cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפינים (עם)
מערכת הקסטות
אליפין - בהווה, המילה alipin (או oripun) פירושה "עבדים", וכך גם הספרדים תרגמו את המונח. האליפינים לא היו עבדים במובן המערבי של המילה. הם לא נחטפו ונמכרו בשווקים. נכון יותר יהיה לקרוא להם אריסים. הם יורשים את חובות הוריהם, וניתן להעביר את חובותיהם מאדון אחד למשנהו. עם זאת, הייתה להם אפשרות לקנות את החופש שלהם. עניים יכלו להיות אליפינים מרצון, כי ראו בכך צורה של הגנה וסיוע ולא ענישה.
במאה ה-15 הביאו מיסיונרים וסוחרים ערביים והודים ממלזיה ואינדונזיה את האסלאם לפיליפינים, שם החליפו את הדתות המקומיות. לפני כן, אמונת שבטי הילידים של הפיליפינים הייתה תערובת של אנימיזם, הינדואיזם ובודהיזם.
כפרי ילידים, שנקראו "ברנגים", היו מאוכלסים על ידי מקומיים בכמה מעמדות חברתיים - אצולה, חופשיים, מעמד ביניים, אריסים, משרתים ועבדים. הם נשלטו על ידי שליטים שכונו בתוארים שונים: ראג'ה, דאטוס וסולטאנים. היו מעמדות של אצילים קטנים וכן של לוחמים. מסורת זו נמשכה גם בקרב הסוחרים הספרדים והפורטוגלים, אשר נישאו גם הם לאוכלוסייה המקומית.
היישוב והשלטון הספרדי (1521–1898)
הגעתו של הנוסע הפורטוגזי פרדיננד מגלן בשנת 1521 מסמלת התחלת תקופה של ההתנחלות האירופית. בתקופת הקולוניאליזם הספרדי היו הפיליפינים חלק מ"ספרד החדשה", שנשלטה ממקסיקו סיטי. המתיישבים הספרדים הראשונים היו בעיקר חוקרים, חיילים, פקידי ממשלה ומיסיונרים דתיים שנולדו בספרד ובמקסיקו. רוב הספרדים שהתיישבו היו ממוצא אנדלוסי, אבל היו גם מתנחלים קטלאניים, מוריים ובסקים. מושלים ילידי ספרד, בעיקר ממוצא קסטיליאני, התיישבו באיים כדי לשלוט על הטריטוריה שלהם. רוב המתיישבים התחתנו עם בנותיהם של ראג'ים, דאטנים וסולטנים כדי לחזק את הקולוניזציה של האיים. בני המעמדות העליונים בתקופה הפרה-ספרדית, המשיכו להיות מעמד האצילים לאחר ההתיישבות הספרדית. במאות ה-16 וה-17, אלפי סוחרים יפנים היגרו גם הם לפיליפינים והשתלבו באוכלוסייה המקומית.
כחלק ממלחמת שבע השנים, כבשו הכוחות הבריטים את מנילה בין השנים 1762 ו-1764. החלק היחיד של הפיליפינים שהבריטים החזיקו בו היה אזור מנילה והנמל הימי העיקרי של קאוויט, שניהם ממוקמים במפרץ מנילה. המלחמה הסתיימה בחוזה פריז (1763) ב-1763. בסוף המלחמה לא ידעו החותמים על ההסכם שמנילה נכבשה על ידי הבריטים ומנוהלת כמושבה בריטית. כתוצאה מכך, לא נוסח בחוזה פריס, סעיף ספציפי בעניין הפיליפינים. והם נכללו בקטגוריה הכללית: "כל שאר האדמות שלא הוגדרו אחרת יוחזרו לאימפריה הספרדית". חיילים הודים רבים ומפקדיהם הבריטים נותרו במנילה ובחלקים נוספים של האיים. רובם התבוללו באוכלוסייה המקומית. הגעתם של הספרדים לפיליפינים משכה גלי מהגרים חדשים מסין, והמסחר הימי פרח בתקופה הספרדית. הספרדים גייסו אלפי מהגרי עבודה סיניים שנקראו "סנגל" לבנות את התשתית הקולוניאלית באיים. מהגרים סינים רבים התנצרו, נישאו לא אחת עם המקומיות, אימצו שמות ומנהגים של הספרדים והתבוללו, אם כי הילדים שנולדו מנישואים בין פיליפינים וסינים המשיכו להיות מסומנים ברשומות רשמיות כ"מסטיסו דה סנגלי". בני התערובת הסיניים היו מוגבלים ברובה לאזור בינונדו עד המאה ה-19. בסופו של דבר הם התפשטו על פני שאר האיים, והפכו לסוחרים, בעלי קרקעות ומלווים בריבית.
כ 110 אוניות ביצעו את הסחר הימי מהפיליפינים למקסיקו בין 1565 ו 1815. עד 1593, כשלוש אוניות היו מפליגות מדי שנה מכל נמל להביא את העושר של הארכיפלג לספרד. קריאולים, אירופאים, מסטיסו, פורטוגלים, צרפתים, ומקסיקנים בעיקר מאמריקה הלטינית באו במגע עם הפיליפינים. נוצרים יפנים, הודים וקמבודים שנמלטו מרדיפות דתיות גם התיישבו בפיליפינים במהלך המאה ה-17 עד המאה ה-19.
עם חנוכת תעלת סואץ בשנת 1867, פתחה ספרד את הפיליפינים לסחר בינלאומי. המשקיעים האירופיים, מאירופה: בריטניה, הולנד, גרמניה, פורטוגל, רוסיה, איטלקייה וצרפת היו בין אלה שהתיישבו באיים ככל שהמסחר פרח. רבים מהמהגרים האירופאים נישאו ביניהם או עם מסטיזוס מקומיים והתבוללו באוכלוסייה הפיליפינית.
התקופה המודרנית
לאחר התבוסה של ספרד במהלך מלחמת ספרד–אמריקה ב-1898, הגנרל הפיליפיני, אמיליו אגוינלדו הכריז על עצמאות ב-12 ביוני, בעוד הגנרל וסלי מריט הפך למושל האמריקאי הראשון של הפיליפינים. ב־10 בדצמבר 1898 הסתיימה המלחמה, כאשר ספרד ויתרה על הפיליפינים ועל מושבות אחרות לטובת ארצות-הברית תמורת 20 מיליון דולר.
המלחמה הפיליפינים-אמריקאית, שפרצה לאחר מכן, גרמה למותם של לפחות 200,000 אזרחים פיליפינים.כמה הערכות טוענות למספר גדול הרבה יותר - כמיליון אזרחים פיליפינים. לאחר המלחמה הפיליפינית-אמריקנית, הממשל האזרחי של ארצות הברית הוקם בשנת 1901, כאשר ויליאם הווארד טאפט התמנה כמושל האמריקאי. אמריקנים החלו להתיישב באיים ואלפי נישואים בין גזעים בין אמריקנים לפיליפינים התרחשו מאז. בשל מיקומם האסטרטגי של הפיליפינים, כ-21 בסיסים ו-100 אלף אנשי צבא הוצבו שם מאז שארצות הברית כבשה לראשונה את האיים ב-1898. בסיסים אלה הוצאו ב -1992 לאחר תום המלחמה הקרה, והותירו שם אלפי ילדים ממוצא מעורב אמריקאי-פיליפיני. המדינה זכתה בעצמאות מארצות הברית ב-1946. קרן המחקר העולמית ע"ש פרל ס. באק העריכה כי 52,000 ילדים מעורבים מתגוררים ברחבי הפיליפינים. על פי מרכז מחקר אחר ייתכן שיש כ-250,000 אמר-אסייתים מתגוררים בערים סביב מנילה, קלארק, ואולוגאפו. בנוסף לכך, גברים פיליפינים רבים התגייסו לחיל הים האמריקאי ועשו שם קריירה, ולעיתים קרובות התיישבו עם משפחותיהם בארצות הברית. כמה מבני הדור השני או השלישי שלהם חזר לפיליפינים.
בעקבות העצמאות, הגיעה לפיליפינים הגירה בעיקר של אמריקנים, אירופאים, סינים ויפנים. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכו להגיע מהגרים מדרום אסיה. רובם התבוללו ונמנעו מהסטיגמה החברתית המקומית שנקבעה על ידי הספרדים הראשונים. תהליך זה נכון גם לגבי המהגרים הערבים והסינים, שרבים מהם באו לאחר המלחמה. הגירה חדשה יותר היא של קוריאנים, פרסים, ברזילאים ואזרחים אחרים. כל אלה תרמו להעשרת הנוף האתני, השפה והתרבות של הפיליפינים. מאות שנים של הגירה, גלות, הטמעה ומגוון תרבותי הפכו את רוב הפיליפינים לתומכים בנישואים בין-גזעיים ורב-תרבותיות.
החוק הלאומי הפיליפיני מבוסס כיום על העיקרון של אזרחות על פי מוצא ההורים - זוהי השיטה העיקרית של רכישת אזרחות לאומית. מי שנולד בפיליפינים להורים זרים, אינו זכאי לאזרחות פיליפינית, אף על פי שישנה אפשרות בתהליך מנהלי מסוים. לפיליפינים ממוצא אתני מעורב עדיין מתייחסים כמסטיזוס. עם זאת, בשפה היומיומית, המושג מסטיזו מתייחס לפיליפינים המעורבבים עם ספרדים או כל מוצא אירופי אחר. בפילפינים הייתה הבחנה גזעית מפורטת מאוד, בעיקר לגבי בני הגזעים המעורבים ילידי הפיליפינים שאחד מהוריהם ממוצא מקומי והאחר מהגר מאסיה או שייך לגזע הלבן והיגר מאירופה או ארצות הברית. היו כ-12 קבוצות גזעיות עיקריות שהתושבים סווגו לפיהם. לכל קבוצה היה שם נפרד, וזכויות שונות. במנילה הוקפדה ההפרדה הגזעית, בעיקר במרכז העיר שהיה מוקף חומה והכניסה אליו הייתה מותרת לגזעים מסוימים לצורכי עבודה וסגרגציה ברורה במגורים.
לתוך הסיווג הגזעי נלקחה בחשבון גם ההשתייכות לדת הקתולית, ומי שלא קיבל את הקתוליות כדת היה מחוץ לסדר החברתי, חלקם כונו "שודדים" "פראים", ועוד שמות שהגדירו אותם מחוץ למרכז החברתי שיצרה תרבות הקולוניאליזם הספרדי. השיוך הגזעי שלהם היה נגריטו. מאחר שהפליפינים היו קשורים מנהלתית למרכז אמריקה הספרדית, אנשים שהיגרו ממקסיקו לפיליפינים כבני תערובת - מסטיזו, שמרו על הגדרתם המשפטית גם בפיליפינים.
המונח נגריטו negrito הוטבע על ידי הספרדים על פי תווי הפנים. המילה נגריטו מתפרשת בצורה לא נכונה על ידי חוקרים אירופאים כמושג לא מוסרי בפני עצמו. היו שני סוגי נגריטוס - אחד שחי בתוך הקולוניה והם היו קתולים בדתם, והשני שחי בשבטים מחוץ למושבה וגם סווגו כ"נגריטוס". הנגריטוס שגרו במנילה לא הורשו להיכנס למרכז העיר וחיו באזורים המיועדים לילידים. אדם ממוצא נגריטו סווג על סמך סיווג אביו - מוצאו של האב קבע את הסיווג המשפטי של הילד. אם האב היה נגריטו והאמא הייתה ממוצא אסייתי הילד היה מסווג כנגריטו.
למערכת משפטית כזו של סיווג גזעי המבוססת על ייחוס פטרכאלי (לפי האב) לא הייתה מקבילה בשום מקום במושבות הספרדיות. הייחוס דרך האב, לא היה רק בגזע שהוגדר נגריטוס, אלא גם בסיווג בני התערובת - מאסטיזוס. כאשר נשים נישאו - סיווגן המשפטי השתנה בהתאם לסיווג בעליהן. בדרך זו, צאצא ממוצא מעורב (מסטיזו) סיני זכר של אב קדמון מעולם לא יאבד את הגדרתו המשפטית כמסטיזו דה סנגלי (בן תערובת ממוצא סיני או אוקייני) ולא משנה כמה אחוז של דם סיני יש בעורקיו, או כמה דורות עברו מאז שאבותיו הסינים הראשונים הגיעו לפיליפינים. הוא נשאר מסטיזו דה סנגלי לנצח.
עם זאת, "מסטיזה דה סנגלי" שנישאה לבלנקו (אירופאי) שמרה על מעמדה כ"מסטיזה דה סנגלי ", אבל ילדיה יסווגו גבוה יותר. "מסטיזה דה אספניול" (תערובת של מקומי ואירופאי), שנישאה לאירופאי, תשמור על מעמדה כמסטטיזה. לעומת זאת, מעמדו של אדם מסטיזו (דה סאנגלי או אספניול) נשאר ללא שינוי לגבי מי שנישא. אם מסטיזו (דה סאנגלי או אספניול) נשוי לפיליפינה (אשה ממוצא ספרדי טהור), היא תאבד את מעמדה כ"פילפינה" ותרכוש את המעמד המשפטי של בעלה ותהפוך למסטיזה דה אספניול או לסנגלי. אם "פיליפינה" נישאה ל"אינדיאו", מעמדה המשפטי ישתנה ל"אינדאו", למרות היותה ממוצא ספרדי טהור.
מערכת הריבוד החברתי המבוססת על המעמד, שממשיכה עד היום בפיליפינים, התחילה להיות מונהגת עם הגעת הקולוניאליזם הספרדי ומערכת המעמדות שהוא ייצר.
מערכת הסיווג האישי הספרדית המבוססת על גזע בוטלה לאחר עצמאות הפיליפינים מספרד בשנת 1898, והמילה 'פיליפיני' הורחבה ומיוחסת לכל אוכלוסיית הפיליפינים.
מחקרים גנטיים
המתיישבים הילידים של הפיליפינים היו בעיקר קבוצות נגריטוס, קבוצה אוסטרלואידית שנותרה מההגירה האנושית הראשונה מאפריקה לאוסטרליה. נגריטוס מהווים מיעוט קטן באוכלוסייה הכללית של המדינה. רוב אוכלוסיית הפיליפינים, הם ממוצא אוסטרונזים ( Austronesians ) קבוצה לשונית וגנטית שקשריה ההיסטוריים טמונים בדרום אסיה, אך בעקבות הגירה עתיקה ניתן למצוא עמים ילידים המשתרעים ממזרח לאיי האוקיינוס השקט ובמערב במקומות כמדגסקר לחופי אפריקה. התאוריה הרווחת כיום על התרחבות ההגירה שלהם גורסת כי האסטרונזים התיישבו באיי הפיליפינים באמצעות הגירה מתמשכת דרומה ומזרחה של האוכלוסייה הנאוליתית מטייוואן.
המחקר גנטי גדול ביותר שבוצע על ידי "הפרויקט הגאוגרפי" של נשיונל ג'יאוגרפיק, המבוסס על בדיקה גנטית מסיבית של 80,000 פיליפינים בשנים 2008–2009, מצא כי המקור העיקרי של הפיליפינים הוא אסייתי - 53% מדרום מזרח אסיה ואוקאניה ו-36% ממזרח אסיה, ורק 5% בלבד של גנים מדרום אירופה, 3% מדרום אסיה (תת-יבשתית) ו-2% גנים הודים. 2% שייכים לילידים לטינו-אמריקאיים, ממוצא ספרדי. אלה נתונים מצטברים של כלל האוכלוסייה בפיליפינים במשולב, אינם מייצגים אדם פיליפיני בודד, שערכיו משתנים ואפילו חסרים דרגת תערובת מאחד או יותר מהאבות הקדמונים.
שפות
שפות אוסטרונזיות מדברים בפיליפינים במשך אלפי שנים. על פי מחקר שנערך על ידי מארק דונהיו מאוניברסיטת אוסטרליה, טים דנהם מאוניברסיטת מונאש ב-2014, אין ראיות לשפה שקישרה בצורה מסודרת בין השפות האוסטרונסיות בהתפשטות דרומה מטייוואן דרך הפיליפינים ועד לאי דרום מזרח אסיה. מילים רבות אומצו מסנסקריט וטמילית ושולבו בשפות מקומיות, במהלך גל חזק של הגירה מהודו (הינדו, בודהיסט) החל מהמאה ה-5 לפנה"ס, יחד עם שכנותיה בדרום מזרח אסיה. שפות סיניות היו נפוצים גם בקרב סוחרי הארכיפלג. עם כניסת האסלאם והשפות הערבית והפרסית, הן החליפו את הסנסקריט והטמילית כשפות קדושות.
החל במחצית השנייה של המאה ה-16, הספרדית הייתה השפה הרשמית של המדינה במשך יותר משלוש מאות שנים, כי האיים נשלטו ממקסיקו סיטי מטעם האימפריה הספרדית. הגרסה של הספרדית שהייתה בשימוש הייתה המקסיקנית. ספרדית, אשר כללה גם אוצר מילים אצטקיות. במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, השפה הספרדית הייתה השפה המועדפת בקרב הפיליפינים המשכילים. כנראה היקף השימוש בספרדית מעבר לשכבת המשכילים היה מוגבל ונראה כי הפיליפינים היו פחות היספניים מאשר תושבי האיים הקנריים ואמריקה.
נראה כי הספרדית אומצה רק על ידי המעמד השליט המעורב במינהל ובתרבות האזרחית והמשפטית. ספרדית הייתה השפה של כעשרה אחוזים בלבד של האוכלוסייה הפיליפינית כאשר השלטון הספרדי הסתיים בשנת 1898. [12] כמו הצרפתית או שפת קריאולית של פיליפינים, השפות הילידות העיקריות של הפיליפינים כמו הטאגאלוג הטמיעו בתוכן מילים רבות וביטויים שונים של ספרדית קסטיליאנית.
על פי Ethnologue, ישנן עכשיו כ-180 שפות מדוברות בפיליפינים. חוקת הפיליפינים משנת 1987 הגדירה את השפה הפיליפינית. כשפה הלאומית יחד עם אנגלית, כאחת השפות הרשמיות. שפות אזוריות מוגדרות כשפות משניות רשמיות. החוקה קובעת גם כי ספרדית וערבית יקודמו על בסיס התנדבותי ואופציונלי.
דת
ב-2010, למעלה מ-90% מהאוכלוסייה היו נוצרים, עם למעלה מ-80% השייכים לכנסייה הקתולית. הקתוליות הגיעה עם הכיבוש הספרדי. במשך 300 שנה ששלטו באיים, הם הצליחו להמיר את דתם של הרוב המכריע של פיליפינים, וכתוצאה מכך הפיליפינים היא המדינה הקתולית הגדולה ביותר באסיה. יש גם קבוצות גדולות של כתות פרוטסטנטיות, אשר גדלו או הוקמו בעקבות התפוררותה של הכנסייה הקתולית בתקופת הקולוניאליזם האמריקאי. Iglesia ni Cristo היא כעת הכנסייה המקומית הגדולה ביותר, ואחריה הכנסייה המאוחדת של ישו בפיליפינים.
קבוצות נוצריות אחרות, כגון כנסיית הניצחון, מסע הצלב של ישו, הכנסייה המורמונית, ועדי יהוה יש להן נוכחות ניכרת בארץ. תושבים אחרים הם מאמיני האסלאם, ויוצרים מיעוט גדול. האסלאם בפיליפינים מרוכז ברובו במינדנאו הדרומית-מערבית ובארכיפלג של סולו, אשר, אף שחלקם בפיליפינים, קרובים מאוד למדינות האיסלאמיות השכנות של מלזיה ואינדונזיה. המוסלמים קוראים לעצמם מורוס, מילה ספרדית שמתייחסת למורים.
מבחינה היסטורית, הפיליפינים הקדומים החזיקו באמונות אנימיות שהושפעו מההינדואיזם והבודהיזם, שהובאו על ידי סוחרים ממדינות אסיה השכנות. יש קבוצות ילידים שהם אנימיסטים, וחלק משבטי איגור ולומאד עדיין שומרים על מנהגים דתיים מסורתיים, לעיתים קרובות לצד הנצרות או האסלאם.
ישנן קבוצות דתיות שכוללות פחות מחמישה אחוזים מהאוכלוסייה והן מאמיני סיקיזם, הינדואיזם, בודהיזם, אדוונטיסטים של יום השביעי, כנסיית ישו המאוחדת, מתודיסטים מאוחדים, הכנסייה האפיסקופלית הפיליפינית, ועוד זרמים נוצרים קטנים.
התפוצה הפיליפינית
יש יותר מ-10 מיליון פיליפינים שחיים מחוץ למדינתם. הפיליפינים מהווים קבוצה מיעוט אתנית באמריקה, אירופה, אוקיאניה, המזרח התיכון, ואזורים אחרים בעולם.
ישנם ארבעה מיליון אמריקאים ממוצא פיליפיני בארצות הברית, ויותר מ-300,000 אזרחים אמריקאים בפיליפינים. לפי נתוני מפקד האוכלוסין האמריקאי, המהגרים מהפיליפינים היו הקבוצה השנייה בגודלה אחרי מקסיקו, שביקשה איחוד משפחות.
פיליפינים מהווים חלק גדול מאוכלוסיית גואם, פאלאו, הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי.
תאויל
תַאְוּיל (בערבית: تأويل) הוא כינוי לאחד מסוגי הפרשנות ל, יחד עם התפסיר. בעוד התפסיר מנסה לפרש את הפסוקים כפשוטם, התאויל נוטה להרחיב ולהוסיף פרטים על אותם הפסוקים. בכך דומה ההבדל בין התפסיר לתאויל להבדל בין פרשנות הפשט למקרא למדרשים. בראשית ימי האסלאם משמעותו של מושג התאויל הייתה כמשמעותו של התפסיר, ואילו רק בהמשך נתקבעה משמעותו הנוכחית. המילה "תאויל" עצמה מופיעה שש פעמים בקוראן.
בקוראן עצמו מופיע פסוק העוסק בפרשנות הקוראן:
הפרשנות הנפוצה לפסוק זה היא שהפסוקים הסתומים הם אלה שצריכים את הפירוש הנרחב, הוא התאויל.
מישה בלכרוביץ'
מישה (משה) בּלֶכָרוביץ' (נולד ב-6 במאי 1945) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, מנהל מוזיקלי, מנצח ופסנתרן ישראלי, העובד במישורים מגוונים בתחום המוזיקה הבימתית. הלחין וניהל מוזיקלית עשרות הצגות בתיאטרון הקאמרי ובתיאטראות נוספים. עבד במשך שנים בטלוויזיה החינוכית כמלחין וכמלווה מוזיקלי, ובמשך שנים רבות שימש כמנהל המוזיקלי של להקת הפולקלור "אנחנו כאן". בין השנים 2016-2008 שימש כמנהל המוזיקלי של תיאטרון יידישפיל.
ביוגרפיה
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון למד במקביל אחר-הצהריים בבית ספר למוזיקה נגינה בפסנתר. לאחר שסיים את לימודיו בשני המוסדות, התקבל לאקדמיה למוזיקה בווילנה, שם המשיך ללמוד נגינה בפסנתר. בגיל 19 נאלץ להתגייס לצבא האדום; בשנה הראשונה שירת בחיל הרגלים, ואחר-כך התקבל לתזמורת צבאית בווילנה. המנצח, יהודי, אִפשר לו להמשיך בלימודיו באקדמיה תוך כדי השירות הצבאי. בעת לימודיו עסק בנגינה ובעיבוד מוזיקלי מגוון. לאחר שהשתחרר וסיים את לימודיו, שב לאקדמיה והחל ללמוד קומפוזיציה. בנוסף התעניין בניצוח ובמוזיקה לתיאטרון, ועיבד מוזיקה להצגה "שנים עשר כיסאות". הוא לא סיים את לימודי הקומפוזיציה, שכן בשנת 1972, בגיל 27, עלה לישראל עם אשתו; אחריהם הגיעה שאר המשפחה.
בארץ הגיע תחילה לאולפן באשקלון. כעבור זמן קצר החלה הקריירה שלו בארץ, לאחר שהגיע לבחינה שערך התיאטרון הקאמרי ב"צוותא" ופגש שם את המלחין סשה ארגוב, יוצא רוסיה, שגייס אותו כפסנתרן להצגה "חגיגת קיץ". מאז הוא עובד לסירוגין בתיאטרון הקאמרי, שבו ניגן, הלחין וניהל מוזיקלית עשרות הצגות. שימש כמלחין, מעבד ופסנתרן במרבית ההצגות של חנוך לוין (בחלקן עם אלכס כגן). כמו כן הלחין להצגות בתיאטרון יידישפיל ובתיאטרון חיפה, בתיאטרון הבובות של אריק סמית, בתיאטרון לילך ועוד. הוא משמש כמנהל המוזיקלי של תיאטרון יידישפיל. בין הצגות ומחזות הזמר שהלחין: "קוריולנוס" לשייקספיר, "הגברת הזאת ממקסים" ו"צייד יצא לצוד בצד" לז'ורז' פדו, "דבש פרא" לצ'כוב, "רכוש נטוש" לשולמית לפיד; "יושה עגל" לי"י זינגר, "הרשלה מאוסטרופולי", "יריד הצחוק" ליוסף טונקל, "דז'יגאן ושומאכר לנצח" לקובי לוריא, "סולומון גריפ" לחנוך לוין. בנוסף הלחין מוזיקה להצגות ילדים, בהם "קריוס ובקטוס", וכמה הצגות של עזרא ועירית דגן, שאותם הוא מלווה גם כמנהל מוזיקלי ומלווה בפסנתר מזה 25 שנה (משירי ע. הלל, "בית ממכר אגדות" מאת מיכאל דק, "עברית יפה שלי" מאת יורם טהרלב). שימש כמנהל מוזיקלי וניצח על הצגות רבות, בהן "המלך ואני", "עלובי החיים", "סוויני טוד", "שירת הקאמרי".
במשך שנים עבד בטלוויזיה החינוכית כמלחין וכמלווה מוזיקלי בפסנתר בתוכניות לילדים. הלחין את נעימת הנושא לתוכנית "מה פתאום? (קישקשתא). כפסנתרן, ליווה את הזמרים שושנה דמארי, אופירה גלוסקא, ישראל גוריון, שלמה ניצן ועוד. בשנת 1976 עיבד את הפיוט "אדון עולם", שאתו התחרו עוזי חיטמן ועודד בן-חור בפסטיבל הזמר החסידי של אותה שנה (וזכה במקום השני), ויצא עם להקת הפסטיבל לסיבוב הופעות בעולם כמנהל התזמורת.
שנים רבות משמש כמנהל המוזיקלי של להקת הפולקלור "אנחנו כאן" (שאביו היה ב-1956 ממייסדיה), והופיע עמה בפסטיבלים רבים בעולם. בשנים האחרונות משמש גם המנהל המוזיקלי של חבורות הזמר של מבשרת ציון ושל הר אדר. כמו כן משמש כמנהל המוזיקלי ומלווה בפסנתר של תיאטרון עדוּת.
בלכרוביץ' מתגורר עם אשתו מירה בתל אביב. הוא אב לשלושה: שחר בלכרוביץ' (נגן סקסופון), טל בלכרוביץ' (זמר-יוצר) ומאיה. אחותו, עליזה בלכרוביץ-גולדברג, היא מנצחת מקהלות וזמרת, שניצחה על מקהלת "אנחנו כאן".
בית הכנסת הטורקי בווינה
בית הכנסת הטורקי בווינה (בגרמנית: Türkischer Temple) היה בית כנסת בווינה, אוסטריה, אשר נבנה במיוחד עבור קהילה של יהודים ספרדים, שהגיעו במקור מטורקיה לווינה. הבניין הוקם בין 1885 ל-1887 על פי תוכניותיו של האדריכל הוגו פון וידנפלד ברובע השני של וינה, לאופולדשטאדט.
רקע
קהילה יהודית-טורקית קטנה כבר הייתה קיימת בווינה ב-1736 וקיבלה הרשאות רבות. המסמך העתיק ביותר המעיד על קיומה של קהילה יהודית-טורקית בווינה הוא משנת 1778. הסכמים עם ממשלת האימפריה העות'מאנית הביאו לחופש תנועה גדול יותר של יהודי טורקיה, כך שלאחר 1848 ו-1867 הם הצליחו לשמור על חיי קהילה אוטונומיים. יהודי וינה הטורקים ראו עצמם כאליטה של היהדות ודאגו לשימור שפתם הספרדית ושמירה על מנהגים מספרד. במקביל, בני הקהילה שמרו על קשרים הדוקים עם האימפריה העות'מאנית. בית תפילה לקהילה הטורקית-יהודית נבנה לראשונה בשנת 1778, אם כי המיקום עדיין לא ידוע. בשנת 1824 נהרס בית התפילה באותה תקופה ונבנה בית כנסת אחר. אולם עם עלייה חדה במספר חברי הקהילה הטורקית-יהודית, רכשה הקהילה נכס ברחוב פוהרמנגאסה (היום צירקוסגאסה) 22 בווינה, והחלה בבניית בית תפילה חדש, שנפתח ב-1868. אולם מהר מאוד ניכרו ליקויי בנייה חמורים, כך שבסופו של דבר נאלצו להרוס את הבניין. האדריכל הוגו פון וידנפלד הוזמן לתכנן את הבניין החדש, והאדריכל לואיס פון ג'קומלי הגשים את רעיונותיו בין השנים 1885 ל-1887. עקב חוק חדש משנת 1890, איבדה הקהילה היהודית-טורקית את עצמאותה באותה שנה והייתה אמורה להתאגד בקהילה הדתית הישראלית. עם זאת, לאחר משא ומתן ממושך, הוענקה לקהילה הספרדית מידה מסוימת של אוטונומיה, כדי שתוכל, בין היתר, להמשיך לנהל את המנהגים שלה. מיכאל פאפו, שהגיע מסרייבו, עבד כרב בבית הכנסת עד 1918. לאחר מכן, תפקיד זה היה כמעט פנוי, שכן בנו, מנפרד פאפו עבד רק מדי פעם כרב בבית הכנסת הטורקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה התמנה החזן הבכיר איזידור לויט, שיצר סגנון שירה משלו המבוסס על לחנים טורקיים-ספרדים.
בית הכנסת נהרס כליל על ידי הנאצים בליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938, יחד עם עוד 48 בתי כנסת בבירה האוסטרית. בשנת 1988 תרמה עיריית וינה שלט הנצחה לבית הכנסת.
המבנה
בית הכנסת נבנה בסגנון טורקי, כמעט אסלאמי, עם כיפה.
הוא נבנה על ידי הוגו פון וידנפלד בסגנון מורי, לפי דגם אלהמברה. בית הכנסת נבנה בין כמה בתים סמוכים, כך שניתן היה להגיע לכניסה רק דרך חצר. דרך מסדרון נכנסו מבקרי בית הכנסת לחדר התפילה המרובע עם כיפתו המתומנת בגובה 12 מטר. המבנה נתמך על ידי קירות בגובה 17 מטר והוא היה מואר על ידי צוהר ותאורה. כמו רוב הפנים, ארון התורה עם ספר התורה היה מכוסה בשיש או טיח מעוטר ומעוטר בזהב ובצבעים נוספים. גלריית העוגב הייתה ממוקמת מול הקודש. בחדר התפילה היו 314 מקומות ישיבה בקומת הקרקע, והיה מקום לעוד 360 מאמינים בגלריות שהיו מחוברות לשלושה צדדים של החדר. הגלריות הציעו 250 מקומות עמידה ו-110 מושבים. בחלק של בית הכנסת הפונה לרחוב היה גם חדר תפילת חורף ובו 105 מקומות ישיבה בקומה הראשונה.
פיצת מצה
פיצת מצה (או "מצה-פיצה") היא סוג של פיצה המבוססת על אפיית מצה שעליה רוטב עגבניות או קטשופ וגבינה. כיוון שביהדות נאסר לאכול מזון חמץ בפסח, יש אנשים שמשתמשים במצה הכשרה כתחליף לבצק כבסיס להכנת פיצה במהלך החג.
רקע
במהלך חג הפסח, ישנן מסעדות המכניסות לתפריטיהן פיצות-מצה במקום פיצות מבצק רגיל, שאינו כשר לחג.
1870 בארצות הברית
1870 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 94 שנה מיום היווסדה.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
מארק אלן (באנגלית: Mark Allen; נולד ב-22 בפברואר 1986) הוא שחקן סנוקר מקצועני צפון אירי. נכון למאי 2023, מדורג במקום השלישי בעולם.
קריירה
בשנת 2003 זכה אלן בתחרות הראשונה שלו, אליפות צפון אירלנד בסנוקר לחובבים. בשנת 2004 זכה אלן באליפות אירופה בסנוקר לחובבים ובאליפות העולם בסנוקר לחובבים. שנה לאחר מכן נכנס לסבב הסנוקר המקצועני העולמי. הוא הגיע לרשימת 16 המדורגים הראשונים בעולם תוך שלוש עונות בלבד.
למרות כישרונו והעובדה שנמצא באופן קבוע במקומות גבוהים בדירוג העולמי, ניצח אלן רק בשנת 2009 את תחרות המקצוענית הראשונה שלו, כשזכה בטורניר ג'יאנגסו קלאסיק.
אנטוני ויט
אנטוני ויט (בפולנית: Antoni Wit, נולד ב-7 בפברואר 1944) הוא מנצח פולני.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
קריירה
כעבור 3 שנים נוספות הצליח אלן סוף סוף לזכות בתואר הדירוג הראשון שלו, כשהביס בגמר הטורניר העולמי הפתוח (World Open) לשנת 2012 את סטיבן לי בתוצאה 1–10.
אנטוני ויט
ביוגרפיה
ויט נולד בקרקוב. משנת 2002 עד 2013 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ורשה. כמו כן עבד עם התזמורת הסימפונית של נווארה מעונת 2010–2011 עד עונת 2016–2017 והופיע עמה כמנצח האורח הראשון שלה. במאי 2013 מונה למנהל אמנותי של האנסמבל הספרדי, היושב בפמפלונה.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
קריירה
בשנת 2018 זכה אלן בטורניר המאסטרס, לאחר שניצח בגמר את קיירן וילסון מאנגליה בתוצאה 7–10.
בשנת 2022 זכה אלן באליפות בריטניה, לאחר שניצח בגמר את דינג ג'ונווי בתוצאה 7–10.
אנטוני ויט
ביוגרפיה
ויט סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה של קרקוב (שנקראה אותם ימים Państwowa Wyższa Szkola Muzyczna) בשנת 1967. הוא למד ניצוח אצל הנריק שיץ, והלחנה אצל קשישטוף פנדרצקי. בהמשך למד בפריז אצל נדיה בולאנז'ה.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
הישגים
עד כה זכה אלן בתשעה תוארי דירוג, חמישה תוארי דירוג מינוריים, שלושה תארים ללא דירוג, ובתואר אחד קבוצתי, בהם זכייה בטורניר המאסטרס בשנת 2018, וזכייה באליפות בריטניה בשנת 2022.
אנטוני ויט
ביוגרפיה
ויט ניצח על הפילהרמונית של ברלין, שטאטסקאפלה דרזדן, תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, תזמורת טונהאלה בציריך ובלונדון על תזמורת רשות השידור הבריטית, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של קרקוב, והתזמורת הסימפונית הלאומית של קטלוניה בברצלונה.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
הישגים
כמו כן, ביצע 563 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, וכן השלים פעמיים רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות.
רווחיו של אלן מענף הסנוקר עומדים על מעל 3.5 מיליון פאונד.
אנטוני ויט
ביוגרפיה
ויט הקליט יותר מ-90 אלבומים, רובם בחברת נקסוס, ורבים מהם עם תזמורת הרדיו הלאומית של פולין בקטוביץ, שבה כיהן כמנהל אמנותי בשנים 1983 עד 2000. הוא התמחה ביצירותיהם של מלחינים פולנים כמו הנריק גורצקי, וויצך קילאר, קשישטוף מאייר, ויטולד לוטוסלבסקי, קרול שימנובסקי וקשישטוף פנדרצקי, שאת יצירתו רקוויאם פולני הקליט בשנת 2004.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
סגנון משחק
אף על פי שהוא ימני באופן טבעי, משחק אלן עם יד שמאל, אך כשהוא משתמש במקל העזר, הוא מחליף לידו הימנית.
אנטוני ויט
ביוגרפיה
ויט זכה בפרס קאן קלאסיקל על הקלטתו ל"סימפוניית טורנגאלילה" של אוליבייה מסייאן; גם ההקלטה שלו למחזור "מולדתי" (Má vlast) של בדז'יך סמטנה זכתה לשבחים רבים.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
סגנון משחק
בשל סגנון משחקו המהיר וההתקפי, מכונה אלן "האקדח" (The Pistol).
אנטוני ויט
ביוגרפיה
ויט מלמד באקדמיה ע"ש פרדריק שופן בוורשה.
מארק אלן (שחקן סנוקר)
סגנון משחק
בשנה האחרונה (2022) אלן שינה את סגנון משחקו למשחק יותר סבלני ויעיל
אידרוסיזומאב
אידרוסיזומאב (באנגלית: Idarucizumab) או בשמו המסחרי פרקסביינד, הוא נוגדן חד-שבטי שמטרתו להפוך את האפקט האנטיקוגולנטי של התרופה דביגטראן, תרופה נוגדת קרישה. פרקסביינד מיוצרת בטכנולוגיית DNA רקומביננטי בתאי שחלה של אוגרים. התרופה מיוצרת על ידי חברת בהרינגר אינגלהיים וכן משווקת בישראל על ידה. התרופה אושרה במסגרת התוכנית לאישור מואץ לפיה ה-FDA מעניק אישור מוקדם לתרופות שנותנות מענה למצבים חמורים שאין בנמצא פתרונות אחרים עבורם. אידרוסיזומאב הוא האנטידוט הראשון והיחיד שקיים, הפועל על ידי עיכוב ישיר של תרומבין, וזמין לשימוש בעת הצורך, דבר המהווה נדבך נוסף לבטיחות של דביגטראן.
פיתוח ומנגנון פעולה
הקישור של אידרוסיזומאב הוא מיידי, ספציפי לתרופה וממושך. לאחר הקישור, אין הפרעה להליך הקרישה הטבעי של הגוף.
צורת מתן
התרופה ניתנת בזריקה או באינפוזיה. היא נמצאת בשימוש בבתי חולים בלבד, בתמיסה המוכנה לשימוש. ניתן לחזור ולהשתמש בדביגטראן כ-24 שעות לאחר השימוש בפרקסביינד כל עוד המטופל יציב קלינית.
בטיחות ויעילות
מחקר ה REVERS-AD בחן את השפעת אידרוסיזומאב במטופלי פרדקסה עם דימום בלתי נשלט/מסכן חיים ובמטופלי פרדקסה שנזקקים לניתוח חירום/פרוצדורה דחופה. גם במקרה זה הייתה פעילות האנטידוט מיידית, מלאה וממושכת. זמן ממוצע להפסקת דימום לאחר מתן פרקסביינד היה בין 3.5-4.5 שעות, וזמן ממוצע לניתוח לאחר מתן פרקסביינד היה 1.6 שעות. האנטידוט פעל בבטיחות במטופלים שנבדקו.
פול סטול
ביוגרפיה
סטול נולד בלנסינג שבמישיגן. את קריירת הכדורסל שלו החל במכללת טקסס פאן-אמריקן שם שיחק בין השנים 2006–2008.
בעונת 2011/12 סטול שיחק 23 משחקים בליגת העל הוונצואלית עם קבוצת חיגנטס דה גויאנה (Gigantes de Guyana), שם הוא העמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 6.8 אסיסטים, 4.3 חטיפות ו-2.2 ריבאונדים בכ-33 דקות למשחק.
ב-2012 סטול חתם בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל בכדורסל. בעונת סטול שיחק 26 משחקים בהם הוא תרם 14.4 נקודות, 5.4 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים ב-33.6 דקות בממוצע למשחק. בסיום עונתו היחידה בישראל זכה באליפות המדינה עם מכבי חיפה. כן היה שותף עם קבוצתו להפסד בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא ביצע סדרת החלטות שגויות בדקות האחרונות של משחק הגמר.
בקיץ 2013 חתם סטול בקבוצת ניו באסקט ברינדיזי האיטלקית, ממנה עבר בקיץ 2015 לאבטודור סראטוב הרוסית. בנובמבר 2016, חתם סטול באוניקס קאזאן הרוסית, עד תום העונה.
ב-7 במרץ 2018, חתם סטול בסרגוסה באסקט עד תום העונה.
ב-18 ביולי 2018, חזר סטול לישראל. סטול חתם לעונה במכבי אשדוד באר טוביה, והתאחד עם מאמנו לשעבר, בראד גרינברג. בתום העונה נשארה אשדוד בליגה ואף כמעט העפילה במפתיע לפלייאוף, כשסטול מוביל את הליגה באיבודים וחטיפות. כמו כן התאפיינה עונתו של סטול בהתפרצויות רבות כלפי שופטים כשמספר פעמים הושעה ונקנס עקב התנהגותו.
קרן דור לדור
קרן דור לדור היא קרן שהוקמה על ידי ההסתדרות בשנת 1943 על מנת להבטיח מקורות קיום לחברי הסתדרות קשישים שלא יכלו לקיים את עצמם. מקור המימון של הקרן (בנוסף לרווחים מהשקעת ההון שנצבר בקרן) היה אחוז אחד מהכנסות המס האחיד ששילמו חברי ההסתדרות.
הזכות לקבל מענק חודשי מן הקרן ניתנה לכל חבר הסתדרות שהגיע לגיל 70 שנה (נשים - 65 שנה) והפסיק את עבודתו, לאחר 12 שנים של חברות ותשלום מס אחיד להסתדרות (לעולים חדשים לאחר 10 שנות חברות).
תשלום קיצבה זעומה זו נעשה על מנת להבטיח קיום מינימלי לקשישים, בתקופה בה טרם נוסד הביטוח הלאומי (1954) וטרם הוקמו קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. גיל הפרישה שנקבע בתקנון "דור לדור" נחשב גבוה, לאור תוחלת החיים הנמוכה שנצפתה באותה תקופה ובהתחשב בהרכב הצעיר של אוכלוסיית העובדים ומיעוט הקשישים באותה עת.
לאחר זמן לא רב, לא הספיקו המקורות הדלים שעמדו לרשות הקרן להבטיח אף קיצבה זעומה לחברי ההסתדרות והקרן התחסלה בהדרגה (אולי סימן לעתיד לגבי קרנות הפנסיה ההסתדרותיות, שהוקמו אף הן ללא מחשבה מספקת לגבי העתיד). לאחר התחלת פעולתו של המוסד לביטוח לאומי, סיפקה הקרן סיוע כספי סמלי לקשישים שהכנסתם היחידה היא קיצבת הזיקנה של הביטוח הלאומי.
לאור התמעטות האמצעים שעמדו לרשות דור לדור ולנוכח הצרכים המתרחבים, הפכה הקרן למעשה להיות קרן עזרה סוציאלית לחבר ההסתדרות הנזקק, אשר ניתנה בהתאם לאפשרויותיה הכלכליות. רוב חברי ההסתדרות היו חברים גם בקרנות הפנסיה שלה או שנהנו מפנסיה תקציבית, דבר אשר שימש גם הסבר לחיסול פעולת הקרן. בשנת 1967 החליטה ההסתדרות לצרף את קרן "דור לדור" יחד עם קרן "מציב" לאחריות משען.
שלזיה (פרובינציה)
שלזיה (בפולנית: śląskie, בצ'כית: Slezské ובסלובקית: Sliezske) היא אחת משש עשרה הווייוודות של פולין. היא שוכנת בדרום מרכזה של פולין, וגובלת בצפון בווייוודה לודז', במזרח בווייוודות שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקיֶה ופולין קטן, בדרום בצ'כיה ובסלובקיה, ובמערב בווייוודה אופולה.
בירתה של שלזיה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר קטוביץ השוכנת במרכזה. ערים גדולות נוספות הן צ'נסטוחובה, סוסנוביץ, גליביצה וביטום.
מקור השם
ווייוודת שלזיה נושאת את שמו של האזור ההיסטורי "שלזיה", אשר הווייוודה יושבת במזרח אזור היסטורי זה. בלטינית, סלובקית ופולנית מכונה האזור בשם Śląsk, בגרמנית שלזית Schläsing, בצ'כית Slezsko ובסורבית Šlazyńska. כל השמות מעידים לדעת רבים שהמקום נקרא על שמם של נהר השלנזה (Ślęza) והר השלנזה (Ślęza) - המצויים בתחומי אזור שלזיה, כארבעים קילומטרים דרומית לוורוצלב. יש חוקרים הטוענים שההר שלנזה היה בעת הפרהיסטורית אזור מקודש דתית על ידי האוכלוסייה הפגאנית שבאזור.
סברה אחרת, הפופולרית בעיקר בקרב חוקרים פולנים, קושרת את שלזיה למילה הסלאבית העתיקה ślęg או śląg, אשר משמעותן רטיבות ולחות, עדות אולי לתנאים האקלימים של האזור. ובעוד זאת, בקרב חוקרים גרמנים רווחת במקומות רבים ההנחה שהשם של אזור שלזיה נגזר משמו של שבט בשם "סלינגים" (בלטינית: Silingae, ביוונית עתיקה: Σιλίγγαι), שבט גרמאני ונדלי שלזמן מה התיישב באזור שלזיה.
גאוגרפיה
מבחינה גאוגרפית, ההווייוודה שלזיה חופפת את חבל הארץ הגאוגרפי שלזיה עילית. חבל ארץ זה מהווה רמה גאוגרפית גבוהה יחסית, כאשר גובהה הממוצע הוא כ-500 מטר מעל פני הים. המקום במידה רבה מהווה את החלק המערבי של הרמה של פולין קטן. בתחומיה של שלזיה נובעים שני הנהרות אולי החשובים ביותר בפולין - נהר הוויסלה ונהר האודר. מקור נהר האודר הוא מההרים שבדרום מערבה של שלזיה. משם הנהר זורם לכיוון צפון מערב, מוזן ביובלים רבים המנקזים את מימי האזור כולו, וממשיך אל תוך הווייוודה השכנה אופולה (פרובינציה) הגובלת עם שלזיה ממערב. ובעוד האודר נובע בשלזיה וזורם מערבה, הוויסלה זורם מזרחה. מקור נהר הוויסלה הוא מההרים שבדרום מזרחה של שלזיה. משם הנהר זורם לכיוון צפון מזרח, מוזן ביובלים רבים, וממשיך אל תוך הווייוודה השכנה פולין קטן (פרובינציה) הגובלת עם שלזיה ממזרח. הרמה של שלזיה עילית הופכת גבוהה יותר בקצותיה הדרומיים, שם מתנשאים לגובה רב יחסית הרי הקרפטים המערביים והרי הסודטים המזרחיים. אף שההרים שבדרומה של שלזיה גבוהים, הם בדרך כלל נמוכים יותר מאלו המצויים בשכנותיה ממזרח וממערב, שם הקרפטים והסודטים בהתאמה מגיעים לגובה רב במיוחד.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בקטוביץ, בירת הוויווידה, היא 8.6 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של - 1.6 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.6 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 722.3 מ"מ.
אזורים מוגנים
בשלזיה יש שבעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-64 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
ערים
בשלזיה ישנן 71 ערים ועיירות.
מחוזות
בשלזיה ישנם 36 מחוזות, מתוכם 19 ערים מחוזיות.
אלבינה אוסיפוביץ
אלבינה לוסי שרלוט אוסיפוביץ ון אקן (באנגלית: Albina Lucy Charlotte Osipowich Van Aken; 26 בפברואר 1911 – 6 ביוני 1964). הייתה שחיינית אמריקאית ממוצא ליטאי ובלארוסי. אלופה אולימפית (אמסטרדם 1928) בעלת שתי מדליות זהב ושיאנית עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
אוסיפוביץ נולדה בווסטר שבמסצ'וסטס.
אלופה אולימפית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיימה אוסיפוביץ רק במקום השלישי, אולם במשחקים עצמם היא זכתה ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:11.0 דקות, לפני בת ארצה אלינור גרטי (1:11.4 דקות) וג'ויס קופר מבריטניה (1:13.6 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אלינור גרטי, אדלייד למברט ומרתה נורליוס בשיא עולם חדש של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות).
שיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה ב-25 באוגוסט 1929 קבעה אוסיפוביץ במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:09.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן השבועיים של גרטי (1:09.8 דקות), שיא זה החזיק מעמד 7 חודשים ונישבר על ידי הלן מדיסון מארצות הברית (1:08.0 דקות).
אוסיפוביץ בוגרת של פמברוק קולג' (קולג' לנשים), באוניברסיטת בראון אשר ממוקמת בפרובידנס, רוד איילנד, שם שיחקה הוקי שדה והמשיכה לשחות כתחביב. היא התחתנה עם כוכב הכדורסל של המכללה בה למדה, הריסון ון אקן.
בשנת 1964 נפטרה אוסיפוביץ.
קמרון קאף
קמרון קאף (באנגלית: Cameron Cuffe; נולד ב-1 באפריל 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
קאף נולד בלונדון. הוא סיים את לימודיו באקדמיית ליר בטריניטי קולג 'בדבלין.
קריירה
קאף שיחק בתיאטרון בין היתר בהפקת המחזמר "עיר המלאכים" של לארי גלברט. הוא הופיע בסרט הביוגרפי "פלורנס פוסטר ג'נקינס" בשנת 2016. לאחר מכן הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה The Halcyon".  לאחר שצילם פרק מסדרת הדרמה "Time After Time", קאף קיבל את התפקיד הראשי של סבו של סופרמן סג-אל בסדרת הטלוויזיה "קריפטון", שהוקרנה לראשונה במרץ 2018. בספטמבר 2019, אושר רשמית כי נשקלת מועמדותו לתפקיד הנסיך אריק בסרט "בת הים הקטנה" אך לתפקיד נבחר ג'ונה האוור-קינג.
מבצע מרגרטה
מבצע מרגרטה (בגרמנית: Unternehmen Margarethe) היה מבצע צבאי שערכה גרמניה הנאצית בחודש מרץ 1944. במבצע זה כבשה גרמניה את הונגריה, מחשש שזו תחליף צדדים במלחמת העולם השנייה. המבצע היה קצר, והסתיים ללא שפיכות דמים. מאוחר יותר תכננה גרמניה לצאת למבצע מרגרטה 2 כדי לכבוש את רומניה באותו אופן, אולם המבצע לא יצא לפועל.
המבצע
להיטלר נודע כי ראש ממשלת הונגריה מיקלוש קאלאי מנהל מגעים חשאיים עם בריטניה וארצות הברית על יציאתה של הונגריה ממלחמת העולם השנייה. המגעים נעשו באישור מצד שליט הונגריה מיקלוש הורטי, והיטלר הבין כי אין לסמוך על ההונגרים. היטלר חשש כי כניעתה של הונגריה תחשוף את אגפו הדרומי, ותנתק מיליון חיילים גרמניים שעדיין לחמו בבלקן כנגד הצבא האדום. ב-12 במרץ 1944, הורה היטלר למפקדי הוורמאכט להכין תוכנית לכיבוש יעדים אסטרטגיים בהונגריה.
ב-15 במרץ הזמין היטלר את הורטי לפגישה עמו בזלצבורג שבאוסטריה, ובכוונה תחילה משך את המשא ומתן כמה ימים. בעוד הורטי נמצא באוסטריה, הצבא ההונגרי נותר ללא מפקדו העליון, והממשלה נותרה ללא הנהגה. כוחות גרמניים עברו בחשאי את הגבול, והשתלטו במהירות על נקודות אסטרטגיות ברחבי הונגריה. המבצע היה מהיר מאוד, ולא נהרגו אנשים במהלכו. היטלר סיים את שיחותיו עם הורטי ב-18 במרץ, וזה האחרון עלה על רכבת שתיקח אותו מאוסטריה להונגריה. כשהגיע להונגריה, הופתע לגלות שהחיילים המברכים אותו לשלום הם גרמנים.
הגרמנים הבהירו להורטי כי אם ברצונו שהונגריה תשמור על אוטונומיה, עליו לפטר את קאלאי ולמנות את דמה סטויאי כראש ממשלה. במקור תכננו הגרמנים לפרק את הצבא ההונגרי, אולם בסופו של דבר הוחלט להשאירו על כנו. הורטי עצמו המשיך להחזיק בתפקידיו, אולם איבד בפועל את כל סמכויותיו לטובת מיופה הכוח הגרמני אדמונד וזנמאייר. התפתחות זו הייתה טראגית ליהדות הונגריה. יהודי הונגריה, שסבלו מאוד תחת משטרו של הורטי, והיו כפופים לחקיקת חוקים אנטי-יהודיים ולמשלוח לעבודות כפייה, אך ברוב המקרים לא נרצחו בהמוניהם, נחשפו עתה למלוא מוראותיה של השואה. הגעתו להונגריה של אדולף אייכמן במרץ אותה שנה הביאה למשלוחם של למעלה מארבע מאות אלף יהודים הונגרים אל מחנה ההשמדה אושוויץ. ביולי הורה הורטי, תחת לחץ בינלאומי, על הפסקת המשלוחים. בשלב זה הייתה הונגריה כולה, פרט לבודפשט, "נקייה מיהודים". זמן קצר לאחר מכן יצאו הגרמנים למבצע פאנצרפאוסט, שלאחריו הודח הורטי ופרנץ סלשי מונה למחליפו.
מרגרטה 2
כמו הונגריה, רומניה לחמה לצד גרמניה במלחמה, אלם בהדרגה, בעיקר בשל קרב סטלינגרד וההוצאות הכלכליות הכבדות של המלחמה, נקעה נפשה של רומניה מהמלחמה. היה ברור שרומניה תפרוש מהמלחמה בהזדמנות הראשונה, ולנוכח הצלחתו של מבצע מרגרטה הראשון, החל היטלר לתכנן את "מבצע מרגרטה 2" לכיבוש רומניה, שבו ייקח חלק גם הצבא ההונגרי. אולם, בהפיכת 23 באוגוסט 1944, הדיח מיכאי הראשון, מלך רומניה את יון אנטונסקו הפרו-נאצי, והודיע על יציאתה של רומניה מהמלחמה. שבוע לאחר מכן נכנס הצבא האדום לבוקרשט. לפיכך בוטלה התוכנית.
2020 בקניה
רשימת אירועים שהתרחשו בשנת 2020 בקניה.
אירועים חודשיים
מתמשך – מגפת הקורונה בקניה:
ברתולד גאורג ניבור
ברתולד גאורג ניבור (בגרמנית: Barthold Georg Niebuhr; 27 באוגוסט 1776, קופנהגן - 2 בינואר 1831, בון) בנקאי, איש ציבור והיסטוריון גרמני-דני. ניבור עסק רבות ברומא העתיקה ונחשב לאבי ההיסטוריוגרפיה המדעית המודרנית.
ניבור, שלימד מ-1810 באוניברסיטת הומבולדט בברלין היסטוריה, הפיח בתלמידיו רוח של פטריוטיות ולאומנות, שגוועה במידה מסוימת לאחר הפסד פרוסיה בקרב יינה-אאורשטד נגד נפוליאון בונפרטה. ניבור נחשב מסמלי הרומנטיקה, אולם שורשיו נטועים היטב ברוח עידן הנאורות.
חינוכו
ניבור, בנו של קרסטן ניבור, קרטוגרף ומגלה ארצות גרמני-דני, קיבל את מרבית חינוכו הראשוני מאביו. ב-1794, בן 18, החל ללמוד באוניברסיטת קיל משפטים ופילוסופיה. באוניברסיטה הכיר את כלתו האלמנה של אחד ממוריו, גברת הנסלר, ואת אחותה אמיליה בירנס, אותה נשא לאישה לבסוף. ב-1796, עזב ניבור את האוניברסיטה כדי לעבוד כמזכירו האישי של שר האוצר הדני, אך שנתיים לאחר מכן עזב את תפקידו ועבר לגור באדינבורו למשך שנה. מאוחר יותר אמר כי שהות זו נתנה לו פרספקטיבה על ההיסטוריה של רומא.
ב-1799 חזר לדנמרק והחל לעבוד בשירות המדינה, ב-1800 נשא לאישה את אמיליה בירנס, והתיישב בקופנהגן. ב-1804 מונה למנהל הראשי של הבנק הלאומי.
באקדמיה
ב-1816 מונה לשגריר פרוסיה ברומא, וזמן קצר קודם נסיעתו נשא לאישה את אחיינית אשתו המתה. נסיעתו לרומא הובילה לתגליות של כתבי-יד שונים שנחשבו אבודים, אותם פרסם או שלח לחוקרים נוספים. ב-1823 עזב את משרתו ברומא, והתיישב בבון, שם התגורר עד מותו.
לאחר פרישתו מתפקיד השגריר, ערך והדפיס מחדש את שני כרכי ה-Römische Geschichte והוסיף להם כרך שלישי. ב-1830 נשרף ביתו, אבל מרבית ספריו וכתביו שרדו את השריפה. מהפכת יולי עוררה בו חששות רבים לגבי עתידה של אירופה. ב-1831 מת בביתו בבון.
שמות של מספרים לא מוגדרים
בשפות רבות קיימות מילים המשמשות לציון מספרים שערכם לא ידוע, לרוב מספרים גדולים מאוד. מילים אלו נחשבות כסלנג, והשימוש בהן הוא לרוב הומוריסטי או ילדותי, ונובע כשהדובר לא יודע את המספר המדויק או רוצה להשתמש בהגזמה למטרות רטוריות.
שמות נפוצים בשפה העברית
שמות המספר בעברית של מספרים בסדר גודל של אלפים בודדים מורכבים ממנייה של מספר האלפים. לדוגמה, שם המספר 3,000 הוא "שלושת אלפים". מכיוון שמספר האלפים מופיע בצורת נסמך, מופיעה בסופו האות ת', ולכן המספרים האלה מסתיימים תמיד ב"ת'אלפים".
סיומת זו מצטרפת בשפה המדוברת לכמתים לא קיימים (למשל "מלאן-ת'אלפים"), וכן למספרים קיימים, לרוב בסדר גודל גדול (למשל "מיליון-ת'אלפים").
בנוסף למילים שמקור דרך תצורתן בעברית, יש שימוש מצומצם בשמות מספרים לא מוגדרים המגיעים מאנגלית, כגון "זיליון" (zillion) - שזהו שימוש באות זי (Z) שהיא האות האחרונה עם הסיומת ליון המקובלת למספרים גדולים (מיליון, ביליון, טריליון והלאה) מה שמבטא אין סוף, שימוש זה מוטעה בקו המנחה שלו שכן פירוש המספרים הגדולים הוא קידומות למספרים בלטינית ולא מתבסס על סדר הA,B.
דרך לדו
דרך לדו נבנתה ונסללה במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, ונועדה לאפשר מעבר אספקה בדרך היבשה מבעלות הברית לסין, לאחר שהיפנים השתלטו על דרך בורמה ששימשה למטרה זו עד שנת 1942. הדרך נפתחה לתנועת אספקה בינואר 1945, ועברה בין לדו, באזור אסאם שבצפון-מזרח הודו, לבין מחוז יונאן שבדרום-מערב סין. עיקר מהלכה היה בתחומי בורמה, והיא עברה דרך הערים שינגבוויאנג, מיטקינה ובהאמו במחוז קאצ'ין שבבורמה.
תכנון וסלילה
ב-1 בדצמבר 1942 הסכים הגנרל הבריטי ארצ'יבלד וייוול, המפקד העליון של הכוחות הבריטיים בזירת המלחמה במזרח הרחוק, להכפיף את מבצע סלילת דרך לדו למפקדה הצפונית הסינו-אמריקנית בבורמה (NCAC), תחת פיקודו של המפקד האמריקני ג'וזף סטילוול. הדרך נועדה להיות נתיב האספקה העיקרי לסין, ותוכננה ונבנתה בפקודת סטילוול. היא תוכננה מלדו שבמזרח אסאם שבהודו, עד להשתלבותה עם דרך בורמה ליד מונג-יו. משם יוכלו משאיות האספקה להמשיך בדרך בורמה, ששימשה לאספקה עד ניתוקה בידי היפנים בתחילת 1942, עד קונמינג במחוז יונאן שבסין עצמה, יעדה המתוכנן של הדרך. ההערכה הייתה שהיקף האספקה בנתיב זה יוכל להיות כ-65,000 טונות בחודש, היקף גבוה בהרבה מזה שהועבר בדרך האוויר מהודו לסין מעל ההימלאיה.
מכיוון שמרבית שטחה של בורמה היה בשליטת היפנים, חסרה למתכנני הדרך לפני תחילת הסלילה אינפורמציה רבה, כמו נתונים על התנאים הטופוגרפיים בתוואי, סוג הקרקע בו, משטר הזרימה בנהרות, וכדומה, נתונים שהתבררו רק תוך כדי העבודה ועם ההתקדמות בנתיב הסלילה.
הדרך כולה נבנתה ונסללה בידי כ-15,000 חיילים אמריקניים ועוד כ-35,000 עובדים מקומיים, בעלות של כ-150 מיליון דולר. 1,100 אמריקנים ומקומיים רבים נוספים נספו במהלך העבודות.
העבודה בקטע הראשון של הדרך, כ-100 מייל (כ-160 ק"מ), החלה בדצמבר 1942. חלק זה יצא מלדו, עבר במסלול צר ותלול דרך מעבר ההרים פאנגסאו, שכונה "מעבר הגיהנום" בשל התנאים הטופוגרפיים הקשים שבו, והגיע לשינגבוויאנג שבבורמה. חלקים בקטע זה היו בגובה של כ-1,400 מ', והיה צורך לחפור ולפנות בממוצע כ-1,800 מ"ק אדמה לכל קילומטר שנסלל. המסלול עבר דרך מדרונות תלולים, כלל עיקולים חדים, מהלכים של כ-60 מטרים בין עיקול לעיקול, ורובו היה מוקף ביערות גשם צפופים. הדחפור הראשון הגיע לשינגבוויאנג ב-27 בדצמבר 1943.
השלמת קטע ראשון זה אפשרה העברה של אספקה לכוחות שתקפו את הדיוויזיה ה-18 היפנית, שהגנה בכוחות גדולים על השטחים שכבשו היפנים בצפון בורמה, ובכללם הערים קאמאינג, מוגאונג ומיטקינה. לפני סלילת הקטע עד שינגבוויאנג, היו כוחות בעלות הברית, ברובם כוחות סיניים שאומנו בידי האמריקנים, תלויים לחלוטין באספקה אווירית שעברה מעל פאטקאי. היפנים אולצו לסגת ונדחקו דרומה, ובכך התאפשר המשך עבודות ההקמה והסלילה של הדרך. בחלק מתוואי הדרך השתמשו הסוללים בדרך שהקימו היפנים עצמם במהלך שלטונם בשטח, מה שהקל על הסלילה וזרז את התקדמות העבודות. במקביל לסלילה, הונח לצד הדרך גם צינור נפט בקוטר של 10 ס"מ, הן לשימוש הסוללים והן כצינור לאספקת דלק לרכבי האספקה שיעברו בדרך לסין, במקום להעבירו באמצעות משאיות מכל.
לאחר השלמת הקטע הראשון עד שינגבוויאנג, נסללו והוקמו קטעי דרך נוספים, דרך ואראזופ, מיטקינה ובהאמו, כ-600 ק"מ מלדו. בנקודה זו התחברה הדרך לשלוחה של דרך בורמה הישנה, ואף שקטעים שונים שופרו בהמשך, הדרך, כבר בשלב זה, הייתה עבירה ויכלה לשמש כנתיב אספקה אופרטיבי. השלוחה עברה דרך נמקאם, 558 ק"מ מלדו, הגיעה לצומת עם דרך מונג-יו, 748 ק"מ מלדו, והשתלבה עם הנתיב הראשי של דרך בורמה הישנה.
בין לדו לצומת מונג-יו, עברה הדרך מעל 10 נהרות רחבים ו-155 נהרות קטנים יותר, ונבנו לאורכה מאות גשרים, גשר אחד בממוצע לכל 4.5 ק"מ.
בסוף 1944, כשנתיים לאחר שסטילוול החל בבניית הדרך, נעשה החיבור המלא בין דרך לדו ודרך בורמה, אף כי כמה חלקים בדרך באזור עמק הוקאנג, שנהרסו בגשמי מונסון עזים, היו זקוקים לתיקונים. הדרך הפכה לנתיב האספקה העיקרי בין אזור אסאם שבהודו לקונמינג שבסין, באורך כולל של 1,736 ק"מ. ב-12 בינואר 1945 יצאה מלדו השיירה הראשונה של משאיות אספקה שכללה 113 משאיות, בראשות גנרל פיק, והגיעה לקונמינג שבסין ב-4 בפברואר 1945. בששת החודשים שלאחר פתיחתה, העבירו בדרך לדו אספקה בהיקף של 129,000 טונות מהודו לסין. 26,000 המשאיות שהובילו את האספקה מהודו, ניתנו אף הן לסינים.
בכל שבעת חודשי השימוש בדרך לדו במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, הועברו בה 147,000 טונות של אספקה, כשבמעבר האווירי, הדבשת, שעבר מהודו לסין מעל רכס ההימאליה, הועברו כ-650,000 טונות של אספקה ב-42 חודשי הפעלתו במהלך המלחמה.
הת'ר נאוארט
הת'ר נאוארט (באנגלית: Heather Nauert; נולדה ב-27 בינואר 1970) היא דיפלומטית אמריקאית שכיהנה כדוברת מחלקת המדינה של ארצות הברית החל מחודש אפריל 2017 ועד אפריל 2019. החל מ-13 במרץ 2018 ועד אוקטובר 2018 שימשה בנוסף כתת-מזכירת המדינה בפועל לדיפלומטיה ציבורית וענייני ציבור. בעבר שימשה כמנחה בתוכניות האירוח היומיות Fox & Friends ו-Fox & Friends First בערוץ פוקס ניוז. קודם לכן שימשה ככתבת בערוץ ABC News.
ביוגרפיה
נאוארט גדלה ברוקפורד, אילינוי. אביה, פטר נאוארט היה מנהל בתעשיית הביטוח. יש לה שלושה אחים. היא בוגרת תואר ראשון בתקשורת מ-Mount Vernon Seminary and College ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קולומביה.
עיתונאות
ב-1996, נאוארט הייתה כתבת בתוכנית השבועית First Business. עבדה בפוקס ניוז מ-1998 עד 2005. תחילה כפרשנית במשך 3 שנים, ולאחר מכן כתבת במשך 4 שנים. בין השנים 2005–2007 עבדה במגוון גופי חדשות ביניהם ABC News, שם שימשה ככתבת. היא קיבלה מועמדות לפרס אמי עבור הסדרה 13 Around the World. ב-2007 חזרה לרשת פוקס ניוז והנחתה יחד עם ג'ון גיבסון את מהדורת סוף השבוע של התוכנית The Big Story.
נאוארט עבדה כיועצת לענייני ממשל במגוון נושאים, בהם ביטוח בריאות, ביטוח לאומי ומיסים, ובנוסף שימשה כחברה בארגון Council on Foreign Relations.
מחלקת המדינה
באפריל 2017, מחלקת המדינה של ארצות הברית הכריזה כי נאוארט תשמש כדוברת החדשה של המחלקה. היא ערכה תדריך ראשון לעיתונאים ב-6 ביוני.
חיים אישיים
נאוארט נשואה לסקוט נורבי, בנקאי השקעות העובד בגולדמן זקס. הם הורים לשני בנים.
גואה, דאמאן ודיו
גואה, דאמאן ודיו הייתה טריטוריית איחוד של הרפובליקה של הודו. שהתקיימה מ-1961 ועד ל-1987.
היסטוריה
גואה, דאמאן ודיו הוקמה ב-1961 בעקבות סיפוח הודו הפורטוגזית על ידי הודו. הטריטורייה נמשלה על ידי מושל צבאי בתחילה. ביוני 1962 הוחלף הממשל הצבאי בממשל אזרחי, ובדצמבר 1963 נערכו בחירות ראשונות לאסיפה המחוקקת של הטריטוריה.
ב-1967 התקיים משאל עם בטריטוריה כשמוצאות בו שתי אפשרויות:
התוצאות היו 54 אחוז בעד הישארות כטריטוריית איחוד (172,191 קולות) נגד 43 אחוז שתמכו באיחוד (138,170 קולות).
ב-1976 העביר בית הנבחרים של גואה החלטה הדורשת מעמד מדינה.
הטריטוריה התקיימה עד ל-1987. גואה הפכה למדינה הודית ב-30 במאי 1987, דאמאן ודיו נותרו טריטוריית איחוד עד דצמבר 2019, אז אוחדה עם דאדרה ונגר האוולי לטריטוריה של דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו.
גאוגרפיה
גואה ודאמאן ממוקמים בקצוות הדרומיים והצפוניים של אזור קונקאן, מופרדים גיאוגרפית זה מזה. שני האזורים היו בין הנכסים הרבים האחרים שנשלטו במשך מאות שנים על ידי הפורטוגלים בהודו.
הטריטורייה כללה לשלושה מחוזות, גואה, דמאן ומחוז דיו, כאשר בירת הטריטורייה פאנאג'י.
מבנה פוליטי
לטריטוריה, כטריטוריית איחוד, היה גוף מחוקק בן 30 מחוקקים, כש-28 מחבריו נבחרו ממחוזות בחירה בגואה, והשניים הנוספים מדאמאן ודיו.
ביעור מעשרות
ביעור מעשרות היא חובה הלכתית להשמיד את התרומות והמעשרות באם תוך שלוש רגלים הם לא נתנו לכהנים.
חובת הביעור
החובה ליתן את התרומות והמעשרות איננה מיידית, והבעלים רשאים לחכות עד לזמן מתאים (עד שכהן מסוים יגיע, עד שתצטבר אצלם כמות משמעותית, וכדומה), עם זאת, אם הוא לא נותן אותן עד הרגל הקרוב הרי הוא מבטל מצוות עשה שכתוב "ובאת שמה והבאתם שמה", ואם עכבן אצלו עד לאחר שעברו שלוש הרגלים, הוא עובר על מצוות לא תעשה שכתוב. מעבר לזאת, בערב פסח של השנה הרביעית והשביעית למחזור השמיטה (השנה הנוכחית היא שנה  לשמיטה []), חלה חובת ביעור מעשרות, בה חובה לתת כל מעשר לבעליו או "לבערו" (בדומה לביעור חמץ, אין חיוב של ביעור באש דווקא, אלא כל השמדה, כפי שנפסק להלכה נגד שיטת רבי יהודה במסכת פסחים).
המשנה הביאה סיפור על רבן גמליאל, רבי יהושע, רבי עקיבא ורבי אלעזר בן עזריה שהפליגו בספינה ורבן גמליאל היה צריך לעשר את פירותיו הרחוקים ממנו לפני שיגיע זמן ביעור מעשרות, ולכן זיכה את המעשר לרבי יהושע, שהיה לוי, והשכיר לו את הקרקע תמורת תשלום פעוט, כדי שיקנה את המעשר בדיני קניין חצר. את המעשר עני נתן לרבי עקיבא, שהיה גבאי צדקה, וכן רבי יהושע זיכה מעשר מן המעשר לרבי אלעזר בן עזריה, שהיה כהן. המשנה מביאה זאת כדוגמה לכך שאדם שהיו פירותיו רחוקים ממנו, צריך להפריש מרחוק.
בזמנינו שאין מצוי להשהות פירות תרומה ומעשר אלא מיד משליכים אותם או נותנים אותם לכהן, עיקר מצוות הביעור מתקיימת בחילול מעות מעשר שני על מטבע בשווי של פרוטה ואיבוד מטבע זו, על ידי חיתוכה או התכתה. במקום הצורך אפשר גם להקל לחלל את המעשר על פרי ולא מטבע, ולאבד את הפרי.
וידוי מעשרות
בשביעי של פסח בשנים אלו מתוודים את "וידוי מעשרות", שתוכנו הוא פסוקים מהתורה שאומרים שהמתודה ביצע את כל מצוות המעשרות כתיקנה. אדם שלא ביצע את מצוות המעשרות כתיקנה, לא יוכל להתוודות. הנוסח הוא כזה:
המשנה במסכת מעשר שני מקדישה חמש משניות לביאור עניין וידוי מעשרות, בהן מבואר מה מעכב את הווידוי ומה לא:
שנות ה-50 של המאה ה-14
שנות ה-50 של המאה ה-14 היו העשור השישי של המאה ה-14, החלו ב-1 בינואר 1350 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1359.
ביסלמה
בִּיסלַמָה (Bislama באנגלית, Bichelamar בצרפתית) היא שפה קריאולית, אחת משלוש השפות הרשמיות של ונואטו, בצד האנגלית והצרפתית, והיא שפת ההמנון של ונואטו. השפה החלה להיווצר בסוף המאה ה-19. הכתב נעשה בסימני האלפבית הלטיני. רוב רובן של המילים בשפה זו מקורן באנגלית, ומקצתן – בשפות של בני האיים; מילים ספורות הגיעו מצרפתית. ביסלמה מצויה בשימוש נרחב במרכזים העירוניים של המדינה. באיי מדינת ונואטו נמנו למעלה ממאה שפות שונות, וצפיפות השפות בה היא הגבוהה בעולם – כ-2,000 נפש לשפה בממוצע. בהיותה לינגואה פרנקה ביסלמה מגשרת בין דוברי השפות השונות במדינה, אך השימוש הגובר בשפה המשותפת דוחק בהדרגה את השפות האחרות. חלקן מצויות על סף הכחדה ודובריהן סְפורים. השפעתן של השפות המקומיות על אוצר המילים קטנה, ומילותיהן משמשות בעיקר בשמות החי והצומח. הדקדוק והתחביר של ביסלמה מושתתים על אלה של משפחת השפות האוסטרונזיות. רק ב-1995 ראה אור מילון לשפה זו, והוא תורם להאחדה בכתיב שלה.
לבוברז'ני (נפה, מוסקבה)
נפת לֵבוֹבֵּרֶזְ'נִי (ברוסית: Левобережный район) היא נפה של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 6.46 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 54,712 תושבים (2020).
על שטחה של נפת לבוברז'ני ממוקמים טרמינל הנהר הצפוני ונמל הנהר הצפוני.
טאקר נייט
קריירה מוקדמת (2013–2015)
קופר הצטרף ל-WWE לאחר שסיים את לימודיו בקולג' בשנת 2013. הוא נשלח למתחם האימונים של ה-WWE Performance Center, שבו החל להופיע תחת שם הבמה טאקר נייט.
NXT (2015–2018)
נייט רשם את הקרב הראשון שלו בקריירה ב-24 בינואר 2015 במהלך מופע של NXT שלא שודר בטלוויזיה, כשהתמודד מול טיי דילינג'ר. קרב הבכורה הטלוויזיוני שלו הגיע כחצי שני לאחר מכן ב-1 ביולי בפרק של התוכנית NXT, כשנחל הפסד שנועד לקדם את דמותו של ברון קורבין. נייט ערך מספר הופעות טלוויזיוניות מזדמנות כמתאבק פיתוח במשך יתר שנת 2015 ותחילת שנת 2016.