cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איסבל מסדו
מריה איסבל מסדו (בספרדית: María Isabel Macedo, ידועה בשם איסבל מסדו; נולדה ב-2 באוגוסט 1975; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית ארגנטינאית והייתה הגברת הראשונה של פרובינציית סלטה מה-24 בספטמבר 2016 עד ל-10 בדצמבר 2019.
היא ידועה בעיקר בהשתתפותה בטלנובלות של היוצרת כריס מורנה "קיץ נצחי", "פלוריסיינטה" ו"אלמה פיראטה".
זכתה פעם אחת בפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בטלנובלה "Graduados".
ביוגרפיה
בשנת 1997 הייתה למסדו הזדמנות להשתתף בטלנובלה "עשירים ומפורסמים", אך עם זאת היא השתתפה לבסוף אך ורק בשלושה פרקים כי נאמר שהיא אינה עומדת בדרישות הנחוצות. באותה שנה, השתתפה לראשונה בסרט קולנועי בשם "Cenizas del paraíso" ("אפר של גן העדן").
בכורתה השנייה הייתה בטלנובלה "Verano del '98" ("קיץ נצחי"), בה גילמה את תפקידה של פליסיטס בין השנים 1998–1999. לאחר השתתפותה בטלנובלה הנ"ל, נפתחו בפניה אופציות והזדמנויות חדשות.
בשנת 1999 השתתפה בטלנובלה "בובה פראית" לצדם של פקונדו ארנה ונטליה אוריירו.
בשנת 2000 השתתפה בסדרה "אהבה לטינית".
בשנת 2002 השתתפה בסדרה "1,000 Millones" ("1,000 מיליונים").
בשנת 2003 השתתפה כשחקנית אורחת בטלנובלה "נאהבים".
פריצתה הגדולה, הצלחתה והכרתה כשחקנית מוערכת בתחום המשחק הגיעה בעקבות השתתפותה בטלנובלה המצליחה של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "פלוריסיינטה", בשנים 2004–2005, בה שיחקה לצדם של פלורנסיה ברטוטי, חואן מנואל חיל נבארו, פאביו די תומאסו ובנחמין רוחאס. בטלנובלה מסדו גילמה את דמותה של דלפינה סנטיז'ן, האנטגוניסטית הראשית בסדרה.
בשנת 2007 השתתפה בסיטקום המקסיקני "Amor mío" ("אהובי"). באותה שנה, השתתפה בסדרה "Son de Fierro" ("משפחת פיירו") במשך שלושה חודשים, לאחר שהחליפה את השחקנית מוניקה אנטונופולוס.
בשנת 2008 שיחקה בסרט קולנועי בשם "Gigantes de Valdés" ("הענקים של ואלדס"), בתפקיד סיסיליה.
בשנים 2008–2009 גילמה מסדו את דמותה של השחקנית הראשית בטלנובלה "Don Juan y su bella dama" ("דון חואן ועלמתו היפה"), בה גילמה את דמותה של סרינה מונטריי, לצדם של בנחמין ויקוניה, חואקין פוריאל ורומינה גאטני, שהסתיימה ב-9 במרץ 2009, והייתה להצלחה גדולה. דמותה כסרינה מונטריי זיכתה את מסדו במועמדות ראשונה לזכייה בטקס פרסי "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, אולם היא לא זכתה. בקיץ של אותה שנה, השתתפה בטלנובלה "Botineras", בתפקיד מרגריטה מולינארי.
בין סוף שנת 2010 לתחילת שנת 2011 הקליטה מסדו, בנקודות שונות ברחבי העולם, תוכנית נסיעות בת שנים עשר פרקים שעלתה לאוויר ושודרה מינואר עד מרץ 2012, יחד עם פליפה קולומבו בשם "La vuelta al mundo" ("סיבובים בעולם").
בשנת 2012 השתתפה מסדו בסדרה "Graduados" ("בוגרים") בה גילמה את דמותה של חימנה בטינס/פטריסיה "פאטו" לונגו, לצדם של לוסיאנו קאסרס וחואן מנואל חיל נבארו. באותה שנה, מסדו הופיעה בשני הערוצים החשובים והמשפיעים ביותר בטלוויזיה הארגנטינאית, Telefe וערוץ 13. הסיבות לכך הן שערוץ 13 משודר במדינות רבות ברחבי העולם וערוץ Telefe שידר את הטלנובלה "Graduados", בה השתתפה מסדו. בעקבות הופעתה בשני הערוצים החשובים והמשפיעים הנ"ל, היא זכתה בטקס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. זוהי הפעם הראשונה בה מסדו זכתה בפרס "מרטין פיירו", לאחר שלוש מועמדויות בטקס לאורך השנים.
במרץ 2013 מסדו השתתפה בוידאוקליפ של השיר "Mírenla" ("הביטו בה") של להקת רוק ארגנטינאית בשם "Ciro y los Persas". ביוני של אותה שנה, הוזמנה מסדו לתוכנית "Pura Quimica" ("כימיה טהורה") כדי להיות חלק מפאנל התוכנית, עקב היעדרה הזמני של אאוחניה טובל, דמות קבועה בפאנל התוכנית.
בשנת 2014 כיכבה כאחת הדמויות הראשיות בטלנובלה "אמיצות", בה גילמה את דמותה של לאורה לונה, לצדן של פלורנסיה ברטוטי, קרלה פטרסון ומרסדס מורן.
בשנת 2015 מסדו שיחקה בסדרת דרמה המשכית "Fronteras" ("גבולות"), בה תגלם את דמותה של סוניה מילר, לצדו של חואן מנואל חיל נבארו.
בשנת 2016 לוהקה לסדרה "האהבה שאחרי" יחד עם מריאנו מרטינס, אלאונורה וקסלר ופדריקו אמאדור.
חיים אישיים
מסדו נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ואת מרבית שנות ילדותה בילתה בשכונה פאלרמו.
מסדו למדה בבית הספר "Saint Catherine's Moorlands School" ("בית הספר של קטרינה הקדושה"), ולאחר מכן נרשמה ללימודים באוניברסיטת בלגרנו בבואנוס איירס. עם זאת, מסדו לא סיימה את לימודיה האוניברסיטאיים משום שרצתה לקדם את קריירת המשחק שלה.
אביה של מסדו, אנטוניו אמיליו מסדו, היה אגרונום במקצועו, ואמה, היא מורה במקצועה. ב-30 בספטמבר 2014 נפטר אביה של מסדו לאחר מחלה.
משנת 1996 עד שנת 2006 מסדו הייתה בזוגיות עם השחקן הארגנטינאי פקונדו ארנה, אותו הכירה מילדות כי היא למדה באותו בית הספר ביחד עם אחותו הקטנה.
בקיץ 2010 מסדו הייתה מעורבת בשערורייה בעיר פונטה דל אסטה, אורוגוואי, כאשר הדוגמנית קרולינה "פמפיטה" ארדוהין, תקפה אותה כי לכאורה מסדו קיימה רומן עם בן זוגה, השחקן הצ'יליאני בנחמין ויקוניה בשנת 2008.
בשנת 2010 החלה מסדו במערכת יחסים עם שחקן הכדורגל הארגנטינאי פדריקו אינסואה, והשניים נפרדו בשנת 2013.
בשנת 2016 אישרה מסדו את הקשר בינה לבין מושל פרובינציית סלטה, חואן מנואל אורטוביי, ונישאה לו ב-24 בספטמבר באותה השנה. ב-7 במאי 2018 נולדה בתם הבכורה, איסבל אורטוביי, וב-2022 נולדה בתם השנייה חוליה אורטוביי.
רולאנד וולפארט
רולאנד וולפארט (בגרמנית: Roland Wohlfarth, נולד ב-11 בינואר 1963 בבוכהולט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ, בעיקר בקבוצת באיירן מינכן מליגת הבונדסליגה.
קריירה
וולפארט גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה בוכהולט, ובשנת 1981, בגיל 18, עבר לדיסבורג, שם הבקיע 39 שערים ב-71 הופעות. בעונת 1983/84 סיים וולפארט כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר שהובסה במפגש כפול מבחני העלייה על ידי איינטרכט פרנקפורט בתוצאה המצטברת 6-1. הצלחתו של וולפארט בדיסבורג זיכתה אותו בשנת 1984 בחוזה בבאיירן מינכן, שם הפך לחלק בלתי נפרד מהתקפת הקבוצה, והבקיע 119 שערים ב-254 הופעות, נתון המציב אותו במקום השלישי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים. וולפארט זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות ובגביע אחד, לאחר ניצחון 5-2 על שטוטגרט, בו הבקיע וולפארט שלושער. וולפארט זכה בתואר מלך שערי הבונדסליגה פעמיים במדי באיירן מינכן, בעונת 1989 עם 17 שערים בצוותא עם תומאס אלופס מפ.צ. קלן, ובעונת 1991 עם 21 שערים. עם זאת, הצלחתו בבונדסליגה לא תורגמה להצלחה בנבחרת גרמניה בכדורגל, בה הופיע פעמיים בלבד, נוסף על מספר הופעות בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית.
בשנת 1993 עזב וולפארט את באיירן מינכן ועבר לסנט אטיין, בה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן שיחק שלוש עונות בבוכום. בפברואר 1995 וולפארט נמצא אשם בנטילת חומרים אסורים, והושעה לחודשיים. בהמשך שיחק וולפארט עונה אחת בלוקומוטיב לייפציג, עונה אחת בוופרטאלר, ובשנת 2000 סיים את הקריירה בפ.צ. בוכוולט מעיר הולדתו, כשבאמתחתו 437 משחקים ו-193 שערים.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם דיסבורג:
אולימפיאדת סידני (2000)
אולימפיאדת סידני (2000) (כונתה גם "משחקי המילניום") היא האולימפיאדה ה-27 בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים, מ-15 בספטמבר עד 1 באוקטובר 2000. הייתה זו האולימפיאדה השנייה בחצי הכדור הדרומי ובאוסטרליה, כאשר קדמו להם המשחקים האולימפיים במלבורן. טורניר הכדורגל של האולימפיאדה התחיל לפני טקס הפתיחה.
המכרז האולימפי
סידני זכתה בזכות לארח את המשחקים האולימפיים בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי שנערכה ב 23 בספטמבר 1993. סידני זכתה במכרז כשהיא מועדפת על בייג'ינג, ברלין, איסטנבול ומנצ'סטר. כמקובל, המכרז הותיר לסידני 7 שנים להמשיך בהכנות למשחקים.
אתרים
עבור המשחקים הוקם בסידני פארק אולימפי ענק, ובו קומפלקס גדול למגורי הספורטאים, המאמנים והשופטים. בפארק האולימפי עצמו נבנה אצטדיון אוסטרליה, בו נערכו טקסי הפתיחה והסיום, תחרויות האתלטיקה הקלה וגמר טורניר הכדורגל. בקרבת האצטדיון הוקמה הבריכה ובה נערכו תחרויות השחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים. באולמות הקרובים שהוקמו סביב נערכו מרבית התחרויות הנוספות. בפארק האולימפי עצמו נמצאים גם המטווח (לתחרויות הקשתות) ומגרשי הטניס.
מספר אתרים ומתקנים אחרים בעיר, מחוץ לפארק האולימפי, שימשו למספר תחרויות: תחרויות כדורעף החופים נערכו בבונדי ביץ'. תחרויות אופני המסלול נערכו בוולודרום גריי דאנק שבפרבר בנקסטאון. מרכז הכנסים של סידני שימש לתחרויות הסייף, ההיאבקות, האגרוף והג'ודו.
מרוץ אופני הכביש ומרוץ המרתון נערכו ברחובות העיר. עבור מרוץ המרתון סומן בעיר קו כחול, ששרידים ממנו ניתן עדיין לראות, על גבי הכביש במסלול המיועד.
מחוץ לסידני עצמה נערכו רק משחקי המוקדמות של טורניר הכדורגל.
טקס הפתיחה
המשחקים נפתחו בטקס חגיגי, כנהוג. מספר שיא של 199 מדינות השתתפו במשחקים, מתוכן מספר שיא של 80 מדינות זכו לפחות במדליה אחת. משלחות קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית צעדו יחדיו תחת דגל האיחוד אך התחרו בנפרד. מזרח טימור שלחה ארבעה ספורטאים שהתחרו תחת הדגל האולימפי.
הדגל האולימפי נישא באצטדיון על ידי שמונה אלופים אולימפיים אוסטרלים.
הלפיד האולימפי הובא לאצטדיון על ידי האתלט הרב אליוט, ונישא סביב האצטדיון על ידי שש ספורטאיות אוסטרליות מהגדולות בהיסטוריה, לציון 100 שנים להשתתפות נשים במשחקים האולימפיים: האתלטית בטי קת'ברט (בכיסא גלגלים), מלווה על ידי האתלטית רלין בויל, השחיינית דון פרייזר, האתלטית שירלי סטריקלנד, השחיינית שיין גולד והאתלטית דבי פלינטוף קינג. הלפיד נמסר לקתי פרימן שהדליקה את האש האולימפית. פרימן היא אצנית אוסטרלית אבוריג'ינית, באותה העת הייתה אלופת עולם ומועמדת עיקרית למדליית זהב בריצת 400 מטר שבסופו של דבר זכתה במדליית הזהב במשחקים אלו.
הוקי שדה
{| cellpadding="2"
מתעמלות
נבחרת הנשים של רומניה זכתה במדליית זהב הקבוצתית לפני נבחרת רוסיה  ונבחרת ארצות הברית.
מתעמלים
נבחרת הגברים של סין זכתה במדליית זהב הקבוצתית לפני נבחרת אוקראינה  ונבחרת רוסיה.
גברים
{| cellpadding="2"
כדוריד
{| cellpadding="2"
כדורמים
{| cellpadding="2"
כדורעף
{| cellpadding="2"
הסמליל, הקמעות והמדליות
הסמליל שנבחר עבור המשחקים מורכב מאצן הבנוי מבומרנגים ומציור חופשי של בית האופרה של סידני. לאולימפיאדה עוצבו שלושה קמעות:
מדליות הארד הוכנו ממטבעות הסנט של הדולר האוסטרלי שהוצאו מהמחזור בשנת 1992.
מדליות
עשר המדינות המובילות במספר המדליות:
אורי גרשט
אורי גרשט (נולד ב-5 במרץ 1967 בתל אביב) הוא צלם ישראלי.
ביוגרפיה
אורי גרשט נולד בתל אביב. הציג תערוכות רבות באירופה ובארצות הברית. חי ופועל בלונדון.
אביו היה אחד מבעלי קולנוע פריז בתל אביב ומגיל צעיר ספג את נושא הצילום והקולנוע. למד באוניברסיטת וסטמינסטר בלונדון, שם קיבל תואר ראשון בצילום ווידאו (1992) ואחר כך בקולג' המלכותי לאמנות (Royal College of Art) בלונדון, שם סיים תואר שני בשנת 1995.
הוא הציג תערוכות במגוון חללים: במוזיאון הטייט בבריטניה, במוזיאון תל אביב, בגלריית הצלמים בלונדון ועוד.
גרשט בוחן את גבולות הצילום, ומאתגר את מגבלותיו הטכנולוגיות, תוך שהוא נוגע בשאלות יסוד אודות תפיסה אופטית, תפיסת הזמן והיחס בין הדימוי הצילומי למציאות. מוטיב מרכזי בעבודתו הוא השילוב בין חורבן לאסתטיקה: הרס לצד יופי ולבלוב, או הרס עוצר נשימה.
גרשט זכה בפרס ליאון קונסטנטינר של מוזיאון תל אביב לצלם ישראלי, 2000. "נושאי הצילום שלו קשורים בדרך כלל להיבטים חברתיים, למהלכי תרבות ולמאורעות היסטוריים", כתבו השופטים בנימוקיהם למתן הפרס. "הוא עורך מסעות צילום שבהם הוא מתחקה אחר מסעות מן העבר הרחוק והקרוב ומתעד בעין בוחנת ורגישה את רשמיו מאותם אתרים ונופים שבמסע המשוחזר". לעיתים מצלם גרשט במסעותיו שרידים מאזורי אסון. בעבר צילם בסרייבו תוך התמקדות בסימני החורבן שנותרו בבוסניה, ובבתי ספר בלונדון שנבנו על חורבות בניינים שנהרסו במלחמת העולם השנייה.
בין תערוכותיו הבולטות בארץ ניתן למנות את תערוכת הצילום "Blaze" בגלריה נגא בספטמבר 2004. במרכז התמונה מופיע עץ זית ישן, בעל גזע מפותל. התצלומים היו שרופים, מטושטשים, כאילו נכוו בהבזק אור מכלה.
בסרט "היער" שהציג גרשט ב-2006 עוברת המצלמה משוטטות שלווה ביער להתרחשות חדה: אחד העצים נופל ברעש גדול, ושוב חזרה למצב השוטטות. הסרט מתייחס לאקציה שהתרחשה בכפר קוסוב באוקראינה בתקופת מלחמת העולם השנייה ומצולם שם. "רציתי להפוך את היער וההר לארכיטיפים, ליצור טשטוש כללי של נוף שכולל אובדן, נוסטלגיה וגם אין-סוף זיכרונות" תיאר גרשט
בספטמבר 2008 הציג בתערוכת "רסיסי זמן" בגלריה נגא 3 עבודות ווידאו, שנראו כתמונות סטילס והיו מבוססות על ציורי טבע דומם. הסצנה הופרה בפתאומיות על ידי התרחשות דרמטית בהילוך איטי: קליע המבקע רימון, אגרטל פרחים מתפוצץ לרסיסים. יצירות אלה היו העבודה הראשונה שהוצגה בפרויקט אמנות בטיימס סקוור במרץ 2012 תחת השם "1 Big Bang".
מרסדס, נסיכת אורליאן
מרסדס, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Mercedes d'Orléans; 24 ביוני 1860 – 26 ביוני 1878), הייתה נכדתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואשתו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד.
ביוגרפיה
מרסדס נולדה ב-24 ביוני 1860 במדריד, לאנטואן, דוכס מונפנסייה ולהאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, בתם של פרננדו השביעי, מלך ספרד ומריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות. סנדקיה היו דודיה איזבלה השנייה, מלכת ספרד ובעלה פרנסיסקו, דוכס קאדיז, ובילדותה היא גדלה באנדלוסיה.
בשנת 1868 הודחה דודתה המלכה איזבלה מהשלטון, ובעקבות כך עזבה משפחתה של מרסדס את ספרד, ועברה להתגורר בצרפת. בשנת 1872 היא פגשה את בן דודה אלפונסו, נסיך אסטוריאס, אשר הוכתר בשנת 1874 כאלפונסו השנים עשר, מלך ספרד, וב-23 בינואר 1878 התחתנו השניים במדריד. זמן קצר לאחר ירח הדבש חלתה מרסדס בקדחת הטיפוס, ואף הפילה במהלך מחלתה, וב-26 ביוני 1878 היא מתה במדריד. בשנת 1879 התחתן אלפונסו בשנית עם מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ובתם הבכורה מרסדס, נסיכת אסטוריאס נקראה על שמה.
ארגון
הגדרה נוספת למונח ארגון: ישות חברתית מכוונת מטרה, העוסקת בתכנון, בהפקה, בהפצה או בתחזוקה של מוצרים או בהענקת שירותים כדי לספק צרכים.
מאפייני הארגון
ארגון מתאפיין במספר מאפיינים ייחודיים:
ארגונים, בדומה לכל תת-חברה, ניתנים להתייחסות נפרדת כאל מערכות בעלות קיום וחוקיות עצמאיים. בתור מערכות נפרדות, ניתן לעסוק בייסוד והתפרקות של ארגונים. כמו כן, יש אפשרות שארגונים התמזגו, ייווצר חיבור בין ארגונים שונים ההופך אותם לארגון אחד, אם בעקבות חיבור זה לא יהיו שינויים פנימיים בארגונים, ואם תהיה הטמעה מערכותיהם אלו באלו.
ב-1978 בחנו החוקרים דניאל כץ ורוברט קהאן ארגונים בסביבה קפיטליסטית המקיימים יחסי גומלין עם הסביבה, ומצאו כי קיימים שבעה מאפיינים הנחוצים לקיומו של ארגון כ"מערכת פתוחה":
לארגונים קיימת נטייה מתמדת למיסוד, בזכות סיבות אחדות, שהעיקריות שבהן:
מטרות הארגון
ניתן להתייחס אל מטרות הארגון בשתי דרכים:
הסוציולוג ג' טומפסון הגדיר ב-1967 (על בסיס הגדרתו של צ' ברנארד מ-1958) בין מועילות, כלומר- מידת ההצלחה במטרות הייצור שעל בסיסן נבנה הארגון, הנמדדת ב"מבחני תכליתיות", לבין יעילות שהיא מידת התועלת שמביא הארגון לעומת מחיר פעולתו, הנמדדת ב"מבחני יעילות". (טומפסון טען כי בשוק חופשי ארגונים יעדיפו, לפי סדר יורד: מבחני יעילות, מבחני מועילות מוחלטים, מבחני מועילות ביחס לארגונים אחרים, ו"מבחני התייחסות" - מבחנים המבוססים על מחקר של גורמים סובייקטיבים שיעידו לטובת הארגון. ארגונים ישתמשו במבחנים פחות רצויים רק אם מבחנים אחרים אינם ניתנים לביצוע או פועלים כנגדם)
המיון של בלאו וסקוט: הסוציולוגים פיטר בלאו וריצ'רד סקוט סיווגו ב-1962 את הארגונים לארבע קטגוריות על פי הגורם הנהנה מתפוקתם, תוך הנחה כי לגורם זה השפעה רבה על הארגון. לפי חלוקה זו, קיימים ארבעה גורמים שעשוי ארגון לשרת:
ארגונים פורמליים ובלתי פורמליים
בכל ארגון קיימות קבוצות פורמליות ובלתי פורמלית.
מערכת בלתי פורמלית - מערכת זו עשויה לענות על צורך לגיטימי שהתקנות הפורמליות מתעלמות ממנו. במקרים אחרים מאפשרת קיצורי דרך בביצוע משימות. מערכת זו מלמדת על נטייתם של בני אדם לנסות להקנות צביון אנושי למסגרות חברתיות נוקשות. הנורמות הבלתי - פורמליות עונות על צרכים אנושיים של חברי הארגון.
סוגים של ארגונים פורמליים
ארגון כפייתי מאופיין באמצעים פיזיים מיוחדים, כגון דלתות נעולות וחלונות מסורגים, ומנוהלים על - ידי אנשי ביטחון. הם מבודדים אנשים לתקופה מסוימת כ"שוכנים" או כ"חוסים" ולעיתים משנים ביסודיות את עמדותיהם והתנהגותם. כל ארגון יכול למעשה להיכלל בכל הקטגוריות. בית חולים פסיכיאטרי, למשל, הוא ארגון כפייתי עבור חוסים בו, ארגון תועלתני עבור הפסיכיאטרים וארגון נורמטיבי עבור מתנדבים המשרתים בו.
שינוי מבני
שינוי מבני הוא שינוי מהותי במבנהו של הארגון, כגון:
שינויים אלה מתרחשים בארגונים עסקיים (חברות), ובארגונים הפועלים ללא כוונת רווח.
בכל שלבי חיים של הארגון חייבת להיות התאמה בין מבנה הארגון וארכיטקטורה עסקית שלו.
Stand Up (שיר של סינתיה אריבו)
Stand Up (בעברית: עמוד זקוף) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת והשחקנית האנגלייה סינתיה אריבו. השיר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים Back Lot Music, כסינגל מתוך הפסקול Harriet (Original Motion Picture Soundtrack).
רקע
בשנת 2017, לוהקה הזמרת והשחקנית האנגלייה סינתיה אריבו לסרט "הארייט", שם תשחק את דמותה של הארייט טאבמן, אקטיביסטית מהתנועה לביטול העבדות. לאחר סיום הצילומים, אריבו והמלחין ג'ושוע בריאן קמפבל, החלו לכתוב את שיר הנושא של הסרט.
ביקורת
"Stand Up", השיר תואר על ידי ג'ון בליסטין כתב מגזין רולינג סטון כ"בלדה איטית, בגון בלדת גוספל-מהול."" ראניה אניפטוס ממגזין בילבורד ביקרה את השיר באופן חיובי, אף שציינה לטובה את הנושאים הרגישים בו "תקווה, התגברות על מכשולים ואדיבות לאחרים." בשיר עצמו מופיעות גם מילותיה האחרונות של טאבמן לפני מותה: "אני הולכת להכין לך את המקום."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב ב-25 באוקטובר 2019, ביום צאת הסינגל עצמו.
זכיות ומועמדויות
לאחר צאתו, זכה השיר בפרס גלובוס הזהב והועמד בקטגוריות "השיר המקורי הטוב ביותר" ו"שיר השנה" בטקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי. הוא הועמד ללשיר המקורי הטוב ביותר. בנוסף, הועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב עבור סרט"..
2600: The Hacker Quarterly
2600: The Hacker Quarterly הוא מגזין אמריקאי שיוצא לאור משנת 1984 ועוסק בנושאים הקשורים לעולם אבטחת המידע וההאקרים.
המגזין עוסק במגוון נושאים שהקשורים לאבטחת מידע, פרוטוקולי אינטרנט וטלפונייה. הוא נחשב לאחד מהמגזיני ההאקרים המוכרים ביותר.
שם המגזין
שמו של המגזין הוא כשם פורום ההאקרים ביוזנט: "alt.2600", שמצידו ניתן משום שרשתות טלפוניה רבות נהגו בשנות ה-60 של המאה ה-20 להשתמש באות נקי בתדר 2600 הרץ כדי להעביר את מרכזיית הטלפון ל"מוד שירות", בו ניתן היה לתת למרכזייה הוראות שונות. "פריקים" ("phreaks") גילו זאת והשתמשו בכך כדי לבדוק מה ניתן לבקש מן המרכזייה לעשות.
זכה לפרסום האקר בשם ג'ון דרייפר, שגילה שמשרוקית קטנה שחברת דגני בוקר נהגה לצרף לחבילות דגנים בשם "קפטן קראנץ'", משמיעה צליל בתדר זה בדיוק. דרייפר עצמו זכה לכינוי "קפטן קראנץ'", ולמקום מכובד בהיכל התהילה של ההאקרים, והמספר 2600 הפך לסימן היכר של האקרים. המגזין נוסד על ידי דייוויד רודרמן ואריק קורלי, אך דוויד פרש לאחר שלוש שנים. אריק משמש כעורך המגזין תחת שם העט עמנואל גולדשטיין (כשם דמותו של אויב המשטר בספרו של ג'ורג' אורוול, 1984).
בקאוף
בקאוף, או בקאופה (בצרפתית : baeckeoff או baeckeoffa ולפעמים baekhoffe) הוא תבשיל מאלזס שבצרפת. למרות שבעולם שוקרוט גארני מוכר כמאכל הלאומי של אלזס, הרי שבאלזס עצמה התבשיל הנפוץ ביותר הוא בקאוף.
בניב האלזסי, משמעותו של בקאוף הוא "תנורו של האופה". המאכל מורכב מתערובת של תפוחי אדמה חתוכים, פלחי בצלים, בשר בקר ובשר חזיר שמושרים במרינדה של יין לבן אלזסי וגרגרי ערער למשך הלילה ומתבשלים באיטיות בקסרול מקרמיקה המכוסה במכסה. מרבים להשתמש בהכנת המנה בכרישה, קורנית, פטרוזיליה, שום, גזר ואזובית לצורך טעם וצבע. הבקאוף מוגש בדרך-כלל עם סלט ירוק.
לפי הסיפור המקובל, באופן מסורתי, נהגו הנשים להכין את התבשיל בשבת בערב ולהשאיר אותו אצל האופה שיבשלו בתנור ביום ראשון כשהן השתתפו בטקס הארוך בכנסייה הלותרנית שאפיינו בעבר תרבות זו. האופה נהג לחתום את התבשיל בפיסת בצק, לשים אותו בכלי גדול וכבד מקסרול ולאטום אותו במכסה, כך שהוא ישמור על לחותו בתוך הכלי. בדרכן בחזרה מהכנסייה, אספו הנשים את הקסרול ורכשו כיכר לחם. הדבר איפשר לארוחה האלזסית את המכובדות של השמירה על הכללים הלותרנים הנוקשים של השבת הנוצרית. חלק מהטקס היה שבירת הקרום שנוצר מהבצק.
גרסה שונה של הסיפור מספרת שמקורו של התבשיל בנשות צרפת שנהגו לעשות כביסה ביום שני, מה שלא הותיר להן זמן לבשל. הן נהגו להשאיר את הסירים אצל האופה בבוקרו של יום שני ולכבס את הבגדים. כשהילדים שבו מבית הספר הן אספו את הסיר מהאופה לביתן.
בית הקברות דורותיאנשטאדט
בית הקברות דורותיאנשטאדט (בגרמנית: Dorotheenstädtischer Friedhof) הוא בית קברות פרוטסטנטי הממוקם ברובע מיטה בברלין. בית הקברות נחנך בסוף המאה ה-18, ונועד לשמש כמקום מנוחה אחרון לאמנים ויוצרים; רבים מהקברים בו מעוצבים בצורה מיוחדת, ומהווים יצירות אמנות.
הדורותיאנשטאדט הוא אחד משני בתי קברות צמודים ברחוב שוסיי (Chaussee Straße), והוא ממוקם במספר 126 ברחוב זה. מצדו האחד (מס' 125) ממוקם ביתם של ברטולט ברכט והלנה וייגל, ומצדו האחר (מס' 127) ממוקם "בית הקברות הצרפתי", שנועד לקבורת בני הקהילה ההוגנוטית.
ידוענים הקבורים בבית הקברות
בין הידוענים הקבורים בדורותיאנשטאדט: הנס אייזלר, דיטריך בונהופר, תומאס בראש, ברטולט ברכט, הנס פון דוהנאני, פאול דסאו, גאורג וילהלם פרידריך הגל, ג'ון הרטפילד, הלנה וייגל, אנה זגרס, ג'ורג' טבורי, היינריך מאן, היינר מילר, הרברט מרקוזה, יוהאן גוטליב פיכטה, ארנולד צווייג, יוהאנס ראו, פרידריך אוגוסט שטילר, וקארל פרידריך שינקל.
קוסמה
קוסמה (באנגלית: Cosma; 1979 – 10 בפברואר 2003) הוא שם הבמה של אביחן ליבנה - יוצר מוזיקת טראנס ישראלי יליד קריית ביאליק.
היסטוריה
אביחן החל את דרכו המוזיקלית במועדונים בחיפה וסביבתה כאשר הוא מאזין למוזיקת new wave ומוזיקה אלקטרונית של להקות והרכבים כמו Depeche Mode, The Sisters of Mercy, The Cure, Front 242 ודומיהם.
על פי דבריו, החל הטראנס "לחלחל לחייו" בשנת 1995 ו"הכניס לקצב את כולם מכף רגל ועד ראש" וסחף גם אותו. לאחר שנים של מסיבות, בשנת 1998 הוא החל ליצור מוזיקה בעצמו. מכיוון שהוא היה בסביבת מחשבים כבר מגיל צעיר, יצירת המוזיקה הממוחשבת הייתה עבורו מהלך טבעי.
הוא עבד לראשונה עם בני רישר תחת השם Diablo ובשנת 1999 הם הוציאו יחד אלבום בשם "Insufficient Memory" ומספר טרקים כגון "Hop She Goes..." ו "Papa" תחת לייבלים שונים. בשנת 2000 החל ליבנה לעבוד תחת השם Cosma (על פי הצעתו של די.ג'יי יורג). במהלך הקריירה שלו הוא עבד עם עידו אופיר (Domestic) וארז אייזן מההרכב Infected Mushroom.
הוא הוציא לאור מספר תקליטי שדרים בספטמבר 2001 ובמקביל את הדיסק Simplicity. דיסק זה אופיין בצלילים נקיים, עם ביטים של מוזיקת פרוגרסיב, אלקטרוני ואמביאנט ושומר על רעננות. האלבום הבא של ליבנה היה "Nonstop" בהוצאה הישראלית HOMmega. יציאת האלבום לאור תוכננה לחודש מרץ, 2003, במקביל למסע ההופעות העולמי שתוכנן להיות בברזיל, יפן, מקסיקו, דרום אפריקה ואנגליה.
לאחר מותו, הקימה מכללת BPM את המלגה על שם אביחן לבנה, וקיימו אירוע התרמה ומסיבת הנצחה לכבודו.
למרות מותו, וכיוון שהכל כמעט כבר היה מוכן, יצא האלבום השני שלו ביוני 2003.
ליבנה היה מעורב במיזמים רבים, בשמו האמיתי או בשם הבמה, במגוון תפקידים: עריכה, נגינה, כתיבה, ארגון והפקה. הסינגל "We Are The Same" יצא בשנת 2010 על ידי אבירם דיין (DreaMelodic) שערך אותו והוציא אותו לזכרו.
אסון הכבל
תיאור האירוע
בליל 10 באוגוסט 1992 נערך אימון שנועד לתרגל עליית לוחמים וירידתם, כמחלץ ומחולץ, במנוף הצלה של מסוק יסעור, בזמן שהמסוק מרחף מעל שטח האימון. בעת שרוזנברג וצוריאנו היו מול פתח המסוק, נקרע לפתע כבל המנוף ושניהם נפלו מגובה של כ-15 מטר. צוריאנו נמצא ללא סימני הכרה. רוזנברג התלונן על כאבים בגבו ודקות ספורות לאחר מכן איבד את הכרתו. קברניט המסוק, רס"ן רפי פרץ, הזעיק מסוק חילוץ רפואי ונחת בסמוך למקום האסון. הבקר הקרקעי שהיה במקום הנפילה החל מיד בטיפול רפואי בלוחמים, ואליו הצטרף הבקר האווירי שהיה במסוק. שני הבקרים, שהיו חובשים מוסמכים, טיפלו בפצועים עד להגעת מסוק עם צוות רפואי. לאחר ניסיונות מספר של החייאה וייצוב שנעשו בשטח על ידי הצוותים הרפואיים, הוטסו השניים לבית החולים סורוקה בבאר שבע, שם נקבע מותם.
חקירת האירוע
מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, מינה ועדת-חקירה פנימית בראשותו של אל"ם שמעון בן נר, וזו קבעה שהאסון קרה עקב כשל טכני. בעקבות המלצותיה של הוועדה קבע האלוף בודינגר 31 מטלות ליישום בחיל האוויר. במקביל מונתה ועדה נוספת לחקירת התאונה בראשותו של תא"ל (מיל.) גיורא זורע. הוועדה מנתה שש סיבות אפשריות שייתכן וגרמו לכשל, מבלי לקבוע איזו מהן בעלת הקשר הסיבתי הדומיננטי ומהי מידת תרומתה לאירוע, אם בכלל. פרקליטות חיל האוויר החליטה שאין יסוד להעמיד לדין או לנקוט בהליך משמעתי כלשהו נגד מי מהמעורבים באירוע בשל העדר תשתית ראייתית לכך. החלטה זו אושרה על ידי הפרקליט הצבאי הראשי.
מאבק ממושך של ההורים השכולים שהסתיים בעתירה לבג"ץ, הוביל להקמת ועדת חקירה לפי חוק השיפוט הצבאי בראשותו של השופט אליהו וינוגרד, בה היה חבר גם תא"ל (מיל.) נחמיה דגן. מסקנות הוועדה, שהוגשו ביוני 1997, קבעו שהפעלה לקויה של מנוף החילוץ בידי המכונאי המוטס וכשלי בטיחות נוספים הם שהובילו לתאונה, והמליצה להעמיד לדין את מפקד הטייסת, את מפקד היחידה ואת המכונאי המוטס. לאחר שלא יושמו החלטות הוועדה עתרו ההורים לבג"ץ בשנית, ובעקבות כך הועמדו לדין הקצינים האמורים, חמש שנים לאחר האירוע.
המסוק שהיה מעורב באירוע, יסעור 066, התרסק ב-31 במרץ 1996 בתאונה במדבר יהודה מערבית לים המלח, כ-5 ק"מ ממצפה שלם. בהתרסקות נהרגו 7 חיילים ובהם שני הטייסים והמכונאי המוטס. 2 חיילים נוספים נפצעו.
תב"ן
תב"ן (ראשי תיבות: תקופה בלתי נמנית) הוא פרק זמן בתוך שירות בצה"ל, אשר אינו נספר כחלק מתקופת השירות (בסלנג צה"לי מקובל: "הפז"ם לא דופק"). במהלך תקופה זו אין החייל זכאי לשכר, ואורך השירות שלו מתארך בהתאם. תב"ן שלילי (בסלנג: דָּפוּק) הוא תב"ן על רקע של עבירות משמעת – פרק זמן שבו חייל עורק או נפקד מהשירות הצבאי, או פרק זמן שבו נמצא חייל במאסר או במחבוש ממושך. במקרים מסוימים תאושר בקשתו של חייל לקצר את התב"ן, ולשחררו מוקדם יותר.
תב"ן חיובי הוא תקופה בלתי נמנית עקב סיבות אחרות, כגון דחיית שירות (תקופת הלימודים במסגרת העתודה האקדמית, דחייה עקב קשיים כלכליים, דחייה למטרת יציאה לחו"ל ועוד).
ימי התב"ן מוזנים במערכת השלישות, ונקבעים על פי תהליכים הקשורים לתב"ן- תב"ן חיובי נקבע לפי הזנת דחיית השירות, תב"ן עקב כלא נקבע על פי הזנת הכליאה ותב"ן עקב נפקדות נקבע על פי הזנת תלונה. אם היו טעויות בהזנת התהליכים ממילא תהיה טעות במספר ימי התב"ן המוזנים. ימי התב"ן גורמים לעדכון של תאריך השחרור המוזן במערכת.
טכניקת פומודורו
טכניקת פומודורו (באנגלית: Pomodoro Technique) היא שיטה לניהול זמן שפותחה על ידי פרנצ'סקו סירילו בסוף שנות ה-80. הטכניקה משתמשת בטיימר כדי לפצל את ביצוע העבודה לפרקי זמן בני 25 דקות כל אחד המופרדים באמצעות הפסקות קצרות. כל פרק זמן נקרא Pomodoro, מהמילה האיטלקית לעגבנייה. ההשראה לשם זה הייתה מטיימר לבישול בצורת עגבנייה ששימש את סירילו בהיותו סטודנט באוניברסיטה.
הטכניקה צברה פופולריות רחבה וכיום עשרות יישומים ואתרי אינטרנט מדריכים כיצד להשתמש בשיטה ונותנים כלים טכנולוגיים ליישומה. הטכניקה קשורה באופן הדוק למושגים כגון תיבות זמן המשמשים בעיצוב תוכנה, השיטה אומצה גם בהקשרים תכנות בזוגות.
עקרונות היסוד
יש שישה צעדים בטכניקה המקורית:
שלבי התכנון, המעקב, התיעוד והעיבוד הם חלק עיקרי בטכניקה. בשלב התכנון, משימות מתועדפות על ידי רישומן ברשימת "לעשות היום". זה מאפשר למשתמשים להעריך את המאמץ שהמשימות הללו דורשות.
משטרת קוסובו
מ-1999 ועד הכרזת העצמאות של קוסובו בשנת 2008 היה הארגון לחלק ממשטרת משימת הניהול הזמני של האו"ם בקוסובו ומהחל מ-2008 זוהי סוכנות ממשלתית לשיטור. כ-9,000 שוטרים משרתים בארגון.
מאז ה-21 בינואר 2002 המשטרה מתפעלת את יחידת האבטחה, האחראית לאבטחת אישים בכירים בקוסובו והיא כוללת בתוכה גם את היחידה המהירה לתגובה מהירה - המקבילה הקוסוברית לימ"מ.
היחידה המבצעית המיוחדת של משטרת קוסובו היא יחידה K-9 שקציניה מתאמנים בבריטניה והיא עוסקת במאבק בשחיתות הציבורית ומבצעי אכיפה חשאיים בהוראות מפקד המשטרה.
רנהילד ווגר
רנהילד טובה ווגר-אנדרסן (בדנית: Ragnhild Tove Hveger-Andersen; 10 בדצמבר 1920 – 1 בדצמבר 2011) הייתה שחיינית דנית, בעלת מדליית כסף אולימפית (ברלין 1936), אלופת אירופה בעלת 3 מדליות זהב (לונדון 1938) ושיאנית עולם.
ווגר, קבעה משנת 1936 ועד שנת 1943, 44 שיאי עולם חדשים, כשבעת אחת היא החזיקה בוזמנית ב-19 שיאי עולם במשחים שונים, הישג היסטורי. בגלל מלחמת העולם השנייה שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) התבטלו ומנעו ממנה לזכות בתארים ומדליות אולימפיות.
ווגר החזיקה בשיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי במשך 19 שנים ו-197 ימים, הזמן הרביעי הארוך ביותר ששחיין או שחיינית החזיקו בשיא עולם במשחה, אחרי וילי דן אודן מהולנד (במשחה ל-100 מטר חופשי במשך 22 שנים ו-227 ימים) וג'נט אוונס מארצות הברית (במשחה ל-800 מטר חופשי במשך 20 שנים ו-147 ימים ובמשחה ל-1500 מטר חופשי במשך 19 שנים ו-321 ימים), במשחה ל-200 מטר חופשי היא החזיקה בשיא העולם 17 שנים ו-169 ימים, במשחה ל-800 מטר במשך 16 שנים ו-359 ימים ובמשחה ל-1500 מטר במשך 17 שנים ו-20 ימים.
ביוגרפיה
ווגר היא הצעירה מבין חמשת ילדיו של נהג רכבת מהלסינור.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בקופנהגן ב-3 ביולי 1936 קבעה ווגר במשחה ל-800 מטר חופשי (משחה לא אולימפי באותה העת) שיא עולם חדש של 11:11.7 דקות, שיפור משמעותי לשיא העולם בן השנה של לורה נייט מארצות הברית (11:34.4 דקות).
מדליית כסף אולימפית
חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת ברלין (1936) בגיל 15 וחצי זכתה ווגר במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.5 דקות, אחרי ריי מסטנברוק כוכבת המשחקים מהולנד שקבעה שיא אולימפי חדש של 5:26.4 דקות ולפני לינור וינגרד מארצות הברית (5:29.0 דקות), נוסף לכך היא סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:51.4 דקות ובמקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.0 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:09.6 דקות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בלונדון בריטניה בשנת 1938 זכתה ווגר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.2 דקות, לפני בירטה אווה פיטרסן בת ארצה (1:06.8 דקות) ורי ואן וין מהולנד (1:08.4 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:09.0 דקות, לפני רי ואן וין (5:27.7 דקות) ופרננדה קרון מבלגיה (5:33.4 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:31.6 דקות, לפני הולנד (4:39.5 דקות) ובריטניה (4:51.4 דקות) והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות כולה. היא כונתה בפי הטיימס "טורפדו הזהב" והתעניינות הציבורית בה הרקיעה שחקים.
עד שנת 1942 קבעה ווגר 44 שיאי עולם חדשים, בכל משחי החתירה, מ-200 מטר חופשי ועד ל-1500 מטר חופשי וכן במשחה ל-200 מטר גב.
הישגיה הספורטיביים, שערה הבלונדיני וחברותם של הוריה במפלגה הנאצית של דנמרק הפכו את ווגר במהרה למודל הערצה של הגרמנים, לאחר שכבשו את דנמרק במלחמת העולם השנייה בשנת 1940. אחד מהאחים שלה, אף לחם עם הוואפן אס אס בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. היא התאהבה בקצין גרמני, נישאה לו, ובשנת 1943 עברה להתגורר מדרום לגבול, בקיל שבגרמניה.
בשתי האולימפיאדות שלא נערכו (1940 ו-1944), בשל מלחמת העולם השנייה, היא החמיצה זכייה במדליות נוספות שיכלה להראות את עליונותה הברורה בשחייה העולמית לנשים.
למרות הפופולריות הגדולה שלה היא זכתה, בשנות ה-30, הוצאה ווגר מנבחרת דנמרק למשחקים האולימפיים, הראשונים שנערכו אחרי מלחמת העולם השנייה, בלונדון 1948 בשל דעת הקהל החזקה השלילית שהייתה נגדה וכך היא החמיצה הזדמנות נוספת להשתתף ולזכות במדליות באולימפיאדה שלישית.
לאחר שדעת הקהל השלילית נגדה דעכה, ובהיותה כבר בת 31, השתתפה ווגר באולימפיאדת הלסינקי (1952). היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:16.9 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.7 דקות ובמקום רביעי במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:36.2 דקות.
אוניברסיטת לאוול
הסמינר הגדול
ראשיתה של האוניברסיטה הוא סמינר קוויבק (Séminaire de Québec או "הסמינר הגדול של קוויבק" Grand Séminaire de Québec) שהוקם ב-1663 על ידי פרנסואה דה לאוול, הבישוף הראשון של צרפת החדשה (המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה). הסמינר הוקם כקהילת כמרים בהתאם לדיונים שנערכו בועידת טרנטו כמרכז ללימודי תאולוגיה ולהכשרת פרחי כמורה. הסמינר שימש גם כמקום מגוריו הזמני של הבישוף של קוויבק עד לחניכת מגוריו הרשמיים ב-1677 והיה לגורם מרכזי בחיי הכנסייה של קנדה.
בשנת 1668 נחנכו המגורים של הסטודנטים בקולג' הישועי בעיר העתיקה של קוויבק. לאחר מכן נוסד גם "הסמינר הקטן של קוויבק" כמוסד שבו למדו המתעתדים להתקבל בסופו של דבר לסמינר הגדול. לאחר כיבוש קנדה בידי הבריטים הפך הסמינר הקטן לקולג'.
אוניברסיטת לאוול
ב-1852 אישרה המלכה ויקטוריה את הקמת האוניברסיטה על בסיס הסמינר, על מנת להעניק חינוך אקדמי לדוברי צרפתית. האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר אישר את הקתדרה ללימודי תאולוגיה של האוניברסיטה והשיעורים בתאולוגיה, רפואה ומשפטים הועברו על ידי כמרים. הכמרים הללו עודדו את הקמתו של קמפוס נוסף במונטריאול, ב-1878, שהפך לאוניברסיטת מונטריאול.
הקמפוס ההיסטורי
מבני הקמפוס ההיסטורי של הסמינר נבנו בין 1675 ל-1932. כיום שוכן בסמינר הישן בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת לאוול. בבניין קמיל רואה שוכן מרכז נוער שהוקם על ידי הסמינר ב-2004 ומרכז הארכאולוגיה של האוניברסיטה. מגורי הנזירות הדומיניקניות הפכו למוזיאון ומבני פקולטות האוניברסיטה הישנים היו לבית ספר.
בניין ז'אן אוליבייה בריאנד (מגורי הכמרים) משמש באופן חלקי את הסמינר לכמרים שממשיך להיות מוסד דתי חשוב בדיוקסיית קוויבק, אך ברמת פעילות מצוצמצת מחוסר ביקוש. מסיבה זו הפך הסמינר הקטן ב-1987 למלכ"ר בבעלות פרטית.
האוניברסיטה כיום
רוב מחלקות האוניברסיטה והמטה שלה מרוכזים בקמפוס חדיש בקוויבק סיטי. הקמפוס, המכיל כ-30 בניינים, משתרע על פני 1.2 קמ"ר ומרושת ברשת מנהרות תת-קרקעיות להולכי רגל, לצורך תנועה חופשית בין המבנים גם במזג אוויר קשה. בין המבנים משתרע גן רחב ידיים.
נכון ל-2003 לומדים באוניברסיטה 37,000 סטודנטים ב-350 תוכניות. 20% מהם לתארים מתקדמים. כ-2,500 סטודנטים בשנה מגיעים מחוץ לקנדה. האוניברסיטה מציעה גם קורסים ללמידה מרחוק.
באוניברסיטה פקולטות לרבים מן המקצועות האקדמיים (ארכיטקטורה, מדעים מדויקים, הנדסה, משפטים, רפואה, רפואת שיניים, רוקחות, סיעוד, ספרות, פילוסופיה, מוזיקה, חקלאות ומזון, ניהול, חינוך, עבודה סוציאלית ועוד).
האוניברסיטה שמה דגש על פעילות ספורט ופועלות בה קבוצות ספורט רבות, הנקראות "אדום וזהב" (Rouge-et-Or). האוניברסיטה חברה בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15. בין בוגרי האוניברסיטה שלושה ראשי ממשלה של קנדה: לואי סן-לורן, בריאן מלרוני וז'אן קרטיין, וכן שופטים של בית המשפט העליון, ראשי פרובינציות ושרים בממשלה. שר החוץ של קנדה מאז נובמבר 2015, סטפן דיון, הוא בוגר המוסד.
קסר א-סיר
קַסְר א-סִיר (בערבית: قصر السر, תעתיק: קַצְר א-סִּרּ) הוא יישוב בדואי, הממוקם בתוך ריכוז השבט הבדואי הוואשלה, כ-2.5 ק"מ מערבית לדימונה. הוא אחד מהיישובים הבדואים הבלתי מוכרים שהוכרו והוכללו במסגרת המועצה האזורית אבו בסמה. מאז פיצולה ב-2012 הכפר שייך למועצה אזורית נווה מדבר, בה הוא מהווה את היישוב המזרחי ביותר.
שם הכפר על שם מצודה עתיקה (מיצד שורר) ששרידיה נמצאים בתחומי הכפר.
רבי חלבו
רבי חלבו היה אמורא בדור השלישי. נראה שעלה מבבל לארץ ישראל.
רבותיו, חבריו ותלמידיו
בבבל היה מתלמידיו החשובים של רב הונא ומסר מפיו כמה מאמרים באגדה. למד גם מפי רב חמא בר גוריא, תלמידו של רב ומסר בשמו שמועות רבות.
בארץ ישראל למד אצל רבי שמואל בר נחמני ומסר בשמו מאמרים רבים באגדה. כן למד מפי רבי אמי, רבי יצחק נפחא ומסר משמם של עולא ביראה ורבי אבדימי דמן חיפה. חבריו בארץ ישראל היו רבי עוירא ורבי יוסי בר חנינא, וכן מוזכר שהיה בחברת רבי יהודה נשיאה (ר' יודן נשייא) באחת מתעניות הציבור.
תלמידו היה רבי ברכיה, שהרבה למסור משמו, בעיקר באגדה.
חייו האישיים
רבו, רב הונא היה מאריך בדרשותיו ובשיעוריו, ולכן רבים מתלמידיו, וביניהם רבי חלבו, התאפקו מלצאת לצורכיהם בשעת השיעור, כתוצאה מכך נעשו עקרים, ולא יכלו להוליד יותר. לכן, לרבי חלבו לא היו בנים ונראה שחי בבדידות. פעם אחת בעת שהיה חולה לא בא אף אחד לבקרו, עד שרב כהנא הודיע לחבריו על דבר מחלתו ושכנעם לבא לבקר אותו.
מילאצו
מילאצו (Milazzo), (בעבר נקראה מילאי) היא עיר בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה. עיקר פרסומה בא לה על שום שני קרבות ימיים חשובים שהתחוללו במימיה בעת העתיקה: הקרב הימי הראשון ניטש במלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו ב-260 לפנה"ס, והשני אירע במהלך מלחמת האזרחים בין אוקטביאנוס וסקסטוס פומפיוס ב-36 לפנה"ס.
ויליאם אדמס (פוליטיקאי)
ויליאם אדמס (באנגלית: William Addams; 11 באפריל 1777 - 30 במאי 1858) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה
אדמס נולד במחוז לנקסטר שבפנסילבניה בשנת 1777. לאחר מספר שנים עבר למחוז ברקס ועבד שם בתור מבקר בין השנים 1813–1814, ולאחר מכן כיהן במועצת המחוז ברקס, בין השנים 1814-1817.
בשנת 1822 נבחר לבית הנבחרים של פנסילבניה, עד התפטרותו ב-1824.
בשנת 1825, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 1842 פרש מהחיים הפוליטיים והציבוריים והחל לעבוד בחקלאות.
הוא נפטר בעיירה ספרינג שבפנסילבניה, בשנת 1858, ונקבר בבית העלמין של כנסיית סנט ג'ון שבספרינג.
Resistance: Fall of Man
המשחק הופץ רק לקונסולת הפלייסטיישן 3 ב-11 בנובמבר 2006 ביפן, ב-14 בנובמבר 2006 בארצות הברית וב-23 במרץ 2007 באירופה. המשחק זכה במספר פרסים והיה למשחק הפלייסטיישן 3 הראשון שנמכרו מעל למיליון עותקים שלו.
המשחק עורר מאבק בין חברת סוני ו-Insomniac Games לבין הכנסייה האנגליקנית, שטענה שהמשחק עושה שימוש בצילומים פנימיים לא חוקיים של קתדרלת מנצ'סטר ומעודד אלימות בתוך הקתדרלה (אחד הקרבות הקשים ביותר במשחק מתרחש בקתדרלה וסביבתה).
רקע
בהיסטוריה החלופית של עולם המשחק, לאחר מלחמת העולם הראשונה העולם הגיע למצב של שלום עולמי ושיתופי פעולה בין-לאומיים רבים, שמנעו את השפל הגדול, עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בגרמניה וכך גם את פריצתה של מלחמת העולם השנייה
כימרה
גזע הכימרה הוא גזע חייזרי בלתי מזוהה ממוצא לא ידוע, בעל יכולת להשתלט על בני אדם ולהפוך אותם ליצורים מהגזע. גזע הכימרה הופיע בסיביר זמן קצר לאחר אירוע טונגוסקה. תחילה העולם חשב שהכימרה הם תוצאה של פיצוץ ביולוגי אבל כלי הנשק המתקדמים של הכימרה, השליטה במזג האוויר ושדות הכוח שלהם הם כנראה עדות לכך שהכימרה הוא גזע מהחלל החיצון.
הכימרה חזקים הרבה יותר מאדם ממוצע, בעלי שתיים עד שש עיניים, שיניים חדות וארוכות, ותדירות חילוף חומרים גבוהה פי שנים-עשר מבני אדם, דבר שמעניק להם יכולת החלמה מיוחדת. גופם חם יותר מגופם של בני אדם, מה שמסביר את התקני הקירור על גבם. הכימרה חיים בטמפרטורות נמוכות, מה שמסביר את שינוי האקלים בכדור הארץ בצורה קיצונית עד שלונדון קפואה ביולי. הכימרה מונהגים על ידי יצורים עוצמתיים שהכוחות הבריטיים מכנים "מלאכים" (יצורים גדולים שגופם הוא רק ראש בעל שש עיניים ופה מלא בשיניי חדות וארוכות, ארבע רגליים ארוכות יוצאות מראשו ועוד מספר זרועות מאזור הפנים), בעלי יכולת תעופה, שליטה וקשרים טלפתיים עם יצורי הכימרה. ברגע שליצורי הכימרה אין קשר עם מלאך הם מתים.
עלילת המשחק
בשנות השלושים חיידק חייזרי ממקור לא מזוהה בשם כימרה מתחיל להכות ברוסיה, כשכל מי שנפגע ממנו הופך לאחד מהגזע החייזרי. בשנת 1949 גזע הכימרה מתחיל להכות גם באירופה, ומשתלט עליה תוך מספר שבועות. באוקטובר 1950 גם בריטניה נכבשת על ידיהם. ביולי 1951 נשלח כוח התנגדות הכולל 5000 חיילים אמריקניים אל בריטניה, על-מנת לשחרר את בריטניה ולקבל נשק מיוחד שאמור לשמש נגד הכימרה. זמן קצר לאחר שהכוחות האמריקניים נוחתים ביורק הם מותקפים על ידי טפילים קטנים שמדביקים אותם בווירוס הכימרה ומכניסים אותם לקומה. היחיד שמתעורר מהקומה הוא חייל בשם נתן הייל, שהדבר היחיד שהשתנה אצלו הוא צבע האישונים שמשתנה פעם בכמה זמן צהוב. חוץ מזה בזמן המשחק הייל גם מעל את מד החיים שלו ברבע אם איננו נפגע פרק זמן קצר.
לאחר-מכן נשלחים כלי רכב מעופפים שאוספים את כל החיילים שנדבקו מהטפילים ומעבירים אותם אל גרימסבי, שם הם נכנסים לפקעות ותהליך ההפיכה לכימרה מהיר יותר. בגרימסבי הייל מחליט להמשיך במשימתו ופוגש מספר חיילים בריטיים, ביניהם את קפטן רייצ'ל פארקר (הקריינית של המעברונים במשחק) ועוזר לה לצאת. לאחר-מכן הייל והכוחות הבריטיים לוקחים את הנשק הסודי אל מפקדה של כוחות ההתנגדות, כשזמן קצר לאחר-מכן מותקפת על ידי הכימרה. במפקדה הייל מגלה שהנשק הסודי הוא למעשה סוג של כימרה שכונה בשם "מלאך" על ידי הכוחות הבריטיים, ולפיהם הוא יצור הכימרה החזק ביותר שמסוגל גם לשלוט בשאר הכימרות בכוח טלפתי. הייל פותח את המכל בו היה המלאך, שלאחר-מכן מנסה להשתלט על הייל שיורה בראשו בעזרת רובה הסער שלו. לאחר שהמלאך מת הייל יוצא מהמפקדה ופוגש שוב את רחל והכוחות הבריטיים.
הייל ממשיך במשימתו ופוגש בנוטינגהאם את סגן סטפן\סטיבן קרטרויט, חייל הקומנדו הבריטי (שרחל פארקר מכנה כחייל הקומנדו הבריטי הטוב ביותר). ביחד הם מגלים שהכימרה ביססו סדרה של מגדלי מתכת, כולם מחוברים על ידי סדרה של תעלות תת-קרקעיות. בנוסף לכך הם מגלים שהמגדלים נחפרו ולא הוקמו, דבר שמוסיף מסתוריות למקור הכימרה. הייל מחליט להיכנס לתעלות ומגלה שהמגדל הראשי של הכימרה נמצא בלונדון, ובשל הקשר שלו לשאר גזע הכימרה הוא מגלה שהשמדת המגדל בלונדון תגרום להבסת הכימרה בבריטניה. הייל מודיע לרחל פארקר על כך ובתגובה היא מאחדת כוחות בריטיים ואמריקניים, אבל בשביל להביא את הכוחות אל לונדון הייל צריך להשתמש בטנקים רבי עוצמה בשביל לחסל רובוטים ענקיים ובעלי עוצמה של הכימרה הנקראים "ציידים" ומצויים קרוב ללונדון. לאחר שהכוחות מגיעים ועוזרים להייל להילחם בציידים הם מתחילים לעבור בגשרים המובילים אל המגדל כשהם רואים שאחריהם מתקדמים ציידים נוספים. על-מנת למנוע מהציידים להשיג אותם הם נאלצו להרוס את הגשרים, כשעל חלקם עוד ניצבו הציידים.
בזמן שכוחות ההתנגדות מתקיפים את הכימרה סביב למגדל הייל וסגן קרטרויט מנסים להיכנס למגדל. כשהכוחות מבינים שאין להם סיכוי מול הכימרה הם שולחים מספר חיילים נוספים יחד עם הייל וסגן קרטרויט אל תוך המגדל. לפני שהייל נכנס לתוך המגדל קרטרויט נורה ומתחיל לגסוס, כשהוא אומר להייל להמשיך והייל נכס למגדל. הייל יחד עם שאר החיילים שנכנסו למגדל צריך להשמיד היכל שנמצא בקצה המגדל ובו כור אטומי, בשביל להרוס את המגדל. לאחר שהייל הורס את הכור המגדל מתחיל להיהרס. רייצ'ל מגיעה עם מסוק אל פתח המגדל בכוונה לאסוף את הייל ושאר החיילים, אבל הטייס מחליט לטוס מהאזור במהירות, בדיוק כמה שניות לפני שהמגדל מתפוצץ. הפיצוץ הרס את המגדל וסביבתו, כשחוץ מיחידות הכימרה גם חוסלו המלאכים ששהו במגדל. רחל אומרת שיצורי כימרה החלו לצאת מכל מיני מקומות ולהיחשף, כשדקות לאחר-מכן הם גוססים ומתים. הצבא מחשיב את הייל כנהרג בפועל, אף על פי שרחל בטוחה ששמעה בקשר את קולו של הייל זמן קצר לאחר הפיצוץ והיא מרגישה ומאמינה שהוא הצליח לשרוד איכשהו. בסצנה האחרונה נראה הייל מהלך באזור הררי ומושלג כשבידו רימון בודד. מסוק נוחת קרוב אליו וממנו יוצאים מספר חיילים לא מזוהים בחליפות מיוחדת, שמתקרבים וסובבים את הייל. תחילה הייל נלחץ ומחזיק את הרימון קרוב לגופו, אבל זמן קצר לאחר-מכן הוא משליך את הרימון ונותן לחיילים לאסוף אותו.
אופן המשחק
המשחק מוצג מנקודת מבטו של נתן הייל. בצדו השמאלי-תחתון של המסך ממוקם מד החיים שלאחר פרק זמן מסיים אחרי פגיעה מתחיל להתמלא. בצדו הימין-תחתון של המסך נמצא מידע על הנשק, כמות הרימונים, המחסניות, ועוד. לרוב בשלבים אין משימות כלשהן ובדרך-כלל על השחקן לעבור מסלול מסוים שבדרך הוא צריך להתמודד עם האויבים השונים במשחק. במהלך המשחק השחקן יכול למצוא על במקומות שונים (בדרך-כלל על הרצפה) מחסניות נוספות, כלי נשק, ומכלים שמוסיפים חיים ברגע שלוקחים אותם. במהלך המשחק ניתן למצוא דוחות של המודיעין הבריטי שמוסתרים במקומות שונים, וייתנו מידע מקיף על הרקע והעלילה של המשחק. כמו כן השחקן יכול למצוא כלי נשק נוספים ושדרוגים לכלי נשק, כמו תחמושות מיוחדות (לדוגמה פקעות הרעל בהן משתמשים המלאכים).
דבר שמייחד את המשחק הוא השימוש בחיישני התנועה של בקר ה-SIXAXIS, כך שברגע והשחקן מנער את השלט הדמות תוריד מעליה אויבים נצמדים, תכבה אש על הבגדים, וכדומה...דבר נוסף שמנצל במשחק את טכנולוגיית הדור הבא הוא השימוש במעבדים רבי העוצמה של הפלייסטיישן 3 על-מנת לבצע פעולות נוספות ברקע כמו לחימה של כוחות אחרים במקומות אחרים (לדוגמה רחובות צדדיים, בתים מרוחקים, פיצוצים מרוחקים, ועוד.) וחיילים שעוזרים לדמות במהלך הקרב.
משחק רשת
משחק הרשת רץ במהירות של 30 פריימים בשנייה. חץ מזה המשחק אין סובל מלאגים (בעיות שונות במשחק כמו משחק איטי ותקיעות...) לרוב (תלוי במהירות של המשתמש ובמיקום השרת), אפילו במשחקים של 40 שחקנים.
שחקן יכול לפתוח קבוצה של עד כ-200 שחקנים אחרים, ולדבר אל שאר חברי הקבוצות בעזרת סט אוזניות-מיקרופון בחיבור USB או Bluetooth.
מפות
במשחק הרשת ניתן לשחק במספר רב של מפות שונות, כולן מבוססות ל מקומות בבריטניה, וחלקן אפילו מקומות בהן השחקן "מבקר" בקמפיין לשחקן יחיד ( כמו גרימסבי, נוטינגהאם, מנצ'סטר וסאמרסט). לכל מפה מספר גדלים שונים שנקבעים לפי מספר השחקנים:8, 16, 24, 32, 40.
מצבי משחק
במשחק הרשת ישנם מספר מצבי משחק, כשחלקם לשחקן יחיד וחלקם לקבוצות. בין מצבי המשחק הבולטים יש את ה-Deathmatch בו כולם נלחמים נגד כולם, Team Deathmatch בו קבוצה נלחמת נגד קבוצה אחרת, Meltdown בו כל קבוצה צריכה להשמיד את הכור הגרעיני של הקבוצה היריבה, Capture the Flag בו שתי קבוצות למעשה משחקות "הדגל", Conversion בו גם כולם נלחמים בכולם עד השורד האחרון.
נייתן הייל
סרג'נט נייתן הייל הוא דמות השחקן והדמות הראשית של המשחק. נייתן הוא שקט וכמעט אף פעם לא מדבר. נייתן נשלך בכוח התנגדות אמריקאי לשחרור בריטניה. כל החיילים נתקפים בווירוס הכימרה, אבל הייל הוא היחיד ששרד וממשיך במשימתו לשחרר את בריטניה. הייל מועבר אל גרימסבי שם הוא מציל את רייצ'ל פארקר. הייל פוגש גם את סטפן קארטרייט, חייל קומנדו בריטי ואת מיטשל, מפקד פלוגה בריטית. הייל מגלה ממשיך במשימתו עד ללונדון שם הוא וקארטרייט נכנסים למגדל כימרה ראשי אך לבסוף הייל נכנס לבד. המגדל מתפוצץ ומחשיבים את הייל כנהרג בפועל. לבסוף מתגלה שהיל שרד והולך פצוע ועייף בשלג. מסוק מלא בחיילי "בלק אופס", שאוספים אותו למסוק. בתור דמות השחקן הייל מסוגל להשתמש כמעט בכל נשק במשחק אך נשקו הראשי כנראה רובה פולסום M5A2 קרבין.
רייצ'ל (רחל) פארקר
קפטן רייצ'ל פארקר היא ביתו של גנרל בצבא הבריטי והקריינית במשחק. הייל מציל אותה בגרימסבי. אחרי ההצלה היא והייל מעבירים את "הנשק הסודי", שמתגלה להיות כימרה שנקרא "המלאך", והייל הורג אותו. ריצ'ל מכירה להייל את סטפן קארטראייט שמסייע לו בכמה קרבות. היא מסבירה לשחקן לפעמים את עיקרון המשחק ועל השלבים והאויבים. בשלב האחרון רייצ'ל מנסה להציל את הייל מהמגדל בלונדון אבל המגדל מתפוצץ, למרות זאת היא חושבת שהייל שרד ושהיא שמעה אותו. לבסוף מתגלה שזה נכון. הנשק הראשי שלה הוא רובה הMk6 קרבין.
סטפן (סטיבן) קארטרייט
לוטטנט סטפן קארטרייט הוא חייל בכיר בקומנדו הבריטי, ומכונה "חייל הקומנדו הבריטי הטוב ביותר". הייל פוגש אותו בנוטינגהאם. בהתחלה הוא לא סומך על הייל ומכנה אותו ,"יאנקי" אבל הם בהמשך הם מתיידדים. קארטרייט מסייע להייל ברוב הקרבות. הוא נפצע קשה בלונדון, אך נותר בחיים. לקארטרייט יש בת בשם אנג'לה, עלייה הוא נחוש להגן. הנשק הראשי שלו הוא רובה צלפים פארעיי L23, אך הוא גם משתמש ברובה Mk6 קרבין.
מיטשל\מיצ'ל
קפטן מיטשל הוא חייל בצבא הבריטי שמפקד על חוליית התנגדות. מיטשל הוא חבר טוב מאוד של סטפן קארטרייט. מיטשל מופיע ועוזר להייל במספר קרבות, עד שהוא נפצע קל. מיטשל מובל לבית החולים קרבי ושורד. הנשק הראשי שלו הוא רובה הMk6 קרבין.
חיילי כוחות המלחמה
חיילי כוחות המלחמה של הכימרה הם האויבים שבדרך-כלל הייל נתקל בהם. החיילים מתחלקים למספר קבוצות, כשלכל קבוצה יש מראה וכלי נשק ייחודיים משלה. לדוגמה, קבוצה אחת שמכונה בני הכלאיים בעלי חוטים אדומים וארוכים בגב בנוסף למתקן זוהר, ובעלי נשק מתקדם בעל שלושה קנים. לעומתם קבוצה שמכונה ניבים קשים בעלי צבע כהה, בעלי חליפת ברזל, בעלי שני מתקנים גדולים וזוהרים על הגב, ובעלי האוגר. מתחילת המשחק ועד לסופו הייל נתקל בחיילי כוחות המלחמה של הכימרה.
ג'ק אפור
הג'ק האפור הוא סוג כימרה נדיר בעל גוף ארון במיוחד. הג'ק האפור הוא עירום לחלוטין חוץ ממתקן קטן יחסי על הגב וחסר נשק טכנולוגי, ולכן הוא תופס את היריב עם ידיו הארוכות. הג'ק האפור הוא האויב האיטי ביותר במשחק. הג'ק האפור מופיע לראשונה במפקדת ההתנגדות עד סוף המשחק.
מניאל
המניאל הוא יצור הדומה לג'ק האפור, רק שהוא מסוגל לקפוץ לגבהים ומרחקים ארוכים, ובעל הקוטלים. הוא מופיע לראשונה בגרימסבי עד סוף המשחק. לעומת שאר הכימרות יש להם מראה יותר אנושי.
טיטאן
הטיטאן הוא יצורי ענק ושרירי. הטיטאן עירום לחלוטין כשק בידו מחזיק מכשיר טכנולוגי לא ידוע. הטיטאן הוא יצור די איטי אבל הוא בין היוצרים החזקים ביותר במשחק, והוא מסוגל להשתמש באש בתור מתקפה. ברגע והטיטאן מובס הוא מתפוצץ. הטיטאן מופיע לראשונה בנוטינגהאם עד לשלב בלונדון.
מיילל
המיילל הוא חיה מהלכת על ארבע רגליים בעלת צבע עור כתמתם, שיניים ארוכות וחדות, ושתי קרניים קטנות היוצאות מאזור הפה. המיילל הוא יצור מהיר וזריז, שעל-מנת לפגוע ביריב הוא רץ ומתנגש בו. המיילל מופיע אך-ורק באזור מנצ'סטר.
מייצר-האלמנה
מייצר האלמנה היא יצור ענק דומה למלאך (ראש ממנו יוצאים ארבע רגליים) בעל פה גדול ולפעמים עם מעט שיניים באזור השפה. המייצר בעלת מספר יכולות כמו התקפה בעזרת הציפורניים החדות של הרגליים ויריקת פקעות רעל (בהן השחקן יכול להשתמש במהלך המשחק). המייצר מופיע לראשונה באזור בריסטול עד לסוף המשחק. יש לו התקפות הדומות לנשק המתפרץ (ראה נשק)
המלאך\אנג'ל
המלאכים\אנג'לים הם כימרות עוצמתיות שמפקדים כמפקדים בצבא הכימרות. הם היצורים החזקים ביותר במשחק. מלאך אחד נתפס על ידי הצבא הבריטי. הייל "פוגש" את המלאך, שמנסה להשתלט על הייל, אך הייל חוסם והורג את המלאך. המלאכים מסוגלים לשחרר חצי רעל מגופם וגם גזים רעילים. הוא מופיע לראשונה במפקדת ההתנגדות.
צייד
הצייד הוא רובוט ענק בעל יכולת התקפה נגד מטוסים ובעל רובים עוצמתיים מאוד. הצייד מוזכר כאחת הבעיות העיקריות של כוחות ההתנגדות במלחמה נגד הכימרה באזור המגדל ובאזור לונדון (מוזכר שמלחמה נגדם הייתה נחשבת כמו התאבדות). מסיבה לא ידועה סגן קרטרויט יודע היטב כיצד לתפעל את הציידים ואפילו נלחם בעזרתם נגד הכימרה. הציידים זריזים וחזקים מאוד (אחד מהם כמעט חיסל את הייל) אבל בעלי הגנה ירודה כל-כך עד שמספיק לתקוף אותם בעזרת יריית תותח בודדת או מקלע על-מנת להביס אותם. הציידים הופיעו לראשונה באזור בריסטול עד לאזור לונדון.
הצלחת המשחק במכירות
המשחק היה למשחק הבלעדי לפלייסטיישן 3 שהצליח להימכר במיליון עותקים ולאחר סיום המחלוקת על הקתדרלה בנמנצ'סטר היה למשחק הבלעדי לפלייסטיישן 3 הנמכר ביותר (נכון לאוקטובר 2008). בנוסף לכך Resistance נבחר יחד עם עוד 6 משחקים אחרים לקבלת פרסי האקדמיה הבריטית למשחקי וידאו, המבוססים על מכירות ואהדה ציבורית.
המחלוקת על הקתדרלה במנצ'סטר
ביוני 2007 תבעה הכנסייה הבריטית את חברת סוני על שימוש בקתדרלת מנצ'סטר ללא הסכמה ועל עידוד אלימות בתוך הכנסייה. הכנסייה ביקשה מסוני התנצלות וסיוע פיננסי להקטנת מקרי השוד המזוינים באזור, בשל העובדה שבנוסף לקרבות בכנסייה השחקן נלחם באזור הקרובים לה. לאחר מאבק משפטי ארוך הכנסייה החליטה לוותר לסוני בטענה ש"סוני למדה את הלקחים שלה". יש האומרים שהסיבה לוויתור היא מאחר שמאז התביעה מספר המבקרים בכנסייה גדל.
המשכים
למשחק יש 4 המשכים:
Resistance 2
המשך ראשון למשחק. עלילת המשחק מתרחשת שנתיים אחרי עלילת המשחק הראשון. במשחק זה הייל הוא חבר בקבוצת הסנטיאלים (נשאי ווירוס הכימרה, שלא הפכו לכימרות, דבר הנותן להם יכולות מיוחדות). במשחק הייל צריך לחסל מלאך גדול וחזק בשם "דדאלוס"- לשעבר טוראי ג'ורדן אדם שפרד, שהיה אף הוא חלק מהניסוי בו הייל לקח חלק. בסוף המשחק הייל נורה בראשו משום שהפך לכימרה.