cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים המבורגר
חיים אליהו יוסף המבורגר (כ"ג באדר תרכ"ח, 1868- כ"ג בכסלו תשי"ב, 1951) – היה מינהלן, מומחה לכספים ולסדרי הדואר בירושלים של המאה ה-19. בכולל אונגרין בירושלים, אחד מהכוללים החשובים של היישוב הישן, הוא עסק בניהול. לאחר מכן, או במקביל, עבד גם בבנק של אביו, בנק נתן המבורגר, נחשב למומחה לאיתור שטרי כסף מזויפים - מומחיות חשובה בזמנו. עבד בשרות הדואר האוסטרי והרוסי שניהל אביו. השתתף בניסיון להקים כפר עברי בסביבות ירושלים בשם "קהלת יעקב" "בו יהיה לכל חבר בית ומשק זעיר". היה מראשי המסחר היהודי בעיר.
בשל מצוקות פרנסה נסע לגרמניה, שם ציפה לעסוק בבנקאות. נסע לרוסיה וניהל את הסוכנות של כרמל מזרחי. המשיך לרומניה, שם ניהל בית מדרש למורים. בימי מלחמת העולם הראשונה נסע לאוסטריה, ביוזמת הקונסול האוסטרי בעיר, וארגן משם מגבית לטובת יהודי ירושלים. הוא שיתף פעולה עם הקרן הקיימת לישראל וכך נוצר שיתוף בין היישוב הישן לבין הפעולות לגאולת הארץ. חזר ארצה ועסק בכתיבת זכרונות.
מפורסמת צוואתו של סבו "משה נאוועמעמסטר" המובאת בזכרונות ארץ ישראל ובה המלצה לצאצאיו לשמור נאמנות לארץ.
מספריו:
פסולת חלל
פסולת חלל הם עצמים הנעים במסלול סביב כדור הארץ, אשר נוצרו על ידי בני אנוש ואשר אינם מביאים עוד תועלת לאיש. פסולת החלל מגוונת מאוד בהרכבה: שלבי משגרי לוויינים וחלליות, לוויינים שפסקו מלפעול, רסיסי צבע, אבק, חלקי מנועי משגרים, נוזלי קירור ופסולת נוספת.
פסולת חלל הפכה למטרד גדל והולך בסוף המאה ה-20, זאת היות שהתנגשות בין פסולת חלל וכלי רכב חלליים עלולה לגרום לנזק כבד לכלי הרכב החללי ואף ליצור פסולת חלל נוספת במהלך ההתנגשות, תופעה הידועה בשם סינדרום קסלר על שם דונלד קסלר שהיה בין החוקרים הראשונים בנושא. חלק מכלי הרכב החלליים, דוגמת תחנת החלל הבינלאומית מכוסים בשכבת מגן מיוחדת להגנה מפני התנגשות עם פסולת חלל. אסטרונאוטים המבצעים פעילות חוץ רכבית אף הם חשופים לסכנות פגיעת פסולת חלל.
מאז העשור השני של המאה ה-21, עם ההוזלה של תחום הלוויינות, שיגור מערכי לוויינים נעשה יותר רלוונטי ותכוף, דבר שמעלה יותר את הסיכונים מפסולת חלל, עקב ריבוי לוויינים.
היסטוריה
בשנת 1958 שיגרה ארצות הברית לחלל את הלוויין ואנגארד 1, נכון לחודש אוגוסט 2007, לוויין זה הוא פיסת פסולת החלל המזוהה הישנה ביותר, אשר נותרה עדיין במסלול סביב כדור הארץ. אירועי פיצוצים בחלל הנגרמים למשל בחלקי משגרים ובהם שיירי דלק נפיץ, תורמים לפסולת החלל במידה רבה. כ-100 טון של רסיסים אשר התפזרו במהלך כ-200 אירועי פיצוצים, עדיין מרחפים במסלול סביב כדור הארץ. פסולת החלל מרוכזת ברובה במסלול נמוך (עד למרחק של 2,000 ק"מ) סביב כדור הארץ, אף שיש פסולת חלל גם במסלול גאוסטציונרי, במרחק 35,786 ק"מ מעל פני הים מול קו המשווה.
בין הפריטים המעניינים יותר בפסולת החלל סביב כדור הארץ נמצאו: כפפה שאבדה לאסטרונאוט אדוארד היגינס וייט אשר היה האסטרונאוט האמריקני הראשון "להלך בחלל", שתי מצלמות (האחת אבדה לאסטרונאוט מייקל קולינס סמוך לחללית ג'מיני 10 והשנייה לאסטרונאוטית סוניטה ויליאמס במהלך משימת STS-116), שקיות אשפה שנזרקו על ידי קוסמונאוטים מתוך תחנת החלל מיר במהלך 15 שנות קיומה, מפתח ברגים ומברשת שיניים. רוב הפריטים הללו שבו ונכנסו לאטמוספירת כדור הארץ, שבועות לאחר שאבדו בחלל, זאת בגלל מסלולם וגודלם הזעיר. פריטים מעין אלה אינם מהווים חלק משמעותי מפסולת החלל.
תרגיל התחמקות ראשון מהתנגשות עם פסולת חלל בוצע על ידי מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-48, זאת כדי להימנע מהתנגשות עם שרידי הלוויין הסובייטי קוסמוס 955. בשנת 2006 חלפו שרידי לוויין רוסי ששבו ונכנסו לאטמוספירה, במרחק מסוכן ממטוס איירבוס מאמריקה הלטינית ועליו 270 נוסעים בטיסה מעל האוקיינוס השקט. זהו אזור מועדף להשבת לוויינים לאטמוספירה, בית קברות לחלליות, בגלל היותו ריק יחסית מאוכלוסייה.
אירועים בולטים ביצירת פסולת חלל
נכון ל-2017, כ-1/3 מכל הפסולת החללית המקוטלגת ונמצאת תחת מעקב נובעת מ-10 אירועי התנגשות והתפרקות של לוויינים:
אמצעי מנע
הוצאת לוויינים ממסלולם והכנסתם לצורך שריפתם באטמוספירה של כדור הארץ, תפחית אף היא את כמות הפסולת בחלל. ניתן להשיג מטרה זו על ידי הוספת רסן אלקטרו-דינמי ללוויין, אשר מתגלגל לחלל ומאיט את כלי הרכב החללי. במקרים שבהם השבת הלוויין לאטמוספירה תצריך דלק רב מזה הנמצא בלוויין, ניתן להנחות את הלוויין למסלול שבו גרר אטמוספירי יגרום ללוויין לצאת ממסלולו בתוך שנים ספורות.
לוויינים הנמצאים במסלול הרחוק מכדור הארץ מכדי שניתן יהיה להשיבם לאטמוספירה, דוגמת אלה החגים בטבעת הגאוסטטית, ניתן להביאם ל"בית קברות חללי", אזור שבו נמצאים הלוויינים שאינם פעילים עוד.
הועלו אף הצעות באשר לשיטות "לטאטא" את פסולת החלל חזרה לתוך האטמוספירה של כדור הארץ, כולל גוררי זבל, מטאטאי לייזר המאיידים רסיסי זבל או דוחפים אותם למסלולים הדועכים במהירות, או גושים גדולים של ארוג'ל היכולים לספוג לתוכם רסיסים הפוגעים בהם ולבסוף נופלים לאטמוספירה ונשרפים. אולם עד היום רוב המאמצים להתמודדות עם פסולת חלל הושקעו באמצעי זהירות למניעת התנגשות ומניעת היווצרות פסולת נוספת.
מדידות פסולת חלל
הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית מחזיק בקטלוג הגופים הנעים מסביב לכדור הארץ המכיל כ-20,000 פריטים, מתוכם קרוב ל-1,300 הן חלליות שלמות ומתוכן כ-800 הן חלליות פעילות. מטרת המעקב אחר פריטי פסולת אלה היא בחלקה כדי שלא לבלבל בינה לבין טילים בליסטיים. המידע על הפסולת נאסף ממספר תחנות רדאר קרקעיות וטלסקופים וכן מטלסקופ הנמצא בחלל. למרות זאת, רוב חלקי הפסולת המרחפים בחלל עדיין לא מופו. קיימים למעלה מ-600,000 עצמים אשר גודלם למעלה מסנטימטר.
מיזמי ניקוי
מבחינה טכנולוגית ניקוי של פסולת חלל הוא נושא מורכב ביותר, והקשיים השונים גרמו לכך שבמשך שנים רבות לא ניתן היה לבצע ניקוי כלל, אלא רק לתכנן מיזמים תאורטים בלבד. החל משנות ה-70 בחנה נאס"א פתרונות אפשריים, החל מהתרחיש האופטימי בו גוררים פסולת חלל לכדור הארץ לשימוש חוזר, ועד תרחישים אחרים בהם הפסולת מושמדת בדרכים שונות.
בנובמבר 2020 חתמה סוכנות החלל האירופית על חוזה עם חברת ClearSpace למבצע ניקוי אלמנט פסולת חלל, וזו הייתה הפעם הראשונה בה הוחלט להשיק ניסיון כזה בפועל. במסגרת החוזה, על סך 104 מיליון דולר, התחייבה ClearSpace לפתח חללית במשקל 500 קילוגרם ובעלת 4 זרועות רובוטיות, ולהשיק מבצע, שמתוכנן לשנת 2025, ללכידת החלק העליון של VESPA, חלק ממערכת להצבת לוויינים ששיגרה סוכנות החלל האירופית בשנת 2013. לאחר הלכידה המבצע מתוכנן להסתיים בגרירתם של שני כלי הטיס לאטמוספירה ושריפתם באופן מבוקר.
בר כוכבא (פירושונים)
{{פירושונים|* שמעון בר כוכבא – מנהיג המרד היהודי שנקרא על שמו באימפריה הרומית במהלך מאה השנייה לספירה
אגודות
אישים
ראו גם
}}
דניאל חיים אלתר
הרב דניאל חיים אלתר (נולד י"ז באלול ה'תשכ"ז, 22 בספטמבר 1967) הוא ראש כולל ארי שבחבורה לחושן משפט, ראש ישיבת פני מנחם ומגיד שיעור בדף היומי המופץ באמצעות קול הלשון.
ביוגרפיה
אלתר נולד בירושלים לרבי פינחס מנחם אלתר אז ראש ישיבת שפת אמת ולימים האדמו"ר מגור.
התחנך במוסדות חסידות גור. באדר תשמ"ו, נישא להינדא רחל בת הרב שאול בורזיקובסקי מבני ברק. לאחר נישואיו חזר להתגורר בירושלים, והחל לכהן כר"מ בישיבת שפת אמת.
בצעירותו למד קבלה אצל האדמו"ר רבי ברוך שלום אשלג בעל הברכת שלום, ואצל תלמידו הרב יהודה מאיר ליזרוביץ.
נודע כמגיד מישרים, והוא מוזמן רבות למסור דרשות ושיעורים בפני חוגים מגוונים.
בכ' בשבט תשע"ח, נפטרה רעייתו הראשונה, ובט"ז בחשוון תש"פ נישא בשנית. בחתונה השתתפו גם אחיו מנהיגה של קהילת גור הפורשת, הרב שאול אלתר וגם בן דודו ויריבו האדמו"ר מגור.
בז' בתמוז תש"ף מונה לעמוד בראשות ישיבת פני מנחם. מספר חודשים לאחר מכן ייסד בית כנסת בראשותו, ברחוב הארגמן בירושלים, בו הוא מוסר שיעורים יומיים, וכן דרשות וטישים בשבתות ובמועדים. אמרותיו ודרשותיו מפורסמות בעלון השבת 'ניצוץ אחד' בתפוצה רחבה.
ברית פיקוח
ברית פיקוח היא אגודה שיתופית ישראלית העוסקת בראיית חשבון וייעוץ מיסוי וכלכלי למפעלי תעשייה, קיבוצים ומושבים. החל משנת 2009, ברית פיקוח חברה ברשת העולמית PraxityTM, המאגדת משרדי רואה חשבון עצמאיים.
היסטוריה
ברית פיקוח נוסדה ב-1934 (בשם ברית פיקוח לקואופרציה החקלאית העובדת בע"מ), על ידי אנשי תנועת העבודה בארץ ישראל. היא נועדה להיות גוף מבקר במסגרת חברת העובדים של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל כמו גופים דומים שהוקמו על ידי חברת העובדים על מנת לחסוך בהוצאות רואי חשבון. בין בריתות הפיקוח נמנו "ברית הקואופרציה הצרכנית בישראל", "מרכז קופות המלווה - ברית הפיקוח של הקואופרציה האשראית העובדת בע"מ", "ברית הפיקוח לאגודות השיכון" וכדומה. גופים מרכזיים של חברת העובדים ובכלל זה מושבים וקיבוצים, בוקרו במשך עשרות שנים על ידי ברית פיקוח. בעקבות תהליכי ההפרטה שעברה חברת העובדים הופרטו גם בריתות הפיקוח.
כיום מועסקים בה כ-300 עובדים, מתוכם כ-80 רואי חשבון. היא מספקת שירותי ראיית חשבון לכ-1,400 לקוחות. ברית פיקוח מדורגת שמינית לפי דירוג D&B לשנת 2015 של משרדי רואי החשבון הגדולים בישראל.
נושא רומח
באירופה, דחקו חיל הפרשים והקשתים את רגלי נושאי הרומח משדות הקרב ומשקלם הלך והצטמצם בימי הביניים, עד שזכה לעדנה מחודשת בשיא ימי הביניים כשבקרבות דוגמת קרב קורטואה (1302) ובקרב גשר סטירלינג (1297) הביס חיל רגלים לראשונה בימי הביניים צבא אבירים. רגלים אלה היו מורכבים בעיקר מנושאי רומח.
בעת החדשה בלטו שני סוגים של חיל רגלים: מוסקטרים ונושאי הרומח. נושאי הרומח היו צריכים להגן על המוסקטרים מהסתערות חיל הפרשים ומרגלים אחרים בגלל קצב האש הנמוך של המוסקט והדיוק הדל שהציע נשק זה לחייל. עם התפתחות המוסקטים והמצאת כידון הרובה נעלמו נושאי הרומח משדות הקרב האירופאים בראשית מאה ה-18, אם כי היו נפוצים עד המאה ה-19 בקרב כוחות גרילה שלא היו להם אמצעים לרכוש כלי נשק מורכבים יותר.
העת העתיקה
הרומח והחנית היו נשקי המוט העיקריים של חיל רגלים כבד בעת העתיקה. היו לכך סיבות רבות, בין היתר קלות הייצור של כלי נשק אלה שלא דורשים מתכת איכותית רבה שהייתה קשה להשגה בעת העתיקה. סיבה נוספת היא קלות השימוש בכלי נשק זה לעומת כלי נשק זמין אחר - החרב. אפילו חיילים לא מאומנים שקובצו בגוש גדול אחד וחומשו בחניתות וברמחים היו יכולים להילחם בצורה סבירה בעוד שחיילים לא מאומנים שחומשו בחרבות היו בדרך כלל מועדים לתבוסה.
כדי להשתמש ברומח ובחנית בצורה יעילה, היו צריכים החיילים להתקבץ לגושים גדולים. מבנה זה חשוף במיוחד לפגיעות של קשתים ומטילי כידונים, לכן עטו חיילים אלה שריון גוף, קסדה ומגן. שריון גוף היה נפוץ, אך לא הכרחי ונושאי רומח רבים הסתדרו בלי שריון גוף כבד. המאפיין המרכזי של נושא רומח בעת העתיקה מלבד הרומח עצמו היה המגן. בעזרת המגן שמר החייל על מקומו במערך ואיבוד המגן היה משבש מאוד את המבנה.
נושאי הרומח הראשונים היו הרגלים הכבדים של שומר. המערך הצפוף של נושאי רומח המוגנים במגן היה נפוץ בכל העולם העתיק, אך התפתח במיוחד ביוון העתיקה. ביוון נקראו חיילים אלה הופליט שנלחמו במערך צפוף הנקרא פלנקס. התפתחות הטקטיקה הביאה להופעת הסריסה, רומח באורך של 6-7 מטרים שהייתה בשימוש פזטיירוי המקדונים.
מערך הפלנקס היה דומיננטי באירופה עד הופעת הלגיון המניפולרי שהיה נפוץ בצבאותיה של רומא העתיקה. הלגיונר, שחימושו העיקרי היה חרב דחק את רגלי נושא הרומח כי לרומא היו האמצעים הכספיים לאמן את חייליה ואילו בשדות הקרב החרב הייתה גמישה פי כמה מהרומח הארוך והמסורבל.
ימי הביניים והעת החדשה
הרומח והחנית נותר בשיממונם עד אמצע ימי הביניים. הפרשים הכבדים מחצו בקלות את חיל הרגלים והיה צורך בנשק עם מוט ארוך כדי לשמור את הפרש במרחק בטוח מהחייל הרגלי. המערכים שהתבססו על הרומח ועל החנית נוצרו בארצות שבהן מסיבות שונות לא היו נפוצים פרשים כבדים. בין אם הסיבה לכך היא מיעוט האריסטוקרטיה שבסיסה הכלכלי הוא אחוזות גדולות כמו בפלנדריה או עוני יחסי של הארץ דוגמת סקוטלנד.
הפלנקס העתיק נולדה מחדש בדמותו של סקילטרון הסקוטי והמערכים הרגליים של השווייצרים ומערכים דומים בארצות אחרות. מערכים אלה, בדומה למערכים העתיקים של שומר ויוון העתיקה, הורכבו לרב ממיליציה שאימונה היה דל. בניגוד לעת העתיקה שבה אחד המאפיינים המרכזיים של נושאי הרומח היה המגן, בימי הביניים השימוש במגנים ובשריון גוף לא היה נפוץ כמו בעת העתיקה.
נושאי החנית הגיעו לשיא הפופולריות בשווייץ במאה ה-15 ובמאה ה-16. המשמר השווייצרי שכלי נשקו המועדף היה הרומח נחשב לחיל רגלים הטוב באירופה עד הפצה רחבה של הנשק החם.
הופעת כלי הנשק החמים בשדות הקרב במאה ה-14 ובמיוחד הופעת הארקבוז במאה ה-15 חייבו את התאמת נושאי החנית לחילות חדשים שהופיעו בשדות הקרב. בעת החדשה שימשו נושאי הרומח מגן חי למוסקטרים מפני הסתערות הפרשים ומהתקפות של נושאי רומח עוינים. שיעורם הלך והצטצמם עם השיפור בכלי הירי עד שהם נעלמו לחלוטין משדות הקרב.
טקטיקה
הטקטיקה של נושאי החנית הוכתבה בראש ובראשונה ממבנה המערך שבו הם נלחמו. בגלל הקיבוץ לגושים גדולים נאלצו הלוחמים לנהל קרב דחיפות. לרב, הגוש הגדול יותר ניצח בקרב. האבדות בקרב כזה היו, בדרך כלל, קלות למדי. המערך הזה היה יציב מאוד, אך לא גמיש. החלוקה ליחידות משנה שדרשה מקצועיות רבה הייתה, בדרך כלל, לא מקובלת. בגלל קשיחותו של המערך הוא היה פגיע במיוחד להתקפות מהאגף או מהעורף. אם הצליח האויב לאגף את המערך של נושאי החנית, היו אלה נתונים לחסדיו. כדי להתמודד עם בעיה זו, צורפו בדרך כלל יחידות של רגלים קלים או פרשים למערך נושאי החנית כדי להגן על אגפיו.
בדרך כלל המערך היה בעובי אחיד לכל אורכו ורק במאה ה-4 לפנה"ס הכניס אפמינונדס היווני חידושים לטקטיקה המקובלת על נושאי הרומח. במקום פיזור אחיד של החיילים לאורך המערך, העדיף אפמינונדס לעבות את אחד האגפים על חשבון האחרים ובעזרת האגף הכבד שלו הצליח לשבור את מערכי יריביו.
החידושים של אפמינונדס לא האריכו ימים ועד מהרה חזרו הצבאות למערך בעובי אחיד. זה קרה בין היתר בגלל הגברת שיתוף הפעולה בין נושאי הרומח לשאר החילות בשדות הקרב, בראש ובראשונה הפרשים והרגלים הקלים. הגברת שיתוף פעולה זה הוא ההתפתחות החשובה ביותר בטקטיקה של העת העתיקה בעולם הקלאסי. לא עוד צבאות שמורכבים מנושאי רומח בלבד או פרשים בלבד עם תוספות מעטות, אלא צבאות מאוזנים שלכל החלקים בו תפקיד משלו בשדה הקרב.
הגברת שיתוף הפעולה לא שינתה את המיקום של נושאי הרומח. עדיין ניצבו אלה במרכז ואילו הפרשים ורגלים הקלים באגפיהם. הגברת שיתוף הפעולה באה לידי ביטוי בעיקר בעזרה הדדית שהגישו החילות השונים זה לזה והגברת התיאום ביניהם. הלגיון שתפס את מקומה של הפלנקס הורכב מנושאי חרבות ולא מנושאי חנית, אך המבנה הכללי של חיל רגלים כבד במרכז ופרשים ורגלים קלים באגפים נותר, בדרך כלל גם בצבאות רומאים.
הצבאות המקצועיים הגדולים של רומא העתיקה שמנו עשרות אלפי חיילים לא היו נפוצים באירופה בימי הביניים. לרב הורכבו צבאות ימי הביניים באירופה מאבירים, שזכו, אמנם, לאימון רב, אך אימון זה הצטמצם בדרך כלל ללחימה אישית ולא תורגלו תמרונים משותפים של אבירים רבים במערך מסודר. חיל הרגלים לא זכה בדרך כלל אפילו לאימון זה. כתוצאה מכך נסוגה הטקטיקה מאות שנים לאחור. יחד עם זאת, המערך הצפוף העתיק דמוי הפלנקס סיפק תשובה נאותה ונתן מענה הולם לבעיה זו.
הארקבוז וביתר שאת המוסקט דרשו את התאמת הטקטיקה לכלי נשק חדשים אלה. קצב האש האיטי והדיוק הדל של כלי הירי הראשונים חייבו את קיבוץ היורים בגושים גדולים וירי במטחים ליצירת אפקט רובה ציד ענק. הרעיון היה ירי מרוכז כדי שלפחות חלק מהכדורים יפגעו במטרה. קצב האש האיטי לא יכול היה לתת מענה הולם לסכנות שהציב שדה הקרב לפני המוסקטרים. הם היו זקוקים להגנתם של חיילים אחרים ונושאי הרומח מילאו בדרך כלל את התפקיד הזה. מערך רמחים ורובים היה התשובה לדרישה זו. במערך זה ניצבו המוסקטרים לצד נושאי הרומח והאחרונים הגנו עליהם מהסתערות הפרשים העוינים וחיל רגלים של היריב.
יאן פרנס ואן בלואמן
יאן פרנס ואן בלואמן (בהולנדית: Jan Frans van Bloemen; הוטבל ב-12 במאי 1662 – נקבר 13 ביוני 1749) היה צייר נוף פלמי פעיל בעיקר ברומא. הוא הצליח לבסס את עצמו כצייר הווידוטה המוביל של הנוף הכפרי הרומי המתואר באסתטיקה של מסורת ציור הנוף הקלאסי.
ביוגרפיה
יאן פרנס ואן בלואמן, יליד אנטוורפן, היה אחיו הצעיר של פיטר ואן בלואמן. ככל הנראה הוא אימן עם אחיו. בין 1681 ל-1684, באנטוורפן, היה תלמידו של אנטון גובאו, צייר סצנות שוק ונושאים במבוצ'אנטיים (נושאי ציור יומיומיים של פשוטי העם) בסביבות רומא או באזור הים התיכוני.
הוא נסע לפריז בשנת 1682 והתגורר בה כמה שנים. לאחר מכן עבר לליון שם שהה אחיו פיטר ואן בלומן. דרך טורינו נסעו יאן פרנס ופיטר ואן בלואמן לרומא, שבה בשנת 1688 הם נרשמו בקהילה של סנט'אנדרה דלה פראטה. בשנת 1690 הצטרף אליהם גם אח השלישי, נורברט ואן בלואמן (1670-1746). בעוד פיטר שב לאנטוורפן בשנת 1694 ונורברט עזב לאמסטרדם לפני 1724, יאן פרנס נשאר ברומא עד סוף ימיו, למעט כמה נסיעות לנאפולי, סיציליה ומלטה, שאותן עשה עם אחיו פיטר. הצייר יליד הולנד, קספר ואן ויטל, שחי ברומא מאז 1675, הפך לסנדק של ילדו הראשון.
ואן בלואמן הצליח ברומא וקיבל שכר לציורי נוף גדולים מפטרונים בולטים כמו מלכת ספרד אליזבת פרנז, האצולה הרומית והאפיפיור. הוא הצטרף לבנטפוכלס, אגודת האמנים ההולנדים והפלמיים ברומא, שם קיבל את הכינוי אורזונטה או הוריזונטי. כינוי זה התייחס למרחקים שצייר בנופיו. ואן בלואמן היה צייר מוכר, אך הוא לא הצליח להתקבל לגילדה של הציירים הרומאים הבולטים - האקדמיה די סן לוקה, עד שהיה בן 70. ייתכן שחלק מההתנגדות נבעה מהזלזול של הממסד הרומאי בציור נוף כהפגנת מיומנות ציור.
הוא נפטר ברומא בשנת 1749.
יצירתו
ואן בלואמן צייר בעיקר נופים קלאסיים, תוך כדי השראה ממחוז רומא. נופיו, עם השפלות והמישורים שלהם, מצוירים בצבעים רכים וחמים ובהם משולבים נושאים קלאסיים ודתיים, ששאבו את השראתם מאמנים כמו קלוד לוריין וגספרד ד'גט. הציורים שלו חדורים להפליא באותה "אווירה פסטורלית שקשה להגדיר אותה" שסייעה להפוך אותו לצייר כה גדול בעיני בני דורו. הטכניקה והנושאים של עבודתו של יאן פרנס ואן בלואמן קשורים גם לציירים כמו יאן אסליין, תומאס וויק, וילם רומין וילאם שלינקס. הנופים המצוירים שלו משתייכים לקטגוריה של נופים שמשלבים מציאות עם אלמנטים דמיוניים. בנופיו ישנם מבטים על הרים, נחלים, מבנים מרוחקים ודמויות קטנות המצוירות בנקודות וקווים לא מדויקים, תוך שימוש במגע קל של מכחול. בניגוד לואן ויטל, ואן בלומן לא תיאר בדרך כלל נופים של אזורים מרוחקים מרומא כמו עמק הטיבר או הרי אלבן. הציורים שלו היו מוגבלים לסביבתה הקרובה של רומא, שנראית בדרך כלל ביצירותיו. ואן בלומן היה ידוע במיוחד בזכות ציורי האחוזות, המנציחות את נכסי האצולה במחוז רומא. השקפותיו מכוונות לשייך את נוף האחוזה של תקופתו לנוף הארקדי הקלאסי. במקום להציע את הנופים הפנורמיים הרחבים, את האופק המרוחק ואת האפקטים האטמוספיריים הקשורים לנופים הטופוגרפיים, נופי האחוזה של ון בלאומן מדגישות התבוננות חדה על המציאות בנקודת מבט מוגבלת. האחוזות נראות אפוא כמאפיינים בלתי ניתנים לשינוי של הנוף המקומי.
הוא עבד יחד עם ציירים אחרים שציירו את הדמויות בנופיו כמו קרלו מראטי, פלסידו קוסטנזי ופומפו באטוני. עם זאת, הוא הסתמך על שיתוף פעולה עם ציירי הדמויות רק בעשורים האחרונים של חייו, כאשר ייצר את יצירותיו השאפתניות ביותר. כבר אז הסתמך רק על מומחי ציור דמויות הבולטים ביותר, בקדמת הציור בזמן שהוא צייר את הדמויות הקטנות הרחוקות. למעשה, ואן בלאומן היה צייר עם צוות עובדים והיה מיומן מאוד ללמוד במהירות לחקות את הסגנון של משתפי הפעולה איתו. כתוצאה מכך, רבות מהדמויות בציוריו המיוחסות לבני דורו, צוירו למעשה על ידיו. הוא שיתף פעולה בתדירות הגבוהה ביותר עם פלסידו קוסטנזי. הוא ראה בצמד הציורים המייצגים את ״הבריחה למצרים״ את שיתוף הפעולה הטוב ביותר שלו עם פלסידו קוסטנזי שצייר את הדמויות.
רישומי הנוף שלו, המתארים לעיתים קרובות חורבות דמיוניות, התבלבלו עם רישומיו של אחיו פיטר, הידוע יותר בזכות רישומיו של דמויות ובעלי חיים. יאן פרנס ואן בלואמן גם רשם רישומי עט של בניינים ברומא וסביבתה.
אלצק
אלצק היה מנהיג בולגרי, מחמשת בניו של קובראט.
לאחר מות קובראט התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות נפרדות בראשות חמשת בניו. אלצק הוביל את אנשיו, יחד עם האווארים למרכז אירופה. לאחר שהסתכסך עם האווארים המשיך לכיוון בוואריה ושם נוצח על ידי מלך הפרנקים Dagobert הראשון ומ-9000 אנשיו ניצלו רק 700, אותם הוביל אמנצור להתיישבות באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי.
קישורים חיצוניים
כ
מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים
בעל השליטה בחברה הוא שלמה אליהו, שהיה גם יו"ר דירקטוריון עד ינואר 2022, אז החליפו חנן מלצר. מנכ"ל החברה, עד סוף דצמבר 2021, היה יפתח רון-טל. מחליפו מיולי 2022 הוא יוסי בן ברוך.
תחומי פעילות
חברת בת עיקרית של "מגדל אחזקות" היא "מגדל חברה לביטוח בע"מ" (המוכרת בשמה המקוצר מגדל, במלעיל), העוסקת במגוון סוגי ביטוח: ביטוח חיים, ביטוח רכוש, ביטוח בריאות ועוד. חברות-בנות בולטות נוספות, המוחזקות על ידי מגדל אחזקות מאז שנת 2001, הן בית ההשקעות מגדל שוקי הון בע"מ ומגדל בריאות ואיכות חיים בע"מ.
החברות הבנות מחזיקות חברות בנות רבות משלהן.
ארצ'יל ארבלדזה
ארצ'יל ארבלדזה (בגאורגית: არჩილ არველაძე; נולד ב-22 בפברואר 1973 בטביליסי) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת החלוץ.
ארצ'יל הוא אחיו התאום של כדורגלן העבר והמאמן שותא ארבלדזה. אחיו רבאז ארבלדזה היה כדורגלן גם כן.
במהלך הקריירה שלו שיחק ארצ'יל במספר מועדונים אירופאים שונים. אחרי קריירת נעורים בקבוצה המקומית איבריה טביליסי יחד עם אחיו שותא, החל את הקריירה הבוגרת שלו באלופה הגאורגית, דינמו טביליסי. אחרי קריירה אירופית בטורקיה בטרבזונספור, נאק ברדה ההולנדית, פ.צ. קלן הגרמנית, וקדנציה נוספת בדינמו טביליסי, סיים את הקריירה בלוקומוטיב טביליסי.
לזכותו של ארצ'יל רשומות 32 הופעות בינלאומית במדי נבחרת גאורגיה, בהן כבש שישה שערים.
נשים כבני אדם
נשים כבני אדם הוא ספר מאת שולמית אלוני, שיצא לאור בשנת 1976 בהוצאת מבט. הספר עוסק במעמד האישה בישראל, בתי הדין הרבניים, איסור והיתר לנישואים ולגירושים, זכויות נשים, מעמד האישה בענייני ממון ואפוטרופסות על ילדים ועוד, אך מדבר בעיקרו על האפליה המגדרית, החוקית והמשפטית בישראל.
תוכן
בספר נכתב על מעמדה של האישה ועל האפליה המעוגנת בחוק כנגד נשים בכל המערכת המשפטית, העוסקת בזכות הנישואים, במעשה הנישואים והפקעתם, ומתייחסת כביכול לנשים כיצור נחות אשר על פי חוקי ישראל היא קניין בעלה ואשר תפקידה הוא להיות עקרת בית וללדת ילדים. אלוני טענה בספר זה, כי האישה פסולה לכהן בתפקידים בכירים רבים ושנשים צריכות להופיע בפני דיינים המברכים כל בוקר "ברוך שלא עשני אשה". אלוני כתבה גם על סוגיית מעמדה של האישה ועל האפליה שהיא חווה במערכת בעלת דעות קדומות.
שולמית אלוני כתבה על גיל הפרישה, "נשים בשנות השישים לחייהן אינן חלשות, חולות או סניליות יותר מגברים באותו גיל".
ביקורות
באוגוסט 2017, ארגון שווים שונים כתבו בדף הפייסבוק שלהן "לפני 41 שנים פרסמה עורכת הדין וחברת הכנסת שולמית אלוני, שמזוהה גם היא עם מרצ, את הספר "נשים כבני אדם". מסמך יסודי ומרתק על האפליה המגדרית החוקית והמשפטית בישראל, שבו הצביעה בשיטתיות על המקומות שבהם קיימת אפליה."
בינואר 2021, העלה אתר החדשות מעריב, מאמר על שולמית אלוני, בו טענו כי שולמית אלוני הייתה "לוחמת אמיצה לזכויות אדם ומובילת המאבק בכפייה דתית ולקידום מעמד האישה", ואף ציטטו משפטים מספריה, כולל מהספר "נשים כבני אדם".
רוברט הובר
רוברט הובר (בגרמנית: Robert Huber; נולד ב-20 בפברואר 1937) הוא ביוכימאי גרמני, שזכה ב-1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דייזנהופר והארטמוט מישל על גילוי המבנה המרחבי של קומפלקס החלבונים החיוני לתהליך הפוטוסינתזה שמתרחש בחיידקים.
קורות חיים
רוברט הובר נולד בעיר מינכן. אביו סבסטיאן, היה קופאי בבנק, ואמו הלן הייתה עקרת בית שגידלה את ילדיה - רוברט ואחותו הקטנה.
רוברט נכנס בשנת 1947 ל-humanistische karls, גימנסיה במינכן, כדי ללמוד לטינית ויוונית. הוא עזב הגימנסיה בשנת 1956, והתחיל ללמוד כימיה באוניברסיטת מינכן הטכנית (Munich Technical University), שם השלים דוקטורט, ואחר כך, בשנת 1976, קיבל את התואר פרופסור. בשנת 1972, הובר הצטרף לצוות מכון מקס פלנק לביוכימיה (max plank institute for biochemistry) והפך למנהל בו. הובר זכה בשנת 1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דיזנהופר והארטמוט מישל על גילוי המבנה השלם של החלבון המורכב, שממלא תפקיד מרכזי בתהליך הפוטוסינתזה שמתרחש בחיידקים.
הובר התחתן עם כריסטה אסיג בשנת 1960. נולדו להם ארבעה ילדים (שני בנים ושתי בנות). שלושה מילדיו לומדים כלכלה, ובת נוספת לומדת ביולוגיה.
מחקרו
הובר הוא מומחה עולמי בשימוש בקרינת x לצורך גילוי המבנה האטומי למולקולות מורכבות כמו חלבונים. בשנים 1982–1985 הובר עבד עם דיזנהופר ומישל על גילוי המבנה האטומי השלם של החלבון המרכזי בתהליך הפוטוסינתזה שמתרחשת בחיידקים (חלבון המורכב מלמעלה מ-10,000 אטומים). בשנת 1985, השלושה הצליחו לגלות את המבנה השלם של חלבון זה, ועל גילוי זה זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1988. המחקר שערכו עזר רבות בהבנת המנגנונים הפעילים בתהליך הפוטוסינתזה, וחשף דמיון בין תהליכי הפוטוסינתזה שמתרחשים בחיידקים לבין תהליכי הפוטוסינתזה שמתרחשים בצמחים.
האמת העירומה (סדרת טלוויזיה)
האמת העירומה היא סדרת משטרה ודרמה ששודרה בערוץ 10 מסוף שנת 2008 ועד תחילת שנת 2009. יוצרי הסדרה הם האחים אורי ובני ברבש והיא הופקה על ידי חיים שריר. ייחודה של הסדרה היא שהיא מתנהלת בתוך לוקיישן אחד - פנים של מבנה - תחנת משטרה. הרייטינג של הסדרה נע סביב 6-7%. בינואר 2010 נמכר פורמט הסדרה לשידור במספר מדינות באירופה: באיטליה, צרפת, בלגיה, פולין ושווייץ להפקה גרסאות מקומיות שונות. באוקטובר 2010 נמכר פורמט הסדרה לרשת הכבלים האמריקנית HBO.
עלילה
הסדרה עוסקת בפרשת היעלמותה של נערה בת 17 בשם הגר נבות (דניאלה קרטס). הגר מתגוררת אצל אמה מיקה (יבגניה דודינה) אולם נראתה לאחרונה בבית אביה, דותן (יורם חטב). יחסיה של הגר עם אמה ובעלה, נדב (נתן רביץ), מעורערים, כמו גם יחסיה עם רוב האנשים בהם היא נתקלת. היא יצירתית - כותבת, מנגנת ושרה - אולם דיכאונית. המשפחה מגיעה לתחנת המשטרה רק 4 ימים לאחר שהגר נראתה לאחרונה. החקירה, אותה מוביל פקד רונן גבאי (ליאור אשכנזי), חושפת סודות משפחתיים בכל מקום אליו היא מגיעה. צוות החקירה כולל את שי (אלון דהן), שפרה אוחיון (הדס קלדרון) וסיגל סרוסי (מיכל לוי).
החקירה ממפה את קשריה של הגר - עם קרלו, המורה שלה לצ'לו (איתי גנות); עם ניב רוזן, היועץ החינוכי של בית הספר בו למדה (אייל שכטר); עם נעמה (יובל שרף), חברה טובה שלעיתים משמשת גם מאהבת, ומאהב ערבי. כאשר גופתה של הגר מתגלה על ידי סאלם (שרדי ג'בארין) אף אחד במעגל הנחקרים לא יוצא לגמרי חף מאשמה.
פרק מיוחד
בין הפרק החמישי לפרק השישי שודר פרק הסוקר מנקודת מבט מיוחדת את התקדמות החקירה בעניינה של הגר, הנעלמת כבר ארבעה ימים. בניגוד לפרקי הסדרה הרגילים, בהם סיפורי הדמויות השונות שזורים זה בזה במהלך הפרק, בפרק מיוחד זה נעשה מאמץ בעריכה לסדר עבור הצופה את המידע (בין השאר באמצעות תוספת של כתוביות), להפריד דמות מדמות ולאפשר תשומת לב לפרטים. הפרק היה באורך 50 דקות, בשונה משאר הפרקים שאורכם היה כחצי שעה.
מריו לוי (חקלאי)
מריו משה לוי (1924 - 3 במרץ 2018) היה חקלאי ישראלי, חבר קיבוץ שדה אליהו, מחלוצי החקלאות האורגנית בישראל, ומייסד הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל.
תולדות חייו
לוי נולד בטרייסט, איטליה בשנת 1924. הוא עלה לארץ ישראל ב-1939, בהיותו בן 15, במסגרת עליית הנוער, ולמד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. אביו נספה בשואה, אך אימו ואחיו ניצלו. ב-1941 הצטרף לוי לקיבוץ הדתי שדה אליהו, במסגרת גרעין של בוגרי מקוה ישראל. לוי ואשתו פריבה, ילידת גרמניה, גידלו בקיבוץ חמישה ילדים. נפטר בשבת כי-תשא, ט״ז באדר התשע״ח, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו שדה אליהו.
חקלאות אורגנית
בשנות ה-60 היה לוי אחראי לגן הירק של הקיבוץ. השימוש הגובר בחומרי הדברה, עד ארבעים ריסוסים ליבול, והופעת מזיקים חסינים, עוררו בו אי נחת. בשנת 1969 אפשר לו מנחם בר-דרומא, האחראי לגידולי שדה במשרד החקלאות, להשתלם בשווייץ אצל ד"ר האנס מילר, הנחשב לגורו של החקלאות האורגנית.
בשובו ארצה, ניסה לוי להפיץ את הידע שרכש באמצעות משרד החקלאות, אך נתקל בסרוב. קיבוצו, שדה אליהו, הקצה לבקשתו שטח של 200 דונם לגידולים אורגניים. בניסוי שנמשך שלוש שנים, גידל לוי שבעה מינים שונים. בעקבות הצלחתו, סייע משרד החקלאות בייצוא התוצרת.
ב-1979 פרסם לוי את מאמרו יסודות החקלאות הביו-אורגנית בשדה. בעקבותיו, קבל תפקיד של מדריך לחקלאות אורגנית בשירות ההדרכה של משרד החקלאות.
ב-1982 הקים לוי את הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל, ועמד בראשו שנים רבות.
פרסים
באוגוסט 2000 הוענק ללוי פרס על מפעל חיים מטעם 'הפדרציה הבינלאומית של תנועות חקלאות אורגנית' (IFOAM).
ב-2013 ניתן לו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
אספהאן
אֶסְפָהָאן (תעתיק מדויק: אצפהאן; נכתב גם איספהאן) היא עיר באיראן ובירת הפרובינציה הקרויה על שמה. העיר שוכנת במרכז המדינה ומרוחקת כ-340 קילומטרים דרומית לבירה טהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016, התגוררו בעיר כ-1.9 מיליון בני אדם והיא העיר השלישית בגודלה במדינה אחרי טהראן ומשהד. העיר משמשת כמרכז תיירותי חשוב במדינה.
היסטוריה
עבאס שאה הראשון החליט בשנת 1598 לקבוע את אספהאן לבירת האימפריה הפרסית. תחת הנהגתו אספהאן הפכה לאחת הערים היפות בעולם. נבנו בה מסגדים מפוארים, מדרסות ובתי מרחץ. אספהאן הפכה למופת לאדריכלות הספווית, עם בניינים כמו מסגד האימאם, והכיכר המפוארת מיידאן-י אמאם.
גאוגרפיה
העיר, המשתרעת על פני מרחבים גדולים, נמצאת במרחבי זאינדה רוד, לא הרחק מהרי זגרוס. את העיר חוצה נהר הזיינדה רוד. ממוצע המשקעים באזור הוא 355 מ"מ בשנה. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 2 מעלות צלזיוס בחורף ל-29–30 מעלות בקיץ. מזג האוויר הוא גשום לפרקים ובהיר, בהתאם לעונה.
אתרים מרכזיים
אספהאן כוללת מגוון של אתרים בעלי אדריכלות אסלאמית מתקופות שונות של האסלאם, בעיקר מימי הביניים המוקדמים, וכן מהעת החדשה המוקדמת: בעיקר המאה ה-17. כמו כן מצויים בעיר גם מספר כנסיות ובתי כנסת.
נוריקו אנו
קריירה
המדליה הראשונה בה זכתה בקריירה המקצועית הייתה מדליית ארד בטורניר הבינלאומי 'Fukuoka tournament Japan', בו התחרתה בקטגוריית המשקל הפתוח. בפברואר 1993 השתתפה בטורניר פריז היוקרתי 'Tournoi de Paris' וזכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג לאחר שגברה על בת-ארצה קאורי סוזוקי בקרב על המדליה.
כאשר הייתה בת 17, אנו השתתפה באליפות העולם לשנת 1993 שנערכה בהמילטון שבקנדה. היא התחרתה בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג וזכתה במדליית הכסף. בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב שמינית הגמר, גברה אנו על ביאטה מקסימוב הפולנייה. ברבע הגמר אנו ניצחה את שרון לי הבריטית ובחצי הגמר ניצחה את מוניק ון דר לי ההולנדית. בגמר אנו הפסידה בניקוד יוקו ליוהנה האגן הגרמנייה כעשר שניות לתום הקרב כאשר ניסתה לעצור התקפה של הגרמנייה והחליקה.
באוקטובר 1994 השתתפה במשחקי אסיה וזכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצחה בגמר את שיאו ינמין הסינית. ב-27 באוגוסט 1995, אנו התחרתה באוניברסיאדת פוקואוקה וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח כאשר גברה בקרב הגמר על מרתה קולודזיצ'יק הפולנייה. באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג וזכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון אנו ניצחה את ילנה מיצ'וביץ' המונטנגרית, בשמינית הגמר היא ניצחה את סימונה ריכטר הרומנייה וברבע הגמר ניצחה את אנה למפלוסי ההונגרייה. בחצי הגמר ניצחה את אסתה אסומבה הצרפתייה ובגמר גברה על דיאדניס לונה הקובנית לאחר שביצעה תרגיל אוצ'י-גארי מוצלח.
באליפות העולם בשנת 1999 שנערכה בברמינגהאם, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב. בקרב הראשון של אנו, בשלב שמינית הגמר, היא גברה על יואן לין סו מטאיפיי. ברבע הגמר היא ניצחה את אסתר סן מיגל הספרדייה ובחצי הגמר ניצחה בעונשים את קאנג מין-ג'אונג הקוריאנית. בגמר אנו התמודדה מול יין יופנג הסינית ופיגרה בעונשים לאורך רוב הקרב, אך כ-50 שניות לסיום אנו ביצעה תרגיל אוצ'י-גארי מוצלח שהעניק לה איפון וניצחון. באליפות העולם בשנת 2001 שנערכה במינכן אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג ושוב זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בגמר על יוריסל לבורדה הקובנית.
באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה באוסקה שביפן, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה בזהב ובתואר העולמי בפעם הרביעית ברציפות. בקרב הראשון אנו ניצחה את לורטה אדוארדס האמריקאית, בשמינית הגמר ניצחה את צרנקאנד דורג'גוטוב המונגולית וברבע הגמר ניצחה את יין יופנג הסינית. בחצי הגמר אנו גברה על אסתר סן מיגל הספרדייה ובגמר ניצחה שוב את יוריסל לבורדה הקובנית בשחזור הגמר הקודם.
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב שמינית הגמר, אנו ניצחה את קייבי פינטו מוונצואלה. ברבע הגמר אנו ניצחה את לוצ'יה מוריקו האיטלקייה ובחצי הגמר היא ניצחה בניקוד יוקו את סלין לוברה הצרפתייה לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. בגמר פגשה את ליו שיה הסינית וניצחה באיפון 22 שניות לסיום הקרב לאחר תרגיל סיאו-נאגי מוצלח.
מלחמת בעלות הברית
מלחמת בעלות הברית (בלטינית: bellum sociale; השם הלטיני נובע מהמילה socii - בעלי ברית בלטינית; גם מלחמת האיטלקים ברומא או המלחמה האיטלקית - bellum italicum) היא מלחמה שהתנהלה בשטחו של חצי האי האפניני בין השנים 91 ל-88 לפני הספירה.
הרקע למלחמה
במאה הראשונה לפני הספירה הגיעה הרפובליקה הרומית, אחרי מלחמות רבות שניהלה, לשליטה מוחלטת בחצי האי האפניני. השבטים האיטלקיים שהיו כפופים לשלטונה שיתפו עימה פעולה. בשלב מסוים החלו אף לשרת בצבא הרפובליקה.
גאיוס מריוס, מפקד צבא רומאי בעל שם, שאף שירת כשש שנים כקונסול, היה מהרומאים הראשונים שהכירו בצורך להעניק זכויות אזרח לתושבי בעלות הברית. כמפקד הצבא הוא נוכח בחשיבותם העליונה של אלה בצבא הרומאי, ואף העניק, תוך חריגה מהחוק, אזרחות לחיילי שניים מליגיונותיו אחרי קרב בו השתתפו, במסגרת המלחמה נגד הקימברים והטווטונים.
בעלות הברית
שאיפות האיטלקים היו לבטל את הסדר הקיים לפיו רומא מושלת בהם, ולהקים את מדינת איטליה שבירתה תהיה בעיר קורפיניום, בירתם של הפלינים, ששמה שונה ל"איטליקה" או "ויטליו" - איטליה באוסקנית. הם הקימו מוסדות שלטון זהים לאלה הרומאיים, עם שני קונסולים, 12 פראיטורים ו-500 סנאטורים. הם טבעו גם מטבעות משלהם, עליהם הופיעה המילה איטליה.
השבטים שהשתתפו בברית היו בעיקר מהחבלים ההיסטוריים פיקנום וסאמניום, וממחוז אברוצו של ימינו: המארסים, המארוקינים, הווסטינים, הפלינים, הסאמניטים, הפרנטאנים, ההירפינים, הלוקאנים והפיקנטינים.
המארסים, הווסטינים, הפלינים והמארוקינים היו חברים בקונפדרציה עוד טרם המלחמה. המארסים היו כוח דומיננטי במלחמה, לצד הסאמניטים שבדרום. מפקדם, קווינטוס פופדיוס סילו, היה חברו של הטריבון שנרצח, דרוסוס. הוא מונה לאחד הקונסולים של המדינה הצעירה. השני היה הסאמניטי גאיוס פאפיוס מוטילוס. מכאן ועד למלחמה הייתה הדרך קצרה.
זירת המלחמה
המלחמה ניטשה בשתי חזיתות עיקריות: החזית הדרומית בחבלים סאמניום, לוקאניה ובאזור קמפניה, חבלים שבהם הסאמניטים היו עיקר הכוח הלוחם של בעלות הברית; והחזית הצפונית בפיקנום (כיום פרובינציית אסקולי פיצ'נו (Ascoli Piceno), שבמחוז מארקה במרכז איטליה) ובאזור מחוז אברוצו של ימינו.
כוחות ומפקדים
כרגיל, עמדו בראש הצבא הרומאי שני הקונסולים - פובליוס ריטליוס לופוס שניהל את המערכה בצפון, ולוקיוס יוליוס קיסר בדרום. עם זאת, שלושת האישים שהיו מעורבים במלחמה והובילו את רומא לניצחון היו גאיוס מריוס, שבגיל 65 נקרא לדגל, לוקיוס קורנליוס סולה, פקודו וסגנו לשעבר של מריוס, ופומפיוס סטראבו, שפיקד על שלושה לגיונות בצפון איטליה, עד להיבחרותו כקונסול ב-89 לפנה"ס.
מריוס מונה כלגאט על ידי לופוס, סולה כלגאט על ידי קיסר.
בשנת 89 לפנה"ס נבחרו למשרת הקונסול סטראבו ביחד עם לוקיוס פורטיוס קאטו. שני הקונסולים החדשים הובילו את הלחימה בחזית הצפונית, בעוד מריוס נדחק הצידה. סולה הוביל את הלחימה בזירה הדרומית.
פרט להם היו מעורבים בפיקוד:
תחת פיקוד לופוס בצפון:
תחת פיקוד קיסר בדרום:
הכוחות הרומאיים מנו 14 לגיונות, כל לגיון בן כ-10,000 חייל ובסך הכל כ-140,000.
כוחות בעלות הברית מנו מעל 100,000 חיילים. שני הכוחות המובילים בקרב האיטלקים היו הסאמניטים, בפיקודו של גאיוס פאפיוס מוטילוס, והמארסים, בפיקוד סילו. צבאם היה מאומן מאוד, וחלק ממפקדיהם וחייליהם באו משורות הצבא הרומאי.
בזירה הצפונית:
בזירה הדרומית:
מהלך המלחמה
חלק ניכר מהמידע על המלחמה מופיע בכתבי אפיאנוס.
שנת 90 לפנה"ס
תחילת המלחמה התאפיינה בעיקר בניצחונות של הברית האיטלקית.
החזית הדרומית
מוטיליוס הטיל מצור על אקרה, שהייתה בסיס רומאי. מולו עמד יוליוס סקסטוס קיסר, עם 10,000 חיילים גאלים ופרשים נומידיים ומאוריטנים, התחכם מוטיליוס. הוא הביא את בנו של יוגורטה, מלך נומידיה לשעבר, והלבישו בבגדי מלכות. משראו החיילים הנומידיים את הנסיך ערקו חלקם, והיתר נשלחו לאפריקה. קיסר נסוג מהעיר, אך לבסוף הביס את הסאמניטים.
שנת 89 לפנה"ס
בשנת 89 לפנה"ס, לאור הישגיו במלחמה, נבחר סטראבו למשרת הקונסול, ביחד עם לוקיוס פורטיוס קאטו.
החזית הדרומית
בקיץ 89 לפנה"ס כבש סולה את אקולאנום, עירם הראשית של ההירפינים. באותה שנה כבש גם את בוויאנום הסאמניטית (שהפכה למפקדת המורדים לאחר נפילתה של קורפניום). התקדמותו נעצרה מול חומות הערים נולה ואסרניה שלחמו לחימה עיקשת ועמדו במצור. לקראת החורף העביר סולה את הפיקוד על החזית לידי מפקד נוסף במלחמה, קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס, שלחם תחת פיקודו של סולה בקרבות לדיכוי המרידה האיטלקית בקמפניה ובסאמניום. פיוס, שרכש את אמונו של סולה, מונה ללגאט שלו לקראת סוף המלחמה. סולה עצמו הגיע לרומא על מנת להיבחר למשרת הקונסול.
הישגיו הבולטים ביותר של פיוס היו בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כוח צבאי בפיקודו כבש את מעוז האיטלקים ונוסיה והרג בקרב את פופאידיוס סילו, ממנהיגי האיטלקים.
המפקד הנוסף בדרום, טיטוס דידיוס, כבש את הרקולנאום ומת ב-89 לפנה"ס, לפני תום המלחמה.
החזית הצפונית
שני הקונסולים סטראבו וקאטו המשיכו בניהול המלחמה בזירה הצפונית, סולה בדרומית, ואילו מריוס נדחק הצידה.
במהלך שנת כהונתו המשיך סטראבו במצור על אוסקולום, הביס חיל עזר שנשלח לעזרתה ולבסוף כבשה. הקונסול קאטו נהרג במהלך הקרבות. במקביל להצלחותיו הצבאיות העניק סטראבו אזרחות רומית לקהילות שמדרום לעמק הפו, וזכויות אזרח לטיניות לקהילות שבין הפו להרי האלפים. השילוב של הצלחותיו הצבאיות והענקת הזכויות חיסלו למעשה את המרד האיטלקי בצפון חצי האי ואילצו את המורדים לזנוח את המלחמה באזור.
שנת 88 לפנה"ס
המלחמה בחזית הצפונית הסתיימה עוד בשנת 89 לפנה"ס. הרומאים הצליחו לדכא את המרד בחלק הצפוני של איטליה, גם בזכות הזכויות שהעניקו.
יכולתו של סולה כמצביא וניצחונותיו המרשימים בדרומה של איטליה סיימו למעשה את המלחמה גם שם, אך כיסי התנגדות בודדים של הסאמניטים כמו הערים נולה ואיסרינה נשארו תחת מצור של חיילים רומאיים בפיקוד פיוס. עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנה זו וכיבושה של רומא על ידי סולה, הראה פיוס את נאמנותו לזה האחרון והוא מונה כתגמול למפקד הצבא הדרומי. לאחר שסולה יצא מזרחה להילחם נגד מיתרידאטס השישי הושאר מטלוס פיוס בקמפניה וצבאו, יחד עם הלגיון של אפיוס קלאודיוס, היווה את מוקד הכוח העיקרי של סולה באיטליה. הצבא תחת פיקודו של מטלוס המשיך בדיכוי הסאמניטים ובמצור על עריהם המרכזיות.
תוצאות המלחמה
הסאמניטים, יריביה של רומא מקדם, שנלחמו בה במלחמות הסאמניטיות והובסו, היו האחרונים להיכנע במלחמה. סולה, שפיקד על המלחמה בהם, נקם בהם מספר שנים מאוחר יותר בפזרו אותם ברחבי איטליה.
האוס (סדרת טלוויזיה)
האוס (באנגלית: .House M.D) היא סדרת דרמה רפואית אמריקאית, ששודרה ברשת פוקס בין 16 בנובמבר 2004 ל-21 במאי 2012. הדמות הראשית בסדרה היא הרופא דוקטור גרגורי האוס (יו לורי), גאון רפואי עם שיטות עבודה שנויות במחלוקת המכהן כראש מחלקת אבחון רפואי (דיאגנוסטיקה) בבית החולים האוניברסיטאי הבדיוני פרינסטון-פליינסבורו שבניו ג'רזי. בסיסה הרעיוני של הסדרה נהגה על ידי פול אטנסיו ודייוויד שור, שהיה גם האחראי הראשי ליצירת הדמות גרגורי האוס. הסדרה צולמה בעיקר בסנצ'ורי סיטי.
ההיפותזות של דוקטור האוס על מחלותיהם של חוליו מבוססות על תובנות שנויות במחלוקת, ובשל כך הוא מתעמת רבות עם חברי הצוות שלו ועם דוקטור ליסה קאדי (ליסה אדלשטיין), מנהלת בית החולים ודיקנית הרפואה. חברו האמיתי היחיד של האוס הוא דוקטור ג'יימס וילסון (רוברט שון לאונרד), ראש המחלקה לאונקולוגיה. חברי צוות האבחון של האוס בשלוש העונות הראשונות של הסדרה הם הרופאים רוברט צ'ייס (ג'סי ספנסר), אליסון קמרון (ג'ניפר מוריסון) ואריק פורמן (עומאר אפס). בסיום העונה השלישית מפורק הצוות, אך תוך זמן קצר פורמן חוזר אליו, והאוס בוחר בהדרגה שלושה חברי צוות חדשים: רמי "13" האדלי (אוליביה ויילד), כריס טאוב (פיטר ג'ייקובסון) ולורנס קאטנר (קאל פן), שדמותו הוצאה מהתסריט לקראת סיום העונה החמישית. עד תחילת העונה השישית, מופיעים צ'ייס וקמרון בתפקידים אחרים בבית החולים. קמרון עזבה את בית החולים בחלק זה של העונה, וצ'ייס חזר לצוות האבחון.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות ולאחוזי צפייה גבוהים, ובין העונה השנייה לרביעית היא אף הייתה אחת מעשר התוכניות הנצפות ביותר בארצות הברית. הסדרה זכתה במספר פרסים, בהם פרס פיבודי, שני פרסי גלובוס הזהב וארבעה פרסי אמי. הסדרה נכנסה לספר השיאים של גינס לשנת 2012 כסדרה הנצפית ביותר בעולם, המשודרת ב-66 מדינות לכ-82 מיליון צופים; גם השחקן יו לורי, נכנס לספר, בתור שחקן סדרת הדרמה בעל השכר הגבוה ביותר (700 אלף דולר לכל פרק בעונה השמינית).
בפברואר 2012 הודיעו יוצרי הסדרה כי שידור הסדרה יסתיים בתום העונה השמינית, פרק הסיום שודר בארצות הברית ב-21 במאי באותה שנה.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ HOT3 בכבלים ובערוצי התאגיד מַכַּאן 33 וכאן 11.
הבסיס הרעיוני של הסדרה
בשנת 2004 פנו דייוויד שור, פול אטנסיו, וקייטי ג'ייקובס (שותפתו העסקית של אטנסיו), לרשת פוקס והציעו לה את הרעיון של סדרת דרמה רפואית בסגנון CSI, שעלילת כל אחד מפרקיה תעסוק בסיפור בלשי המתרחש בבית חולים ובו רופאים חוקרים תסמיני מחלה ואת מה שגרם להם. הרעיון של אטנסיו ביחס לדרמה זו היה מבוסס על הטור Diagnosis, שנכתב בניו יורק טיימס על ידי רופאה בשם ליסה סנדרס מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל, ומי שמשמשת גם כאחת היועצות הטכניות של הסדרה. בריאיון למונסטרס אנד קריטיקס אמרה ג'ייקובס כי רצונה של נשיאת פוקס באותה עת, גייל ברמן, לראות סדרה שעוסקת באופן ישיר ברפואה ולא רק בחייהם של הרופאים ההולכים במסדרון השפיעה במידה רבה על תצורתה הסופית של הסדרה.
לאחר רכישת התוכנית ניתן לה השם הזמני Chasing Zebras, Circling the Drain. "זברה" הוא ביטוי סלנג רפואי לאבחנה חריגה או לא ברורה, ואילו הביטוי Circling the drain (תרגום חופשי: להקיף את הנקז) הוא ביטוי המתייחס למקרים סופניים, כלומר חולים שמצבם הרפואי מתדרדר בהתמדה. שור טען כי יש חשיבות לכך שבסדרה תהיה דמות מרכזית שתבחן את מאפייני האישיות של המטופלים ותאבחן את מחלותיהם באמצעות חשיפת סודותיהם ושקריהם. ככל ששור ושאר הצוות המשיכו בבדיקת האפשרויות השונות לדמות הראשית עבר מוקד התוכנית מההליכים הרפואיים לדמות עצמה. הדמות נקראה "האוס", ובסופו של דבר כך גם התוכנית עצמה. שור המשיך לפתח את דמותו של האוס וכתב את התסריט לפרק הפיילוט. בריאן סינגר, שביים את הפיילוט ומילא תפקיד מרכזי בליהוק השחקנים לדמויות העיקריות, אמר כי "שם הפיילוט היה 'כולם משקרים', וזו נקודת המוצא של התוכנית". שור אמר כי קווי העלילה המרכזיים של הפרקים הראשונים בסדרה התבססו על עבודתו של ברטון רושה, שכתב בניו יורקר בין 1944 ל-1994 והתמחה בתיאור מקרים רפואיים יוצאי דופן.
התחנה המרכזית
תחנה מרכזית היא מבנה עם רציפים רבים המשמשים כמסוף-תחבורה שממנו יוצאים – ואליו מתאספים – כל כלי התחבורה מסוג ספציפי (אוטובוסים/רכבות) בעיר כלשהי. בישראל, לרוב, מונח זה מתייחס לתחנת אוטובוסים ראשית.
האוס (סדרת טלוויזיה)
השוואות לשרלוק הולמס
לאורך הסדרה מופיעים מספר קווי דמיון בין האוס לבין הבלש הפרטי הידוע שרלוק הולמס; שור הסביר כי אחת הדמויות הספרותיות הנערצות עליו היא זו של שרלוק הולמס, וכי לדעתו יש ייחודיות ביחס הקריר של הולמס ללקוחותיו. הדמיון בא לידי ביטוי באלמנטים אחדים של עלילת הסדרה, בהם הסתמכותו של האוס על פסיכולוגיה על מנת לפתור מקרה, חוסר רצונו לקבל מקרים שלדעתו אינם מעניינים מספיק וכתובת מגוריו (על פי פרק 13 בעונה ה-7 האוס מתגורר ברחוב בייקר 221 דירה ב', והולמס התגורר ברחוב בייקר 221 ב'). קווי דמיון נוספים בין הדמויות הם שימוש בסמים (האוס מתמודד עם התמכרות לוויקודין והולמס השתמש מדי פעם בקוקאין), גמילה מסמים, יכולת לנגן בכלי נגינה (הולמס ניגן בכינור והאוס מנגן בגיטרה, פסנתר, אורגן ומפוחית פה) וכישרון להסקה מדויקת של המניעים וההיסטוריה של אנשים לפי היבטים שונים באישיות ובמראה החיצוני שלהם.
התחנה המרכזית
{{פירושונים|
האוס (סדרת טלוויזיה)
השוואות לשרלוק הולמס
גם להאוס וגם להולמס יש חבר אמיתי אחד: ד"ר ווטסון היה חברו היחיד של הולמס וד"ר ג'יימס וילסון הוא חברו הטוב של האוס. רוברט שון לאונרד אמר כי וילסון והאוס היו אמורים לגלם את התפקידים של הולמס וווטסון בסדרה, אך הוא סבור כי צוות המאבחנים כולו, למעט האוס המגלם את הולמס, מגלם את תפקידו של ווטסון. בריאיון למגזין Radio Times של ה-BBC אמר שור כי שתיים מההשראות לדמותו של האוס היו דוקטור מרק צ'מברלין, פרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, ודוקטור ג'וזף בל (שהיה מורהו של ארתור קונאן דויל ולפיכך מקור השראה ראשי ביצירתו של הולמס), שהיה יכול להיכנס לחדר המתנה ולאבחן אנשים מבלי לדבר עמם. בפרק האחרון של העונה השנייה ("No Reason") נורה האוס על ידי אדם בשם ג'ק מוריארטי, ששם משפחתו זהה לזה של אויבו המושבע של הולמס, פרופסור ג'יימס מוריארטי; באופן דומה השתמש וילסון בפרק האחרון של העונה החמישית בשם איירין אדלר כשמה של אהובתו הדמיונית של האוס, שהיה גם שמה של האשה היחידה עמה התמודד הולמס ואף נחל את אחד מכשלונותיו המעטים. בפרק "Adverse Events" (עונה 5, פרק 3) של הסדרה אומר האוס לחוקר פרטי ששכר כי "יש רק אמת אחת", שהייתה אחת האמרות הידועות של הולמס בספריו של קונאן דויל.
התחנה המרכזית
ראו גם
}}
האוס (סדרת טלוויזיה)
השוואות לשרלוק הולמס
בנוסף בית החולים בו עובד האוס נקרא פרינסטאון-פליינסבורו, וברומן כלבם של בני בסקרוויל פרי עטו של קונאן דויל המגולל את אחת מעלילותיו של הולמס ישנו אסיר אשר ברח מבית כלא בשם פרינסטאון.
צוות ההפקה
הסדרה האוס היא פרויקט משותף עבור פוקס של חברות ההפקה Heel and Toe Films (נמצאת בבעלות אטנסיו וג'ייקובס), Shore Z Productions (דייוויד שור), Bad Hat Harry Productions (בריאן סינגר) ואולפני יוניברסל מדיה. אטנסיו, ג'ייקובס, שור וסינגר הם מפיקי הסדרה מאז תחילת שידוריה. לורנס קפלו, פיטר בלייק ותומאס מוראן הצטרפו לצוות הכותבים בתחילת העונה הראשונה, לאחר שפרק הפיילוט כבר שודר. בתחילת העונה השנייה הצטרפו לצוות הכותבים דוריס אגאן, שרה הס, ראסל פרנד וגארט לרנר. לפרנד ולרנר, שהיו שותפים עסקיים, הוצע תפקיד בצוות כבר בתחילת הסדרה, אך הם דחו את ההצעה, רק כדי לקבל אותה כעבור שנה לאחר שהתבררה מידת ההצלחה של הסדרה. החל מהעונה הרביעית מקבלים מוראן, פרנד ולרנר קרדיטים כמפיקי הסדרה, ביחד עם אטנסיו, ג'ייקובס, שור וסינגר. יו לורי, המגלם את הדמות הראשית, זכה לקרדיט כמפיק בפרק השני והשלישי של העונה החמישית.
שור הוא האחראי לתפעול הליכי הפקת הסדרה השגרתיים. נכון לסוף העונה השישית השתתפו בכתיבת תסריטי הפרקים למעלה מ-24 כותבים. הפוריים ביותר הם קפלו (18 פרקים), בלייק (17), שור (16), פרנד (16), לרנר (16), מוראן (14) ואגאן (13). הבמאים שביימו הכי הרבה פרקים לאורך שש העונות הראשונות של הסדרה הם דראן סאראפיאן (22 פרקים), שלא ביים אף פרק בעונה השישית, וגרג יאיטאנס (17 פרקים). מבין כ-36 הבמאים האחרים שעבדו על הסדרה רק לרשותו של דייוויד סטרייטון רשומים 10 פרקים בעונה השישית. אלאן סולטס שימש כאחראי האפקטים החזותיים מאז תחילת הסדרה. לפי דבריו של שור ישנם שלושה רופאים הבודקים מבחינה מקצועית את ההיבטים הרפואיים של הסדרה. אחות בשם בובין ברגסטרום היא היועצת הרפואית במהלך הצילום בפועל של הפרקים.
ליהוק ושחקנים
בתחילת החיפושים אחר השחקן שיגלם את האוס שאפו המפיקים למצוא שחקן בעל מראה אמריקני טיפוסי, ובריאן סינגר התנגד בנחרצות לשכירת שחקן לא-אמריקני. בתקופה שבה נערכו מבחני הבד שהה השחקן יו לורי בנמיביה, בה הצטלם לסרט טיסת הפניקס. הוא הכין את קלטת המבחן בחדר השירותים של המלון בו התגורר, שהיה המקום היחיד עם אור. לורי נאלץ לאלתר ולהשתמש במטריה כתחליף למקל ההליכה של האוס, וסינגר התרשם ממנו לחיוב וחיווה את דעתו על כך שהשחקן האמריקני הצליח להבין בצורה כה טובה את הדמות. סינגר לא היה מודע לכך שלורי אנגלי, וזאת כיוון שלורי חיקה מבטא אמריקני באופן משכנע. לורי ייחס את מבטאו האמריקני לצפייה בתוכניות טלוויזיה אמריקניות רבות בילדותו. שור, ג'ייקובס ואטנסיו התרשמו גם כן מאיכויותיו של לורי, והחליטו ללהקו תוך דחיית מועמדותם של שחקנים אמריקנים ידועים כגון רוב מורו ופטריק דמפסי.
לורי סיפר בראיון כי עד שקרא את התסריט של פרק הפיילוט היה בטוח בכך שדוקטור וילסון הוא הדמות הראשית, לאור מצבו הבריאותי של האוס. החל מהעונה השלישית מקבל לורי בין 275,000 ל-300,000 דולר לפרק, סכום הגבוה פי שלושה בקירוב ממה שקיבל קודם לכן בסדרה. בעונה החמישית קיבל כ-400,000 דולר לפרק, והיה לאחד השחקנים המרוויחים ביותר בסדרת טלוויזיה.
רוברט שון לאונרד קיבל את התסריטים לסדרות מספ7ים (CBS) והאוס. בתחילה תכנן לאונרד להיבחן למספ7ים, אך לבסוף הגיע להחלטה כי הדמות אותה היה אמור לגלם, צ'ארלי אפס, משתתפת ביותר מדי סצנות בעוד שהוא עצמו העדיף לעבוד פחות. לאונרד סבר כי לא הצליח במבחן הבמה לתפקיד של וילסון, אך ידידותו הארוכה עם סינגר סייעה לו לזכות בתפקיד. סינגר התרשם לחיוב מתפקידה של ליסה אדלשטיין כזונה בסדרה "הבית הלבן", ושלח לה העתק של תסריט פרק הפיילוט. אדלשטיין הגיבה לכך באומרה שהיא נמשכת לדיאלוג קצר הרוח של דמותה עם האוס, וקיבלה את התפקיד של ליסה קאדי.
סוכנו של השחקן האוסטרלי ג'סי ספנסר הציע אותו לתפקיד של דוקטור רוברט צ'ייס. ספנסר סבר כי האוס תהיה דומה בסגנונה לתוכנית General Hospital, אך שינה את דעתו לאחר קריאת התסריטים, ולאחר שלוהק הצליח לשכנע את המפיקים להפוך את דמותו של צ'ייס לאוסטרלית. עומאר אפס, המגלם את דמותו של דוקטור אריק פורמן, החליט להיבחן לתפקיד בגלל ניסיונו בגילום דמות מתמחה בדרמה הרפואית ER ששודרה ב-NBC. ג'ניפר מוריסון חשבה כי נכשלה במבחן הבמה שלה לתפקיד של אליסון קמרון, אך לוהקה לבסוף תפקיד בשל רושם חיובי מוקדם של סינגר, שצפה, בין היתר, בביצועיה בסדרה דוסון קריק. מוריסון עזבה את הסדרה כאשר דמותה הוצאה מהתסריט באמצע העונה השישית.
בסיום העונה השלישית פוטר צ'ייס על ידי האוס, ואילו פורמן וקמרון התפטרו. בעקבות האירועים האלה נאלץ האוס לגייס צוות אבחון חדש, עבורו בחר שבעה מועמדים סופיים. המפיקים שקלו בתחילה ללהק שני שחקנים חדשים לחלוטין ולהשתמש בפורמן, שחזר לסדרה בפרק החמישי של העונה הרביעית, על מנת שבצוות יהיו גם הפעם שלושה חברים. אולם, בסופו של דבר נפלה ההחלטה על גיוסם של שלושה שחקנים קבועים חדשים ודמויותיהם של אפס, מוריסון וספנסר הועברו לתפקידים חדשים בבית החולים. במהלך ההפקה דחו המפיקים מועמדות אחת בכל פרק; כתוצאה מכך, לדברי ג'ייקובס, הן המפיקים והן הצוות לא ידעו עד הרגע האחרון מי יועסק בתפקידים החדשים. בפרק התשיעי של העונה נחשפה זהותם של חברי הצוות החדשים: אל פורמן הצטרפו הרופאים לורנס קאטנר (קאל פן), כריס טאוב (פיטר ג'ייקובסון) ורמי "13" האדלי (אוליביה ויילד). המועמדים שנדחו על ידי האוס לא חזרו לתפקיד כלשהו בסדרה, למעט המועמדת האחרונה שנדחתה: אמבר וולאקיס (אן דודק) הופיעה בפרקים הנותרים של העונה הרביעית כחברתו של וילסון ובעונה החמישית בהזיותיו של האוס. דמותו של קאטנר הוצאה מהתסריט לקראת סוף העונה החמישית לאחר שפן החל לעבוד במשרד ליחסי ציבור ועניינים בין-ממשלתיים בבית הלבן.
סגנון ואתרי צילום
חלק מפרקי הסדרה משודרים בשיטת "הליכה ודיבור", שבה נעשה שימוש רב גם בתוכניות כגון ER והבית הלבן. שיטה זו כוללת שימוש בסצנות מעקב שבהן ניתן לראות דמות אחת או יותר הולכת ממקום למקום בעודה מדברת. המפיקה קייטי ג'ייקובס נימקה את הבחירה בשיטה זו בכך שהיא גרמה ליצירת רושם של דחיפות ואינטנסיביות, וציינה גם את העובדה שיו לורי גבוה יותר מכל הדמויות האחרות, דבר שהגביר, לדבריה, את הרושם שהסצנה יוצרת. ננסי פרנקלין מהעיתון "ניו יורקר" תיארה את האפקטים החזותיים של האיברים הפנימיים של המטופלים. לדבריה, "אני מתערבת שלא ידעת שהכליות שלך נשמעות כמו פלסטיק בועות כשהן קורסות". צילומי החלקים הפנימיים של הגוף כוללים במקרים רבים אפקטים של הקטנה ושליטה מדויקת בתנועת המצלמה, וזאת במקום להשתמש בטכנולוגיית Computer-generated Imagery (בתרגום חופשי: תמונה שנוצרה על ידי מחשב).
רוב פרקי הסדרה צולמו באולפנים של פוקס בסנצ'ורי סיטי, למעט פרקים אחדים שצולמו באוניברסיטת דרום קליפורניה ופרק הפיילוט שצולם בקנדה. בריאן סינגר בחר בבית חולים ליד עיירת הולדתו וסט וינדזור שבניו ג'רזי כמקום התרחשותה הבדיוני של הסדרה. מרכז קמפוס פריסט של אוניברסיטת פרינסטון הוא המקום שבו בוצעו הצילומים האוויריים של בית החולים האוניברסיטאי פרינסטון-פליינסבורו הנראים לאורך הסדרה. חלק מפרקי העונה השישית צולמו בבית החולים הפסיכיאטרי הנטוש גרייסטון פארק בעיירה פארסיפאני-טרוי הילס שבניו ג'רזי. בית חולים זה שימש כמקום משכנו של בית החולים הפסיכיאטרי הבדיוני מייפילד, בו אושפז האוס בפרקים הראשונים של העונה.