cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tonta
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי נאטי נטשה, רפאל פינה ור.ק.מ & קני-ווי ומפיקו טרם נודע. השיר הוא שיר בסגנון הרגאטון, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ הלטיני; שני סגנונות אלו מאפיינים שירים נוספים של ר.ק.מ & קני-ווי ונטשה. שיתוף פעולה זה, הוא הראשון של הצמד עם נטשה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-45 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבור השיר פורסם ב-9 בפברואר 2018 בערוץ היוטיוב של פינה רקורדס. בתחילת הקליפ ניתן לראות את נאטי נטשה על במה, בתוך בר. לאחר מכן, ניתן לראותה רוקדת על מיטה אשר נמצאת בתוך גינה. לאורכו של הקליפ, היא מבצעת את מילות השיר, בעת שהצמד מבצע תנועות ריקוד שונות.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-430 מיליון צפיות.
קו 5 (הרכבת התחתית של מדריד)
קו 5 של הרכבת התחתית של מדריד (בספרדית: línea 5) הוא קו רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של מדריד. הקו, שנפתח בשנת 1968 ממלא תפקיד חשוב במערכת ומקשר בין מספר קווים אחרים. הקו נוסע לאורך כל מסלולו מתחת לאדמה. המסלול של הקו מסומן בצבע ירוק בהיר, פועלות בו 32 תחנות ואורכו 23 קילומטר מקצה לקצה. הקו נפתח רק שנים רבות לאחר בנייתו של קו 6 עקב הקיפאון בבנייה ושופץ מספר פעמים במהלך השנים. קו 5 היה הקו האחרון שנבנה ברוחב צר.
בית החולים הדסה עין כרם
בית החולים הדסה עין כרם הוא מרכז רפואי אוניברסיטאי בירושלים, המשמש כבית החולים המרכזי של העיר ושל סביבותיה. קריית בית החולים ממוקמת בדרום מערב ירושלים, בסמוך לשכונת עין כרם. בבית החולים, שהוא חלק מן המרכז הרפואי הדסה, 1189 מיטות אשפוז והוא נחשב לאחד מבתי החולים המתקדמים ביותר בישראל.
מנהל בית החולים הוא פרופ' יניב שרר.
הקמת בית החולים
לאחר מלחמת העצמאות נחסמה הגישה ממערב ירושלים אל בית החולים הדסה בהר הצופים, ויחידות בית החולים נאלצו לפעול מאתרים שונים ומפוזרים במערב העיר. בנסיבות אלו עלתה הדרישה להקים משכן חדש לבית החולים של הדסה. ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון התנגד בתחילה לרעיון מחשש שהקמת בית חולים חדש תערער את צדקת הדרישה של ישראל לפתוח את הדרך אל בית החולים בהר הצופים ולהפעילו, אך נעתר בהמשך לדרישה.
לאחר בחינת מספר אתרים אפשריים ועיכוב שנבע מכוונה שלא מומשה להקים קמפוס משותף לבית החולים הדסה ולאוניברסיטה העברית נבחר ב-1951 האתר להקמת בית החולים. היה זה שטח של 1,200 דונמים של הקרן הקיימת, שהיה מרוחק אז משכונות העיר, ליד הכפר עין כרם. המצדדים בבחירת מקום זה ראו בו פוטנציאל לגידול ולהקמת "עיר רפואית" עם שיכונים למאות עובדים, בעוד המתנגדים בקשו להקים את בית החולים בתוך ירושלים. הממשלה בקשה להקים במקום גם את קריית האוניברסיטה, אך לבסוף ויתרה ואישרה לאוניברסיטה להקים את מוסדותיה בגבעת רם. ביוני 1952 הונח אבן פינה למרכז הרפואי.
תכנון הקריה הרפואית נמסר לאדריכל יוסף נויפלד ובנובמבר 1954 נחתם הסכם עם סולל בונה על בניית בית הספר לאחיות, כשלב ראשון לבניין הקריה. עוד בראשית 1953 החלה מע"ץ בהכנת השטח ובסלילת דרכי גישה. בסוף 1955 פורסם מכרז לבניית בית הספר לרפואה.
ביוני 1958 נחנך בית הספר לאחיות ובית החולים נפתח ביוני 1961. בעת פתיחתו עמדו בו על תילם בניין בית החולים כולל אגף האשפוז המרכזי, בניין מחלקת היולדות, בניין בית הספר לסיעוד ובניין בית הספר לרפואה. מבנים אלו נבנו במתכונת שהייתה אופנתית בשנות ה-50 - "מבני מסגרת", כלומר שלד בטון עם קירות מילוי מאבנים אדומות ולבנות ואלמנטים טרומיים מסוגננים יצוקים מבטון. סגנון בנייה זה נשמר בבניינים בודדים נוספים שנבנו בבית החולים שנים שלאחר מכן ואז ננטש לטובת סגנונות בנייה אחרים. אגף האשפוז המרכזי תוכנן כמבנה רדיאלי חצי עגול ובו מסדרונות קמורים - צורת תכנון שהתגלתה לימים ככרוכה בקשיים תפעוליים.
מבני בית החולים
מאז הקמתו גדל מתחם בית החולים והתרחב באופן משמעותי ביותר:
בנוסף לבניינים הרפואיים הוקמו בקמפוס בית החולים מספר בניינים לצורכי הוראה ומחקר: בקמפוס הוקמו גם מספר בנייני מעונות לסטודנטים ובניין מעונות לאחיות.
בקמפוס בית החולים הוקמו גם מבנים לשירות קהל המבקרים בו:
בבית החולים פועל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
מגדל האשפוז ע"ש דוידסון
בחודש מרץ 2012 נפתח בבית החולים מגדל האשפוז החדש ע"ש שרה ווסטמן דוידסון. זהו בניין ששטחו 86 אלף מטרים מרובעים - הגדול ביותר שהוקם בבית החולים מאז ומעולם. בבניין 19 קומות, מהן חמש קומות תת-קרקעיות מוקשחות, ו-20 מעליות. הוא מחליף בהדרגה את בניין האשפוז המקורי וישמש כבניין האשפוז המרכזי של בית החולים. ימוקמו בו 248 חדרי אשפוז ובהם 530 מיטות. שליש מחדרי האשפוז הם חדרים ליחיד, שני שלישים מיועדים לשני מטופלים. בבניין גם ארבעה "גני מרפא" ובהם פינות ישיבה וצמחייה טבעית.
המגדל מכיל תשתית ל-20 חדרי ניתוח, שמוקמה בקומת המסד של המבנה. 13 מהם החלו לפעול בו בראשית שנת 2016. היתר יופעלו בהמשך על פי הצרכים והתקציב שיעמוד לרשות המרכז הרפואי.
על בניית המגדל הוחלט בשנת 2003. הבנייה החלה בסוף שנת 2007, לאחר תהליך תכנון וגיוס כספים ממושך, על מגרש שעליו ניצבו קודם לכן בניין בית הספר לסיעוד וגינה. עלות הבנייה הסתכמה בכמיליארד ש"ח. מרבית המימון להקמת הבניין הועמד על ידי ארגון הדסה. משרד האוצר מימן מתקציב המדינה 10% עד 15% מעלות הבנייה. ביל דוידסון תרם 75 מיליון דולר להקמת המגדל, אשר נושא את שמה של אמו. משפחת דוידסון תרמה סכום נוסף של 12 מיליון דולר לבניית המעבר מן הבניין הישן למגדל החדש.
קו הרכבת הקלה של ירושלים מיועד להגיע בעתיד לפתחו של המגדל.
בשל השוני הרב בין בניין האשפוז הישן למגדל האשפוז החדש איחד בית החולים את מקצת מחלקות האשפוז שעברו אליו והוא מתכנן לערוך שינויים נוספים בשיטת התפעול של המוסד.
שירותי הרפואה בבית החולים
השירותים הרפואיים בבית החולים הם מן החדישים ביותר בישראל וקיימות בו יחידות העורכות בדיקות וטיפולים בכל תחומי הרפואה וציוד רפואי והדמייתי מתקדם. בית החולים מתמקד ברפואה שלישונית ורבים מרופאיו השתלמו בחו"ל בהתמחויות-על בתחומי המומחיות שלהם.
פעילות הוראה ומחקר
בקמפוס בית החולים שוכנים מספר בתי ספר למקצועות הרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה: הספרייה הלאומית לרפואה, השוכנת בקמפוס, משרתת את התלמידים והסגל של בתי הספר השונים למקצועות הרפואה וכן את סגל בית החולים.
בכל היחידות הרפואיות של בית החולים נערך מחקר רפואי, ובבית החולים הוקמו ופועלים מספר מרכזי מחקר רב-תחומיים. חברת הדסית, השייכת להדסה, עוסקת בניצול מסחרי של פירות המחקר הנערך בבית החולים.
תולול אל-ד'הב
תולול אל-ד'הב (בערבית: تلول الذهب – "תלי הזהב") הוא אתר ארכאולוגי בממלכת ירדן. האתר כולל שני תלים שכנים המופרדים ביניהם על-ידי נחל היבוק. שני התלים מזוהים בדרך כלל עם הערים הישראליות הקדומות מחניים ופנואל, המוזכרות בתנ"ך.
התל המערבי מבין השניים (תל אל-ד'הב אל-גרבי) היה מאוכלס לפחות מתקופת הברונזה המאוחרת ועד העת העתיקה המאוחרת, וייתכן שראשיתו אף בתקופה הנאוליתית. האתר ננטש לאחר קריסת המבנים העתיקים, ככל הנראה עקב רעידת אדמה שאירעה בשלהי העת העתיקה. חלקים מסוימים של הגבעה המערבית ניזוקו קשות עקב חפירות בלתי-חוקיות שביצעו במקום שודדי עתיקות בשנים האחרונות. ייתכן שאלו נמשכו לאתר בגלל שמו הערבי, המרמז על הימצאות זהב במקום.
מיקום
הגבעות הכפולות (ומכאן 'תולול', במובן זוגי) נמצאות בעמק נחל היבוק בפתחו של ואדי חג'ג' הדרומי. בראש כל אחת מהגבעות שוכנת חורבה עתיקה. הגבעות נמצאות בגובה של כ-120 מטר מעל אפיק היבוק, הזורם במסלול מפותל סביבן. התל המערבי והגדול מבין התאומים (תל אל-ד'הב אל-גרבי) ממוקם בצד הצפוני של היבוק, והתל המזרחי (תל אל-ד'הב אל-שרקי) ממוקם לדרומו. התל המזרחי קטן בהרבה מזה המערבי.
עד המאה ה-20, הגבעות התאומות חלשו על הדרך הראשית אל עמק זרקא ולכיוון מזרח. מטיילים נאלצו להתחמק מהדרך אל עמק זרקא ולפנות אל ואדי חג'ג', הדרך הקצרה ביותר לאזור ההתיישבות של בני עמון. זו הסיבה שבגינה לתולול א-ד'הב הייתה חשיבות אסטרטגית גבוהה עד לסלילת הדרך הרומית ביציאה מוואדי א-זרקא בבקעת הירדן ליד הכפר הנוכחי אבו זיע'אן. דיר עלא, תל גדול המתוארך לתקופות הברונזה והברזל ומזוהה בדרך כלל עם העיר המקראית סוכות, שוכן 6.5 קילומטרים מערבית לתולול אל-ד'הב.
שתי הגבעות שוכנות בקצהו הדרום-מערבי של מחוז ג'רש, בסמוך לגבול עם מחוז בלקא ומחוז עג'לון.
זיהוי
הוצע לזהות את תולול א-ד'הב עם מספר אתרים המוזכרים במקרא ובמקורות קדומים אחרים.
עד 1970, חוקרי המקרא זיהו את האתר כולו (או אחת מהגבעות התאומות) עם העיר המקראית פנואל. העיר פנואל נזכרת בספר בראשית כמקום בו יעקב נאבק במלאך (בראשית ל"ג, כ"ב-ל"ב). פנואל נזכרת שוב במלכים א' כבירתו השנייה של ירבעם בן נבט, מלך ישראל, אותה הוא בנה וביצר (מלכים א', י"ב, כ"ה). מספר חוקרים גרסו כי ניתן להסיק מהמסופר בספר בראשית שבפנואל שכן אתר פולחן קדום, והניחו כי יהיה ניתן למצוא באחד מהתלים מקדש שנבנה בתקופת הברזל I או אף לפני כן. לאחר 1970, הזיהוי המקובל של האתר השתנה, ורוב חוקרי המקרא החלו לזהות את שתי הגבעות כעיר המקראית מחניים. מחניים מוזכרת לראשונה בתנ"ך בספר בראשית, כמקום בו יעקב נתקל במלאכי אלוהים. לאחר מכן, הכריז כי המקום הוא מחנה אלוהים, וקרא לו "מחניים". בימי ממלכת ישראל המאוחדת, הייתה מחניים מקום מפלט למספר דמויות חשובות. לאחר מות שאול המלך, בנו איש בושת הוכתר למלך ישראל במחניים. גם דוד המלך נמלט למחניים במהלך מרד בנו אבשלום. מספר חוקרים טענו כי המילה "מחניים" היא צורה זוגית של המילה העברית מחנה ולפיכך סביר שהעיר העתיקה שכנה על שתי פסגות סמוכות. חוקרים אלה חיפשו גם מיקום חלופי לפנואל. על פי בראשית ל"ב כ"ב, פנואל שכנה בסמוך למעבר על פני נחל היבוק. לפיכך, הוצע לזהות את פנואל עם אל-חמה המזרחי (35°38'48.0"E 32°11'32.0"N). אולם לא כל החוקרים מסכימים עם פרשנות זו של השם מחניים.
הארכאולוג הישראלי ישראל פינקלשטיין סבור כי שתי הגבעות הם שני אתרים נפרדים, ולשתיהן היו שמות שונים בתקופת המקרא. הוא הציע לזהות את הגבעה המערבית (הגדולה יותר) עם מחניים ואת המזרחית עם פנואל.
חוקרים המתמחים בתקופה ההלניסטית הציעו לזהות את האתר עם הערים הסלאוקיות אמתוס ואסה המוזכרות בכתביו של יוסף בן מתתיהו. עם זאת, לטענת הארכאולוגים שחפרו באתר, ההשערה שאמתוס הייתה ממוקמת על הגבעה המערבית אינה סבירה במיוחד בגלל אי-התאמות כרונולוגיות.
גילוי וחפירות
מספר חוקרים התייחסו לאתר בכתביהם בסוף המאה ה-19. מ' נורת' ערך סקרים טופוגרפיים באתר בשנת 1955. הארכאולוגים האמריקאים רוברט ל' גורדון ולינדה א' וילייר היו הראשונים לערוך סקר גדול באתר, בשנים 1980 ו-1982. הם פרסמו את המפה הראשונה של החורבות כפי שנראו לעין באותה תקופה.
מאז 2005, חפירות שנתיות נערכות בגבעה המערבית על ידי צוות מאוניברסיטת דורטמונד, בניהולו של פרופסור תומאס פולה, בשיתוף עם רשות העתיקות הירדנית. מאז שנת 2006, צוות של אוניברסיטת בזל הצטרף לחפירות. הם עוסקים בחיפוש גיאו-מגנטי, מדידות תלת מימד טכימטריות ובהפקת תצלומי אוויר מטווח קרוב למטרות פוטוגרמטריות של האתר. בנוסף לעבודתם של גורדון ווילייר בשנים 1980–1982, קיימת כעת לראשונה מפה מפורטת של כל אתר החפירה, ובה נכללים כל האובייקטים הנראים לעין.
ארכאולוגיה
בשתי הטרסות הגבוהות ביותר של הגבעה עד כה זוהו שלושה שלבי התיישבות מבחינה ארכאולוגית:
לפי תיארוך פחמן-14, היישוב הקדום ביותר הוא מהתקופה שבין 1300 ל-970 לפנה"ס (תקופת הברונזה המאוחרת ועד תקופת הברזל I); בעבר לא נמצאו שרידים אדריכליים קשורים, אלא שכבות ומגוון רחב של ממצאים ארכאולוגים. לפחות קודמת אחת של החומה המבוצרת המקיפה את הטראסה I ו-II ניתן לתיארוך לשלב זה. אבני הגזית המגולפות של סלע סיד שהוטבעו באדריכלות המאוחרת (II-III) כחומר בנייה יכלו להגיע ממבנה פולחני או שריד אחר של שלב מוקדם זה או מעט מאוחר יותר מהתקופה שבין 900 ל-700 לפנה"ס. שלושה ממצאים בולטים שנמצאו מתקופה זו כוללים את ראשו של אריה מעוטר, אישה או ילד עם עז, ואיור דומה מבחינה סגנונית של שני אנשים חסרי זקן, כל אחד מהם אוחז בחפץ העולה על גודל ראשים במידה ניכרת, אולי נבל. לטענת החופרים, האיקונוגרפיה של פריטים אלה מעידה שהם שימשו לפעילות פולחנית. מכאן עולה האפשרות שהיה מקדש בראש הגבעה המערבית בתקופת הברזל השנייה. מספר מקטעים בטראסה העליונה כללו יסודות של מבנים שנבנו בין השנים 375 עד 175 לפני הספירה (התקופה הפרסית וההלניסטית). רוב המבנים הללו נהרסו במהלך בניית השלב המאוחר ביותר. בנוסף, כמה שברי פחם בודדים מהטרסה העליונה תוארכו באמצעות פחמן-14 לשנים 1960–1750 לפני הספירה.
על הרמה הגבוהה ביותר נבנה ארמון בגודל של כ-30 על 30 מטר ובו שני חצרות צמודות, כל אחת בגודל של כ-15 על 15 מטר וזווית מזרחה. על-פי סגנונם, ניתן לתארך את שברי האדריכלות של ארמון זה לשלהי התקופה ההלניסטית או לשנים הראשונות של שלטון הורדוס (37-34 לפנה"ס). מטבעות שהתגלו באתר ונתוני פחמן-14 מאששים את הנחה זו. הממצאים מצביעים על כך שבמקום היו בניינים בני שתי קומות. מלבד אבן גיר, גם לבני בוץ שימשו כחומר בניין. הארמון הזה נהרס בשריפה כנראה לאחר 50–25 לפנה"ס בערך, אז התפנה המבנה וננטש. מאוחר יותר, יתר המבנים ששרדו קרסו ברעידת אדמה. שתי הטרסות העליונות במדרון המזרחי והדרומי התלול הוקפו בחומה השתמרה כיום בגובה של כ-0.5–1.5 מטרים, גובהה המקורי אינו ידוע. עדיין לא ניתן היה להבהיר את יחסי השכבה והתקופה של חומות אלו עם שני הארמונות העוקבים (II ו-III).
יתר על כן, יישוב כלקוליתי שוכן למרגלותיו הדרום-מזרחיים של התל המערבי, תל אל-ד'הב אל-גרבי, רק מעט מעל הנחל, אך במיקום שאינו פגיע לשיטפונות.
יוסי יסעור
יוסי (יוסף) יסעור (נולד ב-6 בינואר 1944) הוא פרופסור למינהל עסקים במרכז האקדמי רופין המתמחה בתחום של תורת ההחלטות.
אודות
למד בבית הספר החקלאי כדורי, שירת בנח"ל והתיישב בקיבוץ מנרה, שם פגש את אשתו נעמי. התגורר בקיבוץ במשך 18 שנים ושימש בו במגוון תפקידים בהם עובד כותנה, מורה, רכז תרבות ומזכיר הקיבוץ. סיים תואר ראשון בחקלאות מהאוניברסיטה העברית בשנת 1967, תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1972 ודוקטורט במינהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1979. בהרווארד למד אצל פרופסור הווארד רייפא ובכך התוודע לתחום תורת ההחלטות.
יסעור השתתף בשנת 2017 כמומחה בתוכנית הטלוויזיה "ההחלטה" ששודרה בערוץ עשר.
נשוי לנעמי ואב לשלוש בנות ומתגורר בכפר ויתקין.
California Dreams Tour
California Dreams Tour היה סיבוב הופעות השני של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי. סיבוב ההופעות החל ב-20 בפברואר 2011 והסתיים ב-22 בינואר 2012. סיבוב ההופעות תמך באלבום האולפן השלישי של פרי, Teenage Dream.
במהלך סיבוב ההופעות הופיעה פרי באמריקה, אסיה, אוקיאניה ואירופה. במהלך ההופעה, הופיעה פרי עם שלושה שירים מאלבומה השני One of the Boys, מאלבומה השלישי Teenage Dream, והופיעה עם מספר קאברים לשירים שונים.
מחלקה (תורת החבורות)
בתורת החבורות, מחלקה או קוֹסֵט (coset) של תת-חבורה H היא קבוצה של איברי חבורה G אשר מתקבלת מהכפלת אברי H באיבר קבוע של החבורה. אוסף המחלקות של תת-חבורה H מהווה חלוקה של G לקבוצות שוות בעוצמתן. מספר המחלקות הימניות (או השמאליות) של תת-חבורה H בחבורה G נקרא האינדקס של H ב-G, ומסומן [G:H]. אם G סופית, אינדקס זה שווה ל-.
חשוב להדגיש שעל אף שהקוסטים של תת-חבורה נגזרים ישירות ממנה, הם אינם מהווים תת-חבורות בעצמם (למעט הקוסט הטריוויאלי) משום שאינם סגורים לכפל. הדוגמה הפשוטה ביותר היא זו של החבורה ותת-החבורה שלה H=\{1,-1\}. הקוסט הלא טריוויאלי המתאים לה הוא \{i,-i\}, והוא אינו סגור לכפל.
הגדרה פורמלית
תהא G חבורה ותהא תת-חבורה שלה. יהא g\isin G איבר כלשהו, אז הקבוצה תיקרא מחלקה שמאלית (או קוסט שמאלי) של H ב-G, והקבוצה  תיקרא מחלקה ימנית (או קוסט ימני) של H ב-G.
תכונות
קל להוכיח כי כל שתי מחלקות (ימניות, וכל שתי מחלקות שמאליות) שונות הן זרות, כלומר: לכל תת-חבורה H, המחלקות (מאותו צד) של H מהוות חלוקה של G לקבוצות זרות.
בנוסף, מספר האיברים בכל מחלקה של תת-חבורה H שווה למספר האיברים ב-H. במקרה של חבורות אינסופיות, עוצמת המחלקות שווה. מכאן נובע משפט לגראנז': הסדר של כל חבורה סופית מתחלק בסדר תתי החבורות שלה.
נורמליות
אם לתת חבורה מסוימת H מתקיים, כלומר - המחלקות הימניות שוות למחלקות השמאליות החבורה נקראת תת חבורה נורמלית. לתת חבורות נורמליות יש חשיבות רבה בתורת החבורות, כיוון שהן מאפשרות להגדיר חבורת מנה.
דוגמה
ניקח את החבורה, כלומר חבורת השלמים עם פעולת החיבור. 4\mathbb{Z} היא תת-חבורה שלה - כל השלמים המתחלקים ב-4 ללא שארית. לתת חבורה זו יש בדיוק 4 מחלקות: . נציגים לדוגמה מהמחלקה הם 1, 5, 161, ו-3-. נציגים לדוגמה מהמחלקה הם 3, 23 או 7. נשים לב גם כי זוהי חבורה אבלית, ולכן המחלקות הימניות שוות למחלקות השמאליות.
קישורים חיצוניים
Gruppentheorie Глоссарий теории групп
הווארד בריל
הווארד בריל (באנגלית: Howard Brill; 14 באוקטובר 1915 - 1 בפברואר 1980), היה אתלט יהודי-אמריקאי, מקום רביעי באליפות ארצות הברית ומקום 11 בעולם (1938) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-28 במאי 1938 קבע בריל בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.74 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות IC4A שנערכה בניו יורק ב-2 ביוני הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.62 מטר ובאליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.26 מטר.
מגנום אופוס
מַגְנוּם אוֹפּוּס (או אופוס מגנום) הוא ביטוי לטיני שפירושו "היצירה הגדולה". מתייחס בדרך כלל ליצירה הטובה או הפופולרית ביותר של סופר, אמן או מלחין. לרוב מדובר גם ביצירה הגדולה ביותר מבחינת היקף. לדוגמה, שלושת חלקי הקומדיה האלוהית מהווים יחד את האופוס מגנום של דנטה אליגיירי.
הביטוי נמצא בשימוש בהקשר אחר, במסורות רוחניות ומיסטיות, כגון אלכימיה, הרמטיציזם וקבלה. בהקשרים אלו, בדרך כלל הכוונה אינה ליצירה הגדולה, אלא ל"עבודה הגדולה" או ל"מטרה הגדולה". באלכימיה, זוהי אבן החכמים המסוגלת להפוך מתכת לזהב, ובתורות מיסטיות מדובר במטרת העל, שהיא האיחוד הגמור עם הרוח או האלוהים. פירוש זה דומה לשימוש המטפורי שנעשה במושג הגביע הקדוש, כביטוי למטרה הנכספת ביותר של תחום מסוים.
עידו מזרחי
עידו מזרחי (נולד ב-12 באוגוסט 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש קצין הנדסה ראשי. קודם לכן שימש מפקד בית הספר להנדסה צבאית, קצין ההנדסה של פיקוד המרכז, מפקד יהל"ם ומפקד גדוד 601.
ביוגרפיה
מזרחי נולד וגדל באילת. סבו שירת בחיל ההנדסה המלכותי ונלחם במלחמת העולם השנייה. אביו שירת בחיל ההנדסה.
התגייס לצה"ל בשנת 1996, ושובץ בחיל ההנדסה הקרבית. לאחר קורס קציני חי"ר שימש כמפקד מחלקה מבצעית בגדוד 603. לאחר מכן מונה למפקד בקורס קציני חה"ן. בהמשך שימש כמפקד פלוגה מבצעית בגדוד 603. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני חה"ן. בשנת 2006 היה מפקד סיירת יעל, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 614, ושירת בתפקיד עד שנת 2010. בשנת 2010 מונה למפקד גדוד 601, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. באוגוסט 2012 מונה למפקד יהל"ם, ושירת בתפקיד עד יוני 2014.
ב-4 באוגוסט 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין הנדסה ראשי.
חיים אישיים
מזרחי נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא בוגר מחזור ב' במכללה לפיקוד טקטי.
אוגדת עזה
עוצבת שועלי האש, המוכרת יותר בשם אוגדת עזה (אוגדה 143), היא אוגדה מרחבית (אוגמ"ר) של צה"ל הכפופה לפיקוד הדרום ואחראית על אבטחת הגבול של ישראל עם רצועת עזה. האוגדה כוללת שתי חטיבות - צפונית ודרומית. מפקד האוגדה הנוכחי הוא תא"ל אבי רוזנפלד.
עד לביצוע תוכנית ההתנתקות שכן בסיס האוגדה בגוש קטיף, סמוך לנוה דקלים. לאחר מכן הועתק לבסיס במערב הנגב הצפוני, סמוך לקיבוץ אורים. ב-2008 הסתיימה בנייתו של בסיס חדש - מחנה רעים, שנבנה עבור האוגדה בעלות של למעלה ממאה מיליון שקלים, בסמוך לקיבוץ רעים, ומפקדת האוגדה ומפקדות החטיבות המרחביות הכפופות לה עברו לשכון בו.
המבצעים העיקריים של האוגדה ברצועת עזה בשנים האחרונות כללו את מבצע קשת בענן, מבצע ימי תשובה, ביצוע תוכנית ההתנתקות, מבצע גשמי קיץ, מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, מבצע שומר החומות ומבצע עלות השחר.
בספטמבר 2015, הוחלט לשנות את שמה של האוגדה מ"שועלי הדרום" ל"שועלי האש", ואת מספרה מ-643 ל-143, כהוקרה לעוצבת עמוד האש שפורקה בשנת 2014.
היסטוריה
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 הוקמה עוצבת שועלי הדרום (643) על מנת שתהווה מפקדה שתשלוט באמצעות מספר חטיבות ברצועת עזה. גזרת האוגדה חולקה בין שלוש חטיבות: צפונית, מרכזית ודרומית, ובגזרת כל אחת מהן הייתה אחת משלוש הערים המרכזיות ברצועת עזה: עזה, ח'אן יונס ורפיח, בהתאמה. לאחר הסכמי אוסלו החל תהליך של שינוי הדרגתי בגזרת האוגדה: במסגרת הסכם עזה ויריחו תחילה משנת 1994 נסוגו יחידות האוגדה ממרכזי הערים הפלסטיניות והאוגדה התמקדה בהגנה על ההתנחלויות הישראליות ברצועה, ובעיקר גוש קטיף. משימות אחרות, כגון אבטחת הגבול עם מצרים והפעלת המעברים נותרו בעינן. במסגרת אותו השינוי פורקה החטיבה המרכזית ואוחדה עם הדרומית.
כעשור לאחר מכן, לאחר תוכנית ההתנתקות משנת 2005, פונו ההתנחלויות הישראליות ברצועה וכוחות צה"ל נסוגו למערך הגנתי לאורך ציר הוברס: הגדר המפרידה את רצועת עזה ממדינת ישראל. לאחר תוכנית ההתנתקות, בקיץ 2006, נחטף גלעד שליט ובעקבות זאת יצאו כוחות צה"ל למבצע גשמי קיץ, אך לא הצליחו בשחרור שליט, בין השאר עקב פריצת מלחמת לבנון השנייה. לאחר מלחמת לבנון השנייה, בשנת 2006, פעלו יחידות האוגדה באופן התקפי כנגד הטרור. עם התגברות ירי הקאסמים מרצועת עזה יצא צה"ל למבצע חורף חם ולאחריו הוסכם על הפסקת אש עם חמאס.
בסוף שנת 2008 ותחילת שנת 2009, בעקבות ירי רקטות כבד על יישובי עוטף עזה, פעלו כוחות האוגדה במבצע עופרת יצוקה. המבצע כלל כניסה קרקעית לרצועה בה נהרגו 13 ישראלים ולמעלה מ-1100 פלסטינים, מהם לפחות 700 מחבלים. בנובמבר 2012, לאחר התדרדרות ביטחונית בגזרת רצועת עזה פעלו כוחות האוגדה במבצע עמוד ענן. כוחות האוגדה פעלו גם במבצע צוק איתן, שכלל אף הוא כניסה קרקעית לרצועה, וסייעו לכוחות על ידי התמחותם בגזרה. במהלך המבצע הושמדו למעלה מ-30 מנהרות טרור, רבות מהן חודרות גדר, ונהרגו למעלה מ-2,200 פלסטינים, רובם מחבלים. לישראל נהרגו 68 חיילים ועוד 6 אזרחים.
ב-2015 שונה שם האוגדה מ"שועלי דרום" ל"שועלי האש" ומספר היחידה שונה ל-143 בעקבות פירוק עוצבת עמוד האש.
ב-2017 נכנסה לפעילות המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של החט"ל ואוגדת עזה, והחלה בנטרול שיטתי של מנהרות הטרור שחפר חמאס לתוך שטח ישראל. נכון לאוקטובר 2018 איתרה המעבדה וניטרלה כ-15 מנהרות טרור.
בסוף מרץ 2018 החלו עימותים אלימים בסמוך לגדר המערכת סביב רצועת עזה שבמהלכן עשרות אלפי פלסטינים התפרעו וניסו לפרוץ את הגדר תוך ביצוע פעולות טרור. צה"ל נערך למהומות בכוחות מתוגברים ופרש עשרות צלפים כדי לנטרל את המחבלים בירי מדויק. בסוף חודש מאי החלו הפלסטינים לשלוח עפיפוני תבערה ובלוני תבערה ונפץ, ואלה שרפו למעלה מ-20,000 דונם של שדות חקלאיים, יערות ושמורות טבע. במהלך העימותים נהרגו כ-206 פלסטינים, רובם הגדול מחבלים, וכן נהרג חייל אחד של צה"ל.
ב-2018 הוענק לאוגדה אות הערכה מטעם הרמטכ"ל על פועלה במלחמה בטרור מרצועת עזה, ובעיקר על סיכול מנהרות הטרור וההתמודדות עם צעדות השיבה. בדצמבר 2020 האוגדה קיבלה אות נוסף, ביחד עם יחידת יהל"ם, על המענה המשותף לסוגיית הלחימה התת-קרקעית. בנובמבר 2021 הוענק לאוגדה אות הערכה נוסף מטעם הרמטכ"ל, על פעילותה במבצע שומר החומות.
יחידות האוגדה
בנוסף לחטיבות המרחביות, במסגרת האוגדה פועלות ופעלו בעבר, מספר יחידות אוגדתיות.
החטיבה המרכזית
עד לשנת 1995 פעלו תחת פיקודה של אוגדת עזה שלוש חטיבות מרחביות והחטיבה המרכזית, כשמה, הייתה המרכזית מבין השלוש. עם חתימת הסכמי אוסלו בשנת 1993 עברה מפקדת החטיבה לפאת שדה. בשנת 1995 אוחדה החטיבה המרכזית עם זו הדרומית והיחידה החדשה נקראת מאז "חטמ"ר דרומית".
יחידת שמשון
יחידת שמשון (יחידה 367) הייתה יחידת חי"ר מובחרת התנדבותית שפעלה ברצועת עזה כאשר עיקר פעולתה נעשתה בצורה מסוערבת (כלומר: הלוחמים מחופשים לעוברי-אורח ערבים). היחידה הוקמה בשנת 1989 כיחידה סודית וקיומה נחשף בכתבת "יומן" ביוני 1991. בשנת 1995, לאחר הקמת הרשות הפלסטינית, פורקה היחידה וחלק מחיילי היחידה הועברו ליחידת דובדבן.
גדוד הבשור (גדוד הקשר העוצבתי)
גדוד הקשר העוצבתי הוקם בשנת 1998.
אגד הלוגיסטיקה (אלו"ג)
בשנת 2015 הוקמה יחידת לוגיסטיקה אוגדתית (ילג"א) ובשנת 2016 שונה מעמדה לאגד לוגיסטיקה אוגדתי (אלו"ג) הכולל יחידות אחזקה, הספקה, שיטור וסיור.
לאלו"ג תפקיד מרכזי במתן מענה לוגיסטי לחטיבות האוגדה בלחימה.
פלוגת אבירי הפלדה
פלוגת "אבירי הפלדה", הידועה גם כ"צמ"ה עזה", היא פלוגת הצמ"ה האוגדתית. אחרי הקמת פלוגת חתולי הפלדה, ידועה היום הפלוגה כצמ"ה עזה דרומית או צמ"ה עזה דרום.
הפלוגה הוקמה באוגוסט 2003 בעקבות התגברות הטרור מרצועת עזה. בפיקוד הדרום החליטו שיש צורך בפלוגת צמ"ה הצמודה לגזרה אשר תתמקצע בה בנוסף לפלוגות הצמ"ה הגדודיות של חיל ההנדסה הישראלי, שתלויות בקו שתופס הגדוד ומתחלפות מדי פעם. בהקמתה, צוות המנהרות של אוגדת עזה היה כפוף ליחידה ואחרי אסון הנגמ"שים הועבר ליהל"ם והפך לסיירת סמו"ר. פלוגת אבירי הפלדה סייעה הן בהחזקת ציר פילדלפי ובמלחמה במנהרות התת-קרקעיות והן בפעולות עומק בתוך רצועת עזה כנגד הטרור. במבצעי אוגדת עזה ברצועה פתחה הפלוגה צירים, ניקתה זירות מטענים, חישפה שטחים, הרסה בתים, חילצה רכב קרבי משוריין וכן איתרה והשמידה מנהרות תת-קרקעיות.
בפעילותה זו מפעילה הפלוגה ציוד מכני הנדסי כגון דחפור D9R משוריין (עם מיגון כלוב נגד רקטות נ"ט), שהוא הכלי המרכזי של הפלוגה, המשמש לפתיחת צירים, ניקוי זירות מטענים, חילוץ רק"ם, עבודות עפר והריסת מבני טרור; מחפרים ממוגנים (כולל באגר E-349 החדש), המשמש בעיקר לחפירת תעלות נגד מנהרות טרור והברחה, אך גם להריסת בתים; יעה אופני (שופל) מדגם קטרפילר 966, המשמש לעבודות עפר; דרילר (מקדח בורות) ממוגן וכן טאטרה-דרילר, שהוא דרילר על משאית טאטרה, המשמשים לקידוח לצורכי איתור מנהרות והטמנת חומרי נפץ; טרנצ'ר (מכונה לחפירת תעלות), אשר נקנה כדי להילחם במנהרות בציר פילדלפי אך לא נכנס לשימוש עקב חוסר התאמה.
פלוגת חתולי הפלדה
פלוגת חתולי הפלדה לקחה חלק במבצע צוק איתן. דחפור D9 משוריין של חתולי הפלדה היה שותף לסיכול החדירה לחוף זיקים ב-8 ביולי 2014. על תפקודו באירוע זה, בו הוביל את ההסתערות על המחבלים והרג שניים מהם, קיבל סגן מפקד הפלוגה, סרן סלמאן חיחי, אות הצטיינות מהרמטכ"ל.
המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות
המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הדרום) היא יחידה צבאית טכנולוגית של צה"ל לגילוי ואיתור מנהרות תת-קרקעיות. המעבדה פועלת בפיקוד הדרום תחת אוגדת עזה ובשיתוף עם חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל), חיל ההנדסה הקרבית ואגף המודיעין. היא הוקמה ב-2016. מאז הקמתה איתרה המעבדה למעלה מ-15 מנהרות טרור שנחפרו מתחת לגדר המערכת סביב רצועת עזה, אותן השמידו כוחות פיקוד הדרום, חיל ההנדסה הקרבית וחיל האוויר הישראלי. על פועלה זכתה בפרס ביטחון ישראל.
המעבדה כוללת מומחים וקצינים מתחומים שונים בהם קציני מודיעין, קציני הנדסה קרבית, קציני מחשבים ואגף התקשוב וההגנה בסב"ר, ומדענים ומהנדסים מתחומי הפיזיקה, הגאולוגיה, ההנדסה ובפרט הנדסה אזרחית והנדסת מכונות. המעבדה מנתחת מידע שאוספים החיילים בשטח ומידע שמתקבל מעבודות עפר, חפירות וקידוחי-עומק שמבצע מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית. באמצעות ניתוח המידע מסוגלת המעבדה לאתר מנהרות, חללים מתחת לקרקע ועבודות חפירה. היא מקבלת גם מידע מודיעיני וכן מידע שאוספת יחידת סמו"ר של יהל"ם המתמחה בלוחמת מנהרות.
אשמה (רגש)
אשמה היא מצב רגשי בו אדם מאמין שהתנהג (כולל התנהגות פנימית – מחשבות, רגשות וכו') באופן לא מוסרי בכך שהוא עשה מעשה שהוא מאמין כי לא היה צריך לעשות (או לחלופין לא עשה מעשה שהיה צריך לעשות), מצב כזה מעורר רגש שלילי שאינו חולף במהירות.
רגש האשמה הוא ממשפחת "הרגשות של המודעות העצמית", ביחד עם בושה, גאווה ומבוכה. אדם המרגיש אשמה מצוי בקונפליקט פנימי בין התנהגותו לבין ערכים מוסריים שהוא מאמין בהם, המכונים גם מצפון. בהתאם לכך, רגשות אשמה, בושה וחרטה נוטים להופיע יחד לעיתים קרובות. אשמה קשורה גם עם כעס ושנאה עצמית.
גורמי האשמה
אשמה היא תחושה של אחריות או חרטה לפגיעה/פשע/מעשה רע (בין אם אמיתי או מדומיין), אדם מרגיש תחושה זו בעקבות: משהו שעשה, משהו שלא עשה אבל רצה לעשות, משהו שחשב שהוא עשה (גורם דמיוני), כאשר מרגיש שלא עזר מספיק למישהו, או כלפי עצמו - כשלא מגשים יעדים שרוצה להשיג או הזיק לעצמו. כמו כן, לפעמים אנשים מרגישים אשמה מאחר שמצבם טוב יותר מאחרים - אשמת השורדים.
הבעות פנים
הבעות הפנים של תחושת האשמה בולטות כשהאדם נתפס במעשה לא מוסרי/ רע וכו', או כשהאדם בעצמו קולט שהוא עשה משהו רע. רגש האשמה דומה בהבעות הפנים לרגשות שליליים אחרים כמו בושה, השפלה ואשמה, באופן שהגבות מתקמרות כלפי חוץ, הפה נופל כמו בעצב העיניים מסתכלות למטה והצידה בשביל להימנע ממבטים והמבט הוא מבט עצוב או מודאג.
תנועות גוף
תנועות הגוף של רגש האשמה מעורבות עם תנועות גוף של רגשות שליליים אחרים (בושה, דאגה ודיכאון וכו'), כך שאנשים המרגישים אשמה מתנועעים בעצבנות, כאשר תנוחות הגוף שלהם שליליות, הראש מוטה למטה או מורכן והידיים תופסות את הראש.
ההשפעה הפיזיולוגית של הרגש
רגש האשמה מגביר את הורמוני הלחץ (קורטיזול) כך שאדם המרגיש אשמה יהיה מתוח, יסמיק, יזיע בצורה מוגזמת ויסבול מדופק לב מואץ, לחץ דם גבוה ותחושה של הצטמקות בבטן. כמו כן, רגש האשמה יכול להוביל לאינסומניה ולאיבוד התיאבון.
תחושה של אחריות או חרטה לפגיעה/פשע/מעשה רע וכו' - בין אם אמיתי או מדומיין.
נטיות התנהגויות של הרגש
התנהגויות בעקבות אשמה נוטות להיות:
חרטה והתנצלות בפני הגורם כדי לכפר על ההתנהגות ולתקן את העוול, או הימנעות מהגורם הנפגע.
הפונקציונליות של הרגש
חלק מן הפסיכולוגים האבולוציונים טענו כי אשמה היא רגש אנושי רציונלי שהתפתח במהלך האבולוציה. אם אדם חש אשמה לאחר שפגע באדם אחר, או כאשר השיב רעה תחת טובה, רבים יותר הסיכויים כי לא יפגע באדם נוסף או שיתנהג באנוכיות. באופן כזה, הוא מפחית את הסיכוי לפעולות נקמה מצד חבריו לשבט ובכך מגביר את סיכוייו לשרוד.
בעקבות זאת, ניתן לעורר אשמה אף באמצעים מניפולטיביים כדי להשפיע או לשלוט על אחרים. היו הוגים שטענו כי רגש האשמה הוא כלי לשליטה חברתית. כיוון שאנשים בעלי רגשות אשמה חשים שאינם זכאים, פוחתים אף הסיכויים כי יעמדו על זכויותיהם. לכן, אלה המחזיקים בעמדת כוח בחברה שואפים לעורר רגשות אשמה בנתונים למרותם, כדי שניתן יהיה לשלוט בהם בקלות רבה יותר.
העדר רגש האשמה אצל פסיכופתים
רגש האשמה נחווה כעונש להתנהגות לא מוסרית/ לא נכונה אך אנשים חווים את עוצמת ורמות הרגש באופן שונה. פסיכופתים לא מרגישים תחושה של אשמה וחרטה במקרים בהם הם פוגעים במישהו, במקום זאת, הם מצדיקים את התנהגותם בכך שהם מאשימים אחרים, אדם שאינו מרגיש אשמה או חרטה לא יראה את עצמו כאשם בהתנהגות שכוונתה לפגוע באחר.
רגש האשמה כמקדם התנהגויות מוסריות
רגש האשמה מעודד התנהגויות מוסריות ולקדם התנהגות חברתית רצויה. לעיתים תכופות, אנשים שמרגישים אשמה: מבצעים מעשים טובים בלי הקשר ומתאפיינים כאנשים מאופקים, פחות ממוקדים בעצמם ופחות גזעניים.
כמו כן, אנשים שנוטים יותר להרגיש אשמים: טובים יותר בקריאת הרגשות של אנשים אחרים (בדגש על רגשות בעלי עוררות נמוכה), עובדים יותר קשה לשמר קשרים זוגיים ויותר טובים בניהול וויסות הכעס שלהם.
ויליאם הייד וולאסטון
ביוגרפיה
וולאסטון נולד בעיירה איסט דרהם (East Dereham) שבמחוז נורפוק. הוא היה בנם השני מתוך שבעה עשר ילדים של הכומר והאסטרונום, פרנסיס וולסטון (Francis Wollaston 1815-1737), ומרי פרקוויר (Mary Farquier). בשנת 1793 קיבל וולאסטון תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת קיימברידג'. בזמן לימודיו הוא החל להתעניין בכימיה, קריסטלוגרפיה, מטלורגיה ופיזיקה. מ-1789 שימש וולאסטון כרופא, תחילה בעיירה "ברי סנט אדמונדס" (Bury St Edmunds) שבמחוז סאפוק, וזמן קצר אחר-כך עבר ללונדון. הוא נכשל בניסיונו לקבל משרת רופא שהתפנתה בבית החולים סנט ג'ורג' ועקב כך הפנה את מרצו למחקר בתחומים בהם מצא עניין בלימודיו באוניברסיטה. זמן קצר אחר כך הוכרו תרומותיו וב-1793 צורף וולאסטון כעמית לחברה המלכותית, פעולה שהקנתה לו את הזכות לצרף את התואר FRS לשמו. לאחר שוולאסטון התעשר כתוצאה מפיתוח תהליך לזיקוק פלטינה הוא נטש את הרפואה כליל בשנת 1800, ומאז ואילך התרכז במחקר במקום במקצוע שרכש בלימודיו.
וולאסטון היה פעיל חשוב בחברה המלכותית. בשנת 1802 זכה וולאסטון במדליית קופלי (פרס שנתי, תרומה למדע), הפרס החשוב ביותר שמעניקה החברה המלכותית. בין השנים 1804 ו-1816 כיהן וולאסטון כמזכיר החברה המלכותית. ועם מותו של הבוטנאי סר ג'וזף בנקס הוא כיהן תקופה קצרה כנשיא החברה המלכותית ב-1820. בשנת 1828 קיבל וולאסטון פרס נוסף מהחברה המלכותית, המדליה המלכותית, פרס מיוחד המחולק על ידי מלך אנגליה.
ויליאם הייד וולאסטון מת בלונדון ב-22 בדצמבר 1828.
עבודתו
עיקר פרסומו של וולאסטון בא מעבודתו ככימאי. הוא פיתח את השיטה הפיזיקאלית-כימית הראשונה לזיקוק פלטינה מתוך עפרה בכמויות מסחריות, לחישול פלטינה ולריקועה לחוטים דקים ביותר, המצאה שהעשירה אותו ואפשרה לו לפרוש מעבודתו כרופא. כל חייו הוא שמר על פרטי השיטה בסוד והיא התפרסמה ב-1829 רק לאחר מותו. תוך כדי ניסיונות שונים שעשה במתקן שפיתח הוא גילה את היסודות פלדיום (שסימנו Pd) ב-1803 ורודיום (שסימנו Rh) ב-1804 השייכים לקבוצת הפלטינה.
בשנת 1809 הוכיח וולאסטון כי הקולומביום (השם המקורי שניתן לניוביום) שהתגלה על ידי צ'ארלס האצ'ט (Charles Hatchett) ב-1801 והטיטניום הם יסודות, אבל הוא גם טען כי הטנטלום, יסוד שנתגלה ב-1802 על ידי השוודי אנדרס גוסטב אקברג (Anders Gustav Ekeberg 1813-1776), זהה לניוביום. דעתו זו של וולאסטון התקבלה בקהילייה המדעית. רק ב-1846 הוכיח לטרן היינריך רוז (Latern Heinrich Rose 1864-1795) כי ניוביום וטנטלום הם אכן שני יסודות שונים ולפיכך וולאסטון טעה.
וולאסטון גם ביצע עבודת מחקר חשובה בחשמל. ב-1801 הוא ערך ניסוי שהראה כי חשמל מחיכוך זהה לחשמל המופק מתא וולטאי. במהלך שנות חייו האחרונות הוא ערך ניסויים בחשמל שסללו את הדרך לתכנון המנוע החשמלי. עם זאת מייקל פאראדיי, שהיה בלא ספק הראשון שהצליח לבנות מנוע חשמלי עובד, סירב לזקוף לזכותו של וולסטון את פריצת הדרך שהובילה לבניית המנוע החשמלי ועקב כך פרץ ויכוח מר ביניהם.
גם עבודתו בתחום האופטיקה הייתה חשובה. הוא זכור כמי שהבחין בקווי פראונהופר הכהים בספקטרום של השמש (1802) תגלית שהוביל בסופו של דבר לגילוי היסודות בשמש. הוא גם המציא את הקמרה לוסידה (1807 – מתקן אופטי שסייע לאומנים בשרטוט), את גוניומטר ההחזר (1809 – מתקן המודד בדיוק רב את הזווית שבין פאות סמוכות בגביש) ואת מנסרת וולאסטון (מתקן המפריד אלומת אור לשתי אלומות של אור מקוטב).
הוא ניצל את הרצאת בייקר (הרצאה שנתית בתחום מדעים מדויקים שתמורתה מקבל הנואם 100 ליש"ט מהחברה המלכותית) ב-1805 "על הכוח של ההקשה" על מנת להגן על העיקרון המכונה "vis viva" (לטינית הכוח החי) שפיתח גוטפריד וילהלם לייבניץ כניסוח קדום של חוק שימור האנרגיה. וולאסטון כבר היה חולה מדי מכדי לשאת בעצמו את נאום בייקר האחרון שלו ב-1828 והכתיב אותו להנרי ורברטון (Henry Warburton) שהקריא אותו חודש לפני מותו של וולאסטון ב-20 בנובמבר 1828.
וולאסטון גם השתתף בוועדה המלכותית שהחליטה להתנגד לאימוץ השיטה המטרית ושיצרה את הגלון הבריטי.
הוקרות
על שמו קרויים:
פאולה מודרזון-בקר
פאולה מודרזון-בקר (8 בפברואר 1876 – 21 בנובמבר 1907) הייתה ציירת גרמנייה, נציגה בולטת של ראשית האקספרסיוניזם. בקריירה קצרה, שנפסקה עם מותה בגיל 31, יצרה ציורים פורצי דרך ורבי עוצמה. היא מוכרת כציירת הראשונה שציירה דיוקן עצמי בעירום.
ביוגרפיה
פאולה בקר נולדה בשנת 1876 ברובע פרידריכשטאדט של דרזדן, שלישית מבין שבעה ילדים. אביה, קארל וולדמר בקר, עבד כמהנדס בחברת הרכבות הגרמנית. אמהּ, מטילדה, באה ממשפחה אריסטוקרטית. בשנת 1888 עברה עם משפחתה לברמן. בעת ביקור אצל דודתה בלונדון קיבלה שיעורי איור ראשונים. בשנים 1893–1895 למדה הוראה, ובמקביל קיבלה שיעורים פרטיים בציור. בשנת 1896 השתתפה בקורס ציור של "איגוד האמנִיות של ברלין". ידידתה, קלרה וסטהוף, עברה בתחילת 1899 מברמן ללימודים בפריז, ובדצמבר אותה שנה הלכה בקר בעקבותיה, ובשנת 1900 למדה באקדמי קולרוסי שברובע הלטיני.
בשנת 1901 נישאה לצייר אוטו מודרסון, והפכה לאם חורגת לבתו בת השנתיים אליזבת. בשנת 1903 חזרה לפריז, וחייתה רוב הזמן בנפרד מבעלה, שנשאר בגרמניה. בשנת 1907 חזרה לגרמניה, ובנובמבר ילדה את בתה, מטילדה. 18 ימים לאחר הלידה נפטרה פאולה מודרזון-בקר מתסחיף שנוצר ברגלה.
פעילותה האמנותית
בשנת 1898, בגיל 22, התיישבה בקהילה האמנותית של ורפסוידה, שם נמצאו אמנים כמו פריץ מקנסן (1866–1953) והיינריך פוגלר (1872–1942) שרצו למחות נגד שליטת סגנון החיים והאקדמיה לאמנות בעיר הגדולה. היא ציירה את האכרים בסביבה ואת הנוף הצפוני של גרמניה. בתקופה זו החלה חברות קרובה עם הפסלת קלרה וסטהוף (1875–1954) והמשורר ריינר מריה רילקה (1875–1926).
פאולה בקר הוכשרה בשיטות הריאליזם והנטורליזם, יחד עם פשטות של צורה. היא הצליחה להשיג מרקם מובהק על ידי שריטה בצבע הרטוב. מאוחר יותר היא נטשה את הטכניקות האלה כדי לעבור לפוביזם. יש עדויות המצביעות על כך שמספר הדיוקנאות העצמיים של פאולה מודרזון-בקר הושפעו מהצייר דנטה רוסטי, כולל דיוקן עצמי עם קערה וכוס (בערך 1904), ועירום דיוקן עצמי עם שרשרת ענבר (1906) ודיוקן עצמי ביום נישואי השישי (1906) ייתכן שהיא השפיעה גם על אחד או יותר מציוריו של פיקאסו, כפי שדיאן ראדיקי מציגה במונוגרפיה שלה על האמנית משנת 2013. [6]
פריז
עד שנת 1907 ביצעה מודרזון-בקר עוד שש נסיעות ארוכות לפריז למטרות אמנותיות, ולעיתים חיה בנפרד מבעלה אוטו. באחת הנסיעות למדה קורסים באקול דה ביו-ארטס. היא ביקרה בתערוכות מודרניות לעיתים קרובות והתעניינה במיוחד מעבודתו של פול סזאן. פוסט-אימפרסיוניסטים אחרים השפיעו במיוחד, כולל וינסנט ואן גוך ופול גוגן. השפעות פאוביזם מופיעות גם ביצירותיה כמו "בקבוק זכוכית".
בשנת 1906 עזבה מודרזון-בקר את ורפסוידה, וכן את בעלה אוטו כדי להמשיך בקריירה אמנותית בפריז. ביומנה מיום 24 בפברואר 1906 כתבה מודרזון-בקר: "עכשיו עזבתי את אוטו מודרזון שעמד בין חיי הישנים לחיי החדשים. אני תוהה איך יהיו החדשים".
בפריז הוכיחה את עצמה כמצליחה מאוד. בזמן זה היא ביצעה את עבודתה האינטנסיבית ביותר. במהלך תקופת הציור הזו, היא הפיקה את הדיוקנאות העצמיים הראשונים העירומים שלה, שהיו חסרי תקדים לאמניות, וכן דיוקנאות של חבריה.
שנה אחרונה ומוות
בשנת 1907 חזרה פאולה מודרזון-בקר לבעלה בורפסוידה, למרות התכתבויות תקופתיות שהצביעו על רצונה לעצמאות. היא כתבה בפירוט על אהבתה לבעלה אך גם על הצורך שלה לעכב את האימהות בשאיפה לחופש אמנותי. היא המשיכה לבטא אמביולנטיות ביחס לאמהות כיוון שדאגה ליכולתה לצייר בעת גידול ילד. מהיומנים שלה עולה כי היא תכננה להגיע לקריירת ציור עד גיל שלושים, ואז ללדת ילדים. לכן, כאשר בתה מתילדה (טילי) מודרזון נולדה ב -2 בנובמבר 1907, פאולה ואוטו שמחו.
השמחה הפכה לטרגדיה כעבור תשע עשרה יום, כשפאולה מתה לפתע. היא התלוננה על כאבים ברגליים לאחר הלידה, והומלץ לה להישאר במיטה. כשחזר הרופא ב־21 בנובמבר, הוא המליץ לה לקום. היא הלכה כמה צעדים, ואז התיישבה, ביקשה לקחת את התינוק בזרועותיה, התלוננה על כאבי רגליים ומתה.
היא נקברה בבית העלמין בורפסודה. מותה של פאולה היה ככל הנראה תוצאה של פקקת ורידים עמוקה, סיבוך של לידה שכיח יחסית באותה תקופה.
פיטר פונדה
פיטר הנרי פונדה (באנגלית: Peter Henry Fonda; 23 בפברואר 1940 – 16 באוגוסט 2019) היה שחקן, מפיק ותסריטאי אמריקאי אשר התפרסם בזכות תפקידו בסרט הדרמה "אדם בעקבות גורלו" (1969) שאותו כתב והפיק ביחד עם במאי וכוכב הסרט דניס הופר.
קורות חיים
פונדה נולד בעיר ניו יורק. הוא היה בנו של השחקן הנרי פונדה, אחיה של השחקנית ג'יין פונדה ואביה של השחקנית ברידג'ט פונדה. אימו, פראנסס פורד סימור, התאבדה ב-1950. פיטר פונדה למד משחק באומהה, נברסקה, בה גדל אביו. הוא למד באוניברסיטה של אומהה והצטרף לתיאטרון הקהילתי של העיר, שבו שחקנים ידועים רבים (ובכלל זאת אביו ומרלון ברנדו) החלו את דרכם. לאחר לימודיו שב לניו-יורק ולאחר מכן עבר להוליווד.
פונדה נכשל במבחני המסך לסרט על חייו של ג'ון פ. קנדי בזמן מלחמת העולם השנייה והופיע בסרטי נעורים. מאמצע שנות ה-60 החל לגדל שיער ולהיות מעורב בתרבות הנגד, והתקשה מאוד לקבל תפקידים ראשיים קונבנציונליים. בשלב זה בחייו החל להשתמש בסמי הזיה (הלוצינוגנים). ג'ון לנון כתב את השיר "She Said She Said" של הביטלס על פונדה, אשר סיפר לו שהוא "יודע איך זה להיות מת" אחרי טריפ של LSD. חוויות השימוש ב-LSD מתוארות גם בסרטו של פונדה "הטריפ" (1967). ב-1966, בעת מעורבותו (עם חברים אחרים בסצנת המועדונים של לוס אנג'לס בתקופה זו) במחאות נגד סגירת מועדון, נעצר פונדה על ידי משטרת לוס אנג'לס. חברי להקת באפלו ספרינגפילד כתבו את השיר "For What It's Worth" על המהומות.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "תמי והדוקטור" לצדה של סנדרה די (1963). ב-1964 הופיע בסרט לילית לצידה של ג'ין סיברג.
פונדה החל להופיע בסרטים המזוהים עם תרבות הנגד, והתפקיד הרציני הראשון שלו מסוג זה היה בסרט האופנוענים "The Wild Angels" ב-1966. ב-1969 השתתף פונדה בסרט שעליו רוב פרסומו – "אדם בעקבות גורלו" ("Easy Rider"). הוא כתב את התסריט יחד עם דניס הופר וטרי סות'רן והשלישייה הייתה מועמדת לפרס אוסקר על התסריט המקורי הטוב ביותר.
אחרי ההצלחה המסחררת של "אדם בעקבות גורלו" הואט קצב ההתקדמות של הקריירה של פונדה. הוא הופיע בסרטים כמו "מרוץ מחוף לחוף" (1981), "לוחמי החופש" (1988), "מולי וג'ינה" (1994) ו"הזהב של יולי" (1997). על האחרון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. בנוסף, הוא ביים שלושה סרטים והשתתף בדיבוב דמות למשחק המחשב Grand Theft Auto: San Andreas.
בשנת 1998 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "הסערה" של רשת NBC; המבוססת על המחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר
פונדה זכה בשני פרסי גלובוס הזהב. הראשון בשנת 1998 על השתתפותו בסרט "הזהב של יולי" והשני בשנת 2000 על השתתפותו בסרט "The Passion of Ayn Rand". באותה שנה השתתף בסרט "תומס ומסילת הקסמים" בתפקיד ברנט סטון.
בשנת 2012 שיחק בדרמה העצמאית "הבעיה עם בליס". בשנת 2013 שיחק בסרט האימה "הקציר" לצד סמנתה מורטון. בשנת 2015 שיחק במותחן הפוליטי "The Runner" בכיכובו של ניקולס קייג'.
פונדה נפטר ב-16 באוגוסט 2019 בביתו בלוס אנג'לס עקב כשל נשימתי שנבע ממחלת סרטן הריאה.
שער תאים
שער תאים הוא שער עירוני, הבנוי משתי מזוזות וביניהן קירות, שיוצאים משתי המזוזות מנקודה מקבילה, ולא נפגשים, על מנת ליצור מעין תאים, ובהם מעברים. בין הקירות הוצבו דלתות, היו כאלו שעשויות מעץ בלבד, ואחרות מצופות ברזל. לשערי התאים לעיתים צורפו חומות הסוגרים, או שצורפו להם גם יחד מספר שערים, כדי ליצור מערכת הגנה מתוחכמת. בסוף השערים עמדו מגדלי שמירה.
שער התאים אופייני לכנען בתקופת הברזל. קיימים שלושה סוגים של שערי תאים: שערים דו-תאיים, ארבע-תאיים ושש-תאיים. לא נמצא קשר מובהק בין מספר התאים, עד לסוף המאה ה-11 לפנה"ס, בה החלו להופיע מספר שערים ארבע-תאיים, לפי דפוס. במאה העשירית נבנו שערים שש-תאיים בערים חשובות בממלכת ישראל המאוחדת, כנראה בידי שלמה המלך, כפי שגרס יגאל ידין.
ידין הסתמך על פסוק במלכים א' ("...לִבְנוֹת...וְאֶת-חָצֹר וְאֶת-מְגִדּוֹ, וְאֶת-גָּזֶר") המספר על בניין המלך שלמה בשלוש ערים מלכותיות, אשר בתליהן נתגלו שערים וחומות בעלי תכונות דומות רבות. שערים דומים נתגלו באזורים אחרים, שספק אם היו בשליטת שלמה, ולא אוזכרו בתנ"ך. כמו כן, החפירות האחרונות במגידו העלו כי ניתן לתארך את השער למאה התשיעית לפנה"ס, ובכך לדחוק את סברת ידין לגבי היותם שלֹמִיִם.
באופן הדרגתי הוחלפו השערים השש-תאיים בשערים ארבע-תאיים, לרוב אחר חורבן כלשהו. שערים אלו שרדו עד המאה השישית לפנה"ס. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי הגורם לשינויים נוספים היה המצב הגאוגרפי של הערים, ולאו דווקא שינויים בטקטיקות המצור של צבא מצרים וצבא אשור. חלק ניכר מחיי היום-יום של ערי כנען התרחש סביב לשערים אלו. השער לא היה שטוח, והבניינים שנוצרו בו היוו את המרכז האדמיניסטרטיבי של העיר, כפי שהתגלה פעמים רבות על ידי מציאת ארכיונים, צווים מלכותיים ומיני מסמכים חוקתיים באזור השער.
נהוג לשייך לשער גם את מקום בית המשפט של העיר. שימוש זה מופגן בתנ"ך, בין השאר, בספר עמוס : "שָׂנְאוּ בַשַּׁעַר, מוֹכִיחַ; וְדֹבֵר תָּמִים, יְתָעֵבוּ... צֹרְרֵי צַדִּיק לֹקְחֵי כֹפֶר, וְאֶבְיוֹנִים בַּשַּׁעַר הִטּוּ" המדבר על שחיתות השופטים, או בספר דברים בו מתואר השער כמקום שיכון הזקנים ששפטו בין האנשים "וְאִם-לֹא יַחְפֹּץ הָאִישׁ, לָקַחַת אֶת-יְבִמְתּוֹ; וְעָלְתָה יְבִמְתּוֹ הַשַּׁעְרָה אֶל-הַזְּקֵנִים". בסביבת השער לרוב הוקם השוק העירוני, ושכנה באר המים של העיר. דברי המלכים נישאו בשער, והנביאים לרוב פנו לקהלם בשער. כמו כן, בשער ישבו המחוסרי העבודה כ'לויים אשר בשערים'.
לה ריטה מיצוקו
לֶה ריטה מיצוּקוֹ (בצרפתית: Les Rita Mitsouko) היו להקת פופ רוק צרפתית מורכבת מצמד מוזיקאים: נגן הגיטרה פרד שישן והזמרת קתרין רנז'ה. הם הופיעו לראשונה תחת השם הזה במועדון ז'יבוס בפריז בשנת 1980. הם הפכו בהמשך לאחת מהתופעות המוזיקליות המוערכות ביותר בצרפת. סינגל הבכורה שלהם "Marcia Baila" שהופק על ידי קוני פלנק, הגיע למקום השני במדרג הסינגלים בצרפת בשנת 1984. אחר כך הם שיתפו פעולה עם המפיק טוני ויסקונטי ביצירת שני אלבומים:No Comprendo ו- Marc & Robert. בהמשך "Singing in the Shower" שבוצע יחד עם ספארקס הפך ללהיט בצרפת והושמע תכופות בתחנות הרדיו לריקודים בארצות הברית בשנת 1988. איגי פופ שיתף איתם פעולה ב-Système D ושר יחד עם קתרין רנז'ה ב-"My Love Is Bad" קיום הלהקה הסתיים עם בשנת 2007 עם מותו של פרד שישן מסיבוכים של סרטן. קתרין רנז'ה יצא לסיור הופעות תחת הכותרת "קתרין רנז'ה שרה לה ריטה מיצוקו ויותר" ופרצה בקריירה של זמרת סולו.
היסטוריה
ב-1980 הלחינו וביצעו את שיר הנושא 'Aux limites de la mer במחזה של ארמנדו ליאמס בבימוי קתרין דאסטה ועם מרגיה מורטו. ב-1981 הם אימצו את השם Rita Mitsouko ויצאו לסיורם הראשון בארצות הברית כלהקת חימום של הלהקה הניו יורקית Indoor Life. הם חתמו על החוזה הראשון שלהם עם בית התקליטים וירג'ין צרפת והוציאו את התקליט 45 T הראשון - Minuit dansant. הצמד ביצע בהמשך את המוזיקה למופע הריקוד Pôle à pôle, עם הרקדנים מרי-כריסטין גאורגיו ואלן ביפאר לרגל ביאנלת המחול בליון ב-1983.
אייפון 14
אייפון 14 ואייפון 14 פלוס הם סמארטפונים אשר תוכננו, פותחו ושווקו על ידי חברת אפל. הם הדור ה־16 בסדרת מכשירי האייפון, ממשיכים את האייפון 13.
הסמארטפון הוכרז ב־7 בספטמבר 2022 לצד האייפון 14 פרו ואייפון 14 פרו מקס באירוע מיוחד של אפל שנערך באפל פארק שבקופרטינו, קליפורניה.
מכשירי האייפון 14 וה־14 פלוס זמינים לרכישה בארצות הברית החל מ־9 בספטמבר 2022. אייפון 14 זמין לרכישה מלאה החל מ־16 בספטמבר 2022, בעוד דגם הפלוס יהיה זמין לרכישה מלאה החל מ־7 באוקטובר. בישראל, דגם הבסיס זמין לרכישה מלאה החל מ־22 בספטמבר 2022, ודגם הפלוס יהיה זמין החל מ־7 באוקטובר.
מסך
האייפון 14 מגיע עם מסך 6.1 אינץ' (15 ס"מ) מסוג סופר רטינה XDR OLED, עם קצב רענון של 60 הרץ. רזולוציית המסך היא 2532x1170 פיקסלים, עם צפיפות פיקסלים של 460 PPI. האייפון 14 פלוס מגיע עם מסך 6.7 אינץ' (17 ס"מ) עם אותו סוג מסך, ברזולוציה של 2780x1284 פיקסלים ועם צפיפות פיקסלים של 458 PPI.
מצלמה
האייפון 14 ו-14 פלוס מגיעים עם מערך צילום זהה, הכולל שלוש מצלמות: מצלמה קדמית אחת ברזולוציה 12 מגה פיקסל; המצלמות האחוריות הן אולטרה רחבות בשדה ראייה של 123 מעלות, ושתיהן ברזולוציה 12 מגה פיקסל. המצלמות כוללות חיישנים גדולים יותר מהאייפון 13, שמאפשרים ליותר אור להיכנס פנימה, מה שתורם לצילומים בתנאי תאורה נמוכים.
תוכנה
אייפון 14 ואייפון 14 פלוס מגיעים כשמותקנת עליהם מערכת ההפעלה iOS 16.
תומר בר
ביוגרפיה
בר (במקור בר-שירה) נולד וגדל בכפר יהושע, החמישי מבין שישה ילדיהם של אראלה ונתן. התגייס לצה"ל בשנת 1987 וסיים קורס טיס מס' 119 במגמת קרב בהצטיינות ב-1989. שירת כטייס קרב בטייסת 110, בטייסת 116 ובטייסות מטוסי F-16 נוספות. ב-1995 מונה לסמ"ט ב' בטייסת 140. לאחר תקופת לימודים בארצות הברית מונה ב-1998 לסמ"ט א' בטייסת העקרב. בשנים 1999–2002 שימש ראש ענף מבצעים במטה חיל האוויר. עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ובשנת 2002 מונה למפקד טייסת 133 בבסיס תל נוף. ב-2005 מונה למפקד טייסת 69, טייסת מטוסי F-15I, בה פיקד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. בתקופת כהונתו התכוננה הטייסת למבצע הפצצת הכור הגרעיני בסוריה, המבצע יצא לפועל לאחר שבר סיים את תפקידו, והוא שימש בו מוביל רביעייה שהשתתפה בגיחת ההפצצה כגיבוי. בשנת 2007 מונה לראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר ושירת בתפקיד במשך שלוש שנים, כולל במהלך מבצע עופרת יצוקה, בשנת 2010 מונה למפקד בית הספר לטיסה, ושירת בתפקיד עד שנת 2012.
בפברואר 2012 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס תל נוף, עבר הכשרת מפעילי כטמ"ם ופיקד על הבסיס במהלך מבצע עמוד ענן, את תפקידו מילא עד שנת 2014. באוגוסט 2014 מונה למפקדו הראשון של להק מבצעי אוויר במטה חיל האוויר ושירת בתפקיד עד יוני 2017. ב-17 באוקטובר 2017 מונה לראש להק המטה בחיל האוויר, ושירת בתפקיד עד 22 באוקטובר 2019, בין היתר במהלך העימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן. ב-18 ביוני 2020 הועלה לדרגת אלוף וב-21 ביוני נכנס לתפקידו כראש אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי.
ב-4 באפריל 2022 מונה למפקד חיל האוויר. בתפקידו זה הוביל את המשך פעילות החיל בסוריה ואת פעילות החיל במבצע עלות השחר. בחודש מאי 2023 פיקד על החיל במבצע מגן וחץ ברצועת עזה, שהחל בשלושה סיכולים ממוקדים מקבילים של בכירי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. בחודש יולי 2023 פיקד על החיל במבצע בית וגן במחנה הפליטים ג'נין, שהחל בתקיפה מהאוויר של מפקדה ששימשה כחמ"ל מאוחד של קבוצות הטרור בג'נין. בנוסף, כלי טיס בלתי מאוישים ומסוקי קרב תקפו 9 מטרות וחוליות טרור.
בשנת 2023 נדרש להתמודד עם מחאת טייסי המילואים המתנדבים על רפורמת לוין, והשעה משירות המילואים את אחד ממובילי המחאה, אל"ם (מיל') גלעד פלד, לשעבר מפקד בסיס רמת דוד, אך ביטל את החלטתו כעבור יומיים והחזיר אותו לשירות. עם התקדמות תהליך החקיקה הודיעו 161 אנשי מילואים של החיל על הפסקת התנדבותם למילואים.
בר נשוי לטלי ואב לארבעה. למד לתואר ראשון במונטגומרי שבאלבמה והוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
טרנספרנט
"טרנספרנט" (באנגלית: "Transparent"; מילולית: "שקוף", אך גם "הורה טרנס") היא סדרת-רשת דרמה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי ג'יל סולוויי עבור אולפני אמזון, אשר שודרה לראשונה ב-6 בפברואר 2014. עלילת הסדרה סובבת סביב חייהם של בני משפחה יהודית אמידה, משכילה בלוס אנג'לס בעקבות הגילוי שאבי המשפחה, אשר שמה המולד הוא מורט פפרמן, בגילומו של ג'פרי טמבור, פרופסורית יהודית בגמלאות יוצאת מהארון כאישה טרנסג'נדרית ומתחילה לחיות את חייה כאישה בשם מורה. מורה צריכה לספר לשלושת ילדיה שרה, אלי וג'וש (איימי לנדקר, גבי הופמן וג'יי דופלס) על השינוי שהיא עוברת ומבקשת מהם להתייחס אליה מעכשיו כאישה. משפחתה משתפת פעולה עם בקשתה אולם השינוי משפיע על כל בני המשפחה. שלי (ג'ודית לייט), אמם הדומיננטית של השלושה וגרושתה של מורה, מטפלת בבעלה השני והחולה. במהלך כל שלוש העונות כל הגיבורים עוברים שינוי ומחפשים את זהותם ולא רק אבי המשפחה. הילדים של משפחת פפרמן מייצגים שלושה דורות שונים. שרה מחפשת את זהותה המינית ולא נשארת לאורך הסדרה בזהות קבועה, ג'וש מתקשה להישאר במערכת יחסים אחת ומנהל מערכות יחסים מורכבות עם נשים בגילאים שונים. אלי היא האקדמאית שמסרבת לקבל החלטות על עתידה וחייה על חשבון אביה. מוֹרה, במהלך הסדרה, עוברת לחיות עם נשים טרנסג'נדריות ששונות ממנה במעמד, בהשכלה וביכולות הכלכליות. היא משנה את המראה החיצוני ומתכוונת לניתוח להתאמה מגדרית.
בין השחקנים האורחים המופיעים בעונה הראשונה של הסדרה נמנה השחקן בראדלי ויטפורד ("הבית הלבן"), המגלם את דמותה של מארסי.
בטקס חלוקת פרסי גלובוס זהב ה-72, הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריה סדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר, בעוד ג'פרי טמבור זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית על הופעתו בסדרה; הופעה שזיכתה אותו גם בפרס אמי לבידור בפריים טיים באותה השנה. זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה המופקת על ידי אולפני אמזון שזוכה בפרס חשוב, וסדרת הטלוויזיה הראשונה המשודרת באינטרנט באמצעות הזרמת מדיה הזוכה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הטובה ביותר.
עונה 1 (2014)
העונה הראשונה מתמקדת במורה פפרמן, אב המשפחה, פרופסורית בגמלאות שחושפת, עתה, את זהותה המגדרית כטרנסג'נדרית שהתפתחה אצלה עוד מימי ילדותה, ומחליטה לחיות בגלוי כאישה, בשם מאורה. השינוי בחייה של מורה משפיע על שלושת ילדיה הבוגרים. הבת הבכורה שרה מתמודדת עם נישואים לא מוצלחים, שעומדים למבחן עם הופעתה מחדש של בת זוגה מימי הקולג'; ג'וש מתחיל להתמודד עם המשמעויות של המערכות הזוגיות הרבות שניהל; ובת הזקונים, אלי, אקדמאית מבולבלת החיה על חשבון הוריה. אם המשפחה, שלי, מטפלת בבעלה השני החולה. ג'וש מגלה שיש לו בן מבוגר מקשר שהיה לו עם אישה מבוגרת, שכנה של המשפחה, כשהיה נער.