cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גישת ההכנסות הגרמנית
היבטים פורמליים
על שומה טובה להיות שקופה ומובנת. בייחוד חשוב כי אופן קביעת גורמי השווי יהיה מתועד היטב באופן שכל קורא מומחה יוכל להעריך במהירות את איכותו של הדוח.
רובן של דוחות השמאות בנויים באופן הבא:
טט דה שיאן
טט דה שיאן (בצרפתית: Tête de Chien; בתרגום: ראש הכלב) הוא צוק בגובה של 550 מטר מעל פני הים, הממוקם ליד הכפר לה טורבי שבחוף הים התיכון הצרפתי.
הצוק הוא הנקודה הגבוהה ביותר בדרך החוף הנופית הצרפתית באזור זה.
בשנת 1944 היה החייל הגרמני לאופולד בהם (Leopold Bohm) מוצב בראש הצוק ודיווח כי ראה מטוס הנרדף על ידי שני מטוסים אחרים צולל ומתרסק בים התיכון. כיוון שהתצפית התרחשה ביום שבו נעלם באזור זה מטוסו של הטייס והסופר אנטואן דה סנט-אכזופרי, אפשר שבהם צפה ברגעי חייו האחרונים של סנט-אכזופרי.
ממשלת ישראל השביעית
ממשלת ישראל השביעית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-3 בנובמבר 1955 עד 7 בינואר 1958, והושבעה עם היבחרה של הכנסת השלישית.
חד"ש-תע"ל
חד"ש-תע"ל (בערבית: الجبهة-العربية للتغيير) היא רשימה משותפת למפלגות חד"ש ותע"ל. הרשימה הוקמה לראשונה בשנת 2003 בבחירות לכנסת ה-16, ורצה שוב בבחירות לכנסת ה–21 ובבחירות לכנסת ה-25. חד"ש-תע"ל משתייכת לשמאל הרדיקאלי בישראל ולרוב מתנגדת לישיבה עם כל ממשלה באשר היא.
היסטוריה
הרשימה התמודדה בבחירות לכנסת השש עשרה, וזכתה בשלושה מושבים. בבחירות לכנסת השבע עשרה התמודדה חד"ש באופן עצמאי, ואילו תע"ל התמודדה במסגרת רשימת רע"ם-תע"ל.
בכנסת העשרים היו המפלגות חלק מסיעת הרשימה המשותפת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, התפלגה תע"ל מהסיעה, ולבסוף התאחדו חד"ש ותע"ל פעם נוספת. בראש הרשימה הוצב יו"ר חד"ש איימן עודה, ובמקום השני יו"ר תע"ל אחמד טיבי. הנהגת הרשימה תהיה משותפת. ב-6 במרץ 2019 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים ואחת לפסול את מועמד הרשימה עופר כסיף, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה. בית המשפט העליון ביטל את הפסילה.
ממשלת ישראל השביעית
הקמת הממשלה
הממשלה כללה 10 שרים ממשיכים ו-7 שרים חדשים, מתוכם שר אחד נוסף במהלך כהונת הממשלה. הממשיכים היו: בן-גוריון, אשכול, בורד, שפירא, שרת (כהונה חלקית), מאיר, ארן, שטרית, רוזן, נפתלי. החדשים היו: מרדכי בן טוב, ישראל ברזילי, ישראל בר יהודה, משה כרמל, פנחס ספיר, קדיש לוז,
חד"ש-תע"ל
היסטוריה
בבחירות לכנסת העשרים ואחת זכתה הרשימה ב-193,442 קולות, שהם 6 מושבים בכנסת. לבחירות הבאות חזרו 2 המפלגות לרשימה המשותפת.
ממשלת ישראל השביעית
הקמת הממשלה
במהלך כהונת הממשלה אילץ בן-גוריון את שרת להתפטר מתפקידו, העביר את תיק החוץ לגולדה מאיר (לימים ראש ממשלת ישראל) ומינה את מרדכי נמיר כשר העבודה.
חד"ש-תע"ל
היסטוריה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התפרקה שוב הרשימה המשותפת, כאשר בל"ד החליטה להגיש רשימה נפרדת מהמפלגות האחרות החברות ברשימה המשותפת ולכן חד"ש ותע"ל הגיעו להסכם ריצה משותפת, כאשר במקום הראשון יו"ר חד"ש איימן עודה, ובמקום השני יו"ר תע"ל אחמד טיבי.
ממשלת ישראל השביעית
ציוני דרך ומדיניות
חילוקי הדעות המדיניים והאישיים בין דוד בן-גוריון למשה שרת גרמו להדחת שרת מהממשלה ב-19 ביוני 1956, ומינוי גולדה מאיר לשרת החוץ במקומו. באוקטובר 1956 הגיע בן-גוריון להסכם עם צרפת ובריטניה על שיתוף פעולה במבצע צבאי נגד מצרים (מבצע קדש), לאחר שזו סגרה את מצרי טיראן בפני כלי שיט ישראליים. במהלך המבצע כבש צה"ל את חצי האי סיני. זמן לא רב לאחר מכן נאלצה הממשלה בראשותו להחזיר את סיני בלחץ ממשלת ארצות הברית.
ב-31 בדצמבר 1957 הגיש ראש הממשלה בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, לאחר ששרי אחדות העבודה סירבו לדרישתו שיתפטרו מתפקידם בממשלה. הגורם למשבר היה חשיפת כוונת הממשלה לשלוח את הרמטכ"ל משה דיין למה שהוגדר כ"שליחות ביטחונית סודית" בגרמניה המערבית, דבר שהוביל לביטול השליחות. בהמשך נחשף, שמטרת השליחות הייתה שיחות על רכישת נשק מגרמניה המערבית.
הרכב הממשלה
הממשלה מנתה 16 שרים לכל אורך כהונתה. פנים חדשות בממשלה, בעת השבעתה, היו ארבעת שרי השמאל מטעם מפ"ם ואחדות העבודה-פועלי ציון, וכן פנחס ספיר וקדיש לוז מטעם מפא"י שהחליפו את דב יוסף ובן-ציון דינור. בהמשך הצטרף גם מרדכי נמיר במקום משה שרת.
רפאל פריבק דה בורגוס
רפאל פריבק דה בורגוס (בספרדית: Rafael Frühbeck de Burgos; 15 בספטמבר 1933 בבורגוס, ספרד – 11 ביוני 2014) היה מנצח ספרדי.
ביוגרפיה
למד כינור, פסנתר וקומפוזיציה בקונסרבטוריונים של בילבאו ומדריד, סיים בהצטיינות יתרה את בית הספר הגבוה למוזיקה במינכן במגמת ניצוח וזכה בפרס ריכרד שטראוס.
כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורות בברלין, היה מנצח ראשי בתזמורת בילבאו ובתזמורת הסימפונית של וינה בנוסף להופעות כמנצח אורח ראשי בתזמורות רבות באירופה ובארצות הברית. הופעתו הראשונה בארצות הברית הייתה עם תזמורת פילדלפיה.
הרבה בהקלטות לחברות שונות. ראויים לציון מיוחד ביצועיו באורטוריה "אליהו" של פליקס מנדלסון, הרקוויאם של מוצרט, כרמינה בוראנה של אורף, "כרמן" של ביזה ומכלול יצירותיו של מנואל דה פאיה. מאז 2006 כיהן כמנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית, טורינו, איטליה, ומנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של דרזדן, גרמניה.
קונצרטו האחרון כמנצח התקיים ב-14 במרץ בוושינגטון די. סי. עם התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
נפטר ב-11 ביוני 2014 בביתו שבפמפלונה ממחלת הסרטן.
איסט 17
איסט 17 (באנגלית: East 17) היא להקת בנים בריטית. הלהקה הוקמה בלונדון בשנת 1991. הלהקה הצליחה להכניס 18 שירים למצעד ה-Top 20 וארבעה אלבומים למצעד ה-Top 10, ונחשבה לאחת הלהקות הפופולריות ביותר בבריטניה במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-90. הלהקה מכרה בסביבות 20,000,000 תקליטים ברחבי העולם. הלהקה התפרקה לקראת סוף שנות ה-90. בשנת 2006 התאחדו שלושת חברי הלהקה הנותרים, וחזרו לפעילות.
קריירה מוזיקלית
הלהקה הוקמה בלונדון בשנת 1991 כאשר חברת התקליטים London Records הבטיחה לזמר טוני מורטימר חוזה הקלטות בתנאי שהוא יהיה חלק מלהקה. הלהקה נקראה "איסט 17" על שם המיקוד של מקום הולדתם - מחוז וולטהאמסטאון.
הלהקה הצליחה להכניס 18 שירים למצעד ה-Top 20 בבריטניה בין 1992 ל-1998. אלבום הבכורה של הלהקה, "Walthamstow", אשר נקרא על שם המחוז בלונדון ממנו הגיעה הלהקה, הגיע במהרה למקום הראשון במצעדי האלבומים הבריטים. האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה במצעדי הסינגלים, בהם השירים "House Of Love" ו־"Deep".
בשנת 1994, עם שחרורו של האלבום השני של הלהקה, "Steam", הצליחה הלהקה להביא את הלהיט "Stay Another Day" למקום הראשון במצעד חג המולד של שנת 1994, והוא נשאר בפסגת המצעד במשך חמישה שבועות.
אלבומם השלישי "Up All Night" זכה להצלחה מעטה בהשוואה לאלבומים הקודמים של הלהקה.
בשנת 1997 הסתבך הארווי בשערוריית סמים כאשר לטענתו הוא צרך 12 כדורי אקסטזי בלילה אחד. אירוע זה, שזכה באותה העת לפרסום רב, פגע בדימוי של הלהקה, במיוחד לאחר שהארווי ציין בפומבי שאקסטזי "יכול להפוך אותך לאדם טוב יותר". כתוצאה מהשערורייה פוטר הארווי מהלהקה, ואיתו עזב גם מורטימור.
באמצע פברואר 2006, הלהקה התאחדה. הופעת האיחוד של הלהקה התקיימה ב-30 במאי 2006 בשפרדס בוש אמפייר שבלונדון.
מת'יו בריידי
'''מת'יו ב. בריידי (באנגלית: Mathew B. Brady'''; 1822 – 15 בינואר 1896) היה צלם עיתונות אמריקאי. נודע במיוחד בצילומיו ממלחמת האזרחים בארצות הברית ובדיוקנאות אישים בני התקופה. נחשב ל"אבי צילום העיתונות".
תולדות חייו עד מלחמת האזרחים
בריידי נולד לזוג מהגרים מאירלנד במדינת ניו יורק ועבר לעיר ניו יורק כשהיה בן 16. בין 1841 ל-1844 למד צילום אצל צלם הדאגרוטיפ סמואל מורס. הוא התמקד בצילום ידוענים ופוליטיקאים וב-1849 פתח סטודיו בוושינגטון הבירה בו צולמו והוצגו דיוקנאות דאגרוטיפ שצילם. עם המצאת שיטת האמברוטייפ היה בריידי מראשוני הצלמים בשיטה. ב-1851 נישא לג'ולייט הנדי.
ב-1850 הפיק את אלבום הגלריה שכלל צילומי אמריקאים מפורסמים, בהם דיוקנו של נשיאה השביעי של ארצות הברית, אנדרו ג'קסון (בריידי צילם 18 מתוך 19 נשיאי ארצות הברית מג'ון קווינסי אדמס ועד ויליאם מקינלי, למעט הנשיא התשיעי, ויליאם הנרי הריסון). ב-1856 ביצע צעד חלוצי בתחום הפרסום. מודעה לפרסום הסטודיו שלו, שהציב בעיתון ניו יורק הרלד התייחדה בשימוש בגופן (פונט, סוג וגודל אות) שונה משאר הכיתוב בעמוד ושאר המודעות, וזאת בניגוד למודעות עד אז שהודפסו כולן באותה אות כמו שאר המלל בדף.
ב-1859 הוצגה בארצות הברית שיטת הקארט דה ויזיט (שיטת צילום של פורטרטים מיניאטוריים שהודפסו על גבי גלויות קטנות ככרטיס ביקור) שפיתח אנדרה אדולף אז'ן דיסדרי בצרפת. בריידי אימץ את השיטה והגלויות הקטנות הפכו פופולריות ביותר.
מלחמת האזרחים
באוקטובר 1862 הציג בוושינגטון תערוכת צילומים בשם "קרב אנטיאטם", התערוכה כללה תמונות רבות של גופות חיילים הרוגים באופן שהציג לראשונה באופן ריאליסטי ובוטה את אימי המלחמה לאזרחים בעורף.
"משען בריידי"
אחת הבעיות שניצבו בפני המצטלמים לצילומי פורטרט בעידן ראשית הצילום הייתה הצורך לעמוד במשך מספר דקות ללא תזוזה, עקב זמן החשיפה הארוך שנדרש. המצולמים ביקשו להראות בתנוחה טבעית ועם זאת להשען על רהיט לא-מורגש.
כמענה לצורך זה המציא בריידי את "משען בריידי", רהיט מתכוונן ויציב היכול לשמש הן ככיסא והן כמשען מוגבה, ושניתן להסוותו בקלות ובמהירות.
יובל לופן
יובל לופן (נולד ב-2 במאי 1942) הוא פסל ישראלי, שעשרות מפסליו נמצאים במקומות שונים בישראל.
ביוגרפיה
לופן נולד לשולמית (שולקה) ויעקב (ינצ'ה) לופן, ממייסדי קיבוץ גינוסר. כנער החל להתעניין בארכאולוגיה והצטרף לארכאולוגית קלר אפשטיין במספר חפירות בסביבות גינוסר והגולן. במשך שנים רבות היה רכז נוי בגינוסר. החל לעסוק בפיסול בגיל 50. תחילה פיסל וגילף בעץ ויצר עמודי טוטם מעץ, ולאחר מכן התרכז בפיסול וסיתות באבני בזלת. חלק מיצירותיו נמצא בקיבוץ, וחלקן פזור בכל רחבי ישראל. בין פסליו, פסל "ברוכים הבאים" הניצב בשער הכניסה והיציאה הצפונית של העיר טבריה, ופסל "יד השבעה", שאותו יצר עם שני פסלים נוספים יחיעם ליפשיץ ואסתי סחייק הר לב, באזור אל חמה ברמת הגולן לזכרם של שבעת חללי תקרית אל חמה שנהרגו במקום באפריל 1951. פסלי בזלת שיצר יובל לופן לזכרו והנצחתו של אלי כהן פזורים במספר מקומות לאורך שביל אלי כהן ברמת הגולן – מיזם הנצחה לזכרו ולפעלו של איש "המוסד" אלי כהן. בשנת 1986 התפרסם יובל לופן כשמצא על גדת הכנרת יחד עם אחיו משה סירה עתיקה מלפני כאלפיים שנה שנשתמרה במצב טוב ומוצבת כיום ב"בית יגאל אלון" בגינוסר. היא זכתה לשם "סירת ישו", שכן לפי הערכה היא מתקופתו של ישו.
בשנת 2005 קיבל לופן את "פרס עמק הירדן ליוצרים". יובל נשוי בשנית לרותי, בת קיבוץ יגור. אחיינו הוא הקיאקיסט ברק לופן, שנרצח בפיגוע הירי ברחוב דיזנגוף ב-2022.
בנו אקמן
בנו אקמן (Beno Eckmann; 31 במרץ 1917 – 25 בנובמבר 2008) היה מתמטיקאי שווייצרי, שנודע בעיקר בזכות התרומות שלו לטופולוגיה אלגברית ולאלגברה הומולוגית.
אקמן סיים אם לימודי הדוקטורט ב-ETH בציריך בשנת 1942, תחת הנחייתו של היינץ הופף. הוא כיהן מספר שנים כפרופסור חבר באוניברסיטה של לוזאן, וחזר ל-ETH, שם נשאר עד פרישתו בשנת 1984. ב-1964 ייסד את המכון למתמטיקה בשווייץ, שאותו ניהל ב-20 השנים הבאות. אקמן הנחה 60 תלמידי דוקטורט.
רפי רותם
רפי רותם (נולד ב-3 באוקטובר 1962 ביפו) הוא עובד לשעבר של רשות המסים בישראל, חושף שחיתות ופעיל חברתי ישראלי. התמודד בבחירות לכנסת העשרים וחמש ברשימת ישראל חופשית דמוקרטית.
ביוגרפיה
רפי רותם שירת בחיל השריון והיה קצין מודיעין בצה"ל. עם סיום שירותו הצבאי, בשנת 1984, החל לעבוד כחוקר בחקירות במכס ומע"מ תל אביב. לאחר 15 שנים (בשנת 1999) התמנה קצין מודיעין ופרויקטים מיוחדים ביחידה הארצית לחקירות מכס ומע"מ. תפקידו כלל תפיסת מכולות סיגריות מוברחות וסיוע למשטרה במאבקה בפשע מאורגן בישראל.
בתחילת שנת 2005 עתר רותם לבית הדין לעבודה על הכוונה להעבירו ליחידת הפירוקים של רשות המיסים. בית הדין דחה את תביעתו תוך שקבע כי ההחלטה להעבירו מתפקידו ממחלקת החקירות התקבלה כדין. בשנת 2006 ערער רותם לבית הדין הארצי לעבודה, בפני השופטים נילי ארד עמירם רבינוביץ ויגאל פליטמן (הליך 259-06). גם כאן נדחו טענותיו תוך הפרכת הקשר בין תלונותיו על שחיתות לבין הניסיון להעבירו מתפקידו וממקום עבודתו. בשנת 2008 עתר רותם לבג"ץ נגד בתי הדין לעבודה (בראש ההרכב ישב אדמונד לוי, ולצידו השופטים עדנה ארבל ועוזי פוגלמן). עיקר טענותיו של רותם היו שבית הדין בראשות השופטת סאמט הגיע לקביעות עובדתיות על יסוד תלונות שהושתלו בתיק האישי של רותם, כאשר המתלוננים כלל לא העידו בבית המשפט, ולא נחקרו חקירה נגדית על תוכן ועל נסיבות כתיבת התלונות. עתירתו נדחתה על הסף. בפסק הדין נקבע שעניינו ביסודו הוא מקרה של "יחסי עבודה עכורים".
בשנת 2014 העניקה התנועה לאיכות השלטון לרותם את אות "אביר איכות השלטון לשנת 2014" בקטגוריה "חושף שחיתויות". בינואר 2015 העניק מבקר המדינה, השופט יוסף שפירא לרפי רותם, צו הגנה והכרה כחושף שחיתות.
הרשעה בגין הטרדת עובדי ציבור והשלכותיה
בנובמבר 2016 נגזרו על רותם בבית משפט השלום בתל אביב חמישה חודשי מאסר על תנאי בגין הטרדה באמצעות מתקן בזק והעלבת עובד ציבור, וארבעה חודשים נוספים על תנאי בגין הפרת הוראה חוקית. את כתב האישום כנגד רותם הגישה התביעה המשטרתית בטענה כי הטריד שוטרים, פרקליטים ובכירים ברשות המיסים ובנציבות שירות המדינה באמצעות מסרונים ופקסים בהם השתמש בביטויים בוטים. רותם הורשע בחלק מסעיפי העלבת עובד ציבור אך זוכה מההאשמות בדבר איומים ובדבר הטרדת עד.
ביוני 2018 בית המשפט המחוזי בתל אביב קיבל חלק מערעורו של רותם על פסק הדין וזיכה אותו מ-15 סעיפי אישום מהטעם שהגשת האישומים הייתה בלתי מידתית. פרקליטות המדינה ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון וזה קיבל את הערעור והשיב את פסק דינו של בית משפט השלום על כנו.
ב-9 בספטמבר 2020 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי המשטרה תפצה את רותם במעל 200,000 שקל בגין מעצר השווא והנכות שנגרמה לו בגלל אלימות השוטרים כלפיו.
פעילות ציבורית אחרי פרשת רשות המיסים
בשנת 2017 יצא רותם בקמפיין מימון המונים כדי להגיש מספר תביעות משפטיות שהגדולה שבנהן היא תביעה כנגד רות דוד על חלקה לכאורה בפרשת רשות המיסים, והצליח לגייס סכום של 212,000 ש"ח תוך חודשיים. פנייתו אל נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות דוד רוזן נמצאה מוצדקת והעלתה חשדות לטיוח במה שמכונה "פרשת המכולה המוברחת". הפנייה הועברה לטיפול פרקליט המדינה שי ניצן.
בשנת 2017 הוכר רפי רותם על ידי האו"ם כאחד מחמשת חושפי השחיתויות בעולם כשהוא נירדף על ידי גורמי אכיפה בישראל. בעקבות חשיפת העובדה כי המועמד לתפקיד מפכ"ל המשטרה משה (צ'יקו) אדרי נפגש עם עורך דינו של רותם לפני עדותו של רותם בפני הוועדה למינוי בכירים על רקע טענות של רותם כנגד אדרי, פסלה הוועדה את מועמדותו של אדרי. מפגש זה היה חלק מהסיבות שהובילו לפסילת המינוי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021 התמודד בפריימריז של מפלגת "דמוקרטית" ושובץ במקום ה-10, אך בהמשך המפלגה פרשה ולא התמודדה בסופו של דבר בבחירות. ב-2022 היה רותם אחד ממייסדי מפלגת "ישראל חופשית דמוקרטית" בראשות אלי אבידר שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש. הוא שובץ כמספר 2 ברשימת המפלגה לכנסת ה-25, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
בנג'מין סמית'
בנג'מין אטווד סמית' השני (באנגלית: Benjamin Atwood Smith II; 16 במרץ 1916 – 26 בספטמבר 1991) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קהיליית מסצ'וסטס בשנים 1960–1962.
ביוגרפיה
סמית', שנקרא על שם סבו, בנג'מין א. סמית', נולד בעיר גלוסטר שבמסצ'וסטס לר. ראסל וגרייס סמית'. הוא נישא לברברה מיצ'ם, תושבת לייק פורסט שבאילינוי. סמית' למד בבית הספר הציבורי גלוסטר. הוא היה קפטן קבוצת הפוטבול של בית הספר התיכון גלוסטר מ-1933 תחת המאמן נייט רוס. בהמשך סיים את לימודיו ב"אקדמיית המושל" ובאוניברסיטת הרווארד. בהרווארד שיחק סמית' בנבחרת הפוטבול וחלק את חדרו במעונות הסטודנטים עם ג'ון פיצג'רלד קנדי, לימים נשיא ארצות הברית. סמית' שירת בצי ארצות הברית במשך ארבע שנים במהלך מלחמת העולם השנייה. בעת שירותו בצי, שימש סמית' בזירת האוקיינוס השקט כמפקד של כלי שיט נגד-צוללות ונגד טורפדו.
הוא כיהן כחבר בוועדת בית הספר של גלוסטר, במועצת עיריית גלוסטר ואף חבר במועצת הנאמנים של בית החולים אדיסון גילברט. ב-1954 החל לכהן כראש העיר של גלוסטר, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1955. עם זאת, בזמן שסמית' עמד בראשות העיר, ראש העירייה החזיק בסמכויות טקסיות וסמליות. ראש העיר היה חבר מועצה שנבחר על ידי אותו הגוף, וניהול העיר דה פקטו הופקד בידי מנהל עירוני מקצועי. במשך שנים רבות היה סמית' המנהל הכללי של בית העסק המשפחתי שלו — חברת הסוחרים של גלוסטר.
ב-22 בדצמבר 1960, התפטר הנשיא הנבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי מהסנאט האמריקאי לאחר שנבחר לנשיא ארצות הברית. קנדי, שנבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה בת שש שנים בסנאט ב-1958, המליץ למושל מסצ'וסטס למנות את סמית' למלא את שארית תקופת הכהונה "לטובת קידום אחדות המפלגה". מבקריו של קנדי גרסו כי סמית', ידיד קרוב של משפחת קנדי, נועד "לחמם את הכיסא" עד שאחיו של הנשיא הנבחר טד קנדי יגיע לגיל 30 (הגיל המינימלי לחבר בסנאט האמריקני לפי חוקת ארצות הברית). סמית' כיהן כסנאטור עד ראשית נובמבר 1962, אז נבחר טד קנדי, בבחירות מיוחדות לסנאט.
ב-1963 הנשיא קנדי ​​מינה את סמית' ליושב ראש המשלחת האמריקאית לוועידת הדיג הצפון-פסיפית בה השתתפו ארצות הברית, ברית המועצות, קנדה ויפן. סמית' הלך לעולמו אחרי מאבק במחלה ממושכת בבית החולים אדיסון גילברט שבגלוסטר. הוא נטמן בבית העלמין קלברי שבעיר.
דינמו מוסקבה (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח המאוחד "דינמו מוסקבה" (ברוסית: Объединенный хоккейный клуб «Динамо» Москва) נוסד ב-1946 כאשר את השם מועדון הוקי מאוחד קיבל ב-30 באפריל 2010 בעת שהתאחד עם מועדון ההוקי אם.וה.דה בלאשיחה מוסקבה. הקבוצה מתמודדת בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
דינמו זכתה 10 פעמים באליפויות המדינה: ארבע פעמים באליפות ברית המועצות (1947, 1954, 1990-1991) פעם אחת באליפות חבר המדינות העצמאיות (1992), ארבע פעמים באליפות רוסיה (1993, 1995, 2000, 2005) ושתי זכיות רצופות באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית ב-2012 ו-2013. הישג השיא של הקבוצה הוא הזכייה בגביע אלופות אירופה בהוקי קרח ב-2006.
משנת 2015 מארח את משחקי הבית ב-VTB ארנה, כשקודם לכן במשך 15 שנה אירחה את משחקיה בארנה לוז'ניקי, שבמתחם האולימפי לוז'ניקי.
היסטוריה
תולדות קבוצת ההוקי קרח דינמו מוסקבה שזורה עמוק בתולדות ההוקי קרח הרוסי כולו. דינמו היא קבוצת ההוקי קרח הרוסית היחידה שהשתתפה בכל העונות של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח ובאליפות הרוסית.
דינמו זכתה באליפות ברית המועצות ב-1946, לאחר פתיחה חלשה שהלכה והייתה לאחת הטובות ביותר בתולדותיה, כאשר גברה 6:1 על יריבתה ספרטק מוסקבה, אלא שהתואר הבא שלה הגיע רק כעבור 7 שנים. ב-1954, זכתה הקבוצה שוב באליפות המדינה ובשנים הבאות המשיכה להיות ממובילות טבלת האליפות, אך זכייה שלישית באליפות הגיעה רק כעבור 36 שנים: ב-1990, כשאנשי דינמו שברו את ההגמוניה בת 13 השנים של צסק"א מוסקבה.
משנת 1946 ועד לשנת 1974 מאמן הקבוצה היה ארקדי צ'רנישב. בתחילת שנות ה-90 הקבוצה החלה לצבור תארים מחדש. בתקופת 1990-1996 היא זכתה באליפות 5 פעמים ופעמיים הגיע למקום השני. לאחר עונת 2009/2010 הקבוצה נכנסה לקשיים כלכליים ולא היה ברור איך היא תשרוד. בסופו של דבר סוכם על איחודה עם קבוצה אחרת שגם הייתה בבעלות משרד הפנים הרוסי ונוהלה שנים על ידי יוצאי מערכת המשטרתית והביון כמו למשל מיכאיל טיטוב שהיה גם שחקן המועדון לשעבר. המועדון החדש הוכרז כיורש של קבוצת דינמו ההיסטורית.
ב-2012 הקבוצה זכתה בגביע גגארין אחרי ניצחון 3:4 בסדרת הגמר על אוונגרד אומסק. החל מעונת 2018/2019 הקבוצה אירחה את משחקיה בהיכל פארק VTB ארנה.
דינמו פתחה את עונת 2021/2022 עם 6 ניצחונות רצופים במה שמהווה לשיא מאז עונת 1993, אז היו לה 8 ניצחונות רצופים.
רושל אייטס
רושל אייטס (באנגלית: Rochelle Aytes; נולדה ב-17 במאי 1976) היא שחקנית ודוגמנית אפרו-אמריקאית. החלה את הקריירה שלה כדוגמנית בשנת 2000 ומאז שיחקה בסדרות ובסרטי קולנוע רבים.
אייטס שיחקה כאפריל מלוי בסדרת הדרמה של רשת ABC "מאהבות" וכקולה של רושל במשחק הווידאו עטור השבחים "Left 4 Dead 2".
אייטס הופיעה בתפקידים חוזרים במספר סדרות של רשת CBS: מחשבות פליליות, בתור בת זוגו של השחקן שמאר מור, סוכנת בהוואי חמש-אפס. ובת זוגו של שמאר מור שוב בסדרה S.W.A.T..
בקולנוע הופיעה בסרטים: לבנבנות, Madea's Family Reunion ו-Trick'r Treat. וכן כיכבה בסרט האוטו-ביוגרפי על להקת TLC בשם CrazySexyCool: The TLC Story בתור פרי "פבלס" ריד.
ביוגרפיה
אייטס נולדה בהארלם, ניו יורק, ארצות הברית, ולמדה בתיכון פיורלו לה גוארדיה. היא סיימה תואר ראשון באמנויות יפות בפרצ'ייס קולג' בניו יורק.
דוגמנות
בשנת 2000, אייטס החלה את הקריירה שלה עם דוגמנות והופיעה בפרסומות למותגים כמו מרצדס בנץ, קוקה קולה, לוריאל ומקדונלד'ס.
משחקי וידאו
אייטס השאילה את קולה לדמות רושל במשחק הווידאו המפורסם מ-2009 Left 4 Dead 2, היא גם השאילה את קולה למשחק וידאו נוסף Resident Evil 6 ב-2013.
בקולנוע
ב-2004 אייטס ביצעה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע עם הקומדיה 'לבנבנות' בה גילמה את דניס פורטר, כתבת העיתון הניו יורק טיימס ומושא אהבתו של קווין.
ב-2006 שיחקה בסרט הקומי "יומנה של שחורה מטורפת 2", אחד מ-13 סרטי "מדיאה" של השחקן האפרו-אמריקאי טיילר פרי, המשחק אשה המבוססת על אמו. בסרט משחקת אייטס בתפקיד ליסה ברו, אישה הנקלעת למערכת יחסים שבה הארוס שלה (בלייר אנדרווד) מכה ומאיים עליה. הסרט זכה לביקורות שליליות אך להצלחה קופתית נרחבת.
ב-2015 הופיעה בסרט My Favorite Five
ב-2018 הופיעה כזואי בסרט הקומי המחנה הקסום בתור זואי מוזס, אימו של תיאו מוזס.
בטלוויזיה
ב-2001 הופיעה לראשונה בתעשיית הבידור עם סדרת הטלוויזיההגבולות החיצוניים. ב-2003 הופיעה בפרק של סקס והעיר הגדולה.
ב-2006 הופיעה בפרקים שלהסדרה ER ושל הסדרה CSI:NY
ב-2007 היא שיחקה, בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה בונז של רשת פוקס, בתפקיד פלישיה סרויאן, אחותה של מנהלת המעבדה קאמיל סרויאן (תמרה טיילור), היא הוחלפה בשחקנית אחרת כשהדמות חזרה בעונה ה-11.
ב-2007 שיחקה, יחד עם נייתן פיליון ואמה סטון, בסדרת הדרמה "דרייב" של רשת פוקס, בתפקיד ליי ברנת'וס.
ב-2009 שיחקה את טארה קול בפרק בסדרה NCIS.
בשנים 2009–2010 הופיעה בסדרה הנשכחים בתור הבלשית גרייס ראסל שחוברת לקבוצת מתנדבים, ביניהם בלש משטרת שיקגו לשעבר, כריסטיאן סלייטר, כדי לפתור מקרים של נעדרים או קורבנות רצח לא מזוהים.
ב-2010 היא הופיעה כאווה בפרק בסדרת הדרמה כחול כהה של TNT בפרק Shell Game" & "Home Sweet Home.
מ-2010 עד 2011, היה לה תפקיד חוזר בסדרת ה-ABC דטרויט 1-8-7 כתובעת אליס ויליאמס, עד שדמותה נרצחה בפרק "מפתח לעיר", ששודר ב-11 בינואר 2011.
ב-2011 אייטס כיכבה בשלושה פרקים בתור אמבר ג'יימס, חברתו לשעבר של קית' ווטסון, בעונה השביעית של הדרמה הקומית של ABC עקרות בית נואשות.
בשנת 2012, לוהקה לאחת מארבעת השחקניות הראשיות, יחד עם אליסה מילאנו, קים יונג'ין וג'ס מקלן, בסדרת הדרמה של ABC "מאהבות" על חייהן של ארבע חברות ומעורבותן במערך של מערכות יחסים אסורות ומורכבות, היא קיבלה שבחים על הצגתה של אם חד הורית בשם אפריל מאלווי.
ב-2013 שיחקה בסרט הטלוויזיה האוטו-ביוגרפי בשם CrazySexyCool: The TLC Story בתור הזמרת פרי "פבלס" ריד. הסרט מבוסס על שלישיית ה-R&B וההיפ הופ המוזיקלית TLC. הסרט יצא באוקטובר 2015 ושודר ב-VH1 הוא גרף 4.5 מיליון צופים ובכך הפך למשדר הנצפה ביותר בערוץ מזה 5 שנים.
ב-2013 החלה להופיע בתור סוואנה הייז (מאוחר יותר סוואנה מורגן), חברתו ואשתו של דרק מורגן (בגילומו של שמאר מור) בסדרה של ה-CBS, מחשבות פליליות. תפקיד אותו גילמה במשך 10 בפרקים בין השנים 2013–2016 בעונות 9-11.
ב-2018–2019 שיחקה במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה של ה-CBS הוואי חמש-אפס כסוכנת גריר, קצינה לשעבר ב-CIA.
ב-2019 חזרה לעבוד עם שמאר מור, כאשר החלה לשחק מהעונה השלישית את חברתו של הונדו, נישל, בסדרה בכיכובו של מור S.W.A.T. עד העונה החמישית שימשה בתפקיד אורח והחל מהעונה השישית היא בתפקיד קבוע, אותו ביצעה גם ב-2023.
חיים אישיים
השחקן סי ג'יי לינדסי, הציע לה נישואין מול סלע ההצעות, בחוף אורגון, והשניים התארסו ביולי 2015. הם התחתנו ב־28 באוגוסט 2016, באחוזת טאפאן היל בטריטאון, ניו יורק. הם נפגשו למעשה ב-1998 כאשר למדו באותו קולג' בניו יורק, אך התחברו מחדש שנים רבות לאחר מכן בלוס אנג'לס.
למרות שדמותה נישל בהריון בתוכנית S.W.A.T. השחקנית עצמה דיווחה למעריצים כי היא לא בהריון.
יחסי אוקראינה–גאורגיה
יחסי אוקראינה–גאורגיה הם היחסים בין גאורגיה לבין אוקראינה ובין הגאורגים והאוקראינים, יחסים שנמשכים מימי הביניים. מאז קבלת עצמאותן מברית המועצות, שתי המדינות רואות זו בזו כשותפות אסטרטגיות ויצרו יחסים פוליטיים ותרבותיים הדוקים.
קשרים מוקדמים
הקשר המשמעותי הראשון בין העם הגאורגי לאוקראיני התרחש במהלך המאה ה-18 על ידי משורר גאורגי מפורסם וקצין מכובד דוד גורמישווילי. גורמישווילי, משורר גרוזיני מצטיין, שחייו ויצירתו היצירתיים היו קשורים קשר הדוק עם אוקראינה: בשנת 1760 התיישב המשורר במירהורוד, שם התגורר עד סוף ימיו. יצירתו הספרותית של גורמישווילי החלה בגאורגיה, אך כישרונו הפואטי ניכר לחלוטין באוקראינה. שירים שנאספו אוטוביוגרפית Davitiani (1787), יצירתו הבולטת ביותר של המשורר, נוצרה באוקראינה. שירו הנוסף "אביב עליז" היה מלא אהדה לאיכרים ובעל צבע אוקראיני עז. מהגר נוסף שצוין, הנסיך ניקולאי צרטלב (צרטלי, 1790–1869). אף על פי שמקורו גרוזיני ורוסי בהשכלתו, הוא גדל באוקראינה ופיתח קשרים עמוקים לאנשיה, בהיותו אחד החובבים הראשונים של הפולקלור האוקראיני ופטריוט מקומי נאמן.
המשוררת האוקראינית המפורסמת לסיה אוקראינקה התיישבה בגאורגיה בשנת 1913 עם בעלה קלימנט קוויטקה. היא נפטרה זמן קצר לאחר מכן בטביליסי. שיריהם של אוקראינקה וטאראס שבצ'נקו תורגמו לגאורגית בשנת 1922 (רוב שיריו של שבצ'נקו נלמדו בבתי הספר הגאורגיים לפני התקופה הסובייטית ובמהלכה). אוקראינים וגאורגים מצאו את עצמם עד מהרה באותה מציאות פוליטית. שתי המדינות התנגדו לשליטה רוסית והתנגדו לניסיונות הרוסיפיקציה של האימפריה הרוסית ומאוחר יותר רוסיה הסובייטית.
לאחר המהפכה והעידן הסובייטי
לאחר המהפכה הרוסית של 1917, גם גאורגיה וגם אוקראינה הכריזו על עצמאות כרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והרפובליקה העממית של אוקראינה בהתאמה. שתי הרפובליקות העניקו זו לזו הכרה דה יורה ויצרו קשרים דיפלומטיים. ויקטור טבזיה היה השגריר הראשון של גאורגיה באוקראינה. שני העמים דוכאו על ידי הסובייטים בשנת 1921 ונקלטו בברית המועצות בשנת 1922. מאז 1936, גאורגיה ואוקראינה נודעו באופן רשמי כהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בשנת 1942, ראש UON סטפן בנדרה פנה לאומה הגאורגית בבקשה להצטרף למאבקו נגד השלטונות הסובייטים ולמען השחרור הלאומי. גאורגים רבים שעזבו את ארצם במהלך פלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921 התיישבו בפולין. רבים מהם שעברו השכלה צבאית עברו לאוקראינה והצטרפו לצבא המורדים האוקראיני (Українська Повстанська Армія) נגד המשטר הסובייטי. בשנת 1943 הקים גנרל ה-UPA, רומן שוכביץ', את הגדוד הגאורגי של ה-UPA (Грузинська дивізія УПА) שפעל עד 1945.
בשנה האחרונה לקיומה של ברית המועצות, אוקראינה השתתפה במשאל העם לשימור ברית המועצות בצורה אחרת שהכין מיכאיל גורבצ'וב, ואילו גאורגיה (מלבד אבחזיה) לא עשתה זאת. בחודש הבא, ב-9 באפריל, הכריזה גאורגיה על עצמאותה מברית המועצות ואילו אוקראינה, הרפובליקה השנייה בגודלה מאחורי ה-SFSR הרוסית, עשתה זאת ב-24 באוגוסט לאחר ההפיכה הכושלת במוסקבה יומיים קודם לכן. בסופו של דבר, אוקראינה קיימה משאל עם שהתקיים ב-1 בדצמבר שבו הכריעו 90% בעד עצמאות. ההפרדה סיימה את הסיכויים שהאיחוד יישאר יחד, במיוחד בהיקף מצומצם. עצמאותן של שתי המדינות הוכרה על ידי ארצות הברית ב-25 בדצמבר 1991.
מלחמה באבחזיה
בשנת 1992, במהלך מלחמת אבחזיה, האספה הלאומית האוקראינית קראה למתנדבים להצטרף לכוח צבאי חדש שנוצר שלהם UNSO-Argo מתוך כוונה לסייע לצד הגאורגי נגד הגיבוי הרוסי לבדלנים האבחזים במהלך העימות. UNSO-Argo (שלוחמיו נקראו לאחר מכן ארגונאוטים) עם 150 לוחמיו נפרסו באבחזיה במוצבים בערים Gulripshi, Shroma, Tamishi וסוחומי. במהלך המתקפה המלאה של הצד הרוסי והאבחזי באוגוסט 1993 על שרומה, הצליחו האוקראינים להדוף את ההתקפה אך איבדו שבעה מחברי הגדוד שלהם. עם זאת, ב-15 בספטמבר 1993 נסוג הגדוד האוקראיני משרומה לאחר שהובס בידי הקוזקים של קובאן. חלק מהלוחמים של UNSO-Argo קיבלו מדליות גאורגיות של מסדר וחטנג גורגסלי מדרגה ראשונה.
שנות התשעים ותחילת אמצע שנות האלפיים
בתקופת אדוארד שוורדנדזה שמרה ממשלת גאורגיה על קשריה ההדוקים עם אוקראינה. עם זאת, היחסים התגברו עוד יותר לאחר מהפכת הוורדים בגאורגיה והמהפכה הכתומה באוקראינה. במהלך המהפכה הכתומה התארגנו גאורגים רבים בקייב לתמיכה בוויקטור יושצ'נקו. שתי המדינות שומרות על אוריינטציה פוליטית פרו-מערבית ושואפות להצטרף לנאט"ו ולאיחוד האירופי. הידידות ההדוקה בין הנשיאים מיכאיל סאקשווילי לוויקטור יושצ'נקו מילאה תפקיד חשוב גם באחדות הפוליטית האחרונה של שתי המדינות.
לאחר 2014
בעקבות התפטרותו של סאקשווילי מתפקיד מושל אודסה בנובמבר 2016, היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות החלו להשתפר. במרץ 2017 הציעה אוקראינה, שהייתה באותה עת חברה זמנית במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, החלטה התומכת בשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה. עם זאת, רוסיה השתמשה בכוחה כחברה קבועה במועצה כדי להטיל וטו על כל דיון נוסף בנושא. גאורגיה ואוקראינה, יחד עם אזרבייג'ן ומולדובה, נשבעו גם לחדש את קשריהן הכלכליים באמצעות GUAM, ארגון כלכלי המורכב מארבע המדינות. גאוריגה ואוקראינה שמרו גם על קשרים צבאיים. בשנת 2018, שתי המדינות השתתפו כל אחת במבצע נובל פרטנר 18, וחיילים גאורגים ונחתים אוקראינים ערכו יחד תרגילי מבצעים עירוניים.
יחסי תרבות
ישנם אירועי תרבות רבים בשתי המדינות, החוגגים יחסים קרובים בין הגאורגים והאוקראינים. בשנת 2007 חשפו הגאורגים פסל לטאראס שבצ'נקו בטביליסי ואילו האוקראינים הקימו את פסלו של המשורר האפי של גאורגיה שוטה רוסטוולי בקייב.
רחל אבישר-אבלס
רחל אבישר-אבלס (נולדה ב-2 בנובמבר 1969) היא עורכת דין ישראלית. החל מ-2018 מכהנת כפרקליטת מחוז מרכז (פלילי) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה
נולדה לרוזה ובן ציון אבישר. היא בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן.
פרקליטות המדינה
בשנת 1995 החלה להתמחות בפרקליטות המדינה, והחל מ-1996 החלה לעבוד כפרקליטה במחוז מרכז של הפרקליטות, שימשה מנהלת מחלקה (החל מ-2012), אחראית תחום תיקי ההמתה במרחב שפלה, תחום חומרי חקירה וחסיונות, וראש צוות פרקליטים.
במסגרת תפקידיה ניהלה אבישר-אבלס במהלך השנים תיקים רבים, ביניהם תיקי ארגוני הפשיעה דוגמת "חוט השני" במסגרתו נעצר ונכלא העבריין חגי זגורי (אחיו של יניב זגורי), משפחת שורפי ומשפחת ואבו שחאדה (תיק שכלל 25 נאשמים), ותיקים מתוקשרים דוגמת רצח רוז פיזם ורצח נשותיו של שמעון קופר, ועוד. כן ניהלה תיקי שחיתות שלטונית כתיק מחמוד חדיגה ראש העיר קלנסווה, וסיני גלבוע סגן ראש עיריית פתח תקווה. מטפלת בתיק אפי נוה ואתי כרייף, ועוד.
פרקליטת מחוז מרכז (פלילי)
בינואר 2018 נבחרה לכהן כפרקליטת מחוז מרכז (פלילי). במסגרת תפקידה ליוותה והובילה אבישר-אבלס לאורך שנים את תיק הפיגוע בדומא מתחילתו, החל מהחקירה הסמויה שנערכה בהיותה פרקליטה במחוז, ועד מתן גזר דינו של עמירם בן אוליאל אשר ניתן בהיותה פרקליטת המחוז. במסגרת תפקידה מובילה את תיק פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד.
חיים אישיים
נשואה לעורך הדין רמי אבלס ואם לשלוש בנות.
אורי שמחוני
אורי שמחוני (24 באוקטובר 1936 – 15 בדצמבר 2021) היה אלוף בצה"ל ומנכ"ל חברת "סולתם".
באזרחות
ב-1957 השתחרר שמחוני מצה"ל והצטרף לקיבוץ גינוסר עבד בדיג בכנרת ובענפי המשק השונים. בשנת 1960 התחתן עם חברת הקיבוץ אילנה דאר. הצטרף לצי הסוחר הישראלי ושירת כימאי באוניות א/מ פלמ"ח וא/מ פלי"ם של חברת הספנות הקיבוצית תרשיש. החל כמלח פשוט והגיע לרמה של רב מלחים. הניסיון הימי שאסף בעבודתו גרם לכך שבהיותו אלוף נחשב על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן כמועמד לפיקוד על חיל הים.
חזרה לצה"ל
ב-1964 חזר שמחוני לשירות קבע כקצין מודיעין במחלקת המודיעין של פיקוד הצפון. ב-1966 מונה לקצין מודיעין של חטיבת גולני ושירת בתפקיד בתקופת מלחמת ששת הימים ובתקופת מלחמת ההתשה.
לאחר המלחמה התמנה למפקד חטיבת אלכסנדרוני וב-1974 למפקד חטיבת גולני. בשנת 1975 מונה למפקד בית ספר לקצינים, ובאוגוסט 1976 הועלה לדרגת תת-אלוף, החליף את דן שומרון כקצין חי"ר וצנחנים ראשי, ופיקד על אוגדת הקחצ"ר, בין היתר במבצע ליטני. באפריל 1980 מונה לעוזר ראש אג"ם, בשנת 1981 הועלה לדרגת אלוף ונתמנה לראש מחלקת ההדרכה. במינוי משני שימש סגן מפקד פיקוד הצפון ומילא תפקיד זה במלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 עד לשחרורו ב-1986 כיהן כנספח צה"ל בארצות הברית. זכה לעיטור אות לגיון ההצטיינות.
פורסם כי היה מעורב בפרשת איראן-קונטראס. אך לטענתו לא היה מעורב בשום צורה, אף לא בידיעה כללית.
לאחר שחרורו מצה"ל
ב-1991 פתחה משטרת ישראל גם בחקירת הפרשה. במאי 1993 הוגש נגד שמחוני כתב אישום בארצות הברית, שביקשה את הסגרתו. לאחר עסקת טיעון מול משרד המשפטים האמריקאי, אשר כללה את כל המעורבים האחרים, למעט שמחוני שסירב לחתום, הפרשה נסגרה בלא שהוגשו כתבי אישום.
תפקידים נוספים
שמחוני היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 יצא לאור הספר "לוויתן לבן" (הוצאת גלורי), המקבץ 167 נושאים שעליהם שוחח עם בנו גלעד שמחוני, ואשר תועדו ונערכו על ידי בנו ללא ידיעתו.
ולטר מישל
ולטר מישל (בגרמנית: Walter Michel; 26 בנובמבר 1888 – 30 בספטמבר 1969) היה שחמטאי שווייצרי.
מישל הגיע למקום הרביעי בתחרות ברן בשנת 1925 (ניצח: אלכסנדר אלכין), ניצח באליפות שווייץ בשנת 1926, הגיע למקום ה-17 בתחרות זמרינג בשנת 1926 (ניצח: רודולף שפילמן), והגיע רביעי בתחרות לה פונט (ניצח: פאול יונר).
מישל ייצג את נבחרת שווייץ בארבע אולימפיאדות:
אנטרקוט
אַנְטְרֶקוֹט (מצרפתית Entrecôte - "בין הצלעות"; בעברית: ורד הצלע) הוא מונח המשמש במטבח הצרפתי המסורתי בפרט, ובמאכלי בשר בקר בכלל, לאומצה או לצלי, שמקורם בבשר שבין צלעות הבקר. האנטרקוט הוא נתח בשר עתיר סיבי שומן ("משויש").
נתח אנטרקוט מסורתי מכיל רקמת שריר, עוביו כשלושה סנטימטרים ומשקלו בין 400 ל-500 גרם. עם זאת, כיום משמש המושג גם לנתחי בשר אחרים, שנלקחו, לדוגמה, מצידה האחר של הצלע, ומשקלם אינו אחיד.
רב-רגל שחור
רב-רגל שחור (שם מדעי: Archispirostreptus syriacus) הוא מין של רב-רגל בצבע שחור או חום כהה, נפוץ בארץ ישראל באזורי הרים וגבעות. הוא הגדול מבין רבי-הרגליים בארץ, ואף שייך לאותו סוג של הרב-רגל האפריקאי הענק (Archispirostreptus gigas) שהוא אחד ממיני רבי-הרגליים הגדולים בעולם.
הרב-רגל השחור פעיל בעיקר בלילה, ומתגורר מתחת לאבנים ובמקומות לחים אחרים, אולם מין זה הוא ייחודי בכך שאפשר למצאו גם באזורים יבשים ומדבריים למחצה כמו בקעת הירדן וספר המדבר. באזורים עירוניים ניתן למצוא את הרב-רגל על קירות ובחצר. בעת מנוחה וסכנה נוהג רב הרגל לגלגל את גופו לצורת ספירלה המזכירה קונכיית שבלול. בעת פגיעה בגופו הוא מפריש חומר רעיל, בעל ריח דוחה, המכיל בתוכו חומצה ציאנית. תזונתו היא מן הצומח, בעיקר רקב צמחי. אורך חייו בטבע הוא כ-9-11 שנים. רבי רגליים דומים במבנה רגליהם לשל הנדלים.
מזון
רב רגל שחור ניזון מן הצומח, וגם מרקבובית (חומרי מזון זעירים שנמצאים בקרקע) ואדמה.
רבייה
עונת החיזור חלה בתחילת הקיץ, ולאחר הליכה בשניים בעשרות ידיים-רגליים, מעביר הזכר מקדמת גופו אל הנקבה גוש זרע קטן. כשמגיעה שעתה של הנקבה להטיל, היא מתכנסת לתוך נקיק שבסלע או בגומה שחפרה בקרקע. ושם היא מטילה עשרות ביצים זעירות. מתוכן יבקעו רבי רגל זעירים הדומים מאוד לבוגרים, אלא שגופם עשוי מספר מועט יותר של פרקים ורגליים. עם גידולם הולכים ומתרבים פרקי הגוף, ואיתם גם מספר הרגליים.
מחוזות איווה
במדינת איווה שבארצות הברית ישנם 99 מחוזות.
הגדול שבמחוזות איווה הוא מחוז קושוט (2,520 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז דיקינסון (987 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז פולק (כ-430,640 תושבים). עיר הבירה, דה מוין, נמצאת במחוז פולק.
רשימת המחוזות
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
נרונים
נרון או נרונים (באנגלית: tealight מילולית "אור-תה" או tea candle ולפעמים באופן לא פורמלי tea lite, t-lite ו t-candle) הוא נר בכוס מתכת או פלסטיק דקה, כך ששעוות הנר יכולה לימס לחלוטין בעודו דולק. הם בדרך כלל קטנים, עגולים, רחבים מגובהם, וזולים. השם באנגלית, "אור התה" שואב את שמו מהשימוש במחממי תה, אך משמשים גם כמחממי מזון באופן כללי, למשל פונדו, פלטת שבת וכיוצא באלו, וכן בכלי קיבול מעוצבים המשמשים לנוי באירועים.
נרונים הם בחירה פופולרית עבור תאורת הדגשה ולחימום שמן ריחני. היתרון שיש להם על פני נרות "רגילים" ארוכים הוא שהם לא מטפטפים. ניתן להציב נרונים על המים לצורך אפקט דקורטיבי. בגלל גודלם הקטן ורמת האור הנמוכה, מדליקים לעיתים קרובות כמות מרובה של נרונים בו זמנית. נרונים בעלי זמן בעירה ארוך יותר עשויים להיקרא פנסי לילה. והם משמשים גם למטרות טקסי דת שונים.
חבורת איינשטיין (סדרת אנימציה)
חבורת איינשטיין (באנגלית: Little Einsteins) היא סדרת אנימציה מבית וולט דיסני המשודרת בישראל בערוץ הופ!. הסדרה עלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2005 בארצות הברית, ובישראל בשנת 2007. לסדרה שתי עונות. בעקבות הצלחת הסדרה יצאו לה מוצרים נלווים, כגון קלטות וידאו, ספרים, משחקים ועוד.
עלילה
הסדרה עוסקת בארבעה ילדים אשר עוברים הרפתקאות מסביב לעולם בעזרת ספינת חלל. בכל פעם הם נקלעים למצב מאתגר אשר עליהם לעבור בשלום. לכל דמות בסדרה יש תחביב אחר הקשור במוזיקה.
הסדרה נועדה ללמד את קהל היעד שלה - ילדים ופעוטות, על אמנות ומוזיקה, ועושה זאת על ידי שילוב מוזיקה קלאסית וציורים מפורסמים בסדרה.
פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה
פרדיננד הראשון (Ferdinand I, 19 באפריל 1793 - 29 ביוני 1875) היה קיסר אוסטריה, נשיא הקונפדרציה הגרמנית, מלך הונגריה ובוהמיה בין השנים 1835–1848.
ביוגרפיה
פרדיננד נולד בווינה ב-19 באפריל 1793, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה. בשל היות הוריו בני דודים כפולים, היה פרדיננד רפה שכל ובעל פגמים נוירולוגים, אפילפסיה ופגמים בדיבור, למרות כל זאת הוא ישב בבגרותו בישיבות מועצת המדינה כדי להכינו לתפקידו העתידי כקיסר. בשנת 1830 התחתן פרדיננד עם מריה אנה מסבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, אולם רופא החצר טען כי אין זה סביר שפרדיננד יוכל לממש את הנישואים, עקב בעיותיו הרבות.
בשנת 1835 מת אביו פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ופרדיננד עלה במקומו לשלטון. למרות שפרדיננד לא הוכרז כנכה או כשוטה במהלך כהונתו המדינה נשלטה בעיקר על ידי ראש ממשלת אוסטריה דאז, הנסיך מטרניך.
בשנת 1848 ויתר פרדיננד על תאריו המלכותיים במהלך אביב העמים, ואחיינו פרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו, ושלט במהלך 68 השנים הבאות. ב-29 ביוני 1875 מת פרדיננד בפראג, ונקבר בקריפטה המלכותית בווינה.
הרי סן ברנרדינו
הפסגה הגבוהה ברכס היא הר סן ג'ורג'יו (3,505 מטר) הגבוה בין הרי דרום קליפורניה. הרי סן ברנרדינו הקטנים הוא רכס הנפרש דרום-מזרחה מן הרכס העיקרי.
רובו של רכס סן ברנרדינו נמצא בתחומי שמורת היער הלאומי סן ברנרדינו. בתחום הרכס נמצאים אף ארבעה אתרי נופש פופולריים באזור.
RCA רקורדס
RCA רקורדס (באנגלית: RCA Records) היא חברת תקליטים שנקראה בעבר RCA Victor (כממשיכת דרכה של חברת ויקטור טוקינג משין). החברה-האם של תקליטי RCA בין השנים 1928 עד 1983 הייתה תאגיד האלקטרוניקה RCA. ב-1986 הפכו "תקליטי RCA" למותג של תאגיד BMG, ומ-2008 זהו מותג של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
ראשית הדרך
ממציא הגרמופון, אמיל ברלינר, הקים את חברת ברלינר גרמופון בארצות הברית בשנת 1895. בשנת 1901 היא התמזגה לחברת "ויקטור טוקינג משין", שייצרה הן מכשירי גרמופון והן תקליטים. עד 1926 הייתה החברה עצמאית, ועד שנת 1929 נרכשה על ידי תאגיד האלקטרוניקה הענק RCA ונוצרה חברת התקליטים RCA-ויקטור. יחד עם רכישת ויקטור רכשה RCA את זכויות השימוש במותג His Master's Voice בצפון אמריקה ובאמריקה הדרומית.
בשנת 1931 התמזגה החברה-האחות הבריטית של ברלינר גרמופון, חברת גרמופון הבריטית ל-EMI, עובדה שהעניקה ליו"ר תקליטי RCA, דייוויד סארנוף, מושב במועצת המנהלים של EMI. RCA מכרה את מניותיה ב-EMI ב-1936 אך EMI המשיכה להפיץ את תקליטי RCA בבריטניה תחת מותג HMV. RCA המשיכה להפיץ את תקליטי EMI בצפון אמריקה עד 1957.
כבר ב-1931 ניסתה RCA להוציא לשוק פורמט אריך נגן של ⅓33 סיבובים בדקה, שנכשל מסחרית עקב המשבר הכלכלי העולמי של 1929 ונאלץ להמתין להוצאה מחודשת רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנות הארבעים סבלה RCA מחרם אותו הטיל איגוד המוזיקאים על אמניו, שלא הקליטו כלל בחברת התקליטים בין 1942 ל-1944. יוצאת דופן הייתה התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוחו של ארטורו טוסקניני שהקליטה ב-RCA בתוקף שייכותה ל-NBC, חברה-אחות בבעלות תאגיד RCA.
ב-1949 הוציאה RCA את פורמט ה-45 סיבובים לדקה, שהפך לסטנדרט להקלטת סינגלים של מוזיקת פופ, כמו כן הציגה את ה-EP (מיני-אלבום), שניהם כתשובה לאריך הנגן שהציגה חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
בין אמני החברה בשנות הארבעים ניתן למנות גם את סידני בשה, דיזי גילספי, לואי ארמסטרונג, ג'ק טיגרדן ועוד.
שנות החמישים
יריבתה העיקרית של RCA בשנים אלה הייתה קולומביה, ו-RCA החלה לשווק אף היא אריכי נגן. בין אמניה ניתן למנות את התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של שארל מינש, תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בניצוחו של פייר מונטה והפילהרמונית של ניו יורק, בנוסף לתזמורת RCA-ויקטור, שהוקמה במיוחד וזכתה להצלחה בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין.
ב-6 באוקטובר 1953 קיימה RCA הקלטה סטריאופונית נסיונית, בה ניצח לאופולד סטוקובסקי על קבוצת נגנים מניו יורק שניגנו "רפסודיה רומנית" מאת ג'אורג'ה אנסקו ואת האופרה יבגני אונייגין מאת צ'ייקובסקי. במהלך השנתיים שלאחר מכן השתתפו בניסויים הסטריאופוניים אמנים נוספים של החברה.
ב-1955 רכשה RCA מסאן רקורדס את זכויות ההקלטה של אלביס פרסלי תמורת סכום עצום, במונחי אותם ימים, של 35,000 דולר. אלביס יהפוך לאמן למוכר ביותר של RCA. כבר בינואר 1956 זכה תקליטו "Heartbreak Hotel" לתקליט זהב של RCA, לאחר מכירות של מיליון עותקים.
ב-1957 סיימה RCA את הסכם ההפצה שלה עם EMI ועברה להפיץ בצפון אמריקה את תקליטי DECCA, שהפיצה את תקליטי RCA בבריטניה עד 1971. בתגובה רכשה EMI את קפיטול רקורדס.
באותה שנה פתחה RCA את אולפני ההקלטה המשוכללים שלה בנשוויל, טנסי, שנקראים RCA Studio B. אלביס הקליט את רוב אלבומיו באולפנים אלה וכן האחים אברלי, וילי נלסון, דולי פרטון ואחרים, שהגדירו את סגנון "הקאנטרי של נשוויל" והפכו את העיר לבירתם.
בין אמני החברה הנוספים בשנים אלה ניתן למנות את: הארי בלפונטה, חוזליטו, ארמנדו מנסנרו, בו דידלי, ליונל המפטון, סאני רולינס ועוד.
שנות השישים והשבעים
ב-1963 הציגה RCA את טכנולוגיית ה-"Dynagroove", שהכניסה לראשונה מיחשוב להתהליך ההפקה. על גבי התקליט "!This Is Dynagroove" הוקלטו קטעים שונים כגון הסטנדרטים "סוואני" של ג'ורג' גרשווין, "סטארדאסט" ו-"Take the A train" וכן הפינאלה לסימפוניה הראשונה של מאהלר בביצוע תזמורת בוסטון ודואט מ"מאדאם באטרפליי".
בספטמבר 1965 הציגה RCA את הקלטת "סטריאו 8", עליה הוטבעה הקלטה של 8 ערוצים. ב-1968 הציגה RCA את ה-"Dynaflex", תקליט עשוי ויניל דק, במקום תקליט השלאק העבה והשביר.
בין אמני החברה באותן שנים ניתן למנות את ג'פרסון איירפליין, סם קוק, פול אנקה, ניל סדקה, אודטה, נינה סימון, האיגלס, דייוויד בואי, יוריתמיקס, איגי פופ, לו ריד, ואנגליס, זי זי טופ והמאנקיז.
משנות השמונים ואילך
ב-1985 רכשה RCA 50% ממניות חברת התקליטים אריסטה רקורדס מחברת האם שלה, ברטלסמן. שנה לאחר מכן רכשה ג'נרל אלקטריק את תאגיד RCA, בעוד חטיבת המוזיקה, ובכלל זה חברות התקליטים RCA וארטיסה נמכרו חזרה לברטלסן תוך יצירת תאגיד BMG. BMG החייתה את מותג RCA-ויקטור להקלטות ג'אז, בלוז ומוזיקת עולם. ב-2008 התפרקה BMG וזכויות חברת תקליטי RCA עברו לסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
בין אמני החברה באותן שנים ניתן למנות את טייק ד'את, וסטלייף, פו פייטרס, קלי קלרקסון, כריסטינה אגילרה, אבריל לאבין ועוד.
בישראל
בישראל, חברת איסטרוניקס יצרה את תקליטי החברה, אך לאחר שנקנתה, איסטרוניקס נותרה ללא תקליטים לשווק ולכן הוסבה לחברת מחשבים בלבד.
החותם האדום
החותם האדום (Red Seal) החל כסימון להקלטת מוזיקה איכותית עוד בימי חברת גרמופון הבריטית וברלינר גרמופון ב-1902 ומהן הגיעה אל חברת ויקטור. החותמת סייעה לקבלת מוזיקה רצינית מוקלטת כבעלת איכות ומעמד תרבותי ולא בידורי בלבד. הקלטותיו של אנריקו קארוזו, למשל, זכו לחותם האדום וכך גם הקלטותיו של טוסקניני עם תזמורת ה-NBC, יוג'ין אורמנדי עם תזמורת פילדלפיה, ליאונרד ברנשטיין ותזמורת RCA. החותם נשמר לאורך גלגוליה השונים של החברה ועבר גם לציון סדרות מוזיקה קלאסית איכותיות על גבי CD.
בין אמני החותם האדום של RCA ניתן למנות את עמנואל אקס, ג'וליאן ברים, ויקטוריה דה לוס אנחלס, פלאסידו דומינגו, ג'יימס גולוויי, ולדימיר הורוביץ, יאשה חפץ, סרגיי קוסביצקי, זובין מהטה, לילי פונס, סרגיי רחמנינוב, ארתור רובינשטיין, גאורג שולטי, פנחס צוקרמן ורבים אחרים.
ברודוויי והוליווד
אחד התחומים השייכים באופן מסורתי לתקליטי RCA היה תחום הקלטת מחזות הזמר של ברודוויי, כך יצאו ב-RCA הקלטות של ספינת השעשועים, אנני אוקלי אשת לפידות, פורגי ובס, צלילי המוסיקה, דרום פאסיפיק ועוד. רוב ההקלטות נעשו במרכז לינקולן.
בשנות השישים יצאו בתקליטי RCA שורה של פסקולים של סרטים שייקספיריים ותקופתיים כגון ריצ'רד השלישי, אדם לכל עת, אילוף הסוררת, רוב מהומה על לא מאומה, אותלו ועוד.
מותג His Master's Voice
בשנת 1899 צייר הצייר האנגלי פרנסיס בארוד (Francis Barraud; 1856–1924) את הציור "הכלב ניפר מאזין לקול בעליו המנוח". אמיל ברלינר רכש את הזכויות לשימוש בציור כמותג, תוך שהוא משנה את שמו ל"קול בעליו", תוך רמז לכך שאיכות הצליל כה טובה, עד כי כלב יכול לזהות את קול בעליו המוקלט. הוא גם שינה את מכשיר הפונוגרף המקורי המוצג בציור בגרמופון של "ברלינר גרמופון". כאשר התמזגה "ברלינר גרמופון" ל"ויקטור" ומאוחר יותר ל-RCA ויקטור, זכתה RCA ויקטור בזכות לשימוש במותג בצפון אמריקה ואמריקה הדרומית. מאז ועד 1957 השתמשה ויקטור בסמל על גבי תקליטיה, לאחר 1968 חזרה להשתמש בסמל, מסוגנן יותר מבחינה גרפית, יחד עם לוגו RCA. החברה השתמשה ב"ניפר", כינויו של הכלב, כמקדם מכירות בצפון אמריקה בשלל צורות ומכרה בובות שלו (שכיום הן פריט לאספנים) והדפסים שלו על גבי מוצרים שונים.
סיומת קובץ
סיומת קובץ היא מספר אותיות, ספרות או סימנים המופיעים לאחר נקודה בסוף שם קובץ.
שימושים
במערכות הפעלה מתוצרת מיקרוסופט משמשת סיומת הקובץ להורות למערכת ההפעלה באמצעות איזו תוכנה להפעיל את הקובץ. כך לדוגמה סיומת "png" תורה למערכת, כי מדובר בקובץ מסוג PNG, ועל כן יש לפותחו בתוכנה לצפייה בתמונות. בנוסף על פי הסיומת ישתנו צלמית הקובץ והמפרט הטכני הקיימים בו. שינויים אלו מוגדרים ב-Registry.
במערכות הפעלה מבוססות יוניקס (כגון לינוקס) הסיומת אינה בעלת משמעות תפעולית מבחינת המחשב, אלא אסתטית בלבד כגון התאמת צלמית לקובץ בהתאם לסוגו, כך קובץ בעל סיומת TXT יקבל צלמית של פתקון בשל היות הקובץ בפורמט טקסט פשוט.
אבטחת מידע
לעיתים מייצרות הסיומות בעיות אבטחת מידע.
כך לדוגמה במערכת ההפעלה חלונות ניתן להסתיר סיומות, ובשל כך ניתן להטעות את המשתמש ולגרום לו להריץ קובץ נגוע מבלי שידע על היותו בר הרצה. הדבר יתבצע באמצעות שינוי שם הקובץ עצמו לכזה עם סיומת פיקטיבית מלבד הסיומת האמיתית אותה לא רואים במצב התצוגה הנוכחי. דוגמה לדבר יהיה קובץ תחת השם myfile.txt.exe שיראה כ-myfile.txt בלבד.
פתרון לבעיה זו הוא הגדרת המחשב שיציג את סיומות הקבצים תמיד.
ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה
ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (באיטלקית: Ercole III d'Este; 22 בנובמבר 1727 - 14 באוקטובר 1803), היה דוכס מודנה בין השנים 1780–1796.
ביוגרפיה
ב-16 באפריל 1741 התחתן ארקולה עם מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה, בתם של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה וריצ'רדה גונזאגה, ממנה נולדו לו שני ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, והם התגוררו בנפרד. לאחר מות בנו הקטן רינאלדו פרנצ'סקו בשנת 1753 בהיותו בן 4 חודשים, הפכה בתו מריה באטריצ'ה ליורשת שלו ושל אשתו.
מכיוון שבתו הייתה אמורה לרשת 4 מדינות (מודנה, רג'יו, מאסה וקרארה), סיכמה מריה תרזה בשנת 1753 עם ארקולה, שמריה באטריצ'ה תינשא ללאופולד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו. אולם, בשנת 1761 הפך לאופולד ליורש הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ולפיכך בשנת 1763 נחתם הסכם חדש בין אביה למריה תרזה, ובו נקבע שמריה באטריצ'ה תתחתן עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו. בשנת 1771 אישר הדיאט הקיסרי את ההסכם עם דוכס מודנה, וב-15 באוקטובר אותה שנה התחתן פרדיננד עם מריה באטריצ'ה ד'אסטה.
בשנת 1780 מת אביו, וארקולה עלה לשלטון במקומו. ארקולה המשיך במדיניותו של אביו, ובנה גשרים וכבישים חדשים, ובנוסף טיפח מאוד את האמנות והתרבות בדוכסות. בשנת 1795 התחתן ארקולה בנישואים מורגנטיים עם פילגשו קיארה מאריני, שממנה נולד לו בשנת 1770 בנו ארקולה רינאלדו ד'אסטה. בשנת 1796 בעקבות פלישת נפוליאון למילאנו, נמלט ארקולה עם משפחתו ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית.
בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797, הוענקה לארקולה דוכסות ברייזגאו, אזור בדרום מערב גרמניה שהשתייך לבית הבסבורג.
בשנת 1814 ניתנה דוכסות מודנה בקונגרס וינה לנכדו הבכור - פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואילו בתו מריה באטריצ'ה קיבלה בחזרה את דוכסות מאסה וקרארה. מריה באטריצ'ה השאירה את ניהול הדוכסות בידי שריה, ואילו היא עצמה שהתה רוב הזמן בווינה. בשנת 1829 מתה מריה ביאטריצ'ה בווינה, ובנה פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ירש אף את נחלותיה.
המלחמות האיליריות
המלחמות האיליריות היו סדרת מלחמות בשנים 229–168 לפנה"ס בין הרפובליקה הרומית לממלכת איליריה.
ב"מלחמה האילירית הראשונה", שנמשכה מ-229 לפנה"ס עד 228 לפנה"ס, עלתה דאגתה של רומא בנוגע לנתיבי הסחר שלאורך הים האדריאטי, בשל התעצמותה של ממלכת ארדיאיי (Ardiaei) עם עליית המלכה טאוטה לכס השלטון, שהוציאה להורג את נציג רומא באיליריה קרונקניוס ותקפה ספינות מסחר של סוחרים איטלקיים שבחסותה של רומא. מפאת כל אלה שלח הסנאט הרומי את הקונסולים לוקיוס פוסטומיוס אלבינוס וגניאוס פולוויוס קנטומליוס בראש הצבא לאיליריה, רומא גירשה את כוחותיה של טאוטה מהערים היווניות אפולוניה, קורקירה, אפידאמנוס, פארוס ואחרות ומינו את דמטריוס מפארוס למושל על ערים אלו, ובנוסף סיפחו חלקים מאיליריה לרומא. עם טאוטה רומא הגיעה להסכם שלא תשוט בימים רומיים ויוונים ותיסוג מרוב חבלי איליריה.
"המלחמה האילירית השנייה" נמשכה מ-220 לפנה"ס עד 219 לפנה"ס. בסתיו של 220 לפנה"ס רומא הייתה במשא ומתן עם המצביא מושל היספניה מטעם קרתגו, חניבעל ברקה, ונראה היה שמלחמה חדשה בין רומא לקרתגו בפתח. דמטריוס ניצל את העובדה שתשומת לבם של הרומאים מרוכזת בקרתגו, ותקף ערים איליריות שהיו בשליטת הרומאים. הוא הפליג עם צי של 50 ספינות אל מעבר לליסוס, מפר בכך סופית את החוזה משנת 229, שעל פיו לאילירים ייאסר להפליג מעבר לליסוס עם יותר משתי ספינות. הרומאים רצו לבטח את ענייני הבלקן לקראת המלחמה הקרבה עם קרתגו, והחלו במשלוח כוחות לאיליריה.
במקביל ביוון פרצה "מלחמת בעלות הברית", בין הליגה האכאית ומוקדון, לליגה האיטולית. בראשית שנת 220 לפנה"ס יצאו דמטריוס ומצביאו סקרדילאידאס עם 90 ספינות למסע שוד וביזה. הם תקפו את פילוס, אולם לא הצליחו לכובשה. לאחר מכן החליטו להתפצל, סקרדילאידאס עם ארבעים ספינות עצר בנפפקטוס וסייע שם לאיטולים לתכנן את הפלישה לאכאיה. דמטריוס עם שאר הצי שדד כסף מאיים שונים. הצי החזק של רודוס נשלח נגדו, ועל כן קיבל בשמחה את הצעת הגנרל האכאי טאוריון לסייע לו למנוע את השתלטות האיטולים על קינאיתה. אולם דמטריוס הגיע יומיים מאוחר מדי, ועל כן הסתפק בכמה פשיטות על חופי איטוליה. לאחר מכן חזר לאיליריה להתכונן לקראת ההתקפה הרומאית. שלא כמו טאוטה, דמטריוס היה מוכן היטב למלחמה. הוא הציב חילות מצב באזורים שבהם היו עלולים הרומאים לנחות, ודאג לסלק מהם את אלו שלא היו נאמנים לו. אולם המפקד הרומאי לוקיוס אמיליוס פאולוס, הצליח להערים עליו על ידי כך שפיתה אותו לצאת עם כל כוחותיו לנמל של פארוס, בעוד שבפועל תקפו הרומאים מכיוון אחר. בעקבות כך נכבשה פארוס, ודמטריוס נאלץ לצאת לגלות.