cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חינוך גאוגרפי
החינוך הגאוגרפי במאה ה-19
בארץ ישראל, בבתי הספר העבריים החל לימוד הגאוגרפיה כבר בראשית ההתיישבות במושבות הראשונות (1882). המקצוע עבר שינויים מסוימים אבל עד הרבע האחרון של המאה העשרים, הגישה הרגיונלית הייתה גישת החינוך המרכזית במקצוע. גישה זו התאימה מאוד בהידוק הקשר שבין החינוך הציוני ובין הזיקה של התלמיד לארץ.
החינוך הגאוגרפי מראשית המאה העשרים
כאמור למעלה, ברבע הראשון של המאה העשרים שלטו בחינוך הגאוגרפי באירופה הגישה הרגיונלית שהתבססה על הרעיון של דטרמיניזם סביבתי: השפעה מוחלטת של הסובב הטבעי על תרבות האדם, כלכלתו, תפוצתו ויישוביו. את הרעיון הזה היקנו בגישה מהכלל אל הפרט - לימוד מהקרוב והמוכר אל הרחוק והלא ידוע. לכן נלמדו בכיתות נמוכות הגאוגרפיה של הסביבה הקרובה (יישוב המגורים וחבל הארץ) ובכיתות הגבוהות נלמדו מקומות רחוקים ברחבי העולם. כל היחידות האלה נלמדו כאזורים טבעיים, יבשות או יחידות פוליטיות (מדינות). גישה זו של החינוך הגאוגרפי הייתה אופיינית לרוב תוכניות הלימודים באירופה עד הרבע האחרון של המאה העשרים כאשר שינויים בעולם הידע הגאוגרפי באוניברסיטאות הביאו לרפורמות ולתמורות בחלק מתוכניות הלימודים של המקצוע בבתי הספר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה תפנית בהוראת הגאוגרפיה בארצות הברית. בתקופה זו עלתה הגישה הכלכלית בגאוגרפיה ונדחקה הצידה הגישה שפיתח דייוויס. מאוחר יותר בעקבות שינויים בתפיסת החינוך בארצות הברית, נעלמה הגאוגרפיה כמקצוע חינוך נפרד בבתי הספר ואוחד עם מקצועות אחרים כמו לימודי החברה או ההיסטוריה. באוניברסיטאות של ארצות הברית בשנות הששים והשבעים התרחשה מהפיכה בגישת המחקר, והתפתחה מה שנקרא תפיסת העולם של הפוזיטיביזם שהתבססה על תאוריות כלכליות וחברתיות ואימצה מודלים סטטיסטיים ושיטות מחקר כמותיות כחלק מהחקירה. מחוללי מהפכה זו רצו למצוא הכללות וחוקים גאוגרפיים כלליים שמעצבים את המרחב. גישת המחקר הפוזיטיביסטית, שללה לחלוטין את תפיסת העולם הרגיונלית כבסיסה העיוני של הגאוגרפיה ודחתה את השימוש בשיטות המחקר התאוריות שנקטו בה.
בעקבות המהפכה הכמותית והרעיונית בגאוגרפיה באקדמיה בארצות הברית, הוקפאה הוראת המקצוע בארץ זו. המקצוע נבלע לחלוטין ונלמד כפרקים אקלקטיים בתוך מקצוע למודי החברה. זאת למען שימור העיקרון של לימוד רב תחומי. בסוף שנות השמונים, בלחץ ארגונים מקצועיים גאוגרפיים הוכנה בארצות הברית תוכנית חדשה להוראת הגאוגרפיה. תוכנית הלימודים החדשה יצרה איזון, וחזרה מסוימת לרעיונות הרגיונליים בחינוך הגאוגרפי מגן הילדים (סביבת הילד) ועד הכיתות הגבוהות (צפון אמריקה). כמו כן קבעה כי יש להדגיש רעיונות מתחום הגאוגרפיה המודרנית - כמיקום, יחסים בין מקומות, תנועות במרחב ועוד.
שינוי כיווני המחקר הגאוגרפי באקדמיה התפשט באוניברסיטאות ברחבי העולם ויצר משבר עמוק בתחום החינוך הגאוגרפי - חינוך שהיה כאמור מבוסס על הגישה הרגיונלית. המשבר ניכר בכך שהסטודנטים שלמדו באוניברסטאות קורסים בגישות המחקר הפוזיטיביסטיות, נאלצו בסיום לימודיהם, ללמד בבתי הספר את הגאוגרפיה הרגיונלית מבלי שהוכשרו לכך. ובאותה העת הידע הגאוגרפי שלמדו באוניברסיטאות לא חדר לבתי הספר בגלל תוכניות הלימודים הישנות. בבריטניה לדוגמה, ועדות שונות המליצו על שינוי תוכנית הלימודים בבתי הספר והתאמת המקצוע לגישות החדשות שצמחו באוניברסיטאות, מה שהביא בסופו של דבר לדחיקת הגאוגרפיה הרגיונלית מבחינות הבגרות בארץ זו.
מראשית ההתיישבות עד תקופת המנדט
אנשי העלייה הראשונה שפתחו בתי ספר במושבות כמו ראשון לציון (1882) הכניסו את מקצוע הגאוגרפיה לתוך תוכנית הלימודים. המורים הראשונים שלימדו וקבעו את תוכנית הלימודים היו משכילים שהגיעו מאירופה. תקופת בראשית זו הייתה תקופה של ניסויים וגישושים בתחום החינוך העברי, וכך גם בתחום לימוד הגאוגרפיה. בעשור הראשון לעליה הראשונה, היו כבר מורים שלימדו גאוגרפיה לצד מקצועות השכלה כללית נוספים בכל מושבות הברון. בשנת 1903 נוסדה "הסתדרות המורים" בזכרון יעקב ואחרי 4 שנים הופיעה הצעה לתוכנית הלימודים שכללה את מקצוע הגאוגרפיה. תוכנית זו, והמשך הדיונים בין המורים הראשונים קבעו קביעות שעד עכשיו רלוונטיות למערכת החינוך הישראלית כמו למשל חלוקת השעות השבועיות בין מקצועות הלימוד. הם חילקו את לימוד הגאוגרפיה לשני שלבים: בכיתות הנמוכות יילמד המקצוע בשם "מולדת", ובכיתות הגבוהות ישתמשו בשם "גאוגרפיה". הם הדגישו שוב ושוב את החשיבות של הקניית "ידיעת הארץ" במובן המולדת לתלמידים. החיבור הרגשי כלל גם את הקשרים עם העבר הרחוק של העם דרך סיפורי התנ"ך וקורות העם בארץ ישראל.
ההצעה של תוכנית הלימודים 1907 לכיתות ד'-ח', שנקראה כבר בשם "גאוגרפיה", שמה במרכזה את לימוד ארץ ישראל, בשני מחזורי לימוד - בכיתה ד' למדו בצורת סקירה כללית את הארץ על ארבע רצועות האורך שלה (חוף, הרים, בקעת הירדן, והרי עבר הירדן) וכל אזור נלמד על יסודותיו הפיזיים והאנושיים. בכיתה ח' הייתה חזרה נוספת והעמקה של נושא ארץ ישראל, הפעם דרך נושאי משנה כמו גבולות, אקלים, יישובים, כלכלה ועוד. בין שני מחזורי לימוד אלה הכניסו מגוון נושאים בתוכנית הלימודים: בכיתה ה' המזרח התיכון (באותם ימים האימפריה הטורקית) ומצריים, וכן נושאים כמו כדור הארץ, מושגים באקלים וגאולוגיה. בכיתות ו'-ז' הרחיבו את מעגל המדינות בשיטה מהקרוב לרחוק - תחילה אסיה, אירופה, ואחריהן למדו על ארצות אמריקה. כל יבשת עם תכונותיה בצורה שיטתית ואחידה: גבולות, נהרות, אקלים וכדומה. זאת השיטה הרגיונלית במיטבה. צורת לימוד זו שנקבעה בשנת 1903 יושמה בעיקרה עוד עשרות שנים בתוכניות הלימודים בגאוגרפיה בבתי הספר בארץ עד שנות האלפיים.
היה קשר הדוק בין אנשי החינוך בארץ ובין עמיתיהם בבתי הספר העבריים בגולה, בעיקר ברשת החינוך הציוני "תרבות". קשר זה הרחיב את מעגל הלומדים גאוגרפיה בשפה העברית, וספרי לימוד שנלמדו בארץ, נלמדו גם בארצות הגולה בבתי הספר העבריים, כמו ספרו של ישראל בלקינד.
החינוך הגאוגרפי בתקופת המנדט
תקופת השנים 1918–1948 הייתה תקופה של פריחה ושגשוג מבחינת החינוך הגאוגרפי - מחד גיסא קיבלו את התוכניות והתכנים שנקבעו עוד קודם ומאידך גיסא התפתח והתעשר המקצוע בספרי לימוד, בחומרי למידה כאטלסים ובמורים ומחנכים שהרחיבו והעמיקו את הידע הנלמד.
אחד המאפיינים החשובים של התקופה הוא הפוליטיזציה וההכוונה האידאולוגית של מערכת החינוך העברית בארץ שהתבטאה ביצירת זרמי החינוך השונים - "הזרם הכללי", "זרם העובדים" ו"הזרם הדתי". זרמי החינוך, אימצו בשינויים מסוימים, את תוכנית הלימודים של הסתדרות המורים משנת 1907. תוכנית זו הייתה כזכור מבוססת על הגישה הרגיונלית בגאוגרפיה, עם דגש על לימוד ארץ ישראל בשני מחזורי למידה בבית הספר היסודי. התוכנית הבסיסית הזאת הותאמה לתפיסתם האידאולוגית או הדתית. במהלך התקופה הנדונה כל זרם פרסם תוכנית לימודים אחרת. היה דמיון מסוים בין התכנים שנלמדו בכיתות א'-ד' תחת מקצוע "מולדת" - בכל הזרמים הקנו ידיעות על הסביבה ועל עונות השנה וכן שילבו לימודי טבע עם לימודי התמצאות במרחב והסביבה הקרובה.
לעומת הכיתות הנמוכות, ההבדלים בין זרמי החינוך התבטאו ביחס לשאלות פוליטיות ודתיות והוראתם בכיתות ה'-ח' גם במקצוע הגאוגרפיה. כך לדוגמה בתוכנית הלימודים של זרם העובדים משנת 1937, מצוינת תחת נושא הלימוד של בריטניה (כתה ז) הערה כי המורה יקדיש זמן למעמד הפועלים וארגונו במדינה זו, ולעומת זאת בתוכנית הלימודים של ארצות הברית ילמדו על שפע ההון והרכוש וריכוזו בידי יחידים קפיטליסטים.
בתקופה זו הגיעו לארץ גאוגרפים שקיבלו את השכלתם באוניברסיטאות אירופה, והם פנו לחינוך והיוו "סוכני שינוי" מרכזיים להתפתחות המקצוע בבתי הספר. הראשון, פרופ' אברהם יעקב ברוור, שלימד גאוגרפיה במדרשה למורים בירושלים, פרסם את ספר הבסיס החשוב באותה העת (1928). ומאוחר יותר גם ספר הדרכה למורים. פעילותו השלישית החשובה הייתה בהוצאת אטלסים עבריים ומפות ארץ ישראל לבתי הספר, ששירתו במערכת החינוך עשרות שנים נוספות.
בשנות השלושים הגיע לארץ ד"ר יהויקים פאפוריש, שלמד גאוגרפיה בווינה, ומשנת 1940 פרסם עשרות ספרים בגאוגרפיה רגיונלית של ארץ ישראל ושל ארצות העולם. אלה הפכו במשך ארבעים שנה עד שנות השמונים לספרי הלימוד החשובים במערכת החינוך בארץ. ספרי לימוד נוספים שהתאימו לתוכנית הלימודים בגאוגרפיה בבתי הספר העבריים נכתבו על ידי מורים בארץ ובגולה כמו ספריהם של מ. צוזמר א. בלנק או א. מיטרופוליטנסקי. גם הקק"ל נרתמה להוראת המקצוע, הוציאה עשרות ספרי עיון ולימוד בנושא ארץ ישראל, מפות קיר לבתי ספר, וספרים עיוניים כמו ספריו של צבי זוהר.
החינוך הגאוגרפי מקום המדינה עד שנות השבעים
הקמת המדינה ובואם של מאות אלפי עולים וילדים יצרו מצב חדש בפני מערכת החינוך של היישוב היהודי. בשנת 1949 נחקק חוק חינוך חובה, ששמר על מבנה מערכת החינוך כמו שהייתה בתקופת המנדט, וארבע שנים מאוחר יותר התקבל חוק חינוך ממלכתי, שנועד לאחד את זרמי החינוך והותיר שניים בלבד: החינוך הממלכתי והחינוך הממלכתי דתי. חוקים אלה זירזו פרסום תוכניות לימודים חדשות בשנים 1954-1956.
תהליך נוסף שהתרחש בראשית תקופה זו - הוקמה מחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1949) על ידי פרופ' דוד עמירן. עמירן אימץ את תוכנית המחקר וההוראה כפי שהכיר אותה מגרמניה טרום מלחמת העולם השנייה. הייתה זו תוכנית לימודים המבוססת על הגישה הרגיונלית. בשנות החמישים והששים, בוגרי המחלקה לגאוגרפיה פנו לעסוק בחינוך והוראה, הן כמורים והן ככותבי ספרי לימוד חדשים. בתחילת שנות הששים נפתחו מחלקות לגאוגרפיה גם באוניברסיטת תל אביב וגם בחיפה, וכן התחילו להופיע בתוכניות לימודיהן קורסים נושאיים בהשפעת הגאוגרפיה האנגלו-אמריקאית. קורסים אלה קשורים בעיקר לגאוגרפיה האנושית, כמו גאוגרפיה עירונית, גאוגרפיה כלכלית או גאוגרפיה חברתית. אלה סייעו בסוף שנות הששים ליצירת הרפורמה בתוכנית הלימודים בגאוגרפיה בבתי הספר.
כאמור בוגרי המחלקה לגאוגרפיה בירושלים החלו להוציא ספרי לימוד חדשים, ביניהם פרופ' דב ניר ופרופ' מנשה הראל, ד"ר אפרים אורני ופרופ' מנשה הראל שפרסמו את ספריהם בגאוגרפיה של ארץ ישראל, תוך שימוש בגישות, מושגים ומידע מודרני באותם ימים. גם ספרים נושאיים החלו להופיע כמו ספריהם של פרופ' מנשה הראל ושל פרופ' דב ניר בנושא גאוגרפיה פיזית  שהביאו מושגים עבריים חדשים בגאוגרפיה, שנקבעו על ידי האקדמיה ללשון.
מחברי תוכנית הלימודים החדשה של ישראל שפורסמה באמצע שנות החמישים, ראו במולדת וגאוגרפיה מקצועות המשרתים נאמנה את המטרות הלאומיות של חוק החינוך הממלכתי. הם ראו בלימוד הגאוגרפיה של ארץ ישראל בכיתה ח' את פיסגת החינוך הלאומי. את שאר הנושאים - בתחום הגאוגרפיה הרגיונלית של אזורים בעולם, וכן פרקים כלליים כמו אקלים הם חילקו בין כיתות ה'-ז', בשיטה - אזורים קרובים בתחילה ורחוקים בכיתות הגבוהות. לבתי הספר התיכוניים פורסמה תוכנית לימודים נפרדת בשנת 1956. התוכנית המליצה על גאוגרפיה כמקצוע חובה גם בכיתות ט'-י'. בכיתה ט' חזרו על לימודי נושאים מהתחום הגאוגרפי פיזי וכן לימוד רגיונלי כללי של אזורי העולם. כיתה י' הוקדשה כולה ללימוד נרחב של ארץ ישראל. כן הוסיפו הנחיות לגבי בחינות הבגרות: כל הנושאים היו מהגישה הרגיונלית: נושאי חובה - ארץ ישראל וארצות המזרח התיכון ושני אזורים נוספים לבחירה מתוך רשימת אזורים: ארצות הברית, ברית המועצות, צרפת, ובריטניה.
לסיכום פרק זה בהיסטוריה של החינוך הגאוגרפי בארץ אפשר לומר, כי מצד אחד חלה המשכיות ושמרנות ודבקות בתכנים שנילמדו ומטרות שנקבעו בתחילת המאה העשרים. מאידך החלו להסתמן בסוף התקופה מצבים שאיפשרו שינויים מסוימים בחינוך הגאוגרפי: בנוסף לצורכי החברה והלאום, החלו מתכנני המקצוע והמורים להביא בחשבון גם את התפתחות המקצוע באקדמיה (איפשרו לימוד נושאים לא רגיונליים כגאוגרפיה פיזית) ואת צרכיו של התלמיד היחיד (אפשרויות בחירה והעדפה). ניצני התפתחות זאת היו תשתית חשובה שעליה התפתח החינוך הגאוגרפי שעה שהוכרזה הרפורמה בחינוך בישראל.
משנות השבעים לתחילת המאה ה-21
הפערים החברתיים - כלכליים בישראל הביאו להקמת "ועדת פראוור" (1964) שהמליצה על ביצוע רפורמה בחינוך, שבמרכזה היה שינוי מבנה בתי הספר והקמת חטיבת הביניים, שלא הייתה קיימת לפני כן. שנה לאחר מכן, הוקמה ועדה לענייני מקצוע הגאוגרפיה בראשות פרופ' דוד עמירן, להתאמת תוכני הגאוגרפיה למבנה מערכת החינוך החדשה. התוכנית לכיתות הנמוכות - "מולדת וחברה", הייתה מורכבת יותר ונדונה בוועדה מקצועית אחרת.
בדיונים שנערכו בעניין מהות החינוך הגאוגרפי, טען עמירן כי הגאוגרפיה היא מקצוע שחוקר את תפוצת התופעות הגאוגרפיות בעולם ואת סיבותיה, זאת כדי לעזור לפתור בעיות חברתיות, כלכליות ומדיניות בעולם. פרופ' אריה שחר הוסיף באותו דיון וטען כי עבר זמנה של הגאוגרפיה הרגיונלית כי היא חסרת בסיס תאורטי, וצריך ללמד ולחקור את "ההשתנות המרחבית של התופעות".
הצעת תוכנית הלימודים החדשה לחטיבות היסודי וחטיבת הביניים יש בה השילוב של ההמשכיות והרפורמה יחדיו. היא קבעה כי ההוראה תתרכז הן בגישה הרגיונלית והן בגישה הנושאית (סיסטמטית) שהונהגה באוניברסיטאות. בראש כל העקרונות שקבעו את תוכנית הלימודים - עמד הרעיון של חשיפת התלמיד לזיקת הגומלין שבין אדם לסביבתו הטבעית, תוך הדגשת אחריותו לשינויים בסביבה. זהו עקרון יסוד בפילוסופיה של המקצוע עוד מהמאה ה-19. בעקרון נוסף שקבעה הוועדה, באה לידי ביטוי המטרה החברתית-ממלכתית בחינוך הציוני - הדגשת לימוד ארץ ישראל.
מתוך מכלול העקרונות בתוכנית הלימודים החדשה, נקבע כי לאחר הרפורמה ילמדו בכיתה ה'-ו' מבחר אזורים מהעולם (הודו, יפן, אירופה ועוד) וחבלים מארץ ישראל. בכיתה ז'-ח' ילמדו פרקים בגאוגרפיה פיזית, גאורפיה של החרושת, וגאוגרפיה עירונית וכן חבלים בארץ ישראל ובעולם. בכיתה ט' - מבנה דומה של נושאים כלליים ונושאים רגיונליים וגיאורפיה של ארץ ישראל. בהכללה אפשר לומר כי התוכניות לכיתות הגבוהות הצטיינו בהדגשת לימוד עקרונות ולא פרטים, בהבנה במקום בידיעה לשמה, בתרגול והעמקת השימוש במיומנויות מקצועיות מורכבות וזאת בתוספת למידה פעילה ככל האפשר.
בכיתות י"א וי"ב הוצעו נושאים שקרובים כבר לגישת המחקר וההוראה באוניברסיטאות: ארצות מפותחות ומתפתחות; מטאורולוגיה סינאופטית; גאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל. בכיתה י"ב הציעו ללמד ארבעה נושאים: פרקים בגאוגרפיה של ארץ ישראל: גאוגרפיה של רווחה ותכנון; פרקים בכרטוגרפיה; כדור הארץ - נופים ועיצובם. לכיתות המקבילות בחינוך הממלכתי דתי הציאו להוסיף גם דיון בוויכוח שבין הדת והמדע בשאלת יצירת כדור הארץ והתהליכים המתרחשים בו.
הרפורמה בחינוך, הביאה לא רק לניסוח מחדש ולארגון שונה ולהוספת תכנים נושאיים למערכת החינוך, אלא גם שינתה את הגישה לחומרי הלמידה - אלה התבססו בעבר על ספר לימוד והאטלס במקצוע הגאוגרפיה. כחלק מהרפורמה, משרד החינוך הקים יחידה לכתיבת תוכניות לימודים. הייתה ציפייה כי בתוכנית הלימודים החדשות יהיה שימוש במערך דידקטי שלם: חוברת לתלמיד, חוברת למורה, חומרי עזר. כל אלה היו אמורים לעבור ניסוי בבתי הספר לפני שאושרו להפצה בכל הארץ. כל חומרי הלמידה לנושא מסוים הוכנו על ידי צוותים של מומחים, של מורים יועצים ושל גרפיקאים, מאיירים ועוד.
במקום לפתח פלוריאליזם בחומרי הלמידה, משרד החינוך הביא לריכוזם בידיה. תהליך כזה של הכנת חומרי למידה (מספר חוברות לאותה יחידה, וניסויי שטח) היה יקר במשאבי זמן וכוח אדם. לאחר כארבע שנים הם הצליחו להפיק חומרי למידה רק בשני נושאים בגאוגרפיה - "העיר", ו"צפון הארץ". כאשר הבינו במשרד החינוך שיישום הרפורמה בכוחותיהם עשוי להמשך אולי דור שלם, הם פנו לבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה לשם הקמת צוות מקביל לכתיבת חומרי למידה עבור תוכנית הגאוגרפיה, בשנת 1974. הצוות בחיפה פיתח תוכניות לימודים בנושאים רגיונליים - גאוגרפיה של ארצות הים התיכון, אמריקה הדרומית, גאוגרפיה של ארצות הברית, אך גם בנושאים סיסטמיים כמו גאוגרפיה של חקלאות וכן פיתח מרכזי למידה פעילה. למאמצי הכנת חומרי למידה הצטרפו צוותים נוספים, כמו הצוות של "המרכז לטכנולוגיה חינוכית", שליד הטלוויזיה החינוכית. אלה שילבו לא רק חומרי למידה מודפסים אלא הכינו גם חומרי למידה ששודרו בטלוויזיה החינוכית והעשירו את השעורים ונתנו למורים ולתלמידים כלים נוספים ללמידה. לאט לאט החלו מחדש במשרד החינוך לאשר כניסתם של כותבים מהשוק הפרטי להכנת ספרי לימוד, בעיקר בנושאים רגיונליים של ארץ ישראל. כך למשל רנה הברון ואחריה כתב אליעזר פטקין בשנות השמונים ספרים רגיונליים על ארץ ישראל. גם אנשי אקדמיה נוספים נרתמו לכתיבת ספרי לימוד באותה העת: פרופ' דב ניר, פרופ' ארנון סופר, ופרופ' יורם בר-גל.
כל חומרי הלמידה החדשים נעשו עשירים, יוצרי מוטיבציה לתלמיד, פתוחים הרבה יותר להוראה. עם זאת גם במהלך ראשית המאה העשרים ואחת נותרו במקצוע נושאים שהם בעלי ערך לחינוך הממלכתי והלאומי, אף אם נוספו להם הדגשים מודרניים מתחום לימודי הסביבה בעקבות תמורות בנושא זה במחקר באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה. אפשר לראות תכונות אלה בתוכנית הלימודים לגאוגרפיה שפורסמה בשנת 2015, שבה המקצוע בבתי הספר שינה את שמו מ"גאוגרפיה" ל"גאוגרפיה - אדם וסביבה", ופריסת נושאי הלימוד בכיתות מעט שונה. עם זאת אין ויתור על עקרון של שני מחזורי למידה על ארץ ישראל בכיתה ו' ובכיתה ט', גישה שנקבעה לפני מאה שנה בתוכנית הלימודים של 1907.
יתר לחץ דם
קריטריונים לאבחנה של יתר לחץ דם
לחץ דם שהוגדר כרצוי הוא 120/80 (120 סיסטולי, 80 דיאסטולי). לאנשים עם לחץ דם שבין 120–139 סיסטולי, או בין 80–89 דיאסטולי, סיכון מוגבר לפיתוח יתר לחץ דם בעתיד, ומצב זה מכונה Pre-hypertension.
שתי הדרגות העיקריות הן:
לאוכלוסיות ספציפיות ההגדרות ליתר לחץ דם מחמירות - כך למשל, חולי סוכרת, או חולים עם מחלה כלייתית (כגון אי ספיקה כלייתית כרונית) נחשבים כבעלי יתר לחץ דם אם לחץ הדם שלהם מעל 130/80. זאת מאחר שבקרב אוכלוסיות אלו, קיים סיכון גבוה יותר למחלות קרדיו-ווסקולריות.
כמו כן, לעיתים נמדד לחץ דם אשר גבוה מ-140/90 במרפאה, אולם נמוך מ-125/80 במדידת הולטר – תופעה זו ידועה בשם תסמונת החלוק הלבן, והיא שכיחה יחסית – בתופעה זו, מטופל חווה עליה בלחץ הדם כאשר לחץ הדם נמדד במרפאה, אולם ערכי לחץ הדם בשגרה הם במסגרת הנורמה. ישנם חולים שנחשבים בעלי "יתר לחץ דם עמיד". חולים אלו מציגים ערכי לחץ דם הגבוהים מ-140/90 למרות טיפול הכולל שינוי אורחות חיים ונטילת לפחות 3 תרופות מקבוצות שונות (ולפחות תרופה אחת מקבוצת המשתנים).
ההמלצות להחלטה האם חולה אכן סובל מיתר לחץ דם הן על פי תוצאות של שתי מדידות לחץ דם לפחות, לאחר מנוחה של 10 דקות, ללא עישון, ללא שתיית קפה או אלכוהול או כל דבר המעלה לחץ דם, וזאת במסגרת שני בירורים לפחות במרפאה. אין לקבוע כי מטופל סובל מיתר לחץ דם על סמך בדיקה אחת בלבד. באופן כללי, יתר לחץ דם מסווג או כיתר לחץ דם ראשוני, המהווה כ־90% מן המקרים, או מיתר לחץ דם שניוני- כלומר, יתר לחץ דם שנגרם בגלל סיבה רפואית מסוימת (כגון למשל, גידולים המפרישים קטכולאמינים כגון פאוכרומוציטומה, מחלות של היפר-אלדוסטרוניזם ראשוני וכן הלאה). מצבים בהם יש לחשוד ביתר לחץ דם משני הם מצבים בהם יתר לחץ הדם החל בגיל צעיר מאוד יחסית או בגיל מאוד מבוגר, כשלחץ הדם עמיד לטיפול או כשהוא עולה באופן פתאומי אצל חולה מאוזן וכן כשיש סימנים למחלה אנדוקרינית או מגוון של הפרעות מסוימות.
יתר לחץ דם בקבוצות מטופלים מסוימות
קיימות קבוצות ספציפיות של חולים בהם יתר לחץ דם מחייב התערבות רפואית ייחודית לאותה קבוצה:
מניעה
ישנן מספר דרכים למנוע יתר לחץ דם, או להפחית לחץ דם גבוה. האגודה הבריטית ליתר לחץ דם ממליצה על מספר פעולות:
תרופות לטיפול בלחץ דם
תרופות לטיפול בלחץ דם מתחלקות למספר משפחות:
הרטבה
הסבר התופעה
כוחות אדהזיה בין נוזל למוצק גורמים לטיפת נוזל להתפשט על פני משטח. כוחות קוהזיה הפועלים בתוך הטיפה מנסים לצמצם את המגע בין הנוזל למשטח המוצק על ידי יצירת צורת הטיפה.
זווית המגע (θ), כמו שנראה באיור 1, היא הזווית הנוצרת בנקודת המפגש בין הפאזה הנוזלית לבין הפאזה המוצקה והפאזה הגזית. זווית ההרטבה נוצרת בעקבות השפעת כוחות האדהזיה והקוהזיה. ככל שהנטייה של נוזל להתפשט על פני משטח מוצק גדלה, כך זווית המגע קטנה. לכן, זווית המגע משמשת כאומדן הפוך למידת ההרטבה. זווית מגע אשר קטנה מ 90° (זווית מגע קטנה) תצביע לרוב על מידת הרטבה גבוהה, כלומר הנוזל יתפשט על פני שטח רחב. זווית מגע גדולה מ 90° (זווית הרטבה גדולה) תצביע לרוב על מידת הרטבה נמוכה, כלומר הנוזל ישאף למזער את המגע בינו לבין המשטח המוצק ועל כן ישמור על צורת טיפה כדורית.
עבור מים, משטח עם מידת הרטבה גבוהה נקרא גם משטח הידרופילי ואילו משטח בעל מידת הרטבה נמוכה נקרא גם משטח הידרופובי. משטח בעל זווית מגע גדולה מ 150° יקרא משטח סופר-הידרופובי, במשטח מסוג זה שטח המגע בין טיפת הנוזל למשטח תהייה מזערית. הטבלה המצורפת מתארת את מידת ההרטבה וחוזק הקשרים בתוך הטיפה, ובין הטיפה למשטח.
משטחים בעלי אנרגיה גבוהה לעומת משטחים בעלי אנרגיה נמוכה
ישנם שני סוגים עיקריים של משטחים איתם יכולים נוזלים לבוא במגע. באופן מסורתי משטחים מוצקים חולקו לשני סוגים, אלו בעלי אנרגיה גבוהה ואלו בעלי אנרגיה נמוכה. האנרגיה היחסית של מוצקים נקבעת לפי התכונות הטבעיות של המוצק עצמו. מוצקים כגון מתכות, זכוכית וחומרים קרמים ידועים כחומרים חזקים מכיוון שהקשרים המולקולרים (קשרים קוולנטיים, יונים או מתכתיים) חזקים מאוד. על מנת לפרק קשרים אלו ולשבור את החומר יש צורך להשקיע כמות אנרגיה גדולה ועל כן מוצקים אלו נקראים "בעלי אנרגיה גבוהה". רוב הנוזלים מגיעים להרטבה מלאה כאשר הם באים במגע עם משטחים בעלי אנרגיה גבוה.
הסוג השני של מוצקים הוא קריסטלים חלשים (למשל הידרוקרבון), במוצקים אלו הקשרים בין המולקולות הם קשרים פיזיים (קשרי ואן דר ואלס, קשר מימני) חלשים יותר. מכיוון שהקשרים המרכיבים את המוצקים האלו חלשים יחסית, יש צורך במעט אנרגיה על מנת לשבור אותם ועל כן הם נקראים "בעלי אנרגיה נמוכה". כאשר נוזלים באים במגע עם משטחים מסוג זה הם יכולים להגיע להרטבה חלקית או מלאה, תלוי בסוג הנוזל .
הרטבה במשטחים בעלי אנרגיה נמוכה
משטחים בעלי אנרגיה נמוכה מגיבים לרוב עם נוזלים על ידי כוחות פיזור (ואן דר ואלס). ויליאם זיסמן היה זה שמצא מספר ממצאי מפתח בנושא:
משטחים אידיאלים
משטח אידיאלי הוא משטח שטוח, קשיח, חלק, הומוגני ואשר עבור זווית המגע שלו אין אפקט חשל. העובדה שאפקט החשל עבור זווית המגע אינו מתקיים משמעו שזוויות המגע המתקדמת והנסוגה שוות. במילים אחרות, ישנה זווית מגע יציבה תרמו דינמית אחת. כאשר מניחים טיפת נוזל על משטח אידיאלי, נוצרת זווית הרטבה כמתואר באיור 1. בנוסף, על משטח אידיאלי הטיפה תחזור לצורתה המקורית אם תופרע על ידי גורם חיצוני. מצב זה קורה רק במשטחים אידיאלים, כלומר במקרים בהם הממשקים בין שלושת הפאזות קבועים ובשיווי משקל.
שלושת הפאזות - השאיפה לאנרגיה מינימלית
באיור 3 ניתן לראות את הנקודה בה נפגשות שלושת הפאזות. במצב של שיווי משקל, סך כל הכוחות ליחידת אורך הפועלים על הקו המחבר בין שלושת הפאזות חייב  להיות אפס. רכיבי סך הכוחות בכיוון הממשקים נתונים על ידי המשוואות הבאות:
כאשר β ,α ו θ  הן הזוויות הנראות באיור 3 ו  γij  הוא מתח הפנים בין הפאזות המתאימות. קשר זה מבוטא גם באמצעות משולש הנקרא "משולש ניומן", כמתואר באיור 4. משולש ניומן מקיים את הקשר הגאומטרי לפיו, אם מוסיפים לקשר זה את חוק הסינוסים והקוסינוסים ניתן לקבל קשר בין הזוויות הללו ומתח הפנים בין הפאזות. מכיוון שמתחי הפנים מיוצגים במשולש על ידי צלעותיו, לפי משפט גאומטרי מתקיים γij < γjk + γik. משמעות המשפט שכל אחד ממתחי הפנים קטן מסכומם של השניים האחרים. אם שלוש פאזות אשר באות במגע לא מקיימות כלל זה, מצב של שיווי משקל כמתואר באיור 3 לא יתקיים.
קשר יאנג - פישוט למישור גאומטרי
אם נחליף את פאזה  במשטח קשיח, כמתואר באיור5, אז β = π, מכאן נובע שהמשוואה השנייה של רכיבי הכוחות מצטמצמת למשוואת יאנג
משטחים חלקים וזווית המגע של יאנג
משוואת יאנג מסתמכת על כך שהמשטח המחליף את פאזה  קשיח ושטוח לחלוטין. למעשה במציאות משטחים אינם אידיאלים, ואנו נטפל פה בשני מקרים כאלו: המקרה של משטחים מחוספסים (ראה משטחים מחוספסים לא אידיאלים) והמקרה של משטחים חלקים שעדיין מציאותיים (נוקשים באופן סופי). גם במשטחים חלקים אידיאליים תתקבלנה מגוון רחב של זוויות מגע עבור טיפה שינועו מזווית המגע המתקדמת,, עד לזווית המגע הנסוגה''',. '''זווית המגע עבור מצב של שיווי משקל ניתנת לחישוב בעזרת ו-  על ידי הנוסחה שהוצגה בתדמור
כאשר,
משוואת יאנג - דופרה ומקדם ההתפשטות
פרמטר מועיל לאמוד את מידת ההרטבה הוא פרמטר ההתפשטות S,
כאשר S > 0, הנוזל מרטיב לחלוטין את המשטח (הרטבה מלאה).
כאשר S < 0, ישנה הרטבה חלקית.
מתוך שילוב של הגדרת פרמטר ההתפשטות וקשר יאנג מתקבלת משוואת יאנג-דיפרה:
משטחים מחוספסים לא אידיאלים
משטחים אמיתיים אינם חלקים או קשיחים לחלוטין ואינם מאופיינים בהומוגניות כימית בניגוד למשטחים אידיאליים. בעקבות הבדלים אלו בין משטחים אמיתיים לאידיאליים נובעת תופעה המכונה "חשל זווית המגע". "חשל זווית המגע" מוגדר כהפרש בין זווית המגע המתקדמת (θa) וזווית המגע הנסוגה.
במילים אחרות, "חשל זווית המגע" הוא למעשה ההזזה של קו המגע, כמתואר באיור 3, על ידי התפשטות או התכווצות הטיפה. איור 6 מתאר את זווית המגע המתקדמת והנסוגה. זווית המגע המתקדמת מוגדרת כזווית המקסימלית היציבה, ואילו זווית המגע הנסוגה מוגדרת כזווית המינימלית היציבה. תופעת "חשל זווית המגע" מתרחשת מכיוון שעבור משטח לא אידיאלי מקיימות מספר רב של זוויות מגע יציבות מבחינה תרמו דינמית. מגוון זה של זוויות מגע יציבות תרמו דינמית מוכר גם כמצבים מטה סטאביליים.
תנועה של הגבולות בין הפאזות, אשר קשורה לזוויות מגע מתקדמות ונסוגות, ידועה כהרטבה דינמית. כאשר קו מגע מתקדם, מתכסה יותר ויותר מן המשטח בנוזל, זווית המגע גדלה בהדרגה לפי מהירות ההתקדמות של קו המגע. כאשר מהירות ההתקדמות של קו המגע גדלה ללא גבול, זווית המגע גדלה, וכאשר היא מתקרבת ל 180° בפאזה הגזית מתחילה להיגרר בשכבה דקה בין הפאזה הנוזלית והגזית. אפקט זה של חוסר שיווי משקל קינטי נוצר כאשר קו מגע נע מהר כל כך עד אשר הרטבה מושלמת לא מתקיימת.
מודל ונזל
מודל ונזל (רוברט נ. ונזל 1936) מתאר משטח הרטבה הומוגני, כמתואר באיור 7. המודל מוגדר על ידי המשוואה הבאה עבור זווית המגע על משטח מחוספס :
כאשר *θ היא זווית המגע לכאורה אשר תואמת את מצב שווי המשקל היציב. יחס החספוס, r, הוא המדד, עד כמה החספוס משפיע על משטח הומוגני. יחס זה מוגדר כיחס בין השטח האמיתי של המשטח לשטח הנראה לעין.
θ היא זווית המגע של יאנג כמו שהיא מוגדרת עבור משטח אידיאלי. אף על פי שהמודל של ונזל מראה שקיים ההבדל בין זווית המגע עבור משטח מחוספס לזו של משטח אידיאלי, הוא אינו מתאר את תופעת "חשל זווית המגע" .
מודל קאסי - בקסטר
כאשר מתמודדים עם משטח הטרוגני, מודל ונזל לא מספיק כדי לתאר אותו. כאשר מעורבים מגוון של חומרים ישנו צורך במודל מורכב יותר על מנת למדוד כיצד משתנה זווית המגע. משטח הטרוגני, כמתואר באיור 8, ניתן לתיאור על ידי משוואת קאסי-בקסטר:
כאשר rf הוא יחס החספוס של המשטח הרטוב ו- f הוא החיכוך של החלק הרטוב במשטח המוצק. נשים לב שכאשר f = 1 ו rf= rundefinedמתקבלת פשוט משוואת ונזל. מצד שני כאשר ישנם הרבה חלקים שונים במשטח בעלי חספוס שונה, כל חלק מאופיין על ידי fi משלו. במצב כזה סכומם של fi הוא 1, ומשוואת קאסי-בקסטר נכתבת כך:
כאשר γ הוא מתח הפנים בין נוזל לגז, γi,sv הוא מתח הפנים בין מוצק לגז של כל רכיב ו- γi,sl הוא מתח הפנים בין מוצק לנוזל של כל רכיב. מעניין הוא המקרה שבו טיפת נוזל מונחת על משטח ויוצרת בועות אוויר מתחתיה. מקרה זה, מערכת בעלת שני מרכיבים, מתוארת עלי די המשוואה:
ההבדל העיקרי במקרה זה היא העובדה שאין מתח פנים בין מוצק לגז עבור הרכיב השני. מצב זה קורה בעקבות ההנחה שהמשטח של האוויר החשוף נמצא כולו מתחת לטיפת המים והוא המשטח הנוסף היחיד במערכת. בעקבות הנחה זו המשוואה עבור רכיב זה מבוטאת כ 1 - f_{1}.
המעבר ממודל קאסי-בקסטר למודל ונזל
לפי מודל קאסי-בקסטר טיפת הנוזל נמצאת על משטח מחוספס כאשר ישנו אוויר לכוד מתחתיה. במהלך המעבר ממצב קאסי-בקסטר למצב ונזל כיסי האוויר הלכודים כבר אינם יציבים מבחינה תרמו דינמית. במצב זה מים מתחילים לחדור לחריצים במרכז והטיפה מקבלת צורה של "פטריה", כמתואר באיור 10. תנאי החדירה ניתן על ידי המשוואה הבאה:
כאשר
חזית החדירה מתפשטת על מנת להגיע למצב של מינימום אנרגיה משטחית עד שהיא מגיעה לגבולות הטיפה, במצב זה אנו במצב ונזל. זווית המגע בתהליך זה נעה בין 0 ל 90°. מודל ונזל תקף עבור זווית מגע בין θC ל 90°. אם זווית המגע קטנה מ-θC אז חדירת המים לחריצים מתפשטת מעבר לגבולות הטיפה ויוצר פס מים על המשטח. באיור 11 מתואר המעבר ממצב ונזל למצב של פס מים על משטח. כאשר נוצר פס המים הוא מחליק את המשטח, בשלב זה מודל ונזל לא תקף יותר. במצב זה שיווי המשקל וקשר יאנג מתואר על ידי:
על ידי שינויים קלים בחספוס המשטח, ניתן לעבור בין המצבים של סופר הידרופוביות וסופר הידרופיליות. בדרך כלל, ככל שמשטח יותר מחוספס, הוא יותר הידרופובי.
דינמיקת התפשטות
עבור מצב של הרטבה מלאה, רדיוס הטיפה בכל שלב מבוטא על ידי:
כאשר
הומו סאקר
הומו סאקר (בלטינית: Homo sacer - "האיש הקדוש" או "האיש הארור") היא דמות של המשפט הרומי: אדם שהוצא מחוץ לחוק וכל אחד יכול להרוג אותו, אך אסור להקריב אותו בטקסים דתיים.
מעמדו של ההומו סאקר יכול להשתנות כתוצאה משבירת שבועה. שבועה בעת העתיקה הייתה למעשה קללה עצמית מותנה, לדוגמה: פנייה לאלים ובקשת עונש מהם במקרה של שבירת השבועה. שובר שבועה נחשב לרכוש האלים שכלפיהם השבועה נשברה. אם שובר השבועה נהרג, הדבר היה מתפרש כנקמת האלים. מאחר ששובר השבועה כבר היה שייך לאלים עקב הפרת השבועה, הוא לא היה יכול להשתייך לחברה אנושית, או להיות שייך לאלים אחרים.
התייחסות ישירה למעמד זה נמצאת בחוקי שנים-עשר הלוחות, חוקים של הרפובליקה הרומית שנכתבו במאה ה-5. אחת הפסקאות מציינת כי פטרון אשר היה מרמה את לקוחותיו נחשב ל-sacer.
הרעיון של המעמד של פורע חוק, פושע שהוכרז כבלתי מוגן על ידי החוק וכתוצאה מכך יכול להיות להיהרג על ידי כל אחד ללא עונש, נמשך לאורך כל ימי הביניים, ובוטל לראשונה באנגליה על ידי חוק הביאס קורפוס משנת 1679, שקובע כי כל פושע חייב לעמוד בפני משפט לפני שנענש.
טרטומה
טֵרָטוֹמָה היא גידול המופיע על פי רוב באשך או בשחלה ומכיל רקמות שונות שבמצב נורמלי אינן מאפיינות איברים אלה או מופיעות בהם, כגון שיער ושיניים. לעיתים רחוקות מופיעות טרטומות בילדים ואז הן מופיעות בעצם העצה.
טרטומות נוצרות למעשה מאוכלוסיית תאים בעלת פוטנציאל להתפתח לכל אברי הגוף. במקרה של טרטומה חל כשל בנדידה של תאים אלה ובבקרה עליהם.
קנת ביינברידג'
קנת ביינברידג' (באנגלית: Kenneth Tompkins Bainbridge; 27 ביולי 1904 - 14 ביולי 1996) היה פיזיקאי אמריקני מתחום הפיזיקה הגרעינית מאוניברסיטת הרווארד, אשר הופקד על ניהול ניסוי טריניטי – הניסוי הגרעיני הראשון שהתרחש ב-16 ביולי 1945 במסגרת תוכנית מנהטן.
טרטומה
אבחון
באמצעות בדיקת על-קול ובעזרת בדיקות דם לנוכחות חלבון עוברי וגונדוטרופין כוריוני הומני.
איסור
איסור הוא הגבלה המוטלת על ביצוע פעולה כל שהיא
טרטומה
גורמי סיכון
טרטומות נפוצות יותר בטמירות אשכים ובמקרים אלה עולה גם הסבירות לגידול ממאיר שלהן.
קנת ביינברידג'
זעזועו של ביינברידג' לנוכח עוצמת הפיצוץ בניסוי, באה לידי ביטוי במשפט המפורסם שאמר לעמיתו רוברט אופנהיימר, מיד לאחר הפיצוץ – "Now we are all sons of bitches". אמירה זו סימנה את תחילת דרכו כפעיל נגד ניסויים גרעיניים ולמען הגבלת פיתוח הנשק הגרעיני בכלל.
ביוגרפיה
נולד במדינת ניו יורק בשנת 1904.בשנת 1921 החל ללמוד הנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עשה תואר ראשון ושני. בשנת 1929 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1933 קיבל מלגת גוגנהיים שאפשרה לו ללמוד אצל ארנסט רתרפורד במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג'. בזמן לימודיו בלונדון, התיידד ביינברידג' עם הפיזיקאי הבריטי ג'ון קוקרופט.
טרטומה
גורמי סיכון
בנשים טרטומות יכולות לגרום לפגיעה קשה במערכת הרבייה.
בנשים מסוימות טרטומות מפרישות תירוקסין ואז הן מדמות מצב קליני של יתר-פעילות בלוטת התריס.
קנת ביינברידג'
ביוגרפיה
עם חזרתו לארצות הברית בשנת 1934, הפך לפרופסור באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1937 החל לעבוד כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר ביינברידג' להרווארד ובשנים 1950–1954 ניהל את המחלקה לפיזיקה. עזב את האוניברסיטה בשנת 1975.
מת בביתו בלקסינגטון, מסצ'וסטס, ב -14 ביולי 1996. נקבר במרתה'ס ויניארד.
טרטומה
מעקב
טרטומות מפרישות שני חומרים שלרוב רמתם נמוכה או אפסית בדם הבוגר:
הימצאות אחד או שניים מהחומרים הבאים בדם מאפשר לרופאים לנטר את גודל הגידול, להבחין בחזרתיות לאחר טיפול או בהתפתחות גידול חדש.
מוריהי אואשיבה
מוֹרִיהֶי אוּאֶשִׁיבָּה (ביפנית: 植芝盛平; 14 בדצמבר 1883 - 26 באפריל 1969) היה מפתח אמנות הלחימה היפנית אייקידו.
חייו המוקדמים
אואשיבה נולד למשפחת חקלאים באזור טנבה שבמחוז וקאיאמה שביפן. בתור ילד נכח באירוע שבו אביו הותקף ובוזה, ללא יכולת להתגונן. באותו הרגע, גמל בליבו כי יעשה כל שביכולתו כדי למנוע מצבים כאלו בעתיד.
אואשיבה ואומטו
בשנת 1919 הצטרף אואשיבה לדת היפנית אומוטו, והפך לתלמידו של מנהיג הדת באותם הימים אוניסבורו דגוצ'י. הדת ומנהיגה שהטיפו לשלום ולאחווה, השפיעו רבות על אואשיבה ועל אמנות הלחימה שפיתח.
בתחילה, הורה לו דגוצ'י כי יתרחק מטקדה סוקקו, שהיה עד עתה המורה שלו לאומניות הלחימה. מאוחר יותר, בהשפעת המנהיג, עיצב אואשיבה מחדש את סגנון השיטה שנשא אופי לוחמני, לסגנון שונה החותר להרמוניה ושלום ומכונה אייקיקאי. סגנון זה מהווה עד היום את הזרם המרכזי באייקידו, ועיקרו "התמזגות עם אנרגיית היקום" (אי קי דו). הסגנון משלב את הידע שרכש אואשיבה בתורות הלחימה השונות, יחד עם התורות הרוחניות של דת האומוטו.
בהדרכת דגוצ'י, החל אואשיבה ללמד את הסגנון החדש בהומבו-דוג'ו (הדוג'ו הגדול) המפורסם ביפן.
אואשיבה ואייקידו
החל מהקמת ההומבו דוג'ו בטוקיו ועד יומו האחרון, התאמן ולימד אואשיבה בדוג'ו את שיטת האייקידו, השם שקיבלה השיטה בסביבות שנת 1942.
הוא כונה גם או סנסאי (大先生, המורה הגדול), ובשם זה הוא מכונה עד היום בפי מתאמני האייקידו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, אואשיבה היה בין המתנגדים להצטרפות יפן למלחמה בהשפעת השאיפה דת האומוטו השואפת לשלום.
מספרים כי למרות תחכום שיטתו וחדשנותה הרבה, שהציעה עקרונות מקוריים שחלקם הפוכים מאלו שהציעו שיטות הלחימה האחרות, כשנשאל על דרך האייקידו שפיתח, היה אואשיבה עונה: "הדרך היחידה היא ההליכה ללא דרך, רק להיות בהרמוניה עם היקום, אחד".
אמרות רבות טבע אואשיבה, וכן סיפורים רבים נקשרו בשמו, אשר ביטאו את ראיית עולמו המיוחדת, המבוססת בין השאר על התפתחותו הרוחנית, על הידע הרב שצבר ועל תפיסת המציאות המיוחדת שהייתה לו. אחת האגדות מספרת כי בשנת 1925 התעורר ויכוח בין אואשיבה לקצין בחיל הים, ואואשיבה הוזמן לקרב. אואשיבה התגונן ללא כלי נשק וניצח את הקרב על ידי התשת הקצין, אף על פי שזה היה חמוש בבוקן (חרב עץ המשמשת לאימונים). אואשיבה הסביר כי מהרגע שצפה את תנועותיו של הקצין לפני שיצאו לפועל, הייתה זו תחילתה של "הארה" - הבסת אויב חמוש מבלי לפגוע בו, מיזוג של הרוח והחומר. כך התמזגו אצלו, עקרונות הבודהיזם ודת השינטו אל נטרול התקפה תוך חמלה מוחלטת- אי קי דו.
כשנשאל אואשיבה מהו סוד האימון שהביא אותו לרמת שליטה כה גבוהה בגופו וברוחו, היה עונה, "הסוד האמיתי של אימון אייקידו, הוא עוד אימון..."
חיים אישיים
הוא היה נשוי לאצו אואשיבה ונולדו להם ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת אחת: קוניהרו, טקמורי, מצוקו וקיסשומארו שהיה לממשיכו כראש שיטת האייקידו.
טלוטריסטט אתיל
טלוטריסטט אתיל (בלועזית: telotristat ethyl) הוא קדם-תרופה של טלוטריסטט (telotristat) והחומר הפעיל בתרופה קסרמלו (xermelo). טלוטריסטט הוא מעכב של האנזים טריפטופן הידרוקסילאז. החומר מופיע בטבלייה כטלוטריסטט אטיפראט (telotristat etiprate), מלח היפוראט של טלוטריסטט אתיל.
ב-28 בפברואר 2017 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA) את קסרמלו, בשילוב עם אנלוג של סומטוסטטין (SSA) לטיפול במבוגרים עם שלשולים הקשורים לתסמונת קרצינואידית, שלא נשלטו בצורה מספקת בעקבות טיפול ב- SSA בלבד. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
תסמונת קרצינואידית
תסמונת קרצינואידית היא קבוצה של תסמינים פארא-נאופלסטים הקשורה עם גידולים קרצינואידים. אלה הם גידולים של המעי הדק, המעי הגס, התוספתן והצינורות הברונכיאליים בריאות. גידולים קרצינואידים הם נדירים, ולעיתים מתפתחים באיטיות. תסמונת קרצינואידית מתרחשת במעט מאוד אנשים עם גידולים קרצינואידים, לאחר שהגידול התפשט לכבד או לריאה. גידולים קרצינואידים מפרישים ביתר את המוליך העיצבי סרוטונין, כמו גם מספר חומרים אחרים, הגורמים להתרחבות של כלי דם, מה שגורם לתסמונת הקרצינואידית. התסמינים העיקריים הם הסמקה, נגעים בעור הפנים, שלשולים, קושי בנשימה וקצב לב מהיר.
פרמקולוגיה
טלוטריסטט הוא מעכב של טריפטופן הידרוקסילאז, אנזים אשר מתווך את השלב קובע-הקצב בביוסינתזה של סרוטונין.
תופעות לוואי
תופעות לוואי נפוצות שתועדו במהלך הניסויים הקליניים, כוללות בחילות, כאבי ראש, עליה ברמות אנזימי כבד, דיכאון, הצטברות נוזלים הגורמת לנפיחות (בצקת פריפריאלית), גזים, ירידה בתיאבון וחום גבוה. עצירות היא תופעה נפוצה גם כן, ועלולה להיות רצינית או מסכנת חיים (במיוחד בעקבות מינון יתר).
צורות מינון
התרופה משווקת על ידי חברת לקסיקון פרמסוטיקלס כטבלייה המכילה טלוטריסטט אטיפראט 328 מ"ג, שווי ערך ל־250 מ"ג של טלוטריסטט אתיל.
אשר גולדשטיין
אשר גולדשטיין (גולדנשטיין) (1900 - 25 ביוני 1972) היה רופא, עורך וסופר ספרי רפואה, מהרופאים הראשונים בארץ ישראל שעסקו בחיבור ספרי רפואה עממיים ולימודיים.
ביוגרפיה
גולדשטיין קיבל חינוך מסורתי בחדר וגם מפי מורים פרטיים. בהתבגרותו יצא גולדשטיין לביירות שם סיים את הקול'ג התיכוני האמריקאי. בביירות גולדשטיין היה חבר באגודת הסטודנטים היהודים "קדימה" ביחד עם אברהם חיים גרין, בהמשך למד גולדשטיין רפואה באוניברסיטת ניו יורק והוסמך לדוקטור לרפואה בשנת 1923. במקביל ללימודיו, גולדשטיין השתתף בפעולות ציוניות כחבר ועד אגודת בני ארץ-ישראל ב- ניו יורק.
גולדשטיין עורך ספרי רפואה בניו יורק
בשנת 1926 היה גולדשטיין אחד המייסדים והעורכים של ספרי "רפואה" בניו יורק, ביחד עם ד"ר גולדין וד"ר הרברט.
בשנת 1927 ערך את "הרופא העברי" שבסופו מילון רפואי עברי-אנגלי. ספר הזה, שימש כספר-לימוד עברי ראשון לרופאים ולתלמידי רפואה. יחד עם עמיתיו הרופאים, א.א. גולדין ומ.ל. הרברט, חידש גולדשטיין מילים רבות בעברית, בהן מילים במשקל פעיל, כמו חדיר, מסיס, שביר, כתרגום לסיומת able באנגלית.
הוועידה הציונית בפיטסבורג (1926) והוועידה התשיעית של ההסתדרות העברית באמריקה (פילדלפיה, 1927) הבטיחו סיוען המוסרי ל"רפואה".
בקישינוב
בחוזרו לקישינוב היה גולדשטיין חבר ועדת אגודת "נס ציונה" שנוסדה בשנת 1910 על ידי ליב בלצן, חיים שורר וי. ויינשטיין. בנוסף כיהן גולדשטיין כחבר ועד "תרבות", חבר הוועד המרכזי של "צעירי ציון'' בבסראביה.
גולדשטיין היה אחד המייסדים ויושב ראש הוועד למען הספרייה הלאומית בקישינוב. גולדשטיין אסף ושלח אוסף ספרים גדול ומיוחד בערכו לספריה הלאומית ב-ירושלים. ביחד עם מ. דודזון ויוליוס גרינברג ובעזרתו של הרב יהודה לייב צירלסון ארגנו תערוכת ספרים והעבירו כ-2,000 ספרים מעזבונו של האגרונום קרסילשציק.
גולדשטיין היה אחד העורכים של המאסף "פרודות" בקישינוב.
בנוסף גולדשטיין היה מורה להיגיינה בגימנסיה העברית "מגן דוד" מיסודה של "אגודת ישראל" בראשותו של הרב י. ל. צירלסון.
גולדשטיין השתתף בתנועה הציונית והיה רופאו הרשמי של "המשרד הא"י בקישינוב" (בין השנים 1930–1934)
בארץ ישראל
בשנת 1934 עלה גולדשטיין לארץ ישראל ונתקבל כרופא בשרות הרפואי של הסוכנות היהודית. משנת 1935 היה גולדשטיין רופא קבוע ב"מגן דוד אדום" בתל אביב.
בשנת 1934 נשא גולדשטיין לאשה את מרים בת יעקב דינר מקישינוב (חניכת גמנסיה לבנות היהודית-הרוסית של סקומורובסקי והסמינר העברי לבנות של יצחק אלטרמן). מרים הייתה מורה בגמנסיה "תרבות" בקישינוב, ולאחר עלייתה לארץ-ישראל מורה בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.
גולדשטיין ערך במשך 4 שנים את מדור "בריאותנו" בעיתון הארץ, היה חבר ועדת המשנה לבלשנות רפואית של "ההסתדרות הרפואית בתל אביב", היה נציג "הרופא העברי" בארץ-ישראל.
גולדשטיין השתתף בעריכת אנציקלופדיות בנושא בריאות ורפואה.
גולדשטיין נפטר ב-25 ביוני 1972.
פרסים
בשנת 1959 הוענק לגולדשטיין פרס מטעם "החברה לתולדות הרפואה ומדע הטבע בישראל" על מחקריו הרפואיים היסטוריים, שפרסם בכתבי-עת עבריים ולועזיים שונים, ובייחוד במאסף "קורות" (רבעון לתולדות הרפואה ומדע הטבע של האקדמיה לרפואה בירושלים).
בשנת 1966 הוענק לגולדשטיין פרס איינהורן פרס לחקר לשון והספרות הרפואית העברית, שהוענק על ידי עיריית תל אביב, לאות הוקרה על תרומתו בשדה החייאת הלשון הרפואית העברית וקידום המינוח הרפואי העברי (פרס של כבוד).
יחסי ונצואלה–יוון
יחסי ונצואלה–יוון הם היחסים הפוליטיים, המדיניים ושיתופי הפעולה בין הרפובליקה ההלנית של יוון והרפובליקה הפדרלית של ונצואלה. שתי המדינות הללו הן חברות רשמיות של האו"ם.
הקהילה היוונית של ונצואלה
לפי הנתונים של המשרד הקונסולרי, מוערך כי הקהילה היוונית בוונצואלה מונה כ-3,000 אנשים, כאשר רובם עוסקים בסחר, ופעילויות פיננסיות ועסקיות. ישנן קהילות יווניות מאורגנות בעיקר בקראקס וכן בעיר ולנסיה, היכן שנלמדת השפה היוונית וכנסיות יווניות-אורתודוקסיות פועלות.
בדי השולחן
בדי השולחן הוא ספר הכולל פירוש הלכתי על השולחן ערוך, שחיבר הרב שרגא פייבל כהן משנת 1980 ואילך.
הספר, שמסכם את כלל הדעות והשיטות השונות, בראשונים ובאחרונים, נפוץ בעיקר בקרב לומדי הלכה, וכן בקרב הלומדים לקראת מבחני הרבנות לצורך קבלת היתר הוראה.
תוכן הספר
הספר נכתב במתכונת דומה לספר משנה ברורה. בראש כל עמוד מופיעים דברי השולחן ערוך, ומתחתיו פירוש מרכזי, עם כלל דעות הראשונים והאחרונים, וההלכה למעשה. חלק נוסף בשם ביאורים כולל עיון רחב ומעמיק בדברים הנוגעים לנושא בו דן בעל השולחן ערוך. החלק השלישי הוא מקורות והערות קצרות.
ספר בדי השולחן כולל שבעה כרכים, על הלכות נדרים, צדקה, אבילות, בשר בחלב, תערובת, והלכות נידה וטבילה.
ספרי
סִפְרֵי הוא שם כולל לשני מדרשי הלכה, אחד על ספר במדבר ואחד על ספר דברים, אם כי בקרב הראשונים גם מדרשי הלכה אחרים נקראו לעיתים בשם "ספרי". מילולית, פירוש השם הוא "ספרים" (זאת לעומת השם של המדרש על ויקרא, ששמו הוא ספרא, דהיינו "ספר" או "הספר"). אפשר ששם זה הוא קיצור מ"שאר ספרי דבי רב", דהיינו "שאר הספרים של 'בית רב'", לעומת "ספרא דבי רב" - "(ה)ספר של 'בית רב'". מכל מקום אין הסכמה במחקר באשר למשמעות המדויקת של שמות אלה.
ספרי במדבר הוא מדבי רבי ישמעאל, וספרי דברים הוא מדבי רבי עקיבא. ככל מדרשי ההלכה הקלסיים, הם נערכו כנראה באמצע המאה השלישית לספירה.
גישור
גישור הוא שיטה אלטרנטיבית ליישוב סכסוכים שבה גורם נייטרלי מסייע לצדדים לסכסוך להגיע להסכמה ביניהם, המבוססת על צרכים ואינטרסים ולא על עמדות. ההסכמה מנוסחת לכדי הסכם הנותן ביטוי לאינטרס המשותף שיש לצדדים בצד חילוקי הדעות, וכן לצורכי כל אחד מהצדדים. הגישור מאפשר הגעה לפתרון והסכמה ללא הליך משפטי, אך עם אפשרות למתן תוקף של פסק דין להסכם על ידי בית המשפט. גישור יכול להיעשות במגוון תחומים, למשל גישור לפני גירושין, גישור עסקי, סכסוכי שכנים, סכסוך משפחתי ועוד.
ספרי
הספרי בתלמוד
בתלמוד הבבלי מובאת אמרה של רבי יוחנן:. לא ברור לאיזה מדרש בדיוק התכוון רבי יוחנן בדבריו אלה, שפשטם הוא שאמירה סתמית באותו מדרש היא לשיטתו של רבי שמעון בן יוחאי. רב שרירא גאון מסייג אמירה זו, וכותב כי אין משמעות הדבר שמה שנאמר ללא ציון הוא מדברי רבי שמעון, אלא שדבר הלכה זה עבר במסורת באמצעות בית המדרש של רבי שמעון.
לדעת ר' דוד צבי הופמן, "ספרי" הנזכר בתלמוד כלל מדרשי הלכה לספרי שמות, במדבר ודברים, ואינו זהה לספרי המצוי בידינו כיום.
גישור
מהות התהליך
ניתן לפנות להליך גישור בכל שלב של הסכסוך, כל זמן שלא ניתנה הכרעה על ידי בית המשפט. צדדים שיש ביניהם סכסוך יכולים לפנות למגשר מיד כשמתגלה הסכסוך (ביחד או לחוד) ואפילו לאחר שהחלו הליכים בבית משפט עם עורכי דין. מערכת המשפט בישראל עושה גם היא שימוש נרחב בהליכי גישור בתיקים שונים. בית המשפט מפנה למהו"ת (מפגש מידע, היכרות ותיאום) כל תיק שמגיע שסכום התביעה בו עולה על-40,000 ש"ח ונמצא בסמכות בית המשפט השלום (בבית המשפט המחוזי לא תתקיים פגישת מהו"ת, ולמעט בתביעה שעניינה נזק גוף או פלת"ד. גם תיקים המופנים לבית המשפט לתביעות קטנות מופנים למרכזי הגישור ברחבי הארץ.
אנשים שנמצאים בסכסוך כלשהו נוטים שלא לדבר אחד עם השני, או שהדיבור ביניהם טעון או אף צעקני ואינו מאפשר קשב, ומשום כך נמנעים מלנסות להגיע בעצמם לפתרון שיהיה מוסכם על כל המעורבים. הליך הגישור מאפשר לצדדים המעורבים בסכסוך להיפגש בחדר הגישור יחד עם מגשר שעוזר להם לפתח שיחה ולקדם הבנה על האינטרסים של כל אחד מהצדדים, ולמצוא פתרון מוסכם ביניהם שיענה על האינטרסים והצרכים שלהם. רבים מן הסכסוכים שבהם אנו נתקלים במהלך החיים, מתחילים כאי הסכמה אשר הופכת לריב קשה ומר, שניתן לפתור בעזרת שיחה פתוחה בין הצדדים המונחית על ידי מגשר מקצועי.
תחומים הדורשים גישור
ניתן להשתמש בגישור כמעט בכל תחום שיש בו סכסוך; ביניהם:
מאפייני הצדדים בטרם הליך הגישור
בהתקיים תנאים אלו ניתן להתחיל בהליך הגישור. הגישור מתאפיין בפשטות ההליך, ובראייה הרחבה של האינטרסים של הצדדים, במקום ראייה צרה של סכסוך המובא להכרעה בלבד. המגשר מנסה להביא להסדר בצורה פעילה, בהסכמת הצדדים, ואין לו סמכות לכפות פתרון. בכך שונה הגישור ממרבית השיטות (האלטרנטיביות והאחרות) לפתרון סכסוכים.
כיצד מתבצע הליך הגישור
הליך הגישור מתנהל באמצעות שיחות משותפות של הצדדים עם המגשר, ובמידת הצורך גם בשיחות נפרדות של כל אחד מהצדדים עם המגשר בנפרד. הגישור מתחיל בדרך כלל בשיחה משותפת של הצדדים בה כל אחד אומר את דעתו ומציג את זווית הראייה שלו על הסכסוך. לאחר השיחה המשותפת עוברים הצדדים לפגישות נפרדות עם המגשר בהן הם חשים בטוחים יותר לומר את הדברים האישיים שלא חשו בנוח לומר ליד הצד האחר. לאחר השיחות הנפרדות מתקיימת בדרך כלל שיחה משותפת נוספת בה מנסה המגשר לגשר בין עמדות הצדדים ולהביא את הצדדים ולראות ולהבין את זווית הראייה של הצד השני. במהלך שיחה זו מתקיים מעין משא ומתן מונחה והצדדים עצמם הם שמציעים פתרונות יצירתיים הנותנים מענה לאינטרסים החשובים של כל אחד מהצדדים, יחד עם גמישות ומוכנות לבוא לקראת הצד האחר.
יעדים של מגשרים בגישור
במהלך הגישור ינסה המגשר להביא ל:
הליך הגישור הוא הליך של דיון פתוח, חופשי וברוח טובה, היכול להימשך אף מספר ישיבות. בניגוד להליכים כגון בוררות, או הליכים משפטיים, יכול המגשר להיפגש עם צד בנפרד ולשמוע את דעתו. ישיבה זו נקראת "Caucus", ואף כי אינה מחויבת בכל מקרה, מרבית המגשרים משתמשים בה. דברים הנאמרים למגשר נשמרים בחיסיון מוחלט, וישיבה במעמד אחד הצדדים היא דרך טובה לרדת לעומקם של הדברים, לחשוף מידע חסוי ועמדות שהיו מוסתרות, מבלי שיהיה חשש כי אלו ישמשו את הצד השני, אלא ישמשו רק את המגשר ככלי לקידום הסכסוך לקראת פתרונו.
כישורי המגשר
תפקידו של המגשר הוא לייצר שיח בין הצדדים שנמצאים בסכסוך. מכאן שכישוריו של המגשר הם בעיקר ביכולת שלו לייצר תקשורת ופחות בהבנה שלו בנושאי הסכסוך. המגשר בחדר הגישור מוודא שהצדדים מבינים זה את זה ואין לו צורך להבין את הנושאים בהם הם עוסקים. לדוגמה - המגשר אינו צריך להבין בייצור גומי כדי לעזור לבעלי מפעל לייצור גומי בסכסוך על ייצור או שיווק הגומי ברחבי תבל. המגשר אחראי להעברת מידע נכון לצדדים על הפתרונות המוצעים במהלך הגישור, על מנת לאפשר לצדדים בחינה יעילה של הסיכויים והסיכונים בפתרון המוצע. על המגשר לנסח את ההסכם הסופי בצורה שתביא לכלל יישוב הסכסוך על פי הפתרון אליו הגיעו הצדדים (במידה והגיעו לפתרון).
בישראל אין דרישה כי המגשר יהיה משפטן או בעל תואר כלשהו בהשכלתו, ואכן, מגשרים רבים אינם משפטנים או בעלי תואר אקדמאי. בארצות הברית לעומת זאת, המצב שונה ומדינות שונות מסמיכות מגשרים על בסיס דרישות מוקדמות (השכלה וכו') והכשרה הוסמכה על ידי גופים רשמיים. קושי רב יש דווקא למגשרים שמביאים לגישור את ניסיון חייהם, ואת ניסיונם בתחום המקצועי, אם זהו התחום המשפטי, תחום הכלכלה, או אחד מהתחומים הטיפוליים. עורכי דין ותיקים, אשר בילו את חייהם המקצועיים בשטיחת טענות שולחיהם בבית המשפט, על מנת שאלו יגברו על טענות הצד השני, יתקשו להסתגל לנייטרליות המוחלטת שמחייב הליך הגישור מהמגשר.
מבחינה חוקית אין היום חוק המגדיר מיהו מגשר. בעבר היו תקנות שניסו להסדיר את אופן העברת התיקים מבית המשפט למגשרים אך לא נעשתה בהם הגדרה למיהו מגשר. על כן נכון להיום (2013) יכול כל אדם להיות מגשר. כדי לעצור את המצב הקיים הוגשו בשנת 2009 עתירות לבג"ץ על ידי לשכת המגשרים בישראל ועל ידי המגשר יניב שוורצמן. בעתירות נדרשו הנהלת בתי המשפט ומשרד המשפטים לעצור את העברת התיקים למגשרים בישראל ללא פיקוח או לחלופין לקבוע קריטריונים ברורים בחוק לשאלה מיהו מגשר ולמי וכיצד ניתן להעביר תיקים מבית המשפט. בעקבות העתירות הנושא הוסדר בחקיקה בדצמבר 2017. הוכרע כי על מגשר להיות בעל תואר אקדמי, ומגשר משפחה בעל תואר אקדמי שני. נקבע כי תהיה ועדת חריגים למקרים מיוחדים, כגון בעל דרגה צבאית גבוהה ורבנים.
כמה ארגוני מגשרים קמו בישראל. הראשון שבהם היה עמותת מגשרי ישראל. בטקס הקמתה בשנת 1999 השתתפו נשיא בית המשפט העליון אהרון ברק ושר המשפטים יוסי ביילין. מאוחר יותר קמו גם לשכת המגשרים בישראל (2010) וארגון המגשרים בישראל (2014).
אתיקה מקצועית של המגשר
על פי תקנות בתי המשפט (גישור), התשנ"ג-1993, על המגשר במדינת ישראל חלות החובות הבאות:
כללים אלו אינם מחייבים כל מגשר באשר הוא אלא רק מגשר הפועל מטעם בית המשפט. לשכת המגשרים בישראל שפועלת כגוף וולונטרי ושואפת להיות הגוף המייצג את המגשרים בישראל ניסחה כללי אתיקה מפורטים יותר, המתייחסים להיבטים נוספים של פעולת המגשר. כללי אתיקה אלו מאפשרים הדחה של מגשר שפועל בניגוד לכללי האתיקה המוסכמים, מהלשכה.
מקומו של הגישור במערכת המשפטית בישראל
קובע כי בית המשפט רשאי, בהסכמת בעלי הדין, להעביר תובענה לגישור. הסעיף מגדיר אף מה רשאי המגשר לעשות במסגרת הליך הגישור, ומה סמכויותיו כלפי בית המשפט. על פי סעיף זה נחקקו תקנות מפורטות המפרטות מיהם המגשרים אליהם יפנה בית המשפט סכסוך, ומהן סמכויותיהם.
פגישת מהו"ת
פגישת מידע, היכרות ותיאום, המוכרת יותר בראשי התיבות פגישת מהו"ת, היא הליך משפטי בדיון אזרחי בתביעות מסוימות, שנועד לבחינת האפשרות לפתרון הסכסוך באמצעות גישור. פגישת מהו"ת היא הליך חובה, שכרוך בתשלום (במידה ונשארים להליך), ומשמש כמעין קדם גישור (על משקל קדם משפט).
ההוראות בעניין פגישת מהו"ת מבוססות על התוכנית הנסיונית שהוצעה במסגרת "דוח הוועדה לבחינת דרכים להגברת השימוש בגישור בבתי המשפט", בראשות השופטת מיכל רובינשטיין. על פי הוראות התקנות, פגישת מהו"ת תתקיים רק בתביעות כספיות אזרחיות בסכום העולה על 75,000 ש"ח (למעט חריגים מסוימים). למרות זאת, יישום ההוראות בעניין פגישות מהו"ת נעשה בהדרגה, וכיום נערכות פגישות מהו"ת רק בבתי משפט השלום בתל אביב, ירושלים וראשון-לציון. בניגוד לשיטות אלטרנטיביות אחרות ליישוב סכסוכים, כגון בוררות, גישור או פסק דין על דרך הפשרה, הסכמת הצדדים לעצם קיום פגישת המהו"ת אינה נדרשת, ובית המשפט לא ידון בתביעה שלא נערכה בה פגישת מהו"ת אלא בנסיבות מיוחדות, כאשר יש לדון בתביעה באופן מיידי. במקרים אלה עדיין רשאי בית המשפט להורות על קיום פגישת מהו"ת בשלב מאוחר יותר.
התקנות בעניין פגישת מהו"ת נועדו לאפשר דיון לגופו של עניין באפשרות לסיום הסכסוך על ידי גישור או בהסכמה. כך, לדוגמה, הצדדים חייבים בדרך כלל להתייצב בעצמם (או בלווית עורך דין), כדי שבעלי הסכסוך יוכלו להביע עמדה בלתי אמצעית לגביו. למגשר בפגישת מהו"ת סמכות להיפגש עם כל מי שקשור לסכסוך, וגם סמכות להיפגש עם בעל דין שהסכים לכך, ללא נוכחות עורך דינו. כמו בהליך גישור, על דברים שנמסרו בפגישת מהו"ת חל חיסיון והם לא ישמשו כראיה במשפט אזרחי. לאחר שהתקיימה פגישת מהו"ת על הצדדים להודיע במשותף האם הם מסכימים להעברת התביעה להליך של גישור או מבקשים להמשיך לדון בה בבית המשפט.
סמל טרנסניסטריה
סמל טרנסניסטריה הוא גרסה מחודשת לסמל הישן של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה. הסמלים דומים למדי וההבדל העיקרי ביניהם הוא הכיתוב בחזית הסמל.
יהדות וורמייזא
יהדות וורמייזא, כפי שכונתה וורמס בפי היהודים, היא קהילה יהודית בעיר וורמס שבמדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה, שלה היסטוריה מפוארת בעולם היהודי. הקהילה הייתה החשובה בין קהילות שו"ם, שלוש הקהילות האשכנזיות הגדולות שעל גדות נהר ריין: שפיירא, וורמייזא ומגנצא (כיום: שפייר, וורמס ומיינץ).
בשנת 2021 הכריזה אונסק"ו על האתרים היהודיים בוורמייזא כאתר מורשת עולמית, בהכרזה משותפת לשפייר ומיינץ – קהילות שו"ם – בשל היותן ערש התרבות היהודית באירופה..
יישוב ראשוני
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על יישוב יהודי בוורמס כבר בתקופת השלטון הרומאי. סביב יישוב זה נפוצו אגדות על כך שמייסדיו הובאו אליו מירושלים בידי מפקד רומי, או לחלופין התיישבו בה כבר לאחר חורבן בית המקדש הראשון (586 לפנה"ס), וכאשר דחק בהם הכהן הגדול לשוב לירושלים, הם השיבו שוורמס היא "ירושלים הקטנה" עבורם ובית הכנסת הוא בית מקדשם. לפי אגדה נוספת, יהודי וורמס נרדפו על ידי הנוצרים פחות משאר הקהילות, בזכות היותה הקהילה היחידה שהסתייגה מצליבת ישו.