cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארמין שימרמן
טלוויזיה
שימרמן גילם את דמותו של השופט בריאן הופר בעונה השלישית של "בוסטון ליגל", ובכך הלך בדרכם של 3 מעמיתיו (שהופיעו הן במסע בין כוכבים והן בבוסטון ליגל): ויליאם שאטנר (אשר גילם את ג'יימס טיבריוס קירק ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית"), רנה אוברז'ונואה (אשר גילם את אודו ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9") ואית'ן פיליפס (אשר גילם את ניליקס ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר". הדמות שלו חלקה סצנה עם אוברז'נבה, שכללה עימות בין שתי הדמויות - המזכיר את מערכת היחסים המסוכסכת בין קווארק (שימרמן) לבין אודו (אוברז'נבה).
הוא הופיע בפרק "Provenance" בסדרה "מספ7ים" כמומחה לאמנות. כמו כן הוא הופיע בפרק "Posse Comitatus" בסדרה "הבית הלבן" כריצ'רד השלישי, וכן היה לו תפקיד קמאו בשני סרטי "בליפ".
הוא גם הופיע בפרק "Buck the Stud" של הסדרה "נשואים פלוס".
ב-1996 הופיע בתפקיד קטן בתור שופט בדרמת המתח "עין תחת עין".
ב-2001 התארח בסדרת המדע הבדיוני "הרואה ואינו נראה". שימרמן הופיע גם בפרק "Where and When" של סדרת הטלוויזיה "Warehouse 13".
עבודות דיבוב
הוא גילם מספר דמויות של נבלים במשחקי וידאו שונים, לרבות: דמותו של "טואד" ב-"X-Men Legends"; דמותו של "Dr. Nefarious" ב-"Ratchet & Clank: Up Your Arsenal", ב-"Ratchet: Deadlocked", ב-"Ratchet & Clank: Quest for Booty", ב-"Ratchet & Clank Future: A Crack in Time" וב-"Ratchet & Clank: All 4 One"; דמותו של "Andrew Ryan" ב-"ביושוק" - תפקיד עליו זכה בשבחים רבים; ודמותו של אביו של רזפוטין ב-Psychonauts. הוא העניק את קולו לדמותו של "General Skarr" ב-"Evil Con Carn" וב-"ההרפתקאות של בילי ומנדי". בין משחקיה של חברת "Bioware" - הוא העניק את קולו ל-"Jade Empire" ול-"Mass Effect". כמו כן, הוא דיבב את הדמויות "Emil Narud" ו-"Mohandar" במשחק "סטארקראפט 2".
בשנת 2008 הוא גילם את דמותו של וילמר בספר מוקלט של "הנץ ממלטה", בו השתתפו גם מייקל מדסן, סנדרה או, ואדוארד הרמן. בנוסף, הוא גילם את דמותו של מר פיליפס בהפקת "Focus on the Family Radio Theatre" של "האסופית". הוא גם גילם את דמותו של "Raanu" בסרט "Bionicle: The Legend Reborn", ואת דמותו של הגובלין הירוק, במשחק הווידאו "Marvel Ultimate Alliance 2".
בשנת 2011 הוא דיבב דמויות ב-"Star Wars: The Old Republic". שנת לאחר מכן דיבב ב-"The Secret World". בשנת 2016 דיבב בסרט "ראצ'ט וקלאנק".
כתיבה
שימרמן כתב שורה של ספרים, בהם הוא מספק בסיס בנוסח מדע בדיוני על חייו של ד"ר ג'ון די.
חייו הפרטיים
שימרמן נשוי לשחקנית קיטי סווינק.
הרכבת התחתית של רומא
הרכבת התחתית של רומא (איטלקית: Metropolitana di Roma) בירת איטליה היא מערכת להסעת המונים גדולה הכוללת 3 קווים על 60 קילומטר של מסילת רכבת ושבעים ושלוש תחנות. המערכת החלה לפעול בשנת 1955, מה שהופך אותה למערכת הרכבת התחתית הראשונה שנפתחה במדינה.
פרישת מערכת הרכבת התחתית מאפשרת גישה לכל אזורי העיר רומא ולמרבית פרבריה, וכן קישור למערכי התחבורה הנוספים במטרופולין. במסגרת תוכניות הפיתוח של המערכת מתוכננת פתיחתם של שני קווים חדשים והארכתם של קווים קיימים, למתן כיסוי רחב יותר של פרברי העיר, וכן מודרניזציה של תחנות המערכת הישנות והתאמתן לסטנדרטים החדשים.
סקירה
אף על פי שמערכת הרכבת התחתית של רומא קטנה יחסית למערכות אחרות באירופה כמו הרכבת התחתית של לונדון והרכבת התחתית של פריז המפעילות קווים רבים ואלפי תחנות, המערכת ברומא נבנתה בצורה חכמה שאפשרה את פרישתם של שלושה קווים בלבד על פני שטח עצום.
קווים ו-, הקווים הראשונים והוותיקים ביותר במערכת, מצטלבים במרכז רומא בתחנת הרכבת התחתית שנמצאת מתחת לתחנת רומא טרמיני – תחנת הרכבת הגדולה ביותר באיטליה – ויוצרים צורת  ביניהם. קו חוצה את העיר מדרום לצפון ומתפצל בצפון. וקו חוצה את העיר ממזרח למערב. יוצא מן הכלל הוא קו שמתחיל את מסלולו בפרברים המזרחיים של העיר ומגיע עד למרכז העיר. הקו מתחבר בסוף מסלולו באזור מרכז העיר לקו.
היסטוריה
הקו הראשון שנפתח ברומא לא היה קו A אלא דווקא קו B. השירות החל ב-10 בפברואר 1955 עם פתיחתו במתכונת מצומצמת של קו B בין תחנת רומא טרמיני לדרום-מזרח העיר. עשרים שנים קודם לכן, בשנות 1930, החל התכנון של הקו לרגל התערוכה העולמית ברומא (שתכננה להתקיים ב-1942), אך מלחמת העולם השנייה עצרה את הבנייה.
הקו הבא בתור היה קו A שהוא הקו השני שנבנה ברומא. האישור לבנייתו ניתן בשנת 1959.
העבודה על קו A החלה בשנת 1964 באזור טוסקולנה (Tuscolana), אך סבלה משורה של עיכובים שנגרמו על ידי סדר הארגון הכושל של חברת הרכבת. מעל לכל, שיטת ה"חפור וכסה" שהוכיחה את עצמה לטובה ברכבת התחתית של לונדון גרמה ברומא לבעיות תנועה חמורות בכבישים שבדרום-מזרח רומא. העבודה על הקו הושעתה והחלה שוב חמש שנים לאחר מכן, תוך שימוש במנהרות, אשר פתרו חלקית את בעיות התנועה, אך גרמו לתביעות רבות לפיצוי בגין תנודות שנגרמו על ידי המכונות. העבודה הופרעה לעיתים קרובות על ידי ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו במהלך החפירות, בעיקר ליד כיכר הרפובליקה.
קו A נכנס לשירות בפברואר 1980. בסוף שנות התשעים הוארך מאוטאביאנו, ברובע פראטי, לבטיסטיני ממערב.
קו C הקו השלישי במערכת נפתח בשנת 2014 כאשר עומס התנועה הרב בצפון מזרח רומא לא הותיר ברירה אלא לפתוח קו נוסף. הקו החדש תרם לחיבור הפרברים למרכז העיר.
שעות
השירות מתחיל בשעה 5:30 בבוקר ומסתיים בסביבות 23:30. בימי שישי ושבת השירות מסתיים מאוחר יותר, בסביבות 1:30 בלילה.
כאשר המטרו נסגר, מחליפים קווי הלילה את שירות הקווים. קווי הלילה נוסעים במסלול זהה למסלול קווי הרכבת התחתית ועוצרים באותן התחנות. קו A מוחלף על ידי אוטובוס קו N1, קו B מוחלף על ידי אוטובוס N2 / N2L, וקו C מוחלף על ידי קו N28.
תוכניות פיתוח
על פי התוכניות של חברת הרכבת התחתית יורחב קו C כך שיגיע עד לצפון העיר. קו A יוארך ב-2 קילומטרים ו- 2 תחנות נוספות. וקו B יוארך למסלול נוסף לכיוון מזרח. בנוסף מתוכננת בקרוב פתיחתם של 2 קווים נוספים. הראשון קו D כבר עבר את שלבי התכנון וכעת הוא בבניה. ואילו השני קו E נמצא כעת רק בשלבי תכנון ראשוניים..
שמואל סמבורסקי
שמואל סַמבּוּרסקי (Sambursky; 30 באוקטובר 1900 – 18 במאי 1990) היה פרופסור מן המניין לפיזיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל למפעל חיים לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה
סמבורסקי נולד בשנת 1900 בקניגסברג בירת פרובינציית פרוסיה המזרחית שבקיסרות הגרמנית, בנם הבכור של סֶלמה ומנחם סמבורסקי. הוריו היגרו מהאימפריה הרוסית, והוא גדל בבית ציוני דובר עברית, והתחנך בעברית ובגרמנית. אביו היה כתב העיתון העברי "הצפירה" בקניגסברג, וכיהן כיו"ר סניף ההסתדרות הציונית בעיר. בשנת 1917, בגיל 17 בלבד, החל ללמוד מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות קניגסברג וברלין. בשנת 1923 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בקניגסברג בנושא "הוכחה על דרך השלילה בפיזיקה ומתמטיקה", בהנחייתו של תיאודור קלוצה (Kaluza). כעבור שנה עלה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו שימש סמבורסקי בין השנים 1924–1927 כמורה ומרצה בבתי ספר תיכוניים ובמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. לפרק זמן השתתף בפעילות להדברת המלריה, ובשנת 1928 התקבל לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים כעוזר מחקר בכיר למדעי הטבע ולפיזיקה. עבודתו באוניברסיטה נמשכה עד צאתו לגמלאות, בהיותו ממייסדי החוג לפיזיקה (1931) ולאחר מכן כפרופסור חבר (1949). בשנת 1960 מונה לפרופסור מן המניין להיסטוריה ופילוסופיה של המדע.
בשנת 1946 היה חבר המועצה למחקר מדעי ותעשייתי בארץ ישראל, ונסע מטעמה ללונדון לכנס מדעי של האימפריה הבריטית. בשנת 1949 נתמנה למנהל המועצה המדעית לישראל שעל יד משרד ראש הממשלה, תפקיד בו כיהן עד 1957. כיהן כחבר הוועדה לאנרגיה אטומית אך ב-1958 התפטר יחד עם כל חברי הוועדה, פרט ליושב הראש שלה, ארנסט דוד ברגמן, על רקע ההחלטה לפתח נשק גרעיני בישראל. וב-1962 היה ממייסדי הוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון.
בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. באותה שנה גם חנך את האוניברסיטה המשודרת ברשת ב'. הוא זכה בפרס רוטשילד למדעי הרוח לשנת 1966, ובשנת תשכ"ח (1968) זכה בפרס ישראל למפעל חיים.
ב-1923 נשא לאסתר רבינוביץ, והיה אב לבת. ב-1938 נישא בשנית, למרים גרינשטיין, בתו של נתן גרינשטיין.
שמואל סמבורסקי נפטר בשנת 1990, ונקבר בהר המנוחות. ארכיונו, שבו התכתבויות, יומנים וחומר ביוגרפי, מאמריו והרצאותיו, שמור בספרייה הלאומית.
אחיו הצעיר היה המלחין הישראלי דניאל סמבורסקי.
תרבות ארצות הברית
תרבות ארצות הברית (מכונה גם התרבות האמריקאית) היא תרבות מגוונת, המאגדת בתוכה מגוון של קבוצות אתניות, מסורות וערכים. במרוצת מאתיים וחמישים השנים מאז כינון ארצות הברית כמדינה עצמאית, עברה התרבות האמריקאית התפתחות מואצת והפכה מערב-רב של תרבויות מהגרים לתרבות עצמאית בעלת מאפיינים ייחודיים מובהקים. תרבות זו מזוהה עם רוב תושבי ארצות הברית ומכונה mainstream American culture ("הזרם הכללי של התרבות האמריקאית"). עם זאת, אחת מתכונותיה הבולטות של ארצות הברית היא אופייה הרב-תרבותי, המאפשר למהגרים ולצאצאיהם לשמר מאפיינים תרבותיים ייחודיים. לתרבות האמריקאית השפעה מרחיקת לכת בכל העולם.
ספרות
עד אמצע המאה ה-19 עיצבו סופרים כמו נתניאל הות'ורן, אדגר אלן פו והנרי דייוויד תורו את הספרות האמריקאית. במחצית השנייה של מאה זו היו הסופר מארק טוויין והמשורר וולט ויטמן דמויות המפתח. באותן שנים חיברה גם אמילי דיקנסון את שיריה, אך היא הפכה למשוררת חשובה רק לאחר מותה ב-1886.
11 אמריקאים זכו בפרס נובל לספרות. ארנסט המינגוויי, חתן פרס נובל לספרות בשנת 1954, נחשב לאחד הסופרים המשפיעים ביותר במאה ה-20. בין היצירות הספרותיות האמריקאיות הקאנוניות ביותר ניתן למנות את מובי דיק מאת הרמן מלוויל, הרפתקאותיו של האקלברי פין מאת מארק טוויין ואת גטסבי הגדול מאת פרנסיס סקוט פיצג'רלד.
אמנות
באמנות החזותית הייתה האסכולה הנטורליסטית "אסכולת נהר הדסון" התנועה המרכזית במאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 חל מפנה משמעותי באמנות החזותית בארצות הברית. נקודת הציון של מפנה זה הייתה תערוכת האמנות המודרנית "Armory Show", שהוצגה בניו-יורק בשנת 1913 ועוררה סערה בקרב הציבור האמריקאי. במחצית הראשונה של המאה ה-20 התנסו אמנים כמו ג'ורג'יה אוקיף ומרסדן הרטלי בסגנונות שונים והטביעו את חותמם על האמנות האמריקאית. במחצית השנייה של המאה התפתחו בארצות הברית תנועות אמנותיות חשובות כגון האקספרסיוניזם המופשט, עליה נמנים האמנים ג'קסון פולוק ווילם דה קונינג, ואמנות הפופ ארט, המזוהה בעיקר עם אנדי וורהול ורוי ליכטנשטיין. בארצות הברית פעלו גם אדריכלים בעלי חשיבות רבה, כמו פרנק לויד רייט, פיליפ ג'ונסון ופרנק גרי.
הכוריאוגרפיות איזדורה דאנקן ומרתה גרהם היו דמויות מרכזיות במחול המודרני בארצות הברית, ונודעה להן השפעה רבה על התחום בעולם כולו. בתחום הבלט הקלאסי היו ג'ורג' בלנשין וג'רום רובינס דמויות מרכזיות.
האמרגן פי. טי. ברנום, שבשנת 1841 החל להפעיל מרכז בידור במנהטן, נמנה עם חלוצי התיאטרון האמריקאי. בסוף המאה ה-19 הפיק הצמד הריגן והרט מספר קומדיות מוזיקליות פופולריות בניו יורק. במאה ה-20 הועלו מחזות הזמר המודרניים בברודוויי, ושיריהם של מלחינים כמו אירווינג ברלין, קול פורטר וסטיבן סונדהיים הפכו ללהיטים ברחבי ארצות הברית. בשנת 1936 זכה המחזאי יוג'ין או'ניל בפרס נובל לספרות. מחזאים ידועים אמריקאים אחרים הם זוכי פרס הפוליצר טנסי ויליאמס, אדוארד אלבי ואוגוסט וילסון.
אף כי לא זכה להכרה במרוצת חייו, המלחין צ'ארלס אייבס, שפעל בראשית המאה ה-20, נחשב לאחד המלחינים הקלאסיים האמריקאים הראשונים. מלחינים חשובים אחרים כמו הנרי קוול וג'ון קייג' תרמו רבות לדמותה של המוזיקה הקלאסית בארצות הברית. המלחינים האמריקאים אהרן קופלנד וג'ורג' גרשווין שילבו מוזיקה קלאסית עם ז'אנרים אחרים וזכו אף הם להכרה בינלאומית.
פילוסופיה
התנועה הפילוסופית האמריקאית הראשונה הייתה האסכולה הטרנסצנדנטלית, שהובילו ראלף וולדו אמרסון והנרי דייוויד תורו. לאחר מלחמת האזרחים פיתחו צ'ארלס פירס, ויליאם ג'יימס וג'ון דיואי את התורה הפרגמטיסטית. במהלך המאה העשרים נודעה לפילוסופיה האנליטית השפעה רבה על הפילוסופיה האמריקאית. אסכולה זו, שמקורה באירופה, פותחה בארצות הברית על ידי הוגים כמו וילארד ואן אורמאן קוויין וריצ'רד רורטי.
אופנה
ארצות הברית נחשבת לאחת המדינות המובילות בתחום האופנה.
בארצות הברית נמצאות חברות אופנה רבות כמו קלווין קליין, j. crew, נייקי ואחרות.
ניו יורק וקליפורניה הן מרכזה של תעשיית האופנה בארצות הברית.
המטבח האמריקאי
מכיוון שארצות הברית קלטה לתוכה מהגרים רבים ממגוון רב של עמים ותרבויות, אין פלא שהמטבח האמריקאי אף הוא מגוון מאוד וקשה להגדרה. מחד גיסא, המטבח האמריקאי הוא סינתזה של מטבחים שונים מרחבי העולם. מאידך גיסא, המטבח האמריקאי ייצא בעצמו מגוון רב של מאכלים, והוא מוכר ופופולרי כיום בעולם לא פחות מהמטבח הסיני, הצרפתי או ההודי.
ספורט
מאז שלהי המאה ה-19 נחשב הבייסבול לענף הספורט הלאומי בארצות הברית, אם כי על פי כמה אמות מידה, נחשב הפוטבול לענף האמריקאי הפופולרי ביותר. כדורסל והוקי קרח אף הם ענפים פופולריים מאוד בארצות הברית. ענף הכדורגל, שנחשב לענף הספורט הפופולרי ביותר בעולם, זוכה לפופולריות נמוכה יחסית בארצות הברית. עם זאת, בשנים האחרונות מתרחבת תפוצתו של ענף זה בקרב הקהלים הצעירים. גם ענף הטניס זוכה לאהדה בארצות הברית.
באשר לענפי ספורט שאינם קבוצתיים, איגרוף ומרוצי סוסים היו בעבר הענפים הפופולריים והנצפים ביותר. כיום תפסו את מקומם הגולף ומרוצי המכוניות, ובייחוד מרוצי נאסקאר (NASCAR).
בעוד שמרבית ענפי הספורט המרכזיים מקורם באירופה, כמה ענפי ספורט הומצאו בארצות הברית. משחק הכדורסל, למשל, הומצא על ידי ד"ר ג'יימס נייסמית' ב-1891 במסצ'וסטס. משחק הלקרוס, הפופולרי בארצות הברית, פותח על ידי מקומיים. הסקייטבורד והסנובורד פותחו אף הם בארצות הברית במאה העשרים, כפיתוח של גלישת הגלים, עיסוק ספורטיבי שמקורו בהוואי, אשר זכה לפופולריות גם בארצות הברית.
היקף אירועי הספורט בארצות הברית הוא גבוה מאוד בהשוואה למדינות אחרות בעולם. אירועי כדורסל ופוטבול בבתי ספר תיכוניים, ובמיוחד במכללות, זוכים לפופולריות רבה מאוד ויש בכוחם למשוך קהל עצום לאצטדיונים. קבוצות פוטבול בולטות בבתי ספר תיכוניים מחזיקות לעיתים באצטדיונים עם למעלה מעשרת אלפים מושבים. אליפות הכדורסל של המכללות, שנערכת בחודש מרץ וידועה בכינוי "השגעון של מרץ" (March Madness), היא אחד האירועים החשובים בלוח השנה של הספורט האמריקאי ומשחקיה משודרים ברשתות הטלוויזיה הארציות. ענף הספורט הוא מקור הכנסה משמעותי עבור מוסדות הלימוד הנחשבים בארצות הברית. כתוצאה מכך, הדרישות האקדמיות מתלמידים ספורטאים נמוכות לעיתים קרובות מהדרישות מיתר התלמידים, אם כי גם התלמידים הספורטאים נדרשים לעמוד בתנאי סף מינימליים.
שמונה אולימפיאדות נערכו בארצות הברית, ארבע של קיץ וארבע של חורף. נכון ל-2004 זכו נציגי ארצות הברית ב-2,191 מדליות באולימפיאדות הקיץ, יותר מכל מדינה אחרת, ו-216 מדליות באולימפיאדות החורף, מספר שרק נורווגיה הצליחה להתחרות בו. ספורטאים אמריקאים רבים זכו להכרה עולמית, וחלקם נחשבים לטובים בתחומם בכל הזמנים. שחקן הבייסבול בייב רות', המתאגרף מוחמד עלי, הכדורסלן מייקל ג'ורדן, שחקן הגולף טייגר וודס ומחליק הסקייטבורד טוני הוק, הם רק כמה מהספורטאים האמריקאים החשובים ביותר.
קולנוע
הקולנוע האמריקאי הוא בין המפותחים והמצליחים ביותר בעולם, והיקף תעשיית הסרטים בו עצום: הוליווד מפיקה כיום כ-300 סרטים בשנה. אף כי לא כל הסרטים האמריקאים מופקים בהוליווד, הפך המחוז המפורסם בלוס אנג'לס לשם נרדף לתעשיית הקולנוע המקומית. לקולנוע האמריקאי נודעת השפעה עצומה ברחבי העולם.
טלוויזיה
הטלוויזיה היא אחד מאמצעי התקשורת העיקריים בארצות הברית. מקלטי טלוויזיה קיימים כיום ב-99% לפחות מהבתים בארצות הברית, ובמרבית הבתים קיים יותר ממקלט טלוויזיה אחד. שידורי הטלוויזיה האמריקאית מנוהלים על ידי חברות מסחריות, ומעולם לא פעל בארצות הברית ערוץ ציבורי. אף על פי כן, פועלת בארצות הברית רשת של תחנות לא מסחריות בשם PBS, הממומנת על ידי תרומות.
תחנות הטלוויזיה העיקריות בארצות הברית, כמו גם תחנות הרדיו, פועלות במסגרת חברות גלובליות האחראיות על קביעת לוח השידורים המוצג בתחנות מקומיות בבעלות עצמאית. חמש הרשתות הגדולות ביותר בארצות הברית הן NBC (בבעלות תאגיד NBC Universal), ABC (בבעלות חברת וולט דיסני), CBS (בבעלות תאגיד CBS), FOX (בבעלות תאגיד חדשות) ו-The CW (בבעלות משותפת של תאגיד CBS וחברת טיים וורנר). בנוסף לרשתות אלו קיימים ערוצי כבלים ולוויין.
ייצוא
מותגים ומונחים שמקורים בארצות הברית הפכו למקדמי מכירות למוצרים אמריקאיים רבים אשר הופצו בעבר ומופצים כיום ברחבי העולם.
ארצות הברית מייצאת כיום כמות עצומה של תוכני בידור לשאר העולם, במיוחד סדרות טלוויזיה, סרטי קולנוע ומוזיקה. תוכני תרבות אמריקאים רבים מופקים כיום תוך מחשבה על קהלי יעד נרחבים בכל העולם.
במדינות רבות בעולם מתקיימים כיום למעשה שתי תרבויות: התרבות המקומית והתרבות הגלובלית/הפופולרית-אמריקאית. משום כך רבים רואים בדומיננטיות של התרבות האמריקאית איום ממשי לזהות התרבותית המקומית הייחודית.
ביקורת
השפעת התרבות האמריקנית על שאר העולם מכונה "אמריקניזציה", והיא מזוהה לעיתים קרובות עם תהליכי הגלובליזציה ומעוררת בקרב ציבורים שונים ביקורת חריפה. מתנגדי האמריקניזציה מוחים על החלשותן של התרבויות המקומיות ברחבי העולם כתוצאה מהדומיננטיות של התרבות האמריקאית ורואים בהתפשטותה המהירה ביטוי לאימפריאליזם תרבותי. נוסף לכך, רבים מבקרים את התרבות האמריקאית עצמה, ורואים בה תרבות שטחית, ממוסחרת וצעירה מדי. המצדדים באמריקניזציה ובתרבות האמריקאית טוענים מצדם שהיא מקדמת את ערכי החופש ואת האחריות האישית.
מסע (צבא)
מסעות רגליים הם פעילות נפוצה בצבאות מודרניים בשלב הטירונות בצבא. בעבר, עד מיכון הצבא (בערך באמצע המאה ה-20) הייתה זו הדרך העיקרית לתמרון בשדה הקרב ומחוצה לו. המסע היה אחד הדברים העיקריים שלמדו הטירונים החדשים עם גיוסם לצבא.
אמנם מנוע בעירה פנימית הומצא עוד במאה ה-19 וכלי הרכב ממנועים הופיעו במחצית השנייה של המאה ה-19, מספרם היה נמוך. השימוש הרחב הראשון בכלי רכב ממנועים לשינוע חיילים בוצע בעת הקרב הראשון על המארן במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך מיכון משמעותי של חילות הרגלים בוצע רק במלחמת העולם השנייה עם הופעת חיל רגלים ממוכן. גם במהלך מלחמת העולם השנייה למסעות היה תפקיד חשוב כי עיקר חיל הרגלים לא היה ממוכן ונאלץ לנוע ברגל.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התפשט המיכון לכל ענפי הצבא, אך ליכולת לבצע מסע רגלי עדיין יש חשיבות טקטית מכרעת במצבים מסוימים.
בצה"ל
המסעות הרגליים בצה"ל הם פעילות נפוצה בקרב יחידות הסדיר בשלבי הטירונות. מסעות רבים משלבים גם נשיאת של ציוד כבד או חיילים אחרים על גבי אלונקות. המסעות הם בראש ובראשונה אימון בקרב תנועה או בנסיגה, הם משמשים גם כאתגר ספורטיבי אשר נועד לשיפור הכושר של היחידה, כאמצעי ללמד את החיילים לעזור לחבריהם להתגבר על הקושי הפיזי והמנטלי ולעיתים אף כאמצעי ענישה. בסיומם של רבים מהמסעות הרגליים נהוג כי היחידה מעניקה לחיילים חפץ סמלי – דיסקית, חגורה לנשק, כומתה וכדומה שמעיד על מעבר של שלב קושי מסוים. אורכם של המסעות הרגליים משתנה מיחידה ליחידה בהתאם לסרגלי המאמצים וללוח הזמנים של היחידה.
במשך תקופת הטירונות נוהגות היחידות השונות לצאת למסעות קצרים רבים אשר אורכם הוא בין 2–35 קילומטר. מטרתם של מסעות אלה היא לעלות בצורה הדרגתית את כושר ההליכה המאומצת של החיילים. הקצב ברוב המסעות מגיע ל-6 קמ"ש, וביחידות מיוחדות עולה לעיתים הקצב עד 8 קמ"ש.
המסע הכי ארוך בהכשרת הלוחם הוא מסע הכומתה אשר מתבצע לרוב לקראת סוף האימון המתקדם, עם זאת ישנן מספר יחידות שעושות אותו כבר בסוף הטירונות כגון חיל התותחנים, ועוד: יחידות השדה עושות 20 עד 40 קילומטר.
מרי (טורקמניסטן)
היסטוריה
באזור מרי שכנה העיר מרב העתיקה אשר ישבה על דרך המשי. אזור זה נכבש על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1884. באותה השנה נוסד היישוב המודרני בתור מרכז מנהלי וצבאי רוסי. באוגוסט 1918 התרחש עימות בין הכוחות הרוסים לבין צבא הודו הבריטית. היה זה העימות הראשון בין רוסיה לממלכה המאוחדת מאז מלחמת קרים. בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות ועצמאותה של טורקמניסטן, הפכה מרי למרכזו של מחוז מרי. בשנת 2012 מרי הוכרזה כאחת מבירות התרבות של חבר המדינות.
מסע (צבא)
מסעות שונים
שמאל|ממוזער|250px|מסע אלונקות בצה"ל לרב אחוז המשקל שחייל ממוצע ישא במסע בסיסי זה על גופו ממשקלו שלו הוא 12% לאחר חישוב כל הגורמים.
חישובי מאמץ למסע
כל סוג של מסע דורש מאמץ פיזי שונה מהגוף ובשל כך קיימים מספר חישובים המתחשבים בשריפת הקלוריות, כושר הלוחם והתשת הגוף שעוזרים להבנת העצימות של כל מסע מסוגו:
בהתאם לחישובים אלו יינתנו הדוגמאות הבאות:
גלישת מצוקים
גלישת מצוקים (הקרויה גם סנפלינג) היא טכניקה למעבר מכשולי גובה (בירידה) בעזרת חבלים. גלישת מצוקים התפתחה כפעילות משנה בטיפוס מצוקים אך היום היא עומדת בפני עצמה.
העיקרון בגלישה הוא המרה של האנרגיה הפוטנציאלית (הפרש הגובה) לאנרגיית חום (על ידי חיכוך), במקום ההמרה נעשית באמצעות חבל העובר דרך אמצעי חיכוך. הגולש יושב ברתמה הבנויה מרצועות ארוגות מסיבי ניילון ומחובר לאמצעי החיכוך בעזרת טבעת.
מקור המונח סנפלינג
סנפלינג אינה מילה באנגלית. זהו שיבוש עברי לאחד השמות של טבעת (קרבינה) שמשמשת בגלישת מצוקים. השם snap link, בשיבוש קל של ה-k ל-g, הפך ל"סנפלינג" הנשמע כמו שם פעולה באנגלית.
היסטוריה
גלישת מצוקים התפתחה כשיטה לרדת ממסלולי טיפוס סלע וטיפוס הרים.
בשנים הראשונות השתמשו לגלישה באותם חבלים ששימשו לטיפוס: חבלים שזורים מסיבים טבעיים. לחבלים אלה חיכוך רב ודי היה להעביר אותם מאחורי הגוף כדי לרדת בקצב הרצוי לאורך החבל. עם המעבר לחבלי ליבה/מעטפת מסיבים סינתטיים, הפכו החבלים לדקים יותר ובעלי חיכוך שאינו מספק. לגלישה ואבטחה בחבלים אלה פותחו אמצעי חיכוך, שתפקידם להגדיל את החיכוך עם החבל. אמצעי החיכוך הראשונים התבססו על העיקרון של החלקת החבל כשהוא מלופף על גוף מתכתי (מוט או צינור). לאחר מכן הומצאה השמינית (שתי טבעות מחוברות בצורת הספרה 8), המבוססת על אותו עיקרון, אך יעילה יותר. בשנים האחרונות פותחו מספר רב של אמצעי חיכוך חדשים המבוססים על עקרונות אחרים: יצירת כיפוף חד בחבל, המייצר חיכוך רב באותה נקודה, או צביטה של החבל בין שני חלקים של אמצעי החיכוך.
בעולם מקובלת גלישת מצוקים כאמצעי מעבר מכשולי גובה בשני ענפי ספורט: גלישת קניונים וטיפוס. בגלישת קניונים (יבשה או רטובה) גולשים במורד נחלים, והגלישה למעשה מעשירה את העבירות ומאפשרת להגיע למקומות בלתי נגישים בלעדיה. בטיפוס משמשת הגלישה כאמצעי לירידה מאמצע מסלול, במקרה חירום או במקרה שאין דרך אחרת לרדת מסוף המסלול.
בישראל התפתחה גלישת מצוקים כפעילות תיירותית בעיקר. בפעילות מאורגנת כזו מגיעה קבוצה למצוק בעל גישה נוחה ועגינות מוכנות, ומדריך מאבטח את הגולשים בזמן שהם יורדים לאורך החבל.
גלישה תיירותית
בגלישה תיירותית מקובל להשתמש במערכת כפולה. משתמשים בשני חבלים, חבל גלישה וחבל אבטחה, שתי עגינות ושני אנשים (גולש ומאבטח). שיטה זו נחשבת לבטוחה ודורשת פחות ידע וניסיון. לעומת זאת היא מסורבלת ודורשת זמן רב. כיוון ששני החבלים קשורים לעגינה, שיטה זו אינה יעילה לטיולי קניונינג ולטיפוס (כי החבלים יישארו קשורים לעגינה שלמעלה אחרי שכולם יגלשו). חבל גלישה הוא החבל עליו תלוי הגולש. חבל זה מחובר לעגינה בראש המצוק והוא פרוש לאורך המצוק. הגולש מחליק לאורך החבל בעזרת אמצעי חיכוך המאפשר לו לשלוט על קצב הירידה. חבל אבטחה הוא חבל שני המשמש לאבטחת הגולש על ידי מאבטח. קצהו של חבל האבטחה קשור לגולש והוא עובר באמצעי חיכוך המחובר לעגינה ואחוז בידי המאבטח. במקרה הצורך יכול המאבטח לבלום את הגולש ללא הפעלת כח רב. על המאבטח לוודא כי חבל האבטחה כמעט מתוח לכל אורך הירידה.
עבודות גובה בגלישה
בעבודות גובה בגלישה, בדומה לגלישה תיירותית, משתמשים במערכת כפולה של חבלים. שני החבלים מחוברים לעגינה הנדסית, והגלישה היא באבטחה עצמית. העובד יושב על כיסא מיוחד, כדי להקל מהלחץ של הרתמה על הירכיים וציוד העבודה מחובר לכיסא בצורה מאובטחת. לחבל הגלישה מחובר אמצעי חיכוך, ואליו מחובר הכיסא ומאובטח העובד.
גולש אחרון
בטיפוס וקניונינג מקובל להעביר את החבל דרך עגינה (ולא לקשור) כך ששני קצותיו ישתלשלו לאורך המצוק. כך ניתן לגלוש על שני החבלים (למעשה אותו חבל) ולאחר מכן למשוך את החבל מלמטה. שיטה זו נקראת "גולש אחרון".
מערנות
בגלישה לתוך מערות (מערנות - caving) מקובל להשתמש בחבל אחד בלבד. על פי גישה זו משאירים את החבל לאחר הגלישה ומטפסים עליו אחר כך ליציאה מן המערה. טכניקת השימוש בחבל במערנות נקראת SRT - Single Rope Technique ומתייחסת לכל השימוש בחבל: גלישה, טיפוס, הרמת ציוד וחילוץ, הכול בחבל אחד.
אתרי סנפלינג נפוצים בארץ
בישראל ישנם מספר אתרי סנפלינג נפוצים. אלפי גולשי מצוקים מגיעים לאתרים אלה מדי שנה. חלק מהגולשים מטפסים כפעילות ספורטיבית, אך ישנם מקומות שללא סנפלינג לא ניתן להגיע אליהם. אתרי הסנפלינג הנפוצים ביותר הם (רשימה חלקית):
כרבוגא
קיוואם א-דאולה כרבוגא (טורקית: Kürboğa) היה האתאבג של העיר מוסול בתקופת מסע הצלב הראשון.
עלייתו לשלטון במוסול
חייו של כרבוגא מאז ילדותו לא תועדו באופן הסטורי, ולמעשה לא ידוע עליו אלא בהקשר של שלטונו במוסול ובעיקר חלקו בתולדות מסעי הצלב. ידוע, כי כרבוגא היה איש צבא ואציל ממוצא טורקי סלג'וקי. ידוע גם, כי במסגרת מאבקי הכוחות הפנימיים של האימפריה הסלג'וקית הוא תמך באשתו של מאליק-שאה הראשון, ובנה בן הארבע מחמוד הראשון, שעלה לכס המלוכה עם מות אביו. בסדרת הקרבות בין המתמודדים על הכתר הייתה ידו של האח ברקירוק  על העליונה, ואף הוא היה טוען לכתר. עם מעבר שרביט השלטון חבר כרבוגא לברקירוק, ונשלח בשנת 1094 להילחם נגד תתש הראשון שהכריז על עצמו סולטן בסוריה. מערכה זו נסתיימה בכישלון, והוא נכלא יחד עם אחיו אלטונטש בחלב ואז בחומס. עם מותו של תותש הוא שוחרר על ידי המושל של חלב, רדואן.
בשנת 1095 הוא כיהן תחת הח'ליף העבאסי אל-מוסתזהר בניסיון כיבושו מחדש של חלב. בשנת 1096 הוא הצליח לכבוש את נציבין ומוסול, ולסיים את שלטון השושלת האוקיילידית. על שירות זה הוא זכה לתואר אטאבג כלומר המושל של מוסול.
המצור על אדסה
במהלך שנת 1098, כששמע שהצלבנים שמו את העיר אנטיוכיה במצור, הוא קרא לאמירים הסלגוקים הסרים למרותו ויצא בכוח צבאי גדול על מנת להסיר את המצור מעל העיר ולהשמיד את הפולשים, בלט בהיעדרו רידואן מחלב שחשש מכרבוגא יותר מהצלבנים. שלא במוצהר ניצל כרבוגא את ההפרה של שיווי המשקל הפוליטי בצפון סוריה שגרם מסע הצלב הראשון וקיווה ליצור מבנה פוליטי חדש תחת חסותו ושלטונו הישיר שיהיה לכאורה קשור ונאמן לח'ליף הסלג'וקי בבגדאד ברכיארק, במסגרת זו היה כיבוש אנטיוכיה אמור להיות גולת הכותרת אך רק חלק מתוכנית גדולה יותר שבה מחזיר כרבוגא את סוריה לתחומי ההגמוניה הסלג'וקית. סדר הגודל של הקואליציה המוסלמית לא ידוע, מקורות ארמניים למשל מצטטים מספרים דמיוניים של מאות אלפי חיילים ופרשים והיסטוריונים מוסלמים מציינים כי הצבא לא היה ניתן לספירה. תומאס אסברידג' מעריך כי הצבא המוסלמי היה בן למעלה מ 35,000 חיילים. בדרכו, הוא ניסה לכבוש את אדסה שנפלה לידיים צלבניות והפכה למדינה צלבנית עצמאית תחת שלטונו של בולדווין הראשון, הן על מנת לשחרר את העיר והן על מנת כדי לא להשאיר אחריו חיל מצב צלבני בדרכו לאנטיוכיה. במשך שלושה שבועות הוא נצר בלי טעם את העיר לפני שהחליט להמשיך לאנטיוכיה. התעכבות זו חרצה את הגורל של המערכה כולה. כשהגיע הצבא הסלגוקי אל מול חומות אנטיוכיה, בסביבות 7 ביוני, התברר כי הצלבנים כבר הצליחו לכבוש את העיר ביום ה -3 ביוני.
המצור על אנטיוכיה
ביום 4 ביוני הופיעו גדודי החלוץ של הצבא המוסלמי אל מול חומות אנטיוכיה, עם הופעתם נטשו הצלבנים את המצודות  מלרגרד ומגדלו של טנקרד. ביום 5 ביוני חצה הגוף העיקרי של הצבא המוסלמי את גשר הברזל תקף והרג את חיל המצב הצלבני הקטן שהגן על המעבר. תחילה הקים כרבוגא את המחנה הראשי ומפקדתו במרחק 3 קילומטרים מצפון לעיר והפנה את תשומת לבו למצד הצלבני לה מהומרי בו שכן עדיין חיל מצב צלבני בן כ-500 לוחמים בפיקודו של רובר מנורמנדי, במשך שלושה ימים עמדו הצלבנים בפני גלי התקפות בלתי פוסקים ובלילה שבין 8 ביוני וה-9 ביוני נסוגו המגינים אל תוך חומות העיר והמצד נשרף.
על פי כל המקורות צלבניים בבני התקופה נשלחו ביום 24 ביוני פטר הנזיר עם בן לוויה למחנה של כרבוגא בהצעה לסיום המצור. על פי המקורות הללו פטר הנזיר דרש מכרבוגא לסגת מעל אנטיוכיה והבטיח לו כי הצלבנים יאפשרו לו לסגת בשלום מבלי שיאונה לו או לרכושו כל רע. מקורות לטיניים מאוחרים מוסיפים כי להצעה הצלבנית נוספה האפשרות לסיים את העימות בקרב בין 100 לוחמים צלבנים ל-100 לוחמים מוסלמים. במחקרו מציע תומאס אסברידג' אפשרות שלישית המתבססת על מקורות ארמניים ומוסלמים לפיה הציעו הצלבנים הצעה מציאותית יותר, הצעה זו כללה נסיגה צלבנית מהעיר ללא קרב והעברת השלטון באנטיוכיה לידי כרבוגא ללא התנגדות. הצעות אלו נדחו על הסף על ידי כרבוגא, הוא דרש כניעה ללא תנאי או מלחמה עד הסוף.
עם הגב לקיר ללא סיכוי לתגבורת מבחוץ החליטו הצלבנים לתקוף את הצבא המוסלמי ולפגוש בו בקרב מחוץ לחומות אנטיוכיה שעתיד להכריע את עתיד העימות ומסע הצלב בכלל. הצלבנים בחרו בבוהמון כמפקד העליון של הקרב. הצבא הצלבני כלל יחידת פרשים קטנה יחסית - מאחר שרוב הסוסים מתו או נשחטו למאכל בעת המצור, ובניגוד לטקטיקה הפרנקית הרגילה היה רוב הכוח הצלבני מושתת על חיל רגלים. למרות נתוני הפתיחה הקשים ובעיקר עליונות מספרית מוסלמית עמדו לצד הצלבנים מספר גורמים טקטיים אותם הם ניצלו בצורה הטובה ביותר: הצבא המוסלמי היה פרוס לאורך חומות אנטיוכיה והתקשה לרכז כוחות וחמור מזה הצבא המוסלמי היה מפולג מאוד וכרבוגא הצליח להביא את האמירים המוסלמיים שתחת פיקודו למרדנות, על פי מקורות מוסלמים של התקופה שררה במחנה המוסלמי אווירה רעה ונכונות לערוק משדה הקרב ברגע האמת.
לאחר חזרתו למוסול
למרות התבוסה הקשה לפני חומות אנטיוכיה ואדסה מעמדו של כרבוגא במוסול לא התערער והוא המשיך לשלוט בעיר עד למותו בשנת 1102.
גנתון
גִּנָּתוֹן הוא מושב עובדים השוכן במועצה אזורית חבל מודיעין בסמיכות למושב בן שמן.
היסטוריה
המושב נוסד בשנת 1951 על ידי עולי בולגריה שישבו לפני כן ביישוב בית עריף. השם סמלי, לקוח מתוך רשימת משפחות הכהנים (נחמיה י, ז), בתייחסם לשמו של האתר הארכאולוגי הסמוך ג'ינדאס מהתקופות הצלבנית, הממלוכית והעת'מאנית, שעל אדמותיו הוקם המושב. לקבוצה הראשונה של המייסדים הצטרפו גם עולים מהונגריה, מרומניה, מצפון אפריקה ומפרס.
בשנת 1960 נקלע המושב למשבר כלכלי קשה לאחר שצבר חובות כבדים, מאחר שהגידולים החקלאיים של המושב היו לא רווחיים. לטענת הסוכנות היהודית הסיבה למשבר הייתה העובדה ש-20 משקים במושב לא עסקו בחקלאות, והיוו נטל על שאר המשקים. בעקבות המשבר הוכנה למושב תוכנית הבראה שכללה הוצאת 24 "משפחות לא יצרניות".
פרשת קרקעות גנתון
ביוני 1997, שילם הקבלן דוד אפל למושב 24.5 מיליון דולר, באמצעות חברת "מגדלי הזוהר" שבבעלותו, בעבור 1,400 דונם של קרקע חקלאית הממוקמת סמוך לכביש ירושלים-תל אביב, בצמוד לעיר לוד. אפל, שבאותה עת הקים את שכונת גני אביב בצידה השני של לוד, רצה להקים פרויקט דומה שיכלול אלפי דירות, שטחי מסחר ותעסוקה. התשלום בוצע על ידו מיד, וכל אחד מ-80 בעלי הנחלות במושב שלשל לכיסו כ-300 אלף דולר במזומן. העסקה בוצעה מבלי שהמושב ביקש אישור ממינהל מקרקעי ישראל, לא לפני ולא אחרי שחתם על חוזה המכירה ותוך הפרה מהותית של חוזה החכירה. דוד אפל לא דיווח עליה למינהל ולא היה לו אישור לשינוי יעוד מקרקע חקלאית לקרקע לבנייה. לאחר שהאגודה השיתופית של המושב התעלמה מדרישת המינהל לשנות או לבטל את ההסכם, הוטלו סנקציות אישיות על חברי המושב, והמינהל הפסיק לתת שירותים כגון טיפול בבקשות לתוספות בנייה או לשינויים בבתי מגורים קיימים במושב, ואי מתן התחייבות לרישום משכנתה. למרות זאת החליט שר הפנים אלי סויסה, בפברואר 1998, לחתום על המלצה לצרף לתחום השיפוט של העיר לוד את הקרקע. ההחלטה שהייתה מנוגדת להמלצה של ועדת חקירה לענייני גבולות, שמונתה לבחון את האפשרות לצירוף הקרקע חקלאית של גנתון ללוד.
לאחר ביצוע העסקה החל אפל, שיהיה חבר מרכז הליכוד, ללחוץ על שר התשתיות הלאומיות אריאל שרון שיפעל להפשרת הקרקע לבנייה. באוקטובר 1998 נפגש עם אבי דרכסלר, שהיה באותה עת מנהל המינהל וניסה לשכנע אותו כי המינהל יסיר התנגדותו לעסקה. דרכסלר סירב ובתגובה, אמר לו אפל כי יביא לפיטוריו. בנוסף הופעלו לחצים על הוועדה המחוזית ועדה לתכנון ולבניי המרכז לאשר, במסגרת תוכנית אב חדשה לעיר לוד, בנייה על אדמות המושב. הוועדה החליטה לדחות את תוכניות הבנייה מפני שהן היו פוגעות בשטחים הפתוחים, הן לא היו תורמות שום תרומה ממשית לעיר לוד, והיו פוגעות בתוכניות לפיתוח התחבורה באזור, הרחבת כביש 1 ובתוכנית להקמת מסילת ירושלים - גנות.
בספטמבר 2003 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד אפל וחברת "מגדלי הזוהר", על ארבע פרשות שונות של שוחד ומרמה, בניהם גם עסקת גינתון. על פי כתב האישום, פעל אפל להשגת תמיכתם של עובדי ציבור בענייניו העסקיים באמצעות טובות הנאה כספיות שהעניק להם, במקרה של גינתון עם ראש עיריית לוד בני רגב. בינואר 2004, הוגש כתב אישום נוסף נגד דוד אפל בחשד למתן שוחד לראש הממשלה, אריאל שרון, ולממלא מקום ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בין השאר בקשר לעסקת קרקעות גנתון. כתב אישום בעבירות שוחד הוגש גם נגד המתווך ברוך ידיד, שתיווך בעסקת גינתון, ונגד משה משיח, ששימש יו"ר ועד מושב גינתון. ביוני 2006 הוגש כתב אישום בפרשה גם נגד עיריית לוד בני רגב. באפריל 2010 הורשע דוד אפל במתן שוחד.
פרשת קרקעות גנתון הייתה אחד האירועים שהביאו להרשעה גם בפרשת רשות המיסים. שוקי משעול, שהיה ממונה מע"מ באזור תל אביב, סירב לאשר לחברת "מגדלי הזוהר" 14 מיליון שקל כהחזר מע"מ על העסקה, מאחר שמיד עם השלמתה הודיע המינהל כי היא אינה חוקית, ועל פי הכללים אין לאשר לעסקה החזר מע"מ. התיק נלקח מידיו, והממונים עליו אישרו את החזר המע"מ לחברה. שוקי משעול גם פוטר מעבודתו זמן קצר אחר כך.
מספר רב משוכלל
במתמטיקה, מספרים רב משוכללים הוא הכללה של המספרים המשוכללים.
לכל מספר טבעי k, מספר מסוים n נקרא מספר רב משוכלל מסדר k אם סכום כל המחלקים החיוביים (פונקציית המחלקים שלו, \ \sigma(n) ) שווה ל-kn; לפי הגדרה זו, מספר משוכלל הוא בעצם מספר רב משוכלל מסדר 2. נכון לינואר 2009, ידועים מספרים רב משוכללים עד לסדר 11.
ניתן להוכיח שמתקיימות התכונות הבאות:
יחסי בוטסואנה–סין
יחסי בוטסואנה–סין הם היחסים הבילטרליים בין בוטסואנה לבין הרפובליקה העממית של סין. היחסים כוננו לראשונה ב-6 בינואר 1975. בוטסואנה מקיימת את מדיניות סין האחת, שפירושה שבוטסואנה אינה מקיימת יחסים עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן). לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן בשנת 2008, ממשלת בוטסואנה תרמה מיליון פולה.
התפתחות כלכלית
החל משנות ה-80, היחסים הכלכליים והמסחריים התרחבו במהירות בין שתי המדינות. בשנת 2008, היקף הסחר הכולל בין בוטסואנה לסין עמד על כמעט 360 מיליון דולר. בינואר – אוקטובר 2009, היקף הסחר הסתכם ב-193 מיליון בתוך עשרה חודשים למרות המיתון העולמי ב-2008. בפברואר 2009 דחקו בכירים סינים בבוטסואנה להרחיב עוד יותר את היחסים הכלכליים, במיוחד בתעשיית היהלומים המכריעה של בוטסואנה, בשל הביקוש הסיני הגובר ליהלומים לנוכח הפחתת הביקוש בכלכלות הגדולות האחרות.
מימון פיתוח סיני
מאז הפורום הראשון בנושא שיתוף פעולה של סין–אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין העבירה 129 מיליון דולר במימון פיתוח לבוטסואנה. מתוך סך הכל, 52 מיליון דולר בלבד נופלים תחת קריטריוני ה-OECD-DAC לסיוע רשמי בפיתוח. בנק אקסים של סין סיפק את יתרת המימון לבוטסואנה למימון פרויקט הכביש Lethlhakeng-Kang. סין האריכה הלוואה למימון הקמת פרויקט הרכבת מוסצ'ה-קזונגולה, שיחבר את זמביה דרך גשר קזונגולה.
פרויקטים לבניית בוטסואנה
על מנת להקל על ההתרחבות הכלכלית, סין מימנה מספר פרויקטים של בנייה ברחבי בוטסואנה. פרויקטים אלה נמנו ב-28 בינואר 2010 וכללו רכבת וכבישים, מתקני בריאות ודיור בעלות נמוכה.
דרוז'בה מייקופ
מועדון הכדורגל דרוז'בה מייקופ (ברוסית: Футбольный клуб «Дружба» Майкоп) הוא מועדון כדורגל רוסי המשחק בליגה השנייה ברוסיה, מחוז דרום. הקבוצה היא אחת משתי הקבוצות הצ'רקסיות המובילות ברוסיה יחד עם ספרטק נלצ'יק. הקבוצה משחקת באצטדיון דרוז'בה העירוני במייקופ המכיל 7,000 מקומות.
היסטוריה
מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1963 תחת השם "אורוז'אי". ב- 1969 הקבוצה החליפה את שמה ל"דרוז'בה" וכך היא מכונה מאז. המועדון בילה את מרבית שנותיו בין הליגה הראשונה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה בין השנים 1992 עד 1998 בליגה הראשונה ומאז משחק בליגה השנייה. את עונת 2006-2007 הקבוצה סיימה במקום החמישי.
הישג השיא של הקבוצה היה בשנת 1992 אז סיימה במקום הרביעי בליגה הראשונה. כמו כן, בעונת 1992-1993 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע הרוסי והפסידה לטורפדו מוסקבה (ובכך נמנע מפגש בינה לבין מכבי חיפה).
הקבוצה הגיעה לארץ מספר פעמים בשנות ה-90 כאורחיה של הפועל כפר כמא (אחת משתי הקבוצות הצ'רקסיות בארץ). מאמן הקבוצה אדם נאתכו אף שהה בארץ מספר שנים במהלכן אימן את הקבוצה ובמחלקת הנוער שלה.
קנטון (הרלדיקה)
קנטון (אנגלית: Canton) הוא מטען הרלדי המשובץ בפינה הימנית העליונה (upper dexter) של המגן (מצדו של לובש המגן) או של דגל (מצדו של ניצב הדגל). הקנטון מסווג על ידי רבים מכותבי ההרלדיקה כאחד מהצורות המכובדות ביותר. אך כהגדרה, זוהי למעשה הקטנה של רבע השדה, עקב היותו שני שלישים משטחה של הצורה. בתקופת שלטונו של הנרי השלישי, כמה וכמה שלטי אצולה החלו להציג רבע אשר תואר לאחר מכן בבלאזון כ"קנטון".
הקנטון, כמו גם הרבע, הוא למעשה סימן כיוון ישן ולעולם יופיע בקווים ישרים. הצגה לא רגילה של "קנטון שמאלי מעוקל" ניתן לראות בסמל טייסת הניסוי ה-410 של חיל האוויר האמריקני.
הקטנה של הקנטון תניב את דוגמת המשבצת (הלקוחה מדוגמת לוח שחמט) אשר אינה יכולה להתקיים כמטען בפני עצמה.
קנטון סיניסטר (Canton Sinister) הוא קנטון המונח בצד שמאל של המגן (מנקודת מבטו של נושא המגן – ראו: ימין ושמאל בהרלדיקה).
קנטון ריק, ללא כל מטען (לעיתים נעשה שימוש בקנטון ריק שכזה) עשוי לשמש כ"סימן של הבדלה", לא סימן של כבוד כלשהו, אלא סימן של אדם בעל דם זר (הווה אומר: חתן), לא צאצא של משפחת הכלה, אשר הוסיף את שם משפחתה של כלתו לאחר הנישואין ומציג את שלט האצולה של אשתו בצירוף קנטון ריק.
ארבע האמהות
ביהדות, ארבע האמהות, הן ארבע דמויות מקראיות מספר בראשית, נשותיהם של שלושת האבות: שרה אשתו של אברהם, רבקה אשתו של יצחק, ורחל ולאה נשותיו של יעקב. במסורת היהודית מקובל להצמיד את הכינוי "אמנו" לשמותיהן של ארבע האמהות: "שרה אמנו", "רבקה אמנו", "רחל אמנו" ו"לאה אמנו". על פי המקרא, שרה, רבקה ולאה נקברו לצד בעליהן במערת המכפלה, אך רחל נקברה לבדה בקבר רחל בבית לחם.
הגדרת האמהות
המקור לכינוי אמהות ולמספרן הוא במסכת שמחות: "אין קורין לאבות אבינו אלא שלושה, ולא לאימהות אימנו אלא לארבע האמהות". התלמוד מבהיר שאף על פי שרחל ולאה אינן אמהות ביולוגיות של האומה כולה, אלא כל אחת היא אם לשבטים מסוימים בלבד, בכל זאת הן נחשבות אמהות האומה בגלל חשיבותן. דבר זה בולט במיוחד על רקע אי הכללת בלהה וזלפה בין האמהות, למרות העובדה שגם הן ילדו ליעקב ילדים שמהם יצאו אחדים משנים עשר השבטים, משום שהיו שפחות. למרות האמור לעיל ובניגוד לאמירה הרווחת אודות ארבע אמהות, כאשר התורה מסכמת את מניין השבטים היא מונה את בלהה וזלפה כחלק מהאמהות, ואף חז"ל עצמם מציינים במספר מקורות שיש שש אמהות ומונים את בלהה וזלפה בתוכן (כך לדוגמה במדרש שיר השירים רבה: "שש עגלות צב... ו' כנגד ו' אמהות- שרה רבקה רחל לאה זלפה בלהה", שם, פרשה ו).
במקרא ובמדרשים
על פי המקרא, שלוש מתוך ארבע האמהות – שרה, רבקה ורחל – נפקדו בילדים רק לאחר שנים רבות של עקרות. לתופעת עקרות האמהות ניתנו הסברים רבים במדרשים ובהגות היהודית. בניתוח הספרותי המודרני של המקרא, מוטיב העקרות נחשב לחלק מסצנת הדפוס של בשורה על לידת גיבור.
חז"ל בבראשית רבה אומרים שהאמהות היו נביאות. רבי חנינא בן פזי לומד זאת מכך שרחל ביקשה . מכך שלא ביקשה "בנים אחרים", מוכח שידעה שעתיד להיוולד ליעקב בן אחד נוסף בלבד, וביקשה שהוא ייוולד ממנה.
ליידיס & ג'נטלמן
ליידיס & ג'נטלמן הוא אלבום מחזמר משותף של הזמרים הישראליים שלומית אהרון וששי קשת. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1998 חברת התקליטים הד ארצי. הוא כולל גרסאות כיסוי לשירים מוכרים שהועלו על במות תיאטראות ברודוויי.
אן חיאנג
אן חיאנג (בקוריאנית: 안향; 1243 – 1306) היה מלומד קונפוציאני מוביל. נולד ביאנגג'ו במה שהיום הוא קוריאה הדרומית ונחשב לאבי הנאו-קונפוציאניזם בקוריאה. הוא הציג את תורת הקונפוציאניזם פרי שושלת סונג לממלכת גוגוריו. אן חיאנג ביקר בסין, וחזר עם עבודות כגון צ'ו צו שו והביא איתו העתקים ודיוקנים של קונפוציוס וג'ו שי כדי שאלה ישמשו להחייאה מחדש של הקונפוציאניזם. שאיפתו העיקרית הייתה להחליף את הבודהיזם ששלט עד תקופתו בקוריאה בקונפוציאניזם. ב-1304 הוא הקים את המקדש הקונפוציאני מנמיו.
לכבוד חיאנג נבנה פסל בגבעת נונסאן.
כתמית פנינים
תת-מינים
מין זה בעל 4 תת-מינים:
תפוצה ובתי גידול
מין נודד זה נפוץ ברוב אירופה, צפון אפריקה, האיים הקנריים ובמזרח האזור הפלארקטי (מרכז אסיה, ההימלאיה, בלוצ'יסטן ומערב סין). פרפרים אלו חיים בשטחים פתוחים, במדשאות יבשות, בשדות חקלאיים ריקים ובגידולים חקלאיים בגבהים הנעים מגובה פני הים לכ-2700 מטר.
תיאור
הכנפיים האחוריות התחתונות בעלות גדולים בצבע קרמי המזכירות פנינים במראיהן. בקצות ומרכז הכנפיים שורות של כתמי פנינים גדולים הנחצות בכתמים פניניים קטנים המוכלים בתוך כתם כתום כהה. בין הכתמים הלבנים טורים כתומים כהים עבים המחברים אותם. הכנפיים האחוריות העליונות בעלות כתמים דמויים פניים בקודקוד הכנף, יתר הכנף מכוסה בשורות כתמים שחורים.
הביצה בצבע צהבהב וצורת חרוט. הזחל יכול להגיע לאורך של כ-35 מ"מ. הוא בצבע חום אפרפר, עם כתמים שחורים, קוצים חומים קצרים יחסית עם קצה לבן ושורה כפולה של פסים לבנים על גבו. בסיסי הגבשושיות על גבו של הזחל כתומים. הגולם התלוי לרוב, הוא בצבע חום כהה, עם כתם לבן גדול בצורת אוכף וכמה קטנים יותר מאותו צבע, המזכירים לשלשת ציפורים.
מין זה אינו מקיים דו-צורתיות זוויגית.
ביולוגיה
בישראל מין זה מתעופף בעיקר בחודשי יוני-יולי. במרבית העולם הוא קיים כמעט לאורך כל השנה, עם שלושה או ארבעה דורות רצופים. הביצים מוטלות בנפרד על הצד התחתון של עלי הצמח הפונדקאי. מחזור הזחלים קצר במיוחד. ההתגלמות מתרחשת על צמחייה נמוכה, בין מספר עלים הקשורים יחדיו במשי. מין זה עשוי לחרוף בכל אחד משלבי הזחל.
הבוגרים מתעופפים רבות ונמצאים בתעופה ממרץ עד אוקטובר. הזחלים התלויים בחום ניזונים ממיני סיגל (סיגל ססגוני (Viola tricolor), סיגל השדה (Viola arvensis), סיגל ריחני, Viola canina, Viola calcarata, Viola lutea, Viola biflora), אלפלפה, בורגו (Borago officinalis), לשון-פר, פטל וכרבולת.
באזורים יבשים כתמית הפנינים נודד מטה משיחים קשיחים ירוקי עד, עצים קטנים באזורים מישוריים ועצי אשוח הרריים, שם הוא מתעופף בקיץ לפני נדידתו מטה בחודשי בסתיו לגובה נמוך יותר.
טייס חלל
הקריטריון לקבוע מי שהה בתחום החלל משתנה. בארצות הברית, מי שטס בגובה של מעל 80 קילומטרים מעל האדמה, נחשב לאסטרונאוט, בעוד הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה מחשיבה רק טיסה מעל לגובה של 100 קילומטרים.
נכון ל-30.06.2023, הגיעו לחלל 658 אנשים, זאת אם מגדירים שהחלל מתחיל בגובה 80 ק"מ.
לפי ההגדרה המחמירה והמקובלת יותר של ה-FAI הסופרת רק את מי שחצה את קו המאה קילומטר מעל פני הים
636 אנשים הגיעו לחלל מאז ומעולם.
מהם 602 הגיעו למסלול הקפה יציב סביב כדור הארץ או מעבר לו - לירח
יתר ה-34 הגיעו אמנם לגובה החלל אך נשארו בגובה זה דקות ספורות בלבד בטרם נחתו.
היסטוריה
שיגור אנשים לחלל החל בתקופת המלחמה הקרה וסיבותיו היו מלחמת יוקרה בין המעצמות יותר מאשר צורך מדעי טהור. שיגור אנשים לחלל תרם בעיקר בפיתוח הטכנולוגיות הנלוות הדרושות למסע שכזה.
מאז משוגרים אנשים לחלל על מנת לבצע ניסויים ביולוגיים ופיזיקליים בתנאים של אפס כבידה (חוסר משקל) כמו גם חקר כדור הארץ, האקלים והשפעות הסביבה של האדם ועוד מחקרים רבים התורמים רבות למדע. בארצות הברית השתמשו במעבורות חלל רב-פעמיות ואחרי שני אסונות ועלות גבוהה הוחלט לעצור את שיגור המעבורות. ברוסיה משתמשים בחלליות הסויוז הוותיקות והחד־פעמיות. בטיחות, יעילות ואמינות יחסית תורמת להמשך השימוש בהן עד היום. טייסי חלל אמריקאים החלו לטוס בהן מאז 14 במרץ 1995 כאשר נורמן ת'אגארד היה האמריקאי הראשון שטס לחלל בסויוז וכך היום ממשיכים טייסי חלל אמריקאים להשתמש בסויוז וטסים לתחנת החלל הבינלאומית יחד עם קוסמונאוטים רוסים ואחרים.
הכשרה
בארצות הברית ובברית המועצות, נטו טייסי החלל הראשונים להיות בעלי רקע של טייסי ניסוי (טייסי קרב מצטיינים) בצבא. לפני הטיסה לחלל עוברים טייסי החלל הכשרה ממושכת, הנמשכת למעלה משנתיים.
בתנאים של חוסר כבידה נזקקים האסטרונאוטים למכלול של התאמות בהם מזון שהוכן במיוחד.
מות טייסי חלל בעת מילוי תפקידם
מראשית עידן החלל ועד היום 18 טייסי חלל נהרגו במהלך משימות בחלל (לפי הפירוט הזה: 1 בהתרסקות סויוז 1 בשנת 1967, 3 כששסתום האוויר של סויוז 11 נפתח בטרם עת בשנת 1971, 7 בהתפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר בעת המראתה בשנת 1986, 7 כאשר מעבורת החלל קולומביה התפרקה בכניסה לאטמוספירה בשנת 2003), בהם האסטרונאוט הישראלי אילן רמון.
עשרה אסטרונאוטים נוספים נהרגו במהלך אימונים בכדור הארץ.
שיאי שהייה בחלל (2023)
האדם שמחזיק בשיא השהייה הרצופה הארוכה ביותר בחלל הוא הקוסמונאוט ולארי פוליאקוב ששהה בתחנת החלל מיר 437 ימים רצופים בשנים 1994-5.
האדם שמחזיק בשיא השהייה הארוכה ביותר בחלל במצטבר הוא הקוסמונאוט גנדי פדלקה ששהה 878 ימים בחלל ב-5 טיסות נפרדות.
מוזיאון אסירי המחתרות - עכו
מוזיאון אסירי המחתרות - עכו הוא מוזיאון הנצחה לזכרם ופועלם של חברי המחתרות העבריות בתקופת המנדט הבריטי, שנכלאו בכלא עכו. המוזיאון מספר את המאורעות ההיסטוריים שהתרחשו במקום, וממחיש את חייהם של אסירי המחתרות ואת הפריצה לכלא עכו באמצעות חיזיון אור-קולי. באתר מוקדשים חדרי הנצחה לתשעת הנופלים בפריצה ולתשעת עולי הגרדום.
המוזיאון משוכן במבצר עכו אשר נבנה בתקופה העות'מאנית. המבצר שימש בתקופת השלטון העות'מאני כבסיס צבאי, מעון מושל עכו ואף בית סוהר.
ראשוני אסירי המחתרות שנכלאו במקום, בשנת 1912, היו חיים שטורמן וצבי ניסנוב, חברי ארגון השומר.
עם כיבושה של עכו בידי הבריטים, בשנת 1918, הפך המקום לבית הסוהר המרכזי בארץ ישראל לתקופת המנדט הבריטי. בתחילה עיקר אוכלוסיית הכלא הייתה מורכבת מאסירים ערבים, רובם פושעים פליליים. בשנת 1920 נכלא במקום זאב ז'בוטינסקי יחד עם 19 מחבריו שהיו מגיני ירושלים במאורעות תר"פ. תא כלאו של ז'בוטינסקי פתוח למבקרים במוזיאון. בתקופת המנדט הבריטי לכל אורכה נכלאו בכלא עכו מאות מחברי המחתרות, ההגנה, אצ"ל ולח"י.
שמונה מעולי הגרדום מצאו את מותם בתליה בכלא עכו: שלמה בן-יוסף, דב גרונר, יחיאל דרזנר, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי, מאיר נקר, אבשלום חביב ויעקב וייס.
ביום 4 במאי 1947 פרצו לכלא עכו לוחמי האצ"ל ושחררו 41 מחבריהם שהוחזקו במקום. בפריצה נפלו תשעה לוחמים ובהם דב כהן גונדר "שמשון" מפקד הפעולה.
לאחר קום המדינה שימש המקום כבית חולים פסיכיאטרי.
ב-1963, במלאת 25 שנים להוצאתו להורג של איש האצ"ל שלמה בן-יוסף, נחנך במקום מוזיאון אסירי המחתרות.
ביולי 1981, לאחר שהושג הסכם עם ועד העובדים, פונה בית החולים ובכלא הוקם מוזיאון אסירי המחתרות. עוד משמש המקום כיעד לעולי רגל בהאים. לאחר 15 שנות מחקר בעזרת מומחים מהטכניון, שומר המבנה, וכחלק מכך שוחזר מראהו הפנימי לזה של שנת 1920, ומעטפתו החיצונית הושבה לצורתה בעת המאבק במנדט הבריטי ב-1947. העבודות, במימונו של המרכז הבהאי העולמי, החלו בשנת 2003 והסתיימו ביוני 2004.
כיום משמש המבנה כמוזיאון אסירי המחתרות, אחד מעשרת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון מציג את סיפורם של אסירי המחתרות העבריות בתקופת המנדט הבריטי - "ההגנה", אצ"ל ולח"י, בהתמקדות על שנתיים ספציפיות מתקופת המנדט, 1946–1947. כמו כן, המוזיאון מספר על חיי היום יום של האסירים, העבודות, התאים בכלא, התנאים ואת סיפור הפריצה מכלא עכו.
המוזיאון מופעל על ידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. מול המוזיאון ממוקמת אנדרטת פורצי כלא עכו שנבנתה בצורת לפיד-אש. האנדרטה הוקמה לצורך הנצחת שמותיהם של לוחמי האצ"ל והלח"י שנהרגו בעת הפריצה לכלא ובעקבותיה.
טריו מיתרים אראטו
טריו מיתרים אראטו כולל את נטשה שר (כינור), יעל פטיש קומפורטי (ויולה) וצבי אורליאנסקי (צ'לו). הטריו הוקם בשנת 2004 על ידי מוזיקאים צעירים, שבחרו בהרכב של שלישיית מיתרים, על מנת להציג רפרטואר קלאסי לצד מוזיקה ישראלית ומוזיקה בת זמננו.
הטריו נחל הצלחה בהופעותיו בסדרות הקאמריות החשובות בישראל, בהן: הסדרה למוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון שטריקר, הסדרה הקאמרית בעין-הוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון רמת-גן, בחוג למוזיקה קאמרית-חיפה, במוזיאון תל אביב, במסגרת קונצרט אתנחתא בתיאטרון ירושלים.
הטריו משתתף באופן קבוע בפסטיבלי מוזיקה קאמרית כדוגמת פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ופסטיבל פליציה בלומנטל בתל אביב.
הופיע כהרכב סולני בליווי הקאמרטה הישראלית ירושלים ומרבה לחבור עם אמנים ומוזיקאים אחרים, לביצוע יצירות קאמריות הדורשות הרכב גדול יותר.
חברי הטריו הם בוגרי האקדמיה למוזיקה ובתי ספר גבוהים למוזיקה בחוץ לארץ. לכולם ניסיון עשיר בנגינת מוזיקה קאמרית ותזמורתית, בפסטיבלים בישראל, ברחבי אירופה ובארצות הברית.
חברי ההרכב
נטשה שר היא כנרת ילידת ברית המועצות. עלתה לישראל בשנת 1990 ולמדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הפרופסורים מאיה גליזרובה ויורי גנדלסמן. היא נגנית מובילה בקאמרטה הישראלית ירושלים והופיעה כסולנית עם תזמורות בישראל ועם הרכבים קאמריים בקונצרטים ובפסטיבלים, בישראל ובחו"ל. בין השאר ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית. מחוץ לישראל הופיעה בלונדון, פריז, פרנקפורט, מילאנו ויפן.
יעל פטיש היא ויולנית. היא למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל גד לברטוב ולילך לבנון והמשיכה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין, אצל טבאה צימרמן ואנדרה דרצינס. זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל והשתתפה בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ובאירועים תזמורתיים שונים באירופה. היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב ואנסמבל אנטיק, ומשמשת כנגנית מחליפה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקאמרטה הישראלית ירושלים, בתזמורת הבארוק ירושלים, באנסמבל המאה ה-21 וברביעייה הישראלית העכשווית.
צבי אורליאנסקי הוא צ'לן, שסיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולמד בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי ולורנס לסר וכן השתלם בין השאר אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי. זכה בפרסים בתחרות פרס קלרמונט ובמלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל וקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. הוא הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית. הוא צ'לן ראשי בתזמורת חיפה.
מלכיה
מַלְכִּיָּה הוא קיבוץ באזור הצפון ברכס הרי נפתלי, ושייך למועצה אזורית הגליל העליון. מלכיה שוכנת כ-700 מטר מעל פני הים.
היסטוריה
היישוב הוקם ב-25 במרץ 1949 על ידי חיילים מגרעיני הפלמ"ח לאחר השחרור ממלחמת העצמאות, במסגרת תנועת הקיבוץ המאוחד.
מקור השם של היישוב הוא היסטורי: "מלכיה" הייתה משפחת כוהנים שבניה שירתו בבית המקדש. השם "מלכיה" מופיע במקומות רבים במקרא: בירמיהו, בעזרא, בנחמיה ובדברי הימים. עם חורבן בית שני עקרה משפחת הכוהנים הזו מירושלים, נדדה לגליל והתיישבה במקום שבו קיים היום הקיבוץ.
היישוב היהודי התקיים במקום כ-400 שנה. לאחר מכן הפך לכפר הערבי בשם "אל-מאלכיה" (בערבית: المالكية).
הנוסע הערבי יאקות אל-חמאווי בספרו הידוע "מועג'ם אל-בולדאן", שנכתב בתחילת המאה ה-13, הזכיר את אל-מאלכיה, וכתב כי לתושבי הכפר יש מגש עץ שטוענים לגביו שהשתייך לנביא מוחמד. חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1875, וכתב כי חיים בו 300 מתואלים.
גן זורם
גן זורם הוא גן ילדים, שהתפיסה שבבסיסו מתנגדת למסגרת הגן המובנה. על פי עקרונות ה"גן הזורם", יש לתת לילד את האפשרות לבחור ולפעול בצורה חופשית, תחת הדרכה כוללת של הגננת, זאת בניגוד למערכת המוכנה מראש בה פועל הילד בגן המובנה, המוכתבת על ידי הגננת.
חופש הבחירה של הילד בגן הזורם מתבטא הן בסוג הפעילות בה הוא בוחר והן בזמן שהוא בוחר להקדיש לה. סדר היום בגן הזורם בנוי סביב מסגרת קבועה, בתוכה חופשיים הילדים לבחור את פעילויותיהם - וזאת לצד פעילויות מונחות כגון מפגשים סביב נושא נלמד, וכן, בגנים דתיים, תפילה וברכת המזון.
מלכיה
במלחמת העצמאות
הכפר הערבי אל-מאלכיה שלט על הכביש העובר לאורך הגבול עם לבנון בקטע זה. יחד עם שכנו, הכפר קדס, חלש הכפר על תוואי השטח המהווה שער כניסה נוח לתחום ארץ ישראל. כדי לחסום שער פלישה אפשרי זה כבש גדוד "העמק" של הפלמ"ח את שני הכפרים בליל ה-14-15 במאי 1948. בהמשך נערכו במקום קרבות נוספים ואל-מלכיה נפל בידי צבא לבנון. במסגרת מבצע חירם, ב-30 באוקטובר 1948, כבשה חטיבה 7 את סעסע וב-31 באוקטובר כבשה את אל-מאלכיה.
גן זורם
היסטוריה
שיטה זו היא פרי פיתוח של גדעון לוין, תאורטיקן ומרצה בתחום החינוך בגיל הרך. גדעון לוין היה אחד הבודדים שגיבש ופיתח תפיסה חינוכית שלמה לילדים בגיל הרך. תפיסתו התמקדה בפעילות הילד וסימנה חדשנות ביחס למהות הגן. לוין לימד להבחין בחוקיות ובעקרונות של פעילות הילד וגיבש את כל הרעיונות לקידום פעילות זו.
מלכיה
בתקופת מדינת ישראל
ב-1950 הוקמה בקיבוץ מגרסת אבנים שסיפקה חצץ לכבישים ולישובי הסביבה ושימשה מקור ההכנסה העיקרי של הקיבוץ בשנותיו הראשונות.