cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ווסט אנד (וושינגטון די. סי.)
ווסט אנד (באנגלית: West End) היא שכונה במרכז העיר וושינגטון די. סי. שבארצות הברית.
השכונה נתחמת ברחוב K מדרום, בפארק רוק קריק ממערב ומצפון, ובשדרת ניו המפשייר ורחוב 21 ממזרח.
השכונה נקראת "ווסט אנד" (החלק המערבי) מכיוון שאזור זה היה החלק המערבי ביותר של התוכנית המקורית של העיר וושינגטון די. סי., לפני שאזור ג'ורג'טאון סופח לתחום העיר.
הפסנתרן והמלחין הנודע דיוק אלינגטון נולד בשכונת ווסט אנד ב-1899.
ג'ו לייקוב
ביוגרפיה
לאקוב גדל במשפחה יהודית בניו בדפורד, מסצ'וסטס. משפחת לאקוב עברה לאנהיים, קליפורניה וג'ו החליף את נאמנותו לקבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס.
לאקוב קיבל תואר ראשון במדעי ביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה, אירווין,
בשנת 1978, קיבל תואר שני בבריאות הציבור (אפידמיולוגיה) מאוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס (UCLA) ותואר MBA מבית הספר למנהל עסקים בסטנפורד.
קריירה
הוא היה משקיע עיקרי בליגת הכדורסל האמריקאית, ליגת מקצוענית בכדורסל נשים שבסופו של דבר נסגרה מכישלון להתחרות בהצלחה מול יריבתה, איגוד הכדורסל הלאומי לנשים (WNBA).
בינואר 2006 הוא הפך לבעלים חלקי של הבוסטון סלטיקס, שם הפך למשקיע משותף עם אירווינג גרוסבק, יזם ופרופסור בבית הספר למנהל עסקים בסטנפורד.
ב-15 ביולי 2010, לאקוב וקבוצת המשקיעים שבראשה עמד הסכימו לרכוש את גולדן סטייט ווריורס המשחקת ב - NBA מכריס קוהאן תמורת 450 מיליון דולר, מה שדרש ממנו למכור את חלק המיעוט שלו בסלטיקס. לאקוב ופיטר גובר הם הבעלים הראשיים של גולדן סטייט, אבל לאקוב אחראי על התפעול השוטף.
לפני תחילתה של עונת ה - NBA ב־2014-15, לאקוב פיטר את המאמן מארק ג'קסון שזה עתה הוביל את הווריורס לפלייאוף. לאקוב הסביר את ההחלטה בכנס של עמיתים בעלי הון סיכון: "חלק מזה היה שהוא לא הצליח להסתדר עם אף אחד אחר בארגון. ותראה, הוא עשה עבודה נהדרת - ואני תמיד אחמיא לו בהרבה כבוד אבל לא יכולים להיות 200 אנשים אחרים בארגון שלא כמוך."
לאקוב יצר מחלוקת מסוימת בכך שכינה את קבוצתו "שנות אור" לפני כל השאר ב-NBA במהלך עונת ה-16–2015 ב- NBA.
נכון לשנת 2022, הונו של ג'ו לאקוב הוא 1.5 מיליארד דולר, לפי פורבס.
חיים אישיים
לאקוב גרוש מאשתו הראשונה, לורי (לבית קראוס), איתה יש לו שני בנים ושתי בנות. כיום הוא נשוי לניקול קורן.
עצלן דו-אצבע של הופמן
עצלן דו-אצבע של הופמן (שם מדעי: Choloepus hoffmanni) ידוע גם כעצלן דו-אצבעי מערבי ועצלן דו-אצבעי בהיר הוא מין של עצלן דו-אצבע שחי באזורים במערב דרום אמריקה בהונדורס, אקוודור, פרו, ברזיל ובוליביה. העצלן חי ביערות גשם ומבלה את מרבית חייו על עצים. הם ניזונים מעלים ופירות. הם בהירים יותר מעצלן דו-אצבע של לינאוס, ופניהם לבנות. תקופת ההריון שלהם נמשכת בסביבות שנה. הם כמעט ולא זזים, אך זזים מעט יותר מהר מהסוג שני של עצלן-דו אצבע. הם יורדים מהעצים רק כדי לעבור לעץ אחר או לשחות. הם מגיעים לאורך של 75 סנטימטר, עם טפרים באורך 6.5 סנטימטר. לפרווה יש לעיתים גוון ירוק שמתקבל מאצות שגדלות בה ומשמשות כהסוואה לעצלן.
יאיר הראל
יאיר הראל (נולד ב-13 בדצמבר 1971) הוא יוצר, זמר, נגן כלי הקשה ומורה ישראלי. מייסד, מנהל אמנותי ועורך ראשי של מיזם "הזמנה לפיוט" הכולל בתוכו גם את אתר הפיוט והתפילה בשיתוף הספרייה הלאומית. מנהל אָמנותי של אנסמבל הפיוט מייסודו של מכון בן צבי. ייסד וניהל אמנותית את פסטיבל הפיוט בבית אבי חי בירושלים וכיום מנהל אמנותי של פסטיבל בסוד קולות רבים בספרייה הלאומית.
נעורים והשכלה
את המוזיקה הפרסית הקלאסית למד בסוף שנות ה-90 אצל פרץ אליהו, ואת השירה האנדלוסית אצל רבי מאיר עטיה ורבי חיים לוק, מהפייטנים המובילים של יהדות צפון אפריקה. מאז שנת 1998 עובד במשותף עם המלחין אנדרה היידו, אצלו למד אימפרוביזציה. בוגר בית הספר למוזיקה מזרחית קלאסית בירושלים. בשנים 1995–1997 למד בלט מודרני אצל ירון מרגולין. בשנת 1998 זכה במלגת AICF ללימודי זארב ומוזיקה פרסית קלאסית, וב-2002 זכה במלגה מטעם קרן צרפתית-יהודית ללימוד עם מוזיקאים איראניים בצרפת.
בשנת 2015 זכה ב׳פרס גאון׳ להנחלת מורשת יהדות צפון אפריקה. הראל הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
יצירתו וסגנונו
הראל מרבה להשתתף בהפקות המפגישות מוזיקה מסורתית עם מוזיקה עכשווית, ונחשב לאחת הדמויות המרכזיות בשינוי שחל ביחס של החברה הישראלית למסורת הפיוט בעשור הראשון של המאה ה-21, וחדירתה למיינסטרים התרבותי-מוזיקלי בישראל. בעל סגנון שירה קולי ייחודי, הממזגת את התמצאותו במגוון מסורות המוזיקה היהודית הצפון אפריקאית, המזרח תיכונית, החסידית ואלתור חופשי.
בשנת 2000 ייסד את אנסמבל "תפילאלת" (Tafillalt) יחד עם יונתן ניב ונורי יעקובי. הרכב זה מציג פרשנות אישית של חומרים יהודים מסורתיים ומודרניים, כמו גם יצירות מוזיקליות וספרותיות מקוריות. ההרכב, שהראל שימש בו כמבצע קולי וכנגן כלי הקשה, הופיע ברחבי ישראל בין היתר בפסטיבל עכו, בהזירה הבינתחומית ובתיאטרון פסיק, כמו גם בארצות הברית (אוניברסיטת ווסליאן), אנגליה, הונגריה (פסטיבל הקיץ היהודי בבודפשט) ואוקראינה. בשנת 2009 הוציא ההרכב את האלבום "תפילאלת" בהוצאת הלייבל "צדיק" של המוזיקאי היהודי-אמריקאי ג'ון זורן, שכינה את עיבודי ההרכב כ"הרפתקניים הפורצים דרך חדשה במוזיקה יהודית".
בשנת 2004 השתתף כמבצע באלבום הפיוטים "ידיד נפש" של שלישית הראל בן דוד שיצא בהוצאת ALPHA בצרפת, במסגרת סדרת התקליטים "Les chants de la terre" (שירים מכדור הארץ) שהוקדשה ליצירות מסורתיות שעברו מפה לאוזן.
באותה שנה נמנה עם מייסדי האנסמבל האומן ח"י, הרכב מוזיקלי עכשווי של יוצרים, תלמידיו של אנדרה היידו, שנפגשו בסטודיו של רוז'ה ישי ברחוב האומן 18. ההרכב יצר את המופע המוזיקלי "קולמוס הנפש", המציג פרשנות עכשווית לניגונים חסידיים. המופע הועלה לראשונה בפסטיבל ישראל בשנת 2003 ובוצע מאות פעמים בתיאטרון החאן בירושלים ועל במות נוספות ברחבי הארץ ובאירופה, וכן יצא באלבום בהוצאת המרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית. ב-2007 העלה ההרכב בפסטיבל ישראל את המופע "המגדל הפורח באויר", המבוסס על המוזיקה שחיבר היידו לטקסטים מהמשנה בעיבודים מקוריים של ההרכב. ב-2011 העלו חברי ההרכב עם הראל (שירה וכלי הקשה) את המופע "רזא דשבת": מסע ליל שבת בירושלים, עיבודים לשירים בנושא השבת של משוררים עבריים כביאליק, אמיר גלבע וזלדה, לצד פיוטים, יצירות חזנות (פייר פינצ'יק) וניגונים חסידיים מהטישים בשכונות החרדיות בירושלים.
בשנת 2010 ייסד עם המוזיקאי עומר אביטל את תזמורת ירושלים החדשה, הרכב המשלב כ-15 נגנים מעולם המוזיקה האנדלוסית והמוזיקה ערבית, ומעולם הג'אז והמוזיקה הקלאסית.
ניהול אומנותי, מחקר, עריכה והוראה
הראל שותף מרכזי בהקמת פרויקטים להפצת עולם הפיוט למסגרות קהילתיות ולקהל הרחב בישראל ובעולם, בכללם פרויקט "קהילות שרות" שהחל בשנת 2002, פרויקט הפיוט "ידידי, השכחת?" שפעל בין השנים 2002 – 2012 במרכזים ברחבי הארץ במסגרת בית הלל באוניברסיטה העברית, ופרויקט "הזמנה לפיוט" של צפון אמריקה ביחד עם הרב רולי מטלון ואווה היינשיין.
הלגיון השני אוגוסטה
הלגיון השני אוגוסטה (בלטינית: Legio II Augusta; בקיצור:  LEG II AVG) היה לגיון רומאי שהוקם עוד בתקופת הרפובליקה הרומית ופעל עד המאה ה-4 בבריטניה. סמליו היו הסוס האגדי המכונף פגסוס, מזל גדי ואל המלחמה מרס.
יאיר הראל
ניהול אומנותי, מחקר, עריכה והוראה
בשנת 2005 ייסד והחל לשמש כמנהל ועורך אתר האינטרנט הזמנה לפיוט במסגרת עמותת סנונית. יצר סדרות מופעים בבית אבי חי, כמו גם בבית עגנון בירושלים. בשנת 2008 ייסד והחל לשמש כמנהל אמנותי של פסטיבל הפיוט בבית אבי חי (עד 2017). החל מ-2018 נשמש כמנהל אמנותי שותף של פסטיבל בסוד קולות רבים בספריה הלאומית.
החל משנת 2006 משמש כמנהל אמנותי של אנסמבל הפיוט מייסודו של מכון בן צבי. האנסמבל שיוצר עיבודים מקוריים לשירת קדש עברית ממסורות צפון אפריקאיות, יצר לאורך השנים שפה ייחודית בנוף של המוזיקה בישראל ובעולם.
הלגיון השני אוגוסטה
בתקופת האימפריה
בשנת 25 לפנה"ס שב והוקם הלגיון בהיספניה ושימש לביצור הכוח הרומאי בפרובינקיית היספניה טארקוננסיס. לאחר השמדתם של הלגיון השבעה עשר, הלגיון השמונה עשר והלגיון התשעה עשר בקרב יער טויטובורג נשלח הלגיון השני בשנת 9|9 לספירה לגרמאניה וחנה ליד מיינץ.
יאיר הראל
ניהול אומנותי, מחקר, עריכה והוראה
לימד שירה, קצב ואלתור באוניברסיטה העברית, מכון שכטר למדעי היהדות, ובתיכון האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים.
ב-2015 לימד סמסטר באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, במסגרת תוכנית של קרן שוסטרמן.
חיים פרטיים
נולד בירושלים. נשוי למירב בן דוד ואבא לשילה ומיכאל. החל משנת 2000 מתגורר עם משפחתו בשכונת עין כרם בירושלים. ממקימי המניין הקהילתי בעין כרם.
הלגיון השני אוגוסטה
בתקופת האימפריה
ב-122 סייע הלגיון בהקמת חומת אדריאנוס. וב-142 סייע בהקמת חומת אנטונינוס.
דב בער יפה
רבי דב בער יפה (לעיתים: קארליטשער; 1797, תקנ"ז – 1829, ט"ו בשבט תקפ"ט) כיהן כרבה של אוטיאן, ואחד מתלמידיו המובחרים של רבי חיים מוולוז'ין.
חיים אישים
נולד לרבי יעקב אב"ד קרליץ, משפחתו מגזע רבי מרדכי יפה בעל ה'לבושים'. בצעירותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים מוולוז'ין, ונחשב מתלמידיו הקרובים. מפי רבו זה למד רבי דוב בער ש"ס ופוסקים, ואף קיבל ממנו את עיקרי תורת הנסתר.
נשא לאישה את בתו של הרב נחום הכהן קוק (אחותו של הרב שלמה זלמן קוק, אבי הרב קוק). בהמשך התמנה כרב העיירה אוטיאן. מתלמידיו הרבים, נודע רבי ישראל מיכל ממינסק, שהדפיס את חידושיו לסדר מועד.
הוא חיבר ספרים רבים ומגוונים בהם ספר ביאורים וחידושים על הש"ס, וכן שו"ת בהלכה, ספר הכולל ביאורים על התורה על דרך הפשט והמחשבה, וכן חיבורים בקבלה. אך רק חידושיו על סדר מועד נדפסו וכל שאר תורתו – למעט כמה חידושים שהובאו בספרים אחרים בשמו – לא נשתמרה במשך השנים.
רבי דב בער נפטר בשנת ה'תקפ"ט, בהיותו בן שלושים ושתים בלבד, כשבנו מרדכי גימפל היה בן תשע. הוא נקבר בבית קברות של העיר וילנה ונטמן בסמוך לקברו של הגאון מווילנא.
לאחר פטירתו אמרו שנפטר מרוב צער על גזרת הקנטוניסטים (ילדים שנלקחו על ידי הרשויות ברוסיה של המאה ה-19, חונכו במסגרת צבאית עד שהגיעו לבגרות וגויסו לצבא).
לידל (חברה)
לידל (בגרמנית: lidl) היא חברה פרטית גרמנית המפעילה חנויות קמעונאות ומרכולים ברחבי אירופה וארצות הברית. החברה היא אחת משתי הקבוצות המרכיבות את קבוצת שוורץ גרופ. לידל היא קבוצת הדיסקאונט הגדולה בעולם מבחינת מספר הסניפים, העובדים וההכנסה. המתחרה העסקית העיקרית שלה היא חברת הקמעונאות אלדי. חברת האם שוורץ גרופ נכון לדצמבר 2022 היא רשת המזון החמישית הגדולה בעולם אחרי וולמארט, קוסטקו, סבן אילבן וקרוגר.
היסטוריה
ב-1932, נפתחה חנות פירות וירקות קטנה בגרמניה בשם - Südfrüchte Großhandlung Lidl & Co על ידי ג'וזף שוורץ, שעם השנים פיתח את החנות ואף הגדיר אותה מחדש כחנות למכירת מזון לכל דבר. החנות נחלה הצלחה בעיירה בה הייתה אך לא מעבר לה. בשנת 1977, בנו של ג'וזף, דיטר שוורץ, פיתח מהחנות את קבוצת שוורץ-גרופ ולאחר תכנון, בשנת 1984 נוסדה מחדש רשת הקמעונאות הגרמנית קאופלנד (שגם לא פעלה מחוץ לגרמניה) לאחר שהתפרקה במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכך, לאחר שילוב שתי החברות לקבוצה אחת, נוסדה רשמית שוורץ-גרופ.
פארק החורשות
פארק החורשות הוא פארק בשכונת אבו כביר בתל אביב.
היסטוריה
לאחר כיבוש אבו כביר במלחמת העצמאות נטעו על שטח גדול מהשכונה בו היו מבנים רבים של אבו כביר שנהרסו ופרדס, חורשות של עצי אורן ירושלים ואורן קנרי. המקום נקרא בתחילה "גן ההגנה" והיה עזוב, מוזנח ומקום לפשע.
העבודות לשיקום המקום החלו ב-2011 וב-2013 נפתח לקהל שלב א' שהוא חלקו הדרומי של פארק החורשות המשתרע על שטח של 80 דונם. נסללו מסלולי אופניים נטעו עצי אלה וחרוב, שוקמו מתקני השקיה עתיקים שהיו בעבר בפרדס והותקנה תאורה. בעתיד יורחב הפארק עד רחוב קיבוץ גלויות וישתלבו בו הגן הבוטני והזואולוגי באבו כביר.
בפארק הוצבו מתקני משחקים לילדים ומתקן אומגה.
שולמית הלוי
שולמית חוה הלוי (נולדה ב-5 באפריל 1955) היא משוררת וחוקרת מסורות של צאצאי האנוסים.
ביוגרפיה
שולמית חוה הלוי נולדה ב-1955 בלוצרן שבשווייץ לד״ר אורי לוי, מספרדיי ירושלים, ולחנה לבית מאיר, ממשפחה של וותיקי יהדות שווייץ. עלתה ארצה ב-1960. גדלה בפוריה עילית והתחנכה בבתי ספר באזור. התנדבה בבית החולים הדסה עין כרם ובשערי צדק. לימדה במדרשיית עמליה, בבית הספר אוולינה דה רוטשילד, ובחוות השומר בעודה נערה. למדה תנ"ך ותורה שבעל-פה במכללה ירושלים. לה תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1981) ודוקטורט בהיסטוריה של עם ישראל מהאוניברסיטה העברית (2009), תחת הנחייתם של יום טוב עסיס ושלום צבר. שימשה כפרופסור נלווה במכון ספרטוס בשנים 6–1994. היא נשואה לנחום דרשוביץ.
הלוי חוקרת מסורות של צאצאי האנוסים. פרסמה מאות שירים בכתבי עת, בעיקר בעברית (אך גם באנגלית ובספרדית), ושלושה ספרי שירה.
אודות ספרה אות הבל כתב משה שמיר:
קאע אל-יהוד
קאע אל-יהוד (בערבית: قاع اليهود) פירושו: "בקעת היהודים" (נקראה גם: "קאע ביר אל-עזב", בערבית: قاع بير العزب, פירושו: בקעת [השכונה] ביר אל-עזב), היא שכונה שבנו יהודי צנעא, ובה התגוררו החל מהמאה ה-17 עד לעלייה הגדולה בשנת ה'תש"ט (1949). כיום נקראת השכונה גם "קאע אל-עֻלֻפִי" (בערבית: قاع العلفي), או "אלקאע" (בערבית: القاع).
היסטוריה
בתי השכונה אופייניים בדלותם החיצונית, בנויים לבנים ובוץ, וצמודים אחד לשני, כדי לאפשר את בריחת יושבי הבית לבתים הסמוכים כאשר פורצים לבית שודדים או גנבים, מה שהיה נפוץ מאוד אז.
השכונה המרכזית
השכונה המרכזית נבנתה בין 3 רחובות ראשיים מרכזיים, שפתוחים ממזרח ל"אלצולבי", וממשיכים מערבה:
אלקריה אלגדיד
בשנת ה'תרל"ו (1876), בזמן שלטון הטורקים בתימן, הותר ליהודים להרחיב את שכונתם (מה שלא היה אפשרי בזמן שלטון האימאם).
גבולות השכונה החדשה הם "אלפַיְשׁ" מצפון, שכונת "אלבֲּלֲקֵה" הערבית ממזרח, פרדס מצד מערב, ושתי גינות קטנות מצד דרום שהפרידו בין השכונה לבין החומה.
אלצולבי
רחבה גדולה המפרידה בין השכונה הערבית ביר אל-עזב לבין השכונה היהודית. כיום הוקמה במקומה גינה ציבורית שנקראת "חדיקה' אלקאע" (בערבית: حديقة القاع, גינת הבקעה).
בתי כנסת
בשכונת היהודים בצנעא היו מספר רב של בתי כנסת יחסית לתושבי השכונה. קשה לקבוע את מספרם המדויק, מכיוון שהיו הרבה בתי כנסת קטנים שנפתחו בבתים.
שערים
ביוזמת הרב יחיא אלאביץ' הוקף הרובע היהודי של צנעא בחומה. בחומה זו היו 4 שערים:
Safety Net
Safety Net הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, בשיתוף הזמר-יוצר האמריקאי טיי דולה סיין, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Positions. השיר יצא לאור ב-30 באוקטובר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
רקע וכתיבה
תוך מספר ימים, צבר השיר למעלה מ-9 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ביקורת
מגזין הבילבורד דירג את השיר כשביעי הטוב ביותר באלבום, באומרו: "כשגרנדה וטיי דולה סיין מתעלמים מקפיצה מהקצה העמוק במערכת יחסים, הפקת ה'רפאים' - כל כלי ההקשה מהורהרים והכמיהה הקולית - מעלים את ספקותיהם המתמשכים וגורמים להם להיות נשמעים. אף על פי ש-'Safety Net' נשמע קצת לא בסדר עם ה-DNA עמוס המיתרים של האלבום, השיר עומד בלב מטרתו: גרנדה מצאה אהבה חדשה, ובעוד שהיא חוששת לעשות קפיצה נוספת, הלבאגן מלהיב מדי מכדי להכחיש".
Follow Your Arrow
Follow Your Arrow (בעברית: עקוב אחרי החץ שלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייסי מאסגרייבס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Same Trailer Different Park (2013). הוא יצא לאור ב-21 באוקטובר 2013, על ידי חברת התקליטים מרקורי נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
המספר בשיר מציע שכל בחירה נתונה תגרור ביקורת מאחרים; הוא קובע שהדרך הטובה ביותר של האדם היא להישאר נאמן לעצמו ("לעקוב אחרי החץ שלך"). בשיר יש התייחסות חיובית להומוסקסואליות, דבר אשר הוביל לכך שמבקרי מוזיקה שונים גרסו שמדובר ב"סימן לשינוי (חיובי) במוזיקת קאנטרי".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-100 מיליון השמעות.
הופעות חיות
מאסגרייבס ביצעה את השיר ב-6 בנובמבר בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי 2013. ב-26 בינואר, ביצעה אותו בטקס פרסי גראמי ה-56 שנערך בסטייפלס סנטר בלוס אנג'לס.
מכתבי וינדולנדה
החל משנת 1973 התגלו בבריטניה, בחפירות במבצר הרומי וינדולנדה סמוך לחומת אדריאנוס כ-35 ק"מ מזרחית לעיר קרלייל, יותר מ-1300 לוחיות עץ ששימשו לכתיבה. הלוחיות, בגודל טיפוסי של 20 על 8 ס"מ לערך ובעובי עד 3 מ"מ, עשויות מעץ ליבנה, אלמון ואלון מקומיים. הכתיבה נעשתה בדיו עשוי תערובת של פחם, גומי ערבי ומים. חלק מהלוחיות נכתבו עוד לפני הקמת חומת אדריאנוס, ומתוארכות לשנים 97–102 לספירה. הטקסטים על הלוחיות כוללים מסמכים רשמיים בנושאי ניהול המבצר, למשל מכתב המבקש הוראות לפעולה ביום המחרת (כולל בקשה מנומסת לשלוח עוד בירה), דוחות, הזמנות של ציוד ואספקה, חשבונות ועוד. מכתבים אחרים הם מכתבים אישיים של קצינים, חיילים, סוחרים ואחרים. אחד המכתבים (לוחית 291) נכתב בידי קלאודיה סוורה, אשתו של מפקד מבצר סמוך, ובו הזמנה למסיבת יום ההולדת שלה המיועדת לסולפיסיה לפידיניה (Sulpicia Lepidina). זהו אחד הטקסטים הקדומים ביותר בלטינית שנכתבו בידי אשה. במכתב אחר (לוחית 346) חייל מדווח כי שלח גרביים, סנדלים ותחתונים (גטקס).
מכתבים דומים התגלו בכ-20 אתרים בבריטניה, חלקם לוחות עץ עליהם נכתב בדיו, וחלקם לוחות מצופי דונג (שעוות דבורים, בתוספת מעט צבע שחור), עליהם נכתב באמצעות חרט מתכת. מכתבי וינדולנדה היו הממצא הכתוב העתיק ביותר שנמצא בבריטניה עד למציאתן בלונדון של טבליות בלומברג ב-2010 - כ-405 לוחיות עץ שהיו מצופות שעווה, ומתוארכות למחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה (שנים 50 עד 80 לערך).
נערתו ששת
נערתו ששת (באנגלית: His Girl Friday) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1940 בבימויו של הווארד הוקס.
המונח "Girl Friday" מכוון לאשה העוזרת בתפקידים רבים במשרד כפי שששת עזר לרובינזון קרוזו.
ב-1993 הוחלט לשמר את הסרט בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
תקציר העלילה
וולטר ברנס (קרי גרנט) הוא עורך ראשי בעיתון "מורנינג פוסט". הוא היה נשוי להילדגרד ("הילדי") ג'ונסון (רוזלינד ראסל) שהייתה עיתונאית בכירה תחת ניהולו. הנישואים לא האריכו וזמן קצר לאחר גירושיהם היא מגיעה למשרד העיתון ומבשרת לוולטר כי היא מאורסת לסוכן ביטוח בשם ברוס בלדווין (ראלף בלאמי). היא רוצה כעת לחיות חיים שקטים ולהקים משפחה וכעת היא עומדת לנסוע ברכבת עם ברוס ואמו לאולבני.
וולטר עדיין מאוהב בהילדי ועושה הכל כדי לחבל בקשר שלה עם ברוס. הוא יודע שעיתונאות היא עדיין בדמה ומפתה אותה לכתוב כתבה אחרונה בקשר לרוצח ארל ויליאמס המואשם ברצח שוטר ועומד להיות מוצא להורג. הילדי מגיעה לחדר העיתונאים בבניין המשטרה ובעזרת שוחד מצליחה לקבל ריאיון עם האסיר ויליאמס. בינתיים מעכב וולטר את ברוס, קונה ממנו פוליסת ביטוח שולח את עוזרו הגונב את ארנקו ומשתיל עליו את שעונו. ברוס נעצר באשמת גנבה ומשוחרר בערבות וא"חכ נעצר שוב באשמת הטרדה מינית של בחורה שנשלחה למשימה זו על ידי וולטר.
בינתיים בורח ויליאמס וכל המשטרה מחפשת אחריו. הוא מגיע לחדר העיתונאים בו נמצאת הילדי לבדה וכבר יש לה סקופ רציני. היא מתחילה לתקתק כתבה ולא שמה לב לברוס המגיע לחדר ומבקש ממנה לעזוב. הוא מסיק את המסקנות ועוזב. בינתיים מגיעים לחדר וולטר ואמו של ברוס שוולטר מבקש מעוזרו לסלקה בכוח.
למקום מגיעים ראש העיר והשריף. הם חייבים להוציא להורג את ויליאמס כפי שהתחייבו לבוחריהם ומסתירים את העובדה שקבלו מכתב דחייה מהמושל ושיחדו את השליח שיבוא שוב רק לאחר ההוצאה להורג. וולטר והילדי מסתירים את ויליאמס בשולחן כתיבה בחדר אך השריף מגלה אותו והם נכבלים באשמת הסתרת ויליאמס ו"חטיפת" גב' בלדווין אך לאחר שמגיע שוב השליח ומגלה את פרשת השוחד הם נאלצים לשחרר אותם. כל הפרשה היא סקופ ענק ולאחר שהילדי גומרת לתקתק במכונת הכתיבה היא מסכימה להצעתו של וולטר להתחתן שוב ולצאת לירח דבש.
השפעה
הפילוסוף סטנלי קאבל משייך את הסרט לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואים מחדש" בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981.
מת'יו נוסקה
מת'יו נוסקה (באנגלית: Matthew Noszka; נולד ב-27 באוקטובר 1992) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ודוגמן אמריקאי.
ראשית חייו
נוסקה גדל בפיטסבורג, פנסילבניה ועבר להתגורר בניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון "שארטייר וואלי" בפיטסבורג, ולמד באוניברסיטת פוינט פארק במלגת כדורסל שם למד לתואר במנהל עסקים. לאחר שהסתיים סמסטר האביב של שנתו הראשונה, החל נוסקה לעבוד בעבודות שונות כמו בנייה במשך חופשת הקיץ. בשנת 2014, לאחר שבנה בהצלחה דק לצד חברו מייק, הוא העלה תמונה באינסטגרם. לאחר פרסום התמונה, פנה אל נוסקה נציג מטעם סוכנות דוגמנים שבסיסה בניו יורק. בתוך כמה ימים לוהק נוסקה לקמפיין פרסום של נייקי.
דוגמנות
הוא דגמן עבור נייקי, קלווין קליין, הוגו בוס, טום פורד, ראלף לורן, ורסצ'ה, מונקלר, בנטון ולוויס. בשנת 2015 הוא עלה על המסלול התצוגה של חברת H&M. בשנת 2016 מגזין ווג כינה אותו אחד מ-50 הגברים בעלי הכושר היפים ביותר.
חיים אישיים
נוסקה משחק כדורסל. סבו, סטן נוסקה, היה שחקן כדורסל מקצועי לשעבר של בוסטון סלטיקס.
במאי 2020 הוא הודיע דרך הרשתות החברתיות כי חברתו זה שלוש שנים, אינאנה סרקיס, נמצאת בהיריון חצי שנה עם תינוקת.
ארנסט ובר (מהנדס)
ארנסט ובר (בגרמנית: Ernst Weber; 6 בספטמבר 1901 – 16 בפברואר 1996) היה מהנדס חשמל אמריקאי יליד אוסטריה.
ביוגרפיה
ובר נולד בווינה שבאוסטריה. בשנת 1924 סיים את לימודיו, והחל לעבוד כמהנדס חשמל בחברת "סימנס-שוקרט" שבעיר. במקביל, הוא קיבל שני תוארי דוקטור נוספים, מאוניברסיטת וינה ומהאוניברסיטה הטכנית של וינה. בשנת 1929 עבר לעבוד בסניף החברה שבברלין, והחל ללמד באוניברסיטה הטכנית של ברלין.
פעילות
ובר נחשב כחלוץ במחקר גלי המיקרו, ובשנת 1945 הקים באוניברסיטת ניו יורק את "המכון לחקר גלי המיקרו", בראשו עמד עד שנת 1956.
ובר אף היה הנשיא הראשון של ה-IEEE וממייסדי האקדמיה הלאומית להנדסה.
פרסים והוקרה
ובר זכה בפרסים רבים, ביניהם המדליה הלאומית למדעים בשנת 1987, תעודת הצטיינות מנשיא ארצות הברית הארי טרומן, מדליית החינוך של ה-IEEE, מדליית המייסדים של ה-IEEE ועוד.
בשנת 1985 שונה שם "המכון לחקר גלי המיקרו" שייסד באוניברסיטת ניו יורק ל"מכון המחקר ובר", כאות הוקרה לפועלו.
בשנת 1996 שינתה ה-IEEE את שמו של "פרס ההכרה במנהיגות הנדסית של ה-IEEE" ל"פרס ארנסט ובר להכרה במנהיגות הנדסית של ה-IEEE".
דיוקנאות של וינסנט ואן גוך
הדיוקנאות של וינסנט ואן גוך הם דיוקנאות עצמיים שהצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך יצר במהלך הקריירה שלו כאמן. ואן גוך יצר עשרות דיוקנאות במרוצת השנים, והם היוו חלק משמעותי מסגנונו האמנותי. בנוסף, קיימים דיוקנאות של ואן גוך שאמנים אחרים יצרו, וכן דיוקנאות שאין ודאות לכך שהצייר הוא זה שיצר אותם. ואן גוך נהג לצייר את עצמו בהביטו במראה, ולכן בדיוקנאות מופיע הצד השמאלי שלו ולא הצד הימני כפי שניתן לחשוב.
אודות הדיוקנאות
הדעות חלוקות מי מבין הדיוקנאות (דיוקן עצמי של ואן גוך (F627) או דיוקן עצמי ללא זקן (F525)) הוא האחרון שואן גוך יצר. דיוקן עצמי של ואן גוך ניתן לאחיו של ואן גוך. דיוקן עצמי ללא זקן ניתן לאימו של הצייר כמתנה ליום הולדתה. ככל הנראה הדיוקן הזה נעשה מיד לאחר גילוח, ויש הטוענים מיד לאחר תקרית חיתוך האוזן כפי שניתן לראות בדיוקנאות שלאחר האירוע, כגון דיוקן עצמי עם אוזן חבושה (F527). ניתן לראות את הדיוקן ללא זקן גם בתוך ציור אחר של ואן גוך, חדר שינה בארל, שנמצא במוזיאון ד'אורסה. הדיוקן הוא אחד מהיצירות שנמכרו במחיר הגבוה ביותר. הוא נמכר בסכום של 71.5 מיליון דולר בניו יורק בשנת 1998. בזמנו, זאת הייתה היצירה השלישית הכי נמכרת בכל הזמנים בהתאם לאינפלציה.
בגרמניה הנאצית יצירותיו של ואן גוך נחשבו כאמנות מנוונת. חלק מאותן יצירות הושמדו, כולל דיוקן עצמי של ואן גוך בצבעי שחור-לבן שניתן כמתנה לפול גוגן.
סן רמי
כל הדיוקנאות שנוצרו בסן רמי מציגים את צידו השמאלי של פניו של האמן, וזאת כדי להסתיר את אוזנו הפצועה.
אובר-סור-אואז
ככל הידוע, ואן גוך לא יצר בתקופה הזו שום דיוקן עצמי. באובר-סור-אואז הצייר שהה מספר שבועות עד למותו ביולי 1890.
זיופים
ג'ייקוב בארט דה לה פייל היה עורך של "Catalogue raisonné", מגזין שהציג יצירות אמנות שונות. הוא הודה כי היה נוהג להעלות למגזין גם ציורים עם מקורות לא ידועים. בשנת 1930, הוא החליט להימנע מהכנסת כ-30 ציורים למגזין לאחר שמלכתחילה הם היו אמורים להיכנס. במשך השנים הוא לא הכניס למעלה ממאה ציורים, כולל דיוקנאות של וינסנט ואן גוך וציורי החמניות. ב-1970, העורכים של המגזין טענו כי רוב הדיוקנאות של וינסנט ואן גוך שנשלחו באותן שנים היו מזויפים. למשל, "Selfportrait 'a l'éstampe japonais'" (בעברית: דיוקן עצמי עם הדפס יפני) שהיה מוצג בלוס אנג'לס נכנס בסופו של דבר למגזין אף על פי שהעורכים לא אישרו את האותנטיות שלו. "Selfportrait, 'à l'oreille mutilée'" (בעברית: דיוקן עצמי עם מום באוזן) נרכש על ידי הגלריה לאמנות של אוסלו בשנת 1910, ומומחים רבים טענו כי מדובר בזיוף. בינואר 2020, פורסם מחקר שאישר את האותנטיות של הדיוקן, ונקבע שהוא נעשה בעת שהותו של ואן גוך בבית החולים. מכיוון שואן גוך צייר את עצמו דרך המראה, אז צד ימין של פניו הוא המוצג ביצירה בעוד שפציעתו נמצאת באוזן שמאל.
אפרים זקס
אפרים אליעזר זקס (2 באפריל 1858 - 3 במאי 1944) היה איש ציבור וחקלאי וכיהן בשנים 1930-1924 כראש המועצה המקומית של רחובות.
נעוריו ותחילת דרכו
זקס נולד בעיירה יעלוק שבפלך קובנה בליטא לבן ציון ויהודית. הוא מצאצאי הגאון מווילנה. התחנך בחדר ובישיבות בווילנה. הוא היה בקיא בששת סדרי המשנה וידע בעל פה את מרבית התנ"ך. נחשב כעילוי בלימודיו, ולכן זכה לכינוי "העילוי מיעלוק". אפרים דיבר רוסית, גרמנית, אנגלית וצרפתית. הוא נשא לאישה את יהודית לוין ובשנת 1882 הם היגרו לארצות הברית, שם היו בעלי בית מסחר סיטונאי למוצרי מכולת בשיקגו . הם הצליחו בעסקים והתעשרו.
זקס היה פעיל בשיקגו בעבודה הציונית וחבר "ועד שוחרי שפת עבר", אגודה שמטרתה הפצת השפה העברית ופיתוח הספרות העברית.
העלייה לארץ ישראל והתיישבות ברחובות
בשנת תרס"ח (1908) עלה לארץ ישראל עם אשתו יהודית ובתו היחידה טובה. הוא התיישב ברחובות, רכש פרדס ונטע כרמי שקדים, והתמקד בטיפול בהם. הוא גר בבית מפואר בן שתי קומות שתכנן האדריכל יוסף ברסקי. בבית נערכו קבלות פנים לחשובי המבקרים, כמו למשל חיים ויצמן, ג'יימס רוטשילד והרברט סמואל. הבית שכן ברחוב מנוחה ונחלה 54 ברחובות ונחשב לבית הגדול והמפואר ביותר בראשיתה של המושבה.
פעילות ציבורית
לעולים החדשים מתימן היה קשה להשתלב בחברה, לתושבים הוותיקים היה קשה להבין את שפתם בגלל המבטא שלהם, הם קיבלו שכר נמוך ותנאי המגורים שלהם היו בלתי נסבלים. מצוקתם נגעה לליבו של זקס והוא עזר להם לרכוש חלקת אדמה בגודל 55 דונם דרומית לרחוב עזרא. האדמה חולקה ל-55 מגרשים שווים בגודלם, ועליהם נבנו בתים למשפחות העולים. ב-21 בספטמבר 1909 התחילה הבנייה של שכונת שעריים, בה שכנו תימנים. בשל התמסרותו המיוחדת זקס נקרא "אבי התימנים".
בשנת 1912 זקס היה חבר בוועד המושבה, ומאוחר יותר נבחר למועצה המקומית. בשנים 1924–1930 היה ראש המועצה המקומית לאחר שבשנת 1923 הפכה רחובות ממושבה שנוהלה על ידי ועד מקומי, למועצה מקומית שבה לוועד לא היו סמכויות רשמיות, ועיקר כוחו של הוועד היה בסמכות מוסרית.
בהיותו חבר בוועד המושבה הוא הלווה לוועד סכום של 25,000 פרנק, סכום גדול במושגים של אז, להקמת "מכון מים". מעשהו החלוצי של אפרים - ההלוואה בריבית נמוכה ופרישׂת החוב ל-10 שנים אפשר את הקמת מכון המים ורשת צינורות שהובילו מהברכה המרכזית לכל הבתים. כך רחובות הייתה המושבה הראשונה בארץ שזכתה לאספקת מים זורמים לכל הבתים.
זקס אף ייסד דואר במושבה.
כהערכה לפעילותו הוא נבחר לנשיא כבוד של קופת מלווה וחיסכון, אחד הגופים החשובים ביותר במושבה, שנתן הלוואות לתושבים לצורכי בניין וחקלאות וכן להעלאת קרובי משפחה מתימן ארצה. אפרים דאג להשגת מקומות עבודה עבור התימנים, שימש להם כערב לקבלת הלוואת לבניית בתים, זאת בנוסף להלוואות שנתן מכספו בעת הצורך. בכרמים ובפרדסים שלו הועסקו רק יהודים, רבים מהם תימנים.
פעילות נוספת
זקס השתלם בשפות העתיקות סורית, יוונית, אמהרית ורומית ואף כתב חיבור בנושא ספרות ישראל והעמים, שנשאר ככתב יד ולא יצא לאור.
הוא כתב פירושים לתנ"ך ואסף ספרי תנ"ך בשפות עתיקות. לאחר פטירתו ספריו הועברו לאוניברסיטת בר-אילן וכתביו נמסרו למכון גנזים בבית הסופר בתל אביב.
קריסטין הרמל
קריסטין הרמל (באנגלית: Kristin Harmel; ) היא סופרת אמריקאית יהודייה. היא נולדה בניוטון, מסצ'וסטס, פרוור של בוסטון. עבודת הכתיבה הראשונה שלה הייתה בגיל 16 ככתבת ספורט עבור העיתון "סיינט פיטרסברג טיימס" וכתב העת "AllSports" של טמפה, תוך כדי לימודיה בתיכון Northeast בסיינט פיטרסברג, פלורידה. הרמל היא בוגרת אוניברסיטת פלורידה וכתבה במשך יותר מעשור עבור כתב העת פיפל. כתבותיה התפרסמו בעשרות כתבי עת שונים. קריסטין הרמל התגוררה בפריז, לוס אנג'לס, ניו יורק, בוסטון ומיאמי, וגרה כעת באורלנדו, פלורידה, עם בעלה ג'ייסון.
ספריה
הרמל כתבה ספרים שתורגמו לשפות רבות ברחבי העולם:
אילה גורדון
אילה גורדון (נולדה בשנת 1930) היא אוצרת ואמנית ישראלית, ממייסדות תחום החינוך לאמנות בישראל.
ביוגרפיה
אילה גורדון (גוייטין) נולדה בירושלים להיסטוריון שלמה דב גויטיין ולמורה לריתמיקה תרזה לבית גוטליב. היא גדלה ברחוב החבשים (כיום רחוב דבורה). בשנת 1938 עברה המשפחה להתגורר בשכונת רחביה. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 למדה אמנות והדפס ב"בצלאל החדש" אצל יעקב שטיינהרדט. בשנת 1961, לאחר ששבה מלמודי חינוך ותולדות האמנות בארצות הברית, החלה לעבוד בבית הנכות הלאומי בצלאל כמדריכת אמנות ב"חוג בצלאל לנוער". בשנת 1966 הקימה את אגף הנוער ע"ש רות במוזיאון ישראל בירושלים, אותו ניהלה ואצרה את מרבית תערוכותיו עד לשנת 1991.
מילאנו–סן רמו 2020
מילאנו–סן רמו 2020 (באיטלקית: Milano-Sanremo 2020) הייתה המהדורה של ה-111 של מרוץ מילאנו–סן רמו, אחד מחמשת המוניומנטים שמהווים את חמשת מרוצי האופניים החד יומיים היוקרתיים והחשובים ביותר. התאריך המקורי של המרוץ היה אמור להיות ה-21 במרץ, אך בשל התפרצות נגיף הקורונה באיטליה נדחה המרוץ ל-8 באוגוסט וכלל מרחק של 305 קילומטרים ממילאנו עד לסן רמו.
במרוץ ניצח ווט ואן ארט (יומבו–ויסמה), לאחר שהקדים בספרינט אחד על אחד את ז'וליאן אלאפיליפ (דקונינק קוויק-סטפ). הפלוטון, שתי שניות אחריהם, הובל בידי מייקל מת'יוס (סאנווב) שסגר את תמונת הפודיום עם מקום שלישי. ואן ארט ואלאפיליפ ברחו לשאר הדבוקה לקראת סוף הטיפוס האחרון בפוג'יו.
קבוצות
במרוץ השתתפו כל 19 קבוצות הוורלד טים ועוד 8 קבוצות מדרג הפרו טים שקיבלו כרטיס חופשי על ידי המארגנים (RCS). שכל קבוצה התבקשה לרשום שישה רוכבים בלבד.
עשירייה ראשונה
ז.ז = זמן זהה
אן קלבלו
ביוגרפיה
אן קלבלו היא מסן פרנסיסקו, קליפורניה, שם סיימה למודי תיכון ביוני 1947.
ב-11 באוגוסט 1953 אן ילדה בת, טרי אן לנגלי-קונטה. ב-1968, לאחר שפרשה מהספורט בפעם הראשונה, היא הוכנסה להיכל התהילה של הרולר דרבי.
קלבלו חיה בסוף ימיה בסן ברונו, קליפורניה, עם החתולים שלה. היא מעולם לא פרשה באופן רשמי מרולר דרבי, אבל לא התחרתה מאז 2000, חוץ מפעם אחת ב-2002 כשחזרה למסלול בפעם האחרונה כדי לנצח בתחרות עם קנת' לוג' III בפרק הסיום של תוכנית הטלוויזיה RollerJam. בתחילת 2006, היא אובחנה עם סרטן הכבד, ונפטרה בגיל 76 כעבור זמן קצר. קלבלו היא הספורטאית המקצועית היחידה שהתחרתה במשך שבעה עשורים בענף ספורט.
בספרות ובקולנוע
בשנת 2001, יצא Demon Of The Derby, סרט דוקומנטרי ביוגרפי אודות קלבלו. הסרט יצא גם ב-DVD, ולעיתים מוקרן  למטרות גיוס כספים על ידי רולר ליגות דרבי.
קלבלו תרמה מספר גדול של צילומים נדירים מהאוסף הפרטי שלה לפרסום בספר Roller Derby Classics…and more! מאת ג'ים פיצפטריק, שיצא ב-2005. היא גם כתבה את ההקדמה לספר.
בפברואר 2006, קלבלו הופיעה במספר פרקים של סדרת הריאליטי Rollergirls,ששודרה ברשת A&E. בקטעים  שצולמו ב-2005, חברות קבוצת הדרבי TXRD Lonestar Rollergirls נסעו לקליפורניה כדי לחפש את הגיבורה שלהן, קלבלו. קבוצת TXRD כינתה את האילפות שלהן על שמה.
דוד ד'אנז'ה
דוד ד'אנז'ה (בצרפתית: David d'Angers; 12 במרץ 1788 – 4 בינואר 1856) היה פסל צרפתי.
ביוגרפיה
דוד ד'אנז'ה השתתף באופן פעיל באירועי מהפכת 1848 ובעקבות כך נאלץ לעזוב לבלגיה. לאחר מספר שנים קיבל אישור לחזור לצרפת.
ד'אנז'ה יצר פסלים לחזית בניין הפנתאון ובניין תיאטרון אודיאון בפריז. הוא יצר פסלים רבים שהוצבו בבית הקברות פר לשז בפריז.
יצירות רבות של הפסל מרוכזות ב- Musée David שפועל באנז'ה.
הונא גאון
רב הונאי (הונא) גאון היה מראשוני גאוני ישיבת סורא, שכיהן כגאון לאחר פטירתו של רב חנינא גאון בשנת ד'ת' (640) במשך כעשר שנים.
לחלק מהדעות, נחשב עדיין לאחד מהסבוראים.
נפטר בשנת ד'ת"י (650) ואחריו התמנה לגאון רב ששנא גאון.
תקנת המורדת
רב הונאי ומקבילו מישיבת פומבדיתא רב רבה, תיקנו תקנה משמעותית בדיני אישות, "תקנת המורדת": אשה הרוצה להתגרש מבעלה יכולה לכפות עליו לגרשה, בניגוד לדין הבסיסי שגט שניתן בכפייה הוא פסול ("גט מעושה"). הרקע ההיסטורי לתקנתם הוא שבאותה העת נכבשה הממלכה הסאסאנית בידי האימפריה המוסלמית, ובבתי הדין המוסלמיים הונהגו גירושין בכפייה. נשים יהודיות שבעליהן לא הסכימו לגרשן הלכו להתגרש בבתי דין המוסלמיים ונחשבו לגרושות מבחינה חוקית, אך מבחינה הלכתית נחשבו עדיין לנשואות, ובעקבות כך נוצרו בעיות של ממזרות, וחלקן אף עזבו את היהדות.
התקנה נהגה לכל אורכה של תקופת הגאונים, ורב שרירא גאון עוד כותב שהיא נהגה בזמנו, אך כבר הרי"ף כתב שבימיו תקנה זו לא נהגה.
לקריאה נוספת
על רב הונאי: על תקנת המורדת:
2022 בארצות הברית
2022 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 246 שנה מיום היווסדה.
נפטרו
(קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022)
פנלי בויד
תיאודור פנלי בויד (באנגלית: Theodore Penleigh Boyd; 15 באוגוסט 1890 – 27 בנובמבר 1923) היה אמן אוסטרלי יליד בריטניה. פנלי בויד ידוע בעיקר כצייר נוף.
יחסי אינדונזיה–אתיופיה
יחסי אינדונזיה–אתיופיה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה ואתיופיה.
פנלי בויד
ביוגרפיה
נולד באנגליה למשפחה אוסטרלית של אמנים. הוריו ארתור מריק בויד (1862–1940) ואמה מיני בויד (לבית בקט) היו אמנים ידועים ואחיו כללו את הקרמיקאי מריק בויד (1888– 1959) והסופר מרטין בויד (1893–1972). בנו רובין בויד (1919–1971) הפך לאדריכל, מחנך ופרשן חברתי מפורסם ומשפיע, ואחייניו ארתור בויד, גיא בויד ודייוויד בויד הפכו לאמנים בולטים.
יחסי אינדונזיה–אתיופיה
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1961, ואחריה נפתחה שגרירות אינדונזיה באדיס אבבה בשנת 1964.
פנלי בויד
ביוגרפיה
בויד קיבל את הכשרתו האמנותית מהוריו ובבית הספר לאמנות של הגלריה הלאומית. הוא הציג את התערוכה הראשונה שלו באגודת האמנים הוויקטוריאנית בגיל 18, והציג באקדמיה המלכותית בלונדון בגיל 21. הוא זכה בפרס השני בתחרות של הממשלה הפדרלית האוסטרלית על ציור של אתר הבירה הלאומית החדשה קנברה. הוא זכה בפרס וויין בשנת 1914 עם ציור נוף.
אשתו ילידת קווינסלנד, אדית סוזן ג'רארד אנדרסון, הייתה בעצמה ציירת מיומנת והגיעה גם ממשפחה עמידה. אביה היה מנהל מחלקת ההדרכה הציבורית בקווינסלנד, אחיה ארתור היה רופא בולט, ואחותה הבכורה מוד הייתה אחת הנשים הראשונות שסיימו לימודי תואר B.A. באוניברסיטת סידני.
פנלי בויד נסע לאירופה בשנת 1911. הוא פגש את אדית, דוגמנית, בפריז בשנת 1912 הם נישאו ב -15 באוקטובר. בני הזוג חזרו לאוסטרליה בשנת 1913 והתיישבו במלבורן. ילדתם הראשונה, פמלה, נולדה באביב 1913, אך היא נפטרה כעבור שבועיים.
בשנת 1914, כשקריירת הציור שלו פורחת, רכש פנלי חלקת אדמה בוורנדיט ובנה בית משפחתי וסטודיו, "הרובינס". ילדו השני ג'ון בקט בויד נולד בשנת 1915. זמן קצר לאחר מכן התגייס פנלי כמו אחיו מרטין ומריק, הוא שירת בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך הוא הועבר לאחר שנפגע מגז בשנת 1917 (מה שהותיר אותו עם בעיות פיזיות מתמשכות) כנכה חזר לאנגליה והוחזר לאוסטרליה במרץ 1918.
יחסי אינדונזיה–אתיופיה
סחר והשקעה
אף על פי שכיום היקף הסחר הוא קטן יחסית, אך הסחר בין אתיופיה לאינדונזיה עשוי להיות מוגבר מכיוון שאינדונזיה ראתה באתיופיה שוק אפריקני חדש למוצרים אינדונזיים, כמו סבון ואטריות. בשנת 2007 היקף הסחר הדו-צדדי עמד על כ-69 מיליון דולר, כאשר מאזן הסחר נוטה בכבדות לטובת אינדונזיה. היבוא האתיופי מאינדונזיה כולל מוצרי אלקטרוניקה, סבון וחומרי ניקוי, נייר וספרים, צמיגים, טקסטיל וריהוט.
נציגויות דיפלומטיות
אינדונזיה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה שהוסמכה גם לסומליה וג'יבוטי, ואילו אתיופיה הקימה שגרירות חדשה בג'קרטה במחצית השנייה של 2016. ככל הנראה, שגרירות אתיופיה בג'קרטה תאושר למרכז איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN), מלזיה וסינגפור. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
פנלי בויד
ביוגרפיה
בנו השני של בויד רובין נולד בינואר 1919. פנלי המשיך לצייר כל חייו, אם כי שירות המלחמה שלו הותיר גם צלקות פסיכולוגיות מתמשכות. בשנת 1922 הוא מכר את ביתו "הרובינס" ועבר עם המשפחה לסידני, וקבל על עצמו לארגן תערוכה גדולה. לכן פנלי לקח את משפחתו לאנגליה בסוף אותה שנה כדי לבחור ציורים לתערוכה, אך חזר לאוסטרליה בלעדיהם ביוני 1923 כדי להקים את התערוכה, שהועלתה בסידני ובמלבורן ביולי –אוגוסט 1923.
אולי כתוצאה ממעורבותו בתערוכה, הפך פנלי מאוכזב מיצירתו האחרונה, והשמיד רבים מציוריו הפחות טובים ומכר כמה מציוריו הטובים יותר, והרוויח 2500 פאונד. במהלך היעדרותה של אשתו הוא ניהל רומן גלוי עם מיננה שולר. זמן קצר לפני שאדית והילדים חזרו הוא קנה בחזרה את ביתו "הרובינס" וכן רכש מכונית חדשה. הוא פגש את משפחתו בנמל מלבורן כשחזרו ב־24 בנובמבר, אך הוא ואדית הסתכסכו כמעט מיד.
ב־28 בנובמבר, מסיבות לא ידועות, הוא לקח את מכוניתו לנסוע לסידני. אף שהיה נהג מיומן, הוא איבד שליטה בעיקול חד והמכונית התהפכה. הנוסע שלידו שרד, אך פנלי סבל מפציעות קשות ומת במקום.
לאשתו, השילוב של הכסף מעיזבונו (כולל הכנסות ממכירת הבית "הרובינס", המכונית המתוקנת וכ־40 ציורים) בתוספת ירושה קטנה מאביה וקצבה שנתית מאביו של פנלי אפשרו לה לפרנס את בניהם פט ורובין מבלי להזדקק לעבודה, אפילו בזמן השפל הגדול.
יהודי מועדף
יהודי מועדף (בגרמנית: Vorzugsjude) הוא, לפי המילון הנאצי, אסיר יהודי במוצאו, שבגלל קשריו למדינות זרות נראה מתאים לשחרור בתמורה לאזרחים גרמנים שהוחזקו בידי בעלות הברית (למשל הטמפלרים בשרונה), או בתמורה למשלוח סחורות שהיו חשובות לשם תעשיית החימוש והמלחמה הגרמנית. לפעמים היסטוריונים משתמשים גם במונח "חילופי בני ערובה".
חילופי אזרחים
על פי הנוהג ב, התאפשרה החלפתם של גרמנים המתגוררים בשטחים שהיו בשליטת בעלות הברית באזרחים בעלי אזרחות זרה שנכלאו בגרמניה הנאצית. חילופין כאלה הוכנו על ידי המחלקה המשפטית והמחלקה הפוליטית במשרד החוץ הפדרלי וב במחלקה II B 4 (לימים IV F 4), המחלקה למשטרת הזרים וביטחון הגבולות. החלפת בני ערובה יהודים הייתה באחריות מחלקתו של אייכמן. בשבי הגרמני הוחזקו אנשי שגרירות, אנשי צוותי ים (ימאים) וחובשים. הם נכלאו לאחר פרוץ המלחמה והיו זמינים לחילופי שבויים. בגרמניה היו מעט זרים שניתן היה להציע להחלפה תמורת גרמני הרייך שנכלאו במדינות בחו"ל, ולכן בהדרגה הורחב מעגל הכלואים ליהודים רבים יותר ויותר - בני הלאום המקביל (בריטי, צרפתי וכו') ובני לאום כפול (גרמני ואחר). מעגל "יהודי החליפין" הורחב משמעותית בתחילת 1943. נקבע שגם יהודים שרק קיימו "יחסים משפחתיים, ידידותיים, פוליטיים או מסחריים" עם אנשים במדינות עוינות (בעיקר ארצות הברית) צריכים לשמש כבני ערובה להחלפה.
מחנה זמני בברגן בלזן
באביב 1943 הורה היינריך הימלר להקים מחנה בו ייכלאו כ-10,000 יהודים לשם חילופי אסירים או כאמצעי לחץ כדי לאפשר לגרמניה רכישת מטבע זר וחומרי גלם. עוד כלואים במקום היו אזרחי מדינות נייטרליות או בעלות ברית שנדרשו כקלפי מיקוח וכדי להבטיח שיתוף פעולה מצד ממשלות. לצורך כך הוקם בברגן בלזן "מחנה מגורים" ל"יהודי חילופין", בו היו ארבעה מחנות משנה. מאמצע יולי 1943 נכלאו במחנה זה יהודים פולנים שהיו להם דרכונים או תעודות זיהוי אישי אחרות ממדינות דרום אמריקה. היה מחנה ליהודי ספרד מיוון עם דרכונים ממדינות אמריקאיות, אליו הוכנסו גם יהודים איטלקים עם דרכון טורקי. החלק הגדול ביותר של המחנה היה "מחנה הכוכבים" (שטרנלגר, Sternlager), שאליו גורשו בעיקר יהודי הולנד; קבוצות קטנות הגיעו, צרפת, יוגוסלביה ואלבניה. בקיץ 1944 נוסף מחנה ליהודי הונגריה. 14,700 גברים, נשים וילדים יהודים עברו כאסירי חילופין במחנה ברגן בלזן. כ-2,560 מהם שוחררו דרך חילופי אסירים. קבוצה בגודל דומה עברה במחנה רק בתור עצירת ביניים בדרך למחנות ההשמדה. מרבית היהודים שנכלאו במחנה המעצר, כ-7,000 גברים, נשים וילדים, הוחזקו כקלף מיקוח עד לימי המלחמה האחרונים. בנובמבר 1944 וינואר 1945 הורדו "יהודים הניתנים להחלפה" מרכבת הטרנספורט מברגן בלזן לשווייץ. הם לא הוחזרו לברגן בלזן, אלא הועברו למחנות המעצר בלינבאו, לינדלה ו-וורצך. בחודשים האחרונים של המלחמה לא היה עוד "טיפול מועדף". כאשר התקרב צבא בעלות הברית, הועברו "יהודי החילופין" לכיוון גטו טרזין, אך רק אחת משלוש הרכבות הגיעה ליעד. בטרנספורט אחר נספו אסירים רבים, במה שנודע לימים בתור "הרכבת האבודה", לאחר ימים של שוטטות בין החזיתות.
חילופי אסירים
בתחילת המלחמה התגוררו בארץ ישראל תחת המנדט הבריטי כ-2,000 טמפלרים גרמנים, שניתן היה להחליפם באזרחים בריטים שנשבו בידי הגרמנים בפולין הכבושה. המשא ומתן הממושך על השיבה הואץ כאשר הובאו 700 אזרחים גרמנים מארץ ישראל לאוסטרליה ונכלאו בה. בין דצמבר 1941 לפברואר 1943 הגיעו לארץ ישראל שלוש קבוצות, בסך הכל 200 איש, בהן לפחות 69 יהודים בעלי אזרחות ארץ ישראלית. בהמשך הספיק אישור הגירה כדי להשתחרר. ביוני 1944 הובאו לארץ ישראל דרך טורקיה 222 יהודים מברגן בלזן ו-61 מוויטל ומלאופן (זלצאך). במרץ 1945 הוחלפו בגרמנים 99 יהודים מברגן בלזן ו-38 ממחנה הריכוז רוונסבריק. הם נשלחו לשוודיה בדרכם לארץ ישראל. מאות יהודים חולצו גם הם, כי הציגו תעודה המעידה על כך שניתנה להם אשרת כניסה לארץ ישראל.
קתרינה לאו
קתרינה לאו (באנגלית: Katrina Law; נולדה ב-30 בספטמבר 1985) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בזכות תפקידה של מירה בסדרה "ספרטקוס" וגילומה של הדמות ניסה אל-גול בסדרה "החץ", כמו גם קווין ליאו בסדרה הוואי חמש-אפס וג'סיקה נייט בסדרה NCIS.
ביוגרפיה
לאו נולדה בפילדלפיה, וגדלה בדטפורד, ניו ג'רזי. אמה היא טאיוואנית ואביה ממוצא איטלקי וגרמני. כנערה, היא זכתה בתואר מיס ניו ג'רזי. היא סיימה את לימודיה במכללת ריצ'רד סטוקטון בניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת סטוקטון) עם תואר B.A. באמנויות הבמה ב-1999.
קריירה
בשנת 2011 השלימה לאו פרויקט אקשן בשם 3 דקות עם הבמאי רוס צ'ינג, המפיקים דון לה וג'ורג' וואנג, בכיכובם של הארי שום ג'וניור, סטיבן והיא עצמה.
משנת 2014 עד 2020, הייתה לה תפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "החץ" של CW בתור ניסה אל גול, בתו של המנהיג הידוע לשמצה של ליגת המתנקשים, רא'ס אל גול.
בשנת 2019 היא הצטרפה לצוות השחקנים של הוואי חמש-אפס של רשת CBS החל מהעונה העשירית של הסדרה.
במרץ 2021 לוהקה לאו לעונה השמונה עשרה של NCIS בתפקיד ג'סיקה נייט. היא הופיעה בשני הפרקים האחרונים של העונה ה-18 כאשר היא התקבלה לתפקיד קבוע החל מהעונה התשע-עשרה.
חיים אישיים
לאו נישאה לשחקן קית' אנדריין בינואר 2013. בדצמבר 2018 היא ילדה בת.
רשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת
רשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת (בצרפתית: Le réseau des Unités mixtes des instituts français de recherche à l’étranger, בראשי תיבות: UMIFRE, לשעבר: IFRE) היא רשת שיתוף פעולה של מוסדות מחקר צרפתיים, הפועלים מחוץ לצרפת בהנחיתם הכפולה של המרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) ומשרד החוץ ואירופה, הפועלים ככלי לדיפלומטיה מדעית. מוסדות אלה נוצרו במספר גלים, החל מ־1920 ועד סוף המאה ה־20.
רשת מרכזי ומכוני המחקר הצרפתיים משתפים פעולה עם המוסדות האקדמיים והמחקר של המדינות המארחות וארגוני המחקר הצרפתיים בתחומי מדעי הרוח, מדעי החברה והארכאולוגיה, כגון: מכון המחקר לפיתוח (IRD), בית למדעי האדם (MSH) , אקול פראטיק דה אוטז אטיד (EHPE), בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS) ואוניברסיטאות צרפתיות.
כל הפעילויות המדעיות וההפקות של רשת מוסדות המחקר הצרפתיים ברחבי העולם מוצגות בפורטל אינטרנט ייעודי של UMIFRE (אג'נדה, חדשות, פרסומים, תוכניות מחקר, משאבים אלקטרוניים וכו'), ניראות ברשתות חברתיות, ייעוץ דיגיטלי ומגזין הנגיש אונליין. נכון לשנת 2020, שיתופי הפעולה כוללים 150 חוקרים, 350 סטודנטים לתואר שלישי, 800 אירועים, פרסום כ־45,000 מאמרים מדעיים במנוע החיפוש ו־180 שותפיות מקומיות.
המרכזים והמכונים
הרשת כוללת 27 מרכזי ומכוני מחקר צרפתיים מחוץ לצרפת, הפרושים ב־34 מדינות בכל היבשות והמכסים את כל תחומי מדעי הרוח והחברה. להלן רשימת המרכזים והמכונים המסונפים למשרד החוץ הצרפתי:
תחבורה ביהודה ושומרון
תחבורה ביהודה ושומרון כוללת בחלקה תשתיות משותפות לישראלים ולפלסטינים, אך גם כבישים נפרדים בהם פלסטינים או ישראלים אינם מורשים לעבור ומחסומים רבים.
היסטוריה
בשלהי שנות התשעים, לאחר הסכמי אוסלו, נסללו כבישים עוקפים לחברון, יריחו ושכם שנמסרו לשליטה פלסטינית והפכו למסוכנים לתנועה ישראלית.
במהלך האינתיפאדה השנייה נסגרו כבישים שעוברים בכפרים פלסטינים לתנועה ישראלית. בין היתר, הדבר גרם לניתוק גוש טלמונים מירושלים, בעקבות חסימת קטע מכביש 450 בעין עריכ וביתוניא, כשהבטחות שניתנו לסלילת קטע חילופי לא בוצעו.
ב-2020 פרסם משרד התחבורה יחד עם המנהל האזרחי תוכנית אב תחבורתית ליהודה ושומרון, שכללה רשת תוכניות לשדרוג כבישי יהודה ושומרון. חלק מהתוכניות הן תוכניות ותיקות בעיבוד חדש. בין היתר נכללו בתוכנית פרויקטים לשדרוג כביש 60, בהם עוקף חווארה, עוקף בית-אומר ואל-ערוב, והכפלת המנהרות בכביש המנהרות; שדרוג והרחבת כביש 55 מכביש 6 עד כביש 60; כביש כניסה חדש לירושלים ממחלף גבע בנימין, משוקע בקטע קלנדיה; הרחבת כביש 437 באזור כיכר חיזמה וכביש 375 מצור הדסה עד צומת אל-ח'דר; הרחבה והוספת נת"צ בכביש 446 בקטע צומת שילת-מודיעין עילית; כביש 5 יחליף את כביש 505 בקטע צומת אריאל - צומת תפוח; הרחבת כביש 80 צפונה בתואי כביש 356; ועוד.
בתקציב משרד התחבורה לשנת 2023 הוקצה רבע מתקציב הכבישים, 3.4 מיליארד שקל, להקמת כבישים חדשים העוקפים יישובים פלסטיניים, הרחבת כבישים קיימים ושדרוג דרכי גישה להתנחלויות.
כבישים
כבישי אורך עיקריים: כבישי רוחב עיקריים:
כבישים נוספים: 3, 50, 57, 316, 317, 367, 375, 417, 436, 437, 449, 450, 457, 463, 555, 585, 611.
כמה מצמתי יהודה ושומרון, צומת גוש עציון וצומת תפוח, התפרסמו.
ציר אלון מהווה את הכביש 'הישראלי' הארוך ביותר ביהודה ושומרון, כיוון שהוא נסלל באזור שלא היה בו כביש לפניו.
תחבורה ציבורית
התחבורה הציבורית במרחב יהודה ושומרון מופעלת על ידי שלושה מפעילים עיקריים: אלקטרה-אפיקים, המעניקה את רוב השירות באזור אשר רכשה את חברת אגד תעבורה. תנופה, המשרתת את צפון ומערב השומרון, אזורים ששורתו בעבר על ידי דן ולאחריה על ידי אפיקים. וקווים, המעניקה שירות לערים מודיעין עילית (כחלק מאשכול חשמונאים) וביתר עלית.
השירות כולל שירות עירוני במודיעין עילית, ביתר עילית, מעלה אדומים, אריאל ואורנית, שירות אזורי ולערים מחוץ לאזור - כמו ירושלים, גוש דן ועוד.
מסילות ברזל
הוצע בעבר לקשר את אזור התעשייה שער בנימין למערך הרכבת הקלה הירושלמית, וייתכן שבעתיד היא תורחב למעלה אדומים וגבעת זאב.
פרדריק שאזלן
פרדריק שָׁאזְלַן (בצרפתית: Frédéric Chaslin, נולד בשנת 1963) הוא מנצח, פסנתרן ומלחין יהודי-צרפתי.
קורות חיים
פרדריק שאזלן נולד בפריז וזכה לחינוך מוזיקלי בקונסרבטואר של פריז ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. קריירת הניצוח שלו החלה ב-1989, כשהתמנה כעוזרו של דניאל בארנבוים בפריז ובביירוית. ב-1991 התמנה לעוזרו של פייר בולז באנסמבל אנטרקונטמפורן.
ב-2010 התמנה פרדריק שאזלן לתפקיד המנהל המוזיקלי של בית האופרה של סנטה פה, לאחר שב-2009 ערך שם את הבכורה שלו כשניצח על לה טרוויאטה (ורדי). את עונת 2011 פתח בביצוע ל"פאוסט" (גונו). שאזלן ניצח בלהקות ובבתי אופרה מן המובילים בעולם, בין היתר בברלין, מדריד, ברצלונה, רומא, ונציה, סקוטלנד וויילס.
אליזבת ריין
אליזבת מונטגיו ריין (באנגלית: Elizabeth Montague Ryan, 8 בפברואר 1892- 6 ביולי 1979) הייתה טניסאית אמריקאית מהטובות ביותר בהיסטוריה במשחקי זוגות, שהחלה להשתתף בתחרויות בעשור השני של המאה ה-20. היא זכתה ב-30 תוארי גראנד סלאם (כולל 4 בתחרות אליפות העולם שהייתה קיימת בטרום אליפות צרפת הפתוחה), כולם במשחקי זוגות. שיא זה החזיק מעמד עד לשנת 1979 כאשר נשבר על ידי בילי ג'ין קינג. יום לאחר שבירת השיא, אליזבת ריין נפטרה.
פרדריק שאזלן
קורות חיים
כמו כן, ניצח על תזמורות מרכזיות בעולם, שעמן אפשר למנות את תזמורת פריז, הפילהרמונית של וינה, התזמורת הסימפונית של וינה, תזמורת האלה, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון שעליה גם ניצח בהפקות של האופרה הישראלית.
אליזבת ריין
תולדות חייה
אליזבת ריין נולדה באנהיים, קליפורניה, אך רוב הזמן התגוררה בבריטניה. כמו טניסאים אחרים מאותה תקופה, היא אף פעם לא השתתפה באליפות אוסטרליה הפתוחה. היא הגיעה למשחקי הגמר ב-3 תחרויות גראנד סלאם נשים אך לא הצליחה לזכות אף פעם. לעומת זאת היא זכתה במספר רב של פרסי גראנד סלאם בתחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים. בתחרויות זוגות נשים היא שיחקה עם הלן וילס, סוזן לנגלן, סימון מאתיה והלן ג'ייקובס.
פרדריק שאזלן
קורות חיים
ב-1997 התמנה לתפקיד מנצח הבית של האופרה של וינה, שם ניצח על יותר מ-110 קונצרטים. בשנים האחרונות ניצח בווינה על הפקות היהודייה (פרומנטל הלוי) עם ניל שיקוף, וורתר (מאסנה) עם יונס קאופמן.
פרדריק שאזלן כיהן כמנהלה המוזיקלי של בית האופרה של רואן במשך שלוש שנים. בין השנים 1993–1996 ניצח באופן קבוע בפסטיבל ברגנץ באוסטריה, ושם גם שיתף פעולה עם הבמאי הנודע דייוויד פאונטני בהפקות רחבות היקף של כמה אופרות, ובהן "נבוקו" (ורדי) ו"פידליו" (בטהובן).
ב-2005 נתמנה לתפקיד המנהל המוזיקלי של התיאטרון הלאומי של מנהיים, שם ניצח על אופרות של וגנר, ובהן "טריסטן ואיזולדה" ו"טנהויזר", וכן על מרבית היצירות החשובות של ריכרד שטראוס.
לאחרונה השלים סדרת קונצרטים בתיאטרון הלאומי החדש של טוקיו, שם ניצח על "טוסקה" (פוצ'יני). ב-2005 ניצח באופרה של לוס אנג'לס על הפקה של "רומיאו ויוליה" (בליני) בהשתתפות רולנדו ויאסון ואנה נטרבקו. ב-2010 שב לתיאטרון בטוקיו והוביל הפקה של "אנדראה שנייה" (ג'ורדאנו).
באותה שנה גם שיתף פעולה עם הבמאי פייר לואיג'י פיצי בהפקה של "פאוסט" (גונו), שנערכה במסגרת קונצרט הפתיחה של פסטיבל מסראטה באיטליה. שאזלן ביצע כסולן את הקונצ'רטו מס' 5 לפסנתר מאת בטהובן עם התזמורת הפילהרמונית של וינה. כמנצח סולן הוביל ביצועים לקונצ'רטו בסול מז'ור מאת ראוול ביפן, באיטליה ובישראל.
פרדריק שאזלן מקדיש תשומת לב מיוחדת להרחבת הרפרטואר הקונצרטי: הוא ביצע למעלה מ-20 יצירות בביצועי בכורה ואף הקדיש לנושא פרק בספרו האחרון "מוזיקה בכל מובן", ספר שעוסק לעומק בסוגיות של מוזיקה מודרנית ויחסה לקהל. הספר ראה אור בצרפתית, בגרמנית ובאנגלית.
כמלחין הלחין שאזלן יצירות תזמורתיות, פסקולים ואופרות. יצירותיו כוללות את הקטע הנודע "מחול הדיווה" מתוך הסרט "האלמנט החמישי" וכן את סוויטת "שאגאל" לתזמורת, שבוצעה לראשונה על ידי התזמורת הסימפונית ירושלים. האופרה "אנקת גבהים", שחיבר על פי ליברית מאת פ"ה פישר, הוקלטה על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון עם המקהלה הסימפונית של לונדון. הסוויטה הכוראלית שפותחת את האופרה בוצעה בנורווגיה, באיטליה ובישראל.
לאחרונה ביצעו המנצח ואלרי גרגייב וזמרת הסופרן נטלי דסאי קטעים נבחרים מ"אנקת גבהים" במסגרת קונצרט מיוחד שנערך ברוסיה.
ואני תפילתי: סידור ישראלי
ואני תפילתי: סידור ישראלי הוא סידור של הקהילה הקונסרבטיבית שיצא לאור בשנת תש"ע, 2009 בהוצאה משותפת של התנועה המסורתית בישראל וכנסת הרבנים המסורתיים, יחד עם הוצאת ידיעות ספרים מקבוצת ידיעות אחרונות. עורך הסידור הוא זאב קינן והמעצבת היא דבורה ליפשיץ. הסידור הוא גרסה מחודשת של הסידור 'ואני תפילתי' שיצא לאור בשנת תשנ"ח, 1998 בעריכת הרב שמחה רוט. נוסח הסידור מבוסס על הנוסח המסורתי, בתוספת שינויים שנועדו להתאימו לרוח התנועה המסורתית בישראל. בשנת 2013 יצאה הדפסה שלישית עם תיקונים. בשנת 2016 יצאה הדפסה רביעית עם תיקונים. במהדורה זו הדפסו סידורים בשלושה גדלים שונים. בשנת 2018 הושק על ידי התנועה המסורתית יישומון "ואני תפילתי" עבור מכשירי אנדרואיד ו-iOS. היישומון מכיל את כל תוכני הסידור: תפילות, קטעי הגות, שירה ישראלית עכשווית והסברים.
פרדריק שאזלן
קורות חיים
שאזלן שימש בשתי קדנציות של ניהול מוזיקלי בתזמורת הסימפונית ירושלים. הוא היה בתפקיד בין השנים 1999 –2002 ובין השנים 2011–2019.
ואני תפילתי: סידור ישראלי
מעמד האישה
הסידור מציע אלטרנטיבה (לרוב לצד הנוסח המסורתי) ליחס הלא-שוויוני כלפי נשים הקיים ביהדות האורתודוקסית לפי תפיסת התנועה הקונסרבטיבית. לדוגמה, הברכה ברוך שלא עשני אשה מוחלפת ב-'ברוך שעשני בצלמו' ונאמרת, יחד עם הברכה המקבילה 'ברוך שעשני כרצונו', בפי גברים ונשים כאחד.