cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהפכה התעשייתית
תחבורה
בתחילת המהפכה התעשייתית, תובלה יבשתית נעשתה על ידי דרכים או נהרות יפים לשיט, כאשר סחורות כבדות הושטו בים לאורך החופים. נעשה שימוש במסילות לעגלות כדי להעביר מטעני פחם לנהרות, משם הם הועברו הלאה, אך תעלות עדיין לא נבנו באופן נרחב. בהמות משא סיפקו את כוח ההנעה של כל אמצעי התובלה היבשתיים, ומפרשים סיפקו את כוח ההנעה בים. מסילות הברזל הראשונות נבנו לקראת סוף המאה ה-18 ונועדו לשימוש סוסים, כאשר קטרים נכנסו לשימוש בעשורים המוקדמים של המאה ה-19. שיפור טכנולוגיות המפרשים האיץ את מהירות השיט הממוצעת ב-50% בין השנים 1750 ו-1830.
המהפכה התעשייתית שיפרה את תשתית התחבורה בבריטניה עם רשת דרכים מהירות, רשת תעלות ונתיבי שיט ורשת מסילות ברזל. חומרים גולמיים ומוצרים מוגמרים יכלו לנוע במהירות גבוהה יותר ובעלות נמוכה יותר מאשר מקודם. התפתחות התחבורה אפשרה גם לרעיונות חדשים להתפשט במהירות.
תעלות ונתיבי שיט משופרים
תעלות ונתיבי שיט אפשרו להוביל את רוב החומרים באופן יעיל כלכלית על פני מרחקים גדולים בפנים הארץ, זאת מכיוון שסוס יכול למשוך דוברה עם מטען גדול בעשרות מונים מהמטען שניתן להובלה בעגלה.
כריית התעלות בבריטניה החלה במאה ה-18 המאוחרת, כדי לקשר את מרכזי התעשייה העיקריים לאורך המדינה. תעלת ברידג'ווטר בצפון מערב אנגליה, שנפתחה בשנת 1761, מומנה ברובה על ידי הדוכס השלישי מברידג'ווטר (פרנסיס אגרטון) ונודעה בשל ההצלחה המסחרית הענקית שלה. חפירת התעלה מוורסלי עד לעיר הגדלה במהירות מנצ'סטר עלתה 168,000 ליש"ט (26,468,481 ליש"ט במושגי 2020) אבל היתרונות שלה על פני הובלה ביבשה או על פני נהר גרמו לכך שתוך שנה מפתיחת התעלה ב-1761 מחירי הפחם במנצ'סטר ירדו בערך בחצי. ההצלחה של התעלה נתנה השראה לתקופה של חפירת תעלות אינטנסיבית, שידועה כ"קדחת התעלות". תעלות חדשות נחפרו במהירות במטרה לשחזר את ההצלחה המסחרית של תעלת ברידג'ווטר, הבולטות מבניהן הן תעלת לידס וליברפול ותעלת התמזה והסוורן, שנפתחו ב-1774 ו-1789, בהתאמה.
רשת התעלות הבריטית, ביחד עם מבני הטחנות שלה ששרדו, מהווה את אחד המאפיינים הבולטים למהפכה התעשייתית המוקדמת שעדיין נראים בנוף הבריטי.
דרכים
צרפת הייתה ידועה במערכת הדרכים המצוינת שלה בתקופת המהפכה התעשייתית. עם זאת, ברוב אירופה היבשתית ובבריטניה הדרכים היו במצב גרוע ומחורצות באופן מסוכן.
רוב מערכת הדרכים הבריטית המקורית תוחזקה בקושי על ידי אלפי קהילות מקומיות, אבל החל משנות ה-20 של המאה ה-18 (ולעיתים עוד קודם) החלו לקום נאמנויות כבישי אגרה כדי לגבות אגרה ולתחזק מספר דרכים. מספר גדל והולך של דרכים נהפכו לדרכי אגרה החל משנות ה-50 של המאה ה-18 עד למצב שבו כמעט כל הדרכים המרכזיות באנגליה ובוויילס היו תחת אחריות של נאמנויות אגרה. דרכים מתוכננות חדשות נבנו על ידי ג'ון מטקלאף, תומאס טלפורד, ובעיקר ג'ון לאודון מקאדם, כאשר קטע הכביש ה"מקאדמי" הראשון היה דרך מארש באשטון גייט, בריסטול, שנפתח ב-1816. הכבישים של מקאדם היו בנויים משכבות של אבני חצץ מהודקות היטב בגודל אחיד, כאשר השכבות הנמוכות יותר מכילות אבני חצץ גדולות והשכבות העליונות מכילות אבני חצץ קטנות. הכבישים נבנו עם קימור קל כדי לנקז את מי הגשמים לצידי הדרך. מהנדסים מאוחרים יותר הוסיפו תערובת של אבק-אבן ומים כדי למלא את המרווחים שבין אבני החצץ העליונות. כבישי האגרה המהירים התפשטו מלונדון החוצה ודרכם הדואר המלכותי היה יכול להגיע לשאר המדינה. הובלת סחורות כבדות נעשתה על ידי עגלות איטיות, רחבות גלגלים, המובלות על ידי קבוצת סוסים. סחורות קלות יותר הועברו על ידי עגלות קטנות יותר או על ידי קבוצה של סוסי משא. העשירים נהגו לנסוע בכרכרות, ואילו הפחות מבוססים יכלו לנסוע בעגלת נושאים.
יעילות התעבורה בדרכים עלתה מאוד במהלך המהפכה התעשייתית ועלות הנסיעה ירדה דרמטית. בין השנים 1690 ל-1840 יעילות התובלה למרחקים גדולים עלתה פי שניים-שלושה, ועלתה פי ארבעה בכרכרת נוסעים (דיליז'נס).
מסילות ברזל
הפחתת החיכוך הייתה אחת הסיבות העיקריות להצלחת המסילות בהשוואה לעגלות. יתרון זה הודגם על ידי מסילה עשויה עץ מצופה בברזל ב-1805 בקרוידון, אנגליה:
בניית מסילות לעגלות להובלת פחם החלה במאה ה-17 באזורי מכרות, והן בדרך כלל קושרו למערכת של תעלות או נהרות להובלת הפחם בהמשך הדרך. עגלות אלו הונעו על ידי סוסים, או שהסתמכו על כוח המשיכה ונגררו בחזרה במעלה הדרך על ידי מנוע קיטור נייח. תחילה היו מסילות אלה עשויות עץ. בשנת 1767 בנה ריצ'רד ריינולדס מסילה מפסי יציקה שהוליכה מקולברוקדייל לנהר סוורן. ב-1789, לפי עצתו של המהנדס ג'ון סמיטון, הורדו האוגנים שנועדו למנוע את החלקת הקרונות מן המסילה והותקנו על גלגלי הקרונות.
מסילות הברזל נהפכו למעשיות בעקבות התפשטות הייצור של ברזל ממורס זול אחרי 1800, הקמת מפעלי ערגול ברזל לייצור פסי מסילות ופיתוח מנוע קיטור בלחץ גבוה בסביבות 1800. בשנת 1801 נסללה "מסילת הברזל של סרי" בין ונדסוורת לקרוידון.
בניית קטרים התחילה בעקבות פיתוח מנועי קיטור בלחץ גבוה אחרי פקיעת הפטנט של בולטון וואט בשנת 1800. מנועים בלחץ גבוה פלטו את הקיטור המשומש לאוויר וייתרו את הצורך במעבה ובמי קירור. המשקל והגודל שלהם היה נמוך משמעותית ממנועי עיבוי נייחים בעלי עוצמה זהה. בכמה מהקטרים המוקדמים האלו נעשה שימוש במכרות. מסילת הברזל הציבורית המונעת בקיטור הראשונה הייתה מסילת סטוקטון ודרלינגטון (שקישרה בין מכרות הפחם שליד שילדון לבין הערים סטוקטון ודרלינגטון, במחוז דרהאם) שנפתחה בשנת 1825.
ההתפשטות המהירה של מסילות הרכבת באה בעקבות "מבחני ריינהיל", תחרות קטרים שנערכה ב-1829 לצורך הקמת מסילת הברזל ליברפול-מנצ'סטר, בה הודגמה פעולתו של הקטר המוצלח שבנה רוברט סטיבנסון, ובעקבות המצאת משב האוויר החם ב-1828, שהקטין בצורה דרמטית את צריכת הדלק בתהליך ייצור הברזל והגדיל את הקיבולת של תנורי רם.
בניית מסילות רכבת מרכזיות המחברות בין הערים הגדולות החלה בשנות ה-30 של המאה ה-19, אך תפסה תאוצה רק ממש בסוף המהפכה התעשייתית הראשונה. הרבה מהעובדים שעבדו בסלילת מסילות הרכבת לא חזרו לאורח החיים הכפרי שלהם בסיום העבודות אלא נשארו בערים, וסיפקו כוח עבודה נוסף למפעלים.
פיתוחים נוספים
פיתוחים נוספים כוללים גלגלי מים יעילים יותר, המבוססים על ניסויים שבוצעו על ידי המהנדס הבריטי ג'ון סמיטון, התחלה של תעשיית מכונות והמצאה של מכבש דפוס מונע בקיטור על ידי פרידריך קניג ב-1810.
הנס האירופאי
ב-1981 טבע הכלכלן ההיסטורי אריק ג'ונס בספרו "הנס האירופאי - סביבה, כלכלה וגאופוליטיקה בהיסטוריה של אירופה ואסיה" את הביטוי "הנס האירופאי" לציון הגידול המסיבי בהכנסה מ-1500 עד להיום באזור אירופה, בעקבות ניתוח כלכלי אותו ביצע בספרו. גידול שהגורמים לו רבים כגון וכוללים מספר מהפכות כולל מהפכת הדפוס, המהפכה המדעית, תנועת ההשכלה, הנאורות, המהפכה החקלאית הבריטית ולבסוף המהפכה התעשייתית. ג'ונס טוען כי הגידול המסיבי בהכנסה ובעקבותיה בהכנסה הפנויה של האזרח הבריטי בשנים שקדמו למהפכה התעשייתית היו מהגורמים המשמעותים לפרוץ המהפכה ולהתעוררות תרבות הצריכה בבריטניה. דבר זה הוביל במאה ה-19 לתהליכים דומים במדינות אירופה אחרות, ולהאצת התהליך. לצד התפתחות הקפיטליזם, מציין אריק ג'ונס את הגידול בידע, באוריינות ובהשכלה באירופה כאחד הגורמים המרכזיים למהפכה התעשייתית.
השלכות חברתיות
המהפכה התעשייתית חוללה שינוי ניכר במבנה החברתי טרם המהפכה, בו התחלקה החברה, לפי התפיסה המסורתית, לאצילים, אנשי דת ואיכרים, כשבלטה בה במיוחד עלייתו של מבנה חדש בו החלה לדעוך חשיבותם של אנשי הדת ואחר־כך האצולה לטובת מעמד חדש, הבורגנות, כשנהירה עצומה של אנשים שעסקו קודם לכן בעיבוד האדמה אל המפעלים יוצרת מעמד חדש של פועלי מפעלים ומכרות, הפרולטריון.
התיעוש שהביאה המהפכה התעשייתית חולל מספר שינויים חשובים ורבי השפעה: הירידה הניכרת בתמותת התינוקות כתוצאה מתת-תזונה מאמצע המאה השמונה-עשרה הובילה לגידול מטאורי באוכלוסייה, ולשינוי בדפוסי חייהם. המעבר מן הכפר אל העיר חולל את השינוי המשמעותי ביותר. עד לפרוץ המהפכה חי רוב גדול של התושבים בכפר, שם שימש בעבודה חקלאית כחוכר אדמות או כאיכר זעיר. רוב האנשים חיו בבית אחד עם בהמות המשק. המעבר לעיר ולעבודה במפעלים סימן עליה משמעותית ברמת החיים ובאיכותם, עם חדירתה של הכנסה כספית וחידושים כמו בגדים, נעליים ושאר אביזרי לבוש זולים יחסית, אותם ניתן היה להחליף כאשר התבלו, מקומות בהם ניתן לבלות אחרי שעות העבודה, שיפור ניכר בתזונה (כמו אכילת בשר, שהייתה אירוע נדיר, חד או דו שנתי עד אז), חדירה של ידיעת קרוא וכתוב, וכיוצא בזה. העבודה בקרב נשים, שהועסקו עד אז בעיקר בעבודה בשדות, החלה יורדת במקביל לעליה ברמת החיים, כשבקרב המעמד הבינוני (הבורגנות) אף הולכת ומתפתחת התפישה לפיה נשים אינן צריכות לעבוד. ילדים, שעד תחילת המהפכה התעשייתית עבדו בשדות או הועברו לשמש כמשרתים או שוליות (תמורת הזנתם) נכנסו בפעם הראשונה לשוק העבודה כמקבלי שכר. תופעה זו צמחה בבריטניה עד שנות הארבעים של המאה התשע-עשרה, ואז החלה דועכת בהדרגה, כשהעלייה בהכנסת העובדים אפשרה להם לשלוח את ילדיהם לבית-הספר במקום לעבודה.
עבור חלק מהאוכלוסייה סימנה המהפכה התעשייתית איום משמעותי. בעלי מלאכה קטנים, שעסקו במלאכות כמו אריגה בנול ידני, עיבוד צמר, תפירה, רצענות, ייצור סיכות, ועוד, מצאו את רגליהם נדחקות לטובת הייצור ההמוני, שהיה זול ונגיש הרבה יותר. במקרים רבים, באופן אירוני, התחולל השינוי בעקבות שכלולים שנוצרו בידי מי שהיו בעלי-מלאכה או בני בעלי-מלאכה בעצמם: רוב השכלולים וההמצאות שנולדו במהלך המהפכה התעשייתית היו פרי רעיונותיהם ויוזמתם של תעשיינים וממציאים שבאו ממעמד זה. שינוי זה סימן את שקיעתם של בעלי המלאכה הקטנים ושל הארטיזנים (האוּמנים) ובמקומות שונים נערכו ניסיונות חבלה, התפרצויות לבתי החרושת והרס המכונות החדשות. מנהיגה הידוע של תנועה זו היה נד לוד, על שמו קרויה תנועה זו הלודיטים.
עבור אחרים, הייתה המהפכה התעשייתית הבטחה משמעותית. עובדים במפעלים הלכו עם השנים והצטרפו אל המעמד הבינוני (הנמוך והבינוני), שעה שהיזמים - הקפיטליסטים או הבורגנים, לפי ההגדרות שטבע קרל מרקס - הפכו למעמד שהתחרה בכוחו ובהשפעתו במעמד האצולה.
מפלגות הפועלים הולכות ומתרחבות
ברבע האחרון של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 קמו בכל רחבי אירופה מפלגות פועלים בעלות אופי סוציאליסטי. הן ייצגו את הפועלים נגד בעלי ההון (הקפיטליסטים) ונגד הממשלות ששירתו אותם. שמותיהן ואופיין היו שונים מארץ לארץ, אך בבסיס כולן עמדו על אותו עיקרון: השאיפה ליצור חברה חדשה ושוויונית ללא מנצלים ומנוצלים.
המהפכה התעשייתית השנייה ואילך
היסטוריונים רבים מפרידים את המהפכה התעשייתית מהמשך ההתפתחות הטכנולוגית בתקופה שבין 1840 לתחילת מלחמת העולם הראשונה וקוראים לאותה תקופה "המהפכה התעשייתית שנייה", הידועה גם כמהפכה הטכנולוגית בה התפתחו תעשיות רבות כדוגמת תעשיית החשמל, הרכב הפרטי, כלי התעופה, ייצור הפלדה ושיטת פס הייצור וטכנולוגיות רבות כגון מנוע הבעירה הפנימית, דשנים כימיים, וכלי התעופה הראשונים ששימשו בפועל לצורכי תחבורה.
חוקרים שונים ממשיכים ומגדירים את המהפכה התעשייתית כתקופה מתמשכת שלא הסתיימה, ושבמרכזה ארבעה גלים :
המדבר הערבי
המדבר הערבי (בערבית: صحراء عربية) הוא מדבר גדול ששטחו כ-2,330,000 קמ"ר, הנמצא במזרח התיכון, קרוי על שם חצי האי ערב המהווה את רובו. בדרומו משתרע א-רובע אל-ח'אלי, ימת החולות הרציפה הגדולה בעולם.
בשטח המדבר הערבי נמצאות המדינות: ירדן, כווית, איחוד האמירויות הערביות, קטר, בחריין, עיראק, ערב הסעודית, עומאן ותימן.
בקיץ הטמפרטורה הממוצעת במדבר עומדת על כ-40–50 מעלות צלזיוס, ובחורף הטמפרטורה הממוצעת מגיעה לכ-5–15 מעלות צלזיוס ויכולה להגיע עד ל-0 מעלות. הלחות במדבר נמוכה מאוד ובחורף מגיעה ל-50% ובקיץ ל-15% בממוצע. כמויות הגשם במדבר הן 35 מ"מ.
באזור ערב הסעודית שמהווה את עיקר שטח המדבר והמדבר מהווה את רוב שטחה, יותר קר בחורף (5 מעלות בממוצע) ובקיץ (בסביבות 29 מעלות) ויורדים יותר משקעים (80 מ"מ).
בנוסף לערבים יש במדבר קבוצות אתניות שונות שבהן: אשורים, טורקמנים וכורדים. פרט לערבית מדברות קבוצות אתניות שונות בשפות נוספות ובהן: ארמנית, ארמית, כורדית.
אוזנימוד
אוזנימוד (באנגלית: Ozanimod), הנמכרת לציבור הרחב תחת השם המסחרי Zeposia, היא תרופה ביולוגית שמטרתה לדכא את פעילות מערכת החיסון. התרופה נועדה לטיפול במחלות אוטואימוניות כטרשת נפוצה וקוליטיס כיבית. התרופה עשויה להפחית את תהליך הדלקתי ובכך למנוע נזקים עתידיים לרקמה. התרופה פועלת על מערכת החיסון הנרכשת ולכן עשויה להפחית את הסימפטומים ואת חומרתם אך עלולה גם להוות קרקע פורייה לזיהומים עקב דיכוי פעילות מערכת החיסון.
טרשת נפוצה היא מחלה המתבטאת בגלים שהם נזק נירולוגי שמופיע ונמשך מעבר ל-24 שעות כאשר חודש לפני כן החולה היה יציב במצבו הנירולוגי. הטיפול בטרשת נפוצה נועד לטפל במחלה מסוג Relapsing-Remitting שבה המחלה מתבטאת בגלים והפוגות אשר לרוב נובעים מטיפול רפואי, Clinical isolated syndrome שבו אין עדיין אבחנה למחלה אך יש גורם סיכון גדולה להופעתה ו ו-Active secondary progressive שבה גלי המחלה מתמעטים אך המחלה ממשיכה להתקדם. הטיפול הוכח כמשפר אובדן נפח מוח, הפחתה באיבוד נפח החומר האפור ובנפח התלמוס. בנוסף, טיפול ממושך בתרופה עשוי לשמר ואף לשפר את המהירות שבה המידע מועבד במוח ובכך ייתכן שימור או שיפור של המצב הקוגניטיבי.
מנגנון פעולה
התרופה מתחברת באפיניות גבוה ובאופן סלקטיבי לרצפטור (Sphingosine 1-phosphate (SP1, לתתי הסוגים S1P1 ו-S1P5. קישור זה למעשה מונע את יציאתם של הלימפוציטים מבלוטות הלימפה אל מערכת העצבים המרכזית. כך למעשה נראתה כמות מופחתת של לימפוציטים הנודדים בדם הפריפרי אל מערכת העצבים המרכזית. מכיוון שטרשת נפוצה היא מחלה שבה לימפוציטים מסוג תאי T תוקפים את המיאלין שעוטף את האקסונים במערכת העצבים המרכזית, ניתן לומר כי התרופה מונעת מתאי T לנדוד מבלוטת לימפה למערכת העצבים המרכזית. בכך נמנעת תקיפת האקסונים במערכת העצבים המרכזית על ידי תאי T.
הריון
מחקרים על בעלי חיים הראו כי התרופה רעילה לעובר וטרטוגנית עבורו, לכן היא מסווגת על ידי ה-FDA כקטגוריה D בהיריון. כלומר, תרופות אשר גורמות או חשודות כעלולות לגרום עיוותים עובריים שונים. במקרים על בע"ח על התרופה הנ"ל נמצא כי התרופה מגבירה את היארעות המלפורמיציות בכלי הדם העובריים.
הנקה
במחקרים על בעלי חיים נמצא כי התרופה עוברת אל חלב האם ולכן ההמלצה היא לא להשתמש בתרופה בזמן ההנקה.
== הכנה לקראת לקיחת התרופה, הנחיות ואזהרות ==
הנחיות
יש לנטול את התרופה עם\ללא אוכל ולהימנע ממזונות המכילים כמות גבוהה של Tyramine.
האיש שהיה יום חמישי
האיש שהיה יום חמישי (באנגלית: The Man Who Was Thursday, A Nightmare) הוא ספר שכתב גילברט קית' צ'סטרטון באנגליה בשנת 1908.
הספר הוא סאטירה פוליטית, רומן פילוסופי ומותחן מטאפיזי. זוהי יצירתו הידועה והאהובה ביותר של גילברט קית' צ'סטרטון. הספר נחשב לאחד הרומנים האנגליים הקלאסיים של תחילת המאה העשרים. הספר ראה אור במהדורות רבות ובשפות שונות ובהן בעברית, ואף עובד לתסכית רדיו בידי אורסון וולס.
RFID
RFID (ראשי תיבות של: Radio Frequency Identification; לפי קביעת האקדמיה ללשון: זיהוי בתדר רדיו, ובראשי תיבות: זָתָ"ר) היא טכנולוגיה של תיוג אלקטרוני באמצעות גלי רדיו. הטכנולוגיה מבוססת על התקנים קטנים (תגיות) המוצמדים לעצם אותו מעוניינים לזהות, ומאחסנים מידע הניתן לקריאה על ידי מכשיר מתאים באופן אלחוטי תוך שימוש בגלי רדיו. קיימות תגיות פסיביות – ללא מקור כוח, ואקטיביות – הכוללות סוללה.
היסטוריה
במאה ה-20, ובהמשכה במאה ה-21 התפתחו טכנולוגיות רבות לשם זיהוי אוטומטי מהיר ובהן: זיהוי בתדר רדיו RFID, קוד קווי (ברקוד), זיהוי ביומטרי, פס מגנטי, זיהוי תווים אופטי, כרטיס חכם, זיהוי קולי, ועוד.
טכנולוגית זיהוי בתדר רדיו הפכה לפופולרית בתחילת המאה ה-21, למרות שגרסאות שלה התפתחו עוד בשנות ה-20 של המאה ה-20 והטכנולוגיה בצורתה הנוכחית התפתחה כבר בסוף שנות ה-60. הסיבה בעטייה לא החל שימוש נרחב בטכנולוגיה זו (למרות שטכנולוגיות מקבילות שגשגו) היא העלויות הגבוהות.
ב-2004 וב-2005 הפכו שבבי RFID לזולים וממוזערים ומחירם ליחידה אחת הוא סביב כמה עשרות סנטים, מה שמאפשר לשלבם במגוון תחומים. בתחילת 2007 הכריזה חברת היטאצ'י היפנית כי הצליחה לייצר שבב RFID בגודל של גרגיר חול, עם זאת גודל האנטנה מגביל עדיין את גודל השבב ל-0.4 מילימטר.
בתחילת שנת 2007 אישר משרד התקשורת הישראלי שימוש אזרחי בתדרים 915-917 מגהרץ, שמשמעותו אישור שימוש בטכנולוגיית ה-RFID. בשנת 2012 חודש צו אי התחולה וכעת ניתן לשדר עד להספק של שני ואט בתדרים המאושרים.
סוגי תגי RFID
ישנם שלושה סוגים של תגים אשר משדרים לקורא: אקטיבי, פסיבי ופסיבי למחצה:
תדרים בשימוש טכנולוגיית RFID
ישנם ארבעה תדרים מרכזיים הנמצאים בשימוש RFID:
כל התגים מושפעים מהתדר אך היכולות שלהם משתנות על פי מקור הכוח הפנימי שלהם. הערה: תדרים אלו שונים בין מדינות שונות כאשר כל אזור משתמש בתדרים הפנויים הנמצאים באזורו. למשל בתדר ה-UHF בארצות הברית משתמשים בתדר 915MHz ובאיחוד הארופאי בתדרים 865-868MHz.
טווח קריאה
טווח הקריאה של תג פסיבי תלוי בתדר, בכוח הסורק ובהפרעות של חפצים מתכתיים: טווח הקריאה האפקטיבי של תג אקטיבי הוא לרוב 100 מטרים.
שימושים
שימוש בכרטיסים אלו קיים לצורך בקרת כניסה ופתיחת דלתות, מבלי שהעובד יצטרך להעביר, למשל, כרטיס מגנטי פיזית בקורא. שימוש נוסף יכול להיות על ידי שתל שבבי אנושי ככלי לבקרת כניסה או לבדיקת נוכחות של אנשים, כמו תלמידים או חיילים, כדי לייתר ספירה ידנית מסורבלת כאשר עולים לאוטובוס, או יוצאים לפעולה. בכביש חוצה ישראל נעשה שימוש בתיוג RFID לזיהוי מנויים, כמו גם בתחנות דלק, ובצבא ארצות הברית נעשה שימוש בתיוג אלחוטי על גבי מכולות.
קמעונאות
התגים שנבחרו לשימוש על ידי ענקית הסופרמרקטים וולמארט, צבא ארצות הברית, טסקו באנגליה ומטרו בגרמניה הם מסוג EPC – התגים הזולים ביותר כיום שמחירם (בכמויות גדולות) מתחת ל-10 סנט אמריקאי. הפרויקטים המתבצעים היום בעולם מתוכננים על מנת שבקניה בסופרמרקט לא יהיה צריך להעביר את המוצרים אחד אחד לפני הסורק, אלא יהיה אפשר להעביר את כל הסל כהרף עין מבלי להוציא את המוצרים מהסל. יהיה אפשר לנהל מחסן גדול, מבלי לערוך בדיקת מלאי, ולהיות מעודכן בזמן אמת כאשר אחד מהפריטים מוצא החוצה. דבר הנותן יכולת בניהול מלאי טובה יותר.
תגים לבני אדם
התקן מתחת לעור שמאושר לפי תקינת בריאות, שמאפשר זיהוי אדם למספר רב של צרכים. תג מושתל יכול לשמש לשמירת סיסמאות, פתיחת דלתות ואף תשלום ללא כרטיס אשראי.
דרכונים
קיימת תקינה בינלאומית לשבבי RFID בדרכונים. החל משנת 2017 עם אישור חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע גם הדרכונים הישראליים מצוידים בשבב RFID, המאחסן את המידע הביומטרי.
תנועה ולוגיסטיקה
כבישי אגרה (כמו כביש 6) משתמשים בתגי RFID אקטיביים לזיהוי מנויים. כמו כן, משתמשים ב-RFID לצורך מעקב אחר משלוחים ולניהול וניטור מלאי במחסנים ובחנויות, לדוגמה לספירות מלאי אוטומטית.
ספורט
ניתן להלביש תג של RFID על ספורטאי ולמדוד הישגים בעזרת התג. כמו למשל ברצים לריצות רחוקות.
שימוש נוסף הוא לשים תג בתוך כדורגל ובכך לזהות האם הכדור עבר את הקו השער או לא.
טישך
טישַך (באירית: Taoiseach, רבים Taoisigh - "טישי" או "טישיג") ובדרך כלל על דרך היידוע - An Taoiseach ("ראש הממשלה"), הוא הכינוי המסורתי לראש ממשלת אירלנד. הטישך ממונה על ידי נשיא המדינה בהמלצת הבית התחתון (Dáil Éireann, דאל אֵירן) של בית הנבחרים האירי (Oireachtas, אֵירָכטָס), וחייב ליהנות מתמיכת רוב חברי הבית התחתון כל עוד הוא בתפקיד. הטישך הנוכחי הוא ליאו ורדקר ממפלגת פינה גייל.
מעמד חוקי וסמכויות
הטישך מציע את מועמדיו לחברות בממשלה, ובהסכמת חברי הבית, ממונים אלה על ידי נשיא המדינה. לטישך זכות לפטר חברי ממשלה, והוא גם אחראי על מינוי 11 משישים חברי הסנאט האירי (Seanad Éireann, שָאנד אירן).
היסטוריה
"טישך", כמו גם "טָנָשטֶה" (Tánaiste), סגן ראש הממשלה, הן מילים איריות עתיקות. משמעותו של טישך הוא "מנהיג" ואילו טנשטה הוא "יורש". משרת הטישך כפי שהיא כיום נוסחה בחוקת אירלנד ב-1937 והחליפה את נשיא המועצה המבצעת שכיהן בין השנים 1922 ו-1937, אך בין שני התפקידים יש מספר הבדלים משמעותיים ולנשיא המועצה המבצעת היו סמכויות פחותות בהרבה. לדוגמה, הוא לא יכול היה לפטר חברי ממשלה ואף לא לבקש את הנשיא לפזר את בית הנבחרים.
מטווח
מטווח הוא מתקן המשמש לאימונים ותרגול בכלי ירייה. ישנם מטווחים מקורים סגורים ומטווחים חיצוניים פתוחים. בישראל קיימים מטווחים של צה"ל, מטווחים של הגדנ"ע בניהול צה"ל, מטווחים של משטרת ישראל, מטווחים של התעשיות הביטחוניות ומטווחים פרטיים.
במטווח היורה מתמקם בעמדת הירי וממנה הוא יורה לעבר מטרות. המטרה יכולה להיות עשויית נייר, קרטון, פלסטיק, חרס (נפוץ בירי ספורטיבי וירי פנאי), מתכת וחומרים שונים נוספים. ברוב המטווחים בעולם, ובכל המטווחים המוסדרים בישראל, ארצות הברית ובריטניה יש מנהל מטווח או מפקח מטווח (בצה"ל מפקד מטווח) שתפקידו העיקרי הוא לפקח על שמירת חוקי הבטיחות במטווח.
בישראל משמשים המטווחים להכשרת חיילים לשימוש בנשק (מטווחי צה"ל), להכשרת שוטרים לשימוש בנשק, לאימונים בקליעה, לירי ספורטיבי, לירי כפעילות פנאי, להכשרת אזרחים בשימוש לצורך קבלה וחידוש רישיון לנשק והכשרת מאבטחים ושומרים בחברות השמירה. חלק מהמטווחים משמשים לניסויים ובחינת אמצעי לחימה חדשים (כלי נשק ותחמושת).
סוגים
בתוך הערים יש בדרך כלל מטווחים מקורים ומתוחמים בקירות ותקרה ומחוץ לערים יש בדרך כלל מטווחי חוץ. הגורם העיקרי לכך הוא צפיפות האנשים בעיר, מה שמהווה סיכון בטיחותי גדול יותר ממטווח מקורה במידה ומופעל מטווח חוץ בעיר. אף על פי כן, בישראל קיימים מטווחים של הגדנ"ע ושל הצבא שהם חיצוניים או חיצוניים למחצה גם בתוך שטחים עירוניים. גם מטווח חוץ יהיה תחום בגבולות ברורים ובאמצעי קשיח כלשהו (גבעה, קיר עבה ועוד) כדי לשמור על הבטיחות.
מטווח מקורה
מטווחים מקורים משמשים לירי באקדחים, ורובים חצי-אוטומטיים או ידניים. מטווח מקורה מיועד בדרך כלל לירי לטווח קצר יחסית, של עשרות מטרים בלבד. המטווח תחום בקיר עבה מאחורי השטח בו נמצאות המטרות ובקירות צדדיים כדי למנוע פגיעה מכדורים שסטו מהמטרה. במטווח מקורה יש צורך באוורור טוב שיוציא את הגזים הנפלטים בזמן הירי מהנשק אל מחוץ למטווח. רוב התחמושת שנמצאת היום בשימוש מכילה עופרת. במטווח שאינו מאוורר כראוי העובדים והטווחים נחשפים לאבק עשוי עופרת הנפלט בעת הירי. קיימת סכנה שהנמצאים בו ייפגעו מהרעלת עופרת.
במטווחים בכלל ובמטווחים מקורים במיוחד קיימת סכנה נוספת. בגלל שהרעש במטווח עשויים לעלות על רמות של יותר מ-140 דציבלים. חשיפה לעוצמת רעש הגבוה מ-110 דציבלים, במשך יותר מכמה דקות עלולה לפגוע בכושר השמיעה. חשיפה ממושכת לעוצמת רעש נמוכה יותר, אך גבוהה מ-85 דציבלים, אף היא עלולה לפגוע בשמיעה. כדי להימנע מכך משתמשים באטמי אוזניים או באוזניות אוטמות רעשים. כדי להתמודד עם הסכנה הזאת, ברבים מהמטווחים מפורסמת המלצה להשתמש בשני האמצעים יחדיו. ברוב המטווחים המקורים אסור להשתמש בסוגים מסוימים של מקלעים, בירי אוטומטי, ובכדורים בקוטר העולה על הגבלה מסוימת, זאת מפני שהירי בהם מפיק רעש רב יותר.
מטווח לייזר
בין מטווחי צה"ל קיימים מטווחי לייזר, בהם יש שימוש בנשק אמיתי שהוסב לנשק שיורה קרני לייזר לעבר המסך. הנשק מחובר בכבל למערכת ממוחשבת המאפשרת לדמות ירי בסביבה בטוחה ללא שימוש באש חיה. האדם שיורה בנשק מכוון ויורה לעבר מטרה או מטרות המוצגות על המסך. על המסך יש חיישנים הקוראים את פגיעת הקרן לעומת המטרה המיוצגת בתוכנת מחשב ומוצגת ליורה. תוכנת המחשב מחשבת את הנקודה בה פגעה הקרן ביחס למטרה וכך מתקבלת התוצאה. ביחידות קרביות בצה"ל ממעטים להשתמש במטווחי לייזר.
מטווח חוץ
מטווח חוץ משמש בדרך כלל לירי ברובים ארוכים וכבדים יותר מאלה הנפוצים במטווח מקורה, לירי בנשק אוטומטי ולירי בנשק צלפים. מטווח חוץ יכול לשמש גם לירי באקדחים. ממטווחי החוץ יכולים לשמש לירי ממרחקים קטנים עד גדולים מאוד, ממרחק של 10 מטר ועד למרחקים של יותר מקילומטר. בגלל מגוון כלי הנשק הרחב חלק ממטווחי חוץ גם כן מגבילים את קוטר הכדורים המותר בהם ומתמקצעים בירי מכלי נשק מסוימים.
במטווחי חוץ הסכנה העיקרית היא הגישה החופשית יחסית לשטח המטווח והסכנה שנשקפת לאנשים ולבעלי חיים תועים שיכולים להיכנס בקלות יחסית לשטח האש. לכן במטווחי חוץ נהוג סימון בולט של הזירה בה יש ירי. כשמדובר במטווח חוקי בסופו של המטווח, ולפעמים גם בצדדיו, יש מכשול הנקרא "חומת מפגע", ומטרתו למנוע מכדורים שנורים לעבר המטרות להפוך לכדורים תועים ולסכן עוברי אורח. המכשול יכול להיות עשוי מאדמה (גבעה טבעית שנמצאת במקום או סוללת עפר), קיר בטון, קיר לבנים, מכשול עשוי שקי חול או קיר מיוחד המעוצב במיוחד בשביל מטווח.
רוב מטווחי צה"ל הם מטווחי חוץ, או מטווחי חוץ מקורים למחצה.
בטיחות
בכל מטווח חוקי נהוגים נוהלי בטיחות שמטרתם לשמור על הטווחים ועל אנשי הצוות מפני תאונות. בגלל הסכנה הגדולה הנשקפת מתאונות היכולות להתרחש במטווח ברובם המכריע של המטווחים המוסדרים במדינות מפותחות ואף בחלק לא מבוטל מהמדינות המתפתחות מוגדרים חוקי בטיחות ברורים במטווח.
ה-4400
ה-4400 היא סדרת דרמה המשכית מדע בדיונית, ששודרה בארצות הברית בערוץ USA בשנים 2004–2007. הסדרה כללה ארבע עונות: העונה הראשונה כללה חמישה פרקים, ושלוש הבאות – 13 פרקים כל אחת. בישראל היא שודרה בערוץ 3. בשנת 2021 החלה הקרנה של גרסה מחודשת של הסדרה "4400".
עלילת הסדרה
העלילה נפתחת בכדור אור שנראה כמטאור המתקרב אל כדור הארץ והנוחת בארצות הברית. מכדור האור יוצאים 4,400 אנשים בגילאים שונים שנעלמו מכל רחבי העולם במהלך המאה ה-20. האנשים אינם זוכרים מה קרה להם במהלך התקופה שהם נעדרו, והם מנסים להסתגל לחייהם החדשים. במקרים רבים מופיעות מחלוקות בין הנעדרים לבין בני משפחותיהם, שחלקם חשבו שיקיריהם מתו. ביניהם ילדה בת שמונה שהוריה בינתיים מתו לפני שנים רבות, טייס שחור שלחם בקוריאה וסבל קשות מידי עמיתיו הגזענים ואישה צעירה שמגלה להפתעתה כי היא בהריון, בעוד היא יודעת בוודאות שלפני שנלקחה, לא הייתה בהריון. בבסיס הסדרה שני סוכנים של "אנטאק" (NTAC) שמטרתם לחקור את ה-4,400, הנקראים "המוחזרים".
העלילה סובבת סביב רעיון נוסף, שלפיו בעתיד אמור להתרחש אסון שטיבו אינו ידוע, ופעולות החטיפה וההחזרה של ה-4,400 נועדו למנוע אסון זה. כל אחד מאותם אנשים מפתח במהלך הזמן יכולות חדשות כמו ריפוי, ניבוי העתיד, טלקינזיס, קריאת מחשבות, שינוי דמות ועוד. לקראת סוף העונה השנייה מתגלה כי חומר בשם "פרומיצין" הוא זה הגורם לפיתוח היכולות החדשות. בסוף העונה השלישית מסתבר שאיזבל, התינוקת שבינתיים הפכה לאדם בוגר תוך כחודש ימים ("על חשבון" אימה שהזדקנה באותו קצב), היא הישות הרעה שבה יצטרכו להילחם ה-4,400 ויתר האנשים, ומשימתה היא להשמיד את כל ה-4,400. העונה מסתיימת לאחר שאיזבל נוטרלה מכוחה, אך רק אחרי שהספיקה לגרום נזק לשון, בעל כוחות ריפוי וממנהיגי המוחזרים.
דמויות
בתחילת העונה הראשונה חוקר טום את ההעלמות של אחיינו, שון. באירוע המסתורי שבו נעלם, נותר בנו, קייל, במצב של קומה. לאחר ששון חוזר עם שאר ה-4,400, הוא מצליח להעיר את קייל. טום חובר אל דיאנה, ויחדיו הם חוקרים את הופעתם של ה-4,400 במסגרת גוף מיוחד, המכונה NTAC. טום מנסה להתקרב לבנו, אולם במהלך העונה השנייה מתברר שקייל הוא שרצח את ג'ורדן קולייר, המנהיג של ה-4,400. טום עוזר לו, אף על פי שהוא יודע על הסכנות הכרוכות בכך. במשך הזמן, במיוחד כאשר טום מתחתן עם אלאנה, מתהדקים יחסיהם של טום וקייל, עד שקייל חובר לג'ורדן קולייר ועוזב את טום לטובת הקהילה הסודית של קולייר, במהלך העונה הרביעית. טום הופך למתנגד העיקרי לג'ורדן קולייר והקהילה שריכז סביבו. שון מנהל מערכת יחסים עם איזבל, אולם לבסוף נפרד ממנה והיא מנסה להרוג אותו. שון נכנס למצב של קומה, ובן-דודו קייל מעיר אותו בהזרקת פרומיצין בתחילת העונה הרביעית. שון מתנגד לדרכו החדשה של ג'ורדן ולחלוקת הפרומיצין באופן חופשי. הוא מחליט לרוץ למועצת העיר ופותח מחדש את מרכז ה-4,400, שנסגר בסוף העונה השלישית.
רענן שריר
רענן (רני) שריר (1935 – 28 בנובמבר 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד הנח"ל. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל רשת עמל וכיו"ר העמותה להנצחת זכר חללי הנח"ל ומורשתו.
ביוגרפיה
שריר נולד בתל אביב וגדל בכפר ביל"ו. ב-1953 התגייס לצה"ל כחבר גרעין נח"ל במסלול בני מושבים. ב-1955 סיים קורס קצינים, פיקד על מחלקת נח"ל בבסיס הטירונים החילי ולאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגת חי"ר ברצועת עזה ונפצע. ב-1958 חזר לשירות הקבע ושירת כקצין מבצעים ומפקד פלוגה בנח"ל המוצנח. סיים קורס מפקדי פלוגות והדריך בבה"ד 1. ב-1964 השתחרר משירות הקבע. ב-1966 התגייס פעם נוספת ובמשך 4 שנים היה חבר במשלחת צה"ל באתיופיה. לאחר שובו למד בפו"ם, פיקד על בסיס הטירונים ועל בית הספר למ"כים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד נח"ל בגזרת רמת הגולן. ב-1974 מונה לסגן מפקד הנח"ל ובינואר 1975 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד הנח"ל. שירת בתפקיד זה עד 1978. במהלך כהונתו הוקמו 19 היאחזויות חדשות ואוזרחו 16 היאחזויות ותיקות.
לאחר שחרורו כיהן כראש האגף החברתי הכלכלי וראש אגף המשק בתנועת המושבים, בשנים 1996 עד 2001 כיהן כמנכ"ל רשת עמל. כיהן כחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית אחוה, כיו"ר עמותת הנח"ל וכיו"ר האגודה החקלאית כפר ביל"ו.
נפטר ב-28 בנובמבר 2019. בנו, מורן שריר, הוא עיתונאי ב"הארץ".
יצחק שנדר
יצחק שנדר (1925 - 23 במאי 2016) היה מראשוני אבן יהודה, ממקימי אל על ומנכ"ל אל על בתחילת שנות ה-80.
ביוגרפיה
שנדר נולד לזוג חלוצים שהתגוררו בזכרון יעקב. בעת הקמת אבן יהודה, שנקראה בתחילת דרכה "יהודיה", הם רכשו מגרש במקום ועלו אליה בין ראשוני המתיישבים. בהזמנת דודים מבוסטון הם היגרו לארצות הברית באופן זמני, תוך שהשכירו את הבית באבן יהודה. שנדר היה פעיל בתנועת הבונים ובהגיעו לגיל גיוס התנדב לחיל האוויר המלכותי באנגליה. לאחר המלחמה הגיע לקראת סוף 1947 לביקור אצל ההורים בארצות הברית, ובפרוץ מלחמת העצמאות היה מראשוני מח"ל. לאחר מלחמת העצמאות עבד בקליטת אנשי מח"ל בישראל ובשנת 1950 הצטרף לאל על בה הקים בשנות ה-50 את מחלקת ההדרכה, במטרה להעביר את החברה להעסקת עובדים ישראליים. בשנת 1954 יצא בראש משלחת אל על לכנס תעופה בברצלונה. בראשית 1957 היה חבר ועדת החקירה שחקרה את השריפה במחסני החברה בנמל התעופה בלוד. לאחר מכן היה סגן ראש אגף למבצעים, סמנכ"ל ארקיע, ומנהל מכירות בארצות הברית. במרץ 1968 מונה לראש רשות כח אדם, ובעקבות שינוי מבני בתחילת 1970 היה לראש אגף כח אדם. בנוסף היה מנהל חברת השיווק פוריין טורס.
באוקטובר 1984 התמנה למנכ"ל חברת קפיטול אייר.
4400
4400 היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגות המדע בדיוני ומסתורין שעלתה לשידור ברשת The CW ב-25 באוקטובר 2021. היא פותחה על ידי אריאנה ג'קסון ומהווה ריבוט של הסדרה ה-4400 ששודרה בשנים 2007-2004 בערוץ USA. הסדרה מתמקדת בהופעתם מחדש של אלפי אנשים שנעלמו. במאי 2022 הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת.
תקציר העלילה
4400 בני אדם שנעלמו במהלך המאה האחרונה מופיעים לפתע מחדש בעיר האמריקאית דטרויט על האי כשהם נראים כמו ביום שבו נעלמו ובלי זיכרונות לגבי מה שקרה להם.
יחסי בנין–צרפת
יחסי בנין–צרפת הם יחסי החוץ בין בנין וצרפת.
סקירה כללית
ב קמה בדרום בנין ממלכת דהומיי, שהתקיימה עד לתבוסתה הסופית בידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית ב-1894. עד המאה ה-19 היוותה דהומיי מרכז חשוב של סחר העבדים האטלנטי.
בשנת 1899 האזור צורף למושבות אפריקה המערבית הצרפתית. בימי הממשל הצרפתי פותחו תחבורתה וכלכלתה של המושבה. בשנת 1958 חתמה כניסתה לקונסיי דה ל'אנטאנט (מועצת מדינות ההסכמה, יחד עם חוף השנהב, וולטה עלית, וניז'ר) והייתה למדינה אוטונומית וב-1 באוגוסט 1960 קיבלה את עצמאותה. נשיא המדינה הראשון היה אובר מאגה. לאחר עצמאותה כוננה בנין יחסים דיפלומטיים עם צרפת.
נשיא צרפת עמנואל מקרון קיבל את נשיא בנין פטריס טאלון בארמון האליזה ב-6 במרץ 2018. שר המדינה ז'אן-בטיסט למואן ביקר בקוטונו בין התאריכים 14 עד 16 בפברואר 2018. שרת הספורט לורה פלסל ביקרה בבנין בין 26 ל-29 ביולי 2018.
הנשיא פרנסואה הולנד קיבל את הנשיא טאלון שלוש פעמים בשנת 2016 (אפריל, יולי ודצמבר) וביקר בקוטונו ב-2 ביולי 2015 בהזמנת עמיתו הבניני.
ביקורי שרים מתקיימים גם באופן קבוע. שרי המדינה אנדרה ואליני וז'אן-מארי לה גן  ביקרו בקוטונו במאי 2016, ואילו שר החוץ של בנין, אורליאן אגבנונסי, התקבל על ידי מקבילו ז'אן-מארק ארו בפריז במרץ 2017.
יחסים כלכליים
הסחר בין צרפת לבנין מאופיין ביבוא צרפתי מוגבל (2.4 מיליון אירו בשנת 2018), המורכב בעיקר ממוצרי חקלאות ותוצרת מזון חקלאית מועטה. לכן לצרפת יש עודף סחר של 220.2 מיליון אירו. היצוא הצרפתי הסתכם ב-222.7 מיליון אירו בשנת 2018. הייצוא המסורתי הצרפתי הוא תרופות ועופות.
בבנין קיימים כ-40 עסקים צרפתים. הם מרוכזים בתחומי הלוגיסטיקה, הבנייה והבנקאות ומעסיקים ישירות בין 4,000 ל-4,500 עובדים.
ב.מ.וו סדרה 3
סדרה 3 היא המכונית הנמכרת ביותר של חברת ב.מ.וו והמכונית הנמכרת ביותר מבין מתחרותיה בסגמנט, מאז שהוצגה נמכרו למעלה מ-10 מיליון יחידות. סדרה 3 היא מכונית מוערכת בתעשיית הרכב כאשר במהלך השנים זכתה בפרסים רבים, מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ C קלאס ובאאודי A4.
היסטוריה
בשנת 1985 (סדרה E-30) הציגה ב.מ.וו את מכונית ה-324D, סדרה 3 עם מנוע דיזל.
בשנת 1988 (סדרה E-30) הציגה ב.מ.וו את מכונית הב.מ.וו M3, גרסת ספורט חזקה ובעלת ביצועים גבוהים לסדרה 3.
דגמים
מכוניות הסדרה 3 מוצעות במנועי בנזין ודיזל ובמרכבים שונים כגון סדאן, סטיישן, קופה וקבריולה. למכונית שישה דורות:
יחד לתמיד (שיר)
על השיר
השיר נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש והופק על ידי דוד קריבושי. מתאר את אהבתם הכבירה של אילנית ושל שלמה צח. שלושת בתיו מחולקים לשניים: החלקים הראשונים מושרים על ידי אילנית, שמדגישה כי "הוא" (צח) שלה. בחלקים השניים צח שר לאילנית, שעל פיו "היא" שלו. בפזמון הם אף מדמים את מערכת היחסים שלהם לזו בין פרפר וכלנית. שם השיר שאוב גם כן מהפזמון: "הנה הנה מה טוב ומה נעים גם יחד, יחד לתמיד". ב-24 בנובמבר 1968 עלה למקום העשירי במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל. ב-5 בינואר 1969, יחד עם "אופק אדמוני" של הפנינים הכחולות, עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר בו דורג.
פין (מפרשית)
מפרשית הפין (Finn) היא סירה אולימפית המיועדת לשייט אחד. הסירה עוצבה בשנת 1949 על ידי מעצב סירות הקנו ריכרד סרבי עבור אולימפיאדת הלסינקי 1952.
היסטוריה
מאז הופעת הדגם לראשונה, הסירה השתתפה בכל אולימפיאדת קיץ עד אולימפיאדת טוקיו 2020 (2021) דבר שגורם לה להיות אחת הסירות היותר פופולריות בין סירות המפרש האולימפיות.
למרות שגוף הפין השתנה במקצת מאז 1949, היו התפתחויות אחרות הקשורות לשליטה במפרשים. התרנים המקוריים היו עשויים עץ, אשר הוא חומר קשה. בשנות השישים המאוחרות ותחילת שנות השבעים התחילו להחליף את תרניי העץ בתרניי אלומיניום, אשר הוא חומר יותר גמיש ונותן יותר שליטה בצורת המפרשים בצורה משמעותית מהעץ. תורני האלומיניום התפרסמו בעיקר אחרי המשחקים האולימפיים של שנת 1972 בקיל, כאשר הם סופקו לראשונה לשייטים אולימפיים. לאחרונה, תרנים עשויים סיבי פחמן החלו להופיע בציי Finn תחרותיים. המפרשים גם הם עברו שינוי משמעותי וכעת הם עשויים ברובם קוולר.
פין בישראל
אלכסנדר-מרווין למפרט, מיליונר יהודי אמריקאי, בעל מפעל ליצור בדים למפרשים בהולנד ובמזרח הרחוק, תרם סירת פין אחת למועדון הפועל שדות ים, בשנת 1973, מרכז הפועל קנה עוד 10 סירות מאוסטריה בשיתוף עם הפועל תל אביב והשייטים עצמם. בנימין (בינג'ה) מעיין התאמן כדי לייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן 1972, אבל התברר שבישראל הסירות עשויות עץ מיושנות כי העולם כבר עבר לפין מפיברגלס קל משקל והחליפו את תרניי העץ לאלומיניום הוא פרש מההכנות. פרישה זו גרמה בהדרגה להפסקת הפעילות בדגם זה בארץ.
נצי הפת"ח
נִצי הפתח (בערבית: صقور فتح תעתיק: צֻקוּר פַתח) הוא שמם של שני ארגונים פלסטיניים: הראשון היה ארגון נוער בגדה המערבית וברצועת עזה בשנות ה-80. השני הוא ארגון טרור בעל קשרים לפת"ח, שהתפלג מגדודי חללי אל-אקצא. ארגון זה אחראי למספר פעולות נגד ישראלים, בעיקר ברצועת עזה.
שמאל|ממוזער|250px|סמל נצי הפת"ח במהלך האינתיפדה הראשונה, שהחלה ב-1987, נצי הפת"ח הונהגו על ידי צעירים מן הערים הגדולות בגדה וברצועה: שכם, טולכרם, רמאללה, בית לחם, עזה וח'אן יונס. מרבית הפעולות בתקופה זו היו באמצעי לחימה מאולתרים: יידוי אבנים, דקירות, שימוש בכלי נשק גנובים. כמות הנשק שהדור הראשון של הארגון קיבל ממקורות אש"ף מחוץ לשטחים הייתה זניחה, והפעולות הקטלניות שלהם היו פיגועי דקירה או מארבים של כלי רכב. ארגון זה פורק במצוות ישראל (כחלק מהסכמי אוסלו) ב-1996. אחד מפעילי הארגון החשובים באותה תקופה היה מוחמד דחלאן, שפיקד על נצי הפת"ח ברצועה.
הדור השני של נצי הפת"ח הופיע לראשונה באינתיפאדה השנייה, אז טען לאחריות משותפת עם חמאס למתקפה על מעבר רפיח, ב-12 בדצמבר 2004, בה נהרגו 5 חיילי צה"ל ונפצעו עשרה נוספים. הארגון פעל ברצועה בלבד.
אחרי מותו של יאסר ערפאת סבלו נצי הפת"ח מירידה בתמיכה בהם, לעומת חמאס. מספר התקיפות שהארגון ביצע פחתו. הפעולה האחרונה של נצי הפת"ח הייתה ב-2005, כשאנשי הארגון חסמו כביש ברשות הפלסטינית ומנעו מבכירים לעבור בו, במחאה על כך שהארגון לא קיבל מקום במערכת הביטחון של הרשות.
בחלקו העליון של סמל הארגון מופיע פסוק מהקוראן, מתוך סורת הניצחון (110), פס' 1: "إِذَا جَآءَ نَصْرُ ٱللَّهِ وَٱلْفَتْحُ", "כאשר יבוא הניצחון מעִם אלוהים וההכרעה". המילה בפסוק המתורגמת כ"הכרעה" (גם "ניצחון") היא "פתח" (فتح), כשמו של הארגון.
קוגלמוגל (רפובליקה)
הרפובליקה של קוגלמוגל היא מדינה לכאורה הממוקמת בפארק פראטר בווינה, אוסטריה. הרפובליקה הכריזה על עצמאותה בשנת 1976, לאחר מחלוקת של האמן אדווין ליפבורגר עם הרשויות האוסטריות על היתרי בנייה לבית כדורי שהקים ב-1971 בקצלסדורף שבאוסטריה תחתית. ב-1979 נעצר ליפבורגר ונשלח לכלא למשך עשרה שבועות.
ביוני 1982 הועבר הבית לפארק פראטר בווינה והוקף בגדרות תיל. כתובתו של הבית, הכתובת היחידה ברפובליקה, "Antifaschismusplatz 2" (כיכר אנטי-פשיזם מס' 2), הוכרה רשמית על ידי עיריית וינה.
ליפבורגר נפטר בינואר 2015. האוכלוסייה הרשמית ברפובליקה כוללת מעל 650 אזרחים שאינם תושבים. כיום מנוהלת הרפובליקה על ידי עיריית וינה ומשמשת כאתר תיירות.
רות גילאי
גילאי נולדה בהמבורג, גרמניה ועלתה כתינוקת לארץ ישראל ב-1938 יחד עם הוריה, חוה (אוה) ואברהם (אויגן) מיכאליס. למדה בבית הספר בכפר הנוער הדתי שאותו ניהל אביה. סיימה סמינר למורות בירושלים והוסמכה כמורה. התגייסה לצה"ל ושרתה כמורה חיילת באליכין, בית ספר לילדי העולים שזה מקרוב הגיעו מתימן. בעת שירותה הצבאי, פרצה מלחמת סיני – מבצע קדש. מנהל בית הספר גויס לחזית והטיל עליה, החיילת, למלא את מקומו. בעת לימודיה ב בירושלים, עברה קורס עורכי תוכניות רדיו והתקבלה ל"קול ישראל". החלה את עבודתה ברדיו כעורכת תוכניות במחלקת הנוער והמשיכה כעורכת בכירה ומגישה של מגזינים ותוכניות ברשת ב'. שנים רבות ערכה והגישה ברדיו מגזין שבועי בענייני חינוך שנקרא "שעה חופשית".
שהתה בארצות הברית כשלוש שנים בשל התמחות בעלה אריה גילאי, ושם השתלמה בלימודי תקשורת (טלוויזיה) באוניברסיטת פרדו שבאינדיאנה, שם גם ערכה והגישה תוכניות רדיו שבועיות לקהילה הישראלית.
בשנת 2000 פרשה לגמלאות מרשות השידור.
גילאי היא אם לבת ובן (מרב ודן).
ג'ניפר ג'ונס
ג'ניפר ג'ונס (באנגלית: Jennifer Jones; 2 במרץ 1919 - 17 בדצמבר 2009) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס האוסקר על "שירתה של ברנדט".
ראשית הדרך
ג'ניפר ג'ונס נולדה בשם פיליס איילי (Isley) בטולסה, אוקלהומה. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן, התקבלה ל"אקדמיה לאמנויות הדרמה" בניו יורק בשנת 1938. שם פגשה את חברה לספסל הלימודים, רוברט ווקר, והם התאהבו והתחתנו ב־2 בינואר 1939, כשג'ונס הייתה בת 19 בלבד. בסיום הלימודים הם שבו לטולסה, להשתתפות בתוכנית רדיו שארגן אביה של ג'ונס, ואז פנו להוליווד. היא הופיעה שם בשני תפקידים קטנים בסרטים "New Frontier" מ-1939 (מערבון בכיכובו של ג'ון ויין) וב"Dick Tracy's G-Men" (אחד מן הסרטים המגוללים את עלילותיו של דיק טרייסי). בשני הסרטים הללו היא הופיעה תחת שמה המקורי, פיליס איילי (אם כי אייתה אותו בצורה שונה). לאחר שהשניים נכשלו בניסיון לקבל משרה קבועה באולפני סרטי פרמאונט, הם שבו לניו יורק.
הקריירה
בניו יורק ג'ונס השקיעה את זמנה בתוכנית הרדיו שלה ועבדה בדוגמנות כעבודה חלקית וחיכתה להזדמנויות משחק. בסופו של דבר, נפגשה עם המפיק דייוויד או. סלזניק כחלק מאודישן אליו ניגשה, וסלזניק התרשם כי בג'ונס יש איכויות של כוכבת והוא החתים אותה לחוזה בן שבע שנים. היא בזהירות פיתחה גינוני כוכב, וכמו כן שינתה את שמה, לשם יותר קליט, היאה לכוכבת הוליוודית ג'ניפר ג'ונס. הבמאי קינג וידור, שהתרשם ממנה בעקבות אודישן שעשתה לתפקיד ברנדט סובירו, בסרטו "שירת ברנדט" (1943). היא זכתה בתפקיד, אחר שגברה על מאות מועמדויות. שנה אחר כך, ביום הולדתה ה-25 זכתה בפרס האוסקר לשחקנית ראשית על הופעתה בסרט.
באותו זמן היא התגרשה מרוברט ווקר (1944), והייתה לפילגשו (ואחר כך אשתו) של הבוס שלה - סלזניק (עד למותו, ב־1965). הוא היה מאהב שתלטני, הנותן הרגשת חנק, וכמו כן נהייה אובססיבי בטיפוח ובעיצוב הקריירה של ג'ונס. דבר שהביא את ג'ונס שמספר רב של ניסיונות התאבדות ולעצבנות הולכת וגוברת. בזמן תקופת העבודה עם סלזניק, ג'ונס לוהקה לתפקידים יוקרתיים במטרה שתזכה באוסקר נוסף. במהלך שני העשורים הבאים הופיעה ג'ונס בקשת רחבה של תפקידים שנבחרו על ידי סלזניק. מבין הסרטים הללו נמנים: "מאז שהלכת", בו כיכבה גם שירלי טמפל, "מכתבי אהבה", עליו קיבלה מועמדות לאוסקר, כמו גם על סרטו של קינג וידור, "דו-קרב בשמש". עוד הופיעה בסרטו של ארנסט לוביטש, "Cluny Brown", "דיוקנה של ג'ני", סרטיו של ג'ון יוסטון, "היינו זרים" ו"הכה את השטן", סרטו של וינסנט מינלי, "מאדאם בובארי" על פי ספרו הקלאסי של גוסטב פלובר, הדרמה הרומנטית של ויליאם ויילר, "האחות קרי", בו כיכבה לצד לורנס אוליבייה ובעוד סרט של במאי גדול, ויטוריו דה סיקה ב"סיפור של אשת איש אמריקני", בו הופיעה לצד מונטגומרי קליפט ו"הקץ לנשק", על פי ספרו של ארנסט המינגוויי. הופיעה גם בסרט "גבעת האהבה", וב 1962 בסרט "ענוג הוא הלילה". סרטה האחרון כשחקנית היה "המגדל הלוהט", סרט האסונות המצליח, עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
אסטרואיד 6249 Jennifer שהתגלה על ידי אלינור הלין ב-1991, נקרא על שמה.
מותה
ג'ונס הלכה לעולמה ב-17 בדצמבר 2009 בגיל 90.
מרור הגינות
מרור הגינות (שם מדעי: Sonchus oleraceus) הוא מין צמח ממשפחת המורכבים. זהו אחד המינים הרודרליים הנפוצים בעולם ומקורו אירו-אסיאתי. מופע הצמח משתנה מאוד בצורת עליו, בצבעו ובגודלו מבית גידול לבית גידול, ואף באותו בית הגידול. בארץ ישראל הוא פורח כמעט כל השנה.
מאפיינים
המרור הוא צמח עשבוני חד-שנתי בעל גבעול זקוף ועלים מוארכים בעלי שפה מפורצת. תפרחותיו מסודרות במין סוכך ופרחיו צהובים לשוניים בלבד. פיריו של המרור מסוג אכנה בעלת ציצית שמקורה בגביע הפרח. עם שבירת הצמח ניתן להבחין בשרף חלבי (latex) לבן. טעמו של המרור מר כפי שמרמז שמו. מין דומה למרור הגינות הוא המרור המחוספס (Sonchus asper) בעל האביטוס קוצני וגלדני יותר.
מרור הגינות גדל בגינות, במעזבות ובבתי גידול טבעיים מופרים שכן המרור הוא צמח ניטרופילי. המרור אכיל בתור ירק עלים וטעמו כטעם החסה.
השומרונים נוהגים לאכול מרור הגינות יחד עם קרבן פסח, לקיום מצוות "על מצות ומרורים יאכלוהו". מסורת זו נשתמרה גם בקרב חלק מיהודי תימן.
דמוגרפיה של טורקיה
בטורקיה נערך מפקד אוכלוסין מדי עשור, כאשר האחרון היה בשנת 2000. על פי תוצאות המפקד והערכות, חיים כיום כ- 70.5 מיליון תושבים ב-81 פרובינציות של המדינה, כאשר מתוכם 25.5% הם בני 0-14, 67.7% הם בני 15-64, ו- 6.8% נותרים הם בני 65 ומעלה.
טורקיה נחשבת למדינה אירו-אסיאתית, ועל אף שרוב שטחה נמצא ביבשת אסיה, קיימת בה זיקה עזה לאירופה. היא שותפה בברית נאט"ו משנת 1952 ומשתוקקת להיכנס לאיחוד האירופי.
קבוצות אתניות
האוכלוסייה הטורקית מורכבת מ-2 קבוצות אתניות גדולות: העם הטורקי מהווה כ-80% והעם הכורדי מהווה כ-20% (נתון זה עולה בהדרגה). בנוסף, ישנו מיעוט זניח של ערבים, טורקמנים, צ'רקסים ויוונים.
הכורדים, שיותר ממחציתם בעולם נמצאים בטורקיה, כונו במשך השנים "טורקים הרריים" ושמם "כורדים" נאסר לשימוש. המיעוט הכורדי בטורקיה, ש- 1.1 מיליון ממנו מוגדרים כפליטים, נמצא בדרום-מזרח המדינה ובריכוז מסוים באנקרה, ומנהל מאבק להשגת עצמאות מאז שנות ה-20 של המאה ה-20. את עיקר המאבק שגבה עד היום למעלה מ-40,000 הרוגים לשני הצדדים (לפי סוכנות הידיעות reuters), נטלה על עצמה מפלגת הפועלים הכורדית, ה-PKK. הכורדים בטורקיה יושבים באזורים אסטרטגיים השולטים על צינורות הנפט ועל מס' סכרים על הפרת והחידקל. על אף שיש לכורדים בטורקיה זכויות רבות מאלה שיש להם בשאר המדינות (עיראק, איראן וסוריה), הם מנועים מזכויות רבות אחרות ככורדים - למשל, עד לאחרונה חל עליהם איסור להשתמש בשפתם. ההשקפה הטורקית לפיה שלמות טורקית אינה מתיישבת עם עצמאות כורדית לא השתנתה, ואף נעשו מחקרים ביוזמה טורקית, המנסים לבטל את מוצאם ושפתם. עד היום ממשיכים העימותים המזוינים בין הכורדים לצבא טורקיה בדרום מזרח המדינה.
סעיף 66 לחוקה הטורקית מגדיר "טורקי" כ"מישהו הקשור למדינה הטורקית בקשר אזרחות", ולפיכך, המינוח המשפטי והאתני "טורקי" אינם זהים זה לזה. טורקיה מכירה בקהילות המוזכרות באמנת לוזאן (בעיקר יוונים אורתודוקסים, ארמנים ויהודים) כמיעוטים, אך בשל העיקרון החוקתי המשתית את המדינה על שוויון ואי הבחנה בין גזעים, אין לבני קהילות אלה זכויות מיוחדות. מספר מיעוטים ניסו להשיג זכויות, בין אם באמצעות טרור (ראו PKK) ובין באמצעים פוליטיים.
דת
מבחינה דתית, 99.8% מן האוכלוסייה הם מוסלמים. רובם סונים, ו-15% עד 20% אלווים, פלג של האסלאם המרוכז באנטוליה, בעל זיקה לשיעה ולסוּפיות. נוצרים (קתולים ופרוטסטנטים) מהווים 0.2% מהאוכלוסייה. כן יש בטורקיה קהילות יהודיות קטנות וארמניות. בניגוד לאומות אסלאמיות גדולות אחרות, בטורקיה קיימת מסורת ארוכה של הפרדת דת מהמדינה והחוקה הטורקית מכירה בחופש הדת של אזרחיה. הקהילות הדתיות נהנות מהגנת המדינה. החוקה קובעת במפורש שגופים דתיים אינם יכולים להיות מעורבים בתהליכים פוליטיים (באמצעות הקמת מפלגה דתית, למשל), או לייסד בתי ספר דתיים. עם זאת, יש מפלגות שלהן אוריינטציה דתית כזו או אחרת. ב-10 בנובמבר 2005 אישר בית הדין האירופי לזכויות אדם את החוק האוסר על לבישת כיסוי-ראש מטעמי דת, או ביגוד דתי אחר, בבנייני ממשלה, בבתי ספר ובאוניברסיטאות.
שפה
השפה הרשמית היחידה במדינה היא טורקית, הנכתבת באותיות לטיניות מאז רפורמות אטאטורק. לא קיימים נתונים אמינים עבור חלוקה לשונית באוכלוסייה, אך רשת הטלוויזיה הציבורית TRT משדרת מספר שעות בשבוע בערבית, בבוסנית, באדיגית ובכורדית.
חינוך
שיעור האוריינות בטורקיה הוא 95.3% אצל גברים ו79.6% אצל נשים, ובממוצע - 87.4%. השיעור הנמוך אצל הנשים נובע בעיקר מהיחס לנשים באזורים הערביים והכורדיים בדרום-מזרח המדינה. הבערות היא אחת המגבלות הקשות של טורקיה, ומהווה אחד המכשולים במאמצי הפיתוח והתיעוש שלה.
רמת החינוך בטורקיה מעט נמוכה מהמקובל במדינות המערב, וכ-12% מקרב גילאי 15 ומעלה אינם יודעים קרוא וכתוב (בעיקר בקרב הנשים). חינוך חובה חינם קיים עד גיל 15. עם זאת, ישנו שפע של מוסדות להשכלה גבוהה במדינה ואחוז סביר של משכילים.
צפיפות אוכלוסין
שיעור הצפיפות בטורקיה עומד על כ- 89.24 נפש לקמ"ר. עם זאת, החלוקה אינה שווה בשטח, וניתן לראות חלוקה לריכוזי אוכלוסייה, בהם 5 ערים גדולות בעלות למעלה ממיליון תושבים. המטרופולין איסטנבול הוא הגדול ביותר ומשתייכים אליו כ- 11.3 מיליון איש. אחריו המטרופולין של אנקרה הבירה, עם כ-4.3 מיליון, איזמיר עם כ-3.5 מיליון ובורסה ואדנה עם כ-1.5 מיליון בכל אחת.
הגירה
עקב המחסור בידיים עובדות במדינות מערב אירופה בשנות ה-60 ובשנות ה-80, היגרו טורקים רבים למדינות אלה, ובמיוחד למערב גרמניה, הולנד וצרפת. לאחרונה היגרו טורקים רבים גם לרוסיה ולמדינות שכנות נוספות. הדבר יצר אוכלוסייה טורקית גדולה בגולה. בחלק מהמדינות, קבוצות מיעוט טורקיות אף השיגו השפעה מזערית על דפוסי ההצבעה, שהיה בה כדי לחייב את השלטון להתייחס אליהם כמיעוטים משפיעים ולהתייחס לדרישות הקהילות ההולכות והגדולות שלהם.
אל טורקיה היגרו בשנים האחרונות מעל שלושה מיליון פליטים סורים.
צ'רוון
צ'רוון (בבלארוסית: Чэрвень, צ'רוויין; ברוסית: Червень; בפולנית: Czerwień, צ'רוויין) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הרבי מאן
קריירה
מאן נולד להורים יהודים בברוקלין, ניו יורק, ובתיכון נכשל בשיעורי המוזיקה. הוא הופיע לראשונה בגיל 15. בשנות ה-50 עסק רבות במוזיקה ברזילאית, בסוף שנות ה-60 עבר לסגנונות הפאנק והנשמה ובאמצע שנות ה-70 הוציא להיטי דיסקו.
מוזיקה עולמית
מאן היה חלוץ בחיבור הג'אז למוזיקה עולמית. הוא הוסיף יסודות של מוזיקה אפריקאית לאחר סיור ביבשת, צירף נגן קונגאס ללהקתו והקליט את האלבום "פלאוטיסטה", ובו ג'אז אפרו קובאני. ב-1961 סייר בברזיל ובחזרו לארצות הברית הקליט עם אומנים ברזילאים כמו אנטוניו קרלוס ג'ובים והגיטריסט באדן פאואל. תקליטים אלה תרמו רבות להפצת הבוסה נובה, ומאן חזר פעמים רבות להקליט נושאים ברזילאיים. הוא הקליט רגאיי בלונדון ב-1974, מוזיקה מזרח תיכונית (ב-1966 ו-1967 עם עוד ודרבוקה), וכמו כן מוזיקה מזרח אירופאית.
צ'רוון
תולדות היישוב
העיירה נוסדה בשם איהומן (בבלארוסית: Ігумен, ברוסית נהגה "איגומן") והיא נזכרת לראשונה בשנת 1387, בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, והפכה למרכז מחוז. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמה באזור הרפובליקה הבלארוסית העממית, אך היא נכבשה תוך זמן קצר על ידי ברית המועצות. ב-1923 הסובייטים שינו את שם העיירה לצ'רוון.
הרבי מאן
מוזיקה עולמית
באמצע שנות ה-60 הוא צירף את צ'יק קוריאה הצעיר לנגן בלהקותיו, בטעם לטיני, ועבודתו עם אמן זה כונסה באוסף "כל המפגשים של הלהקה הלטינית". בסביבת שנת 1980 ניגן דואטים בניו יורק עם נגן הסארוד (כלי הודי) ואסאנט ראי.
הקשר למוזיקת פופ
לאחר אלבום הלהיט שלו מ-1969 "Memphis Underground" הוא הוציא כמה אלבומים נוספים של ג'אז "רך" בשנות ה - 70, כך שהוא ספג ביקורת מאוהדי ג'אז טהור, אך התאפשר לו להיות פעיל בתקופה בה העניין בג'אז דעך. הוא ניגן עם הרבה מוזיקאי ג'אז ונשמה ידועים, ואיתם יצר קטעים שהעפילו למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים. ב-1983 הקליט גרסה אינסטרומנטלית לשיר "נואיבה" של שלמה גרוניך.
צ'רוון
יהודי צ'רוון
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי.
הרבי מאן
קריירה מאוחרת
מאן הקים חברת תקליטים.
בשנת 2003 הופיע בפעם האחרונה בפסטיבל הג'אז של ניו אורלינס. באותה השנה מת מאן ממחלת הסרטן. בסך הכל, הקליט כ-100 תקליטים.
צ'רוון
יהודי צ'רוון
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך חודש 139 יהודים. בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו צר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה. מעת לעת רצחו שוטרים בלארוסים יהודים מהגטו.
ב-1 בפברואר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ובלארוסים, ורצחו את בין 1,400 ל-1,800 היהודים שנותרו בו מחוץ לעיירה.
ענבל גזית
ביוגרפיה
ענבל גזית נולדה להורים שהתגוררו בגבעת נשר, אולם לאחר מעבר המשפחה לקריית ביאליק ואחר כך לאלוני אבא, גדלה גזית מגיל 10 ביישוב הקהילתי תמרת. היא הבת הבכורה למשפחה עם שלושה ילדים. כשהייתה בת שתים עשרה, נפטר אביה מסרטן. גזית הייתה חניכה ומדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד ועם סיום לימודי התיכון, התנדבה לשנת שירות, במסגרתה לקחה חלק בפעילות בקן התנועה בקריית חיים.
את דרכה בעולם התקשורת החלה בשנת 1999, עם תחילת שירותה הצבאי בגלי צה"ל. היה זה תפקיד כתבת ומפיקה בדסק התרבות שניהל מולי שפירא. במסגרת תפקידה, הגישה פינה בתוכניתו "בילוי נעים", שבה דיווחה על אירועי תרבות שבועיים.
בתום שירותה הצבאי, עבדה כתחקירנית בתוכנית "מזל טוב" בטלעד שהגישו מיכל ינאי ומיקי גבע ובתוכנית התחקירים "זה הזמן" של עמנואל רוזן.
בשנת 2005 חזרה למחלקת התרבות של גלי צה"ל. בין השאר, הגישה את התוכניות "ציפורי לילה שולפות וממליצות" עם איתי מאוטנר, מוסף התרבות "בילוי היום" וספיישלים לחגים. בתור עורכת הייתה אחראית על התוכנית "ציפורי לילה מתגעגעות", שבה אירחו מדי שבוע שחר סגל ורועי בר נתן אישים מעולם התרבות הישראלי. בין השנים 2007–2014 ערכה את התוכנית "ציפורי לילה עושות עניין" שהגישו נתן דטנר ואודיה קורן. גזית ממשיכה לערוך את התוכנית גם לאחר שעברה להיות משודרת בשם "בטלים בשישי" בצהרי יום שישי.
בשנת 2013 שימשה כעורכת-משנה בתוכנית הטלוויזיה "מצב האומה". ביוני 2016 מונתה לתפקיד "העורכת הראשית וראש דסק התרבות" של גלי צה"ל, במקום אפי בן אברהם.
בדצמבר 2016, עם יציאתו לגמלאות של מולי שפירא, החלה להגיש תוכנית בנושאי תרבות בגלי צה"ל בימי שישי, יחד עם חן ליברמן. בינואר 2018 ירדה התוכנית. בנובמבר 2018 החלה להגיש את התוכנית "גילוי דעת" עם איתי הרמן, שבה השניים מציגים מדי שבוע פרטי טריוויה על נושאים מתחלפים וב-2020 החלה להגיש יחד עם הרב שי פירון בימי שישי את התוכנית "נפלא פה". גזית הגישה גם את התוכנית "סטטוס קוו" עד לסיום שידורי התוכנית בסוף 2021.
גזית היא בוגרת תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
גזית רווקה ומתגוררת בתל אביב. היא מגדירה עצמה כאתאיסטית.
תחנת דלק
תחנת דלק היא מתחם (מסחרי, בדרך כלל) לרכישת דלק לסוגיו: בנזין ברמת אוקטן שונה, סולר למנועי דיזל, נפט ולעיתים אף גז פחמימני מעובה לשם הנעת כלי רכב מנועיים בעלי מנוע בעירה פנימית.
היסטוריה
תחנות דלק הופיעו לראשונה כעסק צדדי של בתי מרקחת. בית המרקחת הראשון שעשה זאת היה בית מרקחת בעיר ויסלוך בקיסרות הגרמנית ב-5 באוגוסט 1888. המתדלק הראשון היה הרוקח וילי אוקל והמתדלקת הראשונה - ברתה בנץ.
התחנה הייעודית הראשונה נבנתה בסנט לואיס, ארצות הברית ב-1905 בשדרה סן תרזה 420.
איסורים
בתחנת דלק חלים מספר איסורים, למניעת אסונות- פיצוצים, שרפות וכדומה, אשר עלילותם גבוהה בשל הריכוזים הגבוהים של החומרים הדליקים בתחנה. למשל, אסור לעשן בתחנות דלק, אסור לתדלק בעוד הרכב מונע ואסור לדבר בטלפון סלולרי מכיוון שפולט קרינה העלולה לגרום לפיצוץ.
תחנות דלק בישראל
בעשורים הראשונים של המדינה נשלט שוק תחנות הדלק בישראל על ידי שלוש החברות פז, סונול ודלק. עם השנים התרחב שוק הדלק להכיל חברות קטנות נוספות המתחרות בשלוש אלה.