cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
She codes;
מטרות ופעילות הארגון
מטרתו של הארגון היא עידוד ושילוב של נשים בתעשיות הטכנולוגיות. הדבר נעשה באמצעות הרצאות מפי נשים בתעשייה, סדרות לימוד, ערבי כתיבת קוד, ובעיקר להוות כתף תומכת וקהילה לנשים בארץ המתעניינות בתחום ורוצות להשתלב בהיי-טק. מקיימת מפגשים שבועיים בסניפים ברחבי הארץ באוניברסיטאות ובחברות היי-טק. הקהילה מארגנת מפגשים במוקדים שונים בארץ אשר נועדו לנשים המתעניינות בטכנולוגיה, מתוך עניין או קידום קריירה בתחום (עם ניסיון או בלי). הארגון מפעיל מספר תוכניות:
בסוף 2017, השיקו משרד העבודה והרווחה ו- מיזם משותף להקמת מרכזי לימוד שבהם נשים יוכלו ללמוד תכנות בשלושה מסלולים: מסלול Web, מסלול אנדרואיד ומסלול פייתון. במסגרת המייזם יוקמו 40 מרכזים ברחבי הארץ במימון משותף של משרד הרווחה ו-. המייזם יחשב כהצלחה אם 4,440 נשים תוכשרנה וכמחציתן תשתלבנה בתעשיית ההיי־טק.
יעקב פוליאקוב
יעקב פוליאקוב (ברוסית: Я́ков Соломо́нович Поляко́в; 1832, דוברובנו, מחוז-משנה אורשה, מחוז מוגילב (כיום – מחוז משנה דוברובנה במחוז ויטבסק) – 1909, ביאריץ, צרפת).
היה בנקאי, יזם, סוחר ונדבן יהודי-רוסי ידוע, מבני משפחת פוליאקוב. אחיהם של איש העסקים שמואל פוליאקוב והבנקאי לזר פוליאקוב.
קורות חיים
נולד ב-1832 למשפחה אמידה של הסוחר שלמה פוליאקוב וזלטה רבינוביץ' (פוליאקוב). בין השנים 1860–1864 עבד בעסק של אביו.
בין השנים 1864–1869 היה רשום כסוחר של הגילדה הראשונה בעיר אורשה. ב-16 בנובמבר 1868, על פי החלטה של לשכת האוצר של פלך יקטרינוסלב, הוא נרשם לגילדה הראשונה של סוחרי טגנרוג, ועד מהרה פתח בית מסחר ומשרד של חברת ספנות, ולאחר מכן הקים את בנק דונסקוי. מימן את בניית מתחם תחנת הרכבת בטגנרוג.
לימים הפך למייסד שותף ובעלים משותף של הבנקים אזובסקו-דונסקוגו ופטרבורגסקו-אזובסקו, חברת הספנות אזוב, עסק בבניית מסילות ברזל ברוסיה ומחוצה לה. הוא היה יושב ראש אגודת הצלב האדום טגנרוג, בנה את בית החריצות ובית ספר יהודי בטגנרוג. הוא היה סגן הנשיא של החברה היהודית להתיישבות. בשנות התשעים רכש זיכיון להקמת בנק בפרס. בשנת 1902 בנק זה נקרא "בנק החשבונאות וההלוואות של פרס". הבנק היה אחד מגורמי ההשפעה העיקריים של רוסיה בפרס. בתחילת המאות ה-19 וה-20 הוא סבל מנזק כלכלי גדול במהלך המשבר הפיננסי ואיבד במידה רבה את השפעתו.
בשנת 1885 קיבל דרגה אזרחית "Active State Councillor" (תת אלוף בשרות האזרחי) המקנה השתייכות למעמד אצולה המועבר בירושה. בשנת 1900 קיבל דרגה אזרחית "Privy Councillor" (אלוף בשרות האזרחי).
יעקב פוליאקוב בגלל יהדותו סורב להכלל בספר האצולה של הפלך שבו גר, לכן, בתמיכת שר המשפטים ושוחד גבוה הצליח להרשם בספר האצולה של קוזאקים מדון.
על הפעילות הציבורית והכלכלית הוענקו לו עיטורים של האימפריה הרוסית ופרס: אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 1, אות מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 ודרגה 1, אות מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 3 ואות מסדר האריה והשמש, דרגה 1.
משפחה
היה נשוי פעמיים.
נחל ארדון
הנחל מתחיל סמוך לפסגתו של הר ארדון, משם הוא יורד במצוק המערבי של הר ארדון, על פי מתווה תלול שנוצר על ידי שבר גאולוגי אל קרקעית בקעת ארדון. משם הוא ממשיך דרומה ומתחתר באבני חול צבעוניות ולבנות. לאורכו מצויים חלקים מגזעי עצים מבורזלים. בהמשך עובר הנחל למרגלות גבעת חרוט ומתחתר בין שכבות דולומיט ואבן חול צבעונית. בקיר הצפוני של הנחל נחשפות שכבות אופקיות של אבן צבעוניות, הכוללות סלעי דולומיט, אבני חול וחרסיות ירוקות-אדמדמות. לתוך השכבות הללו חדרו שבעה דייקים מאגמתיים.
בגדה הצפונית של הנחל נובע עין ארדון, אשר מימיו מעט מלוחים והוא אינו פעיל באופן תדיר. בהמשך התחתרותו נפגש נחל ארדון עם נחל חררים, וממשיך עוד כ-500 מטר עד שיוצא מתחומו של מכתש רמון אל תחום נחל נקרות.
מסלול בדרגת קושי נמוכה עובר לאורך חלק מהנחל ובו אפשר לצפות בשכבות הסלע הצבעוניות ובדייקים.
הגדלת פין
הגדלת פין היא שם כללי למגוון טכניקות שמטרתן להגדיל את האורך, הקוטר או את עוצמת הזקפה של הפין.
מגוון הטכניקות נע מתרגילי מתיחה ידניים ועד מכשירי מתיחה וניתוחים. ניתן למצוא דיווחים על הצלחות וכישלונות של השיטות השונות. בעוד שכמה מהטכניקות הן תרמית לכל דבר ועניין, אחרות עשויות להוביל למידה מסוימת של הצלחה. לעיתים קרובות, בפרסום לא הגון של מוצרים וטכניקות, ההבחנה בין הגדלה זמנית, למשל זקפה, ובין הגדלה קבועה, מעורפלת באופן מכוון.
למספר שיטות כירורגיות ישנה הצלחה מוכחת. עם זאת קיימים סיכונים מסוימים, כמו בכל תהליך פולשני, ולעיתים לטיפולים אלה ישנה השפעה שאיננה ארוכת טווח. לכמה מהשיטות הכירורגיות-פולשניות ישנם סיכונים מובנים, עם תוצאות שליליות הנעות בין קרעים בעור וצילוק ועד אובדן יכולת התפקוד המינית.
קיים רק מעט מחקר מדעי לגיטימי בנושא הגדלה לא-כירורגית של הפין. עדויות קיימות על הגדלה משמעותית וקבועה הן לרוב אנקדוטליות, בלתי מאוששות על ידי מחקר אובייקטיבי ועשויות להיות מוטות על ידי האינטרסים והרגשות של המקור להן. נכון לעכשיו לא קיימות הוכחות לכך שישנה טכניקה לא-כירורגית שמגדילה את העובי או האורך של פין רגיל. נערכו מספר מחקרים בנושא הבטיחות והיעילות של הליכים תרופתיים או כמו-תרופתיים אך עד כה הממצאים לא גרמו לקהילה הרפואית להמליץ על השימוש בהם.
עקב האופי הספקולטיבי של כל תקווה לשיפור ביכולת המינית, האופי מעורר המחלוקת של נושא רגיש העוסק בחיי המין של אנשים ומספרם הגדול של מקרים שבהם נגרם נזק קבוע בדרך להשגת המטרה, אנשי מקצוע רבים בתחום הרפואה נוטים להיות ספקנים ביחסם לנושא ונמנעים מעיסוק בתחום הזה.
הגדלת פין נורמלי נבדלת מחיפוש פתרון לבעיה הרפואית המוכרת של מיקרופניס, מצב רפואי שבו איבר המין קטן מאוד, היכן שהגדלה כירורגית של איבר המין נחוצה לעיתים על מנת לאפשר למטופל להשתין או לקיים יחסי מין.
טיפולים כירורגיים
ישנן מספר שיטות שמבוססות על פעולות כירוגיות מסוגים שונים. חלקן כוללות טיפול פולשני מוגבל ופחות מסוכן ואחרות דורשות פעולה פולשנית יותר ובהן גם קיים סיכון לסיבוכים משמעותיים.
בטיפול כירורגי אחד מנתקים מספר רצועות שמחברות את הפין אל עצם החיק (פוביס). כתוצאה מהניתוק הפין בולט יותר מהגוף. בהתאם להתוויה הרפואית, ניתוח זה מבוצע רק למי שמוגדר כסובל ממיקרופניס.
ב- Second International Consultation on Sexual Dysfunctions, כנס בינלאומי שעסק בבעיות תפקוד מיני, נקבע ש:
פעולות כירורגיות המבוצעות בידי מנתחים שאינם מורשים יכולות להוביל לסיבוכים קשים.
כירורגיה אסתטית
קיימים גם טיפולים כירורגיים מתחום הרפואה האסתטית פולשניים פחות:
גלולות ותוספים
גלולות להגדלת פין, משחות ומדבקות מוצעות למכירה באופן שכיח מאוד ברחבי המרשתת. בעוד שחלק מהמוצרים מכילים מרכיבים לא-מזיקים, הסיכונים ותופעות הלוואי של רבים מהם מעולם לא נבדקו, והיעילות שלהם מוטלת בספק.
טיפולים פיזיים
על מנת להגדיל את הפין נעשה שימוש במגוון שיטות וטיפולים פיזיים. עד היום לא הוכחה היעילות של אף אחת מהשיטות. באופן כללי, השיטות כוללות מתיחה, הארכה באמצעות משקולות קטנות או הגברת זרימת הדם ו/או לחץ הדם בפין. קיימת גם חפיפה משמעותית בין שיטות שמטרתן הגדלת הפין וכאלה שנועדו להשיג מטרות אחרות הנוגעות לאיבר המין, כמו טיפול באימפוטנציה, הארכת משך הזקפה או הגברת הפורקן המיני.
משאבת פין
משאבת פין היא מכשיר בצורת גליל שמולבש על הפין שאליו מחוברת משאבה, ידנית או ממכונת, שיוצרת ריק חלקי מסביב לפין, ובכך גורמת לו להתמלא בדם ולהתנפח. יצרנים של משאבות אלה משתמשים במגוון עיצובים. כשהריק נוצר, הלחץ בתוך כלי הדם שבפין עולה - לחץ גבוה מדי עשוי לגרום לנזק לכלי הדם. ניתן לעשות שימוש במשאבות פין על מנת לפתור באופן זמני בעיות אימפוטנציה אבל הן לא יכולות לפתור את הבעיה לאורך זמן: כדי לקיים את הזקפה יש ללכוד את הדם בפין באמצעות הלבשת טבעת על בסיסו שחוסמת את זרימת הדם בחזרה. השימוש במשאבת פין יכול להיות יעיל גם אם נזק עצבי או נזק לכלי הדם מונע זקפה טבעית, אבל שימוש יתר או שימוש לזמן רב בבת אחת יגרום לנזק קבוע כיוון ששימוש נלהב במשאבה יכול לגרום לפקיעה של כלי דם ולהופעה של שלפוחיות.
היעילות של משאבות פין בהגדלה ארוכת טווח של הפין נבחנה על ידי חוקרים מאוניברסיטת טהראן. המחקר כלל 37 נחקרים בעלי פין קטן מ-10 ס"מ שבמשך 6 חודשים קיבלו טיפול במשאבת וואקום. הטיפול ארך 20 דקות ונערך שלוש פעמים בשבוע. תוצאות המחקר הראו ששיעור ההצלחה היה בערך 10% ושיעור שביעות הרצון של הנבדקים היה כ-30%. מסקנת החוקרים הייתה שהארכת הפין באמצעות משאבת וואקום איננה יעילה, אבל מעניקה שביעות רצון פסיכולוגית לחלק מהגברים.
בארצות הברית, במקרים שבהם נקבע שישנה הצדקה רפואית, משאבות פין כלולות בכיסוי של ביטוח הבריאות הממשלתי מדיקר (Medicare). שימוש מוצלח במשאבות פין נעשה כחלק מטיפול בגברים הסובלים ממחלת פיירוני, מחלה שכתוצאה ממנה הפין מתעקם ו/או מתקצר. מחקר שנערך על ידי קבוצה של חוקרים אנגלים בחן קבוצה של 31 מטופלים והראה "שיפור קליני וסטטיסטי משמעותי באורך הפין, זווית העקמת ורמת הכאב לאחר 12 שבועות של שימוש במשאבה." במחקר זה, נבדקים שסבלו ממחלת פיירוני עשו שימוש במשאבה במשך עשר דקות פעמיים ביום לאורך תקופה של 12 שבועות. התארכות הפין, בשיעור ממוצע של 0.5 ס"מ, הייתה תופעת לוואי בלתי צפויה שנצפתה אצל כשליש מהנבדקים ולא הייתה מטרה מתוכננת של המחקר.
הידוק
הידוק היא שיטה מסוכנת. מטרת ההידוק היא הגדלת הפין באמצעות שימוש במכשיר מכווץ, כמו שרוך, מהדק חוטים או טבעת פין הדוקה, שנועד להגביל את זרימת הדם מתוך הפין. המכשיר ממוקם בבסיס הפין באופן מהודק והמשתמש נדרש לעסוק באוננות במשך זמן ארוך (טכניקה המכונה "שליטה באורגזמה או edging.) השימוש בטבעת פין מתכתית מסוכן כיוון שהדם שנלכד בפין עלול להפוך את הסרת הטבעת מהפין לבלתי אפשרית ללא התערבות חירום כמו קטיעה של האיבר או ניסור של הטבעת.
ג'לקינג
ג'לקינג היא פעולה פיזית שמטרתה להשיג הגדלת פין טבעית באמצעות העלאת לחץ הדם וזרימתו בפין. בשיטה זו "יש להקיף את הפין באמצעות האגודל והאצבע בזמן שהוא זקוף-למחצה, ולהרחיק אותן מן הגוף שוב ושוב על מנת לדחוף את הדם לתוך העטרה. עקב כך, הרקמה הזקיפה והגוף הספוגי מתמלאים בדם נוסף." ניתן גם למצוא מכשירים שמבצעים פעולה זו. את הפעולה ניתן גם לתאר כ"חליבה" של האיבר.
בעוד שתומכי השיטה טוענים שישנם מקרים רבים המלמדים על יעילותה, אין כל הוכחה רפואית ליעילותה. מבקרי השיטה טוענים שהיא "חסרת הגיון מבחינה ביולוגית." ושהיא איננה יכולה להגדיל את הפין, אך כנראה גם לא עלולה לגרום לנזק משמעותי.
אף על פי שהיא נחשבת מסוכנת פחות מטכניקות אחרות, רדיקליות יותר, להגדלת הפין, שיטת החליבה עלולה לגרום לקריעת כלי דם, הצטלקות, כאב, עיוות צורה ואובדן תחושה בפין אם היא נעשית בצורה לא נכונה.
יחסי בהוטן–הודו
היחסים הדו צדדיים בין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה של הודו היו קרובים בעבר. מאז שקיבלה עצמאות בשנת 1947, הודו ירשה את רמת הסוזרניות מעל בהוטן מהאימפריה הבריטית. למרות שהרבה השתנה מאז, הודו ממשיכה להשפיע על מדיניות החוץ, ההגנה והסחר של בהוטן. אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 605 ק"מ.
הודו היא השותפה העיקרית של בהוטן בכלכלה, פוליטיקה וחילופי תרבות. הודו אחראית לרוב המכריע של פעולות סחר חוץ של בהוטן. תושבי הודו יכולים לבקר בבהוטן כמעט ללא מגבלות, וזה הרבה יותר קשה לתושבי מדינות אחרות. בהוטנים מבקרים לעיתים קרובות בהודו לצורך לימודים, טיפול, עלייה לרגל, עסקים. בהוטנים רבים סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות הודיות. הודו תומכת בבהוטן מבחינה צבאית.
במקביל, בהוטן מתייחסת להודו בזהירות מסוימת, מחשש לריבונותה וזהותה התרבותית.
היסטוריה
במשך מרבית תולדותיה נותרה בהוטן במדיניות מבודדת, נותרה מחוץ לארגונים בינלאומיים וקיימה יחסים דו-צדדיים עם כמות ספורה של מדינות. בשנת 1865 נחתם הסכם הידידות הראשון בין בהוטן להודו הבריטית. כאשר הפכה בהוטן למלוכה, הודו הבריטית הייתה המדינה הראשונה שהכירה בה, ובשנת 1910 עודכן האמנה. בהוטן הייתה מהראשונים שהכירו בעצמאות הודו בשנת 1947, ונוצרו יחסים קרובים בין המדינות, שהתעצמו לאחר סיפוחה של טיבט על ידי סין בשנת 1950 וסכסוכי הגבול שלה עם בהוטן והודו. הודו היא השותפה המסחרית הגדולה ביותר של בהוטן, והיא מהווה 98% מהיצוא ו-90% מייבוא בהוטן.
אמנת 1949
ב-8 באוגוסט 1949 חתמו בהוטן והודו על חוזה ידידות הקורא לשלום בין שתי המדינות ואי התערבות בענייניהם הפנימיים. עם זאת, בהוטן הסכים לתת "מנהיגות" למדיניות החוץ שלה בידי הודו, ושתי המדינות הסכימו על שיתוף פעולה הדוק בתחום מדיניות החוץ וההגנה. הסכמי סחר והסגרה חופשיים נחתמו אף הם.
כיבוש טיבט על ידי סין הקומוניסטית קירב את המדינות אף יותר. בשנת 1958 ביקר ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו בבהוטן ואישר מחדש את תמיכת הודו בעצמאותה של בהוטן, ואז הצהיר בפרלמנט ההודי כי כל תוקפנות נגד בהוטן תחשב כתוקפנות נגד הודו. הודו העניקה עזרה כלכלית וצבאית לבהוטן, שהתחילה בתוכנית מודרניזציה לחיזוק ביטחונה. למרות שהודו אישרה שוב ושוב את תמיכתה הצבאית בבהוטן, זו האחרונה הביעה דאגה מיכולתה של הודו להגן על בהוטן מסין, תוך כדי מלחמה עם פקיסטן.
הצבא ההודי מיוצג בבהוטן על ידי בסיס צבאי בהא ועל ידי כמה משימות. מאז 1962, IMTRAT - הארגון הצבאי ההודי (Indian Military Training Team), שבסיסה בהא, פועלת בבהוטן.
למרות היחסים הטובים, הודו ובהוטן לא השלימו את תיחום הגבול עד לתקופות 1973–1984. המשא ומתן עזר לפתור את ההבדלים בכללותם, למעט כמה קטעים קטנים, כולל באזור שבין שרפנג לגלפה ובגבול המזרחי עם הודו בארונאצ'ל פרדש.
מרחק מהודו
למרות היחסים הקרובים והידידותיים, ממשלת בהוטן הודיעה על הצורך לתקן חלק מהאמנה כדי לחזק את ריבונותה של בהוטן. בהוטן החלה לכונן בהדרגה יחסים עצמאיים בעניינים בינלאומיים, הצטרפה לאומות המאוחדות בשנת 1971, הכירה בעצמאות בנגלדש וחתמה על הסכם סחר חדש בשנת 1972, שקבע את הפטור של סחורות בהוטן מחובות יצוא בעת הייצוא למדינות שלישיות. בשנים 2003–2004 ביצע צבא בהוטן מבצעים נגד מורדים הודים מהעיר אסאם אשר להם היו בסיסים בבהוטן והשתמשו בהם לארגון התקפות אדמות הודיות.
אמנת 2007
בהוטן והודו שינו את חוזה 1949 וחתמו על חוזה ידידות חדש בשנת 2007. האמנה החדשה הסירה את ההוראות כי הודו הובילה בעבר את מדיניות החוץ של בהוטן, ובהוטן כבר לא נדרשת להסכמת הודו לייבא נשק. בשנת 2008 ביקר ראש ממשלת מאנמוהאן סינג בבהוטן והביע תמיכה איתנה במהפך הדמוקרטי הבהוטני. הודו גם הסכימה לייבא לפחות 5,000 מגה וואט חשמל מבהוטן עד 2020.
איטו הירובומי
איטוֹ הִירוֹבּוּמִי (ביפנית: 伊藤 博文; 16 באוקטובר 1841 - 26 באוקטובר 1909) היה סמוראי מנחלת צ'ושו, מדינאי יפני, גנרו, כיהן ארבע פעמים בתפקיד ראש ממשלת יפן והיה מושל קוריאה. הלאומן הקוריאני אן ג'וּנג-גון התנקש בחייו.
ראשית חייו
איטו נולד להיאשי ג'וּזוֹ, סמוראי ממעמד זוטר מהאן צ'ושו (כיום מחוז ימאגוצ'י), ונקרא בילדותו היאשי ריסוקֶה. סבו שינה את שם המשפחה מהיאשי לאיטו, ובצעירותו קיבל איטו את השם הירובומי. איטו היה תלמידו של יושידה שואין והצטרף לסונו ג'וי, ביחד עם טקיושי קידו. הוא נבחר להיות אחד מבין חמשת בני נחלתו שנשלחו ללמוד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ב-1863, ובזמן שהותו בבריטניה השתכנע שעל יפן לאמץ את דרכי המערב. איטו שב ליפן ב-1864 על מנת להזהיר את נחלת צ'ושו מלצאת למלחמה כנגד המעצמות הזרות בנוגע לזכויות השיט במצר שימונוסקי.
קריירה פוליטית
לאחר רסטורציית מייג'י התמנה איטו למושל מחוז היוגו, שימש שר זוטר במשרד החוץ, ונשלח לארצות הברית ב-1870 על מנת ללמוד את המדיניות המוניטרית של המדינה. בשובו ליפן בשנה לאחר מכן, יסד איטו את מערכת המיסוי של יפן. באותה שנה הוא הצטרף למשלחת איוואקורה במסעה מסביב לעולם, במהלכה קשר קשרי ידידות עם טושימיצ'י אוקובו, אחד ממנהיגי רסטורציית מייג'י.
איטו התמנה לשר לעבודות ציבוריות ב-1873, וב-1875 היה ליושב ראש אספת מושלי המחוזות. בנוסף, הוא השתתף בועידת אוסקה באותה שנה. לאחר ההתנקשות בחייו של אוקובו, החליפו איטו בתפקיד שר הפנים, ובכך נטל מקום מרכזי בממשלת מייג'י.
איטו נסע לאירופה ב-1882 על מנת ללמוד את חוקותיהן של המדינות, ושב ליפן לאחר שמונה עשר חודשים. ב-1885 חתם איטו על הסכם טיינג'ין, שהסדיר את היחסים הדיפלומטיים בין יפן וסין הקיסרית.
ראש הממשלה
בהתבסס על רעיונות אירופאיים, יסד איטו ב-1885 את שיטת הממשל של הקבינט, וב-22 בדצמבר באותה שנה הוא היה לראש ממשלת יפן הראשון. הוא פרש מתפקידו ב-30 באפריל 1888, אך עמד בראש המועצה הקיסרית, ולמעשה החזיקה בשלטון. הוא הפך לגנרו הראשון ב-1889 בחוקת מייג'י, שהתפרסמה בפברואר 1889, הוסיף איטו התייחסות לקוקוטאי, או "הישות הלאומית" של יפן, המספק הצדקה לסמכותו של הקיסר, בשל מוצאו האלוהי ושושלת הקיסרים שלא נקטעה, ובשל הקשר המיוחד הקיים בין הנתינים לשליט. התייחסות זו עמדה בניגוד להכרה האירופאית, לפיה שואבת החוקה את חוקיותה מהאזרחים, שאותה ראה איטו כאינה מתאימה ליפן.
במהלך כהונתו השנייה בראשות הממשלה (8 באוגוסט 1892 - 31 באוגוסט 1896) תמך איטו במלחמת סין–יפן הראשונה, ולקח חלק בהסכם שימונוסקי שסיים אותה ב-1896. בבואו לחתום על האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט ב-1894, הצליח איטו לבטל חלק מההסכמים הבלתי שוויוניים שהגבילו את פעילותה הבינלאומית של יפן החל מראשית תקופת מייג'י.
במהלך כהונתו השלישית כראש ממשלה (12 בינואר - 30 ביוני 1898) נתקל איטו בפוליטיקה מפלגתית. שתי המפלגות הגדולות התנגדו להצעתו להחלת מסי קרקעות חדשים, ובתגובה הוא פיזר את הדיאט והכריז על בחירות חדשות. בתגובה לכך, התאחדו שתי המפלגות למפלגת קנסייטו (憲政党, "המפלגה החוקתית"), זכו במרבית הקולות, ואילצו את איטו להתפטר.
עבור תרומתו למערכת החינוך של יפן, והפיכתה למודרנית, קיבל איטו את עיטור מסדר השמש העולה, בדרגות השלישית (1899) והשנייה (1907).
מושל קוריאה
בנובמבר 1905, בעקבות מלחמת רוסיה–יפן, נאלצה ממשלת קוריאה לחתום על הסכם בו ויתרה על ריבונותה, ולמעשה הפכה למדינת חסות של האימפריה היפנית, בעוד איטו התמנה למושלה. הוא אילץ את הקיסר הקוריאני קוג'ונג לוותר על כסאו לטובת בנו, והצליח בכינון אמנת הסיפוח של קוריאה ליפן ב-1907, בו השתלטה יפן על יחסי הפנים של קוריאה. עם זאת, היה יחסו של איטו לקוריאה אמביוולנטי. מחד, הוא תמך בשליטה יפנית בקוריאה, כהגנה מפני נפילתה לידי רוסיה או סין, ומאידך, התנגד לסיפוח והעדיף להשאיר את קוריאה במעמד של מדינת חסות, על מנת לבנות שם ישות עצמאית הנאמנה ליפן. הוא התפטר מתפקידו כמושל ב-14 ביוני 1909.
התנקשות
איטו הגיע לתחנת הרכבת של חרבין ב-26 באוקטובר 1909 לפגישה עם ולדימיר קוקובצוב, שר האוצר הרוסי. כשירד מהרכבת, ירה בו אן ג'ונג-גון, לאומן קוריאני וחבר תנועת השחרור הקוריאנית. איטו נפגע בחזה שלוש פעמים ומת תוך זמן קצר. הרקע להתנקשות היה מעורבותו הרבה של איטו בשלילת העצמאות הקוריאנית.
מורשת
דמותו של איטו הופיעה על שטר 1,000 ין מ-1963 עד 1984, וביתו בעיר האגי שבמחוז ימגוצ'י הפך למוזיאון.
רם בלינקוב
רם בלינקוב (נולד ב-7 באוקטובר 1955) הוא כלכלן ישראלי, ששימש מנכ"ל משרד האוצר. בעבר כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת נת"ע, וחברת נמלי ישראל, כממונה על התקציבים, כמנכ"ל משרד הפנים, ובתפקידים נוספים במגזר הציבורי והפרטי בישראל.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ליונתן ולדבורה (לבית להב). הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים ותואר שני במינהל עסקים בהתמחות במימון וחשבונאות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בלינקוב עבד באגף התקציבים בשורת תפקידים בין השנים 1983–1990. בתפקידו האחרון היה סגן הממונה על התקציבים והיא אחראי על תחומי התחבורה, המים, תקשורת ומשרדים מינהליים.
מ־2001 כיהן כמנכ"ל חברת הטלוויזיה בכבלים ערוצי זהב. החל מ־2004 ועד ל־2006 הוביל את המיזוג התפעולי של חברות הכבלים והיה למנכ"ל הראשון של HOT.
בין השנים 2006–2007 כיהן כמנכ"ל משרד הפנים.
בין השנים 2008–2009 כיהן כממונה על התקציבים. הוא התפטר מתפקידו עקב עימות בינו לבין אורי יוגב בעת הדיונים על תקציב המדינה ל־2009 ו־2010 והמשא ומתן עם ההסתדרות בהקשר זה.
לאחר מכן המשיך לכהן בדירקטוריונים של ארגונים פרטיים וציבוריים כגון כפרית, אבן קיסר, חברת נמלי ישראל עד למינויו האחרון כיו"ר דירקטוריון נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים.
ב־2010 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
ב-2021, עוד לפני השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש נודע ששר האוצר אביגדור ליברמן מייעד את בלינקוב לתפקיד מנכ"ל משרד האוצר. הוא מונה לתפקיד ב-27 ביוני 2021. במסגרת תפקידו, בלניקוב חבר בוועדה לצמצום הריכוזיות.
באוגוסט 2021, מונה לממלא מקום מנהל רשות החברות הממשלתיות, בנוסף לתפקידו כמנכ"ל משרד האוצר. זאת לאחר שתפקיד מנהל הרשות, לא היה מאויש במשך מספר חודשים. בתפקיד זה כיהן עד מרץ 2022, עם מינויה של מיכל רוזנבוים למנהלת הרשות.
בינואר 2023 הודיע על סיום תפקידו כמנכ"ל משרד האוצר.
משפחתו
בלינקוב נשוי ואב לשלושה. תושב מבשרת ציון.
סבתו של בלינקוב, חיה בלינקוב לבית צ'יזיק, הייתה אחותם של שרה צ'יזיק שנפלה בקרב תל-חי, של אפרים צ'יזיק שנפל במאורעות תרפ"ט, וכן של ברוך צ'יזיק, חנה צ'יזיק ויצחק חרפי. דודו (על שמו הוא נקרא), עמירם בלינקוב, היה אחד מארבעת חברי ההגנה שנפלו בעת מתקפה על מחנה הצבא הבריטי בשרונה הידועים כ"הארבעה". בן דודו מדרגה שנייה הוא העיתונאי אהוד יערי.
2-בוטנול
2-בוטנול הוא כוהל שניוני המכיל 4 אטומי פחמן בשרשרת לא מסועפת בה קבוצת ההידרוקסיל קשורה לפחמן השני הנוסחה המולקולרית C4H9OH. זהו נוזל שקוף, דליק המסיס במים ובממסים אורגנים קוטביים כאתרים וכהלים אחרים. החומר מיוצר בהיקף גדול בעיקר כחומר מוצא לממס מתיל אתיל קטון. 2-בוטנול הוא חומר כירלי ובדרך כלל מופיע כתערובת רצמית של 2 האננטיומרים R ו S (מספרי CAS של האננטיומרים 14898-79-4 ו 4221-99-2 בהתאמה).
2-בוטנול מופק תגובת מים עם בוטן בקטליזה של חומצה גפרתית
מרגריט היגינס
מרגריט היגינס הול (באנגלית: Marguerite Higgins Hall; 3 בספטמבר 1920 – 3 בינואר 1966) הייתה עיתונאית וכתבת צבאית אמריקאית. היגינס סיקרה את מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, ומלחמת וייטנאם ובזכות עבודתה קידמה שוויון זכויות לנשים ככתבות צבאיות. להיגינס הייתה קריירה ארוכה בעיתון ניו יורק הראלד טריביון (1963-1943) ואחר כך כבעלת טור בעיתון ניוזדיי (1965-1963). בשנת 1951 היא הייתה האישה הראשונה אשר זכתה בפרס פוליצר לכתיבה בענייני חוץ וזאת על סיקורה את מלחמת קוריאה.
תולדות חייה והשכלתה
היגינס נולדה בהונג קונג בעת שאביה, לורנס היגינס, עבד בחברת ספנות. המשפחה שבה לארצות הברית בהיותה בת שלוש. בשנתה הראשונה כתלמידה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי היא עבדה בעיתון הסטודנטים "הדיילי קליפורניאן" (The Daily Californian). בתקופת לימודיה באוניברסיטה הייתה חברה באחווה נשית, גמא פי בטא אשר מטרתה העיקרית לעורר השראה להישגיות נשית. בשנת 1941, לאחר שסיימה תואר ראשון בצרפתית בברקלי, היא המשיכה ללימודי תואר שני בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה.
קריירה
נחושה להיות כתבת צבאית, בשנת 1944 היגינס שכנעה את הנהלת הניו-יורק הראלד טריביון לשלוח אותה לאירופה, לאחר שעבדה בעיתון במשך שנתיים. לאחר שהוצבה בלונדון ובפריז, היא הועברה במרץ 1945 לגרמניה. היא הייתה עדה לשחרור מחנה הריכוז דכאו בחודש אפריל 1945 וזכתה לאות מערכה של צבא ארצות הברית בעבור הסיוע בעת כניעת אנשי האס אס שהיו שומרי המחנה. היא סיקרה את משפטי נירנברג ואת הסגר שהטילה ברית המועצות על ברלין.
בשנת 1950, היגינס מונתה לכתבת הראשית של ההראלד טריביון בטוקיו. זמן קצר לאחר הגיעה ליפן פרצה מלחמת קוריאה והיא הייתה אחת הכתבים הראשונים שהגיעו לאזור המלחמה. ב-28 ביוני 1950 היגינס ושלושה מעמיתיה היו עדים להפצצת גשר האנגאנג בסיאול ונלכדו על גדתו הצפונית של נהר ההאן. הם חצו את הנהר בדוברה ולמחרת הגיעו למטה צבא ארצות הברית בסוואן. זמן קצר אחר כך היגינס קיבלה הוראה לצאת מתחומי קוריאה בפקודת גנרל וולטון ווקר, אשר טען כי מקומן של נשים איננו בחזית ולצבא אין זמן כדי לדאוג לתנאי מגורים המתאימים לנשים. היגינס פנתה אישית למפקדו של ווקר, הגנרל דאגלס מקארתור, אשר שלח לבסוף מברק למערכת העיתון הראלד טריביון ובו קבע: "האיסור על כתבות נשים בקוריאה בוטל. מרגריט היגינס זוכה להערכה מקצועית רבה על ידי כולם."
אירוע זה היה בבחינת פריצת דרך משמעותית לכתבות צבאיות. כתוצאה מעבודתה העיתונאית בקוריאה היגינס חלקה עם עוד חמישה עיתונאים גברים את פרס פוליצר לשנת 1951 לכתיבה בענייני חוץ. בשנת 1952 היא התחתנה עם ויליאם אוונס הול, מייג'ור גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, אותו פגשה בעת עבודתה כראש מערכת העיתון הראלד טריביון בברלין. בתם הראשונה, אשר נולדה בשנת 1953, נולדה פג ונפטרה בהיותה בת חמישה ימים. בשנת 1958 היגינס ילדה בן ובשנת 1959 בת.
אחרית ימיה ומותה
בעודה עובדת בשלהי 1965, היגינס נדבקה בשושנת יריחו, מחלה שהובילה למותה ב-3 בינואר 1966, בגיל 45, בוושינגטון הבירה. היא נקברה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון לצד בעלה לוטננט גנרל ויליאם אוונס הול.
מורשתה
בשנות ה-40 וה-50 נשים החלו לקבל תפקידים רבים יותר בשוק העבודה בארצות הברית, אולם עיתונאות נותרה מקצוע הנשלט על ידי גברים. עיתונאיות סבלו אפליה מינית וההזדמנויות לנשים להשתלב במקצוע זה היו מועטות והוגבלו בעיקר לכתיבה על נשים והמיועדת לנשים. בתוך תחום העיתונאות, תחום הכתיבה הצבאית היה תחום גברי כמעט לחלוטין ומספר הנשים שסיקרו קרבות ומלחמות היה זניח. כך, במלחמת העולם הראשונה כולה הייתה אישה אחת בלבד אשר הורשתה על ידי צבא ארצות הברית לסקר את המלחמה.
על רקע זה היגינס בולטת כאשת מקצוע אשר קיבלה הכרה ופרסום בגיל צעיר. אף על פי שאת מלחמת העולם השנייה סיקרו למעלה מ-130 כתבות צבאיות, שהיוו מיעוט קטן בין אלפי כתבים צבאיים גברים, דמותה של היגינס בולטת ביניהן. לפרסומה תרמו ארבעה ספרים אותם כתבה על חייה וניסיונותיה כעיתונאית. בספריה תארה בין היתר את מטרותיה המקצועיות, את תכונות האופי שתרמו לדעתה להצלחתה ואת המידה שבה לדעתה סבלה מאפליה בעיתון שבו עבדה, בצבא ובין עמיתיה למקצוע. היסטוריונים רבים הסתמכו על תאוריה את מלחמת קוריאה, המלחמה הקרה, מלחמת וייטנאם ועיתונאות נשית. העובדה שהיגינס לא היססה להתעמת עם הפיקוד העליון של צבא ארצות הברית במלחמת קוריאה, בעת שניסו להרחיקה מקו החזית ומן המדינה בכלל, כל זאת בעת שהייתה בת 29, תרמו לתדמיתה כאישה עזת נפש וחדורת מטרה. התעקשותה להישאר בקוריאה ולסקר את המלחמה פורסמה במגזין ניוזוויק. בספרה על מלחמת קוריאה, אשר היה לרב מכר, היא אף מתארת עצמה כמי שתעשה הכל למען העבודה העיתונאית, תוך התעלמות מקידום אינטרסים אישיים. הספר אף מעלה שאלות קשות על היבטים אכזריים במלחמה ועל תוצאות ההשפעה הסובייטית בדרום מזרח אסיה, דבר שהוסיף לדמותה כאשה חכמה, המנתחת מצבים באופן מעמיק. היגינס לא היססה להגיע לקו החזית, הפגינה בעבודתה מחשבה עצמאית והבנה מעמיקה של הסכסוכים אותם סיקרה. כל זאת בזכות הקדשת מלוא חייה הבוגרים למקצוע העיתונות. עם זאת, מספריה היא גם מצטיירת כדמות קרה לעמיתיה, תחרותית מאוד ואפילו גסת רוח כאשר רצונה אינו ניתן לה.
ב-14 בספטמבר 2002 פרסם שרות הדואר הפדרלי בול לזכרה של מרגריט היגינס בערך נקוב של 37 סנט. הבול הופץ לראשונה בכנס השנתי של הוועידה הלאומית של עיתונאים מקצועיים בארצות הברית כחלק מסדרת בולים על נשים בעיתונות.
ב-2 בספטמבר 2010 ממשלת קוריאה הדרומית העניקה לה לאחר מותה את אות השרות הדיפלומטי. בטקס שנערך בסיאול קיבלו בתה ונכדה את האות אשר ניתן להיגינס על אומץ ליבה בפרסומיה על מאבק ההישרדות של קוריאה הדרומית בתחילת שנות החמישים.
לאחר מותה התפרסמו בעיתונות האמריקאית מאמרים רבים הסוקרים את עבודתה ותרומתה לעיתונות ולמעמדן של נשים במקצוע זה. דמותה ועבודתה של היגינס זכו אף למחקר אקדמי במספר עבודות מחקר לתואר שני ולתואר שלישי.
יחסי גרמניה–נאורו
יחסי גרמניה–נאורו הם יחסי החוץ בין גרמניה לבין נאורו.
סקירה כללית
נאורו וגרמניה נהנות מיחסים פוליטיים טובים. קשרים דיפלומטיים נשמרים על ידי שגרירות גרמניה בקנברה, אוסטרליה.
נאורו הייתה מושבה גרמנית כחלק מגינאה החדשה הגרמנית, משנת 1888 ועד מלחמת העולם הראשונה. מסמכים היסטוריים רבים מעידן זה, כגון מפות, סטטיסטיקות ומכתבים, נכתבו בגרמנית על ידי המנהלים באותה תקופה. לאור זאת, גרמניה סיפקה תמיכה בשני פרסומים בשנות ה-90 של המאה ה-20: הספר "נאורו 1888–1900", אוסף מסמכים מהתקופה הקולוניאלית; וספר על דקדוק נאורית מבוסס על הערות של המיסיונר הגרמני אלויס קייזר. בשנת 2019 תורגמה העבודה של האתנולוג הגרמני פאול המברוך לאנגלית עם שני כרכים, ובכך הפכה אותה לזמינה לקהל רחב יותר. המברוך היה חבר במשלחת המבורג לדרום האוקיינוס השקט בשנים 1908–1910 שערכה מחקר אתנוגרפי במיקרונזיה.
גרמניה תומכת בהתפתחות כלכלית, חברתית ותרבותית בנאורו באמצעות תרומותיה המשמעותיות לתוכנית האיחוד האירופי, קרן הפיתוח האירופית. המדינה מעורבת גם בשיתוף פעולה הדוק של גרמניה בנושאי אקלים עם מדינות אזור דרום האוקיינוס השקט. גרמניה ונאורו הקימו יחד את קבוצת החברים לאקלים וביטחון באו"ם בשנת 2018 ומנהלים יחד את הקבוצה. נשיא נאורו לשעבר בארון ואקה השתתף בוועידת האקלים והביטחון בברלין ביוני 2019.
פאנג לי ז'י
פאנג לי ז'י (12 בפברואר 1936 - 6 באפריל 2012) היה אסטרופיזיקאי ומתנגד משטר סיני, שרעיונותיו הליברלים היו מהגורמים לאירועי כיכר טיין-אן-מן בשנת 1989. לאחר האירועים גלה לארצות הברית, שם שימש כפרופסור באוניברסיטת אריזונה.
אודות
פאנג נולד בבייג'ינג. בשנת 1948, כשנה לפני שצבא השחרור העממי של הקומוניסטים כבש את העיר, הצטרף לקבוצת נוער שהייתה מקורבת למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1952, כשהוא בן 16, החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת בייג'ינג. בשנת 1980 נבחר לאקדמיה הסינית למדעים, והיה לחבר הכי צעיר בה אי פעם.
שימש כחבר בוועד בארגון Human Rights in China.
הרמוני המונד
הרמוני המונד (באנגלית: Harmony Hammond; נולדה ב-8 בפברואר 1944 במדינת אילינוי, שבארצות הברית) היא אמנית, סופרת ופעילה חברתית פמיניסטית זוכת מלגת גוגנהיים לאומנות ופרס למדא לספרות.
ביוגרפיה
המונד נולדה ב-8 בפברואר שנת 1944 במדינת אילינוי, שבארצות הברית. היא למדה ציור בקולג' והתחתנה עם אומן בשם סטיבן קלובר. הזוג עבר ממינסוטה לניו יורק בשנת 1969, כמה חודשים אחרי שהתרחשו בעיר מהומות סטונוול. זמן קצר לאחר המעבר המונד נפרדה מבן זוגה וגילתה שהיא בהריון עם בת. בשנת 1972, המונד יסדה עם 19 נשים אחרות את גלריית A.I.R שמנוהלת על ידי נשים ועדיין פועלת. ב-1976 היא עזרה לייסד הוצאה לאור בשם "Heresies: A Feminist Publication on Art & Politics".
בשנת 1973 המונד יצאה מהארון כלסבית, שבע שנים לפני שיחסי מין חד מיניים הוכרזו כחוקיים במדינת ניו יורק, ובשנת 1978 היא אצרה תערוכה בשם "A Lesbian Show", שהייתה מוקדשת ליצירות של אומניות לסביות. מאז 1984, המונד חיה ועובדת בצפון מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית והיא הייתה מורה באוניברסיטת אריזונה בין 1989 ל-2006.
בנוסף על האומנות שלה, המונד כתבה ספרים: ב-1984 יצא לאור ספרה הראשון: "Wrappings: Essays on Feminism, Art and the Martial Arts", שהכיל בתוכו מאמרים שהיא כתבה בין 1973 ל-1983. בשנת 2000 המונד הוציאה לאור ספר בשם “Lesbian Art in America: A Contemporary History” שסקר היסטוריה של אומנות לסבית באמריקה. ספר זה הוא הראשון מסוגו ועד היום הספר המקיף היחיד בנושא. עבודתה של המונד מיוצגת על ידי Alexander Gray Associates בניו יורק ושם היו לה שלוש תערוכות סולו – ב-2013, 2016 ו-2018. עבודותיה הוצגו בתערוכות בגלריות ומוזיאונים נחשבים בכל רחבי העולם. כיום עבודותיה מוצגות בתערוכה בשם "Harmony Hammond: Material Witness, Fifty Years of Art" במוזיאון אולדריץ' לאומנות עכשווית בריג'פילד, קונטיקט.
המונד התאמנה באמנויות הלחימה אייקידו וטאי–צ'י, ואף לימדה אייקידו. יש לה בת אחת בשם טניה (Tanya).
יצירות
באומנותה המונד שואפת לתת במה לנשים בכלל ולנשים לסביות בפרט בעולם האומנות ומוכיחה שגם אומנות אבסטרקטית יכולה להיות טעונה במסרים פוליטיים. ברבות מיצירותיה אלמנטים גם של פיסול וגם של ציור.
מיוזין
מיוזין (Myosin) הוא חלבון מוטורי, אשר פעילותו דורשת השקעת אנרגיית ATP ומהווה לצד מולקולת האקטין חלק ממערך השלד הציטופלמסטי של התא.
מיוזין I
מצוי בכל התאים, בציטוזול (נוזל תוך תאי).
חלבון המיוזין I מורכב מ"ראש" האחראי על הפעולות המוטוריות ו"זנב" קצר המהווה אתר קשירה לקרום התא או לחלבון האקטין (חלבון בעל תפקיד מרכזי בשלד התא, בעיקר בייצוב מבני). קיימים סוגים שונים של חלבון מסוג מיוזין, הנבדלים זה מזה באזור ה"זנב" שלהן.
מיוזין II
מצוי בתאי שריר, בשכבה החיצונית של הציטופלסמה.
פילמנט (סיבי) מיוזין – מספר מולקולות מיוזין המלופפות באזור זנבותיהן, כאשר ראשיהן פונים לכיוונים מנוגדים.
תפקיד המיוזין
על מנת שחלבון המיוזין יבצע את פעילותו המוטורית עליו להיקשר לסיב האקטין.
בעזרת קשר אקטין-מיוזין ואנרגיית ATP המשתחררת מפירוק המולקולה עתירת האנרגיה, מתבצעת תנועת התכווצות השריר.
בתאים אאוקריוטים יוצרים סיבי אקטין ומיוזין II קשר זמני ביניהם וגורמים לפעולת התכווצות בדומה לתהליך ההתכווצות המתרחש בהשתנצות (חלוקת התא לשני תאי בת).
על מנת להבין כיצד מתרחשת האינטראקציה בין סיבי האקטין למיוזין ותהליך ההתכווצות, חשוב להבחין בין שני סוגי תאי שריר:
מנגנון ההתכווצות בשריר החלק שונה מהמנגנון בשריר המשורטט.
בשריר החלק, התכווצות מבוקרת בעיקרה על ידי תהליך פוספורילציה (זרחון) של שרשרת המקיפה את מבנה ה"ראש" של מולקולת המיוזין. תהליך בקרה זה מאפשר את התקשרות מולקולת האקטין למיוזין. במידה ויתרחש תהליך הפוך (דה-פוספורילציה) יתנתקו מולקולת האקטין והמיוזין זו מזו. כמו כן, התכווצות השריר מבוקרת גם על ידי עלייה בריכוז יוני הסידן. תהליכי בקרה אלה מבוצעים על ידי אנזימים (Myosin light-chain kinase).
בשריר המשורטט, מולקולות המיוזין יוצרות מבנה של סיב עבה (מכיל 300–400 מולקולות) המקנה צבע כהה, ולצידו אזור של מולקולות אקטין היוצרות מבנה של סיב דק אשר מקנה צבע בהיר. האזור הבהיר מכונה "Z-disc".
בקצוות המבנה הקוטבי קיימים "ראשים" הפונים לכיוונים מנוגדים, והאזור המרכזי של המבנה אינו מכיל "ראשים".
תהליך התכווצות השריר
מנגנון התכווצות השריר מבוסס על אינטראקציה בין כמה גורמים:
הקשר בין כל גורמים אלה הוא בעובדה שהמולקולות בעלות הסיבים הדקים (אקטין, טרופומיוזין וטרופונין) מצויות במבנה מלופף סביב הסיבים העבים לאורך השריר (מיוזין). המבנה המרחבי של הקומפלקס אקטין-טרופומיוזין-טרופונין, אשר במצב קשור חוסם את אתרי הקשירה לאקטין, מונע את התקשרות האקטין למיוזין וכך גם אינו מאפשר את התכווצות השריר. מנגנון התכווצות השרירים מבוסס על כושר התנועה של "ראשי" מולקולות המיוזין.
קיימים ארבעה שלבים הגורמים לתנועתם:
1 "מחובר" (attached) – שלב ראשוני הגורם לתנועת מולקולות הטרופומיוזין והטרופונין החוסמות את אתרי הקשירה של האקטין. בעזרת קשירת יוני סידן לטרופומיוזין הוא נע מאזור אתר הקשירה ומתאפשרת אינטראקציה מרחבית בין האקטין למיוזין.
2 "משוחרר" (release) - הקשר בין המיוזין לאקטין משתחרר בעקבות קשירת ATP למולקולת המיוזין. השרירים מצויים בשלב זה במצב נוקשה.
4 "הפעלת כוח" (force generating) - המגע המינימלי בין "ראשי" המיוזין עם סיבי האקטין גורם לשחרור ה-Pi, תוצר הידרוליזת ה-ATP, שגורם לחיזוק ההתקשרות בין המיוזין לאקטין ולמעין התגבשות של המבנה כולו בכוחות דחיפה ודחיסה.
נדא אמין
נֵדַא אַמִין (בפרסית: ندا امین; נולדה ב-10 בדצמבר 1984) היא עיתונאית איראנית, מבקרת המשטר האיראני ופעילה למען זכויות נשים ובעלי חיים באיראן. בעקבות כתיבתהּ לאתר החדשות הישראלי "הטיימס של ישראל" ("The Times of Israel"), בגרסתו בשפה הפרסית, וכן בעקבות ביקורתהּ על יחסו האנטישמי והרדיקלי של המשטר האיראני לציונות, נגזר עליה עונש מוות באיראן. עקב כך, נמלטה לטורקיה טרם ביצוע גזר הדין, וביקשה לקבל בה מקלט מדיני. לאחר שנענתה בסירוב מצד גורמי החוק הטורקיים, שאף החליטו כי יש לגרשהּ חזרה לאיראן, נמלטה משם לישראל, במטרה לבקש בה, בשנית, מקלט מדיני. הבקשה התקבלה. את המהלך ליווה דייוויד הורוביץ, עורך "The Times of Israel", שגם קיבל את אמין מיד עם נחיתתה בנמל התעופה בן-גוריון. כיום, מתגוררת אמין בירושלים. בידיה אשרה זמנית, בדומה לאשרת תייר, אותה היא נדרשת לחדש מדי שלושה חודשים. היא משמשת ככתבת מטעם האתר: "מאחורי החדשות בישראל" ("Behind the News in Israel"), כמו גם כשדרנית וכקריינית ברדיו בשפה הפרסית של יוצאי איראן בישראל, "רדיו רן".
פעילותה נגד המשטר האיראני
נדא אמין היא עיתונאית ופעילת זכויות אדם בנושאים רבים כמו- זכויות לבעלי חיים, פמיניזם, ציונות ועוד דברים רבים שהמשטר האיראני מתנגד להם. היא אף הוציאה ספרים ומאמרים רבים בנושאים אלו. בגלל פעילותה נגד המשטר היא נעצרה פעמים רבות, מספרת שנאנסה ושוחררה רק אחרי שאביה הסכים לשלם שוחד. היא נעצרה בין השאר בגלל כתיבת ספרים שנוגדים את רוח המשטר ולבישת לבוש לא צנוע.
הבריחה
בעקבות סכנה לחייה היא ברחה לטורקיה שם שהתה שלוש שנים. במהלך שהותה בטורקיה היא החריפה את פעילותה למען זכויות אדם ובעד הציונות ואף כתבה טורים בפרסית לאתר ישראלי. לאחר שלוש שנים החליטו הטורקים לגרשה חזרה לאיראן. בעקבות זאת היא החליטה לבקש מקלט מדיני בישראל. בעקבות מכתב מאחיה גינוסר יושב ראש "אגודת העיתונאים בירושלים" לשר הפנים דרעי אושרה בקשתה. האיראנים ניסו למנוע את הגעתה לארץ ואיימו עליה, אך היא הגיעה בכל זאת.
האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט
האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט (ביפנית: 日英通商航海条約, באנגלית: Treaty of Commerce and Navigation) נחתמה בין בריטניה ויפן ב-16 ביולי 1894, וסימנה את סוף עידן ההסכמים הבלתי שוויוניים והאקסטריטוריאליות ביפן. מרגע חתימת האמנה היו הנתינים הבריטים ביפן נתונים תחת החוק היפני, במקום תחת החוק הבריטי. האמנה נכנסה לתוקף ב-17 ביולי 1899.
האמנה נחתמה בלונדון על ידי שר החוץ הבריטי דאז, ג'ון וודהאוס, ושר החוץ של יפן, אאוקי שוזו. אמנה זו הייתה אחד התנאים המקדימים לברית האנגלו-יפנית של 1902, שכן לא ניתן לכרות ברית בין שני צדדים שאינם שווים.
קווירבייטינג
קווירבייטינג (באנגלית: Queerbaiting) היא טכניקת שיווק בתעשיית הבידור שבה יוצרים רומזים, אבל לא ממש מתארים, רומנטיקה חד-מינית או ייצוג להט"בי אחר. היוצרים עושים זאת כדי למשוך קהל קווירי או תומך להט"ב עם הצעה של מערכות יחסים או דמויות שמושכות אותם, ובו בזמן מנסים להימנע מהרחקת צרכנים אחרים.
למרות קיומו של הקווירבייטינג, מעריצים מבקשים לייצג להט"בים בצורה טובה יותר בתקשורת.
דאגות של קהל קווירי
מעריצים קווירים הגיבו בדאגה ובכעס לקווירבייטנג וטוענים כי הטכניקה היא תכסיס שיווקי בלבד, כלי משחק ליצירתיים, סימן של "עצבנות", או אפילו סחורה.
מעריצים לעגו, למשל, לדמויות קוויריות המשמשות כדמויות רקע ולא כדמויות כשלעצמן. לדוגמה, Glee, סדרה שבה יש הרבה דמויות קוויריות קבועות, ספגה ביקורת על ידי מעריצים על כך שהציגה "סטריאוטיפים שטחיים על קווירים עבור אפקט דרמטי".
יש הרואים בקווירבייטינג "דרך לזרוק לנו עצם כשבדרך כלל לא היה לנו כלום, להכיר בכך שאנחנו שם בקהל כשהמעצמות היו מעדיפות להתעלם מאיתנו". אמט סקאוט, מהמגזין The Next, כתב כי "הקווירבייטינג עובד על הקהל שלו מאחר שהוא מציע את ההצעה שלאנשים קווירים יש מקום חיוני בסיפורים האלה, שהם עשויים אפילו להיות הדמויות המכוננות, הגיבורים. ההצעה - אבל לא המציאות." רוז ברידג'ס, מהמגזין AutoStraddle, אמרה כי קווירבייטינג היא דרך שמקבלת "מספיק [ייצוג] כדי לעניין אותנו, אבל לא מספיק כדי לספק אותנו ולגרום לנו לקבל ייצוג אמיתי".
שינויים חברתיים
לדברי חוקרי תקשורת, העלייה הנתפסת בקווירבייטינג משקפת שינוי לעבר תפיסה חיובית יותר של יחסים קווירים בחברות מודרניות - ולכן, במובן מסוים, התקדמות חברתית. עם זאת, אותו שינוי חברתי גם הגביר את הציפיות של מעריצים קווירים לגבי האיכות והאותנטיות של הייצוג הקווירי - הם דורשים לא סתם ייצוג בכלל, אלא "תיאורים מכבדים ומשמעותיים" של מערכות היחסים שלהם. לכן, לפי חוקר התקשורת אווה נג, המיניות המעורפלת שהקרינו ידוענים מהמאה ה-20, כגון דייוויד בואי, אלטון ג'ון ומדונה לא נבחנה באותה מידה כמו זו של ממשיכי דרכם.
עסקים ותאגידים שונים, כמו סטארבקס, בן אנד ג'ריס וטיילנול הציגו אנשים קווירים ומשפחות קוויריות בפרסומות, ועזרו לנרמל ולהגביר את המודעות סביב הקהילה הגאה. על אף שמודעות רבה יותר לאנשים קווירים היא תופעת לוואי חיובית של קווירבייטינג, תיאורים אופייניים של הקהילה הגאה בפרסומות כוללים, בדרך כלל, אנשים/זוגות לבנים הומוגניים ממעמד הביניים.
Lalisa
רקע והפקה
ב-2 ביוני 2020 הודיעה חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט כי רוזה תוציא את אלבום הסינגל הראשון שלה בשנת 2020, לאחר שהוציאה כחלק מבלאקפינק את אלבום הבכורה שלה בשפה הקוריאנית, The Album. ב-30 בדצמבר 2020, בריאיון עם Osen, נחשף כי הצילומים לקליפ הבכורה שלה יחלו באמצע ינואר 2021. ב-25 בינואר 2021 הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של בלאקפינק טיזר בן 34 שניות ששמו "בקרוב בקרוב", אשר הציג את רוזה שרה שיר שטרם יצא לאור.
רוזה היא חברת הלהקה השנייה מבלאקפינק שהוציאה אלבום סינגל, כשהקודמת לכך הייתה ג'ני עם "Solo" בשנת 2018. לאחר שרוזה וג'ני הוציאו את אלבומי הסינגל שלהן, הוחלט כי ליסה תהיה הבאה בתור וב-22 באוגוסט 2021 פרסמה ליסה פוסט רשמי אודות אלבום סינגל חדש שהיא הולכת להוציא. ב-27 באוגוסט נחשף שלסינגל המוביל מתוך אלבום הסינגל ייקראו "Lalisa", על שמה. אלבום הסינגל, Lalisa, כלל גם את שיר הנושא מתוכו וגם את השיר "Money".
ליגבוינו
ליגבוינו (שם מדעי: Ligabueino) הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת הנואזאוריים שהתקיים באמריקה הדרומית של הקרטיקון התחתון שלפני 125 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1996 בידי החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה כשמשמעות שמו היא: "הקטן של גיאנקרלו ליגבוי ". ליגבוי היה פוליטיקאי ורופא איטלקי, אשר חפר לראשונה את עצמותיו.
הדינוזאור ידוע מדגימות מקוטעות מתצורות לה אמרגה, במחוז נאוקן, ארגנטינה בהם התגלו מספר חוליות שכנראה השתייכו לפרט צעיר באורך 75 ס"מ. מרבית החוקרים כיום מסווגים את הדינוזאור לשייך לנואזאוריים, אשר רבים מהם התפתחו באמריקה הדרומית. עם זאת חלק רואים בו סוג קדום יותר מהעל-משפחה אבליזאורים.
בתי המשפט המלכותיים
בתי המשפט המלכותיים (באנגלית: Royal Courts of Justice, בקיצור RCJ) הוא מתחם בתי דין הכולל את מבני בית המשפט העליון של אנגליה וויילס ובית המשפט לערעורים של אנגליה וויילס. המתחם ממוקם ברחוב סטרנד בלונדון, סמוך למקומו ההיסטורי של הטמפל בר שהיווה את הגבול בין הסיטי של לונדון לסיטי של וסטמינסטר וסמוך לאכסניות המשפט. המבנה, בסגנון התחייה הגותית הוויקטוריאנית, תוכנן על ידי האדריכל ג'ורג' אדמונד סטריט, נבנה בין השנים 1873-1882 ונחנך על ידי המלכה ויקטוריה ב-4 בדצמבר 1882. המתחם, כולל אולמות הדיון, פתוח לציבור הרחב, אלא אם הוצב על דלתות אולם הדיון שלט עם הכיתוב: "In Camera" (כלומר: "בחדר [סגור]", בלטינית).
ארכיטקטורה
אל המבנים המקוריים במתחם התווסף ב-1911 אגף West Green הכולל אולמות דיון לבית דין לגירושים, שהיו המבנים הראשונים שצוידו במיזוג אוויר כחלק מתכנון מקורי. ב-1968 נוסף בניין המלכה (Queen's Building) שכלל 12 אולמות נוספים לענייני משפחה ותאי מעצר, שלא נעשה בהם שימוש, כיוון שבית הדין לא שימש לדין פלילי.
בשנת 1990 התווסף למתחם גורד שחקים מודרני בן 12 קומות בשם "בניין תומאס מור" (Thomas More Building), המאכלס את בית הדין לפשיטת רגל ודיני חברות.
חברת הנעורים רעות
חברת הנעורים רעות היא מוסד חינוכי חברתי-קהילתי לגילאי ז'-י"ב במועצה האזורית מגידו. רעות היא חברת נעורים ברוח החינוך הקיבוצי, השואפת להוות בית שני עבור חניכיה. השיטה החינוכית הנהוגה בה מאופיינת בפדגוגיה דמוקרטית ושיתופית, אשר באה לידי ביטוי במסגרות השונות הפועלות בתוכה. רעות מתייחדת בעולם החינוך החברתי-קהילתי בישראל בכך שפעילותה מובלת באופן וולונטרי ואוטונומי על ידי החניכים והחניכות, המלווים על ידי צוות חינוכי רחב. כיום נמנים ברעות מעל 200 חניכים בשנה, ו-14 אנשי צוות חינוכי.
היסטוריה
רעות הוקמה על יסודותיו של המוסד החינוכי הרי אפרים, שהוקם בשנת 1950. בהרי אפרים התחנכו בני ובנות קיבוצי השומר הצעיר של עין השופט, רמת השופט, דליה ורמות מנשה. המבנה הפדגוגי של רעות עוצב לראשונה ב-1996 כאשר הוקם בית הספר התיכון  האזורי מגידו. לאחר הקמת התיכון האזורי, הופרדו שני בתי הספר הקיימים של קיבוצי המועצה מן מהמוסדות החינוכיים, שומריה והרי-אפרים, שהתנהלו כמסגרת אחת של לימודים וחברת נעורים עם לינה משותפת.
הפרדת החינוך הפורמלי מהרי אפרים יצרה הזדמנות עבור הצוות החינוכי להקים חברת נעורים דמוקרטית שאינה מוגבלת על ידי חוקים והגבלות של בית ספר. גישת הצוות החינוכי של המוסד הייתה, שחינוך חברתי-קהילתי מושתת בבסיסו על התפיסה של יצירה עצמית של נוער: הנוער יכול להוביל את הזמן הפנוי שלו, וליצור חברת נעורים שהיא פלטפורמה לפיתוח אישי וקבוצתי. השפעת החינוך הדמוקרטי ניכרה בשינוי שעבר על הרי אפרים. ביסודו, רואה החינוך הדמוקרטי את יצירתו של האדם כמעוגנת בתפיסת עולם דמוקרטית על בסיס בחירותיו החופשיות. החיבור בין החינוך הדמוקרטי לעקרונות החינוך החברתי-קהילתי יצרו את התשתית הרעיונית למבנה שרעות פועלת בו עד היום.
בצל התחזקות מגמת ההפרטה של התנועה הקיבוצית ב-2003, החליטו הקיבוצים השותפים להרי אפרים להפסיק לממן את המוסד במתכונת הישנה שלו, ולסגור אותו לאלתר. בצעד ייחודי למועצה אזורית בישראל, החליטה המועצה האזורית מגידו לקחת אחריות חינוכית וכלכלית על המוסד, ולהעביר אותו לרשותה. החניכים, שנערכו לסגירתו של הרי אפרים, גילו לשמחתם כי המוסד הולך לשנות את פניו אך לשמור על יסודותיו הערכיים. השינוי בא לידי ביטוי בהצבעה על שמה החדש של חברת הנעורים המועצתית, שפתחה כעת את שעריה לכלל יישובי המועצה, זולת שלושה קיבוצים מן העמק - מגידו (קיבוץ), גבעת עוז ומשמר העמק - שנותרו חברים במוסד שומריה. השמות שעלו להצבעה היו 'צוקים', 'שחקים' ו'רעות', והשם הנבחר ברוב קולות היה 'רעות'.
חזון רעות
חזון חברת הנעורים נכתב במסגרת תהליך שנקרא "מהות רעות", אשר התקיים בקיץ 2007. בתהליך לקחו חלק חניכים, הורים, מחנכים ונציגי המועצה. החזון נועד לבטא את האקלים החינוכי אליו שואפים אנשי חברת הנעורים. הנוסח עליו הסכימו בסופו של התהליך תואר כך, כאשר לכל מילה במשפט יש משמעות מורחבת:
אזורית: ביטוי לכך שבשונה מהרי אפרים, רעות פתוחה עבור כל חניך וחניכה הלומדים בתיכון האזורי מגידו או מתגוררים באחד מיישובי המועצה האזורית.
יצירה עצמית: חברת הנעורים מושתתת על יצירה עצמית של החברים בה; יצירה המתקיימת מתוך חופש בחירה, תרבות עצמאית והוויי חיים מקומי וישראלי. אנשי חברת הנעורים מאמינים שנוער מגידו, כמו שאר הנוער במדינת ישראל, מוקף בתרבות הצריכה הכוללת מאפיינים תרבותיים שטחיים המעוגנים בכסף, במדדים של יופי ובצריכה מפרי ידם של אחרים. היצירה העצמית קוראת תיגר על תרבות הצריכה ומבקשת לתת אפשרות אחרת לחיים תרבותיים, בשאיפה לאותנטיות, ומתוך כוונה להביא לידי ביטוי את אישיותם הכנה של החניכים, יכולותיהם, שאיפותיהם ואהבותיהם. אוטונומיה: חברת הנעורים שואפת לאוטונומיה ומתן מרחב כמה שיותר גדול לחניכים, לעצב את חייהם בתחומים רבים ככל הניתן. עיקרון זה לא מתייחס רק לקבלת החלטות פורמליות, אלא לתחומים נוספים כמו נורמות קבוצתיות ומוסדיות, מסורות והתנהלות יום יומית.
מקורות רעיוניים
חברת הנעורים רעות התפתחה מתוך יסודותיו של המוסד החינוכי של השומר הצעיר, ושימרה חלק משמעותי מן הצביון השיתופי של החינוך הקיבוצי. החינוך לחיי שיתוף וצוותא של חברי הקבוצה, יצירת תרבות עצמית ומקורית, התנסות במגוון רחב של מלאכות ותחומי עניין ומעורבותם של החניכים בקהילת חיים בוגרת המהווה דוגמה לחברת הנעורים, הם יסודות הטבועים בתוך אופייה של רעות. מקור נוסף ממנו שואבת רעות את המבנה שלה הוא החינוך חברתי- קהילתי (חינוך בלתי פורמלי) בכללו. גישה חינוכית זו מבוססת על ההנחה, כי ההשתתפות בפעילות ברעות היא וולנטרית ומהווה מסגרת מקבילה לחינוך הפורמלי, שלא באה רק על מנת להוות מסגרת משלימה. החינוך החברתי- קהילתי מהווה גורם קריטי בהתפתחות האישית הבריאה של החניכים, מעצים את אישיותם וכישוריהם החברתיים. החינוך החברתי- קהילתי שם דגש על פיתוח אינטליגנציה רגשית ויכולות חברתיות, מתוך תפיסה שאינן נופלות בערכן מיכולות דידקטיות. המבנה של רעות מבוסס על עקרונות החינוך הדמוקרטי, לפיו מתקיימות בתוך חברת הנעורים ועדות וצוותים האמונים על קבלת החלטות ומימושן. מבנה זה מבוסס על התפיסה הרואה בחיים דמוקרטיים מסגרת ראויה להתבגרות עבור ילדים ובני נוער, כהכנה לחיים הבוגרים במדינה דמוקרטית, וכתפיסה שמעצימה את חירותו של הפרט ואת מקומה של ההתארגנות הקולקטיבית. החינוך הדמוקרטי מניח שמפגש של אדם בשלב מוקדם ככל האפשר של חייו עם מסגרת דמוקרטית, מגדל פרטים וקבוצות הצומחים לתוך מציאות בה הם מאמינים שבאפשרותם לשנות ולעצב את המציאות. אדם הגדל בחינוך הדמוקרטי שואף להרחיב את החוויה הדמוקרטית המהותית ברמת המדינה, ובממדים נוספים של חיי האדם, כמו עבודה, קהילה, פנאי, תרבות ועוד.
עקרונות הקבוצה החינוכית
ברעות מתקיימות שש קבוצות חינוך משכבת ז' ועד יב', המחולקות לפי שכבת הגיל בבית הספר. לכל קבוצה שני מחנכים, לרוב מחנך ומחנכת. הקבוצה נפגשת לפחות פעם בשבוע לערב קבוצה, בו מתקיימת פעילות חינוכית אותה מובילים מחנכי הקבוצה. ככל שהיא עולה בגיל, מתעצמת האחריות של הקבוצה\שכבה, והיא הופכת עם הזמן לאחראית על יותר ויותר פעילויות ואירועים שונים במהלך השנה החינוכית. המתודה העיקרית ליצירת קבוצה חינוכית ברעות היא האחריות המשותפת שיש לקבוצה על אותם אירועים, והחיבור הנוצר במסגרת ערבי הקבוצה והזיקות השונות המתקיימות בין חבריה (בלימודיהם בבית הספר, ביישובי מגוריהם, בחוגים המועצתיים וכו').
מעגלים מתרחבים של שייכות והשפעה
חברת הנעורים מורכבת מקבוצות חינוכיות, מתוך התפיסה כי על מנת להשפיע, זקוק האדם למעגל חברתי מוגדר המקנה לו תחושת שייכות, ואשר בתוכו הוא יכול לפעול ולממש את עצמו. ככל שהמעגל קטן יותר, כך מתאפשרת היכרות אינטימית וקרובה בין החברות והחברים בו. באופן הזה מנווט כל חבר וחברה בקבוצה, בניסיון למצוא את מקומם החברתי, ובמטרה להשפיע על מקומם ועל דמותה של הקבוצה. המעגל הקבוצתי המצומצם לעומת חברת הנעורים, מאפשר לחניכים לשאוב כוח ותמיכה ולהשפיע על מעגלים גדולים יותר מן הקבוצה עצמה: הוועדות, הקבוצות הצעירות מהם, ולבסוף על חברת הנעורים כולה, על היישוב, המועצה והחברה בכללה.
אוטונומיה מודרכת
חברת הנעורים מדמה מודל של עולם המבוגרים, אך היא אינה כזו, ואינה שואפת להיות כזו במובן זה שהיא מודרכת ומתקיים בה מורטוריום חינוכי. צוות המחנכות והמחנכים אחראי באופן בלעדי על ביטחונם, בטיחותם, ובריאותם הפיזית והנפשית של החניכים. בנוסף, כל פורום המתקיים ברעות מלוּוה על ידי הצוות החינוכי, שגם אחראי על הגדרת גבולותיו. הצוות שואף להגדיר את הגבולות באופן משותף עם החניכים ובדיאלוג מתמיד איתם, אך מערכת היחסים בין החניכים למחנכים אינה שוויונית. המחנכים והחניכים נדרשים באופן מתמיד ויום-יומי לעמוד על המתח העדין, שבין אוטונומיה ובין הדרכה, ולהחליט בכל צומת מחדש, מהם גבולות הריבונות של החניכים, ומה מקומו של הצוות החינוכי לפסוק בעניין.
ניהול עצמי
אחד העקרונות החשובים של חברת הנעורים הוא הפיכת החניכים למנהלים של עצמם: הם אחראים על הזמן שלהם, על התקדמות המטלות שלהם, ועל עיצוב הנורמות הקבוצתיות. התפיסה החינוכית גורסת כי יד ביד עם האוטונומיה המוענקת לחניכים, הם מקבלים על עצמם את האחריות הנגזרת מכך, בצורה זו לא תינתן אוטונומיה במקומות בהם החניכים בוחרים שלא לקחת אחריות. על הקבוצה להתמודד עם הקשיים הנוצרים בעבודה המשותפת, בעקבות השונות בין חבריה וההרגלים שהם מביאים איתם. ברוב המקרים, יבחרו המחנכים את מידת מעורבותם בקבוצה, ביחס למידת היכולת שלה לנהל את עצמה. על המחנכים לשאוף באופן מתמיד להגדיל את מידת עצמאותם של חברי וחברות הקבוצה, ולטפח בהם את היכולת להסתדר בכוחות עצמם, בדרך מכבדת ומשותפת.
מבנה מחנך
הנחת העבודה של רעות היא שכל מסגרת חינוכית המתקיימת בעולם, מחויבת בשלב ראשון להגדיר במפורש את מטרת החינוך שלה. מתוך מטרותיה יהיה ניתן להחליט כיצד תעוצב מסגרתה החינוכית. עצמאות הנוער כמטרה, מחייבת את המסגרת ליצור פלטפורמה לפעולה עצמאית, שבה מסוגלים החניכים לפעול בכוחות עצמם, להצליח או להיכשל, בלי שמתקיימת בהם התערבות אינטנסיבית של הצוות החינוכי. הפדגוגים של החינוך המשותף גזרו את מטרותיהם מתוך שייכותם לתנועה אידאולוגית ומשימתית, שמטרותיה היו ברורות ואיתנות. תהליך החינוך כוון באופן טבעי כלפי אותן מטרות, והכשיר את הדור הבא של חברי הקיבוץ – כבוגרים המחוברים למסגרת הקהילתית, רחבי אופקים, ובעלי מוסר עבודה. את המושג מסגרת מחנכת טבע שמואל גולן בספרו 'החינוך המשותף'. גולן התייחס לכל אותן צורות המתקיימות במסגרת חינוכית, המבקשת להשיג דרכן את המטרות החינוכיות שהוצבו בפניה. הצורות הקיימות ברעות משקפות את מטרותיה אך גם מעוצבות באופן דינמי לנוכח המציאות המשתנה.
צוות קבוצה
צוות הקבוצה מונה כ-4-5 חניכים, הנבחרים על ידי המחנכים (בשכבות הצעירות) או הקבוצה (בשכבות היותר בוגרות). צוות הקבוצה נפגש אחת לפרק זמן קבוע, לרוב בליווי המחנכים, על מנת לדון בתהליכים השונים שעוברת הקבוצה, לקיים רפלקציה על החוזקות והחולשות שבה, ולקדם תהליכי יצירה והנעה עצמית. מטרת צוות הקבוצה היא להגדיל את השפעתם ומעורבותם של החניכים בחיי הקבוצה שלהם, מתוך תפיסה שהקבוצה היא קודם עבור החברים בה, ותפקידם של המחנכים הוא לסייע להם להוביל את עצמם. צוות קבוצה יכול להוביל בעצמו פעילות קבוצה, רשאי לבחור נושאים בהם מבקשים חברי הקבוצה לעסוק, ולוקח חלק בהובלתה ובעיצובה של הקבוצה, מתוך כוונה לגבור על קיבעונות והרגלים, וכל זאת בהכוונה ובסיוע של המחנכים.