cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאסול
בכפר מתגוררים כ-700 תושבים, וחלק גדול מפרנסתם מתבסס על התיירות הישראלית העוברת בו.
מחנה הריכוז סירץ
סירץ (באוקראינית: Сирець; לפעמים גם סיירץ או סיירצק) היה מחנה ריכוז ועבודה נאצי בפרבר סירץ של העיר קייב, אוקראינה (אז, בברית המועצות), שבו רוכזו, הועבדו, עונו ונרצחו יהודים, אוקראינים ורוסים במהלך מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אוקראינה.
תולדות המחנה
המחנה הוקם באביב 1942 והפיקוד עליו הופקד בידי קצין האס אס שטורמבאנפיהרר פאול רדומסקי, שנודע לשמצה באכזריותו ובאלימותו. הוא הנהיג במחנה משטר טרור אלים ואכזרי, שכלל התעללויות ועינויים סדיסטיים ללא תכלית, עונשים חריפים גם על העבירות הקלות ביותר והוצאות פומביות להורג. פעמים רבות הכה רדומסקי בעצמו את האסירים או ירה בהם למוות מאקדחו האישי. כמו כן, הוצאו להורג חולים שלא יכלו לעבוד. נשים הוכרחו להירתם לעגלה במקום בהמות ולשאת משאות כבדים. היהודים הועבדו בעיקר בעבודות בנייה במחנה ובעיר.
המחנה שוחרר על ידי הצבא האדום ב-6 בנובמבר 1943.
בשנת 1976 הוקמה באתר הטבח בבאבי יאר מצבה לזכר קורבנות הטבח וקורבנות מחנה סירץ, בלי לאזכר את יהדותם.
ריק סנצ'ז
ריק סנצ'ז (באנגלית: Rick Sanchez) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה למבוגרים "ריק ומורטי" שמשודרת ב-Adult Swim. הדמות, אשר נוצרה על ידי יוצרי הסדרה ג'סטין רוילנד ודן הרמון, מבוססת על דמותו של דוק בראון מזיכיון "בחזרה לעתיד". ריק, מדען גאון ואלכוהוליסט, והוא הדמות הראשית של הסדרה, לצד נכדו מורטי סמית'. דמותו של ריק, הידועה בשל התנהגותו הפזיזה והניהיליסטית ואופיו הפסימי, התקבלה בצורה חיובית מצד צופים ומבקרים.
לעיתים, ריק מכונה "ריק C-137", על מנת להבדיל בינו לבין ריקים מיקומים מקבילים אחרים, כהתייחסות ליקום המקורי שלו, יקום C-137. כמו מורטי, ריק מדובב על ידי ג'סטין רוילנד.
אמרת הכנף של ריק "Wubba Lubba Dub-Dub", הוצגה לראשונה בפרק "Meeseeks and Destroy". בשפת האם של בירדפרסון, משמעות הביטוי היא: "אני סובל מאוד מכאבים נוראים, בבקשה תעזרו לי".
החולשות היחידות של ריק הן היסוד הנדיר סנצ'זיום ההופך את כל הטכנולגיה שלו למיותרת וכמובן הפחד שלו מפיראטים
ביוגרפיה בדיונית
ריק סנצ'ז C-137, בן 70, הוא אביה של בת' סמית', וסבם של מורטי וסאמר סמית'. במהלך 14 השנים שקדמו לאירוע פרק הפיילוט של "ריק ומורטי" הוא חי בניתוק ממשפחתו. לעיתים קרובות, ריק יוצא להרפתקאות בחלל, בכוכבי לכת אחרים ובממדים אחרים, יחד עם מורטי.
ריק מוצג כאיש החכם ביותר בכל היקומים תוך שימוש ביכולתו המתמטית והמדעית, בשילוב עם אדישות, ציניות ואנוכיות, הוא מצליח לצאת בשלום מכל מצב אליו הוא נקלע. האינטליגנציה של ריק מוצגת כגבוהה מעבר לזו של יצורים מטאפיזיים אחרים, כפי שהוצג בפרק העונה הראשונה "Something Ricked This Way Comes", בו הוא מצליח להערים על השטן.
ריק מפגין את הנרגנות שבו בפרק "Rick Potion #9", שבו הוא דוחה את ההיבטים הרגשיים של האהבה, בטענה כי זוהי בסך הכל "תגובה כימית שמטרתה לגרום לבעלי חיים להתרבות". כאשר ריק ומורטי הופכים למפלצות את כל בני האדם על פני כדור הארץ, למעט בני משפחתם, הם נוטשים את הממד המקורי שלהם, ממד C-137 (ומשפחתם בממד הזה), לטובת יקום מקביל חדש. ריק מאתר יקום שבו הגרסה החלופית של עצמו הצליחה לבטל את הנזק שנגרם על ידי שיקוי האהבה שרקח, אך ריק ומורטי של אותו יקום נהרגים, ובכך "מאפשרים" לריק ומורטי מממד C-137 לתפוס את מקומם. בעוד שמורטי חש בטראומה בעקבות אירועים אלו, ריק נראה אדיש לחלוטין בנוגע למעברו לממד החדש.
בפרק "Close Rick-counters of the Rick Kind" מהעונה הראשונה, מספר ריקים מממדים שונים נרצחים, ומועצת הריקים הטרנסמנדטלית מאשימה את ריק C-137 ומורה על מעצרו. ריק C-137 מוצא את עצמו נופל בשבי של ריק מרושע, אך מחולץ על ידי לגיון של מורטים מממדים שונים, בהנהגתו של מורטי C-137.
בפרק פתיחת העונה השנייה, "A Rickle in Time", ריק כמעט מקריב את עצמו כדי להציל את מורטי, אבל בסופו של דבר מציל גם את חייו. בפרק "Get Schwifty" נחשף שריק היה פעם חבר בלהקת רוק בשם Flesh Curtains (וילונות בשר), לצד בירדפרסון (Birdperson) וסקוואנצ'י (Squanchy). בפרק "Big Trouble in Little Sanchez", ריק מעביר את תודעתו לשכפול צעיר יותר של עצמו, שאותו הוא מכנה "ריק הקטן". במהרה הוא הופך להיות מיוסר בגופו החדש, ומצליח לחזור אל צורתו האמיתית הישנה יותר, ולהשמיד שורה של שיבוטים אחרים שהפיק. בפרק סיום העונה השנייה, "The Wedding Squanchers", ריק ומשפחתו מוזמנים לחתונתו של בירדפרסון, שם בירדפרסון נבגד על ידי כלתו תמי, סוכנת כפולה של הפדרציה הגלקטית. המשפחה נאלצת למצוא מסתור על כוכב לכת קטן, מאחר שאינם יכולים לשוב לכדור הארץ בשל היותו של ריק פושע מבוקש. ריק מסגיר את עצמו לשלטונות הפדרציה כדי לאפשר למשפחתו לחזור הביתה, והוא נכלא על כוכב עונשין באשמת ביצוע "הכל". עם זאת, בפרק פתיחת העונה השלישית, "The Rickshank Redemption", ריק מצליח להביס את מועצת הריקים, להציל את מורטי ואת סאמר, ולהפיל את הפדרציה כולה. ריק גורם לבת' לחשוב שג'רי הוא שהסגיר את ריק לשלטונות, ובכך לשכנע אותה, בעקיפין, להתגרש ממנו.
פרק פתיחת העונה השלישית, "The Rickshank Redemption", מציג "סיפור מקור" אפשרי עבור ריק - בעבר הוא היה מדען בעל כוונות טובות שאהב את אשתו דיאן ואת בתם בת', עד אשר נפגש לראשונה עם אחד מחברי מועצת הריקים, במהלך בדיקה ראשונית שערך לאב טיפוס של אקדח הפורטל שלו, שהציע לו את הסוד ליצירת אקדח הפורטל הבין-ממדי ולהצטרף למועצת הריקים. זמן קצר לאחר סירובו, אפילו שהחליט לפרוש מהמדע לנצח, פצצה נשלחה דרך הפורטל, והרגה את דיאן ואת בת'. ריק טען שזה היה זיכרון מזויף שיצר כדי להטעות את כולאיו על מנת להשתיל וירוס מחשב שיאפשר לו להימלט מכלא הפדרציה, אך בהמשך הסדרה מתגלה לנו כי אף על פי שהיה מדובר בווירוס, הסיפור היה אמיתי.
בפרק האחרון של העונה החמישית, סיפור המקור מתגלה כאמיתי ואף הסיפור מקבל משמעות רחבה יותר, כאשר מתגלה של שמשפחת סמית' המוצגת לנו בסדרה היא אינה המשפחה המקורית של ריק ולמעשה, משפחתו המקורית של ריק לא קיימת בעקבות מותן של דיאן (אשתו של ריק) ובת' על ידי אותה הפצצה ובעקבות מותה המוקדם של בת' - לריק המקורי מעולם לא היה מורטי. למעשה, ריק הגיע למשפחה המוצגת בסדרה לאחר שסיים את עבודתו בהקמת מצודת הריקים בעקבות ייאוש ויגעון. לאחר שהתייאש, החליט ריק להתרסק במחסן של בת' רנדומלית שנטשה על ידי ריק אחר 20 שנים קודם לכן והוא מחליט "לאמץ" אותה ואת משפחתה כאילו הוא הריק שלהם ומכאן למעשה התחילה הסדרה. כתוצאה מכך מתגלה גם כי ריק C-137 מעולם לא נטש את בת' או את דיאן, ולמעשה נאלץ להעמיד פנים לאורך הסדרה כי הוא הריק של בת', שבפועל ננטשה על ידי גרסה אחרת של ריק שהחליטה להיענות לבקשות של החבר ממועצת הריקים לנטוש את חייו בכדור הארץ על מנת להסתובב ברחבי החלל והיקום.
יצירה ופיתוח
הדמות נוצרה על ידי ג'סטין רוילנד ודן הרמון, שנפגשו לראשונה בתחילת שנות ה-2000 ב-Channel 101, פסטיבל קולנוע לסרטים קצרים. בשנת 2006, רוילנד יצר את סרטון האנימציה הקצר "The Real Animated Adventures of Doc and Mharti" (הרפתקאות ההנפשה האמיתיות של דוק ומרטי) - פרודיה על דמויותיהם של דוק בראון ומרטי מק'פליי מתוך "בחזרה לעתיד". הרעיון לסדרת האנימציה "ריק ומורטי", עדיין "בגלגולם הקודם" כדוק ומהרטי, הוצג בפני Adult Swim, והוא פותח לרעיון של סיטקום משפחתי, בו ריק יהיה סבו של מורטי. רוילנד דיבב את קולו של ריק כ-"חיקוי משוגע ומחריד של דוק בראון".
תגובות וביקורות
דייוויד סימס (The Atlantic) מצא "אי-מוסריות מרירה" בדמותו של ריק, וכתב שהוא "גאון שחש בנוח לחשוב על עצמו כאדם המבריק ביותר ביקום, שחולשתו היחידה היא האמפתיה שלו כלפי בני-אדם אחרים, אותה הוא מנסה לדכא ככל האפשר", ולכן חוסר האנוכיות של ריק בפרק סיום העונה השנייה "The Wedding Squanchers" הוא "התפנית העלילתית המפתיעה ביותר שאפשר". זאק הנדלן (The A.V. Club) כתב ש"ההכרה שריק אוהב את נכדיו ואת בתו (וסובל את חתנו), לא משנה כמה פעמים הוא נשבע להם [שלא], עוזרת להעניק לדמות קצת עומק", וכי "מאחורי כל אמרות הכנף והאנרגיה המטורפת ... יש משהו עצוב ודפוק בבן-אדם".
בפרק פתיחת העונה השלישית, "The Rickshank Redemption", ששודר במקור ב-1 באפריל 2017, ריק מביע עניין רב ברוטב סצ'ואן שהוצע בשנת 1998 במסעדות מקדונלד'ס לצד מנת נגיסי העוף "מק נאגטס" כחלק מקידום המכירות של סרט האנימציה "מולאן" של וולט דיסני. ההתעקשות של ריק כי מטרתו בחיים היא "למצוא שוב את רוטב המק'נאגטס ההוא" עוררה עניין ציבורי רב ודרישה להחזיר את הרוטב לתפריט של מקדונלד'ס. מספר מעריצים של הסדרה אף ניסו לשחזר את הרוטב בעצמם. על פי USA Today, דובר חברת מקדונלד'ס, טרי היקי, אמר כי "אנחנו לעולם לא אומרים 'לעולם לא', וכשהלקוחות שלנו מדברים - אנחנו מקשיבים. וכפרפרזה לדברי מעריצנו הנלהבים ביותר, הרוטב שלנו כל כך טוב ששווה לחכות עבורו 9 עונות או 97 שנים".
משה סיקרון
משה סִיקְרוֹן (22 בדצמבר 1928 – 18 באפריל 2016) היה דמוגרף וסטטיסטיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, הסטטיסטיקן הממשלתי השני (1972–1993) וממייסדי המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות.
קורות חייו
סיקרון נולד בירושלים ולמד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בעיר, המשיך ללימודים באוניברסיטת פנסילבניה, שבה קיבל תואר דוקטור בשנת 1968.
פרופסור סיקרון עבד בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בין השנים 1972 ו-1994 במדור דמוגרפיה, ניהל את מדור העבודה ואף כיהן בתפקיד סגן מנהל הלמ"ס. כמו כן, הוא שימש כסטטיסטיקן הממשלתי השני, הרצה במחלקה ללימודי אוכלוסייה באוניברסיטה העברית בירושלים, ופרסם ספרים ומאמרים על העלייה לישראל, על האוכלוסייה, על כוח העבודה ועוד.
פרש כפרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נפטר בירושלים ב-2016, בגיל 87.
שנות ה-90 של המאה ה-2
שנות ה-90 של המאה ה-2 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-2, החלו ב־1 בינואר 190 והסתיימו ב־31 בדצמבר 199.
מפרץ פיוג'יט
מפרץ פיוג'יט (באנגלית: Puget Sound) הוא מערכת של שפכי נהר, אגני מים, פיורדים ותעלות בחלקה הצפון-מערבי של מדינת וושינגטון שבארצות הברית. המפרץ, המהווה לשון ים של האוקיינוס השקט, משתרע על פני שטח של 2,600 קילומטר רבוע. אורך חופיו הוא 2,144 קילומטר.
גאוגרפיה
מספר רב של נהרות נשפכים אל המפרץ ומזינים אותו במימיהם, במיוחד מרכס הרי הקסקייד ממזרח ומהפארק הלאומי אולימפיק ממערב. אגן הניקוז שלו משתרע על פני שטח של 31,440 קילומטר רבוע. נפח הזרימה הממוצעת של מים אל המפרץ הוא כ-1,200 מטר מעוקב לשנייה. ההפרשים האנכיים בין גאות לשפל במפרץ נעים בין 2.5 ל-4.4 מטר. עומקו המקסימלי של המפרץ מגיע ל-280 מטר.
במפרץ מצויים עשרות איים, שהגדול שבהם הוא וידבי (Whidbey).
המפרץ הוא בית למינים רבים של צמחים ובעלי חיים, במיוחד יצורים מימיים, לרבות כלבי ים וקטלנים וכן ציפורי ים. בעשורים האחרונים חלה ירידה משמעותית במספר בעלי החיים החיים במפרץ עקב שינויים סביבתיים בו.
היסטוריה ותחבורה
שם המפרץ ניתן לו בשנת 1792 על ידי ג'ורג' ונקובר, שסייר בו באותה שנה ותבע ריבונות עליו בשם בריטניה. הוא קרא לו על שמו של פיטר פיוג'יט, אחד ממלוויו במשלחת החקר בת 4.5 השנים שלו. מקורו של שם נוסף של המפרץ, Whulge, הוא שפות של עמים ילידים שחיו לחופיו.
הריבונות במפרץ הייתה שנויה במחלוקת בין בריטניה לבין ארצות הברית עד לחתימת אמנת אורגון בשנת 1846. מאז משתייך המפרץ לארצות הברית. ב-1888 הגיעה לחופיו מסילת הרכבת הצפון-פסיפית, אשר קישרה אותו עם המדינות שממזרח לו.
הערים העיקריות השוכנות לחופי המפרץ הן סיאטל, טקומה, אולימפיה, אוורט וברמרטון.
במפרץ פועלת מערכת ייחודית של מעבורות בבעלות ממשלתית, מעבורות מדינת וושינגטון. היא מקשרת בין היבשת לבין האיים במפרץ וכן מקשרת בין יעדים שונים בחופיו. המעבורות נושאות נוסעים כמו גם כלי רכב. ב-2016 השתמשו בשירותי המערכת 24 מיליון איש. היא שירות המעבורות הגדול בארצות הברית.
ב-1978 נפלטו בטעות למימי המפרץ 1,900 ליטר של מים רדיואקטיביים מהצוללת הגרעינית פאפר (Puffer), שעגנה באותה עת במספנת הצי בברמרטון.
הדיוויזיה ה-26 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-26 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובספטמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. בנובמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לסלוניקי, שם לחמה בקרבות השונים של החזית המקדונית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
יחסי לסוטו–שווייץ
היסטוריה
בין ממלכת לסוטו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים שבין שתי המדינות הם יחסים צנועים על פי משרד החוץ השווייצרי, אך עם זאת, ישנו שיתוף פעולה בין שתי המדינות במסגרות אזוריות. בנוסף לכך, לסוטו מכנה את עצמה "השווייץ של דרום אפריקה" במסגרת פרסום לתיירים ולכן לשווייץ מוניטין טוב בקרב אזרחי לסוטו.
תאודור קרנר (סופר)
קרל תאודור קֶרנֶר (בגרמנית: Carl Theodor Körner; 23 בספטמבר 1791 – 26 באוגוסט 1813) היה משורר וחייל גרמני. לאחר שהות בווינה, שבה חיבר מספר קומדיות קלות ועבודות נוספות עבור הבורגתיאטר, הוא הפך לחייל והצטרף לליצו פרייקור בהתקוממות הגרמנית נגד נפוליאון בונפרטה. במהלך תקופה זו הפגין אומץ אישי בקרבות רבים, ועודד את חבריו לנשק בעזרת שירים פטריוטיים יוקדים שכתב, אחד מהם הוא ה-"Schwertlied" (שיר החרב), שנכתב במהלך הפוגה בלחימה מספר שעות בלבד לפני מותו, והולחן על ידי פרנץ שוברט. הוא כונה לעיתים קרובות "טירטאוס הגרמני", כמחווה למשורר היווני. ציטוט מפורסם שלו: "רק כוח יוצא דופן צריך לשאוף ליוצא דופן" (Nur ungewöhnliche Kraft darf nach Ungewöhnlichem streben).
יחסי לסוטו–שווייץ
היסטוריה
קשרים ומגעים ראשונים בין לסוטו לשווייץ נוצרו כאשר מיסיונרים פרוטסטנטים התיישבו במוריה בשנת 1859 ביישוב שהונהג בידי יוג'ין קזליס, שהיה גם יועץ למלך מושואשו הראשון, מייסד המדינה של לסוטו.
תאודור קרנר (סופר)
יצירות
כרך השירים הראשון שלו פורסם תחת הכותרת Knospen (הוצאת באדס, 1810). מבין הקומדיות שלו, Die Braut (הכלה, 1812), ו-Der Grüne Domino (המסיכה הירוקה, 1812) זכו להצלחה רבה, ו-Der Nachtwächter (שומר הלילה, 1812) היה ראוי לציון. הדרמה Zriny (צריני), טרגדיה היסטורית, היא השאפתנית ביותר מבין יצירותיו. רבים מהשירים מהשנים בצבא הולחנו על ידי קרל מריה פון ובר.
יחסי לסוטו–שווייץ
היסטוריה
אספת הברית השווייצרית הכירה בעצמאות לסוטו ב-4 באוקטובר 1966 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים ב-1967. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, מתקיימים בין שווייץ ללסוטו שיתופי פעולה בעיקר בתחום בטיחות המזון ומיגור נגיף האיידס הנפוץ מאוד במדינה.
תאודור קרנר (סופר)
יצירות
מבחר משירי הקרב שלו נערך על ידי אביו ופורסם תחת הכותרת Leier und Schwert (ברלין, 1814). כל יצירותיו פורסמו בהוראת אימו, ונערכו על ידי הוצאת שטרקפוס (כרך אחד, ברלין, 1834; ארבעה כרכים, 1838).
יחסי לסוטו–שווייץ
היסטוריה
ביקורים רמי דרג הם דבר נדיר בין שתי המדינות הללו. משלחת רשמית מלסוטו ביקרה בשווייץ בשנת 2009. השגריר השווייצרי היושב בפרטוריה אמון גם על לסוטו, כאשר השגריר של לסוטו היושב בז'נבה אמון גם על אספת הברית מלבד הארגונים הבינלאומיים (ולפיכך הוא בדרג קונסוליה בשווייץ).
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בלסוטו שלושה עשר אזרחים שווייצרים.
בהג'ת א-תלהוני
בהג'ת א-תלהוני (בערבית: بهجت التلهوني; 1913 – 30 בינואר 1994) היה פוליטיקאי ירדני, שימש ארבע פעמים כראש ממשלת ירדן בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
ב-29 באוגוסט 1960, התמנה לראשות הממשלה לאחר הירצחו של קודמו היזאע אל-מג'אלי בידי מתנקשים של האופוזיציה הירדנית מסוריה. ממשלתו הראשונה התאפיינה בניסיון להרגיע את הרוחות לאחר הרצח הפוליטי, ולאור המצב הקשה של ירדן בזירה הבין-ערבית. א-תלהוני הצליח במשימה זו, הרבה בזכות הפשרת היחסים עם מצרים ופירוק קע"ם בספטמבר 1961. באוקטובר נערכו בחירות כלליות להפרלמנט של ירדן, ללא מפלגות אשר הוצאו לחוק בשנת 1957 בעקבות ניסיון ההפיכה ("קשר זרקא"). אחוז ההצבעה היה נמוך יחסית וממשלת א-תלהוני המשיכה לכהן לאחר מכן. את כהונתו הראשונה סיים א-תלהוני ב-28 בינואר 1962, לאחר שביקש להתפטר. החליף אותו וצפי א-תל. בזמן ממשלתו הששית של סמיר א-רפאעי (מרץ 1963) כיהן א-תלהוני בתפקיד ראש הלשכה המלכותית.
כהונתו השנייה של א-תלהוני בתפקיד ראש הממשלה החלה ב-6 ביולי 1964, לאחר שהחליף את קודמו המזדקן חוסיין בן נאצר. הוא אחז בתפקיד במשך כשמונה חודשים, עד ל-14 בפברואר 1965. התמנה לראש ממשלה בפעם השלישית ב-7 באוקטובר 1967, לאחר התפטרותו של סעד ג'ומעה בעקבות הכישלון הירדני במלחמת ששת הימים ואובדן יהודה ושומרון. בכהונה זו פעל א-תלהוני לשמר את הקשר עם אזורים אלה ולחזק את הסולידריות הלאומית. ממשלתו המשיכה לממן אנשי דת ומנהל, למרות שלא התגוררו עוד בשטח ירדני. כמו כן ממשלת א-תלהוני הרחיבה את חוק גיוס החובה הירדני, במטרה לחזק את הפטריוטיזם הלאומי.
א-תלהוני החזיק במשרת ראש הממשלה עד ל-24 במרץ 1969, אז התפטר בעקבות חילוקי דעות באשר לפעולות הפדאיון בהן צידד. החליפו בתפקיד עבד אל-מונעם א-ריפאעי. לאחר חצי שנה חזר לתפקיד באוגוסט 1969, אולם התפטר ביוני 1970 בעקבות התחזקות פעולות האיבה בין הלגיון לבין הפדאיון וניסיונות חוסיין לתמרן בין השגת הסדר עם המחבלים לבין מלחמה בהם.
א-תלהוני המשיך להחזיק במשרות פוליטיות חשובות גם לאחר כהונותיו כראש ממשלה. בנובמבר 1973 ייצג את ירדן כראש הלשכה המלכותית בוועידת הפסגה השישית של הליגה הערבית באלג'יר. בדצמבר 1974 הוא מונה ליושב ראש הסנאט הירדני, תפקיד בו כיהן למשך מספר שנים.
נפטר ב-30 בינואר 1994 בעמאן בירת ירדן.
טרופאריובו-ניקולינו
טְרוֹפַּארְיוֹבוֹ-נִיקוּלִינוֹ (ברוסית: Тропарёво-Никулино) הוא ראיון של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 11.2666 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 124,287 תושבים (2020).
אדם מילשטיין
ביוגרפיה
מילשטיין התחתן בשנת 1974 עם גילה אלגרבלי מחיפה, ולהם שלוש בנות.
קריירה עסקית
מילשטיין הוא מנהל שותף ב-Hager Pacific Properties, האחראי על הניהול הפיננסי וראיית החשבון בחברה. החברה מתמחה ברכישה, פיתוח ומכירה של נדל"ן לתעשייה, עסקים ומגורים.
פילנתרופיה
מילשטיין הוא שותף בהקמת המועצה הישראלית-אמריקאית. הוא חבר בדירקטוריונים של איפא"ק, פרויקט תגלית, StandWithUs וארגונים פרו ישראליים אחרים.
מילשטיין ואשתו גילה הם שותפים ביוזמת "ספריית פיג'מה באמריקה", תוכנית המספקת ספרים בעברית לעשרות משפחות של ישראלים-אמריקאיים בארצות הברית.
ויסקי קוואליר
ויסקי קוואליר (באנגלית: Whiskey Cavalier) היא סדרת פעולה המשולבת בדרמה קומית אמריקאית. הסדרה עוקבת אחרי מספר מרגלים שהפכו לצוות אחד, הנוסע למשימות מיוחדות ברחבי העולם. הסדרה עוקבת אחרי המשימות ואחרי הדינמיקה הפנימית, התככים והאהבות בתוך הצוות. הסדרה הופקה ושודרה על ידי רשת הטלוויזיה ABC.
עלילת הסדרה
הסדרה עוקבת אחר סוכן מיוחד של ה-FBI, ויל צ'ייס, המוכר בכינויו "ויסקי קוואליר", הנשלח למשימה מורכבת לאחר שנפרד מארוסתו שבגדה בו עם חבר שלו. במהלך המשימה הוא נתקל בסוכנות CIA קרה ונחושה, פרנקי טראוברידג', שמפריעה לו במשימה כדי להצליח במשימה שלה. לאחר שהשניים נלחמים לאורך זמן הם הופכים לצוות בין-משרדי ורב תחומי שמנסה להפיל ארגון מושחת. הסדרה עוקבת אחר היריבויות, התככים, המשימות והמתח הרומנטי שבאוויר.
הפקה
הסדרה עלתה לשידור ב-24 בפברואר 2019, ונגמרה ב-22 במאי 2019. ב-12 במאי 2019 החליטה רשת הטלוויזיה ABC שלא להמשיך את הסדרה לעונה שנייה, אך עקב מחאת קהל הצופים הודיעו כי ישקלו את העניין בהמשך. ב-26 במאי 2019 הודיעה הרשת באופן סופי כי הסדרה לא תחודש לעונה נוספת.
Iko Iko
Iko Iko הוא שיר אמריקאי העוסק במאבק בין שני שבטים אינדיאנים שזכה לגרסאות כיסוי רבות לאורך השנים. שם השיר המקורי היה "Jock-A-Mo". השיר נכתב במקור בשנת 1953 על ידי ג'יימס "Sugar Boy" קרופורד ויצא לשווקים באותה השנים כסינגל כאשר המבצעים המקוריים היו להקת הR&B האמריקנית Sugar Boy and his Cane Cutters. הגרסה המקורית של השיר לא זכתה להצלחה במצעדי הפזמונים באותה העת. השיר הפך פופולרי לראשונה רק בשנת 1965 כאשר בוצע על ידי להקת הנערות The Dixie Cups. בשנת 1967 בעקבות תביעה שהוגשה על ידי קרופורד קיבל קרדיט על כתיבת השיר.
ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי סינדי לאופר, להקת גרייטפול דד, ארון קרטר. גרסה כיסוי בולטת נוספת בוצעה על ידי הזמרת הבלגית מארי דאולן עבור הפתיח של הסרט משימה בלתי אפשרית 2.
ג'ון לארסון
ג'ון בארי לארסון (באנגלית: John Barry Larson; נולד ב-22 ביולי 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת קונטיקט, ברציפות מאז 1999. לארסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז קונגרס השוכן בלב עיר הבירה של קונטיקט, הרטפורד. בשנים 2009–2013 היה גם יושב ראש הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים.
ביוגרפיה
לארסון נולד בהרטפורד, אך בילה את רוב חייו בעיירה איסט הרטפורד הסמוכה. הוא גדל במיזם לדיור ציבורי, התחנך בבית הספר התיכון איסט הרטפורד ולמד באוניברסיטת המדינה של מרכז קונטיקט. הוא עבד כמורה להיסטוריה בתיכון וכעוזר מאמן בבית הספר התיכון ע"ש ג'ורג' ג'. פני. את דרכו המקצועית החל לארסון כבעלים משותף של סוכנות ביטוח באיסט הרטפורד, בטרם הצטרף לשירות הציבורי. ב-1971 נבחר בידי מייסד התוכנית "הד סטארט", אדוארד זיגלר, לעמית בכיר במרכז בוּש להתפחות ומדיניות ציבורית שבאוניברסיטת ייל. בשנת 1977 פתח בקריירה פוליטית, כאשר מילא קדנציה אחת כמועצת החינוך של איסט הרטפורד. לאחר מכן, שירת שתי תקופות כהונה בעירייה.
בשנת 1982 נבחר לארסון אל הסנאט המדינתי של קונטיקט, כנציג מחוז הבחירה השלישי, שבסיסו באיסט הרטפורד. הוא כיהן שש קדנציות בבית העליון של בית המחוקקים המדינתי, מתוכן ארבע כנשיא הזמני של הסנאט. ב-1994 עזב לארסון את הסנאט והתמודד אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל קונטיקט, אך הפסיד בבחירות המקדימות לביל קרי, שבעצמו הפסיד למועמד הרפובליקני ג'ון רולנד ביום הבחירות הכלליות. לאחר שהפסיד בבחירות המקדימות, לארסון שב למגזר הפרטי לשנים אחדות ונטל פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
במסגרת פעילותו במפלגה הדמוקרטית וקשריו המקומיים עם בכירי המפלגה בקונטיקט, גבר לארסון על מזכיר המדינה מיילס רפפורט בבחירות המקדימות לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של קונטיקט בבית הנבחרים של ארצות הברית, כאשר ברברה קנלי פרשה מהקונגרס אחרי 17 שנה כדי להתמודד לתפקיד המושל בבחירות 1998. מחוז הקונגרס הראשון היה ועודנו זה מכבר המחוז הדמוקרטי ביותר בקונטיקט, ולכן עם ניצחונו של לארסון בפריימריז, השבעתו לקונגרס הייתה מובטחת. מאז, נבחר מחדש אל בית הנבחרים האמריקאי כעשר פעמים ללא התנגדות משמעותית.
ב-1 בפברואר 2006 נבחר לארסון לסגן יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים. סגן יושב הראש הקודם, ג'ים קלייבורן, התקדם לתפקיד היו"ר כאשר בוב מננדז מונה לסנאט של ארצות הברית. לאחר שהדמוקרטים נטלו את השליטה בקונגרס בבחירות אמצע הכהונה ב-2006, בחר לארסון שלא להתמודד על יו"ר הסיעה — תפקיד אליו נבחר עמיתו רם עמנואל. לאחר שנבחר מחדש ב-2008, נבחר לארסון אל תפקיד יו"ר הסיעה בקונגרס ה-111, אחרי שעמנואל מונה בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לראש סגל הבית הלבן.
שמעון פרץ
הרב שמעון פרץ (נולד בב' בתשרי ה'תשל"ו, 7 בספטמבר 1975) הוא ראש ישיבת ההסדר הגבוהה קריית גת, רב בית הכנסת "משכן יעקב" בשכונת רובע הבנים בקריית גת, ורב קהילת 'באר אורה'.
ביוגרפיה
הרב שמעון פרץ נולד בישראל וגדל בקריית גת, מוצא משפחתו ממרוקו. הרב פרץ למד בבית הספר היסודי יורה דעה שבעיר, ובישיבת נתיב מאיר שבירושלים. לאחר סיום לימודיו בישיבה התיכונית, עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב במשך שמונה שנים, במהלכן שירת בצה"ל בחיל התותחנים, ולמד חמש שנים נוספות בכולל בישיבת הר עציון, אצל הרב שלמה לוי.
לאחר סיום לימודיו בישיבת הר עציון, חזר לעיר הולדתו קריית גת, ושם, בשנת תשס"ו, סייע לרב שלמה לוי לייסד את ישיבת ההסדר הגבוהה קריית גת. הרב פרץ לימד מספר שנים בישיבה כר"מ וכסגן ראש הישיבה, ובשנת תשע"ה, מונה על ידי הרב שלמה לוי לתפקיד ראש הישיבה.
הרב פרץ נשוי לתהילה ואב לשבעה. מתגורר בקרית גת ומשמש, בנוסף לתפקידיו כראש ישיבה, בתפקיד רב בית הכנסת משכן יעקב שבעיר, ורב קהילת הישיבה 'באר אורה'.
שיטתו החינוכית
הרב פרץ דוגל בגישת "תורה עם אהבה". על פי דרכו של ר' עקיבא וקביעתו כי "ואהבת לרעך כמוך רבי עקיבה אומר זהו כלל גדול בתורה". הרב פרץ רואה חשיבות גדולה בחירות כבסיס לצמיחת ועיצוב האישיות של התלמיד על דברי חז"ל לפיהם "אֵין אָדָם לוֹמֵד תּוֹרָה אֶלָּא מִמָּקוֹם שֶׁלִּבּוֹ חָפֵץ".
אחדות והרבנות הראשית
הרב פרץ שם דגש חשוב מאוד על אחדות בתוך עם ישראל ובפרט בתוך הציבור הדתי והחרדי. הרב פרץ פועל ודוחף לכבוד הדדי ושיתוף פעולה בין הציבור החרדי לציבור הדתי לאומי, ובתוך הציבור הדתי לאומי בין גווניו השונים. הרב פרץ הולך על פי הנהגותיו של מרן הרב צבי יהודה ועל פי הנהגותיו הציבוריות של מרן הרב אברהם שפירא זצ"ל, בו הוא רואה כמורו ורבו יחד עם הרב שלמה לוי שליט"א. הרב פרץ נמנה עם הרבנים השמרניים אך מתנגד להחרמת רבנים או ספרים.
בנוסף, הרב פרץ רואה חשיבות גדולה בהליכה אחרי פסקי הרבנות הראשית לדורותיה בכל העניינים הציבוריים, כמו אמירת הלל ביום העצמאות וכדומה.
הלכות ציבור
הרב פרץ סובר כי אין לפרסם פסקים בהלכות ציבור כדעת יחיד (כלומר לפסוק כאשר הרב הפוסק הוא היחיד הסובר כך, בניגוד לדעת רוב ככל הפוסקים). לשיטתו ההשלכות הנובעות מפרסום פסק יחיד בהלכות ציבור הן נרחבות, ועל כן יש להימנע מכך. במקביל, הרב פרץ מתנגד באופן עקרוני להחרמת ספרים של רבנים הפועלים באופן שנוי במחלוקת.
עלייה להר הבית
הרב פרץ מתנגד לעלייה להר הבית, מהטעם שאין ללכת נגד פסיקתה של הרבנות הראשית לישראל בעניין, ונגד רוב הרבנים האוסרים על כך. הרב פרץ מציין כי אם רבו של אדם מתיר לו לעלות אז יכול, אבל ככלל אין ללכת נגד פסיקה של הרבנות הראשית לישראל. מטעם זה הרב גם מתנגד לביצוע שינויים קיצוניים במערכי הדת בישראל ללא הסכמת הרבנים הראשיים, לדוגמה רפורמות בכשרות ובגיור.
ויל קליי
ויליאם "ויל" קליי (באנגלית: William "Will" Claye; נולד ב-13 ביוני 1991) הוא אתלט אמריקאי. הוא פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), סגן אלוף עולם (לונדון 2017) ושתי מדליות ארד מאליפות העולם (טגו 2011 ומוסקבה 2013) בקפיצה משולשת. נוסף לכך, הוא בעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בקפיצה לרוחק. קליי מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בקפיצה משולשת (18.14 מטר).
קריירה
קליי למד שנתיים באוניברסיטת אוקלהומה ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת פלורידה בה התאמן לצידו של כריסטיאן טיילור בהדרכת דיק בות'. בשנת 2009 זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער עם תוצאה של 16.57 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה קליי במדליית ארד בשיא אישי חדש של 17.50 מטר, אחרי טיילור (17.96 מטר) ופיליפס אידוו מבריטניה (17.77 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.10 מטר.
אלוף עולם באולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה 2012 זכה קליי במדליית זהב בתוצאה של 17.70 מטר, לפני טיילור שקפץ למרחק של 17.63 מטר וליוקמן אדמס מרוסיה (17.36 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.04 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה קליי בפעם שנייה ברציפות במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.52 מטר, אחרי טדי טאמגו מצרפת שקבע את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של 18.04 מטר ופדרו פבלו פיצ'רדו מקובה (17.68 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית כסף בשיא אישי של 17.76 מטר. ביוני 2017 שיפר את שיאו ל-17.91 מטר, תוצאה המדרגת אותו תשיעי בכל הזמנים.
בתחרות שנערכה בקליפורניה ביוני 2019, קליי שיפר את שיאו האישי בקפיצה משולשת לאחר שקפץ למרחק של 18.14 מטר, תוצאה המדרגת אותו במקום השלישי בכל הזמנים.
ווסקרסנסקי (סדרת טלוויזיה)
ווסקרסנסקי (ברוסית: Воскресенский; מופץ במדינות המערב בשם "הפרופסור", Professor) היא סדרת טלוויזיה בלשית היסטורית בהפקה רוסית משנת 2021 בהפקת Epic Media, בהזמנת רשת 1tv הרוסית. פרק הבכורה הוצג במסגרת פסטיבל Pilot שהתקיים בספטמבר 2021 באיוואנובו. הסדרה שודרה גם בשרתי הסטרימינג ברוסיה מה־8 בנובמבר 2021.
עלילה
עלילת הסדרה מתרחשת בסנקט פטרבורג בשנת 1912, על רקע הבדלי המעמדות בעיר. בכל פעם שמשטרת הבירה מתקשה להתמודד עם מקרה רצח, אנשיה פונים לפרופסור לרפואה ווסקרסנקי. המקרים שווסקרסנסקי חוקר הם הבלתי מוסברים והנוראים ביותר, אך הוא מוכיח שמאחורי הפשעים הבלתי מוסברים ישנם רוצחים אמיתיים שאינם יכולים להכיל את הצדדים האפלים של רצונותיהם, והדבר טבוע באופי האנושי.
המנתח המבריק ארקדי ווסקרסנסקי בזמנו הפנוי מתמסר לחקירות, שבמהלכן הוא גוף האדם עבורו הוא מסתמך רק על המדע והשכל הישר. הוא גיבור קשוח, חשאי ודי לא נעים בתקשורת עם סביבתו, אבל הוא תמיד נחלץ לעזרת שומרי החוק והסדר בעיר הבירה הקיסרית.
הרופא הצעיר, איוואן פוגל, מקבל את תפקיד העוזר של פרופסור ווסקרסנסקי, גאון מסתורי שמעדיף לנהל אורח חיים סגור. הפרופסור לא צריך עוזר, אבל הוא נאלץ לקחת את פוגל, שנכפה עליו על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה. בנוסף לעבודתו הרפואית, הפרופסור עוזר למשטרה לחקור חשד למקרי מוות. הפעם עצרה המשטרה את כל דברי הדואר, שכן הדוור שהעביר אותם נשרף למוות. מדובר במקרה נדיר של בעירה ספונטנית, לדברי מפקד המשטרה צ'ודקוב. עם זאת, ווסקרסנסקי בטוח שהמדובר ברצח מתוחכם ומתחייב להוכיח זאת.
במהלך הלילה האגם הופך לדם. למחרת בבוקר, גופת נערה ממפעל צבאי נמצאה בתוך המים. הפועלים בטוחים שהרוצח הוא בחור מפרבר יהודי. ווסקרסנסקי מונע פוגרומים ומוצא את הרוצח האמיתי של הילדה.
המשטרה מגלה קבוצה של שחקני קלפים שהורעלו בצורה חריגה. כולם היו קשורים לפנסיון פרטי לילדות-יתומות, שממנו נעלמה רק יום לפני אחת התלמידות. ווסקרסנסקי מבסס את שיטת ההרעלה וכן מבין מי הם הנבלים בסיפור הזה ומי הם הקורבנות.
אחד מאנשי האיגודים המקצועיים נהרג בסנקט פטרבורג. המשטרה חוששת שהרצח המתוקשר יעורר עצרות שמאל. ווסקרסנסקי טוען כי הרצח אינו קשור לפעילותו החברתית של הפוליטיקאי. עם זאת, מעשיו הרשלניים מובילים לכך שחברו מפקד המשטרה צ'ודקוב מנושל מתפקידו ועננים מתקבצים מעל הפרופסור עצמו.
מפציצים תוקפים צוות של שופט. קורבנות הפיצוץ מאושפזים בבית החולים. אחד מהם, חולה במצב קשה, אך עדיין לא ידועה זהותו. בחיפוש אחר אישיותו, הגיבורים צועדים בעקבותיה של מפלצת אמיתית.
חברתו של הפרופסור, העיתונאית הצעירה מריה וקסלר, נעלמת. ווסקרסנסקי מוצא את עצמו מעורב בתוכנית שוד מורכבת, שהוא לא יכול למנוע.
ספינה שנחשבה כנעדרת כבר כמה שנים מגיעה לנמל סנקט פטרבורג. הספינה מביאה מגפה לבירה. חזרתה היא קללה אמיתית למי שביצעו פשעים בעבר. ווסקרסנסקי מנסה להציל את העיר והחפים מפשע.
היועץ החשאי הנסיך רומיאנצב מקווה לקבל את משרת שר הפנים בוועידת השרים. עם זאת, מישהו שולח לו מכתבים שבהם נרמז על חוסר הלגיטימיות שלו. בינתיים, מפציצים מתכננים להציף את פטרבורג ולעורר בה אי שקט. ווסקרסנסקי מציל את העיר וגם מגלה את סוד משפחת רומיאנצב.
הפקה
צילומי הסדרה החלו בסנקט פטרבורג באוגוסט 2018 בהזמנת הערוץ הראשון ברוסיה.
שידור וביקורת
הסדרה עלתה לראשונה בספטמבר 2021 בפסטיבל Pilot. פרק הבכורה שודר בטלוויזיה ב־8 בנובמבר 2021 בערוץ הראשון ברוסיה.
תגובת הצופים והמבקרים הייתה מעורבת. מבקר הקולנוע יגור מושביטין תיאר את הסדרה כ"סדרה פרוצדורלית ברוח שנות ה-1900, שאינה מתיימרת להיות פסיכולוגית ודרמטית". הסדרה כונתה "שרלוק" הרוסית.
אח"י תרשיש
בשם אח"י תרשיש נקראו ארבעה כלי שיט בחיל הים הישראלי.
מרתה שארקזי
מרתה שארקזי (לפני נישואיה מולנר, בהונגרית: Sárközi Márta; בודפשט, 21 במרץ 1907 – בודפשט, 8 באוגוסט 1966) הייתה עורכת, סופרת נוער, מתרגמת ספרותית יהודייה-הונגריה, בתם של הסופר פרנץ מולנר והציירת ועיתונאית מרגיט וסי.
משפחתה
הוריה של מרתה שארקזי היו הסופר פרנץ מולנר והעיתונאית מרגיט וסי. סבה מצד אמה היה יוז'ף וסי – סופר, עיתונאי, וחבר הפרלמנט ההונגרי בין השנים 1906-1899. בעלה הראשון היה הפובליציסט ההונגרי-יהודי זולטאן הורבאט, ובעלה השני היה הסופר ההונגרי-יהודי ג'ורג' שארקזי, שנספה בשואה בכפר באלפ במחנה עבודות כפייה על גבול הונגריה אוסטריה. ילדיה הם אדם הורבאט (במאי), אסתר הורבאט, והסופר מתיאש שארקזי.
ביוגרפיה
בתחילת 1919 עברה מרתה עם אמה מרגיט מולנר לרומא, שם למדה בבית ספר תיכון איטלקי. באותו החורף עברה לברלין. במשך שנתיים התחנכה בפנימיית בנות. שנה בדרזדן ושנה בלוזאן. בכל סתיו חזרה לבודפשט להתגורר עם סבה וסבתה. בגיל 19 התחתנה עם זולטאן הורבאט. נולדו להם שני ילדים ולאחר מכן התגרשו. כעבור זמן קצר התחתנה שוב. לאחר מות בעלה ג'ורג' שארקזי שנספה בשואה, בין השנים 1946 לבין 1949 הייתה העורכת והמו"ל של כתב העת ואַלַס (Válasz בתרגום לעברית: תשובה), היה כתב עת ספרותי, פוליטי וחברתי שיצא לאור ממאי 1934 ועד יוני 1938; ואז הופיע שוב בין אוקטובר 1946 לבין יוני 1949. מקום הפרסום היה תחילה דברצן, ואחר כך בודפשט). לאחר מכן הייתה מרתה שארקזי מנכ"ל ההוצאה לאור פהר הולו (Fehér Holló Kiadóvállalat) שהקימה. היא פרסמה כמה תרגומים, רובם תורגמו על ידיה מצרפתית.
זיהום מי שפיר
זיהום מי שפיר, הידוע גם בשם כוריאואמניניטיס או אמניוניטיס, הוא תהליך דלקתי של הקרומים של שק ההריון (האמניון והכוריון), כתוצאה מזיהום חיידקי, המתרחש לפני הלידה או במהלכה. הוא ידוע גם בשם IAI – Intra-Amniotic Infection. זיהום זה מערב לעיתים תכופות את הנוזל שמקיף את העובר – מי שפיר, את חבל הטבור או את השליה.
פתוגנזה
בדרך כלל הזיהום מתפתח כאשר החיידקים, שהם פלורה רגילה של הנרתיק, עולים לתוך הרחם. כתוצאה מכך מי שפיר, השליה, חבל הטבור וגם העובר מזדהמים. מדובר לרוב בתהליך פולימיקרוביאלי, תהליך שמערב מספר סוגים של חיידקים. המזהמים העיקריים הם מיקופלזמות גניטליות, כגון Ureplasma  או Mycoplasma. חיידקים אנארוביים, חיידקי מעיים, כגון E-Coli וחיידקים מסוג group B Streptococcus גם הם גורמים לזיהום לעיתים תכופות. חיידקים אנארוביים קשורים יותר לזיהום טרום לידתי ולצירים מוקדמים .
גורמי סיכון
גורמי הסיכון העיקריים לזיהום מי שפיר הם לידה ממושכת ומשך הזמן מאז פקיעת הקרומים. גורמים נוספים שנמצאו כמעלים סיכון להתפתחות הזיהום – בדיקות ידניות מרובות (במיוחד לאחר פקיעת הקרומים), לידה ראשונה, מים צואתיים, אי ספיקת צוואר הרחם, ניטור עוברי או תוך רחמי פולשני, פתוגנים גניטליים, עישון וצריכת אלכוהול, וזיהום מי שפיר קודם.
אבחנה
ברוב המקרים זיהום מי שפיר מתרחש בקרב נשים עם ירידת מים מוקדמת (PROM), אך יכול לקרות אצל נשים עם קרומים שלמים, בעיקר במהלך הלידה. האבחנה של זיהום מי שפיר יכולה להיעשות על סמך ממצאים קליניים, הן של האם והן של העובר, או ממצאים היסטולוגיים.
תגובות עובריות
האבחנה של זיהום מי שפיר תיעשה בנוכחות חום אימהי ועוד שני קריטריונים לפחות מאלו שהוזכרו למעלה.
אבחנה היסטולוגית
התגובה החיסונית של האם לזיהום גורמת לתהליך דלקתי של שק ההריון והתגובה החיסונית של העובר גורמת לדלקת של חבל הטבור. בנוסף חייב להיות גורם מזהם בתהליך הדלקתי.
אבחנה מבדלת
טכיקרדיה אימהית יכולה להיות קשורה בכאב שהאישה חשה במהלך הלידה. הרדמה אפידורלית עלולה לגרום לעליה בחום האימהי, אך החום לא יהיה גבוה ולרוב לא ילווה בטכיקרדיה. זיהומים חוץ רחמיים, כגון UTI, שפעת, דלקת ריאות או דלקת תוספתן יכולים לגרום לחום וכאבי בטן. סיבות לא דלקתיות הגורמות לכאבי בטן (אך לרוב ללא חום), כגון טרומבופלביטיס, קוליטיס, היפרדות שליה. טכיקרדיה עוברית יכולה לנבוע כתוצאה מהיפוקסיה, חום אימהי או תרופות חודרות שליה שניתנו לאם.
טיפול
מתן טיפול אנטיביוטי רחב טווח  מפחית משמעותית סיבוכים של זיהום מי שפיר, הן סיבוכים אימהיים והן סיבוכים בקרב הילודים. הטיפולים האנטיביוטיים הניתנים ברוב המקרים כוללים עירוי של אמפיצילין וגנטמיצין. במקרה של ניתוח קיסרי מוסיפים לטיפול הסטנדרטי גם קלינדמיצין או מטרונידזול (פלג'יל), לכיסוי של חיידקים אנארוביים.
סיבוכים
זיהום מי שפיר יכול לגרום ללידה מוקדמת, להאריך את משך הלידה ואף להוביל את היולדת ללידה באמצעות ניתוח קיסרי. הזיהום עלול לגרום לדמם שלאחר לידה, ולזיהום בפצע הניתוחי. תיתכן הישנות של הזיהום בלידות הבאות, אך הסיכון הזה נשאר נמוך. בילודים עלולים להתפתח כתוצאה מהזיהום הסיבוכים הבאים: זיהום סב-לידתי, ספסיס, CP, נזק מוחי בלתי הפיך, מחלת ריאות כרונית, דלקת מעי נמקית, ואף למות העובר.
קורונט בוהק-זנב
קורונט בוהק-זנב (שם מדעי: Boissonneaua flavescens) הוא מין עוף טרופי בן למשפחת הקוליבריים החי ביערות אמריקה הדרומית באקוודור, קולומביה וצפון ונצואלה למורדות הרי האנדים.
מאפיינים
קוליברי זה בינוני בגודלו ואורכו 13.2-13.5 ס"מ ומשקלו כ-8–9 גרם. הקוליברי בעל מקור מחודד ושחור המותאם לכינוס לתוך צינורות של פרחים מהם הוא שותה צוף, אם כי הוא קצר ביחס למיני קוליברים אחרים. הוא בעל נוצות ירוקות, גרון וסנטר ירוקים כהים וכנפיים וזנב כהים מבחוץ ובעלי גוון צהוב עז מבפנים. אזורים לבנים על גופם נמצאים על הבטן, הרגליים, הכתפיים וחלק מהפנים. הנקבות מעט יותר לבנות מהזכרים.
הקוליברי מזמזם באזורי החופה של יערות הגשם ויערות עננים עד לגובה 1,500-2,400 מ', בהם הוא מרפרף בכנפיו לחפש צוף. הוא ניזון ממיני פרחים בעלי פתח קצר והוא מכופף מעט את כנפיו למשך 2–3 שניות תוך כדי היניקה. לעיתים הוא נראה לצד מיני קוליברים אחרים אך הוא נחשב לאגרסיבי ויתקוף מתחרים על הצוף היקר שלו, לרבות את בני מינו.
עונת 1964/1965 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1964/1965 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-11 של הליגה. הליגה גדלה ל-14 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל רמת גן והפועל קריית חיים. העונה הסדירה החלה ב-9 באוקטובר 1964 הסתיימה ב-27 ביולי 1965 בניצחון של הפועל תל אביב בפעם השלישית בתולדותיה. הקבוצה לא הפסידה באף משחק במהלך העונה.
במהלך העונה, עקב סכסוך של אגודת מכבי עם ועדת הכדורסל, נעדרו כל 14 קבוצות אגודת מכבי מהמשחקים בסיום העונה בכלל הליגות, ביניהן בליגה הלאומית: מכבי תל אביב, מכבי קריית מוצקין, מכבי חיפה ומכבי פתח תקווה. הסכסוך התעורר עקב חששות מרכז מכבי לגבי כשרות מספר משחקים בין קבוצות הפועל שלטענתם נמכרו, כשהטענות העיקריות כוונו לעבר המשחק בו ניצחה הפועל גבעת חיים את הפועל חולון 59:65. מכבי תל אביב ספגה 4 הפסדים טכניים בסיום העונה, מכבי חיפה ומכבי קריית מוצקין 3, ומכבי פתח תקווה 6 הפסדים טכניים שהורידו את הקבוצה לליגה השנייה.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל רמת גן ומכבי פתח תקווה ירדו ליגה.
יחידת הכנסת לתיאום הפיקוח הפרלמנטרי
יחידת הכנסת לתיאום הפיקוח הפרלמנטרי (כת"ף) היחידה הוקמה ביולי 2017 על ידי יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין ומנכ"ל הכנסת, אלברט סחרוביץ. תפקידה העיקרי של היחידה הוא לייצר כלי פיקוח על עבודת הממשלה ולשמש זרוע מרכזית בעבודה הפרלמנטרית בתחום זה.
היחידה פועלת למימוש תפקידה של הכנסת כמפקחת על עבודת הממשלה במסגרת עקרון הפרדת הרשויות. היחידה הוקמה עקב טענות על היחלשות הרשות המחוקקת בתפקידה כמפקחת על עבודת הממשלה, הרשות המבצעת; וגם לאור העובדה שמשרדי הממשלה השונים לא מתקינים תקנות הנחוצות ליישום חוקים רבים שנחקקים בכנסת.
בראש היחידה עומדת ד"ר שירלי אברמי, שניהלה קודם לכן את מרכז המחקר והמידע של הכנסת (ממ"מ).
יחידת כת"ף פורקה בשנת 2020, לאחר שהתברר שהיחידה הייתה לא נחוצה.
בלון לחיזוי מזג אוויר
בלון מזג אוויר הוא בלון שמיועד לעלות לגבהים, אשר נושא כלים למעלה כדי לשלוח מידע על הלחץ האטמוספירי, הטמפרטורה, הלחות, ומהירות הרוח, באמצעות מכשיר מדידה שנקרא רדיוסונדה. כדי לקבל נתוני רוחות, הם יכולים להיות במעקב על ידי מכ"ם, או מערכות ניווט (כגון לוויין מבוסס מערכת מיקום גלובלית, GPS). חלק מהבלונים ממריאים בקצב קבוע ומשדרים את הנתונים בכל הגבהים. יש בלון ייעודי שנקרא טרנסונדה שתוכנן כך שיישאר בגובה קבוע למשך זמן רב וישדר משם נתונים.
היסטוריה
אחד האנשים הראשונים להשתמש בבלוני מזג האוויר היה ליאון טסיירנק דה בורט, מטאורולוג צרפתי. בשנת 1896 הוא שחרר מאות בלוני מזג אוויר ממצפה הכוכבים בטראפס, צרפת. ניסויים אלה הובילו את הגילוי של טרופופאוזה והסטרטוספרה. ב-1958 החלו להשתמש בטרנסונדות, על מנת לזהות אזורים של פסולת גרעינית.
חומרים וציוד
הבלון עשוי בדרך כלל מלטקס שהוא חומר מאוד גמיש. והוא אחראי על העלייה לגובה. מתחתיו, תלויה על חוט, נמצאת רדיוסונדה המבצעת את המדידות ושידור הנתונים חזרה לתחנה. רדיוסונדות יכולות לשמש למדידה של פרמטרים ספציפיים, כגון קביעת ריכוז האוזון.
הבלון בדרך כלל מלא במימן בשל עלות נמוכה יותר, אף על פי שהליום יכול לשמש גם כן. הקצב והמרחק של הבלון, תלויים בכמות הגז שהוכנס לתוכו. בלוני מזג אוויר עשויים להגיע לגבהים של 40 קילומטרים (25 מייל) או יותר. מעבר לכך השינויים בלחץ האוויר גורמים לכך שהבלון יתרחב מעבר ליכולתו, ויקרע. כשזה קורה הציוד הקשור לבלון אובד. אם רוצים למדוד פרמטרים בגובה אליו הבלון לא יכול להגיע, משתמשים ברקטות, או בלוויינים.
בלוני מזג אוויר משוחררים בכל רחבי העולם, על מנת לאבחן את מצב הנוכחי. תוך כדי שימוש בכלים מיחשוביים אפשר לנסות ולקבוע את מזג האוויר. כ-800 מיקומים ברחבי העולם משחררים בלונים פעמיים ביום, בחצות ובצהריים (שעון UTC). לפעמים מבוצעות בדיקות ביניים בעיקר במצבים בהם התנאים משתנים מאוד מהר ויש צורך בנתונים נוספים. במכון המטאורולוגי בבית דגן בישראל, משחררים שני בלונים מסוג רדיוסונדה (בחצות ובצהריים) וגם שני בלונים נוספים על מנת לבדוק את מהירות הרוח בשעות 06:00 ו18:00 (שעון UTC).
קישורים חיצוניים
בלון חיזוי מזג אוויר (רדיוסונדה) באתר Weather2day
הפיגוע בקו 12 (2016)
הפיגוע בקו 12 הוא פיגוע התאבדות שאירע ב-18 באפריל 2016 באוטובוס אגד קו 12 ברחוב משה ברעם בירושלים. מעוצמת הפיצוץ התלקח מנוע האוטובוס ודליקה פרצה והגיעה אף לאוטובוס שעמד בסמוך ולכלי רכב נוספים. 20 בני אדם נפצעו בפיגוע, בהם אחת באורח קשה. המחבל נפצע באורח אנוש ומת יומיים לאחר מכן בבית החולים. חמאס נטל אחריות לפיגוע.
רקע
החל מספטמבר 2015 החלה הסלמה בתקריות האלימות ובפיגועי הטרור במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.בינואר 2016 החלה ירידה הדרגתית במספר הפיגועים, וביהודה ושומרון ירד מספרם משיא של 44 פיגועים באוקטובר 2015 ל-10 פיגועים במרץ 2016.
הפיגוע
ב-18 באפריל 2016 פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה בחלקו האחורי של אוטובוס אגד קו 12 ברחוב משה ברעם בכניסה לשכונת תלפיות בירושלים, בסמוך לצומת פת. כתוצאה מהפיצוץ נפגע מנוע האוטובוס והתלקח. מהדליקה נפגעו גם אוטובוס נוסף שעמד בסמוך וכלי רכב. 20 בני אדם נפצעו בפיגוע, בהם ילדה בת 16 במצב קשה, שבעה בינוני, והיתר באורח קל. המחבל נפצע באורח אנוש ומת מפצעיו יומיים לאחר מכן ב-20 באפריל בבית החולים. לאחר הפיגוע החל להתעורר חשד שהפיצוץ נגרם מכשל טכני, אך חשד זה נשלל בין היתר בגלל הימצאות של רסס הכולל ברגים ואומים בגוף הפצועים, דבר האופייני לפיגועי תופת קודמים.
חמאס נטל אחריות לפיגוע ואמר כי פעיל הארגון, עבדול חמיד אבו סרור, בן 19 ממחנה פליטים עאידה בית לחם, הוא שביצע את הפיגוע, בשליחות סניף החמאס בבית לחם. ב-21 באפריל הותר לפרסום שנעצרו חברי החוליה החשודים במעורבות בפיגוע. ב-29 במאי הותר לפרסום שחברי החוליה תכננו פיגועים נוספים, ושהמחבל המתאבד הכין צוואה וצולם לפני ביצוע הפיגוע.
חומת תשלום
חומת תשלום (באנגלית: Paywall) הוא שיטה להגבלת הגישה לתוכן דיגיטלי, עם תשלום חד פעמי או מנוי קבוע, במיוחד עבור אתרי חדשות. החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 החלו עיתונים ברחבי העולם ליישם חומת תשלום באתרי האינטרנט שלהם, כדרך להגדיל את ההכנסות. זאת לאחר שנים של ירידה במספר הקוראים בעיתונות המודפסת, וירידה בהכנסות מפרסום. באקדמיה, גישה לכתבי עת מדעיים ועבודות מחקר כפופות לרוב לחומת תשלום, והן זמינות באמצעות ספריות אקדמיות המצריכות רכישת מנוי, דוגמת השירות של הוצאת אלסוויר.
חומת תשלום יכולה לשמש גם כדרך להגדיל את מספר מנויי המהדורה המודפסת; כך לדוגמה, חלק מהעיתונים מציעים גישה לתוכן מקוון בתוספת משלוח של מהדורה מודפסת במחיר נמוך יותר מאשר גישה מקוונת בלבד. אתרי עיתונים כמו זה של הבוסטון גלוב והניו יורק טיימס משתמשים בטקטיקה זו, מכיוון שהיא מגדילה הן את ההכנסה המקוונות והן את התפוצה שלהם מהדפוס (מה שמספק יותר הכנסה ממודעות).
היסטוריה
בשנת 1996, העיתון "וול סטריט ג'ורנל" היה הראשון ליישום חומת תשלום קשה, והמשיך מאז לגבות תשלום עבור הגישה. הוא הצליח למשוך מינויים רבים. בנובמבר 2007 הגיע מספר המנויים הדיגיטליים שלו למיליון, וב-2020 היו לעיתון 2.46 מיליון מנויים דיגיטליים ומספר המינויים למהדורה המודפסת ירד לראשונה לפחות ממיליון.
במשך שנים רבות היו ה"וול סטריט ג'ורנל" ה"פייננשל טיימס" חריגים, ורוב אתרי החדשות בעולם אפשרו גישה לתכניהם ללא תשלום. המודל העסקי שעל פיו פעלו אתרי התוכן היה, להעניק את השירותים שלהם בחינם במטרה למשוך גולשים, לנצל את אפקט הרשת כדי למשוך ולשמור על הקוראים במהירות ובאופן זול. ולהניב הכנסות מפרסום. בשנות בועת הדוט-קום בנוסף להקמתם של אתרי חדשות ותוכן של עיתונים קיימים הוקמו מיזמי תוכן וחדשות חדשים שהתחרו על קהל הקוראים, דוגמת אתר חדשות הטכנולוגיה CNET, אתר MSNBC (מיזם משותף של רשת NBC ופורטל msn של מיקרוסופט, והאתר חדשות הכלכלה TheStreet.
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 תפוצת העיתונים בעולם החלה לרדת במהירות, והעיתונים הגדולים החלו להסתמך יותר על הכנסות מפרסום בגרסאות המקוונות שלהם. עם זאת הכנסות אלו לא עמדו בקצב הירידה בהכנסות המהדורות המדפסות ועיתונים רבים נקלעו להפסדים. בנוסף איבדו ההכנסות ממודעות "דרושים" ונדל"ן, לטובת אתרי אינטרנט. עיתונים קטנים ומקומונים החלו להיסגר.
בשנת 2010, הודיע איל התקשורת רופרט מרדוק כי יישם חומת תשלום בשני העיתונים המובלים שלו בבריטניה "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס". בעקבות ה"וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי שגם נמצא בבעלותו. ההחלטה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שבניגוד ל"וול סטריט ג'ורנל", "הטיימס" הוא אתר חדשות כללי, ונטען כי במקום לשלם, הקוראים יחפשו את המידע ללא תשלום במקומות אחרים. מרדוק יישום מודל של חומת תשלום שסגרה את אתרי טיימס אף בפני חיפושי בגוגל (כך שלא ניתן לקרוא חלק מהכתבה או את הכותרת ללא תשלום). הוא הגדיר את המדיניות שלו כ"הכל או כלום" ועורך הטיימס, אמר כי הוא לא צופה שהדבר יפגע במספר הקוראים של העיתון או באיכויות העיתונאיות. אך לאחר שנתיים היו ל"טיימס" כ-137 אלף מנויים דיגיטליים ול"סאנדיי טיימס" כ-126 אלף מנויים, מספרים שנחשבים למאכזבים. באוקטובר 2012 הודיע כי על מדיניות של "תצוגת חינם מוגבלת", בה שני המשפטים הראשונים מכל ידיעה יופיעו בחיפוש של גוגל, כדי לנסות למשוך קוראים חדשים שיסכימו לשלם עבור התכנים המלאים. ביולי 2013 הפתיע מרדוק שוב שיישם חות תשלום על אתר הצהובון "הסאן", שסבל קשות מצניחה של מספר העותקים היומיים שמכר משיא של יותר מ-4 מיליון בשנות ה-90 לפחות משני מיליון. המהלך נכשל, ולאחר שנתיים בוטלה חומת התשלום של "הסאן".
לעומת מרדוק, הכריזה אריאנה הפינגטון, מייסדת אתר החדשות "הפינגטון פוסט" כי היא לא מאמינה במודל של חומת תשלום. גם מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס, כינה את חומת התשלום של "הטיימס" ניסוי מטופש.
בתחילת שנת 2011 הפעיל העיתון "ניו יורק טיימס" חומת תשלום באתר שלו. בפברואר 2019, הודיע כי ההכנסות מפעילות דיגיטלית (מנויים ופרסום מקוון) עקפו את ההכנסות מהעיתון המודפס. מספר המנויים בתשלום על מוצרי הדיגיטל שלו, הכוללים מלבד חדשות גם תשבצים ואפליקציות בישול, גדל ליותר מ-3.3 מיליון.
בישראל
לאחר התפוצצת בועת הדוט-קום, במהלך שנת 2001, החלו מספר אתרי אינטרנט בישראל לגבות תשלום עבור תוכן, ביניהם היו: אתר וואלה בערוץ 'וואלה ילדים' בו נמכרו מנויים תקופתיים ללומדות ומשחקים חינוכיים. וואלה תכננה גם לגבות על תכנים נוספים. חברת מפה - מיפוי והוצאה לאור שהחלה להפעיל את אתר "מדריך מפה באינטרנט" - אתר אינטרנט למנויים בתשלום שסיפק מידע למטיילים שכלל: מפות, מדריכי אתרים, מידע על מסעדות ומקומות בילוי וכדומה. פורטל התיירות של חברת "למטייל", שסגר חלק מתכניו למנויים בתשלום. אתרי המשחקים vgames ו-Gamer.co.il אתר הספורט ONE, שהשיק מגזין מקוון בשם BIG ONE, בשיתוף עם חברת "נטוויז'ן", שהיה מיועד למנויים משלמים בלבד. האתר כלל תחקירים, פרשנויות, טורים אישיים ורכילות מקהילת הספורט, והגישה אליו הייתה תמורת 2.99 דולר לחודש או מנוי שנתי תמורת 29.99 דולר, ואתר nrg שהשיק גרסה אלקטרונית של העיתון המודפס של מעריב, בעלות של 19.90 דולר לחודש, שיועדה בעיקר עבור גולשים מחוץ לישראל. כל האתרים הללו הפסיקו לגבות תשלום כעבור מספר שנים או נסגרו.
בישראל הייתה "קבוצת הארץ" הראשונה ליישם חומת תשלום מלאה באתר חדשות. במאי 2012 החלה לגבות תשלום תמורת גישה לתכנים באתר "הארץ" באנגלית, במרץ 2013 עבור האתר בעברית, ובמאי 2018 עבור האתר הכלכלי TheMarker. אם כי תחילה אפשרה לקרוא מדי חודש עשר כתבות בחינם, למי שנרשם לאתר. באוגוסט 2021, הודיעה קבוצת הארץ כי עברה את רף 100 אלף המנויים הדיגיטליים המשלמים על האתרים שלה.
בינואר 2015 החל האתר של היומון הכלכלי "גלובס" להפעיל מתווה של גביית תשלום עבור כתבות המגזין שלו. בפברואר 2020, האתר כולו נסגר בחומת תשלום.
ב-2016 השיקה קבוצת ידיעות אחרונות אפליקציה בתשלום עבור התכנים של העיתון המודפס. לקראת סוף 2018 אתר ynet השיק פעילות חדשה, ynet+, בו תוכן פרימיום איכותי הפתוח למנויים בלבד תמורת תשלום. במהלך 2022, מתכננת הקבוצה לנעל את התכנים של העיתון הראשי, של המוסף הכלכלי של הקבוצה, כלכליסט; ושל ynet+, ולקבץ אותם יחד תחת פלטפורמה משותפת בתשלום.
האתר News1 מחלקה ראשונה גם מפעיל חומת תשלום רכה, במודל של "מועדון מנויים VIP", המאפשר גישה מועדפת לחומרים בלעדיים, מידע מקצועי וארכיון האתר.
סוגים
באופן כללי התפתחו במשך השנים שלושה דגמים של חומות תשלום: חומות תשלום קשיחות שאינן מאפשרות תוכן בחינם ודורשות מהמשתמש לשלם מייד על מנת לקרוא, להאזין או לצפות בתוכן, חומות רכות המאפשרות תוכן חופשי כלשהו, כגון תקציר או סיכום, וקירות תשלום מדודות, המאפשרות לקרוא מספר מוגדר של מאמרים חינמיים, שאליהם הקורא יכול לגשת לאורך פרק זמן מסוים, ומאפשרות גמישות רבה יותר במה שהמשתמשים יכולים לצפות מבלי להירשם.
חומת תשלום קשה
חומת תשלום קשה, דורשת הרשמה בתשלום לפני שניתן יהיה לגשת לכל התוכן המקוון של האתר. מודל זה נחשב לאפשרות המסוכנת ביותר עבור ספק התוכן. ההערכה היא כי אתר אינטרנט יאבד 90% מהקהל המקוון שלו, ומההכנסות מפרסום, רק כדי לנסות להחזיר אותו באמצעות יכולתו לייצר תוכן מקוון ומושך מספיק כדי למשוך מנויים. אתרי חדשות עם קירות תשלום "קשים" יכולים להצליח אם: מומחים רבים מגנים את חומת התשלום הקשה בגלל חוסר הגמישות שלו, ומאמינים שהיא פועלת כגורם כמרתיע עבור המשתמשים. ג'ימי ויילס, מייסד ויקיפדיה, טען כי השימוש בחומת תשלום קשה מפחית את השפעת האתר. ויילס הצהיר כי על ידי יישום חומת תשלום "קשה", הטיימס "הפך את עצמו ללא רלוונטי", אף שהטיימס הגדיל את הכנסותיו, הוא הפחית את התעבורה ב-60%.
מודל משולב
מודל משולב כולל מתן גישה חופשית לתוכן נבחר, תוך שמירה על תוכן יוקרתי מאחורי חומת תשלום. ה"בוסטון גלוב" יישם גרסה של מודל זה, בספטמבר 2011, על ידי השקת אתר אינטרנט שני, BostonGlobe.com, שהציע אך ורק תוכן מהעיתון מאחורי חומת תשלום קשה, מלבד רוב תוכן הספורט, שנשאר פתוח. האתר BostonGlobe.com פועל לצד אתר חדשות שני קיים, Boston.com, המכיל כעת מאז כמות מוגבלת של תוכן מאתר המנויים המוצג באיחור, אך נושא דגש גדול יותר על חדשות מוכוונות לקהילה.
גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן
גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן (בגרמנית: Georg Donatus, von Hessen und bei Rhein; 8 בנובמבר 1906 – 16 בנובמבר 1937), היה נסיך גרמני מבית הסן, והטוען לתואר הדוכס הגדול של הסן.
ביוגרפיה
גאורג דונאטוס נולד ב-8 בנובמבר 1906 בדרמשטאדט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן, לארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן ולאלאונורה, נסיכת זולמס-הוהנזולמס-ליך, בתם של הרמן, נסיך זולמס-הוהנזולמס-ליך ואגנס, רוזנת שטולברג-ורניגרודה.
ב-2 בפברואר 1931 התחתן גאורג דונאטוס עם ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
ב-9 באוקטובר 1937 מת אביו ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן, וגאורג דונאטוס ירש את תאריו. ב-16 בנובמבר אותה שנה טס גאורג דונאטוס עם אשתו שהייתה בחודש שמיני להריונה ושני בניו לבריטניה, על מנת להשתתף בחתונת אחיו לודוויג, נסיך הסן עם מרגרט גדס. בהיותם מעל בלגיה החלה אשתו ססיליה ללדת, והטייס ניסה לנחות, אולם התנגש בארובה של מפעל באוסטנדה, ובעקבות כך המטוס התרסק וכל הנוסעים נהרגו.
בעקבות האסון התקיימה חתונת אחיו בטקס צנוע וקטן, וכל המשתתפים היו לבושים בבגדי אבל. מיד לאחר החתונה יצא אחיו לזירת התאונה, ולאחר מכן נערכה ההלווייה בהשתתפות גיסיו של גאורג דונאטוס, גוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג, ברטולד, מרקיז באדן ופיליפ, נסיך יוון ודנמרק, וכן אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואי מאונטבאטן.
בתחילת 1938 אומצה בתם של גאורג דונאטוס וססיליה יוהנה, נסיכת הסן על ידי דודיה לודוויג, נסיך הסן ואשתו מרגרט, אולם היא מתה בשנת 1939 כתוצאה מדלקת קרום המוח.
משפחתו
ב-2 בפברואר 1931 התחתן גאורג דונאטוס עם ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג. ממנה היו לו 4 ילדים: