cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טניה טגק
חיים וקריירה
ההופעה של טגק נהייתה פופולרית בפסטיבלים קנדיים עממיים, כמו פסטיבל "Folk on the Rocks" בשנת 2005 ועוד. טגק התפרסמה לראשונה בקנדה ובעולם בעקבות שיתופי פעולה שלה עם הזמרת ביורק, כולל בסיבובי הופעות ברחבי העולם ובאלבום של ביורק משנת 2004: Medúlla. טגק הופיעה גם עם רביעיית קרונוס ועם להקת Shooglenifty וגם הוצגה לקהל הרחב ברשת הטלוויזיה: APTN - רשת הטלוויזיה של העמים האבוריג'ינים.
בשנת 2005, אלבום של טגק בשם "סינה" (Sinaa) (משמעות המילה בשפה האינוקטיטוט: "קצה") היה מועמד לחמישה פרסים בטקס המוזיקה האבוריג'ית בקנדה. בטקס שנערך ב - 25 באוקטובר 2005, זכה האלבום בפרס האלבום הטוב ביותר עבור הפקה, עיצוב האלבום הטוב ביותר וטגק עצמה זכתה בפרס האמן הטוב ביותר בטקס. האלבום גם היה מועמד בטקס פרסי ג'ונו לשנת 2006 לפרס ההקלטה האבוריג'ינית הטובה ביותר. כמו כן ב 2005, טגק שיתפה פעולה עם מספר אמנים בולטים: הזמרת אוקנה טאשאן זאם, זמרת חומאי בסגנון שירה גרונית, עם ווימה סאראי, ועם לאפים השרים בסגנון יוייק מפינלנד, כדי להוסיף קולות שמאניים בהקלטה.
למרות שטגק ידועה בעיקר בזכות השירה הגרונית שלה, היא גם אמנית מעוטרת ואת עבודתה האמנותית ניתן היה לראות במדריך הטלפוני של שנת 2003 בנוסרווסתטל בצפון קנדה.
הבאר של אורד
במיתולוגיה הנורדית, הבאר של אורד (בנורדית עתיקה: Urðarbrunnr) היא באר הממוקמת במרכז אסגארד. הבאר היא אחת משלוש הבארות הנובעות משורשיו של יגדראסיל, עץ העולם.
טניה טגק
חיים וקריירה
האלבום שלה שיצא בשנת 2008 בשם Auk / Blood כולל שיתופי פעולה עם הזמר האמריקאי מייק פטון, ועוד אמנים נוספים. בשנת 2011, טגק הוציאה אלבום שהוקלט בהופעה חיה ונקרא אנוראקטוק. הוא הוקלט במהלך הופעה של טגק בפסטיבל בינלאומי למוזיקה שנערך בוויקטוריה-וויל, עיר במרכז פרובינציית קוויבק.
הבאר של אורד
אדה פואטית
הבאר מוזכרת בפואמה הראשונה באדה הפואטית, ״נבואת הרואה״ (Völuspá), בה נביאה מספרת לאודין אודות בריאת העולם וסיומו. בפואמה הנביאה מספרת לאודין על עץ מילה אדיר המכונה יגדראסיל הנמצא על שפת הבאר של אורד. לצד העץ ישנו אולם בו שוכנות שלושת הנורנות - אורד, ורדנדי וסקולד - וחורצות את גורלות כל היצורים החיים.
טניה טגק
חיים וקריירה
בשנת 2012 טגק ביצעה את מנגינת הנושא עבור תוכנית הטלוויזיה של רשת CBC הקנדית בשם Arctic Air.
הבאר של אורד
אדה פואטית
הבאר מוזכרת שוב בפואמה משלי המרומם (Hávamál) הכוללת אוסף משלים ועצות מפיו של אודין.
טניה טגק
חיים וקריירה
טגק הוציאה את האלבום השלישי שלה, " אנימיזם", ב - 27 במאי 2014 בחברת "Six Shooters Records". אלבום זה נכלל ברשימת המועמדים לפרס פולריס לשנת 2014, מועמדותה הראשונה של טגק לפרס זה, וזכה בפרס על סך 30,000 $ ב - 22 בספטמבר 2014. האלבום זכה גם בפרס על ההקלטה האבוריג'ינית של השנה בטקס פרסי ג'ונו לשנת 2015, וכמו כן היה מועמד לאלבום האלטרנטיבי של השנה בפרס ג'ונו.
הבאר של אורד
אדה פרוזאית
ב"הטעיה של גילבי", החלק השני באדה הפרוזאית, ה"נעלה" מספר למלך גילבי על שלושת שורשי עץ העולם, כל אחד מהם נטוע בבאר אחת - הבאר של מימיר, ורגלמיר והבאר של אורד. השורש המגיע לבאר של אורד הוא השורש שנמצא ברקיע. ה"נעלה" מספר שלבאר זו מגיעים האלים כל יום רכובים על גב סוסיהם, דרך גשר הביפרוסט. בסמוך למעיין ניצב נווה ובו שלוש בתולות: אורד המייצגת את העבר, ורדנדי המייצגת את ההווה וסקולד המייצגת את העתיד. תפקיד הנורנות הוא לגזור את גורלות בני האדם. בנוסף, הנורנות הן האחראיות על הטיפול בעץ.
הבאר של אורד מוזכרת פעמיים ב"שפת השירה", החלק השלישי באדה הפרוזאית. בהופעתה הראשונה, בסעיף 49, מצוטט הסברו של קורמוק אגמונדרסון, משורר איסלנדי בן המאה ה-10, לקנינג (kenning), סוג של מטפורה המאפיינת את שירת הסקאלדים, בין "האש של אודין" ל"חרב". הופעתה השנייה של הבאר היא בסעיף 52. לפי הקטע, סקאלדים עתיקים השתמשו בבאר של אורד כמטפורה למשיח הנוצרי.
טניה טגק
חיים וקריירה
מאז שיתוף הפעולה הראשוני של טגק עם רביעיית קרונוס בשנת 2005, היא הופיעה ביחד עם הרביעייה במקומות שונים ברחבי צפון אמריקה, החל מינואר 2006 בבכורה של הפרויקט Nunavut במרכז צ'אן לאמנויות הבמה בוונקובר, קולומביה הבריטית, דרך פסטיבל האביב של יורק למוזיקה בקרנגי הול שם הציגו יצירה של המלחין דרק צ'אקר בשם "13 משחקי שירה אינואיטית גרונית" (2014). בשנת 2015, טגק הוזמנה לכתוב יצירה עבור הפרויקט של רביעיית הקרונוס בשם "חמישים לפרויקט העתיד".
האלבום הרביעי שלה "גמול" ראה אור באוקטובר 2016. כל הכרטיסים להופעה של טגק בטורונטו בנובמבר של אותה שנה נמכרו מראש.
בחודש דצמבר 2016, קיבלה טגק חברות רשמית במסדר קנדה.
בשנת 2017, טגק ובאפי סיינט-מארי שיתפו פעולה בסינגל בשם "(You Got to Run (Spirit of the Wind", שהופיע באלבום של סיינט מארי שירי הרפואה. השיר היה בהשראת ג'ורג' אטלה, אלוף בריצת מזחלות שלג מאלסקה. טגק הופיעה גם כזמרת אורחת בשירים נוספים באלבום.
בחודש מאי 2018 הכריזה טג'ק על ספרה הראשון, תערובת של סיפורת וזכרונות אישיים שייקרא "ספליט טות", שראה אור בספטמבר 2018 בהוצאת פינגווין רנדום האוס הספר היה מועמד ברשימה הרחבה של טקס פרסי 2018 לפרס גילר מטעם סקוטיהבנק והגיע לרשימת המועמדים המצומצמת עבור טקס הפרסים של אמאזון קנדה לרומן בכורה בשנת 2019.
ניקולה ברהמן
ניקולה ברהמן (בלטבית: Nikola Brahmane; נולדה ב-10 בספטמבר 1998) היא כדורגלנית לטבית המשחקת בעמדת הקשרית באאודה ובנבחרת לטביה.
קריירת נבחרות
ברהמן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ב-21 בספטמבר 2021, בהפסד 0–4 ל.
משה בנימין טומשוב
הרב משה בנימין טוֹמַשׁוֹב (נודע בכינויו: מבי"ט; באנגלית: Morris Benjamin Tomashoff; ז' באדר א' ה'תרל"ח, 10 בפברואר 1878 - ו' בטבת ה'תש"ך, 6 בינואר 1960) היה רב ועורך תורני רוסי-אמריקאי. עורך כתב העת התורני "יגדיל תורה" שראה אור בסלוצק ובהמשך בניו יורק, ומחבר ספר השו"ת "אבני שהם".
ביוגרפיה
נולד בסלוצק לבשא ולאלכסנדר יהושע טומשוב שהיה סוחר ספרים רוסיים. למד אצל ר' נחמיה מסלוצק בישיבה שבבית המדרש ע"ש ר' איסר'קה. שמו התפרסם בסביבה כלמדן, ובשנת ה'תרנ"ד (1894) נלקח בידי רבי ברוך בר ליבוביץ לישיבתו בהלוסק, בה למד עם ראש הישיבה בחברותא מדי לילה. בהמשך למד בישיבת סלובודקה עד נישואיו בשנת ה'תרס"ג (1903) עם בתו של הרב צבי יעקב אופנהיים, רבה של קלם וממייסדי ישיבת טלז. הוא עבר להתגורר במשך כמה שנים בסמוך לחותנו ועשה אצלו שימוש חכמים.
לאחר מכן חזר לסלוצק ולמד בישיבת "עץ חיים" בעיר אצל מיודעו מתקופת סלובודקה, הרב איסר זלמן מלצר שעמד כעת בראש הישיבה. יחד עם רבו זה ערך את כתב העת התורני "יגדיל תורה" שראה אור בסלוצק.
ב-1912 היגר לארצות הברית והתמנה לרב ברובע בראנזוויל בברוקלין שבניו יורק. ארבע שנים לאחר בואו לארצות הברית חידש בניו יורק את הופעת כתב העת "יגדיל תורה" בסדרה חדשה, סדרה זו מכונה לעיתים "יגדיל תורה (ניו יורק)" או "יגדיל תורה הניו-יורקי" כדי לבדלה מיגדיל תורה הסלוצקאי המקורי, בשל היותה סדרה חדשה בעלת מספור גליונות חדש. על גליונות כתב העת נדפסו במקביל מספר השנים לסדרה החדשה והמקורית, כך נדפס בראש גליונות שנת ה'תרע"ז: . בגליונות אלו התרחב קהל הכותבים הטבעי של כתב העת וכלל גם רבנים רבים מרבני יהדות ארצות הברית, לחלקם הוא מהווה במה יחידה בה נדפסו מחידושי תורתם ופסקיהם ההלכתיים.
במקביל ערך קובץ בשם "מגדל תורה", וב-1935 פרסם את ספרו "תיקון גיטין".
נפטר בניו יורק בו' בטבת ה'תש"ך, 6 בינואר 1960.
Take Me or Leave Me
Take Me or Leave Me הוא שיר מתוך המחזמר רנט, שנכתב על ידי המלחין האמריקאי ג'ונתן לארסון. בהפקה המקורית בברודוויי ב-1996, השיר בוצע על ידי אידינה מנזל ופרדי וולקר.
גרסה קולנועית
בעיבוד הקולנועי של הסרט, Take Me or Leave Me מבוצע על ידי אידינה מנזל וטרייסי תומאס. רמיקסים לשיר יצאו ב-11 באפריל 2006.
נכון לספטמבר 2021, גרסה זו הושמעה למעלה מ-36 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הופעות חיות וגרסאות כיסוי
מנזל ביצעה את השיר במספר סיבובי הופעות שביצעה, כדואט עם חבר מהקהל שנבחר באופן אקראי. היא גם ביצעה את השיר בסיומו של הלברית If/Then ב-2014.
לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי:
דיאנה סקריבינה
דיאנה סקריבינה (באנגלית: Diāna Skribina; נולדה ב-3 ביוני 2001) היא כדורגלנית לטבית המשחקת בעמדת הקשרית בFK Olaine ובנבחרת לטביה.
קריירת נבחרות
סקריבינה ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ב-1 בספטמבר 2018, בניצחון 4–0 על.
שעון מטוטלת מעץ
שעון מטוטלת מעץ הוא שעון מטוטלת, אשר התמסורת שלו עשויה עץ.
שעוני מטוטלת מעץ
שעון המטוטלת הראשון הומצא על ידי כריסטיאן הויגנס, בעקבות מחקרו של גליליאו גליליי. עם הופעתם של שעוני העץ של ג'ון הריסון, שהיה חרש עץ ובנה את שעוניו מעץ (אבל גם מחומרים אחרים), נוצרה מגמת-משנה לבניית שעוני מטוטלת מעץ. עם התפתחות המיכון והוזלת מחירם של כלי העבודה, התרחבה מגמה זו וכמה אלפי אנשים בונים היום שעוני-עץ. יש להבדיל בין שעוני-עץ מלאים, שהתמסורת שלהם (גלגלי השיניים ומנגנון העברת הכוח) עשויים מעץ, משעוני מטוטלת, שהתיבה שלהם עשויה מעץ, והמנגנון בנוי ממתכת.
בדרך כלל, בונה שעונים רוכש את גלגלי השיניים ושאר חלקי השעון מיצרן, לפי תקן מוגדר, בעוד שיוצר שעוני העץ יכול לעצב את המנגנון לפי ראות עיניו וכוח היצירה המפעם בו. כמובן שאפשר למצוא חריגים לכאן ולכאן. קיומן של האגודות ההורולוגיות הפך את התמונה למורכבת יותר, כי חברי אגודות אלו בונים שעוני עץ ומתכת בעבודת יד. קיומו של האינטרנט הפך את הידע לחופשי ומספר לא מבוטל של חובבי שעונים ועץ הצטרפו לפעילות זו. רוב בוני שעוני-העץ היום נמצאים באנגליה, ארצות הברית וגרמניה, אבל, יש בוני שעונים גם בספרד, ברזיל, ישראל, רומניה ומדינות נוספות. בניית שעון-עץ נתפסת בעיני רבים כביטוי ליכולת ביצוע בעץ, הנדסה ודיוק.
היסטוריה
שעונים נבנו על ידי בני אדם מאז קדמת דנא. אולם, הערך הנוכחי עוסק רק בשעוני עץ שהם שעוני מטוטלת. אם כך, שעוני המטוטלת הראשונים שעוררו עניין מחד, והיו עשויים עץ מאידך, הם שעוניו של ג'ון הריסון. מאז שג'ון הריסון בנה את שעוני העץ שלו (ב-1713 נבנה השעון הראשון), החלה פעילות בנייה ערה של יוצרים, מעצבים ובוני שעונים של שעוני עץ, שתמסורת המנגנון שלהם עשויה עץ. סביב בניית המחגר וגלגל התזמון התפתחה ספרות ענפה, שיועדה לבתי ספר לבניית שעונים בפרט, ולשענים בכלל. לאחר שהריסון פיתח את מחגר החגב, קמה שורה של ממציאים, אנשי מדע ובוני שעונים, שיצרו עיצובים ייחודיים למחגר ולגלגל התזמון. כך קרה, שסימן ההיכר של התפתחות השעונים נמדד לפי עיצובם של שני מרכיבים אלו. לא ידוע מי המציא את המנגנון המכני של שעון המטוטלת. ייתכן שמנגנון זה הומצא על ידי הערבים בתחילת האלף הראשון לספירה.
לוח זמנים כללי של התפתחות שעוני מטוטלת:
עם הופעת שעוני הכיס, שגם אותם המציא כריסטיאן הויגנס, ולאחר מכן, עם הופעת שעוני הקוורץ פסקה התפתחותם של שעוני המטוטלת ונמצאו דרכים מדויקות יותר למדוד זמן. עם זאת, הצלחתו של ג'ון הריסון לא נשכחה ובמאה העשרים החלו בוני שעונים לבנות שעוני עץ וליצור פיתוחים חדשים.
פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך
פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך (בגרמנית: Friedrich von Baden-Durlach; 7 באוקטובר 1703 - 26 במרץ 1732), היה אביו של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן.
שעון מטוטלת מעץ
המטוטלת
מטוטלת השעון בנויה מהחלקים הבאים:
פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-7 באוקטובר 1703 בדורלאך, לקרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך ולמגדלנה וילהלמינה, דוכסית וירטמברג, בתם של וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג ומגדלנה זיבילה מהסן-דרמשטדט. בשנת 1712 מת אחיו קרל מגנוס, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ופרידריך מונה לנסיך הכתר במקומו.
שעון מטוטלת מעץ
המטוטלת
המטוטלת היא הגורם המתזמן של השעון. תנודת המטוטלת היא הגורם באמצעותו מכוון בונה השעונים את השעון. כיול זה נעשה באמצעות מיקומה של משקולת המטוטלת על זרוע המטוטלת. בבניית שעוני עץ, המטוטלת עשויה, לרוב, כמו שאר השעון מעץ. סוגי העץ המתאימים לבניית המטוטלת הם עצים קשים, אשר אין משמעות לקצב ההתפשטות (בחום) או ההתכווצות (בקור) שלהם. כך למשל, עץ אשור, שהוא עץ קשה, אבל מקיים משרעת תנועה רחבה ( %7%-12 שנתי) מתאים לבניית המטוטלת, למרות קצב התפשטות-התכווצות רחב, אבל, לא יתאים לשאר חלקי השעון, כאשר בונים את השעון באקלים חם. הסיבה לחופש היחסי בבחירת עצים למטוטלת נובע מהעובדה שהיא נעה על ציר עצמאי ומתוזמנת על ידי המחגר.
מנוף המטוטלת
מנוף זה מחובר אל ציר המחגר ובקצותיו שני פינים, הלוכדים את זרוע המטוטלת, ובעת תנועת המחגר, מניע המנוף את המטוטלת. את מנוף המטוטלת ניתן לבנות מכל עץ, וכמו המטוטלת, אין משמעות למשרעת ההתפשטות-התכווצות של חלק זה בשעון, בהיותו מורכב על ציר מתכת ומקובע אליו. המחגר מתאם את תנועת המנוף. לרוב, בוני שעוני העץ יבחרו לבנותו מאותו סוג עץ ממנו בנויה המטוטלת מסיבות אסתטיות.
פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך
ביוגרפיה
פרידריך שירת בצבא הקיסרי, ובשנת 1724 הועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1728 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1729 שימש כעוצר המדינה במקום אביו שיצא לטיול בהולנד. ב-26 במרץ 1732 מת פרידריך בקרלסרוהה כתוצאה משחפת, ובשנת 1738 עלה בנו קרל פרידריך לשלטון לאחר מות אביו.
שעון מטוטלת מעץ
המחגר
המחגר ממוקם, לרוב, מעל גלגל התזמון ומניע את מנוף המטוטלת. חלק זה דורש בנייה, חיתוך וליטוש מדויקים. קיימים סוגים רבים של מחגרים, אבל המחגרים הנפוצים בשעוני מטוטלת מעץ הם מחגר העוגן ומחגר החגב. מחגר העוגן נפוץ יותר בהיותו קל יותר לחיתוך במכשירים כמו מסור נימה. להבדיל מהעבודה הנעשית לרוב בשעוני מתכת, שם יצרני מנגנון מספקים את חלקי השעון לבוני שעונים, בונה שעון העץ יכול ליצור ולעצב את המחגר ככל העולה על רוחו, ואכן, עד היום, בוני שעוני עץ ממשיכים ליצור מחגרים ייחודיים. התוצאה היא, שמגוון מחגרי העץ גדול בהרבה ממגוון מחגרי המתכת. העצים המשמשים לבניית מחגר העץ הם עצים קשים עם משקל סגולי, הנע בין 0.8 ל 1.2. עצים כמו: אלון, אדר, ספלי מהגוני ואגוז, מתאימים לבניית מחגר. לרוב, כדאי לבנות את המחגר מהעץ המשמש לבניית התמסורת. על הציפורן החוגרת (הזיז, שבא במגע עם גלגל השיניים) לעמוד במכות של שיני גלגל התזמון, וקל יותר ללטש עצים קשים. קווים מנחים אלו עומדים בבסיס מערכת השיקולים של בונה שעוני-עץ, בבואו לבנות את המחגר או אף קודם לכן - בבואו לעצב את אופן פעולתו ומראהו.
פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך
משפחתו
ב-3 ביולי 1727 התחתן פרידריך עם אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ, בתם של יאן וילם פריסו, נסיך אורנז' ומריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, ממנה נולדו לו שני בנים:
שעון מטוטלת מעץ
תמסורת
תמסורת השעון היא תמסורת מכנית בדומה לתמסורת המאפיינת תיבת הילוכים, ומורכבת מגלגלי שיניים המניעים את גלגל התזמון. היחס בין גלגלי השיניים בתמסור מבטא יחסי כוח והנעה, קצב, וכמובן, שמספר השיניים והיקף הגלגלים מושפע מכך. סוגי העץ המשמשים לבניית תמסורת שעון העץ לרוב זהים לאלו המשמשים בבניית גלגל התזמון, אבל, לעיתים משתמשים בסוגי עץ זולים יותר. הקושי הרצוי של העץ יבוא מעצים עם משקל סגולי גבוה ומשרעת התפשטות צרה; דהינו: עצים קשים דיים לבניית גלגלי שיניים דקים, ואשר יעמדו בעומס הנותר בין גלגלי השיניים בעת שמשקולת ההנעה מפעילה כוח על מערך התמסורת. לרוב, מעצבים את השיניים בגלגלי התמסורת עם זווית של 20 מעלות, אבל, קיימים שעונים בהם שיני גלגל השיניים מעוצבים כקשת או משלבים כמה עיצובים באותה תמסורת. עיצוב שיני התמסורת חשוב להפחתת החיכוך בין גלגלי השיניים. הגלגלים נחתכים במסור נימה או בשילוב של מסור נימה ומקדח. כל גלגל עובר שיפור דיוק היקף התנועה שלו על מחרטת עץ או מלטשת, כל גלגל עובר ליטוש שיניים משני, שן אחר שן. ככל שזמן פעולת השעון בין דריכות משקולת ההנעה גדל, כך גדל מספר גלגלי השיניים המשתתפים בפעולתו - ומכאן הגידול בחיכוך והצורך בדיוק.
צינורות
גלגלי התמסור וגלגל התזמון מורכבים על צינור, המשמש כמסב לשעונים בכלל, ולשעוני-עץ בפרט. הצינורות מיוצרים על ידי בונה שעון-העץ במחרטת עץ. העץ המשמש לחריטת צינורות אלו הוא, לרוב, עץ קשה, ובדרך כלל, בונה השעונים יבחר אותו מהמלאי של העץ, המשמש לבניית התמסורת. משרעת תנועת העץ של הצינורות דורשת חישוב נוסף ביחס לציר המתכת עליו מורכב הצינור. חלק מבוני השעונים מרכיבים לתוך צינור העץ מסב כדורי להפחתת החיכוך. אולם, בוני שעוני-עץ, המבקשים לבנות שעונים מסורתיים, נמנעים מכך מטעמי שימור המסורת.
מסגרת
למסגרת שעון-העץ חשיבות גדולה בבניית השעון, כי היא קובעת את מערך המרווחים בין גלגלי השיניים. כמו כן, מסגרת השעון היא רכיב עיצובי חשוב ותורמת לייחודיות של השעון. את מסגרת השעון ניתן לבנות מכל סוג עץ העולה על הדעת, והקו המנחה הוא בעיקר עיצובי. מסגרות העץ בחלק משעוני-העץ מעוטרות ברכיבים קישוטיים, אבל, מסגרות שלד, המוכנסות לתיבת השעון, פשוטות בהרבה, כי האלמנטים העיצוביים מועברים לתיבת השעון.
תכנון
תכנון של שעון-עץ מושפע במידה רבה מסוגי העצים העומדים לרשותו של בונה השעונים, אבל, שיקולים כמו גודל השעון והמכשירים לחיתוך גלגלי השיניים יקבעו את עיצובו במידה לא מעטה. תכנון גלגלי השיניים יביא בחשבון את אופן החיתוך. בוני שעונים מסוימים חותכים את גלגלי השיניים במסור נימה ואחרים במכונות CNC. אופן חיתוך גלגלי השיניים היה גורם מגביל בעיצוב ובתכנון של שעונים במשך מאות שנים. בימים עברו, בונה השעונים היה משרטט את התוכנית על גיליונות שרטוט באמצעות כלי שרטוט. לאחר מכן, היה מעתיק את השרטוט ללוחות העץ הנבחרים לבניית השעון והיה מוכן לשלב החיתוך. בימינו, בוני שעונים מדפיסים את התוכנית ומדביקים אותה ישירות על לוח העץ בדבק מתאים. לאחר החיתוך, משוחררת שארית השרטוט באקדח חום.
בחירת חומרים
סוגי העץ המשמשים לבניית שעוני-עץ הם עצים קשים, כמו: אלון, אדר, מהגוני אגוז ועוד. על בונה השעונים לבחור בעצים המתאימים לאקלים בו הוא אמור לפעול. ג'ון הריסון השתמש בליגנום ויטה ובוני שעונים בני זמננו בונים אותם גם מעץ אשור. בישראל, עץ האשור פסול לבניית שעונים בשל מקדמי ההתפשטות-התכווצות הגדולים שלו באקלים ים-תיכוני. לעומת זאת, בוני שעוני עץ באנגליה משתמשים בעץ זה בהצלחה, היות שהאקלים בסביבתם אינו כה יבש או חם.
חיתוך ושיוף חלקי שעון העץ
חיתוך גלגלי השיניים ושאר חלקי השעון נעשה במסור נימה. את החיתוך מבצעים על לוח העץ עליו מודבקת התוכנית, וקווי התוכנית משמשים קווי הדרכה לחיתוך. בוני שעונים החותכים את חלקי שעון העץ במכונת CNC, מעבירים את התוכנית למחשב מכונת ה-CNC והמכונה חותכת עבורם את חלקי השעון. במקרה זה, התכנון כולו ממוחשב. לאחר החיתוך, יש לשייף את שיניי גלגלי השיניים וללטש את כל חלקי השעון. כאן נעוץ ההבדל הגדול בין שעונים עשויי עץ לשעונים עשויי מתכת - ניתן לכוונן את השעון, בעזרת שיוף גלגלי השיניים, כוונון סופי.
הרכבה הרצה וכוונון
לאחר חיתוך ושיוף חלקי השעון ניתן להרכיבו על המסגרת ולהכינו להרצת חלקים ולבדיקת תנועות חלקות של גלגלי השיניים ובמיוחד של גלגל התזמון. בשלב האחרון בבניית השעון, בונה השעונים מכוונן את דיוקו בעזרת הנעת משקולת המטוטלת ונעילתה בגובה המתאים על זרוע המטוטלת.
ישראל דוד וייס
ישראל דוד וייס (נולד ב-1956) הוא יהודי חרדי אמריקאי, דוברה הבולט של קבוצת נטורי קרתא - קבוצה חרדית אנטי-ציונית.
ביוגרפיה
אמו ממוצא פולני. משפחת אביו ממוצא הונגרי. רוב משפחתו נהרגה במהלך השואה. וייס הוא תושב מונסי.
קמפיין אנטי ציוני
וייס מאמין שיהודים צריכים להתנגד לקיומה של מדינת ישראל: "אסור שתהיה לנו מדינה, גם אם היא תהיה בארץ שוממה ולא מיושבת". הוא מייצג פחות מ-500 איש, וההשקפות השוליות של נטורי קרתא נדחות על ידי הרוב המכריע של היהודים האורתודוקסים ברחבי העולם. וייס נואם בעצרות וכנסים בארצות הברית ובעולם ומותח בהם ביקורת על ישראל והציונות. בשנת 2001, הוא השתתף בועידת האו"ם נגד הגזענות (2001) בדרבן שבדרום אפריקה, כחלק ממשלחת הוועדה האסלאמית לזכויות האדם . במהלך הוועידה יצאו נציגים אמריקאים וישראלים במחאה.
בנובמבר 2006, וייס הצהיר בהפגנה בעיר ניו יורק כי "הציונות היא תנועה כפירה ביסודה השוללת את הציווי האלוהי שיהודים יישארו בגלות עד ליום בו כל האנושות תיגאל בנס". הוא חזר על טענתו בוועידה בלונדון ב-2011, קרא "לפרק" את ישראל ואמר שהמדינה היא "מדינה ציונית שחטפה את שמה של היהדות". בשנת 2012 הוא נפגש עם בכירי ארגון חזבאללה בביירות. בכנס שארגן חזבאללה בביירות ב-13 במרץ 2018, העניק וייס "מתנה סמלית" שתועבר לחסן נסראללה, מנהיג הארגון.
ביקורו באיראן ועמדתו כלפי מחמוד אחמדינז'אד
בדצמבר 2006, במסגרת משלחת בת שישה חברים מקבוצת נטורי קרתא, נשא ישראל דוד דברים בועידת השואה הבינלאומית באיראן, שהתקיימה על ידי ממשלת איראן בטהראן. המפגש כונה על ידי NPR וג'ואיש כרוניקל כמפגש של מכחישי שואה. בנאומו בן חמש הדקות התייחס וייס לנושא הכחשת השואה:
וייס הצהיר כי למרות שישראלים השתמשו בשואה כדי להשיג אהדה ויתרון, הוא אינו מאמין שמניין המתים בשואה מוגזמים. וייס אמר כי "הציונים מנצלים את נושא השואה לטובתם. אנחנו, יהודים שנספו בשואה, לא משתמשים בזה לקידום האינטרסים שלנו. אנו מדגישים כי ישנם מאות אלפי יהודים ברחבי העולם המזדהים עם התנגדותנו לאידאולוגיה הציונית, וחשים שהציונות אינה יהודית, אלא אג'נדה פוליטית... מה שאנחנו רוצים זה לא נסיגה לגבולות 67, אלא נסיגה מכל גבולות מדינת ישראל כדי שהמדינה תוכל לחזור לפלסטינים, ונוכל לחיות איתם."
וייס הגן על נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד מפני האשמות באנטישמיות. במרץ 2006, במהלך ביקור באיראן, פרסם וייס הצהרה לרדיו הרשמי של איראן IRIB בה אמר כי: "זו סטייה מסוכנת להעמיד פנים שהנשיא האיראני הוא אנטי-יהודי ואנטישמי. הוא ידידותי ביותר, והוא מבין את ההבדל בין הציונים ליהודים שאינם מחבקים את מדינת ישראל." בהודעה נמסר כי הם "כועסים על התכסיסים, התעמולה והמתחים האחרונים שנוצרו על ידי המערב בנוגע להצהרותיו של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד על עולם נקי מציונות, שכן אין זה אלא איחול לטוב יותר. עולם, נשלט על ידי שלום ורוגע."
ארגונים יהודיים אמריקאים, כולל אגודת ישראל באמריקה ו-OU, פרסמו התנערות מוייס. סגן הנשיא בפועל של האיגוד האורתודוקסי, הרב צבי הרש וינרב, כינה את הקבוצה "מביכה", והרב אבי שפרן , דובר אגודת ישראל באמריקה, כינה את הפגנת החיבה הפומבית של נטורי קרתא למחמוד אחמדינז'אד "מגעילה".
לאחר שחזרו לארצות הברית מהכנס, וייס ואנשים נוספים שהשתתפו נודו מבתי הכנסת, ומנודים באזורים כמו ברוקלין ומונסי. כנגד הפגנה מחוץ לבית הכנסת של נטורי קרתא ב-7 בינואר 2007, התקיימה הפגנת נגד בהשתתפות קבוצה קטנה בהרבה של תומכי הרב וייס.
תגובתו של וייס למבקרים
וייס טען כי העולם היהודי לא הבין את מעשיה של נטורי קרתא. לדבריו, הארגון לא הופיע בוועידה כדי להכחיש את השואה, אלא כדי להבדיל בין ציונים ליהודים. וייס הצהיר כי הוא מאמין שאחמדינז'אד אינו אויב של היהודים, אלא הוא "אדם ירא אלוהים שמכבד את העם היהודי ומגן עליהם באיראן".
ביקורת
וייס ספג ביקורת ב-2006 על השתתפותו ונאומו בוועידת השואה הבינלאומית באיראן, שנחשבת כאירוע שמקדם הכחשת שואה. הדוברים בוועידה היו דייוויד דיוק, מנהיג לשעבר של קו קלוקס קלאן, ומספר רב של מכחישי שואה ואנטישמים מאירופה. הוא הוחרם על ידי יונה מצגר, הרב הראשי האשכנזי לישראל. ואף חסידות סאטמר האנטי-ציונית התנערה ממנו ומאחרים שהשתתפו בוועידה. וייס טען שהוא מדבר בוועידה כ"קולם של האנשים שמתו בשואה".
גלוריה טרווי
גלוריה דה לוס אנחלס טרווינו רואיז (בספרדית: Gloria de los Ángeles Treviño Ruiz, נולדה ב-2 בפברואר 1968) המוכרת בשם גלוריה טרווי, היא זמרת, פזמונאית, רקדנית, שחקנית, מארחת טלוויזיה, במאית וידאו קליפים ואשת עסקים מקסיקנית.
אלבומה השני, Tu Ángel de la Guarda, נמכר במקסיקו בלמעלה מ-2.8 מיליון עותקים, דבר אשר הפך אותו לאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר במדינה. אלבומה השלישי Me Siento Tan Sola, נמכר בלמעלה מ-5 מיליון עותקים. ארבעה מן אלבומיה כבשו את פסגת מצעד האלבומים הלטיניים. שירה "No Querías Lastimarme", שנכלל באלבומה התשיעי De Película, הפך ללהיט כאשר צבר למעלה מ-415 מיליון צפיות ביוטיוב. בנוסף לכך, נחשבת טרווי לאחד מהאמנים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
במהלך הקריירה שלה, נמכרו אלבומיה ושיריה בלמעלה מ-30 מיליון. כמו כן, מוכרת כ"מדונה המקסיקנית" ו"הדיווה העליונה של הפופ המקסיקני".
ביוגרפיה
גלוריה טרווי נולדה ב-15 בפברואר 1968, במונטריי שבמקסיקו. בהמשך, כדי לקדם את הקריירה שלה, עברה למקסיקו סיטי.
1985-2000: ההתחלה
בשנת 1991 הוציאה את אלבומה השני, Tu Ángel de la Guarda. האלבום ביסס את מעמדה של טרווי בעולם המוזיקה כאשר נמכר בכ-1.5 מיליון עותקים בעולם ובכ-2.8 מיליון עותקים נוספים במקסיקו בלבד. השיר "Pelo Suelto", אשר נכלל באלבום הפך ללהיט באמריקה הלטינית וספרד. אלבומה השלישי, Me Siento Tan Sola, יצא לאור בשנת 1992, וכלל בתוכו את הלהיט "Zapatos Viejos". בשנת 1994, הוציאה את האלבום Más Turbada Que Nunca, ממנו יצאו שני הסינגלים "El Recuento de los Daños" ו-"La Papa Sin Catsup". שני השירים הפכו ללהיטים במצעדים הלטיניים של בילבורד. בשנת 1995, הוציאה את אלבומה החמישי במספר, Si Me Llevas Contigo. באלבום נכללו שני הלהיטים "Ella Que Nunca Fue Ella" ו-"Si Me Llevas Contigo". ב-13 במרץ 1996, הודיעה טרווי כי היא תפרוש מעולם המוזיקה במטרה לעזור למפיק שלה, סרג'יו אנדראדה, לעבור את מחלת הסרטן. היא ביצעה את שתי ההופעות האחרונות שלה ב-16 וב-17 במרץ באותה השנה.
2004-הווה: המשך הקריירה
לאחר שחרורה מהכלא, הוציאה גלוריה טרווי את אלבומה השישי, Cómo Nace el Universo. באלבום נכלל הלהיט "En el Medio de la Tempestad". תוך שעשתה קאמבק עם אלבומה השישי, הוציאה טרווי את אלבומה השביעי Una Rosa Blu, אשר זכה לשבחים, הצלחה וביקורות חיוביות. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים; "Psicofonía", "Cinco Minutos", "Pruébamelo", "El Favor de la Soledad","Lo Que Una Chica Por Amor es Capaz" ו-"Inmaculada". באלבום נכלל להיטה "Todos Me Miran", שיצא כסינגל מתוך אלבום ההופעה הראשון שלה, La Trayectoria. בהמשך, הוציאה את אלבומה השמיני, Gloria.
בשנת 2013, הוציאה את אלבומה התשיעי, De Película. האלבום זכה להצלחה חסרת תקדים, ומתוכו יצאו הלהיטים "No Querías Lastimarme", "No Soy un Pájaro", ו-"Habla Blah Blah". שנתיים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה העשירי, El Amor. האלבום נמכר בלמעלה מ-90,000 עותקים במקסיקו בלבד. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים בסך הכול.
אלבומה האחד העשר Versus, יצא לאור בשנת 2017. האלבום יצא ביחד עם אלחנדרה גוזמן. בשנת 2019, הוציאה את "Que Me Duela" ואת "" ביחד עם הזמרת קרול ג'י. לאחר מכן הוציאה את אלבומה, Diosa de la Noche. בשנת 2022 יצא אלבומה, Isla Divina.
חיים אישיים
גלוריה טרווי התחתנה עם המשפטן, ארמנדו גומז, בשנת 2009. כיום מתגוררת ביחד עם גומז במקאלן, טקסס ביחד עם שני ילדיה. ב-2 במרץ 2016, קיבלה טרווי את פרס ה-BMI, על השפעתה הרבה בעולם הלטיני ובפרט על סגנון הפופ הלטיני אשר מאפיין כמה מאלבומיה.
צלילי מטאל
הסרט מספר את סיפורו של מתופף מטאל המאבד את שמיעתו. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2019 ב-6 בספטמבר 2019. יצא לצפייה ב-20 בנובמבר 2020 בפריים וידאו.
הסרט זכה לשבחי הביקורת, עם שבחים מיוחדים על הופעותיהם של אחמד ורייסי, כמו גם על עיצוב הסאונד. היה מועמד בשש קטגוריות לאוסקר ה-93, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור אחמד, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, הפסקול הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור רייסי וזכה בשני פרסים: פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
עלילה
רובן הוא מתופף ומחצית צמד המטאל בלאקגאמון, יחד עם הזמרת וחברתו לו. הם מתגוררים בקרוואן במהלך מסע הופעות ברחבי ארצות הברית. כאשר רובן מתחיל לאבד את שמיעתו, הוא ניגש לבית מרקחת ומבקש אבחון. הרוקח מפנה אותו לרופא, שמבצע בדיקת שמיעה ומגלה שרובן יכול להבין רק 20–30 אחוז מהמילים שהוא שומע וכי שמיעתו תתדרדר במהירות. יתר על כן, אף על פי ששתלי השבלול יכולים לסייע לו, עלותם אינה מכוסה בביטוח. הרופא מציע לו להימנע מחשיפה לרעשים חזקים, אך רובן ממשיך להופיע.
ג'ו מציע לרובן להישאר במקום, כעובד הקהילה, אך הוא מעדיף למכור את התופים שלו וציוד המוזיקה כדי לממן את ניתוח שתלי השבלול. ג'ו מבקש בנימוס מרובן לעזוב למען אחרים בקהילה, מאחר שהמקום מנוהל סביב התפיסה שחירשות אינה נכות.
הוא נוסע לאביה של לו, שם נחגגת לכבודו מסיבה והוא מתאחד עם לו. הסרט מסתיים בעזיבת רובן עם חפציו לרחוב, שם מחליט לכבות את השתלים ולהתמזג עם השקט.
סופיה בוטלה
סופיה בּוּטֶלַה (בערבית: صوفيا بوتلّة; בצרפתית: Sofia Boutella; נולדה ב-3 באפריל 1982) היא רקדנית, שחקנית ודוגמנית צרפתייה-אלג'יראית. התפרסמה תחילה כרקדנית רחוב ורקדנית היפ הופ, והופיעה במסע פרסום של חברת "נייקי".
פריצתה הקולנועית הגדולה הייתה בסרט "קינגסמן: השירות החשאי" משנת 2015, בו גילמה את גאזל. בשנת 2016 שיחקה בסרט "סטארטרק: אל האינסוף".
ביוגרפיה
סופיה בוטלה נולדה ברובע באב אל-ואד (אנ') שבאלג'יר בירת אלג'יריה, בתם של מוזיקאי הג'אז סאפי בוטלה (אנ'), ולאם אדריכלית במקצועה. אחיה, סֵיף, עובד כאמן אפקטים חזותיים בתעשיית הבידור. פירוש שם משפחתה הוא "אנשי ההרים".
בעידודה של משפחתה, סופיה החלה את הקריירה כרקדנית בריקוד קלאסי כבר מגיל 5. בשנת 1992, בגיל 10, היא עזבה את אלג'יריה עם משפחתה בעיצומה של מלחמת האזרחים באלג'יריה ועברה לפריז, צרפת, שם החלה לעסוק בהתעמלות אמנותית, והצטרפה בגיל 18 לנבחרת צרפת בהתעמלות אמנותית לנשים (אנ').
קריירת ריקוד
בוטלה התפתחה בתחום ריקוד ההיפ הופ, והצטרפה ללהקת הריקוד "Vagabond Crew" שניצחה בשנת 2006 בתחרות הברייקדאנס הבינלאומית "קרב השנה". אחר כך היא השתתפה בלהקת "Chienne de Vieand "Aphrodites שהוקמה כספין אוף. היא בוגרת מכללת ברקלי למוזיקה.
פריצת דרך של בוטלה כרקדנית הגיעה בשנת 2007, עת נבחרה להשתתף במסע לפרסום מוצרי נשים של חברת "נייקי", שיצר הבמאי והכוריאוגרף ג'יימי קינג. זו הייתה דחיפה גדולה לקריירה שלה, מה שהוביל לעבודה נוספת לצד כוכבות כמו מדונה, בסיבוב ההופעות שלה Confessions Tour ועם ריהאנה. היא מזכה את עבודתה עם מדונה על שעזרה לה ללמוד אנגלית.
היא הייתה הדמות הראשית בקליפ לשיר "Hollywood Tonight" מאת מייקל ג'קסון ששוחרר בפברואר 2011.
קריירת משחק
בשנת 2002 ביצעה את הופעת המשחק הראשונה שלה בסרט הריקודים "Le défi" לצדה של השחקנית אמנדה ליר; בבימויה של הבמאית והכוריאוגרפית הספרדייה בלנקה לי (אנ').
בשנת 2012 בוטלה הופיעה לראשונה בסרט בינלאומי, כאשר גילמה את אווה בסרט הריקודים הבריטי "סטריט דאנס 2"; המשכון לסרט המצליח StreetDance 3D משנת 2010.
בשנת 2016 גילמה את ג'יילה בסרט המדע הבדיוני "סטארטרק: אל האינסוף" לצד כריס פיין, זואי סלדנה ואידריס אלבה.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "המומיה", לצדם של טום קרוז וראסל קרואו. בהמשך השנה שיחקה בסרט האקשן "פצצה אטומית", לצד שרליז ת'רון ובסרט הטלוויזיה "פרנהייט 451". בשנת 2018 שיחקה בסרט "מלון ארטמיס" וכן בסרטו של גספר נואה "קליימקס".
בשנת 2021 שיחקה לצדו של ניקולס קייג' בסרט "Prisoners of the Ghostland".
חיים אישיים
ממרץ 2014 עד אוקטובר 2018 בוטלה הייתה במערכת יחסים עם השחקן האירי רוברט שיהאן.
עונת 2010/2011 בליגת כדורגל נשים שנייה
עונת 2010/2011 בליגת נשים שנייה הייתה העונה השנייה והניסיון השני, שגם הצליח, להקמת ליגת משנה בכדורגל נשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-16 בנובמבר 2010 והסתיימה ב-12 באפריל 2011. בעונה זו לקחו בליגה חלק פעיל 5 קבוצות בלבד.
4 הקבוצות שנשרו מהליגה הראשונה בעונה הקודמת בליגת הנשים היו אמורות להשתתף בעונה הראשונה של ליגת הנשים השנייה. פעילותה של קבוצת הפועל מרמורק הופסקה על ידי ההתאחדות ומועדון בנות קיסריה טבעון לא הצליח להעמיד קבוצה בעונה זו ולא לקח חלק בליגה.
אל קבוצות הפועל באר שבע ומ.כ. רמת השרון הצטרפו הקבוצות החדשות מ.ס. קריית גת והפועל עכו. כמו כן, בעונה זו הפעיל מועדון מכבי כישרונות חדרה שתי קבוצות שאחת מהן השתתפה בליגה השנייה.
בעונה זו התקיימו ארבעה סיבובים בני 5 מחזורים כל אחד - 20 מחזורים בסך הכל כשכל קבוצה שיחקה 16 משחקים.
הפועל באר שבע סיימה ראשונה ועלתה לליגת נשים ראשונה.
מכבי כישרונות חדרה 2 סיימה שנייה וערכה ב-17 באפריל 2011 משחק מבחן מול מכבי צור שלום ביאליק מהליגה הראשונה על הזכות לשחק בליגה הראשונה בעונה הבאה. מכבי צור שלום ביאליק ניצחה 2 - 0 ונשארה בליגה הראשונה. מכבי כישרונות חדרה 2 לא המשיכה לפעול מעבר לעונה זו.
קונסטנטין גלוגר
קונסטנטין וילהלם למברט גלוגר (בגרמנית: Constantin Wilhelm Lambert Gloger; 17 בספטמבר 1803, שלזיה, ממלכת פרוסיה – 30 בדצמבר 1863, ברלין) היה זואולוג גרמני.
גלוגר היה האדם הראשון שזיהה את ההבדלים המבניים בין סנוניתיים לסיסיים, וגם הראשון שהציב ארגזי עטלפים מלאכותיים, לצורך מחקר.
גלוגר קבע כלל שמכונה כיום כלל גלוגר, הקובע כי פיגמנטים כהים גוברים בגזעי בעלי חיים החיים בבתי גידול חמים ולחים. הוא הציג תיאוריה זו בירחון המדעי ה-"Das Abändern der Vögel של Einfluss des Klimas" (1833). המנגנון הביולוג שמוביל לתופעה זו עדיין לא ברור, אך בציפורים הוצע כי נוצות פיגמנטיות כהות יותר מספקות הגנה מפני חיידקים מנוצות שפעילותם גדולה יותר באזורים חמים ולחים.
You're My Best Friend
You're My Best Friend הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, שנכתב על ידי נגן הבס של הלהקה, ג'ון דיקון, שכתב אותו לאשתו. הוא נכלל תחילה באלבום משנת 1975 "A Night At The Opera", ולאחר מכן יצא כסינגל. השיר הופיע גם באלבום Live Killers (1979), ובאלבומי האוסף Greatest Hits (1981) ,Absolute Greatest (2009) ו-Queen Forever (2014).
השיר הגיע למקום השביעי במצעדי הסינגלים של בריטניה ומספר 16 במצעדי ההבילבורד הוט 100 של ארצות הברית. השיר זכה בתואר פלטינה על ידי ה- RIAA בארצות הברית עם למעלה ממיליון עותקים שנמכרו. השיר הופיע מאז בטלוויזיה, בקולנוע ובמדיות אחרות, כמו משפחת סימפסון ואיש משפחה.
היסטורית השיר
דיקון כתב את השיר לאשתו ורוניקה טסלף. בשיר זה הוא מנגן בפסנתר חשמלי בנוסף לגיטרה בס. במהלך הופעות חיות הלהקה השתמשה בפסנתר כנף ולא בפסנתר חשמלי, והוא מושר על ידי פרדי מרקיורי, ואילו דיקון ניגן בגיטרה בס בדיוק כמו בהקלטה המקורית. השיר מבוצע בהופעות על ידי הלהקה מסיבוב ההופעות 1976 עד סוף סיבוב ההופעות של The Game בשנת 1980. לאחר מכן הוא לא היה בהופעות ולא יושמע שוב בשידור חי עד לאחר מותו של מרקורי.
קליפ
בקליפ רואים את חברי הלהקה באולם ענק שמוקף באלפי נרות, כולל נברשת התלויה מהתקרה. הווידאו צולם בקיץ 1976. בקליפ רואים את ג'ון דיקון מנגן על פסנתר כנף, אף על פי שבהקלטה הוא מנגן על פסנתר אלקטרוני.
סידני מק'לוכלין-לברון
סידני מק'לוכלין-לברון (באנגלית: Sydney McLaughlin-Levrone; נולדה ב-7 באוגוסט 1999) היא אתלטית אמריקאית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020), אלופת העולם (יוג'ין 2022), סגנית אלופת העולם (דוחה 2019) ושיאנית העולם בריצת 400 מטר משוכות (50.68 שניות). אתלטית השנה בעולם (2022).
ביוגרפיה
מק'לוכלין נולדה בניו ג'רזי, אחת מארבעה ילדים של וילי ומרי. הוריה היו אצנים וכך גם אחיה הגדול טיילור המתחרה במסגרת אוניברסיטת מישיגן. בדצמבר 2013 שברה את שיא מדינת ניו ג'רזי בריצת 300 מטר בזמן של 38.55 שניות. ב-2014 סיימה שנייה לאחר שמיר ליטל באליפות ארצות הברית עד גיל 20 בריצת 400 מטר משוכות בזמן של 55.63 שניות, שיא ארצות הברית לנערות עד גיל 14. באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 17 שהתקיימה בקאלי ב-2015 זכתה במדליית זהב בשיא אליפות של 55.94 שניות.
2016
ב-2016 סיימה שלישית במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, היא שיפרה את שיאה האישי ל-54.15 שניות, תוצאה שהיא שיא עולם עד גיל 20. היא נבחרה לאתלטית העונה בתיכונים בארצות הברית. במשחקים האולימפיים השיגה תוצאה של 56.22 שניות במקצה חצי הגמר ולא העפילה לגמר. ביוני 2017 שיפרה את שיא העולם עד גיל 20 כשקבעה תוצאה של 54.03 שניות באליפות התיכונים של ניו ג'רזי.
2018
באפריל 2018 שיפרה את שיא העולם לגילאי עד 20 בריצת 400 מטר משוכות עם תוצאה של 53.60 שניות. במאי 2018 שיפרה שיא זה לתוצאה של 52.75 שניות, שדירגה אותה תשיעית בכל הזמנים. לאחר שנה באוניברסיטת קנטקי הודיעה ביוני 2018 כי היא תתחיל להתחרות כמקצוענית.
2019
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר 2019 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בשיא אישי חדש של 52.23 שניות, אחרי דלילה מוחמד מארצות הברית שקבעה שיא עולם של 52.16 שניות ולפני ראשל קלייטון מג'מייקה (53.74 שניות). תוצאתה של מק'לוכלין דירגה אותה שנייה בכל הזמנים באותה העת. מדליית זהב בריצת שליחות 4X400 מטר בתוצאה של 3:18.92 שניות, לפני פולין (3.21.89 דקות) וג'מייקה (3.22.37 דקות).
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באליפות ארצות הברית והמבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביוני 2021 היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 51.90 שניות, לפני שיאנית העולם הקודמת דלילה מוחמד (52.42 שניות) ואנה קוקרל (53.70 שניות). במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה בשתי מדליות מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 51.46 שניות, לפני דלילה מוחמד (51.58 שניות) ופמקה בול מהולנד (52.03 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליסון פליקס, דלילה מוחמד ואתינג מו בתוצאה של 3:16.85 דקות, לפני פולין (3:20.53 דקות) וג'מייקה (3:21.24 דקות).
2022
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-25 ביוני 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 51.41 שניות.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ב-22 ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 50.68 שניות, לפני פמקה בול (52.27 שניות) ודלילה מוחמד (53.13 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טליתה דיגס, אבי שטיינר ובריטון וילסון בתוצאה של 3:17.79 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.74 דקות) והממלכה המאוחדת (3:22.64 דקות).
2023
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-8 ביולי 2023 זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאת השנה בעולם ובשיא אישי חדש של 48.74 שניות, לפני בריטון וילסון (49.79 שניות) וטליתה דיגס (49.93 שניות). התוצאה שקבעה מדרגת אותה במקום עשירי בכל הזמנים ורחוקה 4 מאיות משיא ארצות הברית.
אמיל פושברי
אמיל פטר פושברי (בשוודית: Emil Peter Forsberg, נולד ב־23 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר בר.ב. לייפציג ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
פושברי נולד בסונדסוואל והחל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של המועדון המקומי. בשנת עלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה השנייה והושאל מיידית לקבוצת מדסקוגסברון מהליגה השלישית. כעבור שני משחקים חזר לסונדסוואל. בעונת שותף בכל משחקי הקבוצה והבקיע שישה שערים. בעונה שלאחר מכן הבקיע 11 שערים ועלה עם קבוצתו לליגת העל השוודית. בסיום עונת 2012 ירדה הקבוצה שוב לליגה השנייה.
ב-10 בדצמבר 2012 פושברי הוצג במאלמה וחתם במועדון ל-4 שנים. בעונתו הראשונה כבש 5 שערים בליגה ו-2 שערים נוספים במסגרת הליגה האירופית ובסיומה זכה עם הקבוצה באליפות. עונת הייתה עונת השיא שלו כאשר 14 שערים בליגה, העפיל עם קבוצתו לשלב הבתים של ליגת האלופות וזכה באליפות שנייה ברציפות.
בינואר חתם בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה השנייה ל-3 שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף ב-15 משחקים, אך לא כבש. בעונת כבש 8 שערים והעפיל עם קבוצתו לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. במהלך העונה זכה להתעניינות מצד קבוצת ליברפול, רומא, אינטר, לסטר סיטי וולנסיה. בעונת 2016/17 היה פושברי חלק משמעותי בהצלחת הקבוצה, שהגיעה במחזור ה-16 למשחק על ראשות הטבלה מול באיירן מינכן כשלשתי הקבוצות מספר נקודות זהה. פושברי ביצע במשחק זה תיקול חריף מאחור על פיליפ לאם בדקה ה-30 של המשחק, והורחק בכרטיס אדום ישיר, במשחק שהסתיים בתוצאה 0–3 לבאיירן מינכן. לאחר המשחק, פושברי ספג עונש השעיה משלושה משחקים בגין העבירה. על אף השעיה זו, פושברי סיים את העונה כמלך הבישולים, עם 19 בישולים, נוסף על חמישה שערים שהבקיע. פושברי נחשב אחד ממצטייני העונה, בה הפתיעה קבוצתו וסיימה במקום השני עם 67 נקודות בעונת הבכורה שלה בבונדסליגה.
נבחרת לאומית
ב-12 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-14 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1:2 נגד במסגרת פלייאוף העלייה ליורו 2016. שוודיה עברה את דנמרק והעפילה לטורניר הגמר בו גם פושברי לקח חלק לאחר שנכלל בסגל הנבחרת.
שיפי חריטן
ביוגרפיה
נולדה ביישוב יקיר שבשומרון, לזיסל ולרב ישראל אריה הכהן שקרקה, שהייתה לו 'סוכת פלא' שגרמה לעלייה לרגל מדי שנה בחג הסוכות, עד שנשרפה יחד עם הבית כולו, בילדותה עברו ליישוב עמנואל ולמדה בבית ספר יסודי ובתיכון 'בית יעקב' בעמנואל.
בתקשורת
כילדה אהבה מאוד תקשורת, כתבה עיתון בית ספרי, סיפורים ועוד.
ב-2010 הקימה את 'מאמי' – ניוזלטר שבועי לנשים חרדיות, מתוך רצון לתת מענה לחרדיות באינטרנט שמחפשות תוכן איכותי שלא נכנס לעיתוני הפרינט בעיקר מטעמי צניעות עם רשימת התפוצה שלמעלה מ-3500 נרשמות, ונמשך במשך כשלוש שנים.
כתבה באתר המקום הכי חם בגיהנום.
היית בין הפעילים בהקמת אתר 'דוסים' ובעלת טור באתר בשם 'זעם נשי' והיית מתראיינת באופן קבוע לרדיו וטלוויזיה בהם ל'ירקון 70' וסדרת תוכניות עם אלי ביתאן, שנקראת "דוסים בחללית".
במאי 2015 התמנתה לעורכת ראשית של 'לובי נשי' באתר חדרי חרדים, ב-2018 עזבה וחזרה ב-2019 כשהתחלפו הבעלים, לעוד שנה, קידמה הרבה אג'נדות לפנים חרדיות, התייחסה לתופעה של אלימות כלפי נשים, ערכה תחקירים, ביקרה במעון לנשים מוכות חרדיות ועוד.
ב-2018 ו־2019 הגישה פינת שבועית של לייף סטייל בתוכנית "מנדי ביתאן" בכאן מורשת.
ב־2020 השתתפה חריטן בסדרה הדוקומנטרית "נייעס" מבית כאן 11 העוסקת בעולם התקשורת החרדית.
עורכת מגזין 'מרגלית' – עיתון הנשים של יום ליום ושדרנית ברדיו קול ברמה, מגישה תוכנית שבועית 'בואי בשלום' מדי יום חמישי.
חיים אישיים
ב־2003, התחתנה עם ארלה חריטן, להם נולדו שלושה ילדים. ב־2021 התחתנה בשנית, עם בצלאל גרימברג. מתגוררת בנתניה.
פינוי ההיילנדס
פינוי ההיילנדס (באנגלית: Highland Clearances) היה תהליך של פינוי כפוי של מרבית התושבים הסקוטים של ההיילנדס הסקוטים ותושבי האיים ההברידיים בסקוטלנד מאדמתם מאמצע המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-19. הפינוי בוצע על ידי בעלי קרקעות בתמיכת השלטון האנגלי, במטרה לפנות שטחים מיושבים נרחבים על מנת להסב אותם לאדמות מרעה לצורך גידול כבשים, ולהגדיל את השפעתו של המלך בקרב תושבי סקוטלנד על ידי החלשת כוחם של ראשי השבטים הסקוטיים. בסוף התהליך צומצמה משמעותית אוכלוסיית ההיילנדס והאיים ההברידיים.
התהליכים שהובילו לפינוי
החל מראשית ימי הביניים היה נתון השלטון בהיילנדס בידי ראשי השבטים המקומיים, שהיו בעלי האדמות החקלאיות והחכירו אותן לאיכרים שעיבדו אותן, ובתמורה האיכרים שילמו דמי חכירה ובעת הצורך התגייסו לשירות צבאי עבור ראש השבט. עם זאת כוחם של ראשי השבטים נחלש משמעותית בעקבות כישלונו של המרד היעקוביטי של 1745 בקרב קלודן, שבו נהרגו למעלה מ־1,000 לוחמים סקוטיים וחלק מהשבטים הושמדו או נאלצו להמלט מאדמותיהם.
לאחר הקרב העבירה הממשלה את חוק האיסור שכלל איסור על אחזקת נשק, ועל לבוש, תרבות ומוזיקה מסורתית של ההיילנדס. בין היתר, נאסר על לבישת בגד טארטן ועל נגינה בחמת חלילים. סמכותם הפיאודלית של ראשי השבטים בוטלה, והם נשלחו למלא תפקידים רשמיים הרחק מאדמותיהם, במטרה להקטין את הזיקה בינם ובין התושבים שהיו תחת חסותם. כתוצאה כך החלו ראשי השבטים לראות את עצמם יותר כבעלי קרקע גרידא, ופחות כמנהיגים שתפקידם לדאוג לתושבים.
במקביל לחולשתם הגוברת של ראשי השבטים, חלו מגמות כלכליות מאז תחילת המהפכה התעשייתית ותהליכי העיור שנבעו ממנה. הביקוש למזון בסקוטלנד עלה בהתמדה, אך איכרי ההיילנדס לא היו מסוגלים לספק את הביקוש הגובר בשיטות החקלאיות המסורתיות, עד כדי כך שלראשי השבטים לא השתלם להמשיך לאפשר לתושבים להחזיק באדמות שמחירן עלה בהתמדה. כך נוצר תמריץ כלכלי לפינוי תושבי ההיילנדס במטרה לשחרר שטחי מרעה.
שלבי הפינוי
בשנת 1760 החלו בעלי האדמות בהיילנדס לפנות בכפייה את האדמות והכשירו את הקרקע להקמת חוות כבשים גדולות. התושבים שפונו הועברו בחלקם לאדמות פחות פוריות וחלקם לאזורי החוף, שם הם עסקו בדיג או או בתעשיית הקלפ (אצות ים). בחלק מהמקרים נשרפו בתיהם של התושבים המפונים על מנת שלא יוכלו לשוב אליהם בעתיד.
התושבים שפונו הביעו את התנגדותם לכך בדרכים שונות, אם כי לא עלה בידם לבטל את הפינוי או לחזור לבתיהם. בשנת 1792 בוצע פינוי נרחב של תושבים ליד עמק Strathrusdale ולשטח שפונה הועברו אלפי כבשים. התושבים הגיבו בהברחה של כ־6,000 כבשים מהאדמות שהיו בהחזקתם עד לא מכבר, והממשלה הגיבה בשליחת כוחות צבא שעצרו את המוחים והביאו את חלקם למשפט. הם הורשעו, אך לאחר מכן ברחו ממעצר ונמלטו. בשל אירוע זה כונתה שנת 1792 בסקוטלנד שנת הכבשה.
עם תחילת המאה ה-19 חלה ירידה במחירי הקלפ שהשפיעה לרעה על מצבם הכלכלי של החקלאים שעסקו בתעשייה זו. בשנת 1846 פרץ משבר תפוחי האדמה בסקוטלנד, שנתיים לאחר משבר דומה שגרם לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, בשל התפשטות של פטריית הכימשון בגידולים של תפוחי האדמה. המשבר גרם לרעב המוני של איכרים בכל רחבי סקוטלנד, להתפשטות מגפות ולהגירה מסיבית של תושבי ההיילנדס לשפלת סקוטלנד (Lowlands), שהייתה יעילה יותר מבחינה כלכלית ושתושביה היו עירוניים יותר.
הגירה נרחבת יותר הייתה מעבר לים, בעיקר לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד. ההגירה קיבלה עידוד מבעלי הקרקעות שלעיתים שילמו את דמי הנסיעה של המהגרים, כדי להימנע מהצורך ליישב אותם במקום חלופי על אדמת סקוטלנד.
פינוי ההיילנדס נאסר בחקיקה על ידי הפרלמנט הבריטי רק בשנת 1886 באמצעות פקודת מחזיקי הקרקעות (Crofters Holdings Act), שאסרה על המשך פינוי כפוי של מחזיקי הקרקע על ידי בעלי האדמות.
תוצאות הפינוי ומורשתו
הפינוי גרם להגירה של עשרות אלפי תושבים מאדמותיהם, הריסה של אלפי בתים ונטישה לצמיתות של עשרות יישובים ברחבי ההיילנדס. כמו כן הוא הביא לסיום שלטון ראשי השבטים בסקוטלנד שהיה בדעיכה כבר עם תחילת המאורעות, ולהחלשת המגזר הכפרי בהיילנדס לאחר שרוב תושביו היגרו למדינות אחרות או עברו להתגורר בערים.יצירות ספרותיות רבות נכתבו על ידי מחברים סקוטיים בנושא פינוי ההיילנדס, שחלקם כתבו עוד בעת התרחשותו פרוזה ושירה המביעות עצב וגעגועים לדרך החיים שקדמה לפינוי. יצירות אלה חיזקו בעיני הציבור הרחב את התפיסה שהפינוי היה למעשה טיהור אתני שרוקן את ההיילנדס מתושביו, אף על פי שההגירה מסקוטלנד לא נבעה רק מהפינוי אלא מסיבות נוספות של צפיפות אוכלוסין, משברים כלכליים, החלשת החקלאות המסורתית, עיור, וחיפוש הזדמנויות מחוץ לגבולות המדינה.
בשנת 2007 נחנכה אנדרטה לזכר התושבים שפונו מההיילנדס והיגרו מעבר לים. האנדרטה מוצבת למרגלות ההיילנדס בעיירה הלמסדייל, צפון סקוטלנד.
הספרייה הלאומית של פולין
הספרייה הלאומית של פולין (בפולנית: Biblioteka Narodowa) היא הספרייה הלאומית של פולין, הממוקמת בוורשה וכפופה ישירות משרד התרבות והמורשת הלאומית של פולין.
הספרייה שוקדת על שמירת עותקים מכל יצירה המודפסת בפולין, ובנוסף היא אוספת יצירות הקשורות למדינת פולין, הכוללים ספרים, כתבי עת, מפות, כתבי יד, יצירות אודיו וחומרי אפמרה.
הספרייה הלאומית היא ספריית המחקר החשובה ביותר, הארכיון המרכזי של הכתיבה הפולנית, המרכז למידע ביבליוגרפי על ספרים, מוסד מדעי וגם מרכז מתודולוגי חשוב לספריות פולניות אחרות. הספרייה גם מפרסמת ספרים וכתבי עת מדעיים כמו:
הספרייה הלאומית היא ספריית הפקדה כלומר ישנה חובת הפקדה לשלוח אליה עותק מכל ספר שמפורסם בפולין.
היסטוריה
ההיסטוריה של הספרייה הלאומית מתחילה במאה ה-18 (ספריית זלוסקי). על פי החלטת הפרלמנט הפולני, מאז שנת 1780 לספרייה הייתה זכות לקבל עותק חובה של כל ספר מודפס באזור פולין. בכל זאת, בעקבות החלוקה השנייה של פולין, אוסף זלוסקי, הוחרם על ידי כוחותיה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ונשלח לסנקט פטרבורג. הספרים הפכו לחלק מהאוספים של הספרייה הציבורית הקיסרית, מה שגרם לחלקים מהאוסף להינזק, להיהרס ואפילו להיגנב במהלך ההובלה לרוסיה.
כשפולין קיבלה את עצמאותה מחדש ב-1918 לאחר חתימת חוזה ורסאי, לא היה קיים מוסד מרכזי לספרייה הלאומית. ב-24 בפברואר 1928, על ידי צו של הנשיא איגנצי מושצ'יצקי, הספרייה הלאומית נוצרה בצורתה העכשווית. הספרייה נפתחה בשנת 1930 ובהתחלה באוספיה היו 200 אלף ספרים. המנהל הראשון של הספרייה היה סטפן דמבי, ואחריו ב-1937 סטפן ורטל-וירצ'ינסקי. אוספי הספרייה הורחבו במהירות. למשל, ב-1932 הנשיא מושצ'יצקי תרם את כל הספרים וכתבי היד מהמוזיאון של ארמון וילאנוב לספרייה, כ-40 אלף כרכים וכ-20 אלף תמונות מאוסף סטניסלב קוסטקה פוטוצקי.
בהתחלה לא היה לספרייה הלאומית מקום משלה, לכן האוספים נמצאו במקומות שונים למשל בבניין של בית הספר לכלכלה בוורשה או בארמון פוטוצקי. מקום חדש לבניין הספרייה מתוכנן באזור שדה מוקוטובסקי, אבל התוכנית נפלה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לפני מלחמת העולם השנייה, באוספי הספרייה היו:
בשנת 1940 הנאצים הפכו את הספרייה הלאומית לספרייה העירונית של ורשה וחילקו אותה ל:
ב-1944 האוספים המיוחדים נשרפו על ידי הנאצים כחלק מהדיכויים לאחר מרד ורשה. הספרייה הלאומית איבדה במהלך מלחמת העולם השנייה כ-40% מכלל אוספיה, כולל כ-90% מהאוספים המיוחדים.
הספרייה חידשה את פעילותה בשנת 1945. לספרייה חזרו האוספים שנמצאו בגרמניה ובאוסטריה ויחידות ששרדו מאוספים, בין היתר, של הספרייה בארמון קרסינסקי. בשנת 1959 חזרו מקנדה "דרשות הצלב הקדוש" (הטקסט הקדום ביותר הידוע שכתוב בפולנית), "הפסלטר של סנקט פלוריאן", וכתבי היד של פרדריק שופן.
בשנים 1962–1976 נבנה קומפלקס חדש לספרייה בשדרות נייפודלגלושצ'י.
אוספים
כהיום האוספים של הספרייה הלאומית הם בין הגדולים בפולין. המונה כמעט 8,500,000 פריטים שמאוחסנות במחסני הספרייה. בסוף שנת 2016 הספרייה מנתה יותר מ-162,000 כרכים של ספרים שפורסמו לפני שנת 1801, יותר מ-26,000 יחידות כתבי יד (כולל כתבי יד מוזיקליים), יותר מ-120,000 הדפסי מוזיקה, וכ-485,000 ציורים.
הספרייה כוללת צילומים ומסמכים איקונוגרפים מגוונים, יותר מ-130,000 אטלסים ומפות, יותר מ-2,000,000 יחידות חומרי אפמרה ויותר מ-2,000,000 ספרים ויותר מ-1,000,000 עותקים של כתבי עת מן המאות ה-19 עד ה-21.
פריטים בולטים באוספים של הספרייה כוללים 151 דפים של קודקס סופראסליינסיס שנכנס לתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו בשנת 2007 כחשיבות משמעותית למורשת התרבות העולמית ואזורית.
בשנת 2012 הספרייה חתמה על הסכם להוסיף 1.3 מיליון רשומות מהספרייה ל-Worldcat.
דיקסי (שיר)
דיקסי או הלוואי שהייתי בדיקסי (Dixie או I Wish I Was in Dixie) הוא שיר עם אמריקאי אשר שימש כהמנון דה פקטו של מדינות הקונפדרציה של אמריקה בעת מלחמת האזרחים האמריקנית ומשמש עד היום כהמנון בלתי רשמי של מדינות דרום ארצות הברית (הנקראות בסלנג "דיקסי" או "דיקסילנד"). מקור השיר במופע מינסטרל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-19 וכתיבתו מיוחסת לדן ד. אמט מאוהיו.
דוגמה למילות השיר
Oh, I wish I was in the land of cotton,
Old times there are not forgotten, (Alt Original: Cinnamon seed and sandy bottom,)
Look away, look away, look away Dixie Land.
In Dixie Land, where I was born in,
early on one frosty mornin',
In Dixie Land I'll take my stand
to live and die in Dixie.
Away, away, away down south in Dixie.
Away, away, away down south in Dixie
עברית
לו רק לחזור יכולתי אל ארץ הכותנה, הן לא אשכח את דיקסי גם עוד מאה שנה, ממרחקים אביט, אשקיף אל דיקסי לנד.
בדיקסי, דיקסי לנד, שם אני נולדתי, מוקדם בבוקר קר לאור עולם יצאתי, ממרחקים אביט, אשקיף אל דיקסי לנד.
לו רק הייתי שוב בדיקסי, הוּריי! הוּריי! בדיקסי לנד אקים לי את ביתי, ושם אחיה בדיקסי עד יבוא מותי,
רחוק רחוק שם בדרום, בדיקסי, רחוק רחוק שם בדרום, בדיקסי.
מבנה
השיר בנוי מקבוצות של 32 תיבות המשמשות לסירוגין כבית ופזמון עם חריזה בתבנית AABC. את הבית שר סולן או חבורת סולנים קטנה ואת הפזמון שרה כל הלהקה, כאשר אל השורה החודרת "look away" הצטרף גם הקהל המאזין.
תוכן השיר
גיבור השיר הוא עבד שנמלט משעבודו במדינות הדרום אל הצפון החופשי, אך הוא חולה מרוב געגועים לחווה ולאדונו הדרומי. השיר בנוי על התמה המרכזית של מופע המינסטרל האנטי-אבולושיוניסטי (האבולושיוניסטים היו ליברלים מצפון ארצות הברית שהתנגדו באופן עקרוני לעבדות). לפי תמה זו העבדות היא מוסד חשוב וחיוני ולראיה (כביכול) - העבדים עצמם שמחים, עליזים ומהללים את מצבם הטוב.
בעת מלחמת האזרחים חיברו גם צבא האיחוד וגם צבא הקונפדרציה מילים אחרות ללחן, שהתאימו לחוויות המלחמה.
תמליל צבא הדרום, שהיה להמנונו
Southern men the thunders mutter!
Northern flags in South winds flutter!
To arms! To arms! To arms, in Dixie!
Send them back your fierce defiance!
Stamp upon the cursed alliance!
Advance the flag of Dixie! Hurrah! Hurrah!
In Dixie's land we take our stand, and live or die for Dixie!