cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בעקבות הסיפורים הקסומים
עלילה
פרקי הסדרה בנויים כסיפור בתוך סיפור. בסיפור המסגרת, סבא אלי (אברהם מור) או סבא יוסי (יוסי גרבר) מספר לנכד יוני (איתי שגב) סיפור במיטה ויוני מדמיין אותו. הסיפור המרכזי של כל פרק הוא עיבוד מודרני של פיני עדן לספר מפורסם, כגון חיית החושך, מעשיות האחים גרים ואגדות חז"ל והעץ הנדיב.
חיי שנים-עשר הקיסרים
היהודים וארץ יהודה ב"חיי הקיסרים"
ב"חיי הקיסרים" מספק סווטוניוס מידע בעל ערך על היהודים בתקופה המוקדמת של האימפריה הרומית, ולגבי חלק מהמידע הוא אף המקור היחיד: דבריו על אבלם של היהודים על מותו של יוליוס קיסר, יחסו של אוגוסטוס ליהדות, האנקדוטה על טיבריוס והמדקדק היהודי ברודוס, ההבטחה שניתנה לנירון לגבי מלכות ירושלים, וחקירת הישיש על תשלום "המס היהודי". יחד עם זאת, סווטוניוס אינו מבטא במפורש את דעותיו על יהודים או יהדות כפי שהוא עושה זאת לגבי הנצרות.
בתיאורו את טקס ההלוויה של יוליוס קיסר ושריפת גופתו, מדגיש סווטוניוס את אבלם של היהודים: "המון רב של נכרים נתקהל מסביב והשתתף באבל הגדול של הציבור על ידי קינותיו, כל אחד לפי מנהגו, ובייחוד היהודים, שלילות רצופים באו לבקר במקום השריפה".
בתיאורו את מנהגי האכילה של אוגוסטוס, הוא מצטט מתוך מכתביו. באחד מהם כתב אוגוסטוס: "אפילו היהודי, טיבריוס יקירי, אינו שומר על צום־השבת שלו בקפדנות כזו, שאני שמרתיו היום". אוגוסטוס חושב שהשבת היא יום צום, כפי שהיא מופיעה גם בחיבורים מאת סופרים בני זמנו, כגון פומפיוס טרוגוס וסטראבון.
סווטוניוס מספר שאוגוסטוס חלק כבוד למנהגים עתיקים בדתות של עמים זרים, אך גם זלזל בחלקם, וכך "שיבח את נכדו גאיוס על אשר לא ערך תפילה בירושלים, בשעה שעבר את ארץ־יהודה" (בשנת 1 לפנה"ס).
בביוגרפיה של טיבריוס, מספר סווטוניוס על מדקדק בשם דיוגנס, ש"נהג להרצות ברודוס בימי־השבת", ולא נתן לטיבריוס להיכנס אליו כשבא לשמוע אותו ביום אחר, אלא הזמין אותו לבוא שוב "ביום השביעי", אך כאשר בא דיוגנס לשחר לפתחו של טיבריוס ברומא, אמר לו טיבריוס "שישוב כעבור שבע שנים". זהו המקור היחיד שמזכיר את אותו דיוגנס. נראה כי הוא היה יהודי שנהג להרצות בימי שבת. אנקדוטה זו ככל הנראה מצביעה על קיומה של קהילה יהודית גדולה ברודוס. ייתכן ובדחיית דיוגנס לשוב "כעבור שבע שנים" התייחס טיבריוס לשנת השמיטה היהודית.
סווטוניוס כותב עוד על טיבריוס: "מנהגים דתיים זרים דיכא בחוזק־יד, בייחוד של המצרים והיהודים, וכפה על המחזיקים באמונת־הבל זו לשרוף את בגדי־הפולחן שלהם על כל אביזריו. את הנוער היהודי גייס לשירות צבאי ופיזרם בפרובינציות שאקלימן קשה; את שאר בני העם הזה, או הנוטים לדעות דומות להם הרחיק מן העיר, ואיים בעונש של עבדות־עולם על אלה שלא יצייתו".
גירוש זה של היהודים מרומא אירע בשנת 19 לספירה. שרפת בגדי הדת וכלי הפולחן מתייחסים, על פי ההקשר בטקסט, לפולחן איסיס בלבד. "הנוטים לדעות דומות להם" (ליתר דיוק: "שקיימו את אותם הנוהגים") הם ככל הנראה הגרים. יחד עם זאת, קשה להאמין שכל חברי הקהילה היהודית גורשו מרומא או מאיטליה.
סווטוניוס מספר שגם הקיסר קלאודיוס גירש מרומא "את היהודים, שעל ידי הסתת כרסטוס עוררו מהומות מתמידות". אין כמעט ספק ש"כרסטוס" הנזכר כאן הוא "כריסטוס", כלומר ישו, למרות ש"כרסטוס" היה נפוץ כשם פרטי. אם סווטוניוס היה מתכוון כאן ליהודי אחר בשם "כרסטוס", היה מוסיף לפחות מילה כמו "אחד", שתציין שמדובר באיש לא מוכר. אותן "מהומות" התרחשו מספר שנים בלבד לאחר מותו של ישו, כאשר הנוצרים עדיין נחשבו בעיני השלטון הרומי כחלק מהעם היהודי. בדיווח זה סווטוניוס עדיין אינו מבחין בין יהודים לנוצרים, אולם הוא כבר אינו מבלבל בינם בתיאורו את הצעדים שנקט נירון נגד הנוצרים: "הוטל עונש מוות על המאמינים בכריסטוס – אלה המאמינים באמונת־הבל של כת חדשה ומושחתה".
סווטוניוס מספר עוד שקלאודיוס "כיבד את פליקס" ומינה אותו "לנציב בפרובינציית יהודה", ומוסיף שפליקס "היה לבעלן של שלוש מלכות". אחת משלוש המלכות הייתה דרוסילה, בתו של מלך יהודה אגריפס הראשון.
סווטוניוס מספר על הקיסר נירון, שהיו אסטרולוגים "שחזו לו את השלטון במזרח אם יורד מכסאו, ומהם השלטון על המלוכה בירושלים". הבטחה זו של האסטרולוגים קשורה לנבואות שסבבו באותו הזמן על העברת השלטון על העולם העתיק למזרח. סווטוניוס מקשר בין אמונה זו, שהייתה רווחת באותה התקופה במזרח, לבין המרד הגדול של היהודים והכתרתו של אספסיאנוס לקיסר: "בכל המזרח נפוצה אז האמונה העתיקה שהייתה מקובלת על הכל, כי ברצון הגורל ישתלטו על העולם אנשים, שיבואו מארץ־יהודה. את הנבואה הזאת שנאמרה, כפי שהוכח אחר כך על פי המאורעות שאירעו, על קיסר רומא, ייחסו היהודים לעצמם והתמרדו, רצחו את המפקח ועוד הניסו גם את הנציב הקונסולרי מסוריה כשבא להחיש עזרה, וגם נשר אחד חטפו ממנו. וכיוון שלדיכוי התקוממות זו היה צורך בצבא חזק למדי ובמצביא חרוץ... בחרו באספסיאנוס". סווטוניוס מספר על אספסיאנוס, שהשתתף בקרבות "בעוז־רוח כזה, שבשעה שצר על מבצר אחד נפגעה ברכו האחת באבן ונתקעו כמה וכמה חצים במגינו". אזכור רצח המפקח אינו תואם לעובדות. המפקח על יהודה באותו הזמן היה גסיוס פלורוס, ויוסף בן מתתיהו אינו מדווח דבר על מותו בידי המורדים, פרט שלא היה יכול להעלים בתיאורו המפורט. ייתכן וסווטוניוס החליף בטעות את גורלו של פלורוס עם זה של חיילי המשמר הרומאי במצודת אנטוניה, שנטבחו על ידי המורדים. הנציב הקונסולרי מסוריה הוא קסטיוס גאלוס, שניסה לכבוש את ירושלים ולדכא את המרד. אזכור פציעתו של אספסיאנוס בזמן המצור על המבצר, תואם לדיווחו של יוספוס על המצור על יודפת. סווטוניוס מספר על הנבואות שקדמו להפיכתו של אספסיאנוס לקיסר: "בבואו ליהודה שאל את פי האל אשר על הכרמל, והגורלות הבטיחו לו בוודאות, שכל אשר יחשוב ויתאווה בלבו, ויהא זה הדבר הגדול ביותר, בוא יבוא אל נכון. אחד השבויים מבני האצילים, יוספוס שמו, בשעה שנאסר בשלשלאות, טען בביטחון ובתקיפות־הדעת, כי עוד מעט ואספסיאנוס יתיר את כבליו, אלא שבאותה שעה כבר יהיה קיסר". על פי הניסוח, לא נראה שסווטוניוס ידע שיוספוס היה מפקד המורדים בגליל.
סווטוניוס מדווח שבחודש השמיני לשלטונו של הקיסר ויטליוס מרדו בו כמה מצבאותיו, ובהם גם "הצבא בסוריה וביהודה", ונשבעו אמונים לאספסיאנוס. הוא מציין שנציב מצרים טיבריוס אלכסנדר (היהודי המומר, בן-אחיו של פילון האלכסנדרוני) "היה הראשון שהשביע את לגיונותיו בשם אספסיאנוס...והצבא אשר ביהודה בא אחר־כך בשבועה בפניו, ביום האחד־עשר ביולי". אולם לפי יוספוס נשבעו קודם הצבאות בארץ ישראל, ובנוסף לכך הצבא ביהודה הושבע ב-3 ביולי ולא ב-11 ביולי. סווטוניוס מזכיר את "חג־ניצחונו על היהודים" של אספסיאנוס ברומא. הוא מספר על דומיטיאנוס, שכאשר חגגו אספסיאנוס וטיטוס "את תהלוכת הניצחון על היהודים הלך בעקבותיהם רכוב על סוס לבן". הוא מספר על אספסיאנוס, שבהיותו קיסר ביטל את החלטת הסנאט להקים מצבה על הפורום לקיסר המת גאלבה, "כי נודע לו שגאלבה שלח מהיספניה רוצחי־חרש שיתנקשו בחייו ביהודה".
סווטוניוס מספר שבזמן המרד הגדול, טיטוס "לכד את טריכאי ואת גמלא, ערים מבוצרות מאד בארץ יהודה, ובאחד הקרבות נהרג הסוס תחתיו והוא קפץ על סוס אחר שרוכבו נפל חלל בשעה שנלחם בקרבתו". עם עליית אספסיאנוס לשלטון, טיטוס "נשאר ביהודה כדי לסיים את כיבושה ובשעת המצור האחרון על ירושלים המית שנים עשר איש מן המגינים בשתים־עשרה פגיעות־חצים ולכד את העיר ביום הולדת בתו". בתו של טיטוס הנזכרת כאן היא יוליה. סווטוניוס מספר שטיטוס הואשם בתאוות־בשרים, בין היתר בגלל "אהבתו העזה לברניקה המלכה, אשר הבטיח לה – כפי שהיו אומרים – גם לשאתה לאשה". אולם לאחר מכן נאלץ טיטוס להפר את הבטחתו: "את ברניקה שלח מיד לאחר שנעשה קיסר מן העיר, למרות רצון שניהם". ייתכן והרושם שמותיר סווטוניוס הוא שברניקי שהתה ברומא ברציפות בתקופת שלטונו של אספסיאנוס וגורשה מהבירה רק לאחר מותו. אולם מדיווחו של קסיוס דיו, נראה כי היו שני שלבים. תקופת שהותה הראשונה נמשכה משנת 75 ועד זמן כלשהו לפני מותו של אספסיאנוס (בשנת 79). התקופה השנייה שבה התגוררה ברומא החלה עם חזרתה לעיר לאחר מותו.
סווטוניוס מדווח על דרכיו המושחתות של הקיסר דומיטיאנוס למלא את קופתו: "בין השאר ניגבה המס היהודי בחומרה יתרה; בגללו נמסרו למשפט גם אלה שהתכחשו למקורם ובדרך זו לא שילמו את המס, שהוטל על עמם". סווטוניוס מספק לכך את עדותו האישית: "זכורני שבעודני נער קטן נוכח הייתי בשעה שבדקו בפני המפקח ובית־הדין המלא מפה לפה זקן בן תשעים שנה לראות אם הוא נימול". "המס היהודי" היה מס גולגולת מיוחד שהטיל אספסיאנוס על היהודים בכל מקומות מושבותיהם לאחר חורבן בית שני בסכום שתי דרכמות לטובת מקדש יופיטר הקפיטוליני. דומיטיאנוס החל לגבות את המס גם מאלה שלא היו ממוצא יהודי אבל אימצו את אורח החיים היהודי, וגם מאלה שהיו יהודים מלידה אבל ניסו לחמוק מתשלום המס על ידי הסתרת מוצאם. ייתכן גם שהכוונה כאן לנוצרים, אבל פרשנות זו דחוקה, מאחר שלשלטון הרומי היה ידוע היטב ההבדל בין הנוצרים והיהודים כבר מתקופת נירון ואילך. יחד עם זאת, ייתכן והמס נגבה לפעמים גם מנוצרים באמתלה שאורח חייהם יהודי. נראה כי סיפורו של סווטוניוס סותר את הדעה הכללית, המתבססת על עדויות של מסמכים ממצרים, שחובת תשלום המס היהודי פסקה בגיל 62. גביית המס מהקשיש יכולה רק להדגים את החמרת האכיפה של הגבייה תחת שלטון דומיטיאנוס. זהו אחד הקטעים הבודדים בחיבור, בהם סווטוניוס מתייחס לניסיונו האישי.
מפת זיבר - ירושלים וסביבותיה הקרובות
מפה של ירושלים וסביבותיה הקרובות (Karte von Jerusalem und seiner naechsten Umgebungen) המכונה גם מפת פרנץ וילהלם זיבר או מפת זיבר היא מפה של העיר ירושלים משנת 1823.
המפה פורסמה בספר: "Reise von Cairo nach Jerusalem" שיצא לאור בפרג ובלייפציג בשנת 1823.
המפה מצויה כיום באוסף ערן לאור בספרייה הלאומית שבירושלים.
היסטוריה
פרנץ וילהלם זיבר, מפראג החל לתור את המזרח התיכון בשנת 1816. הוא סייר ומיפה את כרתים, מצרים וארץ ישראל. את המפה צייר בשנת 1818 לאחר ביקורו בעיר, ושהותו בה במשך שישה שבועות, בהם חקר את הגאוגרפיה והטופוגרפיה שלה.
המפה זכתה לשבחים בזמן פרסומה בשל דיוקה.
ייחודה של מפה זו, בהיותה אחת המפות הראשונות של ירושלים המבוססת על מדידות (ולא על מראה עיניים).
תיאור המפה
גודלה של המפה 590 מ"מ על 440 מ"מ (גודלו של הדף 620 מ"מ על 470 מ"מ).
המפה פונה לכוון מזרח (בדומה למפות עתיקות, ובשונה ממפות מודרניות הפונות לכיוון צפון). על שולי המפה רשומים כיווניה: "זריחת השמש" (הכוונה למזרח), "צהריים (הכוונה לדרום), "ערב" (הכוונה למערב), "חצות הלילה" (הכוונה לצפון).
המפה מציגה את העיר העתיקה של ירושלים, המוקפת בחומות, ואת הר הזיתים, הר ציון וגיא בן הינום. בדימוי הר הזיתים צוירה כנסיית העלייה לשמיים. בחלקה התחתון של המפה (בכיוון מערב) ניתן לראות את בריכת הסולטאן ובריכת ממילא.
במפת העיר העתיקה מצוירים רחובותיה העיקריים (אך לא כל הסימטאות), וכן מצוינים מספר מבנים עיקריים (כיפת הסלע, מסגד אל-אקצא, כנסיית הקבר, מגדל דוד והמחכמה).
במפה ארבע מסגרות ובהן מפות מוקטנות של כנסיית הקבר, עותק של מפת ירושלים בעת העתיקה על פי מפה של הקרטוגרף הצרפתי בורגיניון ד'אנביל, עותק של מפת ירושלים מעשה ידי הקרטוגרף ריכרד פוקוק ועותק של מפת ירושלים משנת 1806 מעשה ידי הקרטוגרף פרנסואה רנה דה שטובריאן.
אוקלהומה!
אוקלהומה! (באנגלית: !Oklahoma) הוא מחזמר מאת ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין. הפקת המחזמר הראשונה עלתה בברודוויי ב-1943 והייתה שוברת קופות ללא תקדים שהוצגה 2,243 פעמים. גם לאחר ירידת ההפקה המקורית הועלה המחזה באופן כמעט רצוף במשך כ־10 שנים. למחזמר הופקה גם גרסה בווסט אנד בלונדון (1947) וסרט קולנוע ב-1955 וחידושים רבים לאורך השנים. המחזמר זיכה את מחבריו בפרס פוליצר מיוחד בשנת 1944. בשנת 1993 הוענק למחזמר פרס טוני מיוחד לכבוד 50 שנה להפקתו הראשונה. אף על פי ש"אוקלהומה!" לא היה המחזמר הראשון שעסק בעומק רגשי וברגשות מורכבים, רוג'רס והמרשטיין הציגו טכניקות חדשות באומנות הסיפור: התמקדות באמפתיה רגשית, שימוש בחומרים חברתיים ובהיסטוריה אמריקנית, וכן השימוש בשירה ובריקוד כדי לתאר דמות או לספר סיפור, בכך המשיכו את החדשנות והבשלות שהוצגה במחזמר ספינת השעשועים.
עלילה
עלילת המחזמר מבוססת על המחזה "הלילך צומח בירוק" (Green Grow the Lilacs) מאת ליין ריג'ס (Lynn Riggs) וממוקמת ליד העיר קלרמון שבאוקלהומה (טריטוריית אוקלהומה דאז) בשנת 1906. ברקע העלילה נמצא המתח שבין הבוקרים לחוואים בשל סכסוכים מקומיים על זכויות מים וגידור.
מערכה ראשונה
המערכה הראשונה מתרחשת בעת ההכנות לערב, בו יתקיים אירוע ריקודים חברתי בהשתתפות חוואים ובנותיהם ובוקרים מן הסביבה.
הגיבור, הבוקר קרלי מקלין מאוהב בלורי ויליאמס, בתו של חוואי (ושר את השיר הפותח של המחזמר: Oh, What a Beautiful Mornin). השניים מקניטים זה את זה וכך נודע שלקראת הערב מכינות נערות האזור סלי-פיקניק אותם יקנו הבחורים במכירה פומבית במסגרת אירוע הריקודים. כל בחור שהגריל סל-פיקניק יזכה לאכול את תוכנו בפיקניק עם הנערה שהכינה אותו. קרלי מבטיח לקחת את לורי לריקודים בכרכרה מפוארת (The Surrey With The Fringe On Top), אך היא לועגת לו. נער החווה הקשוח, הדחוי והמאיים, ג'אד פריי המאוהב גם הוא בלורי, מזמין אותה לריקודים והיא נעתרת לו כדי להרגיז את קרלי.
במקביל, הבוקר ויל פארקר זוכה בקנזס סיטי בחמישים דולר, הסכום לו הוא זקוק על מנת לשאת לאשה את חברתו, אדו-אני, אך הוא מבזבז את הסכום ברכישת מתנות בעבורה ובעבור בני משפחתה (Kansas City). בין המתנות נמצא גליל מתכת לצפייה בתמונות, המכיל להב קטלני, פארקר מעניק את הגליל לאביה של אדו אני, החוואי אנדרו קארנס, מבלי להיות מודע לקטלניותו. בזמן שפארקר היה בקנזס סיטי בילתה אדו אני עם רוכל פרסי בשם עלי חכים, היא מתוודה בפני חברתה לורי שהיא מאוהבת בשניהם (I Cain't Say No). בעת ההכנות לריקודים מפלרטטת עם קרלי חברתה של לורי, גרטי קאמינגס, דבר המוביל להצהרה של לורי שאינה מעוניינת בקרלי (Many a New Day).
מערכה שנייה
המערכה השנייה, המתקיימת כולה במהלך אירוע הריקודים החברתי ואחריו, נפתחת בקטע ריקוד (The Farmer and the Cowman) המציג התנצחות בין בוקרים וחוואים ונקטע ביריית רובה מצד דודה אלר, דודתה של לורי.
לורי מבחינה בקרלי שבא עם גרטי. בניסיון להימלט מחתונה עם אדו אני, קונה עלי חכים מוויל פארקר את המזכרות שהביא מקנזס סיטי בחמישים דולר, ג'אד תורם את חלקו להשלמת הסכום כאשר הוא רוכש את הגליל המכיל את הלהב הקטלני. במכירה הפומבית מציע פארקר לרכוש את סלהּ של אדו אני בחמישים דולר (כך ששוב לא יהיה לו הסכום הדרוש כדי לשאתה לאשה). חכים, המעוניין שפארקר יישא לאשה את אדו אני, מנסה למנוע מפארקר לזכות בסל ולאבד את הכסף ומציע 51 דולר. כאשר מועלה למכירה סלהּ של לורי מעלה ג'אד בכל פעם את המחיר, גם כאשר גברים אחרים מציעים הצעות גבוהות יותר, כדי להציל אותה מפניו. לבסוף נותרים במרוץ רק קרלי וג'אד. על מנת לגייס כסף, קרלי מוכר את כל רכושו: האוכף, הסוס ואפילו הרובה. בלי כל אלו הוא לא יוכל עוד להיות בוקר ויהפוך להיות חוואי. כאשר קרלי מנצח את ג'אד וזוכה בסל, מנסה ג'אד להרוג אותו באמצעות הלהב, דבר הנמנע כאשר ברגע האחרון דודה אלר מזמינה את קרלי לרקוד.
בהמשך הערב אדו אני וויל פארקר מיישרים את ההדורים ביניהם ואני מבטיחה שלא תפלרטט עוד עם חכים (All Er Nuthin'). לורי אומרת לג'אד שאינה מעוניינת בו, בתגובה הוא הופך להיות אלים ולורי מפטרת אותו ומגרשת אותו מן החווה. ג'אד מאיים שהוא עוד ישוב ולורי קוראת לקרלי לעזרה. במעמד זה, קרלי מציע ללורי נישואין, היא נעתרת והם שרים את השיר People Will Say We're in Love, אותו שיר ששרה לורי כדי להראות שאינה אוהבת את קרלי. עלי חכים מחליט לעזוב את אוקלהומה ולפני צאתו לדרך משכנע את אדו אני לשאת את ויל פארקר.
שלושה שבועות לאחר מכן נחגגת חתונתם של קרלי ולורי במקביל להפיכת הטריטוריה למדינה (!Oklahoma). עלי חכים מופיע עם אשתו, גרטי, לאחר שאולץ לשאת אותה לאשה באיומי רובהו של אביה. לפתע מופיע ג'אד, שיכור ומצויד בסכין ומנסה לתקוף את קרלי וסופו שנופל על סכינו ומת. הנוכחים מציעים לערוך משפט כדי להכריע את קרלי אשם במותו של ג'אד, אך אנדרו קארנס (אביה של אדו אני) מכריז: "זכאי!" ובני הזוג יוצאים לירח דבש בכרכרה מפוארת (The Surrey With The Fringe On Top).
הפקות
"אוקלהומה!" הופיע לראשונה בהופעות-הרצה במרץ 1943 תחת הכותרת "Away We Go". לפני שעבר המחזמר לברודוויי, בהמשך אותו חודש, נעשו שני שינויים במחזמר, שלאחר מכן התגלו כשינויים משמעותיים: הוחלט להוסיף למחזמר את הקטע "אוקלהומה!", וההחלטה לקרוא למחזמר על שם הקטע הנוסף. במקום ללהק למחזמר בברודוויי שחקנים שיודעים לשיר, כפי שנעשה ברוב מחזות הזמר של התקופה, החליטו רוג'רס והמרשטיין ללהק זמרים מקצועיים שיודעים לשחק.
בכורת ההפקה המקורית התקיימה ב-31 במרץ 1943 בתיאטרון סנט ג'יימס בברודוויי בכיכובם של אלפרד דרייק בתפקיד קרלי, ג'ואן רוברטס בתפקיד לורי וסלסט הולם בתפקיד אדו אני. ההפקה ירדה, לאחר 2,243 הופעות ב־29 במאי 1948.
במשך השנים, עד 1953, המשיכו הפקות של המחזמר בברודוויי.
ב-30 באפריל 1947 הועלה המחזמר לראשונה בתיאטרון דרורי ליין בלונדון בכיכובו של הווארד קיל והועלה 1,543 פעמים.
הגרסה הקולנועית בבימויו של פרד זינמן מ־1955 זכתה להצלחה רבה וזיכתה את המעבד רוברט ראסל בנט בפרס אוסקר למוזיקה.
ב-1999 הופק סרט טלוויזיה של המחזמר הזה.
ב-2019 עלתה בברוודוי הפקה מחודשת של המחזמר. בטקס הטוני זכתה ההפקה בפרס החידוש הטוב ביותר של מחזמר. בנוסף, זכתה השחקנית אלי סטרוקר בפרס השחקנית הטובה ביותר במחזמר, והפכה לשחקנית הראשונה על כיסא גלגלים שזוכה בטוני.
בישראל לא עלתה הפקה רשמית של המחזמר בעברית. שני שירים אבל תורגמו מתוכו, אמנם, האחד הוא ״הו, מה נאה הוא הבוקר״ בתרגומה של נעמי שמר והשני הוא "I Cain't Say No" שהוא שיר אודישנים פופולרי בחו"ל, אבל תורגם לשם תחרות מחזות זמר בבית הספר למשחק "בית צבי".
שרה בן-עמי סולודר
עלמה אסתר שרה בן-עמי סולודר (1883–1957) הייתה הרופאה הראשונה במושבות הגליל העליון (1911–1919) בתקופה העות'מאנית, חלוצה במיגור המלריה.
ביוגרפיה
בן-עמי נולדה בז'נבה שבשווייץ לקלרה והעסקן הציוני חיים מרדכי בן-עמי (רבינוביץ), אחות לירמיהו, למיכה ולתמר. בשנת 1886 עברה המשפחה לאודסה, שם סיימה בן-עמי תיכון רוסי. נוסף ללימודיה התיכוניים, למדה בקונסרבטוריום כולל לימוד נגינה על פסנתר. למדה רפואה במונפלייה, סיימה את לימודיה בהצטיינות. בשנת 1911 עלתה בגפה לארץ ישראל. עד שנת 1919 עבדה ופעלה בגליל העליון. עסקה במיגור המלריה במושבות עמק הירדן והגליל העליון. השתקעה ביסוד המעלה, לאחר שדודה הלל יפה התמנה למנהל עבודות התברואה ביסוד המעלה ובמשמר הירדן, בנוסף לניהולו את המשימה למיגור מחלת המלריה בזכרון יעקב ובסביבותיה, ומינה את בן-עמי לאחראית רפואית ביסוד המעלה ובמשמר-הירדן. בן-עמי עסקה מלבד לעבודתה הרפואית קלינית גם ברפואה מונעת, הדברת הביצות בהם שרצו יתושי האנופלס, וחלוקת כינין לאוכלוסייה. ביחד עם דודה הד"ר הלל יפה ארגנה הרצאות לאוכלוסייה בנושא מגור המלריה. בן עמי הייתה רוכבת על סוס בין המושבות, וטיפלה ביהודים וערבים כאחד.
בנוסף למלריה, טיפלה בחולים שנדבקו בכולרה, בדיזנטריה, בגרענת ובגזזת, ואף היא חלתה במלריה.
באוגוסט 1918 הגיעה לארץ ישראל קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית שהגישה עזרה רפואית לשיקום היישוב, רופאי היחידה תפשו את מקומות העבודה של רופאי היישוב הוותיקים, ובן-עמי עקרה לירושלים עם בעלה המורה והסופר אברהם סולודר ועם שני בניה.
בשנת 1919 החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במכון פסטר (ירושלים) ע"ש לואי פסטר, אותו הקים הד"ר אריה בהם בירושלים.
בשנת 1932, נפטר בפתאומיות בעלה אברהם שניהל בית ספר לבנים בארצות הברית. בשנת 1934 עקרה עם ילדיה לתל אביב.
בשנת 1939 עברה לקיבוץ גשר בעקבות בנה. עבדה במרפאת הקיבוץ, ובמלחמת העצמאות טיפלה בפצועים.
נפטרה בשנת 1957, ונקברה בבית העלמין בקיבוץ גשר.
משפחתה
ילדיה:
The Truth About Love Tour: Live from Melbourne
The Truth About Love Tour: Live from Melbourne הוא אלבום ההופעה הרביעי של הזמרת פינק, שיצא לאור ב-15 בנובמבר 2013, בפורמט DVD ופורמט בלו-ריי על ידי תקליטי RCA.
אלבום הווידאו מכיל הופעות של פינק אשר צולמו במהלך סיבוב ההופעות "The Truth About Love Tour", שהתקיים במלבורן, אוסטרליה.
רקע
טריילר של ה-DVD יצא לאור בערוץ היוטיוב הרשמי של פינק חודש לפניי יציאת האלבום.
הצלחה מסחרית
אלבום הווידאו היה לדי וי די הנמכר ביותר באותה השנה בה יצא באוסטרליה, כאשר הגיע למעמד של 16 פלטינות עם מכירות של למעלה מ-240 אלף עותקים במדינה.
טיסה מעל החלום
טיסה מעל החלום (ברוסית: «Полёт над мечтой») הוא סרט תיעודי רוסי בהפקת ערוץ הטלוויזיה Match TV, המגולל את סיפורו של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, מהקמתו והזכייה בתואר הגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1944 ועד להפיכתו למועדון הפופולרי ביותר ברוסיה אחרי שהמועדון זכה לראשונה באליפות רוסיה בעונת 2007 וזכייה בגביע אופ"א בעונת 2008 וב בעונת 2008. לסרט התראיינו אלכסנדר קרז'אקוב, אלכסיי מילר, ולדיסלב רדימוב, קונסטנטין זיריאנוב, דיק אדבוקאט, אלכסנדר דיוקוב, לוצ'יאנו ספאלטי, מירצ'ה לוצ'סקו, גנאדי אורלוב ואחרים.
צילומי הסרט נערכו בשנת 2016 במהלך עונת 2016/2017 בליגת העל הרוסית בכדורגל.
עלילה
מועדון הכדורגל זניט הוקם כמועדון כדורגל בחסות התעשייה האווירית וייצג את העיר לנינגרד שנים רבות, אך ללא הצלחה יתרה כשבתקופת ברית המועצות המועדון זכה בגביע הסובייטי בשנת 1944 ובאליפות ברית המועצות בשנת 1984.
לאחר התפרקות ברית המועצות המועדון ירד לליגת המשנה ולאורך כל שנות ה-90 של המאה ה-20 היה לאחד ממועדוני הכדורגל העניים ברוסיה. בשנת 2003 מונה ולאסטימיל פטרז'לה הצ'כי למאמן והיה למאמן הזר הראשון בתולדות הקבוצה, זניט התחזקה וניצחה בקביעות את מועדוני הכדורגל ממוסקבה אך התקשתה לשוב לקדמת הבמה בכדורגל הרוסי. בשנת 2005 ולדימיר ביסטרוב ששיחק במדי זניט מאז שנת 2000 חתם במפתיע בספרטק מוסקבה, היריבה השנואה של זניט ובדצמבר 2005 תאגיד גזפרום בהנהלתו של אלכסיי מילר רוכשת את כל מניות המועדון והופכת לבעלים החדש. למנכ"ל המועדון מונה סרגיי פורסנקו שהציב בפני הקבוצה את היעדים הבאים: זכייה בשלושה תארים אירופיים.
אך לפני כן היה על הקבוצה לעבור את המשוכה של זכייה באליפות לאומית וכך לאחר שדיק אדבוקאט הוחתם כמאמן זניט, הוא שינה את הקבוצה מקצה אל קצה ובדצמבר 2007 הוביל אותה לראשונה לזכייה באליפות רוסיה. החלום נמשך עם ההעפלה לשמינית גמר גביע אופ"א בעונת 2008 ומשם כבר היה קשה לעצור את הקבוצה השאפתנית שעשתה את כל הדרך אל גמר גביע אופ"א 2008 ולאחר מכן גם זכתה בסופרקאפ האירופי באוגוסט 2008 כשגברה על מנצ'סטר יונייטד, בזכות הכוכב החדש דני.
זניט התחזקה ובעונת 2012 אף העפילה לשמינית גמר ליגת האלופות, על הקווים עמד לוצ'יאנו ספאלטי שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות שנתיים רצופות, לאחר מכן הגיעו מאמנים מעוטרים כמו אנדרה וילאש בואש ומירצ'ה לוצ'סקו והקבוצה הקימה את אחת מאקדמיות הכדורגל הטובות באירופה והפכה עד מהרה לקבוצה הפופולרית ביותר ברוסיה עם 15 מיליון אוהדים בכל המדינה.
מיכאי רומן (1984)
מיכאי רומן (ברומנית: Mihai Roman; נולד ב-16 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן רומני המשחק בבוטושאן בעמדת הקיצוני.
קריירה
רומן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת צ'טאטאה סוצ'אבה. בגיל 22 חתם בקבוצת בראשוב עימה עלה לליגת העל הרומנית כבר בעונתו הראשונה במועדון. בקיץ חתם בראפיד בוקרשט, אחד מהמועדונים הגדולים ברומניה. ב-18 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בניצחון 1–3 נגד שלונסק ורוצלאב הפולנית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית בו גם הבקיע את השער השני עבור קבוצתו. בנוסף לכך, רומן גם שיחק עם ראפיד במסגרת שלב הבתים של המפעל באותה עונה וגם הגיע עימה לגמר הגביע הרומני.
בקיץ עזב לראשונה את רומניה וחתם בטולוז מליגת העל הצרפתית, אך בתחילת העונה סבל מדלקת בגיד האכילס שהשביתה אותו לתקופה של 7 חודשים מהמגרשים. ב-5 באפריל 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור טולוז בהפסד 1–2 לליל. במהלך תקופתו כשחקן ליל סבל מפציעות חוזרות ולא זכה לדקות משחק רבות ובקיץ שוחרר מהמועדון וחתם בבוטושאן.
ב-20 באוגוסט 2018 רומן חתם בסטיאווה בוקרשט.
ב-6 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה בניצחון 0–1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ב-27 בינואר 2012 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת בניצחון 0–4 נגד.
רז שגיא
רז שגיא (נולד ב-1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. מחברם של ספרי עיון ומאמרים בנושאי צבא וביטחון.
ביוגרפיה
שגיא נולד לדליה ולצבי בקיבוץ ניר יצחק וגדל בקיבוץ עד גיל שש. לאחר מכן עבר עם אביו לתל אביב ובגיל 14 עברו השניים למצפה רמון. למד שלוש שנים בבית הספר לקציני ים עכו ושנה אחת בתיכון רגיל. באוגוסט 1983 התגייס לצה"ל, את מסלול הכשרתו כלוחם עבר ביחידת מורן. לאחר סיום קורס צלפים ביקש לעבור לחטיבת גבעתי והשלים קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקת סיור בגדוד רותם, קצין מבצעים גדודי, מפקד פלוגת מסלול (נוב' 87) ומפקד הפלוגה המסייעת של גדוד רותם ולקח חלק בפעילות המבצעית כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה ובלחימה בדרום לבנון. שגיא שימש כסמג"ד גדוד צבר וכמפקד סיירת גבעתי. ב-1989, עמד למשפט לאחר שירה בצעיר פלסטיני שידה אבנים על הכוח. הצעיר נפצע ולאחר מכן נפטר מפצעיו לאחר שהפלסטינים סירבו להעביר את הצעיר לטיפול. הוא קיבל עבודות שירות ולאחר מספר שבועות קיבל חנינה וקודם בדרגה ולתפקיד סמג"ד.
בשנת 1999 מונה למפקד גדוד יחידת מודיעין מטרות ופיקד עליו בתעסוקה מבצעית בגבול רמת הגולן ובלבנון. בהמשך שימש כסגן מפקד עוצבת חירם. לאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש מטה אוגדה. בהמשך שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד ופרש מצה"ל בדרגת אל"ם, לאחר 23 שנות שרות. לאחר שחרורו בשנת 2006 חיבר מספר ספרי עיון בנושאי צבא וביטחון. ספרו "להיות מג"ד" זכה בפרס מולדובן לספרות ביטחונית בשנת 2013 (מטעם אוניברסיטת אריאל בשומרון). הספר הוא אוטוביוגרפיה המתארת את מאבקו של שגיא להתמנות לתפקיד וביקורת עצמית על מהלך ביצועו. הספר "נלחמות בצה"ל" הוא מחקר רב שנים בנושא שילוב נשים לתפקידי לחימה בצה"ל.
שגיא נשוי ואב לשלושה. משנת 2014 הוא יו"ר ועד שכונת נווה אפק בראש העין, בה הוא מתגורר. בשנים 2015-2016 שימש כמנכ"ל החברה לפיתוח בית אריה ומ-2017 הוא מנכ"ל היישוב אבני חפץ. במרץ 2018 הכריז על מועמדותו לראשות עיריית ראש העין, והוא עומד בראש רשימה עצמאית שנקראת "התחדשות", שהתמודדה למועצת העיר בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018. שגיא הגיע למקום השני, ועלה לסיבוב נוסף מול ראש העיר המכהן שלום בן-משה, אך הפסיד לבן-משה בהפרש של כ-4 אחוזים.
אקרופיסטר
אקרופיסטר (שם מדעי: Acrophyseter) הוא סוג של לווייתן שיניים גדול נכחד מקבוצת דמויי ראשתן. הוא חי בתקופת המיוקן שלפני 13.633-5.33 מיליון שנה מזמננו.
מאובניו של לווייתן טורף זה התגלו לחופי פרו סמוך לגבעות החול ליד ארקיפה ואיקה והוא תואר למדע בשנת 2008. הוא ידוע משרידי גולגולת ולסת רחבה בעלת מרבית השיניים בתוכה. משמעות שמו הוא: "ראשתן חד", בהתייחס לשמו של הראשתן, Physeter. הסוג כלל שני מינים: A. deinodon שתואר ב-2008 ו-A. robustus שתואר ב-2016.
לווייתן זה היה טורף-על קטלני דומה לקטלן מודרני, אשר חי לצד לווייתני דומים כמו הבריגמופיסטר, לווייתן מלווילי וזיגופיסטר. על פי ממדי הגולגולת אורך הלווייתן הגיע ל-3.9 עד 4.3 מטרים, כך שהוא היה קטן יחסית לבני קבוצתו. מבנה שיניו יועד לחיתוך בשר, בשונה ממרבית הלווייתנים בימינו ששיניהם חרוטיות ועוזרות לתפוס דגים. ייתכן שהוא קיבל את מבנה הלסתות המיוחד מאבות דמויי בסילוזאורוס, שמבנה שיניו היה דומה. הוא היה בעל חוטם נמוך יחסית ובעל איבר תהודה גדול, אשר דמה לאיבר של דולפין שבלט מקדמת המצח.
הוא היה כנראה הטורף העיקרי לאורך חופי אמריקה הדרומית, בין השאר לווייתני מזיפות כמו Piscobalaena ו-Piscolithax, לווייתני מקור, מיני דולפינים כמו Brachydelphis ו-Atocetus, התנין Piscogavialis, כלבי ים כמו Acrophoca, מיני פינגווין החגורה והעצלן הימי תאלסוקנוס. כמו כן ייתכן שהוא טרף כרישים אך היה עליו להתמודד עם גדול הכרישים מעולם - המגלודון.
ויקטוריה פנדלטון
ויקטוריה לואיז גרדנר (באנגלית: Victoria Louise Gardner (שם נעורים פנדלטון (Pendleton)); נולדה ב-24 בספטמבר 1980) היא רוכבת אופניים בריטית שפרשה מספורט מקצועי. היא האלופה האולימפית (בייג'ינג 2008) בספרינט, האלופה האולימפית בקיירין (לונדון 2012) ותשע פעמים אלופת העולם בספרינט ובספרינט קבוצתי.
פנדלטון נולדה בבדפורדשייר שבאנגליה בתם של פאולין ומקס. אביה היה רוכב אופניים ואלוף בריטניה במרוצי מסלול שדחף אותה לתחום מגיל צעיר. כבר בגיל תשע החלה להתחרות יחד עם אחיה התאום במרוצי מסלול. ב-1998 זכתה באליפות בריטניה במרוצי מסלול על דשא, ב-1999 וב-2000 סיימה שלישית בספרינט באליפות בריטניה, וב-2001 זכתה בשלוש מדליות כסף ומדליית ארד באליפות. ב-2002 זכתה במדליות זהב בספרינט ובמרוץ נגד השעון, ב-2003 במדליות זהב בספרינט, מרוץ נגד השעון, קיירין וסקראץ'. ב-2004 ייצגה את בריטניה באולימפיאדת אתונה וסיימה שישית במרוץ נגד השעון ותשיעית בספרינט.
ב-2005 זכתה לראשונה באליפות העולם בספרינט ומאז ועד 2012 זכתה בתחרות עוד חמש פעמים כשב-2006 סיימה שנייה וב-2011 שלישית. כמו כן זכתה בתקופה זו בשתי מדליות זהב ושתי מדליות כסף בספרינט קבוצתי, במדליית זהב ושתי מדליות כסף בקיירין ובמדליית ארד במרוץ נגד השעון. באליפות אירופה ב-2011 זכתה במדליות זהב בספרינט קבוצתי ובקיירין.
בראיון עמה ציינה פנדלטון שחשבה לפרוש, אך מאחר שהמשחקים האולימפיים הבאים נקבעו ללונדון החליטה להמשיך בקריירת הרכיבה. באולימפיאדת לונדון נקבע שתייצג את בריטניה בתחרויות הספרינט, קיירין והספרינט הקבוצתי (יחד עם ג'סיקה ורניש). בתחרויות הספרינט הקבוצתי קבעו במוקדמות שיא עולמי חדש (שנשבר מאוחר יותר על ידי הסיניות) אך בשלב הבא הודחו בעקבות פסילה. בתחרות הקיירין זכתה במדליית הזהב. בתחרות הספרינט האישי קבעה במוקדמות שיא אולימפי חדש אך הפסידה בגמר וזכתה רק במדליית הכסף, במרוץ האולימפי האחרון שלה. לאחר המשחקים האולימפיים הודיעה על פרישה מרכיבה מקצוענית.
לאחר פרישתה מרכיבה על אופניים החלה פנדלטון ב-2015 להתחרות כג'וקי במרוצי סוסים.
פנדלטון בוגרת תואר ראשון בספורט מאוניברסיטת נורת'מבריה. ב-2009 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית וב-2013 קודמה לדרגת מפקד במסדר. פנדלטון נישאה בספטמבר 2013 לסקוט גרדנר, מדען ספורט אוסטרלי אותו הכירה מעבודתו עמה כחלק מצוות המאמנים של נבחרת בריטניה, לאחר שהרומן ביניהם נחשף, הושעה גרדנר מאימונה אך הוחזר לתפקיד בעקבות ירידה בהישגים של פנדלטון. ביולי 2018 הודיעה פנדלטון על פירוק הנישואין ויצאה למסע העפלה לאוורסט שנכשל. בעקבות כך נכנסה לדיכאון קליני והודתה בינואר 2019 כי שקלה התאבדות.
יחסי קפריסין–רוסיה
יחסי קפריסין–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של קפריסין לבין הפדרציה הרוסית. ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה החדשה של קפריסין ב-18 באוגוסט 1960. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות גבר מאז שנות התשעים ונפילת ברית המועצות. לקפריסין שגרירות במוסקבה ולרוסיה יש שגרירות בניקוסיה.
יחסים פוליטיים
כאשר קיבלה קפריסין את עצמאותה מהממלכה המאוחדת ב-16 באוגוסט 1960, ברית המועצות הכירה במדינה העצמאית הטרייה ב-18 באוגוסט 1960. לאחר התפרקות ברית המועצות הכירה קפריסין בפדרציה הרוסית כמדינת היורשת של האיחוד לשעבר ב-7 באפריל 1992.
יחסים ביטחוניים
בינואר 1997 קפריסין חתמה על הסכם עם Rosvooruzheniye למכירת ומסירת 40 טילי S-300PMU-1. המכירה, בשווי של 200 מיליון דולר, גרמה למתיחות עם טורקיה, שאיימה לחסום את האי להפסיק את המסירה, תוך שהיא לא שוללת פעולה צבאית. מיכאל ברלטה הציע כי ייתכן שהרוסים ביצעו את המכירה כתגובה לנאט"ו, שהמשיכה להרחיב את הברית נגד ההתנגדויות הרוסיות. הוא המשיך ואמר כי נראה כי הרוסים מעודדים סכסוך בין בעלות ברית של נאט"ו, מה שיוצר התנגדות להמשך הרחבת הברית, תוך שהוא מדגים כי רוסיה לא תקבל את האינטרסים הביטחוניים והפוליטיים שלה, שמתעלמים על ידי ארצות הברית. דובר משרד החוץ הרוסי הצהיר כי העסקה הייתה על בסיס מסחרי טהור, ודחה את התפיסות כי העסקה עשויה להיות אחראית למתיחות בקפריסין, תוך שהוא מציין כי רוסיה הציעה פירוז האי. למרות התנגדויות מחוגים מסוימים, שר החוץ הרוסי, יבגני פרימקוב, הצהיר בפברואר 1998 כי רוסיה מתכוונת למסור את הטילים לקפריסאים, וציין כי מדובר בנשק הגנתי. לאחר התנגדויות טורקיות הטילים הועברו ליוון ולעולם לא נפרסו על האי.
יחסים כלכליים
קפריסין היתה באופן רשמי המשקיע הזר השלישי בגודלו בכלכלה הרוסית; מרבית ההשקעות הישירות הזרות מקפריסין הן למעשה הון רוסי המוחבא באי למטרות מיסוי והגנה משפטית. שיתוף הפעולה עם אזורים רוסיים אחרים - טטרסטן, סנקט פטרבורג, קרסנודאר מתפתח בהתמדה. ב-22 במרץ 2005 נחתם התזכיר לשיתוף פעולה בין משרד המסחר והשיתוף הכלכלי של רפובליקת טטרסטן ומשרד המסחר, התעשייה והתיירות של הרפובליקה של קפריסין.
ההחלטה החד צדדית של האיחוד האירופי במרץ 2013 על הטלת היטל על חשבונות בנק בקפריסין למימון קרן החילוץ שלה התקבלה בכעס על ידי נציגי המדינה הרוסית. בהתבסס על משא ומתן קודם עם האיחוד האירופי, היה צפוי שרוסיה תאריך את חובות ההלוואות שלה לחמש שנים כלפי קפריסין, אולם התקנות הפיסקאליות האחרונות של האיחוד האירופי, המכבידות על נכסי רוסיה בקפריסין, ככל הנראה ישפיעו על החלטת מוסקבה על ארגון מחדש של הלוואתה לאי הקפריסאי.
עד הפלישה הרוסית לאוקראינה, היחסים הכלכליים בין המדינות היו קרובים למדי. הם אופיינו בין היתר במתן שירותי תיירות ובנקאות נרחבים. בעקבות הפלישה, כחברת האיחוד האירופי, הצטרפה רוסיה לסבבי הסנקציות שהוטלו על רוסיה. מדינות במערב הפעילו לחץ כבד על המדינה לנתק את הקשרים הפיננסיים הנרחבים עם רוסיה. בתגובה לסנקציות, רוסיה הוסיפה את קפריסין לרשימה של "מדינות לא ידידותיות".
תגובות הערבות של האיחוד האירופי
קפריסין מציעה את היתרונות של המשפט המקובל באנגלית, אשר עסקים רואים לעיתים קרובות כגמישים יותר בעת עריכת חוזים. "יש להאשים את רוסיה בכך שהיא לא מאפשרת לאנשים את רמת הנוחות שהם רוצים", אמרה ברוק. "כמו במדינות מס גבוהות כמו גרמניה או צרפת, אם אתה לוחץ על אנשים לשלם רמות גבוהות של מס, מדוע להאשים את קפריסין ביצירת תחום שיפוט מס נמוך?  הדרך לעצור את יצוא המזומנים היא להפוך את חקיקת המס בהוגנת וקל להתמודד איתה." ולדימיר גדירים, שותף למס הבינלאומי ארנסט אנד יאנג, אמר כי חברות ייקחו את הסיכון להידרדרות נוספת במערכת המס בקפריסין, אולם חברות קטנות ובינוניות בפרט לא יעזבו את תחום השיפוט. עם זאת חברות גדולות עשויות לעשות שימוש בחברות אחזקה בתחום שיפוט נוסף.
פעולות מודיעין רוסיות בקפריסין
בשנת 2010 הרשויות האמריקניות פשטו על התוכניות "הלא חוקיות" הרוסיות בארצות הברית. אחד החשודים, כריסטופר ר' מטוס, נעצר ב-29 ביוני 2010 בעת שניסה לצאת מקפריסין לבודפשט, אך שוחרר בערבות ואז נעלם. הגרדיאן כתב כי "היעלמותו הדגישה את קשריה ההדוקים של קפריסין לרוסיה, ואת הפוטנציאל שמוסקבה עזרה לו לברוח מהאי בים התיכון".
ביקור ממלכתי של נשיא רוסיה בקפריסין
דמיטרי מדבדב והנשיא דימיטריס כריסטופיאס נפגשו בניקוסיה ב-10 באוקטובר 2010 ודנו במגוון רחב של סוגיות, כולל שיתופי פעולה בתחום הכלכלה, הכספים, התיירות וההומניטריה. דמיטרי מדבדב השתתף גם הוא בפורום העסקים בקפריסין-רוסיה.
בצלאל זאב שפרן
הרב בצלאל זאב שַפְרַן (שאפראן; בראשי תיבות: רַבָּ"ז; ה'תרכ"ז, 1867 – י"ד בכסלו ה'תר"ץ, 16 בדצמבר 1929) היה רב ופוסק ברומניה. פעל רוב שנות חייו בעיר בקאו שבחבל מולדובה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1867 לר' חנוך הניך שפרן ולאלטה רבקה, בפמורן (Pomorzany) שבגליציה, באותה תקופה חלק של האימפריה האוסטרית. נסמך לרבנות על ידי רבי יצחק אהרן איטינגא ורבי יעקב ווידנפלד. בה'תרמ"ז (1887) החל לכהן ברבנות בסקולן ברומניה, ובתרמ"ט (1887) בשטפנשט, בה למד מהאדמו"ר משטפנשט, הרב אברהם מתתיהו פרידמן. משנת תרס"ה (1905) החל לשמש כרב בבקאו, שם שימש כרב עד פטירתו, וממנה קיבל את תוארו ה"גאון מבקאו". בארבעים שנות כהונתו ברומניה, נחשב לאחד מגדולי הרבנים שבה, ורוב הרבנים האורתודוקסיים במדינה זו הוסמכו על ידו. ענה לתשובות הלכתיות רבות שהופנו אליו מרחבי המדינה ומחוצה לה. דחה את ההצעה להתמנות לרב ראשי של יהודי צ'רנוביץ והעדיף להישאר בבקאו.
היה ממייסדי אגודת הרבנים ברומניה. אהד את הציונות בכלל ואת הציונות הדתית בפרט. נלחם בהתבוללות ובעזיבת הדת של הדור הצעיר.
תשובותיו נאספו בכרכי "שו"ת הרב"ז" בשלשה כרכים. הכרך הראשון יצא בוורשה בשנת תר"ץ, מיד לאחר פטירתו. שני כרכים נוספים יצאו לאור על ידי בניו בישראל. בתשובותיו ענה לשאלות הלכתיות רבות שהופנו אליו מרחבי המדינה ומחוצה לה. עסק רבות גם בהתרת עגונות שבעליהן נעדרו עקב מלחמת העולם הראשונה. נפטר בבקאו ממחלה בשנת 1929. בהלווייה הספידו הרב הראשי של רומניה, יעקב יצחק נימירובר.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה בתו של הרב דוד מרמור מטרנופול אשתו השנייה ואלמנתו, הייתה פינקל לבית ריינהרץ, נפטרה בישראל ב-1955.
הנצחתו
בי"ד בכסלו ה'תשע"ז יום השנה ה-87 לפטירתו, נקרא על שמו רחוב הרב שפרן בירושלים.
קטניות בארץ ישראל בתקופת הברזל
קטניות היוו מרכיב בדיאטה בתקופת הברזל. הן מוזכרות במקרא בצורה מצומצמת ונוכחות בממצא הארכאולוגי באופן משמעותי במספר אתרים בדרום הלבנט. מהממצא עולה שהקטניות אינן יחידה הומוגנית אחת, חלקן גודלו באופן נרחב וחלקן באופן מועט. ניתן לומר כי העדשה, הכרשינה הפול והטופח גודלו ונסחרו ברחבי האזור לאורך רוב התקופה.
רקע תזונתי
הקטניות מכילות אחוז חלבון גבוה יחסית לדגן ומהוות השלמה חשובה בתזונה המבוססת בעיקר על מזון מן הצומח, כפי שהיה בתקופת הברזל אצל מרבית האוכלוסייה. לאוכלוסיות שניזונות ממעט מזון מן החי הקטניות חיוניות ומכונות לעיתים "בשר לעניים". הקטניות מבשילות קודם לדגניים ומסייעות בשמירה על רצף מקורות מזון לאורך השנה. קטניות היו חלק חשוב בדיאטה של האדם עוד בתקופות הפרהיסטוריות ונמצאו באתרי ציידים-לקטים שונים. ארבע קטניות, עדשה תרבותית, אפונה, חימצה ובקית הכרשינה בויתו כבר בתקופה הנאוליתית, בשלב הראשון של ביות הצומח. בכך הפכו לחלק ממה שמכונה "האבות המייסדים" או "הגל הראשון" של הביות, יחד עם הדגניים החשובים, החיטה והשעורה. בשלב מאוחר יותר הצטרפו אליהן קטניות נוספות כגון, פול, גרגרנית יוונית וטופח. קטניות נמצאו וכנראה אף גודלו באתרים ברוב חלקי ארץ ישראל בתקופת הברזל, בגליל, מישור החוף, השומרון, בקעת הירדן ומדבר יהודה. ברוב המחקרים מדווח על הימצאות "עשבים רעים" בתוך ממצא הדגניים. בחלק מהמקומות באחוזים ניכרים, אפילו עד רבע כדוגמת אשקלון. בחלקם מועט, אחוז לערך בחורבת ראש זית. ממצא זה לא מדווח כלל בתוך הקטניות, אולי מפני שאלו נתלשו ביד ולא נקצרו במגל כמו הדגניים.
קטניות בטקסט המקראי
במקרא מוזכרות רק שתי קטניות, העדשה והפול וזאת בארבעה מקומות שונים: .,. .נוסף על כך יש אזכור לחמיץ שמספר חוקרים טוענים כי זוהי החימצה, אך התרגומים המסורתיים גורסים אחרת ולדעת זהר עמר אין הכוונה לחימצה. ישנה גם טענה כי הכוסמת שמופיעה במקרא היא בקית הכרשינה, אך רוב החוקרים לא מקבלים זיהוי זה. האזכור הראשון והמפורסם ביותר של קטנית הוא בסיפור מכירת הבכורה. עשו הצייד חוזר עייף מן השדה ומבקש מיעקב אחיו לאכול מהתבשיל. יעקב מבקש מעשו למכור לו את הבכורה ולאחר הסכמתו נותן לו לחם ונזיד עדשים. סוגיה מעניינת בנושא זה נובעת מהתיאור המקראי. בלשון המקרא נאמר: "מן האדום האדום הזה", האם מדובר בעדשים אדומות או אולי ייתכן ומדובר בתבלין שצבע את התבשיל? פעמיים נוספות מופיעות הקטניות ברשימות עם מאכלים נוספים. האזכור הראשון בספר שמואל ב' זוהי רשימת מאכלים שהוגשו לדוד ואנשיו בזמן בריחתם מאבשלום וביניהן הפול והעדשים. איתן מופיע המושג קלי שיש שפירשו כחימצה. אך לא נראה שלכך הכוונה. הקלי מופיע אחרי החיטה, השעורה והקמח ולאחר הקטניות. נראה כי מדובר בעיבוד כלשהו אולי קטניות קלויות. עדות לכך ניתן לראות בספר שמואל א'. כל המוצרים המוזכרים ברשימת המצרכים שלוקחת אביגיל הם מוצרי משנה מעובדים וכמוהם ככל הנראה גם הקלי. האזכור השני בספר יחזקאל בתוך רשימת מרכיבים להכנת לחם. בארצות הברית נמכר בחנויות מסוימות לחם יחזקאל על פי המתכון התנכי. אזכור נוסף ישנו בספר שמואל שם במהלך מלחמה לוחם מתייצב להגן על שדה עדשים מפני האויב. למרות האזכורים המעטים מתוכנם ניתן להבין את חשיבות הקטניות בדיאטה. הן מוזכרות עם המאכלים החשובים באותו הרצף ובשני סיפורים מיתיים, הן המכירת הבכורה והן כמושא להגנה במלחמה.
קטניות בממצא הארכאולוגי
בממצא הארכאולוגי בתקופת הברזל נמצאו שבע קטניות: עדשה, אפונה, חימצה (חומוס), כרשינה, פול, טופח וגרגרנית יוונית (חילבה). העדשה והכרשינה הן המשמעותיות ביותר הן מבחינת מספר האתרים והן מבחינת הכמות. הפול נמצא בשלושה אתרים והטופח בשניים אך בשניהם בכמות של מעל 1000 גרגירים. החומוס, האפונה והחילבה נמצאו בכמות קטנה מאוד.
אפונה
אפונה - תחום התפוצה של אב הבר מוגבל לדרום מערב אסיה והמזרח התיכון, אב הבר נמצא באתר האפיפלאוליתי אוהלו II. מהצמחים המבויתים הראשונים יחד עם החיטה והשעורה, נמצא באלף האחת עשרה לפני זמננו באתרים בסוריה וטורקיה ובישראל באלף העשירי ביריחו. באלף התשיעי התפשטה האפונה לקפריסין האזור האגאי והבלקן ומשם הלאה. אפונה לא הייתה מהקטניות המשמעותיות בתקופת הברזל על פי הממצא. היא נמצאה בכמויות קטנות בפלה וב דיר אללה (Deir Alla) שבעבר הירדן. הדיווח היחיד על מציאתה בעבר הירדן המערבי היא בחורבת אבו טבק ושם דווח על "קטנית, ככל הנראה אפונה".
חימצה
חימצה - מין זה בוית ככל הנראה בדרום מזרח טורקיה, אזור התפוצה של אב הבר, חימצה מרושתת. המין חימצה שסועה (לפי השם הלטיני אצל אפרים לב, אבל בתרגום הוא קורא לה חימצת יהודה שעל פי זוהרי זהו מין שונה) מהסוג Cicer נמצא במערת כבארה, אך ניסיון הכלאה שלה עם המין המבוית Cicer arietinum נכשל. תרמיל מין הבר נשאר סגור בשונה משאר הקטניות. למרות השתייכות החימצה לגל הראשון של הביות היא נדירה בממצא ביחס לשאר הקטניות בתקופה הנאוליתית קדם קראמית ב'. היא נמצאה באתרים בטורקיה בסוף האלף האחת עשרה-תחילת האלף העשירי. וכמה מאות שנים לאחר מכן ביריחו ועין ע'זאל. לאחר מכן יש חוסר בממצא עד תקופת הברונזה הקדומה. החימצה לא מאוד נפוצה גם בתקופת הברזל, היא נמצאת בשלושה אתרים בכמויות קטנות. הסבר שניתן לתבנית החריגה של הממצא היא שלאחר הגעת הצמח המבוית לאזור הוא ננטש. סיבת הנטישה הייתה פתוגן Didymella rabiei שגרם למות הצמחים. גידול החימצה בקיץ מונע פגיעה זו, וכך הצמח המבוית, בניגוד למין הבר ולשאר הקטניות, מותאם לאקלים חם ויבש למחצה. לאחר שהפך לגידול קיץ חזרו לגדל אותו מחדש לאחר אלפי שנים. במחקר על החימצה נבדקו רמות הטריפטופן בחימצת בר ובחימצה מבויתת. נמצא שבמינים המבויתים יש בממוצע כמות כפולה כמעט של טריפטופן. חומצת אמינו זו הופכת בין השאר לסרוטונין שרמה גבוהה שלו במוח גורמת לתחושת שובע. זו יכולה להיות הסיבה להשקעה הרבה במין קטניות נוסף.
בקית הכרשינה
בקית הכרשינה - מין זה בוית באנטוליה או בלבנט, כלומר באזור התפוצה של מין הבר. למרות השתייכותו לגל הראשון של הביות הוא חסר בתקופה הנאוליתית באגן הים התיכון ונמצא בעיקר באנטוליה ובבלקן. זהו מין הקטנית הנפוץ ביותר באתרי תקופת הברזל, שמונה אתרים לאורך כל התקופה. ייתכן והכרשינה גודלה למספוא ולא למאכל על פי עדויות מתקופות מאוחרות יותר. בתקופה הקלאסית למשל, היא נחשבת למזון נחות ושימשה כמאכל בהמות בעיקר ונאכלה על ידי אנשים עניים מאוד או בעיתות רעב. עדיין מגדלים כרשינה בצורה מועטה במשק החקלאי הערבי להאכלת בהמות. הכרשינה גם שימשה כצמח מרפא בתקופות הקלאסיות ובימי הבניים. יש טענה כי הכוסמת שמופיעה במקרא היא בקית הכרשינה, אך רוב החוקרים לא מקבלים זיהוי זה.
פול
פול - מספר מינים מהסוג בקיה שהמין פול משתייך אליו, יכולים להיות אב הבר של המין המבוית פול (בקית הגינה-Vicia faba). למרות מחקר אינטנסיבי בנושא, אב הבר של המין עדיין לא ידוע. מינים רבים מהסוג בקיה נפוצים בדרום מערב אסיה ואגן הים התיכון, האזור שבו בוית הפול ככל הנראה. במספר אתרים במזרח התיכון נמצאו גרגירים שמיוחסים לפול קודם לתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב', אך הם ככל הנראה שייכים למין הבר או אינטרוסיביים. הפול נמצא לראשונה באופן משמעותי וברור ביפתחאל, כ־2600 גרגירים בתוך סילו. הפול נמצא במספר אתרים ארכאולוגיים מתקופת הברזל, תל קסילה, תל אפק וחורבת ראש זית. חורבת ראש זית נמצאת על גבעה בין מישור עכו להרי הגליל. באתר נחפרו בתי מגורים, מכלול בית בד והמצודה בראש הגבעה. במצודה נמצאו כלי אחסון רבים, כלי חקלאות ממתכת וכלי שחיקה. מסקנת החופרים היא שמדובר במרכז אחסון ומרכז מנהלי. 93% מהקראמיקה באתר טיפוסית לצפון ישראל בתקופת הברזל (מקבילה למגידו וחצור לדוגמה), אך יש גם מיעוט קראמיקה פיניקית. בנוסף לממצא שהוזכר קודם, יש כמות גדולה של ממצא צמחי. הבולטים בו הם החיטה, הפול, השעורה וזון משכר. כ־700 גרגירי פול הוצאו מתוך לוקוס 23 שהוא מרתף אחסון במצודה.
הצלבנים תרגמו את שם הכפר הערבי אל פולה (עפולה היום) לפול ולכן קראו למבצרם במקום Castrum Fabea. על סמך זה זהר עמר העריך כי בהתקופה הצלבנית גידול הפול היה משמעותי באזור. רוב החוקרים טוענים כי מקור השם בעפל שהוא מצודה.
טופח
טופח - רוב החוקרים מסכימים כי מקור הטופח התרבותי באזור האגאי. הוא בוית באזור הבלקן ומשם התפשט בשני כיוונים, מערבה לאירופה ומזרחה לכיוון הלבנט. בישראל הוא נמצא בחמישה אתרים. תל נאמי, תל בטש ותל מיקנה מתקופת הברונזה התיכונה, תל קסילה ותל אשקלון מתקופת הברזל. הטופח נמצא רק באתרים עם קשרי מסחר ידועים עם האזור האגאי בתקופת הברונזה ובאתרים שמזוהים כאתרים "פלישתיים". בעקבות כך, מהלר-סלסקי וכסלו מזהים את הטופח כאוכל "אתני". לדעתם, הטופח הייתה העדפה פלישתית כאוכל שהכירו מארץ המוצא שלהם. ניתוח DNA של החזירים בישראל היום מראה כי המוצא שלהם מאירופה ולא מזרח תיכוני. ההחלפה של תת-המין המקומי באירופי קרתה ככל הנראה בתקופת הברזל. המסקנה היא שהחזירים הגיעו עם גויי הים מאירופה. צירוף שני מחקרים אלו יכול להעיד שהמהגרים מאירופה לישראל המשיכו לצרוך גם את המזון המוכר להם מארץ המוצא.
לטופח עמידות גבוהה משאר הקטניות לשינויי מזג אוויר וייתכן וזו הסיבה שהוא מועדף לגידול במקומות מסוימים. צריכה מרובה של טופח כמרכיב מרכזי במזון עלולה לגרום ל-Neurolathyrism, מחלה הגורמת לשיתוק עויתי, רגישות למגע וגירויים בעור.
גרגרנית יוונית
גרגרנית יוונית (חילבה) - אב הבר הוא כנראה אחד מהמינים הקרובים מהסוג גרגרנית שגדלים בדרום מזרח אסיה ואגן הים התיכון. האיתור הכי מוקדם שלו הוא מתל חלף בעיראק מלפני 6000 שנה. באזורנו הוא נמצא לראשונה בתקופת הברונזה המאוחרת באתרים תל בטש ותל מיקנה. בתקופת הברזל הוא נמצא בשני אתרים, תל קסילה ודיר אללה. ההשוואה לטופח מתבקשת עקב הדמיון בפיזור הממצא. למעט דיר אללה שבעבר הירדן, הגרגרנית נמצאת באתרים עם אותו זיהוי אתני פלישתי. הגרגרנית איננה מוזכרת במקרא, אך יוספוס פלביוס מזכיר אותה בספרו "מלחמת היהודים", שם הוא מספר שמגיני יודפת שפכו גרגרנית על הגשרים על מנת שהחיילים הרומאים יחליקו. במדינת ישראל מגדלים מעט גרגרנית לייצור תבלין החילבה.
מיכאי רומן (1992)
מיכאי אלכסנדרו רומן (ברומנית: Mihai Alexandru Roman; נולד ב-31 במאי 1992) הוא כדורגלן רומני המשחק בCSU קראיובה.
קריירה
רומן התחיל את הקריירה שלו באוניברסיטטה קראיובה מליגת העל הרומנית. בקיץ הצטרף לפטרולול פלוישט בה לא צבר דקות משחק רבות ובקיץ שלאחר מכן הושאל לאוניברסיטטה קלוז'. בקלוז' רשם רק הופעה אחת בליגה ולכן בינואר הצטרף לטורנו סווארין בה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד גז מתאן מדיאש. בתום העונה המועדון הפסיק את פעילותו ורומן חתם בסגאטה נבודאר העולה החדשה לליגת העל. בתום העונה ירדה סגאטה לליגה השנייה ורומן עזב את המועדון וחתם בפאנדורי טרגו ז'יו.
בפאנדורי היה רומן מלך שערי הקבוצה וסגן מלך השערים של הליגה כולה עם 16 שערים ב-32 משחקים. בנוסף הגיע עם המועדון לגמר הגביע הרומני. את עונת התחיל בפאנדורי ואף הבקיע 4 שערים ב-9 משחקים, אך לקראת סיום חלון העברות של קיץ  חתם בניימכן מליגת העל ההולנדית. ב-11 באוגוסט 2016 הושאל למכבי פתח תקווה עד לסיום העונה. ב-30 ביוני 2017 חתם בCSU קראיובה. ב-16 בפברואר 2018 הושאל לפולי טימישוארה.
בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים
בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים (ברוסית: Пискарёвское мемориа́льное кла́дбище) הוא בית קברות בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, שבו נקברו מרבית מתי המצור על העיר במלחמת העולם השנייה ובו ניצבת האנדרטה המרכזית לזכרם.
רקע
ב-22 ביוני 1941 תקף הצבא הגרמני את ברית המועצות. בחודש השלישי לפלישה הגיעו הגרמנים למבואות העיר לנינגרד (היום סנקט פטרבורג), שאוכלוסייתה מנתה באותה עת כ-3 מיליון איש, והטילו עליה מצור בסיוע הצבא הפיני. המצור נמשך 872 ימים (מ-8 בספטמבר 1941 ועד 27 בינואר 1944) והיה הקטלני ביותר בהיסטוריה של האנושות. העיר הופצצה והופגזה על ידי הגרמנים במהלך המצור, אך מרבית האבדות בה נגרמו על ידי הרעב שתקף את האוכלוסייה. רק במהלך חודשי החורף הצליחו הרוסים במאמצים רבים להעביר אספקת מזון אל העיר באמצעות כלי רכב שנסעו אליה על גבי ימת לדוגה הקפואה.
מספר קורבנותיו המדויק של המצור איננו ידוע, אך מעריכים כי 650 אלף עד 800 אלף אזרחים מתו במהלכו, מרביתם מרעב, בנוסף למאות אלפי חיילים. מרבית קרבנות הרעב מתו במהלך החורף הראשון לאחר תחילת המצור (1941-1942).
רוב מתי הרעב בעיר נקברו בבית הקברות פיסקריובסקויה, בקברי המונים שנחפרו בעיצומו של החורף באמצעות כלים מכניים וחומרי נפץ. לאחר המלחמה הוחלט להקים בו את האנדרטה המרכזית לחללי המצור.
בית הקברות
בית הקברות שוכן בחלקה הצפון-מזרחי של העיר. שטחו הוא 242 דונם בקירוב. נקברו בו כ-420 אלף אזרחים וכ-70 אלף חיילים, מרביתם ב-186 קברי המונים שנחפרו בתחומיו (הערכות שונות מעלות את מספר הנקברים ל-520 אלף). בבית הקברות יש גם קברים אישיים רבים מימי המצור, בעיקר של חיילים, וכן קברי אזרחים שנמצאו בו מאז היווסדו במאה ה-19. שמו הוענק לו על שם כפר פיסקריובקה ששכן בסמוך.
לאחר תום המלחמה נערכה תחרות בין מתכננים על עיצוב בית הקברות כאתר הנצחה לחללי המצור. במסגרתה נבחרה תוכניתם של האדריכלים אלכסנדר וסילייב ויבגני לוינסון. בהתאם לה הוקמה במרכז בית הקברות שדרה באורך של כ-480 מטרים. היא מתמשכת מדרום לצפון - מלהבת אש-תמיד, הדולקת בסמוך לכניסה אליו ועד לאנדרטה שבו. האנדרטה היא כותל זיכרון, שלפניו ניצב על גבי כן פסלה של אשה שזר בידיה, הנקרא "אמא מולדת". הוא פוסל על ידי ו"ו איסאייבה ור"ק טאוריט.
כותל הזיכרון, העשוי גרניט, נושא כיתוב מאת המשוררת ניצולת המצור אולגה ברגולץ, וכן תחריטים, המסמלים את האזרחים והחיילים בלנינגרד בימי המצור.
קברי ההמונים, המשתרעים משני צידי השדרה, מסומנים במצבות בטון, שעליהן צוינה שנת הקבורה. המצבות למרגלות קברי המונים של אזרחים נושאות גם את סמל הפטיש והמגל, ואלו שלמרגלות קברי החיילים נושאות את סמל הכוכב המחומש.
בכניסה לבית הקברות, משני צידי השדרה, ניצבים שני בנייני המוזיאון, שבהם מוצגים תמונות ומסמכים מימי המצור.
בית הקברות במתכונתו המחודשת נחנך ביום השנה החמישה עשר לניצחון על גרמניה, 9 במאי 1960.
טקסי זיכרון והנחת זרים נערכים בבית הקברות במספר מועדים בשנה:
בכניסה לבית הקברות קבועה כתובת, שנכתבה על ידי מיכאיל דודין ואומרת:
קורפוס האוויר השמיני (לופטוואפה)
קורפוס האוויר השמיני (בגרמנית: VIII. Fliegerkorps) היה אחד הקורפוסים האוויריים של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם באופלן ב-19 ביולי 1939, ולחם בעיקר בחזית המזרחית. הקורפוס ניהל את הרכבת האווירית לסטלינגרד החל מדצמבר 1942 ועד לפברואר 1943, הרכבת כשלה באופן נחרץ וגזרה את גורלה של הארמייה השישית של פאולוס שהייתה נצורה בעיר. היחידה התמזגה ב-28 באפריל 1945 עם הפיקוד האווירי האזורי ה-8, והפכה לפיקוד חיל-האוויר השמיני.
חיים יצחק הלוי
הרב חיים יצחק הלוי (ה'תר"ף - ב' בניסן ה'תשס"ה) היה רבה של העיר הרצליה.
חייו
בהגיעו לישראל פגש באחיו הרב שלום יצחק הלוי, שאותו לא הכיר עד אז מפני שאחיו עלה לארץ ישראל טרם נולד, ובהמלצתו הלך ללמוד בישיבות ירושלים, ביניהן ישיבת מרכז הרב. בשנת תשכ"ב מונה לרב שכונה בהרצליה, וכעשר שנים לאחר מכן (תשל"ב, 1972) נבחר לרב העיר הספרדי. לאחר בחירתו הוגשה בקשה לצו על תנאי ולפסילת בחירתו, בשל מה שנראה למגישיו כאי־חוקיות בפעילותו של הגוף הבוחר, שנדחתה על ידי בית המשפט העליון. הרב יצחק הלוי שימש בתפקיד זה עד מותו, במשך שלושים וארבע שנה, לצד רבה האשכנזי של העיר יצחק יחיאל יעקובוביץ.
נפטר בב' בניסן תשס"ה. היה נשוי למזל, ולא הותיר אחריו בנים. על שמו תיכון לחיים אחי"ה בהרצליה, והעמותה "ברכת חיים לתורה ולתעודה".
בובי איקס
בובי איקס (באנגלית: Bobbie Eakes; נולדה ב-25 ביולי 1961) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
איקס נולדה בג'ורג'יה כצעירה מבין חמש בנות, ב-1982 נבחרה למיס ג'ורג'יה וב-1983 הייתה אחת מעשר המועמדות הסופיות בתחרות מיס אמריקה.
ב-1986 התארחה בסדרת הטלוויזיה "מטלוק". ב-1988 שיחקה בפרק בסדרה "חופשי על הבר" ולאחר מכן הופיעה בסדרות "רחוב ג'אמפ 21" ו"צער גידול בנות".