cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרפתקאותיו של רבי יעקב
עליית הסרט לאקרנים והאירועים הקשורים בו
למרות הטרגדיות שליוו את יציאתו לאקרנים, התקבל הסרט בהצלחה בצרפת ומחוצה לה, והפך לסרט פולחן. היה זה הסרט הצרפתי המצליח ביותר בשנת 1973, וצפו בו 7.3 מיליון צופים בצרפת בלבד. בשנת 1975 היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, אך הפסיד לסרטו של אינגמר ברגמן "תמונות מחיי נישואין". הסרט נחשב לסרט בעל ראייה חברתית, המתייחס ליחסי יהודים וערבים, ולגזענות, באופן ישיר, ומבטא מסר של הבנה וסובלנות.
שיר הנושא
מנגינת הנושא לסרט, המופיעה בפתיחת הסרט ובסיומו, וכן בסצינות רבות, לרבות סצנת המרדף ברח' ריבולי על גבי האופנוע, הולחנה על ידי המלחין ולדימיר קוסמה. קוסמה, יליד בוקרשט, כתב מנגינה קצבית ומהירה, שהיא שילוב של פופ צרפתי משנות ה-70 עם מוזיקה חסידית בעל נגיעות מזרח אירופיות. המנגינה הייתה ללהיט במדינת ישראל בשנות ה-70 והושמעה פעמים רבות ברדיו ובטלוויזיה. היא שימשה את הערוץ הראשון במספר תשדירים, לרבות המשדר ההיסטורי של הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, ומספר מערכות בחירות שלאחר מכן. בשנת 1992 הקליטה להקת טיפקס חידוש לנעימה בתקליטה "שביל קליפות הגרעינים". בשיר זה נעשה שימוש בסרט הישראלי "בוא נפוצץ מליון", שיצא לאקרנים בשנת 1977.
יצחק הלוי הורוביץ
הרב יצחק הלוי הורוביץ (מכונה: ר' איציקל המבורגר; תע"ה, 1715 – ו' באייר תקכ"ז, 4 במאי 1767) היה למדן, מנהיג וראב"ד אה"ו.
תולדות חייו
נולד בביליחוב (Bílichov) לרבי יעקב יוקל הורביץ [בנו של רבי מאיר הלוי הורביץ המהר"ם טיקטין ואחיו של רבי צבי הירש הורביץ אביהם של רבי שמואל שמלקא ורבי פינחס הורביץ], שהתפרסם כרבה של קהילת גלוגוב (Głogów), ובאותה עת היה הרב של קהילת ביליחוב. היה מיוחס לשושלת רבנים
כבר בצעירותו התפרסם כעילוי ובעודו בן 13 בחר בו רבי יעקב באב"ד מברודי, כחתן לבתו רייצה. לאחר נישואיו היה סמוך כמה שנים על שולחן חותנו שסיפק לו את כל מחסורו, והוא באותו זמן ישב ולמד תורה. לאחר מכן קיבל על עצמו רבנות, וכיהן בקהילות שונות כגון: הארחוב (Harrachov), גלוגוב ובשנת 1754 בעיר ברודי. באותה שנה ביום י"א בתמוז ה'תקט"ו, נפטרה אשתו, והוא נישא לאחייניתה בילה, בת גיסו רבי יצחק באב"ד. משני נישואין אלו היו לר' איציקל 15 צאצאים. בברודי ישב ר' איציקל כ-12 שנים, בהן נהג רבנותו בחוכמה, והצליח להתאהב על כל החוגים בעיר. בשנת 1765 לאחר פטירתו של רבי יהונתן אייבשיץ נבחר ר' איציקל מתוך שורה של מועמדים, לכהן כרב ואב"ד של קהילת אה"ו. בחירתו זו נעשתה גם בהסכמתו של רבי יעקב עמדין. ר' איציקל בחוכמתו השכין שלום בקהילה, ביטל את שרידי המחלוקת ואישר את כל התקנות שתיקן רבי יהונתן אייבשיץ.
יחסיו עם רבי יעקב עמדין
למרות שלדעת רבי יעקב עמדין, הוא עצמו היה ראוי לשבת על כס אב"ד אה"ו, בחירתו של ר' איציקל המבורגר לאחר פטירתו של רבי יונתן, הייתה על דעתו ובהסכמתו. יחד עם זאת, פעולותיו של ר' איציקל לחיסול המחלוקת בקהילת אה"ו, אישור תקנותיו של רבי יונתן והפסקת הרדיפה אחר מצדדיו, היו לצנינים בעיני היעב"ץ.
פרשת הגט מקליווא
בשבתו על כסאו באה"ו, פרצה פרשת הגט מקליווא שהייתה מחלוקת הלכתית בדבר כשרותו של גט, אשר הסעירה את העולם הרבני בשנים 1766–1767, ועסקה בגט שנתן אדם לאשתו, והצדדים דנו בשאלה אם היה במצב נפשי שבו גירושיו תקפים או לא. המחלוקת חרגה מגדרי הדיון ההלכתי, הציתה סכסוך נרחב בין רבנים משני הצדדים ובין קהילות שונות, ורבים שבחשובי רבני הדור נזקקו להתערב בה.
לאחר שהתעוררה המחלוקת פנה רבה של קליווא הרב ישראל ליפשיץ לר' איציקל בבקשה שיזהיר את הבד"צ של קהילת פפד"מ כי אם לא יחזרו בהם מפסילת הגט הוא יחרים אותם. רבי יצחק ביקש קודם לדעת את עמדת מחותנו (הנודע ביהודה), וכאשר זה נתן את הסכמתו, החליט אכן רבי יצחק להחרים את כל מי שלא יחזור בו מפסילת הגט. את החלטתו זאת לא הספיק להוציא אל הפועל, שכן באותם ימים נפטר בהמבורג, גרמניה, והוא בן 52 שנה.
שמחה צברי
שמחה צברי (1913 – 7 באוקטובר 2004) הייתה מראשי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) וחברתו לחיים תקופה ארוכה של מזכ"ל המפלגה, רדואן אל חילו.
ביוגרפיה
שמחה צברי נולדה בארץ ישראל לסעדיה וזהרה צברי, יהודים דתיים שעלו לארץ בעלייה השנייה מתימן. כשהייתה ילדה קטנה מתה אמה, מדלקת ריאות בזמן שרחצה בטבריה. לצברי היו 3 אחיות מבוגרות יותר (רבקה, חברת הכנסת רחל צברי ואסתר). כמו כן, נולדו להוריה זוג תאומים שנפטרו כתינוקות. צברי ואחותה הגדולה רבקה היו לבקניות.
ילדותה עברה עליה בעוני ודלות נוראה, אביה עבד כאב הבית בבית הספר הגימנסיה העברית "הרצליה" ושמחה, שלוש אחיותיה ואביה גרו להם מתחת למדרגות בבית הספר. היא למדה בבית הספר היסודי לבנות בנווה צדק. עד כיתה ה' הייתה חניכה בתנועת הצופים; אחד ממדריכיה בתנועה הנביט בתוכה את האידיאלים הקומוניסטיים וצירף אותה ל"גדול עמל", שהייתה תנועת נוער קומוניסטית שאותה ייסד. לאחר פירוק התנועה ב-1927, בהיותה בת 14, הצטרפה צברי לארגון הילדים הקומוניסטי פיונירים, בסוף כיתה ח' עזבה את בית הספר ואת הבית וירדה למחתרת בשל פעילותה הקומוניסטית.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1930 בהיותה בת 17, נשלחה על ידי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ללימודים אקדמאים באוניברסיטה הקומוניסטית של פועלי המזרח (Коммунистический университет трудящихся Востока; КУТВ). ב-1933 לאחר שלוש שנות לימודים באוניברסיטה היא שבה לארץ והפכה לדמות דומיננטית במפלגה (יחד עם בן זוגה לחיים באותה תקופה רדואן אל חילו ומאיר סלונים).
בתקופת המנדט, בשנת 1936, הנהיגה פעולות חבלה נגד הבריטים, ונגד מוסדות ציוניים. בין הפעולות היו זריקת שתי פצצות בחיפה והצתת דוכן ביריד המזרח.
בשנות ה-40 הייתה מקבוצת הפורשים מהפק"פ בראשותו של שמואל אטינגר שהקימו את מפלגת הקומוניסטים העבריים, ב-1949 התמזגה מפלגת הקומוניסטים העבריים יחד עם שמחה צברי לתוך מפ"ם. ב-1953 על רקע הקרע הפנים-מפלגתי במפ"ם סביב משפטי פראג נמנתה צברי עם הפלג בראשותו של משה סנה שהוצא משורות המפלגה והקים את סיעת שמאל. כאשר סיעת שמאל החליטה להתמזג לשורות מק"י, החליטה צברי שלא להצטרף אל חבריה ופרשה מפעילות פוליטית ממוסדת.
שמחה נפטרה בשנת 2004 ונקברה לצד אחיותיה בבית הקברות "בית העלמין הדרום" בחולון.
השכלה
צברי הייתה בעלת תואר דוקטור במזרחנות מהסורבון.
גילברט קפלן
גילברט אדמונד קפלן (באנגלית: Gilbert Edmund Kaplan 3 במרץ 1941 - 1 בינואר 2016) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי ומו"ל פיננסי. כמו כן היה חובב נלהב של המוזיקה של גוסטב מאהלר, ומנצח חובב על הסימפוניה השנייה שלו.
קריירה
עניינו של קפלן בסימפוניה השנייה של מאהלר החל בשנת 1965. בשנת 1981 החל לקבל הדרכה בניצוח מצ'ארלס זאכארי בורנשטיין. הוא שכר את אולם אוורי פישר בניו יורק להופעת הבכורה הפומבית שלו כמנצח בשנת 1982, עם התזמורת הסימפונית האמריקאית והמקהלה הסימפונית וסטמינסטר. במקור, ביקשה התזמורת למנוע פרסום ביקורות, אבל לייטון קרנר מ"קול הוילג'" הפר את האיסור הזה בביקורת חיובית על הקונצרט. בהמשך ניצח קפלן על הסימפוניה השנייה של מאהלר ביותר מ-100 הופעות חיות לאורך כל חייו. הוא ייסד את קרן קפלן, שהוקדשה למלגות ולקידום המוזיקה של גוסטב מאהלר. לאחר מחקר אישי, הקליט פעמיים את הסימפוניה השנייה של מאהלר: עם התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1987, ועם הפילהרמונית של וינה בשנת 2002.הסימפוניה השנייה של מאהלר היא היצירה השלמה היחידה שעליה ניצח בפומבי, אף כי הקליט בנפרד את האדג'טו מתוך הסימפוניה החמישית של מאהלר בהקלטת אולפן.
קפלן היה בעליו של כתב היד החתום של הפרטיטורה של מאהלר לסימפוניה השנייה והוציא לאור מהדורת פקסימיליה של הפרטיטורה בשנת 1986. ב-29 בנובמבר 2016 נמכרה הפרטיטורה במכירה פומבית תמורת 4,546,260 לירות שטרלינג, שיא לכל כתב-יד מוזיקלי במועד זה. כמו כן היה ברשותו כתב-יד של השיר של מאהלר, "Ich bin der Welt abhanden gekommen." קרן קפלן פרסמה פקסימיליה של כתב-יד זה בשנת 2015. קפלן היה שותף לעריכת ההוצאה הביקורתית החדשה של הסימפוניה השנייה כחלק מן ההוצאה הביקורתית השלמה של יצירות מאהלר.
בשנת 1993 ניצח קפלן על הסימפוניה השנייה של מאהלר בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עם אגודת הזמר הווינאית.
אישטוואן פארטוש
אישטוואן פארטוש (בהונגרית: Pártos István, באירופה סטפאן פארטוש; בודפשט, 1 במרץ 1903 – אמסטרדם, 4 בפברואר 1920) היה כנר הונגרי-יהודי, ילד פלא במוזיקה קלאסית, שנפטר בטרם מלאו לו 17, כתוצאה מהשפעת הספרדית, שהשתוללה בחלקים באירופה ובעולם בשנים 1918–1920. הוא נחשב לתקווה הגדולה ביותר של המוזיקה ההונגרית. "הוא היה צריך להחליף את יוז'ף יואכים!" זעק המלחין זולטאן קודאי כשנודע לו על לטרגדיה.
ביוגרפיה
כבר בגיל שנתיים ניגן בכינור. בקושי היה בן חמש כאשר הפך לתלמיד בית הספר למוזיקה המפורסם על שם פודור (היום "בית הספר למוזיקה טות אלדאר"-Tóth Aladár Zeneiskola), ושנתיים לאחר מכן בגיל שבע, בסתיו 1910 נרשם לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט לכיתה המְכִינָה של הסטודנטים. משנת 1913, בגיל עשר הפך לסטודנט מן המנין ולמד אצל יוז'ף בלוך (כינור) ואצל זולטאן קודאי (סולפז', הרמוניה). את השנתיים האחרונות באקדמיה בילה אצל ינה הובאי בסדנה להכשרת אמנים. האקדמיה פטרה אותו משכר לימוד בשלוש השנים האחרונות ללימודיו. בקונצרט הציבורי הראשון שלו, ב־17 במרץ 1916, בקושי שבועיים לאחר יום הולדתו ה -13, ניגן את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן לטובת נכי מלחמת העולם הראשונה, כאמן מן המניין. בקונצרט בחינת הסיום שלו, ב־18 במאי 1917, ניגן תוכנית של ויוטי - באך - פגניני.
אמו שהפכה אלמנה כבר בגיל צעיר התפרנסה כתופרת. כמה אריסטוקרטים ואלי הון תמכו בלימודיו, ובמיוחד אשתו חובבת המוזיקה של הבנקאי גזה קובאץ', "דודה יוז'ה", שתמכה בשלושה ילדי פלא בו זמנית: בארווין נירג'האזי (מקודם פריד), הפסנתרן ההונגרי-יהודי המחונן, ילד פלא גם הוא, בצ'לנית יודית בוקור מלבד אישטוואן פארטוש. לא רק שהיא הייתה להם פטרונית, אלא גם הכשירה ואימנה אותם באופן אינדיבידואלי באמצעות מכריה המוזיקאים, כמו כן העניקה לשלישייה הזדמנות להופיע בסלון שלה. לפארטוש וגם לנירג'האזי הייתה מערכת ערכים מוזיקלית מבוססת כבר בגיל צעיר מאוד. הם יכלו להתווכח מול עמדתם של מוזיקאים מבוגרים וותיקים מהם ושניהם חשבו בצורה מבוגרת הרבה יותר מגילם. פארטוש קרא כבר מגיל עשר את כתביהם של פילוסופים והתעניין בכל חידושי המדע.
הקריירה שלו מחוץ להונגריה החלה כבר בגיל צעיר. הוא הופיע בווינה, בברלין ובהזמנתו של ארתור ניקיש בלייפציג. בינואר 1918 הופיע בהצלחה רבה בסטוקהולם. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, עבר עם אמו להתגורר בהולנד. בסיס המעריצים המקומי שלו צמח במהירות. הוא הופיע בקונצרטחבאו ובהארלם. הוא סייר בצפון אירופה ממקום מגוריו באמסטרדם. בתחילת 1919, המלחין והמבקר וילם פייפר, חשש מתוכנית הקונצרטים העמוסה של הילד שעדיין היה בגיל ההתבגרות. בראשית שנות העשרים, האמן בן השש עשרה נפל קרבן למגפת השפעת הספרדית שהשתוללה אז בעולם.
מותו זעזע לא רק את הונגריה, אלא את כל יבשת אירופה. המון הספדים הופיעו בארץ מולדתו הונגריה ומחוצה לה. אמו מעולם לא התאוששה ממותו. בשנת 1923 נערך באקדמיה למוזיקה בבודפשט קונצרט לטובת הקמת קרן אישטוואן פארטוש. בשנת 1927, יוֹ (יוהנה מריה הנדריקה) דאמן (1891-1941), הגרפיקאית ההולנדית פרסמה כרך ברוטרדם עם איור בסגנון אר-נובו המאוחר לסיפור האלגורי של פארטוש בשם ''De heilige vlam. Het sprookje van Stefan Pártos'' (הלהבה הקדושה. סיפורו של אישטוואן פארטוש). ההקדמה נכתבה על ידי הפסיכולוג ההונגרי-יהודי גזה רווס, שעסק גם בארווין נירג'האזי. דאמן הכירה ושמעה את נגינתו של פארטוש מכיוון שתכננה עבורו אקס ליבריס בשנת 1919. נגינת הכינור של אישטוואן פארטוש תואר לרוב כ"פואטי". המורה שלו, אנטל מולנאר, האמין כי גילה בנגינתו של פארטוש מוטיבים של יהדות ספרד. על פי תיאורו, הילד תמיד הקפיד מאוד על מראהו, על בגדיו ועל הופעתו.
משה דרעי
משה בן אברהם דרעי היה רופא ומשורר עברי יהודי-קראי מפורסם בן המאה ה-12. נחשב לגדול המשוררים הקראים של כל הזמנים.
קורות חיים
משה בן אברהם דרעי נולד באלכסנדריה בתקופה הפאטמית המאוחרת למשפחה שמוצאה מדרעא שבמרוקו. מכתביו עולה שלא היה קראי מלידה, אלא הצטרף לזרם הקראי בנעוריו. הוא היה רופא במקצועו, ועבד חלק ניכר מחייו בקהיר. במהלך חייו ביקר לפחות פעם אחת בדמשק ועלה לרגל לירושלים, מסעות עליהן חיבר שירים.
למעלה מחמש מאות משיריו של דרעי השתמרו עד ימינו, רובם הגדול בעברית וחלקם בערבית יהודית. השירים השתמרו כחלק מדיוואן גדול ונספח שלו שהורכבו כנראה על ידי דרעי עצמו. השלמת הדיוואן מתוארכת באופן מקובל לשנת 1163. דרעי הכיר את יצירתם של משוררי ספרד בני זמנו, בהם יהודה הלוי, יהודה אלחריזי, שלמה אבן גבירול ואלעזר הבבלי, והיה מראשוני המשוררים העבריים במזרח המוסלמי אשר אימצו את סגנון השירה האנדלוסי. הוא יוצא דופן בקרב המשוררים הקראים בכך שכתב לצד שירה ליטורגית (פיוטים) גם שירת חול, כולל שירי אהבה, שבח ויין. בנוסף חיבר קינות, חידות, סאטירה, שירים דו-לשוניים (בעברית וערבית יהודית) וכן מיוחסת לו יצירה אחת מסוג מקאמה.
בקרב הקהילה הקראית השתמרה הערצה כלפיו גם לתוך העת המודרנית, ובשנת 1932 הוחלט לקרוא על שמו את בית הכנסת המרכזי והמפואר של הקהילה בשכונת אלעבאסיה בקהיר.
צ'אוהוזאורוס
צ'אוהוזאורוס (שם מדעי: Chaohusaurus; מילולית: "הלטאה של צ'אוהו") הוא סוג של זוחל ימי פרהיסטורי שהיה קרוב לאיכתיוזאורים דמויי-הדגים אך היה שייך לסדרת דיאפסידים שונה שהשתייכה לקבוצה דמויי איכתיוזאורים. מאובניו נמצאו ב-1972 ליד העיר צ'אוהו (Chaohu) שבמחוז אנחווי, סין.
זוחל ימי זה הגיע לאורך 50-200 סנטימטר ולמשקל 10-45 ק"ג והיה קטן בהרבה מהאיכתיוזאורים האמיתיים. במראהו הוא התאים פחות לחיים ימיים אך היה בעל זנב ארוך דמוי-דג, סנפירים דמויי-משוטים וגוף זרים והייתה לו לסת מוארכת מלאה בשיניים חרוטיות שהותאמו לציד דגים ורכיכות בים. למרות הדמיון לאיכתיוזאורים, גופו הזכיר מראה לטאי והוא היה חסר סנפיר גבי ובעל סנפירים קצרים יחסית שאולי התאימו לעלייה לפני המים. הוא דמה מאוד למיקסוזאורוס מאותה תקופה.
ייתכן שהיצור היה מאבותיהם של האיכתיוזאורים האמיתיים והיה בעל אורח חיים דמוי כלב ים מודרני שיכל לעלות ליבשה לנוח אך ניזון מטרף בים.
יוסף שפרינצק
יוסף שְׁפְּרִינְצַק (שפרינצאק; 8 בדצמבר 1885 – 28 בינואר 1959) היה פוליטיקאי, פעיל ציוני, חבר הכנסת מטעם מפא"י, ויושב ראש הכנסת הראשון. כיהן כנשיא המדינה בפועל, כמחליפו של חיים ויצמן בשנים 1951–1952.
ביוגרפיה
נולד במוסקבה שבאימפריה הרוסית, לדב בר שפרינצק ובלהה לבית וסרמן. לאחר גירוש יהודי מוסקבה ב-1891 עקרה משפחתו לקישינב, וממנה לוורשה.
השתתף, יחד עם יצחק גרינבוים, בארגון אגודת "התחייה" (1903), ולאחר מכן היה חבר הוועד המרכזי של ציוני ציון ברוסיה. בתקופה זו עבד בהוצאת הספרים "אחיאסף" וכתב בעיתונים עבריים ויידיים בוורשה. ב-1904 נבחר למזכיר האזורי של ההסתדרות הציונית בגרודנו. ב-1905 שב לקישינב, והיה ממקימי "צעירי ציון". החל ב-1908 שימש ציר בקונגרסים הציוניים. החל ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, אך הפסיק את לימודיו ועלה לארץ ישראל (בשנת 1910), כדי לכהן כמזכיר הפועל הצעיר. הוא נישא לחנה והתגורר עמה בנווה צדק.
במלחמת העולם הראשונה היה בין מארגני פעולות העזרה ליישוב היהודי. לאחר המלחמה עמד בראש מפלגת "הפועל הצעיר" והשתתף בעריכת ביטאונה. נמנה עם מייסדי הסתדרות העובדים, והיה אחד מראשיה. בשנת 1930 היה ממייסדי מפא"י (שנוצרה על ידי איחוד מפלגת אחדות העבודה עם מפלגת הפועל הצעיר) ומאז שימש כאחד ממנהיגיה. כיהן מטעם מפלגת הפועל הצעיר ואחר כך מטעם מפא"י כחבר ההנהלה הציונית בירושלים, כראש מחלקת העבודה שלה ואחר-כך ראש מחלקת העלייה.
היה חבר באספת הנבחרים ובוועד הלאומי. בשנים 1949–1945 כיהן כמזכיר הכללי של ההסתדרות. בשנים 1949–1959 היה יושב-ראש הוועד הפועל הציוני. שבועות אחדים לאחר קום המדינה נבחר ליו"ר מועצת המדינה הזמנית.
בעקבות מחלתו הקשה של הנשיא חיים ויצמן, כיהן יוסף שפרינצק כממלא מקום נשיא המדינה, החל מ-11 בדצמבר 1951. בעקבות מותו של חיים ויצמן ב-9 בנובמבר 1952, כיהן שפרינצק כנשיא המדינה בפועל, וזאת עד לכניסתו של יצחק בן-צבי לתפקיד הנשיא בדצמבר 1952.
על שמו שכונות, רחובות ובתי ספר ברחבי ישראל וכן בית הבראה שהוקם בסמוך לנצרת.
נקבר בחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים.
משפחתו
היה נשוי לחנה שפרינצק, בתו של יצחק ונטיק מתל אביב. בנו הבכור, יאיר שפרינצק היה חבר כנסת מטעם מולדת בכנסת ה־12. בנו השני, עמירם שפרינצק, היה איש הבריגדה היהודית ולאחר מכן קצין בצה"ל. בנו, טייס בחיל האוויר, נהרג במלחמת העצמאות, כאשר יצא, יחד עם (בנו של פרופ' אלעזר ליפא סוקניק) לבלום ספינה מצרית שהפגיזה את תל אביב, ומטוסם הופל בידי המצרים. בתו נעמי רענן הייתה חברת קיבוץ הזורע. פרופ' אהוד שפרינצק היה נכדו.
הרשאה מלכותית
הרשאה מלכותית (באנגלית: Royal Warrants of Appointment) הוא חותם הניתן מזה מאות שנים לחברות ויחידים המספקים סחורות או שירותים לחצר המלכות או לחברי משפחת המלוכה. ההרשאה המלכותית מאפשרת למספק השירות או הסחורה לפרסם את העובדה כי הוא נותן השירות לבית המלוכה, כך מקבל הספק תדמית של יוקרה ואיכות. בבריטניה, הרשאות ניתנות בהווה על ידי שניים מחברי משפחת המלוכה לחברות ולסוחרים המספקים סחורות ושירותים לאותם בני משפחה. מספר משפחות מלוכה נוספות בעולם מעניקות הרשאות דומות, כולל משפחות המלוכה בהולנד, בלגיה, תאילנד, דנמרק ושוודיה.
על אף הענקת הרשאה מלכותית, הסוחר ממשיך לספק את סחורתו, או שירותיו, בתמורה לתשלום. החותם המלכותי המעיד על ההרשאה מופיע לרוב על גבי עטיפת המוצר, ועל פרסומי החברה או נותן השירות, ונוסחו הוא "By Appointment to" בצירוף תוארו ושמו של הלקוח המלכותי. ההרשאה המלכותית הידועה המוקדמת ביותר ניתנה לחברת אורגים בשנת 1155 על ידי הנרי השני, מלך אנגליה.
מחזיקי הרשאות מלכותיות בבריטניה
הרשאות מלכותיות בבריטניה מוענקות בתחילת המאה ה-21 על ידי שניים מבני משפחת המלוכה: אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ונסיך ויילס. הרשאות מלכותיות שניתנו על ידי אליזבת, המלכה האם פקעו באופן אוטומטי בשנת 2007, חמש שנים לאחר מותה.
כ-800 חברות ויחידים, בהם מספר חברות שאינן בריטיות, מחזיקות ביותר מ-1100 הרשאות מלכותיות לבני משפחת המלוכה הבריטית. כדי לזכות בהרשאה מלכותית על היחיד, או החברה, לספק לבן משפחת המלוכה שירותים או סחורה במשך למעלה מחמש שנים בטרם תישקל הבקשה לקבלת ההרשאה. ההרשאות ניתנות על פי שיקול דעתו של הלורד צ'מברלין, העומד בראש ועדת ההרשאות לבעלי המלאכה המשרתים את משק הבית המלכותי. ההרשאות ניתנות לתקופה קצובה וברת חידוש, של חמש שנים, אולם ניתן לבטלן בכל עת. חלק ממחזיקי ההרשאות צברו ותק של למעלה מ-100 שנה. לא קיימת חובה כי מעניק ההרשאה ישתמש באופן אישי במוצר או בשירות שלו ניתנת ההרשאה. כך למשל, סיגריות של יצרן מסוים אשר להן הוענקה משך שנים הרשאה מלכותית נקנו לצורך שימושם של אורחי בית המלוכה. הרשאה זו בוטלה מטעמי מדיניות ציבורית.
נובאטק
נובאטק (בעבר: OAO FIK Novafininvest; ברוסית: ОАО НОВАТЭК) היא יצרנית הגז הטבעי השנייה בגודלה ברוסיה והחברה השביעית בגודלה בעולם הנסחרת באופן ציבורי בענף ייצור הגז הטבעי. משרדי נובאטק ממוקמים באזור האוטונומי ימאלו-ננץ במערב סיביר והיא מחזיקה משרד מכירות במוסקבה.
ישנה חברה אמריקאית בשם Novatek Inc, המייצרת יהלומים סינתטיים לתעשיית הנפט והגז וחברת Novatek Microelectronics Corp, המהווה ספקית של מעגלים אלקטרוניים משולבים, אך לחברות אלה אין קשר לנובאטק הרוסית.
פעילויות
בשנת 2006 החברה ייצרה בערך של גז טבעי. עד שנת 2010 צמח הייצור ל ובשנת 2011 ל-  בשנת 2010 סיפקה נובאטק 13% מהשוק המקומי והיוו 32% מייצור גז שאינו מגיע ישירות מגזפרום. סך כל העתודות מסתכם ב- תוך שימוש במתודולוגיה של נציבות ניירות ערך. לגבי מכירות יבשות בגז, נובאטק פועלת רק בשוק המקומי, המאופיין במחירים נמוכים. ה-EBITDA של נובאטק (רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות) והרווח הנקי בשנת 2011 היו 49% ו-32% בהתאמה.
שדה הגז העיקרי בבעלות נובאטק הוא שדה יורחרובסקויה. ב-27 במאי 2009, נובאטק רכשה נתח של 51% בשדה יאמל מחברת וולגה משאבים, השולטת בשדה הענק דרום-טאמבייסקויה. ב-2 ביולי 2010, נובאטק רכשה את טאמביינפטגז, המחזיקה ברישיון לשדה מלו-ימאלסקויה הארקטי, השוכן בחצי האי חצי ימאל ומחזיקה של גז טבעי ו-14.4 מיליון טונות של גז מעובה. נובאטק וגזפרום מתכננות להקים מפעל לגז טבעי נוזלי בימאלו-ננץ. סך הכל החברה תהיה בעלת 30% ממניות המיזם. יחד עם חברת Total SA מפתחת נובאטק את שדה טרמוקרסטובויה ביאמל.
בדצמבר 2010 רכשה נובאטק 51% ממניות Sibneftegaz מידי גזפרום בנק (Itere מחזיקה ב-49% מהמניות). סיבנפטגז מחזיקה ברישיונות למחקר וייצור באזור ימאל-ננץ, לרבות עבור שדה ברגובוי, שדה פיירוינוי, שדה זאפדנו-זפוליארנויה ואזור חאדירייאחינסקיי. Sibneftegaz מחזיקה בבעלות על זכויות לפתח שדות עיבוי נפט וגז עם משאב כולל של 395.53  bcm של גז טבעי ו 8.44   מיליון טונות של עיבוי גז.
בשנת 2011 הוענקו לנובאטק רישיונות לפיתוח שדה Geofizichenskoye, שדה Salmanovskoye (Utrenneye), שדה Severo-Obskoye ושדה Vostochno-Tambeiskoye.
נובאטק מפתחת את נמל סבטה, בפרויקט משותף עם ממשלת רוסיה. נמל זה יאפשר ייצוא גז דרך הים מחצי האי ימאל.
נובאטק דורגה כאחת מבין 13 החברות הטובות מבין 92 חברות נפט, גז וכרייה בנושא שמירה על הזכויות ילידיות באזור הארקטי.
בעלות
נובאטק היא חברה ציבורית עם מניות הנסחרות בבורסה בלונדון ובמוסקבה. בעלי המניות הגדולים של נובאטק הם ליאוניד מיכלסון, המנכ"ל, עם כ-28% מהמניות, קבוצת וולגה עם 23% מהמניות, טוטאל SA עם 16% וגזפרום עם 9.4%.
יעל נובי
יעל נובי (שם מדעי: Capra nubiana) הוא מין של יונק מהסוג יעל שבקבוצת היעלים. הוא קרוי על שם אזור נוביה, בסביבתו הוא מצוי. בעבר נחשב כתת-מין של יעל מצוי אך הופרד למין עצמאי ב-1825.
יעל זה מותאם לתנאי מדבר והוא חי בטבע באזורי סלעים תלולים במזרח התיכון, לרבות בישראל ובצפון אפריקה. הוא מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב ציד, תחרות על מים ומזון עם חיות מבויתות ופגיעה בבתי הגידול. בנוסף, כמה מהאוכלוסיות שלו מקוטעות אחת מהשנייה.
תכונות
אורך גוף הזכר 125 סנטימטרים, אורך הנקבה 100 סנטימטרים, אורך הזנב כעשרה סנטימטרים. משקל הזכר 45–60 קילוגרם, משקל הנקבה 23–40 קילוגרם. אורך הקרניים אצל הזכר הוא עד 130 סנטימטרים ואצל הנקבה עד 40 סנטימטרים. היעל ממליטה בדרך כלל ולד אחד או שניים. תוחלת חיים של יעל נובי היא בין 12 ל-17 שנים.
עיקר מזונו של היעל הוא צמחים. היעל חי בעדרים נפרדים של זכרים ונקבות, כאשר כל עדר מגיע עד לכ-20 פרטים. במקרה של סכנה, היעל שורק שריקת אזהרה לעדר. ליעל רגליים קצרות ושריריות המותאמות לטיפוס בהרים ובמצוקים, והם מסוגלים לדלג למרחק רב בין סלעים. כף הרגל של היעל בנויה מפרסה קשה ובמרכזה כרית רכה שנועדה לעזור ליעל לטפס במישורים תלולים במיוחד. לזכר קרניים ארוכות ומתעגלות לאחור שנועדו לבסס את מעמדו בעדר, ואילו קרני הנקבות קצרות וישרות והן נועדו לתקוף טורפים. בעונת הייחום, בסתיו, נפגשים עדרי שני המינים למטרת הזדווגות. בתקופת הייחום הזכר לובש פרווה חומה, גרבי פרווה כהים, שרירי הצוואר מתעבים והוא נאבק עם זכרים אחרים לצורך שיפור מעמדו בעדר באמצעות הצמדת בסיס הקרניים והדיפת היריב.
תפוצה
היעל הנובי נפוץ בעיקר במזרח התיכון ומעט גם בצפון ובמזרח אפריקה. ניתן למצוא אוכלוסיות שלו בעומאן, בירדן, בישראל, במצרים, בערב הסעודית, בתימן וייתכן שגם באריתראה.
בישראל שרדו עם קום המדינה מספר מצומצם של יעלים באזור מדבר יהודה. בעקבות מאמצי שימור, החלת משטר צבאי על שבטי הבדואים באופן שמנע ציד של היעלים וכן חיסול כמעט מוחלט של הטורפים הטבעיים באזור, החלה אוכלוסיית היעלים להשתקם והם התפשטו במדבר יהודה בנגב וגם בהרי אילת. בעקבות מלחמת ששת הימים התפשטה אוכלוסיית היעלים צפונה גם לחלקו הצפוני של מדבר יהודה (חלק שהיה נתון עד המלחמה בשלטון ירדן).
בשנים אלה הציגו היעלים ריבוי טבעי מוגבר – ממוצע של 2 לידות לנקבה בשנה. במקומות בהם הגיעה האוכלוסייה למיצוי כושר הנשיאה הטבעי (אזור נחל ערוגות ונחל דוד), נבלם הגידול הטבעי המואץ ורמתו ירדה. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נאמדה אוכלוסיית היעלים בדרום בכ-1,200 פרטים. ההצלחה בשיקום אוכלוסיית היעלים הביאה את רשות הטבע והגנים (אז: רשות שמורות הטבע) להציב את היעל כסמלה.
עקב הכנסת נשק חם ליהודה ושומרון במספרים גדולים חוסלה כמעט לחלוטין אוכלוסיית היעלים שם וכן החלה להסתמן, לראשונה מאז קום המדינה, ירידה במספר היעלים באזורי הספר של מדבר יהודה. הציד הנמשך, מעמיד בסימן שאלה את סיכויי הישרדות המין ביהודה ושומרון. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הועברו זכר ושתי נקבות לרמת הגולן. בסוף שנות ה-90 נאמדה אוכלוסיית היעלים בגולן בכ-70–80 פרטים המאכלסים את קניוני הגולן המרכזי (שמורות גמלא ויהודיה).
חלק מהסכנות ליעלים נובעות מהתרגלותם לסביבת האדם. הם נכנסים ליישובים ולבסיסי צבא וניזוקים מאכילת צמחייה מקומית, מסתבכים בחוטי תיל, וכלבים תוקפים אותם והורגים גדיים. גם מטיילים מושכים יעלים לשרידי מזון או לשאריות ארוזות בשקיות פלסטיק וכל אלה גורמים למותם. בקיבתם של יעלים רבים נמצאו שקיות ניילון, מגבונים, חומרי פלסטיק וקופסאות שימורים שגרמו לכך שלא יכלו לאכול עוד. בכל שנה נדרסים כמה יעלים ואחרים נדבקים בתולעת Coenurus cerebralis שמקורה בצואת כלבים וגורמת למותם.
בנוסף, שנים שחונות, שבהן כמעט לא יורד גשם, הן איום ממשי על מקורות מחייתם המצומצמים ממילא של יעלי הארץ. גם פגיעה בבתי הגידול שלהם כמו זיהום תעשייתי במדבר מזיקה להם.
לאחר חתימת הסכם השלום עם ממלכת ירדן הועברה לממלכה קבוצת יעלים ושוכנה באזור נחל ארנון (בחופו המזרחי של ים המלח). אוכלוסיות יעלים מצומצמות אותרו בדרום סיני בשנות ה-70 ולאחר מלחמת יום הכיפורים נתגלתה אוכלוסייה שרידית אף באזור ג'בל עתקה באזור שממערב לתעלת סואץ. לא ברור מה מצב היעלים בשאר מדינות המזרח התיכון. בהיעדר רמה סבירה של שמירת טבע, ועם הגידול באוכלוסייה ובפרט בעושרה ובאמצעים העומדים לרשותה (ברכב ובנשק), נראה כי עתיד היעלים במדינות האלה עגום.
לפי הערכות לשנת 2021, יש בעולם כ-2,500 פרטים, מתוכם כ-1,000 חיים בישראל וכמחציתם (500 יעלים) חיים במדבר יהודה.
אזכורים בתנ"ך
היעלים מוזכרים בתנ"ך מספר פעמים: סביר להניח שהאזכורים בתנ"ך נגעו ליעלים נוביים שכן הם אלו שהיו נפוצים בארץ.
זיהוי ה'אקו' שבמקרא עם היעל
זהר עמר וגיא בוכניק מאוניברסיטת בר-אילן, במאמר משותף עם גיא בר-עוז מאוניברסיטת חיפה מציינים כי כל הזיהויים מצביעים על העובדה שה'אקו' המקראי (דברים יד ה) הוא מין עז בר, וקרוב לוודאי שמדובר ביעל. הממצא הארכאזואולוגי של מין זה מתקופת המקרא מועט, שכן תחום תפוצתו מוגבל למצוקים באזורי המדבר (תהילים קד יח), תחום מצומצם יחסית ומרוחק מפעילות בני אדם. המקרא אף רומז לחוסר היכרות מספקת של אורחותיו: 'הידעת עת לדת יעלי סלע' (איוב לט א).
קטטוניה
היסטוריה
מושג הקטטוניה הוגדר לראשונה על ידי קרל קהלבאום ב-1868 (בהרצאה שנשא באינסברוק) ו-1874 (בספרו "קטטוניה או שגעון הכיווץ"), שהבין תופעה זו כמחלה העומדת בזכות עצמה. אמיל קרפלין קישר בין הקטטוניה בעיקר לסכיזופרניה וטען שקטטוניה היא לרוב צורה של סכיזופרניה. טענה זו אושרה בידי אויגן בלוילר. כיום ידוע שקטטוניה היא תופעה שאינה ייחודית לסכיזופרניה והיא קיימת בהפרעות פסיכיאטריות שונות וכן במגוון של מצבים פתופיזיולוגיים כפי שתואר לעיל.
קטטוניה על רקע הפרעה נפשית
ה DSM 5 אינו מתייחס לקטטוניה כאל הפרעה העומדת בזכות עצמה, אלא כתסמונת הנלווית למספר הפרעות פסיכיאטריות קשות, כמתואר לעיל. מצב קטטוני יוגדר בהתקיים לפחות שלושה מהתסמינים הבאים:
מצבים קטטוניים מאובחנים במרבית המקרים בתוך כותלי בית החולים הפסיכיאטרי. במרבית המקרים החולים הקטטוניים סובלים מהפרעת מצב רוח (דיכאון חד או דו־קוטבי). קבוצה משמעותית נוספת היא של חולי סכיזופרניה, שכ 35% מהם עלולים לפתח תסמיני קטטוניה מלאים או חלקיים. כיוון שקטטוניה יכולה להתרחש גם על רקע של מגוון מחלות אורגניות ומצבים רפואיים, כל אבחנה של קטטוניה חייבת לשלול קיומם של מצבים אלה. קטטוניה היא מצב שיכול להתרחש בכל הגילאים, לרבות ילדים ומתבגרים.
=== קטטוניה על רקע של מצב רפואי אחר === בקטטוניה על רקע של מצב רפואי אחר ("אורגני") התמונה הקלינית תכלול שלושה או יותר מהסימפטומים שתוארו לעיל (סעיפים 1–12). בנוסף לכך:
קטטוניה הנגרמת על רקע של מצב גופני אחר יכולה להתרחש על רקע גמילה מתרופות שונות, גמילה מחומרים פסיכואקטיביים (אלכוהול למשל), וכן מצבים מטבוליים כמו תסמונת הסרוטונין, ועוד. מהלך של קטטוניה יכול להיות חד פעמי, הוא יכול להיות מחזורי (Periodic Catatonia) כלומר כפוף למחזוריות מסוימת, תיתכן גם קטטוניה בהתקפים שקשה לזהות בה חוקיות מסוימת. בחלק מהמקרים התמונה הכוללת תראה סוערת ודרמטית מאוד (בדומה למה שרואים אצל אדם במאניה). ובחלק מהמקרים התמונה תהיה של אדם שכמעט אינו מגיב לסביבה בשום צורה. קטטוניה אינה מצב שהחולה יכול להפסיק ביוזמתו, לכן היא עלולה להיות מצב חירום רפואי.
הטיפול
מטפלים במצב הרפואי או בהפרעה הנפשית שברקע הקטטוניה. במקביל לטיפול זה, ניתן לטפל בקטטוניה עצמה באמצעות תרופות אנטי פסיכוטיות, ביחד עם נזעי חשמל. בשנים האחרונות הצטבר ניסיון מוצלח בטיפול במצבי קטטוניה בעזרת נזעי חשמל (ECT). מצבי קטטוניה עלולים להחשב כמצבי חירום בפסיכיאטריה, בעיקר מפני שבמהלך מצב קטטוני החולה אינו דואג לעצמו ועלול להמצא בסכנה (למשל סכנת התייבשות עקב אי שתיית נוזלים). כמו כן החולה הנמצא במצב של סטופור (ערפול חושים) כמעט שלא יגיב לסביבה גם אם יימצא במצוקה.
הערות שוליים
Catatonia
ועידת וידאו
ועידת וידאו (חוזי) (באנגלית: Video Conference) היא ועידה הנערכת באמצעות שימוש בוידאו במעגל סגור ואמצעי תקשורת שמע כתחליף למפגש פנים אל פנים. המשתתפים בוועידה רואים זה את זה באמצעות תשדורת וידאו. ועידת וידאו יכולה לשמש כסוג של שיתוף פעולה מרוחק.
היסטוריה
הטכנולוגיה שאפשרה לקיים ועידת וידאו אנלוגיות הייתה זמינה מאז המצאת הטלוויזיה. מערכות כאלה השתמשו במערכת כפולה של טלוויזיה במעגל סגור, כך שבכל צד ישנה מצלמה ומסך. במהלך הטיסות המאוישות לחלל נעשה שימוש בטכנולוגיה זו, כאשר האסטרונאוטים ומרכז הבקרה יכלו לראות אלו את אלו, תוך שימוש בשני ערוצי רדיו, אחד לכל כיוון שידור. ועידות וידאו הפכו לחלק שגרתי משידורי טלוויזיה מסחריים, כאשר הכתבים משוחחים עם הקריין באולפן. טכניקה זו הפכה לקלה ופשוטה יותר עם עליית שכיחותם של משדרים לווייניים.
במהלך שנות השבים הציעה חברת AT&T לצרכנים בארצות הברית שירות בשם PicturePhone שאיכות התמונה בו הייתה מעט טובה יותר אך מחירו הגבוה מנע שימוש נרחב בו. איכות התמונה הייתה עדיין נמוכה, והתמונה עודכנה לכל היותר 10 פעמים בשנייה.
עם מוצרי ועידות הווידאו הבולטים כיום נמנים סקייפ, Google Hangouts, FaceTime ו-Zoom.
נזקים אפשריים
נראה שוועידות וידאו מעייפות, לכאורה מעבר לצפוי. אחד ההסברים האפשריים לכך עשוי להיות כתוצאה מאימוץ העיניים, בהיעדר קשר עין אמיתי ובחסך בתקשורת בלתי מילולית במהלך הפגישה. הסברים נוספים עוסקים במתח גבוה כתוצאה מהתיעוד הקבוע של המשתתפים על ידי המצלמה או כתוצאה מחרדה אינסטינקטיבית שהמוח שלנו מייצר למראה פנים גדולות מהרגיל באינטראקציה.
בנוסף, נוצר ניכור כתוצאה מעיכוב בתגובת האחר, יחסית לפגישה אמיתית. נמצא כי עיכוב מעבר ל-1.2 שניות יוצר תחושת אי נוחות.
Bring Me to Life
Bring Me to Life (בעברית: החזר אותי לחיים) הוא הסינגל הראשון מאלבום הבכורה של להקת המטאל האמריקאית אוונסנס, Fallen. הסינגל יצא ב-22 באפריל 2003. תחילה תוכנן השיר Going Under להיות הסינגל הראשון של הלהקה, אולם לאחר שיצא אלבום פסקול הסרט דרדוויל, בו נכלל השיר "Bring Me to Life", הוחלט להוציאו בתור הסינגל הראשון, ולדחות את מועד יציאת "Going Under".
השיר נכתב על ידי איימי לי, בן מודי ודייוויד הודג'ס בהשראת אירוע שקרה ללי בעת שהייתה במסעדה. Bring Me to Life נחשב לסינגל המצליח ביותר של הלהקה לאחר שהגיע לטופ 10 במצעדי המוזיקה ביותר מ-15 מדינות ברחבי העולם, וכן זכה בפרס "הופעת ההארד רוק הטובה ביותר" בטקס פרסמי גראמי ה-46 בשנת 2004.
רקע
סולנית הלהקה איימי לי, הצהירה שלשיר ישנן מספר משמעויות. בריאיון ל-VH1 סיפרה לי שהשיר מדבר על הרחבת האופקים. היא ציינה שהוא נכתב על התעוררות לכל הדברים שהוחמצו במשך זמן רב. כמו כן, היא הוסיפה שיום אחד ניגש אליה אדם שאמר לה משהו שגרם ללב שלה לפעום מהר, ושאז היא בעצם הבינה שהיא הייתה חסרת תחושה, ושהיא חיה את חייה ללא הנאה. בריאיון אחר שהעניקה במהלך סיבוב הופעות, סיפרה לי שהיא הייתה במערכת יחסים בה היא סבלה, ולא הייתה מאושרת כלל. היא שוחחה במסעדה עם ידיד של הלהקה, ומהמעט שהם דיברו היא הרגישה שהוא יודע בדיוק איך היא חושבת, ושהיא לא באמת מאושרת.
במהלך ריאיון אחר, ציינה לי שהשיר נכתב על אותו חבר, ג'וש הארצלר, לו היא נישאה במאי 2007.
רשימת השירים
לשיר הוקלטו, וכן יצאו מספר גרסאות נוספות לפני יציאתו של האלבום Fallen. הגרסאות השונות כוללות לחן שונה, ובחלקן ללא ליוויו של פול מק'קוי כזמר אורח בשיר. גרסה אקוסטית של השיר הוקלטה ויצאה ב-DVD של Bring Me to Life. בנוסף, יצאה גרסת רמיקס, גרסה בהופעה חיה אותה ניתן לראות ב-DVD של הלהקה Anywhere but Home כאשר היא מכילה קולות סולו ונגינת פסנתר לפני תחילת השיר, בעוד ג'ון לקומפט ביצע את החלק של מק'קוי בשיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בינואר 2003 ברומניה, והוא בוים על ידי פיליפ סטוצל. הקליפ צבר פופולריות רבה והוא שודר בערוצים רבים.
הקליפ מתחיל כשרואים את לי ישנה בחדר שלה שנמצא בבניין גבוה. את שאר חברי הלהקה רואים כשהם מנגנים בקומה גבוהה יותר בבניין. בתחילת הפזמון ניתן לראות את פול מק'קוי בחדר אחר בזמן שלי מתעוררת והולכת לכיוון החלון. לי יוצאת מהחלון ומתחילה לטפס על הבניין עד שהיא מגיעה לחדר בו נמצאים שאר חברי הלהקה. מק'קוי מבחין בלי שמטפסת על הבניין, ופותח את החלון - דבר הגורם לה למעוד. הוא מנסה לעזור לה ללא הצלחה והיא נופלת מהבניין. לאחר מכן רואים את לי שוב במיטה, והכל מתברר כחלום.
בקליפ איימי לי ממחישה את השיר, בו היא מחפשת מישהו ש"יעיר אותה ויציל אותה" (Wake me up-inside and save me).
מיקומי שיא
Bring Me to Life הצליח להגיע לטופ 10 ביותר מ-15 מדינות, וכן לטופ 20 במדינות רבות, ובשל כך זכתה הלהקה להצלחה מיידית. הסינגל הגיע למעמד זהב בגרמניה, ולמעמד פלטינה בשנת 2003, עם מכירות של למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית לבדה. השיר הגיע למקום ה-73 במצעד "שיר הרוק הטוב ביותר לשנות ה-2000" של הבילבורד, וכן זה השיר היחיד במצעד שמבוצע על ידי סולנית בלהקה.
מבצע פליפר
מבצע פֿליפֶּר (Operation Flipper; ידוע גם כ-Rommel Raid) (10 בנובמבר - 21 בנובמבר 1941) היה מבצע פשיטה של הקומנדו הבריטי במלחמת העולם השנייה על מפקדתו של פילדמרשל ארווין רומל, מפקד קורפוס אפריקה של כוחות הציר בצפון אפריקה. המבצע לא השיג את יעדו העיקרי.
מועד הפשיטה נקבע ללילה שבין 17 ל-18 בנובמבר 1941, ערב המִתקפה הבריטית הגדולה – מבצע צלבן (Operation Crusader). הפשיטה נועדה לשבש את יכולות הפיקוד והשליטה של האויב. הכוח שביצע את הפשיטה כלל בעיקרו לוחמים של קומנדו 11 ("הסקוטי") בפיקוד לויטננט קולונל רוברט לייקוק ולויטננט קולונל ג'פרי קִיז. שני המפקדים ורוב הלוחמים היו ותיקי הקרב על כרתים והקרבות על נהר הליטני במערכה בלבנון בקיץ 1941.
"מבצע פליפר" נחל כישלון. רומל כלל לא פעל מן המפקדה ששימשה יעד לפשיטה. ג'פרי קִיז, מפקד הכוח התוקף, נהרג בהיתקלות הראשונה. נפילתו החישה את קריסת המבצע. רוב הלוחמים נפלו בשבי, פרט לשניים שנספו ולשלושה שהצליחו להימלט ולחבור לכוחות בעלות הברית.
התכנון
המבצע תוכנן במפקדת הארמייה השמינית החל בחודש אוקטובר 1941 ויעדיו המוצהרים היו מפקדות ומתקני קשר של האיטלקים והגרמנים באזור קירֶנֶה, כ-400 ק"מ בעומק שטח האויב. בתוכניות לא נזכר פילדמרשל ארווין רומל במפורש, אולם היה ברור שהריגתו או לכידתו היו לב הפעולה. הרוח החיה בייזום המבצע היה מייג'ור ג'פרי קיז, בנו הבכור של אדמירל הצי רוג'ר קיז. ג'פרי קיז השתתף בתכנון הפעולות מראשיתן, הוביל את כוח הפשיטה והסתער בראש חוליית התקיפה. היעד המרכזי – המפקדה הגרמנית בסידי ראפע שבשולי העיר בֵּידָה ליטוֹריָה שבקירנאיקה – נבחר על סמך דיווחיו של סרן ג'והן (ג'וֹק) האסלדֶן (Haselden), איש קבוצת המדבר ארוכת הטווח (LRDG), שחדר לאזור קודם לכן לאיסוף מודיעין. הכוח התאמן לקראת המבצע באלעמריה שבקרבת אלכסנדריה במהלך החודשים אוקטובר ונובמבר.
מהלך המבצע
הכוח, שמנה בראשיתו 59 איש, יצא מאלכסנדריה ב-10 בנובמבר בשתי צוללות – "טוֹרבּיי", בה רוכזו האנשים בפיקוד קִיז, ו"טאליסמן" (Talisman) שנשאה את אנשי לייקוק. הנחיתה מן הים בוצעה בסירות גומי מתקפלות של יחידת SBS ("שרות הסירות המיוחד") בלילה שבין 14 ל-15 בנובמבר בחוף ח'שׁם אלכּלבּ. האסלדן הנחה את הנחיתה באיתות מן החוף.
באזור התחוללה סערה יוצאת דופן. הים געש והפריקה נמשכה מעבר למתוכנן. הפַּלגה של לייקוק התקשתה בנחיתה. הסירות התהפכו, ורוב הלוחמים חזרו בשחייה לצוללת. רק שבעה הצליחו להגיע עמו אל החוף. מתוך כלל הכוח שבשתי הצוללות הגיעו לפעולה 34 לוחמים. חלקם, בפיקוד לייקוק, נשארו בנקודת המפגש בחוף לאבטחה וגם בציפייה לנחיתת לוחמים נוספים.
קִיז הוביל את הכוח הפושט לפעולה תוך צמצום יעדי התקיפה ומספר החוליות ותוך מחסור בציוד חיוני בתחמושת ובמזון. צוותי הכוח הפושט הופחתו לשניים בלבד. אחד, בן 17 לוחמים נועד לפשיטה על המפקדה של רומל בבידה ליטוריה, והשני, בן 7 לוחמים, בפיקוד לוטננט רוֹי קוּק – לחבלה במתקן תקשורת בצומת קירנה. האסלדון ואנשיו היו אמורים לנתק את קווי הטלפון והטלגרף בגיזרה שממערב ליעד.
אחרי התארגנות קצרה החל הכוח בפיקודו של קיז לעשות את דרכו במעלה המדרונות של ג'בּל אלאַח'דר לעבר היעד המרכזי, שהיה במרחק כ-30 ק"מ מן החוף וברום כ-550 מ'. ההליכה הייתה בחשכת הלילה ובגשם זלעפות. בשעות האור הסתתרו הלוחמים במערות ובחורבות נטושות. בשלב מסוים סירב מורה-הדרך המקומי להמשיך להנחות את הלוחמים בדרכם, והניווט נעשה בעזרת מפה איטלקית, מצפן וכוכבים שהתגלו מבעד לקרעי העננים. כל אלה גרמו להאטה ניכרת של ההתקדמות. למזלם נתקלו הלוחמים בסֶנוּסִים שסייעו להם במציאת דרכם.
הפשיטה על בניין המפקדה הגרמנית החלה בלילה השלישי, בין 17 ל-18 בנובמבר, קרוב לחצות. הכוח בפיקוד קיז התחלק לשלוש חוליות: אחת לתקיפה והשתיים הנותרות – לאבטחה ולחיפוי. הלוחמים חדרו ללא קושי למתחם המפקדה. על פי הגרסה הרשמית, קיז פרץ ראשון לתוך הבניין, נכנס לאחד החדרים שבהם שהו גרמנים, השליך רימון יד, אך נהרג תוך התכתשות עם השומר הגרמני. במהלך חילופי האש הקצרים נורה סגנו, קפטן רוֹבּין קמפּבּל, ברגלו ובכתפו, ובלית ברירה העביר את הפיקוד לסרג'נט ג'ק טֶרִי. המקום התעורר לחיים. יתרון ההפתעה פג. טֶרִי אסף את הלוחמים והורה על נסיגה. קמפבל הושאר מאחור, שכן לא ניתן להוליכו על רגלו המרוסקת. הלוחמים, חוץ מאנשי צוותו של קוּק, הצליחו להגיע לאזור המפגש בחוף, אך מזג-האוויר הסוער מנע חילוץ דרך הים. כשהגלים שככו, כבר היה מאוחר מדי: האויב כיתר את הפושטים. לייקוק הורה על הימלטות, איש לנפשו. הצוללת "טוֹרבּיי" שהתה כל העת בסביבת החוף בציפייה לחילוץ הלוחמים והחלה את השיט בחזרה לבסיסהּ, בלעדיהם, רק בצהרי יום 21 בנובמבר.
אחרית דבר
רוב הלוחמים נתפסו, חלקם כשהם פצועים, בידי כוחות השיטור האיטלקיים – הקרביניירי. שלושה בלבד, ובהם רוברט לייקוק, הצליחו לחבור לכוחות בעלות הברית אחרי שבועות ארוכים של נדידה במדבר. האסלדון וצוותו השלימו את משימתם וחברו ליחידתם בנווה המדבר סיווה ללא פגע. מלבד קיז נספה במבצע לוחם שטבע בעת הנחיתה מן הצוללות.
המבצע היה מועד לכישלון בעיקר בגלל מודיעין לקוי ואף מוטעה. תכליתו לא הושגה. יעד הפשיטה לא שימש כמפקדתו של רומל, אלא כמפקדה עורפית שעסקה בלוגיסטיקה. רומל לא היה אמור להימצא במקום. שבועות אחדים לפני כן העביר את מפקדתו לטוברוק, סמוך לחזית. יתר על כן, רומל אף לא שהה בצפון אפריקה במועד הפשיטה. פרטי המבצע מובהרים במחקרים מאוחרים, שבהם נערכו ניתוחים פרטניים של מהלכיו לאור מסמכים ועדויות, כולל אלה של האויב. מתוכם עולה, בין היתר, שמסכת הפעולות אינה תואמת לגמרי את הגרסה הרשמית. הביקורת על המבצע, כחוכמה שלאחר מעשה, מדברת על גודש משימות, ציוד בלתי מספיק, תיאום גרוע ושימת לב מועטת לחילוץ.
למרות כישלונו בהשגת מטרתו נחרת מבצע פליפר בתודעה כמופת לתעוזה. הוא רומם את הרוחות והמריץ את הפעולות מעבר לקווי האויב, שבהן נודעו הבריטים לתהילה.
ג'פרי קִיז נקבר על ידי הגרמנים, בפקודת רומל, בטקס צבאי מלא בחצר הכנסייה הקתולית בעיר בידה ליטוריה, בצד חלליהם. על חלקו בפשיטה עוטר קיז בצלב ויקטוריה והועלה לדרגת לויטננט קולונל. אחרי מפלת הגרמנים בצפון אפריקה הועברו עצמותיו לבית העלמין הצבאי הבריטי בבנגאזי ונקברו תחת מצבה צבאית בריטית תקנית.
ניסיון נוסף לחטוף את רומל נעשה ב-18 ביולי 1944 בצרפת על ידי חוליית קומנדו של SAS . הלוחמים שכבר הוצנחו בשטח נאלצו לזנוח את התוכנית משהוברר כי רומל נעדר ממפקדתו אחרי שנפצע בהתקפה אווירית ימים ספורים לפני כן.
המתורגמן הארצישראלי
קורפורל אבישלום דרורי, יליד תל אביב (1915) ותושב פרדס חנה, השתתף במבצע פליפר כמתורגמן. דרורי למד בעברו באוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון ואף היה חניך בית-הספר לטיסה אלמאזה בקהיר, שלט באנגלית ובערבית וידע מעט גרמנית ואיטלקית. כאחד ממתנדבי ארץ-ישראל גויס דרורי ליחידת הקומנדו 51. במערכה על הליטני בקיץ 1941 השתתף ביחד עם לוחמי קומנדו 11 בניתוק כבלי הטלפון בגיזרת ביירות-צור. בתחילת נובמבר 1941 צורף לכוח הפשיטה של מבצע פליפר בפיקוד לייקוק וקיז והתאמן עם אנשיהם. בדרך מן הנחיתה בחוף ועד ההגעה ליעד צעד עם קיז בראש הכוח כשהוא מקשֵר בין מפקדו לבין מורי-הדרך המקומיים. בפשיטה גופה פעל כאחד מששת לוחמי חוליית התקיפה. לאחר הנסיגה נלכד בידי כוח שיטור איטלקי. עד חודש יוני 1942 נחשב לנעדר. בעקבות פלישת בעלות הברית לאיטליה והסכם שביתת הנשק הועבר מן השבי האיטלקי לשבי הגרמנים. דרורי שוחרר אחרי כשלוש וחצי שנים, כאשר הצבא האדום הגיע ב-23 אפריל 1945 למחנה בברנדנבורג שבו הוחזק. הוא שב למשפחתו בארץ-ישראל ביולי 1945. בשובו מסר דו"ח על חלקו בפשיטה.
לקריאה נוספת
הידיעות בדבר המבצע פורסמו בעיתונות זמן לא רב אחרי היוודע גורלו. תיאוריו הופיעו מאז בכתבות רבות ואף ביצירות בדיוניות. אחותו של ג'פרי קיז, אליזבת, חיברה ב-1956 ספר על אחיה ובו מסמכים ותצלומים הנוגעים למבצע. מחקרים מפורטים על אודות תכנונה, אנשיה ומהלכיה של הפשיטה נעשו בעיקרם מתחילת שנות האלפיים.
עקרון העונג
עקרון העונג (או עקרון ההנאה) הוא עקרון שפיתח זיגמונד פרויד בפסיכואנליזה שלו. את המונח "עקרון העונג" (גרמנית: Lustprinzip) לא טבע פרויד, אלא לפניו גוסטב פכנר. לטענת פרויד, העיקרון מניע את האדם להגיע להנאה מקסימלית ולכאב מינימלי. לפעולה לפי עקרון העונג אחראי האיד, שהוא חלק מהלא-מודע שבנפש. ההנאה שמדבר עליה פרויד היא הנאה ביולוגית-גופנית, ובעיקר הוא הדגיש את ההנאה המינית.
על פי התאוריה הפרוידיאנית, תינוקות פועלים על פי עקרון העונג בלבד (לא מסוגלים לדחות סיפוקים, מעוניינים בסיפוקם במהלך השלב האוראלי של התפתחותם). במהלך החיים, מתפתח מ"עקרון העונג" גם עקרון המציאות, שבו אדם אמנם מחפש סיפוקים ונמנע מכאב, אך מוכן לדחות סיפוקים במידת הצורך. ההתנגשות בין הרצון לסיפוק והצורך לדחות סיפוקים הוא שורש הקונפליקט שבין האדם לחברה.
במספר מחקרים דווח, כי הסובלים מבעיות במוח, למשל מתסמונת קורסקוף, מאבדים את "עקרון המציאות" וחוזרים להתנהגות המונעת מדחפים לא-מודעים.
בהמות (להקה)
בהמות (Behemoth) היא להקת בלאקנד דת' מטאל מפולין.
הלהקה נוסדה ב-1991 בידי הסולן נרגל (שם אמיתי: אדם דרסקי), שהיה החבר הקבוע היחיד בלהקה. האלבומים הראשונים של בהמות היו מבוססים על טהרת הבלאק מטאל, וניגנו בסגנון שלא היה שונה בהרבה מהלהקות האחרות של הז'אנר. מאז האלבום Pandemonic Incantations (יצא ב-1998) הלהקה התחילה לשלב אלמנטים רבים של מוזיקת הדת' מטאל, ובכך הפכו ללהקת בלאקנד דת' מטאל.
בהמות ידועים כלהקה באיכות הקלטה גבוהה. מאז המעבר שלהם מז'אנר הבלאק המסורתי הם זכו לפרסום רב וכיום הם נחשבים לאחת הלהקות המובילות בעולם המטאל בכלל ובעולם הבלאק והדת' בפרט.
נכון להיום הלהקה הופיעה חמש פעמים בישראל. ההופעה הרביעית של הלהקה בישראל התקיימה ב-2014, על רקע מספר ביטולים של הופעות של להקות וזמרים שונים בשל המתיחות הביטחונית. באותו זמן הוציאה הלהקה הודעה למעריציה הישראליים בערוץ היוטיוב שלה לפיה אין בכוונתה לבטל את ההופעה.
גאומטריה היפרבולית
גאומטריה היפרבולית היא גאומטריה לא אוקלידית שבה האקסיומה החמישית של אוקלידס, אקסיומת המקבילים, מוחלפת באקסיומה הבאה:
במהלך השנים שאחרי פרסום הספר "יסודות" של אוקלידס (שלימים היווה את הבסיס לגאומטריה שנקראת על שמו: "גאומטריה אוקלידית"), הייתה מקובלת התחושה שאקסיומת המקבילים (הקובעת שדרך נקודה שמחוץ לישר עובר קו מקביל אחד ויחיד) אינה 'טבעית' ומובנת מאליה כמו יתר האקסיומות של הגאומטריה. תחושה זו הביאה לניסיונות חוזרים ונשנים להוכיח את האקסיומה החמישית כמשפט גאומטרי. כל הניסיונות מסוג זה כשלו, עד שבמאה ה-19, המתמטיקאים גאוס, בויאי ולובצ'בסקי הגיעו במקביל (כל אחד בנפרד) למסקנה שהאקסיומה החמישית אינה נובעת מן האקסיומות האחרות. הם הגיעו להבנה, שניתן להחליף את האקסיומה המקובלת בזו המצוינת לעיל, ולקבל מבנה גאומטרי עשיר ומעניין, גם אם שונה מהגאומטריה האוקלידית המוכרת. אחד ההבדלים הבולטים הוא שבגאומטריה היפרבולית, סכום הזוויות במשולש קטן מ-180 מעלות.
גאומטריה היפרבולית מישורית היא גם הגאומטריה שמתקיימת על פני משטחים "אוכפיים" בכל מקום או משטחים פסאודוספיריים, דהיינו משטחים עם עקמומיות גאוס שלילית קבועה.
ישרים
לישרים יחידים בגאומטריה היפרבולית יש בדיוק אותן תכונות כמו קווים ישרים בגאומטריה אוקלידית. לדוגמה, שתי נקודות מגדירות ישר היפרבולי יחיד, וניתן להמשיך את הישרים (לשני הכיוונים) במידה אינסופית.
לזוג ישרים נחתכים יש בדיוק אותן תכונות כמו לזוג ישרים נחתכים בגאומטריה אוקלידית. למשל, שני ישרים לעולם לא נחתכים ביותר מנקודה אחת, הזוויות הקודקודיות שנוצרות בנקודת החיתוך שוות, וכמו כן זוויות צמודות הן משלימות ל-180 מעלות.
כאשר מוסיפים ישר שלישי אז התכונות של ישרים היפרבוליים נחתכים הופכות שונות מאלו של ישרים נחתכים בגאומטריה אוקלידית. לדוגמה, בהינתן 2 ישרים נחתכים ישנם אינסוף ישרים היפרבוליים שאינם חותכים את אף אחד מצמד הישרים הנתונים.
כל התכונות הללו אינן תלויות במודל של המישור ההיפרבולי בו משתמשים, אף על פי שהישרים עשויים להיראות שונים ביותר במודלים שונים.
ישרים לא נחתכים/מקבילים
לישרים לא נחתכים בגאומטריה היפרבולית יש תכונות ששונות מאלו של ישרים לא נחתכים בגאומטריה אוקלידית:
את הישרים הלא-נחתכים הללו נהוג לחלק לשתי קבוצות:
ישנם מחברים שמשתמשים במונח ישרים "מקבילים" כדי להתייחס ל"מקבילים גבוליים" ובמונח ישרים "בלתי נחתכים" כדי להתייחס לקווים "אולטרה-מקבילים".
המקבילים הגבוליים הללו יוצרים זווית θ עם PB; זווית זו תלויה רק בעקמומיות גאוס של המישור ההיפרבולי בו עוסקים ובמרחק PB והיא נקראת זווית ההקבלה.
בעבור קווים אולטרה-מקבילים, משפט הקווים האולטרה-מקבילים קובע כי ישנו ישר יחיד במישור ההיפרבולי שניצב לצמד ישרים אולטרה-מקבילים.
משולשים
בשונה ממשולשים אוקלידיים, בהם הזוויות תמיד נסכמות ל-π רדיאנים (180 מעלות), בגאומטריה היפרבולית סכום הזוויות של משולש היפרבולי תמיד קטן מ-π רדיאנים. את ההבדל מכנים מגרעת זוויתית.
השטח של משולש היפרבולי ניתן על ידי מכפלת המגרעת הזוויתית שלו (ברדיאנים) ב-R2 (כאן R הוא רדיוס העקמומיות המתאים למישור ההיפרבולי הנידון). כתוצאה ישירה, לכל המשולשים ההיפרבוליים יש שטח שקטן או שווה ל-R2π. השטח של משולש אידיאלי (משולש שכל צלעותיו אסימפטוטיות זו לזו) שבו כל הזוויות הן 0° שווה לחסם העליון הזה. בכך נעוץ אחד ההבדלים המהותיים בין הגאומטריה ההיפרבולית לאוקלידית - לגאומטריה היפרבולית יש קנה מידה אבסולוטי טבעי; קיים קשר בין תוצאות מדידות של מרחק לתוצאות מדידת זוויות.
בדומה לגאומטריה כדורית או אליפטית, בגאומטריה היפרבולית אם שני משולשים דומים אז הם בהכרח חופפים.
מעגלים ודיסקים
והשטח של הדיסק התחום במעגל זה הוא:
לפיכך, בגאומטריה היפרבולית היחס בין היקף המעגל לרדיוסו תמיד גדול יותר מ-2\pi, על אף שניתן להתקרב ליחס זה באופן שרירותי באמצעות בניית מעגל קטן מספיק.
אם עקמומיות גאוס של המישור היא 1- אז העקמומיות הגיאודזית של מעגל בעל רדיוס r היא:.
עקביות הגאומטריה ההיפרבולית
באופן צפוי (אך אירוני), המודלים המקובלים לגאומטריה ההיפרבולית הם במסגרת הגאומטריה האוקלידית. יש להבין, שקיומם של מודלים כאלה מוכיח כי אם הגאומטריה האוקלידית עקבית, הרי שבהכרח תכונה זו חלה גם על הגאומטריה ההיפרבולית. זו כשלעצמה הוכחה שאקסיומת המקבילים (האוקלידית) בלתי תלויה באקסיומות הגאומטריות האחרות (העקביות של הגאומטריה האוקלידית עצמה נשענת על העקביות של תורת הקבוצות, דרך המודל הסטנדרטי של המרחב האוקלידי).
מודלים של המישור ההיפרבולי
את המישור ההיפרבולי ניתן לאפיין, כמרחב עם תבנית דיפרנציאלית, כמשטח רימן שלם פשוט קשר בעל עקמומיות \ -1 בכל נקודה. מבחינה טופולוגית, הוא מהווה כיסוי אוניברסלי לכל משטח רימן בעל עקמומיות קבועה ושלילית.
למישור ההיפרבולי יש כמה מודלים מקובלים, שכולם ניתנים לתיאור ובנייה במסגרת הגאומטריה האוקלידית:
קורגסארה
קורגסארה (באסטונית: Kõrgessaare) הייתה בשנים 1992–2017 נפה במחוז היו שבאסטוניה. הנפה ממוקמת בחצי-אי במערב האי היומאה, שטחה 379 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 1,284 תושבים בתחילת 2010.
המחוז כלל רשות מקומית אחת ו-58 כפרים. ממשלת אסטוניה החליטה ב-22 ביוני 2017 על פירוק הנפה ומיזוגה לתוך הנפה הכפרית היו במסגרת הרפורמה המנהלית. באוקטובר 2017 פורקה הנפה.
אינוורטאז
אינוורטאז (Invertase; שם סיסטמטי – beta – fructofuranosidase), הוא אנזים המזרז את ההידרוליזה של סוכרוז לגלוקוז ולפרוקטוז. הסוכרוז מורכב מגלוקוז ופרוקטוז ומצוי במרבית הצמחים. תפקיד האנזים בגוף הוא להפוך את הסוכרוז ל-D-Glucose ול-D-Fructose הנספגים בקלות במערכת הדם. בתעשייה הוא משמש בייצור ממתקים וסירופים.
הסוכרוז אינו סוכר מחזר כיוון ששני הפחמנים האנומרים של הסוכרים קשורים זה לזה. עובדה זו מגינה עליו מפני הידרוליזה או חמצון על ידי אנזימים צמחיים.
האנזים מופק בדרך כלל משמרים ובעיקר מ-Saccharomyces cerevisiae. מאחר שאינוורטאז קשור בחוזקה לדופן תא השמר, הוא צריך להיחשף קודם לאוטוליזיס, או שבירה אנזימטית של דופן התא לפני קבלת האנזים המסחרי. בצורתו המקובעת אינוורטאז משמש בעיקר לניסויים. מאחר שהאנזים המסיס מצוי במחיר זול, יש יתרון כלכלי מועט לשימוש חוזר באנזים זה.
מקבת (ארכאולוגיה)
מקבת היא כלי פרהיסטורי ששימש לסיתות כלי אבן, מעין פטיש חסר ידית. המקבות נחלקות לשתי קבוצות עיקריות, מקבות אבן ומקבות קרן.
מקבות אבן
מקבת אבן (hammer stone), הנקראת גם מקבת קשה, עשויה לרוב מחלוק נחל או חלוק חוף. ישנן גם מקבות קשות העשויות מגרעין צור משומש, שעבר הסבה למקבת על ידי סיתות במכות רבות מול אבן אחרת עד שנעשה מעוגל. המקבות נבדלות בקשיות הסלע ממנו הן עשויות, מידת חספוס פניו, משקל הפריט וצורתו הכללית. אלה - ביחד עם מיומנות הסתת - קובעים את אופיים של הנתזים והלהבים המופקים.
בתעשיות כלי האבן הקדומות היה שימוש במקבות קשות בלבד. אולם כבר אז נעשה שימוש במקבות קטנות ושטוחות לשִׁבְרוּר וקטימה של או להב אבן במהלך התקנתם לכלי. השימוש במקבות אבן נמשך לאורך כל התקופות הפרהיסטוריות. בראשית ההיסטוריה עשו בהן שימוש אף לסיתות אבני בנייה עד שנכנס השימוש בברזל לתפוצה רחבה בתקופת הברזל בערך 1000 לפני הספירה.
מקבות קרן
מקבת קרן מותקנת מקרן אַיָּל (deer antler hammer) ששויפה ולוטשה, והיא נקראת גם מקבת רכה. לרבות ממקבות אלו יש ידית אך היא עשויה מחטיבה אחת של אותו חומר, יחד עם הקצה הפעיל.
ישראל פוליאקוב
ישראל מרדכי (פולי) פוליאקוב (7 ביולי 1941; י"ב בתמוז תש"א – 30 באוקטובר 2007; י"ח בחשוון תשס"ח) היה שחקן, זמר, קומיקאי, תסריטאי ובמאי ישראלי, אשר זוהה בעיקר עם שלישיית "הגשש החיוור" והופיע רבות בתיאטרון ובקולנוע הישראלי. חתן פרס ישראל לשנת 2000 (ה'תש"ס).
ביוגרפיה
פוליאקוב נולד בירושלים, למרים (לבית נולדמן) ולשלמה פוליאקוב שעלה ארצה מהאימפריה הרוסית והיה כדורגלן ומאמן כדורגל. דודו הוא משה פוליאקוב, אף הוא כדורגלן. הוא גדל בתל אביב. הוא למד בבית הספר החקלאי הכפר הירוק ובשנת 1958 החל לשרת בלהקת הנח"ל, והשתתף בתוכניות "לא לצאת מהכלים" ו"בדרך כלל", לצד גברי בנאי וחנן גולדבלט (שאתו גם למד 4 שנים בפנימיית הכפר הירוק).
עם שחרורו מצה"ל השתתף בסרט "משפחת שמחון" המבוסס בחלקו על סדרת הרדיו הידועה "משפחת שמחון" וב-1961 הצטרף ללהקת "התרנגולים" בהפקת נעמי פולני. הלהקה הורכבה מיוצאי הלהקות הצבאיות ובהם יהורם גאון, ליאור ייני, חנן גולדבלט וגברי בנאי ששירתו עמו בלהקת הנח"ל, ושייקה לוי. פוליאקוב הופיע במסגרתה עד פיזורה ב-1964.
במקביל לפירוק הלהקה הקימו יוצאי "התרנגולים" בנאי, פוליאקוב ושייקה לוי, ביחד עם היוזם-המפיק אברהם דשא (פשנל), את שלישיית הבידור "הגשש החיוור", שהפכה במהרה לצוות הבידור המצליח בישראל, סמל לקונצנזוס תרבותי ובעל השפעה עמוקה על ההומור והשפה העברית. במסגרת זו השתתף פוליאקוב בביצועם של עשרות פזמונים ועשרות מערכונים שהפכו ללהיטים. תפקידים בולטים שמילא:
ב-1967, יחד עם חבריו מ"הגשש החיוור", שיחק פוליאקוב בסרטו של אפרים קישון "ארבינקא", ולאחריו השתתפה השלישייה במספר רב של סרטי קומדיה וסאטירה ישראליים. הדמות הקולנועית הבולטת ביותר שגילם פוליאקוב היא זו של סרג'יו קונסטנצה בסרט הקאלט של אסי דיין "גבעת חלפון אינה עונה".