cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס ספאסקי
רב אמן צעיר
בגיל 16 ספאסקי סיים במקום רביעי משותף עם 12 נקודות מ-19 משחקים בתחרות חזקה בבוקרשט, רומניה. הזוכה אלכסנדר טולוש התרשם מיכולותיו והפך למאמנו. הישגיו בתחרות זו זיכו אותו בתואר אמן בינלאומי של ארגון פיד"ה. בשנת 1955 הוא סיים במקום שלישי משותף באליפות ברית המועצות ה-22, עם 11.5 נקודות מ-19 משחקים, תוצאה שאיפשרה לו להעפיל לתחרות הבין-אזורית שנערכה בגטבורג. בגיל 18 ספאסקי זכה באליפות העולם לנוער עם 14 נקודות מ-16 משחקים, הישג שזיכה אותו בתואר רב אמן. ב-1956 סיים במקום ראשון משותף באליפות ברית המועצות, בצוותא עם רבי האמנים מארק טיימנוב ויורי אברבך.
המשבר
העלייה המטאורית של ספאסקי נעצרה בבת אחת והוא החל לסבול ממשבר מקצועי ואישי. הוא נכשל בניסיונו להעפיל לתחרות הבין-אזורית ב-1958 לאחר שהפסיד למיכאל טל במשחק המכריע שהיה הפכפך והיתרון עבר בין שחקן למשנהו מספר פעמים. בשנים 1959–1960 הוא סבל מחוסר יציבות. בשנת 1961 הוא כשל פעם נוספות בניסיון להעפיל לתחרות הבין-אזורית, וגם הפעם בהפרש של מקום אחד.
החזרה לצמרת
לאחר הכישלון בשנת 1961 החליט ספאסקי להחליף את מאמנו, שנודע כשחקן התקפה חזק, בגאון אסטרטגי בשם איגור בונדרבסקי. השיפור היה מיידי- בתוך מספר חודשים זכה ספאסקי באליפות ברית המועצות בפעם הראשונה בחייו. באליפות ברית המועצות הבאה הוא סיים במקום ראשון משותף עם לאוניד שטיין ורטמיר חולמוב, אולם הפסיד לשטיין בפלייאוף. ב-1964 הוא ניצח בתחרות האזורית שהתקיימה במוסקבה והעפיל לתחרות הבין-אזורית באמסטרדם. רצף ההצלחות שלו לא נקטע והוא סיים במקום ראשון משותף (כשהוא מנצח שמונה משחקים ברציפות) והעפיל בפעם הראשונה בחייו לדו-קרבות "המועמדים".
הזכייה באליפות העולם
ספאסקי התמודד בדו-קרבות המועמדים ב-1965, שנה שנחשבה ל"שנה המופלאה שלו". ברבע הגמר הוא ניצח את פאול קרס בתוצאה 4–6 (+4 =4 -2). בחצי הגמר הוא ניצח את יפים גלר בתוצאה (5.5-2.5, +3 =5 -0) בגמר ה"מועמדים" הוא התמודד עם ידידו הוותיק, אלוף העולם לשעבר, מיכאל טל. ספאסקי ניצח את טל 4–7 (+4 =6 -1) בעיקר בזכות יכולתו לנווט את המשחק לעמדות שקטות בהן טל, הטקטיקן הדגול, לא הרגיש בנוח. מכיוון שניצח בגמר המועמדים עמד ספאסקי לשחק עם טיגראן פטרוסיאן על תואר אלוף העולם. לפני הדו-קרב עם פטרוסיאן היה ספאסקי בכושר מעולה - הוא זכה בתחרות החזקה לזכר מיכאיל צ'יגורין בסוצ'י ביחד עם וולפגאנג אונציקר ובתחרות העל בהיסטינגס ביחד עם וולפגנג אולמן. הדו-קרב עם פטרוסיאן שהתקיים במוסקבה בשנת 1966 היה אחד מהדו-קרבות הצמודים בהיסטוריה, וספאסקי הפסיד בהפרש של נקודה אחת בלבד (+3 =17 -4). כשנשאל אלוף העולם לשעבר מיכאל בוטביניק מדוע ספאסקי הפסיד הוא השיב: "כי הוא לא הצליח לתכנת את עצמו לפטרוסיאן".
ההפסד לפטרוסיאן לא עצר את המומנטום של ספאסקי ובשנתיים הבאות הוא זכה במספר תחרויות חשובות. מיד לאחר ההפסד באליפות העולם השתתפו ספאסקי ופטרוסיאן ב"גביע פיאטיגורסקי" בסנטה מוניקה ביחד עם רבים מהשחקנים הטובים בעולם (פישר, לארסן, פורטיש, אונציקר, רשבסקי, ניידרוף, איבקוב ודונר). ספאסקי זכה בתחרות הזו (בהפרש חצי נקודה מפישר) בעוד שפטרוסיאן סיים רק במקום שישי משותף. ספאסקי כינה את התחרות הזאת "תחרות חיי". בשנה שלאחר מכן ספאסקי סיים במקום ראשון משותף בתחרות העל בסוצ'י.
מכיוון שספאסקי היה המפסיד בדו-קרב על אליפות העולם הוא העפיל אוטומטית לדו-קרבות המועמדים בסבב הבא (בלי להשתתף בתחרות האזורית והבין-אזורית). ברבע הגמר הוא שוב ניצח את גלר באותה תוצאה ((2.5-5.5, (+3 =5 -0)). בחצי הגמר הוא פגש את בנט לארסן וניצח גם אותו 2.5-5.5. בגמר הוא התמודד נגד ויקטור קורצ'נוי וניצח אותו 3.5-6.5. וכך זכה ספאסקי להזדמנות שנייה נגד פטרוסיאן. בדו-קרב לאליפות העולם שהתקיים גם הוא במוסקבה בשנת 1969 ניצח ספאסקי בתוצאה 10.5-12.5 וזכה בתואר אלוף העולם. הדו-קרב מ-1969 התעלה לרמה גבוהה יותר ורבים ממשחקיו נלמדים עד היום (במיוחד זכור משחק מספר חמש - - בו הסיע ספאסקי את רגלי המלכה שלו כל הדרך לערוגת ההכתרה בעשרים ושניים מסעים).
המשך הקריירה
הפעם הוא ניצח את ולסטימיל הורט 8½-7½ ואת לאיוש פורטיש בתוצאה 8½-6½. אולם הוא הפסיד בגמר לוויקטור קורצ'נוי בתוצאה7 ½-10½, (+4 -7 =7). ספאסקי המשיך לשחק שחמט תחרותי במהלך כל שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
מורשתו
ספאסקי הותיר את עיקר חותמו על עולם השחמט כ"ילד פלא" בשנות החמישים וכמבוגר בשנות השישים. שלא כמו שחקנים רבים אחרים ספאסקי כמעט לא תרם לאחר שנהפך לאלוף עולם. על אף שמעולם לא היה שחקן פתיחות חזק ספאסקי תרם תרומה רבה במספר וריאנטים ידועים: בספרדית (וריאנט בריאר ומרשל), בנימצו-הודית (וריאנט לנינגרד) ובסציליאנית סגורה. ישנם מספר וריאנטים הקרויים על שמו (בנימצו הודית, ובהודית של המלך). שלא כמו לשחקנים רבים בתקופתו לספאסקי היה רפרטואר פתיחות גדול (הוא פתח את מחצית ממשחקיו עם ה4 ואת מחצית ממשחקיו עם ד4). ספאסקי החזיר לאופנה את הפתיחה הפראית "גמביט המלך" וניצח בעזרתה 16 משחקים (כולל נגד אלופי העולם פישר וקרפוב ונגד הטוען לכתר דויד ברונשטיין). סגנונו של ספאסקי כונה אוניברסלי - הוא לא היה שחקן התקפי או שחקן אסטרטגי אלא שחקן שהיה מוכן לשחק כל סוג של עמדה.
משחק לדוגמה
משחק של ספאסקי (לבן) נגד דוד ברונשטיין (שחור) ששוחק באליפות ברית המועצות 1960. גרסה של המשחק מופיעה בסרט ג'יימס בונד מרוסיה באהבה (1953). 1.ה4, ה5
2.ו4 (גמביט המלך פתיחה שגם ספסקי וגם ברונשטיין אהבו), ה:ו4
4.ה:ד5, רד6 מקובל יותר 4.פו6.
5.פג3 (מעניין גם 5.רב5+), פה7
6.ד4, 0-0
7.רד3, פד7
8. 0-0, ח6?! (עדיף פו6!)
9.פה4! (מתחיל לבנות לחץ ששווה את ההקרבה של ד5), פ:ד5
10.ג4, פה3
11.ר:ה3, ו:ה3
12.ג5!, רה7
13.רג2! (לשחור יש בעיות עם הערוגות ח7 ו-ו7), צה8
15.פד6!? הקרבה מהממת של צריח ופרש. אובייקטיבית כנראה היה עדיף פשוט צו2!
15. ...פו8? מסע חלש שמוביל להפסד במשחק. היה הכרחי לשחק 15. ...ר:ד6 16.מהח7+, מו8 17.ג:ד6, ה:ו1=מה+ 18.צ:ו1, ג:ד6! 19.מהח8+, מה7 20.צה1+, פה5 21.מה:ז7, צז8! 22.מה:ח6, מהב6! 23.מח1, רה6 24.ד:ה5 וללבן תמורה תמורת הטיב אבל לא בטוח שהיא תספיק לניצחון.
16.פ:ו7!, ה:ו1=מה+
17.צ:ו1, רו5
18.מה:ו5, מהד7
19.מהו4, רו6
20.פ3ה5, מהה7 עדיף היה 20. ...ר:ה5
21.רב3!, ר:ה5
22.פ:ה5, מח7
23.מהה4+ השחור נכנע.
תסמונת כלילית חריפה
תסמונת כלילית חריפה (נקראת גם תסמונת כלילית חדה ובאנגלית: Acute coronary syndrome; בראשי תיבות: ACS), היא תסמונת הכוללת מספר תסמינים וסימנים המקושרים ללב.
תסמונת כלילית חריפה שונה מתעוקת לב יציבה (stable angina) בכך שהיא מתפתחת באופן פתאומי, לרוב במנוחה או במאמץ קל, וזאת בניגוד לתעוקת לב יציבה, אשר מתפתחת כתוצאה ממאמץ ומוקלת בעת מנוחה. למעשה, תעוקת לב יציבה היא מצב שבו קיימים רבדים טרשתיים יציבים יחסית, שלא נקרעים אלא יוצרים חסימה משמעותית של העורק, ולכן במצבי מאמץ צריכת החמצן של הלב עולה אולם העורק הכלילי מתקשה לספק את כמות החמצן החדשה ומכאן התעוקה הנגרמת. זאת לעומת המצב בתסמונת כלילית חריפה, המאופיינת בכך שקיים רובד טרשתי, שאינו גדול יחסית אולם הוא אינו יציב, אשר נקרע מסיבה שאינה ברורה. הקרע כשלעצמו מביא להצטברות טסיות דם וגורמי קרישה ובסופו של דבר ליצירת קריש. במקרה זה אין דרישה של הלב ליותר חמצן אלא שינוי חד באספקת הדם לשריר הלב.
תסמינים
התסמין העיקרי של זרימת דם מופחתת לשריר הלב הוא כאב בחזה המתואר כלחץ מסביב לחזה המקרין ליד שמאל וכן לזווית השמאלית של הלסת, אם כי גם הקרנה ליד ימין קיימת ולמעשה ספציפית יותר לאוטם שריר הלב. תסמונת זו עלולה להיות מלווה בהזעה, סחרחורת והקאות וכן בקוצר נשימה. הכאב המתואר בחזה מאופיין כלחץ או ככבדות מאשר כאב "רגיל". הכאב המתואר אינו נקודתי אלא מפושט, והוא ממוקם באופן טיפוסי בקדמת בית החזה, מאחורי עצם החזה. עם זאת, כ-15% מהתקפי הלב הם נטולי כאבים, בעיקר בשלוש אוכלוסיות: סוכרתיים (בגלל פגיעה בעצבוב הלב), נשים ומבוגרים. במצבים אלו האוטם יכול להסתמן כקוצר נשימה, עילפון, חולשה, בחילות והקאות.
אבחנה
בתרשים אק"ג ניתן להבחין ראשית אם קיימת עלייה במקטע ST. בהינתן שלא ניתן להבחין בעלייה כאמור, לא ניתן לקבוע מידית אם מדובר בתעוקת לב לא יציבה או באוטם לבבי שאינו מלווה בעליית מקטע ST (ראו תרשים זרימה). בדיקות דם ובדיקות הדימות הנלקחות הן צילום חזה, סימנים ביולוגיים לבביים כגון טרופונין, ולעיתים די-דימר אם יש חשד נמוך לתסחיף ריאתי.
פרוגנוזה
כדי להעריך את הסיכון של אנשים המבטאים תסמונת כלילית חריפה, יש לבחון את רמת הסיכון על פי אמצעים מקובלים. לצורך כך יש מספר מדדי סיכון שונים. מדד TIMI הוא מדד אשר נותן משקל לגיל, להיסטוריה של מחלת לב כלילית, נטילת אספירין, אירועים נוספים של כאב בחזה ביממה האחרונה, שינויים דינמיים באק"ג וסמנים לבביים גבוהים. מדד GRACE הוא מדד אחר, אשר מתייחס גם להמודינמיקה ומדדים נוספים, כגון קצב הלב, לחץ הדם, רמת קראטינין, אי-ספיקת לב ועוד.
טיפול באוטם המלווה בעלייה של מקטע ST
במקרה שמדובר ב-STEMI החולה מושכב במיטה, מחובר למוניטור וחמצן וניתן לו אספירין בלעיסה (מינון מקובל כיום בארץ 300 מ"ג). החל מרגע חסימת העורק הכלילי, האזור הלבבי המסופק על ידו הופך לאיסכמי, כאשר תוך פרק זמן של כחצי שעה הופך אזור זה לאזור נמקי. מאחר שהתהליך העומד בבסיס היווצרות הנמק לשריר הלב הוא סתימת העורק, הדרך לעצור את התפתחות האיסכמיה לנקרוזה (נמק) היא על ידי פתיחת העורק, בשלב מוקדם ככל האפשר. ניתן לפתוח את העורק החסום על ידי טיפול בתרופות המפרקות את הקריש שנוצר (פיברינוליטיות) או באמצעות צנתור לב וביצוע אנגיופלסטיה.
טיפול פיברינוליטי תרופתי מטפל בהמסת קריש הדם שנוצר בעורק החסום. החסרונות שבטיפול פיברינוליטי כוללים עלייה בדימומים (מתן נוגדי קרישה, המביאים לעלייה בהיווצרות דימומים, כשהדימום המסוכן הוא דימום תוך-גולגולתי). בעיה נוספת היא שבטיפול פיברינוליטי הקריש אמנם מומס, אולם הרובד אשר נמצא בעורק עודנו נשאר, ולכן במעקב אחר חולים שקיבלו טיפול פיברינוליטי נמצא כי עד 20% מהם מפתחים אוטם חוזר.
החלופה לטיפול תרופתי היא טיפול באמצעות צנתור (Primary transluminal coronary angioplasty). על ידי צנתור ניתן להיכנס לעורק החסום, ועל ידי ניפוח בלון דוחקים את התוכן עצמו לשולי העורק, ובאופן זה פותחים מכנית את העורק. לאחר מכן מוכנס תומכן על מנת למנוע חשיפה חוזרת. כדי למנוע יצירת קריש באזור התומכן, ניתן קלופידוגרל (נוגד התלכדות טסיות) לחולים לאחר צנתור, כדי למנוע מצב שבו נוצר קריש דם כתוצאה מהחדרת חפץ זר (תומכן) לתוך העורק. היתרון בביצוע PTCA הוא בכך ששיעור החולים עם אוטם חוזר נמוך יחסית (2%-5%). כמו כן, קיימים פחות דימומים נרחבים מאשר במצבים שבהם החולה מטופל בתרופות נוגדות קרישה.
טיפול על ידי צנתור הוא טיפול המצריך התארגנות מצד צוות בית החולים, ולכן אם חולף זמן רב יחסית מהרגע שבו הגיע חולה לחדר מיון (מעל 90 דקות) יועדף טיפול בתרופות פיברינוליטיות, אלא אם מדובר בחולים שהם בסיכון מוגבר לדימום או חולים הנמצאים בהלם לבבי.
טיפול באוטם שאינו מלווה בעלייה של מקטע ST
באירוע כלילי שאינו מסוג STEMI, אין חסימה מלאה של העורק ולכן אין צורך לדאוג לזילוח מחדש לרקמת הלב. המטרה הטיפולית היא לפגוע בפעילות מערכת הקרישה, כדי למנוע מאותו תהליך מלחסום את העורק לחלוטין. הדבר מתבצע במהירות גבוהה על מנת למנוע היווצרות של STEMI. הטיפול הניתן הוא על ידי נוגדי קרישה שונים. צנתור מתבצע במקרים שבהם החולה נמצא בסיכון גבוה, במצבים בהם קיימת סטייה כלשהי במקטע ST, כאבים ממושכים או רמות טרופונין גבוהות.
פיל אפריקני
פיל אפריקני (שם מדעי: Loxodonta) הוא סוג במשפחת הפיליים לצד הסוג פיל.
מאפיינים
הפילים האפריקניים הם בעלי החיים היבשתיים הגדולים ביותר, משקלם מגיע לכדי וגובהם הוא כ-. הם צורכים עד כמאתיים ליטרים מים ביום ומסוגלים לשתות כ-11 ליטר מים בלגימה אחת. הם ניזונים מכ-140 ק"ג צמחייה ליום. כיום קיימים שני מיני פיל אפריקני:
עדר של פילים בטבע מונה כ-30 פרטים, רובם נקבות בנות המשפחה המורחבת. בראש העדר עומדת הפילה המבוגרת. הזכרים הבוגרים חיים בנפרד, בקבוצות קטנות או ביחידים. הפיל האפריקני הבוגר אינו מאוים על ידי הטורפים באפריקה. להקת אריות גדולה מסוגלת לטרוף פיל צעיר, אם כי לרוב הפיל הצעיר מוגן על ידי העדר. הפילים נוהגים לכסות את עצמם בבוץ צונן כדי להגן על עורם הרגיש מפני קרני השמש. ישנה אוכלוסייה מיוחדת של פילים בנמיביה ובמאלי החיה במדבר ולא בסוואנות או ביערות.
מבנה הגוף
אפרכסת האוזניים של הפילים האפריקניים גדולה משל הפילים האסייתים כהתאמה פיזיולוגית: הטמפרטורה הממוצעת באפריקה גבוהה מזו שבאסיה, ואפרכסות האזניים הגדולות מאפשרות איבוד חום יעיל יותר דרך כלי הדם המרובים הממוקמים בהן. רוחבן של אוזני הפיל האפריקני מגיע ל-120–125 ס"מ. גובהו של פיל אפריקני הוא, אך עשוי להגיע גם ל-. בקצה החדק ישנם אצל הפיל האפריקני שתי בליטות בשרניות זה מול זה כמעין אצבעות. לפילים שני חטים גדולים העשויים שנהב, חטים אלו היו ועדיין אחת הסיבות, לציד הפילים. משך חייו הממוצע של הפיל הוא כ-60–70 שנה.
הפיל האפריקני בעבר
בעבר היה נפוץ הפיל על פני כל אפריקה אך כיום הוא נפוץ בעיקר בשמורות טבע בדרום ומזרח אפריקה. בעבר היה קיים מין נוסף של פיל אפריקאי שהיה קטן יותר מהפיל האפריקאי וגם מהפיל האסייתי. פיל זה שימש בצבאו של חניבעל בתור פיל מלחמה.
בשנת 1847 תועד הפיל האפריקני, שנחשב עד היום לפיל הכי גדול בהיסטוריה, גובהו היה ואורכו כמעט. לצורך השוואה, גובהו של פיל אסייתי גדול יגיע לכ-3.6 מטרים.
רבייה
הריון הפילות האפריקניות הוא הארוך בין חיות היבשה, 20–22 חודשים, ולרוב נולד גור יחיד במשקל של עד 35 ק"ג. גורים אלה צורכים כ-12 ליטר חלב ביום ורק בגיל 5–6 הם נגמלים. האם מטפלת בגור הנולד, אולם את השמרטפות היא חולקת עם שאר פילות העדר. תקופה זו נמשכת מהגמילה ועד גיל 17 בערך ובה מתהווה מבנה העדר. בגיל 13 מתחילים הזכרים להיפרד מעדר האמהות. בהמשך יצטרפו לנקבות רק לשם רבייה. לזכרים שבהם יש התפרצויות זעם בתקופת המוסט שגורמים להם להיות מסוכנים לסביבתם.
אינטליגנציה
פילים אפריקאים נחשבים לחיה אינטליגנטית מאוד, ויש להם קליפת מוח גדולה ומפותלת מאוד שמספר הנוירונים בה דומה לזו של מוח האדם, תכונה שהם חולקים גם עם קופים ומספר מיני דולפינים. בזכות מאפייני קליפת המוח שלהם, פילים אפריקאים הם בין המינים האינטליגנטיים ביותר בעולם. מוחו של הפיל האפריקאי שוקל בממוצע מעט יותר מ־. מבנה מוחו המורכב של הפיל האפריקאי מצביע על אבולוציה מתכנסת.
תפוצה
במערב היבשת חיים הפילים ביערות, ולכן קשה יותר לפגוע בהם. עם זאת באזורים אלה נאמדים הפילים בעשרות ובמאות, ורק בשלוש מדינות יש יותר מאלף פילים. לעומת זאת בדרום אפריקה, נשמרת בשנים האחרונות אוכלוסייה במצב קבוע, ולפעמים היא אפילו גדלה. מספר הפילים בכל אפריקה נאמד היום (לפי אומדני הקרן העולמית לשימור חיות הבר) בין 470,000–690,000 פרטים.
ציד
הפיל האפריקני היה מטרה פופולרית לציד לשם ספורט, עוד מאז המאה ה-19 ובין חמשת הגדולים. מאז שציד לשם ספורט הוגדר כבלתי חוקי, ומאז הגדרת שמורות הטבע בכל רחבי אפריקה - כמות הציד ירדה משמעותית. אך בשנים האחרונות, הציד התגבר ביתר שאת למטרות סחר בלתי חוקי בחטים, שמבוצע בעיקר בידי ארגוני טרור במרכז אפריקה, ובראשם, צבא ההתנגדות של האל של ג'וזף קוני. החטים מועברים לנמלי היבשת כגון: דאר א-סלאם, קייפטאון ולאגוס, וממשיכים לשווקים בכל רחבי העולם. על פי האומדנים, בין השנים 2010–2012 ניצודו לא פחות מ-100,000 פילים, וכך לא נשאר אף פרט בסודאן. בטנזניה נשארו רק 40% מהפרטים, ובמוזמביק נשארו 52%. פיל מפורסם בשם סאטאו שחי בקניה היה ידוע בחטיו הענקיים שהפכו אותו למטרה פוטנציאלית לציד ובשל כך הוא זכה לשמירה צמודה. בסופו של דבר המאמצים לשומרו לא הצליחו והוא ניצוד בשנת 2014.
משפט בנך-שטיינהאוס
משפט בנך-שטיינהאוס, הידוע גם בשם עקרון החסימות במידה שווה, הוא משפט מתמטי יסודי וחשוב באנליזה פונקציונלית. עיקרון זה טוען עבור משפחה של העתקות ליניאריות רציפות על מרחב בנך, שאם יש חסם משותף לכל האופרטורים במשפחה בכל נקודה של המרחב, אז יש חסם אחיד על הנורמה שלהם.
המשפט
יהי X מרחב בנך ויהי Y מרחב נורמי כלשהו. תהי \mathcal{F} משפחה של העתקות ליניאריות רציפות.
אם לכל x \in X הקבוצה חסומה, אז גם קבוצת הנורמות  חסומה.
הוכחה
לכל מספר טבעי \, n, נגדיר. לפי ההנחה, קיים חסם משותף בכל נקודה, ולכן. הקבוצות X_n הן קבוצות סגורות, משום שהקבוצות סגורות לכל \alpha בגלל הרציפות של T_\alpha, ולכן החיתוך  גם הוא סגור.
בתור מרחב מטרי שלם, X הוא מרחב בייר ("מרחב מקטגוריה שנייה"), ולכן אחת מהקבוצות X_n מכילה כדור פתוח: יש \delta > 0 ו-x_0 \in X_n כך שאם אזי x \in X_n. נותר לתרגם את העובדה הזו לחסם המבוקש.
תהי z \in X נקודה כך ש-, אז לפי אי-שוויון המשולש, וזאת לכל. מכאן נובע שלכל y \in X מנורמה 1, מתקיים, כלומר. זהו חסם אחיד על הנורמות של ההעתקות הליניאריות במשפחה \mathcal{F}.
הערה. הוכחה זו מספיקה גם אם מחלישים את ההנחה המקורית, ומניחים רק שקבוצת הנקודות x\in X שעבורן חסומה, היא קבוצה מקטגוריה שנייה.
מרים (בת הכהן הגדול)
מרים הייתה אשתו השלישית של הורדוס מלך יהודה, ובתו של הכהן הגדול שמעון ביתוס.
יוסף בן מתתיהו מספר, שלאחר שהוציא הורדוס להורג את אשתו, מרים החשמונאית, "לקח לו אשה מתוך חמדה של אהבה שנתעוררה בו, ולא עשה שום חשבון אחר אלא רצה לחיות להנאתו". אשה זו הייתה מרים: הורדוס רצה לשאת אותה לאשה, אולם חשב שייחוסו של שמעון נחות משלו, ולכן הדיח את הכהן הגדול ישוע בן פיאבי ומינה את שמעון במקומו, ואז התחתן עם בתו. היה זה בשנת 28 לפנה"ס, וייתכן שמרים הייתה אז רק בת 13. הורדוס היה אז בן 45, אולם פער הגילים ביניהם היה בגדר נורמה חברתית מקובלת בחברה המזרח-תיכונית בה גדלו וגם בחברה היוונית-רומית לא נחשב נדיר. ניתן להניח, שבמינוי כהן שמוצא משפחתו מן התפוצה היהודית, התכוון הורדוס להקים שושלת כהנים גדולים חדשה, במקום השושלת החשמונאית, כפי שכבר ניסה לעשות כשמינה את חנמאל המצרי, וייתכן ששמעון זה אכן היה ראשון הכהנים הבייתוסים, שבלטו בתקופת הורדוס והנציבים. היותה של מרים בת למשפחת כהנים, יכולה הייתה לסייע לשקם את מצבו החברתי של הורדוס, שנפגע עם מותה של אשתו החשמונאית. עם סיום חגיגות הנישואין, הניח הורדוס את אבן הפינה להרודיון.
למרים היה בן אחד מהורדוס, שגם שמו הורדוס, שנישא לאחייניתו, הרודיאס, ממנה נולדה לו בת, שלומית.
יוסף בן מתתיהו מספר שבמהלך חקירת הקשר של אנטיפטרוס בן הורדוס להרעיל את אביו, הובאו לחקירה גם "מי שהיו רחוקים ביותר מכל חשד", ובהם גם מרים, שאחיה מסרו במהלך עינוייהם בחקירה, שידעה על המזימה והסתירה זאת מבעלה. בעקבות זאת, בשנת 6 לפנה"ס, גירש אותה הורדוס, מחק את בנה מצוואתו - בה מינה אותו ליורש אחרי אנטיפטרוס, והדיח את אביה מהכהונה הגדולה. במקום אביה, מינה הורדוס למשרה את מתתיהו בן תאופילוס (הראשון), אולם מאוחר יותר הדיח גם אותו ומינה במקומו את גיסו, אחיה של מרים, יועזר.
צ'יינה מובייל
צ'יינה מובייל (באנגלית: China Mobile Communications Corporation; בסינית מפושטת: 中国移动通信集团公司, NYSE: CHL, SEHK: 0941) הוא תאגיד טלקומוניקציה שנוסד בספטמבר 1997, המכיל חברה ציבורית בבעלות ממשלתית סינית המספקת שירותי טלפוניה ומולטימדיה הכוללת רשת תקשורת אלחוטית המקיפה את כל סין.
היא חברת הסלולר הגדולה בעולם במונחי שווי שוק ונסחרת בבורסות ניו יורק והונג-קונג. שווי השוק של החברה (נכון לאוגוסט 2018) עומד על סך 193.62 מיליארד דולר.
מאז יולי 2013, צ'יינה מובייל היא מפעילת הסלולר הגדולה בעולם עם כ-760 מיליון משתמשים.
בסוף 2013 לאחר משא ומתן ממושך, חתמה אפל על הסכם עם צ'יינה מובייל והזמינה ממנה כמות עצומה של כ-70 מיליון מכשירי אייפון 6 פלוס במטרה לפרוץ לשווקים המתעוררים.
תירס חם
תִּירָס חַם הוא ספר ילדים עברי לגיל הרך מאת מרים רות, מלווה באיוריה של אורה איל, שראה אור בהוצאת ספרית פועלים בקיץ 1978. הספר נחשב לנכס צאן ברזל של ספרות הילדים בישראל ומאז צאתו נמכר במאות אלפי עותקים.
תוכן
הספר עוסק בילד בשם אופיר אשר יוצא לרחוב ושר ומתופף. אליו מצטרפים בשיירה עוד חמישה ילדים, שכל אחד מהם משמיע צליל אחר: לירון עם פעמון; יהב, שחף והדובון שרים; צור מחצצר; ואֵלִית מתופפת. אבל כאשר מגיעים אל ביתו של אופיר, ושאר הילדים מגלים כי אין תירס חם, מתרחש עימות – הילדים הלכו אחרי אופיר במחשבה שבסוף המצעד הם יוכלו ליהנות מאכילת תירס חם.
אופיר מסביר כי יצא אל הרחוב מכיוון שהוא אוהב את השירה בין אם יש תירס או לא, על אף שהוא אוהב תירס גם ביום קיץ חם. השמחה וההנאה מהתיפוף והשירה הם הסיבה לפעילות ולא אכילת התירס.
לפתע, אחת ממשתתפות המצעד נזכרת כי אצל סבהּ יש המון תירס וכל החבורה, כשעכשיו אופיר בסופה, הולכים אל ביתו. כשהם מגיעים אל הבית כל ילד מקבל צלחת עם קלח תירס עטוף בעלה. אולם במקום להתחיל לאכול, הם מתחילים לשיר ביחד, עד שהתירס מתקרר.
בסיום הסיפור, ההנאה שבשירה והשמחה של אופיר משפיעים על החבורה יותר מהרצון לאכול תירס.
משמעות
הסיפור מציג רובד של משמעויות על ידי העמדת ילד השר על תירס במרכזו ועולמו מלא שמחה ותום, ואחריו נגררים הילדים לשיר. בעקבות ציפייה לא מבוססת, הם תובעים ממנו את התירס עליו הוא שר וכועסים כאשר אינו מספק אותו. הוא אינו מבין את מקור כעסם, אך הנושא נפתר על ידי תירס שסבהּ של אחת המשתתפות נותן לכולם. המסרים בספר מתייחסים לקצר בתקשורת בין בני אדם, ובעיקר בין עולמו התמים של הילד שאוהב בעיקר את הצליל והחריזה של שירו, אל מול הציפיות השונות שאותה השירה יוצרת, זאת בשל אמירה רבת משמעויות הנתפסת באופן שונה על ידי שומעיה.
לדברי הסופרת, מרים רות:
חיבור הספר
הספר נכתב כשהייתה מרים רות הגננת בקיבוצה, שער הגולן. לימים סיפרה רות כי הרעיון לספר מקורו בשירה ספונטנית:
דמויות הילדים בסיפור מבוססות על ילדים אמיתיים – נכדתה של הסופרת, שחף, וילדי הגנון שלה – המופיעים בשמותיהם. "הייתי מספרת להם, מטיילת איתם. ידעתי מה מאפיין כל אחד מהם ומה כל אחד אוהב", סיפרה רות. הסבא המבשל בסיפור הוא בן דמותו של בעלה של הסופרת, פסח עברי, שהיה ידוע בבישוליו.
רוב חרוזי הסיפור נכתבו במהלך נסיעה של בני הזוג לירושלים, כשישבה ליד הנהג. "כתבתי בטוש על היד", סיפרה. "זה ממש קלח". לדברי רות, היא ביקשה מאורה איל שתאייר כל ילד עם אישיות משלו, ולשם כך הזמינה את המאיירת לקיבוץ על מנת שתראה אותם.
עיבודים
בשנת 1992 יצאה קלטת עם סיפוריה של מרים רות ובה "מעשה בחמישה בלונים", "הבית של יעל" ו"תירס חם" בהשתתפות ירון לונדון ונורית גלרון.
הספר זכה למספר עיבודים תיאטרוניים. בשנת 2018 תיאטרון הילדים הישראלי יצר את ההצגה תירס חם מיוצרי מיומנה/אילון נופר שגרף הצלחה אדירה ברחבי ישראל ומשך אליו מעל מאה אלף הורים וילדים. את ההצגה הפיקה קארין סתיו.
באוקטובר 2022 הסינפונייטה הישראלית באר שבע העלתה קונצרט תיאטרלי המבוסס על הספר.
סורת א-נבא
סורת א-נבא (בערבית: سورة النبأ), נקראת גם סורת עמה (בערבית: سورة عمَّ) וגם סורת אל-תסאאֻל (בערבית: : سورة التسائل) היא סורה מספר 78 בקוראן, והיא מכילה 40 פסוקים, אשר מורכבים מ-174 מילים, שמורכבות מ-796 אותיות.
את השם ניתן לתרגם לעברית כ"חזון הבשורה".
תוכן
הסורה מתחילה בתיאור אופיים של אלו שלא האמינו במוחמד, ואת השקפתם בעניין החיים שאחרי המוות. פרשנים גורסים שהסורה נפתחת כך, ואף שכל תוכנה, הוא למעשה מענה לאנשי שבט קורייש אשר זלזלו במוחמד ולעגו לאמונתו בעולם הבא.
פסוקים 6-16 מציגים ללא מאמינים ראיות לכאורה בדבר קיומו של האל, וקיומו של העולם הבא. לאחר מכן, הסורה מתארת את העונש המחכה ללא מאמינים בעולם הבא, ואת הגמול והשכר המחכים למאמינים בעולם הבא.
פסוקים 21-30 מכריזים שכל החטאים מתועדים לכאורה על ידי האל, והאדם יאלץ לתת את הדין והחשבון עליהם בעולם הבא.
פסוקים 31-36 מבשרים לצדיקים שעשו טוב בחייהם, על השכר המצפה להם בעולם הבא.
ישנם פרשנים הגורסים כי 40 הפסוקים של הסורה, מחולקים לשני חלקים שווים של עשרים פסוקים כל חלק. בחלק הראשון, עוסקת הסורה בטבע ובנפלאותיו, כמו ההרים, הצמחים, הלילה והיום וכו'. החלק השני עוסק לכאורה בעולם הבא.
במסורת האסלאמית
ישנו חדית' שבו נטען כי האדם אשר קורא ולומד בקביעות את סורת א-נבא, יזכה ביום תחיית המתים לשתות משקה קר שיוגש לו על ידי אללה. נוסף על כך, האימאם ג'עפר א-צאדק אמר שאדם שקורא ולומד בעקביות את סורת א-נבא, יזכה באותה השנה לבקר בכעבה.
ישנו תפסיר שגורס כי עבור אדם אשר נהג לקרוא את הסורה הזאת, יום הדין יעבור מהר כמהירותה של התפילה.
ישנם פרשנים שטוענים כי הסורה מוקדשת לעלי בן אבי טאלב.
דניאל פארחו
דניאל פארחו מונייז, המכונה דני פארחו (בספרדית: Daniel Parejo Muñoz; נולד ב-16 באפריל 1989 בקוסלדה), הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בויאריאל מהליגה הספרדית.
קריירה
דני פארחו נולד בעיירה קוסלדה מהקהילה האוטונומית מדריד. פארחו החל לשחק כדורגל בגיל 9 בקבוצת הילדים של העיר, לאחר מכן עבר לאספינייה, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד. כבר בעונת 2006/07 נקרא פארחו על ידי מאמן הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, ברנד שוסטר, להתאמן עם קבוצת הבוגרים כשהוא בן 17 בלבד. באותה עונה עלה פארחו לקבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה, ורשם 4 הופעות.
ב-4 באוגוסט 2008 הושאל פארחו לעונה אחת לקווינס פארק ריינג'רס וערך את הופעת הבכורה שלו חמישה ימים לאחר מכן כשעלה מהספסל בניצחון 1–2 על בארנסלי באצטדיון הלופטוס רואד. בהמשך העונה רשם פארחו 17 הופעות במדי הקבוצה, אך ב-1 בינואר 2009 נקרא פארחו בחזרה לריאל מדריד לאחר ששני הקשרים של הקבוצה, רובן דה לה רד ומחמדו דיארה נפצעו וסיימו את העונה. פארחו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של ריאל מדריד ב-15 בפברואר, בניצחון 0–4 על ספורטינג חיחון כשהחליף את סרחיו ראמוס, 10 דקות לסיום המשחק. פארחו רשם 5 הופעות בקבוצת הבוגרים של המועדון.
ביולי 2009, עבר דני פארחו לחטאפה בתמורה לאסטבן גראנרו. פארחו רשם את שערו הראשון בחטאפה ב-25 במרץ 2010, לאחר שחטף את הכדור מרגלו של איקר קסיאס וכבש נגד ריאל מדריד. למרות זאת, השער של פארחו לא עזר וחטאפה הפסידה 2–4 ליריבה העירונית. בסיום העונה, כשהוא מוביל את חוליית הקישור של חטאפה יחד עם אדריאן גונזאלס (בנו של המאמן מיצ'ל), עלתה חטאפה בפעם השנייה בתולדותיה לליגה האירופית. בעונה שלאחר מכן הפך פארחו לשחקן מפתח בקבוצה כשרשם 36 הופעות, ועזר לקבוצה להינצל רק במחזור הסיום מירידת ליגה.
ב-14 ביוני 2011 הודיעה ולנסיה על החתמתו של דני פארחו תמורת 6 מיליון אירו, כאשר במסגרת העסקה עבר השוער מיגל אנחל מויה בהשאלה לחטאפה. פארחו רשם את הופעת הבכורה בוולנסיה ב-15 באוגוסט, כששיחק 80 דקות בתיקו 1-1 עם מאיורקה. אף על פי פציעתו של הקשר סרחיו קנאלס, פארחו נשאר ברוב העונה הראשונה שלו בקבוצה מחוץ להרכב והופיע רק 16 פעמים במדי הקבוצה. בעונה שלאחר מכן, רשם פארחו 36 הופעות במדי ולנסיה, 2 שערים ו-6 בישולים. בעונת 2014/15, הפך פארחו לקפטן ולנסיה לאחר עזיבתם של ריקרדו קושטה וג'רמי מת'יו. בעונת 2019/2018 זכה בגביע הספרדי.
בסיום עונת 2019/2020 עזב את ולנסיה לאחר תשע עונות וחתם בויאריאל.
ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגה האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את קבוצת מנצ'סטר יונייטד במשחק הגמר.
נבחרות ספרד הצעירות
פארחו זומן לראשונה לנבחרת ספרד עד גיל 19 לקראת קמפיין אליפות אירופה ב-2007. פארחו כבש את שער הניצחון במשחק הגמר נגד נבחרת יוון, והביא את נבחרת ספרד לזכייה בטורניר שנערך באוסטריה. שנתיים לאחר מכן היה שותף פארחו לזכייתה של נבחרת ספרד עד גיל 20 במשחקי הים התיכון, וב-2011 היה שותף לזכייתה של נבחרת ספרד עד גיל 21 באליפות אירופה.
שטגליץ-צלנדורף
שטגליץ-צלנדורף (בגרמנית: Steglitz-Zehlendorf) הוא רובע (Bezirk) בדרום-מערבהּ של ברלין, בירת גרמניה. ב-2008 התגוררו בו 291,000 תושבים בקירוב.
שטגליץ-צלנדורף נוצר במסגרת רפורמת השכונות של ברלין בשנת 2001, תוך איחוד רשמי של הישויות ליכטרפלדה (78,300 תושבים ב-2008), שטגליץ (70,500), צלנדורף (58,000), דאהלם, ניקולאסזה, לאנקוויץ, וואנזה.
האיחוד הוא מנהלי בלבד, ובפועל התושבים משתמשים בשמות הישנים.
ראש עיריית הרובע נכון ל-2008 הוא נורברט קופ.
הרובע מצטיין בטבע רב בסביבותיו. מצפונו משתרע יער גרונוולד, ויש בו אגמים: קרומה לאנקה (Krumme Lanke), שלכאטנזה (Schlachtensee) וואנזה (Wannsee). בדאהלם נמצאת האוניברסיטה החופשית של ברלין (Berlin Freie Universität), האוניברסיטה הגדולה בעיר ואחת הגדולות בגרמניה.
הרובע נחשב כבעל המרקם החברתי-כלכלי החזק ביותר מבין חלקיה של ברלין. הוא מתאפיין בבתים פרטיים ובאחוזות רבות, וכן במסלולי הליכה ובפארקים.
ערים תאומות
וכן עשרה יישובים בגרמניה.
היסטוריה של גואטמלה
תרבות אנושית הייתה קיימת בגואטמלה לפחות מהאלף העשירי לפני הספירה. המוכרת ביותר היא תרבות המאיה שהתקיימה כמעט אלפיים שנה עד בוא הספרדים במאה ה-16. אף כי ערי המאיה הקלאסיות שבמחוז פטן ננטשו כבר במאה העשירית לספירה, המשיכו ערי המדינה של הרמה המרכזית להתקיים עד שיעבודן לספרדים החל מ-1523 בידי פדרו דה אלווראדו.
במשך כמעט שלוש-מאות שנה הייתה גואטמלה מושבה של ספרד, עד שזכתה בעצמאות ב-1821. היא הייתה אז חלק מהאימפריה המקסיקנית עד לעצמאותה המלאה כעבור שני עשורים. מעתה ואילך מתאפיינת ההיסטוריה של גואטמלה בתקופות של דמוקרטיה לצד תקופות של מלחמות אזרחים ושל חונטות צבאיות. מלחמת האזרחים שנמשכה 36 שנה ונסתיימה ב-1996, הותירה חותם כבד על החברה הגואטמלית ועודה מקרינה על התנהלותה בימינו.
התקופה הטרום-קולומבינית
ההוכחות הראשונות להתיישבות אנושית בשטחה של גואטמלה של ימינו מתוארכות לאלף העשירי לפנה"ס, אף כי ממצאים מסוימים, כגון ראשי-חצים מאבן געשית, מתוארכים לאלף ה-18 לפנה"ס. עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שתושביה הראשוניים של גואטמלה היו ציידים-לקטים, אך דגימות אבקנים מצביעות על ביות של תירס כבר ב-3500 לפנה"ס . אתרי עתיקות המתוארכים ל-6500 לפנה"ס נחשפו במחוז קִיצֶ'ה שברמה המרכזית, ובאתר סִיפַּקָאטֶה שבמחוז אֶסְקְווִינְטְלָה לחופי האוקיינוס השקט. ארכאולוגים מחלקים את ההיסטוריה הטרום-קולומבינית של לשלוש תקופות: התקופה הטרום-קלאסית, מהמאה ה-20 לפנה"ס עד למאה השלישית לספירה; התקופה הקלאסית, מהמאה השלישית ועד למאה העשירית, והתקופה הפוסט-קלאסית, שנסתיימה לאחר בוא הספרדים במאה ה-16 . עד לאחרונה נחשבה התקופה הטרום-קלאסית לתקופת התהוות של חקלאים החיים בבקתות, אך תפישׂה זו מתערערת לנוכח תגליות אחרונות מלתקופה זו. בין תגליות אלה ניתן למנות מזבח בקוטר של כשלושה מטרים בלָה-בְּלָאנְקָה שבמחוז סַן מַרְקוֹס מהמאה העשירית לפנה"ס; אתרים פולחניים במִירָאפְלוֹרֶס ובאֶל-נַרָאנְחוֹ משנת 800 לפנה"ס; מסיכות ענק קדומות ביותר; והערים העתיקות נָאקְבֵּה, שׁוּלְנָאל, טִינְטָאל, ווָאקְנָה ואל-מירָאדוֹר, כולן באגן מיראדור שבמחוז פֶּטֶן.
אל מיראדור הייתה העיר המאוכלסת ביותר באמריקה הטרום-קולומבינית, ונמצאה בה הפירמידה הגדולה בעולם, בנפח של 2,800,000 מטרים מעוקבים (כ-200,000 מ"ק יותר מהפירמידה הגדולה של גיזה). מיראדור הייתה המדינה המאורגנת הראשונה שקמה בכל יבשת אמריקה, והיא מכונה ממלכת קאן בטקסטים עתיקים. היו בה 26 ערים, כולן מחוברות ביניהן בכבישים המכונים סַאקְבֵּאוֹבּ, אורכם מספר קילומטרים, רוחבם עד 40 מטרים והם סלולים בגובה 2 עד 4 מטרים מעל פני האדמה ומכוירים. הסאקבאוב נראים היטב מהאוויר גם מבעד ליערות הגשם הסבוכים של מחוז פטן.
הפועל כפר שלם
הפועל כפר שלם היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר תל אביב-יפו המייצגת את שכונת כפר שלם בדרום תל אביב, ומשחקת בליגה א'. משחקיה הביתיים הרשמיים של הקבוצה בליגה מתקיימים בספורטק דרום הנמצא בשכונת הארגזים, בסמוך לפארק מנחם בגין בתל אביב.
היסטוריה של גואטמלה
התקופה הטרום-קולומבינית
התקופה הקלאסית של מסו-אמריקה תואמת את תקופת השיא של תרבות המאיה, ומיוצגת על ידי אתרים רבים מאוד ברחבי גואטמאלה וסביבתה, אך בראש ובראשונה במחוז פֶּטֵן. תקופה זו מאופיינת בבנייה נרחבת של ערים, בהתפתחותן של ערי-מדינה עצמאיות ובקשרים עם תרבויות אחרות במסו-אמריקה. תרבות המאיה נחשבת לאחת החשובות שבתרבויות הילידיות של אמריקה, והתאפיינה בבנייה מפוארת של מקדשים ומבנים אחרים, בפיתוח כתב הירוגליפים מורכב, בריבוד חברתי נוקשה ובדת ציורית, שכללה קורבנות אדם.
הפועל כפר שלם
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1957 על ידי שחקן הפועל תל אביב רחביה רוזנבוים. תחילה כקבוצת נוער ובהמשך כקבוצת בוגרים נרשמה לליגה ד'. בתחילת עונת 1963/1964 הוקפצה הקבוצה לליגה ב' בעקבות הגרלה שהתבצעה על ידי ההתאחדות לכדורגל במסגרת שינויים במבנה הליגות.
בתום עונת 1964/1965 העפילה הקבוצה (עם המאמן-שחקן רחביה רוזנבוים) לליגה א' (הליגה השנייה) מהמקום הראשון, לאחר קרב צמרת עיקש שהסתיים רק במחזור האחרון בניצחון ביתי 2–1 לעיני 5000 צופים מול מכבי רמת גן. בתום עונת 1966/1968 ירדה הקבוצה בחזרה לליגה ב'
היסטוריה של גואטמלה
התקופה הטרום-קולומבינית
תקופה זו נמשכה עד 900 לספירה לערך, כאשר, מסיבות עלומות, דעכה לפתע תרבות המאיה, וערים רבות ננטשו במרכז השפלה. התקופה הפוסט-קלאסית מיוצגת על ידי ממלכות אזוריות כגון האִיצָה והקוֹא-ווֹח באזור האגמים בפטן ובאזור הרמה על ידי המָאם, הקִיצ'ֶה, הקָאקְצִ'יקֵל ועוד. ערים אלה שימרו רבים ממאפייני תרבות המאיה, אך לא הגיעו לעוצמה ולממדים של הערים הקלאסיות.
הפועל כפר שלם
היסטוריה
במשך שנים רבות שימש המועדון כקבוצה בת של הפועל תל אביב, לעיתים אף סבל מחוסר תקצוב הולם. והעימותים עם מועצת הפועלים הפכו אלימים. בתום עונת 1988/1989 העפילה הקבוצה מהמקום הראשון לליגה א', שכבר הפכה לליגה השלישית
היסטוריה של גואטמלה
התקופה הקולוניאלית
לאחר שגילו האירופאים את העולם החדש, החלו הספרדים לחקור את אגן הים הקריבי בהדרגה ומשלחות ספרדיות הגיעו גם לגואטמלה החל מ-1518. לא חלף זמן רב והמגע עם הספרדים הביא למגפות שהמיטו שואה דמוגרפית על האוכלוסיות הילידיות (כפי הנראה היו אלה אבעבועות שחורות מזן וירואלה). הרנאן קורטס, שהוביל את כיבוש מקסיקו, התיר לגונסאלו דה אלוואראדו ולאחיו פדרו דה אלוואראדו לכבוש את גואטמלה. בתחילה כרת אלבראדו ברית עם בני הקָאקְצִ'יקֵל כדי ללחום נגד אויביהם המסורתיים, הקִיצֶ'ה. לאחר מכן פנה אלבראדו נגד הקאקצ'יקל ובסופו של דבר הביא את האזור כולו תחת שליטה ספרדית.
הפועל כפר שלם
היסטוריה
בתום עונת 1994/1995 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, בה שיחקה במשך עונה אחת וירדה מהמקום האחרון בחזרה לליגה א'.
בעונת 2006/2007 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה א' (שבאותה העת הייתה הליגה הרביעית), אך העפילה לליגה ארצית עקב פירוקה של הפועל מקסים לוד. בסיום בעונת 2007/2008 נשרה בחזרה לליגה א'.
היסטוריה של גואטמלה
התקופה הקולוניאלית
בתקופה הקולוניאלית הייתה גואטמלה קפיטניה חנרל של ספרד (Capitanía General de Guatemala) וחלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה. היא השתרעה משטחיהן של מדינות טבסקו וצ'יאפס במקסיקו של ימינו ועד לקוסטה ריקה. האזור לא היה עשיר במחצבים (זהב וכסף) כמו מקסיקו ופרו, ולכן לא יוחסה לו חשיבות רבה. עיקרי תוצרתו היו קנה סוכר, קקאו, צבעים שהופקו מן החי והצומח במקום, ועץ יקר ששימש לעבודות אומנות בכנסיות וארמונות בספרד.
הבירה הראשונה, טֶקְפָּאן, נוסדה ב-25 ביולי 1524 תחת השם "ויה דה סנטיאגו דה גואטמאלה", ומוקמה בקרבת אִישִׁימְצֵ'ה, בירתם של הקאקצ'יקל. כשתקפו הקאקצ'יקל את העיר, הועברה הבירה למחוז סַקָאטֶפּקֶס, ב-22 בנובמבר 1527, למקום המכונה כיום "סיודד וייחה". ב-11 בספטמבר 1541 הוצפה העיר, כאשר האגם שבמכתש הר הגעש אגואה הסמוך קרס עקב גשמים עזים ורעידות אדמה. בעקבות זאת הועברה הבירה לעמק פאנצ'וֹי, כיום אנטיגואה גואטמלה, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. סדרה של רעידות אדמה החריבה את העיר בשנים 1773–1774, ומלך ספרד התיר להעביר את הקפיטניה ל"וירחן דה אל קארמן" בעמק אֶרְמִיטָה, ושם נוסדה הבירה במיקומה הנוכחי ב-2 בינואר 1776.
הפועל כפר שלם
היסטוריה
בתחילתה של עונת 2009/2010 (בה שבה ליגה א' להיות הליגה השלישית), וכחלק ממטרת הקבוצה לעלות לליגה הלאומית, הוחתמו בקבוצה שחקנים עם עבר בליגות הבכירות בישראל, כמו דודי ליברמן ואייל בן עמי.
היסטוריה של גואטמלה
עצמאות והמאה ה-19
ב-15 בספטמבר 1821 הכריזה גואטמלה עצמאות מספרד. ב-3 באוקטובר 1821 הקפיטניה של גואטמלה (שהייתה מורכבת מצ'יאפס, גואטמלה, אל סלוודור, ניקרגואה, קוסטה ריקה והונדורס) הכריזה באופן רשמי עצמאות מספרד ומהכללתה באימפריה המקסיקנית. להלכה אזור זה נחשב חלק מספרד החדשה במשך כל התקופה הקולוניאלית, אולם למעשה הוא נוהל בנפרד. פרט לצ'יאפס, ניתקו עצמן המחוזות ממקסיקו מיד לאחר שאגוסטין ה-1 קיסר מקסיקו אולץ לוותר על כסאו. המחוזות הקימו את "הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה", שכונתה גם "פדרציית המדינות המרכז-אמריקאיות" (Federación de Estados Centroamericanos). פדרציה זו התפוררה במלחמת אזרחים בשנים 1838 עד 1840. רַפָאֵל קָרֵרָה (José Rafael Carrera Turcios) מגואטמלה היה לדמות מרכזית בהובלת ההפיכה נגד הממשלה הפדרלית ופירוק האיחוד. קררה משל בפוליטיקה של גואטמלה עד 1865, בגיבויים של שמרנים, בעלי אדמות והכנסייה.
"המהפכה הליברלית" של גואטמלה הגיעה ב-1871 בהנהגתו של חוּסְטוֹ רוּפִינוֹ בָּארְיוֹס (Justo Rufino Barrios), שפעל למודרניזציה של המדינה, לשיפור הסחר ולהחדרת יבולים חדשים וייצור. בתקופה זו הפך הקפה לתוצר חקלאי חשוב של גואטמלה. באריוס שאף לאחד את מרכז אמריקה מחדש. מתוך מטרה זו הוביל את המדינה למלחמה שכשלה, ואיבד את חייו בשדה הקרב ב-1885 בקרב באל סלוודור.
הפועל כפר שלם
היסטוריה
במהלך עונת 2019/2020 עלתה לליגה הלאומית לאחר שמשחקי ליגה א' נקטעו כשהליגה עדיין לא הושלמה, בעקבות מגפת הקורונה. בעונה שלאחר מכן שבה לליגה א' לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה הלאומית.
בעקבות הקרבה הפיזית בין שכונת התקווה לשכונת כפר שלם וכן גם בעקבות הצבעים הזהים של שני המועדונים, כתום ושחור, מרבית מאוהדיה ואנשיה של הפועל כפר שלם אוהדים גם את בני יהודה תל אביב. אף על פי שבני יהודה וכפר שלם מעולם לא נפגשו במסגרת רשמית, קיימו השתיים מספר משחקי ידידות לאורך השנים.
היסטוריה של גואטמלה
ראשית המאה העשרים
"חברת הפירות המאוחדת" (UFC - United Fruit Company), חברה בינלאומית שבסיסה בארצות הברית החלה להוות גורם הולך ומשפיע בגואטמלה החל מ-1901 בתקופת כהונותיהם של הנשיאים מַנוּאֵל חוֹסֶה אֶסְטְרָאדָה (Manuel José Estrada Cabrera) והגנרל חורחה אוּבִּיקוֹ (Jorge Ubico y Castañeda). בתקופת הדיקטטורה של אוביקו נפתחה גואטמלה ביתר שאת להשקעות חוץ, כשאוביקו נותן הטבות מופלגות במיוחד ל-UFC. ה-UFC מצידה הזרימה השקעות למדינה, כשהיא רוכשת את מניות השליטה במסילות הברזל, שירותי החשמל והטלגרף, ובד בבד גם משתלטת על 40% ממיטב האדמות של המדינה, כשהיא מפנה אותן לגידול בננות, ומשיגה שליטה-למעשה בנמל היחיד של המדינה. כתוצאה מכך הייתה הממשלה כפופה פעמים רבות בפני ה-UFC. על אף שה-UFC סייעה בבנייה בתי-ספר, היא גם התנגדה בין היתר לסלילת כבישים, כיוון שאלה התחרו במונופול הרכבות שלה. התנהלות זו של גואטמלה ומדינות נוספות זכו לכינוי "רפובליקת בננות"
הפועל כפר שלם
היסטוריה
קבוצת הנוער של הקבוצה, סיימה את עונת 2022/2023 במקום השני בליגה הארצית לנוער והעפילה לליגה הלאומית לנוער.
הקבוצה הבוגרת סיימה את עונת 2022-2023 במקום השני בליגת א' דרום. כאשר במשחקי הפלייאוף גברה מ.ס דימונה בחצי הגמר והפועל הרצליה עירוני. במשחק גמר המחוזות ניצחה את מ.ס כפר קנא בדרך להתמודדות על העלייה לליגה הלאומית. בסופו של דבר כפר שלם הפסידה במשחק העפלה 2-1 לנוף הגליל, ונשארה בליגה א' דרום.
היסטוריה של גואטמלה
"עשר שנות האביב" ומבצע PBSUCCESS
ב-4 ביולי 1944 אולץ הדיקטטור חורחה אוביקו להתפטר בעקבות מחאות ושביתה כללית. מחליפו, הגנרל חואן פדריקו פּוֹנְסֶה וָאיְדֵס הודח גם הוא ב-20 באוקטובר אותה השנה בהפיכה של הקצינים פרנסיסקו חאווייר ארַאנָה וחקובו אָרבֵּנְס (Jacobo Árbenz Guzmán). כמאה איש נהרגו באותה הפיכה ולאחריה נשלטה המדינה בידי חונטה צבאית שמנתה את אראנה, ארבנס, וחורחה טוֹרִיֵיוֹ גָארִידוֹ. החונטה יזמה את הבחירות החופשיות הראשונות בגואטמלה, ובהן זכה הסופר והמורה הבולט חואן חוסה ארֵוָאלוֹ, אשר גלה בארגנטינה במשך 14 שנה. המדיניות ה"סוציאלית נוצרית" שלו הושפעה מהניו-דיל בארצות הברית, וספגה ביקורת מהמעמד העליון ומבעלי-אדמות, שכינתה אותה "קומוניסטית".
תקופה זו הייתה גם תחילתה של המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות, וזו עתידה הייתה להשליך גם על גואטמלה. משנות החמישים ועד שנות התשעים, הממשל האמריקאי חיזק באופן ישיר את צבא גואטמלה באימונים, נשק ותקציב.
הפועל כפר שלם
היסטוריה
נכון לתחילת עונת 2023-2024 מאמן הקבוצה הוא נועם שוהם, שחקן מכבי תל אביב לשעבר.
היסטוריה של גואטמלה
"עשר שנות האביב" ומבצע PBSUCCESS
חקובו ארבנס, שנבחר בבחירות חופשיות להיות מחליפו של ארוואלו, הודח ב-1954 בידי ה-CIA וקבוצה מצומצמת של גואטמלים (בעלי-אדמות, קבוצת אנשי צבא לשעבר והכנסייה הקתולית), זאת לאחר שהממשלה הוציאה צו שהפקיע שטחי אדמה נרחבים מידי חברת United Fruit Company (ראו לעיל). שם המבצע של ה-CIA היה מבצע PBSUCCESS (היה זה מבצע ההפיכה המוצלח השני שביצע ה-CIA לאחר שביצע הפיכה באיראן ב-1953). הקולונל קרלוס קסטִיוֹ הושם כנשיא וכיהן בתפקיד זה עד שהתנקש בו אחד משומרי ראשו ב-1957.
מלחמת אזרחים
בבחירות הבאות נבחר הנשיא מיגל אידיגורס פואנטס, שניהל משטר אוטוקרטי הולך וגובר. הוא זכור במיוחד כיוון שהזמין את נשיא מקסיקו לדו-קרב יריות על גשר מעל לגבול הדרומי כדי לשים קץ לסכסוך ארוך בנושא של דיִג בלתי חוקי של סירות מקסיקניות בחופה המערבי של גואטמלה, ששתיים מתוכן הוטבעו בידי חיל האוויר הגואטמלי. כתגובה למשטרו האוטוקרטי של אידיגורס פואנטס, ניסתה קבוצה של קצינים זוטרים לבצע הפיכה ב-1960. משכשלו, ירדו חלקם למחתרת ויצרו קשרים עם קובה. הקבוצה עתידה הייתה להיות הגרעין של ההתקוממות המזוינת נגד המשטר במשך 36 השנים הבאות.
הפועל כפר שלם
סגל הקבוצה
נכון ל-24 באפריל 2020
היסטוריה של גואטמלה
מלחמת אזרחים
ארבע קבוצות גרילה שמאלניות - "צבא הגרילה של העניים" (EGP), "הארגון העם החמוש" (ORPA), "הכוחות החמושים המהפכניים" (FAR) ו"המפלגה הגואטמלית של העבודה" (PGT) - ביצעו פעולות חבלה כלכליות ותקפו כוחות ביטחון ממשלתיים. ב-1982 איחדו ארגונים אלה כוחות והקימו את "האיחוד המהפכני הלאומי הגואטמלי" (URNG). במקביל קמו בשנות השישים קבוצות ימין-קיצוני של מתנדבים כגון "הצבא הסודי האנטי-קומוניסטי" ה-ESA ו"היד הלבנה" (La Mano Blanca), שעינו ורצחו סטודנטים, אנשי מקצוע ואיכרים שנחשדו בפעילות שמאלנית.
בשנת 1966 נבחר לנשיא מועמד המרכז-שמאל חוּליוֹ סֶסָאר מֶנְדֶס מונטנגרו, כשהוא מתחיל בכך תקופה של ממשלות צבאיות בעיקרן, תקופה שנמשכה עד 1982. יועצים מטעם הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית (הכומתות הירוקות) נשלחו לגואטמלה מתוך מטרה להכשיר את הצבא הגואטמלי לטיפול בהתקוממויות. הצבא יצא למבצע צבאי נרחב שהצליח לדכא את תנועת הגרילה באזורים הכפריים. הגרילה ריכזו אפוא את התקפותיהם בבירה, שם התנקשו באישים בכירים רבים, כולל השגריר של ארצות-הברית ג'ון גורדון מיין, שנרצח ב-1968.
ב-23 במרץ 1982 ביצעה קבוצה של קצינים הפיכה צבאית במטרה למנוע את עלייתו לשלטון של הגנרל אנחל אָנִיבָּל גווארה, המועמד של הנשיא היוצא פרננדו רומאו לוקאס גרסִיָה, בטענה שהבחירות זויפו. ההופכים ביקשו מהגנרל אפראין ריוס מונט (Efraín Ríos Montt) להסדיר את עזיבתו של אניבל גווארה. ריוס מונט היה מועמד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית ב-1974 ורבים ראו בתבוסתו בשנה זו תוצאה של בחירות שזויפו. ב-1982 היה כבר ריוס מונט לכומר אוונגלי מן השורה, ובנאום כניסתו לתפקיד הכריז כי כהונתו היא רצון האל. הוא נתפש כבעל גיבוי חזק מממשל רייגן. הוא הקים חונטה צבאית תלת-ראשית, ביטל את החוקה משנת 1965, פיזר את בית הנבחרים, השעה את הפעילות המפלגתית וביטל את חוק הבחירות. לאחר מספר חודשים פיזר את החונטה ונותר בפועל שליט יחיד של הרפובליקה.
מונט שאף ללחום בכוחות הגרילה בכוח הזרוע מחד וברפורמות כלכליות מאידך. הוא הוביל מסע הסתה כנגד האינדיאנים הילידים, ובייחוד כנגד בני המאיה החיים בהרים אשר היוו את מרכז האופוזיציה כנגד משטרו, בטענה כי הם נגועים בברבריות ופרימיטיביות, פוגעים בחקלאות ואחראים לעוניה של גואטמלה. במאי 1982 האשימה ועידת ההגמונים הקתוליים את ריוס מונט באחריות למיליטריזציה של המדינה ובמעשי טבח חוזרים של הצבא באזרחים. ב-18 ביולי 1982 צוטט ריוס מונט בניו יורק טיימס כמי שאמר לקהל של ילידים גואטמליים בני מאיה: "אם אתם אתנו, נאכיל אתכם; אם לא, נהרוג אתכם". ביום פרסום הכתבה ביצע הצבא ובני-בריתו טבח בכפר פְּלַאן דה סאנְצֵ'ס במחוז באחה וראפאס, שבו נרצחו כ-250 איש, מרביתם נשים וילדים משבט אָצִ'י.
הממשל הקים כוחות סיור של משמר אזרחי (PAC). המשמר האזרחי היה להלכה בהתנדבות, אך בפועל כפריים גואטמליים רבים (כולל ילדים וקשישים), בייחוד בצפון-מערב המדינה, אולצו להצטרף, אחרת יוקעו כגרילה. על-פי הערכות, מנו כוחות המשמר האזרחי מיליון איש בשיאם. צבאו של ריוס מונט וכוחות המשמר האזרחי הצליחו למעשה להשתלט על אזורים של הגרילה. משלב מסוים פחתה פעילות הגרילה והוגבלה בעיקר לפעולות פגע-וברח. אך ניצחון חלקי זה של ריוס מונט הושג במחיר דמים כבד של חיי אזרחים.
מלבד מדיניות הטבח נהג המשטר גם מדיניות של עקירת בני מאיה מאדמותיהם שכונתה "אדמה חרוכה". המדיניות לוותה בתעמולה בה הוצגו בני המאיה כפרימיטיביים הפוגעים ביבול ואשמים במחסור במדינה. במסגרת מדיניות זו הוגלו מבתיהם בין חצי מיליון למיליון וחצי איש, תוך החרמת רכושם ותוצרם החקלאי. תוצאת מדיניות זו הייתה רעב ומחלות שהרגו אלפי בני מאיה, ופגיעה חמורה בתרבות המאיה שנשתמרה.
ב-8 באוגוסט 1983 הודח ריוס מונט בידי שר הביטחון שלו, אוסקר אומברטו מֶחִייָה וִיקטורֶס, שהפך לנשיא בפועל של גואטמלה. מחייה הצדיק את ההפיכה באומרו כי "דתיים קיצוניים" ניצלו לרעה את כוחם בשלטון וכן בשל "שחיתות פקידות". שבעה אנשים נהרגו בהפיכה, אף כי ריוס מונט עצמו ניצל ואף הקים מפלגה והתמודד לנשיאות ב-1995 ושוב ב-2000. הגנרל מחייה פעל להחזרה מדודה של הדמוקרטיה, וקיים ב-1 ביולי 1984 בחירות לאספה מכוננת שתנסח חוקה חדשה. ב-30 במאי 1985 סיימה האספה לנסח את החוקה וזו נכנסה לתוקפה מיד. וִינִיסְיוֹ סֶרֶסוֹ, מועמד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית ופוליטיקאי חסר רקע צבאי, היה לנשיא הראשון שנבחר תחת החוקה החדשה עם 70% מהקולות, ונכנס לתפקידו ב-14 בינואר 1986.
1996-1986: מחוקה חדשה להסכמי שלום
עם בחירתו הצהיר סֶרֶסו כי מטרותיו העליונות הן סיום האלימות הפוליטית ומיסוד שלטון החוק. הרפורמות כללו חוקים חדשים בדבר הביאס קורפוס, הגנה מכוח צו בית-משפט, הקמת ועדת זכויות-אדם חקיקתית, והקמת נציב תלונות הציבור לענייני הפרת זכויות אדם. בית-המשפט העליון פתח גם הוא בסדרת רפורמות למלחמה בשחיתות בשיפור יעילות מערכת המשפט.
עם תחילת כהונתו של סרסו, הרפה הצבא מרסן השלטון ושב לתפקידו המסורתי של דאגה לביטחון הפנים במדינה ולחימה במיליציות בפרט. השנתיים הראשונות לכהונתו של סרסו התאפיינו ביציבות כלכלית ובירידה ניכרת באלימות פוליטית. שני ניסיונות הפיכה של אנשי צבא אירעו במאי 1988 ובמאי 1989, אך ההנהגה הצבאית תמכה בסדר החוקתי. במקביל נמנעה הממשלה לחקור ולהעמיד לדין מקרים של הפרת זכויות אדם. השנתיים האחרונות לכהונתו התאפיינו בכלכלה כושלת, שביתות, צעדות מחאה וטענות על שחיתות רווחת. אזלת-ידה של הממשלה לנוכח בעיות המדינה - תמותת תינוקות, בערות, שירותי בריאות ושירותים סוציאליים לוקים מאוד וכן אלימות גוברת - כל אלה תרמו לחוסר שביעות רצון כללי.
הנשיא הבא, חורחה אנטוניו סֶרָאנו אליאס, שנבחר לאחר סיבוב הכרעה ב-1991, נאלץ לקיים קואליציה רעועה, כיוון שמפלגתו השיגה 18 מ-116 מושבים בבית הנבחרים. סראנו הגביר את השליטה האזרחית בצבא, תוך שהוא מחליף מספר קצינים בכירים לצורך זה. הוא אף הביא את הצבא לפתוח בשיחות שלום עם מיליציית ה-URNG. צעד לא פופולרי של סראנו היה הכרה בריבונותה של בליז, שעד אז נחשבה להלכה למחוז של גואטמלה. בתקופתו נעצרה הנסיגה בכלכלה הגואטמלית, האינפלציה הצטמצמה והגידול הריאלי גדל.
ב-25 במאי 1993 פיזר סראנו את בית הנבחרים ואת בית המשפט העליון וניסה להגביל את החירויות האזרחיות, כביכול מתוך מטרה ללחום בשחיתות. הפיכה-עצמית כושלת זו נכשלה בשל מחאות עזות של מרבית החברה הגואטמלה, לחץ בינלאומי ואכיפה של הצבא את החלטות בית הדין לחוקה, שפסק נגד ההפיכה. לאור כל זאת סראנו מיהר לברוח מהמדינה ובכך נסתיימה כהונתו. בית הנבחרים מיהר לבחור כמחליפו של סראנו בנציב זכויות האדם רָמִירוֹ דֶה לֶאוֹן קָארפְּיוֹ, וזה הושבע לתפקיד ב-6 ביוני 1993.
דה לאון לא השתייך למפלגה כלשהי, אך נהנה מתמיכה עממית רחבה. הוא פתח במתקפה שאפתנית נגד השחיתות, ומתוך מטרה "לטהר" את השורות בבית הנבחרים ובבית המשפט העליון, דרש את התפטרותם של כל חברי שני גופים אלה. על אף התנגדות ניכרת מצד בית הנבחרים, הביא אותם הלחץ הנשיאותי והציבורי לחתימה על הסכם בין הצדדים בתיווך הכנסייה הקתולית. הסכם זה, שכלל שינויים חוקתיים, נחתם בנובמבר אותה שנה ואושר במשאל עם ב-30 בינואר 1994. באוגוסט 1994 נערכו בחירות לבית הנבחרים כדי להשלים את המושב שנקטע. המפלגות הדומיננטיות במושב החדש של בית הנבחרים היו המפלגתו הפופוליסטית של דיקטטור העבר ריוס מונט (FRG - "החזית הרפובליקנית הגואטמלית") ומפלגת המרכז-ימין PAN ("מפלגת הקידום הלאומית"). מפלגות אלו שמו במרכז המצע שלהם את הלחימה בשחיתות, ואכן בתקופה זו חלה נסיגה ניכרת בשחיתות שאפיינה את בתי הנבחרים הקודמים.
תהליך השלום, כעת בתיווך האו"ם, זכה להתחדשות. הממשל וה-URNG חתמו על שורה של הסכמים בנושא זכויות אדם (מרץ 1994), יישוב מחדש של עקורים (יוני 1994), חשיפת העובדות ההיסטוריות (CEH) (יוני 1994) וזכויות הילידים (מרץ 1995). התקדמות ניכרת הייתה גם בהסכמים חברתיים-כלכליים וחקלאיים.
בנובמבר 1995 נערכו במקביל בחירות לנשיאות, לבית הנבחרים ולעיריות. בבחירות אלה התמודדו כמעט עשרים מפלגות. הבחירות לנשיאות הוכרעו בסבב שני בו גבר בקושי מועמד PAN אלווארוֹ אָרְסוּ (Álvaro Enrique Arzú Irigoyen) על מועמד ה-FRG אלפונסו פּוֹרְטִיוֹ. ניצחונו של ארסוּ בא לו בזכות הפופולריות לה זכה בעיר הבירה בעקבות כהונתו כראש עיריית גואטמלה סיטי. פורטיו לעומתו זכה בכל המחוזות הכפריים למעט פֶּטֶן. בתקופתו של ארסוּ נסתיימו שיחות השלום בחתימה על הסכם שלום בדצמבר 1996, שחתם 36 שנות סכסוך.
אחרי הסכמי השלום
גם בתקופת כהונתו של ארסוּ נותרה בעיית זכויות האדם בעייתית. אירוע ראוי לציון מתקופה זו היא הירצחו של ההגמון חואן חוסה חרארדי שלושה ימים לאחר שהציג בפומבי דו"ח בחסות הכנסייה הקתולית שעניינו זכויות אדם. אירוע נוסף היה היעלמותו של אפראין בָּאמָקָה וֶלָאסְקֶס, שנודע בכינוי "קומנדאנטה אֶווֶרָארדוׁ". מאוחר יותר נודע כי הוא עוּנָה ונרצח ללא משפט בידי קציני צבא גואטמלה שקיבלו תשלום מה-CIA. בבחירות שנערכו בסוף 1999 זכו אלפונסו פורטִיוֹ (Alfonso Antonio Portillo Cabrera) ומפלגתו, ה-FRG, ברוב גדול הן בבחירות לנשיאות והן בבחירות לבית הנבחרים. הפעם זכה פורטיו ברוב גם בעיר הבירה כמו גם ביתר המחוזות. על אף ביקורת שקָבלה על קשריו עם הנשיא לשעבר ריוס מונט, שבתקופת כהונתו התבצעו מן הגרועים שבמקרי הטבח במדינה, הרוב הגדול לו זכה איפשר לו לטעון לזכותו לממש את תוכנית הרפורמות שלו. תוכנית הרפורמות השאפתנית שלו כללה בין היתר את חיזוק הקשרים עם ארצות הברית ומדינות האזור, ייסוד בנק מרכזי עצמאי, רפורמות בצבא, המשך תהליך השלום, קידום נושאי זכויות אדם ועוד. ברם, התקדמות הרפורמות האלה בפועל הייתה מועטה מאוד, וכהונתו התאפיינה דווקא בעלייה ברמת הפשע, בשחיתות מוסדית חמורה, ברדיפה אנונימית של פעילי זכויות אדם, עיתונאים, אנשי משפט ועדים במשפטי זכויות אדם, ועוד.
כהונתו של פורטיו הסתיימה בבחירות של סוף 2003 בהן זכה אוסקר בֶּרְשֵׁה (Óscar José Rafael Berger Perdomo), לשעבר ראש-עיריית גואטמלה, שגבר בשני סיבובים על אלווארו קוֹלוֹם וריוס מונט. זה האחרון, שהיה דיקטטור בעבר, זכה להתמודד שוב לאחר שמהומות שיזמה מפלגתו ביולי אילצו את בית-המשפט החוקתי לשנות פסיקה קודמת שפסלה אותו מלהתמודד. המתמודד הנוסף, אָלְווָארוֹ קוֹלוֹם, חזר להתמודד בבחירות של סוף 2007 וניצח בסיבוב השני את הגנרל בדימוס אוֹטוֹ פֶּרֶס מוֹלִינָה, איש המפלגה הפטריוטית. כהונתו של קולום עמדה בסימן כישלונו במלחמה כנגד קרטלי הסמים שהפכו את המדינה לנתיב הברחה. מומחים העריכו כי הקרטלים וכנופיות שולטים בכ-40% משטחה של גואטמלה. שיעור מקרי הרצח במדינה גבוה פי שמונה מזה שבארצות הברית. בשלהי 2011 התמודד מולינה שנית מול איש העסקים מנואל בלדיסון. במהלך קמפיין הבחירות שלו הבטיח מולינה לבלום את הפשע האלים ולהילחם בקרטלי הסמים, כשבין היתר התחייב לגייס כ-10,000 שוטרים חדשים ולהרחיב את נוכחות הכוחות ברחובות כשבכוונתו לפרוש גם כ-2,500 חיילים, על מנת להגביר את הביטחון. בבחירות שהתקיימו ב-7 בנובמבר ניצח מולינה כשקיבל כ-54% מקולות הבוחרים. יריבו, בלדיסון, הסתפק בכ-46%. מולינה היה איש הצבא הראשון ששלט במדינה מאז הושבה אליה הדמוקרטיה ב-1986.