cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים קורן (רב)
ביוגרפיה
בשנת תש"ס הודפסו בכתב העת 'זכור לאברהם' הערות שלו על שו"ת "עצי לבנון", של הרב יהודה ליב צירלסון שכתב בשולי הגיליון בעת שלמד בספר.
בית החולים הצבאי בריאד
בית החולים הצבאי בריאד (שמו הרשמי: העיר הרפואית הצבאית של הנסיך סולטאן) הוא בית חולים אשר ממוקם בעיר ריאד, בירת ערב הסעודית ונחשב לבית החולים הטוב בערב הסעודית ולאחד מבתי החולים הטובים במזרח התיכון. בית החולים מתמחה בין היתר ברפואת אף אוזן גרון, רדיולוגיה, פסיכיאטריה, רפואת עיניים ואף בפתולוגיה.
היסטוריה
בית החולים הצבאי ריאד נוסד על ידי המלך ח'אלד בן עבד אל-עזיז כדי לתת מענה לתושבי הבירה הסעודית, ריאד.
החלק הראשון של בית החולים הכיל כ-374 מיטות, ב-1979 נפתחה מחלקה נוספת שהכילה כ-60 מיטות ובסוף 1983 נפתחה עוד מחלקה, אשר הכילה כ-34 מיטות.
בית החולים מכיל כיום, נכון ל-2022 כ-1,192 מיטות ועובדים בו כ-7,179 עובדים.
הישגים
רופאי בית החולים הצבאי בריאד זכו מספר רב של פעמים בפרסים בתחומי מדעי הרפואה. זהו בית החולים הראשון בסעודיה שפורסמו מטעמו יותר מ-1,600 מאמרי מחקר רפואיים. בית החולים הוא המרכז הראשון בו ניתן לבצע השתלות כליה והשתלת מח עצם בערב הסעודית. באקדמיה של בית החולים יש כ-33 תוכניות מלגה, כ-238 רופאים בתהליך הכשרה וכ-136 מתלמדים.
בוארון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מרדכי שפר
מרדכי (מוטי) שפר הוא מהנדס ישראלי, מומחה לפיתוח טילי יירוט, חתן פרס ביטחון ישראל בשנת 1978 על פיתוח מערכת ההנחיה של הטיל "פיתון 3". ידוע בהתנגדותו לפיתוחי מערכת הביטחון לאמצעים ליירוט רקטות ובפרט כיפת ברזל.
ביוגרפיה
מרדכי שפר נולד בתל אביב כמרדכי שפרונג וגדל והתחנך בקיבוץ עין שמר. בשנת 1968 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת חשמל מהטכניון בחיפה. בשנת 1979 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, על דיסרטציה שכותרתה: "Estimation and control with cubic nonlinearities".
בשנת 1979, בעבודת המגיסטר שלו, שפר הציע וניתח את מודל כוונון ההגבר האוטומטי המרחבי והזמני ברשתית בדיסרטצייה שכותרתה: "מודלים לעיבוד אות ברשתית העין". בשנת 1983 פיתח שפר, בהתבסס על הדוקטורט שלו, שיטת הנחיה חדשה לטילי יירוט, המבטלת לחלוטין את תופעת אי היציבות של מרדפים ומאפשרת להשיג פגיעות גוף בגוף כתקן במטרות המתמרנות אקראית בתאוצות קיצון. השיטה – Integrative Guidance Estimation and Control – יושמה בהצלחה בטילים "פיתון-4" ו"פיתון-5" של רפא"ל ובאמל"ח המונחה "עופר" של אלביט.
בשנת 2005 קיבל שפר פטנט אמריקני על שיטה לדחיסת תחום דינמי של תמונות. בשנת 2007 קיבל שפר פטנט אמריקני על המצאת ממיר אנלוגי לדיגיטלי (A/D) אסינכרוני הראשון בעולם. בשנת 2017 קיבל שפר פטנט אמריקני על שיטה להעברת זווית הגלגול האינרציאלית של טיל מהקרקע לצירי גופו.
בשנת 2006 הציע מערכת חליפית לכל מיירטי הטילים הישראליים בשם "פעמון", הנעזרת ברשת לוויינים במסלול נמוך לצורכי איכון טילי המטרה והנחיית טילי הירוט. לדברי שפר, מערכת "פעמון" התקבלה לביצוע באותה שנה על ידי מחלקת מעט"ר (מערכות טילים ורקטות) ביחידת מחקר ופיתוח של מפא"ת אך בוטלה כשנה לאחר מכן על ידי דני גולד שהיה אז סגן ראש היחידה ואהוד ברק שהיה שר הביטחון.
תיאוריות קונספירציה בהן מאמין שפר
בשנת 2013 יצא שפר נגד מערכת "כיפת ברזל", וטען שהדיבורים על הצלחתה המרשימה במהלך מבצע עמוד ענן הם משוללי יסוד, ושבפועל המערכת לא פוגעת במטרות. לדבריו, "גם 'כיפת ברזל' וגם 'שרביט קסמים' הם נגזרות של טילים מיושנים הסובלים משיטות הנחיה מיושנות". הוא חזר על עמדתו זו במהלך מבצע צוק איתן, שבו דווח על יותר מ-700 יירוטים של "כיפת ברזל", אך לטענתו בפועל המערכת לא פגעה במטרות.
לטענת שפר, ישראל סיפקה לאוקראינה את המערכת במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה וגם שם התברר כי היא אינה מתפקדת (עם זאת ועל אף דבריו של שפר, לא פורסם מעולם בתקשורת כי ישראל סיפקה לאוקראינה סוללת כיפת ברזל). בשנת 2017 טען על סמך ניתוח פטנטי היסוד של "חץ-2" ו"חץ-3" כי גם טילים אלה לא מסוגלים ליירט טילים. לטענת שפר, בכל ניסויי הקבלה של מיירטיי הטילים הישראליים דמיין המטרה מושחל בשלט-רחוק מהקרקע לתוך סל הרכישה של המיירט הנבחן ועל מסלול התנגשות איתו. בראיון עם אורי מילשטיין בינואר 2022 טען שפר כי מערכת הלייזר המפותחת בישראל, מערכת מגן אור לא מסוגלת ולא תהיה מסוגלת ליירט טילים ורקטות ואף טען כי המצגות על יעילות וכדאיות הפרויקט הן שקריות. שפר חזר על טענותיו אלה בחוברת "נפילה חפשית - אי מוכנות ישראל לטרור הטילי" אותה הוא מפרסם בפייסבוק. בנובמבר 2022 הביע שפר טענות דומות לגבי פטנט הייסוד של חץ-3 של תע"א וכן על מערכת ברק 8. על פי תאוריית הקשר שבה מאמין שפר, הרג המוסד אישים שידעו על אי יעילות מערכת כיפת ברזל וטיל החץ ובהם דני חזנובסקי, מיכה כהן, ראובן פדהצור ורוני דניאל.
בשנת 2014 יצא שפר בעמוד הפייסבוק שלו נגד מערכת "מגן רקיע" של אלביט שבה קרן לייזר המשוגרת מגחון של מטוס מאוים מסוגלת (כך הוצהר) להסיט טיל כתף מאיים ממסלולו ולגרום לו להתפוצץ במרחק בטוח מאותו מטוס. שפר הוכיח על סמך אופן הפעולה של טילי כתף כי קרן כאמור לא מסוגלת להורות לטיל לאן לטוס והיכן להתפוצץ. יתר על כן - שפר הראה כי אותה קרן עלולה בהסתברות גבוהה מאוד לגרום לטיל המאיים להתביית עליה ולהגיע אל מקורה על גחון המטוס, מה שמגדיל לאין שיעור את סיכון המטוס על מטענו/נוסעיו לעומת המצב ללא מגן רקיע שאז הטיל מנסה להגיע אל אחד ממנועי המטוס.
תאוריית קשר נוספת שבה מאמין שפר היא שחטיפת שלושת הנערים בושלה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו בסיוע הרמטכ"ל בני גנץ ושר הביטחון משה יעלון, ומי שהפעיל את המחבלים האחראים לרצח הנערים הם אנשי שב"כ ולא החמאס.
יחסי אוסטרליה–קרואטיה
יחסי אוסטרליה–קרואטיה הם היחסים בין אוסטרליה לקרואטיה.
הגירה
קרואטים נדדו לראשונה לאוסטרליה בשנות ה-50 של המאה ה-19, כשקרואטיה הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית. הם היו ידועים באותה תקופה כאוסטרים או איטלקים, ואחרי מלחמת העולם הראשונה, הם היו ידועים כיוגוסלבים. מהגרים קרואטים הגיעו עם רקע מגוון, וכללו אינטלקטואלים, קומוניסטים, פשיסטים, פליטים ואנטי-קומוניסטים. הם זכו להכרה רשמית כקרואטים בשנת 1992 לאחר התפרקות יוגוסלביה במהלך מלחמות יוגוסלביה.
רובין בנגטסון
רובין בנגטסון (בשוודית: Robin Bengtsson, נולד ב-29 באפריל 1990) הוא זמר שוודי, אשר ייצג את שוודיה באירוויזיון 2017 עם השיר "I Can't Go On". בנגטסון השתתף בעונה החמישית של הגרסה השוודית לאמריקן איידול.
קריירה
בנגטסון נולד במחוז וסטרה ייטלנד.
יחסי אוסטרליה–קרואטיה
יחסים כלכליים
מאז הצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי בשנת 2013, היחסים הכלכליים בין קרואטיה לאוסטרליה גברו. הסכם הסחר החופשי בין האיחוד האירופי לאוסטרליה, שנחתם בשנת 2019, התקבל בצורה חיובית בקרואטיה.
רובין בנגטסון
קריירה
בשנת 2008 השתתף בנגטסון בעונה החמישית של "שוודיה איידול", שם הגיע למקום השלישי. בשנת 2009 רובין חתם אצל חברת התקליטים "Merion Music label" והוציא את הסינגל הראשון שלו, "Another Lover's Gone".
בשנת 2010 בנגטסון השתתף בשיר "Wake Up World", שיר שמטרתו לגייס תרומות לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי. באותה השנה, רובין השתתף בגרסה השוודית לוייפאאוט שם סיים במקום השני. בשנת 2016 השתתף בנגטסון בתחרות המלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 2016. ניסיונו של בנגטסון לייצג את מדינתו באירוויזיון 2016 כשל עם הגעתו למקום החמישי.
בשנת 2017 רובין ניסה בפעם השנייה לייצג את מדינתו בתחרות האירוויזיון לשנת 2017. בנגטסון התחרה בתחרות המלודיפסטיבלן 2017 עם השיר "I Can't Go On" וסיים את התחרות במקום הראשון ובכך זכה לייצג את שוודיה באירוויזיון 2017 בקייב. ב-9 במאי באותה השנה, רובין הופיע בחצי הגמר הראשון של התחרות, ראשון בסדר ההופעות, לפני גאורגיה. בנגטסון צלח את חצי הגמר וסיים במקום השלישי עם 227 נקודות. ב-13 במאי באותה השנה, רובין הופיע בגמר התחרות, 24 בסדר ההופעות, לפני בולגריה ואחרי בלגיה. הוא סיים את התחרות במקום החמישי עם 344 נקודות.
בשנת 2020, חזר בנגטסון לתחרות המלודיפסטיבלן בשלישית כדי לייצג את מדינתו באירוויזיון 2020. בנגטסון התחרה עם השיר "Take a Chance". ב-1 בפברואר באותה השנה, רובין השתתף בחצי הגמר הראשון של התחרות שנערך בעיר לינקופינג, והצליח להעפיל לגמר הגדול. ב-7 במרץ באותה השנה, רובין הופיע בגמר הגדול של הקדם השוודי לאירוויזיון 2020. בסיומו של הערב, התמקם בנגטסון במקום השמיני עם 63 נקודות, ובכך לא זכה לייצג את שוודיה באירוויזיון פעם נוספת.
סינגלים
{{שני טורים|
סינגלים שיווקיים
}}
מבצר ברסט ליטובסק
היסטוריה
בניית המבצר החלה ב-1 ביוני 1836, אז נערך טקס הנחת אבן פינה למבצר. הבנייה הסתיימה ב-26 באפריל 1842. המבצר הורכב ממצודה מרכזית ושלוש מצודות משנה, שהגנו על המצודה המרכזית. המצודה המרכזית הייתה מבנה דו-קומתי עגול בקוטר של 1,800 מטר, בנוי מלבנים אדומות. עובי הקירות החיצוניים של המצודה היה כ-2 מטר. בתוך הקירות ישנם חרכי ירי לתותחים ולנשק קל. מבנה המצודה תוכנן לאכלס עד 12,000 חיילים. המצודה ממוקמת על אי שנוצר כתוצאה מהתפצלות עורקו של הנהר מוחבץ לפני שהוא נשפך אל תוך נהר הבוג המערבי.
גם מצודות המשנה נבנו על האיים בתוך הנהר, אך לעומת האי של המצודה המרכזית הם אינם איים "טבעיים", אלא איים שיוצרו באופן מלאכותי על ידי בוני המבצר. המצודות הוקפו בסוללת עפר בגובה של כ-10 מטר ועליה חומת מגן מאבן. השטח הכולל של המבצר היה כ-4 קמ"ר והיקף החומה החיצונית – כ-6,400 מטר. בתוך החומה היו 4 שערי כניסה למבצר (שלושה מהם השתמרו עד היום).
בשנים 1864–1888 בוצעו שיפורים נוספים במערכי ההגנה של המבצר, ונבנה קו הגנה נוסף (מעבר לחומות החיצוניות) – טבעת מוצבים בעלת היקף של 32 קילומטר.
במרץ 1918 נחתם בתוך הארמון הלבן (כך כונה מבנה מועדון הקצינים בתוך המבצר) של המבצר הסכם השלום בין גרמניה לבין רוסיה הסובייטית (חוזה ברסט-ליטובסק).
בדצמבר 1918, לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, עזבו יחידות הצבא הגרמני את המבצר והוא הועבר לשליטה פולנית. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נתפס המבצר על ידי הצבא האדום לפרק זמן קצר. לאחר התבוסה בקרב על הויסלה חזר שוב לידי הפולנים. בשנות ה-30 הפכו הפולנים חלק מהמבצר לבית סוהר לאסירים פוליטיים.
קרבות לכיבוש המבצר בספטמבר 1939
הורמכט בפיקודו של גנרל היינץ גודריאן כבש בקלות את המבצר ב-17 בספטמבר 1939. הגנרל הסובייטי סמיון קריבושיין מפקד חטיבת שריון ה-29 הגיע לפאתי העיר ברסט ליטובסק, שם נתקל בכוחות הצבא הגרמני, אשר הספיקו לכבוש את העיר. לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נכללה העיר בתחומי השטח הפולני, שאמור להיות מועבר לשליטת ברית המועצות. לאחר משא ומתן קצר בין הפיקוד הצבאי הבכיר הסובייטי והגרמני הוחלט כי הצבא הגרמני יעזוב את העיר והצבא האדום יתפוס את מקומו. הפיקוד הגרמני החליט לערוך מצעד צבאי משותף, במהלכו כוחות גרמניים, העוזבים את העיר וכוחות סובייטים הנכנסים יעברו דרך הרחוב המרכזי של העיר. סמיון קריבושיין נשלח מטעם הצבא האדום לפקד על המצעד ומן הצד הגרמני פיקד על המצעד גנרל היינץ גודריאן. השניים הכירו אחד את השני עוד מקודם - בשנת 1931 שניהם למדו בקורס שריון משותף לקציני הצבא האדום ולקציני הצבא הגרמני, אשר נערך בעיר קאזאן. המצעד נערך ב-23 בספטמבר 1939.
קרבות לכיבוש המבצר ביוני-יולי 1941
ב-22 ביוני 1941 שהו במבצר כ-7-8 אלף חיילים סובייטים. הגרמנים ריכזו נגדם כוח בהיקף של כ-17 אלף חיילים. למרות גבורת מגני המבצר, ההגנה המאורגנת למעשה הסתיימה לקראת 30 ביוני. לפי עדויות התושבים המקומיים, בתחילת אוגוסט 1941 עוד נשמעו יריות מכיוון המבצר.
לפי הסיפור מתקופת המלחמה, הלוחם הסובייטי האחרון של המבצר הוצא על ידי זלמן סטבסקי, יהודי מגטו ברסט אשר הובא במיוחד לצורכי כך מהגטו. סטבסקי עצמו נספה ב-1942. הדבר נכנס לספרו של בוריס וסילייב "לא נמצא ברשימות".
המבצר לאחר מלחמת העולם השנייה
כבר בתחילת שנות ה-50 החלו להתפרסם עדויות על גבורת מגני המבצר. בשנת 1965 למקום ניתן תואר מבצר גיבור ובשנת 1971 נפתח במקום מוזיאון.
הקרב על המבצר הונצח במספר ספרים וסרטים, בהם הסרט הרוסי-בלארוסי "מצודת ברסט" מ-2010.
כריסטיאנה ורטנברג
כריסטיאנה ורטנברג (בגרמנית: Christiane Wartenberg; נולדה ב-27 באוקטובר 1956 בפרנצלאו ) היא אתלטית גרמנייה, שהתחרתה בעיקר בריצת 1500 מטר.
חמורבי השני
חמורבי השני (מלך בין השנים 1625–1600 לפנה"ס לערך, על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה המלך התשיעי בממלכת ימחד האמורית, שמרכזה שכן בעיר חלב שבסוריה. הוא ירש את אביו, המלך ירים-לים השלישי.
תקופת מלוכתו
בתקופת מלוכתו, עמדה ימחד בפני איום גדול מאוד בעקבות עלית כוחה של הממלכה החתית. האיום הגדול הקודם על ימחד, התרחש כ-150 שנה לפני כן, בתקופתו של שמשי-אדד הראשון. חתושיליש הראשון כבש בתקופת אביו, ירים-לים השלישי, מספר ערים חוריות שהיו בנות בריתה של ימחד. ממלכת ימחד כמעט ולא מוזכרת בדיווחיו. החתיתולוג טרבור ברייס הניח שחתושיליש עשה מספר ניסיונות לשים מצור על חלב, אבל העיר הייתה מוקפת בחומות מסיביות עם מאגרי מזון גדולים. כל זה יכול היה להביא לכישלון במצור ולפגוע בהצלחת מסע המלחמה של חתושיליש הראשון. ברייס העלה את ההשערה שחתושיליש נפצע בניסיון האחרון שלו לכבוש את העיר, בתקופת שלטונו של חמורבי השני, פציעה שהביאה למותו בשנת 1620 לפנה"ס. השערה זאת מתבססת על טקסט חתי מאוחר יותר, האומר: . למרות שחלב לא נכבשה, מסע המלחמה של חתושיליש הראשון החליש את ימחד. מלכה הפסיק להיקרא בתכתובות "המלך הגדול".
במשך כשני עשורים, הצליח חמורבי השני, בעזרת בעלי בריתו החורים, לעמוד במספר קרבות כנגד החתים, תוך שהוא הורג את בנו יורש העצר של חתושליש הראשון. חלק מהטקסטים מציינים מצביא בשם זוקרסי, שהיה המפקד של צבא חלב והוביל את המאבק כנגד הפלישות של החתים.
לפני מותו, בחר חתושיליש את נכדו הצעיר, מורשיליש הראשון, לרשת אותו. לאחר שמורשיליש הראשון הגיע לבגרות, הוא השלים את המלאכה: הוא תקף את חלב וכבש אותה, ובכך נקם את מותו של חתושיליש הראשון. הוא הרס את העיר לאחר הכיבוש, הגלה חלק מתושביה והעביר את רכושה לעיר חתושש. סביב שנת 1600 לפנה"ס, הפסיקה ממלכת ימחד להיות כוח משמעותי במזרח הקרוב.
גורלו ויורשיו
הטקסטים החיתיים מציינים שמלך חלב נשבה ועשה כפרה למלך מרושיליש הראשון. הטקסטים לא מציינים מהי אותה כפרה, ומה היה גורלו לאחר שנשבה. לאחר שמורשיליש השני נרצח, החלה בממלכה החתית תקופה של אנרכיה. מלכי חלב ניצלו מצב זה, בנו אותה מחדש והרחיבו את הממלכה. לכס המלוכה עלה הנסיך סרה-אן, שהיה כנראה בנו של ירים-לים השלישי. אבל ימחד לא חזרה יותר למעמדה הקודם.
הכיבושים של חתושיליש הראשון ומורשיליש הראשון שינו את המפה הגאופוליטית במסופוטמיה וסוריה: הממלכות האמוריות הגדולות נפלו, ואת מקומן תפסו החורים בצפון מסופוטמיה והכשים בבבל, שהביאו בסופו של דבר לכיבושה של חלב על ידי ממלכת מיתני בשנת 1525 לפנה"ס.
זהותו של חמורבי
חלק מהחוקרים טוענים, שהיה עוד מלך בשם חמורבי, שמלך תקופה קצרה בין אירכבתום לירים-לים השלישי, וכי חמורבי שבתקופתו חלב נכבשה, הוא למעשה חמורבי השלישי.
זאב זכרין
זאב זכרין (נולד ב-18 באוקטובר 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בית הספר לקצינים של צה"ל ומפקד יחידת הקישור ללבנון.
קורות חייו
זאב זכרין נולד וגדל בשכונת "בית חזון" הסמוכה לכפר הרוא"ה ולמד בבית הספר מקוה ישראל. עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב זכרין לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ובהמשך מונה למפקד פלוגה. כקצין צעיר בצנחנים השתתף, ב-20 בפברואר 1973, במבצע ברדס 54–55, שכלל פשיטה מהים על בסיסי מחבלים שלחופי טריפולי. במלחמת יום הכיפורים היה זכרין מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 202, עליו פיקד דורון רובין, ולחם בקרב ואדי מבעוק. לאחר שהשתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה למפקד גדוד 890 של הצנחנים, ופיקד עליו בין היתר במבצע סיגל ובמבצע צלצל.
לאחר מכן שימש זכרין כראש לשכת הרמטכ"ל, רפאל איתן, בין היתר במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן השתלם בבית הספר לפיקוד ומטה של חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנת 1985 שימש זכרין כמפקד עוצבת ברעם. זכרין דחף את הכוחות שבפיקודו לגלות יוזמה והתקפיות בלחימה כנגד מחבלי החזבאללה, ואף הוביל רבות מן הפעולות והמרדפים. בשנים 1986–1988 שימש זכרין כמפקד בית הספר לקצינים של צה"ל. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 1988–1991 פיקד על יחידת הקישור ללבנון.
עם שחרורו פנה לעסקים. בין היתר הכשיר זכרין את משמר הנשיאות של קונגו והיה נציגו של ארקדי גאידמק באנגולה.
חיים אישיים
אחותו היא אסתר בכרך יעקבי, אדריכלית פנים, נשיאת אגודת סיסטיק פיברוזיס ישראל ואלמנתו של גד יעקבי.
כריסטיאן גולומייב
כריסטיאן צווטאנוב גולומייב (בבולגרית: Кристиан Цветанов Голомеев; ביוונית: Κριστιάν Τσβετάνοφ Γκολομέεβ; נולד ב-4 ביולי 1993) הוא שחיין יווני יליד בולגריה, סגן אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) וסגן אלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה ל-50 מטר חופשי.
גולומייב מתנשא לגובה של 2.02 מטר, הגבוה מבין שחייני תבל, ברמה העולמית.
ביוגרפיה
גולומייב נולד בולינגראד, בולגריה. אמו, כריסטינה גולומייבה, נפטרה בלידתו בשל טעות רפואית. אביו, צווטאן גולומייב (1.95 מטר), שחיין אולימפי מפורסם בבולגריה, השתתף בשתי אולימפיאדות (מוסקבה 1980 וסיאול 1988), סיים במקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בסיאול, החליט להגר לייוון הסמוכה איתו ועם שני אחיו הגדולים, ניקולה ואיוואן, על מנת לחפש חיים טובים יותר. מגיל צעיר הוא החל לשחות. בשנת 2010 נפטר אביו מסרטן לאחר מאבק של שמונה חודשים במחלה.
2012
באליפות אירופה שנערכה בדברצן, הונגריה בסוף מאי 2012 סיים גולומייב במקום רביעי עם עוד 3 שחיינים במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.22 שניות, 4 מאיות איטי ממדליית ארד. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.89 שניות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.24 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים גולומייב במקום 31 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.08 שניות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה באוגוסט 2013 סיים גולומייב במקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.62 שניות.
2014
באליפות אירופה שנערכה בברלין, באוגוסט 2014 סיים גולומייב במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.13 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.96 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.73 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 49.49 שניות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן באוגוסט 2015 סיים גולומייב במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.98 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 21.87 שניות, ועלה שלישי לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.89 שניות ועלה שישי לגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.12 שניות, במקום 24 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.96 שניות, במקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:16.83 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.44 שניות ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.86 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.57 שניות.
2016
באליפות אירופה שנערכה בלונדון, במאי 2016 סיים גולומייב 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.89 שניות, 4 מאיות איטי ממדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:14.42 דקות, 12 מאיות איטי ממדליית ארד ו-13 מאיות איטי ממדליית כסף, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה 48.04 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.41 שניות, 29 מאיות איטי ממדליית ארד, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.60 שניות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי פלורן מנודו מצרפת (47.55 שניות), מבין כל שחייני החופשי. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.92 שניות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.98 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 21.93 שניות ועלה מהמקום העשירי לשלב חצי הגמר. הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.68 שניות, במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.62 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.43 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בשלב המוקדמות מבין כל השחיינים ובמקום 15 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.75 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.93 שניות, התוצאה השביעית בטיבה בשלב המוקדמות מבין כל שחייני החופשי.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 סיים גולומייב במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.73 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 21.69 שניות, ועלה שלישי לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.71 שניות ועלה שישי לגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.88 שניות, במקום 20 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.85 שניות, מבמקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:16.92 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.87 שניות, התוצאה השישית בטיבה בשלב המוקדמות מבין כל השחיינים ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.93 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.73 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בשלב המוקדמות מבין כל שחייני החופשי.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 זכה גולומייב במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בצוותא עם ברונו פרטוס מברזיל בתוצאה של 21.45 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית שקבע שיא אליפות ושיא לאומי חדש של 21.04 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.29 שניות ובמקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.44 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.60 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בשלב המוקדמות מבין כל השחיינים.
חייו האישיים
בשנת 2018 נישא גלומייב לחברתו, לינדזי מורו גולומייב, מאוניברסיטת אלבמה שבה למד.
רות מינסקי סנדר
רות מינסקי סנדרוביץ' (נולדה ב-3 במאי 1926) היא סופרת וניצולת שואה. היא כתבה שלושה ספרים על קורותיה בשואה: "הכלוב", "החיים" "וגברת השואה".
ראשית חיים
ריבקל'ה ריבה מינסקה נולדה בלודז' שבפולין לאברומלה ונחה מינסקה. ריבה נולדה ב-3 במאי 1926. היא הייתה הרביעית מבין שבעה ילדים: שאנלה, יענקלה ומלה קדמו לה; האחים מוטלה, מוישל'ה ולייבלה צעירים ממנה. אביה של ריבה, אברומלה מינסקה נפטר זמן קצר לאחר לידתו של מוישלה.
מלחמת העולם השנייה
לאחר שבוע הועברה ריבה למחנה עבודה במיטלשטיין. שם היא לקתה בהרעלת דם מחיתוך ידה, ומכיוון שהעניקה השראה לאחרים סביבה לעבוד קשה יותר, היא אושפזה במקום להיהרג. כשהחלימה היא נשלחה למחנה העבודה במחנה הריכוז גראפנורט עד סוף המלחמה. המחנה שוחרר על ידי הצבא האדום. היא עברה לארצות הברית והקימה משפחה.
לאחר המלחמה
לאחר השחרור חזרה רות עם חברים מהמחנה ללודז'. הם גילו כי בתיהם לשעבר היו מאוכלסים על ידי אנשים שרכשו את הבתים לאחר שהיהודים גורשו למחנות. רות וחברותיה החליטו לברוח לאחר שנודע להן כי ניצולי המחנות היהודים הם יעדים לרצח. הם שהו בדירה נטושה עם ניצולים אחרים.
היא הכירה את בעלה לאחר המלחמה. הזוג הטרי התארגן להובלה למחנה עקורים בגרמניה, שם ילדו בני הזוג שני בנים. גם בזמן שהותה במחנה, התאחדה רות עם אחיה ואחיותיה (שאנלה, יענקל'ה ומלה) שנמלטו לרוסיה.
לאחר מכן המשפחה היגרה לארצות הברית, שם נולדו שני ילדים נוספים. המשפחה התיישבה בקומאק, ניו יורק ושם היא עדיין מתגוררת עם בעלה. מדי פעם היא מספרת את קורות חייה בפני תלמידים.
אלקה דה לוי
אלקה דה לוי (בהולנדית: Elka de Levie; 21 בנובמבר 1905 – 12 בדצמבר 1979) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. היהודיה היחידה בנבחרת ההתעמלות האולימפית ההולנדית, שניצלה ב.
קורות חיים
דה לוי נולדה באמסטרדם ב-1905. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס והלנה קלוט-נורדהיים), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דה לוי זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, הייתה דה לוי ניצולת השואה היחידה. שלוש מתעמלות נספו במחנה סוביבור (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת ומאמנן קלירקופר ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
ב-1929 התחתנה עם אנדראס אברהם בואז ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1943. אלקה דה לוי ובנותיה שרדו את השואה לאחר ששהו במחבוא במהלך המלחמה. היא נפטרה באלמוניות בשנת 1979 באמסטרדם.
מישל אלכסנדר
מישל אלכסנדר (באנגלית: Michelle Alexander; נולדה ב-7 באוקטובר 1967) היא סופרת, עורכת דין לזכויות האזרח, ופרופסורית אורחת באיחוד הסמינרים התאולוגים בניו יורק. היא מפורסמת בעיקר בזכות ספרה, אשר יצא לאור ב-2010, "חוקי ג'ים קרואו החדשים - כליאה המונית בעידן של עיוורון צבעים", והיא כותבת טור דעה בהניו יורק טיימס.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולדה בשיקגו, אילינוי, לזוג מעורב בין-גזעי שנישא בשנת 1965, בעקבות חקיקת חוק זכויות האזרח (1964); אף על פי כן, אמה הלבנה נושלה לאחר מכן ממשפחתה והוחרמה מהכנסייה שלה. אלכסנדר למדה בבית הספר התיכון באשלנד, אורגון, עם אחותה הצעירה, ד"ר לסלי אלכסנדר, שהפכה לפרופסורית להיסטוריה ולימודים אפרו-אמריקאים באוניברסיטת אורגון, ומחברת הספר "אפריקאים אמריקנים? זהות שחורה בניו-יורק, 1784-1861" שיצא לאור ב-2008.
לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת ואנדרבילט, שם למדה בסיוע מלגת טרומן, למדה אלכסנדר משפטים בבית הספר למשפטים בסטנפורד.
ב-2002 נישאה אלכסנדר לקרטר מיטשל סטיוארט, בוגר אוניברסיטת סטנפורד ובית הספר למשפטים בהרווארד. סטיוארט היה אז שותף בכיר במקוטצ'ן, דויל, בראון ואנרסן, משרד עורכי דין בסן פרנסיסקו ומאוחר יותר היה תובע פדרלי במחוז הדרומי של אוהיו. אביו הוא חבר לשעבר במועצת המנהלים של הניו יורק טיימס. לזוג שלושה ילדים.
קריירה
אלכסנדר כיהנה כמנהלת "פרויקט צדק חברתי-גזעי", באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות של צפון קליפורניה, אשר הוביל קמפיין לאומי נגד גזענות משטרתית. היא ניהלה את הקליניקה לזכויות האזרח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד והייתה עוזרת משפטית של השופט הארי בלקמן בבית המשפט העליון של ארצות הברית ושל השופט אבנר מיקווה, בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. היא הייתה שותפה במשרד עורכי הדין " Saperstein, Goldstein, Demchak & Baller" והתמחתה בתובענות ייצוגיות בגין אפליה על בסיס גזע ומגדר.
אלכסנדר היא חברת סגל של איחוד הסמינרים התאולוגים בניו יורק, כפרופסור אורחת בנושאים של צדק חברתי.
בשנת 2018 החלה לכתוב בשכר טור דעה בהניו יורק טיימס. ובינואר 2019 עוררה סערה בעקבות טור שכתבה בשם "הגיע הזמן לשבור את השתיקה בנוגע לפלסטין". את הטור סיימה בכך שבשנה הקרובה היא מתכוונת לדבר על עוולות של אי צדק שמתרחשות מעבר לגבולות ארצות הברית ובמיוחד אלה שממשלת ארצות הברית מממנת.
"חוקי ג'ים קרואו החדשים"
ב-2010 פרסמה אלכסנדר את ספרה "חוקי ג'ים קרואו החדשים – כליאה המונית בעידן של עיוורון צבעים". במרכז הספר מוצגת תזה שהיא מעין כתב אישום כנגד מדינות הדרום בארצות הברית, אשר לטענת אלכסנדר החליפו, בעקבות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, את חקיקת ההפרדה הגזענית באכיפה נוקשה של הדין הפלילי בהתבסס על אפיון גזעי של חשודים וכך, בחסות מדיניות נייטרלית כבכיכול כמו ״המלחמה בסמים״, ארצות הברית המשיכה באופן עקיף את מדיניות הסגרגציה והאפליה הגזעית שאפיינו את חוקי הגזע שבוטלו רשמית באמצע שנות ה-60. ספרה מתרכז בכליאה המונית של גברים אפרו-אמריקנים על פשעים שונים. אלכסנדר כותבת, "לגזע יש בהחלט תפקיד מרכזי, תפקיד מכריע אפילו – במערכת הנוכחית, אבל לא בגלל מה שבדרך כלל מוכר כדעה קדומה עוינת. מערכת שליטה זו תלויה הרבה יותר באדישות גזעית (המוגדרת כחוסר חמלה והתייחסות לגזע ולקבוצות גזע) מאשר עוינות גזעית – תכונה שהיא למעשה חולקת עם מערכות קודמות לה" "חוקי ג'ים קרואו החדשים" מתאר את האופן שבו היא מאמינה כי מיעוטים מדוכאים "כפופים לאפליה חוקית בתעסוקה, בדיור, בהטבות ציבוריות ובשירות המושבעים, בדיוק כפי שהיו פעם הוריהם, סביהם וסבי סביהם".
ב-2012 יצא "חוקי ג'ים קרואו החדשים" במהדורה נוספת בכריכה רכה עם הקדמה מאת פרופסור קורנל וסט. החל ממרץ 2012 הוא כיכב ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במשך שישה שבועות והוא הגיע גם למספר 1 ברשימת רבי המכר של הוושינגטון פוסט באותה שנה. הספר הפך לחלק מהשיח והביקורת האקדמיים.
בסתיו 2015 קראו כל תלמידי השנה הראשונה שנרשמו לאוניברסיטת בראון את הספר כחלק מתוכנית קריאת החובה של הקמפוס ביוזמת דיקן המכללה והצבעת הסגל.
"Hidden Colors 2"
אלכסנדר הופיעה בשנת 2012 בפרק בסדרת התעודה "צבעים מוסתרים 2: הניצחון של המלנין", שבו היא דנה בהשפעה של כליאה המונית על קהילות שחורות.
8 במרץ
8 במרץ הוא היום ה-67 בשנה (68 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 298 ימים.
אף אחד לא יירדם ביער
אף אחד לא יירדם ביער (בפולנית: W lesie dziś nie zaśnie nikt) הוא סרט אימה וסלאשר פולני. ביים אותו ברטוס מ. קובלסקי, לפי תסריט שנכתב על ידי מ. קובלסקי, יאן קוויצ'ינסקי ומירלה זרדקביץ' ולפי הפקה שנעשתה על ידי קוויצ'ינסקי. בסרט מככבים יוליה ויניאווה-נרקביץ', ויקטוריה גאשיבסקה ומיכל לופה.
את "אף אחד לא יירדם ביער" העלו לנטפליקס ב-28 באוקטובר 2020. סרט ההמשך, "אף אחד לא יירדם ביער 2", הועלה לנטפליקס בשנת 2021.
עלילה
הסרט מתחיל כאשר ניתן לראות אישה שוטפת בגדים ספוגים בדם בגיגית מלאה במים. דוור שזה עתה הגיע מבחין בקולות משונים ממרתף הבית. לאחר שהוא חושד שמישהו לכוד שם למטה, הדוור עושה את טעותו כשהוא קורע לוח שחוסם את הכניסה ונכנס למרתף. לאחר מכן, הוא נגרר על ידי כוח בלתי נראה לתוך המרתף ונעלם.
שלושים שנה לאחר מכן, מוקם באזור מחנה ללא טלפון לבני נוער כאשר כל בני הנוער מגיעים ומוסרים את הטלפונים שלהם לראשי המחנה. בני הנוער משובצים לקבוצות. זושיה, נערה שקטה ומופנמת משובצת עם יולק, אניאלה, ברטק ודניאל.
מדריכת הקבוצה, איזה, לוקחת אותם לטיול של שלושה ימים בלב היער. כבר אז זושיה מרגישה קצת מוזר כאשר היא רואה יד לא אנושית מסתתרת מאחורי אחד העצים, אבל חושבת שהיא דמיינה. מאוחר יותר הקבוצה מוצאים גווייה של צבי במצב מוזר.
באותו הזמן, האישה מתחילת הסרט, מנסה לגרור גופת זאב בביתה, ואז היא נופלת בטעות למרתף. שם דמות מוסתרת לוקחת ממנה את השרשרת והורגת אותה.
בערב הקבוצה מקימה מחנה ליד האגם וכל אחד מספר על ההתמכרות שלו למסכים. באמצע הלילה דניאל הולך לכיוון של האגם יחד עם סיגריה וטלפון שהוא הגניב. הוא פוגש באניאלה והשניים מקיימים יחסי מין. לאחר שהם מסיימים אניאלה חוזרת לאוהל שלה ודניאל נשאר לבד. ואז דמות של איש מעוות וענק, שעורו מכוסה ביבלות, מגיע, ומכה למוות את דניאל. בבוקר שאחרי דניאל לא נמצא בשום מקום. איזה מחליטה לפצל את הקבוצה. היא לוקחת איתה את יולק וזושיה ומשאירה את ברטק ואניאלה במחנה במידה ודניאל יחזור.
זושיה, איזה ויולק מגיעים לבקתה מתחילת הסרט והם נכנסים לשם לבקש עזרה. הם נכנסים למרתף ומוצאים שם את גופתו המושחתת של דניאל. הרוצח נכנס למרתף ותוקף את החבורה. זושיה ויולק בורחים מהחלון בעוד איזה נשארת מאחור על מנת להשיג את הטלפון של דניאל כדי להתקשר לעזרה. אבל היא נכשלת ונרצחת על ידי הרוצח. זושיה ויולק בורחים אל תוך היער.
זושיה ויולק מוצאים בקתה בה גר איש זקן שמסכים להחביא אותם. הוא מספר להם שהרוצחים היו שני ילדים קטנים שגרו ביער עם אמא שלהם. הילדים מצאו מטאור והביאו אותו לביתם והחביאו אותו מתחת למיטה שלהם. בלילה נוזל שחור שדלף מתוך המטאור דולף החוצה ונכנס לגוף של האחים, מעוות את גופם והופך אותם לטורפים אלימים. בבוקר אימם גלתה שהם אכלו את הכלב במרתף ונועלת אותם שם. ומאז היא צדה חיות ומביאה להם אותם לאכול.
זושיה ויולק מחליטים לחזור למרתף של האחים לקחת את הטלפון של דניאל ולהתקשר לעזרה. יולק יוצר הסחת דעת בדלת הכניסה בעוד זושיה נכנסת למרתף דרך החלון. היא מוצאת את הטלפון של דניאל אבל לפני שהיא מספיקה להשתמש בו נגמרת הבטריה. הרוצח נכנס למרתף ותוקף את זושיה עד שמאבדת הכרה. יולק מנסה להיאבק בו אבל הרוצח עוקר את לשונו ודוקר אותו בבטן. זושיה מתעוררת קשורה לקיר לצד יולק הגוסס. הוא מבקש ממנה שתהרוג אותו ותסיים את הסבל שלו. בלב כבד זושיה משתמשת בסכין כדי להרוג אותו. לאחר מכן היא משתמשת בסכין כדי לפתוח את המנעול של השרשרת, לוקחת מצ'טה שהייתה על השולחן לצד גופתו של דניאל ועולה למעלה.
שם היא רואה את אחד הרוצחים ישנים. היא דוקרת אותו למוות עם מצ'טה ובורחת מהבקתה. בינתיים האיש הזקן שומע רעשים חזקים מבחוץ. הוא יורה לכיוון הדלת שלו אבל כאשר פותח אותה מסתבר שהוא ירה למוות בברטק.
בעוד זושיה בורחת היא פוגשת בשוטר שמסכים לקחת אותה לעיר. בזמן הנסיעה שלהם השוטר בטעות דורס את התאום השני. הוא אינו מקשיב לאזהרות של זושיה ויוצא מהניידת להגיש עזרה. ואז הוא נרצח על ידי התאום השני. זושיה, נעולה במושב האחורי, שוברת את החלון, יוצאת מהניידת ונכנסת למושב הנהג ומתחילה לסעור בעוד התאום תוקף אותה מגג הניידת. זושיה מצליחה להפיל אותו לכביש ודורסת אותו כמה פעמים עד שזה מת. אחרי וידוי הריגה זושיה נוסעת לכיוון העיירה.
בלילה, הרוצח שזושיה לכאורה דקרה למוות מתעורר וצופה במשטרה מגיעים אל ביתו.
השכרות VOD
"אף אחד לא יירדם ביער" היה אחד מהסרטים המושכרים ביותר בנטפליקס האמריקאי זמן קצר לאחר הקרנת הבכורה שלו. בנוסף לכך, הוא היה לאחד מעשרת הסרטים הנצפים ביותר בפלטפורמה כאשר יצא.
סרט המשך
במרץ 2021, נטפליקס אישרה שקובלסקי וצוותו החלו רשמית בהפקה של סרט ההמשך, "אף אחד לא יירדם ביער 2". הוא יצא לאור באוקטובר 2021.
תהילים פ"ד
תהילים פ"ד הוא המזמור ה-84 בספר תהילים וחלק מאחד עשר המזמורים המיוחסים לבני קורח.
תוכן המזמור
מזמור פ"ד מורכב משלושה עשר פסוקים ומחולק לשני חלקים:
א'-ח'
המזמור נפתח בתיאורי המשוררים את כיסופיהם ואהבתם לבית המקדש ולאלוהים: "נִכְסְפָה וְגַם כָּלְתָה נַפְשִׁי לְחַצְרוֹת ה' לִבִּי וּבְשָׂרִי יְרַנְּנוּ אֶל אֵל חָי" (ג'). המשוררים מהללים את יושבי בית ה': "אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ עוֹד יְהַלְלוּךָ סֶּלָה" (ה'), וגם את עולי הרגל: "יֵלְכוּ מֵחַיִל אֶל חָיִל יֵרָאֶה אֶל אֱלֹהִים בְּצִיּוֹן" (ח').
ט'-י"ג
החלק השני של המזמור נפתח בהזכרת בקשת המשוררים בקיצור: "מָגִנֵּנוּ רְאֵה אֱלֹהִים וְהַבֵּט פְּנֵי מְשִׁיחֶךָ" (י'). לאחר ההזכרה מדגישים המשוררים כי עדיף לשבת אפילו בסף בית ה', מלשבת באהלי רשע: "כִּי טוֹב יוֹם בַּחֲצֵרֶיךָ מֵאָלֶף בָּחַרְתִּי הִסְתּוֹפֵף בְּבֵית אֱלֹהַי מִדּוּר בְּאׇהֳלֵי רֶשַׁע" (י"א).
המזמור נחתם בציפיית המשוררים: "כִּי שֶׁמֶשׁ וּמָגֵן ה' אֱלֹהִים חֵן וְכָבוֹד יִתֵּן ה' לֹא יִמְנַע טוֹב לַהֹלְכִים בְּתָמִים (י"ב), ה' צְבָאוֹת אַשְׁרֵי אָדָם בֹּטֵחַ בָּךְ" (י"ג).
בתפילה היהודית
קטע התפילה "אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ" (בקיצור 'אשרי') נפתח בפסוק ה' בפרק.
"אַשְׁרֵי" נאמר פעמיים בתפילת שחרית (בפסוקי דזמרא ולפני קדושה דסידרא, בשבת ויום טוב שאין אומרים קדושה דסידרא בשחרית, אומרים אותו לפני הוצאת ספר תורה), וכן בתחילת תפילת מנחה, וברוב הקהילות בפתיחת הסליחות.
על הפסוק האחרון בפרק נאמר בתלמוד הירושלמי. בשל כך, הוא משולב בקטעי תפילה רבים ובהקשרים רבים, למשל בפסוקי דזמרא, בקדושה דסדרא, בסדר הסליחות, בסדר פיטום הקטורת ובטקס ההבדלה במוצאי שבת.
בתרבות
הביטוי: "ילכו מחיל אל חיל" נובע מפסוק ח' בפרק:
אריה רחמימוב
ביוגרפיה
אריה רחמימוב נולד בקזנלק שבבולגריה לפרסיאדו רחמימוב ואירנה (רפאל) רחמימוב. הוא עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1949. המשפחה התגוררה תחילה ביפו ואחר כך בתל אביב, שבה למד בתיכון עירוני א'.
בין 1961 ל־1963 למד בטכניון בחיפה וב־1963 נסע לפינלנד ללמוד אדריכלות לתואר שני במכון הטכנולוגי של הלסינקי (כיום אוניברסיטת אלטו). לאחר סיום לימודיו השתלם במשרד של האדריכל ולי פאאטלה שם הכיר את אשתו, האדריכלית סלמה רחמימוב.
רחמימוב סיים את לימודיו ב-1969. ב-1970 חזר לישראל ופתח משרד אדריכלים עצמאי בירושלים בשותפות עם אשתו.
מ־1970 עד 1978 שימש כמרצה בכיר בטכניון בחיפה. בשנים 1978–1980 כיהן כראש היחידה לאדריכלות מדברית במכון לחקר המדבר, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שם פיתח טכנולוגיות לתכנון מדברי ואת בית הבוץ הראשון בישראל, בשיתוף עם מייק קפלן, מתי קונס, נעמי בורנשטיין ואלי אילן. בשנות השמונים והתשעים היה חבר פקולטה-מבקר ומרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ניו מקסיקו ואוניברסיטת שטוטגרט. כמו כן, הרצה באוניברסיטאות שונות בעולם בנושאי שימור ותכנון מדברי.
רחמימוב שימש כחבר בוועדה מחוזית לתכנון במחוז ירושלים בשנים 1986–1992. ב־2011 נבחר כיושב ראש הוועדה הישראלית למורשת עולמית באונסק"ו ושימש בתפקיד עד 2014.
פעילות מקצועית
עבודותיו של רחמימוב מתמקדות בתכנון אורבני ומבני ציבור, חלק ניכר מעבודותיו מגלמות עקרונות של שימור ותכנון המתאים עצמו למרחב הטבעי והאקלימי, והן נוכחות בערים ויישובים רבים בישראל.
תכנון אורבני
רחמימוב היה מהראשונים בארץ להציע תכנון סביב אגני היקוות נחלים תוך ראיית הנחל כציר התכנון. בין הפרויקטים המיישמים גישה זו ניתן למנות תוכנית מתאר לנחל הירקון ותוכנית אב לאגן הירקון, תוכנית אב לנחל קדרון, תוכנית לבקעת בית נטופה ותוכנית אב לפיתוח נחל באר שבע. בתוכניות אלו הנחל ואגן ההיקוות שלו מהווים ציר חיבור ליישובים הסובבים אותו המאפשר לתושביהם נגישות למקומות תעסוקה ופנאי.
תוכניות נוספות כוללות בין היתר תוכניות לערים עתיקות שבהם הדגש הוא בתחום השימור והממשק ההיסטורי כדוגמת תוכנית מתאר לפיתוח שימור ותיירות לנצרת, תוכנית מתאר לעכו העתיקה (אשר הוכרה בעקבותיה כאתר מורשת תרבות עולמית של אונסק"ו), תוכנית לעיר העתיקה בבאר שבע וכן תוכניות אב נפתיות לאשקלון ולנגב.
תכנון מבני ציבור
נדבך נוסף בעבודתו הוא תכנון ושימור מבנים המהווים חיבור לאתרים היסטוריים, מדגישים את חשיבותם, ומקנים לתושבים החיים בסביבתם פונקציונליות בהווה. כדוגמת בניין אכסניית הנוער (אנ"א) בעכו העתיקה המשמשת את התיירים המגיעים לעיר, רצף טיילות בהר הזיתים ובעיר העתיקה בירושלים, הקונכייה האקוסטית ובריכת הסולטן בירושלים אשר שימשה בעבר לקיום הופעות וקונצרטים (כיום ההופעות נערכות ללא המבנה שאינו מוקם יותר), רחבת שער האריות, פיתוח ושימור קבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה.
רחמימוב תכנן מספר פרויקטי שימור בסין, עבור ממשלת סין ביניהם: תוכנית אב לפיתוח ושימור קברי שושלת מינג בביג'ינג, תכנון ארמון "Da ming Gong" בשיאן, תוכנית פארק מורשת בעיר ננג'ינג (כולל שיקום Great Bao’en Temple).
רחמימוב ומשרדו זכו להכרה בתחרויות תכנון שונות בישראל ומחוצה לה.
פרסם מאמרים שונים בנושאי שימור ותכנון מדברי.
רחמימוב מתגורר בירושלים. הוא אב לשלושה. אחיו הוא הרופא וחוקר מערכת העצבים, חתן פרס ישראל, פרופסור רמי רחמימוב.
דן אדרקה
דן אדרקה (יליד 1950) הוא רופא פנימי ואונקולוג ישראלי, מדען, פרופסור לאונקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב. הקים בשנת 2003 ומנהל את היחידה לגידולי דרכי העיכול במרכז הרפואי תל השומר, יועץ ביחידה לרגולציה של התא במכון ויצמן, חבר בקבוצה האירופאית לקביעת ההנחיות בינלאומיות לטיפול בגידולי המעי הגס.
מתחומי עיסוקו: גידולים סרטניים במערכת העיכול (גידולי המעי הגס, גידולים בקיבה, גידולים בוושט, גידולים בכבד, גידולים ברקמת החיבור של מערכת העיכול (GISTs)).
ביוגרפיה
יליד 1950. אדרקה הוא בוגר בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב (1975–1968). שירת בצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, כרופא צבאי בתפקיד קרבי ובהמשך עסק במחקר ופיתוח של חיל הרפואה (1979-1976).
במקביל לעבודתו בבית החולים איכילוב, בין השנים 1995–1983 עסק אדרקה במחקר בסיסי במכון ויצמן, במסגרתו היה שותף לפטנט אשר הביא לפיתוח תרופה לטיפול בדלקת פרקים, בשם אנברל.
בין השנים 1987–1989 המשיך אדרקה במחקר בניו-יורק, במרכז הרפואי אוניברסיטת ניו יורק (NYU). לאחר שחזר ארצה, המשיך במחקר במכון ויצמן במקביל לעבודתו ברפואה פנימית בבית חולים איכילוב.
בין השנים 1993–1998 התמחה באונקולוגיה במכון האונקולוגי בבית החולים איכילוב.
בין השנים 2003–1998 ניהל את המחלקה האונקולוגית בבית החולים איכילוב.
אדרקה יועץ מדעי במכון ויצמן למדע (משנת 2015 - הווה).
אדרקה יועץ לחברה העוסקת ברפואה מולקולרית מותאמת אישית – חברת אונקוטסט – טבע (2017 - הווה).
משנת 2014 אדרקה יועץ מדעי לחברות תרופות ועוסק במחקרים בינלאומיים עם צרופי תרופות ביולוגיות ואימונולוגיות חדשניות לקידום הטיפול בגידולי המעי הגס והרקטום, הקיבה וגידולי הלבלב. במסגרת זו אדרקה משלב את הביולוגיה האימונולוגיה והביולוגיה מולקולרית של גידולי דרכי העיכול.
בשנת 2017 הוענק לאדרקה פרס הרופא המצטיין – מבית החולים שיבא.
ממחקריו
בין מחקריו, מחקרים שמטרתם מניעת הישנות גידולי המעי הגס, מניעת הישנות גרורות כבדיות ומציאת שילוב תרופתי יעיל לטיפול בגידולי הלבלב.
אדרקה ביצע מחקרים מדעיים בתחום ה – (Tumor Necrosis Factor" (TNF" (בשיתוף עם מכון ויצמן). פרסם כ-150 מאמרי מחקר בעיתונים מדעיים.
אדרקה הראה שהשילוב בין התרופה הביולוגית (אווסטין או ארביטוקס) לכימותרפיה הוא זה שמשפיע על תוחלת החיים ועל יעילות הטיפול
Apache (סינגל)
Apache (אפאצ'י) הוא קטע כלי שנכתב על ידי המלחין הבריטי ג'רי לורדן וזכה לגרסאות מוקלטות רבות, הבולטת בהן הוקלטה ביוני 1960, בביצוע להקת הצלליות (The Shadows). Apache עמד בראש מצעד הסינגלים הבריטי במשך חמישה שבועות. בגיליון מרץ 2005 של ירחון המוזיקה Q הופיע Apache במקום 96 ברשימת 100 קטעי נגינת גיטרה הטובים בכל הזמנים.
בצפון אמריקה זכה ביצועו של גיטריסט הג'אז הדני יורגן אינגמן (Jørgen Ingmann) לפופולריות רבה. בשנת 1961 הפיק אינגמן גרסת כיסוי ל-Apache אשר הגיעה למקום השני במצעד להיטי הפופ האמריקאי בילבורד הוט 100 ולראש מצעד הלהיטים (CHUM) בקנדה. גרסת כיסוי של Apache על ידי להקת Incredible Bongo Band, אשר הוקלטה בשנת 1973, כונתה בשם "ההמנון הלאומי של ההיפ הופ". אף שהקלטה זו לא הפכה ללהיט מיד עם פרסומה, מקטע התיפוף הארוך באמצעה נלקחו דגימות רבות לקטעי היפ הופ, ראפ ודאנס רבים בשנות ה-80.
גרסת הצלליות
תחילה חשב מפיק הסינגל כי עדיף שמנגינת The Quartermaster's Stores שאותה הקליטה הלהקה תהיה על האיי-סייד, אולם שינה דעתו לאחר שבתו העדיפה את נגינת Apache. נעימת Apache הייתה השראה לדור של גיטריסטים ונחשבת כסינגל הרוק הבריטי בעל ההשפעה הרבה ביותר לפני עידן הביטלס. אף חברי להקת הצלליות ציינו בראיון שנתנו בשנת 1963 לירחון NME כי נעימת Apache מייצגת יותר מכל את הצליל הייחודי של הלהקה.
כיכר מגנוליה
כיכר מגנוליה (במקדונית: Плоштад Магнолија) הוא מרחב ציבורי וכיכר העיר של ביטולה במקדוניה הצפונית, הממוקמת בסמוך למגדל השעון. מסביב לכיכר, בתים ישנים בסגנון אדריכלי מקדוני עות'מאני המאכלסים משרדים, בתי קפה וברים.
בביטולה, שהייתה מרכז תרבות מרכזי באימפריה העות'מאנית, יש מבנים מעניינים מזמן שלטון הטורקים, מהם רבים ברחוב מיין ובכיכר מגנוליה.
בכיכר נמצאת גם גלריית אמנות "מגאזה" ו"בניין הזכוכית".
עיריית ביטולה, בשיתוף פעולה עם ממשלת מקדוניה הצפונית, הציבו בכיכר את האנדרטה לכבוד מייסד הרקליאה שגובהה 8.5 מ', ומסביב לה מזרקה ועליה סמל שמש ורגינה וספסלי ישיבה ומנוחה.
צבעון פרידמן
צבעון פרידמן (שם מדעי: Pseudochromis fridmani) הוא דג מים מלוחים מהים האדום ממשפחת הצבעוניים, הוא נקרא על שם דוד פרידמן, מאנשי המצפה התת-ימי באילת שהגדיר אותו לראשונה בשנת 1968.
גודלו של דג בוגר כ-8 ס"מ והוא פופולרי בקרב מגדלי דגים בשבי. הדג בצבע סגול מתכתי, עם פס שחור אופקי מהשפה ועד אחרי העין. הדג כשר למאכל.
נבחרת תוניסיה בכדוריד
נבחרת תוניסיה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של תוניסיה. ליגת הכדוריד פעילה בתוניסיה החל משנת 1953 ונבחרת התחילה את דרכה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הנבחרת זכתה 10 פעמים האליפות אפריקה בכדוריד וזכתה במדליה בכל אליפות שהשתתפה. הנבחרת השתתפה ב-16 אליפויות העולם בכדוריד והייתה הנבחרת האפריקאית השנייה שהעפילה לחצי הגמר. במשחקים האולימפיים היא הצליחה להגיע למקום השמיני. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת הייתה מדורגת במקום ה-17 עם 48 נקודות
חורפן (סוג)
חורפן (שם מדעי: Neovison) הוא סוג טורף ממשפחת הסמוריים, בו מצוי כיום רק המין חורפן אמריקאי (Neovison vison), אך בעבר השתייך לסוג גם המין חורפן ים (Neovison macrodon). הוא כלול בקבוצה הלא טקסונומית "חורפן", בה כלול גם המין חורפן אירופי מהסוג סמור (Mustela), בו נכלל גם המין האמריקאי במקור.
מיני החורפן ידועים בפרוותם העבה והחמימה, ממנה נוצרה תעשיית פרוות יוקרתיות שדיללה את אוכלוסייתם עד שהחורפן האמריקאי הפך למוגן בטבע. החורפנים הם יונקים מימיים מותאמים לחיים בנהרות ובביצות והמין הימי חי גם בחוף הים. שני המינים קיימים רק באמריקה הצפונית, אך החורפן האמריקאי הופץ בידי האדם לאזורים נוספים.
ישיבת שארית יוסף
ישיבת שארית יוסף הייתה ישיבה חרדית-ספרדית ותיקה ששכנה בעיר באר יעקב, בין השנים ה'תשכ"ד-ה'תשפ"ב. הישיבה הוקמה על ידי הרב נסים טולדנו.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשכ"ד (1964) על ידי הרב נסים טולדנו, תלמידו של הרב אלעזר מנחם מן שך. הרב טולדנו רצה להקים ישיבת דגל עבור בני עדות המזרח, כעין ישיבת פוניבז' בציבור הליטאי. הרב שך כתב לרב טולדנו מכתב תמיכה. לתמיכה זו הצטרפו גם הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב יוסף שלמה כהנמן.
הישיבה נפתחה בבית הכנסת לדרמן בבני ברק, ולצורך מגורי הבחורים נשכרו דירות ברחוב רשב"ם. בקיץ תשכ"ה נתרם בניין לישיבה בעיר באר יעקב, שבו הישיבה שוכנת עד היום.
הרב נסים טולדנו כיהן כראש הישיבה עד פטירתו ב-2012. בנו, הרב יוחנן טולדנו, נתמנה לראש ישיבה אחריו. כראש ישיבה כיהן גם הרב עמנואל טולידאנו.
באב ה'תשפ"ב נסגרה הישיבה, ולמבנה הישיבה עברה ישיבת דברי חיים של הרב יעקב ויזמן.
רבני הישיבה
סבו של הרב נסים, הרב רפאל ברוך טולדנו, מסר בישיבה שיעורים.
הרב שמואל הלל דרבקין כיהן כמשגיח בישיבה במשך כיובל שנים.
הר"מים הם הרב יעקב אוחיון והרב רחמים צעידי. המשגיח הוא הרב אברהם גוטמן. בעבר לימדו בישיבה הרב אברהם יצחק קוק, ראש ישיבת מאור התלמוד, הרב מיכאל חסין, ראש ישיבה לצעירים רחובות והרב אברהם מנחם, רבה של מגדל העמק.
כביש 3199
כביש 3199, המכונה גם בשם כביש ערד-מצדה, הוא כביש נופי המשמש ככביש רוחב מקומי במדבר יהודה ומקשר בין העיר ערד למצדה. הכביש נפתח לתנועה ב-1970. כביש זה הוא מהארוכים שבכבישים המקומיים בישראל. אורכו של הכביש הוא כ-18 ק"מ. הכביש צר ומפותל ויורד גובה של כ-600 מטר. בשל כך הוא משמש לעיתים כמסלול רכיבה אתגרי לרוכבי אופניים ואופנועים.
תוואי הכביש
באזור הכביש נמצאים מספר אתרים, בהם בית הקברות של ערד, בריכת צפירה וכפר הנוקדים. הכביש עובר בין היתר בבקעת קנאים ובחלקו הצפוני של הר קנאים. בחלקו התחתון של הכביש הוא עובר במקביל לנחל מצדה. כשני ק"מ מערד חותך את הכביש תחילתו של נחל רחף עליון המתפתל ומתחתר במקביל לכביש. לקראת מצדה מתפתל הכביש במעלה הר בן יאיר ויורד בתלילות כ-200 מטר.
צעדת מצדה / צעדת ערד-מצדה
משנת 1966 נערכת מדי שנה צעדה אל המצדה וממנה לערד או להיפך. בתחילה הייתה הצעדה נערכת במעלה המצדה ומשם במעלה הדרך אל ערד עוד בטרם נסלל הכביש או במסלול קצר יותר מהר קנאים אל המצדה. כיום נערכת הצעדה מערד למצדה על תוואי הכביש כאשר ביום קיום הצעדה נסגר הכביש לתנועת כלי רכב. משנות ה-90 נקראת הצעדה על שמו של רב-סרן בן העיר ערד שנפל בקרב בלבנון.
חורפן ים
חורפן ים (שם מדעי: Neovison macrodon) הוא מין נכחד ממשפחת הסמוריים, אשר חי במימי מפרץ מיין במזרח אמריקה הצפונית, בקרבת ניו אינגלנד, וייתכן שהיה מצוי באזורים נוספים, דרומיים יותר, במשך תקופת הקרח האחרונה. חורפן זה השתייך לסוג חורפן, ממנו שרד רק המין חורפן אמריקאי, ולא לסוג הסמורים הרגילים (Mustela).
החורפן דמה בגודלו לחורפן הרגיל אך התקיים סמוך לחוף הים באזורים סלעיים מקונטיקט ורוד איילנד ואכלסו גם את מפרץ פאנדי. ממצאים התגלו גם בנובה סקוטיה וגם במסצ'וסטס. באורח חייו חורפן זה דמה ללוטרות וככל הנראה מילא גומחה אקולוגית דומה. הייתה לו דו-צורתיות זוויגית, בה הזכרים היו גדולים יותר מהנקבות והוא היה מותאם לחיים בחופי הים. הוא ניזון מדגים (בעיקר ממשפחת הקוטוסיים) ומחלזונות ימיים אותם תפס במים. דבר זה ידוע משרידי מזונו שנתגלו כשהם מפוצחים.
יחסי פולין–רוסיה
היחסים בין פולין לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה בפולין. לאחר קריסת ברית המועצות השתפרו היחסים בין המדינות, אולם מאז הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, בין 60%–80% מהפולנים מודאגים מסכסוך עתידי עם רוסיה, אשר עדיין שומרת על השליטה בקלינינגרד.
נסיכות מוסקבה וממלכת פולין
במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 התרחשו כמה מלחמות בין הדוכסות הגדולה של ליטא לנסיכות מוסקבה, וממלכת פולין סייעה לליטא, מה שקירב ביניהם והביא לאחר מכן ליצירת האיחוד הפולני-ליטאי. בתחילת המאה ה-17 פרצה מלחמת רוסיה–פולין (1605–1618), אשר בתחילתה הכוחות הפולנים נחלו מספר הצלחות ונסיך פולני אף הוכרז כצאר רוסי. אך לאור הרצון של זיגמונט השלישי, מלך פולין למשול ברוסיה בעצמו, התומכים הרוסים עזבו את הפולנים, הם גורשו ממוסקבה ובסופו של דבר המטרות של המלחמה מצד פולין לא הושגו. בשנת 1654 פרצה מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) על השליטה בשטחי אוקראינה ובלארוס. המלחמה החלה לאחר פניית האוקראינים להסתפח לרוסיה הצארית, והסתיימה בשנת 1667 עם חתימת הסכם אנדרוסובו. על אף שהאיחוד ניצח ברוב קרבות המלחמה, והשיב לעצמו שטחים שאבדו בתחילתה, הכלכלה הירודה שלו לא יכלה לתמוך במאבק ארוך וקשה, ולאור משבר פנימי ומלחמת אזרחים שפקדו את האיחוד, נאלץ האיחוד הפולני-ליטאי לחתום על הסכם הפסקת אש בתנאים קשים עם רוסיה. המלחמה נסתיימה עם כיבושים נרחבים של רוסיה בשטחי בלארוס ואוקראינה, ותחילת הפיכתה למעצמה באירופה.
האימפריה הרוסית
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, בעקבות ניסיונו של סטניסלאב לשצ'ינסקי לתפוס את כתר המלוכה הפולנית לאחר מותו של אוגוסט השני, מלך פולין. סטניסלאב לשצ'ינסקי נתמך על ידי ממלכת צרפת בראשות חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת, אולם מאידך יריבו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה נתמך על ידי אוסטריה ורוסיה. המלחמה ניטשה בעיקר באיטליה ובחבל הריין, ולבסוף הסתיימה בחוזה וינה (1738) שבו הוכתר פרידריך אוגוסט מסקסוניה כמלך פולין, אך מאידך סטניסלאב לשצ'ינסקי קיבל את דוכסות לורן. כמו כן ספרד חזרה לשלוט בממלכת נאפולי ובסיציליה, בעוד דוכסות פארמה הועברה לשליטת בית הבסבורג.
בשנת 1768 פרצה מלחמת הקונפדרציה של באר, שבמהלכה ניסו חלק מאצילי פולין להגן על פולין מפני ההשפעה הרוסית. האצולה הפולנית נתמכה על ידי צרפת, אולם הם הובסו בשנת 1772, ובעקבות כך התרחשה חלוקת פולין הראשונה. בשנת 1792 ניסו הפולנים לחזק את המדינה, ולהשיב לידיהם את השטחים שנלקחו מהם, ובעקבות כך התרחשו החלוקה השנייה (1793) והשלישית (1795) של פולין, ורוסיה קיבלה את חלק הארי של החלוקות הללו. בשנת 1807 הקים נפוליאון את דוכסות ורשה, אשר הייתה מדינה עצמאית בחסות צרפת, ופולנים רבים לחמו לצד הצבא הצרפתי. אולם לאחר מפלתו של נפוליאון פורקה הדוכסות, ובשנת 1815 הוחלט על צירוף רוב שטחי הדוכסות לרוסיה, כחלק מפולין הקונגרסאית. בשנת 1830 פרץ מרד נובמבר ובשנת 1863 פרץ מרד ינואר, שבהם מרדו הפולנים בשלטון הרוסי, אולם לאחר קרבות עקובים מדם דוכו שתי המרידות, ובשנת 1867 הוקמה נסיכות הוויסלה, שבה בוטלה האוטונומיה פולנית.
מלחמת העולם הראשונה
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הבטיח קיסרה של רוסיה, ניקולאי השני, אוטונומיה נרחבת לעם הפולני. שטחה של פולין הפך לשדה קרב בין הרוסים לבין הגרמנים והאוסטרים, כאשר הרוסים פלשו לגליציה שהוחזקה בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואילו הגרמנים, מצדם, פלשו לשטחי פולין שהוחזקו על ידי הרוסים. בסוף 1915 כבר נסוגו הרוסים מגליציה, ופולין הוחזקה כולה בידי הגרמנים. מעצמות המרכז שאפו לנצל את הרגשות האנטי-רוסיים ששררו בפולין, ומנהיגיהן, וילהלם השני, קיסר גרמניה, ופרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הכריזו על הקמת "ממלכת פולין". משנראה היה כי גורלה של גרמניה נחרץ, וכי כניעתה קרובה, הורתה "מועצת העוצרים" ב-7 באוקטובר 1918 על פירוקה של מועצת המדינה, ועל כוונתה לשאוף ללאומיות פולנית עצמאית. ב-11 בנובמבר 1918 מסרה המועצה את כל סמכויותיה ליוזף פילסודסקי, אשר עמל על הקמת מדינה פולנית עצמאית ומאוחדת, במצב שבו התחרו מספר "ממשלות" שהוקמו באופן עצמאי בשטחים שונים בפולין. שלושה ימים לאחר מכן התפזרה מועצת העוצרים.
בין המלחמות
בפברואר 1919 פרצה המלחמה הפולנית-סובייטית, בין רוסיה הסובייטית אשר עדיין הייתה מצויה בחבלי הקמתה, ובין הרפובליקה הפולנית השנייה אשר זה עתה קמה. ברקע הדברים היה רצונה של פולין להשיג את חבלי הארץ שאיבדה בחלוקתה בסוף המאה ה-18, וניסיון הבולשביקים להחזיר לידיהם חבלי ארץ שאבדו לאימפריה הרוסית במהלך מלחמת העולם הראשונה. עמוק יותר היה השסע האידאולוגי, כאשר בעלות הברית המערביות והעולם כולו ראו בפולין של פילסודסקי משום מחסום בפני ההשפעה הבולשביקית, ופילסודסקי ראה עצמו בחזונו בראש קונפדרציה סלאבית הכוללת את פולין, ליטא, אוקראינה ובלארוס, בעוד לנין ראה בפולין ראש גשר להתפשטות המהפכה הקומוניסטית לתוככי אירופה, ובמיוחד להתחברות אל הפרולטריון הגרמני התוסס והמרדני.