cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
STS-80
תיאור המשימה
עוד פרויקט שנכלל היה Space Experiment Module) SEM) שכלל פרויקטים מחקריים של תלמידים שנבחרו לטוס לחלל. זו הייתה הטיסה הראשונה בה נכלל הפרויקט. בין הניסויים היה ניתוח של התרבות חיידקים על אוכל בזמן הקפת כדור הארץ, התפתחות קריסטלים בחלל, וההשפעה של מיקרו-גרביטציה על מטוטלת.
NIH.R4 היה ניסוי שהתבצע בשביל אוניברסיטת המוסד הלאומי לבריאות ובריאות אורגון. מטרת הניסוי הייתה לבחון את השפעת הטיסה בחלל על מחזור הדם והתכווצות כלי הדם. Biological Research In Canister) BRIC) חקר את השפעות כוח הכבידה על זרעי טבק ועגבניות.
Visualization in an Experimental Water Capillary Pumped Loop) VIEW-CPL) בוצעה כדי לבחון אפשרויות ויסות הטמפרטורה ברכבי חלל. הניסוי MDA ITA המסחרי כלל מספר ניסויים שתוכננו על ידי תלמידי תיכון וחטיבות ביניים ומומן על ידי חברות טכנולוגיה.
רקע משימה
האסטרונאוטים נבחרו למשימה שהתקיימה ב-17 בינואר 1996.
ב-18 בספטמבר תאריך השיגור נדחה לתקופה מ-31 באוקטובר עד 8 בנובמבר. מטען הדלתות נסגרו ב-25 בנובמבר. למחרת, טנק הדלק החיצוני התחבר ל-SRBs בתוך בניין האספקה של הרכב. התקדמות נוספת התעכבה בעוד שני חלונות על המסלול הוחלפו; נאס"א חששה כי הם עלולים להיות רגישים לשבירה לאחר שבע ושמונה טיסות.
ב-11 באוקטובר, קולומביה הועברה לכן שיגור 39B. לאחר בדיקה של טיסת טיסה ב-28 באוקטובר, נדרשה בדיקה נוספת של ה-FRR כדי להמשיך ולנתח את מנוע הרקטות המוצק מחדש (RSRM), בשל שחיקת הזרבוב שהתרחשה ב-STS-79, וב-29 באוקטובר, משאבת דלק נכשלה, ועכבה את תהליך התדלוק של קולומביה, בעיית השחיקה הובילה לעיכוב של שבוע שהונהג ב-4 בנובמבר.
התחזית של מזג אוויר גרוע דחתה את השיגור עוד יותר, עד ל-19 בנובמבר. ב-19 בנובמבר השיגור עבר ללא בעיות.
מטען המעבורת
קולומביה הביאה עימה שני לוויינים צפים חופשיים, שניהם היו בביקורים חוזרים בחלל. כמו כן, מגוון של ציוד שהיה חלק מהמטען היה אמור להיבדק על הליכות חלל שהיו מתוכננות. אלה היו משמשים להיערכות לבניית תחנת החלל הבינלאומית. במטען של המעבורת היו גם:
נחום בוך
נחום ("נַחצֶ'ה") דוד נורברט בּוּך (23 בנובמבר 1932 – 7 בנובמבר 2022) היה שחיין ומאמן שחייה ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל. הוא היה לשחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחקים האולימפיים. אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד, שימש מאמן לאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8.
ביוגרפיה
בתחרות פתיחת העונה בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" שברמת גן באוגוסט 1948 זכה בוך במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה בוך במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, ישעיהו אלבאום וארנון טורין בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. נוסף על כך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.1 דקות, שני מבין השחיינים הישראלים. טורין סיים ראשון מבין השחיינים הישראלים ורביעי כללי בתוצאה של 1:06.0 דקות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים בוך במקום ה-59 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.6 דקות.
בתחרות שחייה פנימית של קבוצת ברית מכבים עתיד שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בוך שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.7 דקות, שיפור לשיאו של שלמה תנשמת ממכבי חיפה שעמד על 1:03 דקות והושג 16 שנים קודם לכן בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון.
באוקטובר 1958 יצא בוך ללימודים בבית הספר הגבוה לספורט בקלן שבגרמניה ולמכון הספורט שליד אוניברסיטת ייל שבניו הייבן, ארצות הברית למשך 20 חודשים. לאחר מכן, אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד. הוא שימש כמאמן הלאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בשנת 1969. בין השחיינים הבולטים שאימן, נמנים השחיינים האולימפיים שושנה ריבנר, עמירם טראובר ואמנון קראוס, וכן אלופי ישראל דורית זלץ, חנה מרון, גבריאל נסט, דוד ויסמן, דני קרפן ועוד.
בשנות פעילותו כשחיין ואף לאחר מכן, בשנות ה-60 עת עסק באימון, היה בוך גם שחקן כדורמים ואף השתתף במדי נבחרת ישראל בכדורמים במכביה החמישית ב-1957.
בנובמבר 1974 עזב בוך את ישראל ועבר למלבורן, אוסטרליה, בה התגורר עד למותו ב-7 בנובמבר 2022.
פרדריק קרל גוטוולד
פרדריק קרל גוטוולד (באנגלית:Frederick Carl Gottwald ; 15 באוגוסט 1858 – 23 ביוני 1941) היה צייר אמריקאי מסורתי שהיה בעל השפעה על התפתחותו של בית הספר לאמנות בקליבלנד. הוא לימד בבית הספר לעיצוב לנשים ווסטרן ריזרב, ונאמר כי הוא "תרם יותר מכל אדם אחר להתפתחותה האמנותית של קליבלנד".
ביוגרפיה וקריירה
גוטוולד נולד באוסטריה, לפרדריק וקרוליין גוטוולד, והיגר כתינוק לקליבלנד, אוהיו. הוא למד לראשונה ציור אצל ארצ'יבלד וילארד בשנת 1874, איתו ייסד את מועדון האמנות קליבלנד בשנת 1876. לאחר מכן עבר להתגורר בעיר ניו יורק כדי להמשיך בהכשרתו בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק, ואחריה למד באקדמיה המלכותית מינכן, באקדמיה ז'וליאן בפריז, ובקופר יוניון בניו יורק.
שנות ה -90 היו שנותיו המצליחות ביותר של גוטוולד כאמן. בתקופה זו הציג כמעט מדי שנה באקדמיה הלאומית לעיצוב, ובמועדון האמנות של בוסטון. היו לו שתי יצירות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
לאחר פרישתו מבית הספר בשנת 1926, הוא ואשתו מריה סקוט עברו לאיטליה. הם גרו שם מספר שנים, חזרו לקליבלנד בשנת 1930, ולאחר מכן פרשו לפסדינה, קליפורניה בשנת 1932.
גוטוולד נפטר שם ב -1941.
אהרן הראל-פיש
אהרן (הרולד) הראל-פיש (באנגלית: Harold Fisch; ח' בניסן תרפ"ג, מרץ 1923 – כ"ב בחשוון תשס"ב, 8 בנובמבר 2001) היה חוקר ספרות, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
כמרצה לספרות וללשון לימד באוניברסיטת לידס (1947–1957), וחקר את זיקת הסופרים האנגליים לאורך הדורות ביצירותיהם למסורת המקראית היהודית. במסגרת עבודתו המחקרית פרסם החל ב-1952 מאמרים בעברית. בעקבות מבצע קדש החל לשקול עלייה לישראל, ונענה לבקשתו של פנחס חורגין להצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן כפרופסור חבר לספרות אנגלית. בשנת 1957 עלה עם רעייתו ושלושת ילדיהם.
באוניברסיטת בר-אילן עבד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1989. בשנת 1964 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין. במהלך שנות עבודתו שימש ראש המחלקה לספרות אנגלית, ובין השנים 1968–1971 היה רקטור האוניברסיטה, במהלכן הוכר המוסד על ידי המועצה להשכלה גבוהה. כפרופסור אורח הרצה וחקר באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומחוץ לישראל באוניברסיטאות בראון, ייל, מרילנד ואדינבורו. באוניברסיטת בר-אילן היה ממקימי רשות המחקר והוצאת הספרים. בשנת 1971 ייסד באוניברסיטה את המכון ליהדות ולמחשבה בת זמננו, ועמד בראשו במשך 15 שנים. בין השנים 1981–1987 עמד בראש מכון לכטר לחקר הספרויות.
בעבודתו המחקרית עסק פיש בחקר מוטיבים עבריים ביצירות ספרותיות, ופרסומיו השונים עסקו בין היתר בויליאם שייקספיר, בפרנץ קפקא, בסול בלו, בג'ון מילטון ואחרים.
לצד עבודתו האקדמית היה פיש מעורב בפעילות ציבורית, היה ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה ועורך ביטאונה "זאת הארץ". בשנת 1977 היה חבר משלחת ישראל לעצרת האו"ם, ובתקופת כהונתו של מנחם בגין כראש ממשלת ישראל דחה את הצעתו לשמש שגריר ישראל בהולנד.
בשנת ה'תש"ס הוענק לפיש פרס ישראל לחקר הספרות הכללית.
מנישואיו לפרנסיס ג'ויס לבית רוסטון (נפטרה ב-2015) היה פיש אב לחמישה, ובהם הפרופסורים מנחם פיש, דוד הראל ויוסי הראל-פיש. בתו שיפי דרור פרנק היא מומחית לאולטרסאונד גינקולוגי. גיסו הוא פרופסור מאיר רוסטון.
ספריו
<DIV dir=ltr> </DIV>
המשמר המלכותי הדני
המשמר המלכותי (בדנית: Kongelige Livgarde) הוא רגימנט מיוחד בצבא המלכותי הדני, אשר נוסד ב-30 ביוני 1658 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. המשמר אחראי על ביטחונה של משפחת המלוכה הדנית, אך משמש גם כרגימנט סדיר של הצבא. חיילי המשמר עוברים אימונים צבאיים רגילים, לצד אימונים מיוחדים באבטחה.
היסטוריה
במסגרת נאט"ו, חיילי המשמר נשלחו ככוח שמירת שלום לקפריסין, יוגוסלביה, אריתריאה, עיראק ואפגניסטן. בעיראק נהרג אחד מחיילי המשמר ובאפגניסטן איבד 14 איש.
המשמר המלכותי מקיים מדי יום טקס חילופי משמרות ברחבת ארמון אמליאנבורג, אשר מהווה מוקד משיכה מרכזי לתיירים בקופנהגן. ב-2008 נערכו בקופנהגן חגיגות 350 להקמת המשמר.
פלואוקסטין
פלואוקסטין (באנגלית: Fluoxetine; ידועה בשמות המסחריים: פרוזק, פריזמה ופלוטין) היא תרופה פסיכיאטרית נוגדת דיכאון מקבוצת ה-SSRI (מעכבים סלקטיביים של ספיגה חוזרת של סרוטונין).
פלואוקסטין משמשת בין השאר לטיפול בדיכאון קליני, הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), בולימיה נרבוזה והפרעת פאניקה. פלואוקסטין היא מהתרופות הנרשמות ביותר לטיפול בדיכאון, ונכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
פלואוקסטין היא התרופה הראשונה ממשפחת ה-SSRI, שאושרה לשימוש על ידי ה-FDA בשנת 1987. פיתוחה הביא לפיתוחן של תרופות רבות נוספות נוגדות דיכאון וחרדה, שלהן פרופיל תופעות לוואי בטוח יותר בהשוואה לתרופות הישנות לטיפול בדיכאון וחרדה.
ביטול בית הספר
ביטול בית הספר (באנגלית: Deschooling Society) הוא ספרו המפורסם ביותר של איוואן איליץ'. הספר יצא לאור ב-1971 ותורגם לעברית בהוצאת מסדה בשנת 1973. בספרו, איליץ' מבקר את הניהול ההיררכי של בתי הספר, שלטענתו מעודד את הפאסיביות של התלמידים, ושניהול היררכי זה הוא טיפוסי לכלכלה המודרנית הטכנולוגית שמונעת מאנשים ללמוד.
הספר מתאר בפירוט תוכניות ודאגות של התקופה בה נכתב, ולכן עלול להחשב ארכאי, אך מהות טענותיו והצעותיו נשארה רדיקלית כיום, באותה מידה בה היא הייתה בזמנו. בעודו מספק דוגמאות מציאותיות על השפעותיו של החינוך הממוסד, איליץ' גם מציע הצעות קונקרטיות לחינוך אלטרנטיבי ומבוזר.
הטענה המרכזית של איליץ' היא כי יש לבטל את בית הספר. הוא טוען כי בית הספר מהווה מכשול לקיומה של חברה מתוקנת, ומתנגד למוסד בית הספר כאפשרות ליישום של תהליך חינוכי תקין של האדם בפרט, ושל החברה בכלל.
הביקורת כלפי מערכת החינוך
לצורך הדיון, איליץ' מגדיר שני מושגים מרכזיים בחיבורו. לימוד, על פי איליץ', משמעו רכישת מיומנות חדשה או הבנה חדשה, והוראה, משמעה בחירת הנסיבות המקלות על הלמידה. הוא טוען כי בחברה המודרנית נהוג לזהות את בית הספר, שהוא הכלי המרכזי של ההוראה בחברה המודרנית, עם הלימוד עצמו, ושזהות זו היא בעייתית. הוא טוען כי התפיסה המקובלת היא כי בית הספר, משמעו לימוד. כלומר, הכלי הפך להיות המטרה עצמה, וזיהוי זה יוצר שתי תופעות שליליות בחברה. האחת היא המונופול של בתי הספר על הלימוד, והשנייה היא התפיסה החברתית שהלימוד הוא תהליך המתרחש כמעט אך ורק בבית הספר.
החברה, טוען איליץ', מאפשרת לבית הספר ליצור קשר בין תנאי הקבלה לבית הספר, למוסדות להשכלה גבוהה ולעבודה, לבין הוראה, ולא בינם לבין הלמידה עצמה, משמע בינם ובין הידע או המיומנות. קישור זה, טוען איליץ', נוגד את החירות ואת החינוך מכיוון שהחברה מכתיבה לפרט את הדרך בה הוא אמור לרכוש מיומנויות וידע.
מונופול על החינוך
איליץ' טוען כי מערכת החינוך המודרנית מתיימרת לתת הזדמנות שווה לכל אדם, אך לדידו, היא אינה מעניקה שוויון הזדמנויות, ואף לוקחת על עצמה את המונופולין להפצתן. לדוגמה, האוניברסיטאות לרוב אינן מקבלות לפתחן אדם שאין בבעלותו תעודת סיום של 12 שנות לימוד. על פי כתביו של איליץ', ייתכן ואם היו נבדקים כישוריו של אדם ללא תלות במוסדות הלימוד בהם למד, היו מגלים כי הוא רכש, באמצעים אחרים, מספיק כישורים וידע כדי ללמוד בהצלחה בחוג מסוים באוניברסיטה. איליץ' טוען שכפי שהחברה רואה לנכון לנתק קבלת משרה מסוימת מפרטים ביוגרפיים כגון דת, גזע ומגדר, כך על החברה גם לנתק בין כישוריו של אדם ובין מסגרת הלימודים שלו. הוא מציע שהחברה תחוקק חוקים האוסרים על אפליה על בסיס לימודים קודמים.
איליץ' טוען כי ההנחה שרוב הלמידה היא תוצאה של הוראה היא מוטעית מיסודה. הוא תומך בהוראה לגבי סוגי למידה מסוימים בנסיבות מסוימות, אך טוען שככלל, רוב בני האדם רוכשים את רוב ידיעותיהם מחוץ לבית הספר. להוראה מגויסת, הוא טוען, יש מקום משמעותי כשאדם מעוניין לרכוש מיומנות ספציפית, בזמן קצר, וששיטת הוראה זו יעילה כשהאדם בוחר ללמוד מיומנות זו מתוך רצון לרכוש אותה, מתוך עניין או מתוך רצון לעסוק בה לפרנסתו. במקרה של למידה ממוקדת הוא לא פוסל אפילו הוראה על ידי שינון.
חוסר השוויון במערכת החינוך
איליץ' גם ביקר את חוסר השוויון שבמערכת החינוך. הוא טוען שבקרב העניים, במדינות המפותחות, מתפתח תסכול מכיוון שאינם יכולים להרשות לעצמם להמשיך מעבר ללימודי החובה, ותמיד יישארו, עקב הסלקציה החברתית, במעמד נמוך יותר, הן פסיכולוגית, הן כלכלית והן מעמדית. במקביל מושרשים בבני האדם דרך בית הספר תפיסות הטוענות כי אדם ללא השכלה גבוהה הוא לרוב פחות מוצלח. תפיסה נוספת שמוטמעת באמצעות בית הספר היא הרעיון כי לכולם יש הזדמנות שווה להשיג השכלה כזו, למרות שלטענתו, לא זו בלבד שלימודים מעבר לשלב מסוים יקרים מידי עבור אנשים רבים, אלא גם שאדם הנמצא במסגרת לימודית לרוב אינו יכול להתפרנס בצורה מספקת. ההכרח להישען על תמיכה כספית חיצונית בתקופת הלימודים מוציא בהכרח שכבות אוכלוסייה נרחבות מן האפשרות להמשיך ללימודים מעבר לשלב מסוים. לכן איליץ' פוסק כי שוויון ההזדמנויות אינו מתקיים בפועל.
איליץ' מנסה להראות, באמצעות דוגמאות רבות, כי הושקע הון רב בחינוך, בתוכניות טיפול ובטיפוח שכבות עניות, אך אף אחד מניסיונות אלה לא אפשר התקדמות אמיתית ברמתן ובהישגיהן. הבעיה, טוען איליץ', נמצאת בעצם קיומו של בית ספר ולא בחוסר במשאבים. גם אם היה נמצא פתרון הולם לכל השכבות העניות כך שתוכלנה להישאר בבית הספר ולהתפתח במסגרתו, עדיין נכונה, לדעתו, הטענה כי עצם קיום בית הספר מגדיר תפיסה חינוכית הרסנית, בקרב כל שכבות האוכלוסייה.
חברה מתולמדת
איליץ' יוצא כנגד ג'ון דיואי ורבים אחרים על כך שהם משתמשים בבית הספר כדי לעצב את הילדים והנוער כך שיתאימו בדיוק מושלם לחברה כפי שהמחנכים רואים אותה. הם, לטענתו, רואים שליחות גדולה בלהתאים את הצעירים, ובמיוחד את העניים שבהם, לחברה. הוא טוען כי "בתי הספר נכונו על ההנחה שיש סוד בכל דבר בחיים ושאיכות החיים תלויה בידיעת אותו הסוד, שאפשר להיוודע אל הסודות רק ברצפים סדורים, ושרק המורים יודעים לגלות את הסודות האלה".
הנצחת הקפיטליזם
איליץ' טוען שאין זה משנה מה הם התכנים המועברים בבית הספר - עצם קיומו של בית הספר כפי שהוא, מכתיב לצעירים התמחות ממושמעת להיות הן היצרנים והן הצרכנים של חברה שהאידאולוגיה שלה, על פי השקפתו, היא הגידול הכלכלי: "תחת הולם השפעתו של העיור המוגבר נעשו האנשים למשאב טבעי, שיש לעצבו על ידי בתי הספר ולהזין בו את המכונה התעשייתית". בית הספר, על פי איליץ', הוא כלי שרת בידי החברה הקפיטליסטית במטרה להנציח את המצב הקיים.
האלטרנטיבה
איליץ' טוען כי הפתרון לבית הספר טמון ביצירת נוסח חדש של יחסים בין אדם וסביבתו. ראשית, טוען איליץ', עלינו להפסיק להסתכל על ילדים כעל תלמידים ועל מבוגרים כעל אנשים המנותקים מתהליכי לימוד. עלינו להבין כי כל אדם, בכל גיל, ממשיך את תהליך ההתחנכות והלימוד. משום כך, על החברה לאפשר לכל אדם, בכל גיל, להמשיך בתהליך זה. על פי תפיסתו, אל לה למערכת החינוך לאלץ את הלומדים לקבל את מרותה של תוכנית לימודים כפויה. על מערכת החינוך להוות מעין "מסכת הזדמנויות", כהגדרתו.
איליץ' מציע מוסדות חינוך אלטרנטיביים, אשר להם יהיו 3 מטרות עיקריות:
איליץ' מציין כי כדי ללמוד לימודים אמיתיים דרושים לו לאדם ארבעה משאבי למידה שונים:
אם כן, איליץ' מציע ארבע רשתות לימודיות המאפשרות לכל אדם לפנות לכל אחד ממשאבי הלמידה, בכל עת שיחפוץ. ארבע הרשתות הלימודיות הן:
אל קפיטן
אל קפיטן (מספרדית: הצ'יף או הקפטן) הוא מונולית מגרניט השוכן מעל לעמק יוסמיטי בפארק הלאומי יוסמיטי שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. נחשב לאחד מיעדי הטיפוס וקפיצות הבסיס המאתגרים והפופולרים בעולם, בין היתר, בשל נתיבי הטיפוס הרבים שלו ובהיותו נגיש למטיילים לאורך כל ימות השנה.
המונולית מתנשא לגובה של 914 מטר ונחשב למצוק האנכי הגבוה בעולם.
מקור השם
שמו של המונולית ניתן על ידי גדוד החיילים מריפוסה (Mariposa Battalion), אשר תפקידו היה לדחוק את שבט האינדיאנים המקומי (Ahwahnechee) מהאזור. במהלך מסעו בעמק יוסמיטי בשנת 1851, גילה הגדוד את הפארק ואת המונולית עצמו. אל קפיטן הוא למעשה תרגום חופשי לשם שניתן למונולית על ידי שבט ה-Ahwahnechee. לא ברור האם השם התייחס למנהיג השבט באופן מפורש או שמא ניתן בכלליות.
גאולוגיה
אל קפיטן, אשר נוצר לפני כ-100 מיליון שנים לערך, עשוי ברובו מסלע גרניט מחוספס, בדומה לסלעים אחרים שנמצאים בשטחו המערבי של פארק יוסמיטי, דוגמת ה-Taft Point, צוק גרניט המהווה נקודת תצפית פופולרית על עמק יוסמיטי, מפלי יוסמיטי ואל קפיטן.
אל קפיטן בנוי מכמה שכבות סלע. חלקו העליון (לרבות פסגת הסלע) עשוי מסוג אחר של גרניט (Taft), בעוד חלקו המזרחי עשוי בעיקר מסלע פלוטוני גס (דיוריט).
היסטוריית טיפוס
אל קפיטן מחולק ל-2 אזורי טיפוס עיקריים, הכוללים עשרות מסלולי טיפוס בכל רמות הקושי - הצד הדרום-מערבי והצד הדרום-מזרחי. במרכז הסלע נמצא מסלול הטיפוס המפורסם ביותר - The Nose.
הטיפוסים הראשונים באזור יוסמיטי החלו כבר בשנות ה-30, אך עד לשנות ה-50 נחשב אל קפיטן כבלתי ניתן לטיפוס. בתחילת שנות ה-50 החלו מטפסים מקצועיים, המצוידים בחבלים עשויים ניילון ויתדות, לטפס על האל קפיטן, אך רק בשוליו.
כיבוש ה-Nose
ב-12 בנובמבר 1958, נכבשה פסגת אל קפיטן לראשונה על ידי מטפסי הצוקים האמריקאיים וורן הארדינג, ווין מארי וג'ורג' וייטמור, לאחר 47 ימי טיפוס. הארדינג בחר באסטרטגיית טיפוס מסוג "מצור". במסגרת ההכנות הארוכות לטיפוס, שארכו כ-18 חודשים והחלו בשנת 1957, הקימו השלושה מחנה בפאתי הסלע תוך קביעת חבלים (fixed line) בקטעי הטיפוס הקשים. הטיפוס, אופיין בסגנון חופשי בעזרת ציוד (aid climbing), במסגרתו הסתייעו המטפסים ביתדות שקובעו מבעוד מועד במסלול הטיפוס (כמו גם על יתדות שהוחדרו במהלך הטיפוס) בדרכם לכיבוש הפיסגה דרך מסלול ה-Nose.
כעבור שנתיים, נכבש אל קפיטן בפעם השנייה על ידי רויאל רובינס, ג'ו פיטשן, צ'אק פראט וטום פרוסט. הטקטיקה שבה נקטו המטפסים הייתה שונה משיטת הטיפוס של הארדינג (המצור). הרביעייה נמנעה כמעט משימוש ביתדות במהלך השבוע הראשון לטיפוס, מתוך כוונה לכבוש את פסגת ההר במהירות האפשרית.
בשנת 1968, קבע מטפס הצוקים האמריקאי רויאל רובינס היסטוריה, כאשר היה לראשון שהגיע לפסגת אל קפיטן בטיפוס סולו. רובינס השלים את המשימה לאחר 10 ימי טיפוס.
מטפסת ההרים בוורלי ג'ונסון הייתה לאישה הראשונה שהשלימה בהצלחה את הטיפוס על אל קפיטן (דרך מסלול ה- Nose) ביוני 1973.
בשנת 1975, רשמו מטפסי ההרים ג'ון לונג, ג'ים ברידוול ובילי ווסטביי הישג משמעותי בהיסטוריית הטיפוס על הסלע, כאשר הצליחו להגיע לפסגה לאחר יום אחד בלבד של טיפוס.
כיום, משך זמן הטיפוס עד לפסגת הסלע אורך כ-4–5 ימים, כאשר 60% מהמטפסים שהחלו את המסלול מסיימים אותו בהצלחה.
פיתוח מסלולי טיפוס נוספים
במהלך שנות ה-60 וה-70, פותחו מסלולי טיפוס נוספים בפארק, אשר עד היום זוכים לפופולריות רבה בקרב המטפסים בפארק: כיום, ישנם כ-70 מסלולי טיפוס ברמות קושי שונות, כאשר מסלולים נוספים ממשיכים להיות מפותחים (בדרך כלל מסלולים המשלבים מסלולים קיימים).
טיפוס חופשי
מאז 1958, בו נכבשה פסגת הסלע בפעם הראשונה, הפכה מלאכת הטיפוס, למטפסים מיומנים אשר מצוידים בציוד מקצועי, למשימה מאתגרת פחות ועל כן עלה הצורך בחיפוש אחר מסלולי טיפוס אתגריים, אשר ישלבו שימוש מינימלי בעזרים או אי שימוש כלל (טיפוס חופשי). הטיפוס הראשון ללא שימוש בעזרים בוצע דרך מסלול ה- West face בשנת 1979 על ידי ריי ג'רדין וביל פרייס.
בשנת 1993, לאחר 4 ימי טיפוס הפכה מטפסת הצוקים האמריקאית לין היל, לאדם הראשון שהעפיל בטיפוס חופשי לפסגת אל קפיטן דרך מסלול ה-Nose הפופולרי. כעבור שנה, קבעה לין שיא נוסף, כאשר העפילה לפסגה לאחר 23 שעות בלבד, ובכך קבעה את הזמן המהיר ביותר בהיסטוריה לטיפוס חופשי על הסלע.
ביוני 2017, העפיל המטפס האמריקאי אלכס הונולד לפסגת האל קפיטן תוך 4 שעות ללא סיוע בחבלים ובציוד אלפיני. הטיפוס הונצח בסרט "סולו חופשי" של ערוץ הנשיונל ג'יאוגרפיק.
האספה המדינתית של קליפורניה
האספה המדינתית של קליפורניה (באנגלית: California State Assembly) היא הבית התחתון בבית המחוקקים של מדינת קליפורניה שבארצות הברית. האספה מתכנסת, לצד הסנאט של קליפורניה, בקפיטול מדינת קליפורניה שבסקרמנטו.
דובאל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
האספה המדינתית של קליפורניה
כתוצאה מהצעה 140 שהתקבלה בשנת 1990 והצעה 28 שהתקבלה ב-2012, נציגים שנבחרו לבית המחוקקים המדינתי לפני 2012 מוגבלים לשלוש קדנציות של שנתיים (שש שנים), בעוד אלו שנבחרו ב-2012 ולאחר מכן רשאים לכהן תריסר שנים או באמצעות תקופות כהונה בנות ארבע שנים בסנאט, או קדנציות בנות שנתיים באספה המדינתית. מדי שנתיים, כל 80 המושבים באספה עומדים לבחירה. זאת בניגוד לסנאט, שבו רק מחצית מ-40 המושבים בו עומדים לבחירה אחת לשנתיים.
על מנת להתמודד לאספה המדינתית, המועמד חייב להיות אזרח ארצות הברית ורשום בפנקס הבוחרים של מחוזו בעת הגשת טפסי ההתמודדות, ובתנאי שלא כיהן שלוש קדנציות באספת המדינתית מאז 6 בנובמבר 1990. לפי סעיף C)2) בפרק הרביעי לחוקת קליפורניה, על המועמד להיות תושב המחוז לפחות שנה אחת ותושב קליפורניה למשך שלוש שנים.
הגוונים הירוקים באולם המליאה מבוססים הם בהשראת בית הנבחרים הבריטי. בימת הנואמים מונחת לאורך קיר בצורת האות E. לאורך הכרכוב מופיע דיוקנו של נשיא ארצות הברית לשעבר אברהם לינקולן והציטוט הלטיני: "legislatorum est justas leges condere" ("חובתם של המחוקקים לחוקק חוקי צדק"). כמעט כל אלמנט קישוט זהה למליאת הסנאט של קליפורניה.
ימאל
ימאל (Яма́л) – בשפת הנֶנֶץ ("Ненецкий язык") פירושו "קצה היבשה" או "סוף העולם" {{פירושונים|
ראו גם
}}
עונת 1990/1991 בפוטבול ליג
עונת 1990/1991 הייתה העונה ה-92 של הפוטבול ליג, שעד 1992 הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-25 באוגוסט 1990 והסתיימה ב-20 במאי 1991. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. לידס יונייטד, שפילד יונייטד ודנברלנד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
ארסנל זכתה באליפות בפעם ה-10 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו סנדרלנד, ודרבי קאונטי. במקומן לליגה הבכירה עלו אולדהאם אתלטיק, וסטהאם יונייטד, שפילד וונסדי ונוטס קאונטי. זאת בעקבות החלטה להחזיר הרכב הליגה ל-22 קבוצות.
כדורגלנים מצטיינים
אלן סנמית' מארסנל כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
גורדון סטראכן מלידס יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
מארק יוז ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
כלפון
כַלְפוֹן (خالفون תעתיק: ח'לפון) שם פרטי ושם משפחה ערבי ויהודי (הכ|כ"ף נהגית רפה בשונה מהכללים בעברית) {{פירושונים|* אברהם כלפון – איש ציבור ישראלי
עינת שרוף
עינת שָׂרוּף (נולדה ב-19 בדצמבר 1962 בשם ענת חלפון) היא זמרת, מנחת טלוויזיה ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
גדלה והתחנכה במושב חצב, להורים יוצאי טריפולי, לוב. בתו של בן ציון חלפון, לשעבר חבר הכנסת וסגן שר החקלאות.
שרוף למדה שירה ומוזיקה בבית הספר הגבוה למוזיקה "רימון". התפרסמה בעיקר בביצועיה לשירים של תלמה אליגון. הרחיבה את תחום השירה בציבור גם לשירים עדכניים ושירים ים תיכוניים. כמו כן היא מופיעה בערבי שירה בציבור באירופה ובארצות הברית ושרה גם שירים בלועזית. ערבי השירה בציבור שלה הם ייחודיים ברבגוניותם והיא נחשבת היום למובילה בתחום זה בישראל. בשנת 2004 יצא הדיסק הראשון שלה "שרים עם עינת שרוף" וזכה באות "תקליט פלטינום" עם יותר מ-50,000 עותקים. ב-2007 השתתפה בתוכניות "הכספת", בתור אורחת, ו"בנות", התוכנית בה הנחתה.
בשנת 2012 הגישה שרוף עם המנחה אלירז שדה את התוכנית היומית "כוכב בצהריים". התוכנית ליוותה את תוכנית המציאות "כוכב נולד" ושודרה בערוץ 24, ובמקביל בתחנות הרדיו רדיו תל אביב ורדיו חיפה. בהמשך הנחתה לצידו של שדה את תוכנית הספיישל "כוכב נולד 10 – גלגל הצלה" בערוץ 24.
Reclaim the Streets
Reclaim the Streets, שחרור הרחובות (בתרגום מילולי לעברית: לתבוע בחזרה את הרחובות, ובקיצור: RTS) היא תנועה חברתית הטוענת שגורמים שונים - ובעיקר כלי רכב פרטיים ותאגידים מסחריים - השתלטו על המרחב הציבורי ומונעים מהציבור את השימוש החופשי בו. לכן הם קוראים להשבת הבעלות הציבורית על המרחב הציבורי.
פרנק לואי
פרנק לואי (Frank Lowy; נולד ב-22 באוקטובר 1930) הוא איש עסקים ופילנתרופ יהודי-אוסטרלי-ישראלי ממוצא צ'כוסלובקי (באזור סלובקיה של היום ממשפחה יהודית דוברת הונגרית).
Reclaim the Streets
אידאולוגיה
בבסיס הפעולה של התנועה עומדת ההנחה שמרחבים ציבוריים עירוניים - דוגמת כביש, צומת או כיכר - נועדו להכיל בתוכם מגוון רב של פעולות אנושיות ושל אינטראקציות בין-אישיות, באמצעותן נוצרת קהילה עירונית. השימוש במכוניות הופך את הרחובות מאתר מחיה לאתר מעבר - אופייה הסגור והמבודד של המכונית מונע אינטראקציה בין אישית, ובכך מרוקן את הרחובות מתוכנם.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2013 החלה להגיש בערוץ 24 את התוכנית "ים של אהבה".
Reclaim the Streets
אידאולוגיה
לטענת הארגון, השימוש במכונית הוא נדבך אחד במכלול של הקפיטליזם הגלובלי, שמטרתו - הפיכת בני האדם ל'מכונות צרכניות'. הרחוב הוא מושג מפתח עבור התנועה, משום שלטענתם כאשר הרחוב מתקיים באופן שבו התקיים בעבר, הוא הופך למרחב לא-ממושטר, שאינו מיועד לצרכנות גרידא. בחשיבה הקפיטליסטית רחובות אינם אלא דרכי מעבר מאתר אחד לאתר אחר - מאתר המגורים לאתר העבודה, ממנו לאתר הצרכנות ולאתר הבידור. התנועה שואפת לשבור דפוס זה, ולהפוך את הרחובות לאתרים שמתקיימת בהם פעילות חברתית בפני עצמה.
פרנק לואי
קורות חייו
לואי נולד, בשם פנחס לוי, לאילונה והוגו לוי ב-22 באוקטובר 1930 בעיירה פילקובו (Fiľakovo) שבצ'כוסלובקיה (כיום סלובקיה). בשנת 1942 ברחה המשפחה מצ'כוסלובקיה לבודפשט, ממלכת הונגריה דאז, המשפחה הייתה שם גם כשהחלה השמדת יהודי הונגריה. אביו גורש ונרצח באושוויץ, אחיו הבכור שרד את מחנות שרות העבודה (עבודת הכפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), הוא, אמו ויתר אחיו שרדו בגטו בודפשט. לאחר המלחמה חזרו לפילקובו. בהמשך היגרו אמו, אחותו ואחד מאחיו לאוסטרליה. בהשפעת אחיו הבכור הצטרף לתנועה הציונית. בשנת 1946 הפליג לארץ ישראל, באוניית המעפילים "יגור" שנתפסה על ידי הבריטים ואנשיה הוגלו לקפריסין. לאחר השחרור מקפריסין עבר לגור בצריפים שבשדה יעקב (במקום שכיום נקרא נוה עמיאל) ועם פרוץ מלחמת השחרור גויס לחטיבת גולני והשתתף בקרבות בגליל ובאזור עזה. בשנת 1952 עזב את ישראל והצטרף למשפחתו באוסטרליה, שם שינה את שמו לפרנק לואי.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2015 היא לוהקה למופע החנוכה "הופ! מותק של פסטיבל".
Reclaim the Streets
צורת פעולה
נאמנה לעקרונותיה כתנועה אנרכיסטית, התנועה איננה מאורגנת באופן מרוכז, ואין לה הנהגה מרכזית וסניפים. פעולותיה הבינלאומיות של התנועה מתבססות על יוזמות מקומיות של פעילים, המקבלים הדרכה בסיסית דרך האינטרנט ומארגנים את ההפגנה בכוחות עצמם.
מני גירא-שורץ
מנחם מרדכי שורץ (מני גירא) (נולד ב-29 בדצמבר 1981, ג' בטבת ה'תשמ"ב) הוא יועץ תקשורת, ועיתונאי חרדי ישראלי.
Reclaim the Streets
צורת פעולה
המחאה של RTS באה לידי ביטוי בדרך כלל כמסיבות ברחוב, או בכבישים מהירים כחלק מפעולה ישירה בלתי אלימה תוך כדי חסימה של תנועת המכונית הסדירה. RTS מצידם טוענים כי כלי הרכב הם אלו הגורמים לתאונות, ולהפרעה לסדר הציבורי התקין, ועל ידי השתלטות של הולכי רגל ורוכבי אופניים על הכביש הם למעשה משיבים את המרחב הציבורי לבעליו הראויים. האירועים מתקיימים בדרך כלל ללא תיאום מראש עם המשטרה או עם גורמים רשמיים אחרים, מתוך תפיסה שאזרחים אינם זקוקים לאישור כדי לצעוד ברחובות העיר, אך מספר ארגונים מקומיים חרגו מכלל זה והם מקיימים פעילות סדירה של מסיבות רחוב המתואמת מראש עם הרשויות.
פרנק לואי
קורות חייו
בשנת 2019 עלה לואי בשנית לישראל ומתגורר בתל אביב.
מני גירא-שורץ
ביוגרפיה
שורץ נולד בירושלים לדוד ודבורה שורץ, התשיעי מבין אחד עשר אחים ואחיות. בצעירותו למד בישיבת חזון נחום.
Reclaim the Streets
צורת פעולה
בדרך כלל האירוע הוא בעל אופי של מסיבה המונית, עם מקומות משחק לילדים, אוכל בחינם, ומוזיקה. התנועה שואפת שהמסיבות יאורגנו על ידי משתתפיהן, תוך שכל אחד מהמשתתפים מביא עמו אביזר שעשוע, בלא שיהיה מוקד מרכזי במסיבה.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2016 הופיעה בסרט "ישמח חתני" בתפקיד מרגלית, אחת ממנהיגות "מרד הנשים" שבסרט. באותה שנה גילמה את מגדת העתידות מג'דרה שרוף בסדרה "או בוי", תפקיד אותו גילמה גם בסדרה "גיבור אמיתי".
פרנק לואי
קורות חייו
לואי נשוי לשירליי, לזוג שלושה בנים.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2017 שיחקה בסרט "ואז היא הגיעה". באותה שנה שיחקה גם בסדרה הקומית "ויקי ואני" בערוץ עשר.
Reclaim the Streets
היקף הפעילות
מאז הקמתו של הארגון, בשנת 1991, התקיימו מאות מסיבות רחוב. עיקר פעילותו של הארגון היא בבריטניה ובמיוחד בלונדון, אך מאז שנת 1997 התקיימו מסיבות רבות בארצות שונות ברחבי אירופה, צפון אמריקה, אוסטרליה ואפריקה, וגם בתל אביב. מספר מסיבות אף הוכרזו כמסיבות בינלאומיות, והתקיימו בו זמנית בעשרות ערים ברחבי העולם.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית "גולסטאריות" בערוץ 3 בהוט. בנוסף שיחקה בעונה השנייה של סדרת המתח כפולים בתפקיד השרה מלי מרום.
פרנק לואי
קורות חייו
ב-2021 פרסם מגזין פורבס את שמו ברשימת המיליארדרים, הוא ממוקם במקום 539 בעולם ומקום תשיעי בישראל עם הון נאמד ב-5.2 מיליארד דולר אמריקאי, עליה של 0.4 מהשנה הקודמת.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתור המלפפון החמוץ.
מני גירא-שורץ
ביוגרפיה
שורץ נשוי לעורכת הדין בלה רבקה שורץ, מייסדת ומנהלת ארגון "מן המיצר" לסיוע לנפגעי תקיפה מינית במגזר החרדי.
פרנק לואי
עסקים
ב-1953 התחיל את הקריירה העסקית שלו בהקמת מרכז קניות בפרוור של סידני. בהמשך הקים רשת של מרכזי קניות באוסטרליה. ב-1960 החברה, בשם "וסטפילד", הפכה לציבורית ונרשמה בבורסה לניירות ערך האוסטרלית. ב-1977 החלה החברה לפעול גם בארצות הברית וב-1999 בבריטניה. לחברה, על כל שלוחותיה, מעל 100 מרכזי קניות. ב-2010 נאמד הונו ב-5 מיליארד דולר אוסטרלי, ובאותו זמן עמד בראש רשימת עשירי אוסטרליה. ב-2011 העביר את ניהול החברה לבניו, פיטר וסטיבן לואי, והמשיך לכהן כיו"ר החברה. בדצמבר 2017 הודיע לואי על מכירת "וסטפילד" לקבוצת הנדל"ן הצרפתית יוניבייל-רודמקו תמורת 20.8 מיליארד דולר אוסטרלי.
מני גירא-שורץ
ביוגרפיה
לזוג ארבעה ילדים, ומתגוררים בשכונת רמות בירושלים.
קריירה
את דרכו העיתונאית החל בעשור הראשון של שנות ה-2000, בהפקה טכנית ועריכה מוזיקלית בתחנות הרדיו הפיראטיות "קול שמחה", "ערוץ 7" ו"רדיו 10" שם הזדהה בשם העט מני גירא – שם שהפך בהמשך לחלק משם משפחתו. בהמשך הקים את קוי הנייעס "הקול החרדי" ו"קו החשיפות" ואת אתר החדשות "חרדים".
ב-2014 הצטרף לתחנת הרדיו קול חי, והחל להגיש סדרת תוכניות בשם "שידורי המהפכה",. בדצמבר באותה שנה, מונה לכתב הפוליטי של "קול חי". ב-2015 הגיש את התוכנית השבועית "שישינייעס" בתחנה.
ב-2015 מונה לעורך ראשי באתר בחדרי חרדים. במרץ 2018 פרש מ"בחדרי חרדים", והחל להגיש תוכנית אקטואליה שבועית בימי חמישי בכאן מורשת מבית תאגיד השידור הישראלי. באוגוסט באותו שנה, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל, מונה ליועץ תקשורת של המועמד לראשות עיריית ירושלים יוסי דייטש.
בנוסף שימש שורץ כיועץ אסטרטגי לתחנת הבת של רדיו "קול חי", קול חי מיוזיק, והחל מאוגוסט 2019 מגיש תוכנית מוזיקה שבועית "שעתיים לשבת", מדי יום שישי בתחנה.
ב-2020 בחלק מתקופת משבר הקורונה שימש כיועץ מטה ההסברה למגזר החרדי מטעם משרד הבריאות. לפני כן שימש כיועץ תוכן חרדים של הסדרה עוד ניפגש ששודרה בכאן 11.
עינת שרוף
ביוגרפיה
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "ישמח חתני". באותה שנה השתתפה גם בסרט "אל תחכי לי", המתרחש בשכונת פרדס כץ בשנות ה-90, בתפקיד אימו של הגיבור הראשי, מתן אייזנברג, שאותו גילם עומר חזן.
שרוף מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, המוזיקאי תמיר הרפז. היא אם לשתיים מנישואיה הראשונים.
היטל השבחה
בישראל, היטל השבחה הוא תשלום חובה הנדרש מבעל מקרקעין או מחוכר לדורות על ידי הוועדה המקומית אשר אישרה תוכנית בניה והביאה בכך לעליית שווי המקרקעין שלו. החובה לתשלום ההיטל חלה על הבעלים או החוכר לדורות, ולמרות חוזה המכר שבו לרוב נקבע כי הקונה משלם את היטל זה - עדיין מדובר בהסדר פנימי בין הצדדים אשר אינו מחייב את הוועדה המקומית.
לדוגמה: הוועדה המקומית אישרה תוכנית בניין עיר אשר מאפשרת לבתי מגורים באזור מסוים להוסיף חדר נוסף בגג המבנה. עצם העובדה שעתה ניתן להוסיף חדר נוסף, מעלה את שווי המקרקעין (גם המבנה עצמו נכלל בהגדרת 'מקרקעין'), ובכך הנכס בעצם מושבח. מכאן השם "היטל השבחה", ותשלום ההיטל הוא עבור ההשבחה שנעשתה.
המקרים בהם יש לשלם היטל השבחה
היטל ההשבחה לוועדה המקומית מותנה בעליית ערך המקרקעין בעקבות מתן אחד מהאישורים הבאים:
החייב בתשלום ההיטל הוא אותו אדם שהיה בעל המקרקעין ביום מתן האישור.
היטל השבחה לא ייגבה בגין פעולה לא חוקית של בעל הזכויות בקרקע כגון בנייה ללא היתר, אלא אם כן הוא נתבע על העבירה ובמסגרת ההליך הפלילי ניתן לתבוע גם היטל השבחה.
היטל בעקבות אישור תוכנית בניין עיר יכול לחול גם על מקרקעין שנמצאים בתחום התוכנית וגם על מקרקעין שגובלים בתחום התוכנית.
היטל ההשבחה לא יחול על תוכניות שאושרו לפני 1 ביולי 1975.
גובה ההיטל ומועד תשלומו
גובה ההיטל הוא מחצית מעליית השווי של המקרקעין עקב האישור של תוכנית הבניה. מועד התשלום של ההיטל הוא ביום "מימוש הזכויות" במקרקעין - כאשר "מימוש הזכויות" הוא יום מכירת הזכויות במקרקעין, למעט העברה מכוח דין או העברה ללא תמורה בין אדם לקרובו, קבלת היתר בניה - היתר שלא ניתן היה לתת אותו אלמלא אישור התוכנית, ויום תחילת השימוש בפועל כפי שהותר לראשונה על ידי התוכנית המשביחה.
המועד לצורך חישוב שווי ההשבחה הוא היום שבו אושרה התוכנית המשביחה, ההקלה או השימוש החורג. כך, אם אושרה תוכנית משביחה בתקופה של שגשוג בשוק הנדל"ן, אך הנכס עצמו נמכר בתקופה של שפל, יכול גובה ההיטל לעלות אף על השווי הנוכחי של ההשבחה.
מטרת ההיטל
מטרת ההיטל הוא כיסוי הוצאות הוועדה המקומית שעוסקת בתכנון ופיתוח, ברכישת מקרקעין לצורכי ציבור לרבות הוצאות שימור אתר, בתשלום פיצויים בגין ירידת ערך לפי סעיף 197 לחוק התכנון והבניה. בנוסף, מדי שנת כספים, רשאית הרשות המקומית להשתמש ביתרת הכספים לטובת השקעה בחינוך בהגבלות מסוימות הקבועות בחוק (לפי התוספת השלישית לחוק התכנון והבניה, סעיף 13(ב))
פטור מהיטל השבחה
פטור מתשלום היטל השבחה יינתן במקרים הבאים:
תולדות ההיטל
היטל השבחה הוטל ביולי 1981 בתיקון 18 לחוק התכנון והבניה. בחוק נקבע כי שומת היטל ההשבחה תיערך על ידי שמאי מקרקעין של הוועדה המקומית לתכנון ולבניה, כאשר לבעלים יש את הזכות לערער על עצם החיוב בפנייה לוועדת הערר לפיצויים ולהיטל השבחה של משרד הפנים, או על גובה החיוב, בפנייה ליו"ר מועצת השמאים למינוי שמאי מכריע. ערעור על גובה החיוב ייעשה בדרך כלל באמצעות חוות דעת של שמאי מקרקעין מטעמו של הבעלים.
במהלך השנים התגבשה פרקטיקה של ניהול משא ומתן בין הנשום לבין הוועדה המקומית, בדרך כלל באמצעות שמאיהם או לחלופין בהיעדר הסכמה באמצעות השמאי שלישי. כן אירעו מקרים בהם הגיעו רשויות מקומיות להסכמות עם נישומים על הסכמה לתשלום היטל השבחה במועד שלא היו חייבים בה כלל, למשל עוד לפני אישור התוכנית. בעקבות טענות על התנהלות לא ראויה, ביולי 2008 בתיקון 84 לחוק התכנון והבנייה קבעה הכנסת איסור על הגעה להסכמות כאלו. התיקון ספג ביקורת ועורר חשש מצד גורמים שונים בטענה שהוא עלול לסרבל את ההליכים לבירור גובה ההיטל אך לבסוף נמצא כי התיקון מאפשר ניהול בירור יעיל בטווח זמן סבירים והביא לשיפור בשקיפות ובמקצועיות של ההכרעות.
שדליץ
שֶדליץ (בפולנית: Siedlce, להאזנה, שדלצה או שיידלצה; ביידיש: שעדליץ או שעדלעץ; ברוסית: Седльце) היא העיר הרביעית בגודלה בחבל מזוביה שבמזרח פולין, ובה 76,438 תושבים.
תולדות העיר
שדליץ נזכרת לראשונה בשנת 1448, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 הוחרבה העיר מספר פעמים בידי השוודים, הקוזקים, הטטרים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי שדליץ
נוכחות יהודית בשדליץ נזכרת מראשית המאה ה-16, אך בגזירות ת"ח ות"ט הושמדה הקהילה בעיר לחלוטין. בראשית המאה ה-17 שוקמה הקהילה ביישוב, ומאז התפתחה, עד שבשנת 1839 היוו היהודים 71.5% מתושבי העיר (3,727 איש), כאשר רק בסוף המאה ה-19 ירד שיעורם בה מתחת ל-50%.
בספטמבר 1906 נערך ביהודי העיר פוגרום מתוכנן בידי השלטונות הרוסיים, תוך ירי והפגזת בתי היהודים בעיר בתחילה, ביצוע מעשי שוד ורצח של יהודים לאחר מכן, ומאסר מאות יהודים כחשודים בפעילות נגד השלטון הצארי בהמשך. בסיוע יוצאי העיר בארצות הברית השתקמה הקהילה לאחר פוגרום זה. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, נרצחו בעיר כ-25 יהודים בידי חיילים פולנים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-15,000 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של הבונד ושל המפלגות הציוניות, שהפעילו בעיר חוות הכשרה חלוציות ובית ספר עברי.
בשואה
כשבוע לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר באופן כבד בידי הגרמנים, תוך הרג של כ-2,000 מתושביה, רובם יהודים. בד בבד נמלטו מהעיר יהודים רבים. ב-11 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, והחלו בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודיה. כמה ימים לאחר מכן נכנס לעיר הצבא האדום, אך זה נסוג ממנה ב-10 באוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, והגרמנים ששבו לעיר המשיכו במעשי ההתעמרות ביהודיה.
בדצמבר 1939 הטילו הגרמנים על הקהילה בעיר סכום כופר גבוה, ובערב חג המולד שרפו עם שוטרים פולנים את בית הכנסת הגדול בעיר על יושביו, את בית המדרש בה, ואת ספרי התורה שבהם. לאחר מכן, נצטוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע, והם גויסו לעבודות כפייה מפרכות, חלקן במחנות עבודה. במרץ 1941 נערך פוגרום בעיר, בו נרצחו מספר יהודים.
באוגוסט 1941 רוכזו כ-12,000 יהודי העיר בשני גטאות שהוקמו בה, אשר שעריהם ננעלו כעבור כחודשיים, תוך גידורם. בשל הצפיפות הרבה ותנאי המחיה הקשים בגטאות אלו, מתו בהם עשרות יהודים מדי יום, ומעת לעת הוטלו תשלומי כופר על יושביהם, ונרצחו בהם עובדי כפייה יהודים.
ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו הגדול שבעיר שוטרים אוקראינים, פולנים וגרמנים, וריכזו את יושביו, יחד עם כ-9,300 יהודים נוספים מהעיירות מורדי ולושיצה, בסמוך לבית העלמין היהודי בעיר, תחת כיפת השמיים. לאחר סלקציה בת יומיים, נרצחו במקום כ-2,300 יהודים, כ-600 גברים הועברו אל הגטו הקטן בעיר, וכ-10,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-2,000 יהודים שלא נמצא להם מקום בקרונות המשא הדחוסים נרצחו במקום גם הם. כמו כן, רצחו הגרמנים את כ-100 המאושפזים בבית החולים היהודי בגטו ואת כל חברי הצוות הרפואי בו. כ-200 יהודים שנתגלו לאחר האקציה במקומות מסתור בגטו נרצחו במקום, וכ-30 נשים יהודיות עליהן הוטל למיין את רכוש המגורשים נרצחו אף הן.
כ-2,000 יהודים שנותרו בגטו הקטן בעיר שולחו בחלקם הגדול בספטמבר 1942 למחנות עבודה שונים, בהם נספו. ב-26 בספטמבר 1942 שולחו חלק מהיהודים שנותרו בגטו לטרבלינקה, וב-25 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים האחרונים שנותרו בגטו הקטן שבעיר למחנה העבודה בגסי-ברקי הסמוך אליה, בו הוחזקו עם כ-1,000 יהודים נוספים מהסביבה. ב-20 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים ממחנה זה בחזרה לשדליץ, תוך רצח מאות מהם בדרך בידי שומריהם האוקראינים, ומשדליץ שולחו הנותרים לטרבלינקה. כ-500 עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר לאחר האקציות נרצחו עד מרץ 1943.
השריפה בבית הספר במהדיה
השריפה בבית הספר במהדיה הייתה שרפה שפרצה ב-21 במאי 2023 במעונות בית ספר תיכון בעיירה מהדיה במחוז פוטארו-סיפארוני  שבגיאנה, והרגה לפחות 20 בני אדם.
רקע
בית הספר במהדיה הוא בית ספר תיכון לגילאי 12 עד 18 בעיירת מכרות הזהב מהדיה במחוז פוטארו-סיפארוני בגיאנה. חמישים ותשע בנות גרו במעונות (פנימייה) בהן אירעה השריפה, אך רק שליש מהן היו בהם כשהשריפה פרצה. מוצא רוב התלמידים הוא ילידי.
ממשלת גיאנה תמכה בהקמת בית הספר כדי "לגשר על הפערים" בין התלמידים ולדאוג לחינוך טוב יותר עבור ילדים באזורים פחות מפותחים של המדינה. המעונות נבנו מבטון ועץ, עם חמש דלתות וסורגים בחלונות. חמש הדלתות של המעונות ננעלו כדי למנוע מהתלמידים להתגנב החוצה בלילה.
השריפה
ב-21 במאי 2023 פרצה שריפה בפנימיית הנשים דקות לפני חצות. תלמידה התיזה חומר לאוויר, והציתה אותו. האש הגיעה במהירות למזרנים מחוץ לשירותים. השריפה החמירה בשל העובדה שמנהלת המעונות לא הצליחה לאתר את מפתחות הפנימייה, עקב הלחץ. לוחמי האש חילצו כ-20 תלמידים דרך אחד הקירות.
סופות רעמים עזות הקשו על המלחמה באש מהאוויר ועל הטסת ילדים פצועים לאזורים אחרים לצורך טיפול. האש בערה במשך שלוש שעות לפני שהשתלטו עליה.
קורבנות
תלמידים פצועים הועברו לשני בתי החולים הגדולים של ג'ורג'טאון. ילדה בת 13 פצועה אנושות הוטסה לניו יורק ב-28 במאי לטיפול במרכז הכוויות האזורי של נורת'וול הלת' בבית החולים של אוניברסיטת סטטן איילנד.
האשמים
לטענת גורמים רשמיים, השריפה נגרמה על ידי סטודנטית בת 15 שכעסה לאחר שהטלפון הנייד שלה הוחרם. החשודה, שאושפזה עם פציעות וכוויות, הודה בהצתה. ב-29 במאי הואשמה הנערה ב-19 סעיפי רצח. היא הופיעה באמצעות וידאו בפני בית משפט בג'ורג'טאון; בית המשפט הורה לעצור אותה בבית מעצר לנוער עד תום ההליכים. אם תימצא אשמה, היא עלולה לרצות מאסר עולם.
החקירה
דובר מכבי האש ציין כי מקור השריפה נמצא בקצה הדרום מערבי של הבניין. ממשלת גיאנה קיבלה הצעות מארצות הברית לשלוח צוותי זיהוי פלילי ומומחים אחרים כדי לסייע בחקירה. הממשל שלח מומחים לזיהוי DNA כדי לסייע בזיהוי שרידי 13 מהקורבנות.
תגובות
הנשיא אירפאן עלי אמר כי "זהו אסון גדול. זה נורא, זה כואב". הוא גם הכריז על שלושה ימי אבל לאומי. האופוזיציה אמרה שתדרוש חקירה יסודית. מזכ"ל הקהילה הקריבית, קרלה בארנט, שלחה תנחומים לקורבנות השריפה.
ב-22 במאי הפגינו 50 קרובי משפחה וחברים של הקורבנות בצ'נאפו, כפר קרוב למאהדיה. הם מתחו ביקורת על היותם של החלונות במעונות מסורגים ודרשו צדק ופיצוי.
צ'ארלס וינטרס
צ'ארלס תומפסון וינטרס (באנגלית: Charles "Charlie" Thompson Winters; 10 בפברואר 1913 - 30 באוקטובר 1984) היה איש עסקים אמריקני שעזר לישראל במלחמת העצמאות. לבקשת ידידו אל שווימר, וינטרס עזר להבריח לישראל שלושה מפציצים כבדים מסוג B-17 שהיוו את טייסת 69 של חיל האוויר הישראלי ותרמו לניצחון ישראל במלחמה. וינטרס נשפט והורשע בהפרת חוקי הנייטרליות של ארצות הברית, ונדון לקנס של 5,000$ ולמאסר של שנה וחצי. בשנת 2008 קיבל חנינה לאחר המוות מאת הנשיא ג'ורג' בוש הבן.
מאט קרדונה
מת'יו ברט קרדונה (באנגלית: Matthew Brett Cardona; נולד ב-14 במרץ 1985) הידוע יותר בשם הבמה שלו, מאט קרדונה הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה זאק ריידר בין השנים 2005 ל-2020.
קרדונה ערך את הבכורה שלו כמתאבק מקצועי בשנת 2004, כשהצטוות לשורות קורט הוקינס בארגוני ההיאבקות העצמאיים. כעבור שנה, השניים הוחתמו על ידי ה-WWE, כשהם ערכו את הבכורה שלהם ברוסטר הראשי בשנת 2007. לאחר שהצמד התפרק בשנת 2009, הוא נדחק לשוליים והופיע בעיקר במותג ECW המשני בחשיבותו עד שנת 2010, כשבנקודה זו הוא בקושי היה חלק מתוכני הטלוויזיה של הארגון. שנה לאחר מכן, הוא השיק סדרת יוטיוב, שבה הוא הכריז על עצמו כאלוף האינטרנט של ה-WWE; היצירתיות שלו בשימוש במדיה חברתית סחפה את קהל המעריצים של ה-WWE במשך הזמן. במהלך עשור וחצי בארגון, הוא זכה פעם אחת באליפות הבין יבשתית ובאליפות ארצות הברית, בנוסף לשתי זכיות באליפות הזוגות של ה-WWE/Raw ביחד עם הוקינס.
ביוגרפיה
מת'יו קרדונה נולד ב-14 במרץ 1985 במריק, ניו יורק. בזמן שהיה תלמיד תיכון, הוא התגבר על סוג של סרטן, שהתחיל בכף רגלו והתפשט לריאותיו. כתוצאה מכך, הוא החמיץ שנת לימודים.
חיים אישיים
קרדונה מתגורר באורלנדו, פלורידה. בתחילת שנת 2017, הוא החל לצאת עם המתאבקת צ'לסי גרין וב-4 באפריל 2019, השניים התארסו.
מכללת אלקאסמי
מכללת אלקאסמי (בערבית: أكاديمية القاسمي) היא מכללה אקדמית בבאקה אל-גרבייה, המכשירה מורים ללימודי האסלאם, ערבית, לימודים כלליים ועוד, בתמיכת משרד החינוך.
היסטוריה
מכללת טלקאסמי נוסדה ב-1990 והוסמכה בשנת 1993 על ידי משרד החינוך להעניק תואר מורה בכיר. המכללה מנוהלת על ידי הזרם הסופי. בסמוך למכללה נמצא גם מסגד סופי, וכן מספר מוסדות חינוך נוספים: גני ילדים ובתי ספר, הקרויים כולם אלקאסמי. בשנת 2002 הוסמכה המכללה להעניק תואר ראשון בחינוך (.B.Ed), ובשנת 2010 הוסמכה להעניק תואר M.Ed.
נכון ל-2012 לומדים במכללה כ-3,000 סטודנטים (כולל משתלמים) מכל הארץ, 95% מהם סטודנטיות במסלולים: הגיל הרך, יסודי ועל-יסודי, ובהתמחויות: לימודי אסלאם, ערבית, מתמטיקה, מדעי המחשב, אנגלית, חינוך מיוחד ומורות גננות לגן ולכיתות א'-ב'. המכללה כוללת מרכזי לימוד מתקדמים, ורמת המחשוב בה היא גבוהה. הספרייה שלה היא המפותחת ביותר במגזר הערבי, והיא כוללת מעל 60,000 כותרים מתחומים שונים כמו: דת האסלאם, שפה וספרות ערבית, מינהל עסקים, תקשורת וחינוך.
דו"ח שפרסם רשם העמותות ב-2016 שבחן את התנהלות המכללה הצביע על ליקויים והתנהלות בלתי תקינה בתחום מינויי קרובים שנהנו מתנאים ייחודיים וכן אי עמידה בהוראות המועצה להשכלה גבוהה. ליקויים אילו תוקנו בהמשך ואולם הדו"ח העיב על מאמצי המכללה לזכות בהכרת המל"ג ולהפוף לאוניברסיטה . בהקשר דומה דווח, כי פרופ ח'אלד עראר, שנבחר לשמש בתפקיד נשיא המכללה בשנת 2018, סיים את תפקידו כעבור שנה אחת בלבד וזאת על רקע אי-הסכמות עם הנהלת המכללה.
גלריה לעתיקות הסביבה
בקומת הכניסה לבניין המכללה הראשי מוצגת תצוגת קבע של עתיקות שנתגלו בתחומי העיר באקה אל גרבייה ובסביבתה הקרובה. העתיקות הושאלו למכללה על ידי רשות העתיקות, במטרה לפתח תרבות של מוזאולוגיה בקרב הסטודנטים ובקרב הקהילה. במקביל, מקדמת המכללה את הקמתו של מוזיאון קבוע. חלק מהתצוגה מורכב מאוספו הפרטי של תושב העיר וסגן ראש העירייה, איברהים מוואסי.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ונצואלה
היסטוריה
ב-20 באפריל 1977, נשיא ונצואלה קרלוס אנדרס פרס החל בסיור רשמי ב, כולל איחוד האמירויות הערביות.
ישיבת השרים ה-16 של ועדת המעקב המשותפת של מדינות אופ"ק התקיימה בשנת 2019 באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות. מנואל קובדו, שר הנפט של ונצואלה, נשיא פטרולאוס דה ונצואלה ולאחר מכן נשיא ועידת אופ"ק, ניהל את ישיבת השרים.
יחסי תרבות
ונצואלה השתתפה בתערוכת Expo 2020 בדובאי עם עבודתו של האמן הקינטי Juvenal Ravelo "Chromatic Modules 2020–2021", המבוססת על הג'ונגל של ונצואלה. שר התיירות של ונצואלה, אלי פדרון, ביקר בתערוכה בנובמבר 2021.
כלבי הקש
הסרט נודע בקטעי אלימות ובסצנת אונס קשה.
הסרט יצא לאקרנים באותה שנה עם תפוז מכני, הקשר הצרפתי והארי המזוהם, ועורר דיון סוער בנושא האלימות בקולנוע. למרות היותו שנוי במחלוקת, הסרט נתפס כאחד הסרטים הבולטים של שנות ה-70 וכיצירת מופת של פקינפה.
בשנת 2011 הופק הסרט מחדש (ראו להלן).
עלילה
דייוויד סאמנר (דסטין הופמן) הוא מתמטיקאי ביישן, העוזב את מהומות המחאה האנטי מלחמתיות בקולג' כדי לעבור לגור עם אשתו הצעירה איימי (ג'ורג'), בעיר מולדתה ווקלי שבקורנוול, בדרום-מערב אנגליה. די מהר נוצר מתח בין הזוג כשדייוויד שוקע בעבודתו האקדמית, ונוצר קרע בין תפישותיהם השונות את הקשר הזוגי: דייוויד רוצה חלוקת משימות מסורתית, בה הגבר יוצא להרוויח משכורתו והאישה נדרשת לספק את צרכיו במטבח ובמיטה. איימי, שחולמת על שחרור וחיי מקצוע, מצפה לתמיכתו של דייוויד - אם תקבל תפקיד כזה; היא רוצה שיבצע משימות גבריות מקובלות, כמו לתקן את הטוסטר, אך גם להיות חלק מהקהילה שלה.
המקומיים, לרבות לוכד החולדות כריס קוסי (ג'ים נורטון), נורמן סקוט (קן האצ'יסון) ורידוויי (דונלד ובסטר), שמבצעים עבודות שיפוץ בביתם המבודד, וגם מאהבה הקודם של איימי - צ'רלי ונר (דל הני) מביעים כעס רב כלפי דייוויד וכלפי עיסוקיו האינטלקטואליים, ולכן מתגרים בו ומטרידים אותו. דייוויד מגלה את החתול שלהם חנוק ותלוי על שרשרת המנורה בחדר הארונות שלהם; איימי טוענת שאחד הפועלים עשה זאת כדי להוכיח שיש לו גישה לחדר השינה שלהם, והוא יכול לאיים על דייוויד. היא לוחצת עליו שיתמודד עם המקומיים, אך הוא מסרב ומנסה להתחבר איתם. החבורה מזמינה אותו לצייד ביער ביום שלמחרת. אחד הפועלים לוקח אותו לאחו מרוחק ומשאיר אותו שם, בהבטיחו שהוא יסיט את הציפורים אליו. בזמן הזה צ'ארלי חוזר לביתם של הזוג ואונס את איימי. אז מגיע נורמן ומכריח את צ'ארלי באיומי אקדח להחזיק את איימי, שאינה רואה אותו עקב כניסתו השקטה, ואונס אותה גם הוא. מקץ כמה שעות דייוויד מבין שנפל קורבן לתרמית, שב לביתו ומוצא את אשתו פרועה ומסוגרת. היא לא מספרת על האונס הכפול שעברה. ביום שלמחרת דייוויד מפטר את הפועלים, בטענה שהם לא עובדים מספיק ומבזבזים זמן. בהמשך השבוע הם מגיעים למפגש בכנסייה, ושם איימי מתחילה להתבלבל כשהיא רואה את הגברים שאנסו אותה. הם עוזבים את המפגש מוקדם, ובדרך - בזמן נסיעה בתוך ערפל כבד - הם פוגעים בטעות בשוטה הכפר הנרי ניילס (דייוויד וורנר). הם לוקחים אותו הביתה ודייוויד מתקשר למסבאה המקומית לספר על התאונה. מה שהוא לא יודע זה שמוקדם יותר באותו ערב ניילס חנק בטעות נערה כפרית, ג'ניס הדן (סאלי ת'ומסט) ועכשיו אביה טום (פיטר ווהן), השיכור של הכפר, ביחד עם הפועלים, מחפשים אחריו. שיחת טלפון מזעיקה אותם למקום הימצאו של ניילס. במהרה מגיעים השיכורים, ביניהם אנסיה של איימי, ודופקים בחוזקה על דלת ביתם של בני הזוג. אחרי מספר דקות בהן הם שוברים חלונות ודופקים על הדלת, מגיע השופט, רב-סרן ג'ון סקוט (ט.פ. מקנה), ולאחר ניסיונות להרגיע את הרוחות הוא נורה בטעות על ידי טום. טום והפועלים מבינים שהם לא יכולים לסגת אלא רק להמשיך. בנקודה זו דייוויד מבין שהם לא יותירו אף נפש חיה בבית, ומתחיל להכין הגנה לביתו. המלחמה היא על חייו וגם על כבודו.
הפקה
שני סרטיו הקודמים של סם פקינפה, "חבורת הפראים" ו"הבלדה על קייבל הוג" נעשו עבור האחים וורנר. קשריו עם החברה הסתיימו אחרי צילומיו הכאוטים לקייבל הוג שנגמרו 19 ימים אחרי המועד המתוכנן ועם 3 מיליון דולר חריגה מהתקציב.
כיוון שלא נשארו לו הרבה ברירות, הוא נסע לאנגליה לביים את "כלבי הקש". הסרט הופק על ידי דניאל מלניק, שעבד בעבר עם פקינפה על הסרט Moon Wine (מבוסס על ספרו של גורדון ויליאמס); עיבודו של פקינפה שאב השראה מספריו של רוברט ארדרי שמגדירים את האדם כטורף מטבעו, אשר נלחם על טריטוריה באופן אינסטקטיבי. הסרט נבדל מהספר בכך שלזוג יש בת, שאף היא לכודה בבית. בסרט פקינפה הוריד את דמות, הבת ושינה את דמותה של איימי - לאישה צעירה וליברלית יותר. הסרט צולם בסנט בוריאן שבקורנוול.
לתפקידו של דייוויד סאמנר היו מועמדים בו ברידג'ס, סטייסי קיץ', סידני פואטייה, ג'ק ניקולסון ודונלד סאת'רלנד - לפני שלוהק לתפקיד דסטין הופמן. הופמן לקח את התפקיד משום שסקרנה אותו הדמות; שוחר שלום שלא מודע לרגשותיו וליכולת האלימות שבו, שהיו אותם מאפיינים שתיעב בחברה.
ביקורת
הסרט עורר מחלוקת עם צאתו ב-1971, בעיקר בגלל סצנת האונס הארוכה, שהייתה מרכזו של הסרט. המבקרים האשימו את פקינפה על שהציג בזוהר את האונס וההתחייבות לסאדיזם כלפי נשים, במיוחד בהתחשב בדו המשמעיות שבסצנה; בהתחלה איימי מתנגדת, אולם בהמשך מגלה סימפתיה כלפיה אנסיה, אף על פי שמאוחר יותר יש לה פלשבקים טראומטיים.
מגניו של פקינפה טוענים שהסרט מחריד באופן חד משמעי, ומתאר באופן כנה את הטראומה של איימי. איימי אכן צורחת במהלך האונס. האלימות שבסרט הניבה תגובות חזקות, הרבה מבקרים ראו את התמיכה באלימות כגאולה, ואת הסרט עצמו כחגיגה פשיסטית של אלימות וערות אדם, בעוד אחרים ראו את הסרט כאנטי-אלימות עם דגש על סופם העגום של מקרי אלימות.
פקינפה בעצמו מגן על הסרט כשהוא מתייחס אליו כאל חקירה של אלימות, ולא כאל הסיבה, שמילאה אותו באובססיה לאלימות כתוצאה מאי היכולת של האנושות לתקשר. פקינפה טוען שדייוויד הוא הנבל האמיתי של הסיפור - ביודעין, אך בתת-מודע, מעורר את האלימות, ההשתוללות הרצחנית שלו בסיכום היא הפרצוף האמיתי שלו.
צנזורה
הסטודיו ערך את סצנת האונס הראשונה לפני שיצא לאקרנים בארצות הברית, כדי לקבל דירוג R מה-MPAA (ארגון דירוג הסרטים האמריקאי).
ב-1984, "כלבי הקש" קיבל עוד ביקורות גנאי באנגליה אחרי שארגון הדירוג הבריטי אסר את הסרט בגלל סצנת האונס, עם צאת חוק דירוג חדש. הסרט יצא לאקרנים באנגליה עם דירוג X ב-1971, ועם דירוג 18 בגרסתו החדשה שיצאה ב-1995.
ב-1999 גרסה חלקית של הסרט שוב נשללה מרישיונה, כשה-BBFC התנגדו למה שהם הגדירו "הכוונה הברורה שאיימי לומדת ליהנות מהאונס".
ב-1 ביולי 2002 קיבל לבסוף "כלבי הקש" רשות להוציא את הגרסה המקורית ב־DVD ו־VHS. גרסה זו כללה את סצנת האונס השנייה, אשר עליה אמרו ה-BBFC "רואים בבהירות שאיימי לא נהנית ממעשה האלימות". ה-BBFC הוסיפו:
"הגרסה המקוצרת נעשתה להפצה אמריקאית, שכוונתה לקצר את זמן המסך של הקטע, ובכך גרמה באופן פרדוקסלי לזה שהצופה נשאר עם הרושם שאיימי נהנית מחוויית האונס. ב-1999 חבר השופטים קבע שהגרסה המקוצרת מראה את האונס בצורה ארוטית ובכך העלתה חשדות שהחוק החדש מעודד פעילות מזיקה כגון הרעיון שאונס זה דבר ארוטי, ולא אקט של אלימות".
הגרסה של 2002 היא לרוב הגרסה הלא ערוכה של הסרט, שמראה את האונס השני. חוסר הבהירות של האונס הראשון מתפוגג דרך האונס השני, ולא משאיר ספק שאיימי לא מזמינה את האונס.
הפקה מחודשת
רוד לורי כתב וביים גרסה מחודשת של "כלבי הקש" שיצאה ב-2011. צוות השחקנים: