cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווין אואנס
החיים שלפני
סטין נולד בסן ז'אן סור-ריצ'לו, קוויבק, וגדל במריוויל, קוויבק. יש לו אח בשם אדוארד לואר. הוא ממוצא צרפתי-קנדי ומדבר צרפתית כשפת אם. הוא למד לדבר אנגלית כנער על ידי חיקוי של כל מה שהוא שמע בתוכניות Monday Night War. סטין השתתף בהוקי קרח, כדורגל ובייסבול, אך לא שקל אף פעם לפתח קריירה באף אחד מענפים אלה. לעומת זאת, הוא שקל להפוך למתאבק מקצועי לאחר שהוא ואביו צפו בקלטת של הקרב בין דיזל לשון מייקלס ברסלמניה 11.
חיים אישיים
לסטין ולאשתו, קרינה, בן אחד בשם אואן (על שם אואן הארט - אואנס הקדיש את שם הבמה שלו ב-WWE גם להארט וגם לבנו) ובת אחת בשם אלודי ליילה.
בלוטות'
בלוטות' (מאנגלית: Bluetooth, בתרגום לעברית: שן כחולה, נפוץ גם: בלוטוס) הוא תקן פתוח לתקשורת רדיו (RF) שהיא שידור וקליטה של גלי מיקרו באורכי גל קצרים יחסית בקצב נמוך ובהספק נמוך יחסית. בלוטות' משמש בעיקר לתקשורת אלחוטית במרחב האישי WPAN והוא שולב בתעשייה במוצרים רבים, כולל טלפונים ניידים, מחשבים, כלי רכב, ציוד היקפי למחשבים כמו מדפסת ומקלדת ועכבר וכן במכשור רפואי, בציוד אישי כגון שעון חכם, דיבורית, אוזניות, מוצרי בית חכמים, ציוד ספורט ומתקני כושר וכדומה.
טכנולוגיה זו מאפשרת למשתמשים להקים רשת מקומית זמנית לפי הצורך, בין מגוון רחב של התקנים ומכשירים אלקטרוניים שונים ומאפשרת העברת שמע ונתונים בקלות. וכן מספקת מנגנון ליצירת רשת אלחוטית קצרת טווח על בסיס אד הוק הנקראת פיקונט. רשת פיקונט כוללת עד שמונה התקני בלוטות' המצויים בקרבה פיזית ומשתמשים באותו ערוץ רדיו ובסדר דילוג תדרים דומה לפי שיטת FHSS. דוגמה לכך היא הרשת האלחוטית הנוצרת בין הטלפון הנייד ואוזניית בלוטות'. רשתות בלוטות' בדרך כלל דינאמיות ומוקמות על בסיס זמני, מה שמאפשר גמישות וסקלביליות בתקשורת בין התקנים ניידים ללא צורך בשרת ייעודי או בהתקן צד שלישי.
היסטוריה
בשנת 1994 יזמה חברת אריקסון הקמת צוות מחקר יחד עם החברות IBM, אינטל, נוקיה וטושיבה להגדרת חיבור אלחוטי שיועד להחלפת החיבור הקיים באמצעות כבלי RS-232, למשל, בין מחשב להתקנים אחרים. צוות המחקר הרחיב את מטרת הפרוטוקול לחיבור אלחוטי של רשתות קצרות טווח (למשל לחיבור טלפון סלולרי לדיבורית), ופרסם במאי 1998 את מפרט הגרסה הראשונה בחוברת בת 1,500 עמודים. לאחר פרסום התקן, אימצה IEEE את המפרט כבסיס לתקן 802.15 ופרסמה אותו כ-IEEE 802.15.1.
באוקטובר 1999 אריקסון חשפה מוצר ראשון המשתמש בטכנולוגיה בתערוכת "טלקום 99" בז'נבה. בנוסף באותה עת כ-700 חברות ברחבי העולם אימצו את התקן, והחלו לפתח מוצרים עבורו.
ביוני 2000 החלה חברת מוטורולה לספק התקני אלחוט בתקן בלוטות' לחברות IBM וטושיבה. שני החברות הודיעו כי יחלו להתקין אותם במחשבים אישיים וניידים. באותו חודש הציגה חברת טקסס אינסטרומנטס שבב עבור תקן בלוטות', שפותח בישראל על ידי חברת "בטרפליי", אותה רכשה טקסט אינסטרומנטס בינואר 1999 תמורת ב-50 מיליון דולר. בהמשך השיקה שבבים נוספים בתקן לטלפונים סלולרים. וגם חברת השבבים ברודקום רכשה חברה הפועלת בתחום חברה ישראלית נוספת בשם "ברייטקום" (BrightCom), גם עסקה באותה עת בפיתוח שבבים בתקן בלוטות'. היא נמכרה אחר כך לחברת פלקסטרוניקס.
בינואר 2001 הוערך שההכנסות של מוצרים הפועלים בתקן יגיעו לכ-53 מיליארד דולר בשנת 2006.
ביולי 2001 החל משרד התקשורת בישראל לבדוק אפשרות לשחרור תדרים עבור התקן, אך צה"ל התנגד למהלך בטענה שהתדרים בהם פועל התקן דרושים לו, ושימוש במוצרים הפועלים בתקן בלוטות' בישראל נאסר. אחר כך דרש צה"ל 14 מיליון עבור פינוי תדרים לתקן. לאחר מאבק בן שלוש שנים בין תעשיית ההיי-טק, צה"ל ומשרד התקשורת, אישר ראש הממשלה ושר התקשורת אריאל שרון לשימוש אזרחי בישראל את תחום התדרים 2.4 ג'יגה הרץ המשמש את התקן.
מקור השם
השם בלוטות' (שמשמעותו באנגלית: שן כחולה) הוא מילה מאונגלזת מסקנדינבית של Blåtand/Blåtann, שהיה כינויו של המלך האראלד הראשון, מלך דנמרק (כחול-השן) אשר מלך על דנמרק ועל חלקים מנורווגיה במאה ה-10, ואיחד את השבטים הדניים תחת ממלכה אחת. הרעיון לשם זה הוצע בשנת 1997 על ידי ג'ים קרדך שפיתח מערכת המאפשרת לטלפונים ניידים לתקשר עם מחשבים. בזמן ההצעה הוא קרא את הספר "הספינות הארוכות" של פראנץ בנגטסון שמספר את הסיפור של האראלד הראשון. שם זה נבחר כיוון שבלוטות' מתיימרת לאחד את פרוטוקולי התקשורת לפרוטוקול בסטנדרט אחיד, בדיוק כפי שעשה האראלד הראשון.
הלוגו של בלוטות' הוא שילוב של חפיפה של האות הגלז והאות ברקנן מהאלפאבית הרוני שהן ראשי תיבות של שמו של האראלד הראשון.
יתרונות
לרשת בלוטות' מספר יתרונות חשובים:
Wi-Fi לעומת בלוטות'
בלוטות' ו-Wi-Fi הן טכנולוגיות דומות (שתיהן משתמשות בגלי מיקרו) ולעיתים חופפות אך שונות במספר היבטים חשובים במטרות ואופי השימוש בהן.
בלוטות' מתאפיין בעיקר בחיבור של שניים או יותר התקנים קרובים ברשת אישית (PAN), בדגש על צריכת אנרגיה נמוכה ובקצב תעבורה נמוך של לכל היותר 25 Mbps ולכן הוא נוח לשימוש להעברת מידע בכמות מוגבלת כמו העברת שמע ממכשיר הטלפון לאוזניות. Wi-Fi הוא קישור ברמה מקומית (LAN) דרך נתב או שרת, צורך אנרגיה רבה יותר ופועל בקצב תעבורה ורוחב פס גבוהים יותר (250 Mbps). בשל כך נוח לשימוש בין היתר כאמצעי לקישור מספר מכשירים לאינטרנט ולהזרמת מדיה כמו וידאו ושמע באיכות גבוהה.
בלוטות' הומצא בעיקר כדי להיפטר מהצורך בכבלי תקשורת ישנים כשהמרחק בין ההתקנים מאוד קצר, כעשרה מטרים, אם כי יכול להגיע לטווחים ארוכים יותר עם עלייה מתאימה בצריכת האנרגיה. עובדה זו מאפשרת הפעלת התקן בלוטות' על סוללות זעירות לפרק זמן ארוך. Wi-Fi לעומתו משדר בעוצמה רבה יותר ויכול להגיע לטווחים גדולים יותר בסדר גודל של מאות מטרים. בניגוד לתפיסה הרווחת Wi-Fi אינו חיבור לאינטרנט אלא הוא פרוטוקול תקשורת אלחוטית שיכול לחבר בין מכשירים מרוחקים, אם אחד מהם מחובר לאינטרנט עובדה זו מאפשרת שיתוף הקישור לאינטרנט בין כל ההתקנים המחוברים. כמו בלוטות' קיימת טכנולוגית Wi-Fi Direct המאפשרת לחבר בין התקנים ישירות ללא נתב או שרת.
ארכיטקטורה
הרעיון הבסיסי של בלוטות' הוא הקמת רשת אד הוק, רשת אלחוטית קצרת טווח המאפשרת חיבור קל וזריז בין התקנים הנמצאים בקרבה זה לזה ללא חיבור פיזי, מבלי צורך בעזרים כלשהם או התקני צד שלישי. כל התקן בלוטות' מכיל משדר/מקלט רדיו, יחידת בקרת קישוריות, יחידת תמיכה בניהול ותוכנה המאגדת בתוכה את פרוטוקול בלוטות' והממשקים. החיבור בין התקני בלוטות' נעשה במבנה אדון-משרת (Master-Slave), כאשר כל התקן יכול לשמש הן כאדון והן כמשרת. מפרט בלוטות' מפריד בין משימות של ה"מארח" וה"בקר". המארח אחראי על השכבות העיליות של הפרוטוקול כמו הקישור הלוגי של שכבת הקו, פרוטוקול העיבוד (L2CAP) ופרוטוקול שירות גילוי (SDP). הבקר אחראי על השכבות הנמוכות, הרדיו, איפנון, ריבוב ופרוטוקול ניהול/קישור נקודה לנקודה (PPP). פעילות הבקר מבוצעת באמצעות "מתאם בלוטות'" פנימי או חיצוני. התקשורת בין הבקר למארח נעשית לפי תקן תקשורת מעל ממשק בקר/מארח (HCI). השימוש בתקן מאפשר העברת מידע בין בקר ומארח שיוצרו על ידי יצרנים שונים. לעיתים קרובות שתי הישויות הללו מאוחדות בהתקן אחד כמו באוזניות בלוטות'. מבנה כללי של התקן בלוטות' מתואר בתרשים משמאל.
טכנולוגיה
בלוטות' פועל מעל רצועת תדרים ללא רישוי, "תעשייתית, מדעית ורפואית" הנקראת בקיצור ISM, בטווח תדרים בין 2.4000 ג'יגה־הרץ ל-2.4835 ג'יגה־הרץ, בדומה לרשת WLAN לפי תקן IEEE 802.11b/g. כדי להתגבר על הפרעות בשידור, בלוטות' מיישם טכנולוגיית רדיו שנקראת FHSS. תקן BR/EDR של בלוטות' מחולק ל-79 ערוצי רדיו שונים ברוחב פס של 1 MHz כל אחד, על ידי 1600 דילוגים (שינוי תדרים) בשנייה עבור שמע ונתונים ו-3200 דילוגים לשנייה בזמן דפדוף (page) וסריקה (scan). במשך כל זמן השידור, כל תדר בשימוש לפרק זמן מאוד קצר (625 מיקרו-שנייה), שלאחריו מתבצע דילוג לתדר אחר לפי רצף פסאודו-אקראי שנקבע מראש.
בלוטות' 4.0 בצריכת אנרגיה נמוכה פועל בטווח דומה של תדרים אך הוא מחולק ל-40 ערוצים ברוחב פס של 2 MHz כל אחד. שלושה מתוך הערוצים הללו משמשים ל"פרסום" דהיינו שידור מידע לצורך שלב החיבור. יתר הערוצים הם ערוצי מידע. ערוצים אילו בתצורת TDMA מספקים את הקישוריות הכפולה באנרגיה נמוכה המאפיינת את בלוטות' אנרגיה נמוכה. קישוריות זו מתנהלת בשיטה שבה תחילה התקן אחד משדר מידע בזמן מוגדר וקבוע מראש וההתקן השני מגיב לאחר מרווח זמן מוגדר.
תכונה חשובה של בלוטות' היא בקרת אנרגיה המאפשרת להתקני בלוטות' להתאים במשותף את רמת האנרגיה או עוצמת אות בהתאם למדידות. כל התקן בודק את רמת האנרגיה של האות המתקבל אצלו והוא יכול לבקש מההתקנים האחרים להתאים את רמת האנרגיה שלהם, כלומר להגביר או להחליש הדרגתית את עוצמת השידור. מאפיין זה נועד לחיסכון באנרגיה וכן לשמירה על מאפייני האות בטווח הרצוי. השילוב של דילוג תדרים אקראי עם בקרת אנרגיה מוסיף במידה מוגבלת לביטחון בלוטות' נגד ציתות וחדירה זדונית. אולם מחקרים מראים שתוספת הביטחון אינה משמעותית ולמעשה קל לחשוף את רצף הדילוגים של הרשת באמצעים פשוטים ויחסית זולים.
בלוטות' הבסיסי הנקרא BR קיצור של Base Rate תומך בשיטת אפנון הפועלת על שינויי תדר הגל הנושא הנקראת GFSK, כדי לשאת את המידע בקצב העברה של 1 מגה ביט לשנייה. אחרי הצגת בלוטות' 2.0 + EDR החל בלוטות' לתמוך גם בגרסאות של אפנון פאזה הנקראות π/4-DQPSK ו-8DPSK בין התקנים תומכים. המושג EDR קיצור של Enhanced Data Rate (קצב העברה משופר) משמש לתיאור המודולציות π/4-DQPSK ו- 8DPSK שתומכות קצב העברה של 2 ו-3 מגה ביט לשנייה בהתאם. השילוב של שני הסוגים הללו יחד נקרא בקיצור BR/EDR.
כל ערוץ של בלוטות' מחולק לחריצים (slots) בגודל 625 מיקרו שנייה והשידור מתבצע בשני הכיוונים באמצעות חלוקת זמן. המידע מועבר בערוץ במנות הנקראות חבילות. כל חבילה מאכלסת מחריץ אחד עד חמישה חריצים לכל היותר. פרוטוקול בלוטות' מנתב את המידע בשילוב של מיתוג מנות עם מיתוג מעגלים. אפשר להקצות עד שלושה חריצים במקביל לחבילות סינכרוניות הנושאות שמע או חבילות אסינכרוניות הנושאות נתונים או שילוב בין השניים. ערוץ אסינכרוני תומך בקצב העברה של 723.2 קילו בתים לשנייה בכיוון אחד ו-57.6 קילובתים בכיוון ההפוך או 433.9 קילובתים בשני הכיוונים באופן סימטרי. מערכת בלוטות' תומכת בקישור נקודה לנקודה בין שני צמתים בלבד או נקודה אחת לנקודות מרובות, כאשר הערוץ משותף למספר התקנים ליצירת רשת פיקונט שבה אחד ההתקנים מתנהג כאדון והוא שולט בה ועד שבעה התקנים לכל היותר מחוברים לרשת כמשרתים (אף על פי שלא כל המכשירים תומכים במספר זה). כל המשרתים חולקים את השעון של האדון וחילוף המנות מבוסס על השעון הבסיסי שנקבע על ידי האדון שעובד בטווחים של 312.5 מיקרו שנייה. משרתים נוספים יכולים להיות מחוברים במצב חניה שבו הם מסונכרנים עם האדון אך אינם יכולים להיות פעילים. שתי פעימות שעון מהוות חריץ נתונים אחד של 625 מיקרו שנייה, שני חריצים מהווים זוג חריצים של 1250 מיקרו שנייה, במקרה הפשוט של חבילות בחריץ אחד האדון משדר בחריץ הזוגי וקולט באי זוגי, ובהתאם המשרת משדר בחריץ האי זוגי וקולט בזוגי. חבילות יכולות להיות באורך של 1,3 או 5 חריצים אבל בכל המקרים האדון צריך להתחיל את השידור בחריצים זוגיים והמשרת צריך לשדר באי זוגיים. במהלך ההתקשרות שני מכשירים יכולים, בתיאום, להחליף תפקידים ביניהם כך שהאדון נהיה המשרת והמשרת נהיה האדון.
תקן בלוטות' מאפשר חיבור בין מספר רשתות פיקונט המצויות במצב חפיפה חלקי ליצירת רשת מפוזרת (scatternet) של בלוטות'. ברשת מפוזרת של בלוטות' התקנים רבים יכולים להתחבר למספר רשתות פיקונט בו זמנית הן כאדון והן כמשרת בשיטת ריבוב מבוססת זמן. בכל רגע נתון ניתן להעביר מידע בין האדון לבין התקן אחר כאשר האדון הוא זה שבוחר לאיזה התקן לפנות, באופן כללי האדון מחליף בין ההתקנים המחוברים אליו בתור. מכיוון שהאדון הוא זה שבוחר למי לפנות ועל המשרת רק להקשיב לכל חריץ שהוא מקבל יותר קל להיות אדון בחיבור בלוטות' מאשר להיות משרת, תקן בלוטות' אינו תומך בריבוי אדונים, לכל פיקונט חייב להיות אדון אחד וכן התקנים אינם יכולים להיות בקשר ישיר בין משרתים של פיקונטים שונים, אלא אם כן יקימו רשת פיקונט חדשה שבה אחד מהם יהיה אדון.
טווחים
טווח הקליטה של בלוטות' מתחלק לשלוש רמות לפי צריכת אנרגיה במילי ואט ודציבלים למילי ואט (dBm). הטבלה הבאה מסכמת את טווח הקליטה במטרים הנתמך בבלוטות' עד גרסה 5.
רמה 1.5 נוספה בגרסה v5 והייתה למעשה הרמה המקסימלית של בלוטות' בצריכה נמוכה בגרסאות 4.0-4.2. וכן הועלתה רמת האנרגיה של התקנים בצריכה נמוכה ל-100 מילי ואט כל עוד הרשויות המקומיות מאפשרות זאת. כדי לאפשר להתקני בלוטות' למצוא אחד את השני ולהקים רשת, קיימים שני מצבי הפעלה מיוחדים "מצב גילוי" שתפקידו לבצע לפרקים סריקה (scan) של הערוצים הפיזיים בתדרים מוגדרים, לאתר התקנים קרובים ולהגיב לבקשות התחברות בערוץ המתאים עם כתובת בלוטות' ומידע נוסף. ב"מצב חיבוריות" ההתקן מבצע לפרקים דפדוף (page) בערוצים הפיזיים וכן מגיב לדפדוף של התקנים אחרים בקרבת מקום כדי לאתחל התחברות.
התקני בלוטות' תומכים בקצבי מידע מרובים והם מתוכננים עם תאימות לאחור מלאה. גרסאות מתקדמות יותר תומכות בנוסף לקודמות בקצבי תעבורה גבוהים יותר. הקצב הבסיסי הנתמך החל מהגרסה הראשונה הוא לכל היותר 1 מגה ביט לשנייה. ומגיע לתפוקה מרבית של 720 קילו בתים לשנייה (kbps) בגרסה 3 ומעלה נוסף קצב תעבורה של 2.1 מגה לשנייה בקירוב. בלוטות' צריכה נמוכה נוסף בגרסה 4.0 ועודכן ב-4.1 ו-4.2. המטרה הייתה להביא למצב שההתקן יופעל עם סוללות זעירות.
אבטחת מידע
אבטחת בלוטות' כוללת חמישה שירותי אבטחה בסיסיים:
תקן בלוטות' BR/EDR/HS מגדיר פרוצדורות להצפנה ואימות שניתנות לאכיפה במהלך שלבים שונים של ההתקשרות בין התקנים. אכיפה ברמה של שכבת הקישור מתייחסת לכינון אימות והצפנה שמתרחש לפני שהחיבור הפיזי הושלם בהצלחה. אכיפה ברמת שירות מתייחסת לכינון אימות והצפנה המתרחש אחרי שהחיבור הפיזי בוצע והערוץ הלוגי טרם הושלם. עד גרסה 2.0 היו שלושה אופני אכיפה של האימות וההצפנה ברמה של קישור פיזי, ברמה של שירות או ללא אבטחה כלל. כאשר אופנים אילו היו נתונים להתאמה. מגרסה 2.1 ומעלה נוסף אופן רביעי שמגדיר מחדש את תהליך הצימוד. אם שני ההתקנים תומכים באופן הרביעי הם מחויבים לעבור למצב זה. ארבעת אופני ההפעלה של אבטחת בלוטות' מובאים בטבלה הבאה:
אופן אבטחה 1 אינו בטוח כי הצפנה ואימות לא מופעלים כלל מה שמותיר את ההתקן חשוף להתקפות. למרות שההתקן יכול להשתתף בחיבור עם התקנים אחרים שנמצאים באופן אבטחה שונה. NIST ממליצים שלא להשתמש באופן זה אף פעם. באופן 2 מנהל אבטחה מקומי לפי מפרט בלוטות' מבצע אבטחה ברמת שירות ואחראי על גישה לשירותים או מידע. מנהל האבטחה מנהל מדיניות הרשאות לגישה לשירותים וממשקים וחיבור עם התקנים אחרים. באופן זה קביעת מדיניות האבטחה והגבלת גישה נעשים ברמת תוכנה ואפשר להגיע לתצורה שבה דרישות אבטחה שונות מגבילות גישה לשירותים ספציפיים מצד התקנים מסוימים באופן מקבילי וללא תלות אחד בשני. באופן 2 ההצפנה והאימות מיושמים בבקר ובהתקנים חדשים אופן זה נתמך רק לצורך תאימות לאחור עם גרסאות 2.0 ומטה. אופן אבטחה 3 אוכף אבטחה ברמה הפיזית בזמן שהקישור בין ההתקנים מתבצע. אף פעולה לא יכולה להתבצע לפי שהאבטחה אותחלה (הכנת מפתחות) והצפנה ואימות הוגדרו כהלכה. למרות שבאופן 3 אין צורך באבטחה ברמת שירות NIST ממליצים בכל זאת לפעיל אבטחה ברמת שירות כדי למנוע התקפות שמנצלות את האימות של המכשיר כדי לגשת דרכו להתקנים אחרים ללא ידיעת המשתמש. כל ההתקנים עד גרסה 2.0 של בלוטות' תומכים באופן 3 אך ההתקנים החדשים תומכים בו רק לצורך תאימות לאחור. באופן 4 שנוסף בגרסה 2.1+EDR האבטחה נאכפת ברמת שירות לאחר שהקישור הפיזי הושלם. באופן 4 האימות מתבצע בשיטת SSP (צימוד פשוט בטוח), שבו פרוטוקול שיתוף ECDH משמש להכנה ושיתוף של מפתחות קישור. עד גרסה 4.0 נעשה שימוש בעקום אליפטי P192 והאלגוריתמים להצפנה ואימות היו זהים לגרסה 2.0. בגרסה 4.1 נוסף עקום אליפטי P256. בגרסה זו האימות שודרג לאלגוריתם אימות HMAC-SHA-256 המבוסס על HMAC עם פונקציית הגיבוב SHA-2 שאושר על ידי תקן FIPS. אלגוריתם ההצפנה שודרג לאלגוריתם AES במצב הפעלה CCM.
פותחה שיטת גנבת מידע ממערכת שנקראת Bluesnarfing.
בלוטות' אנרגיה נמוכה
החל מגרסה 4.0 נוספה למפרט בלוטות' גרסת אנרגיה נמוכה (low energy) או צריכה נמוכה. הרעיון העיקרי בגרסה זו הצורך להפחית את צריכת האנרגיה של המכשיר באופן כזה שיוכל לפעול על סוללות זעירות במשך מספר שנים. שימושי בעיקר בסנסורים אלחוטיים זעירים או מכשור רפואי לביש. המאפיינים העיקריים של בלוטות' אנרגיה נמוכה הם: צריכת אנרגיה מופחתת מאוד, דרישות זיכרון נמוכות, ייעול תהליכי גילוי/התחברות, חבילות קצרות, ופרוטוקולים פשוטים. הטבלה הבאה מראה את ההבדלים העיקריים בין המאפיינים השונים של טכנולוגיית בלוטות' BR/EDR לבין טכנולוגיית בלוטות' צריכה נמוכה.
החל מגרסה 4.0 של בלוטות' התקנים יכולים לתמוך גם בקישוריות בסיסית BR/EDR/HS וגם באנרגיה נמוכה בסגנון הנקרא "מצב דואלי". לדוגמה מכשיר טלפון נייד יכול להתחבר בו זמנית לאוזניות בלוטות' בקישוריות רגילה ולהתחבר לסנסור הנעילה של הרכב במצב צריכת אנרגיה נמוכה.
גרסאות
נכון לשנת 2012 פורסמו שבע גרסאות של תקן בלוטות': 1.0, 1.1, 1.2, 2.0, 2.1, 3.0, 4.0, 4.1 ו- 4.2 ו 5.0 בכל גרסה שופרו יכולות ותוקנו היבטים שונים הנוגעים לשידור.
גרסה 1.0 ו- 1.0B
לגרסאות 1.0 ו- 1.0B היו הרבה בעיות ויצרנים התקשו להשיג תאימות בין המוצרים השונים. כמו כן שתי גרסאות אלו הכתיבו שידור חובה של כתובת רכיב בלוטות'. בתהליך החיבור (מה שלא איפשר אנונימיות ברמת הפרוטוקול), דבר זה היה מכשול משמעותי ביצירת שירותים שונים שתוכננו לשימוש בסביבת בלוטות'.
גרסה 1.2
גרסה זו כללה שיפורים גדולים שכוללים:
גרסה 2.0 + EDR
גרסה זו של בלוטות' שוחררה בשנת 2004, ההבדל העיקרי מגרסאות קודמות הוא ההוספה של קצב מידע מוגבר (Enhanced Data Rate - EDR) שתרם להגברת קצב השידור של המידע. הקצב הנורמלי של EDR הוא בערך 3 מגה ביט לשנייה אבל הקצב המעשי הוא 2.1 מגה ביט לשניה. EDR משתמש בשילוב של Gaussian frequency-shift keying ו- Phase-shift keying ונותך צריכת אנרגיה טובה יותר הודות להורדת מחזור הפעילות.
הנתונים של גרסה זו פורסמו כ "Bluetooth v2.0 + EDR" מה שמרמז שהאפשרות של EDR אופציונלית. מלבד EDR נוספו שיפורים קטנים אחרים לגרסה 2.0 ומוצרים יכולים לטעון תאימות עם 2.0 מבלי לתמוך במהירויות הגבוהות יותר.
גרסה 2.1 + EDR
גרסה זו של בלוטות' אומצה על ידי ארגון Bluetooth Special Interest Group ב-26 ביולי 2007. היכולת החשובה ביותר בגרסה זו הייתה ההוספה של Secure Simple Pairing - SSP: יכולת זו משפרת את חוויית החיבור של מכשירי בלוטות' תוך כדי העלאת החוזק והשימוש באבטחה.
גרסה זו מאפשרת שיפורים נוספים שונים כגון Extended Inquiry Response - EIR שמספקת מידע נוסף במהלך תהליך החיפוש כדי לאפשר סינון של מכשירים לפני החיבור אליהם ו- Sniff Subrating שמשפר את צריכת האנרגיה במצב של צריכת אנרגיה נמוכה.
גרסה 3.0 + HS
גרסה 3.0 הוכרזה ב-21 באפריל 2009 והיא מספקת קצב העברת נתונים תאורטי של עד 24 מגה ביט לשנייה, אבל קצב זה לא מתקיים על גבי חיבור הבלוטות' עצמו, במקום, חיבור הבלוטות' משמש ליצירת החיבור הראשוני והמידע הגדול מועבר דרך חיבור נוסף של 802.11. זוהי התוספת החדשה העיקרית, שנקראת AMP (Alternative MAC/PHY)' ההוספה של 802.11 לתעבורה בקצב גבוה. החלק של HS אינו מחייב ולכן רק מכשירים שתומכים בו יוכלו להעביר קבצים במהירות גבוהה, מכשיר בלוטות' ללא +HS לא יוכל להשתמש במהירות הגבוהה אלא רק בתוספות חדשות אחרות של גרסה זו.
בנוסף לHS נוספו התוספות הבאות:
גרסה 4.0
גרסה 4.0 ,שנקראה "Bluetooth Smart", הוכרזה ב-30 ביוני 2010 וכוללת את הפרוטוקולים הקלאסיים של בלוטות', של בלוטות' HS ושל אנרגיה נמוכה (Bluetooth Low Energy - LE).
בלוטות' LE, שנקרא קודם Wibree, הוא תת-סט של בלוטות' 4.0 עם מחסנית פרוטוקולים חדשה לחלוטין לבניה מתמשכת של חיבורים פשוטים. כאלטרנטיבה לפרוטוקולים הסטנדרטיים של בלוטות' שהוצגו בגרסאות 1.0 עד 3.0 LE נבנה עבור מכשירים של אנרגיה נמוכה מאוד שרצים בעיקר על סוללות מטבע. תכנוני הצ'יפים מאפשרים שתי שיטות ביצוע, מצב דואלי ומצב יחיד בנוסף לשיפורים לגרסאות קודמות. השמות הפנימיים Wibree ו- Ultra Low Power ננטשו לטובת BLE ובסוף שנת 2011 הוצג המותג "Bluetooth Smart Ready" ו- "Bluetooth Smart" ליצוג של BLE. השינויים בגרסה זו הם השינויים הדרושים לפעילות BLE והוספת פרופיל ה Generic Attribute Profile (GATT), ושירותי Security Manager בהצפנת AES.
גרסה 4.1
גרסה זו שוחררה ב-4 בדצמבר 2013 והיא עדכון תוכנתי לגרסה 4.0 ולא כוללת עדכון חומרתי. עדכון זה מוסיף פיצ'רים חדשים שמשפרים את השימושיות עבור המשתמש עם תמיכת "דו-קיום" מתקדמת עם LTE, קצבי החלפת מידע גדול, ושיפור בחדשנות למפתחים על ידי מתן האפשרות למכשירים לתמוך בתפקידים שונים במקביל.
תחומי השיפור העיקריים בגרסה זו הם:
גרסה 4.2
גרסה זו שוחררה ב-2 בדצמבר 2014 והציגה תכונות חדשות בעיקר בתחום האינטרנט של הדברים והוא בעיקר עדכון חומרתי, למרות זאת חלק מחומרות הבלוטות' הישנות יותר הולכות לקבל חלק מהפיצ'רים של 4.2 כגון עדכוני אבטחה על ידי עדכוני קושחה.
תחומי השיפור העיקריים בגרסה זו הם:
גרסה 5.0
בשנת 2015 הוכרז על גרסה 5.0, כאשר חברת סמסונג התחילה להשתמש בטלפונים סלולריים גלאקסי 8s ואייפון 8 גם יצא עם אותה טכנולוגיה. אחד מהחידושים בגרסה החדשה היא אפשרות להשתמש ב-2 סוגי אוזניות בו זמנית.
תורת השדות הקלאסית
תיאורית שדה קלאסית היא תיאוריה פיזיקלית המנבאת כיצד שדה פיזיקלי אחד או יותר מבצעים אינטראקציה עם חומר באמצעות משוואות שדה, בלי לקחת בחשבון השפעות של קוונטיזציה; תיאוריות המשלבות מכניקת קוונטים נקראות תיאוריות שדה קוונטיות. ברוב ההקשרים, המושג 'תורת שדות קלאסית' נועד במיוחד כדי לתאר אלקטרומגנטיות וכבידה, שניים מכוחות היסוד של הטבע.
תיאוריות השדה הראשונות, הכבידה הניוטונית ומשוואות השדות האלקטרומגנטיים של מקסוול פותחו בפיזיקה הקלאסית לפני הופעת תורת היחסות ב-1905, והיה צורך לשנותן כדי להתאים לתיאוריה זו. כתוצאה מכך, תיאוריות שדה קלאסיות מסווגות בדרך כלל "כלא-רלטיביסטיות". תיאוריות שדה מודרניות מתבטאות בדרך כלל תוך שימוש במתמטיקה של חשבון טנזור. פורמליזם מתמטי חלופי עדכני יותר מתאר שדות קלאסיים כחלקים של עצמים מתמטיים הנקראים חבילות סיבים (fiber bundles).
תיאוריות שדה לא-יחסותיות
חלק מהשדות הפיזיקליים הפשוטים ביותר הם שדות כוח וקטוריים. מבחינה היסטורית, הפעם הראשונה ששדות כאלו נלקחו ברצינות הייתה עם קווי הכוח של פאראדיי בעת תיאור השדה החשמלי. שדה הכבידה תואר אז באופן דומה.
כבידה ניוטונית
תורת השדות הראשונה של כוח הכבידה הייתה תורת הכבידה של ניוטון שבה האינטראקציה ההדדית בין שתי מסות מצייתת לחוק ריבוע הפוך. תורה זו הייתה מאוד שימושית לניבוי תנועת כוכבי לכת מסביב לשמש.
לכל גוף מסיבי M יש שדה כבידה g המתאר את השפעתו על גופים מסיביים אחרים. שדה הכבידה שיוצר הגוף M בנקודה r בחלל נמצא על ידי קביעת הכוח F ש-M מפעיל על מסת בדיקה קטנה m הממוקמת ב-r, ולאחר מכן חלוקה ב-m :
קביעה שהמסה של m קטנה בהרבה מהמסה של M מבטיחה שלנוכחות של m תהיה השפעה זניחה על התנהגותו של M.
על פי חוק הכבידה האוניברסלית של ניוטון, F ( r ) ניתן על ידי
כאשר הוא וקטור יחידה המצביע לאורך הישר שמחבר מ- M עד m, ו- G הוא קבוע הכבידה של ניוטון. לכן, שדה הכבידה שיוצר M הוא:
הגילוי הניסיוני, שלפיו מסה אינרציאלית ומסה כבידתית הן שקולות, מובילה למסקנה שעוצמת שדה הכבידה למעשה זהה לתאוצה שחווה חלקיק. זוהי נקודת המוצא של עקרון השקילות, המוביל לתורת היחסות הכללית.
ואם יש לנו התפלגות של מסה רציפה ρ במקום זאת, הסכום מוחלף באינטגרל, כך:
נשים לב שכיוון השדה הוא מהמיקום r למיקום המסות r i ; זה מובטח על ידי סימן המינוס. בקצרה, המשמעות היא שכל המסות מושכות.
בדומה לצורה הניוטונית, חוק הכבידה של גאוס הוא, בצורה האינטגרלית שלו,
בעוד שבצורה דיפרנציאלית הוא
לכן, ניתן לכתוב את שדה הכבידה g במונחים של גרדיאנט של הפוטנציאל הכבידתי φ( r ):
זוהי תוצאה של העובדה שכוח הכבידה F הוא שדה וקטורי משמר.
אלקטרומגנטיות
בדומה לשדה הכבידה הקלאסית שתואר לעיל, קיימות תורות שמתארות שדות חשמליים ומגנטים שנוצרים מנוכחות של זרמים, מטענים, ומגנטים. ניתן לתאר את השדות שנוצרים הן במנוחה (סטטיקה) והן בתנועה (דינמיקה).
אלקטרוסטטיקה
חוק גאוס לחשמל הוא, בצורה אינטגרלית
בעוד שבצורה דיפרנציאלית הוא
מגנטוסטטיקה
זרם יציב המסומן באות I וזורם לאורך נתיב ℓ יפעיל כוח על חלקיקים טעונים בקרבת מקום השונה באופן כמותי מכוח השדה החשמלי שתואר לעיל. הכוח שמפעיל I על מטען q סמוך עם מהירות v הוא
כאשר B ( r ) הוא השדה המגנטי, אשר נקבע מ- I על ידי חוק חוק ביו-סבר:
השדה המגנטי אינו שמרני באופן כללי, ומכאן שבדרך כלל לא ניתן לכתוב אותו במונחים של פוטנציאל סקלרי. עם זאת, ניתן לכתוב זאת במונחים של פוטנציאל וקטורי, A ( r ):
חוק גאוס למגנטיות בצורה אינטגרלית הוא
הפרשנות הפיזיקלית לכך היא שאין מונופולים מגנטיים.
אלקטרודינמיקה
באופן כללי, בנוכחות גם צפיפות מטען ρ ( r, t ) וגם צפיפות זרם J ( r, t ), יהיה גם שדה חשמלי וגם שדה מגנטי, ושניהם ישתנו בזמן. שני השדות נקבעים על ידי משוואות מקסוול, קבוצה של משוואות דיפרנציאליות המייחסות את E ואת B ישירות לצפיפות המטען החשמלי (מטען ליחידת נפח) ρ ולצפיפות הזרם (זרם חשמלי ליחידת שטח) J.
כבידה
לאחר שנמצא כי הכבידה הניוטונית אינה עולה בקנה אחד עם תורת היחסות הפרטית, אלברט איינשטיין ניסח תורת כבידה חדשה בשם תורת היחסות הכללית. תיאוריה זו מתייחסת לגרביטציה כאל תופעה גיאומטרית ("מרחב-זמן") הנגרמת על ידי מסות ומייצגת את שדה הכבידה באופן מתמטי על ידי שדה טנזור הנקרא טנזור מטרי. משוואות השדה של איינשטיין מתארות כיצד נוצרת עקמומיות זו. הכבידה הניוטונית הוחלפה כעת על ידי התיאוריה של איינשטיין, שבה הכבידה נחשבת לעיקום המרחב-זמן על ידי המסות.
משוואות השדה של איינשטיין,
מתארות כיצד עקמומיות זו נוצרת על ידי חומר וקרינה.
במשוואה זו, Gab הוא טנזור איינשטיין,
שנכתב במונחים של טנסור ריצ'י R ab וסקלר ריצ'י R = R ab g ab.
T ab הוא טנזור המתיחות-אנרגיה (stress-enegery tensor) ו- κ = 8πG/c 4 הוא קבוע.
ניסיונות איחוד
הניסיונות ליצור תאוריית שדה מאוחדת המבוססת על פיזיקה קלאסית הן למעשה תיאוריות שדה מאוחדות קלאסיות. במהלך השנים שבין שתי מלחמות העולם, הרעיון של איחוד כבידה עם אלקטרומגנטיות נמשך על ידי כמה מתמטיקאים ופיזיקאים כמו אלברט איינשטיין, תיאודור קלוצה, הרמן וייל, ארתור אדינגטון, גוסטב מי וארנסט רייכנבאכר.
ניסיונות מוקדמים ליצור תיאוריה כזו התבססו על שילוב של שדות אלקטרומגנטיים אל תוך הגיאומטריה של תורת היחסות הכללית. בשנת 1918, ניסיון ה"גיאומטריזציה" הראשון של השדה האלקטרומגנטי הוצע על ידי הרמן וייל. בשנת 1919, הרעיון של גישה חמישה-ממדית הוצע על ידי תיאודור קאלוזה. מתוך כך פותחה תיאוריה בשם תאוריית קלוצקה-קליין. התיאוריה מנסה לאחד את הכבידה והאלקטרומגנטיות, במרחב-זמן בעל חמישה ממדים.
ישנן מספר דרכים להרחיב את צורת הייצוג לתאוריית שדה מאוחדת אשר נשקלו על ידי איינשטיין וחוקרים אחרים. הרחבות אלו באופן כללי מבוססות על שתי אפשרויות. האפשרות הראשונה מבוססת על "הקלה" של התנאים המוטלים על הניסוח המקורי, והשנייה מבוססת על הכנסת אובייקטים מתמטיים אחרים לתיאוריה. דוגמה לאפשרות הראשונה היא הקלה של ההגבלות למרחב-זמן הארבע-ממדי על ידי התחשבות בייצוגים בעלי ממדים גבוהים יותר. דוגמה זו משמשת בתאורית קלוצקה-קליין. עבור האפשרות השנייה, הדוגמה הבולטת ביותר נובעת מהמושג של הקשר האפיני (affine connection) שהוכנס לתורת היחסות הכללית בעיקר באמצעות עבודתם של טוליו לוי-צ'יוויטה והרמן וייל.
תזמורת אמני הצליל
תזמורת אמני הצליל (גרמנית: Tonkünstler-Orchester Niederösterreich) היא תזמורת סימפונית אוסטרית היושבת בווינה ובסנקט פלטן, אוסטריה תחתית. המנצח היפני יוטקה סאדו הוא מנצחה הראשי מאז שנת 2015.
היסטוריה
מקור שמה של התזמורת הוא ב"אגודת אמני הצליל" של וינה, שארגנה קונצרטים בתקופתם של יוזף היידן ווולפגנג אמדאוס מוצרט. השם המשיך להתקיים ב"אגודת התזמורת של אמני הצליל", שנוסדה בראשית המאה ה-20. הקונצרט הראשון התקיים ב"מוזיקפראיין" בשנת 1907, בנגינת יצירות משל קרל גולדמארק, אדוורד גריג, פרנץ ליסט ולודוויג ואן בטהובן. בשנת 1913 הייתה תזמורת אמני הצליל הוינאית הראשונה לבצע את "שירי גורה" של ארנולד שנברג. מופעי יום א' אחר הצהריים של התזמורת היו מקובלים מאוד על קהל המאזינים הוינאי. בשנות מלחמת העולם הראשונה נאלצה התזמורת להתמזג עם ה-"Vienna Concertverein" עקב קשיים כספיים. האגודה המשיכה לארגן קונצרטים עד 1933.
כאשר ייסדה אוסטריה תחתית את התזמורת הסימפונית הממלכתית שלה בשנת 1946, דבקו אנשיה במסורת וקראו לה "תזמורת אמני הצליל של אוסטריה תחתית", ואף השיבו לחיים את מסורת הקונצרטים של ימי א' אחר הצהריים.
מנצחים ראשיים
במשך השנים ניצחו על התזמורת מנצחים אורחים מפורסמים, ביניהם קלמנס קראוס, פאול הינדמית, ארוויד יאנסונס ומאריס יאנסונס, זובין מהטה, כריסטוף פון דוהנאני וג'פרי טייט. גם סולנים ידועי שם רבים ניגנו עם התזמורת, כמו ארתור גרומיו, לאוניד קוגן, וולפגנג שניידרמן, מסטיסלב רוסטרופוביץ', איזבלה ואן קוילן, היינריך שיף, אלפרד ברנדל, רודולף בוכבינדר, גריגורי סוקולוב וכריסטה לודוויג.
סיורים
לאחרונה סיירה התזמורת בבריטניה ובמדינות הבלטיות. סיור נוסף בבריטניה וקונצרטים בגרמניה, סלובניה, צ'כיה, הונגריה ואסיה מתוכננים לשנים 2007 ו-2008.
צחי גראד
צחי גראד (נולד ב-28 בפברואר 1962) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, זוכה פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
גראד נולד וגדל בירושלים. בנעוריו עסק בספורט, בעיקר שיחק כדורגל עם בן דודו ואהד את קבוצת הפועל ירושלים. גראד סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית ולאחר מכן פנה ללימודי משחק בבית-הספר למשחק ניסן נתיב.
גראד נשוי ואב לשני ילדים שהשתתפו בסרטו "הבן-דוד".
קריירה בקולנוע
ב-1993 שיחק בסרטו של נדב לויתן "גרופי". ב-1997 שיחק בסרטה של סיוון ארבל "גרגר על הריס".
ב-2001 גילם את דוד שוואשו בסרטו של עודד דוידוף "מרס תורכי", המספר את סיפורה של שוטרת סמויה הנשלחת להפיל בפח את אחד מראשי הפשע של העולם התחתון; וגילם את סגל בסרטו של ארי פולמן "Made in Israel". ב-2003 גילם את שפון הגיטריסט בסרטו של עמית ליאור "סיפורי בית קפה".
ב-2006 גילם את חגי בסרטו של אורי ברבש "מלח הארץ"; וגילם את פסח בית הלוי - פושע המקים "אימפריה של הופעות רחוב" בסרטו של עודד דוידוף מישהו לרוץ איתו. על תפקיד זה זכה גראד בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2007 גילם חוקר משטרה בסרטם של שירה גפן ואתגר קרת "מדוזות".
ב-2008 שיחק בסרט "חסר מנוחה" בבימויו של עמוס קולק.
ב-2009 גילם את עמוס בסרטו של אורי רביד "אילי ובן" בכיכובו של יובל שבח.
בשנת 2010 שיחק בסרט "המשוטט" של אבישי סיון.
בשנת 2011 שיחק בתפקיד גידי רושקו בסרטו של גיא נתיב "מבול".
בשנת 2013 גילם את גידי בסרטם של אהרון קשלס ונבות פפושדו, "מי מפחד מהזאב הרע".
בשנת 2014 שיחק בתפקיד הראשי בסרטה של קרן ידעיה, "הרחק מהיעדרו".
בשנת 2015 שיחק בסרט התקופתי של תמר ירום "פנסיון פראכט" המבוסס על פי ספרו של אהרן אפלפלד, שם שיחק בתפקיד הראשי של מנפרד. באותה שנה שיחק בסרט המדע בדיוני "אני לא מאמין, אני רובוט?!" שביימו טל גולדברג וגל זלזניאק.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים".
בשנת 2019 שיחק בסרט הקומי "אול אין" וכן בסרטו של גור בנטביץ' "קצפת ודובדבנים".
קריירה בטלוויזיה
בשנת 1998 גילם את בועז בסדרת הדרמה "20 פלוס" בכיכובם של משה בן-בסט, שי קפון ושירה גפן.
ב-2000 גילם את מנו בסדרת הטלוויזיה שביימו רוני ניניו וינקול גולדווסר "לתפוס את השמיים". ב-2003 גילם את החוקר נועם נאור בסדרת הטלוויזיה שביימו יוסף פיצ'חדזה ועמליה מרגולין "פרנקו וספקטור"; וגילם את רב פקד זוסמן בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ הילדים "הילדים מגבעת נפוליאון". ב־2006 גילם את אורי אביבי, אחיו של שי אביבי בסדרה "בשורות טובות" ששודרה בערוץ 2. ב-2007 גילם את אלון בסדרת הטלוויזיה שביים ניר ברגמן "להוציא את הכלב". גראד שיחק גם בדרמות הטלוויזיוניות "רחם להשכיר", "מ.ד.א" (101) (של חגי לוי), "אדינבורו לא מחכה לי" ו־"השכנים ממול". בנוסף, גילם את שמואל ברמן, בעל מסעדה ואביה של רוחל'ה, בסדרת הטלוויזיה "מרחק נגיעה"; וגילם את דורון בעונה השנייה של הסדרה "אמאל'ה". ב-2008 גילם את בועז בסדרת הטלוויזיה שיצרו שבי גביזון ודנה מודן "אבידות ומציאות" ששודרה בערוץ 2. ב-2009 גילם את אסא מוקד, מפקד משטרת צפון הגולן, בסדרת המתח שביים עודד דוידוף "תמרות עשן" ושודרה "הוט 3". באותה שנה דיבב את דמותו של אלוהים בסדרת האנימציה הישראלית למבוגרים "סלב'ס" ששודרה ב-yes.
בשנת 2010 גילם את אדי וקסלר בדרמה "אבודים באפריקה" ובשנת 2011 את הרב אלישע בסדרה "אורים ותומים". בשנת 2012 גילם את אביה של ימית (גל גדות) בסדרת הדרמה "קטמנדו" שביים אמיל בן שמעון ושודרה בערוץ 2, ושיחק בסדרת המשטרה "המיוחדת" שביים עודד רסקין וגם הוא שודר בערוץ 2.
בשנים 2015–2017 השתתף בקומדיה ״אנחנו במפה״ לצידם של שלישיית מה קשור, בה גילם מספר דמויות שונות. בשנת 2017 גילם את גדעון הולנדר בעונה השנייה של הסדרה הדרמה-קומית "להיות איתה" שיצר וכתב אסי עזר, ומשודרת בקשת, ערוץ 2. כמו כן, שיחק בעונה השנייה של הקומדיה "השוטר הטוב" בכיכובו של יובל סמו ומשודרת בYes Comedy.
בשנת 2019 שיחק את חמי, בסדרה פאנץ'. באותה שנה שיחק גם בסדרה "תיק נעדר". בשנה זו השתתף בסדרה "הנערים" מבית HBO.
ב-2023 השתתף בתפקיד אורח בסדרה קופה ראשית, כסוכן של כוכבה שביט.
קריירת בימוי
בשנת 2001 ביים, כתב והפיק את הסרט "ג'ירפות". הסרט עוקב אחר שלוש נשים צעירות, המתגוררות בבניין משותף בתל אביב ואינן מכירות כלל האחת את השנייה, אשר מסתבכות בסיפורי אהבה ופרשיית רצח מסתורית. הסרט היה מועמד לאחד עשר פרסי אופיר, כולל גראד עצמו לבימוי ולתסריט.
בשנת 2006 ביים והפיק גראד את הסרט העלילתי השני שלו "תנועה מגונה", המבוסס על הנובלה בת המאה ה-19 של היינריך פון קלייסט, "מיכאל קולהאס". הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה לשנת 2006 ויצא לאקרנים במאי 2007. גראד עצמו היה מועמד לפרס אופיר לבמאי הטוב ביותר.
ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "הבן-דוד" אותו כתב, הפיק, ביים ושיחק בתפקיד הראשי לצידם של עלא דקה ואסנת פישמן. גראד היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר ולפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
מיטשל גולדהאר
ביוגרפיה
גולדהאר למד מדעי המדינה באוניברסיטת יורק בטורונטו שבקנדה, סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1985 ועם סיום לימודיו נכנס לתחום העסקים. כתוצאה של מיזם עסקי משותף עם רוב וולטון, יו"ר ענקית הקמעונאות האמריקאית וולמארט, פתחה חברתו של גולדהאר, "סמרט סנטרס", את הסניף הראשון של וולמארט בקנדה בבארי שבאונטריו. מאז הקימה סמרט סנטרס עוד 70 סניפים דומים ברחבי המדינה. החברה פועלת מהעיר ווהן, בפרבריה של טורונטו. הונו של גולדהאר מוערך בכ-2.7 מיליארד דולר והוא מדורג במקום ה-658 בין עשירי העולם על פי מגזין פורבס (נכון לתחילת ינואר 2021).
תרומות
גולדהאר מעורב בגופים חברתיים וציבוריים רבים. בין השאר הוא חבר הנהלת בית החולים בעיר, יש לו קרן סיוע לילדים והוא גם סייע לבית החולים כאשר תרם 3.5 מיליון דולר להקמת מחלקה קרדיולוגית.
בכל שנה תורם גולדהאר למאות פרויקטים חברתיים, לקבוצות ספורט, לתוכניות לימודים בבתי ספר לשעות אחר הצהריים, תוכניות בריאות, מאבק נגד סמים, בתי חולים, בתי יולדות, מרכזי חינוך ועוד. גם הקהילה היהודית נשכרת מכספי התרומות שלו והוא מעורב בתרומות לקרן בית החולים היהודי במונטריאול, וכן גם ל-Jewish National Fund (קק"ל) ולאגודת הידידים הקנדית של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מכבי תל אביב
באוגוסט 2009 רכש גולדהאר את הבעלות על מועדון הכדורגל מכבי תל אביב מידיו של אלכס שניידר. גולדהאר השקיע סכומי כסף גדולים בקבוצה, והחל מעונת 2010/2011 תקציב הקבוצה הוא הגבוה ביותר בישראל. גולדהאר עוקב אחרי משחקי הקבוצה באמצעות שידורי הערוץ הישראלי בקנדה ומבקר בארץ לעיתים תכופות. בעונות 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2018/2019 ו-2019/2020 זכתה מכבי תל אביב תחת בעלותו באליפות המדינה. בעונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לליגת האלופות, אחד היעדים שהציב גולדהאר להצלחת הקבוצה, ובחמש עונות נוספות העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית, מתוכם פעמיים עברה לשלב 32 האחרונות בעונות 2013/2014 ו-2020/2021. בעונת 2021/2022 העפילה הקבוצה משלב הבתים של הליגה האזורית לשלב הנוקאאוט הראשוני.
חיים אישיים
בין השנים 2014–2017, גולדהאר ניהל מערכת יחסים עם הדוגמנית הישראלית דפנה דה גרוט (השתתפה ב"הרווק").
אשוחית שחורה
אשוחית שחורה (שם מדעי: Picea mariana, באנגלית: Black spruce) הוא עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים. תחום התפוצה של העץ משתרע על רוב שטחה של קנדה, והוא מצוי בכל עשר הפרובינציות ושלוש הטריטוריות של המדינה. העץ גדל גם בחלקים הצפוניים של ארצות הברית: באלסקה, באזור הימות הגדולות ובחלק הצפוני של צפון-מזרח ארצות הברית. העץ הוא אחד מקרוב ל-40 מינים של הסוג אשוחית, ואחד העמידים ביותר לתנאי האקלים הקשים של האזור הארקטי, והוא חלק נפוץ בביומה הידועה כטייגה, שבה הוא גדל עד לגבול עם הטונדרה.
אשוחית שחורה היא העץ הרשמי של הפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור של קנדה.
נוף
אשוחית שחורה היא עץ ירוק-עד בגובה בינוני עד קטן או אפילו שיח. בכל תחום התפוצה שלו העץ מגיע לגובה שבין 9 ל-15 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 15 עד 25 סנטימטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 24 מטרים, וקוטר הגזע של 50 סנטימטרים. בפנים אלסקה גובה העצים בין 9 ל-11 מטרים, אף שהעץ גדל לעיתים קרובות בצורת קרומהולץ או כשיח בגובה 3 מטרים בשל הטמפרטורות הנמוכות בגובה או בקווי רוחב צפוניים. צורות אלו מכונות Picea mariana var. semiprostrata. משך חייו של העץ בין 250 ל-300 שנים. בשנים הראשונות העץ גדל באיטיות. אחרי 3 שנים הוא יכול להגיע לגובה של בין 8 ל-13 סנטימטרים. נוף העץ הוא חרוט צר עד גלילי המסתיים בחוד. הגזע ישר וקליפתו דקה. הענפים קצרים נוטים כלפי מטה כשקצות העלים פונים מעלה ומכוונים כלפי מעלה.
שורשים
לאשוחית שחורה יש מערכת שורשים אנכית, אופקית ומערכת שורשים גרים. מערכת השורשים נוטה להיות רדודה במיוחד בקרקעות שבהן מי התהום גבוהים או מעל קפאת-עד. מרבית השורשים גדלים בתוך 20 הסנטימטרים הראשונים ומרביתם אופקיים. מחקר העלה שמעל קפאת אדמה השורשים נעוצים בשכבת הטחבים בלבד, אם כי שורשים אנכיים מסוגלים לחדור לשכבה העליונה של קפאת העד. במקרה זה השורשים הגרים הגדלים בשכבה הקרקע האורגנית מסייע להזין את העץ. מחקר של אוכלוסיות של עצים בני 130 שנים באלסקה העריך שמערכת השורשים מהווה 15% מהביומסה הכללית של העץ.
קליפה וגזע
קליפת הגזע בנבטים צעירים היא בגוון חום חלודה ומכוסה בפלומה צפופה שבהדרגה נוצרים בה סדקים. בנבטים מבוגרים יותר גוון הקליפה הוא כהה. בשנה השנייה הם מייצרים את קשקשי הקליפה הדקים הראשונים. קליפה שמתקלפת מעצים מבוגרים היא בגוון שחרחר-אפור-חום ולעיתים רחוקות עובייה יותר מ-1.2 סנטימטרים. הקליפה הפנימית תהיה בגוון ירוק-זית עד ירוק-צהוב כתלות במיקום. העצה רכה וקלה יחסית, כאשר עצת הירך צרה מאוד צהובה-לבנבנה עד גוון שמנת ועצת הגלעין צהובה-לבנבנה. בשל ההבדל הגדול של תכולת הנוזלים בין עצת הירך לעצת הגלעין קל להבדיל בין שני סוגי העצה בצילומי אולטרה סאונד, טכניקה בשימוש נרחב לבדיקות לא הורסות על מנת להעריך את המצב הפנימי של העץ ולהימנע מכריתה של גזעים חסרי ערך. תעלות שרף קיימות בעיקר בעצים מבוגרים. הצפיפות של העצה היא סביב 0.48 גרם לסמ"ק. העצה קלה יותר בתחום התפוצה הצפוני מאשר בדרום. טבעות העצים ברורות מאוד.
אצטרובלים וזרעים
אשוחית שחורה הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ. העץ פורה החל מגיל 20 שנים. הפריחה של האצטרובל הזכרי תלוית מיקום וטמפרטורה ומתחילה בתחילת אוגוסט ומסתיימת באביב שנה אחר-כך. האצטרובל הנקבי הוא דמוי שזיף מתנדנד שאורכו בין 15 ל-25 מילימטרים (האצטרובל הקטן ביותר בין מיני האשוחית). בתחילה גונו אדום כהה או אדום-כחלחל אבל הופך לצהבהב לאחר ההאבקה. הקשקשים המכסים את האצטרובל דמויי מניפה, הם דקים, קשיחים, ומסתיימים בשוליים משוננים. גודלם בין 8 ל-12מילימטרים. האצטרובלים יוצרים מקבצים צפופים בחלק העליון של העץ, במקום שבו סביר שיינזקו פחות מאש. האצטרובל הנקבי הוא אפיל למחצה (סמיסרוטוני semiserotinous), הוא נפתח בהדרגה על פני תקופה בהיעדר אש, אבל נפתח ומפזר את הזרעים במהירות כאשר הוא מחומם באש. האצטרובלים נשארים על העץ במשך כמה שנים. הזרעים קטנים שלזרע צמודה כנף גדולה ממנו בהרבה. אלף זרעים שוקלים 1.81 גרם.
תפוצה
אשוחית שחורה היא עץ חלוץ בסוקצסיה לאחר הרס שנגרם מסופות ומאש. היא מותאמת לתנאים אקלים וקרקע קשה וגדלה גם על קפאת-עד. העץ גדל גם באתרים שבהם הקרקע דלה, ביצתית, שהטל בהם מועט ושיש בהם ימי כפור. המיקום האופטימלי מבחינת העץ הוא קרקע גירנית, חמרה או חרסיתית, כמו גם מורנות ונהרות. ה-pH צריך להיות נייטרלי או מעט בסיסי. בתחום התפוצה הטבעי יכולות הטמפרטורות לנוע בין 62°C- ל-41°C. כמות המשקעים השנתית יכולה לנוע בין 150 ל-1,520 מילימטרים, הרוב בצורת שלג. העץ גדל מהשפלה ועד גובה 1,800 מטרים. בחלק הדרומי של אזור התפוצה המין יוצר יערות מעורבים עם אורן בנקס (Pinus banksiana), אורן לבן (Pinus strobus), אלנוס מאדים ותויה מערבית (Thuja occidentalis).
אשוחית שחורה שונה מאשוחית לבנה (Picea glauca) בכך שיש כיסוי צפופה של פלומה על הקליפה של הקצוות של ענפים צעירים, הקליפה שלה בגוון חום-אדמדם כהה יותר, המחטים קצרות יותר, האצטרובלים קטנים ומעוגלים יותר, והיא מעדיפה לגדול באזורים נמוכים בוציים יותר.
רביית כלאיים טבעית מתרחשת תדיר עם אשוחית אדומה (Picea rubens), ולעיתים נדירות עם אשוחית לבנה (Picea glauca).
שימושים
העץ של אשוחית שחורה הוא בעל ערך כלכלי נמוך בשל קוטנם של העצים. עם זאת, אשוחית שחורה היא אחד המקורות החשובים ביותר לתעשיית הנייר בקנדה. כמו כן מייצרים מהעץ מקלות אכילה למזון מהיר. הילידים נהגו להפיק דבק משורשי העץ שבו השתמשו לבניית קאנו. העץ גם משמש כעץ חג המולד. הוא משמש לעיתים רחוקות כצמח נוי.
סכנות, מחלות ומזיקים
הסיכון הגדול ביותר שאינו ממקור ביולוגי הוא נזק מסופות. עצים שנעקרו או נשברו בסערות נפוצים במיוחד בשולי החורשות. בשל קליפת הגזע הדקה, ומערכת השורשים הרדודה אשוחית שחורה פגיעה מאוד לשרפות יער. שני גורמים אלו מהווים סיכון גדול יותר מאשר גורמים ביולוגיים. הזחלים של מין העש Choristoneura fumiferana (באנגלית Eastern spruce budworm) אוכלים את העלים של האשוחית ועלולים לגרום למות העץ במקרה שהעץ נדבק בזחלים כמה שנים ברציפות, אף שהאשוחית השחורה רגישה פחות מאשוחית לבנה או אשוח ריחני (Abies balsamea). העצים הפגיעים במיוחד הם אלו הגדלים בחברת אשוחית לבנה או אשוח ריחני. מין חיפושית הקליפה Dendroctonus rufipennis (באנגלית Spruce beetle) תוקפת את הגזעים של אשוחית שחורה, בייחוד ביערות מעורבים עם אשוחית לבנה. מיני הפטריות התוקפות את העץ כוללות: Armillaria mellea מהסוג ארמילאריה, הגורמת לריקבון שורשים, Chrysomyxa ledicola, Chrysomyxa pirolata ו-Gremmeniella abietina התוקפות את מחטי העץ. ארנבת השלג אוכלת את ענפי העץ עד לגובה של 2 מטרים.
מגדלא
מִגְדָלָא (נכתב גם כמגדלה), הידועה גם בשמות טריכיי, טריכאי וטריכיאה (ביוונית: ταριχαιαι, בלטינית: Tarichaeae), הייתה עיר קדומה בגליל, ששכנה לחוף הכנרת, בדרום בקעת גינוסר, סמוך ליישוב מגדל של היום, המשמר את שמה. עד להקמת העיר טבריה בשנת 20 לספירה, הייתה מגדלא המרכז העירוני היחיד בחוף המערבי של הכנרת.
היסטוריה
טריכיי מוזכרת לראשונה בתקופת הבית השני כאשר בזמן המאבק בין תומכי יוחנן הורקנוס השני ואנטיפטרוס האדומי ובין תומכי אריסטובולוס השני בשנת 54 לפני הספירה, נכבשה העיר בידי הנציב הרומי קסיוס, על מנת לפגוע בתומכי אריסטובולוס שהתרכזו בה. לאחר כישלונו ומפלתו של קראסוס נגד הפרתים, הללו מהרו לכבוש את סוריה, אך קסיוס הצליח למנוע בעדם בסופו של דבר מלכבוש את סוריה, ועל ידי כך לחדור לשטחים נוספים שבתחום שלטונה של האימפריה הרומית. לאחר גירושם של הפרתים מסוריה, הלך קסיוס לארץ יהודה, שם הוא כבש את טריכי, ואף מכר חלק מתושביה לעבדות. יוסף בן מתתיהו מזכיר כ-30,000 מתושבי טריכיי שנמכרו לעבדים, אך היסטוריונים אחרים חולקים עליו. טריכיי ניתנה יחד עם טבריה, אבל וחוליס לאגריפס השני על ידי הקיסר נירון, כחלק מיצירת ממלכה צפונית שכללה אף שטחים מן הגליל והגולן.
בתקופה שקדמה למרד הגדול, התמרדו תושבי טריכיי כנגד יוסף. העילה המיידית הייתה העובדה כי ניסה להחזיר את כספיהם של אגריפס השני וברניקי אשר שדדו המורדים. ביתו של יוסף נשרף, ואנשי טריכיי צרו עליו, אך יוסף הצליח לרצותם בדברי חלקות, וטען כי התכוון להשתמש בכסף לצורכי ביצור החומה.
בזמן המרד הצטרפו אנשי טריכיי למורדים, על אף שאגריפס מלכם תמך ברומאים. העיר בוצרה על ידי מפקד הגליל יוסף בן מתתיהו. מספר תושבי העיר היה כארבעים אלף. יוסף העיד כי המורדים בעיר לא היו תושבי העיר מלכתחילה, אלא אנשים שהגיעו למקום מאזורים אחרים כטבריה. לכך ייתכנו שני הסברים, כי אוכלוסייתה של טריכיי אשר עסקה בחקלאות ובדיג הייתה נוטה למרד, עד כדי כך שמורדים הגיעו אליה ממקומות כטבריה ששם האוכלוסייה האמידה לא נטתה לצד המורדים, והסבר אחר הוא כי האוכלוסייה לא נטתה אל המרד, והיה צורך באנשים חיצוניים על מנת לקיים את המרידה בעיר. מגדל המשיכה להתנגד לרומאים גם לאחר שטבריה והגליל כבר נכנעו בפניהם.
לאחר מכן המית אספסיאנוס כאלף ומאתיים מתושבי העיר הזקנים והחלשים, וחמשת אלפים מן הצעירים והחזקים נשלחו כעבדים אל הקיסר נירון. לאחר דיכוי המרד בשנת 70 לספירה שבו היהודים להתגורר במגדלא ויישוב יהודי התקיים במקום גם בתקופה הרומית המאוחרת וגם בתקופה הביזנטית. מרשימות של צליינים נוצרים מתקופת ראשית הנצרות ידוע שסמוך למגדל צבעא היהודית שכן יישוב נוצרי ובו כנסייה על שם מרים המגדלית.
במחצית הראשונה של המאה הרביעית סיפר אחיו של בזיליוס הגדול על קיומה של כנסייה גדולה על שמה של מרים המגדלית.
מקורות נוצריים מלמדים כי במאות ה-8 עד ה-10, בעת השלטון המוסלמי בארץ ישראל, ניצבה כנסייה במקום שזוהתה כביתה של מריה מגדלנה. בשנים 1106–1108, בראשית ימי ממלכת ירושלים הצלבנית, נזכר ביתה של מריה מגדלנה בכתביו של אב המנזר דניאל. בשנת 1283 סיפר בורכרד מהר ציון כי ביקר בביתה של מריה מגדלנה. כעבור שנים אחדות, בסוף ימי הממלכה הצלבנית, תיאר הנזיר האיטלקי ריקולדו דה מונטה די קרוצ'ה כי הגיע למגדלא, ופרץ בבכי של שמחה לנוכח הכנסייה היפה שעדיין ניצבה במקום. במהלך התקופות הממלוכית והעות'מאנית נזכר כפר מגדלא רק פעם אחת, בשנת 1626, כשאנשים טענו שראו שם את ביתה של מריה מגדלנה, אף שהאתר היה חרב בתקופה זו.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר וכתב שבמקום מבנה מקאם לקדוש בשם אל-עג'מי, הוא כתב: "בשבע עשרים דקות חציתי את הנחל החשוב החמישי, הנקרא ואדי אל-חמאם. מאחוריו מבנה מוקדש לקדוש סידי אל-עג'מי. בשעה שבע עשרים וחמש דקות הגעתי למג'דל".
הכפר פונה מתושביו במהלך מלחמת העצמאות, באפריל 1948, על ידי כוחות ההגנה, באוטובוסים של אגד שהסיעו את התושבים עד לסמוך לקיבוץ גשר, שם הורה להם לחצות לירדן.
חפירות ארכאולוגיות
בשנת 1971 ערך המסדר הפרנציסקני חפירות ארכאולוגיות באתר ובמהלכן נחשפו שרידים של כנסייה ומבני ציבור מן התקופה הרומית והביזנטית.
מחפירות שנערכו באתר בשנים 2002 ו-2006 עלה כי ראשית היישוב במקום היה בתקופה ההלניסטית והוא הגיע לשיאו בתקופה הרומית הקדומה. היישוב במקום המשיך, בשטח מצומצם יותר, בתקופות שונות עד לתקופה הממלוכית, אז ניטש וחודש שוב במאה ה-19. בחפירה ב-2002 נחשפו במקום באתר כלים ששימשו בתעשיית הסוכר, בעיקר קדרות וקנקניות דבשה, וכן קערות מזוגגות המעוטרות בפסי חיפוי, סירי בישול, קדרות בישול וכלים עשויים ביד ומעוטרים בצביעה מהתקופה הצלבנית. מהתקופה הממלוכית נמצאו קערות מזוגגות שיובאו מאיטליה. בחפירת הצלה שנערכה בשנת 2007 נחשפו כלים נוספים מצפון איטליה, שהם ממצא יוצא דופן באתרים כפריים במזרח ארץ ישראל, והם עדות לביקור עולי רגל נוצריים שהגיעו מאירופה דרך נמל עכו למקום, כאתר עלייה לרגל, גם בתקופה הממלוכית. ממצאים נוספעם שנחשפו באתר וסביבתו מראים כי באזור היה מרכז משגשג של תעשיית הסוכר בתקופות הצלבנית והממלוכית, הודות לשפע המים והתנאים האקלימיים שהתאימו לגידול קנה הסוכר.
בית הכנסת
בחזיתו המערבית של בית הכנסת שכן חדר מבואה מלבני שלאורך קירותיו ניצב ספסל אבן. ממזרח לחדר המבואה שכן האולם המרכזי שתקרתו, מעפר כבוש ועץ, נתמכה בשלושה זוגות של עמודי אבן. ברצפת האולם נקבע פסיפס בצורת רוזטה, וקירותיו טויחו בטיח צבעוני. אחת התגליות המשמעותיות באתר היא אבן גיר מרובעת אשר שמשה כשולחן ואשר נצבה במרכזו של האולם. האבן העשויה גיר, בניגוד ליתר חלקי המבנה העשויים בזלת, שימשה כשולחן קריאה, והיא עוטרה בארבעת צדדיה ובצידה העליון, כך ששימשה דגם לבית המקדש. בצידה המערבי של האבן מופיעה חריטה של מנורת שבעת הקנים שלה שלוש רגליים, בדומה לציור הקיר של המנורה שנחשפה ברובע ההרודיאני בירושלים, ובשונה מבסיס מדרגות אבן המופיע בשער טיטוס. לאור התארוך של המבנה, ייתכן כי האומן אשר יצר את החקיקה הכיר את צורת המנורה בבית המקדש. האבן המקורית מוצגת בבית יגאל אלון ובאתר ניצבים שני העתקים שלה - האחד בבית הכנסת והאחר בפינת תצוגה. חדר נוסף במבנה, גם הוא מעוטר בפרסקאות וברצפתו פסיפס, שימש לאחסון מגילות. בחפירה זוהו שלושה שלבים למבנה, ונראה כי רק בשני השלבים המאוחרים שימש כבית כנסת.
מרכז מגדלא
בשנת 2006, ביוזמתו של האב חואן סולאנה (Fr. Juan Solana) ממקסיקו, נרכש שטח אדמה במקום על ידי המוסד האפיפיורי של נוטרדאם בירושלים, במטרה להקים באתר מרכז רוחני. שטחים נוספים נרכשו בשנים 2008 ו-2009. ב-11 במאי 2009 הונחה אבן הפינה למרכז על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. במקביל להתחלת הבנייה החלו באתר חפירות הצלה ארכאולוגיות, אשר חשפו את שרידי בית הכנסת ושרידים נוספים של מגדלא הקדומה, ותוכנית האתר שונתה כך שתשלב את הפארק הארכאולוגי במרכז המודרני. האתר הארכאולוגי אינו גן לאומי והוא מופעל כחלק מהכנסייה ובית ההארחה.
המבנה הראשון שהושלם במתחם, הוא מבנה הכנסייה אשר זכתה לשם Duc In Altum, דהיינו, "העמק" או "העבר אל העומק", בהשראת דברי ישו אל השליחים בבשורה על-פי לוקס:
הרעיון העומד מאחורי הבחירה במשפט זה, הוא כי יש להעמיק בדברים על מנת להתוודע אל האמונה. הכנסייה נבנתה ממזרח לבית הכנסת ולה קומה בודדת ומרתף. באולם הכניסה המעוגל שמונה עמודים שעליהם חקוקים שמות נשים ידועות בנצרות, למעט עמוד בודד שעליו אין כיתוב, והוא מוקדש באופן סמלי, לכל נשות העולם בכל הזמנים, האוהבות את האל וחיות חיי אמונה. על תקרת האולם ציור סמלי שבו נראים כפות ידיים ושמים זרועי כוכבים. סביב אולם הכניסה ארבע קפלות קטנות שבהן פסיפסי קיר המתארים אירועים מהברית החדשה אשר התחוללו בסביבת הכנרת: הכנסייה המרכזית במבנה, המכונה "קפלת הסירה", על שום כך שמזבחה עשוי בצורת סירה, וצופה אל הכנרת. הסירה מייצגת את דרשת ישו מהסירה, והטברנקולום ("משכן" - ארון לשמירת לחם הקודש בגמר המיסה) שבה בורך על ידי האפיפיור פרנציסקוס ב-26 במאי 2014, עת ביקורו בישראל. בכנסייה ניצבים דיוקני שנים-עשר השליחים המתוארים בסגנון ביזנטי, ובהם גם יהודה איש קריות אשר סביב ראשו אין הילה, אך הוא אינו מתואר כאיש כעור, כפי שהיה נהוג לתארו בעבר. הכנסייה מוקפת באגן מים המשתרע מחוץ למבנה ומשתקף דרך חלונותיו.
במרתף המבנה שוכנת "קפלת המפגש" המוקדשת למפגשם של כל המאמינים עם ישו. רצפת הקפלה היא רצפתו המקורית של שוק הנמל במגדלא העתיקה, והיא עוצבה בפשטות בהשראתו של בית הכנסת העתיק הסמוך. בקפלה שורות מושבים היקפיות עשויות אבן, כפי שהיה נהוג בבתי כנסת עתיקים, וקירותיה נצבעו בפיגמנטים אשר נדגמו מפרסקאות בית הכנסת הסמוך ושוחזרו בגרמניה. בצידה הדרומי של הקפלה, מאחורי מזבח אבן פשוט, קבוע ציור קיר גדול, המוקדש לנס ריפוי האשה זבת הדם:
הציור מתאר את הנס באופן בלתי שגרתי, ונראית בו ידה של האשה שלוחה אל כנף בגדו של ישו, בינות לרגלי ההמון.
לצד הכנסייה הוקם בשנת 2020 באתר בית מלון ובו 160 חדרים, מרכז מבקרים בשטח של כ-700 מ"ר, מסעדה לכ-900 סועדים ואתר צליינות לחוף הכנרת.
צאלים
צֶאֶלִים הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, כ-12 קילומטר דרומית-מזרחית לצומת מגן. משתייך לתנועה הקיבוצית. הקיבוץ נקרא על שם עצי השיטים הנפוצים באזור, שזוהו בטעות כעצי צאלים מקראיים.
היסטוריה
הקיבוץ נוסד בינואר 1947 על ידי גרעיני תנועת נוער ממזרח אירופה ומצפון אפריקה. חלק מחברי הקיבוץ הקימו את הנקודה בנגב והתיישבו בה בחודש זה, ושאר חברי הקיבוץ התיישבו בינתיים, באפריל 1947, ליד רחובות, מערבית לגבתון, כקבוצות עבודה, עד שהנקודה תוכשר לקלוט את כולם. היישוב הוקם בהמשך למגמה שהנחתה את ייסוד אחד-עשר היישובים בנגב, ואיתו הוקמו גם מבטחים ועלומים. חשיבותם של יישובים אלו הייתה שהם עלו כהיאחזויות שעל קו המים לנגב. קו מים זה היה עורק החיים של יישובי הנגב טרום הקמת המדינה ובעת מלחמת העצמאות. ביישוב הוקמו גם מתקנים לאגירת מים ומגדל מים אליו הוזרמו מים מהשלוחה המערבית של קו המים. שם הקיבוץ בנגב היה בהתחלה שרשים. לאחר זמן קצר נאלצו לשנות את השם לצאלים, כי הייתה פעם קבוצה בשם שרשים. אך המשיכו לקרוא למקום שרשים במשך זמן מה.
במלחמת העצמאות שכנה במקום מפקדת הגדוד השמיני של חטיבת הנגב.
לאחר המלחמה עברו במרץ 1949 כל חברי צאלים, הן אלה שבנגב והן אלה שליד רחובות, אל הקיבוץ כפר החורש שליד נצרת, שסבל מעזיבת תושבים. עם עזיבת אנשי צאלים את הנקודה בנגב, או קצת לפני עזיבתם, הגיעה במקומם קבוצה של עולים צעירים, ניצולי השואה ממזרח אירופה, ויישבו את המקום. מיקומו הקבוע של הקיבוץ הוא מעט מדרום למיקומו בהתחלה. באתר המקורי נשארו כמה שרידים, אחד מהם הוא בית הביטחון הישן, שהוכרז כאתר לאומי.
הקיבוץ היום
בקרבת הקיבוץ שוכן המרכז הלאומי לאימונים ביבשה של צה"ל, המכונה על שם הקיבוץ גם בשם "מחנה צאלים".