cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבחון ציורי משפחה
ציור משפחה קינטית
פעילות הדמות (כמו אכילה, בישול, קריאה, משחק, נהיגה) היא בעלת משמעות מעצם תוכנה, וכן יש משמעות למידת התנועה והאנרגיה שבה והאם היא מכוונת לדמות אחרת. סגנון הציור מביא לעיתים לתחימה של דמות אחת או יותר באופן המביע קשיים בהבעה רגשית או תחושת חוסר יציבות.
מאמרם של הנדלר והבניכט משנת 1994 מציג מחקרים שונים אודות ציור משפחה קינטית המצביעים על יתרונותיה בחשיפת קשיים וקונפליקטים של הפרט עם משפחתו. יחד עם זאת, הם מציינים את היעדר מחקר מקיף שמבחין בין גילאים ומגדר. מחקר אחר של ציורי ילדים הצביע על כך שהציורים מייצגים עמדות, פחדים ומשאלות אותם התקשו הילדים להביע באופן מילולי.
מאפיינים מסוימים בציורי משפחה קינטיים מצביעים על סגנונות ההתקשרות. מחקר שנערך בשנת 2003 הציג ממצאים מובהקים המבחינים בין שלושת סגנונות ההתקשרות באמצעות ייצוגים בציורי משפחה קינטיים.
חלופות נוספות
ציור בני משפחה הוא חלופה לציור משפחה מלאה. הנחיה זו אינה מאיימת ומאפשרת לאדם שמצייר לבחור בדמויות שמשמעותיות לו. ציור זה מאפשר גם להתמקד בחוויה של אובדן או דאגה כלפי בן משפחה מסוים.
התפתחות ציורי המשפחה אצל ילדים
לתהליך התפתחות ציורי ילדים יש ביטוי גם בציורי משפחה. תהליך זה מתאר את השינויים במאפיינים הגרפיים בציור, המקבילים בדרך-כלל לתהליך ההתפתחות הגופנית, השכלית והרגשית בשנות הילדות. התפתחות זו נחשבת לאוניברסלית ומושפעת רק במעט מן הסביבה. מאפיינים מסוימים בציורי המשפחה משתנים לאורך התפתחותו של הילד. ילדים בני 6-5 מושפעים בעיקר מעולמם הפנימי ומעט מהסביבה החיצונית. הם אינם מתארים תמיד את הדמויות על בסיס משותף, אלא מפזרים אותן על גבי הגיליון. למרות שהדמויות חלקיות בגלל היכולת הגרפית המצומצמת, הן שונות זו מזו באופן שמצביע על יחסו האישי של המצייר אל הדמות. בגילאי 8-6 לרוב מסודרות הדמויות על חלקו התחתון של הגיליון המשמש כאדמה או קרקע, והדמויות מופרדות זו מזו. אפיונים אלו נעלמים בדרך כלל לאחר גיל 9.
השפעות חיצוניות
השימוש בכלי זה למטרת אבחון והערכה מושפע מגורמים רבים. ילדים החשים שלא בנוח במשפחתם יגלו קשיים, ואף חרדה בביצוע המשימה. במקרים בהם קיימים סוד או רגשות שליליים כלפי המשפחה, תעלה הססנות רבה שתשפיע על התוצאה או התנגדות. התנגדות יכולה לעלות גם בגלל מבוכה מהמצב המשפחתי או קונפליקט משפחתי אחר. למשל, לאחר גירושין או מוות במשפחה עשויה לעלות השאלה מי יופיע בציור, שעלולה להוביל לחוסר שיתוף פעולה. בנוסף, ציור משפחה הוא מטלה מורכבת, למשל כאשר המשפחה היא גדולה, דבר שעשוי להוביל לציור דמויות באופן סכמתי באופן שמקשה להבין את הדינמיקה המשפחתית. השלב ההתפתחותי של הילד עשוי גם כן להשפיע על התוצרים בציור משפחה, בשונה מציורים אחרים, בשל המורכבות של הציור, ולכן עלול הילד לסגת לשלב התפתחותי מוקדם יותר של הציור, כמו ציור של דמויות מקל, כדי לעמוד במטלה.
ביקורת
בדומה לכלים אחרים להערכה באמצעות ציורים, נמתחת ביקורת על ציור משפחה קינטית על ידי אלו שמפקפקים ביעילות מאפיינים, סימנים וסמלים ככלים לפענוח עולמו הפנימי של אדם. המחקרים שנעשו על ציורי משפחה שונים הם מעטים, והתוצאות שנצפו מעולם לא שוחזרו בקנה מידה גדול יותר. למשל, ציור משפחה ובו הפרדה בין דמויות באמצעות קו תוחם יכול לרמוז למאבחנים או למטפלים על תפישתו של הילד את היחסים המשפחתיים, ולרוב תצביע הפרדה זו על הימנעות מאחרים, אך במקרים מסוימים אפשר להבין את ההפרדה כביטוי של צורך בביטחון או עצמאות. רק שיחה עם הילד תאפשר תובנה מעמיקה.
יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ
יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית:  Johann Adolf von Schleswig-Holstein-Gottorf; 27 בפברואר 1575 – 31 במרץ 1616), היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1590–1616.
ביוגרפיה
יוהאן אדולף נולד ב-27 בפברואר 1575 בטירת גוטורפ, לאדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולכריסטינה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה. בשנת 1586 מונה יוהאן אדולף לנסיך-ארכיבישוף של ליבק. לאחר מותם של אחיו הגדולים, פרידריך ופיליפ, מונה יוהאן אדולף בשנת 1590 לדוכס הולשטיין-גוטורפ. יוהאן אדולף פיתח את הדוכסות יחד עם גיסו כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, ובשנת 1607 מסר את ליבק לאחיו יוהאן פרידריך מהולשטיין-גוטורפ. ב-31 במרץ 1616 מת יוהאן אדולף בשלזוויג, ובנו פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ עלה לשלטון במקומו.
חסקה (שיר)
חסקה הוא שיר שכתב יורם טהרלב, הלחין משה וילנסקי וביצעה להקת חיל הים. השיר התפרסם ב־1971 כאחד משיריה של תוכנית הלהקה "שירת הים". בני נגרי עיבד את השיר, והסולן היה עודד בן חור.
להקת "אתניקס" ביצעה לשיר גרסת כיסוי.
רקע וכתיבה
ב־1971 נמשך שיתוף הפעולה של דני ליטאי ובני נגרי גם בתוכנית החדשה "שירת הים", שבה נכללו שירים מצליחים כ"חסקה" (על כלי השיט), "בוא לים" ו"דוגית נוסעת". נושאי התוכנית והשירים התמקדו בהווי החיל ובים עצמו ובכך תרמה הלהקה לטיפוח המורל והרגשת הייחוד של הלהקה. הסולנית החדשה הייתה חיה ארד, ששרה את השיר הבולט ביותר בתוכנית — "על אם הדרך", שכתב נתן אלתרמן והלחינה נעמי שמר.
השירים "על אם הדרך" ו"חסקה" הצליחו במצעדי הפזמונים, והלהקה זכתה בתואר "הלהקה הצבאית של השנה" במצעד השנתי של קול ישראל בשנת תשל"ב. בתום התוכנית "שירת הים" עזב בני נגרי את ההפקה. את מקומו החליף מתי כספי, בוגר להקת פיקוד הדרום.
טהרלב סיפר:
הצלחה
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הפזמונים העברי השבועי של גלי צה"ל ב־29 באוגוסט 1971 במקום ה־14. ב־26 בספטמבר הוא הגיע למקום הרביעי, מיקום השיא שלו במצעד. ב־24 באוקטובר 1971 יצא השיר מהמצעד בתום שבעה שבועות צעידה.
"חסקה" שהה במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל תשעה שבועות, מ־30 באוגוסט 1971 עד 8 בנובמבר 1971, ועמד שבוע אחד בראש המצעד (11 באוקטובר 1971). במצעד העברי השנתי (תשל"ב) של התחנה דורג השיר במקום התשיעי, ולהקת חיל הים זכתה בתואר "להקת השנה" (הצבאית).
במצעד השנתי תשל"ב (1972) הוחלט באופן חד פעמי להפריד בין הלהקות הצבאיות והלהקות האזרחיות בתואר "להקת השנה", וזאת עקב מספרם הרב של הלהקות הצבאיות וצוותי ההווי בצה"ל שהגיעו באותה השנה לשיאם. בהם הייתה שלישיית פיקוד המרכז, ששירה "היום היום" עם הסולנית דורית ראובני זכה בתואר "שיר השנה". הלהקה הצבאית שזכתה בתואר להקת השנה הייתה להקת חיל הים, בעקבות תוכניתה המצליחה "שירת הים". ללהקה האזרחית של השנה נבחרה "אחרית הימים", שהוציאה באותה שנה את אלבומה היחיד, "אחרית הימים".
יונס
יונס הוא גרסה לועזית לשם העברי יונה. {{פירושונים|* יונס – נביא אסלאמי, בן דמותו של יונה הנביא
ראו גם
}}
אדית גרטרוד קלמנס
אדית גרטרוד קלמנס (באנגלית: Edith Gertrude Clements; 1874 – 1971), הידועה גם בשם אדית שוורץ קלמנס, הייתה בוטנאית אמריקאית וחלוצה באקולוגיה בוטנית והייתה האישה הראשונה שזכתה בתואר דוקטור על ידי אוניברסיטת נברסקה. היא הייתה נשואה לבוטנאי פרדריק קלמנס, איתו שיתפה פעולה לאורך כל חייה המקצועיים. יחד הם הקימו את המעבדה האלפינית, תחנת מחקר בפיקס פיק, קולורדו. קלמנס הייתה גם אמנית בוטנית שאיירה ספרים משלה וכן פרסומים משותפים עם פרדריק.
שני בני הזוג היו מעורבים בחקר הפיטוגאוגרפיה, במיוחד את הגורמים הקובעים את האקולוגיה של הצמחייה באזורים מסוימים, והם זכו לשבחים.
ביוגרפיה
אדית גרטרוד שוורץ נולדה בשנת 1874 באלבני, ניו יורק, לג'ורג' ואמה (יאנג) שוורץ. אביה מאומהה שבנברסקה. [2] היא התחנכה באוניברסיטת נברסקה (UNL), וזכתה בתואר ב.א. בגרמנית בשנת 1898. היא כתבה את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "הקשר של מבנה העלה לגורמים פיזיים" בשנת 1904.
אדית ופרדריק נישאו בשנת 1899.
קריירה
לאחר שסיימה את הדוקטורט, קיבלה אדית קלמנטס עבודה כעוזרת הוראה בבוטניקה באוניברסיטת נבדה (1904–1907), שם לימד פרדריק. כדי לגייס כסף, הם בילו את תקופת הקיץ באיסוף דגימות צמחים והרכיבו את Herbaria Formationum Coloradensium, אוסף יקר של כ -530 דגימות של צמחי הרים בקולורדו שתועדו בקפידה גם על ידי 100 צלומים. כמה שנים לאחר מכן, הם הרכיבו אוסף נוסף ובו 615 דגימות שהודפס ב-1972 על ידי הגן הבוטני של ניו יורק. בשנת 1909, קלמנס נשכרה בדרגת "מדריך" בבוטניקה על ידי אוניברסיטת מינסוטה, מיניאפוליס, שם התקבל פרדריק שנתיים קודם לכן כדי לעמוד בראש המחלקה לבוטניקה. בשנת 1917 ויתר פרדריק על ההוראה והחל לבצע מחקר במימון מכון קרנגי בוושינגטון הבירה. במשך שנים רבות לאחר מכן, מימון מכון קרנגי תמך במאמצי המחקר המשותפים שלהם, וקלמנטס נבחרה כעוזרת בשטח על ידי מכון קרנגי.
החל משנת 1917 בילו את החורפים במחקר בשני מוסדות מחקר במימון קרנגי: תחילה במכון טוסון באריזונה, ולאחר מכן (החל משנת 1925) במעבדת החופים בסנטה ברברה, קליפורניה. במהלך תקופה זו, עבדו בתחנה בוטנית שפיתחו כאתר ניסוי להתאקלמות הצמחים, מעבדה אלפינית בפייס פיק, קולורדו קלמנס שימשה כמדריכה בבוטניקה של המעבדה, ופרדריק כמנהל. הם הכשירו בוטנאים ואקולוגים רבים במעבדה זו במהלך ארבעת עשורי פעילותה, לפני סגירתה בשנת 1940. הם פרסמו במשותף ובנפרד, וקלמנטס השתמשה בכישורי השפה שלה כדי לתרגם כמה מספריהם ומאמריהם לשפות זרות.
במהלך שנות "קערת האבק", קלמנס ופרדריק הסתובבו במישורים הגדולים ובדרום מערב, ועזרו לעודד אמצעי שימור קרקע כדי להתמודד עם אובדן הרסני של אדמות חקלאיות.
קלמנס הייתה אמנית בוטנית ואיירה מספר פרסומים משותפים שלהם, כגון פרחי הרי הרוקי (1914) ופרחי החוף והסיירה (1928), וכן פרסומי יחיד של פרדריק הסתגלות ומוצא בעולם הצומח: תפקיד הסביבה באבולוציה (1939), ודינמיקה של צמחייה (1949). בשנת 1916, לוחות ציורי הצבע מ"פרחי הרי הרוקי" הופצו כמדריך עצמאי של הפרחים הבולטים ביותר באזור תחת הכותרת "פרחי הר ומישור".
בשנת 1960, בגיל שמונים ושש, פרסמה קלמנס ספר זכרונות, "הרפתקאות באקולוגיה" ובו סיפרה את סיפורם של "שני אקולוגים שחיו ועבדו יחד" זה ספר מראה כמה עבודות קלמנס לקחה במשלחות המשותפות של בני הזוג, החל מנהגות, מכונאות, טבחות ועד צילום, ציור ומחקר בוטני. ואמנם, פרדריק עצמו סבר כי קלמנס הייתה מדורגת בין האקולוגים המובילים בעולם לו הייתה מבלה פחות זמן בסיוע לקריירה שלו.
פרדריק פרש בשנת 1941 ומת בשנת 1945. אדית המשיכה לעבוד על כתבי היד המשותפים שלהם ולכתוב מאמרים עד מותה בלה ג'ולה בשנת 1971.
קרייג וין
קרייג וין (Craig Winn) הוא איש עסקים וסופר אמריקאי אשר חיבר מספר ספרים המבקרים את האסלאם.
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי
באנליזה מתמטית, זהות המכפלה המשולשת של יעקובי היא הזהות המתמטית:
חומט הקשת
חומט הקשת (שם מדעי: Trachylepis margaritifera) הוא מין של חומט קטן החי בדרום אפריקה והוא בעל צבעים מקושטים ובולטים.
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי
כאשר x ו-y הם מספרים מרוכבים המקיימים x| < 1| ו-y ≠ 0.
אטלנטיק סיטי (סרט)
אטלנטיק סיטי (באנגלית: Atlantic City) הוא סרט קולנוע צרפתי-קנדי מסוגת פשע בבימויו של לואי מאל משנת 1980. הסרט צולם בשנת 1979 ויצא לאקרנים בצרפת ובגרמניה בשנת 1980. בארצות הברית הסרט יצא בשנת 1981. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון גור. בסרט משחקים ברט לנקסטר, סוזן סרנדון, קייט ריד, רוברט ג'וי, הוליס מק'לארן, מישל פיקולי ואל ווקסמן.
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי
הזהות הוצגה לראשונה על ידי קרל גוסטב יעקב יעקובי (1829) בחיבורו Fundamenta Nova Theoriae Functionum Ellipticarum.
אטלנטיק סיטי (סרט)
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (לואי מאל), התסריט המקורי הטוב ביותר (ג'ון גור), השחקן הטוב ביותר (ברט לנקסטר) והשחקנית הטובה ביותר (סוזן סרנדון). הסרט זכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה ביחד עם הסרט "גלוריה" של ג'ון קסאווטס.
חומט הקשת
חומט זה מגיע לאורך 20 ס"מ והוא בעל צבעים בולטים ביותר, התלויה בגודל ובמקום והצבע הבסיסי הוא חום-זית או כהה. הוא בעל 3 פסים מבריקים בצבעי צהובים כתומים ואחרים לבנים מנוקדים מעט והזנב כחול מתכתי. לפרטים מוגרים יותר הצבעים והפסים פחות בולטים ומבריקים.
צבי וייספיש
הרב צבי וייספיש (נולד בט' בכסלו תשי"ח, 2 בדצמבר 1957), הוא מייסד וראש ישיבות הר"ן בישראל.
חומט הקשת
מבנה ראשם מחודד עם עיניים בולטות ורגליים חומות, קצרות וחזקות בעלות טפרים קטנים. הצלעות צהבהבות והבטן לבנה.
צבי וייספיש
ביוגרפיה
נולד בירושלים למינה ושמואל אשר למל וייספיש. מצאצאי רבי נחום משאדיק. למד בישיבת בית מאיר בבני ברק, ולאחר מכן בישיבת בריסק בירושלים. נישא לשרה, בתו של הרב ראובן פיין, שכיהן כראש ישיבה בישיבת בית מאיר בתקופת לימודיו של וייספיש שם.
חומט הקשת
חומטים אלה חיים בערבות ברחבי אפריקה מקוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה לדרום מלאווי. נמצאו גם פרטים מבודדים בטנזניה וקניה. הוא ניזון בעיקר מחרקים קטנים.
צבי וייספיש
ביוגרפיה
בשנות ה-80 הקים הרב וייספיש את ישיבת הר"ן בשכונת רמות בירושלים, הקרויה על שם ראש המשפחה, רבי נחום משאדיק. הישיבה מכילה כולל אברכים מהגדולים בישראל, המונה מאות אברכים. הרב וייספיש הנהיג בכולל מתכונת הדומה לישיבה, שכוללת 'שמירת סדרים', השתתפות בתפילות ושמיעת שיחות מוסר. מוסדות הר"ן כוללים גם תלמודי תורה, מכינות לישיבות קטנות, ישיבה קטנה, ישיבה גדולה וכוללי אברכים ביישובים שונים בישראל.
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי
תכונות
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי כוללת כמקרים פרטיים זהויות רבות אחרות, כמו משפט המספרים המחומשים של לאונרד אוילר וההצגה של פונקציות תטא של יעקובי כמכפלה אינסופית.
אטלנטיק סיטי (סרט)
עלילה
הסרט מגולל את סיפורה של סאלי מת'יוס (סוזן סרנדון) החולמת להיות דילרית מקצועית באטלנטיק סיטי. חלומה נגדע על ידי הגעתו של בעלה ואחותה ועל ידי הפושע לשעבר, לו פאסקל (ברט לנקסטר). הסרט מתאר איך חייהם משתלבים ומשתפרים בהדרגה.
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי
תכונות
למשל, אם נציב x=q\sqrt q ו-, אז נקבל את משפט המספרים המחומשים:
אטלנטיק סיטי (סרט)
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הפסיד את פרסי הסרט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר לסרט "מרכבות האש". לואי מאל הפסיד את פרס הבמאי הטוב ביותר לוורן בייטי מהסרט "אדומים". ברט לנקסטר וסוזן סרנדון הפסידו את פרסי השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטוב ביותר להנרי פונדה ולקתרין הפבורן בהתאמה מהסרט "האגם המוזהב".
זהות המכפלה המשולשת של יעקובי
תכונות
זהות המכפלה המשולשת מאפשרת לכתוב את פונקציית תטא כמכפלה אינסופית. נניח כי ו-. אז פונקציית תטא היא:
והיא ניתנת לרישום כמכפלה אינסופית באופן הבא:
בפרט, הצבת y=1 נותנת את הזהות:
הצדקה לנכונות הזהות
תהי פונקציה של המשתנה y (כאן x נלקח כקבוע). אזי
מכיוון ש-fx היא מרומורפית בעבור y| > 0|, יש לה פיתוח לטור לורן, פיתוח המקיים:
ולכן גם. קיבלנו איפה את הצורה הכללית של ההצגה של המכפלה האינסופית שבאגף שמאל של זהות יעקובי כטור אינסופי. לעומת זאת, הוכחה ש-c_0(x) = 1 היא טכנית יותר ועושה שימוש בתאוריה של פונקציות מודולריות.
צבי וייספיש
ביוגרפיה
הרב וייספיש עסק בפרשת טיסות אל על בשבת וכמה מן הישיבות המכריעות בהשתתפות ראשי אל על התקיימו בביתו. היה מקורב לרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל אוירבך, הרב חיים קניבסקי.
בשנת תשע"א (2010) זכה הרב וייספיש במקום הראשון בפרס לספרות תורנית על שם הרב מאיר שפירא על סדרת ספריו "דברות צבי". ספריו כוללים שיחות שהשמיע בישיבות הר"ן השונות. בשנת 2017 פתח את ישיבת הגרי"ש לצעירים, על שם הרב אלישיב.
בנו הבכור נשוי לבתו של הרב מיכל דוד רוזובסקי, ראש ישיבת וילקומיר באשדוד ובנו של הרב שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז'.
אטלנטיק סיטי (סרט)
פרסים ומועמדויות
הסרט זכה בשני פרסי באפט"א ובמועמדויות לשני פרסים נוספים. הסרט היה גם מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי סזאר.
ב-2003, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
הסרט היה מועמד ברשימות מאה שנים... מאה סרטים, מאה שנים... מאה ציטוטים ומאה שנים... עשרת הגדולים של מכון הסרטים האמריקאי.
מניבים קרן הריט החדשה
מניבים קרן הריט החדשה בע"מ היא חברה ציבורית, הפועלת כקרן השקעות בנדל"ן בישראל (באנגלית: REIT - Real Estate Investment Trust). קרן ריט REIT היא חברה המחזיקה ומנהלת נדל"ן מניב. לקרן אין בעלי שליטה. החל מחודש אפריל 2017, מניית הקרן נסחרת בבורסה לני"ע בת"א, מניית החברה נסחרת במדד ת"א 90 ובמדד הנדל"ן.
היסטוריה
מניבים קרן הריט החדשה בע"מ היא קרן להשקעות במקרקעין בישראל (קרן REIT).
הקרן הוקמה בשנת 2015, לאחר שהשלימה גיוס של 267 מיליון שקל ממשקיעים שונים, וביניהם פועלים שוקי הון, מיטב דש, אוניברסיטת בר-אילן, אי.בי.אי, הלמן אלדובי, קרן פנסיה גלעד וגופים נוספים.
אסטרטגיית ההשקעה של הקרן מבוססת על הניסיון, היכולת והמקצועיות של יזמיה וקבוצת הניהול, שהוקמה על ידם, ביצירה וניהול של פורטפוליו חדש ומגוון של נכסים מניבים איכותיים, לרבות נכסים בעלי פוטנציאל השבחה.
נכסים בבעלות החברה
בין הנכסים שבבעלות (חלקית או מלאה) של החברה:
זווית התקפה
זווית התקפה (באנגלית: AOA - Angle Of Attack), בכלי תעופה היא הזווית שבין מיתר של משטח אווירודינמי מסוים (כנפיים, זנב וכדומה) לבין כיוון הזרימה היחסית בכיוונו. במילים אחרות, זווית התקפה נמדדת בין המיתר לבין כיוון התקדמותו.
קיימת הפרדה בין זווית התקפה של כנף לזווית התקפה של מטוס, בעוד זאת של הכנף מתייחסת לזווית בין הפרופיל הממוצע בכנף למהירות הזרימה המציפה, זווית התקפה של מטוס מתייחסת לזווית הנוצרת בין הציר האורכי של מטוס לזרימה המציפה. בהינתן שהמבנה של המטוס ידוע, ניתן מזווית כללית זאת להגיע לזוויות ההתקפה הנוצרות על הכנפונים השונים.
המונח רלוונטי בעיקר לגבי התקדמות בחלל המכיל גז או נוזל. ככל שגדלה זווית ההתקפה, כך גדל כוח התגובה של הגז או הנוזל המופעל על המשטח. כיוון הכוח הוא השקול שבין כיוון ההתקדמות לזווית ההתקפה, ובמקרה של כלי טיס גדל כוח העילוי ככל שגדלה זווית ההתקפה של הכנף או להב המדחף או הרוטור, אך רק עד גבול מסוים שנקרא "זווית הזדקרות", שמעבר לו קטן כוח העילוי עד אפס.
זווית ההתקפה הגבוהה ביותר עד היום, שבה מטוס נשאר יציב לאורך יותר מ־10 שניות היא 89.8°, שהושגה על ידי המטוסים הרוסיים סוחוי Su-35 וסוחוי Su-37.
שימושים
השימוש העיקרי בזויות התקפה מופיע במשואת הכוחות הנוצרים על גוף בזרימה מציפה. ככלל, ניתן להגיד שככל שזווית ההתקפה גדולה יותר, הכוח שיפעל על הגוף יהיה גדול יותר. בזווית התקפה גדולה, הזרימה מתנתקת מהגוף בתהליך הקרוי "הזדקרות" והגוף מאבד את הכוחות שפועלים עליו. כוח עילוי על פרופיל ניתן על ידי:
כאשר -
קבוצת דלק
קבוצת דלק בע"מ היא חברת החזקות ישראלית בעלת מגוון השקעות בישראל ובעולם. החברה פועלת (או פעלה) בין היתר בתחומי הגז והנפט, הזיקוק, תחנות דלק, תחנות שירותי דרכים, פיננסים וביטוח, רכב, התפלה, תחנות כוח וביוכימיה.
מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא כלולה במדד תל אביב 35.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1951, והייתה עשרות שנים בשליטת קבוצת אי די בי. יצחק תשובה השתלט על החברה דרך השתלטות עוינת ב-1998, ונכון ליוני 2015 הוא מחזיק ב-61.77% ממניות החברה.
בשנת 2014 החלה קבוצת דלק למכור את נכסיה שאינם עוסקים בתחומי האנרגיה וחיפושי הנפט והגז.
היא מכרה את כל החזקותיה בחברת דלק אירופה לקרן ההשקעות הבריטית TDR תמורת 1.7 מיליארד ש"ח, את כל החזקותיה בחברת ברק קפיטל לשותף אייל בקשי תמורת 234 מיליון ש"ח, ואת כל החזקותיה בחברת רודשף לחברת Antin Infrastructures Partners תמורת 900 מיליון ש"ח.
כמו כן מכרה את רוב החזקותיה בחברת דלק US תמורת 4 מיליארד ש"ח (נותרו לה 7.5% מהחברה).
בנוסף, חתמה החברה על הסכמים למכירת 34% ממניות חברת הביטוח האמריקאית ריפבליק בתמורה לכ-275 מיליון שקל, ו-47% ממניות קבוצת הביטוח הפניקס למשפחת קושנר בתמורה לכ-1.7 מיליארד שקל.
בדצמבר 2019 מכרה קבוצת דלק במספר ימים את יתרת ההחזקה שלה 22.5% במניות יבואנית הרכב דלק רכב (דלק מוטורס) שבשליטת גיל אגמון ברווח של 117 מיליון שקל, מכירת ההחזקה אל משקיעים מוסדיים.
במאי 2020 פרסמה החברה דו"ח כספי לשנת 2019, ובו הערת עסק חי, עקב ירידה משמעותית שחלה לאחר תאריך המאזן בשווי נכסי הקבוצה.
מרי אנייס ירקס
ביוגרפיה
מרי אנייס ירקס נולדה ב־9 באוגוסט 1886 באוק פארק, אילינוי. הוריה, צ'ארלס שרמן ירקס ומרי גרינלס ירקס, עברו לביתם כמה שנים קודם לכן מאוהיו. היא הייתה הילדה השלישית מארבעה אחים. ראובן ארצ'יבלד, אליס אגנו וצ'ארלס גרינליס. מרי אנייס סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ב- Oak Park וב- River Forest Forest בשנת 1906 והפכה לאמנית מקומית מוכשרת.
אביה נפטר בשנת 1908. בשנת 1913 הזמינה אמה בית, מהאדריכל ג'ון ואן ברגן. ואן ברגן היה צייר ואחר כך אדריכל, בן זמנו של פרנק לויד רייט. במקום בו מרבית האדריכלים התעסקו בלקוחות עשירים, ואן ברגן גילה עניין מיוחד בעיצוב בתים לנשות קריירה ואמניות כאחד. הבית שלהם עוצב במיוחד על ידי ואן ברגן עם סטודיו לאמנות למעלה עבור מרי אנייס. הוא אפילו תכנן מקומות בקומה הראשונה כדי למסגר כמה מציורי הקיר של מרי אנייס.
הבניין שנקרא "מעון מרי גרינליס ירקס" זכה בפרס. ממקורות שונים נראה כי היא התגוררה בבניין הזה משנת 1913 עד 1919. אמה המשיכה לחיות עם מרי אנייס עד מותה בקליפורניה, בשנת 1935.
מרי ירקס לקחה קורס בן שנתיים בתולדות האמנות ועיצוב דקורטיבי במכללת רוקפורד. לאחר מכן למדה באקדמיה לאמנויות יפות, שם גם לימדה. כמו כן למדה בבית הספר המכונה עכשיו - המכון לאמנות בשיקגו. הייתה לה הדרכת ציור מיוחדת אצל ולינגטון ריינולדס, ג'ון וו. נורטון ולטר מרשל קלוט, והשתתפה בתערוכות רבות, כולל תערוכות של אמני שיקגו, והחברה האמריקאית לצבעי מים במכון האמנות בשיקגו בשנים 1912 - 1915. מרי ירקס ערכה תערוכת יחיד באוקטובר 1915, עליו כתב מבקר בשיקגו: "יום אחד היא תהיה מאוד מפורסמת בזכות תחושת הצבע שלה, וגם בגלל מתנת הדמיון הנדירה שלה".
בשנת 1917 התחתנה עם קצין חיל הים ארצ'יבלד נלסון אופלי, (ארצ'י), ונולד לה ילדה אחת, מרי ירקס אופלי, ילידת 1918 שנפטרה בגיל 15.
חיי הנישואים לקצין ימי גרמו לה לעבור מגורים במספר נמלים: פורטסמות', וירג'יניה, במזרח, וסן דייגו, ואלג'ו, לונג ביץ' וסן פרנסיסקו, לאורך חופי קליפורניה. בסופו של דבר הם קיבלו מגורים קבועים בסן מטאו, קליפורניה, בשנות השלושים.
בזמן הזה התרחש השפל הגדול והיא הבינה שקריירה בציור תהיה קשה: "השפל הגדול של שנות השלושים וחוסר הכספים שנגרם כתוצאה מכך השפיעו קשה על קריירות של אמנים רבים, גברים ונשים כאחד. " כמה אמנים במהלך תקופה זו התמזל מזלם למצוא עבודות דרך הפרויקט האמנותי הפדרלי של "מינהל התקדמות העבודות" בציור ציורי קיר במבני ציבור, אך עבור אמנים רבים הקריירה שלהם נמחצה. מצב זה תואר ביומנו של מרי ירקס עצמה, במסע אחד בסוף השבוע לסן פרנסיסקו מסן מטאו בשנת 1935. ירקס קבעה פגישה עם סוכן אמנות בחנות הכלבו של גאמפ. היא נשארה מאוד מיואשת מכיוון שהוא אמר "אף אחד לא קונה אמנות בתקופות אלה". אורח חייהם היה צנוע אך טוב בהרבה מאחרים בתקופה זו עם תפקידו הבטוח של אופלי במשרד הצנזורה בחיל הים. כל זמן פנוי וחסכון בכסף הלך להכנסת דלק למכונית, לשיטוט בחיק הטבע כדי לחקור את האמנות שלה.
ציור בגנים הלאומיים
כשצפון קליפורניה משמשת בסיס קבוע, מציירת מרי ירקס לעצמה. הייתה לה גישה קרובה ונוחה לכמה מפלאי הטבע הגדולים שבמערב ארצות הברית. היא נסעה וציירה מעמק יוסמיטי לסנטה פה ומטוסון לאלברטה, קנדה. מסעות אלה שלוו על ידי בעלה, הניבו רישומים מפורטים לאורך כל שנות השלושים והארבעים.
הם סיירו ברכב ביואיק שהותקן במיוחד בשנות העשרים, והיה מצויד במקומות אחסון נוספים ובמיטה לשינה בתוך הרכב. מרי ירקס, בעלה, ובתם מרי, בילו בסופי שבוע וחגים בנסיעות בדרכי עפר כדי לחקור את הנופים של הגנים הלאומיים שהוכרזו בעת ההיא.
מסעות ארוכים יותר לקחו אותם מספר פעמים ברחבי המערב והם סיירו בפארקים לאומיים רבים כולל: קרייטר לייק, הר רנייר, ילוסטון, הגרנד טטון, מזה ורדה, ג'ושוע טריס, עמק המוות, גרנד קניון, ויוסמיטי, כמו גם לאורך חופי אורגון, וושינגטון וקליפורניה. עמק יוסמיטי היה נושא ויעד מועדפים במיוחד בגלל היופי והקרבה שלו לסן מטאו.
מרי ירקס ציירה בעיקר בחוץ אבל עבדה גם בבית בסטודיו. בכל סיור שלה צולמו מספר רב של תצלומים שישמשו אותה בהמשך.
בעלה ארצ'י נפטר בשנת 1945 ומאז, תפוקת הציור של מרי ירקס ירדה. היא חזרה לצייר בשנות החמישים בעידוד בן זוגה השני, אלברט קוב, שלא נישאה לו.
מרי ירקס המשיכה לנסוע ולצייר במערב עוד בשנות השבעים והתשעים לחייה. היא נפטרה בסן מטאו ב־8 בנובמבר 1989, בגיל 103. לאחר עשרות שנים של ציור, למעלה מ-150 מציוריה עיטרו את קירות ביתה בזמן מותה.
לשבור את הקרח 3
לשבור את הקרח 3 (באנגלית: Frozen) הוא סרט קומי בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. הסרט הוכרז רשמית על ידי מנכ"ל דיסני, בוב אייגר, בפברואר 2023.
רקע
שמועות ראשונות לגבי חלק שלישי בסדרת סרטי "לשבור את הקרח" החלו באמצע שנת 2022 כשקריסטן בל ואידינה מנזל רמזו, כל אחת בראיון נפרד לתוכניתו של ג'ימי פאלון, אכן מתוכנן סרט שלישי, אם כי השתיים הבהירו שלא מדובר באישור רשמי.
בין השנים 2020 ל-2022, על רקע מגפת הקורונה והשפעותיה על הרגלי הצפייה של הציבור בסרטי קולנוע, ומסיבות נוספות, לא הצליחה דיסני ליצור סרט אנימציה שובר קופות בסדרי הגודל אליהם הייתה מורגלת. "ריה והדרקון האחרון" ו"עולם מוזר" לא הצליחו להרוויח בקופות הקולנוע, וגם "אנקאנטו", אף על פי שנחשב ללהיט, לא הרוויח כמצופה. על רקע זה, כמו גם על רקע הצלחתם של אולפני אנימציה אחרים להציג להיטים קופתיים, נאלצה דיסני לגבש תוכנית להחזרת אולפני האנימציה שלה לרווחיות. לאור זאת, בשיחה עם בעלי המניות של דיסני בפברואר 2023, הודיע בוב אייגר, מנכ"ל החברה, כי בשנים הקרובות יתמקדו אולפני ההנפשה של וולט דיסני ופיקסאר בזיכיונות מצליחים שמהווים השקעה בטוחה, והכריז על הפקת שלושה סרטי המשך מזיכיונות רווחיים במיוחד, "לשבור את הקרח 3" ו"זוטרופוליס 2" מאולפני דיסני, ו"צעצוע של סיפור 5" מפיקסאר, שקודמיהם הרוויחו למעלה ממיליארד דולר כל אחד, והיו מועמדים או זכו בפרס אוסקר. במקביל הודיע אייגר על פיטוריהם של 7,000 מעובדי החברה, מהלך שצפוי לחסוך לדיסני 5.5 מיליארד דולר.
ליהוק
עם הכרזתו הרשמית של הסרט אישרו אידינה מנזל וג'וש גד את השתתפותם בו.
משולם וולף
ד"ר משולם וולף (בליטאית: Sulimas Volfas; 19 ביולי 1877 – 1942) היה עסקן ציבור ותעשיין יהודי ליטאי, מראשי הציונים בליטא.
קורות חיים
משולם וולף נולד ב-19 ביולי 1877 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בן לאיסר-בר וולף (1935–1844), ראש קהילת קובנה, חבר העירייה (ולאחר תיקון חוק הבחירות, חבר במועצה העירונית) של קובנה, אישיות מפורסמת ששמו הלך לפניו לא רק בליטא אלא בכל רחבי יהדות רוסיה במשך הרבה שנים כמשכיל, חובב ציון, ציוני פעיל וכעסקן ציבור.
התחנך בגימנסיה רוסית, למד מדעי הטבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג וחקלאות באוניברסיטת ברלין.
נבחר כחבר מועצת העירייה (miesto tarybos narys) של קובנה ב-1920, 1924 ו-1931. בבחירות למועצה בשנת 1921 נבחר לתפקיד יושב ראש מועצת העירייה (באותן הבחירות נבחר יהודי אחר, יוסף רוגינסקי, לתפקיד סגן ראש העירייה).
במאי 1923 נבחר לסיימאס השני של ליטא (ליט') מטעם הסיעה היהודית.
היה חבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא ועמד בראש אגודת "אור", שתמכה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. יחד עם ד"ר צמח פלדשטיין, מנהל הגימנסיה, וד"ר דוד מרדכי שוורץ, ראש ועד ההורים ויושב ראש הדירקטוריון של הגימנסיה, נחשב לפעיל מרכזי בפרויקט הקמתו של הבניין החדש לגימנסיה הריאלית ברחוב קסטוצ'יו 59 (Kęstučio; כיום מס' 85).
שימש מזכיר הוועד הציוני הליטאי בשנים 1927–1930 ו-1932–1935.
בשנות ה-30 התגורר עם משפחתו בתל אביב ושימש שופט עירוני. ואולם, מטעמים חומריים נאלץ לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה לחזור לליטא. בתקופת הכיבוש הסובייטי של ליטא, נאסר והוגלה לפנים רוסיה כשבוע לפני הפלישה הנאצית, שם נפטר במחנה גירוש.
הנעלמים
"הנעלמים" ("Gone For Good") הוא ספר מתח שכתב הרלן קובן. הספר היה רב-מכר בארצות הברית. במרץ 2004 הוציאה לאור חברת ההפצה "ידיעות ספרים" ("פרוזה") את הספר בתירגום לעברית על ידי המתרגם ירון פריד. זהו הספר הראשון של הרלן קובן שתורגם לעברית. בתוך מספר שבועות הגיע ספר זה לפסגות רבי המכר בארץ ונבחר על ידי הקוראים כ"ספר המתח הטוב ביותר של השנה". הספר התברג למקום השלישי בסקר "הספרים שהישראלים הכי אוהבים".
ב-2021 החלה הקרנת סדרת טלוויזיה על בסיס הספר.
דותן
ראו גם
}}
Pentium M
נמל התעופה הבין-לאומי דובאי
נמל התעופה הבינלאומי דובאי (בערבית: مطار دبي الدولي, באנגלית: Dubai International Airport) הוא נמל התעופה הבינלאומי של דובאי והעמוס ביותר במזרח התיכון, הנמל ממוקם כ-4 ק"מ מזרחית לדובאי.
בשנת 2014 עברו בנמל 70,475,636 נוסעים ו-2,367,574 טון מטען. ב-2014 יצאו מנמל התעופה 8,000 טיסות בשבוע.
נמל התעופה מוזכר כדוגמה לאירוטרופוליס, צורה חדשה (או שלב התפתחות חדש) של יישוב עירוני שנסמך על נמל תעופה גדול כעוגן כלכלי ותעסוקתי מרכזי.
תנועת הנוסעים בנמל גדלה משנה לשנה, במטרה להפוך אותו לנמל התעופה העמוס ביותר בעולם. הנמל הוא העמוס ביותר בעולם מבחינת תנועת נוסעים בינלאומית. בשנת 2014 הוא היה הנמל השישי בעומסו בעולם. במרץ 2015 כבר דורג הנמל במקום השלישי בעולם בעומסו לאחר בייג'ינג ואטלנטה. ובשנת 2016 עברו בו כ-86.3 מיליון איש. בשנת 2017 זכה במקום השלישי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם".
היסטוריה
בשנת 1940 החלה חברת התעופה British Overseas Airways Corporation לעצור לחניית ביניים בנמל, בטיסותיה לסידני.
בניית נמל התעופה החלה בשנת 1959. הוא נפתח בשנת 1963 עם מסלול אספלט באורך של 2,804 מטר וצויד במערכת נחיתת מכשירים. במחצית השנייה של שנות ה-60 הורחב הטרמינל באופן משמעותי. בשנות ה-70 הורחב המסלול ל-3,810 מטר כדי שיוכל לקלוט את מטוסי הבואינג 747 וקונקורד.
עד שנות ה-80 היה הנמל נקודת עצירה חשובה לחברות תעופה רבות בטיסות בין אסיה לאירופה. השימוש בנמל לעצירות תדלוק פסק עם כניסתם לשירות של מטוסים לטיסות ארוכות טווח.
טרמינל 2 נפתח בשנת 1998. בנייתו של טרמינל 3 החלה בשנת 2004 בעלות של 4.5 מיליארד דולר. הבנייה, שהייתה אמורה להסתיים בשנת 2006, הסתיימה בסופו של דבר במאי 2008.
לקראת כניסתו לשירות של מטוס האיירבוס A380, הורחב הנמל בעלות של 230 מיליון דולר כדי שיוכל להתמודד עם מטוסים רבים מדגם זה (חברת אמירטס לבדה הזמינה 140 מטוסים).
מתקני הנמל
בנמל התעופה שלושה בתי נתיבות:
חברות תעופה ויעדים
בנמל פועלות 140 חברות תעופה הטסות ל-270 יעדים באירופה, אוקיאניה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
הנמל משמש כבסיסן של מספר חברות תעופה: אמירטס, אמירטס סקיי קרגו, ופליי דובאי. וכבסיסם המשני של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס, אייר בלו (Airblue), ואייר אינדיה.
טיסות לישראל וממנה
החל מ-26 בנובמבר 2020 פליי דובאי מפעילה 3 טיסות יומיות בין תל אביב לנמל, החל מאמצע דצמבר 2020 הקו פעל בתדירות של 4 טיסות יומיות. לאחר מכן פעל הקו בתדירות של 3 טיסות יומיות. בנובמבר 2021 חזרה החברה להפעיל 4 טיסות יומיות.
החל מ-1 בדצמבר 2020 ישראייר מפעילה טיסה יומית בין תל אביב לנמל.
החל מ-3 בדצמבר 2020 ארקיע מפעילה 2 טיסות יומיות בין תל אביב לנמל.
החל מ-13 בדצמבר 2020 אל על מפעילה 14 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל.
ב-23 ביוני 2022 החלה חברת התעופה אמירטס להפעיל 7 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל תעופה. ב-30 באוקטובר 2022 הוסיפה החברה טיסה יומית שנייה במטוס בואינג 777-300ER, כך שהחברה מבצעת 2 טיסות יומיות במטוסים רחבי גוף.
ב-1 במאי הוסיפה חברת התעופה אמירטס טיסה יומית שלישית במטוס 777-300ER, כך שהחברה מבצעת בסך הכל 21 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל.
ציפיות רציונליות
ציפיות רציונליות היא הנחת יסוד במודלים רבים בכלכלה. על פי הנחה זו, הציפיות שיש לסוכנים במודל לגבי נתונים שהם אינם יודעים הן נכונות בממוצע, כלומר, הן אינן מוטות בצורה שיטתית. שיטה זו לתיאור ציפיות במודל הוצעה על ידי ג'ון מות' (1961) והתפרסמה כשהשתמש בה רוברט לוקאס במודלים המקרו-כלכליים המשפיעים שלו.
בסביבה שבה המידע שיש לסוכנים (עובדים, צרכנים, חברות וכדומה) הוא חלקי, הציפיות (או אמונות) שלהם לגבי מאפיינים שהם אינם יודעים משפיעות על ההתנהגות שלהם. למשל, פעולות של פירמות מושפעות מהציפיות שלהן לגבי האינפלציה, ומשקיעים יקנו או ימכרו מניה של חברה בהתאם לציפיות שלהם לגבי הצלחת חברה זו. לכן, תיאור ציפיות הוא חלק הכרחי במודל. הנחות שונות לגבי ציפיות הסוכנים יביאו לשיווי משקל שונה של המודל ולניבוי שונה שלו. הנחת הציפיות הרציונליות משמעותה להניח כי הסוכנים במודל משתמשים בכל האינפורמציה שברשותם כדי ליצור ציפיות לגבי משתנים כלכליים, וכי בממוצע הם צודקים. בשעה שהנחה זו רווחת מאוד בכלכלה כיום, יש המבקרים את השימוש בה וסבורים כי היא מהווה הנחה לא סבירה.
תאוריה
תאוריית הציפיות הרציונליות מגדירה סוג של ציפיות זה כזהה ל-"ניחוש הטוב ביותר של העתיד", התרחיש האופטימלי, שיהיה זמין בכל מידע. בכל מקרה, בלי השערות רבות, תאוריית הציפיות "נחושה" לא לנבא את ההתנהגות האנושית ובעצם ריקה. לכן, מניחים שתוצאות שהופכות לצפויות לא שונות סיסטמטית מתוצאות שיווי המשקל של השוק. כתוצאה מכך, ציפיות רציונליות לא שונות סיסטמטית או צפויות יותר מתוצאות שיווי משקל. כלומר, ניתן להניח שאנשים שלא עושים טעויות סיסטמטיות כשהם מנבאים את העתיד, וחורגים מניבוי מושלם הם אקראיים. במודל כלכלי, הוא מעוצב בצורה אופיינית על ידי הנחה ששלב הציפיות של המשתנים שווה לערך שנובא על ידי המודל, בתוספת טעות רנדומלית שמייצגת את הטעויות ואת הבלתי ידוע.
כש-*P הוא ציפייה רציונלית ו-e הוא אזור טעות רנדומלי, שמצופה שיהיה אפס, והוא החלק העצמאי של *P.
תאוריות הציפיות הרציונליות פותחו כדי להגיב על הסדקים הנראים לעין שהתבססו על "ציפיות מסתגלות". תחת ציפיות מסתגלות, ערכם של ציפיות עתידיות של ערכים כלכליים מבוססים על ערכי עבר. לדוגמה, אנשים עלולים לנבא אינפלציה עתידית על ידי צפייה באינפלציה שקרתה בשנה האחרונה ובשנים קודמות. תחת ציפיות מסתגלות, אם הכלכלה סובלת בקביעות מעלייה באינפלציה (ייתכן אף בגלל מדיניות הממשלה), אנשים יניחו, בלי אומדן אמיתי, שאינפלציה תהיה תמיד. זוהי הסתכלות לא ריאליסטית - בוודאי אנשים רציונליים עלולים במוקדם או במאוחר להבין את המגמה ולקחת אותה בחשבון כדי ליצור את הציפיות שלהם. כמו כן, מודלים של ציפיות מסתגלות אף פעם לא מגיעים לשיווי משקל, במקום רק לזוז בצורה אסימפטוטית.
ההיפותזה של ציפיות רציונליות פותרת ביקורת זאת על ידי הנחה כי אינדיבידואלים ייקחו את כל המידע בחשבון כשהם יוצרים ציפיות. אף על פי שציפיות עלולות לצאת לא נכון, הן לא תסטנה סיסטמטית מכל הערכים המצופים.
משתמשים בהיפותיזה של הציפיות הרציונליות כדי לתמוך במסקנות הנחשבות קיצוניות לגבי עריכת מדיניות כלכלית. לדוגמה, מדיניות הצעות לא אפקטיביות (תאוריה שהמציאו תומאס סארג'נט וניל וולאס בשנת 1976). אם השלטון מנסה להפחית את האבטלה באמצעות מדיניות כספית מתפתחת, פקידים יצפו מראש את האפקטים של שינוי המדיניות ויעלו את ציפיות האינפלציה בהתאם. לאחר מכן הם ינסו לבטל את האפקט המתפתח שיגדיל את אספקת הכסף. כל מה שהשלטון יכול לעשות זה להעלות את שער האינפלציה, מה שהעובדים לא יכולים לעשות, וזוהי תוצאה קלאסית-חדשה מפורשת. במהלך שנות השבעים, ציפיות רציונליות הופיעו כדי להיווצר מתאוריות מקרו-כלכליות קודמות ומיושנות, אשר הגיעו לשיאן עם "ביקורת לוקאס". בכל אופן, תאוריית ציפיות רציונליות אומצה במשך המקרו-כלכלה המודרנית כעיצוב הנחה הודות לעבודה של קייניסנים חדשים כגון סטנלי פישר.
תאוריית הציפיות הרציונליות היא הבסיס להנחת השוק היעיל ולתאוריית השוק היעיל. אם מחיר של נייר ערך לא משקף את כל המידע על כך, אזי יוצא "הזדמנות רווח בלתי מנוצלת": מישהו יכול לקנות (או למכור) את נייר הערך כדי ליצור רווח, וכך להניע את המחיר להגיע ל-"שיווי משקל". בגרסאות החזקות של תאוריות אלה, היכן שכל הזדמנות לרווח נוצלה, כל המחירים בשווקים הכלכליים נכונים ומשקפים שוק פנדמנטלי (בסיסי), כמו זרם עתידי של רווחים ודיבידנדים. כל משקיע כלכלי הוא טוב כמו כולם, כאשר מחיר נייר ערך משקף את כל המידע אודות הערך המהותי שלו.
ביקורת
ההיפותזה לעיתים סופגת ביקורת, יש הטוענים שזהו מודל לא מציאותי של הציפיות שנוצרות. סיבה ראשונה, ציפיות רציונליות אמיתיות לוקחות בדרך כלל בחשבון את העובדה שמידע על העתיד הוא יקר. ה-"תחזית האופטימית" יכולה להיות הטובה ביותר לא בגלל היותה מדויקת, אלא בגלל היותה יקרה מדי להגשמה אפילו אם היא הכי קרובה לדיוק. על פי זה, העתיד לא יכול להינבא, ולכן כל ציפייה יכולה להיות רציונלית.
כמו כן, המודלים של מות' ושל לוקאס (והגרסה החזקה ביותר של השערת השווקים היעילים) מניחים שבכל זמן נתון, יש לשוק כלכלי או לכלכלה רק "שיווי משקל" אחד (שנקבע כבר מראש), כך שאנשים יוצרים את הציפיות שלהם סביב שיווי המשקל הזה. המתמטיקה של מות' (הרשומה מעלה) מניחה ש *P ייחודי. לוקאס הניח ששיווי משקל מתאים עצמו לרמת תעסוקה מלאה בצורה ייחודית (תפוקה פוטנציאלית), כלומר מתאים עצמו לדירוג האינפלציה של האבטלה הלא מואצת (NAIRU) או לדירוג האבטלה הטבעי. אם יש יותר משיווי משקל אחד אפשרי בזמן כלשהו אזי עוד משמעויות מעניינות של תאוריות של ציפיות רציונליות לא מיוחלות. למעשה, ציפיות עשויות לקבוע את טבעו של שיווי המשקל שיושג, ויניעו אחורה את הקו של הסיבות עליהן הונחו תאוריות של ציפיות רציונליות.
בעיה נוספת קשורה ליישום היפותזת הציפיות הרציונליות ולהופכה להתנהגות המונית. ידוע לכל כי הנחות לגבי התנהגות אישית לא הופכות להתנהגות המונית. כך ניתן להגיד על הנחות רציונליות: גם אם כל האינדיבידואלים יש ציפיות רציונליות, אפילו התומכים מתארים התנהגות זאת שהיא רק נראית המונית, אבל אין לה דבר לציפיות רציונליות. מכאן, היפותזת הציפיות הרציונליות, שמתאימה למספר אינדיבידואלים, היא לא רלוונטית לאלה אשר נמנעים מציפיות רציונליות בשלב הקטן וחסרים, בחוש זה, את בסיסה של המיקרו-כלכלה.
במקרים רבים, אנשים עובדים ואנשי עסקים לא יכולים לפעול על פי הציפיות שלהם בעתיד. לדוגמה, יכול להיות להם מחסור ביכולת מיקוח להעלות משכורות קטנות או ערך נומינלי. לחלופין משכורות או ערכים לעיתים נקבעו בעבר על ידי חוזים שקשה מאוד לפתוח אותם. זה אומר שגם אם יש להם ציפיות רציונליות, משכורות וערכים נקבעים כל עוד לבן אדם יש ציפיות מסתגלות, ואט אט הן מסתגלות לתנאים הכלכליים. שינויים אלה מניעים את ההתנהגות הכלכלית, כך שאלה עם ציפיות רציונליות שיכולים לשנות את המחירים שלהם ללא עלות בצורה רציונלית מצפה שהפעולות הכלכליות יעקבו אחר ציפיות מסתגלות וכך במידה רבה יאמצו את הציפיות המסתגלות עצמם.
בושרא אל-מותווכל
בושרא אל-מותווכל (בערבית: بشرى المتوكل, תעתיק מדויק: בשרא אלמתוכל; נולדה ב-1969) היא צלמת תימניה. עבודתה מתמקדת בתפישות לגבי ערבים ומוסלמים בעולם, ובפרט בנושאים של מגדר, וייצוגים של נשים מוסלמיות וערביות, והביגוד שלהן.
קורות חיים וקריירה
אל-מותווכל התגוררה בארצות הברית בזמן פיגועי 11 בספטמבר, חוויה שהובילה אותה להתמקד בתפיסות, הן חיוביות והן שליליות, של ערבים ומוסלמים. היא עסקה במיוחד בהערותיה של הסופרת והפמיניסטית המצרית נוואל א-סעדאווי שאמרה ש"נשים שלובשות חג'אב או ניקאב הן כמו נשים ששמות איפור במובן שהן מסתירות את זהותן האמיתית". היא ביקשה לפרש את רעיונותיה של א-סעדאווי באמצעות הצילום. סדרתה "החיג'אב" בוחנת תפיסות של נשים בפרט, וכוללת תמונות של בובות "פולה", בובות צעצוע דומות ברבי המשווקות לילדות מוסלמיות. א-מותווכיל גם בוחנת באמצעות עבודתה את האופנים בהם נשות תימן כיסו את גופן בהיסטוריה ובהווה. א-מותווכיל אומרת על עבודתה, "אני רוצה להיות זהירה לא לחזק את הסטריאוטיפים והדימויים השליליים הנפוצים לגבי החיג'אב והרעלה בתקשורת המערבית. במיוחד לא את הרעיון שרוב או כל הנשים שלובשות חיג'אב או רעלה, חלשות, מדוכאות, בורות, ופרימיטיביות". פרויקט נוסף שלה מציג נשים בלבוש גברים מסורתי; א-מותווכיל מסבירה: "הלבוש הגברי המסורתי מאוד דומה לבגדי נשים – ארוכים, משוחררים, צנועים, לעיתים קרובות עם כיסוי ראש. אך המיקוד בתקשורת המערבית היא תמיד על איך נשים לבושות אז רציתי לאתגר את הרעיון הזה."
היא עבדה כצלמת עבור המועצה הבריטית, CARE והאו"ם; וכן עבדה בשביל שגרירות תימן בוושינגטון כיועצת לענייני תרבות, ועבור המשרד לזכויות אדם של מדינת תימן, תוך התמקדות בסוגיות של נשים. עבודות שלה נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי והמוזיאון לאמנות של בוסטון.
חיים אישיים
אל-מותווכל נולדה בשנת 1969 בצנעא שבתימן. היא עברה לפריז בשנת 2013, ומתגוררת בניי-סיר-סן, פרוור של פריז, עם בעלה וארבע בנותיהם.
ואראז'י
ואראז'י (ביפנית: 草鞋) הם כפכפים יפניים שגם הסוליה וגם הרצועות שלהם מיוצרים מחבל. בעבר החבל נוצר מגבעולי אורז, אך במהלך הזמן עברו לשימוש גם בחומרים אחרים.
הסמוראים היפנים ולוחמים רגליים בימי הביניים וגם אנשים רגילים נהגו לנעול ואראז'י ונעילתם נעשתה כשקצות האצבעות חורגות מחוץ לכפכף. כעת נועלים ואראז'י בעיקר נזירים בודהיסטים.
אריאל אנרי
אריאל אנרי (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Ariel Henry; נולד ב-6 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי מהאיטי, המכהן כראש ממשלת האיטי וכנשיא האיטי בפועל, אך לא מבחינה רשמית. נוירוכירורג במקצועו. הוא נחשב בין הכירורגים הטובים ביותר בהאיטי.
קריירה רפואית
אנרי נולד בשנת 1949. הוא למד נוירוכירורגיה אצל פרופסור קלוד גרוס בעיר מונפלייה שבצרפת, בין מרץ 1977 לדצמבר 1981. למד נוירופיזיולוגיה ונוירופתולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מונפלייה בין השנים 1981–1984. עבד בבית הספר לאחיות במונפלייה בין 1980 ל-1981. בשנת 1983 קיבל תעודה על ביצוע בדיקת אלקטרואנצפלוגרפיה.
מינואר 1982 עד דצמבר 1983 הועסק אנרי כעוזר נוירוכירורגי לפרופסור גרוס בבית החולים האוניברסיטאי גי דה שוליאק במונפלייה. לאחר מכן שימש כעוזרו של פרופסור פיליפ פרברו באותו בית חולים מאוקטובר 1983 עד פברואר 1985. בהמשך שימש כמנהל בית החולים האדוונטיסטי בהאיטי, בין מרץ 1985 ליוני 1987.
בשנת 1989 סיים אנרי תואר שני באוניברסיטת לומה לינדה, בתחום הבריאות הבינלאומית.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת בוסטון מפברואר עד מאי 1990 ועסק שם בשיטות ניהול לבריאות בינלאומית. מדצמבר 1987 עד ינואר 2010 היה יועץ בתחום נוירוכירורגיה ונוירולוגיה במרכז סן ונסן לילדים עם מוגבלויות בפורט-או-פרנס, בירת האיטי.
בנוסף לכל, אנרי היה מרצה בתוכנית "מאסטר לבריאות הציבור" של אוניברסיטת לומה לינדה, שהתקיימה מחוץ לקמפוס, בין השנים 1989 ל-1991, ופרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת קיסקייה מאוקטובר 1999 עד ינואר 2010.
הוא שימש כיועץ לשר הבריאות של האיטי ממרץ 1993 עד פברואר 1995, וכן כיועץ לארגון הבריאות הפאן-אמריקני ולארגון הבריאות העולמי בין השנים 1993-1996.
הוא היה מנהל סוכנות הפיתוח בהאיטי של פרויקט הישרדות ילדים באזורים עירוניים וכפריים מנובמבר 1985 עד פברואר 1992, מנהל התוכנית למרפאות שיקום תזונתי מינואר 1986 עד נובמבר 1989 וסמנכ"ל התוכנית בין השנים 1992 ל-1996. בנוסף, הוא היה מנהל הבריאות של הכנסייה האדוונטיסטית בקריביים. בין השנים 1992–1999 שימש כיו"ר הדירקטוריון של החברה לרווחה אקומנית.
אנרי הוא חבר האגודה הצרפתית לנוירוכירורגיה מאז 1984, חבר בוועדה הלאומית למיגור שיתוק ילדים בהאיטי מאז שנוסדה, במרץ 1990, וראש המחלקה הנוירוכירורגית של בית החולים ברנאר מבס מאז אוקטובר 2014. הוא היה אחראי על בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 ולאחר התפרצות הכולרה בהאיטי.
ב-26 במרץ 2020 מונה על ידי נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז, לחבר הקבינט המדעי, המונה 17 חברים, האחראי על המאבק במגפת הקורונה בהאיטי.
קריירה פוליטית
אנרי נכנס לפוליטיקה של האיטי כמנהיג תנועת ההתכנסות הדמוקרטית שביקשה להפיל את הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד. הוא ומיכה גילארד הובילו את האופוזיציה נגד הנשיא בפורום הבינלאומי. לאחר התפטרות אריסטיד בשנת 2004, אנרי קרא לממשלת מעבר המבוססת על קונצנזוס ובחירות חדשות. מאוחר יותר הוא הפך לחלק מ"מועצת החכמים", המונה שבעה חברים. המועצה נתמכה על ידי ארצות הברית ונבחרה לחברי ממשלת המעבר.
הוא תמך ברנה פרבאל לאחר שנבחר לנשיא.
ביוני 2006 הוא מונה למנכ"ל משרד הבריאות של האיטי. הוא נותר בתפקיד עד ספטמבר 2008, אז מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 2011. במהלך כהונתו כשר הבריאות, הוא עסק בשביתות בבית החולים הכללי בפורט-או-פרנס, עבד לצד ארצות הברית בניהול בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה ב -2010, וייעל את כספי המשרד, מה שאיפשר מימון אמריקאי ישיר של תוכניותיו.
הוא נבחר לשר הפנים והקהילות הטריטוריאליות, בשנת 2015, על ידי הנשיא מישל מרטלי, לאחר שהאחרון הגיע להסכמה עם מפלגות האופוזיציה בעקבות מחאה נגד הממשלה. אנרי כיהן בתפקיד זה בין 22 בינואר 2015 ל-11 בספטמבר 2015, אז מונה לשר הרווחה והעבודה על ידי ראש הממשלה אוונס פול. הוא שימש כשר הרווחה עד 26 במרץ 2016.
ב-5 ביולי 2021 הוא נבחר לראשות הממשלה של האיטי על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז,   אך כעבור יומיים נרצח מואיז, מה שבלם את העברת השלטון. באותה תקופה השתלט ראש הממשלה המכהן קלוד ז'וזף על הנשיא, בגיבוי הצבא. הוא הוכר על ידי ארצות הברית כראש הממשלה החוקי.
ב-19 ביולי 2021 הודיע ​​ז'וזף כי יתפטר מראשות הממשלה ומהנשיאות, ובמקומו יכהן אנרי כראש הממשלה וכנשיא בפועל, אך לא מבחינה רשמית. ב-20 ביולי התפטר ז'וזף.
ב-8 בספטמבר הציג אנרי הצעה לחוקה החדשה. בין הצעותיו, ייתנו לנשיא סמכויות נוספות ואילו תפקיד ראש הממשלה יבוטל כדי לאפשר את העברת מדיניות הממשלה ביתר קלות. פקידי ממשלה, שרים ונשיאים יוכלו להישפט בפני בתי משפט ברגע שהם עוזבים את משרדם.
ב-11 בספטמבר חתם אנרי עם מפלגות מהאופוזיציה הסכם על ממשלת מעבר. על פי ההסכם, עד לבחירות, תהיה ממשלת מעבר ללא נשיא כלל, והכוח הביצועי יהיה בידי הממשלה וראש הממשלה. כמו כן, תוקם ועדת בחירות חדשה.
ב-15 בספטמבר התובע הציבורי הראשי, בד-פורד קלוד, האשים את אנרי במעורבות ברצח ז'ובנל מואיז. אנרי הכחיש. לאחר ההאשמה, פיטר אנרי את קלוד מתפקידו. בנוסף, פוטר שר המשפטים, רוקפלר ונסן, לאחר שהורה להגביר את האבטחה של קלוד, עקב איומים על חייו.
עקב הכחשת אנרי בהשתתפות ברצח, התפטר מזכ"ל הממשלה, רנלד לובריץ'.
ב-17 באוקטובר, לאחר טקס לזכרו של ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי, נזרקו אבנים לעברו של אנרי ולאחר מכן החלו לירות עליו. מאבטחיו ניהלו קרב יריות ולא היו נפגעים.
ב-1 בינואר 2022 בוצע ניסיון התנקשות באנרי, מחוץ לקתדרלה בגונאיב, שם התרחש טקס לציון 218 שנות עצמאות של האיטי. לאחר הטקס, יצא אנרי עם מאבטחיו מהקתדרלה, אז החל קרב יריות בין מאבטחיו למספר אנשים חמושים. אנרי יצא ללא פגע, אך בקרב מת אדם אחד ונפצעו שניים. כמו כן, נסדקה שמשתו של הרכב של אנרי מכדור.
חיים אישיים
אריאל אנרי הוא בנו של אלי ס. אנרי, שהיה כומר וזקן הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. אריאל נשוי לאנני קלוד מאסיאו. יש לו חמישה אחים, בהם אחיו אלי, שהוא כומר ונשיא החטיבה הבין-אמריקאית של אדוונטיסטים של היום השביעי.
שמוק
שמוק הוא כינוי גנאי לאדם טיפש, מגעיל, בזוי או מתועב. מקור המילה הוא מיידיש, שם היא משמשת גם כמילת סלנג לפין.
לשון נקייה
בשל ניבול הפה שבמילה, נוצרו מספר מילים באנגלית המשמשות עבורה כלשון נקייה: "schmoe" (שהייתה ההשראה לדמותו של שמו שיצר הקומיקסאי אל קאפ), "shmo" ועוד.
בתרבות
ב-4 באוקטובר 1961 נעצר הסטנדאפיסט לני ברוס לאחר שהשתמש במילה "שמוק" בהופעה במועדון הטרובדור.
באוקטובר 2008 כינה יצחק לאור, במדור "תרבות וספרות" של "הארץ", את גרשם שלום "שמוק אקדמי", וספג גל של ביקורת שהופנתה אליו ואל עורך המדור, בני ציפר. עם זאת, כאשר במועד מוקדם יותר השתמש לאור באותו עיתון במילה "שמוק" לתיאור הפילוסוף הנאצי מרטין היידגר, איש לא מחה על כך. אלי אשד העיר על כך: "כאן כנראה הייתה הסכמה כללית של הקוראים עם לאור בעניין היותו של הנאצי היידגר 'שמוק'."
דניס ג'ונסון-דייוויס
דניס ג'ונסון-דייוויס (באנגלית Denys Johnson-Davies; 21 ביוני 1922, ונקובר – 22 במאי 2017, מצרים) היה מתרגם בריטי שהתמחה בתרגום מערבית.
ביוגרפיה
לאחר סיום המלחמה הוא עבר לקהיר ופה לראשונה תרגם ספר מערבית לאנגלית. בשנת 1949 דניס ג'ונסון-דייוויס חזר לבריטניה ולאחר מספר שנים הקים חברה לתרגומים. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא עבר לאזור המפרץ הפרסי והיה מנהל תחנת רדיו מקומית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 דניס ג'ונסון-דייוויס עבר לקהיר והתיישב בעיר למספר שנים. הוא נפטר בשנת 2017.
דניס ג'ונסון-דייוויס נחשב למתרגם בולט של ספרות ערבית לאנגלית. בסך הכל הוא תרגם 25 ספרים של נגיב מחפוז, א-טייב סאלח, מחמוד דרוויש, זכריא תאמר, אליפה רפעת וסלוה בכר. על התרגומים אלו בשנת 2007 הוא זכה בפרס ספרותי.
לטאה שטוחה מצויה
לטאה שטוחה מצויה (שם מדעי: Platysaurus intermedius) היא לטאה בעלת גוף שטוח השייכת למשפחת הקורדיליים וחיה בדרומה של אפריקה.
מאפיינים
לטאות ייחודיות אלה חיות רק בדרומה של אפריקה והיא בעלת קשקשים שחורים על רוב גופה עם פסים לבנים על הגב. הבטן חומה אך השוליים לבנים. הראש כחול בוהק והצדדים ירקרקים עד אדומים והנב כתום או שחור. ללטאה תשעה תת-מינים, ולכל אחד מהם צבע מעט שונה. הגוף מוארך מעט והבטן צמודה לאדמה מה שנתן ללטאה את השם.
גונטר דמניג
גונטר דמניג (בגרמנית: Gunter Demnig; נולד ב-27 באוקטובר 1947 בברלין) הוא האמן הגרמני שהגה את מיזם אבני הנגף כדי להזכיר לעוברים ושבים את קורבנות הנאציזם. ב-1995 הוא הניח אבני נגף בקרויצברג ובברלין. ב-1996 הניח דמניג 55 אבנים בברלין במסגרת פרויקט "אמנים מחפשים את אושוויץ". ב-1997 הונחו שתי האבנים הראשונות לזכר עדי יהוה בעיירה סט. גאורגן, ליד זלצבורג. כעבור ארבע שנים, לאחר שהוסרו המכשולים הבירוקרטיים, הוא קיבל רשות להניח עוד 600 אבני נגף בקלן. בלברקוזן, העיר השכנה של קלן והעיר התאומה של נוף הגליל (נצרת עילית לשעבר), יש 37 אבני נגף.
האתגר הגדול
האתגר הגדול הוא פורמט טלוויזיוני מקבוצת מדיה הופ! המשלב בין תוכנית קומית מתוסרטת לבין שעשועון אתגרי בהשתתפות ילדים מכל רחבי הארץ, סדרת ההמשך היא "קיץ של אתגרים".
הסדרה פותחה על ידי קבוצת הופ! בשיתוף פעולה עם התסריטאי אבי בלקין ("לה פמיליה", "הקלמרים") ומומחה השעשועונים איתי הרמן, במטרה להעשיר את עולם הילדים ולחדד את חושיהם על ידי משימות מאתגרות וחידות. הילדים מתגברים על אתגרים שונים בזמן אמת המשלבים דמיון, תכנון, יצירתיות, זיכרון, ריכוז ועוד. מטרת הסדרה היא להעמיד את הילדים במרכז הבמה ולתת בידיהם את הכוח.
לשעשועון יצא משחק קופסה של חברת קובייה
עלילה
בכל פרק מגיעה אל המפקדה של גיבורי העל משימה מיוחדת שרק הם יכולים לבצע, אך חסר להם פרט מידע שבלעדיו לא יוכלו להשלים את ביצוע המשימה. המפקדה מזמנת ילד או ילדה שעל-מנת לגלות את הפרט החסר הם יצטרכו לעבור ארבעה אתגרים - אתגר המוח, אתגר הכוח, אתגר הלב ואתגר המזל. לאחר כל אתגר יאספו המשתתפים חלקי פאזל שבעזרתם ישלימו את התמונה שתגלה את הפרט החסר, וישלחו את גיבורי העל לביצוע המשימה.
האתגרים
אתגר המוח - האתגר שמסובב את הגלגלים
אתגר הכוח - האתגר שמחזק את השרירים
אתגר המזל - האתגר בו הכל יכול לקרות
אתגר הלב - האתגר בו נדרשת רגישות והקשבה
שחקנים
אלון פרידמן - איש הקקטוס
איילת רובינסון - א-קפלה
מירב שירום - רובו-רובוט
שחר רז - סופר-ספורט
אספסת
אַסְפֶּסֶת (שם מדעי: Medicago) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקטניות. המין הידוע ביותר בסוג הוא האספסת התרבותית (אלפלפה).
מאפיינים
רוב המינים בסוג הם צמחים נמוכים ושרועים; האספסת התרבותית, לעומת זאת, יכולה להגיע לגובה של מטר.
בישראל גדלים בר 28 מינים של אספסת, רובם צמחים חד-שנתיים קטנים. 3 מינים זוהו בעבר עם הסוג גרגרנית, אולם בעקבות מחקרים עדכניים הם משויכים כיום לסוג אספסת. שמותיהם העבריים נותרו כבעבר (למשל "גרגרנית מצויה"), דבר העלול ליצור בלבול רב.
חקלאות
האספסת גדלה בכל רחבי העולם והיא משמשת בכל העולם כמזון לבקר ולמכרסמים. בדרך-כלל נקצרת האספסת כמספוא בעל הערך התזונתי הגבוה ביותר מכל סוגי המספוא הנפוצים, ולעיתים נדירות הוא משמש גם בשדות מרעה. כמו סוגי קטניות אחרות, האספסת יכולה לפתח בשורשיה סימביוזה עם חיידקים המסוגלים לקבע חנקן מהאוויר, ולכן היא עשירה בחלבונים גם אם רמת החנקן בקרקע נמוכה.
הגידול הנרחב של אספסת באירופה במהלך המאה ה-17 היה צעד חשוב בהתקדמות החקלאות ביבשת. השימוש באספסת עזר לייעל את החקלאות באופן ניכר.
האספסת היא אחד הצמחים היחידים המגלים רעילות עצמית. צמחי אספסת מפרישים לאדמה חומרים שמפחיתים את שיעור הנביטה של זרעי אספסת, ואף מאיטים מאוד את התפתחותם של נבטי אספסת וצמחי אספסת חדשים. כדי להתמודד עם הבעיה, נהוג להמתין לפני זריעה מחודשת של אספסת בשדות אספסת קיימים, ואף לחרוש ולהפוך שדות אספסת לפני זריעה מחודשת.
נבטי האספסת התרבותית משמשים למאכל האדם, למשל כמרכיב לסלט, וטובים לבריאות.
בנוסף, משמשת האספסת לטיהור אדמות מזוהמות במתכות כבדות עקב יכולתה לספוח מתכות כבדות בלא נזק.