cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נטלי סארוט
ספרה "טרופיזמים"
בספרה מנסה סארוט להראות כי למילים יש משקל, ויש להן מודע ותת-מודע. יש קשר בין הנאמר למחשבה ולרגע בו המחשבה (התת-הכרתית) עולה לפני השטח, להכרה, או הופכת למעשה. הקטעים מתארים רגעים פסיכולוגיים וקווי אופי, והספר הוא רצף של פואמות פרוזאיות נפרדות המייצגות קטעים ומקרים טרופיסטיים אינדיבידואליים. הספר כתוב באופן ריאליסטי, מאחר שהוא דן ברגעים שיכולים להתרחש במציאות חייו של כל אדם, ללא פרשנות הסופרת. למרות זאת, אין תיאורי פיזיים של סביבה או אנשים. הטרופיזם חייב שותף פעיל, בין אם השותף מוחשי או הדמיון של הקורא, שהוא שותף תמידי, כך שהסופרת לא כופה את דעותיה. הדמויות אינן אחידות וללא תיאורים, וכך קל יותר להתחבר אליהן ולהזדהות עימן על פי נטיית לב הקורא ורצונו. בספר ישנן למעלה מ-24 דמויות שונות, אך סארוט מתארת בכל פרק רגע חדש וכך נוצר הרושם שבכל פרק יש דמויות חדשות. כמו כן יש בספר גם דמויות משניות, אך הן לא חשובות ורלוונטיות למהלך הסיפור, אלא חשובות לסגנון הכתיבה.
האמצעים הלשוניים בהן משתמשת סארוט בספר הם למשל חזרות על מילים שבאמצעותם היא מדגישה את רעיונותיה; סימני פיסוק רבים שיוצרים תחושת קטיעות ומעידים על חוסר ביטחון, מהירות ולחץ רגשי, כך שלא צריך לפרט את הסיטואציה והאינטנסיביות המתנהלת בין אדם לבין עצמו ובין אנשים בפגישתם; בקטעים פסטורליים הנטייה היא למשפטים ארוכים יותר ורגועים; שימוש בתיאורי טבע כדי להמחיש את החוויה הרגשית של הדמויות.
סארוט מנסה להראות בספר שהמוח האנושי חושב כל הזמן, ורוב המחשבות חולפות ללא התייחסות, אך סארוט מפנה את תשומת הלב של הקורא אל חוויות יומיומיות אשר כמו אותן מחשבות לא מייחסים להן חשיבות.
טובה גרטנר
טובה גרטנר (נולדה ב-5 ביוני 1956) היא זמרת-יוצרת פופ ורוק ישראלית. חלוצת סגנון האינדי בישראל.
ביוגרפיה
גרטנר נולדה בתל אביב, בת למשפחה חרדית. בילדותה לא נחשפה למוזיקה חילונית. בתקופת התיכון למדה בבית יעקב לוסטיג. בהיותה נערה, צפתה יחד עם חברתה בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית ובעקבותיו החליטה להפוך למוזיקאית. בהמשך, עזבה את משפחתה ויצאה בשאלה, אירוע משמעותי עבורה שהפך למוקד עיסוק מרכזי ביצירתה בהמשך. לאורך השנים נהגה לשלב בשיריה ציטוטים שונים מהתנ"ך והתייחסויות מפורשות למקורות. השלימה לימודי מוזיקה באוניברסיטת בר-אילן וגם באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב. בהשפעת אריה שפירא, שהיה אחד ממוריה, החלה להתרכז בכתיבת שירים והלחנתם וזנחה את לימודי המוזיקה הקלאסית. היא יצרה קשר עם מוזיקאים מגוונים, בהם אילן וירצברג שכתב עימה את שיר הנושא של אלבומו "משני צידי הכדור" (1984).
השנים הראשונות
בשנת 1986 הקליטה את השיר "זה נגמר", שאותו כתבה והלחינה, כשלהקת סיאם מצטרפת אליה בנגינה ומזי כהן מלווה כקולות רקע. גרטנר כתבה את השיר על ההתמודדות עם חייה החדשים כחילונית, והוא היה לסנונית הראשונה שהצטרפה לכדי אלבום מלא בשם "קת תום", שגרטנר מימנה את הפקתו. באלבום שיצא לאור במאי 1987, למעט "זה נגמר" ו"לוי", שעיבד משה דעבול, כל השירים נכתבו והולחנו על ידי גרטנר ועובדו והופקו מוזיקלית על ידי גרטנר ועובד אפרת. מבין שירי האלבום זכורים במיוחד "אתמול", שהיה לשיר המזוהה עמה ביותר ואף דורג במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל לשנת 1987, וכן "פה הייתי" (שעסק גם הוא ביציאה בשאלה), "לוי", "זה נגמר" ו"מלכודת". ביולי 1987 הופיעה לראשונה לפני קהל, במסגרת פסטיבל ערד במופע "רוק רטוב", מרתון רוק שנערך בבריכת השחייה של ערד. באוגוסט השתתפה במופע ערב נשים ברוק הישראלי, יחד עם דפנה ארמוני, קורין אלאל וסי היימן.
אלבומה השני של גרטנר, "אם מלאכים", יצא לאור ב-1989. על ההפקה והעיבודים היה אחראי וירצברג, שליווה את גרטנר בנגינה בכל הכלים ובקולות רקע, יחד עם חברתה הזמרת מזי כהן. האלבום כלל את שיר הנושא שהפך ללהיט וזכה לקליפ ששילב גם אנימציית מחשב, בבימוי של ניר מטרסו. עוד שירים שבלטו באלבום הם "ציפי פיפי", "תאמין לי", "אין לי מנוחה" (הידוע גם בשם "זה לא היום שלי להיות אמא") ו"יודעת שאני".
השיר "אתמול" הופיע בחלק ראשון של אוסף משירי שנות השמונים בשם זה, ו"אם מלאכים" נכלל באוסף "עוד דמעות של מלאכים". בשנת 1993 הוציאה גרטנר את האלבום "שיחת חצות", שהוא גם האלבום הראשון שלה בפורמט של CD. בין שיריו נמנים "שיחת חצות" (לו הופק קליפ שביים אוהד פרח), "זהו וידוי", "ברכה", "צפון העיר" ו"דמדומים". אלבום זה לא זכה להצלחה מסחרית. בעקבות כך, הופעותיה של גרטנר הלכו והתמעטו, היא בחרה לקחת פסק זמן מעשייה מוזיקלית, החלה לעסוק בהוראה בבית ספר תיכון ובהנחיית חוגים מוזיקליים וערבי שירה לאוכלוסיות שונות, בכתיבת סיפורים קצרים ומחזות.
בשנות ה-2000
בשנת 2003 שבה לעסוק ביצירת מוזיקה והוציאה את הסינגל "שלא יגידו" שהופק על ידי יושי שדה. בשנת 2005 הקימה את להקת "נפקמינא", שכוללת את יושי שדה בגיטרה, יואב קליין בבסון, אשר לוי בגיטרה בס ואמיר הורוביץ בביטבוקס. באותה שנה הקליט אסף אמדורסקי לאלבומו "קדימה אחורה" ביצוע מחודש לשירה של גרטנר "אתמול". באלבום הופיע גם הקטע האינסטרומנטלי הקצר "זה משנה", אותו הלחינו גרטנר, אמדורסקי ורועי מלצר.
בשנת 2008 הוציאה גרטנר את האלבום "משהו דו לשוני", שהפיק שדה. בין שיריו נמנו "מזליסטית", "ביוגרפיה", "בלתי נשכח", "דוכן נשיקות" ו"זהבה", שנכתב לזכר חברתה הקרובה, שנפטרה זמן קצר לפני צאת האלבום. בהופעות אירחה גרטנר את להקת "נפקמינא" ואת חברתה מזי כהן, שניגנה בטמבורין ברוב שירי האלבום. השיר "שלא יגידו" הופיע בגרסה חדשה באלבום שנקראה "כמה קל". השירים "דוכן נשיקות" ו"ברגע מסוים" יצאו כסינגלים לרדיו.
בשנת 2011 העלתה גרטנר את המופע "שירים קיצוניים", בו היא מבצעת בצורה חתרנית שירים של משוררים כמו אמיר אור, רות בלומרט, שחר-מריו מרדכי, שמעון ריקלין, חגית גרוסמן ונורית זרחי, העוסקים בתוכן קיצוני כגון המוות והתשוקה, לצד מעט שירים מקוריים שכתבה. משיריהם הקריאו המשוררים אמיר אור, חגית גרוסמן, רפי וייכרט, נורית זרחי, שחר-מריו מרדכי ושמעון ריקלין. המופע זכה להצלחה ולאחריו יצאו הסינגלים "מועד גימ"ל", שכתב אמיר אור, ו"ביטחון מכושף", שכתבה רחל יונה מיכאל על אם ערבייה שפוגשת בבנה לאחר שנים ונאלצת לדבר אליו בעברית ולא בשפת האם שלו - ערבית. האלבום "שירים קיצוניים", יצא מיד אחר-כך, וכלל את להיטיה של גרטנר "אתמול" ו"אם מלאכים" כבונוס.
ביוני 2012 הוזמנה גרטנר להופיע בפסטיבל מוזיקה ביפן, דבר אשר השפיע עליה בהמשך הקריירה המוזיקלית. בחזרתה לארץ פגשה גרטנר ביוני (Yuni), נזיר וראש המקדש מקושיקונו שביפן, שבא לביקור בישראל. מפגש מקרי זה הוליד סינגל חדש של גרטנר שיוני הלחין למילותיה ונקרא "אני רוצה אותך".
ב-2013 חידשה רוני דואני את שירה של גרטנר "אתמול". גרסתה של רוני לשיר, שגם קודמה בוידאו קליפ, הופיעה באלבומה "אוספרטי" שיצא ב-2014 והורכב כולו מגרסאות כיסוי לשירים ישראליים מוכרים ושיר מקורי אחד. עוד באותה שנה הוציאה גרטנר את אלבומה השישי ויוצא הדופן "הקצרים של טובה גרטנר", שכלל 12 שירים קצרים ומלודיים שכתבה בין יוני 2012 לינואר 2013 וביחד אורכים 13 דקות בלבד (כאשר אורכו של השיר הקצר ביותר הוא 33 שניות ואורכו של הארוך ביותר הוא שתי דקות ו-13 שניות). בריאיון לאתר nrg סיפרה שהבחירה באלבום קצר נובעת מהבחירה לפנות לקהל צעיר, המעורב ברשתות חברתיות דוגמת הפייסבוק והטוויטר, בהן המסרים והטקסטים קצרים ומהירים:.
ב-2019 הוציאה את האלבום "שירי עם" בשיתוף עם להקת "נפקאמינא" שהקימה. האלבום כלל שירים אקטואליים בעלי התייחסות תקופתית, מתוכו בלטו השירים "כולם ביחד" ו"רוז" שנכתב בעקבות פיגוע בבית כנסת בצרפת ב-2020 הוציאה את הסינגל "בסדר", לו הופק קליפ אנימציה שעוצב על ידי גיל אלקבץ שזכה בפרסים בתחום המולטימדיה.
ב-2021 הוציאה את אלבומה "רוכלת מציאות" שכלל את הסינגל "בסדר" וכעשרה שירים מקוריים חדשים שכתבה והלחינה. האלבום מאופיין במיעוט בשימוש בכלי נגינה, שירי נונסנס וטקסטים אקספרסיביים בעלי אופי מחתרתי.
חיים אישיים
גרטנר גרושה ואם לשלושה. מתגוררת בתל אביב. אמה היא האמנית איטה גרטנר.
צ'ארלס מרטין הול
צ'ארלס מרטין הול (באנגלית: Charles Martin Hall; 6 בדצמבר 1863 - 27 בדצמבר 1914) היה ממציא אמריקאי שגילה ב-1886 דרך זולה להפיק אלומיניום מאלומינה (תחמוצת אלומיניום) בעזרת אלקטרוליזה. השיטה שלו הצליחה להוזיל את מחיר האלומיניום באופן ניכר וגרמה להגברת השימוש במתכת זו.
צ'ארלס מרטין הול נולד בעיר Thompson, אוהיו. בשנת 1873 משפחתו עברה לאוברלין, אוהיו. בעיר זו הוא סיים את הקולג' המקומי.
בהשראת הפרופסור לכימיה המקומי הוא החל בניסויים כימיים שונים. ב-23 בפברואר 1886 הוא הצליח בפעם הראשונה לייצר דוגמאות אלומיניום בעזרת תהליך שפיתח. לאחר קבלת פטנט הוא עבר לפיטסבורג והקים שם חברת Alcoa - מהמובילות בייצור אלומיניום גם כיום.
דן סתיו
חייו הבוגרים
נולד וגדל בחיפה. סתיו שרת בצבא ההגנה לישראל בין השנים 1974–1977. בשנת 1979 החל ללמוד יחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1982 הוא את התואר בוגר האוניברסיטה (BA). בשנת 1986 הוא סיים את התואר מוסמך האוניברסיטה (MA), בהצטיינות. בנובמבר 1984 דן סתיו הצטרף למשרד החוץ הישראלי. בין מאי 1986 עד פברואר 1989, עבד במחלקת האוקיינוס השקט במשרד. מפברואר 1989 ועד אוגוסט 1992 סתיו היה קצין עיתונות בשגרירות ישראל בהאג. בספטמבר 1992 סתיו חזר ארצה ועבד כחוקר באגף מערב אירופה של של משרד החוץ. ביולי 1998 סתיו נשלח לשרת בשגרירות ישראל בניו דלהי, בתפקיד סגן ראש הנציגות הדיפלומטית. בין דצמבר 2002 ועד אוגוסט 2003, הוא שימש זמנית כמיופה כוח (כ-chargé d'affaires) וממלא מקום השגריר בשגרירות. לאחר שמילא מספר תפקידים שונים במשרד החוץ, בין השנים 2005 ועד 2010 סתיו שרת כשגריר ישראל בנפאל. בהמשך, הוא חזר ארצה ועבד במשרד החוץ. ב-31 באוגוסט 2015 דן הוסמך כשגריר ישראל באזרבייג'ן ושרת שם עד נובמבר 2019.
משפחה
סתיו נשוי ואב לשני ילדים.
גאיוס סולפיקיוס פטרקולוס
גאיוּס סוּלְפִּיקְיוּס פָּטֶרְקוּלוּס (בלטינית: Gaius Sulpicius Paterculus), היה מדינאי ומצביא רומאי, שפיקד על כוחות צבא וצי במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס). סולפיקיוס פטרקולוס נבחר לקונסול שנת 258 לפנה"ס יחד עם אולוס אטיליוס קלטינוס (Aulus Atilius Calatinus). עיקר ניהול המלחמה היה נתון בידיו של קלאטינוס, ועל פי מקורות אחדים היה המפקד הצבאי היחיד בסיציליה, זירת הלחימה הראשית. עם שובו לרומא נתכבד פטרקולוס בתהלוכת ניצחון, קרוב לוודאי על שום ניצחונו ב-258 לפנה"ס על צי קרתגי בפיקוד חניבעל בן גיסקו אותו הצליח לכלוא ולהכניע בנמל סולקי (Sulci) בסרדיניה. שמו מופיע ב-Fasti triumphales.
ברקסטון בראג
ביוגרפיה
ברקסטון בראג נולד בשנת 1817 בוורנטון, קרוליינה הצפונית. אביו, נגר מוצלח, פעל כדי שבנו יתחנך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט-פוינט). דרך קשריו של אחיו הגדול, הצליח בראג להתקבל לאקדמיה הצבאית וסיים לימודיו מקום חמישי בכיתתו בשנת 1837. הוא סיים את הלימודים במקום גבוה יותר מג'וזף הוקר, ג'ובל ארלי, ג'ון ק' פמברטון ועוד. במהלך מלחמת הסמינול השנייה נגד שבט הסמינול האינדיאני פיקד בראג על חיל הארטילריה במוצב מאריון בפלורידה, איפה שגילה משמעת חזקה. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו פעל בראג תחת פיקודו של זאכרי טיילור והועלה בדרגה מספר פעמים על אומץ הלב שהפגין. במהלך הקרב על בואנה ויסטה פיקד בראג על הארטילריה האמריקאית שבלמה מספר מתקפות של חיילים מקסיקנים - רבים במספרם מהאמריקאים - תחת פיקודו של אנטוניו לופס דה סנטה אנה. פיקודו במהלך המלחמה העניק לו אהדה ציבורית ברחבי ארצות הברית והכרת תודה רשמית ממפקד רגימנט המיסיסיפי, ג'פרסון דייוויס (לימים נשיא הקונפדרציה). בשנת 1856 פרש בראג משירות פעיל בצבא ארצות הברית ופרש לחיים פרטיים בלואיזיאנה איפה שעסק בגידול מטעי סוכר בעזרת 105 עבדים אפרו-אמריקאים שהיו בבעלותו.
עם בחירתו של אברהם לינקולן בבחירות לנשיאות בשנת 1860 החלו מספר ממדינות הדרום תומכות העבדות להכריז על עצמאות וביחד הקימו של קונפדרציית המדינות של אמריקה. משבר הפרישה של המדינות מהאיחוד הוביל לפריצתה של מלחמת האזרחים האמריקנית לאחר תקרית צבאית בפורט סאמטר. אף על פי שהתנגד לפרישת הדרום, בראג גייס מתנדבים אשר השתלטו על מעוז צבאי פדרלי של האיחוד עוד לפני פרישתה הרשמית של מדינת לואיזיאנה. לאחר פרישתה הרשמית של לואיזיאנה ב-11 בינואר 1861, בראג הפך למפקד הראשי של המיליציות הריבוניות של המדינה. בהמשך, לאחר הצטרפותה של לואיזיאנה לקונפדרציה התגייס לצבא הקונפדרציה במרץ בדרגת מייג'ור גנרל. בספטמבר אותה השנה הוצב לפיקוד מחלקת פלורידה המערבית ופיקח על פעילות חיילי הקונפדרציה במקום. בפברואר 1862 בראג ביקש לעבור עם 10,000 חייליו לפעול תחת פיקודו של אלברט סידני ג'ונסטון בקורינת', מיסיסיפי, איפה שהאמין שיהיו לכוחותיו חשיבות גדולה יותר למלחמת האזרחים.
בראג היה מעורב בקרב שילה ולאחר כיבוש קורינת' בידי כוחות צבא האיחוד החליף בראג את פ.ג.ט. בורגארד בפיקוד על ארמיית מיסיסיפי (מאוחר יותר אורגנה מחדש תחת השם ארמיית טנסי). כוחות הקונפדרציה תחת בראג הביאו סדרת ניצחונות במהלך קרבות כגון קרב פריוויל והקרב על סטונס ריבר (אנ'). ניצחונו המרכזי של בראג בשדה הקרב היה מול כוחותיו של ויליאם רוזקרנס במהלך קרב צ'יקמוגה, כאשר כוחות הקונפדרציה הנחילו תבוסה משמעותית לצבא האיחוד במסגרת הקזת דמים שמנעה את התקדמות כוחות האיחוד לתוך מדינת ג'ורג'יה. אף על פי כן, בכל הקרבות שעליהם הוא פיקד, בראג לא הנחיל מכה מוחצת לכוחות האויב, מה שגרם לפגיעה ביחס אליו מצד הפקודים שלו, בהם גם הקצינים שפעלו תחת פיקודו. עקב תבוסתו, רוזקרנס הוחלף בפיקוד כוחות האיחוד במערכה על טנסי בידי יוליסס ס. גרנט.
עוד קודם למאבק בגרנט היו בהנהגת הקונפדרציה שקראו להדחתו של בראג מהפיקוד. הנשיא ג'פרסון דייוויס סירב להעביר את בראג אף על הצעות יועציו. במהלך מערכת צ'טנוגה גרנט הורה לכוחותיו של ג'וזף הוקר לבלום מתקפה של הקונפדרציה תחת כוחותיו של בראג. בהמשך גרנט הורה לכוחות האיחוד תחת ויליאם טקומסה שרמן לבצע מתקפת פתע על הגזרה הימנית של ארמיית טנסי. לאחר שחצו כוחות האיחוד את נהר הטנסי צלחו במתקפת הפתע וגרנט הורה לכוחותיו של הוקר לנוע לעבר הגזרה השמאלית של ארמיית טנסי. בראג כל אותה העת החליף טקטיקה למגננה שמוקדה בעיקרה על הגזרה הימנית של כוחותיו נגד אלו של שרמן. גרנט שלח את כוחות האיחוד בפיקודו של ג'ורג' הנרי תומאס להסיט את ריכוז הכוחות של ארמיית טנסי של הקונפדרציה. התקדמות כוחותיו של תומאס הובילה את בראג להסיג את כוחותיו דרומה לעבר ג'ורג'יה. כוחות האיחוד נעו לעבר אנשי הקונפדרציה הנסוגים והביסו את הנותרים בארמיית טנסי במהלך קרב רינגולד גאפ. המצב הנתון הותיר לצבא האיחוד דרך פתוחה לתוך צפון ג'ורג'יה. בנובמבר 1863, לאחר התבוסה המחפירה במערכת צ'טנוגה, בראג הגיש את התפטרותו לנשיא דייוויס. לבסוף קיבל הנשיא את התפטרותו של בראג.
ג'פרסון דייוויס מינה את בראג ליועץ צבאי במטה הפיקוד של הקונפדרציה בריצ'מונד, וירג'יניה, שהייתה אותה העת הבירה של הקונפדרציה. בהמשך התמנה למפקד קורפוב תחת פיקודו של ג'וזף א' ג'ונסטון עד לסופה של המלחמה. במסגרת תפקיד פיקודי זה היה בראג מעורב בקרב בנטוויל בקרוליינה הצפונית איפה שכוחותיו נחלו הפסד לדיוויזיית המיסיסיפי של צבא האיחוד בפיקודו של שרמן. ב-9 במאי 1865 נכח בראג בישיבת הקבינט האחרונה של ממשלת הקונפדרציה ימים ספורים לפני שהממשלה הכריזה על התפזרותה. בסוף המלחמה עיקלה הממשלה הפדרלית של ארצות הברית את ביתו של בראג בלואיזיאנה, מה שהוביל אותו ואת אשתו להתיישב מחדש באלבמה ומאוחר יותר עברו עקב עבודתו של בראג לטקסס. בשנותיו האחרונות היה בראג מעורב במספר עבודות לכלכלת משפחתו. בין לבין היה סוכן בחברת ביטוח חיים ומאוחר יותר מפקח בתפקוד מסילות ברזל. ב-27 בספטמבר 1876 איבד בראג את הכרתו באותו צועד עם חבר ברחובות גאלבסטון, טקסס. בתוך מספר דקות הוא מת ורופא שטיפל בו לאחר מותו העריך כי מותו נגרם עקב ניוון של כלי דם מוחיים.
אמיר ברמלי
אמיר ברמלי (נולד ב-4 באוקטובר 1976) הוא יזם ישראלי שהורשע בעבירות של הלבנת הון, גניבה בידי מורשה, הונאה ובעבירות נוספות. מייסד ומנהל לשעבר של רוביקון ביזנס גרופ (בפירוק), "קרן קלע" (בפירוק), ושותף לשעבר בקרן הגשמה. בשיא פעילותו העסקית שלט ברמלי בעשרות מיזמים וזכה לפרסום רב במדורי הכלכלה בתקשורת. ברמלי תקף את משרד האוצר ורשות ניירות ערך בתקשורת על רקע עודף רגולציה, לטענתו, שפגעה בעסקים קטנים בפרט ובכלכלה הישראלית בכלל.
בינואר 2016 הוצא צו פירוק קבוע לכלל קבוצת רוביקון ו"קרן קלע". באוקטובר 2020 הורשע בעבירות של הלבנת הון, גניבה בידי מורשה ועבירות נוספות. בפברואר 2021 הורשע בעבירות נוספות ונדון לעשר שנות מאסר, שהוחמרו בבית המשפט העליון לאחר ערעור המדינה ל14 שנות מאסר.
ראשית חייו ותחילת קריירה עסקית
ברמלי גדל בעכו, אמו הייתה גננת ואביו היה טכנאי מחשבים שפרש מרפאל, ניסה להקים עסק עצמאי, קרס ונכנס לחובות. ברמלי מעיד על עצמו שגדל בסביבת מצוקה, אך בבית חם ואוהב, ושמצוקה זו הייתה חלק גדול מהדרייב שלו לעסקים.
בגיל 16 הקים ברמלי את העסק הראשון שלו – עסק להרצאות על זוחלים בבתי ספר. ברמלי מעיד שבתחילה העסק לא היה מוצלח, אך לאחר שהוא הציע הרצאה של "בטיחות לקראת הקיץ מפני נחשים", פנו אליו בתי ספר רבים. בשיא העסק, ברמלי העסיק 4–5 מדריכים. עם הגיעו לגיל 18 הוא פרש מעסקי הזוחלים והתגייס, לאחר שעשה שנת שירות כמדריך בבית ספר שדה. את שירותו הצבאי עשה בחיל מודיעין.
לאחר השחרור מהצבא הקים עסק להדרכות צלילה. על-פי ברמלי את ההון הדרוש להקמת העסק, 40 אלף שקלים, גייס באמצעות הלוואות שהשיג משלושה בנקים, תוך שהוא מספר סיפור שונה לכל בנק לגבי ייעוד הכסף על מנת שיאשרו לו הלוואות אלו. את עסק הדרכת הצלילות מכר ברמלי בשנת 2000 עבור מיליון שקלים.
לאחר זאת, השתקע תקופה מסוימת בבליז. במהלך תקופה זו למד בהתכתבות לתואר ראשון במינהל עסקים וכלכלה במסלול הפתוח של אוניברסיטת הארטפורד שבקונטיקט. עם חזרתו לישראל הקים ברמות נפתלי מרכז ייעוץ לעסקים קטנים ובינוניים. במועד מאוחר יותר, עבר לזכרון יעקב.
2006 הייתה שנה קשה עבורו, אביו נפטר ובחזית העסקית מלחמת לבנון השנייה כמעט וחיסלה את עסקיו שהיו מצויים ברובם בצפון הארץ. באמצעות עבודה קשה, ברמלי הצליח לחלץ את עסקיו מהבוץ.
קבוצת רוביקון
רוביקון ביזנס גרופ בע"מ (או "קבוצת רוביקון") הייתה חברת החזקות פרטית, שאיגדה את כלל פעילותו של ברמלי. רוביקון השקיעה בעשרות חברות. חלק מההשקעות התבררו כמוצלחות מאוד:
אך היו גם השקעות פחות מוצלחות כגון חנות רהיטים, מסעדות בשיתוף מיכל אנסקי, וחברת המחזור וו.טי.פי הבורסאית. האחרונה הייתה בשיאה ב-2014 בעלת ערך בורסאי של 230 מיליון ש"ח, אך קרסה ב-2016.
קרן קלע
לאחר המשבר הכלכלי ב־2008 החל ברמלי לגייס כספים באמצעות מותג "קרן קלע", שתחתיו פעלו מספר חברות, שהבטיחה ריבית קבועה ומובטחת עם תשלום חודשי של ריבית, ועם אפשרות משיכה לאחר שנה או שנתיים בהתראה של 90 ימים, בהתאם למסלול ההשקעה שבחר המשקיע. פעילות זו גייסה מאות מיליוני שקלים מהציבור הרחב עד לשנת 2015 באמצעות פרסום נרחב באינטרנט, עיתונות כלכלית, טלוויזיה כלכלית, וכן מהפרסום החופשי שעסקיו של ברמלי זכו לו. מודל ההשקעה שהוצג למשקיע במשך רוב שנות הפעילות היה של "השלמת הון", שתוארה כך:
בפועל, על-פי חקירת רשות ניירות ערך, כתב האישום, וצו הפירוק לרוביקון ו"קרן קלע" פעילות של "השלמת הון" לא התבצעה בפועל בהיקף משמעותי, והכספים הוזרמו לקבוצת רוביקון לצורכי השקעה במיזמים שונים, להחזר כספים כהונאת פונזי למשקיעים אחרים, ולצרכים אחרים ובכללם אישיים ומשפחתיים של ברמלי.
במהלך 2015, ולאחר תחילת חקירת רשות ניירות ערך, גויסו משקיעים גם באמצעות מצגים אחרים מ"השלמת הון" לעיתים אף עם בטוחות בדמות רישום נכסים, ובמודל השקעה/תשואה אחר מאשר במהלך רוב שנות קיום המותג. יש מספר חברות פרטיות שנשאו את המותג "קרן קלע", ובפרט: "קלע – הקרן לעידוד יזמות (בישראל) בע"מ", "קרן קלע לבטוחות והשלמות הון בע"מ", "קלע טי וי פורמט פאנד 1 בע"מ", "קלע אקוויטי פאנד 1 בע"מ", "קלע סילבר 1 בע"מ", ו"קלע משקיעים 1 בע"מ".
"קרן קלע" פנתה למשקיעי ריטייל שהיה להם הון פנוי להשקעה של מכ-100,000 שקלים. "קלע" הציעה ריבית קבועה ונקובה (בטווח של בין 7.8% ל-12% בהתאם להיקף ההשקעה ומשכה) ששולמה אחת לחודש למשקיעים. משך תקופת ההשקעה לרוב נקבע על פרק זמן של בין שנה לשנתיים, אך המשקיע היה יכול להמשיך להשקעה נוספת ב"קלע" ללא משיכת הפקדון שלו (ו"להנות" מתשלומי ריבית סדירים). עד קיץ 2015 "קלע" שילמה ריביות באופן סדיר למשקיעים, ואפשרה משיכות של הפקדונות על ידי משקיעים שהיו זכאים לכך על-פי הסכמי ההשקעה.
הצעת השקעה זו, של "תשואה מובטחת", קסמה למשקיעי ריטייל קטנים לאחר המשבר הכלכלי של 2008, שכן הבנקים באותה עת, ובניגוד לעבר, הציעו ריביות אפסיות בשל סביבת ריבית בנק ישראל האפסית. "קלע" הציעה מוצר שבאופיו דומה לפיקדון בנקאי, תוך הבטחה שמדובר בהשקעה בטוחה (שעוברת כנגד ביטחונות ל-48 שעות ליזם לטובת השגת מימון בנקאי של היזם), וריביות גבוהות משמעותית מהאפשרי בבנקים.
מרבית המשקיעים ב"קלע" היו אנשי מעמד הביניים ופנסיונרים שהשקיעו מאות אלפי שקלים כל-אחד, חלק ניכר ולעיתים אף כל חסכונותיהם. עם זאת, היו גם משקיעים מבוססים יותר וידועים לציבור כמו דני אילון, עו"ד ליפא מאיר והידוענית מיכל אנסקי, שהייתה שותפה (ויעד להשקעה) גם למיזמים עסקיים של רוביקון, שהפסידה כ-2.4 מיליון שקלים שמתוכם כ-1.6 מיליון שקלים הפקידה בידי "קלע".
מרבית המשקיעים היו ישראליים, אך היו גם ניסיונות גיוס בארצות הברית באמצעות קלע USA.
קרן הגשמה
"קרן הגשמה" היא חברה פרטית המארגנת שותפויות השקעה. ברמלי היה שותף ב"הגשמה" (15%) ומעורב באופן פעיל בשיווק שותפויות של "הגשמה" מסמוך להקמת "הגשמה" ועד למכירת חלקו ב"הגשמה" בסוף 2013 ברווח גדול, בסכום שגילם לפעילות השיווק וניהול של "הגשמה" שווי של 200 מיליון שקלים על נכס מנוהל של 1,500 מיליון שקלים באותה עת (מכפיל של 13.33% על הנכס). מניות של ברמלי שלא נמכרו הופקדו בנאמנות, וזאת על-מנת למנוע בלבול בציבור בין "הגשמה" ל"קלע".
בניגוד ל"קרן קלע" שהציעה ריבית קבועה בסיכון אפסי, ב"הגשמה" הציעו ומציעים שותפויות השקעה בנכסים ריאליים (מחברות סטארטאפ ועד לנדל"ן, אם כי הפוקוס עבר בעיקרו לנדל"ן). פוטנציאל התשואה של שותפויות "הגשמה" מוצג לרוב כ-20% לשנה (ביחס לריבית של 7.8% עד 12% ל"קלע"). הכספים שמושקעים בשותפויות דרך "הגשמה" אינם נזילים עד לסוף הפרויקט, וברוב אין תשלומים שוטפים (מלבד פרויקטי השכרה) למשקיעים. אם "קלע" הציגה לכאורה סיכון אפסי, לשנה-שנתיים, תשלומים שוטפים, ב-7.8% עד 12% – אז "הגשמה" פנו לפלח משקיעים אחר שהיה מוכן לקחת סיכון, אם כי סיכון נמוך על-פי פרסומי "הגשמה", תמורת תשואות גבוהות יותר (סביב ה-20%) ופרק זמן ארך יותר. הבידול בפרופיל המשקיעים בין "קלע" ל"הגשמה" יצר חבילה משלימה כתור הצעת ערך למשקיעים פוטנציאליים.
ברמלי שיווק את "קרן הגשמה" יחדיו עם "קרן קלע" שבבעלותו. בתקופה זו "הגשמה" הוצגה על ידי ברמלי ואנשיו ב"קלע" ו"רוביקון" כתור "זרוע ההשקעות הריאליות של קבוצת רוביקון". בנוסף ערבי גאלה מפוארים למשקיעים נערכו בצוותא עבור "הגשמה" ו"קלע", כך למשל בסוף 2012 נערך ערב גאלה לכ-600 איש בבית ד'פלוס הום בקיבוץ געש, אשר "נהנו מקייטרינג מעולה, אווירה מקסימה, פינוקים ומתנות וגם הפתעה: המופע של שלום חנוך ומשה לוי -"יציאה"".
2014–2018: עימותים עם רשות ניירות ערך, חקירה פלילית, משפט פירוק, ומשפט פלילי
במהלך 2013–2015 ברמלי ביקר בחריפות את רשות ניירות ערך, משרד האוצר וגופי ממשל ורגולציה נוספים בטענה שעודף רגולציה וקבלת החלטות קלוקלת פוגעים בעסקים קטנים בפרט ובכלכלה הישראלית בכלל.
במהלך 2014 ובמקביל לקריסת קרן אור (שפעלה בצורה חקיינית (מודל עסקי דומה, הקמה אחרי), אך בהיקף קטן יותר (61 מש"ח), מ"קלע") פעילותו של ברמלי ואחרים לגיוס משקיעים ללא תשקיף, בניגוד לחוק ניירות ערך, תפסה את תשומת לב רשות ניירות ערך שהוציאה מספר אזהרות בנושא במהלך 2014–2015, והגבילה את האפשרות לגייס יותר מ-35 משקיעים בשנה על ידי פיצול מלאכותי של מסלולי השקעה עניין שהשפיע ישירות על "קלע" שגייסה באותה עת יותר מ-35 משקיעים לשנה באמצעות פיצול למסלולים.
ברמלי המשיך בפעילות החברות חרף אזהרות הרשות בין השאר גם המשך גיוס כספים ממשקיעים פרטיים. במהלך 2014–2015, למרות הלחצים מרשות ניירות ערך. כתגובה למגבלת פיצול מסלולי ההשקעה של הרשות הוא ניסה לקדם הנפקה באמצעות תשקיף לאחר שרכש שלד בורסאי, אך צעדי הרשות מנעו ממנו להתקדם בהנפקה, ובאוקטובר 2015 לאור הנסיבות הוא מכר את השלד.
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי היא ספרייה דיגיטלית ושער לנתונים ומחקרים של הארגון. היא כוללת גרסאות דיגיטליות של ספרים, מאמרים וסטטיסטיקות. הגישה חופשית לכל משתמש בעל גישה לאינטרנט. שירותים נוספים ניתנים בתשלום כאשר מרבית המנויים הם אוניברסיטאות, מוסדות מחקר, עסקים, סוכנויות ממשלתיות וגופי ציבור. החל מיוני 2010 הספרייה מחליפה את SourceOECD.
אמיר ברמלי
2014–2018: עימותים עם רשות ניירות ערך, חקירה פלילית, משפט פירוק, ומשפט פלילי
בפברואר 2015 הוענק פרס ירושלים של מוסדות ערוץ 7 ליזמות עסקית לקבוצת רוביקון בראשותו.
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
הספרייה מכילה תכנים שנמסרו על ידי הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), סוכנות האנרגיה הבינלאומית, הסוכנות לאנרגיה אטומית, המרכז לפיתוח של ה OECD, פיז"ה (התוכנית הבינלאומית להערכת תלמידים) ופורום התחבורה הבינלאומי.
אמיר ברמלי
2014–2018: עימותים עם רשות ניירות ערך, חקירה פלילית, משפט פירוק, ומשפט פלילי
בקיץ 2015 והוא אף העלה לראשונה פרסומות בטלוויזיה בכיכוב מוני מושונוב שגילם את סטנלי פישר, בה משקיע פוטנציאלי הולך דרך כל הדרגים הניהוליים בבנק ועד לנגיד בנק ישראל עם השאלה. הפרסומת הוצגה בפריים-טיים, כולל בפרסומת הזהב לפני הכרזת הזוכים בתוכניות מאסטר שף ואקס פקטור. לאחר ביקורת ציבורית הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו הורתה על הפסקת הקמפיין, אף על פי שרשות ניירות ערך ידעה על הקמפיין מראש, לאור בקשה של השלד הבורסאי לשדרו, ולא מנעה אותו.
טולי תעלולי
טולי תעלולי היא סדרת ספרים לילדים מאת גלילה רון פדר עמית. הספר הראשון בסדרה נכתב בשנת 1990. יצאו לאור 30 ספרים בסדרה. את הספרים איירה אורה איל. הספר האחרון בסדרה נכון להיום יצא ב-2018.
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
הארגון מפרסם בין 300 ל-500 ספרים בשנה, רובם באנגלית וצרפתית. נגישים כל הכותרים ומאגרי הנתונים שפורסמו משנת 1998.
אמיר ברמלי
2014–2018: עימותים עם רשות ניירות ערך, חקירה פלילית, משפט פירוק, ומשפט פלילי
לאור האזהרות הציבוריות והסיקור התקשורתי של החקירה הפלילית, קלע ניצבה בפני בקשות משיכה רבות של משקיעים אשר מימשו את זכותם לקבל את השקעתם בתום תקופת ההשקעה, ולא גילגלו את השקעתם לתקופת השקעה נוספת. בקיץ 2015, ברמלי ו"קלע" החלו להיתקל בקשיים תזרימיים בהחזרת כספים ללקוחות שביקשו לפדות את השקעתם. באוקטובר הוגשה בקשת פירוק ל"קלע" ממשקיע שלא קיבל את כספו, ובינואר 2016 ניתן צו פירוק לכלל החברות שתחת ברמלי לאחר שהשופט איתן אורנשטיין קבע שכספי "קלע" ו"רוביקון" התערבבו זה בזה.
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
ניתן לסנן מידע לפי נושאים ומדינות (למשל מאמרים העוסקים בישראל בנושא פיז"ה).
אמיר ברמלי
2014–2018: עימותים עם רשות ניירות ערך, חקירה פלילית, משפט פירוק, ומשפט פלילי
ברמלי טען שמשבר הנזילות בקלע נבע מהכיסוי התקשורתי המוגזם, אזהרות רשות ניירות ערך, והפרת הסכמים בוטה של בנק הפועלים שגרמו לנזקים של מאות מיליוני שקלים לחברות ולמשקיעים. בתגובה לטענה שהוא ניהל פונזי או פירמידה, ברמלי אמר לעיתונות ש.
ביוני 2016 הוגש נגד ברמלי כתב אישום בגין גנבה, מרמה, זיוף והלבנת הון בסך של יותר מ-400 מיליוני ש"ח. באוקטובר 2020 הורשע בעבירות של הלבנת הון, גניבה בידי מורשה ועבירות נוספות.
לאחר תחילת הליך הפירוק, ברמלי ערך פגישות שוטפות עם נושיו בניסיון להגיע להסדר חוב, אך פגישות אלו הולידו טענות כנגדו לשיבוש הליכי חקירה. ברמלי הגיש לבית המשפט האזרחי בתיק הפירוק מספר הצעות להסדר וגייס את השופטת בדימוס ורדה אלשיך בניסיון לגבש הסדר, אך ניסיונות אלו נדחו על ידי הנושים והשופט איתן אורנשטיין היושב בתיק הפירוק. ביולי 2016 ברמלי הגיש תביעת חוב, מטעמו, על-סך 47.2 מיליון שקלים כנגד "קלע" ו"רוביקון" שבפירוק בטענה שכספים אלו מגיעים לו בגין שכר שלא שולם והזרמות שהוא ביצע לקבוצה. באוקטובר 2016 החמיר השופט בני שגיא את תנאי השחרור בערובה של ברמלי וקבע לאחר שהתביעה טענה שברמלי פנה לעדי תביעה רבים נגדו, שהשקיעו בעבר במיזמיו, עם הצעה לקבלת מניות בחברה חדשה ללא תמורה.
בינואר 2017 השופט ח'אלד כבוב קיבל הסדר טיעון וגזר את דינה של סיון ציבולסקי, מגייסת המשקיעים בקרן קלע, ל־8 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 300 אלף שקל בגין עבירה של גיוס של יותר מ35 משקיעים בשנה ללא תשקיף. ציבולסקי משמשת כעדת תביעה בפרשה כנגד ברמלי. במרץ 2017, לאחר מספר דחיות לבקשתו של ברמלי, נפתח משפטו של ברמלי שכפר באשמות נגדו. בקשתו למחוק את אישומי ההונאה בכתב האישום נדחו על ידי השופט כבוב. בכתב התשובה לתביעה טען ברמלי שרשות ניירות ערך הביאה לקריסת רוביקון לאחר שסימנה אותו כמטרה להפילו, ושלא ביצע פונזי או פרימדה, ושנפילת רוביקון נגרמה מאזהרות הרשות לציבור שיצרה פאניקה אצל המשקיעים וגל פדיונות שבעקבותיו נאלצה רוביקון למכור נכסים תחת לחץ. באפריל 2018 עורך דינו של ברמלי אייל רוזובסקי שוחרר מייצוג ברמלי, אך בית המשפט העליון קבע שימשיך לייצגו בדיוני ההוכחות עד לסוף יוני אז יוחלף בידי הסניגוריה הציבורית.
באוגוסט 2020 נעצר בחשד להונאה ומרמה בפרשה נוספת, לפיה גייס כספים תוך הטעיית המשקיעים והצגת מצגי שווא, ושיבש הליכי משפט.
ב-25 בפברואר 2021 בית המשפט גזר על ברמלי 10 שנות מאסר, לאחר שהורשע בגניבה של מעל 100 מיליון ש"ח.
ב-6 ביולי 2023, לאחר ערעור המדינה על קולת העונש, החמיר בית המשפט העליון את עונשו, והעמידו (בדעת רוב) על 14 שנות מאסר. (שופט המיעוט החמיר ל 12 שנים).
תביעות לשון הרע כנגד עיתונאים
ב-2016 אמיר ברמלי הגיש תביעה כנגד חברת החדשות, מנכ"ל חברת החדשות אבי וייס (איש תקשורת), עורך "אולפן שישי" איתי דנקנר והכתב יגאל מוסקו על סך של 5 מיליוני שקלים בגין לשון הרע.
בנוסף, תבע את כתב "כלכליסט" תומר גנון על סך מיליון שקלים בגין לשון הרע בשל כתבות שקשרו אותו להעברות כספיות אל מול בר רפאלי בסינגפור. רפאלי הגישה בעקבות הכתבה תלונה על גנבת זהות. ב-2018, ברמלי מחק את התביעה.
בנוסף איים להגיש תביעה כנגד המפרק עו"ד ארז חבר ונגד גופים נוספים. הנתבעים טוענים שמדובר בתביעת השתקה.
מעורבות אשתו בעסקיו
אף על פי שאמיר ברמלי הוצג כלפי חוץ כמנהל ויזם החברות השונות, בפועל חלק ניכר מן החברות היו רשומות על שמה של אשתו, דניאלה קלמס-ברמלי. בנוסף, היו העברות ורישומי כרטסת בין חברות שונות לבין דניאלה ברמלי, ואמו של ברמלי אנט ברמלי. בעקבות כך הוצא בתיק הפירוק צו עיכוב יציאה מן הארץ כנגד דניאלה ברמלי, וכן צווים שונים ביחס לנכסים וחובות.
Rolux
Rolux היא מכונית רודסטר מתוצרת יצרנית האופנועים הצרפתית New-Map בין השנים 1938–1952 יוצרו 300 יחידות.
לה נובל אובזרווטר
לה נובל אובזרווטר (בצרפתית: Le Nouvel Observateur) לפעמים נקרא בקצרה לה נובל אובז הוא מגזין חדשות צרפתי. מגזין זה הוא המגזין הכללי הצרפתי הבולט ביותר במונחים של קהל ותפוצה (460,780 נכון ל-2014).
מאז 1964, מגזין זה מסקר חדשות פוליטיות, עסקיות וכלכליות. המגזין כולל סיקור נרחב של נושאים פוליטיים, מסחריים ותרבותיים מאירופה, אפריקה והמזרח התיכון. התחומים החזקים במגזין הם עניינים פוליטיים וספרותיים ומובחן על ידי היחס המעמיק שלו לנושאים היומיים העיקריים. המגזין תואר כ"מגזין קהילת האינטלקטואלים הצרפתים", או בכינוי גנאי כ"איבר רשמי למחצה של 'הקוויאר חסר הטקט' של צרפת". המערכת הנוכחית של המגזין מנוהלת על ידי שניים ממייסדיה, ז'אן דניאל וקלוד פרדריאל. נתח של 65% מהמגזין נרכש על ידי הבעלים של העיתון היומי הצרפתי לה מונד בשנת 2014.
אתר העיתון באינטרנט, (http://tempsreel.nouvelobs.com), הושק על ידי פטריק ויאל וכריסטינה סוריו בשנת 1999. האתר מופעל בהנחיית שירות האתרים Netino.
פלג כהן
פלג כהן (נולד ב-30 בספטמבר 1983) הוא מרצה, בעל בלוג הטיולים "לונלי פלג", נווד, פעיל חברתי ומחבר (שותף) רב המכר "לונלי".
ביוגרפיה
הוא התחנך בבית הספר לאומנויות "מנור כברי" הנמצא בקיבוץ כברי.
בשנת 2002 התגייס לגדוד 51 של חטיבת גולני, שם שירת כלוחם ומפקד בפלוגה המסייעת, עד לשחרורו בשנת 2005.
נכון לשנת 2019, ולאחר 15 שנים בדרכים, ביקר כהן ב-150 מדינות, תוך שהוא מתעד כל ביקור בסרטוני וידאו (אותם הוא מצלם ועורך בעצמו), בתמונות (אותן הוא מצלם באמצעות מצלמה מקצועית) ובכתבות.
המדינות הראשונות אליהן טס מיד עם שחרורו מצה"ל היו תאילנד ונפאל, שם שהה 3 חודשים, ולאחר מכן החליט לטוס עם מעט מאוד כסף בכיסו לאוסטרליה ומשם המשיך לניו זילנד, אז טייל וישן ברכב שכור עם אחותו ומכר נוסף.
בקיץ 2006, לאחר שנה של נדודים, חזר כהן לישראל, וגויס למילואים עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו החליט כהן להמשיך את מסעותיו בעולם וטס לצפון אמריקה.
בשנת 2007 חצה את מרכז ודרום אמריקה דרך היבשה - טיול שהתחיל במקסיקו והסתיים שנה מאוחר יותר בברזיל.
בשנת 2008 טס לאפריקה, כשאת מסעותיו התחיל בדרום אפריקה, משם חצה דרך היבשה את החלק המזרחי של אפריקה ושנתיים מאוחר יותר הגיע לאתיופיה.
בשנת 2010 טס לאירופה וטייל בגרמניה, בהולנד, בדנמרק, בצ'כיה, בהונגריה, ברומניה, בבולגריה ובאיטליה, משם המשיך להודו ולאחר חודשיים, חזר לטייל בחלקה הדרומי של יבשת אפריקה.
בשנת 2012 יצא כהן למסע על הרכבת הטרנס סיבירית, מסע בו חבר לשבטים המקומיים במונגוליה, איתם חי וניהל שגרת יום במהלך 3 שבועות.
בדצמבר 2012 נחת ברפובליקת סנגל, במטרה לחצות את מערב אפריקה בטרמפים, תוך שהוא לן באוהלים.
בינואר 2013 נעצר כהן ללא דרכון בגינאה ושוחרר בתום יממה, לאחר ששיחד את אחד מחוקריו לאפשר לו לערוך שיחת טלפון עם שגרירה של סיירה לאון, שאישר לחוקרים כי דרכונו של כהן נמצא בידיו וכי יש לו אשרת שהייה תקפה.
בחודש מרץ של אותה השנה, אושפז כהן בבית החולים קטן שבגאנה, במצב מסכן חיים, עם טיפוס הבטן ומלריה ברמה 2+. לאחר אשפוז של 3 ימים, החלים כהן והמשיך את מסעותיו במערב אפריקה.
שנה זו הייתה נקודת המפנה, בה החליט כהן לשתף את סיפורו, ולשם כך הקים את דף הפייסבוק "לונלי פלג", בו הוא מעלה על הכתב, בתמונות וקטעי וידאו את חוויותיו מרחבי העולם.
דף הפייסבוק אותו הקים כהן תפס תאוצה ותוך זמן קצר רבים החלו לעקוב אחריו.
באוקטובר של אותה השנה הקים פלג את אתר הטיולים שלו "לונלי פלג".
באמצע שנת 2013 נחת פלג בספרד ומשם המשיך לברלין, יוון, אלבניה, קוסובו, בוסניה וקרואטיה.
בסוף שנת 2013 טס לארצות הקווקז.
בשנת 2014 המשיך לדרום-מזרח אסיה.
פרויקטים
הפרויקט הראשון שיזם כהן יצא לדרך במרץ 2014, אז טייל במנילה שבפיליפינים ונחשף לשכונת "הר העשן", בה מתגוררת אוכלוסייה ענייה וקשת יום, הסובלת בין היתר מתזונה לקויה. כדי לשפר את איכות החיים של ילדי השכונה, בחר כהן להוביל פרויקט אודות תזונה נכונה ובריאה לאוכלוסייה המקומית.
בנוסף הקים פרויקט לעידוד למידה בשם "אוהבים ללמוד".
משם המשיך לטייל בדרום קוריאה, ביפן, בשווייץ, בלוקסמבורג, בליכטנשטיין, בצרפת ובגרמניה, ובקיץ של אותה שנה נחת באוקראינה (בזמן המלחמה) כדי להתנדב עם פליטים בבית יתומים היהודי "עלומים" בז'יטומיר.
בסוף אותה שנה חזר כהן לטייל בהודו.
בתחילת 2015 נחת בקמרון שמערב אפריקה, כדי לעזור בבניית בית ספר מקומי בברטואה (Bertoua). בתום הפרויקט טס כהן למרכז אסיה, משם המשיך לאירופה וחזרה אל יבשת אמריקה - טיול שהתחיל בדרום אמריקה, והמשיך אל מרכז אמריקה, טורונטו וניו יורק.
בשלהי 2016 נחת באיים הקריביים, שם טייל חצי שנה, לאחריה טס לקליפורניה וטייל בלוס אנג'לס, בסן פרנסיסקו, בפארק יוסמיטי, באורגון ובסיאטל. משם המשיך לקנדה, ואת המסע סיים באלסקה.
בסוף שנת 2017 נחת פלג באתיופיה, משם המשיך לקניה, אוגנדה, רואנדה, קונגו ומדגסקר. בחודש דצמבר של אותה השנה טיפס כהן על הר הגעש הפעיל הרטה אלה שבאתיופיה, המתנשא לגובה של 613 מטרים.
מטרתו של כהן היא לבקר בכל מדינות העולם המאפשרות כניסה לבעלי דרכון ישראלי ולהפוך להיות הראשון שהצליח להשיג מטרה זו.
בלוג טיולים
בשנת 2013 הקים כהן את בלוג הטיולים "לונלי פלג". נכון לשנת 2018, דף הפייסבוק של פלג מונה 73,000 עוקבים. במרוצת השנים, פרסם כהן מידע רב אודות טיוליו ותרומתו לאוכלוסיות מרחבי העולם, אשר סובלות מעוני והזנחה. בשנת 2016 החל כהן לכתוב טור באתר "וואלה!" ולשדר פינה קבועה באולפן "ליגת האלופות" של ערוץ הספורט.
בעקבות הבלוג והטורים אותם מפרסם כהן, הוא החל לגולל את סיפור חייו והחוויות אותן רכש, בהרצאות שהוא מקיים במהלך ביקוריו בישראל.
אורח חייו והבלוג אותו מנהל פלג לאורך השנים סוקר בתקשורת הישראלית והעולמית. כהן הופיע בכתבה לערוץ 2, "יומן שישי" בהנחייתה של איילה חסון בערוץ 1, תכניות בוקר שונות כגון "אורלי וגיא", "העולם הבוקר", "סדר יום חדש", והוא בעל פינה קבועה ב"אולפן ליגת האלופות".
פיג'ו 108
פיג'ו 108 (בצרפתית: Peugeot 108) היא מכונית מיני הנמכרת על ידי יצרנית המכוניות הצרפתית פיג'ו החל מקיץ 2014. היא מחליפה את קודמתה, פיג'ו 107, נושאת דגל המכונית העירונית של פיג'ו במשך 9 שנים. כמו קודמתה, גם ה-108 החדשה היא תולדה של פרויקט משותף בין פיג'ו, סיטרואן וטויוטה לייצור שלוש מכוניות מיני עירוניות בעלות מספר מאפיינים טכניים ועיצוביים דומים.
נתונים טכניים
פיג'ו 108 מגיעה בשתי גרסאות: אחת עם מנוע (טויוטה) בנפח של 1.0 ליטר, המגיעה עם אפשרות לבחירת תיבת הילוכים רובוטית ו-69 כ"ס; והשנייה מנוע Pure-Tech בעל נפח של 1.2 ליטר, בעלת תיבת הילוכים ידנית בלבד ו-82 כ"ס. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת כ-14.3 שניות למכונית בעלת נפח מנוע 1.0 ליטר וכ-11 שניות לדגם בעל נפח מנוע 1.2 ליטר. צריכת הדלק (ק"מ/ליטר) היא 23 לדגם 1.0 ליטר ו-24.4 לדגם 1.2 ליטר, מספרים אלו מהווים שיפור של כ-5% בצריכת הדלק לעומת פיג'ו 107.
ישראל קסל
ישראל קסל (תר"ל 1870 – 23 בפברואר 1936) היה תעשיין ופעיל ציוני.
מרגיט שלכטה
מרגיט שלכטה (בהונגרית: Slachta Margit; 1884, קושיצה – 1974, באפלו) הייתה ראש מסדר קתולי, פוליטיקאית קתולית, האישה הראשונה שנבחרה לפרלמנט ההונגרי, וחסידת אומות העולם מהונגריה.
ישראל קסל
קורות חיים
קסל נולד בקוידנוֹב (קוידענאָוו; כיום דזרז'ינסק, Дзяржынск) שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למשפחה "ליטאית" (שרה ואברהם). למד בפוליטכניקום של דרזדן בגרמניה, ושם התקרב לפעילי ציונות כשמריהו לוין וליאו מוצקין. לאחר סיום חוק לימודיו, התמחה וחזר למינסק, עיר המחוז של עיירת ילדותו, והקים וניהל שני מפעלים של "יעקובסון את ליפשיץ".
מרגיט שלכטה
קורות חיים
שורשיה של שלכטה במשפחת אצולה. אביה היה בן למשפחת אצולה פולנית ומנהל בנק בקושיצה, והיא הייתה השנייה משש אחיות. בשנת 1908 הגיע הבנק שניהל אביה לחדלות פרעון והוא היגר עם שלוש הבנות הצעירות לארצות הברית. שלכטה למדה בסמינר למורים ולאחר מכן - בסמינר של המיסיון הקתולי בקלוצ'ה. שם התמחתה בהוראת צרפתית, גרמנית והיסטוריה. לאחר מכן פנתה מהוראה לעבודה סוציאלית בקרב בני נוער ואסירים, פרסמה מאמרים בכתבי עת שונים, בעיקר בנושאי מעמד האישה והדת הקתולית, ופעלה למען מתן זכות בחירה לנשים.
ישראל קסל
פעילות ציונית במינסק
במינסק התחבר עם העסקן הציוני ד"ר צבי ברוק, ודרכו הכיר את אחותו של ברוק, רבקה, ונשא אותה לאישה. במסגרת פעילותו הציונית בעיר היה פעיל בשורות חברי ההגנה.
מרגיט שלכטה
קורות חיים
אחרי מלחמת העולם הראשונה החלה הקריירה הפוליטית שלה. היא החלה להנהיג את "ליגת הנשים הנוצריות", ארגון הנשים של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בהונגריה. בבחירות הביניים שהתקיימו בשנת 1920 בהונגריה זכתה מפלגתה לרוב, והיא הפכה לאישה הראשונה בפרלמנט ההונגרי. בפעולתה הפרלמנטרית התמקדה בנושאים חברתיים ובזכויות האישה.
תבהלה
תבהלה עשויה להתרחש אצל יחידים ואף בקרב קבוצה גדולה, למשל במצבי היסטריה המונית או פאניקה מוסרית.
ישראל קסל
פעילותו בארץ ישראל
ב-1911 ביקר בארץ ישראל ורכש קרקעות בתל אביב על מנת שיוכלו לשמשו כשיעלה. בשל מלחמת העולם הראשונה עלה ארצה רק ב-1920 והשתקע בחיפה, בבית שתוכנן על ידי ברוולד ברחוב הגיא בהדר הכרמל. עד מהרה הצטרף לפעילות בוועד השכונה (שהיה מעין מורשון) והיה חבר הקוּרָטוֹרְיוֹן (חבר נאמנים) של בית הספר הריאלי העברי.
קסל תכנן בתל אביב תחנת כוח והמשיך לעזור לפנחס רוטנברג בפיתוחה של חברת החשמל. מאחר שהתמחה בניצול משאבים טבעיים, יעץ קסל לחברות רבות נוספות כנשר, חברת אשלג ארץ-ישראלית, קק"ל ועוד. גולת הכותרת של עבודתו הייתה הקמת חברת המלח בארץ-ישראל ביחד עם מרדכי סורדין בעתלית, שם עבד עד מותו.
תבהלה
מקור המילה פאניקה הוא מהמילה היוונית πανικός, מהאל פאן מהמיתולוגיה היוונית. ייתכן כי מקורה באגדות אודות השתעשעותו של האל פאן בהפחדה פתאומית של עדרי עזים וכבשים, או בפחד הפתאומי שחש מי שנתקל באל פאן באזור שומם, או הפחד שעלה משמיעת קולות מוזרים ומעוררי אימה שהיו אנשים שומעים בלילות, אשר יוחסו לאל פאן.
כבר בתקופה הפרהיסטורית השתמש האדם בהשפעותיה של התבהלה למטרות ציד. על ידי שימוש ברעש פתאומי, או באובייקט בולט ומאיים כלשהו, נהגו בני האדם הקדמונים לתמרן עדרים שלמים אל תוך מלכודות שהוכנו על ידם מראש.
הסוציולוג ניל סמלסר, שעסק בהתנהגות קולקטיבית, תיאר בספרו "Theory of Collective Behavior" דרכים להתמודדות עם תבהלה המונית. מחקרים רבים בתחום נועדו לפתח דרכים להתמודדות עם תבהלה שניתנות ליישום בצבאות ושירותי חירום ברחבי העולם.
עוד לפני כן, שימשו השפעותיה של התבהלה ככלי חשוב במהפכות חברתיות רבות במהלך ההיסטוריה. ההבנה שגם בני אדם פועלים בשיטת העדר, גרמה למנהיגים רבים לנצל עובדה זו למטרותיהם הפוליטיות.
במצבים קיצוניים, אדם החווה התקפי תבהלה חוזרים ונשנים לעיתים תכופות, וחש דאגה רבה מהישנותם, עשוי להיות מאובחן כלוקה בהפרעת פאניקה.
החוקר הבריטי סטנלי כהן תיאר בשנת 1972 את התאוריה שלו בהקשר לפאניקה מוסרית.
סורת א-שרח
סורת א-שרח (בערבית: سورة الشرح – "סורת הרווחה") היא הסורה ה-94 במספר בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה האסלאמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך ג'יבריל (جبريل), במכה. לפי ספרו של אבן א-צ'ורייס, פַצָ'אאִל אל-קוראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עטאא אל-ח'וראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-צ'חא ולפני סורת אל-עצר.
תוכנה המעודד של הסורה, שנועד להשרות ביטחון במוחמד, נמענה, עולה בקנה אחד עם המסורת המייחסת את הורדת הסורה למוחמד בשלב מוקדם למדי של ימיו כנביא. בשל תוכנה, סגנונה וקוצרה נהוג לקרוא אותה יחד עם סורת א-צ'חא, המקדימה אותה, ואשר מקובל להניח ששתיהן הורדו בסמיכות גדולה זו לזו.
מרגיט שלכטה
קורות חיים
לאחר שמפלגתה לא אפשרה לה להתמודד בשנית על מושב בפרלמנט, עברה שלכטה לפעילות דתית. היא ביקרה בארצות הברית ובקנדה במסגרת שליחות הוראה. עם שובה להונגריה המשיכה בפעילות סוציאלית ובמאבק על זכויות האישה. במסגרת מאבק זה הייתה פעילה בהפקה ובפרסום של כתבי עת בנושאים אלה. בשנות השלושים ייסדה את "מפלגת רוח הקודש". בין היתר פעלה נגד הנטיות האנטישמיות והפשיסטיות שרווחו בחברה ההונגרית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
שלכטה התנגדה לחקיקה האנטי יהודית בהונגריה, היא העמידה את מסדרה לשירותם של יהודים נרדפים. בשנת 1941 יצאה נגד גירושים של יהודים שהיו אזרחים זרים לפולין, גירוש שהוביל לטבח בקמניץ-פודולסקי. בשנת 1943 הסתיר מסדרה הקתולי בקושיצה את מרים גרוס, יהודייה שברחה מסלובקיה עם בנה. עם פלישת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 המשיך המסדר להסתיר יהודים, למרות שנערכו בו חיפושים על ידי הגסטפו. שלושה יהודים שנעצרו במרתף הבניין נורו למוות במקום. גרוס קיבלה מסמכי זהות מזויפים וכן עבודה בבית אחר של המסדר, בבודפשט, ושם שהתה, בחסות זהותה הבדויה. כשגברה הסכנה ליהודי העיר, הוברחה גרוס עם בנה שוב לקושיצה, על ידי נזירות המסדר.
בתקופת שלטונה של מפלגת צלב החץ בהונגריה, מאוקטובר 1944 ואילך, שהו בבית המסדר נשים יהודיות וכן ילדים יהודים, במסתור. הם עבדו בעבודות, הולבשו במדי המסדר האפורים וקיבלו מסמכי זהות מזויפים, לפיהם הייתה זהותם "ארית", כדי לא למשוך את תשומת לבם של אנשי "צלב החץ". בדצמבר פלשו אנשי צלב החץ לבית עקב הלשנה, לקחו חלק מהמסתתרות, שמסמכיהן עוררו חשד, וירו בהן על שפת הדנובה, עם אחת ממסתירותיהן, שרה שלקהאזי, שלימים הוכרה אף היא בתור חסידת אומות העולם.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה ביקשה שלכטה להתמודד על מקום בפרלמנט ההונגרי במסגרת מפלגת נשים נוצריות. היא נבחרה לפרלמנט, אך עקב עמדותיה האנטי-קומוניסטיות נודתה ונרדפה.
נאומה האחרון בפרלמנט ההונגרי היה נגד ההלאמה של בתי ספר דתיים בהונגריה. בסופו נותרה יושבת בהפגנתיות כאשר הושר ההמנון ההונגרי. ראשי הפרלמנט הרחיקוה מהשתתפות בישיבות הפרלמנט למשך שנה. היא לא השתתפה שוב בבחירות, עברה למנזר דומיניקני וביוני 1949 נאלצה להגר מהונגריה. היא עבדה בגלות פוליטית בתחנת רדיו אירופה החופשית בארצות הברית תחת שם בדוי. לאחר ניסיון כושל לשוב להונגריה, שבה לארצות הברית והמשיכה לפעול שם, הפעם תחת שמה האמיתי.
הכרה
בשנת 1969 הוכרה שלכטה בתור חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
אישטוון פישונט
אישטוון פישונט (בהונגרית: Pisont István; נולד ב-16 במאי 1970) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן.
קריירה
פישונט החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1988 בקבוצת בודפשט הונבד, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות הליגה ההונגרית שלוש פעמים (1989, 1991 ו-1993). בשנת 1995 עבר פישונט לקבוצת שרלרואה מליגת העל הבלגית, שם שיחק כחצי עונה עד שנרכש על ידי בית"ר ירושלים בזמן חלון ההעברות של עונת 1995/1996.
פישונט הפך לאחד השחקנים המרכזיים בקבוצה, וזכה עמה בשתי אליפויות רצופות בעונות 1996/1997 ו-1997/1998. באליפות השנייה היה פישונט חתום על שלושה מהשערים החשובים ביותר של הקבוצה באותה עונה: שער הניצחון במחזור ה-25 מול הפועל תל אביב אשר הייתה יריבתה העיקרית של בית"ר על האליפות באותה עונה, שער הניצחון במחזור ה-29 מול הפועל בית שאן בתוספת הזמן, במשחק שזכה לכינוי משחק השרוכים, ושער הניצחון במחזור האחרון מול מכבי פתח תקווה, שהבטיח רשמית את האליפות. בעונה זו זכה עם בית"ר ירושלים גם בגביע הטוטו, ובסופה עזב את הקבוצה וחתם באיינטרכט פרנקפורט הגרמנית שעלתה לבונדסליגה. פישונט לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה, ובסיום העונה חזר לישראל וחתם בהפועל תל אביב.
פישונט שיחק שלוש עונות בהפועל תל אביב ובעונת 1999/2000 זכה איתה בדאבל, לאחר שכבש 6 שערים בעונה זו, כולל שער חשוב בדרבי מול מכבי תל אביב בסיבוב השלישי. בעונת 2001/2002 היה שותף להעפלתה של הקבוצה עד לשלב רבע גמר גביע אופ"א, הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל. פישונט כבש את השער השני לזכות הפועל בניצחון החוץ 2–1 על פארמה האיטלקית, אשר העלה אותה לשלב רבע הגמר שם הודחה על ידי מילאן האיטלקית. באותה עונה זכה פישונט עם הקבוצה בגביע הטוטו.
לקראת עונת 2002/2003 חתם פישונט במועדון ספורט אשדוד, אך לאחר כחצי עונה עבר לבני יהודה תמורת אורן ניסים שעשה את הדרך ההפוכה. לקראת סיום העונה עזב פישונט את בני יהודה עקב פציעה וחזר להונגריה. פישונט חתם במ.ט.ק. בודפשט שם שיחק עונה אחת, כשאחריה עבר לקבוצת וצ'שי, שם שיחק עד שפרש ממשחק פעיל.
פישונט הוא שחקנה לשעבר של נבחרת הונגריה. ב-19 בפברואר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. בסך הכל רשם 31 הופעות בנבחרת, בהן כבש שער אחד, במשחק מול נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2000.
במהלך עונת אימן פישונט את וצ'שי, ולאחר מכן החל לאמן את נבחרת הונגריה הצעירה. בשנת 2015 סיים את תפקידו.
במרץ 2020 מונה פישונט למאמן בודפשט הונבד, בה החל את הקריירה הבוגרת שלו כשחקן כדורגל.
התפטרות
התפטרות היא סיומם של יחסי עובד-מעביד ביוזמת העובד, בדרך של פרישה מעבודתו כשכיר, זאת בשונה מפיטורים הנעשים ביוזמת המעסיק. התפטרות קיימת גם בקרב נושאי משרה שאינם שכירים, כגון חברי דירקטוריון ושרים.
התפטרות של שכיר
סיבה נפוצה להתפטרות היא מעבר למקום עבודה אחר, אך בנוסף קיימות שלל סיבות אחרות, כגון התפטרות מחמת מצב בריאות לקוי או מחמת הגירה למדינה אחרת.
עובד שמתפטר חייב למסור הודעה מוקדמת, לפיה התפטרותו אינה מיידית, אלא תיכנס לתוקף בתום תקופה מסוימת שבה נקב.
התפטרות של שכיר מזכה בפיצויי פיטורים רק כאשר היא נעשית בנסיבות מיוחדות, כגון התפטרות של הורה לשם טיפול בתינוקו.
התפטרות שלא-מרצון
קורה שעובד מתפטר לאחר שמעסיקו הבהיר לו שזה הצעד המצופה ממנו, ושאם לא יקבל הצעה זו - יפוטר. התפטרות זו מכונה בסלנג גם הִתפּוּטר (הלחם הבסיסים "התפטר" ו"פוטר") מצבים נפוצים שנחשבים כעובד ש"התפוטר" כוללים עובד שנקט בתנהגות לא נאותה שעלולה להמיט עליו קלון פומבי אם תיחשף, וההנהלה מאפשרת לו להתפטר מתפקידו, בתמורה לאי-חשיפת הפרשה שהיה מעורב בה. דוגמה לכך היא עובד שנתפס במעילה, ומקבל הצעה להתפטר תוך החזרת כספי המעילה, ואם לא יעשה כך, יתחיל המעסיק בהליך פלילי שיוביל לפיטוריו. בעסקה זו יש יתרון לעובד - נחסך ממנו הקלון שבפרסום מעשיו, ויש יתרון למעסיק - קיצור ההליכים של החזרת הכספים. דוגמה שונה היא מצב שבו מתמנה מנכ"ל חדש המעוניין לאייש את סוללת הבכירים בחברה באנשיו, וכדי להשיג זאת משכנע את הבכירים הנוכחיים להתפטר תוך הבטחת זכויותיהם כאילו פוטרו.
התפטרות של נושא משרה ציבורית
התפטרות היא החלטה אישית לעזוב משרה ציבורית, שנעשית לעיתים בעקבות לחץ ציבורי מבחוץ. למשל, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון שהתפטר באוגוסט 1974, בעקבות פרשת ווטרגייט, כאשר הוא היה כמעט בטוח שהוא יודח על ידי הקונגרס של ארצות הברית. התפטרות היא המקבילה של ויתור על הכס של מלך מכהן, אפיפיור, או אדם אחר בעל תפקיד דומה שהתקבל בירושה. התפטרות יכולה לשמש לצורך ביצוע מהלכים פוליטיים. למשל, כאשר עשרה שרי הקבינט של הפיליפינים התפטרו ביולי 2005 כדי ללחוץ על נשיאת הפליפינים גלוריה מקפגל ארויו לפרוש בעקבות האשמות של הונאה בבחירות.
ב-1995 התפטר ראש ממשלת בריטניה, ג'ון מייג'ור מתפקיד המנהיג של המפלגה השמרנית על מנת להתמודד בבחירות על הנהגת המפלגה במטרה להשתיק את מבקריו בתוך המפלגה.
פקידי ממשלה לעיתים מציעים את התפטרותם, בעקבות התרחשות אירוע בעל השלכות שליליות. אולם לעיתים התפטרותם לא מתקבלת, וזה מהווה הבעת תמיכה בהם. למשל, סירובו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לקבל את התפטרותו של מזכיר ההגנה דונלד רמספלד בעקבות שערוריית ההתעללות בכלא אבו גרייב.
במקרים נדירים סירוב לקבל התפטרות יכול לנבוע מהרצון לנהל הליך הדחה משפיל, כפי שקרה בעקבות ניסיון התפטרותו של אלברטו פוג'ימורי מתפקיד נשיא פרו, אבל התפטרותו נדחתה על מנת שהקונגרס של פרו יפעל להדיחו.
עבור אנשי ציבור רבים, בעיקר פוליטיקאים, ההתפטרות היא הזדמנות להעביר מסרים שלהם באמצעות נאום התפטרות, שבו הם יכולים להבהיר את הנסיבות שלהם לפרישה. אקט ההתפטרות לרוב מוסיף עוצמה ותשומת לב ציבורית לנאום. התפטרות שר בממשלה יכולה לשמש כלי פוליטי רב השפעה, במיוחד כאשר, לאחר התפטרות השר, הוא כבר אינו מחויב לאחריות המשותפת והוא יכול להתבטא בחופשיות רבה יותר.
התפטרות מתפקיד פוליטי במקרים מסוימים נכנסת לתוקף רק אחרי 24 או 48 שעות ממועד קבלת ההודעה, בהתאם להוראות החוק.
התפטרות של שכיר
בישראל עובד זכאי לפיצויי פיטורים אם הוא פוטר. עם זאת חוק פיצויי פיטורים, תשכ"ג-1963 מונה שורה של מקרים, שבהם דינו של העובד המתפטר הוא כדין מפוטר, כלומר הוא זכאי לפיצויי פיטורים, אף שהפסקת העבודה נעשתה ביוזמתו. בין המקרים שהחוק מפרט: התפטרות של העובד לרגל מצב בריאות לקוי שלו או של בן-משפחתו, התפטרות מחמת הרעה מוחשית בתנאי העבודה ועוד. כמוכן נוצרת זכאות לפיצויי פיטורים בעת פטירת המעסיק או פטירת העובד.
חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות קובע כי עובד המבקש להתפטר מעבודתו ייתן למעסיקו הודעה מוקדמת להתפטרות, לפי הוראות חוק זה, ואם לא עשה כן, ישלם למעסיקו פיצוי בסכום השווה לשכרו הרגיל בעד התקופה שלגביה לא ניתנה ההודעה המוקדמת. אורך תקופת ההודעה המקודמת נקבע בחוק לפי הוותק של העובד, והוא עד חודש ימים. בהסכמי עבודה נקבעת לעיתים תקופת הודעה מוקדמת ארוכה יותר.
עובד שהודיע על התפטרותו בשעת כעס (בעידנא דריתחא), בלי שבאמת התכוון לכך, רשאי לחזור בו מהתפטרותו תוך זמן סביר, ואם המעביד יסרב לקבלו בחזרה לעבודה, יראו זאת כפיטורים, בהתאם לפסיקה.
התפטרות של נושא משרה ציבורית
לפי חוק יסוד: הממשלה אם ראש ממשלת ישראל מתפטר, ממשלתו גם מתפטרת והופכת לממשלת מעבר. הוא ממשיך במילוי תפקידו עד שתיכון הממשלה החדשה. בניגוד לעבר, השרים בממשלת מעבר יכולים להתפטר. שר רשאי להתפטר מן הממשלה על ידי הגשת כתב התפטרות לראש הממשלה; כהונתו בממשלה נפסקת כעבור 48 שעות לאחר שכתב ההתפטרות נמסר לראש הממשלה, זולת אם חזר בו השר מהתפטרותו קודם לכן.
חוק יסוד: הכנסת קובע כי חבר הכנסת רשאי להתפטר מכהונתו; ההתפטרות תהיה בהגשה אישית של כתב התפטרות על ידי המתפטר ליושב ראש הכנסת. חברותו בכנסת נפסקת כעבור ארבעים ושמונה שעות לאחר שכתב ההתפטרות הגיע לידי יושב ראש הכנסת, זולת אם חזר בו מהתפטרותו לפני כן.
חוק יסוד: נשיא המדינה קובע כי נשיא מדינת ישראל רשאי להתפטר מכהונתו על ידי הגשת כתב התפטרות ליושב-ראש הכנסת, ומקומו יתפנה לאחר שכתב ההתפטרות הגיע לידי יושב-ראש הכנסת.
צבי רוזן (פילוסוף)
צבי רוזן (1925–2014) היה פילוסוף ישראלי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. היה מראשוני המרצים באוניברסיטה זו (עוד בימיה הראשונים באבו כביר). כיהן גם כראש החוג לפילוסופיה.