cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסיפור שאינו נגמר (סרט)
עלילה
"הלא-כלום" שולח את יצור האופל השטני גמורק להרוג את אטריו במהלך מסעו, שמגיע לביצות הצער בחיפוש אחר מורלה הזקנה. במהלך מסעם מתחילה להשתלט על הסוס ארטאקס תחושת עצבות והוא שוקע לאיטו בביצה. אטריו, מוכה יגון וצער, מוצא את מורלה, יצור דמוי צב ענק. לאחר שקורא את תיאורה של מורלה, בסטיאן נבהל וצועק צעקה הנשמעת בארץ פנטסיה, שבה גם אטריו וגם מורלה מסתכלים סביב בבלבול.
מורלה הזקנה שולחת את אטריו לאורקל הדרומי. במהלך דידויו בביצות, אטריו נותן לעצב להשתלט עליו ומתחיל לשקוע, בשעה שהגמורק מתקרב אליו. בדיוק כשהגמורק מצליח להשיגו, יצור מעופף מציל את אטריו מאחיזתו של הגמורק.
כאשר אטריו מתעורר הוא מגלה כי פצעיו נחבשו והוא ניצל בידי פאלקור, דרקון המזל, שדומה לדרקון אך עם ראש כלב וגוף פרוותי, שהטיס אותו את רוב הדרך אל האורקל הדרומי (בספר המקורי, דרקון המזל נקרא פוכור). מטפליו של פאלקור, שני גמדים בשם אֶנְגיווּק (סידני ברומלי) ואוּרגֵל (פטריסיה האייס), נותנים לו עצה לגבי הדרך אל האורקל הדרומי, כאשר אטריו צריך לעבור שני מבחנים. הראשון - חציית הספינקס, שמסוגל להביט לתוך נשמתו של אדם, ואם שוכן בו הפחד, לחסלו. המבחן השני הוא שער המראה, שבו על אטריו להתבונן בעצמו האמיתי ללא פחד. כאשר אטריו מתבונן במראה, הוא למעשה רואה ילד צעיר שקורא בספר בעליית הגג של בית הספר.
בסטיאן מבין שהספר מתאר אותו. הוא ממשיך לקרוא, וכשאטריו עובר את המראה, הוא מגיע לאורקל הדרומי, שפניו מתחילות להתפורר. האורקל אומר לאטריו שכדי להציל את הקיסרית הילדה יש לקרוא לה בשם חדש. היחיד שיוכל לעשות זאת זהו ילד שנמצא מחוץ לגבולות ממלכת פנטסיה. אטריו מחליט לחפש אחר גבולותיה של פנטסיה בעזרת פאלקור, אך בשל סופת ברקים נופל מפאלקור אל תוך "ים האפשרויות" ומאבד את האורין. אטריו מתעורר לגלות את לועס-הסלעים, שמגלה לו כי חבריו נלקחו בידי "הלא-כלום" וכי הוא מחכה שייקח אותו. בהמשך, אטריו מגלה את הגמורק, שאינו מזהה אותו ומגלה לו כי הוא "המשרת של הכוח שמאחורי הלא-כלום", ושממלכת פנטסיה היא למעשה עולם החלומות של בני האדם, ומכיוון שלמחשבות ולחלומות אין גבולות, כך גם לממלכת פנטסיה. "הלא-כלום" הוא תוצאתה של אפתיה אנושית ויאוש, שאוכלים את חלומותיהם ומטרותיהם של בני האדם. הגמורק מוסיף לספר כי נשלח להרוג את אטריו הלוחם, אך איבד את עקבותיו בביצות הצער. אטריו מזמין את הגמורק לקרב ומגלה לו שהוא הלוחם אותו הגמורק מחפש. לאחר שאטריו הורג אותו, פאלקור מגיע עם האורין ואוסף את אטריו, כאשר הם נעזרים בהדרכתו של האורין במסע לעבר מגדל השן. בדרך הם מגלים עד כמה "הלא-כלום" התפשט ולא נותר כמעט כלום.
אטריו ניצב בפני הקיסרית הילדה, עצוב כי נכשל במשימתו. הקיסרית מספרת לו כי לא נכשל במשימתו, וכי הוא הביא איתו את הילד האנושי, שהתחמק מבריונים לתוך חנות הספרים, ואשר ליווה את אטריו במהלך כל מסעו.
כאשר בסטיאן ממשיך לקרוא, הוא מבין שהספר מודע לקיומו. הקיסרית הילדה אומרת שכל מה שפנטסיה צריכה בשביל להינצל הוא שהילד האנושי יקרא בשמה החדש. כאשר מגדל השן מתחיל להתמוטט ואטריו נפגע ומת, הקיסרית הילדה פונה לבסטיאן עצמו בדמעות, דרך מילות הספר, ומתחננת בפניו שיקרא בשמה החדש. בסטיאן מסרב להאמין, עד אשר הוא רץ לחלון באמצע סופת ברקים וצועק את שמה "ילדת הירח" (Moonchild).
פרסים וביקורת
הסרט זכה בפרס סאטורן בקטגוריית הביצוע הטוב ביותר בידי שחקן צעיר (נואה האת'ווי שגילם את תפקיד אטריו).
מיכאל אנדה, שהסרט מבוסס על ספרו, כתב ביקורת חריפה כנגד הסרט, וטען שכותבי התסריט לא הבינו את ספרו. בין השאר כתב שהתסריט הוא "טריפ בהשפעת סמים", ש"החיפוש אחר משמעות החיים הפך לסיפור חסר ערך על 'אורח-החיים-האמריקני'", שדמותו של האב שובשה לחלוטין ושלתסריט ישנה "נטייה מתמדת אל החיצוני והשטחי".
סרטי ההמשך
עם הצלחתו של הסרט, המעריצים דרשו סרט המשך לקלאסיקה.
שש שנים לאחר יציאתו של הסיפור שאינו נגמר לאקרנים, יצא הסרט "הסיפור שאינו נגמר 2" שזכה לביקורות שליליות במיוחד, ונחשב לאחד מסרטי ההמשך הגרועים ביותר שיצאו לקולנוע. אך למרות ביקורתיו השליליות, הסרט הצליח בגרמניה וגרף 17,373,527 דולר ברחבי העולם.
לאחר יציאתו של "הסיפור שאינו נגמר 2", המפיקים ניסו לשחזר את הצלחת הסרט הראשון ולהציל את הסרט, והוציאו את "הסיפור שאינו נגמר 3", שעם יציאתו לקולנוע זכה לביקורות שליליות ואף בעיני רבים נחשב לגרוע יותר מהסרט הקודם לו. הסרט הפעם מתמקד בבסטיאן בוגר, אשר הולך לתיכון. הסרט לא התקבל בברכה על ידי הקהל, וצבר ביקורות שליליות והכניס 5 מיליון דולר בגרמניה.
המהפכה הטקסנית
המהפכה הטקסנית (באנגלית: Texas Revolution) הוא השם המקובל בארצות הברית למלחמה שהחלה ב־2 באוקטובר 1835 והסתיימה ב־21 באפריל 1836. המלחמה נערכה בין מקסיקו לחלק הטחאני (מדינת טקסס המודרנית) של המדינה המקסיקנית קואווילה וטחאס.
המתיחות בין ממשלת מקסיקו למתיישבים הצפון אמריקאים בטֶחָאס החלה בסמוך לחקיקת שבעת החוקים ב-1835. נשיא מקסיקו, הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה ביטל את החוקה של 1824 והכריז על חוקה חדשה, אנטי-פדרליסטית, תוך שמינה את עצמו לדיקטטור, בטענה שמקסיקו לא בשלה לדמוקרטיה.
הלחימה החלה עם שחר ה-2 באוקטובר בקרב גונזלס - פשיטה שערכו מתיישבים טקסנים על כח צבאי שנשלח לפרקם מנשקם - תותח בודד שמשקלו קילוגרם אחד. הטקסנים ניצחו בקרבות מוקדמים בלה באהיה ובסן אנטוניו, אך לאחר מכן ספגו הפסדים קשים באותם המקומות. המלחמה הסתיימה בקרב סן חסינטו (כ-30 קילומטרים ממזרח להיכן שנמצאת כיום העיר יוסטון) כאשר הגנרל סם יוסטון הוביל את צבא טקסס לניצחון על כוחותיו של הגנרל סנטה אנה, אשר נלכד למחרת הקרב, הושם בשבי ואולץ לחתום על אמנות וולסקו.
סיום המלחמה הביא להקמתה של רפובליקת טקסס. בהכרזת העצמאות של טקסס צוינו סיבות רבות למרד, אך הסיבה העיקרית היא ביטולה של חוקת 1824 בידי הנשיא סנטה אנה. ממשלת מקסיקו מעולם לא הכירה בעצמאותה של רפובליקת טקסס והיא סופחה לבסוף על ידי ארצות הברית ב-1845. עם זאת, גורלה הוכרע רק לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846-1848), שבסופה סופחו לארצות הברית גם שטחיהן של קליפורניה, נבדה, יוטה, אריזונה, וחלקים מויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו. חלק משטחים אלה נרכשו ממקסיקו ברכישת גדסדן.
מעבר סנקט גוטהארד
מעבר סַנְקְט גוֹטְהַרְד או מעבר סן גוטארדו (בגרמנית: Sankt-Gotthard-Pass, באיטלקית: Passo del San Gottardo) (גובה 2,108 מטרים) הוא מעבר הרים גבוה בשווייץ. מעבר סנקט גוטהארד נמצא בין אירולו (Airolo) שבקנטון טיצ'ינו ואנדרמט (Andermatt) שבקנטון אורי, והוא מחבר בין האזור המרכזי דובר הגרמנית של שווייץ עם האזור הדרומי, דובר האיטלקית, בדרך המובילה למילאנו.
על אף שהמעבר היה ידוע מימי קדם לא נעשה בו בדרך כלל שימוש עד תחילת המאה ה-13, בשל הצורך לחצות את נהר רויס (Reuss) הסוער צפונית לאנדרמט. ערוץ הנחל מתמלא במי הפשרת השלגים, בייחוד בתחילת הקיץ, וחצייתו בקניון שֶלֶנן (Schöllenenschlucht) הצר בעל הקירות המאונכים מסוכנת וגבתה קורבנות אדם. בשנת 1236 הוקדש המעבר לקדוש הנוצרי הבוורי "גוטהארד מהילדסהיים" (Gotthard von Hildesheim) הבישוף של הילדסהיים (960 - 1038).
גשר
על פי סיפורים שעברו מפה לאוזן בכפרים הסמוכים לקניון שלן, גבה הנהר רויס (Reuss) קורבנות אדם רבים במשך שנים רבות כתוצאה מטביעה, בייחוד בחודשים אפריל-מאי. הגשר שנבנה בתנאים קשים אלו מכונה גשר השטן (Teufelsbrücke). גשר זה הוא אחד מגשרים רבים באירופה המכונים כך ומספרם הרב הצדיק סיווג מיוחד (מספר 1191) בשיטת ארנה-תומפסון לסיווג אגדות עמים.
האגדה מספרת כי ערוץ הנהר רויס היה כה קשה לחצייה עד שהרועים השווייצרים ביקשו כי השטן יבנה גשר. השטן הופיע, אך תבע כי בתמורה לבניית הגשר יקבל את הראשון שיעבור בגשר. איש ההרים הסכים לתנאי, אך דאג שלפניו תעבור על הגשר עז, וכך שיטה ביריבו. כשהוא רותח מזעם על מעשה הרמייה, הביא השטן סלע ענק שאיתו תכנן לנפץ את הגשר, אבל אישה זקנה חרתה צלב על הסלע ובכך מנעה מהשטן להרים סלע זה. הסלע עדיין מצוי במקום וב-1977 הוצאו 300,000 פרנקים שווייצריים על מנת להזיז ב-127 מטרים את הסלע, השוקל 220 טון, במטרה לפנות נתיב למנהרת הכביש של סנקט גוטהארד.
הגשר איפשר לתנועה להמשיך לאורך הנהר רויס עד למקורותיו ואז לחצות את האוכף בקו פרשת המים היבשתית המפרידה בין מקורות הנהרות ריין הזורם לים הצפוני והפו הזורם לים התיכון. בתחילה השתמשו בנתיב זה הולכי רגל ובהמות משא בלבד, ב-1775 שופרה הדרך והחלו לעבור בה מרכבות.
עקב השלגים המעבר חסום בחלק ניכר מעונת החורף ולכן התבקש פתרון עוקף - מנהרה.
מנהרות
מנהרת הרכבת של סנקט גוטהארד בת ה-15 קילומטרים נפתחה לתנועה ב-1882, ונועדה להחליף את הכביש שעבר במעבר. במהלך חציבת המנהרה נהרגו 177 עובדים בתאונות עבודה.
מנהרת הכביש של סנקט גוטהארד, שאורכה 17 קילומטרים, עלתה במחיר חייהם של 53 עובדים, נפתחה לתנועה ב-5 בספטמבר 1980. למנהרה רק נתיב נסיעה אחד לכל כיוון.
בשנת 2010 הושלמה חציבת מנהרת בסיס הגוטהארד, מנהרת רכבת נוספת שתעבור מתחת למעבר סנט גוטהארד. מנהרה זו היא המנהרה הארוכה בעולם ואורכה 57 קילומטרים. מנהרה זו ושתי מנהרות נוספות קצרות יותר המתוכננות ליד ציריך וליד לוגאנו הן חלק ממיזם אלפטראנזיט שנועד לקצר בשעה את זמן הנסיעה בן ה-3 שעות ו-40 דקות מציריך למילאנו. בה בעת תאפשר המנהרה להגדיל את אורך הרכבות הפועלות בקו זה ואת מספרן, משום שמסילת הברזל החדשה היא ישרה כמעט לחלוטין, בהשוואה לפיתולי המנהרה הישנה יותר.
ג'וני קאש
ג'וני קאש (באנגלית: Johnny Cash; 26 בפברואר 1932 – 12 בספטמבר 2003) היה זמר רוק, פולק וקאנטרי אמריקאי פופולרי, ושחקן במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. הוא היה נשוי רוב חייו לזמרת הקאנטרי ג'וּן קארטר קאש (1929–2003).
במהלך חייו מכר קאש 50 מיליון אלבומים והוא נחשב לאחד מזמרי הקאנטרי־רוק החשובים בתולדות המוזיקה המודרנית האמריקאית. הוא אחד מארבעה אמנים החברים ב-4 מהיכלי התהילה המרכזיים של המוזיקה: קאנטרי, רוק אנד רול, רוקאבילי וכותבי השירים מנאשוויל (Nashville Songwriters).
ראשית חייו
ג'וני קאש נולד בשם ג'יי. אר. קאש (J.R. Cash) בקינגסלאנד שבארקנסו וגדל בעיירה דיאס שבארקנסו. מגיל 5 עבד בשדות הכותנה ונהג לשיר עם משפחתו בזמן העבודה. חוות משפחתו הוצפה פעמים רבות. הצפות אלו היוו את ההשראה לשירו המפורסם Five Feet High and Rising. העבודה בשדה הכותנה ומאבקיה הכלכליים של משפחתו בזמן השפל הכלכלי הגדול מוזכרים ברבים משיריו.
קאש היה קרוב מאוד לאחיו ג'ק, שהיה גדול ממנו בשנתיים. ב־1944 ג'ק נפצע קשה בתאונת מסור שולחני שכמעט חתך אותו לשניים. הוא סבל במשך יותר משבוע לפני שהוא מת. קאש דיבר לעיתים קרובות על תחושת האשם שחש בעקבות המקרה. לפי קאש: האוטוביוגרפיה, אביו לא היה באזור באותו בוקר, אבל לו, לאמו וגם לג'ק הייתה תחושה רעה בקשר ליום הזה, תחושה שהובילה את אמו לנסות לשכנע את ג'ק לוותר על העבודה באותו יום וללכת לדוג עם אחיו. ג'ק התעקש ללכת לעבודה, וחזר ואמר שהמשפחה זקוקה לכסף. יום לאחר ההלוויה כל המשפחה, כולל אמו, חזרו לעבוד בשדה הכותנה.
זכרונותיו הראשונים של קאש מלווים במוזיקת גוספל והאזנה ממושכת לרדיו. הוא התחיל לנגן ולכתוב שירים מגיל צעיר כשאימו וחבר ילדות לימדו אותו מוזיקה. אחד מאלבומיו מוקדש למוזיקת גוספל מסורתית והיא נקראת My Mother's Hymn Book. המוזיקה האירית המסורתית שקאש שמע בתוכנית רדיו שבועית בילדותו השאירה עליו חותם חזק אף היא.
הוריו העניקו לו את השם ג'יי. אר. כיוון שלא הצליחו להחליט על שם, אלא רק על ראשי תיבות. כשהתגייס לצבא ארצות הברית לא הסכימו שירשם בראשי תיבות, ולכן אימץ את השם ג'ון. כשחתם חוזה עם חברת התקליטים סאן רקורדס אימץ את שם הבמה ג'וני.
תחילת הקריירה
אחרי טירונות בבסיס חיל האוויר בלקלנד בסן אנטוניו ואימון טכני בבסיס חיל האוויר ברוקס בסן אנטוניו, נשלח קאש ליחידת האבטחה של חיל האוויר בשדה התעופה הצבאי בלנדסברג על הלך שבגרמניה. שם הקים את להקתו הראשונה.
בתום שירותו הצבאי התחתן קאש עם ויויאן לוברטו (Vivian Liberto (1934 - 2005)), אותה פגש בעת שהתאמן בבסיס ברוקס. ב־1954 עבר לממפיס, שבטנסי שם עבד כמוכר ובמקביל למד להיות קריין רדיו. בלילות היה מנגן עם הגיטריסט לות'ר פרקינס והבסיסט מרשל גרנט, שהיו ידועים אז בשם Tennessee Two. קאש פנה לחברת התקליטים סאן, בתקווה לחתום על חוזה הקלטה. אחרי שניגנו מול סם פיליפס בעיקר שירי גוספל, פיליפס אמר להם ללכת הביתה, לחטוא ולחזור עם שירים שאפשר למכור. לבסוף הצליח קאש לשכנע את פיליפס להקליט אותו. שיריו הראשונים שהוקלטו היו Cry Cry Cry ו־Hey Porter. השירים יצאו לאור ב־1955 וזכו להצלחה יחסית במצעדי הקאנטרי.
הקלטתו השלישית של קאש Folsom Prison Blues זכתה להגיע למקום החמישי במצעדי הקאנטרי ושירו I Walk the Line נכנס למקום הראשון במצעדי הקאנטרי וגם למצעד 20 להיטי הפופ. ב־1957 הפך קאש לאמן הראשון שהקליט אלבום מלא עם חברת ההקלטות סאן. אף שזכה להצלחה, הרגיש קאש שהוא מוגבל בגלל גודלה הקטן יחסית של חברת התקליטים. הוא עזב את סאן לטובת חברת קולומביה רקורדס. השיר הבא שהקליט, Don’t Take Your Guns to Town, הפך לאחד מלהיטיו הגדולים.
ב־4 בדצמבר 1956 אלביס פרסלי, ג'רי לי לואיס, קרל פרקינס וג'וני קאש אלתרו ביחד להנאתם באולפני חברת ההקלטות סאן. הלהקה המאולתרת הוקלטה במקרה וההקלטות יצאו על גבי אלבום בשם קוורטט מיליון הדולר (The Million Dollar Quartet).
בתו הראשונה של קאש, רוזאן, נולדה ב־1955. ב־1956 נולדה לו בת נוספת, קייטלין, ב־1959 נולדה סינדי וב־1961 נולדה טארה. עם זאת, התמכרותו לסמים וסיבובי הופעתיו ברחבי ארצות הברית גרמו להתפרקות נישואיו לוויויאן, ולבסוף הם התגרשו ב־1966. קאש התחתן פעם נוספת, הפעם עם זמרת הקאנטרי ג'ון קארטר קאש ב־1968. לבני הזוג יש ילד משותף אחד, ג'וֹן קאש, פזמונאי ומפיק מוזיקלי.
שנות השישים: ההתמכרות לסמים, וההופעות בבתי הכלא
בתחילת שנות ה־60, בעוד הקריירה שלו מזנקת, התחיל קאש לשתות בכבדות ולהשתמש בסמים אמפטמין וברביטורטים. הוא התגורר תקופה קצרה עם זמר הקאנטרי ויילון ג'נינגס שהיה מכור לאמפטמין. קאש התחיל להשתמש בסם המעורר על מנת להישאר ער בסיבובי ההופעות הארוכים. חבריו התבדחו על התנהגותו "הדאגנית", ורבים התעלמו מן ההתמכרות שהלכה והחמירה.
למרות התמכרותו המשיך קאש להיות יוצר נלהב. Ring of Fire הפך לאחד משיריו המפורסמים והגיע למקום הראשון במצעדי הקאנטרי. השיר, אשר נכתב על ידי ג'ון קארטר עוד לפני שהיא וג'וני התחתנו, מדבר על האהבה האסורה ביניהם (שכן שניהם היו נשואים לאנשים אחרים) ועל ההתמודדות שלה עם האלכוהוליזם שלו ועם התמכרותו לסמים.
ביוני 1965 נשרפה המשאית של ג'וני קאש בגלל מפלט מקולקל. התקלה גרמה לשריפת מחצית מן היער הלאומי לוס פדרוס שבקליפורניה. כשנשאל על ידי השופט מדוע עשה זאת, ענה קאש שלא הוא שרף את היערות, אלא הייתה זו המשאית שלו, ואותה כבר אי אפשר לתחקר, כי היא מתה. הממשלה האמריקאית הפדרלית תבעה את ג'וני קאש וזכתה ב־$125,000. לבסוף, לאחר פשרה, שילם כ־$82,000. באוטוביוגרפיה שלו מציין קאש שהוא האדם היחיד שנתבע אי פעם בגין שריפת יערות.
ב־1965, בזמן סיבוב הופעות, נתפס באל־פאסו שבטקסס בחשד שניסה להבריח הרואין ממקסיקו. אולם, לבסוף הסתבר שהחביא בתיק הגיטרה שלו רק תרופות הניתנות במרשם ואמפטמין, ולכן קיבל רק מאסר על תנאי.
באמצע שנות השישים הוציא קאש כמה אלבומים, ביניהם Ballads of the True West ב־1964 ו־Bitter Tears באותה שנה. התמכרותו לסמים בתקופה זו הובילה לגירושיו ב־1966 ולביטולן של הופעות רבות.
ג'וני קאש ידוע גם בשל חיבתו לאסירים, אף שמעולם לא ישב בכלא בעצמו. בסוף שנות השישים ערך מספר הופעות בבתי כלא ברחבי ארצות הברית. ההופעות מבית הכלא פולסום ומבית הכלא סן קווינטן הפיקו שניים מאלבומיו המפורסמים ביותר: Johnny Cash Live At Folsom Prison ב־1968 ואת Johnny Cash Live at San Quentin  ב־1969. הגרסה החיה של שירו המפורסם Folsom Prison Blues מתוך בית הכלא שעליו נכתב הפך ללהיט, כמו גם הגרסה החיה ל־A Boy Named Sue מאלבום ההופעה החיה מבית הכלא סן קוונטין. בין השירים ניתן לשמוע את קאש מדבר ומקלל. הגרסאות החדשות שיצאו לאחרונה על גבי תקליטור הן לא מצונזרות, ולכן גם ארוכות יותר.
באמצע שנות השישים פגש קאש את בוב דילן, הם נעשו חברים קרובים וגרו בשכנות בוודסטוק שבניו יורק. קאש היה נחוש להציג את דילן מחדש לקהל שלו. ג'וני קאש אפילו שר איתו באלבום הקאנטרי זוכה גראמי של דילן Nashville Skyline.
שנות השבעים: "האיש בשחור"
מ־1969 ועד 1971 כיכב ג'וני קאש בתוכנית טלוויזיה שאירחה זמרים מפורסמים, ביניהם ניל יאנג, ג'יימס טיילור ובוב דילן. קאש עלה לכותרות העיתונים כשסירב לשנות מילים של שיר העוסק במריחואנה לבקשת מנהלי רשת הטלוויזיה. במהלך העשור המשיך קאש להופיע בטלוויזיה, ובין השאר הופיע בפרק של "בית קטן בערבה" ושל המיני־סדרה "צפון ודרום".
בשנת 1971, צילם בישראל סרט עלילתי שכתב הפיק וגם כיכב בו, "דרך הבשורה: סיפורו של ישו", על חייו של ישו. קאש השתתף בכתיבת התסריט, שר וקריין בסרט. אשתו ג'ון קרטר קאש שיחקה בו בתפקיד בתור מרים המגדלית. שירותי ההפקה לסרט ניתנו על ידי אולפני הרצליה בשנת 1977 שוב צילם בישראל סרט לטלוויזיה לכבוד חג המולד (זה היה ביקורו הרביעי בישראל לאחר שביקר לראשונה ב-1968 לצורך הקלטת אלבום ). באותן השנים התקרב במידה מסוימת לדת. בזכות חברותו עם המטיף בילי גרהאם. הוא הופיע גם רבות מול קהל אוונגליסטי.
באמצע שנות השבעים צנחה הפופולריות של קאש והוא כתב את האוטוביוגרפיה הראשונה שלו The Man in Black. הספר מכר 1.3 מיליון עותקים.
ב־1972 הוזמן קאש להופיע בבית הלבן מול נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון. הוא התבקש לנגן שירי עם ידועים, אבל סירב וניגן לבסוף מספר שירים פוליטיים שמאלנים. קאש טען שסירב לנגן את השירים שהתבקש מכיוון שלא היה לו זמן להתכונן אליהם, ולא משום סיבה פוליטית. על ביקור זה יצא לאור בשנת 2018 סרט תיעודי "טריקי דיקי והאיש בשחור", המתאר את ביקורו אצל הנשיא. מאז התיידד קאש עם כל נשיאי ארצות הברית מניקסון והלאה. חברויות אלה מעולם לא נסובו סביב פוליטיקה.
שנות השמונים: שפל בקריירה
ב־1980 נכנס ג'וני קאש ל"היכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי". למרות כניסתו הצעירה והמרשימה בגיל 48, במשך רוב שנות ה־80 התקשה ג'וני קאש למכור תקליטים. עם זאת הוא המשיך בסיבובי הופעות מוצלחים. באמצע שנות ה־80 הקליט והופיע עם ויילון ג'נינגס, וילי נלסון, וכריס כריסטופרסון. ביחד הם נקראו The Highwaymen. בשנות ה-80 שיחק קאש במספר סרטים לטלוויזיה, בהם הרימייק למערבון הקלאסי "מרכבת הדואר", לצידם של וילי נלסון וכריס כריסטופרסון.
ב־1983 נפגע קאש בתאונה שדירדרה אותו שוב להתמכרות לסמים. יען שהחזיק בחוותו בעט בו ופצע אותו אנושות. כחלק מתהליך ההחלמה, לקח קאש משככי כאבים שדרדרו אותו שוב להתמכרות. בזמן שעבר טיפול גמילה במרכז בטי פורד, פגש והתיידד עם אוזי אוסבורן, הזמר האהוב על בנו.
ב־1988 נכנס קאש לניתוח מעקפים כפול, אם כי הפעם סירב לקחת משככי כאבים מהחשש להתמכרות נוספת. קאש טען מאוחר יותר שבזמן הניתוח חווה חוויה קרובה למוות, ושראה מראות מגן-עדן, שהיו כל כך יפים עד שהוא התאכזב להתעורר חי.
שנות השמונים היו השפל של הקריירה המוקלטת של קאש. הוא הבין שהחברה שהקליטה אותו כמעט 30 שנה, קולומביה רקורדס, הפכה לאדישה כלפיו. באוטוביוגרפיה שלו העיד שבאותו תקופה היה "בלתי נראה". בגלל חוסר ההתייחסות החליט קאש להקליט בכוונה שיר מגוחך, Chicken in Black, ולמרבה האירוניה השיר אכן הצליח יותר מרוב שיריו בתקופה.
ב־1986 קאש חזר לחברת ההקלטות סאן בממפיס כדי לחבור לרוי אורביסון, ג'רי לי לואיס וקרל פרקינס, ולהקליט את האלבום Class of 55'. באותה שנה כתב ג'וני קאש רומן דתי בשם The Man in White.
שנות התשעים והאלפיים: מאמריקן למותו
בשנות ה־90 חווה קאש זינוק מפתיע בפופולריות שלו בקרב מאזינים צעירים שלא היו לרוב מעריצי קאנטרי. צעירים אלו ראו בג'וני קאש אגדה חיה.
ביתן ברצלונה
ביתן ברצלונה הוא כינויו של הביתן הגרמני בתערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שתוכנן על ידי האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן דר רוהה. הביתן נחשב לאבן דרך חשובה בהיסטוריה של האדריכלות המודרנית.
ג'וני קאש
שנות התשעים והאלפיים: מאמריקן למותו
אחרי שעזב את קולומביה ב־1989, חתם על עסקה כושלת עם חברת התקליטים מרקורי שנמשכה עד 1991. ב־1991 הוא שר בגרסת כיסוי לשירו Man in Black עם להקת הפאנק One Bad Pig. ב־1993 שר קאש את השיר The Wanderer של הלהקה U2 באלבומם Zooropa.
בשנת 1992, הוכנס קאש להיכל התהילה של הרוק אנד רול. בנאום הקבלה שלו, הוא מנה כהשפעה חשובה את סיסטר רוזטה תארפ, זמרת הגוספל אשר המציאה סגנון ייחודי לגיטרה אשר השפיע על התפתחות הרוק אנד רול, ואמר שהיא ההשראה שלו והייתה המוזיקאית האהובה עליו בילדותו. הוא היה זמר הקאנטרי היחיד שנכנס להיכל כמופיע, בעוד אחרים הוכנסו כמשפיעים.
בינואר 1992 קאש ביקר שוב בישראל לצורך צילומי הסרט "בחזרה לארץ הקודש". יחד איתו הגיעו אשתו ובנו והוא שהה בעיקר בירושלים אך לא הופיע בפני קהל.
ביתן ברצלונה
הקמה
הביתן עמד על פודיום רחב ושטוח לצד בריכת השתקפות, והיה לו גג שטוח הנסמך על 8 עמודי פלדה דקים. החלוקה הפנימית שלו הייתה על ידי קירות בודדים שאינם מתחברים זה לזה או לתקרה, אשר יצרו סוג חדש של חללים שהיו חדשניים מאוד בתפישתם לתקופה זו. רעיון "החלל הזורם" מומש גם בעזרת קירות זכוכית.
ג'וני קאש
שנות התשעים והאלפיים: מאמריקן למותו
קאש חתם עם המפיק ריק רובין על חוזה בחברת התקליטים אמריקן רקורדינגס. הוא הקליט איתו סדרת אלבומים הנקראים American. באלבומים אלו הוא מופיע לבדו עם הגיטרה בביתו, ומנגן את שיריו ושירי כיסוי לאמנים פופולריים, שאותם בחר המפיק רובין. האלבום הראשון ראה הצלחה רבה הן בעיני מבקרים והן במכירות, ואף זכה לגראמי עבור "אלבום הפולק הטוב ביותר". שני האלבומים American III: Solitary Man ו־American IV: The Man Comes Around הוקלטו ב־2000 ו־2002, כשהיה כבר חולה מאוד: הם נשמעים קודרים יותר ונחשבים לתגובה למחלתו.
קאש ואשתו הופיעו מספר בפרקים בסדרה ד"ר קווין רופאה במערב ובפרק בסדרה המצוירת משפחת סימפסון. ב־1996 הוציא קאש אלבום Unchained עם טום פטי וההארט ברייקרס שזכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר.
ביתן ברצלונה
הקמה
מיס ואן דר רוהה עיצב עבור הביתן יחד עם שותפתו אז, המעצבת לילי רייך, את "כיסא ברצלונה". נטען כי שניים מכיסאות אלה שימשו את בני הזוג המלכותי הספרדי, שהגיעו לבקר בביתן. הכיסא זכה להצלחה רבה, נמכר באלפים גם לאחר היריד העולמי, ונחשב עד היום למקרה מבחן בהיסטוריה של העיצוב התעשייתי.
ג'וני קאש
שנות התשעים והאלפיים: מאמריקן למותו
ב־1999 זכה ג'וני קאש בפרס גראמי על מפעל חיים.
ביתן ברצלונה
הקמה
כפי שהיה נהוג בתערוכות עולמיות, בסיומה של התערוכה הביתן פורק, וחלקיו מוספרו, נארזו, ונשלחו ברכבת לגרמניה. מסיבות שאינן ברורות עד היום נעלמו מרבית חלקי הביתן במהלך המעבר. בשל חשיבותו הגדולה שוחזר המבנה באתרו המקורי, תוך שימוש בחומרים זהים לאלו שנעשה בהם שימוש בסוף שנות ה-20. החל משנת 1986 ניצב הביתן המשוחזר בברצלונה, ופתוח לקהל הרחב.
ג'וני קאש
שנות התשעים והאלפיים: מאמריקן למותו
ג'וני קאש חלה ב־1997 במחלה של מערכת העצבים האוטונומית, הנגרמת מסוכרת. ב־1998 הוא אושפז לאחר שחלה בדלקת ריאות. אשתו, ג'ון קרטר קאש נפטרה ב־15 במאי 2003 בגיל 73, עקב סיבוכים בניתוח לב. ג'ון אמרה לקאש שימשיך לעבוד, ולכן המשיך להקליט ואפילו הופיע מספר מצומצם של הופעות בבריסטול שבוירג'יניה. פחות מארבעה חודשים אחרי מות אשתו, מת ג'וני קאש בגיל 71 בגלל סיבוכים הקשורים לסוכרת. הוא נקבר בבית הקברות שליד ביתו בהנדרסונוויל שבטנסי.
לאחר מותו
אלבומו האחרון, American V: A Hundred Highways, יצא לאחר מותו ביוני 2006 והגיע מיד לראש טבלת המכירות בארצות הברית. כשג'וני קאש מת היו מוקלטים רק קטעי השירה של האלבום. ריק רובין מפיקו השלים את ההקלטות ואת העריכה בלי קאש לאחר מותו. רובין הוציא אלבום נוסף של שירי קאש בפברואר 2010, בשם American VI: Aint No Grave.
ב־24 במאי 2005 מתה אשתו הראשונה ויויאן, ביום הולדתה ה־50 של בתו רוזאן.
ביתו של קאש נמכר ביוני 2005, ונמכר שוב בינואר 2006 לחברה השייכת לזמר הבי ג'יז בארי גיב עבור 2.5 מיליון דולר. ב־10 באפריל 2007 נשרף הבית הייחודי והמוכר בו אירח קאש נשיאים וידוענים שונים. בתוך הבית בנאשוויל צולם הקליפ לשיר "Hurt", חידוש לקלאסיקת הרוק של ניין אינץ' ניילז.
בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של קאש, הולך בדרכי, כשאת קאש מגלם השחקן חואקין פיניקס ובתפקיד ג'ון קרטר השחקנית ריס וית'רספון שגם זכתה בפרס אוסקר על תפקידה בסרט.
באוגוסט 2014 בית ילדותו של קאש בעיירה דיאס שבארקנסו נפתח לציבור. הבית שופץ ורוהט מחדש עם רהיטים תקופתיים.
בנובמבר 2016 פורסם ספר שירה קאש, שערך המשורר פול מולדון. בנו של קאש בחר עבור הספר 41 מתוך 200 שירים שהותיר אביו ולא ראו אור לפני כן.
בילי בראון
בילי בראון (באנגלית: Billy Brown; נולד ב-30 באוקטובר 1970) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בשל תפקידו בסדרת הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח", ובשל גילום דמויות בסדרות "דקסטר", "ילדי האנרכיה" ו"כיבוי אורות".
חייו וקריירה
בשנת 2013 עד 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של CBS - "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר. ב-2014, הוא לוהק לצד ויולה דייוויס לסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC, "המדריך לרוצח" שיצר פיטר נובאק.
נל מרסר
נל פידליה מרסר (באנגלית: Nell Fidelia Mercer; 13 באוגוסט 1893 – 30 בספטמבר 1979) הייתה סופרג'יסטית אמריקאית וחברה במשמר הדומם, קבוצת מחאה אמריקאית למען זכות הבחירה לנשים.
ביוגרפיה
מרסר נולד בנורת' לנדינג, וירג'יניה, ב-13 באוגוסט 1893. היא גדלה בנורפוק, וירג'יניה, שם הפכה לחברה בסניף של מפלגת הנשים הלאומית.
כחברה במשמר הדומם הפגינה מול הבית הלבן למען זכות הבחירה לנשים בארצות הברית, היא נעצרה בפברואר 1919 בגין השתתפותה בהפגנה ונידונה לחמישה ימי מאסר. מרסר זכתה לכבוד על הקרבתה ובשנת 1926 הפכה לנציגת בקונגרס העשירי של ברית הנשים הבין-לאומית בפריז, צרפת.
בשנת 1929, היא נישאה לקליפטון נ. פיליפס, חייל במלחמת העולם הראשונה שהיה מבוגר ממנה בתשע שנים.
בנוסף לפעילותה האקטיביסטית מרסר סיירה באירופה במשך שנתיים, ועם שובה לארצות הברית, שהתה במלון ברונסוויק בכיכר קופלי בבוסטון. מאוחר יותר היא תרכוש את המלון ותנהל אותו עד מכירתו לחברת IBM. המבנה ישמש את מטה החברה.
מרסר מתה באנדובר, מסצ'וסטס ב-30 בספטמבר 1979.
בשנת 2021, פורסם כי מרסר אמור להיות נושא לסרט תיעודי של היוצרת טארה פרייס.
159–150 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 159 - 150 לפנה"ס שהן ג'תקי"א - ג'תק"כ לפי תאריך עברי
נילי כהן
נילי כהן (נולדה ב-1947) היא פרופסור אמריטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, רקטור האוניברסיטה לשעבר, חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 2004 ונשיאת האקדמיה לשעבר (בין השנים 2015 - 2021). כלת פרס ישראל לחקר המשפט לשנת תשע"ז.
ביוגרפיה
נולדה בכפר סבא כנילי גרבלסקי. למדה בתיכון עירוני ד' בתל אביב. השתחררה מצה"ל בדרגת סגן. למדה במחזור הראשון למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1971 סיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטה בהצטיינות.
קריירה
בתקופת לימודיה הייתה העורכת הראשונה של כתב העת "עיוני משפט", כתב עת בעריכת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. את התמחותה ביצעה אצל עו"ד יוסף אלקס ואצל השופט פרופ' זאב צלטנר. בשנת 1975 קיבלה תואר שני באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות יתרה, על עבודת גמר בנושא "פעולת חוק החוזים (חלק כללי) תשל"ג-1973 על פעולות משפטיות שאינן בבחינת חוזה ועל חיובים שאינם נובעים מחוזה", שנכתבה בהנחייתו של פרופ' זאב צלטנר. ב-1978 קיבלה תואר דוקטור, אף הוא מאוניברסיטת תל אביב. הדוקטורט שלה נשא את השם "ההגנה על החיוב מפני התערבות צד שלישי" ונעשה בהנחייתו של פרופ' דניאל פרידמן. בשנים שלאחר מכן ערכו השניים שורה של מחקרים משותפים, ובין היתר חיברו ביחד את סדרת הספרים "חוזים" (יצאו כרכים א-ד), שהפכה במהלך השנים ציון דרך בספרות דיני החוזים המקומית.
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית הם היחסים שבין מדינת קריית הוותיקן לרפובליקת מקדוניה הצפונית.
נילי כהן
קריירה
בתחילה הייתה עוזרת הוראה ומחקר בתחומי דיני ראיות ודיני קניין. ב-1977 הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת פנסילבניה, ולאחר שחזרה לארץ ב-1978, מונתה למרצה בפקולטה למשפטים בתל אביב, שם לימדה דיני חוזים. ב-1982 מונתה למרצה בכירה, וב-1985 מונתה לפרופסורית חברה.
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
שתי המדינות נהנות מיחסים מצוינים, המבוססים על חברות, תמיכה והבנה הדדית.
נילי כהן
קריירה
בשנת 1989 מונתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
היסטוריה
הרפובליקה של מקדוניה הצפונית הפכה למדינה עצמאית בשנת 1991, כאשר הכריזה על עצמאותה והיפרדותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. מדינת קריית הוותיקן הייתה בין המדינות שתמכו בעצמאותה וריבונותה של המדינה כבר מתחילתה.
נילי כהן
קריירה
בשנים 1994–1997 כיהנה כסגן הרקטור ובשנים 1997–2001 הייתה רקטור אוניברסיטת תל אביב.
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים מלאים בין הוותיקן למקדוניה הצפונית החלו ב-21 בדצמבר 1994. עם זאת, מדינת הוותיקן לא הייתה בין 131 המדינות שהכירו במדינה תחת שמה החוקתי, אלא הכירה בשם שבחר האו"ם: "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה".
נילי כהן
קריירה
בשנת 2003 הייתה מועמדת לכהן בבית המשפט העליון אך לא מונתה, חרף תמיכת הנשיא אהרן ברק, עקב התנגדות שופטים אחרים בהנהגת דורית ביניש.
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
היסטוריה
מקדוניה הצפונית זוכה לתמיכה מלאה של הוותיקן בבקשתה להצטרפות לאיחוד האירופי. כמו כן, הנהגת מקדוניה הצפונית מבקרת מדי שנה את האפיפיור בקריית הוותיקן במשך שנים רבות.
נילי כהן
קריירה
בשנת 2004 נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
ייצוג דיפלומטי
עד שנת 2002 שגריר מקדוניה הצפונית בסלובניה היה גם השגריר בקריית הוותיקן, כשמאותה שנה מחזיקה מקדוניה הצפונית שגריר מיוחד למדינת הוותיקן השוהה ברומא.
נילי כהן
קריירה
מספטמבר 2015 עד 2021 כיהנה כנשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בפברואר 2022 נבחרה לשמש כחברה מן המניין בארגון "החברה הפילוסופית האמריקאית" (The American Philosophical Society).
יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית
ייצוג דיפלומטי
למדינת הוותיקן ישנו שגריר השוהה בסלובניה וממונה גם על היחסים עם מקדוניה הצפונית.
נילי כהן
קריירה
ביולי 2023 נבחרה לשמש חברה זרה באקדמיה הלאומית האיטלקית למדעים (Accademia dei Lincei אנ').
תחומי עיסוקה
עוסקת בדיני חוזים, בדיני נזיקין, בדיני עשיית עושר ולא במשפט וכן במשפט וספרות.
חיים אישיים
כהן היא נכדתה של בת שבע גרבלסקי שייסדה בארצות הברית את "עדן" - ירחון מצויר לילדים. היא אלמנתו של עו"ד עמירם כהן, ולהם שלושה ילדים.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
קלמנס השביעי (אנטי-אפיפיור)
רוברט מז'נבה (1342 – 16 בספטמבר 1394) היה אנטי-אפיפיור אשר נבחר כאפיפיור קלמנס השביעי על ידי קרדינלים צרפתיים אשר התנגדו למינויו של אורבנוס השישי. רוברט מז'נבה היה האנטי-אפיפיור הראשון באביניון במסגרת הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.
ביוגרפיה
רוברט מז'נבה נולד כבנו של אמאדאוס השלישי, דוכס ז'נבה, ב-1342. הוא התקדם בהיררכיה הכנסייתית, מונה לבישוף של טרואן ב-1361 ולקרדינל ב-30 במאי 1371.
ב-20 בספטמבר 1378 נבחר רוברט לאפיפיור על ידי קבוצת קרדינלים אשר לא היו מרוצים ממנהיגותו של אורבנוס השישי. זה האחרון נבחר בהליך מפוקפק. במהלך הקונקלווה צרו בני רומא על הוותיקן כשהם דורשים את מינויו של אורבנוס, אפיפיור ממוצא רומאי. מינוי זה הפך את רוברט לאנטי-אפיפיור (אדם אשר נבחר לכס הקדוש על ידי קבוצה אופוזיציונית לוותיקן) והוא היה הראשון בשושלת של אנטי-אפיפיורים אשר כיהנו באביניון לאחר הקרע המערבי. הפיצול, אשר נמשך עד לשנת 1417 היה פיצול פוליטי: צרפת, סקוטלנד, קסטיליה, אראגון, נווארה, פורטוגל, בית סבויה, דנמרק, נורווגיה ומספר מדינות קטנות בגרמניה הכירו בסמכותו. מכיוון שלא יכול היה להישאר באיטליה, עבר לאביניון שבצרפת, והפך להיות תלוי בחסדיו של הכתר הצרפתי. חלק ניכר ממדינות האפיפיור שלו נתרמו ללואי השני מנאפולי ועל מנת להשיג משאבים הוא פנה לשמעוניות - מינוי בעלי תפקידים כנסייתיים תמורת כסף.
האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי מת באביניון ב-16 בספטמבר 1394 ואת תוארו ירש האנטי-אפיפור בנדיקטוס השלושה עשר.
חיים פרלוק
חיים פרלוק (נולד ב-27 באוגוסט) הוא יו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות מאז 2009. היה גם יושב הראש הראשון של המועצה הזו בשנים 2003–2007. אל"ם (מיל'), רופא, היה מרצה בבית הספר לביטוח במכללה האקדמית נתניה, ובמרכז הבינתחומי הרצליה. הבעלים ויו"ר של קבוצת החברות פרלוק אחזקות רפואיות, ובהן "מדיטון" רשת מרכזים רפואיים, "מדישור", ו"מדיטון אדם".
קורות חיים
חיים פרלוק נולד בתל אביב אביו, משה פרלוק, היה מראשי תנועת בית"ר בפולין ולאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1935 היה מוותיקי הציונים הכלליים וממקימי המפלגה הליברלית ומקורב למנחם בגין. חיים פרלוק הצטרף בצעירותו למפלגה הליברלית, יורשתה של מפלגת הציונים הכלליים, שמאוחר יותר התמזגה בליכוד. בשנות השמונים מילא תפקידים שונים ב"צעירי הליכוד", בין היתר כיהן כיושב ראש הדור הצעיר וב-1988 שובץ במקום ה-55 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת.
פרלוק הוא רופא בהכשרתו, בוגר של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב ומומחה לחיתום רפואי. היה מרצה בבית הספר לביטוח במכללה האקדמית נתניה, היה מרצה במרכז הבינתחומי הרצליה ומכהן כרופא ראשי בחברות ביטוח אחדות. שימש דירקטור במספר חברות, בהן "דלק", "ניופארם", "מקסימה" ו"החברה הממשלתית לאיכות הסביבה". כיהן כיו"ר החברה העירונית "גני יהושוע". מכהן כמ"מ יו״ר הנהלת " קשת העמותה למען הקשיש". חבר דירקטוריון חברת המים הממשלתית - מקורות ומשמש כיו״ר ועדת החדשנות והטכנולוגיה של החברה, וחבר בוועדות הכספים, ביקורת והתפ״ת של החברה. הוא יו״ר עמותת בית החולים לחיות בר בספארי ברמת גן ומשמש כיו״ר עמותת הבוגרים של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. משמש גם כיו״ר עמותת החתמים ( בתחום הביטוח). חבר דירקטוריון קנט-קרן נזקי טבע, חברת הביטוח הממשלתית.דר׳ פרלוק משמש בקנט כיו״ר ועדת ביקורת, כיו״ר ועדת חדשנות וטכנולוגיה. דר׳ פרלוק מונה ע״י ממשלת ישראל ומשמש כיום מתחילת שנת 2023 כיו״ר המועצה לתרבות ואמנות של מדינת ישראל. כאלוף-משנה במילואים, פרלוק שימש ראש מחלקת יק"רים (יחידות קישור רפואיות) בחירום.כיום משרת במבקר מערכת הביטחון
נשוי לאורנה (לבית הוברמן) ואב לשלושה בנים: תומר טל ואור
פעילותו בתחום התרבות והאמנות
פרלוק מילא שורת תפקידים בתחום התרבות והאמנות, בהם יו"ר מדור התיאטרון במשרד התרבות והספורט, חבר הנהלת תיאטרון בית לסין, חבר מועצת הספרייה הלאומית, חבר בהנהלת האופרה הישראלית וחבר בוועד הנאמנים של פרס היצירה בתחום הציונות ופרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. מונה לראשונה במרץ 2004 לתפקיד יו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות על ידי השרה לימור לבנת. ב-2007 פרש מהתפקיד עקב חילוקי דעות עם השר החדש ראלב מג'אדלה והוחלף על ידי איש מפלגתו של השר יחיאל לקט. ב-2009, כשחזרה לימור לבנת, מונה שוב לתפקיד וב-2013 החליטה הממשלה להאריך את תקופת כהונתו בשנתיים נוספות, עד סוף 2015.
כיהן במשרד התרבות כיו"ר המדור למוזיקה, כיו"ר המדור למחקר ומורשת, כיו"ר המדור לתרבות ערבית, וכיו"ר המדור לתרבות בקהילה במועצה לתרבות. כיום (2015) מכהן כיו"ר המדור לפרינג', כראש מדור תיאטרון וכחבר מדור זמר עברי.
צלורוס
צלורוס (שם מדעי: Coelurus; מילולית: "זנב חלול") הוא סוג של דינוזאור טורף מקבוצת התרופודה שחי בתקופה יורה עליון לפני 150-153 מיליון שנה.
מאפיינים
אורכו של הצלורוס הגיע ל-2.4 מ', גובהו ל-0.7 מ' ומשקלו ל-13–20 ק"ג. הוא היה בעל גוף זריז, רגליים קצרות וזנב ארוך אך בעל זרועות קצרות. כמה מדענים מעריכים שהיו לדינוזאור נוצות כמו לכמה תרופודים.
יצור זה היה דומה לאורניתולסט אך מהיר יותר והוא היה צייד של לטאות, חרקים וטרף קטן דומה.
דינוזאור זה תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1879.
ג'ון טניאל
סר ג'ון טניאל (באנגלית: John Tenniel; ) היה מאייר אנגלי, שידוע בעיקר בזכות איוריו לשניים מספריו של לואיס קרול: "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ו"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם".
מקבילו האמריקאי המובהק הוא ג'ון ר. ניל, שאייר את סדרת ספרי עוץ מאת פרנק באום.
ביוגרפיה
טניאל נולד בלונדון ולמד את המקצוע בעצמו. אף על פי שהיה מתמחה על-תנאי, ואחר כך סטודנט באקדמיה המלכותית לאמנויות. ב-1840 איבד עין אחת, כתוצאה מתחרות סיוף. ב-1836 שלח את הציור הראשון שלו לתערוכה של אגודת האמנים הבריטים, וב-1845 תרם קריקטורה בגודל מטר וחצי - אלגוריה של הצדק - לתחרות תכנון ציורי קיר עבור ארמון וסטמינסטר החדש. הוא קיבל עבורה מקדמה של 200 פאונד והזמנה לצייר פרסקו באולם ההמתנה העליון (אולם המשוררים) בבית הלורדים.
למרות נטייתו לאמנות גבוהה, הוא כבר היה מוכר ומוערך כהומוריסט וכישרונו לקריקטורות מלומדות טופח ופותח בזכות ידידותו המוקדמת עם צ'ארלס קין. בחג המולד 1850 הוזמן על ידי מארק למון למלא משרה של מאייר בצוותא (עם ג'ון ליץ') בפאנץ', לאחר שריצ'רד דויל התפטר ממנו פתאום כי נעלב מגישת העיתון כלפי הכס הקדוש, שכונתה התוקפנות.
טניאל נבחר למלא את החלל הזה, ביוזמת דאגלס ג'רולד, בזכות איוריו המצוינים למשלי איזופוס שבהם בלטו עוצמה אמנותית, הבחנה הומוריסטית והכרת בעלי-חיים. תרומתו הראשונה הייתה ציור במכתב הפתיחה המופיע בעמ' 224 של כרך 19 של פאנץ'. הקריקטורה הראשונה שלו הייתה לורד ג'ק קוטל הענק: היא הראתה את לורד ג'ון ראסל, שמכתבו על התוקפנות פורסם אז, תוקף בגבורה עם חרב האמת והחופש את הקרדינל וייזמן החמוש בשרביט.
כאשר ליץ' מת המשיך ידידו את העבודה לבדו ולא החסיר אף שבוע, מלבד תקופות קצרות של מחלות או חופשות ב-1864, 1868 ו-1875–1878. עבודתו של סר ג'ון טניאל בכתב העת בו עבד רוב חייו כוללת כ-2300 איורים, המוני ציורים מינוריים, איורים כפולי-עמודים ללוח השנה של פאנץ' וציורים מיוחדים אחרים, וכן 250 ציורים לספרי כיס של פאנץ'. כשטניאל פרש מפאנץ' בינואר 1901 נערך לכבודו משתה פרידה ב-12 ביוני בראשות ארתור ג'יימס בלפור, אז מנהיג בית הנבחרים, ובנוכחות נציגים מכובדים של האליטה של בריטניה. באותו אירוע תיאר מר בלפור את טניאל כאמן כביר וג'נטלמן מצוין וזכה לתשואות.
התכונה העיקרית של עבודתו של טניאל היא נאמנות הציור, דיוק המגע, החן וההדר ובמידת האפשר ידידותיות הסאטירה. טניאל רומם את הקריקטורה הפוליטית למעלת קומפוזיציה קלאסית שלרוב מכילה איכות אצילית. עבודותיו של טניאל מזכירות פסלים; הן מקוריות ולא מאולצות, וקשה לדעת לפיהן שהאמן צייר אותן מזיכרון ולא ממודל.
ב-1895 וב-1900 הוצגו עבודותיו של טניאל בתערוכות פומביות. סר ג'ון טניאל הוא גם מתכנן הפסיפס לאונרדו דה וינצ'י בחצר הדרומית במוזיאון ויקטוריה ואלברט. ציוריו בצבעי מים הופיעו מפעם לפעם בתערוכות במוסד המלכותי לציירים בצבעי מים (הוא נבחר לחבר בו ב-1874). הוא היה מוכשר גם בעבודה על גלופות עץ: ציורו Lalla Rookh הוא אולי הטובה בעבודותיו מבחינת תכנון, עידון, עוצמה והצטיינות טכנית.
שיתופי פעולה עם אחרים
הוא גם תרם ל"פעם בשבוע", פרסומי איגוד האמנות, וכו'.
9 בנובמבר
9 בנובמבר הוא היום ה 313 בשנה בלוח הגרגוריאני (314 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 52 ימים.
רמת השניים
רמת השניים או עמק השניים הוא חלק מנחל השופט שברמות מנשה.
המקום נקרא לזכר השומרים יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי שנרצחו על ידי ערבים מהאזור במאורעות המרד הערבי הגדול ב-1936, ביום 2 באוגוסט 1936, בעת שמירה על מטעי המושבה יקנעם.
ליד עין פרור צומח עץ ערבה גדול, שטופח על ידי אנשי עמק השלום. מולו, בתוך שדה תורמוסים, צומחים שני ברושים שניטעו לזכרם של שני השומרים. לאחר הרצח, הוקמה במקום נקודת התיישבות בשם "רמת השניים", אך המקום ננטש כעבור זמן קצר.
זמן קצר לאחר הרצח נולדו תאומים במושבה יקנעם. אחד נקרא יצחק והשני יואש. על כך כתב המשורר דוד שמעוני בלדה שהייתה מפורסמת באותם הימים:
יואש בחיוך ליצחק ילחש: אם אפול-לבנך תקרא יואש רעו לקראתו באופל יצחק: ובנפלי תקרא לבנך יצחק. ...
...בהר אפרים, ביקנעם נולדו שני אחים לעזרת העם יואש ויצחק-בחורים כהלכה, גדלו מהרה, יואשים, יצחקים! שדות ישראל לכם מחכים.
תשלום העברה
תשלומי העברה הם מונח בחשבונאות הלאומית שמשמעותו כספים שנתקבלו על ידי יחידים ללא קשר לייצור של סחורות ושירותים בידי אותם יחידים. תשלומי העברה הם חלק מההכנסה הפנויה של אותם יחידים. תשלומים אלה מתחלקים לשני סוגים:
רמת השניים
על חלק מאדמות רמת השנים הוקם בשנות ה-60 עמק השלום בו שוכנת היום לטם.
יחסי גאורגיה–מקדוניה הצפונית
היסטוריה
ב-16 בפברואר 2019, במהלך ועידת מינכן לביטחון חתמו שרי החוץ של צפון מקדוניה וגאורגיה על פרוטוקול לייסוד יחסים דיפלומטיים פורמליים בין המדינות.
שנה קודם לכן נפגשו דוברי הפרלמנטים של שתי המדינות באיגוד הבין-פרלמנטרי בז'נבה, שם הגיעו השניים להבנות כי יש לחזק את היחסים הבילטראליים בין גאורגיה ומקדוניה, משום ששתי המדינות מתמודדות עם יעדים ואתגרים דומים, כמו ההצטרפות לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
יחסי גואטמלה–הודו
יחסי גואטמלה–הודו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת גואטמלה לבין הרפובליקה של הודו. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין גואטמלה להודו כוננו רשמית בשנת 1972. ביוני 2007, שר המדינה לענייני חוץ, שרי אנאנד שארמה, ביקר בגואטמלה, ביקור זה הביקור הראשון של שר הודי בגואטמלה. לאחר הביקור, שתי הממשלות החליטו לפתוח את שגרירויותיהן אחת אצל השנייה. הודו פתחה את שגרירותה בגואטמלה סיטי ב-29 באפריל 2011 וגואטמלה פתחה את שגרירותה בניו דלהי ב-9 באפריל 2013. שתי המדינות הן מגדולות יצרניות התבלינים בעולם, ומשום כך קיימת תחרות אינטנסיבית בין המדינות, שמכונה בידי מומחים רבים כ"מלחמת התבלינים".
ג'ון וסטברוק הורנבק
ג'ון וסטברוק הורנבק (באנגלית: John Westbrook Hornbeck; 24 בינואר 1804 – 16 בינואר 1848) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה
הורנבק נולד בעיירה מונטגיו שבניו ג'רזי בשנת 1804. הוא למד תואר ראשון במשפטים ביוניון קולג' שבמדינת ניו יורק, וסיים שם את לימודיו ב-1827. הוא התקבל למשרד עורכי דין בפנסילבניה בשנת 1829, והחל לעבוד בעיר אלנטאון, בשנת 1830. כיהן בתור סגן התובע הכללי של מחוז ליהיי שבפנסילבניה בין השנים 1836–1839.
בשנת 1847, נבחר לקונגרס ה-30 של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, ועבד שם עד מותו ב-1848. כשנפטר, החליפו סמואל אוגוסטוס ברידג'ס. בקונגרס, כיהן כיושב ראש הוועדה האחראית על העסקים בארצות הברית. הורנבק נפטר ב-16 בינואר 1848 ונקבר בבית הקברות באלנטאון.
מצוג'ורנו
המצוג'ורנו (באיטלקית: Il Mezzogiorno - "הצהריים", ובהשאלה גם "הדרום") הוא כינוי לדרום איטליה, כלומר המחוזות: בזיליקטה, קמפניה, קלבריה, פוליה וסיציליה ואף מוליזה ואברוצו. יש הכוללים בכינוי זה גם את האי סרדיניה וחלקו הדרומי של מחוז לאציו.
היסטוריה
בימי ג'וזפה גריבלדי הפך המונח "מצוג'ורנו" לפופולרי בעבור הדרום. גריבלדי התייחס בשם זה לכל אזורי איטליה שמדרום לרומא. כינוי נוסף לדרום איטליה בפי האיטלקים הוא Il Meridione - הדרומית. המונח Meridione נושא פחות מטען רגשי ותרבותי. רשויות הסטטיסטיקה האיטלקיות משתמשות היום במונח Italia Meridionale - איטליה הדרומית. כמו כן, הם לא כוללים בה את האי סרדיניה ואת דרום לאציו אך כוללים במונח את המחוזות אברוציה ומוליסה.
לאחר איחוד איטליה, בעיית דרום איטליה קיבלה חשיבות מדינית פנימית. היה זה לנוכח הפיגור הכלכלי והעוני שהתגלה במחוזות הדרום, לעומת המצב הכלכלי בשאר חלקי איטליה המאוחדת - המחוזות המרכזיים ובמיוחד מחוזות צפון המדינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הגברת התיעוש באיטליה, גברה תנועת ההגירה מדרום איטליה לצפונה. המהגרים מדרום איטליה נקלטו בבתי החרושת שהוקמו במחוזות הצפוניים של המדינה פיימונטה ולומברדיה. בעיר טורינו הגיע שיעור המהגרים מהדרום לשיעור ניכר מאוכלוסיית מטרופולין העיר.
ממשלות איטליה הקציבו אמצעים מיוחדים לשיפור התעשיות המקומיות בדרום. לשם כך הוקמה קרן Casmez. בשנות ה-80 פחתו פעולות הקרן לאור החשש לאי-סדרים בה.
האיחוד האירופי מושיט עזרה רבה לפיתוח האזור, באמצעות סיוע לפרויקטים כלכליים. האיחוד בוחן את כדאיות ההשקעה, יכולתם של המשקיעים, המוניטין, רמת מוסריות השותפים לפרויקט ולמימונו, ומספר המועסקים שהפרויקט מסוגל לקלוט. בעשור האחרון ניכרת תרומתן הרבה של רשויות השוק המשותף לפיתוח בדרום איטליה.
פיקטים
הפיקטים היו עם שהתגורר במזרח וצפון סקוטלנד ובצפון-מערב אירלנד החל מראשית התקופה הרומית ועד המאה העשירית.
הפיקטים היו אוסף של שבטים, שלימים הפכו למספר ממלכות שנלחמו אחת בשנייה. השבטים הפיקטים התגוררו צפונית לנהר פורת' ונהר קלייד. חוקרים סבורים כי הפיקטים היו צאצאיהם של הקלדונים - עם המוזכר בספריו של הגאוגרף תלמי.
ממלכת הפיקטים נכבשה לימים על ידי ממלכת דאל ריאטה הגאלית, ושתיהן יחד היוו את ממלכת אלבה (שמה הקדום של ממלכת סקוטלנד).
בעקבות איחוד הממלכות, במאה ה-11 היו הפיקטים למעשה חלק מהאומה הסקוטית ולא עם עצמאי.
מקורות היסטוריים
הפיקטים לא ידעו קרוא וכתוב, ובשל כך אין כתבים שנותרו מהתרבות הפיקטית ומהתקופה הפיקטית. כתבים מאוחרים המתארים את הפיקטים נכתבו למעשה החל מימי הביניים. הקדום בכתבים אלה הוא ספרו של בדה "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית" המתאר את חייו של קולומבה הקדוש והמרת הפיקטים לנצרות. כמו כן דברי ימי אירלנד (ובהם דברי ימי אלסטר, דברי ימי טיגרנאך, דברי ימי איניספאלן, דברי ימי ארבעת המורים ודברי ימי קלונמאקנויז) מתארים את ההיסטוריה של שליטי הפיקטים ומלחמותיהם במלכי דאל ריאטה ובמלכי אירלנד.
מקור השם
לא ידוע כיום מהו השם בו נהגו הפיקטים לכנות את עצמם. מקור השם הנוכחי במילה היוונית: Πικτοί שהתגלגלה לצורה הלטינית: Picti. שם זה הופיע לראשונה בכתביו של אומניוס בשנת 297. ככל הנראה משמעות השם "אנשים מקועקעים". הגאלים ותושבי ממלכת דאל ריאטה כינו את הפיקטים בכינוי "קרוית'ן" (Cruithne) - מונח שמשמעו "צורה" - ככל הנראה התייחסות נוספת למנהג הפיקטים לקעקע את גופם.
היסטוריה
האימפריה הרומית לא הצליחה להשתלט על האדמות של שבטי הפיקטים (ושבטים נוספים שבסקוטלנד של ימינו) ולכן נבנתה חומה על קו הגבול (לימס) הצפוני בבריטניה והגבול המבוצר ביותר של האימפריה, חומה זו מכונה חומת אדריאנוס. בנוסף לתפקידה הצבאי של החומה משוער כי היו בה שערים שבהם הוקמו עמדות מכס.
בתקופת שלטונו של אואנגוס מק פרגוסה (726–761) הפכה ממלכת דאל ריאטה לממלכה הנתונה למרות המלכים הפיקטים, וקאוסטנטין מק פרגוסה (793–820) אף הציב את בנו, דומנל, כמלך דאל ריאטה.
מתקפות הויקינגים על צפונה של בריטניה הביאו להרס הממלכות דאל ריאטה ונורת'מבריה. מלכי הפיקטים נלחמו בוויקינגים בלא הצלחה. אאוגן מק אואנגוסה מלך פורטריו (שמה של ממלכת הפיקטים בתקופה זו) ואאד מק בואנטה (מלך דאל ריאטה) נהרגו בקרב מול הוויקינגים בשנת 839.
מלכי וממלכות הפיקטים
הסדר הכרונולוגי של שלטונם של המלכים הפיקטים אינו ברור. ראשיתה של הממלכה לוטה בערפל ההיסטוריה, בהיעדר תיעוד מהתקופה. רשימות המלכים סותרות זו את זו, בחלק מהתקופה שלטו מספר מלכים בו זמנית, ולעיתים מלכים שהיו וסאלים של מלכים אחרים מופיעים ברשימות כמלכים עצמאיים. דברי ימי הפיקטים והדואן אלבאנאך משמשים כמקורות היסטוריים של מלכי הפיקטים אולם כרוניקות מאוחרות אלה רצופות אי דיוקים. בראשית ימי הביניים הייתה ממלכת הפיקטים מורכבת למעשה ממספר ממלכות עצמאיות שנלחמו זו בזו, ולעיתים אחת השתלטה על האחרות. במרבית ימי הביניים המוקדמים הייתה ממלכת פורטריו הממלכה השלטת המרכזית, ולכן מרבית הכרוניקות מתייחסות למלך פורטריו כאל מלך הפיקטים.
החברה הפיקטית
עדויות ארכאולוגיות מהוות למעשה האמצעי היחיד לחקר התרבות הפיקטית, בהיעדר מסמכים כתובים מהתקופה. מעדויות אלה עולה כי החברה הפיקטית דמתה באופייה לחברות הגאליות והבריטיות שהתגוררו בדרום האי הבריטי.
הפיקטים התגוררו בקהילות חקלאיות קטנות, גידלו בקר, צאן, חזירים וסוסים. האצולה האירית באותה תקופה גידלה בקר וסוסים לשם הרבייה, וייתכן שהדבר היה דומה בממלכת הפיקטים. תגליפים מהתקופה מלמדים על כך שהאצילים נהגו לצאת לציד בלווית כלבים ובזים.
הגידולים החקלאיים כללו חיטה, שעורה, שיבולת-שועל, ושיפון. הירקות שגודלו בחוות הפיקטיות כללו כרוב, בצלים, כרישות, אפונים, לפת וגזרים, וכן ירקות שורש נוספים.
הצמר שהופק מהצאן שימש להכנת בגדים.
מזון רב הופק מהים ומהנהרות - דיג של הדגה הרבה באזור, ואף דיג סרטנים, כלבי ים ולווייתנים עבור עורם ושומנם היה קיים.
מרבית היישובים היו קטנים. לא התגלו שרידי יישובים גדולים. היישובים הגדולים ביותר היו האתרים בהם ישבה חצר המלוכה.
היכולת הטכנולוגית של הפיקטים הייתה נמוכה. התגלו אמנם טחנות מים לטחינת קמח, וכן תנורים ליבוש התבואה באקלים הלח, אולם יכולת זו הייתה אופיינית גם ליתר חלקי בריטניה.
ישנן עדויות לכך שהפיקטים עסקו בשוד ימי בשלהי האימפריה הרומית ובראשית ימי הביניים, אולם ייתכן שהפיקטים היו סוחרים תקיפים ולא שודדי ים במובן המודרני של המונח - ומדובר במאבק על השליטה הימית והסחר הימי בין ממלכת הפיקטים לממלכת דאל ריאטה וממלכת אירלנד.
על אף מקור שמם של הפיקטים, מועטות העדויות ההיסטוריות לכך שהפיקטים קעקעו את עצמם. תגליפים שהתגלו, המתארים את האצולה הפיקטית, אינם מתארים קעקועים כלשהם.
דת
המקורות ההיסטוריים בדבר הדת הפיקטית הקדומה מועטים ביותר. החוקרים סבורים כי דת זו דמתה באופייה לפוליתאיזם של המיתולוגיה הקלטית. שרידים לפוליתאיזם זה ניתן למצוא במקורם של שמות אתרים שונים בצפונה של בריטניה.
מועד המרת האצולה הפיקטית לנצרות אף הוא אינו ידוע בבירור. ישנן מסורות לפיהן פלדיוס הקדוש ביקר בממלכות הפיקטים לאחר שעזב את אירלנד. מסורות אחרות מקשרות את בריגיד הקדושה למנזר אברנתי. בדה ונרביליס מציין כי ניניאן הקדוש המיר לנצרות את חלקיה הדרומיים של ממלכת הפיקטים. חלקיה הצפוניים של ממלכת הפיקטים היו האחרונים שהומרו לנצרות. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בפורטמאהומק התגלו שרידי מנזר שנבנה בשלהי המאה השישית - תקופת מלכותו של ברידיי הראשון, ושל קולומבה הקדוש, ותואם את ספרו של אדומנאן המתאר את ההמרה לנצרות של הפיקטים על ידי קולומבה.
ממלכת הפיקטים הושפעה הן מאיונה ומאירלנד והן מהכנסיות בנורת'מבריה. על השפעה זו ניתן ללמוד מאירועים שאירעו בתקופת ממלכותו של נכטאן הרביעי אשר במסגרתם גורשו הנזירים מאיונה בשנת 717, ככל הנראה בשל מחלוקת בדבר תיארוך חג הפסחא.
המרכזים הנוצרים (המנזרים) שבממלכות הפיקטים היו קטנים בהיקפם מאלה שהיו באירלנד, אולם המחקרים מראים כי הייתה היררכיה כנסייתית בסקוטלנד בראשית ימי הביניים. המרכזים הכנסייתיים פעלו בסמוך לחצר המלוכה ובחסותה (ולעיתים הביא הדבר למאבקי כוח בין הכנסייה לבית המלוכה).
אמנות
יצירות אמנות פיקטיות נוצרו על גבי אבנים וחפצים העשויים אבן או עצם. יצירות אלה דומות באופיין לאמנות סקסונית או אמנות אירית מהתקופה. היצירות העיקריות שנשתמרו עד ימינו הן תגליפי אבן שהתגלו בכל האזורים בהם השתרעה ממלכת הפיקטים - מאינוורנס ועד לאנארקשייר.
מרבית התגליפים הם תגליפי בעלי חיים, וצורות אבסטרקטיות בדמות "מראה ומסרק", צורת "משקפיים", צורת "חצי סהר" וצורת האות "V".
שפה
השפה הפיקטית לא שרדה עד ימינו. לא נותרו כל כתבים מהתקופה הקלטית, ואף שבתגליפים הקלטיים ניתן לראות לעיתים אנשים מחזיקים וקוראים ספרים, ככל הנראה לא ידעה מרבית האוכלוסייה קרוא וכתוב. השרידים היחידים כיום של שפה זו הם שמות אתרים ושמות אישים היסטוריים שהשתמרו בכרוניקות. משרידים אלה ניתן לראות כי השפה הפיקטית השתייכה לשפות הקלטיות, והייתה קרובה לשפות הברטוניות.
טלטאביז
טלטאביז (באנגלית: Teletubbies) היא תוכנית טלוויזיה בריטית חינוכית לילדים בגילי הגן שהופקה במקור עבור רשת BBC בשנים 1997 עד 2001 על ידי חברת ההפקות Ragdoll Productions.
התוכנית זכתה להצלחה מסחרית רבה במהירות יחסית, בתחילה בבריטניה ובהמשך ברחבי העולם. בישראל היא שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הראשון, ב-1999–2000 בערוץ הילדים, ומשנת 2004 בשידורים חוזרים בערוץ לולי ביוטיוב ובערוץ הופ!. הד ארצי הפיצה את פרקי התוכנית בקלטות וידאו וב-DVD.
אחרי 365 פרקים בוטלה התוכנית בשנת 2002, אך ב-2014 הוזמנו 60 פרקים חדשים. פרקים אלו משודרים כיום בערוץ CBeebies בממלכה המאוחדת, בניק ג'וניור בארצות הברית ובערוץ לולי וביוטיוב בישראל. פרקי התוכנית המקורית (1997–2001) עדיין משודרים בערוצי טלוויזיה ברחבי העולם, כ-16 שנה לאחר תום תקופת השידור המקורית. תוכנית-בת (ספין אוף) של הסדרה המקורית היא "טלטאביז בכל מקום".
רוזמארי הארדינג, בעלת החווה שבה צולמה התוכנית, הציפה ב-2013 את בית הטלטאביז בעקבות פריצה לחווה.