cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקופת העוצרות
תקופת העוצרות או הריג'נסי (באנגלית: The Regency era) הוא פרק זמן בהיסטוריה של בריטניה, המשתרע מ-1795, על פני 25 השנים האחרונות לשלטונו של ג'ורג' השלישי ובמשך שלטונו של ג'ורג' הרביעי. לרוב מוארכת התקופה עד לעליית ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ותחילת התקופה הוויקטוריאנית בשנת 1837. השם "תקופת העוצרות" משמש בדרך כלל לאפיון האמנות, הספרות, האופנה והארכיטקטורה של התקופה. שם התקופה נקבע כיוון שבשנת 1795 לקה המלך ג'ורג' השלישי בשגעון ומי שמלך למעשה היה בנו הבכור ג'ורג', לימים ג'ורג' הרביעי. בשנת 1811 מינה אותו הפרלמנט הבריטי באופן רשמי לעוצר (Prince regent) ומכאן שמה של התקופה, גם לאחר 1820, בה נפטר המלך ג'ורג' השלישי והעוצר הפך למלך בזכות עצמו. ג'ורג' הרביעי היה פטרון של אמנות, ספרות וארכיטקטורה ובין היתר תרם להקמתם של הגלריה הלאומית, של האקדמיה המלכותית למוזיקה ושל הקולג' המלכותי בלונדון.
עצירת דימום
היסטוריה של עצירת דימום מלאכותית
התהליך של מניעת אובדן דם מכלי דם או איבר בגוף מכונה המוסטאסיס. המונח בא מן השורשים היווניים "heme", כלומר דם, ו "stasis", כלומר עצירה. מתוך כך, פירוש המילה הוא "עצירת הדם". . השימוש הידוע הראשון בעצירת דם מלאכותית בוצע ביוון העתיקה, במהלך קרב טרויה. זה החל בהכרה כי דימום יתר יוביל, בהכרח, למוות.היוונים והרומאים הניחו ירקות ומינרלים על פצעים גדולים כעוצרי דימום עד להשתלטות של יוון על מצרים סביב 332 לפני הספירה. בשלב זה תחום הרפואה הכללי פותח הרבה יותר באמצעות חקר פעולת החניטה המצרית, אשר הוביל לרכישת ידע רב יותר על תהליך עצירת הדימום. במהלך התקופה הזו, הרבה מהוורידים והעורקים הפועלים בגוף האדם התגלו, יחד עם כיוון תנועת הדם שבהם. רופאי התקופה ההיא הבינו כי אם אלה נחסמים, דם לא יכול להמשיך לזרום אל מחוץ לגוף. אף על פי כן, רק עם המצאת הדפוס במאה החמש עשרה התאפשר לתגליות הרפואיות והרעיונות הללו לנדוד אל העולם המערבי, דבר שהרחיב את המודעות והשימוש ברעיון של עצירת דימום מלאכותית.
תקופת העוצרות
מצב חברתי, כלכלי ופוליטי
מאפייני התקופה בתרבות, באמנות, באופנה ובארכיטקטורה נוגעים בעיקר לשכבה צרה של אצולה גבוהה, שהייתה שותפה למעגלים החברתיים של הנסיך-העוצר עצמו. רוב האוכלוסייה העירונית והכפרית חיה בעוני. תולדה של מצב כלכלי גרוע אליו נקלעה הממלכה בשנות שלטונו של ג'ורג' השלישי, מעורבותה של בריטניה במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמלחמות הנפוליאוניות, ושנים של יבולים גרועים (בפרט בשנת 1816, השנה ללא קיץ) וחוקי הדגן שהגבילו את יכולת הקנייה של השכבות הנמוכות, שהובילו לחוסר יציברות חברתי ששיאו בטבח פיטרלו וסיומו בחוק הרפורמה של 1832.
עצירת דימום
לקריאה נוספת
פיתוח תוצרת ישראלית של תחבושת חדשנית ה-WoundClot, על ידי ד"ר שני אליהו-גרוס, מחברת Core Scientific Creations
תקופת העוצרות
מצב חברתי, כלכלי ופוליטי
כמעט כל הממשלות בתקופה נשלטו על ידי המפלגה הטורית.
ב-1800 נחקק חוק האיחוד של 1800 אשר איחד את ממלכת אירלנד לממלכת בריטניה הגדולה תחת הכותרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
אחת התופעות החשובות של התקופה היא עליית התנועה לביטול העבדות בבריטניה עד לחקיקת חוק סחר העבדים 1807 שאסר על סחר העבדים באימפריה הבריטית וחוק ביטול העבדות 1833. מצד שני, בריטניה ביססה את עוצמת האימפריה הבריטית, בעיקר בשטחי הודו הבריטית והנתיבים המובילים אליה.
בתקופה זו התחולל השיא הראשון של המהפכה התעשייתית בבריטניה. ב-1814 החלו רחובות לונדון להיות מוארים בתאורת גז וב-1829 נפרסו מסילות הברזל הראשונות.
אדריכלות
אחד מיעדי הפיתוח של ג'ורג' הרביעי היה לונדון, אותה שאף להפוך לבירה אימפריאלית. שני המיזמים הגדולים של תקופתו בעיר נקראו על שמו, ריג'נטס פארק (כולל תעלת ריג'נטס) ורחוב ריג'נט (כולל כיכר פיקדילי ותוכנית האב לפיתוח רובע וסט אנד), ותרמו לפיתוח עירוני של אזור כפרי שהשתרע מצפון-מערב לעיר הבנויה לפני התקופה. האדריכל שתכנן את רוב המבנים ונוף היה ג'ון נאש, שהאדריכלות שיצר השפיעה על כל התכנון העתידי בבירה הבריטית. כיכר טרפלגר ומרבל ארץ' הם ציוני דרך נוספים שהוקמו על ידי נאש.
במקביל, החלו להבנות כנסיות במימון ציבורי, שנבנו בעיקר בסגנון התחייה הגותית הבריטית.
בתקוה החלו גם השפעות של אדריכלות מהודו הבריטית, בפרט בעיירת החוף המרכזית שהתפתחה אז, ברייטון.
ספרות
תקופת העוצרות השתלבה עם התנועה הרומנטית ועם ההספרות הגותית. בין היוצרים החשובים בתקופה זו נמנים ג'יין אוסטן, ויליאם בלייק, לורד ביירון, מרי שלי, פרסי ביש שלי, ויליאם וורדסוורת', ולטר סקוט וג'ון קיטס. בתחום ביקורת הספרות האמנות ויליאם הזליט וצ'ארלס למב.
באותה תקופה החלו ניצנים של כתיבת ספרות ילדים בריטית מקורית. לאור תרגומים לאנגלית משפות זרות כגון מעשיות האחים גרים ומפצח האגוזים ומלך העכברים מגרמנית, סיפורי אמא אווזה מצרפתית וסיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן מדנית. אחת החלוצות במגמה זו הייתה מארי למב והמגמה נמשכה באופן ניכר לתוך התקופה הוויקטוריאנית, שהייתה לתור הזהב של ספרות הילדים בכלל וספרות הילדים הבריטית בפרט.
בשלהי התקופה כבר ראו אור הרומנים של צ'ארלס דיקנס, הרוויים ביקורת חברתית.
אמנות
הציירים הבולטים של התקופה הם ויליאם טרנר וג'ון קונסטבל.
אופנה
הבסיס של אופנת שמלות התקופה ניתנת לתיאור כ"צווארון נמוך, חזה גבוה. שרוולים קצרים, מותניים גבוהים; עדין, ופשוט שיקי". המראה הנשי האופייני, של מפלי בד בהיר וגולש, ללא דגש על קימורים, הושג לא באמצעות מחוך נוקשה אלא באמצעות לבוש תחתון גמיש יותר, עשוי כותנה, כעין חזייה עם תמיכה לבטן ולגב. לעומת זאת, דווקא גברים אופנתיים נדרשו למראה מותניים צר וגבוה, שהושג על ידי שימוש במחוך גברי.
הכינוי השיווקי הבולט, הן של הביגוד והן של מוצרי הצריכה לא היה עוד "מלכותי" (כלומר קשור למשפחת המלוכה ולאריסטוקרטיה) אלא "אימפריאלי" (כלומר קשור לתנופת ההתפתחות הלאומית ולאקזוטיקה של טריטוריות חדשות, בעיקר הודו), דבר שבא לידי ביטוי בכובעי הנשים שקושטו לעיתים עם נוצות יען.
מדע, טכנולוגיה ותעשייה
ב-1814 החלו רחובות לונדון להיות מוארים בתאורת גז.
אחד הממציאים החשובים של התקופה היה האמפרי דייווי, שהמציא בין היתר פנס בטיחותי למכרות שאיפשר כרייה בטיחותית יותר ופיתוח תעשיית המכרות וגילה מספר רב של יסודות כימיים. תלמידו הידוע ביותר מייקל פאראדיי פיתח את תחום החשמל. ממציאים ומדענים נוספים בתקופה היו צ'ארלס בבג' ועדה לאבלייס.
ב-1818 הייתה אניית הקיטור סאוונה (SS Savannah ) אוניית הקיטור הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי, פתחה קו מהיר בין בריטניה לארצות הברית ותרמה לפיתוחה של ליברפול כשער לאמריקה.
ב-1829 נפרסו מסילות הברזל הראשונות.
בוקי שיף
ביוגרפיה
בוקי שיף נולדה בתל אביב לשרה רובינוביץ' ולצבי שיף. שני הוריה עברו את השואה, אביה שירת בצבא האדום כנווט מטוס קרב ואמה נמלטה מגטו לידא והצטרפה כלוחמת לפרטיזנים. בארץ כתבה שרה רובינוביץ-שיף ספר "נערה במלחמה" העוסק בזיכרונותיה מתקופת המלחמה.
בוקי שיף למדה בבית ספר ממלכתי דן ובתיכון אליאנס ברמת אביב. בצבא שירתה בחיל האוויר. למדה לתואר ראשון במגמת עיצוב תפאורה ותלבושות בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון. המורים שהשפיעו עליה במיוחד היו לידיה פינקוס-גני ואלי סיני. בשנת 1980 כשלמדה בשנה ד' לידיה פינקוס-גני לקחה אותה להיות אסיסטנטית בתיאטרון באר שבע להצגה "שש נפשות מחפשות מחבר", בבימויו של יורם פאלק ונתנה לה לעצב בעצמה את התלבושות.
בשנת 1989 הזמינה אותה האופרה הישראלית החדשה לעצב תלבושות לאופרה "סיפורי הופמן", בבימויו של במאי האופרה הנודע דייוויד אולדן, עמו שיף ממשיכה לעבוד שנים רבות. ב-1995 צפה הבמאי הגרמני הארי קופפר בהפקת "טנהויזר", שהוקרנה בערוץ ארטה, לה עיצבה שיף את התלבושות והזמין אותה לעצב את התלבושות להפקת "לוהנגרין" בשטאץ אופרה בברלין ב-1996 ומאז היא משתפת עמו פעולה.
בישראל עבדה בוקי שיף בתיאטראות הבימה, הקאמרי, בית ליסין, תיאטרון אורנה פורת, תיאטרון חיפה, צוותא, תיאטרון באר שבע והאופרה הישראלית החדשה.
בין הבמאים עמם עבדה בישראל ניתן למנות את: חנן שניר, חנוך לוין, מיכה לבינסון, אילן רונן, אורי פסטר, נסים אלוני וישראל גוריון.
בין במאי האופרה הנודעים בעולם עמם היא עובדת, אפשר למנות את ריצ'רד ג'ונס, בארי קוסקי , רוברט קרסון , דייוויד אולדן , הארי קופפר , ז'אן-לואי גרינדה וכריסטופר אולדן , כריסטיאן שפוק; בבתי האופרה: לה סקאלה במילנו, האופרה העירונית ברלין, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן לונדון, האופרה הוולשית הלאומית, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה העירונית פרנקפורט , אופרה קלן , בית האופרה בטוקיו, השטלה פריז , האופרה העירונית וינה, האופרה הבווארית מינכן, בית האופרה בברצלונה, התיאטרון המלכותי (מדריד), האופרה של מונטה קרלו, בית האופרה של סידני, דויטשה אופר ברלין, בית האופרה של ציריך ועוד.
בוקי שיף עיצבה גם תפאורות ותלבושות להפקות טלוויזיה, קולנוע וסרטי פרסומת רבים. בשנים האחרונות היא עוסקת גם בעיצוב גופי תאורה. חלונות ראווה בברלין וכן משתתפת בתערוכות אומנות. מאז 2003 מחלקת שיף את זמנה בין ישראל לאירופה.
אודות עבודתה
מתוך הרצאה של בוקי שיף – מדיטק חולון 2006 :
קישורים חיצוניים
קישורים בעברית
קישורים בלועזית
נעולים (תוכנית טלוויזיה)
נעולים הוא משחק טלוויזיה בהפקת רשת וחברת ההפקה ההולנדית "PARK LANE" ובהנחיית גיא זו ארץ. המשחק משלב ידע, אסטרטגיה ומזל. השעשועון שודר בימי שני ב-21:00, לאחר שידור החדשות בערוץ 2.
על המשחק
האולפן ממנו משודר השעשועון נמצא בהולנד במתחם שידורים מקומי.
חוקי השעשועון
על זוג מתמודדים לצאת מ-45 דלתות מחמישה מעגלים על מנת להרוויח מעל חצי מיליון שקלים. ברשותם חמישה מפתחות בלבד, כך שאם אזלו המפתחות המשחק נגמר. אחרי שזוג המתמודדים פתח את דלת המעבר של המעגל הרביעי, הוא יכול לבחור אם לעבור בדלת המעבר ולשחק את המעגל החמישי או לבחור לפרוש מהמשחק וללכת הביתה עם כל הכסף שצבר. אם מפתח הבונוס שצמד המתמודדים קיבל במעגל הרביעי הוא המפתח האחרון שנשאר הוא יהיה חייב לפתוח את דלת המעבר של המעגל הרביעי, אחרת המשחק נגמר.
במשחק קיימות 3 סוגי דלתות:
בכל מעגל מספר הדלתות משתנה:
המתמודדים אינם מודעים לסוגי הדלתות טרם פתיחתן ולכן כרוך בבחירתם אלמנט של מזל.
בתחילת תוכנית, מציגים לצופה את מיקומי הדלתות שנקבעו לשחקנים.
בינדר
בינדר (בגרמנית: Binder) הוא שם משפחה ממקור גרמני שהוא צורה מקוצרת של "בוכבינדר" שפירושה "כורך ספרים" או "פאסבינדר" שהוא מקצוע החבתן. שמות משפחה נוספים למקצוע זה הם: בטכר (Böttcher), ביטנר (Büttner) וקיפר (Küfer).
נתיבי ישראל (תוכנית תחבורתית)
נתיבי ישראל היא תוכנית תחבורתית לפריסת רשת כבישים ומסילות ברזל, אשר מטרתה להוביל לפיתוח כלכלי וחברתי של יישובי הנגב והגליל.
עקרונות
תוכנית נתיבי ישראל נקבעה בהחלטת הממשלה מספר 1421 משנת 2010:. הדרך המרכזית להשגת היעדים הללו תהיה באמצעות שיפור הנגישות התחבורתית ליישובים המרוחקים ממרכז הארץ.
התוכנית כוללת פרויקטים תחבורתיים של כבישים, מסילות רכבת, מחלפים וגשרים רבים, והייתה אמורה להסתיים עד שנת 2020. התקציב הכולל של התוכנית יעמוד על 27.5 מיליארד ש"ח (במחירי 2010) והוא יהיה בנוסף לתקציבי הפיתוח המאושרים בתחומי התחבורה הארצית והמקומית בסך 42 מיליארד ש"ח.
התנגדויות
התוכנית זכתה לרוב גדול בהצבעה בממשלה אך בין המתנגדים לה בלט דווקא השר לפיתוח הנגב והגליל אשר טען כי התוכנית לא מתייחסת לפריפריה הרחוקה מאוד כמו אילת וקריית שמונה וכי התוכנית שמה דגש בעיקר על חלקה הצפוני של המדינה ומזניחה את חלקה הדרומי.
מתנגדים נוספים היו השר לביטחון פנים אשר טען כי עדיף להשקיע חלק קטן מתקציבי העתק של התוכנית במלחמה בפשיעה ובשיפור הביטחון האישי של האזרחים. גם שרי החינוך והרווחה התנגדו לתוכנית בטענה כי עדיף להשקיע ברווחת וחינוך האזרחים קודם לתוכניות הפיתוח הגדולות. שר האוצר העדיף להימנע, בטענה כי התוכנית היא חיובית בעיקרה אך כוללת בתוכה גם השקעות יקרות ומיותרות כמו רכבת העמק אשר אינן כלכליות.
רשימת הפרויקטים הכלולים בתוכנית
על פי החלטת הממשלה נחתם הסכם עם חברת כביש חוצה ישראל לתכנון, פיקוח ובקרה על כל מרכיבי התוכנית:
רונלד פורר
רונלד (רוני) פורר (נולד בשנת 1951) הוא איש עסקים, אספן וסוחר אמנות ישראלי.
ביוגרפיה
פורר נולד בשנת 1951 בתל אביב. לאחר שירות צבאי ביחידת מודיעין, נסע לשווייץ, שם השלים תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת לוזאן.
בין השנים 1976–1994 חי בלונדון, שם ייסד וניהל את חברת Contitrade Corporation, שעסקה בסחר בינלאומי בברזל ופלדה (1975–1987), את החברות לסחר באמנות Orinoco Foundation בשנים 1987–1990 ואת Golconda International בשנים 1990–1994.
בשנת 1994 חזר לישראל והקים את גולקונדה אמנות, המתמחה באמנות ישראלית. בשנת 1998 יצא לאור ספרו "ציור ישראלי: מפוסט אימפרסיוניזם עד פוסט ציונות" בהוצאת Overlook Press בניו יורק.
בשנת 2000 השלים את לימודי הדוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת St. George. תקציר מחקרו, "יצחק דנציגר ויגאל תומרקין: מפגשים", העוסק בהשוואת יצירתם של האמנים יגאל תומרקין ויצחק דנציגר, יצא לאור בשנת 2001 בהוצאת "בבל".
כיום מנהל את גלריה קונטמפוררי ביי גולקונדה וגולקונדה אמנות ומכהן במועצות המנהלים של Golconda International ומוזיאון נחום גוטמן. הוא מייצג אמנים שונים, כגון צומי היאשי, דוד ניפו ובני אפרת.
דיוקן
לכבוד יום הולדתו ה-60 צייר האמן דוד ניפו את דיוקנו של פורר. בשנת 2013 נבחרה היצירה להיכלל בתחרות הדיוקנאות שעורך הנשיונל פורטרט גלרי בלונדון מדי שנה (BP Portrait Award 2013). הדיוקן הוצג ב-NPG ובגלריות נבחרות ברחבי אנגליה עד מאי 2014. בשנים 2014–2015 הדיוקן הוצג במוזיאון תל אביב לאמנות באגף הדיוקנאות של מחלקת האולד מאסטרס.
פרויקט המבחנה
בשנת 2012 ייסד פורר בחלל העליון של גלריה קונטמפוררי ביי גולקונדה את "פרויקט המבחנה", שמטרתה לחשוף ולהציג אמנים צעירים ומבטיחים שטרם התבססו בעולם האמנות המקומי.
אסלאם (מפלגה)
אסלאם היא מפלגה פוליטית בבלגיה אשר מטרתה המרכזית היא להשליט שריעה על כל בלגיה ולהפוך אותה למדינה מוסלמית. המטרות הפוליטיות של המפלגה בשלב הראשון הן חיוב הפרדה בין גברים לנשים בתחבורה ציבורית, חיוב על המגזר הציבורי לספק לעובדיו בשר חלאל, וחיוב נשים לעטות חג'אב.
היסטוריה
מפלגת אסלאם זכתה בשני מושבים בבחירות של 2012, אחד במולנבק ואחד באנדרלכט.
בבחירות של 2018 היא הפסידה את המושב של מולנבק והרשימה באנדרלכט נפסלה כך שבפועל נותרה ללא מועמדים מכהנים.
כשרות
ביהדות, המונח כשרות מתייחס למערכת כללים הקובעת מהם סוגי המזון המותרים והאסורים באכילה ומה הם החוקים החלים על מקיימי המצוות. המונח אינו אופייני רק ליהדות, ואיסורים על מאכלים מסוימים קיימים גם בדתות ותרבויות אחרות.
אף שהאיסור על מאכלים אסורים אינו בגדר "ייהרג ואל יעבור", ידועים מקרים (כבגזרות אנטיוכוס המתוארות בספר מקבים א' וספר מקבים ב') על רבים שמסרו נפשם על מנת שלא לעבור על איסור זה, מפני שזו הייתה "שעת השמד". כיום ישנם יהודים רבים המקפידים רק על חלק מכללי הכשרות, ולרוב לאו דווקא על אלו שההלכה רואה בחומרה הרבה ביותר. כך למשל, ישנם יהודים המקפידים שלא לאכול בשר חזיר, אך אינם מקפידים על אכילה משחיטה כשרה והסרת הדם, וישנם יהודים המקפידים על כשרות בביתם אך לא מחוצה לו.
בעלי חיים מותרים ואסורים
בעלי חיים מותרים (רשימה חלקית):
בעלי חיים אסורים (רשימה חלקית):
כשרות בהכנת המזון
כל הבהמות, החיות והעופות, המותרים באכילה, אסורים באכילה ללא שחיטה והכשרה על פי כללי ההלכה.
דגים מותרים באכילה בכל צורה מיד לאחר מותם, אולם גם הם אסורים באכילה בעודם חיים, ככל בהמה וחיה האסורים באכילה מצד איסור אבר מן החי.
גם כאשר בהמה נשחטה כדין, אך היא נמצאה טרפה, כגון בהמה שנטרפה על ידי בעל חיים אחר והיא עומדת למות, או שיש לה פציעה או מחלה קשה שמהן היא תמות, הרי היא אסורה באכילה.
טעם איסורי אכילת בעלי חיים שאינם כשרים
טעמים שונים ניתנו לאיסור אכילת בעלי חיים. הרמב"ם סבר כי כל החיות שנאסרו בתורה תזונתם גרועה ומשפיעם על האדם מבחינה בריאותית לרעה (מורה נבוכים, חלק ב', פרק מ"ז). לעומתו, האברבנאל טען שלא ייתכן שהתורה היא ספר רפואה לבריאות האדם ומה גם שהגויים אוכלים בשר לא כשר מבחינת היהדות והם חזקים ובריאים. לטענת האברבנאל, אכילת החיות האסורות הופכות את האדם וילדיו לרעי מזג. ספר החינוך (מצווה עג) תמך בדעת הרמב"ם.
רבי יצחק עראמה טען טענה דומה לזו של האברבנאל שאכילת חיות שאסורים בתורה משפיעים לרעה מבחינה נפשית, "מאטימים של הכח השכלי, מולידים שיבושי דעות ובולמוס של תאוות נכריות ובהמיות" (עקידת יצחק ויקרא, פרשת שמיני, שער ס דף ל"ג ע"ב, ל"ח ע"ב).
הרמב"ן שילב את שתי הגישות גם יחד וסבר כי גם מבחינה בריאותית וגם מבחינה נפשית ישנה השפעה שלילית על האדם האוכל בשר חיות שנאסרו בתורה (רמב"ן ויקרא י"א י"ג). היו שטענו טענות הקשורות לאיכות הסביבה ואקולוגיה, ויצחק דב פריז חישב כי לייצור ק"ג "סטייק נמר" נדרשים כשבעה ק"ג בשר בקר, שלייצורו נדרשים כארבעים ותשעה ק"ג דגנים". טענה אחרת היא שאיסור אכילת חיות בר וצמצום לאכילת חיות מבויתות שמגודלות על ידי האדם גורמת לכך שמינים וזנים שונים לא יכחדו מן העולם.
איסורי אכילת בעלי חיים מסוימים קיימים גם בדתות אחרות, כגון מצוות החלאל המוסלמי. מקורם של מנהגים אלו בקרב עמי ערב קודם לאסלאם.
הפרדת בשר וחלב
הפרדה בין מאכלי בשר ומאכלי חלב כוללת אכילה, בישול והנאה. שלושה איסורים אלו נלמדים משלוש פעמים שבהן מופיע בתורה האיסור "לא תבשל גדי בחלב אמו" (פעמיים בספר שמות ופעם בספר דברים). חז"ל הרחיבו איסור זה על אכילת כל בשר חיה ובהמה בחלב, ומאוחר יותר אף על עוף. אכילת בשר דגים בחלב מעיקר הדין נפסק בשולחן ערוך שאין איסור באכילת דג בחלב, אמנם יש שכתבו להימנע מלאוכלם ביחד מטעמי בריאותהאיסורים כוללים גם עירוב מאכלים או כליהם (בכלי ראשון לדוגמה) לפיכך, במטבחים שומרי כשרות נהוג למצוא מערכות כלים (צלחות וסכו"ם) נפרדות עבור מאכלי בשר ומאכלי חלב. יתר על כן, ניתן למצוא במטבחים אלה שני כיורים המשמשים להפרדה בין בשר ובין חלב.
הרמב"ם הוא הראשון שהעלה את הסברה כי הציווי בא כנגד המנהג האלילי לבשל גדי בחלב אימו, בפולחן של אלילים שונים, אם כי לא נמצאו עדויות מובהקות לכך. עד היום השתמר מאכל זה אצל הבדואים בשם "ג'די בחליב אמו", והוא נחשב למאכל תאווה, שמכינים אותו לאורחים מכובדים. לאיסור אכילת בשר וחלב מספר טעמים לפי דעות שונות ביהדות. לפי ספר הזוהר ניתן פירוש קבלי לכך; החלב הלבן מסמל מידת הרחמים ואילו הבשר האדום מסמל את מידת הדין ואסור לערבבם.
כשרות במזון מן הצומח
במזון מן הצומח ישנם כמה כללים הלכתיים, חלקם אינם נוהגים אלא בגידולים שצמחו בארץ ישראל ומכונים "מצוות התלויות בארץ", וחלקם נוהג בצומח בכל מקום בעולם.
טבל
כל יבול חקלאי הגדל בארץ ישראל מחויב בתרומות ומעשרות, וכל מאפה הנעשה מחמשת מיני דגן בשיעור של מעבר לקילו וחצי קמח חייב בהפרשת שיעור מסוים מן העיסה, חלק המכונה 'חלה'. יבול שלא הופרשו ממנו תרומות ומעשרות או בצק שלא הופרשה ממנו חלה נחשב טבל ואסור באכילה ובהנאה. כמו כן קיים מעמד ביניים של יבול שהוא במעמד ספק אם הופרשו ממנו מעשרות המכונה "דמאי".
הפרשת חלה
בעת לישת בצק עבה הנועד לאפיית לחם, חלה מצווה להפריש "חלה", חתיכה מהבצק, ולתת אותה לכהן. החיוב חל רק כאשר לשים בצק בכמות מסוימת, שהיום מוערכת בכ-1.6 ק"ג. מצווה זו נעשית לרוב על ידי נשים.
החלה המופרשת אמורה להינתן לכהן שיאכלה בטהרה, אך מאחר שדיני טומאה וטהרה אינם נוהגים היום, בארץ ישראל החלה המופרשת כיום נשרפת, וזאת בשונה מחוצה לארץ שהבעלים רשאים לתת את חלתם לכהן לאכילה.
ערלה ונטע רבעי
על פי ההלכה, כאשר נוטעים עץ בקרקע, חל איסור על הנאה מפירותיו במשך שלוש שנים. איסור זה נקרא איסור ערלה. גם בחו"ל אסור להנות מפירות כאלה, על פי הלכה למשה מסיני. יש לשים לב שאיסור זה הוא על הנאה בכלל, ולא רק אכילה. חישוב שלוש השנים תלוי בכמה גורמים, וכל שנה חדשה מתחילה בט"ו בשבט.
בשנה הרביעית לנטיעת העץ, כל פירותיו קדושים ונקראים נטע רבעי. אכילתם מותרת רק פנימה מחומת ירושלים ובטהרה, או על ידי פדיון, כדין מעשר שני. החל מהשנה החמישית, אין הגבלה על אכילת הפירות מבחינת איסור ערלה.
שמיטה
אחת לשבע שנים, נוהגת מצוות שמיטה. ישנו איסור על עבודה בקרקע וישנה חובת הפקרה לפירות, ולדעת פוסקים מסוימים אם השדה נעבד או נשמר בשביעית פירותיו נאסרים באכילה. כמו כן ישנו איסור ספיחין, והפירות שגדלו בשביעית קדושים ואסורים בהשלכה לזבל באופן רגיל.
בדיקת חרקים
נושא נוסף הקשור לכשרות במזון מן הצומח הוא בדיקתו מחרקים, האסורים באכילה. התפתחות החקלאות עם השנים החמירה את בעיית החרקים שהפכו לנפוצים יותר במזון. האיסור על אכילת חרקים הוא דווקא על חרקים השורצים על הארץ (ולא בתוך הפרי) ושנראים בעין האנושית, ולא על יצורים קטנים יותר. בדיקה זאת נעשית באמצעים שונים ובאופן משתנה לפי שכיחות החרקים בפירות ובירקות. ישנם פירות הנחשבים לנגועים מאוד בחרקים, לדוגמה תאנים, כרובית ותותים ומשום כך נמנעים שומרי הכשרות לאוכלם אלא לאחר בדיקה מקיפה או על ידי הקפדה על קניית ירקות שגודלו באופן מיוחד למניעה ככל האפשר של הימצאות חרקים בהם ("ירקות ללא חרקים"). מקובל לנפות את הקמח בנפה לפני השימוש בו, מחשש להימצאות חרקים, וכן לברור את גרעיני האורז וסוגי הקטניות השונים קודם בישולם.
לינת לילה של בצלים ושומים
יש המקפידים על איסור לינת לילה של ביצה, בצל ושום קלופים, שמקורו בתלמוד הבבלי, משום רוח רעה השורה בלילה על מאכלים קלופים אלה.
מאכלי נכרים
מעבר לכך שגוי פסול מלשחוט שחיטה כשרה, להפריש תרומות ומעשרות, או לבצע פעולות מיוחדות אחרות לצורך הכשרת המזון, ישנן הלכות הרחקה מגויים המטילות הגבלות מיוחדות על כשרות מזונות שהוכנו בידי גוי. ביניהן איסורי האכילה הבאים:
חלק מהאיסורים מותרים כשיהודי משתתף בהכנת המזון, למשל מדליק את האש לבישול ומניח עליה את הסיר.
פסח
בחג הפסח ישנן הקפדות רבות נוספות, על אכילת מזון כשר לפסח: חמץ, קטניות ומצה שרויה.
בנוסף, חמץ שעבר עליו הפסח אסור במשך השנה כולה.
כשרות הכלים
כשרות המאכל איננה מספקת, וצריך להקפיד גם על כשרות הכלים שנגעו במאכל, מרגע בישולו ועד אכילתו. על פי ההלכה בתנאים מסוימים ישנה בליעה של המאכלים בכלים, ולכן כדי שכלי יהיה כשר לבישול ולאכילה, צריך לבדוק שלא בושל בו שום מאכל אסור מהרשימה שלמעלה.
בנוסף, כלי שהיה בבעלותו של גוי, כאשר יהודי רוכש אותו הוא צריך להטבילו לפני השימוש. גם כלים שבושל בהם אוכל בשבת נאסרים על פי פוסקים מסוימים.
גדרים וסייגים הלכתיים
לסיוע על שמירת כללי הכשרות וכהתגברות על מכשולים המטשטשים את הדברים האסורים נוספו במשך הדורות גדרים וסייגים שונים המורים על מכשולים אלה. להלן דוגמאות לכך:
הבדלי גישות בכשרות
בנושא הכשרות, כבנושאים הלכתיים רבים אחרים, קיימים הבדלים בהלכה בין פסיקתו של הבית יוסף המקובל על בני עדות המזרח, לבין שיטתו של הרמ"א המקובל על יוצאי עדות אשכנז. הדוגמאות הבולטות הן:
מהדרין מכל העדות הקפידו לאכול מבשר שלא נשאלה בו שום שאלה וזאת כהידור וחומרה, וגם זה קרוי "גלאט".
בכשרויות המהדרין משתדלים להקפיד על החומרות של כל העדות, על מנת שכל יהודי באשר הוא יוכל לאכול ללא חשש כשרותי.
כדי להבהיר נושאים שכוללת הכשרות מצוין לעיתים "ללא חשש קטניות", "ללא חשש לינת לילה", "ללא חשש שרויה" וכדומה.
השגחת כשרות בישראל
במדינת ישראל מספר חוקים שנועדו להוריד את הזמינות של אוכל לא כשר מסוגים מסוימים. חוקים אלו כוללים את חוק איסור גידול חזיר, האוסר על גידול חזירים, וחוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת), תשי"ז-1956, המסמיך רשות מקומית להתקין חוק עזר עירוני שיגביל או יאסור מכירת בשר חזיר ומוצריו המיועדים לאכילה. חוקים אלה משקפים את מעמדו המיוחד של החזיר, שהפך במהלך הדורות לסמל של שלילת היהדות. בשנת 1994 נחקק חוק יבוא בשר ומוצריו, התשנ"ד–1994, שבאותה שנה שונה שמו לחוק בשר ומוצריו, התשנ"ד–1994. חוק זה קובע שאין לייבא בשר לישראל, אלא אם ניתנה לו תעודת הכשר מטעם מועצת הרבנות הראשית לישראל. לשר התעשייה והמסחר ניתנה סמכות מוגבלת למתן רישיונות לייבוא בשר חסר תעודת הכשר.
רבים מיצרני המזון ומספקי המזון בישראל מצטיידים בתעודת כשרות, לעיתים רק מתוך שיקול מסחרי השואף לכלול בקהל היעד של המוצר את ציבור שומרי הכשרות. העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים הביאה אוכלוסייה גדולה שמגלה עניין במזון לא כשר, ובעקבות זאת נפתחו חנויות רבות המציעות מזון שאינו כשר.
נושא מתן התעודה נדון בבג"ץ גיני נגד הרבנות הראשית בשנת 2016.
חוק איסור הונאה בכשרות
חוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג-1983, מייחד את הסמכות להעניק תעודת הכשר לרבנות הראשית ולרבנים שהוסמכו על-ידה לצורך כך, לרבנים מקומיים ולרבנות הצבאית עבור מקומות המגישים אוכל למערכת הביטחון. בין השאר נקבע בחוק "בעל בית אוכל לא יציג בכתב את בית האוכל ככשר, אלא אם כן ניתנה לו תעודת הכשר", וכן "בעל בית אוכל שבידו תעודת הכשר ובית האוכל מוצג בכתב ככשר, לא יגיש ולא ימכור בו מצרכים שאינם כשרים לפי דין תורה". כללים אלה חלים על העוסקים בייצור מזון, מכירתו והגשתו במסעדות. מאחר שסמכות זאת ניתנה על פי חוק רק לגופי כשרות רשמיים, גופי כשרות פרטיים עוקפים הנחיה זו באמצעות הימנעות משימוש במילה 'כשר' והחלפתה בציון כי מקום או מוצר נמצאים בהשגחת גוף כשרות מסוים.
לגבי מוצרי מזון מיובאים, הרבנות הראשית דורשת קבלת אישור שלה על מנת למכרם בישראל ככשרים, גם אם יש עליהם חותמת כשרות מחוץ לארץ. עתירה לבג"ץ שדרשה שהרבנות הראשית תחויב לאשר כשרות לכל מזון מיובא שיש עליו פיקוח כשרות מחוץ לארץ נדחתה על ידי בית המשפט.
ב נאמר "במתן תעודת הכשר יתחשב הרב בדיני כשרות בלבד". שאלת התנאים שמותר לרבנות להציב לקבלת תעודת כשרות לבית עסק עלתה מספר פעמים לדיון בפני בג"ץ, שדרש מהרבנות שלא להציב תנאים שאינם נוגעים ישירות לכשרות המזון. כך לדוגמה, כאשר נמנעה הרבנות ממתן תעודת כשרות לאולם בו נערכו ריקודי בטן - אסר עליה בג"ץ לעשות כן. במקרה אחר חייב בג"ץ את הרבנות באשדוד להעניק תעודת כשרות ליהודיה משיחית, ללא הצבת תנאים מיוחדים הנדרשים משאינם יהודים. השופטים קבעו כי כללי האמון של הרבנות במבקש תעודת כשרות צריכים להתבסס על החוק ולא על ההלכה. לעומת זאת, הכיר בג"ץ בזכותה של הרבנות לדרוש ממסעדות שלא לבשל אוכל בשבת כתנאי לקבלת תעודת כשרות, לאור העובדה שדעת המגן אברהם היא שבישול בשבת פוסל גם את הכלים בהם בושל המזון בשבת ודורש הגעלה להכשירם.
אחדות מהרבנויות המקומיות הממלכתיות בארץ הקימו מערכות כשרות "מהדרין", מחמירות, לצד מערכת הכשרות הרגילה, בעיקר בערים בעלות צביון חרדי או ציבור חרדי גדול. בין הערים שבהן הקימו רבני הערים מערכת כשרות מחמירה: ירושלים, צפת, רחובות, טבריה וקריית גת.
רפורמת הכשרות של שנת 2022
בינואר 2022, שולבה בחוק ההסדרים רפורמה בחוק איסור הונאה בכשרות, שמטרתה להפוך את הרבנות הראשית לישראל ממונופול על הכשרות לרגולטור המפקח על השחקנים בשוק הכשרות. הרפורמה שללה מהרבנות הראשית את המונופול שהיה לה על המילה "כשר".
בנוסף הרפורמה אפשרה לגופי כשרות מקלים יותר מהרבנות הראשית להעניק תעודת כשרות.
עיקרי הרפורמה:
בעקבות כניסת השינוי לתוקף בינואר 2022, הרבנים חיים קניבסקי, גרשון אדלשטיין ושלום כהן פרסמו מכתב האוסר על כלל רבני הערים לתת תעודת כשרות לעיר או יישוב שאינו בתחום אחריותם, ואם ייתנו בניגוד להוראתם – כשרותם תיאסר בכל מקום.
גופי בד"צ
רוב מוחלט של הציבור החרדי ומיעוט בקרב הציבור הדתי אינם סומכים על פיקוח הכשרות הממלכתי של רוב הרבנויות המקומית, ואוכלים רק מזון שניתנה לו כשרות מטעם גופים פרטיים מסוימים ("בד"צים") שכשרותם נחשבת מהודרת יותר. הנימוקים העיקריים לכך הם:
תחום בולט בגופי הכשרות הפרטיים הוא תחום כשרות בשר. גופי כשרות רבים מבצעים שחיטה עצמאית (שחיטת בקר מבוצעת לרוב בדרום אמריקה), ומשווקים את הבשר לאחר שעבר הכשרה בעיקר בריכוזי אוכלוסייה חרדים. מחירו של בשר זה יקר ממחירו של בשר בכשרות רגילה.
גופי הכשרות הפרטיים אינם נמצאים בפיקוח הרבנות הראשית, אלא כפופים לסמכות הרבנית שבראשותם. עם השנים הפכה סוגיית הכשרות המחמירה ושאלת הסמכות שעליה לסוגיה פוליטית בחברה החרדית, וקבוצות וקהילות רבות בחרו להפגין את עצמאותן באמצעות הפעלת גוף כשרות עצמאי משלהן. ריבוי הגופים הפרטיים פוגע למעשה בהחמרות בתנאים לכשרות, שכן התחרות בין הגופים הפרטיים השונים מורידה מאמצעי הלחץ שגופי הכשרות יכולים להפעיל על היצרנים, בעוד ליצרן ישנה בחירה בין מספר גופי כשרות פרטיים.
בסמוך לגופי הכשרות הפרטיים הוותיקים צצו גם מספר גופי כשרות פרטיים חדשים, שרמת הפיקוח הירודה בהם הובילה את הרבנות הראשית לפרסם כי אין להסתמך על חותמת הכשרות המונפקת על ידי גופים אלו.
יתרה מכך, בהתאם לחוק איסור ההונאה בכשרות, הרבנות מטילה קנסות על מי שמציג תעודת כשרות ללא אישור הרבנות. בעקבות עתירה לבג"ץ של שני בעלי מסעדות שביקשו לאפשר להם להציג את מסעדותיהם ככשרות, אף כאשר אין בידיהם תעודת הכשר מטעם הרבנות הראשית או לחלופין לקבוע ש בטל, השיב היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין כי החוק אינו אוסר על בתי עסק להציג תעודות כשרות מטעם גוף שאינו הרבנות, כל עוד ההצהרה היא רק על השגחת אותו גוף ולא שהאוכל כשר. ביוני 2016 דחה בג"ץ את העתירה, אך קבע כי פסק הדין יחול במשך שנתיים בלבד ובתקופה הזו המערכת מחויבת לשנות את הזיקה בין משגיחי הכשרות ובין המסעדות כך שהמשגיחים לא יהיו יותר כפופים למסעדות. בעקבות פסק הדין שונה נוסח התעודה שמעניק ארגון "השגחה פרטית". בדיון נוסף נדחתה שנית עתירה זו, ונקבע כי אסור לבית אוכל שאינו מחזיק בתעודת הכשר להציג כל מצג כשרותי, אולם מותר לו להציג מצג אמת בדבר הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, הכולל גם הבהרה מפורשת כי אין בידו תעודת הכשר. הרבנות הראשית אמרה בתגובה כי מדובר ב"יום שחור עבור כלל צרכני הכשרות במדינת ישראל". ארגון צהר הקים מיזם לפיקוח על מסעדות, המנפיק תעודות המוגדרות כמצג של בית העסק ועומדות בכללי בג"ץ.
כוח הקנייה החזק של המסתמכים אך ורק על חותמת הכשרות של הגופים הפרטיים הביא חברות המזון רבות בישראל לספק כשרות כזאת למוצריהן, דבר המשליך גם על יצרני המשנה של חומרי הגלם הנדרשים אף הם לעמוד בתנאי הגופים הפרטיים.
רשימת גופי כשרות פרטיים בישראל
גופי כשרות פרטיים המחזיקים מערכות בפריסה ארצית הם:
בהתאם לחוק איסור הונאה בכשרות, השימוש במילה "כשר" להטיותיה שמורה לרבנות הראשית ולמי שהסמיכה לכך. הרבנות מתירה לבד"צים לספק השגחה נוספת למוצרים שהכשרות שלהם כבר נמצאת בהשגחתה. עקב כך, בסמלילים של הבד"צים לא מופיעה המילה "כשר", אלא רק "בהשגחת". לעיתים ניתן מספר רב של כשרויות, כדי לרצות קהלים שונים.
גופי הצהרה על פיקוח
נכון לספטמבר 2020 רק לגורמים הקשורים לרבנות הראשית יש את הסמכות להנפיק תעודת כשרות. מצב זה עורר טענות של מסעדנים שונים שאין הצדקה לסכומי הכסף הגבוהים של תעודת הכשרות, ושביכולתם למצוא דרכים אלטרנטיבות לוודא ולהצהיר שהם מקפידים על מסורת ישראל.
בהמשך שנת 2018 הקים ארגון רבני צהר מערך דמוי-כשרות. אף על פי כן, בשלב זה פרשה הרבנות את פסיקת בג"ץ לחומרה, ורשמה קנסות כספיים לעסקים שהציגו תעודות דמויות-כשרות אלו.
בספטמבר 2020 עדכנה הרבנות הראשית את מדיניות האכיפה הרשמית שהיא מציגה לציבור, והתאימה את מדיניותה לפסיקת בג"ץ, בנימוק שהתקשתה למצות את הדין עם העבריינים שקנסה, בעקבות ריבוי הפרשנויות של החוק. במדיניות החדשה תתיר הרבנות הצגת הצהרות בבתי עסק, בהתאם למגבלות שקבע בג"ץ, עם תוספת האיסור לשימוש במילה "תעודה".
ארגוני כשרות ופיקוח על הכשרות בעולם
ברחבי העולם מתגוררים יהודים רבים שומרי כשרות, ולשירותם פועלים גופי כשרות פרטיים. בולטים בהם שני ארגונים שמרכזם בארצות הברית, אך פעילותם כלל עולמית: ארגון הכשרות OK וארגון הכשרות OU. לשני ארגונים אלה גם נציגות מצומצמת בישראל. ארגוני כשרות נוספים הממוקם בניו יורק הם משולש K, התאחדות הרבנים דארצות הברית וקנדא (המקבילה של העדה החרדית), וארגון הרבנות הראשית לרוסיה. גם בד"ץ "איגוד רבנים" ממנצ'סטר (מיסודו של הרב, אשר יעקב וסטהיים) נפוץ ברחבי העולם וישראל. ישנם עוד מאות ארגוני כשרות קטנים יותר שבדרך כלל פועלים באזור מצומצם. החוק במדינת ניו יורק מחייב לספק לצרכני מזון כשר מידע על האדם או הגוף שאישר את כשרותו של מוצר, ולמשרד החקלאות העירוני מחלקת אכיפה עם מפקחי שטח. חקיקה לפיקוח על הכשרות קיימת גם במדינת ניו ג'רזי ובמדינות נוספות בארצות הברית.
שספו
שספו (בצרפתית: Chassepot או בשמו הרשמי Chassepot modèle 1866) היה רובה צרפתי שמילא חלק מכריע במלחמת צרפת–פרוסיה.
השספו הומצא בשנת 1857, ונקרא על שם ממציאו אנטואן אלפונס שספו. קצב האש של השספו היה מהיר יותר משל כל רובה אחר שהיה בשימוש עד אז בצבא צרפת, וב-1866 הוא נכנס כנשק הרשמי של צבא צרפת. הוא נוסה לראשונה בנובמבר 1867, בקרב מנטנה נגד האיטלקים. המפקדים הצרפתיים כתבו בהתלהבות בדו"ח "השספו עושה נפלאות". במלחמת צרפת–פרוסיה מילאו הרובים תפקיד מכריע, קצב האש והטווח שלהם היו גבוהים בהרבה משל הרובים הגרמניים. במהלך המלחמה תפסו הפרוסים 20,000 רובי שספו, אולם מכרו אותם לשאה של השושלת הקאג'ארית.
אח'תר מוחמד מנסור
אח'תר מוחמד מנסור (בערבית: أختر محمد منصور, תעתיק מדויק: אח'תר מחמד מנצור, 1968–21 במאי 2016) היה מנהיג הטליבאן. הוא תפס את ההנהגה לאחר מותו של מוחמד עומאר בשנת 2013 אולם הצהרה רשמית על מנהיגותו יצאה מהארגון רק ב-30 ביולי 2015. ב-21 במאי 2016 הודיע הטליבאן כי נהרג באמצעות כלי טיס בלתי מאויש אמריקאי. לדברי הממשל האמריקאי החיסול נבע מתוכניות של מנסור לפגיעה ביעדים אמריקאים בקאבול.
פיקוד אירופה של ארצות הברית
פיקוד אירופה של ארצות הברית (באנגלית: United States European Command ובקיצור EUCOM) הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של משרד ההגנה האמריקני והכוחות המזוינים של ארצות הברית. מפקד הפיקוד הוא גנרל או אדמירל 4 כוכבים ומכהן במקביל גם כמפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה. מיולי 2022 מכהן בתפקיד גנרל כריס קאוולי.
אח'תר מוחמד מנסור
המסר הראשון שפרסם כמנהיג הארגון היה ב-1 באוגוסט 2015:
פיקוד אירופה של ארצות הברית
נכון ל-2016 הפיקוד כולל כ-52,000 אנשי צבא המוצבים באירופה, המספר הנמוך ביותר מאז הקמתו. מתוכם כ-24,000 אנשי חיל האוויר של ארצות הברית, כ-21,000 אנשי צבא ארצות הברית, וכ-7,000 אנשי צי ארצות הברית.
אח'תר מוחמד מנסור
ההשערה היא כי מנסור נולד בכפר קאריז שבמחוז מייוואנד שבקנדהאר, בדרום אפגניסטן. מקור אחד מציין את שנת הולדתו כ-1963, אך לפי מקור אחר, הוא נולד בשנת 1965. מוצאו האתני מזוהה עם הפשטונים, והוא שייך לשבט האישקזאי של הקונפדרציה השבטית דוראני. בשנת 1985, במהלך מלחמת אפגניסטן הצטרף ללחימת ג'יהאד כנגד הפלישה הסובייטית. נפצע ככל הנראה בשנת 1987. לאחר הלחימה חזר לחינוכו הדתי ועבר לפשאוור. החל לעבוד בהנדסה ואף בשנת 1996 מונה למנכ"ל חברת התעופה "אריאנה נתיבי אוויר אפגנים". הוא נרדף שנים על ידי השלטון, והסגיר את עצמו לשלטון האפגני בשנת 2001. לאחר מכן ברח בחזרה לאפגניסטן.
פיקוד אירופה של ארצות הברית
מפקדת הפיקוד ממוקמת בשטוטגרט שבגרמניה.
גבולות אחריות מרחביים
הפיקוד אחראי על שטח של 51 מדינות וטריטוריות כולל כל שטחה של אירופה, רוסיה וגרינלנד. עד שנת 2021, גם ישראל נכללה בשטח הכיסוי של הפיקוד על אף שהמדינות סביבה הן תחת אחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית.
הפיקוד הוקם כפיקוד משולב ב-1952 על בסיס מפקדת זירת המבצעים האירופית שפעלה במלחמת העולם השנייה ופיקוד הצבא של אירופה שפעל אחרי המלחמה. בתחילה כללו גבולות האחריות של הפיקוד את יבשת אירופה, צפון אפריקה וטורקיה. בהמשך הורחבו הגבולות גם לדרום-מערב אסיה. ב-1983 הועברה האחריות על אזור המזרח התיכון לפיקוד מרכז שזה עתה הוקם, למעט ישראל, לבנון וסוריה. ב-1999 קיבל אחריות על השטחים הימים של אירופה ושל מערב אפריקה שקודם לכן היו באחריות הפיקוד האטלנטי. ב-2002 עברה האחריות על סוריה ולבנון לפיקוד מרכז, ולפיקוד אירופה התווספה אחריות על רוסיה, איסלנד, האיים האזוריים שקודם לכן היו באחריות פיקוד הכוחות השלובים. ב-2008 הוקם פיקוד אפריקה והאחריות על האזורים באפריקה שעד אז נכללו באחריות פיקוד אירופה הועברו אליו. ב-2021 הועברה האחריות על ישראל לפיקוד מרכז של ארצות הברית.
אנדראה איפסילנטי
אנדראה איפסילנטי (גרמנית: Andrea Ypsilanti, נולדה ב-8 באפריל 1957) היא פוליטיקאית גרמנייה.
ביוגרפיה
איפסילנטי נולדה ברוסלסהיים כשנייה מבין שלוש בנות. לאחר שסיימה את התיכון, עבדה כמזכירה וכדיילת בלופטהנזה.
לאיפסילנטי תואר בסוציולוגיה. היא הייתה חברה בפרלמנט של הסן, כיהנה כיושבת ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה באזור, והתמודדה מספר פעמים על תפקיד מושלת הסן. לאחר שהצהירה שלא תעבוד עוד עם מפלגת די לינקה, ב-2008 החלה לשתף פעולה ולהקים קואליציה עמם.
ב-2010 היא ייסדה צוות חשיבה הבא לעצור את הנאו-ליברליזם.
בתחילת שנות השמונים היא נישאה למנוליס איפסילנטיס, בן משפחת אצולה יוונית, הזוג גר שנתיים בספרד ולאחר מכן עבר לגרמניה מולדתה, בשנות התשעים הם נפרדו.
ג'סטין ורלנדר
ג'סטין ברוקס ורלנדר (באנגלית: Justin Brooks Verlander, נולד ב-20 בפברואר 1983) הוא שחקן בייסבול אמריקאי שמשחק בקבוצת יוסטון אסטרוס מליגת ה-MLB בעמדת המגיש הפותח.
בשנת 2006 זכה בתואר רוקי השנה. ב-12 ביוני 2007 היה הראשון להגיש משחק חסר חבטות (משחק חסר חבטות הוא משחק בו איש מהקבוצה היריבה לא מצליח לקבל חבטה מוצלחת, אך התבצעו טעויות וגישות חופשיות, ולא כל 27 החובטים נפסלו זה אחר זה - שלא כמו במשחק מושלם) בקומריקה פארק בעודו מקבל 12 סטרייקאאוטים ומוליך 4. את המשחק חסר החבטות השני שלו הגיש ברוג'רס סנטר של הטורונטו בלו ג'ייז, בעודו מגיש רק ל-27 חובטים, אך הוליך אחד והוציאו בהוצאה כפולה. ב-2011 זכה ורלנדר בפרס הסיי יאנג וכן ב-MVP של ה-MLB, דבר נדיר למגיש בתקופה המודרנית לזכות בו. כמו כן, היה 5 פעמים אולסטאר ואלוף הסטרייקאאוטים פעמיים.
2006
למרות שנקרא למייג'ור ליג ב-2005, את עונתו המלאה הראשונה שיחק ב-2006. את העונה סיים עם 17 ניצחונות ו-9 הפסדים, עם ממוצע (ERA) של 3.63 נקודות (לקבוצה השנייה), בעודו מקבל 124 סטרייקאאוטים ב-186 אינינגים. במשחק נגד האוקלנד אתלטיקס, היו ורלנדר ושני עמיתיו לקבוצה הטריו היחיד שהגיש כדור במהירות מעל 100 מיילים לשעה (160 קמ"ש) מאותה הקבוצה באותו המשחק. הוא אפשר גנבה של בסיס יחיד בעונה, בעודו מוציא 7 רצים בתפיסתם בין הבסיסים. הוא הפך למגיש הטירון הראשון שניצח ב-10 משחקים לפני סוף יוני, דבר שהובילו לזכות בפרס טירון השנה. במשחק הראשון של הוורלד סיריס באותה שנה, הפכו ורלנדר ואנטוני רייס לשני הטירונים היחידים שהתחילו משחק האחד נגד השני בוורלד סיריס.
2007
ההצלחה המשיכה ב-2007, בעוד שורלנדר ניצח ב-18 משחקים והראה ממוצעים של 3.66 נקודות למשחק, יחד עם 183 סטרייקאאוטים ב-201.2 אינינגים. ב-12 ביוני הגיש ורלנדר את חסר החבטות הראשון שלו, נגד המילווקי ברוארס, משחק בו הגיש כדור ב-102 מיילים לשעה.
2008
עונת 2008 הייתה העונה הגרועה ביותר של ורלנדר. הוא הפסיד 4 משחקים ברצף לפני הניצחון הראשון שלו. את העונה סיים עם 11 ניצחונות בעודו מוביל את הליגה בהפסדים, עם 17 וממוצע של 4.84 נקודות למשחק.
2009
בעונת 2009 סיים עם 19 ניצחונות ו-9 הפסדים, עם שיא אישי של 3.45 נקודות למשחק והוביל את המייג'ור ליג בייסבול בסטרייקאאוטים עם 269. ורלנדר סיים שלישי בהצבעת הסיי יאנג.
2011
שנת 2011 הייתה עונת הזוהר של ורלנדר. ב-22 באפריל הוא קיבל את הסטרייקאאוט ה-1000 שלו בניצחון נגד השיקגו וייט סוקס, והפך לטייגר ה-15 לעשות כן. ב-7 במאי הגיש את המשחק חסר החבטות השני שלו, נגד הטורונטו בלו ג'ייז, בעודו מקבל 4 סטרייקאאוטים ומוליך רק את ג'יי.פי. ארנסיביה, השחקן היחיד שהגיע לבסיס ולבסוף הוצא בהוצאה כפולה. במהלך המשחק זרק ורלנדר כדור במהירות 101 מייל לשעה. במשחק הבא שלו, נגד הקנזס סיטי רויאלס לקח חסר חבטות לאינינג השישי, בו נתן טריפל לאחד החובטים. עם זאת, לורלנדר היו 15.2 אינינגים בהם הגיש משחק ללא נקודות. ב-14 ביוני לקח עוד חסר חבטות, הפעם לאינינג השמיני נגד הקליבלנד אינדיאנס בו איפשר חבטה אחת. הוא המשיך עד סוף המשחק, ואפשר במהלכו רק 2 חבטות מוצלחות. בפתיחה הבאה שלו שיחק שוב משחק מלא, רק שהפעם אפשר הום ראן אחד. ב-25 ביוני קבע שיא אישי עם 14 סטרייקאאוטים נגד האריזונה דיאמונדבקס. ב-3 ביולי נבחר לקבוצת האולסטאר הרביעית שלו, אך לא השתתף במשחק עקב לוח הזמנים של משחקיו. ב-31 ביולי לקח משחק חסר חבטות לאינינג השמיני פעם נוספת, עד שאפשר חבטה אחת בעודו מוליך 2 ועושה 9 סטרייקאאוטים. ב-11 באוגוסט הוא ניצח במשחק ה-100 בקריירה שלו, נגד הקליבלנד אינדיאנס. ב-27 באוגוסט הפך לשחקן היחיד במייג'ור ליג שמצליח להגיע ל-20 ניצחונות בעונה אחת. בסוף העונה השיג ורלנדר את "הכתר המשולש" של ההגשה - ראשון בניצחונות (24), סטרייקאאוטים (250) וממוצע נקודות למשחק (2.40). בסוף העונה זכה גם בפרס הסיי יאנג וכן ב-MVP של ה-MLB. כמו כן הוכרז שיהיה שחקן האריזה של משחק הווידאו MLB 2K12.
2012
ב-18 במאי לקח ורלנדר חסר חבטות נוסף לאינינג התשיעי, בו איפשר חבטה עם אאוט אחד. זה היה המשחק המלא ה-16 בקריירה שלו, והראשון בו הייתה רק חבטה אחת (בדרך כלל היו רק שתי חבטות או בלי חבטות כלל). ב-1 ביולי נבחר למשחק האולסטאר החמישי שלו, יחד עם עמיתיו פרינס פילדר ומיגל קבררה. ורלנדר התחיל את המשחק, ובאינינג אחד איפשר 4 נקודות וממוצע הנקודות למשחק ההוא היה 45.00, אך הדבר לא שינה דבר בעונה הרגילה. בבחירה היה ורלנדר 5–9 עם ממוצע של 2.58 נקודות למשחק.
מאפייני זריקה
ורלנדר ידוע ביכולתו לשלוט במהירות ה-fastball שלו. בזריקה ראשונה, ממוצע המהירות שלו הוא 94.7 מייל לשעה. בזריקות לסטרייק שלישי, מגיעה הזריקה פעמים רבות ב-100 מייל לשעה עם ממוצע של 97.0 מייל לשעה. כמו כן הוא זורק slider בין 80–85 מייל לשעה, curveball בין 78–81 מייל לשעה, ו circle changeup בין 85–88 מייל לשעה.
קרוליין בנט
קרוליין אן בנט (באנגלית: Carolyn Ann Bennett; נולדה ב־20 בדצמבר 1950) היא פוליטיקאית ורופאה קנדית המכהנת כשרה בממשלתו של ג'סטין טרודו. פועלת מטעם המפלגה הליברלית.
ביוגרפיה
בנט נולדה בטורונטו, קנדה. ב־1976 היא הוסמכה לרופאה מאוניברסיטת טורונטו ועבדה כרופאת משפחה.
מ־1999 עד 2003 שימשה כיושבת ראש הארגון החברתי בין קנדה לישראל, והיא חברה בארגון הפרו ישראלי "פרלמנט ליברלי עבור ישראל".
בנובמבר 2015 מונתה לשרה בממשלתו של ג'סטין טרודו, הממונה על משרד הילידים. בשנת 2021 הוא הועברה לנהל משרד אחר ובמקומה מונה מארק מילר.
פרנק וילצ'ק
פרנק אנתוני וילצ'ק (באנגלית: Frank Anthony Wilczek; נולד ב-15 במאי 1951) הוא פיזיקאי תאורטיקן ומתמטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2004. כיום משמש וילצ'ק כפרופסור לפיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
ביוגרפיה
וילצ'ק נולד במינאולה, עיירה שבמחוז נסאו, ניו יורק, להורים קתולים ממוצא פולני ואיטלקי. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בקווינס, וכבר באותה עת, במיוחד לאחר שערך מבחן IQ, הבחינו הוריו כי הוא יוצא דופן. ב-1970 סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת שיקגו, ב-1972 תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון, וב-1974 דוקטורט בפיזיקה בפרינסטון.
הוא משמש כפרופסור במחלקה לפיזיקה תאורטית שבאוניברסיטת MIT. בהמשך שירת כחוקר עמית במכון למחקר מתקדם, במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה וכן במכון לחקר פיזיקה תאורטית שבסטוקהולם, שוודיה.
בשנת 2002 הוענקה לו מדליית לורנץ, ב-2003 זכה בפרס לינפלד מטעם האגודה האמריקאית לפיזיקה וב-2013 במדליית אוסקר קליין.
בשנת 2004 זכה בפרס נובל לפיזיקה. יחד עם וילצ'ק זכו בפרס דייוויד פוליצר מהמחלקה לפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ודייוויד גרוס מהמחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. השלושה זכו בפרס בזכות ההסבר שגיבשו באמצע שנות השבעים על אופיו של הכוח הגרעיני החזק, הכוח הפועל בין הקווארקים - חלקיקי היסוד המרכיבים את גרעין האטום.
בשנת 2016 הוא ערך דיון פומבי עם אנתוני גארט ליסי בנושא הצלחת ניסויים במאיץ LHC וכעבר זמן מה הודה שגארט ליסי צדק.
חיים אישיים
וילצ'ק נשוי מאז 1973 ואב לשתי בנות.
מטילדה אסנסי
מטילדה קארטאלה אָסֶנְסִי (בספרדית: Matilde Asensi Carratalá; ב-12 ביוני 1962) היא עיתונאית וסופרת ספרדית, המתמקדת בכתיבת רומנים היסטוריים.
ביוגרפיה
אסנסי, ילידת אליקנטה, למדה עיתונאות ב-. עבדה במשך שלוש שנים בחדשות רדיו אליקנטה-, ואז עברה לרדיו נסיונל דה אספניה (RNE) כאחראית על החדשות המקומיות והמחוזיות. בה בעת שימשה כתבת של סוכנות EFE ושיתפה פעולה בעיתוני המחוז לָה וֶרְדָד (La verdad) ו-Información.
אסנסי פרסמה את הרומן הראשון שלה, "חדר הענבר", בגיל 37, ומאז היא מוציאה ספר כמעט בכל שנה או שנה וחצי. ההצלחה האירה לה פנים וספריה זכו בפרסים רבים ותורגמו ל-15 שפות. הרומן השלישי שלה, "", הוא אולי הידוע ביותר וזכה בהערכה בינלאומית.
הרומן הרביעי שלה, "", עורר מחלוקת. נטען כנגדה כי חלקים ממנו הם פלגיאט וכי סילפה עובדות היסטוריות.
בשנת 2007 יצא לאור הספר "Tierra firme", הראשון בטרילוגיה "Martín Ojo de Plata". הרומן השני בסדרה זו, "", ראה אור בשנת 2010 והחלק האחרון של הטרילוגיה, "La conjura de Cortés" יצא ביוני 2012.
הספר "El regreso del catón" פורסם בשנת 2015 ועלילתו נסבה סביב קברו האבוד של ישו.
מיכאל עמוס
הרב מיכאל עמוס (נולד ב-12 בדצמבר 1954) הוא רב ודיין חרדי-ישראלי, המכהן החל מיולי 2016 כדיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. קודם לכן כיהן כדיין וכאב בית דין בנתניה. כמו כן, מכהן כרב שכונות קריית מנחם ועיר גנים בירושלים.
ביוגרפיה
גדל בטבריה במשפחה דתית לאומית. למד בישיבה התיכונית בעיר, ולאחר גמר הלימודים החל ללמוד בישיבת הכותל. שרת במסגרת ההסדר כחובש קרבי בחטיבה 7 של חיל השריון, ולחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר נישואיו, החל ללמוד בכולל לדיינות בישיבת הכותל, אך בהמשך עבר למכון אריאל שם סיים את לימודי הדיינות. בסופם שינה את אורח חייו לחרדי. התמקצע בלימודי חושן משפט אצל הרב זלמן נחמיה גולדברג ואבן העזר אצל הדיין הרב יוסף כהן. בשנת 2000 נבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני בנתניה, ובשנת 2010 מונה לאב בית דין. בשנת 2014 מונה לכהן במינוי זמני בבית הדין הרבני הגדול. ביולי 2016 התמנה במינוי קבוע לתפקיד. בשבתו כדיין, חידש את החליצה לאיטר רגל, ע"פ פסיקת רבי יוסף קארו, לאחר כשבעים שנה שלא בוצע הליך זה בבתי הדין הרבניים, מהלך שזכה להסכמת הרבנים עובדיה יוסף, שלמה משה עמאר וציון בוארון. בעקבות אסון התרסקות המטוס באתיופיה ישב הרב עמוס בבית דין מיוחד שהתיר את עגונות הרוגי המטוס
מכהן כרב שכונות קריית מנחם ועיר גנים בירושלים, שם מפעיל מרכז רוחני הכולל בית כנסת וכולל דיינות.
פו הדב
הרקע לכתיבת הספר
כשהיה כריסטופר רובין, בנו היחיד של הסופר, בן שנה, הביא לו אביו מתנה – דב צעצוע מכוסה פרווה. הדב זכה לשם "ויני" כשמה של דובה שהובאה לגן החיות של לונדון מהעיר ויניפג שבקנדה. מאותו היום הפכו כריסטופר והדב לחברים טובים, שיחקו ביער הדמיוני ברצפת החדר, ושוחחו זה עם זה. מילן, שהיה סופר עוד לפני פרסום פו הדב, כתב שיר קצר על החברות האמיצה בין השניים, אשר נשלח ופורסם בעיתון ילדים חשוב.
הסיפור הראשון נכתב על כריסטופר רובין ופו הדב, והתרחש ביער אשדון אשר סמוך לחוות קוצ'פורד בה התגוררה משפחת מילן. ככל שנוספו צעצועים נוספים לחדר הילדים של בילי מון (כינוי החיבה של כריסטופר רובין), כך נוצרו גיבורים חדשים לסיפורים. כמה מחיות הבד שלפיהן נוצר הספר (פו, חזרזיר, נמיר, איה וקנגה) שוכנות מאז 1987 באגף הילדים של הספרייה העירונית של ניו יורק.
מאפייני עלילת הספר
בסיפורי "פו הדב", כריסטופר רובין הוא הילד אשר מקשיב לסיפורי פו וחבורתו מפי אביו. הסיפורים מלאי קסם והרפתקאות המתרחשים ביער ת"ק פרסאות (בתרגומים אחרים: יער מאת האקרים, יער אלף הדונם או יער אלף הצעדים ), הלוא הוא יער אשדאון.
ביער מקיימים כריסטופר רובין, פו הדב, חזרזיר, ארנב, איה, קנגה, רו, נמיר וינשוף מערכת יחסים מגוונת ומיוחדת, המעמידה אותם פעמים בצרות ופעמים בשמחות. זהו מעין מיקרוקוסמוס של החברה, כאשר כל חיה היא בעלת אופי המייחד אותה ולכל חיה גם דפוסי התנהגות קבועים. החיות מנהלות את אורח חייהן, מחליטות על מעשיהן ומהלכיהן ונושאות בתוצאות. גם הן, כמו בני האדם, בעלות מגרעות אשר לרוב גוררות אותן לבעיה חדשה ומסוכנת מקודמתה.
עם זאת, כל חיה יודעת כי אם תיקלע לצרה, קושי או סכנה, היא תוכל לסמוך על חבריה כי יסייעו לה. כל חבר יכול לעזור ולתת יד בדרך המיוחדת לו, כדי להחזיר את המצב לקדמותו. חשוב לזכור כי כל החיות אינן מאיימות זו על רעותה בטרף, כולן צמחוניות, וחיות יחד בהרמוניה.
את הספר המקורי ואת רבים מתרגומיו מלווים ציוריו של ארנסט שפארד, שנעשו תחילה בשחור לבן ומאוחר יותר בצבע, והפכו לחלק בלתי נפרד מהספר. דב הצעצוע שעל-פיו צויר פו הדב הוא זה של גראהם שפארד, בנו של המאייר.
פילוסופיית החיים של פו הדב
ספרי פו הדב משכו את לבם של ילדים ומבוגרים כאחד. הספר מכיל אמירות פסיכולוגיות-פילוסופיות שונות. פו למשל מעיד כי הרגע המאושר ביותר בחיים הוא הרגע שלפני אכילת הדבש. פו הדב במעשיו, התנהגותו ודרך חשיבתו משקף פילוסופיית חיים משלו שעיקריה:
תרגומים
הספר תורגם ליותר משלושים שפות, ובהן ללטינית בשנות השישים.
תרגום ראשון לעברית, בידי ורה ישראלית וא"ד שפירא, יצא לאור בשנת 1943. את השירים בתרגום זה תרגם נתן אלתרמן. תרגום שני נעשה בידי דן מישר, בשנים 1996-1995, והוא יצא לאור ביולי 2003, לאחר מות המתרגם. בשנת 2004 יצא לאור תרגום שלישי, בידי אבירמה גולן. כל התרגומים יצאו לאור בהוצאת "מחברות לספרות". בשנת 2022 ראה הספר אור בהוצאת כתר בתרגומו של רועי חן.
לספר ההמשך "הבית בקרן פו" יצאו שלושה תרגומים לעברית: הראשון, של אהרן אמיר משנת 1951; השני, של אוריאל אופק משנת 1979; והשלישי, של אבירמה גולן משנת 2010. גם תרגומים אלו יצאו בהוצאת "מחברות לספרות".
ספרים מבוססים על פו
בעקבות ספרי פו הדב, יצאו מספר ספרים המצטטים קטעים ממנו בהקשרים שונים:
סרטים
בשנת 1961 רכשה חברת דיסני את הזכויות על השימוש בדמותם של פו הדב וחבריו, והביאה לפריחה רבתי של דמותו. החברה הפיקה שישה סרטים מצוירים וכן סדרות טלוויזיה אחדות על פו הדב, ושיווקה מאות מוצרים המתבססים על דמותו.
יהודי מצרים (סרט)
יהודי מצרים (בערבית: عن يهود مصر) הוא סרט תיעודי מצרי של המפיק היית'ם אל-חמיסי והבמאי אמיר רמסיס. הסרט הוא גם פרי כתיבה ומחקר משותף יחד עם מוסטפא יוסף.
הסרט מתעד את תולדות היהודים במצרים. עיתון האינדפנדנט התייחס לסרט בכותבו כי הסרט הוא "הראשון מסוגו המורשה לצאת להפצה רשמית [במצרים]".
הסרט
הסרט מכסה את חלקם של יהודי מצרים בחיי העסקים והאמנויות במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-20. לאחר מכן הוא מעלה את נושא הקמתה של מדינת ישראל ב-1948, מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 ומלחמת סיני ב-1956. בשל מלחמת סיני, יהודי מצרים נאלצו לצאת לגלות.
הראיונות עם אנשים בסרט כוללים יהודים שגלו ממצרים, שרובם חיו בפריז; מוחמד אבו אל-ראר, המחבר של הספר "יהודי מצרים: משגשוג לגלות"; חבר באחים המוסלמים שהשתתף בהתקפה על חנויות של יהודים במצרים ב-1947; ועיסאם פאוזי, סוציולוג.
ההכנות לסרט
במאי הסרט, אמיר רמסיס, ציין כי שקל לעשות את הסרט במשך מספר שנים. רמסיס והמפיק היית'ם אל-חמיסי מימנו את הסרט בכוחות עצמם, מתוך אמונה כי הסתמכות על חסות, בין אם תהיה חסות ממקור ערבי או לא, יגזול מהנייטרליות של הסרט.
רמסיס יצא למסע של שישה חודשים כדי להתכונן לעשיית הסרט, והחל לערוך מחקר בסוף 2008. מחקר זה כלל איתור וראיונות עם יהודים בתוך מצרים, בניית "שלד היסטורי," ולאחר מכן נבירה בעיתונות כתובה, קטעי וידאו, וחומרים ארכיונים אחרים. צילומי הסרט החלו בשנת 2009. המהפכה במצרים (2011) גרמה להשהיית העבודות על הסרט. בינתיים הבמאי והאנשים סביבו יצאו למסע למרוקו. בסופו של דבר, העבודות על הסרט נמשכו שנה אחת נוספת עד להשלמתו בספטמבר 2012.
יציאה לאקרנים
הצגת הבכורה של הסרט התרחשה באוקטובר 2012 במהלך האירוע השנתי של "Panorama of the European Film". אמיר רמסיס צוטט כאומר כי הבכורה התקיימה "בהקשר לגמרי אינטלקטואלי [ולא פוליטי]." כמו כן, בחורף 2012 הסרט הוקרן גם ב"פסטיבל המצלמה הערבית" ברוטרדם, ובינואר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בפאלם ספרינגס.
בשבוע הראשון של מרץ 2013 הסרט היה אמור להתחיל להיות מוקרן בבתי קולנוע בקהיר. ביום רביעי ה-13 במרץ 2013, המפיק היית'ם אל-חמיסי חשף כי פקידי לשכת הצנזורה המצרית לא נתנו היתר להקרנת הסרט שלו בבתי קולנוע מצריים וכי הם ביקשו לראות את הסרט לפני שיוכלו לאפשר את הקרנתו. ברויטרס דווח כי מקור ביטחוני מצרי אמר להם כי ההיתר ניתן ושהם לא מנעו את הקרנתו של הסרט. בסופו של דבר, הקרנת הקולנוע המצרית של הסרט נקבעה ל-27 במרץ 2013.
ביקורות
בשנת 2013 שרה אל-קאמל מהעיתון המצרי אל-אהראם כתבה כי "עד כה, הסרט הותקף באופן ספורדי בעיתונות, בעיקר בהאשמות של [עשיית הסרט היא] "נורמליזציה עם ישראל", אך הבמאי לא קיבל איומים על חייו או התקפות ישירות [עליו]."
לאחר שהממשלה המצרית ביטלה את הקרנת הסרט, חאלד דיאב, בלוגר, סופר ועיתונאי מצרי-בלגי, כתב מאמר דעה ב"הארץ" בו טען כי "זה [הסרט] יוצא נגד רגשות אנטי-יהודיים חזקים שמושרשים במדינה [מצרים], אך כשל מלהזכיר למצרים את עידן העבר של סובלנות וגיוון [לפני שהיהודים גורשו]."
עדה אהרוני, חוקרת בתחום תולדות יהודי מצרים וילידת מצרים בעצמה, אמרה כי "הסרט הזה טוען שליהודים היה טוב במצרים ושהם עזבו [את מצרים] רק לאמריקה וצרפת, לא לישראל - ועדיין הוא מוחרם"
גרייביס ואסקס
גרייביס חוסווה ואסקס רודריגס (בספרדית: Greivis Josué Vásquez Rodríguez; נולד ב-16 בינואר 1987) הוא כדורסלן עבר ונצואלי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2016. ב-7 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 6 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 9.0 נקודות, 4.8 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים למשחק. כמו כן שיחק עבור נבחרת ונצואלה בכדורסל בין השנים 2007–2014.