cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למסו
האזכור הראשון של ישות מיתולוגית שהיא חיה מכונפת עם ראש אדם מקורה מאבלה משנת 3,000 לפנה"ס לערך, אולם מוטיב הלמסו (גוף שור עם ראש אדם) מופיע באשור בתקופת שלטונו של תגלת פלאסר השני.
בתקופות מאוחרות יותר מופיע המוטיב על דגל הרפובליקה של ונציה ולימים כסמלו של מרקוס הקדוש (הקדוש המגן על העיר ונציה).
ברווזן
טקסונומיה ואטימולוגיה
הברווזן נתגלה לראשונה לאירופאים באוסטרליה בשנת 1798. המושל השני של ניו סאות' ויילס, קפטן ג'ון האנטר, שלח לממלכת בריטניה הגדולה חתיכת עור של ברווזן ורישום בדמותו. בתחילה המדענים הבריטיים היו בטוחים כי מדובר במתיחה. כך למשל, ג'ורג' שאו (1751–1813), בוטניקאי וזואולוג אנגלי, פרסם את התיאור הראשון של בעל החיים הייחודי בכתב העת "Naturalist's Miscellany" בשנת 1799, ובו טען כי קשה שלא להטיל ספק באמינות הגילוי. גם רוברט נוקס האמין כי ייתכן ומדובר בפחלוץ שהוכן בידי מספר אסייאתים. גופו של הברווזן נראה כגופה של חיה דמוית-בונה שנתפר לה מקור של ברווז. שאו אף ניסה לבדוק השערה זו, ובעזרת מספריים ניסה למצוא תפרים בגוף הברווזן.
שמו האנגלי של הברווזן, "Platypus", נגזר מן המילים היווניות "πλατύς" (בתעתיק: "פלאטיס", כלומר רחב ושטוח) ו-"πους" (בתעתיק: "פוס", כלומר כף-רגל), ויחד – "כף רגל שטוחה". שאו בחר ב-"Platypus anatinus" כשמו המדעי החדש של בעל החיים שהתגלה זה עתה, אך במהרה התברר כי שם הסוג כבר תפוס על ידי סוג של דבורי אמברוסיה. ב-1800, הרופא הגרמני יוהאן פרידריך בלומנבאך קיבל ברווזן מחוקר הטבע האנגלי ג'וזף באנקס (1743–1820). בלומנבאך העניק לו את השם המדעי "Ornithorhynchus paradoxus". עם זאת, כללי המינוח הזואולוגי מעניקים עדיפות לקדימות כרונולוגית (הפעם – של שאו), ולכן מאוחר יותר נקבע שמו המדעי של המין ל-"Ornithorhynchus anatinus". שם הסוג נגזר מן המילה היוונית "ορνιθόρυνχος" (בתעתיק: "אורניתורינקוס", כלומר "מקור ציפור"), ומשמעות השם הספציפי של המין בלטינית "דמוי-ברווז".
אנטומיה ומראה
גופו של הברווזן, כמו גם זנבו השטוח, מכוסים בפרווה חומה וצפופה שלוכדת בחובה שכבה מבודדת של אוויר המסייעת בשמירה על חום הגוף. הברווזן אוגר בזנבו עתודות שומן, בדומה לשד הטסמני. בין אצבעות רגליו פרושים קרומי שחייה, הבולטים יותר בכפות רגליו הקדמיות. קרומי השחייה מתקפלים כאשר הברווזן צועד על קרקע יבשה. הזכרים והנקבות מתחילים את חייהם עם דורבן בעקב רגליהם האחוריות, אך רק בזכרים מתפתח הדורבן ובלוטות ארס המחוברות אליו. הזכרים משתמשים בארס כחלק מקרבות החיזור ולא כאמצעי הגנה או תפיסת טרף, לכן ארס הברווזן מיועד לגרום כאב ולא מוות. אצל בני האדם הארס גורם לכאב רב שאי אפשר לשככו באמצעות מורפיום. חוטמו גדול וגמיש, ומזכיר במאפייניו את מקורם של הברווזים. עם זאת, החוטם שלו שונה מהותית מן המקור המאפיין את העופות – בעוד שפיהם של העופות מצוי בינות לחלק העליון והחלק התחתון של המקור שנפתחים לחשיפת הפה, חוטמו של הברווזן הוא איבר חישה רגיש מגע ואיבר חישה חשמלי (נדיר ביונקי יבשה) ופיו נמצא מתחתיו. איברי החישה מסודרים בזוגות לאורך המקור, ובעזרתם הוא מסוגל לאתר טרף. ההשערה היא שהפרש הזמנים בין איבר חישה אחד לשני מאפשר חישוב מרחק מהטרף בדומה לחישוב סערת ברקים לפי הפרשי הברק והרעם. מיפוי סומטוטופי של המוח מראה שהמקור הוא האיבר הדומיננטי במוח בדומה ליד אצל בני האדם. נחיריו ממוקמים על החלק העליון של החוטם. עיניו ואוזניו ממוקמות בשקעים קטנים הנמצאים מאחורי הנחיריים במעלה החוטם. השקעים הללו נאטמים בזמן שחייה.
משקלם של הברווזנים נע בין 0.7 ל-2.4 קילוגרמים, כאשר הזכרים גדולים יותר מן הנקבות: בעוד שאורכם של הזכרים הוא בממוצע 50 סנטימטרים (כולל הזנב), אורכן של הנקבות מגיע בממוצע ל-43 סנטימטרים בלבד. יתר על כן, ניכר כי גודלם של הברווזנים מציג שונות גאוגרפית ברורה – אך לא כזו העונה לכלל אופייני כמו כלל ברגמן, ולכן הסברה היא כי מקור השונות הוא בגורמים סביבתיים כמו טריפה והפרעות מצד האדם.
טמפרטורת גופו הממוצעת של הברווזן היא 32 מעלות צלזיוס, בשונה מהטמפרטורה האופיינית (37 מעלות צלזיוס) של יונקי השליה (Placentalia). המחקר מציע כי שוני זה התפתח בהדרגה אצל יונקי הביב כתגובה לתנאים סביבתיים קשים, ולא תכונה מיוחדת שאפיינה אותם מן ההתחלה.
לברווזנים הצעירים שלוש שיניים טוחנות מחודדות, אותן הם מאבדים בסמוך לעזיבתם את המחילה. לסת הברווזן והשריר האחראי על פתיחתה וסגירתה שונים מהאיברים המקבילים אצל יונקי השליה. הפתח החיצוני של האוזניים נמצא בבסיס הלסת. רגליו משתלחות מחוץ לגוף, ולכן דרך הילוכו מזכירה את זו של רוב הזוחלים (ולא את זו של היונקים המהלכים על ארבע).
תפוצה ושימור
הברווזן נפוץ במזרח אוסטרליה ובטסמניה בכל אזורי האגמים, גם אלו הנמצאים בגובה רב, כ-914 מטרים מעל גובה פני הים. הם מעדיפים מים בטמפרטורה של 25–30 מעלות צלזיוס. יישובי האדם הקרובים לאגמים, מצמצמים את מספר הפרטים באזורים מסוימים.
המין נחשב, על אף תפוצתו, כמין בסיכון בכל אוסטרליה ובטסמניה, מכיוון שבית הגידול הטבעי שלו נהרס בהדרגה בשל בניית סכרים וזיהום הנהרות. ייחודיות המין גרמה לו להיות פופולרי בגני חיות ברחבי העולם.
התנהגות, אקולוגיה ורבייה
הברווזן חי לבדו ונפגש עם בן המין השני רק לשם ההזדווגות, אולם ניתן למצוא מספר פריטים השותפים לאותה טריטוריה. שעות פעילותו משתנות, אך לרוב הוא יוצא ממאורתו בשעות הבוקר המוקדמות ובערב. הוא מחפש אחר מזון 12–13 שעות ביממה וצורך כמות מזון במשקל של עד חמישית ממשקל גופו. בשעת ליקוט המזון הוא יכול לצלול 80 פעם במשך שעה אחת, 20-40 שניות לצלילה אחת, בעוד שזמן המנוחה המקסימלי בין צלילה לצלילה הוא 10 שניות.
הברווזן נצפה לעיתים כשהוא מסתתר בגומחות בתוך מקווי המים. בדיקות שנעשו גילו כי הקצב המטבולי בעת המנוחה במים נמוך בהרבה מבמנוחה על הקרקע. ברווזן החושש לחייו יישאר במים עד ל-10 דקות בקירוב.
הברווזן יוצא לקרקע רק במטרה לנקות את פרוותו – זאת הוא עושה על ידי חיכוך בסלעים, כמו כן על הקרקע הוא מוצא תוספות מזון כתולעי קרקע. הליכה מרובה תיעשה רק במטרה לעבור ממקווה מים אחד למשנהו, במקרה והקודם אבד.
הרבייה מתרחשת בעונת האביב, מוקדם יותר בצפון אוסטרליה מאשר בדרומה. ההזדווגות מתרחשת בתוך המים, ולאחריה 1–3 ביצים מתפתחות ברחם הנקבה במשך 28 ימים. במהלך תקופה זו הנקבה בונה קן מוסתר במחילה שאורכה כ-20 מטרים ובקצהו צמחייה מרובה. גודל הביצים הכדוריות הוא כ-11 מ"מ, והנקבה דוגרת עליהן במשך כ-10 ימים. הוולד יונק מבלוטת חלב, שכמו אצל הקיפודן אינן מופיעות כפטמות אלא כחריצים על גבי הבטן, והשיער באזור מסייע באקט היניקה. בגיל שישה שבועות מתכסים הוולדות בשיער, עיניהם נפקחות והם מסוגלים לעזוב את הקן לטיולים קצרים ואף להיכנס למים. בגיל 4–5 חודשים נגמלים הצעירים מהיניקה.
נצפתה עד כה רבייה אחת בלבד בשבי ועל כן מעט ידוע על הרגליי הרבייה. הברווזן מגיע לבגרות מינית רק מעל גיל שנתיים.
תזונה
איסוף המזון בתוך המים נעשה כאשר העיניים, האוזניים והנחיריים סגורים ואטומים לכניסת מים. המקור מתפקד כגשש תחושתי על בסיס זיהוי של מטענים חשמליים, המאפשר לברווזן ללכוד את מזונו, המורכב מתולעים, ראשנים, סרטנים קטנים, ומגוון חרקים ורימות החיות במים.
המזון נאגר בלחיים ונאכל כשהוא על היבשה. הבוגרים חסרי שיניים, והם נעזרים בלוחות קרניים הממוקמים בלסתות ומשמשים ללעיסת המזון. הברווזן נצפה פעמים אחדות כאשר הוא משתמש ברגליו, ידיו ואף מקורו וגחונו כדי להפוך אבנים שתחתיהן מסתתר מזונו.
ויליאם מונטגומרי ואט
ואט נולד וגדל בסקוטלנד. בצעירותו החל בלימודי מדעי הרוח - ספרות ופילוסופיה במוסדות אקדמיים שונים כאוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת אדינבורו ואוניברסיטת יינה שבגרמניה וכל זאת מתוך עניין עמוק בדת, שהוביל אותו למסלול של הסמכה לכמורה בכנסייה הסקוטית האפיסקופלית. ב-1937, לאחר שכבר היה בעל מספר תארים בתחומים שונים במדעי הרוח החל להתעניין באסלאם לאחר שבמהלך לימודי הדוקטורט שלו השכיר חדר לסטודנט מוסלמי מפקיסטן, מזרם האחמדייה. לאחר שהוסמך לכמורה כיהן ככומר במשך שנים אחדות, ובין היתר שירת כעוזר של הבישוף האנגליקני בירושלים בין 1943 ל-1946. לאחר 1946 חזר לסקוטלנד ושימש כמרצה לערבית ואסלאם באוניברסיטת אדינבורו עד לפרישתו ב-1979. בעבודתו זכה להערכה רבה ולכיבודים ופרסים אקדמיים, ושימש גם ככומר פעיל במהלך חלק מן התקופה בה לימד. היה נשוי לג'ין דונלנדסון ולזוג נולדו בן אחד וחמש בנות.
ואט היה בעל אמונה דתית חזקה, ועל אף שהיה נוצרי מאמין, ראה בנביא מוחמד דמות מופת. ספריו "מוחמד במכה" ו"מוחמד במדינה" הם ביוגרפיה אוהדת של הנביא. ב-1961 יצא ספרו "מוחמד, נביא ומדינאי", שהוא מעין תקציר של שני הספרים. באישיותו שאף ואט לגשר על פני שני העולמות, ולהביא להבנה רבה יותר של האסלאם בקרב הלא-מוסלמים.
סרטן הכליה
סרטן הכליה הוא סוג של סרטן בו מתפתח גידול ממאיר בתאי הכליה, שעם התקדמות המחלה שולח גרורות לאיברים אחרים בגוף כגון הכבד והריאות. 90%–95% ממקרי סרטן הכליה במבוגרים הם מסוג RCC (ראשי תיבות באנגלית: Renal Cell Carcinoma), והסוג השני הנפוץ ביותר של סרטן הכליה נקרא TCC (ראשי תיבות: Transitional Cell Carcinoma) או UCC (ראשי תיבות: Urothelial Cell Carcinoma). סרטן מסוג RCC מתחיל באבובית המקורבת, מבנה צינורי מפותל בכליה המעביר פסולת מהדם אל השתן. לרוב האבחון נעשה על ידי אולטרה סאונד, טומוגרפיה ממוחשבת, או דימות תהודה מגנטית - ללא צורך בלקיחת ביופסיה. בארצות הברית, סיכויי ההישרדות לחמש שנים הם 73%. במקרה של סרטן שעדיין ממוקד אך ורק בכליה, סיכויי ההישרדות הם 92%, אם הסרטן התפשט אל בלוטות הלימפה הסיכויים פוחתים ל-65%, ויורדים ל-12% במקרה שכבר קיימות גרורות לאיברים אחרים.
תסמינים
התסמינים של המחלה, המורגשים לרוב רק בשלב מתקדם שלה, כוללים דם בשתן, כאבי בטן ואף תחושה של הגידול בבטן, ירידה במשקל, חום ויתר לחץ דם. כלומר, בשלבים הראשונים של המחלה היא אסימפטומטית ועל כן רוב החולים מגיעים לטיפול רפואי רק בשלב מתקדם של המחלה, בה כבר קיים נזק בלתי הפיך. בשלב זה של המחלה נגרמת תסמונת פארא-נאופלסטית הכוללת רמת סידן גבוהה בדם ושינויים במדדי ספירת הדם, היפרקלצמיה, פוליציטמיה, נוירומיופתיה ועמילואידוזיס. הסרטן עשוי להתפשט לקשרי לימפה, בלוטת יותרת הכליה, הריאות, הכבד, המוח או העצמות, ובכתוצאה מכך לגרום לתסמינים שונים הקשורים לאיברים אלו.
ניתוח
הטיפול הראשוני במחלה הוא כריתה מלאה (Radical Nephrectomy) או חלקית של הכליה הנגועה (Partial Nephrectomy). במקרה שהגידול טרם הפיץ גרורות לאיברים נוספים, רוב החולים מאריכים חיים, אך במרבית המקרים הסרטן מאובחן בשלב מתקדם בו הופצו כבר גרורות ובמקרים כאלה תוחלת החיים מתקצרת באופן משמעותי.
כימותרפיה ורדיותרפיה
סרטן הכליה עמיד בפני כימותרפיה ורדיותרפיה מסורתיים, ולרוב לא נעשה בהם שימוש משום שהם כלל לא מועילים. במקרים מסוימים נעשה שימוש בהקרנה סטריאוטקטית (SRS), שהיא הקרנה ממוקדת המסוגלת לפגוע בגידול בעוצמה ובדיוק רב מבלי לפגוע ברקמות שסביבו.
תרופות ביולוגיות
עד שנת 2006, הטיפול העיקרי בסרטן הכליה לאחר שהתפשט היה אימונותרפיה באמצעות Interferon alpha (בקיצור: IFN-α) או באמצעות Interleukin-2 (בקיצור: IL-2), חלבונים המסוגלים לשפעל את מערכת החיסון ולגרום לה לתקוף את התאים הסרטניים. אולם טיפולים אלו היו כרוכים בתופעות לוואי קשות וסיכויי ההצלחה שלהם היו נמוכים למדי (רק אחוזים בודדים מהטיפולים הביאו להחלמה מהסרטן). תוחלת החיים הממוצעת של סרטן כליה גרורתי הייתה חודשים ספורים.
בשנת 2006 אושרה לשימוש תרופה ביולוגית בשם סוטנט (Sutent, שהיא השם המסחרי של המרכיב הפעיל Sunitinib) הגורמת לאפופטוזה של התאים הסרטניים דרך מניעת אנגיוגנזה על ידי עיכוב הפעולה של טירוזין קינאז. עיכוב התפתחות של כלי דם המזינים את הגידול פוגם באספקת החמצן והמזון לגידול וגורם למוות של תאים בו. עם השנים פותחו ואושרו לשימוש תרופות נוספות הפועלות באופן דומה, בהן סוראפניב (המשווקת בשם נקסבר, nexavar), אינלייטה (Inlyta, שם מסחרי של Axitinib), ווטריינט (Votrient, שם מסחרי של Pazopaniv), אברולימוס (Everolimus, משווק בשם אפיניטור - Afinitor), קבוזנטיניב (Cabozantinib, משווק בין השאר בשם קומטריק - Cometriq) ולנבימה (Lenvima, שם מסחרי של Lenvatinib). התרופות ניתנות כגלולה ותופעות הלוואי שלהן נחשבות נסבלות. תרופות ביולוגיות מצליחות בדרך כלל לעצור את התקדמות המחלה ואף להקטין את הגידולים הסרטניים למשך מספר חודשים עד מספר שנים, אך בסופו של דבר התאים הסרטניים מפתחים עמידות לתרופה דרך אבולוציה. בשל כך נהוג להתייחס לתרופות מהסוג הזה כתרופות מאריכות חיים ולא כתרופות המרפאות את המחלה. באמצעות טיפול הכולל רצף של תרופות שונות ניתן להאריך חיים יותר ממשך הטיפול בתרופה בודדת, אולם מידת ההצלחה הצפויה של תרופות רבות קטנה לאחר כשל של תרופה אחרת מאשר מידת ההצלחה הממוצעת שלהן כטיפול ביולוגי ראשון.
באמצעות הנדסה גנטית פותחו טיפולי אימונותרפיה חדשים המאפשרים לתאי דם לבנים מסוג לימפוציט T של מערכת החיסון לגרום למוות תאי מתוכנת של התאים הסרטניים. תרופות מהסוג הזה ניתנות בעירוי אחת לכמה שבועות, יש להן תופעות לוואי שנחשבות נסבלות, ובמקרים מסוימים עשויות להביא להחלמה מלאה מהמחלה אך לרוב גם הן פועלות כתרופות מאריכות חיים. בין התרופות מהסוג הזה ניתן למנות את אופדיבו (Opdivo, שם מסחרי של Nivolumab), ירבוי (Yervoy, שם מסחרי של Ipilimumab) וכן קיים טיפול בו שתיהן ניתנות בו-זמנית.
אבא אמא וארץ ישראל
אַבָּא אִמָּא וְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1984, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום הרביעי של אביטל, רגעים.
סרטן הכליה
טיפולים נסיוניים
מספר ניסויים קליניים בשלבים שונים בוחנים את היעילות ואת בטיחות השימוש בתרופות ביולוגיות חדשות עבור סרטן הכליה. מדובר בעיקר בטיפולי אימונותרפיה שחלקם כבר מאושרים לשימוש עבור סוגי סרטן אחרים, בין השאר Atezolizumab, Varlilumab, Durvalumab, Tremelimumab ו-Avelumab.
אבא אמא וארץ ישראל
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי יורם טהרלב ואביטל והופק על ידי ננסי ברנדס. הוא השתתף בפסטיגל לשנת 1984, שם הגיע למקום השני בתחרות השנתית של האירוע. לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-15 באוגוסט 2020 עלה ליוטיוב אודיו לא רשמי של "אבא אמא וארץ ישראל".
הצלחה
ב-15 בינואר 1985 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-5 במרץ עלה למקום השני - המיקום הגבוה ביותר בו דורג. ב-9 באפריל, לאחר 12 שבועות רצופים, יצא מהמצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ה הגיע "אבא אמא וארץ ישראל" למקום ה-34.
ויטלי יורצ'נקו
ויטלי סרגייביץ' יורצ'נקו (ברוסית: Виталий Сергеевич Юрченко; נולד ב-2 במאי 1936) הוא קצין ק.ג.ב בכיר סובייטי לשעבר. לאחר 25 שנות שירות בק.ג.ב, ערק לארצות הברית במהלך משימה ברומא. לאחר שמסר את שמותיהם של שני קציני מודיעין אמריקאים שהיו סוכני ק.ג.ב., ירקצ'נקו חמק מהאמריקאים וחזר לסובייטים. אף על פי שלא ברור אם עריקתו הראשונית הייתה לגיטימית, זכה יורצ'נקו למסדר הכוכב האדום מממשלת ברית המועצות על "מבצע הסתננות" מוצלח.
רקע כללי
עם עריקתו לארצות הברית, זיהה יורצ'נקו שני קציני מודיעין אמריקאים כסוכני ק.ג.ב: רונלד פלטון ואדוארד לי האוורד. לאחר מכן הורשע פלטון, ואילו הווארד נמלט לברית המועצות לפני שניתן היה לחקור אותו.
היעלמותו
בנובמבר 1985, לפני שאכל ארוחה ב-Au Pied de Cochon, מסעדה צרפתית בשכונת ג'ורג'טאון בוושינגטון הבירה, אמר יורצ'נקו לשומר ה-CIA שאיתו, "אני יוצא לטיול. אם אני לא אחזור, זו לא אשמתך." יורצ'נקו לא חזר.
הבניין, שנמצא בשדרת ויסקונסין NW 1335, מכיל כעת רשת שיווק ו"פיצה". לוח שהנציח את האירוע הוצג פעם באחד מהתאים של מסעדת Au Pied de Cochon.
תאוריות
בכנס A&M בטקסס ב-1999, בו השתתפו כמה אנשי מודיעין של ה-CIA, כמו גם גנרל ק.ג.ב בשם אולג דנילוביץ' קאלוגין, עלתה שאלת עריקתו של יורצ'נקו. קאלוגין הצהיר שיורצ'נקו התחיל כעריק אמיתי ואז שינה את דעתו והתהפך שוב. קאלוגין נתן כמה נקודות:
חבר פאנל אחר סבר גם שהוא עריק לגיטימי. ג'יימס אולסון מבית הספר לממשל ושירות ציבורי על שם ג'ורג 'בוש אמר "אני חושב שהוא היה אדם מופרע מאוד והוא ערק מחדש בשל הבעיות הפסיכולוגיות שהיו לו." פול רדמונד אמר כי סנדרה גרימס וג'ין ורטיפויל (מפרשת איימס) גם האמינו שיורצ'נקו אמיתי. עם זאת, רדמונד חשב כי ייתכן שיורצ'נקו נשלח על ידי הק.ג.ב כ"אבק כוכבים" שנועד להסיח את חוקרי הריגול הנגדי בארצות הברית.
ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל
ילדותו
ז'ואאו החמישי נולד בליסבון ב-22 באוקטובר 1689, לפדרו השני, מלך פורטוגל ומריה סופיה מנויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט. על אף היותו של ז'ואאו יורש העצר, לא קיבל בטקס הטבלתו את התארים "נסיך ברזיל" ו"דוכס ברגנסה", מתוך כבוד לאחיו הבכור ז'ואאו, נסיך ברזיל שמת זמן קצר לפני לידתו. ז'ואאו קיבל חינוך מעולה, ואף קיבל הדרכה פוליטית מעולה כהכנתו לשלטון. בשנת 1696 בהיות ז'ואאו בן 7, העניק לו אביו בטקס מפואר במיוחד את התארים "נסיך ברזיל" ו"דוכס ברגנסה". בשנת 1699 מתה אמו מריה סופיה מנויבורג, ובעקבות כך נכנס ז'ואאו לדיכאון. על מנת לעזור לו חזרה דודתו קתרינה, נסיכת פורטוגל לפורטוגל, וגידלה אותו עד למותה בשנת 1705. בשנת 1704 מתה אחותו של ז'ואאו תרזה מריה, ובעקבות כך נכנס ז'ואאו שוב לדיכאון למשך כמה חודשים.
שלטונו
ב-9 בדצמבר 1706 מת אביו פדרו השני, מלך פורטוגל, וז'ואאו עלה במקומו לשלטון. ז'ואאו המשיך לסייע לבריטניה ואוסטריה במלחמת הירושה הספרדית, ואף סייע בכיבוש מדריד. ז'ואאו שלט בממלכה בצורה אבסולוטית, ואף לא טרח לכנס את הקורטס. לאחר שנתגלו בברזיל מאגרי זהב ואבנים יקרות עשירים ביותר, הפך ז'ואאו החמישי לאחד המונרכים העשירים באירופה.
על מנת לחזק את בריתו עם אוסטריה, התחתן ז'ואאו ב-27 ביוני 1708 עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, אחותו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהביאה כנדוניה 100,000 כתרים. ב-26 באוקטובר הגיעה מריה אנה לליסבון, והחתונה המפוארת נמשכה על ה-27 בדצמבר. נישואיהם של השניים היו מוצלחים, אולם חלק גדול מהזמן בני הזוג חיו בנפרד, וז'ואאו אף החזיק בכמה פילגשים. בשנת 1713 נחתם הסכם אוטרכט, ולפיו זכתה פורטוגל בכמה טריטוריות שנכבשו על ידה במהלך המלחמה. אולם, מיד לאחר סיום המלחמה, החל ז'ואאו לטפח את קשריו עם ממלכת צרפת, ואף ניסה להשיא את בתו ללואי החמישה עשר, מלך צרפת. בשנת 1729 לאחר משא ומתן בן 4 שנים, חיתן ז'ואאו את בנו ז'וזה עם מריאנה ויקטוריה מספרד, בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד, בעוד שבתו ברברה מפורטוגל התחתנה עם בנו של פליפה פרננדו, לימים מלך ספרד.
ב-31 ביולי 1750 מת ז'ואאו החמישי בליסבון כתוצאה מבצקת, ובנו פדרו השלישי, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בנוסף היו לז'ואאו כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
הר נמסיס
הר נמסיס (באנגלית: Mount Nemesis) הוא הר באזור חוף פאלייר שבחוף המערבי של ארץ גרהאם, שצפון-מזרח חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הר נמסיס, 790 מטרים מעל פני הים.
הר נמסיס ממוקם 3.7 קילומטרים צפונית-מזרחית מהצד הפונה אל הים של שלוחת רומן פור.
הר נמסיס ממוקם בסמוך מצפון לפיורד נני.
גילוי ומיפוי הר נמסיס
הר נמסיס מופה לראשונה בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (British Graham Land Expedition או, בראשי תיבות: BGLE), אשר חקרה את האזור בפיקודו של ריידוך ריימיל.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בין השנים 1939–1941 על ידי חברי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (United States Antarctic Service או, בראשי תיבות: USAS).
סוף הצד
סוף צד הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1988, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך אלבומה השישי של אביטל, כיוונים נעלמים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי רון רוזנפלד ואביטל והופק על ידי רן בגנו. לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-21 בספטמבר 2013 פורסם אודיו לא רשמי שלו.
מרטין גוצווילר
מרטין צ'ארלס גוצווילר (באנגלית: Martin Charles Gutzwiller; 12 באוקטובר 1925 – 3 במרץ 2014) היה פיזיקאי שווייצרי-אמריקאי ממוצא יהודי, חוקר מוביל בתחום הכאוס הקוונטי, אשר נודע גם בזכות תרומותיו לתורת השדות ומערכות מורכבות. את מרבית הקריירה המדעית שלו עשה בחברת IBM וכן שימש כפרופסור נלווה באוניברסיטת ייל.
ביוגרפיה
גוצווילר נולד בבזל כבן הרביעי מתוך חמישה לזוג הורים משכילים. אביו מקס היה פרופסור למשפטים בפרייבורג, ואמו גיזלה (לבית שטרסמן), ילידת ברלין, השלימה לימודים קלאסיים.
בהיותו כבן שנה עברה משפחתו להיידלברג, שם קיבל האב משרה אקדמית. עם עליית השלטון הנאצי, התקשו הוריו לחיות בגרמניה, בעיקר בגלל גישתו הביקורתית של האב כלפי המשטר החדש והיותה של האם ממוצא יהודי. וכך, בשנת 1936 חזרה המשפחה לשווייץ וקבעה את מושבה בסנט גאלן. מרטין ואחיו למדו בעיירה הסמוכה טרוגן.
את לימודיו התיכוניים עשה בקולג' סנט מייקל בפרייבורג, ובמהלכם הצטיין במדעים, בפילוסופיה, בשפות ובהתעמלות. לאחר סיום לימודיו אלה נרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת פרייבורג אך לא הצטיין בהם לאור שירות החובה שלו בצבא שווייץ.
בסביבות שלהי מלחמת העולם השנייה נרשם גוצווילר ללימודי תואר ראשון (דיפלומה) בפיזיקה, במכון הטכנולוגי של ציריך. בתקופה זו מכניקת הקוונטים עדיין לא נלמדה במסגרת קורסים אקדמיים, אך גוצווילר שביקש להעמיק את ידיעותיו בנושא, פנה לוולפגנג פאולי שהנחה אותו בפרויקט הגמר של הדיפלומה. במשך שנה לאחר השלמת הדיפלומה עבד גוצווילר כמהנדס בבאדן, וסייע בהתקנת קו תמסורת מיקרוגל בין ציריך לז'נבה.
מענק בו זכה מטעם המכון הטכנולוגי של ציריך, אפשר את לימודיו לדוקטורט בפיזיקה, אותם ביצע באוניברסיטת קנזס בהנחיית מקס דרזדן. מחקרו עסק באלקטרודינמיקה קוונטית ובפיזיקה של מזונים, ועבודת הדוקטורט שלו הוגשה בשנת 1953. היא נשאה את הכותרת "תאוריה קוונטית של שדות גלים במרחב עם עקמומיות קבועה".
לאחר סיום הדוקטורט קיבל משרה במעבדות חברת הדלק של ביוסטון, לשם עבר עם רעייתו ההרה. המעבר לתעשייה כלל שינוי של תחומי עיסוקו, והוא החל לבצע מחקר תאורטי בתחומים מעשיים של פיזיקת המצב המוצק. עיסוקיו אלה לא היו בראש מעייניו והוא גמר אומר לשוב לארצו בהקדם.
בשנת 1960 סיים גוצווילר את תפקידו במעבדות של, ושב עם משפחתו לשווייץ. הוא הצטרף כחוקר למעבדות IBM שהיו בתחילת דרכן, ושכנו בעיירה הציורית אדליסוויל (Adliswil). אולם בשנת 1963 המשפחה נדדה שוב לארצות הברית, שם קיבל משרה במעבדת ווטסון של IBM באוניברסיטת קולומביה. החל מתקופה זו גם החל להרצות במספר מוסדות, לרבות אוניברסיטת קולומביה עצמה. ב-1970 מעבדת ווטסון זו נסגרה והועברה למרכז ווטסון ביורקטאון הייטס, הממוקמות כ-70 קילומטרים מצפון לעיר ניו יורק. תוך תקופה קצרה מונה גוצווילר למנהל תחום המדעים שם, ומילא תפקידו זה עד פרישתו.
החל מפרישתו ב-1993 ועד לפטירתו הוא כיהן כפרופסור נלווה באוניברסיטת ייל, תקופה אותה מילא בכתיבת מאמרים מדעיים וטקסטים שפורסמו בציבור הרחב בנושאי מחקר וחינוך.
בשנתיים האחרונות לחייו התגורר בריו רנצ'ו שבניו מקסיקו, בסמוך לאחת מבנותיו. שם גם נפטר בשנת 2014.
קורלציות אלקטרוניות
לגוצווילר היה ניסיון מחקרי בכל הקשור למגנוט של סלעים, והוא רצה להבין היטב את מקור המגנטיות במוצקים. במהלך עבודתו בחברת IBM בשווייץ, הוא המציא את "פונקציית הגל של גוצווילר", שהיא פתרון מוצע המתאר אלקטרונים בגביש אשר נעים מתא יחידה אחד למשנהו, בעודם מצומדים על ידי דחייה קולומבית ממוסכת.
בעבודתו זו הוא הניח קיומו של המילטוניאן (שכיום קרוי מודל האבארד) ובו האלקטרונים מדלגים בין אתרי הגביש ומבצעים אינטראקציה אך ורק כאשר שניים מהם (בעלי ספינים הפוכים כמצופה מעקרון האיסור של פאולי) נפגשים באותו האתר. גוצווילר כלל קורלציות מקומיות סבוכות בין האלקטרונים במסגרת אופרטור פשוט אשר פועל על ים פרמי הממולא.
פונקציית הגל של גוצווילר עדיין מצויה בשימוש לצורך תיאור של תופעות אחדות בפיזיקת המצב המוצק.
מסלולים מחזוריים וכאוס
גוצווילר התעניין בקשר שבין מכניקה קלאסית לזו הקוונטית. אחת מהשאלות אותן חקר היא כיצד מסלולים קשורים של חלקיקים במערכת קלאסית יכולים להתקשר לתיאור של ספקטרום אנרגיות בדיד במערכת הקוונטית המקבילה.
במערכות קלאסיות לא-אינטגביליות, רוב המסלולים אינם סגורים. אלא שגוצווילר הבחין בכך שהספקטרום של מערכות קוונטיות תלוי אך ורק בסוג מסוים של מסלולים מחזוריים. מעבר לכך, הוא פיתח נוסחה מדויקת לקשר שבין מסלולים סגורים קלאסיים לבין ספקטרום האנרגיות הקוונטיות, אשר קרויה כיום על שמו, נוסחת העקבה של גוצווילר. זו הפכה לכלי אנליזה מרכזי עם התחפתחות תחום הכאוס הקוונטי במחצית שנות ה-70.
בשנת 1990 פרסם גוצווילר את ספרו המונוגרפי Chaos in Classical and Quantum Mechanics.
חיים אישיים
בשנת 1974 נישא גוצווילר בשנית, למרילין פרנקפורט, שהייתה פסיכותרפיסטית. נישואיו אלה נמשכו עד לשנת 2004, אז נפטרה מרילין מסרטן.
היה חובב מושבע של מוזיקה (הוא ורבים מבני משפחתו ניגנו בכלים שונים; הוא עצמו החל ללמוד כינור בגיל 63), של אופרה וטיולים הרריים במולדתו שווייץ. כמו כן החזיק באוסף של ספרים נדירים באסטרונומיה ומכניקה, אשר נמכר במכירה פומבית לאחר פטירתו (בשווי של כ-340 אלף דולר).
דוד רפפורט
הרב דוד הכהן רפפורט (ה'תר"ן או ה'תרנ"א – ב' בתשרי, ה'תש"ב; 1889 או 1890 - 23 בספטמבר 1941) היה ר"מ בישיבת "אהל תורה" בברנוביץ' בין מלחמות העולם. מחבר "צמח דוד" ו"מקדש דוד" על התלמוד. מת בסיביר בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד במינסק לעקיבא רפפורט, נכדו של רבי עקיבא איגר, ולשרה חיה שארלאט. בגיל 13 התפרסם כבעל ידיעות לא רק בתחום התורני אלא גם במתמטיקה ובכמה שפות. זמן מועט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נצטוו הוריו, שהיו בעלי אזרחות אוסטרית, לעזוב באופן מידי את גבולות רוסיה. המשפחה פנתה לדנציג, שם נתמנה האב כמורה הוראה בקהילה היהודית.
בהמשך למד בישיבת סלובודקה. בהיותו כבן 25 הצטרף ללימודים בישיבת פוניבז', לשם הגיע עם חיבור המוכן לדפוס בשם צמח דוד.
כעבור שנתיים, לאחר סיומה של המלחמה, הזמינו הסבא מסלובודקה להצטרף לכולל החדש בישיבה. הרב רפפורט התנה זאת בהבאתו לדפוס של חיבורו, דבר שלא עלה בידו קודם לכן עקב חסרון ממון. ה"סבא", הרב נתן צבי פינקל, הבטיח לקיים בקשה זו, אך מצבו הכספי של הכולל לא איפשר מילוי הבטחה זו מיד. הרב רפפורט שכלל את חיבורו שיצא בסופו של דבר בשנת תרפ"ה. בהקדמתו הקצרה לספר כתב:
בשנת תרפ"ח התקבל להיות ריש מתיבתא בישיבת "אהל תורה" בברנוביץ', בראשות הרב אלחנן וסרמן. בתחילה סירב הרב רפפורט להשמיע שיעורים שכן היה שקוע בענייני קדשים, אך כעבור זמן חילקו ביניהם הרב רפפורט והרב וסרמן את אמירת השיעורים.
בשנת תרצ"ב פרסם בבילגוריי חלק שני של "מקדש דוד", שעסק אף הוא בסדר קדשים. בשנת תרצ"ה פרסם חלק שלישי לספר, שעסק בענייני סדר טהרות, וחלק רביעי בענייני סדר זרעים. חלק חמישי של "המקדש דוד", העוסק בענייני סנהדרין, היה ערוך ומוכן לדפוס אך כתב-היד אבד יחד עם שאר כתביו.
עם פלישת הגרמנים לפולין ותחילתה של מלחמת העולם השנייה נמלט הרב רפפורט יחד עם הישיבה לווילנה ומשם עברה הישיבה לטרוקי הסמוכה. עם השתלטות הסובייטים על ליטא בקיץ של 1940 עברה הישיבה לעיירה סימילישוק, שם המשיך הרב רפפורט ללמד. עקב התנכלויות הסובייטים נאלץ הרב וסרמן לברוח לקובנה והישיבה נשארה בפיקוחו של הרב רפפורט. בשבת פרשת בהעלותך, י"ט בסיוון, עצרוהו הסובייטים בישיבה באמתלה של הדרכון הזר שהיה בידו ושלחוהו לעומק ברית המועצות למחנה עבודה. אשתו, הרבנית פרומה לבית גריגראס שלה נישא בשנת תרצ"א, הוגלתה למקום אחר. תלמידיו טמנו בקרקע ארגז עם חידושי תורתו. אחר המלחמה חיפשו התלמידים את הארגז אך לא מצאוהו. יש האומרים כי הפולנים חפרו והוציאו את כתבי היד והשמידום.
הרב רפפורט נתגלגל למחנה עבודה הסמוך לעיר פטרוזבודסק באזור הקרילי-פיני שבו הקור היה עז. אסירי המחנה הועסקו בחטיבת עצים ובעבודות פרך. הם ראו שהרב רפפורט איננו מסוגל לעבודה זו וביקשו להקל עליו בהעסיקם אותו בעבודות קלות יותר. גם במחנה המשיך הרב רפפורט לעסוק בכתיבתם של חידושי תורה. במהלך שהייתו במחנה חשש מאכילת מאכלות אסורים והסתפק במים ובלחם היבש אשר ניתן לאסירים. כאשר אמרו חבריו למחנה שעליו לאכול משום פיקוח נפש, ענה: "לאחרים יודע אני להתיר, אבל על עצמי עלי להחמיר, שכן אין מי שיתיר לי אכילת טרפה". כך נהג גם כשגופו נחלש מאוד בימיו האחרונים.
ביום טוב הראשון של ראש השנה התש"ב ביקש שיתקעו בפניו תקיעת שופר וביום השני קרא אליו שני יהודים אחר תקיעת השופר, רגעים לפני מותו, וביקש מהם להיות עדים למותו לבל תישאר אשתו הרבנית עגונה.
הובא למנוחות בג' בתשרי, צום גדליה התש"ב, בשדה עזוב שבו נקבר גם הרב רוזובסקי מווילנה. לרב רפפורט לא היה ילדים.
משלנו... (ספר)
משלנו... הוא ספרה של וילי קורסרי, סופרת הולנדית. הספר יצא בהולנד בשנת 1945, תורגם לעברית בידי שמואל שניצר ויצא לאור בהוצאת המתמיד, בשנת 1957. הספר יצא בשני חלקים, הראשון בן 237 עמודים והשני בן 240 עמודים.
רקע
רקע הספר הוא שנות הכיבוש הנאצי בהולנד בשנים 1940–1945. אזרחים הולנדים מסכנים את חייהם וחיי משפחותיהם כדי להסתיר יהודים ולספק להם מזון ובגדים. הסיפור המוכר לכל מיומנה של אנה פרנק חורג מתחום בית מסתור יחיד של שתי משפחות ומציליהם, ונפרש על פני הולנד כולה ובעיקר אמסטרדם. אזרחים רגילים, שחיו את חייהם באין מפריע, התפרנסו בכבוד ועמדו בקשרי עסקים, מקצוע וידידות עם אנשים אחרים, מהם נוצרים ומהם יהודים, מהם ילידי הולנד ומהם שנמלטו מגרמניה בתקווה למצוא מקלט בארץ חדשה, עומדים לפתע לפני דילמה שלא העלו בדעתם - להמשיך בחייהם הרגילים והבטוחים לכאורה ולהתעלם מן הקורה ברחוב ובבתי שכניהם וחבריהם, או לעשות צעד גורלי, להתגייס לשורות המחתרת ולעבור לחיים של פחד מתמיד, חשש מכל דפיקה בדלת ומכל מבט חשדני של שכנים ועוברים ושבים ברחוב. אנשים עוזבים את בתיהם ונודדים בין בתי מסתור, מעבירים יהודים מבית לבית, בשעות הלילה ומתוך סיכון עצום לעצמם, מעבירים את ימיהם ולילותיהם בחיפוש מזון ליהודים מסתתרים, שאינם יכולים להשתמש בפנקסי מזון רשמיים, ובכל פרידה אינם יודעים אם ישובו להיפגש. היפוכם של אנשי המחתרת הם ההולנדים, המלשינים על שכניהם היהודים ועל האנשים שמסתירים אותם, ואף כאלה המנצלים את אסונם של היהודים שבן משפחתם נלקח ולא שב, ומוציאים מהם במרמה כסף, בגדים ומזון כדי להעביר לו, כביכול.
קלגסי הס"ד הגרמנים ואנשי הנס"ב, הנאצים ההולנדים משתפי הפעולה, מסתערים בלילות על בתים שלווים, פורצים פנימה, שוברים, גוזלים והורסים מכל הבא ליד ולוקחים גברים ונערים למעצר ללא עילה. מי שנלקח למעצר איננו יודע אם ישוב לביתו או יישלח למחנה וסטרבורק ההולנדי או לאושוויץ. עקרות בית הגונות שראו כבוד לעצמן לטפל כיאות במשפחותיהן אינן יכולות עוד להשיג מצרכי יסוד, לא מזון ולא סבון ורואות את ילדיהן וילדי השכנים רעבים ללחם, דועכים וגוועים במחלות קלות - וכל אותו זמן ממשיכים הנאצים לרוקן את הולנד מכל אוצרותיה ולהעבירם לגרמניה. העשירים, המקורבים לשלטון, ממשיכים לחגוג בארוחות פאר עם ידידיהם הנאצים ומתלוננים שקשה להשיג סיגריות וממתקים, בעוד ילדים ותינוקות גוועים ברעב ובקור ברחובות הסמוכים. ובכל החושך הזה - פשוטו כמשמעו, כי גם חשמל אין עוד - נקודות האור היחידות הן פעולותיהם של אנשי המחתרת, ללא ליאות, בלי להישבר, בלי מנוחה.
עלילת הספר
ואוטר בראנדט, מדען צעיר, שקוע כל כולו בעבודתו כפיזיקאי חוקר, והמתרחש סביבו באמסטרדם שתחת הכיבוש הגרמני עובר לידו בלי לגעת בו. גם כאשר נחרדו כל תושבי העיר למשמע אזעקה באישון לילה עם כניסת הצבא הגרמני הפולש, וכל דיירי הפנסיון שבו מתגורר ואוטר מיהרו לרדת למקלט, מזורזים בקריאותיה של בעלת הפנסיון, העלמה בירמן החרוצה והמעשית, לא נתן ואוטר דעתו לדבר והמשיך בעבודתו כבכל לילה. גם הצווים החלים על היהודים אינם נוגעים ללבו, והוא מתקשה להבין את זעמם ואימתם של ההולנדים תושבי אמסטרדם. האדם היחיד שהוא שומר עמו על קשר מחוץ לעבודתו היא דודתו, סווירה, אחות אמו שמתה בילדותו. הוא נפגש עמה מדי פעם, אך יחסו אליה קריר ומנותק.
לאחר שנודע למרת גרינבוים ולרות על מות שמעון, מתנערת האם האומללה מיגונה המשתק ומגייסת את שארית מרצה וכוחותיה להצלת רות בת ה-15. תוקף היתר ההגירה שניתן למשפחת גרינבוים פג, כיון שלא היו מוכנות לנצל אותו כל עוד היה שמעון בחיים, ועכשיו אין להן עוד סיכוי להשיג היתר חדש. מרכריט מתגייסת לחפש לשתיים מקום מסתור בטוח, ולאחר שהלשנה מסכנת את מחבואן בבית משפחת למברכט, מציע ואוטר בעל כורחו את מקום המפלט היקר ללבו - בית נופש קטן ודל מחוץ לעיר, במקום נידח בין שדות וחורשות, לשם היה יוצא להתבודד בסופי שבוע. הוא מתנדב גם ללוות את שתי הנשים יחד עם מרכריט, כי הוא חושש שלא ימצאו את הבקתה המבודדת, ולצערו הוא מגלה, שמרכריט צירפה, בלי לבקש את רשותו, עוד זוג מסתתרים, אישה בסוף הריונה ובעלה מהיר החימה. בסופו של דבר, מגיעים חשדות הנאצים אל ואוטר עצמו ומרכריט מבריחה אותו מביתו בעוד מועד. עכשיו גם הוא מסתתר, כמוהו כאנשי מחתרת אחרים, וסובל את ייסורי הניתוק מעבודתו, הצפיפות והרעש - תועבת לבו מאז ומעולם. גם כשידידו, יאן המכונה "העכבר", איש מחתרת ותיק, מציע לו להסתתר בבית הפרופסור שלהם, איננו מוכן לעזוב את הבית, משום שלשם הובאו גם מרת גרינבוים ובתה, לאחר הלשנה שסיכנה אותן בבקתה המבודדת שלו, והוא איננו יכול לנטוש אותן. רק מותה של מרת גרינבוים משחרר את רות לבריחה לשווייץ ואת ואוטר למעבר לתנאים של שקט ובידוד יחסי, המשקמים את שפיותו.
בתקופה זו הוא פוגש את מירטה רוגיני, זמרת יפהפייה, ונקשר אליה בתשוקה שלא ידע כמותה קודם. מירטה עוברת בנקל מגבר לגבר, בלי להתקשר אל איש מהם, וכל מעייניה בנקמה שהיא חורשת נגד מי שהרג את אחיה, אצילים חברי מחתרת. איש איננו יודע על הקשר המשפחתי ביניהם, וכאשר היא נוקמת לבסוף את מותם, אין איש חושד בה.
למעשי הגבורה וחירוף הנפש של המחתרת מצטרפת בעל כורחה גם סווירה ריס, דודתו של ואוטר, אלמנה יפה, תרבותית ונעימת הליכות, שלילה אחד מגיע אל מרפסתה החשוכה גבר צעיר, איש מחתרת שנמלט מן המשטרה בקפיצה בין הגגות. סווירה מעלה אותו אל החדר שבעליית הגג, שם היא שומרת את מלאי המזונות שלה, ומאותו רגע משתנים חייה. יאן, פעיל מחתרת מראשית הכיבוש, בא אל דירתה בין פעולות, מופיע בחשאי ובאין רואה לימים אחדים של מנוחה, שלווה וארוחות טובות, וחוזר ומסתלק כלעומת שבא. סווירה, שחייה עד אז היו כחלום אחד מתמשך וחלומותיה היו חשובים לה יותר מחיי המציאות, מוצאת עצמה לפתע חיה חיים מלאים, עשירים בדאגות ובשמחות, ביאן היא רואה את הבן שלא נולד לה, והיא יודעת, ששלומו חשוב ויקר לה מחייה. ומגיע היום, שהיא נדרשת לעמוד בניסיון. עוזרת הבית שלה, הגונבת בקביעות ממצרכי המזון שסווירה קונה בשפע בשוק השחור, מגלה לפתע שהמפתח לחדר העלייה ולארון המזונות שבו נעלם, ושוב אין היא יכלה לחדש את המלאי כהרגלה. היא מהרהרת בדבר ומגיעה למסקנה, שהגברת מסתירה את אחיינה בחדר העלייה, ומפיצה את חשדותיה בקרב השכנים. לא עובר זמן רב, והשמועה מגיעה אל המשטרה וזו באה, פורצת אל חדר העלייה הנעול, מוצאת את המחבוא בארון ואוסרת את סווירה. אך האשה הענוגה, המפונקת בחיי עושר ומותרות, איננה נשברת בחקירות ובתנאי המעצר הקשים מנשוא ואיננה מסגירה את בן-חסותה. לבסוף, כאשר בנות הברית קרובות לשחרר את הולנד, משלחים את סווירה לביתה, שבורה גופנית אך איתנה ברוחה. בחודשי המלחמה האחרונים היא גוועת בשחפת בביתה, בטיפולה של חברתה הטובה, הזמרת סימון מירלאך. יאן שורד את הרדיפות והמעצרים. מיד כשנודע לו דבר מעצרה של סווירה, רצה להסגיר את עצמו כדי להביא לשחרורה, אך אחותו הצעירה, גם היא חברת מחתרת נאמנה, התחננה לפניו שלא יעשה זאת, למען אמם החולה. בלאו הכי, היא טוענת, אותו יעצרו ויוציאו להורג ואת האשה שנתנה לו מחסה לא ישחררו. ביולי 1945, לאחר כניעת הנאצים, הוא מגיע אל ביתה, שומע מסימון מירלאך על מותה ומקבל את המכתב שהשאירה לו.
מרכריט, רדופה עד אובדן עשתונות בהכרח להשיג מזון ליהודים המסתתרים ולגיסתה קלת הדעת, המגדלת תינוקת מאומצת לכאורה, שילדה לגבר אחר בעוד בעלה שבוי במרחקים, מתמוטטת במסע מטורף לצפון הולנד ומאבדת את זכרונה. שנות האימים האחרונות נמחקות מתודעתה ויחד עמן מעשה האלימות שעשה בה ואוטר ברגע של טירוף, מעשה שרק אחריו הוא מבין את עומק אהבתו אליה וכל תקוותו היא, שלעולם לא תיזכר ברגע נורא זה. אלא שמרכריט נזכרת - ושומרת את הדבר לעצמה, באהבתה העמוקה אל ואוטר ובהבנתה את התנהגותו.
תרגום לעברית
הוצאת המתמיד, תרגום שמואל שניצר, 1957.
אברהרד טאוברט
אברהרד טאוברט (בגרמנית: Eberhard Taubert; 11 במאי 1907, קאסל - 2 בנובמבר 1976, קלן ) היה עורך דין ותועמלן נאצי אנטישמי. הוא הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1931 והיה מעורב בתעמולה אנטי-קומוניסטית ואנטי-יהודית כאחת. בשנים 1933–1945 עבד כמנהל המחלקה האנטי יהודית במשרד התעמולה תחת יוזף גבלס. כינויו בחוגים הנאציים היה "ד"ר אנטי". הוא עבד בשנת 1940 על התסריט לסרט התעמולה האנטישמי היהודי הנצחי והיה אחראי לחוק שחייב את היהודים לענוד את הטלאי הצהוב.
לאחר המלחמה עבד תמורת משכורת של 3,000 דולר לחודש עבור המפלגה הגרמנית הנוצרית הדמוקרטית וסיפק חומר נגד מרקסיסטים. אחרי 1957 עבד בדרום אמריקה, איראן, לבנון, מצרים ודרום אפריקה וכיועץ לשר הגרמני פרנץ יוזף שטראוס. משנת 1970 הועסק על ידי תעשיינים גרמנים.
יכולתו הרטורית הפכה אותו לתועמלן מוכשר ומבוקש, לא רק בתקופת המשטר הנאצי. בסגנונו המתסיס, בו השתמש בתעמולה הנאצית, עשה שימוש לאחר המלחמה כדי לחזק את הפחד המערבי מהקומוניזם. לשם כך עבד עם שירותים חשאיים (למשל יחידות הביון הנגדי האמריקאיות - CIC ) ופוליטיקאים וכתבי עת ימניים.
מדעי עזר בהיסטוריה
בין המקצועות הללו נכללים:
AMC (רשת טלוויזיה)
AMC Networks היא רשת שידורי טלוויזיה אמריקאית, אשר המטה שלה ממוקם בניו יורק. בבעלות הרשת ערוצי AMC, WE tv ו-SundanceTV.
בישראל החל ממרץ 2016, נפתח אחד הערוצים של רשת AMC המשודר ב-HD ועם כתוביות ב-yes וב-HOT, הערוץ שודר גם בפרטנר tv. במרץ 2019 הערוץ סיים את שידוריו.
היסטוריה
ב-1988, Cabelvision מיזגה את רשת הכבלים שלה עם NBC, ונתנה 50% מהבעלות ב-Rainbow ל-NBC. באמצעות סדרה של עסקות, הנתח הבעלות של NBC הופחת סופו של דבר. ב-2002, Cabelvision מכרה את הבעלות על ערוץ בראבו ל-NBC וכחלק מהעסקה, NBC ויתרו על 20% מהבעלות שלהם ב-Rainbow.
בשנת 2005, שקלה Cabelvision לבצע ספין-אוף ל-Rainbow, חברת הבת שעסקה בתוכן, ולהפוך את עסקי הליבה שלה בכבלים לפרטיים, לבסוף Cabelvision חזרה בה מביצוע התוכנית. ב-2006 עלתה תוכנית חדשה למכירת כל Cabelvision והפיכתה מחברה ציבורית לחברה פרטית, כולל Rainbow.
ב-10 במרץ 2011, הכריזה Cabelvision כי Rainbow תפוצל מ-Cabelvision ותהפוך לחברה ציבורית עצמאית בשם AMC Networks, ובכך יהפכו Cabelvision את עסקי הליבה שלהם לפרטיים.
פרויקט הקרמיקה הלבנטינית
הפרויקט
לפרויקט שני מרכיבים: אתר אינטראקטיבי וסדנאות תקופתיות. הפרויקט עוסק בכל התקופות הקרמיות מהתקופה הנאוליתית מ-5500 לפנה"ס ועד סוף התקופה העות'מאנית בשנת 1920, וכולל את כל אזורי הלבנט, שטחים הנמצאים בטורקיה, סוריה, לבנון, קפריסין, ארץ ישראל, ירדן, ומצרים. מטרת הפרויקט היא לייצר מאגר מידע דיגיטלי גדול אשר יקל על החוקרים לשתף פעולה ולחפש עדויות קרמיות.
המאגר מכיל מידע על כלים, צורות, חומרים, ומידע פטרוגרפי העוסק בזיהוי מקום ייצור על סמך הרכב החומר ממנו עשוי הכלי. הפרויקט ואתר האינטרנט הוקמו כדי לשמש כלי מחקר חדש, אשר מעבר להיותו מאגר מידע קרמי גדול, יקשר בין חוקרים ויעודד מחקר.
הפרויקט מקיים אחת לשנה סדנת עבודה שבו נפגשים החוקרים, מציגים את הגילויים החדשים שלהם, ודנים בנושאים משותפים. הסדנאות החלו להתקיים ב-2012. הסדנה הראשונה התקיימה באתונה, יוון. בנוסף, התקיימו סדנאות בישראל, בירושלים ובחיפה, בבלגיה בלוון, צרפת בליון, ארצות הברית באן ארבור במישיגן ובבוסטון. הסדנאות פתוחות לחוקרים וסטודנטים, ולכל מי שמעוניין בחקר כלי חרס מאזור הלבנט.
אתר האינטרנט פתוח לציבור הרחב לחיפוש וצפייה. באתר מופיעים גם חומרים אשר טרם פורסמו וגם חומרים שפורסמו לפני שנים רבות. חוקרים מכל העולם יכולים להעלות מידע חדש לאתר (לאחר הרשמה).
הסכם הגבול הימי בין ארצות הברית לברית המועצות
הסכם הגבול הימי בין ארצות הברית לברית המועצות (שרוסיה הצהירה על עצמה כיורשת ברית המועצות, אך טרם אושר על ידי הפרלמנט הרוסי) הוא הסכם הסדרת גבולות בין המדינות.
הסנאט של ארצות הברית נתן את עצתו והסכמתו לאשרור כבר ב-16 בספטמבר 1991 והוא אישור של אמנת ארצות הברית-רוסיה הקודמת שנחתמה במרץ 1867. גבול ים זה ידוע גם בשם קו בייקר-שוורדנאדזה או הסכם בייקר-שוורדנאדזה, על שם הפקידים שחתמו על העסקה, שר החוץ הסובייטי אדוארד שוורדנדזה ומזכיר המדינה האמריקני ג'יימס בייקר.
מהנקודה, 65 ° 30 'N, 168 ° 58' 37 "W. הגבול הימי משתרע צפונה לאורך המרידיאן 168 ° 58 '37" W דרך מיצר ברינג וים צ'וקצ'י אל האוקיינוס הארקטי ככל שמאפשר החוק הבינלאומי. מאותה נקודה דרומה, הגבול עוקב אחר קו שצוין לפי עמדות גאוגרפיות ימיות שצוינו בהסכם.
מחלוקת
הצורך בגבול הימי עלה לאחר שארצות הברית רכשה את אלסקה מהאימפריה הרוסית. באותה עת הוגבלו האינטרסים הימיים הלאומיים רק עד לגבול של שלושה קילומטרים.
אמנת הרכישה אכן הזכירה גבול מעבר לים ברינג; עם זאת, עם הנהגת חוק הים, גבול 200 הקילומטרים, נושא הגבול הפך לדחוף, מכיוון שאף אחד מהצדדים לא הצליח לייצר את המפות ששימשו במהלך משא ומתן הרכישה המקורי. יתר על כן, שני הצדדים הסכימו שהגבול נועד להיות קו ישר במפה, אך הם לא הסכימו באיזה היטל משתמשים: מרקטור או קונפורמי. הדבר הביא לכ-15,000 מיילים ימיים רבועים של שטח שנוי במחלוקת. קו 1990 חילק את ההבדל בין שני הקווים והכניס כמה "אזורים מיוחדים", שהיו מעבר לאזור 200 המיילים, אך בהם הצדדים קיבלו את זכויותיהם. החלק הגדול יותר של השטח השנוי במחלוקת בים ברינג הוסכם כשייך לארצות הברית; הקונגרס בארצות הברית אשרר את ההסכם במהירות, אך ברית המועצות לא הצליחה לאשרר את ההסכם לפני קריסתה בשנת 1991. רבים ברוסיה מתחו ביקורת על מיכאיל גורבצ'וב ואדוארד שוורדנדזה על כך שהם מיהרו לחתום את העסקה, הפסיקו את זכויות הדייג הרוסית והטבות ימיות אחרות ומתעקשים לשוב ולנהל משא ומתן. ארצות הברית ממשיכה במאמצים לאכוף את קו הגבול כנגד ספינות הדייג הרוסיות, על מנת לבנות את הראיות ל"הנהגה הממלכתית הכללית" מאחר שלטעמם הסכם 1990 הוא אכן הגבול הימי בין שתי המדינות.
אני (שיר)
אֲנִי הוא שיר של המשוררת רחל. הוא נכתב בתרפ"ז 1927 ונכלל באוסף שיריה ספיח.
מבנה השיר ותכניו
השיר בנוי משלושה בתים ונכתב בצורה של ביוגרפיה עצמית שבה היא מזכירה את העבר וההווה שלה.
בהווה, היא מספרת שהיא שקטה כמו מימי אגם אשר לא זורמים מהר כמו הכנרת. היא אוהבת ימי חול מכיוון שהם רגילים. אהבתה גדולה לתמימות כעיני התינוקות שרואים רק את התום והטוב שבעולם. בנוסף, היא אוהבת הוא שיריו של פרנסיס ז'ם אשר מביעים שקט, תמימות וכו'. בשירים אלה, רחל ראתה גם את עצמה בתקופה שבה היא קבלה את העולם כמו שהוא בלי ביקורות ובלי טענות.
היא אומרת שהתקופות משתנות. מה שכך היה היה ומה שעכשיו הוא שונה. היא עכשיו שקטה כמו אגם שאין לו שום כוח, מלכות ועוצמה.
בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק
תולדות הבסיס
לאחר המלחמה ועד 1948 שימש הבסיס את כוחות הכיבוש האמריקאים בגרמניה כבסיס רגיל, ואז הוחלט לשוב ולנצלו כשדה תעופה. בשנים הבאות הוצבו בו מטוסי קרב ומטוסי סיור וצילום אמריקאים.
בשנת 1957 הותר לחיל האוויר של גרמניה המערבית לשוב ולהשתמש בבסיס ביחד עם חיל האוויר של ארצות הברית, אשר עזב את השדה ב-1960.
מאז 1957 שוכן בבסיס בית הספר לקצינים של חיל האוויר הגרמני. הטיסות מהשדה נמשכו עד 1997 ואז הופסקו כליל. כיום משכן הבסיס יחידות אימונים ויחידות מנהלה שונות של חיל האוויר הגרמני.
בבסיס מצוי עד היום מסלול טיסה אחד (מסלול 08/26, שכאמור אינו פעיל) באורך של 2,744 מטר.
הטבח באולימפיאדת מינכן
ב-5 בספטמבר 1972 תקפו שמונה מחבלים מארגון ספטמבר השחור את מגורי המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן, רצחו שניים מחברי המשלחת ולקחו תשעה אחרים בכבני ערובה.
בשעה 22:30 נחתו שני המסוקים בשדה התעופה. שם הותקפו המחבלים בירי צלפים לפי תוכנית שהכינו השלטונות הגרמנים לחילוץ בני הערובה. התוכנית בוצעה ברישול רב ולא השיגה את מטרתה, ובסופו של דבר רצחו המחבלים את תשעת בני הערובה הישראלים בעודם כבולים זה לזה בתוך המסוקים.
ב-18 באוגוסט 2020 קיימו חיל האוויר הישראלי והלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), בהובלת מפקדיהם עמיקם נורקין ואינגו גרהרץ בהתאמה, את "מטס זיכרון לעתיד" - מטס של מטוס נחשון מטייסת 122 ושני מטוסי ברק מטייסת 105 בלוויית שני מטוסי יורופייטר טייפון גרמנים אשר עבר מעל מחנה הריכוז דכאו ומעל בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק.
מאדאם וב (סרט)
מאדאם וב (באנגלית: Madame Web) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמות באותו השם מבית מארוול קומיקס, המופק על ידי סרטי קולומביה ומופץ על ידי סרטי סוני. הסרט מבוים על ידי אס. ג'יי. קלארקסון, נכתב על ידי ברק שארפלס ומאט סזאמה, ובתפקיד הראשי מככבת דקוטה ג'ונסון. הסרט הוא החמישי ביקום ספיידרמן של סוני.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
Hey Mama (בעברית: היי מאמא) הוא סינגל, שהוקלט על ידי הדי ג'יי הצרפתי והמפיק המוזיקלי דייוויד גטה, הכולל שירה של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' והזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה, והופק יחד על ידי הדי ג'יי והמפיק ההולנדי אפרוג'ק. השיר יצא ב־16 במרץ 2015, כסינגל הרביעי מאלבום האולפן השישי של גטה, Listen. הוא הופק על ידי גטה, אפרוג'ק וג'ורג'יו טונפור, שכתב גם את השיר עם רקסה, מינאז', אסתר דין ושון דגלאס. האתנומוזיקולוג האמריקאי אלן לומקס זוכה לזכותו גם ככותב, שכן הרצועה מדגימה את שירו "Rosie".
מאדאם וב (סרט)
בספטמבר 2019, נמסר כי "סרטי סוני" החלו בפיתוחו של סרט העוסק בדמותה של מאדאם וב עבור היקום שלהם, שעל כתיבתו יהיו אמונים שארפלס וסזאמה. במאי 2020, נמסר על הצטרפותה של קלארקסון לפרויקט כבמאית. צילומי הסרט החלו באמצע יולי 2022, בבוסטון וברחבי מסצ'וסטס ועתידים להסתיים באמצע אוקטובר.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
השיר הגיע אל המקום השמיני במצעד בילבורד הוט 100, ונכנס לעשיריות הפותחות במדינות רבות כדוגמת אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, פינלנד, צרפת, גרמניה, הונגריה, אירלנד, ישראל, לבנון, הולנד, ניו זילנד, סקוטלנד, ספרד, שוודיה, שווייץ ובריטניה.
מאדאם וב (סרט)
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-16 בפברואר 2024.
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, נמסר על ליהוקם של סידני סוויני, סלסט אוקונור, איזבלה מונר, טהר ראחים, אמה רוברטס, מייק אפס ואדם סקוט לתפקידים שטרם פורסמו.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
רקע והרכב מוזיקלי
האמנים כתבו את השיר יחד עם אסתר דין, שון דגלאס וג'ורג'יו טונפור, שגם ייצר אותו יחד עם גטה ואפרוג'ק. במבוא ובפוסט-מקהלה מופיעה דגימה בולטת מ"Rosie", הקלטה של אלן לומקס משנות ה-40.
מאדאם וב (סרט)
פיתוח
לאחר עבודתם על הסרט "מורביוס" (2022), הסרט השלישי ביקום ספיידרמן של סוני, נמסר בספטמבר 2019 כי סרטי סוני שכרו את מאט סזאמה וברק שארפלס על מנת לכתוב תסריט שיתמקד בדמותה של מאדאם וב. עוד נמסר עי על הסרט יפקח באופן אישי סגן הנשיא הבכיר של "סרטי סוני", פאלאק פאטל. בעבר נכתבה טיוטה עבור הסרט על ידי התסריטאי כרם סנגה. במאי 2020, נמסר כי על בימוי והפקת הסרט, שתואר כסרט מארוול הראשון של סוני המתמקד בנשים, תהיה אמונה הבמאית אס. ג'יי. קלארקסון. עוד נמסר כי האולפנים היו מעוניינים ללהק שחקנית בולטת כמו שרליז ת'רון או איימי אדמס לתפקיד הראשי, לפני ששכרו תסריטאית חדשה עבור המשך פיתוח הסרט. לאחר שנפגשו עם מספר שחקניות בולטות עבור התפקיד הראשי, "סרטי סוני" צמצמו את הרשימה הקצרה שלה, ובשלהי 2021 נמסר כי דקוטה ג'ונסון נחשבת לשחקנית המובילה ברשימה. בתחילת פברואר, נמסר כי ג'ונסון נמצאת במשא ומתן על גילום דמותה של מאדאם וב, ואושר רשמית כי קלארקסון תביים את הסרט. במרץ 2022, נמסר על משא ומתן מצד סידני סוויני על הצטרפות לצוות השחקנים. ג'סטין קרול מ"דדליין הוליווד" תיאר את הסרט כ"גרסתה של סוני ל'דוקטור סטריינג''" בשל יכולותיה של מאדאם וב בחוברות הקומיקס, אם כי ציין כי ייתכן שהסרט חורג מחומר המקור מכיוון שגרסת הקומיקס של מאדאם ווב היא אישה מבוגרת בשם קסנדרה וב, המחוברת למערכת תומכת-חיים דמוית קורי עכביש. מ"סקרין רנט" צוין כי טרם ברור אם ג'ונסון תגלם את דמותה של קסנדרה וב או של ג'וליה קרפנטר. חודש לאחר מכן, נמסר כי הסרט יעלה לאקרנים ב-7 ביולי 2023, ואושר ליהוקן של ג'ונסון וסוויני. את הסרט מפיקה חברת "Di Bonaventura Pictures" לצד סרטי קולומביה.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
רקע והרכב מוזיקלי
רקסה הסבירה למגזין בילבורד מדוע לא אוזכרה בהתחלה כאומנית מובלטת: "דיברנו על זה - שלחתי מייל לגטה על כך. רציתי מאוד להיות מובלטת בזה, כי אתה יודע, חתמתי ונפלתי ועכשיו חתמתי פעם שנייה, אז היה קשה. מה שבסופו של דבר קרה הוא שזה נראה כמו הרבה שמות בכותרת, ולכן הם רצו לשמור על כמה שיותר תכונות נמוכות. זה מה שאמרו לי וזה הגיוני בעיניי. אני מניחה שיותר משני שמות [שמופיעים] לא נראים טוב ברדיו. קשה לשמוע את קולך ברדיו, במקהלה, ולדעת שאנשים חושבים שזה אמן אחר." החל מיוני 2015, שמה מאוזכר רשמית בכל מקרה של אזכור השיר.
מאדאם וב (סרט)
קדם הפקה
במאי 2022, נמסר מטעם מנכ"ל ויו"ר "סרטי סוני", טום רוטמן, כי צילומי הסרט יתחילו באביב, ונודע על ליהוקה של סלסט אוקונור לצוות השחקנים של הסרט, שתואר כסיפור מקור לדמותה של מאדאם וב. ביוני 2022, נמסר על ליהוקם של איזבלה מרסד, טהר ראחים ואמה רוברטס. מ"גיזמודו" נטען כי ייתכן וכל השחקניות שלוהקו יגלמו דמויות "מוכרות יותר", כמו ג'סיקה דרו / ספיידרוומן וגוון סטייסי וכי ייתכן שהסרט ישאב השראה מקשת העלילה "ספיידרמן: יקום העכביש". מדיווח אחר נטען כי הסרט ישתמש בדמותה של מאדאם וב על מנת לספר סיפור גדול יותר. בנוסף, נמסר כי הצילומים עתידים להתחיל באמצע יולי 2022; ועל ליהוקם של מייק אפס ושל אדם סקוט לצוות השחקנים.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
רקע והרכב מוזיקלי
"Hey Mama" הוא שיתוף הפעולה השלישי בין גטה למינאז', לאחר הסינגלים מהאלבום "Nothing but the Beat" הקרויים "Where Them Girls At" (שבו גם מינאז' ופלו ריידה השתתפו) (2011) והפלטינה הכפולה "Turn Me On" (2011).
על פי גיליון המוזיקה שפורסם באתר, כתוב בסולם מי מינור עם מפעם של 86 פעימות לדקה. מנעד השיר נע בין A3 ל- E5.
מאדאם וב (סרט)
צילומים
צילומי הסרט ב-11 ביולי 2022, ברובע הפיננסי של בוסטון, ומתמונות שדלפו מהסט נרמז כי עלילת הסרט תתקיים בניו יורק במהלך שנות ה-2000. הצילומים עתידים להתקיים גם באזורים אחרים בחוף הדרומי של מסצ'וסטס, כולל האנגר לשעבר של תחנת התעופה הימית בדרום ווימות'. הצילומים במסצ'וסטס עתידים להימשך עד לספטמבר 2022, וצילומים נוספים עתידים להתקיים בניו יורק ובמקסיקו. הצילומים עתידים להסתיים באוקטובר 2022.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
ביקורת
"Hey Mama" התקבל היטב על ידי המבקרים, ורבים מהללים את אופי הדיסקוטק של השיר. ביאנקה גרייסי מבלוג המוזיקה "איידולייטור" תיארה את השיר כ"צליל אלקטרו-האוס/טראפ מטורף", וציינה את הראפ של מינאז' כ"ראפ שזורם אל תוך השתובבת אי מגוונת." זה תואר על ידי אתר חדשות הפופ Direct Lyrics כ"צליל EDM-אי שמיוצר בצורה אינטליגנטית כידידותי לרדיו, בעוד ש ריצ'רד בקסטר מ־Popology החמיא עכשיו לסגנונות האלקטרוניים של הרצועה, ותיאר את ביבי רקסה כ"כוכבת" של "Hey Mama", עם ה"פזמון הכבד" שלה.
מאדאם וב (סרט)
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-16 בפברואר 2024. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-7 ביולי 2023,ולאחר מכן ב-6 באוקטובר 2023.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
ביקורת
כמה חברות וסוקרי מוזיקה בחרו ב"Hey Mama" כנקודת השיא של האלבום, כאשר מגזין בילבורד תיאר זאת כ"ריבה בטעם אי-בומבסטי" וסוכנות הידיעות AP מציינת כי מינאז' ואפרוג'ק הפיקו "מוזיקת R&B באמפ ופאנק ג'ם מבהילה." מינאז', בפרט, קיבלה ביקורות חיוביות על שירה, העיתון "ניוזדיי" כינה את הרצועה של מינאז' "להיט שאי אפשר להכחיש" מאז השיר שלה "Super Bass", והעיתון הבריטי "הגרדיאן" תיאר את שירה של מינאז' כנקודת שיא מתוך האלבום.
לעומת זאת, מילות השיר נשאו ביקורת מצד התקשורת הפמיניסטית, כאשר רבים מהם מכנים את המילים סקסיסטיות. קייטי בארנס מהבלוג הפמיניסטי "Feministing" תיארה את הבית השני של השיר ("Yes I do the cooking/ Yes I do the cleaning/ Plus I keep the na-na real sweet for your eating/ Yes you be the boss and yes I be respecting / Whatever that you tell me cause it's game you be spitting"; ובעברית "כן, אני אבשל/ כן, אני אנקה/ בנוסף, אני שומרת על נה־נה, מתוק אמיתי, עבור האכילה שלך/ כן, אתה תהיה הבוס וכן, אני אכבד/ כל מה שתגיד לי כי זה משחק שבו אתה יורק") כ"די נורא", וקובע כי "לא משנה אם הבית מלווה בקצב מהמם, הטקסטים עדיין מציגים אידיאל רטרו של מה שאישה צריכה להיות ואיך היא צריכה להתייחס לגבר שלה." קתרין בורקס מלהלה כינתה את מילות השיר "שטויות לא הגיוניות להפליא." אלכס קריטסליס מהמגזין Bustle מצאה את המילים כ"מזרזות אנחה ממש", וציינה כי "כל הווייב 'אני אעשה כל מה שאתה רוצה, מתי שאתה רוצה'" עשה אותן "יותר מקצת לא נוחות."
הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום השמיני בבילבורד הוט 100, והפך לשיר השישי של גטה שמגיע לעשרת הראשונים (Top 10) בארצות הברית, והפך גם ל־12 של מינאז', השני של אפרוג'ק מאז "Give Me Everything" של פיטבול, והראשון של רקסה כזמרת אבל השני שלה ככותבת אחרי הלהיט שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100, The Monster שלאמינם בהשתתפות ריהאנה. השיר בילה שישה שבועות בעשירייה הראשונה של מצעד הבילבורד הוט 100. "Hey Mama" בילה חמישה שבועות בעשירייה הראשונה של מצעד הסינגלים בבריטניה. השיר עלה למקום העשירי ונשאר שם ארבעה שבועות עד שהגיע לשיאו במקום התשיעי. השיר הגיע לשיא במקום השני, במצעד ה־R&B בבריטניה.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי (בבימויה של האנה לוקס דייוויס) יצא לאור ב-19 במאי 2015. הקליפ מתחיל בכך שגטה עובר במדבר עם קבוצת אנשים כדי למצוא מכונה בתוך התיבה. סצנות של מינאז' הולוגרפית חותכות את הסרטון בעוד סצינות אחרות כוללות אנשים אחרים שעטופים בווילונות ורוקדים תוך כדי הפזמון, גטה ואחרים נראים נוהגים ברכבים שלהם דרך המדבר. במהלך הפזמון והגשר כולם משתגעים בזמן שמינאז' דופקת. הסרטון מסתיים בסרטון של כמה כרישים ששוחים מסביב לתחתית המים בתמונה ולאן שצוללים האנשים דרך אור ניאון של לב. הסרטון מסתיים בכך שגטה עומד במדבר. גם אפרוג'ק מופיע בסרטון.