cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ערפילית שבתאי
תכונות
המרחק המדויק אל הערפילית אינו ידוע ומוערך בין 2,400 שנות אור ל-4,500 שנות אור. כתוצאה מכך לא ידועות חלק מתכונותיה, כמו גודלה, בהירותה המוחלטת ומהירות ההתפשטות שלה והערכתן תלויה בהערכת המרחק אליה. ערפילית שבתאי היא ערפיליות פלנטרית מורכבת ויש לה למעשה שתי מעטפות של גז, הפנימית ברדיוס זוויתי של כ-12 שניות קשת והחיצונית ברדיוס זוויתי של כ-15 שניות קשת ובנוסף יש לה הילה של מימן נייטרלי שמגיעה למרחק זוויתי של כ-40 שניות קשת השקולות לרדיוס של בין 0.45 שנת אור ל-0.9 שנת אור, בהתאם להערכת המרחק אליה. בנוסף יוצאים ממנה שני סילונים של חומר בכיוונים מנוגדים וסילונים אלה יוצרים את ה"ידיות" שבולטות ממנה למרחק של כ-50 שניות קשת, השקולות למרחק של בין כ-0.6 שנת אור ל-1.1 שנות אור ממרכזה, כך שלמעשה אין לה טבעת שמקיפה אותה. הסילונים נעים החוצה מהערפילית במהירות של 25-35 אלפיות של שניית קשת בשנה ששקולות למהירות של בין 100 ל-200 קילומטר בשנייה. ספקטרום הקרינה של הערפילית מכיל קווי פליטה רבים של מימן, הליום, פחמן, חנקן, חמצן, כלור, ניאון, גופרית וארגון, חלקם במצב נייטרלי וחלקם מיוננים. העירור והיינון של החומר בערפילית שיוצרים קרינה זו נובעים מהקרינה העל-סגולה של הכוכב המרכזי. כוכב זה הוא ננס לבן עם טמפרטורה של כ-50,000 קלווין ובהירות נראית מדרגה 12.8. מסתו מוערכת בכ-0.6 מסות שמש והוא השריד של הענק האדום שמשכבותיו החיצוניות נוצרה הערפילית.
מרטין קלונס
מרטין קלונס (באנגלית: Martin Clunes; נולד ב-28 בנובמבר 1961) הוא שחקן בריטי וקומיקאי, ידוע בתפקידו כרופא בסדרה "דוק מרטין".
בצעירותו, שיחק כאחד הבנים בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אין כמו בבית"
ביוגרפיה
נולד בווימבלדון, דרום מערב לונדון שבבריטניה. קלונס הוא בנו של השחקן הקלאסי אלק קלונס, תחילת דרכו הייתה בתיאטרון, ובתפקיד אורח בסדרה דוקטור הו.
בשנת 1990 התחתן עם השחקנית לוסי אשטון. בשנת 1997 הם התגרשו והוא התחתן עם מפיקת הטלוויזיה פיליפה בריית'ווייט. בשנת 1999 נולדה להם בת. מרטין, בריית'ווייט ובתם מתגוררים בעיר בימינסטר במחוז דורסט בדרום-מערב אנגליה.
קריירה
קלונס שיחק בעברו בגלוב תיאטרון בלונדון, ובתור שחקן רדיו בתוכנית "באלדי" ב"ביביסי רדיו 4".
בשנת 2002 שיחק בתפקיד הרוצח הסדרתי ג'והן ג'ורג' היי בסרט "הכל בשביל אסיד" ובתפקיד מר צ'יפינג בסרט הטלוויזיה "היה שלום, מר צ'יפס" מבית רשת הטלוויזיה ITV, המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'יימס הילטון.
בשנת 2019 במיני-סדרת הטלוויזיה הבריטית "מצוד" בתפקיד ראשי של הבלש קולין סאטון.
רחמים נסים יהודה די שיגורה
רבי רחמים נסים יהודה (או יאודה) די שיגורה (? - י"ג בכסלו ה'תרמ"א 1880) היה רב ודיין באזמיר ומחבר ספר עקב ענוה.
תולדותיו
נולד באזמיר לבת שבע רושא ולרבי פנחס רפאל יהושע די שיגורה, מחבר ספר אות היא לעולם והוא בנם הבכור. בימי בחרותו חלה מאד. למד בבית מדרשם של הגבירים, האחים בכור מרדכי, רפאל שלמה ודוד אלעזר הכהן. כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה בארקי. היה חזן ופייטן מעולה, עד שמכונה. מוזכר רבות בספרי חכמי דורו, כמו רבי אברהם פאלאג'י, רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י בספרו יפה ללב , ורבי יוסף פונטרימולי. גם רבי חיים פאלאג'י מביא ממנו חידושי תורה פעמים רבות וקורא לו:
עמיתו בתורה היה רבי משה חיים מצליח. חברו הקרוב של רבי חיים יהושע אלעזר הכהן חמצי, שהיה תלמידו של אביו.
פטירתו
נפטר בי"ג בכסלו ה'תרמ"א (1880) ונקבר באזמיר. ספדו לו רבי אברהם פאלאג'י, רבי נסים חיים מודעי בספרו דרישה מחיים , שכותב עליו:
צאצאיו
ילדיו היו רבי משה, ורבי יצחק שמואל.
ספריו
כתב ספרים הרבה, ורק שניים מהם נדפסו:
ח'ולאנית
ח'ולאנית (בערבית: الخولانية אל-ח'ולאניה) היא שפה שמית אשר נראה שייכת לענף השמי הדרומי במשפחה. השפה בסכנת הכחדה וכוללת מספר גדול של ניבים המדוברים בפי בני שבט חַ'װְלָאן בערב הסעודית ובתימן, מהם השניים שנחקרו הם פייפית וראזִחית. ח'ולאנית משמרת מאפיינים רבים של השפה העתיקה חמיירית (ולכן בערבית לעיתים קרויה "חמיירית" الحميرية אל-חמיריה), ומשלבת מאפיינים של ערבית המדוברת בסביבה.
מחקר השפה נמצא בחיתוליו, ועדיין אין הסכמה על מיקומה בעץ המשפחה השמית. יש הרואים בה שפה (או קבוצת ניבים) עצמאית שהושפעה מערבית, השפה החיה האחרונה ששרדה בתוך תת-ענף שפות דרום-ערב העתיקות. לעומתם, אחרים רואים בה אוסף ניבים של ערבית שבהם חמיירית מהווה לשון תשתית.
בעבר, האזור היה מבודד ממטיילים ומקהילות אחרות, ולכן השפה הייתה מוגנת. בעשורים האחרונים, חוקרים מתעדים אותה בדחיפות, כיוון שהאוכלוסייה באזור בו היא מדוברת נמצאת בתהליך שינוי, ודוברים צעירים של השפה עוברים לחיות במקומות אחרים ומושפעים משפות אחרות.
ניבים
מחקרים לשוניים התמקדו בניב פייפית בערב הסעודית, ובניב ראזִחית במחוז ראזח בצפון תימן.
פייפית
פֿייפֿית (בפייפית: פַֿייפִֿי; בערבית: الفيفية אל-פיפיה), היא ניב המדובר בפי כ-50,000 דוברים, בהרי פַײְפָא' בדרום-מערב ערב הסעודית. הדוברים הצעירים הם בני 45 בערך וייתכן שהם עברו לחיות מחוץ לאזור, בעוד שהדוברים הקשישים ביותר הם סביב גיל 90, ואלה מהם שמעל גיל 60 מעולם לא עזבו את האזור.
ראזחית
רָאזִחִית (בראזחית: רָאזִחִי Rāziḥī, בערבית: الرازحية אל-ראזחיה) מדוברת בפי 62,900 איש (נכון ל-2004), בסביבת שרשרת ההרים ראזח (ג'בל ראזח) בצפון-מערב תימן, ממערב לעיר צעדה, שפסגתה הגבוהה ביותר, ג'בל חורום, בגובה 2,790 מטר. מספר דוברי ראזחית דווח במאגר אתנולוג כעומד על 62,900 ב-2004.
פונולוגיה
שני מאפיינים מבחינים (איזוגלוסות) פונולוגיים משמעותיים שקיימים בניב ראזִחית ולא קיימים בערבית, ועל כן מצביעים על הצורך למיין אותם בנפרד, הם:
בנוסף, בראזחית יש מספר גדול של מילים בסיסיות, מילות יחס וצורות דקדוקיות אחרות שאינן ערביות.
"אמ-" היידוע
מילת היידוע היא התחילית "אמ-" היידוע (לעומת "אל-" בערבית, למשל). דוגמאות:
ביטויים לדוגמה
להלן דוגמאות לביטויים יומיומיים מח'ולאנית, עם תרגום לעברית ותרגום ותעתיק לערבית:
בקדש
בַּקְדָשׁ (בערבית: بكداش) היא גלידרייה מפורסמת מאוד בעולם הערבי הממוקמת בדמשק, בירת סוריה. החנות נוסדה בשנת 1885 בשוק אל-מחמודייה בעיר העתיקה של דמשק. הגלידרייה ידועה בזכות ה-"גלידה הערבית" הקרויה: "בוזה" הנמכרת בחנות, אשר מפורסמת בכל רחבי העולם הערבי, שבזכותה מגיעים אליה גם תיירים המבקרים בסוריה. עקב מלחמת האזרחים הסורית, בקדש העתיקה את פעילויותיה לעמאן.
לוחמה לא קונבנציונלית
לוחמה לא קונבנציונלית (באנגלית: Unconventional warfare) היא פעולת סיוע לתנועות מחתרת כדי להביא להחלפת השלטון או למלחמה בכוח כובש, והיא נשענת על כוחות מקומיים חתרניים ומלחמת גרילה. בעוד שלוחמה קונבנציונלית משמשת לצמצום יכולתו הצבאית של היריב ישירות באמצעות התקפות ותמרונים, לוחמה לא קונבנציונלית היא ניסיון להשיג ניצחון בעקיפין באמצעות כוח שלוח (פרוקסי).
מחלקת ההגנה של ארצות הברית מגדירה לוחמה לא קונבנציונלית כ"פעולות המתבצעות על מנת לאפשר לתנועת התנגדות או להתקוממות לכפות, לשבש או להפיל ממשלה או כוח כובש באמצעות כוחות מחתרת וגרילה באזור בו מוכחשת פעילות אמריקאית" (נקרא גם UW).
יעדים
מטרת הלוחמה הלא קונבנציונלית לנצל את החולשות הפוליטיות, הצבאיות, הכלכליות והפסיכולוגיות של היריב באמצעות כוחות התנגדות מקומיים להשגת יעדים אסטרטגיים.
שיטות וארגון
לוחמה בלתי קונבנציונלית מתמקדת באוכלוסייה האזרחית בכוונה להשפיע על רגשותיהם, מניעיהם, ובסופו של דבר רתימתם, הכשרתם וציודם למאבק בשלטון או בכובש. היא מכוונת רק נגד גופים צבאיים ופוליטיים, תוך שהיא מבקשת לפגוע במורל כוחות הממשלה ולהפוך את מיומנותו הצבאית של האויב ללא רלוונטית באמצעות מלחמת גרילה.
במסגרת זו כוחות מיוחדים, המוחדרים לשטח האויב, מאמנים, מציידים, ומייעצים לכוחות מליציה מקומיים המתנגדים לממשלתם, ומסייעים להם בפשיטות, מארבים, התנקשויות, חבלה ובחסימת דרכי אספקה צבאית.
יגור פיליפנקה
יגור וסבולודוביץ' פיליפנקה (נולד ב-10 באפריל 1988) הוא כדורגלן בלארוסי ממוצא יהודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אורל מליגת העל הרוסית. בעבר שיחק בנבחרת בלארוס. אף על פי שלפיליפנקה אין אזרחות ישראלית, הוא לא נחשב כזר כאשר שיחק בישראל, עקב מוצאו היהודי.
קריירה
פיליפנקה נולד במינסק בברית המועצות (כיום עיר הבירה של בלארוס). סבתו מתגוררת בישראל. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מינסק. בגיל 13 עבר למחלקת הנוער של באטה בוריסוב. בשנת 2006 בגיל 18 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, עמה זכה בשתי אליפויות בשתי עונותיו הראשונות.
ב-2008 חתם בספרטק מוסקבה הרוסית, אך לא קיבל דקות רבות בקבוצה והושאל לטום טומסק, סיביר נובוסיבירסק וקבוצת נעוריו באטה בוריסוב. בפברואר 2012 חזר לבאטה בוריסוב וזכה עמה בשלוש אליפויות רצופות.
ב-5 בינואר 2015 חתם במאלגה הספרדית לשנתיים וחצי. ב-13 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 3 - 2 ללבאנטה בגביע הספרדי.
ב-14 ביוני 2016 חתם פיליפנקה בקבוצת מכבי תל אביב לשנתיים, וזאת לאחר שאושר לקבוצה להחתימו כשחקן שאינו זר. ב-7 ביולי ערך פיליפנקה את הופעתו הבכורה בקבוצה ביצחון 0–1 על גוריצה בסיבוב הראשון של מוקדמות הליגה האירופית ל-2016/2017. ב-8 בינואר הושאל למ.ס. אשדוד עד לסוף העונה, ובסיומה עזב את מכבי תל אביב וחזר לקדנציה נוספת בבאטה בוריסוב.
נבחרת בלארוס
ב-12 בספטמבר 2007 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בהפסד 1:0 ל במוקדמות יורו 2008. ב-10 בספטמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בהפסד 4:2 ל במוקדמות מונדיאל 2014.
רגימנט המשמר של המלכה
רגימנט המשמר של המלכה (בדנית: Dronningens Livregiment) היה רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני אשר התקיים מאז שנת 1657. ב-2001 אוחד הרגימנט יחד עם רגימנט הרגלים שלזוויג ליצירת רגימנט המשמר של הנסיך.
היסטוריה
הרגימנט הוקם ב-1657. לאחר הדיפת מתקפתו של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה על קופנהגן ב-1659 העניק פרדריק השלישי, מלך דנמרק לרגימנט את התואר "רגימנט המשמר של המלכה". הרגימנט השתתף במלחמה הצפונית הגדולה ובמלחמת שלזוויג השנייה. ב-1961 התאחד הרגימנט ה-10 יחד עם רגימנט המשמר של המלכה. ב-1994 הוא השתתף במלחמת בוסניה.
שדרות ח"ן (רחובות)
שדרות ח"ן, שדרה ברחובות הקרויה על שם חיים נחמן ביאליק. השדרה מחברת שני רחובות מרכזיים בעיר - רחוב הרצל ורחוב עמיאל רוז'נסקי, ומקבילה לדרך יבנה.
החל משנת 2009 התנהל מאבק משפטי בין ועד שדרות ח"ן לבין עיריית רחובות בשל כוונה להקים מקווה בשדרה.
1936 בגרמניה
1936 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה 65 שנות לאום.
הנהגה
ראש המדינה:
קאנצלר גרמניה:
אמיל אדם
אמיל אדם (בגרמנית: Emil Franz Adam ; 20 במאי 1843, מינכן – 19 בינואר 1924, מינכן) היה צייר בווארי, שהתמחה בציורי סוסים. הוא היה הנכד של הצייר אלברכט אדם ובנו של הצייר בנו אדם.
ביוגרפיה
אמיל אדם נולד במינכן למשפחת ציירים. סבו היה צייר גרמני ידוע ושושלת זו נמשכה דרך בניו. אמיל אדם היה נציג הדור השלישי של השושלת. תחילה הוא רצה לעסוק במדע, אך בסופו של דבר חזר לציור. הוא התחיל לימודי ציור אצל דודו פרנץ אדם ואחר כך נסע להשתלמות בבריסל אצל יאן פורטלס.
יובל בן עוזר
קריירה מוזיקלית
יובל בן עוזר הוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובעל תואר שני בניצוח מאוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית.
בן עוזר היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל מוזיקה ד'קאמרה ופסטיבל אבו גוש. ב-1993 ייסד את האנסמבל הקולי הישראלי ועד היום הוא מנהלו המוזיקלי. תחת ניצוחו זכה האנסמבל בפרסים ראשונים בתחרויות הבינלאומית במלטה, בספרד ובבלגיה, והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים בדרום קוריאה, איטליה, סלובניה ועוד. בארץ ניצח על מקהלות בפסטיבל ישראל, פסטיבל כפר בלום ועוד.
בן עוזר מופיע לעיתים קרובות עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית עמה עבד כמנצח המקהלה תחת שרביטם של גדולי המנצחים וביניהם ג'יימס לוויין, זובין מהטה, קורט מאזור ג'וזפה סינופולי ודניאל בארנבוים. הוא ניצח על התזמורות החשובות בישראל והופיע כמנצח אורח באירופה. הוא הוזמן לשמש כשופט בתחרויות מקהלות בהונגריה, פורטוגל ובמשחקים האולימפיים למקהלות, אירוע בהשתתפות 1,500 זמרים שהתקיים בסינסינטי, ארצות הברית.
בן עוזר ניהל את "הסדרה הווקאלית" של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בעונת הקונצרטים 2015–2016. בעבר הוא ערך והגיש את התוכנית "מקהלות" בקול המוסיקה.
קריירה כמרצה
בן עוזר מנהל סדנאות בנושאי מנהיגות ועבודת צוות, תוך שימוש במודל התזמורת והמוזיקה. הוא מרצה בפני אנשי עסקים בישראל ובעולם.
יחסי מין תמורתיים
יחסי מין תמורתיים (באנגלית: Transactional sex) מוגדרים כקיום יחסי מין בתמורה להטבות מוחשיות כגון: כסף, סמים, מתנות, מזון, אופציות קריירה וכיוצא בזה. ההגדרות המדויקות והמאפיינות של מושג זה משתנות במקצת ממקום למקום בעולם בהתאם להבדלים כלכליים, חברתיים ותרבותיים, אבל הרעיון מוכר וזהה בכולם. צורה זו של קיום יחסי מין נפוצה מאוד בקרב צעירים ובעיקר בקרב נשים במדינות מתפתחות, בדגש על המדינות שבאפריקה שמדרום לסהרה.
יחסי מין תמורתיים נחשבים לגורם סיכון משמעותי להידבקות והפצה של מחלות מין זיהומיות ובמיוחד איידס, בעשור וחצי האחרונים. עם זאת, נעשית הפרדה מאוד ברורה בין יחסי מין תמורתיים לבין זנות ונשים שמגדירות את עצמן שעוסקות במכירת מין.
על התופעה
נשים רבות לוקחות חלק ביחסים מסוג זה אך רק מעטות מאוד מתוכן מגדירות עצמן כזונות. התופעה, שידועה מאוד במדינות דרום הסהרה, מתרחשת לאורך הרצף הרחב של מערכות יחסים מיניות, כלומר, נוכל למצוא יחסי מין תמורתיים במפגש מיני חד פעמי, במערכות יחסים קצרות, במערכות יחסים ארוכות ואפילו בנישואים במקרים קיצוניים. בכולן, נשים (לרוב) מקבלות הטבות מוחשיות בתמורה ליחסי המין שהן מקיימות עם הגבר (Dunkle et al, 2004: 1581-1582). במחקר רחב שנעשה על נשים בדרום אפריקה עלה כי מתוך הנשים שהצהירו שקיימו יחסי מין תמורתיים, 43% קיבלו אוכל תמורתם, 36.7% קיבלו בגדים, 30.1% נעזרו ביחסים אלו כאמצעי תחבורה, 33% קוסמטיקה, 13.9% עשו זאת בתמורה לפריטים בשביל ילדיהן ומשפחותיהן, 11.9% בשביל קורת גג ללילה, 8.2% בתמורה למימון שכר לימוד. 94% מהנשים קיבלו לפחות פעם אחת כסף במזומן (Ibid:1584).
אף על פי שנשים הן שמזוהות לרוב עם הצד המקבל תמורה וגברים בצד המעניק תמורה ביחסי מין תמורתיים, קיימות עדויות המראות כי גברים גם הם נמצאים בצד המקבל הטבה מוחשית תמורה ליחסי מין. במחקר שנעשה על 1,288 גברים בדרום אפריקה נמצא כי 17.7% מהגברים קיימו יחסי מין תמורתיים ביחסים מזדמנים, כאשר הם נתנו תמורה מוחשית או כסף ואילו 6.6% מהגברים קיימו יחסי מין תמורתיים כאשר הם קיבלו הטבה מוחשית תמורה ליחסי מין. עם זאת, כשמדובר על בן/בת זוג קבועים היחסים בין שני התפקידים (נותנים או מקבלים תמורה) כמעט השתוו (14.3% ו14.9%).
ביחסי מין תמורתיים מסוג זה, מכיוון שצד אחד תלוי לכאורה בחסדיו של השני, לצעירות המעורבות בפרוצדורה כזו יש אפשרות מוגבלת מאוד לשלוט בתזמון ובתנאים של יחסי המין, ועל אחת כמה וכמה לדרוש שימוש באמצעים למניעת הריון או קונדום למניעת הידבקות במחלות. מכאן, שיחסי מין תמורתיים יוצרים קרקע פורייה ביותר להתפשטות של מחלות מין זיהומיות, כאלו שמדינות שונות באפריקה מנסות למגר כבר שנים. נמצא כי לקיחת חלק ביחסי מין תמורתיים מעלה את הסיכוי להידבק באיידס בכ-54%. כדי לטפל בתופעה זו ולמנוע מאוכלוסיות להיות בסיכון גבוה להידבקות במחלות כפי שקיים כיום, נערכו מחקרים שבחנו מיהן הקבוצות העיקריות שלוקחות חלק בקיום יחסי מין תמורתיים, ומהם הגורמים העיקריים המובילים נשים לקחת בכך חלק.
הגורמים העיקרים לקיום יחסי מין תמורתיים
יחסי מין תמורתיים ידועים בספרות האקדמית ונחקרים כבר זמן רב, עם זאת, הסיבות השונות המובילות לכניסה ליחסי מין מסוג זה נתונות לוויכוח בספרות, ששורשו הוא הבדלי גישות ופרספקטיבות שונות. ראשית, מחקרים מקמרון, ניגריה, קניה ודרום אפריקה מצאו כי נשים "נותנות מין" בתמורה למימון הוצאות הקשורות להשכלתן ולקשרים ברשת החברתית המקומית. במחקר שבוצע בעזרת ראיונות עומק באוגנדה, מצאו החוקרים כי הסיבה העיקרית שנערות צעירות מגיעות לקיים יחסי מין בתמורה לכסף הוא העוני במשפחות מהן הן מגיעות. אלה משפחות מרובות ילדים ומשכורות ההורים צריכות להתחלק בין כולם, המשפחות לא תמיד יכולות לספק צרכים מסוימים כמו ציוד לימודים, שכר לימוד, הלבשה תחתונה, תחבורה, אוכל ובעיקר כל מה שנקרא דמי כיס. נערות צעירות מוצאות את עצמן מקיימות יחסי מין ובתמורה לכך משיגות את דמי הכיס, ויכולות לקנות לעצמן מה שהוריהן רואים כפחות חשוב או לחלופין אינם מסוגלים לרכוש עבורן. הסיבה שדווקא הנערות הצעירות הן אלו שנאבקות להשיג את הכסף נעוצה בעובדה שהן מקבלות מהוריהן כסף ורכוש שמוערך בפחות מחצי ממה שמקבלים נערים בני גילן מהוריהם. יחסי מין תמורתיים הם כה נפוצים בקרב האוכלוסייה הצעירה במדינות אלו, שישנם מצבים בהם הנערות הצעירות לא עושות זאת רק בשביל לספק צרכים אישיים או מתוך בעיות סוציו-אקונומיות, אלא בהתאם לנורמה ורצון להיתפס בצורה מסוימת. בראיונות שנעשו לצורך המחקר, הציגו זאת הנערות כך: "אני לא יכולה לאפשר לזה להיעשות בחינם" "הוא לא ייקח אותי ברצינות אם אני ישר אכנע" "הוא יתעב אותי לאחר מכן" "אני רוצה לקנות לעצמי משהו כדי לזכור אותו אחר כך" "לעולם לא יהיה לי מספיק כסף".
הסיבות שנסקרו עד כה נובעות מגישה שתופסת את הנשים כנמצאות בעמדת נחיתות, שבגללה הן לוקחות חלק ביחסי מין תמורתיים עם גברים. בניגוד לכך, מאמרים ומחקרים אחרים תופסים את הנשים המנהלות יחסים כאלו כבעלות יכולת מיקוח וכנמצאות בעמדת כוח מסוימת. בהתאם, הגישה זו תופסת את הסיבות לכניסה ליחסים מסוג זה אחרת לגמרי. החוקרים בגישה זו טוענים כי יחסי מין תמורתיים נובעים מתוך רצון ולחץ חברתי לרכוש תכשיטים, קוסמטיקה, בגדים, ומותרות אחרות שישקפו מעמד. במחקר שנעשה בדאר א-סלאם שבטנזניה, נמצא כי נשים אינן מתארות את עצמן כקורבן של יחסי מין תמורתיים. להפך, הן תופסות את עצמן כסוכן פעיל במערכה. הן מציגות אסטרטגיות למציאת גברים מתאימים ול"סחיטת" תמורות רבות ככל האפשר. אומנם יש מחקרים שמוצאים כי הסיבה לקיום יחסי מין תמורתיים היא הישרדותית, אך בנתונים של מחקר זה סיבות כאלו כמעט ולא עלו. נשים תיארו יחסי מין תמורתיים כדרך נורמטיבית של קיום יחסים והסיבות העיקריות לכך היו רכישת מותרות שהן רוצות, כמו בגדים וטלפונים ניידים.
למרות שבגישה זו מקבלות הנשים כוח כלשהו לידיהן, יכולת המיקוח שלהן ביחסי המין התמורתיים קיימת רק בשלב בו הן בוחרות להיכנס אליהם. כלומר, נשים בוחרות האם לקיים יחסי מין עם הבחור, איזה בחור, מה לדרוש בתמורה, מספר הבחורים וכו'. עם זאת, כאשר מגיעים ליחסי המין עצמם, הנשים נשארות חסרות כוח השפעה. הבחירה של הפרקטיקות המיניות שיבוצעו, התנוחות, העוצמה, האם יחסי המין יהיו מוגנים, כל אלו נותרים מחוץ ליכולת הכרעתן. מחקרים רבים מתמקדים בשימוש בקונדום. הם טוענים שנשים המעורבות ביחסי מין מסוג זה פוחדות להציע שימוש בקונדום ליחסים בטוחים כי הן עלולות להפסיד את המטרה לשמה נכנסו ליחסים מסוג זה. העלאת הצעות ובקשות בנוגע ליחסי המין מעוררת תגובות שליליות אצל הגברים שעלולות אפילו להסתיים באלימות גופנית ואונס.
במחקר שחקר גברים, נמצא כי אלו שהעידו על עצמם שהשתמשו באלימות, פיזית, מינית, רגשית או מילולית כלפי בנות זוג שלהם בעבר או בהווה, היו בעלי סיכוי גבוה יותר לקיים יחסי מין תמורתיים. כלומר, אלימות מגדרית כלפי נשים אצל גברים היא מנבא חזק ויציב לקיום יחסי מין מסוג זה. ממצא זה מחזק את התפיסה שיחסי מין תמורתיים נשענים על הבדלי כוח בין המינים ועל צורך בשליטה גברית. הענקת תמורה חומרית בתמורה למין היא חלק מדפוסי שליטה ומעמידה את המעניק (הגבר לרוב) בעמדת כוח, מאחר שהוא זה שמצוי ביחסי הכוחות עם יכולת הקנייה, מיקוח, ורכישה, הוא בעל ההון והאמצעים.
שוחד מיני
קיום יחסי מין עם עובד ציבור, בכוונה לקבל ממנו תמורה הקשורה בתפקידו, נחשבת לפעולה של מתן שוחד.
חברת תקשוב
תקשובים - מרכז תקשורת עסקי בע"מ, המוכרת בשם "קבוצת תקשוב", היא חברת מוקדי שירות וטלמרקטינג ישראלית. החברה היא חברה פרטית בבעלות משפחת לבנת, אשר בבעלותה גם "קבוצת תעבורה".
היסטוריה
חברת תקשוב נוסדה בשנת 1996 לפעילות של שירותי מוקדי שירות ארציים במודל מיקור חוץ. היזם ומנכ"ל החברה הראשון היה שי פרץ . לאחר מכן, שימשו בתפקידי המנכ"ל נורה סיפרמן ובועז סופר. מנכ"ל הקבוצה החל משנת 2012 הוא דניאל ספיר .ב-2022 לאחר מינויו למנכ"ל חברת סלקום, עזב ספיר את תפקידו ואת מקומו תפס אודי עטר.
במהלך השנים 2012 ועד 2022 התרחבה החברה מכ־10 אתרי פעילות ברחבי הארץ ל־36 אתרי פעילות. ב-2021 הודיעה על הקמה של מרכז שירות באופקים. נכון לשנת 2022 מעסיקה החברה כ-11,000 עובדים.
בשנת 2017 הפכה חברת תקשוב לקבוצת תקשוב, לאחר שרכשה מספר חברות.
במרץ 2022 רכשה החברה את ארפל העוסקת בתחום תאורה חכמה.
פעילות
החברה עוסקת בניהול והפעלה של מוקדי שירות ומכירות טלפוניים ורב-ערוציים במודל הפעלה במיקור חוץ. תחומי פעילות המוקדים: שירות לקוחות, מידע, מכירות, סקרים, זימון תורים, תמיכה טכנית, גבייה, מענה עסקי, בק אופיס ועוד.
תחום הבריאות: לקוחותיה הראשונים של החברה היו רופאים בעלי מרפאות פרטיות וארגונים מתחום הבריאות. החברה החלה לעבוד עם קופת חולים מאוחדת, כשבשנת 1998 הוקם מוקד השירות הארצי הראשון בישראל במודל מיקור חוץ בנתניה.
בשנת 2003 זכתה תקשוב במכרז הגדול ביותר בתחום באותה התקופה של שירותי בריאות כללית ובכך התרחבה להעסקת 700 עובדים נוספים והקימה אתר פעילות חדש בכרמיאל.
בשנת 2005 זכתה תקשוב להקים, לנהל ולהפעיל גם את מוקד המידע והזימון הארצי של מכבי שירותי בריאות ובכך הרחיבה את אתרי הפעילות לאתר חדש בעין המפרץ, בסמוך לעכו. בשלב זה העסיקה החברה כ־4,000 עובדים.
תחום התקשורת:
בשנת 2005 החלה תקשוב להעמיק פעילותה בתחום התקשורת בישראל, עם כניסה למודל הפעלה במיקום פנים בבית לקוח (INHOUSE) במשרדי 013 ברק בראש העין. לאחר מכן, צמחה החברה במסגרת התקשרות עם מספר חברות תקשורת גדולות, עבורן הפעילה את מוקדי השירות, התמיכה הטכנית והמכירות במודל הפעלה משולב, כאשר בחלק מהמקרים המוקדים פועלים במודל מיקור פנים.
הכניסה הנרחבת לתחום התקשורת הוביל להתפרסות גאוגרפית משמעותית של החברה בכל רחבי ישראל, מדימונה ונתיבות שבדרום ועד כרמיאל, נוף הגליל ונשר שבצפון ולהוספת כ-500 עובדים למצבת עובדי החברה.
תחום הרשויות הממשלתיות:
החל משנת 2010 מספקת תקשוב את שירותיה לרשויות ממשלתיות, עם הקמת מוקד שירות ומידע ארצי רב ערוצי עבור הנהלת בתי המשפט. בשנים שלאחר מכן זכתה תקשוב במכרזים נוספים לניהול מרכזי השירות והמידע הארציים של שירות התעסוקה, רשות האכיפה והגבייה והנהלת בתי הדין הרבניים והתפרסה גאוגרפית לערים נוספות, בהן אשדוד, בני ברק וירושלים.
בשנת 2019 זכתה תקשוב בשני מכרזים ממשלתיים משמעותיים להקמת מרכז השירות והמידע הארצי של רשות המיסים ושל המוסד לביטוח לאומי. בסוף שנת 2020, לאחר זכייה במכרז משרד החקלאות, וכן עם הקמת מוקדי שירות ומידע נוספים גדלה החברה לכדי העסקת כ-8,000 עובדים במסגרת 35 אתרים.
לקוחות החברה
לקוחות החברה מגוונים ופרוסים על מגוון רחב של עולמות תוכן:
פרסים חברתיים
על פועלה ותרומתה לחברה זכתה תקשוב בפרסים שונים, ביניהם:
Love Songs (אלבום של סנטנה)
Love Songs הוא אלבום אוסף מאת להקת סנטנה, האלבום יצא לשווקים בפברואר 2004.
כף ארצ'ר
כף ארצ'ר (באנגלית: Cape Archer) היא לשון יבשה, באזור חוף סקוט, שלחוף ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמה של הכף ניתן לה על ידי המחלקה הצפונית של המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) (המשלחת אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913).
הכף נקראת על שמו של וו. וו. ארצ'ר (W.W. Archer) המנהלן הראשי (chief steward) של המשלחת.
ראו גם
אתרים נוספים הנקראים על שמו של וו. וו. ארצ'ר באנטארקטיקה:
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 237
רבובנק
רבובנק (בהולנדית: Rabobank) הוא קואופרטיב הולנדי בינלאומי לשירותים כלכליים ופיננסיים – בנק קואופרטיבי. הקואופרטיב כולל 136 בנקים עצמאיים, ארגון מרכזי בשם רבובנק-הולנד, וחברות בת נוספות שתחומי התמחותן חופפים את אלו של הבנק. בראשיתו היה רבובנק בנק חקלאי ועד היום הוא מחזיק בנתח שוק של 85%–90% מהשירותים למגזר החקלאי בהולנד. לאורך השנים, הרחיב הבנק את קהלי היעד שלו והתמקד גם בחברות ועסקים קטנים ובינוניים. רבובנק הוא כיום אחד מ-30 המוסדות הפיננסיים הגדולים ביותר בעולם. נכון ליוני 2012, סך נכסיו מוערך בכ-771 מיליארד אירו והרווח הנקי שלו מסתכם ב-1.3 מיליארד אירו. הוא ממוקם במקום השמיני ברשימת הבנקים הבטוחים העולם. הבנק מחזיק בכ-40% מחשבונות החיסכון בהולנד ו-30% מהמשכנתאות הפרטיות במדינה, ניתנו על ידו. הבנק הוא הבנק השלישי בגודלו בנתח השוק הקמעונאי, ושני בגודלו במספר חשבונות העובר ושב.
היסטוריה
הבנק נוסד בהשראת בנק האיכרים הראשון שנוסד ב-1864 בגרמניה. השמועות על המודל הגיעו להולנד בסוף המאה ה-19. באותה התקופה, התקשה המגזר החקלאי בהולנד להשתלב בשוק הקפיטליסטי ורבים מהחקלאים היו נתונים באופן מתמיד תחת סכנה של עוני ופשיטת רגל. בשלב מסוים, הם החליטו לנסות לסייע אחד לשני להשיג גישה למשאבים הדרושים כדי להוציא עצמם מהקושי אליו נקלעו. הם התאגדו יחד, והקימו שני בנקים קואופרטיבים. הראשון נוסד באוטרכט והשני באיינדהובן. במשך עשרות שנים לא התאחדו שני הבנקים, על אף הדמיון ביניהם. הסיבה לכך, טמונה ככל הנראה באי הסכמות על בסיס דת – חברי הבנק באיינדהובן היו קתולים, בעוד שחברי הבנק באוטריכט היו פרוטסטנטים. שוני נוסף בין שני הבנקים בא לידי ביטוי ביחסם לסניפיהם המקומיים. הבנק באיינדהובן נהג במדיניות ריכוזית מאוד, בעוד שסניפי הבנק באוטריכט נהנו מאוטונומיה ומעצמאות כלכלית. שני הבנקים אפשרו לחקלאים גישה למשאבים שנזקקו להם כדי להניע את הייצור, והביאו לשגשוג בקרב המגזר החקלאי במדינה. ב-1972, התאחדו לכדי בנק אחד – רבובנק. הגורמים שהביאו להחלטה על האיחוד: גידול במספר הסניפים שהוביל לתחרות קשה, צמצום הפער האידאולוגי בין שני הבנקים ודרישה גוברת להון בתעשייה ההולנדית שהעלתה את קרנם של עסקי הבנקאות.
בשנות ה-80 הפך הבנק לבנק בינלאומי. ההחלטה על ההתרחבות נבעה בעיקר משאיפתו של הבנק לסייע למגזר החקלאי בעולם כולו, ולא רק בהולנד. כחלק ממגמה זו רכש בשנות התשעים בנקים באוסטרליה ובניו זילנד שזוהו גם הם עם המגזר החקלאי.
ב-2006, ייסדה רבובנק בנק אינטרנטי לחסכונות בלבד שהחל לפעול באירלנד ולאחר מכן הוקמו סניפים שלו גם בבלגיה, ניו זילנד ובאוסטרליה. הקמפיין הפרסומי שנערך במדינות הללו העלה את קרנו של הבנק, ולא רק בתחום החסכונות, אלא גם בתחום ההלוואות. ב-2010, החליט הבנק לאחד את כל הבנקים האינטרנטיים תחת שם אחד – רבודיירקט (Rebodirect). רבובנק השלים את רכישתו של ה-Mid-state bank & trust ב-2007, מה שאפשר לו לפתוח סניפים גם בארצות הברית.
בספטמבר 2006, החל הבנק להנפיק כרטיס אשראי שמתגמל רכישת מוצרים ידידותיים לסביבה. הכרטיס מזהה רכישה של מוצרים פוגעניים וזוללי אנרגיה ויגבה עבור רכישתם עמלות וריביות גבוהות יותר.
בפברואר 2013, חברת הפיננסים היפנית אוריקס רכשה תמורת 2.6 מיליארד דולר את חטיבת ניהול הנכסים של רבובנק.
בינואר 2014, הוגשו כתבי אישום בארצות הברית נגד 3 סוחרים לשעבר ברבובנק בגין חלקם במניפולציה בליבור על הין, במסגרת פרשת שערוריית הליבור. פול רובסון מבריטניה, פול תומפסון מאוסטרליה וטטסויה מוטומורה מיפן הואשמו בקשירת קשר להונאה בנקאית והונאת תשלומים, לפי כתב האישום שהוגש בבית משפט פדרלי במנהטן. ממאי 2006 ועד ינואר 2011, שלושת הגברים ואנשים נוספים בבנק "הסכימו להגיש דיווחי ריבית כוזבים לטובת פוזיציות המסחר של הבנק". בנובמבר 2015, הורשעו שניים מהם.
תהליך ההתפתחות
הבנקים המקומיים נוהלו בצורה אוטונומית על ידי חבריהם. הם דבקו בעיקרון של ניהול ללא שכר, ובחרו את חבר המנהלים מתוכם. היחיד שקיבל משכורת היה הקופאי. הייתה זו משכורת סמלית בלבד, והראיה לכך היא שרוב הקופאים החזיקו במשרה נוספת. משרד הבנק המקומי, היה בשנות החמישים מעין "סלון" של הקופאי ותו לא. בשנות ה-60, עברו רוב הבנקים המקומיים למשרדים חדשים ומודרניים. משרת הקופאי, הוחלפה במשרה של מנהל בנק מקומי. מאז 1998, מנהל הבנק המקומי הוא בנקאי מקצועי, אשר עומד בראש דירקטוריון שחבריו נבחרים מבין חברי הבנק.
אחד הדברים שאפיינו את הבנק מרגע האיחוד, הוא האוטונומיה שישנה לבנקים המקומיים. זו האחרונה תמיד הייתה בעלת חשיבות עליונה, אך מפעם לפעם נאלץ הבנק לקבל החלטות בעלות אופי ריכוזי, ולפגוע בעצמאות הסניפים המקומיים. הסיבה לכך הייתה הצורך לשמור על היכולת להעניק תנאים טובים ולספק שירותים טובים מספיק ללקוחות. הביקוש הגובר של לקוחות למוצרים סטנדרטיים וזמינים באופן נרחב שיחק גם הוא חלק משמעותי בהתפתחות זו.
באופן מסורתי שימש הבנק בעיקר חקלאים ועסקים קטנים. בשנות השישים, גדל בצורה משמעותית מספר הלקוחות הקמעונאיים מה שהביא את רבובנק להיות שחקן מרכזי בתחום חשבונות החיסכון והמשכנתאות בהולנד.
ג'ואל פורמן
ג'ואל פורמן (באנגלית: Joel Fuhrman; נולד ב-2 בדצמבר 1953) הוא רופא משפחה יהודי-אמריקאי המתמחה בתזונה. את התמחותו הרבה בתזונה רכש על ידי טיפולים בהשמנת יתר ומחלות כרוניות שהעביר במשך שנים רבות. הוא חבר במועצת המנהלים של "אמריקן קולג' לסגנון חיים רפואי" ומשמש כמנהל המחקר של פרויקט המחקר התזונתי. הוא חבר בצוות הרפואי של המרכז הרפואי הנטרדון.
ביוגרפיה
פורמן יצר את משוואת הבריאות: חומרים מזינים/קלוריות=בריאות. משוואה זו טוענת שאת הבריאות העתידית של אדם ניתן לחזות על ידי בדיקת צפיפות הקלוריות של הדיאטה שלו.
פורמן חיבר חמישה ספרים, ומספר מאמרים רפואיים. המהדורה השנייה של ספרו "לאכול כדי לחיות" הגיעה ביוני 2011 לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ונותרה שם עד היום. פורמן הופיע בכמה תוכניות רדיו וטלוויזיה כדי להסביר את התאוריה שלו.
פורמן נשוי ואב לארבעה ילדים.
סיקורסקי S-55
סיקורסקי S-55 (סימול הכוחות המזוינים של ארצות הברית: H-19 צ'יקאסו) הוא מסוק תובלה בינוני רב־תכליתי, בעל מנוע בוכנה, מתוצרת חברת סיקורסקי מארצות הברית, אשר שימש בעיקר את צבא ארצות הברית ואת חיל האוויר של ארצות הברית. המסוק יוצר ברישיון על ידי חברת ווסטלנד הבריטית תחת השם ווסטלנד ווירלווינד. דגמי המסוק שהיו בשירות צי ארצות הברית ומשמר החופים של ארצות הברית סומלו HO4S ואלה של חיל הנחתים סומלו HRS. ב-1962 סומלו מחדש מסוקי הצי, חיל הנחתים ומשמר החופים באותו סימול כמו זה של מסוקי חיל האוויר והצבא, H-19 צ'יקאסו.
פיתוח
הלקוח הראשון היה חיל האוויר של ארצות הברית, שהזמין חמישה מסוקים להערכה. המסוקים סומלו YH-19 וכונו צ'יקאסאו (Chickasaw) על שם השבט האינדיאני בעל שם זה. טיסת הבכורה התקיימה ב-10 בנובמבר 1949, פחות משנה לאחר תחילת התכנון. המסוק הראשון סופק לחיל האוויר ב-16 באפריל 1950, ומסוק ראשון סופק לצי ארצות הברית ב-31 באוגוסט 1950. המסוקים שסופקו לצי סומלו, כאמור, HO4S-1. מסוק ראשון נשלח להערכה וניסוי בקוריאה במרץ 1951, ומסוק שני הגיע בספטמבר 1951. ב-27 באפריל 1951 סופק מסוק ראשון לחיל הנחתים וב-2 במאי 1951 הועבר מסוק ראשון לחברת ווסטלנד לקראת הייצור ברישיון.
1,281 מסוקים יוצרו בארצות הברית על ידי חברת סיקורסקי. 447 מסוקים נוספים יוצרו ברישיון על ידי חברת ווסטלנד הבריטית, SNCASE בצרפת ומיצובישי ביפן. המסוק יוצא למדינות רבות ובהן דנמרק, דרום אפריקה, טורקיה, יוון, ישראל, פורטוגל, וצ'ילה.
תיאור
ה-S-55 היה בנוי בתצורה של פוד - תא הנוסעים, תא הטייס, מכלול הרוטור והמנוע - ומנור, שכלל את יחידת הזנב. המסוק היה עשוי כולו ממתכת במבנה מונוקוק שבו העומס המבני נתמך על ידי מעטפת כלי הטיס שהייתה עשויה ממסג קל משקל של אלומיניום וטיטניום. גם מחיצות המסוק היו עשויות מאותו מסג. למסוק היה רוטור בעל שלושה להבים ממתכת, בעל משך שירות של יותר מ-20,000 שעות טיסה (בתנאי מעבדה). היה זה אחד מן המסוקים הראשונים שבהם היה רוטור מפרקי, שאיפשר תנועה של להבי הרוטור במימד הגובה כדי להתגבר על תופעה של עילוי לא סימטרי. חידוש נוסף במסוק היו בקרי היגוי הידראוליים - מכניים בתא הטייס, לשליטה על הרוטור הראשי. הרוטור המפרקי והבקרים הורידו מאוד את הצורך בהפעלת כוח רב על ידי הטייסים - ניתן היה להטיס את המסוק באמצעות שתי אצבעות בלבד על מוט הסייקליק. בנוסף, ירדו מאוד הרעידות בתא הטייס והשליטה במסוק בעת תנאי טיסה משתנים שופרה מאד.
מכלי הדלק של המסוק, שהיו בעלי קיבולת כוללת של 700 ליטר היו ממוקמים מתחת לתא הנוסעים ונבנו כדי שיהיו עמידים בפני התרסקות. בכן הנסע היו ארבעה גלגלים שלכל אחד מהם בולם זעזועים משלו, כדי לאפשר יציבות מרבית במהלך המראות ונחיתות וכן בעת הסעה על הקרקע. ניתן היה להוסיף לגלגלים מצופים לצורך נחיתות חירום על מים או להחליף את כל כן הנסע במערכת קבועה המאפשרת נחיתה בים. מנור הזנב הגבוה של המסוק נשא משטח היגוי ורוטור זנב בעל שני להבים והיה מחובר לגוף היה באמצעות סנפיר משולש. אחד המאפיינים הבולטים של המסוק היה מיקומו של המנוע בחרטום. המנוע חובר לרוטור באמצעות גל הנע ותמסורת שעברו מתחת לתא הטייס ומעל תא הנוסעים. מיקום זה של המנוע איפשר תא הנוסעים ו/או מטען מתחת לרוטור וללא הפרעה של מערכות ההנעה. התקנת המנוע בחרטום הקלה גם על התחזוקה. הגישה אל המנוע הייתה על ידי פתיחת שתי דלתות "קונכייה" בחרטום, וכך הייתה לאנשי צוות הקרקע נגישות קלה לטיפול. החלפת המנוע דרשה בין שעה לשעתיים בלבד גם ללא שימוש במיכשור ייעודי, ובדיקות יומיות דרשו 15 - 20 דקות בלבד.
יתרון נוסף בהתקנת המנוע בחרטום היה במיקום מרכז הכובד של המסוק בתא הנוסעים, עובדה שאיפשרה גמישות רבה יחסית בהעמסת מטען משתנה וחסכה את הצורך בנשיאת נטל; בכך יישמו מהנדסי חברת סיקורסקי לקח שנלמד במסוק קודם, סיקורסקי XHJS, שנדחה על ידי הצבא בשל הצורך בנשיאת נטל כדי לייצב את המסוק. בתא הנוסעים ניתן היה לשאת 7 נוסעים, בדגם האזרחי, או 10 נוסעים בדגם הצבאי. לחלופין ניתן היה לשאת שש אלונקות, שאותן ניתן היה להעלות למסוק באמצעות מנוף כאשר המסוק בריחוף. תא הטייס היה ממוקם מעל ומעט לפני תא הנוסעים, ובו שני מושבים עם מערכת שליטה והיגוי כפולה.
דגמי המסוק הראשונים הונעו על ידי מנוע רדיאלי מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם R-1340-57 בעל הספק של 600 כוח סוס, עם מצמד צנטריפוגלי ששילב את הרוטור הראשי כאשר הושגו סיבובי מנוע במהירות מוגדרת מראש. לאחר שהצי החליט שלדגם HO4S (הדגם שהותאם לצי, ראו להלן) אין עוצמה מספקת הוחלף המנוע במנוע רדיאלי בעל 700 כוח סוס מתוצרת קרטיס-רייט מדגם R-1300-3. מנוע זה היה מספק מבחינת הצי למשימות חילוץ אווירי, והדגמים הבאים של המסוק - H-19B, HO4S, HRS-3 ועוד צוידו במנוע זה. בדגמים בעלי מנוע R-1300 היה משטח היגוי אופקי יחיד במקום משטח ההיגוי שהיה בדגמים הראשונים שהיה בצורת V הפוך. בנוסף, מצמד הידרו-מכני חדש איפשר האצה חלקה יותר של הרוטור בעת שילוב המצמד ואיפשר עוד הנעה והפעלה של המנוע בכל מהירות כאשר היה מנותק מהתמסורת ומהרוטור.
בדגמים הראשונים של המסוק הותקן מנוף מתקפל שיכול היה להניף עד 181 ק"ג דרך דלת ימין. בדגמים מאוחרים יותר שודרגה אמינותו של המנוף ויכולת ההנפה עלתה ל-272 ק"ג. החל מדגם C שונה מנור הזנב של המסוק כך שיטה בזווית של 3° כלפי מטה, כדי ליצור מרווח גדול יותר מן הרוטור הראשי, מרווח שהיה נחוץ בעת נחיתות קשות. הדגמים אלה הוגדל רוטור הזנב ב-3 ס"מ, מ-2.64 מטרים ל-2.67 מטרים.
צבא ארצות הברית
שימוש מבצעי במסוקים היה אחד החידושים המרכזיים במלחמת קוריאה. הטופוגרפיה בקוריאה היא הררית ותוואי השטח קשה לתנועת כלי רכב, והכבידה מאוד על תנועת גייסות ואספקה לחזית ועל פינוי נפגעים לעורף. מסוקים, שבאותן שנים הבשילו לכשירות מבצעית, התאימו מאוד כמענה לקושי, אך נדרש זמן להבנת יכולותיהם ולפיתוח תורת לחימה. בשלב ראשון הופעלו מסוקים במשימות פינוי פצועים, ובהמשך החלו להפעילם במשימות תצפית ותובלת מפקדים. ב-1951 הציע לוטננט גנרל מת'יו רידג'וויי, מפקד הארמייה השמינית של צבא ארצות הברית, להפעיל מסוקים בתפקידי תובלת סער - הנחתת כוחות ופינויים המהיר לאחר ביצוע משימתם. הוא גם העדיף להעביר אספקה ליחידות בחזית באמצעות מסוקים על פני הצנחת האספקה ממטוסי תובלה, מכיוון שהמסוקים היו יעילים וחסכוניים יותר. עם כניסת ה-S-55 לשירות ב-1952 היה בידי הצבא מסוק תובלה בעל יכולת אמיתית לבצע משימות אלה. למסוק הייתה יכולת לשאת עשרה חיילים על ציודם או מטען גדול בהרבה מזה של המסוקים מדגמי בל H-13 סו והילר 360 (כינוי צבאי: H-23 רייבן).
צבא צרפת
במהלך מלחמת אלג'יריה הפעיל צבא צרפת מסוקים למשימות תובלת סער וגם למשימות התקפיות. מסוקי פיאסצ'קי H-21 שאוני וסיקורסקי H-34 צ'וקטאו שיוצרו ברישיון בצרפת החליפו במהירות מטוסים בעלי כנף קבועה למשימות תובלת כוחות מיוחדים. במלחמת הודו-סין הראשונה הפעילה צרפת מסוקי H-21 ו-H-19 לפינוי נפגעים. ב-1956 בחן חיל האוויר הצרפתי הפעלת מסוקי H-19 חמושים, ומאוחר יותר נבחנו למשימות כאלה גם מסוקי H-21 ו-H-34, החזקים יותר. מסוקי H-19 חומשו בתחילה בתותח 20 מ"מ, שני משגרי רקטות, שני מקלעים בקוטר 12.7 מ"מ ומקלע קל בקוטר 7.5 מ"מ. חימוש זה היה כבד מאוד עבור המסוק, והסתבר שגם שני מקלעים קלים בלבד הם נטל משמעותי על המסוק.
שימוש אזרחי
המסוק זכה לרישוי אזרחי ב-25 במרץ 1952. דגם המסוק שבו הותקן מנוע פראט אנד וויטני R-1340 סומל סיקורסקי S-55A, והדגם שבו הותקן מנוע מתוצרת חברת רייט סומל S-55B.
חברת סבנה הבלגית הייתה החברה הראשונה בעולם שהפעילה מסוקים בקו תעופה אזרחי. הקו נחנך ב-1 בספטמבר 1953 והיה זה קו התעופה הראשון באירופה באמצעות מסוקים. הטיסות בקו היו במסוקי S-55 שטסו מרוטרדם ומאסטריכט בהולנד לקלן ובון בגרמניה המערבית.
חיל האוויר הישראלי
המסוק, שכינויו בחיל האוויר הישראלי היה "יונה", היה מסוק התובלה הראשון של החיל. חיל האוויר הביע עניין ברכישת מסוקי תובלה עוד בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, זמן קצר לאחר כניסתם לשירות של המסוקים הראשונים בחיל, שהיו מדגם הילר 360. ממשלת ארצות הברית הייתה מוכנה לאשר מכירת מסוקי S-55, אם כי לא מן הדגם הצבאי, H-19, אך הרכישה נדחתה בשל עדיפות שניתנה לרכש מטוסי קרב והפצצה מדגמי נורת' אמריקן P-51 מוסטנג ודה הבילנד מוסקיטו. ב-1954 נבחנה שוב רכישת מסוקי תובלה. חיל האוויר בחן שלושה מסוקי תובלה: פיאסצ'קי H-21 שאוני, בריסטול 171 סיקמור וסיקורסקי S-55, והמליץ על רכישת האחרון, אך גם הפעם נדחתה הרכישה, עד 1956. באותה שנה נרכשו שני מסוקים אזרחיים מדגם S-55, שהגיעו לארץ ב-10 בנובמבר 1956, זמן קצר לפני מבצע קדש. ב-1957 נרכשו ארבעה מסוקים נוספים. עם הגעתם לארץ הוצבו המסוקים בטייסת 100 ("הגמל המעופף"), אך לאחר לחץ של מפקד טייסת 103 ("הפילים") הועברו מסוקי ההילר וה-S-55 לפיקודו והיו לגף. ב-1 בינואר 1958 הפך הגף לטייסת עצמאית, טייסת 124 ("החרב המתהפכת").
דגמים
הדגמים הבאים של הווירלווינד יוצרו ברישיון בבריטניה על ידי חברת ווסטלאנד.
בתרבות הפופולרית
דמותו של הרולד המסוק מספרי "סדרת הרכבות" ומסדרת הטלוויזיה "תומס הקטר וחברים" מבוססת על סיקורסקי S-55, שנבנה בממלכה המאוחדת תחת השם ווסטלנד ווירלווינד.
רוברט דונאט
רוברט דונאט (באנגלית: Friedrich Robert Donat 8 במרץ 1905 - 9 ביוני 1958) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי.
ביוגרפיה
דונאט נולד במנצ'סטר ובשנת 1921 בגיל 16 החל להופיע בתיאטרון. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרטו של אלכסנדר קורדה "אנשי המחר" ב-1932. הוא שיחק בעשרים סרטים והרבה להופיע בעיקר על הבמה.
אלפרד היצ'קוק שיבץ אותו בתפקיד ראשי בסרט 39 המדרגות ב-1935.
ב-1938 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "המצודה" לפי ספרו של א.ג'. קרונין והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
דונאט זכור בעיקר על תפקידו כמורה מר צ'יפינג לצידה של גריר גרסון, בסרט היה שלום, מר צ'יפס עליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1939 וגבר אז על קלארק גייבל ששיחק כרט באטלר בחלף עם הרוח ועל לורנס אוליבייה ששיחק בתפקיד הית'קליף באנקת גבהים.
ב-1942 שיחק בתפקיד ראשי בסרט מר פיט הצעיר בתור ויליאם פיט האב וויליאם פיט הבן.
תפקידו האחרון היה כמנדרין סיני בסרט פונדק האושר השישי לצידה של אינגריד ברגמן עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה
ב-1960, שנתיים לאחר מותו, הוענק לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ספין (סרט)
ספין (באנגלית: Spin) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי, מסוגת וידאו-דאנס, התבגרות ודרמה, אשר בוים על ידי מנג'ארי מקיג'אני על פי תסריט מאת קרלי שטיינר וג'וש א. כגן. בסרט מככבים אוואנטיקה ואנדנפו, מירה סיאל, אבהאי דאול, אריאן סימהאדרי, מייקל בישופ, ג'אבריל קוק, קרי מדרס ואנה קאת'קארט.
אזינו לאריו
אֶזינוֹ לאריו (Esino Lario) היא עיירה ומועצה מקומית (comune) בנפת לקו (lecco) בהרי האלפים האיטלקיים בצפון מחוז  לומברדיה, סמוך לגבול שווייץ, כ-60 ק"מ מצפון למילאנו, במרחק של 15 ק"מ צפונית מערבית ללקו (Lecco), וכ-4.3 ק"מ  מן החוף המזרחי של אגם קומו. בעיירה מתגוררים כ-760 תושבים, אך התיירות בה מגדילה את מספר השוהים בה באופן ניכר.
ספין (סרט)
תקציר העלילה
לאחר מות אמה, מתבגרת בשם ריאה קומאר עובדת במסעדה של משפחתה, בזמן שהיא סובלת מהסערות הרגשיות של אביה. עם זאת, היא מתאהבת בתקליטן, דבר הגורם לתשוקתה למוזיקה להתעורר מחדש.
אזינו לאריו
האזור סביב אזינו לאריו מוקף בנוף אלפיני קרסטי ובו מערות ונקבים בסלע שנוצרו במשך שנים באופן טבעי על ידי משקעים.
ספין (סרט)
הפקה
ב-20 באוגוסט 2020 דווח שהסרט מפותח מחדש כאחד מסרטי ערוץ דיסני, כאשר רוב צוות ההפקה נשאר אותו דבר, למעט גייגר. באותו חודש לוהקה אוואנטיקה ואנדנפו לתפקיד הראשי, ובחודש ספטמבר הצטרפו אליה מירה סיאל, אבהאי דאול, אריאן סימהאדרי, מייקל בישופ, ג'אבריל קוק, קרי מדרס ואנה קאת'קארט.
הצילום העיקרי של הסרט החל ב-5 באוקטובר 2020 בטורונטו, אונטריו, קנדה והסתיים ב-20 בנובמבר באותה שנה. הסרט צולם גם בברמפטון, שם הקימו סט ששימש כמסעדה.
אזינו לאריו
גאוגרפיה
מקור המילה לאריו במונח הלטיני לאגם: Larius. באזור האלפים האיטלקיים ובמורדותיו שוכנים אגמיה הגדולים והמרהיבים של איטליה, ביניהם אגם קומו (כ-4 ק"מ מהעיירה), אגם גארדה, אגם מאג'ורה, ובמרחק לא רב, בגבול שווייץ, אגם לוגאנו.
ספין (סרט)
הפצה
הסרט במקור היה אמור לצאת בשירות הסטרימינג של דיסני, דיסני+, אך לבסוף הוא הופץ בערוצי דיסני השונים. הטיזר הראשון של הסרט הופץ במהלך פרק הסיום של העונה הראשונה של "הסודות של סאלפר ספרינגס". שידור הבכורה של הסרט היה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-13 באוגוסט 2021, כאשר צפו בו כ-0.54 מיליון צופים ואחריו שודר הספיישל "היורשים: החתונה המלכותית". בישראל הסרט שודר לראשונה בערוץ דיסני ישראל ב-31 באוגוסט 2021, במסגרת "ספיישל סוף הקיץ".
אזינו לאריו
גאוגרפיה
אזור אזינו לאריו הררי. הנקודה הנמוכה ביותר באזור, אליה ניתן להגיע, היא בגובה 554 מטרים מעל פני הים, ואילו הנקודה הגבוהה ביותר היא פסגת גריניה (Grigna) שגובהה 2,904 מטרים. ריבוי דולומיט (סלעים בעלי דרגת קושי גבוהה ביותר, המורכבים מסידן פחמתי וממגנזיום) באזור, גרם לנוף קרסטי מרשים, שבו מספר רב של בולענים ומערות טבעיות שנוצרו בסלע, בכל רחבי האזור.
תופעת טבע בולטת באזור היא המונקודנו (Moncodeno), כעין אמפיתיאטרון טבעי הממוקם במורדות הרי גרינייה (Grigna) בגובה של בין 1,700 מטרים ל-2,300 מטרים, ובו מספר רב של בולענים (שקעים באדמה), וכמעט 500 מערות. התופעה נוצרה על ידי פעולה משולבת של הקרסט ושחיקה שהושפעו מקרח שכיסה את האזור במהלך עידן הקרח. בחלק מהמערות נמצא קרח תת-קרקעי.
אקלים
אזינו לאריו מאופיינת במזג אוויר לח, אקלים ממוזג, קר יותר מאשר ברוב עמק הפו, בשל גובהה הניכר. הטמפרטורה השנתית היא סביב 10 מעלות צלזיוס בממוצע, עם ריבוי משקעים, יותר מ-1,700 מ"מ משקעים בשנה ממוצעת. הגשמים תכופים במשך כל השנה, בעיקר בקיץ. בתקופת החורף, בה יש פחות משקעים, יורד באזור שלג.
הקיץ מתון, עם ממטרי גשם תכופים וסופות רעמים. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 19°C, גבוהה יותר בחודשי יולי ואוגוסט, ונמוכה במקצת ביוני. גם במקרים הנדירים בקיץ בהם יש גלי חום, טמפרטורות המקסימום עולה לעיתים רחוקות על 32 מעלות צלזיוס.
החורף קר ומושלג, אך ממוזג. הטמפרטורה הממוצעת לחודשים דצמבר, ינואר ופברואר היא סביב 1-2°C, ולא בכל יום יורד שלג.
היסטוריה
העיירה אזינו לאריו נוסדה ב-1927 על ידי מיזוג של שני היישובים הקטנים אזינו העלית ואזינו התחתית.
נוכחות אנושית בשטח מתועדת מאז התקופה הנאוליתית, בשלהי תקופת האבן. ממצאים ארכאולוגיים מהמאה החמישית לפני הספירה מראים כי המקום היה נקודת מפגש בין שתי דרכים ראשיות, לאורך החוף המזרחי של האגם, ועד בלאנו. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קברים רבים. האזור היה נקודה אסטרטגית חשובה, ושהו בו פלוגות של לוחמים-כמרים בחסות האימפריה הרומית. כדי להגן על עצמם מפני פשיטות של ברברים, ולתאם את ההגנה על הקווים, הם תיקשרו אחד עם השני על ידי שריפות בלילה ועשן בשעות היום. מבצר אזינו, (Castle Esino), שנותר ממנו המגדל העתיק, היה אחד מנקודות ההגנה שנבנו על מנת להגן על האזור.
בשלהי שלטון האימפריה הרומית המערבית, שלט בצפון איטליה אודואקר, שהיה השליט הברברי הראשון שכבש את איטליה. בהמשך נכבש האזור על ידי הביזנטים במלחמה ממושכת. לאחר מכן, בשנת 569 לספירה, כבשו הלומברדים את מילאנו. לוחמי האימפריה הביזנטית, הגנו על אזינו לאריו בתקופת לוחמה שארכה 20 שנה, עד מותו של המלך אלבוין. הלומברדים שכבשו את המקום התירו למקומיים תושבי המקום להמשיך לשהות במקום ולעבד את האדמה תמורת מיסים גבוהים.
בתחילת המאה השש-עשרה, התקיים סכסוך על האגם (לאריו) המזרחי, אגם קומו, בין צבאות צרפת וספרד, בסופו עבר האזור לשליטה ספרדית, ובהמשך עבר המקום לשליטת בית האבסבורג. השפה והתרבות של צפון איטליה נותרו בעינן למרות חילופי השליטים באזור.
אף על פי שאזינו לאריו הייתה עיירה קטנה וענייה, היא השתתפה בתהליך הפוליטי והחברתי של איחוד איטליה, שהתרחש במהלך המאה ה-19. בינואר 1848 החלה תסיסה במרבית המדינות האיטלקיות. ב-5 בינואר החלה שביתה בלומברדיה במהלכה נמנעו האזרחים מעישון וממשחק בלוטו, שני העיסוקים שהוטל עליהם מס כבד, שהיה מקור הכנסה לשליטים האוסטרים. מתנדבים מאזינו לאריו הצטרפו ללוחמים מלקו וממילאנו במרד, שהוביל למלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה (1849-1848) ולהקמתה של ממלכת איטליה.
חקלאות
האקלים הצפוני הממוזג וריבוי המשקעים, הביאו לכך שבעבר היה האזור כולו מיוער ביערות אשור ושדר. אזינו לאריו הייתה חלק מקבוצת יישובים במורדות האלפים המיוערים, שסיפקו פחם עץ ועצי הסקה לסביבתם. עם ההתקדמות הטכנולוגית, צמצום הצורך בהסקה על ידי פחם, והתכלות היערות, הצטמצמה הפעילות הכלכלית בתחום זה, אף כי היערנות עדיין נחשבת כחלק ממורשת המקום. את השימוש בטבע להסקה החליף כיום גידול צמחי ועצי נוי במקום.
תיירות
התיירות באזינו לאריו החלה בסוף המאה ה-19, עם גילויי המאובנים וייחוד המקום, שהיה בעבר שקוע מתחת לקרחון. משלחות מחקר רבות של גאולוגים ומדענים אחרים, הגיעו למקום, במיוחד בתקופות הקיץ הנוחות יותר.
במאה העשרים החלו להגיע גם תיירות נופש. נופי מורדות הרי האלפים המיוערים מצד אחד, ומוקפים בסלעים קרסטיים מצד שני, הפך לאבן שואבת לתיירים. בשנות ה-70 של המאה העשרים כבר הייתה העיירה באופן מעשי עיירת תיירות, כאשר בחודשים יולי ואוגוסט הגיעו למקום 12,000 מבקרים, בעוד אוכלוסיית העיירה עצמה היא כ- 700 נפש בלבד. במקביל החלה להיבנות תשתית לתיירות בהתאם.
בחורף, הנוף במקום מושלג כולו, וקיימת תיירות חורף גם למטרות סקי בסביבה.
אירוח כנס ויקימניה 2016
אזינו לאריו אירחה את כנס "ויקימניה 2016" של קרן ויקימדיה. הייתה זאת הפעם הראשונה, והיחידה עד כה, בה כנס בינלאומי זה התקיים בעיירת נופש ולא בעיר גדולה. אירוח כנס בינלאומי עם כמות של 1,200 משתתפים, כמעט כפול ממספר התושבים בעיירת הנופש הקטנה, היווה אתגר בשני מובנים. מבחינת אירוח, מדובר בעיירה קטנה ומרוחקת, שאמנם יש בה בית מלון קטן, אך הוא יכול להכיל מספר עשרות אורחים בלבד. סוגיית האירוח נפתרה על ידי השכרת דירות רבות של תושבי העיירה, למשך מספר ימים למארגני הכנס, כך שמתארחי הכנס לנו בבתי תושבים בעיירה. הקושי השני היה - עצם הכינוס. בעיירה הקטנה לא היה אולם היכול להכיל כמות כזו של אנשים. טקס הפתיחה התקיים באולם הספורט של העיירה, שיכול היה להכיל עד 500 אורחים, כאשר שאר האורחים צפו במתרחש על מסכים שהוצבו בחוץ, בעזרת טלוויזיה במעגל סגור. טקס הסיום התקיים תחת כיפת השמיים. לצורך הכנה וחלוקה של האוכל נבנו אוהלי ענק תחת כיפת השמיים, ואילו הסדנאות השונות התקיימו במבני ציבור בעיירה (כיתות בית הספר, תיאטרון, מוזיאון, סיפרייה).
תרבות וקהילה
במקום נמצא מוזיאון שהוקם בשנת 1930. המוזיאון משמר ומדגים את האבולוציה של האדם והסביבה. הוא מוקדש לגאולוגיה, חקר החי והצומח, ולהיסטוריה המקומית. המקום מתהדר גם בתערוכות של צילומי נופים אמנותיים המוצגות בו.
בנוסף, היישוב באזינו, על שני חלקי העיירה, הוא בן מאות שנים. עתיקותו של היישוב ניכרת למשל במבני הכנסיות המרשימות העומדות עדיין על תילן, חלקן מהמאה ה-15 וה-16.
אחמד א-תגנאותי
אחמד רדא א-תגנאותי (בערבית: أحمد رضى التغناوتي, בתעתיק: אחמד רצ'א אלתע'נאותי; נולד ב-5 באפריל 1996 בפאס שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת וידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
אונאחי גדל באקדמיית הכדורגל מוחמד החמישי. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בנהדת ברכאן. ב-27 ביולי 2017 חתם בווידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית, והושאל לעונה אחת לא.ר. טנג'יר.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2017 ערך א-תגנאותי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 1–3 על נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת מרוקו בטורנירים מונדיאל 2018, גביע אפריקה לאומות 2019 וגביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
יוחנן העשרים ואחד
יוחנן העשרים ואחד (בלטינית: Ioannes XXI; סביבות 1215 - 20 במאי 1277) היה אפיפיור מ-8 בספטמבר 1276 ועד מותו, שמונה חודשים לאחר מכן. נולד בליסבון בשם פדרו ז'וליאו (Pedro Julião) והיה האפיפיור היחיד מפורטוגל. מזוהה עם המלומד פדרו הספרדי (ראו להלן).
למרות מספור שמו, היה האפיפיור ה-19 בשם "יוחנן" בשל טעות שנפלה במניית האפיפיורים בליבר פונטיפיקליס, ספר האפיפיורים.
תולדות חייו
נולד בין 1210 ל-1220, ככל הנראה בליסבון. למד באוניברסיטת פריז או באוניברסיטת מונפלייה ועסק ברפואה, תאולוגיה, לוגיקה, פיזיקה, מטפיזיקה ודיאלקטיקה ברוחו של אריסטו. אם הוא אכן המלומד הידוע כפדרו הספרדי, הרי שבין 1245 ל-1250 לימד באוניברסיטת סיינה וחיבר את חיבורו החשוב ורב ההשפעה על הלוגיקה, Summulae logicales magistri Petri Hispani (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-Tractatus. כן מיוחסים לו (בשם פדרו הספרדי) 15 ספרי רפואה, הידוע שבהם Thesaurus pauperum ("אוצר עני").
לאחר מכן שהה בחצר אפונסו השלישי, מלך פורטוגל בגוימרס (Guimarães) כיועץ דתי. לאחר מכן כיהן כראש בית הספר של ליסבון, בו עסק בלוגיקה של אריסטו וחיבר ספר על ריבוע התנגדויות (שיטה לתיאור המצבים הלוגיים האפשריים בין ארבע טענות).
סביב 1271 היה לרופאו האישי של האפיפיור גרגוריוס העשירי, שמינה אותו ב-1273 לארכיבישוף בראגה ומיד לאחר מכן לקרדינל-בישוף של פרסקטי ("בישופות טוסקולום").
ב-8 בספטמבר 1276 נבחר לאפיפיור. במהלך כהונתו הקצרה הפך החלטה של ועידת ליון השנייה (הוועידה האקומנית הארבע-עשרה), אשר חייבה בידוד מוחלט של חברי הקונקלווה וקבעה קיצוב במזון ומשקה המסופק לחברי חבר הקרדינלים הבוחר, על מנת לצמצם את זמן התלבטויותיהם.
בהשפעת הארכיבישוף של פריז, אטיין טאנפייה (Tempier), תמך בפסילת העיסוק הפילוסופי המנותק מעבודת האל ובכך תרם לבלימת הפריחה בפילוסופיה ובמדעים שפרחה במאה ה-13 באוניברסיטאות אירופה.
הוא ניסה לארגן מסע צלב משותף עם הכנסייה האורתודוקסית, אך נכשל ושלח מיסיונרים למונגולים של הוולגה, במחשבה לנצרם ולצרפם במסע משותף נגד האסלאם, הוא לא הספיק לראות בכישלון שליחותו זו בטרם נהרג, כאשר חלק מהגג באגף החדש בארמונו קרס.
פדרו הספרדי
פדרו הספרדי (Petrus Hispanus) היה מחברו של ספר הלימוד המרכזי בלוגיקה באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטאות ימי הביניים בכלל עד המאה ה-17, ה-Summulae logicales magistri Petri Hispani (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-Tractatus. הוראת המילה Hispanus כפולה ויכולה להתייחס הן לספרד המדינה והן לחצי האי האיברי כולו (הכולל גם את פורטוגל). לפיכך, הדעה הרווחת היא שיש לזהות את "פדרו הספרדי" האלמוני, שהיה סמכות נכבדה בדורו, עם פדרו ז'ולינו.
המתנגדים למסורת זו הם הספרדים הטוענים שמדובר במלומד חבר המסדר הדומיניקני מקסטיליה. חוקרים מודרניים נוטים לתמוך בדעה שאכן פדרו היה חבר המסדר הדומיניקני ולכן אינו יוחנן העשרים ואחד.
חוליקאת
חוליקאת (בערבית: حليقات) היה כפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי, בצד כביש 232 (היום בין צומת גבעתי לשדרות), צפונית לחלץ של היום.
הכפר קם במאה ה-19 על חורבות יישוב צלבני בשם הליקאת. רוב התושבים חיו בעוני בחושות של בוץ ותבן. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 420 נפשות.
באזור חוליקאת שכנו שלושה כפרים עוינים לאוכלוסייה היהודית, כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), ברייר (ליד ברור חיל), וחוליקאת. בזמן המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות הטרידו הכפרים את התנועה היהודית על הכביש לנגב, וחסמו אותו בעזרת תעלות ומחסומים. מתנדבים מצריים חמושים השתכנו במבנה האבן היחיד באזור, בניין בית-הספר ששירת את הכפרים, שהיה ממוקם כחצי ק"מ צפונית מזרחית לברייר במקום בו ניצבת כיום אנדרטה לגדוד 54 של גבעתי.
במהלך מבצע ברק שנערך לפני הכרזת מדינת ישראל בציפייה לפלישת צבאות ערב, כבשו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב יישובים ערביים בדרום הארץ והניסו את תושביהם. ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד השני של חטיבת הנגב את שלושת הכפרים. ראשית נכבש מבנה בית-הספר. המתנדבים המצריים שהשתכנו בבניין הופתעו ונפגעו ברובם, תושבי הכפר נמלטו צפונה לכיוון מג'דל (אשקלון של היום) והכפר הועלה באש ונבזז. אחרי כיבוש ברייר נוצלה ההצלחה ונתפסו הכפרים חוליקאת וכאוכבה.
בגבעות ליד חוליקאת שכן עד תום המנדט הבריטי בארץ ישראל מתחם צבאי בריטי. במהלך מלחמת העצמאות ניטשו במשלטי חוליקאת הסמוכים לכפר קרבות עזים בין כוחות צה"ל לכוחות הצבא המצרי, שהסתיימו בכיבוש המשלטים על ידי צה"ל במבצע יואב.
בתום מלחמת העצמאות נהרסו מבני הכפר על ידי צה"ל, וסמוך לו הוקם מושב חלץ.