cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יורג אלברטס
קריירת מועדונים
חזרתו של אלברטס להמבורג זכתה להד גדול בגרמניה, ואוהדי המבורג ציפו לשובו. בעונת החזרה שלו לקבוצה, 2001/02, הבקיע אלברטס ארבעה שערי ליגה, והמבורג סיימה במקום ה-11. אלברטס פתח את עונת 2002/03 בהמבורג והבקיע צמד בניצחון 2-1 על הנובר 96 במשחק הפתיחה של העונה, אך עזב לשנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית לאחר ארבעה מחזורים. אלברטס זכה באליפות בעונת הבכורה שלו בסין, 2003, לאחר שהבקיע שישה שערי ליגה, ואף נבחר ככדורגלן העונה בסין. בעונת 2004 הבקיע שבעה שערים, אך קבוצתו סיימה רק במקום העשירי. בשנת 2013 נשללה האליפות בה זכה אלברטס עם שנגחאי שנחואה, לאחר שהתברר כי מנג'ר הקבוצה לו שיפאנג נהג לשחד שופטים על מנת שיהיו לטובת קבוצתו.
לאחר שתי עונות בסין, חזר אלברטס לגרמניה, ובמחצית השנייה של עונת 2004/05 שיחק בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. אלברטס ערך בקבוצה 13 הופעות, וסיים עמה במקום החמישי. בקיץ 2005 חתם אלברטס בפורטונה דיסלדורף, ששיחקה אז בליגה הגרמנית האזורית, שהייתה אז השלישית בהיררכיית הליגות. אלברטס שיחק בדיסלדורף שתי עונות, בהן הבקיע במצטבר שבעה שערי ליגה, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2007/08 חזר אלברטס לסקוטלנד, שם ערך שבע הופעות והבקיע שני שערים במועדון קלייד, ששיחק אז בליגת המשנה. בתום עונה זו קלייד נשארה בליגה לאחר מבחנים, ואלברטס פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
לאלברטס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה, בין השנים 1996 ו-1998, כולן במשחקי ידידות. אלברטס החל לאחר פרישתו לשחק בנבחרת הוותיקים של גרמניה.
תארים
עם שנגחאי שנחווה:
תארים אישיים:
אליעזר ליפמן פרינץ
ביוגרפיה
אליעזר ליפמן פרינץ נולד בט"ו באדר תקצ"ה (16 במרץ 1835) לרבי רפאל ומעהרלא בארנהם שבהולנד. הוא למד אצל חכמי עירו רבי יואל פרנקפורט ובנו רבי נפתלי. חלק מזמנו הקדיש לסייע לאביו ולסבו אברהם אליעזר במסחר בשטיחים ובדים.
בי"ז בתשרי תרי"ז (16 באוקטובר 1856) נישא להנרייטה יעקבזון להם נולדו שמונה ילדים.
בשנת תרל"ו (1876) עבר עם משפחתו לגור באמשטרדם, שם נבחר לכהן בראשות חברת "פקידים ואמרכלים" שפעלה למען היישוב היהודי בארץ ישראל. בשבתו באמשטרדם שימש כמוהל. ברשותו עמדה ספרייה בת אלפי ספרים.
רא"ל סייע למדפיסי הש"ס דפוס וילנא, וב"אחרית דבר" שבסוף התלמוד בבלי נכתב לו הבעת תודה "לכבוד הרה"ג השוע הנדיב מוהר"ר אליעזר ליפמן פרינס מאמשטרדם".
נפטר בי"ג בחשון תרע"ו (21 באוקטובר 1915) בפרנקפורט דמיין, ונקבר במיידרברג שבאמסטרדם.
לאחר פטירתו העלה נכדו ר' משולם אליעזר פרינץ מלונדון את ספריתו, שכללה כ-8000 כותרים בהם כרכים נדירים ועתיקים, לירושלים לבית המדרש למורים מזרחי שברחוב הלל.
עבודתו הספרותית
בשנת תר"ס הדפיס בברלין את ספר תשלום אבודרהם על פי כתב יד עם הגהות והערות שכתב. בשנת תר"ע הדפיס בפרנקפורט את הספר סדר ברכות של רבי יחיאל מוראפטשיק.
קונטרס דמשק אליעזר, בתוך סידור "אוצר התפילות", נדפס לראשונה בווילנא תרע"ה.
רא"ל עסק רבות בכתיבת חידושים והגהות. הגהותיו למסכת חולין נדפסו בתלמוד בבלי דפוס וילנא (סמוך לפירוש המשניות להרמב"ם).
את חידושיו פרסם בעברית גרמנית והולנדית, בין היתר בכתבי העת התורניים תל תלפיות, כנסת חכמי ישראל, יגדיל תורה, וילקט יוסף, דער איזראעליט, Israelietische Letterbode, Weekblad voor Israelietische Huisgezinnen.
השלים את פירוש מאיר נתיב שכתב מחותנו רבי מאיר להמן למסכת אבות (פרקים ה-ו), שנפטר באמצע העבודה.
כתב גם הערות לפירוש הרמב"ן לתורה ולסידור עבודת ישראל.
הגהותיו ומאמריו הודפסו תחת השם "פרנס לדורות – הגהות ומאמרות".
חורבת כנף
חורבת כנף (חֻרְבַּת כָּנָף) הוא אתר ארכאולוגי בדרום רמת הגולן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד, וכן בית כנסת קדום.
החורבה שוכנת על שלוחה בגובה של כ-190 מטרים מעל פני הים, למרגלות המושב כנף, וכארבעה קילומטרים ממזרח לחופי צפון מזרח הכנרת.
בית הכנסת שבאתר נחקר עוד בשנות השבעים של המאה ה-19, ועל שרידיו נבנה בתקופה זו מבנה מודרני, ששימש כמחסן. מידותיו של בית הכנסת הן כ- 13 על 16 מ"ר, וחזיתו למערב. בית הכנסת היה עשוי כולו מאבני גזית העשויות בזלת.
לשון הכתובת היא:.
על בסיס הממצאים באתר, תוארכה הקמתו של בית הכנסת לראשית המאה השישית לספירה הנוצרית. מתחת לחורבות מתקופה זו, נמצאו בחפירות שנערכו במקום גם שרידי יישוב קדומים יותר, החל מתקופת ההתנחלות (המאה ה-12 לפני הספירה).
כשני קילומטרים ממזרח לאתר נמצאו שרידי בית הכנסת העתיק בדיר עזיז (שנקרא במקור לפי הכתובת שנמצאה במקום - עזיזו).
לקריאה נוספת
חנה ודוד עמית, מראי מקום - לטייל עם המקורות בצפון הארץ, הוצאת יד יצחק בן-צבי, עמ' 213-212.
מישהו פעם
"מישהו פעם" הוא האלבום השביעי של הזמר עברי לידר שיצא לאור ב-3 באוגוסט 2012.
סינגל ראשון מן האלבום הוא השיר הנושא את שם האלבום, שהפך במהרה ללהיט ועמד בראש מצעד גלגלצ במשך 3 שבועות. הקליפ הועלה לאתר הסרטונים YouTube, וצבר למעלה משלוש מיליון צפיות. הסינגל השני שיצא לתחנות הרדיו "מזל טוב ישראל", שיר מחאה בשיתוף הזמר מוקי, התברג בעשיריה הראשונה במצעד השבועי של גלגלצ במשך מספר שבועות. בהמשך יצא הסינגל השלישי לרדיו "תרמיל" שכבש גם הוא את מצעד ההשמעות הארצי והגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים ברדיו בעיקר ברשת ג' שם הגיע למקום ה-1. ב-12 בספטמבר 2012 הגיע האלבום למעמד "אלבום זהב" ונמכר ביותר מ-20,000 עותקים. באותו חודש הוציא לאור את הסינגל הרביעי "לרגע קטן" שזכה להשמעות רבות מאוד והגיע גבוה במצעד ההשמעות ובמצעדי הפזמונים. בינואר 2013 יצא הסינגל החמישי והאחרון "אסתר אוכלת פחמימה". הצלחתו הייתה קטנה ביחס לסינגלים הקודמים ולא נחל הצלחה רבה בהשמעות. במצעדי הפזמונים השנתי נחל "מישהו פעם" הצלחה רבה ודורג גבוה בשקלול כל המצעדים- בין היתר מקום 5 במצעד השנתי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של רשת ג'. בשקלול כל המצעדים הגיע לעשרת הלהיטים המצליחים ביותר ע"פ המצעדים השנתיים.
אתרוג קורפו
אתרוג קורפו או אתרוג יווני (ביוונית: Κιτριά) הוא אחד משלושה זנים חומציים מתועדים של המין אתרוג (citrus medica).
עץ האתרוג היווני ופריו קטנים ביחס לזני האתרוג האחרים, וציפת הפרי חמוצה ומעט מרה. ענפי העץ בעלי ניחוח חזק.
יופיו הכללי של הפרי ביחס לזני אתרוג אחרים גרם לכך שבמשך שנים, לפחות מן המחצית השנייה של המאה ה-18, העדיפו רבים לקיים בזן זה דווקא את מצוות נטילת ארבעת המינים משום הידור מצווה, והעובדה שפיטמת הפרי מתקיימת באחוזים גבוהים, לעומת זנים אחרים בהם היא נושרת, דבר המעניק לפרי יופי מיוחד, הקנתה לו מלבד יתרון היופי והידור המצווה, גם יתרון הלכתי משמעותי שכן לפי ההלכה, אם נפל הפיטם או העוקץ בתהליך הקטיפה או לאחריו האתרוג פסול, ויש המקפידים ליטול דווקא אתרוג בעל פיטם.
בארץ ישראל - פרדס מונטיפיורי, חודש גידול האתרוגים בידי יהודים - הרב יהודה מרגוזה והקהילה הספרדית ביפו, מגרעיניהם של אתרוגים שנשלחו מקורפו לראשון לציון. יבול האתרוגים היפואי שווק לחוץ-לארץ והתחרה באתרוגי אום אל-פחם ששימשו את יהודי ארץ ישראל והתפוצות מאות בשנים. בתקופת הפולמוס פרסם בית הדין של העדה החרדית בירושלים "קול קורא" המעלה את החשש שאתרוגי יפו מורכבים ולכן פסולים וקורא להעדיף את "אתרוגי ארץ ישראל".
אליסון לונדגרן גריימס
אליסון קייס לונדגרן גריימס (באנגלית: Alison Case Lundergan Grimes; נולדה ב-23 בנובמבר 1978) היא משפטנית אמריקאית. כיהנה כמזכירת המדינה של קנטקי בשנים 2012–2020.
ביוגרפיה
ב-2010 הכריזה על כוונתה להתמודד על משרת מזכירת המדינה של קנטקי, ובבחירות הכלליות בנובמבר 2011 הביסה את יריבה הרפובליקני. בנובמבר 2014 התמודדה ללא הצלחה לסנאט, מול הסנאטור המכהן מיץ' מקונל. בנובמבר 2015 נבחרה לכהונה שנייה כמזכירת המדינה.
גריימס נשואה מאז 2006 ומתגוררת בלקסינגטון. היא מחזיקה בקשר קרוב עם הילרי קלינטון.
מלחמת עולם
מלחמת עולם היא עימות צבאי, שמערב את רוב מדינות העולם. המונח מתייחס בדרך כלל למלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. מלחמות אלו התרחשו במאה ה-20, והשתתפו בהן במידה כזו או אחרת חלק גדול ממדינות העולם.
למלחמות העולם היו השפעות רבות על מהלך ההיסטוריה העולמית. יש רבים שטוענים כי מלחמת העולם הראשונה גרמה למלחמת העולם השנייה, ומלחמת העולם השנייה גרמה למלחמה הקרה ויצירת יחסי הכוחות המודרניים.
מלחמות העולם התאפיינו בנשק טכנולוגי וחדיש (כגון שימוש בטנקים, צוללות, מטוסים, נשק כימי ונשק גרעיני). מאפיין זה נובע בין השאר מהמהפכה התעשייתית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקם האו"ם (אשר החליף את חבר הלאומים), ופעל להקמת והפצת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
מלחמות גדולות אחרות
הכינוי ניתן גם בהשאלה למלחמות שעירבו צבאות רבים, גם אם לא מכל העולם. כך לדוגמה, מלחמת קונגו השנייה, אשר הייתה העימות הבינלאומי הנרחב ביותר באפריקה זכתה לכינוי "מלחמת העולם של אפריקה".
אמציה אטלס
אמציה אטלס (נולד ב-1945), הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 645, חטיבת שריון במילואים.
ביוגרפיה
אמציה אטלס נולד בישראל. עם התגייסותו לצה"ל בשנת 1963 התגייס לחיל השריון, בהמשך עבר קורס קצינים ושימש בשורת תפקידי פיקוד בחיל השריון.
במלחמת ששת הימים היה סמ"פ בגדוד 46 בחטיבה 401. ב-5 ביוני 1967, הפלוגה שהייתה הפלוגה היחידה בצה"ל עם טנקי פטון M48A3 עם מנוע דיזל ותותח 105 מ"מ, הובילה את החטיבה ופרצה את מערכי המצרים, תוך שהיא משמידה פלוגת טנקי סטלין כבדים. על מעשה זה קיבל אטלס תעודת הערכה מאלוף ישראל טל.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על חטיבה 645, חטיבת שריון במילואים, בין היתר בסיוע לחילוץ הכוחות שהסתבכו בקרב סולטאן יעקוב.
ב-1985 עם שחרורו מצה"ל, פתח אטלס משרד עו"ד בתל אביב.
המהאווטאר באבאג'י
המהאווטאר באבאג'י (מילולית: האווטאר הגדול, הנערץ, האב, הזקן, או החכם) הוא השם שניתן ליוגי הודי על ידי אנשי רוח הודיים, שייחסו לו תכונות על טבעיות.
ישנם מספר אנשים שדיווחו על מפגשים עם המהאווטאר. יוגיראג' להירי מהאסיה וכמה מתלמידיו דיווחו כי פגשו אותו בין השנים 1861–1935. חלק מהפגישות הללו תוארו על ידי פרמהנסה יוגאננדה בספרו האוטוביוגרפיה של יוגי, כולל דיווח על המפגש של יוגננדה עצמו עם היוגי המהאווטאר. תיאור נוסף נכתב על ידי שרי יוקטשוואר ג'ירי בספרו, המדע הקדוש. באוטוביוגרפיה של סרי מ', תואר באבאג'י בתור הלורד שיווה. בסוף הפרק השני בספרו הוא מזכיר את באבאג'י משנה את צורתו לזה של שיווה. כל הדיווחים הללו, יחד עם פגישות נוספות שדווחו, מתוארים בביוגרפיות שונות.
על פי האוטוביוגרפיה של יוגננדה, באבאג'י התגורר באזורי ההימלאיה הרחוקים של הודו במשך מאות שנים לפחות, ונראה באופן אישי רק על ידי מספר קטן של תלמידים ואחרים.
ילדות
יש מעט מאוד דיווחים על ילדותו של באבאג'י. מקור מידע אחד הוא הספר "באבאג'י ו-18 מסורות סידהא קרייה יוגה" מאת מרשל גובינדאן. לדברי גובינדאן, באבאג'י נקרא על ידי הוריו נגארג'אן. וי טי. נילקנטאן ו- ס.א.א. רמייה הקימו ב־17 באוקטובר 1952, (לטענתם - לבקשת באבאג'י) ארגון חדש, "קרייה באבאג'י סנגה", המוקדש להוראת קרייה יוגה של באבאג'י. לטענתם, בשנת 1953 אמר להם המהאווטאר באבאג'י שהוא נולד ב-30 בנובמבר 203 לספירה בכפר חוף קטן שמוכר בתקופתנו בשם פרנגיפטאי, והוא נמצא במחוז קדאלור בטמיל נאדו, הודו.
בספרו האוטוביוגרפי של פרמאהסנה יוגננדה "אוטוביוגרפיה של יוגי" מופיעים התייחסויות רבות למהאווטאר באבאג'י, כולל מ-להירי מאהסיה ו-שרי יוקטשוואר. בספרו "ביאתו השנייה של ישו", יוגננדה קובע כי ישו המשיח נסע להודו והתכנס עם מהאווטאר באבאג'י, מה שאומר שבאבאג'י הוא בן לפחות 2000 שנה. על פי ספרו של גובינדאן, אביו של באבאג'י נגאראג' היה הכומר במקדש הכפר. באבאג'י חשף רק את אותם הפרטים שלדעתו היו מעצבים כמו גם עשויים להורות לתלמידיו. גובינדאן הזכיר מקרה אחד כזה: "פעם אחת אמו של נגאראג' קיבלה זרעי פירות נדירים לחגיגה משפחתית ושמה אותם בצד. באבאג'י היה אז רק בן 4. הוא מצא את הזרעים כאשר אמו לא הייתה בסביבה ואכל את הכל. כשלאמו נודע על כך, היא התפרצה בזעם עיוור ותפלה בד בתוך פיו של באבאג'י, וכמעט חנקה אותו, אך הוא שרד. בהמשך הוא הודה לאל שהראה לו שיש לאהוב את האם ללא גבולות. אהבתו לאמו הפכה ללא תנאי".
על פי המסורות אודותיו, כאשר נגאראג' היה כבן 15, הוא נחטף ונמכר כעבד בקלקתה. עם זאת, הבעלים החדש היה אדם טוב לב והוא שחרר את נגאראג' זמן קצר לאחר מכן. נגאראג' הצטרף אז לקבוצה קטנה של סניאסים משוטטים, בגלל פניהם הקורנות ואהבתם לאלוהים. במהלך השנים הבאות הוא נדד ממקום למקום, ובחן כתבי קודש כמו הוודות, אופנישאד, מהאבהארטה, רמאיאנה ובהגווד גיטה.
מסע למימוש עצמי
על פי ספרו של מרשל גובינדאן, בגיל אחת עשרה, הוא עשה מסע מפרך ברגל ולאחר מכן בסירה עם קבוצת סגפנים לקטרגמה שבסרי לנקה. נגאראג' נפגש עם הסידהו בוגראנטאר והפך לתלמידו. נגאראג' ביצע איתו סדנה יוגית אינטנסיבית במשך תקופה ארוכה. בוגראנטאר נתן השראה לנגאראג' לחפש את התחלתו לקריה קונדליני פראניאם מסידהא מהרישי אגסטיה. באבאג'י הפך לתלמידו של סידהא אגסטיה. לנגאראג' הועברו סודות של קרייה קונדליני פראניאמה או "ואסי יוגם". באבאג'י עשה עלייה לבדרינת ובילה שם שמונה-עשר חודשים בתרגול קרייה יוגה שלימדו אותו סידהא אגאסטיה ובהוגנארטר. באבאג'י הגיע למימוש עצמי זמן קצר לאחר מכן.
נטען כי גילויים אלו נעשו על ידי באבאג'י עצמו בפני ס.א.א רמייה, סטודנטית צעירה לתואר שני בגאולוגיה באוניברסיטת מדרס, ו-וי.טי. נילקטאן, עיתונאית מפורסמת, וסטודנטית קרובה של אנני בסנט, נשיאת האגודה התיאוסופית והמנטורית של קרישנמורטי. נאמר כי באבאג'י הופיע בפני כל אחד מהם באופן עצמאי ולאחר מכן הפגיש אותם לעבודה במשימתו בשנת 1942.
שיאמצ'ראן לאהירי (לאהירי מהאסיה)
הדיווח הראשון על המפגש עם המהאווטאר באבאג'י היה בשנת 1861, כאשר שיאמאצ'ראן להירי (שנקרא "מהאסאיה" על ידי תלמידים, חסידים ומעריצים) קודם לרניקחת בעבודתו כרואה חשבון עבור השלטון הבריטי. יום אחד כשהלך בגבעות דנגירי סמוך לרניקחת, שמע קול קורא בשמו. בעקבות הקול במעלה ההר, פגש בסדהו "גבוה עם קרינה אלוהית" הוא נדהם לגלות שהסדהו יודע את שמו. הסדהו הזה היה המהאווטאר באבאג'י.
מהאווטאר באבאג'י אמר ללהירי שהוא הגורו שלו מן העבר, ואז חנך אותו לקריה יוגה והורה ללהירי לחנוך אחרים. להירי רצה להישאר עם מהאווטאר באבאג'י, שאמר לו שעליו לחזור לעולמו כדי ללמד את קרייה יוגה וכי "קרייה יוגה סודהאנה תתפשט לאנשי העולם דרך נוכחותו של (להירי) בעולם."
להירי מסר כי מהאווטאר באבאג'י לא מסר את שמו או את הרקע שלו, ולכן להירי העניק לו את התואר "מהאווטאר באבאג'י". סדהוים רבים בהודו נקראים באבאג'י, ולעיתים אפילו "באבאג'י מהראג'", מה שגרם לבלבול בין המהאווטאר באבאג'י לסאדהוים אחרים עם שמות דומים.
להירי קיים פגישות רבות עם מהאווטאר באבאג'י, שעליהם סופר בכמה ספרים, ביניהם "אוטוביוגרפיה של יוגי" מאת פרמהאנסה יוגננדה, יוגיראג'שיאמה צ'ראן להירי מהאסאיה (הביוגרפיה של להירי), ופוראנה פורושה: יוגיראג' סרי שאמה צ'ורן להירי.
אגדות מסורתיות
פרמהאנסה יוגננדה, באוטוביוגרפיה שלו, תיאר את תפקידו של מהאוואטר באבאג'י על פני האדמה: "המהאווטאר נמצא בקשר קבוע עם ישו; יחד הם משדרים תנודות גאולה, ותכננו את הטכניקה הרוחנית של הישועה לעידן זה. עבודתם של שני האדונים המוארים לחלוטין - האחד עם הגוף והאחד בלעדיו - היא לעודד את העמים לנטוש מלחמות אובדניות, שנאת גזע, עדות דתית ורוע שנגרם על ידי המטריאליזם. באבאג'י מודע היטב למגמת התקופה המודרנית, במיוחד להשפעה ולמורכבות של התרבות המערבית, ומבין את הצורך בהפצת 'השחרור העצמי' של היוגה באופן שווה במערב ובמזרח." בנוסף, נחשב שבאבאג'י חסר גיל, על פי כמה דיווחים, וכבן 500 שנה בערך בסוף המאה ה-18 של המאה הקודמת, על פי פרמהאנסה. יוגננדה מדווח שלדברי תלמידי להירי, איש אינו יודע את גילו של באבאג'י, משפחתו, מקום לידתו, שמו האמיתי או פרטים אחרים "היקרים ללב ליבו של הבוחן".
על פי האוטוביוגרפיה של יוגננדה, יש לו אחות בשם מטאג'י (שמשמעותה "אמא קדושה") שחיה גם היא לאורך כל המאות. רמתה הרוחנית דומה לרמתה של אחיה, והיא חיה במצב של אקסטזה רוחנית במערה. אף על פי שרק שלושה עמודים בספר מוקדשים לה, היא מתוארת על ידי רם גופל כ"צעירה ומקסימה בצורה יוצאת דופן כמו גם "אישה מפוארת".
יוגננדה התפלל לעיתים קרובות בקול רם ל"באבאג'י-קרישנה".
טענות ואזכורים בתרבות המודרנית
מהאווטאר באבאג'י היה על שער האלבום של הביטלס בשנת 1967. תזמורת מועדון הלבבות הבודדים של סרג'נט פפר. אפשר לראות אותו גם על שער האלבום של ג'ורג' האריסון משנת 1974, סוס כהה.
בספר, שיחות עם אלוהים (1998) מאת נייל דונלד וולש, מוזכר כי באבאג'י קם לתחייה מהמתים, ממש כמו לזרוס, ישו ואחרים.
בספר, המסע האולטימטיבי (1994) מאת רוברט מונרו, המחבר פוגש בהשלכה אסטרלית של אדם (ששמו לא מוזכר), ומבין שהוא חי תוחלת חיים שנמשכת 1800 שנה, מה שרומז שהוא נולד בסביבות 203 לספירה.
בשנת 2005 הופיע מהאווטאר באבאג'י בפני דדראז'י, מייסד מייטריבה פריוואר וחשף בפניו את מטרת האני והחיים האמיתיים שלו.
בסרט האוטוביוגרפיה, מוקדש למאסטר בהימלאיה: האוטוביוגרפיה של היוגי (2010), סרי מ' מספר על פגישתו עם באבאג'י ליד גבעת נילקנט. בספרו, סרי מ' נתן תיאור של באבאג'י כמרקם עור זהוב, בעל גוף חשוף, למעט בד מחליק לבן בוהק שהגיע בקושי לברכיים, ושער חום גולש שנפל לכתפיו. הוא ציין כי ניחוח מקסים נבע מבאבג'י והוא נראה אלוהי. בפרק השני האחרון בספרו הוא מזכיר שבאבג'י עצמו היה האל שיווה. הוא מתאר שראה את באבאג'י משנה את צורתו לאל שיווה שוב ושוב. הוא גם מזכיר כי סאי באבא, ישו, גורו נאנאק ורבים אחרים היו תלמידיו של המהאווטאר באבאג'י.
כותב השירים רוג'ר הודג'סון מלהקת הרוק האנגלית Supertramp הלחין שיר בשם "באבאג'י" בהתייחסו למהאווטאר באבאג'י. השיר הזה הוקלט ושוחרר בשנת 1977 באלבומם, אפילו ברגעים השקטים ביותר.
הקורפוס ה-54 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-54 (בגרמנית: Generalkommando zbV 54) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם בספטמבר 1916, ועדיין היה קיים בסוף המלחמה.
היסטוריה
הקורפוס ה-54 הוקם בספטמבר 1916. עם תחילתה של מלחמת החפירות הכיר הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לתחזק את יחידת הקורפוס המסורתית, שהייתה מורכבת משתי דיוויזיות, בעוד שבזמנים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס בן שתי דיוויזיות, בפעמים אחרות היו נחוצות 5 או 6 דיוויזיות. לפיכך, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916) נוצרו מטות קורפוס ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
בתחילה לחם הקורפוס בקרב ורדן, אולם עד מהרה הועבר לטרנסילבניה, שם השתתף במערכה נגד רומניה. באביב 1917 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם נטל חלק ב ובבלימת מתקפת ניוול. בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית ובבלימת מתקפת מאה הימים, ובסוף המלחמה פורק הקורפוס.
סדר הכוחות
בסוף המלחמה שירת הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה, קבוצת הארמיות רופרכט עם ההרכב הבא:
פלביוס ולריוס סוורוס
פְלַאבְיוּס וַלֶרְיוּס סֶוֶורוּס (? -16 בספטמבר 307) היה שליט הקיסרות הרומית המערבית בתואר "אוגוסטוס" בטטררכיה השנייה בשנת 306.
רקע
במהלך המאה השלישית לספירה חוו שליטי האימפריה הרומית קושי מתמשך בקיום מערכת שלטון ריכוזית אחת אחידה על כלל שטחי האימפריה, שהשתרעה בשלב זה משטחי לוסיטניה במערב ועד נציבין במזרח. גודלה של האימפריה סיפק אתגרים רבים לקיומה בהם מלחמות ופלישות רבות, ריבוי טוענים לכס הקיסרות ומשברים כלכליים שונים. גם לפיחות המתמשך בערך המטבע הרומי היה חלק ביצירת אי-יציבות באימפריה במהלך המאה השלישית לספירה. גורמים אלו בשילוב עם גורמים נוספים היוו יחד משבר מתמשך באימפריה הרומית שזכה לכינוי משבר המאה ה-3. משבר זה נמשך עד עלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה), שביקש לפתור את משברי האימפריה באמצעות שורה של רפורמות, כשהמרכזית שבהן הייתה כינון מבנה שלטוני חדש שזכה לשם 'טטררכיה' ("שלטון הארבעה"). לצורך כך, בראשית שלטונו, בשנת 285, צירף דיוקלטיאנוס אליו לשלטון את איש הצבא מקסימיאנוס. דיוקלטיאנוס אימץ אותו כאח, ויש לשער כי שמו המלא של מקסימיאנוס, מרקוס אורליוס ולריוס מקסימיאנוס (Marcus Aurelius Valerius Maximianus) אומץ כאשר ניאות להצטרף לשלטון דיוקלטיאנוס. בשנת 293 לספירה, נתמנו שני שליטים זוטרים ('קיסרים') תחת שני השליטים הבכירים המכהנים ('אוגוסטים'): קונסטנטיוס כלורוס תחת מקסימיאנוס בחלקים המערביים של האימפריה, וגלריוס תחת דיוקלטיאנוס בחלקים המזרחיים של האימפריה.
ארבעת השליטים ששלטו במקביל באימפריה, הובחנו במעמדם על ידי שימוש בתארים 'אוגוסטוס' ו'קיסר': התואר 'אוגוסטוס' שימש בתקופה זו לתיאור השליט הרם יותר בכל צמד, בעוד התואר 'קיסר' שימש לתיאור השליט הזוטר בכל צמד.
בטרם עלייתו לשלטון
ולריוס סוורוס נולד בתאריך לא ידוע במחצית השנייה של המאה השלישית למשפחה ממעמד נמוך בפרובינציה איליריה (לטינית Illyricum) - חבל ארץ במערב הבלקן ולאורך חופיו המזרחיים של הים האדריאטי. הוא התגייס לצבא הרומאי וזכה לקריירה מפוארת כקצין בכיר, במסגרת זו הוא זכה להיכרות וקרבה לגלריוס שעתיד להתמנות לקיסר בטטררכיה הראשונה.
בשנת 303 נפגשו השליטים העיקריים של האימפריה, האוגוסטי דיוקלטיאנוס ומקסימיאנוס ברומא לרגל 20 שנות שלטון הטטררכיה, ייתכן ובמועד זה שני השליטים דנו על העברת שלטון מסודרת ובו-זמנית לידי הקיסרים ומינוי קיסרים חדשים בעוד מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס יפרשו מרצונם.
מינוי לקיסר
גלריוס לא יכול היה להשלים עם המהלכים של מקסנטיוס והעריך כי עיקר האיום על מעמדו ושלמות הטטררכיה נמצא בידי מקסימיאנוס ובנו. על מנת להסיר את האיום הוא שלח צבא בפיקודו של סוורוס לדכא את המרד ולהוריד את הצמד מקסימיאנוס ומקסנטיוס מכס השלטון. בהגיע רגע האמת, בו ניצבו הלגיונות הרומאיים זה מול זה, העדיפו החיילים במחנה סוורוס לערוק לצבא האויב, חלקם מנאמנות למפקדם מקסימיאנוס וחלקם תמורת תשלום שהובטח על ידי מקסנטיוס. סוורוס נאלץ לסגת ומצא מחסה בעיר המבוצרת רוונה. מקסימיאנוס צר על העיר ולבסוף הגיע להסכם עם סוורוס לפיו העיר תימסר לידיו ללא קרב וסוורוס יצא מהעיר ללא פגע. הקיסר נלקח מרוונה לוילה ברומא ונותר שם כאסיר ובן ערובה.
מותו של הקיסר סוורוס
סוורוס הוחזק למעשה כבן ערובה כנגד מעשי איבה מצד גלריוס, משפלש גלריוס לאיטליה על מנת להכניע את מקסימיאנוס ובנו הפכה נוכחותו של סוורוס מנכס לנטל. ביום 16 בספטמבר 307 הוא הוצא להורג או הוכרח להתאבד.
אקסימר
אקסימר הוא דימר או מולקולה הטרודימרית קצרת-חיים שנוצרה משני מינים, שלפחות לאחד מהם יש קליפת ערכיות מלאה לגמרי באלקטרונים, כלומר, שהשלימו את כלל האוקטט (לדוגמה, גזים אצילים). במקרה זה, יצירת מולקולות אפשרית רק אם אטום כזה נמצא במצב עירור אלקטרוני. מולקולות שיש להן יותר משני מינים נקראות גם מולקולות אקסיפלקס. אקסימרים הם לרוב דו-אטומיים והם מורכבים משני אטומים או מולקולות שלא היו מתחברים אם שניהם היו במצב היסוד. חייו של אקסימר קצרים מאוד, בסדר גודל של ננו-שניות.
נחל כזיב
נַחַל כְּזִיב (בערבית: וָאדִי אל קרן) הוא נחל איתן בגליל המערבי. הנחל הוא הגדול ביותר בגליל המערבי, הן באורכו והן בשטח אגן הניקוז שלו.
היסטוריה
עד הקמת מדינת ישראל נעשה שימוש מועט במי הנחל, בעיקר על ידי תעלות פתוחות שמשכו מים לשדות סמוכים. לאחר הקמת מדינת ישראל שאבו אנשי מצובה מהנחל מים להשקיית כ-600 דונם. בשנת 1952 הוחל במפעל יותר גדול והוקמה תחנת שאיבה גדולה בעין זיו להספקת מים ליישובי הסביבה. בשנת 1958 תוכנן להקים צינור מים המחבר את עין זיו למפעל הקישון ולצורך כך תוכנן לסלול דרך בתוך הנחל. בלחץ ארגוני שמירת הטבע הוסט הדרך מתוך הנחל אל מחוצה לו ובכך ניצל הנחל מהרס בסלילת הדרך, אף שלא ניצל מייבוש בגלל שאיבת המים.
מסלול הנחל
ערוץ נחל כזיב מתחיל בהר מירון ממזרח לבית ג'ן במספר יובלים המנקזים את אזור פסגת הר מירון והכפר בית ג'ן, ומסתיים בים התיכון מצפון לכפר אכזיב. ערוץ הנחל עובר בסמוך ליישובים חורפיש, אלקוש, אבירים, מעיליא, מצפה הילה, נווה זיו, גורן, גורנות הגליל, מנות והעיר מעלות תרשיחא. סביבת הנחל היא שמורת טבע בה נמצאים מבצר המונפור ומִבנים צלבניים אחרים. לאורך הערוץ מספר מעיינות ביניהם עין זיו, עין טמיר, ועין חרדלית. בעין טמיר קיימת נקבה צרה וארוכה, בכניסה הוצבה אזהרה של רשות הטבע מפני כניסה לנקבה מחשש התמוטטות. זיהום המים בנחל כזיב נמוך בהשוואה לנחלים אחרים בישראל. המים הנשאבים מעין זיו מוזרמים חזרה לנחל ואינם משמשים עוד את יישובי הגליל המערבי עקב פסילה של משרד הבריאות. עם זאת, המים הוגדרו כמתאימים לרחצה.
שמורת הטבע
נחל כזיב נכלל בתוכנית הראשונית להכרזה נרחבת על 50 שמורות טבע בישראל, שהוצגה בשנת 1956 ונכללה שוב ברשימה שהוצגה בפברואר 1962. המלצה להכרזה על השמורה בשטח של כ-3500 דונם נתקבלה במועצת הגנים הלאומיים ושמורות הטבע באמצע 1965. הודעות על הפקדת תוכנית השמורה התפרסמו בדצמבר 1967 ובינואר 1969. השמורה הוכרזה רשמית ב-13 בינואר 1977. שטח השמורה עמד בעת הכרזתה על כ-8,955 דונם. ב-21 בנובמבר 1996 הוספו לשמורה 208 דונם וב-11 בנובמבר 2010 נוספו עוד כ-306 דונם.
חלק הנחל שממזרח לעין זיו ועד גשר אלקוש (נקודת חציית הנחל על ידי כביש 89) הוא שמורת טבע סגורה ואין בו מסלול טיול מסומן.
על גדות הנחל ובתוכו גדלה צמחייה מעורבת: חורש ים-תיכוני הכולל בתוכו גם עצי קטלב, צמחיית נחלים כגון פטל קדוש והרדוף, עצי דולב מרשימים ושרכים. על המבצר הצלבני ועל גדות הנחל ומדרונותיו יש שיחי לענה שיחנית ("שיבה"), שכנראה הובאה לשם לפני מאות שנים כצמח מרפא על ידי הצלבנים. בפרויקט מיוחד של רשות שמורות הטבע הושב לשמורת נחל כזיב היחמור הפרסי, לאחר היעלמותו של זן זה מארץ ישראל. בשמורה מתקיימת היום אוכלוסיית יחמורים מרשימה.
בעבר פעלו בנחל טחנות קמח, ושרידים אחדים מהם קימים עד היום. סמוך לשפך הנחל נמצאים גן לאומי אכזיב הכולל את תל אכזיב, אתר הזיכרון "יד לי"ד" (לזכר הנופלים בפיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים) בתכנון האדריכל אשר חירם, האנדרטה פסל-ים מעשה ידי הפסל יחיאל שמי ואתרי נופש.
על הגדה הצפונית של הנחל, ליד מושב גורן, נמצא האתר הארכאולוגי מצד עין טמיר שהוא מבנה גדול (25.4 על 32.0 מ') ומבוצר מתקופת הברונזה התיכונה.
חצי מ"מסע מים אל ים" מתנהל בנחל כזיב, משפכו שעל יד אכזיב ועד מקורותיו בהר מירון (או בכיוון ההפוך). בלב המסלול ישנו קטע האסור בכניסה למטיילים, והצועדים נאלצים לעקפו דרך מעלות או אבירים. הקטע מתחיל מעין זיו ונמשך עד הגשר של כביש 89 מעל הנחל בכניסה המערבית לחורפיש. הסיבה שקטע סגור למטיילים היא שזהו מסדרון אקולוגי נדיר.
מערת המקדש
על הרכס הצפוני של נחל כזיב ישנה מערה הנקראת מערת המקדש. על הקיר שליד המערה מסותת באבן ציור עתיק של אדם לבוש חצאית וקסדה, ביד אחת הוא אוחז חרב ובשנייה הוא מנופף באגרוף, גובהו 2 מטר ופניו מסתכלים דרומה ומכאן, ככל הנראה, שמה של המערה. לפי החוקרים שסקרו אותה, לא הייתה שום סיבה לצָיָר לצָיֶיר את הציור במקום שלא עוברים בו בני אדם. לכן, הם שיערו שהוא צויר על ידי עובדי אלילים שחששו לעבוד אלילים בגלוי.
ינון שבטיאל טוען, לעומת טענה זו, שאם מתבוננים לאן שהדמות מתבוננת על הרכס הדרומי, ניתן לראות את אחת ממערכות המסתור ששימשו את היהודים בני היישוב אכזיב בימי המרד הגדול בשעה שהם ברחו מאימת הרומאים, ומיד זה מסביר את מיקומו של הצייר ואת היד המנופפת באגרוף לעבר המצוק הדרומי. הציור, לפי טענתו, הוא תצפיתן רומאי עם חוש אומנותי ועם שפע של זמן שהשאיר לנו את הרמז הברור הזה בשעה שהוא תיצפת על היהודים שחיו שם.
שמואל באר הוא האדם שמצא את המערה ואת הדמות החקוקה בסלע.
חיים נחום אפנדי
הרב חיים נחום אפנדי (1873 – 1960) היה דיין, פוסק, בלשן, היסטוריון ומלומד יהודי יליד מניסה, ששימש כרב הראשי (חכם באשי) של יהודי האימפריה העות'מאנית (1906 - 1920) והרב הראשי של יהודי מצרים (1925 - 1960).
קורות חייו
נולד בשנת 1873 במניסה, עיירה במרחק כ-40 ק"מ מאיזמיר, האימפריה העות'מאנית, לבכור יוסף נחום ולקדן גראסיה (לבית פרנקו), משפחה מצאצאי מגורשי ספרד. בשנת 1881 נשלח על ידי הוריו ללימודים בישיבה בטבריה. בשנת 1886, לאחר השלמת לימודיו בישיבה, חזר לאיזמיר ולמד בבית ספר תיכון צרפתי בעיר. הוא המשיך את לימודיו באיסטנבול, שם השלים תואר בלימודים אסלאמים ודיפלומטיה בבית הספר הגבוה למשפטים. בשנת 1893 זכה למלגה מטעם כל ישראל חברים ללימודים בפריז, שם למד בסמינר לרבנים והוסמך לרבנות בשנת 1897. במהלך שהותו בפריז השלים גם תואר בלימודי דת מהמכון הישומי ללימודים גבוהים ותואר נוסף במזרחנות מבית הספר לשפות האוריינט של אוניברסיטת הסורבון.
בשנת 1899 נשא לאשה את סולטאנה, בתו של הרב אברהם דאנון.
עם חזרתו לאיסטנבול מילא הרב חיים נחום מספר תפקידי הוראה בבתי הספר של כל ישראל חברים, כיהן כסגנו של חותנו ר' אברהם דאנון בניהול בית המדרש לרבנים של איסטנבול וצבר השפעה בקרב הקהילה היהודית בעיר. בנוסף שימש כמרצה באקדמיה הצבאית העות'מאנית באיסטנבול, שם זכה להכיר כמה מפעילי תנועת הטורקים הצעירים שעלתה לשלטון בשנת 1908.
בשנת 1909 נבחר לרשת את הרב משה הלוי כחכם באשי (הרב הראשי) של יהודי האימפריה העות'מאנית, תפקיד רב-חשיבות שהמחזיק בו היה ראש הקהילות היהודיות העות'מאניות ונציג היהודים בפני השלטונות. על שירותיו השונים לאימפריה העות'מאנית הוא קיבל את התואר אפנדי שנוסף לשמו. הוא היה הרב הראשי האחרון של יהודי האימפריה העות'מאנית, עקב התפרקות האימפריה במלחמת העולם הראשונה. לאחר מלחמת העצמאות של טורקיה, הרב נחום אפנדי היה חבר במשלחת הטורקית למשא ומתן לשלום שנפתח בפריז והסתיים בהסכם לוזאן. בשנים 1920–1922 הוא גם כיהן כנציג לא-רשמי של טורקיה בוושינגטון, ארצות הברית.
בשנת 1925 הוזמן על ידי קהילת יהודי מצרים לשמש כרב הראשי של הקהילה. בהמשך הוא מונה לחבר מועצת המחוקקים המצרית, ונמנה עם המייסדים של האקדמיה ללשון הערבית בקהיר. הרב נחום אפנדי היה חוקר פורה, ובין מפעליו הגדולים ניתן למנות את התרגום לצרפתית של כל הפירמאנים (צווים) העות'מאנים שנשלחו למצרים משנת 1517 ועד המאה ה-19 המאוחרת. ספר אחר שלו שאותו הוא פרסם בשנת 1909 עוסק ביהדות בבל בין המאה ה-3 למאה ה-8 וספר נוסף (1912) עוסק בספרות היהודית-קראית באימפריה העות'מאנית. מחקריו על קהילת יהודי מצרים הם בעלי חשיבות מיוחדת. בשנת 1944 סייע בהקמת אגודה ללימודי ההיסטוריה של יהודי מצרים (Société d'Etudes Historiques Juives d'Egypte).
הרב נחום אפנדי היה פעיל גם בנושאים בינלאומיים וסייע ביצירת קשרים בין קהילות יהודיות שונות מרחבי העולם. הוא ביקר באתיופיה, וסייע למספר יהודים מאתיופיה להגיע ללימודים במצרים. בשנת 1909 הוא פרסם מחקר על יהדות אתיופיה. כמו כן עד כיבוש רודוס על ידי גרמניה הנאצית הוא היה תומך גדול של הישיבה הספרדית באי, ושלח תלמידים רבים ללמוד בה.
בסביבות שנת 1950, בגיל 78, הוא איבד את ראייתו. למרות זאת הוא המשיך לבצע את מטלותיו כמיטב יכולתו והמשיך לכהן כרב הראשי של יהודי מצרים עד פטירתו בשנת 1960.
עוד קודם לכן, בשנת 1947 נזקק הרב נחום לסיוע בעבודתו, ובשל כך עבר הרב עובדיה יוסף למצרים, לבקשתו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, שם היה סגנו של נחום ואב בית דין. במצרים מצא מחויבות דתית חלשה, שנבעה בין היתר אף מההנהגה הדתית והרבנות, שהייתה מחויבת מאוד לשלטון המקומי, ולנכבדי העדה שהיו חילוניים ובעלי השכלה מערבית. הרב נחום אפנדי מצא את עצמו במחלוקות עם הרב עובדיה יוסף, בשל הרפורמות המחמירות ותיקוני מצב הדת שהעביר האחרון. לבסוף הרב עובדיה יוסף שראה שאין בכוחו לעמוד בפרץ כלפי הרב נחום התפטר מתפקידו.
במהלך חייו הוא זכה לאותות כבוד מארצות שונות; אות המסדר הסולומוני של אתיופיה (1908), אות מסדר המג'ידיה (1909) ואות מסדר אוסמאני (1916) של האימפריה העות'מאנית, אות מסדר פרנץ יוזף של הקיסרות האוסטרית (1916) ואות לגיון הכבוד של צרפת (1935).
קומודור אינטרנשיונל
קומודור אינטרנשיונל (באנגלית: Commodore International) הייתה חברת אלקטרוניקה אמריקנית מפנסילבניה שפעלה בין השנים 1954–1994. לחברה היה תפקיד חיוני בהתפתחות המחשב האישי במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20. החברה פיתחה ושיווקה בהמשך את המחשב השולחני הנמכר ביותר בכל הזמנים (לדגם יחיד), הקומודור 64.
חברת קומודור הוקמה ב 1954 על ידי יהודי פולני ניצול שואה בשם ג'ק טרמיאל (נולד בשם אידק טרזמיאל) ששרד את מחנה ההשמדה אושוויץ. החברה הוקמה במקור כחברה למכונות כתיבה ניידות.
החברה ידועה גם בשל מחלקת המחקר ופיתוח שלה - קומודור מכונות עסקיות (באנגלית: Commodore Business Machines)
Wait Your Turn
Wait Your Turn (בעברית: חכה לתורך) הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה מאלבום האולפן הרביעי שלה, Rated R. השיר יצא ב-13 בנובמבר 2009 לא כסינגל רשמי אלא כסינגל שיווקי, על מנת לקדם את האלבום לפני יציאתו. השיר נכתב על ידי מייקל אריקסן, טור אריק, סאול מילטון, וויל קנרד וריהאנה.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם ב-16 באוקטובר 2009 בניו יורק ובוים על ידי אנטוני מנדלר, שבעבר ביים לריהאנה קליפים עבור השירים "Take a Bow" ו-"Rehab". הקליפ יצא רשמית ב-9 בנובמבר 2009. בריאיון עם חדשות MTV, הבמאי דיבר על הקליפ ועל ההשראות מאחוריו: "צילמנו את הקליפ באמצע חודש אוקטובר ביום קר בניו יורק. האווירה הייתה נהדרת... זה היה הקליפ הראשון לאלבום, אז מן הסתם שכולנו התרגשנו ורצינו לתת את מיטב יכולתנו. ריהאנה ואני דיברנו לעומק על ליצור חתיכה מחוספסת, גולמית ויותר בכיוון של קליפ רחוב מאשר חתיכה קלאסית ויפה... אהבנו את האנרגיה של סרטוני היפ הופ ישנים שנעשו בלי הרבה משאבים."
שפאו אם וילדן קייזר
שְפָאוּ אָם וִילְדֶן קָייזֶר (בגרמנית: Scheffau am Wilden Kaiser) היא עיירה במחוז קופשטיין, באזור האוסטרי זלאנד. העיירה ממוקמת 8.5 ק"מ דרום-מזרח מקופשטיין, ו-13 ק"מ צפון-מערב מקיצביהל, והיא בעלת שלושה תתי-מחוזות. מקור ההכנסה העיקרי הוא תיירות קיץ; בבעלות הכפר אזור שחייה ציבורי ומתגוררים בו 1355 תושבים. אגם הינטרשטיינר ממוקם מחוץ לכפר - האגם הגדול ביותר בעמק וילדר קייזר.
1975 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת שוודיה זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת צ'כיה.
כדור הזהב
אולג בלוחין זכה בתואר.
גביע אירופה לאלופות
פלקנסטרו וארזה זוכה באליפות
גביע אירופה למחזיקות גביע
ספרטק לנינגרד מנצחת את הכוכב האדום בלגרד  62:63.
אליפות העולם בשחייה 1975
אליפות העולם השנייה נערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה ב-19 ביולי - 27 ביולי.
ויקטור קיהנה
ויקטור קיהנה (בגרמנית: Viktor Kühne; 28 במרץ 1857 – 9 בפברואר 1945) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו
קיהנה נולד ב-28 במרץ 1857 במוגילנו, ובשנת 1876 התגייס ל. בשנת 1902 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-10 (הנובר ה-1 - פון שרנהורסט), ובשנת 1904 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-26 (הנובר ה-2), וב-18 במאי 1905 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1907 הוא מונה למפקד רגימנט ההדרכה של בית הספר לארטילריה, שם הועלה לדרגת אוברסט בשנת 1908. בשנת 1910 הוא מונה למפקד בית הספר לארטילריה, וב-2 ביולי 1913 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת התותחנים ה-30 בשטרסבורג.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה קיהנה למפקד הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן), ולחם עימה במהלך המערכה על הגבולות והקרב על המארן. לאחר הנסיגה מהמארן, הדיוויזיה נלחמה באזור רואה, שם הועלה לדרגת גנרל לויטננט ב-27 בינואר 1915. ב-29 במאי 1915 הוא נפצע מרסיס, ובפברואר 1916 לחמה הדיוויזיה בגל הראשון שתקף בוורדן.
ב-4 בספטמבר 1916 מינה אותו הקיסר למפקד הקורפוס ה-54, אשר נלחם לראשונה בוורדן, אך הועבר להונגריה ב-12 באוקטובר. 16 ימים לאחר מכן, הוא מונה למפקד פלגת הארמייה קיהנה, אשר כללה את הדיוויזיות ה-41, ה-109, הבווארית ה-11 וה-113, ובנוסף את קבוצת הפרשים "שמטוב" (אשר כללה את דיוויזיות הפרשים ה-6 וה-7). ב-2 בדצמבר 1916 לחמה פלגת הארמייה בקרב אולטניה, וב-6 בדצמבר הגיעו כוחותיו אל מול בוקרשט. כהוקרה על תהלוכת הניצחון הוא קיבל את עיטור פור לה מריט ב-11 בדצמבר 1916. בינואר 1917 לחמו כוחותיו בקרב על פוטנה.
ב-2 בפברואר 1917 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-9, אבל ב-13 במרץ הוא מונה למפקד הקורפוס ה-11. במהלך הקרב השני על האן הוא הוביל את כוחותיו, וב-12 ביולי הוענק לו עיטור מסדר העיט האדום מדרגה שנייה עם עלי אלון וחרבות. ב-27 באוגוסט 1917 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-5 בחזית ורדן, אולם ב-21 בנובמבר הוא חזר לפקד על הקורפוס ה-11. בתחילת ינואר 1918 הוא היה אחראי על האימונים לקראת מתקפת האביב המתוכננת, ובפברואר נפרסו יחידותיו באגף השמאלי של הארמייה ה-17 ליד קמברה. באביב 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב, ובאוגוסט הותקף בקרב אמיין. לאחר מכן לחם הקורפוס כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ובתום המלחמה נתן לו פיקוד העליון את המשימה לבחון את האפשרות להגן על מחצית בלגיה המזרחית.
לאחר המלחמה פרש קיהנה מהצבא והתגורר באלינגסהאוזן, עד מותו ב-9 בפברואר 1945.
המדבר הגבוה (אורגון)
המדבר הגבוה של אורגון (באנגלית: Oregon high desert) הוא אזור במדינת אורגון בארצות הברית הממוקם מזרחית לרכס קסקייד ומדרום ל, בחלקים המרכזיים והמזרחיים של המדינה. הוא מחולק לאזור דרומי וצפוני. המדבר מכסה את רוב שטחם של חמישה ממחוזות אורגון וגובהו בממוצע 1,200 מטרים מעל גובה פני הים. האזור הדרום-מערבי הוא חלק מהאגן הגדול והדרומי-מזרחי הוא קו פרשת המים התחתון של הנהר. האזור הצפוני הוא חלק מ, שם כמויות גדולות יותר של גשם מאפשרות חקלאות נרחבת יותר על קרקע פרטית של גידולי אלפלפה וחציר. קרקע ציבורית באזור נמצאת בעיקר בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית, המנהלת יותר מ-78,000 קמ"ר, כולל חמישה נהרות המוגדרים כפראיים ונופיים.
אף שהמדבר הגבוה יבש במקצת, הוא צחיח רק ביחס למערב אורגון. ממוצע הגשמים השנתי באזור הוא 380 מילימטרים. אבל לעומת זאת ב, בדרום המדבר הגבוה יורדים רק 180 מילימטרים של גשם מדי שנה. בניגוד לשמו, רוב המדבר הגבוה אינו צחיח דיו כדי באמת להגדיר אותו כמדבר, ומבחינה ביולוגית, רוב האזור מסווג כבתה או ערבות.
פסגת בגובה 2,968 מטרים מעל פני הים, היא הנקודה הגבוהה ביותר במדבר הגבוה. הר הגושים-המועתקים הרחב מאפיין את טקטוניקת הלוחות של טופוגרפיית אגן ורכס של המדבר הגבוה. לפני כ-16 מיליון שנה, בתקופת המיוקן המוקדמת, כיסו קילוחי לבה מהתפרצויות געשיות כמחצית משטחה של אורגון. לאחר מכן החל קרום כדור הארץ להימתח, ופינה את מקומו לפעילות געשית נוספת מלפני 15 מיליון עד 2 מיליון שנים. מספר עידני קרח במהלך תקופה זו יצרו את האגמים הגדולים במדבר הגבוה.
האקלים של המדבר הגבוה מהווה בית גידול ליונקים כמו אנטילוקפרה אמריקנית, זאב ערבות, אייל פרדי שחור-זנב, ארנבת שחורת-זנב ופומת ההרים. עופות הנפוצים באזור כוללים שכווי לענה גדול, שליו קליפורני ובז ערבות. הערער המערבי (Juniperus occidentalis) הוא העץ הנפוץ ביותר באזור, ולענה משוננת (Artemisia tridentata) ו- הם הצמחים הנפוצים ביותר באזור.
גאוגרפיה
המדבר הגבוה של אורגון ממוקם בחלק המרכזי והדרום-מזרחי של המדינה. הוא משתרע על פני כ-62,000 קילומטרים רבועים, הנמתחים כ-320 קילומטרים ממרכז אורגון מזרחה לגבול איידהו ו-210 קילומטרים ממרכז אורגון דרומה ועד לגבול נבדה. רוב האזור ממוקם במחוזות אורגון: קרוק, דשוטס, הרני, לייק ומלהיור.
המדבר הגבוה נקרא כך בשל גובהו הממוצע, כ-1,200 מטרים מעל גובה פני הים. הוא גובל בגבעות המזרחיות של רכס קסקייד ממערב, כש של אורגון הם הגבול הגאוגרפי מצפון. המדבר הגבוה הדרומי הוא חלק מפרובינציית אגן ורכס של אמריקה הצפונית המשתרעת דרומה דרך נבדה ואריזונה ועד למקסיקו. הוא מכיל גדולים וצוקים גבוהים, חלקם בולטים מעל סביבתם יותר מ-600 מטרים. במחוז הרני הוא הנקודה הגבוהה ביותר באזור; פסגתו נמצאת בגובה 2,968 מטרים מעל פני הים. ממזרח, האזור המדברי הגבוה של רמת קולומביה משתרע על פני הנהר סנייק ואל איידהו.
מספר נהרות זורמים באזור המדבר הגבוה. אלה כוללים את הנהר ויובלו הנהר, כמו גם את הנהרות ,  ו, שנמצאים כולם בתוך קו פרשת המים של הנהר קולומביה. מכיוון שהמדבר הגבוה מקיף את חלקו ההידרוגרפי של האגן הגדול באורגון, נהרות קטנים יותר במדבר הגבוה זורמים לאגנים סגורים. הנהרות, ו זורמים כל אחד לתוך כמה מאגמי המלח של המדבר הגבוה.
ניצול הקרקעות
בעל הקרקע הגדול ביותר במזרח אורגון הוא ממשלת ארצות הברית. לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית מנהלת למעלה מ-55,000 קילומטרים במחוזות וייל, ברנס, לייקוויו, ופרינוויל של הלשכה, שרובם נמצאים באזור המדבר הגבוה של המדינה. בנוסף, הקונגרס של ארצות הברית ייעד קטעים ספציפיים של הנהרות קרוקד, מלהיור, דשוטס, דונר ובליצן ואוויהי כחלק מהמערכת הלאומית של נהרות פראיים ונופיים.
החקלאות היא הענף הכלכלי הגדול ביותר באזור. חוות של חיות משק מנצלות שטחים גדולים של קרקע פרטית וממשלתית למרעה. חוואים מגדלים בקר לבשר וצאן בחלקים רבים של האזור. בגלל כמות המשקעים הנמוכה, רוב הגידולים דורשים השקיה. גידולים חקלאיים כוללים אלפלפה וגידולי חציר אחרים, חיטה, שיבולת-שועל, שעורה, תפוחי אדמה, בצל, סלק סוכר ונענע.
גאולוגיה
לפני בין 17 ל-15 מיליון שנים התרוממה מאגמה מאזור עמוק מתחת למזרח אורגון אל פני השטח, וגרמה לתקופה של פעילות געשית משמעותית. סדרה של קילוחי לבה פרצו מבקיעים סמוך לגבול אורגון-איידהו-וושינגטון. קילוחי הלבה אלו נעו עד 650 קילומטרים ממקורם. כמה קילוחים בודדים כיסו עד 26,000 קילומטרים רבועים עד לעומק של 30 מטרים. בסופו של דבר, כיסו קילוחי הלבה הללו חצי ממדינת אורגון, ויצרו תצורה הידועה בשם, הבסיס הגאולוגי מתחת לחלק גדול מהמדבר הגבוה.
לאחר שההתפרצויות המקוריות שככו, החל קרום כדור הארץ להימתח ולהיסדק. לפני בין 15 ל-2 מיליון שנים יצרה תופעה זו מאות הרי געש חדשים שהוסיפו שכבות נוספות של לבה על גבי חבורת הבזלת של הנהר קולומביה והותירו אחריהם מאות צינורות לבה. קילוחים חדשים אלה כיסו את השליש הדרום-מזרחי של המדינה. רבים מהרי געש וחרוטי אפר קטנים יותר מתקופה זו עדיין קיימים במזרח אורגון. לאחר מכן, יצרו הבקעים שהיו תוצאה מכך הרים גדולים של גושים-מועתקים (fault-block mountains) ברחבי האזור. ההרים בצורת מתלול והעמקים בגובה שנוצרו על ידי ההעתקים אלו יצרו את נוף טופוגרפיית אגן ורכס המהווה חלק גדול משטח המדבר הגבוה של אורגון.
במהלך 2 מיליון השנים האחרונות, סדרה של עידני קרח שינתה את הנוף. כאשר כל מעטה קרח נמס, נגר וכמות גשמים גדלה מילאו רבים מהאגנים הסגורים של האזור ויצרו אגמים גדולים. אגני אגם גוס, הרני וקלאמת התמלאו במים יחד עם אגנים רבים אחרים קטנים יותר. חלק מהאגמים התפשטו לשטח של עד 2,500 קילומטרים רבועים. עם זאת, ככל שהאקלים נעשה צחיח יותר, האגמים הגדולים הללו התכווצו. , אגם הרני (Harney Lake),, , ואגמי וורנר (Warner Lakes) הם שרידים של אגמים עתיקים אלו.
אקלים
המשקעים השנתיים ברחבי אזור המדבר הגבוה של אורגון הם נמוכים יחסית, בממוצע של פחות מ-380 מילימטרים בשנה ברוב האזורים. בבנד, העיר הגדולה באזור, יורדים רק 300 מילימטרים של משקעים בשנה. זוכה בערך ל-280 מילימטרים של משקעים מדי שנה, בעוד שב, במרכז מחוז מלהיור, ותחנת מזג האוויר הרשמית בחוות וייטהורס (Whitehorse Ranch) בדרום מחוז הרני מקבלים רק 200 מילימטרים בשנה ממוצעת. חלק מהאזורים ההרריים, לעומת זאת, זוכים לכמות גדולה יותר של משקעים כמו שלג. לדוגמה, בעיר הגבוהה יש בממוצע כמות שלג שנתית של כ-1,700 מילימטרים.
רוב האזורים במדבר הגבוה זוכים למרבית המשקעים בחודשי החורף, והמשקעים מצטמצמים בהדרגה עד סוף הקיץ עד הסתיו. חלק מהאזורים בחלק המזרחי והדרומי של האזור זוכים לשיא המשקעים בסוף האביב ובתחילת הקיץ. לדוגמה, ב במחוז לייק, התקופה הגשומה ביותר בשנה היא מרץ עד יוני. החודשים היבשים ביותר ברחבי המדבר הגבוה של אורגון הם יולי עד ספטמבר, אם כי עדיין יש סופות רעמים בודדות בתקופה זו.
עמים ילידים והתיישבות של לבנים
הילידים המקוריים של אזור המדבר הגבוה הם בני פאיוט צפוניים. ילידים אלו היו פעם ציידים-לקטים נוודים למחצה שמזונותיהם כללו אגוזים, שורשים, זרעים, פירות יער, ביצים ובעלי חיים כגון איילים, אנטילוקפרה אמריקנית, אווזים, שליו, ארנבות ודובים. הפאיוט נדדו בעקבות מזונם לגבהים גבוהים ונמוכים בהתאם לתקופת השנה. הם יצרו סנדלים, מלכודות ורשתות דייג, וקלעו סלים. הסלים היו עשויים מסיבי לענה, ערבה, טולה (Schoenoplectus acutus), קנבוס ואוג, קלועים במהודק כך שאפילו היו יכולים להכיל מים. עדויות ארכאולוגיות מסמוך ל הוכיחו שאנשים קלעו סלים באזור לפני לפחות 9,000 שנה.
מתיישבים לבנים שנעו לאורגון לאורך שביל אורגון החלו להתיישב באזור המדבר הגבוה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 לאחר שהחלו לעבד את האדמה ולחטוב עצים ב ובאדמות אחרות במערב אורגון. אלפי מהגרים אלה הגיעו לאזור ממערב, וחצו את רכס קסקייד כדי לתבוע קרקע במזרח אורגון. אזור המדבר הגבוה יושב על ידי לבנים מאוחר יותר ממערב אורגון, בין השאר בגלל כישלונו של למצוא מעבר מזרחה דרך רכס הקסקייד. לאחר שהם תבעו יותר אדמה, חלוצים וחברי הממשל האמריקאי ניהלו משא ומתן על הסכמים עם ילידים במדבר הגבוה ובמקומות אחרים באורגון, ולעיתים קרובות אילצו אותם לעזוב את אדמותיהם ולהיכנס לשמורות.
בשנת 1866 הקימו חיילים אמריקאים את קמפ וורנר (Camp Warner), מחנה צבאי ליד מקלט האנטילופות הלאומי של הר הארט (Hart Mountain National Antelope Refuge) של ימינו במחוז לייק. הם נשלחו מבויסי, איידהו, לבנות מחנה צבאי במדבר הגבוה, והם בנו אותו מזרחית לאגמי וורנר, כי הם פקפקו בכך שיוכלו לחצות את סדרת שטחי הביצות. מייג'ור גנרל לא ראה בעין יפה את החלטת החיילים. הוא סלל דרך על פני האגמים והעביר את המחנה לצדם המערבי.
מבין ארבע העיירות הגדולות במדבר הגבוה, הוקמה ראשונה. סניף הדואר שלה נפתח במקור תחת השם "פרין" (Prine) בשנת 1871. הוא נקרא על שמו של בארני פרין (Barney Prine), סוחר ויסקי ומתכת באזור. סניף הדואר של (מילולית "תצפית על האגם") הוקם אז בשנת 1876. באותה תקופה, היה אגם גוס גדול יותר, והוא היה גלוי מסניף הדואר. סניף הדואר של נפתח בשנת 1884 והעיירה הוקמה בשנת 1891. היא קרויה על שמו של המשורר הסקוטי רוברט ברנס. שמה של בנד ("מילולית "עיקול") נגזר מהביטוי "להתראות עיקול" (Farewell Bend), המקום בו חלוצים שנעו באזור ראו לאחרונה את הנהר . סניף הדואר בנד הוקם ב-1904.
בשנת 1878 השתתפו בני ה ושבטי הצפוניים ב, מלחמה נגד המתיישבים הלבנים באזור על הרס שורשי ה - מקור מזון עיקרי לילידים - על ידי החזירים של מתיישבים לבנים. בני הבאנוק והפאיוט הצפוניים סבלו מאלימות במהלך העימות, ולאחר שהמתיישבים הלבנים ניצחו במלחמה, הועברו הילידים לשמורות שונות. הפאיוט הצפוניים נשלחו ל במדינת וושינגטון, ובשנים מאוחרות יותר התפזרו בכמה שמורות במערב ארצות הברית.
מתיישבים לבנים יצרו ב-1897את שמורת ברנס פאיוט (Burns Paiute Reservation) ששטחה 55.59 קילומטרים רבועים, מעט צפונית לברנס. השמורה הוכרזה בשנת 1972, והיא ביתם של צאצאי קבוצת ואדה טיקה (Wada Tika) של הפאיוט הצפוניים. נכון לשנת 1992 היו בה 356 חברים. נכון לשנת 1980, היו 57 צאצאים של שבט פאיוט הצפוניים שחיו מחוץ לשמורה.
שם האזור
במאה ה-19, אזור המדבר הגבוה של אורגון היה קרוי המדבר החולי הגדול (Great Sandy Desert, שם מטעה, מכיוון שיש מעט מאוד חול באזור), מישור המרווה המתגלגלת (Rolling Sage Plain) ומדבר הלענה (Artemisia Desert). לאורך השנים, האזור נודע גם בשם הרובע הריק (Empty Quarter) של אורגון, השטח הפתוח הרחב הגדול (Great Wide Open) וארץ הבוקרים של אורגון (Oregon's Cowboy Country). כיום, תושבים מקומיים רבים מכנים אותו האאוטבק של אורגון (Oregon Outback.על משקל האאוטבק האוסטרלי). עם זאת, מדי פעם משתמשים עדיין בשמות הישנים. מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק משנת 1996 השתמש בשם של החלוצים "המדבר החולי הגדול" ב"מפת הנוף הפיזי של ארצות הברית", כדי לזהות את הרבע הדרום-מזרחי של אורגון. עם זאת, האזור ידוע לרוב בשם "המדבר הגבוה" של אורגון. "מדבר גבוה" הוא השם הרשמי למישור במחוז דשוטס, כפי שהוכר על ידי המועצה לשמות גאוגרפיים של ארצות הברית. השמות "המדבר החולי הגדול" ו"מישורי המרווה המתגלגלת" מוכרים כשמות משניים.
צמחייה ובעלי חיים
מאות מינים של בעלי חיים נמצאים בסביבת המדבר הגבוה של אורגון. ב לבדו, יש יותר מ-300 מינים, כולל 239 מיני עופות ו-42 מיני יונקים. בכל אזור המדבר הגבוה נפוצים אייל פרדי שחור-זנב, אנטילוקפרה אמריקנית, זאב ערבות, גירית אמריקאית וארנבת שחורת-זנב. בחלקים מסוימים של המדבר הגבוה נמצאים גם אייל קנדי, כבש גדול-קרניים, פומת ההרים, שונר מצוי, שועל אפור מצוי, שועל מצוי, סמרן מקריס ובונה קנדי.
עופות נפוצים במדבר גבוה כוללים שכווי לענה גדול, שליו קליפורני ו. ליד אגמי המדבר הגבוה ובאזורי גדות, יש ', ',, ', ', , סטורנלה נגלקטה, סנוניות ותחמסים. מינים נפוצים נוספים כוללים ירגזי גמבל,, , גיבתון ירוק-זנב, ', ', קיכלי הרים כחול, עורב שחור, ' ו-'. עופות דורסים כוללים ינשופים, נצים, בז ערבות, עיט זהוב ועיטם לבן-ראש.
תוכנית היל"ה
תוכנית היל"ה (השכלת יסוד ולימודי השלמה) פועלת במסגרת תחום קידום נוער באגף א' לחינוך ילדים ונוער בסיכון של משרד החינוך.
הקמה ופעילות
היל"ה הוקמה בשנת 1980 על ידי עמי וולנסקי שניהל את היחידה לקידום נוער במשרד החינוך. בעשור הראשון לקיומה עמדה בראש התכנית ברוריה בקר. התוכנית בקשה לתת מענה לחסכים בהשכלת היסוד של נוער בסיכון בגילאי 15–18 שנשר מהמסגרות הפורמליות. הודות לתפיסה החינוכית שהיא אימצה ולכלים הפדגוגיים הייחודיים שהיא פיתחה, מילאה התכנית תפקיד חשוב בתהליך הטיפול בנוער זה ושילובו מחדש במסלולים נורמטיביים.
בשנת 1992 החליטה ועדה משותפת של משרד החינוך ומשרד האוצר לפרסם את התוכנית לראשונה. כיום, מהווה התוכנית מסגרת חינוכית ייחודית מוכרת לצורכי הקניית השכלה, כחלק ממענה הכולל של משרד החינוך, הרשויות המקומיות והחברה למתנ"סים. ובבסיסה העיקרון של הקניית יכולות והשלמת פערים לנערות/נערים על מנת לחזק השתלבות חברתית ותעסוקתית עתידית.
התוכנית מופעלת על ידי משרד החינוך והחברה למתנ"סים.
פדגוגיה
במסגרת התוכנית עובדים כ־1300 מורים. התוכנית פועלת ברחבי ישראל במסגרת יחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות ובמוסדות חסות הנוער, ומיועדת לבני נוער אשר מצויים מחוץ למסגרת החינוך הפורמלית לצורך השלמת השכלתם. במסגרת התוכנית ישנם מספר מסלולי לימוד: מסלולים לקראת קבלת תעודה ל-8 עד 12 שנות לימוד, לתעודת גמר תיכונית ולתעודת בגרות. התוכנית מקיפה, נכון לשנת 2016, כ-8000 תלמידים ב-160 מרכזים. ומופעלת על ידי כ-60 מנחים פדגוגיים.
מכרזים
עד שנת 2012 הופעלה התוכנית על ידי אגף השכלה ופנאי בחברה למתנ"סים. תנאי העסקת המנחים זכו לביקורת, ובשנים 2011–2012 התנהל מאבק להסדרת תנאי העסקתם והשוואתם לאלה של יתר עובדי ההוראה במשרד החינוך. בשנת 2012 זכו רשת עתיד ומט"ח במכרז חדש להפעלת התוכנית.
בינואר 2013 חתמו עובדי תוכנית היל"ה המאורגנים בכוח לעובדים על הסכם קיבוצי ראשון עבור מורי הקבלן.
בשנת 2018 זכתה שוב החברה למתנ"סים בהפעלת התוכנית.
שלוחות חרדיות
בכמה ערים ברחבי הארץ ישנן שלוחות חרדיות של המחלקה לקידום נוער ותוכנית היל"ה. מטרתן היא להעניק סל שירותים הכולל חינוך וטיפול לבני נוער חרדים שנשרו מהמסגרת הישיבתית, מתוך רגישות תרבותית בשילוב לימודי קודש, באופן התואם את אופי המגזר החרדי.
ניסאן ג'וק
ניסאן ג'וק היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר-קופה עם חמישה מקומות ישיבה המיוצרת על ידי חברת ניסאן משנת 2010.
דור ראשון - 2010–2019
בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2009 הציגה ניסאן מכונית קונספט עם עיצוב ייחודי בשם "ניסאן קאזאנה", ובתערוכת ז'נבה ב-2010 נחשפה גרסת הייצור שלה עם עיצוב קרוסאובר-קופה ומאפיינים ייחודיים.
הג'וק הגיעה לישראל בשנת 2010.
היצע יחידות ההנעה כלל מנועי בנזין בנפחים של 1.5 ו-1.6 ליטר ועם הספקים של 94, 113, 117 ו-190 כוחות סוס, ומנועי דיזל בנפח של 1.5 ליטר המספק 110 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים ידנית ותיבה אוטומטית. ממדי הרכב קומפקטיים יחסית, עם אורך של 4,135 מ"מ, רוחב של 1,765 מ"מ, גובה של 1,565 מ"מ ובסיס גלגלים באורך של 2,530 מ"מ.
בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2014 חשפה ניסאן את מתיחת הפנים של הג'וק, במסגרתה הוחלפו בעיקר הפגושים והפנסים האחוריים והקדמיים, ומנוע ה-1.6 בנזים שסיפק 117 כ"ס, הוחלף במנוע חדש שפותח יחד עם חברת רנו, בנפח של 1.2 ליטר והספק של 115 כוחות סוס.
מתיחת הפנים הגיעה לישראל בפברואר 2015.
דור שני - 2020-הווה
ב-3 בספטמבר 2019 נחשף הדור השני של ניסאן ג'וק, שפותח על בסיס פלטפורמה משותפת של ניסאן-רנו המשמשת גם את רנו קליאו ורנו קפצ'ור, במרכב קרוסאובר קופה עם אלמנטים עיצוביים ייחודיים.
ממדי הדור החדש גדלו משמעותית, עם אורך של 4,210 מ"מ, רוחב של 1,800 מ"מ, גובה של 1,595 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,636 מ"מ.
הג'וק משווק עם מנוע בנזין בנפח 1.0 ליטר, המספק 117 כוחות סוס המחליף את מנוע ה-1.6, ומשודך לתיבת הילוכים ידנית עם עם 6 הילוכים, ותיבה רובוטית דו-מצמדית עם 7 הילוכים.
בפברואר 2022 חשפה ניסאן יחידת הנעה היברידית לדגם, הכוללת מנוע בנזין 1.6 ליטר עם הספק של 94 כוחות סוס, לצד מנוע עזר חשמלי המספק 49 כוחות סוס, המספקים שניהם 140 כוחות סוס לצד תיבת הילוכים אוטומטית ייחודית עם ארבעה הילוכים למנוע הבנזין ושני הילוכים למנוע החשמלי.