cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיוויזיית השריון הרביעית (מצרים)
סקירה כללית
כלי הנשק העיקריים של החטיבה כוללים טנקי M1A1, תותחים מתנייעים M109A, משגרי רקטות Sakr-45 ונגמ"שי M-113. נכון לשנת 2018 זה היה מבנה הדיוויזיה:
סדר כוחות הדיוויזיה בתקופת מלחמה ושלום הוא סביב / מעל 12,500 חיילים ו-240 טנקים.
אמן (כדורגל)
מועדון הכדורגל אמן (בהולנדית: voetbalclub Emmen) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר אמן שבדרנתה המשחק בליגת המשנה ההולנדית.
היסטוריה
המועדון הוקם באוגוסט 1925 בשם נ.א.ק (נורדבריג אמן קומבינט). בשנות ה-50 שינה את שמו ל"בי.וי.או אמן" ועם הקמת הליגות המקצועניות בחר להישאר כקבוצה חובבנית ולא להפוך לקבוצה מקצוענית. בשנות ה-80 התפצל המועדון לשתי מחלקות, האחת "מועדון הכדורגל אמן" שעתידה הייתה להפוך למקצוענית ושיחקה במסגרת חובבנית עד לעונת 1983/84 אז העפילה לליגה השלישית, ומחלקה שנייה בשם "וי וי אמן" שיועדה לייצג את הצד החובבני ומשחקת בליגה ה-6. בעונת 1984/1985 קיבלה הקבוצה רישיון מהתאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית להפוך לקבוצה מקצוענית והעפילה לליגת המשנה ההולנדית לראשונה בתולדיה. בעונת 1989/1990 סיימה הקבוצה במקום ה-6 והעפילה לראשונה לפלייאוף, בשלב זה סיימה הקבוצה במקום הראשון ונפגשה לצמד משחקים כנגד הירנפיין וניימכן, אך הפסידה לשתי הקבוצות ונשארה בליגת המשנה. בעונת 1995/1996 עד 1998/1999 סיימה הקבוצה במקומות 2–3 והעפילה לפלייאוף אך כשלה פעם אחר פעם בניסיונת העפלה. השנים הבאות היו שנים של חוסר יציבות והקבוצה סיימה הן בצמרת, הן במרכז והן בתחתית טבלת הליגה.
בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה במקום ה-7 ועקב מיקומן של קבוצות העתודה של אייאקס ופ.ס.ו העפילה הקבוצה לפלייאוף העלייה. בסיבוב הראשון גברה על ניימכן 5–4 ובשלב הגמר על ספרטה רוטרדם מליגת העל בתוצאה 3–1 והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. בעונתה הראשונה בליגה סיימה במקום ה-14 כאשר היא מנצחת 10 משחקים, רבים מהם מול יריבותיה לתחתית. בעונתה השנייה סיימה במקום ה-12 כאשר נעצרה העונה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בהולנד. בעונה זו השיגה הקבוצה 9 ניצחונות ב-26 משחקים. בעונתה השלישית בליגה סבלה הקבוצה מירדה חדה ביכולת והסתבכה בקרבות התחתית, ובסיום העונה הייתה הקבוצה במקום ה-16 המוביל למשחקי המבחן, וזאת בעקבות הפרש שערים נחות אל מול ואלבייק. במשחקי המבחן פגשה הקבוצה את נאק ברדה מליגת המשנה והפסידה לה 4–3 בבעיטות עונשין לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1–1. עקב ההפסד נשרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר 3 עונות.
בעונת 2021/22 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה ושבה לאחר עונה בודדת לליגה הראשונה. עם זאת היא ירדה בחזרה לאחר עונה אחת בלבד לליגת המשנה.
קהל
את הקבוצה מלווה ארגון האוהדים "סופרטיינג רוד וייט אמן" מאז 1946. הארגון כולל מבנה משלו בסמוך לאצטדיון הביתי ומתפעל מוזיאון להיסטוריה של המועדון ושל קבוצת החובבים של המועדון אותה הוא מלווה. בנוסף תמך הארגון בצורה פיננסית במועדון כאשר נקלע למשבר כלכלי בשנת 2013. ארגון נוסף הוא האולטראס של המועדון ה"בריגטה פנאטיקו" שהוקם ב-2007.
מדלין קזאליס
מדלין קזאליס (באנגלית: Madlyn Cazalis) היא חברת קוסמטיקה אפריקאית שהוקמה בקמרון על ידי היזם כריסטיאן נגן בשנת 2012.
החברה מעצבת, מייצרת ומפרסמת מוצרי טיפוח טבעיים ופועלת בעיקר במרכז אפריקה עם יותר מכ-200 מקומות בהן ניתן לקנות את מוצרי החברה (בהם בתי מרקחת, מכוני יופי ואף סופרמרקטים), בנוסף לכך לחברה יש לקוחות בלמעלה מ-12 מדינות.
החברה הוקמה כדי למנוע מאפריקאים מלהשתמש במוצרי הלבנה וזאת במקביל לעידוד בשימוש בתמרוקים ביתיים כמו סבונים ומסכות פנים.
החברה זכתה לשבחים רבים, בספטמבר 2015 נבחרה מדלין קזאליס בין 50 הסטארט-אפים האפריקאים החדשניים ביותר על פי פרסום ברשת התקשור הצרפתית, פראנס וון קאטר.
לוקה רגאצי
לוקה רגאצי (באיטלקית: Luca Ragazzi; נולד ב-20 בפברואר 1971) הוא עיתונאי, שחקן ובמאי קולנוע איטלקי.
ביוגרפיה
לוקה רגאצי נולד ברומא בשנת 1971. הוא למד עיתונאות בספיאנצה – אוניברסיטת רומא ובשנת 1996 החל לעבוד כעיתונאי ומבקר קולנוע.
בשנת 1999 הוא הכיר את גוסטב הופר והם התחילו במערכת יחסים. בשנת 2000 הוא הצטלם בסרט Le Giraffe.
סרטו עם גוסטב הופר Suddenly Last Winter הוצג בפסטיבל הקולנוע של ברלין 2008. בשנת 2009 הסרט זכה בפרס "פס הכסף" של הקולנוע האיטלקי.
הסרט המשותף הנושאים של הבמאים Italy: Love It, or Leave It זכה במספר בפרסים בפסטיבל הקולנוע במילאנו בשנת 2011.
בשנת 2013 הם שחררו סרט נוסף What Is Left?.
מחלף חירם
מחלף חירם הוא מחלף בתוך העיר חיפה המחבר בין כביש 4 לכביש 22 המתחיל במחלף.
המחלף מתחיל בכביש 4 החוצה את חוף העיר חיפה בהמשכה של דרך העצמאות, וניתן לעלות ממנו אל כביש 22 (נתיבי המפרץ) שמתחיל בנקודה הזו. זהו המחלף הראשון בכביש 22, ולכן ישנם רק שני כיוונים במחלף: חיבור מכביש 4 לכביש 22 או להפך, על ידי רמפות מיוחדות המחברות בין הכבישים.
מתחת למחלף עובר נתיב נסיעתה של המטרונית ויש לה תחנת עצירה בסמוך.
מוגבלות ומיניות
מוגבלות ומיניות מתייחסת להתנהגות והעיסוק של אנשים עם מוגבלות במין. מוגבלויות שונות עלולות להשפיע על יכולת התפקוד המיני, הן ברמה הרגשית והן ברמה הפיזית והחושית. מוגבלות פיזית, כמו פגיעה בחוט השדרה למשל, עלולה לפגוע בתפקוד המיני של האדם. עם זאת, אנשים עם מוגבלות יכולים ליהנות מקיום יחסי מין תוך שימוש באביזרי עזר כמו צעצועי מין, מיטה מתכווננת או במציאת תנוחות פיזיות מותאמות. אנשים עם מוגבלויות שונות יכולים להסתייע בשירותי מטפל מיני מוסמך.
מיניות מוגבלות ויחסים
מיניות היא חלק חשוב מחיי האדם, הכולל בתוכו מספר מרכבים: התנהגותי, רגשי, מיני, אהבה, ויחסים עם אחרים. אנשים מתעניינים ולומדים על מיניות ממספר מקורות עיקריים: משפחה וחברים - התא המשפחתי (הורים, אחים ועוד), חברים (מביה״ס, שכונה ועוד) או ממקורות מידע כמו תוכניות לחינוך מיני בבתי ספר, עיתונים, ספרים ואמצעי מדיה שונים (אתרי אינטרנט ועוד).
איכות ועומק המידע המועבר מהיכרויות אישיות עם משפחה וחברים, מסתמך בעיקר על הידע והניסיון של מקור המידע. אצל אנשים עם מוגבלות קיים לעיתים שוני מהותי ביכולת התפקוד כך שלבני המשפחה והחברים לא יהיה מענה הולם לשאלות ולצרכים השונים, נוסף על כך, פעמים רבות לא מתייחסים לאנשים עם מוגבלות כבעלי צורך מיני, ולכן מעט מאוד מההורים, בני המשפחה והחברים יעלו את הנושא עם קרוביהם המתמודדים עם מוגבלות.
מיטצ'ל טפר, במאמרו "קידום יכולת מינית"' מדגיש שמיניות אינה תלויה ביכולת ללכת, לשמוע, לראות או ללמוד. כל אדם הוא מעצם היותו מיני, ויש לו יכולת לאהוב ולהיות נאהב, גופנית ורגשית גם יחד.
קיימות שתי דעות קדומות עיקריות ומנוגדות בנוגע למניותיהם של אנשים עם מוגבלות: הראשונה, אנשים עם מוגבלות נתפסים כמתעניינים ומתעסקים יתר על המידה במיניות שלהם ושל האחרים, התנהגותם והתבטאויותיהם נראות מוגזמות ובלתי נשלטות. הדעה הקדומה השנייה, אנשים עם מוגבלות נתפסים כאימפוטניטים, אי מיניים שאינם מתעניינים במין. הדעה השנייה הנה הרווחת.
אנשים עם מוגבלות, כמו כל האנשים בעולם, מחפשים אהבה, ריגושים, יחסים אמוציונאלים יותר מקיום יחסי מין. אבל בחברה מתקשים לראות אותם כבעלי תשוקה, רגשות, שיכולים להיות חלק ממערכת זוגית, ולקיים את תפקידיהם החברתיים. ולכן נושא מיניות של אנשים עם מוגבלות, נושא הנשאר בשוליים ולא מקבל ההתייחסות הנדרשת אליו.
דימוי עצמי
הדימוי העצמי שלנו- הצורה שבה אנו תופסים את עצמנו, מושפעת מהזהות המינית שלנו- הצורה שבה אנו תופסים את המיניות שלנו. אשר מתפתחת בשנות חיינו הראשונות, בעיקר גיל ההתבגרות. והיא קשורה באופן ישיר להתפתחות הפיזית של גופנו- לדימוי הגוף, ולדעות חברתיות רווחות בקשר ליופי. מתבגרים עם מוגבלות לרב נתפסים כ"מכוערים" בעיני חבריהם, חווים דחייה, הדרה ואף התעללות. הדבר משפיע רבות על התייחסות הסביבה להם והתייחסותם לעצמם. הביטחון העצמי שלהם נפגע, וכך גם הדימוי העצמי. לא כל האנשים עם מוגבלות יכולים להתמודד עם זה ולעבור אותו, הרבה מהם ממשיכים להתמודד עם דימוי עצמי נמוך גם לאחר שמתקדמים בגיל. וזה מאוד משפיע על המיניות שלהם.
מיניות ומוגבלות פיזית
אנשים עם מוגבלות פיזית הם אנשים עם פגיעה בחלק אחד או יותר מאיברי הגוף. הפגיעה עלולה לגרום להגבלה בביצוע פעילויות יומיומיות (כמו הליכה, התכופפות, אחיזה, עמידה ועוד). הפגיעה הפיזית יכולה לעוות את מראה הגוף של האדם אשר יגרום לו תחושות שליליות כמו: ירידה בביטחון, פגיעה בדימוי עצמי, ואף בושה. למרות זאת, המוגבלות הפיזית אינה משנה את החשק המיני אותו חש האדם עם המוגבלות. לעיתים קרובות תפיסתו המינית של האדם קשורה להיות המוגבלות מולדת או נרכשת (כתוצאה ממחלה או תאונה), מתחילה בגיל ההתבגרות או לאחר גיל ההתבגרות, נגרמת בפתאומיות או בהדרגה, יציבה או מתקדמת
מיניות ומוגבלות נפשית
רבים מהאנשים עם מוגבלות נפשית (הנגרמת בשל מחלה פסיכיאטרית.) מתמודדים עם לא מעט קשיים וחסמים בזוגיות בכלל ובמיניות בפרט. לאלו המתמודדים עם מחלת נפש, יצירת קשר וניהול מערכת יחסים יכולים לעיתים להיות קשים יותר. הסטיגמה הקשורה למחלת נפש יכולה להקשות את הטיפול במחלה ואת ההחלמה ממנה, היא יכולה גם להשפיע על מצב הבריאות המינית של האדם המתמודד עם מחלת נפש. קיים צורך בהפחתת הסטיגמה כלפי מחלות פסיכיאטרית בקרב גורמים מקצועיים, כולל ארגוני סנגור.
ההשפעה של המחלות הפסיכיאטריות על מיניות האדם
מחלות נפש עלולות לגרום לתופעות הבאות: מחקרים בתחום המיניות בקרב אנשים עם בעיות נפשיות קשות ומתמשכות הראו שיעורים גבוהים של התנהגויות מיניות מסוכנות, כולל יחסי מין הקשורות לשימוש בסמים, יחסי מין בכפייה, חוסר מודעות לאיידס. לנשים עם אבחנה של סכיזופרניה יש סיכוי גבוה יותר מאשר לנשים ללא בעיות נפשיות קשות להריון לא מתוכנן, להריון והפלות לא רצויים, ולהיות קורבנות של אלימות במהלך הריון.
השפעת התרופות הפסיכיאטריות מבחינת התפקוד המיני
תופעות לוואי שכיחות העשויות להשפיע על תפקוד מיני:
מיניות ומוגבלות שכלית התפתחותית
אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, הם אנשים עם איחור התפתחותי או התפתחות קוגניטיבית לקויה. זה מוגבלות זו משפיעה על מיומניות קוגניטיביות וחברתיות ובחוסר הלימה בין יכולתם ותפקודם מול ציפיות החברה מהם. למרות המוגבלות לאנשים אלה ישנם צרכים מיניים כמו לכל אדם אחר, אבל החברה מגיבה כלפי צרכים אלה באי קבלה ובמבוכה, ובכך היא מעכבת את התפתחות הלמידה המינית התקינה אצלם.
פגיעה מינית כלפי אנשים עם מוגבלות
אנשים עם מוגבלות חשופים במיוחד לאלימות בכלל ולאלימות מינית בפרט. עובדה זו נובעת משילוב של מספר גורמי סיכון המתקשרים למגבלות המילוליות, ההתנהגותיות וההגבלה בעצמאות התפקודית באוכלוסייה זו. הגורמים עשויים לנבוע מתחושת חוסר אונים, חוסר יכולת לתקשר וחוסר יכולת להתגונן. אנשים עם מוגבלויות חיים בדרך כלל בסביבה שולטת וסמכותית, אשר תורמת לתחושת חוסר האונים של מצבם. בנוסף, הם אינם מקבלים הזדמנויות חווייתיות מספיקות על מנת ללמוד כיצד לפתח את האינטואיציה שלהם ולהשתמש בה.
גורמים נוספים כוללים מחסור בעדויות, מחסור בתוכניות הגנה נאותות מפני התרחשות התעללויות, ובנוסף, העבריינים בדרך כלל אינם נתפסים ואינם נותנים דין וחשבון על פשעיהם, מה שגורם לניצול לרעה להמשיך. המחקרים מראים שאנשים עם מוגבלות חשופים לאלימות וניצול לסוגיהם השונים פי ארבעה עד פי עשרה מאנשים ללא מוגבלות. קיימת הסתברות גבוהה של פשיעה חוזרת נגד אותם קורבנות, שכן במשך הזמן מתחילים לראות בהם טרף קל - קורבנות שניתן לתקוף תוך סיכון נמוך שהפשע יתגלה או שהמתעללים ייענשו.
טיפול מיני עבור אנשים עם מוגבלות בישראל
מרפאות ציבוריות ופרטיות פועלות היום בארץ ומציאות שירות בתחום טיפול מיני עבור אנשים עם מוגבלויות. צוותים של מרפאות הם צוותים רב מקצועיים המתמחים בנושא מיניות ושיקום מיני ועובדים בשילוב של שיטות שונות, כולל שיטת סרוגייט.
ישנן עמותות שונות העוסקות בייעוץ וטיפול בנושא המיניות בכלל ועבור אנשים עם מוגבלויות בפרט.
אורוואשי בוטאליה
אורוואשי בוטאליה (בפנג'אבי: ਉਰਵਸ਼ੀ ਬੁਟਾਲੀਆ, באנגלית: Urvashi Butalia; נולדה ב-1952) היא פמיניסטית ומו"לית הודית. יחד עם ריטו מנון, היא ממייסדות Kali for Women (קאלי לנשים), חברת הוצאת הספרים הפמיניסטית הראשונה של הודו, בשנת 1984. ב-2003, בעקבות סגירתה של קאלי לנשים, היא יסדה חברה נוספת, Zubaan Books.
ראשית דרכה
בוטאליה נולדה באמבאלה, הריאנה, למשפחה עשירה, פרוגרסיבית ואתאיסטית ממוצא פנג'אבית. היא השלישית מבין ארבעת ילדיהם של ג'וגינדר סינג בוטאליה ואשתו סובהאדרה, שהייתה פמיניסטית פעילה אשר ניהלה מרכז ייעוץ לנשים. אחיה פנקאג' הוא יוצר סרטים דוקומנטריים, הידוע מביניהם סרט תיעודי על התנאים של אלמנות מוורינדאוואן.
לבוטאליה תואר ראשון בספרות (1971), ותואר שני בספרות (1973) מאוניברסיטת דלהי, וכן תואר שני בלימודי דרום אסיה מאוניברסיטת לונדון (1977).
קריירה
בוטאליה התחילה את הקריירה שלה כשעבדה בהוצאה לאור של אוניברסיטת אוקספורד בדלהי, ואחר כך שנה במטה החברה באוקספורד. ב-1982 היא עבדה כעורכת עבור זד ספרים בלונדון. לאחר מכן היא חזרה להודו, ויחד עם ריטו מנון, הקימה בית הוצאה לאור פמיניסטי, קאלי לנשים, ב-1984.
תחומי העניין העיקריים של בוטאליה הם החלוקה של הודו והיסטוריה שבעל פה מפרספקטיבה פמיניסטית. היא כותבת על מגדר, קומונליזם, פונדמנטליזם ותקשורת. כתביה הופיעו במגוון עיתונים וכתבי עת, כולל הגארדיאן, New Internationalist, The Statesman, הטיימס של הודו, Outlook ו-India Today. יש לה טורים קבועים בעיתון השמאל Tehelka וב-Indian Printer and publisher - כתב עת של תעשיית הפרסום וההוצאה לאור.
בוטאליה היא יועצת עבור אוקספם הודו, ובנוסף, היא חברת סגל בפקולטה ללימודים מקצועיים באוניברסיטת דלהי.
הוצאה לאור פמיניסטית
ב-2003, נפרדו דרכן של מייסדות קאלי לנשים, ובוטאליה יסדה את זובאן ספרים, אשר מלבד ספרים פמיניסטיים, מפרסמת גם ספרות, אקטואליה וספרי ילדים.
ב-2011, בוטאליה ומנון היו זכו ביחד בפרס פאדמה שרי, אחד הפרסים האזרחיים הגבוהים ביותר שניתנים על ידי ממשלת הודו.
The Other Side of Silence
מלבד מאמריה וטוריה בעיתונים בנושאים פמיניסטים, בוטאליה גם חיברה, בעצמה או במשותף, שבעה ספרים. מתוך אלה, The Other Side of Silence (1998) זכה לפרסום הרב ביותר, והוא נמצא בשימוש בקורסים במספר אוניברסיטאות הודיות. הספר כולל יותר משבעים ראיונות שבוטאליה ערכה עם נשים ששרדו את חלוקת הודו, בדגש מיוחד על התפקיד של אלימות נגד נשים על החוויה הקולקטיבית של האירוע הקשה.
על פי בוטאליה, החלוקה, כמו השואה, היא עדיין "היסטוריה חיה", במובן שניצולים רבים עדיין בחיים ושניתן לתעד את סיפוריהם. אך שבניגוד לפרויקטים הרבים שבאו לתעד את ההיסטוריה שבעל פה של השואה, רק מספר קטן של יוזמות דומות נערכו בהודו, וספר זה הוא אחד מהם.
ג'ון ספנסר, רוזן ספנסר השמיני
ג'ון ספנסר, רוזן ספנסר השמיני (באנגלית: John Spencer, 8th Earl Spencer; 24 בינואר 1924 - 29 במרץ 1992) היה בן אצולה בריטי, ואביה של דיאנה, הנסיכה מוויילס.
ביוגרפיה
ג'ון ספנסר נולד ב-24 בינואר 1924 בפדינגטון, לונדון, לאלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי ולליידי סינתיה המילטון, בתם של ג'יימס המילטון, דוכס אברקורן השלישי וליידי רוזלינד בינגהאם, ועם לידתו קיבל את התואר "ויקונט אלת'ורפ". ג'ון התחנך באיטון קולג' ובאוניברסיטה החקלאית המלכותית, ובין השנים 1944–1945 לחם במלחמת העולם השנייה כקפטן ברגימנט הסקוטים אפורים המלכותי. בין השנים 1947–1950 שימש ג'ון כעוזרו של וילוובי נורי, ברון נורי הראשון, מושל אוסטרליה הדרומית.
בשנת 1952 מונה ג'ון לחבר מועצת נורת'המפטונשייר, בשנת 1959 מונה לשריף הבכיר של נורת'המפטונשייר, ובשנת 1970 מונה לשופט השלום בנורפוק. ג'ון שירת את ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת בין השנים 1950–1952, ולאחר מכן שירת את אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בין השנים 1952–1954, ואף קיבל בשנת 1954 את עיטור המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
בשנת 1954 התחתן ג'ון במנזר וסטמינסטר עם פרנסס רות רוש, בתם של מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי, ורות רוש, ברונית פרמוי, ממנה נולדו לו 5 ילדים. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, ובשנת 1969 התגרשו השניים. בשנת 1975 מת אביו אלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי, וג'ון ירש את תארו "רוזן ספנסר". בשנת 1976 התחתן ג'ון עם ריין מק'קורקדייל, בתם של אלכסנדר מק'קורקדייל והסופרת ברברה קרטלנד.
משפחתו
ב-1 ביוני 1954 התחתן ג'ון עם פרנסס רות רוש, בתם של מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי, ורות רוש, ברונית פרמוי, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
הרוח היא פראית
הרוח היא פראית (באנגלית: Wild Is the Wind) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1957 בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם אנתוני קווין, אנה מניאני ואנתוני פרנציוזה בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא רימייק של הסרט האיטלקי Furia משנת 1947.
ג'יימס בולדווין
ג'יימס ארתור בולדווין (באנגלית: James Arthur Baldwin; 2 באוגוסט 1924 - 1 בדצמבר 1987) היה סופר, מסאי, משורר, מחזאי ופעיל זכויות אדם: אפרו-אמריקאי, הומוסקסואל.
הרוח היא פראית
העלילה היא על משולש אהבה בין שני גברים לאישה.
ג'יימס בולדווין
שנים ראשונות
בולדווין נולד בהארלם, לאחר שאמו ואביו היגרו לניו יורק מדרום ארצות הברית. המשפחה חיה בעוני ואביו, שהיה מטיף נוקשה, לא הצליח לפרנסה. לפיכך הפך בולדווין הבכור מבין תשעה אחים, למפרנס העיקרי מגיל צעיר. את רוב זמנו הפנוי בילה בקריאה בספרייה הציבורית. בולדווין למד בבית ספר תיכון ברובע הברונקס, בו למדו תלמידים יהודים רבים. בין היתר ערך את עיתון בית הספר יחד עם הצלם ריצ'רד אבדון. לאחר מכן למד בניו סקול בניו יורק.
הרוח היא פראית
השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ויש לו ביצועים של דייוויד בואי, נינה סימון ועוד.
ג'יימס בולדווין
שנים ראשונות
בהיותו כבן 15 הכיר בגריניץ' וילג' את הצייר האפרו-אמריקאי ביופורד דלני (Beauford Delaney), שהיה דמות בולטת בתנועת הרנסאנס של הארלם. דלני לקח את בולדווין הצעיר תחת חסותו. באותה תקופה החל בולדווין לכתוב סיפורים קצרים שהתפרסמו ב-1955 בספרו Notes of a Native Son.
הרוח היא פראית
אנתוני קווין היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ג'יימס בולדווין
שנים ראשונות
באותה עת חבר ללי סטרסברג כמחזאי באולפן השחקנים יחד עם טנסי ויליאמס ואדוארד אלבי. בין השחקנים שהכיר באותה תקופה ושנותרו ידידיו נמנים מרלון ברנדו, איליה קאזאן, ריפ טורן וסידני פואטייה.
גלות מרצון בפריז
בשנת 1948, בגיל 24, סייע לו הסופר ריצ'רד רייט לעבור ל"גלות מרצון" בפריז. בעיר זו היה יכול בולדווין לראשונה לחיות חיים מלאים כאפרו-אמריקאי הומוסקסואל וחבר לקבוצת האינטלקטואלים הצרפתים והאמריקאים של "הגדה השמאלית" שמנתה את ז'אן-פול סארטר, ז'אן ז'נה, ג'וזפין בייקר, מיילס דייוויס, ז'ולייט גרקו ועוד. בפריז פרסם במספר כתבי עת, בהם "Zero".
הרוח היא פראית
אנה מניאני הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. היא זכתה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
אנה מניאני שרה בסרט את השיר הנפוליטני "Scapricciatiello".
ג'יימס בולדווין
חזרה לאמריקה
ב-1957, לאחר כעשר שנים, ועם התעוררות התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, שב בולדווין לארצות הברית. בקיץ אותה שנה חבר למרטין לותר קינג במסעותיו בדרום ארצות הברית. את חוויותיו פרסם בולדווין בהרפר'ס מגזין (Harper's magazine) בסדרת מאמרים תחת הכותרת: "The Hard Kind of Courage" (הסוג הקשה של האומץ). מאז ועד 1963 המשיך בולדווין וכתב בנושאי התנועה לזכויות האדם, בין היתר בניו יורק טיימס ובניו יורקר. את עמדתו בנושא המאבק לשוויון זכויות הגדיר באמצע, בין המתינות של מרטין לותר קינג לבין מלקולם אקס, שהטיף למאבק אלים. לטענתו, החברה האנושית ביסודה אינה בלתי-אלימה. אי-האלימות כרוכה בריסון, אולם לריסון יש גבול וההתגרויות הבלתי פוסקות בחירויות השחורים קרובות לדחיקתם אל מעבר ליכולת הריסון. ב-1962 פרסם בניו-יורקר, שהקדיש לכך שני כרכים ייעודיים, את החיבור " Down at the Cross", החיבור יצא יחד עם פרסומים נוספים בספר "The Fire Next Time" ב-1963.
בולדווין כתב והרצה והיה דובר פופולרי במיוחד בקרב לבנים ליברלים כדובר התנועה (באופן בלתי-רשמי). ב-17 במאי 1963 בחר הטיים מגזין להציג את דיוקנו על שער המגזין כסמל התנועה ודוברה. בעקבות אלימות משטרתית בעיר ברמינגהאם, ארגן בולדווין משלחת לתובע הכללי של ארצות הברית, רוברט קנדי בה השתתפו גם לנה הורן, הארי בלפונטה, לוריין הנסברי ופעילי זכויות אדם ואזרח אחרים במטרה להציג בפניו אירועי הפרת זכויות אדם באמצעות דוגמאות אישיות. באוגוסט אותה שנה השתתף בולדווין במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות. באותה תקופה העלה את מחזהו -"בלוז למיסטר צ'ארלי", שעורר הדים רבים.
הרוח היא פראית
תקציר העלילה
ג'ינו (אנתוני קווין) הוא בעל חוות כבשים גדולה בנבדה. הוא גר בחווה עם בתו אנג'י (דולורס הארט), אחיו המבוגר אלברט (ג'וזף קליאה) גיסתו תרזה (לילי ולנטי) שמנהלת את משק הבית והעוזר הנאמן שלו בנה (אנתוני פרנציוזה) שאותו טיפח עוד בילדותו ושאיפתו היא שיישא לאשה את אנג'י וימשיך אחריו בניהול החווה.
ג'יימס בולדווין
חזרה לאמריקה
לאחר התפוצצות פצצה בכנסייה בברמינגהאם, כחודש לאחר המצעד, הטיף בולדווין במקביל להתקוממות אזרחית בלתי-אלימה ולפעולה פדרלית נחרצת נגד הגזענים בדרום. במסגרת זו תקף את הנשיא קנדי על אזלת-ידו באכיפת ביטול ההפרדה הגזעית לאור פסקי בית המשפט העליון של ארצות הברית ובאכיפת החוק על פורעים לבנים בדרום.
בתקופה זו כתב, בנוסף למאמרים ולמסות רבות שהתפרסמו בעיתונות (והחשובות בהן רוכזו בספר "No Name in the Street" שראה אור ב-1972), את הרומנים האוונגרדיים Another Country, 1962 ו-, Tell Me How Long the Train's Been Gone, 1968.
באותה תקופה היה בולדווין חבר החוג האינטלקטואלי השמאלי בניו יורק שכלל, בין היתר את מרגרט מיד, אלכס היילי, אלן גינסברג, ומאיה אנג'לו (שקראה לבולדיווין באוטוביוגרפיה שלה מ-1969, "I Know Why the Caged Bird Sings", "אח וחבר").
הרוח היא פראית
תקציר העלילה
ג'ויה נתקלת בקשיי קליטה בחווה, היא אינה דוברת אנגלית, תרזה לא נותנת לה לנהל את משק הבית וג'ינו מתייחס אליה בקשיחות ומדי פעם משווה אותה לרוזאנה ומתחלף בשמות.
ג'יימס בולדווין
חזרה לאמריקה
ב-1964 פרסם יחד עם חברו לספסל הלימודים ריצ'רד אבדון את הספר "Nothing Personal" - "ספר זעם", כפי שהוא מוגדר בכריכתו הפנימית, שכלל מסה במספר פרקים ותצלומים של אבדון, אשר רובם עורכים השוואה ויזואלית בין דיוקנאות של אישים בולטים משני צידי המתרס מארצות הברית של התקופה. הספר מסתיים בסדרת תמונות מזעזעות של מאושפזים בבית חולים לחולי נפש.
השיבה לצרפת ויצירתו הספרותית
ב-1965 שב בולדווין להתגורר רוב הזמן בצרפת, נסע גם לשווייץ ולטורקיה והרבה לשהות בבית הנופש שלו בעיירה סן-פול-דה-ואנס.
הרוח היא פראית
תקציר העלילה
ג'ינו נמצא מדי פעם מחוץ לחווה וג'ויה נשארת עם בנה ומתפתח ביניהם קשר רומנטי.
ג'יימס בולדווין
השיבה לצרפת ויצירתו הספרותית
לאחר הירצחו של המנהיג המתון מרטין לותר קינג הקצין בולדווין את עמדתו והתקרב יותר לפלג הלוחמני של התנועה לזכויות האזרח ולרעיונות הבדלניים של אמירי ברקה ותנועת הפנתרים השחורים האמריקאית.
הרוח היא פראית
תקציר העלילה
ג'ינו מגלה לבסוף את הקשר הזה. הוא חובט בבנה וקורא לו בוגד לאחר כל מה שעשה למענו. בנה אכול רגשות חרטה מסרב לבקשתה של ג'ויה לעזוב אתו. הוא עוזב לבד את החווה וג'ויה מחליטה לחזור לאיטליה.
श
श - שָׁה היא האות ה-41 (אחרי व) והראשונה מבין אותיות העיצורים השורקים באלפבית הדוונאגרי. האות היא עיצור בתר-מכתשי, חוכך שורק, אטום (/ʃ/), והמקבילה העברית הקרובה ביותר היא אות ש' ימנית (sh). האות הבאה אחריה היא האות ष.
הרוח היא פראית
תקציר העלילה
ברגע האחרון מדבר אלברטו על ליבו של ג'ינו. גינו מגיע לשדה התעופה, מבקש מג'ויה סליחה והזדמנות להתחיל מחדש והיא נענית לו.
ג'יימס בולדווין
השיבה לצרפת ויצירתו הספרותית
ב-1971 פרסם יחד עם האנתרופולוגית מרגרט מיד את הספר "A Rap on Race" ובו דיונים על נושאי גזע, שעבוד, תרבות והיסטוריה מתוך זיקה אקטואלית. בין יתר המיעוטים המדוכאים הנכללים בספר מוזכרים גם יהודים ספרדים בישראל, עקב אירועי הפנתרים השחורים וזיקתם לתנועת הפנתרים השחורים האמריקאית.
ב-1972 הוציא לאור את הספר "One Day When I Was Lost", ביוגרפיה של מלקולם אקס שראשיתה בתסריט לסרט מלקולם אקס שהתבסס על הביוגרפיה שכתב אלכס היילי.
לאחר שני רומנים "סיפורו של רחוב ביל" ("If Beale Street Could Talk") ב-1974 ו-"Just Above My Head" ב-1979, פרסם ספר שירה - "Jimmy's Blues" ב-1983.
ב-1985 פרסם את הספר "The Evidence of Things Not Seen" ("הוכחת דברים שאינם נראים", לפי האיגרת אל העברים י"א, א') על רציחות הילדים שאירעו באטלנטה בשנים 1979-1981.
ב–1986 הוענק לו עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי.
הרומן האחרון פרי עטו, "Harlem Quartet", ראה אור זמן קצר לפני מותו.
בולדווין נפטר מסרטן הקיבה ב-1 בדצמבר 1987 בביתו בסן-פול-דה-ואנס. הוא היה בעיצומה של כתיבת ביוגרפיה על מרטין לותר קינג.
אייליינר
בשנות ה-60 של המאה העשרים החלה גדילה בפופולריות של האייליינר. בשנות ה-60 וה-70 נראו גם מגמות אופנה חדשות שהשתמשו באייליינר ואף במסקרה. עם התפתחות האופנה הגותית והפאנקית השימוש באייליינר נעשה כבר עניין שגרתי ואף נפוץ.
בסוף המאה העשרים וכן בתחילת המאה העשרים ואחת, השימוש באייליינר בדרך כלל מתקשר לאופנה גותית, הוא גם נחשב מאוד מקובל בתת-תרבות של הגותים ונמצא בשימוש רב אצל להקות וזמרים בסגנון האימו אשר נוטים נוטה להשתמש בו. הבסיסט של פול אאוט בוי, פיט ונץ הכריז כי הוא משתמש באייליינר באופן תדיר.
סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג
סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג (גרמנית: Sophie Charlotte von Oldenburg; 2 בפברואר 1879 - 29 במרץ 1964), הייתה בתו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואשתו של אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה.
בצעירותה
סופיה שרלוטה נולדה ב-2 בפברואר 1879 באולדנבורג, לפרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג ולאליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט.
סופיה שרלוטה הייתה אהובה מאוד על אביה, והייתה בת לווייתו הקבועה. היא הייתה מבקרת הרבה בחו"ל, ונהגה לשהות אצל דודתה לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה בלונדון, בריטניה, או אצל סבתה מריה אנה, נסיכת אנהלט באיטליה.
בשנת 1895 מתה אמה אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, ואביה התחתן בשנית עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. סופיה שרלוטה לא הסתדרה עם אמה החורגת, והשתדלה להיות כמה שיותר מחוץ לבית. בשנת 1900 מת סבה פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ופרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שסופיה שרלוטה הייתה ילדה חולנית, היא נהגה לשהות הרבה בערי ספא שונים.
להישאר בחיים (סרט, 2012)
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1982, מעט לפני פרוץ מלחמת לבנון, ועוסקת בטייס ישראלי שמטוסו מופל בביירות והוא נתפס על ידי אש"ף, בילד פלסטיני הנמנה בין שוביו, ובמסעם המשותף לכיוון ישראל דרך דרום לבנון.
סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג
נישואיה הראשונים
נישואי השניים לא היו מוצלחים, ואייתל פרידריך בגד בה בקביעות, ובנוסף לא היו להם ילדים. במהלך מלחמת העולם הראשונה כמעט ולא נפגשו השניים, וסופיה שרלוטה שהייתה בודדה, השקיעה את זמנה בקריאה, ציור ובבילוי עם מעט חברים. בשנת 1922 פורסם בעיתונות שסופיה שרלוטה קיימה רומן עם חבר ילדות בזמן נישואיה, ובתגובה תבע אייתל פרידריך את העיתונים בתביעת דיבה. ב-20 באוקטובר 1926 התגרשו השניים, ובעיתונות פורסם שכבר לפני המלחמה רצו השניים להתגרש אולם וילהלם השני אסר זאת עליהם.
להישאר בחיים (סרט, 2012)
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2012.
סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג
נישואיה השניים ואחריתה
בשנת 1927 התחתנה סופיה שרלוטה עם הראלד ואן הדמן - קצין משטרה בדימוס, בטקס צנוע בטירת ראזטדה, שבו השתתף אביה ומספר ידידים. הזוג התגורר בטירת ראזטדה, וסופיה שרלוטה נחשבה לאחת הנשים העשירות ביותר בגרמניה. בשנת 1930 הצטרפה סופיה שרלוטה למפלגה הנאצית, ובשנת 1951 מת בעלה. ב-29 במרץ 1964 מתה סופיה שרלוטה בביתה בוסטרשטדה, והיא בת 85 שנים.
אנדריי בלאטץ'
בית ספר תיכון
אתר Rivals.com מיקם את בלאטץ' במקום השני לפאוור פורוורדים ובמקום הרביעי הכללי לשחקני כדורסל בתיכונים בשנת 2005.
החליט לעבור ל־NBA ישירות מהתיכון, אך אף על פי שחשב שיבחר בסיבוב הראשון, נבחר בסיבוב השני, על ידי וושינגטון ויזארדס בבחירה ה־49 הכללית.
וושינגטון ויזארדס (2005–2012)
בלאטץ' נורה במהלך גנבת רכב ב־25 בספטמבר 2005, ולכן פספס את מחנה האימונים של הוויזארדס.. משחקו הראשון במדי הקבוצה היה נגד סיאטל סופרסוניקס, ב־11 בנובמבר 2005, בו קלע חמש נקודות בניצחון הוויזארדס 137-96. ב־14 בדצמבר 2005 הועבר זמנית לרואנוק דאזל מליגת הפיתוח של ה־NBA. ב־2 בינואר 2006 חזר לוויזארדס. את עונת 2005-06 סיים כשהוא משחק רק ב־29 משחקים עבור הוויזארדס, בממוצע של 2.3 נקודות ו־1.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת 07–2006, בשל פציעות הסנטרים איתן תומאס ומייקל ראפין, שיחק בלאטץ' לפעמים כסנטר גיבוי. ב־17 באוגוסט 2007 חתם בוויזארדס על חוזה ארוך שנים. במהלך עונת 2007-08 המשיך בלאטץ' להראות שיפור, ובשל פציעות נוספות של איתן תומאס, קיבל דקות משחק נוספות. בסוף העונה, בלאטץ' שיחק בכל משחקי הוויזארדס, פתח ב־15 משחקים, וקלע בממוצע 8.2 נקודות, קלט 5.2 ריבאונדים וחסם 1.4 חסימות. ב־9 בינואר 2010 נקנס בלאטץ' ב־10,000 דולר על ידי הוויזארדס, מפני שהשתתף בתקרית האקדחים של גילברט ארינאס לפני משחק ב־5 בינואר 2010 נגד פילדלפיה 76'. אריאנס נחקר בחשד להוצאת אקדח בחדר ההלבשה של הוויזארס, אבל הסיט את ההאשמות ממנו על ידי הפניית אצבע מאשימה אל קבוצתו. שחקני קבוצתו, וביניהם בלאטץ', צולמו מחייכים וצוחקים איתו.
ב־28 בפברואר 2010 קלע 36 נקודות, מספר הנקודות הרב ביותר בקריירה המקצוענית שלו, כש־17 מתוך 31 זריקותיו נכנסו, במהלך ניצחון הוויזארדס 85–89 על ניו ג'רזי נטס. במהלך העונה השתפרו הנתונים שלו באופן משמעותי. הוא החמיץ טריפל־דאבל כשקלע במשחק כשקלע 20 נקודות, מסר 13 אסיסטים, קלט תשעה ריבאונדים וחטף פעמיים בניצחון הוויזארדס 99–109 על ניו ג'רזי נטס ב־4 באפריל. בספטמבר 2010 הוא חתם על הארכת חוזהו עם הוויזארדס. עונת 2010/2011 הייתה עונת השיא של בלאטץ', שפתח ב־63 מתוך 64 משחקים בהם שותף, וממוצעיו היו הגבוהים בקריירה: בנקודות (16.8), בריבאונדים (8.2), באסיסטים (2.3) ובחטיפות (1.5).
ב־20 במרץ 2012 הועבר לספסל הוויזארדס עד שיחזור לכושר, וב־16 ביולי הוא נופה מהסגל.
ברוקלין נטס (2012–2014)
ב־12 בספטמבר 2012 חתם בלאטץ' בברוקלין נטס. אחרי שחתם, שינה את מספרו ל־0. "אפס מזכיר לי כיצד כולם ויתרו עלי", אמר. כשברוק לופז נפצע ברגלו, לבלאטץ' ניתנה הזדמנות לפתוח במקומו. ללא לופז, הנטס נאבקו ומאזנם עמד על 2-5. למרות מאבקם, בלאטץ' שיחק היטב, עם ממוצעים של 18.1 נקודות ו־8.8 ריבאונדים למשחק. ב־4 בינואר 2013 שיחק בלאטץ' מול קבוצתו הקודמת, הוויזארדס, באולמם הביתי, ורייזון סנטר. כשבלאטץ' החל לשחק ברבע הראשון, הוא זכה לקריאת בוז מהאוהדים שנכחו במקום. ב־19 דקות של משחק, בלאטץ' קלע 13 נקודות וקלט 12 ריבאונדים.
בלאטץ' שיחק בכל 82 המשחקים בעונת 2012/2013, עם ממוצעים של 10.3 נקודות ו־5.1 ריבאונדים ושיא באחוזים בקליעת סלי שדה (51.2%). הוא שיחק גם בשבעה משחקי פלייאוף של הנטס, וקלע בממוצע 10.3 נקודות ו־4.9 ריבאונדים.
ב־20 ביוני 2014 סיים את חוזהו עם הנטס, ובכך הפך לשחקן חופשי.
שינג'יאנג פליינג טייגרס (2014–2018)
ב־20 בספטמבר 2014 חתם בלאטץ' לשנה אחת, תמורת 2.5 מיליון דולר, על חוזה עם שינג'יאנג פליינג טייגרס מליגת ה־CBA. ב־1 בפברואר 2015, עם סיום עונת 2014/2015, בלאטץ' סיים את החוזה החד־שנתי שלו עם שינג'יאנג. ב־38 משחקים, הוא קלע בממוצע 31.1 נקודות, קלט 14.6 ריבאונדים, מסר 5.1 אסיסטים ו־2.8 חטיפות למשחק, ונבחר למשחק האולסטאר של הליגה.
במרץ 2015 חתם בלאטץ' שוב בשינג'יאנג, הפעם לשלוש שנים, תמורת 7.5 מיליון דולר.
בנובמבר 2016 נפצע בלאטץ' והוחלף זמנית בבן בנטיל. הוא חזר לשחק בסיום דצמבר והוביל את הפליינג טייגרס לגמר הליגה, שם ניצחו בסוויפ את גואנגדונג סאות'רן טייגרס 4–0 וזכו באליפות.
בינואר 2018 החליף אוגוסטו לימה את בלאטץ' בסגל הקבוצה, לאחר שביקורת על התנהלותו של בלאטץ' על המגרש – בהגנה בעיקר – נשמעה. הוא קלע 12.8 נקודות ואסף 6.4 ריבאונדים בחמשת המשחקים ששיחק עד אז באותה עונה. הוא שב לקבוצה במרץ, בסדרת הפלייאוף נגד גואנגדונג.
טיינג'ין פיונירס (2018–2019)
בדצמבר 2018 חתם בלאטץ' בטיינג'ין פיונירס מליגת העל הסינית בכדורסל. ב־19 משחקים במדי הקבוצה קלע 20.7 נקודות, קלט 11 ריבאונדים, מסר 4.1 אסיסטים, והוסיף 1.7 חטיפות ו־1.8 חסימות למשחק.
נבחרת לאומית
בינואר 2014 נשאל בלאטץ' אם ברצונו לשחק בנבחרת הפיליפינים ולהשתתף בגביע העולם בכדורסל 2014 בספרד ובמשחקי אסיה 2014 באינצ'ון שבקוריאה הדרומית. משפחתו של בלאטץ' היא במקור מהפיליפינים, אך לו עצמו לא הייתה אזרחות פיליפינית, מכיוון שנולד בארצות הברית. ב־26 במאי 2014 אושרה הצעת האזרחות הפיליפינית של בלאטץ' על ידי הסנאט הפיליפיני. ב־11 ביוני 2014 בלאטץ' הפך רשמית לאזרח הפיליפינים כשנשיא הפיליפינים בניגנו אקינו חתם על כך.
באוגוסט 2014 זומן בלאטץ' לגביע העולם בכדורסל ולמשחקי אסיה. מאוחר יותר נפסל מלשחק במשחקי אסיה עקב בעיות זכאות שמצאה המועצה האולימפית של אסיה (OCA), מפני שלא התגורר במשך שלוש שנים בפיליפינים. בחמישה משחקים בגביע העולם, שבהם כן שיחק, הוא סיפק ממוצעים של 21.2 נקודות, 13.8 ריבאונדים ו־1.6 חטיפות למשחק. עם הופעה שבה קלע 18 נקודות וקלט 14 ריבאונדים, בלאטץ' עזר לנבחרת הפיליפינים להשיג את ניצחונם הראשון זה 40 שנה בגביע העולם, כשנצחו את סנגל 81-79.
חיים אישיים
בבוקר יום ראשון, 25 בספטמבר 2005, שלושה חודשים לאחר שהוויזארדס בחרו אותו בדראפט, נורה בלאטץ' במהלך ניסיון גנבת רכב שהתקיים ליד ביתו באלכסנדריה שבווירג'יניה. לפי המשטרה, גברים שהגיח מרכב מסחרי פקדו עליו לצאת מהרכב. הוא נורה לפני שיצא לחלוטין. אמו, אנג'לה אוליבר, אמרה שהוא נורה בחזה, אבל הכדור לא פגע בשום איבר חיוני. הוא שוחרר מבית החולים יומיים אחר כך. בעקבות הפציעות שלו, הוא פספס את מחנה האימונים של הוויזארדס.
ב־2 באוגוסט 2007 הואשם בלאטץ' בשידול מיני בוושינגטון, לאחר שלכאורה קיים יחסי מין עם שוטרת סמויה. האישום בוטל לאחר שבלאטץ', בעקבות צו בית המשפט, השתתף בסמינר לגברים ששידלו זונות.
בלאטץ' נעצר ב־4 ביוני 2008 באשמת נהיגה פרועה כשהיה על תנאי בפעם השלישית. בלאטץ' נסע במהירות 86 קמ"ש באזור שבו המהירות המקסימלית הייתה 70 קמ"ש במרצדס. הוא שוחרר בערבות.
ביוני 2011 הקים בלאטץ' את "קרן אנדריי בלאטץ'" (Andray Blatche Foundation), באמצעותו תרם בג'מייקה. הוא תרם נעלי ספורט, כדורי־סל ו־50,000 דולר עבור בתי ספר בג'מייקה.
אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה
ביוגרפיה
אליזבת אנה נולדה ב-8 בפברואר 1857 בפוטסדאם, לפרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ולמריה אנה, נסיכת אנהלט, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה. אביה, אחיינו של הקיסר וילהלם הראשון, היה גנרל-פלדמרשל בצבא הפרוסי ופיקד בהצטיינות על ארמיות במלחמת שבעת השבועות ובמלחמת צרפת–פרוסיה.
ב-18 בפברואר 1878 התחתנה אליזבת אנה עם פרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג, ובאותו יום גם התחתנה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה עם ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן. החתונות היו האירועים הראשונים בפרוסיה מאז הקמת האימפריה הגרמנית, ובשל כך היה האירוע מאוד גדול. נישואי השניים היו מאושרים, ולזוג נולדו שתי בנות.
ב-28 באוגוסט 1895 מתה אליזבת אנה בפולדה, והיא בת 38 בלבד. לפני מותה בנה פרידריך אוגוסט ארמון חדש, ולאחר מותה קרא לו בשם "ארמון אליזבת אנה". לאחר מותה התחתן בעלה עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ובשנת 1900 הוא הפך לדוכס גדול לאחר מות אביו פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
משפחתה
ב-18 בפברואר 1878 התחתנה אליזבת אנה עם פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ממנו נולדו לה שתי בנות:
סיימון שפרד
סיימון סטיבן שפרד (באנגלית: Simon Stephen Shepherd; נולד ב-20 באוגוסט 1956) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר לצופים מהופעותיו הרבות בטלוויזיה בהן בתפקיד ד"ר ויל פרסטון בחמש עונות של הסדרה "Peak Practice" של ITV, ובתפקיד ד"ר ג'ונתן ברלינג בסדרה "חדר מיון".
ביוגרפיה
שפרד נולד בבריסטול, ולמד בבית הספר קליפטון קולג'. בהמשך למד באוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן ובבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. הוא היה חבר בתיאטרון הלאומי לנוער.
בנוסף לטלוויזיה הופיע שפרד בתפקידים רבים בתיאטרון ובקולנוע. בין השאר שיחק בתפקיד לורד אשברוק בהפקה משנת 2011 של בריסטול אולד ויק למחזה "קוראם בוי" מאת הלן אדמונדסון.
סיימון שפרד הוזכר בקביעות בסדרה הקומית "Gimme Gimme Gimme" של ה-BBC בדמות מושא אהבתו של טום, והופיע בתפקיד עצמו בפרק אחד בכל עונה.
ב-16 בפברואר 2011 כיכב שפרד בתפקיד אורח בפרק ה-200 של סדרת הדרמה "רופאים" של ה-BBC.
שפרד שיחק בתפקיד סר נורמן קוונדיש במחזה "The Duck House" מאת דן פטרסון וקולין סוואש, לצדם של בן מילר ודיאנה ויקרס. ההצגה היא פארסה פוליטית המבוססת על שערורייה שהתרחשה בפרלמנט הבריטי בשנת 2009. המחזה הועלה באוקטובר 2013 בסיבוב הופעות בן חמישה שבועות, ואחר כך הועבר לתיאטרון וודוויל בלונדון והוצג שם באביב 2014.
ב-2017 הופיע שפרד בפרק "The Sins of Others" בסדרת הטלוויזיה "האב בראון" בתפקיד אדוארד ריס.
ב-25 במרץ 2017 כיכב שפרד בסדרה "חדר מיון" של ערוץ BBC1 בתפקיד ג'ונתן ברלינג בפרק "Five Days". באוגוסט 2018 חזר לגלם את הדמות בפרקים נוספים.
חיים אישיים
ב-1980 התחתן שפרד עם מעצבת התלבושות אלכסנדרה ביירן. לבני הזוג יש ארבעה ילדים.
स
स - סַה היא האות ה-43 (אחרי ष) והשלישית מבין אותיות העיצורים השורקים באלפבית הדוונאגרי. האות היא עיצור בתר-מכתשי, חוכך שורק, אטום (/s/). המקבילה העברית הקרובה ביותר היא האות ס' או ש|שׂ שמאלית (s). האות הבאה אחריה היא האות ह.
גלן טטלי
גְלֶן טֶטְלי (באנגלית: Glen Tetley; 3 בפברואר 1926 – 26 בינואר 2007) היה רקדן בלט, רקדן מודרני, וכוריאוגרף אמריקאי, ששילב בלט עם מחול מודרני ביצירותיו, שהבולטת בהן היא היצירה Pierrot Lunaire.
ביוגרפיה
גְלֶנפֿוֹרְד אנדרו טֶטלי הבן נולד בקליבלנד, אוהיו. בזמן שלמד רפואה, גילה טטלי תשוקה למחול. לאחר שסיים את לימודיו במכללת פרנקלין ומרשל ב־1946, עבר לניו יורק כדי ללמוד מחול.
כשהתחיל לעבוד כרקדן ב־1948, רקד בהפקה בברודוויי של המחזמר Kiss Me, Kate, עם מחול מאת האניה הולם, וב־1959 הופיע ב"ג'ונו", כמו גם עם בלט האופרה של ניו יורק, תיאטרון המחול האמריקאי של ג'ון באטלר, ועם בלט ג'ופרי, שטטלי היה בין מייסדיו. מאוחר יותר רקד עם תיאטרון הבלט האמריקאי ועם להקת Ballets USA של ג'רום רובינס. הסגנון הכוריאוגרפי של טטלי נובע מהתנסויותיו עם מורים למחול מודרני כמו הולם ומרתה גרהם, כמו גם מהתקופה שבילה עם מורים לבלט כמו אנטוני טיודור ומרגרט קראסקה. בשל המורשת הכפולה הזו בהכשרתו במחול, הכוריאוגרפיה של טטלי היא שילוב מובהק בין בלט לבין מחול מודרני. טטלי רצה להשיג שילוב של "הארציות הגשמית של המחול המודרני עם הליריקה השמיימית של הבלט הקלאסי". מרי הינקסון, רקדנית לשעבר בלהקה המקורית של מרתה גרהם, סייעה לטטלי ברחבי העולם. הידע שלה בטכניקת גרהם עזר להכשיר רקדני בלט לכוריאוגרפיה של טטלי.
סגנון
הכוריאוגרפיה של טטלי תוארה כבעלת "עוצמה לוהבת, תנועת דחף מתפתלת ללא הפסקה, וגופניות חושנית". טטלי אינו יוצר בכוונה יצירות מופשטות, אך הוא משתמש בתנועה על מנת "להעביר את ההרהורים שלו על נושאים מהמיתוס, המוזיקה, התיאטרון והספרות".
טרנסגלוטמינאז
טרנסגלוטמינאז, המכונה "דבק בשר", משמש בתעשיית המזון לחיבור של נתחי בשר לקבלת מרקם אחיד. זהו שם שניתן למשפחת אנזימים המזרזים היווצרות של קשרים איזופפטידיים בין קבוצת אמינים חופשיים (למשל, חלבון או פפטיד ליזין) לבין קבוצת אציל, בסוף שייר של חלבון או של פפטיד גלוטמין; בתגובה המייצרת גם מולקולת אמוניה.
אנזים זה מסווג בתור EC.
טרנסגלוטמינאז תועד לראשונה בשנת 1959. פעילותו הביו-כימית המדויקת התגלתה במנגנון קרישת הדם, בחלבון פקטור XIII, ב-1968.
מנגנון פעולה
טרנסגלוטמינאז מייצר פולימרים של חלבונים בעלי קשרים רבים במיוחד ובלתי מסיסים. חשיבותם של פולימרים ביולוגיים אלה לאורגניזמים לא תסולא בפז, שכן הם מאפשרים לייצר חסמים ומבנים יציבים, כגון קרישי דם (פקטור XIII בקרישת דם), עור ושיער.
התגובה לאנזים נחשבת לבלתי הפיכה, ולכן כל שימוש רפואי בו חייב להיעשות תוך שימוש במנגנוני בקרה מקיפים.
שימוש בתעשיית המזון
טרנסגלוטמינאז מופק בתהליך של התססת בקטריות מסוג Streptomyces mobaraensis בכמויות מסחריות, או מדם בעלי חיים. בתעשיית המזון המסחרית נעשה בו שימוש כדי לחבר חלבונים ולמעשה ניתן להשתמש בו כ"דבק", כדי לשפר מרקמים של מיני מזון עשירים בחלבון, כמו סורימי (תחליף בשר סרטן) או נקניקים. האנזים משמש גם בתהליכים נוספים, כמו ייצור בשר מעובד וקציצות דגים.
שימושים בבישול מולקולרי
טרנסגלוטמינאז הוא רכיב נפוץ גם במטבח המולקולרי, שם משתמשים בו בעיקר כדי לשלב מרקמים חדשים עם טעמים קיימים. הסטון בלומנטל, שף בריטי מפורסם וממובילי הגסטרונומיה המולקולרית בעולם, הוא הראשון שהכניס את הטרנסגלוטמינאז למטבח המודרני; ווילי דופרסן, שף אמריקאי שעוסק גם הוא בגסטרונומיה מולקולרית, המציא בעזרתו "פסטה" שעשויה כמעט לגמרי מבשר חסילונים.
וסילי פוקירב
וסילי פוקירב (ברוסית: Василий Пукирев; ) היה צייר רוסי.
ביוגרפיה
פוקירב נולד במחוז טולה שבאימפריה הרוסית למשפחת איכרים. הוא התקבל ללמוד אצל צייר איקונות במחוז מוהילב, ומשם הגיע לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שבו למד בשנים 1847–1858. מחנכו היה הפרופסור והאמן סרגיי זריאנקו. בבית ספר זה הצטיין פוקירב בציור, ולאחר הצגת תמונותיו, קיבל בשנת 1850 רישיון ללמד ציור בגימנסיות. ב־1855 נהיה תת-אמן, וב־1858 קיבל תואר אמן חופשי. לאחר שהציג דיוקן בשם "הבחורה" בשנת 1860, התקבל לאקדמיה כאמן חזותי בתחום ההיסטוריה והדיוקנאות.
בשנים 1861–1873 לימד פוקירב ציור בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות שבו למד בעצמו. בשנת 1863 התפרסמה תמונתו "חתונה בין לא שווים" (1862), שהעניקה לו תואר פרופסור. בתמונה מתואר טקס נישואין, שבו בחורה צעירה ובתולה נישאת כנגד רצונה לאיש מבוגר ועשיר. פוקירב הכניס את עצמו לתמונה כדמות בקצה הימני-עליון. התמונה בוחנת את חיי האצולה הרוסית ומעמד האישה באימפריה.
ב־1869 הכין פוקירב קורס לאמנות יחד עם אלכסי סאווראסוב. בשנת 1973 הוא חלה ונאלץ לעזוב את האקדמיה. לאחר עזיבתו חי פוקירב בעוני, ולמרות שחבריו למקצוע הצליחו להשיג עבורו פנסיה, מת האמן בעוני בשנת 1890. הוא נקבר בבית העלמין וגנקוב במוסקבה.
ציוריו של פוקירב, כולל "חתונה בין לא-שווים", מוצגים בגלריית טרטיאקוב, במוזיאונים נוספים ובכנסיות, כולל איקונות רבות שיצר במהלך חייו.
רשות האסדרה
רשות האסדרה (רשות הרגולציה) היא רשות ממשלתית שהוקמה בינואר 2023 מכוח חוק עקרונות האסדרה, התשפ"ב-2021, שאושר בכנסת ב-4 בנובמבר 2021. ראש הרשות הוא יואל בריס.
החוק קובע את תפקידיה של רשות האסדרה:
החוק קובע שלרשות תהיה מליאה ובה שבעה חברים:
קובע כי מאסדר המבקש להציע או לקבוע אסדרה, שנדרש לשם קביעתה, לפי החלטות הממשלה, ביצוע תהליך הערכת השפעות אסדרה, יפנה לרשות לשם התייעצות עימה בעניין התהליך האמור שביצע, בצירוף הדו"ח שערך לגבי התהליך, והרשות תיתן חוות דעת על תהליך זה.
הרשות תציג תוכנית לטיוב אסדרה קיימת.
הרשות תקים מאגר אסדרה אחוד, שבו יפורסמו הוראות האסדרה של כל המאסדרים. קבע שהמאגר יחל לפעול ב-1 ביוני 2022, אך הסמיך את ראש הממשלה לדחות מועד זה בשתי תקופות נוספות שלא יעלו על שישה חודשים כל אחת. ראש הממשלה, נפתלי בנט, ניצל סמכותו זו, ודחה את הקמת המאגר בחצי שנה, ל-1 בדצמבר 2022.
ह
ह היא האות ה-44 (אחרי स) באלפבית הדוונאגרי. האות היא עיצור מנושף. המקבילה העברית הקרובה ביותר היא אות ה' עיצורית (h).
1997 ברוסיה
1997 ברוסיה הייתה השנה השישית להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
הלווטיה (פירושונים)
הלווטיה (Helvetia; בלטינית – הלווטיה, בימינו – הלווציה) היא האנשה נשית של שווייץ או של הקונפדרציה ההלווטית כמו גם כינוי פיוטי לשווייץ
ष
ष - שָׁ'ה היא האות ה-42 (אחרי श) והשנייה מבין אותיות העיצורים השורקים באלפבית הדוונאגרי. האות נהגית כעיצור בתר-מכתשי, חוכך שורק, אטום (/ʃ/), עיצור כפוף, חוכך שורק, אטום (/ʂ/) או עיצור מכתשי-חכי, חוכך שורק, אטום (/ɕ/), בהתאם לשפה המדוברת. המקבילה העברית הקרובה ביותר היא בדרך כלל אות ש' ימנית (sh). האות הבאה אחריה היא האות स.
ण
ण - נַ'ה היא האות ה-26 והעיצור ה-15 (אחרי ढ) באלפבית הדוונאגרי. אות זו היא עיצור כפוף, אפי (/ɳ/) ונהגית כמו ה-N במילה האנגלית barn. המקבילה העברית הקרובה ביותר היא האות נ'. האות הבאה אחריה היא האות त.
לאלוויס
לאלוויס (שם מדעי: Llallawavis) הוא סוג נכחד של עוף טורף ממשפחת הפורוסרקוסיים, אשר חי באמריקה הדרומית בתקופת הפליוקן, לפני 3.5 מיליון שנה מהיום. פירוש השם הוא: "עוף מלהיב", מהמילה בשפת הקצ'ואה: "llallawa" - "מלהיב" והסיומת הלטינית: "avis" - "עוף". שמו של המין בסוג הוא על שם החוקר "גלילאו חואן סקאביה" (Galileo Juan Scaglia).
מאובני הלאלוויס נתגלו בשנת 2010 לחופי תצורות לוס לובוס אלו שבבואנוס איירס, ארגנטינה והוגדרו ב-2015 בידי החוקר פדריקו דגראנג' (federico degrange).
מאובני עוף זה נמצאו משלד כמעט שלם, לרבות שרידי הגולגולת הכבדה וגם את חלל העיניים, הלסת, תיבת הקול וקשה הנשימה. עוף זה היה קטן יחסית לקרוביו המאיימים והגיע רק לגובה 1.5 מטרים ולמשקל ממוצע של 18 ק"ג. ככל הנראה הוא הותאם לתנאי ריצה מהירה בערבות העשב של ארגנטינה, שם רדף אחרי טרף קטן או בינוני. ממצאים בגולגולת מרמזים שעם אוזניו הוא היה יכול לשמוע תדרי קולות בטווח 380 עד 4,230 הרץ, כנראה כדי להאזין לטרף.
קימברלי טומס
קימברלי טומס (באנגלית: Kimberly Tomes; נולדה ב-20 באוגוסט 1955) היא דוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
בתחרות מיס תבל 1977 עלתה לשלב חצי הגמר.
היא השתתפה בתוכנית השעשועון "Family Feud" במסגרת פרויקט בו מלכות יופי לקחו חלק בתוכנית.
היא סיימה תואר בחינוך גופני מאוניברסיטת טקסס A&M.
היא הנחתה מספר פעמים את תחרות מיס טקסס ארצות הברית, ב-1979 שפטה במיס ארצות הברית.
ב-2011 השתתפה במפגש איחוד של זוכות מיס ארצות הברית שנערך בלאס וגאס.
אן לקטון
אן לקטון (בצרפתית: Anne Lacaton; נולדה ב־2 באוגוסט 1955) היא אדריכלית צרפתייה. החל משנת 1987 היא מנהלת יחד עם שותפה את משרד האדריכלים Lacaton & Vassal. השניים זכו במשותף בפרס פריצקר לשנת 2021. בעבודתה שמה לקטון דגש על דיור בר השגה, והיא דוגלת בתכנון מנקודת מבט אקולוגית וחברתית, ובבנייה בת־קיימא.
ביוגרפיה
לקטון נולדה בסנט פרדו־לה־ריבייר, אקיטן החדשה, צרפת. בשנת 1980 סיימה לימודי אדריכלות בבית הספר הגבוה לאדריכלות בבורדו (ENSAPBx). במהלך לימודיה הכירה את ז'אן־פיליפ ואסאל, שעתיד להפוך לשותפה המרכזי ליצירה לאורך כל הקריירה שלה. בשנת 1984 סיימה תואר שני בתכנון עירוני באוניברסיטת בורדו. בתקופת לימודיה ביקרה מספר פעמים את ואסאל, ששהה בניז'ר כחלק מהתנסות בתכנון עירוני. התנאים הדלים שבהם יצרו המקומיים אדריכלות וחומרי הגלם הפשוטים שעשו בהם שימוש השפיעו עליה עמוקות, והטביעו את חותמם בתפיסה האדריכלית שלה. בניז'ר גם בנו השניים את הפרויקט הראשון שלהם – בקתת קש.
בשנת 1987 הקימו לקטון וואסאל בפריז את משרד האדריכלים Lacaton & Vassal, והם משתפים פעולה מאז ועד היום.
לאורך השנים היא מילאה תפקידים במגוון מוסדות אקדמיים יוקרתיים בעולם, ביניהם בית הספר הטכני הגבוה במדריד, בית הספר הפוליטכני הפדרלי בלוזאן, אוניברסיטת פלורידה, אוניברסיטת ניו־יורק בבאפלו ואוניברסיטת הרווארד. כיום לקטון מתגוררת ועובדת בפריז.
בית לטפי (1993)
בית לטפי (Latapie House) שבפלוארק, צרפת הוא אחד מהפרויקטים המוקדמים שתכנן הצמד. הבית הוזמן על ידי זוג הורים צעירים לשני ילדים מהמעמד הבינוני־נמוך. לקטון וואסאל הצליחו לשלש את השטח המבונה שהלקוחות היו יכולים לקבל תמורת אותו התקציב בנסיבות אחרות, באמצעות עיצוב חסכוני ושימוש בחומרי גלם מקומיים. החזית המערבית הפונה לרחוב מכוסה ביריעות מתכת מודולריות הניתנות להסרה והרכבה בהתאם לכמות האור והפרטיות הרצויה. החזית המזרחית, הפונה אל החצר, בנויה מזגוגיות פוליקרבונט שקופות ונסיגות, שיוצרות חממה. החממה מתאימה לשימושים מגוונים וניתנת לאוורור טבעי בקיץ.
דיור ציבורי במילוז (2005)
בשנת 2005 הוזמנו לקטון וואסאל להשתתף במיזם דיור ציבורי נסיוני בלב העיר מילוז. הם תכננו מבנה דו קומתי שחולק ל־14 יחידות דיור, כך שכל יחידה מתפרשת על שתי קומות. על מנת להקטין את טביעת הרגל האקולוגית של הפרויקט הושקעה תשומת לב רבה בתכנון האקלים הפנימי של המבנה: הותקנו מערכות אוורור טבעיות, אמצעי הצללה מודולריים ווילונות תרמיים. המבנה תוכנן כך שאזורי השימוש בבית ישתנו בהתאם לעונות השנה ולשעה ביום. השימוש בבנייה טרומית קלה אפשר הוזלה משמעותית של עלויות הבנייה ובכך הגדלה של החלל המוקצה לכל משפחה.
בית הספר הגבוה לאדריכלות בנאנט (2009)
בית הספר הגבוה לאדריכלות בנאנט (École Nationale Supérieure d’Architecture de Nantes) היה אחד ממבני הציבור הראשונים שתכננו לקטון וואסאל. הוא המשיך את הקו האדריכלי שלהם, עם זגוגיות פוליקרבונט גדולות המורכבות על שלדת פלדה ובקרת אקלים טבעית. החללים הפנימיים של בית הספר מאפשרים שימושים מגוונים בהתאם לצרכיו הדינמיים של המוסד, וגג המבנה יכול לתפקד גם כמרחב למידה
(2017) Cité du Grand Parc
Cité du Grand Parc הוא מיזם דיור ציבורי שנבנה בשנות ה־60 בעיר בורדו. המיזם מכיל למעלה מ־4,000 יחידות דיור, מתוכן 530 חודשו בידי לקטון וואסאל. נוספו להן מרפסות רב־תכליתיות ואזורים המיועדים לגידול צמחייה, קירות הוחלפו בזגוגיות שקופות ומערכת האוורור שודרגה. התהליך כולו בוצע ללא פינוי של הדיירים מהבניין וללא שינויים משמעותיים במבנה הבניין. הפרויקט מהווה דוגמה לטרנספורמציה ברת־השגה של מיזם דיור ציבורי, בתקופה שבה מתחמים כמוהו נמצאים בסכנת הריסה.
סגנון ומשנה אדריכלית
העיקרון המנחה הבסיסי שנמצא בלב העשייה האדריכלית של לקטון הוא האמונה בכך שאדריכלות נועדה לשרת את המשתמשים בה. כחלק מתפיסה זו היא סבורה שבניגוד לפרקטיקה הרווחת, תכנון מיטבי מתבצע מן הפנים אל החוץ; יש לתכנן ראשית את רמת הדירה או הבית הפרטי תוך מחשבה על צורכי הדיירים, ורק לפיה לקבוע את תוכנית־העל. לקטון מאמינה שהנורמות הרווחות בנוגע לתכנון מגורים לא מתאימות ליושבים בהם ומגבילות אותם, הן מבחינת גודל והן מבחינת השימושים אפשריים. בפרויקטים שלה היא שמה דגש על תוספת מרחב רב־תכליתי לטובת המשתמשים, שאותו יוכלו לייעד לשימושים שונים.
אספקט מרכזי נוסף ביצירה האדריכלית של לקטון הוא הניסיון להפוך דיור ציבורי איכותי לנגיש יותר. היא עושה זאת על ידי בנייה טרומית, שימוש בחומרי בניין מקומיים והימנעות מהריסה ובנייה חדשה. לקטון לא מתייחסת אל תקציבים מוגבלים לפרויקטים כאל מגבלה, אלא כאל חלק אינטגרלי מהתפיסה האדריכלית הסוציאלית שלה, שמתמרץ אותה לעשות שימוש בבנייה ירוקה ולספק מרחב מחיה גדול ככל האפשר בתמחור נמוך ככל האפשר. היא שמה דגש מיוחד על הקשר בין בנייה ואקלים – ברבים מהפרויקטים שתכננה שילבה אמצעים לבקרה טבעית על האקלים הפנימי, והיא מצדדת בבנייה ירוקה מטעמים סביבתיים וכלכליים. לדידה, בנייה אקולוגית, דיור בר השגה ואיכות חיים גבוהה אינן מטרות סותרות, אם כי אם יעדים משלימים, המשתלבים לכדי מציאות אורבנית מיטבית עבור האדם, החברה והסביבה. לקטון מתנגדת להפרטת שוק הדיור, ומאמינה שהחלטות משמעותיות בעולם האדריכלות והדיור צריכות להיות כפופות לאינטרס הציבורי בלבד.
הר דרבי (אנטארקטיקה)
הר דרבי או הר דארבי (באנגלית: Mount Darby) הוא הר הממוקם בין קרחון רון וקרחון מטרהורן ברכס אסגארד שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,750 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית מערבית להר ג'י. ג'י. תומפסון.
המקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, בשנת 1998.
ההר נקרא על שם מארי דארבי (Marie Darby), ביולוגית ימית שעבדה במוזיאון קנטרברי בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, אשר בשנת 1998 חקרה את מצר מקמרדו, והייתה המדענית הראשונה מניו זילנד שהגיעה לאנטארקטיקה.
אד או'בריאן
אדוארד ג'ון או'בריאן (באנגלית: Edward John O'Brien; נולד ב-15 באפריל 1968) הוא גיטריסט ופזמונאי אנגלי הידוע בעיקר בתור הגיטריסט של להקת הרוק האלטרנטיבי רדיוהד.
קולין גרינווד
קולין צ'ארלס גרינווד (באנגלית: Colin Charles Greenwood, נולד ב-26 ביוני 1969) הוא מוזיקאי אנגלי. ידוע בעיקר בתור הבסיסט של להקת הרוק האלטרנטיבי רדיוהד. הוא מנגן גם בקלידים ובסינתיסייזר. קולין הוא אחיו הגדול של חברו ללהקה, ג'וני גרינווד.
טרנס ג'ונס
מכללות
לאחר קריירת תיכונים מוצלחת הודיע ג'ונס שישחק בשורות אוניברסיטת וושינגטון, אך ב-19 במאי 2010 שינה את דעתו וחתם באוניברסיטת קנטקי. כבר במשחקו הראשון במכללה הציג ג'ונס יכולת מרשימה, כשקלע 25 נקודות והוריד 12 ריבאונדים נגד אוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי. ב-11 בינואר 2011 קלע ג'ונס 35 נקודות במשחק נגד אוניברסיטת אובורן, ובכך שבר את שיא הנקודות במשחק לשחקן בשנתו הראשונה באוניברסיטת קנטקי. ג'ונס הגיע עם קבוצתו עד שלב חצי גמר אליפות המכללות, שם הפסידה הקבוצה לאוניברסיטת קונטיקט בתוצאה 55–56. ג'ונס סיפק בשנתו הראשונה במכללה של 15.7 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.