השלטת, אמנם רק הכרה זמנית מוגבלת לשנות שלטונו של קוזה. ב-22 בינואר 1862 הורכבה הממשלה המאוחדת הראשונה בראשותו של ברבו קטרג'יו וכעבור יומיים - ב-24 בינואר 1862 - הפרלמנט היחיד. קוזה, כשליט משותף, פעל להידוק האיחוד וב-1862 האיחוד זכה לשם חדש, רומניה. על רקע חילוקי דעות בין קוזה ובין חלקים גדולים מהצמרת הרומנית, הודח קוזה מתפקידו ואולץ לחתום על התפטרותו ולעזוב את רומניה. הרומנים חיפשו שליט ממוצא זר ברוח הוועדה בפריז.
על גורלן המדיני של הנסיכויות הרומניות המאוחדות היו צריכות להחליט שבע המעצמות, האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה העות'מאנית, צרפת, פרוסיה, הממלכה המאוחדת ואיטליה, ובהחלטתן, לאחר הדחת קוזה, קראו לבחירת דומניטור חדש והבהירו שאם בני מולדובה יבקשו לפרק את האיחוד, זו תהיה זכותם. שלוש המעצמות הראשונות ברשימה היו מעוניינות בפירוק האיחוד, כדי להשאיר את שכניהם הרומנים מפורדים וחלשים, אך המעצמות האחרות אותתו אחרת. האימפריה האוסטרית הייתה מעוניינת להשתלט על מוצא הדנובה לים השחור ופעילותה מאחורי הקלעים הביאה אף למהומות נגד האיחוד ב-3 באפריל, מהומות שנגמרו בשפיכות דמים.
לבסוף, נבחר קרול לתפקיד הדומן. מרבית המעצמות התנגדו תחילה ולא הכירו בשלטונו של קרול, והאימפריה העות'מאנית אף איימה לכבוש את רומניה. הממשלה הראשונה תחת שלטון קרול הייתה ממשלת אחדות לאומית בראשות לסקר קטרג'יו וכללה את השמרנים, המתונים וגם את הרדיקלים (שכונו "האדומים") והיא גייסה את הצבא הרומני, החלש יחסית והמצויד בנשק מיושן, כדי להתכונן לפלישה עות'מאנית.
Love Is Everything
Love Is Everything (בעברית: אהבה היא הכול) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, שיצא לכבוד חג המולד של שנת 2014, מתוך המיני-אלבום שלה, Christmas Kisses. השיר יצא לאור ב-26 בנובמבר 2013, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. את השיר כתבה גרנדה יחד עם אנטוניו דיקסון, קנת' אדמונדס, לאון תומאס השלישי וכריסטופר רידיק-טיינס.
רקע
"Love Is Everything" הוא שיר חג מולד מקורי. הסינגל יצא לאור בשבוע האחרון של נובמבר. ההודעה על יציאתו לאור חשפה גם את היציאה לאור המתוכננת של האלבום Christmas Kisses, מאוחר יותר באותו חודש.
ריצ'מונד (קליפורניה)
ריצ'מונד (באנגלית: Richmond) היא עיר היושבת בסמוך למפרץ סן פבלו, באזור מפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה אשר בארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-110,000 תושבים. העיר קרויה על שם עיר בעלת שם זהה בוירג'יניה.
מבין תושבי העיר הידועים שהתגוררו בה לפרק זמן מסוים ניתן למנות את מאסטר פי, ג'ייסון בקר, לס קלייפול, פיטר ביגל ופיטר באק.
מבחינה כלכלית, המעסיקים המרכזים בריצ'מונד הם חברת שברון, וולמארט, קייזר פרמננטה, שירות הדואר של ארצות הברית וכן מערכות הבריאות, הרווחה, השלטון והחינוך המקומיות.
היסטוריה
האזור היה מיושב על ידי אינדיאנים ציידים-לקטים עוד באלף ה-4 לפנה"ס. האירופים הראשונים התיישבו בסביבת ריצ'מונד בתקופת הקמתה של קליפורניה באמצע המאה ה-19. סניף הדואר המקומי הוקם בשנת 1900. ההתיישבות עצמה הוכרזה כעיר בשנת 1905. בתקופה זו פעל בעיר אחד היקבים הגדולים בעולם אשר נסגר עם חקיקת חוק היובש בשנת 1919. בשנת 1930 נבנה בריצ'מונד מפעל גדול ומשמעותי של חברת הרכב פורד. פרוץ מלחמת העולם השנייה הביאה לפריחת התעשייה המקומית והגירה רבה אל העיר. בקו החוף נבנו מספר מספנות שסיפקו מקומות תעסוקה רבים. סגירת המספנות לאחר המלחמה הובילה לעזיבת תושבים רבים במהלך שנות ה-50.
בשנת 1968 מרטין לותר קינג ביקר בעיר ימים ספורים לפני הירצחו במסגרת סיור על מצב העוני בעיר. בנו, מרטין לותר קינג השלישי קיים סיור דומה בשנת 2007. העיר החלה לצמוח בשנית עם שדרוג מערכות המסחר והתחבורה בשנות ה-70.
גואנגדונג סאות'רן טייגרס
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1993, בתור מועדון הכדורסל הפרטי (שאינו ממשלתי) הראשון אשר משתתף בליגה מקצוענית בסין.
כבר בעונת הבכורה של ליגת ה-CBA, 1995/1996, השתתפה גואנגדונג בסדרת הגמר, אך הפסידה מול באיי רוקטס בתוצאה 0–2. בין השנים 2003–2013 העפילה הקבוצה למעמד הגמר 11 פעמים ברציפות, ולאורך התקופה זכתה שמונה פעמים באליפות – בעונות 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011 ו-2013. בין השנים 2019–2021 זכתה גואנגדונג בשלוש אליפויות רצופות נוספות, אשר הציבו את סך הזכיות של המועדון על 11.
שני השחקנים הבולטים בתולדות המועדון הם הסינים ג'ו פאנגיו (1999–2017) – אשר זכה עם הקבוצה בשמונה אליפויות, וזכה בעצמו ארבע פעמים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ופעמיים בתואר ה-MVP של הליגה; ואי ג'יאנליאן (2002–2007, 2012–הווה) – אשר זכה עם הקבוצה בשבע אליפויות, וזכה בעצמו שלוש פעמים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר וחמש פעמים בתואר ה-MVP של הליגה. כמו כן, פאנגיו וג'יאנליאן הם שני הקלעים המובילים בתולדות ליגת ה-CBA. בנוסף אליהם, בלטו בקבוצה השחקנים הסינים דו פנג (1997–2012), ואנג שיפנג (2003–2016) וג'ואו פנג (2006–הווה), והשחקן האמריקאי ג'ייסון דיקסון (1998–2009).
לאורך השנים שיחקו בקבוצה, לתקופות קצרות, שחקנים אמריקאים ותיקים אשר הצטיינו בעברם בליגת ה-NBA; מבין הבולטים שבהם, ניתן למנות את ארון ברוקס, עמנואל מודיאיי, קרלוס בוזר, מייקל ביזלי, סוני וימס ומרשון ברוקס.
בוטונד שטורץ
בוטונד נורברט שטורץ (בהונגרית: Storcz Botond Norbert; נולד ב-30 בינואר 1975, בודפשט) הוא אלוף אולימפי (סידני 2000 ואתונה 2004) בקיאק, זוכה 3 מדליות זהב אולימפיות, אלוף עולם זוכה 11 מדליות עולמיות מהן, 4 זהב ומאמן נבחרת הונגריה בקיאק (2009–2016).
ביוגרפיה
שטורץ החל את שייט הקיאקים בצבעי Újpest TE ואחר כך במועדון Multi SE. מאוחר יותר הוא התחרה ב-KSI. ב-1993 זכה במדליית זהב ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער. הוא נכלל כבר באותה השנה בנבחרת הונגריה. ב-1994 הפך לספורטאי של MTK. ב-1995 צורף לנבחרת אליפות העולם לבוגרים. באליפות העולם הודח יחד עם זולטאן אנטל בזוגות בחצי הגמר ב-500 מטר. ביוני 1996 חלה בזיהום סלמונלה, אושפז בבית חולים ואיבד כמה קילוגרמים. לאחר החלמתו לא הצליח להבטיח את סיכויו להופיע בנבחרת האולימפית.
ב-1997 הפך לאלוף אירופה שלוש פעמים. באליפות העולם היה אלוף עולם ב-500 ו-1000 מטר ביחידים וברביעיות ב-500 מטר (עם אקוש ורצקאי, רוברט הגדוש, זולטאן קאמרר). בסוף השנה הוא נבחר לספורטאי ההונגרי הטוב ביותר. בשנת 1998 הפך לחבר בנשיאות איגוד הקיאק ההונגרי. הוא זכה במדליית הכסף השביעית באליפות העולם ב-1000 מטר ובמדליית הכסף ברביעיות ב-1000 וב-500 מטר (קריסטיאן בארטפאי, ז'ולט שדובסקי, באואר). במהלך השנה הוא קיבל הרחקה על תנאי למשך חצי שנה בגין תיק משמעתי. הוא התפטר מנשיאות איגוד הקיאק-קאנו. בשנת 2000, היה מדליסט הכסף ברביעיות ב-1000 מטר (קאמרר, ורצקאי, הורבאט). שטורץ היה אחד הספורטאים המצליחים ביותר בהיסטוריה של שייט הקיאקים ההונגרי.
לאחר פרישתו
הוא השיג תואר ראשון בהכשרה מקצועית מ"המכללה לחינוך גופני" והסמכה של מומחה לניהול וארגון מאוניברסיטת בודפשט לכלכלה (אוניברסיטת קורבינוס). בבחירות המוניציפליות של 2006 היה החבר הראשון במועצת העירייה של Üröm שנבחר כמועמד עצמאי. בדצמבר 2008 מונה לקפטן הפדרלי של נבחרת הקיאק ההונגרית כיורשו של זולטאן אנדייל. הוא נבחר כחבר בוועדת הספורטאים של הוועד האולימפי ההונגרי (משנת 2012). ב-2013 בוטל תפקיד הקפטן הפדרלי בהונגריה.
שטורץ המשיך לשמש כמאמן ראשי של הנבחרת הבוגרת. בדצמבר 2016, הוא הודיע כי לא יגיש מועמדות לתפקיד המחודש של הקפטן הפדרלי לאחר סיום חוזהו. בנובמבר 2021 הוא התמנה לחבר בוועדת הספרינט של הפדרציה הבינלאומית לקיאק-קאנו.
שטורץ נשוי ואב לשלוש בנות.
זיכרון חושי
זיכרון חושי, או זיכרון מיידי, הוא סוג הזיכרון המכיל למשך זמן קצר מאוד את המידע הנקלט בחושים מהסביבה. הוא מייצג מידע זה בדיוק כפי שנקלט ובדיוק ברגע שנקלט מהסביבה. הזיכרון החושי הוא השלב הראשון מבין שלושת שלבי הזיכרון: זיכרון חושי, זיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך.
מאפיינים
קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם ומספקים כמויות עצומות של מידע אודות הסביבה. הזיכרון החושי הוא הזיכרון היחיד המכיל את כל המידע שנקלט על ידי החושים מהסביבה והוא בעל קיבולת גדולה. יש מחלוקת בנוגע לכמות הפריטים ורמת העיבוד שהם עוברים בזיכרון החושי. עם זאת נראה שהמידע שנקלט על ידי החושים כמעט זהה לגירוי המקורי ולרוב נראה שאיננו נוטים לנתח אותו בשום אופן.
אופן שמירת המידע בזיכרון זה הוא פסיבי ובלתי ניתן לשליטה רצונית. לאנשים שונים יש נטייה לזכור טוב יותר רשמים הנקלטים בחוש מסוים - חוש הראייה, חוש השמיעה, חוש המישוש, חוש הריח או חוש הטעם.
המידע בזיכרון החושי מאוחסן לפרק זמן קצרצר, בין מספר עשיריות השנייה לבין מספר שניות לאחר שחדל להפעיל את חושינו. פרק הזמן שבו האחסון החושי מחזיק את המידע חושי נועד לאפשר לאדם לשים לב לקיומו. באופן זה הזיכרון החושי נחשב לאחראי לתופעת ההתמשכות שבה האדם ממשיך לתפוס גירוי חושי למשך זמן קצר לאחר שהפסיק להתקיים (בין עשירית שנייה לחצי שנייה). יש המקשרים תופעה זו לבבואת גרר ולאופן הרציף שבו נתפסים שידורי הוידאו בטלוויזיה ובקולנוע, אף על פי שהם מורכבים מרצף של תמונות נייחות.
הזיכרון מצריך שני תהליכים: סינון של מידע לא רלוונטי ושמירה על מידע רלוונטי. בהתאם לכך, לכל חוש יש מנגנון אחסון ייחודי לו, אשר מופצץ כל הזמן בשפע של מידע חדש מהסביבה, שרובו אינו זוכה לתשומת לב ולכן נמוג. במסגרת תהליך זה, הזיכרון החושי משמש כשלב ראשון במסלול הקידוד של מידע לזיכרון. תפקידו הוא לאפשר די זמן לעיבוד המידע החושי הראשוני (הגירוי הקרוב), כדי שהמערכת הקוגניטיבית תוכל לבחור אלו פרטים מתוכו יש להעביר לעיבודים נוספים, למערכות הזיכרון המתקדמות יותר, לתהליכי קבלת החלטות ולמנגנוני תכנון התגובה. באופן זה תהליכים עצביים מתחום התפיסה מנפים מזיכרון זה את פרטי המידע החשובים לאורגניזם ומעבירים אותם לזיכרון לטווח קצר וארוך. שאר פרטי הזיכרון החושי שאינם עוברים עיבוד נמוגים תוך פחות משנייה.
מרכיבים
ישנם מספר סוגי זיכרון חושי בהתאם לכל אחד מחושינו. הנחקרים ביותר הם:
זיכרון חושי פנומנלי
יש אנשים הטוענים שיש להם זיכרון צילומי, בעלי יכולת דימוי צורני מסוגלים להיזכר בפרטים המופיעים בתמונה במשך זמן רב הרבה יותר מכפי שהזיכרון האיקוני מאפשר, כאילו הם עדיין מתבוננים בתמונה זמן רב לאחר שכבר איננה לנגד עיניהם. חוקרים מעריכים, כי כ-8% מקרב הילדים שטרם הגיעו לגיל התבגרות הם בעלי יכולת דימוי צורני (זיכרון צילומי) אבל כמעט אין מבוגרים כאלו.
מיסולונגי
מיסולונגי (ביוונית: Μεσολόγγι) היא עיר במערב יוון, המשמשת כבירת היחידה האזורית אטוליה-אקארנאניה. העיר הייתה זירת מצור דרמטי בעת מלחמת העצמאות של יוון והמקום בו בילה המשורר הבריטי הלורד ביירון את שנותיו האחרונות, בו מת ובו נקבר ליבו.
גאוגרפיה
העיר שוכנת על חופי מפרץ פטרס ומייצאת מנמלה הקטן תוצרי דגים, טבק ויין. הכביש המהיר יואנינה-פטרס (E55) עובר מצפון לעיר.
היסטוריה
העיר נזכרת לראשונה בתיאור ונציאני של קרב לפנטו (1571) וייתכן ששמה הוא הלחם בסיסים של המילים "אמצע" ו"אגמים" באיטלקית (messo+laghi). עד 1700 הייתה העיר, שלא הייתה גדולה בהרבה מכפר דייגים, תחת שלטון ונציה. לאחר מכן עברה לידי האימפריה העות'מאנית.