cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט סטיגווד
הקריירה
בשנות ה-1980 היו לו הפסדים כספיים נוספים אחרי שנתבע על ידי בי ג'יס על 200 מיליון דולר, בטענה שנישל אותם מתגמולים שהגיעו להם. הוא תבע אותם על דיבה והפרת חוזה ולבסוף הגיעו לפשרה ולפיוס פומבי.
חברת RSO שלו המשיכה להפיק הקלטות גם בשנות ה-1980 המוקדמות, לרבות פסקול הסרטים "האימפריה מכה שנית" ו"תהילה" התחיל להיות מעורב גם בפעילות חברת פוליגרם, שמהווה כיום חלק מקבוצת" יוניברסל מיוזיק".
בשנת 1996 הפיק סטיגווד את הגרסה הקולנועית של אלן פארקר ל"אוויטה". בשנים האחרונות לחייו דורג על ידי התקשורת הבריטית כאחד מהאנשים העשירים ביותר בבריטניה.
חייו הפרטיים
סטיגווד היה רווק והיה ידוע כהומוסקסואל אף על פי ששמר על דיסקרטיות לגבי חייו הפרטיים. עד שנת 1967 ההומוסקסואליות אף בתחום הפרטי הייתה אסורה בבריטניה בחוק. הוא היה מוקף תכופות בגברים ונשים יפים והיו בזמנו לרשותו מטוסים פרטיים, יאכטות, ופנטהאוס בסנטרל פארק ווסט בניו יורק, ועוד בתים בבוורלי הילס ובברמודה. שנים רבות ניהל אחר כך חיים מסוגרים למדי באחוזת ברטון מנור על האי וייט אך נשאר בקשרים הדוקים עם משפחת גיב -בארי מוריס, רובין, מלהקת "בי ג'יס" וילדיהם. הוא מכר את האחוזה בשנת 2005 סטיגווד נפטר בלונדון בשנת 2016 בגיל 81.
קישורים חיצוניים
4.1.2016 Ben Sisario- Robert Stigwood, Impresario of Rock, Film and Stage, Is Dead at 81 Jim Farber The Gay Architects of the Classic Rock, NYT 17.10.2017
האסון האווירי בסופרגה
האסון האווירי בסופרגה הוא שמו של אסון אווירי שהתרחש ב-4 במאי 1949 בטורינו. מטוס נוסעים שבו נסעו שחקני מאמני ומנהלי קבוצת הכדורגל טורינו ששבו ממשחק ידידות בפורטוגל ומספר עיתונאים שסיקרו אותם, התרסק. בשל תנאי ראות לקויים וסופות רעמים המטוס התנגש בבזיליקת סופרגה הממוקמת על הר וכל הנוכחים במטוס כולל אנשי הצוות, 31 במספר, נהרגו במקום.
קבוצת הכדורגל של טורינו הייתה ממוקמת במקום הראשון בטבלת הסרייה א'. הרכב הקבוצה באותה תקופה היה אחד הטובים ביותר בתולדות הכדורגל האיטלקי - הקבוצה זכתה בארבע אליפויות ברציפות, וכונתה "גרנדה טורינו" (טורינו הגדולה). כל שחקני הסגל נספו, אך נשיא המועדון לא היה על המטוס וניצל. קבוצת הנוער של המועדון זכתה מספר שבועות לאחר מכן באליפות איטליה. הקבוצה הבוגרת התקשתה להתאושש מהאסון, ואת האליפות הבאה שלה השיגה רק כ-30 שנה לאחר מכן, בעונת /.
האסון גרם להלם באיטליה ומעל מיליון בני אדם השתתפו בלוויה שנערכה בטורינו. ההלם היה כה גדול עד ששנה לאחר מכן, במונדיאל 1950 שנערך בברזיל, נסעה נבחרת איטליה באונייה עקב הטראומה הלאומית מהאסון.
גנרל חיל ההנדסה
גנרל חיל ההנדסה (בגרמנית: General der Pioniere), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר).
היסטוריה
גנרל חיל ההנדסה היא דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות הוורמאכט, אשר נוצרה בשנת 1935, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום, וניתנה לגנרלים אשר פיקדו על כוחות הנדסה בוורמאכט.
דרגות מקבילות
קצינים בדרגה מקבילה בחיל הרגלים נקראו גנרל חיל הרגלים, בחיל הפרשים נקראו גנרל חיל הפרשים ואלו בחיל התותחנים היו גנרל חיל התותחנים. כמו כן היו קיימות הדרגות של גנרל הכוחות ההרריים, גנרל חיל השריון, גנרל חיל הצנחנים, גנרל חיל הקשר. הדרגה המקבילה בלופטוואפה הייתה "גנרל חיל טייסי הקרב". הדרגה ציינה את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
ירוחם לוריא
ירוחם לוריא (19 בספטמבר 1914 – 2 בדצמבר 1977) היה משורר, מתרגם ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בנווה צדק נצר לאר"י הקדוש (מצד אביו) ונכד לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק, (מצד אמו). למד בבית ספר "כל ישראל חברים" ("אליאנס") בנווה צדק, ואחר כך (1930-31) במכינה האוניברסיטאית של האוניברסיטה הצרפתית בביירות (לבנון) וב-1932 סיים את לימודי ב"קולג' דה פרר" (קולג' האחים) ביפו.
מילא תפקידי מנהלה שונים בקונסוליה הבולגרית, בבנק אפותיקאי כללי, במנהל המזון של שלטונות המנדט הבריטי ובצנזורה על העיתונות (תחילה תחת שלטונות המנדט ועם קום המדינה בצנזורה הצבאית).
במקביל עסק בעריכה ובתרגום במקומות שונים (עיתון "הצופה", הוצאת הספרים "מ. ניומן", "קול ישראל" ועוד). בשנת 1952 מונה כמזכיר הספרותי בהוצאת "דביר" ומשנת 1958 היה מזכיר המערכת בהוצאת "עם עובד". היה נשוי לעיתונאית תקוה וינשטוק לבית הכהן, נינת מיכל הכהן.
הנצחה
הוצאת עם עובד העניקה מספר פרסים לסופרים ומשוררים על שמו.
ארכיונו האישי נמצא בארכיון גנזים של אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ספריו
החל לפרסם את שיריו ב-1934 בכתבי העת "גזית" ו"גליונות". בהמשך פרסם שלושה ספרי שירה:
תרגומיו
תרגם ספרים מאנגלית ומצרפתית. בין הספרים שתרגם:
Talk Dirty
Talk Dirty הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי ג'ייסון דירולו, בשיתוף עם הראפר האמריקאי 2 צ'יינז. השיר יצא לאור ב-2 באוגוסט 2013, על ידי חברות התקליטים Beluga Heights והאחים וורנר, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של דירולו, Tattoos.
רקע והוצאה
המפיק ריקי ריד כתב את השיר במקור לזמרת מיסי אליוט. השיר מכיל בתוכו סימפול של השיר "Hermetico" של הלהקה הישראלית בלקן ביט בוקס, מתוך אלבומם Nu Med, שיצא לאור בשנת 2007. במהלך ריאיון עם מגזין "דיגיטל ספיי", הצהיר דירולו כי הסינגל הראשון שלו עם הופעת אורח גרם לו להיות "ממש נרגש". השיר יצא לאור לפלטפורמות הדיגיטליות בניו זילנד ב-2 באוגוסט 2013. עטיפתו של הסינגל מציגה את ידה של חברתו של דירולו, הזמרת ג'ורדין ספארקס.
ב-17 בדצמבר 2013, הוציא דירולו את הגרסה האקוסטית של השיר, ללא קטע הראפ של 2 צ'יינז. ב-27 בפברואר 2014, לאור הצלחת השיר, הקליט גרסה מחודשת של השיר בספרדית, בשם "Háblame sucio". הגרסה יצאה לאור באופן דיגיטלי ב-11 במרץ 2014. ב-25 במרץ, פרסם דירולו את הרמיקס הרשמי של השיר בחשבון ה-SoundCloud שלו.
השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, אשר מכיל בתוכו גם את סגנון הפופ וכן השפעות של מוזיקה אלקטרונית שנשמעו בשיריו הקודמים של דירולו, פופ-ראפ ו-R&B עכשווי.
ביקורת
השיר זכה בעיקר לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה, ששיבחו את סגנונו הייחודי של השיר וכן את השימוש בדגימת השיר "Hermetico" של בלקן ביט בוקס והפקתו המוזיקלית של השיר. בישראל, גופי תקשורת שונים מתחו ביקורת על כך שדירולו לא נתן קרדיט ללהקה על הסימפול בראיונות שונים שנערכו עימו, ובתגובה הצהיר דירולו בראיון לידיעות אחרונות: "לא יודע למה אומרים דבר כזה! ברור שהם קיבלו קרדיט באלבום. הם גם קיבלו הרבה כסף. אבל ממש הרבה כסף".
הצלחה
השיר הופיע לראשונה במקום ה-27 במצעד הסינגלים של ניו זילנד ב-12 באוגוסט 2013, ובשיאו הגיע למקום השני במצעד. באוסטרליה, הגיע השיר היישר אל המקום הראשון במצעד הסינגלים של ARIA, ובכך הפך לשיר השני של דירולו אשר עשה זאת, לאחר הסינגל "In My Head" משנת 2010. במצעד הבילבורד הוט 100, הגיע השיר בשיאו למקום השלישי, ובמצעד הסינגלים הבריטי ובצעד ההשמעות ברדיו הישראלי של חברת מדיה פורסט הגיע השיר למקום הראשון.
השיר היה לשיר הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 2014, תוך מכירה של כ-3.96 מיליון עותקים באותה השנה, לפי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. נכון לאפריל 2016, מכר כ-4.36 מיליון עותקים במדינה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי קולין טילי, שביים את הקליפים הקודמים של דירולו, "It Girl", "Breathing" ו-"The Other Side". הצילומים לקליפ התקיימו ב-14 ביולי 2013. הווידאו קליפ פורסם בערוץ היוטיוב של דירולו ב-7 באוגוסט 2013. טילי טען שהוא רצה לשלב "אווירה בינלאומית" בקליפ, על ידי אימוץ מגוון ריקודים מתרבויות שונות.
נכון לאוקטובר 2020, הקליפ עומד על כ-400 מיליון צפיות.
אמיל פילה
אמיל פילה (בצ'כית: Emil Filla; 4 באפריל 1882 - 7 באוקטובר 1953) היה צייר ממוראביה, מנהיג האוונגרד בפראג בין מלחמות העולם וצייר קוביסטי מוקדם.
ביוגרפיה
פילה נולד בכרופיניה שבמוראביה, ואת ילדותו בילה בברנו, אך מאוחר יותר עבר לפראג. החל משנת 1903 למד באקדמיה לאמנויות היפות בפראג, אך עזב את הלימודים ב-1906.
יצירה
פילה היה חבר בקבוצת "אוסמה" ("השמינייה") בשנים 1907–1908, שהיו לה מאפיינים משותפים עם הפוביסטים וגם היו לה קשרים ישירים לקבוצה האקספרסיוניסטית הגרמנית "הפרש הכחול". יצירות חשובות של פילה מתקופה זו כוללות את "קריאת דוסטויבסקי" (1907) ואת "שחקני שחמט" (1908). בשנת 1909, הוא הפך לחבר באיגוד מאנס לאמנויות יפות.
החל משנת 1910 הוא צייר בעיקר בסגנון קוביסטי מושפע חזק מפיקאסו ובראק. הוא גם החל לצייר טבע דומם באותה תקופה. ב-1911 הוא ערך מספר גליונות של Volné směry, קידם את הקוביזם והוציא לאור רפרודוקציות של יצירות פיקאסו. לאחר שגם הקוראים וגם מנהיגי מאנס הגיבו בשלילה, הוא ואחרים פרשו מהאיגוד מאנס והקימו את קבוצת האמנים החזותיים, שהייתה קבוצה בעלת אוריינטציה קוביסטית.
מלחמת העולם השנייה ואחריה
ביום הראשון של מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי הגסטפו יחד עם הצייר יוזף צ'אפק ואחרים ולאחר מכן נכלא במחנות הריכוז הגרמנים דכאו ובוכנוולד. עם זאת, הוא שרד את המחנות, חזר הביתה והחל ללמד באקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג.
הוראתו של פילה באקדמיה הבטיחה את המשך הקוביזם הצ'כי, והשפעתו ניכרת בין היתר בעבודותיו של תלמידו מילוש ריינדל. בשנת 1945, הוא היה האמן הראשון שהציג תערוכה לאחר המלחמה. הוא הציג בעיקר עבודות בנושאי קרבות ומאבקים, ובהמשך יצר בעיקר נופים.
במהלך חייו היה פעיל כצייר, פסל, אספן, תאורטיקן, עורך, מארגן ודיפלומט.
הוא מת בפראג ונקבר בשטרשוביץ' בפראג הגדולה.
יחיא משה עבודי
הרב יחיא משה עבודי (ה'תר"ד, 1844 – ב' בשבט ה'תרע"ה, 17 בינואר 1915) היה מורה, סוחר ושד"ר עיראקי-ירושלמי, ומחבר ספרים רבים. לאחר שעלה לירושלים נמנה עם גדולי רבני העיר.
ביוגרפיה
נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1844 (ה'תר"ד), ובצעירותו למד במדרש בית זלכה. בסיום לימודיו נישא למסעודה בת אברהם יהושע אליעזר, ובגיל 20 נסע להודו ושימש שם כשוחט וחזן, וכמורה של ילדי הגביר יחזקאל בן יהושע גבאי. לפרנסתו שם אף עסק במסחר.
לאחר כ-20 שנה עבר להתגורר בשאנגחאי שבסין. לאחר כעשור בסין עלה לארץ ישראל בשנת 1875 (ה'תרל"ה) והתיישב בירושלים, שם נמנה עם גדולי רבני העיר ועסק לפרנסתו במסחר. בירושלים נישא לרחל (אשתו השנייה), ועם הזמן זנח את תחום המסחר.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז) יצא בשליחות כשד"ר מטעם כוללות הספרדים לערי הודו, ובשנת 1909 (ה'תרס"ט) סיים בהצלחה את שליחותו וחזר לירושלים.
הלך לעולמו בירושלים ב-17 בינואר 1915 (ב' בשבט ה'תרע"ה), ונקבר בהר הזיתים.
בנו, הרב דוד עבודי היה רב הקהילה היהודית בשאנגחאי שבסין.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
חיבוריו
שירים שכתב נשארו בכתב יד, קונטרסים נוספים שחיבר אבדו עם השנים, וחידושים רבים שכתב פורסמו בהמאסף, תורה מציון ו"אור תורה".
קרחון מידשיפ
קרחון מידשיפ (באנגלית: Midship Glacier) הוא קרחון רחב ושטוח, בעמק אלאטנה, ברכס קונוויי, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממלא את מרביתו של עמק אלאטנה.
מוצאו של הקרחון במורדותיו של הר מוריסון.
הקרחון זורם צפונה, תוך שהוא נושק לקרחון בנסון, וזורם צפונה במקביל אליו.
גילוי ומיפוי הקרחון
קרחון בנסון התגלה ומופה על ידי מחלקת הסקר הצפונית הניו זילנדית (the New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
מחלקת הסקר הצפונית חקרה ומיפתה את אזור הקרחון בנובמבר 1957.
בעת שמופה הקרחון לראשונה, בשנת 1957, חשבו כי קרחון בנסון הוא קרחון ארוך ביותר, מאחר שחשבו כי קרחון מידשיפ הוא חלק מקרחון זה.
משלחת סקר של תוכנית החקר האנטארקטית של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1989–1990, בפיקודו של טרבור צ'ין, גילתה כי אף קרחון מידשיפ גובל בקרחון בנסון ואף נוגע בו, אין הוא תורם קרח לקרחון בנסון (זאת אומרת הוא זורם במקביל אליו, נושק לו ולא נשפך אליו או משתלב עימו).
מקור השם
טרוור צ'ין הציע את השם "מידשיפ", והשם הוצע כשם רשמי על ידי הוועדה גאוגרפית של ניו זילנד.
שם זה, בדומה לשמות אתרים אחרים ברכס קונווי (שמשמעות שמו "רכס השיירת הספינות"), הוא שם הקשור למונחים בתחום הימאות והלוחמה הימית. באנגלית "מידשיפ" משמעו "החלק האמצעי של ספינה" שבין החרטום והירכתיים.
השם אושר על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1993.
לקריאה נוספת
• Chinn, T. (1994), Glacier disequilibrium in the Convoy Range, Transantarctic Mountains, Antarctica, Annals of Glaciology, 20, 269-276. doi:10.3189/1994AoG20-1-269-2760
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, USGS
אפרים פיטל
אפרים פיטל (21 בדצמבר 1944 הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, ברית המועצות – 24 בדצמבר 2004, יהוד, ישראל) היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק בעמדות הקיצוני, המגן והבלם בקבוצות מכבי יפו, הכח מכבי רמת גן ובני יהודה תל אביב. ב-1964 זכה עם נבחרת הנוער בכדורגל בגביע אסיה לנוער בכדורגל.
קורות חייו
אפרים פיטל נולד בקזחסטן ב-1944 למשפחה בת יהדות פולין אשר נמלטה לעומק ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר תחילת מבצע ברברוסה. לאחר המלחמה שבה המשפחה לפולין לאחר מסע ארוך בשטחי ברית המועצות, בדומה למסעם של מאות אלפי רפטריאנטים אשר עשו דרכם בחזרה לפולין. מפולין עלתה המשפחה לישראל. אפרים גדל ביפו וב-1954 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו, ביחד עם בלפור גולדברג, מוצי ליאון, אברהם מעודד ודיקו הרה.
מכבי יפו
בראשית עונת 1961/1962 בליגה הלאומית העלה אותו המאמן ואסיל ספאסוב לקבוצה הבוגרת. הוא הוצב כקיצוני כנף בשני האגפים, השמאלי והימני. משחקו הראשון היה ב-19 בנובמבר 1961 מול מכבי תל אביב. בתולדות עונה זו מוכר המשחק כ-"המשחק שהופסק". באותה עת אסור היה לבצע חילופי שחקנים במהלך המשחק. במשחק שהיה אגרסיבי הובילה יפו 1–2, בדקה ה-65 נותרה מכבי תל אביב עם 6 שחקנים פעילים והשופט זהר שרק לסיומו של המשחק. בסך הכל הופיע פיטל בארבעה משחקי ליגה בעונה זו, ובסיומה סיימה יפו במקום השני כסגנית האלופה הפועל פתח תקווה. בעונת 1963/1964 בליגה הלאומית תחת המאמן נוטקו ולב סיימה יפו כסגניתה של האלופה הפועל רמת גן.
בפברואר 1964 במהלך משחק מול הפועל תל אביב נפגע פיטל ב"התנגשות ראשים" עם גדעון טיש, איבד את הכרתו ו"בלע את לשונו". מאמן מכבי יפו נוטקו ולב חילץ את לשונו באמצעות דגל הקרן והציל את חייו. פיטל הובהל לבית החולים ושם התאושש. משחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-25 בפברואר 1968, בשלהי עונת 1966/1968 בליגה הלאומית, "העונה הארוכה". פיטל ביקש לסיים את דרכו במכבי יפו ונכנס להסגר. בסך הכל הופיע ב-92 משחקי ליגה בשורות יפו, ובהם כבש 9 שערים.
הכח מכבי רמת גן
פיטל שיחק בשורות הקבוצה משלהי עונת 1968/1969 בליגה הלאומית ועד סיום עונת עונת 1972/1973 בליגה הלאומית. היו אלה שנות הזוהר של הכח מכבי רמת גן ובמהלכן זכה עם הקבוצה בגביעי מדינה (71), פעמיים הייתה הכח סגנית מחזיקת הגביע (69, 73), ובעונת 1972/1973, תחת המאמן אליעזר שפיגל, זכה עם הקבוצה באליפות ישראל בכדורגל. פיטל הופיע בשורות הכח ב-102 משחקי ליגה ובהם כבש 2 שערים. בסיום העונה עבר לעולה החדשה בני יהודה תל אביב.
בני יהודה תל אביב
פיטל שיחק בשורות בני יהודה מעונת עונת 1973/1974 בליגה הלאומית ועד עונת 1975/1976. הוא הופיע ב-77 משחקי ליגה ו-3 משחקי גביע. בספטמבר 1976, ראשיתה של עונת 1976/1977 בליגה הלאומית, שוחרר מקבוצת בני יהודה, עבר להפועל תל אביב, אך לא שיחק בפועל בשורותיה.
נבחרת
פיטל שיחק מ-1962 בשורות נבחרת הנוער בכדורגל וב-1964 זכה עם הנבחרת בגביע אסיה לנוער במשותף עם נבחרת בורמה בכדורגל.
מגנוליות מופלאות
מגנוליות מופלאות (באנגלית: Sweet Magnolias) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה רומנטית, שפותחה על ידי שריל ג'יי אנדרסון ומבוססת על הספר "מגנוליות מופלאות" מאת שריל וודס. בסדרה מככבים ג'ואנה גרסיה, ברוק אליוט, לוגן אלן, קרסון רולנד והת'ר הדלי. הסדרה עלתה לראשונה ברשת נטפליקס ב-19 במאי 2020. ביולי 2020 חודשה הסדרה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-4 בפברואר 2022.
במאי 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית. העונה השלישית עלתה לשידור ביולי 2023 בנטפליקס.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר "שלוש נשים שהן חברות ילדות מדרום קרוליינה, כשהן מלוות זו את זו דרך המורכבות של רומנטיקה, קריירה ומשפחה."
תגובות
גילי איזיקוביץ כתבה באתר "הארץ" השוותה את הסדרה לבנות גילמור וכתבה כי היא "הניסיון של נטפליקס למקם סדרת דרמה נשית רגשנית על המדף שבו גרות בכיף סדרות וסרטי עבר". סמדר שילוני סקרה את הסדרה בשלילה באתר "ynet" וכתבה "הכל גנרי עד אימה וצפוי להכאיב, והדיאלוגים הצ'יזיים נשמעים כאילו נכתבו על ידי מחולל קלישאות שנהנה להגיד 'דיינה סו'".
באתר Rotten Tomatoes ישנו ציון משוקלל חיובי של 78%.
רודני דייוויס
ביוגרפיה
דייוויס נולד בדה מוין, עיר הבירה של איווה. בשנת 1992 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת מיליקין בדיקייטר שבאילינוי. ב-1996 הפסיד בבחירות לבית המחוקקים המדינתי של אילינוי. בבחירות האמצע של 1998 ניהל את מסע הבחירות הראשון של חבר הקונגרס ג'ון שימקוס מאילינוי. לאחר הקמפיין המוצלח, קיבל תפקיד קבע בסגל הפרלמנטרי של שימקוס בגבעת הקפיטול. ב-2000 הפסיד דייוויס במירוץ לראשות העיר טיילורוויל שבאילינוי. דייוויס שימש כמנהל הפרויקטים של שימקוס בעת התמודדותו לקונגרס.
ב-19 במאי 2012, יושבי הראש של סניפי המפלגה הרפובליקנית ב-14 ממחוזות אילינוי השוכנים במחוז הקונגרס ה-13 של המדינה, הכריזו על דייוויס כמועמד המפלגה בבחירות הכלליות אל בית הנבחרים של ארצות הברית. מחוז בחירה זה היה בעבר מחוז הקונגרס ה-15, אותו ייצג במשך תריסר שנים חבר הקונגרס טים ו. ג'ונסון. ג'ונסון הודיע באפריל על פרישתו מהחיים הפוליטיים, ימים ספורים לאחר שזכה במועמדות המפלגה בבחירות מקדימות. אישים אחרים שנשקלו להחליף את ג'ונסון כמועמד היו ג'רי קלארק, ראש הסגל של חבר בית הנבחרים רנדי האלטגרן; אריקה הרולד, עורכת דין וזוכת מיס אמריקה ב-2003; וקתי וסינק, אשת עסקים. בית מגוריו של דייוויס בטיילורוויל שכן בעבר במחוז ה-19 של שימקוס (שמספרו שונה בהמשך ל-15). עם זאת, אל מחוז הקונגרס ה-13 החדש הספתח חלק גדול מהאזור הצפוני של ה-19 הישן, כולל העיר טיילורוויל.
ביום הבחירות הכלליות, שהתקיים ב-6 בנובמבר 2012, גבר דייוויס על דייוויד מ. גיל, מועמד המפלגה הדמוקרטית, בפער בן 1,002 קולות בלבד (0.3%). הפוליטיקאי העצמאי ג'ון הרטמן גרף 21,000 קולות, שהם 7.2% מסך קולות הבוחרים. ב-3 בינואר 2013, עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, דייוויס הושבע לתפקידו.
ב-13 בנובמבר 2013 הציג דייוויס את "חוק שכרו יותר גיבורים" (Hire More Heroes Act of 2013). הצעת חוק זו שמה לה למטרה לאפשר למעסיקים להחריג חיילים משוחררים המקבלים ביטוח בריאות ממחלקת ההגנה של ארצות הברית או מהמחלקה לענייני חיילים משוחררים מרשימת העובדים שלהם; דבר זה היה גורם לרשימת העובדים בעסקים קטנים ובינוניים להיות קצרה יותר, מה שיאפשר לבתי עסק להשתמט מרף 50 העובדים במשרה מלאה שיחייב אותם לספק לעובדיהם שירותי בריאות מכוח חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. מוקדם יותר באותה השנה חבר, ביחד עם קומץ מעמיתיו הרפובליקנים, אל הסיעה הדמוקרטית ותמך באישור מחדש של "חוק האלימות נגד נשים".
ב-6 בינואר 2021 נכח דייוויס בקפיטול במהלך ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, במהלכה אירעה ההסתערות על הקפיטול. דייוויס וצוותו הסתתרו תחת סגר של משטרת הקפיטול במשך למעלה מארבע שעות במהלך ההסתערות. לכשהושגה שליטה על המתפרעים בקפיטול וחודשה ספירת קולות חבר האלקטורים, הצביע דייוויס בעד אישור הקולות ללא הסתייגויות. אף על פי שהתנגד להדחתו השנייה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והצבת גלאי מתכות בכניסה למשכן הקפיטול בעקבות ההסתערות, דייוויס תמך בהקמת ועדת חקירה דו-מפלגתית שעתידה הייתה לחקור את האירוע. ביולי אותה שנה נבחר דייוויס (ביחד עם ארבעה מעמיתיו – טרוי נהלס, קלי ארמסטרונג, ג'ים בנקס וג'ים ג'ורדן) בידי מנהיג הרפובליקנים בקונגרס, קווין מקארתי, לשמש כאחד מחברי המיעוט בוועדה המיוחדת של בית הנבחרים לחקירת ההסתערות על הקפיטול. משפלוסי מיאנה לאשר את מינויים של בנקס וג'ורדן, מקארתי משך את מועמדותם של כל החמישה ובכך נותרו הרפובליקנים ללא ייצוג בוועדה (למעט חברותם של ליז צ'ייני ואדם קינזינגר).
בבחירות 2022, לאחר איחוד מחוזות באילינוי בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, התמודד דייוויס ללא הצלחה במחוז הקונגרס ה-15 והפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לנציגת המחוז המכהנת מרי מילר. כהונתו בקונגרס תמה בראשית ינואר 2023.
גג מנסארד
גג מנסארד (באנגלית: Mansard roof), הנקרא גם גג צרפתי או גג שפה, הוא גג רב-שיפועי בסגנון קרסול סוס (Gambrel) רב-צדדי המאופיין בשני שיפועים בכל אחד מצלעותיו, כאשר השיפוע התחתון בזווית תלולה יותר מהעליון, ולעיתים קרובות בעל חלונות. קו מתאר הגג התלול והחלונות מאפשרים שטח ראוי לתוספת קומות מגורים (עליית גג), ומקטינים את הגובה הכולל של הגג עבור מספר נתון של קומות ראויות למגורים. ייתכן שהשיפוע העליון של הגג לא ייראה ממפלס הרחוב במבט קרוב לבניין.
הדוגמה המוקדמת ביותר הידועה לגג מנסארד מיוחסת לפייר לסקו בחלק ממוזיאון הלובר שנבנה בסביבות 1550. עיצוב גג זה זכה לפופולריות בתחילת המאה ה-17 על ידי פרנסואה מנסאר (1598–1666), אדריכל מתקופת הבארוק הצרפתי. הסגנון הפך לאופנתי במיוחד במהלך תקופת האימפריה הצרפתית השנייה (1852–1870) של נפוליאון השלישי. פירוש המילה מנסארד באירופה (צרפת, גרמניה ובמקומות אחרים) הוא גם לתיאור חלל עליית הגג או הגג עצמו, לא רק צורת הגג ולעיתים קרובות משתמשים בו באירופה במשמעות של גג גמברל.
גדליה שרייבר
גדליה שרייבר (י"ד בכסלו תרפ"ח, 8 בדצמבר 1927 - ז' בשבט תשפ"א, 20 בינואר 2021) היה איש ציבור ומנהיג חינוכי אשר עסק במגוון תפקידים בתחומי הביטחון, החינוך, החברה ושירותי הדת. ניהל משרדים ממשלתיים ומוניצפליים, עמותות חברתיות ומוסדות דת.
ביוגרפיה
נולד במזרח ברלין ביחד עם אחות תאומה בשם שושנה לאביו רבי יששכר שרייבר ואימו גיטל זעמע לאחר שלושה בנים. אימו נפטרה חמישה ימים לאחר הלידה, מה שהוביל לשהייתו ביחד עם אחותו בבית היתומים של קהילת 'עדת ישראל' אליה השתייכה המשפחה. תקופה זו הסתיימה לאחר שהאב קיבל את עצת חמיו רבי שלמה זלמן ברגלס מרימנוב ונישא בנישואים שניים לבריינדל טייטלבוים, אשר גידלה את ילדי המשפחה. ראה בילדותו את ההפגנות האלימות של המפלגה הנאצית וראשיה בכיכר מול ביתו. בשנת 1933, עלתה המשפחה לארץ ישראל עקב ציווי האדמו"ר מסדיגורה-פשמישל הרב מרדכי שלום יוסף פרידמן ובכך ניצלה ממאורעות השואה.
לאחר העלייה, התגורר בתל אביב ביחד עם משפחתו ולמד בבתי הספר תחכמוני, ביל"ו ומוריה וכן בישיבת תל אביב. בתור ילד, היה תלמיד ומטופל של שאול טשרניחובסקי בתקופתו כרופא של בתי הספר התל אביביים. שר במקהלת הילדים של החזן שלמה רביץ במסיבות עונג שבת שאורגנו על ידי חיים נחמן ביאליק באולם "אהל שם", ואף התפלל בבית הכנסת והתברך מ"הרב ססובר", הוא מנחם בגין שהסתתר בזהות בדויה. עמו שמר על קשר חם לאורך שנים רבות. מגיל צעיר, לקח חלק בתנועת בני עקיבא כחניך וכמדריך.
פעילות צבאית
בשנת 1945, התגייס להגנה והשתתף בפעולות הגנה שונות ובקליטת מעפילים. במהלך לימודיו בישיבת כפר הרואה ובהכוונת רבו הרב נריה, יצא להכשרה בקורס מפקדי מחלקות בהגנה ולאחריו עסק בהדרכת תושבי הכפר בנשק, התגוננות ותרגולים נוספים.
עם הקמת המדינה, התגייס לצה"ל ושירת בפלוגה הדתית בגדוד 79 בחטיבה 7. במסגרת שירותו השתתף כמפקד מרגמות במלחמות לטרון, בסלילת כביש בורמה ובמבצע חירם לכיבוש הגליל. לאחר הצלחת המבצע ושחרור הגליל, היה הראשון אשר הדליק את הנר על ציונו של רשב"י בהר מירון. לאחר מכן היווה חלק מקבוצת המייסדים יוצאי חטיבה 7 (גרעין מורשת) של מושב מירון.
בשנת 1950, נתבקש להמשיך בשירותו על ידי הרב הצבאי הראשי שלמה גורן, ובכך חתם על שירות של שנתיים נוספות בקבע, בהן שירת ברבנות הצבאית הראשית. בתקופה זו סייע בהבאת מאות חללי צה"ל שנותרו בשטחי האויב ובהבאתם לקבר ישראל, וכן סייע לרב צבי פסח פרנק באיסוף עדויות וממצאים להתרת העגונות. שירת גם כקצין הדת הפיקודי של פיקוד צפון.
לקראת סיום שירותו, עת פקדו השיטפונות את המעברות, פיקד על מבצע ילדי העולים במחנה דוד.
בתקופת שירותו במילואים, כקצין שלישות פיקודי במבצע קדש, היה אחראי להקמת בית קברות ארעי בקיבוץ בארי, וזכה לצל"ש אלוף פד"ם חיים לסקוב, על תפקודו באירוע.
מפעלים חינוכיים
במקביל, פעל גם בעשייה חינוכית כללית עם בני נוער בעיר מטעם עיריית ירושלים ומשרד החינוך, במפעלי קייטנות הקיץ וריכוז בתי הנוער בירושלים.
בשנת 1991, נבחר לכהן כיו"ר ארגון עובדי חינוך, נוער וקהילה (החינוך המשלים) וריכז תחתיו כעשרות אלפי עובדי הוראה בישראל.
פעילות ציבורית
היה פעיל בתנועה הדתית לאומית - המפד"ל, ושימש בכמה תפקידים ביניהם יו"ר הוועדה המוניציפלית. בתפקידו זה היה מהגורמים המשפיעים על העדפתו של טדי קולק ממפלגת רפ"י על פני איש שלום נציג מפא"י, ובחירתו לראשות עיריית ירושלים.
בשנת 1973, נקרא לנהל מטעם המפלגה, את המועצה הדתית בירושלים לאחר שזו ניזוקה מחיכוכים פנימיים. במסגרת תפקידו, פעל להקמתם של 50 בתי כנסת, ו-14 מקוואות טהרה. כמו כן, הביא לבחירתם של 24 רבני שכונות ולחידוש הרבנות הראשית לירושלים על ידי בחירתם של שני הרבנים הראשיים לירושלים - הגאון הרב בצלאל ז'ולטי, והגאון הרב שלום משאש אשר עלה ממרוקו בכדי לשמש בתפקיד זה זאת בברכתם של הרבנים הראשיים לישראל, הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן. בשנת 1980, נבחר לכהן כמנכ"ל משרד הדתות ושימש בתפקיד כשנתיים, בהן פעל להבריא את המשרד שהתאושש מתקופה קשה ביותר של חקירות משטרה וחשדות לאי סדרים. פעל בין היתר להסדרת זכויות הרבנים והעובדים במועצות הדתיות ובתי הדין, תוך שהוא משמש כגורם מרכזי בהכנת ההסכם הקיבוצי הארצי בין העובדים למשרד האוצר. כחלק ממדיניות של שמירת מבני הדת, היה אחראי לעצירת המהלך של ראש עיריית ת"א שלמה להט להפיכת מסגד חסן בק למרכז מסחרי. ביולי 1981 אישר לרב הכותל הרב גץ, ואף השתתף עמו בפועל, בפתיחת וחפירת המנהרה שתחת הכותל המערבי להר הבית. מהלך שנבלם לבסוף על ידי הממשלה.
כהונתו נקטעה לאחר חילופי השרים אהרן אבוחצירא ביוסף בורג, שניהם חברי מפלגתו, המפד"ל. לימים, כיהן כמנכ"ל המשרד פעם נוספת כמינוי זמני של השר הרב יצחק כהן, למספר חודשים בשנים 1999–2000.
בשנת 1995, מונה למנכ"ל הרבנות הראשית על ידי הרבנים הראשיים, הרב ישראל מאיר לאו והרב בקשי דורון, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2000. בשנים אלו, בנה את הרבנות הראשית כיחידת סמך עצמאית ואת מעמדם של הרבנים הראשיים.
בשנת 2000, יצא לפנסיה והצטרף לבית המדרש לגמלאים בבית הכנסת ישורון, בו שימש כיו"ר הוועד הפועל במשך שנים רבות. במשך 21 שנים עד פטירתו, ניהל את כולל הגמלאים, והתמקד ברעיונות תורניים וחברתיים שיושמו בבתי מדרש אחרים.
בנוסף לכל אלו, השתתף בהנהלות ציבוריות ומפעלי צדקה וחסד רבים, ושימש כנשיא ארגון החסד "עזרת אבות".
בשנים 2007–2008 שימש כיועץ בהתנדבות לוועדה לבדיקת מערך הגיור בישראל, וכתב דו"ח מקיף בנושא.
פועלו בתפוצות
בתקופת איחוד מזרח ומערב גרמניה, הצליח להחזיר את ההכרה בזכויות הקהילה, וקיבל את האישור ואת מפתחות בית היתומים בו שהה בילדותו, בטקס רשמי מראש ממשלת מזרח גרמניה לותר דמיסייר.
לאחר עליית גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות ונפילת מסך הברזל, החל משנת 1990 ובמשך חמש שנים, יצא בשליחות המשרד לשירותי דת, לקהילה היהודית במוסקבה לתקופת חגי תשרי, כשליח ציבור לתפילות הימים הנוראים, לחיזוק היהדות ולעידוד עליית היהודים לארץ. בשנים אלו הופיע בבית הכנסת ארכיפובה.
פטירתו ומורשתו
נפטר בגיל 93 ונטמן בבית העלמין סנהדריה.
חיבר ספר ובו פרקי חייו בשם 'נהלך ברג"ש'. מקור השם הוא בביקור שערך אצל הרבי מלובביץ', בו קיבל את השם נהלך ברג"ש (ראשי התיבות של שמו).
לאחר פטירתו, יצא קובץ המרכז מאמרים ונאומים שלו, וכן דברי הערכה אודותיו בשם 'מתהלך ברג"ש', וכן הוקם אתר זיכרון ברשת הנושא את שם ספרו.
תארים ואותות הוקרה
אימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים
האימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים (בהונגרית: Magyar Impresszionisták és Naturalisták Köre בראשי תיבות: MIÉNK; בשם המלא: חוג האימפרסיוניסטים והנטורליסטים ההונגרים) הייתה אגודת אמנים חשובה שפעלה בין השנים 1908 עד 1911. כארבעים אחוזים ממייסדיה וחבריה היו יהודים.
היסטוריה
האגודה אורגנה על ידי קארוי פרנצי, פאל סיניאי מרשה ויוז'ף ריפל-רונאי במאי 1907. היא הוקמה בפועל באוקטובר עם 17 חברים מייסדים. בנוסף לאמור לעיל, יאנוש ואסארי, אישטוואן צ'וק וקארוי קרנשטוק הצטרפו גם הם למייסדים, כך שהם הפכו לעשרים. בלה איוואני-גרינוולד, אישטוואן רטי, ואלר פרנצי, אוסקר גלאץ ודיולה קוסטולאני-קאן ייצגו את מושבת האמנים של באיה מארה. השתתפו גם אדולף פניאש, גוסטב מדיאר מנהיימר ואחרים. בלה צובל ואדן מארפי התקבלו לאגודה כחברים מייסדים של הדור הצעיר שביקר, למד ועבד בפריז. ברור מהרשימה שכפי שניסח זאת יוז'ף ריפל-רונאי, זו הייתה "חברה קואליציונית", שבה לקחו חלק האנשים המבוגרים של נאג'באניה, כמו גם נציגי הנטורליזם במישור ההונגרי הגדול וגם נציגי האגודה "הפראים ההונגרים". פאל סיניאי מרשה נבחר לנשיא האגודה (היה הבכיר בקבוצת הציירים) ומושבם היה בית הקפה היפני בבודפשט.
מטרת האגודה הייתה לאחד ציירים נטורליסטים ואימפרסיוניסטים ולארגן תערוכות מדי שנה. התערוכה הראשונה שלהם נערכה בינואר 1908 והשנייה שנה לאחר מכן. הם הזמינו 15 ציירים צעירים לתערוכה השנייה שלהם, בעיקר מ"הפראים ההונגרים". כך, בין הקו הניאו של מושבת האמנים של באיה מארה הציגו גזה בורנמיסה, טיבור בורומיסה, שאנדור גלימברטי, אנדראש מיקולה, וילמוש פרלרוט-צ'אבה, שאנדור ציפר ומבין הציירים של השמונה המאוחרים יותר, לאיוש טיהאני, דז'ה ציגאני, דז'ה אורבן, ברטלן פור הציגו בתערוכה. צעירי התערוכה שוכנו במפלס נפרד בסלון הלאומי וציוריהם המקורבים לפוביזם עוררו זעם מצד המבקרים, שגם פילגו במשך הזמן את חברי MIÉNK. כבר אז אנשים רבים חשבו, כולל הצייר-מבקר השמרני לאסלו קזדי-קובאץ', שהמודרניסטים ביותר יעזבו בקרוב את האגודה: "... אבל שום דבר אינו קבוע. והלשונות הרעות סיפרו שקרנשטוק טומן את הזרע של האר נובו הנוסף שיפרוץ מהאגודה ויהווה קבוצה חדשה של אמנים תחת השם "מחפשים" או שם אחר" בסוף השנה, המחפשים - שנקראו מאוחר יותר השמונה - אכן פרצו באמת מתוך קבוצת MIÉNK והציגו את ציוריהם בעצמם תחת הכותרת "תמונות חדשות". MIÉNK הציגו את התערוכה השלישית שלהם ב-1910, כבר ללא המודרניסטים והאגודה התפרקה בהמשך השנה. (בשנת 1920, חברי MIÉNK שלא הצטרפו לשמונה ואחר כך ל"אגודת אמנים חדשה" בראשי תיבות KÚT מצאו את מקומם באגודת פאל סיניאי מרשה).
בלו (ראפר)
ג'ונסון בארנס השלישי (באנגלית: Johnson Barnes III; נולד ב-15 באפריל 1983), הידוע בשם הבמה בלו (Blu), הוא ראפר אמריקאי מלוס אנג'לס.
קריירה
עד גיל 19 בלו מכר מופעים מקומיים במפעל הסריגה "האוס אוף בלוז". באותה התקופה הקליט מוזיקה עם הרכבי ראפ שונים כגון איל פלייבה קרו, אינפיניטי לגסי קרו, דה אנטאצ'בול מוב, גלורי פור דה פיפול, דה אל איי מטרו קרו והברידג'טאון סטיל קרו. הוא גם היה מתמודד בתוכנית המשחק של MTV, "Who Knows the Band" וזכה. המפיק עטור פרסי הגראמי מגהרץ הטיס את בלו אל לוס אנג'לס כדי להחתים אותו על חברת התקליטים החדשה שלו לאחר שהפיק להיטים לג'יי זי, אר קלי, פי דידי, באסטה ריימס ונאז, אך בסופו של דבר התרחק מהעסקה. בגיל 20 הוא החל לנהל מסא ומתן על חוזה תקליטים עם דת' רואו רקורדס אך החליט להוציא באופן עצמאי את אלבום הסולו הראשון שלו, California Soul.
בשנת 2007 החל לעבוד לצד מפיק ההיפ הופ אקסייל, תחת צמד בשם "בלו ואקסייל", והוציאו את אלבום הבכורה שלהם, Below the Heavens, שזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2011 הוציא את האלבום Her Favorite Colo(u)r להורדה חינמית, לאחר שנפרד מחברתו. באותה השנה, הוציא את המיקסטייפ השני שלו, Jesus, שיצא בלייבל העצמאי שלו, "ניו וורלד קולור". בהפקת המיקסטייפ השתתפו מפיקים שונים, בהם בלו עצמו, נולדג', דה אלכימיסט ומאדליב.
בשנת 2012 הוציאו בלו ואקסייל את אלבומם השני, Give Me My Flowers While I Can Still Smell Them, שהגיע למקום ה-53 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. שנה לאחר מכן, ב-2013, הוציא את אלבום הסולו השני שלו, York, שזכה גם הוא לשבחים מהמבקרים. ב-2014 הוציא אלבום נוסף, Good to Be Home, שהגיע למקום ה-27 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
בשנת 2020 הוציאו בלו ואקסייל את אלבומם השלישי, Miles: From an Interlude Called Life.
גרהאם יאנג
גרהאם פרדריק יאנג (באנגלית: Graham Frederick Young; 7 בספטמבר 1947 – 1 באוגוסט 1980) היה רוצח סדרתי בריטי מצפון לונדון אשר הרעיל את קרבנותיו. נודע גם בכינוי "מרעיל כוס התה" (באנגלית: The Teacup Poisoner).
ילדות ונעורים
יאנג נולד בצפון לונדון לפרד ובסי יאנג. כשלושה חודשים לאחר לידתו נפטרה אמו בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות ומספר שנים לאחר מכן נישא האב בשנית. יאנג היה תלמיד טוב בעל יכולות אנליטיות יוצאות דופן וחיבה למדעים מדויקים. כנער מתבגר תחביבו העיקרי היה כימיה, והוא הרבה לקרוא אודות רעלים והשפעתם על המערכת העצבית.
לאחר חודשים רבים בהם סבלה מכאבי בטן עזים, נפטרה אמו החורגת של יאנג כתוצאה מההרעלה המתמשכת. זמן קצר לאחר מכן החל אביו של יאנג לגלות תסמינים דומים. ויני, דודתו של יאנג, אשר התוודעה למשיכתו לכימיה ולרעלים מסוכנים החלה לחשוד שהוא אחראי לתחלואות בני המשפחה. הוא נעצר ב-23 במאי 1962 לאחר שאביו אושפז בבית החולים. בחקירתו הודה יאנג בן ה-15 כי הרעיל באופן שיטתי את אביו, אחותו וחבר נוסף מבית הספר במשך זמן רב. הרשויות התקשו למצוא ראיות נגדו ולהעמידו למשפט בגין רצח אמו החורגת כיוון שגופתה נשרפה.
בעקבות הודאתו ובהמלצת בית המשפט, נשלח יאנג לאשפוז במוסד פסיכיאטרי לעבריינים לתקופה של 15 שנים. שהייתו במקום הייתה תחת פיקוח מזכיר המדינה לביטחון פנים בבריטניה. בזמן היותו במוסד המשיך יאנג לקרוא מאמרים רבים אודות רעלים מסוכנים שונים וערך בסתר ניסויים על חוסים אחרים וצוות בית החולים. יאנג שוחרר מהמוסד לאחר כתשע שנים בהמלצת פסיכיאטר אשר קבע כי הוא הגיע להחלמה מלאה ואינו מהווה עוד סכנה לציבור.
חייו הבוגרים
לאחר שחרורו בשנת 1971, הועסק יאנג כאפסנאי במפעל ייצור לעדשות אינפרה אדומות מתליום עבור הצבא הבריטי. המוסד הפסיכיאטרי אמנם סיפק למעסיקיו של יאנג הערכות וחוות דעת אודות תהליך השיקום הארוך שעבר, אולם אלו לא כללו מידע על אופי הפשעים שביצע. יאנג הבין ששפר עליו מזלו. לא רק שהצליח להערים על רופאיו ושוחרר מוקדם מן הצפוי, כעת גם הייתה לו נגישות מלאה למלאי הרעלים במקום עבודתו. הוא החל להגיש לחבריו לעבודה תה מהול בתליום. חודשים מספר לאחר מכן, חלה מנהלו הישיר, בוב איגל, ונפטר בנסיבות מסתוריות. תוך זמן קצר התפשטה מגפה במפעל. תסמיניה העיקריים כללו בחילות, סחרחורות וכאבי בטן חזקים אשר הובילו לא פעם לאשפוז ממושך. בהנהלה סברו כי מדובר בווירוס חולף, ועבר זמן מה עד שהאמת יצאה לאור.
במהלך החודשים הבאים הרעיל יאנג בשיטתיות כ-70 בני אדם במקום עבודתו. מחליפו של איגל, מנהלו הישיר הקודם של יאנג, חלה גם הוא עם כניסתו לתפקיד, אך למזלו התפטר תוך זמן קצר. עובד נוסף, פרד ביגס, חלה ואושפז בבית חולים בלונדון במחלקה הנוירולוגית ותוך זמן קצר נפטר גם הוא, והפך לקרבנו השלישי והאחרון של יאנג.
מעצר ומשפט
בעקבות מותו של ביגס והתחלואה הגבוהה במפעל, החליטה ההנהלה לפתוח בחקירה. בצעד יהיר, יאנג התוודה בפני עמית לעבודה על משיכתו לחקר רעלים כימיים, וזה סיפר על כך למשטרה. לאחר שהתברר עברו הפלילי, נעצר יאנג בקנט ב-21 בנובמבר 1971. עם מעצרו נמצאו בכיסיו ובדירתו החומרים המסוכנים תליום ואנטימון וכן יומן מחקר המתאר את מעלליו. היומן גם סיפק הצצה נדירה למוחו המעוות וחשף כיצד שקל יאנג האם לדון אדם לחיים או למוות.
משפטו החל ב-19 ביוני 1972 ונמשך עשרה ימים. יאנג טען לחפותו, וגרס כי היומן המפליל שמצאה המשטרה אינו אלא ספר פרי בדיונו. הוא הורשע ובית המשפט גזר עליו מאסר עולם. בזמן שהיה בכלא התיידד יאנג עם רוצח סדרתי נוסף, איאן בריידי, אשר בדומה ליאנג האדיר את התורה הנאצית. יאנג מת בתאו בגיל 42 כתוצאה מהתקף לב.
טרה דונובן
טארה דונובן (באנגלית:Tara Donovan; נולדה ב-1969 בפלאשינג, קווינס, בעיר ניו יורק , ארצות הברית) היא פסלת אמריקאית המתגוררת ופועלת בברוקלין, ניו יורק. המיצבים, הפסלים, הרישומים וההדפסים שלה מבוצעים במידות גדולות. היא ידועה בשל מחויבותה ליצירה. היא זכתה להערכה על יכולתה לנצל את אובייקטים שלה על מנת להפוך אותם ליצירות היוצרות תופעות ייחודיות. עבודתה נקשרה רעיונית לאמנות הכוללת אמני פוסט-מינימליזם ותהליכים כמו של אווה הסה, ג'קי ווינסור, ריצ'רד סרה ורוברט מוריס, יחד עם אמני אור וחלל כמו מרי קורס, הלן פשגיאן, רוברט ארווין וג'יימס טורל.
לימודים
בין השנים 1987–1988, דונובן החלה את לימודי האמנות הפורמליים שלה בבית הספר לאמנויות חזותיות (ניו יורק). בשנת 1991 הוענק לדונובן התואר בוגר BFA מטעם מכללת Corcoran לאמנות ועיצוב הנמצאת בוושינגטון די. סי. (Washington DC). לאחר שסיימה את לימודיה לתואר, היא הקימה סטודיו בבולטימור והחלה להשתתף בתערוכות קבוצתיות בגלריות ובחללי אמנות ללא מטרות רווח.
תערוכות מוקדמות
התערוכה הגדולה הראשונה שלה הייתה במסגרת התערוכה ArtSites 96 שהתקיימה Maryland Art Place בבולטימור, שם הציגה לראשונה את המיצב קוביות הקיסמים שלה. היא השתתפה גם באירוע האמנות Options 1997 שהתקיים במסגרת המיזם שלא למטרות רווח שנקרא - Washington Project for the Arts, שם הציגה את הפרויקט הראשון שלה תוך שימוש בפיסות נייר זפת קרועים. במסגרת הפרויקט היא הציגה בתערוכות קבוצתיות בגלריות באומגרטנר ובגלריה נומרק בוושינגטון הבירה. בשנת 1998 ערכה דונובן את תערוכת היחיד הראשונה שלה שהיא קראה לה, Resonances, בגלריית Hemphill Fine Arts, בוושינגטון הבירה. באותה שנה הציגה פסל חדש בגלריה ריינולדס בריצ'מונד, וירג'יניה.
דונובן חזרה ללימודיה וקיבלה את התואר מוסמך באמנות MFA במכללת - VCUarts, המסונפת לאוניברסיטת וירג'יניה (VCU) בשנת 1999. עם סיום לימודיה, היא הציגה את תערוכת היחיד המוזיאונית הגדולה הראשונה שלה בגלריית Corcoran of Art בוושינגטון הבירה. שם הציגה את המיצב Whorl. המיצב עשוי מכ-8,000 פאונד של סיבי ניילון שנפרשו על הרצפה בתבנית ספירלה מתרחבת. זמן קצר לאחר מכן היא עברה לניו יורק והוזמנה להשתתף בתערוכת הביאנלה של שנת 2000 במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, שם הציגה את המיצב ( Ripple, 1998) העשוי מכבל חשמלי חתוך.
תערוכות
תערוכות הגלריה המסחריות הגדולות הראשונות של דונובן הוצגו בגלריה אייס בניו יורק ובלוס אנג'לס. עבודתה נכללה בביאנלה של וויטני 2000. מוקדם יותר, מ-1999 עד 2000, הציגה דונובן את Whorl בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון. בהצגת המיצב הספציפי הזה, דונובן מצוטטת כאומרת "צרחתי והתרוצצתי במעגלים. . . מה את חושבת?" בסקירה של אותה תערוכה, מבקרת האמנות ג'סיקה דוסון ציינה כי " עבודותיה של האמנית כמו Whorl, הפכו כמויות גדולות של חומרים יומיומיים כגון - קיסמים, לבד קירוי, גלילי נייר - לתצורות טבעיות, יצורים חיים לכאורה, מפות טופוגרפיות וכדומה". בעקבות Whorl, דונובן הוזמנה לסדרת תערוכות בגלריה אייס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2003, היא הציגה בכל חלל הלריה של גלריית אייס ברחוב הדסון 274 בניו יורק, סידרה של מייצבים שנקראה 'site-responsive'. סדרת המייצבים כללה את המיצב Haze (2003), המורכב כולו מקשיות שתייה שקופות מפלסטיק המוערמות על קיר, מיצב הרצפה שנקרא Nebulous (2002) העשוי כולו מסרטי סקוטש טייפ שזורים. המיצב Transplanted (2001) העשוי מפיסות נייר זפת קרועים כדי ליצור לוח מונומנטלי של חומר הלוכד טביעות רגלים על שטח הגדול יותר מ-25 רגל מרובעים (2.3226 מטר מרובע). המיצב Strata (2000) הוא עוד מיצב רצפה רחב ידיים העשוי מחתיכות של דבק אלמר מיובש המעורמות בשכבות. המיצב Moiré (1999) מורכבת מגלילי נייר גדולים שעוברים מניפולציות בהתאם למיקומו של הצופה. המיצב Colony (2000) מורכב מחתיכות של עפרונות סטנדרטיים באורכים שונים, המפוזרים על הרצפה. התערוכה זכתה לשבחי ביקורת נרחבים, בניו יורק טיימס, Village Voice, Artforum, Art in America, Flash Art International ו- W Magazine, בין היתר.
בהמשך דונובן הקימה סדרה של פרויקטים מוזיאוניים בגלריות כמו, הגלריה לאמנות של אוניברסיטת רייס ביוסטון, המוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, מוזיאון Hammer באוניברסיטת UCLA, מוזיאון לאמנות ברקלי, מוזיאון לאמנות עכשווית קליבלנד, והמוזיאון לאמנות סנט לואיס.
דונובן אומרת על עבודתה, "זה לא שאני מנסה לחקות את הטבע. עבודתי היא, חיקוי של דרכו של הטבע, הדרך שבה הדברים צומחים בפועל." האמן העמית של דונובן צ'אק קלוז אמר, "אני חושב שהעבודה של טרה מייצגת מהלך אמיץ."
גלריית פייס
בשנת 2005, דונובן הצטרפה לגלריה פייס הבינלאומית, בה עבודתה נכללת הן בתערוכות הקיץ הקבוצתיות שאצר מארק גלימצ'ר. תערוכת היחיד הגדולה הראשונה של דונובן בפייס ב-2006, נקראה טרה דונובן: "עבודה חדשה", (כוסות פלסטיק), מיצב של ערימות של כוסות פלסטיק שהוערמו כנוף טופוגרפי. מאוחר יותר באותה שנה, היא הציגה את Tara Donovan: Rubber Band Drawings. מאז היא המשיכה להציג את רוב הפרויקטים החדשים שלה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריית Pace בכל הגלריות שלה בעולם, בלונדון, בייג'ינג, הונג קונג, סיאול, מנלו פארק ופאלו אלטו, הכוללות את העבודות הבאות:
בנוסף לפייס, יצירתה של דונובן נכללה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות אחרות כולל גלריית קרקוב ויטקין בבוסטון, גלריית ריינולדס בריצ'מונד, גלרי פרוטין בפריז, גלריית סטפן פרידמן בלונדון, וגלריה קווינט בלה ג'ולה.
תערוכות במוזיאונים
דונובן הפיקה תערוכות רבות בקנה מידה גדול במוזיאונים. אחת הבולטות היא תערוכתה ב-2007 במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. הפרויקט שנקרא Tara Donovan at the Met, היה הפרויקט הרביעי בסדרת פרויקטים עם אמנים עכשוויים שהוזמנו על ידי המוזיאון. היא הפיקה את המיצב site-responsive באמצעות גלילי צלוטפים (Mylar tape) שהודבקו באשכולות על כל קירות הגלריה, שהקיפו את הצופים בחוויה פנומנולוגית משתנה בזמן שהם נעים בחלל.
יצירתה של דונובן הייתה גם חלק מהתערוכה שנקראה Material Matters שאירח מוזיאון קורנל הרברט פ. ג'ונסון לאמנות ב-2005. התערוכה הציגה עבודות של 20 אמנים שהדגישו "חומר ותהליך" אך גם שאבו ערכים מהאמנות המושגית והמינימליסטית של שנות ה-60 וה-70. העבודה של דונובן שהוצגה בתערוכה הייתה קובייה שנעשתה אמצעות אלפי סיכות שהוחזקו יחד על ידי כוח החיכוך וכוח המשיכה המגנטי.
בשנת 2008, דונובן השתתפה בתערוכת סקר הראשונה שלה שהופקה על ידי המכון לאמנות עכשווית, בוסטון. התערוכה נדדה למרכז האמנות של סינסינטי, למרכז האמנות של דה מוינס, ולמוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו בין השנים 2008 ו-2009. דונובן גם הציגה לקהל המוזיאונים פרויקטים חדשים כגון "ללא כותרת (Mylar)". (פרויקט זה הוזמן עבור אוסף האמנות של Lever House ).
בשנת 2010, דונובן עבדה עם מוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות והפיקה את המיצב Tara Donovan: Untitled, בנוסף, הזמין המוזיאון גרסה בקנה מידה גדול של המיצב Untitled (Mylar), שהפך לחלק מאוסף המוזיאון.
בשנת 2012, דונובן הוזמנה על ידי מוזיאון האמנות של מילווקי להשתתף בסדרת פרויקטים של אמנים עכשוויים. בהזדמנות זו היא הקימה מיצב פיסולי חדש של מוטות אקריליים שקופים שהורכבו ליחידות גבישיות דוקרניות.
בשנת 2015, דונובן הוזמנה על ידי האוצרת אנדריאה גרובר להשתתף ביוזמה של מוזיאון פאריש, מניו יורק להציג סדרה של פרויקטים של אמנים עכשוויים המתייחסים לארכיטקטורה, ההקשר ותנאי הסביבה של המוזיאון. דונובן הציגה עבודות חדשות הקשורות לניסויים שלה בסלינקי (צעצוע ילדים) כחומר פיסולי. האמנית גם הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה שלה בבריטניה ב-Jupiter Artland סקוטלנד, שם הציגה מיצב קיר המורכב מסלינקי. תערוכת 2018 Hyperobjects at Ballroom Marfa - שנאצרה בשיתוף עם טימותי מורטון - הציגה את עבודתה של דונובן במסגרת מושגית רחבה של זמן גאולוגי.
בשנת 2018 המיצבים של דונובן במוזיאון לאמנות עכשווית, דנבר התפרשו על כל הבניין שעוצב על ידי דייוויד אדג'אי. האוצרת נורה אברמס שילבה את העבודות הדו-ממדיות והתלת-ממדיות הישנות והעדכניות יותר של דונובן על מנת לפתוח תחומים חדשים להתעניינות הצופים. התערוכה, שכללה גם פיסול, רישומים, עבודות על נייר, עוררה תשומת לב לדרך העיצוב המיוחדת של דונובן.
אוספים ציבוריים נבחרים
העבודות של טרה נמצאות באוספים רבים להלן רשימה חלקית:
יחסי יפן–מצרים
יחסי יפן–מצרים (בערבית: العلاقات المصرية اليابانية, ביפנית: 日本とエジプトの関係) הם היחסים הבילטראליים בין יפן לבין רפובליקת מצרים הערבית יחסים כאלה מתוארים על ידי שגריר יפן במצרים כ"חברות מאוד חזקה", למצרים שגרירות בטוקיו, ואילו ליפן שגרירות בקהיר. למדינות יחסים חמים וכוללים יחסים כלכליים ומסחריים משמעותיים.
היסטוריה
על אף שהיחסים בין שתי המדינות נוסדו במאה ה-19, היחסים המודרניים קיימים מאז שנת 1922, עת הכירה יפן בעצמאות מצרים. מאז, ההיסטוריה של היחסים היא לבבית, כולל כמה ביקורים הדדיים של דיפלומטים וראשי המדינות. בשנת 1995, ביקר ראש ממשלת יפן, טומיאיצ'י מוריאמה במצרים. נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ, ביקר ביפן מספר פעמים בשנים 1983, 1995 ו-1999.
בין השנים 1998 ל-2002 הלוותה יפן למצרים למעלה מ-3.5 מיליארד דולר. בשנת 2002 שווי הסחר בין שתי המדינות היה מעל למיליארד דולר.
החל מאוקטובר 2009, חיים 1,051 אזרחים יפנים במצרים. בשנת 2009 ביקרו במצרים 90,000 יפנים, לעומת 3,500 מצרים שביקרו ביפן בשנת 2007.
כיום
יפן מתייחסת אל מצרים כשחקן מפתח במזרח התיכון, וככזה, ראשי הממשלה של שתי המדינות ידועים בתמיכתם אחד בשני בנושאים הנוגעים לתהליך השלום באזור.
שתי המדינות מקיימות "ועדה משותפת" המוקדשת לחקור התפתחויות בתחומים של אינטרסים משותפים של שתי המדינות.
בלו ואקסייל
בלו ואקסייל (באנגלית: Blu & Exile) הוא צמד היפ הופ אמריקאי, שהוקם ב-2007 וכולל את הראפר בלו ומפיק ההיפ הופ אקסייל.
היסטוריה
בלו ואקסייל נפגשו לראשונה באמצע שנות האלפיים בעוד שבלו שימש כהייפ מאן עבור הרכבי היפ הופ שונים, בהם סלאם וילאג', פלטינום פיד פייפרס והרכבו של אקסייל עצמו, אמנון. הוא הוצג לאקסייל באמצעות חבר בהרכב אמנון, אלו בלאק. בשנת 2007 הוציאו בלו ואקסייל את אלבום הבכורה שלהם, Below the Heavens, שתואר על ידי XXL כ"אחד מהאלבומים המהוללים ביותר משנת 2007". בשנת 2012 הוציא הצמד את אלבומו השני, Give Me My Flowers While I Can Still Smell Them. בשנת 2017 הצמד הוציא את In the Beginning: Before the Heavens, הכולל שירים שנגנזו מאלבומם השני. ב-24 במאי 2019 הוציאו את המיני-אלבום True & Livin'. ב-17 ביולי 2020 בלו ואקסייל הוציאו את אלבומם השלישי, Miles: From An Interlude Called Life, במקביל לחגיגות ה-13 של Below the Heavens.
יחסי איטליה–כורדיסטן העיראקית
יחסי איטליה–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין כורדיסטן העיראקית. לאיטליה יש קונסוליה כללית בארביל, ולכורדיסטן העיראקית נציגות ברומא. היחסים מתוארים כחזקים, ולאיטליה ישנה נוכחות בכורדיסטן העיראקית. בשנת 2018, כ-800 חיילים איטלקים פעלו בשטחי כורדיסטן העיראקית.
היסטוריה
היחסים בין האיטלקים לכורדים החלו כאשר הגנרל הרומאי פומפיוס פלש לשטחי מערב וצפון עיראק מידי קרטיגיני באימפריה הפרתית. בשנת 69 לפנה"ס, זרביינוס (Zarbienus), מלך קרטיגיני, תכנן למרוד כנגד טיגראנס הגדול, משליטי ממלכת ארמניה העתיקה. הוא שוחח עם אפיוס קלאודיוס פולכר, פוליטיקאי רומאי וביקש עזרה ממדינתו. אך לבסוף, התוכנית נחשפה וזרביינוס נרצח על ידי טיגראנס. לאחר המקרה, לוקיוס ליקיניוס לוקולוס, קונסול רומאי, בנה אנדרטה לכבוד זרביינוס ולאחר מכן, כבש את קרטיגני.
לאחר הצלחתו של פומפיוס בכיבוש ארמניה וקצת מממלכת פונטוס, פראטס השלישי, מלך האימפריה הפרתית, החל לחשוש מפני הסכם שלום עם הרומאים. למרות זאת, פומפיוס דרש את אזור קרטיגיני. הוא שלח מספר שליחים, אך לאחר שראה כי אינו מקבל תשובה, שלח את לוקיוס אפרניוס, קונסול רומאי, שהביס את קרטיגיני ללא קרבות.
כיום
ביקורים רבים נערכו בין איטליה לכורדיסטן העיראקית. בנובמבר 2005, מסעוד בארזאני, נשיא כורדיסטן העיראקית לשעבר, ביקר את סילביו ברלוסקוני, ראש הממשלה האיטלקי. הוא נפגש איתו בשנית בשנת 2009. בספטמבר 2012, נפגש בארזאני עם ג'וליו טרצי, שר החוץ האיטלקי, ברומא כדי לדון על הקשרים הכלכליים והתרבותיים בין שתי המדינות. הביקור האחרון נערך בפברואר 2020, כאשר מסרור בארזאני, ראש ממשלת הממשלה האזורית של כורדיסטן, נפגש עם הנשיא האיטלקי ג'וזפה קונטה.
סיוע צבאי איטלקי לכורדיסטן העיראקית
בדצמבר 2015, ראש ממשלת איטליה לשעבר, מתאו רנצי, שלח כ-450 חיילים לכורדיסטן העיראקית, כדי להגן על סכר מוסול. נכון לינואר 2017, החיילים האיטלקים אימנו כ-7,000 חיילים כורדים.
מייקל גרגר
מייקל גְרֶגֵר (Michael Herschel Greger, נולד ב-25 באוקטובר 1972), הוא רופא, סופר ומרצה אמריקאי. הוא ידוע כפעיל בתחום הטבעונות, ומנהל אתר אינטרנט פופולרי להפצת מידע מדעי עדכני על תזונה צמחית. בנוסף על עבודתו באתר, הוא נושא הרצאות שנתיות לסיכום המחקר המדעי באותה שנה, וכתב מספר ספרים בנושא הקשר שבין תזונה ותחלואה.
חייו
מייקל גרגר נולד למשפחה יהודית אמריקאית. אחד הדברים שדחפו אותו ללמוד רפואה היה אירוע בילדותו, בו סבתו חולת הלב גססה ונשלחה למות בבית, מכיוון שלא היו כלים לטיפול בה. במקום זאת המשפחה שלחה אותה אל ד"ר נתן פירטיקין (מחלוצי הטיפול בעזרת תזונה) בעקבות כתבה אודותיו בתוכנית "60 דקות"; הוא טיפל בסבתא החולה בעזרת תזונה, והיא נרפאה, דבר שהוגדר כבלתי אפשרי בזמנו. המקרה מופיע בביוגרפיה של פירטיקין. האירוע השפיע עמוקות על גרגר והוא החליט ללמוד רפואה.
גרגר הוא בעל תואר דוקטור לרפואה (M.D) מאוניברסיטת טאפטס עם התמחות כתזונאי קליני. בספרו "איך לא למות" כתב גרגר כי התקבל ל-19 בתי ספר לרפואה ובחר דווקא בטאפטס, בגלל תוכנית ההכשרה התזונתית שלהם (קורס אחד בן 21 שעות). הוא גם בוגר אוניברסיטת קורנל לחקלאות.
מנעוריו נבטה בו ההבנה שרפואה ותזונה הולכים יד ביד, ואף על פי שנתקל במהלך חייו במתנגדים רבים לשיטתו, דעתו רק התחזקה. הוא אף מספר שבראיון הקבלה לבית הספר לרפואה, הרופא שראיין אותו הביע דעה נחרצת נגד הרעיון שתזונה מחוללת מחלות או לחלופין עשויה להיות שיטת טיפול בהן. אחרי שסיים את לימודי הרפואה הוא טען שידן של חברות התרופות על העליונה, ושרוב הרופאים מעדיפים לרשום תרופות או לבצע ניתוחים, לדבריו "טיפולי אינסטלציה", במקום לטפל בשורש הבעיה הנובעת מאורח חיים לקוי. גרגר טען שקיים בסיס מוצק ומוכח לכך שתזונה ואורח החיים מועילים לטיפול במחלות, ושהמידע איננו נגיש לציבור ואף רופאים מתעלמים ממנו. בעקבות זאת החליט על הקמת אתר אינטרנט ומתן הרצאות מדעיות בנושא רפואה ותזונה כדי להנגיש את המידע לציבור הרחב.
קריירה
גרגר הוא רופא, מתמחה בתזונה קלינית. הוא מרצה בהרצאות מקומיות, באוניברסיטאות לפני תלמידים, בבתי ספר לרפואה לפני סגל המורים ובכנסים, ביניהם הכנס לעניינים עולמיים, המכונים הלאומיים לבריאות, והפסגה הבינלאומית לשפעת העופות; לדבריו קיים למעלה מאלף הרצאות ברחבי העולם. בכל שנה מפרסם גרגר דיסק שמע שבו הוא מרכז את הרצאותיו ואת סיכומי המאמרים אותם הוא קורא, הדיסק נקרא "Latest in Clinical Nutrition" ( בתרגום חופשי - ידיעות אחרונות בנושא תזונה קלינית); עד כה הוציא כ-40 תקליטורים.
הוא העיד בפני הקונגרס האמריקאי והתארח במספר תוכניות טלוויזיה כגון התוכנית של ד"ר אוז, הקולבר ריפור ועוד. כמו כן העיד במשפט התביעה, שלא צלח, כנגד אופרה וינפרי שנתבעה על ידי קבוצת משווקי בקר על כך שאמרה שהבקר גורם למחלת הפרה המשוגעת; גרגר העיד כעד מומחה מטעם ההגנה על הנושא שבין חקלאות-בקר לבין תחלואה והתפשטות המחלה.
ספרים
גרגר כתב מספר ספרים בנושא תזונה ותחלואה, בהם:
אתר האינטרנט
בשנת 2011 הקים גרגר אתר אינטרנט שלא למטרות רווח בשם "עובדות תזונתיות" (Nutrition Facts). האתר הוקם במטרה להנגיש את המחקרים העוסקים בנושא תזונה, ולהעלות את המודעות לאורח חיים בריא. באתר סוקר גרגר (בעזרת עשרה עוזרים) את כל המחקרים החדשים בנושא תזונה, והוא מעלה כמעט בכל יום סרטון קצר או מאמר על נושא מחקרי כלשהו. בסרטונים הוא מתאר בתמצית את נקודות העניין במחקרים, ומקשר אותם למחקרים קודמים בנושאים קרובים.
המשפט המוכר שלו שבו הוא פותח את הרצאותיו השנתיות הוא "בכל שנה אני סוקר את המאמרים והמחקרים שהתפרסמו באותה השנה בכתבי העת באנגלית העוסקים בתזונה, כדי שאתם לא תצטרכו לעשות זאת".
ביקורת
גרגר ספג ביקורת מצד מצדדי תזונה מהחי, על כך שהוא מציג לדעתם באופן מוגזם את היתרונות הרפואיים המתקבלים מתזונה טבעונית, ומלקט באופן מוטה את המחקרים שתומכים בתזונה צמחית ולא בתזונה מהחי.
אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (באנגלית: George Washington University; בראשי תיבות: GWU או GW) היא אוניברסיטה פרטית השוכנת באזור ווסט אנד שבוושינגטון די. סי., מחוז קולומביה שבארצות הברית.
האוניברסיטה קרויה על שמו של נשיא ארצות הברית הראשון, ג'ורג' וושינגטון, והוקמה ב-9 בפברואר 1821 בשם "The Columbian College in the District of Columbia", אך שמה שונה לשם הנוכחי בשנת 1904.
המיקום האורבני של האוניברסיטה במרכז וושינגטון די. סי., הוא אידיאלי לחובבי הפוליטיקה וחיי העיר. הקמפוס משתרע על פני שכונת פוגי בוטם, בסמוך למחלקת המדינה, לבית הלבן, ולמול. סטודנטים לתארים מתקדמים ואחרים נדרשים להתגורר בקמפוס, והחל משנת הלימודים של 2018, הסטודנטים המתחילים נדרשים להתגורר גם הם בקמפוס.
נכון לשנת 2016 למדו באוניברסיטה כ-27,000 תלמידים. האוניברסיטה מעניקה תארים אקדמיים, מתואר ראשון עד דוקטורט.