cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפלגת הלייבור של ניו זילנד
ממשלת הלייבור החמישית
בראשית 2004 ספגה מפלגת הלייבור מתקפות על רקע מדיניותה בנוגע למחלוקת על חופי הים של ניו זילנד. נוצרו מתחים פנימיים קשים במפלגה, שכתוצאה מהם פרשה השרה הזוטרה טריאנה טוריה והקימה את המפלגה המאורית.
לאחר הבחירות של 2005 הקימה קלארק קואליציה עם המפלגה הפרוגרסיבית (אחד מהפלגים של מפלגת הברית) בנוסף לתמיכה מחוץ לקואליציה של מפלגת המרכז "העתיד המאוחד" (United Future) ושל מפלגת "ניו זילנד תחילה", ובתמורה קיבלו מנהיגי מפלגות אלה תפקידי שרים זוטרים מחוץ לקבינט. הסכם תמיכה מוגבל נחתם גם עם מפלגת הירוקים. בבחירות 2008 נחלה הלייבור תבוסה על ידי המפלגה הלאומית.
בעקבות ההפסד למפלגה הלאומית בבחירות של נובמבר 2008 פינתה הלן קלארק את מקומה כמנהיגת המפלגה. היא הוחלפה בפיל גוף שכיהן בתפקיד עד 2011. בתקופה זו בה ישבה הלייבור באופוזיציה הייתה בה תחלופה של ארבעה מנהיגים וזאת בין השאר בשל שינויים בהלכי הרוח בתקשורת ובציבור. גוף הנהיג את מפלגת הלייבור לתבוסה שנייה בבחירות ב-2011 והוחלף בדייוויד שירר שהנהיג את המפלגה עד 2013. שירר התפטר לאחר שאיבד את אמון ועידת המפלגה. דייוויד קנליף נבחר בבחירות למנהיגות המפלגה ב-2013. הוא לא התחבב על ידי גורמים מסוימים בוועידת המפלגה אך זכה לתמיכה חזקה מחברי המפלגה. בהתמודדות על מנהיגות המפלגה הוא סומן כעדיפות ראשונה על ידי שליש בלבד מחברי הפרלמנט של המפלגה. בעקבות הפסד נוסף בבחירות ב-2014 התפטר קנליף. והוחלף באנדרו ליטל. ליטל התפטר ב-2017 בעקבות סקר דעת קהל שהראה שהמפלגה שוקעת לשפל חסר תקדים. במקומו נבחרה ג'סינדה ארדרן כמנהיגת המפלגה החדשה.
עם תחילת כהונתה של ארדרן כמנהיגת המפלגה עלה מחדש כוחה של הלייבור בסקרי דעת הקהל. בסוף אוגוסט אותה שנה עלתה התמיכה בהם ב-43%, בהשוואה ל-24% בתקופת מנהיגותו של ליטל, הישג שהמפלגה לא זכתה לו מזה כעשור.
ממשלת הלייבור השישית
בבחירות הכלליות של 2017 זכתה הלייבור ב-36.6% מהקולות והגדילה את מספר מושביה בבית הנבחרים ל-46 מושבים ובכך הייתה למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט.
ב-19 באוקטובר אותה שנה הכריז מנהיג מפלגת "ניו זילנד תחילה", וינסטון פיטרס שמפלגתו תצטרף לממשלת קואליציה עם הלייבור, בציינו ששינויי נסיבות בכלכלה הארצית והבינלאומית הם הסיבה להחלטתו, זאת לצד אמונתו שממשלת הלייבור היא המתאימה ביותר לנהל את רווחתה הכלכלית והחברתית של ניו זילנד באווירה העולמית שעוברת שינויים מהירים ודרמטיים. הקמתה של קואליציה זו, בשילוב עם תמיכה מבחוץ של מפלגת הירוקים, הובילה לשובה של הלייבור לממשלה בפעם הראשונה מאז 2008. ארדרן נבחרה כראשת הממשלה כשפיטרס מונה כסגנה.
ממשלת הלייבור השישית התחייבה לחסל את העוני בקרב ילדים, לאפשר השכלה גבוהה בחינם, להפחית את ההגירה ב-20,000 עד 30,000, להפוך את ההפלות לחוקיות, ולהפוך את כל הנהרות כראויים לשחייה תוך עשר שנים.
בן חמו
בן חמו הוא שם משפחה יהודי מארצות האסלאם, חמו הוא עיוות מקומי לשם העברי חיים, ומשום כך פירושו "בן חיים". פירוש מסורתי אחר לשם הוא ראשי התיבות של חנניה מישאל ועזריה שבני המשפחה התייחסו אחריהם.
ויקיפדיה הצ'ובשית
היסטוריה
ויקיפדיה הצ'ובשית נוסדה ב-22 בנובמבר 2004. ג'ימי ויילס הזכיר אותה במצגת בוועידת ויקימניה של שנת 2009 כדוגמה לוויקיפדיה בשפה שעתידה להיעלם.
מדיניות
בוויקיפדיה הצ'ובשית, סוגיות במחלוקת נפתרות על ידי ועדת בוררות, שבין היתר מטפלת בסכסוכים בנושאי תוכן, חוסמת משתמשים מעריכה ואוסרת על משתמשים לערוך בערכים מסוימים.
מפעילי המערכת (כיום 2) נבחרים בהצבעה; מפעילי המערכת שהפכו לבלתי פעילים (כלומר לא השתמשו בהרשאותיהם דוגמת מחיקת דפים או חסימת משתמשים לפחות 25 פעמים ב-6 חודשים) עלולים לאבד את הרשאותיהם באמצעות החלטת ועדת הבוררות.
סיטרואן סוג B15
יוצרו 12,566 יחידות. הדגם נגזר מדגם Citroën Type B14.
הבלמים היו מסוג תוף.
לורה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יוזף אוברבאואר
יוזף סבסטיאן אוברבאואר (באנגלית: Joseph Sebastian Oberbauer; אוקטובר 1853 – 1926) היה צייר ומהנדס אוסטרי ובולגרי.
ביוגרפיה ועבודה
אוברבאואר נולד בסנקט ליאונרד שבחבל האלפים של טירול שבאימפריה האוסטרית. הוא למד בבית ספר יסודי בעיר הולדתו וסיים את התיכון באינסברוק. לאחר שהפגין כישרון אמנותי בשנות ילדותו, רצונו של אוברבאואר היה להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בבירה הקיסרית וינה. עם זאת, אביו התעקש שילמד הנדסה. שלוש שנים בהשכלתו של אוברבאואר היו באוניברסיטת גראץ, אז אביו נפטר והוא עזב את הלימודים.
מתוך צורך כלכלי, אוברבאואר הציע לעירייה המקומית כמה מציורי צבעי המים שלו המתארים את חלק העיר העתיקה של גראץ. עבודתו של אוברבאואר נקנתה על ידי העירייה, מה שעודד אותו ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. עם זאת, הוא שוב נאלץ לנשור לאחר שנתיים בגלל קשיים כלכליים. הוא בילה זמן מה כמורה וניסה ללא הצלחה להמשיך בלימודיו.
בשנת 1889 הגיע אוברבאואר לסופיה, בירת נסיכות בולגריה, שם הצטרף כעובד לעירייה. אוברבאואר לקח חלק פעיל ביצירת המפה הקדסטרלית הראשונה של סופיה. לאחר מכן עבד זמן קצר במשרד בניית הרכבות בבולגריה, אם כי חזר לעבודה עירונית עקב פיטורים. אוברבאואר נשאר בעיריית סופיה למשך שארית חייו.
מלבד היותו פקיד בעירייה, אוברבאואר עסק באופן פעיל באמנות בבולגריה. כשהוא התרשם מהאווירה של סופיה, הוא השאיר אחריו ציורים רבים של חבלי בולגריה שזה עתה שוחררו, עם מאפייניהם המזרחיים, ארכיטקטורה עתיקה וחורבות קדומים. עבודותיו של אוברבאור הן תיאורים מדויקים של הופעתה של בולגריה (ובמיוחד סופיה) בתקופה שלאחר האימפריה העות'מאנית המוקדמת, ומתעדת את המאפיינים האופייניים לתקופה ולמיקום.
ציוריו של אוברבאואר מתארים את הכנסיות, המנזרים, המסגדים, הפונדקים, השווקים והרחובות של בולגריה בסוף המאה ה -19. 70 מיצירותיו של אוברבאואר המתארות את הנוף האורבני של סופיה הן חלק מהאוסף של מוזיאון סופיה, שהוצג בבניין המרחצאות הציבורי של סופיה.
רחוב קטן בלוזנט, סופיה נקרא לכבודו רחוב יוזף אוברבאואר. אחת המלגות המלאות של המכללה האמריקאית לסופיה נושאת גם את שמו.
תומאס קוונדיש
תומאס קוונדיש (באנגלית: Thomas Cavendish; ספטמבר 1560 – 19 במאי 1592) היה מגלה ארצות ופריבטיר ממוצא אנגלי אשר כונה "הנווט", והיה הראשון שניסה לחקות במכוון את מסעו של פרנסיס דרייק; לבצע פשיטות על יישובים וספינות ספרדיות באזור האוקיינוס השקט ולחזור לאנגליה על ידי הקפת כדור הארץ, ממזרח למערב. אף על פי שחברי משלחותיהם של מגלן, לואאיסה, דרייק ולויולה השלימו את הקפת העולם לפניו, לא הייתה זו מטרתם המקורית.
הקפת העולם במהלך המסע הראשון הסתיימה בהצלחה וקוונדיש התעשר כתוצאה מהזהב, המשי ושאר האוצרות שנבזזו באזור האוקיינוס השקט ובפיליפינים; האוצר הגדול ביותר במסע נפל לידיו לאחר לכידת ספינת הגליאון בן 600 הטונות, הסנטה אנה, ולאחר שובו זכה לשבחים ממלכת אנגליה, אליזבת הראשונה. ב-1591 יצא קוונדיש למסע שני במטרה לתקוף נכסים ספרדיים בעודו מקיף את העולם, אך הפעם לא שיחק לו מזלו והוא מת בים, בגיל 31.
ראשית חייו
קוונדיש נולד בשנת 1560 למשפחה בעלת אמצעים והוטבל בכפר טרימליי סנט מרטין (Trimley St Martin) הסמוך לאיפסוויץ' שבמחוז סאפוק, אנגליה, ב-19 בספטמבר. אביו היה צאצא של רוג'ר קוונדיש, אחיו של סר ג'ון קוונדיש אשר נתן את שם משפחתו לשושלות דבונשייר וניוקאסל. בגיל 12 ירש הון רב מאחוזתו של אביו, עזב בגיל 17 את ה"קורפוס קריסטי קולג'" שבקיימברידג' ללא תואר, בילה את שמונה השנים הבאות בחצר המלכה ובזבז כמעט את כל הונו. ב-1584 התמנה קוונדיש כחבר פרלמנט מטעם מחוז הבחירה של שאפטסבורי שבדורסט. ב-1585 רכש ספינה קטנה והפליג במסגרת משלחתו של סר ריצ'רד גרנוויל בדרכו לסייע בהקמת מאחז אנגלי בצפון אמריקה, שהפך מאוחר יותר למושבת רואנוק. קוונדיש רכש במהלך המסע ניסיון ימי רב אך גם הפסיד כסף בהשקעותיו. ב-1586 נבחר קוונדיש לייצג בפרלמנט את מחוז הבחירה של וילטון (Wilton).
המסע הראשון
החל מיולי 1586 היו ספרד ואנגליה במצב מלחמה ששיאה בניסיון הפלישה הכושל לאנגליה של הארמדה הספרדית ב-1588. קוונדיש, שהיה זקוק לכסף בדחיפות, היה נחוש להמשיך בדרכו של סר פרנסיס דרייק, לפשוט על נמלים וספינות ספרדיות באזור האוקיינוס השקט תוך כדי הקפת העולם, ובכך לצבור הון מחדש. לאחר שהשיג אישור לצאת למסע, בנה קוונדיש שתי ספינות, אחת בתפוסה של 120 או 140 טונות ובעלת חימוש של 18 תותחים, שנקראה הדיזייר (Desire; "תאווה") והשנייה בת 60 טונות וחימוש של עשרה תותחים שנקראה הקונטנט (Content; "סיפוק"). בנוסף, רכש את היו גאלאנט (Hugh Gallant) בת 40 הטונות.
תחילת המסע וחציית האוקיינוס האטלנטי
שלוש הספינות ועליהן 123 אנשי צוות עזבו את נמל פורטסמות' ב-21 ביולי 1586, הגיעו ב-5 באוגוסט לאיים הקנריים וב-26 בחודש לאזור סיירה לאון של ימינו, שם תקפו ושרפו כפר ילידים. קוונדיש הגיע לחוף ברזיל ב-1 בנובמבר ולאחר מכן הפליג דרומה עד שעגן ב-17 בדצמבר במפרץ לו קרא פורט דיזייר, על שם ספינת הדגל שלו (בימינו פוארטו דסאדו שבארגנטינה), שם הרגו והמליחו אנשי הצוות מספר גדול של כלבי ים ופינגווינים כאספקת מזון. קוונדיש נכנס למצרי מגלן ב-6 בינואר 1587, שם נתקל בניצולי מושבה שניסו הספרדים להקים באזור כדי לחסום את המצרים לתנועת מדינות מתחרות כלקח ממסעו של דרייק. קוונדיש לקח עמו ניצול אחד, טומה הרננדס (Tome Hernandez), והותיר את האחרים לגורלם. לאחר מכן סייר בחורבות המושבה סיודאד דל ריי דון פליפה (Ciudad del Rey Don Felipe) והעניק לה את השם פורט פאמין (Port Famine; "נמל הרעב". מאוחר יותר אימצו הספרדים את השם וכינו את המקום פוארטו דל האמברה; Puerto del Hambre). לאחר הצטיידות במים וסיורים אינטנסיביים בין האיונים, התעלות וסביבותיה של ארץ האש, הגיחו הספינות מצידו השני של מצרי מגלן ב-24 בפברואר והפליגו צפונה לאורך חופה המערבי של דרום אמריקה.
הנשיקות שלי
"הנשיקות עליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. הוא יצא לאור ב-12 באוקטובר 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי אדם, לצד יונתן קלימי ותמר יהלומי, שגם הפיקו אותו.
תומאס קוונדיש
פשיטות על החוף המערבי
ב-30 במרץ נחתו האנגלים במפרץ קינטרו (Quintero), כ-30 ק"מ מוולפראיסו, פגשו קבוצת ספרדים ושלחו את הרננדס לנהל מולם משא ומתן. הרננדס ניצל את ההזדמנות וברח עמם, כאשר הוא מזעיק תגבורת של פרשים שלאחר יומיים תקפו את האנגלים בזמן שחיפשו מים, הרגו תריסר ולקחו בשבי תשעה. קוונדיש ערך פשיטות מול חוף האוקיינוס השקט, הטביע תשעה כלי שיט ספרדיים ובזז מספר יישובים מהם לקח מזון טרי, אספקה וחפצי ערך. קוונדיש לא היסס והטביע במתכוון את היו גאלאנט כדי להשתמש באנשיה להחלפת אנשי צוות שאבדו בשתי הספינות האחרות במסגרת פעולותיו, או משום שנפגעה קשות והייתה זקוקה לתיקונים שלא ניתן היה לבצע. ב-24 באוגוסט נחתו האנגלים בבארה דה נבידאד שבמקסיקו, לכדו שליח שנשא איגרות שנועדו להזהיר את השלטונות הספרדיים מפני קוונדיש צפונית משם, העלו את העיירה באש וגם שרפו שלוש ספינות שהיו בבנייה.
לכידת הגליאון ממנילה
נווט ספרדי שנשבה באחת הספינות הספרדיות גילה כי באוקטובר או נובמבר 1587 צפויה להגיע לאזור גליאון ממנילה, העוצרת בדרך כלל בדרכה בקאבו סן לוקאס אשר בבאחה קליפורניה לפני יעדה הסופי - נמל אקפולקו. ספינות הגליאון של מנילה הוגבלו על ידי מלך ספרד לאחת או שתיים בלבד בכל עונת הפלגה, והתאפיינו בנשיאת כמות עצומה של סחורה (משי סיני, תבלינים ומוצרי מותרות אחרים) שהצטברה בפיליפינים במהלך כל השנה שקדמה להפלגה. התשלום עבור סחורה זו נעשה במטילי כסף שנכרו בפרו, בוליביה ומקסיקו ונשלחו בגליאון שהפליגה בכיוון הנגדי מאקפולקו למנילה. ב-1587 נשלחו ממנילה לאקפולקו שתי ספינות גליאון, שלרוע מזלן נתקלו בטייפון ועלו על שרטונות בחופי יפן. מתוך השתיים, רק את הסנטה אנה ניתן היה לחלץ, ולאחר תיקונים המשיכה הגליאון במסעה.
הנשיקות שלי
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-4.2 מיליון השמעות.
תומאס קוונדיש
לכידת הגליאון ממנילה
באוקטובר 1587 הגיע קוונדיש למפרץ קליפורניה ועגן באי סמוך למסטלאן, שם הטו אנשיו את הספינות כדי לנקות את תחתיותיהם ולבצע תיקונים כלליים. בנוסף, חפרו אנשי הצוות בארות לאספקת מים טריים. ב-14 באוקטובר הפליגו הספינות לקאבו סן לוקאס, בקצה הדרומי של באחה קליפורניה, והמתינו להגעת הגליאון. עד לאותו הרגע, לא הניב המסע רווח משמעותי, זאת על אף מספר גדול של ספינות בגדלים שונים שנתפסו והושמדו ובזיזת יישובים לאורך החוף, אך הצלחה משמעותית הייתה בהישג יד: בשעה מוקדמת ב-4 בנובמבר גילה אחד התצפיתנים גליאון בן 600 טונות עם 200 אנשי צוות, ולאחר מרדף של כמה שעות הדביקו הדיזייר והקונטנט את הסנטה אנה, שלמרבה הנוחות לא הייתה חמושה בתותחים בשל הצורך להעלות עליה מטען נוסף. לאחר מספר שעות של לחימה, כאשר ספינותיו של קוונדיש יורים כדורי תותח וקלע אשכול והספרדים משיבים בירי מנשק קל (שהדף את ניסיון ההשתלטות הראשון), הורידה הסנטה אנה, שכבר החלה לשקוע, את דגלה ונכנעה.
בשל הבדלי הגודל המשמעותיים בין הגליאון לספינות התוקפות, היה על קוונדיש ואנשיו לברור בין סוגי המטען ולחפש את היקרים ביותר, אותם העבירו לספינותיהם. 190 נוסעים ואנשי צוות ממוצא ספרדי (ביניהם סבסטיאן ויסקאינו, שהפך מאוחר יותר לחוקר חופי קליפורניה) ופיליפיני הורדו לחוף עם אספקה של מזון ומספר כלי נשק, במיקום שאפשר גישה למקור מים ולמזון נוסף. קוונדיש השאיר בחזקתו שני ספנים יפנים, שלושה נערים ממנילה, נוסע פורטוגזי שהכיר את סין ושני נתבים ספרדים שהכירו את אזור איי מריאנה והפיליפינים. תחילה, העמיסו אנשיו של קוונדיש את כל הזהב שמצאו (כ-100 ליברות טרוי או שווי ערך ל-122,000 פסו), ואז בחרו את המוצרים היקרים ביותר מתוך המשי, האריגים, הבשמים, התבלינים, היינות והאספקה שיכלו הספינות לשאת עמן. ערכו של המטען שנבזז נאמד בכ-2 מיליון פסו. לאחר שהעלו את הסנטה אנה באש הפליגו הדיזייר והקונטנט ב-17 בנובמבר 1587 ופנו מערבה כדי להתחיל במסעם לחציית האוקיינוס השקט.
בעודה בוערת, נסחפה הסנטה אנה עד למקום בו הושארו אנשי הצוות שלה, שכיבו את האש, תיקנו חלק מהנזק שנגרם והצליחו לשוט באיטיות עד לאקפולקו, אליה הגיעו ב-7 בינואר 1588.
הנשיקות שלי
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 באוקטובר, יום צאת השיר. זהו סרטון מילים אנימטורי שהופק על ידי AVOXVISION.
תומאס קוונדיש
לכידת הגליאון ממנילה
במהלך חציית האוקיינוס אבדה הקונטנט, בעוד הדיזייר חמקה מכל עימות אפשרי עם ספינות אויב למשך שארית המסע.
חציית האוקיינוס השקט וסיור באיי דרום מזרח אסיה
לאחר חציית האוקיינוס, הגיעה הדיזייר לאי גואם ב-3 בינואר 1588, וקוונדיש סחר שם בכלי ברזל בתמורה למזון טרי, מים ועץ עם הילידים. ב-14 בינואר עבר במצר סן ברנרדינו והגיע לפיליפינים, שם עשה ניסיון להשתלט על גליאון חדשה שנבנתה בפאנאי אך נהדף. תקופת שהייתו בפיליפינים זעזעה את השלטונות הספרדיים המקומיים, מכיוון שקוונדיש הפליג בשטח ספרדי ללא בעיות מיוחדות או איום מצד ספינות אחרות. ב-8 בפברואר הגיע קוונדיש סמוך לאי ג'ילולו (בימינו הלמהרה), אך בניגוד לדרייק, לא ביקר באיי התבלינים אלא הפליג לדרום מזרח ג'אווה, שם קיים פגישה ידידותית עם הראג'ה המקומי, ולאיים נוספים, סחר בבדים ושאר סחורות שבזז עבור אספקה ואסף מידע על חופי סין ויפן. קוונדיש קיווה, כי המידע שאסף ישולב בידע האנגלי הקיים על האזור ויסייע בהכנה למסע שני.
הנשיקות שלי
הערות שוליים
קט:שירי 2020 קט:סינגלים מ-2020 קט:שירי עומר אדם קט:שירים בעברית קט:שירים שנכתבו על ידי יונתן קלימי קט:שירים שנכתבו על ידי תמר יהלומי
תומאס קוונדיש
החזרה לאנגליה
ב-14 במאי 1588 הגיע קוונדיש לחוף יבשת אפריקה וחזר לאנגליה דרך נתיב הכף, עם עצירה להצטיידות במים ואספקה באי סנט הלנה ב-9 ביוני, ונחשב לאנגלי הראשון שנחת באי.
מסעו הראשון של קוונדיש היה הצלחה כבירה, מבחינה כלכלית ומסיבות נוספות, כגון איסוף מידע מודיעיני חשוב. הקפת העולם הושלמה בתוך שנתיים ו-49 יום, תשעה חודשים מוקדם יותר ממסעו של פרנסיס דרייק, אם כי בדומה לו, חזר קוונדיש עם ספינה אחת בלבד ועם כ-48 אנשי צוות. קוונדיש הזמין את מלכת אנגליה, אליזבת הראשונה, לסעודה על סיפון הדיזייר, אך החזרה על הישגו של דרייק לא זיכתה אותו בתואר אבירות. אנגליה חגגה את שובה של הדיזייר כמו גם את תבוסת הארמדה הספרדית באוגוסט של אותה השנה.
המסע השני
קוונדיש יצא למסעו השני ב-26 באוגוסט 1591 בלוויית הנווט ג'ון דייוויס. צי הספינות כלל את הגליאון לסטר, הדיזייר המשופצת, הרואיבאק (Roebuck; מין אייל הנפוץ באי הבריטי) בת 240 הטונות ו-20 התותחים, הבלאק פינאייס (The Black Pinnace) וספינה קטנה נוספת; סך הכול, 350 אנשי צוות בחמש ספינות עם לפחות 80 תותחים. מטרות המשלחת, מלבד פשיטות על נכסים ספרדיים לאורך נתיב ההפלגה בדומה למסע הראשון, היו לחפש אחר המעבר הצפון-מערבי באזור צפון אמריקה באמצעות הספינות הקטנות יותר ולנסות להקים נתיב מסחר קבוע עם סין ואולי גם יפן, אזורים ששני היפנים והפורטוגזי שלכד קוונדיש במסעו הראשון צפויים יהיו לשמש כאנשי קשר מועילים.
כישלון המשלחת ומותו של קוונדיש
קוונדיש תכנן להפוך את סנטוס שבברזיל לבסיסו לאחר שיכבוש אותה, אך ספינותיו התעכבו זמן רב באזור ההתכנסות הבין-טרופי. במהלך ההפלגה האשימו שני היפנים את הפורטוגזי במזימה לערוק בהגיעם לברזיל וקוונדיש הורה לתלותו. הצוות סבל ממחסור במזון ומצפדינה אך סנטוס נכבשה לבסוף ב-16 בדצמבר 1591. המקומיים נמלטו עם על מה שיכלו לשאת וקוונדיש לא מצא מספיק מזון כפי שקיווה אך עזב את המקום רק ב-24 בינואר 1592, תקופה שנחשבה כמאוחרת להפלגה באזור זה, ולאחר מכן בזז את סאו ויסנטה. הצי התפזר בשל סערה מול ריו דה לה פלטה ועל אף שקוונדיש לא קבע נקודת מפגש, הגיעו כל הספינות לפורט דיזייר עד ה-16 במרץ - תחילת הסתיו. המשלחת המשיכה בהפלגה למצרי מגלן ונכנסה אליהם ב-14 באפריל במזג אוויר טוב, אך כבר לאחר כשבוע הדפו רוחות נגדיות את הספינות עד שהגיעו למפרץ קטן, שם נותרה המשלחת במשך שלושה שבועות. מורל אנשי הצוות היה נמוך, והמצב הוחמר לאור מזג האוויר הקשה במצרים ומחסור חמור במזון, כאשר נאלצו לאכול רכיכות ואצות. בתוך כשבוע, מתו 40 איש על גבי הגליאון לסטר ו-70 נוספים חלו, כך שפחות מ-50 נותרו כדי לתפעל את הספינה. כל הספינות איבדו או שחקו רבים ממפרשיהן ומכבליהן, והחורף עדיין לא החל במלוא עוזו.
לנוכח המצב, החליט קוונדיש לוותר על ההפלגה דרך האוקיינוס השקט ולנסות להגיע למזרח אסיה דרך נתיב הכף. לאחר שקיבל משלחת של אנשי הצוות, הסכים לחזור לברזיל כדי לאסוף מזון ולהתאושש. בליל ה-20 במאי, לא הרחק מפורט דיזייר, הופרד ג'ון דייוויס מהצי העיקרי על גבי הדיזייר ואיתו הבלאק פינאייס. באופן לא ברור, שוב לא קבע קוונדיש נקודת התכנסות, ועל אף שסבר כי ישובו פעם נוספת לפורט דיזייר, לא עשה שום ניסיון לחפשם ומאוחר יותר האשים את דייוויס בנטישת המשלחת.
קוונדיש ואנשי המשלחת הנותרים שבו לברזיל, הסתתרו וחידשו אספקה באי איליאבלה (Ilhabela). קוונדיש, שחשש ממרד, העביר אנשי צוות מהרואיבאק אל הגליאון לסטר אך איבד 25 מתוך 80 אנשיו בקרב עם הפורטוגזים בוויטוריה, ובנקודה זו ערקה הרואיבאק. מלח אנגלי מהצוות בשם אנתוני ניבט (Anthony Knivet) שננטש באזור ונפל בשבי, התפרסם מאוחר יותר כאשר כתב על הרפתקאותיו בברזיל לאחר שנמלט. לאחר שעשה ניסיון כושל נוסף להפליג לכיוון מצרי מגלן ותוך שהוא הולך ומאבד את סמכותו בקרב אנשיו, הפליג קוונדיש לבסוף מזרחה לעבר סנט הלנה, אך החטיא את האי וניסה להגיע לאסנשן, צפונית משם. קוונדיש מת בים בנסיבות לא ידועות סמוך לאסנשן במאי 1592, בגיל 31.
ג'ון דייוויס הגיע לפורט דיזייר לאחר ההיפרדות ב-20 במאי, המתין במקום עד ה-7 באוגוסט, וספינותיו הוסטו ברוחות עזות עד לאזור איי פוקלנד בהם צפה ממרחק. דייוויס עשה ניסיון נוסף לעבור את מצרי מגלן ולהמשיך במסע החיפוש אחר המעבר הצפון מערבי בעיצומו של החורף אך איבד שם את הבלאק פינאייס. ב-30 באוקטובר שב דייוויס לפורט דיזייר ואנשיו הרגו וייבשו (היות שלא נותר להם מספיק מלח) כמה אלפי פינגווינים כמזון והפליגו לאנגליה ב-22 בדצמבר. 21 אנשים אבדו במארב של הפורטוגזים בברזיל במהלך הצטיידות במים ובנוסף, נרקב בשר הפינגווינים שלא שומר כראוי ודייוויס ואנשיו איבדו את אספקת המזון עליה נסמכו. ב-11 ביוני 1593 הגיע דייוויס, עם 16 איש בלבד מתוך הצוות המקורי של 76, לקסטלטאון ברהאבן (Castletown Berehaven) שבדרום מערב אירלנד.
במכתב האחרון שכתב קוונדיש מספר ימים לפני מותו הוקיע את ג'ון דייוויס כנבל על נטישת המשלחת, והאשים אנשים רבים נוספים בכישלון, מלבד את עצמו. לאחר מסעו הראשון, לא חזר אף אנגלי על הצלחתו של קוונדיש באוקיינוס השקט עד לתקופת הבוקנירים, יותר ממאה שנה מאוחר יותר.
בלאמהאוס הפקות
בלאמהאוס הפקות (באנגלית: Blumhouse Productions) היא חברת הפקת סרטים אמריקאית בבעלותו של ג'ייסון בלאם, המפיקה בעיקר סרטי אימה.
החברה נוסדה בשנת 2000 ומתמחה בהפקת סרטים בתקציבים נמוכים שזכו להצלחות גדולות, בעיקר סרטי אימה וסרטי Found Footage, תחום שבו נחשבים חברת בלאמהאוס וג'ייסון בלאם למובילים. בין הפקותיה הרבות של החברה נמנות סדרת פעילות על-טבעית, סדרת האלווין, סדרת הרוע שבפנים, סדרת הטיהור, ספליט, מז"ל טוב, תברח, אנחנו ומייגן. בנוסף לסרטי אימה, בלאמהאוס הפיקה מספר קטן של סרטי דרמה כמו וויפלאש ושחור על לבן.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2000 על ידי המפיק האמריקאי-יהודי ג'ייסון בלאם (Jason Blum), הבכיר בחברת ההפקות מירמקס. החברה התמחתה בהפקת סרטים בתקציב שנע בין 3 ל-5 מיליון דולר, כשרק סרטי המשך זוכים לתקציב גבוה יותר וגם הוא עד 10 מיליון דולר. הסרטים מצולמים בדרך כלל בארצות הברית ובלוס אנג'לס בפרט ובלוחות זמנים קצרים.
ההצלחה הגדולה הראשונה של החברה הייתה ב-2009 בסרט "פעילות על-טבעית" שגרף הכנסות של מעל 193 מיליון דולר וגם סרטי ההמשך שלו זכו להצלחה רבה.
הצלחות בולטות נוספות היו סדרת הסרטים "הרוע שבפנים", שהראשון בהם רשם הכנסות של 97 מיליון דולר, חלקו השני 162 מיליון דולר, השלישי 113 מיליון דולר והרביעי 165 מיליון דולר. "רוח זדונית" עם הכנסות של כ-78 מיליון דולר, סדרת סרטי "הטיהור", הסרטים "הביקור" ו"ספליט" בבימויו של מ. נייט שאמלאן שהיה גם שותף להפקתם, סדרת סרטי "Ouija" והסרט "מז"ל טוב". הסרט "תברח" שהפיקה החברה ב-2017 זכה מעבר להצלחה גדולה בקופות עם 255 מיליון דולר הכנסות גם לשבחים בביקורות עם ארבע מועמדויות לפרס אוסקר וזכייה בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט ולבמאי הטוב ביותר. החברה הפיקה את הסרט "ויפלאש" של דמיאן שאזל, הסרט זכה בפסטיבל סאנדנס, היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר כולל לסרט הטוב ביותר, וזכה בשלושה.
החברה עוסקת גם בהפקת סדרות וסרטי טלוויזיה. בין השאר הייתה שותפה להפקת סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "הג'ינקס" ששודרה ב-HBO וזכתה לשבחים רבים ובפרס פיבודי, הפיקה את סרט הטלוויזיה "הלב הרגיל" ששודר ב-HBO ועליו זכה בלאמהאוס בפרס אמי, ואת הסדרה "חפצים חדים" בכיכובה של איימי אדמס.
בשנת 2011 העניקה "בלאמהאוס" זכות ראשונים לחברת אולפני יוניברסל על סרטים שהחברה תפיק. ביולי 2014 נחתם הסכם חדש שתוקפו עשר שנים, ובמסגרתו הפכה "בלאמהאוס" לשותפה בהפקות לטלוויזיה ולשידור בכבלים של "יוניברסל".
קטלינה פונור
קטלינה פונור (ברומנית: Cătălina Ponor; 20 באוגוסט 1987) היא מתעמלת רומניה בעבר, היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות מהן 3 זהב (אתונה 2004), סגנית אלופת עולם בעלת 5 מדליות מהן 3 כסף (2003 - 2007) ואלופת אירופה בעלת 13 מדליות מהן 8 זהב, 5 מהן בתרגיל על הקורה (2004 - 2017).
ביוגרפיה
פונור נולדה בקונסטנצה. היא החלה להתאמן בגיל 4.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה באנהיים, קליפורניה, ארצות הברית בשנת 2003 זכתה פונור ב-3 מדליות כסף, בתחרות הקבוצתית בתרגיל קורה ובתרגיל קרקע.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם הולנד אפריל 2004 זכתה פונור ב-3 מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בתרגיל קורה ובתרגיל קרקע.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה פונור ב-3 מדליות זהב, יותר מכל מתעמל או מתעמלת באולימפיאדה. מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית (114.283 נק') לפני ארצות הברית (113.584 נק') ורוסיה (113.235 נק'), בתרגיל קורה בתוצאה של 9.787 נק', לפני קרלי פטרסון מארצות הברית (9.775 נק') ובת ארצה אלכסנדרה ארמייה (9.700 נק') ובתרגיל קרקע בתוצאה של 9.750 נק', לפני בת ארצה ניקולטה דניילה (9.562 נק') ופטריסיה מורנו מספרד (9.487 נק'). בשלב המוקדמות היא סיימה במקום חמישי בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.500 נק', תוצאה שיכלה להעניק לה את המקום השני בגמר.
2005
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2005 זכתה פונור במדליית ארד, בתרגיל קורה.
עד 2011
בדצמבר 2007 פרשה פונור מהתעמלות תחרותית, בשל פציעות חוזרות ובשנת 2011 חזרה להתחרות.
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה פונור בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בתרגיל קרקע בתוצאה של 15.200 נק', אחרי אלי רייזמן מארצות הברית (15.600 נק') ולפני אליה מוסטפינה מרוסיה (14.900 נק') ומדליית ארד, בתחרות הקבוצתית (176.414 נק'), אחרי ארצות הברית (183.596 נק') ורוסיה (178.530 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל החזק שלה על הקורה בתוצאה של 15.066 נק', כמו זו של מדליית הארד.
2016
באליפות אירופה שנערכה בברן שווייץ ב-2016 זכתה פונור בשתי מדליות ארד, בתרגיל קורה בתוצאה של 14.266 נקודות ובתרגיל קרקע בתוצאה של 14.466 נקודות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה פונור במקום שביעי בתרגיל על הקורה בתוצאה של 14.000 נקודות, במקודמות היא עלתה מהמקום החמישי בתוצאה של 14.900 נקודות ובמקום 14 בתרגיל קרקע בתוצאה של 14.200 נקודות.
2017
באליפות אירופה שנערכה בקלוז' רומניה באפריל 2017 זכתה פונור במדליית זהב בתרגיל קורה בתוצאה של 14.566 נקודות.
פיתון עצים
פיתון עצים (שם מדעי Morelia) הוא סוג של נחש מסוג פיתון ממשפחת הפיתוניים הנפוץ בגינאה החדשה ובאוסטרליה והוא כולל 7 מינים ועוד מין נכחד.
נחום פפר
נחום פָּפֶּר (1887 חרסון, רוסיה - 31 בדצמבר 1936 נהלל) היה מהנדס ומודד קרקעות מוסמך, שעסק במדידה וסימון קרקעות מטעם חברת "הכשרת הישוב", בשותפות עם יהושע חנקין. התמחה בשיטת רישום הקרקעות הטורקית. עבד בחברת הנפט האנגלו-עיראקית (I.P.C) ובשובו משליחות מטעמה בעיראק, נהרג בתאונת מטוס ליד עפולה.
קורות חיים
נחום פפר (Paper) נולד בשנת 1887 בחרסון שבאוקראינה לאביו אליעזר פפר ושרה (לבית סברדלוב). נחום היה האח החמישי מתוך 8 אחים ואחיות. סיים את בית הספר הריאלי בעיר והמשיך ללימודי הנדסה באוניברסיטה שבעיר. ב-1904 עלתה משפחתו ארצה, במסגרת העלייה השנייה, אך ההורים התעקשו שנחום יישאר לסיים את לימודיו. בתקופת לימודיו הצטרף לתנועת הפועל הצעיר ובנוסף נעשה חבר פעיל במפלגה הסוציאליסטית של רוסיה והשתתף במהפכת 1905 ובעקבות כך נאסר על ידי משטרת הצאר והוגלה לשנתים לסיביר.
ב-1906 עלה נחום ארצה כאן הכיר את פניה איתין (בתו של אהרון איתין) וב-1908 התחתנו. לאחר החתונה נסע הזוג הצעיר ללימודים בצרפת (נחום למד הנדסה בננסי ובטולוז) וב-1910 חזרו ארצה והתיישבו בתל אביב.
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התעת'מן נחום, התגייס ללצבא האימפריה העות'מאנית ושירת כמהנדס אזרחי בסלילת כבישים. נחום ניצל הזדמנות זו והבריח חומרי נפץ, נשק ותחמושת לחבריו השומרים. ב-1917, בתקופת שירותו של נחום בצבא גורשה משפחתו והוריו לגליל (תחילה ישבו בסג'רה ואחר כך בטבריה).
עם סיום המלחמה חזרה משפחתו מטבריה לתל אביב ונחום שהשתחרר מהצבא חזר גם הוא. הוא החל לעבוד כמהנדס פיתוח במחלקה הטכנית של ועד הצירים (ששם לו למטרה לשקם את יהודי ארץ-ישראל), עבר לעבוד כמודד קרקעות בחברת הכשרת הישוב- המשרד הארצישראלי (מיסודם של אוטו ורבורג וד"ר ארתור רופין). במסגרת תפקידו רכש נחום ידע רב בתחום החוקתי עות'מאני של רישום מקרקעין בטאבו וספרי אחוזה.
ב-1919 עברה משפחתו של נחום, לרגל עבודתו, לירושלים. ב-1920 נבחר נחום לאספת הנבחרים הראשונה של יהודי ארץ ישראל ובאותה שנה היה נחום בין מקימי ארגון ההגנה.
ב-1923 היה נחום, יחד עם אליעזר ילין (בנו של דוד ילין ובעלה של תלמה ילין), בין מייסדי "האגודה הטכנית העברית בארץ-ישראל" (לימים אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל).
ב-1924 היה שותף (עם שמואל דיין וחיים שורר) למשלחת לחורן שיצאה לבדוק אפשרויות התיישבות באזור.
ב-1925 עבר חיפה שם ניהל את מחלקת המדידה של חברת הכשרת היישוב וב-1927 מונה למהנדס ראשי ומנהל המחלקה הטכנית של החברה (בעקבות פטירתו של המהנדס הראשי יוסף טריידל). ב-1930 פתח נחום חברת מדידות עצמאית בחיפה אך המשיך את לתת את שרותיו להכשרת היישוב.
ב-1930 מינה משרד המושבות הבריטי את ועדת שו (Shaw) לחקור את מאורעות תרפ"ט ונחום היה בין חברי הוועדה שהכינה חומר לתזכיר של הסוכנות היהודית שהוגש לוועדה.
ב-1934 החל נחום לעבוד בחברת הנפט האנגלו-עיראקית (I.P.C) בחיפה ומתוך הכרה בכישוריו מונה לאחר זמן מה למהנדס אחראי ומנהל המחלקה הקרקעית של החברה. במסגרת תפקידו נדרש נחום לנסוע מדי פעם לעיראק על מנת לתאם את בניית הצינור. בדצמבר 1936 שהה נחום בעיראק אך כששמע על קונצרט מיוחד של התזמורת הסימפונית הארץ-ישראלית בניצוחו של ארתורו טוסקניני החליט לחזור מייד אולם מזג האוויר הסוער גרם להתרסקות המטוס בשדה תעופה ליד עפולה ונחום ועוד נוסע נהרגו. נחום נקבר בבית הקברות של נהלל.
לנחום ופניה נולדו 3 ילדים: יזהר (נולד בתקופת הלימודים בצרפת), רות ועכסה. פניה נפטרה ב-1967. לאחר מותו של נחום המשיך בנו יזהר לנהל את משרד המדידות אך לאחר מספר שנים מכר אותו.
מורשתו
נחום היה מהראשונים שיצר מפות מפורטות של אזורים שונים בישראל. הוא הניח את היסודות של תחום הקרטוגרפיה בארץ ויצר ארכיון מפות במסגרת עבודתו בהכשרת היישוב. נחום פעל לשפר את מקצוע המדידה בארץ והכשיר אנשי מקצוע רבים בתחום. היה פעיל בארגון הארצי של מודדי קרקעות.
אלסטיים
אלסטיים (שם מדעי: Alestidae; מכונים גם טטרות אפריקניות) היא משפחת דגים מסדרת החריתאים הנפוצים רק בנהרות ואגמים באפריקה שמדרום לסהרה.
מאפיינים
דגים אלה צבעוניים ובעלי סנפירים כסופים מעט, לרובם ראשים קטנים וסנפירים גדולים והם חיים בקרבה לקרקעית. המינים הגדולים הם טורפים בעלי גוף מוארך, לסת ארוכה ומלאת שיניים וזנבות גדולים. למינים הקטנים ראשים קטנים והם ניזונים מזחלים, שיריים ומפלנקטון. במשפחה זו מצויים הדגים הגדולים ביותר בסדרה, כשהגדול מכולם הוא דג טיגריס גולייתי שאורכו עד 1.5 מטר ומשקלו 50 ק"ג, אך רוב המינים קטנים יותר. חלק מהמינים הם דגי נוי מבוקשים.
מידבא (מחוז)
מידבא (ערבית: محافظة مادبا) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם במערב המדינה ובירתו היא העיר מידבא. המחוז מוקף בבלקא בצפון, בעמאן במזרח, בכרכ בדרום, ובים המלח במערב. השטח היה בעברו חלק מאזור פראיה בפרובינקית יודאה הרומאית.
המחוז מחולק לשתי נפות. שטחו 939.7 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה 152,900 נפש, וצפיפות האוכלוסייה בו היא השמינית מבין מחוזות הממלכה.
נפות
המחוז מחולק לשתי נפות:
מארק אנג'ל
הרב מרדכי (מארק) אנג'ל (באנגלית Marc D. Angel; נולד ב-1945) הוא אחד מדובריה הבולטים של היהדות האורתודוקסית מודרנית בארצות הברית. כיהן כרבה של קהילת שארית ישראל, בית הכנסת ההיסטורי של היהודים הספרדים והפורטוגזים בניו יורק.
קורות חיים
אנג'ל נולד בעיר סיאטל כצאצא למשפחה של יהודים ספרדים מטורקיה ורודוס. בבית הוריו דיברו בשפה לאדינו.
למד לתואר ראשון, שני ושלישי בישיבה יוניברסיטי, וכן למד שם לרבנות וקיבל סמיכה. מחזיק גם בתואר שני נוסף בספרות אנגלית מסיטי קולג' של ניו יורק.
בשנת 1978 הוא הקים יחד עם לואי לוי את "הבית הספרדי" (Sephardic House) בניו יורק, מכון לחקר ההיסטוריה והתרבות של יהודי ספרד. "הבית הספרדי" שכן בין השנים 1978–1992 בבניין קהילת שארית ישראל.
בשנים 1990–1992 כיהן כנשיא הסתדרות רבני אמריקה (RCA) ונמנה עם עורכי כתב העת שלה, Tradition. בשנת 2007 ייסד את המכון למחשבות ולאידיאלים יהודיים, וכיום הוא מוביל את פעילות המכון ועורך את כתב העת שלו, Conversations, שרואה אור שלוש פעמים בשנה. באותה שנה ייסד יחד עם הרב אבי וייס את International Rabbinic Fellowship, ארגון של רבנים ומנהיגים רוחניים הנמנים עם האגפים הליברליים של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית. הקמת הארגון נתפסה כפרישה מה־RCA לכיוונים 'שמאליים' יותר. בין השאר תומך הארגון במינוי נשים לתפקידי רבנות (ואף כולל רבניות החברות בארגון), נוקט בעמדות ליברליות ביחס להומוסקסואלים, מקדם גישת גיור מקלה יחסית ומקבל מגוון רחב של עמדות ואמונות דתיות.
לאורך השנים חיבר הרב אנג'ל ספרים ומאמרים רבים, במחשבה, בהלכה ובהיסטוריה יהודית. בחלק מחיבוריו ביקש לאתגר את התפיסות המסורתיות של הרבנות האורתודוקסית.
מארק אגנו
מארק אגנו (בצרפתית: Marc Haguenau; 23 בנובמבר 1904, פריז – 20 בפברואר 1944) היה לוחם מחתרת יהודי-צרפתי, המזכיר הכללי של תנועת הצופים היהודים בצרפת, ונרצח על ידי הגסטפו. על שמו נקראה קבוצת מחתרת יהודית צרפתית, "פלוגת מארק אגנו" (Compagnie Marc Haguenau), אחד מארגוני ה"מאקי" (Maquis de Vabre).
ביוגרפיה
ב-31 ביולי 1941 כתב אגנו לקסאבייה ולה: "יש לי הכבוד להודיע לך על שני ערכים בלתי ניתנים להריסה בקרבי: לאומיותי הצרפתית, ודתי היהודית."
פעילות במחתרת
ב-1942 היה אגנו ממקימי השירות הסוציאלי לצעירים, מיוזמתה של תנועת הצופים היהודים בצרפת. הוא היה אחראי על הפצת הכספים ששימשה לפעילות ההצלה וההסתרה של צעירים במואסק (Moissac). הוא השתתף ביצירתם ובהפצתם של מסמכי זהות מזויפים שסייעו ליהודים להישרד בתקופת השואה, וכן בהקמתם של חוגי מחתרת.
מעצר ומוות
לפי לוסיין לזר (1987), מארק אגנו ועוזרתו, אדית פולבר (Édith Pulver) הופללו על ידי מלשין של הגסטפו בגרנובל ב-18 בפברואר 1944. לאחר עינויים קשים במטה הגסטפו בגרנובל, שהיה ממוקם במלון "Suisse & Bordeaux", השליך עצמו אגנו מחלון הקומה החמישית. הוא אושפז בבית החולים "La Tronche" ומת לאחר יומיים. פולבר גורשה לאושוויץ ונרצחה. לפי ההיסטוריון אנדרה כספי (André Kaspi), אגנו נרצח על ידי הגסטפו.
פלוגת מארק אגנו ושחרור צרפת
רובר גמזון העניק את השם "פלוגת מארק אגנו" לקבוצה שהורכבה מחברי המאקי בטארן ביוני 1944. הוא כתב: "אני חושב שאגנו היה שמח להיות איתנו, ולפחות שמו איתנו."
לפי לזר, ב-11 ביוני 1944 הוקמה פלוגת מארק אגנו, ובה שלוש מחלקות, תחת פיקודו היעיל של גמזון, שנודע בשמו המחתרתי "סגן לן" (Lagnes). הוא עצמו היה כפוף לפייר דונוייה דה סגונזאק (Pierre Dunoyer de Segonzac, לימים גנרל בצבא צרפת), ולאחר מכן היה מפקד אזור ואבר (Vabre) של צבא צרפת המחתרתי, FFI  (Forces françaises de l'intérieur).
צבי הנרי פרנק
צבי הנרי פרנק (בצרפתית: Franck Henri; 12 בפברואר 1878 - 1 בפברואר 1937) היה הפקיד הראשי מטעם הברון רוטשילד ביק"א ובפיק"א החל מ-1899 ועד 1937. בתקופת כהונתו אהד את התנועה הציונית וסייע רבות להתפתחות מושבות העלייה הראשונה בארץ.
רקע
לאחר שמושבות העלייה הראשונה בארץ ישראל, שהוקמו בשנות ה-80 של המאה ה-19, התמודדו עם קשיים גדולים פרש עליהם הברון רוטשילד את חסותו. חסות זו התבטאה בתמיכה כלכלית כמו גם בייעוץ לגבי אופי הגידולים החקלאיים שרצוי לגדל. לשם הפיקוח על אופי חלוקת הכספים מינה הברון "פקידים" מטעמו שביקרו במושבות (או אפילו התיישבו בהן). בגלל המשך המצב הקשה במושבות, הפניות הבלתי פוסקות של תושביהן לסיוע והיחסים המעורערים בין התושבים לפקידים החליט הברון, ב-1899, להעביר את הטיפול הישיר במושבות לידי יק"א כשהוא ימשיך לתמוך כספית ביק"א ואנשיו יועסקו על ידי ארגון זה.
ב-1924 החזיר הברון לידיו את ניהול מושבותיו בארץ והקים את פיק"א שהתמקדה בפיתוח ההתיישבות והתעשייה בארץ ישראל בלבד.
אותם "פקידים", שפעלו מטעם הברון, הציגו מגוון עמדות בנוגע להתיישבות בארץ ישראל שנעו בין עוינות למתיישבים ופגיעה במושבות לבין אהבה להתיישבות והשקעת מאמץ מרובה לסייע להן.
ביוגרפיה
צבי הנרי פרנק נולד ב-1878 בפריז כהנרי פרנק. מקור המשפחה היה באלזס שבמזרח צרפת והבית בו גדל לא היה ציוני. בנעוריו למד בפוליטכניקום של פריז אותו סיים בהצטיינות. עם סיום לימודיו התגייס לצבא צרפת אולם בעקבות משפט דרייפוס החליט לפרוש מהצבא ולפעול למען היהודים.
הצעיר המוכשר משך את תשומת ליבו של הרב הראשי של צרפת, ד"ר צדוק כהן, שהמליץ עליו בפני הברון רוטשילד. זה קיבלו לעבודה ב-1899 ומינה אותו לנציגו הבכיר ביק"א כמחליפו של אליהו שייד שסיים את תפקידו ותחת ניהולו של המנהל הכללי של יק"א אמיל מאירסון. עם בואו ארצה התיישב פרנק בראשון לציון ומדי פעם היה נוסע לצרפת כדי לדווח לברון על פעילותה של יק"א.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לצרפת, התגייס לצבא ונלחם בחזית המערבית עד סיום המלחמה.
ב-1919, עם הקמת פיק"א, גר פרנק בפריז אך בא לביקורים תכופים בארץ כדי להמשיך לנהל את ענייני הברון במסגרת פיק"א עד פטירתו ב-1937 בזמן שהותו בפריז.
תרומתו
פרנק, שהגיע ארצה נטול זיקה ציונית, התאהב בתקופת שהותו ארץ בפעילות החלוצית שהתחוללה פה ומבין הפקידים של הברון היה מאלו שאהדו מאוד את התנועה הציונית וחלוציה. בתקופתו סייע לקידום המתיישבים בארץ ובין פעולותיו ניתן למנות את:
סיטרואן סוג A
סיטרואן סוג A (בצרפתית: Citroën Type A, קרוי גם: Citroën 10HP Type A) היא מכונית קטנה בסגנון גוף "Torpedo (car)", אשר יוצרה במספר צורות גוף שונות, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1919–1921.
תקודונטוזאורוס
מאפיינים
סוג זה התגלה סמוך לעיר בריסטול שבדרום-מערב אנגליה והוא נחקר ותואר בידי החוקרים הנרי ריילי (Henry Riley) ועוזרו סמואל סטטצ'ברי (Samuel Stutchbury), אשר העניקו לו את שמו ב-1836. הוא היה הדינוזאור החמישי שתואר בשם, לאחר המגלוזאורוס, האיגואנודון, ההילאוזאורוס והסטריפטוספונדילוס והוא העתיק ביותר מדינוזאורי בריטניה. בעבר הכלילו בסוג זה מינים, אך רבים מהם בוטלו או הועברו לסוגים אחרים, בין השאר לסוגי דמויי דינוזאורים או תניסתרופאיים. רק מין אחד נותר תקף - T. antiquus - מילולית: "עתיק".
דינוזאור זה היה קרוב לפלטאוזאורוס ולמסוספונדילוס, אך היה קדום יותר, דו-רגלי ואולי היה אוכל-כול זריז. הוא לא עלה על אורך של 1.2 עד 2.5 מטרים ומשקל של 10 עד 20 קילוגרם בקירוב. הוא היה בעל גולגולת מרובעת עם חלל עיניים גדול, רגליים אחוריות גדולות בהרבה מהקדמיות וזנב ארוך שתמך בייצוב הגוף. הגפיים הסתיימו בחמש אצבעות קצרות.
במקור הדינוזאור לא נחשב לדמוי זאורופוד אלא שויך לקבוצות אחרות כמו לסקדילוזאוריים ולארכוזאורים קדומים. רק החוקר תומאס הנרי האקסלי שייך אותו לקבוצתו הנוכחית.
סימון קירבי
סימון קירבי (באנגלית: Simone Kirby; נולדה ב-28 באוקטובר 1976) היא שחקנית אירית.
קריירה
קירבי ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אונה בסרטו של קן לואץ' "המועדון של ג'ימי". תפקידים נוספים שלה היו בדמות איירין או'דונל בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" (2014), מרילין האל בסרט "Notes on Blindness", טיווה הייטופ בסרט "אליס מבעד למראה" (2016), גרייס במיני-סדרה "הודיני ודויל" (2016), מריה רוש ב-"The Truth Commissioner", אנט ראנה בסדרה "Clean Break", טרייסי מויניהן בסדרה "Love/Hate", ובתפקיד ג'רלדין גריהן בסדרת הטלוויזיה "Pure Mule" של רשת RTÉ.
ב-2011 הייתה קירבי שותפה לכתיבת תוכנית המערכונים "Meet Your Neighbours" וגם הופיעה בה יחד עם הקומיקאי פ. ג'. גלאגר. עוד ב-2011 שיחקה בסרט "עונת המכשפה". ב-2020 הצטרפה לצוות שחקני הסדרה "חומריו האפלים" בתפקיד ד"ר מרי מאלון.
בתיאטרון הופיעה קירבי במחזה "רוקדים בלונאסה" באולד ויק, במחזה "מקבת'" בשייקספיר גלוב, במחזה "מולי סוויני" בתיאטרון האירי הרפרטוארי בניו יורק ובתיאטרון Curve בעיר לסטר. עוד שיחקה במחזה "Festen" בתיאטרון גייט, במחזות "Mud" ו"אילוף הסוררת" עם להקת התיאטרון Rough Magic, ובמחזה "The Tinker's Wedding" עבור להקת התיאטרון דרואיד. קירבי גילמה את נואלה במחזה "Cavalcaders" בהפקת רובין לפבר, ואת ליידי טיסל במחזה "בית ספר לשערוריות" בתיאטרון אבי שבדבלין.
הנסיך ג'ורג' מוויילס
הנסיך ג'ורג' מוויילס (באנגלית: Prince George of Wales; שם מלא: ג'ורג' אלכסנדר לואי; באנגלית: George Alexander Louis; נולד ב-22 ביולי 2013) הוא נסיך הממלכה המאוחדת, בנם הבכור של נסיך ונסיכת ויילס ויליאם וקתרין.
ג'ורג' הוא הנכד הראשון של המלך צ'ארלס השלישי והנין השלישי של אליזבת השנייה, והראשון ממין זכר. הוא השני בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי אביו ולפני אחותו ואחיו, הנסיכה שארלוט והנסיך לואי.
לידתו
מטח של 21 פגזים נורה בצהרי יום שלישי (למחרת הלידה) בגרין פארק בלונדון לציון לידתו של התינוק, כמקובל בלידת צאצאים למשפחה המלכותית.
הודעה על הלידה פורסמה לראשונה רק בשעות הערב, כארבע שעות לאחר שהתינוק נולד. בהודעה שפורסמה מטעם ארמון בקינגהאם לעיתונות נמסר כי שמו המלא של התינוק יפורסם בהמשך וכן פורסם כי תוארו המלכותי מרגע הולדתו הוא "הוד מעלתו המלכותי, נסיך קיימברידג'".
על אף ההודעה לעיתונות, כמיטב המסורת בלידות מלכותיות, לידתו של הנסיך פורסמה רשמית באיגרת חגיגית שהוצבה על מעמד מיוחד מזהב מחוץ לארמון בקינגהאם. את האיגרת העביר לארמון שליח מיוחד שיצא מבית החולים ברכב שרד היישר אל מעונם של בני משפחת המלוכה. באיגרת נכתב: "הוד מעלתה הדוכסית מקיימברידג' ילדה בשלום בן בשעה 16:24 היום. הוד מעלתה ובנה במצב טוב".
ביוגרפיה
ב-23 באוקטובר 2013 הוטבל לנצרות תוך שימוש במי נהר הירדן מארץ ישראל. הטקס הרשמי והפרטי נערך בלונדון בנוכחות כל בני משפחת המלוכה ושבעת סנדקיו הנבחרים. באפריל 2014, בגיל 9 חודשים, התלווה להוריו בביקור מלכותי רשמי ראשון שלו בניו זילנד ובאוסטרליה.
ב-7 בספטמבר 2018 החל ללמוד בבית ספר יסודי בלונדון.
תאריו
ג'רג' הוא נסיך הממלכה המאוחדת, תאריו לאורך השנים:
מכירות הציורים היקרות ביותר
זוהי רשימה של מכירות הציורים היקרות ביותר. השיא הנוכחי הוא במכירת NFT בה נמכרה יצירת NFT ב-532 מיליון דולר.
רקע
היצירות היקרות ביותר בהיסטוריה, ובפרט עבודות שנעשו לפני המאה ה-19, מוחזקות לרוב במוזיאונים. מאחר שרק לעיתים נדירות מוזיאונים מוכרים יצירות, ערכם לא נאמד. ספר השיאים של גינס מחשיב את ה-"מונה ליזה" של דה וינצ'י כציור בעל הביטוח היקר ביותר. ב-1962 ה-"מונה ליזה" הוערכה בשווי של 100 מיליון דולר, ובמחיר לאחר אינפלציה המותאם לשנת 1962 השווי הנוכחי שלה נכון לשנת 2019 הוא 850 מיליון דולר.
המכירה המוקדמת ביותר ברשימה היא של החמניות של וינסנט ואן גוך ממרץ 1987 בסכום של 24.75 מיליון יורו (70.1 מיליון יורו בשווי של 2019). מכירה זו שילשה את השיא של המכירה הקודמת והתחילה עידן של מכירות יצירות אמנות בשווי גבוה. השיא הקודם היה של "הערצת המאגים" של אנדראה מנטניה על ידי מוזיאון פול גטי בכריסטי'ס בסכום של 8.1 מיליון יורו (19.3 מיליון יורו בשווי של 2019) באפריל 1985. היצירה הכי נמכרת לפני שנת 1987 היא "ג'ינברה דה בנצ'י" של דה וינצ'י בסכום של 5 מיליון דולר (38 מיליון דולר נכון ל-2019) שנרכשה על ידי הגלריה הלאומית לאמנות מבית ליכטנשטיין בפברואר 1967. השיא של "החמניות" גם כלל את הפעם הראשונה שבה היצירה הכי נמכרת הייתה גם ציור מודרני. כיום, הרשימה כוללת בעיקר אמנות מודרנית.
אחד המקרים המיוחדים של יצירות יקרות היה הגרפיטי שצייר דייוויד צ'ו על בניין המנהלה של פייסבוק תמורת מניות. על אף שצ'ו קיבל מספר מניות מוגבל על עבודתו, ערכה של היצירה נאמד בכ-200 מיליון דולר.
הרשימה אינה שלמה מפני שהיא לא כוללת רכישות שנעשו בין גורמים פרטיים. מטבע הדברים, הפרטים לגבי העסקאות האלו שמורים בחיסיון והדרך היחידה לדעת את שווי העסקאות היא רק בהערכה.
ואן גוך, וורהול ופיקאסו
ציוריי וינסנט ואן גוך, אנדי וורהול ופבלו פיקאסו מופיעים רבות ברשימה. בעוד וורהול ופיקאסו התעשרו מאמנותם כבר בימיי חייהם, ואן גוך היה עני כל חייו והוא הצליח למכור רק יצירה אחת במהלך חייו. היצירה היחידה שואן גוך מכר היא "הכרם האדום" לאנה בוש תמורת 400 פרנקים (כ-2000 דולר). תשעה הציורים של ואן גוך המופיעים ברשימה מכרו למעלה מ-900 מיליון דולר.
היצירה הנמכרת ביותר על ידי אישה
ג'ורג'יה או'קיף מחזיקה בשיא של היצירה היקרה שנעשתה על ידי אישה. "Jimson Weed/White Flower No. 1" מ-1932 נמכר למוזיאון קריסטל ברידג'ס של אמנות אמריקאית (Crystal Bridges Museum of American Art) ב-2014 תמורת 44.4 מיליון דולר.
היצירה הנמכרת ביותר של אמן חי
בשנת 2019 נמכר הפסל "ארנב" (1986) תמורת 91.1 מיליון דולר.
הציור היקר ביותר הוא "דיוקן האמן (בריכה עם שתי דמויות)" (1972) מאת דייוויד הוקני תמורת 90.3 מיליון דולר.
היצירה הנמכרת ביותר של אמנות לא מערבית
ברשימה מופיעים רק שלוש יצירות אמנות לא מערביות. היצירה הלא מערבית הכי נמכרת היא "Twelve Landscape Screens" של צ'י באי-שה, שנמכרה ב-140.8 מיליון דולר ב-2017.
ברשימה מופיעה גם יצירתו של וונג מנג.
יחסי דרום סודאן–ישראל
יחסי דרום סודאן–ישראל מתייחסים לקשרים ההדדיים בין הרפובליקה של דרום סודאן ומדינת ישראל. ישראל הכירה ב-10 ביולי 2011 בדרום סודאן כמדינה עצמאית וריבונית, יום לאחר הכרזת עצמאותה, ב-15 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן שהיא מתכוונת לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל כולל פתיחת שגרירות. להודעה זו משמעות רבה, משום שדרום סודאן התפצלה מסודאן שלא היו לה יחסים עם ישראל ונחשבה למדינת אויב. ב-28 ביולי 2011 הודיעה ישראל על כוונתה לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום סודאן. בינואר 2012 מונה חיים קורן לשגריר ישראל בדרום סודאן, ובשנת 2014 מינתה דרום סודאן לראשונה שגריר בישראל.
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעת מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה, סייעה ישראל למורדים הדרום-סודאנים וסיפקה להם נשק וציוד צבאי, כמו כן מדריכים ישראלים הדריכו את המורדים. לאחר סיום המלחמה נפגשו שליחים ישראלים רשמיים עם מנהיגי דרום סודאן כדי לגבש תוכנית עזרה מקיפה בנושאי החקלאות ופיתוח תשתיות בעזרתו של משרד החוץ. בנוסף, ארגונים לא ממשלתיים הציעו את עזרתם גם הם.
בשנת 2008, ביקרו נציגי הוועד היהודי-אמריקני בדרום-סודאן והמליצו לממשלת ישראל דרכי עזרה כהכנה לעצמאות מדינת דרום סודאן.
יחסים דיפלומטיים
עוד לפני הכרזת העצמאות, באוקטובר 2010 הצהיר נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט כי הוא מעוניין לקיים קשרים טובים עם מדינת ישראל וישקול פתיחת שגרירות ישראלית בבירה ג'ובה, אם תוצאות משאל העם יביאו לעצמאות החבל. עם זאת, בפגישה עם מזכ"ל הליגה הערבית, עמר מוסא, בדצמבר 2010, הבטיח לו קיר שהמדינה העתידית לא תקיים קשרים עם ישראל.
ב-9 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן על התנתקותה מסודאן ועל עצמאותה, וישראל הכירה בה כמדינה עצמאית וריבונית כבר למחרת עם הודעת ראש הממשלה הישראלי, בנימין נתניהו. ב-15 ביולי 2011 השיבה דרום סודאן לישראל שהיא מעוניינת בכינון יחסים דיפלומטיים מלאים איתה. ב-28 ביולי 2011, ולאחר שחזרה המשלחת הישראלית מבירת דרום סודאן, ג'ובה, הודיע משרד החוץ הישראלי על כינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום סודאן ועל כוונתה לשלוח שגריר שייצג אותה.
באוגוסט 2011 סיפר נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט למשלחת הישראלית בראשות דני דנון שמדינתו מתכננת להקים את שגרירותה בירושלים. ב-20 בדצמבר 2011, ביקר סאלווה קיר מאיארדיט בישראל והביע את תודתו על התמיכה בזמן מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה בין השנים 1956-1972. במהלך פגישתו עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, חזר סאלווה קיר מאיארדיט על רצונו להקים שגרירות דרום סודאנית בירושלים.
בהצבעות האו"ם, דרום סודאן היא אחת המדינות שהכי פחות תומכות בהחלטות אנטי-ישראליות, ואף הצביעה נגד גינוי ישראל בדבר סיפוח רמת הגולן.
קשרים כלכליים
ישראל הציעה עזרה כלכלית לדרום סודאן. איש העסקים הישראלי מאיר גרייבר הקים את החברה לפיתוח דרום סודאן בע"מ כדי לקדם את העסקים בין המדינות. לאחר שנים רבות של הזנחה דרום סודאן משוועת לתשתיות, כבישים, שדות תעופה, בתי חולים, תשתיות חשמל, ייעוץ בנושאי חקלאות ומשק המים ועוד. לדרום סודאן יש משאבים ומחצבים רבים כמו: נפט, זהב, אורניום ואלומיניום. גרייבר הציע שאנשי עסקים ישראלים ישלחו את עודפי תוצרתם לדרום סודאן במקום לסין. בתחילת 2012 הודיעו ישראל וגרמניה כי הן בוחנות אפשרות להשקעה משותפת בתחומי שיקום תשתיות בדרום סודאן ומרכזה תוכנית לשיקום אגם ויקטוריה.
מסתננים בישראל
בישראל נמצאים כיום כ-7,000 פליטים כשרובם הסתננו מגבול ישראל-מצרים וחיים בתל אביב, ערד, אילת ובני ברק. למרות הוויכוח על מעמדם, בית המשפט העליון החליט ב-13 בינואר 2012 שמעסיקיהם של הפליטים והמסתננים לא יקנסו. מכאן שהם מורשים לעבוד בישראל.
לאחר הכרת ישראל בדרום סודאן ב-10 ביולי 2011, שר הפנים, אלי ישי, קרא לממשלה להתחיל באופן מיידי משא ומתן עם ממשלת דרום סודאן בנושא הפליטים ומבקשי העבודה שהסתננו בשנים האחרונות לישראל.
בפברואר 2012, הכריז שר הפנים שאזרחי דרום סודאן השוהים בישראל חייבים לחזור למולדתם עד חודש מרץ 2012 בטענה שאלו אינם זקוקים עוד להגנה מאז הכרזת עצמאות של דרום סודאן. כל אדם שיחזור מרצונו החופשי למדינתו יקבל כרטיס טיסה ו-1,300 דולר אמריקאי ואלו שלא יעשו זאת מרצונם החופשי יגורשו. בסוף חודש מרץ 2012 הטיל בית המשפט המחוזי בירושלים צו מניעה הדוחה את הגירוש, לאור החשש הנשקף לשלומם של אזרחי דרום סודאן אם יגורשו לארצם. ב-10 ביוני 2012 החלו מעצרים של פליטים על ידי רשויות ההגירה בכל חלקי הארץ. ב-17 ביוני 2012 המריא המטוס הראשון לג'ובה כשעליו 127 מסתננים. ב-26 ביוני 2012 המריא מטוס שני שעליו 153 מסתננים.
ארווין יונגר
ארווין יונגר (28 במאי 1931 – ספטמבר 2019) היה מלחין רומני-ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה של אוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים
ארווין יונגר נולד בטימישוארה, שברומניה, ב-28 במאי 1931. בשנת 1948 סיים תיכון לאמנויות בעיר קלוז'. בשנים 1946–1951 למד בקונסרבטוריון קלוז'. מוריו היו: זיגסמונד טודוטה (הלחנה), גיאורגה הלמוש (פסנתר), מקס איזיקוביץ' (קונטרפונקט), פרנץ מאיור (תאוריה וסולפג'), וילהלם דאמיאן (תזמור), גאבור יודאל (הרמוניה), אנטונין צ'ולאן (ניצוח), אישטוואן לאקאטוש (תולדות המוזיקה), יוליה סזאגו ויאנוש יאגאמאש (פולקלור).
החל ללמוד ניצוח ופסנתר במכון ההונגרי לאמנויות באקדמיה בקלוז'. שם נתמנה לעוזר מחקר בקתדרה לתולדות המוזיקה (1950–1955), עוזר מחקר בקתדרה להלחנה (1955–1957) ואחר כך למרצה בקתדרה להרמוניה ולקונטרפונקט (1957–1969). עסק במחקר מוזיקולוגי מדעי בסניף קלוז' של המכון לתולדות האמנויות של האקדמיה הרומנית (1955–1957). בשנת 1969 השתתף בקורסים בבית-הספר הלאומי למוזיקה חדישה בדרמשטט. שם למד ממלחינים כמו ג'רג' ליגטי, לוקס פוס, קרלהיינץ שטוקהאוזן ואחרים. בשנת 1975 סיים לימודי דוקטורט במוזיקה בקלוז'. בדצמבר 1976 עלה לישראל התיישב בחיפה ומונה למרצה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב. לימד גם בסמינר גורדון בחיפה. עלה לדרגת פרופסור בשנת 1980. לימד במשך שנים רבות קורסים בהרמוניה ובקונטרפונקט לסטודנטים. לימד גם קורס על בלה בארטוק (1996). פרסם מאמרים בכתבי-עת ברומניה, בהונגריה ובישראל. יצירותיו פורסמו ברומניה, בעיקר בהוצאות שונות בקלוז' או בבוקרשט ובישראל, בעיקר בהוצאת "אור-תו".
יצירתו
המוזיקה שלו עשירה בכרומטיות, מגוונת מבחינה נושאית ואקספרסיבית. כתב ברוב הז'אנרים: מוזיקה לתיאטרון, אופרות, מוזיקה למקהלה, 3 סימפוניות, קונצ'רטי, יצירות נוספות לתזמורת, מוזיקה קמרית, מוזיקה לפסנתר ולעוגב, שירים לקול ולפסנתר.
פפ
פפ (בהונגרית: Pap) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפפ מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,792 ובשנת 2020 רק 1,775 תושבים.
יהודי פפ
בפפ חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה.
ציפור בלי שמיים
ציפור בלי שמיים (מוכר גם בשם כל הלילות) הוא שיר של הזמרת הישראלית אופק נחמן, שפורסם כסינגל ב־20 בפברואר 2023. עידן רייכל ואבי אוחיון כתבו והלחינו אותו.
רקע וכתיבה
עידן רייכל כתב על בחירתו בנחמן לבצע את השיר: נחמן אמרה שהשיר נתון לפרשנות, ושהוא. עוד אמרה:.
רוני וילן
רונלד אנדרו "רוני" וילן (באנגלית: Ronald Andrew "Ronnie" Whelan, נולד ב-25 בספטמבר 1961 בדבלין) הוא כדורגלן עבר אירי אשר שיחק בעמדת הקשר ולעיתים בעמדת המגן. הוא היה חלק משמעותי מליברפול בתקופה הדומיננטית שלה בשנות ה-80. הוא שיחק במועדון משנת 1979 עד לשנת 1994. וילן נבחר במקום ה-30 ברשימת 100 השחקנים הגדולים ביותר ששיחקו בליברפול.
וילן סיים את הקריירה שלו במועדון סאות'נד יונייטד, שם שימש גם כשחקן-מאמן. בנוסף, הוא אימן את פאניוניוס, אולימפיאקוס ניקוסיה ואפולון לימסול.
וילן שיחק עבור נבחרת אירלנד באליפות אירופה ב-1988 ובשני גביעי עולם ב-1990 וב-1994. הוא הופיע 53 פעמים בנבחרת בין השנים 1981–1995.
מאז פרישתו הוא החל בקריירה תקשורתית.
ליברפול
וילן הוחתם בליברפול על ידי בוב פייזלי תמורת 35,000 פאונד ב-19 בספטמבר 1979, כמה ימים לאחר יום הולדתו ה-18. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-3 באפריל 1981 וכבש את השער הראשון שלו בדקה ה-27 בניצחון 0–3 על סטוק סיטי באנפילד במסגרת הליגה הראשונה של הפוטבול ליג. זו הייתה הופעתו היחידה של וילן בקבוצה הראשונה בעונה זו. בחלק גדול מחודשיו הראשונים במועדון וילן שיחק בקבוצת המילואים.
בעונה הבאה וילן זכה במקום קבוע בקבוצה. הוא שיחק בצד שמאל בקישור של ליברפול לאחר שריי קנדי נדחק החוצה, והוא קיבל גם את המספר שלו, 5. זו הייתה עונה מעולה עבור וילן והוא עזר לקבוצה לזכות בליגה ובגביע הפוטבול ליג. בגמר הגביע ליברפול ניצחה את טוטנהאם 3-1 באצטדיון ומבלי. וילן הבקיע צמד במשחק.
ב-1983, ליברפול זכתה שוב בשני התארים האלו. בגמר הגביע וילן הבקיע בתוספת הזמן וליברפול ניצחה את מנצ'סטר יונייטד 2-1. וילן היווה חלק משמעותי בזכייה של ליברפול בטרבל, עם זכיות בליגה, בגביע הליגה ובגביע האלופות ב-1984, למרות שהוא היה פצוע חלק מהעונה.