cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצעדי גאווה בעולם
אוקראינה
במאי 2017 ארגנו פעילי זכויות להט"ב צעדה בעיר חרקוב. כ-30 אזרחים תקפו את הצועדים והשוטרים ופצעו שניים מתוכם. בספטמבר 2019, כ-2,000 איש השתתפו במצעד הגאווה הראשון של העיר. המצעד נמשך אף על פי שראש העיר גנאדי קרנס ממפלגת האזורים איים להגיש תביעה משפטית נגד מארגניו. בסיומו, עימותים בין המשטרה לבין הפגנה נגדית הובילו לפציעת שני שוטרים שטופלו בגין פציעות הקשורות לריסוס גז מדמיע. ב-13 בספטמבר 2020 התקיימה עצרת בעיר ללא תקריות. ב-12 בספטמבר 2021 התקיים בעיר מצעד השוויון שנוסד על ידי הארגון "KharkivPride" בו השתתפו כ-3,000 מפגינים.
ב-20 בספטמבר 2020 נערך בזפוריז'יה מצעד גאווה ראשון בכיכר הפסטיבל בעיר. אף על פי שמשתתפיו הוטרדו על ידי מפגיני נגד, לא דווח על נפגעים.
איטליה
בוועידה ה-16 של הארגון "InterPride" באוקטובר 1997 בניו יורק, הוחלט לקיים את אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" הראשונים בבירת איטליה, רומא, בין התאריכים 1 ביולי עד 9 ביולי 2000. האירוע שולב עם ציון האירועים "Europride". הרשויות ברומא תחילה הבטיחו לספק למארגני האירועים תמיכה של כ-200,000 דולרים, אך בעקבות לחץ מהוותיקן ופוליטיקאים שמרנים, הסיר ראש עיריית רומא, פרנצ'סקו רוטלי, את התמיכה הכלכלית ב-30 במאי. שעות לאחר ההודעה על הסרת התמיכה, הפך ראש העיר את החלטתו והחזיר את המימון והבטיח לסייע בהיתרים לקיום האירועים, אך סירב לסגת בדרישה מהמארגנים להסיר את סמליל העיר בחומרי פרסום האירועים. לקיומם, התנגד בחריפות האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעקבות הגעתם של מאמינים קתוליים לרומא בתקופה זו לציון שנת המילניום בכנסייה הקתולית. במהלך ציונם, מסר האפיפיור את דבריו בנאום בכיכר פטרוס הקדוש באומרו כי הם "העלבה לערכים הנוצריים של העיר שיקרה כל כך ללבות מאמינים קתוליים ברחבי העולם". על פי הערכות המארגנים, בציון האירועים השתתפו כ-250,000 איש מהקולוסיאום עד לקירקוס מקסימוס, שניים מהאתרים העתיקים המפורסמים ביותר ברומא. מספר זה היה מהקהלים הגדולים ביותר שצעדו בעיר מזה עשרות שנים. מלבד המצעד התקיימו ברחבי העיר וועידות על מעמד זכויות להט"ב ברחבי העולם, כנסים, תצוגות אופנה ומופע בהשתתפות גלוריה גיינור, וילג' פיפל, ג'רי האליוול ורופול. ב-8 ביוני 2019, נערכה המהדורה ה-25 של מצעד הגאווה השנתי בעיר מאז 1994, בהשתתפות של מעל 700,000 איש.
איסלנד
איסלנד מכונה לעיתים קרובות אחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם. למרות האנטיפתיה הציבורית כלפי אזרחי להט"ב שהייתה גבוהה עד שנות השמונים, קבלת חברי הקהילה גדלה משמעותית מאז. ארגון הלהט"ב האיסלנדי הוותיק ביותר שהוקם בשנת 1978, "Samtökin '78" החל לארגן את הפגנותיו הפומביות הראשונות בשנת 1982, בתמיכת עמותות אחיות בדנמרק, שוודיה ונורווגיה. במהלך שנות השמונים של המאה העשרים איסלנד הוגדרה תחת לחץ ניכר מצד המדינות הנורדיות לשפר את מעמד זכויות הלהט"ב בשטחה ולהעביר חקיקה נגד אפליה. ב-1984 המועצה הנורדית דחקה במדינות החברות בה לאסור על אפליה כלפי אזרחי להט"ב. במהלך השנים הבאות החלו קבוצות שונות ופעילי זכויות אדם להיכנס לעין הציבור ולהעלות את המודעות לתנועתם.
איי פארו
מצעד הגאווה הראשון באיי פארו התקיים בשנת 2005 ועורר מחלוקת. עם זאת, התפתחויות מאוחרות יותר הציגו קבלה רחבה יותר כלפי מצד אזרחי איי פארו כלפי קיום המצעד וסוגיות להט"ב, בין היתר לאחר הוצאת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית מחוץ לחוק, מעשה שעודד רבים "לצאת מהארון" ועמדות שליליות התרככו. הצגת תערוכות להט"ב שונות באיי פארו כגון "?Hvat er natúrligt" ו-"Gay Greenland" סייעו גם כן להגדלת הקבלה הציבורית.
אירלנד
בשנות השבעים החלו להופיע ולהתארגן קבוצות תמיכה למען זכויות להט"ב באירלנד, ביניהן הקמפיין לרפורמה במשפט הומוסקסואלי, שהקים דייוויד נוריס . מותו של דקלן פלין , גבר אירלנדי בן שלושים שנרצח על רקע היותו הומוסקסואל הוביל ב-10 בספטמבר 1982 לקיום מצעד הגאווה הראשון של המדינה, שנערך בפארק פיירוויו בדבלין, מקום רציחתו. במהלך השנים הבאות, קבוצות להט"ב ופעילים פעלו להעלות את המודעות למטרתו ומאז, מתקיים המצעד באופן שנתי. ברחבי אירלנד ניתן למצוא אירועים רבים שפונים לסוגיות להט"ב. מצעד הגאווה של דבלין נערך בכל שנה ביום שבת האחרון של חודש יוני ומוכתר כאירוע הלהט"ב הציבורי הגדול במדינה. בשנת 2018 השתתפו במהלכו מעל 60,000 מפגינים. אירועים נוספים כוללים את פסטיבל התיאטרון הגאה בעיר, פסטיבל סרטי הלהט"ב הבינלאומי של "GAZE" ותחרות "מיסטר גיי אירלנד". מחוץ לעיר הבירה ישנן ערים קטנות יותר שמקיימות אירועים דומים בהן קורק, גולווי, לימריק וווטרפורד.
אלבניה
מצעדי גאווה מתקיימים בערים הגדולות באלבניה בהן הבירה טירנה משנת 2011 לצד אירועים קטנים יותר בערים רחוקות על ידי ארגוני להט"ב בהם "Pro LGBT" המתמקד בהעלאת המודעות הציבורית למעמד זכויות להט"ב באלבניה. בשנת 2014, התקיימה המהדורה הראשונה של אירוע הגאווה "Miss Trans Albania", תחרות יופי לנשים טרנסג'נדריות בטירנה.
אנדורה
הפגנת הלהט"ב הראשונה באנדורה התקיימה ב-6 בספטמבר 2002. ב-23 ביוני 2003 העמותה "Som Com Som" קיימה את מצעד הגאווה הרשמי הראשון במדינה שהתקיים בעיר הבירה אנדורה לה ולה. ב-17 במאי 2019, היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין בשטחה וכלל פסטיבל קולנוע של הקרנות סרטי להט"ב.
אסטוניה
מצעדי גאווה נערכו בבירת אסטוניה, טאלין בין השנים 2004–2007 אם כי במהלכם המשתתפים הותקפו על ידי מפגיני נגד הומופובים. בין התאריכים 6 עד 12 ביוני 2011, אירחה אסטוניה את מצעד הגאווה הבלטית אשר עובר בין השנים בבירות המדינות הבלטיות בהן טאלין (אסטוניה), ריגה (לטביה) ווילינה (ליטא) שכלל השתתפות של מומחים לשוויון מגדרי, פעילי זכויות אדם, מזכ"לים, סגנים ומנהלים. טאלין אירחה את האירוע שוב בשנים 2014 ו-2017. בשל התפרצות מגפת הקורונה באירופה ב-2020, החליטו מארגני האירוע לבטלו באותה שנה.
לאחר התקפות אלימות נגד המשתתפים בשנת 2007, לא התקיים מצעד גאווה רשמי בעיר הבירה עד שנת 2017 אשר במהלכו, השתתפו מעל 1,800 מפגינים. מצעד הגאווה קיבל גיבוי של שגרירויות זרות רבות, בהן שגרירויות ארצות הברית, קנדה, ברזיל, קולומביה, הממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה, לטביה, ליטא ומדינות נוספות.
ארמניה
בנובמבר 2018 נאלצה קבוצת להט"ב נוצרית בארמניה לבטל מספר כנסים ואירועי גאווה שתכננה עקב "איומים מתמידים" ו-"הפחדה מאורגנת" מצד מנהיגים פוליטיים ודתיים וכן חוסר מוכנות מספקת "מצד המשטרה שתגן על המשתתפים".
בולגריה
מצעד הגאווה הראשון בבולגריה התקיים בשנת 2008 בעיר הבירה סופיה ומשך כ-150 משתתפים שהותקפו באמצעות פצצות עשן, סלעים ובקבוקי זכוכית. במהלכו יותר מ-60 מפגיני נגד נעצרו. עם זאת, מצעדי הגאווה בשנים שלאחר מכן התקיימו בשלווה והחלו למשוך מספר משתתפים הולך וגדל כמו גם את תמיכת המפלגות הפוליטיות, העסקים המקומיים והשגרירויות הבינלאומיות. בשנת 2017, השתתפו בציונו למעלה מ-3,000 איש וקיומו נתמך על ידי 18 נציגויות דיפלומטיות. שבוע הגאווה בו התרחש כלל הקרנת סרטי להט"ב ופסטיבל אמנות. בשנת 2019 לקחו חלק במצעד מעל 6,000 מפגינים בעודו נתמך על ידי 25 דיפלומטים ונציגי ארגונים בינלאומיים. מפלגות שונות בהן הדמוקרטים למען בולגריה חזקה, המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית והתנועה הירוקה  היו לראשונות שתמכו לאורך השנים בזכותם של מארגני המצעד לציונו. גאורגי קדייב, מועמד לשעבר לראשות עיריית סופיה השתתף במהדורת המצעד בשנת 2011.
בוסניה והרצגובינה
בספטמבר 2008 דווח כי שמונה אנשים, כולל שוטר, נפצעו לאחר שקבוצה של אסלאמיסטים תקפה מבקרים בפסטיבל להט"ב בבירת בוסניה והרצגובינה, סרייבו. הפסטיבל, שנוסד על ידי "ארגון Q" נפתח באקדמיה לאמנויות במרכז סרייבו. ההתקפות אילצו את המארגנים להפוך את שאר הפסטיבל לאירוע פרטי ולבטלו כעבור כמה ימים. אף שהארגון קיים בעבר אירועי להט"ב ציבוריים, הפסטיבל היה אירוע התרבות הראשון מסוגו בתולדות הבירה. בשנת 2014 קבע בית המשפט החוקתי של בוסניה והרצגובינה כי הרשויות לא הגנו כנדרש על חופש ההתאגדות של משתתפי הפסטיבל בשנת 2008. עם זאת, שנה לאחר מכן ב-2009, הפסטיבל אורגן שנית ללא כל התנגדות.
מצעד הגאווה הראשון במדינה נערך ב-9 בספטמבר 2019 בעיר הבירה. לפי הערכות כ-2,000 מפגינים צעדו במהלכו ובכך, הפכה בוסניה והרצגובינה למדינה האחרונה כחלק מהפדרציה היוגוסלבית לשעבר שכללה את המדינות, סלובניה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, מונטנגרו וסרביה שהחלה לערוך מצעד גאווה רשמי בשטחה.
בלארוס
ציון פסטיבל הגאווה הבלארוסי הראשון ברחבי המדינה נערך בבירה מינסק בין ה-6 ל-9 בספטמבר 1999. היווסדותו אורגנה על ידי הליגה הבלארוסית לשוויון מיני "Lambda" ומגזין הלהט"ב "Forum Lambda". תוכנית הפסטיבל כללה סמינר לעיתונאים בנושאי "לסביות והומואים בתקשורת", כנס על מעמד זכויות להט"ב בבלארוס ורחבי העולם, תערוכת תמונות וסרטים שצולמו על ידי הומוסקסואלים וקיום התחרויות "Mr. Gay Belarus" ו-"Transmission". עם זאת, במהלך ציון האירועים במועדון פרצה המשטרה המקומית ועצרה את מתמודדי "Transmission". במהלכם השתתפו כ-500 איש.
בשנת 2000 נקלעו מארגני הפסטיבל לקושי רב בהכנות לאירוע. לדברי אדוארד טרלצקי, ראש הוועדה המארגנת של הפסטיבל, תחנת הרדיו "Radio BA" שהייתה אמורה לסקר את האירוע ולהעניק את אולם הריקודים לאירועי הערב קיבלה צו מהממשל הנשיאותי שלא לעשות זאת. על פי הדיווחים תחנות רדיו אחרות סירבו לתמוך מאותה סיבה, וגם אירועים במקומות אחרים בוטלו. קבוצות הקשורות לכנסייה האורתודוקסית הפגינו במינסק נגד קיומו ב-9 בספטמבר, יום לפני שתוכנן. עצרת להט"ב שתוכננה לעבור דרך העיר נאסרה על ידי העירייה 24 שעות לפני שהייתה אמורה להתקיים, והרשויות פעלו במרץ תוך יום בלבד למניעת ציונה. עיתונאים דיווחו על תוצאות היום לאחר מכן. ב-3 באוגוסט 2001 פרצו ונדליסטים לא מזוהים לדירתו של מנהיג הארגון "Lambda" אנדריי בבקין, בה הוחזקו פליירים, פוסטרים וחוברות של אירועי גאווה לשנת 2001. בשנת 2002, ימים לפני קיום האירועים, הוזעק אדוארד טרלצקי, לתחנת משטרת מינסק בה נאמר לו שאם יתקיים מצעד הגאווה "המשטרה לא תיקח אחריות על אי סדר אפשרי" מצד מפגיני נגד. בשנת 2004 בוטל הפסטיבל הבינלאומי הגאה בבלארוס. הוועדה המארגנת לשלב הסופי של "פסטיבל תרבות הירח הבינלאומי לזכויות אדם" והשלב הראשון של ועידת העולם הבינלאומית של "ILGCN" נאלצו לבטלו באוגוסט 2004 במינסק. הביטול התקיים לאחר שהרשויות הפחידו את המייסד למשוך בחזרה את הבטחתו לארגן את האירוע. בנוסף, בשיחות טלפון מאיימות מצד הרשויות נאמר כי זרים שינסו להשתתף באירועים "יגורשו מיד מהמדינה בהתאם למאמר ההתערבות בענייני פנים של הרפובליקה הבלארוסית". ב-27 באוקטובר 2008, אותה קבוצה ביקשה רשות לערוך מחאה לתמיכה בזכויות להט"ב בסמוך לשגרירות רוסיה במינסק. שני האירועים לא קיבלו היתר. מכיוון שבלארוס אינה חברה במועצת אירופה, פעילים בלארוסים לא יכלו לפנות לבית הדין האירופי לזכויות אדם בנושא. עם זאת, הקבוצה החליטה לארגן יחד עם פעילי להט"ב רוסים את "מצעד הגאווה הסלאבי" אשר מתוכנן להתחלף בציונו בין מוסקבה למינסק מדי שנה.
בלגיה
פעילויות למען זכויות להט"ב בבלגיה הפכו לגלויות ביותר באמצעות ציון מצעדי גאווה שמתקיימים מדי שנה בבירה בריסל מאז 1996 בעוד אירועים דומים נערכו לסירוגין בשנים קודמות בעיר וגם בערים נוספות. המצעדים מתוארים כבעלי אופי חגיגי, אך מארגניו מצהירים כי הם נועדו להצגת סדר היום המחאתי של אזרחי להט"ב בצורה של רשימת דרישות. הרשימה עצמה עודכנה מספר פעמים וכללה בין היתר דרישות לחקיקת חוקים נגד אפליה, הכללת מערכות יחסים הומוסקסואליות במערכת החינוך וגישה לאימוץ על ידי הורים חד מיניים. במצעד 2007 נראו חלק מהמשתתפים עם כרזה "תודה ורהופשטאט!" בהתייחס לעובדה שהכשרתם של נישואים חד מיניים בבלגיה ורפורמות נוספות עבור זכויות להט"ב מומשו בתקופת שתי הקדנציות הראשונות של ראש הממשלה גיא ורהופשטאט . לפני שנת 1998 נערכו מצעדי הגאווה בשם "השבת הורודה". שמם אומץ מצעדת ההפגנה הבלגית הראשונה למען זכויות להט"ב בשנת 1979, שנלקחה מאותה סדרת הפגנות הולנדית שנערכה לראשונה ב-1977. הצעדה בשנת 1979 אורגנה ב-5 במאי בבריסל, עם צעדות בשנתיים הבאות באנטוורפן ובבריסל בהתאמה. לאחר סדרת האירועים השנתית הראשונה הזו, ב-1990 התקבלה ההחלטה לארגן מחדש את הצעדות באופן קבוע, החל מ-5 במאי באנטוורפן, כל שנתיים בגנט ושוב באנטוורפן. הבחירה האחרונה בעיר הונעה על ידי מה שכונה "יום ראשון השחור", כאשר מפלגת ולאמס בלוק אשר הייתה ידועה בהתנגדותה לחקיקת זכויות להט"ב, השיגה ניצחון גדול בבחירות למועצת העיר אנטוורפן. בשנת 1996, ציון השבת הורודה הועבר ללא הגבלת זמן לבריסל והפך לאירוע שנתי. בשנה שלאחר מכן, רשימת הדרישות של המצעד הוצגה לראשונה באופן בולט בעשרה כרזות גדולות שנישאו על ידי המפגינים. בשנת 2009 כונה לראשונה כמצעד הגאווה הבלגית. במהדורתו בשנת 2019 השתתפו מספר שיא של מפגינים עם מעל ל-100,000 איש.
גאורגיה
ב-17 במאי 2012, ארגון הלהט"ב הגאורגי אידנטובה ארגן מצעד שליו לקראת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. זה היה המצעד הציבורי הראשון לתמיכה בשוויון זכויות עבור קהילת הלהט"ב בגאורגיה. המצעד הופסק זמן קצר לאחר תחילתו בבירה טביליסי לדברי הצועדים שטענו שהותקפו על ידי מפגינים דתיים כולל נציגי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וקבוצות שונות. המשטרה התערבה כדי להגן על משתתפי המצעד רק לאחר שהעימותים כבר פרצו ועצרה מספר מהקורבנות כביכול במקום את התוקפים. ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל מתח ביקורת על ממשלת גאורגיה על כך שלא הגנה כנדרש על קיומו. ב-14 בינואר 2013 הגיש אידנטובה ומשתתפי המצעד תביעה נגד המדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם בה נטען כי הרשויות לא הגנו כנדרש על משתתפי המצעד ולא חקרו או הענישו את התקופים בצורה יעילה. ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בשנת 2013 נתקל שוב בגילויי תוקפנות. פעילי זכויות להט"ב ניסו לקיים עצרת לציון היום שלא הצליחה להתקיים בפועל. אלפי מפגיני נגד הומופובים, ובראשם כמרים אורתודוקסים גרוזיניים, קיימו הפגנה נגדית בה נשאו תמונות של ישו ושלטים עליהם נכתב "הפסיקו לקדם תעמולה הומוסקסואלית בגאורגיה" ו-"אנחנו לא צריכים סדום ועמורה". חלק מהנשים הניפו מה שנראה כחבילות סרפד כדי "להכות את ההומואים", כולל אזרחית שכינתה את העצרת כ-"מצעד הומוסקסואלי שנערך על ידי אנשים חולים". למרות נוכחות כבדה של המשטרה, המפגינים הסתערו על המתרסות שהגנו על העצרת. לפחות כ-28 איש נפצעו קל, כאשר רבים נלכדו באוטובוסים ובחנויות סמוכות ובבתים שהותקפו על ידי המפגינים. על פי סרטון מהמקום, המשטרה הצילה צעיר מלינץ' לכאורה על ידי מספר עשרות מפגיני נגד. לטענת איגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגים המדינה "לא הצליחה להבטיח את קיום האירוע המתוכנן... ובכך הופרו זכויותיהם של משתתפי העצרת לאספה והפגנה שליוה בצורה בוטה". משקיפים ציינו כי המשטרה אפשרה לאנשי דת אורתודוקסים ומפגינים הומופובים אחרים להיכנס לאזור המוגדר ולהפר את האירוע בקריאת כינויי גנאי בפני משתתפי העצרת. ראש הממשלה בידזינה איוואנישווילי, יחד עם גורמים מובילים נוספים, גינו את האלימות כלפי משתתפי המצעד באומרו כי "הזכות להתכנס בשלום ולהביע את דעתנו באופן חופשי היא זכות יסוד לדמוקרטיה שלנו. כל אזרח גרוזיני מרוויח זכות זו באופן מלא ושווה. פעולות אלימות, אפליה והגבלת זכויותיהם של אחרים לא יעברו בשתיקה, כל המבצעים של המעשים הללו יטופלו על פי החוק".
בפברואר 2019 הוכרז כי שבוע הגאווה הראשון בטביליסי יתקיים בין התאריכים 18–23 ביוני ויכלול את "מצעד הכבוד" שייערך ב-23 ביוני שלדברי המארגנים "לא יקבל צורה חגיגית וגם לא של קרנבל מכיוון שאיננו במצב רוח לחגיגה כעת". קבוצת מפגיני נגד הגיבה באיום לתקוף את המשתתפים באלימות אם המצעד יתקיים. סנדרו ברגדזה, ממנהיגי הקבוצה, הצהיר כי "הם יצטרכו לצעוד מעל גופותינו המתות אם יחליטו לערוך את חגיגת הסטייה הזו". ב-31 במאי 2019, שבועיים בלבד לפני האירוע המתוכנן, אמר משרד הפנים של גאורגיה כי "בלתי אפשרי" למצעד להמשיך במקומותיו המתוכננים במרכז העיר בשל "סיכוני בטיחות" והמליץ על ציונו באירוע סגור כגון אצטדיון או מועדון. ארגונים שונים בהם קרן גאורגיה של החברה הפתוחה, חינוך לזכויות אדם ומרכז מעקב ואיגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגיים קראו לאכיפת החוק "לנקוט באמצעים נאותים כדי להבטיח את ביטחונם של המשתתפים באספה שלווה" והצהירו כי "זו חובת המדינה להבטיח הגנה מהירה ומספקת של משתתפי מצעד הכבוד בטביליסי מפני אלימות אפשרית". הם כינו את פעולות המשרד כ-"משפילות, אנטי-מדינות ואנטי-חוקתיות". תנועת השוויון, המארגנת של המצעד, הצהירה כי חבריה חווים לחץ בשבועות האחרונים מצד "גורם ממשל לא מזוהה" לבטלו. המארגנים הודיעו כי אותו גורם "ניסה לגרום לנו לשנות או לבטל את תוכניותינו בכך שהפחיד אותנו. זו לא הפעם הראשונה שהממשלה נוקטת בהפחדות וטרור כלפי אזרחי להט"ב". המארגנים האשימו את הרשויות בניסיון "להסתיר אזרחי להט"ב גרוזיניים" במקום להתמודד עם השנאה והתוקפנות כלפיהם והבטיחו כי "ימשיכו לעבוד על קיום אירועים שונים למרות עמדת המשרד".
ב-20 ביוני 2019, בעקבות הפרות סדר, נדחה ציונו של מצעד הגאווה בטביליסי ל-23 ביוני. המארגנים הצהירו כי "במצב פוליטי זה, איננו יכולים להרשות לעצמנו להסלים עוד יותר את המתיחות במדינה. לא נעניק לקבוצות פרו-רוסיות נאו-פשיסטיות אפשרות להחליש את מדינתו". ב-8 ביולי 2019, כ-20 עד 40 צועדים, בהם פעילי זכויות אדם ולהט"ב, ערכו צעדה מאולתרת בקנה מידה קטן במשך חצי שעה מחוץ למשרד הפנים של גאורגיה תוך כדי שהם מחזיקים שלטים שקוראים להפסקת אלימות ודגלי גאווה. דיווחים חשפו כי מידע הנוגע לצעדה הודלף ברשת, והעלה דאגות ביטחוניות לאחר שמספר קיצונים אלימים, בהם אנשי דת, קבוצות הומופוביות ותומכיהן, התכנסו במספר מקומות בטביליסי כדי למנוע את קיומה. אולם, הצעדה כבר הושלמה כשהגיעו למקום.   המתנגדים העבירו הלילה בשדרת רוסתוולי המרכזית במחאה נגד קיומה ודרשו לבטל חוקים האוסרים אפליה כלפי להט"ב וקראו לחוקק חוק האוסר את מה שכינו "התנהגות סוטה".
גרמניה
"יום רחוב כריסטופר" הראשון, הפגנה אירופאית שנתית המתקיימת בערים שונות ברחבי אירופה למען זכויות להט"ב, התרחש לראשונה בגרמניה, ברלין בשנת 1979 עם 400 משתתפים בעודם עוטים במסכות עבור הסתרת זהותם. נוכחתו גדלה לאחר מכן, עם 15,000 משתתפים בשנת 1990 והגיעה ל-100,000 איש בסוף שנות ה-90. בשנת 2005 האירוע משך מעל ל-400,000 איש. מצעד הגאווה בברלין הוא בין האירועים הגדולים ביותר בגרמניה, ובשנת 2019 משך את שיא משתתפיו עם מעל למיליון מפגינים.
מחוץ לברלין נערכים מצעדי גאווה בערים רבות, בהן ברמן וקלן שערכו את האירועים הראשונים בשטחן בשנת 1979, והמבורג ומינכן בשנת 1980. פרייבורג ארגנה את מצעד הגאווה לראשונה בשטחה בשנת 1985, ולאחר מכן פרנקפורט בשנת 1993, דרזדן בשנת 1994, דורטמונד בשנת 1996, קיל בשנת 1998 ושטוטגרט בשנת 1999. אירועים שונים נערכים גם בבון, לייפציג, קרלסרוהה, הנובר, נירנברג, דרמשטאדט, בילפלד, דיסלדורף, אסן, דויסבורג, היידלברג, וופרטל, מנהיים, זארבריקן ולובק בין ערים נוספות.
דנמרק
הפגנת הלהט"ב הראשונה בדנמרק התרחשה בשנת 1971 לציון שנתיים למהומות סטונוול. מצעד הגאווה השנתי בבירה קופנהגן נערך לראשונה בשנת 1996 תחת השם "Mermaid Pride", אזכור לפסל בת הים הקטנה בעיר. כ-25,000 מפגינים השתתפו במהדורתו בשנת 2017 לצד 300,000 צופים. בשנת 2018 השתתפו באירוע כ-40,000 איש ביניהם גם ראש הממשלה לארס לקה ראסמוסן. לצד קופנהגן, ארהוס מקיימת מצעדי גאווה שנתיים גם כן.
לראשונה בהיסטוריה, בוועידה ה-35 של הארגון "InterPride" הוחלט כי שתי ערים, בשתי מדינות שונות במרחק נסיעה של 23 דקות יארחו את אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" - קופנהגן, בירת דנמרק ומאלמה, עיר בשוודיה שמחוברות יחדיו בגשר ארסונד שעובר מעל מצר ארסונד החוצץ בין שתי המדינות בעוד ציון האירועים ישולבו עם "EuroGames", אירועי ספורט בקרב להט"ב במדינות אירופה. ציון אירועי "WorldPride" עלו בקנה אחד עם ציון 70 שנה מאז קיום הניתוח להתאמה מגדרית הראשון בעולם בקרב טרנסג'נדרים שהתרחש בדנמרק בשנת 1951, ו-50 שנה לאחר שנוסד הפרק הדני בחזית לשחרור להט"ב בשנת 1971. מארי, נסיכת דנמרק הודיעה כי תעניק חסות מסחרית לקיום אירועים, מה שהפך אותה לבת המלוכה הראשונה בכל הזמנים שנותנת חסות לאירוע להט"ב גדול.
הולנד
הולנד מכונה לעיתים קרובות אחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם, וכך גם עיר הבירה אמסטרדם על ידי פרסומים בהן בעיתון הבריטי אינדפנדנט. בשנת 1977 החלו קבוצות להט"ב הולנדיות לארגן לראשונה מצעדי גאווה שנתיים בשם "השבת הורודה" ברחבי המדינה.
מצעד הגאווה באמסטרדם מתקיים בכל שנה מאז 1996. המצעד מושך אליו מאות אלפי תיירים מדי שנה ומוכתר כאחד האירועים השנתיים הגדולים ביותר בהולנד. אמסטרדם הייתה גם העיר המארחת של אירועי הגאווה האירופאים "Europride" בשנים 1994 ו-2016 שמשכו מעל 560,000 משתתפים. ב-2017, היוותה את אזור הכינוס של פורום האינטרסקס הבין-לאומי אשר במהלכו, כ-40 משתתפים, כולל נציגי ארגונים אינטרסקסים ותומכים עצמאיים, הגיעו מכלל יבשות העולם. מלבד אמסטרדם, ישנם אירועי גאווה נוספים שמתקיימים ברוטרדם, אוטרכט, האג וסכוונינגן.
הונגריה
מצעד הגאווה בבודפשט הוגדר כאירוע הראשון מסוגו במדינה מהגוש המזרחי לשעבר, ומציין כיום מספר הולך וגודל של משתתפים מדי שנה. פסטיבל להט"ב ברחבי הבירה נמשך כשבוע בכל עונת קיץ עם קיום הקרנת סרטי קולנוע, מצעד גאווה וקיום מסיבות. הפסטיבל נפתח בעבר על ידי אישי ציבור בולטים, ביניהם גאבור דמצקי, ראש עיריית בודפשט בין השנים 1990–2010 וקינגה גונץ , שרת החוץ של המדינה בין 2006–2009. הונגריה הייתה המדינה המארחת של תחרות "Mr Gay Europe" לשנת 2007 ומשחקי "EuroGames" בשנת 2012.
בשנים האחרונות יותר ויותר פוליטיקאים נקטו בשימוש ברטוריקה הומופובית בגלוי מאז כינון הממשלה של ויקטור אורבן ממפלגת פידס אשר התנגדה מלכתחילה לחקיקת זכויות להט"ב. בשנת 2014, מפלגת יוביק הציגה שלט שעליו נכתב "הפרלמנט לא רוצה שום סטייה" במהלך ציון מצעד הגאווה בבודפשט, הפגינה נגד המשתתפים והכפישה כרזות תמיכה בזכויות להט"ב. עם זאת, מצעד הגאווה בעיר בשנת 2017 משך אלפי צועדים וזכה לתמיכת שגרירויות רבות, כולל מאוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית, כמו גם סלובקיה וסלובניה השכנות.
הממלכה המאוחדת
ישנן קהילות להט"ב גדולות במיוחד בבירמינגהם, בלקפול, ברייטון, ליברפול, לונדון ומנצ'סטר שמארחות פסטיבלי גאווה שנתיים. מצעדי הגאווה הראשונים בממלכה המאוחדת התרחשו בבירה לונדון בשנת 1970 והפכו במשך השנים לפסטיבל הוותיק ביותר עבור קהילת הלהט"ב במדינה שמאורגן מדי שנה מאז.
הוועידה השנתית ה-27 של הארגון "InterPride" שהתקיימה באוקטובר 2008 בוונקובר, קנדה, קיבלה את הצעתו של ארגון הלהט"ב הבריטי "Pride London" לארח את אירועי "WorldPride" בשטחי העיר חודש בלבד לפני אולימפיאדת לונדון 2012 ובמהלך חגיגות יובל היהלום למלכותה של אליזבת השנייה.
יוון
יוון מוגדרת כאחד מיעדי תיירות הלהט"ב הפופולריים ביותר בעולם. במיקונוס קיימת קהילת להט"ב משגשגת עם אירועי חגיגות רבים, בעוד האי לסבוס ידוע בעולם בייחוד הקהילה הלסבית בשטחיו והמונח "לסבית" שנגזר משמו שבו נולדה המשוררת סאפפו, מהגדולות במשוררי יוון בעת העתיקה, שנודעה בכתיבה עשירה של שירי אהבה לנשים. הניסיון הראשון לארגן מצעד גאווה ביוון נעשה על ידי ארגון תנועת השחרור של הומוסקסואלים ביוון (AKOE) ב-28 ביוני 1980 באתונה והוגדר כ-"אירוע מחאתי". קיום האירוע חזר על עצמו כעבור שנתיים באחוזת זאפאפיון. אירועים דומים התקיימו במהלך השנים הבאות במיקומים שונים בהם בשנים 1992, 1994 ו-1995 בגבעת סטרפי ואילו ב-1996 וב-1998 בפדיון טו ארוס. בשנת 1998 התרחשו באזור סגור. בסלוניקי, האירוע המקביל הראשון אורגן על ידי קבוצת הידידות הגאה של סלוניקי (OPOTH) בשנות התשעים. מאז, נערכו אירועי גאווה בערים נוספות, כולל הרקליון, פטרס, סנטוריני וקורפו. ב-2017, נבחרה סלוניקי לארח את אירועי הגאווה האירופאים "EuroPride" בשנים 2020 ו-2024. סלוניקי ערכה לראשונה את מצעד הגאווה השנתי שלה בין התאריכים 22–23 ביוני 2012, תחת הכותרת "אהבה אחת, אלף צבעים" בעקבות הבטחתו של ראש העיר ייאניס בוטאריס לתמוך באירועי להט"ב ציבוריים בעיר. פסטיבל הגאווה הראשון בסלוניקי נהנה מתמיכה עממית גדולה של העיר, הפריפריה והאזור, שהיווה מכה קשה לאיש הדת אנת'ימוס בעיר, שקרא למאמינים להגיב לקיומו בשלילה. שנה לאחר מכן, באחת מהכרזותיו מספר ימים לפני אירוע הגאווה של 2013, הצהיר הארכיבישוף המטרופוליטני של סלוניקי  כי שוב "יצטרך לסבול את הפסטיבל העצוב והבלתי מקובל של ההומוסקסואלים שרוצים לחגוג את מחלתם בדרך של קרנבל". הוא גם ביקש מההורים להרחיק את ילדיהם ואת עצמם מ-"חגיגות חסרות טעם וכל כך לא טבעיות". עם זאת, משתתפים רבים נכחו בציונו והפסטיבל בן היומיים הסתיים באווירה חגיגית עם מסיבות, הצגת גלריות וחגיגות ברחבי העיר.
בשנת 2014 סלוניקי הוכתרה כ-"בירת הנוער האירופית" וציון מהדורת אירועי הגאווה השלישית בשטחה נכללה בתוכניות הרשמיות של העיר לאותה שנה. לפי הערכה כללית מצעד הגאווה בשנת 2014 זכה להצלחה גדולה, בהשתתפותם של 10,000 מפגינים, יחד עם ראש העיר בוטאריס וגוש דיפלומטים זרים. באותה שנה המוני אנשי דת העבירו ביקורות חריפות על האירועים באומרם כי הם מסמלים "מינוי בישופים הומוסקסואלים" והפגינו נגד ניצחונה של הזמרת הג'נדרקווירית האוסטרית קונצ'יטה וורסט בתחרות הזמר של האירוויזיון באותה שנה. איש הדת אנת'ימוס הוסיף כי הכנסייה מצווה "לא לתת את מה שקדוש לכלבים". מצעד הגאווה הראשון בכרתים נערך בין התאריכים 26–27 ביוני 2015 בהרקליון, והוגדר כ-"פסטיבל הראשון לראיית שחרור מגדר ומיניות באי". מצעד הגאווה הראשון בפטרס, העיר השלישית בגודלה ביוון, נערך בין ה-17–18 ביוני 2016 תחת הכותרת "ראו זאת אחרת".
לוקסמבורג
ארגון זכויות הלהט"ב העיקרי של לוקסמבורג, "Pink Luxembourg" שהוקם ב-26 ביוני 1996 וכלל כ-220 חברים עד שנת 2004, מקיים מצעד גאווה שנתי המכונה פסטיבל "Gaymat" בבירה לוקסמבורג סיטי.
לטביה
אף על פי גילויי מחלוקות, התרחש בשנת 2007 מצעד הגאווה בבירת לטביה, ריגה בניגוד לשנת 2005, בה מפגיני נגד הומופובים התקיפו פיזית את משתתפי המצעד ובשנת 2006 בה נאסר קיומו. המצעד תואר כשליו עם מעל 500 צועדים. עם זאת, אירוע בו זמנית התרחש נגד המצעד אשר משך כ-1,000 מפגיני נגד. המצעד בשנת 2012 משך כ-400 משתתפים עם תמיכת נציגים דיפלומטים אמריקאים.
בשנת 2015 אירועי הגאווה האירופאים "Europride" התקיימו בריגה ומשכו כ-5,000 מפגינים, בעוד מספר עשרות השתתפו במחאה נגד האירוע. מצעד הגאווה הבלטית התקיים בלטביה בשנת 2018 ומשך מעל 8,000 מפגינים בריגה. האירוע תואר כשליו, עם מספר מינימלי של מתנגדים.
ליטא
בינואר 2013 הגיש ארגון הליגה הליטאית הגאה בקשה לעיריית וילנה במטרה לקיים את המצעד ב-27 ביולי 2013. שלא כמו בשנת 2010, הארגון הודיע כי לא יסתפק באזור חיצוני ודרש לקיימו בשדרת גדימינו, הממוקמת במרכז הבירה. העירייה דחתה את הבקשה וטענה כי "יהיה קשה להבטיח את אמצעי הבטיחות המתאימים". הארגון פירט תלונה בעניין לבית המשפט לעניינים מנהליים בווילנה בו ביקש להורות לעירייה להתיר את קיום המצעד בשדרת גדימינו. אף על פי שראש העירייה, ארטוראס צואקאס, חזר בעקביות כי העירייה תיישם את פסק הדין של בית משפט, התיק נאלץ לעבור בכל הערכאות השיפוטיות עד לקיומו בפועל. ב-23 ביולי 2013, ארבעה ימים לפני המועד שנקבע, הורה בית המשפט לעניינים מנהליים על העירייה להיענות באופן מלא בפני בקשתו של הארגון.
בקיומו, כ-500 צועדים השתתפו ומעל 1,000 מפגיני נגד התכנסו סביב שדרת גדימינו. בשל הגנה כבדה של כוחות המשטרה לא התרחשו הפרות סדר גדולות, בעוד 28 מפגינים הומופובים נעצרו בגין גרימת אי סדר ציבורי. אחד מתוכם, היה חבר הפרלמנט הליטאי פטרס גרז'וליס. המצעד באותה שנה כלל מספר משתתפים בולטים בהם השרה השוודית לענייני האיחוד האירופי, בירגיטה אולסון ופעיל זכויות הלהט"ב האמריקאי סטיוארט מילק . ולדימיר סימנקו, מנהיג ארגון הליגה הגאה, כינה את ציון מצעד הגאווה הבלטית כ-"חגיגה לכל העיר וילנה" והצהיר כי אינו דוחה את הרעיון לארגן מצעד גאווה שנתי בעיר בנפרד ממצעד הגאווה הבלטית. מהדורתו בשנת 2016 משכה מעל 3,000 איש והתקיימה ללא כל פגיעה קשה. במאי 2017, לכבוד ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בניין עיריית וילנה הואר בצבעי דגל הגאווה. האירוע התקבל בברכה על ידי ראש העירייה, שגרירים דיפלומטים ופוליטיקאים נוספים. באותו יום ערך הפרלמנט הליטאי תערוכת אומנות תחת כותרת של זכויות להט"ב. ציון מצעד הגאווה הבלטית של שנת 2019 התקיים בין ה-4–9 ביוני בווילנה. במהלכו, נרשמה השתתפות שיא של מעל 10,000 מפגינים שצעדו באירוע ב-8 ביוני. בשנת 2020 התקיים מצעד הגאווה הרשמי הראשון של וילנה שלא כחלק מקיומי מצעד הגאווה הבלטית.
ליכטנשטיין
ארגון הלהט"ב "Flay" שנוסד בשנת 1998 בליכטנשטיין, מארגן אירועי גאווה מדי שנה עבור חברי הקהילה המקומית בייחוד באזור המשולש בין ליכטנשטיין, פורארלברג ועמק הריין השווייצרי בשל אוכלוסיית המדינה המצומצמת.
מונטנגרו
אירוע הגאווה הציבורי הראשון במונטנגרו נערך ב-24 ביולי 2013 בעיירת החוף בבודווה שהוקם על ידי ארגון הלהט"ב "LGBT Forum Progres" ועורר מחלוקות שונות. ב-20 באוקטובר 2013, האירוע התקיים בעיר הבירה פודגוריצה, שם נעצרו על ידי המשטרה מפגיני נגד הומופובים שניסו להפר את קיומו. בספטמבר 2017 התקיים מצעד הגאווה השנתי החמישי של פודגוריצה ללא אירועי התנגדות ואורגון על ידי "Queer Montenegro". במהלכו נרשמה נוכחות של מעל 200 מפגינים.
מולדובה
פסק הדין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין במאי 2007 היה מקרה בולט, בו פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם כי בעודו אוסר על קיום מצעדי גאווה שלווים בין השנים 2004–2005 (אף על פי שהתקיים למרות איסורו בשנת 2005), ראש עיריית ורשה, לך קצ'ינסקי, הפר שלוש סעיפים של האמנה האירופית לזכויות אדם: סעיף 11 הנוגע לחופש האספה, סעיף 13 העוסק בזכות הערעור וסעיף 14 המחייב חוקים נגד אפליה. בשנת 2012 קבע בית הדין כי הרשויות בקישינב הפרו את אותם סעיפי זכויות האדם באמנה בכך שביטלו את קיום האירוע בשנת 2008. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו. נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות ואמר כי "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם". לאחר מכן פגש באופן אישי את המפגינים ובירך אותם. עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי זכויות להט"ב את מהדורת המצעד ה-17. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני אלימות מפגינים הומופובים, והשתמשה נגדם בגז מדמיע. הנשיא דודון בירך שוב את המפגינים ואת הפגנת אלימותם. עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות בהן: ארגנטינה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, לטביה, ליטא, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
מלטה
במלטה נוכחת קהילת להט"ב פעילה, עם מצעדי גאווה שנתיים בבירה ולטה. רוב המנהיגים הפוליטיים הבולטים במדינה הופיעו במהדורת המצעד בשנת 2016 ובמשך השנים, ביניהם נכלל גם ראש הממשלה ג'וזף מוסקט ומנהיג האופוזיציה סימון בוסוטיל.
מקדוניה הצפונית
ביוני 2013 צוין לראשונה שבוע הגאווה במקדוניה הצפונית בבירה סקופיה שאורגן על ידי מספר ארגוני להט"ב מקומיים וכלל במהלכו הקרת פסטיבל סרטים. ב-29 ביוני 2019, מעל 1,000 מפגינים השתתפו במצעד הגאווה הראשון של העיר. מספר חברי ממשלה הצטרפו לקיומו, כולל שרת הביטחון ראדמילה שקרינסקה ושרת העבודה והסוגיות החברתיות מילה קרובסקה לצד דיפלומטים זרים.
נורווגיה
בצפון הרחוק של נורווגיה אירועי מצעד הגאווה בלפלנד מתקיימים מדי שנה, ומשנים את מיקומים בין פינלנד, שוודיה ונורווגיה מדי שנה.
סלובניה
החברה הסלובנית מוגדרת כדתית ושמרנית בחלקה וכתוצאה מכך אזרחי להט"ב עשויים להתמודד עם אפליות על רקע דעות קדומות והומופוביה. עם זאת, המדינה הייתה חלק ממייסדות הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית ובמשך השנים, נוסדו ארגוני להט"ב שונים המארגנים אירועים שונים ברחבי המדינה. מצעדי גאווה מדי שנה מתקיימים בערים גדולות בהן הבירה ליובליאנה ומריבור אשר בשנת 2007 במהלך קיום המצעד בעיר, התמודדו הצועדים עם עימותים מצד מפגיני נגד הומופובים. בשנים האחרונות נראתה עלייה בנוכחות משתתפי המצעד.
סלובקיה
אירוע הגאווה הראשון של סלובקיה התקיים ב-22 במאי 2010 בעיר הבירה ברטיסלאבה אשר במהלכו מעל 1,000 איש התמודדו מול קבוצות מפגיני נגד. בעוד שכוחות המשטרה העירונית של ברטיסלאבה הפרידו בין שני הצדדים, מספר מפגינים חדרו אל תוך המצעד וזרקו אבנים אל עבר האירוע וריססו גז מדמיע נגד המשתתפים. משתתפי המצעד נאלצו לבטל את צעדתם במרכז העיר, אך חצו את נהר הדנובה בשטחה בהגנת המשטרה. לאחר מכן כ-28 מפגינים נעצרו. האירוע השנתי שיפר מאז את הגדרות הביטחון שלו ונתמך על ידי שגרירויות זרות רבות.
ספרד
ביום ב-28 ביוני 1977 הקים ארגון החזית השחרור הגאה של קטלוניה (FAGC) את הפגנת הלהט"ב הראשונה בספרד בעיר ברצלונה עם כ-5,000 מפגינים. המשטרה אבטחה את האירוע, עם מספר מעצרים ופציעות כתוצאה ממפגינים נגדיים. ב-1978, ארגון להט"ב נוסף קיים הפגנה במדריד עם כ-10,000 איש. שנה לאחר מכן הועברה אי-ההפללה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בספרד. במהלך שנות השמונים הושקו מספר קבוצות ומגזיני להט"ב בערים שונות בהן ה-"FELGTB" אשר מוגדר כארגון הלהט"ב הגדול ביותר במדינה שנוסד בשנת 1992 מחברי הארגון "COFLHEE" לשעבר. הארגונים פעלו למען חקיקת הכרה בזוגיות חד מינית, קבלה חברתית, מרכזי ייעוץ בנושאים כגון "יציאה מהארון", מערכות יחסים או סוגיות בריאותיות וארגון אירועים ופסטיבלים שונים. כיום, נערכים מצעדי גאווה רבים ופסטיבלי להט"ב ברחבי ספרד, בהם מצעד הגאווה במדריד שבשנת 2019 משך מעל 400,000 מפגינים, לצד קיומם בברצלונה, גראן קנריה, סביליה, בילבאו, לה קורוניה, ולנסיה, סרגוסה, מורסיה, פלמה דה מיורקה, קרטחנה, ואיאדוליד, בנידורם, איביזה, סיטגס, מספלומס, טורמולינוס וערים נוספות.
באוקטובר 2012 הצביעו חברי הארגון "InterPride" בכנס השנתי בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, שמדריד תארח אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" לשנת 2017. טקס פתיחת האירועים התקיים בתיאטרון קלדרון ביום שישי 23 ביוני ושלושה ימים לאחר מכן, ב-26 ביוני, נחנכה באוניברסיטה האוטונומית במדריד ועידה בינלאומית לזכויות אדם שדנה במעמד זכויות להט"ב עם נציגין מכלל רחבי העולם. מספר אירועי תרבות התקיימו בימים שלאחר מכן, כולל המצעד המסורתי ב-1 ביולי שנערך במסלול של 2 קילומטרים לצד נסיעתן של 52 משאיות. טקס הסגירה של "WorldPride" התקיים ב-2 ביולי בשער אלקלה. בסיום ציון האירועים, נחשף כי במהלכם השתתפו מעל 3.5 מיליון איש אשר תרמו כ-200 מיליון אירו לכלכלת העיר מדריד.
סרביה
מצעד הגאווה הראשון בסרביה נערך בבירה בלגרד בשנת 2001. במהלכו, התעמתו המשתתפים עם מפגיני נגד שכתוצאה מכך היה צורך לבטל את קיומם של מספר אירועים לאחר מכן. ציון יום הגאווה בבלגרד בשנת 2004, ובשנת 2007 בנובי סאד, בוטל עקב חוסר היכולת של המשטרה להעניק בטיחות מספקת כנגד אלימות עקב מגבלות משאבים. המצעד בבלגרד בשנת 2009 בוטל גם כן מסיבות דומות, בעוד המשטרה הצהירה כי "לא יכלה להבטיח את ביטחונם של המשתתפים". מצעד הגאווה השני בבלגרד התקיים ב-10 באוקטובר 2010, בהשתתפות כ-1,000 איש. עם זאת, הוא נתקל בתגובה אלימה שהגיעה לשיאה בהתפרעות מפגינים הומופובים נגדיים. עם זאת, לאורך השנים לאחר מכן כמות המתנגדים פחתה וכמות משתתפי המצעד גדלה משמעותית. בספטמבר 2017 השתתפה ראש הממשלה אנה ברנאביץ' הידועה כלסבית גלויה לראשונה במצעד העיר כמו גם בשנים הבאות בהיותה מצהירה כי "הממשלה כאן עבור כול האזרחים ותבטיח את כיבוד הזכויות לכלל האזרחים". בשנת 2021 דרישות לחקיקת חוק על הכרה באיחוד אזרחי בקרב זוגות חד מיניים ותגובות רשמיות חזקות יותר נגד דברי שטנה ופשעי שנאה המופנים כלפי אזרחי להט"ב סרבים היו גולת הכותרת של המצעד.
ב-17 במאי 2019, לרגל ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, התאספו מאות אנשים במרכז נובי סאד לקראת מה שתואר ככנס הגאווה הראשון בעיר הצפונית. האירוע אורגן על ידי עמותה מקומית לא ממשלתית, בתמיכת גורמים בעירייה.
פולין
רק מספר צעדות נערכו עד סוף שנות העשרים של המאה העשרים ואחת עבור זכויות להט"ב בפולין. עם זאת, לאחר עלייתה של מפלגת השלטון חוק וצדק בשנת 2015 שהחלה לפעול עבור הגבלת זכויות להט"ב בנושאים שונים בהם איסור בחוקה על אימוץ בקרב זוגות ויחידים הומוסקסואלים, הצעדות התפשטו לאזורים רבים יותר ובשנת 2019 התקיימו מעל 25 ברחבי המדינה, לעומת 7 בשנת 2017 ו-15 בשנת 2018 כתגובה לרטוריקה ההומופובית של המפלגה. ההיבט הגדול ביותר של תנועת הלהט"ב בפולין הוא מצעד הגאווה המתקיים בבירה ורשה מדי שנה מאז 2001. סקר דעת קהל שנערך בשנת 2010 על ידי "PBS" הראה כי מיעוט של 45% מתושבי העיר תמכו בקיום המצעד באותה שנה. עם זאת, בשנים האחרונות המצעד זכה לתמיכה רחבה מצד תאגידים וממשלות אזוריות בעוד השותפה העיקרית של מצעד 2018 הייתה הממשלה האזורית של פרובינציית מזוביה, שורשה היא חלק ממנה. בשנים 2004 ו-2005 שללו פקידי עיריית ורשה אישור לארגון מצעד גאווה, בשל מספר סיבות בהן הסבירות להפגנות נגד אלימות. למרות זאת, כ-2,500 צעדו במהלכו באופן בלתי חוקי ב-11 ביוני 2005 ברחבי העיר ו-10 איש נעצרו. איסור מתן ההיתר לקיום המצעד הוכרז כבלתי חוקי על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בפסק הדין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין בשנת 2007 באמירה כי האיסור מערער את איסור האפליה וחופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם עליה חתומה פולין. המצעד גונה על ידי ראש עיריית ורשה לך קצ'ינסקי, שאמר כי התרת מצעדי גאווה בורשה "תקדם אורח חיים הומוסקסואלי". אירועי הגאווה בעיר נמשכו באופן שנתי קבוע מאז 2006, ומשכו אליהם קהל של כ-10,000 מפגינים בכל שנה, עד שנת 2015, כאשר המצעד משך מעל 18,000 איש. מאז, עלתה נוכחותו בצורה דרמטית והגיעה במצעד של שנת 2018 ל-45,000 מפגינים. ב-8 ביוני 2019 צעדו באירוע מספר שיא של משתתפים מאז היווסדותו, כ-50,000 איש בהם ראש העיר רפאל צ'אסקובסקי שהשתתף לראשונה באירוע והצהיר כי הוא רוצה שורשה תישאר "עיר פתוחה וליברלית". המצעד באותה שנה הוגדר כגדול ביותר במרכז ומזרח אירופה. ורשה אירחה בנוסף את אירועי הגאווה האירופאים "Europride" בשנת 2010 והייתה למדינה הראשונה שעושה זאת כחלק מהגוש המזרחי לשעבר.
צעדת הסובלנות בקרקוב נערכת מאז מאי 2004 אשר במהלכה השתתפו כ-1,500 מפגינים לראשונה. במהלך האירועים התקיימו תערוכות לציון רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית והוקרנו סרטי להט"ב. בשנת 2005, בשל מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, החליטו המארגנים לבטל את קיומה. ב-2006 התקיימה הצעדה ב-28 באפריל. במהלכה השתתפו כ-2000 מפגינים בעוד במקביל הארגון "כל הנוער הפולני" הידוע כבעל פילוסופיה דתית פוליטית, אנטישמית ואנטי-ציונית שמצהיר כי מטרתו היא "לגדל את הנוער הפולני ברוח קתולית ופטריוטית" ארגן מחאה נגדית בשם "מצעד המסורת והתרבות". לאחר מכן הותקפו משתתפי הצעדה על ידי כמה מאות מפגיני נגד הומופובים מטעמו. המשטרה עיכבה כ-11 מפגינים וקנסה עשרות מתוכם. אחד מהמשתתפים בצעדה דווח כי נפצע מאבן שנזרקה על ראשו על ידי פעילי הארגון.
בשנת 2004, מפגיני צעדת השוויון בפוזנן צעדו 200 מטר מהטירה הקיסרית לאורך רחוב שוויטי מרצ'ין בעוד משתתפיה נאלצו להתמודד מול מפגינים הומופובים שקראו כינויים פוגעניים ויידו אבנים, ביצים ובקבוקים לעברם. המשטרה התעמתה עם המפגינים ועיכבה חלק מתוכם, בעוד לאחר מכן הצעדה הוחזרה לנקודת תחילתה. שנה לאחר מכן התרחשו שוב עימותים בין הצועדים לבין מפגינים לאחר שקראו כינויי גנאי וזרקו בקבוקים, ביצים ואבנים לעברם. כתוצאה מכך, המשטרה התערבה ופיזרה את הצעדה והצועדים הגיבו במחאת ישיבה. לאחר מכן המשטרה עצרה כ-65 ממשתתפי הצעדה בטענה כי "התכנסו באופן בלתי חוקי". ב-15 בנובמבר החליט ראש עיריית פוזנן, ריזארד גרובלני, לאחר שהתייעץ עם המשטרה ועם רשות הדרכים העירונית, להוציא צו איסור על קיום הצעדה בעיר. אף על פי שהמשטרה בתחילה לא התנגדה למסלול שהציעו המארגנים, נשיא המחוז פולין גדול בו שוכנת פוזנן טען כי הצעדה "תהווה איום על הסדר הציבורי, החיים, הבריאות או הרכוש בקנה מידה משמעותי". המקרה עורר סערה בפולין ובמדינות נוספות בעולם. ב-24 בנובמבר פרסמה המזכירות הבינלאומית של הארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהרה רשמית על פולין לראשונה מזה שמונה שנים, בה הביעה חשש מפני האיום על זכויותיהם של אזרחי להט"ב פולנים. למעלה מ-2,900 איש חתמו על מכתב פתוח על מחאה אזרחית בנוגע לפרעות מפגיני הנגד ב-19 בנובמבר 2005. נציב תלונות הציבור על זכויות האזרח אנדז'יי זול ביקש מראש עיריית פוזנן הסברים על הסיבות להחלטת מעצרם של הצועדים. עצרות סולידריות לתמיכה בצועדים נערכו בכל רחבי המדינה בהם בערים בגדנסק, אלבלונג, קרקוב, פוזנן, ז'שוב וורשה. מחאה דומה אורגנה גם מול שגרירות פולין בברלין והקונסוליה הכללית הפולנית בניו יורק. ב-14 בדצמבר 2005 קבע בית המשפט לעניינים מנהליים בפוזנן כי האיסור על ארגון צעדת השוויון שהונפק על ידי ראש העירייה איננו חוקתי בעודו הדגיש כי ההחלטה אינה עולה בקנה אחד עם החוק הפולני והאירופי. השופטים הצהירו בפסיקתם כי גרובלני עבר על החוק, כיוון שחייב אותו לקחת בחשבון את זכותם של האזרחים להפגין את דעותיהם, ולא את זכותם של אלה שעלולים לאיים על המפגינים. בית המשפט המחוזי בפוזנן סירב להעמיד לדין את המשתתפים הנאשמים בצעדה בטענה כי "המפגינים רצו להביע את עמדותיהם בפומבי. זכות זו מובטחת על ידי החוקה". סוכנויות של האו"ם והפרלמנט האירופי גיבשו החלטה בגנות הומופוביה באירופה לאחר האירוע. במסגרת ימי השוויון והסובלנות, שהתקיימו בתאריכים 9–18 בנובמבר, נערכה צעדת השוויון השלישית בפוזנן. בניגוד לשנה הקודמת, מארגני הצעדה הורשו לצעוד לאורך רחובות פוזנן. לראשונה, הצליחו 500 משתתפי הצעדה להשלים את המסלול המתוכנן ללא שיבושים. בשנים שלאחר מכן הצעדות נערכו ללא עימותים ובמקומות שונים ברחבי העיר.
צעדת השוויון בקטוביץ התקיימה לראשונה בשנת 2008. לאחר הפסקה בת עשור, צעדות שוויון חדשות התקיימו בשנת 2018 ובשנת 2019. צעדת השוויון בלודז' נערכה לראשונה בשנת 2011. בשנת 2015 נכח סגן ראש העיר תומאש טרלה. בשנת 2019, הצעדה נערכה לראשונה בחסות על ידי רשויות העיר בהשתתפות ראש מועצת העיר מרסין גולשובסקי. במהלכה נאלצו 200 הצועדים לשנות את דרכם עקב הפגנות הומופוביות שלא התקיימו לבסוף אשר הוכרזו מראש על ידי קבוצות שונות. מצעד הגאווה בגדנסק מתקיים מאז שנת 2015 ברחבי העיר ובשנת 2017, ראש העיר פאבל אדמוביץ' פתח את קיומו ויורשתו, אלכסנדרה דולקביץ', פתחה את מהדורת 2019. מצעד הגאווה בטורון החל לראשונה בשנת 2017 והגיע למעל 2,000 צועדים בשנת 2019.
פורטוגל
בליסבון, בירת פורטוגל, מתקיים מצעד גאווה מאז 2000 כמו גם בפורטו מאז 2006 המושכים אלפי משתתפים וצופים מדי שנה. בשנת 2017 קיימה העיר הראשית באיי מדיירה פונשל את מצעד הגאווה הראשון בשטחה. ליסבון מארחת גם את אחד מפסטיבלי סרטי הלהט"ב הגדולים באירופה, "Lisboa International Queer Film Festival".
פינלנד
מצעד הגאווה בלפלנד מתקיים בצפון הרחוק של המדינה, ומסתובב מדי שנה בין נורווגיה, שוודיה ופינלנד. בשנת 2017 נערך לראשונה בפינלנד בכפר אינארי ועתיד להתקיים בשנת 2021 בעיירה אוצ'וקי.
צרפת
מצעד הגאווה הראשון בצרפת נערך בפריז ב-4 באפריל 1981 בכיכר מאובר ואורגן על ידי העמותה ועדת החירום נגד דיכוי הומוסקסואליות (UARH) אשר במהלכו נרשמה השתתפות של כ-10,000 איש. המצעד מתקיים בכל שנה מאז בחודש יוני בעוד אחוז ההשתתפות בו גדל באופן משמעותי מאז שנות השמונים והגיע ל-100,000 איש הסוף שנות התשעים. מהדורתו בשנת 2019 הגיעה לשיא של מעל 500,000 מפגינים האירוע הוא השלישי בגודלו בעיר, בעקבות מרתון פריז ומצעד הטכנו, והוא כולל תמיכת 60 אגודות, ארגוני זכויות אדם, מפלגות פוליטיות וחברות שונות.
מחוץ לפריז נערכים אירועי גאווה גם בערים רבות נוספות ברחבי צרפת, כולל רן ומרסיי, שערכו את מצעדיהן הראשונים בשנת 1994. נאנט, מונפלייה וטולוז ארגנו את פסטיבלי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 1995, וליון, ליל, בורדו, גרנובל, קאן ואקס-אן-פרובאנס בשנת 1996. רואן, ביאריץ, אנז'ה ופואטייה בשנת 2000, וקן ושטרסבורג בשנת 2001. אחרים כוללים את הערים אוסר, דיז'ון, ניס ואביניון אשר מקיימות מצעדי גאווה בשטחן גם כן.
קוסובו
אירועים שמציינים את היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה אורגנו בקוסובו מאז 2007. מצעד הגאווה הראשון של המדינה התרחש בבירה פרישטינה במאי 2016, בהשתתפות הנשיא האשים ת'אצ'י ודיפלומטים בריטים ואמריקאים. שבוע גאווה שנתי מתקיים בפרישטינה מאז 2017. בשנת 2018 השתתף ראש העיר שפנד אחמטי בציון המצעד. במהלך קיומו השלישי באוקטובר 2019, המפגינים החלו את הצעדה בכיכר סקנדרבג והמשיכו אל שדרות האם טרזה לכיכר זהיר פג'אזיטי ועברו את בנייני הממשלה והפרלמנט של קוסובו ונקודות ציון אחרות של העיר עם הסיסמה "עבור מי שליבכם פועם". האירועים נערכו ללא מקרי התנגדות וכללו תערוכות אמנותיות שונות, מסיבות, כנסים ודיונים.
קפריסין
ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון בקפריסין בבירה ניקוסיה. המצעד נחל הצלחה עם מעל 4,500 מפגינים. המצעד זכה לתמיכה פוליטית נרחבת כמעט מכל המפלגות ברחבי הקשת הפוליטית, כמו גם לתמיכה של הנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין ועוד כ-15 נציגי שגרירויות זרות שהשתתפו במהלכו. משרדי השגרירויות של דנמרק, פינלנד, הולנד, שוודיה וארצות הברית במדינה הניפו דגלי גאווה. זמרת הפופ הבינלאומית ילידת קפריסין, אנה ויסי, השתתפה גם כן במהלכו. אלכסנדרוס מודינוס בן ה-81, שזכה בפרשת בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 1993 נגד קפריסין בגין חוקיה שהפלילו פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, עמד בראש המצעד. התגוששות פרצה בין קבוצה של מפגינים נוצרים אורתודוקסים שהוקיעו את המצעד אותו כינו כ-"מביש" והפגינו מחוץ לפרלמנט הקפריסאי. את האירוע הקדים פסטיבל הגאווה בקפריסין, שהתקיים בין 17 במאי (היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה) ל-31 במאי. אירועים ופעילויות נוספות למען מודעות למעמד זכויות להט"ב בקפריסין, נערכות בפאפוס וגרוסקיפו.
בקפריסין הצפונית בשנת 2008 נוסדה תנועת "שורטבוס" המורכבת מפעילי זכויות אדם שפועלת למען שוויון זכויות עבור זכויות להט"ב באזור הצפוני של האי. התנועה קיבלה תמיכה כספית ממשרד הנציבות האירופית בקפריסין והנציבות האירופית למען פעילותה שכוללת בין היתר ארגון אירועי גאווה ומתן שירותי תמיכה, חינוכיים, פסיכולוגיים ומשפטיים ללהט"ב.
רומניה
מצעד הגאווה בבירת רומניה, בוקרשט מתקיים בכול שנה מאז 2005. מהדורת ה-15 של המצעד כללה שיא משתתפים של כ-10,000 איש שאורגנה על ידי "ACCEPT". ב-2017 נערך מצעד הגאווה הראשון בקלוז'-נאפוקה על ידי העמותה "Be An Angel". מצעדי הבכורה ביאשי וטימישוארה התקיימו בשנים 2021 ו-2022 בהתאמה.
רוסיה
במשך השנים היו התנגדויות לארגון מצעדי גאווה במספר ערים ברוסיה, הבולטות ביותר במוסקבה, בה הרשויות מעולם לא אישרו בקשה לקיומם. ראש עיריית הבירה לשעבר יורי לוז'קוב תמך בסירובה לאשר את המהדורות הראשונות של מצעד הגאווה במוסקבה של פעיל הלהט"ב הרוסי ניקולאי אלכסייב בשנים 2006–2007 בעודו כינה אותם כ-"שטניים" ואת משתתפיו כ-"מתרוממים" (כינוי גנאי נגד הומוסקסואלים). האירועים נמשכו כמתוכנן, בניגוד לחוסר אישורם ובמהלכם הותקף פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל בעת השתתפותו לצד מעצרם של בין שמונה לעשרה משתתפי המצעד על ידי המשטרה בשנת 2007. במצעד השתתפו בנוסף חברות ההרכב הרוסי ט.א.ט.ו. - ילנה קטינה ויוליה וולקובה.
גינוי יחס הרשויות למצעד הגיע מכל רחבי אירופה והעולם המערבי. ראש עיריית רומא, וולטר ולטרוני, אמר כי "מה שקרה במוסקבה משאיר אותך פעור פה. להשתמש באלימות כלפי מי שמוחה באופן שליו להכרה בזכויות האדם והאזרח שלו הוא סימן עצוב" בדומה לברטראן דלנואה, ראש עיריית פריז, שגינה את הרשויות במוסקבה גם כן. קיום המצעד שנה לאחר מכן זכה שוב לדחייה מצד העירייה. עם זאת, נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, התקשר למחוז האזור הניהול המרכזי במוסקבה והצהיר לאשר את קיום המצעד. אולם, בקשתו נדחתה. מארגניו הציגו מחאה בתגובה שאספה כ-30 פעילים בהנהגתו של אלכסייב מול פסלו של מלחין המוזיקה הרוסי צ'ייקובסקי וחשפו כרזה עם הציטוט "זכויות להומואים ולסביות. יש להעמיד לדין את ההומופוביה של ראש העיר לוז'קוב מהקומה השלישית בבניין מול עיריית מוסקבה". אירוויזיון 2009 אשר נערך במוסקבה, היה מוקד לסיקור תקשורתי בינלאומי כלפי יחסה של רוסיה אל זכויות קהילת הלהט"ב הרוסית. אלכסייב הודיע כי מצעד הגאווה בעיר באותה שנה, ייערך במקביל לגמר התחרות ב-16 במאי, יום לפני היום הבינלאומי נגד הומופוביה. שם המצעד שונה ל-"מצעד הגאווה הסלאבי" כדי להעלות מודעות לזכויות להט"ב באזור הסלאבי של אירופה כולו. המצעד לא קיבל אישור מהרשויות במוסקבה בטענה שהוא יביא ל-"הרס המוסר בחברה", והוצאו הצהרות לפיהן "צעדים נוקשים" יעמדו בפני כל מי שיצטרף לקיומו.
ההפגנה פוזרה על ידי משטרת מוסקבה, ו-20 מפגנים נעצרו, בהם אלכסייב והפעיל טאצ'ל, שקרא את המשפט "זה מראה שהרוסים אינם חופשיים" כאשר נלקח על ידי השוטרים. נציגת שוודיה מאלנה ארנמן תמכה בקיום המצעד והביעה את צערה מכך שהשלטון במוסקבה לא מאפשר את קיום אירוע "המחווה לאהבה" באומרה. הזוכה באותה שנה, אלכסנדר ריבאק, התייחס גם הוא לאירוע בריאיון, ואמר כי האירוויזיון עצמו הוא "מצעד הגאווה הגדול ביותר". ההרכב ההולנדי "De Toppers" חולל רעש תקשורתי כשחבר ההרכב גורדון איים להחרים את גמר התחרות אם המצעד ידוכא באלימות. עם זאת, ההרכב כשל להעפיל לגמר. סמואל זבוגר, שר החוץ של סלובניה ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה הגיב בביקורתיות כלפי הגבת הרשויות למארגני המצעד. לפני קיום ההפגנה, אלכסייב שלח מכתב לראש ממשלת סלובניה בורוט פאחור באפריל 2009 בבקשה לקחת את הנושאים לתשומת ליבו מול הרשויות הרוסיות.
בשנת 2010 נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם שקבע כי הרשויות מפלות אזרחי להט"ב על ידי סירובן להעניק היתר לקיום מחאות מטעמם. אף על פי שהרשויות טענו כי התרת קיום האירועים מהווה סיכון לאלימות, בית המשפט קבע כי החלטותיהן לביטולם "תמכו בקבוצות האלימות שקראו לשיבושן" וקבע כי למדינה יש עד 20 בינואר להגיב לביטול האירועים. במהלך מהדורת המצעד בשמת 2011, הפגינו חברות ההרכב פוסי ריוט ונעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה. באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני מצעדי הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות "לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה". במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות הן על רוסיה והן על צ'צ'ניה עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי להט"ב בשטחן.
שוודיה
בעקבות מהומות סטונוול בניו יורק בשנת 1969, החלו להיווצר ארגונים עבור זכויות להט"ב בשוודיה, שארגנו את הפגנת זכויות הלהט"ב הציבורית הראשונה במדינה ב-15 במאי 1971 עם כ-15 איש. הפגנות נוספות באופסלה נערכו כעבור מספר שבועות ובבירה סטוקהולם ב-27 ביוני.
שוודיה מכונה לעיתים קרובות אחת המדינות הידידותיות ביותר עבור להט"ב בעולם, ומארחת פסטיבלי גאווה בכול שנה. מצעד הגאווה בסטוקהולם הוא הגדול והוותיק ביותר בשטחה, והוא נערך מדי שנה מאז 1998. באירוע מוגדרים בדרך כלל מעל לחצי מיליון צופים, ו-40,000 צועדים. בשנים מאוחרות יותר החלו מצעדי גאווה גם כן בגטבורג, מאלמה ואופסלה ואירועים מקומיים בקהילות קטנות יותר בערים לונד, ארברו, האלמסטד, פאלון ואחרות. מצעד הגאווה בלפלנד מתקיים מדי שנה, ומשנה את מיקומו בין נורווגיה, פינלנד ושוודיה שבשטחה התקיים בשנים 2014 ו-2018 בקירונה ואסטרסונד.
שווייץ
בשווייץ פועלים ארגונים רבים ברמה הלאומית או האזורית כאחד שחותרים לשוויון עבור זכויות להט"ב במדינה וקיום אירועים בנושא. האירוע הגדול והעתיק ביותר מסוג זה נערך במצעד הגאווה בציריך, שאורגן לראשונה בשנת 1994. במצעד ה-25 בשנת 2019, השתתפו במהלכו כ-50,000 מפגינים. ברומנדי (החלק דובר הצרפתית של מערב שווייץ), מצעדי הגאווה מתחלפים בערים מדי שנה. מהדורת 2019, שהתקיימה בז'נבה, משכה השתתפות של מעל 35,000 איש. ערים נוספות בהן נערכים אירועים שונים כוללים את ברן, בזל, לוזאן, פריבור, סיון, לוגאנו ולוצרן.
מאז אמצע שנות התשעים מתקיים אירוע גאווה של יום יציאה מהארון בין-לאומי בשווייץ עם אירועי פרסום שונים במטרה לעודד אזרחי להט"ב לפתח קשר חיובי עם זהותם. היום נצפה בבתי ספר, בתי ספר תיכוניים, באוניברסיטאות ובמוסדות אחרים ברחבי המדינה לרוב בצורת סמינרים, סרטים, שאלונים ודיונים קבוצתיים.
ארצות הברית
מצעד הגאווה השנתי בניו יורק החל בשנת 1970, וכך גם מצעד לוס אנג'לס, שיקגו וסן פרנסיסקו באותה השנה. מצעד הגאווה בעיר ניו יורק מתחרה במצעד הגאווה של סאו פאולו בקטגוריית מצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם, ומושך אליו מיליוני משתתפים ותיירים מדי שנה בכל חודש יוני.
מצעדי גאווה בולטים נוספים ברחבי המדינה כוללים את מצעד מיאמי ביץ', בוסטון, פרובידנס, דנוור, קולומבוס, סינסינטי, אלבקרקי, אטלנטה, אוגוסטה, וושינגטון די. סי, שרלוט, אורלנדו, אינדיאנפוליס, יוסטון, ג'קסונוויל, נאשוויל, בראלי-דורהאם (צפון קרוליינה), ניו אורלינס, מחוז אורנג', סן דייגו, קליפורניה, פאלם ספרינגס, פילדלפיה, פורטלנד, סיאטל, סנט לואיס, סיינט פיטרסברג, מצעד הגאווה של אוקלהומה סיטי, מצעד הערים התאומות של מיניאפוליס וסנט פול ופסטיבל הגאווה ביוטה בין רבים אחרים. בשנת 2018, העיר הקטנה הומר שבאלסקה ערכה את מצעד הגאווה הראשון בתולדותיה.
בשנת 2019 אירחה מדינת ניו יורק את ציון מצעד הגאווה הבינלאומי הגדול בהיסטוריה מטעם אירועי "WorldPride", שציונו להנצחת 50 שנה למהומות סטונוול. במהלכם, דווח כי 5 מיליון מפגינים צעדו במנהטן לבדה.
בליז
בליז, נחשבת כבר זמן רב יעד תיירותי פופולרי בקרב להט"ב אם כי רק בשנת 2016 העבירה אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2017, קיימה את שבוע הגאווה הראשון בשטחה אשר במהלכו, פעילויות להעלאת מודעות לזכויות להט"ב התקיימו ברחבי המדינה.
ברבדוס
ב-20 בנובמבר 2018, ברבדוס ערכה אירוע אזכרה לאור נרות למען טרנסג'נדרים שנרצחו כתוצאה מאלימות טרנספובית ברחבי העולם. זו הייתה ההפגנה השנייה לציון יום הזיכרון הטרנסג'נדרי במדינה, בעוד הראשונה הייתה "דוכן פלאש לשוויון והכלה" שמוקדש לברבדים טרנסג'נדרים, שהתקיימה ב-24 בנובמבר 2017 כאחת מפעילות ההשקה של ציון אירוע הגאווה הרשמי הראשון בברבדוס.
המדינה ערכה את מצעד הגאווה הראשון שלה ביולי 2018 ומשכה לעברה קבוצות מפגינים מגוונות שכללו פעילי זכויות להט"ב, בעלי ברית, תיירים ולפחות אחד מחברי הכמורה המקומית שיצאו בגלוי בתמיכה כלפי המצעד ועיקרון השוויון למען זכויות להט"ב בברבדוס.
גואטמלה
מצעד הגאווה הראשון בגואטמלה התקיים בעיר הבירה גואטמלה סיטי בשנת 2000.