cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תנור רם
תנור רם מודרני
סביב תנור רם מודרני קיימת שורה של מתקנים אשר מטרתם להגביר את יעילותו של התנור, בהם שטח אחסון עפרה שבו נפרקות האוניות, או הדוברות המביאות את העפרה מאתר הכרייה. העפרה מועברת אל קרבת התנור הרם בגשרים עליהם מסוע, או בקרונות משפכיים. העפרה נשקלת בטרם מועברת אל ראש התנור הרם במסוע, או במעלית. קיימות שיטות שונות להכנסת עפרת הברזל אל תוך התנור הרם. פתח כניסת החומר בחלק מן התנורים הרמים בנוי בשיטת "פעמון כפול". בשלב ראשון מוכנסת העפרה לחלל עליון, שצורתו פעמון קטן ביחס לחלל העיקרי של התנור. בשלב שני, כאשר ראש ה"פעמון" הקטן אטום, נפתח פתחו התחתון והעפרה מתווספת לחומר המעובד בחלל העיקרי של התנור. מטרת עיצוב זה היא למנוע ככל שניתן בריחת גזים חמים מן החלל העיקרי בתנור. בעשורים האחרונים קיים עיצוב "חסר פעמון" ובו קיימות קרוניות נפרדות המכילות את העפרה והדלק והחומר נשפך דרך שסתומים לחלל התנור. השסתומים מאפשרים שליטה מדויקת יותר על כמות החומר המתווסף לתהליך ההתכה, ביחס להכנסת החומר דרך סרט נע, ובכך ניתן להגביר את יעילות התנור. בחלק מדגמי התנורים האלה החומר מוזרם מן השסתום אל תעלה נעה המאפשרת פיזור מדויק של שכבת העפרה בתנור. תנור רם הוא מבנה גבוה, אשר חללו מצופה בלבנים עמידות לאש ולטמפרטורות גבוהות. החלל מתוכנן אף להכיל את התפשטות החומר המוכנס לתוכו במהלך התחממותו וירידתו ההדרגתית לתחתית התנור, תוך כדי התכתו. לפי התנור בשיא גובהו מוכנסים קוק, אבן גיר המשמשת תלחים ועפרת ברזל, בסדר מסוים ומדויק המאפשר שליטה על זרימת הגז ועל התגובות הכימיות המתרחשות בתנור. בחלקו הצר של התנור קיימים פתחי פליטה לגזים החמים העשירים בפחמן חד-חמצני, בעוד שבראש התנור קיימים שסתומי לחץ המונעים עלייה פתאומית ומסוכנת של לחץ הגז בתנור. מפתחי הפליטה עוברים הגזים דרך במסנני אבק המרכזים את האבק שבגז לתוך קרונות רכבת, להובלתם לאתר טמינה. בחציו התחתון של התנור נכנסים אל חלל התנור צינורות גזים לוהטים המסתיימים בזרבוביות בתנור. כמו כן קיים פתח לניקוז הסיגים מעל פני הברזל הנוזלי. פתח הניקוז למתכת הנוזלית נקדח לדופן התנור במקום שבו קיים "פקק" חרס חסין אש ומשם היא נוזלת תוך כדי הסרה של סיגים הצפים על הנוזל. עם סיום ניקוז הנוזל, נפקק הפתח פעם נוספת בחרס. מן הזרבוביות המסתיימות בחלקו התחתון של התנור זורמים אל חללו גזים לוהטים ומכאן גם שמו של התנור באנגלית (blast furnace). גזים אלה מגבירים את יעילות התהליך. טמפרטורת הגזים המוזרמים אל התנור נעה בין 900 ל-1300 מעלות צלזיוס וזאת בהתאם לעיצוב התנור ומצבו. הטמפרטורות בתוך התנור עשויות להגיע ל-2000 עד 2300 מעלות. בתהליכים מסוימים מחדירים לחלל התנור אף שמן, זפת, גז טבעי, אבקת פחם וחמצן, כדי ליצור אנרגיה נוספת בתהליך הייצור.
במאה ה-21 קיימת מגמה של בניית תנורים רמים בעלי קיבולת גדולה והולכת, כתוצאה מכך תנורים רמים מעטים יותר, מאלה שפעלו במחצית המאה ה-20, מפיקים יותר ברזל גולמי מבעבר. נכון לשנת 2016 קיימים בעולם 21 תנורים רמים בעלי נפח פנימי מעל 5,000 מטר מעוקב. התנור הרם הגדול ביותר בעולם נמצא בגואנגג'יאנג, קוריאה הדרומית. התנור החל לפעול בשנת 2016, לאחר שיפוץ והרחבת תנור רם משנת 1987, נפחו הפנימי 6,000 מטר מעוקב והוא צפוי לייצר 5.6 מיליון טון ברזל גולמי בשנה. תנור רם הגדול באירופה הוא בבעלות חברת תיסנקרופ ופועל בדיסבורג, גרמניה.
הנדסת תהליך וכימיה
תנורים רמים עובדים על העיקרון של חיזור בו פחמן חד-חמצני, שהוא מחזר חזק יותר לחמצן בעפרת הברזל מאשר היסוד ברזל, מותיר את הברזל בצורתו היסודית. תנורים רמים נבדלים מכבשנים אחרים בכך שבתנור רם גזי הפליטה באים במגע ישיר עם העפרה והברזל, כך שפחמן חד-חמצני מפעפע בעפרה וגורם לתחמוצת הברזל לברזל טהור בתערובת עם פחמן. תנור רם פועל בתהליך זרימה נגדית בניגוד לכבשנים אחרים. הבדל בולט נוסף בין תנור רם לכבשנים אחרים להפקת מתכת, הוא שתנור רם פועל כתהליך מתמשך ורציף לתקופות ארוכות של זמן, כיוון שהפעלתם וכיבויים אורך זמן רב, בעוד שכבשנים אחרים פועלים באופן מחזורי, בכל מחזור הם מעבדים כמות נתונה של עפרה. פחמן חד-חמצני גורם גם להפחתת שיעור הצורן בברזל הגולמי. הצורן מגיב לסידן חמצני (שהוא תוצאה של אבן גיר שרופה) ויוצר סיג הצף על פני הברזל הגולמי המותך. המגע הישיר של גזי הפליטה עם הברזל גורם לזיהום הברזל בגופרית, אם היא קיימת בחומר הדלק. באופן היסטורי, כדי לייצר ברזל באיכות גבוהה ללא זיהום בגופרית, נעשה שימוש בפחם עץ. הטור היורד של עפרת ברזל, תלחים, קוק וחומרים מגיבים נוספים, חייב להיות אוורירי דיו כדי לאפשר לגז הלוהט לעבור דרכו כלפי מעלה. לצורך כך נעשה שימוש בקוק בחתיכות גדולות, היוצרות חללים בחומר, ונמנע ככל הניתן השימוש בחומר בעל חלקיקים קטנים. הקוק חייב להיות גם מוצק דיו כדי שלא ימעך מן המשקל המונח עליו. הקוק חייב גם להיות בעל תכולה נמוכה של גופרית, זרחן ואפר. לצורך כך, קוק לשימוש בתנורים רמים מיוצר מפחם מטלורגי, שהוא פחם נדיר יחסית ומחירו גבוה. התגובה הכימית העיקרית להפקת ברזל מותך היא:
ניתן לחלק תגובה זו למספר שלבים, בשלב ראשון הגזים הלוהטים המוזרמים אל התנור הרם יוצרים תגובה עם הפחמן הנמצא בקוק אשר תוצאתה היא פחמן חד-חמצני וחום: פחמן חד-חמצני לוהט הוא גורם מחזר לעפרת הברזל ומגיב עם תחמוצת ברזל כדי ליצור ברזל מותך ופחמן דו-חמצני. בהתאם לטמפרטורה בחלקי התנור השונים (האזור החם ביותר הוא בתחתית התנור) הברזל מחוזר במספר שלבים. בראש התנור, הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין 200 ל-700 מעלות צלזיוס בעוד שבתחתיתו היא עשויה להגיע ל-2300 מעלות. החל מטמפרטורה של 850 מעלות תחמוצת הברזל מחוזרת באופן חלקי לתחמוצת: כאשר הטמפרטורה עולה ל-1100 מעלות לערך, במורד התנור, הברזל מחוזר עוד בתגובה: פחמן דו-חמצני, פחמן חד-חמצני שלא הגיב וחנקן הנמצא באוויר החם עולה במעלה התנור תוך כדי ירידת חומר גלם מראש התנור אל אזור התגובה הכימית. ככל שהחומר יורד יותר, הגזים הזורמים בכיוון הנגדי מחממים את החומר והופכים את אבן הגיר לסיד ופחמן דו-חמצני: הסיד שנוצר מגיב עם תחמוצות מזהמות שונות הקיימות בברזל (הבולטת שבהן היא צורן) ויוצר סיג פאיאליטי שהוא בעיקרו סידן סילקטי (calcium silicate), CaSiO3: ככל שתחמוצת הברזל נעה כלפי תחתית התנור, החל מן האזור שבו הטמפרטורות מגיעות עולות מעל 1300 מעלות, מתחילה התגובה הבאה: הפחמן הדו-חמצני שנוצר עובר חיזור אף הוא על ידי דלק הקוק: אותו שיווי משקל כימי, תלוי טמפרטורה, באטמוספירת הגז בתנור נקראת תגובת בודארד: ברזל גולמי המיוצר בתנור רם מכיל שיעור גבוה יחסית של פחמן, בדרך כלל בין 4-5%, דבר הגורם לו להיות פריך ובעל שימוש מסחרי מיידי מוגבל. בחלק מן הברזל הגולמי נעשה שימוש לייצור ברזל יצוק. רוב הברזל הגולמי מתוצרת תנורים רמים עובר עיבוד נוסף להפחתת תכולת הפחמן ומשמש לייצור פלדה בדרגות איכות שונות. אף שיעילות התנורים הרמים משתפרת כל העת, התהליך הכימי המתרחש בתוך התנור נשאר קבוע. על פי המכון האמריקאי לברזל ופלדה: "תנורים רמים ישרדו גם באלף הבא כיוון שבתנורים גדולים ויעילים ניתן לייצר מתכת לוהטת במחירים תחרותיים לשיטות ייצור ברזל אחרות." " אחד החסרונות הבולטים של תנורים רמים הוא פליטת פחמן דו-חמצני בתהליך הפקת ברזל מתוך תחמוצת ברזל בעזרת פחמן. נכון לשנת 2016 לא נמצא תחליף יעיל מבחינה כלכלית לשימוש בפחמן ותעשיית הפלדה היא אחד התורמים הבולטים של פליטת פחמן דו-חמצני לאטמוספירה. עם אתגר זה של פליטת גזי חממה מתמודדת תוכנית אירופית הנקראת ULCOS, אשר מטרתה ייצור פלדה עם פליטות פחמן דו-חמצני נמוכות. קיימות הצעות למספר תהליכי ייצור חליפיים לברזל, במטרה להפחית את פליטת פחמן דו-חמצני במהלך הייצור במחצית.
יצור צמר סלעים
צמר סלעים הוא סיב מינרלי המשמש כמוצר בידוד וכמצע הידרופוני בחקלאות. בתהליך ייצור צמר סלעים מזינים תנור רם בסלע דיאבז (diabase) המכיל ריכוזים נמוכים מאוד של תחמוצות ברזל. את הסיג שנוצר טווים כדי ליצור צמר סלעים. כמויות קטנות מאוד של מתכת נוצרת כתוצר לוואי בלתי רצוי של תהליך הייצור ואלה מטופלות כפסולת.
נמל התעופה הבין-לאומי שיקגו או'הייר
נמל התעופה הבין-לאומי שיקגו או'הייר (באנגלית: O'Hare International Airport) הוא נמל תעופה הממוקם סמוך לשיקגו, במדינת אילינוי שבארצות הברית. או'הייר הוא נמל הבית של חברת התעופה יונייטד איירליינס (United Airlines), שמשרדי המטה שלה נמצאים בסמיכות אליו, והמרכז השני בגודלו של חברת התעופה אמריקן איירליינס (American Airlines), אחרי נמל התעופה דאלאס - פורט וורת'.
הנמל תוכנן כדי להחליף את נמל התעופה שיקגו מידוויי שנחשב לעמוס מדי, תחילה שימש בתקופת מלחמת העולם השנייה את יצרנית התעופה דאגלס איירקראפט קומפני לצורכי תובלה צבאית במטוסי ה-C-54 שלה. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 נקרא הנמל 'שדה אורצ'ארד' (Orchard Field). באותה תקופה הסתיים בעקבות סיום המלחמה, החוזה של חברת דאגלס. לאחר שנים של תכנון ושיפורים בנמל התעופה, בחרה עיריית שיקגו לקבוע את שמו של הנמל על שמו של טייס הקרב אדוארד או'הייר, אלוף ההפלות הראשון של צי ארצות הברית שנפל ב במלחמת העולם השנייה כאשר מטוסו אבד בגיחת הפצצה לילית ליד איי גילברט והיה הטייס הימי הראשון שעוטר במדליית הכבוד של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
או'הייר נחשב לנמל התעופה השני העמוס ביותר בצפון אמריקה והרביעי בעולם כולו. בשנת 2018 היה הנמל העסוק ביותר בארצות הברית מבחינת טיסות נכנסות ויוצאות.
נמל התעופה מוזכר כדוגמה לאירוטרופוליס, צורה חדשה (או שלב התפתחות חדש) של יישוב עירוני שנסמך על נמל תעופה גדול כעוגן כלכלי ותעסוקתי מרכזי.
בבוקר יום שלישי ה-7 בנובמבר 2006 התרחש לכאורה אירוע נודע של מפגש מהסוג הראשון בנמל התעופה שיקגו או'הייר כאשר עשרות עובדי יונייטד איירליינס, בהם טייסים ומפקחים, בנוסף למספר עדים בלתי תלויים שעמדו מחוץ לנמל התעופה, צפו באובייקט בלתי מזוהה דמוי דיסק אשר ריחף לכאורה מעל לטרמינל C שבנמל התעופה במשך כשתי דקות.
טיסות לישראל וממנה
בפברואר 2019 פורסם שאל על מתכוונת להפעיל קו ישיר מתל אביב לנמל החל מ-2020.
ב-11 בספטמבר 2020 החלה יונייטד איירליינס להפעיל 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב במטוסי הבואינג 787-9.
רטינוסקופ
רטינוסקופ (Retinoscop) הוא כלי לבדיקת ראייה, הנחשב לאמין ומדויק יותר מבין שיטות בדיקת ראיה נוספות בתחום, כגון: בדיקה עם אוטורפרקטומטר ובדיקה ידנית. הרטינוסקופ נראה כפנס, והמידע הרפואי מתקבל ממנו, בהתאם להחזר קרני האור ושבירתם לאחר שהן הנפגשות בעין. הרטינוסקופ משמש לבדיקת תקינות הרשתית.
Black Gives Way To Blue
Black Gives Way to Blue (תרגום חופשי: שחור מפנה את מקומו לכחול) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס אשר יצא לשווקים לראשונה ב-25 בספטמבר 2009 באוסטרליה, ובארצות הברית ארבעה ימים לאחר מכן. זהו האלבום הראשון של הלהקה מזה כמעט ארבע עשרה שנה. כמו כן זהו האלבום הראשון של הלהקה עם הסולן החדש ויליאם דובאל, אשר החליף את ליין סטיילי.
טיבור סני
טיבור סני (במקור הופמן, (בהונגרית: Szőnyi Tibor; בודפשט, 30 בדצמבר 1903 – בודפשט, 15 באוקטובר 1949) היה רופא, פוליטיקאי קומוניסטי יהודי-הונגרי, אחד מהמורשעים במשפט הראווה של לאסלו רייק.
משפחתו
טיבור הופמן נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל הופמן (1871–1929), סוחר עצים ומנהל חנות, ושל גיזלה הופמן (1878–?). אשתו, ד"ר פירושקה טמאש, הייתה רופאה, איתה היה נשוי במשך שנה בלבד.
פעילות פולטית
סני למד רפואה בווינה ככל הנראה בשל החוק האנטישמי הנומרוס קלאוזוס שהגביל את מספר הסטודנטים היהודים באוניברסיטאות בממלכת הונגריה. הוא חזר הביתה לאחר שסיים את לימודיו והפך לחבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) ב-1930. בשנת 1932 נמלט מהמדינה בהוראת המפלגה, כדי להימנע ממעצר. תחילה נסע לווינה, ולאחר שנאלץ לברוח משם, נסע לפראג ב-1936, שם היה פעיל במסגרת המפלגה הקומוניסטית. לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה ב-15 במרץ 1939, ברח לשווייץ, שם עבד במרפאה הנוירולוגית של אוניברסיטת ציריך. שם הוא גם ערך מחקר מוערך ביותר בתחום הנוירולוגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הנהיג בשווייץ את ה"חזית העצמאות הלאומית ההונגרית" (Magyar Nemzeti Függetlenségi Front) האנטי-פשיסטית. בתחילת 1945, הודות לשירות הביון האמריקאי (המשרד לשירותים אסטרטגיים-OSS) ולפרטיזנים הסרבים של יוסיפ ברוז טיטו, הוא חזר להונגריה, שם הפך לראש מזכירות הוועדה המארגנת במסגרת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP) עד מרץ 1947. משנת 1947 היה חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט). בשנת 1949 הוענק לו פרס קושוט.
טיהור ושיקום
סטלין נפטר ב-1953, וירש אותו ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב לאחר מאבק פוליטי פנימי. חרושצ'וב ניסה להקל על היחסים המתוחים עם מעצמות המערב והחליט לגנות את הפשעים שבוצעו תחת שלטונו של סטלין ואף ביקר ביוגוסלביה שהייתה אז מוקצה בעיני השלטון הסובייטי. שם ניקה את טיטו מהאשמה שהוא "כלב השרשראות של האימפריאליסטים". זה הפך את האישומים שבהם הורשעו אנשי רייק והפעיל לחץ גדול על ההנהגה הפוליטית ההונגרית לטהר ולשקם את המורשעים במשפטים. לבסוף ב-25 בנובמבר 1955 עונש המוות נגדם הוכרז כבטל ומבוטל, ולאחר מכן, בהכרח, ב-6 באוקטובר 1956 כל המורשעים במשפט 1949 הובאו מחדש לקבורה. אלה היו רייק, סני, סלאי וג'רג' פאלפי, שהוצא להורג גם כן בשל יחסיו הקרובים עם רייק. הלוויותיהם הפכו להפגנה נגד השלטון הקומוניסטי והיוו את הזרז למרד ההונגרי כשבועיים לאחר מכן.
וילם סאסן
וילהלמוס (וילם) אנטוניוס סאסן (בהולנדית: Wilhelmus Antonius Sassen; ) היה עיתונאי נאצי הולנדי, חבר אס אס, שפעל בשרות הנאצים בהולנד בזמן מלחמת העולם השנייה. סאסן נודע בשנות ה-60 בעקבות ראיון שערך עם אדולף אייכמן, לפני שהאחרון נתפס ונחטף לישראל בידי סוכני המוסד.
שיתוף פעולה עם הנאצים
עם הפלישה הגרמנית לרוסיה, התנדב סאסן לעבוד בתעמולה הנאצית בהולנדית. הוא סיקר את המלחמה במזרח ואף נפצע ברוסטוב על הדון, והשתקם בבתי חולים משך שמונה חודשים.
לאחר מכן שימש כעורך של רדיו בריסל, וב-6 ביוני 1944 דיווח מהחזית על פלישת בעלות הברית בנורמנדי. אף על פי שקיבל הוראה לסגת לגרמניה נשאר בהולנד, ודיווח על מהלך המלחמה שם. בשלב מסוים המליץ לרעבי אמסטרדם הרועדים מקור לשדוד דלק ואוכל מאזורים עשירים יותר. בעקבות דבריו אלה פוטר מעבודתו בשירות התעמולה הנאצי.
בריחה ופעילות בארגנטינה
סאסן נאסר על ידי הבריטים ב-5 ביוני 1945. הוא ארגן הצגה בכלא, שהוצגה בערב חג המולד ושימשה ככיסוי לבריחתו.
בשנות ה-70 שימש יועץ תקשורת למשטרים הדיקטטוריים של פינושה בצ'ילה ושל סטרסנר בפרגוואי.
ראיונות עם אייכמן
בראיון המצטט מ"מסמכי סאסן" מובאים בין השאר הדברים הבאים מפי אייכמן:
"מסמכי סאסן" לא הובא כראיה במשפט אייכמן: אייכמן וסנגורו סירבו, מטבע הדברים, לאשר את אמיתותו. התובע, גדעון האוזנר, ניהל משא ומתן לרכישת סלילי ההקלטה אך לא הצליח לעשות זאת ובחר שלא להביא את סאסן מארגנטינה בשל הסיבוכים הכרוכים בכך (גזר דין מוות התלוי ועומד כנגדו בהולנד). תמלול חלק מההקלטות נמצא בקבצים סרוקים בארכיון המדינה.
רבות מהקלטות דיברי אייכמן במהלך הראיונות פורסמו בשנת 2022 בסדרה תיעודית. חלק קטן מההקלטות הוצגו בשנות החמישים של המאה ה-20. סאסן – שהיה נתון למתקפות ולאיומים, בין היתר על ידי בניו של אייכמן – נפטר במהירות מסלילי ההקלטות. ההקלטות התגלגלו, ככל הנראה, מסאסן למשפחת אייכמן, ומשם להוצאות לאור בשווייץ ולארכיון בגרמניה, מבלי שאיש כמעט זכה להאזין להן (קטע קצר שודר בסרט גרמני ב-1998).
בהקלטות, בין היתר, התגאה אייכמן בחלקו בהובלת יהודים בהמוניהם אל מותם ואמר:
"אינני מתחרט על דבר. אילו המתנו 10.3 מיליון יהודים, הייתי אומר בסיפוק: 'יופי, חיסלנו את האויב' ..." .
חיים אישיים
סאסן התחתן עם פאולה פיסט (Fisette) ב-1940, התגרש והתחתן שנית עם מייפ ואן דר וורט (Voort), ממנה נולדו לו שתי בנות, המבוגרת שבהן, ססקיה סאסן, ילידת 5 בינואר 1947, היא פרופסור לסוציולוגיה, אשר תחומי עיסוקה העיקריים הם גלובליזציה והגירה. בשנות ה-70 התחתן בשלישית עם אלס דלבאר (Delbaere), בתו של אמן פלמי שברח לארגנטינה עקב עברו הנאצי.
קישורים חיצוניים
שרה ליבוביץ-דר, דיל עם השטן: האם ועד כמה ישראל קסטנר שיתף פעולה עם אדולף אייכמן?, אתר מעריב, 19.3.2017
רמשטיין (בסיס)
בסיס רמשטיין (באנגלית: Ramstein Air Base) הוא בסיס של חיל האוויר האמריקני ונאט"ו, ליד העיר רמשטיין שבמערב גרמניה. בבסיס פועלת מפקדת כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, והוא הבסיס המרכזי באזור קייזרסלאוטרן, בו גרים כ-40 אלף אמריקנים. מרבית הטייסות שמוצבות בו הן טייסות תובלה.
היסטוריה
בניית הבסיס, בשטח שהיה בשליטה צרפתית אחרי מלחמת העולם השנייה, החלה בשנת 1951 והושלמה בשנת 1953. הבסיס הורחב לבסיס של ברית נאט"ו בשנת 1957. בשנים 1953–1994 הוצבו בבסיס טייסות קרב, משנת 1971 מוצבות בו טייסות תובלה, ומשנת 1972 פועלת בו מפקדת חיל האוויר האמריקני באירופה. מטעם נאט"ו מוצבים בבסיס כוחות מקנדה, גרמניה, בריטניה, צרפת, בלגיה, פולין, צ'כיה, נורווגיה, דנמרק והולנד.
ב-28 באוגוסט 1988, במהלך תצוגה אווירית שנערכה בבסיס, שלושה מטוסי אארמקי MB-339 של הפרצ'ה טריקולורי, הצוות האירובטי של חיל האוויר האיטלקי, התנגשו וגרמו למותם של 67 צופים ושלושה טייסים.
הבסיס הוא שער אווירי להובלת פצועים אמריקאים לטיפול בבית החולים הצבאי האמריקאי לנדשטול, הנמצא בקרבתו.
ספרות יפה
ספרות יפה (בלועזית: בֵּלֶטְרִיסְטִיקָה) היא ספרות אמנותית הנחלקת לשלושה ענפים עיקריים, לפי דרך כתיבתה: שירה, פרוזה ומחזאות.
על פי תכניה הספרות האמנותית מתחלקת לסוגות רבות, בהן: שירה לירית ושירה אפית, ספרות רומנטית, ספרות בלשית, ספרות מדע בדיוני ופנטזיה, רומנים היסטוריים, קומדיות, טרגדיות ודומותיהן.
לפי סגנון הכתיבה הספרות האמנותית מתחלקת לזרמים שונים, הזרם הקלאסי, הזרם הריאליסטי, הזרם הנטורליסטי, הזרם הרומנטי, תיאטרון האבסורד, הזרם האקזיסטנציאליסטי ועוד רבים אחרים.
Belles-lettres Schöne Literatur Художня література
משכנות שאננים
משכנות שאננים היה אחד ממפעלי הפיתוח הראשונים בעיר החדשה של ירושלים בתקופה העות'מאנית והשכונה היהודית הראשונה שהוקמה בירושלים מחוץ לחומות העיר העתיקה. השכונה הוקמה בשנת 1860 ביוזמה ובתמיכה של האציל היהודי-אנגלי משה מונטיפיורי מאנגליה, בכספו של יהודה טורא מניו אורלינס וסימלה את תחילת תקופת היציאה מן החומות בירושלים. בתי משכנות שאננים כיום, לאחר שיפוץ ושימור, משמשים כמרכזי כנסים, מרכזי מוזיקה ובתי הארחה.
רקע
עד אמצע המאה ה-19 השתרעה ירושלים על השטח התחום בתוך חומות העיר העתיקה בלבד. שהייה מחוץ לחומות, בייחוד בשעת לילה, נחשבה מסוכנת ביותר בשל כנופיות שודדים שהפילו חיתתן על האזור. בין חומות ירושלים העות'מאנית הצטופפו תושבים מוסלמים, יהודים, נוצרים וארמנים במספרים גדלים והולכים, בצד אנשי ממשל עות'מאנים, קבוצות אנשי דת ופילנתרופים ממדינות שונות ונציגים דיפלומטיים של מעצמות שונות שגילו עניין גובר והולך בירושלים. בשלהי התקופה העות'מאנית הגיעה הצפיפות בעיר שבין החומות לממדים בלתי נסבלים, דבר שהשפיע על תנאי המחיה, התברואה והכלכלה של העיר.
גורמים שונים ובהם מעצמות זרות וכנסיות, שהיו זקוקים לשטח למפעליהם המתוכננים בירושלים, החלו לגלות עניין ברכישת קרקעות בשטחים הסובבים את העיר, בעיקר ממערבה ומצפונה. בין אלה היה הפילנתרופ משה מונטיפיורי, שבביקוריו בעיר הוטרד ממצוקת הדיור של יהודי ירושלים בין חומות העיר העתיקה, מהיעדרם של שירותי רווחה ובריאות הולמים ומהיעדר אמצעי כלכלה שיאפשרו ליהודים להשתחרר מן התלות בנדבות לקיומם. מספר מפעלים פרטיים שהוקמו מחוץ לחומות בשנות החמישים של המאה ה-19 קדמו למשכנות שאננים, ובהם בית הקיץ של הקונסול ג'יימס פין בטלביה ומפעלו בכרם אברהם, או המוסד החינוכי הפרוטסטנטי בית הספר גובאט שהקים הבישוף סמואל גובאט על הר ציון, אולם אלה לא היו שכונות. ב-1860, כמעט בו זמנית עם משכנות שאננים, החלו בהקמת מגרש הרוסים ובית היתומים של שנלר, וזאת בעקבות שינוי חוק הקרקעות העות'מאני ב-1857, שאפשר רכישה של קרקעות ברחבי האימפריה גם בידי מי שאינם מוסלמים או עות'מאנים.
לרשות מונטיפיורי עמדה קרן של כספי העיזבון של הנדבן היהודי-אמריקני יהודה טורא, שבמותו השאיר בידי מונטיפיורי $50,000 לטובת עניי ירושלים.
הקמה
הקרקע למשכנות שאננים נרכשה בקיץ 1856 לאחר ביקורו הרביעי של מונטיפיורי בארץ. השטח שנקנה היה מגרש של 18,000 מ"ר מעל לבריכת הסולטאן מול הר ציון. מאחר שרכישת קרקע באותם ימים על ידי נתין זר הייתה בלתי אפשרית, הוצא לשם כך צו מיוחד מטעם השלטונות אשר התיר למונטיפיורי את רכישת הקרקע מפחת ירושלים תמורת 120,000 גרוש מצרי.
תחילה ייעד מונטיפיורי את הקרקע להקמת בית חולים ליהודי העיר, אך הוא שינה את דעתו מסיבות לא ידועות ובנה במקום זה שכונת מגורים חדשה ומרווחת, במטרה להעניק ליושביה אלטרנטיבה לחיים הצפופים והתלותיים שבין החומות. הטענה כי תוכנית בית החולים נגנזה בעקבות כך שמשפחת רוטשילד הקדימה את מונטיפיורי כשבנתה את בית החולים רוטשילד בעיר העתיקה, נסתרת מתוך כך שבית חולים זה עמד על תלו כבר ב-1854, עוד לפני שמונטיפיורי רכש את הקרקע מחוץ לחומות.
טחנת הרוח
במעלה הגבעה הקים מונטיפיורי עוד לפני בתי השכונה טחנת קמח, שנועדה לספק למתיישבים מקום תעסוקה ופרנסה. הוא קיווה שהטחנה תספק שירותים במחיר נמוך מזה של הטוחנים הערבים וכך תקל על עניי ירושלים. מונטיפיורי שלח ציוד מלא מלונדון והטחנה הוקמה בחלק המערבי של המגרש ב-1858. בתחילה הפעילוה טוחנים מאנגליה ואחר כך נמסרה המלאכה לצעיר ירושלמי בשם יוסף רוזנטל שהשתלם לשם כך באנגליה. במשך הזמן התקלקלו חלקי מערכת של הטחנה מדי פעם ותיקונם נמשך זמן רב. מכיוון שהוקמו בעיר טחנות קיטור, הטחנה נעזבה וחדלה מלפעול ב-1876 לאחר כמעט שני עשורים של פעילות.
הקמת השכונה
השכונה עצמה הוקמה ב-1860 על שליש מהשטח שרכש מונטיפיורי כבמבנה ארוך אחד של בתים טוריים, שבנייתו ארכה כשנה. המבנה כלל 16 דירות מרווחות יחסית במושגי אותם ימים, כשלכל אחת מהן חלקת אדמה קטנטנה. שתי דירות נוספות בטור שימשו כבתי כנסת - אחד אשכנזי ואחד ספרדי - ושתי דירות נוספות פעלו כבית מדרש ובית מרקחת. לאורך שורת הבתים נבנה בור מים עם משאבה, מה שהיה חידוש של ממש במושגי הסניטציה של ירושלים באותה תקופה. ב-1865 בנה מונטיפיורי מבנה נוסף, קצר יותר, מאחורי המבנה הארוך ובו ארבע דירות נוספות.
את הדירות ייעד מונטיפיורי לנזקקים מבני העיר העתיקה. בחירת המועמדים הוטלה על הכוללים. כן הייתה כוונה שמחצית הדירות ייועדו לאשכנזים וחצי לספרדים. על פי התוכנית הראשונה היו צריכים הדיירים להתחלף כל שלוש שנים ולא לדרוש חזקה על הדירות (סעיף י"ג בספר תקנות השכונה), כך שכל עניי ירושלים ייהנו מהבתים. בפועל, לאחר סיום הבנייה כמעט ולא היו בנמצא משפחות שניאותו להתיישב במקום מפחד השודדים בלילה והריחוק ממרכז היישוב היהודי. על כן החליט מונטיפיורי לפתות את עניי ירושלים לצאת מהחומות על ידי כך שהבטיח להעניק להם את הבתים לצמיתות ואף תמך בהם כספית מדי שנה.
בחירת השם
השם משכנות שאננים ניתן לה בהשראת פסוק מ: "וישב עמי בנווה שלום ובמשכנות מבטחים ובמנוחת שאננות", ונועד לשקף את "שאננותם" של מתיישביה שהעזו לעזוב את הביטחון היחסי שהיקנו להם חומות העיר העתיקה. יש הטוענים כי בחירת השם התקבלה לאחר שמונטיפיורי התייעץ עם הרב נתן מרקוס אדלר מאנגליה והחליט לקרוא למקום משכנות שאננים "כדי שלא לבייש את יושביהם בקרא להם בתי מחסה לעניים."
המרכבה
ב-1910 הובאה מווינה המרכבה של מונטיפיורי ששימשה אותו במסעותיו באירופה. היא הוצבה בתחילה בחצר בית הספר לאמנות בצלאל ברחוב שמואל הנגיד, עד שהועברה ב-1967 והוצבה ליד טחנת הרוח במשכנות שאננים. ב-1986 הוצתה המרכבה על ידי גורם לא ידוע וכל חלקיה הדליקים נשרפו. כיום מוגנת המרכבה המשוחזרת על ידי קיר זכוכית מחוסמת. על המרכבה ניתן לראות את סמלה של משפחת מונטיפיורי, שבו כתוב "הוֹדֵה וַחֲשׁוֹב" (THANK & THINK). שלט דומה מופיע על פתח טחנת הרוח.
משכנות שאננים כיום
המבנים המקוריים של השכונה נמצאים היום בחסות קרן ירושלים, ששיפצה אותם כמרכז לפעילות אמנותית ותרבותית של דיאלוג, סובלנות ופלורליזם. במקום פועל מרכז הכנסים ע"ש קונראד אדנאואר וכן בית הארחה ליוצרים ואנשי רוח עם יחידות אירוח מפוארות, והוא מהמבנים ההיסטוריים והמרשימים שבעיר.
במשכנות שאננים פועלים המרכז לאתיקה בירושלים, והמרכז למוזיקה ירושלים - אחד המרכזים החשובים בארץ למוזיקה קאמרית, המלווה אמנים צעירים בדרכם המוזיקלית על ידי מתן בימה לרסיטלים, הופעות וכיתות אמן (המועברים לעיתים בשידור חי ברדיו), חזרות והקלטות.
גלריית תמונות
[[קובץ:Ordnance Survey of Jerusalem - By Captain W. Wilson, R.E. under the direction of Colonel Sir Henry James.1864-5.jpg|ממוזער|שני בנייני שכונת משכנות שאננים מוזכרים במפת ירושלים משנת 5–1864 על ידי צ'ארלס וילסון, בשם: Motefire Cotages. פרויקט מפות עתיקות. Ordnance Survey of Jerusalem - By Captain W. Wilson, R.E. under the direction of Colonel Sir Henry James.1864-5.jpg
]]
יחסי מולדובה–צ'כיה
יחסי מולדובה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין צ'כיה למולדובה.
סקירה כללית
מולדובה כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'כוסלובקיה ב-1 ביוני 1992, אשר המשיכו עם צ'כיה לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993. הבניין החדש של שגרירות מולדובה בפראג נפתח ב-2 בספטמבר 1998 על ידי ראש ממשלת מולדובה, זינאידה גרצ'אני, וראש ממשלת צ'כיה, מירק טופולנק.
Ștefan Gorda מונה לשגריר מולדובה בצ'כיה ב-2010. בשנת 2016 מונתה ויטלי רוסו לשגרירה בצ'כיה.
ארדביל
ארדביל (בפרסית: اردبیل, באזרית: Ərdəbil, ) היא עיר בצפון-מערב איראן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר מרוחקת כ-25 ק"מ מהגבול עם אזרבייג'ן, כ-70 ק"מ מחוף הים הכספי וכ-176 ק"מ צפון-מזרחית לתבריז. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן שנערך בשנת 2016 התגוררו בארדביל 529,374 בני אדם, רובם אזרים.
במקום נערך בשנת 730 קרב ארדביל בו ניצחו הכוזרים את הצבא הערבי-מוסלמי.
מתחם הקבר והמרכז הסופי של שייח' סאפי א-דין בעיר הוכרזו בשנת 2010 כאתר מורשת עולמית.
ליגת האומות לגברים בכדורעף
ליגת האומות לגברים בכדורעף (באנגלית: FIVB Volleyball men's Nations League) היא תחרות כדורעף לנבחרות בין-לאומיות המאורגנת על ידי FIVB, הקונפדרציה הבינלאומית לכדורעף. העונה הראשונה החלה בין חודש מאי ליולי 2018, עם הגמר שהתקיים בעיר ליל, צרפת. רוסיה זכתה בטורניר הראשון, והביסה את צרפת.
ביולי 2018, הכריזה FIVB שארצות הברית תארח את שלוש העונות הבאות של ליגת האומות לגברים בשנים 2019–2021. למרות זאת זה בוטל בגלל התנגשות עם יום העצמאות האמריקני לשנת 2020. לכן התחרות עברה לטורינו, איטליה. אך ב-13 במרץ 2020, FIVB החליטה לדחות את ליגת האומות בכדורעף 2020 לשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה והתקיימה בסוף בעיר רימיני, איטליה.
ליגת האומות התקיימה כמחליפה לליגה העולמית שהתקיימה קודם לכן בשנים 1990 עד לשנת 2017.
במקביל לליגת האומות לגברים בכדורעף יש ליגה זהה לנבחרות הנשים, הליגה נקראת ליגת האומות לנשים בכדורעף.
פרס כספי
על פי FIVB כספי הפרס הן שווים לגברים ולנשים בהתאם למדיניות השווים של FIVB בין שני המינים. בשלב הבתים הקבוצה המנצחת זוכה ב-$9,000 לכל זכייה, ולעומת זאת הקבוצה המפסידה זוכה ב-$4,000 לכל הפסד. הזוכה הגדולה "מקום ראשון" זוכה ב-$1,000,000, סגנית האלופה "מקום שני" זוכה ב-$500,000, והקבוצה במקום השלישי זוכה ב-$300,000. השחקנים שנבחרו לקבוצת החלומות זוכה ב-$10,000 כל אחד, והשחקנים המצטיינים יקבלו $30,000 כל אחד.
מדינות מארחות
להלן רשימת המדינות שאירחו ויארחו את גמר ליגת האומות.
סטיבן בראסט
סטיבן קארל זולטן ברוסט (באנגלית Steven Karl Zoltán Brust) (נולד ב-23 בנובמבר 1955) הוא סופר פנטזיה ומדע בדיוני אמריקאי ממוצא הונגרי. הוא ידוע בזכות סדרת ספריו על ולאד טאלטוס. ספריו של ברוסט תורגמו לגרמנית, רוסית, פולנית, צ'כית, הולנדית, ספרדית, צרפתית ועברית. ברוסט גם תופף בלהקת פולק-רוק Cats Laughing והוציא אלבום אחד A Rose for Iconoclastes בשנת 1993.
יצירותיו
סדרת ולאד טאלטוס של סטיבן ברוסט מתרחשת באימפריית דרגארייה, המאוכלסת בדרגאריינים, יצורים דמויי-אדם גבוהים אשר חיים אלפי שנים, ובני-אנוש, המכונים "מזרחיים" בפי דרגאריינים. הדרגאריינים מחולקים לשבעה עשר בתים, כאשר לכל בית חיה המייצגת אותו, ותכונות אופי ותחומי עיסוק האופייניים לאותו בית בלבד. הסדרה עוסקת בחייו של ולאד טאלטוס, בן-אנוש המשתייך לבית ג'הרג, המריץ את כל תחום הפשע המאורגן באימפריית דרגארייה. ולאד הוא מתנקש ואחראי על עסקים בלתי-חוקיים באזור מסוים באָדרִילָנקָה, עיר הבירה של האימפריה. למרות היותו מזרחי, גזע חלש התופס את המעמד התחתון של החברה הדרגאריינית, ולאד הצליח להתחבר עם מספר דראריינים בעלי השפעה והוא מעורב לעיתים במאורעות חשובים הנוגעים לגורלה של אימפריה כולה. עד כה נכתבו 11 ספרים בסדרה, המתוכננת לכלול 19 ספרים - אחד על שם כל אחד משבעה עשר הבתים, אחד על טאלטוס עצמו, וספר אחרון, שייקרא The Last Contract.
סדרה נוספת פרי עטו של סטיבן ברוסט, Khaavren Romances, מחווה ל"שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא האב, מתרחשת גם היא בעולם של דרגארייה, כ-1000 שנים לפני האירועים של סדרת ולאד טאלטוס.
בין הספרים האחרים שכתב יש לציין את To Reign in Hell, ספר על מרד מלאכים בגן עדן אשר הושפע מיצירותיו של ג'ון מילטון, ו-Agyar, ספר אפל על ערפד בעולם המודרני. ברוסט גם כתב ספרים וסיפורים בשיתוף עם סופרים אחרים, כגון The Gypsy שנכתב בשיתוף פעולה עם רובין הוב.
אוטורפרקטומטר
אוטורפרקטומטר הוא כלי לבדיקת ראייה, הנחשב לנותן כיוון כללי אודות רמת ראייתה של העין. האוטורפרקטומטר בנוי כמחשב ובו צג המראה תמונה מסוימת (בדרך-כלל תמונות נוף) ועל המטפל להביט במסך, ולציין לאופטומטריסט את מידת חדות התמונה בה הוא צופה. בסיום הבדיקה במכשיר, מתקבל ממנו נייר פלט המכיל כיוון כללי למספר הראיה של הנבדק, בהתאם לנתונים שהוזנו לתוכו על ידי הבודק.
פיקדילי
פיקדילי (באנגלית: Piccadilly) הוא רחוב ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון, הממלכה המאוחדת.
גאוגרפיה
רחוב פיקדילי עובר ממערב למזרח כשהוא מתחיל בפינת הייד פארק ומסתיים בכיכר פיקדילי. הרחוב נמצא על חלק מכביש ה-A4, בחציו המערבי הרחוב מהווה את הגבול הצפוני של גרין פארק. לאורכו נמצאות תחנות הרכבת התחתית פינת הייד פארק, גרין פארק ופיקדילי סירקוס, הוא גם מעניק את שמו לקו פיקדילי. פיקדילי נחשב לאחד הרחובות הישרים והרחבים יותר בלונדון ולאורכו ישנם מספר אתרים חשובים.
עד למאה ה-17 פיקדילי נקרא "רחוב פורטוגל", כמחווה לקתרינה, נסיכת פורטוגל, אשתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. השם פיקדילי ככל הנראה נובע מחייט בשם רוברט טיילור אשר בנה את ביתו ברחוב בשנת 1612, הוא עשה את כספו ממכירת צווארוני פיקדיל. החל משנת 1660 והרסטורציה של המלוכה, החל כל האזור המערבי של לונדון בתנופת פיתוח ורחוב פיקדילי החל להתעצב בתור רחוב אופנתי בלב השכונות החדשות המתפתחות.
הקטאר
הקטאר (סמל: ha) הוא יחידת מידה השווה ל-10,000 מטר רבוע ומשמשת למדידת שטח של משטח כלשהו, לרוב קרקע. השם "הקטאר" הוא הלחם של הקידומת "הקטה" המשמשת להגדלה פי מאה (בעקבות המילה היוונית ἑκατόν - מאה) עם יחידת השטח אר. בשנת 1795, עם הצגתה של השיטה המטרית, נקבעה בה יחידת השטח אר, השווה למאה מ"ר, וממנה נגזרה יחידת השטח הקטאר, שהיא מאה אר. בשנת 1960, עם קביעתה של מערכת היחידות הבינלאומית, האר וההקטאר לא נכללו בה. הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כוללת את ההקטאר ברשימה של יחידות מידה לא סטנדרטיות שניתן להשתמש בהן עם מערכת היחידות הבינלאומית.
הקטאר אחד שווה ל:
בתיה שטיינבוק
לימודים וקריירה
בתיה שטיינבוק נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שנה עלתה לישראל עם משפחתה והחלה לנגן בפסנתר בגיל חמש. מורתה העיקרית בשנים אלה הייתה אירינה זריצקאיה. בין מוריה לפסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב היו יונתן זק, מיכאל בוגוסלבסקי, אלכס וולקוב וולטר אופהויזר. היא בוגרת האקדמיה למוזיקה והחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
שטיינבוק המשיכה את לימודיה לתעודת אמן באוניברסיטה לאמנויות בברלין. בשנים אלה למדה אצל גיאורגי שבוק וכן במלגת לימודים מיוחדת של משרד החוץ האיטלקי, אצל פרנקו רוסי. כן הרבתה להשתתף בכיתות אמן בהדרכת מורים ידועי שם ברחבי העולם. היא הופיעה כסולנית באיטליה, ספרד והולנד וייצגה את איטליה בפסטיבלי מוזיקה חדישה באירופה, שם ניגנה מיצירותיהם של דאלאפיקולה ובריו, הן בפסנתר והן בצ'מבלו.
קריירת חינוך
בתיה שטיינבוק פעילה בתחום החינוך המוזיקלי. בין השאר העלתה, יחד עם גיל שוחט, דן אלמגור ורוני פינקוביץ', את אופרת הילדים "מקס ומוריץ", שאותה אף ליוותה בנגינה. היא יושבת כשופטת בוועדות הרפרטואר של סל תרבות ואמנות לעם.
יחסי צ'כיה–קפריסין
היסטוריה
קפריסין כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'כוסלובקיה ב-1 בפברואר 1961, אשר המשיכו עם צ'כיה לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993. נשיא בית הנבחרים של קפריסין דימיטריס כריסטופיאס ערך ביקור רשמי בצ'כיה בשנת 2007.
אליעזר הלבני
אליעזר הלבני ("לוֹזר") (1901 - 16 באוקטובר 1984) היה מאייר, צייר ואמן קרמיקה ישראלי.
ביוגרפיה
החיים בעמק יזרעאל חשפו את הלבני לאורח החיים ולתרבות של הערבים והבדואים. במקביל הושפע עמוקות מגילוי הפסיפסים העתיקים בבית הכנסת בבית אלפא אשר נחפר ב-1929. מקורות השראה אלו, יחד עם מורשת התרבות האירופית, השפיעו על יצירתו העתידית.
בסוף שנות ה-20 ותחילת ה-30 צייר ציורים סאטיריים ואייר קריקטורות על חיי הקיבוץ במסגרת עלון הקיר הקיבוצי "ברחש". חלק מיצירותיו אלו שמורות בארכיון בית אלפא.
ב-1940 חל פילוג בבית אלפא בעקבות משבר בין חברי מפא"י לחברי השומר הצעיר, במסגרת פילוג זה נערכו חילופי חברים עם קיבוץ רמת יוחנן. הלבני היה בין העוברים לרמת יוחנן, אשר היה לביתו לשארית חייו. ברמת יוחנן עסק תחילה בעיצוב קישוטי חג הפסח והגדת הפסח של הקיבוץ. תערוכת העיטורים לחגי ישראל הוצגה בתל אביב, וציוריו הוצגו בתערוכה במוזיאון חיפה לאמנות.
הלבני השתלם בצרפת בציור וקרמיקה. בהמשך התמחה בפיסול ועיצוב אמנותי של כלי קרמיקה. הוא יצר כלים כגון גביעים, כדים, ספלים וקערות מעוטרים בעבודת יד במוטיבים ארץ-ישראליים: פרשים ערבים, עולי תימן, איכרים בעבודתם וכדומה. הלבני עסק בכל שלבי יצירת הכלים, החל מהכנת חומר הגלם, עיצוב הכלי, צביעתו ועיטורו, וכלה בשריפת כלי הקרמיקה בתנור. הלבני נהג לחתום על הכלים "א. הלבני רמת יוחנן ישראל". כלים בחתימתו נמצאים באוספים רבים ובגלריות ונמכרים במכירות פומביות.
ב-1973, כשהוקם אגף חדש בחדר האוכל של רמת יוחנן, עיטר הלבני את קירותיו בציורי קרמיקה המתארים דמויות מארץ ישראל הקדומה, חקלאים, רועי צאן ועולי הרגל לירושלים. הדמויות בציורים הן בעלות עין אחת, יש המפרשים זאת כאזכור לעיוורונו של האמן באחת מעיניו.
ארגון זכויות האדם ביש"ע
הקמה ופעילות
הארגון נוסד על ידי אורית סטרוק בעקבות פינוי לבנת עוזרי וחמשת ילדיה מגבעה 26, סמוך לקריית ארבע, ב-2002. הארגון לא נרשם כעמותה, ומלבד סטרוק עבדו בו עוד ארבע נשים, מהבית.
רף הפעילות של הארגון עלה בתקופת המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות, ומטרתו הייתה להגן על זכויות האדם של המפגינים והמתנחלים מפני השלטונות והמשטרה. בעקבות תלונת הארגון נגד שני שוטרי יס"מ מתל אביב שתקפו את עקיבא ויתקין כשנעצר במהלך הפגנה נגד ההתנתקות, הורשעו השוטרים בעבירות של תקיפה ופוטרו מהמשטרה. בנוסף, בהסכם פשרה שולמו לתובע 45,000 ש"ח. בנוסף לתביעות שהגישו משתתפים בהפגנות, הגישו סטרוק וארגון זכויות האדם ביש"ע שתי קובלנות פליליות נגד עורכי דין שייצגו נאשמים בתקיפה של משתתפים בהפגנות נגד תוכנית ההתנתקות. בתי המשפט פסקו שיש לבטל קובלנות אלה, וחייבו את הקובלים בהוצאות משפט.
הארגון פעל גם נגד צווי הרחקה שהוציא אלוף פיקוד המרכז יאיר נוה לתשעה תושבי יצהר בשנת 2006. הפעילות כללה עתירות לבג"ץ ומשמרות מחאה שבועיות מול ביתו של נווה בגבעת שמואל.
לאחר אירועי עמונה נטל הארגון על עצמו לסייע בהגשת תלונות נגד שוטרים באשמת הפעלת אלימות בניגוד לחוק. הארגון אסף עדויות ותלונות של מפגינים וכן תמונות וקטעי וידאו. במספר מקרים הצליח הארגון לזהות שוטרים וחיילים שהפעילו אלימות, לעיתים לאחר שמח"ש הפסיק לנסות לזהותם וסגר את התיק. באחד המקרים הביא הארגון להגשת כתב אישום נגד שוטר אלים עוד לפני שאותר הנער שהותקף ולענישת השוטר; הרשעתו של השוטר בוטלה בערעור והומרה בשעות שירות למען הציבור ובפיצוי כספי לנער שבו נגח. במקרה אחר הוגש כתב אישום נגד קצין משטרה שצולם מכה באלה מפגינים שישבו באופן פסיבי, לאחר שאחד הנפגעים הגיש כנגד הקצין תביעה נזיקית, בעזרת הארגון. בתביעה האזרחית חויבה המשטרה לשלם 230 אלף ש"ח כפיצוי לנזק הגופני שגרם הקצין. בהליך הפלילי הורשע השוטר בתקיפה ונגזרו עליו 6 חודשי עבודות שירות. במקרה שלישי זיהה הארגון פרש משטרה שהכה מפגינים באלה ורמס מפגינים אחרים בסוסו, לאחר שמח"ש לא זיהתה אותו. הפרש הורשע בדריסה ובחבלה. עוד קודם לכן קיבל בג"ץ את עתירת הארגון והורה להרחיק את הפרש ממגע עם מפגינים עד להכרעת הדין במשפטו.
בינואר 2007 הגיש הארגון למבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס דין וחשבון מפורט, הנוגע לתפקוד המשטרה בעת פינוי עמונה.
כלקח מאירועי עמונה נכחו פעילי הארגון בזירת הפינוי של מפגיני הימין מהריסות ההתנחלות חומש, מצוידים במצלמות לתיעוד אלימות אפשרית כלפי מפגינים. אורית סטרוק ציינה לאחר הפינוי כי פעילותו של הארגון שם מנעה הישנות מקרי אלימות.
באוקטובר 2007 קיבל היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז את עמדת הארגון והורה להעניק חסינות לעדים בעניין חטיפת מצלמות של מפגינים בידי שוטרים בחומש ובסביבתה, כדי להעלים ראיות מצולמות לגבי אלימות של שוטרים. ההחלטה כוללת גם עדויות ביחס למעשה כזה של מפקד משמר הגבול ביהודה ושומרון, תנ"צ שלומי אבן פז.
בעידוד הארגון החל בשנת 2007 הליך חקיקה בכנסת המבטל את הרישום הפלילי לבני נוער שהואשמו בפלילים במסגרת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות. ב-25 בינואר 2010 אושר בכנסת חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התש"ע-2010, המבטל ביצוע גזר דין או החלטה שניתנו בעבירה על רקע התנגדות לתוכנית ההתנתקות (למעט עבירות חמורות מסוימות), ונמחק הרישום הפלילי. בנוסף, נזקפת לזכות הארגון החלטת פרקליטות המדינה, לסגור את תיקם הפלילי של כ-60 קטינים, שהשתתפו במחאה כנגד תוכנית ההתנתקות, הן בחסימות כבישים והן במאבק בכפר דרום. בהחלטת הפרקליטות תמך גם שר המשפטים, דניאל פרידמן.
בדצמבר 2008 פרסם הארגון דו"ח שלפיו קיימת אכיפת חוק סלקטיבית לרעת היהודים המתגוררים ביהודה ושומרון. לדברי מחברי הדו"ח "מצבת כח האדם המשטרתית במחוז ש"י חריגה ביותר, גם ביחס לאזורים הידועים ברמת פשיעה גבוהה", כאשר השוטרים עוסקים באכיפת חוק על ישראלים בלבד במחוז זה, כיוון שהצבא הוא זה המופקד בעיקר על אכיפת החוק כלפי פלסטינים. בנוסף, הנהלים המחייבים של פרקליטות המדינה כלפי היהודים בשטחים, לטענת הארגון, הם כאלה המיועדים להכביד מראש על חייה של אוכלוסייה מסוימת המתוייגת כבעלת גוון פוליטי ואידאולוגי, ללא קשר ופרופורציה להפרת החוק על ידי אוכלוסייה זו. לראייה מציג הדו"ח כי בניגוד לנתון הכלל ארצי המעיד כי 97% מכתבי האישום מסתיימים בהרשעה, ביו"ש הנתון עומד על 54% בלבד.
על פי נתוני הארגון, הוגשו למח"ש כמאה תלונות של מפגינים על אלימות שוטרים.
בנג'מין ווקר
בנג'מין ווקר סקודלאריו-דייוויס (באנגלית: Benjamin Walker Scodelario-Davis; נולד דייוויס; נולד ב-21 ביוני 1982) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע, וטלוויזיה וסטנדאפיסט אמריקאי.
ביוגרפיה
ווקר נולד בקרטרסוויל, ג'ורג'יה, הצעיר מבין שני בנים שנולדו מג'נין (לבית ווקר), מורה למוזיקה וגרג דייוויס, בעל חנות להשכרת סרטים ועוסק בשירותים פיננסיים. ווקר לקח את שם הנעורים של אמו כשם הבמה שלו כי היה בנג'מין דייוויס שכבר רשום בגילדת שחקני המסך. הוא למד בבית הספר התיכון קרטרסוויל בעיר, באקדמיה לאמנויות אינטרלושן ליד טראוורס סיטי ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק. ווקר סיים את לימודיו בתוכנית להכשרת שחקנים בג'וליארד בשנת 2004.
תיאטרון
ווקר הופיע בנוסף בהצגות תיאטרון הבן "The Arrangements" בתיאטרון אטלנטיק בשנת 2005, במחזמר אביב מתעורר בתיאטרון לינקולן סנטר מניפתה של ליידי וינדרמיר באותה שנה. שנה לאחר מכן הופיע המחזה רומיאו ויוליה.
בפברואר 2007, ווקר גילם את המורה ברטרם קייטס בתחיית ברודוויי למחזה משפט הקופים. המחזה הוצג לראשונה בתיאטרון "ליסיאום" ב-12 באפריל ורצה במשך עשרה שבועות. ההצגה הייתה מועמדת לארבעה פרסי טוני, כולל התחייה הטובה ביותר. באפריל 2008 הופיע ווקר במחזה יחסים מסוכנים שהוצג בתיאטרון "Roundabout Theatre Company". הוא גילם את לה שבלייה ד'אנסי המאהב הצעיר וחסר הניסיון.
מ-2012 עד 2013, גילם ווקר את בריק בחידוש של המחזה חתולה על גג פח לוהט. בשנת 2016 הופיע במחזמר "אמריקן פסיכו". בשנת 2019 היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במחזה על הופעתו בתחיית ברודוויי באותה שנה במחזה כולם היו בניי.
קולנוע
בשנת 2015 שיחק לצד כריס המסוורת' וקיליאן מרפי בסרט הקולנוע "בלב ים". שנה לאחר מכן שיחק בסרט "הבחירה". בשנת 2017 שיחק בסרט "Shimmer Lake".
בשנת 2021 שיחק בסרט דרך הקרח לצד ליאם ניסן. שנה לאחר מכן הופיע בסרט "The King's Daughter" לצד פירס ברוסנן.
טלוויזיה
ווקר הופיע בכמה סדרות טלוויזיה בהן "3 פאונד" בשנת 2006. בשנת 2010 הופיע בסרט הטלוויזיה "Westward!". בשנת 2013 הופיע בסרט הטלוויזיה "The Missionary". בשנת 2019 שיחק במיני סדרה בגידה. בשנת 2022 שיחק ווקר בסדרת הטלוויזיה שר הטבעות: טבעות הכוח.
קריירת סטנדאפ
ווקר הוא גם סטנד-אפיסט. הוא הופיע ב-"Caroline's, "Comedy Village ובמועדון הקומדי סטור. מופע הקומדיה שלו "Find the Funny", כולל הקרנת קומיקס ונרטיבים קצרים ומוקלטים, ומוצג בקביעות בעיר ניו יורק.
חיים אישיים
ווקר היה מאורס לשחקנית מיימי גאמר ב-2009, והם נישאו ב-2011. הם גרו בדירה בפארק סלופ, ברוקלין. במרץ 2013 פורסם כי הם נפרדו.
ווקר החל לצאת עם קאיה סקודלריו, באפריל 2014. הם התארסו ב-28 בדצמבר 2014. הוא וסקודלאריו התחתנו בסוף 2015 ושניהם אימצו את שם המשפחה "סקודלאריו-דייוויס". לזוג נולד בן בנובמבר 2016. בספטמבר 2021 הודיעו בני הזוג שהם מצפים לבת, שנולדה בדצמבר 2021.
המשרד לשינוי אקלים (פקיסטן)
המשרד לשינוי אקלים של פקיסטן הוא משרד ממשלתי המהווה חלק מממשלת פקיסטן. המשרד שהוקם בשנת 2017 עוסק בנושאי הקשורים לשינוי אקלים בפקיסטן. השרה הנוכחית היא שרי רחמן.
אגפי המשרד
במשרד פועלים מספר אגפים:
אוניברסיטת סנגקיונקואן
אוניברסיטת סנגקיונקואן (ידועה בראשי תיבות SKKU) היא אוניברסיטת מחקר פרטית בקוריאה הדרומית. שורשיו ההיסטוריים של המוסד הם בסנגקיונקואן, מוסד חינוכי מוביל בקוריאה אשר נוסד בשנת 1398. המוסד ממוקם במרכז סיאול. כמוסד החינוך החשוב ביותר בשושלת חוסון, הוא נוהל על פי תקנון ממשל המדינה, בהסכמה מלכותית. המוסד עבר ארגון מחדש והפך לאוניברסיטה מקיפה בסוף המאה ה-19, ומאז הרחיב עד מאוד את היצע מסלולי הלימוד בו. הוא נחשב לאחת האוניברסיטאות הפרטיות היוקרתיות ביותר בקוריאה הדרומית ובולט בזכות בוגריו הנמצאים בעמדות השפעה רבות במדינה, דגש מחקרי חזק ושותפות הדוקה עם תאגיד הענק סמסונג.
האוניברסיטה משקיעה רבות במחקר ופיתוח, בעיקר בחסות סמסונג, יונדאי וסוכנויות ממשלתיות, ובין בוגריה מדענים בולטים, בבהם פרופסור להנדסת כימיה פארק נאם-גיו, שהיה מועמד לפרס נובל לכימיה בשנת 2017 ופרופסור לפיזיקה לי יאנג-הי, מנהל המרכז לפיזיקת ננו-מבנים משולבת במכון למדעי יסוד של ממשלת קוריאה. שני מדענים פרסמו רבות בכתב העת Nature.
מיקום המוסד
קמפוס מדעי הרוח והחברה של האוניברסיטה, בו גם המחלקות לאמנויות, נמצא במרכז סיאול על אותה גבעה בה נמצאים הארמונות המלכותיים צ'אנגדאוקונג וצ'אנגג'יאונגונג. הקמפוס סמוך לתחנת הרכבת התחתית הייואה בקו 4 של הרכבת התחתית של סאול.
קמפוס מדעי הטבע, ובו נלמדות התוכניות במדעי הטבע, הנדסה, רפואה וספורט, נמצא במרחק הליכה מתחנת המטרו של אוניברסיטת סנגקיונקואן בצפון מערב סוואן. הקמפוס, אשר שטחו 1010 דונם, שוכן 45 ק"מ דרומית לסיאול, והוקם בשנת 1978.
שותפות עם סמסונג
חברת סמסונג חברה לאוניברסיטת SKKU בין השנים 1965–1977 וחידשה את השותפות בשנת 1996. השותפות סייעה ל- SKKU לקדם את חזונה בחיפוש אחר גלובליזציה וטיפוח בוגרים מוכשרים. באמצעות השותפות פיתחה SKKU תשתית מחקר איכותית והעלתה את איכות ניהול משאבי האנוש. השותפות אפשרה גם ל- SKKU לפתח תוכניות אקדמיות מובילות בעולם בפיתוח תוכנה, הנדסת תקשורת סלולרית, הנדסת אנרגיה, ננוטכנולוגיה, עסקים, רפואה ומשפטים.
באמצעות תוכנית המלגות העולמית של סמסונג (GSP), נבחרים כל שנה 15–25 סטודנטים ללימודי הנדסה באוניברסיטה הלאומית בסיאול או בבית הספר לעסקים של SKKU. לסטודנטים מצטיינים ניתנת אפשרות ללמוד סמסטר באחת האוניברסיטאות בארצות הברית עימן SKKU מקיימת שיתופי פעולה (בתי הספר לעסקים ב-MIT, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת מישיגן, דארטמות' קולג' או אוניברסיטת אינדיאנה).
דירוגים ומוניטין
על פי דירוג האוניברסיטאות הדרום קוריאניות המתפרסם מדי שנה על ידי העיתון היומי הלאומי JoongAng Daily, אוניברסיטת סנגקיונקואן מדורגת כאוניברסיטה השלישית בטיבה ביותר בקוריאה הדרומית אחרי האוניברסיטה הלאומית בסיאול והמכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה. זוהי אוניברסיטת המחקר הפרטית מספר הטובה בקוריאה הדרומית על פי דירוג US News & World Report.
בדירוג אוניברסיטאות בינלאומי, SKKU מדורגת במקום ה-דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2021. בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2021 SKKU מדורגת במקום ה-101.
בדירוג QS לאוניברסיטאות באסיה SKKU מדורגת במקום ה-16 לשנת 2021. המוניטין של האוניברסיטה נובע ממעורבותה הבינלאומית של SKKU, כולל תוכניות לימוד לטווח קצר במדינות אחרות ותוכניות לתארים כפולים, כמו גם שותפויות תעשייתיות שיצרה, והמוניטין של בוגריה, כפי שמעיד שיעור התעסוקה הגבוה של בוגרי SKKU.
בית הספר לרפואה של SKKU קשור למרכז הרפואי של סמסונג, בית החולים המחקרי המוביל בקוריאה.
הדלתה של הדנובה
הדלתה של הדנובה (ברומנית: Delta Dunării) הממוקמת במחוזות טולצ'ה ברומניה ומחוז אודסקאיה באוקראינה, שעל שפת הים השחור, היא הדלתה הגדולה ביותר (3,446 קמ"ר) והשמורה ביותר באירופה.
גאוגרפיה
הדלתה של הדנובה היא סביבה דינאמית מאוד, כך למשל גדלה הדלתה כל שנה בכ-40 מטר לערך כתוצאה מהסחף המגיע מהנהר דנובה. על פי עדות הרודוטוס מלפני כ-2,500 שנה, התחלקה הדנובה לשבע זרועות על מנת ליצור את הדלתה, אך כיום מתחלקת הדנובה בסמוך לעיר טולצ'אה לשתי זרועות, תעלת כיליה (Chilia) ותעלת טולצ'ה (Tulcea). בהמשך מתפצלת תעלת טולצ'אה לשתי זרועות, תעלת סולינה (Sulina) ותעלת גאורגה הקדוש (Sfântu Gheorghe). עוד תעלות משנה רבות נוספות מחלקות את הדלתה לאזורים בהם גדל הקנה, לביצות וליערות, שחלקם מוצפים באביב ובסתיו.
בים השחור, במרחק של 44 ק"מ מהדלתה, מצוי אי הנחשים, טריטוריה השייכת לאוקראינה שרומניה טוענת לבעלות עליה.
ב-2004 החלה אוקראינה בחפירת תעלת דנובה–הים השחור (אוקראינה) שתאפשר קשר ימי בין הים השחור לחלק האוקראיני של הדלתה. האיחוד האירופי תבע מהאוקראינים להפסיק את החפירה משום שהיא תפגע באזורים המוצפים של הדלתה. הרומנים הודיעו על כוונתם לתבוע את אוקראינה בנושא בבית הדין הבינלאומי לצדק.
טבע
בדלתה של הדנובה יש 1,200 מינים של צמחים, 300 מינים של עופות ו-45 מינים של דגי מים מתוקים באגמים הרבים שבה ובביצות. מדי שנה מגיעים מיליוני עופות מאזורים שונים בעולם (אירופה, אסיה, אפריקה והמזרח התיכון) לקנן בדלתה. כ-2,733 קמ"ר משטח הדלתה הוכרז כאזור מוגן ולכן סגור לדיג ולציד. ארגון אונסק"ו הכריז על הדלתה כאתר מורשת עולמית ב-1991 וכעל שמורה ביוספרית ב-1998 (הכולל גם את חלקה האוקראיני של השמורה; החלק הרומני הוכר בידי הארגון כשמורה ביוספרית כבר ב-1979 והורחב ב-1992).
תושבים
כ-15,000 איש מתגוררים בדלתה, רובם חיים מדיג מתוך קיאקים הבנויים מסורתית מעץ. ביניהם קהילת הליפובנים, צאצאים של "חסידי הפולחן הישן" שעזבו את רוסיה ב-1772 כדי להימנע מרדיפות דת. המרכז הראשי של קהילת הליפובנים בחלק האוקראיני של הדלתה של הדנובה היא וילקובו (Vilkovo).
יו רוס, ברון סטרת'נירן הראשון
יו הנרי רוס, ברון סטנת'נירן הראשון (באנגלית: Hugh Henry Rose, 1st Baron Strathnairn; 6 באפריל 1801 - 16 באוקטובר 1885) היה פילדמרשל, אשר שירת בצבא הבריטי במהלך המאה ה-19. בין היתר שירת רוס במלחמת קרים ומוכר במיוחד עבור פיקודו על הכוח הבריטי במהלך המערכה במרכז הודו במרד ההודי הגדול. בהמשך שירותו בצבא, היה רוס למפקד העליון על צבא הודו הבריטית והכוחות הבריטים באירלנד.
קריירה צבאית
רוס נולד וגדל בברלין שם נשא אביו במשרה דיפלומטית. לאחר שעבר הכשרה באקדמיה צבאית, התגייס רוס ביוני 1820 לרגימנט סאטרלנד היילנדרס ה-93 בדרגת קצונה ראשונה (אנסיין). במהלך השנים התקדם מהר ועבר מספר יחידות כך שבשנת 1826 קיבל את דרגת המייג'ור והיה למייג'ור רגימנטלי של רגימנט ההיילדס ה-92 בשנת 1829. ברוב שנותיו הראשונות בצבא הבריטי, שירת רוס באירלנד ולאחר מכן הועבר לגיברלטר בשנת 1833 ולמלטה בשנת 1836.
המזרח התיכון
בשנת 1839 הועלה רוס לדרגת לוטננט קולונל ונבחר לצד קצינים נוספים לעזור לצבא הטורקי יחד עם הצי המלכותי הבריטי במערכה בסוריה. לאחר תקופה קצרה בתור שליח דיפלומטי בחצרו של אבראהים פאשא, שירת רוס כיועץ של עומאר פאשה בראש הצבא הטורקי, במהלך הפלישה לחופי יפו. על שירותו במהלך מלחמת סוריה, הוענק לרוס מסדר התהילה, מדליית המלחמה וחרב של כבוד, בנוסף הוענק לו ממלך פרוסיה מסדר יוהאן הקדוש. לאחר מכן קודם רוס לפיקוד הכוח הבריטי בסוריה, תפקיד בו שירת בהצטיינות במשך שבע שנים כשהוא תורם לשמירת היציבות באזור לבנון. על שרותו הצבאי והדיפלומטי הוענק לרוס דרגת "עמית" במסדר האמבט בנוסף להכרה ושבחים מצד הפרלמנט הבריטי.
מלחמת קרים והודו
במהלך מלחמת קרים (1856 - 1858) שירת בהצטיינות במספר תפקידי מטה, הוא השתתף בקרבות העיקריים של המלחמה ואף נפצע במהלכה. לאחר המלחמה זכה רוס להערכה רבה מהממונים עליו, הוא עוטר בלגיון הכבוד הצרפתי, מדליית קרים (עם שלושה אבזמים) והוענקה לו דרגת "קצין מפקד" במסדר האמבט.
בספטמבר 1857 הגיע רוס להודו וקיבל פיקוד על 'דיוויזיית פּוֹנה' כחלק מהכוח הבריטי אשר נלחם כנגד המורדים במרד ההודי. בין ינואר ליוני 1858 פיקד רוס על 'כוח מרכז הודו' וניהל את המערכה במרכז הודו. במהלך מספר חודשים ניהל רוס מערכה מהירה ומוצלחת כנגד כיסי התנגדות וכוחות מורדים ברחבי מרכז הודו, לבסוף אחרי שחרור הערים הנצורות ומספר קרבות, הצליח הכוח האנגלו-הודי בפיקודו של רוס להביס את רני לאקשמיבאי וטאטיה טופא והכוחות המורדים תחת פיקודם.
שנים אחרונות
לאחר סיום המרד ההודי הגדול, בפברואר 1860 קיבל רוס את תפקיד המפקד העליון של ארמיית בנגל. ביוני אותה השנה עם סיום תפקידו של קולין קמבל, מונה רוס למפקד העליון של צבא הודו הבריטית, תפקיד אותו מילא במהלך התקופה הסוערת שלאחר המרד כאשר נדרשו רפורמות ושינויים רבים כדי להחזיר את היציבות לצבא בהודו. על תרומתו לייצוב צבא הודו, הוענק לרוס דרגת "אביר מפקד גדול" במסדר כוכב הודו בשנת 1866, בשנה זו הוענקה לו גם הברונות סטרת'נירן (אזור במרכז הודו).
בין השנים 1865–1870 שירת רוס בתור מפקד הכוחות הבריטים באירלנד. בשנת 1867 הועלה לדרגת גנרל, שנתיים לאחר מכן קיבל את תפקיד הקולונל של משמר הסוסים המלכותי ובשנת 1877 הועלה לדרגת פילדמרשל. בשנות חייו האחרונות חי רוס בלונדון, הוא נפטר ב-16 באוקטובר 1885 בגיל 84, בפריז. מכיוון שלא היו לו ילדים, תואר הברונות שלו הופסק עם מותו.
האופרה הלאומית של פריז
האופרה הלאומית של פריז היא להקת האופרה הראשונה במעלה בצרפת. היא מעלה הפקות באופרה בסטיליה ובאופרה גרנייה בפריז.
עוד בתי אופרה בפריז הם "תיאטר דה שאטאלה", תאטר דה לה ויל, אופרה קומיק ו"תיאטרון שאנז-אליזה".
היסטוריה
המלך לואי הארבעה-עשר נתן כתב הרשאה לז'אן-בטיסט לולי להקים בשנת 1672 את האקדמיה המלכותית למוזיקה (Académie Royale de Musique), המוסד הגדול לאמנות התיאטרון, המקיף אופרה, בלט ומוזיקה. אף כי לאופרה הייתה להקה משלה עם הקמתה ב-1669, הבלט של אותן שנים היה לא יותר משלוחה שלה, והתפתחותו לצורה עצמאית של אמנויות הבימה הייתה שמורה עדיין לעתיד. מכל מקום, לואי הארבעה-עשר, אחד האדריכלים הגדולים של הבלט בתקופת הבארוק (צורת האמנות שתתפתח ביום מן הימים לבלט הקלאסי), ייסד את בית הספר לבלט בשנת 1661 כאקדמיה המלכותית למחול (Académie Royale de Danse). משנת 1671 עד מות לולי ב-1687 היה בית הספר בניהולו של אמן המחול הגדול פייר בושאן, האיש שקבע את חמש הפוזיציות של הרגליים. בשנת 1694 הועלתה הצגה שנכתבה על ידי אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, האופרה הראשונה שנכתבה על ידי אישה.
בשנת 1713 הציג לואי הארבעה-עשר את להקת האופרה כמוסד ממלכתי, הכולל להקת בית של רקדנים מקצועיים, שנודעה בשם בלט האופרה של פריז Le Ballet de l'Opéra. ממועד זה עד לחנוכת האופרה גרנייה ב-1875, עברה האקדמיה המלכותית למוזיקה דרך 13 תיאטראות ראשיים, שרובם נשרפו כליל. כל אולמות התיאטרון הללו, בלי קשר לשמות ה"רשמיים" יותר שניתנו להם, נודעו בשם הכולל "האופרה של פריז".
ב-29 באוקטובר 1873 נהרס ביתה הישן של האופרה של פריז, שנודע בשם "תיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה" Théâtre de l'Académie Royale de Musique ובו שכנה מאז 1821, בשריפה, שהשתוללה במקום במשך 27 שעות ופריז כולה שקעה ביאוש. בשנת 1875 עברה להקת האופרה אל ארמון גרנייה החדש, שתוכנן כחלק מעבודות השיקום הגדולות בפריז בתקופת הקיסרות השנייה של הקיסר נפוליאון השלישי.
הלהקה בחרה באופרה בסטיליה כתיאטרון הראשי שלה עם סיום בנייתו בשנת 1989.
כיום המנהל המוזיקלי של האופרה הוא גוסטאבו דודאמל.
קלודואלדו
קלודואלדו טבארס דה סנטאנה (בפורטוגזית: Clodoaldo Tavares de Santana; נולד ב-25 בספטמבר 1949 באראקז'ו שבסרז'יפה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. קלודואלדו שיחק במשך מרבית הקריירה במדי סנטוס. הוא שיחק גם בנבחרת ברזיל, ופתח בהרכב הנבחרת שזכתה במונדיאל 1970.