cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פר העלם דבר של ציבור
הגדרת הוראה
במשנה ובתלמוד מובאים כמה תנאים לכך שהוראת הסנהדרין תחשב הוראה שחייבים להביא על הטעות שבה פר העלם דבר של ציבור:
הבאת הקרבן
במשנה ובגמרא מובאת מחלוקת תנאים נרחבת, בנידון הכמות המינימלית של החוטאים המחייבת הבאת פר לקרבן, וכן בשאלה על מי מוטלת מצוות הבאת הקרבן.
מחלוקת זו סובבת סביב פירוש הפסוק. על פי הגמרא, התנאים נחלקו בפירוש המושג "עדת ישראל", בפירוש המושג "הקהל", וכן בשאלה האם ה"א הידיעה במילה "הקהל" מיותרת, ואם כן, האם דווקא בפסוק, או גם בפסוק השני.
שיטת רבי יהודה
שיטת רבי יהודה היא, שכיון שהמילה "קהל" מיותרת, יש לדרוש שכל אחד משבטי ישראל נקרא "קהל", ולכן הפסוק "ונעלם דבר מעיני הקהל" עוסק בכל מקרה שבו לפחות רובו של אחד מהשבטים חטא בהוראת בית הדין הגדול. במקרה כזה, על כל אחד מהשבטים להביא פר לקרבן, כיון שגם המילה "קהל" בפסוק העוסק בקרבן מיותרת, והיא באה ללמד ש"כל קהל וקהל", כלומר כל שבט, חייב להביא קרבן בנפרד.
בנוסף, לפי רבי יהודה גם האות ה"א מיותרת בשני הפסוקים, ולכן יש ללמוד ממנה שני דינים נוספים: 1. חובת פר העלם דבר אינה רק על הוראה מוטעית שהורתה הסנהדרין לכל ישראל, אלא אפילו על רוב שבט שחטא על פי הוראת הסנהדרין הראשית שלו. במקרה כזה, רק השבט שחטא צריך להביא קרבן, ושאר השבטים פטורים (בשונה ממקרה בו שבט אחד חטא על פי הוראת הסנהדרין, שבו כל שבט חייב להביא קרבן). 2. "הוראה תלויה בבית דין ומעשה תלוי בקהל", כלומר, כיון שהמילה "הקהל" סמוכה למילה "ועשו", יש ללמוד שעל אף שההוראה ניתנת על ידי הסנהדרין, המעשה המחייב קרבן צריך להיעשות על ידי רוב הציבור, ולא על ידי בית דין.
שיטת רבי שמעון
רבי שמעון סובר שהאות ה"א אינה מיותרת בפסוק "ונעלם דבר מעיני הקהל", אלא רק בפסוק "והקריבו הקהל". לכן הוא סובר שכל שבט ושבט חייב להביא קרבן, אך רק אם רוב השבטים חטאו. אם מחצית השבטים או פחות חטאו, השבטים החוטאים צריכים להביא יחד קרבן אחד בלבד. בשני הייתורים הנוספים, של המילה "קהל" והה"א שלה, הוא משתמש לגזירה שווה המשווה בין החטא לקרבן, ומלמדת שכמו שבפסוק העוסק בחטא, גם הסנהדרין וגם הציבור כלולים בחטאו של "הקהל", כך שניהם צריכים להביא קרבן, ולכן חברי הסנהדרין צריכים להביא פר נוסף על הפרים שמביאים השבטים.
שיטת רבי מאיר
שיטת רבי מאיר היא, שהאות ה"א אינה מיותרת כלל, ולכן המילה "קהל" מכוונת לכל הציבור, כלומר לכל שבטי ישראל. בשני הייתורים של המילה "קהל" הוא משתמש גם לגזירה שווה, המלמדת לשיטתו, שכמו שהפסוק הראשון "ונעלם מעיני הקהל", מתייחס להוראתם המוטעית של חברי הסנהדרין שהם "עיני הקהל", כך גם הפסוק "והקריבו הקהל", מתייחס לחברי הסנהדרין. לכן לשיטתו, חובת הבאת הפר מוטלת על חברי הסנהדרין שמביאים פר אחד בלבד, ודווקא במקרה שבו רוב העם חטא, שאז אפשר להתייחס לכך כאילו כל העם חטא, על פי הכלל רובו ככולו.
חישוב רוב העם
חכמי המשנה בדור שאחר רבי מאיר, נחלקו כיצד לשיטתו יש לקבוע שרוב העם חטא. הגישה הידועה היא, שניתן לקבוע שרוב העם חטא רק אם חטאו רוב השבטים (שבעה שבטים מתוך שנים עשר), שהם גם רוב הציבור בסכום האנשים. רבי שמעון בן אלעזר מסר משמו של רבי מאיר, שדי בשישה שבטים, אם הם רוב הציבור בסכום האנשים, או לחלופין בשבעה שבטים, גם אם כמות האנשים שחטאו אינם רוב הציבור.
גם לפי שיטת רבי שמעון בן אלעזר, מעניק רבי מאיר, עדיין, עדיפות לכמות השבטים. שכן כאשר רוב השבטים חטאו, יש להביא קרבן חטאת בכל מקרה, גם אם מדובר בחלק קטן מהעם לפי סכום האנשים. לעומת זאת, אם רוב האנשים בעם חטאו, יש להביא קרבן דווקא אם סכום השבטים אינו מנוגד לרוב, וישנם לפחות שישה שבטים - מחצית מהעם, אך אם רוב השבטים לא חטאו, וישנם חמישה שבטים ומטה בלבד שחטאו, אין להביא קרבן אף על פי שרוב האנשים חטאו.
ייתכן שלפי שתי השיטות, נחשב רוב העם לפי סכום השבטים בלבד, ודרוש רוב מיוחס מקרב השבטים עצמם, כלומר שבעה שבטים. אלא, שאת מחצית מהעם, ניתן להחשיב במידה מסוימת לכל העם, לפי הכלל מחצה כרוב, האומר כי לפעמים למחצה ישנו כח שווה לרוב וכוחו ככל הדבר, והטיית המחצה הגורמת להחשיב את המחצית ככל העם, נוצרת על ידי הטיה צדדית, שמקורה ברוב האנשים מתוך הציבור.
ניסוי UA1
ניסוי UA1 (יוּ איי אחת) - (Underground Area 1- אזור תת-קרקעי 1) הוא גלאי חלקיקים, הנמצא במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN.
באמצעות ניסוי זה, וניסוי ה-UA2, התגלו בוזון Z ובוזון W, נשאי הכוח של הכוח החלש. על התרומה לניסוי ומציאת הבוזונים זכו קרלו רובייה וסימון ואן דר מיר בפרס נובל לפיזיקה.
ניסוי UA1 קיבל את שמו מכך שהיה הניסוי התת-קרקעי הראשון ב-CERN. הוא ממוקם מחוץ לשני אתרי cern המרכזיים, בנקודת חיבור על מאיץ הסופר פרוטון סינכרונטרון (SPS) אשר בין השנים 1981 ל־1991 שודרג למאיץ סופר פרוטון-אנטיפרוטון סינכרונטרון (SppS) המאיץ פרוטונים ואנטי- פרוטונים אשר מתנגשים במיקומו של הגלאי UA1.
ה UA1 היה גלאי ענק ומורכב בזמנו. הוא תוכנן כגלאי בעל מטרה כללית. הגלאי היה בצורת גליל באורך של 5.8 מטרים ובעל קוטר של 2.3 מטרים המורכב משישה תאים. הוא היה תא הסחיפה הגדול ביותר בזמנו. הוא תיעד את העקבות של חלקיקים טעונים בשדה מגנטי בעוצמה של 0.7 טסלה ומדד את המומנטום שלהם, מטענם החשמלי ואת קצב איבוד האנרגיה שלהם. אטומים בתערובת הגז שכללה ארגון ואתאן התייננו כאשר עברו בקרבתם חלקיקים טעונים שנוצרו בעקבות התנגשות החלקיקים בגלאי. האלקטרונים שהשתחררו בתהליך היינון נסחפו בשדה חשמלי שיוצר על ידי כבלי שדה ונקלטו על ידי כבלי חישה. הסידור הגאומטרי של 17,000 כבלי שדה ו-6,125 כבלי חישה בתוך המאיץ איפשר להפיק ייצוג תלת־ממדי אינטראקטיבי של אירועים פיזיקליים משוחזרים.
קיואו ודאצ'י
קִיוֹאוֹ וַדָאצִ'י (ביפנית: 和達 清夫, 8 בספטמבר 1902 – 5 בינואר 1995) היה פרופסור לסייסמולוגיה בסוכנות המטאורולוגית של יפן. מחקריו על רעידות אדמה עמוקות קשרו את שמו באזור ודאטי-בניוף – תחום של מוקד רעידות האדמה המצוי באזורי הפחתה.
מחקרי רעידות אדמה
במחקריו על רעידות אדמה ביפן גילה ודאצ'י כי ככל שרעידות האדמה התקרבו לשוליים המזרחיים של אסיה, כך גדל עומקן. בשנת 1928 פרסם את הראשון מבין דוחות תצפיותיו, והמשיך לפרסמם עד שנת 1936. עבודתו סיפקה עדויות משכנעות לקיומן של רעידות אדמה עמוקות, והובילה לבנייתם של מודלים שעסקו במבנה התנועה במעטפת כדור הארץ.
השפעת מחקריו
בראיון משנת 1980 סיפר צ'ארלס ריכטר כי מצא מאמר של ודאצ'י בו נערכה השוואה בין רעידות אדמה רדודות לעמוקות, המראה הקבלה בין תזוזת הקרקע המקסימלית לבין המרחק ממוקדי רעידות האדמה. מאמר זה סייע לריכטר בפיתוח הסולם הסייסמי הקרוי על שמו: סולם ריכטר.
ביצת עמיק
ביצת עמיק (בערבית: محمية عميق) היא מקווה מים בשוליה המערביים של הבקאע בלבנון, מצפון מזרח לכפר עמיק. בעבר הלא רחוק התקיימה גם ביצה נוספת, מעט צפונה, בין ענג'ר וכפר זבד, אך נכון לתחילת המאה ה-21 מהווה ביצת עמיק את מקווה המים הטבעיים היחיד ששרד בבקעת הלבנון. הביצה הוכרזה כשטח בעל חשיבות לציפורים ב-1994, כאתר של אמנת רמסר ב-1999 וכשמורה ביוספרית מטעם אונסקו ב-2005. הביצה היא חלק מאגן הניקוז של נהר הליטני הזורם דרומה, מזרחית לביצה, בחלקה המערבי של הבקאע.
הביצה נמצאת לרגלי המורד המזרחי של ג'בל בארוכ, כ-7 קילומטרים דרום-דרום-מערב לעיירה קב אליאס וכ-2.5 קילומטרים צפונית מערבית לכפר עמיק. שטחה העיקרי של הביצה, המכוסה ברובו בקנה קוצני ובסוף, ובבריכות פתוחות, הוא 2,800 דונם, והיא משתרעת בין מורד ההר ועד אפיק נהר הליטני ברצועה ארוכה ממערב למזרח. מקורות המים הם גשם ושלג שיורדים על רכס ג'בל בארוכ. רוב הגשמים יורדים בין דצמבר למרץ, מחלחלים במהירות דרך שכבות אבן הגיר של ההר ומגיחים ממעיינות שבשטח הבקאע. איכות המים נחשבת כגבוהה, שכן המים לא מזוהמים על ידי דשנים חקלאיים וחומרי הדברה. בגלל שאיבת מים לצורכי חקלאות עד סוף המאה ה-20, התייבשה רוב הביצה באמצע יולי (למעט כמה בריכות עמוקות ותעלות) ולא התמלאה שוב עד ינואר או פברואר. בעקבות פעילות השלוחה הלבנונית של ארגון השימור הבינלאומי "A Rocha", להפחתת השימוש במי הביצה לצורכי חקלאות, גדלו כמויות המים ובעקבות כך גם תועדה עלייה במעבר עופות בשטח השמורה.
בחלקו המערבי של אזור הביצה, מצוי אתר ארכאולוגי קטן, אתר עמיק, שנמצאו בו שרידי התיישבות אנושית מתקופת התרבות הנאטופית ומהתקופה הנאוליתית.
גאורגי שרמדיני
גאורגי שֶרמָדִינִי (בגאורגית: გიორგი შერმადინი; נולד ב-2 באפריל 1989) הוא כדורסלן גאורגי המשחק בטנריפה. הוא נולד בעיר מצחתה, בגאורגיה. גובהו 2.16 מטרים והוא משחק בעמדת הסנטר.
קריירה
בעונת 2005/2004, שרמדיני היה מלך הסלים של ליגת הנוער הגאורגית. השיא שלו נרשם במשחק בו קלע 89 נקודות מול הקבוצה סטייט סוקוהומי, ולכך הוסיף 16 ריבאונדים ו-6 אסיסטים. היו לו גם משחקים בהם קלע 52 נקודות, 54 נקודות, ובמשחק אחד השיג 60 נקודות, 17 ריבאונדים ו-7 אסיסטים. הוא גם השתתף במחנה סופרסטאר אדידס. בינואר 2005 זומן שרמדיני לאימוני הקבוצה הצעירה של מכבי טביליסי, בה החל לשחק כדורסל באופן מקצועי בגיל 16.
בעונתו הראשונה בליגה הגאורגית, בעונת 2006/2005, כשהוא בן 17, הוא העמיד ממוצע למשחק של 28.5 נקודות, 14.7 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים, 3.0 חסימות, ו-1.2 חטיפות. במהלך עונת 06–2005, שרמדיני הוזמן ל"כדורסל ללא גבולות" במחנה אירופה (BWB) שנערך באוניברסיטת וילנה, במדינת ליטא בתאריך 30 ביוני עד 3 ביולי. במהלך עונת 07–2006, בגיל 18, הוא העמיד ממוצע נקודות שהיה הגבוה ביותר למשחק אי-פעם בליגה הגאורגית. הוא העמיד ממוצע של 35.1 נקודות למשחק, 16.4 ריבאונדים, 4.7 אסיסטים, 3.4 חסימות ו-2.6 חטיפות. עונה זו כללה משחק בו קלע 60 נקודות, לקח 17 ריבאונדים, וחילק 6 אסיסטים. במהלך עונת 2008/2007, בגיל 19, בליגה הגיאורגית, הוא העמיד ממוצע של 33.5 נקודות למשחק, 18.4 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים, 3.2 חסימות ו-2.3 חטיפות.
בשנת 2012 הצטרף שרמדיני למכבי תל אביב, אך לאחר שלושה חודשים בקבוצה, בדצמבר 2012, שוחרר עקב אי שביעות רצון ואי התאמה לקבוצה ולכן חתם באולימפיאקוס פיראוס.
בשנים 2017–2019 שיחק שרמרדיני בקבוצת אוניקאחה מאלגה, מליגת העל הספרדית.
משנת 2019 משחק שרמרדיני בקבוצה טנריפה מליגת העל הספרדית. במאי 2020 האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש עונות נוספות.
שירים שהוקלטו על ידי בילי אייליש
הזמרת האמריקאית בילי אייליש הוציאה שני אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים (EP) ואלבום לייב אחד. בנובמבר 2015, בגיל 13, העלתה אייליש את "Ocean Eyes" ל-SoundCloud, שהפך ללהיט מיידי, והוביל להחתמתה ב-דארקרום ו-אינטרסקופ רקורדס בשנה שלאחר מכן. באוגוסט 2017, אייליש הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה Don't Smile at Me. הוא נכתב על ידי אייליש לצד אחיה, פיניאס או'קונל. אלבום האולפן הראשון שלה, When We All Fall Asleep, Where Do We Go?, יצא במרץ 2019. מסוף 2019 ועד תחילת 2021, אייליש הוציאה כמה סינגלים מצליחים מסחרית - "Everything I Wanted", "No Time to Die", "My Future", "Therefore I Am" ו-"Lo Vas a Olvidar" - כאשר האחרון הוא שיתוף פעולה עם רוסליה לסדרת הטלוויזיה אופוריה. אייליש הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Happier Than Ever, ב-30 ביולי 2021.
רצח הנערים מתקוע
רצח הנערים מתקוע הוא פיגוע טרור בו נסקלו למוות שני נערים מהיישוב תקוע. הפיגוע הוא אחד מפיגועי הטרור הבודדים שלא פוענחו עד כה.
תיאור המקרה
ביום שלישי 8 במאי 2001 יצאו הנערים יעקב קובי מנדל ויוסף איש-רן, שהיו אז בני 13, לטייל בוואדי תקוע הסמוך לבתיהם. משלא שבו לביתם החלו חיפושים אחריהם ולמחרת בבוקר נמצאו גופותיהם במערת חריטון לא הרחק מביתם, כשהן רגומות באבנים.
בימים שלאחר הרצח נתקבלו אצל סוכנויות ידיעות בינלאומיות שיחות אנונימיות שבהם קיבלו ארגוני טרור לא מוכרים אחריות על הרצח. בין השאר ארגון לא מוכר בשם חזבאללה פלסטין לקח אחריות על הפיגוע. בהודעה האנונימית נמסר כי הרצח הוא נקמה על רצח תינוקת בעזה. אותו ארגון לקח אחריות גם על הפיגוע בדולפינריום מאותה שנה, אך נסוג לאחר מכן (בהמשך, התברר כי חמאס הוא האחראי לפיגוע בדולפינריום). מאז לא קיבל הארגון אחריות לפיגועים נוספים וקיים ספק במערכת הביטחון אם ארגון כזה היה קיים.
חוק קובי מנדל
העובדה שקובי מנדל היה אזרח אמריקאי הניעה מחוקקים אמריקאים לדרוש התניית הסיוע האמריקאי לרשות הפלסטינית בדיווח על פעולות הרשות הפלסטינית נגד הטרור ולנקוט סנקציות נגדה אם לא תעמוד בהתחייבויותיה בתחום זה. בהמשך דרשו מחוקקים נוספים שארצות הברית תפעל למיצוי הדין עם טרוריסטים שרצחו אזרחים אמריקאים והיוזמה שולבה בחוק שהתקבל בשנת 2004 וכונה "חוק קובי מנדל".
קרן קובי
כשנה לאחר הרצח הקימו הוריו של קובי, שרי וסת' מנדל, את "קרן קובי" המנציחה את בנם. על פי הגדרתה נועדה העמותה להיות "בית לשכול הישראלי על כל סוגיו".
העמותה פועלת לחיזוק החוסן, השמחה והתקווה בקרב המשפחות השכולות ומעניקה מקום בטוח להתמודדות עם האבל מתוך הכלה, אהבה וכבוד.
הקטלוג הכללי החדש
הקטלוג הכללי החדש של ערפיליות וצבירי כוכבים (באנגלית: New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars, בדרך כלל מופיע בראשי התיבות NGC) הוא קטלוג שנערך על ידי ג'ון דרייר בשנת 1888 עבור החברה האסטרונומית המלכותית וכולל בתוכו 7,840 ערכים, רובם הגדול גלקסיות. הקטלוג הכללי החדש התבסס על הקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים של ג'ון הרשל משנת 1864, שהכיל 5,079 ערכים, אך הרחיב אותו ותיקן טעויות שהתגלו בו. בשנים שלאחר פרסום הקטלוג, הרחיב ג'ון דרייר את הקטלוג עוד יותר באמצעות שתי תוספות לקטלוג שכונו קטלוגי אינדקס (Index Catalogues) שבהם מוחלף הסימון NGC ב־IC והן מכילות 5,386 עצמים נוספים.
היסטוריה
בשנת 1878, 14 שנים אחרי פרסום "הקטלוג הכללי" של ג'ון הרשל, פרסם ג'ון דרייר תוספת של 1,172 עצמים חדשים וכן תיקונים של טעויות. בשנת 1886 הוא הציע לחברה האסטרונומית המלכותית לפרסם תוספת נוספת לקטלוג, אך החברה האסטרונומית המלכותית בקשה ממנו לערוך קטלוג חדש ומעודכן. בשנת 1888 פרסם דרייר את "הקטלוג הכללי החדש של ערפיליות וצבירי כוכבים" שהכיל את העצמים מהקטלוג הכללי של הרשל ואת התוספות של דרייר וכן תיקונים של טעויות שהתגלו בקטלוג של הרשל. התוספת הראשונה משנת 1895 (IC I) כללה 1,529 עצמים נוספים והתוספת השנייה משנת 1910 (IC II) כללה עוד 3,857 עצמים. שתי התוספות כללו גם הערות ותיקונים לקטלוג המקורי. אף על פי שדרייר צפה בחלק מהעצמים וגילה טעויות (בתיאור העצם או במיקומו) או אימת את המידע בעצמו, המספר הגדול של העצמים לא איפשר לו לאמת את רוב המידע המופיע בקטלוג והוא נאלץ להסתמך ברוב המקרים על רישומי התצפית של הרשל ושל האסטרונומים האחרים שדיווחו על העצמים שבקטלוג. כמו כן, דרייר עצמו הכניס מספר קטן של שגיאות כאשר העתיק את המידע לקטלוג החדש. מכיוון שדרייר הקפיד על ציון מקור המידע של כל אחד מהעצמים, ניתן היה לתקן טעויות אלה בקלות, אך עדיין הקטלוג כלל מידע שגוי רב. לאורך המאה ה־20 נעשו מספר ניסיונות לבצע אימות של המידע המופיע בקטלוג ולתקן את השגיאות המופיעות בו. חלק ממאמצים אלה התקבלו וחלק יצרו קטלוגים אחרים, מעודכנים יותר. הניסיונות העיקריים נעשו בשנים 1973 (הקטלוג הכללי החדש המעודכן), 1988 (הקטלוג הכללי החדש 2000) ו־1997 (עדכון של הקטלוג הכללי החדש ושל קטלוגי האינדקס). כמו כן החל בשנת 1993 פרויקט של זיהוי וצילום כל העצמים המופיעים בקטלוג באמצעות שיתוף פעולה של אסטרונומים מקצועיים וחובבים.
תכולה
על פי האסטרונום הגרמני וולפגנג שטייניקה (Wolfgang Steinicke) שיזם את עדכון ואימות הקטלוג בשנת 1997, הקטלוג הכללי החדש מכיל 7,080 עצמים המחולקים לסיווגים הבאים:
קטלוגי האינדקס מכילים עוד 5,386 עצמים המחולקים לסיווגים הבאים:
כאן קול המוזיקה
כאן קול המוזיקה היא תחנת רדיו ישראלית, השייכת לתאגיד השידור הישראלי, שמשדרת מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה אמנותית על כל גווניה השונים. התחנה החליפה את קול המוזיקה של קול ישראל שברשות השידור.
המנצחת וזמרת הסופרן יעל צ'רני שימשה כמנהלת התחנה עד פרישתה מהתפקיד באפריל 2018. צ'רני ניהלה אומנותית והגישה לסירוגין את "אתנחתא בצבע" ששודרה ב"קול המוזיקה" בין השנים 2013–2014.
בשנת 2018 השמיעה התחנה מערכה שלמה מתוך אופרה שכתב המלחין הגרמני ריכרד וגנר, בניגוד למדיניות השידור הציבורי שלא להשמיע מיצירותיו בשל דעותיו האנטישמיות. בעקבות הביקורת הודיעה הנהלת התאגיד כי הייתה זו החלטה שגויה.
בראשית שנת 2020 התמנה עומר פרנקל לעורך בכיר של התחנה. פרנקל מוביל שינוי במדיניות התחנה שבמרכזו שידור מוזיקה קלה יותר מכפי שהיה נהוג ב"כאן קול המוזיקה" לפני מינויו לתפקיד (וגם ב"קול המוזיקה" ההיסטורי). בהתאם, במשך רוב שעות השידור מושמעת רק מוזיקה קלה ואפילו לא קלאסית, כשמוזיקה רצינית יותר מושמעת למשכי זמן קצרים, ולרוב רק חלקים מתוך היצירות. מדיניותו שנויה במחלוקת. בתקופה יולי 2019 עד יוני 2020 חשיפת כאן קול המוזיקה הייתה בשיעור 4.1%, ובתקופה יולי 2020 עד יוני 2021 רק 3.8%, כלומר ירידה של 7.3% בשיעור החשיפה.
אימרה ראדאי
אימרה ראדאי (במקור פקטה קודם שוורץ, בהונגרית: Ráday Imre; בודפשט, 4 בספטמבר 1905 – בודפשט, 12 במרץ 1983) היה שחקן יהודי-הונגרי, במאי תיאטרון, מרצה באוניברסיטה, מגיש רדיו; השחקן הראשון שזכה בפרס קזינצי ; בעלה של מיצי ארדיאי, ואחר כך בעלה של השחקנית ארז'י פאפאי, אביו של הצלם מיהאי ראדאי.
ביוגרפיה
אביו מור פקטה (מקודם:שוורץ) (1878-1941) היה סוחר כלי נגינה ילידי בודפשט, ואמו הייתה אילונה קון, תופרת. ראדאי איבד את אמו בגיל צעיר ואביו נישא בשנית. אימרה הילד אהב לשרטט ולצייר. בגיל 14 זכה בתחרות לאמנים צעירים. לאחר התיכון הפך לסטודנט ב"מכללה לאמנות שימושית" ובערבים פיתח את כישורי הרישום שלו בבית ספרו של צייר בעל שם. עם זאת, התעניינותו פנתה במהרה לתיאטרון. הוא נרשם לבית הספר לדרמה של קלמן רוז'אהדי, שם סיים את לימודיו בשנת 1923. חתם חוזה לשנה בעיר סקשפהרוואר. משנת 1924 עד 1926 היה חבר בתיאטרון גרגיי ציקי בקאפושוואר (Csiky Gergely Színház (Kaposvár)). מ־1926 עד 1929 עבד בברלין כשחקן באולפני הסרטים UFA. הוא אף הומלץ על ידי קלמן רוז'אוולדי לתפקיד הרוזן בוני באופרטה של אמריך קלמן נסיכת הצ'רדש. תוך שלוש השנים לאחר מכן צילם שבעה סרטים אילמים, בהם על חיי יוהאן שטראוס (הבן). הוא היה חבר "תיאטרון מרכז העיר" בבודפשט משנת 1929 עד 1930, ובין 1930 לבין 1935 שיחק ב"תיאטרון ההונגרי" ובתיאטרון הקומדיה של בודפשט. ב־4 בינואר 1930 ראדאי התחתן עם השחקנית מיצי ארדיאי בבודפשט, אותה הציג בפני קארוי נוטי בברלין. בתקופת נישואיהם השתתפו בכמה סרטים ביחד. צילומים אלה לא עשו טוב למערכת היחסים שלהם, כי עד שהסרט הראשון הוקרן בהצגת בכורה הם כבר התגרשו.
בשנת 1932 צולם הסרט "נשקי אותי מתוקה" ב"אולפני הסרטים הוניה" בכיכובו. זה היה הסרט המדבר הראשון שלו. הסרט המדבר השני היה "סיפור של מרץ" ב-1934.
בין השנים 1939–1945, רק לעיתים רחוקות היה יכול לשחק בגלל מוצאו היהודי. הוא הופיע באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בהופעת פרידה (באישור מיוחד, לאחר האיסור על יהודים להופיע) עם אוסף שירה ואז נסע להולנד בעזרת מכר. שם שיחק את תפקידיו בגרמנית. אולם בשנת 1941 חזר לבודפשט. תחילה שיחק בתיאטרון גולדמארק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בפני קהל יהודי בלבד ולאחר מכן הסתתר במהלך המלחמה. ב-30 ביולי 1941 הוא נשא לאישה את ארז'בט מגדולנה פרדה, הידועה יותר כמאני פרדה, שניהלה סלון אופנה בבודפשט. מאוחר יותר היא הפכה לעקרת בית ולאם כאשר נולד ילדם הראשון, מיהאי ראדאי (1942), ושנתיים לאחר מכן אנדראש ראדאי (1944).
הוא הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט כשחקן וכבמאי בשנת 1945, הוא שיחק בין היתר בבמה העליזה ובתיאטרון צבא העם ההונגרי בין 1951 לבין 1953. הוא הפך למרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בין השנים 1950 לבין 1956. הוא התעלם מצילומי הסרטים בגלל מדיניות התרבות הסוציאליסטית.
מאוחר יותר כן שיחק בסרטים עלילתיים, בסרטי טלוויזיה ובמשחקי רדיו. סדרת תוכניות הטלוויזיה הקשורה לשמו הייתה "חיים במשך שנים" בתחילת שנות השבעים. השידור השבועי היה לקשישים, הוא היה המגיש וגם כתב את המילים.
ההצגה התיאטרון האחרונה שלו בתיאטרון תאליה הייתה בהצגה של בלה ז'ולט: "ארז'בטווארוש" בשנת 1973. עם זאת, הוא המשיך לשחק בסרטים.
מנגיש קומפקטי קווי
המנגיש הקומפקטי הקווי הוא קונספט למאיץ חלקיקים קווי העתיד להתממש, אשר יעדו הוא לחקור את אופי ההתנגשויות בין אלומות אלקטרונים לפוזיטרונים. מנגיש זה הוא הפתרון הממשי היחיד למאיץ חלקיקים שיפעל בטווח אנרגטי המגיע מסדר גודל של 10GeV עד לסדר גודל של כ-10TeV. המנגיש עתיד להיבנות לאורכם של 11 עד 50 קילומטרים ולהוות חלק מהרכב המאיצים הפעילים ב-CERN. הצורך במנגיש טמון בעובדה כי כל ניסיון להאיץ אלקטרונים ופוזיטרונים במבנה טבעתי דוגמת ה-LHC יגרום לאובדן של חלק גדול מהאנרגיה שלהם, ולכן קיים צורך במבנה חדש.
ייחודו של המאיץ כולל בתוכו שתי תכונות עיקריות: האחת היא כי המנגיש מאיץ חלקיקים עד להתנגשות עם האנטי-חלקיקים שלהם, דבר שלא נעשה עד כה. התכונה השנייה היא שעקב ההתנגשויות של החלקיקים הנקודתיים, המנגיש צפוי לספק מידע רב על בוזון ההיגס.
מבנה המנגיש
המנגיש מורכב משני חלקים המהווים תמונת מראה זה של זה. כל חלק מאיץ אלומות חלקיקים ראשיות – אחד פוזיטרונים והשני אלקטרונים. האצת האלומות נעשית בעזרת אלומות מניעות, לאורך מקטעים קוויים. תכונת הקוויות מסייעת במניעת אובדן האנרגיה של אלומות האלקטרונים והפוזיטרונים. לכן, בגלל העובדה שהחלקיקים מואצים בחלקים הקוויים בלבד, ניתן להגיע לתאוצה אופטימלית (עד ל-100MV/m) בהשקעת אנרגיה מינימלית. אנרגיה זו, כמוזכר, מסופקת באמצעות אלומות אלקטרונים מניעות. שתי אלומות החלקיקים המרכזיות נפגשות זו עם זו בסוף ההאצה ובאמצע המנגיש – הגלאי. תפקידו של גלאי זה הוא לזהות התנגשויות ולתעד את המתרחש בהן, בפרט את האנרגיה המשתחררת ממפגש האלקטרון והפוזיטרון.
האצת האלומות המרכזיות
האצת האלומות המרכזיות (main beams) נעשית באמצעות קרניים מניעות (drive beams), המורכבות מאלקטרונים. האלומות המניעות עוברות בשני מקטעים. במקטע הראשון, כפי שנראה בחלק השחור שבשרטוט, הן מואצות על ידי מאיצים קוויים באורך של 2.5 ק"מ. לאחר מכן, נכנסות האלומות לטבעות השהייה (delay loop) ולטבעות שילוב (combiner ring), שם תדירותן וגודל הזרם מוגברים עד לכ-100 אמפר. אורך המקטע השני הוא כ-140 מטרים וניתן לראותו בשרטוט בתור המקטע הקווי האדום.
משם, האלומות המניעות מומרות באמצעות טכנולוגית CALIFES לתדרי רדיו (RF) המאיצים את האלומות המרכזיות. טכנולוגית ה-CALIFES מיוצגת בשרטוט על ידי התיבות האדומות, מהן יוצאים חצים שחורים, שהם תדירות הרדיו.
הגלאי
בדומה למנגישים אחרים, הגלאי של המנגיש הקומפקטי הקווי מורכב מארבע שכבות עיקריות: מערכות מעקב, קלורימטרים, גלאי מיואונים וסילונית (סולנואיד). דרך שילוב המידע המתקבל מהשכבות השונות, ניתן לזהות אילו חלקיקים נפלטו במהלך ההתנגשות ומשם להסיק מידע על ההתנגשות ועל החלקיקים שנוצרו בה.
מטרות המנגיש
למנגיש הקומפקטי הקווי קיימות שתי מטרות עיקריות. המטרה הראשונה, והחשובה ביותר, היא לגלות מידע מדויק יותר לגבי בוזון ההיגס, בזכות התכונות הנקודתיות של האלקטרונים והפוזיטרונים כמוזכר. המטרה השנייה המושגת באמצעות טכנולוגית האצת האלומות היא בדיקת התנהגות top quark באנרגיות גבוהות. התנהגות קווארק זה לא נחקרה עד כה באנרגיות בסדרי גודל אלו.
המנגיש שואף לגלות פיזיקה חדשה, מעבר למודל הסטנדרטי, הן באמצעות הדיוק הגבוה במדידותיו והן באמצעות גילוי ישיר של חלקיקים חדשים. מנגיש זה אמור להציע רגישות מרובה למצבים האלקטרו-חלשים השונים.
תכנון ובנייה
המנגיש הקומפקטי הקווי הוא המנגיש הקווי הגדול ביותר אשר מתוכנן ועתיד להיבנות. לשם השוואה, המאיץ הקווי של סטנפורד בקליפורניה (SLAC) קטן ממנו פי עשרה. השטח המיועד לבנייתו של המנגיש נמצא על הגבול בין צרפת לשווייץ, בתוך שטחי CERN. בתכנונו של המנגיש השתתפו מעל ל-70 מוסדות מיותר מ-30 מדינות, כולל האוניברסיטה העברית שבירושלים מטעם מדינת ישראל.
המנגיש אמור להחל את פעילותו ב-2035, אותה שנה בה מנגיש ההדרונים הגדול (LHC) אמור להפסיק את פעילותו.
חץ דורבן
חץ דורבן (באנגלית: Iron Fist, בתרגום לעברית: אגרוף ברזל) היא מערכת הגנה אקטיבית מתוצרת תעש מערכות ואלביט מערכות. המערכת מיועדת לרכב קרבי משוריין ואף לכלי רכב קלים יותר, וכוללת מכ"ם לאיתור האיום, שבשים אלקטרוניים וכן אמצעי פיזי ליירוט האיום. היא נועדה להגן מפני רקטות נ"ט, טילי נ"ט ופגזים הנורים מטנק.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-21 החליט משרד הביטחון לפתח מערכת הגנה אקטיבית (APS) קשה ("Hard Kill") כנגד איומי נ"ט. רפא"ל נבחרה לפתח את המערכת ומתעש מערכות ביקש משרד הביטחון לפתח גם היא מערכת הגנה אקטיבית שתשמש כגיבוי למקרה שהפיתוח ברפא"ל ייכשל. המערכת של רפא"ל, שנקראת בעברית "מעיל רוח" ובאנגלית "Trophy", נבחרה לשמש כמערכת ההגנה האקטיבית של טנקי מרכבה סימן 4. המערכת השלימה ניסויים ב-2006 ונהפכה למבצעית בצה"ל ב-2009. בשנת 2016 הודיע משרד הביטחון כי מנהלת טנק המרכבה (מנת"ק) במשרד הביטחון השלימה את התקנת מערכת "מעיל רוח" ראשונה על-גבי נגמ"ש הנמ"ר ובתום סדרת ניסויים יותקנו מערכות "מעיל רוח" על כלל הנמ"רים שיוצאים מפס הייצור.
בשנת 2006 הוצג הקונספט של "חץ דורבן" ובשנת 2007 נכנסה המערכת לניסויים, אותם עברה בהצלחה.
בנובמבר 2010 הודיע משרד הביטחון על הקפאת המימון לפיתוח ולהצטיידות במערכת "חץ דורבן".
במאי 2011 פורסם כי במהלך ניסויים בארצות הברית מערכת "חץ דורבן" יירטה בהצלחה טילי נ"ט מסוג מטיס וחודרנים קינטיים.
מנכ"ל משרד הביטחון, אודי שני, ניסה לכפות על רפאל ועל תע"ש לשלב בין שתי המערכות - "מעיל רוח" של רפאל, ו"חץ דורבן" של תע"ש, כאשר הספק הראשי יהיה רפאל, אך תע"ש סירבה לכך בתוקף. בסוף 2012 הוחלט כי גם נגמ"שי הנמ"ר יצוידו ב"מעיל רוח", וכי דורות ב' של שתי המערכות יתחרו זו בזו ב-2013.
בדצמבר 2018 פורסם כי צבא היבשה של ארצות הברית החליט לצייד את נגמ"שי הבראדלי שלו במערכת "חץ דורבן".
באוגוסט 2019 פרסם משרד הביטחון כי החליט להצטייד במאות מערכות "חץ דורבן" כהגנה על נגמ"שי האיתן ודחפורי ה-D9 של צה"ל, בהיקף שנאמד בכ-100 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2022 ערכו מנת"ק ואלביט מערכות סדרת ניסויים מוצלחים במערכת "חץ דורבן" שהותקנה על נגמ"ש איתן. המערכת נמצאת בשלבי אינטגרציה מתקדמת עם הנגמ"ש והדחפור.
הנדסה ועקרונות פעולה
"חץ דורבן" מיועדת לטפל במגוון רחב של איומים נגד טנקים בהם רקטות נגד טנקים (כגון RPG), טילים נגד טנקים (ATGM) וכן פגזי חלולן (HEAT) וחודרנים קינטיים (KEP) הנורים מתותחי טנקים.
המערכת מורכבת ממכ"ם שפותח על ידי "ראדא תעשיות אלקטרוניות" וחיישן תת-אדום תוצרת "אלישרא" שנועד לגלות איומי נ"ט על הכלי. כאשר המערכת מזהה איום שעומד לפגוע בכלי, היא מנסה לשבש אותו (אם מדובר בטיל נ"ט), מפעילה מיסוך עשן ואם אין ברירה היא משגרת חימוש המתפוצץ בקרבת האיום ומנטרל אותו (מפוצץ את האיום או מטה את מסלולו). החימוש המיירט עשוי מחומרים מתכלים, על מנת לא לייצר רסס המסכן לוחמי חי"ר הנמצאים בקרבת הכלי.
לטביה באירוויזיון 2002
לטביה באירוויזיון 2002 השתתפה עם השיר "I Wanna" בביצוע של מריה נאומובה.
המפקריט
להמפקריט יתרונות רבים בבניה, בהם בידוד תרמי מעולה, יכולת הולכה של אדי מים וחתימה אקולוגית נמוכה. ההמפקריט אינו חומר קונסטרוקטיבי (כלומר חומר בנייה בעל יכולת לשאת משקל מעבר למשקלו העצמי), ויכולת נשיאת המשקל שלו הנה סביב 1/20 מזו של בטון מזוין. ההמפקריט משמש כמילואה במערכת שלד מוכנה, לרוב שלד עץ, פלדה או פלדה דקת דופן, אך ייתכנו גם שיטות אחרות, בעיקר במקומות בהן משמש החומר לשחזור מבנים ישנים העשויים אבן או בטון.
שיטת הבניה בהמפקריט
קיימות גם שיטות בנייה מתועשות בהמפקריט, בהן הכנת לבנים מהמפקריט בתבניות במפעל, או הכנת קירות ומחיצות שלמות יצוקות מראש והבאתם לאתר הבנייה להרכבה.
מאפייני קיר המפקריט
קיר המפקריט בנוי מניצבי עץ או פלדה, וביניהם המפקריט כחומר מילואה. נפוץ לעטוף בהמפקריט את עמודי השלד לפחות מצד אחד, ובכך למנוע גשרי קור במבנה. עובי הקיר נע לרוב בין 22-35 ס"מ, תלוי בהרכב מערכת הקיר, אך ניתן לבנות גם קירות עבים יותר. דוגמאות לבידוד תרמי המתקבלות ממערכת קיר המפקריט הן R=2.94 בקיר בעובי 25 ס"מ, R=3.76 בקיר בעובי 32 ס"מ. את ערכים אלה ניתן אף לשפר משמעותית באמצעות הוספת מחיצות צלולוזה או מחיצות סיבי עץ.
את תכונותיו של ההמפקריט, אשר מצטיינות ביחס לחומרי בנייה אחרים שבשימוש מקבל החומר הודות למבנה המיקרוסקופי של שבבי ההמפ. השבבים מכילים בתוכם נקבוביות אוויר זעירות בעוביים משתנים, דבר המאפשר התנגדות למעבר חום, בידוד אקוסטי יחד עם הולכת אדי מים. עצירת החום מאפשרת את הבידוד התרמי המעולה, תכונה חשובה בבנייה ירוקה והקמת מבנים נוחים לאדם וחסכוניים באנרגיה. הולכת אדי המים מונעת הצטברות נוזלים בתוך הקיר ועל פניו, חיסרון נפוץ בשיטות בנייה אחרות כמו בנייה בבטון. מעבר הנוזלים מונע היווצרות עובש ופטריות, אשר מהוות גורם מפתח בתסמונת הבניין החולה.
אלון חן
אלון חן (נולד בשנת 1970) הוא חוקר מוח ישראלי, נשיא מכון ויצמן למדע. בעברו, ראש המחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן, ראש מכון מקס פלאנק לפסיכיאטריה במינכן שבגרמניה, ראש המעבדה המשותפת למכון מקס פלאנק ומכון ויצמן לנוירופסיכיאטריה ניסויית ונוירוגנטיקה התנהגותית ופרופסור נלווה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן.
ביוגרפיה
שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
בשנת 1995 קיבל תואר ראשון במדעי החיים, בהצטיינות, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2001 קיבל תואר דוקטור (בהצטיינות) במסלול ישיר במכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' יצחק קוך. במקביל קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2001 - 2005 זכה במלגות רוטשילד ופולברייט, וערך מחקר פוסט-דוקטורט במכון סאלק למחקרים ביולוגיים בקליפורניה, וחקר תהליכים מוחיים במצבי דחק וחרדה. בשנת 2005 חזר למכון ויצמן למדע כחוקר בכיר במחלקה לנוירוביולוגיה, וזכה במלגת אלון. בשנת 2012 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2017 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנת 2013 מונה למנהל וחוקר במכון מקס פלאנק לפסיכיאטריה ולראש המעבדה המשותפת למכון מקס פלאנק ולמכון ויצמן למדע לנוירופסיכיאטריה ניסויית ונוירוגנטיקה התנהגותית.
החל מ-1 בדצמבר 2019 מכהן כנשיא מכון ויצמן למדע.
חן נשוי ואב לשני ילדים. בנו, גל, הוא כתב כלכלי בחדשות 12.
יצחק דובער שניאורסון
רבי יצחק דובער שניאורסון (מהרי"ד) מליאדי (ה'תקצ"ג (1833) - כ' בניסן ה'תר"ע (29 באפריל 1910) היה אדמו"ר חב"ד-ליאדי, בנו יחידו של האדמו"ר רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, בנו של "הצמח צדק". נולד בעיירה לובביץ' והיה תלמידו של סבו הצמח צדק.
אודותיו
כשלוש שנים לאחר פטירת סבו עבר אביו להתגורר בעיר ליאדי, והקים שם את חסידות חב"ד-ליאדי. לאחר פטירת אביו נחלקה החסידות לשניים. מרבית החסידים קיבלו עליהם את הנהגת בנו הרב יצחק דובער שניאורסון, ויתרם קיבלו את הנהגת גיסו הרב לוי יצחק גוטרמן מסירוטשין.
לאחר פטירת הרב יצחק דובער לא היה ממשיך לחסידות, ורוב חסידיו קיבלו את הנהגת בן דודו, הרב שלום דובער שניאורסון האדמו"ר החמישי מחב"ד.
בניו: רבי מאיר שכנא שניאורסון מליאדי. רבי יהודה לייב שניאורסון ששימש רב בהומיל, סירוטשין, וויטבסק. מר ברוך שניאורסון.
חיבוריו
חיבורו המרכזי הוא סידור מהרי"ד - נוסח התפילה של זקנו האדמו"ר הזקן, עם ביאורים על פי תורת החסידות. נדפס בתרע"ג בברדיצ'ב. חיבור נוסף הוא לקוטי מאמרים - ספר בן 170 עמודים של מאמרי חסידות קצרים על חמשה חומשי תורה ונ"ך, אגדות ומדרשי חז"ל וסידור התפילה. מאמרים אלו הם מכתב ידו, ממה שרשם לעצמו את מאמרי החסידות של סבו ה"צמח צדק" ושל אביו האדמו"ר המהרש"ז מלאדי . נדפס בשנת 1918 בפולטבה.
בל OH-58 קיואה
בל OH-58 קיואה (באנגלית: Bell OH-58 Kiowa) הוא שמה של סדרת מסוקים צבאיים חד-מנועיים, בעלי רוטור ראשי בודד המיועדים למשימות תצפית, סיור, הכוונת אש ותובלה כללית. המסוק יוצר על ידי חברת בל הליקופטר עבור צבא ארצות הברית על בסיס דגם 206A ג'ט ריינג'ר האזרחי, ונכנס לשירות ב-1969. הדגם האחרון בסדרה, OH-58D קיואה ווריור (Kiowa Warrior), מיועד בעיקר לסיור חמוש כסיוע לכוחות קרקע. המסוק יוּצא לאוסטריה, לקנדה, לרפובליקה הדומיניקנית, לטייואן ולערב הסעודית. כמו כן יוצר המסוק ברישיון באוסטרליה.
המכרז הצבאי והג'ט ריינג'ר
ב-14 באוקטובר 1960 ביקש צבא ארצות הברית מ-25 יצרניות מטוסים הצעות למסוק תצפית קל (LOH, Light Observation Helicopter), שנועד להחליף את מטוס התצפית הקל ססנה L-19 בירד דוג ואת המסוקים מדגמי בל H-13 סו והילר H-23. המפרט אותו דרש הצבא היה למסוק בעל משקל המראה של 1,100 ק"ג, מהירות שיוט של 204 קמ"ש וזמן שהייה של 3 שעות. מנוע המסוק נועד להיות מנוע טורבינה. 12 חברות הגישו 17 הצעות, ובהן הילר ויוז. חברת בל הגישה את הצעתה, דגם D-250. ב-19 במאי 1961 הכריז הצבא על חברות בל והילר כזוכות בתחרות התכנון, ומאוחר יותר הוחלט לצרף גם את חברת יוז לשלב זה. בל פיתחה את דגם D-250 לדגם לדגם 206, שסומל מחדש בל YOH-4 ב-1962. כל אחת מהחברות הזוכות ייצרה חמישה אבות טיפוס עבור הצבא לניסויים והערכה. אב הטיפוס הראשון של הדגם של חברת בל, שנודע בכינוי "הברווזון המכוער" על שם צורתו המריא ב-8 בדצמבר 1962. עם תום הניסויים וההשוואות בין הדגמים השונים הודיע הצבא במאי 1965 כי הדגם של חברת יוז, OH-6 קאיוז, זכה בתחרות, וזאת בעיקר משיקולים כלכליים.
למרות הכישלון במכרז החליטה חברת בל להמשיך בפיתוח המסוק, ותחילה לפתור את בעיית שיווק המסוק. צורתו החיצונית של דגם 206 לא הייתה מושכת, ובנוסף היה המסוק צפוף גם עבור שלושת הנוסעים שהיו מתוכננים לטוס בו (בנוסף לטייס). הפתרון היה הארכת גוף המסוק ועיצובו מחדש. המסוק המשופר נקרא 206A ג'ט ריינג'ר, כדי לציין את הקשר בינו לבין המסוק הקודם של החברה, בל 47 המצליח והפופולרי. טיסת הבכורה של המסוק המשודרג התקיימה ב-10 בינואר 1966, ולאחר רישוי המסוק על ידי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית (FAA) ב-20 באוקטובר 1966 החל בינואר 1967 שיווק המסוק לשוק האזרחי. גם בשוק זה התחרה המסוק בדגמים המקבילים מן המכרז הצבאי, הילר 1100 ויוז 500, שפותחו מן הדגמים הצבאיים שהגישו חברות אלה למכרז. בניגוד לתוצאות המכרז הצבאי, בשוק האזרחי זכה הבל 206A ג'ט ריינג'ר להצלחה ותוך שנתיים נמכרו 300 מסוקים מדגם זה.
בתחילת 1971 החלה חברת בל בשיווק דגם משופר שכונה דגם 206B ג'ט ריינג'ר II, שהחליף את דגם A. לדגם זה היה מנוע חזק יותר מתוצרת אליסון מדגם 250-C20 שהיה בעל הספק של 400 כוח סוס. שיווק הג'ט ריינג'ר II הסתיים ב-1977 ובמקומו החלה החברה לשווק את דגם 206B לונג ריינג'ר III. לדגם זה היה מנוע אליסון C20B עוצמתי יותר שאיפשר שיפור בביצועים. ב-1982 החלה חברת בל בייצור ושיווק דגם משופר של הלונג ריינג'ר III עם מנוע אליסון C20J וכן מכל דלק עם קיבולת מוגדלת, חלונות בועה בדלתות האחוריות ושינויים בתא הנוסעים. ייצור דגם זה הועבר ב-1986 למיראבל, בקנדה וכן נבנה ברישיון על ידי חברת אוגוסטה באיטליה.
מסוק תצפית קל
הצלחת הדגם המסחרי עוררה עניין בכוחות המזוינים של ארצות הברית, וחברת בל זכתה להזדמנות נוספת לזכות במכרז של הצבא. המכרז הראשון, בו זכתה כאמור חברת יוז, הסתיים. חברת יוז לא הייתה מוכנה להציע שוב את המחיר הנמוך שהציעה במכרז הראשון (שהודות לו זכתה במכרז), והצבא החליט על פתיחה מחודשת של המכרז. חברת בל הציעה הפעם דגם צבאי של הבל 206 במחיר נמוך מהצעתה המחודשת של חברת יוז, והצבא החליט להזמין את המסוקים במכרז החדש מחברת בל. הדגם החדש נקרא בצבא ארצות הברית OH-58. כמקובל בצבא ארצות הברית, נקרא המסוק על שם שבט אינדיאני בשם זה. המסוקים הצבאיים נבדלים מהדגם האזרחי בכמה פרטים, ובהם שינויים בתכנון תא הנוסעים, רוטור ארוך יותר ותוספת מערכות אוויוניקה. המסוק הראשון סופק לצבא ארצות הברית ב-23 במאי 1969, וארבעה חודשים לאחר מכן כבר היה מסוק ראשון בפעילות מבצעית בוייטנאם. עד 1973 סיפקה חברת בל לצבא ארצות הברית 2,200 מסוקים מדגם זה. 74 מתוכם הועברו לכוחות הקנדיים, שהפעילו את המסוקים החל מדצמבר 1971. המסוקים הקנדיים סומלו COH-58, ומאוחר יותר שונה הסימול ל-CH-136. בינואר 1973 הזמין צבא ארצות הברית 74 מסוקים נוספים, במקום המסוקים שהועברו לקנדה.
צבא ארצות הברית ביקש לבחון שיפורים נוספים במסוק, ולצורך זאת הוחלף מנועו של מסוק OH-58A אחד במנוע אליסון T63-A-720 עוצמתי יותר, עם הספק של 420 כוח סוס. שיפור נוסף היה התקנת חופת זכוכית שטוחה יותר. המסוק המשודרג סומל מחדש OH-58C. שני מסוקים נוספים שודרגו לדגם זה כדי לאפשר ביצוע ניסויים נרחבים על ידי חברת בל וצבא ארצות הברית. בעקבות הצלחת השדרוג הזמין הצבא שדרוג של 275 מסוקים מדגם A לדגם B, החל ממרץ 1978. דגמים נוספים כללו את 12 מסוקים מדגם OH-58B, זהים לדגם A, שסופקו לחיל האוויר האוסטרי ב-1976 ואת דגם TH-57A סי ריינג'ר שהוזמן על ידי צי ארצות הברית ב-31 בינואר 1968 כמסוק אימון. 40 מסוקים מדגם זה סופקו לצי, והם זהים לדגם A למעט מערכות אוויוניקה מותאמות למערכות המופעלות בצי.
דגם 3 הופיע בקיץ 1977, וצויד במנוע בעל 420 כוח סוס. דגם זה נרכש גם על ידי צי ארצות הברית למטרות אימון, תחת הסימול TH-57B/C. גם מסוקי הקיואה שודרגו לדגם זה וסומלו OH-58C. במסגרת תוכנית AHIP (ראשי תיבות של Army Helicopter Improvement Program, תוכנית שיפור מסוקים, צבא) החל צבא ארצות הברית בשדרוג 578 מסוקי קיואה לדגם D. השדרוג כלל התקנת רוטור בעל ארבעה להבים, החלפת המנוע למנוע בעל הספק של 650 כוח סוס, התקנת מערכות אוויוניקה מתקדמות, תוספת מערכת תצפית חדישה הממוקמת מעל הרוטור, ועוד.
מסוק סיור מתקדם
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל צבא ארצות הברית לבחון את הצורך בשיפור מטוסי ומסוקי הסיור שברשותו. הצבא החל להיערך לקליטת מסוקי הקרב החדשים מסוג יוז AH-64 אפאצ'י, שנועדו להחליף את מסוקי הAH-1 קוברה המתיישנים, ובמסגרת זו הוחל בבחינת הרעיון של תוכנית למסוקי סיור שירחיבו את מעטפת התצפית והסיור האוויריים. כלי הטיס שבתוכנית היו אמורים להיות בעלי יכולת לראיית לילה ומצוידים במערכות ניווט ממוחשבות מדויקות, בעלי יכולת רכישת מטרות לטווח מוגדל ועם יכולת שרידות גבוהה על ידי הפחתת ממדיו של המסוק, חתימת אינפרא אדומה ומכ"ם נמוכה יותר, וטיסה שקטה יותר. מאידך, נועד המסוק המתוכנן ללוות את מסוקי הקרב החדישים ולכן היה אמור להיות בעל מנוע חזק יותר וביצועים משופרים.
בתחילת מרץ 1974 הקים הצבא בבסיס פורט נוקס כוח משימה מיוחד שנועד לפתח את אפיוני המסוק, ועד 1975 גיבש הצוות את הדרישות מהמסוק המיועד, שכונה "מסוק סיור מתקדם" (Advanced Scout Helicopter, בראשי תיבות: ASH). הדרישות כללו מסוק שיוכל לפעול ביום ובלילה ובכל מזג אוויר, ויהיה תואם לכל מערכות הנשק המתקדמות שתוכננו לפיתוח במהלך השנים הקרבות, אל תוך שנות ה-80 של המאה ה-20. התוכנית אושרה על ידי הוועדה לבחינת רכישת מערכות (System Acquisition Review Council) והצבא נערך לפרסום מכרז בתחילת השנה שלאחר מכן. אולם הקונגרס סירב לאשר את התקציב לתוכנית במסגרת תקציב 1977, ומשרד מנהל תוכנית ASH נסגר ב-30 בספטמבר 1976.
התוכנית לא התפתחה אך נותרה בשנים שלאחר מכן כצורך ללא מימון. ב-30 בנובמבר 1979 התקבלה החלטה להעדיף שדרוג של מסוקים קיימים על פני פיתוח מסוק חדש לגמרי, בתוכנית שנקראה "מסוק סיור בפרק זמן קרוב" (Near Term Scout Helicopter, בראשי תיבות: NTSH). מוקד מרכזי בתוכנית השדרוג הייתה כוונת שתותקן מעל הרוטור הראשי, ונועדה לאפשר למסוק לבצע משימות סיור, מעקב ורכישת מטרות בעודו מוסתר מאחורי תוואי טופוגרפי או עצים. הצבא בחן את מסוקי הבל UH-1 אירוקוי וה-OH-58 כמועמדים לשדרוג במסגרת תוכנית NTSH, אך מסוקי ה-UH-1 נשללו עקב ממדיהם. לעומת זאת, מסוקי ה-OH-58 שהותקנו עם כוונת עילית הפגינו יכולת דרמטית להתחמק מגילוי.
ב-10 ביולי 1980 החליט הצבא שתוכנית NTSH תהיה תוכנית שיפורים על בסיס מכרז תחרותי, מבוססת על פיתוחים בתעשיית המסוקים האזרחית, ובמיוחד הפיתוחים של חברת יוז שייצרה את המסוק יוז 500D, שהראה שיפור רב יחסית לדגם הצבאי של יוז, OH-6 קאיוז.
תוכנית שיפורים למסוקי הצבא
החלטת הצבא לרכוש מסוקים משודרגים במסגרת תוכנית NTSH הביאה לתוכנית שנקראה "תוכנית שיפורים למסוקי הצבא" (Army Helicopter Improvement Program, בראשי תיבות: AHIP), שנפתחה כמכרז תחרותי. חברות בל ויוז הגישו הצעות לשדרוג מסוקי הסיור שלהן במסגרת מכרז זה. חברת בל הציעה את דגם 406, שהיה גרסה חסונה יותר של ה-OH-58, וחברת יוז הציעה דגם משודרג של ה-OH-6. ב-21 בספטמבר 1981 נמסר חוזה הייצור לחברת בל, ואב הטיפוס המריא לראשונה ב-6 באוקטובר 1983. המסוקים הראשונים נכנסו לשירות מבצעי ב-1985 וסומלו OH-58D.
הצבא אישר בתחילה ייצור מצומצם של המסוק, והגביל את משימותיו להכוונת ארטילריה בלבד. בנוסף, החליט הצבא להקים צוות להערכה נוספת של המסוק בשל פגמים שונים שהובחנו. הצוות החל את פעילותו ב-1 באפריל 1986 בפורט ראקר, אלבמה. ב-1988 תכנן הצבא להפסיק את ייצור ה-OH-58D ולהתמקד בתוכנית לפיתוח מסוק קל חדיש (מסוק קל ניסיוני, באנגלית: Light Helicopter Experimental, LHX) אך הקונגרס אישר 138 מיליון דולר להרחבת תוכנית ה-AHIP, כדי שהמסוק יפעל יחד עם מסוקי אפאצ'י בצוותי ציד/קטלן: ה-OH-58 נועד לזהות מטרות וה-AH-64 נועד להשמידן. הייתה זו חזרה לדוקטרינת הפעולה של מסוקי OH-58A ו-AH-1.
מזכיר הצבא הנחה לפעול בדרך אחרת, וקבע כי מערכות החימוש של המסוק ישודרגו. זאת, לאור הניסיון שנצבר במהלך פעילותו של כוח משימה 118 במבצע פריים צ'אנס (ראו להלן). על פי הנחייתו של מזכיר הצבא סומל המסוק החמוש מחדש כ-OH-58D קיואה ווריור (Kiowa Warrior, "לוחם קיואה") כדי לציין את תפקידו החדש כמסוק סיור חמוש. המסוק הראשון בתצורה החדשה היה ה-OH-48D ה-202 שיוצר, במאי 1991, וכל המסוקים שאחריו יוצרו בתצורה המשודרגת. בינואר 1992 קיבלה חברת בל חוזה לשדרוג המסוקים הנותרים לתצורת הווריור.
כוונת מותקנת רוטור
דגם D הציג את אחד המאפיינים הבולטים ביותר של סדרת מסוקי הקיואה - כוונת כדורית המותקנת מעל הרוטור המיוצרת על ידי חברת בול איירוספייס אנד טכנולוג'יס. הכוונת מיוצבת על ידי גירוסקופים וכוללת מערכות תצפית יום ולילה (באמצעות מערכת טרמית ומערכת לייזר למדידת טווח וסימון מטרות. הכוונת מאפשרת למסוק לפעול ביום או בלילה ובכל מזג אוויר במשימות רכישת וסימון מטרות.
מערכת הגנה מפני כבלים
מאפיין בולט נוסף של המסוקים היא שני מתקנים דמויי סכין מעל ומתחת לתא הטייס, המהווים מערכת פסיבית להגנה מפני חוטי חשמל. המערכת נועדה להגן על המסוק בעת טיסה בגובה נמוך מפני הסתבכות בכבלי תקשורת או חשמל, על ידי חיתוכם. ה-OH-58S היה המסוק הראשון של צבא ארצות הברית עליו הותקנה המערכת, שהותקנה לאחר מכן על רוב המסוקים בצבא.
שירות מבצעי
המסוק הראשון נמסר לצבא ארצות הברית במאי 1969 וחודשיים לאחר מכן הגיעו מסוקים סדרתיים ראשונים לווייטנאם. מסוקי קיואה החליפו את מסוקי ה-OH-6A קאיוז באופן הדרגתי, ועד סוף מלחמת וייטנאם שירתו שני סוגי המסוקים בזירה במקביל.
ב-27 במרץ 1970 הופל מסוק OH-58 ראשון, שהיה במשימת טיווח ארטילריה. הטייס וקצין התותחנים שהיה עמו נהרגו. כ-45 מסוקי OH-58 הושמדו במהלך המלחמה, על ידי אש אויב ובתאונות. מסוקי OH-58 השתתפו במבצע פריים צ'אנס שהתנהל בין אוגוסט 1987 ליוני 1989 במפרץ הפרסי, במהלך מלחמת עיראק-איראן. במבצע זה הגנו כוחות ימיים, מוסקים וכוחות מיוחדים של ארצות הברית על מיכליות נפט שהפליגו במפרץ מפני התקפות של איראן.
מסוקי OH-58 הופעלו במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה בדצמבר 1989. מסוק אחד היה חלק מכוח המשימה האווירי שהשתלט על פורט אמאדור, והופעל יחד עם מסוק בל AH-1 קוברה. המסוק הופל בירי מן הקרקע של חיילים מפנמה.
ב-17 בדצמבר 1994 חדר בטעות מסוק OH-59 של צבא ארצות הברית לשטחה של צפון-קוריאה. המסוק היה בטיסת אימון שגרתית לאורך האזור המפורז הקוריאני, אך הטייסים טעו בניווט וחדרו לשטחה של צפון קוריאה. המסוק הופל, אחד מטייסיו נהרג והשני נשבה. גופת ההרוג הוחזרה לאחר חמישה ימי משא ומתן, ואילו הטייס שנשבה הוחזר לאחר 13 ימים בשבי.
מסוקי OH-58D הופעלו על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת עיראק ובמהלך מלחמת אפגניסטן. 35 טייסים נהרגו ולפחות 35 מסוקים הושמדו במהלך הלחימה במערכות אלה, כתוצאה מאש אויב ותאונות. במקביל, לזכות המסוקים נזקפה גם הצלת חיים למרות ממדיהם הקטנים. בעיראק טסו המסוקים 72 שעות בחודש ובאפגניסטן 60 שעות. ב-2013 הצהירה חברת בל כי מסוקי OH-58 צברו 820,000 שעות טיסה מבצעית ועמדו ב-90% מוכנות למשימות.
עתיד המסוק
צבא ארצות הברית בחן מספר חלופות ל-OH-58. החלופה הראשונה הייתה, כאמור, תוכנית מסוק קל ניסיוני (Light Helicopter Experimental, LHX), במסגרתה תוכנן המסוק בואינג סיקורסקי RAH-66 קומנצ'י, שאב הטיפוס שלו המריא לראשונה ב-4 בינואר 1996. מסוק זה נועד להיות בעלי מאפייני חמקנות ולשאת חימוש להשמדת רק"ם, וכן לסייע ברכישת מטרות וסימונן עבור מסוקי AH-64 אפאצ'י. התוכנית בוטלה ב-2004.
בשל גילם של מסוקי ה-OH-58 והשחיקה הנמשכת במספר המסוקים, בחן הצבא תוכנית נוספת להחלפת המסוקים. תוכנית זו נקראה תוכנית מסוק סיור חמוש (Armed Reconnaissance Helicopter, ARH). במסגרת התוכנית זכתה חברת בל במכרז לפיתוח מסוק חדש שנקרא בל ARH-70 ארפאהו, שהיה מבוסס על הבל 407 שבתורו היה פיתוח של הבל 206 לונג ריינג'ר. ואולם, גם תוכנית זו בוטלה ב-2008 מכיוון שעלותה חרגה ב-70% מעל המתוכנן. תוכנית שלישית לייצור מסוק סיור חמוש בוטלה גם היא ב-2013, לאחר שעלות התוכנית הוערכה בכ-16 מיליארד דולר, סכום שנראה לראשי הצבא גדול מדי וחשוף לקיצוצים שיטיל הקונגרס.
בשל הביטולים הללו הוחלט על הארכת משך שירותם של מסוקי הקיואה, ועל פי התכנון יוצאו מן השירות בטווח השנים 2025–2036. כדי לתגבר את מסוקי ה-OH-58 במשימותיהם מופעלים כלי טיס בלתי מאוישים טקטיים, ושני סוגי כלי הטיס פועלים במקביל במשימות סיור. הצוות בדגם OH-59F יכול להפעיל כטב"מים ישירות, וכך מצטמצם הסיכון לצוות המסוק. ב-2009 החלה מחלקת ההגנה בגיבוש תפיסה ליצירת סדרת כלי טיס ממריאים אנכית, שתחליף את כל סוגי המסוקים הקיימים בימינו בשירות ארצות הברית. תפיסה זו אמורה להבשיל לייצור סדרתי בעשור השלישי של המאה ה-21.
ניתוח חלופות שערך הצבא בחן אפשרויות שונות להפעלת המסוקים, בניסיון לשלב בין שיקולי יעילות, חיסכון והפעלה מיטבית של סוגי המסוקים השונים. ההצעה הייתה להוציא מסוקים ישנים יותר מן השירות ולשמור בשירות פעיל את המסוקים בעלי היכולת הגבוהה יותר. נמצא שהפעלת מסוקים מדגם AH-64 אפאצ'י מדגמים מתקדמים בשילוב כלי טיס בלתי מאוישים היא האפשרות המיטבית, וכי צמצום מספרם של מסוקי האפאצ'י ל-698 יאפשר ביצוע מיטבי של משימותיהם. התקציב לשדרוג מסוקי האפאצ'י אמור לבוא מהוצאתם משירות של מסוקי הקיואה, שיימכרו על פי ההערכות לצבאות זרים ולא לשוק האזרחי, בשל העלות הגבוהה של הפעלתם.
נכון לדצמבר 2013 היו לצבא ארצות הברית 338 מסוקי קיואה בשירות פעיל ו-30 נוספים בשירות המשמר הלאומי. בשנים שלאחר מכן החל הצבא בהוצאת המסוקים משירות, וביוני 2016 הגיעה לפריסה בדרום קוריאה טייסת הקיואה האחרונה, טייסת 1 של רגימנט הפרשים ה-17 השייך לדיוויזיה המוטסת ה-82. עם סיום הפריסה, בתחילת 2017, הוצאו המסוקים משירות.
כ-340 מסוקים הוצעו למכירה לחילות אוויר זרים. ב-2014 הביעה קרואטיה עניין ברכישת 16 מסוקי OH-58, ו-5 מסוקים ראשונים הגיעו לבסיס זאדאר-זמוניק ב-30 ביוני 2016. מדינה נוספת שהזמינה מסוקים הייתה תוניסיה, שהזמינה 24 מהם.
מפעילות
ראו גם: בל 206
הג'וב הבריטי
הג'וב הבריטי הוא סרט מתח מ-2008 בבימויו של רוג'ר דונלדסון, שתסריטו נכתב על ידי דיק קלמנט ואיאן לה פרנה, בכיכובם של ג'ייסון סטיית'האם, המבוסס על שוד בנק לוידס שהתבצע ב-1971 ברחוב בייקר במרכז לונדון, שממנו נשדדו כסף ודברי ערך, שלא נמצאו מעולם. המפיקים טוענים כי הסיפור לא סופר בשנת 1971 לכאורה כדי להגן על חבר בולט של משפחת המלוכה הבריטי. לדברי המפיקים, הסרט נועד לחשוף את האמת בפעם הראשונה, למרות שהוא כולל אלמנטים בדיוניים.
הקרנת הבכורה התקיימה בלונדון ב-18 בפברואר 2008. הסרט הוקרן גם בבריטניה ב -29 בפברואר 2008, ובארצות הברית ב-7 במרץ 2008. והרוויח 64.8 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה
שירותי הביטחון הבריטית (MI5) הביעו עניין בכספת הממוקמת בסניף של בנק לויד'ס בפינת רחוב בייקר ומרילבון רוד. הכספת הייתה שייכת לגנגסטר מיליטנטי אפרו אמריקאי, מייקל X (פיטר דה ג'רזי), והכילה תמונות ערום של הנסיכה מרגרט, שהוא שמר עליהן כדי למנוע מהשלטונות הבריטיים לעצור אותו. מרטין לאב (ספרון בורוז), דוגמנית לשעבר שקשורה בקשר באופן רומנטי עם סוכן ה-MI5, טים אוורט (ריצ'רד לינטרן), נתפסת בנמל התעופה הית'רו מבריחה סמים לתוך המדינה, וכדי להימנע מהליכה לכלא היא עושה עסקה עם השלטונות ומסכימה לאחזר את התמונות.
מרטין ניגשת לחברה טרי (ג'ייסון סטיית'האם), סוכן מכירות במזרח לונדון המקושר לאנשי פשע, ואומרת לו שאם הוא יצליח להרכיב את הכנופיה שתעזור לה לשדוד את הבנק, הוא יזכה לתגמול, אך היא לא מספרת לו על התמונות שבתוך הכספת. טרי מגייס קבוצה קטנה, הכולל בתוכה את אחד העובדים שלו, אדי (מייקל גיבסון), דייב (דניאל מייס), קווין, במבאס, גיא זינגר. בעודו סורק את הבבנק, דייב רץ לתוך הגנגסטר המקומי Lew Vogel (דייוויד סושה), שעבורו הוא עשה כמה סרטים פורנוגרפיים.
הכנופיה שוכרת חנות למוצרי עור ליד הבנק וחופרת מנהרה לתוך הכספת. הם שודדים את הכספות, אבל טרי מתחיל לחשוד כאשר מרטין מראה עניין רב בתיבה אחת. ההתרעה על השוד מגיעה ממפעיל רדיו ששומע את התקשורת של מכשירי הקשר של הכנופיה, אבל עד שהם מאתרים את הבנק, הכנופיה כבר יוצאת לדרך. השוד מעורר דמויות חשובות רבות של העולם התחתון, שהשתמשו בבנק, כולל ליו פוגל, שהחזיק בפנקס ובו תיעוד שוחד שנתן לשוטרים. ליו פוגל מודיע למייקל X על השוד, שחושד בגייל בנסון (האטי מוראהן) - המאהבת של חאכים ג'מאל - שריגלה עבור MI5, ואז הוא רוצח אותה. פוגל מחליט שנוכחותו של דייב מחוץ לבנק המסוים הזה לא הייתה צירוף מקרים, ומענה אותו לקבלת מידע על השוד. שני שוטרים מושחתים נשלחים למוסך של טרי, וחוטפים שם את אדי. בינתיים, טרי מגלה בשלל השוד תצלומי העירום של פקידי ממשלה בכירים, ומשתמש בהם כדי לדרוש מסוכנות הביון דרכונים וזהויות חדשות עבור חברי הכנופיה.
אנשיו של פוגל עוקבים אחרי במבס וגיא זינגר ורוצחים אותם. אדי מסרב לשתף פעולה עם פוגל, אשר הורג את דייב ומאיים להרוג את אדי, אלא אם כן טרי יענה לדרישותיו; טרי מסכים להיפגש עם פוגל בתחנת פדינגטון כדי להחליף את הפנקס עבור אדי. טרי מארגן את הפגישה לאותו זמן שבו יאסוף את הדרכונים החדשים. פוגל נבהל ומנסה לברוח, תוקף אותו - ונעצר על ידי המשטרה. טרי משוחרר. מייקל X נעצר. אדי יורש את סוכנות הרכב של טרי, בעוד קווין ומרטין מתחילים להתכונן לחיים חדשים עם הכסף שגנבו. טרי ומשפחתו עוזבים את אנגליה ונהנים מחיים חסרי דאגות על סירה במקום שטוף שמש.
רקע היסטורי
הסרט מבוסס בחלקו על עובדות היסטוריות על השוד ברחוב בייקר. כנופיה חפרה מנהרה לסניף של בנק לוידס בצומת רחוב בייקר ומרילבון רוד בלונדון, בליל 11 בספטמבר 1971 ושדדה את החפצים שהיו מאוחסנים בכספת. השודדים שכרו חנות למוצרי עור בשם "לה סאק" הסומה לבנק, וחפרו מנהרה במרחק של כ 12 מטרים, מתחת למסעדת עוף מטוגן בשם Chicken Inn, שהייתה ממוקמת בין הבנק לבין "לה סאק". העבודה על המנהרה לקחה כשלושה שבועות של עבודה בסופי שבוע.
רוברט רולנדס, חובב רדיו, שמע במקרה שיחות בין השודדים לבין התצפיתן שלהם שעל הגג. הוא יצר קשר עם המשטרה והקליט את השיחות, שהתפרסמו לאחר מכן. הסרט כולל הקלטות שנרשמו על ידי רולנדס, כגון הערה של התצפיתן כי "כסף עשוי להיות האלוהים שלך, אבל לא שלי, ואני עף מפה".
המפיקים של הסרט אמרו כי יש להם מקור פנימי, המזוהה בדו"חות העיתונאיים בשם "ג'ורג 'מקינדו", ששימש כמפיק בפועל.
הדמות הפיקטיבית של ליו פוגל עשויה לרמוז בחלקה על הפורנוגרף ו והסוחט" ברני סילבר, שהיה דמות מפתח בסוהו בשנות ה-1960 ו-1970 המוקדמות, ונכלא בשנת 1975 על רציחתו בשנת 1956 של טומי "פני צלקת" סמיתסון; וגם על אירועים מאוחרים יותר הקשורים לשותפו ג'יימס האמפריס שעסק בפורנוגרפיה. בעקבות מחאה שאירעה בשנת 1972, כאשר אנשי יום ראשון פרסמו תצלומים של הקצין הממונה על היחידת המשטרתית שחקרה את השוד, נופש בקפריסין יחד עם המפריס ונשותיהם, המשטרה פשטה על ביתו של האמפריס, ומצאה בכספת פנקס מפורט של תשלומי שוחד שלו ל-17 קצינים שונים. האמפריס נכלא למשך שמונה שנים על כך שתקף את מאהבה של אשתו, אך העיד כנגד בכירים בסקוטלאנד יארד שנשפטו בעוון שחיתות. הוא זכה בחנינה מלכותית ושוחרר מהכלא. בהמשך נכלא שוב בעוון הפעלת עסקי זנות.
הסרט כולל מספר הערות היסטוריות. סצנת ההכרות בה אנו פוגשים דמותו של מייקל איקס מוביל בעל בית הנעול בצווארון עבדים מבוססת על אירוע היסטורי דומה. מבט חולף על צילום של ג'ון לנון שנמצא בכספת של מייקל X הוא בהשראת תמיכתו של ג'ון לנון במפקדת "הבית השחור" של מייקל אקס, המתוארת בסרט, ולנון משחרר אותו בערבות. רגע של מתח רב בסרט מתרחש כשהמשטרה באה לבדוק את הכספת בזמן שהשודדים נמצאים בתוכה, אכן התרחש במציאות. השודדים לא רק השתמשו במוט התרמי כפי שהוצג בסרט, אלא אף בחומרי נפץ. בניגוד לאפילוג, מייקל X לא נשפט והוצא להורג על רצח גייל בנסון, אלא על רצח ג'וזף סקריט, חבר קומונה אחר, שנמצא קבור יחד עם בנסון.
הפקה
חלק מההצילומים התרחש במשרדי וובסטרס, רחוב בייקר 136 שבו הישתמשו בגגות למקומות תצפית. הקטעים החיצוניים של הבנק והחנויות הסמוכות צולמו באולפני פיינווד על סט של רחוב בייקר שהוקם במיוחד כדי לשמור על תחושה אותנטית של התקופה.
הצילום נערך גם בתוך תחנת הרכבת התחתית Aldwych, ועל תחנת פדינגטון. הצוות השתמש ב Chatham כדי לצלם את הרציף בכניסה הצדדית של Paddington, שבו העימות הסופי בין טרי ולוי מתרחש.
קבלה
הסקירה שנערכה ב"עגבניות רקובות" מדווח כי 79% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות. בדוחות של Metacritic הסרט קיבל ממוצע של 69 מתוך 100 שמבוסס על 32 חוות דעת.
ביצועי קופות
הסרט גייס 64.8 מיליון דולר. הסרט נפתח במקום הרביעי בצפון אמריקה וגייס 5,935,256 דולר ב -1,603 בתי קולנוע.
מעבר (מדעי החברה)
מעבר או לעבור (באנגלית: passing) הוא מונח במדעי החברה המתאר יכולת של אדם לשנות באופן יזום מרכיבים בזהותו, ולעבור מקבוצה חברתית אחת לקבוצה חברתית אחרת, בעלת זהות שונה ונפרדת. המונח "מעבר" יכול להתייחס להחלפת קטגוריה של גזע, מוצא אתני, קאסטה או מעמד חברתי, נטייה מינית, מגדר, דת, גיל, או מצב של לקות גופנית או חושית.