cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האיחוד האירופי
תחומי הפעולה והגדרת האיחוד
תחומי הפעולה של האיחוד האירופי כיום כוללים את כל תחומי העשייה הציבורית, מבריאות, תרבות ומדע, המשך בתחומי החקיקה והכלכלה ועד למדיניות חוץ ומדיניות הגנה משותפת, אולם עוצמתו של האיחוד שונה באופן מובהק בין תחומי פעילותו השונים, כאשר בתחום המדיניות המוניטרית, החקלאות והסחר אופיו דומה מאוד למדינה אחת משותפת, בעוד בתחום מדיניות החינוך, ובתחום המדיני והצבאי, רבה יותר ריבונותן של המדינות החברות.
מבנה פוליטי
ארבעה מוסדות מרכזיים לאיחוד האירופי.
שני מוסדות, תפקידם לבטא את האינטרסים של המדינות המרכיבות את האיחוד האירופי:
מלבד ארבעת המוסדות מרכזיים אלו, פועלים גם תחת האיחוד האירופי מספר ארגונים, גופים ומוסדות נוספים; פיננסיים, משפטיים ואחרים, אשר תפקידם לסייע לאיחוד לכוון את מדיניותו, כגון: הבנק המרכזי האירופי, בנק ההשקעות האירופי, בית הדין האירופי לצדק ובית המשפט האירופי לביקורת.
דת
לאיחוד האירופי אין קשר רשמי לדת כלשהי. סעיף 17 של האמנה בדבר תפקודו של האיחוד האירופי מכיר ב"מעמד לפי החוק הלאומי של כנסיות ואגודות דתיות" וכן במעמד של "ארגונים פילוסופיים ולא קונספציוניים".
ההקדמה לאמנה על האיחוד האירופי מזכירה את "הירושה התרבותית, הדתית וההומניסטית של אירופה". הדיון על טיוטת הטקסטים של החוקה האירופית ומאוחר יותר חוזה ליסבון כלל הצעות להזכיר את הנצרות או אל, או שניהם, בהקדמה של הטקסט, אך הרעיון נתקל בהתנגדות וירד.
הנוצרים באיחוד האירופי מחולקים בין חברי הקתוליות (הן הפולחן הרומי והן המזרחי), זרמים פרוטסטנטיים רבים (אנגליקנים, לותרנים ורפורמים המהווים את עיקר הקטגוריה הזו), והכנסייה האורתודוקסית המזרחית. בשנת 2009, באיחוד האירופי היו אוכלוסייה מוסלמית מוערכת של 13 מיליון, ואוכלוסייה יהודית מוערכת של למעלה ממיליון. שאר הדתות העולמיות של בודהיזם, הינדואיזם וסיקיזם מיוצגות גם הן באוכלוסיית האיחוד האירופי.
על פי סקרים חדשים על דתיות באיחוד האירופי בשנת 2015 על ידי Eurobarometer, הנצרות היא הדת הגדולה ביותר באיחוד האירופי, ומהווה 71.6 אחוז מאוכלוסיית האיחוד האירופי. הקתולים הם הקבוצה הנוצרית הגדולה ביותר, המהווים 45.3 אחוזים מאוכלוסיית האיחוד האירופי, בעוד שהפרוטסטנטים מהווים 11.1 אחוזים, המזרח-אורתודוקסים מהווים 9.6 אחוזים, ונוצרים אחרים מהווים 5.6 אחוזים.[2]
סקרי דעת הקהל של Eurostat הראו ב-2005 ש-52% מאזרחי האיחוד האירופי האמינו באל, 27% ב"איזושהי רוח או כוח חיים", ול-18% אין צורה של אמונה. מדינות רבות חוו ירידה בכמות הנוכחות והחברות בכנסייה בשנים האחרונות. המדינות שבהן הכי מעט אנשים דיווחו על אמונה דתית היו אסטוניה (16 אחוז) וצ'כיה (19 אחוז). המדינות הדתיות ביותר היו מלטה (95 אחוז, בעיקר קתוליות) וכן קפריסין ורומניה (שתיהן אורתודוקסיות ברובן) כל אחת עם כ-90 אחוז מהאזרחים שהצהירו על אמונה באל בהתאמה. ברחבי האיחוד האירופי, האמונה הייתה גבוהה יותר בקרב נשים, אנשים מבוגרים, בעלי חינוך דתי, אלו שעזבו את בית הספר בגיל 15 או 16, ואלו "הממקמים את עצמם בצד ימין של הסקאלה הפוליטית".[[קובץ:Religions UE.png|200px|ממוזער|מפת הדתות המרכזיות באיחוד האירופי
]]
שפות
לאיחוד האירופי 24 שפות רשמיות: בולגרית, קרואטית, צ'כית, דנית, הולנדית, אנגלית, אסטונית, פינית, צרפתית, גרמנית, יוונית, הונגרית, איטלקית, אירית, לטבית, ליטאית, מלטזית, פולנית, פורטוגזית, רומנית, סלובקית, סלובנית, ספרדית ושוודית. מסמכים חשובים, כגון חקיקה, מתורגמים לכל שפה רשמית והפרלמנט האירופי מספק תרגום למסמכים ולישיבות מליאה.
בשל ריבוי השפות הרשמיות, רוב המוסדות משתמשים רק בקומץ של שפות עבודה. הנציבות האירופית מנהלת את עסקיה הפנימיים בשלוש שפות פרוצדורליות: אנגלית, צרפתית וגרמנית. בדומה לכך, בית המשפט לצדק של האיחוד האירופי משתמש בצרפתית כשפת העבודה, בעוד שהבנק המרכזי האירופי מנהל את עסקיו בעיקר באנגלית.
למרות שמדיניות השפה היא באחריותן של המדינות החברות, מוסדות האיחוד האירופי מקדמים רב לשוניות בקרב אזרחיו. בשנת 2012, אנגלית הייתה השפה המדוברת ביותר באיחוד האירופי, כשהיא מובנת על ידי 51 אחוזים מאוכלוסיית האיחוד האירופי, כאשר סופרים דוברי שפת אם ושאינם שפת אם. עם זאת, בעקבות יציאתה של בריטניה מהחסימה בתחילת 2020, אחוז אוכלוסיית האיחוד האירופי שדיברה אנגלית כשפת האם שלהם ירד מ-13 אחוז ל-1 אחוז.[102] גרמנית היא שפת האם המדוברת ביותר (18% מאוכלוסיית האיחוד האירופי), והשפה הזרה השנייה הכי מובנת, ואחריה צרפתית (13% מאוכלוסיית האיחוד האירופי). בנוסף, שתיהן שפות רשמיות של מספר מדינות חברות באיחוד האירופי. יותר ממחצית (56 אחוז) מאזרחי האיחוד האירופי מסוגלים לנהל שיחה בשפה שאינה שפת אמם.
בסך הכל עשרים שפות רשמיות של האיחוד האירופי שייכות למשפחת השפות ההודו-אירופיות, המיוצגות על ידי הבלטו-סלאביות,[h] האיטלקיות,[i] הגרמניות,[j] ההלניות,[k] והקלטיות[ ל] סניפים. רק ארבע שפות, כלומר הונגרית, פינית, אסטונית (שלושתן אורלית) ומלטזית (שמית), אינן שפות הודו-אירופיות. שלושת האלפביתים הרשמיים של האיחוד האירופי (קירילי, לטינית ויוונית מודרנית) נובעים כולם מהכתבים היווניים הארכאיים.
לוקסמבורגית (בלוקסמבורג) וטורקית (בקפריסין) הן שתי השפות הלאומיות היחידות שאינן שפות רשמיות של האיחוד האירופי. ב-26 בפברואר 2016, פורסם כי קפריסין ביקשה להפוך את הטורקית לשפה רשמית של האיחוד האירופי, ב"מחווה" שיכולה לסייע בפתרון חלוקת המדינה. כבר ב-2004 תוכנן שטורקית תהפוך לשפה רשמית כשקפריסין תתאחד.
מלבד 24 השפות הרשמיות, יש כ-150 שפות אזוריות ומיעוטים, המדוברות על ידי עד 50 מיליון איש. קטלאנית, גליצית ובסקית אינן שפות רשמיות מוכרות של האיחוד האירופי אך בעלות מעמד רשמי במדינה חברה אחת (ספרד): לפיכך, מתורגמים להן תרגומים רשמיים של האמנות ולאזרחים יש את הזכות להתכתב עם המוסדות בשפות אלו. .[108][109] האמנה האירופית לשפות אזוריות או מיעוטים שאושררו על ידי רוב מדינות האיחוד האירופי מספקת הנחיות כלליות שמדינות יכולות לפעול לפיהן כדי להגן על המורשת הלשונית שלהן. יום השפות האירופי מתקיים מדי שנה ב-26 בספטמבר ומטרתו לעודד למידת שפות ברחבי אירופה.
כלכלה
בצירוף כלל המדינות המרכיבות את האיחוד האירופי, כלכלת האיחוד היא למעשה הכלכלה הגדולה בעולם (תמ"ג כולל של 17.2 טריליון דולר בשנת 2012). בין מדינות האיחוד מתקיים שיתוף פעולה הדוק, הכולל תנועה חופשית של הון, סחורות ואנשים; נורמות וסטנדרטים אחידים; מימון פרויקטים משותפים; ובמרבית מדינות האיחוד גם איחוד מוניטרי הכולל מטבע משותף - האירו.
עם זאת, ישנם הבדלים משמעותיים בין המדינות המרכיבות את האיחוד. מרבית המדינות החדשות שהצטרפו לאיחוד בשנות ה-2000, בדגש על מדינות מזרח היבשת, סובלות מסטנדרטים כלכליים ירודים משמעותית מאלו שבחמש עשרה מדינות האיחוד האירופי הוותיקות. עם זאת, עם ראשית המאה העשרים ואחת נרשמה צמיחה גבוהה יותר דווקא במדינות מזרח אירופה.
האיחוד האירופי בחיי היום־יום
עבור האזרח הפשוט החברות באיחוד האירופי מורגשת בחיי היום־יום. בניגוד לארצות הברית, שם ניתן חופש חוקתי רב למדינות המרכיבות את האיחוד לגבי חיי היום־יום, כפי שנהוג במשפט המקובל, באיחוד האירופי יש נטייה הפוכה לתקנן כמה שיותר תקנים משותפים, לפי גישת המשפט הקונטיננטלי. דוגמה קיצונית לכך היא כי ברגע שהצטרפה צ'כיה לאיחוד, נאסר על חנויות המזון בה לאפשר לקונים לבחור את הסופגניות המקומיות על ידי מישוש בידיים, מנהג שהיה נהוג במקום אבל נגד את תקנות התברואה של האיחוד.
מעבר לנושאים החוקיים ולמטבע המשותף, אחד מהשינויים העיקריים שהנהיג האיחוד הם בפתיחת הגבולות בין רוב חברות האיחוד (ראו: אמנת שנגן), ביניהן ניתן לנוע בחופשיות מלאה וללא ביקורת גבולות. לחופש התנועה יש גם משמעויות בתחום התעסוקה. רוב המדינות באיחוד מאפשרות לתושבי מדינות אחרות באיחוד לעבוד ולחיות ללא הגבלות למעט החובה להיות מסוגל להתפרנס ולא לעשות שימוש במערכת הרווחה ובכספי מענקי רווחה. חלק מן החברות הוותיקות באיחוד הטילו מגבלות זמניות (עד 2010) על הגירת עובדים מעשר החברות החדשות. למרות חששם של כמה גופים פוליטיים מפני גל הגירה גדול של מבקשי עבודה ממזרח למערב, גל כזה לא התרחש. הפחד מגל הגירה יותר גדול, שיגביר את האבטלה הוא אחד הגורמים לעיכוב בכניסתה של טורקיה לאיחוד. גבולות האיחוד נשמרים על ידי סוכנות Frontex, האחראית לאבטחת גבולות המדינות החברות באיחוד, בשיתוף פעולה עם משמרות הגבול של מדינות האיחוד.
במרץ 2019 הודיע האיחוד האירופי כי החל מראשית שנת 2021, אזרחיהן של יותר מ-60 מדינות, ובהן ישראל וארצות הברית שרוצים לבקר באירופה, צריכים להנפיק מראש אישור מקוון לצורך זה. מסמך זה יתקבל באמצעות בקשה למערכת האירופית למידע והרשאה של נסיעות, ETIAS.
האיחוד האירופי וישראל
לאיחוד האירופי ולישראל היסטוריה משותפת ארוכה, המתאפיינת בתלות הדדית ובשיתוף פעולה הולכים וגוברים מחד, ובקיטוב ואיומי חרם מאידך. לשיתוף הפעולה תורמים ערכי הדמוקרטיה המשותפים, הכבוד לחירות ושלטון החוק, ושניהם מחויבים למערכת כלכלה חופשית, החל מקפיטליזם וכלה בסוציאל-דמוקרטיה בינלאומית פתוחה המבוססת על עקרונות השוק. מובילים ישראלים בתחום הפוליטיקה, התעשייה, המסחר והמדע עומדים בקשרים הדוקים עם אירופה. למעלה מחמישה עשורים של מסחר, חילופי תרבות, שיתוף פעולה פוליטי ומערכת הסכמים מפותחת ביצרו את היחסים הללו. מאידך קיימת ביקורת עזה באיחוד על מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים, ותרעומת בישראל על יחס מוטה ולא יחסי על ביקורת זו. קיטוב זה בא לידי ביטוי מעשי בהכרת פרלמנט האיחוד במדינה פלסטינית, וכן בהחלטה על סימון מוצרים מן ההתנחלויות.
בוטביניק - קפבלנקה אברו 1938
מיכאל בוטביניק, לימים אלוף העולם בשחמט שלוש פעמים הביס את אלוף העולם בשחמט לשעבר חוסה ראול קפבלנקה בסיבוב ה-11 של תחרות AVRO ב-22 בנובמבר 1938 במה שנחשב לאחד המשחקים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של השחמט.
גארי קספרוב כתב "בוטביניק שיחק את משחק חייו נגד קפבלנקה. לא זו בלבד שהמשחק נחשב למבריק ביותר בתחרות וראוי לשני פרסי יופי ראשונים, אלא אף הוצע שבדומה למשחק ירוק-העד ולמשחק האלמוות, ראוי לקרוא לו המשחק המושלם או הקלאסי."
תחרות AVRO
התחרות שאורגנה על ידי חברת הרדיו ההולנדית כללה ייצוג של שחקני השחמט החזקים ביותר באותה עת. פאול קרס וראובן פיין חלקו מקום ראשון שני עם 8.5 נקודות, בוטביניק היה שלישי עם 7.5 נקודות, את מקומות 4–6 חלקו מקס אויבה אלוף העולם בשחמט לשעבר, שמואל רשבסקי, ואלוף העולם בשחמט לשעבר אלכסנדר אלכין עם 7 נקודות, אלוף העולם בשחמט לשעבר קפבלנקה עם 6 נקודות ואת הטבלה נעל סאלו פלור עם 4.5 נקודות. תוצאה זו היוותה בסיס רציני לתביעה על הכס העולמי בעתיד, חלום שהתממש עשר שנים מאוחר יותר. המשחק בוטביניק - קפבלנקה מוכיח כי כבר בשלב זה הייתה תפיסתו האסטרטגית של בוטביניק עדיפה על זו של קפבלנקה.
טירת ברנשטיין
טירת ברנשטיין (בגרמנית: Burg Bernstein) היא טירה הממוקמת במקום הגבוהה ביותר בבורגנלנד, אוסטריה, נבנתה כנראה במאה ה-9 או לפני כן. הטירה מוזכרת בשנים 860 כשייכת לבישופות זלצבורג. משנת 1199 הטירה הייתה חלק מממלכת הונגריה ובעליה נקרא אקוס (Ákos).
ב-1236 נכבשה הטירה על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה, שבהמשך העניק אותה לרוזן היינריך השני מגיסין. ב-1260 נכבשה הטירה על ידי קארוי הראשון, מלך הונגריה. ב-1482 הטירה עוברת לזמן קצר לשלטונו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. ב-1487 נתן פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את הטירה להנס קניגסברג.
ב-1529 וב-1532 צר על הטירה, ללא הצלחה, צבא עות'מאני. ב-1604 צר על הטירה צבא המורכב מטורקים, טאטארים ובני טרנסילבניה בפיקודו של אישטוואן בוצ'קאי, אך שוב ללא הצלחה. ב-1617, כתוצאה ממכת ברק, היה פיצוץ במחסן של אבק שריפה והטירה ניזוקה קשה. לודוויג קניגסברג שיקם את הנזקים תוך בנייה בסגנון הבארוק, אך מגדלי הטירה נותרו רעועים. מאוחר יותר, ב-1659, מכר ארנריך כריסטוף קניגסברג את הטירה והאחוזה לרוזן אדם בת'יאני.
כעבור קרוב למאתיים שנה, ב-1864, מכר גוסטב בתיאני את הטירה לאדוארד או'איגן. היורשים מכרו את הטירה, ב-1892, לאדוארד אלמאשי ומאז הטירה בידי אותה משפחה. בטירה נולד מי שעתיד להיות הטייס והחוקר לאסלו אלמאשי. ב-1953 הוסבה הטירה לבית מלון ומסעדה ועברה שיפוץ ב-2007.
רוח הרפאים
במהלך השנים היו עדויות על דמות לבנה של אישה המשוטטת באולמות הטירה. בספר של בנדיקט גרבינסקי "Infestazioni e apparizioni di fantasmi" מסופר, שזאת רוחה שלאצילה מהמאה ה-15, ג'ובאנה דה פרסקובלדי בת המשפחה האיטלקייה פלורנטין, שנישאה ב-1485 לאדון הטירה, לורנץ פון אוילוק והאחרון הפתיע אותה יום אחד עם מאהבה, חבר ילדות איטלקי. הבעל דקר את המאהב והשליך את גופתו לבאר ועקבות האישה אבדו מאז.
יציאת מצרים (סרט)
יציאת מצרים הוא סרט טלוויזיה ישראלי לילדים מסוגת קומדיה מוזיקלית, אשר מבוסס על המחזמר "נסיך מצרים" שעלה לראשונה בשנת 2015 בהשראת הסיפור המקראי "יציאת מצרים". הסרט בוים ונכתב על ידי רני מגר והופק ונערך על ידי דורון מור. הסרט עלה לראשונה ב-HOT VOD Young ב-8 באפריל 2019 במסגרת "חגיגת פסח מטורפת".
הסרט עוסק במספר סיפורים מן הסיפור המקראי "יציאת מצרים": שעבוד מצרים, משה בתיבה, חינוך משה בארמון, בריחת משה למדין, מכות מצרים וקריעת ים סוף. בסרט מככבים רינת גבאי, רוסלנה רודינה, אודי ואביעד ומוריס כהן. אורך הסרט הוא כ-45 דקות.
תקציר העלילה
בת פרעה מוצאת את משה ומאמצת אותו כבנה, לאחר שאחותו מרים מניחה אותו בתיבה ביאור כדי להציל אותו מפני המצרים. משה גדל בארמון לצדו של רעמסס בתור מצרי מבלי לדעת שהוא עברי, שם הוא מתחנך על ידי החרטום הראשי של פרעה, חרטומון. כשמשה מתבגר, מרים מגלה לו שהיא אחותו ושהוא בעצם עברי. כשמשה מגלה את זה הוא בורח למדין והופך לרועה צאן, שם אלוהים נגלה אליו ומטיל עליו לשחרר את עם ישראל מעבדות במצרים ולהוציאם לחופשי. אל משה מצטרף אחיו אהרן, ויחד שניהם מנסים לדבר אל ליבו של פרעה שישחרר את בני ישראל. פרעה מסרב שוב ושוב, ומביא על המצרים את עשר המכות, עד שהוא נכנע ושולח את עם ישראל לחופשי.
צוות השחקנים
בנוסף שיחקו בסרט עמית דמרי, דור אלדר, נועם זיו, עמית בן יצחק וטל פרי.
הפקה
בינואר 2019 נודע על הפקת הסרט, כאשר הצילומים החלו בפברואר והסתיימו במרץ. בין אתרי הצילום בהם צולם הסרט נכללים רעננה, הדיונה הגדולה ופארק לכיש.
שירים
במהלך הסרט מבוצעים על ידי צוות השחקנים חמישה שירים.
הוקר טייפון
ההוקר טייפון (באנגלית: Hawker Typhoon; כונה גם בחיבה Tiffy בעגת חיל האוויר המלכותי; כמו במטוסים בריטיים אחרים, גם שמו נקרא על שם תופעת טבע: טייפון) היה מטוס קרב-הפצצה בריטי חד מושבי, אשר יוצר על ידי חברת הוקר איירקראפט. הוא נועד להיות מיירט לגובה בינוני, כתחליף להוקר הוריקן, אך פיתוחו נתקל בכמה בעיות תכנון והוא מעולם לא סיפק דרישה זו.
הטייפון תוכנן במקור להיות בעל שנים עשר מקלעי בראוניניג 7.7 מ"מ ובעל מנוע 2,000 כ"ס. כניסתו לשירות באמצע שנת 1941 הופרעה ונתקעה בבעיות ובמשך כמה חודשים עמד עתיד המטוס בסימן שאלה. כשהלופטוואפה הכניס לשירות את ה-פוקה-וולף Fw 190 האימתני בשנת 1941, הטייפון היה המטוס היחיד בשורות חיל האוויר המלכותי שהיה מסוגל להתמודד מולו בקרב אוויר בגבהים נמוכים; כתוצאה מכך עתידו הובטח בתפקיד מיירט בגובה נמוך.
One Kiss
One Kiss (בעברית: נשיקה אחת) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הסקוטי קלווין האריס, והזמרת הבריטית דואה ליפה. השיר יצא להורדה דיגיטלית וסטרימינג בתור סינגל, דרך קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט ב-6 באפריל 2018. מאוחר יותר הוא נכלל במהדורת הסופר דלוקס של אלבום האולפן הראשון של ליפה, Dua Lipa: Complete Edition. השיר נכתב על ידי האריס וליפה לצד הזמרת הקנדית ג'סי רייז, כאשר האריס אף הפיק את השיר. השיר הוא מז'אנר דאנס-פופ, דיפ האוס, דיווה האוס, אלקטרו דאנס, אלקטרו האוס, יורודאנס, יורו האוס, פאנק האוס, טרופי האוס, דיסקו פאנקי ובעל אלמנטים משנות התשעים. התוכן המילולי של השיר עוסק בהתאהבות מיידית לאחר נשיקה אחת.
"One Kiss" זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מצד מבקרי המוזיקה, ורבים שיבחו את צליל הנגינה והאסתטיקה הקייצית. השיר שהה שמונה שבועות בראש מצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל התשיעי של האריס והשני השני של ליפה שהגיע להישג זה, ואף היה לסינגל ששהה לאורך הזמן הארוך ביותר בראש המצעד עבור שניהם. בנוסף, השיא הגיע למקום 26 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, ומאז הוסמך לתואר פלטינה משולשת וכפולה בבריטניה ובארצות הברית על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) ואיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), בהתאמה. השיר הגיע לפסגת המצעדים ב-18 מדינות אחרות, ביניהן גרמניה, אירלנד וסקוטלנד, והוסמך למולטי-פלטינה ב-13 אחרות, וכן ליהלום בצרפת ובפולין.
הוידאו קליפ הנלווה לשיר בוים על ידי אמיל נאוה ועלה לאפל מיוזיק ב-1 במאי 2018, לפני ששוחרר ליוטיוב למחרת. בסרטון מופיעה ליפה מול מסך ירוק המציג פרטים שונים, בהם בריכה, בה האריס מופיע כמלצר. הקליפ זכה לשבחים מצד המבקרים, שהדגישו את האסתטיקה והתלבושות. לשיר פורסם גם קליפ מילים. האריס וליפה קידמו את One Kiss עם כמה הופעות חיות, בהן הופעות בגרהם נורטון שואו, טקס פרסי גראמי ה-61, וטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2019. פורסמו מספר רמיקסים לשיר, בהם רמיקסים של ג'וז, אוליבר הלדנס ו-R3hab.
נכון לינואר 2023, צבר השיר כ-1.7 מיליארד האזנות באפליקציה ספוטיפיי
רקע ופרסום
קלווין האריס ודואה ליפה נפגשו לראשונה במסיבה, זמן קצר לאחר שליפה הוציאה את הסינגל שלה "Be The one" בשנת 2015. שנתיים לאחר מכן מצא האריס שיר שכתב למחצה, שלדעתו יישמע מושלם עבור ליפה. זמן קצר לאחר מכן, הוא יצר קשר איתה קשר בטוויטר בזמן ששהתה ג'מייקה והציע לה לעבוד איתו על הרצועה. ליפה הסכימה, והשניים נפגשו בביתו של האריס בלוס אנג'לס, בזמן שהייתה בסיבוב ההופעות Self-Titled Tour, שם השמיע לה את שיריו והקליפים הקודמים שלו, כדי להציג לה את הכיוון אליו הוא רוצה שילך השיר. האריס רצה ליצור מוזיקת דאנס, כמו בשירו הקודם. One Kiss נכתב על ידי השניים, יחד עם הזמרת הקנדית ג'סי רייז, אם כי האריס הצהיר כי כמעט ואין לו קשר לתוכן הלירי של השיר. השיר הוקלט על ידי האריס בינואר 2018 באולפני God's Eyes בלוס אנג'לס.
ב-21 במרץ 2018, האריס שינה את תמונת הטוויטר שלו לתמונה הכוללת קוד QR במרכז. בסריקת הקוד נכתב: "Calvin Harris & Dua Lipa – One Kiss". בחודש שלאחר מכן, שני האמנים הכריזו על השיר עם פוסטים זהים ברשתות החברתיות, וחשפו את העטיפה הכחולה של הסינגל ואת תאריך יציאתו. One Kiss יצא להורדה דיגיטלית וסטרימינג ב-6 באפריל 2018, ומאוחר יותר יצא כסינגל 12 אינץ' ב-20 ביולי 2018, כששתי הגרסאות עברו דרך סוני מיוזיק וקולומביה רקורדס. הוא נשלח גם לרדיו הלהיטים העכשוויים באוסטרליה, איטליה, בריטניה, וארצות הברית. בסופו של דבר, נכלל השיר כרצועה הרביעית בדיסק השני של מהדורת הסופר דלוקס של אלבום האולפן הראשון של ליפה, Dua Lipa: Complete Edition, שפורסם ב-19 באוקטובר 2018 דרך וורנר ברוס רקורדס.
הרכב
מבחינה מוזיקלית, One Kiss משלב סוגים שונים של ז'אנרים, בהם דאנס-פופ והאוס, דיפ האוס, דיווה האוס,   אלקטרו האוס, יורודאנס,  יורוהאוס, פאנק האוס, וטרופי האוס. בשיר נראה כי האריס חוזר לצלילי האלקטרו-האוס של שיריו הקודמים, תוך שילוב של גראג' בריטי, דיסקו פאנקי ואלמנטים משנות התשעים.
הצלחה
One Kiss הוצב במספר רשימות סוף שנה של 2018. השיר זכה בתואר שיר המחול/אלקטרוני הטוב ביותר לשנת 2018 על ידי בילבורד. ברשימת השירים הטובים ביותר של אותו מגזין לשנת 2018, השיר דורג במקום ה-12, ואילו בגרדיאן הוא הוצב במקום ה-70. ברשימת הטופ סינגלים לשנת 2018 של Popjustice, השיר הוצב במקום ה-14. באפריל 2020, כריסטופר רוזה מגלמור דירג את One Kiss כשיר השמיני הטוב ביותר של ליפה, וכינה אותו "יום בריכה מושלם בצורת מוזיקה".
השיר זכה במספר פרסים ומועמדויות, בהם סינגל השנה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2019. השיר הועמד בקטגוריית שיר המחול/אלקטרוני הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2019, טקס פרסי המוזיקה של iHeartRadio ובטקס פרסי בחירת הנוער 2018, אך לא זכה. הסינגל היה מועמד גם בקטגוריית "שיר הקיץ" בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2018, ובפרסי בחירת הנוער 2018.
וידאו קליפ
את הקליפ לשיר ביים אמיל נאוה, שעבד בעבר עם האריס על קליפים רבים, בהם Outside (שנת 2014), This Is What You Came For (שנת 2016) ו-Feels (שנת 2017).
נכון לחודש ינואר 2023, ווידאו הקליפ צבר כ-862 מיליון צפיות ביוטיוב
הופעות חיות
האריס וליפה ביצעו את One Kiss בפעם הראשונה במהלך פרק של גרהם נורטון שואו ב-20 באפריל 2018. לצורך ההופעה, לפשה ליפה בלייזר כתום וגרביונים תואמים מתצוגת מסלול האביב של ורסצ'ה 2018. ליפה ביצעה סולו לשיר בטקס הפתיחה שקדם לגמר ליגת האלופות 2018 ב-26 במאי של אותה שנה בקייב. לאחר צאתו, השיר התווסף לסט-ליסט בסיבוב ההופעות של ליפה, The Self-Titled Tour (שנים 2017–2018). ב-10 בפברואר 2019, ביצעה ליפה את השיר כמאש-אפ עם הזמרת סנט וינסנט בטקס פרסי גראמי ה-61. האריס וליפה ביצעו את השיר כחלק ממיקס, יחד עם סם סמית' בביצוע השיר Promises, וראג-אנ'-בון מאן שביצע את "Giant" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, ב-20 בפברואר 2019.
יובל המבולבל (פירושונים)
{{פירושונים|* יובל שם-טוב – שחקן, בדרן וכוכב ילדים ישראלי, מוכר בעיקר בשם הבמה והדמות שלו "יובל המבולבל"
ראו גם
}}
פיטר אגרה
פיטר אגרה (באנגלית: Peter Agre; נולד ב-30 בינואר 1949) הוא רופא, פרופסור וביולוג מולקולרי אמריקאי, שזכה ב-2003 בפרס נובל לכימיה לצד רודריק מק'קינון, על גילוי תעלות מים (Aquaporin). אלו תעלות בקרום התא, העשויות חלבון ומאפשרות מעבר מבוקר של מולקולות מים קוטביות דרך השכבה הליפידית של קרום התא. ב-2009, נבחר לראשות האגודה האמריקנית לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science, AAAS).
ביוגרפיה
אגרה נולד בנורת'פילד, מינסוטה, להורים ממוצא שוודי-נורווגי. הוא רואה עצמו כלותרני. אגרה סיים תואר ראשון בקולג' אוגסבארג (Augsburg College) ודוקטורט ברפואה (MD) ב-1974 מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ב-1975—1978 התמחה ברפואה פנימית בבית החולים האוניברסיטאי של קליבלנד. מאוחר יותר התמנה לסגן הנשיא למדע וטכנולוגיה של בית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת דיוק שבקליפורניה, שם פיתח את המחקר הביורפואי.
בשנת 2000 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-2003 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בנוסף, הוביל את מכון ג'ונס הופקינס לחקר המלריה Johns Hopkins Malaria Research Institute (JHMRI), וב-2008 הפך לראש המכון.
מחקר
אגרה גילה כי התאים מורכבים בעיקר ממולקולות מים, אולם יש תנועה של המולקולות בצורה מסודרת. במשך שנים רבות, סברו שמים יכולים לעבור דרך קרום התא, אולם המעבר הגדול של מולקולות בחלק מהתאים לא יכול להיות מוסבר בדרך זו. אגרה מצא את הממצא הזה בצורה סרנדיפית. הוא קיבל מענק מהמכונים הלאומיים לבריאות לחקר Rh, ובודדו את החלבון, אך חלבון נוסף של 28 קילודלטון. הם מצאו שמדובר בחלבון חדש, שנפוץ בתאי דם אדומים, בכליות ויש לו קרבה לחלבון מיצורים שונים, ובהם במוח של זבוב הפירות, חיידקים, בעדשות העין וברקמות של צמחים. הם מצאו שמדובר בתעלות של מים. תמרון של התעלות הללו יכול לעזור למצבים רפואיים שונים ובהם שמירה על נוזלים במחלות לב.
החלבון בודד לראשונה במעבדה באמצעות שיטה המבוססת על מסיסות בדטרגנט. החלבון לא התגלה קודם לכן משום שהוא לא נצבע בצביעות חלבונים סטנדרטיות, כגון צבעי קומסי. הם בודדו וניקו את החלבון בכמויות גדולות מתאי דם אדומים של בני אדם. הם מצאו שהחלבון נפוץ מאוד ושהוא אחד מהמרכזיים שנמצאים בממברנה. הם השתמשו ב-cDNA של החלבון ומצאו שהוא מתבטא ברקמות נוספות. הם וידאו את הממצא באמצעות נוגדנים שראו שנקשרים ברקמות שונות.
פיטר אגרה והקולגות שלו איששו את ההשערה שמדובר בתעלות מים באמצעות ניסוי ב-Xenopus laevis. Xenopus laevis היא צפרדע שהיא חיית מודל במחקרים רבים ושימושית במיוחד במחקר הזה משום שאין בתאים שלה כמעט מעבר של מים, דבר שמאפשר לה לחיות גם באגמים. בניסוי הם ביטאו את ה-cDNA שמצאו בתאים והשוו אותו לתאים להם הוזרקו מולקולות מים. אחרי כמה ימים, הם הראו כך שבאמת מדובר בתעלה שמעבירה מולקולות מים, משום שכמות מולקולות המים הייתה שווה בשתי הקבוצות אחרי כמה ימים. הם העבירו את אותם תאים לסביבה של מים מזוקקים ובעוד לתאים להם הזריקו מים לא היה הבדל משמעותי, תאי הניסוי התפוצצו.
הם יצרו מוטציות וכך הראו את חומצות האמינו החשובות לצורך הקישור של מולקולות המים. הם מצאו גם שמדובר בטטרהמר לו יש תעלה בכל תת-יחידה. במעבדה של אגרה בודדו וניקו את החלבון, ובמעבדה אחרת השתמשו בממברנות מלאכותיות ובריכוז גבוה של החלבון לצורך גיבוש של החלבון. באמצעות בדיקה של מעבר של מולקולות מים, הוכיחו שיש תפקוד מלא של התעלות. פענחו את המבנה הגבישי של החלבון. בהמשך, הסתבר שהמשפחה של החלבונים הללו גדולה ממה שחשבו, והיא נחקרה במעבדות שונות בעולם ונמצא המשפחה יכול להעיר לא רק מולקולות מים וגם גליצרול ולכן שמה של המשפחה שונה ל-Aquaglyceroporins. המעבדה של פיטר אגרה מצאה גם איזופורמים שונים של החלבון, כלומר חלבונים שדומים בתפקידם וברצף שלהם על אף שינויים קטנים שקיימים ברצף.
בשנת 2003 זכה אגרה בפרס נובל לכימיה על גילויי תעלות בממברנת התא.
פעילות פוליטית
אגרה ביקר בפומבי את התנהלותו של הנשיא ג'ורג' בוש ואף הוא חתם על עצומה שעודדה את ג'ון קרי לרוץ לנשיאות. הוא מחה על כך שארצות הברית לא חותמת על פרוטוקול קיוטו. בבחירות 2008, הוא אמר שלדעתו, נושאים סביבתיים וביטוח בריאות חשובים יותר מהמלחמה באיראן. ב-29 באוגוסט 2007 הוא הודיע שהוא לא ירוץ לסנאט של ארצות הברית, משום שסיכויו להיכנס לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית נמוכים. ב-31 באוגוסט, במאמר העורך בעיתון Star Tribune שנכתב על ידו, אגרה משך את מועמדותו בצורה רשמית. במאמר זה, הוא הדגיש את המחסור של מדענים בקונגרס האמריקני.
חיים אישיים
אגרה ואשתו מרי נשואים מאז 1975, ויש להם שלוש בנות, בן אחד ושתי נכדות צעירות. אגרה הוא בוגר תנועת הצופים בארצות הברית והגיע עד לדרגת הנשר, האות הגבוה ביותר שניתן לקבל בצופים האמריקאים. שניים מאחיו, גם הם רופאים, ובנו קלארק, סנגור ציבורי, כולם הגיעו לדרגה גבוהה זו בתנועת הצופים. אגרה חובב שייט בקאנו וסקי, והשלים חמש פעמים את מרוץ הסקי 60 ק"מ Vasaloppet בשוודיה. מאז שאובחן כחולה בפרקינסון בשנת 2012, נאלץ לצמצם את פעילותו.
"אני מזדהה יותר עם האקלברי פין מאשר עם אלברט איינשטיין", הוא אמר למגזין הצופים.
מנחם בן יהודה
הרקע המשפחתי והאידאולוגי
מנחם היה בנו של יהודה הגלילי ונכדו של חזקיה הגלילי. את משנתו האידאולוגית קיבל מאביו וסבו לפניו, לוחמי-חופש שפעלו בתקופות בהן אירעו חילופי שלטון בארץ יהודה.
לאחר שנתמנה הורדוס למושל הגליל (47 לפנה"ס) בחסות רומא, פנה לטפל באי השקט ששרר באזור עוד לפני מינויו: "הוא תפס את חזקיה ראש השודדים, אשר פשט בגדוד רב על המקומות הסמוכים בסוריה, והמית אותו".
לאחר מותו של הורדוס בשנת 4 לפנה"ס, בזמן שבנו-יורשו ארכלאוס ממתין לאישור הקיסר אוגוסטוס לשלטונו, מרדו היהודים (פולמוס של ורוס). בתוך אי הוודאות השלטונית ששררה, קמו מהומות בכל רחבי הארץ, ובציפורי אשר בגליל התקומם "יהודה בן ראש השודדים חזקיה".
בשנת 6 לספירה, הגלה אוגוסטוס את ארכלאוס לגאליה והפך את יהודה לנציבות רומאית. יחד עם הנציב קופוניוס הגיע קווריניוס, שבא להעריך את שווי נכסי הממלכה לשעבר ולעשות מפקד אוכלוסין לצורך גביית מיסים. אובדן הריבונות היהודית הניע את אביו של מנחם להקים תנועה חדשה - כת מיוחדת, "שלא דמתה ליתר הכתות", והסית את בני ארצו למרד. להט המרד המשיך לדור נוסף במשפחה הגלילית. שני אחיו של מנחם, יעקב ושמעון, הוצאו להורג בתלייה על ידי הנציב הרומאי ביהודה (46-48 לספירה), היהודי לשעבר טיבריוס אלכסנדר.
יוסף בן מתתיהו רואה השפעה ישירה של רעיונות התנועה הזאת על מעשיהם של הקנאים עשרות שנים מאוחר יותר, בזמן המרד הגדול: "אהבת החירות שאין לנצחה מצויה באנשי הכת הזאת, והם חושבים את האלוהים לבדו למנהיגם ולריבונם. נקל להם לקבל על עצמם כל מיני מיתות משונות ומעשי-נקמה בקרוביהם וידידיהם ובלבד שלא לכנות שום אדם בשם אדון...בטירוף הדעת שבא מכך התחיל עמנו לחלות מאז הניע אותם גסיוס פלורוס...למרוד בייאושם ברומאים." כפועל יוצא מכך, הוא רואה ביהודה הגלילי ותורתו, בין האחראים לחורבן הבית השני: הם "מילאו את המדינה מהומות ונטעו על ידי תורתם זו, שלא הייתה מקובלה קודם-לכן, את שורשי הפורענויות שהתרגשו ובאו אחר-כך...חורבן המדינה נגרם גם על ידי התלהבותם של הצעירים לאנשים אלה.
העובדה שיב"מ מכנה את הכת הזאת "פילוסופיה" ומונה אותה אחרי שלושה זרמים דתיים (הצדוקים, הפרושים והאיסיים), מעידה שמדובר ככל הנראה באידאולוגיה רוחנית-דתית, שממנה נגזרות השקפה מדינית - חרות ושחרור מכל שלטון זר, לצד השקפה חברתית - התקוממות פשוטי העם על העשירים ומעמד הכהונה. יתרה מכך, יב"מ מכנה את יהודה ומנחם בתואר "חכם" (ביוונית: סוֹפיסטֶס), מה שמעיד על כך שלא עמדו בראש ארגון-שחרור בלבד, אלא הנהיגו זרם רעיוני שכלל סיעות שונות וקבוצות נפרדות. העובדה שחברי אותן קבוצות היו חסידיה של "הפילוסופיה הרביעית", לא מנעה מהן להילחם זו בזו במהלך המרד, כאשר כל קבוצה מתרכזת סביב המנהיג שלה.
מנחם לוקח את ההנהגה על המרד בירושלים
בינתיים במצדה, מנחם פרץ את מחסן הנשק של הורדוס, חילק את כלי הנשק "לעם הארץ ולשודדים אחרים" ועלה בראשם לירושלים, כש"אנשי שלומם" של הסיקריים נשארים להחזיק במבצר. מנחם הגיע לירושלים "והתיצב בראש המורדים לנהל את המצור". המורדים, ללא אמצעים מתאימים להתגברות על החומה, חפרו מרחוק מתחת ליסודות אחד המגדלים, הניחו עליהם קורות מעץ והציתו אותן. הקורות נשרפו והמגדל התמוטט, אך הפתעה ציפתה למורדים בדמות חומה חדשה מצדו הפנימי של המגדל, אותה בנו הנצורים עוד קודם, לאחר שצפו מראש את תוכנית המורדים. פיליפוס בן יקים, "נציב המלך אגריפס", ניצל את המהומה ו"נמלט פתאום מארמון המלך הנצור". מחשש שירצח על ידי מנחם ואנשיו, החביאו אותו מקורביו בירושלים במשך 4 ימים, "וביום החמישי שם פאה נכרית על ראשו" וברח לתחומי ממלכת אגריפס. הנצורים ביקשו ממנחם שיתן להם לצאת בשלום, וקיבלו הסכמה לכך רק לגבי חיילי צבא המלך והיהודים בלבד. במצודה נשארו רק הרומאים. אחוזי אימה ומוקפים בהמון היהודי, הם ויתרו על ניסיון למשא ומתן, כי "לחרפה היה להם להתחנן אל היהודים" וממילא "לא האמינו בהם" (ביהודים), שיקיימו הסכם כזה. לכן נטשו את המחנה ונמלטו אל מגדלי ארמון הורדוס - הפיקוס, פצאל ומרים. אנשי מנחם כבשו את המחנה הננטש (ב-ו' באלול), הרגו את החיילים הרומאים שלא הספיקו לברוח, לקחו את השלל ושרפו את המחנה.
ההתנקשות
למחרת, ב-ז' באלול, נתפס חנניה הכה"ג כשהוא מסתתר בצינור המים מסביב לחצר המלך, ויחד עם אחיו חזקיה הוצא להורג על ידי מנחם. השתלטותו של מנחם על המרד גרמה לאנשי אלעזר בן חנניה לחשוש משלטון עריצות חדש, במקום זה הרומאי. כאשר עלה מנחם לבית המקדש להתפלל, "בפאר בגדי מלכים" ואיתו הקנאים החמושים, התנפלו עליו אנשי אלעזר בעזרת בית המקדש, ואליהם הצטרפו גם "יתר העם", שרגם אותו באבנים בתקוה שהמרד יסתיים. מנחם ואנשיו החלו לברוח מפני ההמון, כאשר אלה שנתפסו נפלו קורבן ללינץ'. רק מעטים ניצלו ממוות, כשהם בורחים למצדה, ובהם אלעזר בן יאיר, נכדו של יהודה הגלילי (אביו של מנחם) ומי שעתיד לפקד על המתבצרים שם. מנחם ברח לעופל, שם הסתתר עד שנתפס. הוא הוצא ממחבואו ויחד עם שרי צבאו ועבדו הבכיר אבשלום, עונה למוות בייסורים.
יוסף בן מתתיהו טוען שההשתתפות העממית בהוצאתו להורג של מנחם נעשתה מתוך אמונה שזה יהיה גם סופו של המרד, אולם מטרת אנשי אלעזר הייתה הפוכה – כדי ש"יוכלו להילחם ביתר שאת".
באוטוביוגרפיה שלו, יב"מ מביא את עדותו האישית על הפחד ששרר בירושלים בשלב זה של המרד, כאשר הוא עצמו היה על הר הבית בזמן רצח מנחם:
בתרבות
דמותו של מנחם נזכרת בספרו של הווארד פאסט, "ברניקה החשמונאית". מנחם הוא בין כארבע מאות הקרואים בקבלת פנים שעורכת ברניקי לחברי הסנהדרין הגדולה: "מנחם הכהן, גבר גבה־קומה, צנום בתכלית אך טוב־תואר...לבוש כולו תכלת, אך במפוכח, שום תכשיט זהב או כסף לא נראה עליו". מנחם מתואר בספר גם כבעל "זוג עיניים כחולות וקרות כקרח, ולא ניתן לראות בהן דבר אלא מות ושנאה".
מכונית בטיחות
מכונית בטיחות (באנגלית: Safety car) היא מכונית בענפי הספורט המוטורי המגבילה את המהירות של המתחרים במסלול המרוצים כאשר לא ניתן להתחרות על המסלול במהירות המרבית, בעיקר כאשר המסלול חסום בשל תאונה או בשל מזג אוויר גרוע. מטרת מכונית הבטיחות היא לאפשר למרשלים לפנות את המסלול מחסימתו בצורה בטוחה או להמתין לתנאי מסלול נוחים יותר מבחינת מזג האוויר.
בעת הצורך, מכונית הבטיחות נכנסת למסלול לפני מוביל המרוץ, ובדרך כלל אסור למתחרים לעבור את מכונית הבטיחות או לעקוף מתחרים אחרים כאשר מכונית הבטיחות נמצאת על המסלול. על מכונית הבטיחות לשמור על מהירות סבירה, כדי להבטיח שהצמיגים של המתחרים יישארו חמים ותחרותיים. כאשר מכונית הבטיחות עוזבת את המסלול, המתחרים חוזרים למרוץ רגיל. ההסתמכות הראשונה על אמצעי בטיחות זה התרחשה במהלך המרוץ הראשון של אינדיאנפוליס 500, שנערך בשנת 1911.
השפעה
השימוש במכונית בטיחות משפיע על תוצאות המרוץ, מפני שכל המשתתפים במרוץ חייבים להאט, ובכך מתבטלים הפערים שהושגו לפני כן. מכונית הבטיחות מצמצמת את הפערים והופכת את המרוץ לצמוד יותר, גם מפני שבחלק מענפי הספורט לקבוצות מותר להיכנס לפיט סטופ כדי לבצע תיקונים שונים ולהחליף גלגלים, מה שמאפשר להן להתחרות ברמה גבוהה יותר לאחר מכן.
בפורמולה 1
באליפות הפורמולה 1, אם תאונה או מזג אוויר סגרירי (בדרך כלל גשם כבד) מונעים מהמרוץ הרגיל להמשיך בבטחה, מנהל המרוץ יקרא ל"מכונית בטיחות". משנת 2007, כל מכוניות הפורמולה 1 חייבות להיות עם נוריות ו/או צגים המותאמים להגה, שבהם נדלקת נורית לד צהובה כאשר מכונית הבטיחות נכנסת למסלול. כשמכונית הבטיחות תהיה מוכנה לעזוב את המסלול, היא תכבה את האורות הכתומים שלה כדי לציין שהיא יוצאת בסוף ההקפה. הנהגים חייבים להמשיך בנסיעה האיטית עד שאורות ירוקים ודגלים מתאימים יציינו שהם יכולים להתחרות שוב. נהג מכונית הבטיחות הקבוע בפורמולה 1 הוא ברנד מאילנדר.
דגלי מרוץ
בעת השימוש במכונית בטיחות, או במכונית בטיחות וירטואלית, נעשה שימוש בדגלי מרוץ שונים כדי להסב את תשומת לב המתחרים אליה:
באליפות הפורמולה 1 הנפת דגל צהוב בעמדת המרשל הראשי מעידה על סכנה לאורך המסלול. שימוש בדגל הצהוב אוסר על הנהגים לבצע עקיפה כל עוד לא מונף דגל ירוק, המבטל את תוקפו של הדגל הצהוב. כאשר מכונית בטיחות נמצאת על המסלול, בנוסף לדגל הצהוב מונף גם שלט עליו מופיעות האותיות "SC" (ראשי תיבות של המילים: Safety Car) בכתב שחור. כשמערכת ההתרעות מבוססת על רדיו – הדיווח על מכונית בטיחות מתרחש באופן מיידי. אם לא, השלט מונף ברגע שהמכונית עולה על המסלול, בליווי נפנוף בדגל צהוב. לאחר שמכונית הבטיחות מפנה את המסלול, מונף דגל ירוק בכל התחנות לאורך המסלול. במרוצי צ'אמפקר, כאשר מכונית בטיחות נמצאת על המסלול, יונף דגל צהוב יחד עם דגל לבן. כאשר יש צורך בנפנוף בשני דגלים (סכנה החוסמת את המסלול או חלקו), אך אין צורך במכונית הבטיחות יונף בכל התחנות שלט המסמן עליו כתוב "VSC" - מכונית בטיחות וירטואלית. במקביל, יופעלו שלטים מוארים עליהם מופיע כיתוב זהה באור צהוב מהבהב. במהלך קיומה של מכונית בטיחות וירטואלית אסורה העקיפה, למעט במקרה שנהג נכנס לרחבת הטיפולים או שנהג מאט בשל בעיה שאינה קשורה לדגל הצהוב. הקבוצות והנהגים יקבלו התראה של בין 10 ל-15 שניות לפני שהדגל הירוק יונף שוב.
טוני פוליס
אנטוני ריצ'רד פוליס (באנגלית: Anthony Richard Pulis; נולד ב-16 בינואר 1958) הוא כדורגלן עבר ולשי וכיום מאמן כדורגל.
קריירת מועדונים
פוליס החל את הקריירה שלו בבריסטול רוברס אליה הצטרף כבר בבית הספר. פוליס שיחק במדי קבוצת הבוגרים של המועדון החל משנת 1975, ערך 85 הופעות ליגה לפני שעזב להונג קונג לקבוצת Happy Valley AA, בשנת 1981. הוא חזר לרוברס לאחר עונה אחת וערך 45 הופעות ליגה נוספות לפני שעבר למועדון הוולשי ניופורט קאנטרי, בשנת 1984. בניופורט, פוליס הפך לשחקן חשוב במערך הקבוצה. לאחר שהקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים, הארי רדנאפ החתים את פוליס בבורנמות' בה בילה שלוש שנים לפני שהצטרף לג'ילינגהם בשנת 1989. פוליס חזר לבורנמות' לאחר עונה אחת כשחקן/ מאמן, בתפקיד זה ערך 16 הופעות וכבש שער אחד בטרם פרש ממשחק בסיום עונת 1992.
בורנמות'
פוליס מונה למאמן זמני בוסטהאם יונייטד ב-1992, לאחר שהארי רדנאפ החליט לעזוב את תפקידו במועדון. פוליס כיהן בתפקיד עד סיום העונה ואז מונה למאמנה של בורנמות' בה כיהן במשך שתי עונות, עד סיום עונת עונת 1993/1994.
ג'ילינגהם
בקיץ 1995 מונה פוליס למאמנה של ג'ילינגהם, הוא כיהן בתפקיד במשך 4 עונות, הוא קידם את הקבוצה מקבוצת תחתית לקבוצה שמתמודדת בצמרת. לאחר שכמעט עלה ליגה עם הקבוצה, פוטר פוליס ב-1999 מתפקידו בעיקר בעקבות מחלוקת עם יו"ר המועדון. בהמשך אף תבע פוליס את האחרון ב־400,000 ליש"ט שבסופו של דבר הסתיימה בבית המשפט ופוליס זוכה על ידו ב-75,000 ליש"ט.
בריסטול סיטי
פוליס מונה למאמנה של בריסטול סיטי לקראת עונת 1999/2000. כבר מתחילה היו שמועות על מערכת יחסים עכורה בינו לבין הנהלת המועדון ובהמשך אף עם קהל המועדון בעיקר לאחר ששמו נקשר בתקשורת למעבר לפורטסמות', ואכן עזב פוליס את המועדון תוך זמן קצר.
פורטסמות'
בינואר 2000 עזב פוליס את בריסטול סיטי על מנת לאמן את פורטסמות'. הוא לקח את פורטסמות' מהשליש התחתון בטבלה לחלק העליון, אף על פי כן באוקטובר 2000 פוטר והוחלף על ידי סטיב קלרידג'.
סטוק סיטי
לאחר שנתיים בהן לא אימן כלל, מונה פוליס למאמנה של סטוק סיטי מעט לאחר שהחלה עונת 2002/2003. פוליס מצא את עצמו מיד במאבק נגד הירידה לליגה השלישית. לאחר מספר החתמות טובות בחלון העברות של חודש ינואר, הצליחה הקבוצה להישאר בליגה במחזור האחרון של העונה כשגברה 1-0 על רדינג. פוליס מספר בראיונות, שהעונה הזו, בה הצליח להשאיר את הקבוצה ליגה, היא אחת ההצלחות הגדולות ביותר בקריירת האימון שלו.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2003/2004, הדריך פוליס את המועדון למקום ה-11. בתחילת עונת 2004/2005, גברה המתיחות בין המאמן לבין היושב ראש בעקבות אי העברת כספים לרכישת שחקנים כפי רצונו של פוליס. המחלוקת בין פוליס לבעלים האיסלנדים של המועדון הגיעה לשיא עם פיטוריו של פוליס ב-28 ביוני 2005. גם לאחר שפוטר, המשיכו חילופי ההאשמות בין השניים, יושב ראש המועדון אמר שפוליס פוטר מכיוון "שלא ניצל את שוק ההעברות", פוליס אמר לעומת זאת: "מכרנו את מלך השערים שלנו ומעולם לא החלפנו אותו". במקומו של פוליס מונה ההולנדי יוהאן בוסקאמפ 24 שעות בלבד לאחר שפוליס פוטר.
פלימות' ארגייל
בעונת 2005/2006 מונה פוליס למאמנה של פלימות' ארגייל מהצ'מפיונשיפ עמה סיים במקום ה-11 אף על פי כן, לא המשיך במועדון לעונה נוספת.
סטוק סיטי
ב-14 ביוני 2006 הוכרז כי פוליס יחזור לקדנציה שנייה כמאמנה של סטוק סיטי.
פוליס זכה כמאמן חודש אפריל 2007 לאחר שסטוק צברה 11 נקודות ב-5 משחקים, רצף זה העלה את הקבוצה עד למקום השביעי בטבלה, עם זאת, בסופו של דבר סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-8 בליגה ומחוץ לפלייאוף. לקראת עונת 2007/2008 מכרה סטוק סיטי מספר שחקני מפתח, אולם רכש נכון של המועדון בראשותו של פוליס, העמיד אותה במקום טוב לקראת העונה שבפתח. סטוק בהדרכתו של פוליס העפילה לפרמייר ליג בסיום אותה עונה לראשונה מזה 23 שנה, עם העלייה, הודה פוליס כי הקבוצה צריכה להתחזק אולם הבהיר כי המועדון "לא ישתגע" עם ההוצאות שלו. ההחתמה הגדולה של הקיץ הייתה בדמותו של החלוץ דייב קיטסון, קיטסון הצטרף בתמורה ל-5.5 מיליון ליש"ט, הקיץ כלל עוד מספר החתמות כולל בנו של פוליס, אנתוני פוליס . לאחר פתיחת עונה מוצלחת בפרמייר ליג, הסתבכה הקבוצה במאבקי התחתית דבר שהציב אותה כמועמדת לירידת ליגה, אף על פי כן, מספר החתמות נכונות בחודש ינואר התבררו כטובות, וסטוק הבטיחה סופית עונה נוספת בפרמייר ליג ב-9 במאי לאחר שגברה 2-1 על הול סיטי. פוליס זכה לשבחים רבים בממלכה על עבודתו בסטוק למרות תקציב נמוך והוא אף הוזכר כמועמד אפשרי לתואר מאמן השנה בפרמייר ליג.
בעונה שלאחר מכן, סטוק ביססה את מעמדה בליגה כקבוצת מרכז טבלה ואף העפילה באותה העונה אל רבע גמר הגביע כולל ניצחונות על ארסנל ומנצ'סטר סיטי. סטוק סיימה את העונה במקום ה-11 בפרמייר ליג עם 47 נקודות, שתי נקודות יותר מהעונה שעברה. ב-6 בפברואר 2010, ציין פוליס את הופעתו ה-300 כמאמן סטוק עם ניצחון 3:0 על בלקברן רוברס, היה זה הניצחון הגבוה ביותר של הקבוצה מזה 24 שנים.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2010/2011 הפך פוליס למאמן השלישי בתולדות סטוק שהוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה- FA לאחר ניצחון ברבע הגמר על וסטהאם יונייטד. לאחר מכן הם המשיכו גם למשחק הגמר כשגברו על בולטון 5-0, תוצאה שהפכה את פוליס למאמן הראשון שהוביל את סטוק לגמר הגביע האנגלי. במשחק הגמר, הפסידה סטוק 1-0 למנצ'סטר סיטי, כיוון שהאחרונה הבטיחה את מקומה באירופה כבר דרך הליגה, סטוק העפילה לליגה האירופית לקראת עונת 2011/2012. יו"ר המועדון, פיטר קואטס אמר בסיום אותה עונה כי פוליס הוא המאמן הגדול אי פעם שהיה בסטוק . בקיץ 2011, החתימה הקבוצה את פיטר קראוץ' בסכום של 10 מילי ליש"ט, סכום שיא עבור המועדון.
לאחר שהדיחה את היידוק ספליט, העפילה סטוק לשלב הבתים של הליגה האירופית, סטוק הוגרלה בבית עם בשיקטש, דינמו קייב ומכבי תל אביב, היא העפילה גם לשלב הבא, את ההישג הזה הגדיר פוליס "אבן דרך בתולדות המועדון". הקבוצה הודחה על ידי ולנסיה בשלב שלאחר מכן ובליגה, סיימה את העונה במקום ה-14.
את עונת 2013/2014 החלה סטוק בצורה לא טובה, בחודר ינואר, צברה הקבוצה נקודה אחת בלבד, ההופעות והתוצאות נותרו גרועות גם בפברואר ופוליס ספג ביקורת קשה מצד האוהדים לאחר תבוסה ביתית לוסטהאם. עם זאת, מספר ניצונות לקראת סיום העונה הציבו את הקבוצה במקום ה-13 בסיום העונה. פוליס עזב את המועדון ב-21 במאי 2013 לאחר פגישה עם יו"ר המועדון פיטר קואטס . לאחר עזיבתו אמר פוליס כי הוא מאוכזב מהחלטתו של קואטס אך מקבל את נימוקיו.
קריסטל פאלאס
ב-23 בנובמבר 2013 מונה פוליס למאמנה של קריסטל פאלאס כשחתם על חוזה לשנתיים וחצ. הניצחון הראשון שלו הגיע ב-3 בדצמבר 2013, 1-0 על וסטהאם. בחודש אפריל ניצחה הקבוצה חמישה משחקים רצופים דבר שזיכה את פוליס בתואר מאמן חודש אפריל בפרמייר ליג. את העונה, עונת 2013/2014, סיימה הקבוצה במקום ה-11 עם 45 נקודות דבר שזיכה את המאמן בתואר מאמן השנה בפרמייר ליג.
וסט ברומיץ' אלביון
ב-1 בינואר 2015 מונה פוליס למאמנה של וסט ברומיץ' אלביון. פוליס חיזק מאוד את הגנת הקבוצה והפך אותה לקבוצה עיקשת הגנתית, בקבוצה שמרה בחודש פברואר על רשת נקייה ב-3 מתוך ארבעה משחקים, דבר שזיכה את פוליס כמאמן חודש פברואר בפרמייר ליג. הקבוצה סיימה את העונה, עונת 2014/2015 במקום ה-13 בפרמייר ליג, כשבדרך היא משיגה ניצחונות על צ'לסי ומנצ'סטר יונייטד. באוקטובר 2016, חתם פוליס על חוזה במועדון עד 2018. לקראת סיום העונה, הוכרז פוליס כאחד משישה המועמדים בתואר מאמן השנה בפרמייר ליג, אך לא זכה בסופו של דבר. הקבוצה סיימה את העונה, עונת 2016/2017 במקום ה-10. ב-11 באוגוסט 2017, פוליס חתם על הארכת חוזה נוספת במועדון, עד 2019. פוליס פוטר מתפקידו בוסט ברומיץ' ב-20 בנובמבר 2017, לאחר רצף תוצאות גרוע בו ניצחה הקבוצה רק ארבעה מתוך 22 משחקי הליגה כשהקבוצה ממוקמת במקום ה-17 בליגה. לאורך כהונתו כמאמן הקבוצה, היה נתון לביקורות רבות מצד אוהדים ופרשנים על סגנון הכדורגל השלילי וההגנתי בו משחקת הקבוצה.
מידלסברו
ב-26 בדצמבר 2017, מונה פוליס למאמנה של מידלסברו מהצ'מפיונשיפ. במשחקו הראשון כמאמן, הפסידה הקבוצה 1-0 לאסטון וילה. את העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי ובכך העפילה לפלייאוף העלייה בו הפסידה לאסטון וילה ונשארה עונה נוספת בצ'מפיונשיפ. ברוב עונת 2018/2019 שמרה הקבוצה על מיקומה בששת המקומות הראשונים בליגה, אם כי, ריצה של שישה הפסדים רצופים גרמה לקבוצה לסיים מחוץ לפלייאוף והמועדון החליט שלא להאריך את חוזהו במועדון בתום העונה.
שפילד ונסדיי
ב-13 בנובמבר 2020 חזר פוליס לאמן לאחר למעלה משנה חוץ לכדורגל ומונה למאמנה של שפילד ונסדיי מהצ'מיונשיפ.
המשחק הראשון שלו בתפקיד הסתיים בהפסד 1:0 לפרסטון נורת' אנד. לאחר הפסד 2–0 לנוטינגהאם פורסט, הוא שבר את שיא ההתחלה הגרועה ביותר עבור כל מאמן בשפילד וונסדיי אי פעם כשהשיג 3 נקודות בלבד מ-24 אפשרויות. רק במשחקו התשיעי בתפקיד השיגה הקבוצה ניצחון בכורה בהדרכתו בניצחון 0-1 על קובנטרי סיטי.
ב-28 בדצמבר 2020, פוטר פוליס מתפקידו כחודש וחצי בלבד לאחר שמונה כשהוא משיג ניצחון אחד בעשרה משחקים. לפי דיווחים בתקשורת הסיבה לפיטוריו הייתה מחלוקת עם הבעלים בנוגע למדיניות הרכש בחודש ינואר. הבעלים, דג'פון צ'אנסירי, תיאר מאוחר יותר את מינוי פוליס למאמן כטעות גדולה.
חיים אישיים
פוליס נולד בניופורט, ויילס. משפחתו עברה לוויילס ממלטה טרם נולד, מפני שסבו ואביו, אנג'לו, עבד בפלדה. בצעירותו אהד את מנצ'סטר יונייטד. אחד מאחיו, ריי, נהג לשחק גם בניופורט קאנטרי, וכיום הוא יו"ר המועדון. בנו, אנתוני, הוא כדורגלן עבר המשמש כיום כעוזר מאמן אינטר מיאמי. לפוליס גם בת, סטפני, שבן זוגה, ג'ק סוואן הוא כדורגלן חובבן ששיחק בנוער של קבוצת בורנמות'. לפוליס הוענק תואר כבוד מאוניברסיטת סטפורדשייר ב-10 ביולי 2009. הוא קיבל את הפרס על תרומתו בסיוע לתלמידים בנושא עיתונות בספורט. הוענק לו גם פרס דומה מאוניברסיטת ויילס, ניופורט, ב-2013.
פוליס השתתף במרתון לונדון 2009, אותו סיים תוך 4 שעות 31 דקות ו-57 שניות. ב-31 במאי 2012. פוליס נשא את הלפיד האולימפי לקראת אוליפיאדת לונדון 2012.
פוליס הוא קתולי ומגיע בקביעות לכנסייה. אמו נפטרה ב-13 בספטמבר 2010, באותו יום בו היה לסטוק משחק נגד אסטון וילה, פוליס לא הופיע למשחק אך הופיע בהפתעה למחצית השנייה תוך מחיאות כפיים מצד הקהל. הקבוצה הייתה בפיגור 1-0 במחצית, אולם הפכה את התוצאה במחצית השנייה בנוכחותו של פוליס והיה זה הניצחון הראשון של הקבוצה לאותה עונה.
מילסאמי אורחיי
מועדון כדורגל מילסאמי אורחיי (ברומנית: FC Milsami Orhei) היא קבוצת כדורגל מולדובית מהעיר אורחיי אשר משחקת בליגת העל המולדובית.
הקבוצה נוסדה בשנת 2005, והחלה לשחק בליגת העל המולדובית בעונת. בעונת זכתה לראשונה בגביע המולדובי, ובעונת  זכתה לראשונה באליפות מולדובה.
נחלת שבט אשר
נַחֲלַת שֵׁבֶט אָשֵׁר, היא החלק מארץ ישראל, שנקבע בהגרלת נחלתם של שבטי ישראל כנחלתו של שבט אשר. הנחלה ממוקמת בצפון-מערב ארץ ישראל לאורך חופו של הים התיכון. הנחלה עלתה בגורל החמישי. .
המקרא מתאר את גבול שבט אשר, מקטעי גבולות ומרשימות ערים, אשר חלק מהן, ערי גבול אשר מציינות את גבול השבט. בתחום נחלת שבט אשר עמק עכו, צפונית לכרמל ונקודתו הצפונית ביותר בעיר צידון. גבולו המזרחי של השבט אינו מוגדר, אך יש המשערים כי הוא ממשיך בגבול הגליל המערבי בקו כבול - קנה. תחום גבולו נתחם בגבול נחלת שבט זבולון. בתחום נחלת אשר נכללות ערי הכנעני: עכו, צידון, אחלב אכזיב, חלבה, אפק ורחוב. שבט אשר לא הגיע להתגבשות הנחלה כגוש אחיד. היאחזותו הייתה בקרקעות הפנויים בין ערי הכנענים ככתוב בספר שופטים א', ל"ב: "וַיֵּשֶׁב הָאָשֵׁרִי בְּקֶרֶב הַכְּנַעֲנִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ כִּי לֹא הוֹרִישׁוֹ."
מיקום נחלת אשר יצר קושי כי היא נמצאה בדרומה של פיניקיה. פיניקיה לא הייתה בשליטת ישראל אלא רק בתקופתו של דוד ובתחילת מלכות בנו שלמה, אשר נתן אותה לחירם מלך צור. שמואל אחיטוב טוען כי ניתן לשער שלפני המחבר המקראי היה מסמך מימי הממלכה המאוחדת, אשר בו תיאור הנציבות התשיעית בממלכת שלמה, וזאת בדומה לכתוב המתאר את נחלת שבט דן ולכן אין הכתוב מוסר מידע על גבול בין נחלות אשר וזבולון וזאת כי שני השבטים היו מאוחדים.
הנרי קראון
הנרי קראון (באנגלית: Henry Crown; 1896 - 14 באוגוסט 1990) היה תעשיין ופילנתרופ יהודי-אמריקאי. ייסד את חברת "Material Service Corporation" שהתמזגה בשנת 1959 לג'נרל דיינמיקס.
אודותיו
נולד בארצות הברית כהנרי קרינסקי להורים יהודים אשר היגרו מליטא והיה הילד השלישי מתוך שבעה ילדים. אביו, אריה, שינה את שם המשפחה לקראון כשהיה הנרי ילד. קראון למד בבית ספר עד לכיתה ח' ובשנת 1915, כשהיה בן 19, הקים יחד עם אחיו סול חברה למכירת ברזל.
בשנת 1919, בעזרת הלוואה על סך עשרת אלפים דולר, הקים יחד עם אחיו אירווינג את חברת "Material Service Corporation". החברה עסקה במכירת חצץ, חול, פחם וחומרי גלם נוספים בעבור חברות בנייה באזור שיקגו. בשנת 1959 שווי החברה הגיע לכ-100 מיליון דולר והיא התמזגה עם חברת ג'נרל דיינמיקס ובשנת 1966 קראון הפך לבעל השליטה העיקרי בחברה. במלחמת העולם השנייה, גויס קראון לחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ומאז דבק בו הכינוי "קלונל קראון". הוא תרם כסף רב למטרות שונות, בהן לאוניברסיטת סטנפורד, לאוניברסיטת ברנדייס ולאוניברסיטת נורת'ווסטרן. משפחת קראון תרמה להקמת מרכז החלל במוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו, תיאטרון אריה קראון ב-McCormick Place ומרכז רבקה קראון (על שם אשתו הראשונה) באוניברסיטת נורת'ווסטרן. לזכרו הוקמה הקתדרה על שם הנרי קראון ללימודים עבריים מודרניים באוניברסיטת שיקגו.
בירושלים תרם להקמת אולם קונצרטים על שמו (בית התזמורת הסימפונית ירושלים) בתיאטרון ירושלים והמכון למחקר עסקים בישראל ע"ש הנרי קראון בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב.
הוא נפטר בשנת 1990 כשהוא בן 94. השאיר במותו את אשתו גלדיס, ושני בנים.
צרפת של וישי
על כינונו של המשטר הכריז המרשל אנרי פיליפ פטן בעקבות תבוסתה של צרפת במערכה על צרפת, שבה כבשו צבאות גרמניה הנאצית חלקים נרחבים מצרפת, והביסו את צבאה במערכה שנמשכה שישה שבועות, בין מאי ליוני 1940. ב-10 ביולי 1940 הצביעה האספה הלאומית הצרפתית על כינונו של המשטר. הצבעה זו העניקה לפטן כוח פוליטי חזק. פטן, שהיה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה הצרפתית השלישית, כינה עצמו מעתה "ראש המדינה הצרפתית" (Chef de l'État Français). משטרו של פטן קידם אידאולוגיה של "מהפכה לאומית" (Révolution nationale) שהתיימרה להעניק למדינה חיים חדשים.
למשטר וישי היו סמכויות מסוימות גם באזור הכיבוש הגרמני בצפון צרפת, אך החוקים שחוקק יושמו רק אם לא סתרו את החקיקה הגרמנית. עיקר כוחו של המשטר היה ב"אזור החופשי", שבו שכנה גם העיר וישי, ששימשה כמרכזו המנהלי של המשטר. הסדר זה נמשך עד מבצע לפיד, נחיתת בעלות הברית בחופי צפון אפריקה, ב-8 בנובמבר 1942, שבעקבותיו הורה היטלר על כיבוש האזור החופשי. לאחר כיבוש זה, שכונה "מבצע אנטון", הוחל הכיבוש הגרמני על כל חלקיה של צרפת, פרט לרצועה צרפתית באזור האלפים שבה שלטה איטליה הפשיסטית עד ספטמבר 1943.
הלגיטימציה של המשטר ושל פטן ולאוואל עמדה אל מול אתגר מתמיד שהציבו מולם אנשי צרפת החופשית בראשות הגנרל שארל דה גול, שיצא לגלות, הוביל את ההתנגדות לכיבוש הגרמני ולמשטר וישי, וטען כי תנועתו מייצגת את ההמשכיות של הממשלה הצרפתית הלגיטימית. במהלך הזמן איבד המשטר את הלגיטימציה והאמון הציבורי מהם נהנה באופן מוגבל בתחילתו, ופעולות ההתנגדות למשטר גברו ברחבי צרפת. בעקבות הפלישה לנורמנדי ב-1944, הכריז דה גול על הקמת ממשלה צרפתית זמנית. לאחר שחרור פריז באוגוסט 1944, קבעה הממשלה הזמנית בראשות דה גול את מושבה בפריז, ובאוקטובר 1944 זכתה להכרה מצד בעלות הברית כממשלה החוקית היחידה המושלת בצרפת.
ב-20 באוגוסט 1944 הועברו פקידי ממשל וישי ותומכי המשטר העיקריים לזיגמרינגן שבגרמניה, שם ייסדו ממשלה גולה בראשות פרנאן דה ברינון. ממשלה זו פעלה עד אפריל 1945. לאחר תבוסת הנאצים, נתפסו רוב ראשי משטר וישי, ונשפטו על ידי אנשי הממשלה הצרפתית הזמנית. ראשי משטר וישי, פייר לאוואל, ז'וזף דארנן ופרנאן דה ברינון הוצאו להורג. פטן נדון למוות בשל בגידה, אך עונשו הומתק למאסר עולם.
שטח וממשל
בניגוד לתפיסה המקובלת, לפיה שלטה ממשלת וישי אך באזור שכונה "האזור החופשי" בדרום צרפת, השתרעו סמכויות הממשלה בתחום האזרחי אף על מרבית האזור שנכבש על ידי הגרמנים בצפון, פרט לחבל אלזס לוריין שנוהל על ידי הגרמנים, אך לא סופח על ידם באופן רשמי. פקידי ממשל וישי בערי הכיבוש הגרמני, כמוריס פאפון בבורדו, קיבלו את הוראותיהם ישירות מהממשלה בווישי. רנה בוסקה, ראש המשטרה בממשל וישי, פעל בפריז באמצעות סגנו ז'אן לגאי, שתיאם עם הנאצים את הפשיטות בחיפוש אחר יהודים. רק במקרה בו הייתה סתירה בין החוק הגרמני והחוק הצרפתי, חל החוק הגרמני בשטחי הכיבוש.
ב-11 בנובמבר 1942 כבשו הגרמנים גם את "האזור החופשי" בעקבות נחיתת בעלות הברית בחופי צפון אפריקה ב"מבצע לפיד". "צבא שביתת הנשק" שהותר לממשל וישי להחזיק, פורק, ועצמאותו של הממשל נלקחה ממנו גם להלכה. עם זאת, הדבר אך הקל על פעולת פקידי וישי כאשר הקו המבדיל בין "אזור הכיבוש" ו"האזור החופשי" בוטל במרץ 1943. עד פלישת בעלות הברית לצרפת ביוני 1944, פעלו פקידי וישי כממשלה בעלת סמכויות מסוימות בכל שטחה של צרפת. עד אוגוסט 1944 הוכרה ממשלה זו כממשלה הלגיטימית של צרפת אף בידי ממשלות זרות שהיו במלחמה עם גרמניה, כממשלת ארצות הברית וממשלת קנדה. בתחילת דרכה קיימה ממשלת וישי מגעים אף עם ממשלת בריטניה, אף כי זו אירחה את דה גול, ותמכה באנשי צרפת החופשית, שטענו כי הם המייצגים את המשכיות הממשלה הלגיטימית של צרפת. מגעים אלו פסקו לאחר שהסתבר כי ראשי ממשל וישי מתכוונים לשתף פעולה עם גרמניה באופן מלא.
מושבות צרפת
שליטת אנשי וישי במושבות צרפת הועמדה בפני אתגר מתמיד מצד אנשי צרפת החופשית. עם הקמת הממשלה, הייתה לה את השליטה להלכה, אם לא למעשה, במושבותיה של צרפת שהשתרעו על שטחים נרחבים באפריקה, במזרח התיכון ובאוקיאניה. בצפון אפריקה הייתה אחיזתם של אנשי וישי חזקה במיוחד. כן נותרו נאמנות לווישי מושבות צרפת בחופה של סומליה, ובהן עיר הנמל החשובה ג'יבוטי. במהלך אוגוסט וספטמבר 1940, הצטרפו אל צרפת החופשית צ'אד, קמרון, קונגו, ואפריקה המשוונית הצרפתית שבירתה ברזוויל (כיום בירת הרפובליקה של קונגו). אליהן הצטרפו מושבות צרפת בפולינזיה הצרפתית, באיי ההברידים החדשים, באיי סן-פייר ומיקלון, ובקלדוניה החדשה. הודו-סין הצרפתית, והאיים גוואדלופ ומרטיניק נותרו תחת שלטון וישי. בשנים שלאחר מכן פעלו אנשי צרפת החופשית ובעלות הברית נגד אנשי וישי, וצירפו שטחים נוספים. ביוני 1941 כבשו בעלות הברית את סוריה ולבנון מידי אנשי וישי, ובנובמבר 1942, במסגרת מבצע לפיד, נכבשו גם מושבות וישי בצפון אפריקה.
תבוסת צרפת במלחמה והקמת ממשלת וישי
עם כניסת צרפת למלחמת העולם השנייה ב-3 בספטמבר 1939, לא הייתה צרפת נחושה כפי שהייתה במלחמת העולם הראשונה. זרם פוליטי חזק הטיף לעמדות פרו גרמניות. על אף שראש הממשלה הצרפתי פול ריינו היה מנהיג תקיף, פעלו מחוץ לממשלה מאחורי הקלעים אנשים כפייר לאוואל, ראש הממשלה לשעבר וממובילי מדיניות הפייסנות, והמרשל אנרי פיליפ פטן, גיבור מלחמת העולם הראשונה ששימש כשגריר במדריד, והמתין לעמדת הנהגה.