cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביל בויד
ביל בויד (באנגלית: Bill Boyd; 27 בינואר 1906 – 21 בנובמבר 1997) הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בארבעה צמידי אליפות העולם בפוקר, וחבר בהיכל התהילה של הפוקר מ-1981.
ביוגרפיה
בויד שירת בצעירותו במשמר הלאומי של ארצות הברית, שם גילה את משחק הפוקר. בגיל 24 החל לנהל חדרי פוקר שונים בסן פרנסיסקו. ב-1946 עבר ללאס וגאס והחל לנהל את חדר הפוקר של ה-Golden Nugget, תפקיד אותו מילא עד לסגירתו הזמנית ב-1988 לרגל שיפוצים. בחדר פוקר זה שוחק לראשונה אומהה הולדם באופן קבוע בלאס וגאס, לאחר שרוברט טרנר הציג את המשחק לבויד והוא הוסיף אותו לרשימת המשחקים, במקור תחת השם Nugget Hold'em, ובהמשך שונה שם המשחק לאומהה.
בויד השתתף באליפות העולם בפוקר משנתו השנייה, והוא זכה ב-4 צמידי אליפות העולם בפוקר ב-4 שנים רצופות, כולם במשחק No Limit Five-Card Stud. באותן השנים לא השתתפו שחקנים רבים בטורנירים בעלי עלות כניסה של 10,000 דולר, וזכייתו ב-1972 הייתה מול שחקן אחד בלבד. יוצאת דופן במיוחד הייתה זכייתו שנה לאחר מכן, שאומנם באופן רשמי נחשבת כזכייה בצמיד, אך הוא לא התחרה נגד שחקנים אחרים מכיוון שהיה היחידי שנרשם לטורניר.
ידי הפוקר הראשונות אשר חולקו בחדרי הפוקר של ה-Golden Nugget ב-1946, ושל ה-Mirage ב-1989, היו אליו.
ב-1981 נכנס להיכל התהילה של הפוקר.
קתלין סקוט
קתלין סקוט, הברונית קנט (באנגלית: Kathleen Scott, Baroness Kennet, 27 במרץ 1878 - 25 ביולי 1947) הייתה פסלת בריטית, חברה באגודת הפסלים הבריטית המלכותית.
חייה
קתלין סקוט נולדה בשם אדית אגנס קתלין ברוס בנוטינגהמשייר, הצעירה באחד-עשר ילדים. היא למדה בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון בשנים 1900 עד 1902 ואחר המשיכה את לימודיה ב"אקדמי קולארוסי" בפריז מ-1902 עד 1906. בתקופת לימודיה שם התיידדה עם אוגוסט רודן. עם שובה ללונדון, התוודעה אל ג'ורג' ברנרד שו, מקס ברבום וג'יימס מתיו ברי.
יצירותיה
שלושה מפסלי הראש-וחזה שלה מוצגים באוסף של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון, כמו גם שלושה-עשר דיוקנאות מצולמים שם.
קתלין סקוט יצרה גם את פסלו של אדוארד סמית, רב החובל של הטיטניק, לאחר מותו. פסל זה מוצב בבייקון פארק, ליצ'פילד, אנגליה.
פסל בבית הספר אונדל, המוכתר בשם "הנני, שלחני" נחשב בטעות לדגם דמותו של פיטר סקוט.
אנדרטת זיכרון של צ'ארלס רולס מאת סקוט ניצבת על הטיילת בדובר.
חייה האישיים
ב-1922 נישאה קתלין סקוט לפוליטיקאי אדוארד הילטון יאנג. בנה השני, ויילנד הילטון יאנג (2009-1923) היה סופר ופוליטיקאי. בין נכדיה אמילי יאנג, אמנית, ולואיזה יאנג, סופרת.
החבובות בחלל
החבובות בחלל (באנגלית: Muppets from Space, "חבובות מהחלל") הוא סרט קולנוע בדיוני וקומדי, הסרט השישי בכיכוב החבובות, והראשון ממותו של יוצר החבובות, ג'ים הנסון. הסרט בבימויו של טים היל, ומיוצר על ידי חברת ג'ים הנסון, ושוחרר ב-14 ביולי 1999 לבתי הקולנוע על ידי סרטי קולומביה.
עלילת הסרט
גונזו הגדול מאז ומתמיד היה מסווג כ"יצור כלשהו", אבל כאשר הוא מתחיל לחוות סיוטי לילה על נטישה, הוא מתחיל להבין עד כמה הוא בודד בעולם. אחד הסיוטים שלו הוא שלילת הכניסה שלו לתיבת נח (המגולם על ידי פ. מארי אברהם). למחרת בבוקר, גונזו הגדול אמר לקרמיט הצפרדע שנמאס לו להיקרא יצור כלשהו. לאחר שנראה שגזע חייזרים מנסה לשלוח לו הודעות דרך קערות דגנים, גונזו מבין שהוא לא יכול להיות כל כך אחרי הכל, ועולה לגג ביתו ומתחיל לצפות לשמיים. באמצעות ברק, גונזו מתקשר עם זוג דגים באמצעות קרינה קוסמית, שמגלים לו שהוא חייזר מן החלל החיצון.
כאשר קרמיט וחבריו מסרבים להאמין לו, גונזו נמשך לציפורניו של ק. אדגר סינגר, מנהל ארגון "C.O.V.N.E.T" (ארגון ממשלתי המוסווה כמפעל מלט), שגם ידוע כמי שנתן חלק בניסיונות הקשר עם החייזרים והחושב שגונזו הוא המפתח לשכנע את הממונים לו שהחייזרים אכן למעשה קיימים. גונזו, יחד עם ריזו העכברוש, נעצרו על ידי הצבא. תעלוליו של ריזו גורמים לו ליפול לידיו של סינגר. בסופו של דבר, הוא נאלץ לעבור הכשרה עכברושית על ידי ד"ר טאקר לצד עכברושים אחרים כמו באבא עכברוש, עכברוש הנענוע, אדי המהיר ואיש ציפור. קרמיט והחבורה פועלים כדי להציל את גונזו ואת ריזו, באמצעות המצאות שד"ר בונסון וביקר יצרו, כגון הדלת בצנצנת, תרסיס ברווז גומי בלתי נראה, וספריי שליטת מוח.
החבובות הולכות לקייפ האבדון לאחר הצלת גונזו וריזו, יחד עם קהל צופים של חייזרים מאושרים, המחכים לבואם. הספינה מגיעה לכדור הארץ והחייזרים אשר כולם דומים מאוד לגונזו, מסבירים כי לפני שנים רבות הם איבדו אותו, אבל עכשיו הם באים לקחת אותו חזרה. לפתע, סינגר מופיע ומנסה להרוג את החייזרים, אבל בגלל הסוכן רנטרו, הוא לא מצליח. גונזו שוקל לנסוע לחלל עם החייזרים שנראים כמו גונזו, אבל הוא מבין שביתו האמיתי הוא על פני כדור הארץ עם חבריו, וסינגר הולך עם החייזרים כשגריר כדור הארץ. לפני שסינגר והחייזרים עוזבים, הם מבקשים מגונזו לבנות ג'קוזי.
הסרט מסתיים כאשר החבובות צופים בכוכבים על הגג. גונזו אומר לקרמיט שהוא תוהה מדוע משפחתו ביקשו ממנו לבנות ג'קוזי. פפה צוחק עם ריזו, כי שניהם התחזו לחייזרים ועשו את הסיפור.
כתיבה
הטיוטה הראשונה של הסרט נוצרה על ידי הבמאי קירק תאצ'ר ונקראה "החבובות בחלל", כמו שם הסרט. בתסריט, חייזרים חוטפים את קרמיט, משום שהם מאמינים שהוא צריך להיות מנהיגם, מה שמוביל את שאר החבובות להציל אותו. לאחר מכן, שונה הסרט למצבו הנוכחי.
מוזיקה
זהו היה סרט החבובות הראשון שלא היה סרט מוזיקלי עם מוזיקה מסורתית ומקורית, בחירת המוזיקה לסרט הייתה פסקול, בעיקר מוזיקה קלאסית ולפעמית רצועות פאנק. שירים אחדים נוצרו מחדש על ידי אמנים, כמו "כוכוב זוהר" של האחים דאסט, ו"דאז" של G. Love and Special Sauce. רסה של השיר "אור פלאש" של להקת הפרלמנט עודכנה על ידי ג'ורג' קלינטון והפכה לדואט של פפה מלך החסילונים בשם "אור-כוכב".
שחרור
לדברי בריאן הנסון, הסרט תוכנן על ידי חברת הנסון לעלות בבתי הקולנוע בחורף, בסביבות פברואר 2000, אבל סרטי קולומביה רצו שהסרט יהיה אחד מהסרטים הגדולים שלהם ששוחררו בקיץ, מה שזרז את הפקת הסרט וגרם לו לפחות פרסום. כמו כן, תהליך הפקת הסרט הואץ בגלל עניין התחרות עם הסרטים "טרזן" ו"המפקח גאדג'ט".
הכנסות
"החבובות בחלל" נחשב לכישלון תיאטרלי. הסרט הכניס רק 22,300,000 דולר ברחבי העולם, אף על פי שהתקציב להפקת הסרט היה 24,000,000 דולר.
ביקורת
הביקורות עבור הסרט היו מעורבות, עם דירוג של 63% שאהבו, ו-56 ביקורות שלא אהבו כלל ("החבובות בחלל" קיבל את הביקורת הכי נמוכה מכל שאר סרטי החבובות, שהגיעו לפחות ל-68% שאהבו).
רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט דירוג 2 כוכבים (מתוך 4) וסיכם את הביקורת כך שאמר כי "החבובות מהחלל הוא סרט לא כל כך טוב, ואני מקווה הם יחזרו לאופנה". מצד שני, רובן ראוזי מלוס אנג'לס טיימס נתן ביקורת חיובית ואמר "עשרים שנה לאחר החבובות - הסרט, ושלושים שנה מתחילת רחוב סומסום, עדיין יש את החיים היצירתיים והמצחיקים של החבובות. בקפידה, הם יוכלו בקלות רבה לבדר ולחנך את ילדי הדור השלישי ואת ילדי הדור הרביעי. הקסם חזר".
מדיה ביתית
החבובות בחלל פורסמו ב-26 באוקטובר 1999 בקלטות וידאו ביתיות וב-DVD. בשנת 2011, הסרט יצא ב-DVD באוסף כפול עם הסרט "החבובות כובשות את מנהטן". גרסת בלו ריי שוחררה ב-16 באוגוסט 2011 והיא זהה ל-DVD.
בישראל, הסרט הופץ ל-DVD, ב-2000, אך לא הוקרן מעולם בבתי קולנוע.
מלחמת פרו–אקוודור
רקע
הסכסוך בין אקוודור לפרו החל ב-1840, ונגע לשאלה האם הטריטוריה של אקוודור נמשכת גם אחרי רכס האנדים עד נהר המרניון. כבר ב-1829 פרו נלחמה ברפובליקת קולומביה הגדולה, שבאותו זמן כללה את השטחים שבמחלוקת ובסופו של דבר הגיעו הצדדים להסכמי גבולות. לאחר שהופרדה אקוודור מקולומביה הגדולה, טענה פרו שההסכמים אינם חלים עם אקוודור בשל ההיפרדות. ב-1859 ו-1860 אקוודור ופרו נלחמו על טריטוריה בגבול האמזון, אך בשל מלחמת אזרחים באקוודור, זו התקשתה לבסס קשרים דיפלומטיים עם שאר מדינות היבשת, כולל פרו. ב-1887 נחתם הסכם בין הצדדים על חלוקת השטח שאמור היה לסיים את הקונפליקט בתיווך מלך ספרד, אך פרו החליטה לבצע בו התאמות והמלך נמנע מלהתערב.
ב-1932–1933 התרחשה תקרית לטיסיה, מלחמה בין פרו לקולומביה על שטח באזור יער האמזונס, שסופו היה בפרוטקול ריו שקבע מחדש את הגבולות בין השתיים. הסדר זה היה בעייתי מצד אקוודור, מכיוון שמצאה את עצמה כעת מוקפת על ידי פרו ממזרח, ומכיוון שכעת ממשלת קולומביה הכירה בשאיפות הטריטוריאליות של פרו כלגיטימיות.
היערכות למלחמה
ב-1936 הצדדים חתמו על הסכם שמכיר בטריטוריה לפי השליטה של כל מדינה בה דה-פקטו. עם זאת, ב-1938 שתי המדינות העלו טענות מינוריות בנוגע לקו הגבול. באותה שנה התפטר הקבינט האקוודורי התפטר מהממשלה על מנת להשתלט על הצבא, ובקיטו נערכו הפגנות נגד פרו. כתגובה, בכירים בפרו ניסו להרגיע את המצב וטענו שהממשל מתמקד בפיתוח תשתיות ואינו מתכוון לצאת למלחמה, אך בכל זאת כוחות פרואניים נשלחו לאזור הגבול עקב התגברות הכוחות האקוודוריים באותו אזור.
מלחמה
קיימת מחלוקת לגבי השאלה מי ירה את הכדור הראשון. גרסת פרו היא שחיילים אקוודוריים פלשו לפרו במחוז זרומייה, מה שהוביל לקרב בשטח. גרסת אקוודור היא שפרו השתמשה בכך שתקריות גבול ספורדיות הן סיבה מספקת לפלוש לאקוודור כדי להכריח אותה לחתום על הסכם גבולות ברור. ההתכתשות הראשונה החלה בשבת, 5 ביולי 1941. לפי רשמים פרואניים, חיילים אקוודוריים לתוך עמדת הגבול באגווס ורדס, ופתחו באש על סיור פרואני. לאחר מכן נכנסו 200 חמושים אקוודוריים נוספים שהתקיפו את תחנת המשטרה באותו אזור, והפרואנים מיהרו לשלוח פלוגת חי"ר כדי לדחוף את האקוודוריים חזרה אל מעבר לגבול. הלחימה התפשטה לכל הגבול שלאורך נהר הזרומייה. ב-6 ביולי פרו החלה להפציץ מהאוויר נקודות מאוישות של אקוודור לאורך הגבול. לאחר מכן המשיכו הצדדים בתקיפות הדדיות משתי גדות הזרומייה, עד שפרו שלחה כח של 13,000 חיילים לפלוש למחוז אל-אורו, אזור בו הוצבו כ-1,800 אקוודוריים בלבד. חיל האוויר הפרואני המשיך בהפצצות על ערים נוספות באקוודור, וסיפק סיוע אווירי לכוחות השריון של פרו, שכללו טנקים מתוצרת צ'כיה וצנחנים כשכבשו את עיר הנמל פורטו בוליבר. זו הייתה הפעם הראשונה שנעשה שימוש מבצעי בצנחנים באמריקה. נשיא אקוודור קרלוס אלברטו ארויו דל ריו ביקש הפסקת אש שנכנס לתוקף ב-31 ביולי 1941. עם זאת, אקוודור המשיכה בלוחמת גרילה נגד הפולשים הפרואניים.
כתוצאה מהלחימה, פרו כבשה כמעט לחלוטין את אזור החוף של מחוז אורו, וערים נוספות במחוז האנדי של לוחה, וזאת בנוסף לכך שהדפה את אקוודור אל מעבר לגבול הנהר השנוי במחלוקת.
בשנת 1942 הצדדים חתמו על פרוטוקול ריו וקבעו מחדש את הגבולות, כאשר פרו הסכימה להסיג את כוחותיה מאקוודור, עם זאת, בזמן הנסיגה נמשכו התקפות הגרילה נגד פרו וחיילים המשיכו להיהרג.
לאחר המלחמה
ב-1981 שתי המדינות התכתשו פעם נוספת במה שכונה "מלחמת פקישה" וב-1995 ב"מלחמת סנפה", שרק לאחריה הצליחו הצדדים ליישב לחלוטין את הסכסוך, וחתמו על הסכם שלום מוחלט ב-1998.
ג'רוד בואן
ג'רוד בואן (באנגלית: Jarrod Bowen; נולד ב-20 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
קריירה
בואן החל את הקריירה שלו בהרפורד יונייטד. בגיל 17, ופרץ לקבוצה הראשונה של המועדון לאחר שהרשים בקבוצת הנוער באותה עונה, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2–0 מול בארנט ב-22 במרץ 2014. הוא כבש השער הראשון שלו בקריירה ב-21 באפריל 2014 בניצחון הביתי של הרפורד 3–2 על אלפרטון טאון.
ביוני 2014 חתם בואן בהאל סיטי. לאחר שהרשים במהלך קדם העונה ב-2016, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-23 באוגוסט, ושיחק את מלוא 90 הדקות בניצחון 1–3 בגביע הפוטבול ליג על אקסטר סיטי. הוא כבש את שערו הראשון עבור האל ב-5 באוגוסט 2017, בתיקו 1-1 מול אסטון וילה. בואן כבש 22 שערים בכל המסגרות במהלך עונת 2018/2019, וסיים כמלך השערים של הקבוצה.
ב-29 בפברואר 2020, בהופעה הראשונה שלו בווסטהאם, הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון, בניצחון 1–3 על סאות'המפטון.
בואן כבש את שערו הראשון במסגרת אירופית במהלך עונת 2021/2022 בליגה האירופית בניצחון קבוצתו 3–0 על גנק ב-21 באוקטובר 2021. ב-8 במאי 2022, בישל בואן שני שערים נגד נוריץ' סיטי, והפך לשחקן ווסטהאם הראשון שרושם עשרה שערים ועשרה בישולים בעונה אחת מאז פאולו די קאאניו שעשה זאת בעונת 1999/2000. הוא סיים את העונה כמלך השערים של וסטהאם עם 18 שערים בכל המסגרות, 12 מהם בפרמייר ליג.
נבחרת אנגליה
בואן זומן לראשונה לנבחרת אנגליה לקראת המשחקים נגד, ו בליגת האומות. ב-4 ביוני 2022 ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 0–1 להונגריה.
X 100pre
X 100pre (קיצור של Por siempre; בעברית: לנצח) הוא אלבום הבכורה של זמר הטראפ הלטיני והרגאטון הפוארטו ריקני באד באני. האלבום יצא לאור ב-24 בדצמבר 2018, על ידי חברת התקליטים רימאס אנטרטיינמנט. האלבום מכיל הופעות אורח של דיפלו, אל אלפה ודרייק.
ב-22 בספטמבר 2020, מגזין רולינג סטון עדכן את רשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, בה דורג האלבום במקום ה-447.
ביולי 2022, מגזין התרבות רולינג סטון דירג את האלבום הבכורה זה ברשימתם "100 אלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-41. בשנת 2019, המגזין ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010" ודירג את האלבום במקום ה-67. מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010" במקום ה-99.
מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-447 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר.
רקע
באד באני יצא לסיבוב ההופעות שלו La Nueva Religión Tour בשנת 2018, שהסתיים בספטמבר. סיבוב ההופעות הכניס יותר מ-16 מיליון דולר ברחבי העולם. לאחר הוצאת סינגלים שונים במהלך 2018, ב-23 בדצמבר הודיע באד באני באמצעות הרשתות החברתיות כי אלבום הבכורה שלו ייצא בחצות בערב חג המולד.
לאחר צאת האלבום, באד באני חשף בשידור חי באינסטגרם כי הוא לא עובד תחת הלייבל הראשון שלו, Hear This Music והמנהל הקודם שלו די ג'יי לואיאן, היות שלא הצליח להוציא אלבומים בניהולו הקודם.
דייוויד לים
ביוגרפיה
לים נולד ב-23 בספטמבר 1983 באוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית למשפחה ממוצא סיני. הוא סיים את בית הספר התיכון דה לה סאל בקונקורד בשנת 2001.
לים בוגר תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
קריירה
לים החל את קריירת הבידור שלו כדוגמן. בשנת 2009 חתם לים על חוזה עם סוכנות הדוגמנות פורד ועבר ללוס אנג'לס להמשיך בקריירות הדוגמנות ומשחק.
בשנת 2016 לוהק לים לתפקיד של סבסטיאן צ'ן, בעונה השנייה של המותחן בהפקת רשת ABC, "קוונטיקו".
חיים אישיים
ב-26 באוגוסט 2018 התארס לזוגתו הדוגמנית הצ'כית מרקטה קזדובה, הצעירה ממנו בשבע שנים; השניים נישאו ב-2 ביוני 2019 והם מתגוררים בלוס אנג'לס.
בראונמילריט
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הבראונמילריט היא Ca2(Al,Fe3+)2O5.
הבראונמילריט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית אורתורומבית דיפירמידלית \ mm2 וחבורת סימטריות מרחבית Ibm2. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.584, b=14.60Å ו-c=5.374Å.
תכונות פיזיקליות
הגבישים מיקרוסקופיים. צורתם לוחיות עד μm60, וכמו כן במקבצים. הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.76 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הבראונמילריט הם: nα=1.96, nβ=2.01 ו-nγ=2.04. גבישי הבראונמילריט שקופים למחצה, צבעם חום אדמדם. הבראונמילריט ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). הגוון של המינרל משתי זוויות (X ו-Y) הוא צהוב-חום וחום כהה מהזווית השלישית (Z)
גילוי ומקור השם
הבראונמילריט זוהה כמרכיב ברזל מרכזי בצמנט פורטלנד על ידי הגאולוג השוודי אלפרד טורנבוהם (Alfred Elis Törnebohm; 1911-1838) ב-1897, והוא כינה אותו צליט. מבנה הצליט זוהה ב-1928, וב-1932 זכתה ד"ר לורין תומאס בראונמילר (Lorrin Thomas Brownmiller; 1988-1902), הכימאית הראשית של חברת אלפא פורטלנד צמנט (Alpha Portland Cement Company) שמושבה באיסטון (Easton) בפנסילבניה שבארצות הברית, אחת ממזהי המבנה, שהמינרל יקרא על שמה. ב-1964 התגלה המינרל גם בטבע, ומאז הוא מוכר כמינרל טבעי על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה.
מקור ותפוצה
המינרל נוצר בהתמרת מגע בחום גבוה בין סלעים קרבונטיים (דוגמת סלעי גיר) למאגמה (למשל במאיין שבגרמניה). בכמה מקומות קרובים במזרח התיכון נוצר הבראונמילריט מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי חרסיתי.
נכון ל-2011 נמצא בראונמילריט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ בארבעה מקומות בעולם. בשלושה מהם: מחצבת הבזלת בקלך (Klöch) בשטיריה שבאוסטריה; במחדר שיאנגשאן שבמחוז האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין; ובכמה מקומות בגרמניה, בעיקר בהר הגעש בלרברג (Bellerberg) סמוך לעיירה מאיין (Mayen) בהרי האייפל שבמדינת ריינלנד-פפאלץ (המקום בו נתגלה המינרל באופן טבעי לראשונה) נוצר המינרל בהתמרת מגע. ברביעי, תצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד ובדרך מעלה אדומים, הוא נוצר מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע.
ליצן החצר (סרט)
ליצן החצר (באנגלית: The Court Jester) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1956 בצבעי טכניקולור עם דני קיי, גליניס ג'ונס ואנג'לה לנסבורי בתפקידים הראשיים.
הסרט נכתב, בוים והופק על ידי מלווין פרנק ונורמן פנמה. השירים בסרט נכתבו על ידי סילביה פיין (אשתו של קיי). דני מופיע בסרט בכל כישרונו - ריקוד, זמרה ומשחק שבשיאו הוא מנהל קרב אבירים ומנצח. הוא מגלם דמויות וטיפוסים שונים בהתאם לעלילה.
תקציר העלילה
המלך רודריק (ססיל פארקר) עולה לשלטון באנגליה בימי הביניים לאחר שחיסל את כל בני משפחת המלוכה. הוא בטוח שלא נשאר אף אחד מהם אבל אינו יודע שביערות מתארגנת חבורת מורדים בראשותו של "השועל השחור" (אדוארד אשלי) שמחזיקה בתינוק היחיד שנשאר ממשפחת המלוכה ועל עכוזו סמל המלוכה שעובר בירושה מדור לדור - פרח מרגנית סגולה.
למלך יש בת - הנסיכה גוונדולין (אנג'לה לנסבורי) שהוא רוצה להשיאה לסר גריזוולד שיש לו צבא לוחמים שיעזור לו במלחמה נגד המורדים. גוונדולין מסרבת ומתאהבת בהוברט, ליצן החצר. לעוזרת שלה, גריזלדה (מילדרד נטוויק) יש יכולות על טבעיים רבים. בנקישת אגודל היא הופכת את הוברט למאהב שרמנטי ואמיץ אבל בנקישה הבאה הוא חוזר לעצמו. זה יוצר מצבים קומיים רבים.
לורד רוונהרסט (בזיל רת'בון) הוא יועץ קרוב של המלך. הוא בעצם שכר את ג'אקומו כרוצח שכיר כדי שירצח את שלושת יריביו ומרוצה שהם מתים לאחר שגריזלדה מזגה רעל לגביעי היין שלהם, את הרצח הוא מייחס לליצן החצר.
לבסוף מגיע האביר סר גריזוולד והמלך מציע לליצן החצר דו-קרב של כבוד. הוברט עובר "בחינת אבירות" מזויפת והמלך מעניק לו תואר אביר. הדו-קרב נערך כשהם מכוסים במעטה מתכת מכף רגל עד ראש. למרות נחיתותו מצליח הוברט להוריד את גריזוולד לאדמה אך לא הורג אותו. בינתיים מתפרצים המורדים עם הגמדים דרך המערה הסודית ומתחיל קרב חרבות שבסופו נשארים הוברט ורוונהרסט. הוברט מנצח ומשליך אותו לים. הוא מראה ללורד גריזלי ושאר הלוחמים את עכוזו של התינוק עם סמל המלוכה וכולם כורעים ברך למלך החדש.
אנדרטת המערה
האנדרטה נמצאת ליד מעלה אפרים. דרך עפר משולטת יוצאת מזרחה לכביש 505 כ-700 מטר מדרום לצומת מעלה אפרים ומגיעה לאחר כ-300 מטר לחורשה שבה האנדרטה. מערת המרדף נמצאת כ-200 מטר מזרחית לאנדרטה, לא רחוק ממסעף דרך העפר עם כביש 505.
רקע היסטורי
לאחר מלחמת ששת הימים נמלטו מחבלים רבים משטחי הגדה המערבית, לירדן ובראשם יאסר ערפאת והקימו שם תשתית טרור שמרכזה העיירה כראמה. הם שלחו חוליות קטנות חמושות כדי לבצע פעולות טרור בגדה ובישראל. בתחילה הגבול היה פרוץ. צה"ל הקים את חטיבת הבקעה שבראשה עמד רפאל איתן, נסללה דרך טשטוש וצה"ל החל לפתח את טכניקת המרדף. המטרה הייתה לתפוס את המחבלים לפני שהם מגיעים לגב ההר ונטמעים באוכלוסייה הפלסטינית. שיטות הלחימה שופרו ממרדף למרדף. המחבלים ניצלו את המערות הרבות בבקעה כדי להסתתר ובתחילה גרמו לצה"ל אבדות רבות אבל לאחר שפותחו שיטות לפגוע בהם מרחוק בלי להגיע לקרב מטווח קצר, פחתו האבדות. המרדפים פסקו כמעט לחלוטין לאחר שהמלך חוסיין חיסל את תשתית המחבלים בארצו בספטמבר השחור.
מרדף המערה
בפתח המערה ישבה בדואית נפחדת והניקה תינוק. כשנשאלה אם יש אנשים במערה השיבה בשלילה. המחבלים התחבאו בחשיכה במערה שאורכה ורוחבה מטרים ספורים. כשניסה רס"ן לבדוק אם יש אנשים במערה, פתחו עליו המחבלים באש והוא נהרג במקום. רס"ן  חש למקום וגם הוא נהרג וכן סמל בועז ששון. לשמע היריות הגיעו כוחות למערה ובקרב שהתפתח נהרגו שבעה מחבלים ואחד נשבה.
שמות השלושה חקוקים באנדרטת הבקעה. אנדרטת המערה המקורית נותצה. ב-1 באפריל 2011 הוסר הלוט מעל האנדרטה החדשה וגם היא הושחתה מספר פעמים.
חיים טל
חיים טל (נולד ב-1950) הוא פרופסור לפריודונטיה, מומחה למחלות חניכיים ורפואת הפה, מכהן כפרופסור מן המניין וראש המחלקה לפריודונטיה והשתלות דנטליות באוניברסיטת תל אביב מאז 1985, ומופקד הקתדרה להשתלות דנטליות על שם ד"ר ג'רלד ניזניק מאז 1992. במהלך תקופה זאת כיהן 10 שנים כראש בית הספר לרפואת שיניים.
ביוגרפיה
באוניברסיטת ניו יורק התמחה במחקר בחיות מעבדה, ועם הצטרפותו לאוניברסיטת תל אביב (1985) הוביל מחקרים יישומיים לפיתוח אביזרים רפואיים, ובפרט בתחום הרגנרציה הפריודונטלית (שיקום מנגנוני התמיכה של השן). מוכר בעיקר בזכות מחקריו בתחומי הריפוי הפריודונטלי, פיתוח חסמי קולגן חדשניים לרגנרציה פריודונטלית, קריוכירורגיה ואנתרופולוגיה פיזיקלית. הרצה בנושאים אלה בישראל וברחבי העולם, ופרסם למעלה מ-140 מאמרים מדעיים בעיתונות בינלאומית מובילה. בשנת 2012 ראה אור ספר שערך, "Bone Regeneration". הספר שהופץ עד כה בלמעלה מ-49,000 עותקים עוסק באספקטים שונים של רגנרציה גרמית בתחומי הרפואה ורפואת שיניים, ובכתיבתו נטלו חלק חוקרים וקלינאים מישראל ומהעולם.
שימש מדען קליני ראשי בחברת טקטייל טכנולוגיות ישראל, מפתחת מערכות מחשוב להנחיית שתלים, ושימש יועץ לחברות בינלאומית בתחום הרגנרציה.
בשנת 2003 הגיש תביעה משפטית נגד שותפיו לפיתוח הקולגן הרפואי שמוסחר על ידי חברת קולבר לייף סיינס בע"מ. תביעתו של טל, שטען לנישולו מזכויותיו בפיתוח חדשני של קולגן רפואי, יושבה בהסדר פשרה.
חיים טל נשוי למשוררת הדסה טל, ואב לשתי בנות.
SIDE
מזכירות המודיעין של ארגנטינה (בספרדית: Secretaría de Inteligencia, בראשי תיבות: SI), המוכרת יותר בשמה הקודם SIDE (ראשי תיבות של Secretaría de Inteligencia de Estado, מילולית: "מזכירות המודיעין של המדינה"), הייתה סוכנות הביון העיקרית בארגנטינה כשראש הארגון עמד בראש קהילת המודיעין הארגנטינאית.
רקע
בראש הארגון עמד מזכיר המדינה לענייני מודיעין, שהיה חבר בקבינט. הארגון היווה סוכנות מבצעית לאיסוף מודיעין ולסיכול ריגול בארגנטינה.
היסטוריה
הסוכנות הוקמה בשנת 1946 על ידי הגנרל חואן פרון כסוכנות ביון אזרחית ותפקדה גם כסוכנות למודיעין פנימי, כשמנהיגה הראשון היה רודולפו פרוידה. בתקופת המלחמה המלוכלכת (1974–1983) התפתחה הסוכנות לארגון משטרה חשאית ונעשה בה שימוש על ידי החונטה הצבאית לחיסול יריבים פוליטיים וביצוע האזנות סתר כנגדם. לאחר המהפכה הדמוקרטית בשנת 1983 הסוכנות לא פורקה ורבים מבכיריה לא הועמדו למשפט. בשני העשורים מאז 1990 הלך כוחה והתעצם והשפעתה על מערכת המשפט והביטחון במדינה. מקרים שונים טענו כי פקידי ממשל עשו שימוש בסוכנות כדי לפקח על פעילותם של עיתונאים ביקורתיים, פוליטיקאים, שופטים ותובעים.
בדצמבר 2014 מונה אוסקר פאריי לעמוד בראש הארגון, כדי להחליף את הקטור איקסוריאגה שכיהן קודם לכן כראש הסוכנות במשך 11 שנים.
בינואר 2015 הודיעה נשיאת המדינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר כי בכוונתה לקדם חקיקה שתפרק את המזכירות ותקים במקומה סוכנות נפרדת תחת השם "סוכנות הביון הפדרלית", עקב פרשת הירצחו של התובע הפדרלי, אלברטו ניסמן.
מרגרט אדלר
מרגרט "גרטה" אדלר (בגרמנית: Margarete "Grete" Adler; 13 בפברואר 1896 – 10 באפריל 1990) הייתה שחיינית וקופצת למים יהודייה-אוסטרית. בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה
אדלר נולדה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה אדלר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם קלרה מילך, יוזפינה שטיקר וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:34.4 דקות.
באולימפיאדת פריז (1924) השתתפה אדלר בתחרויות הקפיצה למים וסיימה במקום שמיני ממקפצות 5 ו-10 מטר.
מריאן הירש
מריאן הירש (באנגלית וגרמנית: Marianne Hirsch, נולדה בשנת 1949 בטימישוארה) היא פילולוגית והיסטוריונית של התרבות האמריקאית, יהודייה ילידת רומניה, מומחית בספרות השוואתית, מחברת מחקרים על הזיכרון התרבותי והעברת הזיכרון של השואה אל הדורות הבאים.
גאבור גודה
גאבור גודה (במקור גרינפלד, בהונגרית: Goda Gábor; בודפשט, 1 באפריל 1911 – בודפשט, 12 באפריל 1996) היה סופר יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, מתרגם, במאי תיאטרון.
ביוגרפיה
גאבור גרינפלד נולד במשפחה יהודית. אביו היה גזה גודה (1874-1954), עיתונאי, ואמו הייתה ארז'בט זייפטר (1885–1938). בשנת 1929 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט אישטוואן בזוגלו (כיום רובע 14 של בודפשט). אז יצא לאור כרך השירה הראשון והיחיד שלו. לאחר סיום לימודיו התפרנס מעבודות מזדמנות. הוא ניסה את כוחו בעיתונאות, אבל מכיוון שלא הצליח למצוא את המרואיינת שלו, אחת השחקניות המפורסמות של התקופה, הציעו לו "לחפש עיסוק אחר". לאחר מכן עבד בהוצאת הספרים "הסקירה העצמאית" (Független Szemle), שם היה גם מגיה וגם מתרגם וב-1931 ערך את כתב העת "פורונד" (Porond). לאחר מעקף פואטי קצר, המשיך בקריירת הכתיבה שלו בסיפורים קצרים, שכמה מהם הופיעו בעיתון ומשכו את תשומת לב הקהל. ב-1936 פרסם גודה כרך של סיפורים קצרים, בשם "מכתב מהגיהנום", שמשך את תשומת לבם של הסופרים לאיוש נאג' ומילאן פושט. בכתבותיהם על הסופר הצעיר הם שיבחו את התכונות הבאות לידי ביטוי בסיפורי גודה הקצרים, את התיאור המפורט מבחינה סוציוגרפית של העולם הבורגני בפשט ואת הפסיכולוגיה העדינה ווגווניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 כתב גודה כמה יצירות פרוזה בקנה מידה גדול יותר, אותן עיבד והוציא לאור לאחר מלחמת העולם השנייה. כיהודי, נלקח גודה מספר פעמים לשירות העבודה במהלך שנות מלחמת העולם השנייה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא הצליח לשרוד את השואה.
מריאן הירש
התעניינה, בין השאר, בתפקיד הצילומים המשפחתיים בבניית הזהות של פרטים ומשפחות וכמדיום לבדיקה, לשילוב ולשילוב מחדש בזהויות אלה של העבר, לרבות אירועים טראומתיים, כדוגמת השואה.
גאבור גודה
ביוגרפיה
לאחר מלחמת העולם קיבל על עצמו תפקיד ציבורי, בשנים 1945–1950 הפך לראש ענייני התרבות של בודפשט, תחילה כמזכיר ראשי ולאחר מכן כיועץ תרבות. בשנים 1956 עד 1958 היה חבר במועצה הספרותית, ובשנים 1957 עד 1959 השתתף גם בעריכת כתב העת "החיים והספרות". ב-1958, במשך כל העונה היה מנהל תיאטרון צבא העם (התיאטרון הקומידיה של בודפשט היום).
עם סיפוריו הקצרים, הרומנים וכתביו העיתונאיים, הוא הפך לדמות משמעותית בספרות הסוציאליסטית שלאחר המלחמה. גודה היה סופר עירוני אמיתי, הסצנה העיקרית של יצירותיו הייתה העולם הזעיר בורגני של בודפשט. הוא הכיר עולם זה בצורה הטובה ביותר. יצירותיו, שנכתבו מהמחצית השנייה של שנות החמישים, התאפיינו גם בחזון סאטירי, אירוני ובהומור עיקש.
מריאן הירש
ילדות וצעירות
מריאן הירש בילתה את ילדותה בבוקרשט, משם היגרה עם המשפחה לווינה בשנת 1961. ב-1962 התיישבה המשפחה בארצות הברית. הירש למדה באוניברסיטת בראון, שבה סיימה תואר ראשון ותואר שני, ובשנת 1975 את הדוקטורט בתחום הספרות ההשוואתית. מריאן הירש נשואה להיסטוריון יליד בוליביה לאו סיפצר, שהוריו נמלטו מאוסטריה. שפת האם שלה היא גרמנית, והיא מדברת גם רומנית, צרפתית ואנגלית.
פעילותה המדעית ואקדמית
החל משנת 2000 היא פרופסור לספרות אנגלית והשוואתית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. היא הייתה סגן יושבת ראש ויושבת ראש של האיגוד ללשון מודרנית באמריקה. היא פרסמה ספרים ומאות מאמרים מדעיים.
אחד הנושאים העיקריים שהעסיקו את הירש הוא העברת הזיכרונות מדור לדור. בספרה - The Generation of Postmemory:Writing and Visual Culture After the Holocaust (דור הבתר-זיכרון: כתיבה ותרבות חזותית אחרי השואה) היא הראתה כי זיכרונם של אירועים טראומטיים שעברו ההורים, הסבים או בני משפחה אחרים, חיים בתוך צאצאיהם, כאילו אלה האחרונים חוו בעצמם את החוויות האיומות שסיפרו האחרים. לצורך הדגמה לתאוריה זו, הביאה מריאן הירש מסיפורי ניצולי השואה מצ'רנוביץ ומסיפורי צאצאיהם, כולל הרשמים המוטבעים על ידי חפצים ותמונות שנשארו מן התקופה ההיסטורית. סוג זה של זיכרון, המושפע על ידי דמיונות השלכתיים ויצירה מחדש, כונה על ידי מריאן הירש "בתר-זיכרון" או "פוסט-זיכרון" (post-memory). המושג יושם על ידי מחברים שונים גם בסיטואציות טראומתיות, היסטוריות ותרבותיות אחרות. במחקרים אחרים (כמה מהם בשיתוף פעולה עם בעלה, לאו סיפצר) הנוגעים בתצלומים ישנים, הושפעה מריאן הירש על ידי המושג punctum של רולאן בארת ופיתחה את המושג "נקודות זיכרון" המקשר את הצילומים לזיכרון.
חיים פרטיים
מריאן הירש נשואה להיסטוריון לאו ספיצר, שנולד ב בוליביה.במשפחה של יהודים פליטים מאוסטריה. שפת האם שלה היא גרמנית, כמו כן מדברת רומנית, צרפתית ואנגלית.
Palapa
Palapa הייתה סדרת לווייני תקשורת של אינדונזיה ששיגורים החלו בשנת 1976. בעקבות הפעלת הלוויין הראשון בסדרה אינדונזיה הפכה להיות המדינה המתפתחת הראשונה בעלת לוויין תקשורת. הלווינים נמצאים בבעלות חברה ציבורית Indosat.
הלוויין הראשון שוגר ב-8 ביולי 1976 ממרכז החלל קנדי. הוא היה מסוגל להעביר אותות לכל האיים של אינדונזיה ולאזורים הסמוכים. על הלוויין הותקנו 12 משיבים ב-C-band ומשלקו היה 574 ק"ג. הוא פעל כ-7 שנים.
שיגור לוויינים של הדור השני החל בשנת 1984. הם כללו 24 משיבים ב-C-band ומשלקם היה 1200 ק"ג. לוויין Palapa-B2 שוגר בשנת 1984 ממעבורת החלל צ'לנג'ר במשימה STS-41-B. בגלל בעיה טכנית לוויין לא הצליח להגיע למסול המתוכנן. במסגרת משימה STS-51-A הוא נלכד והוחזר לכדור הארץ. הוא שוגר פעם נוספת בשנת 1987.
לוווינים של הדור השלישי כללו 30 משיבים ב-C-band ו-4 משיבים ב-Ku-band
לוויין Palapa-D שוגר בשנת 2009 על ידי משגר מדגם צ'אנגג'נג 3B. עקב בעיה טכנית בשלב השלישי של המשגר הלוויין לא הגיע למסלול המתוכנן. היה צורך להפעיל מנוע של הלוויין להצבתו במסלול המתוכנן. כתוצאה מכך אורך חיים של הלוויין התקצר ל-10 שנים.
הישגור שבוצע בשנת 2020 נכלש. נכון לשנת 2023 החברה לא מתכננת לחדש צי הלוויינים שלה.
פוסטרוונאטור
פוסטרוונאטור (שם מדעי: Fosterovenator; מילולית: "הצייד של ג'ון ראסל פוסטר ") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הצרטוזאורים. הוא התגלה ב-2014 בתצורת מוריסון שבוויומינג, בממצא שכלל שוקה רחבה שכוסתה בצמחי קדד. ממצא נוסף מהאזור הכיל כמה עצמות ובעיקר את השוקית. הדינוזאור תואר בידי מגליו, ס. ג. דלמן (S. G. Dalman) וג'ון פוסטר, והוא נקרא על שם האחרון (בידי עמיתו). שם המין היחיד בסוג, Fosterovenator churei נקרא על החוקר דניאל צ'ור (Daniel J. Chure).
דגימה של דינוזאור זה כבר נלקחה בעבר בידי הפלאונטולוג ארתור לייקס, אשר מצא שוקית של אותו דינוזאור באורך 27.5 סנטימטרים בשטחי Como Bluff, שבדרום ויומינג. עם זאת הוא כינה אותם בשם אלפרוזאורוס. הטורף עצמו הגיע לאורך 2.5 מטרים והיה בעל גפיים חזקות, כך שהיה יכול כנראה לרוץ במהירות אחרי טרף. עם זאת הוא היה צריך להישמר מטורפים גדולים בהרבה מהאזור, כמו האלוזאורוס והזאורופגנקס ששקלו מעל כמה טונות.
הפוסטרוונאטור הוא דינוזאור קשה לזיהוי, אך מבנה עצמותיו דומה לאלה של בני קבוצת הצרטוזאורים. בתחילה נחשב לקרובו של הצרטוזאורוס שהתקיים לצידו, אך בהמשך נראה שהוא השתייך לקבוצה אחרת בעלת ממדים קטנים יותר כמו הנואזאוריים. כיום הוא נחשב לסוג ללא מקור בקבוצת הצרטוזאורים ומאבות הנואזאוריים והאבליזאוריים.
Se piangi, se ridi
Se piangi, se ridi (בעברית: אם את בוכה, אם את צוחקת) הוא שיר שנכתב בידי ג'אני מרקטי, רוברטו סאט ומוגול. בינואר 1965 בוצע השיר לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-15. הזמר האיטלקי בובי סולו ולהקת הפולק האמריקאית המיניסטרלים החדשים על שם כריסטי ביצעו בתחרות שתי גרסאות של השיר וזכו במקום הראשון.
השיר נבחר לייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1965, באיטלקית, בביצועו של בובי סולו. השיר שובץ במקום ה-13 בסדר ההופעה, אחרי השיר "Sol de Inverno" בביצוע סימון דה אוליביירה מפורטוגל, ולפני השיר "For din skyld" של ברג'יט ברואל מדנמרק. לשיר הוענקו 15 נקודות, והוא הגיע למקום החמישי מתוך 18.
השיר הוא בלדת אהבה שבה אומר הזמר לאהובתו שהוא תמיד מרגיש כמוה בשל הקרבה שביחסים שביניהם. כפי שמתבטא במילות השיר "זכרי תמיד: מה שאת עושה / תראי זאת על פני".
אוצר הספרים היהודי השיתופי
אוצר הספרים היהודי השיתופי הוא מיזם תרבותי יהודי-שיתופי המבוסס על עבודת מתנדבים, אשר פועל באינטרנט ומטרתו לשמר, להנגיש ולחשוף לציבור מגוון רחב ככל האפשר מארון הספרים התורני, בקלות ובאופן חופשי לעיון, תוך שאיפה להתקנת מהדורות מקושרות, מוגהות ומוערות באיכות גבוהה.
הפרויקט כולל, בין היתר, ספרי פרשנות לתנ"ך, ספרות הלכה, ספרי פרשנות לתלמוד ולמשנה תורה לרמב"ם. ומונגשים בו גם טקסטים קנייניים, בשיתוף פעולה עם בעלי הזכויות.
אתר האינטרנט של הפרויקט מבוסס מדיה-ויקי. גרסתו הרשמית עלתה לרשת בחודש פברואר 2018 (שבט ה'תשע"ח), ונכון ליולי 2023 (תמוז ה'תשפ"ג) קיימים בו כ-190,000 דפי תוכן, ורשומים בו כ-2,100 משתמשים.
תוכן הפרויקט
במסגרת האתר, מוגשות לציבור יצירות רבות מן הספרות התורנית לאורך הדורות. חלקן כאלה שהתפרסמו בנחלת הכלל באיכות בסיסית, ומטופלות במסגרת המיזם ליצירה שיתופית של מהדורות משתפרות והולכות. וחלקן מהדורות קנייניות שהועמדו לרשות האתר באדיבות בעלי הזכויות, במטרה לאפשר גישה חינמית ללימוד הטקסטים גם למי שאינו יכול או אינו מעוניין להשקיע כסף ברכישת הכרכים המודפסים.
כל היצירות מוקלדות (ולא נסרקות) וחלקן, בעיקר טקסטים יסודיים של ארון הספרים היהודי, כמו התנ"ך וסידור התפילה, מנוקדות.
היסטוריה
המיזם עלה לרשת בגרסת בטא בראשית 2018, לדברי היזמים בדף ה"אודות" של האתר, לאחר מחקר והכנה מתמשכים, ובשיתוף פעולה עם משתמשים ותיקים בוויקיפדיה העברית.
נכון לשנת 2023 פעילות הפרויקט כולה מבוצעת בהתנדבות (ללא משרדים או מקבלי משכורות), וניהולו מבוצע בצורה גלויה מעל גבי האתר. התשתית הטכנולוגית של הפרויקט ממומנת בצורה פרטית והאתר אינו מקיים התרמות.
נכון ליולי 2023 (תמוז ה'תשפ"ג) היו רשומים באתר כ-2100 מתנדבים, מהם כ-60 פעילים (שביצעו לפחות פעולה אחת ב-30 יום האחרונים). והיו בו כ-190,000 דפי תוכן מתוך מאות ספרים תורניים.
קהילת האתר קורקטית, ואינה מקיימת חגיגות או פעילות חברתית מעבר לעצם העיסוק בעריכה התורנית.
אודות האתר
על פי הנכתב באתר, המיזם "נוצר בידי קבוצת יזמים שחברו יחד לתרום מתחומי ההתמחות שלהם כדי לאפשר את הרעיון הגדול הבא: מהדורה מדויקת ומוערת של ליבת הספרות היהודית התורנית...".
בהמשך כתבו יוצרי האתר, ש.
זכויות היוצרים על התוכן
באתר מודגש, שאף על פי שהתוכן באתר הוא חופשי ומותר בשימוש, אין לעשות שום שימוש מסחרי בתוכן שנוצר על ידי משתמשי האתר, וזכויות היוצרים שמורות לאתר על פי רישיון CC-BY-NC-SA לשימוש פרטי ולא ציבורי או מסחרי. עורכי האתר לא מעלים אליו טקסטים מאתר ויקיטקסט ואתרים נוספים המפרסמים טקסט ברישיון שיתוף זהה-מסחרי, כדי שהזכויות על יצירה נגזרת ישמרו לאתר והוא יוכל לדרוש שלא לעשות בה שימוש ציבורי.
על פי הנכתב באתר, הסיבה שהאתר אינו מפרסם את התוכן ברישיון חופשי היא "כדי לאפשר שיתוף פעולה ותרומת טקסטים משמעותית בידי מכונים וחברות הוצאה לאור שפרנסתם תלויה בטקסטים אלו". בעניין זה, מוזכר שם מאמר חז"ל במסכת נדרים:.
יחסי גינאה–צרפת
יחסי גינאה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין הרפובליקה הצרפתית.
התקופה הקולוניאלית (1827–1958)
לקראת סיומן של המלחמות הנפוליאוניות, לאחר שהשיבה לחיקה את האי גורֵה (Gorée) בסנגל של ימינו, החלה צרפת לגלות עניין בחבל ארץ זה. בו בזמן החלו הבריטים, ממקום מושבם בגמביה וסיירה לאון, לגלות עניין ב"נהרות הדרומיים" (Rivieres du Sud), כלומר שמדרום לסנגל, כפי שנקרא האזור באותו הזמן, וכן לאזור רכס הרי פוטה ג'אלון (Fouta Djallon) שבפנים הארץ. מסעו של מגלה הארצות הצרפתי רנה קאייה (René Caillé), האירופי הראשון ששב בחיים מטימבוקטו אפופת המסתורין, החל מהעיר בוקה (Boké) שבאזור בשנת 1827 והחיש את ההתעניינות הצרפתית בחבל הארץ. החל משנת 1838 החלו הקברניט הצרפתי בו-וילומה (Bout-Willaumez) וממשיכי דרכו ללמוד את אזור החוף ביסודיות.
גנרל פיידרבה (Faidherbe), שמונה בשנת 1854 למושל סנגל, פעל לביסוס השליטה הצרפתית באזור כנגד שאיפות בריטיות דומות. ביסוס השליטה נעשה באמצעות מספר הסכמים בין השנים 1848 ו-1865 עם שבטים מקומיים שהצדיקו את הנוכחות הצרפתית לשם הגנה על הילידים, והסכמים נוספים נחתמו בין השנים 1876–1880. בשנת 1881 הציב עצמו האמיר של פוטה ג'אלון תחת הגנת הצרפתים ובכך עלה בידי הצרפתים למנוע את יצירתו של רצף בריטי בין גמביה וסיירה לאון. שנה לאחר מכן, ב-1882, הכירה בריטניה בזכותה של צרפת על רצועת החוף, ובשנת 1886 זנחו הגרמנים את תביעותיהם באזור. בשנת 1886 הוסדר הגבול הצפוני של הפרוטקטורט עם פורטוגל. במהלך השנים הבאות חלו מספר שינויים בגבולותיה של המושבה בהתאם לשינויים מנהליים פנימיים בתוך גבולות אפריקה המערבית הצרפתית ובשנת 1891 הופרדה גינאה הצרפתית מסנגל והפכה למושבה עצמאית. עם זאת, הוכפפה גינאה הצרפתית לסמכותו של המושל הכללי שניהל את כלל מערב אפריקה הצרפתית החל משנת 1895 מדקר, על אף ששמרה על מידה מרובה של אוטונומיה ואף ניהלה תקציב נפרד.
נשים בחוקי מדינת ישראל
חוקים עוסקים בדרך כלל בכל תושבי המדינה, בלי תלות במינם. עם זאת, אחדים מחוקי מדינת ישראל (או סעיפי חוק) עוסקים בנשים בלבד. הדבר נובע ממאפיינים ביולוגיים של נשים, מהרצון לשוויון זכויות לנשים, ולעיתים מהעדפת נשים.
שוויון זכויות
חוק ראשון בתחום זה הוא חוק שיווי זכויות האשה, התשי"א-1951, שנועד להבטיח שוויון זכויות לנשים. החוק בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן. החוק הוגש לאספה המכוננת על ידי הממשלה, בהתאם לקווי היסוד של הממשלה הראשונה, שבהם נאמר: "יקויים שוויון מלא וגמור של האשה - שוויון בזכויות ובחובות, בחיי המדינה, החברה והמשק ובכל מערכת החוקים", ואושר בכנסת ב-17 ביולי 1951. לב החוק ניתן ב (שלימים הפך לסעיף 1א (א)), המבטיח שוויון בין האשה והאיש: "דין אחד יהיה לאשה ולאיש לכל פעולה משפטית; וכל הוראת חוק המפלה לרעה את האשה, באשר היא אשה, לכל פעולה משפטית - אין נוהגים לפיה". בהתחשב בכך שנישואים וגירושים מוסדרים בישראל על פי כללי דתם של בני הזוג, כללים שאין בהם שוויון בין המינים, בא ומסייג את שנקבע בסעיפים הקודמים: "אין חוק זה בא לפגוע בדיני איסור והיתר לנישואין ולגירושין".
בחוקי העבודה
בשנת 1954 נחקק חוק עבודת נשים, התשי"ד-1954, שנועד לקבוע הוראות להגנת האישה העובדת, לצורך הבטחת זכויות נשים בעבודה, ובפרט זכויות נשים בהיריון ולאחר לידה. תיקונים לחוק נוספה בו התייחסות לטיפולי פוריות ולנשים השוהות במקלט לנשים מוכות. אחדות מהזכויות שבו, כגון הזכות לחופשת לידה, ניתנו ברבות הימים גם לגברים. החוק מאפשר איסור או הגבלה של עבודת נשים בתהליכי ייצור או במקומות עבודה שהעבודה בהם עלולה לפגוע בבריאות האישה. כמו כן קובע החוק תנאים והגבלות להעסקת נשים בשעות הלילה. בנוסף, החל מהחודש החמישי להיריון, אסור למעסיק להעסיק אישה בשעות נוספות, בימי המנוחה ובעבודת לילה, אלא בהסכמתה ובאישור רופא ( סעיפים 1–4 ו-10). התקנות שהותקנו מכוח החוק אוסרות על העסקת נשים במקומות או בעיסוקים המסכנים את פוריותן והן חלות על נשים בגיל הפוריות, נשים בהריון ונשים מיניקות. החוק והתקנות שהותקנו מכוחו אינם מעניקים הגנה דומה לפוריות הגבר, נימוק אפשרי לכך הוא שאיסור ההעסקה בעבודה המסכנת פוריות לא נועדה להגן רק על האישה, אלא גם על חיי העובר או הוולד היונק תקנות נוספות מקנות הטבות מסוימות לנשים בעבודת לילה.
חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987, נועד לקבוע שהגיל שבו ניתן לחייב אישה לפרוש לגמלאות יהיה שווה לזה של גבר, אך לא פגע בזכותן של נשים לפרוש בגיל מוקדם יותר מאשר גברים. בחוקים המסדירים את גיל הפרישה בשירות המדינה נקבע גיל פרישה שווה לנשים ולגברים. מחוץ לשירות המדינה נקבע גיל הפרישה בעיקר בהסכמים קיבוציים ובהסכמים אישיים, שיצרו הבחנה בין נשים לגברים, וקבעו את גיל הפרישה כ-60 שנים לאישה ו-65 שנים לגבר. הבחנה זו נדונה בוועדות ציבוריות אחדות, שהמליצו על קביעת גיל פרישה אחיד וגמיש לנשים ולגברים, אך המלצות אלה לא מומשו. בשנת 1984 התבקשה ד"ר נעמי נבו לפרוש לפנסיה מעבודתה בסוכנות היהודית בהתאם לחוקת העבודה, שבה נקבע גיל פרישה של 60 שנים לנשים ו-65 לגברים. ד"ר נבו פנתה בתביעה לבית הדין האזורי לעבודה ואחר כך לבית הדין הארצי לעבודה לאפשר לה להמשיך בעבודתה עד גיל 65. בדצמבר 1986 דחה בית הדין הארצי לעבודה את בקשתה. בעקבות הפניית תשומת הלב הציבורית לאפליה זו נחקק בשנת 1987 חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד. בשנת 2004 הוחלף חוק זה בחוק גיל פרישה, שנשמרה בו ההבחנה בין נשים לגברים שהייתה בחוק הקודם.
בשנת 1964 נחקק לראשונה חוק שכר שווה לעובדת ולעובד. החוק קבע במפורש כי "המעביד ישלם לעובדת שכר שווה לשכרו של עובד באותו מקום עבודה בעד אותה עבודה". חוק זה ניסח את העיקרון הכללי שאמור היה להנחות את המעסיקים ובכללם המדינה. העיקרון הכללי לא הספיק ומעסיקים רבים, ובכללם המדינה, המשיכו באפליה המגדרית ללא כל הפרעה, תוך תשלום שכר שונה לגברים ולנשים בגין אותה עבודה. שנים רבות של אפליה ותביעות של נשים כנגד מעסיקיהם דחקו את המחוקק לשנות ולעבות את חוק שכר שווה לעובדת ולעובד משנת 1964 עד שב-1996 נחקק "חוק שכר שווה לעובדת ולעובד" שהחליף את החוק המקורי, ונחשב כאבן דרך במאבק בהפליה בין גברים ונשים במקום העבודה.
הקלות מס
חוק הביטוח הלאומי פוטר מדמי ביטוח לאומי עקרת בית (אישה נשואה, לרבות ידועה בציבור, שאינה עובדת). פטור דומה, מדמי ביטוח בריאות, ניתן בחוק ביטוח בריאות ממלכתי. פטור זה אינו ניתן לגבר שהוא עקר בית (גבר נשוי שאינו עובד), אלא כאשר זהו גבר הנמצא בזוגיות עם גבר אחר.
על פי לפקודת מס הכנסה, כל אישה זכאית לחצי נקודת זיכוי, בין אם היא תושבת ישראל ובין אם לא. זכות זו נוספה במסגרת חקיקתו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שביטל את ההנחה בדמי ביטוח בריאות שניתנה טרם חקיקתו לנשים נשואות. על מנת שלא לפגוע בשכר הנטו שלהן, ניתנה לנשים נשואות נקודת זיכוי נוספת. כעבור שנה הוחלט לתת הקלת מס זו לכל הנשים, ונקודת הזיכוי הוחלפה לחצי נקודת זיכוי לכל אישה. בנוסף, אישה עובדת זכאית לנקודות זיכוי בגין ילדיה עד הגיעם לגיל 18.
בחוקים נוספים
חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998, מנוסח בצור שוויונית, "לא יטריד אדם מינית את זולתו ולא יתנכל לו", אך דברי ההסבר להצגת החוק מציגים את קהל היעד העיקרי שלו: "במדינת ישראל, כמו במקומות אחרים בעולם, הטרדה מינית היא תופעה חברתית נפוצה הפוגעת באנשים רבים ובמיוחד בנשים. ... הטרדה מינית כלפי נשים גורמת להשפלתן ביחס למינן או למיניותן ומקשה עליהן להשתלב כחברות שוות בעולם העבודה וביתר תחומי החיים, ובכך היא פוגעת בשוויונן."
בשנת 1993 תוקן חוק החברות הממשלתיות ובין השאר נוסף לו סעיף 18א (א) הקובע "בהרכב דירקטוריון של חברה ממשלתית יינתן ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים". אף שהניסוח הוא שוויוני ואינו מציין נשים, דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים "שאלה מרכזית נוספת המונחת בהצעת חוק זו היא שאלת מינוי נשים לדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ותאגידים שהוקמו בחוק. רק אחוזים ספורים מקרב הדירקטורים הן נשים ובמספרים אבסולוטיים מספרן קטן ביותר."
בתיקון לחוק החברות משנת 2011 נקבעה בחוק המלצה "במינוי דירקטור בחברה ציבורית ובחברה פרטית שהיא חברת איגרות חוב, יגוון הרכב הדירקטוריון בהתחשב במין של המועמד". המלצה זו לא נכללה בהצעת החוק, אך נוספה במהלך הדיון בכנסת בהצעה. גם במקרה זה, אף שהסעיף מנוסח בשפה שוויונית, הוא נועד לשלב נשים בדירקטוריונים.
לחוק שירות ביטחון קובע לאישה תקופת שירות חובה קצרה מאשר לגבר. לחוק מונה סיבות אחדות למתן פטור משירות חובה לנשים. לצד זאת קובע סעיף 16א לחוק: "לכל יוצא צבא אשה זכות שווה לזכותו של יוצא צבא גבר, למלא תפקיד כלשהו בשירות הצבאי".
משקולות בר כוכבא
משקולות עם כתובות באלפבית העברי המרובע
ארבע משקולות מצויות כיום מתקופת בר כוכבא, שעליהן מתנוססת כתובת הכתובה באלפבית העברי המרובע, הכתב שהיה בשימוש משלהי ימי בית שני.
משקולת אחת עשויה עופרת נמצאה בשנת 1987 על ידי יאיר צורן במערכת מסתור תת-קרקעית בחורבת אלים שליד בית גוברין, המשקולת פורסמה על ידי עמוס קלונר. המשקולת שמשקלה 803 גרם, מעוטרת בורדה מסוגננת ומוקפת בכתובת באלפבית עברי מרובע:. במרכז המשקולת צוירה רוזטה.
קלונר הזכיר במאמרו משקולת נוספת שנקנתה בשנת 1967 עבור מוזיאון ארץ ישראל ונגנבה ממנו בשנת 1976. המשקולת שקלה כ-400 גרם. עד למציאת המשקולת על ידי קלונר ב-1987, לא היה ידוע כי משקולת זו הייתה שייכת לתקופת בר כוכבא. גם על משקולת זו ניתן לקרוא באלפבית עברי מרובע:, ובמרכזה צוירה רוזטה.
עוד שתי משקולות שמזכיר קלונר פורסמו על ידי ברוך ליפשיץ שניסה לקרוא בהן כתובות ביוונית: משקולת אחת (מס' 41) שקלה כ-206 גרם (או 210 גרם בפרסום אחר), והמשקולת השנייה (מס' 42) שקלה 205 גרם. הכיתוב בקריאה חדשה על משקולת מס' 41 היה באלפבית עברי מרובע:, אך המילים הפוכות (כתב ראי). בצד השני נקרא. אומנם במשקולת מספר 42 לא ניתן לקרוא יותר מכמה מילים בודדות, אך ברור מצורתה שגם היא הייתה חלק ממשקולות בר כוכבא, מכיוון שבמרכז המשקולות צוירה רוזטה.
משקולות עם כתובת באלפבית העברי הקדום
שלוש משקולות נוספות שמקורן בשוק העתיקות נושאות כתובת באלפבית העברי העתיק.
בשנת 2001 פרסם רוברט דויטש משקולת נוספת ששקלה 421 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק:, אך ללא ציור של רוזטה. המשקולת נקנתה על ידי הסוחר שלמה מוסיוף. בשנת 2003 פרסם דויטש משקולת נוספת ששוקלת 215 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: אך ללא ציור של רוזטה, אלא ציור של כף תמר. המשקולת נקנתה על ידי הסוחר חיים קאופמן.
המשקולת האחרונה נתפסה כחלק מניסיון הברחה בתוך ספר לארצות הברית. היא פורסמה על ידי בועז זיסו ואמיר גנור מרשות העתיקות בשנת 2006. המשקולת שוקלת 216 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק:.
הבסיס להטבעת המשקולות
דויטש פרסם משקולת המתוארכת לתקופת הקיסר אדריאנוס מהעיר יפו, שוקלת 98 גרם, ומצויר עליה רוזטה, המשקולת מתוארכת לשנת 130 ועליה כיתוב ביוונית:. בגלל הדמיון המפתיע למשקולות בר כוכבא, טוען דויטש כי בר כוכבא הסתמך על המשקולות האלו כבסיס למשקולותיו שלו. מכיוון שסלע בר כוכבא שוקל 14 גרם, המשקולת בערך הכי נמוך שווה ל-7 מטבעות (7 מטבעות = 98 גרם, 15 מטבעות = 210 גרם, 30 מטבעות = 420 גרם, 60 מטבעות = 840 גרם).
מסגרות פלדה
מסגרות פלדה היא טכניקת בנייה עם "מסגרות שלד" של עמודי פלדה אנכיים וקורות פרופיל<tt> I </tt>אופקיות, הבנויות ברשת מלבנית לתמיכה ברצפות, גג וקירות הבניין המחוברים כולם למסגרת. התפתחות הטכניקה הזו אפשרה את בניית גורדי השחקים.
היסטוריה
השימוש בפלדה במקום ברזל למטרות מבניות היה בתחילה איטי עקב עלויות גבוהות מאוד. הבניין הראשון עם מסגרת ברזל, טחנת פשתן דיתרינגטון, נבנתה בשנת 1797, אך רק לאחר פיתוח תהליך בסמר בשנת 1855, ייצור הפלדה נעשה יעיל מספיק כדי שהפלדה תהיה חומר בשימוש נרחב. פלדות זולות, בעלות חוזק מתיחה ולחיצה גבוהים וגמישות טובה, היו זמינות משנת 1870 לערך, אך ברזל יצוק המשיך לספק את רוב הביקוש למוצרי בנייה מבוססי ברזל, בעיקר בשל בעיות בייצור פלדה מעפרות אלקליות. בעיות אלו, שנגרמו בעיקר מנוכחות זרחן, נפתרו על ידי סידני גילקריסט תומאס ב-1879.
רק בשנת 1880 החל עידן של בנייה המבוססת על פלדה עדינה אמינה. החל מתקופה זו, איכות הפלדות המיוצרות השתפרה בצורה עקבית למדי.
בניין ביטוח הבית, שהושלם בשנת 1885, היה הראשון שהשתמש בבניית מסגרות שלד, והסיר לחלוטין את הצורך לנשיאת העומס על ידי קירות הבנייה שלו. במקרה זה עמודי הברזל שובצו בקירות, ונראה כי יכולת נשיאת העומס שלהם היא משנית ליכולת הבנייה, במיוחד עבור הטרחות אופקיות כדוגמת עומסי רוח. בארצות הברית, הבניין הראשון עם מסגרת פלדה היה בניין ראנד מקנלי בשיקגו, שהוקם ב-1890.
בליברפול שתוכנן על ידי בשנת 1895 (הוקם 1896–1903) היה הראשון שהשתמש במסגרת פלדה בבריטניה.
נונגפו ספרינג
נונגפו ספרינג (בסינית מפושטת:农夫山泉, תרגום "מעיין חקלאי") היא חברת משקאות סינית. מטה החברה ממקום בהאנגג'ואו.
החברה הוקמה ב-1996 על ידי ג'ונג שאנשאן ובשנת 1997 החלה לשווק בקבוקי מים מהאגם הסמוך לעיר בו היא ממוקמת. בשנת 2001 היא הפכה לחברה שנסחרת בבורסה לניירות ערך של הונג קונג. עם הזמן חברה התפתחה לחברה הגדולה בסין בתחום יצרני מים ובין שלוש הגדולות בסין בתחום תה בבקבוקים ומשקאות פירות.
החברה מציעה מים מ-10 מקורות מים ברחבי סין. בנוסף החלה לשווק מים שמקורם בניו זילנד.
בשנת 2003 נונגפו ספרינגס החלה לשווק משקאות פירות ובשנת 2011 משקה תה. בשנת 2019 החברה החלה להיכנס לשוק מוצרי קפה.
בשנת 2019 נונגפו ספרינגס חתמה על חוזה עם פדרציית השחייה הבינלאומית ל-4 שנים.
בספטמבר 2020 נונגפו ספרינג גייסה כמיליארד דולר במסגרת הנפקה ראשונה לציבור.
זאורוניאופס
זאורוניאופס (שם מדעי: Sauroniops; מילולית: "עינו של סאורון") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים שחי בצפון אפריקה במשך הקרטיקון העליון של תחילת הקנומן לפני 100 מיליון שנה מזמננו. דינוזאור זה קרוי על שם הנבל הראשי מסדרת "שר הטבעות" של ג'.ר.ר. טולקין: סאורון, כיוון שמצאו מהדינוזאור בעיקר את החלק העליון של עצם המצח, על בסיס ארובות העיניים של הטורף הענק, מה שמזכיר את "העין של סאורון". שם המין Sauroniops pachytholus, נקרא מהלחם 2 מילים: "pachys" - עבה ו-"tholos" - מבנה עגול בעל גג חרוטי. זאת עקב חלק הגולגולת שנמצא.
הדינוזאור התגלה בתצורות בחולות של מרוקו בראשית המאה ה-21 בידי אספן מאובנים מרוקאי שמכר אותם למוזיאון האיטלקי "Museo Paleontologico di Montevarchi". הממצא המדויק שלהם לא ברור, אך הוא קרוב ל-"Taouz" שבמחוז Drâa-Tafilalet (על יד תאפילאלת). ואולם לא כל החוקרים רואים בסוג זה טקסון תקף. אחרים מעריכים שעצמותיו שייכות לפרט של קרכרודונטוזאורוס צעיר. מתאר הדינוזאור, אנדרה קאו ביקר את אלה שהעריכו שמדובר בקרכרודונטוזאורוס, מאחר שהם שונות במבנם ומזכירות מעט מצח של דינוזאורים אבליזאוריים.
הזאורוניאופס היה דינוזאור גדול באורך של 12 מטרים ומשקל של 6 טונות והיה קרובם של הקרכרודונטוזאורוס ושל האאוקרכאריה, אשר חיו לצידו וכמותם היה טורף בולט. בנוסף הוא חי ליד טורפי הענק דלתדרומאוס וספינוזאורוס.
נשיא יוון
נשיא הרפובליקה ההלנית של יוון (ביוונית: Πρόεδρος της Ελληνικής Δημοκρατίας, Próedros ti̱s Elli̱nikí̱s Di̱mokratías) או בקיצור נשיא יוון הוא ראש המדינה של יוון. הנשיא נבחר על ידי הפרלמנט ההלני אחת לחמש שנים. לנשיא יש סמכות מוגבלת ברשות המבצעת ולו תפקידים ייצוגיים וסמליים, בעוד שראש ממשלת יוון הוא בעל הכח הפוליטי החזק ביוון.
תפקידו של הנשיא הוא בעיקר טקסי מאז הרפורמה בחוקת יוון בשנת 1986. המשרה הוקמה באופן רשמי על ידי ועדת החוקה של יוון ב-1975, אבל היו תפקידים דומים לזה של הנשיא כיום בעבר, לדוגמה במשטר הצבאי ביוון בשנים 1967–1974 וברפובליקה השנייה של יוון. הנשיאה המכהנת, מאז 2020, היא קתרינה סקלארופולו.
סמכויות
הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של יוון והוא תופס את המקום הראשון בסדרי הקדמה הממלכתיים ביוון. אף על פי שהחוקה היוונית בשנת 1974 העניקה לנשיא סמכויות ניכרות, בפועל הנשיא שימש תפקיד ייצוגי וסמלי באופן כללי לאחר שראש ממשלת יוון הוא המנהל הפעיל של ממשלת יוון. תפקידיו של הנשיא הוגדרו רשמית קר לאחר השינוי בחוקת 1986, אשר הקטין הסמכויות הרשמיות של הנשיא.
ארמון הנשיאות
ארמון הנשיאות באתונה הוא מעונו הרשמי של נשיא יוון. בעבר היה מוכר כ"ארמון יורש העצר" ומאוחר יותר כ"ארמון המלוכה החדש". הארמון נמצא ברחוב הרודוטו אטיקוּ, שבו נמצא גם מעונו הרשמי של ראש הממשלה, סמוך לבניין הפרלמנט ולגנים הלאומיים. שטח גני הארמון הוא 27 דונם.
היסטוריה
הרפובליקה ההלנית השלישית הנוכחית (ביוונית: Γʹ Ελληνική Δημοκρατία) התגבשה ב-1974 במהלך תקופת ה"מטאפוליטפסי", לאחר תום המשטר הצבאי ביוון, אשר שלט ביוון מאז ההפיכה של 21 באפריל 1967.
ב-1 ביוני 1973, המנהיג בזמנו של המשטר הצבאי ביוון ויורש העצר של קונסטנטינוס השני, מלך יוון המוגלה גאורגיוס פאפאדופולוס, ביטל את המלוכה היוונית והכריז על עצמו כנשיא הרפובליקה. משאל עם מבוים ב-29 ביולי 1973 אישר את שינוי המשטר, והעביר חוקה חדשה שהקימה רפובליקה נשיאותית. ניסיון זה לדמוקרטיזציה מבוקרת הסתיים על-ידי הפלת פאפאדופולוס על-ידי בריגדיר דימיטריוס יואנידיס ב-25 בנובמבר 1973. הרפובליקה ומוסדותיה נשמרו רשמית, אך היו לא יותר מאשר חזית למשטר הצבאי. סגן אלוף פאדון גיזיקיס מונה לנשיא הרפובליקה, אבל כוח היה בידי יואנידיס, אשר שלטו מאחורי הקלעים.
לאחר נפילתה של המשטר הצבאי וחזרה לשלטון אזרחי תחת קונסטנדינוס קרמנליס באוגוסט 1974, המעשים המשפטיים והחוקתיים של המשטר הצבאי נחשבו כפסולים, ונערך משאל עם חדש בנושא ב-8 בדצמבר 1974, מה שאישר את ביטול המלוכה. בינתיים, גיזיקיס, נשאר במשרד כנשיא. לאחר משאל עם, החליף אותו הנשיא הנבחר הראשון, קונסטנדינוס צאצוס.
חוקה חדשה, אשר פורסמה ב-11 ביוני 1975, הכריזה על יוון כ"דמוקרטיה פרלמנטרית נשיאותית" (או "רפובליקה" – δημοκρατία ביוונית ניתן לתרגם בשני הכיוונים). חוקה זאת, אשר תוקנה בשנים 1985, 2001, 2008 ו-2019, עדיין בתוקף היום.
מדחס אוויר
מדחס אוויר (באנגלית: Air compressor; מוכר בסלנג העברי "קומפרסור", מהשם של המדחס בלעז: Kompressor) הוא מכשיר שממיר כוח לאנרגיה קינטית על ידי דחיסה של אוויר אותו ניתן לשחרר לפי פקודה.