cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנו גבע
מנו גבע (נולד ב-23 בפברואר 1954) הוא סטטיסטיקאי, איש עסקים ויזם ישראלי. בעלים ומנכ"ל מכון המחקר "מדגם" ויו"ר איגוד מכוני המחקר בישראל.
ביוגרפיה
מנו גבע (במקור גטה) נולד בתוניסיה, בן לעו"ד אליהו ודזירה גטה, הצעיר מבין 5 אחים ואחיות. בשנת 1962 עלה עם משפחתו לישראל, שם היא שוכנה במעברות בירושלים במשך כשנה, לאחר מכן לתקופה קצרה בתל-חנן ומשם למגורי קבע בקריית ים. גבע למד בבית הספר אליאנס בחיפה, ולאחר מכן באוניברסיטת חיפה.
במסגרת שירותו הצבאי, כנהג טנק בחטיבה 188, לחם במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן ולאחר מכן, כקצין ביחידת נ.מ.
במלחמת לבנון הראשונה עסק בניווט כוחות ומיקומם בעומק לבנון. גבע סיים את שירות המילואים כקצין בדרגת רב-סרן.
בתום שירותו הסדיר, הקים מנו גבע להקה מקומית כנגן וזמר, יחד עם בנג'ו קמחי (לימים נגן הבס בלהקת "בנזין") וחברים נוספים, והשתלב בהרכב להקת "ברקת", אשר בשלב מאוחר יותר, לאחר עזיבתו, הפכה ללהקת "בנזין".
לאחר שיחרורו מצה"ל, עבד כ-5 שנים כמנהל מרחב במשרד השיכון ובין השנים 1982 ל-1988, היה רכז של"ח ומורה למתמטיקה באורט קריית מוצקין.
בשנת 2015 עבר גבע לעבוד עם ערוץ 2 והופיע יחד עם מינה צמח במשדר הבחירות המרכזי במסגרת "מדגם הקלפיות", המבוסס על אותו מודל סטטיטסטי שפיתח גבע בעצמו. מאז הופיע גבע באופן קבוע בכל סבבי מערכות הבחירות בערוץ 12. בבחירות אפריל 2019 הופיע בערוץ יחד עם מינה צמח.
מאז בחירות ספטמבר 2019 (סבב שני) ובשתי מערכות הבחירות שאחריהן (2020 ו-2021), הופיע גבע לבדו במשדר הבחירות המרכזי בערוץ 12.
הוא ממייסדי iPanel, פאנל המשיבים האינטרנטי הראשון בישראל, אשר מונה נכון להיום מעל 100,000 חברים פעילים ונקבע כמייצג נאמנה את אוכלוסיית ישראל, על ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 2003 הקים את חברת "סקאוט" – מערכת תוכנה לביצוע סקרים ממוחשבים בכל פלטפורמות איסוף הנתונים: בטלפון, סקרי שטח ובאינטרנט. בין לקוחות החברה מכוני מחקר, רשויות מקומיות וארגונים מובילים בישראל.
בין מקימי סטאראפ בשם "getWizer", אשר החל את דרכו בחממה של חברת "נילסן אינובייט" בקיסריה. “getWizer” היא חברת סטארט-אפ המספקת פתרון לביצוע סקרי שוק ודעת קהל באמצעות פלטפורמה אוטומטית "end to end". לחברה סניף בארצות הברית בניו יורק וסניף בנתניה. לחברה לקוחות בינלאומיים מהמובילים בעולם.
בשנת 2020 היה שותף בהקמתו של סטאראפ בשם "opteeme" – חברת סטארט-אפ המספקת לצרכן פתרון לקנית מוצרים ו/או שירותים בהתאמה אישית על בסיס אישיותי.
בשנת 2008 נבחר גבע לתפקיד יו"ר איגוד מכוני המחקר בישראל, תפקיד בו הוא מכהן גם ב-2021.
בשנת 2019 קיבל כתב מינוי כחבר בוועדה להנחיות לביצוע סקרים של הלשכה המרכזית לסטיסטיקה - תקינה בסקרים.
בין שאר פועליו, שימש כיועץ הסקרים למועמדים לראשות הממשלה ולרשויות מקומיות, כתב פרק בנושא דגימה בספרו של ד"ר אורן קפלן "חוקרים מדברים" ו"חוקרים מדברים 2", ומופיע כמרצה אורח במוסדות אקדמיים כגון הטכניון, המרכז הבינתחומי, המכללה למנהל וכו' בנושא דגימה וסקרי דעת קהל ובכנסים כגון כנס הרצליה, ועידת ישראל לעסקים של "גלובס ייזום" ועוד.
משפחתו
גבע נשוי לעורכת הדין כרמית גבע ואב לשלושה.
אביו, עו"ד אליהו גטה, כיהן כקונסול הראשון של ישראל בתוניסיה והיה סייף מקצועי, כאשר פסגת הישגיו הספורטיביים הייתה זכייה במדליית ארד באליפות אפריקה לסייף.
זטא בשור
תכונות
שינויים מחזוריים במהירות הרדיאלית של ζ בשור מצביעים על קיומו של כוכב נוסף המקיף אותו במרחק של כ-1.2 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של 132 ימים. בעבר שוער שמישור ההקפה מקביל לקו הראייה אל הכוכב וכתוצאה מכך בני הזוג מסתירים זה את זה, כך שמדובר בכוכב משתנה לוקה, אך מדידות נוספות העלו שאין התאמה בין השינויים בבהירות ובין מחזור ההקפה ולא מתרחשים ליקויים. עם זאת נראה שקיימת מחזוריות מסוימת בשינויי הבהירות שנעה סביב 1,400 ימים ומלווה בשינויים בספקטרום של הכוכב או של הפליטה מהדיסקה המקיפה אותו. לא ברור מהו המנגנון הגורם לשינויים מחזוריים אלה.
מאמין וזורע
הקרן כונתה כך על פי דבריהם של התוספות (מסכת שבת לא, א) בשם התלמוד הירושלמי על החקלאי הרגיל, המבטא במעשיו אמונה גדולה בכך שהוא "מאמין בחי העולמים וזורע", שכן הוא משקיע ממון רב, שעלול כולו לירד לטמיון אם תנאי מזג האוויר לא יאפשרו גידולים מוצלחים.
דרכי איסוף התרומות
התרומות נאספו בתור "הלוואה" כביכול, בהתנאה שאם תתבצע התוכנית תהפוך ההלוואה למענק. התרומות נאספו באמצעות:
לאור ביצוע תוכנית ההתנתקות הפכו לבסוף ה"הלוואות" למענקים, והכספים שנשארו בקרן הופנו לתמיכה במפוני הגוש.
היענות הציבור
הקרן פנתה לציבור המאמין, שייתכן, או אף ודאי, שהגזרה תתבטל "ברחמי שמים", ברוח אמירתו המפורסמת של הרב מרדכי אליהו "היה לא תהיה". גם ל"ריאליסטיים" יותר פנתה הקרן בקריאה לסכן מעט מהונם כדי שיהיה יותר סיכוי להצלחת המאבק. מלבד זאת, בעונת החקלאות של הקיץ, לא היה לחקלאים אפשרות לפתוח עונה זו, כיון שהבנקים לא נתנו להם אשראי, משמעות הדבר הייתה חיסול היישובים החקלאיים עוד לפני ההתנתקות עצמה. תרומות לקרן אפשרו לחקלאים להמשיך בחייהם הנורמליים עד תאריך ההתנתקות. ואכן, נרשמה היענות רבה לנושא, בעיקר מקרב הציבור הדתי לאומי, ונאספו לקרן למעלה מ-10 מיליון שקלים בתוך פחות מחודשיים, ביניהם מאישים מפורסמים כמו ג'ונתן פולארד ואחרים.
נשים עושות סרטים
קטלוג הסרטים
הארגון מפיץ יותר מ-500 סרטים שנוצרו על ידי יותר מ-400 יוצרות קולנוע בכמעט 30 מדינות. הסרטים עוסקים בנושאים כמו זכויות רבייה, איידס, דימוי גוף, פיתוח כלכלי, גזענות, הגירה, אתיקה רפואית, ופמיניזם גלובלי. האוסף כולל סרטים על ידי קולנועניות פמיניסטית מרכזיות כמו טרין ט. מין-הא, ג'ולי דש, פרטיבהה פרמאר, ג'יין קמפיון, וקים לונגינוטו.
הכרה
הסרטים של WMM משודרים ברשתות כבלים וטלוויזיה ברחבי העולם, לרבות HBO, PBS, ערוץ סאנדנס, Globo ועוד. בין המוסדות אשר WMM עובדת איתם בשיתוף פעולה הדוק נכללים החברה לטלוויזיה ציבורית (PBS), מכללת האנטר, המוזיאון לאמנות מודרנית, ועוד רבים.
ארכיון
הארכיון של האקדמיה האמריקאית לקולנוע כולל את אוסף נשים עושות סרטים, הכולל הדפסים, מאסטרים של הקלטות וידאו, ואלמנטי פילם מקוריים מעשרות סרטים עלילתיים ודוקומנטריים, סרטים קצרים וסרטים בינלאומיים של ועל נשים.
וסילי גרוסמן
וסילי סמיונוביץ' גרוסמן (רוסית: Василий Семёнович Гроссман; 12 בדצמבר 1905 – 14 בספטמבר 1964, מוסקבה) היה סופר יהודי-סובייטי.
קורות חיים
נולד בשם יוסף שלומוביץ' גרוסמן בעיר ברדיצ'ב בעת שהייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית (כיום חלק מאוקראינה) למשפחה יהודית מתבוללת. בסיום בית ספר תיכון בעירו התקבל לפקולטה לכימיה באוניברסיטת מוסקבה, אותה סיים בשנת 1929. לאחר מכן עבד כמהנדס במכרות פחם באזור דונצק שבאוקראינה. ב-1934 כתב ספר על חיי עובדי מכרות הפחם. הספר מצא חן בעיני הסופר מקסים גורקי, שעזר לגרוסמן לעבור למוסקבה וקידם את הקריירה הספרותית שלו. בין 1935–1937 כתב כמה נובלות קצרות. בין 1937–1941 כתב ספר על חיי המהפכנים ברוסיה בתחילת המאה ה-20.
עם פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ב-1941 גויס על ידי הצבא האדום והיה כתב צבאי של העיתון "הכוכב האדום" בחזית. הוא ליווה את הכוחות בקרבות מוסקבה וסטלינגרד, בשחרור אוקראינה, בלארוס, פולין ובכיבוש ברלין. במהלך המלחמה, בנוסף למאמרים בעיתון, כתב נובלה בשם "העם הבלתי מנוצח", וכן אוסף סיפורים קצרים תחת השם "רישומי סטלינגרד". בשטחים המשוחררים של ברית המועצות ופולין התגלו לעיניו זוועות השואה שפקדה את היהודים. במיוחד השפיע עליו ביקורו במחנות ההשמדה מיידנק וטרבלינקה. את מה שראה שם תיאר במאמרו "הגיהנום הטרבלינקאי". מאמר זה שימש כמסמך תביעה במשפטי נירנברג. בין 1944–1946 החל גם לאסוף עדויות של ניצולי שואה, על בסיסן נכתב ביחד עם העיתונאי איליה אהרנבורג "הספר השחור". זהו תיעוד דוקומנטרי ראשון לשואת יהדות אירופה. הספר לא אושר לפרסום בברית המועצות, אך קטעים ממנו הוברחו למערב וראו אור בארצות הברית, כעבור שנים גם ברומניה וב-1980 גם בישראל.
בשנים שלאחר המלחמה נפל גרוסמן קורבן לרדיפות המשטר בשל יהדותו (בין 1948–1953). ספריו לא פורסמו, והוא נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות. למרות זאת המשיך לכתוב ספרים. ב-1959 כתב את ספרו "החיים והגורל" (Жизнь и судьба), העוסק בקרב סטלינגרד ומציג יריעת חיים רחבה בחלקים שונים של רוסיה במגזרי אוכלוסייה שונים, תוך התמקדות ביהודים (הספר היה אסור לפרסום במשך כ-20 שנה). ב-1961 כתב את ספרו "הכל זורם" (Всё течёт), שהיה תיעוד של פשעי הדיקטטורה הסטליניסטית, התנכלויות לאנשי רוח ומדענים, הרדיפות נגד יהודים, משפטי הראווה של בכירי הרופאים היהודים, מחנות המאסר (הגולאגים) וכן מדיניות הקולקטיביזציה והרעב הגדול באוקראינה. ספרים אלה פורסמו בברית המועצות רק בתקופת הגלאסנוסט בסוף שנות ה-80, כעשרים שנה לאחר מותו.
לגרוסמן הייתה בת ביולוגית מנישואיו הראשונים ושני בנים חורגים מנישואיו השניים.
על בסיס הספר "החיים והגורל" בשנת 2012 הופקה סדרת טלוויזיה חיים וגורל בת 12 פרקים.
קישורים חיצוניים
ג'וזף אפסטיין, החיים והגורל על פי ואסילי גרוסמן, באתר מידה, 5 בספטמבר 2019.
מנשה (מחזה)
המחזה מנשה (ברומנית: Manasse) נכתב על ידי המחזאי היהודי רומני רונטי רומאן (שם העט של ארון בלומנפלד) ופורסם לראשונה ב-1900, ברומנית, בבוקרשט. המחזה הוסרט והיה נושא למחלוקת ציבורית.
ביאשי
את הצגת הבכורה של המחזה הכינו בברכת המועדון הציוני של יאשי, שגם דאגו להפיץ חלק מהכרטיסים. לפי דיווח עיתונאי מהתקופה, היו אישים יהודים שהשיבו את הכרטיסים, שהוצעו להם, בטענה שמדובר במחזה מעודד התבוללות.
בבוקרשט
ב-25 במאי 1904 הגיע המחזה "מנשה" לבוקרשט. את המחזה הציגה קבוצת שחקנים בהנהגתו של השחקן בן יאשי, Gheorghe Cârje (גאורגה קרז'ה). ההצגות נערכו בגן רשקה. ההצלחה של המופעים עוררה את תשומת הלב של התיאטרון הממלכתי של בוקרשט, שהכניס את המחזה לרשימת המופעים של עונת 1904 - 1905. הצגת הבכורה בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט הייתה ב-5 בפברואר 1905 ובמהלך שני החודשים עד סוף העונה ההצלחה הייתה גדולה.
לאור ההצלחה, אלכסנדרו דאבילה, מנהל התיאטרון, השאיר את ההצגה גם לעונה 1905 - 1906.
פרשת מנשה
בלי קשר ישיר להצגה של המחזה "מנשה", ברומניה ובמיוחד בבוקרשט, היה מאבק של החוגים הלאומיים הרומנים נגד התופעה של הצגות תיאטרון צרפתיות, בצרפתית, בתיאטראות הרומניים. החוגים הלאומיים הרומנים צירפו גם את המחזה "מנשה" לרשימת המטרות, שהותקפו על ידם, כמטרות לא רומניות. המחזה "מנשה" נכתב ברומנית, הוצג ברומנית ועסק בעלילה המתרחשת ברומניה ולמרות כל אלה נכלל בין המחזות ה"לא רומניים" בגלל היות מחברו יהודי.
הצגה של המחזה, שתוכננה ל-12 במרץ 1906, בוטלה בלחץ הסטודנטים הרומנים המוסתים על ידי ניקולאה יורגה. למחרת, ב-13 במרץ, בכיכר שלפני התיאטרון הלאומי, היה עימות אלים בין הסטודנטים, שחסמו את המעבר לתיאטרון ובין הצבא והמשטרה. בנוסף לערכו הספרותי, למחזה זה הייתה השפעה ניכרת ביחסים שבין יהדות רומניה ודעת הקהל הרומנית והיה סיבה ישירה להפגנות סטודנטים, שהובילו לאיסור הצגת המחזה בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט במחצית הראשונה של המאה העשרים.
תוכן המחזה
המחזה, שבמרכזו סיפור אהבה בין משפטן רומני נוצרי צעיר וצעירה יהודייה, נוקט עמדה כלפי חוסר הסובלנות הדתי בשני הצדדים ובכך עורר נגדו ציבורים מסוימים. מנשה הוא הסב היהודי הנזעק לנסות למנוע את הנישואים של נכדתו, לליה (לאה) עם עורך הדין מאתיי פרונזה.
המשכים, עיבודים ותרגום
המחזה הוצג בהצלחה רבה בתיאטראות פרטיים ברומניה, תורגם ליידיש על ידי יעקב שטרנברג וב-1925 זכה לגרסה מוסרטת בבימויו של ז'אן מיכאיל ותסריט של סקרלט פרודה - ההפקה הייתה של איזידור גולדברג.
אחרי מות מנשה
במקום דמותו של היהודי מנשה, השומר באדיקות על המסורת היהודית, מוסיף וראה את דמות בן דודו של מאתיי פרונזה, טנאסה פרונזה, אנטישמי המתנגד בתוקף למינוי בן משפחתו כשר, בגלל היותו נשוי ליהודיה.
המלך העליון של אירלנד
המלכים העליונים של אירלנד (באירית: Ard Rí na hÉireann) הם דמויות, חלקן היסטוריות וחלקן מיתולוגיות, ששלטו או נטען ששלטו, בכל אירלנד. ספרות אירית מימי הביניים ומתחילת העת החדשה מתארת רצף כמעט שלם של מלכים ששלטו מטארה במשך אלפי שנים. היסטוריונים מודרניים מאמינים כי תיאורים אלו הם מלאכותיים, ונוצרו במאה ה-8 מתוך מסורות גנאלוגיות של קבוצות-כוח פוליטיות על מנת להצדיק את הסטטוס הנוכחי של אותן קבוצות באמצעות שיקופם לעבר הרחוק. רעיון הממלכה הלאומית נהגה לראשונה במאה ה-7, אך הפך למציאות פוליטית רק במאה ה-8 בתקופה הוויקינגית, וגם אז לא באופן עקבי.
מידת השליטה של המלכים העליונים השונים לא הייתה זהה, אך אירלנד מעולם לא נשלטה על ידם כיישות פוליטית מאוחדת.
על פי כתבים משפטיים מהמאות ה-7 וה-8, התקיימה היררכיה של ממלכות קטנות. כל מלך בממלכה כזו שלט בגבולות ממלכתו, כינס אספות עם, גבה מיסים, חוקק חוקים ואכף אותם.
אוגר זיזה
בתחום המעגלים אלקטרוניים, אוגר זיזה (או אוגר הזזה, מאנגלית: Shift register) הוא אוגר המיושם על ידי שרשור של דלגלגים (Flip Flops; FF), בעלי אות שעון משותף, אשר הפלט של כל אחד מהדלגלגים, חוץ מהאחרון, מחובר לקלט של הדלגלג הבא בתור בשרשרת, ומהווים מעגל אשר מזיז בעמדה אחת את מערך הסיביות החד־ממדי המאוחסן בתוכו. האוגר מזיז פנימה את הנתונים הנוכחים בקלט ומזיז החוצה את הסיבית האחרונה במערך, בעת שינוי מצב השעון בקלט.
בכלליות, אוגר הזזה יכול להיות רב־ממדי, כך שקלט "כניסת הנתונים" ודרגת הפלט הם בעצמם מערכי סיביות, על ידי הרצה של מספר אוגרי הזזה בעלי אורך־סיביות זהה במקביל. אוגרי הזזה יכולים להכיל קלט ופלט בצורה מקבילית וגם בצורה טורית. ישנם גם אוגרי הזזה דו־כיווניים אשר מאפשרים זיזה בשני הכיוונים: שמאל־לימין או ימין־לשמאל. הקלט הטורי והפלט האחרון של אוגר הזיזה יכולים להיות מחוברים יחדיו כדי ליצור אוגר זיזה מעגלי.
SISO
קלט טורי, פלט טורי (Serial-in, serial-out; SISO), אלו הסוגים הפשוטים ביותר של אוגרי זיזה. מחרוזת הנתונים מיוצגת במבוא הנתונים (הקלט), ומוזזת ימינה דרגה אחת בכל פעם שמבוא השעון עובר למצב גבוה. בכל התקדמות, הסיבית השמאלית קיצונית מוזזת לתוך הפלט של הדלגלג הראשון. הסיבית בצד הימני מוזזת החוצה ואובדת.
הנתונים מאוחסנים בדלגלגים לאחר כל שינוי, בפלט ה־Q. האוגר הוא בן 4 סיביות (חצי בית, nibble). כאשר האוגר מכיל 0;0;0;0, וכאשר הקלט הוא 1;0;1;1;0;0;0;0 מתקבלים המצבים שבטבלה. אם הקלט היה נמשך, היו מתקבלים בדיוק אותם הנתונים, מוזזים על ידי ארבעה מחזורים של מבוא השעון. סידור זה הוא שקול בחומרה למערך.
בכל זמן, ניתן לאפס את כל האוגר על ידי מעבר של מצב רגל האיפוס R לגבוה.
סידור זה מבצע קריאה הורסת – כל נתון אובד (נהרס) כאשר הוא מוזז החוצה מהסיבית הימנית ביותר.
SIPO
קלט־טורי, פלט־מקבילי (Serial-in, parallel-out; SIPO) היא תצורה שמאפשרת המרה ממצב טורי למקבילי. נתוני הקלט נכנסים בצורה טורית, בדיוק כמו ה־SISO. כאשר הנתונים נקלטו, הם יכולים להיקרא החוצה בכל רגלי הפלט בעת ובעונה אחת, או לזוז החוצה ולהתחלף בקודמיהם בשרשור.
PISO
קלט־מקבילי, פלט־טורי (Parallel-in, serial-out; PISO) היא תצורה שבה קיימים מבואות הנתונים בקווים D1 עד D4, בצורה מקבילית. כדי לכתוב את הנתונים אל האוגר, מצב קו בקרת הזיזה חייב להיות נמוך.
כדי להזיז את הנתונים, קו הבקרה מועבר לגבוה (shift), והאוגרים מקבלים אות שעון. במצב זה אוגר ה־PISO מתפקד כאוגר הזזה SISO, עם D1 בתור מבוא הנתונים. בכל אופן, כל עוד מספר מחזורי השעון הוא לא יותר מאשר אורך מחרוזת־הנתונים, פלט הנתונים, Q, יהיה הנתונים המקביליים אשר נקראו לפי הסדר.
שימושים
אחד מהשימושים הנפוצים ביותר של אוגר הזיזה הוא להמיר בין ממשק טורי ומקבילי. שימושיות זו חשובה, כיוון שכמה מעגלים עובדים במקביל בקבוצות של סיביות, אך ממשקים טוריים פשוטים יותר להרכבה.
אוגרי זיזה יכולים לשמש כמעגלי השהייה, או בתור מרחיבי דופק. כמה אוגרי זיזה דו־כיווניים יכולים להתחבר במקביל בתור מימוש מחסנית.
בהשוואה לרבי־רטט חד־יציבים, לתזמון אין תלות בערכי הרכיבים, ודיוק התזמון מוגבל על ידי גרגריות השעון. למשל, במימוש של
- שבו חמישה אוגרי הזזה 74164 יצרו את הליבה של לוגיקת התזמון.
במחשבים המוקדמים, אוגרי הזיזה נדרשו לעיבוד נתונים: שני מספרים לחיבור אוחסנו בשני אוגרי זיזה ובתזמון שעון הועברו אל היחידה אריתמטית־לוגית כאשר התוצאה הוזנה בחזרה אל המבואות של אחד מאוגרי הזיזה (הצובר).
הרבה שפות מחשב כוללות פקודות 'הזזה ימינה' ו'הזזה שמאלה' של אוגרים, אשר מחלקות או מכפילות בשתיים מספרים בינארים באמצעות כל תזוזת מיקום ביעילות רבה.
אוגרי הזזה גדולים מאוד של קלט־טורי פלט־טורי (בגודל של אלפי סיביות) שימשו באופן דומה בזיכרון קו משהה בכמה התקנים שנבנו בשנות השבעים המוקדמות.
אחת הדוגמאות הידועות של אוגר זיזה הייתה במחשב הקולוסוס, מכונת שבירת קודים משנות הארבעים. זה היה התקן בן חמש דרגות, אשר נבנה משפופרות ריק ותירטרונים (טריודה).
יעקב וינרוט
יעקב וַיְנרוֹט (ט"ז באב ה'תש"ז, 2 באוגוסט 1947 – ז' בחשוון ה'תשע"ט, 16 באוקטובר 2018) היה עורך דין ישראלי מרקע חרדי, שעסק בעיקר בליטיגציה. היה בעלים ומנכ"ל של משרד עורכי הדין "י. וינרוט ושות'". מבכירי הפרקליטים בתקופתו.
ביוגרפיה
נולד במחנה עקורים באנסבך שבגרמניה, למשה אהרן ולדרייז'ה (דניאלה), יוצאי פולין שברחו לברית המועצות במלחמת העולם השנייה. בשנת 1949, כאשר היה בן שנתיים, עלה עם הוריו לישראל, והם התיישבו בנתניה. בנערותו למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ועם סיום לימודיו בה בגיל 16, המשיך ללמוד בישיבת פוניבז' בבני ברק ולאחר מכן בישיבת מיר בירושלים. הוא הוסמך לרבנות על ידי ראשי ישיבת פוניבז', הרב שמואל רוזובסקי והרב דוד פוברסקי, וכן מהרב הראשי של ירושלים, בצלאל ז'ולטי, והרב הראשי של תל אביב, יצחק ידידיה פרנקל, שראו בו עילוי.
וינרוט התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל בשירות סדיר, ובפרקליטות הצבאית בשירות המילואים.
למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, וקיבל בה תואר ראשון בהצטיינות יתרה ב-1972, תואר שני בהצטיינות יתרה ב-1974 ותואר דוקטור ב-1981. עבודת הדוקטורט שכתב בנושא "דין המורדת" עסקה, בין השאר, בהפעלת מנגנונים יצירתיים של כפיית גט שלא יהפכו את הגט לגט כפוי ובטל (גט מעושה). בסוף עבודת הדוקטורט שלו העלה הצעה לחוק, שלבסוף הפכה לחוק בכנסת: חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין), ה'תשנ"ה-1995. החוק, שהתקבל על דעתם של פוסקי הלכה, שיפר את מצבן של עגונות. עבודת הדוקטורט נכתבה על בסיס טיעון של וינרוט בבית הדין הרבני הגדול לערעורים, ולשם כתיבתה זנח עבודת דוקטורט אחרת, אותה עמד לסיים, בדיני חברות.
קריירה
בשנת 1974 הקים משרד עורכי דין בתל אביב שבו היה פעיל עד מותו. מ-1974 עד מותו שימש כמרצה בפקולטה למשפטים ובבית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
וינרוט שימש כליטיגטור בתחומי עבירות צווארון הלבן ובתחום הליטיגציה האזרחית. ייצג רבים מהצמרת הפוליטית מכל גוני הקשת. ייצג את ראש הממשלה בנימין נתניהו במספר פרשיות, כמו "פרשת בר-און חברון", "פרשת עמדי", ופרשיות תיק 1000 ותיק 2000, וכן בנושא תחקיר הצוללות. ייצג את שרה נתניהו בהליך השימוע בפרשת מעונות ראש הממשלה. ייצג את רפאל איתן, את השר מאיר שטרית, את נשיא המדינה עזר ויצמן, את השר צחי הנגבי, את השר אביגדור ליברמן ורבים אחרים. ייצג את מרגלית הר שפי בבית המשפט העליון, והיה בין עורכי הדין שייצגו כמה מנאשמי המחתרת היהודית בשנים 1984–1985. במסגרת ייצוג זה נשא את מה שכונה לימים "נאום המחתרת". מן הצד השני של הקשת הפוליטית ייצג את סאלח טריף, אחמד טיבי, הפטריארך תיאופילוס השלישי מירושלים ואחרים.
לווינרוט הוצע ב-1991 לכהן כשופט בבית המשפט העליון, אך הוא דחה את ההצעה.
היה חבר בוועדות ציבוריות רבות, בהן ועדת טל בנושא גיוס בני ישיבות, וועדת עברי שעסקה בנושא השירות האזרחי. התנדב לשמש כנציגה של ועדת הרבנים לענייני תקשורת למשא ומתן עם חברות הסלולר שהוביל לשיווקו של סלולרי כשר.
ב-31 בדצמבר 2009 הוגש נגדו על ידי פרקליט המדינה משה לדור, כתב אישום בחשד לעבירות של מתן שוחד והלבנת הון במה שכונה "פרשת ויטה וינרוט". ב-31 באוקטובר 2011 זוכה בבית המשפט המחוזי בתל אביב מכל ההאשמות נגדו. וינרוט הנרגש אמר בצאתו מבית המשפט "אני לא אשכח לעולם אף תו מפניו של מי שתמך בי".
בשנת 2010 תבעה "הימנותא" את וינרוט על סך 20 מיליון דולר, בטענה שווינרוט, ששימש כנאמן בעסקת קרקעות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה, התרשל, ובכך התאפשרה ההונאה בה זויפה חתימתו של הפטריארך היווני. בתום הליך גישור בפני שופט בית המשפט העליון בדימוס תיאודור אור הושגה פשרה בה שילם וינרוט 5.5 מיליון דולר ל"הימנותא".
בשנת 2014 חלה בסרטן, אך המשיך לעבוד ואף להופיע בבתי משפט "במצוות רופאיו". נפטר ב-16 באוקטובר 2018. בהלווייתו ספד לו גם ראש הממשלה בנימין נתניהו. נקבר בנתניה.
חיים אישיים
וינרוט למד עם הרב ברוך דב פוברסקי בקביעות כמעט חמישים שנה, פעמיים בשבוע, וכן סייע להוציא מקבץ מספריו, "בד קודש". כן היה מקורב לרב חיים קניבסקי, ותרם להוצאת סידור תפילה עם ביאוריו. לצד זאת, מוצאו היה מבית חסידי, ובצעירותו הושפע מהאדמו"ר מצאנז, שהתגורר בסמוך אליו. עסק רבות בתורת חב"ד, ומאוחר יותר בתורת רבי נחמן מברסלב, בהשפעת חברו מישיבת מיר, הרב צבי חשין, ובניו. כן תמך והיה קשור לעילוי הספרדי הרב ישראל שניאור.
סבן אפ
סבן אפ (באנגלית: ) הוא משקה קל-מוגז ללא קפאין בטעם לימון-ליים הדומה לספרייט. הזכויות למותג מוחזקות על ידי קבוצת ד"ר פפר סנאפל בארצות הברית, וחברת פפסיקו ברחבי העולם. הלוגו של המשקה הוא נקודה אדומה בין '7' ל-'up'.
היסטוריה
סבן אפ נוצר על ידי צ'ארלס לייפר גריג, אשר השיק את החברה בסנט לואיס 1920. גריג יצר את הנוסחה למשקה לימון ליים בשנת 1929. המוצר שנקרא במקור "לייבל ביב-ליסטד סודה לימון ליים", הושק שבועיים לפני המפולת בוול סטריט של שנת 1929. עד 1950, המוצר הכיל ציטראט ליתיום, תרכובת הגורמת לייצוב מצב הרוח. אותה תרכובת אשר שימשה מוצרים לרפואה באותה תקופה, הייתה פטנט פופולרי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. פיליפ מוריס קנה את סבן אפ בשנת 1978 ומכר אותה בשנת 1986, לקבוצה בראשות חברת ההשקעות Hicks & Haas. בשנת 1995, נרכשה החברה על ידי Cadbury Schweppes. בשנת 2008, התפצלה קבוצת 'ד"ר פפר סנאפל' מחברת Cadbury Schweppes ובשנת 2018 נרכשה על ידי Keurig Dr Pepper.
בעקבות החרם הערבי שהחל בשנת 1951 והתרחב משמעותית בסוף שנות השישים (בעיקר בגלל מלחמת ששת הימים), נמנעה חברת סבן אפ לשווק את המשקה בישראל, ורק לאחר הסכמי אוסלו המשקה שווק ונמכר באופן רשמי על ידי חברת המשקאות הישראלית 'טמפו משקאות'.
נוסחת המשקה
מאז השקתו של המשקה בשנת 1929, שונתה תרכובת המשקה מספר פעמים. בשנת 2006, נוסחת המוצר הנמכרת בארצות הברית שונתה, כך שהמשקה משווק עתה כ- '100% טבעי'. השינוי הושג לאחר ביטול והחלפה של מרכיבים מהמשקה (כמו למשל-החלפת ציטראט הנתרן באשלגן ציטראט). הנוסח החדש של המוצר אינו מכיל מיץ פירות (בארצות הברית) אלא ממותק על ידי סירופ תירס עתיר פרוקטוז (HFCs). בעקבות כך התאגדו מספר ארגוני-בריאות בארצות הברית, בדרישה להוריד את המילים '100% טבעי' מהמוצר, ורק לאחר שהמרכז למדע בארצות הברית איים בשנת 2007, לתבוע את חברת סבן-אפ בשל טובת הציבור, הודיעה סבן אפ, שהיא תפסיק לשווק את אותו מוצר - כמשקה טבעי. בשנת 2011 החלה חברת סבן אפ, לבחון אפשרות לשינוי נוסחת המוצר על ידי שימוש בסוכר במקום HFCs (ראשי תיבות באנגלית: סירופ תירס עתיר פרוקטוז), ואף החלה בשיווק המוצר שנקרא: סבן אפ רטרו ('7Up Retro'), כאשר סיסמת המשקה היא 'נעשה עם סוכר אמיתי'.
מקור השם
מקורו האמיתי של השם אינו ברור, למרות ועל-פי חלק מהטענות, השם נבע בשל שבעת המרכיבים העיקריים של המשקה.
על שמו של המשקה קיים מיתוס הקובע כי השם 'סבן אפ' נבחר מכיוון שהמשקה מכיל pH (רמת חומציות) מעל 7. טענה זאת מופרכת משום שרמת ה-pH במשקה קרובה ל-3.79, בדומה למשקאות מוגזים אחרים.
ג'ון נאן
ג'ון נאן (באנגלית: John Denis Martin Nunn; נולד ב-25 באפריל 1955, לונדון) הוא שחמטאי ומתמטיקאי בריטי. נחשב לאחד מכותבי ספרי השחמט הטובים בזמנו.
החל מפברואר 2019 אינו שחמטאי פעיל.
ביוגרפיה
נאן החל לשחק שחמט בגיל ארבע. בשנת 1967, בגיל 12, זכה באליפות בריטניה בשחמט עד גיל 14. בגיל 14 הוכתר כאלוף לונדון עד גיל 18. בגיל 15 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1973 סיים את לימודי התואר ראשון ובשנת 1978 סיים דוקטורט במתמטיקה בנושא טופולוגיה.
הוא נשוי לפטרה פינק-נאן, שחמטאית גרמנייה ואב לבן.
ג'ון נאן באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1976 ל-1994 השתתף ג'ון נאן ב-10 אולימפיאדות שחמט:
מקהלת העפרוני
מקהלת העפרוני היא מקהלה שנוסדה בשנת 1981 בקריית החינוך ע"ש בן-גוריון בעמק חפר על ידי מיה שביט, אשר שימשה כמנצחת והמנהלת האומנותית של המקהלה 33 שנה. החל משנת 2017 משמשת שלי ברלינסקי כמנהלת האומנותית וכמנצחת המקהלה הייצוגית.
מקהלת העפרוני מונה מעל ל-100 ילדים מעמק חפר והסביבה ומורכבת מחמש מקהלות פעילות: קטנטני העפרוני (גילאי 4-6), אפרוחי העפרוני (גילאי 7-9), עפרוני הצעירה (גילאי 9-12), המקהלה הייצוגית (גילאי 12-18) ואנסמבל הבוגרות. המקהלה מרבה להופיע ברחבי הארץ עם אנסמבלים ותזמורות מובילות, עם אמנים ויוצרים, וכן מוזמנת דרך קבע לפסטיבלים וסיורים בחו"ל.
חלק מבוגרות המקהלה, כמו ענת אפרתי ושרון רוסטורף-זמיר פנו לקריירה בזמרה אופראית. חלקם, כמו ישי שטקלר ולילי סולומונוב, פנו לניצוח, ואחרות, כמו יפעת פלנר, פנו למחקר מוזיקולוגי. בוגרות מקהלה רבות ממשיכות לפעול יחד עם המקהלה העכשווית, כגון שירה גפן.
בשנת 2011 זכתה המקהלה בפרס מפעל הפיס לאומנויות הבמה ע"ש לנדאו, בקטגוריית "מוזיקה קלאסית – מבצע בתחום הזמרה".
המקהלה הייצוגית
המקהלה מונה כ-50 נערים ונערות בכיתות ז'–יב' מעמק חפר והסביבה. חזרות המקהלה מתקיימות פעמיים בשבוע וכוללות פיתוח קול, סולפז', תאוריה, תנועה ומשחק. למקהלה רפרטואר עשיר ומגוון הכולל יצירות קלאסיות מן הרנסאנס ועד ימינו, יצירות ישראליות אמנותיות, שירי עם בשפות שונות, שירים מעדות ותרבויות ישראל ושירי זמר עבריים בעיבודים אמנותיים. מלחינים ישראלים רבים כתבו עבור המקהלה, בהם יחזקאל בראון, מרי אבן-אור, אנדרה היידו, צבי אבני, מנחם ויזנברג, משה רסיוק, עודד זהבי, חיים פרמונט, שרה שהם, ערן דינור, שם-טוב לוי, אייל באט ועוד. המקהלה מרבה להופיע בקונצרטים ברחבי הארץ והעולם: באירופה, ארצות הברית, קנדה, סקנדינביה, יפן וסין, ומרבה לשתף פעולה עם התזמורות החשובות בארץ, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, בארוקדה, סימפונט רעננה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית והאופרה הישראלית החדשה. משתפת פעולה עם מיטב האמנים והיוצרים בארץ, בהם יוני רכטר, גבי ארגוב, שלומי שבן, שלמה גרוניך, עפרה חזה, יהורם גאון, אלי דג'יברי ועוד, כמו גם עם במאים וכוריאוגרפים, בהם יובל זמיר, גבי אלדור, מיקי גורביץ', יעל טילמן, לאה אברהם ודניאלה מיכאלי.
עפרוני הצעירה
מקהלת העפרוני הצעירה הוקמה בשנת 1996 על ידי אסתי הר-גיתי כמקהלת הכנה למקהלה הייצוגית. כיום מונה המקהלה כ-40 ילדים וילדות בכיתות ד'-ו' מעמק חפר והסביבה, ומהווה גוף אמנותי העומד בפני עצמו. מטרתה העיקרית של המקהלה היא להעניק לילדים חוויה מוזיקלית אמנותית ברמה גבוהה ולהביאם לאהבת השירה והעשייה המוזיקלית. חזרות המקהלה מתקיימות פעמיים בשבוע בבית יד לבנים במכללת רופין ומושם בהן דגש על לימוד רפרטואר מגוון, הפקה קולית נכונה, הקשבה, ריכוז, פיתוח שמיעה ומיומנויות מוזיקליות, הבעה, משחק ותנועה. למקהלה רפרטואר רחב הכולל יצירות קלאסיות, שירים ישראלים מעובדים, שירי עם בשפות שונות וכן יצירות שנכתבו במיוחד עבורה. המקהלה מוזמנת דרך קבע להופיע עם גופים מוזיקליים מן החשובים בארץ, בהם האופרה הישראלית והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, וכן עם מנצחים, אמנים ויוצרים מן השורה הראשונה, בהם יוני רכטר, שלומי שבן, ערן צור, רונה קינן, שלומי שבת, דניאל סלומון, יהונתן גפן, שירה גפן, ירדן בר-כוכבא, רוני פורת ועוד.
אפרוחי העפרוני
מקהלת אפרוחי העפרוני הוקמה בשנת 2007 כמעין "מקהלת מכינה", שבוגריה מצטרפים לשורות המקהלה הצעירה. חזרות המקהלה מתקיימות אחת לשבוע וכוללות לימוד מונחי יסוד בשפת המוזיקה, תווים, קצב, הפקה קולית נכונה, תנועה, משחק ועבודה יצירתית. למקהלת אפרוחי העפרוני רפרטואר מגוון הכולל יצירות קלאסיות, שירי עמים בשפות שונות ושירי זמר עבריים. המקהלה מופיעה מדי שנה במספר תוכניות. כיום מונה המקהלה כ-30 ילדים וילדות בכיתות א'-ג' המגיעים מרחבי עמק חפר והסביבה.
אנסמבל הבוגרות
אנסמבל הבוגרות החל לפעול בשנת 2021, בניצוחה של לילי סולומונוב. האנסמבל כולל כ-20 זמרות בוגרות העפרוני.
קיסוניוס
קיסוניוס (Cissonius או Cisonius) או קסוניוס (Cesonius) היה אל המסחר במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו) וגם בדרומה של גרמניה ובשווייץ של ימינו.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית, זוהה קיסוניוס עם האל מרקורי מהמיתולוגיה הרומית.
קסוניוס תואר כאדם מזוקן, שלראשו קסדה, והוא רוכב על איל ואוחז בידו כוס יין, או כאשר לראשו קסדה מכונפת והוא אוחז מטה שליחים, ומלווים אותו תרנגול ועז.
ככל הנראה, בהשפעת המיתולוגיה הרומית, הפך קיסוניוס לאל הסוחרים ומגן עוברי האורח.
טריפולי
טְרִיפּוֹלִי הוא שם שמשמעותו "טרי פוליס", כלומר "שלוש ערים" (שאוחדו לעיר אחת או קדמו לה). השם נכתב ונהגה גם טַרָאבֻּלֻס/טַרָאבּוּלוּס וטְרָאבְּלֶס.
היסטוריה של לטביה
שורשיו של העם הלטבי נעוצים בתרבויות ובעמים מרובים אשר היו באזור המוכר היום כלטביה.
שורשיו של העם הלטבי
התרבות הלטבית המוכרת כיום מורכבת ומושפעת בבסיסה משתי תרבויות עיקריות וידועות בהיסטוריה הלטבית- התרבות הליבונית והלטגלית. העם הליבוני היה ברובו על שפת הים הבלטי באזור המוכר כיום כמפרץ ריגה- התרבות הליבונית הייתה מורכבת ומושפעת משתי תרבויות-פינית ובלטית, התרבות הפינית השפיעה על שפתם הליבונית- שפה אוראלית פינית אשר דומה בעיקר לאסטונית, פינית והונגרית. העם הליבוני, מנהגיו ודרכיו היו דומים יותר לעמים הבלטים שישבו באותם הזמנים (תחילת המילניום השני) באזור לטביה וליטא העכשווי.
כיום כמעט ואין עדויות לתרבות ולעם הליבוני ולשפתו פרט לכמה מוזיאונים קטנים ברחבי לטביה ו-12 כפרים קטנים אשר מוגדרים כליבונים ברחבי לטביה, כדוגמת הכפר יאונציאמס בפאתי ריגה, והשפה מדוברת בפי לא יותר מ-200 איש.
התרבות השנייה אשר השפיעה באופן משמעותי על התרבות הלטבית היא התרבות הלטגלית, תרבות של עם אשר התיישב ברוב האזור המזרחי של לטביה כיום. העם הלטגלי היה מושפע גם בשפתו הלטגלית וגם בתרבותו מהתרבויות הבלטיות באזור בלבד ומעט מאוד מהצפוניות. בניגוד לליבונים ללטגלים יש עדויות רבות ושפתם עדיין מודברת בפי 200,000 איש ברחבי לטביה וברוסיה בגבול הלטבי. השפה הלטגלית נחשבת כיום כבת או אחות לשפה הלטבית כאשר הדמיון ביניהן עצום, לדוגמה השפה הלטגלית (latgalīšu volūda) והשפה הלטבית (Latviešu valoda). כמו כן דרכיהם ומנהגיהם של הלטגלים דומים מאוד לאלו של הלטבים.
שלטון רוסי וסובייטי
במשך כ-200 שנה רוב לטביה הייתה בשלטון עצמי והגופים הסובבים אותה היו פרוסיה אשר שלטה בליטא והשנייה-האימפריה הרוסית. כאשר התעצמה האימפריה הרוסית והייתה בעלת מספיק כוח היא נלחמה בפרוסיה על מנת להשיג שליטה במזרח אירופה (אוקראינה ובלארוס) וצפון אירופה(אסטוניה, לטביה וליטא) וניצחה, וכך לטביה נכבשה על ידי הכוחות הרוסים והפכה לחלק בלתי נפרד מהאימפריה הרוסית. במשך כמעט 170 שנים שלטו הרוסים בלטבים עד אשר קרסה האימפריה הרוסית בעקבות מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר ולטביה זכתה לעצמאות מחודשת לאחר זמן רב מאוד.
עצמאות
בתחילת ספטמבר 1917 הצליח צבא גרמניה לפרוץ את החזית הרוסית בלטביה ולהתקדם לכיוון ריגה ולפני 10 בספטמבר 1917 נפלה ריגה בידי הגרמנים. בסוף 1917 התכנסו נציגי מפלגות שונות בלטביה והכריזו על עצמאות לטביה. במרץ 1918, בחוזה ברסט-ליטובסק, ויתרה רוסיה הבולשביקית על חלק ממחוזות לטביה. באפריל 1918 ניסתה גרמניה לקדם הקמת מדינה בלטית המורכבת מאסטוניה, פינלנד ולטביה שתיפרד מרוסיה ותהיה קשורה לבית המלוכה הגרמני. אולם עם כניעת גרמניה בנובמבר 1918, בטלה תוכנית זאת. בדצמבר 1918 ניצלה רוסיה הסובייטית את כניעת גרמניה, והצבא האדום, ובמיוחד יחידות הרובאים הלטביים, יצאו לכבוש את לטביה.
באוקטובר 1919 כבשו כוחות צבא המתנדבים של רוסיה המערבית חלקים מלטביה, אולם במהרה הצליחו הלטבים לדחוק אותם אחורה. בהמשך נחלמו הכוחות הלטבים נגד הצבא האדום ובינואר 1920 גרשו את הסובייטים מלטביה. במשך חודשים רבים ניהלו לטביה ורוסיה שיחות על הסכם שלום וב-11 באוסט 1920 נחתם הסכם שלום על פיו הכירה רוסיה בעצמאות לטביה. בינואר 1921 הכירו הממלכה המאוחדת, צרפת, יפן, פולין ומדינות נוספות בעצמאות לטביה.
מלחמת העולם השנייה ואחריה
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה חולקה לטביה יחד עם רוב מזרח וצפון-מזרח אירופה בין גרמניה הנאצית וברית המועצות ולטביה נידונה להיות חלק מברית המועצות. בשנת 1940 פלשו הסובייטים אל לטביה וכבשו אותה ואילו שנה לאחר מכן נכבשה על ידי הכוחות הנאצים. במשך שנתיים הייתה לטביה תחת משטר נאצי, כחלק מנציבות הרייך אוסטלנד, עד לכיבושה מחדש ב-1944 על ידי הצבא האדום. מאז הייתה רפובליקה סובייטית שנקראה- הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית במשך שנים רבות.
במשך השנים סבל העם הלטבי מהשלטונות הסובייטים והחלה שנאה של ממש כנגד השלטון וכנגד העם הרוסי ששלט באזור וקיבל אהדה מהשלטון להתאכלס בלטביה. כאשר החלה לקרוס ברית המועצות בסוף שנות השמונים של המאה העשרים החלו פעולות לאומיות בכל רפובליקות ברית המועצות תנועת העצמאות הלטבית קיבלה גירוי והחלה במאבק כנגד השלטון הסובייטי עד להכרזת העצמאות של לטביה ב-21 באוגוסט 1991 וכך הוקמה הרפובליקה של לטביה (בלטבית: Latvijas Republika).
הרפובליקה הנוכחית
לאחר הכרזת העצמאות חזרו הסמל והדגל לשימוש רשמי והיווה יחס רע כלפי הרוסים ברחבי המדינה. הרשויות הקשו מאוד על הרוסים לקבל את הזכות להתיישב בלטביה ולקבל אזרחות ודרשו מהם לעבור מבחנים רבים בשפה הלטבית על השפה, התרבות וההיסטוריה הלטבית על מנת לקבל את הזכות הזו. במשך השנים הראשונות של העצמאות גם היו רעיונות, קריאות ואהדה רבה מצד העם הלטבי לגרש את כל האזרחים והתושבים הרוסים חזרה לרוסיה, אך מעשים אלה סוכלו על ידי לחץ רב של רוסיה באו"ם. לטביה התקבלה לאו"ם והחלה לשפר ולהדק יחסיה עם מערב אירופה וצפון אמריקה על ידי יצירת קשרים חדשים, יחסי מסחר דבר שהביא רצון לטבי מוחלט להורדת התלות ברוסיה לאפסית ולהתנתקות ממנה. עם השנים יחסים אלו התהדקו כאשר לטביה נכנסה לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי.
רון קליינמן
הרב רון ש' קליינמן (נולד בכ"ג בתשרי ה'תשכ"ו, 19 באוקטובר 1965) הוא פרופסור חבר למשפט עברי, דיני נזיקין ודיני לשון הרע בקריה האקדמית אונו משנת 2002.
מכהן כיו"ר הוועדה הישראלית של האיגוד הבינלאומי למשפט עברי (The Jewish Law Association).
ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ טירת צבי. למד בישיבת הר עציון באלון שבות בין השנים 1990-1983. קיבל תעודת הוראה בתורה שבעל פה ממכללת "יעקב הרצוג" להכשרת מורים. הוסמך לרבנות וקיבל כושר לרבנות עיר על ידי הרבנות הראשית לישראל. ב-1994 סיים תואר ראשון במשפטים בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן וב-1995 הוסמך כעורך דין על ידי לשכת עורכי הדין. ב-2001 הוענק לו תואר שלישי במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, במסלול ישיר לדוקטורט לתלמידים מצטיינים. במשך כל שנות לימודיו למד במקביל במכון הגבוה לתורה באוניברסיטה.
שימש כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת "שערי משפט" בהוד השרון. ב-2002 מונה למרצה בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו. ב-2008 נבחר לכהן כיו"ר הוועדה הישראלית של האיגוד הבינלאומי למשפט עברי (The Jewish Law Association) במקום פרופ' נחום רקובר. ב-2012 קיבל דרגת פרופסור חבר.
פרופסור קליינמן מרצה בכנסים בינלאומיים בנושאים שונים בתחום המשפט העברי וההלכה וכן מעביר שיעורים בתחומים אלו במקומות שונים ברחבי הארץ. הוכתר כמרצה מצטיין מטעם רקטור אוניברסיטת בר-אילן בשנות הלימודים תשנ"ט ותשס"ב. פרסם ספר ועשרות מאמרים בנושאי משפט עברי, הלכה, חקר המנהגים ודיני נזיקין.
פרופסור קליינמן מתגורר בגבעת שמואל, נשוי לחני לבית גולן ואב לחמישה.
Blogger
Blogger (תעתיק: בלוגר) הוא מערכת ליצירת בלוג אינטרנטי של חברת גוגל. הממשק נועד לאפשר לכל אחד לפתוח "בלוג" משלו ולכתוב פוסטים בכל נושא שיבחר. זו הייתה המערכת הראשונה שהשתמשה בתקן MetaWeblogAPI.
ישנם מספר סוגי בלוגים המתקיימים בממשק זה, כגון בלוג אישי בו הבלוגרים כותבים את מהלך חייהם; בלוג פרסומי בו הבלוגרים מפרסמים מקומות שהם ממליצים לבקר בהם או מוצרים שהם ממליצים לקנות; בלוג צהובון בו מתפרסמת רכילות על אישים מפורסמים; ועוד. הכותבים יכולים להגדיר אם הבלוג יהיה פתוח או סגור לקוראים מסוימים.
היסטוריה
בשנת 2003 רכשה גוגל את "בלוגר" מהמפתחים שלו. לאחר מכן נוספו בממשק מספר שירותים העוזרים למנהלי הבלוג לפרסם את הפוסטים (תרגום: רשומות) באופן מהיר יותר, כגון: אימייל סודי, SMS ועוד. בנוסף, ההרשמה לממשק כיום פשוטה מאוד, היא דורשת התחברות ראשונית של חשבון גוגל והזנת סאב-דומיין (תרגום: תת-שם מתחם) בלבד, ואין צורך להירשם מחדש.
שירותים נוספים ששילבה גוגל בהמשך הם סטטיסטיקות מהאתר "Google Analytics", אימייל סודי לפרסום הרשומות אוטומטית מאת "Gmail", ועוד, וגם קבלת כסף על ידי פרסומות בתוצאות החיפוש של גוגל (לעסקים - העסק יוצג בתוצאות חיפוש גוגל לפי ההתאמה לכותרת העסק, ובעלי הבלוג יוכלו לקבל כסף בתמורה).
שרונה (מושבה)
שָׁרוֹנָה (בגרמנית: Sarona; הגייה: זָרוֹנָה) הייתה המושבה הרביעית שהקימו הגרמנים הטמפלרים בארץ ישראל, במחצית השנייה של המאה ה-19. המושבה הוקמה ארבעה קילומטרים צפונית ליפו, ואחרוני בתיה שוכנים מאז בתל אביב-יפו בין שדרות שאול המלך מצפון, דרך בגין במזרח, רחוב הארבעה מדרום ורחוב לאונרדו דה וינצ'י ממערב. מקצתם נמצאים היום בתוך בסיס הקריה. המרחב החקלאי של שרונה השתרע לכיוון מזרח על שתי גדותיו של ואדי מוסררה (כיום נחל איילון), לשם חציתו בכלי אופן נעזרו בגשר שרונה על מעבר מוסררה, בצפון מזרח לפחות עד פרדס גולדברג ובמערב משני צידי רחוב אבן גבירול של ימינו ועד נחל הירקון.
בתחומה של המושבה התמקמו ברבות הימים מוסדות השלטון הבריטיים, ולאחריהם מוסדות השלטון של מדינת ישראל באזור המכונה "הקריה". מאז שוכנים בחלקה הצפוני מתקני צבא, משרדים ממשלתיים ועד 2017 שכן במקום מתחם רשות השידור בתל אביב. ובחלקה הדרומי - מדרום לרחוב קפלן התבצעו עבודות שימור כחלק מתוכנית פיתוח של האזור. הרחובות המרכזיים של המושבה הם הרחובות קפלן ודוד אלעזר של ימינו, הניצבים זה לזה ויוצרים את צורת הצלב שאפיינה את תכנון המושבות הטמפלריות.
הקמת המושבה
שׂרונה הוקמה על ידי הדור השני של בני המושבה הגרמנית ביפו שביכרו חיי חקלאות על חיי עיר. שמה ניתן לה על ידי מייסדה בשל מיקומה בדרום שפלת השרון. באוגוסט 1871 נרכשו 600 דונם אדמה ממנזר יווני ליד יפו ובאוקטובר אותה שנה הונחה אבן הפינה למושבה. במקום הוקמה מושבה חקלאית, שנבנתה במתכונת קלאסית של כפרים בדרום גרמניה. בתים אלה היו לרוב חד קומתיים, וכללו עליית גג וקומת מרתף למשרתים. חומר הבנייה היה מקומי, ולכן רוב הבתים נבנו בכורכר (בניגוד לבתי המושבה הגרמנית בירושלים למשל, שבתיה בנויים אבן גיר). הטמפלרים הביאו לארץ ישראל שיטות חקלאיות מודרניות וכלים חקלאיים מודרניים.
שני המגרשים בצומת המרכזי, הצפוני, של המושבה הוקצו למבני ציבור: בית קהילה ובית העם, וכן בית בד, יקב גדול, וכשלושים בתי מגורים. סביב המושבה הבנויה השתרעו אלפי דונמים של שדות חקלאות, בהם גידלו הטמפלרים מטעי הדרים, כרמים, עצי זית, חיטה ועוד. את המושבה מדד ותכנן בן העדה תיאודור זנדל. תכנון המושבה נעשה בצורת צלב: הרחוב הראשי כריסטוף הופמן (היום דוד אלעזר) ודרך הים (כיום רחוב קפלן). משפחת למלה נמנתה על המשפחות המייסדות של שׂרונה. כריסטיאן פרידריך למלה (מוכר לתושבי שׂרונה בשם "פריץ"), גנן במקצועו, נטע בסוף המאה ה-19 פרדס בן שישים דונם, שנחשב בין המשובחים ביפו. תוצרת הפרדס שווקה תחת השם תפוזי ג'אפה לגרמניה. הפרדס זכה מאוחר יותר לשם "פרדס ליטוינסקי". ביתו של פריץ למלה עומד עד ימינו ברחוב דוד אלעזר 11 (רחוב כריסטוף אז). פריץ ואחיו נטעו גם כרמי ענבים לייצור יין, ואת תוצרתם עיבדו ליין בייקב שׂרונה.
יחסי הקהילה עם היישוב העברי עד מלחמת העולם הראשונה היו תקינים. המתיישבים הגרמנים אף העסיקו בחליבה יהודים על מנת שמוצרי החלב והגבינה שלהם יהיו כשרים ויוכלו להמכר ליהודי יפו.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 דווח כי אוכלוסיית שׂרונה מונה כ-270 נפשות.
מלחמת העולם הראשונה
ערב מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה ניכרה מתיחות בין הטמפלרים תושבי שׂרונה לבין בני היישוב העברי, בשל החסות שקיבלו תושבי יפו ותל אביב מרוסיה, אויבתה של גרמניה, והתלקחו עימותים בין בני הנוער.
בפרוץ המלחמה התגייסו רבים מבני המושבות לצבא הקיסרי, והמושבות שימשו בסיס לסוכני ריגול ותעמולה גרמנים. בנובמבר 1917 טרם צלח חיל המשלוח המצרי של הבריטים את הירקון וקו שתי העוג'ות התייצב, נעמדו זה מול זה הכוחות הבריטיים מדרום לנהר וכוחות הצבא העות'מאני מצפון לו. באותם ימים הירקון עדיין היה נהר במלוא עוצמת ספיקתו, שני רק לנהר הירדן, ונחשב למכשול טבעי משמעותי. חיל המשלוח נזקק לחומרי גלם ולשטח היערכות על מנת להרכיב את הציוד לצליחת הירקון, ולשטחי אימון בהפעלת הציוד. מכיוון שהיה חשש כי המשמרות הטורקים שסיירו לאורך הירקון יגלו את ההכנות, הרחיק הפיקוד הבריטי של חיל המשלוח את זירת ההכנות וההצטיידות לצליחה עד לשׂרונה, וזאת אף על פי שהטמפלרים, אזרחי האימפריה הגרמנית, נחשבו נתיני אויב. לאחר הכיבוש הבריטי, נשלחו הגברים, יחד עם שבויי מלחמה גרמנים, רובם למחנה המעצר בסידי בישר, חלקם גם למעדי ולטורה. בינואר הואשמו התושבים שנותרו בריגול והועברו זמנית למושבה הגרמנית ביפו. ביולי 1918 החליטו השלטונות הצבאיים הבריטים לגרש גם 850 נשים, ילדים וזקנים מקהילת הטמפלרים למלון-בית ההבראה לשעבר "אל-חיאת" בחלוואן, שם נשארו למשך שנתיים. בתחילת שנת 1920 נשלחו ממצרים 270 טמפלרים לטירה בבאד מרגנטהיים בווירטמברג. החל משנת 1920 הורשו הטמפלרים לחזור לארץ ישראל.
תחילה נאספו מתושבי המושבה עצים ושטיחים לבניית אסדות הצליחה. מהעצים נבנו סירות קלות, ורפסודות בצורת מסגרות עץ מרופדות בשטיחים על מנת להחריש את צעדי החיילים על גבי הרפסודה. באזור "באסה", צפונית ליפו, הייתה בִּיצָה ושם התאמנו השייטים בהפעלת הציוד. אחרי אימונים אחדים, הוחבאו הרפסודות בפרדסי שׂרונה עד ליום הצליחה. בשלב מאוחר יותר בשנת 1918 הפקיעו השלטונות הבריטיים את רכוש הטמפלרים כולל בתיהם. הם הוחזרו להם בשנת 1925. שׂרונה שימשה ב-1918 גם בסיס לטייסת 113 מכנף 5 ויחידת בלוני תצפית של הבריגדה הארצישראלית של גייסות התעופה המלכותיים (Royal Flying Corps), לימים חיל האוויר המלכותי הבריטי.
תקופת המנדט
בתקופת המנדט חל גידול ניכר בהיקף והבניה ובסגנון הבנייה הבינלאומי, ובני הדור השני והשלישי העדיפו לבנות את בתיהם במושבה בסגנון זה. האוכלוסייה ביישוב גדלה והגיעה ערב המלחמה ל-428 תושבים. כלכלת המושבה התרחבה מחקלאות לעיבוד תוצרת חקלאית, תעשייה זעירה ומקצועות חופשים. המושבה הוכרזה כמועצה מקומית ב-1925. נחנך בית הספר לילדי שׂרונה (להוסב לבית היולדות הקריה). בשנות המצוקה שלאחר המלחמה רכשו יהודים קרקעות באזור. שׂרונה הייתה המתקדמת בין מושבות הטמפלרים בארץ.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה חל גידול במספר חברי המפלגה הנאצית בארץ, במרץ 1933 הוקמו שני סניפים של המפלגה הנאצית: בחיפה ובשׂרונה-יפו. עם חקיקת חוקים נאציים בגרמניה נגד בתי מסחר יהודיים, הטיל היישוב העברי חרם על התוצרת הטמפלרית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בתום המלחמה הפך המקום למחנה צבאי בריטי. הטמפלרים שנכלאו הורשו לשוב לבתיהם. בלחץ המחתרות הלכה ופחתה הנוכחות הגרמנית בארץ ישראל לאחר היוודע ממדי השואה, ולאחר שגוטהילף וגנר, אחד המנהיגים הבולטים בשׂרונה הוצא להורג על ידי הפלמ"ח, עזבו רובם הגדול את הארץ. שלוש המחתרות התקיפו את בסיס שׂרונה:
עיריית תל אביב הציבה שלט לזכר ארבעת הנופלים, ברחוב אוסוואלדו ארניה במתחם שׂרונה.
ב-16 בדצמבר 1947 העבירו הבריטים את המחנה ליישוב העברי וכבר למחרת נערך בשטח המושבה טקס הנפת דגל עברי בנוכחות קהל וחיילי ההגנה. בינואר 1948 רכשה הסוכנות היהודית 21 מטוסים שהוצאו מכלל שימוש והעבירה אותם ליקב הטמפלרי בשׂרונה והשמישה אותם כחלק מחיל האוויר שבדרך. עיריית תל אביב הציבה ליד היקב לשעבר, שלט זיכרון לזכר הפעולה הזאת.
במרץ 1945 הפקיעה עיריית תל אביב, על פי סמכות שהוענקה לה על ידי הנציב העליון חלק מקרקעות שׂרונה לצורך הקמת בית חולים עירוני. במרץ 1947 חתמה עיריית תל אביב על הסכם עם תושבי שׂרונה לרכישת אדמות המושבה. ההסכם הותנה באישור השלטונות הבריטיים, אשר סירבו לתת אישור כזה ובמקום זאת הפקיעו את כל הקרקעות של שׂרונה בהתאם לצו להפקעת נכסי אויב, לצורך קבלת פיצויים מגרמניה על נזקי מלחמת העולם השנייה. ב-20 בינואר 1948 רכשה עיריית תל אביב את קרקעות שׂרונה מהאפוטרופוס הבריטי על נכסי אויב. במסגרת הסכם השילומים, דרשה גרמניה שישראל תפצה את הטמפלרים על רכושם שהופקע. בעקבות זאת נחתם ביוני 1962 הסכם פיצויים ובשנת 1966 הושג הסכם בין הטמפלרים באוסטרליה ובגרמניה על חלוקתם. הפיצויים על שׂרונה הועברו בפועל החל משנת 1969.
בינוי ושימור מתחם שׂרונה
בספטמבר 1978, בעקבות החלטת ממשלת ישראל להעביר את משרדי הממשלה שעוד נותרו בקריה, מונתה ועדת היגוי לתכנון דרום הקריה - שטח בן כ-190 דונם שתחום בין הרחובות קפלן, בגין, החשמונאים/הארבעה ולאונרדו דה וינצ'י.
ביוני 1980 בחרה ועדת ההיגוי בתוכניתו של האדריכל קלמן כ"ץ, אשר הציעה אזור מבונה של שימושים מעורבים, התוחמים כיכר מרכזית ופארק עירוני רחב ידיים. המרחב העירוני שנוצר יועד להולכי רגל בעוד תנועת וחניית כלי הרכב היא תת-קרקעית. בשנים שלאחר אישור התוכנית, גדל הצורך בשטחי משרדים, מסחר ומגורים במרכז תל אביב וכן השתנתה התפיסה התכנונית לגבי שימור, כאשר מעבר להכרה בערכו התרבותי, נתפס השימור כמנוף להחייאה ולפיתוח של מרקמים היסטוריים. כפועל יוצא מתפיסה זו, הוחלט על שימור נרחב של מבני המושבה שׂרונה. בעקבות כך, ועל מנת להתאים את התוכנית למציאות העירונית המתפתחת, הוכנה על ידי האדריכל קלמן כ"ץ תוכנית מפורטת חדשה, תא/3000, אשר קיבלה תוקף בספטמבר 2006. תוכנית זו כוללת אזור מבונה של שימושים מעורבים בשטח עיקרי של 499,000 מ"ר, התוחם פארק אורבני שבו מבנים לשימור. ייחודו של הפרויקט בשילוב שנעשה בו בין בנייה חדשה וגבוהה בהיקף רחב, לבין שימור מבני המושבה שׂרונה בתוך ריאה ירוקה משמעותית, וכן בפיתוח מערכת יחסים ידידותית מבחינה אורבאנית בין שני המרקמים. בתוכנית המקורית שהכין אדריכל קלמן כ"ץ קיים מרחב עירוני פתוח, גדול, ירוק ומוטה הולכי רגל, המוקף בדופן עירונית של שימושים מעורבים. הדופן העירונית, ההולכת ונבנית היום, אמנם גבוהה יותר ויקרה יותר אבל עדיין חובקת מרחב עירוני גדול ופתוח. הפארק האורבני שבתוכנית המקורית, שלאורך השנים גרר ויכוחים, התלבטויות, היבטים תרבותיים ושיקולים כלכליים, ידע בסופו של דבר להכיל גם את הבניינים הישנים-החדשים של שׂרונה. התוכנית קיבלה את השם פרויקט "דרום הקריה".
בינואר 1997, אושרה למתן תוקף בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה. תוכנית "דרום הקריה" הכוללת 450 אלף מ"ר ברובם משרדים, אך גם מלונאות ומגורים.
בתחילת שנות האלפיים הצבא התפנה מהאזור הדרומי של הקריה. ב-2005 הוזזו חמישה בתים שעמדו לאורך רחוב קפלן בסגנון הבנייה הטמפלרי כשלושים מטרים ממקומם כדי לאפשר את הרחבתו של הציר הסואן.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 פועלים בשׂרונה מתחם חנויות ושׂרונה מרקט כמרכזי מסחר ומשרדים. שׂרונה מרקט הוא שוק בחלק הדרומי של שׂרונה, שפועל תחת החברות ביג מרכזי קניות ומגה אור החזקות וכולל עשרות דוכנים, חנויות, מסעדות, בתי קפה ועוד, מתחת לשלושה מגדלי מגורים. מתחם שׂרונה הוא מתחם המורכב מכ-30 מבנים לשימור. בכל בניין מאחד עד ארבע חנויות, מסעדות ועוד.
בעלות המבנים במתחם מחולקת לשני חלקים. בחלק המזרחי שולטת ב-50% חברת אברהם אירני בבעלות איתן אירני וב-50% שולטת חברת רוגובין (שנמצאת בבעלותה המלאה של משפחת רוגובין, אך נמצאת בניהולה של מנכ"ל החברה מולי אייזנברג).
בחלק המערבי שולטת קבוצת "אמטא".ב-50% בבעלות ריט 1 ו-50% יחד בבעלות מידאס השקעות בנדל"ן, מתי דב ואייל חומסקי.שתי הקבוצות - המערבית והמזרחית - הקימו יחד את החברה לניהול שׂרונה שמנהלת את המתחם. בראש החברה עומדת המנכ"לית גאלה בנסימון.
פגיעה בחוט השדרה
פגיעה בחוט השדרה גורמת להפרעה בחוט השדרה או נזק לחומר הלבן או הפרעה במרחב הסיבים שמעבירים תחושה ואיתותים מוטוריים אל המוח ומתוכו. הפגיעה גם פוגמת בחומר האפור בחלקו המרכזי של חוט השדרה, דבר הגורם לאובדן מקטעים של תאי עצב.
גורמים לפגיעה
פגיעה בחוט השדרה יכולה להיגרם ממספר סיבות:
חומרת הפגיעה
הארגון האמריקני לפגיעה בחוט השדרה (ASIA, American Spinal Cord Injury Association) הגדיר סיווג בינלאומי המבוסס על גובה הפגיעה הנוירולוגית, בדיקת תחושה בכל דרמטום וכוחן של עשר קבוצות מפתח של שרירים בכל צד של הגוף, הפועלות במשיכת הכתף (C4), בכיפוף המרפק (C5), בכיפוף גבי של שורש כף היד (C6), ביישור המרפק (C7), בכיפוף הירך (L2), ביישור הברך (L3), בכיפוף גבי של הקרסול (L4), בישור בוהן הרגל (L5), ובכיפוף כפי של הקרסול (S1). כל שריר מדורג לפי סולם 0–5, כאשר 0 משמעו משותק, 1 משמעו תנועה חלקית, 2 משמעו תנועה לכל אורך טווח התנועה, 3 משמעו תנועה כנגד כוח הכובד, 4 משמעו תנועה תוך התנגדות ידנית, ו-5 משמעו נורמלי. דירוג התחושות למפרקים אלה הוא מ־2-0, כאשר 0 משמעו איבוד תחושה כללית, 1 משמעו תחושה חריגה, ו-2 משמעו תחושה נורמלית.
פגיעה טראומתית בחוט השדרה מסווגת לארבעה סוגים, לפי הארגון האמריקני לפגיעה בחוט שדרה ושיטת הסיווג הבינלאומית לפגיעה בחוט השדרה (International Spinal Cord Injury Classification System):
בנוסף, קיימות מספר תסמונות קליניות הקשורות בפגיעות חוט שדרה לא מלאות:
בעולם
שכיחותה של פגיעה בחוט השדרה אינה ידועה בהרבה מדינות. במספר מדינות, כמו שווייץ ואיסלנד, נפתחו משרדי רישום. כ-450,000 אנשים בארצות הברית חיים עם פגיעה בחוט השדרה (אחד ל-670), ומתרחשות 11,000 פגיעות נוספות בכל שנה. מרביתן (כ-78 אחוזים) קורות לגברים בגילאים 16–30, ונובעות מתאונת דרכים (42%), מקרי אלימות (24%) או נפילות (22%).
ההשפעות של פגיעה בחוט השדרה
ההשפעות המדויקות לפגיעה בחוט השדרה משתנות לפי סוג ורמת הפגיעה, ומחולקות לשני סוגים עיקריים:
מיקום הפגיעה
חשובה ידיעת הרמה המדויקת של פגיעה בחוט השדרה כדי לחזות איזה חלקים בגוף יושפעו כתוצאה משיתוק ואובדן תפקוד.
מצוינים להלן ההשפעות הטיפוסיות לפגיעה בחוט השדרה לפי מיקום (כמו גם בטבלה משמאל). חשוב לזכור כי בשעה שאיבחון פגיעות מלאות יהיה צפוי, הרי שפגיעות לא מלאות הן ארעיות ויכולות להשתנות מהתיאורים להלן.
פגיעות צוואריות
פגיעות צוואריות גורמות לטטרפלגיה (נכות בארבע גפיים) חלקית או מלאה. בהסתמך על המיקום המדויק של הפגיעה, אדם עם פגיעת חוט שדרה באזור הצוואר יכול לקבל חזרה מידה מסוימת של תפקוד כמפורט להלן, אך בשאר המקרים נותר משותק.
פגיעות בית החזה
פגיעות בחוליות בית החזה ומטה גורמות לשיתוק הגפיים התחתונים. כפות הידיים, הזרועות, הראש והנשימה בדרך כלל לא מושפעים.
פגיעות מותניות ושל עצם הזנב
ההשפעות לפגיעות מותניות או של עצם הזנב הן שליטה מופחתת ברגליים ובמותניים, במערכת השתן, ובפי הטבעת.
תסמונת חוט מרכזי ותסמונות אחרות
"תסמונת החוט המרכזי" (Central Cord syndrome) (תמונה 1) זו תצורה של פגיעת חוט שדרה לא מלאה המאופיינת על ידי פגיעה בתפקוד הזרועות וכפות הידיים, וכן, במידה פחותה יותר, ברגליים. הדבר מתייחס גם לפרפלגיה הפוכה, משום שכפות הידיים והזרועות משותקות בעוד הרגליים והחלק התחתון עובד כראוי.
לרוב, הנזק הוא לחוט השדרה באזור הצווארי או בחלקו העליון של בית החזה, ומתאפיין בחולשה בזרועות וחסך יחסי של הרגליים עם אובדן תחושתי משתנה.
מצב זה משויך לאיסכמיה, דימום או נקרוזה המערבים את החלקים המרכזיים של חוט השדרה (כמות המסלולים העצביים הגדולה שמעבירים מידע היישר מקליפת המוח). סיבים מרובים של אקסון המיועדים לרגליים נשמרים עקב מיקומם החיצוני בחוט השדרה.
דפוס קליני זה מתגלה לאחר החלמה מהלם שדרתי כתוצאה מבצקת ממושכת מסביב או בקרבת החוליה, היוצרת לחץ על חוט השדרה. הסימפטומים יכולים להשתנות או נשארים קבועים.
תסמונת שדרתית קדמית (Anterior Spinal syndrome) (תמונה 2) זו גם פגיעה לא מלאה בחוט השדרה. מתחת לאזור הפגיעה, נפגעים באופן מלא התפקוד המוטורי ותחושות כאב וטמפרטורה. תחושת מגע קל, פרופריוספציה (תחושת הגוף במרחב) ותחושת רטט נשמרות בלתי פגועות. קיימת גם תסמונת שדרתית אחורית, אך תופעה זו נדירה יותר.
תסמונת בראון-סקארד (תמונה 3) קורה בדרך כלל כאשר חוט השדרה נפגם בחלקו הצדי. באותו צד של הפגיעה יש אובדן בפעילות המוטורית, בתחושה הפרופריאוצפטיבית ובתחושת הרטט. בצידה הנגדי של הפגיעה יש אובדן של תחושת כאב, טמפרטורה ומגע קל.
טיפול
במקרה טראומתי כגון תאונות דרכים, חשוב למנוע תזוזה של עמוד השדרה, כדי למנוע קריעה אפשרית של חוט השדרה. פעולה זו מתבצעת בין השאר על ידי קיבוע לקרש גב.
בישראל קיימים מספר מרכזים רפואיים בהם נעשה שיקום נפגעי חוט שדרה. לרשות המטופלים עומדים אמצעי הדמיה ומעבדה מתקדמים וייעוץ של טובי המומחים בארץ בתחום האורתופדיה, הנוירולוגיה, הנוירוכירורגיה, מחלות זיהומיות, פסיכיאטריה, מחלות פנימיות, רפואת אף אוזן גרון, פלסטיקה, כירורגיה ועוד.
קישורים חיצוניים
מרכזי שיקום בישראל
רויאל אייר מרוק
רויאל אייר מרוק (בערבית מרוקאית: الخطوط الملكية المغربية) היא חברת התעופה הלאומית של מרוקו. בסיסה הראשי של החברה נמצא בעיר קזבלנקה. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות במרוקו וכן טיסות בינלאומיות ליעדים באפריקה, אסיה, אירופה וצפון אמריקה. רוב מניות רויאל אייר מרוק בידי הממשלה, והיא חברה בהתאחדות חברות התעופה הערביות.