cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לן בלווטניק
פעילות עסקית
בשנת 2005 רכש ברכישה ממונפת את חברת הפטרוכימיה "בזל פוליולפינס" ובאמצעותה את חברת הפרוכימיה "ליונדל". הוא איחד את שתי החברות לחברה בשם "תעשיות ליונדל בזל", חברה הנחשבת מבחינת נפח הפעילות כשלישית בעולם בתחום הכימיקלים.
ב-2008 רכש בלווטניק 20% ממניות חברת RGE של אביב גלעדי.
ב-2011 רכש את חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ תמורת 3.3 מיליארד דולר מאדגר ברונפמן הבן.
ב-2012 רכש את השליטה בחברת כלל תעשיות.
ב-2016 רכשה RGE את השליטה בערוץ 10.
ב-2017 נחקר בלווטניק בלונדון בקשר לתיק 1000. לפי עדות בלווטניק, רכישת ערוץ 10 נעשתה לבקשת נתניהו, אשר הועברה באמצעות ארי הרו. על פי החשד, קבלת ההצעה של בלווטניק, אשר הציע מחיר כפול מזה של אילן שילוח, אפשרה העברת סכומי כסף לבעלי המניות וזה היה אחד התגמולים לארנון מילצ'ן. המשטרה לא המליצה להגיש כתב אישום בגינו. כתב האישום בפרשת 1000 אינו מזכיר חשד זה.
ב- 2018 בלטווניק זכה במכרז לרכישת התיאטרון הבריטי העתיק תיאטרון היימרקט המלכותי (Theatre Royal Haymarket). סכום הרכישה היה, לפי דיווחים, 40 מיליון פאונד.
פליפ פלופ
באלקטרוניקה ומעגלים אלקטרוניים, פליפ פלופ (בעברית: דְּלַגְלַג) הוא מעגל רב־רטט דו־יציבי שמסוגל לשמור ערך של סיבית (bit) אחת.
בעבר נבנו מעגלי פליפ פלופ סביב שתי שפופרות ריק מסוג טריודה. מצב יציב ראשון היה כאשר שפופרת אחת הוליכה זרם חשמלי והשפופרת השנייה לא הוליכה זרם. המצב היציב השני היה הפוך. במחשב הראשוני אניאק השתמשו בשפופרת טריודה כפולה מדגם 6SN7 למעגל פליפ פלופ אחד לשם זיכרון של ביט אחד. עם המצאת הטרנזיסטור בשנות ה־50 של המאה ה־20, נבנו המעגלים סביב שני טרנזיסטורים שהחליפו את הטריודות. עם פיתוחם של המעגלים המשולבים בשנות ה־60 של המאה ה־20, יוצרו שבבים המכילים פליפ פלופים רבים.
הפליפ הפלופ האלקטרוני הראשון הומצא בשנת 1919 על ידי ויליאם אקלס ופ. ו. ג'ורדן, ולכן בתחילה הוא נקרא מעגל מעורר אקלס־ג'ורדן.
הפליפ פלופ הקלאסי מסוג S-R מקבל 2 אותות: "עבור למצב 1" (Set), "עבור למצב 0" (Reset) ומוציא 2 אותות: המצב (Q) והיפוך המצב.
במערכות סינכרוניות הפליפ פלופ מקבל גם אות שעון. במערכות אלה נפוצות 4 סוגים: T (קיצור של Toggle), S-R (קיצור של Set-Reset), J-K (על שם הממציא), ו־D (קיצור של Delay). מצב הפליפ פלופ נקבע בכל מחזור שעון מחדש על פי משוואת המצב שלו. משוואה זו מגדירה תוצאת Q_{next} על פי ערכי הכניסות או ערך המוצא הנוכחי Q.
היסטורית, השם "פליפ פלופ" שימש לתיאור הן של רכיבים סינכרוניים והן של רכיבים א-סינכרוניים. בשנים מאוחרות יותר נשמר לעיתים השם לרכיבים סינכרוניים בלבד - כלומר, כאלו המשנים את המוצא רק בעליית או בירידת אות השעון (לפי החלטת היצרן). מעבר של השעון מ־0 לוגי ל־1 לוגי או להפך נקרא מעבר אקטיבי של השעון, או שפה דוגמת של השעון.
פליפ פלופ T
אם כניסה T בפליפ פלופ גבוהה, הפליפ פלופ הופך את המוצא. אם כניסה T נמוכה הוא שומר על הערך הקודם של היציאה. דלגלג זה מתנהג כשער לוגי XOR. ההתנהגות הזאת מתוארת על פי המשוואה הבאה:
וזאת טבלת האמת שלו:
פליפ פלופ S-R
פליפ פלופ Set/Reset מוציא ערך לוגי גבוה אם כניסת Set שלו גבוהה וכניסת Reset נמוכה בשפה הדוגמת של השעון. הפליפ פלופ מוציא ערך לוגי נמוך אם כניסת Reset שלו גבוהה וכניסת Set נמוכה בשפה הדוגמת של השעון. אם שתי הכניסות Set ו־Reset נמוכות הפליפ פלופ שומר על ערכו הנוכחי והמוצא לא משתנה בשפה הדוגמת של השעון (הפליפ פלופ זוכר את המוצא הקודם). אולם, אם שתי הכניסות Set ו־Reset גבוהות בשפה הדוגמת של השעון, המוצא לא מובטח. זאת טבלת האמת של פליפ פלופ S-R:
הטבלה הבאה מראה את ערך המוצא לפני עלית השעון כאילו היה כניסה נוספת:
X בטבלת האמת מסמן שהמוצא לא תלוי בערך הכניסה ("don't care").
פליפ פלופ J-K
פליפ פלופ J-K דומה לפליפ פלופ S-R, אך ההבדל ביניהם הוא במצב שבו שתי הכניסות שוות ל־1. פליפ פלופ J-K מפרש מצב זה בתור היפוך הכניסה. בפירוט, הצירוף J=1, K=0 קובע את מוצא הפליפ פלופ ב־1 לוגי, הצירוף J=0, K=1 מאפס את מוצא הפליפ פלופ, והצירוף J=K=1 הופך את מוצא הפליפ פלופ (קובע את המוצא החדש בתור ההופכי של המוצא הישן. אם קובעים שתמיד J=K הפליפ פלופ הופך להיות פליפ פלופ מסוג T.
המשוואה האופיינית של פליפ פלופ J-K היא:
וטבלת האמת שלו היא:
פליפ פלופ D
פליפ פלופ מסוג D (קיצור ל־Data או ל־Delay) הוא בעל כניסה אחת שמועברת למוצא בשפה הדוגמת של השעון, ללא תלות במוצא הנוכחי. אם D=1, בשפה הדוגמת של השעון המוצא יהיה 1 ואם D=0 בשפה הדוגמת של השעון המוצא יהיה 0. התנהגות הפליפ יכולה להתפרש כהשהיה, כי המידע עובר דרך הפליפ פלופ בהשהיה של מחזור שעון מאז שהגיע לכניסתו.
המשוואה המאפיינת את הפליפ פלופ היא:
Q_{next}=D
וטבלת האמת שלו היא:
פאל פטזאי
פאל פטזאי (בהונגרית: Pátzay Pál; 1896, קאפובאר שבצפון-מערב הונגריה – 1979, בודפשט) היה פסל, טובע מדליות וחסיד אומות העולם מהונגריה.
קורות חיים
בין השנים 1912-1910 למד פטזאי באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בבודפשט. בין השנים 1919–1922 היה מעורב בתוכניות קצרות הימים להקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, ועקב כך נמלט מהונגריה לפריז, שם שהה זמן קצר. עם עלייתו של משטר הורטי קיבל חוזים לפיסול ושב להונגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בשנות הארבעים, עת הייתה בתוקף חקיקה אנטי יהודית בהונגריה, היה פטזאי - אז בשנות הארבעים לחייו - מאוהב בהרטה פוקס (Fuchs) בת ה-22, אך סירב להתגרש מאשתו היהודיה לוסי ליברמן (Lucy P. Liebermann) כדי לא לסכן את חייה. זאת מכיוון שבתור אשתו של נוצרי היא הייתה מוגנת באופן זמני מרדיפות אנטישמיות.
עם פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944, נכשל פטזאי בניסיונו להציל את חברו, הצייר אישטוון פרקש שגורש לאושוויץ על ידי קומנדו אייכמן ונרצח. פטזאי הפך את ביתו-שלו ואת הסטודיו שלו למקום מקלט ליהודים נרדפים. אמו ואחותו, שחיו איתו עד אז, עברו למקום מגורים אחר, כדי לפנות מקום ליהודים, וכדי שלא ידעו את זהותם של המסתתרים וכך לא יוכלו לחשפם. מספר יהודים הסתתרו בביתו של פטזאי מאוקטובר 1944, עת עלתה לשלטון בהונגריה מפלגת צלב החץ, ועד הגעת הצבא האדום בפברואר 1945. יהודים אחרים הסתתרו בבית זה לתקופות קצרות יותר, בהם הפסל פילפ אדן בק ואשתו.
פליפ פלופ
שימושים
פליפ פלופ D מייצג סיבית אחת במספר בינארי כחלק מן האוגר.
פאל פטזאי
בתקופת מלחמת העולם השנייה
הדירה הייתה סמוכה למפעלים שהיוו יעד למפציצי בעלות הברית, ודירתו של פטזאי ניזוקה בהפצצות.
לאחר המלחמה
לאחר הגעת הצבא האדום לבודפשט התגרש פטזאי מליברמן ונישא לפוקס. יצירתו הראשונה של פטזאי לאחר המלחמה הייתה פסל של ראול ולנברג. בבחירות של נובמבר 1945 בהונגריה נבחר פטזאי לפרלמנט ההונגרי אך פרלמנט זה פוזר ב-1947 בלחצה של ברית המועצות. פסל ולנברג שפיסל פטזאי והוצב בבודפשט הוסר בלחץ הסובייטים.
פליפ פלופ
שימושים
פליפ פלופ T שימושי לספירה. בשפה הדוגמת של השעון הפליפ פלופ הופך את המוצא אם כניסת T שלו היא 1. המוצא מפליפ פלופ אחד יכול להתחבר לכניסת השעון של פליפ פלופ אחר וכן הלאה. כאשר המוצא הסופי של המעגל הוא רצף של סיביות שהן מוצאי פליפ פלופים, מתקבל מספר בינארי שמייצג את מספר מחזורי השעון שעברו. המספר המקסימלי הוא 2^n-1 כאשר n הוא מספר הפליפ פלופים בהם משתמשים.
פאל פטזאי
לאחר המלחמה
בין 1945–1975 לימד פטזאי אמנות באוניברסיטת בודפשט. פסל לנין שפיסל הוסר ממקומו בשנת 1989 בעת סתיו העמים והועבר לפארק הזיכרון (בודפשט) בו מוצבות יצירות מהתקופה הקומוניסטית בהונגריה.
פליפ פלופ
שימושים
אחת הבעיות במונה כזה (שנקרא Ripple counter) היא שהיציאה לא תקפה בזמן שהשינוי בכניסה מתפשט דרך המעגל. קיימים שני פתרונות לבעיה זו. אחד מהם הוא לדגום את מוצא המעגל רק בזמן שהוא תקף (אפשר למשל לשים פליפ פלופ D במוצא). פתרון אחר הוא להשתמש במעגל מסוג אחר שנקרא מונה סינכרוני. המימוש שלו מסובך יותר כדי להבטיח שהמוצאים של המונה משתנים בו זמנית ברגע ידוע מראש.
פאל פטזאי
הכרה
פטזאי זכה בפרס לאומי הונגרי בתחומי המדע והאמנות, פרס קושוט, על שם לאיוש קושוט, ובפרסים ואותות הוקרה רבים נוספים.
פליפ פלופ
שימושים
מחלק תדר: שרשרת של פליפ פלופים מסוג D כמו שתוארה לעיל מחלקת את התדר פי 2n, כאשר n הוא מספר הפליפ פלופים בין הכניסה ליציאה.
תיזמון ומטה־סטביליות
פליפ פלופ סינכרוני מועד לבעיה שנקראת מטה־סטביליות שמתרחשת כשכניסת הנתונים משתנה בזמן השפה הדוגמת של השעון. התוצאה היא שהפליפ פלופ עלול להתנהג בצורה לא צפויה. עלול לקחת זמן רב יותר עד שהיא תעבור לערך לוגי חוקי כלשהו, אך ערך זה עלול להיות לא נכון. במערכות מחשב מצב זה עלול לגרום לקריסת תוכנה והשחתת מידע.
ניתן למנוע מטה־סטביליות אם מוודאים שכניסות המידע תקפות בפרק זמן כלשהו לפני ואחרי השפה הדוגמת, שנקראים זמן setup (מסומן tsu) וזמן hold (מסומן th) בהתאמה. זמנים אלה ניתנים בדפי המידע שמספק היצרן, והם בדרך כלל בין כמה ננו־שניות לכמה מאות ננו־שניות ברכיבים מודרניים. כל הזמנים במעגל סינכרוני נמדדים ביחס לשפה הדוגמת של השעון.
אולם לא תמיד ניתן לעמוד בתנאי setup ו־hold כי כניסת הפליפ פלופ יכול להתחבר לאות שעלול להשתנות בזמן שלא בשליטת המתכנן. במצב כזה, הדבר הטוב ביותר שהמתכנן יכול לעשות הוא להפחית את הסיכוי לתקלה עד מידה מסוימת, שתלויה בדרישות האמינות של המעגל. שיטה אחת למנוע מטה־סטביליות היא לחבר כמה פליפ פלופים בשרשרת, כך שהמוצא של פליפ פלופ אחד מזין את המבוא של הפליפ פלופ הבא ולכולם שעון משותף. בשיטה זו הסיכוי למטה־סטביליות יורד לערך זניח, אבל אף פעם לא לאפס.
קיימים פליפ פלופים עמידים במיוחד בפני מטה־סטביליות. בהם זמני setup ו־hold הם קצרים מאוד, אבל גם הם לא פותרים את הבעיה לחלוטין. זה מפני שמטה־סטביליות היא לא רק עניין של תכנון המעגל. כששינויי השעון והמידע סמוכים זה לזה, מתרחש מרוץ מידע והפליפ פלופ מוכרח להכריע מה התרחש קודם. גם אם הפליפ פלופ יהיה מהיר מאוד, אם שינוי המידע והשעון יהיו סמוכים מאוד קיים סיכוי שהפליפ פלופ לא יכריע מי התרחש קודם ויכנס למצב מטה־סטבילי. לכן לא ניתן לבנות פליפ פלופ חסין בפני מטה־סטביליות.
זמן חשוב אחר נקרא זמן השיהוי מהשעון למוצא (שמסומן tpC-Q) שהוא הזמן שלוקח לפליפ פלופ לשנות את המוצא אחרי השפה הדוגמת. לעיתים זמן שינוי המוצא מערך נמוך לגבוה (tplh) שונה מזמן שינוי המוצא מערך גבוה לנמוך (tphl).
כשמחברים כמה פליפ פלופים ברצף כשביניהם לוגיקה צירופית (CL) ומחזור שעון באורך Tclk, חשוב להבטיח שבמסלול הארוך ביותר בין שני פליפ פלופים יתקיים התנאי הבא:
ובמסלול הקצר ביותר מוכרח להתקיים התנאי הבא:
מיני מוק
מיני אוולין מוק (בהולנדית: Minny Evaline Mock; 4 במאי 1945 – 11 באפריל 2020) הייתה אנתרופולוגית תרבות, סופרת, פעילה חברתית, פמיניסטית יהודיה-הולנדית. ייסדה הוצאת ספרים בהולנד שהתמחתה בתרגומי ספרים ישראליים להולנדית ובהדפסת ספרות יהודית.
תולדות חיים
מיני מוק (לבית דֶגֶן) נולדה בווה (Vevey) שבשווייץ ב־4 במאי 1945, להורים שברחו מהולנד ב־1942 מאימת הכיבוש הנאצי. לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה עם הוריה לאמסטרדם. הוריה, דוד דֶגֶן ודבורה דֶגֶן-פוכֶל (Debora degen-Vogel) היו סוציאליסטים. מיני מוק למדה אנתרופולוגיה תרבותית באוניברסיטת אמסטרדם. לאחר נישואיה להארי מוק (Harry Mock) חזרה בתשובה. היא עלתה לישראל ב-1985.
מיני מוק הייתה פעילה בהולנד נגד שחרור שלושת האסירים הנאצים שישבו בכלא בברדה.
ב־2006 למדה וחקרה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר דוקטור, את התופעה של נשים חוזרות בתשובה שפורסם בשם בעלות תשובה, The dynamics of becoming Orthodox-Dutch Jewish women returning to Judaism and how their mothers felt about it.
ב־1978 הקימה יחד עם בעלה הארי את הוצאת הספרים אמפורה (Amphora) באמסטרדם, ששמה לה למטרה לתרגם סופרים ישראליים, כמו עמוס עוז, א.ב. יהושע, אמונה אלון, ודויד גרוסמן.
מוק הייתה ציונית, עם ביקורת כלפי חלק מהפוליטיקה הישראלית ותמכה בתנועת עוז ושלום.
על אתר זיכרונות מחיי היהודים במזרח אמסטרדם שלאחר המלחמה, פרסמה פרדה כהן רפופורט סיפור שספרה מיני על ירקן יהודי שהיה שומר לאמה שתילים של צמחים ותפוזים כי לאמה זה הזכיר ריחות מהילדות שלה.
הנס פון טטאו
הנס פון טטאו (בגרמנית: Hans von Tettau; 30 בנובמבר 1888 – 30 בינואר 1956) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
מיני מוק
על ספרה בעלות תשובה ומדעותיה
מוק חקרה את התופעה של בנות של משפחות חילוניות שהחליטו לחזור בתשובה, עוד כשגרו אצל הוריהן החילוניים שהיו יוצאי שואה חלקם שורדי מחנות חלקם שורדי מחבוא, לאמהות אלו שרובן איבדו בני משפחה רבים החזרה בתשובה של בנותיהן הייתה קשה.
הנס פון טטאו
קריירה מוקדמת
פון טטאו נולד ב-30 בנובמבר 1888 בבאוצן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס פון טטאו לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-105 (הסקסוני המלכותי ה-6 - וילהלם השני, מלך וירטמברג), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-16 באפריל 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
מיני מוק
על ספרה בעלות תשובה ומדעותיה
במשאל לספר שעסק בחיי היהודים בהולנד "Joods Leven In Nederland" שבו נשאל מה חשוב לאנשים ביהדותם השיבה מיני מוק שעבורה מרכז החיים היהודיים היא הדת. על שאלת מעמד האשה בדת ענתה מוק שהנשים היהודיות מתבטאות בחופשיות, אינן מסכנות אבל אינן דומיננטיות.
הנס פון טטאו
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף פון טטאו לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-101, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מיני מוק
על ספרה בעלות תשובה ומדעותיה
בתגובה למאמר ביקורת על ספר שחקר את היהודים ברוסיה הסטאליניסטית, היא הביעה צער עמוק על יהודים שהסגירו יהודים לשלטונות בתקוה להציל את עצמם. היא אמרה שאינה שופטת אותם, אבל שיש לזכור את הכורח המוסרי לבחור בהחלטות קשות בזמן של מצבים מסוכנים.
הנס פון טטאו
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין לחם פון טטאו עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-14, וב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת שוב לחם פון טטאו עם הרגימנט שבפיקודו, וב-14 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-24. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-4 במסרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב קייב, ולאחר מכן אף השתתפה במצור על סבסטופול כחלק מהארמייה ה-11. באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין. ב-1 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-5 במאי הוענק לו על פעולותיו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-3 בספטמבר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בספטמבר 1943 הוא מונה למפקד מחנה הדרכה בהולנד, ובמהלך הקרב על ארנהם הוא פיקד על צוות קרב שהוקם מכוחותיו. ב-4 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-604, ובאמצע ינואר 1945 הוא מונה למפקד צוות קרב בקולברג. ב-16 במרץ 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-5 באפריל הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. בסוף המלחמה נפל פון טטאו בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה
בשנת 1947 השתחרר פון טטאו מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר במנשנגלדבך ועסק שם בטקסטיל, עד מותו ב-30 בינואר 1956.
לה שמבון-סור-ליניון
לה שמבון-סור-ליניון (בצרפתית: Le Chambon-sur-Lignon) היא עיירה במחוז לואר עילי (Haute-Loire) בחבל אוברן-רון-אלפ שבדרום-מזרח צרפת. תושביה סייעו בדרכים שונות ליהודים להימלט מאימת הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. אוכלוסיית העיירה בשנת 2018 מנתה 2,457 תושבים.
היסטוריה
היישוב הוקם במאה ה-16 על ידי הוגנוטים (נוצרים פרוטסטנטים שנרדפו על ידי הכנסייה הקתולית). בשנת 1923 שינה היישוב את שמו מ"לה שמבון-דה-טנס" לשמו הנוכחי. בשנת 1938 הקימו הכמרים אנדרה טרוקמה ואדוארד תייס פנימייה פרטית בעיירה.
הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה
בהנהגת הכומר אנדרה טרוקמה (André Trocmé) ואשתו מגדה טרוקמה, סיכנו תושבי העיירה את חייהם החל בשנת 1942 כשהסתירו יהודים שנרדפו על ידי האס אס לשם שילוחם למחנות השמדה.
התושבים ראו במתן עזרה לנרדפים מעשה טבעי, על רקע ההיסטוריה של ההוגנוטים כמיעוט נרדף.
בדרשה שנשא הכומר טרוקמה ביולי 1942, לאחר האקציות וגירוש היהודים מפריז, הוא הצהיר בפני קהילתו: "הכנסייה הנוצרית צריכה לכרוע ברך ולבקש מחילה מאלוהים על אוזלת ידה ועל פחדנותה".
היהודים הוסתרו בבתים פרטיים, בשטח החוות ובמוסדות ציבוריים. כשהגיעו סיורים של הנאצים לחפשם, היו תושבי העיירה מסתירים אותם בשטח הכפרי. לפי עדותו של אחד התושבים: "כשהחיילים היו מסתלקים, היינו נכנסים ליער ושרים שיר. כששמעו את השיר ידעו היהודים שניתן לצאת בביטחה".
בנוסף למחסה לנרדפים, תושבי העיירה השיגו עבור יהודים תעודות זיהוי מזויפות וכרטיסי הקצבת מזון ועזרו להם לעבור את הגבול לשווייץ הנייטרלית.
בשנת 1942 הצטרף לכפר יהונתן גלי (שפיגל) אשר נשלח לכפר על ידי קוויקרים אמריקאים שעסקו בהצלת ילדים יהודים ושליחתם לארצות הברית. מכיוון שהיה בוגר מדי לא אפשרו לו לעלות לספינת ההצלה של הילדים שעמדה לצאת ממרסיי לארצות הברית, במקום זאת ציידו אותו במכתב לאנדרה טרוקמה והסבירו לו איך להגיע ללה שמבון.
כשהגיע לכפר רואיין על ידי אנדרה טרוקמה, ששמע על פעילותו כמדריך בתנועת נוער יהודית באנטוורפן ומינה אותו למדריך במעון "לה גריו" (הצרצרים). במעון שהו אז 60 ילדים יהודים בני 12-14. יהונתן הפך לעוזר של דניאל טרוקמא שניהל את המעון, וכך הוא מספר על שגרת החיים של הילדים בלה שמבון:
חלק מהתושבים נאסרו על ידי הגסטפו. כזה היה גם גורלו של בן דודו של הכומר, דניאל טרוקמה, שנקרא על ידי דודו לנהל בית יתומים בעיירה וקלט בו ילדים יהודים שהוריהם נשלחו להשמדה. טרוקמה ניהל גם את בית הספר לה מזון דה רוש (La Maison des Roches). לאחר שהגסטפו פשט על בית הספר ואסר שמונה עשר ילדים יהודים, הוא סירב להפקיר את הילדים, ונאסר עמם. ביוני 1943 הוא נשלח עם הילדים למחנה הריכוז מיידנק, שם נספה באפריל 1944.
הסופר אלבר קאמי הגיע לעיירה לצורך החלמה ממחלת השחפת ובילה בה מספר חודשים בשנת 1942. את חוויותיו מאותה תקופה כתב ביומנו.מעריכים כי 3,000–5,000 יהודים ניצלו ממוות בטוח בזכות תושבי לה שמבון-סור-ליניון. הכומר טרוקמה, אשתו ובן דודו הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם, ועצים ניטעו על שמם ביד ושם. בנוסף, הוכרו 30 תושבים נוספים מן העיירה כחסידי אומות העולם. בשנת 1990 זכתה העיירה להוקרה קולקטיבית ביד ושם כאשר בדרך המובילה לבקעת הקהילות נחנך גן קטן ולוח הנצחה לתושבי לה שמבון. לה שמבון היא אחד משני יישובים שזכו להכרה קולקטיבית כזו.
עם הניצולים הרבים נמנה גם המתמטיקאי אלכסנדר גרותנדיק ואמו, וכן יהונתן גלי (שפיגל) שהיה ראש האגף לחינוך בעירית חיפה, מרצה בבית הספר לחינוך ודיקן הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
פרשת ההצלה תועדה בסרט "Weapons of the Spirit" משנת 1987, בספר תיעודי מאת פיליפ האלי, ובספר לבני הנעורים מאת קרול מטס (פרטי הספרים להלן). גם בספרו העלילתי של רומן גארי, "עפיפונים", ישנה התייחסות לכפר ולפועלם של מגדה ואנדרה טרוקמה. הסרט העלילתי גבעת אלף הילדים נוצר בהשראת סיפור ההצלה.
אחד הניצולים, אריק שוואם, הוריש את הונו לעיירה בצוואתו. שוואם הגיע לעיירה עם הוריו בגיל 13, בשנת 1943, והמשפחה הוסתרה על ידי התושבים במשך שנתיים בבית הספר המקומי. שוואם היה נשוי ללא ילדים, והוא נפטר בדצמבר 2020 בגיל 90. רכושו נאמד בכשני מיליון אירו שלבקשתו יוקדשו למימון תוכניות בתחום החינוך והנוער.
ערים תאומות
הערים התאומות של לה שמבון-סיר-ליניון הן:
סופיה לורן
סופיה לורן (באיטלקית: Sophia Loren; נולדה ב-20 בספטמבר 1934) היא שחקנית קולנוע איטלקייה, זוכת פרסי משחק רבים. לורן נחשבת לנציגה המובהקת ביותר של הקולנוע האיטלקי.
ביוגרפיה
לורן נולדה ברומא, בירת איטליה, בשם סופיה וילאני שיקולונה (Sofia Villani Scicolone). בתם של המהנדס ריקרדו שיקולונה (Riccardo Scicolone) ושל השחקנית והמורה לפסנתר רומילדה וילאני (Romilda Villani) שלא היו נשואים.
תחילת הקריירה
לורן השתתפה בגיל 14 בתחרות מיס איטליה אך לא זכתה, היא החלה את קריירת המשחק הקולנועית בגיל 16, בסרטים שלא זכו להצלחה. בשנת 1951 הופיעה יחד עם אמה בסרט קוו ואדיס שצולם ברומא, סרט שהזניק את פרסומה. בנוסף לסרטים, שימשה לורן גם דוגמנית עבור חוברות רומנטיות מצוירות תחת השמות סופיה וילאני או סופיה לאזארו.
קריירת משחק
ב-1982, נכלאה לורן ל-18 יום עקב עבירות של העלמת מס.
בספטמבר 1999, הגישה תביעה כנגד 79 אתרים למבוגרים שפרסמו תמונות עירום שלה.
במהלך השנים זכתה סופיה בפרסים רבים ובהם שני פרסי אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1962 על תפקידה בסרט לה צ'וצ'ארה. ב-1991, זכתה בפרס לשם כבוד על תרומתה לעולם הקולנוע. ב-1995, היא זכתה בפרס לשם כבוד מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. באותה שנה שיחקה בסרט "משתגעים על אהבה" לצידם של ג'ק למון ווולטר מתאו.
ב-2009, כיכבה בסרט "Nine". ב-16 בנובמבר 2017, היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים בספרד. בשנת 2021 יצא לאור הסרט "כל החיים לפניו" המבוסס על רומן של רומן גארי, אותו ביים בנה אדוארדו ובו היא משחקת את התפקיד הראשי. הספר עבר עיבוד שאפשר הגדלת נפח תפקידה של סופיה לורן והותאם לזמננו.
חייה האישיים
סופיה לורן היא קתולית. מסוף 2006, היא מתגוררת בז'נבה, שווייץ. היא אוהדת מושבעת של קבוצת הכדורגל נאפולי. במאי 2007, היא אמרה בראיון שאם הקבוצה תזכה היא תבצע מופע חשפנות. באותה שנה היא דיגמנה ללוח השנה של פירלי.
ב-1957, במהלך צילומי הסרט "הגאווה והתשוקה", החל רומן בין לורן לקרי גרנט, בזמן שהיה נשוי לבטסי דרייק. היא התחתנה עם מפיק הקולנוע האיטלקי קרלו פונטי ב-17 בספטמבר 1957. פונטי היה פרוד אבל לא גרוש רשמית. הנישואים בוטלו ב-1962 כדי שפונטי לא יואשם בביגמיה אך הזוג המשיך לחיות ביחד. ב-1965, הם הפכו לאזרחי צרפת וכך השיג פונטי גירושים מאשתו גיליאנה בצרפת ונישא מחדש ללורן ב-9 באפריל 1966. לזוג נולדו שני ילדים: קרלו פונטי ג'וניור ב-1968 והבמאי אדוארדו פונטי ב-1973 (נשוי לסשה אלכסנדר). ללורן ארבעה נכדים. פונטי נפטר בינואר 2007.
ב-1962, נישאה אחותה הצעירה אנה מריה לבנו של בניטו מוסוליני, ואחייניתה היא הפוליטיקאית אלסנדרה מוסוליני.
משה לנצט
משה לנצט (1923–2002) היה פרופסור למיילדוּת וגינקולוגיה, שימש כראש מחלקת יולדות בבית החולים קפלן, חוקר וסופר.
ביוגרפיה
במשך אותה תקופה מילא לנצט תפקיד חשוב גם במסגרת שירותו בצה"ל והועלה לדרגת רב-סרן. הוא היה היוזם והמפקד של בית חולים שדה הקרבי הראשון של צה"ל, שהפך מבצעי במלחמת סיני ("מבצע קדש") ב-1956. באותה שנה הוא עבר עם משפחתו לבית החולים קפלן ברחובות, שם עבד במחלקתו של ד"ר דוד הוגו כהן, גינקולוג מנתח מפורסם. בקפלן תרם להפיכת מחלקת היולדות והגינקולוגיה ממחלקה קלינית בלבד ליחידה אקדמית פעילה, צעד שהיה אבן דרך בתהליך הפיכתו של בית החולים קפלן למסונף לבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
ב-1967 הפך לנצט למנהל מחלקת יולדות וגינקולוגיה בבית החולים קפלן לאחר שהד"ר דוד הוגו כהן פרש לגמלאות. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 20 שנה עד לפרישתו. תחת הנהלתו, שילשה המחלקה את גודלה וגילתה מעורבות עמוקה גם בפעילות קלינית וגם במחקר רפואי, עד הגעתה לסטטוס של מחלקה לימודית בבית-הספר לרפואה באוניברסיטה העברית. המחלקה הורחבה על מנת לכלול מרפאה לתכנון המשפחה ולטיפול בעקרות של גברים ונשים ובהריון בסיכון גבוה. רבים מהרופאים הצעירים שהוכשרו על ידי פרופסור לנצט הפכו לימים לדמויות מפתח בתחום הגינקולוגיה בישראל.
לנצט היה איש אשכולות. הוא גילה עניין רב וידע נרחב בנושאים מגוונים כגון –היסטוריה, מוזיקה, ספרות ותיאטרון. הוא דיבר 7 שפות באופן שוטף והגן בחירוף נפש על טוהר השפה העברית. לקראת סוף חייו, למד בכוחות עצמו להשתמש במחשב והמשיך לעקוב אחרי הספרות הרפואית המקצועית דרך האינטרנט.
פרופ' לנצט היה נשוי לשפרה לבית גינזבורג, נכדתו של יצחק אייזיק בן-טובים, ולהם בן ובת, 4 נכדים ושני נינים. בנו דורון לנצט הוא פרופסור במכון ויצמן למדע, חוקר בתחום חוש הריח ומחלוצי פרויקט הגנום בישראל. אחותו, אביבה מולר-לנצט הייתה מייסדת המחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ישראל והאוצרת שלה עד ליציאתה לגמלאות.
מחקרים, חידושים ותפקידים ציבוריים
אחת מפעילויותיו הראשונות של לנצט בבית החולים קפלן (בשנת 1960) הייתה הכנסת השימוש ב- vacuum extractor, מכשיר ואקום המסייע לחילוץ תינוקות שנקלעו למצבי מצוקה בלידה. פעילויות פורצות דרך אחרות הסתמכו על תקופות התמחות שלו בכמה בתי חולים אירופיים בתחילת שנות ה-60. בפריז, יחד עם פרופ' ראול פאלמר (Prof. Raoul Palmer) הוא התמחה בתחום הלפרוסקופיה, והיה הראשון בישראל שהטמיע את השיטה, כמו גם את טכניקת ההיסטרוסקופיה. לאחר מכן בגלאזגו, עבד עם פרופ' מלקולם פרגוסון-סמית (Prof. Malcolm Ferguson-Smith) במעבדת הציטוגנטיקה (תחום בביולוגיה המגשר בין הגנטיקה והביולוגיה התאית) של בית החולים המלכותי של גלאזגו, דבר שהוביל לייסודה של מעבדת ציטוגנטיקה בבית החולים קפלן. מעבדה זו הייתה בזמנו היחידה מסוגה שהשתייכה למחלקה גינקולוגית בישראל. בתחום זה תרם לנצט משמעותית לחקר פגמים כרומוזומליים בעוברים. שני עשורים לאחר מכן היוותה מעבדת הציטוגנטיקה את הגרעין לביסוסה של הפעילות הענפה של בית החולים קפלן בתחום ההפריה החוץ-גופית.
פרופ' לנצט שירת במספר תפקידים לאומיים בנוסף להיותו ראש מחלקת היולדות בקפלן משך 20 שנה. הוא היה נשיא האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה, המזכיר הראשון של האגודה הישראלית לחקר הפריון (איל”ה) ונשיא האיגוד הישראלי לתכנון המשפחה. בחירתו כאחד ממקימי האיגוד הישראלי לחינוך מיני הייתה תוצאה של פעילות פורצת דרך בתחום זה בישראל, שכללה הרצאות רבות לצעירים ברחבי הארץ ומינויו לאחד משני היושבי ראש של הכינוס הבינלאומי הראשון לחינוך מיני שהתקיים בתל אביב בתחילת שנות ה-70. פעילות זו הגיעה לשיאה עם פרסומו של הספר הפופולרי "מאחורי עלה התאנה" (1972) וכתיבה משותפת של הספר “Adolescent sexuality” שיצא לאור בארצות הברית ב-1980 וסיכם את תוצאותיו של אחד ממחקרי השדה הנרחבים ביותר בעולם בתחום זה, אשר בוצע בישראל.
ספרים ופרסומים
פרופ' לנצט פרסם 160 מאמרים מדעיים ונשא כ-100 הרצאות בכנסים ברחבי העולם. רבים מהם היו מבוססים על שש עשרה עבודות הדוקטורט שהנחה, ושיתופי הפעולה הפוריים והרבים שהיו לו עם תלמידיו ועמיתיו. המחקר הרפואי שנעשה תחת הדרכתו כלל נושאים כגון: בעיות פוריות, perinatology, אונקולוגיה גינקולוגית. כמה מעבודותיו המצוטטות ביותר הן מחקרים המתייחסים למחלות גנטיות כמו neurofibromatosis, סיסטיק פיברוזיס, תופעות הקשורות להריון כמו בעיות גדילה בתאומים, ותופעות לוואי של ניתוחים רחמיים כמו "תסמונת אשרמן". כמה מן המחקרים בוצעו תוך שיתוף פעולה עם מדענים במכון ויצמן למדע.
לנצט היה המייסד והעורך הראשי של כתב העת הישראלי למיילדות וגינקולוגיה. הוא נשאר בתפקיד זה 11 שנים. 10 כרכים יצאו לאור בעריכתו.
הגלקסיה האליפסואידית הננסית קשת
הגלקסייה האליפסואידית הננסית קשת, נקראת גם הגלקסייה האליפטית הננסית קשת, היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים קשת במרחק של כ-88,000 שנות אור ממערכת השמש, והיא ככל הנראה גלקסיית הלוויין הקרובה ביותר לשביל החלב. בעבר היא נקראה הגלקסיה הננסית קשת, אך כדי למנוע בלבול עם הגלקסיה הלא-סדורה הננסית קשת לא נהוג לקרוא לה בשם זה. למרות קרבתה היחסית לשביל החלב ועל אף שבהירות נראיתה הנראית היא מדרגה 3.6, התגלתה הגלקסיה רק בשנת 1994, זאת בשל קרבתה למישור הדיסקה של שביל החלב כך שענני האבק והכוכבים של שביל החלב מסתירים אותה.
מאפיינים
קוטרה של הגלקסיה כ-12,500 שנות אור ומסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב. על פי כיוון התנועה של הגלקסיה ביחס לשביל החלב, נראה שהיא מקיפה את מרכז שביל החלב במרחק שנע בין 40,000 שנות אור ל-130,000 שנות אור, כך שכשהיא קרובה היא למעשה עוברת דרך שביל החלב. זמן ההקפה הוא פחות ממיליארד שנים, כך שמעברים כאלה כבר אירעו בעבר כ-10 פעמים, והדבר היה צפוי להביא להתפרקותה ולבליעתה על ידי שביל החלב. העובדה שהיא עדיין קיימת ניתנת להסבר באמצעות כמות גדולה של חומר אפל שכבידתו מצליחה להחזיק את כוכבי הגלקסיה ביחד ומונעת את התפרקותה. בסביבת הגלקסיה זוהו ארבעה צבירים כדוריים, הבהיר שביניהם הוא M54 שהתגלה על ידי שארל מסיה כבר בשנת 1778. M54 בהיר ומסיבי בהרבה מכל שאר הצבירים הכדוריים שסביב הגלקסיה וייתכן שמדובר למעשה בשרידי ליבת הגלקסיה.
גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים
גרייסטוק: האגדה של טרזן, מלך הקופים (באנגלית: Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes) הוא סרט הרפתקאות משנת 1984, בבימויו של יו הדסון, על פי הרומן "טרזן מלך הקופים" מאת אדגר רייס בורוז (1912). התסריט לסרט נכתב בידי רוברט טאון שפיתח את הפרויקט זמן רב, ונאלץ לוותר עליו בשל אילוצים עם סרט הבכורה שלו כבמאי, "רגע האמת" (1982). הדסון רצה שהכוכבים הראשיים יהיו שחקנים לא מוכרים ולכן ליהק לתפקידים הראשיים את כריסטופר למברט בתור טרזן (אם כי השם טרזן לא משמש אף פעם בדיאלוג של הסרט) ואנדי מקדואל בתפקיד ג'יין - לשניהם הייתה זו ההפקה ההוליוודית הראשונה לה הם מלוהקים בתפקידים ראשיים; צוות השחקנים כלל גם את רלף ריצ'רדסון (בתפקידו האחרון), איאן הולם, ג'יימס פוקס, שריל קמפבל ואיאן צ'ארלסון.
יעקב לנדאו
יעקב לנדאו (20 במרץ 1924 – 12 בנובמבר 2020) היה היסטוריון ומזרחן ישראלי, פרופסור בחוג למדע המדינה בתחום המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים, מופקד הקתדרה על שם גרסטן וחתן פרס ישראל בחקר המזרחנות לשנת התשס"ה-2005. היה עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
ביוגרפיה
יעקב לנדאו נולד בשנת 1924 בקישינב שברומניה כבן למשפחה ציונית, בנו של מיכאל לנדאו. בשנת 1935 עלה עם הוריו לארץ ישראל, התיישבו בתל אביב, שם גדל. למד בתיכון גימנסיה הרצליה, תל אביב וסיים לימודיו ב-1942. עוד בהיותו תלמיד תיכון היה חבר בהגנה, ב-1941 עבר קורס מ"כים בחולדה וב-1944 עבר קורס מ"מים בג'וערה. בצה"ל שירת בחיל המודיעין, השתחרר ממילואים בדרגת סרן.
עשה את חוק לימודיו לתואר הראשון והשני בהיסטוריה כללית, היסטוריה של עם ישראל ושפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בשנים 1942–1946. עבודת הגמר עסקה בתנועה הלאומית במצרים והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור ריכרד מיכאל קבנר.
לנדאו הכין דוקטורט במכון ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון (School of Oriental and African Studies (SOAS). עבודת הדוקטורט נערכה בהדרכתו של פרופסור ברנרד לואיס והיא עסקה בנושא "פרלמנטים ומפלגות במצרים 1866–1924". היה מורה להיסטוריה ולשפה הערבית בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, חבר הנהלת בית הספר ולימד סמינריון בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית על דרכי ההוראה של הלשון הערבית כשפה זרה בשנים 1949–1958.
עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, בהדרכתו של פרופסור ה.א.ר. גיב ובו-זמנית הורה את הלשון הערבית וההיסטוריה של המזרח התיכון המודרני באוניברסיטת ברנדייס בשנים 1955–1956. נתמנה מרצה בחוג למדעי המדינה שבאוניברסיטה העברית ב-1958, בשנת 1962 הועלה לדרגת מרצה ופרש כאמריטוס ממנה בשנת 1993 כפרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה על שם גרסטן.
לנדאו ייסד בירושלים אולפן ללימוד השפה הערבית לשירותי הביטחון השונים ליד משרד ראש הממשלה ועמד בראשו בשנים 1957–1966. בשנת 1960 הקים באוניברסיטת בר-אילן את המחלקה לשפה וספרות ערבית, הורה בה וניהל אותה עד 1968. בשנים 1971–1973 כיהן כמנהל מדעי של מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח.
שימש פרופסור אורח באוניברסיטאות ברנדייס, קליפורניה בלוס אנג'לס, ויין בדטרויט, קולומביה בניו יורק, אנקרה בטורקיה, קנדידו מנדס בריו דה ז'ניירו, יוטה בסולט לייק סיטי, היה עמית מחקר במכון ההולנדי ללימודים מתקדמים במדעי הרוח והחברה בוסנאר שבהולנד, עמית מחקר בכיר בקולג' סנט אנטוני שבאוקספורד, פרופסור אורח באוניברסיטאות ניו יורק, אלברט לודוויג בפרייבורג שבגרמניה, אוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי שבויסקונסין, רופרכט-קארל בהיידלברג שבגרמניה, ברנדייס בוולתהאם שבמסצ'וסטס, ובפרינסטון שבניו ג'רזי.
היה בין מייסדי החברה המזרחית הישראלית בשנת 1949 ושימש מזכירה הראשון. היה חבר האגודה הישראלית למדעי המדינה וכיהן כנשיאה בשנים 1985–1987. היה חבר הוועד הפועל של המרכז הבינלאומי ללימודים עות'מאנים ופרה-עות'מאנים בפריז בשנים 1984–1992. היה חבר באיגוד ללימודי המזרח התיכון בצפון אמריקה, נבחר לחבר כבוד בחברה ההיסטורית הטורקית שבאנקרה, והיה חבר האיגוד האירופי לחוקרי הערבית והאסלאם.
היה חבר המערכת המרכזית של אנציקלופדיה יודאיקה, מהדורה שנייה ועורך הערכים על האסלאם והמזרח התיכון. היה עורך המזרח החדש, השנתון המדעי של החברה המזרחית הישראלית 1993–1998. היה חבר מערכת בכתבי העת 'ספונות: מחקרים ומקורות לתולדות קהילות ישראל במזרח' (ירושלים), אל-כרמל (חיפה), מדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים (ירושלים). היה חבר במערכות כתבי העת בלועזית: (ירושלים-חיפה) Asian and African Studies, (לונדון) Nations and Nationalism, (פריז) Etudes sur la Mediterranee Orientale et le Monde Turco-Iranien, (לולאו, שוודיה) Central Asia and the Caucasus, (ליידן) Plural Societies (מונטריאול) Politique et Societes.
נפטר בנובמבר 2020, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. בנו עדו לנדאו הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
פרסים ואותות הוקרה בהם זכה
פרס מכון בן-צבי, פרס על שם יצחק גרינבוים, מדליה על הצטיינות במחקר מתקדם מאוניברסיטת בואזאיצ'י שבאיסטנבול, המדען הישראלי היחיד שזכה עד כה בחברות כבוד באקדמיה להיסטוריה באנקרה, ציון לשבח מהאגודה הישראלית למדע המדינה ופרס ישראל במזרחנות לשנת תשס"ה 2005.
תיאור מחקריו
תחומי מחקריו העיקריים של יעקב לנדאו היו: אידאולוגיה ותנועות לאומיות (בנושאים אלו כתב ספרים על מצרים החדשה וטורקיה החדשה), פאן-לאומיות ופאן-אסלאם, רדיקליזם פוליטי, גלויות ומיעוטים. מאז סוף שנות התשעים כתב על פוליטיקה ולשון במזרח התיכון ובעולם האסלאם. לנדאו כתב 22 ספרים, ערך 12 ופרסם כשש מאות מאמרים, ערכים וסקירות ספרים בכתבי עת מדעיים ובאנציקלופדיות. חיבוריו נדפסו בעשר לשונות: עברית, ערבית, טורקית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, יוונית, איטלקית, רוסית וסינית.
פרלמנטים ומפלגות במצרים
הספר שהוא הראשון בנושא זה, עסק בהקמתן וראשית פעולתן של מפלגות פוליטיות בכלל ובמסגרת הפרלמנטים שגם הם התחילו ב-1866, הספר המשיך ותיאר את השלטון הבריטי במצרים עד לזכייתה בעצמאות ב-1924. הרעיון המרכזי המונח בבסיסו של הספר הוא שגם בארץ בה אין חיים פוליטיים משוכללים, מוצאים דרך לחקות את הדוגמה של החיים הפוליטיים באירופה. מפלגות ופרלמנטים הועתקו מאירופה ואלה מתחילים בהדרגה לקבל חשיבות עקב פעילותם ותוך הכנת הקרקע למצרים העצמאית.
עיונים בתיאטרון ובקולנוע הערביים
זהו ספרו השני של לנדאו, שראה אור ב-1958 בהוצאת אוניברסיטת פנסילבניה בשם Studies in the Arab Theater and Cinema ויצא לאור גם בצרפתית ב-1965 ותורגם גם לערבית, התפרסם ב-1972 בקהיר. זהו הספר הראשון שנכתב על הדרמה הערבית. לנדאו ניתח גם את הפעילות התאטרונית הערבית, אך בעיקר את המחזות וגם את המחזאים עצמם, שחייהם מתקשרים למחזות. התזה העיקרית של הספר היא שהספרות המחזאית בלשון הערבית קמה בעיקר בהשפעת הספרות המחזאית של המערב, וקיבלה בערבית ייחוד משלה, תוך מאבק עם מתנגדים מוסלמיים שראו פסול בהעלאת מחזות על הבמה.
בספר פרקים ארוכים על שלושה מהיוצרים העיקריים: אחמד שוקי, שכתב בייחוד מחזות היסטוריים בתחום המזרח התיכון, למשל קלאופטרה, מחמוד תימור שכתב בייחוד קומדיות חברתיות והחשוב שבהם תאופיק אל-חכים שכתב בנושאים מגוונים. בנספח רשימה ביבליוגרפית של יותר ממאתיים מחזות, רשימה ראשונה בנושא זה. בספר מתוארת גם התהוותו של הקולנוע הערבי המחזות והסרטים הערביים היו בתחילה מתורגמים, אחר כך מקוריים, היסטוריים וחברתיים ומאוחר יותר פוליטיים. הספר עוסק מהתחלת המחזאות הערבית, מאמצע המאה ה-19 עד להופעת הספר ב-1958.
תולדות יהודי מצרים בתקופה העות'מאנית (1517–1914)
ספר זה בעריכתו של לנדאו יצא לאור בעברית ב-1988, תורגם לערבית וראה אור ב-2000 בקהיר, זהו מעין מבוא לספרו על יהודי מצרים במאה ה-19. בספר מופיע מאמר שכתב לנדאו בו הוא מציג פתרון לבעיה היסטורית. ידוע שבשני השלישים האחרונים של המאה ה-18 נעלמו יהודי מצרים כמעט לחלוטין מעדויות היסטוריות ואחרות, עד הפלישה הנפוליונית בסוף המאה. מאמרו של לנדאו מתבסס על שתי תעודות פורטוגזיות שגילה ושתיהן מתארות פוגרום ברוטאלי וכללי של יהודי קהיר ב-1735, דבר המסביר ככל הנראה מדוע לא יודעים על היהודים עד סוף המאה, עת הגיעה המשלחת הנפוליונית. במאמרו מביא לנדאו את התעודות הפורטוגזיות, מתרגם ומנתח אותן.
היהודים במצרים במאה ה-19
ספרו זה של לנדאו ראה אור בעברית ב-1967 ואחר כך באנגלית בהוצאת אוניברסיטת ניו יורק ב-1969, בזכותו זכה בפרס יד יצחק בן-צבי. זהו הספר הראשון העוסק בתולדות יהודי מצרים, חייהם בתחומי הכלכלה והחברה, ספרותם ועיתונותם מהמהפכה הצרפתית, עד מלחמת העולם הראשונה ומעט לאחריה. הספר מתאר קהילה בינונית בגודלה, המורכבת מבני המקום ומהגרים מכל מיני ארצות, בייחוד מצפון אפריקה שהיא קרובה וממזרח אירופה, שבה היהודים נרדפו ולכן חיפשו לעצמם מקלט. הספר מנסה להראות כיצד מתקיימת ופועלת גלות יהודית (בעיקר קהיר ואלכסנדריה) בתנאים של לחץ ושל מדיניות משתנה כלפיהם.
מסילת הברזל החג'אזית והעלייה לרגל המוסלמית
ספרו זה של לנדאו ראה אור בהוצאת אוניברסיטת ויין בדטרויט ב-1971 בשם The Hejaz Railway and the Muslim Pilgrimage: A Case of Ottoman Political Propaganda זהו ספר שמבוסס על כתב יד יחיד בערבית אותו מצא בספרית האוניברסיטה של איסטנבול. לנדאו ערך אותו, תרגם אותו והעיר הערות.
הספר מתאר את בניית המסילה מדמשק ועד מדינה בראשית המאה ה-20, עם כל הבעיות, התככים והלוחמה בבדואים שהפריעו ובהקשר זה העלייה לרגל. העולים לרגל רכבו על גמלים עד 1907/8, אז סיימו להקים את פסי הרכבת. הספר מתאר שעד השלמת בניית הרכבת, קיבלו הבדואים מתנות נדיבות מהשלטון העות'מאני כדי שלא יפריעו. הבדואים התאכזבו מאוד מכך וסייעו ללורנס בזמן מלחמת העולם הראשונה להרוס את מסילת הברזל, כדי למנוע תחבורה נוחה באימפריה העות'מאנית שהבריטים לחמו בה. הספר משמש גם עדות מקורית לפוליטיקה הפאן-אסלאמית של מנהיגות האימפריה העות'מאנית.
פאן-טורקיות בטורקיה
ספרו זה של לנדאו ראה אור לראשונה באנגלית בלונדון ב-1981 ובמהדורה מורחבת ב-1995 בשם Pan-Turkism in Turkey: A Study of Irredentism ותורגם ליוונית, סינית וטורקית. זהו הספר המדעי הראשון בנושא זה. התנועה הפאן-טורקית פעלה בסוף האימפריה העות'מאנית כדי לגייס תמיכה פוליטית, כלכלית ואחר כך גם צבאית מכל מיני קבוצות ממוצא טורקי ברחבי העולם. לנדאו דן גם באידאולוגיות ובאמצעים שנקטו. כשכל האמצעים האלו לא סייעו בידם והאימפריה העות'מאנית התמוטטה ונעלמה, דחתה טורקיה הרפובליקנית את האידאולוגיות האלה כדי שלא להסתבך בהרפתקאות זרות. אולם לאחר שנים חזרו אלה להיות גורם פוליטי שגיבש את האגף הימני בפוליטיקה הטורקית ועד היום הפאן-טורקיות פעילה כגורם פוליטי וגם תרבותי. לאחר פירוק ברית המועצות ב-1991 קיבלו עצמאות חמש מדינות, שהרוב בכל אחת מהן הוא ממוצא טורקי: אזרבייג'ן, אוזבקיסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, וטורקמניסטן. דבר זה עודד את הפאן-טורקיזם בטורקיה, כאילו חזונם התממש, על אף שלא התממש, הן לא התאחדו לגוש אחד, מכיוון שכל אחת ממדינות אלה רצתה זהות עצמאית משלה.
תכין-אלפ לאומן טורקי: 1883–1961
ספר זה של לנדאו ראה אור באנגלית ב-1984 (Tekinalp: Turkish Patriot 1883-1961) והוא תורגם והופיע גם בטורקית. הספר עוסק ביהודי שהיה לאומן ואידאולוג עות'מאני בתקופה העות'מאנית ועבר להיות לאומן פאן-טורקי בסוף התקופה, כלומר סמוך למלחמת העולם הראשונה, תקופה בה הפאן-טורקיזם התפתח ואחר כך היה לאומן טורקי נלהב ברפובליקה הטורקית.
לצורך כתיבת הספר ראיין לנדאו את שלושת ילדיו (מאחר שאת מחקרו החל לאחר שתכין-אלפ עצמו הלך לעולמו): בנו הבכור יצחק שגר באיסטנבול, בנו השני גיום שחי בלונדון ובתו טרזה בניו יורק. הוא קיבל מהם חומר מקורי ובכללו היומנים של תכין-אלפ, היו אלה סדרה של יומנים בצרפתית שכתב בנעוריו וסדרה אחרת של יומנים בטורקית-עות'מאנית (כתובים באותיות ערביות) מימי זקנותו. ספרו של לנדאו מנתח את חיבורי תכין-אלפ, מעריך את חשיבותם ומביא קטעים נבחרים מחיבוריו אלה.
הפוליטיקה של הפאן-אסלאם: מדיניות וארגון
ספר זה יצא לאור לראשונה בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ב-1990 (The Politics of Pan-Islam: Ideology and Organization) והוא תורגם גם לטורקית. הספר מציג ומנתח את כל הפעילות האסלאמית החל מימי הסולטאן עבדול חמיד השני ששלט בשנים 1876–1909 ואילך, ועוסק באימפריה העות'מאנית ומחוץ לה. זהו הספר רחב היריעה הראשון בנושא הזה, עם נספחים של תעודות מקוריות. השאלה העיקרית הנשאלת בספר היא מה קיוו הפאן-אסלאמיסטים להשיג, מדוע לא הצליחו, ומדוע המשיכו בכל זאת. אחרי קבלת העצמאות חלק מהמדינות האסלאמיות התחברו והמשיכו בנושא והיום ישנם סימנים לכך שהדבר נמשך ומצליח.
סיבילה דה נורמנדי
סיבילה דה נורמנדי (באנגלית: Sybilla of Normandy; 1092 - 12 או 13 ביולי 1122) הייתה המלכה הרעיה של ממלכת סקוטלנד בשל נישואיה למלך סקוטלנד אלכסנדר הראשון.
חייה
סיבילה נולדה באורן שבנורמנדיה, בתו מחוץ לנישואים של מלך אנגליה הנרי הראשון ושל פילגשו ליידי סיבילה קורבט מאלקסטר (נולדה ב-1077 באלקסטר שבווריקשייר ונפטרה בשנת 1157 לערך).
בשנת 1107 נישאו סיבילה ואלכסנדר, אולם לא הביאו ילדים לעולם.
סיבילה נפטרה ב-12 או ב-13 ביולי 1122 בעת שהותה באי נאם באן (Eilean nam Ban - "אי הקדושות") שבלוך טיי. בעלה, אלכסנדר, ייסד באי מנזר לזכרה.
סיבילה נקברה במנזר דנפרמליין שבפיף, מקום קבורתם המסורתי של מלכי סקוטלנד ורעיותיהם.
וולפגנג תירזה
וולפגנג תירזה (בגרמנית: Wolfgang Thierse; נולד ב-23 באוקטובר 1943) הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כנשיא הבונדסטאג בין השנים 1998-2005 וכסגן נשיא הבונדסטאג בין השנים 2005-2013.
ביוגרפיה
תירזה נולד ב-1943 בברסלאו. הוא גדל במזרח גרמניה כקתולי ולמד לשון ספרות באוניברסיטת הומבולדט בברלין. מאוחר יותר עבד עבור המשרד המזרח-גרמני לתרבות. בשנת 1989 הצטרף לתנועת "פורום חדש" ובשנת 1990 חבר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). הוא נבחר כממלא מקום היושב ראש, ועקב כך נעשה חבר בבונדסטאג הגרמני.
לאחר ניצחון מפלגת ה-SPD בבחירות בשנת 1998, הוא נבחר כנשיא הבונדסטאג הגרמני ושירת במשך שתי כהונות עד שהובס על ידי נורברט לאמרט באוקטובר 2005.
ג'וסי ג'יי
ג'ורדן מייקל יוסטון (באנגלית: Jordan Michael Houston; נולד ב-5 באפריל 1975), ידוע בשם הבמה ג'וסי ג'יי (Juicy J), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, זמר, פזמונאי ומנהל מוזיקלי אמריקאי.
קריירה
ב-1991, היה ג'וסי ג'יי אחד המייסדים של הרכב ההיפ הופ ת'רי 6 מאפיה. ב-1995 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, Mystic Stylez. האלבום זכה לתשבחות רבות. ב-2002, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Chronicles of the Juice Man. האלבום זכה לתשבחות רבות ומוקם במקום ה-4 במצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד.
ב-2009 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, Hustle Till I Die. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית.
ב-2013 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, Stay Trippy. האלבום הופק על ידי הראפר ויז קאליפה, שגם התארח בו. האלבום הגיע למקום השני במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
ב-2014 התארח בשיר "Dark Horse" של הזמרת קייטי פרי, שהיה ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-2017 הוציא את אלבום הסולו הרביעי שלו, Rubba Band Business. האלבום כולל הופעות אורח של אייסאפ רוקי, ויז קאליפה, דנזל קארי, טיי דולה סיין, אופסט, טראוויס סקוט וטורי ליינז.
יחסי איטליה–לבנון
היסטוריה
בשנת 64 לפנה"ס, המצביא הרומי פומפיוס סיפח את לבנון וסוריה לרפובליקה הרומית. עוד קודם לכן התקיימו בין הפיניקים והרומאים חילופי ידע, הרגלים ומנהגים שונים.
בשנת 1946 נפתחה בלבנון צירות איטליה, אשר הפכה לשגרירות בשנת 1955. שתי המדינות חתמו על הסכם ידידות ושיתוף פעולה בשנת 1949. מרכז התרבות האיטלקי בלבנון שוכן בקומת הקרקע של השגרירות בפרבר של בעבדא.
ביקורים רשמיים
באפריל 2014, ביקר שר ההגנה האיטלקי רוברטה פינוטי בלבנון ונפגש עם נשיא לבנון מישל סלימאן וראש הממשלה תמאם סלאם לדון בתמיכה הבינלאומית בצבא לבנון.
יחסים כלכליים
איטליה מייצאת ללבנון בעיקר נפט מזוקק, גזי נפט, פסטה, שוקולד, נקניקיות, יין, אוכל לחיות, מים בטעמים, מכוניות, חלקי רכב, אופנועים, דבק, דיו, ווקס, אורז, דגנים, שסתומים, לוחות חשמליים, טורבינות גז, נייר טואלט, גומי ועוד. לבנון מייצאת לאיטליה בעיקר עופרת, סבון, תכשיטים, חלקים של מוטות חשמליים, חלקי רכב, אגוזים, שסתומים, עץ מנוסר ועוד.
סיוע איטלקי ללבנון
הממשלה האיטלקית סייעה בשיקום לבנון לאחר הסכם טאיף. בדצמבר 2013, הממשלה האיטלקית הודיעה על הגדלת המימון ללבנון, כדי לסייע ללבנון בהתמודדות עם פליטים שנמלטו בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. איטליה הודיעה גם על משימת חילוץ, שבה פעלה עם חמש עד שבע ספינות לחילוץ אלפי מהגרים, בעיקר סורים, באזור הים התיכון
קישורים חיצוניים
שגרירות איטליה בלבנון (באיטלקית)
Scribd
Scribd היא פלטפורמת שיתוף קבצים שנוסדה ב-2007 על ידי טריפ אדלר וג'ארד פרידמן. כיום זוהי ספרייה דיגיטלית שמציעה שירות מנוי עם ספרים מובילים, כולל רבי מכר קלאסיים, שבסיסה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. Scribd כולל גם יצירות שנתרמו על ידי משתמשים ברחבי העולם. זהו אתר גדול עם יותר מ-80 מיליון קוראים פעילים המגיעים לאתר מדי חודש.
אחרי העלאת מסמך ניתן להזמין חברים אחרים ברשת Scribd לצפות בו.
מן היתרונות המרכזיים שבשימוש באתר זה היא העובדה שהעלאת הקבצים לרשת אינה פוגעת בקישורים הקיימים בתוך המסמכים והם ממשיכים להיות פעילים, וכן שלכל מסמך ומסמך ניתן להוסיף תגיות (גם בעברית) המאפיינות אותו ומקילות על החיפוש.
iPaper
iPaper הוא ממשק פלאש שבעזרתו ניתן לשלב מסמכים בפורמטים רבים בתוך דפי אינטרנט וכן להמיר חזרה את המסמכים לפלאש ולצפות בהם בפורמט המקורי שלהם.
פורמטים נתמכים:
מתחרים
מתחרים ל-Scribd הם Google Docs, OpenFloodgate, issuu ו-Calaméo
מאסטרו
מָאֶסְטְרוֹ (Maestro) הוא תואר כבוד הניתן למומחה במוזיקה. המקור למונח הוא המילה "מאסטרו" מהשפה האיטלקית, שמשמעותה: מורה או מורה רוחני. השימוש הנפוץ ביותר במונח זה נעשה בהקשר של מוזיקה קלאסית או אופרה מערבית. זהו הקשורים לשימוש הנפוץ של אוצר המילים האיטלקי מבחינת המוזיקה הקלאסית. לעיתים תכופות, זוכים בתואר זה מלחינים, אמנים, אמרגנים, מנהלים מוזיקליים, מנצחים ומורים למוזיקה.
בעולם האופרה האיטלקית, משתמשים במונח לא רק עבור המנצח, אלא גם עבור מוזיקאים המשמשים כקורפטיטורים ועוזרים למנצח במהלך ההופעות. גם טלפרומפטר יכול להיות מכונה בשם זה. המונח הוא בלשון זכר, ואין הסכמה על איך לתאר מנצחת (שכן באיטלקית "מאסטרו" הוא מורֶה, בעוד "מאסטרה" היא מורָה). בתרבויות אחרות בעולם קיימים מושגים דומים, למשל: בעולם המוזיקה הפרסית המסורתית.
ובהרחבה, המונח "מאסטרו" עשוי להתייחס לאמנים-מומחים גם בתחומים אחרים, מלבד עולם המוזיקה. המילה משמשת, לעיתים, אמנויות כגון ציור ופיסול, או אף בתחום הספורט כגון סיף, עבור מאמן סיף, וכן בענפי ספורט אחרים, כאות של כבוד והערכה למיומנותו של אדם מסוים.
עונת 2007/2008 בלה ליגה
עונת 2007/2008 הייתה העונה ה-77 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-25 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-18 במאי 2008.
הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
מליגת המשנה עלו ריאל ואיאדוליד, אלמריה (לראשונה בתולדות המועדון) וריאל מורסיה.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-31 בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. היא זכתה בסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ולנסיה בסיכום מפגש כפול - 3:2, 2:4.
ריאל סרגוסה, ריאל מורסיה ולבאנטה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: דניאל גוויסה ( ספרד), מיורקה, שכבש 27.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: איקר קסיאס ( ספרד), ריאל מדריד, שספג 32 שערים ב-36 משחקים.
"פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: דניאל גוויסה ( ספרד), מיורקה, שכבש 27 שערים (קיבל גם "פרס פיצ'יצ'י").
יאן בדנארק
יאן קספר בדנארק (בפולנית: Jan Kacper Bednarek; נולד ב-12 באפריל 1996) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הבלם בסאות'המפטון ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים
בדנארק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לך פוזנן. ב-23 בספטמבר 2013 בדנארק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד פיאסט גילוויציה. בעונת הושאל לגורניק לצ'זנה, ובסיום העונה חזר לפוזנן.
ב-1 ביולי 2017 בדנארק חתם לחמש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת 5 מיליון פאונד. רק, ב-14 באפריל 2018 בדנארק ערך את הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לצ'לסי.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לאסטון וילה.
קריירה בינלאומית
ב-4 בספטמבר 2017 בדנארק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין בניצחון 0–3 נגד. בדנארק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד ב-28 ביוני.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
ליגת המשנה ההולנדית
ליגת המשנה ההולנדית (בהולנדית: Eerste divisie) היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל ההולנדי, היא הוקמה בשנת 1956.
היסטוריה
הליגה הוקמה בשנת 1956 כליגה כפולה בעלת צמד מחוזות בני 16 קבוצות בכל מחוז, כאשר הקבוצה שסיימה ראשונה בכל מחוז מעפילה לליגה הבכירה, והאחרונה יורדת לליגה השלישית, בסך הכל שתי עולות ושתי יורדות. שיטה זו פעלה עד לעונת 1962/63 אז צומצמה הליגה לליגה בודדת בת 16 קבוצות, בעלת שתי עולות ושתי יורדות. בעונת 1966/67 הוגדלה הליגה לכ-20 קבוצות בשיטה של שתי עולות ושתי יורדות. בעונה הבאה, 1967/68 הוחלט כי האחרונה בטבלה תרד ישירות לליגה השלישית בעוד צמד הקבוצות במקום שמעליה יתמודדו בצמד משחקי פלייאוף כנגד הירידה. החל משנות ה-70 של המאה העשרים שונה מבנה הליגה מספר רב של פעמים ושיטת העולות התקבעה על עולה בודדת ופלייאוף עלייה מורחב עבור שאר קבוצות הצמרת, בין ארבע לשמונה קבוצות בכל עונה אשר התחרו לעיתים בליגה פנימית ולעיתים בשיטת ההצלבה, מקום שני כנגד מקום תשיעי וכן הלאה. בעשור השני של המאה העשרים והאחת התקבעה שיטת קבוצות המילואים, כאשר חלק מקבוצות הליגה הראשונה מחזיקות קבוצת בת בליגה השנייה.
מבנה הליגה כיום
בליגת המשנה משחקות כ-20 קבוצות, כל קבוצה משחקת צמד משחקים כנגד כל אחת מקבוצות הליגה, בית וחוץ, בסך הכל 38 משחקים. בסיום שני הסבבים הקבוצות במקום הראשון והשני מעפילות ישירות לליגת העל ההולנדית, בעוד הקבוצות שסיימו במקומות שלוש עד שמונה מעפילות לפלייאוף על הכרטיס השלישי בו יתחרו נגד הקבוצה שסיימה במקום ה-16 בליגה הבכירה על הכרטיס השלישי. הקבוצה שסיימה במקום האחרון בליגה נושרת לליגה השלישית.
במידה שקבוצת מילואים מסיימת במקומות 1–8 הקבוצה הבאה בתור אחריה תתפוס את מקומה, במיידה וקבוצת מילואים מסיימת במקום האחרון היא לא תרד ללא השלישית, אלא אם הקבוצה שסיימה ראשונה בליגה השלישית היא קבוצות מילואים אחרת או שקבוצת האם שלה ירדה מן הליגה הראשונה באותה עונה. במקרה בו קבוצת המילואים סיימה במקום ה-20, הקבוצה שסיימה במקום ה-19 שאינה קבוצת מילואים תרד לליגה השלישית במקומה.
קבוצות הליגה
קבוצות הליגה לעונת 2023/24
מעבדת קוונדיש
בין המחקרים החשובים שנעשו במעבדות אלו ניתן למנות את גילוי האלקטרון, ופענוח מבנה הדנ"א. נכון ל-2006, 29 מהחוקרים במעבדה זכו בפרס נובל.
היסטוריה
עד לסוף המאה ה-19 באוניברסיטת קיימברידג', שנודעה בתרומה הגדולה שלה לפיזיקה התאורטית (בזכות מדענים כמו אייזק ניוטון), לא התבצע מחקר בולט בפיזיקה ניסיונית. בשנת 1868 קבע דו"ח של ועדה אוניברסיטאית שיש מקום להקים באוניברסיטה מעבדות ניסיוניות. את הכסף להקמת המבנה תרם ויליאם קוונדיש, הדוכס השביעי מדבונשייר, שהיה רקטור אוניברסיטת קיימברידג', והמעבדה נקראת על שמו. עם הקמת הבסיס למעבדה, ב-1871, מונה ג'יימס קלרק מקסוול, מדען הנחשב לאחד הפיזיקאים התאורטיים החשובים בהיסטוריה של הפיזיקה, לעמוד בראש המעבדה. לאחר מותו של מקסוול בשנת 1879 מונה לתפקיד ג'ון ויליאם סטראט הידוע יותר בתור הלורד ריילי. ריילי היה אחד הניסיונאים החשובים של התקופה וחקר מגוון רחב של בעיות בעיקר באופטיקה והידרודינמיקה. הלורד ריילי צייד את המעבדה במכשירים מתקדמים, הקים בית מלאכה ודאג להתיר לנשים ללמוד במוסד (החל מ-1882). בשנת 1884 ריילי התפטר מתפקידו בצעד מפתיע, במקומו מונה פיזיקאי צעיר בשם ג'יי ג'יי תומסון. תקופת כהונתו נחשבת לתחילת תור הזהב של המעבדה, בזכות המחקרים החשובים בשפופרות קתודיות שהובילו לגילוי האלקטרון, אבל גם בזכות המספר הגדול של פיזיקאים צעירים ומוכשרים שעבדו תחתיו, הכוללים בין השאר פיזיקאי ניו זילנדי בשם ארנסט רתרפורד, לימים מנהל מעבדת קוונדיש בעצמו.
פיזיקה גרעינית
בזמן מלחמת העולם השנייה, נעשו במעבדות מחקרים בפיזיקה גרעינית עבור ועדת MAUD (פרויקט האטום הבריטי, בטרם הצטרפה בריטניה לפרויקט מנהטן האמריקני). בין החוקרים שעסקו בכך היו ניקולס קמר, אלן נאן מיי, אנתוני פרנץ' וכן החוקרים הצרפתים לו קוורסקי והנס פון הלבן. חלק מהחוקרים עברו לקנדה ב-1943.
בשנת 1940, שני צוותים חזו בנפרד את הפקת הפלוטוניום והנפטוניום על ידי הפגזת אורניום 238 בנייטרונים: אגון ברטשר ונורמן פידר במעבדת קוונדיש ואדווין מקמילן ופיליפ אייבלסון בברקלי.