cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיסקרימיננטה
דיסקרימיננטה של הרחבת שדות
אם שרשרת של הרחבות, עם בסיס  להרחבה K/F ובסיס  להרחבה L/K, אז אוסף המכפלות  מהווה בסיס להרחבה L/F. את הדיסקרימיננטה של בסיס זה אפשר לחשב לפי הנוסחה, כאשר \ N_{K/F} היא הנורמה בהרחבה K/F.
אותה הגדרה תקפה גם כאשר מחליפים את הרחבת השדות בהרחבה של תת-חוגים  של השדות המתאימים, אם מניחים ש-B הוא מודול חופשי מדרגה m מעל A. אם, אז הדיסקרימיננטה של ההרחבה שווה לזו של הפולינום המינימלי של \ \beta מעל (שדה השברים של) A.
הדיסקרימיננטה (ובעיקר זו של בסיסים שלמים) היא כלי טכני מרכזי בחקירת הרחבות של שדות מספרים. ממשפט מינקובסקי נובע שיש רק מספר סופי של הרחבות ממימד קבוע עם דיסקרימיננטה נתונה. ב-1925 שיער אמיל ארטין שאפשר יהיה להוכיח, באמצעות תורת שדות המחלקה, שהדיסקרימיננטה מפרידה בין הרחבות: אם לשתי הרחבות של שדות מספרים יש אותן חתימות, חבורת גלואה ודיסקרימיננטה, אז הן, כביכול, איזומורפיות זו לזו. בשנת 1930 הראו A. Scholz ואולגה טוד-טאוסקי שיש ארבע הרחבות שונות ממימד 3 של הרציונליים (כולן ציקליות ולא ממשיות), עם דיסקרימיננטה 3299-; מאז התגלו דוגמאות רבות אחרות.
ויליאם ג'ויס
ויליאם ג'ויס (באנגלית: William Joyce, נודע כ"לורד האו האו"; 24 באפריל 1906 - 3 בינואר 1946) היה פשיסט ובוגד בריטי בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.
נעוריו ותחילת דרכו
ויליאם ג'ויס נולד בברוקלין שבניו יורק בשנת 1906 לאם אנגלייה ולאב אירי קתולי, שהתאזרח בארצות הברית. משפחתו עקרה לעיר גולוויי שבאירלנד בשנת 1909. שם למד ג'ויס בשנים 1915-1921 בבית ספר תיכון של מסדר הישועים. אביו של ג'ויס והוא עצמו, להבדיל מרוב האירים הקתולים שתמכו במאבק האירי לעצמאות, היו פעילים פוליטית וסייעו למיליצית ה"בלאק אנד טאנס", שלחמה לדיכוי המרי האירי. ג'ויס טען מאוחר יותר שבעקבות פעילותו זו נרדף על ידי הצבא האירי הרפובליקני, שאף ניסה להתנקש בחייו. עקב כך הוא עזב את אירלנד ב-1921 ועבר לאנגליה. הוא התגייס באותה השנה לחיל הרגלים של הצבא הבריטי, אך הודח מן השירות מכיוון ששיקר לגבי גילו. שנתיים לאחר מכן עברה גם משפחתו לאנגליה.
ג'ויס למד בקולג' בירקבק וקיבל תואר ראשון בספרות אנגלית בהצטיינות. באותה עת החל לגלות עניין בפשיזם והצטרף לתנועת "הפשיסטים הבריטיים" (BF) בשנת 1923. לימים נודע כי בתקופה זו שימש כמודיע של שרות הריגול הנגדי הבריטי, ה-MI5, בספקו מידע על המפלגה הקומוניסטית הבריטית ועל ארגוני שמאל.
בשנת 1924, בעת שעבד במפגש של המפלגה השמרנית הבריטית, הותקף בתער ונפצע בפניו. התקיפה הותירה צלקת עמוקה בלחיו הימנית. הוא טען שתוקפיו היו "קומוניסטים יהודים". בשנת 1925 הצטרף ג'ויס למפלגה השמרנית.
תועמלן המפלגה הפשיסטית
בשנת 1932 הצטרף לאיגוד הפשיסטים הבריטי (BUF) בהנהגתו של אוסוואלד מוסלי ושימש כדובר התנועה. ג'ויס היה נואם כריזמטי וניחן בכישרון רטורי לא מבוטל. בפעילותו בתנועה הוא נודע בשנאתו הלוהטת ליהודים ולקומוניסטים. הוא האשים את היהודים בין השאר בכישלונו להשלים את לימודי התואר השני. בנוסף לרטוריקה האגרסיבית שלו, הוא נחשב גם כפעיל מיליטנטי שמוכן לנקוט באלימות פיזית נגד יריביו הפוליטיים. בזכות יכולותיו התמנה ב-1934 לסגנו של מוסלי והפך לאחראי על התעמולה. באחד הכינוסים של התנועה התעמתו כ-500 פעילים אנטי-פשיסטים עם חברי התנועה. האירוע הסתיים בפצועים רבים ועורר תגובות נזעמות בכלי התקשורת. לאחר העימות החל ג'ויס בשינוי מדיניות המפלגה מרווחה כלכלית לאנטישמיות. ב-1936 יזם ג'ויס את הוספת התואר "נציונל-סוציאליסטים" לשם המפלגה. ב-1937 הוא התמודד בבחירות למועצת מחוז לונדון, אולם זמן קצר לאחר הבחירות קיצץ מוסלי את מספר חברי ההנהגה וג'ויס פוטר ממשרתו. כפי הנראה פיטוריו באו על רקע שינוי מדיניות המפלגה מאנטישמיות לפציפיזם, וניסיון להימנע מעימות צבאי עם גרמניה. עקב פיטוריו פרש ג'ויס מהמפלגה והקים באותה שנה את "הליגה הנציונל-סוציאליסטית", מפלגה פרו-נאצית, שרעיונותיה היו דומים לאלו של המפלגה הנאצית בגרמניה.
בסוף אוגוסט 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, היה ברור לג'ויס כי עומדת לפרוץ מלחמה, והגיע לידיו מידע שהוא עתיד להיעצר. על כן הוא השיג במרמה דרכון בריטי (הוא לא היה נתין בריטי, ולכן לא היה זכאי לדרכון בריטי) ועזב את בריטניה יחד עם אשתו השנייה מרגרט.
בשירות גרמניה הנאצית
ג'ויס הגיע לברלין שבגרמניה וב-1940 קיבל אזרחות גרמנית. בתחילה הוא לא מצא עבודה, אולם בזכות חברת המפלגה הפשיסטית הבריטית שפגש בברלין הגיע למבחן בד ברדיו הגרמני. הוא התקבל לעבודה כשדרן בתוכנית "גרמניה על הקו" (Germany Calling), שהייתה חלק משידורי התעמולה של הרדיו בשפה האנגלית. ג'ויס נודע בכינוי "לורד האו האו" אף על פי שבמקור נטבע הכינוי על ידי מבקר הרדיו של העיתון "דיילי אקספרס" לאדם אחר, ששימש באותו תפקיד. בשנת 1940, נוסדה ביוזמת העיתון דיילי מירור אגודה בשם "בריטים נאמנים נגד האו האו" שקראה שלא להאזין לשידוריו.
שידוריו זכו להאזנה מרובה בציבור האזרחי הבריטי ובקרב הצבא הבריטי וכוחות בני בריתו מן הדומיניונים, בגלל עומק המידע על בריטניה ועל אורח החיים הבריטי שהפגין בהם, וכן בשל צורת ההגשה והסגנון ששיוו להם אותנטיות בריטית, עד שהתעורר חשש שיש לו רשת של מודיעים בבריטניה.
ג'ויס שידר במשך כל שנות המלחמה. בתחילה מברלין, לאחר מכן, בעקבות הפצצות בעלות הברית, מלוקסמבורג, ולבסוף מן העיירה אפן הסמוכה להמבורג. מעבר לתפקידו כשדרן הפיץ ג'ויס תעמולה בקרב שבויי מלחמה בריטים וניסה לשכנעם להצטרף ליחידת המתנדבים הבריטית "החיל הבריטי החופשי", שפעל במסגרת הוואפן אס אס. בנוסף כתב את הספר "דמדומים מעל אנגליה" (Twilight over England), בו השווה את מצבה העגום של "בריטניה היהודית-קפיטליסטית" ל"נפלאותיה של גרמניה הנאצית". הספר הופץ על ידי משרד התעמולה הנאצי. בשנים 1941-1942 הובא ג'ויס על ידי המשרד הראשי לביטחון הרייך להרצות בפני אנשי אס אס באוניברסיטת ברלין.
על שידורי התעמולה שלו העניק לו היטלר את אות ההוקרה "צלב ההוקרה ללוחם" (Kriegsverdienstkreuz) בדרגה ראשונה ושנייה. את שידורו האחרון הקליט ב-30 באפריל 1945 (קיימות עדויות סותרות אם ההקלטה אכן שודרה). בשידור זה הוא נשמע שיכור, הוא נזף בבריטניה שגרמה להרס בלתי מידתי של גרמניה, התריע בפני הסכנה הנשקפת מברית המועצות וסיים ב"הייל היטלר ולהתראות". יום לאחר מכן כבשו הבריטים את תחנת השידור של המבורג.
הוא היה בקשר עם אנה וולקובה שבהמשך הואשמה בריגול לטובת גרמניה.
העמדתו לדין וסופו
בבריטניה התעוררה בעיה משפטית מעניינת: האם בהיותו של ג'ויס אזרח ארצות הברית שמעולם לא היה נתין בריטי, ניתן בכלל להעמידו לדין באשמת בגידה בבריטניה. טענתו העיקרית של ג'ויס הייתה שמאחר שמעולם לא היה נתין בריטי, אין עליו חובה להיות נאמן למלך בריטניה, וממילא אינו יכול "לבגוד" בו, שהרי היסוד לבגידה הוא הפרת חובת האמונים של הנתין לריבון.
לבסוף העלה התובע הכללי את הטיעון כי למרות שקיבל דרכון שלא כדין עדיין זכה ג'ויס בהגנה דיפלומטית של בריטניה בגרמניה ולכן ניתן להעמידו לדין על מעשיו בשנים 1939 ו-1940, בטרם פקע דרכונו הבריטי. נפסק באופן תקדימי כי עצם העובדה שג'ויס החזיק בדרכון בריטי מטילה עליו חובת אמונים למלך בריטניה - הגם שלא היה נתין בריטי. חובה זו פוקעת, כמובן, ביום פקיעת הדרכון. ג'ויס זוכה אפוא משני סעיפי אישום (כל השידורים ששידר לאחר פקיעת הדרכון הבריטי וחבירה למדינת אויב). ההחלטה לא הייתה בעזרו, מכיוון שהוא הורשע בבגידה בגין השידורים ששידר לפני פקיעת הדרכון. לפי החוק בבריטניה (חוק הבגידה משנת 1351) העונש על בגידה הוא עונש מוות כעונש מחייב.
ג'ויס ערער על ההרשעה, אך בית המשפט לערעורים ובית הלורדים דחו את הערעור, וג'ויס הוצא להורג בתלייה בכלא וונדסוורת' (Wandsworth) אשר בלונדון, ב-3 בינואר 1946, כשהוא בן 39. כפי שהיה נהוג כלפי פושעים שהוצאו להורג, נקבר ג'ויס בקבר לא מסומן בחצר הכלא. לפני הוצאתו להורג לא הביע חרטה על מעשיו. דבריו האחרונים היו: "במותי כמו בחיי אני בז ליהודים שגרמו למלחמה הנוכחית ואני בז לכוחות האופל אותם הם מייצגים. אני מזהיר את העם הבריטי מהאימפריאליזם הדורסני של ברית המועצות. אני תקווה שבריטניה תחזור לגדולתה... אני גאה למות עבור האידיאלים שלי ומצר על כל בניה של בריטניה שמתו בלא לדעת בעבור מה."
בשנת 1976 הועברו שרידי גופתו לקבורה במחוז גולוויי שבאירלנד, שם נקבר מחדש בטקס קתולי.
ב-1961 כתב קורט וונגוט את הרומן "אמא לילה". דמות הגיבור בספר, "הווארד ד. קמפבל הבן", התבססה על דמותו של ויליאם ג'ויס. דמות זו הופיעה גם בספר "בית מטבחיים חמש", ספר נוסף שכתב וונגוט.
אירופה הקונטיננטלית
אירופה הקונטיננטלית או היבשתית (אפשר גם אירופה האדמתית) הוא מונח המתייחס ליבשת אירופה, כאך ורק ליבשת עצמה, ללא כל האיים הסובבים והמוגדרים כחלק מאירופה.
התפיסה הישנה של אירופה כמונח תרבותי התמקדה באזור אירופה המרכזית (Kerneuropa). תחת תחומי השטח של האימפריה הקרולינגית ובפרט: אוסטרזיה. כלומר, שטחיהן של מדינות ימינו: צרפת, איטליה, אירופה דוברת הגרמנית וארצות השפלה (בנלוקס). רעיון היסטורי זה של "אירופה הקרולינגית" הופעל במודע בשנות החמישים כבסיס אתנו-תרבותי היסטורי על מנת לאפשר קיום אינטגרציה אירופאית אפשרית.
שימוש
ההגדרה הנפוצה ביותר של אירופה הקונטיננטלית אינה כוללת את האיים היבשתיים הבאים: איי יוון, קפריסין, מלטה, סיציליה, סרדיניה, קורסיקה, האיים הבלאריים, בריטניה הגדולה, אירלנד והאיים שמסביב. נוביה זמליה והארכיפלג הנורדי, כמו גם איי האוקיינוסים הסמוכים, ובהם: האיים הקנריים, מדיירה, האיים האזוריים, איסלנד, איי פארו וסבלבארד.
לפעמים גם חצי האי הסקנדינבי אינו נכלל, שכן אף על פי שהוא טכנית חלק מאירופה הקונטיננטלית, בפועל, החיבורים לשאר היבשת הם על פני הים הבלטי או הים הצפוני (ולא דרך הנתיב היבשתי הארוך הכרוך בנסיעה לצפון חצי האי ואז דרומה דרך צפון-מזרח אירופה).
הממלכה המאוחדת ואירלנד
הן בבריטניה והן באירלנד, המונח "יבשת" משומש בדרך כלל לייצוג יבשת אירופה. כותרת עיתון בריטי משעשעת כביכול כתבה פעם אחת, "ערפל בתעלה; יבשת מנותקת". עוד נטען כי זו הייתה תחזית "מזג האוויר" הקבועה בבריטניה בשנות השלושים, מטפורה ליחסים אז. בנוסף, המילה אירופה עצמה משומשת באופן קבוע גם לאירופה למעט האיים של בריטניה הגדולה, איסלנד ואירלנד (אם כי המונח משמש לעיתים קרובות כהתייחסות לאיחוד האירופי). אופן השימוש במונח והקשרו עשוי לרמז על יחסי אמון ופוליטיקה או תרבות. אזרחים בריטניה הפרו-אירופאים נוטים פחות להשתמש במונח אירופה בדרכים שאינן כוללות את איי בריטניה ואירלנד.
בריטניה מחוברת פיזית ליבשת אירופה דרך מנהרת התעלה (המנהרה התת-קרקעית הארוכה בעולם), המאכלסת הן את שירותי Getlink, המעבירה מטענים וסחורה והן ביורוסטאר המשמשת לתעבורת נוסעים. שירותים אלה הוקמו כדי להסיע נוסעים וכלי רכב דרך המנהרה על בסיס 24/7 בין האי ליבשת אירופה, תוך שמירה על אמצעי בקרת דרכונים והגירה משני צידי המנהרה. מסלול זה פופולרי בקרב פליטים ומהגרים המבקשים להיכנס לבריטניה.
סקנדינביה
במיוחד בפילולוגיה גרמאנית, המונח "היבשת" מתייחס ליבשת אירופה למעט חצי האי הסקנדינבי, בריטניה, אירלנד ואיסלנד. הסיבה לכך היא שאף על פי שחצי האי הסקנדינבי מחובר ליבשת אירופה, ונגיש דרך דרך יבשתית לאורך חוג ה-66, בדרך כלל התחבורה אליו נגישה וחסכונית יותר דרך הים (מצרי ארסונד, קטגט, הים הבלטי והים הצפוני).
קונטיננטן ("היבשת") (בשוודית: Kontinenten) הוא ביטוי שוודי עממי המתייחס לאזור שאינו שוודיה, נורווגיה ופינלנד, אך כולל את דנמרק (ואפילו את איי הארכיפלג הדני שאינם חלק מהיבשת עצמה.) ושאר חלקי יבשת אירופה. בנורווגיה, באופן דומה, מדברים על קונטיננט כישות נפרדת. בדנמרק, יוטלנד מכונה "היבשת", כיוון חיבורה הגאוגרפי ליבשת אירופה.
היום, חצי האי הסקנדינבי מחובר כעת ליבשת הדנית (חצי האי יוטלנד) באמצעות גשר ארסונד.
איי הים התיכון והאטלנטי
היבשת עשויה להתייחס לעיתים לחלקה היבשתי של איטליה (למעט סרדיניה, סיציליה וכו'), החלק היבשתי של ספרד (לא כולל האיים הבלאריים, האיים הקנריים, אלבורן וכו'), החלק היבשתי של צרפת (למעט קורסיקה וכו'), החלק היבשתי של פורטוגל (למעט איי מדיירה והאיים האזוריים), או החלק היבשתי של יוון (לא כולל האיים היוניים, האיים האגאיים וכרתים). המונח משמש מנקודת מבטם של תושבי האי בכל מדינה לתיאור החלק היבשתי של ארצם או את היבשת (או היבשת) כולה.
צרפת הקונטיננטלית מכונה גם l'Hexagone, "המשושה" בצרפתית. המונח מתייחס לצורתה הבעלת הדמיון למשושה במפה. ספרד הקונטיננטלית מכונה גם כן: "חצי האי ספרד".
קניבל קורפס
קניבל קורפס (באנגלית: Cannibal Corpse, "גופה קניבלית") היא להקת דת' מטאל אמריקאית אשר הוקמה בבאפלו, ניו יורק בשנת 1988, וכיום מבוססת בטמפה, פלורידה. הלהקה זכתה לחשיפה מועטה ברדיו ובטלוויזיה במהלך הקריירה שלה, אם כי קהל מעריצים מסור החל להיווצר עם יציאת אלבומיה המוקדמים, כולל Butchered at Birth (1991) ו-Tomb of the Mutilated (1992). נכון לשנת 2015, הם השיגו מכירות ברחבי העולם של שני מיליון יחידות עבור מכירות משולבות של כל האלבומים שלהם.
הבסיסט אלכס וובסטר המציא את השם ללהקה, ותיאר את הגופה הקניבלית כ"גוויית אל-מת שתאכל אותך", זאת בדומה לזומבי, יצור אל-מת המשתוקק לבשר אדם. היו להם כמה שינויים בהרכב מאז הקמתם, עם וובסטר והמתופף פול מזורקייביץ' כחברים הקבועים היחידים. חברי קניבל קורפס קיבלו במקור השראה מלהקות ת'ראש מטאל כמו מטאליקה, סלייר, דארק אנג'ל, סודום, וקריאייטור וגם להקות דת' מטאל אחרות כגון פוזסט, אוטופסי, מורביד אנג'ל ודת'. אומנות עטיפות האלבומים של הלהקה (לרוב מאת וינסנט לוק) והליריקה, הנשענת רבות על ספרות אימה וסרטי אימה, שנויות במחלוקת רבה. בתקופות שונות, מספר מדינות, כמו גרמניה ורוסיה, אסרו על קניבל קורפס להופיע בגבולותיהן, או אסרו על מכירה והצגה של עטיפות אלבומי קניבל קורפס המקוריות.
היסטוריה
חברים מלהקות דת' מטאל מוקדמות יותר באזור באפלו Beyond Death (אלכס וובסטר, ג'ק אואן), Tirant Sin (פול מזורקייביץ', כריס בארנס, בוב רוסיי), ו-Leviathan (בארנס) הקימו את הלהקה בדצמבר 1988. הלהקה ניגנה את המופע הראשון שלה ב-River Rock Cafe בבאפלו במרץ 1989, זמן קצר לאחר הקלטת קלטת דמו בת חמישה שירים. בתוך שנה מההופעה הראשונה, הלהקה הוחתמה בחברת התקליטים מטאל בלייד רקורדס, ככל הנראה לאחר שחברת התקליטים שמעה את קלטת ההדגמה ששלח מנהל חנות התקליטים בה בארנס עבד. אלבום הבכורה שלהם באורך מלא, Eaten Back to Life, שוחרר באוגוסט 1990. בהשראת וחיפוש אחר הזדמנויות מסחריות והקלטות חדשות של סצנת הדת' מטאל המתפתחת בפלורידה, עברה הלהקה לטמפה, עיר גדולה במדינת פלורידה.
ללהקה היו מספר שינויים בהרכב. בפברואר 1993, החבר המייסד והגיטריסט בוב רוסיי פוטר מהקבוצה (לאחר מכן הוא הפך למדריך גולף) ובסופו של דבר הוחלף על ידי גיטריסט להקת Malevolent Creation רוב בארט. בשנת 1995, במהלך הקלטות לאלבום חדש, הסולן כריס בארנס הודח בגלל חילוקי דעות אישיים עם שאר חברי הלהקה והוחלף על ידי הסולן גורג' "קורפסגריינדר" פישר. בארנס המשיך להופיע עם להקת Six Feet Under ומאוחר יותר עם Torture Killer.
בפברואר 1997, בארט, שהחליף את רוסי בגיטרה, עזב את קניבל קורפס כדי להצטרף מחדש ללהקותיו הקודמות Malevolent Creation ו-Solstice. פט אובריאן, שהופיע לראשונה בקניבל קורפס באלבום Gallery of Suicide (1998), החליף את בארט. החבר המייסד והגיטריסט ג'ק אואן עזב את קניבל קורפס ב-2004 כדי לבלות יותר זמן בלהקה השנייה שלו, Adrift. הוא הצטרף ללהקה דייסייד בסוף שנת 2004. ג'רמי טרנר מלהקת Origin החליף אותו לזמן קצר כגיטריסט בסיבוב ההופעות של The Wretched Spawn שבשנת 2004. בארט הצטרף מחדש ללהקה ב-2005.
הלהקה הופיעה פעמיים בישראל, ב-8 ביולי 2010 וב-8 באפריל 2015, בשתי הפעמים הופיעו במועדון הבארבי בתל אביב.
אירוע התקיפה של פאט אובריאן
ב-10 בדצמבר 2018, פאט אובריאן, בזמנו גיטריסט הלהקה, נעצר בטמפה בגין פריצה לבית בבלוק 4700 של Windflower Circle ליד נורת'דייל גולף וקאנטרי ועל תקיפה של סגן מגיב. דיווחים הראו כי בסביבות השעה 18:57, הוא נכנס לבית ללא רשות משני דייריו הלא מזוהים. לאחר שאחד הדיירים אמר לו לעזוב, אובריאן דחף אישה לרצפה, עזב את הבית והתחבא בחצר האחורית של הנכס עד שהגיעה המשטרה. סגן משיב נתן לו פקודות; במקום לציית, אובריאן איים על הסגן בסכין. בשלב זה, הסגן הפעיל נגדו טייזר, ולקח אותו למעצר לאחר מכן. הוא הוכנס למשרד השריף של מחוז הילסבורו באשמת פריצה עם איום בתקיפה (Assault) או תקיפה בפועל (Battery) וכן תקיפה בנסיבות מחמירות של קצין אכיפת חוק, והוחזק ללא ערבות. הבית שנפרץ נמצא באותו אזור של מגרש גולף שבו פרצה שריפה בבית בערך באותו זמן ב-16311 Norwood Dr., הבית שאובריאן שכר. לא היה ברור מיד אם השריפה קשורה למעצרו.
בהופעתו של אובריאן בבית המשפט בבוקר ה-11 בדצמבר, הוא לבש אפוד נגד התאבדות כשפרקי כף היד והקרסוליים שלו קשורים זה לזה. הערבות שלו נקבעה על 50,000 דולר ושופט אמר לו שהוא יצטרך לעבור בדיקת סמים כדי לראות אם הוא יכול להיפטר מהכלא. אובריאן היה עלול לעמוד בפני עד 30 שנות מאסר רק באשמת תקיפה בנסיבות מחמירות של קצין אכיפת חוק עם נשק קטלני. כתב האישום בפריצה היה עשוי לעלות קנס של עד 10,000 דולר ומקסימום מאסר עולם.
יום לאחר שכבתה השריפה, לוחמי אש מצאו כמות עצומה של כלי נשק, כספות נעולות ומטעני חבלה פוטנציאליים ברשותו של אובריאן. רשימת כלי הנשק שנמצאו כללה 50 שוטגאנים, 10 רובים חצי אוטומטיים (כולל כמה גרסאות של AK-47), שני רובים בסגנון עוזי ו-20 אקדחים. חומרים נוספים שנמצאו היו מספר כספות נעולות, שני להביורים, אלפי כדורי תחמושת שהיו מאוחסנים בקופסאות, מספר כלי נשק נוספים עם חלקיהם ושלוש גולגולות אדם. אחד מכלי הנשק היה בלתי חוקי להחזקה, רובה ציד מנוסר (עם קנה של כ-1 אינץ'). צו החיפוש שהוצא לא ציין אם לאובריאן יש ניירת עבור המטמון שלו. עם זאת, בפלורידה אין דרישה לאישור בשביל לרכוש או להחזיק נשק חם.
קמפיין מימון המונים עבור אובריאן הושק על ידי דיינה, אשתו של מתופף קניבל קורפס פול מזורקייביץ'. היא ציינה כי "אין לו ביטוח, ואיבד את כל מה שבבעלותו. הכספים הללו יעזרו לו לעמוד על הרגליים עם הצרכים הקבועים הדרושים כמו ביגוד, קורת גג ושאר צורכי חיי היומיום שהוא צריך".
אובריאן שוחרר מהכלא ב-14 בדצמבר 2018, לאחר פרסום ערבות.
קניבל קורפס הביעו את כבודם לאובריאן, אך לא פרסמו מידע נוסף בנוגע לתקרית, מלבד שהוא "מקבל את העזרה לה הוא זקוק ומעריך את האהבה והתמיכה של מעריצי קניבל קורפס ברחבי העולם". לאחר מכן הם אמרו שאובריאן מצפה לחזרה עתידית ללהקה ושסיורי ההופעות וההופעות שלהם יימשכו כמתוכנן. בשנת 2021 אריק רוטן מהלהקה הייט איטרנל הפך רשמית לגיטריסט החדש של קניבל קורפס, למרות זאת כרגע לא ברור מתי או אם הגיטריסט אובריאן יחזור ללהקה מאז הבעיות המשפטיות שלו ב-2018.
סולן הלהקה, גורג' "קורפסגריינדר" פישר, התבטא ואמר כי הוא היה המום לשמוע על מעצרו של אובריאן וכי המעריצים הביעו את תמיכתם בו. הוא גם אמר שהוא נשבר כשראה אותו בבית המשפט לבוש באפוד נגד ההתאבדות, ושהלהקה הביעה את תמיכתה בו גם כן.
ב-16 במרץ 2021, אובריאן נידון ל-150 שעות של עבודות שירות, פיצוי בסך 23,793.45 דולר, מאסר על תנאי של 5 שנים עם הערכה וטיפול באלכוהול וסמים.
ליריקה, מחלוקת ופרסום
בהתאם למוזיקה הכבדה והברוטאלית, לאורך כל דרכה המקצועית, דבקה הלהקה בסגנון כתיבת ה-Gore, כתיבה המבוססת על טקסטים מזוויעים, מתארת בדרך כלל סיפורים מחרידים של ממש, ועוסקת באלימות קיצונית, שחלקה אף דמיונית ומופרכת; רצח, אונס, קניבליזם, סאדיזם וזומבים. בשל כך, הלהקה זכתה לגינויים רבים מצד גופים ממשלתיים וארגונים שונים למיניהם הטוענים שהלהקה משמשת דוגמה רעה למאזינים לה. הלהקה הייתה נתונה למחלוקות גסות כמעט מאז תחילת הקריירה שלה.
ארצות הברית
במאי 1995, בוב דול, בזמנו סנאטור אמריקני, האשים את קניבל קורפס - יחד עם סצנות היפ הופ כולל ה-Geto Boys ו-2 Live Crew - בפגיעה באופי הלאומי של ארצות הברית. שנה לאחר מכן, הלהקה שוב ספגה אש, הפעם כחלק ממסע פרסום של ויליאם בנט, הסנאטור ג'ו ליברמן, הסנאטור בזמנו סם נון ויו"ר הקונגרס הלאומי של נשים שחורות סינתיה דלורס טאקר להשיג חברות תקליטים גדולות-כולל וורנר מיוזיק גרופ, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, Thorn-EMI וברטלסמן-"לזרוק 20 קבוצות הקלטה [...] האחראיות לליריקה הפוגענית ביותר".
קניבל קורפס הופיע גם בסרט בכיכובו של ג'ים קארי מ-1994, אייס ונטורה: בלש בצחוק, בביצוע גרסה מקוצרת של השיר שלהם "Hammer Smashed Face".
אוסטרליה
החל מ-23 באוקטובר 1996, נאסרה באוסטרליה מכירה של כל הקלטת אודיו של קניבל קורפס שהייתה אז באוסטרליה וכל העותקים שלה הוסרו מחנויות המוזיקה. באותה עת, איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי ואיגוד קמעונאי המוזיקה האוסטרלי הטמיעו מערכת לזיהוי תקליטים שעלולים להיות פוגעניים, הידועה בתור "labelling code of practice".
כל עשרת האלבומים של קניבל קורפס, אלבום ההופעה Live Cannibalism, הסט המארז 15 Year Killing Spree, המיני אלבום Worm Infested והסינגל "Hammer Smashed Face" הוצאו מחדש באוסטרליה בין 2006 ל-2007, והקלטות האודיו של קניבל קורפס סווגו סופית על ידי ARIA (איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי) כמותרות למכירה באוסטרליה. עם זאת, כולם "מוגבלים" ונמכרים רק לאלה מעל גיל 18. חלקם נמכרים במהדורות "מצונזרות" ו"לא מצונזרות", המציינת את השינוי באומנות עטיפות האלבומים. למרות זאת, כשהן מוצגות בחלק מהחנויות, אפילו המהדורות ה"לא מצונזרות" מצונזרות באופן ידני.
גרמניה
כל האלבומים של קניבל קורפס עד וכולל Tomb of the Mutilated נאסרו עם יציאתם להימכר או להיות מוצגים בגרמניה בשל אומנות העטיפה הגרפית והליריקה המטרידה שהכילו; נאסר על הלהקה לנגן כל שיר מהאלבומים האלה בזמן סיבוב הופעות בגרמניה, איסור זה לא הוסר עד יוני 2006. בראיון משנת 2004, ג'ורג' פישר ניסה להיזכר במה שעורר במקור את האיסור, וכך אמר: "אישה ראתה מישהו לובש את אחת החולצות שלנו, אני חושב שהיא מורה בבית ספר, והיא פשוט גרמה לסירחון גדול מזה. אז [עכשיו] אנחנו לא יכולים לנגן שום דבר משלושת התקליטים הראשונים. וזה ממש מבאס כי ילדים באים והם רוצים שננגן את כל השירים הישנים - ואנחנו היינו - אבל הם יודעים את העסקה. אנחנו לא יכולים לנגן את 'Born in a Casket' אבל כן יכולים את 'Dismembered and Molested'".
רוסיה
שש מתוך שמונה ההופעות המתוכננות מסיבוב ההופעות של הלהקה ברוסיה ב-2014 בוטלו לאחר הפגנות של פעילים אורתודוקסים מקומיים. חודש לפני הסיור של הלהקה אמר הפעיל הדתי דימיטרי צוריונוב שהמוזיקה של קניבל קורפס ניתנת לעונש על פי החוק הרוסי מכיוון שהיא "מסיתה פילוג דתי". הוא התייחס בצורה לא חיובית לליריקה ואמר שהיא קידמה "מוות, אלימות, כמו גם סוגים שונים של סטייה מינית". ההופעה בניז'ני נובגורוד הופסקה באמצע הסט, לאחר שהמשטרה ערכה חיפוש אחר סמים במקום. הקונצרט בסנקט פטרבורג בוטל ברגע האחרון בגלל "סיבות טכניות" שלא פורטו, היחידה הניידת למטרות מיוחדות (OMON) הגיע זמן קצר לאחר מכן ועצרה שמונה עשר מבקרים. חברי קניבל קורפס הצהירו כי הרשויות ברוסיה איימו לעצור אותם אם הלהקה תופיע כי אין להם את אשרות העבודה הנכונות.
תגובות למבקרים
הליריקה, אומנות עטיפות האלבומים וחולצות הטריקו של קניבל קורפס מציגים לעיתים קרובות Gore ותיאורים של אלימות קיצונית, שחלקה אף דמיונית ומופרכת; רצח, אונס, קניבליזם, סאדיזם וזומבים. הלהקה תמיד הגנה על זה כביטוי אמנותי שהוא בדיוני בלבד. בראיון לסרט התיעודי על תרבות המטאל Metal: A Headbanger's Journey, אמר גורג' "קורפסגריינדר" פישר כי דת' מטאל מובן בצורה הטובה ביותר "כאמנות", וטוען שניתן למצוא אמנות אלימה הרבה יותר בארמון האפיפיור שבקריית הוותיקן, והצביע על כך שתיאורים כאלה הם ללא ספק טרנסגרסיביים יותר מכיוון שהם אכן קרו.
באותו נושא, ג'ורג' "קורפסגריינדר" פישר אמר פעם בראיון: "אנחנו לא שרים על פוליטיקה. אנחנו לא שרים על דת... כל השירים שלנו הם סיפורים קצרים, שאם מישהו יבחר כך הוא היה יכול להמיר אותם לסרט אימה. באמת, זה כל מה שזה. אנחנו אוהבים סרטים מזעזעים ומפחידים, ואנחנו רוצים שהטקסטים יהיו כאלה. כן, זה על הרג אנשים, אבל זה לא מקדם את זה בכלל. בעצם אלה סיפורים בדיוניים, וזהו. וכל מי שמתעצבן מזה הוא מגוחך".
בתגובה להאשמות שהטקסטים של הלהקה שלו גורמים לחוסר רגישות ולאלימות אצל המעריצים, טען אלכס וובסטר, בסיסט הלהקה, שמעריצי הדת' מטאל נהנים מהמוזיקה רק בגלל שהם יודעים שהאלימות המתוארת בליריקה אינה אמיתית: "אני חושב שאנשים כנראה לא כל כך חסרי רגישות לזה, אתה יודע שכולל את עצמי, כמו שאתה יודע, אנחנו שרים על כל הדברים האלה ואתה רואה סרט שבו אתה יודע שהוא לא אמיתי וזה לא עניין גדול, אבל אם באמת ראית מישהו שמוחו נחבט ממש מולך, אני חושב שתהיה לזה השפעה די דרמטית על כל בן אנוש אתה יודע למה אני מתכוון? או איזה מעשה אלימות נורא, גס או כל דבר שנעשה ממש מולך, אני מתכוון היית מגיב לזה, לא משנה בכמה סרטים צפית או לכמה גור מטאל האזנת או מה שזה לא יהיה, אני בטוח שזה דבר אחר לגמרי כשזה ממש מולך. למרות שיש לנו בידור מטורף עכשיו, המציאות החברתית שלנו למעשה קצת יותר מתורבתת ממה שהיא הייתה אז, זאת אומרת אנחנו לא תולים אנשים או מצליפים בהם ברחוב ואני חושב שזה שיפור חיובי לכל חברה לדעתי".
הוא גם מאמין שלליריקה האלימה יכולה להיות ערך חיובי: "זה טוב שיש מוזיקת ​​כעס כשחרור". ג'ורג' פישר הסביר גם את תוכן השירים שלהם: "אין שום דבר רציני אף פעם. אנחנו לא חושבים על מישהו ספציפי שאנחנו מנסים להרוג, או להזיק או משהו".
Lane Boy
Lane Boy הוא סינגל מסוגת הרוק האלקטרוני שנכתב על ידי חברי הלהקה האמריקאית Twenty One Pilots. שיר זה הוא חלק מאלבומה הרביעי של הלהקה, Blurryface.
השיר הועלה ליוטיוב ב-4 במאי 2015 והופץ כסינגל באמצעות Google Play באותו היום. הווידאו קליפ של השיר הופץ ב-20 ביולי 2015.
רקע
בראיון ל- Alternative Press אמר טיילר ג'וזף כי כתב את השיר ורצה לדבר על מה שהוא מרגיש ועל תסכוליו, בניגוד למשהו אמנותי והוסיף כי, "אני זוכר שהראיתי את השיר הזה לאנשים מסוימים והם אמרו, 'אני לא חושב שאתה רוצה להגיד את זה ... '"כתוצאה מכך ג'וש דן, המתופף של הלהקה, אמר לו" תגיד את זה. "
ג'וזף הצהיר גם במהלך ראיון ל- Fuse שהשיר היה" השיר הזה השיא שבו סוג של לשבור את הקיר הרביעי ואתה יכול לבדוק איך זה באמת להיות אדם נורמלי בעמדה שלנו. "
ג'וזף פולצ'ינסקי
ג'וסף ג'רארד פולצ'ינסקי ג'וניור (16 במאי 1954 – 2 בפברואר 2018) היה פיזיקאי תאורטי אמריקאי, שחקר את תורת המיתרים.
ביוגרפיה
פולצ'ינסקי נולד בווייט פליינס, ניו יורק, הבכור משני ילדיהם של ג'וזף ג'רארד פולצ'ינסקי האב (1929–2002), יועץ ומנהל פיננסי, וג'ואן (לבית ת'ורנטון), עובדת משרד ועקרת בית. פולצ'ינסקי היה בעיקר ממוצא אירי כשסבו מצד אביו היה פולני.
פולצ'ינסקי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קניון דל אורו בטוסון, אריזונה בשנת 1971, קיבל את התואר הראשון בקלטק בשנת 1975 ותואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1980 בפיקוחו של סטנלי מנדלשטאם. הוא לא פרסם שום מאמר כסטודנט לתואר שני. שימש כמרצה באוניברסיטת טקסס באוסטין בין השנים 1984–1992. בין השנים 1992 למרץ 2017 הוא היה פרופסור במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה וחבר קבוע במכון קוולי לפיזיקה תאורטית.
תרומות
פולצ'ינסקי כתב את ספר הלימוד בן שני הכרכים תורת המיתרים, שיצא לאור בשנת 1998. בין תרומותיו הרבות לפיזיקה תאורטית, תאוריית D-branes היא מהידועות ביותר. בשנת 2008 הוא זכה בפרס דיראק על עבודתו בתורת העל-מיתר. הוא זכה בפרס הפיזיקה היסודית 2017 כהוקרה על תרומתו לפיזיקה תאורטית.
הפרדוקס של פולצ'ינסקי
בראיון לקיפ תורן בשנת 1990 שלא פורסם, בהתייחסו לעקרון העקביות העצמית של נוביקוב (ביחס לשליחת חפצים או אנשים דרך חור תולעת הניתן לחלוף על העבר ופרדוקסי הזמן שיכולים להיווצר), העלה פולצ'ינסקי סיטואציה פרדוקסלית שעלולה להיות מעורבת. כדור ביליארד שנשלח דרך חור תולעת ושולח אותו אחורה בזמן. בתרחיש זה, הכדור נורה לחור תולעת בזווית כזו שאם הוא ימשיך לאורך אותו נתיב, הוא ייצא מחור התולעת בעבר בדיוק בזווית הנכונה כדי להתנגש עם העצמי הקודם שלו, ובכך להפיל אותו מהמסלול ומונע מלכתחילה מלהיכנס לחור התולעת. ת'ורן כינה את הבעיה "הפרדוקס של פולצ'ינסקי" בשנת 1994. סטודנטים מאוחרים יותר לבעיה הגחמנית העלו פתרונות שהצליחו להימנע מחוסר עקביות, בכך שהכדור יוצא מהעתיד בזווית שונה מזו ששימשה ליצירת הפרדוקס, והעביר את הצעיר שלו מכה מבט במקום להרחיקו לחלוטין מחור התולעת, מכה שמשנה את מסלולו בדיוק בצורה הנכונה כך שייסע אחורה בזמן עם הזווית הנדרשת כדי להעניק לעצמי הצעיר את המכה הזו.
נייר עמדה 2012 על חורים שחורים
ביולי 2012 פרסם פולצ'ינסקי, עם שניים מתלמידיו, ג'יימס סולי ואחמד אלמהירי, ועמיתו לתאוריית המיתרים דונלד מרולף באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה (UCSB), מאמר שחישוביו על קרינת חורים שחורים הציעו כי או שעקרון השוויון של תורת היחסות הכללית שגוי, או שעקרון מרכזי של מכניקת הקוונטים אינו נכון.
חיים אישיים ומוות
לפולצ'ינסקי היו שני בנים, סטיבן ודניאל, עם אשתו, דורותי מריה צ'ון, לה נישא בשנת 1980.
הוא מת בביתו בסנטה ברברה, קליפורניה ב-2 בפברואר 2018 מסרטן המוח, בגיל 63.
מכאן ואילך: מאסף לעברית עולמית
מכאן ואילך: מאסף לעברית עולמית הוא כתב עת היוצא לאור מדי שנה, החל משנת 2016. מכאן ואילך יוצא לאור בהוצאת היידית "מֶדֶם" בפריז, בעריכת טל חבר-חיבובסקי.
בכותרת מכאן ואילך נכתב כי הוא "מוקדש לקיומה המפוזר של העברית כלשון עולמית במרחב ובזמן".
פרופסור פניה עוז-זלצברגר כתבה בסקירתה למיזם:
המאסף הראשון
המאסף הראשון שיצא לאור בשנת 2016, הורכב משלושה חלקים מרכזיים: מאמרים, שירים וסיפורים:
1. מאמרים
2. שירים
3. סיפורים
אילת (עיר מקראית)
אילת (ביוונית: Ελά ,Ἀηλά ,Αἴλανα ,Αἰλανίτης ,Αἰλανή ,Ἐλάνα ,Αἴλανον ,Αἰλάς ,Αἰλάθ ,Αἰλών ,Ἡλάθ ,Αϊλά; בלטינית: Aila) הייתה עיר מקראית אשר הוזכרה פעמים רבות בתנ"ך. העיר הייתה ממוקמת בקצה הצפוני של מפרץ אילת. בערך באותו המיקום שבו הייתה ממוקמת העיר עציון גבר, ובסמוך לאילת המודרנית.
העיר הישראלית המודרנית "אילת", שהוקמה בשנת 1950, קרויה על שם העיר העתיקה.
אטימולוגיה
מקור השם אינו ידוע. אחת ההשערות היא שהמקור למילה "אילת", באה מהשורש העברי איל, שהוא גם השורש למילה אלה, שמשמעותה הוא האלה ארצישראלית, מין עץ ממשפחת האלתיים. השערה נוספת היא ש-"אילת" למעשה באה מהמילה איל שמשמעותה כבש ממין זכר. זאת מכיוון שהאילים מוזכרים בתנ"ך רבות, בעיקר באזור הדרום.
אזכורים במקרא
העיר נזכרת במספר מקומות בתנ"ך:
ויליאם אדוארד פרוסט
ויליאם אדוארד פרוסט (באנגלית: William Edward Frost; ספטמבר 1810 – 4 ביוני 1877) היה צייר אנגלי בתקופה הוויקטוריאנית. בין הבודדים בתקופתו שהקדיש את עבודתו לציור העירום הנשי.
ביוגרפיה וקריירה
פרוסט התחנך בבית הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות, החל משנת 1829; הוא התפרסם כצייר פורטרטים לפני שעבר לצייר נושאים היסטוריים ומיתולוגיים, כולל תת-ז'אנר של ציור הפיות, האופייני לאמנות הוויקטוריאנית.
בשנת 1839 זכה פרוסט במדליית הזהב של האקדמיה המלכותית בזכות הציור "פרומתאוס", ובשנת 1843 הוא זכה בפרס בתחרות לציור בית הפרלמנט החדש בווסטמינסטר, על "אונה הנחרדת" – נושא מתוך הספר האלגורי "מלכת הפיות" של אדמונד ספנסר. הוא נבחר כחבר עמית באקדמיה המלכותית בשנת 1846, וחבר מן המניין בשנת 1870.
יצירתו
פרוסט מוכר כממשיך דרכו של הצייר ויליאם אתי, שהקדים אותו, ברבע השני של המאה התשע עשרה, כאמן בריטי שעיקר נושאי ציוריו היו עירום נשי. למרות המוסר הקשוח של התקופה הוויקטוריאנית, העירומים הצנועים יחסית של פרוסט היו פופולריים, והביאו לו הכנסה כלכלית גבוהה.
חוקר האמנות הוויקטוראנית, ליונל למבורן, כתב על כך: "במיטב יצירותיו של פרוסט יש קסם מובהק דמוי תכשיט, ודוגמניות הנשים הצעירות והמושכות שלו הן בעלות איכות רלוונטית ומודעת לעצמה שהופכת אותן למרגשות יותר מאלה העוצמתיים שצייר ויליאם אתי".
טום רובינסון
תומאס ג'יילס רובינסון (באנגלית: Tom Robinson; נולד ב-1 ביוני 1950) הוא מוזיקאי בריטי, שהתפרסם בשנת 1978, בעיקר בשל הסינגל יוצא הדופן לאותה תקופה "Glad to be Gay".
ביוגרפיה
טום רובינסון נולד בקיימברידג'. את ההופעות המוזיקליות הראשונות שלו עשה כנער מקהלה בכנסייה. בגיל 16 מצא את עצמו לאימתו מאוהב בנער בן גילו. ההומוסקסואליות הייתה אסורה באותה תקופה בבריטניה, וטום ניסה להתאבד. זאת הייתה נקודת השפל בחייו, אך גם האירוע המשמעותי ביותר שעיצב את כל דרכו בהמשך. חלק ניכר מפועלו ומהקריירה שלו הוקדש למניעת מקרי התאבדות נוספים על רקע דומה. כיום הוא נשוי לאישה ואב לבן ובת.
בקהילה הטיפולית פינצ'דן מנור שנשלח אליה לאחר ניסיון ההתאבדות, הקים את להקתו הראשונה, Café Society, טריו אקוסטי ששר שירים בסגנון שנות השבעים. ריי דייוויס מלהקת הקינקס התרשם והפיק ללהקה אלבום שמכר 600 עותקים בלבד. כיום הם נחשבים לנדירים למדי. Café Society התפרקה וטום, שגילה את לונדון, את סצנת הפאנק מחד ואת סצנת ההומוסקסואלים מאידך, הקים את להקתו הידועה ביותר, TRB, שהשתלבה במועדונים של לונדון לצד להקות כמו הסקס פיסטולס. הלהיט הראשון של TRB שהגיע לרשימת 20 הראשונים במצעד הבריטי היה 2-4-6-8 Motorway, המנון פאנק משנת 1977. האלבום הראשון של הלהקה הגיע למעמד של אלבום זהב - הצלחה שהלהקה לא הצליחה לשחזר מאז.
בתחילת שנות השמונים הקים את להקת Sector 27, שהקליטה עם המפיק סטיב לילווייט והופיעה במדיסון סקוור גארדן עם להקת פוליס.
ב-1983 פתח בקריירת סולו, והגיע למספר להיטים בצמרת המצעד הבריטי, ביניהם "War Baby". באותה תקופה התחיל גם בקריירה נוספת כשדר בבי.בי.סי - רדיו 1, רדיו 4 ומאז 2002 הוא אחד השדרים המובילים בתחנת המוזיקה החדשה, רדיו 6, עם תוכנית מוערכת, שבה מתארחים מוזיקאים חדשים וותיקים.
באוקטובר 2015 הוציא לאור בעזרת מימון המונים את האלבום "Only the Now". בהקלטת האלבום שיתפו פעולה בין השאר הזמר בילי בראג והשחקן איאן מקלן. האלבום לווה במסע הופעות.
אלי גליקמן
אליהו (אלי) גליקמן (נולד ב-7 באוגוסט 1961) הוא מנהל ישראלי אשר כיהן כמנכ"ל חברת החשמל בין 2011–2015 ומכהן כמנכ"ל צים. בעברו איש צבא שפיקד על שייטת 13 והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה
גליקמן בוגר מחזור כ"ה של הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה ובית הספר הריאלי. התגייס לצה"ל ב-1979 והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. בהמשך עבר קורס חובלים, ובשנים 1987–1988 שירת כמפקד ספינת טילים. ב-1988 קודם לדרגת סגן-אלוף, ומונה למפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13. בדצמבר אותה שנה הוביל כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון. ב-1992 מונה לראש ענף לוחמה זעירה במחלקת אמצעי לחימה שבמטה חיל הים.
ב-1995 מונה לסגן מפקד שייטת 13, וב-1997 מונה למפקדה בדרגת אלוף-משנה. במהלך כהונתו ספגה השייטת את האירוע הקשה בתולדותיה, אסון השייטת בספטמבר 1997, בו נהרגו 11 מלוחמי היחידה ורופא מהכוח המחלץ. בתפקידו האחרון בצה"ל שירת גליקמן כנספח ימי בארצות הברית, במהלך כהונתו בתפקיד עוטר באות לגיון ההצטיינות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. השתחרר מצה"ל ב-2002.
בשנים 2003–2005 כיהן כמנכ"ל חברת Exel MPL ישראל, שהיא שלוחה של חברת שירותי לוגיסטיקה מהגדולות בעולם. במקביל כיהן בשנים 2004–2006 כדירקטור בבנק עצמאות. ב-2005 עבר לעבוד בחברת פרטנר תקשורת, ושימש במשך 5 שנים סמנכ"ל לקוחות, ובמשך שנה אחת משנה למנכ"ל. באפריל 2011 נכנס לתפקידו כמנכ"ל חברת החשמל. בספטמבר 2014 הודיע על התפטרותו לאחר שלא הצליח לקדם החלטה על ביצוע רפורמה למשק החשמל בישראל ובחברת החשמל.
במרץ 2017 מונה גליקמן למנכ"ל "צים" והוא נכנס לתפקידו ב-2 ביולי 2017.
גליקמן היה נשוי לאיה עד פטירתה בשנת 2016, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים. מתגורר בהרצליה. מוסמך בניהול פיננסי מבית הספר של הצי האמריקאי ללימודים מתקדמים, ובוגר התוכנית למנהלים בכירים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
עימוד
עימוד הוא טכניקה, תפיסה התכנונית ועיצוב של מספר אלמנטים גרפיים וטקסטואליים על-גבי עמוד. ברוב המקרים, בהקשר של עיתון, מגזין, אתר אינטרנט או ספר.
מקובל לחשוב שעימוד נעשה עבור תוכן מודפס, אם כי גם בפלטפורמות דיגיטליות יש צורך בעימוד טכני של מיקום אובייקטים בשורת הקוד שמרכיבה את אתר האינטרנט.
עימוד מתייחס לגודל הכותרות, סוג וגודל הגופן, הטיפוגרפיה, אורך השורות ורוחב הטורים, חלוקת העמוד לטקסט ותמונה והיחסים ביניהם, הטמעת תרשימים ואינפוגרפיקה, שילוב מודעות ועוד.
פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית
פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית (באנגלית :The Norbert Wiener Award for Social and Professional Responsibility) הוא פרס שנוסד בשנת 1987 לכבודו של נורברט וינר כדי להכיר בתרומה יוצאת דופן או בקריירה יוצאת מן הכלל על ידי יחיד או צוות של עד שלושה חברים בתחום ההשלכות החברתיות של הטכנולוגיה. הפרס הוענק מדי שנה על ידי הארגון הגלובלי, אנשי מקצוע בתחום המחשבים לאחריות חברתית (CPSR), עד להתפרקות הארגון בשנת 2013. הפרס מנוהל כעת על ידי אגודת IEEE להשלכות חברתיות של טכנולוגיה באגודת מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה ונקרא בשם: "SSIT נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית". הפרס משמש כתזכורת על מה וינר דגל, ולמה שכל אדם יכול לעשות כדי להפוך את זה לעולם טוב יותר. הישגים רלוונטיים כוללים, אך אינם מוגבלים, תרומות למטרות החברה באקדמיה (מחקר, מלגות, הוראה), תעשייה (מחקר, פיתוח מעשי ויישום), שירות ציבורי (ממשלתי, מוסד ללא כוונת רווח) ועבודה אישית והשפעה.
זוכי הפרס
להלן רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2020:
סו הולדרנס
סוזן ג'ואן פרינגל הולדרנס (באנגלית: Susan Joan Pringle Holderness; נולדה ב-28 במאי 1949) היא שחקנית אנגלייה. היא שיחקה בתפקיד מרלין בויסי בסיטקום הבריטי "על שוטים ואנשים" בין השנים 1985 ל-2003, ובסדרת הספין אוף "הדשא ירוק יותר" מ-2005 עד 2009.
ביוגרפיה
הולדרנס נולדה בהמפסטד שבלונדון. אחרי שסיימה את בחינות A-levels, למדה ב-Central School of Speech and Drama.
קריירת המשחק שלה החלה כשהופיעה עם להקת התיאטרון Manchester’s 69 Theatre Company במחזות "חלום ליל קיץ", "פר גינט", ובתפקיד דזדמונה במחזה "Catch My Soul" (גרסת מוזיקת רוק של "אותלו"). הולדרנס מופיעה באופן קבוע בתיאטרון, רדיו, קולנוע וטלוויזיה. בתיאטראות וסט אנד שיחקה במחזות "הזוג המוזר", "Why Not Stay for Breakfast", ו-"The Male of the Species". עוד שיחקה בהצגת יחיד "Our Kid" שזכתה לשבחים.
הולדרנס הופיעה במחזה "מונולוגים מהווגינה", והייתה חברה בצוות שחקני המחזה "Seven Deadly Sins Four Deadly Sinners" שהוצג בסיבוב הופעות. היא שיחקה עם להקות תיאטרון רפרטוארי. הולדרנס מרבה להופיע במחזות של אלן אייקבורן. בשלוש מחזות ("באופן יחסי", "Time and Time Again", ו-"How the Other Half Loves") היא שיחקה בסיבוב הופעות לצדו של ג'ון צ'אליס, שגילם את בויסי בעלה של מרלין בקומדית המצבים "על שוטים ואנשים". סדרת הספין-אוף "הדשא ירוק יותר" רצה במשך ארבע עונות ושני סרטי ספיישל לחג המולד, בין השנים 2005 ל-2009.
ב-2010 שיחקה הולדרנס בתפקיד אנני בסיבוב הופעות בבריטניה של המחזה "נערות לוח השנה". באפריל עד אוגוסט 2011 הופיעה שוב בתפקיד אנני. בינואר עד מאי 2012 גילמה את סיליה וחזרה לגלם את אנני בסתיו 2012.
בטלוויזיה שיחקה הולדרנס בתפקיד מריאן בסדרה "המובחרים" (שתי עונות), בתפקיד ליז בסיטקום "It Takes a Worried Man" (שתי עונות), ג'ו בסדרה "The Brief", קלאופטרה הרביעית בדרמה ההיסטורית "The Cleopatras", לורה דולן אשתו של ביגמיסט בפרק בסדרה "Minder". עוד שיחקה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות "Bless This House", "הגומלים החדשים", "Thriller", הסדרה "Sob Sisters", הסדרה "Growing Pains", "רופאים", ב-"Lime Street" עם רוברט וגנר, ובסדרה "Murder in Suburbia". בסרט "Canned Laughter" גילמה את לוריין, אהובתו של רואן אטקינסון. בתוכנית "End of Part One" הופיעה הולדרנס במספר רב של חיקויים. בסדרה "ג'ון היקר" מאת ג'ון סאליבן שיחקה בתפקיד מגי. עוד הופיעה הולדרנס בתפקיד ג'ואן פורסטר בסדרה "Heartbeat", ג'ואן טראוויס בסדרה "Heartbeat", ובדמות אמה של רייצ'ל בסדרה "רגליים קרות".
ב-2014 שיחקה הולדרנס בדרמה הרפואית של ערוץ BBC One "חדר מיון" בתפקיד אליס סוויני. ב-2018 שיחקה בדמות גברת רוסי בסיטקום "עדיין פתוחים ברציפות" לצדו של דייוויד ג'ייסון שאיתו הופיעה בסדרה "על שוטים ואנשים".
חיים אישיים
הולדרנס נשואה למארק פייפר. לבני הזוג יש שני ילדים.
רליאנט TW9
רליאנט TW9 הוא דגם של טנדר קטן, המונע על ידי 3 גלגלים, שעשוי מפיברגלס. הרליאנט TW9 מוגדר כתלת אופן, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס  אשר יוצרה בין השנים 1967–1987.
בזמן השקתו עלה הרליאנט TW9, בבריטניה, 451 לירות שטרלינג.
סך הכול יוצרו 1,888 יחידות מהדגם רליאנט TW9.
קרלוס קואסטה
קרלוס אקסהומו קואסטה פיגרואה (בספרדית: Carlos Eccehomo Cuesta Figueroa) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הבלם והמגן הימני בראסינג גנק.
קריירת מועדונים
קואסטה החל את דרכו בקבוצת הנוער של אתלטיקו נסיונל ומשם גם עלה לקבוצה הבוגרת ב-2016. תחת המאמן ריינלדו רואדה החל להשתלב לאט לאט בקבוצה וב-2017 כבר תפס מקום של קבע בהרכב. לאחר שהשלים 3 שנים וחצי בנסיונל, עמה זכה בין היתר באליפות קולומביה, בגביע רקופה סודאמריקנה ובגביע ליברטדורס, אף על פי שכלל לא שותף, חתם בקבוצה הבלגית ראסינג גנק.
בואסטה הפך בעונתו השנייה לשחקן הרכב קבוע ועזר לקבוצה לזכות בגביע הבלגי ובסופר קאפ הבלגי.
חומת מפגע
חומת מפגע היא סוללת עפר עבה או קיר בטון עבה שמטרתם לספוג ולבלום ירי קליעים (כגון כדורי נשק קל) ונתזים. חומות מפגע נפוצות במטווחים פתוחים (כלומר: לא בתוך מבנה סגור) וכחלק בעמדות מגנן מודרניות (בהן חונים כוחות היבשה, טנקים, רכב קרבי משוריין וחיל רגלים).
קרלוס קואסטה
נבחרת לאומית
לנבחרת הבוגרת זומן קואסטה לראשונה לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 מול ו וכן גם לקופה אמריקה 2021, אך טרם רשם את הופעת הבכורה. במדי הנבחרות הצעירות של קולומביה הוא שיחק בנבחרת עד גיל 17 באליפות היבשת שנערכה בינואר 2015 וזומן גם לסודאמריקנו 2017 ו-2019. כבש את גול הניצחון בדקה האחרונה מול צ'ילה שהעלה את קולומביה לבית הגמר ומשם העפילה למונדיאליטו 2019. קואסטה שימש כקפטן הנבחרת במונדיאליטו בפולין שבו קולומביה הגיעה לרבע הגמר.
חומת מפגע
מטרת חומת המפגע במטווחים היא למנוע זליגת קליעים ונתזים מסכני חיים מחוץ לגבולות המטווח, ובסיום הירי פריקת כלי הירייה (לרוב רובה או אקדח) נעשית כאשר הקנה מופנה אל עבר חומת המפגע. במטווחים פתוחים בדרך כלל חומת המפגע היא בצורת האות "ח" המקיפה את קו המטרות כדי למנוע מירי תועה ונתזים לזלוג דרך צדי המטווח בנוסף לבלימת הקליעים הנורים אל עבר המטרות. במטווח סגור חומת המפגע היא קיר בטון עבה שבולם את הקליע ואינו מחזיר נתזים.
נטור
נָטוּר הוא מושב הנמצא בדרום רמת הגולן. נטור היה קיבוץ של השומר הצעיר ובתחילת ינואר 2008 עבר שינוי והפך למושב.
מקור שמו של היישוב בא משמה הערבי של הגבעה הסמוכה ליישוב. היישוב נמצא על הרמה שבדרומה של רמת הגולן, כ-5 קילומטרים מערבה לרמת מגשימים, ובקרבת נחל סמך.
ליד צומת הכניסה למושב נמצאת חורשה של עצי אקליפטוס הכוללת חניון למטיילים שנקרא "חניון בג'וריה". בחורף אפשר לראות בה שלולית חורף.
היסטוריה
הקמת היישוב החלה בקיץ 1977 עם הקמת גרעין התיישבות של השומר הצעיר. בסוף 1978 הושלמו עבודת הכשרת הקרקע והחלו עבודות הבנייה. הקיבוץ עלה על הקרקע בתחילת 1980.
הקמת היישוב לוותה בוויכוח בין תנועת הקיבוץ הארצי ותנועת הנוער של השומר הצעיר שהתנגדה להקמת יישובים מעבר לקו הירוק, ואילו הקיבוץ הארצי העביר החלטה שהוא בעד תיקוני גבול ברמת הגולן והתיישבות במערב הרמה. לבסוף הוחלט על פשרה לפיה חברי נח"ל שהם חניכי השומר הצעיר יקימו את היישוב.
בשנת 1985 קיבל הקיבוץ, יחד עם שאר יישובי רמת הגולן ובקעת הירדן, סיוע חירום ממשלתי בעקבות משבר האינפלציה בישראל וחובות שצברו.
בשנת 1991, בעקבות ועידת מדריד ופתיחת שיחות השלום בין ישראל וסוריה, הכריזו תושבי הקיבוץ שיסרבו לעזוב את היישוב במסגרת הסדר שלום.
בדצמבר 2007, הפך הקיבוץ למושב מעורב של חילוניים ודתיים. למרות ניסיון של "המטה השיתופי", גוף שניסה לשמר את הקיבוצים השיתופיים מול מגמת ההפרטה שלהם, לפעול נגד השינוי.
חינוך
במושב פועלים שתי ישיבות תיכוניות (ישיבת תמ"ר ורגבים) ושני בתי ספר יסודיים אחד בשם "שורשים" לכיתות א' עד ח', המשלב תלמידים מבתים חילוניים ודתיים, ובית חינוך "מעיינות" לכיתות א' עד ו', המשלב גישה לימודית אנטרופוסופית עם ערכים יהודיים. בשנת 2014 נבנה בנטור קמפוס זמני המשמש את מדרשת השילוב נטור - מסגרת חדשה אשר החלה לפעול ב-2012, ובה לומדים בוגרי יב' חילונים ודתיים במסגרת גרעין נח"ל.
הולגר הדני
הולגר הדני (הולגר דאנסקה, בדנית: Holger Danske; בצרפתית: Ogier le Danois, Ogier de Danemarche) הוא דמות אגדית של גיבור עממי דני, שיושיע את דנמרק בשעה שתהיה בסכנה קיומית. הדמות נולדה ברומנסה צרפתית והתגלגלה לאגדה הדנית. המחתרת הדנית בעת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נקראה "הולגר דאנסקה".
הדמות הספרותית
הפואמה הפכה לפופולרית ביותר באירופה. אגדה מספרת שחרבו נקראה קורטאנה (Cortana) ושנעשתה מאותה פלדה כמו דז'אווז (Joyeuse), חרבו האישית של קרל הגדול ודורנדאל (Durendal), חרבו האישית של רולאן. הקשרים אחרים מקשרים בין חרבו לבין "חרב הרחמים" הקטומה עמה מוכתרים מלכי בריטניה ובינה לבין אקסקליבר, חרבו של המלך ארתור.
בסקנדינביה
במאה ה-14 תורגמו כמה מחזורים משירת מעללי הגבורה הצרפתיים לדנית, והוצאו לאור בשם "סאגת קרל הגדול" (Karlamagnús saga), כך הובאה אגדת הולגר הדני למולדתו. המשורר הדני כריסטיאן פדרסן (Kristiern Pedersen) תרגם את הפואמה המקורית בשם Olger Danskes krönike והוציאה לאור ב-1534.
ב-1907 הוצב פסלו היושב של הלוחם הענק במרתף טירת קרונבורג, האגדה על כך שהוא יזדקף ויקום להציל את ארצו ביום צרה קיבלה משמעות ויזואלית.
בתרבות
דמותו של הולגר הדני ייצגה את הלאומיות הדתי המתעוררת. בשנת 1789 נכתבה האופרה הולגר דאנסקה על ידי פ.ל.א קונצן (F.L.Æ. Kunzen) וינס בגסן (Jens Baggesen). קרן הולגר דאנסקה לחמה במאה ה-19 נגד השפעות זרות (בעיקר גרמניות) על התרבות הדנית ושפתה ואיגדה אינטלקטואלים דנים שיצרו בשפתם. האנס כריסטיאן אנדרסן העלה את אגדת הולגר על הכתב ב-1845.
פריפיאט (נהר)
פְּרִיפְּיַאט (בבלארוסית: Прыпяць; באוקראינית: Прип'ять) הוא נהר במזרח אירופה. אורכו כ-775 ק"מ ואגן הניקוז 114,300 קילומטר רבוע. הנהר זורם דרך אוקראינה, בלארוס ושוב אוקראינה ואז נשפך לנהר דנייפר. הנהר שופע דגה ולכן חשוב כלכלית. הוא אף משמש כעורק תחבורה לספינות.
לאורך הנהר נמצא האזור הגאוגרפי המכונה ביצות פינסק או ביצות פריפיאט.
היסטוריה
בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי מאזיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-7 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, בין 1,150 ל-1,500 איש, ליד הכפר הסמוך בוברי, חלקם בירי וחלקם בהטבעה בנהר פריפיאט.
הנהר עובר ליד מוקד התאונה בכור הגרעיני צ'רנוביל. במורד הזרם, אחרי הכור, מי הנהר עדיין נגועים בקרינה גרעינית. הריכוז של צסיום-137, איזוטופ רדיואקטיבי של היסוד צסיום עדיין גבוה במי הנהר. העיר שנמצאת בסמוך לנהר, פריפיאט, הייתה אחת הערים שבהן התגוררו עובדי הכור הגרעיני בו קרתה התאונה, וכל אוכלוסייתה, כ-50,000 איש, פונתה אחרי האסון.
מאתוס
מאתוס (ביוונית: Μάθως) היה לובי אשר הנהיג את מרד השכירים בקרתגו בין 240-238 לפנה"ס. הוצא להורג לאחר דיכוי המרד.
ביוגרפיה
מאתוס היה לובי ששרת כשכיר חרב בצבא קרתגו, במהלך המלחמה הפונית הראשונה. אולם לאחר קרב אייגוסה הסתיימה המלחמה בהפסד קרתגי, המנוצחים נאלצו לשלם פיצויי מלחמה בסך 3,200 כיכרות. עקב כך היה האוצר הקרתגי מרוקן, ולא היה באפשרות קרתגו לשלם את השכר לשכירי החרב שלחמו בצבאה. המפקדים הקרתגיים רצו להעביר את השכירים לאפריקה בקבוצות קטנות, כדי שיהיה קל יותר לשלם להם את המגיע להם. אולם מועצת הזקנים קיוותה שאם ירוכזו השכירים במקום אחד, יהיה קל יותר לשכנע אותם לוותר על התשלום. על כן קובצו כל השכירים בעיר סיקה, ונשלח אליהם חנו למשא ומתן. הייתה זו טעות לשלוח אל השכירים את חנו שהיה זר להם, במקום את חמלקרת ברקה שאותו הכירו והעריצו.
פריפיאט (נהר)
מקור השם
משמעות אפשרית נוספת היא המילה "פְרִיפֱץ'". בניב מקומי היא מפורשת כ"גדת נהר חולית".
מאתוס
ביוגרפיה
המשא ומתן נכשל, והשכירים איימו לעלות על קרתגו אם לא ישולם להם שכרם במלואו. הקרתגים נבהלו ושלחו את גיסקו למשא ומתן במקום חנו. גיסקו הצליח יותר מקודמו, והצליח להגיע להסכם עם החיילים. אולם מאתוס חשד שהקרתגים למעשה מתכננים לחכות עד שהשכירים יקבלו את שכרם ויתפזרו ואז להיפטר מהם. שותף לדעתו זו היה ספנדיוס עבד קמפני נמלט שחשש שיוסגר לאדוניו הרומאי. בעזרת טרור והסתה הצליחו השניים להפוך למנהיגים הלא רשמיים של השכירים. גיסקו הרגיש בדבר, ופעם העליב את החיילים הלובים כשהודיע להם שיבקשו את שכרם ממאתוס. הלובים נעלבו והחלו לבזוז את כספם של השליחים הקרתגים. מאתוס וספנדיוס שרצו לנצל את ההתלהבות, הלהיבו את השכירים והשביעו אותם להילחם יחד עמם בקרתגו. את גיסקו ואנשיו השליכו למאסר.
המרד התלקח במהירות, מרבית ערי אפריקה שהיו משועבדות לקרתגים הצטרפו בהתלהבות למרד, וסיפקו למאתוס כסף ואספקה. רק הערים אוטיקה, והיפקארה, שמרו על נאמנותם לקרתגו. כעונש יצא ספנדיוס לצור על אוטיקה, ומאתוס על היפקארה. הקרתגים מינו את חנו כמפקד, אולם הוא נכשל והפסיד את היפקארה למאתוס ואת אוטיקה לספנדיוס. הקרתגים מיהרו והחליפו אותו בחמלקרת ברקה. חמלקרת הוכיח שההחלפה הייתה מוצלחת, הוא הביס את ספנדיוס בקרב מקאר, ולאחר מכן ערקו 2,000 נומידיים ממחנה השכירים תחת הנהגתו של נארוואס אל מחנהו של חמלקרת. בינתיים החלו מאתוס וספנדיוס לצור על קרתגו עצמה. אולם חמלקרת ונארוואס ניתקו את כל דרכי האספקה שלהם, וגרמו להם מחסור כבד. בלית ברירה עזבו ספנדיוס, אוטאריטוס, וזארזאס את המצור. אולם חמלקרת טמן להם מלכודת והשמיד את הכוח שלהם בקרב משור. אוטאריטוס וזארזאס נהרגו, ספנדיוס נלקח בשבי.
חמלקרת ונארוואס יצאו להחזיר לשליטה את הערים המורדות. וחמלקרת הפקיד את המשימה של הסרת המצור בידי חניבעל. זה האחרון צלב את ספנדיוס לעיני חייליו של מאתוס, וזאת כדי להחליש את רוחם. אולם חניבעל נהג ביהירות וברשלנות, מאתוס שם ליבו לכך וערך גיחה על מחנהו. הוא הרג את מרבית חייליו, ובזז את ציודו. הוא הוריד את גופתו של ספנדיוס מהצלב וצלב עליו את חניבעל.
חמלקרת הגיע למקום באיחור, אולם מששמע על כך איחד את כוחותיו עם אלו של חנו. מאתוס ספג כמה כישלונות בקרבות ליד לפטיס מגנה, והחליט להגיע לקרב סופי. בקרב הפסיד מאתוס לחנו וחמלקרת, ונפל בשבי. הוא הוצג לראווה בתהלוכת ניצחון שנערכה בקרתגו. ובני העיר "נקמו את נקמתם במאתוס בכל דרך של עינויים". כהגדרת פוליביוס.
מאתוס בתרבות
מאתוס התפרסם במיוחד בשל הרומן ההיסטורי של גוסטב פלובר "שלמבו" בספר, מאתוס מתאהב בגיבורת הסיפור, בתו של חמלקרת.
קונטיקט סאן
קונטיקט סאן (באנגלית: Connecticut Sun ובתרגום חופשי: "שמש קונטיקט") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה נוסדה בשנת 1999 בתור אורלנדו מירקל ובשנת 2003 עברה לקונטיקט ושינתה את שמה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הליגה וזכתה פעמיים באליפות הבית, בשנים 2004 ו-2005. אולם הקבוצה הוא המוהיקן סאן ארנה אשר בעיירה מונטוויל, קונטיקט. הקבוצה נמצאת בבעלות שבט המוהיקנים אשר בבעלותו נמצא גם קזינו מוהיקן סאן בו נמצא האולם.
שירות הזרמת מוזיקה
שירות הזרמת מוזיקה הוא סוג של שירות הזרמת מדיה המתמקד בעיקר במוזיקה, ולפעמים בצורות אחרות של הקלטה דיגיטלית כמו פודקאסטים. שירותים אלו בדרך כלל מבוססים על הרשמה כמנוי, המאפשרת למשתמשים להזרים שירים עם ניהול זכויות דיגיטלי על-פי דרישה מספרייה מרכזית המסופקת על ידי השירות. שירותים מסוימים עשויים להציע שירות חינמי עם מגבלות, כגון פרסומות והגבלות אחרות על השימוש. בדרך כלל הם משלבים מנוע המלצות כדי לעזור למשתמשים לגלות שירים אחרים שהם עשויים להנות מהם על סמך היסטוריית ההאזנה שלהם וגורמים אחרים, כמו גם היכולת ליצור ולשתף רשימות השמעה ציבוריות עם משתמשים אחרים.
היסטוריה
ב-2005 הושק הרדיו האינטרנטי פנדורה רדיו; השירות סיפק עבור משתמשים יצירה והקשבה לתחנות רדיו אינטרנטי בהתבסס על קטגוריות כמו ז'אנרים, בהן יכלו המתשמשים לדרג את השירים על ידי נתינת אגודל למעלה או אגודל למטה. מנוע ההמלצות של השירות, פרויקט הגנום המוזיקלי, מנתח וקובע שירים על סמך תכונות שונות. מכיוון שפנדורה פעלה בתחילה במסגרת התמלוגים שנאכפו על ידי SoundExchange עבור רדיו אינטרנטי בארצות הברית, השירות לא אפשר למשתמשים לבחור בחופשיות שירים להשמעה על-פי דרישה, והמשתמשים יכלו לדלג על מספר מוגבל של שירים לשעה (אם כי יכלו לקבל מאוחר יותר דילוגים נוספים על ידי צפייה בפרסומות וידאו).
הרשת החברתית מייספייס,  ומאוחר יותר פלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב הפכו גם הם לשקעים בולטים להזרמת מוזיקה, כשהאחרון הפך לבולט במיוחד עבור וידאו קליפים. ב-2006, איש העסקים השוודי דניאל אק ומרטין לורנצון הקימו את ספוטיפיי, שהושקה לראשונה ב-2008; במטרה ליצור אלטרנטיבה חוקית לפלטפורמות שיתוף קבצים כמו נאפסטר וקאזה. השירות אפשר למשתמשים להזרים שירים על פי דרישה באמצעות טכנולוגיית עמית-לעמית, והוא הוצע בשכבות מבוססות-מנויים ונתמכות בפרסומות. אק הצהיר שהוא רוצה "ליצור שירות טוב יותר מפיראטיות ובו בזמן מפצה את תעשיית המוזיקה". ב-2006, אתר הזרמת המוזיקה הצרפתי Blogmusicq נסגר לאחר תלונות על זכויות יוצרים של סוכנות המלוכה המקומית SACEM. לאחר שהגיעו להסכמות עם SACEM, האתר הושק מחדש כדיזר, והגיע לשבעה מיליון משתמשים עד סוף 2009.