cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאלוסט גולבנקיאן
בבריטניה. "מר חמישה אחוזים"
בסופו של דבר התיישב גולבנקיאן בלונדון. בשנים 1925-1900 התגורר עם משפחתו בווילה קרובה להייד פארק. הגיע בתקופת ה"בום" של מניות המכרות בדרום אפריקה ובאוסטרליה. הוסמך כנציג של מנטאשב לייצג בלונדון את האינטרסים של רוסיה בתחום הנפט. הוא שיתף פעולה עם פרדריק ליין, סוכן ספנות ומאבות תעשיית הנפט הבריטית, שעזר לו להעמיק את ניסיונו במימון תאגידים ולערב גם את רוסיה בעסקי הנפט הבריטים. התעניין בעיקר בבניית אסטרטגיות של פיתוח תעשיית הנפט. באותה תקופה הציעה לו ממשלת פרס זיכיון על כל משאבי הנפט שלה, אך גולבנקיאן סירב מפני שחשב שטמונים בכך יותר מדי סיכונים. בדיעבד התברר שזו הייתה הטעות הגדולה בחייו. מכאן ואילך לא דחה שוב שום הצעה דומה. יזם זיכיונות, עשה השקעות מושכלות והגדיל ללא הרף את רווחיו. גם אחרי שעזב את איסטנבול החזיק בה משרדים בשכונת גלאטה. ב-1898 התמנה ליועץ פיננסי של השגרירויות העו'תמאניות בלונדון ובפריז. בשנת 1901 נסוג מהשותפות בעסקי המשפחה, כולל מן החברה "ס.& ס. גולבנקיאן", אותם המשיכו לנהל בלעדיו דודו ושני אחיו. בשנת 1902 הוענקה לו אזרחות בריטית.
גולבנקיאן השכיל לשלב את חזונו, את קשריו ואת מיומנויותיו במשא ובמתן, במאמצי תיווך בין משקיעים בינלאומיים ביניהם לבין עצמם וביניהם לממשלה העות'מאנית. מאמציו למנוע מלחמות מחירים ולהשגת שותפות בינלאומית נתנו פרי. השתדל לשכנע את אלכסנדר מנאטשב, את האחים גוקאסוב וטייקונים אחרים של הנפט הקווקזי בכדאיות ההתחברות לעסקים משותפים עם האחים רוטשילד, עם דויטשה בנק ועם החברה רויאל דאץ' ההולנדית. בעת המו"ם התיידד עם הנרי דטרדינג מרויאל דאץ'. בשנים 1902 ו-1903 שימש גולבנקיאן מתווך וגם נציג האינטרסים הרוסיים, במשא ומתן בין מרקוס סמואל, מראשי החברה הבריטית "של" לתחבורה ולמסחר (Shell Transport and Trading Company, London) לבין הנרי דטרדינג מטעם חברת "רויאל דאץ'". בשנת 1907 סייע גולבנקיאן למיזוג בין שתי החברות האלה לחברה אחת שנקראה "רויאל דאץ' של". לפי מנהגו שמר לעצמו 5% מרווחי חברות הנפט שפיתח, מה שהביא לו את הכינוי "מר חמישה אחוזים" ("Mr. Five Percent"). אחרי המיזוג הצליחה חברה זו לקנות חברות נפט בארצות הברית, מקסיקו, ונצואלה, רומניה ובקווקז. גולבנקיאן סייע לה בתחרות מול החברות האמריקניות סטנדארד אויל (Standard Oil) וסוקוני (Socony). ולקח כדמי תיווך 1-2%. עסקי הנפט החלו לשגשג במיוחד אחרי התפתחות תעשיית המכוניות העממיות ובעקבות החלטתו של שר הצי וינסטון צ'רצ'יל להעביר את הצי המלכותי הבריטי מדלק על בסיס פחם לנפט. הנפט הפך ממקור של קרוסין לתאורה למקור של דלק, בנזין, שעוות, חומרי סיכה, וחומרים כימיים ששימשו לייצור דינמיט.
גולבנקיאן פעל בהמשך להקמת קונסורציום של חברות הנפט הגדולות באירופה שעמדו, הודות למאמציו לשתף פעולה ביניהן על מנת להשיג זכויות בלעדיות להפקת הנפט ולפיתוח תעשיית הנפט בשטחי האימפריה העות'מאנית, בעיקר במסופוטמיה ועיראק. לצורך מימון ניצול שדות הנפט באזור הזה יזם בשנת 1909 את הקמת הבנק National Bank of Turkey עם הון בריטי והתמנה ליועץ שלו. בשנים 1914-1912 הוא היה הכוח המוביל שעמד מאחורי הקמת מה שנקרא "חברת הנפט הטורקית" Turkish Petroleum Company (TPC). בהתאם להסכם משנת 1912 השותפות ברווחי החברה הרב-לאומית החדשה היו כדלקמן: National Bank of Turkey - 35% עם הון בריטי, "רויאל דאץ'-של" -25%, דויטשה בנק - 25%, וגולבנקיאן עצמו - 15%. אולם בלחץ משרד החוץ הבריטי צורפה ב-1914 לשותפות גם החברה האנגלית-הפרסית לנפט "Anglo Persian Oil Company" (לימים BP - בריטיש פטרוליום) ואז גולבנקיאן הסתפק ב-5% מרווחי כל עסקת נפט שהיה מעורב בה. החברה האנגלית-פרסית עמדה לזכות ב-47.5% מהרווחים, רויאל דאץ' של ב-22.5%, דויטשה בנק - ב-25%. אולם באותה שנה 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה ועצרה את התהליך.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, המעבר לפריז ולליסבון
החל מ-1923, עבר גולבנקיאן לגור בעיקר בפריז. הקים שם את "הוועד הכללי לנפט" (“Comité Général du Pétrole) CGP, ותמך בהזדמנות זו במינויו של ידידו, הדיפלומט אנרי בראנז'ה כיושב ראש ה-CGP. בתום מלחמת העולם הראשונה, בימי ועידת סן רמו תבע גולבנקיאן בשם צרפת את הזכות לפיצויים על הנזקים שסבלה במלחמה. הוא דרש שהדויטשה בנק יפצה את צרפת באמצעות חלקו של הבנק הגרמני בחברת הנפט הטורקית שבינתיים נכנסה לבעלות בריטית.
עיראק פטרוליום
בעקבות התפרקות האימפריה העות'מאנית אחרי המלחמה, נכנסה עיראק תחת שלטון מנדטורי בריטי. התנהל משא ומתן קדחתני בנוגע לזהות החברות שתוכלנה להשקיע ב"חברת הנפט הטורקית". בשנת 1925 ל-TPC הובטחו זכויות בלעדיות להפקת הנפט בעיראק. גילוי מאגרי נפט עצומים בבאבה גורגור (Baba Gurgur) בצפון עיראק האיץ את סיום המשא ומתן וביולי 1928 נחתם הסכם שנקרא "הסכם הקו האדום". הסכם זה קבע אילו חברות נפט תהיינה זכאיות להשקיע ב-TPC והבטיח לגולבנקיאן 5% מהרווחים. שמה של החברה TPC שונה בשנת 1929 ל "חברת הנפט העיראקית" - Iraq Petroleum Company.
בשנת 1938 הקים גולבנקיאן חברה בפנמה שנועדה להחזיק בנכסיו בתעשיית הנפט: חברת "פארטקס" (Partex, קיצור מ- "Participations and Explorations Corporation). בהמשך שונה שמה ל- "Partex Oil and Gas (Holdings) Corporation" והיא חברת בת של קרן קלוסט גולבנקיאן שמושבה בליסבון.
בפורטוגל
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בתור דיפלומט, יועץ כלכלי מזה 24 שנה של הצירות הפרסית בצרפת, החליט קאלוסט גולבנקיאן לעבור יחד איתה לווישי, העיירה שהפכה למושב השלטון וישי בן חסות הנאצים. משום כך, למרות קשריו בבריטניה, ככל הנראה גם בעקבות מזימות שותפיו ב"עיראק פטרולאום" הוכרז כאישיות עוינת על ידי משרד החוץ הבריטי (מחלקת "הסחר עם האויב") ונכסיו מנפט בבריטניה הוקפאו. שותפיו הפסיקו לשלם לו את הרווחים שהגיעו לו ממכירות ה"5%" שלו. בסוף המלחמה הם הוחזרו לו עם פיצויים. אבל בינתיים בשנת 1942 אחרי שאיראן חתמה על ברית עם בריטניה דרום צרפת נכבש על ידי הצבא הגרמני, נאלץ גולבנקיאן לעזוב את צרפת של וישי ולהגר לפורטוגל הנייטרלית. הבריטים והאמריקאים עדיין הציקו לו על ידי מגבלות שונות בהעברות הכספים, בין היתר בגלל עסקה עם גרמניה, שבה ניסה למכור לשלטון הגרמני את חלקו (2%) ב"דויטשה בנק" תמורת 3 מיליון מרקים. התגורר בליסבון עד יום מותו, בסויטה שתפסה את הקומה השנייה של המלון אביש (Hotel Avis) (בימינו "שרתון") המפואר. לעומת זאת אשתו העדיפה לשהות על שפת הים (האוקיינוס האטלנטי), במלון "פאלאסיו" באשטוריל. קאלוסט גולבנקיאן נפטר בגיל 86 ב-20 ביולי 1955 במלון אביש בליסבון אחרי מחלה ממושכת. הובא לקבורה בכנסייה הארמנית סרקיס הקדוש בקנסינגטון, לונדון, שהוא תרם לה תרומות בימי חייו.
אשתו, איתה התחתן בלונדון בשנת 1892, הייתה נווארט, (1952-1875) בת לבית אסאיאן, בת למשפחה ארמנית ידועה מן העיר קייסרי. לזוג היו שני ילדים:בן - נובאר סרקיס (1972-1896), וריטה סירווארט (1977-1900), שנישאה לדיפלומט האיראני ממוצא ארמני, קבורק לוריס אסאיאן, בנה של ריטה סירווארטף מכיאל אסאיאן (2012-1927) היה יושב ראש לשם כבוד של קרן גולבנקיאן ובנו מרטין אסאיאן, נכד של קאלוסט גולבנקיאן, הוא בימינו מנהל הקרן, אחראי על פעילותה בבריטניה ואירלנד ועל השירות לקהילות הארמניות.
אספן אמנות ונדבן
עוד משנות נעוריו וליודיו בצרפת ובלונדון התעניין גולבנקיאן בשלל תחומים במדעים ובאמנויות. הוא אסף במהלך השנים נכסים עצומים ואוסף אמנות שאותו החזיק במוזיאון פרטי בביתו בפריז. בית זה בשדרת ינה 51 (Avenue de Jena), בן ארבע קומות ושלושה מרתפים, הוגדש ליצירות אמנות. ב-1936 החליט גולבנקיאן לתרום 30 ציורים שבבעלותו לגלריה הלאומית בלונדון ואת פסליו המצריים למוזיאון הבריטי. אוסף האומנות של גולבנקיאן כולל 6,000 חפצי אמנות אירופית ואסייתית החל מימי האדם הקדמון ועד לאמנות האימפריוניסטית. חלק מאוספו הוצג בשנים 1930–1950 בתערוכות בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון. יש באוסף גולבנקיאן יצירות מאת קרפצ'ו, רובנס, ואן דייק, רמברנדט, גיינסבורו, רומני, תומאס לורנס, פרגונאר, קורו, רנואר, בושה, מאנה, אדגר דגא, מונה ורבים אחרים. פרט לציורים האוסף מכיל מבחר רחב של פסלים ממצרים העתיקה, קרמיקה מזרחית, כתבי יד מאוירים מימי הביניים וספרים עתיקי ימים, חפצי אמנות מזכוכית מסוריה, רהיטים צרפתיים, גובלנים, חפצי תכשיטנות של רנה לאליק, מדליות איטלקיות מתקופת הרנסאנס וכו'. כהלך לעולמו בשנת 1955, האוסף הוערך כשווה 15 מיליון דולר. בהתאם לרצונו, הוצג האוסף בליסבון, החל מיוני 1960. בשנת 1969 עבר למתחם חדש של קרן גולבנקיאן שמאכסן את שירותים המרכזיים של הקרן, שני אודיטוריומים, אולמות הרצאות ושני אולמות תערוכה, ובנוסף מוזיאון גולבנקיאן בו שוכן אוספו הקבוע. בשנת 1983 נחנחך המרכז לאמונות מודרנית על שם ז'וזה דה אזרדו פרדיגאו, יד ימינו של גולבנקיאן. הוא נמצא בפארק הסמוך לככר ספרד בליסבון, כמו שאר בנייני המתחם של הקרן.
גולבנקיאן היה פעיל גם במישור הארמני. בשנים 1930–1932 היה יושב ראש הארגון הארמני החשוב ביותר של הגולה הארמני - Armenian General Benevolent Union (AGBU).
במותו השאיר גולבנקיאן נכסים בשווי שהוערך בין 280–840 מיליון דולר. חלק לא ידוע מהם עברו בירושה לצאצאיו והשאר ואוסף האמנות שלו הוריש לקרן קאלוסט גולבנקיאן ('Fundação Calouste Gulbenkian). סכום בשווי 300,000-400,000 דולר תרם לשיפוצי קתדרלת אצ'מיאדזין בארמניה, כשהדבר יתאפשר. קרן גולבנקיאן הוגדרה כנועדת למטרות צדקה, חינוך, קידום האמנות והמדע, וכנאמנים שלו התמנו ידידו מזה שנים רבות, סיריל ויסקאונט רדקליף, עורך הדין הפורטוגזי ז'וזה דה אזראדו פרדידאו וחתנו, קבורק לוריס אסאיאן. המושב העיקרי של הקרן ומוזיאון קאלוסט גולבנקיאן, המאכסן את אוסף האמנות שלו, נמצאים בליסבון. את רוב האוסף שלו לאמנות ארמנית תרם גולבנקיאן לפטריארכיה הארמנית בירושלים.
קישורים חיצוניים
Arnold Chuck Calouste Gulbenkian - Some of his Relatives and Descendants 2006 עמודים 115–128
יעקב יפה אשכנזי
הרב יעקב יפה אשכנזי (תק"ס בערך - י"ט בחשון תרמ"ב, 1800 בערך - 11 באוקטובר 1882) היה מקובל, מלמד ופרשן באזמיר.
תולדותיו
היה התמיד בלימוד גפ"ת והרביץ תורה בתלמידי הישיבה. תיקן, לראשונה באזמיר, לעשות "לימוד גדול בליל ל"ג לעומר", כפי שמעיד עליו הרב יוסף פאלאג'י:
משפחתו
אשתו, מירקאדה רושה שאזבונה נפטרה באיזמיר בשנת תרנ"ג. בניו היו חיים משה יפה, ואליה יפה, והרב שלמה יפה, שנפטר בחיי אביו, ובעקבות כך . רבי יעקב הדפיס את ספר בנו "אשר לשלמה" על הרמב"ם. סבל ממחלה ומייסורים בחייו, ובשלב מסוים נאלם בעקבות מחלתו. בתו בכורה אסתרולה, נישאה לרופא מירקאדו שמואל יצחק אליה מאיר מפאדובה. בתו שרותה, נישאה לרב בכור יהושע יוסף אלבעלי.
נפטר בי"ט בחשון ה'תרמ"ב (1882). בלווייתו ספד לו הרב יוסף פאלאג'י. עוד ספד לו הרב יצחק קריספין, בספרו שמו יצחק.
ספריו
לספריו הסכמה מאת הרב אברהם פלאג'י.
אנדרו קארד
אנדרו היל קארד הבן (באנגלית: .Andrew Hill Card Jr; נולד ב-10 במאי 1947) הוא פוליטיקאי ואקדמאי אמריקאי, שכיהן כראש סגל הבית הלבן בממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בין השנים 2001–2006. קודם לכן היה מזכיר התחבורה של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מ-1992 עד 1993. במשך כשנה וחצי בשנים 2015–2016 היה נשיא אוניברסיטת פרנקלין פירס השוכנת בדרום ניו המפשייר.
ביוגרפיה
קארד נולד ב-10 במאי 1947 בברוקטון (Brockton) שבמזרח מסצ'וסטס, בנם של ג'ויס (לבית ויטאקר) ואנדרו היל קארד האב. הוא היה פעיל ב"מועצת המושבה הוותיקה" של תנועת הצופים בארצות הברית וזכה לדרגת "צופה לכל החיים". הוא למד באקדמיית הסוחר הימי של ארצות הברית (USMMA) בשנים 1966–1967, בטרם השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית עם תואר ראשון בהנדסה אזרחית בשנת 1971. קארד הוסיף ללמוד בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
קארד החל את דרכו בפוליטיקה של ארצות הברית ב-1974, כאשר נבחר אל בית הנבחרים המדינתי של מסצ'וסטס. בשנים 1975–1979 ייצג את מחוז נורפוק השמיני ולאחר מכן בין השנים 1979–1983 ייצג את מחוז פליימאות' השביעי. במהלך 1982 התמודד ללא הצלחה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל מסצ'וסטס. תפקידיו הראשונים של קארד באגף המערבי של הבית הלבן היו במהלך נשיאותו של רונלד רייגן, תחתיו שימש כעוזר מיוחד לנשיא עבור עניינים בין-ממשלתיים ולאחר מכן כסגן עוזר לנשיא האמון על הקשר בין הבית הלבן למושלים, נבחרי ציבור מדינתיים, חברי בתי מחוקקים, ראשי עיריות ונבחרי ציבור אחרים.
בשנים 1989–1992 כיהן קארד בממשלו של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כעוזר הנשיא וסגן ראש הסגל. משנת 1992 עד 1993 היה קארד מזכירהּ ה-11 של מחלקת התחבורה של ארצות הברית. באוגוסט 1992, לבקשת הנשיא בוש, ריכז קארד את מאמצי הסיוע של הממשל בעקבות הוריקן אנדרו. מאוחר יותר באותה שנה, ניהל המזכיר קארד את צוות המעבר הנשיאותי של הנשיא בוש במהלך חילופי השלטון שחלו לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992.
בשנת 2000, לקראת הבחירות לנשיאות באותה שנה, התבקש קארד בידי מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש לנהל את כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית בפילדלפיה. ב-26 בנובמבר 2000, לאחר ניצחונו של בוש בבחירות לנשיאות, מונה קארד לראש סגל הבית הלבן של הנשיא הנבחר של ארצות הברית. קארד נכנס לתפקיד באורח רשמי עם השבעתו של בוש ב-20 בינואר 2001. ב-פיגועי 11 בספטמבר שהה קארד לצד הנשיא בוש בביקור בבית הספר היסודי אמה א. בוקר בסרסוטה שבפלורידה, והיה הראשון שהביא לידיעת הנשיא כי מטוס נוסעים נוסף התרסק אל מרכז הסחר העולמי, ואישר כי ארצות תחת נתונה למתקפת טרור. מאוחר יותר סיפר קארד כי לחש באוזן הנשיא:
ב 28 במרץ 2006 הכריז הבית הלבן כי קארד יתפטר מתפקיד ראש הסגל ויוחלף על ידי מנהל משרד הניהול והתקציב, ג'וש בולטן. התפטרותו של קארד הגיעה לאחר ביקורת רפובליקנית נחרצת לפיה הצוות הבכיר השחוק נכשל במאמציו לסייע לנשיא לשפר את הפופולריות שלו ולסיכויי המפלגה בבחירות אמצע הכהונה של אותה שנה. התפטרותו של קארד נכנסה לתוקף ב-14 באפריל 2006. ב-27 ביולי 2006 הכריזה יוניון פסיפיק כי קארד נבחר למועצת המנהלים של החברה, ובכך התרחב מספר חברי המועצה לעשרה חברים. הוא גם יועץ בכיר בחברת יחסי הציבור פליישמן-הילארד (FleishmanHillard).
ב-25 במאי 2007 הוענק לקארד תואר כבוד מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. בזמן הענקת התואר ספג קארד קריאות בוז רועמות מצד סטודנטים ואנשי סגל אקדמי שמיאנו להשלים עם הענקת התואר. קארד שקל להתמודד בבחירות המיוחדות לסנאט של ארצות הברית ב-2010 כדי למלא את מקומו של הסנאטור המנוח טד קנדי. חבר הסנאט המדינתי סקוט בראון, ששקל להיכנס למירוץ, הבטיח לפרוש לו יחליט קארד שלא להתמודד. ב-11 בספטמבר 2009 הודיע קארד כי אין בכוונתו להתמודד לסנאט ועל תמיכתו בבראון.
דומיצינו ארקאנג'לי
דומיצינו ארקאנג'לי (באיטלקית: Domiziano Arcangeli; 10 ביוני 1966, ונציה – 13 ביולי 2020, בוורלי הילס) היה שחקן, מפיק, ותסריטאי איטלקי שעבר לארצות הברית. הוא ידע בעיקר בסרטים בעלי תקציב נמוך במיוחד סרטי ניצול. בסך הכל הוא היה שותף ליצירת כ-150 סרטים וסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה
דומיצינו ארקאנג'לי נולד בוונציה והחל את הקריירה שלו כדוגמן. ארקאנג'לי התגלה על ידי הצלם הלמוט ניוטון בוונציה ב-1979, ולאחר כמה צילומים עם ניוטון עצמו הוא הפך לדוגמן מבוקש בינלאומי. בשנות ה-80 הוא התחיל להופיע בסרטים. בשנת 1987 הוא שיחק בסרט "אינטרוויסטה" של פדריקו פליני. בשנים 1988–1991 הוא היה נשוי לרפאלה בראצ'י שזכתה בתואר "מיס איטליה" בשנת 1983.
בתחילת המאה ה-21 הוא עבר לארצות הברית והחל לשחק בסרטי הוליווד. בשנת 2009 ארקאנג'לי הקים את חברת ההפקה Empire Films והפיק במסגרתה מספר סרטים. בשנת 2013 הוא שיחק והפיק את סדרת הטלוויזיה The Bathroom Diaries.
דומיציאנו ארקאנג'לי נפטר בשנת 2020 בבברלי הילס.
הדיוויזיה ה-226 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-226 (בגרמנית: 226. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בנובמבר 1916 בחזית המזרחית ולחמה לחמה בקרבות השונים בחזית המזרחית, ובכלל זה במערכה ברומניה. עם תום המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
כיסונים
כיסונים או כִּיסָנִים הם שמות כלליים למגוון מאכלים המבוססים על מעטפת בצק הממולאת במלית. את הבצק ניתן לעשות מכל סוג של קמח (קמח חיטה, אורז וכו') או עמילן אחר (עמילן תירס, עמילן תפוחי אדמה וכו'). מליות נפוצות כוללות בשר, דג, גבינה, ירקות, פירות, אגוזים ומילויים מתוקים. דרכי ההכנה של כיסונים הן מגוונות וכוללות אפייה, בישול, אידוי וטיגון במחבת או בשמן עמוק.
מנות כיסונים קיימות במטבחי תרבויות רבות בעולם, והופיעו לראשונה בסין, ככל הנראה במאה ה-2, בדמות כיסוני הג'יאוזי הנאכלים עד היום.
האונייה הטורקית הטבועה
האונייה הטורקית הטבועה הייתה אונייה טורקית שטבעה לחופי נהריה.
היסטוריה
האונייה ניסתה לעגון למול חוף נהריה, עקב תקלה במנועי האונייה, אולם העוגן האדמירלי של האונייה הקשה על העגינה, וזו נסחפה לרכס הסלעי של החוף, שממנו לא היה סיכוי לחלצה. האונייה טבעה בנתיב שייט, ולכן במהלך שנות השמונים החליטו רשויות החוק לפוצץ את האונייה שהיוותה סכנה לכלי שיט שעברו בנתיב. חלק קטן מהספינה שרד את הפיצוץ, ואותם שרידים מונחים כיום במרחק של כ-900 מטרים מהחוף ובעומק של תשעה מטרים ומכוסים בצמחייה ים-תיכונית.
מארי לואיז, דוכסית פארמה
ילדותה
מריה לואיזה נולדה בווינה ב-12 בדצמבר 1791, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה.
תקופת ילדותה הייתה תקופת המלחמות הנפוליאוניות, ומריה לואיזה הושפעה מאוד מסבתה מריה קרולינה מאוסטריה שתיעבה את המהפכה הצרפתית, שהביאה למות אחותה מארי אנטואנט, מלכת צרפת. בשנת 1805 ברחה משפחתה להונגריה ולאחר מכן לגליציה, ובשנת 1806 ויתר אביה על התואר "קיסר האימפריה הרומית הקדושה".
נישואיה לנפוליאון
בשנת 1809 התחדשה הלחימה בין צרפת לאוסטריה, ושוב נאלצה המשפחה הקיסרית להימלט להונגריה. באותה שנה נחתם הסכם שנברון, ולאחר מכן החליט נפוליאון שעליו לשאת אשה שתעמיד לו יורש. בתחילה ניסה נפוליאון להתחתן עם אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, אחותו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, אולם לאחר כישלון המגעים עם הרוסים, ביקש נפוליאון להתחתן עם מריה לואיזה, וב-7 בפברואר 1810 נחתם הסכם הנישואין על ידי קרל פיליפ שוורצנברג.
ב-11 במרץ 1811 התחתנה מריה לואיז על ידי שליח עם נפוליאון, שהיה מיוצג על ידי דודה הארכידוכס קרל, דוכס טשן, וב-27 במרץ נפגשה עם נפוליאון בקומפיין. ב-1 באפריל נחגגה החתונה הרשמית בכנסיית סן-ז'וזף בפריז, ולמחרת נערך טקס הכתרתה הרשמית בארמון הלובר.
מארי לואיז הייתה אישה צייתנית, והתאקלמה במהירות בחצר הקיסרית הצרפתית. בנוסף, טיפחה מארי לואיז קשרים חמים עם לואיז אנטואנט ז'אנה, דוכסית מונטבלו. על אף שנפוליאון עשה כל מאמץ לרצות את מארי לואיז, לא נוצרה אהבה לוהטת בין השניים, משום היותה ביישנית, שלא כמו ז'וזפין דה בוארנה - אשתו הקודמת של נפוליאון.
בעקבות החתונה נוצר קשר ידידותי חזק בין אוסטריה לצרפת, ונפוליאון ופרנץ השני אף נעשו ידידים.
מארי לואיז נחשבה אשת חיל ומעולם לא התערבה בפוליטיקה, ובאופן פרטי הייתה מנומסת מאוד ועדינה. באירועים ציבוריים מיעטה מארי לואיז בדיבורים בעקבות ביישנותה, מה שגרם לעם לחשוב עליה שהיא יהירה ושחצנית.
ב-20 במרץ 1811 ילדה מארי לואיז את נפוליאון פרנסואה ז'וזף שארל בונפרטה, שקיבל את התואר מלך רומא, בהתאם לנוהג שבו יורש העצר של האימפריה הרומית הקדושה נקרא מלך הרומאים. מארי לואיז הקדישה את זמנה לטיפול בבנה; היא דאגה שיובא אליה כל בוקר, ובקרה אותו במגוריו במהלך היום.
נפילתו של נפוליאון
במאי 1812, חודש לפני הפלישה הצרפתית לרוסיה, הגיעה מארי לואיז מלווה בנפוליאון לדרזדן, שם פגשה את אביה ואמה החורגת. אביה פרנץ אמר לנפוליאון שהוא יכול לסמוך על אוסטריה במלחמה המתקרבת. ב-29 במאי השאיר נפוליאון את מארי לואיז ובנם בדרזדן, כדי לקחת את האחריות על צבאו.
באפריל 1813 הצטרפו פרוסיה ובריטניה למלחמה נגד נפוליאון, והכריזו מלחמה על צרפת, אולם אוסטריה נשארה נייטרלית לבינתיים. ב-30 במרץ 1813 יצא נפוליאון לגרמניה, ומארי לואיז מונתה לעוצרת הקיסרות. באוגוסט 1813 הצטרפה אוסטריה למלחמה נגד צרפת, אולם מארי לואיז ניסתה לשכנע את אביה לפרוש מהלחימה נגד נפוליאון. ב-19 באוקטובר 1813 הובס נפוליאון בקרב לייפציג, וב-9 בנובמבר חזר לסן-קלאוד.
ב-23 בינואר 1814 מארי לואיז מונה לעוצרת הקיסרות בפעם השנייה, וב-25 בינואר בשעה 03:00 לפנות בוקר, חיבק נפוליאון את מארי לואיז ובנו בפעם האחרונה, ועזב כדי להוביל את צבאו על מנת להדוף את פלישת בעלות הברית מהצפון.
על אף שבעלות הברית התקרבו לפריז, לא רצתה מארי לואיז לעזוב את העיר, משום שהייתה בטוחה שעקב היותה בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ינהגו בה כוחות בעלות הברית בצורה יפה. בנוסף קיוותה שבנה נפוליאון השני יירש את נפוליאון במקרה שהלה יודח, וכן פחדה שעזיבתה תחזק את תומכיהם של בית בורבון. לבסוף שוכנעה מארי לואיז על ידי אנרי ז'אק גיום קלארק לעזוב את העיר, וב-29 במרץ עזבה מארי לואיז את פריז, יום לפני שנכנסו אליה בעלות הברית.
מארי לואיז ופמלייתה עברו לבלואה, שם הייתה מוגנת מפני בעלות הברית. ב-3 באפריל הסנאט הצרפתי ביוזמת טליראן הודיע על הדחת נפוליאון מכס הקיסרות, וב-7 באפריל נודע הדבר למארי לואיז. מארי לואיז רצתה לחזור לפריז, אך שוכנעה על ידי רופאה ז'אן-ניקולא קלוריבסאר ועל ידי הדוכסית מונטבלו לא לעשות זאת.
ב-11 באפריל התפטר נפוליאון מתפקידו ללא תנאי, אך מארי לואיז שמרה על תואר הקיסרית, וקיבלה את השליטה בדוכסות פארמה תוך שבנה ממונה ליורש העצר אחריה. ב-16 באפריל שוכנעה מארי לואיז על ידי אביה לנסוע לווינה, וב-23 באפריל הגיעה לווינה, שם נפגשה עם בני משפחתה.
קונגרס וינה
בקיץ 1814 שלח אביה את אדם אלברט פון נייפרג ללוות את מארי לואיז לעיירת הנופש אקס-לה-בן, על מנת למנוע ממנה להצטרף לנפוליאון. מארי לואיז התאהבה בפון נייפרג, אשר היה ידיד של מטרניך, ואף ייצג אותה בקונגרס וינה, אולם החדשות על כך לא התקבלו בעין יפה בעיני הציבור האוסטרי והצרפתי.
כאשר נמלט נפוליאון מהאי אלבה, שלחה לה אמה החורגת הזמנה להשתתף בתפילות להצלחת הצבא האוסטרי, אולם מארי לואיז דחתה את ההזמנה המעליבה. ביוני 1815 הובס נפוליאון בקרב ווטרלו ונשלח לגלות באי סנט הלנה. לאחר מכן הוא לא ניסה ליצור עמה קשר נוסף.
דוכסית פארמה
ב-18 באפריל 1816 הגיעה מארי לואיז לדוכסות פארמה, והתקבלה בהתלהבות רבה על ידי התושבים. בדצמבר אותה שנה הדיחה מארי לואיז את ראש הממשלה המכהן, ומינתה במקומו את פון נייפרג. בשנת 1821 מת נפוליאון באי סנט הלנה, וזמן קצר לאחר מכן התחתנה מארי לואיז עם פון נייפרג.
בשנת 1829 מת פון נייפרג, ומארי לואיז לקחה זאת באופן קשה, על אף שנמנעה מלהתאבל עליו בפומבי, על פי דרישת בני משפחתה.
בשנת 1831 פרצו ברחבי הדוכסות מהומות של הקרבונארי, ומארי לואיז נאלצה להחליף את ראש ממשלתה. לאחר מכן שלחה מכתב לאביה בבקשת עזרה, ואכן צבא אוסטרי נשלח לדוכסות ודיכא את המרידה. על מנת למנוע מהומות נוספות, חננה מארי לואיז את ראשי המתמרדים.
בשנת 1833 שלח מטרניך למארי לואיז את שארל רנה דה בומבלה, ובשנת 1834 התחתנו השניים.
ב-9 בדצמבר 1847 חלתה מארי לואיז בדלקת קרום הריאה, וב-17 בדצמבר נפטרה ונקברה בווינה, שלט האצולה שלה משמש את חברת הקוסמטיקה האיטלקית, אקווה די פארמה.
משפחתה
מנישואיה לנפוליאון בונפרטה נולד לה בן אחד:
מנישואיה לאדם אלברט פון נייפרג נולדו לה 3 ילדים:
גן חיות (תוכנית טלוויזיה)
גן חיות היא תוכנית מערכונים לנוער המשודרת בערוץ ניקלודיאון הישראלי. בכל פרק 8–12 מערכונים בכיכובם של אודי ואביעד (אודי גוטשלק ואביעד בנטוב) ולירן כוהנר בתפקיד תות מ"שוקו וניל ותות" (בעונה הראשונה והשלישית). עד 2015 שודרו שלוש עונות של הסדרה. ב-29 בדצמבר 2016 שודר סרט הספין אוף של הסדרה: "גנחה – פלישת הזומבים", ובאותו תאריך הועלה הסרט גם לערוץ היוטיוב של ניקלודיאון. בנוסף לסרט הופקה עונה רביעית המתארת בהרחבה את פלישת הזומבים. נכון לעונה הרביעית לסדרה 41 פרקים.
עלילה
כל פרק בסדרה מתחיל כאשר מנהל גן החיות מר פיקולו מעלה רעיון חדש לשיפור גן החיות גנחה שבצומת מנחה. הוא נוהג לקרוא למזכירתו דורותי ולציין מה יש לעשות כדי לבצע רעיון זה, אך היא חשה שעלולות להיווצר תקלות בביצוע הרעיון. בכל פרק מתרחשות עלילות משנה של דמויות נוספות בקרב עובדי גן החיות ומבקרי הגן. במהלך הפרק האחרון לעונה השנייה נקבעת מלחמה בין גן החיות "גנחה" ליריבו גן החיות "נגחה", אשר מתרחשת בעונה השלישית ובפרק האחרון לעונה, שני גני החיות מתאחדים. בעונה הרביעית לסדרה מתואר בהרחבה את פלישת הזומבים על הגן, שמתואר בצמצום בסרט גנחה – פלישת הזומבים. לעונה הרביעית 8 פרקים.
דוקטורים
רדיו גנחה:
הראפרים:
משפחת סלפי:
משפחה שמנסה לצלם "סלפי" בגן החיות, אבל תמיד נכשלת בגלל סיבות שונות. האבא (בבו) מנסה לעשות הכל כדי לצלם סלפי, לא משנה מה המצב. הידועים במשפט "צלם, תייג, תעלה". אם המשפחה, ריקי, נמצאת בהיריון באופן תמידי מלבד פרק אחד בו היא ילדה תאומים. לאחר פרק זה התאומים לא חוזרים לגן החיות ואף חוזרת להיריון. משפטו הקבוע של האבא הוא "מה התנפחת?". המשפחה הופיעה במערכונים של ניקלודיאון על חיסכון בחשמל. (עונות 2–3)
גן חיות המתחרה נגחה:
וולז'סקי
וולז'סקי (ברוסית: Волжский) היא העיר השנייה בגודלה במחוז וולגוגרד ואחת הערים הגדולות באזור הוולגה ברוסיה.
וולז'סקי יחד עם וולגוגרד, מהווה את הליבה של מטרופולין וולגוגרד, המונה 1.4-1.3 מיליון תושבים.
וולז'סקי הוקמה בשנת 1951 כיישוב במהלך בניית תחנת הכוח ההידרואלקטרית וולז'סקאיה (באותה תקופה - סטלינגרדסקאיה). מאז 1954 - העיר נקראת וולז'סקי.
וולז'סקי ממוקמת על הגדה השמאלית של נהר אחטובה 20 קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז וולגוגרד. לאורך הסכר של תחנת הכוח ההידרואלקטרית וולגה, העיר גובלת ברובע טרקטורוזבודסקי של וולגוגרד.
גיא חבורה
גיא חבורה הוא רב ישראלי. נודע בציבור במיוחד בתור מי שהקליט את היועץ הפוליטי ישראל בכר באומרו לגבי המתמודד לראשות הממשלה ולקוחו במערכת הבחירות לכנסת ה-23, בני גנץ, כי ״אין לו אומץ לתקוף באיראן״, וכי זוהי ״סכנה לעם ישראל״, הקלטה שפורסמה ימים ספורים לפני יום הבוחר.
חבורה משמש מנכ״ל עמותת ״אורות של אמת״, מרכז סיוע התנדבותי לחולים ולמשפחות נזקקות. בשנת 2001 הקים את עמותת ״אורות של תקווה למען הילדים״, עמותת-בת של ״אורות של אמת״, שעוסקת בשיפור איכות חייהם ובהצלתם של ילדים חולי סרטן ומחלות קשות.
פרשת הקלטת
ב-27 בפברואר 2020, ארבעה ימים לפני מועד הבחירות לכנסת ה-23, התעוררה סערה פוליטית בעקבות פרסום הקלטה של ישראל בכר, בה הוא משוחח עם חבורה, עימו התייעץ בעניין אישי. בהקלטה בכר חוזר על דברי הרב חבורה, לפיהם לגנץ ״אין אומץ לתקוף באיראן״, וכי זוהי ״סכנה לעם ישראל״. יום לאחר פרסום ההקלטות, פורסם כי פרקליטו של בנימין נתניהו, עמית חדד, הוא תלמידו ומקורבו של הרב חבורה, ונטען כי חבורה נשלח להקליט את בכר בשליחותו של נתניהו. בהמשך נחשפה הקלטה של שיחה בין נתניהו והרב חבורה בו ניתן לשמוע שהשניים מתאמים ביניהם את פרסום ההקלטה. כמה פרשנים פוליטיים, למשל טל שניידר, ראו בהקלטה זו של בכר את אחת הסיבות למה שנתפס ככישלון מפלגת כחול לבן במערכת הבחירות.
Everytime (שיר של אריאנה גרנדה)
Everytime (בעברית: בכל פעם) הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Sweetener. השיר יצא לאור ב-17 באוגוסט 2018. את השיר כתבה גרנדה יחד עם סוואן קוטצ'ה ושני מפיקיו, מקס מרטין ואיליה סלמנזדה.
התפתחות והרכב
אליאס לייט מרולינג סטון ציין כי "בהתחלה גרנדה מספקת ראפ סטקטו בלתי מתפשר, אך לפתע היא חוזרת לשירה רכה בביטוי "back to you" בסוף השורה; התוצאה היא כמו מתאגרף שמקבל סדרה של מכות אגרוף קצרות עם סנוקרת. כשעוד ועוד זמרי פופ נאלצים להתמודד עם טראפ, ההתמזגות המושגת ב"Everytime" מציעה להם דרך קדימה. מבחינה לירית, גרנדה שרה על להיות במערכת יחסים רעילה עם בן זוג לשעבר ועל איך היא לא יכלה להתגבר על מישהו אף על פי שהיא ידעה שזה לא בריא להמשיך להיות מעורבת. היא מביעה רגשות של תשוקה ותסכול במידה שווה והשיר מתייחס לסמים ואלכוהול, מה שהוביל כמה מעריצים לשער שהשיר רומז למערכת היחסים של גרנדה בעבר עם הראפר מק מילר.
בביקורת שלה, טיילור וות'רביי ממגזין בילבורד כינתה את השיר "קצבי". באוגוסט 2018, גרנדה שיתפה ברשתות החברתיות קטע קצר מאחורי הקלעים של הקלטת השיר, בו היא צוחקת תוך שהיא שרה בתגובה לאי יכולתו של מקס מרטין לשמור על ארשת פנים רצינית.
ביקורת
בריטני ספנוס מרולינג סטון כינתה את השיר "בלדת פרידה יפהפייה ובעלת שיקוף עצמי". כריס דוויל מסטריאוגם ציין כי "אסתטיקת הטראפ-פופ בהחלט באה לידי ביטוי בהפקה התוססת של מקס מרטין ואיליה סלמנזדה". בביקורת שלו על השיר, ישראל דרמולה ממגזין ספין כתב: "שירי הפופ הטוב ביותר על אהבה גורמים לך לרצות להיות בתוכם, או לזכור אותם, או גורמים לך להרגיש שאתה חווה אותם, כל אלה מסופקים בתחילת ההפקה המנצנצת של 'everytime'." דרמולה החמיא בנוסף לשירה ה"טהורה" של גרנדה ולרגשותיה המשכנעים שניתן להזדהות איתם.
הופעות
גרנדה הופיעה לראשונה עם השיר בסיבוב ההופעות The Sweetener Sessions. בשנת 2019 היא ביצעה גרסה מקוצרת של השיר בסיבוב ההופעות שלה Sweetener World Tour.
לת'ר
לת'ר (באנגלית: Leather subculture) הוא מושג המציין שיטות וסגנונות סביב פעילויות מיניות המערבות לבוש עור, כגון מעילי עור, אפודות, מגפיים, רתמות או פריטים אחרים. לבישת בגדי עור היא דרך אחת בה משתתפים בתרבות זו מבדילים את עצמם באופן מודע מתרבויות מיניות רגילות. משתתפים רבים מקשרים בין תרבות הלת'ר לבין תרבות ה-BDSM (שיעבוד/משמעת, דומיננטיות/כניעה, סאדו/מזוכיזם, המכונה גם "SM" או "S&M") ותרבויות המשנה הרבות שלה. עבור חלק, בגדי עור שחורים הם אופנה ארוטית המבטאת גבריות מוגברת או ניכוס של כוח מיני.
היסטוריה
תרבות הלת'ר הזכרית קיימת מאז סוף שנות הארבעים, סביר להניח שהיא צמחה מתרבות האופנוענים שלאחר מלחמת העולם השנייה. מועדוני האופנועים החלוצים כללו את מועדון האופנועים Satyrs, שהוקם בלוס אנג'לס בשנת 1954. מועדון האופנועים אדיפוס, שהוקם גם הוא בלוס אנג'לס בשנת 1958, ומועדון האופנועים בניו יורק. מועדוני לת'ר תפצו תאוצה בסידני החל משנת 1970. בשנות ה-70 הייתה לברלין סצנת לת'ר ענקית עם מספר מועדוני לת'ר. הסרטים הפורנוגרפיים של אחד הדוגמניות של טום מפינלנד פיטר ברלין מברלין, כמו סרטו "לילות בלת'ר שחור" משנת 1973, שיקפו וקידמו גם את האסתטיקה התת-תרבותית לת'ר. בשנת 1975 החל אירוע הפטיש הגדול ביותר באירופה, חג הפסחא בפסטיבל הלת'ר בברלין.
ביוני 1989 שימש דגל מיוחד את קבוצת הלת'ר במצעד הגאווה שבפורטלנד, אורגון, שהייתה הופעתו הראשונה במצעד גאווה.
קבוצות גיל
בארצות הברית תרבות הלת'ר בקרב הגברים נקשרה לגברים מעל גיל 40, אך בשנים האחרונות יש מספר גדל והולך של גברים צעירים יותר, ובחלקים גדולים בשאר העולם, כולל אירופה ואוסטרליה, יש מיזוג של קהילת הלת'ר המבוגרת יותר עם צעירים וצעירות לת'ר וקהילות קינק/פטיש.
אירועים
יריד רחוב פולסום, החל בשנת 1984, הוא רחוב תת-תרבות BDSM ולת'ר שנתי שנערך בחודש ספטמבר, ונקרא "שבוע גאוות הלת'ר" של כובעי סן פרנסיסקו. יריד רחוב פולסום, המכונה לעיתים פשוט "פולסום", מתקיים ברחוב פולסום בין רחובות 8 ו-13, ברובע דרום השוק של סן פרנסיסקו. האירוע הוא אירוע הצופים השלישי בגודלו בקליפורניה בחיק הטבע ואירוע הלת'ר והראווה מהגדולים בעולם למוצרי BDSM וכדומה.
אירועים גדולים אחרים כוללים את פסחא בברלין (אירוע הלת'ר הגדול ביותר באירופה), מיסטר לת'ר הבינלאומי , מיסטר לת'ר אירופה , ומצעד הגאווה לת'ר של אמסטרדם.
אתרי ג'ומון בצפון יפן
אתרי ג'ומון בצפון יפן (ביפנית: 北海道・北東北の縄文遺跡群) הם 17 אתרים ארכאולוגיים מתקופת ג'ומון באי הוקאידו ובצפון חבל טוהוקו בצפון האי הונשו ביפן שהוכרזו ב-27 ביולי 2021 אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. תקופת ג'ומון נמשכה יותר מ-10,000 שנים, והיא מייצגת "אורחות חיים ישיבים טרום-חקלאיים ותרבות רוחנית מורכבת של אנשים פרהיסטוריים".
רקע
תקופת ג'ומון היא התקופה השנייה בפרהיסטוריה של יפן אחרי התקופה הפלאוליתית ביפן וזמנה מ-14,000 לפנה"ס עד 300 לפנה"ס. במהלכה אוכלסה יפן באוכלוסייה מגוונת של ציידים-לקטים ואוכלוסיית חקלאים מוקדמת שהתאחדה באמצעות תרבות ג'ומון משותפת, שהגיעה לדרגה ניכרת של התיישבות קבועה ומורכבות תרבותית. השם ג'ומון הוא תרגום ליפנית של המונח באנגלית "cord-marked" ("מוטבע בחוט") שנתן הארכאולוג והזואולוג האמריקני לסגנון של כדים שהתגלו בשנת 1877. סגנון עיצוב הכדים בתקופת ג'ומון אופיין בלחיצת חוטים לפני השטח של החימר הלח, והוא מקובל בדרך כלל בין כלי החרס העתיקים ביותר בעולם בעולם.
17 האתרים הארכאולוגיים שבאתר המורשת העולמית כוללים אתרי התיישבות, קבורה, טקסים ופולחן שהם שרידים של חברה ייחודית של ציידים-דייגים-לקטים שחיו ביישובי קבע לאורך תקופה מ-13,000 לפנה"ס עד 400 לפנה"ס. שישה אתרים שוכנים בדרום-מערב מחוז הוקאידו על האי באותו שם, ושמונה במחוז אאומורי, שניים במחוז אקיטה ואחד במחוז איווטה בצפון חבל טוהוקו בצפון האי הונשו.
האזור בצפון יפן שבו שוכנים אתרים אלו מגוון מבחינה טופוגרפית וכולל הרים, גבעות, מישורים ושפלות כמו גם לשונות ים, אגמים ונהרות ושפע מים. האקלים הממוזג והקריר יצר תנאים לבית גידול של יערות עצים רחבי עלים נשירים שסיפקו מזון זמין בצורת ערמונים ואגוזי מלך. ביערות רעו איילים וחזירי בר אותם צדו התושבים. מפגש בין זרמי ים קרים וחמים יצר תנאים אידיאליים לדיג בים. בנוסף, נוהגים דגי אלתית וטרוטה לשחות במעלה הנהרות למטרת רבייה. תנאים אלו של מזון מוטח בשפע אפשר לילידים של צפון יפן לנהל אורח חיים של התיישבות קבע מלפני כ-15,000 שנים, כפי שמעידים כלי החרס שהשאירו אחריהם. במשך 10,000 השנים הבאות המשיכו הילידים את אורח החיים של ציידים-דייגים-לקטים מבלי שנאלצו לעבור לחקלאות, תוך שהם מתאימים את עצמם לשינויים שחלו בתקופה ארוכה זו באקלים ולעלייה ולירידה בפני הים.
המקומות אותם בחרו התושבים הקדומים ליישב היו קרובים למקורות מחייתם ומדגימים את השקפת העולם שלהם. על מנת להבטיח מזון נבחרים מקומות שונים: סמוך לנהרות שבם אפשר היה ללכוד אלתית, ליד החוף שבו אפשר היה ללכוד רכיכות למאכל, או בסמוך למקבצים של עצים שמהם אפשר היה לאסוף אגוזים או פירות יער. במהלך השנים פיתחו הילידים כישורים לציד או לליקוט על פי סוג המזון שבו התמחו. הם התאימו עצמם לשינויים בגובה פני הים. אם פני הים עלו הם הקימו את היישובים במקום גבוה, ואם פני הים ירדו הם הקימו את היישובים על קו החוף.
נוהגים לחלק את התיישבות הקבע לשלושה שלבים: הופעה (emergence), התפתחות (development) ובשלות (maturity). 17 האתרים הכלולים באתר המורשת מסודרים בסדר כרונולוגי ומסווגים לשישה שלבים באמצעות חלוקה של כל אחד משלושת השלבים לשני תת-שלבים כדלהלן: הופעת ההתיישבויות (אתר אחד); המתקנים בהתיישבות עברו חלוקה (אתר אחד); המתקנים בהתיישבות הפכו מגוונים (שלושה אתרים); הופעת יישובים בעלי מרכז מוגדר (שלושה אתרים); הופעת מרכזי פולחן ומקומות קבורה (ארבעה אתרים); והפרדה בין מקומות פולחן ומקומות קבורה (חמישה אתרים). ששת תת-שלבי פיתוח אלו מקבילים לשלבי הכרונולוגיה המקובלת של תקופת ג'ומון: התחלי (incipient), התחלתי (initial), מוקדם (early), תיכון (middle), מאוחר (late) וסופי (final).
מבוא שילה
מבוא שילה היה היאחזות נח"ל בין השנים 1976–1980 ולאחר מכן בסיס צבאי.
היאחזות מבוא שילה הוקמה בשנת 1976 צפונית לכוכב השחר ליד חורבת ג'יבעית. באוקטובר 1976 תואר בעיתון כ"מאחז חדש, שהוא עדיין מחנה אוהלים עם ראשיתם של מבנים קשים יותר". בשנת 1980 הוא הפך לבסיס צבאי של חיל התותחנים.
כיום משמש הבסיס את כוחות צה"ל המבצעים פעילות ביטחון שוטף באזור. חלק מהבסיס נטוש. לאחר רצח מלאכי רוזנפלד באזור הקימו תושבים מהאזור מאחז במקום, וקראו לו מלאכי השלום, לזכר שלום (שולי) הר-מלך ומלאכי רוזנפלד, שנרצחו בכביש הסמוך, בשני פיגועים בהפרש של 12 שנים זה מזה. המאחז פונה בידי המשטרה, אך הוקם מחדש. תושבי קהילת הרועים הפלסטינית הסמוכה עין רשאש מדווחים על אלימות, הפחדה וונדליזם מתושבי המאחז
בפברואר 2023 החליט הקבינט המדיני ביטחוני להכשיר את היישוב.
אסונות באזור
9 בדצמבר 1985 אירעה בו שרפה שבה נספו שמונה חיילים. ב-22 באפריל 1990, התנגשו שני מסוקי יסעור במהלך טיסת אימון וצנחו בוערים למרגלות הבסיס. בתאונה זו נספו שבעה אנשי צוות אוויר.
בכביש אלון, באזור הבסיס, אירעו שני פיגועי ירי: בא' באלול תשס"ג (29 באוגוסט 2003) נרצח שלום (שולי) הר-מלך, ובי"ג בתמוז תשע"ה (30 ביוני 2015) נרצח מלאכי רוזנפלד.
גלנש
גלנש (בהונגרית: Gelénes) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי גלנש
יהודים חיו בגלנש בתקופות זמן שונות, במקום היה בית קברות יהודי, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית
ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on Agriculture) היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית. לוועדת החקלאות יש סמכות שיפוט כללית לגבי מדיניות החקלאות הפדרלית ופיקוח על כמה סוכנויות פדרליות, והיא יכולה להמליץ על מימון ההקצבות לסוכנויות ממשלתיות, תוכניות ופעילויות שונות, כהגדרתן בתקנון הבית.
היסטוריה
ועדת החקלאות הוקמה ב-3 במאי 1820, לאחר שלואיס וויליאמס מצפון קרוליינה תמך בהחלטה להקמת הוועדה ולהעניק לנושאים חקלאיים משקל שווה לאינטרסים מסחריים וייצור תעשייתי. הוועדה כללה במקור שבעה חברים ממדינות מרילנד, ניו המפשייר, ניו יורק, פנסילבניה, דרום קרוליינה, ורמונט ווירג'יניה. תומאס פורסט מפנסילבניה היה יושב הראש הראשון. ועדת החקלאות נותרה גוף המונה שבעה חברים עד 1835, אז נוספו שני חברים נוספים. מאז הוא גדל בהדרגה לגודלו הנוכחי של 46 חברים.
ספריגינה
מאפיינים
אורכו של בעל החיים היה 3 עד 5 סנטימטרים וצורתו הייתה כצורת מלבן. בעל החיים היה מקוטע ללא מקטעים מתמזגים כאשר חלק מהמקטעים היו לפעמים מעוקלים. גופו של בעל חיים זה היה משוריין. שני הקטעים הראשונים יצרו ראש. הקטע הקדמי היה בעל צורה של פרסה עם זוג של שקעים שכנראה היו עיניו של היצור. חלקו התחתון של בעל החיים היה מכוסה בשתי שורות של לוחות ואילו שורה אחת כיסתה את חלקו העליון של היצור. הקטעים הקדמיים שלו התמזגו ליצרית ראש. בחלק מהמאובנים עשוי להיות פה. הסימטריה של בעל חיים זה אינה סימטריה דו-צדדית אלא. לא ידוע ממה ניזון יצור זה אך כנראה שהוא היה טורף.
סיווג
כמו רבים מבעלי החיים של הקשר של בעל חיים זה שקבוצות מודרניות של בעלי חיים אינו ידוע אך הוא דומה מאוד לתולעת החיה Tomopteris אך אינו קרוב עליה. כמה חוקרים ראו בו קרוב לקבוצה הנכחדת Rangeomorph. וחוקרים אחרים ראו בו כשייך למערכה המודרנית פרוקי-רגליים וכאב קדמון של הטרילוביטים. הדמיון של בעל חיים זה לטרילוביטים עשוי להצביע על קשר הדוק ביניהם למרות שהדמיון של בעל החיים לטרילוביטים יכול להיות דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
דייוויס (אי, ארכיפלג פאלמר)
מעבר זלוגוש מפריד בין האי דייוויס לבין האי לייז' שמצפון לו, ומעבר סומר מפריד בין האי דייוויס לחצי האי אלבנה באי בראבנט שמדרום לאי דייוויס.
אורכו של האי דייוויס 3.7 קלומטרים.
גילוי ומיפוי האי
האי צולם ומופה באופן גס על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את האזור בין השנים 1897–1899).
התאבדויות בני נוער להט"בים
שיעוריהן של התאבדויות ונטיות אובדניות בקרב בני נוער לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים וקווירים (להטב"ק) גבוהים יחסית לכלל האוכלוסייה, ולבני נוער להט"בים יש את אחד מהשיעורים הגבוהים ביותר של ניסיונות התאבדות.
על פי מחקרים לאורך השנים, הדבר קשור לתרבויות הטרוצנטריות ולהומופוביה ממוסדת לעיתים קרובות ממניעים דתיים, לרבות השימוש בנושאי זכויות להט"ב כטריז פוליטי, בהם במאמצים של פוליטיקאים שמרנים-דתיים לעצור את הלגליזציה של הנישואים חד-המיניים. הוכח כי דכדוך, דיכאון ושימוש בסמים בקרב אנשי להט"ב גברו בצורה משמעותית לאחר חקיקת חוקים חדשים המפלים את מי שמשתייכים לקהילה הגאה בהם החוק נגד תעמולה גאה ברוסיה בשנת 2013 האוסר על הצגת נושאי להט"ב בציבור, בתקשורת ובמדיה אשר גרם למעצרים רבים של אזרחי להט"ב רוסים שהתנגדו באופן פומבי לחקיקתו ועל פי הדיווחים נרשמה עלייה של הפגנות הומופוביות, אלימות ופשעי שנאה נגד הקהילה במדינה. בריונות והטרדות כלפי אנשי להט"ב ואלימות נגד להט"ב הוכחו כגורם התורם להתאבדויות רבות, גם אם לא כל ההתקפות התייחסו באופן ספציפי למיניות או למגדר של המותקפים. לאחר סדרה של התאבדויות בתחילת שנות ה-2000, תשומת לב רבה התמקדה יותר בסוגיות ובגורמים הבסיסיים, במאמץ להפחית את ההתאבדויות בקרב בני הנוער הלהטב"ים. מחקר של "פרויקט הקבלה המשפחתית" הראה כי "קבלה של ההורים, ואפילו נייטרליות, ביחס לנטייה המינית של הילד" יכולה להוריד את שיעור ההתאבדות. הדבר עולה בקנה אחד עם ממצאי סקר גדול בקרב מבוגרים אמריקאים, אשר מצאו שיעורים גבוהים יותר של הפרעות במצב הרוח והחרדה, גורמי סיכון מרכזיים להתנהגות אובדנית, בקרב מי שמזדהים כהומואים, לסביות וביסקסואלים, במיוחד בקרב גברים.
על פי "הברית הלאומית לפעולה למניעת התאבדויות" (National Action Alliance for Suicide Prevention), אין נתונים לאומיים (לגבי ארצות הברית) בנוגע לשיעורי ההתאבדויות בקרב קהילת הלהט"ב בכלל, או בקרב תתי-קבוצות של קהילה זו ( בהם בני נוער או קשישים). בין השאר משום שאין הסכמה על גודל שיעורה המדויק של קהילת הלהט"ב בקרב האוכלוסייה הכללית (שכן חלק לא מבוטל ממנה לא יצא מהארון), וגם בקרב מי שכן מזדהים באופן גלוי כאנשי להט"ב - תעודות פטירה אינן כוללות מידע אודות נטייה מינית. במחקר שנערך ב-1986 נכתב כי במחקרים קודמים שנערכו בקנה מידה גדול ואשר עסקו בנושא התאבדויות לא "התייחסו לנטייה מינית בניתוח הנתונים שלהם".
נתונים
בקרב צעירים הומואים, לסביות וביסקסואלים יש שיעור גבוה יותר של ניסיונות התאבדות מאשר בקרב בני נוער הטרוסקסואליים. המרכז למניעת התאבדויות שילב מספר מחקרים יחדיו, ועל פיהם העריך כי בין 5 ל-10 אחוזים מבני הנוער להט"בים ניסו להתאבד - שיעור הגבוה פי 1.5 עד 3 מבקרב נוער הטרוסקסואלי. על פי מחקר של ממשלת ארצות הברית, שפורסם ב-1989, בני נוער להט"בים נוטים פי 4 יותר להתאבד מאשר צעירים אחרים.
על פי דו"ח לשנת 2017 של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית, 47.7% מהתלמידים הלהט"בים דיווחו ששקלו התאבדות, 38% הכינו תוכנית מעשית לביצוע ההתאבדות, 23% ביצעו בפועל ניסיון התאבדות ו-7.5% בצעו ניסיון התאבדות שחייב טיפול רפואי, בשנה שלפני הסקר, לעומת 13.3%, 10.4%, 5.4% ו-1.75, בהתאמה, בקרב ההטרוסקסואלים.
על פי מחקר שפורסם בשנת 2021, כ-30% מהלהט"בים בגילאי 18–25 בצעו לפחות ניסיון התאבדות אחד, לעומת 24% בקרב גילאי 34–41 ו-21% בקרב גילאי 52-59
יש המעריכים ששיעור ההתאבדות אף גבוה יותר, מכיוון שלגבי חלק מהמתאבדים מקבוצת הלהט"ב לא היה ידוע שהם משתייכם לקבוצה. מחקרים נוספים נעשים כעת על מנת להיטיב את מודעות שכיחות ההתאבדויות בקרב בני נוער להט"בים.
על פי מחקר שנערך בטאיוואן, 1 מתוך 5 טאיוואנים להט"ביים (20%) ניסה להתאבד.
מקרים מפורסמים של התאבדויות של להט"בים כוללים את התאבדותו של טיילר קלמנטי, התאבדותו של ג'יידן בל, וההתאבדויות של ג'סטין פשנו, אלן טיורינג, סארה חגאזי, הארט קריין, איילול ג'נסן ולילה אלקורן.
קבלה ודחייה
אף על פי שרק במחקרים אחדים זוהו גורמי סיכון לאובדנות בקרב בני נוער טרנסג'נדרים, נתונים מצביעים על כך שהתעללות מילולית ופיזית שמופנית כלפי להט"בים על ידי הוריהם, תחילת ההתבגרות המינית, התאמה מגדרית, דיספוריה מגדרית, הבדלים מגדרים ונטייה מינית מנבאים אובדנות בקרב אוכלוסייה זו.
מחקרה של קייטלין רייאן, עובדת סוציאלית קלינית באוניברסיטת סן-פרנסיסקו (SFSU), היה המחקר הראשון שנערך אודות ההשפעה של קבלת ודחייה של בני נוער להט"בי מצד משפחותיהם על בריאותם, בריאותם הנפשית ורווחתם לרבות התאבדויות, HIV/איידס ונטישה. מחקרה קבע כי עבור בני נוער להט"בים "שחווים רמות גבוהות של דחייה מצד משפחותיהם במהלך גיל ההתבגרות (בהשוואה לאותם צעירים שחוו דחייה מועטה מצד הוריהם או לא חוו דחייה כלל) הסיכוי שינסו להתאבד גדול פי 8, הסיכוי שיחוו דיכאון גדול פי 6, הסיכוי שישתמשו בסמים אסורים גדול פי 3 והסיכוי שידבקו ב-HIV או מחלות מין גדול פי 3" עד שהגיעו לגיל 20 לחייהם.
מחקרים מראים כי נוכחותם בבתי-ספר של Gay–straight alliances (בראשי תיבות: GSA, ארגוני סטודנטים סטרייטים-להט"בים) מובילה לשיעורי ניסיונות התאבדות נמוכים יותר; במחקר שנערך בקרב נוער להט"בים בגילאי 13–22, נמצא כי 16.9% מבני הנוער שלמדו בבתי ספר בהם קיימות פעילויות של "GSA" ניסו להתאבד, זאת לעומת שיעור של 33.1% מהתלמידים שלמדו בבתי ספר ללא פעילויות של "GSA".
הומופוביה ממוסדת או מופנמת עלולות להוביל בני נוער להט"בים שלא לקבל את עצמם ולפתח קונפליקטים פנימיים עמוקים לגבי הנטייה המינית שלהם.
התגובות המשפחתיות לזהויות הנוער הלהט"בי שונות מאדם לאדם בעודן נעות בין קבלה לדחייה על הסף של האדם הנכלל בקהילת הלהט"ב. "קשר משפחתי" דווח כגורם חשוב בחיי נוער להט"בים בעודו מסייע לביסוס בריאות נפשית חיובית. אחת התוצאות השליליות של בני נוער להט"בים המתבלטים בקרב בני משפחתם בזהותם המינית או זהותם המגדרית היא הסיכון לגירושם מבתיהם אשר הוכח כמוביל לכך שבעודם נותרים ללא תמיכה וקבלה של משפחתם, סביר יותר שיפנו לפגיעות בחייהם.
בקרב צעירים טרנסג'נדרים, השפעות אלו בולטות עוד יותר, בעוד צעירים טרנסג'נדרים הנתמכים על ידי הוריהם, מוגדרים בסיכוי נמוך ב-93% ביצוע התאבדות (הבדל פי 14).
גיל היציאה מהארון
היו שהסבירו את העלייה בשיעורי ההתאבדות בקרב נוער להט"ב בירידת גיל היציאה מהארון המביאה איתה הטרדות.
הסברים פסיכולוגיים
מודל רגישות-דחק מצביע על כך שרגישות מולדת תורמת להתפתחויות של סרטן, מחלות לב והפרעות נפשיות כמו דיכאון קליני - גורמי סיכון להתאבדות. כמויות שונות של מתח סביבתי מגבירות את הסבירות להתפתחויות של גורמי סיכון אלו. תיאורית הדחק של המיעוט (Minority stress) מצביעה על כך שהשתייכות למיעוט מובילה ליותר אפליה מהסביבה החברתית, מה שמוביל למתח גדול יותר ולבעיות בריאותיות. בהיעדר יכולות גבוהות לויסות רגשי, הדבר עלול להוביל לפגיעה בבריאות הנפש. כמו כן, על פי Differential susceptibility hypothesis, התפתחותם הגופנית והנפשית של אנשים מסוימים תלויה במידה רבה, לטוב ולרע, בסביבתם. כלומר, מצבם הבריאותי של אנשים בעלי רגישות גבוהה יהיה מעל מהממוצע בסביבות תומכות מאוד, ומתחת לממוצע בסביבות עוינות ואלימות. מודל זה עשוי לעזור להסביר את הבעיות הבריאותיות הייחודיות אשר משפיעות על להט"בים, לרבות המקרים הרבים של ניסיונות התאבדות (בהשוואה לאוכלוסייה הכללית).
חיפוש תמיכה
מחקר בינלאומי מצא הבדלים משמעותים בין בני נוער להט"בים בעלי נטיות אובדניות לעומת בני נוער הטרוסקסואלים אובדניים. על פי המחקר, קיימת סבירות גבוהה יותר שבני נוער להט"בים בעלי נטיות אובדניות יביעו את הנטיות הללו, יחפשו חברים חדשים ברשת האינטרנט וימצאו תמיכה מקווננת לעומת בני נוער הטרוסקסואלים אובדניים כתוצאה מארגוני להט"ב מקוונים המכוונים במיוחד עבור הקהילה.
השפעת נישואים חד מיניים
בכל מדינות ה-OECD, לגליזציה של נישואים חד מיניים קשורה להפחתה בשיעור ההתאבדות של בני נוער להט"בים בגילאי 10–24, כאשר קשר זה נמשך לטווח הבינוני. הקמת הזכות החוקית לנישואים חד מיניים בארצות הברית קשורה להפחתה ניכרת בשיעור ניסיונות ההתאבדות בקרב ילדים, כאשר ההשפעה מתרכזת בקרב ילדים בעלי נטייה חד מינית.
מדינות ה-OECD
מחקר שנערך בנתונים ברמה ארצית בין 36 מדינות ה-OECD בשנים 1991 עד 2017 קבע כי לגליזציה של נישואים חד מיניים הפחיתה את שיעור ההתאבדות של בני 10–24 ב-1.191 מקרי מוות בקרב 100,000 בני נוער, השווה לירידה של 17.90% אחוז. ירידה זו הייתה הבולטת ביותר בקרב גברים ששיעור ההתאבדות ירד עבורם ב-1.993 לעומת ירידה של 0.348 בקרב נשים, המקבילה לירידות של 19.98% ו-10.90% בהתאמה. המחקר פעל על ידי ניצול גורמים נפוצים בשיעור ההתאבדות של בני הנוער לאורך זמן בין מדינות המדגם על מנת להעריך כלכלית מה היה שיעור ההתאבדות בהיעדר לגליזציה של נישואים חד-מיניים במדינות ובשנים שבהן נישואים חד-מיניים הפכו לחוקיים. לאחר מכן ניתן היה להסיק מההשפעה של לגליזציה של נישואים חד מיניים על ידי השוואת אומדן הפקטואלי המשוער לנתונים שנצפו לאורך זמן, ובכך לאפשר לפרש מסקנות סיבתיות. מכוח עיצוב זה קבעו החוקרים כי ההתאחדות נמשכה לפחות לטווח הבינוני, וכי מדינות שאימצו לאחרונה נישואים חד-מיניים (הולנד הייתה המדינה הראשונה שהתירה חוקית נישואים חד-מיניים בשנת 2001, וכפי בשנת 2017, 18 מתוך 36 מדינות המדגם הלכו בעקבותיה) חוו ירידות משמעותיות בהתאבדויות בני נוער. ממצאים אלה הצביעו על כך שגם לגליזציה עתידית במדינות מפותחות אחרות תביא לירידה בהתאבדות הצעירים לאורך זמן.
ארצות הברית
מחקר של נתונים ארציים מינואר 1999 עד דצמבר 2015 גילה קשר בין מדינות שהתירו נישואים חד-מיניים והפחיתו את שיעור הניסיונות להתאבדות בקרב כל תלמידי בית הספר בכיתות ט'-יב', עם ירידה בשיעורי כל תלמידי בית הספר (בני הנוער הלהט"בים והלא להט"בים) בכיתות ט' -יב' בירידה של 7% וירידה בשיעור בקרב תלמידי בית ספר בעלי נטייה חד מינית בכיתות ט' -יב' של 14%, אשר כתוצאה מכך, כ-134,000 פחות ילדים מנסים להתאבד מדי שנה בארצות הברית. האופן ההדרגתי שבו הוקמו נישואים חד מיניים בארצות הברית (התרחבות ממדינה אחת ראשונה בשנת 2004 לכל 50 המדינות בשנת 2015) אפשר לחוקרים להשוות את שיעור ניסיונות ההתאבדות בקרב ילדים בכל מדינה לאורך תקופת הזמן הנחקרת. לאחר שהוקמו נישואים חד מיניים במדינה מסוימת, הפחתה בשיעור ניסיונות ההתאבדות בקרב ילדים באותה מדינה הפכה לצמיתות בעוד כי לא נרשמה הפחתה בשיעור ניסיונות ההתאבדות בקרב ילדים במדינה מסוימת עד שהמדינה הכירה בנישואים חד מיניים. החוקר הראשי של המחקר ציין כי "חוקים שיש להם את ההשפעה הגדולה ביותר על מבוגרים הומוסקסואלים עשויים לגרום לילדים הומואים להרגיש תקווה רבה יותר לעתיד".
גורמי סיכון בקרב טרנסג'נדרים
מגדר עשוי להוות גורם סיכון לאובדנות בקרב בני נוער טרנסג'נדרים. לאור הציפיות החברתיות מבני נוער לנהוג באופן התואם את מראם החיצוני (כלומר את המין בלידתם), כאשר הם אינם נוהגים כך, הם נאלצים להתמודד עם השלכות חברתיות שליליות, ואלו מגבירות את סיכוייהם להתאבדות. להתעללות הורית מילולית ופיזית, היעדר קורת גג, חיים במערכת אומנה ועיסוק בפשע יש קשר ישיר עם האפליה החברתית המופנית כנגד בני נוער שזהותם המגדרית אינה תואמת את מינם. רשת התמיכה החברתית הדלה שלהם מקושרת עם בריאות נפשית ירודה יותר, וכך הם מצויים בסיכוי גבוה יותר להתאבדות.
מחקרים מראים שישנו קשר בין התבגרות מינית לבין אובדנות. התבגרות מינית עלולה לגרום למצוקה חמורה בקרב בני נוער טרנסג'נדרים, אשר עשויה, בתורה, להוביל לפגיעה באיברי המין ואף להתאבדות. פניה לטיפול המדכא את ההתבגרות המינית במהלך גיל ההתבגרות נמצאה מקושרת עם סיכויים נמוכים יותר למחשבות אובדניות לאורך החיים. לפיכך, מוצע שטיפול לדיכוי ההתבגרות המינית עשוי להביא לתוצאות חיוביות של בריאות נפשית. יתרה מכך, ניתוח להתאמה מגדרית מקושר אף הוא עם שיפור הבריאות הנפשית בקרב בני נוער טרנסג'נדרים. הנתונים גם מראים שלטרנסג'נדרים מאישה לגבר (Female-to-male, FTM) סבירות גבוהה יותר להרגיש חוסר ביטחון, ובשל כך להיות פגיעים יותר לניסיונות אובדניים, בהשוואה לטרנסג'נדרים מגבר לאישה (Male-to-female, MTF). גורמים ביולוגיים עשויים להוות אף הם גורמי סיכון להתנהגות אובדניות בקרב נשים.
בהקשר לשאלה האם טיפולים לדיכוי ההתבגרות המינית וניתוח להתאמה מגדרית בקרב בני נוער מצריכים הסכמת הורים נמצא כי להתעללות הורית השלכות שליליות על בריאותם הנפשית ועל האובדנות של בני נוער טרנסג'נדרים, ובהתאם, קבלת הסכמת הורים עלולה להיות קשה. למרות זאת, מחקרים אמפיריים מצביעים על כך כי בני נוער אכן מסוגלים לקבל החלטות הקשורות לטיפול רפואי כשם שמבוגרים עושים זאת, ויש לבחון כל מקרה לגופו על ידי המדינה. קבלת החלטות הנוגעות לסיכונים ותועלות של הליכים אלו ללא הסכמת הורים צריכה להיעשות בזהירות, מאחר שבנוסף לסיכונים הבריאותיים הרגילים הכרוכים בכל הליך רפואי, בהליכים אלו ישנו פוטנציאל גם להשלכות פסיכולוגיות, חברתיות וכלכליות. לפיכך, מומלץ שבני נוער שאין להם תמיכה משפחתית יפעלו להשגת תמיכה חברתית עם תחילת הטיפולים.
גורם סיכון נוסף לאובדנות בקרב בני נוער טרנסג'נדרים הוא קיומה של דיספוריה מגדרית, המוגדרת כחוסר נוחות או חרדה, המתקיימת במצבים שבהם אין הלימה בין מינו הביולוגי של אדם לבין חוויית המגדר הפנימית שלו, היוצרת ליקוי תפקודי. עקב מצוקה זו, הדימוי הגופני – רגשותיו של אדם כלפי מראהו החיצוני ותפיסתו את האופן שבו אחרים תופסים אותו – הוא בעל חשיבות רבה במצבי דיספוריה גופנית. בתוך כך, מעבר לקיומם של הבדלים פיזיולוגיים מהותיים בין גברים לנשים, בחברה קיימת גם מערכת של כללים ומנהגים הנוגעים לאופן שבו גברים ונשים מצופים להתנהג. כאשר אדם משנה את מין לידתו, הוא נוהג בסתירה לרבים מאותם כללים ומנהגים.
נטייה מינית עשויה אף היא להיות קשורה במחשבות אובדניות. ישנם מחקרים שהציעו שבני נוער טרנסג'נדרים שמזדהים כהומואים, לסביות או ביסקסואליים/ביסקסואליות עלולים להיות בסיכון מוגבר למחשבות אובדניות בהשוואה לבני נוער שאינם משתייכים לקטגוריות מיעוט של נטייה מינית.