cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורט אייזנר
הקריירה העיתונאית (1893–1914)
באוגוסט של אותה שנה, בחזרה בברלין, התמנה אייזנר למשרת עורך פוליטי בעיתון המרכזי ביותר של ה-SPD – "פורוורטס". הוא נבחר למשרה הזאת על ידי העורך הראשי של העיתון ומנהיג העבר של המפלגה, וילהלם ליבקנכט. בניגוד לאוניברסיטת מרבורג, ליבקנכט דווקא התרשם מעברו הפלילי של אייזנר, אך המוטיווציה המרכזית להעסקתו הייתה פוליטית – ליבקנכט ביקש למתן את המתח בין אורתודוקסים ורפורמיסטים במערכת העיתון. זמן קצר לאחר מינויו קיבל אייזנר סמכויות של עורך ראשי ועם מותו של ליבקנכט בשנת 1900 קיבל לידיו את התפקיד באופן רשמי. כעורך ראשי, חתר להפוך את "פורוורטס" לעיתון ספרותי מוביל, הניצב מעל הפלגים במפלגה. ואכן, תחת ניצוחו הכפיל העיתון את קוראיו ופרץ את קהל הקוראים המפלגתי והפועלי לעבר קהל קוראים בורגני. תוך כדי תפקידו כעורך ראשי גם כתב את הביוגרפיה של וילהלם ליבקנכט, שהתפרסמה בשנת 1900.
את שנת 1906 בילה בכתיבה אינטנסיבית. הוא הוציא לאור "פיליטון פועלים" (Arbeiterfeuilleton) והוציא תחת ידיו שני ספרים: אוסף סיפורים ומאמרים תחת הכותרת "משתי חסרי-המשתים” (Feste der Festlosen) ותיאור היסטורי של גרמניה בתקופת נפוליאון שפורסם בשנת 1907 תחת הכותרת "קץ הרייך" (Das Ende des Reichs).
בשנת 1907, בגיל 40, עזב את פרוסיה על מנת שלא לחזור והשתקע בבוואריה. בשנותיו הראשונות התגורר בנירנברג ושימש עורך עיתון הSPD המקומי "פרנקישה טאגספוסט" (Fränkische Tagespost). בשנת 1910 סיים את עבודתו בעיתון בעקבות חילוקי דעות עם צוות העיתונאים. מעט אחר-כך התגרש מאליזבת והעתיק את מגוריו למינכן. שם התגורר עם מי שעתידה להיות אשתו השנייה ואם לשניים מילדיו, אלזה בלי (Else Belli), ושימש עורך פוליטי ומבקר תיאטרון בעיתון הסוציאל-דמוקרטי "מינכנר פוסט" (Münchener Post). מעל דפי העיתון ניהל אייזנר קמפיין לרפורמה בפרלמנט הבווארי, שהפך אותו לדמות מוכרת בחיי הציבור של מינכן. יחד עם זאת, הוא המשיך להיתפש כזר בבוואריה, בהיותו יהודי ובעל מוצא פרוסי.
מלחמת העולם הראשונה (1914–1918)
באוגוסט 1914 תמך אייזנר בעמדה המפלגתית של ה-SPD, שתלתה את האשמה במלחמה בתוקפנות הרוסית ותמכה באישור תקציב ממשלתי למלחמה. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, החל אייזנר להשתכנע כי דווקא גרמניה היא האשמה המרכזית במלחמה. את העמדה הזאת הוא ביטא בעקביות בטור העורך של ה"מינכנר פוסט", עד שעמדה ביקורתית זו הביאה לפיטוריו מתפקיד העורך. עם זאת, הוא נותר בתפקיד מבקר התיאטרון של העיתון.
כעת, משהיה כמעט מובטל, חזר אייזנר להשקיע את רב זמנו בכתיבה. באותה תקופה, החל לנהל חליפת מכתבים עם גוסטב לנדאואר, אנרכיסט ופציפיסט יהודי-גרמני, ששהה באותה עת במדינת וירטמברג השכנה.
בשנת 1916 הקים את "עוגן הזהב", קבוצת דיון ביקורתית כנגד המלחמה, שהורכבה מקבוצה אקלקטית של סוציאליסטים, בוהמיינים וסטודנטים.
בראשית 1917 חל פיצול ב-SPD על רקע המחלוקת בתמיכה במלחמה, ומתנגדי המלחמה הקימו את "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית העצמאית (הבלתי-תלויה)" (USPD - Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands) ואייזנר הפך למנהיג הסניף הבווארי שלה.
בינואר 1918 ארגן אייזנר שביתה כללית בת שלשה ימים של העובדים בתעשיית הנשק בבוואריה, בתיאום עם ההנהגה הארצית של ה-USPD ובשיתוף "עוגן הזהב", שבגינה נאסר לתשעה חודשים ושוחרר רק באוקטובר של אותה שנה.
מנהיג מהפכת נובמבר במינכן וראש ממשלת הרפובליקה הבווארית (1918–1919)
מיד לאחר שחרורו באוקטובר 1918 חזר אייזנר לפעולה פוליטית. הוא טען אז שהשלום הכרחי ואם ממשלת גרמניה לא תפעל להשגתו "הפועלים והאיכרים הבוואריים יאלצו לעשות זאת בעצמם". ב-7 בנובמבר 1918, נאם אייזנר בפני קהל גדול במינכן בהפגנה משותפת של שני הפלגים של המפלגה הסוציאליסטית. אייזנר תבע את סיומהּ המיידי של המלחמה, את התפטרותם של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ושל מלך בוואריה לודוויג השלישי, את צמצום יום העבודה לשמונה שעות וכינון מועצות פועלים, איכרים וחיילים. מנהיג ה-SPD בבוואריה, ארהרד אאואר (Erhard Auer), ביקש למנוע עימות עם הצבא והוביל את תומכיו בסוף העצרת בתהלוכה למרכז העיר לפיזור שקט. אולם אייזנר הוביל מיעוט משמעותי של המפגינים אל בית ספר ששימש כבסיס לחיילים ולאחר שהמפגינים הקיפו את בית הספר, החיילים הודיעו על כניעה. בעקבות ההצלחה התחלקו המפגינים לשתי קבוצות וחזרו על ההשתלטות בשאר מוקדי החיילים בעיר. רבים מהחיילים הצטרפו למפגינים וערקו מיחידותיהם. לאחר מספר שעות, הודיע שר המלחמה של בוואריה שהוא אינו שולט בחייליו ושני שרים של ממשלת בוואריה המליצו ללודוויג השלישי, מלך בוואריה להימלט מהעיר והוא נענה להמלצתם. ב-10:00 בערב התכנסו נציגי המהפכנים ובחרו את אייזנר ליושב ראש מועצה של חיילים ופועלים. המהפכנים יצאו והשתלטו על נקודות אסטרטגיות בעיר ואייזנר עצמו נגש עם קבוצת תומכים לבניין הפרלמנט והכריז על הקמת רפובליקה. המהפכה התרחשה ביממה אחת וללא שפיכות דמים.
מרבית אורחות חייהם של אזרחי בוואריה נותרו כשהיו – אייזנר, שהסתייג מתפישת העולם המרקסיסטית, הכריז כי המהפכה לא תגזול את הרכוש הפרטי מידי האזרחים. למעשה, במינכן של ה-8 בנובמבר 1918 השתנו רק שני דברים משמעותיים: העברת השלטון מידי המלך אל העם והטלת צנזורה על אמצעי התקשורת, שבמסגרתה הוצאו מחוץ לחוק אמצעי התקשורת בעלי זיקה למפלגות הימין.
הממשלה החדשה של הרפובליקה הבווארית נבנתה ברוח אחדות השמאל שהפגין אייזנר בנאומו וכללה, כאמור, את אייזנר כראש הממשלה וכשר החוץ ולצדו שני חברי USPD נוספים – אדגר יפה (Jaffe) כשר האוצר והנס אונטרלייטנר (Unterleitner) כשר הרווחה; ארבעה חברי SPD – ארהרד אאואר (Auer) כשר הפנים, יוהנס הופמן (Hoffmann) כשר החינוך, אלברט רוסהאופטר (Rosshaupter) כשר ההגנה ויוהנס טים (Timm) כשר המשפטים; וכן את שר התחבורה היינריך פון פראואנדורפר (Frauendorfer) שלא השתייך למפלגה כלל.
ב-23 בנובמבר 1918 נסע אייזנר לברלין, לאספת ראשי הממשלות של המדינות בפדרציה הגרמנית. הוא נשא איתו פרוטוקולים סודיים של התכתבות בין הממשל המרכזי בברלין ובין השגריר במינכן, שאימתו את גרסת בעלות הברית לאשמת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, אותם הדליף לעיתון ברלינאי. ההדלפה הזאת, כמו-גם נאומו באספה, שתקף את המדיניות שהובילה ה-SPD בשלטון המרכזי, סימנו אותו כמכשול שראשי ה-SPD היו צריכים לסלק מן הדרך. בשובו לבוואריה, בתחילת דצמבר, הוא הכריז על בחירות כלליות לפרלמנט הבווארי, בלחץ השלטון המרכזי, חברי ה-SPD בפרלמנט ואף מועצות חיילים ופועלים שתמכו ב-SPD. הבחירות נקבעו ל-12 בינואר 1919. השבועות שבטרם הבחירות היו סוערים. מפלגות השמאל ניסו לנכס את הישגי המהפכה כל אחת לעצמה, בעוד הימין הזהיר מפני סכנות הבולשביזם וביקש לסלק את אייזנר מהשלטון מטעמים אנטישמיים, אנטי-פרוסיים ולאומניים. מערכת הבחירות לא התנהלה אך ורק על גבי העיתונים, אלא הידרדרה לעיתים להתנגשויות אלימות, בעיקר בין השמאל המתון ובין הקומוניסטים. לבסוף, נחלה מפלגתו של אייזנר, ה-USPD, כישלון צורב – רק 2.5% מהמצביעים הצביעו עבורה. שתי המפלגות שזכו למרבית הקולות היו "מפלגת העם הבווארי" (BVP – Bayerische Volkspartei) עם 35% מהקולות וה-SPD, בהובלת אאואר, עם 33% מהם. שבוע לאחר מכן התקיימו בחירות כלליות פדרליות, בהן ניצחה ה-SPD עם 38% מהקולות והמפלגה השנייה בגודלה הייתה מפלגת המרכז הקתולית (הקשורה לBVP) עם 20% מהקולות. האווירה בברלין נטתה כנגד השמאל הרדיקלי ובאותו שבוע נרצחו שתיים מהדמויות הבולטות שבו – קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג. בבוואריה, לעומת זאת, המציאות הייתה מסובכת יותר. זכר המהפכה ובעיקר מערכת המועצות החיילים, הפועלים והאיכרים היוו תשתית משמעותית לשמאל הרדיקלי, שהורכב בעיקר מקומוניסטים ומאנרכיסטים. הממשלה הנבחרת הייתה ממשלת מרכז-ימין, אך מתחת לפני השטח הייתה תסיסה שמאלית.
בראשית פברואר 1919 השתתף אייזנר בקונגרס של האינטרנציונל הסוציאליסטי בברן, שהיה המפגש הראשון של האינטרנציונל לאחר המלחמה. אייזנר לא היה הנציג הרשמי של גרמניה, אך בכל זאת ביקש לנאום בקונגרס. בניגוד לנציג ה-SPD, שהציג את הנרטיב הממלכתי בו גרמניה נגררה למלחמה בעקבות תוקפנות מצד מדינות הברית, אייזנר טען שלגרמניה חלק ניכר באשמה במלחמה, ושעליה להתנער מעברה המלחמתי על ידי בחירה בסוציאליזם. הוא סיים את נאומו בקריאה לפועלים הגרמנים לסייע בבניית האזורים שנהרסו בצפון-מזרח צרפת. הוא זכה לתשואות מצד נציגי צרפת ובריטניה, אך בשובו לבוואריה הוא נתפש כבוגד. העיתונות הגרמנית פירשה את נאומו כתמיכה בעבודות כפייה של גרמנים בצרפת והאשימה אותו כ"אבי הסכם השלום המביש של ורסאי".
הרצח
מאז שובו מברן, נתפש אייזנר בציבוריות הבווארית כאישיות לא רצויה והאיומים על חייו הלכו והתרבו. על כן, ב-21 בפברואר 1919, כאשר היה בדרכו אל הפרלמנט על מנת להגיש את התפטרותו, התלוו אליו שומרי ראשו. אייזנר התייחס לכל העניין בהומור הציני שבו הוא התפרסם כעיתונאי - “הם יכולים לירות בי רק פעם אחת". אך שומרי הראש לא הועילו – בעודו בדרכו לפרלמנט נורה אייזנר על ידי קצין צבא צעיר בשם אנטון פון-ארקו אאוף-ואליי (Anton von Arco auf Valley). ארקו-ואליי, בן למשפחת אצולה ממקור אוסטרי, אשר בעורקיו זרם גם דם יהודי, היה קשור לקבוצת הימין הקיצוני האנטישמית "אגודת תולה". ארקו-ואליי גורש מהארגון מפני שהסתיר את העובדה שאמו יהודיה, ובאמצעות ההתנקשות ביקש להוכיח לחברי האגודה שגם יהודי למחצה מסוגל ל"מעשה גבורה". ארקו-ואליי התייחס לאייזנר במילים הבאות, בפתק שכתב ימים אחדים לפני ההתנקשות: "אייזנר הוא בולשביק ויהודי, הוא לא גרמני ולא מתנהג כגרמני. הוא חותר תחת כל חשיבה ורגש פטריוטיים, הוא בוגד."
בינואר 1920 נשפט ארקו-ואליי ונידון למוות אך העונש הומר למאסר של חמש שנים, אותו ריצה בכלא לנדסברג, בתא שממנו פונה ב-1924 לטובת אדולף היטלר. הוא שוחרר מהכלא ב-1925.
בינואר 1928 תבעה אלמנתו של אייזנר קצבה מממשלת בוואריה והקצבה ניתנה לה ולבתה.
בעקבות הרצח
הרצח הפוליטי שביצע ארקו-ואליי באייזנר זיעזע את תומכי השמאל בבוואריה והגביר את התסיסה בקרב הקומוניסטים והאנרכיסטים. בעידוד החדשות על הפיכה סוציאליסטית בהונגריה, הפכה התסיסה השמאלית להפיכה. בראשית מרץ הוקמה ממשלה סוציאל-דמוקרטית בראשותו של יוהנס הופמן מה-SPD, שר החינוך בממשלת אייזנר, אך היא לא החזיקה מעמד בשלטון והתחלפה בראשית אפריל ברפובליקה סובייטית בראשות ארנסט טולר מה-SPD. ממשלתו של טולר כללה גם את גוסטב לנדאואר ואת האנרכיסט אריך מיהזאם. הרפובליקה הייתה "סובייטית" במובן שהייתה "רפובליקת מועצות" (Räterepublik), שהושתתה על מועצות החיילים, האיכרים והפועלים שהוקמו בתקופת שלטונו של אייזנר. ממשלת טולר שרדה 6 ימים. ב-12 באפריל 1919 היא הופלה בהפיכה קומוניסטית בהובלת אויגן לווינה (Eugen Leviné). לווינה הנהיג מדיניות קומוניסטית ועמד בקשר עם לנין. בראשית מאי 1919 הגיע לקצו העידן הסוציאליסטי של בוואריה כשצבא גרמניה (הרייכסווהר) וקבוצות פרא-מיליטריות מהימין (פרייקורפס) כבשו את בוואריה וחיסלו את הרפובליקה הסובייטית.
משפטו של הרוצח ארקו, בתחילת 1920, לווה בפרץ של גילויי אנטישמיות ברחבי בוואריה, בטענה שארקו הורשע רק בגלל שאייזנר היה יהודי, למרות שהרוצח עצמו היה יהודי.
מאז הייתה נתונה בוואריה תחת שלטון ימני, שתחתיו פרחו קבוצות אנטישמיות שראו במהפכה הסוציאליסטית של אייזנר וברפובליקה הסובייטית שבאה בעקבותיה ביטוי של ה"בולשביזם היהודי". בנאומיו בשנות ה-20 הטיף אדולף היטלר לגירוש כל היהודים מגרמניה כנקמה על המהפכה נגד בית המלוכה הגרמני שביצע אייזנר היהודי. קבוצות אלה היוו חלק מהתשתית שאיפשרה את עליית הנאציזם לשלטון פחות משני עשורים אחר כך. כתב על כך יעקב טלמון:
מחוץ לגרמניה הוצג אייזנר כאדם אמיץ שהציג בפני הגרמנים את האמת על אשמתם ונרצח בעקבות זאת. הרצח נחשב להוכחה שההאשמות נגד הגרמנים מוצדקות. דמותו של אייזנר הובאה כדמות שלא זנח את הרעיון הכלל אנושיות הסוציאליסטית אל מול הקריאות הלאומניות בהתרגש מלחמה בין המעצמות.
הנצחה
בתקופה שמיד לאחר מותו היו כתביו של אייזנר פופולריים בקרב חוגי האינטלקטואלים הגרמניים. ברפובליקת ויימאר הוצאו לאור אסופות מכתביו בידי בתי הוצאה סוציאליסטיים ובורגניים כאחד. אך עם עליית הנאצים לשלטון נאסרו כתביו לפרסום ודמותו הושמצה על ידי התעמולה הנאצית. ממשלת באוואריה אף הורתה להרוס את קברו.
בנפול הנאציזם אייזנר כמעט נשכח. אפילו בגרמניה המזרחית, שהעלתה על נס מהפכנים גרמנים מהעבר, כמו רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט, נמנעו מלהנציח את אייזנר, שכמי שהיה סוציאליסט אך התנגד למרקסיזם, לא תאם לדפוס המהפכן שביקשה גרמניה המזרחית להנציח.
בשנת 1989 הוצבה אנדרטה באתר ההתנקשות באייזנר ועליה הכתובת "קורט אייזנר, שהקים את הרפובליקה הבווארית ב-8 בנובמבר 1918 ולאחר מכן היה ראש ממשלת הרפובליקה של בוואריה, נרצח כאן ב-21 בפברואר 1919.
אייזנר נישא פעמיים ונולדו לו 7 ילדים.
כתביו
כתיבתו של אייזנר הייתה מגוונת ורחבת היקף. הוא כתב מאמרים, פמפלטים, מחזות, ביקורות וספרים רבים. אלה העיקריים שבהם:
מכתביו שתורגמו לעברית:
נפתלי רוטנברג
נפתלי רוטנברג (נולד ב-14 ביולי 1949) הוא רב והוגה דעות ישראלי, חוקר חכמת האהבה במקורות היהודיים. משמש כרב היישוב הר אדר ועמית מחקר בכיר במכון ון ליר.
ביוגרפיה
נולד בחיפה לשלמה ויהודית רוטנברג. גדל בירושלים אליה עברה משפחתו כשהיה בן 6 חודשים. למד בישיבות חרדיות ובהן ישיבת הנגב בנתיבות (תשכ"ז) ובישיבת קמניץ בירושלים (תשכ"ח-תשל"ג). הוסמך לרבנות בשנת תשל"ג (1973). שימש כרבה הראשי של הקהילה האשכנזית בלימה, פרו (1974–1978), וכרב בית הספר לקצינים של צה"ל (1978–1980).
בשנים 1980–1984 למד פילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך 1984 חזר לשירות פעיל בצה"ל כראש מדור יהדות וציונות במפקדת קצין חינוך ראשי. בשנים 1986–1989 שימש כמפקד המדרשה לחינוך מפקדים (מרכז חינוך ירושלים). רוטנברג הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צה"ל. שוחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
רוטנברג שימש כמנהל המחלקה לחינוך תורני של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה (1989–1993). הרב רוטנברג מכהן כרב היישוב הר אדר מאז הקמתו של היישוב בשנת 1986. לאחר הקמתה של המועצה המקומית הר אדר (1995) נבחר לשמש כרב המועצה.
מאז 1994 רוטנברג הוא עמית-מחקר-בכיר במכון ון ליר בירושלים. הוא עורך-מייסד של "זהויות", כתב עת לתרבות וזהות יהודית היוצא לאור על ידי מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד. עמד בראש מערך של תוכניות בחינוך לשלום, אזרחות ויהדות שהפעיל מכון ון ליר במאות בתי ספר על-יסודיים ברחב הארץ. במסגרת זו עמד בראש פרויקט הליבה החינוכית המשותפת לכל ילדי ישראל ובראש צוות לכתיבת ספר הלימוד באזרחות, "ערכים ואזרחים: אזרחות בלמידה פעילה לחטיבת הביניים". יזם את הקמת המרכז לחינוך לסובלנות. שימש כיו"ר תחום תרבות וזהות יהודית במכון ון ליר וייסד את מפעל "פותחים שבוע" – הרצאות על פרשת השבוע במכון ון ליר ובמקומות נוספים ברחבי הארץ. פרסם ספרים, מאמרים ומחקרים בפילוסופיה, חינוך, הלכה ומחשבת ישראל.
הרב נפתלי רוטנברג הוא חבר בתוכנית על משפט ודת ובפרויקט על אהבה ודתות במרכז לדת ותרבות באוניברסיטת אוקספורד משנת 2014. שימש פרופסור חבר למדעי היהדות בבית הספר לניהול של טורו קולג' בירושלים (1997–2003).
חתן פרס ליבהבר לסובלנות דתית ותרבותית לשנת תשע"א.
הגותו
תחומי העיון והיצירה העיקריים של הרב רוטנברג הם בנושאי חכמת האהבה, חינוך דמוקרטי, הלכה ומדינה.
הרב רוטנברג פרסם מאמרים, ערכים באנציקלופדיה ושלושה ספרים אודות תפיסת האהבה בספרות היהדות הקאנונית. עבודתו בתחום זה נעה סביב שתי טענות:
א. התפיסה הרווחת במקורות היהדות היא תפיסת אהבה הרמונית, הדוחה את הפוריטניות ואת המתירנות כאחד, ומציגה את האהבה כהרמוניה בין שכל, נפש וגוף.
ב. ה"אהבה" היהודית אחת היא - גם אם הופעותיה רבות. יסודה ומקורה באהבת איש ואשה, אך אותה אהבה ממש באה על ביטויה באהבת הרע, אהבת החכמה, אהבת אדם ואהבת אלוהים.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2019
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-47 התקיים ב-24 בנובמבר 2019 בתיאטרון מיקרוסופט, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2019. פוסט מאלון היה לאמן עם מרבית המועמדויות בטקס (7), תוך שטיילור סוויפט הייתה לאמנית שזכתה במרבית הפרסים בטקס (6).
נפתלי רוטנברג
הגותו
רוטנברג פרסם מאמרים העוסקים בפילוסופיה פוליטית במסורת היהודית. במסגרת זו טען כי תורת ישראל איננה מחייבת מודל פוליטי מסוים ואחיד. הוגים יהודיים שונים הציגו צורות משטר שונות זו מזו. בהקשרי דת ומדינה טען רוטנברג כי המערכת ההלכתית לא רואה עצמה כתחליף לחוקי המדינה, ומסיבה זו המושג "מדינת ההלכה", שרבים רואים אותו כפרוגרמה הדתית למדינת ישראל, הוא מושג ריק. עוד טען רוטנברג כי אין לקדש ממסדים דתיים השואבים את סמכותם מכוח חוקי המדינה החילונית. טענה זו חריגה כשהיא נשמעת מתוך הממסד הדתי, בו משרת הרב רוטנברג בתפקידים שונים עשרות שנים.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2019
לאחר הטקס, הוכרז כי נתוני הרייטינג שלו עמדו על כ-6.69 מיליון צופים בסך הכול.
נפתלי רוטנברג
הגותו
ככלל, הגותו של רוטנברג שואפת לייצר יהדות מכילה, שתאפשר ליצור גשרים בין קבוצות שונות בחברה הישראלית ובין זרמים דתיים שונים בעולם. במאמריו קורא רוטנברג להידברות בין אנשים המחזיקים בהשקפות שונות. על פעילותו, הנובעת מתוך הקשרים דתיים ונשענת על ידע נרחב במקורות היהדות, הוכר רוטנברג כמי שהרים תרומה משמעותית לקידום סובלנות דתית בישראל.
אנטואן לבואזיה
אנטואן-לורַן דה לָבוּאַזיֶה (בצרפתית: Antoine-Laurent de Lavoisier; 26 באוגוסט 1743 – 8 במאי 1794) היה אציל צרפתי וכימאי הנחשב לאבי הכימיה האנליטית. זכור בעיקר בשל עבודתו על גזים, אבק שרפה ובעירה. לבואזיה קבע לראשונה את חוק שימור החומר, תרם משמעותית להחלפת תאוריית הפלוגיסטון ותרם לשינוי מקיף במינוחים בכימיה (ראו גם המהפכה הכימית). נתן את השמות (הלועזיים) לחמצן ומימן והסביר את תפקיד החמצן בבעירה. משקיע ומנהלן בפרם ז'נרל, חברת גביית מסים פרטית, יושב ראש הנהלת בנק שהיה לעתיד הבנק המרכזי של צרפת, וחבר חשוב בכמה מועצות אצילים. בשיא המהפכה הצרפתית ערפו את ראשו עקב מעורבותו בממשל הצרפתי הטרום-מהפכני.
ביוגרפיה
לבואזיה נולד למשפחה עשירה בפריז, וזכה לירושה נאה עם מות אמו. למד כימיה, בוטניקה, אסטרונומיה, ומתמטיקה במכללת מזראן בין 1754 ו-1761. ב-1764 פרסם את חיבורו המדעי הראשון בכימיה. ב-1767 החל לעבוד על סקר גאולוגי באלזס-לורן. בשנת 1768, כשהיה בן 25, נבחר כחבר באקדמיה המלכותית למדעים של צרפת, המוסד המדעי המכובד ביותר של צרפת, בזכות מאמר על תאורת רחובות, וכהכרה על הישגיו במחקרו המוקדם יותר. ב-1769 החל לבואזיה בעבודה על מיפוי גאולוגי ראשון של צרפת.
לבואזיה למד גם משפטים, וקיבל תואר אקדמי במשפטים. היה חבר בלשכת עורכי הדין, אך לא עבד כעורך דין בפועל. הוא נעשה מעורה בפוליטיקה הצרפתית, וכתוצאה מכך, כשהיה בגיל 26, התקבל לעבודה כגובה מס על ידי פרם ז'נרל, חברת גביית מס. הוא ניסה להעביר רפורמות במערכת הכספים ובגביית המיסים הצרפתית, והגה את חומת הפרם ז'נרל של פריז, ששימשה לייעול גביית המכס. בזמן עבודתו בממשלה עזר לפתח את השיטה המטרית, כדי לקבוע בכל צרפת מערכת אחידה למידות ומשקולות.
היותו של לבואזיה אחד מ-28 גובי המס בצרפת וחבר באקדמיה למדעים, שנחשבה לנחלת האליטה הצרפתית, הייתה לו לרועץ עם פרוץ המהפכה הצרפתית. בזמן שלטון הטרור שהנהיגו המהפכנים ב-1794, נחשב לבואזיה ל"אויב האומה". בית הדין המהפכני שפט אותו באשמת בגידה, הרשיע אותו, גזר עליו עונש מוות, ושלח אותו אל הגיליוטינה – כל זאת ביום אחד, 8 במאי 1794, בגיל 51. למרבה האירוניה היה לבואזיה אחד מהליברלים בתפקידו, אך אחד מהמעשים שאולי חרצו את גורלו היה ריב עם ז'אן-פול מארה, עיתונאי ומסית קיצוני שקידש את השימוש בגליוטינה נגד כל מי שנחשב בעיניו אויב המהפכה.
ערעורו של לבואזיה נגד הוצאתו להורג נדחה על ידי השופט בצורה ברורה והחלטית: "הרפובליקה לא צריכה גאונים" (יש הטוענים שהוא אמר "מדענים"). חשיבותו למדע בוטאה על ידי המתמטיקאי ז'וזף לואי לגראנז' שקונן על ההוצאה להורג במילים "לראש הזה נדרשה שנייה אחת כדי ליפול, אך מאה שנים לא יפיקו עוד אחד שכזה". שנה וחצי לאחר מותו זוכה לבואזיה בידי הממשלה הצרפתית, וחפציו הפרטיים הועברו אז לידי אלמנתו, כשמוצמד אליהם פתק עם המילים "לאלמנתו של לבואזיה, שהורשע בשוגג".
מחקרים עיקריים
ניסוייו החשובים ביותר של לבואזיה בחנו את טבע הבעירה והשרפה. הוא טען באמצעות ניסויים אלו שבעירה היא תהליך הכולל שילוב בין חומר בעיר לבין חמצן. בנוסף, גילה לבואזיה עובדות חשובות גם על אופן יצירת חלודה, וזיהה את נחיצות החמצן ליצירתה, בנוסף לתפקידו בתהליכי נשימה המתבצעים בחי ובצומח. ניסוייו יחד עם פייר-סימון לפלס הראו שתהליך הנשימה הוא למעשה בעירה איטית של חומר אורגני באמצעות חמצן.
מחקרו על מימן והחלפת תאוריית הפלוגיסטון
לבואזיה גילה גם ש"הגז הדליק" שגילה הנרי קוונדיש, שאותו כינה מימן (ביוונית: יוצר מים), מגיב עם חמצן ליצירת טל – מים. עבודתו של לבואזיה בתחום זה התבססה חלקית על עבודתו של ג'וזף פריסטלי. לבואזיה התכתב עם פריסטלי, ושניהם היו חברים באגודה המדעית האנגלית "Lunar Society". לאחר זמן ניסה לבואזיה לזקוף לזכותו את הישגיו של פריסטלי וטען שעבודותיו וגילוייו של פריסטלי הם בעצם שלו. נטען שנטייתו זאת להשתמש בתוצאותיהם של אחרים ולהתבסס עליהן ללא אזכור נאות כמקובל, הייתה דפוס התנהגות חוזר אצל לבואזיה.
לבואזיה הוכיח שה"אוויר" האחראי לבעירה הוא גם המקור לחמצון, ותיאר את ממצאיו אלו במאמריו "על הבעירה באופן כללי" (Sur la combustion en general) מ-1777 ו"שיקולים כלליים על טבע החומצות" (Considérations Générales sur la Nature des Acides) מ-1778. ב-1779 קרא לבואזיה לחלק זה של האוויר חמצן (ביוונית: יוצר חומצה), ולחלק השני שבאוויר קרא "אזוט" (ביוונית: חסר חיים). במאמר "הרהורים על פלוגיסטון" (Reflexions sur le Phlogistique) מ-1783 טען לבואזיה שתאוריית הפלוגיסטון שהייתה מקובלת אז, ולפיה כל חומר שבוער משחרר לאוויר חומר הנקרא פלוגיסטון הגורם לבעירה, היא בלתי עקבית ושגויה. טענתו התקבלה ותאוריית החמצן שניסח שימשה בסיס לתאוריות הכימיות המוכרות כיום.
מחקרים עיקריים בכימיה אנליטית ומינוח כימי
ספרו "יסודות הכימיה" (Traité Élémentaire de Chimie) מ-1789 נחשב לספר הלימוד הראשון לכימיה אנליטית. מוצגים בו לראשונה תאוריות החמצן שפיתח, הסבר ברור על חוק שימור החומר והכחשת קיום הפלוגיסטון. כמו כן סיפק לבואזיה הגדרה של יסוד – חומר פשוט שלא ניתן לפירוק בשום שיטה ידועה של אנליזה כימית, והציע תאוריה לגבי היווצרות תרכובת מיסודות. לבואזיה לא ייחס מעמד אונטולוגי מיוחד ליסודות כאבני הבניין הבסיסיות של החומר ולא פסל את האפשרות שחומר שנחשב בתקופה מסוימת ליסוד יתגלה בעתיד כתרכובת. לעומת זאת, הגדרה המקובלת כיום ליסוד מבוססת על ההשקפה של ג'ון דלטון שזיהה את היסודות הכימיים עם אטומים. הספר הכיל גם רשימת יסודות שכללה חמצן, חנקן, מימן, זרחן, גופרית, כספית, ואבץ. היה זה הבסיס לרשימת היסודות המוכרת היום. רשימתו כללה גם אור, שלבואזיה סבר שהוא חלקיק חומרי, וקלוריק – חומר דמוי נוזל שלבואזיה שיער את קיומו וזיהה אותו עם תופעת החום. בזמנו סירבו כימאים וחוקרים רבים להסכים עם גילוייו החדשים של לבואזיה, אך הדור שבא אחריהם קיבל את קביעותיו.
הישגים נוספים
לבואזיה תרם גם לנושא הקשר הכימי, כשפרסם את תאוריית הרדיקלים, שלפיה רדיקלים מתפקדים כקבוצה בתגובה כימית ומתרכבים עם חמצן. הוא גם העלה את האפשרות של אלוטרופיה ביסודות, כשגילה שיהלום הוא צורה גבישית של פחמן טהור.
פבלו שרייבר
פבלו טיל שרייבר (באנגלית: Pablo Tell Schreiber; נולד ב-26 באפריל 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי-אמריקאי. מוכר בשל גילום הדמות ניק סובוטקה בסדרה הדרמה "הסמויה" ברשת HBO, ועל גילום התפקיד ג'ורג' מנדז בסדרה הקומית "כתום זה השחור החדש" בנטפליקס. הוא היה מועמד לפרס טוני עבור הופעתו במחזה "להתעורר ולשיר!" בברודוויי.
ילדותו ונעוריו
שרייבר נולד בקומונה היפית בעיירת יאמיר בקולומביה הבריטית שבקנדה, להורים נוצרים ממוצא גרמני, בריטי, צרפתי, הולנדי, וסקנדינבי. כאשר הוא היה בן שישה חודשים, עבר עם משפחתו לווינלו, עיירה אשר לא רחוקה מיאמיר. אביו האמריקאי, טיל קרול שרייבר, היה שחקן, וכך גם אחיו-למחצה ממנו, השחקן ליב שרייבר (שנולד לאשתו הראשונה של אביהם). אימו הקנדית, לוריין ריאבלי, היא קנדית העוסקת בפסיכותרפיה. שרייבר קרוי על שם המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה (אבא שלו היה בקיא בעניין הספרות). הוריו נפרדו כשהיה בן 12 ושרייבר עבר לסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית עם אביו. אחרי התיכון, שרייבר נרשם לאוניברסיטת סן פרנסיסקו, שם הוא קיווה לזכות במקום בקבוצת הכדורסל. מאוחר יותר הוא הועבר לאוניברסיטת קרנגי מלון הממוקמת בפיטסבורג, פנסילבניה, וסיים את לימודיו בשנת 2000 עם תואר ראשון בתיאטרון.
קריירה
הוא הופיע בסרטים: "השליח ממנצ'וריה", "שליטי דוגטאון" ו"שמחתודהעודבבקשה" הוא גם שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד של אנס וסאדיסט, והופיע בסדרה "כיבוי אורות" ברשת FX.
אתר BuddyTV דירגו אותו ברשימת "הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2011" במקום ה-77.
באוקטובר 2012, שרייבר קיבל את התפקיד החוזר של ג'ורג' "Pornstache" מנדז בסדרת הדרמה המקורית של נטפליקס "כתום זה השחור החדש". ב-26 בפברואר 2013, החל לגלם את דמותו של וירג'יל בסדרת הדרמה "איירונסייד" ברשת NBC, הסדרה מהווה אתחול מחדש לסדרה באותו השם משנת 1967.
על תפקידו ב"כתום זה השחור החדש" שרייבר זכה בפרס "אנחנו אוהבים לשנוא אותך" (We Love To Hate You) לשנת 2014 בפרסי צעירי הוליווד.
בשנת 2016, הוא שיחק בתפקיד ראשי של כריס "טנטו" פארונטו חבר צוות לשעבר ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית בסרט המלחמה "13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי". את הסרט ביים והפיק מייקל ביי, והוא מבוסס על הספר "13 שעות" של מיטשל זאקוף, משנת 2014. שרייבר בריאיון עם "Comicbook" הביע עניין בגילום וולברין בסרט "X-Men" עם יו ג'קמן שכבר עזב את התפקיד. בשנת 2017 חזר לשחק למספר פרקים בעונה החמישית של "כתום זה השחור החדש" את דמותו של ג'ורג' מנדז.
חיים אישיים
שרייבר נישא למורת יוגה ג'סיקה מורטי ב-2007. הם התרגשו ב-2014. לזוג שני ילדים - טימוטי ודנטה
תערובת
תערובת היא מערכת של שניים או יותר חומרים שונים: יסודות, תרכובות או שניהם יחד, המקיימים ביניהם אך ורק קשרים בין-מולקולריים (להבדיל מבין אטומיים) ובכך שומרים על תכונותיהם הכימיות והפיזיקליות. דוגמה לתערובת היא מים ושמן שעורבבו יחדיו.
ישנם שני סוגים של תערובות: תערובת הומוגנית (אחידה) ותערובת הטרוגנית (לא אחידה). תערובת הומוגנית היא תערובת שבה אי אפשר להבחין בין מרכיבי התערובת, גם מבעד למיקרוסקופ אופטי; תערובת הומוגנית נקראת גם בשם תמיסה, לדוגמה: סגסוגת. בתערובת הטרוגנית ניתן להבדיל בין מרכיבי התערובת; לדוגמה: בוץ, בו ניתן להבחין בגרגירי החול ומים. קיימות גם תערובות הומוגנית שלא ניתן להבחין בין מרכיבי התערובות מחמת קוטנם, אולם ניתן להבחין בהם באמצעים אופטיים. תערובות אלו מכונות תערובות קולואידיות.
לתערובות יש שמות שונים לפי מצבי הצבירה של החומרים בהן. תחליב הוא תערובת דמוית חלב, של נוזל שומני בנוזל המתערבב במים בקלות. סוג זה של תערובת נוטה להיפרד בקלות. החלב התעשייתי, להבדיל מחלב ישירות מן הפרה, עובר תהליך המגון אשר מיועד לאחד את מרכיבי החלב לידי תערובת אחידה. לאחר הקפאה עשוי החלב להיפרד למרכיביו.
תרחיף הוא תערובת של אבקה בנוזל. תרופות ילדים רבות (סירופים) משווקות באופן זה. גם סוג זה של תערובת נוטה להיפרד, ודרוש ניעור לפני השימוש בתרופה.
הסגסוגת היא תערובת מתכות, אשר אינה נוטה להיפרד בנקל. אטומי כל מתכת מסודרים עדיין בגרעינים שלמים בתוך הסגסוגת. גרעיני המתכת מהווים גבישים זעירים, שבתוכם דומה מבנה המתכת למבנה הרגיל שלה, כאשר היא טהורה. אך הגרעינים משולבים אלה באלה במבנה חזק ויציב.
הפרדה
בתחומים רבים יש צורך להפריד תערובת למרכיביה, למטרות מגוונות כמו טיהור מים, הפקת מתכות, הפרדת תוצרי נפט, ניתוח וזיהוי דוגמה כימית, ועוד.
שיטות הפרדה מנצלות הבדלים בתכונות החומרים בתערובת. להלך מספר דוגמאות:
עצומת סטוקהולם
עצומת סטוקהולם הייתה קריאה של הוועד העולמי לשלום, המזוהה עם הקומוניסטים, שהושקה ב-19 במרץ 1950 בקריאה לפירוק נשק גרעיני.
היסטוריה
העצומה הייתה יוזמה של חתן פרס נובל, פרדריק ז'וליו-קירי, שאושרה על ידי הוועד העולמי לשלום ב-15 במרץ 1950. ב-19 במרץ 1950 הוחל בהחתמת הציבור בעולם על העצומה ושבועיים לאחר פרוץ מלחמת קוריאה טענו המארגנים שחתמו על העצומה 1.5 מיליון בני אדם. המספר הנטען הכולל של חותמים על העצומה הגיע ל-273,470,566, מספר הכולל את כל התושבים הבגירים של ברית המועצות.
אדרעי
אֶדְרֶעִי הוא יישוב מקראי שנכבש על ידי בני ישראל מידי עוג מלך הבשן, ומאוחר יותר נכלל בנחלת חצי שבט מנשה שהתיישב בעבר הירדן המזרחי.
היסטוריה
אדרעי הייתה העיר הראשית של תת-מחוז ארגוב הישראלי שהוא חלק ממחוז הבשן, והייתה לפי המסורת עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון (דברים ג', כפתור ופרח פרק ח'). העיר מוזכרת ברשימת ערי כנען המופיעה בפפירוס אנאסטאזי א. בזמן בית שני הייתה אדרעי מעיירות הספר המזרחי של ארץ ישראל שנכבשו על ידי ינאי המלך. היישוב היהודי באדרעי התקיים מאות שנים, ובתלמוד מובאת הלכה בשם האמורא רבי תנחומא אדרעיה.
שבט בני קינוקאע היהודי שגורשו על ידי המוסלמים מית'ריב התיישבו באדרעי. בדרעא נמצא משקוף מהמאה ה-8 עם כתובת עברית ומנורה. באדרעי הייתה גם מסורת כי נראתה שם האבן הגדולה שרצה עוג מלך הבשן לזרוק על משה (מסכת ברכות, פרק הרואה) ושכל הרואה אותה חייב לברך "שעשה לי נס במקום הזה".
רבי אשתורי הפרחי, שביקר במקום במאה ה-14 מצא בו קהילה יהודית. הוא כתב כי באדרעי נמצאים קברותיהם של אלדד ומידד.
מיקום
שרידי העיר המקראית חבויים בתל שבתוך העיר הסורית דרעא של ימינו, ונמצאו בה חרסים מתקופת הברזל. בסביבה מצויות מערות גדולות. יש הסוברים כי אדרעי המקראית היא העיר אזרע בסמוך לדרעא.
ז'אן-שארל קסטלטו
ז'אן-שארל ויקטור קסטלטו (בצרפתית: Jean-Charles Victor Castelletto; נולד ב-26 בינואר 1995) הוא כדורגלן קמרוני יליד-צרפת המשחק בעמדת המגן בנאנט מליגת העל הצרפתית ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים
בין השנים 2012–2015 שיחק קסטלטו באוסר הצרפתית ובקבוצת המילואים שלה. לאחר מכן הוא שיחק בקלאב ברוז' הבלגית, ממנה הושאל למוסקרון ולכוכב האדום.
ב-2017 עבר לברסט, בה שיחק עד 2020, אז עבר לנאנט.
קריירה בין-לאומית
קסטלטו נולד בצרפת לאב איטלקי ולאם קמרונית. הוא שיחק בנבחרות הנוער של צרפת. קסטלטו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון ב-11 בנובמבר 2017 במוקדמות מונדיאל 2018 של אפריקה בתיקו 2–2 מול זמביה ב-11 בנובמבר 2017.
קסטלטו נכלל בסגל קמרון למונדיאל 2022 בקטר, ואף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער היתרון מול סרביה במשחק השני בשלב הבתים.
תארים
נאנט
קמרון
אבי עברי
אבי עברי (נולד ב־1971 הוא זמר, מחזאי ובמאי ישראלי. בשנות ה-90 היה חלק מצמד רוקט. כיום הוא מרצה, יועץ ומאמן זוגי.
קריירה מוזיקלית
ב-1991 הקימו אבי עברי וליאור קינג את צמד רוקט, והחלו להופיע ברחבי הארץ בהצלחה גדולה, שבעה ימים בשבוע השואו של אבי על הבמה בשילוב סטנד אפ הציבה את הצמד במקום מוביל בתחום להקות הקאברים. שנתיים לאחר מכן הם הוחתמו בחברת התקליטים הד ארצי, וב-1995 יצא אלבום הבכורה שלהם "צמד רוקט". מתוך 11 שירי האלבום בלט במיוחד השיר "שיהיה". שכתב עברי והיה להיט שכלל קליפ מרגש במיוחד עם השחקנית טל מן. האלבום, בסגנון פופ קליל, נכשל מסחרית ולאחריו התפרק הצמד כשקינג עבר לתחום המחשבים ועברי לתחום התיאטרון.
בשנת 1998 התמקד עברי בקריירת התיאטרון, הפך לתסריטאי ולבמאי ואף הקים תיאטרון נודד בשם "תיאטרון עברי", שבו הועלו בעיקר מחזות זמר לילדים.
לאחר פירוק התיאטרון, החליט עברי בשנת 2006 לעשות ניסיון נוסף לשקם את הקריירה המוזיקלית, והוחתם בלייבל בארבי רקורדס של מועדון הבארבי. שנה לאחר מכן הוא הוציא את אלבום הבכורה "אושר בטוח" בהפקתו המוזיקלית של שמוליק דניאל. האלבום, שאופיין בשירים בסגנון רוק רך ופופ, זכה להצלחה ומתוכו בלטו הלהיטים "שיר שמח", ו"עכשיו תורי".
דרך שמוליק דניאל, הכיר עברי את עמיר בניון, ובשנת 2008 שיתפו השניים פעולה בשירו של בניון "נדבר מחר", מתוך אלבומו "עומד בשער". בעקבות הצלחת שיתוף הפעולה החליט עברי להוציא את אלבום הסולו השני שלו ב"נבל עשור", הלייבל של בניון, תוך שיתוף פעולה עם בניון שעיבד והפיק מוזיקלית אלבום זה.
אבי עברי כיום 2022 יועץ ומאמן זוגי וממשיך להקליט את שיריו במקביל.
זאב סגל
זאב סגל (13 בינואר 1947 – 11 בינואר 2011) היה משפטן ישראלי, פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ראש תוכנית ללימודי מוסמך במדיניות ציבורית למנהלים, הפרשן המשפטי של עיתון "הארץ" וחבר הנהלת המערכת.
ביוגרפיה
למד בבית-הספר היסודי "הכרמל" ובתיכון עירוני א' במגמה מזרחנית.
בשנים 1965–1968 שירת בצה"ל ככתב צבאי בעיתון במחנה גדנ"ע. במרץ 1973, מספר חודשים לפני פטירתו של דוד בן-גוריון, ערך איתו את הריאיון המקיף האחרון.
סיים בהצטיינות לימודי בוגר ומוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
עבד כעוזרו של שמעון פרס, שהיה אז שר התקשורת והתחבורה.
שחף בונפרטה
שחף בונפרטה (שם מדעי: Chroicocephalus philadelphia) הוא מין של עוף ממשפחת השחפיים החי באמריקה הצפונית. הוא קרוי על שם החוקר הצרפתי שארל לוסיאן בונפרטה, בנו של לוסיאן בונפרטה (אחיו של קיסר צרפת נפוליאון בונפרטה), שחקר את השחף במשך 8 שנים.
מאפיינים
שחף בונפרטה הוא הקטן שבשחפים לאחר המינים שחף סיני שחור-ראש ושחף גמדי. הוא מגיע לאורך 28–38 ס"מ, מוטת כנפיים של 76–84 ס"מ ומשקל 180–225 גרם. הזכרים כבדים מעט מהנקבות. הוא בעל נוצות גב וכנפיים אפורות למעט בקצוותיהן השחורות, צידי הגוף והבטן לבנים. הצוואר והראש לבנים ובעונת הרבייה הם הופכים לכהים. המקור דק ושחור והרגליים אדומות ובעלות קרומי שחייה.
זאב סגל
ביוגרפיה
סגל היה פרופסור חבר למשפטים בחוג למדיניות ציבורית בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה למשפטים. התמחה במשפט חוקתי ובמשפט מנהלי, אתיקה ציבורית ודיני תקשורת. במלאת שנה לפטירתו נחנך בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה תל אביב אולם זאב סגל.
שחף בונפרטה
מאפיינים
שחף זה מעופף ברחבי צפונה של אמריקה הצפונית מאלסקה ועד מערב קנדה ומגיע עד לגבול ארצות הברית וקנדה. הוא נצפה באיסלנד אך נדיר מאוד באירופה. הוא מתרחק מיערות אך חלק מהאוכלוסיות נפוצות בטייגה של אלסקה. הוא חי סביב אגמים, ביצות, נהרות וגופי מים פתוחים ורדודים. בחורף הוא מצוי סביב החופים המזרחיים או המערביים וגם בימות הגדולות.
שחף זה ניזון בדומה לרוב השחפים ממגוון מזונות. בעונת הרבייה הוא מתבסס על חרקים. להקות שחפים ילקטו יחדיו מאות טרמיטים צעירים מכונפים והם גם מלקטים ביצים של דגי סלמון המוטלות לאורך הנהרות, אותם הם מלקטים בצלילה מתחת למים. לקראת החורף הם ניזונים ממגוון מזונות הכוללים דגים, סרטנים, תולעים וחסרי חוליות נוספים ויגוונו גם באגוזים. הם גם נצפו חוטפים מזון לעופות אחרים כמו חופית אלפינית וחופזי מנומר.
זאב סגל
חיים אישיים
היה נשוי לצלמת לילי סגל ואב לבן, הדר.
פעילות ציבורית
סגל היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
לס (ספר)
לס (באנגלית: Less) הוא רומן קומי-סאטירי מאת הסופר האמריקאי אנדרו שון גריר שפורסם לראשונה בשנת 2017. עלילת הספר עוקבת אחרי ארתור לס, סופר הומוסקסואל המתקרב לגיל 50, כשהוא מטייל ברחבי העולם, במסע יחסי ציבור לקידום ספרו החדש.
הספר עוסק במספר נושאים, כגון מערכת יחסים להט"בית, הזדקנות ומסעות. גריר החל לכתוב את הספר כ"רומן רציני מאוד", אך מצא כי "הדרך היחידה לכתוב על [להיות הומו והזדקנות] היא להפוך אותו לסיפור מצחיק, ומצאתי כי על ידי צחוק מעצמי, יכולתי למעשה להתקרב לרגש אמיתי - קרוב יותר למה שרציתי בספרי הרציניים יותר".
הספר זכה בפרס פוליצר לשנת 2018. בדיווח על הזכייה בפרס, סוכנות הידיעות AP כתבה בטעות כי שמו של הרומן הוא "Fearless", ולא "Less". הספר נכנס אל רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, זכה בפרס הספרות של צפון קליפורניה, והיה מועמד לפרס למדא לספרות.
וסילה דינקו
וסילה סבסטיאן דינקו (ברומנית: Vasile Sebastian Dîncu; נולד ב-25 בנובמבר 1961) הוא פוליטיקאי רומני מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. שימש כסגן ראש ממשלת רומניה וכשר לפיתוח אזורי ומנהל ציבורי בין 2015–2017, וכשר ההגנה הלאומית בין 2021–2022.
ביוגרפיה
דינקו נולד בנסאוד ב-25 בנובמבר 1961. הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת באבש-בויאי ולפני שהצטרף לפוליטיקה היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת בוקרשט. הוא ייסד את השבועון REPORTER המופיע בטרנסילבניה, ואת המגזין SINTEZA.
החל משנת 2000, דינקו הוא חבר פעיל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית. בשנת 2004 הוא נבחר לסנאט הרומני מטעם המפלגה. ב-2007 הוא נבחר גם לפרלמנט האירופי מטעם מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
בנובמבר 2015 מונה דינקו לשר לפיתוח אזורי ומנהל ציבורי, ולסגן ראש ממשלת רומניה בממשלתו של דאצ'יאן צ'ולוש. הוא כיהן בשני התפקידים עד פיזור ממשלתו של צ'ולוש בינואר 2017. בסוף שנת 2020 הוא נבחר מחדש לסנאט, ובנובמבר 2021 נקרא לשמש כשר ההגנה הלאומית בממשלתו של ניקולאיה צ'וקה.
הזאב מוול סטריט
הזאב מוול סטריט (באנגלית: The Wolf of Wall Street) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2013, בבימויו של מרטין סקורסזה. זהו שיתוף הפעולה החמישי בין סקורסזה לשחקן לאונרדו דיקפריו, ושיתוף הפעולה השני בין סקורסזה לבין תסריטאי הסרט טראנס וינטר (בעבר עבדו יחד על הסדרה "אימפריית הפשע"). הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ורדן בלפורט – ברוקר (סוכן מניות) לשעבר ומרצה מוכר, שעסק בסחר לא חוקי של מניות ונודע בשל הסתבכויות עם החוק האמריקאי.
הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2013, בארצות הברית ובקנדה במקביל. הסרט התקבל בביקורות חיוביות. הסרט היה מועמד בחמש קטגוריות של פרסי אוסקר, בהן קטגוריית פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וקטגוריית פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר אולם הפסיד לסרטים אחרים בכל חמש הקטגוריות.
עלילת הסרט
הסרט מתחיל ב-1987, תחילת הקריירה של ג'ורדן בלפורט (לאונרדו דיקפריו) כברוקר (סוכן מניות) בחברה מצליחה בוול סטריט. מנהלו (אשר מגלם מתיו מקונוהיי) מייעץ לו לאמץ את אורח החיים ההדוניסטי של סוכני המניות המצליחים, המתבסס על סמים ושירותי מין. אחרי יום שני השחור (1987) אשר הפיל את החברה בה עבד ג'ורדן, הוא מחפש מקור פרנסה חדש ובעקבות המלצתה של אשתו טרזה (כריסטין מיליאוטי) מגיע לחברה קטנה הסוחרת במניות זולות אשר אחוז העמלה עליהן גדול. בעזרת טכניקות המכירה המפוקפקות שרכש בוול-סטריט מהר מאוד הוא צובר הון פרטי ואף מלמד את הקולגות שלו כיצד להרוויח ממכירה, אפילו ללקוחות בעלי הון עצמי מועט.
ג'ורדן פוגש באקראי את שכנו דוני האזוף (ג'ונה היל), סוכן מכירות, והם הופכים לחברים טובים ויוצרים יחד עם עוד מספר חברים חסרי ניסיון חברת מניות משלהם שעושה רושם רציני ונקראת בשם חסר הפשר "Stratton Oakmont", אך בעצם מוכרת מניות זולות ומפוקפקות לעשירים ונוטלת לעצמה עמלות מופרזות, תוך שימוש בטקטיקות המכירה של ג'ורדן. מהר מאוד החברה מצליחה והעסק גדל מאוד. מאות סוכני מניות מבקשים להצטרף לחברה לאחר שמתפרסמת כתבה במגזין "פורבס" אשר מכנה את ג'ורדן "הזאב מוול-סטריט" והולידה את כינויו. במקביל ג'ורדן יוצר בחברה דינמיקה קבוצתית מיוחדת שמבוססת על תאוות בצע, עשיית כסף רב ככל האפשר ללא נקיפות מצפון, נהנתנות חסרת גבולות הכוללת צריכת סמים ושירותי מין, ופולחן אישיות לג'ורדן עצמו. עם הצלחת החברה ופרסומה החל סוכן FBI לאסוף מידע על ג'ורדן, חבריו ועסקיהם.
באחת מהמסיבות שעורך ג'ורדן בביתו, הוא פוגש בנעמי לפגליה (מרגו רובי) היפהפייה ומפתח עמה רומן שמוביל לגירושין מאשתו טרזה ולנישואיהם. יחד הם מנהלים אורח חיים מלא בסמים מכל הסוגים וג'ורדן מתמכר לקוקאין ולתרופות. כאשר חייו הפרטיים ממשיכים לפרוח ולזוג החדש אף נולדת בת משותפת, מתעצמת חקירת ה-FBI ואליה מצטרפת חקירה הרשות לניירות ערך והלבנת הון של ארצות הברית. אחרי שהזמין שני סוכני FBI ליאכטה שלו ובעקיפין ניסה לשחד אותם, הבין ג'ורדן שכדי להגן על כספם ולהסתיר את מעשי הנוכלות שביצעו הוא צריך לפתוח חשבונות בנק בשווייץ על שמה של אמה, דודתה של אשתו נעמי, ועל שם קרובי משפחה שווייצרים אחרים של שותפיו. לצורך זה מבריחים הקרובים השווייצרים כ-20 מיליון דולר לז'נבה, שם נמצא הבנקאי שמלשין על ג'ורדן בהמשך.
נקודת המפנה בעלילה מגיעה כאשר השותף דוני מעורב בקטטה עם בראד (ג'ון ברנטל), אחד מהאנשים העוזרים בהעברת הכספים לשווייץ. כתוצאה מהקטטה נאסר בראד והעברות הכספים מתחילות להתגלות. עקב הלחץ מחליט דוני לסמם את ג'ורדן כדי שהבשורה תתקבל ביתר קלות. בטרם מספיק דוני לספר לו מה קרה, החוקר הפרטי מעדכן את ג'ורדן כי ה-FBI מבצע האזנות סתר בביתו ובמשרדו. ג'ורדן מבין שדוני נמצא בביתו ומנהל שיחות טלפון בנוגע לחשבון בשווייץ. הוא נוהג הביתה תחת השפעה חזקה של סמים, ובדרך הורס את המכונית ופוגע באחרות. הוא נעצר מיד באותו לילה בחשד לנהיגה תחת השפעת סמים, אולם משתחרר בהיעדר ראיות. ג'ורדן מסרב לעסקה שהציע לו ה-FBI.
במהלך טיולם של ג'ורדן, דוני ונשותיהם ביאכטה באיטליה, נעמי מתבשרת כי דודתה אמה (דרכה רשם ג'ורדן את כספו בשווייץ) נפטרה מהתקף לב ובעצם הכסף שהופקד בחשבון על חשבונה אבוד. הם מפליגים למונקו ושם מתכננים לעבור לשווייץ אך היאכטה מתהפכת כתוצאה מסערה פתאומית. לאחר שחולצו על ידי ספינה שנמצאה בסביבתם, ג'ורדן מבחין בהתפוצצות המטוס שאמור היה לקחת אותם לז'נבה, ומתחיל להבין שמזלו עומד להשתנות ועליו להתעשת.
שנתיים לאחר המקרה, הבנקאי שניהל את חשבונו בשווייץ נתפס על ידי ה-FBI ומספר את כל האמת על ג'ורדן וחבריו. כתוצאה מכך, ג'ורדן נעצר וה-FBI מציעים לו לשתף פעולה ולהפוך לעד מדינה וכך להמתיק את עונשו. לאחר מריבה קשה עם אשתו נעמי, המודיעה לו שהיא מתכוונת להתגרש ממנו, נעתר הפעם ג'ורדן להצעת ה-FBI ומוסר להם תמורת חסינות את שמות כל האנשים שעזרו לו במהלך השנים. כאשר הוא חוזר למשרדו הוא מנהל בשליחות חוקריו שיחה עם דוני אך מעביר לו בחשאי פתק שבו רשום כי הוא נושא מכשיר ציתות. הפתק, ועמו הפרת ההסכם מתגלים לאנשי ה-FBI וג'ורדן נשלח לבית סוהר בנבדה לתקופה של 36 חודשים בלבד ובתנאי מעצר קלים יחסית. סצנת הסיום מראה את ג'ורדן משתחרר ממאסרו והופך למרצה מוערך ומבוקש בתחום המכירות - הוא מוצג ברוב פאר לקראת מתן הרצאה בכנס אנשי מכירות בניו זילנד (את מנחה הכנס משחק ג'ורדן בלפורט האמיתי).
רקוויזיט
רקוויזיט הוא אביזר בתיאטרון, אשר נהוג להגדירו ככל פריט שאינו רהיט, תלבושת או תפאורה, אבל כזה הנדרש בפעולת העלילה, נחוץ בהצגה ומסייע להתפתחותה.
סוגי רקוויזיטים
קיימים שני סוגי אביזרים (רקוויזיטים) מובחנים:
דוגמה לשימוש ברקוויזיט בהצגה
במחזה "מקבת'" של ויליאם שייקספיר משנת 1606 (לערך), אחד הרקוויזיטים הוא במרכז העלילה ומוביל אותה: דף הנייר משמש כרקוויזיט מרכזי לגלגול הסיפור ולהבנת המהפך שמתחולל בליידי מקבת', כיוון שהוא חושף בפני הצופים את דמותה האמיתית, ראשית כאישה חתרנית ובהמשך כאישה ההופכת קורבן למעשה הזוועה שעודדה. בסצנה הראשונה והאחרונה בה ליידי מקבת' מופיעה, היא אוחזת בדף נייר המסמל באופן אירוני את המחולל של סיפור הזוועה – המכתב שעודד אותה לדחוף את בעלה לרצח ומעשה זוועה – בעקבות נבואת המכשפות כי מקבת' יהיה מלך. אותו המכתב מחולל שיגעון ומוות של דמות סהרורית חסרת שינה כשהוא הופך לרעל במוחה על מעשה הזוועה שעודדה, ומתוך שינה היא מוציאה דף נייר וכותבת בו דברים, בחזרתיות אין קץ.
נחשון (סדרת טלוויזיה)
נחשון (בצרפתית: Archibald le Magi-chien) היא סדרת אנימציה בת 46 פרקים שהופקה במקור לטלוויזיה בשיתוף פעולה בלגי-צרפתי בשנת 1980. הסדרה שודרה ברצועה יומית לילדים בשם "רכבת ההפתעות" בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי שבו יוני חן שר את הפתיח של הסדרה.
שם הסדרה
שמה המקורי של הסדרה היווה משחק מילים בצרפתית שיכול להתפרש כ"ארצ'יבלד כלב הקסמים" או "ארצ'יבלד הקוסם".
המתרגמים העברים בחרו בשם הפשוט "נחשון" על שם הכלב, גיבור-הסדרה, אולי בשל הקרבה המצלולית לניחוש או למנחש בעל הקונוטציות המאגיות.
חיקוי
חיקוי היא התנהגות בה פרט אחד צופה בפרט אחר וחוזר על התנהגותו של האחר. יכולת החיקוי משותפת לאדם ולבעלי חיים.
נחשון (סדרת טלוויזיה)
עלילה
נחשון הוא כלב מגזע בירדד קולי אשר מסוגל לדבר ולהתנהג בצורה אנושית. במהלך הסדרה נחשון החכם מלמד את בעליו, ילד בשם גיל, איך לשמור על הגוף ועל הבריאות.
חיקוי
למידה מתוך חיקוי
הפעולה של חיקוי מודל מאפשרת למידה. זוהי למידה תצפיתית, אשר בשונה מהתניה אינה מבוססת על חיזוקים או ענישה. למידת מתוך חיקוי מערבת יכולת קוגניטיבית של סימול.
נחשון (סדרת טלוויזיה)
עלילה
הסדרה הייתה בעלת ערכים חינוכיים רבים, כגון: הסכנות בטבק, אלכוהול, החשיפה לשמש, והחשיבות שבשמירה על היגיינה ועל הבריאות כגון: צחצוח שיניים, רחיצת הידיים, התעמלות, ואכילת ארוחות מאוזנות.
חיקוי
למידה מתוך חיקוי
החקיינות היא תכונה מאוד חשובה עבור היכולת לרכוש שפה אצל ילדים, נמצא כי תינוקות בני שבועיים עד חודש כבר מסוגלים לחקות תנועות פנים פשוטות כמו הוצאת לשון, פתיחת פה וכיווץ שפתיים. התינוק לומד בהדרגה את יכולת החיקוי, למרות שאין טכניקה מורשת של חיקוי.
חיקוי דרך משחק
המשחק הוא כלי המאפשר רכישה ופיתוח של מיומנויות שונות. ישנם משחקים המערבים צורות שונות של חיקוי. למשל, המשחק סיימון מתרגל בין היתר את יכולת הזיכרון באמצעות חיקוי דפוסים שונים של לחיצה על כפתורים המוצגים לשחקן באופן מצטבר. כאשר בשלב הראשון מוצגת לחיצה אחת ובכל שלב נוספת לחיצה חדשה ועל השחקן לזכור את הרצף. כמו כן, משחק בבובות יכול לשמש כחיקוי מוקטן לחיים מציאותיים המאפשר לילד להתנסות בתפקידים של מבוגרים. משחק בבית בובות יכול לדמות ברמה מסוימת את ההנהלות של משק בית.
חיקוי בהוראה
במסגרת מערכת החינוך ההישג המצופה משיטת הוראה המבוססת על חיקוי הוא שיחזור מדויק של התנהגות מודגמת. החיקוי תואם את צורכי ההוראה עבור סוגים מסוימים של הקניית ידע ומיומנויות. למשל, היא מתאימה לשימוש עבור הוראת הכתיב, משום שהיסודות הלוגיים עליהם מבוסס נושא זה הם מועטים ולא מצופה מהתלמיד לפתח את חשיבתו או כשריו האחרים בעקבות העיסוק בו.
השימוש בחיקוי לצורכי הוראה יכול לסייע רכישת תחומי ידע ומיומנויות מסוימות, אך יש בה גם חסרונות מסוימים. זאת משום שהתנסות של התלמיד עם למידה דרך חיקוי עלולה לקבוע את יחסו עבור יתר המצבים שבהם יצטרך ללמוד. יחד עם חומר הלימוד התלמיד ילמד גם שאין לו חלק בבחירת השכלתו ושהיא אינה קשורה לרצונו או להבנתו. הוא ילמד שאת הדברים החשובים נרכשים רק על ידי מאמץ. לא רק זאת, אלא שמשום שהוראת החיקוי משלבת גם את עקרונות ההתניה הוא ילמד שאי השקעת מאמץ גוררת ענישה. הוא ילמד שלדעת פירושו קודם כל לזכור ושאין להשקיע מחשבה בתהליך הלמידה. המאמץ שהשקיע בלמידה והחרדות מפני הכישלון שמעוררת דרך זו נוטעים בתלמיד חשש בפני שינוי והוא לומד להעריך את עצמו על פי דעתם של האחרים עליו.
בעקבות זאת מבחינה חינוכית למידה המבוססת על חיקוי היא מוגבלת מטבעה, משום שאינה יכולה לפתח את האינטליגנציה ולעצב את האישיות של האדם. זאת להבדיל מהוראה מתקנת אשר מבוססת על פיתוח יכולת החשיבה ומיומנויות הלמידה. למשל, לימוד הכתיב במסגרת הוראה מתקנת יתבסס על הקנייה של ידע לשוני ושימוש בסימני כתיב. זאת בעוד שהוראת החיקוי תעשה שימוש רב יותר בלימוד בעל פה ובהכתבה.
משום שבהשוואה לדרכי לימוד אחרות הוראת החיקוי היא קלה יחסית עבור המורה, לעיתים קרובות נעשה בה שימוש במסגרת בתי הספר גם עבור נושאי לימוד אשר אינם מתאימים לה. נטייה זו מתגברת גם משום שהשימוש בהוראת חיקוי יוצר הישגים מיידיים וגלויים על פי המקובל במדידה והערכה בחינוך פורמלי, ועל כן הם רצויים בעיני המורה ומנהל בית הספר. עם זאת על פי רוב הציונים מבחנים אלו משקפים יותר את יכולת הזיכרון מאשר את יכולת ההבנה.
חיקוי בחברה
במסגרת ארגונים הדוגמה האישית של מנהלים עשויה להיות מודל לחיקוי לשאר העובדים והפעילים בארגון. מסיבה זו מוטלת אחריות על המנהיגים של החברה לייצג בהתנהגותם דוגמה ומופת לאחרים.
חיקוי באמנות
חיקוי הוא אחד מעקרונות היסוד באומנות, והוא עומד בסתירה לעקרון ההבעה, שאינה חיקוי. החיקוי (ביוונית: μίμησις, ראה ערך נפרד מימזיס) יכול אבל גם להיות העתקה, שנתפסת כזיוף או גנבה, ואז הוא לא מוערך אלא מגונה.
שימוש נוסף של החיקוי באומנות נועד ליצירה של אשליה אופטית. אשליה זו נוצרת על ידי יצירת אפקטים המחקים מאפיינים פיזיים של גירויים שונים בעולם הממשי. למשל, ישנם רמזים שונים המשמשים את האדם לצורך גיבוש של תפיסת עומק. אמנים רבים למדו כיצד לחקות חלק מהם כדי ליצור אשליה של תלת־ממד מציור או תמונה דו־ממדיים.
חיקוי ככלי סאטירי
בסאטירה של אמנות הבמה (כיום בעיקר טלוויזיה, אך גם תיאטרון וקולנוע) אחד מהכלים המרכזיים הוא החיקוי הפארודי של אנשי ציבור ומושאי הסאטירה. מחד, החיקוי נועד להיות דומה למושא החיקוי, הן במראה והן בצורת הדיבור (בין השאר שיהיה קל לזיהוי על ידי הקהל); ומאידך - החיקוי הוא לרוב מלעיג ומקצין את אישיותו ומאפייניו של מושא החיקוי. דוגמה למאפיין שנוטה להיות מוקצן בחיקוי הוא שימוש במטבעות לשון וביטויים שמזוהים עם מושא החיקוי באופן מוגזם.
אשר וייס
הרב אשר זליג וייס (נולד בט' בניסן ה'תשי"ג, 25 במרץ 1953) הוא פוסק חרדי, מייסד וראש בית המדרש "דרכי תורה" ואב בית דין "דרכי הוראה". משתייך לחסידות צאנז-קלויזנבורג.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית למשה וייס, ניצול השואה סוחר נדל"ן. למד במוסדות צאנז בארצות הברית. בשנת תשכ"ו עלתה המשפחה לישראל והתגוררה בקריית צאנז בנתניה. הוא למד במוסדות בקריה והתקרב לאדמו"ר הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם.
בראשית שנות התשעים כיהן כראש ישיבת 'כתר ישראל' של חסידות סדיגורה, ומשנת ה'תשנ"ז (1997) הוא ראש ישיבת 'מחנה אברהם' של חוג חת"ם סופר בבני ברק ורב קהילת טשכנוב בשכונת רמות ג' בירושלים. במקביל הוא עומד בראש כולל לדיינות ולהכשרת אברכים למורי הוראה בירושלים.
בשנת ה'תשס"ו ייסד את ישיבת 'דרכי תורה' ומאז הוא עומד בראשה. בשנותיה הראשונות כיהן בה לצדו גם הרב ברוך דב פוברסקי, ראש ישיבת פוניבז'.
הרב וייס מעביר שיעורים קבועים בסוגיות הלכתיות ולמדניות הקשורות לפרשת השבוע, שרובם מתפרסם בהמשך בספריו "מנחת אשר". השיעורים מתקיימים בכל יום שני בבית כנסת דביר בהר נוף, ביום שלישי בבית וגן בבית הכנסת תפארת צבי וביום רביעי בבני ברק. ביום חמישי בערב מתקיים השיעור המרכזי בבית מדרשו בירושלים. השיעור מוקלט בקול הלשון ומופץ בדיסקים. הוא מעביר שיעורים גם בישיבות של המגזר הדתי-לאומי: בישיבת תורת החיים, ובישיבת שדרות הוא מוסר שיעור אחת לשבועיים. החל משנת תשע"ג הוא משמש כפוסק של המרכז הרפואי שערי צדק. הוא ייסד בית דין לדיני ממונות, במסגרתו עוסק בין היתר בבוררות וביישוב סכסוכים בין שכנים. בפסיקותיו בנושאים אלו מעניק הרב וייס משקל גם לחוק הישראלי.
סגנונו
הרב וייס מוסר את שיעוריו בנושאי הלכה ולמדנות. שיעוריו מובנים גם למי שאינו מצוי בנושא. הוא מרבה לצטט מספרי בעל שואל ומשיב, הרב שלמה קלוגר, הרב יוסף ענגיל, והחתם סופר. משתדל להימנע מעיסוק בפרטים שוליים ומתנגד לעיסוק קונספטואלי מופשט במושגים התלמודיים כמקובל בשיטת בריסק. שכיחים אצלו הביטויים "ליבי אומר לי" ו"ברור כשמש". אינו נרתע מפסיקה חדשנית, אף כשאינה תואמת את שיטת הפסיקה הרווחת.
ספריו
ספריו נקראים "מנחת אשר" ומוצאים לאור על ידי "מכון מנחת אשר" שמוציא גם חוברת שבועית משיעוריו, ובה שאלות הלכתיות על דרך הפלפול העיוני ברעיונות קצרים על דרך האגדה והמוסר לפרשת השבוע.
בסדרת "מנחת אשר" על התלמוד הבבלי נדפסו נכון ל-ה'תשע"ז, כרכים ובהם שיעורים על המסכתות: שבת, פסחים, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא בתרא, מכות, מסכת נידה והלכות נידה.
בסדרת "מנחת אשר" על התורה מודפסים שיעוריו השבועיים הכוללים דיוני הלכה וענייני אגדה ומוסר, על סדר פסוקי פרשת השבוע. כרך נספח לסדרה זו הוא "הגדה של פסח - מנחת אשר".
גם ספר השו"ת שלו, בן שלושה כרכים, נקרא "שו"ת מנחת אשר".
"מנחת אשר - אמונה וביטחון" עוסק בנושאים אלה לאור חובת הלבבות, הרמב"ן, החזון איש ועוד.
בית הדין "דרכי הוראה" מדפיס לפני החגים חוברות ובהן חידושים מפרי עטם של חברי בית הדין, ביניהם מאמרים של הרב וייס.
בשנת 2021 הוציא כרך של "שו"ת מנחת אשר" העוסק בענייני מגפת הקורונה בישראל ובהשלכות ההלכתיות שלה הוא בעיקר ייחס חשיבות לדעת משרד הבריאות לצד דעת תורה והוביל קו מחמיר בכל הקשור למגפת הקורונה.
הפארק הלאומי נלסון לייקס
הפארק הלאומי נלסון לייקס (באנגלית: Nelson Lakes National Park) הוא פארק לאומי בצפון האי הדרומי של ניו זילנד וכולל את האגמים רוטואיטי (במאורית Rotoiti - האגם הקטן) ורוטואורה (Rotoroa - האגם הארוך) וכן את העמקים ורכסי ההרים שסביבם ומשתרע על פני 1,020 קמ"ר.
הפארק מהווה מוקד משיכה טיולים רגליים, דיג, קמפינג ופעילויות נוספות, כשאר מוקד הפעילות נמצא בחלקו הצפוני של הפארק, לחופו של אגם רוטואיטי, בסמון לעיירה סיינט ארנאוד (Saint Arnaud) בה ממוקם גם משרד מחלקת השימור של ניו זילנד האחראי על הפארק. מחלקת השימור מפעילה במרכזו של הפארק תוכנית לסילוק מינים פולשים ולהחזרת ציפורים נדירות לבית הגידול הטבעי שלהן. התוכנית, שנקראת Rotoiti Mainland Island (רוטואיטי - אי ביבשת) פועלת בשטח של 8,250 דונם והיא מהווה המשך לתוכניות דומות שבהן הצליחה מחלקת השימור לנקות איים מבודדים ממינים פולשים ולפתח בהם בתי גידול למיני ציפורים שהיו על סף הכחדה.
צליאק
תאי מערכת החיסון של חולי צליאק מזהים בטעות את הגליאדין שנספג בתאי הדופן הפנימית של המעי הדק כגוף זר, פתוגני, תוקפים את תאי המעי, וגורמים בכך להפרעה בספיגת מזון. אם הבעיה לא מאובחנת, עלול הדבר לגרום לתסמינים ולסיבוכים שונים.
בחיטה מהווה הגלוטן עד 80% מהחלבון שבגרעין, והוא האחראי לאלסטיות של עיסת הבצק ולכך שהשמרים יכולים בתסיסתם להתפיח את העיסה. הגלוטן בגרעין מעורב בעמילן והוא ממוקם מבחינה בוטנית באנדוספרם - רקמה טריפלואידית המספקת מזון לגרעין במהלך גדילתו.
בשל היות תסמיני המחלה בלתי ספציפיים (ראו בהמשך), מעריכים כי השיעור האמיתי של חולים במחלה גבוה בהרבה משיעור החולים המאובחנים (כ-1% מכלל האוכלוסייה). הטיפול היחיד המבטל את כל התסמינים (אך אינו מרפא את המחלה), הוא הימנעות קפדנית מאכילת מזונות המכילים גלוטן.