cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שחר מרקוס
תערוכת יחיד
ב- 2019, הציג מרקוס תערוכת יחיד בגלרהי ברוורמן באוצרות עדי גורה. "רונדו" הוא מיצב וידאו רב ערוצי שנעשה במיוחד לחלל הגלריה ומוקרן על קירות ותקרת הגלריה. מרקוס יצר לראשונה מיצב פרפורמטיבי תלוי חלל שעושה שימוש בווידאו ובמופע בו זמנית, ובכך מבקש להרחיב את גבולות המדיום של הווידאו כתיעוד ושל פרפורמנס כאירוע חד פעמי תלוי מקום, ולחבר בין ממד הזמן לחלל. לאורך ולרוחב החלל, מוקרן דימוי של האמן שחר מרקוס, לבוש מדי צבא, ומצולם ממבט על. האמן צועד קדימה ושתי ידיו נעות בקצב קבוע לקול מקצב הנשמע ברחבי חלל הגלריה. דמותו נעה על פני תקרת הגלריה, ולאורכם ורוחבם של קירות החלל, כדמות אחת המשתכפלת ומתרחבת ולבסוף מתכווצת חזרה לדימוי בודד. על הקיר תלוי פסל המורכב משלושה מגפונים; יציקות דמוי פורצלן מסודרות בשורה אחת על יד השנייה. המגפונים פונים כלפי מעלה ומתוכם בוקע קולו של המפקד המצעיד את החיילים. הם שבירים במראם, ועם זאת, הם מהווים את האלמנט המרכזי המצווה על משתתפי המצעד. שימוש בחיילים, מוטיבים צבאיים וטקסים אינם זרים למרקוס. ליצירה זו קדמו "1,2,3 דג מלוח" בה הוא משכפל את דמות החייל בדמותו על גבי קרטון מטרה לאימוני ירי, או בעבודה "אבות אכלו בוסר" כאשר הוא עטוי מדים שמזכירים דיקטטורים ולמול המצלמה, הוא מקריא את הנאום המקראי המפורסם "אבות אכלו בוסר" של הנביא יחזקאל, תוך כדי אכילת המדליות העשויות עוגיות. הפעולה של אכילת העוגות מוחקת את הטקסט שנאמר והופכת אותו לרעש רקע ולמחיקת משמעותו המקורית. בעבודה "רונדו" מרקוס שב ומפעיל את אותו מכניזם באופן שונה. הוא מבקש למחוק את האישיות שלו כאדם, ולהמיר את הישות האנושית לסמל, אייקון של שליטה. המגפונים תלויים על קיר הגלריה. אלו לא מגפונים רגילים, אלא פסלים דמויי פורצלן מהם נשמע קולו של המצעיד, קולו של ה"אח הגדול", שאומר:  "בייד ו בטטה". מקורן של צמד מילים אלו באגדה אורבנית הנוגעת לצבאות בהם חיילים הוצעדו כשבידם האחת  ביצה ובשנייה תפוח אדמה. מקורו של המצעד הצבאי הוא בימי קדם, בתקופה שבה הלוחמים היו צועדים במקבץ צפוף כמקשה אחת. מקבץ זה היה קשה להכניעו והוא הנחיל למצביאים שהשתמשו בו ניצחונות לרוב. כיום, אין משמעות ללחימה מסוג זה, ומצעדים צבאיים נערכים באופן טקסי בלבד כדי לחנך את החיילים ולשמור על רמה גבוהה של משמעת. אצל מרקוס, המצעד מעיד על מוות, מותו של האינדיבידואל. מכלי יומיומי לפיזור הפגנות, הופך המגפון לאובייקט של תשוקה המייצג את מוקד הכוח, נוכח בתוך מערכת וירטואלית שבתוכה האדם כלוא ללא אפשרות להימלט או לצמוח. המגפון הופך להיות אציל, המקדש את הקריאה של ההצעדה.
על-אדם
העל-אדם כמטרה
הדמות המנוגדת לעל-אדם היא האדם האחרון של המודרנה השוויונית. זרתוסטרא מציג אותו כמטרה אלטרנטיבית אותה האנושות יכולה להציב לעצמה באופן שישלול את האפשרות לקיומו של העל-אדם. מושג האדם האחרון מופיע רק בספר "כה אמר זרתוסטרא".
שחר מרקוס
תערוכה קבוצתית
ב-2011 השתתף מרקוס בתערוכה קבוצתית שהתקיימה בגלריה דנה שביד מרדכי. בתערוכה נבדק הקשר בין מעשה ה"תפירה" למעשה ההנצחה, אמנים הוזמנו להגיב למקום ולתכנים שהמקום מעלה בהם. חיבור שבין ההיסטוריה הטעונה של הקיבוץ, לשאלות של זיכרון, הנצחה, וגבורה. בתערוכה מציג מרקוס את העבודה עבודת הווידאו "3,2,1 דג מלוח" מרקוס מבקש בעזרת משחק הילדים לבחון את מעמדם של המיתוס ושל הגיבור. בעבודה הוא מציב את דמותו השטוחה ועשויה מקרטון כבשה הקרב, לבושה במדים אפורים - ספק מדי חייל מתקופת מלחמת העולם השנייה או פלמחניק מימי קום המדינה ספק מדי עבודה. מרקוס, כמו הגיבורים, מנסה להידמות לגיבור ולעיתים מטפח את מיתוס הגבורה שהם מייצגים ואת אתרי הזיכרון שהותירו אחריהם. בהופעתו כדמות קרטון חותר אולי להפוך למיתוס בעצמו, אולי לזכות במקום של נצח בשדה האמנות המקומי, זו דרכו להתמודד בדרך הומוריסטית ומלאת אירוניה עם המיתוסים התרבותיים, לטפל בסטריאוטיפים צבאיים ומיליטריסטיים בתרבות הישראלית. מרקוס מופיע בו זמנית בכל התפקידים: גיבור נערץ ופועל פשוט, מפקד תוקף וחייל מתגונן ובעיקר - אמן יוצר. הדיון שהתפתח במהלךהתערוכה הבהיר עד כמה רלוונטית שאלת שימור המורשת ושימור הערכים והמיתוסים וכיצד ניתן להעביר ולהנחיל את הערכים גם לדור הצעיר.
על-אדם
העל-אדם כמטרה
פן זה של הדוקטרינה של ניטשה, מתמקד יותר על עתיד האנושות ככלל, מאשר על אינדיבידואל מזהיר אחד. ישנו חוסר הסכמה בין החוקרים בנוגע ליחס בין היבט זה של העל-אדם לפן שלו כבורא הערכים החדשים.
על-אדם בשלטון הנאצי
התפיסה הנאצית של גזע העליון הולידה גם את הרעיון של "תת-אדם" (Untermenschen) - בני אדם נחותים לכאורה, שיש לשלוט בהם ולשעבד אותם. מונח זה כוון כלפי יהודים, צוענים, וסלאבים. המושג שימש מאוחר יותר כעילה להשמדה שלהם במסגרת השואה ולרצח של שבויי מלחמה רוסים. כמו כן הנאצים החלו ליישם תוכניות לפיה יש לכבוש במזרח טריטוריה שתשמש כ"מרחב מחיה" (לבנסראום), שאת תושביו הנחותים (פולנים שאינם יהודים) יהפכו לצמיתים, ולבסוף יחליפו במתיישבים גרמנים. המונח תת-אדם כוון גם לשחורים ולמעשה, לכל בני האדם שאינם ארים. מקורו של מונח זה לא הגיע מניטשה, שהיה ביקורתי הן כלפי האנטישמיות והן כלפי הלאומיות הגרמנית.
גרמניה הנאצית פעלה לא רק כדי להשמיד גזעים "נחותים" אלא גם כדי להשביח את "הגזע העליון". רעיון זה קודם על ידי ידי רצח או "תיקון" של "ארים" נחותים (בעלי מומים, מפגרים, הומואים) וניסיונות לבצע "השבחת הגזע". תוכנית T4 - אותנסיה נועדה לחסל את כל הגרמנים "הלא כשירים" ולדאוג ל"טיהור הגזע הארי". בתוכנית זו, רצחו הנאצים באמצעים שונים, לרבות תאי גזים, כ-90 אלף גרמנים שסבלו מפגמים גופניים, כמומים מולדים או מחלות כרוניות וכן מקשיים נפשיים. סעיף 175 נועד "לטהר" או לחנך מחדש הומואים גברים.
מנגד, תוכנית לבנסבורן או "מעיין החיים", הייתה תוכנית של המפלגה הנאצית, לעידוד "טהרת" הגזע הארי על ידי טיפוח ילדים שהתאימו למודל הארי. התוכנית פעלה במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס. הדבר כלל עידוד ילודה של אנשי אס-אס, "טהורי דם" או ילדים ממוצא נורדי. היבט נוסף של התוכנית היה חטיפת ילדים שהתאימו לסטריאוטיפ הנאצי מרחבי אירופה. צוותי חוטפים מיוחדים פעלו בין השאר בנורווגיה, צרפת, פולין, אוקראינה ורוסיה. הם היו חוטפים ילדים מהוריהם ומגני שעשועים, וכן באמצעות אקציות. לעיתים היה מגיע צוות אס-אס למרכזו של כפר באמצע הלילה, מרכז את כל התושבים ולאחר סלקציה מפריד ילדים מאמהותיהם ומעביר אותם לגרמניה. אלפי ילדים שענו לקריטריונים של טוהר הגזע הועברו כך לגרמניה וגודלו כגרמנים נאצים. כמעט כל הילדים האלה לא הוחזרו להוריהם בתום המלחמה.
עדשה אכרומטית
עדשה אכרומטית היא עדשה שמתוכננת באופן שמפחית את העיוותים האופטיים שנגרמים לתמונה שנוצרת על ידה, יחסית לעדשה כדורית פשוטה. בעדשה האכרומטית יש פחות אברציה כרומטית ופחות אברציה כדורית, שיפורים שמושגים באמצעות מבנה מורכב יותר, בדרך כלל על ידי הצמדת שתי עדשות פשוטות העשויות מסוגי זכוכית שונים. עדשה אכרומטית מסוגלת למקד שני אורכי גל שונים לאותו מרחק מוקד, מה שמשפר את אחידות המיקוד עבור כל אורכי הגל שביניהם, לעומת עדשה פשוטה בה כל אורך גל מתמקד במרחק אחר. ניתן לשפר עוד את ביצועי העדשה באמצעות מבנה מורכב אפילו יותר, וכך מתקבלות העדשה האפוכרומטית וה.
עדשה אכרומטית
עדשה כדורית רגילה סובלת בין היתר מעיוות כדורי ועיוות צבעי. מנוסחת לוטשי העדשות מתקבל מרחק מוקד שונה לאורכי גל שונים, בשל תלות מקדם השבירה באורך הגל. כלומר לכל אורך-גל מרחק מוקד משלו, מה שגורם לכך שהדמות הנוצרת על ידי אורכי-גל שונים תחול במקומות שונים לאורך ציר העדשה. זהו עיוות צבעי מסוג אחד, הקרוי עיוות צבעי אורכי. תוצאה נוספת לתלות זו באורך-הגל היא הגדלה קווית שונה של הדמות, מה שיוצר עיוות צבעי נוסף, עיוות צבעי רוחבי. עדשה אכרומטית בנויה באופן שמקטין את השפעת העיוות הכדורי ואת השפעת העיוות הצבעי האורכי, היות שהן ממקדות קרני אור באורכי-גל שונים (למשל, האדום והכחול מהווים דוגמה אופיינית, בהיותם בקצות התחום הנראה) על אותו מישור מוקד. לעומת זאת, עדשה זו אינה מתקנת את העיוות הצבעי הרוחבי, ולשם כך דרוש סידור אחר של עדשות. <-- (להכניס כאן מקור). -->
שמואל רודנסקי
שמואל (שמוליק) "מוּלה" רוֹדֶנְסקי (10 בדצמבר 1902 – 18 ביולי 1989) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי בתקופת היישוב ובימי המדינה, חתן פרס ישראל. רודנסקי התבלט בהיותו גדל גוף ובעל קול רועם, שהיטיב לשחק דמויות עממיות ומלאות חיים. כמו כן היה ידוע בחיבתו הרבה לאוכל ולטיפה המרה.
ביוגרפיה
שמואל רודנסקי נולד לגיטה ולראובן בסמרגון בשנת 1902. במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלט לאוקראינה, משם גורש בשנות המהפכה הרוסית. הוא הגיע לפולין, שם השיג דרכון פולני מזויף, עמו נכנס לגרמניה והגיע להמבורג. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל. תחילה התפרנס מעבודה כפועל בפרדסים ובסלילת כבישים. שיחק בתיאטרון הארץ ישראלי (התא"י) ולאחר מכן בתיאטרונים הסאטיריים הקומקום והמטאטא. הוריו נספו בשואה בטבח פונאר. בשנת 1948 התקבל לתיאטרון הבימה (לאחר ששנים רבות לא התקבל אליו) ובמשך עשרות שנים מילא בו תפקידים רבים. בשנת 1965 הושאל רודנסקי מהבימה למלא את תפקיד טוביה החולב בהצגת "כנר על הגג" בהפקתו של גיורא גודיק, במקביל ולסירוגין עם בומבה צור שמילא את אותו התפקיד. רודנסקי זכה להצלחה גדולה בתפקיד זה והמשיך למלא אותו אחר כך בהופעות בגרמניה ובשווייץ.
משנות השישים ואילך הופיע רודנסקי ביחד עם שמואל סגל ושמוליק עצמון בהרכב בשם "שלושת השמוליקים", בהקראות מסיפורי שלום עליכם בעברית וביידיש. כמו כן זכור רודנסקי מן המערכון של אפרים קישון "בניין ההסתדרות" בו שיחק לצד סגל.
רודנסקי הרבה להופיע בסדרת תסכיתי הרדיו של קול ישראל "המסך עולה" בשנות החמישים והשישים. הוא התפרסם כנח שמחון בסדרת התסכיתים הפופולרית "משפחת שמחון", ששודרה בגלי צה"ל בשנות השישים. כל פרק נפתח בקולו העמוק השואל: "אין אוכל? בא דואר? נאוה בבית?", פתיחה שהפכה למותג של התקופה. בתסכית שיחקה את אשתו של רודנסקי השחקנית ניורה שיין שהייתה אשתו גם מחוץ לעולם התיאטרון. לשניים לא היו ילדים. רודנסקי קבע ביתו ברחוב רחל בתל אביב.
רודנסקי הוכתר כחתן פרס ישראל לתיאטרון בשנת 1984. בשנת 1982 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת 1986 לקה רודנסקי בהתקף לב ראשון. לאחר שהחלים ממנו החליט לחזור לבמה ביחד עם "שלושת השמוליקים" ולחדש את הצגתם על כתבי שלום עליכם. בכתבת טלוויזיה שנעשתה עליו עם חזרתו לבמה אמר רודנסקי: "יש שחקנים שאומרים שחלומם הגדול הוא למות על הבמה, אני מעדיף לשחק על הבמה ולמות במיטה, בבית!". בליל ה-18 ביולי 1989, לאחר שסיים להשתתף בהצגה שנערכה במרתפי תיאטרון הבימה ובשעה שעלה במדרגות התיאטרון לעבר האולם המרכזי לשם השתתפות בהצגה אחרת, לקה רודנסקי בהתקף לב שני, ובכך מצא את מותו בגיל 86.
הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
בתרבות הפופולרית
בשיר הפופולרי "החופש בבית הבראה" מוזכר רודנסקי בשורה: "רודנסקי מציג כאן לא רע".
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי) (באנגלית: Leyland Titan front-engined double-decker) הוא כלי תחבורה דו-קומתי בתצורת אוטובוס, אשר יוצר על ידי חברת "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") הבריטית בין השנים 1927–1942, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1969.
אב הטיפוס "Tiger TS1" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות באולימפיה, לונדון בשנת 1927.
צסק"א מוסקבה (כדורעף נשים)
צסק"א מוסקבה היה מועדון רוסי לכדורעף נשים. המועדון התמודד בליגת העל והיה אחד ממועדוני הכדורעף הטובים ביותר יבשת, לאחר שזכה 3 פעמים בליגת האלופות.
בשנת 2008, המועדון פורק בשל בעיות כלכליות.
תארים
אליפות ברית המועצות (6) גביע ברית המועצות (2) ליגת העל הרוסית: גביע רוסיה: 3 ליגת האלופות: 3 גביע המחזיקות האירופי: 4''' טורניר קבוצות הצמרת הבינלאומי:'''
ציקלורמה
ציקלורמה (באנגלית: cyclorama) היא ציור גלילי ופנורמי שמטרתו להעניק לצופה, העומד במרכז הגליל, מראה בן 360° של התמונה. האפקט המבוקש הוא שהצופה יחוש כאילו הוא נמצא במרכז ההתרחשות המתוארת בתמונה, בדרך כלל של אירוע היסטורי או מקום מוכר ומפורסם.
הציקלורמה הראשונה הוצגה בשנת 1787 באדינבורו, סקוטלנד, בידי האירי רוברט בארקר (Barker) שביקש למצוא דרך לייצג את הנוף הפנורמי הנשקף מראשה של גבעה בסמוך לעיר. במהלך המאה ה-19 היו הציקלורמות לפופולריות למדי, והמבוקשות ביניהן הובלו מעיר לעיר על מנת לספק שעשוע והנאה. לעיתים קרובות לוותה הצפייה בציקלורמה בהשמעת מוזיקה וכן בקולו של מספר שהסביר את האירוע המצויר בתמונה. לעיתים נבנו דיאורמות, פרטי תפאורה תלת-ממדיים, בקדמת הציקלורמה על מנת לספק חוויה ריאליסטית מוגברת.
ברבות מערי ארצות הברית ואירופה נבנו מבנים מעגליים ומשושיים על מנת לספק מקום תצוגה לציקלורמות, אשר בשיא פריחתן צוירו מאות מהן. על אף מספרן הרב של הציקלורמות, כיום שרדו רק כשלושים, שהמפורסמות שבהן:
ארז אשל
ארז אשל (נולד ב־8 ביולי 1969) הוא פעיל חברתי ממייסדי המדרשות למנהיגות חברתית (מכינות קדם־צבאיות) ושימש במשך עשור ראש מכינת עין פרת. ממייסדי ארגון "השומר החדש". בעבר היה מנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך והיה אחד ממנהיגי מאבק הסטודנטים להפחתת שכר הלימוד בשנת 1998, מכהן כיו"ר ארגון לב אחד והוא מייסד ומכהן כיו"ר עמותת עתידנא מאז 2019.
ביוגרפיה
אשל גדל במרכז שפירא, ובהמשך למד בישיבת "אור עציון", והתנדב במד"א.עם גיוסו לצה"ל הצטרף לקורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. כמפקד סיור נפצע במהלך האינתיפאדה הראשונה מאבן שפגעה בו. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר בשנת 1989. שם התפרסם אשל לראשונה כשהיה אחד הצוערים העיקריים אחריהם עקב הסרט התיעודי "להיות קצין". בהמשך שימש כמפקד פלוגה ביחידת מגלן וכקצין הדרכה של חטיבת הצנחנים. לאחר רצח רבין פרש מצה"ל והיה ממקימי תנועת "דור שלום". בתקופה זו ראה את המשבר החברתי והקרע בעם, ופעל להקמת המיזם החינוכי שלימים נהפך למכינות הקדם־צבאיות. בתקופה זו עוד לא היו מכינות לא דתיות, ואשל היה מיוזמי הקמת המדרשות הישראליות למנהיגות חברתית: בתחילה "נחשון" ביישוב נילי, שנה לאחר מכן "מיצר" ברמת הגולן ו"גליל עליון" בקיבוץ מעיין ברוך, וכשלוש שנים לאחר מכן הקים את המכינה שלשיטתו תהיה 'מכינת הדגל' של המדרשות למנהיגות חברתית – "עין פרת" בכפר אדומים, "בני ציון" בתל אביב, "ערבה" בחצבה ו"תבור" בנוף הגליל.
לפני שנבחר לראשות אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב ניהל, במשך שנתיים, את בית הספר 'מרום' – תיכון לתלמידים לקויי למידה ובסיכון בכפר הירוק, שבו נותנים מענה לתלמידים שנשרו ממוסדות החינוך ואשר בשל קשיים לימודיים ורגשיים לא מצאו את מקומם במסגרות הקיימות.
בינואר 1998 נבחר לראשות אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב מטעם תנועת "דור שלום", לאחר שנים בהן שלטו באגודת הסטודנטים נציגי תא העבודה. באוקטובר 1998 הוביל עם יו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית ליאור רוטברט ויו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון גילה גמליאל, מאבק מתוקשר להפחתת שכר הלימוד באוניברסיטאות, ולשינוי פניה של מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל. למרות תמיכה רחבה בציבור ובתקשורת, הסתיים המאבק לאחר 40 יום בהבטחה מעורפלת של בנימין נתניהו להקים ועדה שתדון בשכר הלימוד.
אשל התפטר מראשות אגודת הסטודנטים בתל אביב מייד לאחר סיום מאבק הסטודנטים. הוא היה ממקימי עמותת "תנו לעבוד בכבוד", אחת העמותות שנחקרו בהקשר של פרשת עמותות ברק, במערכת הבחירות של אהוד ברק לראשות הממשלה, אך לא הואשם בפרשה. הוא המשיך לתת תנופה למפעל המכינות הקדם צבאיות ולאחר מכן ניגש להקמת מדרשה למנהיגות במדבר יהודה – מרכז רוחני ותרבותי עבור המדרשות כולן. אשל היה מעורב בהקמת אוהל צום ולימוד למען אחדות ישראל שמתקיים ביום הזיכרון ליצחק רבין. וכאחד מיזמי "הלילה לא לומדים תורה" בט' באב שעוסק בהידברות בנושאים שונים המעסיקים את הציבוריות הישראלית. כמו כן היה מיוזמי הקמת תנועת "אחריי!", שעוסקת בהכנה של בני נוער לקראת שירות צבאי משמעותי ובמעורבות קהילתית.
כיהן כסמנכ"ל לענייני סטודנטים במרכז שלם, הנחה קבוצות הנהגה שונות בחברה הישראלית, וייעץ לגופים שונים בפוליטיקה, בכלכלה ובחברה הישראליות. בין היתר היה מעורב בייעוץ פוליטי למועמדים במזרח אירופה ובקמפיינים פוליטיים ומסחריים ברחבי העולם. הוא הדמות המרכזית העומדת מאחורי הקמת ארגון "השומר החדש" וגייס את רוב כספי הארגון מאוונגליסטים אמריקניים. ביולי 2012 מונה על ידי שר החינוך, גדעון סער, למנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך ושימש בתפקיד במשך כשנתיים.
ב־13 בדצמבר 2015 הופיע מעל בימת TED באוקראינה ושם שטח את משנתו בענייני חינוך, מנהיגות ופיתוח בקרב צעירים, תחום שבו הוא עוסק כיום.
ב־15 בדצמבר 2016 קרא ברשתות החברתיות להתגייס לפעולה צבאית ישראלית למניעת רצח העם בסוריה.
בשירות המילואים שימש כמפקד פלוגה בגדוד 9255 שבעוצבת נשר, חטיבת צנחנים מילואים, והוביל אותה במלחמת לבנון השנייה. כיום משמש כקצין מטה במטכ"ל בדרגת אל"ם. בשנת 2018 חזר לעמוד בראש עין פרת – המדרשה למנהיגות חברתית.
אשל נשוי ואב לשבעה ילדים, אחד מהם מאומץ. הוא מתגורר עם משפחתו בכפר אדומים.
מכבי תל אביב (כדורסל נשים)
מכבי תל אביב הייתה קבוצת כדורסל נשים ישראלית, אשר נוסדה בשנת 1957, שהתמודדה בליגת העל בכדורסל נשים והתפרקה לאחר עונת 2002/03. הקבוצה זכתה 11 פעמים באליפות, ו-12 פעמים בגביע המדינה. ו-5 פעמים סגנית מחזיקת הגביע.
התואר האחרון שבו זכתה הקבוצה היה הדאבל (אליפות וגביע) מעונת 1975/1976
המעמד הגבוה האחרון שהגיעה אליו הקבוצה היה גמר גביע המדינה ב-4 באפריל 1990, בו הפסידה לקבוצת בני יהודה (65-64), מסל ניצחון של אלומה גורן 2 שניות לסיום.
בסיום עונת 1992/93 ירדה הקבוצה לראשונה מאז הקמתה, לאחר 35 שנים, מהליגה הלאומית (הליגה הראשונה אז) לליגה הארצית. מאז הקבוצה איבדה את הדומיננטיות שלה והתנדנדה בין הליגה הראשונה לשנייה.
תארים
1957/1958, 1958/1959, 1963/1964, 1964/1965, 1965/1966, 1966/1967, 1967/1968, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1975/1976
1958/1959, 1961/1962, 1962/1963, 1963/1964, 1964/1965, 1965/1966, 1968/1969, 1970/1971, 1971/1972, 1973/1974, 1974/1975, 1975/1976
ט.א.ט.ו.
ט.א.ט.ו. (ברוסית: Тату; באנגלית: ) היו הרכב פופ רוסי בינלאומי של הזמרות ילנה קטינה ויוליה וולקובה אשר פעל בין השנים 1999–2011 ומוגדר כצמד היצוא המוזיקלי הרוסי המצליח ביותר בכל הזמנים.
וולקובה וקטינה היוו חלק מקבוצת מוזיקת הילדים, "Neposedy" לפני שנוהלו על ידי המפיק והבמאי איוואן שאפובאלוב וחתמו בחברת התקליטים הרוסית "Neformat". אלבום הבכורה של הצמד יצא לאור בשנת 2001, 200 Po Vstrechnoy וזכה להצלחה מסחרית במזרח אירופה בעודו מגיע למקומות הראשונים במצעדי האלבומים בצ'כיה, פולין וסלובקיה. שחררו הוביל לחתימתן בחברת אינטרסקופ רקורדס אשר הוציאה את אלבומן השני, 200 km/h in the Wrong Lane שנה לאחר מכן. ביפן נמכר האלבום ביותר מ-300,000 עותקים תוך יומיים בלבד, מה שהפך את הצמד למעשה המוזיקאי המזרח אירופאי המצליח ביותר בכמות מכירות אלבום בשבוע הראשון במדינה, ולצמד הזר הראשון שכובש את המצעד הרשמי. החל משנת 2010, מכר מעל ל-5 מיליון עותקים ברחבי העולם. לקידומו, הוצאו ארבעה סינגלים בהם הלהיטים, "All the Things She Said" ו-"Not Gonna Get Us". בשנת 2003 ייצגו את רוסיה באירוויזיון עם השיר "Ne ver', ne boysia" וסיימו במיקום השלישי.
בשנת 2005, ט.א.ט.ו. הוציאו את אלבומי האולפן, Dangerous and Moving ו-Lyudi Invalidy אשר קודמו עם הסינגלים המובילים "All About Us" ו-"Lyudi Invalidy" בהתאמה. בשנים שלאחר מכן, הצמד התמקד ביצירת חברת הפקה משלהן, "T.A. Music" וקידום הסרט בהשראתן, "You and I" משנת 2008. צמד אלבומי האולפן האחרונים מאת הצמד במשך השנתיים שלאחר יציאתו, Vesyolye Ulybki ו-Waste Management נוצרו בהשראתו. בשנת 2011 הצמד התפרק רשמית בעוד וולקובה וקטינה פתחו בקריירות סולו נפרדות. במשך השנים שלאחר הפירוק התאחדו להופעות באירועים מיוחדים בהם טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014.
ט.א.ט.ו. הופיעו פעמיים ברשימת 50 הכוכבים העשירים ביותר של פורבס, במקום ה-6 ו-36 בין השנים 2006–2007 בהתאמה, ובשנת 2008 זכו בפרס ה-"MTV Legend" מאת MTV רוסיה. בשנת 2011 וולקובה וקטינה דורגו ברשימת מאה הנשים הסקסיות ביותר של כתב העת לגברים, מקסים, הרוסי במקומות 15 ו-35 בהתאמה ובשנת 2006, הן וולקובה והן קטינה זכו בתואר "אשת השנה" בטקס פרסי אנשי השנה של מגזין "GQ".
1999-2001: תחילת הקריירה, 200 Po Vstrechnoy
לפני ייצורו של ט.א.ט.ו החל, הצמד היה בקבוצה בשם "Neposedy". הן לנה קטינה והן ג'וליה וולקובה היו חלק מהלהקה, יחד עם החברים סרגיי לזרב וולד טופלוב. קטינה הייתה גם בלהקה בשם "Avenue" בין השנים 1994-1997. נמסר כי נאסר על וולקובה להימצא בקבוצת נפוסידי, וזאת על רקע הטענות שהיא מתנהגת בצורה בלתי-הולמת ומשבשת חברים אחרים בקבוצה, לצד האשמות כי נהגה לעשן, לקלל ולשתות אלכוהול. עם זאת, נפוסידי הכחישה את הטענות והצהירה כי וולקובה "הזדקנה מהקבוצה".
ט.א.ט.ו הוקם בשנת 1999 על ידי איוואן שאפובאלוב ושותפו העסקי אלכסנדר ווטינסקי, שפיתחו תוכניות ליצירת פרויקט מוזיקלי ברוסיה. מתוך מחשבה על רעיון זה, השתתפו שפובלוב ווטינסקי בתחילת 1999 לאודישנים במוסקבה לנשים זמרות. בסוף האודישן, השותפים צימצמו את החיפוש ל-10 בנות, כולל הצמד שהופכים לבסוף הפך לט.א.ט.ו, לנה קטינה ויוליה וולקובה אשר הכירו זה את זה לפני קיום האודישנים. שתי הבנות בלטו בין האחרות, במיוחד בגלל תדמיתן וניסיונן הקולי, אך המפיקים החליטו להתחיל עם קטינה בת ה-14, שביצעה את השיר "It Must Have Been Love" של הלהקה השוודית רוקסט. קטינה החלה להקליט הדגמות, כולל השיר "יוגוסלביה", שיר מחאה על הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה - מבצע כוח מאוחד. לאחר קיצוץ ההדגמות, שאפובאלוב התעקש לצרף נערה נוספת לפרויקט. כך, בסוף שנת 1999 נוספה לקבוצה יוליה וולקובה בת ה-14 להשלמת הצמד אשר החלו להקליט שירים משותפים זמן לא רב לאחר סיום ההדגמה של "יוגוסלביה" של קטינה. לדברי קטינה, שאפובאלוב קיבל השראה ליצור את הצמד לאחר צאת הסרט השוודי פאקינג אמאל שהתמקד ברומנטיקה בין שתי תלמידות בית ספר. לאחר השלמת הצמד, המפיקים החליטו על שמו, "Тату" (טאטו) אשר נשמע כמילה האנגלית ל-"קעקוע" וראשי תיבות לביטוי הרוסי, "Та любит ту" (זו אוהבת את זו). להוצאת אלבומם הראשון באנגלית, החליטו המפיקים להשתמש בשם הרשמי "t.A.T.u", תוך שימוש באותיות גדולות ובנקודות עבור הבדלה מהלהקה האוסטרלית הקיימת, "Tatu".
במהלך השנה הבאה הקליטו וולקובה וקטינה שירי בכורה עם המפיקים. ווטינסקי עזב את הפרויקט, ושאפובאלוב החליט להחתים את אלנה קיפר כמפיקה משותפת וככותבת משותפת לאלבום הבכורה. במהלך כתיבתו נעזרו במוזיקאי טרבור הורן כולל בכתיבת הגרסה האנגלית של "!Я сошла с ума" אשר הפך לשיר המצליח ביותר של הצמד, "All the Things She Said". במהלך העבודה עם שאפובאלוב הצמד "נשלטה" על ידו ונמסר כי היה "קפדני" תוך כדי תהליך האלבום. מהלך כתיבתו של הסינגל הסתיים בסתיו 2000 אך לא שוחרר פיזית ופורמלית עד לדצמבר אותה שנה. השיר מתאר את המהומה בנפשה של נערה מכיוון שהיא מאוהבת בבחורה אחרת, אך מפחדת מלהביע את רגשותיה בשל תגובתה השלילית של החברה ומבקשת מחילה מהוריה.
אלבום האולפן הראשון של הצמד, 200 Po Vstrechnoy, יצא לאור ב-21 במאי 2001 והיה להצלחה בינלאומית במזרח אירופה. במצעדי האלבומים בצ'כיה, סלובקיה ופולין כבש את המקום הראשון וברוסיה מכר כחצי מיליון עותקים בתוך חודשיים ובסוף השנה מעל 850,000, אשר תוארו על ידי עורך בעיתון הבריטי דיילי טלגרף כ-"מספר מדהים במדינה שבה ההערכה היא שהפיראטיות מהווה כ-95% מכלל המכירות". החל מאוגוסט 2016 נמכר ביותר ממיליון עותקים בשטחה (בעוד כי באופן לא חוקי יותר מ-4 מיליון) מה שהופך אותו לאלבום הנמכר ביותר בשפה הרוסית. הסינגל השני מתוכו, "Nas Ne Dogonyat" יצא רק בצורת וידאו קליפ ולא כסינגל רשמי של דיסק. אחריו הגיע הסינגל השלישי "30 Minut", אשר היה גם כן זמין רק כקליפ. באותה תקופה יצא האלבום ברחבי יפן, שם זכה להסמכת תואר אלבום "מיליון" על מכירת מעל מיליון עותקים במדינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות היפני. הצמד יצאו לסיבוב הופעות בינלאומי ראשון באותה שנה, "200 Po Vstrechnoy Tour", אשר במהלכו הציגו מערכת יחסים לסבית על הבמה במדינות כולל רוסיה, גרמניה, בולגריה, אסטוניה, אוזבקיסטן, סלובקיה, צ'כיה, אוקראינה וישראל.
2002–2004: 200km/h in the Wrong Lane ומופע האירוויזיון
הגרסה האנגלית של האלבום שוחררה בדצמבר 2002 בשם 200km/h in the Wrong Lane. הסינגל המוביל מתוכו, "All the Things She Said" שיצא באוקטובר 2002 הגיע למקומות הראשונים במדינות רבות בהן אוסטרליה, אוסטריה, דנמרק, אירופה, הממלכה המאוחדת, איטליה, מקסיקו, גרמניה, ושווייץ ולמקום ה-20 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. אלנה קיפר נכללה ברשימת הקרדיטים של השיר, והסבירה כי הרעיון ליצירתו עלה בדעתה כאשר נרדמה במשרד רופא השיניים שלה וחלמה חלום בו נישקה אישה אחרת אשר לאחר מכן התעוררה ואמרה בקול רם, "Я сошла с ума!" (איבדתי את דעתי). על שאפובאלוב נאמר כי הוסיף את המשפט השני של המקהלה במהלכו, "Мне нужна она" ("אני צריכה אותה"). קליפ השיר הוביל למחלוקות ונאסר לשידור ב-MTV רוסיה וערוץ "BBC" בטענה כי "קידם פדופיליה". במהלכו נראו השתיים מאחורי גדר, לבושות במדי בית ספר קתולי, בוכות, צועקות, מזעזעות את הגדר ומתנשקות בתשוקה. בצידה השני של הגדר עומדים מבוגרים ובוהים בהן בקבס. בסוף הקליפ אוחזות השתיים ידיים ומתרחקות מהגדר, בעוד המבוגרים נותרים מאחוריהן. הקליפ נכלל במשך השנים ברשימותיהן של הערוץ הקנדי "Much", הפורטל "MSN" והמגזין Urban Garden בקטגוריית וידאו הקליפים מעוררי המחלוקת הגדולים בכול הזמנים.
לאחר מכן הצמד הכריז על סיבוב הופעתן השני, "Show Me Love Tour". ביולי 2002, מגזין Blender שיבח את הצמד באומרו "ראינו את עתידו של הרוקנרול... להגיד שמעולם לא ראיתם או שמעתם דבר כזה הוא אנדרסטייטמנט עצום". ט.א.ט.ו. הוכרזו לאחר מכן על ידי מגזין The Face כ-"כוכבים הפופולארים החמים ביותר בעולם". ב-25 בפברואר 2003 לעגו הצמד להתעקשות הרשת "NBC" כי הן "לא יתנשקו ולא יתייחסו למלחמת עיראק על ידי ביצוע" בהופעתן עם "All the Things She Said" בתוכנית האירוח, The Tonight Show with Jay Leno בחולצות לבנות שהעבירו את המסר בשפה הרוסית "!Хуй войне" (שתזדיין המלחמה!) ועל ידי חסימת פניהן בידיהן בעודן מתנשקות במהלך הפסקת הופעתן. משפט החולצות נאסר בהופעת הצמד לאחר מכן ב-26 בפברואר בתוכנית !Jimmy Kimmel Live והוחלף במילה "מצונזר".
הסינגל השני, "Not Gonna Get Us" יצא במאי 2003 בעודו כובש את המצעד הרשמי ברומניה ושירי הדאנס של בילבורד. לאחר מכן הועמד לפרס המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריית הביצוע הרוסי הטוב ביותר. באותו החודש נעצר שאפובאלוב לאחר שסידר את צילומי הקליפ של הצמד לשירן "Show Me Love" בכיכר האדומה במוסקבה למרות בקשתו לצילום אשר סורבה על ידי הרשויות. הצילומים שהוקלטו שימשו מאוחר יותר לקליפ השיר אם כי יצא לאור בפולין בלבד. לאחר מכן הוציאו הצמד את הסינגל השלישי, "30 Minutes" אשר יצא כסינגל רשמי בממלכה המאוחדת. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום, "?How Soon Is Now" שוחרר כגרסת כיסוי לשיר הלהקה הבריטית הסמית'ס.
במאי 2003, ט.א.ט.ו. ייצגו את רוסיה בתחרות הזמר של האירוויזיון 2003 עם השיר "Ne ver', ne boysia" וסיימו במקום השלישי. תוצאות התחרות עוררו מחלוקות ברוסיה. חברת יוניברסל מוזיקה רוסיה, התנגדה במקור להשתתפות הצמד באומרה כי "תחרות האירוויזיון מיועדת לאמנים צעירים. עם אמנים ברמה של ט.א.ט.ו. לא נפיק הרבה מההשתתפותן בה, אנחנו (יוניברסל) היינו מעדיפים בהרבה שהקבוצה תעבוד על האלבום החדש שלהם, ולא תשתתף בתחרויות לכוכבים עולים". בתגובה צוטטו הצמד באומרן, "האירוויזיון הוא עבור אמנים מתחילים, אנחנו כבר אמניות והשתתפנו בתחרות רק כי מדינתנו ביקשה זאת מאיתנו". באותו חודש, הצמד דחו את הופעתן כחלק מסבב ההופעות בגרמניה בשל הזמנה מאוחרת לטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV. בחודש שלאחר מכן ביטלו בנוסף את מופען בלטביה ויפן, מה שהוביל לתביעה מצד חברת קידום מכירות קבוצתית בפסדינה לפיצוי בסך 180 אלף דולר.
ב-26 בספטמבר 2003 הוציאו הצמד אלבום רמיקסים ראשון בשם t.A.T.u. Remixes. בנובמבר 2003 הוצאה מהדורת הדיסק שלו ברוסיה, ובה שני שירים וסרטונים חדשים. שני השירים היו "Prostiye Dvizheniya" ו-"Ne ver', ne boysia" אשר שוחררו כסינגלים רשמיים. אוסף הדוי וי די Screaming for More יצא לאור ב-24 בנובמבר 2003 וכלל סרטוני מוזיקה והקרנות מאחורי הקלעים. הסרט הדוקומנטרי בהשראת הצמד, .Anatomy of t.A.T.u, שודר בטלוויזיה הרוסית ב-12 בדצמבר 2003. הסרט גילה כי בנות הצמד אינן לסביות, ותיאר את ההרכב במהלך השתתפותן בתחרות האירוויזיון באותה שנה. בתחילת 2004, ט.א.ט.ו. סיימו את חוזהם עם איוון שאפובאלוב מאז היווצרות ההרכב. בחודשים שלפני הפיצול, צולמו לתוכנית ריאליטי בערוץ CTC הרוסי שכותרתה "Podnebesnaya". התוכנית עקבה אחרי הצמד כשהקליטו את אלבומם השני עם שאפובאלוב.
2005–2006: Dangerous and Moving ו-Lyudi Invalidy
היו הרבה שמועות סביב הפיצול הצמד משאפובאלוב עד לשידור "Podnebesnaya", שתיארה את הקבוצה עוזבת בגלל חוסר עניין ודאגה של שאפובאלוב. הם גם טענו שאיכות המוזיקה שהופקה נמוכה מדי, וכי שאפובאלוב מעוניין רק ביצירת שערוריות. וולקובה הצהירה כי "הוא מבלה את זמנו בחישוב יצירת שערוריות במקום לתכנן את העבודה האמנותית שלנו. אני בטוחה שהאוהדים שלנו יעדיפו לשמוע שירים חדשים ואלבומים חדשים מאשר שערוריות חדשות". קטינה הצהירה כי "הוא גרם לנו להיות לסביות כשרק שרנו עבור לסביות. רצינו שאנשים יבינו אותן ולא ישפוט אותן. שהן חופשיות כמו כל אחד אחר". באחד הפרקים האחרונים של התוכנית, וולקובה הזכירה את חזרתה לארצות הברית באביב 2004 כדי להקליט שירים חדשים עם מפיקים שונים אך עם זאת, נכנסה להריון זמן קצר לאחר מכן וההקלטות התעכבו. עם זאת, עד מהרה הצטרפה וולקובה לאולפן ההקלטות לקטינה והמפיק סרחיו גלויאן. הצמד נתמך בחברת התקליטים, "Universal Music International", במציאת שירים והפקה מתאימה להוצאת אלבום חדש. באוגוסט 2005 הוכרזו השירים "All About Us" ו-"Lyudi Invalidy" כסינגלים המובילים מהאלבום האנגלי והרוסי בהתאמה. "All About Us" הפך ללהיט עולמי ביציאתו והיה בין עשרת המובילים ברוב המצעדים באירופה. הצמד הוציאו את אלבומן השני באנגלית ב-5 באוקטובר 2005 בשם Dangerous and Moving. מקבילו הרוסי שוחרר ב-19 באוקטובר בשם, Lyudi Invalidy. הסינגל השני מהאלבום האנגלי, "Friend or Foe" שוחרר ב-2 באוקטובר 2005. ב-25 במרץ 2006, ט.א.ט.ו. זכו בפרס עבור הקבוצה הטובה ביותר במהדורה הראשונה של פרסי "TRL".
ב-17 באפריל 2006, ט.א.ט.ו. חזרו להופעת טלוויזיה בריאליטי רוסי עם התוכנית t.A.T.u. Expedition, ששודרה בערוץ המוזיקה הרוסי "Muz TV". היא תיארה את יציאת אלבומן שני שלהם, והקלטת הקליפ לסינגל השלישי והאחרון, "Gomenasai", שיצא במהלך שידור התוכנית. ב-28 באפריל הופיעו ט.א.ט.ו. בסנט פטרבורג ופתחו בסיבוב ההופעות "Dangerous and Moving Tour". ב-30 באוגוסט 2006 הודיע אתרן הרשמי כי הצמד עזבו את חברת התקליטים, אינטרסקופ רקורדס.
ב-21 בנובמבר 2006 הגיש אזור רפובליקת קומי ברוסיה תביעה נגד ט.א.ט.ו. בשל שם האלבום והשיר "Lyudi Invalidy" המתורגם לרוסית כ-"אנשים נכים". ליאוניד וקייב, נציג זכויות אדם ברפובליקה הקומית, פירש את השיר כמיועד לאנשים עם מוגבלות וציין מילים שנכתבו בחוברת האלבום, בה נאמר: "אנשים נכים לא יודעים מה זה להיות בן אדם. הם זיופים בתוך הצורה האנושית. הם אינם חיים, אלא - מתפקדים". קטינה הודיעה בתגובה לתביעה כי, "כמובן שהתכוונו לנכים מוסריים, לאנשים שאין להם נשמה ורגשות אנושיים". כשנשאלה אם יש להם משהו נגד אנשים עם מוגבלויות, היא ציינה כי היא מוצאת שזה פוגע להתייחס לאנשים במונח זה, והוסיפה, "אנו מצטלמים יחד ומוודאים שיש להם מקומות בראש סדר העדיפויות במהלך הופעותנו". בשנת 2006, הפוליטיקאי הרוסי אלכסיי מיטרופנוב הציע לצמד לקבל את עיטור הידידות, אך הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית הטילה וטו על הצעתו. מיטרופנוב כתב רומן בהשראת הצמד, t.A.T.u. Come Back, שעובד גם לסרט התיעודי בהשראתן, You and I.
2007-2010: Vesyolye Ulybki ו-Waste Management
ב-17 במאי 2007, פרסמו ט.א.ט.ו. הודעה שהופנתה לאוהדיהם מהקהילה הגאה באומרן, "כשיצא אלבומנו השני, רבים ממעריצינו מהקהילה הגאה חשבו ששקרנו אותם ובגדנו בהם. זה לא נכון! מעולם לא עשינו זאת ותמיד דגלנו באהבה ללא גבולות". ב-26 במאי טסו למוסקבה כדי לקחת חלק במצעד הגאווה השני במוסקבה למרות חוסר האישור לארגונו. ב-12 בספטמבר 2007 הוציאו הצמד את די וי די המופע Truth: Live in St. Petersburg. בסוף 2007 יצא לאור הסינגל המוביל "Белый Плащик", הסינגל המוביל מאלבומם הקרוב בשפה הרוסית. הסינגל השני, "220" עלה לבכורה ברדיו במאי 2008 והקליפ המלווה שלו שוחרר בערוץ היוטיוב הרשמי של הצמד ב-5 ביוני 2008.
לוח ההופעות של הצמד נתקע בפתאומיות ב-5 ביוני 2008, כאשר מנהל ההרכב בוריס רנסקי הודיעה שיוליה וולקובה חולה באופן קשה. מחלתה של וולקובה אילצה את ביטול מופען בסנטה קלרה, קליפורניה, ולא נראתה בפומבי עד לחתונתו של המפיק סרגיי קונוב ב-5 ביולי 2008. הצמד חזר לעבודה בסוף אוגוסט, כאשר נמסר כי יהיו הפנים של קמפייני הסתיו והחורף של מעצב האופנה מארק ג'ייקובס ברוסיה.
ב-9 בספטמבר 2008 הופיעה הודעה לעיתונות באתר הרשמי של הצמד שהכריזה כי האלבום הקרוב ייקרא Vesyolye Ulybki ("חיוכים שמחים") במקום "Upravleniye Otbrosami" ("ניהול פסולת"). שינוי השם שיקף הערות סרקסטיות על מצב עסקי המוזיקה הרוסית שגרמו וולקובה וקטינה בראיון למגזין Time Out במוסקבה. ההודעה לעיתונות גם סיפקה את רשימת השירים של האלבום וגרסה מוקדמת של עטיפת הכריכה שלו, אך עדיין לא ניתן תאריך יציאה מאושר. ב-12 בספטמבר, הסינגל השלישי של האלבום, "You and I" הושמע לראשונה ברדיו "Love". ההודעה לעיתונות נעלמה מהאתר זמן קצר לאחר מכן, רק כדי להופיע מחדש ב-8 באוקטובר עם שינוי שנעשה בציור הכריכה שם במקום בו פעם הופיעו פניו של אסטרונאוט מחייך על העיצוב המקורי, הוצג ריבוע שחור. ב-15 באוקטובר, אתר האינטרנט של הצמד הודיע כי האלבום ייצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2008, החל מאירוע מיוחד בשתי חנויות תקליטים של "Soyuz record" במוסקבה, שם יוכלו המעריצים לפגוש את הבנות ולקבל את חתימותיהן. האלבום יצא למכירה מוקדמת גם בחנות האינטרנט של הצמד ב-18 באוקטובר. עם יציאתו התברר כי מכיל למעשה שתי עטיפות. ב-23 באוקטובר, הצמד הופיעו ב-"The 7 Premieres" של ולדימיר פולופאנוב עבור קידומו. ב-21 באוקטובר 2008 שוחרר Vesyolye Ulybki בחנויות המוזיקה המקוונות ברחבי העולם. ב-28 בנובמבר הוענק לצמד פרס "אגדת MTV" בטקס פרסי המוזיקה של MTV רוסיה. במרץ 2009 פורסמה הודעה באתר הצמד וברשת החברתית מייספייס לפיה הצמד כבר לא יהיה פרויקט "במשרה מלאה" וכי קטינה ווולקובה עובדות על קריירת סולו. ב-17 באפריל יצא לאור הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום "Snegopady", יחד עם הקליפ שלו. הצמד הופיעו בתחרות האירוויזיון 2009 באותה שנה ב-10 במאי, ונכללו גם בהופעת מרווח ב-12 בחצי הגמר הראשון, בעודן מבצעות את "Not Gonna Get Us" עם מקהלת הצבא הרוסי.
ב-13 ביולי הוציאו הצמד את הסינגל המוביל "Snowfalls" יחד עם הקליפ שלו מאלבומן הבא בשפה האנגלית, Waste Management. ביציאתו ב-15 בדצמבר 2009 זכה לקבלת פנים חיובית מצד המבקרים אך נחל הצלחה פחות מאלבומיהן הקודמים של הצמד והגיע למקום ה-3 במצעד המקיסקני וה-5 במצעד האלבומים הרוסי. הסינגל השלישי מהאלבום היה "Sparks", שהיה לגרסה האנגלית של "220", שוחרר בברזיל ובחשבון היוטיוב הרשמי של ט.א.ט.ו. ב-13 באפריל 2010.
וולקובה עלתה לכותרות ברוסיה עם ראיון שבו הביעה את דעתה על קריירת הסולו של קטינה באומרה, "יש לה את הזכות לשיר את שירי ט.א.ט.ו. אבל זה כל כך טיפשי, טיפשי לחלוטין. אם את עושה קריירת סולו, זה פירושו שאת עושה את עבודתך. הדברים שלה שהיא יוצרת, לדעתי, הם טיפשים ובקרוב מאוד הקריירה שלה תיעלם". לנה הגיבה לדבריה דרך חשבונה ביוטיוב באומרה, "ראיתי את הראיון של יוליה, כמובן שהתעצבתי. אבל אני רוצה להגיד לכולם שיש לי גישה הפוכה לחלוטין לכל הסיטואציה, כולל הפרויקט של יוליה. אני מאמינה שהיא אדם מוכשר מאוד ואני מאוד מקווה שהיא תצליח בכל הדברים שהיא מתכננת". ביולי הופיעה קטינה בתחנת רדיו שבה נשאלה לגבי עתידו של הצמד והגיבה באומרה כי "החיים השתנו מאוד. יוליה ואני עובדות על הפרויקטים שלנו עכשיו. אני, למשל, נוסעת ללוס אנג'לס ביום שבת הקרוב, שם אמשיך לעבוד על האלבום שלי. ואני מתכוננת הופעה גדולה בסן פרנסיסקו בספטמבר, אז עכשיו אנחנו לא מתכננות לשנות את ט.א.ט.ו. בטח לא בעתיד הקרוב. עכשיו אנחנו באמת רוצות להתרכז רק בפרויקטים משלנו". קטינה ולהקתה ביצעו את מופעה היחיד הראשון בסן פרנסיסקו ב-17 בספטמבר 2010.
2011-הווה: פירוק ומחלוקות
בסוף מרץ 2011, הנהלת ט.א.ט.ו. פרסמה הודעה לעיתונות באתר הרשמי של הצמד כי בשל סכסוכים בין הבנות, ורצונן להמשיך בקריירות סולו, הצמד הוכרז רשמית כמפורק וההנהלה הודתה לאוהדים על נאמנותם במהלך 12 השנים האחרונות להיסטוריה של הצמד. ט.א.ט.ו. סיימו את הדיסקוגרפיה של ההרכב עם אלבום רמיקס כפול לאלבומן האחרון בשם, Waste Management Remixes.
לאחר הפיצול החליטו חברות ההרכב להתמקד בקריירות סולו משלהן הן מבחינה מוזיקלית והן קולנועית. באוגוסט 2011 חשפה קטינה את סינגל הבכורה שלה "Never Forget", שבסופו של דבר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד במשך שבוע. וולקובה החלה לעבוד על אלבום אולפן ראשון והוציאה את הסינגלים "All Because of You" ו-"Didn't Wanna Do It", אך לא הצליחו לייצר עניין במצעדי המוזיקה. בשנה שלאחר מכן היא אישרה כי היא תשתתף בסרט הקומדיה 9 1/2 Zombies בו תגלם גיבורה. ב-2 באוקטובר 2012 הודיעה חברת יוניברסל רוסיה כי תוציא מהדורה מחודשת מיוחדת של 200km/h in the Wrong Lane. "מהדורת הזהב של העשור" הציגה את כל יצירות האמנות החדשות, שיר שמעולם לא יצא מהמפגשים ב-2002, "A Simple Motion" ורמיקס חדש של "All the Things She Said" מאת המפיק פרננדו גריביי. ב-24 באוקטובר 2012 פרסמה חברת "Cherrytree Records" את רשימת השירים הרשמית של האלבום בה נכלל פתק שהופנה למעריצי ט.א.ט.ו. בכתב ידן וחתימתן של קטינה ווולקובה אשר יצא ב-12 בנובמבר 2012. ב-11 בדצמבר 2012 התאחדו הצמד בהופעת אורח בתוכנית המציאות "The Voice" הרומנית להופען הראשונה יחד מזה שלוש שנים. במהלכה, ביצעו את "All About Us" ו-"All the Things She Said".
לאחר השחרור המחודש, הצמד התראיינו על ידי בראדלי שטרן ב-"MuuMuse", ונשאלו על איחוד ומערכת יחסים משותפת. וולקובה הצהירה באומרה "אנחנו לא שומרות על קשר", ואילו קטינה הצהירה כי "רק כשאנחנו נפגשות. יש לנו חיים שונים מאוד במדינות שונות עכשיו. אבל אנחנו לא במאבק". באשר לאיחוד מחודש, קטינה הצהירה כי "אני מאמינה שתמיד יש סיכוי לכל דבר בחיים האלה. אולי". וולקובה הצהירה שלמרות שהיא "לא מוכנה לזה" הדבר "לא ימנע מאיתנו להתאחד להופעות משותפות. נראה מה יקרה!". באפריל 2013 הודיעו הצמד כי יבצעו הופעה חיה במועדון "VIP" הרוסי. קטינה הצהירה בנוסף כי "חזרתו של ט.א.ט.ו. אפשרית מאוד, אנחנו מדברות על זה כרגע". לאחר שעברה וולקובה את הניתוח השני שלה ברצועות קולה, היא אישרה רשמית שהיא וקטינה מתכננות להתאחד מחדש". עם זאת, במהרה הודיעה למראיין כי הן לא מתאחדות אחרי הכל. קטינה הצהירה לאחר מכן כי קריירת הסולו שלה הייתה המטרה מספר אחת באותה תקופה ואם ט.אט.ו. יתאחדו מחדש, זה יהיה רק לדברים קטנים כמו פרסומות והופעות. ב-27 בספטמבר 2013 ט.א.ט.ו. ביצוע מופע משותף בבירת אוקראינה, קייב. זמן קצר לאחר מכן לבשו שוב את בגדי תלמידות בית הספר מאלבומן הראשון לפרסומת יפנית של סניקרס בעוד שביצעו את "All the Things She Said" בשידור חי בטוקיו.
בשנת 2014, הצמד הופיעו לפני טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בסוצ'י, יחד עם הפסנתרן דניס מצוייב וזמרת האופרה אנה נטרבקו, במהלכו ביצעו את ההמנון האולימפי. דיווחים בתקשורת הגיבו בביקורתיות להופעתן של ט.א.ט.ו. בטקס, בציון תדמיתן של הצמד לאורך השנים ולמצב זכויות הלהט"ב ברוסיה, בעוד שהיו אמורות להשתתף 7 ספורטאיות לסביות וביסקסואליות מוצהרות, לצד המחאות בנוגע לזכויות להט"ב ברוסיה בעקבות משחקי החורף 2014 וחקיקת החוק נגד תעמולה גאה שנה קודם לכן האוסר על הצגת תכנים הומוסקסואלים בקרב ילדים בתקשורת, בציבור ובמדיה אשר יוחס לעלייה באלימות מצד הומופובים וקבוצות נאו-נאציות לקהילת הלהט"ב במדינה. מנהל הטקס, קונסטנטין ארנסט, הצהיר בתגובה כי שירן "Not Gonna Get Us" של הצמד נבחר מכיוון שהוא אחד משירי הפופ הרוסים הבודדים שצופים בינלאומיים עשויים לזהות.
ב-17 בפברואר 2014, קטינה פרסמה הודעת וידאו בערוצה ביוטיוב, לפיה היא כבר לא תעבוד עם וולקובה וכי ט.א.ט.ו. לא תתאחד שוב. עם זאת, ב-20 בפברואר פרסמה וולקובה הודעת וידאו בה נאמר כי "אין מפגש גדול" אלא "פרויקטים משותפים של הצמד. וולקובה מתחה בנוסף ביקורת על משמעותה של קטינה מאחורי סרטונה ואישרה כי הן יצלמו וידאו קליפ לסינגל חדש. ב-5 במרץ 2014 פרסמה וולקובה הודעת וידאו נוספת בערוצה בתגובה לסרטונה של קטינה וציינה שלמרות "סיבות של חרדה קשה מצד קטינה עלייה והתנהגותה, שיתוף פעולה בין השתיים היה אפשרי, בהתייחסות לשחרור הסינגל החדש, כמו גם לקליפ המלווה שלו".
ב-6 באפריל 2014 פורסם הקליפ "Love in Every Moment" לחשבון היוטיוב של "Cornetto Ru", בו צילמו קטינה וולקובה את סצינותיהן בנפרד. לקראת סוף הסרטון, מוצגת וולקובה באינטראקציה עם כפילת גוף של קטינה, כשפניה מוסתרות. השיר הוא חלק מפרויקט "A Sight of Cupid" המכיל מספר סרטים קצרים על אהבה. בסרט הקצר "Together Apart" הוצגו ט.א.ט.ו. כצמד האל קופידון. ב-22 במאי 2014 הציגו הצמד את הסרט בפסטיבל קאן. בשל סכסוכן ובהתאם לרצונה של קטינה לא לקיים אינטראקציה עם וולקובה, קיימו ראיונות נפרדים עם כתבים. וולקובה הודיעה במהלך ראיון לעיתונות האיטלקית כי הסרט יהיה העבודה המשותפת האחרונה בינה לבין קטינה. למרות המתיחות, עצומה שכונתה "#tATuComeback" הופצה ברחבי אתרי מדיה חברתית פופולריים, בהן פייסבוק וטוויטר, בתקווה שהצמד יפתור את העימותים ויחזור עם הקאמבק המיוחל כפי שתכנן במקור. ב-16 במאי 2016, הצמד נפגש שוב בפומבי בחגיגת 25 שנה של להקת המוזיקלית לילדים "Neposedy", ששתיהן היוו חלק ממנה לפני הקמת ט.א.ט.ו. במהלכה, יחד עם הילדים, ביצעה קטינה את שירה "All Around the World" יחד עם וולקובה אשר ביצעו במשותף את "Nas Ne Dogonyat". ב-7 באוגוסט 2016, לרגל יום השנה ה-15 להוצאת "Ya Soshla S Uma", הועלה סרטון רמיקס של השיר לערוץ היוטיוב הרשמי של הצמד.
ב-8 ביוני 2021 פורסם באתר יוטיוב ראיון ותיעוד ממושך על היסטוריית ט.א.ט.ו. בשם "20 שנה מאוחר יותר! הקבוצה הרוסית הראשית בעולם" בערוץ העיתונאית קסניה סובצ'ק. הסרט התיעודי דן בהיווצרות הצמד, במחלוקות העבר ובהתפתחויות האישיות והקריירה של קטינה וולקובה לאחר פירוקו. במהלכו נכללו ראיונות של הצמד והמפיק איוואן שאפובאלוב. הצמד התראיינו בנפרד, לאחר שקטינה דחתה קיום ראיון משותף. ביום למחרת שחרורו, הראיון היה לסרטון הפופולרי ביותר ביוטיוב הרוסי.
תדמית ציבורית
ט.א.ט.ו. נודעו ברחבי העולם בספקולציות האם חברות ההרכב הן לסביות בעוד נהגו להתנשק בלהט לפחות פעם בכל הופעה או ראיון, וזאת כדי לחזק את תדמיתן אשר הציגו במשך השנים. למעשה זה נוספו מילות השירים והקליפים של הצמד, שדיברו על היחסים הלסביים ביניהן, וראיונות בהם תיארו את חיי המין שלהן בעמימות. לעיתים קרובות השיבו על שאלות בנוגע לזהותן המינית באמירה כי הן "לא אוהבות להדביק לעצמן תוויות". במהלך סיבובי הופעתן, נהגו ט.א.ט.ו. להעלות לבמה זוגו חברים מהקהל אשר הדגימו על הבמה נשיקה חד מינית.
לדברי קטינה, מפיקן איוואן שאפובאלוב קיבל השראה ליצור את הצמד לאחר צאת הסרט השוודי פאקינג אמאל שהתמקד ברומנטיקה בין שתי תלמידות בית ספר. לאחר השלמת הצמד, המפיקים החליטו על שמו, "Тату" (טאטו) אשר היה לראשי תיבות לביטוי הרוסי, "Та любит ту" (זו אוהבת את זו). קליפ הסינגל המוביל מתוך אלבומן הראשון, "All the Things She Said" שיצא באוקטובר 2002, הוביל למחלוקות ונאסר לשידור ב-MTV רוסיה וערוץ "BBC". במהלכו נראו השתיים מאחורי גדר, לבושות במדי בית ספר קתולי, בוכות, צועקות, מזעזעות את הגדר ומתנשקות בתשוקה. בצידה השני של הגדר עומדים מבוגרים ובוהים בהן בקבס. היו שמועות רבות סביב הפיצול הצמד משאפובאלוב בתחילת 2004 שתיארו את הצמד עוזבת את שיתוף הפעולה עימו עקב חוסר עניין ודאגה מצדו והתמקדות ב-"יצירת שערוריות מאשר בקידום העבודה האמנותית" שלהן. קטינה הצהירה כי שאפובאלוב "גרם לנו להיות לסביות כשרק שרנו עבור לסביות. רצינו שאנשים יבינו אותן ולא ישפוט אותן. שהן חופשיות כמו כל אחד אחר". ב-17 במאי 2007, פרסמו ט.א.ט.ו. הודעה שהופנתה לאוהדיהם מהקהילה הגאה באומרן, "כשיצא אלבומנו השני, רבים ממעריצינו מהקהילה הגאה חשבו ששקרנו אותם ובגדנו בהם. זה לא נכון! מעולם לא עשינו זאת ותמיד דגלנו באהבה ללא גבולות". ב-26 במאי טסו למוסקבה כדי לקחת חלק במצעד הגאווה השני במוסקבה למרות חוסר האישור לארגונו.
מורשת
ט.א.ט.ו. מוגדר כצמד היצוא המוזיקלי הרוסי המצליח ביותר בכל הזמנים. הצמד הופיעו פעמיים ברשימת 50 הכוכבים העשירים ביותר של פורבס, במקום ה-6 ו-36 בין השנים 2006–2007 בהתאמה, ובשנת 2008 זכו בפרס ה-"MTV Legend" מאת MTV רוסיה. בשנת 2011 וולקובה וקטינה דורגו ברשימת מאה הנשים הסקסיות ביותר של כתב העת לגברים, מקסים, הרוסי במקומות 15 ו-35 בהתאמה ובשנת 2006, הן וולקובה והן קטינה זכו בתואר "אשת השנה" בטקס פרסי אנשי השנה של מגזין "GQ". בשנת 2006 הצהירה קטינה באומרה למגזין בילבורד,
"All the Things She Said" דורג במקום ה-452 ברשימת "500 השירים הגדולים ביותר מאז שנולדת" של מגזין המוזיקה, Blender, וה-8 ברשימת "100 שירי הפופ הטובים ביותר של העשור" מאת חברת התקשורת אמריקה און ליין. רבקה בארי מכתב העת הניו זילנד הראלד רשמה את השיר במקום החמישי בעשרת הסינגלים הטובים ביותר בשנת 2003. ביל לאמב מהחברה Dotdash כלל את השיר ב-100 שירי הפופ הטובים ביותר משנת 2003 במיקום ה-31, ובין עשרת שירי להקת הבנות העכשווית ב-10.
מיץ תפוחים
מיץ תפוחים הוא מיץ פירות ומשקה המופק מסחיטת תפוחים. במהלך הכנת מיץ התפוחים, נהוג להסיר את העמילן ולאחר מכן לפסטר אותו עבור אריזות בבקבוקי זכוכית או באריזות קרטון. מקורו של מיץ התפוחים הוא מאנגליה. בשל הציוד המורכב והיקר שנדרש על מנת להכין את מיץ התפוחים, הוא מיוצר בדרך כלל בייצור מסחרי. בארצות הברית, מיץ התפוחים נעשה על ידי תפוחים טריים ללא פילטר או מסנן. מיץ התפוחים הוא אחד ממיצי הפירות הנפוצים בעולם, המיוצרים בייצור עולמי בסין, ארצות הברית, פולין וגרמניה.
הפקת המיץ
על מנת ליצור את מיץ התפוחים, בדרך כלל, נקצרים התפוחים בין ספטמבר לאמצע נובמבר בחצי כדור הארץ הצפוני ובין פברואר לאמצע אפריל בחצי כדור הארץ הדרומי. הזן של התפוחים הוא "McIntosh". על מנת לייצר 200 מילי גרם של מיץ, נדרשים כ-2 תפוחים. התפוחים מועברים אל מתקן העיבוד ומיד נסחטים על מנת למנוע קלקול. בהתאם לחברות, מיץ התפוחים מועבד בדרכים שונות לפני הסחיטה.
אם לאחר הסחיטה נשארים חלקיקים מוצקים רבים, המיץ יקרא "סיידר תפוחים".
השפעה בריאותית
בתהליכי היצור של מיץ התפוחים, מתווסף ויטמין C שחלק גדול ממנו נאבד בעיבוד המיץ. הוויטמין מסייע במניעת החמצון של המוצר. מיץ התפוחים מכיל מינרלים מזינים שונים, כמו למשל, בורון, אשר עשוי לחזק את העצמות.
במיץ התפוחים יש ריכוז משמעותי של פנולים טבעיים. במחקרים רפואיים, הוכח כי מיץ התפוחים מגביר את האצטילכולין במוח, מה שגורם לשיפור הזיכרון.
ערך תזונתי
מיץ התפוחים מכיל ברובו 88.9 ג' מים. יש בו כ-0.1 ג' חלבונים ו-11 ג' פחמימות. מיץ התפוחים בעל 45 קלוריות. יש בו כ-1 מק"ג ויטמין A ו-0.9 מ"ג ויטמין C. בנוסף, יש בו 0.1 מ"ג ברזל, 8 מ"ג סידן, 5 מ"ג מגנזיום, 101 מ"ג אשלגן, 4 מ"ג נתרן ו-0.2 ג' של סיבים תזונתיים.
פיסטור
מכיוון שמיץ התפוחים הוא חומצי למדי (pH 3.4), נהוג לפסטר את המיץ בטמפרטורות גבוהות יותר מאשר במיצים אחרים. מנהל המזון והתרופות האמריקאי ממליץ על זמני עיבוד וטמפרטורה הבאים:
אחסון
מיץ תפוחים העשוי מתפוחים טריים דורש בדרך כלל קירור. בקבוקים אטומים שבהם יש מיץ תפוחים משומר ניתן לאחסן במקום חשוך וקריר כגון מזווה או ארון. המרקם והטעם של המיץ עשוי להשתנות עם הזמן.
לאחר האחסון, יש לאחסן את מיץ התפוחים שיש בו בין 0 ל-4 מעלות צלזיוס. אם המוצר עבר תהליך עיבוד במיכלי זכוכית שקוף, ניתן להעביר את המיץ לתוך מיכל אטום כגון בקבוק פלסטיק. מה שיאפשר להאריך את חיי המדף של המיץ.
עיצוב אוניברסלי
עיצוב אוניברסלי או תכנון אוניברסלי הוא עיצוב או תכנון הלוקח בחשבון את השמישות של מערכת (מבנה, מכשיר, נוהל, מערך שיעור וכיוצא בזה), כך שמגוון רב ככל האפשר של אנשים יכולים לתפעל אותה ביעילות או לקבל ממנה שירות יעיל ונגיש. זה כולל אנשים עם לקות המצוידים או שאינם מצוידים בטכנולוגיה מסייעת.
עיצוב אוניברסלי הוא מושג יחסי ולא מוחלט. בלתי אפשרי לתכנן מערכת שתשרת ביעילות כל אדם ותייצר שוויון הזדמנויות מלא, אך מערכת מסוימת יכולה להיות מעוצבת אוניברסלית ביחס למרבית או לכל המערכות הדומות לה.
שבעת עקרונות העיצוב האוניברסלי
שבעת עקרונות העיצוב האוניברסלי שנוסחו על ידי באי הכנס לעיצוב אוניברסלי במרכז לעיצוב אוניברסלי באוניברסיטת דרום קרוליינה.
השיטה ההיוריסטית
שיטה מקובלת לעיצוב אוניברסלי של מכשירים היא השיטה ההיוריסטית לעיצוב אוניברסלי. לשיטה זו יש עשרה כללים שיש לקחת בחשבון כשמעצבים אב טיפוס של מכשיר. אחרי העיצוב יש לתת את אב הטיפוס לביקורתם של מומחים אחדים לעיצוב אוניברסלי ולטכנולוגיה מסייעת אשר מוודאים יישום טוב של אתם אותם עשרה כללים באב הטיפוס. בשלב הבא עובר אב הטיפוס שיפור עיצובי על פי הערות המומחים.
שלושת עקרונות העיצוב אוניברסלי בהוראה
הרעיון בעיצוב אוניברסלי בהוראה הוא תכנון מראש של תוכני הוראה (קוריקולום), שיטות הוראה ועזרי הוראה כך שיתאימו ל תלמידים בעלי מגוון רחב ככל האפשר של יכולות. גישה זו מצמצמת את הוצאת המשאבים על התאמות אישיות כמו גם את כישלונם הלימודי של מי שלא קיבלו התאמות.
המרכז ללקות ושילוב באוכלוסייה ממליץ על העקרונות הבאים לעיצוב אוניברסלי של ההוראה, כשבראש ובראשונה הוא ממליץ על תכנון המאפשר גמישות. המרכז רואה את ההוראה בת ימינו כהוראה עצמית בתמיכת המורים ומתאים את המלצותיו לדרך הוראה זו. העקרונות:
אלמה גיירמופרייטו
אלמה גיירמופרייטו (בספרדית: Alma Guillermoprieto; נולדה ב-27 במאי 1949) היא עיתונאית מקסיקנית הכותבת רבות על אמריקה הלטינית בעיתונות הבריטית והאמריקאית. יצירתה ומאמריה נפוצים גם בעולם הדובר ספרדית.
ביוגרפיה
גיירמופרייטו נולדה וגדלה במקסיקו סיטי. בנעוריה עברה לעיר ניו יורק עם אמה, ושם למדה מחול מודרני במשך מספר שנים. בשנים 1962–1973 הייתה רקדנית מקצועית.
ספרה הראשון, Samba (1990), מספר על התקופה בה למדה בבית ספר לסמבה בריו דה ז'ניירו.
באמצע שנות השבעים החלה את הקריירה העיתונאית שלה כשכתבה לגארדיאן, וממנו עברה לוושינגטון פוסט. בינואר 1982 הייתה גיירמופרייטו, שאז הוצבה במקסיקו סיטי, אחת משני העיתונאים (האחר היה רמון בונר (Raymond Bonner) מהניו יורק טיימס) שפרסמה בכלי התקשורת את הטבח של אל מוסוטה (El Mozote Massacre), בו כ-900 כפריים באל מוסוטה, אל סלוודור, נטבחו בידי צבא סלוודור בדצמבר 1981. במאמץ רב, תוך לקיחת סיכון לא מבוטל, היא הוברחה בידי מורדי חזית השחרור הלאומית ע"ש פראבונדו מארטי (Farabundo Martí National Liberation Front) לבקר באתר כחודש לאחר שהטבח התרחש. כשהסיפור ראה אור בעת ובעונה אחת בפוסט ובטיימס ב-27 בינואר 1982, ביטל אותו ממשל רייגן כתעמולה. אולם לאחר מכן אומתו הפרטים עליהם דיווחו גיירמופרייטו ובונר, וזכו לתהודה גדולה.
גיירמופרייטו זכתה במענק העיתונאות על שם אליסיה פטרסון ב-1985 למחקר וכתיבה אודות שינויים בחיי הכפר במדינות השוק האירופי המשותף.
במהלך שנות התשעים הפכה לכותבת עצמאית, והוציאה תחת ידה כתבות מחקר ארוכות על התרבות והפוליטיקה של אמריקה הלטינית עבור הניו יורקר וThe New York Review of Books. בכלל זה כתבות על מלחמת האזרחים בקולומביה, ארגון הנתיב הזוהר בפרו, תוצאות המלחמה המלוכלכת בארגנטינה והמשטר הפוסט-סנדיניסטי בניקרגואה. הכתבות הללו נאגדו וראו אור באסופה The Heart That Bleeds (1994), המשרטטת את דיוקנה של הפוליטיקה והתרבות באמריקה הלטינית במהלך "העשור האבוד" (היא ראתה אור בספרדית תחת הכותר pie de un volcán te escribo — Crónicas latinoamericanas ב-1995).
באפריל 1995, לבקשתו של גבריאל גארסיה מארקס, לימדה בחנוכת סדנה ב-Fundación para un Nuevo Periodismo Iberoamericano, מכון לקידום העיתונאות שהקים גארסיה מארקס בקרטחנה שבקולומביה. מאז אותה עת הנחתה שבע סדנאות לעיתונאים צעירים ברחבי הארץ.
באותה שנה זכתה גיירמופרייטו במלגת מקארתור.
אנתולוגיה שנייה של מאמרים פרי עטה, Looking for History, ראתה אור ב-2001 וזכתה בפרס ג'ורג' פולק (George Polk Award). היא גם פרסמה אסופת מאמרים בספרדית אודות המשבר המקסיקני, El año en que no fuimos felices.
ב-2004 יצא לאור ספר זכרונותיה של גיירמופרייטו, שהתהווה במרוצת השנה בה התגוררה בקובה בשנות העשרים המוקדמות שלה. פרק מתוכו התפרסם ב-2003 בניו יורקר.
בשנת הלימודים 2008–2009 הצטרפה לסגל המחלקה ללימודי אמריקה הלטינית באוניברסיטת שיקגו כפרופסור אורח בקתדרה על שם טינקר.
בשנת 2008 דורגה במקום ה-58 במשאל "מאה האינטלקטואלים הציבוריים הבולטים בעולם" שערכו כתבי העת Prospect (הבריטי) ו-Foreign Policy (האמריקאי).
מרכז מורשת יהדות אתיופיה
מרכז מורשת יהדות אתיופיה או בשמו המלא מרכז מורשת רוחני לקהילת יוצאי אתיופיה הוא מוזיאון בפתח תקווה שנוסד בשנת 2017 כמוסד ללא כוונת רווח במטרה לאסוף, לשמר, להנציח את מורשת יהדות אתיופיה.
שטח המבנה הוא כ-380 מ"ר, מתוכם אולם מרכזי בגודל של כ-155 מ"ר, אולם משני בגודל 65 מ"ר ושטחים קטנים נוספים.
האולם המרכזי כולל כיפה עשויה מאלומיניום בקוטר 12 מטר ובגובה 3.5 מטר, ומתחת לכיפה תהיה שורת חלונות מעוצבים.
מארי (עם)
המארי הם בני עם שחיים ליד גדות הנהרות הוולגה והקאמה ברוסיה.
כיום מתגוררים מרבית המארי ברפובליקת מארי-אל שבפדרציה הרוסית. אוכלוסיית מארי משמעותית ניתן למצוא גם ברפובליקות טטרסטן ובשקיריה. לפי מפקד האוכלוסין הרוסי, הזדהו 604,298 אזרחים כמארי.
שפה
המארי מדברים שפה ייחודית הנקראת מארי, השייכת למשפחת השפות הפינו-אוגריות, ונכתבת באלפבית הקירילי.