cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יתירות
יתירות מוספת
יתירות מאפשרת גם הצפנה עם אימות והבטחת שלמות, על ידי שילוב צופן גושים עם פונקציית יתירות כדלהלן: השולח מחשב פונקציה \ h פומבית (פונקציית גיבוב למשל) על המסר ומקבל סכום ביקורת \ T=h(M) אותו הוא משרשר למסר לפני ההצפנה. כעת בפענוח ניתן לאמת את המסר על ידי בדיקת הטקסט המפוענח \ M||T אם הוא מכיל את היתירות הדרושה על ידי שימוש באותה פונקציה. אם הטקסט אינו מכיל את היתירות הדרושה ניתן להסיק כי אינו אותנטי. אפשר להבחין בשני סוגי פונקציות יתירות קריפטוגרפיות האחת פונקציית יתירות פומבית הידועה גם לתוקף פוטנציאלי, פונקציה זו אינה עושה שימוש במפתח הצפנה והשנייה יתירות סודית כלומר הפועלת עם מפתח הצפנה סודי.
קישורים חיצוניים
Sistema redundant fa:افزونگی 다중화 (시스템) Redundancja Резервирование
בליטורידיים
בליטורידיים (שם מדעי: Balitoridae) היא משפחה של קרפיונאים ממוצא אסייתי החיים במים מתוקים. הם חיים בזרמים מהירים בדרום-מזרח אסיה ובדרום אסיה. הם קרובי משפחתם של הבינוניים ולעיתים מבלבלים בינם ובין השרייניים מסדרת השפמנונאים.
לבליטורידיים ישנם סנפירי חזה מגודלים ולחלקם גם כריות אחיזה עליהם, מה שמגן עליהם מזרמים חזקים. הם יונקים עם פיותיהם חלקיקי מזון בנהרות ובאגמים וכמה מינים התמחו בחיי מערות ואיבדו את מראם וצבעיהם.
סלק
סלק מצוי (שם מדעי: Beta vulgaris), הקרוי לרוב סלק, הוא צמח דו־שנתי השייך למשפחת הסלקיים (Chenopodiaceae), והצמח היחיד מהסוג סלק הצומח בישראל.
זנים שונים
קיימות שלוש קבוצות של זני סלק: מתורבתים, בר ועשבים. מבין הזנים המתורבתים, בולט בחשיבותו סלק הסוכר, המכיל כמות גדולה של סוכר בשורשיו ומשמש לייצור יותר מ-40% מהסוכר הלבן בעולם. מספר זנים מתורבתים אחרים, הנבדלים קלות אלו מאלו בטעמם ובמרקמם, קרויים סלק אדום ומשווקים למאכל.
ערך תזונתי
סלק הוא מקור טוב מאוד לוויטמין B9, ומקור טוב לוויטמין C ומקור צבעו האדום בפיגמנטים מסוג בטלאין (Betalain). . הן הגורמות לתופעה העשויה להיות מבהילה אך תקינה, בה השתן מקבל גוון אדמדם לאחר אכילת סלק.
סלק הבר
הסלק המצוי גדל כעשב בר באירופה, המזרח התיכון וצפון אפריקה באזורים הסמוכים לים, ובעוד מספר אזורים באסיה. בישראל הוא מצוי בבתי גידול מופרעים - גינות, שדות, צידי דרכים וקרקעות עזובות. עליו טובים למאכל.
גידול
טמפרטורת גדילה אופטימלית בתחום 15 עד 23 מעלות צלזיוס. בגידול שורש, מומלץ לגידול באדמה פורייה, תחוחה ומנוקזת היטב. עמיד בפני מליחות קרקע ומים. ניתן להשקיה במים מליחים. רגיש למחלות שורש, קישיון ונמטודות לכן יש להקפיד על מחזור גידולים ולא לזרוע אותו שוב באותו מקום ברציפות. הסלק יבוא כגידול שני לאחר זיבול אורגני. סלק זורעים בעומק של 2 ס"מ. הצצת נבטים לאחר שישה ימים. את הסלק יש להשקות בתכיפות ובאופן סדיר לקבלת שורש איכותי ואחיד. מרווחי ההשקיה בקיץ 3 - 6 ימים, בסתיו ובאביב 4 - 7 ימים.
אחסון
ניתן לשמור על הסלק במקרר עד שלושה חודשים בטמפרטורה הקרובה לאפס מעלות צלזיוס ובלחות יחסית של 10 אחוז. בלחות אוויר נמוכה מצטמק הסלק וכומש.
ביהדות
בתלמוד מופיע הסלק בשם סלקא, בתור אחד מסימני ראש השנה, עליו נהוג לברך כיום "שיסתלקו אויבינו ושונאינו" אף שהמנהג המקורי היה לברך "יסתלקו חטאתינו".
אבונא
היסטוריה
מבחינה היסטורית מונה האבון של הכנסייה האתיופית על ידי, שהייתה לו סמכות דיוקסית על אתיופיה ושאר חלקי אפריקה, לבקשת הקיסר, ובתקופות היסטוריות, לאחר ששילם תשלום משמעותי לממשלה המוסלמית על הפריבילגיה. האבון נבחר מתוך חברי. אף על פי שניתן למנות כמה אבונים בבת אחת, בקשה בשנת 1140 למנות מספיק אבונים כדי לאפשר לקדש מיטרופוליט נדחתה.
לעיתים קרובות חסר המועמד ידע בשפת המקומית ואף במנהגים המקומיים של הכנסייה האתיופית. כתוצאה מכך, לרוב האבונים הייתה השפעה מינימלית הן על הדת האתיופית והן על הפוליטיקה. הסמכות בעניינים כנסייתיים, שהייתה אמורה להיות שלו, בפועל הייתה של ה או אב המנזר של בשאווה, הבעלים היחיד של התואר המסוים הזה באתיופיה (תואר זה מוחזק כיום על ידי הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית).
מבקרים מאירופה באתיופיה בתקופה זו, כמו במאה ה-16 ורמדיוס פרוטקי במאה ה-18, נדהמו מהסמיכה ההמונית של דיאקונים וכמרים עם לא מעט יותר מנפנוף בצלב ותפילה, שהייתה החובה העיקרית של האבון.
לאחר מאות שנים, הגיע היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, המונרך הנוצרי המזרחי האחרון ששלט בעולם, להסכם עם הכנסייה האורתודוקסית הקופטית באלכסנדריה, מצרים, ב-13 ביולי 1948. ההסכם הוביל לקידום הכנסיית אתיופית לדרגת פטריארכיה אוטוקפלית. חמישה בישופים הוקדשו מיד על ידי האפיפיור הקופטי אורתודוקסי מאלכסנדריה. מאוחר יותר הם בחרו בפטריארך אתיופי לכנסייתם בעקבות מותו של, הקופטי האחרון שהנהיג את הכנסייה האתיופית. הפטריארך הראשון של אתיופיה היה, שנבחר ב-14 בינואר 1951.
הפטריארך הנוכחי של אתיופיה הוא, שירש את עם מותו ב-16 באוגוסט 2012.
התואר בשפה הסורית
אבונא (בסורית: ܐܒܘܢܐ, בערבית: أبونا, מילולית "אבינו") הוא גם תואר המשמש בקרב נוצרים סורים, נוצרים קופטים, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית, הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית ונוצרים מרונים כדי להתייחס לכומר. התואר משמש לבד או בשם הפרטי של הכומר (לדוגמה, "אבונא תומא" עבור "האב תומאס"). תואר זה אינו משמש בהתייחסות עצמית, אלא הכומר יתייחס לעצמו כ"אל-אב" (الأب ), מילולית "האבא".
טבסקו
הרוטב נמכר בכל העולם בבקבוקון זהה. הבקבוקון שקוף ועליו מדבקות, המכסה אדום ובעל שמונה צלעות. הרוטב נחשב פופולרי באזורים רבים בעולם.
חברת מק'ילֶני ("McIlhenny Company"), החברה המייצרת את הרוטב, נמצאת בבעלות משפחתית זה הדור החמישי. כל 166 מחזיקי המניות של החברה ירשו אותן או קיבלו אותן כמתנה מחבר במשפחת מקילני.
מזרעים לרוטב
זרעי הפלפל המשמשים לרוטב נאספים מגידולי טבסקו באי אייברי שבלואיזיאנה. הזרעים נשלחים לגידול באמריקה המרכזית ובדרום אמריקה.
כחלק מהמסורת המשפחתית, הפלפלים נקטפים ידנית ולא על ידי מכונות. כל עובד נושא עמו מקל מיוחד ועליו סקאלה של צבעים. את הצבעים שעל המקל משווים לצבע הפלפלים. פלפל שצבעו לא מתאים, כלומר אינו בשל מספיק או בשל מדי, לא נקטף.
בשנת 2005 נפגע האי אייברי קשות על ידי סופות טרופיות, והידועה שבהן היא סופת ההוריקן ריטה. המפעל ניצל בקושי מנזק גדול מאוד. כתוצאה מכך החליטו בעלי המפעל להשקיע סכום של חמישה מיליון דולר בהקמת סכר לוויסות המים והתקנת גנרטור לגיבוי.
מוצרים נוספים
בנוסף לרוטב הקלאסי, החברה מייצרת מספר רב של רטבים נוספים. ביניהם:
בנוסף משווקת החברה מוצרים שונים, בטעם טבסקו או בתוספת טבסקו, בין המוצרים:
פצצה אלקטרומגנטית
פצצה אלקטרומגנטית היא מתקן המחולל פעימה אלקטרומגנטית - גל אלקטרומגנטי רגעי בעל עצמה אדירה אשר הורס מערכות אלקטרוניות וחשמליות על ידי השראת עומס יתר.
מנגנון הנזק העיקרי כתוצאה מפעימה אלקטרומגנטית הפוגעת במעגל חשמלי מתואר בצורה הבאה: הפעימה האלקטרומגנטית החזקה שיוצרת הפצצה משרה שדה אלקטרומגנטי חזק ביותר. שדה זה יוצר בתורו מפלי מתח גבוהים מאוד, על פני מרחקים קטנים מאוד, במקטעי הולכה שבמעגל החשמלי המותקף. מפלי מתח אלה גורמים לזרמים חזקים מאוד במקטעי ההולכה שבמעגל והחום הרב שנוצר עקב הזרמים הללו גורם למקטעי ההולכה לנזק הרסני. מסיבה זו רכיבי אלקטרוניקה זעירים, פסי הולכה במעגלים מודפסים ומעגלים משולבים הופכים פגיעים במיוחד.
מבטחים כלל אינם יעילים כהגנה על מעגלים אלקטרוניים במקרה של פעימה אלקטרומגנטית משום שעומס היתר מושרה בבת אחת ובכמה מקומות שונים במעגל ולא רק בכניסת הזרם למעגל, שאותה יכול המבטח לנתק.
כלוב פאראדיי גם הוא אינו יעיל כהגנה מלאה מפני פעימה אלקטרומגנטית. הסיבה לכך היא שכלוב פאראדיי אידיאלי הוא תאורטי בלבד ולא ניתן לבנות במציאות כלוב שכזה, שיעצור חדירה של 100% מהקרינה האלקטרומגנטית. הבעיה ב"איטום" כנגד הקרינה נמצאת בעיקר בנקודות חיבור של יריעות המתכת המרכיבות את הכלוב. בנקודות חיבור אלה, גם אם מדובר בהלחמה ובוודאי אם מדובר בסימרור, נוצרת זליגה של קרינה המצליחה לחדור לפנים הכלוב. מאחר שפצצות אלקטרומגנטיות נועדו מראש לגרום נזק ועוצמת הקרינה האלקטרומגנטית שהן יוצרות חזקה וממוקדת, הרי שדי בזליגות אלה כדי לגרום לנזק במעגלים החשמליים ובאלקטרוניקה עדינה, שנמצאים בתוך כלוב הפאראדיי.
בימי המלחמה הקרה נעשו מאמצים מצד ארצות הברית וברית המועצות לפתח פצצות אלקטרומגנטיות, וכן למגן את צבאותיהן ומתקני תשתית אסטרטגיים כנגד הפעימה האלקטרומגנטית המשתחררת במקרה של הפעלת פצצה כזאת. גם כיום ישנן מערכות הגנה מפני פעימה אלקטרומגנטית המיועדות לכלים צבאיים. פצצות אלקטרומגנטיות הופיעו במספר ספרים, סרטים ומשחקי וידאו, אך במציאות לא תועד שימוש בהן באף מלחמה (אם כי היו דיווחים בלתי מאומתים על שימוש שכזה במלחמת המפרץ הראשונה).
קיץ מסוכן בעמק המומינים
קיץ מסוכן בעמק המומינים (בשוודית: Farlig midsommar) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ויצא לאור ב-1954 בהוצאת "Schildts Förlags Ab". זה הספר החמישי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי רות דנור ויצא לאור ב-1984 בהוצאת זמורה ביתן.
עלילת הספר
הר הגעש הנמצא בסמיכת לעמק המומינים מתפרץ, גורם לחלל האוויר להתמלא בפתיתי פיח וגורם לצונאמי שמציף את עמק המומינים. בעודם נסים מן ההצפה משפחת המומינים וחבריהם מבחינים בבניין הצף על פניהם. בעקבות כך החבורה מוצאת מקלט על גג הבניין. בתחילה הם מאמינים כי זהו בית נטוש עד שהם בהמשך מבינים שמישהו עדיין מתגורר בו. בהמשך הם פוגשים בדייר המסתורי - עכברה ששמה הוא אמה, והם מגלים כי הבניין הוא למעשה תיאטרון.
מומינטרול וסנורקה ישנים במהלך הלילה על עץ. כאשר הם מתעוררים בבוקר למחרת התיאטרון נסחף עם הזרם הרחק מהם והם נשארים לבדם. בהמשך היום מאי הקטנה נופלת למים, ומחולצת על ידי סנופקין, שנקלע באופן מקרי למקום משום שהיה בדרכו לנקום בשומר הפארק. לאחר שהוא מגיע לפארק סנופקין מסיר את כל שלטי האזהרה המציינים "אסור בתכלית האיסור להיכנס לשטח הפארק" וכמו כן הוא ממלא את המדשאות בשמנטפים ומשחרר 24 גורים אל תוך היער.
בהמשך היום מומינטרול וסנורקה פוגשים בגברת פיליונק. השלושה מציתים בהמשך מדורה באמצעות השלטים שסנופקין הסיר מהפארק. השימוש בשלטים לצורך הסקה מוביל לכך שהשלושה נעצרים על ידי הפקח של עמק המומינים אשר סבור כי הסירו את השלטים. בינתיים בתיאטרון, אמה מסייעת למומינאבא לכתוב מחזה ובני המשפחה מחליטים לשחק במחזה עוד באותו היום. השמועות אודות המחזה עוברות ברחבי עמק המומינים והפקח של עמק המומינים מחליט, בדומה לרבים אחרים, ללכת ולצפות במחזה. הפקח מבקש מדודו שישמור על האסירים בעת שהוא יצפה במחזה.
הדוד של הפקח, אשר משוכנע בחפותם של גברת פיליונק, סנורקה ומומין, מחליט לשחרר את החבורה. בסוף הסיפור הים נסוג וכולם חוזרים לבתיהם.
עיבודים
לספר מספר עיבודים לטלוויזיה:
שרה גורי-רוזנבליט
שרה גורי-רוזנבליט (נולדה ב־1950) היא פרופסור מן המניין במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה. תחומי המחקר שלה מתמקדים במחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה, בהטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה ובהוראה מרחוק.
ביוגרפיה
שרה גורי-רוזנבליט נולדה בווילנה שבליטא לרבקה (לבית גרמן) וליודל גרבז'בסקי. היא עלתה עם הוריה ואחותה בשנת 1958 לישראל (דרך פולין) לנצרת עלית, שהייתה בשלבים הראשונים של הקמתה. הוריה איבדו את מרבית משפחתם בשואה, כולל בני זוג ובנות. אמה הייתה פרטיזנית ביערות שליד קובנה, ואביה נלחם בסטלינגרד שם גם נפצע. הם נפגשו לאחר המלחמה ונישאו. אביה נפטר כאשר הייתה בת 11. בשנת 1965 עברה עם אימה לרמת גן וסיימה את תיכון "דביר". בצבא שירתה בחיל האוויר כקצינת ח"ן, חינוך וסעד.
היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה (1973) ותואר שני בחינוך (1976) באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1973–1979 שימשה מורה להיסטוריה בתיכון "אהל שם" ברמת גן.
גורי-רוזנבליט החלה את עבודתה באוניברסיטה הפתוחה באוקטובר 1976, כאשר האוניברסיטה הפתוחה פתחה את שעריה למחזור הלומדים הראשון. היא ריכזה את הפיתוח ואת ההוראה של הקורס הראשון בחינוך באוניברסיטה הפתוחה. בשנת 1979 נסעה ללימודי דוקטורט בחינוך באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. עם סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1984 היא שבה לאוניברסיטה הפתוחה והצטרפה לסגל הבכיר. בשנת 1989 קודמה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1997 לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2005, לדרגת פרופסור מן המניין.
במהלך שנות עבודתה באוניברסיטה הפתוחה כיהנה גורי-רוזנבליט כראש המחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה (1997–2001), כדיקן פיתוח וטכנולוגיות למידה (2012–2017) וכמשנה לנשיא/ה לעניינים אקדמיים (2017–2019). היא עמדה בראש הצוותים שעיצבו את התואר הראשון בחינוך (בתחום של שיטות הוראה ותוכניות לימודים) והתואר השני בחינוך (בתחום של טכנולוגיות ומערכות למידה, ועמדה בראש תוכנית זו בין 2003–2012). בשנת 2018 יזמה הגשת בקשה להענקת דוקטורט ראשון באוניברסיטה הפתוחה בתחום של טכנולוגיות במערכות למידה. בשנת 2022 קיבלה האוניברסיטה הפתוחה אישור של המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב להעניק דוקטורט בתחום הנדון.
גורי-רוזנבליט לימדה כמרצה מהחוץ בחוג לסיעוד בפקולטה לרפואה שבאוניברסיטת תל אביב בין השנים 1984–2013. היא הייתה עמיתת מחקר בשלושה שבתונים באוניברסיטת ברקלי (1992, 1994, 2002), ב – University of Maryland University College (2005, 2006), במרכז לחקר חינוך גבוה בפראג (2003) וב – Universidad Oberta de Catalunya (2010, 2012).
בעשורים האחרונים היא הייתה חברה בגופים בינלאומיים רבים, כגון - הוועדה המדעית של אירופה וצפון אמריקה בפורום של יונסקו לחינוך גבוה, מחקר וידע (2003–2009), קרן וודרו וילסון וקרן קרנגי (2000–2003), תוכנית הדגל של פולברייט New Century Scholars (2005-2006), פורום מומחי בולוניה באיחוד האירופי מטעם המועצה להשכלה גבוהה בישראל (2011–2014), קרן רוקפלר (2007-עד היום), קרן המדע של אירופה (2007–2012) ועוד. בין השנים 1994–1999 היא ניהלה את התכנית של "השכלה גבוהה: חשיבה מחדש", שפעלה בחסות מכון ון ליר, האקדמיה הלאומית למדעים והמועצה להשכלה גבוהה. נכון לשנת 2021 היא חברה ברשת של –University of the Future Network, שמורכבת מחוקרים של מערכות השכלה גבוהה מ – 18 מדינות בעולם. מאז 2019 היא חברה בוועדת המומחים מטעם ה-European Distance and E-Learning Network (EDEN) להנחיית דוקטורנטים באוניברסיטאות אירופאיות, שנושא עבודת הדוקטורט שלהם נוגע להיבטים שונים של הטמעת טכנולוגיות במערכות השכלה גבוהה. מאז 2021 היא חברה בוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות במסלול המקצועי במועצה להשכלה גבוהה.
תחומי המחקר של גורי-רוזנבליט מתמקדים במחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה, בהטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה ובהוראה מרחוק. היא כתבה וערכה ספרים ומאמרים בתחומים אלה. היא הוזמנה כנואמת מרכזית (keynote) בעשרות כנסים בינלאומיים ברחבי העולם ובישראל, דוגמת - פורום בייג'ינג, הבנק העולמי ויונסקו.
מחקרים
תחומי המחקר של גורי-רוזנבליט עוסק הם: מחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה, הטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה והוראה מרחוק.
תרבויות אקדמיות
אחד מתחומי המחקר העיקריים של גורי-רוזנבליט עוסק בהשפעה של תרבויות אקדמיות על מבנה של מערכות השכלה גבוהה לאורך ההיסטוריה, מאז שהוקמו האוניברסיטאות הראשונות באירופה במאה האחת עשרה ועד היום. בשנת 1999 היא ערכה עם רונלד סולטנה ממלטה גיליון מיוחד, שניתח את ההיסטוריה והמבנה של מערכות השכלה גבוהה בתשע מדינות באגן הים התיכון. באותה שנה פרסמה את ספרה "Distance and Campus Universities: Tensions and Interactions", שבו ניתחה את הקמתן של חמש אוניברסיטאות המלמדות מרחוק בבריטניה, בספרד, בגרמניה, בקנדה ובישראל. כולן הוקמו הצהרתית על בסיס המודל של האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה, אך עוצבו והתפתחו באופן שונה ביותר בהשפעת התרבות האקדמית במדינות, שבהן הן הוקמו. הספר נחשב לחדשני ביותר בשל הסינתזה שערכה בין המחקר על מערכות השכלה גבוהה לבין מחקר על אוניברסיטאות המלמדות מרחוק, שלא נעשה עד אז. איאן מקרידג', חוקר מוביל בתחום של הוראה מרחוק, כתב בסקירה על הספר בשנת 2002, שגורי-רוזנבליט נטלה על עצמה משימה רחבת היקף ומאתגרת, שהניבה תוצאות מרשימות ותובנות מעמיקות לגבי מערכת יחסי הגומלין המורכבת בין אוניברסיטאות המלמדות מרחוק לבין אוניברסיטאות הקמפוס בכל אחת מחמש המדינות שבחנה.
במסגרת חברותה בוועדה המדעית של יונסקו בפורום של חינוך גבוה, מחקר וידע, פרסמה מספר מאמרים, כאשר הבולט בהם הוא מחקר השוואתי שערכה עם עמיתיה אולריך טייכלר מגרמניה והלנה סבקובה מצ'כיה על השפעת המסיפיקציה של ההשכלה הגבוהה ברחבי העולם על מגוון רחב של משתנים, המעצבים את הגבולות הפנימיים והחיצוניים של מערכות השכלה גבוהה, את הגיוון של המוסדות האקדמיים, את מבנה התארים, את תנאי ההעסקה של הסגל האקדמי ועוד.
במסגרת תוכנית הדגל של פולברייט New Century Scholars, היא נבחרה בשנת 2005 כאחת מבין 30 חוקרים מובילים בעולם בתחום של חינוך גבוה (10 מארצות הברית ו-20 ממדינות מחוץ לארצות הברית) בתוכנית שהוקדשה לבחינת עתיד מערכות ההשכלה הגבוהה במאה ה-21 בהשפעת הגלובליזציה. התכנית של New Century Scholars הופעלה על ידי קרן פולברייט בשיתוף עם משרד החוץ האמריקאי בין השנים 2001–2010. בכל שנה הוקדשה תוכנית זו לבחינת נושא בעל חשיבות עולמית, ונועדה ליצור רשת חוקרים מרחבי העולם שתמשיך לשתף פעולה לאורך זמן. גורי-רוזנבליט ממשיכה לשתף פעולה עם חלק מעמיתיה בתוכנית זו מאז 2005 ועד היום. המחקרים, שבהם שיתפה פעולה נגעו לניתוח השפעת תרבויות אקדמיות על נגישות ומתן הזדמנות שווה במערכות השכלה במדינות שונות, ועל דפוסי העסקה של סגל אקדמי במדינות שונות.
בשנת 2021 פורסם ספר חדש על ידי חלק מהחוקרים בקבוצה זו, שעוסק בהתפתחויות העתידיות של מערכות ההשכלה הגבוהה בעשור הבא, ובמסגרתו תרמה גורי-רוזנבליט מאמר על השפעת תרבויות לאומיות ורב-לאומיות (דוגמת האיחוד האירופי) על הגיוון הגדול של מערכות השכלה גבוהה.
ניווט בין מגמות סותרות במערכות השכלה גבוהה
תחום נוסף בעבודותיה של גורי-רוזנבליט מתמקד במגמות סותרות בהשכלה גבוהה, שמחייב את קברניטי מערכות ההשכלה הלאומיות או את ראשי המוסדות האקדמיים למצוא את האיזון העדין של התנהלות ביניהן. המגמות הסותרות מתייחסות ל: התנהלות בעולם גלובלי לעומת הצורך לשרת את צורכי המדינה; רגולציה מרכוזית של מערכת ההשכלה הגבוהה לעומת מתן אוטונומיה מוסדית; קיומם של מגוון מוסדות אקדמיים במדינות שונות לעומת המגמה של הרמוניזציה (דוגמת תהליך בולוניה); תחרות גוברת על תקציבי מחקר, סגל וסטודנטים לעומת הצורך לשיתופי פעולה במחקר ובהוראה; שמירה על קניין רוחני לעומת המגמה הגוברת של פילנתרופיה אקדמית; קיומו של סקטור ציבורי של השכלה גבוהה לעומת סקטור פרטי; הצורך בקיום מחקר בסיסי לעומת המגמה הגוברת לקיום מחקר יישומי מניב רווחים.
בתוכנית מובילים באקדמיה, שקיימת מאז 2018 ושנועדה להכשיר דור צעיר של מנהיגות באקדמיה בישראל, מוזמנת גורי-רוזנבליט מדי שנה לשאת את הרצאת המבוא על "אקדמיה בעולם משתנה: לנווט בין מגמות סותרות".
דגש מיוחד היא שמה במחקריה על השפעת הגלובליזציה על מבנה מערכות ההשכלה הגבוהה ועל הצורך של אוניברסיטאות לנוע מתפקוד במדינה לאומית לתפקוד במערכת גלובלית. בעקבות פרסומיה בתחום זה הוזמנה כדוברת ראשית (keynote) בפורומים בינלאומיים מכובדים, דוגמת פורום בייג'ינג, האגודה האירופית לחקר חינוך גבוה, ופורום מומחי בולוניה.
הטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה
תחום מחקר נוסף של גורי-רוזנבליט עוסק בבעייתיות ובמכשולים הרבים של הטמעת הטכנולוגיות הדיגיטליות במערכות השכלה גבוהה. בשנת 2002 קיבלה מענק מחקר מאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה כדי לערוך מחקר על ההשפעות השונות שיש לטכנולוגיות הדיגיטליות במגזרים שונים של השכלה גבוהה. את תוצרי המחקר פרסמה בשנת 2005 במאמר שמתמקד בניתוח שמונה פרדוקסים בהטמעת הטכנולוגיות הדיגיטליות במערכות השכלה גבוהה ברחבי העולם. מאמר זה זכה לתהודה רבה. בעקבות הפרסום של מאמר זה הוזמנה לשאת הרצאה ראשית בפורום של נשיאי אוניברסיטאות המלמדות מרחוק והמאוגדות במועצה הבינלאומית של הוראה מרחוק, וכן לבנק העולמי בוושינגטון. כמו כן זכתה, בהשפעת מאמר זה, בחודש שהייה במרכז בלג'יו של קרן רוקפלר, שנועד לסייע לה להרחיב את המאמר לספר. הספר על "Digital Technologies in Higher Education: Sweeping Expectations and Actual Effects," יצא לאור בשנת 2009 בהוצאת נובה סיינס.
הוראה מרחוק
קרוב לשלושים שנה חוקרת גורי-רוזנבליט את התופעה של הוראה מרחוק בחינוך הגבוה, שהחלה במאה התשע עשרה, וקיבלה תנופה אדירה עם היווסדות האוניברסיטאות המלמדות מרחוק בשנות ה-70 של המאה העשרים. יש כיום קרוב לששים אוניברסיטאות כאלה. רובן אוניברסיטאות גדולות, וחלקן אפילו מוגדרות כ"מגה אוניברסיטאות".
כך, אוניברסיטת אינדירה גנדי בהודו מלמדת למעלה מארבעה מיליון סטודנטים, והאוניברסיטה הפתוחה בסין למעלה משני מיליון סטודנטים. בצד האוניברסיטאות הייעודיות להוראה מרחוק, ממשיכים להתקיים סוגים שונים של הוראה מרחוק במסגרת דואלית של אוניברסיטאות קמפוס, שלוחות של אוניברסיטאות קמפוס, קונסורטיה של מספר אוניברסיטאות החוברות ביחד להציע הוראה מרחוק, וכל מיני מסגרות וירטואליות.
עם צמיחת הטכנולוגיות הדיגיטליות, השיח והמחקר על הוראה מרחוק ברמה אוניברסיטאית סובל מתופעה, שגורי-רוזנבליט הגדירה כ"סינדרום מגדל בבל" – אנשים משתמשים ביותר מתריסר מונחים כדי להגדיר תופעה דומה, ולהפך - משתמשים במונח מסוים, שמתאר תופעות שונות לחלוטין.
גורי-רוזנבליט תרמה תרומה משמעותית לחידוד ההבדלים בין הוראה מרחוק לבין הוראה מקוונת, שחוקרים רבים נוטים לעיתים להשתמש בהם כמלים נרדפות. רוב השימוש בהוראה מקוונת נעשה כיום באוניברסיטאות קמפוס, וחלק גדול מהאוניברסיטאות המלמדות מרחוק נשענות עדיין בעיקר על חומר מודפס, או על שידורי רדיו וטלוויזיה. המאמר שלה משנת 2005, המסביר ומנתח את העובדה שהוראה מרחוק והוראה מקוונת אינם תופעה זהה הוא המאמר המצוטט ביותר שלה. היא ניתחה במאמרים נוספים את התפיסות המוטעות הרווחות בספרות הרלוונטית, העוסקת בהוראה מרחוק ברמה אוניברסיטאית, ועם בגוניה גרוס מאוניברסיטת ברצלונה הבהירה את ההשלכות של שימוש בטרמינולוגיה מטעה במחקרים על הוראה מקוונת על הקושי להסתמך על ממצאי מחקרים בתחום.
בשל מומחיותה בתחום נתבקשה בשנת 2009 לכתוב שני ערכים באנציקלופדיה של למידה מרחוק – האחד על מודלים מגוונים של אוניברסיטאות המלמדות מרחוק, והאחר על ממדי הפתיחות של אוניברסיטאות המלמדות מרחוק במדינות שונות.
בשנת 2017 נתבקשה לכתוב את הערך על אוניברסיטאות המלמדות מרחוק באנציקלופדיה הבינלאומית של ספרינגר על מערכות השכלה. העורך של כתב העת "הוראה מרחוק בסין" פנה אליה בשנת 2015 כדי שתכתוב מאמר סקירה רחב על הוראה מרחוק בחינוך גבוה בעידן הדיגיטלי, שתורגם לסינית. כאשר פורסם בשנת 2019 גיליון מיוחד של כתב העת המוביל "International Review of Distance and Distributed Learning" (IRRODL) לרגל חגיגת יובל להקמת האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה, פנו אליה שתכתוב מאמר על החדשנות של האוניברסיטאות הפתוחות בעבר, האתגרים הניצבים בפניהן בהווה, ומגמות ההתפתחות שלהן בעתיד. היא הוזמנה פעמים רבות להיות דוברת ראשית בכנסים בינלאומיים על הוראה מרחוק, שהתקיימו בטולוקה במקסיקו, במאסטריכט, בבייג'ינג, בברצלונה, בגנואה ועוד.
אנתוני מורו
אנתוני ג'ארד מורו (באנגלית: Anthony Jarrad Morrow, נולד ב-27 בספטמבר 1985) הוא כדורסלן אמריקאי.
קריירה
בסיום עונת 2009/10 הועבר מורו בטרייד לניו ג'רזי נטס תמורת בחירת סיבוב שני בדראפט. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק בממוצע 32 דקות במשחק וקלע 13.2 נקודות, ההישגים הגבוהים בקריירה של השחקן. ב-3 בפברואר 2012 קלע מורו שיא קריירה של 42 נקודות בהפסד של קבוצתו למינסוטה טימברוולבס.
ביולי 2012 ביצעה ניו ג'רזי טרייד עם אטלנטה, במסגרתו ג'ו ג'ונסון הועבר לניו ג'רזי בתמורה לארבעה שחקנים שעברו להוקס, ביניהם גם מורו וג'ורדן פארמר. מורו התקשה למצוא את מקומו בקבוצה ומספר הדקות שקיבל ירד משמעותית, ביום האחרון של מועד ההעברות הועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס תמורת דנטה ג'ונס. גם בדאלאס התקשה למצוא את מקומו ושותף רק ב-17 משחקים בהם קלע 2.3 נקודות בממוצע, הנתון הנמוך בקריירה. בסיום העונה עבר מורו לניו אורלינס פליקנס וחתם על חוזה מינימום לשנתיים, אך שיחק בקבוצה רק עונה אחת, לאחריה עבר לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בה חתם על חוזה ל-3 עונות תמורת סכום של כ-10 מיליון דולר.
בעונת 2014/15 הפך להיות חלק קבוע מהרוטציה של סקוט ברוקס באוקלהומה סיטי והציג עלייה בדקות המשחק ובנקודות.
AMD
(בראשי תיבות: AMD) היא חברה אמריקאית רב-לאומית, יצרנית של מעגלים משולבים. בסיסה בסנטה קלרה, קליפורניה. היא היצרן השני בגודלו של יחידות עיבוד מרכזי תואמי x86, היצרנית הגדולה ביותר של יחידות עיבוד מרכזי תואם FPGA, וספק מוביל של זיכרון מסוג Flash. היא נוסדה ב-1969 על ידי קבוצה של פורשים מחברת המוליכים למחצה "Fairchild", הכוללת את ג'רי סנדרס. בעוד שבעבר ייצרה מעבדים במפעלים משלה, החל משנת 2009 מכרה את חלקי מפעליה לחברת ההשקעה הסעודית "Global Foundaries", כאשר נותרה המתכננת והמעצבת של השבבים, שאותם אחר-כך שולחת לפריסה במפעלים חיצוניים, ביניהם גם חברת השבבים הטיוואנית TSMC.
AMD ידועה במיוחד בקווי הייצור של מעבדי x86 הבאים: Ryzen, Epyc, Athlon, Phenom, Opteron ו-Duron. רכיבים יותר כלליים שלהם ניתן למצוא במחשבי האפל הישנים ובהתקנים אלקטרוניים אחרים.
בשנת 2006 רכשה AMD את חטיבת המאיצים הגרפיים הקנדית ATI ומיתגה מחדש את מעבדיה, עובדה שהפכה את שוק המאיצים הגרפיים ושוק המעבדים השולחניים לדואופול לו היא שותפה.
AMD נסחרת בבורסת ניו יורק תחת הסימן AMD. שוויה בשוק נאמד ב־119.4 מיליארד דולר ,2022. ב-24 ביולי 2006 הודיעה החברה על רכישת חברת ATI, המייצרת שבבים וכרטיסים גרפיים תמורת 5.4 מיליארד דולר.
ב-14 בפרבואר 2022, סיימה AMD את הליכי הרכש של חברת Xilinx, מייצרת השבבים מסוג FPGA ובינות מלאכותיות, ובכך הפכה ליצרנית הגדולה ביותר בתחום זה. עסקה זו נאמדה בכ-49 מיליארד דולר, ונחשבת לגדולה ביותר בתולדות עולם השבבים.
ייסוד והתפתחות: 1969 - 1991
החברה החלה כיצרן של שבבים לוגיים ב-1969 ונכנסה לעסקי שבבי ה-RAM ב-1975. באותה שנה, היא הציגה "שיבוט" מהונדס אחורנית למיקרו-מעבד אינטל 8080.
בפברואר 1982, חתמה AMD חוזה עם אינטל, ובכך הפכה ליצרן מקור-שני של מעבדי 8086 ו-8088. IBM רצתה להשתמש ב-8088 של אינטל ב-IBM PC שלה, אך המדיניות של IBM באותו הזמן הייתה לדרוש שיהיו לפחות שני מקורות עבור השבבים שלה.
1991 - 1995
ב-1991, AMD הוציאה לאור את ה-Am386, השיבוט שלה של מה שהיה מאוחר יותר המעבד 80386. לקח ל-AMD פחות משנה למכור מיליון יחידות. AMD המשיכה ב-1993 עם ה-Am486. שניהם נמכרו במחירים נמוכים באופן משמעותי מגרסאות האינטל של אותם מעבדים. אינטל פנתה לבית המשפט כדי לשלול מ־AMD את הזכות ליצור מעבדים אלו, אבל בסופו של דבר הפסידה במשפט. לשתי המתחרות היו הסכמי רישיון חוצים עבור פטנטים וכמה זכויות יוצרים ממש מההתחלה: כל אחד מהצדדים יכל להשתמש בהמצאות הטכנולוגיות של השני ללא תשלום. ה-386DX-40 היה מאוד פופולרי עם מספר רב של יצרני שיבוטים, וה־Am486 היה בשימוש נרחב על ידי יצרניות ציוד OEM, כולל קומפאק.
במהלך זמן זה, AMD ניסתה לנצל את המעבד לכיוון RISC עם מעבד משלהם שנקרא AMD 29K, וכמו כך לעבור להתקני גרפיקה, קול ו-Flash, שבהן לא כל כך הצליחה. AMD החליטה "להעביר הילוך" ולהתרכז במיקרו-מעבדים תואמי Intel ובזכרונות Flash. דבר זה העמיד אותה בתחרות ישירה עם אינטל שייצרה עבור אותו השוק בדיוק.
המעבד הראשון שהיה לחלוטין "מבית" היה ה-K5, שהופץ לקראת סוף 1995. ה-"K" בשם המעבד היה קיצור ל-"Kryptonite". הוא נועד להתחרות באופן ישיר במעבד הפנטיום של אינטל, ששוחרר ב-1993, אך מבחינת ארכיטקטורת חומרה היה לו יותר במשותף עם הפנטיום פרו שבדיוק שוחרר מאשר עם הפנטיום או ה-6x86 של Cyrix. אך היו מספר בעיות: שיטת השמות הייתה מבלבלת, כשחלק מהשבבים יוצגו על פי מהירות הליבה האמיתית שלהם, ואחרים על פי מספר PR. יתרה מזאת, ה-K5 לא יכל להשתוות לביצועי המספרים השלמים של ה-6x86, וגם לא לביצועי ה-FPU של הפנטיום. כל אלו, בנוסף לגודלו והעובדה שהתכנון לא איפשר סקאליזציה, חרצו את גורלו של ה-K5 לכמעט-כישלון-מוחלט בשוק. לזכותו, יאמר בכל זאת, ה-K5 לא סבל מבעיות התאימות שהיו ל-6x86, וגם לא הגיע לטמפרטורות של השבב של Cyrix.
1996 - 2000
ב-1996, AMD רכשה את חברת NexGen, ואת הזכויות לרכושם האינטלקטואלי מאחורי סדרת ה-Nx של המעבדים תואמי ה-x86 שלהם. תוך שנה, הם עבדו מחדש על המיקרו-ארכיטקטורה של ה-Nx686, ושיווקו את המוצר החדש כ-K6. התכנון המקורי של NexGen מעולם לא הגיע אל השוק. העיצוב מחדש כלל מנגנון הקלטה של משוב הוראות דינמיות, והוראות MMX. אחד הדברים החשובים במעבד, היו, ש-AMD הפכה אותו לתואם-פינים עם הפנטיום של אינטל, ובכך אפשרה לאנשים להשתמש במעבד זה בלוחות האם מסוג "Socket 7" שהיו נפוצים מאוד. כמו ה-Nx686 וה-Nx586 שקדם לו, ה-K6 תרגם את סט הוראות ה-x86 תואם הפנטיום למיקרו הוראות כמו-RISC. בשנה שלאחר מכן, AMD הוציאה לאור את ה-K6-2, שהוסיף סט של הוראות נקודה-צפה עבור מולטימדיה שנקרא 3DNow!, כמו גם תקן תושבת חדשה שנקראה "Super Socket 7", ששניהם ביחד נתנו ביצועים מוגברים.
בינואר 1999, במחזור האחרון של סדרת ה-K6-x, מעבד ה-450 מה"צ K6-III היה בתחרות רצינית עם קו הייצור של שבבי אינטל החזק ביותר. שבב זה היה בעצם ה-K6-2 עם זיכרון מטמון ברמה 2 בגודל 256 קילו-בתים שהיה משולב בתוך ליבת המעבד, ועם יחידת צפי ענפים טובה יותר. אף על פי שהוא תאם (באופן כללי) לפנטיום II/III בפעולות על מספרים שלמים, ה-FPU היה מתוכן בעיצוב שלא יכל להתחרות עם ארכיטקטורת ה-FPU המתקדמת של אינטל. אף על פי שה-3DNow! יכול היה, בתאוריה, לפצות על חולשה זו, מעט מפתחי משחקים השתמשו בו, כאשר היוצא מן הכלל הראוי ביותר לציון הוא המשחק Quake 2, של חברת id Software.
באוגוסט 1999, AMD הוציאה לאור את מעבד ה-K7, או בשם המסחרי Athlon. האתלון הכיל מיקרו-ארכיטקטורה מתקדמת שכוונה לעבר ביצועים כלליים טובים. תזמון ההוצאה לאור של מעבד זה שם את AMD ביתרון כיוון שביצועיו היו חזקים יותר לעומת מעבדי אינטל ששווקו באותו זמן, המבוססים על ליבת ה-P6 (שהגיע לשיאו במעבד העיקרי של הפנטיום III). ליבת ה-P6 של אינטל הייתה לקראת סוף מחזור-החיים שלה, כשהאתלון היה רק בהתחלה שלו. באופן אובייקטיבי, לאתלון היה מבנה ביצועים טוב יותר עבור כל "פעימת שעון" מאשר המעבדים מבוססי ה-P6 של אינטל, וגם פעל בתדרים גבוהים יותר. AMD הכריזה על האתלון במהירות 1 גה"צ בתחילת מרץ 2000, והתחילה לספק אותם באותו החודש. אינטל גם הכריזה על פנטיום במהירות 1 גה"צ מספר ימים לאחר מכן, אך לא החלה לספק אותם בכמות משמעותית עד לחודש יוני באותה השנה.
2001 - 2006
AMD גם עבדה קשה כדי להגדיל את האמינות והביצועים של לוחות האם עבור האתלון. הם גם שיפרו את התוואי והצפי של תהליך הייצור שלהם. AMD הוציאה לאור גם את הקו השני של מעבדי ליבת האתלון שנקראו Duron והיו גרסה איטית יותר וזולה יותר של המעבד שנועדה להתחרות במעבדי Celeron שאינטל עדיין שיווקה, והיוותה מעין "בידוד" עבור האתלון, נגד המוניטין הקודם של AMD שייצרו רק "תואמי אינטל" איטיים וזולים יותר. הצירוף של ההצלחות הטכניות והשיווקיות האלה תרם רבות לשיפור המוניטין של AMD, וחיזק את שמם כיצרני מעבדים עם ביצועים גבוהים שאספקתם אמינה ושפעולתם אמינה גם כן. AMD המשיכה למכור במחירים הנמוכים ממחיריה של אינטל, מה שעזר לה להגיע לנתח שוק של 20%.
בשנת 2001, אינטל הוציאה לאור את ארכיטקטורת הפנטיום 4 (ששם הקוד שלה היה "Willamette") שהייתה שונה באופן מהותי מבחינת המיקרו-ארכיטקטורה מליבות האתלון וה-P6. אף על פי שהליבה החדשה הגיעה לקצב שעון גבוה יותר, הביצועים עבור כל מחזור-שעון היו הרבה יותר איטיים משל האתלון, ואפילו משל ה-P6 של אינטל עצמה. דבר זה גרם לחלק מהאנשים להאמין שלפנטיום 4 יש ביצועים טובים יותר בגלל קצב השעון שלו, למרות הביצועים בבדיקות הבנצ'מרקים.
AMD הגיבה עם ליבת ה-K7 החדשה (ששם הקוד שלה היה "Palomino") והיו לה מנגנוני קדם-אחזור טובים יותר, SSE (סט הוראות נקודה-צפה שהופיעו לראשונה בפנטיום III), וזיכרון מטמון L2 על השבב. AMD מיתגה אותם מחדש בהתבססה על מספרי דגם שיחזו בערך את ביצועי קצב השעון של האתלונים החדשים האלה נגד הגרסאות הקודמות של האתלון. האפקט היה שמספרי המודל היו דומים יותר לקצבי השעון המעשיים של הפנטיום 4. עבור מעבדי AMD בהינתן מספר דגם מסוים, הפנטיום 4 שתואם במהירות שעון הראה בערך את אותם הביצועים ברוב הבנצ'מרקים.
אינטל הגיבה ל-AMD והאתלון שלהם על ידי הקפצת קצב השעון של הפנטיום 4 באופן אגרסיבי בתחילת מחזור החיים שלו, בדיוק שהאתלון התקרב לסוף מחזור החיים שלו, ולכן הגיעה לזמן קצר שבו הפנטיום 4 שלט בביצועים. AMD הגיבה עם האתלון XP (שנקרא "Thoroughbred"), שהיה גרסה של 130 ננומטר של ה-Palomino. מאוחר יותר AMD הציגה את ליבת ה-"Barton" שהגדילה את מטמון ה-L2 ל-512 קילו-בתים.
בשנת 2006 רכשה AMD את ATI עבור סכום של 5.6 מיליארד דולרים שפוצל ל-2 מיליארד דולר שמומנו בהלוואה, ו-56 מיליון מניות של 179 דולרים. AMD המשיכה להוציא לאור כרטיסי מסך עצמאיים לצד שילוב יכולת העיבוד הגרפית במעבדים בתוצרתה במקביל למהלך דומה של חברת אינטל, בסדרת מעבדי ה-Core I.
2006 - 2010
עם רכישת AMD ,ATI קיבלה גישה לטכנולוגיות המאיצים הגרפיים שהיו ברשות החברה הקנדית, שכן באו לידי ביטוי תחת כרטיס אימתני (בשעתו) הנקרא ATI Rage. שבב זה היה מבוסס על 64 מאך, אך למרות זאת הציג תכונות המדמות רנדור בתלת־ממד. משפחת המוצרים הזו היוותה תחרות ישירה לקו המוצרים של חברת 3dfx שפעלה, בזמנו, בביצה המקומית ובשבב ה-Voodoo הידוע לשמצה שלה. חלק מן המוצרים, כמו Rage Pro – היווה אידורציה של ATI למאיץ ה-Voodoo המסוגל לרנדר אובייקטים ב-2D וב-3D באופן סימולטני, בעוד שמוצרים אחרים, כמו משפחת ה-Radeon, הופנו באופן ייעודי לשוק המחשבים הניידים והקונסולות. כחלק מתיאום העסקה, מנכ"ל ATI בדימוס דייב אורטון מונה לסגן נשיא לעסקים חזותיים ומדיה ב-AMD עד להתפטרותו בשנת 2007. ההנהלה הבכירה אורגנה מחדש עם סגן נשיא בכיר ומנהל כללי, וסגן נשיא בכיר ומנהל כללי של קבוצת מוצרי האלקטרוניקה, שניהם היו מדווחים למנכ"ל AMD וכפופים למרותו. באוקטובר 2008 החליטה AMD להתפצל בעזרת חברת השקעות מאבו דאבי. AMD תמשיך להתרכז בתכנון השבבים השונים וחברה חדשה הקרויה Global Foundries תתמקד בייצורם. ב-30 באוגוסט 2010, נשיא החברה ג'ון טריקולה הודיע כי AMD תזנח את שמה של ATI מכלל המוצרים ובמקומה תציב את שם הליין הפופולרי שלה בשעתו, Radeon. עובדה זו הובילה לגימור מוצרים מליין העונה לשם "HD Series" - כרטיסים הממותגים תחת מספור של אלפיות (HD4XXX\HD5XXX).
2010 - 2016
באוקטובר 2011 AMD השיקה את משפחת מעבדי ה-AMD FX, תחת שם הקוד "בולדוזר", בליטוגרפיה של 32 ננומטר. לראשונה בעולם הוצג מעבד עם 8 ליבות למחשבים ביתיים. הטכנולוגיה כוללת תכונה המכונה Turbo Core, המאפשרת להאיץ ליבה אחת על חשבון ליבות אחרות. בנובמבר 2011 החברה החלה למתג זיכרונות RAM תחת שמה.
2017 ואילך
ב-2017 הוציאה החברה סדרת מעבדי 14 ננומטר חדשה בשם Ryzen המבוססת על ארכיטקטורת Zen שפותחה על ידי צוות בהובלתו של ג'ים קלר.
באפריל 2018 החברה הוציאה לאור את הדור השני למעבדי Ryzen המבוססת על ארכיטקטורת Zen+ בליתוגרפיה של 12 ננומטר.
בשנת 2019, יצא לאור הדור השלישי למעבדי Ryzen המבוססת על ארכיטקטורת Zen 2 בליתוגרפיית ייצור של 7 ננומטר; סדרת המעבדים זכתה להצלחה רבה, העלתה את רף הרווחים החודשי של החברה ואף את מחיר מנייתה פי כמה מונים בשנית.
באוקטובר 2020 הודיעה AMD על רכישת חברת פיתוח השבבים זיילינקס תמורת 35 מיליארד דולר.
בנובמבר 2020 AMD הוציאה לאור את הדור הרביעי של מעבדי Ryzen, המבוססים על ארכיטקטורת Zen 3 עדיין בליתוגרפיית ייצור של 7 ננומטר אך עם שיפורים משמעותיים ל-IPC (מספר הוראות למחזור שעון). המעבדים שברו שיאים בביצועים לתהליכון יחיד במבחן הביצועים של PassMark.
בין דצמבר 2021 לאוקטובר 2022 שווי החברה פחת בכ-41 אחוזים.
AMD64
AMD פיתחה את ארכיטקטורת 64 ביט - AMD64 "Hammer" (הידועה גם כ-K8), המבוססת על ה-AMD Opteron. בעודם שומרים על התמיכה בסט ההוראות המסורתי של ה-x86, תמיכת ה-64 ביט של ה-Hammer היא טבעית. זהו פיתוח של AMD, ואינו תואם את ארכיטקטורת ה-IA-64 שבה משתמשים מעבדי ה-Itanium של אינטל (מאז הכריזה אינטל על סט פקודות חדש במעבדיה שמבוסס ותואם ל-AMD64. טכנולוגיה זו נקראת EM64T). שימוש והרחבת הקיים (ארכיטקטורת ה-x86) איפשרה חדירה מסיבית של מעבדי 64 ביט לשוק, תוך תמיכה לאחור בתוכנות הדור הקודם.
AMD הוציאה לאור את מעבד ה-AMD64 הראשון שלה (K8), ה-Opteron, במרץ 2003. ה-Opteron מיועד עבור תחנות עבודה ושרתים, כולל אלו המכילים יותר ממעבד אחד. למרות זאת, חברת Cray הכריזה על שימוש במעבדי ב-Opteron כבסיס למחשב-על שנקרא "סופה אדומה". לאחר מכן AMD הוציאה לאור את ה-Athlon 64 וה-Athlon 64 FX בספטמבר 2003 בהתבסס על אותה ארכיטקטורת ליבה, שרוב הבנצ'מרקים הראו כשווה או טובה יותר מהפנטיום 4. בעבר הפנטיום 4 הפגין ביצועים טובים מהאתלון 64, ושמר על יתרון הביצועים שלו באפליקציות עיבוד מדיה זורמת. החל מנובמבר 2004, נוספו ה-2800+, 3000+, 3200+, 3400+, 3700+, 3800+, 4000+, 5000+, 5200+, 5600+ וה6000+ לאתלון 64.
לאתלון 64 ולאתלון FX (לכל הגרסאות) יצאה גרסת ה-X2 בעלת ליבה כפולה שנועדה להתמודד מול הפנטיום D (שהיה כפול ליבה). AMD תמחרה אותם בצורה אגרסיבית אחרי ההוצאה לאור של סדרת Core 2 Dual בשל חוסר ביצועים מול הסדרה הזאת אחרי ההפסדים העצומים שנגרמו לה מהוצאה לאור של סדרה זו.
ה-AMD Athlon FX וה-Opteron משתמשים בשיטת מספור שונה. ה-Opteron כולל שלוש סדרות - 100, 200 ו-800, כשכל אחת מהן נועדה לסוגים שונים של שרתים ותחנות עבודה. סדרת ה-100 נועדה לתחנות עבודה ולתצורת מעבד-בודד. סדרת ה-200 נועדה לתחנות עבודה או שרתים, ולא עברה הסמכה לשימוש ביותר מ-2 מעבדים באותה מערכת. סדרת ה-800 של ה-Opteron אפשרית לשימוש בשרתים עם 4 או 8 מעבדים, שהם העוגן למחשבים החזקים ביותר שנבנו עם ה-Opteron באותה התקופה. האתלון FX משתמש במספרים שעולים למעלה, החל מ-51. ליבת ה-Hammer מאוד דומה לליבות שבמעבדי ה-Athlon XP במיקרו-ארכיטקטורה שלה, אך כוללת ארבעה הבדלים עיקריים:
כל אלו שיפרו גם את הביצועים וגם את היכולות של ה-Hammer מול ה-Athlon K7.
אזרינופסידיים
אזרינופסידיים (שם מדעי: Atherinopsidae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת האידרונאים. אורכם בין 4 ס"מ ל-50 ס"מ.
דג חשוב ממשפחה זו הוא גרוניון קליפורני שהוא מבין הדגים הבודדים היוצאים מהמים כדי להטיל ביצים על החוף החולי. דגים נוספי מהווים דגי מאכל חשובים.
פיוטר הראשון (סרט)
פיוטר הראשון (ברוסית: Пётр I, רשמית: "Пётр I: Последний царь и первый император", "פיוטר הראשון: הצאר האחרון והקיסר הראשון") הוא סרט ביוגרפי רוסי, המבוסס על אירועים אמיתיים ומגולל את סיפור חייו של פיוטר הגדול למן עלייתו לשלטון במאי 1682 ועד למותו בשנת 1725. הסרט הופק בשיתוף פעולה בין דירקציה קינו עם גזפרום מדיה בתמיכת ממשלת רוסיה. בוים על ידי אנדריי קראבצ'וק ובכיכובם של איוואן קולסניקוב, אלכסיי לוקין ודניל מוראביוב-איזוטוב.
הסרט הוקרן בקולנוע ברוסיה בנובמבר 2022. בינואר 2023 שודר כמיני-סדרה בת ארבעה פרקים ברשת NTV.
עלילה
הסרט מגולל את קורות חייו של פיוטר למן הרגע שבו הדומה הבויארית בחרה בפיוטר בן העשר לשליט המדינה, כשאמו משמשת עוצרת. אחת מבנותיו של הצאר הקודם אלכסיי, סופיה אלכסייבנה, סירבה להכיר במינוי והסיתה את ה"סטרלצים" (הצבא הסדיר) למרוד בו. במסגרת מרד 1682 נרצחו מרבית קרוביו וחבריו של פיוטר. בימי שלטונה של סופיה כעוצרת, שהה פיוטר בכפר פראובראז'נסקויה, שם פיתח התלהבות ואהדה לצבא ובמיוחד לספינות. הוא לא הוטרד ממאבקי הסמכויות והעביר את זמנו במשחקי מלחמה עם ידידיו, מהם צמחו שני הרגימנטים הראשונים של הצבא הסדיר החדש שלו: משמר פראובראז'נסקי ומשמר סמיונובסקי.
בקיץ 1689 תכנן פיוטר ליטול את רסן השלטון מידי סופיה, שמעמדה נחלש עם כישלון מערכותיה בחצי האי קרים. כשלמדה סופיה על תוכניותיו, קשרה נגדו יחד עם אחדים ממנהיגי הסטרלצים. אלא שפלג יריב בסטרלצים תכנן להיפטר ממנה בלאו הכי והחליף צד. היא הודחה מהשלטון והחלה תקופת שלטונם המשותפת של פיוטר הראשון ואיוואן החמישי כצארי רוסיה. עם מות אמו בשנת 1694 נעשה פיוטר לשליט עצמאי לחלוטין. רשמית, השלטון התחלק בינו לבין אחיו למחצה, אלא שתפקודו של איוואן היה מוגבל ביותר והוא מת בשנת 1696. אז נעשה פיוטר לשליט היחיד של רוסיה.
פיוטר ארגן את הצבא הרוסי על פי אמות המידה האירופיות והרכיב צבא על בסיס המשמרות שארגן בפראוברז'נסקאיה שסייע לו לצאת למערכות אזוב, במסגרת מלחמתו בהשפעת בטטרים וניסיונו להשיג גישה לים. בקיץ 1695 ארגן פיוטר את מערכת אזוב על מנת לכבוש את המצודה העותמאנית באותו שם, אך תוכניתו נכשלה. הוא שב למוסקבה והתמקד בבניית צי גדול. ביולי 1696 שלח כוח ימי בן כשלושים ספינות כדי לכבוש את המצודה, הפעם הצליח.
עתה, התפנה פיוטר לחפש בעלי ברית באירופה ויחד עם יועציו נסע ב-1697 במשלחת כדי לבקש את עזרת מלכי אירופיה. אך הוא לא הצליח להשיג בעלי ברית. במסגרת מסעותיו הגיע לאנגליה, הולנד ולצרפת ולמד על התרבות המערב אירופית. אלה תרמו לגזרות הכוחניות שהטיל על בני עמו, כמו גזירת זקנים ארוכים ועטיית מלבושים מערביים. מי שביקש לשמור על זקנו שילם מס שנתי.
בשנת 1698, פרץ מרד חיילים במוסקבה. המרד דוכא עוד לפני שובו של הצאר, במחיר הרוג בודד. אך פיוטר הורה להוציא להורג יותר מ-1,200 מהמורדים שעונו קשות. זמן קצר לאחר מכן החיל לוח שנה חדש והורה לחגוג את נובי גוד החל מינואר 1700. במקביל פיוטר הכריז על המלחמה הצפונית הגדולה נגד שוודיה ומלכה בן ה-16, קרל השנים עשר. רוסיה לא הייתה מוכנה די למלחמה בצבא השוודי החזק, והניסיון הראשון לתפוס את החוף הבלטי הסתיים באסון בקרב נארווה ועלה במחיר דמים של עשרות אלפי הרוגים. השוודים לא התקדמו אל רוסיה גופא ופיוטר התפנה לטפח את צבאו. ארבע שנים לאחר מכן הטיל מצור על נארווה, כשהוא מצליח להכניע את הכוחות השוודים שם.
בשנת 1703, ייסד פיוטר את עירו החדשה סנקט פטרבורג. כדי לנצל את מלוא המשאבים לצורך בניית העיר החדשה, אותה ביקש להפוך לבירת רוסיה, אסר פיוטר על בניית מבני אבן כלשהם מחוץ לשטח העיר, עד אשר בניינה יושלם. עבור בנייתה של סנקט פטרבורג הובאו אלפי עובדי פרך שמתוכם רבים מתו בתהליך הבנייה. במקומה של העיר המיועדת היה תחילה רק המבצר השוודי ניינשאנץ. באותן שנים פגש את מרתה סקוורונסקיה אשר לאחר שהמירה דתה לנצרות אורתודוקסית, אימצה את השם יקטרינה והשניים נישאו בחשאי בשנת 1707. שנתיים לאחר מכן יצא למערכה מחודשת נגד שוודיה, במסגרת קרב פולטבה, במהלכו הביס את השוודים קשות.
שנותיו האחרונות של פיוטר עמדו בסימן רפורמות נוספות ברוסיה. בשנת 1721 זכה לתואר "קיסר רוסיה כולה". הוא קידם רפורמות בתחומים רבים. בשנת 1724 הכתיר את אשתו השנייה, יקטרינה, בתואר "קיסרית", אף על פי שהמשיך להחזיק בפועל בשלטון. כל בניו הזכרים של פיוטר מתו - בנו הבכור, אלכסיי, עונה והוצא להורג בפקודת אביו משנת 1718 כיוון שהתנגד למדיניותו הרשמית של פיוטר וברח מרוסיה כאשר הורה אביו על גיוסו לצבא הרוסי מהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
בשנה שלפני מותו, פיוטר ויקטרינה התנכרו עקב קשריה של יקטרינה עם ויליאם מונס (ששימש כמזכירה של יקטרינה). ויליאם מונס ואחותו החלו למכור את השפעתם למי שרצה גישה ליקטרינה ובאמצעותה לפיוטר למעשה דרך נפוטיזם ובכך הקשו על מאבקו הממושך של פיוטר בשחיתות השלטונית. ככל הנראה, יקטרינה, שאהבה את האח והאחות לבית מונס, הלאימה עין על מעשיות השחיתות שלהם. פיוטר כבר היה חולה ישיש כשגיבש את צוואתו, וקרא ליקטרינה יורשתו וקיסרית האימפריה הרוסית. הוא קרע את קביעה זאת בצוואתו כשנודע לו על הרומן של אשתו עם ויליאם מונס. הוא גם הורה על הוצאתו להורג של מונס, שהואשם בשוחד. ראשו של מונס נערף בהוראת הקיסר פיוטר ב-1724. על אף השמועות על כך שהיא ומונס ניהלו רומן, לא היו ראיות שיתמכו בטענה זו ואם אכן היו לה אנשים אחרים איתם ניהלה קשרים, היא הצליחה לשמור עליהם בשקט. פיוטר ויקטרינה לא דיברו במשך החודשים הקרובים שקדמו למותו של פיוטר. זמן קצר לפני מותו הם הגיעו לפיוס.
חוק שאושר בשנת 1722 העניק לפיוטר את הזכות לבחור את יורשו, אולם פיוטר לא זכה לנצל חוק זה לפני שמחלה קשה הביאה למותו בשנת 1725.
אוליב באדן פאוול
אוליב סנט-קלייר באדן-פאוול, ליידי באדן-פאוול, (Olave St Clair Baden-Powell, Lady Baden-Powell) GBE (נולדה בשם סומס (Soames ב־22 בפברואר 1889 - 25 ביוני 1977) הייתה המדריכה הראשית הראשונה של בריטניה ואשתו של רוברט באדן-פאוול, מייסד תנועת הצופים, ארגון הצופים העולמי ואגודת המדריכות והצופות העולמית. היא הייתה אלמנה לאחר מותו של בעלה, שהיה מבוגר ממנה ב-32 שנים, במשך מעל 35 שנה.
ליידי באדן-פאוול הפכה למדריכה הראשית של צופות בריטניה בשנת 1918. מאוחר יותר באותה השנה, בוועידת הנציבים של סוונוויק באוקטובר, הוצג לה אות דג הכסף (שהיה עשוי זהב), אחד משניים בלבד שנעשו אי פעם. היא נבחרה למדריכה הראשית העולמית בשנת 1930. כמו כן תרמה תרומה משמעותית להתפתחותן של תנועות הצופים והצופות בעולם, ביקרה ב-111 מדינות במהלך חייה, והשתתפה באירועי ג'מבורי בינלאומיים ובמאות אירועים לאומיים של תנועת הצופים והצופות. בשנת 1932, היא קיבלה מהמלך ג'ורג' החמישי את הצלב הגדול (Dame Grand Cross) של מסדר האימפריה הבריטית.
רקע וחייה המוקדמים
אוליב סואמס נולדה בצ'סטרפילד, אנגליה, והייתה הילדה השלישית והבת הצעירה ביותר של האמן ובעל מבשלת הבירה הרולד סואמס (13 באוגוסט 1855 - 25 בדצמבר 1918), של גריי ריג, ליליפוט, דורסט (צאצאי משפחת סואמס מפארק שפילד) ואשתו קתרין מרי, בתו של ג'ורג' היל. היא התחנכה על ידי הוריה ועל ידי מספר אומנות בבית. היא התגוררה בשבעה-עשר בתים ב-23 השנים הראשונות לחייה. אוליב הפכה להוטה לספורט תחת כיפת השמיים כולל טניס, שחייה, כדורגל, החלקה על הקרח, קיאקים, וגם ניגנה בכינור.
נישואין וילדים
בינואר 1912 פגשה אוליב את גיבור מלחמת הבורים השנייה ומייסד הצופים, רוברט באדן-פאוול, על אונייה באוקיינוס (RMSP Arcadian ) בדרך לניו-יורק דרך הקריביים כדי להתחיל סיור הרצאות. היא הייתה בת 23, הוא היה בן 55, והם חלקו את אותו יום ההולדת. הם התארסו בספטמבר באותה שנה, וגרמו לסנסציה תקשורתית. הם התחתנו ב־30 באוקטובר 1912 בטקס פרטי מאוד, בכנסיית סנט פיטר, פארקסטון, כנסיית הקהילה שלה. אביה ליווה אותה בחתונתה. מלבד אנשי הכמורה, האנשים היחידים שנמצאו במקום היו אחיו ואחותו של אביה ורוברט קקביץ', חבר קרוב של אביה, אמה ואחיה, גיסה וחברה קרובה שלה.
הצופים והצופות של אנגליה תרמו כל אחד פני כדי לקנות לבאדן-פאוול מתנה לחתונה: מכונית (לא הרולס-רויס שנקרא "Jam-Roll" שניתנה להם בשנת 1929). אביה של אוליב עזר כלכלית ברכישת פאקס היל ליד בנטלי, המפשייר, כבית משפחתי בו התגוררה עם בעלה מ-29 בינואר 1919 עד 25 באוקטובר 1938.
בנוסף, כשאחותה של אוליב, אוריול דוידסון, נפטרה בשנת 1919, אוליב אימצה את שלוש אחייניותיה, כריסטיאן (1912–1975), קלייר (1913–1980), ואיבון, (1918–2000), למשפחתה וגידלה אותם כילדיה שלה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה
במהלך השנים 1915 ו-1916, כשמלחמת העולם הראשונה בעיצומה, סייעה אוליב ישירות במאמץ המלחמתי בצרפת. רוברט ראה את התועלת של בקתות הקיץ של ימק"א עבור החיילים ושכנע את חברת מרקרס לשלם עבור בקתה כזו בוואל-דה-לייברס, קאלה. הבקתה אוישה על ידי מבוגרים הקשורים לצופים. אוליב הייתה חלק מצוות של חמישה גברים ושלוש נשים שאיישו את הבקתה בהתחלה. היא שכנעה את אמה לדאוג לילדים בזמן שהיא לא נמצאת.
אוליב עזבה לצרפת ב־7 באוקטובר 1915, כשבנה השני היה בן חמישה חודשים. עבודתה הקבועה בבקתת מרקרס כללה הגשת קקאו וסיגריות ופיטפוט עם הנכנסים. היא גם נזכרה באוטוביוגרפיה שלה שניגנה בכינורה ושרה בקונצרט חג המולד. אוליב אימצה גם מספר בעלי חיים תועים בתקופתה בוואל-דה-לייברס.
במהלך תקופה זו ארגן רוברט את הצופים כדי לתת חסות לבקתת פנאי נוספת. אוליב ושניים אחרים הקימו את הבקתה באטפלס אחרי חג המולד של 1915. בסוף ינואר נשלחה אוליב הביתה בגלל מחלה, ושלושת החודשים של בצרפת הסתיימו.
מעורבות גוברת בתנועת הצופים
אוליב ורוברט עברו לגור ב- Ewhurst Place, מחוץ לרוברטסברידג' בסאסקס באפריל 1913. ביוני אותה השנה נחנך שבט הצופים הראשון של העיירה. אוליב הייתה ראש השבט המקומי, בסיוע עוזרת הבית של המשפחה והגנן. אוליב ליוותה את רוברט ברבים מסיורי הצופים שלו לאירועים שונים. היא גם הקלידה בשבילו מכתבים. בשנת 1915 קנו הזוג מכונית קטנה, ואחרי שרוברט לימד אותה לנהוג, אוליב הסיעה אותו לעיתים קרובות.
אף שהקשר המפורסם ביותר שלה היה עם הצופות הבנות, ההצעה הראשונה של אוליב לעזור להן בשנת 1914 נדחתה. תנועת הבנות המדריכות החלה לאחר לחץ מצד נערות שרצו להיות צופות. התנועה הוקמה על ידי רוברט באדן-פאוול ואחותו אגנס באדן-פאוול. לאחר ארגון מחדש של הבנות המדריכות בשנת 1915, אוליב שוב הציעה לעזור, הפעם בהצלחה, והיא החלה לארגן את התנועה בסאסקס. היא הפכה לראש מחוז סאסקס במארס 1916. באוקטובר 1916 נערכה הוועידה הראשונה לנציבות המחוז וכולם ביקשו פה אחד כי אוליב תיכנס לתפקיד המדריכה הראשית - היא בדיוק הייתה בהריון עם ילדה השלישי. זמן קצר לפני כן היא ארגנה מספר רב של נשים באזורים אחרים בבריטניה לתפקידים בהדרכה. בשנת 1918 נבחרה אוליב לתפקיד המדריכה הראשית, תואר שהיא העדיפה הרבה יותר על "הנציבה הראשית".
הכרה
בשנת 1932, העניק לה המלך ג'ורג' החמישי את ה- Dame Grand Cross של המסדר המצוין ביותר של האימפריה הבריטית ( GBE ), כהוקרה על עבודתה בהתנדבות. פינלנד העניקה לה את אות מסדר השושנה הלבנה של פינלנד, ופרו העניקה לה את אות מסדר השמש. בשנת 1957 הוענק לה גם אות זאב הארד ה-14, האות היחיד של הארגון העולמי של תנועת הצופים, שמוענק על ידי ועדת הצופים העולמית על שירות יוצא מן הכלל לצופים העולמיים, והאות הגבוה ביותר של ארגון הצופים של יפן, אות פסיון הזהב.
מותו של רוברט באדן-פאוול
באוקטובר 1938 עברה אוליב למלון אאוספאן, ניירי, קניה, בסמוך לבן-דודה השלישי, ג'ק סואמס, עם בעלה, שם נפטר, ב־8 בינואר 1941. הלורד ארול היה במסע הלוויה, רגע לפני הירצחו ב־24 בינואר 1941.
לאחר מות בעלה קיבלה אוליב אלפי מכתבי תנחומים. עזרו לה להשיב לכולם על ידי ברטה היינס, אשתו של דייוויד היינס, שהיה עסוק בלחימה בצבא האיטלקי שפלש לאתיופיה וסומליה. לעיתים קרובות, אוליב צפתה בביתה התינוקת של ברטה, פני, בזמן שברטה הקלידה מכתבי תשובה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1942 היא עודדה סירות התקפה לחזור לבריטניה, וכיוון שלא היה לה בית לחזור אליו, הוקצתה לה דירת חסד בארמון המפטון קורט, בה התגוררה בשנים 1943 עד 1976. ביתה שלה, פקס היל, ניתן לידי הצבא הקנדי. במהלך מלחמת העולם השנייה סיירה בבריטניה. היא הייתה בביקור כאשר טיל V2 פגע בדירתה בהמפטון קורט בשנת 1944. ברגע שהספיקה אחרי ה-D-Day, היא נסעה לצרפת, סיירה ברחבי אירופה כשהמלחמה הסתיימה כדי לעזור להחיות את תנועת הצופים והצופות.
לאחר מלחמת העולם השנייה
אוליב הובילה את תנועת המדריכות ברחבי העולם במשך ארבעים שנה, נסעה בכל רחבי העולם וסייעה בהקמת ועידוד תנועות המדריכות במדינות אחרות, והביאה את מספר החברים בתנועה ליותר משישה וחצי מיליון ברחבי העולם. אוליב נכחה בוושינגטון הבירה בשנת 1962 לרגל חגיגות 50 שנה להקמתן של הצופות הבנות האמריקאיות.
לאחר שסבלה מהתקף לב באוסטרליה בשנת 1961, נאסר עליה סוף סוף לנסוע על ידי הרופא שלה בגיל 80 בשנת 1970, כאשר אובחנה כחולה סוכרת ממנה מתה בסופו של דבר.
אוליב נפטרה ב־25 ביוני 1977 בבית בירטלי, ברמלי ב Surrey, בריטניה. אפרה נלקח לקניה לקבורה באותו קבר בו נמצאו שרידי בעלה.
מורשת
מרכז אוליב למדריכות הוקם בצפון לונדון לזכרה של אוליב. הוא כולל את משרדי התנועה העולמית ואת Pax Lodge, הוא אחד מחמשת המרכזים העולמיים של WAGGGS.
צופים וצופות מציינים את 22 בפברואר כ- יום המחשבה העולמי או יום באדן פאוול, ימי הולדתם המשותפים של רוברט ואוליב באדן-פאוול, ביום זה יש לזכור ולחגוג את עבודתם של הצופים בעולם. באותו יום בשנת 2011, נחשפה לוחית כחולה בסמוך לאתר הבית בצ'סטרפילד בו התגוררה, על ידי מועצת מחוז דרבישייר בעקבות סקר אינטרנטי בו קיבלה 18,026 קולות מתוך 25,080 (72%).
קרן הגמלאות של אוליב באדן-פאוול הוקמה בשנת 1979 מתרומות מרצון לזכור של אוליב. מטרת המלגות שמוענקות מדי שנה היא לאפשר לבנות בתנועת המדריכות של בריטניה להמשיך את האינטרסים והתחביבים שלה ולהגשים את חלומותיה.
בילדותו, למדה אוליב לנגן בכינור; לכינור הראשון שלה היא קראה דיאנה. זה היה עותק של סטראדיוואריוס. הכינור נתרם לתערוכת פריז ושנים רבות אחר כך עבר לאגודת המדריכות. הכינור עדיין זמין להשאלה למדריכות שלומדות ברצינות לנגן בכינור לפני שהן רוכשות כלי משלהן.
באוסטרליה הוקמה תנועה חברתית על בסיס הרעיון "כשאתה קונה גלידה, קנה גם אחד למדריכה הראשית", ו"קרן הגלידה" הזו מגייסת סכום משמעותי מדי שנה, שנשלח לאוליב למען מטרות שונות; מטרה אחת כזו הייתה לספק דלתות לבנייני התנועה החדשים.
יואב בירון (קטן)
ראשית חייו בעיראק
יואב בירון נולד ב-1923 בבצרה להוריו אליהו וסבינה. הבכור מבין עשרה אחים ואחיות, כשהצעיר מביניהם הוא שלמה קטן. בעקבות האוריינטציה והחינוך האנגלי אליהם נטו רבים מיהודי עיראק, ניתן לו השם "פרדריק" ובקיצור, "פרדי". רק מאוחר יותר, כשבגר, אימץ את השם "יואב", שהיה שמו במחתרת הציונית בעיראק. בגיל שנתיים עברו הוריו לבגדאד וכעבור 13 שנים שבו לבצרה.
בחודש מאי 1941, בגיל 17 בלבד, התנדב לצבא הבריטי בתור מתורגמן באחת מיחידות ה"גורקה" הנפאליות, אשר כבשה את עיראק מהדרום עד הצפון מידי השלטון הפרו-נאצי של רשיד עאלי אל-כילאני. אחר כך השתתפה היחידה בחודש יולי 1941 בכיבוש סוריה מידי כוחות וישי הצרפתיים תומכי הגרמנים. עסק בתרגום לשפות אנגלית וערבית ובחקירות רגישות בתחום המודיעין. בשל חלקו זה במלחמת העולם השנייה קיבל את אות הלוחם בנאצים מידי ממשלת ישראל.
היה ממייסדי התנועה הציונית וההגנה בעיראק בשנת 1942, ביחד עם חבריו שמואל מוריה (מועלם) ודוד חכם. לצד לימודי עברית ושימוש בנשק הם גם סייעו להעביר לבגדאד, בדרך לארץ ישראל, יהודים שהגיעו מאיראן. הוא גויס על-ידי שליחים ארצישראלים של המוסד לעלייה והיה אחראי להעפלה ולעלייה בלתי חוקית מעיראק לארץ-ישראל, בהיקף ארצי, מחודש אוקטובר 1945 ועד פברואר 1947.