cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוליסה (עיתון)
המידעון יוצא לאור על ידי חברת "תקשורת כלכלית בע"מ".
קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Konrad, באיטלקית: Corrado, בלטינית: Conradus; 1093 – 15 בפברואר 1152) היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנים 1138–1152. קונראד היה ראשון שליטי האימפריה הרומית הקדושה לבית הוהנשטאופן שמקורו בדוכסות שוואביה. אף על פי שמעולם לא הוכתר רשמית בתור קיסר האימפריה הרומית הקדושה, קונראד אחז בסמכויות תואר זה בכך שנשא בתארים של מלך הרומאים וקודם לכן גם מלך איטליה. טענתו של קונראד לכתר מקורה בהיותו מקורב להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, סבו מצד אמו.
שנותיו הראשונות
תאריך לידתו של קונראד מוערך בין 1093–1094. הוא היה בנו של פרידריך הראשון, דוכס שוואביה, ונכדו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. קונראד מונה לדוכס פרנקוניה (באזור צפון מערב בוואריה של היום) על ידי דודו, היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בשנת 1115. בשנת 1116 יצא הקיסר היינריך החמישי למסע לעבר רומא ליישב סכסוך עם האפיפיור פסקליס השני. בזמן שהותו באיטליה מינה את קונראד, ביחד עם אחיו הבכור פרידריך השני, דוכס שוואביה, בתפקיד העוצרים של "ממלכת גרמניה" (החצי הצפוני של האימפריה הרומית הקדושה הכוללת בתוכה גם את ממלכת איטליה בנוסף לו).
מלך גרמניה
ירושתו של קונראד הייתה בעייתית מכיוון שהתקשה להצדיק את טענתו לכתר, שכן היה הקיסר הראשון מבית הוהנשטאופן. לאורך סדרת ההפרעות הממושכת לשלטונו נחל קונראד הצלחה מרכזית כאשר יצא בראש משלחת צבאית לבוהמיה בשנת 1142, שם החזיר את גיסו ולדיסלב השני למעמד הנסיך לאחר מאבק סמכויות פנימי. משלחת נוספת של קונראד להשיב את ולדיסלב השני, "הגולה", למלכות ממלכת פולין, נכשלה. מרכז ההתנגדות לשלטונו של קונראד התמקדה בבוואריה וסקסוניה, אך מכיוון שהאופוזיציה לא הייתה מאורגנת ומאוחדת, לא צלחה האופוזיציה בניסיונה לערער את מעמדו של קונראד.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-12 הכין קונראד רבות את הכתר לקראת יציבות גדולה ככל האפשר במצב של היעדרותו. לבסוף, בשנת 1147 הוא יצא לארץ ישראל במטרה להשתתף במסע הצלב השני. הוא עזב את ארץ ישראל ללא הישגים רבים בספטמבר 1148 ובילה את החורף בקונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית. בהיותו שם כרת ברית עם מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית נגד ממלכת סיציליה ששליטיה סירבו להכיר בעליונותו. לאחר מכן הגיעו חדשות על ברית בין האופוזיציה הגרמנית לקונראד, סיציליה וממלכת צרפת בהנהגת לואי השביעי, מלך צרפת. עם הגעת הידיעה לאוזניו של קונראד, מיהר האחרון לשוב לגרמניה ולא עבר דרך רומא, כך שלא ניתן לו כתר האימפריה הרומית הקדושה בהכתרה רשמית.
מרד נגד שלטונו של קונראד לא צלח לאחר שובו והסדרת סמכותו בגרמניה. קודם מותו בשנת 1152, קונראד הגדיר כיורשו את אחיינו פרידריך השלישי, דוכס שוואביה, שלאחר מכן נודע בתור פרידריך הראשון "ברברוסה", קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ורגאס (מדינה)
המדינה משתרעת על שטח של 1,497 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 352,920 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא לה גואירה.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. הקמת ההתיישבויות הראשונות של הילידים באזור, כמו לה וייה דל רוסאריו ב-1555, לוותה בקרבות קשים עם הילידים המקומיים שבמהלכם רוב האוכלוסייה הילידית הושמדה.
במאה ה-19 ונצואלה קיבלה את עצמאותה. לאחר שהפכה לפדרציה ב-1864, האזור סופח למחוז הבירה של ונצואלה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 גברה הדרישה של המקומיים לאוטונומיה ממחוז הבירה, וב-1998 הממשלה של הנשיא רפאל קלדרה הכריזה על הקמת המדינה החדשה. למדינה הוענק השם "ורגאס" על שמו של חוסה מריה ורגאס, יליד לה גואירה ומי שהיה נשיא ונצואלה במאה ה-19.
באמצע דצמבר 1999, לאחר מספר ימים גשומים באופן חריג, התרחשה בוורגאס סדרה של שיטפונות ומפולות. במהלך האירועים, שזכו לכינוי "טרגדיית ורגאס", הושמדו תשתיות רבות ברחבי המדינה וההערכה היא שנהרגו רבבות בני אדם. חלקים גדולים של ערי החוף נהרסו. בין האתרי תרבות שנפגעו היה מוזיאון של ארמנדו רברון ורוב יצירותיו נהרסו.
אמאלה
רקע
השיר נכתב על ידי סטטיק וג'ורדי, והופק על ידי ג'ורדי, בדומה לשאר שירי הצמד. השיר הוא בסגנון רגאטון.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם באולפן ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי, המביים הקבוע של הצמד. נכון לינואר 2023 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8.8 מיליון צפיות.
ביקורת
דודי פטימר ממעריב העניק לשיר ביקורת חיובית: "השיר החדש מחזיר את הצמד למקצב הרגאטון שעימו כאמור החל את הפריצה הגדולה המשותפת (זוכרים את "דובי גל"?). אמנם הטקסט לא מורכב או מיוחד מי יודע מה, אבל הקצב וההפקה המוזיקלית עולים מדרגה ובהקשר הזה - הטקסט משתלב מצוין".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה וביקר את השיר באופן מעורב, באומרו כי השיר הוא "מרשים, אבל נשאר מפגן פופ שטוח, ושאינו מצליח "להצדיק" את ההפקה הגרנדיוזית, לפחות בכל מה שקשור לשיר הקליל והחלול".
עוגת סנט אונורה
עוגת סנט אונורה או עוגת סנט הונורה (בצרפתית: gâteau St-Honoré; באנגלית: St. Honoré cake) היא עוגה מהמטבח הצרפתי.
העוגה נקראת על שם סנט הונורה או הונורטוס - הפטרון (הקדוש הנוצרי) הצרפתי של האופים והמגדנאים.
תיאור העוגה
העוגה כוללת בסיס בצק עלים בצורת מעגל, מעל הבסיס ולאורך ההיקף של העוגה - מעגל דק של בצק רבוך. על הבצק הרבוך מונחות פחזניות קטנות, הטבולות בסוכר מקורמל, ומחוברות זו לזו. מרכז העוגה ממולא באופן מסורתי בקרם שיבוסט, והיא מעוטרת בקצפת.
היסטוריה
העוגה הומצאה בשנת 1874 במאפיית שיבוס (Chiboust bakery) ברחוב סן-אונורה שבפריז.
איוואן מרטוס
איוואן מרטוס (ברוסית: Иван Петрович Мартос; 1754 - 17 באפריל 1835) היה פסל רוסי ממוצא אוקראיני.
חייו
הקיסרים הרוסים הזמינו אצלו פסלים רבים. נפטר באפריל 1835 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.
חוק האמברגו (1807)
חוק האמברגו משנת 1807 היה חוק שהטיל אמברגו סחר כללי על כל המדינות הזרות, שנחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית. כתוצאה החוק יורש או תחליף 1806 חוק אי היבוא והמשיכו ככל שהמלחמות נפולאניות היו באירופה, הוא ייצג הסלמה של ניסיונות לכפות על בריטניה להפסיק כל גיוס כפוי לצי של מלחים אמריקאים לכבד האמריקאי הריבונות ואת הנייטרליות אלא גם ניסו ללחץ על צרפת ומדינות אחרות בחיפוש אחר מינוף דיפלומטי וכלכלי.
ב גברה הספנות האמריקאית. במהלך המלחמות הנפולאניות, המדינות המתחרות בריטניה וצרפת התמקדו בספנות אמריקאית נייטרלית כאמצעי לשבש את סחר העם האחר. סוחרים אמריקאיים שעסקו ב"אומות אויב "נתפסו כסחורות מלחמה בידי צי אירופי. הצי המלכותי הבריטי הרשים מלחים אמריקאים שנולדו בבריטניה או ששירתו בעבר באוניות בריטיות, גם אם הם טענו כי הם אזרחים אמריקאים עם ניירות אמריקאים. תקריות כמו פרשת צ'ספיק-ליאופרד את זעמם של האמריקאים.
הקונגרס הטיל את האמברגו בתגובה ישירה לאירועים אלה. הנשיא תומאס ג'פרסון פעל באיפוק, שקל את התמיכה הציבורית ובתגובה הכיר כי ארצות הברית חלשה בהרבה מבחינה צבאית מבריטניה או צרפת. הוא המליץ לקונגרס להגיב בלוחמה מסחרית, מדיניות שפנתה לג'פרסון גם על היותו ניסיוני וגם על פגיעה חזיתית ביריביו הפוליטיים הפנימיים יותר מבני בריתו, תהיה השפעתה על לוחמי אירופה. הקונגרס ה-10 נשלט על ידי בעלות בריתו והסכים לחוק, שנחתם בחוק ב־22 בדצמבר 1807.
האמברגו התגלה ככישלון מוחלט. הוא לא הצליח לשפר את העמדה הדיפלומטית האמריקאית, הדגיש את החולשה האמריקאית וחוסר המינוף, פגע באופן משמעותי (ורק) בכלכלה האמריקאית, והגבירה בחדות את המתיחות הפוליטית הפנימית. שתי ההתחמקות הנרחבת מהאמברגו ופרצות החקיקה צמצמו את השפעתה על יעדיה. הספנות המסחרית הבריטית, שכבר שלטה בסחר העולמי, הסתגלה בהצלחה למערכת הקונטיננטלית של נפוליאון על ידי רדיפה אחר שווקים חדשים, במיוחד במושבות ספרד ופורטוגל שבדרום אמריקה. לפיכך, סוחרים בריטים היו בעלי יכולת טובה לצמוח על חשבון אמריקה כאשר האמברגו צמצם בחדות את פעילות הסחר האמריקני.
האמברגו ערער את האחדות האמריקאית בכך שהוא עורר מחאה מרה, במיוחד במרכזים מסחריים בניו אינגלנד. התמיכה במפלגה הפדרליסטית הפוחתת, שהתנגדה בעוצמה לג'פרסון, התאוששה זמנית והניעה את רווחי הבחירות בשנת 1808. האמברגו ערער בו זמנית את אמונתם של האמריקאים כי ממשלתם יכולה להוציא לפועל חוקים בצורה הוגנת וחיזק את התפיסה האירופית לפיה צורת השלטון הרפובליקנית אינה טובה ואינה יעילה.
חקיקת החלפה של האמברגו הלא יעיל נחקקה ב־1 במרץ 1809, בימים האחרונים של נשיאותו של ג'פרסון. המתיחות עם בריטניה המשיכה לגדול ובסופו של דבר הובילה למלחמת 1812.
קוריאה הדרומית במשחקים האולימפיים
קוריאה הדרומית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מהם מאז רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) בקוריאה הדרומית, הורכבה נבחרת הוקי קרח נשים מספורטאיות מקוריאה הצפונית והדרומית תחת דגל מפת חצי האי כולו והקוד האולימפי "COR".
1948 עד 1976
בהופעת הבכורה של קוריאה הדרומית במשחקים, באולימפיאדת לונדון (1948), ייצגו אותה 50 ספורטאים. שניים מהם זכו במדליות ארד: המתאגרף האן סו-אן ומרים המשקולות קים סונג-ג'יפ. נבחרת הכדורגל, שהיה זה לה הטורניר הראשון בו השתתפה, העפילה לשלב רבע הגמר, אך הובסה בו בידי נבחרת שוודיה בתוצאה 12-0, התבוסה הגדולה בתולדותיה. נבחרת הכדורסל העפילה אף היא לשלב רבע הגמר, וסיימה בסופו של דבר במקום השמיני.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) שחזרו הקוריאנים את הישגיהם, וזכו בשתי מדליות ארד. קים סונג-ג'יפ שחזר את הישגו מלונדון, והמתאגרף קאנג ג'ונג-הו זכה במדליית הארד השנייה. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה המתאגרף סונג סון-צ'ון במדליית כסף, ומרים המשקולות קים צ'אנג-הוי זכה במדליית ארד. רץ המרתון לי צ'אנג-הון סיים במקום הרביעי.
לאחר שבאולימפיאדת רומא (1960) אף ספורטאי דרום קוריאני לא זכה לעמוד על הפודיום, שלושה דרום קוריאנים עשו זאת באולימפיאדת טוקיו (1964). המתאגרף צ'ונג סין-ג'ו והמתאבק צ'אנג צ'אנג-סון זכו במדליות כסף, ואילו הג'ודוקא קים אוי-טאי זכה במדליית ארד. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה המתאגרף ג'י יונג-ג'ו במדליית כסף, ועמיתו צ'אנג קיו-צ'ול זכה במדליית ארד. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) רק ספורטאי דרום קוריאני אחד זכה במדליה, הג'ודוקא או סונג-ליפ, שסיים במקום השני. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יפן, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לנבחרת קוריאה הצפונית. נבחרת הגברים סיימה במקום השביעי. המתאבק יאנג ג'ונג-מו היה הספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית, באולימפיאדת מונטריאול (1976). שלושה ג'ודאים זכו במדליות אולימפיות במונטריאול - צ'אנג און-קיונג זכה במדליית כסף ופארק יונג-צ'ול וצ'ו ג'אי-קי זכו במדליות ארד. גם המתאבק ג'ון היי-סופ זכה במדליית ארד. נבחרת הנשים בכדורעף זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הגברים סיימה במקום השישי.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
הענפים הבולטים ביותר היו ההיאבקות והג'ודו. שבעה מתאבקים דרום קוריאנים זכו במדליות בלוס אנג'לס, ושניים מהם, יו אין-טאק וקים וון-קי זכו במדליות זהב. חמישה ג'ודאים דרום קוריאנים זכו במדליות, וגם בענף זה שניים מהם זכו במדליות זהב, אן ביונג-קון והא היונג-זו. הקשתית סו היאנג-סון הייתה לאישה הדרום קוריאנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית, ובת ארצה קים ג'ין-הו זכתה במדליית ארד באותה תחרות. במדליית הזהב השישית זכה המתאגרף שין ג'ון-סופ.
בענפי הכדור זכו נבחרות הנשים להצלחה. נבחרת הכדורסל זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית, וגם נבחרת הכדוריד סיימה במקום השני, אחרי נבחרת יוגוסלביה. שתי נבחרות הכדורעף סיימו במקום החמישי.
אולימפיאדת סיאול (1988)
באולימפיאדה אותה אירחה קוריאה הדרומית זכו ספורטאיה במספר שיא של מדליות, 33, 12 מהן מדליות זהב. הם דורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, הגבוה אי פעם, אחרי ברית המועצות, גרמניה המזרחית וארצות הברית.
הקשתות הקוריאניות שלטו בענף ללא עוררין. קים סו-ניונג זכתה במדליית הזהב, ואנג הי-קיונג זכתה במדליית הכסף, יון יונג-סוק זכתה במדליית הארד, ושלושתן ביחד זכו במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. בין הגברים בלט פארק סונג-סו שזכה במדליית הכסף, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב. ענף נוסף בו בלטו הקוריאנים היה ההיאבקות, עם תשע מדליות, מהן שתי מדליות זהב בהן זכו האן מיונג-וו וקים יונג-נאם.
טניסאי השולחן יו נאם-קיו זכה במדליית זהב בטורניר היחידים, לאחר שגבר על בן ארצו קים קי-טאיק. יו זכה גם במדליית ארד בטורניר הזוגות, יחד עם אן ג'אי-יונג. בטורניר הזוגות לנשים זכו היונג ג'ון-הווה ויאנג יונג-ג'ה במדליית הזהב. שלושה ג'ודאים דרום קוריאנים זכו במדליות, שניים מהם, קים ג'אי-יופ ולי קיונג-קון זכו במדליות זהב. המתאגרפים קים סוואנג-סון ופארק סי-הון זכו אף הם במדליות זהב. זכייתו של פארק, בניצחון בהכרעת שופטים (שלושה מול שניים) על האמריקני רוי ג'ונס ג'וניור הייתה שנויה במחלוקת, ובעקבותיה הושעו שלושת השופטים שהכריעו לטובתו של פארק ושונתה שיטת הניקוד.
הנבחרות הדרום קוריאניות זכו למספר הצלחות גם בענפי הכדור. נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית הזהב, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית הגמר שכלל גם את נבחרות נורווגיה, ברית המועצות ויוגוסלביה. מקבילתה הגברית זכתה במדליית הכסף, לאחר הפסד לנבחרת ברית המועצות במשחק הגמר. נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת אוסטרליה.
מדליות נוספות הושגו בהרמת משקולות, ולראשונה גם בקליעה ובהתעמלות.
אולימפיאדת ברצלונה (1992)
גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) הצטיינו הספורטאים הדרום קוריאנים. הם צברו 29 מדליות, בהן 12 מדליות זהב, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
גם במשחקים האלה היו הצלחות בענפי הקשתות וההיאבקות. הקשתית צ'ו יו-ג'ונג זכתה במדליית זהב בטורניר היחידות, וסגניתה הייתה קים סו-ניונג. צ'ו וקים חלקו עם לי און-קיונג את מדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. המתאבקים זכו בחמש מדליות, ושניים מהם, פארק ג'אנג-סון ואן האן-בונג זכו במדליות זהב. הבדמינטון הפך לראשונה לענף רשמי במשחקים, וקוריאה הדרומית זכתה בו להצלחה - 4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב, בשתי תחרויות הזוגות, לגברים ולנשים. במדליות זהב נוספות זכו הקלעים לי און-צ'ול ויו קאב-סון, הג'ודוקא קים מי-ג'ונג, מרים המשקולות צ'ון ביונג-קוואן ורץ המרתון הוואנג יונג-צ'ו. נבחרת הנשים בכדוריד שבה וזכתה במדליית הזהב לאחר שגברה על נבחרת נורווגיה, בעוד שנבחרת הגברים סיימה במקום השישי. בכל אחת מתחרויות הטניס שולחן זכו ספורטאים דרום קוריאנים במדליית ארד. מדליות נוספות הושגו באיגרוף ובהתעמלות.
אולימפיאדת אטלנטה (1996)
הענף בו זכו הדרום קוריאנים במספר הרב ביותר של מדליות היה הג'ודו - 8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב (ג'ון קי-יונג וצ'ו מין-סון). קים קיונג-ווק ניצחה בקשתות, והייתה שותפה לזכיית הנבחרת בתחרות הקבוצתית. הקשת או קיו-מון זכה במדליית ארד, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. באנג סו-היון זכתה בתואר האולימפי בבדמינטון, ואילו גיל יונג-אה זכתה במדליית זהב בטורניר הזוגות המעורבים (יחד עם קים דונג-מון) ובמדליית כסף בטורניר הזוגות לנשים (יחד עם ג'אנג היה-אוק). במדליית הזהב השביעית זכה המתאבק סים קוון-הו.
נבחרת הנשים בכדוריד איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה לנבחרת דנמרק. גם נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד לנבחרת אוסטרליה. מדליות נוספות הושגו באיגרוף, התעמלות וטניס שולחן.
אולימפיאדת סידני (2000)
באולימפיאדת סידני (2000) הגיעה המשלחת הדרום קוריאנית להישג דומה - 28 מדליות, בהן 8 מדליות זהב.
הטאקוונדו, אמנות הלחימה הקוריאנית המסורתית, היה לראשונה ענף רשמי במשחקים. אף שהדרום קוריאנים צברו את המספר הרב ביותר של מדליות, לא הייתה לקוריאה הדרומית שליטה מוחלטת בענף, ולוחמי הטאקוונדו שייצגו אותה הסתפקו ב-4 מדליות, בהן 3 מדליות זהב (קים קיונג-הון, ג'ונג ג'אי-און ולי סון-הי) מתוך 8 אפשריות.
בקשתות הפגינה המשלחת הדרום קוריאנית שליטה בולטת יותר. יון מי-ג'ין, קים נאם-סון וקים סו-ניונג זכו בשלוש המדליות בתחרות הנשים, וגם היו שותפות לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב. גם הגברים זכו בתואר הקבוצתי. בשתי מדליות הזהב הנותרות זכו המתאבק סים קוון-הו, ששמר על תוארו מאטלנטה, והסייף קים יונג-הו.
ענפים נוספים בהם זכו ספורטאים דרום קוריאנים במדליות היו ג'ודו, בדמינטון, התעמלות, קליעה וטניס שולחן.
אולימפיאדת אתונה (2004)
באולימפיאדת אתונה (2004) עלו הישגיהם של הדרום קוריאנים ל-30 מדליות, בהן 9 מדליות זהב, והם דורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות. בטקס הפתיחה של המשחקים צעדו הספורטאים הדרום קוריאנים יחד עם הספורטאים מקוריאה הצפונית ונשאו את דגל האיחוד הקוריאני, כאקט סימבולי של פיוס.
הקשתית פארק סונג-היון זכתה במדליית הזהב, וסגניתה הייתה לי סונג-ג'ין. שתיהן זכו גם בתואר הקבוצתי, יחד עם יון מי-ג'ין. גם הגברים זכו פעם נוספת בתואר הקבוצתי. ארבעה לוחמי טאקוונדו זכו במדליות, שניים מהם, מון דאי-סונג וג'אנג ג'י-וון, זכו במדליות זהב. בארבע מדליות הזהב הנותרות זכו שחקני הבדמינטון קים דונג-מון והא טאי-קוון (בטורניר הזוגות לגברים), הג'ודוקא לי וון-הי, המתאבק ג'ונג ג'י-היון וטניסאי השולחן ריו סונג מין.
שני מתעמלים קוריאנים סיימו במקומות השני והשלישי בקרב-רב, קים דיי-און ויאנג טאי-יונג. תחרויות הקרב-רב במשחקים אלה נערכו בצלה של שערוריית שיפוט. אחד האלמנטים בתרגיל המקבילים של יאנג נרשם בטעות כתרגיל פשוט יותר, ולפיכך ציונו ההתחלתי של יאנג היה 9.9 במקום 10, ובסופו של דבר קיבל את הציון 9.712. לו היה הציון ההתחלתי שלו 10, היה מסיים בציון 9.812, וזוכה במדליית הזהב במקום האמריקני פול האם שזכה בה. הוועד האולימפי הקוריאני ערער על התוצאות, ואף שההתאחדות הבינלאומית להתעמלות קבעה שיש צדק בדברים והשעתה שלושה מהשופטים, היא פסקה כי מאוחר מדי כדי לשנות את התוצאות. הוועד האולימפי הבינלאומי סירב להתערב בהחלטת ההתאחדות, מאחר שאין מדובר בטעות מכוונת. ההתאחדות האמריקנית מצדה, סירבה להצעה שהאם יעניק ליאנג את מדליית הזהב שלו מרצונו. בהמשך, דחה גם בית הדין לבוררות בספורט את ערעור הקוריאנים.
נבחרת הנשים בכדוריד חזרה לצמרת, וזכתה שוב במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת צרפת והפסידה במשחק הגמר לנבחרת דנמרק. נבחרת הגברים בכדוריד סיימה במקום השמיני, כמו גם נבחרת הגברים בהוקי שדה. נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום השביעי. נבחרת הנשים בכדורעף הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת רוסיה, ונבחרת הגברים בכדורגל הודחה באותו שלב בידי נבחרת פרגוואי.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
ארבעה לוחמי טאקוונדו דרום קוריאנים זכו במדליות זהב בבייג'ינג: סון טאי-ג'ין, צ'ה דונג-מין, לים סו-ג'ונג והוואנג קיונג-סון. שתי נבחרות הקשתות שמרו על תואריהן, אך לראשונה אף קשת דרום קוריאני לא זכה בתואר ליחידים. פארק קיונג-מו זכה במדליית הכסף בתחרות הגברים, ופארק סונג-היון זכתה בתחרות הנשים. שחקני הבדמינטון לי יונג-דאי ולי היו-ג'ונג זכו במדליית הזהב בתחרות הזוגות המעורבים. לי היו-ג'ונג זכתה גם במדליית הכסף בתחרות הזוגות לנשים, עם לי קיונג-וון.
ספורטאים דרום קוריאנים נוספים שזכו במדליות זהב בבייג'ינג כללו את מרימי המשקולות ג'אנג מי-ראן וסה ג'אי-היוק, הג'ודוקא צ'וי מין-הו, הקלע ג'ין ג'ונג-או, שניצח בירי מ-50 מטר באקדח וזכה גם במדליית כסף בירי מ-10 מ' באקדח אוויר. השחיין פארק טאי-הוואן שבר את שיא אסיה כשניצח במשחה ל-400 מטר חופשי (3:41.86 דקות). פארק גם זכה במדליית הכסף במשחה ל-200 מטר חופשי, שגם בו שבר את שיא אסיה (1:44.85 דקות). מדליות נוספות הושגו בהתעמלות, סיף, טניס שולחן, איגרוף והיאבקות.
נבחרת הבייסבול סיימה את משחקיה ללא הפסד, וזכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון על נבחרת קובה. נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת נורווגיה, וגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים בכדורסל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ארצות הברית.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הקוריאנים ב-28 מדליות, מהן 13 מדליות זהב. המשלחת דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, סין, בריטניה ורוסיה. היה זה הדירוג הגבוה ביותר של קוריאה הדרומית מאז אירחה את המשחקים ב-1988.
בקליעה זכו הקוריאנים ב-5 מדליות, ודורגו בראש טבלת המדליות של הענף. ג'ין ג'ונג-או שמר על תוארו בירי באקדח מ-50 מטר, וזכה גם במדליית זהב נוספת, בירי באקדח אוויר. קים ג'אנג-מי זכתה במדליית זהב בירי באקדח מ-25 מטר, ושני קוריאנים נוספים זכו במדליות כסף: צ'וי יונג ראי בירי באקדח מ-50 מטר וקים ג'ונג-היון בירי ברובה אוויר. גם בקשתות המשיכו הקוריאנים להיות דומיננטיים, וזכו ב-3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות. קי בו-באי זכתה בשתיים מהן, בטורניר היחידות ובטורניר הקבוצתי לנשים. או ג'ין-הייק זכה במדליית הזהב בטורניר היחידים, ובמדליית ארד עם הנבחרת בטורניר הקבוצתי לגברים.
בסיף זכו הקוריאנים בשש מדליות. נבחרת הגברים בחרב זכתה במדליית זהב, וביחידים זכו ג'ונג ג'ין-סון וצ'וי בויונג-צ'ול במדליות ארד בדקר וברומח, בהתאמה. קים ג'י-יאון זכתה במדליית הזהב בחרב ואילו נבחרות הדקר והרומח זכו במדליות הכסף והאחד, בהתאמה. נאם היון-הי סיימה במקום הרביעי ברומח ושין א-לאם סיימה במקום הרביעי בדקר. קרב חצי הגמר של שין, מול הגרמנייה בריטה היידמן הוכרע באופן שנוי במחלוקת לטובת הגרמנייה, לאחר שחל בלבול בחישוב הזמן שנותר לקרב בעת שנותרה שנייה לסיום, במהלכה צברה הגרמנייה נקודה מכריעה. המשלחת הקוריאנית ערערה על התוצאה, ושין נותרה בזירה כשהיא ממררת בבכי במשך שעה ארוכה, אך הערעור נדחה. התאחדות הסיף הבינלאומית הציעה לשין מדליה מיוחדת, אך היא סירבה לקבלה בנימוק שאין מדובר במדליה אולימפית אמיתית.
יוסי וקסמן
יוסי וקסמן (נולד ב-30 בינואר 1959) הוא סופר, צייר ומעצב ישראלי.
קוריאה הדרומית במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת לונדון (2012)
השחיין פארק טאי-הוואן זכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי, וסיים במקום הרביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי. המתאגרף האן סון-צ'ול זכה במדליית כסף, וכך גם נבחרת הגברים בטניס שולחן. נבחרת הנשים סיימה במקום הרביעי. ג'ונג ג'אי-סונג ולי יונג-דאי זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות בבדמינטון, ולי היון-איל סיים במקום הרביעי בטורניר היחידים. על הופעת נבחרת הבדמינטון העיבה הדחתם של שני זוגות מטורניר הנשים, בנוסף לזוגות מסין ומאינדונזיה, לאחר שהשופטים קבעו כי לא התאמצו מספיק כדי לנצח בשלב הבתים, במטרה לקבל הגרלה נוחה יותר בהמשך.
יוסי וקסמן
ביוגרפיה
וקסמן נולד ביפו, בן בכור להורים שהם דור שמיני בארץ ישראל. בגיל 7 עבר לירושלים ובה גדל. את שירותו הצבאי עשה במודיעין שדה בסיני. למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית, והוא בוגר בהצטיינות במחלקות לעיצוב גרפי וּוידאו-ארט באקדמיה בצלאל.
וקסמן חי עם בן זוגו בכפר האמנים עין הוד. הוא חבר הכפר, נמנה עם ועדת השיפוט האמנותי, ומציג באופן קבוע בגלריה המרכזית של הכפר. אחותו היא השחקנית ענת וקסמן.
קוריאה הדרומית במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת לונדון (2012)
נבחרת הכדורגל, שגברה על נבחרת בריטניה ברבע הגמר, עלתה לחצי הגמר מול נבחרת ברזיל, בידיעה שניצחון יקנה לשחקניה פטור משירות צבאי. עם זאת, הובסה הנבחרת 3-0. במשחק על המקום השלישי גברה קוריאה הדרומית על נבחרת יפן, וזכתה במדליית הארד. שחקן הנבחרת פארק ג'ונג-וו הניף בסיום המשחק שלט בוא נכתב "דוקדו הם האדמה שלנו", בהתייחסו לקבוצת איונים שהריבונות עליהם במחלוקת בין קוריאה הדרומית לבין יפן. בעקבות זאת, אסר הוועד האולימפי הבינלאומי על פארק ליטול חלק בטקס חלוקת המדליות, והוא לא קיבל מדליה כחבריו לנבחרת.
יוסי וקסמן
עיצוב ואיור
וקסמן הוא בעליו של משרד לעיצוב בשם שפירא-וקסמן. בין עבודות המשרד - עיצוב ביתנים תדמיתיים עבור חברות כמו טבע, נען, אי.סי. איי טלקום ואלביט. עוד עוסק המשרד בעיצוב אריזות (ד"ר פישר, מטע, גולדפרוסט ועוד), עטיפות תקליטים (יהודה פוליקר, הראלה בר, שם טוב לוי, תלמה אליגון ועוד) וספרים - בהם "שירי רחל" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן, שזכה בפרס "חתך הזהב" של אגודת המעצבים הגרפיים בישראל, סדרת "קולות" של הוצאת דביר, וכל כתבי זיגמונד פרויד, אף הם בהוצאת דביר.
בשנת 2018 הוא השתתף בתערוכת דיוקנאות לצד יעקב מלכה וציירים נוספים.
קוריאה הדרומית במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ירדו הישגי הקוריאנים ל-21 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, ההישג הנמוך ביותר של המשלחת מאז 1984.
חמישה לוחמי טאקוונדו דרום קוריאנים השתתפו במשחקים, וחמשתם זכו במדליות. שתים הנשים, קים סו-הוי ואוה היה-רי, זכו במדליות זהב, ושלושת הגברים, קים טה-הון לי דה-הון וצ'ה דונג-מין, זכו במדליות ארד. הקלע ג'ין ג'ונג-אוה זכה במדליית זהב שלישית ברציפות בירי באקדח, עם שיא אולימפי חדש (193.7 נקודות). בנוסף, סיים במקום החמישי בירי באקדח אוויר. קים ג'ונג-היון זכה במדליית כסף בירי בשכיבה והאם סונג-וו סיים במקום הרביעי בירי באקדח. סייף הדקר פארק סאנג-יונג זכה במדליית זהב וסיים במקום החמישי עם הנבחרת. סייף החרב קים ג'ונג-הוואן זכה במדליית ארד. בטורניר הנשים סיימה נבחרת החרב במקום החמישי ונבחרת הדקר במקום השישי, וסייפת הדקר צ'וי אין-ג'ונג הודחה בשלב רבע הגמר. אינבה פארק הוכתרה לאלופה האולימפית הראשונה בגולף מזה 116 שנים. באותו טורניר סיימה איימי יאנג במקום הרביעי.
בג'ודו זכו הקוריאנים בשלוש מדליות. אצל הגברים זכה אן באול במדליית כסף, גוואק דונג-האן זכה במדליית ארד, וקים וון-ג'ין סיים במקום השביעי. אצל הנשים זכתה ג'ונג בו-קיונג במדליית כסף וקים מין-ג'ונג סיימה במקום החמישי. מרימת המשקולות יון ג'ין-הי זכתה במדליית ארד, לי הוי-סול סיימה במקום החמישי וסון יונג-הי סיימה במקום השישי. המתאבק קים היון-וו איבד את תוארו, אך זכה במדליית ארד, וריו האן-סו סיים במקום החמישי. בבדמינטון, רק ג'ון קיונג-און ושין סונג-צ'אן זכו במדליית ארד, בטורניר הזוגות לנשים. ביתר הטורנירים לא הצליחו הקוריאנים לעבור את שלב רבע הגמר.
נבחרת הכדורגל סיימה את שלב המוקדמות בראש הבית, אך הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת הונדורס. נבחרת הנשים בכדורעף הודחה אף היא בשלב רבע הגמר, בידי הולנד. נבחרת הגברים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי ונבחרת הנשים הודחה בשלב רבע הגמר. המתעמלת האמנותית סון יון-ג'ה סיימה במקום הרביעי ורוכבת האופניים לי היה-ג'ין סיימה במקום השמיני בקיירין. השחיין פארק טאי-הוואן לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות באף אחד מהמשחים בהם השתתף.
אולימפיאדות החורף
קוריאה הדרומית משתתפת במשחקי החורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), אך להישגים משמעותיים ראשונים הגיעה רק באולימפיאדת אלברוויל (1992). בדומה למשחקי הקיץ, משהגיעו ההישגים, הצליחה קוריאה הדרומית לשמור עליהם, ובחמש מתוך שבע אולימפיאדות החורף שנערכו מאז 1992, היא דורגה בעשירייה הפותחת.
הספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית במשחקי החורף היה קים קי-הון. קים ניצח בהחלקה מהירה במסלול קצר, במקצה ל-1,000 מטר, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים הדרום קוריאנית ל-5,000 מטר. חברו לנבחרת, לי ג'ון-הו, זכה במדליית הארד במירוץ ל-1,000 מטר. דרום קוריאני נוסף שזכה במדליה אולימפית באלברוויל היה קים יון-מאן, שזכה במדליית כסף בהחלקה מהירה ל-1,000 מטר.
גם באולימפיאדת נאגנו (1998) זכו הדרום קוריאנים ב-6 מדליות בהחלקה מהירה במסלול קצר. 3 מהמדליות היו מדליות זהב, וקוריאה הדרומית דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות. צ'ון לי-קיונג ניצחה במירוץ ל-1,000 מטר, וזכתה במדליית הארד במירוץ ל-500 מטר. וון היה-קיונג זכתה במדליית הארד במירוץ ל-1,000 מטר. שתיהן היו שותפות לזכייה במדליית הזהב במירות השליחות ל-3,000 מטר. בין הגברים, קים דונג-סונג ניצח במירוץ ל-1,000 מטר וזכה במדליית כסף במירוץ השליחים ל-5,000 מטר.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) ירדו הישגי המחליקים המהירים הדרום קוריאנים ל-4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. קו גי-היון ניצחה במירוץ ל-1,500 מטר, וזכתה במדליית הכסף במירוץ ל-1,000 מטר. צ'וי און-קיונג זכתה במדליית הכסף במירוץ ל-1,500 מטר, והיה שותפה לזכייה שלישית ברציפות של נבחרת השליחות הקוריאנית ל-3,000 מטר.
באולימפיאדת ונקובר (2010) הגיעו הדרום קוריאנים להישג שיא של 14 מדליות, בהן 6 מדליות זהב. הם דורגו במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי קנדה, גרמניה, ארצות הברית ונורווגיה. 8 מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר, אך רק שתיים מהן היו מדליות זהב, והפעם היו הספורטאים הסינים דומיננטיים יותר בענף. לי ג'ונג-סו ניצח במרוצים ל-1,500 ול-1,000 מטר, באחרון אף קבע שיא אולימפי חדש (1:23.747 דק'). סונג סי-באק זכה במדליית כסף במירוץ ל-500 מטר, ולי הו-סוק זכה שוב במדליית כסף במירוץ ל-1,000 מטר. שלושתם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת הקוריאנית במדליית הכסף במירוץ השליחים ל-5,000 מטר. בין הנשים, זכתה לי און-ביול במדליית הכסף במירוץ ל-1,500 מטר, ופארק סונג-הי זכתה במדליות ארד במרוצים ל-1,000 ול-1,500 מטר. נבחרת השליחות איבדה את תוארה אחרי ארבע זכיות רציפות, בשל פסילה באחת ההחלפות. על הנסיגה בהחלקה מהירה במסלול קצר חיפה שיפור בהישגים בהחלקה מהירה - 5 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. לי סונג-הון קבע שיא אולימפי במירוץ ל-10,000 מטר (12:58.55 דק') וזכה במדליית כסף במירוץ ל-5,000 מטר. מו טאי-בום ניצח במירוץ ל-500 מטר וזכה במדליית כסף במירוץ ל-1,000 מטר. לי סאנג-הווה ניצחה אף היא במירוץ ל-500 מטר. במדליית הזהב השישית זכתה המחליקה האומנותית קים יו-נה.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) ירדו הישגי המשלחת הדרום קוריאנית ל-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. בהחלקה מהירה במסלול קצר תפסה קוריאה הדרומית רק את המקום השלישי, אחרי רוסיה וסין, עם חמש מדליות, מהן שתי מדליות זהב. בכל המדליות זכו נשים. פארק סונג הי זכתה במדליית זהב במרוץ ל-1,000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-500 מטר. שים סוק-הי זכתה במדליית כסף במירוץ ל-1,500 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1,000 מטר. שתיהן היו שותפות לזכייתה של נבחרת השליחות במדליית הזהב. לי סאנג-הווה קבעה שיא אולימפי חדש במרוץ ל-500 מטר (74.70 שניות), והגברים זכו במדליית כסף במרוץ המרדף. המחליקה האמנותית קים יו-נה איבדה את תוארה, וזכתה במדליית כסף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
פיטר פרנסיס פיטרס
פיטר פרנסיס פיטרס (בגרמנית: Pieter Francis Peters; 7 ביוני 1818 – 23 בפברואר 1903) היה צייר נוף, שרטט וסוחר אמנות הולנדי שחי ועבד בגרמניה.
ביוגרפיה
פיטר פרנסיס פיטרס נולד בנימיגן בשנת 1818 כבן לצייר זכוכית הולנדי. ב-4 באפריל 1842, בלודוויגסבורג, נישא להינריקה גרטרוד מאלי שנולדה במאורן ליד בובלינגן והגיעה גם ממשפחה הולנדית של ציירים. הזוג התגורר בתחילה במנהיים, אך עבר לשטוטגרט בשנת 1845 כדי לאמץ למשפחתם את אחיה של היינריקה – כריסטיאן מאלי, יוהנס קורנליס יעקובוס מאלי (1828–1865) והוברטוס מאלי (1818–1839) אחרי מות הוריהם.
בשטוטגרט הוא קיבל סטודיו בטירה העתיקה מהמלך וילהלם ושימש כמלווה למלכה אולגה בטיולים.
נולדו לזוג שלוש בנות – הציירת אנה פיטרס (1843–1926), פיטרונלה פיטרס (1848–1924) ואידה פיטרס (1846–1923). הבנות והאחים מאלי קיבלו את שיעורי הציור הראשונים שלהם מהאב פיטרס.
על ידי הקמת "תערוכת אמנות קבועה" בשטוטגרט, הוא וציירים נוספים בשטוטגרט יצרו אפשרות לחילופי רעיונות ותמונות עם עמיתיהם הציירים במינכן.
בתחילת דרכו האמנותית, הוא הושפע מהרומנטיקה ההולנדית, אבל מאוחר יותר הוא צייר בסגנון כמעט אימפרסיוניסטי. הוא יצר ציורי נוף המדגישים את העיבוד האטמוספירי ופחות את הנאמנות הטבע.
הוא שהה עם משפחתו ארבע פעמים בקיץ בין השנים 1896–1903 בטירה קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, על מנת להיות פעיל מבחינה אמנותית.
אוסף ניכר של עבודות של משפחת פיטרס, מצוי במוזיאון בריית מאלי בביברך.
פיטר פרנסיס פיטרס נפטר בשטוטגרט בשנת 1903.
חלד
{{פירושונים|
אישים ששמם חלד:
ראו גם
}}
קליף
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יובל גלעד
יובל גלעד (נולד ב-27 בספטמבר 1971) הוא משורר, מבקר ועורך ספרותי.
שירה
גלעד פרסם חמישה ספרי שירה. משיריו הופיעו באנתולוגיות "אדומה", "הקשב!" ועוד. שיריו נדפסו בכתבי עת כ"שבו", "עיתון 77", "קשת החדשה" ובמוספי ספרות בעיתונות. במאמר על שלושת ספרי שירתו, מציין אורי וייס, את ריבוי הדימויים בספריו, ומגדיר את המשורר כ"רב אמן של הדימוי המתהפך". על ספרו הראשון, "שירי נזיר", כתב המשורר והעורך משה בן שאול:"ספר צנום מאוד, בן 29 עמודים בסך הכול, ובכל זאת יש בו מלאי של ריגושים ודחיות, הליכה אל שוליים עירוניים, לעיתים ארוטיים... הארוטיקה בהם נועזת וההתבוננות, זו הכרוכה בווידוי, מדויקת מאוד". על ספרו השני, בדידות ישראלית", כתב המשורר עודד פלד: "ראייה מפוכחת, צלולה, של המצב או ההוויה הישראלית; ההיגד, אמירה ישירה, בוטה ומחוספסת, שאינה גולשת לכדי פלקט פוליטי - כל אלה שלובים יחד בשפת תיאור צלולה, חדה, ובווידוי חושפני המזכיר את כוהני הווידוי האמריקנים הגדולים: ג'ון ברימן, סילביה פלאת' ועוד". ואילו על ספרו השלישי, "בית קברות לשירים", כתבה המשוררת נוית בראל: "ספר שירה מעודנת, אשר משוררו ביקש לייצר בו רגעים של יופי, שאמורים להתבלט מעל מציאות שאיננה תמיד יפה".על גב ספרו הרביעי, 'אירופה', כתב המשורר עמוס אדלהייט: "רקמה לירית מינימליסטית חזקה ומשוכללת עם פריצות של אינטרוספקציה בעלות נימה אלגית ולשון שאינה מוותרת על החוויה האישית, על נוף ועל אווירה, ללא התחכמות ומליצה ריקה, מאפיינות את קובץ השירים". בבקורת על הספר 'אירופה' כתב עמיר עקיבא סגל כי: "'אירופה' הוא יצירה ייחודית, ויש לקוות שתהיה סנונית שתבשר גל חדש של שירה עברית – כזו שיכולה לומר משהו על העולם, ולא רק על פיסת האדמה הקטנה בה אנו נמצאים".
ביקורות
בשנים 2010–2011 פרסם גלעד עשרות רשימות ספרותיות באתר nrg בבלוג של רן יגיל, בהן רשימות על הסופרים תומאס מאן, רוברט מוסיל, ישראל ברמה ועוד. הרשימות פורסמו תחת הכותרת "סדנאות קריאה" וזכו לקהל קוראים רב. משנת 2012 מפרסם גלעד ביקורות שירה באתר יקום תרבות. כמו כן הוא משתתף קבוע בכתבי העת "עמדה" ו"עיתון 77". מסה נרחבת פרי עטו, על הפרוזה של יותם ראובני, נדפסה בכתב העת "עמדה", גיליון מספר 24. בגיליון 26 של אותו כתב-עת, נדפסה מסה ביקורתית מקיפה של גלעד על "המוסף לתרבות וספרות" של "הארץ", ועל שירת יצחק לאור ודורי מנור. כמו כן בגיליון 'עכשיו' 73–74, נדפסה מסה פרי עטו של גלעד על סופר זרם התודעה והמבקר אמנון נבות, מסה העוסקת ביצירות הפרוזה שלו.
עריכה
גלעד הוא מוסמך החוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הגמר שלו כתב בהנחיית ד"ר תמר יעקובי, על הפואטיקה של המשורר אורי ברנשטיין. בשנים 2009–2011 עבד כעורך הראשי של הוצאת גוונים. בשנת 2013 הופיע בעריכתו "פרחי בדידות לבנים", מבחר משירת המשורר הארצישראלי מרדכי טמקין, הכולל גם שירים מעיזבונו של המחבר.
מבחר ספרים בעריכתו:
ראובן יגיל
ראובן יגיל (6 בספטמבר 1935 – 3 בפברואר 2020) היה וטרינר ופיזיולוג ישראלי, אבי המחקר העולמי בתחום הפיזיולוגיה של הגמל וחלוץ בחקר התכונות המיוחדות של חלב הנאקות.
קורות חיים
בשנת 1955 השתנו תוכניותיו המקצועיות כאשר נכח בהרצאה של שליח הסוכנות היהודית אשר קרא לנוער היהודי לעלות לישראל. חשיפתו למסרים אלה הפכו אותו לציוני נלהב. הוא הצטרף מיד להכשרה החקלאית במטרה להצטרף לגרעין קיבוץ ולנח"ל המוצנח.
בתחילת 1956 עלה ארצה, הצטרף לקיבוץ גניגר והתגייס כמתוכנן לנח"ל המוצנח. במהלך שירותו הצבאי הכיר את ברנדה (לימים ברכה), אשר הגיעה מקייפטאון לביקור בישראל, במסגרת תנועת הבונים. ב-1958 נשא ראובן את ברכה לאישה. בשנת 1959 עברתו את שם המשפחה ליגיל. מנישואים אלו נולדו שלושה ילדים.
המסלול המקצועי
לאחר הנישואים, הזוג גר בקיבוץ יזרעאל. לאחר תקופה קצרה עברו למושב הבונים, שם עבד יגיל כרפתן. ב-1963 נסע יגיל ללמוד רפואה וטרינרית באוניברסיטת אוטרכט שבהולנד. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה, והמשפחה חזרה ארצה והתיישבה בבאר שבע.
יגיל היה בין ראשוני החוקרים במכון לחקר הנגב, וחקר הסתגלות בעלי חיים לתנאי החיים במדבר. בהמשך החליט להתמקד בפיזיולוגיה של הגמל, לו נודעה חשיבות רבה כחיית משק בחברה הבדואית. במסגרת המחקר, רכש את הגמל הראשון, ששימש במחקריו.
עם הקמתו של בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1978, היה בין ראשוני המרצים בפקולטה למדעי הבריאות ושימש כחבר בוועדות הקבלה. במקביל לעבודתו כמרצה, הקים יגיל חווה של גמלים ונאקות, אשר אפשרה לו לקדם את מחקריו. ב-1985 פרסם ספר על הפיזיולוגיה של הגמל. הספר נחשב כפורץ דרך בתחום ותורגם לשפות רבות, ואף היה מוכר ומוערך במדינות ערב. בשנת 1989 נוסדה באוניברסיטת בן-גוריון קתדרה ע"ש בני סלום לחקר יישומי של גידול בעלי חיים לשיפור מקורות מזון בארצות צחיחות, ובראשה הועמד ראובן יגיל.
פרופסור יגיל הקדיש הרבה מזמנו לקירוב ילדים לפן המדעי של עולם החי, והרבה להרצות בפני תלמידים בכל הגילאים. הוא היה בין מקימי הגן הזואולוגי בבאר שבע והיה שותף לתכנונו, כחבר בוועד המנהל.
ראובן יגיל פרש מאוניברסיטת בן-גוריון כפרופסור אמריטוס.
הכרה מקומית ועולמית
עבודתו של יגיל הקנתה לו הכרה עולמית כמומחה לנאקות. בשנת 1976 הוענק לו פרס בן-גוריון על מחקריו. הוא היה מרצה מבוקש ברחבי העולם וייעץ לממשלות במדינות צחיחות שבהן חיים גמלים, בעיקר באפריקה ובאסיה. בשל מומחיותו, קיבל הזמנות מרחבי העולם, בין היתר ממדינות שלא היו להן יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל. גם משרד החוץ הכיר בחשיבות עבודתו עם משתלמים שהגיעו ממדינות אחרות.
פרופסור יגיל התמקד בתרומת חלב הנאקה כפתרון למחלות מעיים בארצות מתפתחות, כטיפול בבעיות אוטואימוניות, כטיפול בסוכרת ואף להכנת מוצרים קוסמטיים.
כמו כן, פעל מטעם האומות המאוחדות במדינות רבות, בין היתר בירדן, ניגריה, אתיופיה, סודאן, קניה, מאוריטניה, הודו, מונגוליה הפנימית, קזאחסטן וכן במדינות דרום אמריקה: צ'ילה וקוסטה ריקה.
מורשת
ברבות השנים ראובן יגיל פרסם שורה של תגליות בתחום הגמל והנאקה, בדגש על תכונותיו המיוחדות של חלב הנאקות. הוא הציג בפני ארגוני האו"ם את אפשרויות ניצול החלב כפתרון לבעיית תמותת ילדים ברעב בעתות בצורת במדינות העולם השלישי.
בנוסף, פתח יגיל צוהר לאפשרות של שיפור במצבם של חולים הסובלים ממחלות חריפות של מערכת העיכול, ממחלות עור קשות וכן לטיפול בילדים אוטיסטים, כתוצאה משתית חלב נאקות.
כפועל יוצא ממחקריו וקשריו של פרופסור יגיל, הוקמו חוות גמלים ותעשיות למוצרים על בסיס חלב נאקות במקומות שונים בעולם. בישראל, שימש כיועץ מקצועי לחוות הנאקות "כמלה", השוכנת בסמוך למושב עין הבשור.
עטלפון לבן-שוליים
עטלפון לבן-שוליים (שם מדעי: Pipistrellus kuhlii) הוא מין של עטלף. העטלפון לבן-השוליים הוא עטלף חרקים הנפוץ באירופה, אסיה, אפריקה והמזרח התיכון, לרבות ארץ ישראל. למעשה, זהו עטלף החרקים הנפוץ ביותר בישראל.
מאפיינים
העטלפון לבן-השוליים שוקל בין 5 ל-8.5 גרם וגודלו אינו עולה על זה של כף יד. הוא נקרא כך על שם פס בהיר בקצה כנפיו. זהו עטלף קטן הניזון מחרקים. הוא חי במגוון אקלימים: מאקלים ממוזג, עבור באקלים טרופי וכלה באקלים ים-תיכוני. עטלפון קטן זה הוא צייד חרקים יעיל ביותר: הוא צד חרקים בגדלים שונים מהאוויר, מהקרקע ומעל צמחים. בשל יכולתו לטרוף כמות גדולה של חרקים מדי לילה הוא נחשב למדביר ביולוגי מבוקש.
בניגוד לעטלפי חרקים רבים, העטלפון לבן-השוליים אינו לן בעיקר במערות, אלא בעיקר בעליות גג, בקתות עץ, ענפי עצים ונקרות עצים. התנהגות זו הגנה עליו כאשר מערות עטלפים רבות הודברו בגז רעיל בשנות ה-60 של המאה ה-20 ופגעו פגיעה קשה בעטלפים שדרו בהן. בכך ששרד את ההדברה הגדולה ובזכות חיותו גם במשכנות האדם הפך העטלפון לבן-השוליים לעטלף החרקים הנפוץ בישראל. אוכלוסייתו בישראל נאמדת בעשרות עד מאות אלפי פרטים.
עם התגברות ההתיישבות בנגב, החל העטלפון לבן-השוליים לחדור גם לחבל ארץ זה וניתן לראותו צד חרקים ליד פנסי תאורה.
קרולין וויר
קרוליין אלספפ ליליאס וויר (באנגלית: Caroline Elspeth Lillias Weir; נולדה ב-20 ביוני 1995), היא כדורגלנית סקוטית המשחקת כקשרית בקבוצת הנשים של ריאל מדריד מליגת העל הספרדית וכן בנבחרת סקוטלנד.
תחילת דרכה
וויר התחילה לשחק קט-רגל בגיל 8, בקבוצת הבנים של אלגין סטאר.
בגיל 10 עברה לקבוצת הילדות של היברניין. היא ערכה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-מאי 2011.
ארסנל
ב-יולי 2013 חתמה בקבוצת ארסנל.
ב-2014 זכתה קבוצתה בגביע האנגלי לנשים.
בריסטול אקדמי
ביולי 2015 חתמה בקבוצת בריסטול אקדמי ושחקה במדיה כ8 משחקים וכבשה כ3 שערים עד שחתמה ב-ינואר 2016 בקבוצת ליברפול.
ליברפול
בליברפול זכתה בשחקנית השנה במועדון לשנת 2016, לאחר שכבשה 7 שערים ב16 משחקים.
מנצסטר סיטי
ב-יוני 2018 חתמה וויר במנצ׳סטר סיטי.
ב-2019 זכתה עם המועדון בגביע הליגה ונבחרה לשחקנית המצטיינת בגמר.
בשנת 2019 כבשה שער בדרבי של מנצ׳סטר שהיה מועמד לפרס פושקש 2020.
ב-ינואר 2020 חתמה על הארכת חוזה במנצסטר סיטי עד יוני 2022.
ב-נובמבר 2021 כבשה שער לרשת מנצסטר יונייטד שפעם נוספת היה מועמד לפרס פושקש.
ריאל מדריד
ב-יולי 2022 חתמה על חוזה בריאל מדריד.
כחודש לאחר החתימה, כבשה וויר שער במשחק במוקדמות ליגת האלופות נגד קבוצתה לשעבר מנצסטר סיטי, שער שהעלה את ריאל מדריד לשלב הבתים על חשבון קבוצתה הקודמת.
בעונת הפתיחה שלה בריאל מדריד כבשה 19 שערים ושברה את שיא השערים לקשרית בליגה הספרדית - שיא שהיה שייך לאלכסיה פוטיאס.
סקוטלנד
וויר ייצגה את נבחרת סקוטלנד בכל הנבחרות הצעירות.
היא זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-יוני 2013.
היא עזרה לנבחרתה להעפיל לגביע העולם ב-2019 ושחקה בכל שלושת המשחקים של נבחרתה בטורניר.
הנבחרת האולימפית של בריטניה
וויר הייתה לאחת משתי הסקוטיות שזומנו לנבחרת בריטניה באולימפיידת טוקיו ב-2020.
במהלך שלב רבע הגמר של הטורניר החמיצה פנדל בהפסד נבחרתה 3–4 לנבחרת אוסטרליה.
יחסי קובה–קנדה
יחסי קנדה-קובה הם היחסים הבילטרליים בין קנדה לקובה. יחסי סחר בלתי רשמיים בין מושבות קנדה האטלנטית לקפטן הכללי של קובה התקיימו מאז המאה ה-18. עם זאת, היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לקובה לא כוננו רשמית עד 1945.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התקיימו ללא הפרעה מאז כינונם בשנת 1945, כאשר קנדה הייתה אחת משתי המדינות היחידות ביבשת אמריקה ששמרה על היחסים עם קובה לאחר המהפכה הקובנית בשנת 1959. היחסים בין קנדה לקובה היוו מדי פעם מקור מחלוקת ביחסי ארצות הברית–קנדה.
קנדה היא המקור הגדול ביותר של תיירות בקובה, כאשר הקנדים מהווים 30 אחוז מהתיירים המבקרים במדינה. לעומת זאת קובה היא השותפה לייצוא השנייה בגודלה בקנדה באזור הקריביים / מרכז אמריקה.
היסטוריה
יחסי הסחר בין קנדה לקובה החלו במאה ה-18, כאשר ספינות מקנדה האטלנטית סחרו בקלה ובירה תמורת רום וסוכר בקובה. יחסים דיפלומטיים כוננו רשמית בין שתי המדינות בשנת 1945. קובה הייתה המדינה הראשונה באיים הקריביים שנבחרה על ידי קנדה להקמת נציגות דיפלומטית.
לאחר המהפכה הקובנית
היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לקובה נותרו ללא הפרעה בעקבות המהפכה הקובנית. קנדה, בנוסף למקסיקו, נותרה אחת משתי המדינות היחידות ביבשת אמריקה ששמרה על יחסים ללא הפרעה עם קובה לאחר המהפכה. אף על פי שג'ון דיפנבייקר, ראש ממשלת קנדה, היה אנטי-קומוניסטי נחרץ, הוא נימק כי יש להמשיך ביחסים "למרות ההבדלים הפילוסופיים בין המשטר הקומוניסטי [קובה] לבין המערב ..., וכי אין לקנדה להחמיר את מגבלות הסחר שלה מעבר למגבלות של מדינות אמריקה הלטינית האחרות."
ב-26 באפריל 1959 ביקר ראש ממשלת קובה, פידל קסטרו, במונטריאול כדי להשתתף בשיווק צעצועים לילדים קובנים. בנוסף להזמנתו של קסטרו, מארגני האירוע, לשכת המסחר הזוטרה של מונטריאול, הזמינו גם כמה מחברי ממשלת קנדה לברך את קסטרו, אף שהפונים סירבו לעשות זאת.
הבחירה לקיים יחסים עם ממשלת קובה המהפכנית שימשה נקודת מחלוקת ליחסי ארצות הברית–קנדה בעשורים שלאחר המהפכה הקובנית. בתקופת כהונתו של ג'ון פ. קנדי כנשיא ארצות הברית, השתמש דיפנבייקר ביחסי קנדה וקובה כדי להראות שקנדה אינה משקפת את מדיניות החוץ של ארצות הברית.
משבר הטילים הקובני
עמדתו של הרקנס זכתה בסופו של דבר בתמיכה מהקבינט של דיפנבייקר כשספינות סובייטיות התקרבו לאזור ההסגר האמריקני, וחברות נאט"ו אחרים החלו להשמיע את תמיכתם בארצות הברית. DEFCON-3 אושרה רשמית על ידי דיפנבייקר ב-24 באוקטובר. התפיסה הציבורית של דיפנבייקר בקנדה סבלה מהמשבר, כשהציבור הקנדי ראה את דיפנבייקר כלא החלטי. התפיסה כמנהיג לא החלטי, וסירובו לקבל טילי CIM-10 Bomarc גרעיני, הובילו לתבוסתו הסופית מול המפלגה הליברלית של קנדה בראשותו של לסטר פירסון בבחירות 1963.
לאחר משבר הטילים בקובה
אף על פי שדיפנבייקר הובס בבחירות 1963, המדיניות שלו עם קובה נמשכה על ידי המפלגה הליברלית, בעיקר בתקופת כהונתו של ראש הממשלה פייר טרודו, שהחזיק זמן רב בדעה כי קנדה צריכה להקים מדיניות חוץ, "בלתי תלויה בהשפעה האמריקאית".
ממשלת קנדה הייתה ביקורתית כלפי האמברגו של ארצות הברית נגד קובה במהלך שנות ה-60 וה-70, והתנגדה לניסיונות אמריקאים לחסום את הסחר לקובה על ידי חברות בת אמריקאיות השוכנות בקנדה. בשנת 1975, ארצות הברית העבירה חקיקה, וביטלה את המגבלות באמברגו שלה, ואפשרה רשמית לחברות בנות זרות של חברות אמריקאיות לנהל סחר עם קובה.
בשנת 1976 בילה טרודו שלושה ימים בקובה ויצר ידידות אישית עם קסטרו. הביקור היה גם הראשון של מדינה מערבית בקובה מאז 1960. נסיעתו של טרודו לקנדה ספגה ביקורת על ידי דיפנבייקר, לאור מעורבותה של קובה במלחמת האזרחים באנגולה. דבריו של טרודו בקובה, בעיקר "Viva Cuba! יחי פידל קסטרו", ספגו ביקורת גם על ידי דיפנבייקר, ותומס קוסיט, חבר פרלמנט קנדי. בזכרונותיו ציין טרודו כי קסטרו הקטין את מעורבותה של קובה באנגולה במהלך ביקורו, והוא הבין רק את מידת מעורבותה של קובה לאחר שחזר לאוטווה. זמן קצר לאחר ביקורו בקובה, טרודו קיצץ את הסיוע הזר לקובה.
בינואר 1977 היחסים בין קנדה לקובה הדרדרו לאחר שפורסמו פרטים כי ממשלת קובה השתמשה במשימה קונסולרית במונטריאול לצורך איסוף מידע. חמישה אזרחים קובנים גורשו מקנדה, כולל שלושה דיפלומטים. אכיפת החוק הקנדית כבר הייתה מודעת לפעילות הריגול בתוך הקונסוליה, והעמידה את הבניין לפיקוח כבר בשנת 1972. למרות שרשויות קנדה פיקחו על הקונסוליה הקובנית, הם לא התכוונו להתקדם נגד פקידי הקונסוליה אלא לאחר שפרטי הריגול בקובה פורסמו; מה שאילץ את הרשויות להמשיך בגירושן. ממשלת קובה כי היא משתמשת בקונסוליה לצורך איסוף מודיעין, אם כי ציינה כי פעילותה כוונה נגד ממשלת ארצות הברית וסוכנות הביון המרכזית.
בשנת 1984 העבירה ממשלת קנדה את "החוק לאמצעי חוץ זרים", חוק שנועד להניא חברות בנות אמריקאיות מקנדה מלקחת חלק באמברגו הכלכלי האמריקאי של קובה.
שנות ה-90–הווה
בשנת 1994 הוקם מיזם משותף בין איחוד הניקל הקובני לבין חברת שריט אינטרנשיונל הקנדית המפעילה מפעל כרייה ועיבוד באי במואה. מיזם שני, קובלט זיקוק ושות' בע"מ, הוקם באלברטה לצורך זיקוק ניקל.
קנדה, בנוסף לאיחוד האירופי, התנגדה להעברת חוק הלמס-ברטון בקונגרס האמריקני ב-1996, במיוחד סעיף III, הוראה שאפשרה לאמריקנים שהממשלה הקובנית הלאימה להם נכסיהם לתבוע אנשים שכיום משתמשים בנכסים. שר החוץ הקנדי לויד אקסוורת'י הצהיר כי "קנדה חולקת את היעדים האמריקניים לשפר את תקני זכויות האדם ולעבור לממשלה מייצגת יותר בקובה. אך אנו מודאגים מכך שחוק הלמס-ברטון נוקט בגישה שגויה. זו הסיבה שעבדנו עם מדינות אחרות על שמירת עקרונות החוק הבינלאומי".
בתגובה לחוק הלמס-ברטון, תוקן "חוק הצעדים החוץ-טריטוריאליים" כדי לאפשר לקנדים הנתבעים על פי חוק הלמס-ברטון, לתבוע בחזרה בבתי משפט בקנדה. התיקון שהתקבל מצא גם כי אלה ששילמו פיצויים על פי "חוק הלמס-ברטון" חשופים לקנסות ומאסר בקנדה. בתגובה סאטירית לחוק הלמס-ברטון, הוצגה בבית הנבחרים של קנדה הצעת חוק פרטית המכונה הצעת החוק גודפרי-מיליקן בתגובה לחוץ-הטריטוריאליות של חוק הלמס-ברטון. הצעת החוק המוצעת הייתה מאפשרת לצאצאי נאמני האימפריה המאוחדת שנמלטו בשל המהפכה האמריקאית להיות מסוגלים להחזיר אדמות ורכוש שהוחרמו על ידי הממשלה האמריקאית במהלך המאה ה-18. למרות שחוק הלמס-ברטון נכנס לתוקף בשנת 1996, חקיקת סעיף III נדחתה לאפריל 2019.
באמצע שנות ה-90 הגיעו קנדה וקובה להסכמה שבה הממשלה הקובנית פיצתה את הקנדים שרכושם הופקע לאחר המהפכה הקובנית. רפורמות חירום כלכליות שנעשו בתקופה המיוחדת בקובה, אפשרו למספר לא מבוטל של עסקים קנדיים להשקיע בקובה. הפעילות הכלכלית המוגברת בין שתי המדינות גרמה לביקור רשמי של ראש ממשלת קנדה, ז'אן קרטיין, בהוואנה במשך 41 שעות. בנובמבר 1998. קרטיין התמודד עם ביקורת מסוימת בקנדה על כך שלא השמיע בפומבי את דאגותיו מפני זכויות אדם בקובה, אף שדן באופן פרטי עם קסטרו בנושא, וכן דרש לשחרר ארבעה מתנגדים פוליטיים ספציפיים. בביקור לא נמתחה ביקורת מצד ממשלת ארצות הברית בקנדה; עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון שהפציר בקרייתיין בפסגת ה-G8 ה-24 חודשים קודם לכן, להעלות חשש לזכויות האדם בקסטרו במהלך ביקורו המתוכנן.
קסטרו נסע למונטריאול בשנת 2000 כדי להשתתף בהלווייתו של טרודו.
המאה ה-21
בשנת 2001, מחתה ממשלת קנדה על סוכני מכס אמריקאים בשדות תעופה קנדיים שניסו לתפוס אזרחים אמריקאים הנוסעים לקובה בניגוד לחוק האמריקני. במהלך הבחירות במועצת הביטחון של האו"ם בשנת 2010, דיפלומטים קובנים לאו"ם שידלו את שגרירי אמריקה הלטינית באספה הכללית של האו"ם להצביע לקנדה.
בשנת 2013 אירחה ממשלת קנדה שיחות דו צדדיות בין ממשלות קובה וארצות הברית. שבעה מושבי משא ומתן התקיימו בין ממשלות אמריקה לקובה באוטווה ובטורונטו. המשא ומתן הבא הביא לנורמליזציה של היחסים בין ממשלת אמריקה לקובה. בנובמבר 2016 ערך ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו ביקור רשמי של 30 שעות בקובה.
יחסים כלכליים
נכון למאי 2018, קובה היא כיום שוק הייצוא השני בגודלו בקנדה באזור הקריביים / מרכז אמריקה; עם סחר דו-צדדי בין שתי המדינות בממוצע כמיליארד דולר קנדי בשנה. בסך הכל פועלות בקובה 85 חברות וחברות בנות קנדיות, כולל מבשלות מבשלת Labatt. עסקים קנדיים בקובה מושקעים בעיקר בכרייה, חשמל, נפט וגז, מזון חקלאי ותעשיית התיירות.
כ-1.2 מיליון קנדים מבקרים בקובה מדי שנה. כאשר תיירים קנדים המהווים 30 אחוזים מכל התיירים המבקרים בקובה בשנה, קנדה היא המקור הגדול ביותר לתיירים עבור קובה. קובה היא היעד החמישי הפופולרי ביותר בחו"ל לתיירים קנדים.
בנוסף ליחסי הסחר הדו-צדדיים שלה, קנדה מממנת גם תוכניות פיתוח בינלאומיות כדי לחזק את המגזר החקלאי של קובה ולשפר את ביטחון המזון במדינה. בנוסף לתחום החקלאי, תוכנית הסיוע הקנדית כוללת מימון להכשרה טכנית והסמכה לעובדים בתחום נפט וגז, חיפושי פטרוכימיה, הנדסת חשמל, צנרת ואנרגיה מתחדשת. מימון ניתן גם להכשרת רואי החשבון למיצוי "שקיפות ואחריות רבה יותר" בסוכנויות ממשלתיות קובניות ובארגונים ממלכתיים.
ייצוג דיפלומטי
קנדה מחזיקה שגרירות בהוואנה מאז 1945. הבניין הנוכחי נבנה בשנת 1929 ושימש את קנדה מאז 1961. הוא גם מעניק סיוע קונסולרי לאזרחי אוסטרליה וישראל, עקב היותה של קנדה כמעצמה מעניקת חסות. השגרירות ממוקמת ברובע היוקרתי של מיראמר באזור העירוני של פלאיה בהוואנה. קונסוליות קנדיות נמצאות גם בוורדרו ובאולגין. בגלל ששני המיקומים הללו הם יעדים מרכזיים לתיירים קנדים. אף על פי שקנדה מקיימת ייצוג דיפלומטי בקובה, שגרירותה אינה מממנת או מקיימת באופן ישיר תוכניות חילופי תרבות או בין-אישי בין שתי המדינות.
לקובה יש שגרירות באוטווה וקונסוליות במונטריאול ובטורונטו.
אמטופיליה
אמטופיליה היא פאראפיליה שבה עוררות מינית נגרמת כתוצאה מהקאה או כתוצאה מצפייה בקיא.
אנה פרבל
אנה פרבל (בגרמנית: Anna Frebel, נולדה ב-1980 בברלין) היא אסטרונומית גרמנייה העוסקת בגילוי הכוכבים העתיקים ביותר ב.
אמטופיליה
פטיש קיא מתרחש, לדוגמה, כאשר שני אנשים מקיאים, בפרט זה על זה. נוהג זה נקרא "מקלחת רומית", בשל נוהגם של קיסרי רומא להקיא בארוחות על מנת לפנות מקום למזון נוסף בקיבתם.