cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלינור מקסטיליה
מלחמת הברונים השנייה
במהלך מלחמת הברונים השנייה בין הנרי השלישי לברונים שלו תמכה אלינור באדוארד, ואף דאגה לכך שקשתים ממחוז פונטייה של אמה בצרפת יצטרפו לצידו. במהלך המלחמה היא החזיקה בטירת וינדזור שבה נכלאו כמה מהברונים אדוארד. לאחר שהצבא המלוכני הובס בקרב לווס ביוני 1264, הורה מנהיג הברונים סיימון דה מונפורט לסלק את אלינור מטירת וינדזור ולכלוא אותה בארמון וסטמינסטר.
אלינור שוחררה לאחר שצבאם של אדוארד והנרי הביס את צבא הברונים בקרב אבשם ב-1265, וביולי 1266 ילדה בן ראשון, לאחר שלוש בנות שמתו כולן בינקות. באביב 1268 נולד בנה השני הנרי, וביוני 1269 נולדה בת נוספת, אלינור.
מסע הצלב
ב-1270 אדוארד ואלינור הצטרפו ללואי התשיעי מצרפת במסע הצלב השמיני. לואי מת בקרתגו במהלך המסע, ובני הזוג המשיכו בלעדיו והגיעו במאי 1271 לעכו, שם נולדה בתם ג'ואן מעכו. למרות שמבחינה צבאית מסע הצלב נחל כישלון, נוכחותו של אדוארד בארץ הקודש היוותה איום על שלטונו של ביברס והשושלת הבחרית והוא ניסה להתנקש בחייו של יורש העצר האנגלי באמצעות פגיון מורעל. על פי הגרסה העממית של האירועים אלינור הייתה זו שהצילה את חייו של אדוארד ומצצה את הרעל מהפצע בזרועו, אך ככל הנראה האחראי לכך היה רופא שכרת את החלקים המורעלים מבשרו של אדוארד. בספטמבר 1272 עזבו אדוארד ואלינור את ארץ ישראל, ובמהלך המסע שלהם נולד בנם אלפונסו. עוד לפני שחזרו לאנגליה נודע להם על מותו של הנרי, שבעקבותיו הפך אדוארד למלך אנגליה. לאחר שובם לממלכה הם הוכתרו יחדיו ב-19 באוגוסט 1274.
המלכה הרעיה
למרות שנישואיהם היו נישואים מאורגנים, כמקובל במשפחות המלוכה בימי הביניים, אלינור ואדוארד ניהלו זוגיות יציבה, ואדוארד הוא אחד המלכים האנגלים היחידים בימי שלא ידוע על רומנים שניהל מחוץ לנישואים או ילדים לא חוקיים שהביא לעולם. אלינור ואדוארד נפרדו רק לעיתים רחוקות והיא ליוותה אותו גם במסעות צבאיים בוויילס, במהלך אחד מהם נולד בנם אדוארד בטירת קרנארבון.
לאחר מותה של אלינור התאבל עליה אדוארד במשך שנים ארוכות, וסירב להינשא מחדש. לבסוף התחתן עם מרגרט, ביתו של פיליפ השלישי מלך צרפת אך רק מכיוון שחשש ממלחמת ירושה שתפרוץ בין הבעלים של בנותיו במקרה שבנו אדוארד, הבן היחיד שילדה אלינור שיגיע לבגרות, ימות גם הוא לפני שיעלה לכס המלוכה. מרגרט אכן ילדה לו בנים נוספים, אך אדוארד נשאר נאמן לאלינור והשתתף מדי שנה באזכרות לזכרה, ולפחות באחת מהן השתתפה לצידו גם מרגרט.
מוות
אלינור הייתה ככל הנראה אישה בריאה במשך רוב חייה; היא שרדה לפחות שישה עשר הריונות, אך מסמכים מאותה תקופה מעידים על כך שלאחר לידת ילדה האחרון, החלה לצרוך תרופות באופן תכוף. ב-1287 שהתה אלינור עם אדוארד בגסקוניה וככל הנראה לקתה שם בקדחת, מחלה שאומנם אינה קטלנית בפני עצמה, אך משאירה את קורבנותיה חלשים ופגיעים לזיהומים מזדמנים. כמו כן חוקרים משערים כי כמו שאר בני משפחת המלוכה של קסטיליה גם אלינור סבלה מבעיות לב.
לאחר ששבה לאנגליה מגסקוניה אלינור הייתה ככל הנראה מודעת למותה המתקרב. היא דאגה לנישואי בנותיה, מרגרט וג'ואן, והאיצה את המשא ומתן על נישואיו של אדוארד הצעיר למרגרט, העלמה מנורווגיה, יורשת העצר של סקוטלנד. בקיץ 1290 אלינור יצאה למסע בין אחוזותיה, אך התקדמותה הייתה איטית בהרבה מהמתוכנן. בסתיו זומן מושב הפרלמנט לקליפסטון במקום לונדון, וגם ילדיה של אלינור זומנו לבקר אותה שם. עם סיום מושב הפרלמנט אלינור ואדוארד יצאו בדרכם מקליפסטון ללינקולן, אך אלינור הייתה מסוגלת לנסוע פחות משמונה קילומטרים ביום.
תחנתה האחרונה הייתה בכפר הארבי בנוטינגהמשייר, כ-10 קילומטר מלינקולן. המלכה התאכסנה בביתו של ריצ'רד דה ווסטון (ששרידיו עדיין ניצבים ליד הכנסייה בהארבי), ושם מתה בערב ה-28 בנובמבר 1290, בגיל 49 ואחרי 36 שנות נישואים. אדוארד היה ליד מיטתה ברגעיה האחרונים, ולאחר מותה הוכרזו שלושה ימי אבל בהם כל מנגנוני השלטון הפסיקו את פעילותם.
תהלוכה, קבורה ואנדרטאות
גופתה החנוטה של אלינור נישאה בתהלוכה מלינקולן ועד מנזר וסטמינסטר. אדוארד ליווה את התהלוכה במשך רוב הדרך, כמו גם אבלים רבים. אדוארד הורה להקים צלבי זיכרון בכל נקודה בה עצרה התהלוכה למנוחת לילה, בדומה לצלבים שהוצבו בצרפת במסלול מסע הלוויה של לואי התשיעי. "צלבי אלינור" הוצבו בלינקולן, גרנת'ם, סטמפורד, גדינגטון, הרדינגסטון ליד נורת'המפטון, סטוני סטרטפורד, וובורן, דאנסטייב, סנט אולבנס, וולתם, ווסטצ'יפ וצ'רינג קרוס. מתוכם שרדו רק שלושה, אף אחד מהם לא בשלמותו.
כאשר אדוארד התחתן בשנית עשור לאחר מותה, הוא ואשתו השנייה מרגרט מצרפת, קראו לבתם היחידה אלינור לכבודה.
ג'ון האנטסמן
ג'ון מיד האנטסמן הבן (באנגלית: Jon Meade Huntsman, Jr; נולד ב-26 במרץ 1960) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי, שגריר ארצות הברית ברוסיה בשנים 2019-2017.
כיהן כמושל מדינת יוטה מטעם המפלגה הרפובליקנית, וכן כשגריר ארצות הברית לסין מטעם ממשל אובמה, ולסינגפור. השתתף במירוץ למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-2012.
חייו האישיים
האנטסמן נולד ברדווד שבקליפורניה, למיליארדר ג'ון האנטסמן האב, איש עסקים ופילנתרופ, הבעלים של תאגידי האנטסמן. הוא נשר מבית הספר התיכון כדי להצטרף ללהקת רוק. מאוחר יותר למד באוניברסיטת יוטה.
בצעירותו שהה בטאיוואן, שם פעל במיסיון מורמוני וכך למד מנדרינית.
קריירה דיפלומטית ופוליטית
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, החל האנטסמן לעבוד בבית הלבן, בתקופת ממשלו של רונלד רייגן. בתקופתו של ג'ורג' בוש האב, כיהן תחילה כסגן עוזר למזכיר המסחר ואחר כך כשגריר ארצות הברית בסינגפור. בעת כהונתו של ג'ורג' בוש הבן עבד בסוכנות המייעצת לנשיא במדיניות הסחר.
בשנים 2004–2009 כיהן כמושל מדינת יוטה. ב-11 באוגוסט 2009, לבקשת הנשיא ברק אובמה, סיים את כהונתו כמושל יוטה והתמנה לשגריר ארצות הברית בסין, התשיעי במספר, כשהוא מחליף את קלארק ראנדט. בעת ההכרזה על מינויו לתפקיד ציין אובמה כי המינוי נובע, בין היתר, בשל ניסיונו העשיר יחסית במזרח הרחוק וכן שליטתו בשפה הסינית. הוא הגיש את כתב האמנה שלו לנשיא הסיני, חו ג'ינטאו, ב-28 באוגוסט באותה השנה. הוא התפטר ממשרתו זו ב-31 בינואר 2011.
בשנת 2017 האנטסמן התמנה לתפקיד שגריר ארצות הברית ברוסיה, כאשר מינויו אושר פה אחד בהצבעה בסנאט. האנטסמן פרש מתפקיד זה בחודש אוקטובר 2019.
כהונתו כמושל יוטה
בנובמבר 2004 נבחר למושל יוטה (השישה עשר במספר), ברוב של 57% מכלל הקולות, כשהוא מביס את המועמד הדמוקרטי לתפקיד סקוט מת'סון הבן. הוא הושבע לתפקיד ב-3 בינואר 2005. בבחירות שהתקיימו בנובמבר 2008 ניצח בבחירות בפעם השנייה ברציפות עם 77.7% מהקולות, לאחר התמודדות מול המועמד הדמוקרטי, בוב ספרינגמייר.
לאחר היבחרו הכריז האנטסמן על הנושאים בראש סדר העדיפויות שלו כמושל: פיתוח כלכלי, רפורמה בשירותי הבריאות, חינוך ובטיחות אנרגיה. בתקופתו בוצעו קיצוצים נרחבים במס, וכן דגל בשינוי מערך השירותים הציבוריים כך שהממשל ביוטה יוכל להתמודד כראוי עם הגידול באוכלוסייה. האנטסמן כינה את מדיניות המיסוי שלו "ידידותית לעסקים".
במהלך כהונתו נקלע לעימות עם מפלגתו שלו, כאשר הסנאט של יוטה (שבו אחזה המפלגה הרפובליקנית ברוב משמעותי) לא אישר את מועמדו של האנטסמן לבית הדין לערעורים של מדינת יוטה.
בשנת 2020, לאחר שפרש מתפקידו כשגריר ארצות הברית ברוסיה, התמודד האנטסמן לתפקיד מושל יוטה אך הפסיד למושל המכהן קוקס.
עמדותיו הפוליטיות
האנטסמן משתייך למפלגה הרפובליקנית, ובהתאם אוחז בעמדות שמרניות, במיוחד בתחומי חברה וכלכלה. מבחינה כלכלית הוא דוגל בקיצוצים במס ובתמיכה בעסקים; מאידך, הוא גם תמך בכינונה של רפורמה בבריאות, כך שביטוח הבריאות יורחב ליותר אזרחים (בכל רחבי ארצות הברית, לא רק ביוטה בה כיהן כמושל).
בתחום החברתי, האנטסמן מחזיק בעמדות שמרניות ביחס להפלות ופיקוח על נשק. למרות זאת, הוא הביע בעבר תמיכה מסוימת ביצירת מסגרת חוקית שתאפשר נישואים חד מיניים. הוא גם נחשב, יחסית למפלגה הרפובליקנית, כתומך של איכות הסביבה.
מועמדות לנשיאות ב-2012
שמו של האנטסמן הועלה מספר פעמים כמועמד פוטנציאלי של המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-2012. ג'ון מקיין ציין את שמו במרץ 2009 כמועמד ראוי מטעם המפלגה.
באוגוסט 2010 הקימו קבוצה של אסטרטגים פוליטיים המקורבים להאנטסמן את "אופק חדש - הוועדה לפעילות פוליטית" ("New Horizon - Political Action Committee"). ארגון זה נועד לסייע לו להתמודד לנשיאות בעתיד, וישמש כפי הנראה מסגרת לפעילותו הפוליטית העתיד.
בריאיון לעיתון ניוזוויק שפורסם ב-1 בינואר 2011, אמר האנטסמן: "...אני באמת מרוכז בעבודתי הנוכחית... אבל אנחנו לא מבצעים עבודה אחת לנצח, ואני חושב שבעצמותינו בוער עוד ניסיון אחד אחרון". כשנשאל האם ירוץ לנשיאות ב-2012, הוא סירב להגיב.
במסיבת עיתונאים שקיימו הנשיאים אובמה וג'ינטאו בעת ביקורו של האחרון בוושינגטון, נשאל אובמה על האפשרות שהאנטסמן יתמודד מולו בעתיד. אובמה השיב: "השגריר האנטסמן עשה עבודה נפלאה כשגריר של ארצות הברית בסין. הוא דובר מנדרינית והוא הביא מיומנויות נפלאות לתפקיד, וגם התמדה וכישרון. העובדה שהוא בא ממפלגה שונה היא כוח, לא חולשה", והוסיף "אני בטוח שהעובדה שהוא עבד כל כך יפה אתי, תהיה נכס חשוב בכל בחירות מקדימות של הרפובליקנים".
ב-18 במאי 2011, פתח האנטסמן את מסע הבחירות שלו באורלנדו שבפלורידה. ב-21 ביוני 2011 הצטרף באופן רשמי למסע הבחירות של המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-2012, בנאום שנשא בפארק החירות בניו ג'רזי, כשפסל החירות ברקע.
האנטסמן העדיף לוותר מראש על ההתמודדות באיווה ולהתמקד בפריימריז בניו המפשייר, שם השקיע את מרבית משאבי הקמפיין בתקווה שהישג שם יקפיץ אותו הלאה. אולם בהצבעה שנערכה ב-10 בינואר 2012 הוא הגיע רק למקום השלישי עם כ-17%, אחרי מיט רומני ורון פול, וב-16 בינואר 2012 הודיע על פרישתו מהמירוץ, ועל תמיכתו ברומני.
סאם מקארתי
סאם מקארתי (באנגלית: Sam McCarthy; נולד ב-15 במרץ 2002) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
מקארתי נולד ב-15 במרץ 2002, לקרול שניידר ולשחקן אנדרו מקארתי. מקארתי סיים את בית הספר המקצועי לילדים בניו יורק בשנת 2020.
קריירה
בשנת 2016, מקארתי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בסדרת הדרמה "המשפחה". בהמשך הופיע מקארתי במגוון סדרות טלוויזיה, כולל סדרת הקומדיה "המופע של ג'ף גפיגן", "הרשימה השחורה" וסדרת הדרמה "קונדור".
מקארתי ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי בדרמת הנעורים "All These Small Moments", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה באפריל 2018.
משנת 2019 משחק בסדרת הטלוויזיה בשבילי אתם מתים בתפקיד ראשי.
מרקו יובאנוביץ'
מרקו יובאנוביץ' (בסרבית: Марко Јовановић; נולד ב-26 במרץ 1988) הוא כדורגלן סרבי המשחק בפרולטר נובי סאד.
קריירה
יובאנוביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של בודוצ'נוסט ארילייה ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. בקיץ הושאל לשנתיים לטלאופטיק במסגרת שיתוף פעולה בין שתי הקבוצות. ב-26 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרטיזן בניצחון 1-4 נגד ראד במסגרת הגביע הסרבי. ב-23 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א נגד סמפדוריה. במהלך עונת יובנוביץ' לשחקן הרכב בקבוצה. ב-27 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור פרטיזן בניצחון 1-2 נגד בורצ'ה כאשר יובנוביץ' כבש את שער הניצחון בדקה ה-90.
ב-12 ביולי 2011 חתם בויסלה קרקוב מליגת העל הפולנית. ב-9 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ויסלה בניצחון 1-2 נגד לך פוזנן. ב-24 בינואר 2015 שוחרר מוויסלה.
ב-24 באוגוסט 2015 חתם בווז'דובאץ אחרי חצי שנה שלא שיחק. ב-23 בדצמבר חזר לקדנציה שנייה בפרטיזן בלגרד בה חתם לשנתיים וחצי. יובאנוביץ' הבקיע בגמר הגביע הסרבי בו ניצחה פרטיזן 0-2 את ג'אבור איווניצה.
בקיץ חתם בבני יהודה תל אביב מליגת העל עד לסיום העונה. ב-10 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בבני יהודה בתיקו 2-2 נגד מכבי חיפה. 1 באוקטובר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בבני יהודה בתיקו 2-2 נגד מ.ס. אשדוד.
ב-24 באוגוסט 2017 חתם בלאריסה מליגת העל היוונית.
ב-20 באוגוסט 2018 יובאנוביץ' חזר לקדנציה שנייה בווז'דובאץ.
ב-26 בינואר 2022 יובאנוביץ' חתם בפרולטר נובי סאד.
ג'ורג' מנדנהול
קריירה
מנדנהול קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת מידלנד בנברסקה ב-1936 ומ"הסמינר התאולוגי הלותרני בגטיסבורג" ב-1938. הוא מונה תחילה ככומר לותרני, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקצין מודיעין בצי האמריקני. לאחר המלחמה, מנדנהול קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס והחל בקריירה ארוכה בלימודי המזרח הקרוב והמקרא ובנושאים ארכאולוגים סמוכים. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת מישיגן בין 1952 ל-1986. ספרו "הדור העשירי" (Tenth Generation) היה פופולרי בין חוגי השמאל החדש באמצע שנות השבעים, כיוון שטען שתקופת ההתנחלות הישראלית בתקופת המקרא הייתה למעשה תוצאה של מהפכה לשוויון זכויות בתוך החברה הכנענית. אוניברסיטת מישיגן כיבדה אותו בהעניקה לו תואר פרופסור אמריטוס ללימודי המקרא והעת העתיקה.
קוימברה
קוימברה (בפורטוגזית: Coimbra, הגייה- [kuˈĩbɾɐ]) היא עיר שוק והגדולה שבערי מחוז קוימברה בפורטוגל. למרות שקוימברה שימשה כעיר הבירה של פורטוגל לזמן-מה, היא ידועה בזכות האוניברסיטה שלה (נוסדה ב-1290), השוכנת על פסגת גבעה נישאה - מהאוניברסיטאות המובילות בעולם הדובר פורטוגלית. העיר ממוקמת לגדת נהר מונדגו ונמלה פיגיירה דה פוש.
בעיר עצמה גרים כ-100,000 תושבים ובמחוז כ-430,000 (נכון לשנת 2001).
חלוקה אדמיניסטרטיבית
העיר מחולקת ל-18 שכונות, בעלות סמכויות מנהלתיות מסוימות:
הקהילה היהודית
בקוימברה התגוררה קהילה יהודית למן ימי הביניים. עם גירוש ספרד הכפילה או שילשה הקהילה את מספר חבריה והוקם רובע יהודי נוסף מחוץ לחומות. בשנת 1497 הוכרחו יהודי העיר להתנצר בכפייה כשאר יהודי פורטוגל. בשנת 1500 מנתה אוכלוסיית העיר כ-5000 נפש ומעריכים שמספר הנוצרים החדשים היה כעשירית.
אחד הסוחרים הידועים בקהילה היה פרנאאו לורנסו, אבי משפחת קוריאל. אמו הייתה כנראה אביגיל קוריאל דה גיומר דה קוסטא, ואביו היה כנראה אציל פורטוגלי-ויזיגוטי, ז'רונימו דה סאלדאניה ובובדילה. לורנסו נבחר ב-1533 כנציג סוחרי קוימברה בוועדת השומה העירונית לענייני מיסים. נכדו של לורנסו היה האח הדומיניקני פרנציסקו דה ויקטוריה, שהתמנה לבישוף של טוקומן, ארגנטינה - המשרה הבכירה ביותר בהיררכיה הקתולית שאליה הגיע נוצרי-חדש פורטוגלי במאות ה-16 וה-17. דה ויקטוריה הוא שהכניס את גידול ועיבוד הסוכר לארגנטינה.
קסטנופסיס אורתאקנתה
תיאור
עץ בגובה עד שבין 10 ל-15 מטרים (20 מטרים במקרים קיצוניים) וקוטר בגובה חזה 50 סנטימטרים. גוון הגזע חום והעצה בגוון צהבהב עד לבן צהבהב. הענפים, הטרף של העלים ומוט התפרחת חלקים. אורך פטוטרת העלים סנטימטר אחד, העלים גלדניים וצורתם נעה מסגלגלה ועד משולשת, אורכם בין 7 ל-14 סנטימטרים ורוחבם בין 2.5 ל-5 סנטימטרים. בסיס הטרף מעוגל וסימטרי ושפתותיו משוננים. ראש הטרף חד ומכופף. העורק הראשי של הטרף שטוח ומשני צדדיו יש בין 9 ל-13 עורקים משניים.
העץ הוא צמח חד-ביתי והפריה מבוצעת באמצעות רוח. הפרחים הזכריים בעגיל באורך 15 סנטימטרים וקוטרו בין 4 ל-7 מילימטרים. בכל פרח בין 10 ל-12 אבקנים. הפרחים הנקביים קצרים מאוד סביב באורך 0.5 מילימטרים, בדרך כלל במקבצים של 2 עד 3 פרחים.
הספלול הוא חצי כדור, לעיתים סגלגל רחב בקוטר בין 3 ל-3.5 סנטימטרים, המתפצל ל-4 מקטעים. הפרי כמעט כדורי ובו בין אגוז אחד לשלושה. עובי הקליפה בין 2 ל-3.5 מילימטרים והיא מכוסה בקוצים באורך של עד 7 מילימטרים כשהם צפופים במיוחד בבסיס הפרי. האגוז חרוטי, לעיתים קרובות שטוח בצד אחד ורוחבו בין 10 ל-15 מילימטרים מכוסה בצפיפות בשערות קצרות.
הפריחה מתרחשת מאפריל עד מאי והפרי מבשיל בין ספטמבר לנובמבר שנה אחר-כך. האגוז אכיל.
קסטנופסיס דלאוויי
קסטנופסיס דלאוויי (שם מדעי: Castanopsis delavayi; בכתב סיני: 高山栲; בפין-יין: gao shan zhui) הוא מין עץ ירוק-עד אנדמי לסין, השייך לסוג קסטנופסיס במשפחת האלוניים. העץ גדל בגובה 1,500–2,800 מטרים ביערות של עצים רחבי עלים או ביערות מעורבים עם מחטניים במחוז גואנדונג דרום-מערב גוויג'ואו, בדרום-מערב סצ'ואן וביונאן.
תיאור
עץ בגובה עד 20 מטרים וקוטר בגובה חזה 60 סנטימטרים. קליפת הגזע של עצים צעירים חלקה בעוד שקליפת גזע של עצים בוגרים עבה וחרושה בתלמים. העצה בגוון צהוב-חום כבדה, חזקה, עמידה ללחות ומתאימה לשמש כעמודים או לרהיטים. אורך פטוטרת העלים בין 7 ל-15 מילימטרים, העלים גלדניים, מעט קשים ומתפוררים אחרי שהם מתייבשים. צורתם נעה מסגלגלה ועד אליפטית, אורכם בין 5 ל-13 סנטימטרים ורוחבם בין 3 ל-7 סנטימטרים. בסיס הטרף מעוגל וסימטרי ושפתותיו משוננים החל מאמצע הטרף. ראש הטרף חד ומכופף. העורק הראשי של הטרף שטוח ומשני צדדיו יש 6 עורקים משניים דקים מאוד ומעוגלים במקצת. גוון עלים צעירים הוא חום-צהוב, והם מכוסים קשקשים. גוון עלים בוגרים הוא אפור או אפור-כסוף.
העץ הוא צמח חד-ביתי והפריה מבוצעת באמצעות רוח. הפרחים הזכריים בעגיל באורך 10 עד 15 סנטימטרים כשקוטר המוט המרכזי של התפרחת בין 2 ל-3 מילימטרים. בכל פרח בין 10 ל-12 אבקנים. הפרחים הנקביים קצרים מאוד סביב באורך 0.5 מילימטרים, בדרך כלל במקבצים של 2 עד 3 פרחים.
הספלול הוא בתחילה אליפסואיד ואחר כך חצי כדור, לעיתים סגלגל רחב בקוטר בין 1.5 ל-2 סנטימטרים, המתפצל ל-2 או 3 מקטעים. הפרי כמעט כדורי ובו בין אגוז אחד לשלושה. עובי הקליפה בין 2 ל-3.5 מילימטרים והיא מכוסה בקוצים בקוטר 15 עד 20 מילימטרים ובאורך של עד 3 עד 6 מילימטרים כשהם צפופים במיוחד בבסיס הפרי. האגוז סגלגל, אורכו בין 10 ל-15 מילימטרים וקוטרו בין 13 ל-14 מילימטרים כשקצהו מכוסה בדלילות בשערות עדינות.
הפריחה מתרחשת מאפריל עד מאי והפרי מבשיל בין ספטמבר לנובמבר שנה אחר-כך.
כריסטופר ג'יימס בייקר
כריסטופר ג'יימס בייקר (באנגלית: Christopher James Baker) הוא שחקן אוסטרלי, אשר ידוע בתפקידו בסדרת הטלוויזיה "סטארגירל" ובסדרה "אוזרק".
ביוגרפיה
בייקר נולד וגדל באוסטרליה, למגי בייקר וג'ון בייקר. בילדותו התגורר באנגליה מספר שנים לפני שחזר לאוסטרליה.
קריירה
במהלך הקריירה הופיע בייקר בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים. בייקר הופיע ב-2019 בעונה השישית של "סוכני SHIELD".
משנת 2020 הוא משחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "סטארגירל" בתפקיד ד"ר הנרי קינג.
עינות סלוקיה
מעיינות סלוקיה נקראים כך על שם התיישבות קדומה באזור, בתקופת בית שני ככל הנראה שהתקיים במקום יישוב יהודי שהקביל ליישוב גמלא ואף הוא נערך להגנה בתקופת המרד בשלטון הרומאי. השם סלוקיה נקרא ככל הנראה על שם האימפריה הסלאוקית (בדומה למקומות נוספים ברחבי המזרח התיכון), היא נוסדה בשם זה כנראה בתקופתו של המלך ההלניסטי סלאוקוס הרביעי. שרידים נוספים שנמצאו באתר מתארכים את ההתיישבות במקום לפחות לסביבות האלף ה-2 לפנה"ס. היישוב סלוקיה מוזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו: מלחמות היהודים, ספר ד, פרק א, פסוק א. מתוך תרגומו של ד"ר [[יעקב נפתלי שמחוני], 1923]
כ-4 וחצי קילומטרים צפון-מזרחה מהמעיין ושרידי ההתיישבות, ישנם הריסות של כפר סורי נטוש נוסף בשם סלוקיה, אשר נמצא לצד ציר הנפט צפונית לצומת קשת. סביב עינות סלוקיה נבנה הכפר קצביה, כך שככל הנראה שם הכפר סלוקיה נובע משם המעיין.
לדעת הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף יש לאתר את מבצר סלוקיה מימי יוסף בן מתתיהו ב'מתחם יצחקי' הנמצא כ-קילומטר מזרחית לעינות סלוקיה מעל ערוץ נחל יהודייה. מתחם זה שנוסד בתקופת הברונזה הקדומה בוצר בתקופה הרומית בקיר מסיבי (כ-150 מ' אורכו ורוחבו נע בין 8-4 מ'). המבצר הוכן לקראת העימות מול הרומאים בשנת 66 לספירה אך למעשה מעולם לא עמד במצור והמורדים נטשו אותו ללא קרב.
קסטנופסיס
קסטנופסיס (שם מדעי: Castanopsis) הוא סוג של עצים ירוקי-עד השייכים למשפחת האלוניים, שתפוצתו כיום מוגבלת לאזורים הטרופיים והסובטרופיים של מזרח אסיה. בסין גדלים 58 מינים מקומיים כש-30 מהם אנדמיים. המינים האחרים גדלים דרומה משם, דרך הודו-סין עד לאינדונזיה, באזורים ההריים של טאיוואן וכן ביפן.
לעצים יש מאפיינים רבים טיפוסיים למינים ממשפחת האלוניים. העצים הם לכל הפחות שיחים גדולים, אבל חלק מהמינים צומחים לעצים גדולים. העלים שלהם בדרך כלל נוקשים ומכוסים קוטיקולה מפותחת. העצים הם חד-ביתיים כשהפרחים הזכריים נוצרים בעגילים. הפרחים הנקביים הם בעלי שחלה תחתית ומייצרים זרע בודד אבל הם מקובצים לאשכולות קטנים. הפרי הוא בלוט, סוג של אגוז המוגן על ידי קליפה קשה (האופיינית לאלוניים) וקוצנית (בדומה לפרי הערמון).
אקולוגיה ושימושים
בתחום התפוצה שלהם מסוגלים מיני הקסטנופסיס לאכלס מגוון רחב של בתי גידול מאקלים ממוזג עד אקלים טרופי, ולעיתים קרובות הם מין מפתח (keystone species) במערכות אקולוגיות שלהם. הם נמצאים בשפע באקוטונים מגוונים כמו יערות הגשם ההרריים של בורנאו, יערות סובטרופיים ירוקי עד בטאיוואן ויערות ממוזגים של המשולש הצפוני במיאנמר. בדרך כלל הם נפוצים ביערות הרריים שבהם עצים מסדרת האלונאים הם דומיננטיים, וביערות מסוג לאוריסילבה ממוזגים עד סובטרופיים. בסוג האחרון הם אופייניים לצמחיית קלימקס, בעיקר בכל תחום תפוצתם באסיה היבשתית, כמו גם בטאיוואן.
צמחים מסוג זה גדלים בסוגי קרקעות רבים, בתנאי שאינם גיריים. כמה מינים עברו התאמה לקרקעות פודסוליות, ביצות כבול, ביצות וקרקעות חומציות או לחות, או לקרקעות צחיחות דלות הנפוצות בבתי גידול צחיחים. קסטנופסיס גדל בשפע בתקופה בין האוליגוקן למיוקן לאורך נהרות וביצות של אירופה שאקלימה אז היה סובטרופי. חברת הצומח הפרהיסטורית Castanopsietum oligo-miocenicum היא המקור למרבית מרבצי הליגניט (פחם חום) במערב ובמרכז אירופה.
ממרבית המינים אפשר להפיק עץ יקר ערך, אבל חלקם הפכו נדירים בשל כריתת עצים. המין Castanopsis catappaefolia מצוי על סף הכחדה. כפי שצוין לעיל השימוש החשוב ביותר בקסטנופסיס הוא בצורתו המאובנת. ב-2001 נכרו בגרמניה 175,400 טון של ליגניט, שמרביתו היה קודם עצי קסטנופסיס.
כבמינים אחרים של אלוניים האגוזים של מינים רבים של קסטנופסיס הם אכילים. נוהגים לגדל את העצים עבור האגוזים, אבל לעיתים קרובות יותר הם משמשים ליערנות וכצמחי נוי, ומלקטים את האגוזים באופן אופורטוניסטי. האגוזים הם מזון פופולרי לבעלי חיים רבים, כדוגמת ירגזים, עורבים, מכרסמים, איילים וחזירים.
רובע מגורו בטוקיו והעיר מצודו במחוז צ'יבה משתמשים ב"שיי" (椎, Castanopsis cuspidata) כאחד מהסמלים העירוניים שלהם. שיטאקי, פטריות המאכל הידועות והחשובות כלכלית, גדלות היטב על גזעים כרותים של C. cuspidata וזה גם מקור שמה המקובל "שיי-טאקי" שפירושו "פטריית Castanopsis cuspidata".
מאובנים
מינים שנכחדו הידועים כמאובנים מהמיוקן באירופה הם: מינים אלו ידועים וזוהו מהפרי שלהם. לא וודאי האם הם שייכים לסוג קסטנופסיס או לסוג Chrysolepis האנדמי למערב ארצות הברית, אבל דפוס הביוגאוגרפיה, ששני הסוגים נפוצים סביב האוקיינוס השקט, אבל אינם קיימים באמריקה הצפונית מזרחית להרי הרוקי מחזק את ההשערה כי הם אכן שייכים לקסטנופסיס.
Castanopsis praefissa ו-Castanopsis praeouonbiensis הם שני מינים של מאובנים שנתגלו ב"תצורת שֶׁנְגְג'וֹאוּ" מהמיוקן העליון במחוז ג'ג'יאנג בדרום-מזרח סין. מאובנים אלו הושוו למינים קיימים של קסטנופסיס על בסיס העלים והבלוטים. Castanopsis praefissa דומה ל-C. fissa, ו-C. praeouonbiensis דומה ל-C. ouonbiensis. שני המינים נכחדו באזור זה משום שהאקלים בג'ג'יאנג התקרר משלהי המיוקן ועד ימינו.
סיווג ארנה-תומפסון
סיווג ארנה-תומפסון (Aarne-Thompson classification Index) הוא כלי מחקרי המשמש באתנופואטיקה לסיווג מוטיבים עלילתיים של מעשיות. במרכז השיטה נמצא קטלוג ממוספר של מוטיבים חוזרים, שלפיהם מסווגות האגדות. את השיטה והקטלוג יצרו חוקר הפולקלור הפיני אנטי ארנה (Antti Aarne; 1867 – 1925) וחוקר הפולקלור האמריקאי סטית תומפסון (1885 – 1976). הקטלוג הבסיסי פורסם על ידי ארנה ב-1910 בגרמנית ותורגם לאנגלית ב-1928 על ידי תומפסון, שגם הרחיב אותו. במהדורה מ-1961 נקבע מספור המוטיבים לפי מספרים המתחילים בתחילית AT. ב-2004 האנס-יורג אות'ר (Hans-Jorg Uther) פרסם מדריך מעודכן ומורחב של הסיווג הנקרא מאז סיווג ארנה-תומפסון-אות'ר.
השיטה
השיטה מקבצת סיפורי עם וסיפורי מעשיות בהתאם לקו העלילה הכללי; כך מקובצים יחדיו סיפורים בעלי מאפייני עלילה דומים או סדרת אפיזודות דומה. שיטה זו תלויה במידה רבה באותם מאפיינים שבהם בחרו המסַווגים להתמקד.
כך למשל, סיפורים כמו "סינדרלה" – שבה גיבורה נרדפת, בעזרתה של פיה טובה או עוזר קסום אחר, נוכחת באירוע (אחד או יותר) שבו היא זוכה באהבתו של נסיך ומוכרת ככלתו האמיתית – מסווגים כסוג מספר AT 510: "הגיבורה הנרדפת". חולשתה של שיטת סיווג זו נעוץ בעובדה כי היא מסווגת רק מספר חלקים קטן מן העלילה כמוטיבים. הסיפור "פעמונית", לדוגמה, מסווג כסוג 310 AT (המשרתת במגדל), אבל העלילה נפתחת בכך שיש דרישה לתינוק כתמורה לרכוש שנגנב (מוטיב לא מסווג). כך, סיפורי מעשיות אחרים הנפתחים בדרישה לילד כתמורה לרכוש שנגנב, אולם קו העלילה הראשי שונה מזה של פעמונית, לא יסווגו כמספר 310 AT. מנגד, סיפורים שהפתיח לעלילתם שונה לחלוטין מפעמונית, אולם המוטיב המרכזי בהם הוא המשרתת הכלואה במגדל, יסווגו תחת אותו סוג עלילה.
בהדגשת האלמנט המרכזי המשותף ככלי לסיווג, מתעלמת שיטת סיווג זו מן הצבע והפרטים המיוחדים לכל עלילה. זו גם הביקורת המרכזית על השיטה, שהדובר העיקרי שלה היה חוקר הפולקלור הרוסי ולדימיר פרופ, שיצר שיטת סיווג אחרת ב-1920. פרופ סיווג את המעשיות באמצעות התפקיד של כל דמות בעלילה והפעולה שנעשתה על ידה, וכך הגיע למסקנה כי סיפור מורכב מעד-31 מרכיבים ושמונה סוגי דמויות.
סיווג ATU של האנס-יורג אותר
במהלך השנים, נוספו שיטות סיווג נוספות המבוססות על שיטת הסיווג ארנה-תומפסון ובאות לתקן או להשלים אותה. השיטה המקובלת ביותר כיום היא זו שעדכן והרחיב האנס-יורג אות'ר ב-2004, והידועה כסיווג ATU (ראשי תיבות של Aarne-Thompson-Uther). אות'ר ציין כי רבים מהתיאורים של סיווג ארנה-תומפסון היו שטחיים ושהמערכת המקורית לא מאפשרת הרחבות.
שימוש בשיטה זו בחקר הפולקלור בארץ
מספר חוקרי פולקלור ישראלים עשו שימוש בשיטת סיווג זו במחקריהם על פולקלור יהודי וערבי בארץ, כמו חיים שוורצבוים למשל, וכן גם דב נוי, תלמידו של סטית תומפסון, שהקים את ארכיון הסיפור העממי בישראל (אסע"י), והטמיע את מפתח הטיפוסים ארנה-תומפסון בעבודותיו ובקרב תלמידיו.
קווין אדוארדס
קווין דורל אדוארדס (באנגלית: Kevin Durell Edwards; נולד ב-30 באוקטובר 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1988–2001. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 10.9 נקודות, 2.7 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק.
קריירת מכללות
אדוארדס נולד בעיר קליבלנד הייטס, אוהיו, ובין השנים 1984–1988 למד ב"מכללה הקהילתית לייקלנד" שבצפון אוהיו ובאוניברסיטת דה פול אשר בשיקגו, אילינוי. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דה פול שיתף פעולה עם רוד סטריקלנד ודאלאס קומג'יס, ורשם ממוצעים של 16.3 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1988 נבחר אדוארדס בבחירה ה-20 על ידי מיאמי היט, לקראת עונת הבכורה של המועדון. לאורך עונתו הראשונה בקבוצה הוליך את קלעיה עם ממוצע של 13.8 נקודות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, על אף שמיאמי סיימה עם מאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה; 15–67. ב-4 העונות הבאות נותר אדוארדס אחד השחקנים הבולטים של ההיט, ותרם 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 1993, לאחר 5 עונות במיאמי, חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס. בעונתו הראשונה בניו ג'רזי פתח בכל בכל 82 המשחקים וקלע שיא קריירה של 14.0 נקודות למשחק. לאחר 14 משחקים בעונת, אשר בכולם קלע לפחות 10 נקודות, נפצע אדוארדס ונאלץ להחמיץ את כל המשך אותה עונה. בשתי העונות הבאות שותף ב-66 משחקים בסך הכול, בשל פציעות שונות, ותרם 8.8 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 1988, לאחר כ-4 עונות וחצי עם הנטס, הועבר לצד דייוויד בנואה וינקה דארה בטרייד לאורלנדו מג'יק, תמורת רוני סייקלי ובראיין אוואנס. בעונות ו- לא שיחק כלל, ובעונת  שותף ב-46 משחקי NBA כשחקן ונקובר גריזליס, בטרם פרש ממשחק.
פרסי היובל של אופ"א
פרסי היובל של אופ"א פורסמו בנובמבר 2003 במשרדי אופ"א בניון שבשווייץ לרגל חגיגות היובל לאיגוד, והם מציינים את בחירתן של 52 המדינות באיגוד בכדורגלן המצטיין במדינתם ב-50 השנים האחרונות (1954–2003). השחקנים הנבחרים זכו לכינוי כדורגלני הזהב של אופ"א. הנציג הישראלי ברשימה הוא מרדכי שפיגלר, מלך השערים לשעבר של נבחרת ישראל, תואר אותו החזיק עד שנת 2021.
מוזיאון ארץ יהודה
על הממצאים הייחודיים במוזיאון נמנים "מצבת ישראל", כד מטבעות מתקופת פעילותו של דוד המלך בחברון שהתגלה טמון בבית כנסת מתקופת בית שני, וחותם "למלך חברון" מתקופת בית ראשון. בשונה ממוזיאונים אחרים לארכיאולוגיה בישראל, בסיור מודרך ניתן לפתוח את דלתות הארונות ולצפות במוצגים ללא כל חציצה.
ממצאי המוזיאון
המוזיאון יועד בעיקרו להצגת ממצאים ארכאולוגיים שנחפרו באזור במשך 35 שנים. מקור הממצאים בפריטים שנאספו במחסני "קצין מטה ארכאולוגיה ביהודה שומרון ועזה". הממצאים מוצגים דווקא במוזיאון זה, משום שמדינת ישראל התחייבה בהסכמי אוסלו לא להעביר ממצאים ארכאולוגיים שנתגלו בשטחי יהודה ושומרון לתוך תחומי הקו הירוק.
המוזיאון אוצר בתוכו מאות חפצים ופריטים ארכאולוגים הממחישים פנים שונות בחיי היום-יום בחבלי ארץ יהודה בימי קדם.
שטח המוזיאון כ-630 מ"ר, ובו שלושה אולמות בהם מוצגים ממצאים ארכאולוגיים שונים המסודרים על-פי תקופות החל מתקופת המקרא וכלה בימי בית שני, התקופה הרומית.
תצוגות נוספות:
טקסט (סרט)
טקסט (ברוסית: Текст) הוא סרט דרמה ומותחן רוסי בבימויו של קלים שיפנקו ובכיכובו של אלכסנדר פטרוב. הסרט מהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת דמיטרי גלוכובסקי שגם כתב את התסריט לסרט.
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית הסרט העלילתי הטוב ביותר, בנוסף זכה גם בפרסים בקטגוריות השחקן הטוב ביותר לאלכסנדר פטרוב ושחקן המשנה הטוב ביותר לאיוואן יאנקובסקי. בנוסף זכה גם בקטגוריית העריכה הטובה ביותר. במאי 2020 זכה הסרט בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית הסרט העלילתי הטוב ביותר.
גרסה מורחבת כמיני-סדרה בת 5 פרקים בשם "טקסט: המציאות", עלתה בשירות הסטרימינג Start.ru ב-3 ביולי 2020.
תקציר עלילת הסרט
הסרט מספר כיצד איליה גוריונוב בן ה-27, מוצא את עצמו מאחורי סורג ובריח בהאשמת שווא על גידול לא חוקי של סמים. ברגע שהוא משתחרר הוא מבין שהוא כבר לא יכול לחזור לחייו הקודמים ומחליט לנקום בקצין המשטרה פיוטר חאזין, שבגללו הוא סיים בכלא. כתוצאה מפגישתם איליה הורג את חאזין, מקבל את הסמארטפון שלו ומתחיל לחיות את חיי הבחור, שולח הודעות טקסט לעמיתיו, הבוסים, ההורים והבחורה שלו.
איסור סירוס
איסור סירוס הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לסרס אדם או בעל חיים. עיקרו של האיסור הוא על סירוס זכרים, בעוד סירוס נקבות נמצא בדרגת חומרה פחותה. האיסור הוא לאו מדאורייתא שנלמד מהפסוק:.
הגדרת סירוס
הסירוס אסור בקרב כל בעלי החיים, בהמות, חיות, עופות, ובתלמוד נאמר שאיסור זה נאמר גם על בני אדם.
סירוס על ידי פעולה חיצונית, שאינה כרוכה במגע פיזי עם האיברים (גלולות,"כוס של עיקרין"), אסורה בגבר, ומותרת באשה, בעקבות כך דנו הפוסקים בהיתר לקיחת גלולות למניעת היריון.
יעקב ניימן
הרב יעקב אריה ניימן (נפטר בא' באלול תשמ"ג, 10 באוגוסט 1983) היה מייסד וראש ישיבת אור ישראל בלידא ולאחר מכן בפתח תקווה.
איסור סירוס
הגדרת סירוס
קשירת צינורות הזרע נחשבת הלכתית כסירוס ואסורה, אף על פי שבכ-50% מהמקרים ניתן לחזור לתפקוד על ידי פתיחת הקשירה. אף לו היה ניתן להגיע ל-100% חזרה לתפקוד, היה אסור מכיוון שסירוס לזמן מוגבל, אם לא מתרפא מעצמו (כמו כאן שצריך פעולה נוספת כדי להתיר), נחשב סירוס בכל מקרה.
יעקב ניימן
תולדותיו
נולד בעיירה אוסטרולנקה שבפולין לרבי אברהם ניימן. למד בישיבת לומז'ה שלוש עשרה שנים והיה מתלמידי הרב יחיאל מרדכי גורדון והרב משה רוזנשטיין. מצעירותו שם דגש על ענייני מוסר ועבודת ה'. בתקופת לימודיו בישיבה הוא ייסד "ועד" מיוחד של קבוצת תלמידים לשם התבוננות מוסרית והתעלות בעבודת ה' וביראת שמיים. בין משתתפי ה"ועד" היה הרב חיים ברנשטיין, לימים מראשי ישיבת אור התלמוד ומחבר הספר "הליכות חיים". בתחילת שנות ה-20 נישא למרים, בתו של הרב משה גרודזינסקי.
איסור סירוס
הגדרת סירוס
יש אומרים שלצורך ספק הצלת נשים או קטנים מאונס ובמקרים רחוקים אף רצח, מותר לסרס זכר שמועד לכך סירוס גמור שאסור מהתורה (שו”ת מנחם משיב ב, יח). ואם הסירוס הוא באופן כימי, כיוון שהוא זמני, איסורו מדברי חכמים, וברור שמותר לעשותו לשם מניעת אונס וניאוף גם במצב שאין חשש של סכנת נפשות.
יעקב ניימן
תולדותיו
בשנת תרפ"ג (1923) הקים ביוזמת החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי ישיבה קטנה בלידא בשם "אור ישראל", על שם ספרו של רבי ישראל מסלנט. לצדו עמד הרב מרדכי שמוקלר, חניך ישיבת ראדין (נספה בשואה). בין תלמידיו בישיבה: הרב מרדכי צוקרמן והרב ראובן יוסף גרשונוביץ. עמד בראשות הישיבה שתים עשרה שנים ושימש גם כמשגיח וכמנהל האחראי על אחזקת הישיבה. היה מקורב מאוד לחפץ חיים, וכאשר היה פוקד את ביתו בראדין היה החפץ חיים מסדר בעצמו את סידורי האירוח.
איסור סירוס
סירוס על ידי גוי
התנאים נחלקו האם האיסור חל גם על בני אדם שאינם יהודים כתוספת לשבע מצוות בני נח. גם להלכה נחלקו הראשונים בשאלה זו כאשר הרא"ש, הרשב"א והריצב"א פסקו שבן נח אינו מצווה על הסירוס. ואילו רב אחאי גאון, הראב"ד והסמ"ג פסקו שגם בן נח בכלל האיסור. הרמב"ם לא הזכיר איסור זה כחלק משבע מצוות בני נח, אולם פסק "שאין לומר לגוי לסרס בהמה שלנו" משום איסור שבות.
יעקב ניימן
תולדותיו
בשנת תרצ"ה (1935) עזב את לידא, עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בתחילת שנת תש"ד (נובמבר 1943) ייסד מחדש את הישיבה בפתח תקווה, תחת שם זהה. שותפו להקמה היה הרב שלמה קרובקה, חברו מישיבת לומז'ה וחתנו של הרב ניימן, הרב יוסף רוזובסקי. בהמשך יצטרפו לצוות גם הרב יוסף הלר והמשגיח הרב אברהם שוורץ. בתחילה שכנה הישיבה באופן ארעי בבתי כנסת שונים בעיר. בשנת תש"ט (1949) הונחה אבן פינה למבנה הישיבה. עם השנים הפכה הישיבה לאחד ממוסדות התורה המרכזיים ביישוב החדש ובין תלמידיה נמנים עשרות ראשי ישיבות, רבנים ואישי ציבור בולטים.
איסור סירוס
סירוס על ידי גוי
השולחן ערוך פסק כי "אסור לומר לכותי לסרס בהמה שלנו. ואם לקחה הוא מעצמו וסרסה, מותר. ואם הערים ישראל בדבר זה, קונסין אותו (ואפילו לא הערים, והכותי מכירו ומכוין לטובתו), ומוכרן לישראל אחר. ואפילו לבנו גדול מותר למוכרה, אבל לבנו קטן אינה מוכרה ולא נותנה לו".
יעקב ניימן
תולדותיו
הרב ניימן היה מהדמויות הרבניות הידועות של פתח תקווה. נודע ביחסו האבהי לתלמידיו ואת שיחותיו בישיבה נהג לפתוח במילים "בניי היקרים".
איסור סירוס
סירוס על ידי גוי
ורמ"א הוסיף שם: "ומותר לתת בהמה לכותי למחצית שכר, אף על פי שהכותי בודאי יסרסנו (הגהות מיי' פט"ז מאיסורי ביאה), דהכותי אדעתיה דנפשיה קא עביד (ב"י). ומותר למכור לכותים בהמות ותרנגולים, אע"ג דבוודאי הכותי קונה אותם לסרסם. ויש אוסרים, תמצא מבואר בתרומת הדשן סימן רנ"ד. ומיהו אם אין הכותי הקונה מסרסם בעצמו, רק נותנו לכותי אחר לסרס, לכולי עלמא שרי".
יעקב ניימן
תולדותיו
בשנת תשי"א (1951) הוציא את ספרו "דרכי מוסר". הוא קיבל את הסכמתו של הרב איסר זלמן מלצר שכתב כי "הספר הוא מצוין ונעלה אשר יהיה תועלת ללומדים בו להתעורר בענייני יראת שמים ודעת מוסר התורה". בשיחותיו ובספרו הביא הנהגות ומעשים רבים מהחפץ חיים שהיה עד להם.
איסור סירוס
סירוס על ידי גוי
על סמך פסיקתו זו של הרמ"א יש מן הפוסקים האחרונים - כגון רבה של השומרון הרב אליקים לבנון - המתירים סירוס בעל חיים זכר (כשיש בדבר צורך) על ידי מכירת בעל החיים לגוי (קנין הגבהה הוא המועדף ביותר), כאשר אותו גוי מוסר את בעל החיים לגוי נוסף - וטרינר - שמבצע בעצמו את הסירוס (הגוי שקונה את בעל החיים יכול למנות את בעלי הכלב המקוריים להיות שליחו לביצוע המסירה לוטרינר הגוי).
יעקב ניימן
תולדותיו
בשנת תשמ"ב (1982) הקים את הישיבה הגדולה "אור ישראל". הוא העמיד בראשה את הרב יגאל רוזן, שלפני כן שימש ר"מ בישיבה הקטנה, כמחליפו של הרב רוזובסקי. בשנים הראשונות שכנה הישיבה ברחוב רוטשילד בעיר, במבנה ששימש בעבר את ישיבת פתח תקווה-לומז'ה.
איסור סירוס
סריס בהלכה
גבר שסורס נקרא, בדרך כלל, פצוע דכא ובשל כך אסור לבוא בקהל. הרמב"ם סובר שפצוע דכא מותר בפסולי הספיקות כמו גם בגיורת, משוחררת ונתינה, אך אסור בממזרת ודאית. לעומתו הראב"ד והרשב"א מתירים פצוע דכא גם בממזרת ודאית.
יעקב ניימן
תולדותיו
הרב ניימן נפטר בשנת תשמ"ג, ונקבר בבית הקברות סגולה בעיר. לאחר פטירתו נקרא קטע הרחוב שבו שוכנת הישיבה על שמו "רחוב הרב ניימן".
איסור סירוס
סירוס נקבה
בתוספתא (וכן בתורת כהנים) מובאת מחלוקת בין תנא קמא לרבי יהודה (שפוסקים הלכה כמותו):
לדעת רוב הפוסקים, וכך פסק הרמב"ם, איסור סירוס נקבה הוא מדרבנן, אך לדעת הגר"א אמנם אין איסור לאו בסירוס, אך המסרס אשה עובר בעשה מן התורה.
לדברי המגיד משנה כריתת רחם או הרס רירית הרחם מוגדרים כסירוס אישה בידיים, אסורים מן התורה באיסור לאו לדעת תנא קמא, ואסורים מדרבנן לדעת רבי יהודה, שכאמור פוסקים כמותו. לעומת זאת לדברי הגר"א בנושא פעולות אלו, הלכה כתנא קמא, כלומר אסור מן התורה.
הו (כלי)
הו (בסינית: 壶, פיניין: Hū) הוא קנקן ברונזה, שצורתו צורת אגס, אשר שימש בטקסים דתיים בסין העתיקה. קנקני ה"הו" הוצבו בקברים בסעודה הטקסית שהוכנסה אל הקבר כחלק מפולחן אבות במטרה להבטיח את עזרת רוח האבות. בתקופה הקדומה יותר - תקופת שושלת שאנג היו כלי ה"הו" כלים פשוטים במראם. עיצוב כלים אלה התפתח עם השנים ובתקופת שושלת ג'ואו היו על גבי הכלים תבליטים. כמו כן בתקופה זו נהגו להכניס זוגות של כלים אלה לקברים, ולא כלים בודדים, וכן הכלים גדלו בגודלם, נפחם ומשקלם. כלי הו שהתגלו בקבר יי מזנג הגיעו לגובה של 99 ס"מ ולמשקל של 240 ק"ג.
בתקופת המדינות הלוחמות התפתחה צורת הכלי מכלי דמוי אגס לכלי בעל צורה ריבועית אשר נקרא "פאנג הו".
ימאמוטו גונבאה
ימאמוטו גונבאה (ביפנית: 山本 權兵衛; 26 בנובמבר 1852 – 8 בדצמבר 1933), הידוע גם בשם גונוהיואה, היה אדמירל בצי הקיסרי היפני וראש הממשלה ה-16 של יפן.
ראשית חייו
ימאמוטו נולד בקגושימה, האן סצומה (כיום מחוז קגושימה), בן למשפחת סמוראים משבט שימאזו. כנער צעיר השתתף ימאמוטו בהפגזת קגושימה ומאוחר יותר הצטרף לכוחות סצומה במלחמת בושין שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה.
קריירה צבאית
לאחר הצלחת רסטורציית מייג'י, למד ימאמוטו בטוקיו, והצטרף למחזור השני של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1870. לאחר שסיים את לימודיו ב-1874, הוא יצא להפלגת חניכים לאירופה ולדרום אמריקה על סיפונה של ספינת הצי הגרמני הקיסרי. הוא כתב ספר הדרכה בנושא תותחנות ימית, שהפך לתקן בצי הקיסרי, וב-1885 התמנה למפקד הסיירת "נאניווה," במסעה ליפן ממספנת אלסוויק שבאנגליה. ב-1887 התמנה לעוזרו של שר הימייה קביאמה סוקנורי, וליווה אותו למסעו בארצות הברית ובאירופה.
כמפקד הסיירת "טקאו," נפגש ימאמוטו בחשאי עם גנרל הצ'ינג יואן שיקאי בסיאול ב-1890. לאחר מכן מונה למפקד הסיירת טקצ'יהו.
ימאמוטו הפך למנהיג הצי החל ב-1893, עת התחיל לעבוד תחת שר הימייה סאיגו צוגומיצ'י. הוא ערך רפורמות, פעל לחיסול היחס המיוחד שקיבלו בני נחלתו סצומה, פעל למניעת ניצול הדרגה למטרות רווחיות בצי, וניסה להשוות את מעמד הצי לזה של הצבא. הוא גם תמך באסטרטגיה ימית אגרסיבית במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה.
בזכות פועלו התקדם ימאמוטו בסולם הדרגות במהירות יחסית: הוא התמנה לאדמירל משנה ב-1895 ולתת-אדמירל ושר הימייה ב-1898. ב-1902 הוא אף קיבל את התואר דאנשאקו (ברון), במסגרת מערכת האצולה היפנית. את דרגת האדמירל קיבל ב-1904.
ימאמוטו הוכיח את מנהיגותו במלחמת רוסיה–יפן, כשמינה את היהאצ'ירו טוגו למפקד הצי היפני המשולב, ולאחר מכן הקריא את דיווחיו מהשטח בפני הדיאט של יפן. ב-1907 קיבל ימאמוטו את התואר "האקושאקו" (רוזן).
ראש הממשלה
ימאמוטו התמנה לראש ממשלת יפן ב-1913. במהלך כהונתו הראשונה הוא ביטל את החוק שקבע שחובה על שר הצבא ושר הימייה להיות קצינים פעילים, ובכך המשיך לטפח את הדימוי שלו של ליברל ותומך בדמוקרטיה. עם זאת, ממשלתו הייתה נגועה בשחיתות, והוא נאלץ להתפטר, ביחד עם כל ממשלתו, אף על פי שלא הייתה הוכחה שקשרה אותו לפרשה כלשהי.
ימאמוטו נקרא לשוב להיות ראש הממשלה ב-1923, לאחר משבר רעידת האדמה שנגרם בעקבות רעידת האדמה הגדולה בקאנטו. פעולותיו לשיקום העיר טוקיו, שספגה את מרבית הנזק ברעידת האדמה, זכו לתשבחות. במקביל, הוא אף ניסה להרחיב את זכות הבחירה, אך ממשלתו נאלצה להתפטר בשנית בינואר 1924, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בחיי יורש העצר הירוהיטו ב-27 בדצמבר 1923.
לאחר מכן פרש ימאמוטו מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-1933, ונקבר בטוקיו.
אותות ועיטורים
זמן קצר לאחר מותו ב-1933, העניק לו הקיסר את ענק מסדר החרצית, העיטור הגבוה ביותר במערכת העיטורים היפנית. בנוסף קיבל ימאמוטו את העיטורים הבאים:
E=MC² (אלבום)
קארי שיתפה פעולה עם אומנים רבים במסגרת האלבום, ביניהם נמנים טי-פיין, דמיאן מארלי ויאנג ג'יזי. על אף שלפי מבקרי מוזיקה רבים האלבום מבוסס בעצם על אותה הנוסחה של האלבום הקודם שהוציאה, E=MC² כלל סוגות רבות של מוזיקה בהם מאריה לא התעסקה באלבומים הקודמים שלה, ביניהם ניתן למנות את סגנון הראגיי. מבקרי מוזיקה רבים שיבחו את האלבום ואילו חלק לא קטן מהם ציין כי האלבום מזכיר יותר מדי את קודמו על כן פחתה התלהבותם ממנו במסגרת הביקורת שלהם על האלבום. האלבום הגיע למקום הראשון בארצות הברית במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של 463,000 עותקים בשבוע הפתיחה.
המכירות של האלבום בשבוע הראשון הן מהגבוהות ביותר בקריירה של קארי. האלבום סיים כאלבום ה-26 הנמכר ביותר בשנת 2008 בכל רחבי העולם, והחל מיולי 2009, השיג כמות מכירות עצומה ברחבי העולם של 2.5 מיליון עותקים. ארבעה סינגלים מתוך האלבום הוציאה לאור קארי, ביניהם נמנים "Touch My Body" שיצאו לאור בפברואר 2008, "Bye Bye" שיצא יום לפני יציאת האלבום (7 באפריל 2008), "I'll Be Lovin' U Long Time" והסינגל הרביעי שיצא לקראת סוף שנת 2008, "I Stay in Love". הסינגל "Touch My Body" הגיע גם הוא לראש המצעד האמריקני ובכך נתן למאריה את התואר זמרת הסולו עם הכי הרבה סינגלים במקום הראשון בהיסטוריה של המוזיקה.
רקע כללי
בתחילת הקריירה המוזיקלית של מריה קארי הייתה היא נשואה לטומי מוטולה, נשיא חברת התקליטים קולומביה רקורדס בו הקליטה מספר אלבומים באותה העת. בין האלבומים שהקליטה מאריה באותה העת נמנה האלבום השלישי של קארי Music Box, אותו הוציאה לאור בשנת 1993. בעת העבודה על Music Box, הזוג פיתח קשר רומנטי שבסופו של דבר הגיע עד כדי חתונה באוגוסט 1993, רק חודש לאחר שחרור האלבום. במהלך חיי הנישואין של השניים היה ברור כי מוטולה שהיה הבוס של קארי שלט לגמרי בקריירה שלה, וניסה לכוון אותה להיות זמרת פופ בגוון מוזיקה מאוד ספציפי. עם כל אלבום שעבר קארי הושפעה יותר ויותר מסגנון הרית'ם אנד בלוז וההיפ-הופ אותם כבר היה ניתן לראות במסגרת האלבום Daydream, שיצא בשנת 1995. הזוג החל לריב במהלך הכנת האלבום, ככל הנראה על רקע אישי ומקצועי גם כן, על כן הזוג התפרק בשנת 1997 ומאריה קיבלה את האמנציפציה המלאה על החומרים שלה ועל הדמות שלה כאומנית.
לאחר ירידה ניכרת בקריירה של קארי בשנת 2001 בעקבות יציאת הסרט הכושל, "כל מה שנוצץ" (שהפסקול שלו דווקא צלח במיוחד), שלווה במאבקים אישיים ומקצועיים כאחד פנתה מאריה לחברת איילנד רקורדס לצורך הכנת האלבום The Emancipation of Mimi, בשנת 2005. האלבום הפך לאלבום הנמכר ביותר בארצות הברית ב-2005 והשני הנמכר ביותר בעולם נכון לאותה השנה. הסינגלים שלו צלחו בכל מצעד נחשב בארצות הברית וקארי עשתה את אחד הקמבקים הגדולים ביותר בתולדות ההיסטוריה של עולם הבידור והמוזיקה. לאחר השלמת סיבוב ההופעות הגדול שיצא עם האלבום, "The Adventures of Mimi Tour" בו מאריה ביצעה את השירים כהלכה וצברה תאוצה בשנית בתור אומנית החלה היא לעבוד על האלבום החדש שלה, הלא הוא E=MC² המתואר במסגרת ערך זה.
E=MC² הוכתר כאחד מהאלבומים הלא צפויים בשנת 2008, עם מבקרים רבים שעלו בשאלה האם קארי תהיה מסוגלת לספק הצלחה משמעותית, בעקבות הישגיה עם האמנציפציה של מימי או שמא האלבום ייכשל כמו פסקול הסרט שהוציאה לאור בשנת 2001. על דבר אחד המבקרים לא התווכחו, והוא שמאריה החלה לכתוב ולהפיק את המוזיקה שהיא רואה לנכון, ולא כדי לרצות את מנהלי חברות התקליטים או מישהו אחר מלבדה ומלבד המעריצים שלה. במהלך 2007, קארי הקליטה את האלבום באולפן שנבנה למרגלות הווילה הפרטית שלה באנגווילה הממוקמת באיי הקריביים. קארי מתארת אתE=MC ² כאחד מהאלבומים הטובים ביותר שלה וכאלבום שמצליח להעביר את הרגשות שלה ואת המסרים שלה בצורה שהיא כל כך חיכתה לה, היא טוענת שבאלבום היא מרגישה חופש, וכי היא הייתה מסוגלת להביע את עצמה דרך המוזיקה שלה בצורה הטובה ביותר. בריאיון עם בריאן טיימס, קארי דיברה על הרגשות שלה על האלבום: "קשה לי לשבת כאן ולדבר על זה בלי להישמע כמו אישה המתרברבת בתוצר שלה, אני אוהבת את האלבום הזה, מאוהבת בו. אני חושבת שיש הצלחה עם התקליט האחרון משום שהוא אפשר לי יותר חופש מבעבר... והוא מראה את המגמה החיובית של לעשות תקליטים שאני אוהבת".
האלבום היה אמור לצאת כבר בסוף שנת 2007. קארי דיברה על הסיבה שהאלבום יצא באיחור: "אתה באמת לא יכול להוציא את האלבום בדצמבר אם אתה רוצה שלכל העולם תהיה הזדמנות לשמוע אותו ממש, המעריצים שלי בכל רחבי העולם חשובים לי מאוד". כמו כן, הוסיפה ואמרה כי היא גם רצתה לשים את זוג הסינגלים שהוציאה לאור לפני האלבום לפניו על מנת ליצור לו באז מוקדם. בראיון נפרד, היא הרחיבה עוד יותר: "זה קרה לי עם האמנציפציה של מימי, שהתחלתי לכתוב שירים נוספים, קיבלתי את האישור, ולאחר מכן כתבתי ארבעה שירים נוספים, ואתה יודע איך זה הולך, אז עכשיו אני עם אלבום וחומרים בכמות רוויה, משהו כמו 22 שירים אז ברור שאני צריכה לחתוך חלק מאלו למטה ולא לצרפם לאלבום הסופי". בנוסף, היה דיווח על כך שהאלבום יצא לאור בפברואר 2008 אך עם זאת, השחרור התרחש מעט מאוחר יותר, ב-8 באפריל 2008.
הכותרת ועטיפת האלבום
לפני שיצא לאור האלבום שמו היה אמור להיות "That Chick" שנלקח בהשראתו של שיר עם שם דומה "I am That Chick". כאשר תהליך ההפצה של האלבום התקרב שונה שמו ל-E=MC ², שהוא למעשה קיצור של האמנציפציה של מימי ², E מסמל את האמנציפציה של MC (השם המיתולוגי של הזמרת מריה קארי), (²) כלומר עם כוח נוסף. כמו כן מדובר בנוסחה המפורסמת של אלברט איינשטיין, דבר שהעלה את השאלה מה הביא את קארי לבחור בנוסחת אלברט איינשטיין המפורסמת המבטאת את התאוריה כי אנרגיה ומסה שווים ומהירות האור קבועה? הכל נשאר בגדר תאוריה וזאת משום שמאריה לא אישרה שום דבר בנושא, אך מה שבטוח הוא שמבחינתה שום דבר לא צריך להשתנות, השם מעולה ונוסחת ההצלחה שליוותה אותה בפרויקט הקודם דומה אם לא זהה לזו שהיא באה לקדם במסגרת האלבום הזה.
כותרת ועטיפת האלבום אף הגיעו למדענים, סוכנויות הידיעות בעולם דיווחו מספר חודשים לאחר צאת האלבום על קבוצת מדענים בריטים, אשר נזכרה לתקוף את הציטוט שבו קארי אומרת כי משמעותו של שם האלבום שלה, “E=MC2" הוא "Emancipation equals Mariah Carey times 2", כלומר "שחרור שווה מריה קארי כפול שתיים" כמה חודשים לאחר הבאתו לידי ביטוי בציבור באחד מהראיונות שלה בנושא."הספרה שתיים במשוואה משמעותה העלאה בריבוע, לא הכפלה בשתיים", אמר ד"ר דייוויד לסלי בריאיון לחדשות ה־BBC. "מריה קארי קראה לא נכון את האלגברה. אולי הפרשנות המחודשת שלה אומרת בעצם אומרת "שחרור = מריה קארי קארי?". במקור, נוסחת ה-"E=MC2" הגדירה את הקשר שבין אנרגיה למסה ונחשבת לאחת התגליות החשובות ביותר במדע, קארי בחרה שלא להגיב על הפרשה.
השירים והליריקה של האלבום
השיר הראשון ברשימת השירים של האלבום הוא "Migrate", שיר אותה כתבה קארי והייתה מפיקה משנית שלו לצד דנג'ה, בשיר לקח חלק אומן נוסף, והוא לא אחר מטי-פיין. המלודיה של "Migrate" מורכבת ברובה מצלילים אלקטרוניים כבדים שמשלבים את השריקות הידועות של קארי. בשיר אנו עדים לזמרת המוצאת את עצמה במהלך לילה בחוץ, נודדת ממקומות שונים: מהמכונית למועדון, מהבר לחברים, מהמסיבה למסיבה אחרת, ולבסוף למלון. לדברי בריאן היאט מ-VH1, היא "קופצת מהמכונית שלי למועדון ... מהבר לחברים ... מהצד לאפטר פארטי ... ומהאפטר פרטי למלון" ולאורך כל השיר ניתן לשמוע את טי-פיין, דוחק בה "להקפיץ, להקפיץ, להקפיץ", אכן מדובר בפרשנות הומוריסטית לשיר הייחודי.
השיר השני במספר באלבום שהוא גם הסינגל המוביל של האלבום, "Touch My Body", מלווה בקליפ משעשע נכתב והופק על ידי קארי, כמו כן אליה הצטרפו מפיקים נוספים ביניהם כריסטופר סטיוארט והמפיקים מצוות דה דרים. השיר בנוי על מלודיית פסנתר, עם ביט שאינו גבוה במיוחד ואינו נמוך בדומה לסגנון הישן של מאריה. מבחינה לירית השיר מתאר למעשה מספר פנטזיות במיטה של מאריה, בחזרות על השורה "גע בגופי" שהיא שולחת למאהב שלה. הקליפ של השיר הומוריסטי לחלוטין, "חנון מחשבים" מגיע לביתה של מאריה במטרה לסדר את המחשב שלה ולשפר את מהירות ההורדה שלה, ואילו היא מקבלת אותו בלבוש סקסי וחושפני במיוחד, מכאן הסצנה הולכת ומשתפרת, השניים מתחילים לעשות דברים מצחיקים יחד שללא ספק יעלו לכם חיוך.
בין השירים המעניינים הנוספים באלבום ניתן למנות את "I'm That Chick" שנכתב על ידי מאריה בשיתוף עם הצוות הנורווגי סטאר-גייט, שהוא בלדה עוצמתית ומעוררת השראה, "Bye Bye" שהופק על ידי מאריה והצוות הנורווגי סטאר-גייט גם הוא, מדובר בשיר ה-13 במספר מתוך האלבום. "I'll Be Lovin' U Long Time" שהוא הסינגל השלישי אותו החליטה מאריה לשחרר במסגרת האלבום, והסינגל האחרון ששוחרר מתוך האלבום, "I Stay in Love" שממוקם דווקא בפתיחה של האלבום.
TSG IT
TSG IT מערכות מתקדמות בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית העוסקת בפיתוח תוכנה, בעיקר לשימושים ביטחוניים: מערכות שליטה ובקרה, מודיעין, הגנת המולדת וסייבר.
החברה עוסקת גם בשדרוג ערים ל"ערים חכמות" ומתמחה בהקמת מוקדי שירות (Call Centers).
ישראל באירוויזיון 2022
ישראל השתתפה באירוויזיון 2022. זו הייתה ההשתתפות ה-44 של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון. נציג ישראל באירוויזיון היה מיכאל בן דוד עם השיר "I.M" איתו הופיע על במת האירוויזיון באולם פאלה אלפיטור בעיר טורינו שבאיטליה. בשנה זו כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר התחרות - לאחר שש שנים רצופות של עלייה לגמר.
רקע
ב-22 בפברואר 2021 הכריז תאגיד השידור הישראלי שיוציא מכרז לערוצי הברודקאסט במטרה לבחור את נציג ישראל לאירוויזיון 2022. וב-18 במרץ 2021 פרסם "כאן" "קול קורא להגשת הצעות לשיתוף פעולה עם תאגיד השידור הישראלי לבחירת נציג התאגיד לתחרות הזמר של אירוויזיון 2022". עד סיום המכרז הונחו בפני התאגיד 2 הצעות: הצעה אחת של ערוץ "קשת 12" עם תוכנית המציאות "הכוכב הבא" והצעה אחרת של ערוץ "רשת 13" עם תוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל". ב-6 באפריל 2021 הכריז התאגיד על הערוץ הזוכה במכרז "רשת 13" עם התוכנית "אקס פקטור".
TSG IT
היסטוריה
עם לקוחות החברה נמנים צה"ל, משטרת ישראל, וצבאות וגופי ביטחון מחוץ לישראל. החברה מציעה שירותים גם ללקוחות אזרחיים, בהם תוכנה לרשויות מקומיות בתחומי שליטה ובקרה ועיר חכמה.
ישראל באירוויזיון 2022
אקס פקטור לאירוויזיון
המבצע והשיר ייבחרו בתוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל" המופקת על ידי "אבוט המאירי" ומשודרת ברשת 13, זאת לאחר שרשת 13 זכתה במכרז של התאגיד. בנוסף לכך, הזוכה בתחרות זו יוחתם על חוזה הקלטות ביוניברסל מיוזיק.
TSG IT
היסטוריה
מרבית מיזמי החברה אינם מתפרסמים. בין היתר לקחה TSG חלק בהקמת מערכות "טירת האגם", "פותר שמיים" ו"שוע"ל" עבור צה"ל, מערכת שליטה ובקרה בשם "מגדלור" בחברת החשמל ומערכת שליטה ובקרה בעיריית מודיעין-מכבים-רעות.
ישראל באירוויזיון 2022
אקס פקטור לאירוויזיון
פאנל השופטים הורכב מחמישה שופטים: אביב גפן, נטע ברזילי (זוכת אירוויזיון 2018), מרגלית צנעני, רן דנקר ומירי מסיקה. את התחרות הנחתה לירון ויצמן.
שידורי התוכנית החלו ב-30 באוקטובר 2021.
TSG IT
היסטוריה
ביוני 2017 נמנתה החברה עם החברות הזוכות במכרז של משרד הביטחון, שהוא מכרז ה-IT הגדול בתולדות צה"ל, להעתקת תשתיות המחשוב של צה"ל ואיחודן למרכזי מחשוב באזור באר שבע.
ישראל באירוויזיון 2022
שלב האודישנים
שלב האודישנים שודר ב-30 באוקטובר–12 בדצמבר 2021. על מנת שמתמודד יוכל לעבור לשלב הבא, היה עליו לקבל מכלל חבר השופטים לפחות 4 פעמים "כן".
בין המתמודדים בשלב זה, היו: ענבל ביבי, שהשתתפה בעונה הראשונה של אקס פקטור; עדי כהן ולירון לב, שהשתתפו בעונה השנייה של כוכב נולד; לינט, שהשתתפה בקדם-אירוויזיון 1993; ספיר סבן, שזכתה בעונה הרביעית של The Voice ישראל; שחר עדוי, שהשתתף בעונה השישית של הכוכב הבא; צמד ההיפ הופ עידו בי וצוקי; אנה שפיץ, שזכתה בעונה השנייה של בראבו; עמית בן זקן, אחיה של עדן בן זקן, פיינליסטית העונה הראשונה של אקס פקטור; גיא סימס, בנו של הכדורסלן וילי סימס; יואב דלל, שהשתתף בנינג'ה ישראל ילדים והעונה השמינית של הבנים והבנות; שירה אטיאס, שהשתתפה ב-The Four ובת דודתו של נציג ישראל באירוויזיון 2015, נדב גדג'; שימי תבורי שהשתתף בקדם-אירוויזיון 1985, 1991 ו-1993; יפעת תעשה, גרושתו של הזמר אריק סיני; הדוגמנית טל צוקר; אלי חולי, פיינליסט העונה הרביעית של The Voice ישראל; הזמרת-יוצרת מאיה סימנטוב; גאיידה אבו עוואד, פיינליסטית העונה הרביעית של אייל גולן קורא לך; עתליה פירס, שהשתתפה בעונה השנייה של The Voice ישראל; הלהקה האתנית Anna RF; זוהר רזיאל, שהשתתפה באמריקן איידול והעונה החמישית של הכוכב הבא; האחים הכדורסלנים בן ונמרוד אלטיט; דניאל פרוז'נסקי, חבר להקת Kids.il שייצגה את ישראל באירוויזיון הילדים 2012; מאור תיתון, שהשתתף בעונה הראשונה של The Voice ישראל; תומר אלמוג, שהשתתפה בעונה השביעית של הבנים והבנות; דור דהן ונועם אזוט, בני דודים של אגם בוחבוט; יוחאי מורנו, אחיינו של הקצין עמנואל מורנו; מייקל רוז (לשעבר מישה סוחינין), חבר להקות המטאל התחתונים ו-Distorted Harmony שאף השתתף בעונה השנייה של The Voice ישראל; ענבר יוחננוף, חברת להקת הווקה פיפל; ביסאן אבו לבן, שהשתתפה בעונה השלישית של בית ספר למוסיקה; שלווה ברטי שהשתתפה בקדם-אירוויזיון 1985, 1992 ו-1995; הדר לי, שהשתתפה בעונה השנייה של אקס פקטור; דפנה ראובני, הנכדה של המשורר אהוד מנור והשחקנית עפרה פוקס.
המנחה גיא זו-ארץ השתתף גם הוא באודישנים, אך בתור הופעת אורח בלבד.