cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריזובריל
סימופאן
אף על פי שתופעה דומה לתופעת עין החתול בסימופאן קיימת גם במינרלים אחרים כדוגמת טורמלין, סקפוליט, קורונדום, ספינל וקוורץ, תעשיית התכשיטים מכנה אבנים אלו בשמות כדוגמת "קוורץ עין החתול" או "אודם עין החתול" ורק הכריזובריל מכונה "עין החתול" בלבד.
את הכריזובריל שלא נכללו בו חוטי המשי של הרוטיל נוהגים ללטש לאבן בעלת פאות שטוחות. אלכסנדריט עין החתול הוא סוג של עין החתול מכריזובריל המשנה את צבעו. המונח המתאר את צבען של אבני עין החתול הטובות ביותר הוא "חלב ודבש". המונח מתייחס לתופעה שבה קרן אור חדה חלבית חוצה את הקבושון בקו מרכזי לאורכו, על גבי אבן הרקע בצבע הדבש. גמולוגים רבים מחשיבים את צבע הדבש כצבע היפה ביותר של הסימופאן, אך גם צבעי הצהוב לימון הם מבוקשים. כריזובריל עין החתול מצוי באחוזים קטנים מסך כל הכריזובריל, בכל מקום שבו מצוי כריזובריל.
דינקו שאקיץ'
דינקו ליובומיר שאקיץ' (8 בספטמבר 1921 – 20 ביולי 2008) היה פושע מלחמה קרואטי. מפקד מחנה המוות יאסנובאץ בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא נמלט לאחר המלחמה לארגנטינה, שם אותר באפריל 1998 בסיועו של צייד הנאצים אפרים זורוף. שאקיץ הוסגר לקרואטיה ב-17 ביוני 1998 שם הועמד לדין. בתם משפט שנמשך שישה חודשים הוא נדון באוקטובר 1999 ל-20 שנות מאסר, בגיל 78. גם אשתו נאדה שאקיץ' הוסגרה ביחד איתו. היא הועמדה לדין בזאגרב באשמת פשעי מלחמה אך שוחררה בטענה שלא נמצאו כל עדויות או ראיות של-ממש נגדה. נאדה, אחותו של המפקד הראשון של מחנה יאסנובאץ, פיקדה על סטארה גרדישקה, מחנה לוויין של יאסנובאץ.
כתב האישום ופשעיו של שאקיץ'
דינקו שאקיץ' שירת במחנה יאסנובאץ מדצמבר 1942 עד נובמבר 1944. מתחילת אפריל 1944 עד נובמבר אותה שנה הוא פיקד על המחנה, תוך שהוא מעורב באופן אישי בעינויים, התעללויות ורציחות של אסירי המחנה.
כמו כן הוא הואשם באחריות לרציחתם של אלפי אסירים אחרים שהובאו במשלוחים למחנה והוצאו להורג באתרי הוצאה להורג סמוכים.
גזר הדין
השופטים מצאו את שאקיץ' אשם ברציחת קבוצה של 20 אסירים, בראשות מילה בושקוביץ'. בוסקוביץ' הוצא להורג על ידי שאקיץ' עצמו. כמו כן הורשע שאקיץ' ברציחתם של שני אסירים יהודים, אלברט ישראל וניסים קפר (חייט שתפר מספר כומתות לקצינים ללא בקשתם). ההוצאה להורג נעשתה במהלך מסדר של האסירים. שאקיץ' הורה לשני היהודים לצעוד צעד אחד קדימה ואז ירה בהם והרג אותם במקום. הגופות עברו תלייה והשפלה משך ימים מספר. באופן דומה רצח שאקיץ' שני יהודים נוספים, אברהם מונטיליו ולאון פררה.
שאקיץ' טען להגנתו כי הוא חף מפשע. הוא הכחיש כי בתקופתו נעשו פשעים כלשהם וטען כי העדים בודים את הסיפורים מדמיונם או שמדובר בתעמולה אנטי קרואטית. כשהעד יעקב פינצי טען שכשהצעידו אותו עם עוד 700 איש בצעדת מוות בת-עשר-שעות את כל 37 הקילומטרים מסטארה-גרדישקה ליאסנובאץ, ב-23 בספטמבר 1944, ושאוסטאשה הכה אותו בעורף בקת-רובה ואמר: "אתה עינית את ישו", שאקיץ' צחק, והשופט גער בו, והוא ענה: "אני קורא כדי להימנע מלהקשיב לשטויות". הגם שמעולם לא הכחיש שהיה אוסטאשה במחנה, ואף התגאה בזאת, הכחיש במצח נחושה כל קשר לתליית קבוצת-בושקוביץ' או לעצם קיומה, אך לקראת סוף המשפט, כשהראיות קרמו עור וגידים, שאקיץ' שינה את גרסתו וטען שמש"ק אוסטאשי שהיה חלק מהערכאה הצבאית-הניידת, רב-סמל מילאן סודאר, ירה בבושקוביץ'. שאקיץ' שיבח את אנטה פאבליץ' ואת וייקוסלאב לובוריץ' כגיבורים לאומיים. שאקיץ' קיבל את גזר הדין בתשואות לעג. דבריו האחרונים במשפט היו: "אין לי שום ייסורי מצפון".
משפטו של דינקו שאקיץ' זכה לביקורות שונות: מצד אחד, המשפט התנהל באופן סדיר ודינקו שאקיץ' זכה לגזר הדין המקסימלי בחוק הקרואטי. עם זאת, רבת חשיבות היא העובדה, ששאקיץ' לא הואשם כלל מלכתחילה ברצח-עם. ככלל, משפטו של דינקו שאקיץ' הצליח לאשרר את המידע הכתוב בדו"ח וועדת-החקר הממלכתית של קרואטיה לחקר פשעי הכוחות הכובשים ועוזריהם, שנחשב לעיתים כלא-מהימן. יתרה מזאת, במשפט הוזמו עדויותיהם של שאקיץ' עצמו ושל יוסיפ קולאנוביץ', היסטוריון שסינגר עליו בעדותו. בכלל, כל ההיסטוריונים שהעידו במשפט דיברו על מספרי מתים נמוכים במחנה, והועמדו על טעותם. בכתב-האישום גם נאמר, כי עדויות-שמיעה של עדים, על אירועים שלא חזו בהם במו עיניהם, אף הם מהימנים.
שאקיץ' מת ב-20 ביולי 2008, ובהלוויתו נשרף במדי האוסטאשה כמחווה של מאמיני תנועת-האוסטאשה, נאו-נאצים, אשר אחד מהם, כומר קתולי, שיבח את שאקיץ' כ"דוגמה ומופת לכל קרואטי".
הפנימייה
הפנימייה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1983 בבימויו של יעוד לבנון.
צילום והפקה
את הסרט יזמו במאי הקולנוע יעוד לבנון, המוזיקאי רוני בראון (שהיה באותה עת סמנכ"ל חברת תקליטי סי בי אס) ויצחק גינזברג, רעיונאי ותסריטאי במשרד פרסום. השלושה היו שותפים לחדר כשלמדו בפנימיית כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים, ובעת מפגש ביניהם עלה הרעיון להפיק סרט המשחזר את הווי הנעורים שלהם בפנימייה. לבנון ביים את הסרט, בראון הלחין את המוזיקה וגינזברג כתב את התסריט. הסרט צולם בהדסים בקיץ 1983. הסרט יצא לאקרנים בסוף יולי 1983.
עלילה
גיבורת הסיפור היא נילי (סמדר קילצ'ינסקי), תלמידה חדשה בפנימייה שהגיעה מחו"ל וכובשת מייד את לב כל הבנים. היא מפלרטטת עם המדריך החתיך (שמואל וילוז'ני). במקביל דן (בן לוין), נער מופנם, מתאהב בה ונקלע לעימות עם מלך הכיתה (אלון אבוטבול). העלילה גם כוללת שורה של מעשי קונדס שמבצעים התלמידים, טקס חניכה לתלמידים החדשים וגניבת שאלוני בחינות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
פרקין וורבק
פרקין וורבק (באנגלית: Perkin Warbeck; 1474 לערך - 23 בנובמבר 1499) היה טוען לכתר האנגלי בתקופת מלכותו של הנרי השביעי וורבק טען כי הוא ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק, אחד משני הנסיכים שבמצודה, ובנו הצעיר של המלך אדוארד הרביעי. בפועל נולד וורבק בטורניי בשנת 1474.
ככל הנראה פרקין דמה במראהו לאדוארד הרביעי, וייתכן שהיה בן מחוץ לנישואים של אדוארד הרביעי (או קשור בקשר משפחתי אחר לבית יורק). ישנם היסטוריונים הסבורים כי ייתכן שוורבק לא היה מתחזה, ובאמת היה ריצ'רד, דוכס יורק.
טענות לכתר
גם מרגרט מבורגונדיה, אחותו של אדוארד הרביעי, הכירה בטענותיו של וורבק לכתר. לא ברור אם היא ידעה או לא ידעה שמדובר במתחזה, אולם היא סיפקה לו פרטים חשובים על בית יורק. המלך הנרי השביעי התלונן בפני פיליפ הרביעי, דוכס בורגונדיה, נכדה החורג של מרגרט, על כך שהוא מסייע לוורבק. לאחר שפיליפ לא גרש את וורבק מדוכסות בורגונדיה, הטיל הנרי חרם כלכלי עליהם ואסר על מסחר בין אנגליה לבין הדוכסות.
הנחיתה הראשונה באנגליה
ב-3 ביולי 1495, במימונה של מרגרט, נחת וורבק בדיל שבחוף קנט, בתקווה כי נחיתתו תביא לו תמיכה רבה. צבאו של וורבק הוקף על ידי צבאותיו של הנרי, 150 מחייליו נהרגו עוד בטרם נחת וורבק על החוף, והוא נסוג לאירלנד.
באירלנד תמך הרוזן מדזמונד בוורבק, וצר על העיר ווטרפורד. אולם מתקפתו לא צלחה, והוא נמלט לסקוטלנד בה פגש את ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד. ג'יימס החליט לתמוך בוורבק, ואף השיא לו לאישה את אחייניתו, ליידי קתרין גורדון.
בספטמבר 1496 תקפה סקוטלנד את לונדון, אולם במהרה הסיגה את כוחותיה מאחר שתושבי נורת'מברלנד לא תמכו במתקפה. ג'יימס חתם על הסכם אייטון - הסכם שלום עם אנגליה, וגירש את וורבק מממלכתו. וורבק שב לווטרפורד וניסה לצור על העיר, אולם המצור נכשל, ולאחר 11 ימי מצור נמלט וורבק מאירלנד כאשר ארבע ספינות אנגליות רדפו אחריו, ונותרו לו רק 120 תומכים, שנמלטו עמו על שתי ספינות.
הנחיתה השנייה באנגליה
ב-12 בספטמבר 1497 נחת וורבק במפרץ וייטסנד שבקורנוול בסמוך ללנדס אנד, בתקווה שאנשי קורנוול, שהובסו במהלך מרד קורנוול שלושה חודשים קודם לכן, יתמכו בו.
הוא הוכרז כמלך "ריצ'רד הרביעי" בבודמין מור (Bodmin Moor) ויצא בראש צבא של 3,000 תומכים לאקסטר, בהמשך כבש את טאונטון. המלך הנרי השביעי שלח את ראש צבאו, הלורד דאובני, לתקוף את הצבא. וורבק נבהל מהצבא האנגלי המתקרב ונטש את צבאו. הוא נתפס במנזר בוליו שבהמפשייר, ונכנע.
הנרי השביעי עצמו הגיע לטאונטון ב-4 באוקטובר 1497 וקיבל שם כניעת הצבא של וורבק.
וורבק נכלא במצודת לונדון.
אזכורים ספרותיים
ג'ון פורד כתב מחזה בשם פרקין וורבק על שמו של פרקין. המחזה הוצג לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-17. מרי שלי, כתבה רומן שנקרא "מזלו של פרקין וורבק" אשר פורסם בלונדון בשנת 1830.
קריטוזאורוס
מבנה הדינוזאור היה גדול באורך של עד 9 מטרים והיה בעל גולגולת גדולה באורך 87 סנטימטר עם חלל אף גדול וקשתי שהזכיר אף נשרי (או אף רומאי), בצורה שהזכירה את אפו של הגריפוזאורוס הקרוב ובעבר היה כלול בסוגו. היו לו שיניים רבות טוחנות בקצה הלסתות ששימשו ללחיכת צמחים קרקעיים. הדינוזאור היה בעל אצבעות דמויות פרסה והוא נע על ארבע אף שיכל להזדקף על שתיים.
לא ברור למה שימש המבנה הגדול אך אולי הוא עזר לו להשמיע צלילים למטרות תקשורת. דבר זה מרמז שהוא חי בעדרים שנדדו בחיפוש מזון לאורך חופי הים הפנימי המערבי.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
אן המילטון
אן המילטון (אנגלית: Ann Hamilton; נולדה ב-22 ביוני 1956) היא אמנית חזותית שהחלה פעילותה בשנות השמונים של המאה העשרים ועוסקת בהקמת מיצגים גדולים. המילטון היא בעלת תואר Bachelor of Fine Arts) BFA) בתחום עיצוב בדים מטעם אוניברסיטת קנזס ותואר Master of Fine Arts) MFA) בתחום הפיסול מטעם אוניברסיטת ייל. בין השנים 1985 ל-1991 הרצתה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. מאז 2001 היא עובדת בפקולטה לאמנות באוניברסיטת המדינה של אוהיו וזכתה בתואר פרופסור בכיר בשנת 2011. בין מיצגיה הרבים, ראוי לציין את The Event of a Thread משנת 2012, Tower משנת 2007 והמיצג Indigo Blue משנת 1991. במסגרת עבודתה, המילטון זכתה בפרסים רבים וביניהם מלגת גוגנהיים (1989) והמדליה הלאומית לאומנויות (2011).
ביוגרפיה
אן המילטון נולדה בעיר לימה באוהיו. היא גדלה בעיר קולומבוס, במשפחה קלוויניסטית והושפעה רבות מסבתה. בראיון שנערך עימה בשנת 2015, סיפרה שרגעים רבים עם סבתה נחקקו בזכרונה עד היום, ובפרט היא זוכרת עצמה לצד סבתה, ידה כרוכה עליה בעוד שתיהן סורגות יחדיו. אין פלא, אפוא, שאומנות הרקמה הפכה להיות האמנות הראשונה בה שלטה.
נטיות אלה הפכו למקצועיות בשנת 1979, עת סיימה תואר BFA בעיצוב בדים מטעם אוניברסיטת קנזס. בשנת 1985 הוענק לה תואר MFA בפיסול מטעם אוניברסיטת ייל. משנה זו ועד שנת 1991 לימדה המילטון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ומשנת 2001 עברה להרצות באוניברסיטת המדינה של אוהיו בפקולטה לאמנות. בשנת 2009 הצטרפה המילטון אל האקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים ושנתיים לאחר מכן התקדמה לדרגת פרופסור בכיר מטעם אוניברסיטת אוהיו.
כיום, מתגוררת אן עם בן זוגה משנת 1992, מיכאל מרכיל, גם הוא אומן וחבר באוניברסיטת המדינה של אוהיו, עם בנה, כלב וחתול.
סגנון אמנותי
המילטון עוסקת באמנות חזותית ויוצרת מיצגים בקנה מידה גדול. במהלך השנים, יצרה המילטון יותר משישים מיצגים שרובם נבנו בעזרת מתנדבים. אלו כוללים פסלים, סרטונים, מילים ושימוש בזמן כאמצעי אמנותי. מיצגיה זמניים ומותאמים לאתר בו הם שוכנים בצורתם ובאופיים. בתחילת דרכה, המילטון עסקה רבות ביצירת מיצגים הכוללים בדים, שמע, מגע, תנועה והתייחסות אנושית. לעומת זאת, כיום המילטון מתעסקת במיצגים פשוטים יותר, הכוללים מילים, דיבור והקשבה. ייחוד מיצגיה הוא שימושה בממשקים ואמצעים שונים ומגוונים כדי ליצור חוויה רבת רבדים לצופה. לדברי הוג דייוויס, אוצר במוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, אן המילטון יוצרת עבודות אינטלקטואליות הגורמת לצופים להתעסק בהם. בעבודותיה, תמיד הצופה מהווה חלק משמעותי בתוך היצירה והוא משחק תפקיד מרכזי בה.
עבודות נבחרות
מיצג שהוקם בסן פרנסיסקו ובו הונחו 750,000 מטבעות פני מול אדם יישוב על כיסא. האדם החזיק כובע גדוש בדבש, בעוד שלקיר הוצמדו שני עלי ומכתש ממונעים. באחד מהם נטחנו שיני אדם ובשני נטחנו מטבעות פני. מטרתה בכך הייתה להמחיש שני מאפייני חשיבה אנושיים. אחד פיזי – שיני האדם והשני מופשט – הכסף. לאחר פירוק המיצג, מאות אלפי המטבעות שימשו למימון המיצג והנותרים הותרמו לצדקה. מיצג שהוקם בתוך מחסן ישן בצ'ארלסטון, במסגרת פסטיבל בו התבקשו האמנים ליצור בהשראת ההיסטוריה של העיר. במרכז המחסן, ניצבו 6.35 טון של בגדי עבודה כחולים על משטח ברזל. לפניו ישב אדם לצד שולחן ומחק מילים מספרים. מטרתה הייתה להזכיר את עברה של העיר כאתר מבוקש לסחר עבדים. מיצג הממוקם בעמק אלכסנדר שבקליפורניה, מורכב מצריח בטון המתנשא לגובה של כעשרים ושישה מטרים. המגדל ממוקם בין גבעות מוריקות ומשתלב היטב בנוף הסובב אותו. בתוכו, מדרגות סליליות מטפסות ויורדות מצדדיו השונים לסירוגין וכך נוצר ריחוק בין האמן לבין הקהל. מטרתו היא לארח אירועים והופעות באופן לא שגרתי ומעניין.
מיצג זה, הוקם בתוך הגלריה Park Avenue Armory שבניו יורק ובו בד לבן תלוי באוויר הנמשך מצד לצד על ידי כבלים. בפתח האולם, יישובים צמד אנשים מול שולחן שעליו יונים כלואות וקוראים ספר. בצידו האחר של האולם יושב סופר המפנה את מבטו הרחק מהבד. החלל עשיר בנדנדות, בהן המבקרים חופשיים להתנדנד. המילטון יצרה מיצג זה בהשראת ילדותה וזיכרונותיה המוקדמים ביותר.
פרסים והוקרה
בין הפרסים הבולטים בהם זכתה המילטון, יש לציין את המדליה הלאומית לאומנויות (2014), פרס היינץ (2008), מענק עמיתי מקארתור (1993), אחוות אמני ארצות הברית (2007), מדליית סקוהגן לאמנות (1992) ומלגת גוגנהיים (1989).
טראוטוניום
טראוטוניום (בגרמנית: Trautonium) הוא כלי נגינה אלקטרוני מונופוני, שהמציא פרידריך טראוטוויין (Friedrich Trautwein) בסביבות 1929 בברלין.
בהמשך הצטרף אליו אוסקר זאלה (Oskar Sala) ופיתוח הכלי נמשך עד מותו של זאלה בשנת 2002. הכלי איננו מופעל במקלדת אלא באמצעות תיל רזיזטיבי (נגד), המתוח מעל לוח מתכת ונלחץ להפקת צליל. לחיצת התיל סוגרת מעגל חשמלי, כאשר נקודת המגע קובעת את אורך התיל בו יעבור הזרם, ולכן את ההתנגדות החשמלית. כך ניתן להפיק צלילים שונים. נגינה אקספרסיבית בתיל זה התאפשרה בהחלקה עליו או ביצירת ויבראטו בתנועות קטנות.
פאול הינדמית כתב כמה שלישיות קצרות לשלושה טראוטוניומים מכווננים לשלושה גבהים שונים: קול בס, קול אמצעי וקול גבוה. אחד השכלולים הראשונים של זאלה הייתה הוספת מתג לשינוי הכוונון הסטאטי. בהמשך הוסיף מחולל רעש ומחולל מעטפת (שנקרא Schlagwerk), מסנן רכיבי צליל (מסננים אחדים של טווחי תדרים) והמתנדים התת-הרמוניים. המתנדים הללו מחוללים גובה עיקרי וכמה הרמוניות, שאינן מכפלות של הטון היסודי, אלא קטעים שלו. אפשר לערבל ארבעה מן הגלים הללו והנגן יכול לעבור בין מערכים אלה, המוגדרים מראש. משום כך נקרא הכלי "טראוטוניום ערבול". אוסקר זאלה חיבר מוזיקה לסרטים תעשייתיים, אבל הפסקול המפורסם ביותר שלו הכיל את הרעשים לסרט "הציפורים" של אלפרד היצ'קוק.
היצרן הגרמני דֶפפר (Doepfer) משווק אביזרים, המשווים לסינתסייזר אופי דמוי טראוטוניום.
ארנסט רמאק
אֶרְנְסְט יוליוס רֶמַאק (בגרמנית: Ernst Julius Remak; 26 במאי 1849 – 24 במאי 1911) היה נוירולוג יהודי-גרמני, בנו של הרופא, הזואולוג, הפיזיולוג והנוירולוג רוברט רמאק ואביו של המתמטיקאי רוברט רמאק.
חייו
רמאק, יליד ברלין, למד משנת 1867 באוניברסיטאות ברסלאו, ברלין, וירצבורג, שטרסבורג והיידלברג – שבהּ היה תלמידו של הנוירולוג וילהלם היינריך אֵרְבּ (Erb). ב-1870–1871 נטל חלק במלחמה הצרפתית-פרוסית. רמאק קיבל תואר דוקטור לרפואה, ועבד כאסיסטנט במחלקה למחלות עצבים בבית החולים שָׁרִיטֵה (Charité) בברלין מ-1873 עד 1875. רמאק ביסס את מעמדו כנוירופתולוג בבירת הקיסרות המתהווה; ב-1877 התמנה שם לפריבטדוצנט (privatdocent), וב-1893 לפרופסור.
יחד עם הנוירולוג היהודי-פולני אדווארד פלטאו (Flatau) פרסם רמאק מחקר חשוב על נויריטיס ופולינויריטיס, אשר נבחר על ידי קארל נותנאגל (Nothnagel) להיכלל ב"המדריך לפתולוגיה ותרפיה מיוחדות" (Handbuch der speziellen Pathologie und Therapie). על שמו נקרא "רפלקס רמאק" – כפיפה כפית של שלוש הבהונות הראשונות, ולעיתים של כף הרגל, עם פשיטה של הברך, הנגרמת כתוצאה מליטוף השטח הקדמי העליון של הירך; רפלקס זה הוא סימן לפגיעה בחוט השדרה.
פרסומיו
בנוסף, תרם רמאק יותר מ-50 מאמרים לכתבי עת מדעיים.
ננסי ליברמן
ננסי אליזבת ליברמן (באנגלית; Nancy Elizabeth Lieberman, נולדה ב-1 ביולי 1958) היא כדורסלנית יהודייה-אמריקאית בעבר ומאמנת בליגת ה-WNBA. נחשבת לאחת מגדולות הכדורסלניות בכל הזמנים, וב-1999 נבחרה הן להיכל התהילה של הכדורסל והן להיכל התהילה של כדורסל הנשים.
ביוגרפיה
ליברמן נולדה בברוקלין, ניו יורק, לג'רום ולרנה ליברמן. משפחתה עברה בהמשך לקווינס בניו יורק, והוריה התגרשו. מגיל צעיר שיחקה במגוון משחקי כדור, עד שבחרה להתמקד בכדורסל. לאורך ילדותה נהגה לשחק בקבוצות בנים, ורק בבית הספר התיכון נכנסה לקבוצת כדורסל בנות. כבר אז נחשבה לאחת הכדורסלניות הבולטות במדינה, ובגיל 17 זומנה לנבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים. היא בלטה במשחקי הנבחרת במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים של 1975, ותרמה לזכיית הנבחרת במדליית זהב; ב-1979 זכתה עם הנבחרת במדליית כסף במסגרת משחקים אלו. גם באולימפיאדת מונטריאול (1976) תרמה לזכיית הנבחרת במדליית כסף, ובכך הייתה לכדורסלנית הצעירה ביותר שזכתה במדליה אולימפית.
בשנים 1976–1980 למדה ליברמן לתואר בלימודים בינתחומיים באוניברסיטת אולד דומיניון בנורפוק, שבווירג'יניה שם שיחקה בקבוצת הנשים של האוניברסיטה. בתקופה זו זכתה קבוצתה פעמיים באליפות האתלטיקה הבין-אוניברסיטאית לנשים (במסגרת איגוד AIAW), ופעם אחת באליפות הטורניר הלאומי לנשים (במסגרת איגוד WNIT). בתקופה זו הייתה הראשונה שזכתה פעמיים ב"פרס וייד" של איגוד NCAA לכדורסלנית הטובה ביותר של שנת 1979 ו-1980. ליברמן זכתה בתקופה זו לכינוי "ליידי מג'יק", על שם אחד הכדורסלנים הטובים בארצות הברית, מג'יק ג'ונסון. היא קבעה מספר שיאים במהלך משחקיה במכללות, בהם שיא במספר האסיסטים לקריירה במכללות (961 אסיסטים), שנכון ל-2011 עדיין לא נשבר.
לאחר סיום לימודיה, שיחקה ליברמן במספר קבוצות במסגרת מקצוענית, בהן "דאלאס דיימונדס" במסגרת ליגת הנשים WBL, במסגרת ליגת גברים בשם USBL, וכן במסגרת קבוצת הראווה הגברית "Washington Generals", בה הכירה את השחקן טים קליין, לו נישאה ב-1988; הם התגרשו ב-2001. לאורך הקריירה המקצוענית שלה זכתה להערכה ולפרסים. ב-1997, לאחר שהוקמה ליגת הנשים WNBA, שיחקה בקבוצת "פיניקס מרקורי", ובגיל 39 הפכה בכך לשחקנית המבוגרת ביותר ששיחקה במסגרת ליגה זו.
ב-1998 החלה בקריירת אימון; היא הייתה המאמנת הראשית והמנכ"לית בקבוצת הנשים "טלסה שוק". לאחר שלוש שנים נאלצה לעזוב, לאחר שהואשמה על ידי שחקניות בקבוצה בקיום קשר מיני עם השחקנית אנה דה'פורג'. היא עברה לתחום העיתונות ושימשה כפרשנית ספורט ברשת הטלוויזיה ESPN.
ב-2008, בגיל 50, חתמה באופן סמלי על חוזה של שבעה ימים עם קבוצת "דטרויט שוק", ואף שיחקה במסגרת הקבוצה משחק אחד, ובכך שברה את השיא שקבעה בעצמה כשחקנית המבוגרת ביותר בליגת הנשים. ב-2009 החלה לאמן את קבוצת "טקסס לג'נד", במסגרת הליגה החצי-מקצוענית NBDL, ובכך הפכה לאישה הראשונה שאימנה קבוצת כדורסל גברים. נכון ל-2011 היא ממשיכה לאמן קבוצה זו, וכן מארגנת מדי קיץ מחנה אימונים בכדורסל לבנים ובנות בסמוך למקום מגוריה, דאלאס שבטקסס.
בנה, טי ג'יי קליין, הוא שחקן כדורסל.
על שמה נקרא "פרס ננסי ליברמן" של ארגון רוטרי מדטרויט, המוענק מדי שנה החל משנת 2000, לכדורסלניות קולג' מצטיינות בתפקידי רכז.
הרפתקאות דוד אריה
הרפתקאות דוד אריה היא סדרת ספרי ילדים רבי מכר מאת ינץ לוי שמתלווה אליה אתר אינטרנט.
הסיפור
גיבור הסדרה הוא דוד אריה שמספר לאחייניו הרפתקאות דמיוניות במחוזות בדויים. ספרי הסדרה הם בז'אנר הגוזמאות, המעשיות והפנטזיה. הרפתקאותיו של דוד אריה משתלבות בסיפור מסגרת ריאליסטי, ובו סיטואציות מחיי היומיום של משפחה. הסדרה מאוירת בידי המאייר יניב שמעוני. על הספר הראשון בסדרה זכה שמעוני בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק. הספר הראשון זכה בפרס הספריות הציבוריות לשנת 2010. בשנת 2016 זכה "הרפתקאות דוד אריה במדבר השווייצרי" בפרס שרת התרבות והספורט ע"ש דבורה עומר בקטגוריית ספר הילדים או הנוער המושאל ביותר בספריות הציבוריות. ספרי הסדרה מופיעים בתוכנית הלימודים הרשמית של משרד החינוך ומשתתפים ברשימות מצעד הספרים מטעמו.
הסדרה כוללת שישה ספרים שיצאו בהוצאת זמורה ביתן והפכו לרבי מכר. "הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה" (בשנת 2007). בחודש אוגוסט, 2009 התפרסם הספר השני בסדרה, "הרפתקאות דוד אריה בג'ונגל הסיבירי". במאי 2010 התפרסם "הרפתקאות דוד אריה במדבר השווייצרי". במאי 2011 התפרסם "הרפתקאות דוד אריה בקוטב המערבי". במאי 2012 התפרסם "הרפתקאות דוד אריה ביערות הסהרה". בשנת הלימודים תשע"ג זכה ספר זה במקום הראשון במצעד הספרים בכיתות ג-ו. במאי 2014 התפרסם "הרפתקאות דוד אריה באוקיינוס הטיבטי".
הסדרה זכתה לתשבחות הביקורת וספריה מופיעים בתוכנית הלימודים הרשמית של משרד החינוך. בשנת 2016 התפרסמו כל ספרי הסדרה במהדורה מוקלטת בקריינות של מחבר הסדרה. גם בגרסה זו הפכו במהרה לרבי מכר.
ספרי סדרת הרפתקאות דוד אריה מתפרסמים בסין, בצ'כיה, בקוריאה הדרומית, ביפן, בהודו ובארצות הודו-סין באנגלית, ברוסיה בהונגריה ובמקדוניה. בסין זוכה הסדרה להצלחה יוצאת דופן. "הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה" נבחר לספר הילדים המתורגם הטוב ביותר לשנת 2013 מטעם אתר הילדים הקוריאני "הנקוקי". בשנת 2015 התפרסמה בישראל מהדורה בערבית של "הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה" בתרגומו של עלאא חליחל. שמו של דוד אריה בערבית הוא "עם אוסאמה".
הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה
בספר מספר דוד אריה לאחיינו צפריר הרפתקאות שקרו לו במחוז הבדיוני ערבות רומניה: כיצד נתקע פעם על ענן, כיצד ארבע השערות שלו הצילו אותו ממוות, איך הפך פעם לג'וק, מה קרה לו בממלכת ההולכים על הידיים ובאיזה אופן נלחם בשד בולע הסיפורים. סיפור המסגרת בספר זה מתמקד בקונפליקט בין צפריר לאחיו הגדול ינון אשר אינו מאמין לסיפוריו של דוד אריה. הספר יצא בשנת 2007 וכלל 75 עמודים.
הרפתקאות דוד אריה בג'ונגל הסיבירי
בספר מספר דוד אריה לאחיינו צפריר הרפתקאות שקרו לו במחוז הבדיוני הג'ונגל הסיבירי: כיצד נענש בממלכת גזוריה על שום שהיה זר; מה קרה לו בכפר צחקקוב בו התחלף הצחוק בבכי; מה קרה כשפגש את דוד אריה האמיתי במראה; וכיצד התמודד מול ענק בכיין בים. גם בספר הזה סיפור המסגרת מתמקד בקונפליקטים בין צפריר לאחיו ינון, והאח הגדול חוזר ומשפיל את צפריר. סיפוריו של דוד אריה הם מקור לנחמה עבור צפריר. הספר יצא בשנת 2009 וכלל 85 עמודים.
הרפתקאות דוד אריה במדבר השווייצרי
בספר מספר דוד אריה לאחייניו צפריר וינון הרפתקאות שקרו לו במחוז הבדיוני המדבר השווייצרי: כיצד הפך לכוכב על במדינה בשם כלומניסטן; כיצד ניסה להציל את העולם מכל המחלות בעזרת תרופת פלא; מה קרה לו בארץ השוקולד; ואיך נאלץ להעמיד פני בובה כשנקלע לידיהן של מפלצות. סיפור המסגרת בספר זה אמנם מספר על קונפליקטים בין צפריר לאחיו ינון, אך הוא מתמקד בפער שבין ילדים ומבוגרים ובכך שלמבוגרים יש סמכות על ילדים. הספר יצא בשנת 2010 וכלל 79 עמודים.
הרפתקאות דוד אריה בקוטב המערבי
בספר זה מספר דוד אריה לאחייניו הרפתקאות שאירוע לו במחוז הדמיוני הקוטב המערבי: כיצד איבד את הזיכרון לגמרי; כיצד הפך לחצי אישה; איך הפך לחיית מעבדה של מדענים קופים ענקיים; וכיצד חלם חלום שלא הצליח להשתחרר ממנו. לעומת ספרים קודמים בסדרה בספר זה גוון אפל יותר מאפיין את ההרפתקאות. סיפור המסגרת בספר זה מתמקד בתחושות של כישלון שחווה צפריר. יצא בשנת 2011 וכלל 87 עמודים.
הרפתקאות דוד אריה ביערות הסהרה
בספר זה מספר דוד אריה לאחייניו הרפתקאות שאירועו לו במרחב הבדיוני יערות הסהרה: כיצד ישן יותר ממאתיים שנה; הרפתקה על משפחת הציפורים שלו; כיצד חי במהירות מואצת בעיר מהרן; והצרות שבהן הסתבך כשהגיע אל מפעל רובוטים עצום ממדים. סיפור המסגרת בספר זה מתמקד בקושי של צפריר עם תשומת הלב המרובה שמעניקים הוריו לאחותו הקטנה אילאיל. הספר יצא בשנת 2012 וכלל 87 עמודים.
הרפתקאות דוד אריה באוקיינוס הטיבטי
בספר זה מספר דוד אריה לאחייניו הרפתקאות שאירעו לו בחבל האיים הדמיוני האוקיינוס הטיבטי: כיצד נפגש עם גמדים חיוורים בתוך מפלצת ים; כיצד הכינו בושם מהזיעה שלו באי ריחותוש; כיצד עמד לרשותו כל הידע בעולם באי נתוניה; וכיצד פגש את אימו ואביו בעולם המתים. סיפור המסגרת בספר זה מתמקד בתחושה של צפריר שאחיו והוריו אינם קשובים אליו. הספר יצא בשנת 2014 וכלל 95 עמודים.
אתר האינטרנט של הסדרה
את סדרת הספרים מלווה אתר האינטרנט של דוד אריה. כל התכנים בו מוצגים מפי הדמות הספרותית, דוד אריה. מטרת האתר היא עידוד קריאה בקרב ילדים והוא מציע פעילויות מקוונות, תוכן גולשים ופעילויות להדפסה - לבית ולבית הספר. האתר מציע פעילות ספרות חובבים (Fan Fiction), ומופיעות בו הרפתקאות רבות שכתבו גולשים. בנוסף, באתר אנציקלופדיית דוד אריה שבה כותבים גולשים ערכים מתוך עולמו של דוד אריה בספרים.
תיאטרון
בפברואר 2016 עלתה הצגת הילדים בערבית, בהשתתפות הקהל, "עמו אוסאמה" ("דוד אריה") בתיאטרון אלמינא ביפו[5]. את המחזה, בבימויו של נורמן עיסא, כתב לוי שיש לו ידע בערבית. זהו מחזה המבוסס על הספר הראשון בסדרת הרפתקאות דוד אריה שתורגם לערבית כמוזכר לעיל. ההצגה רצה בבתי ספר, בספריות ובמרכזים קהילתיים ברחבי הארץ. בחודש דצמבר 2017 עלתה בתיאטרון הלאומי הבימה ההצגה "הרפתקאות דוד אריה ומהכשפה חמתותה" מאת לוי, בבימוי של רועי שגב ובכיכובו של טל מוסרי. ההצגה מגוללת הרפתקה שאינה מופיעה בסדרת הספרים. מחזה המבוסס על ספרי הרפתקאות דוד אריה עלה בצ'כיה בתיאטרון ליסטובאני. דמותו של דוד אריה מופיעה גם במופע הקומי מוזיקלי "הרפתקאות ינץ לוי", שבמסגרתו פוגש לוי דמויות מתוך ספריו ומבצע איתן שירים על הבמה ביחד עם מוזיקאים.
התייחסויות לספרים בתרבות הישראלית
ב-27 בספטמבר 2014, הקדישה הפרשנית הפוליטית טל שניידר פוסט בבלוג הפוליטי "הפלוג" להתנהלותו של שר החוץ דאז אביגדור ליברמן. בפוסט השוותה שניידר את פעילותו וביקוריו התכופים של שר החוץ בחו"ל לכמה וכמה מהרפתקאותיו של דוד אריה תוך שילוב תצלומי עמודים מתוך ספרי הסדרה.
ב-1 בפברואר 2016, בנאום של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג הקריא חבר הכנסת מתוך ההרפתקה "דוד אריה כוכב-על" שבספר "הרפתקאות דוד אריה במדבר השווייצרי". חבר הכנסת תקף את ראש הממשלה בנימין נתניהו על ריבוי התפקידים שהוא נושא בדומה לתפקידים הרבים שמוצעים לדוד אריה בהרפתקה. טרכטנברג השווה בין התנהלותו של נתניהו ובין התנהלות ראש ממשלת כלומניסטן המופיעה בהרפתקה. הוא סיים את דבריו באומרו, "מדינת ישראל בדרך לכלומניסטן".
ב-15 בספטמבר 2017 התפרסמה במוסף סוף השבוע של עיתון מעריב קריקטורה של המאייר ליאב צברי, שבה מופיע ראש ממשלת ישראל לשעבר בנימין נתניהו בדמותו של דוד אריה לצד הכותרת "הרפתקאות נתניהו באמריקה הלטינית".
הספרוסוכוס
הספרוסוכוס (שם מדעי: Hesperosuchus; משמעות השם: "תנין כוכב הערב") הוא סוג קדום של זוחל דמוי-תנין שחי בסוף תור הטריאס. בעבר הוא נחשב לדינוזאור טורף הקרוב לקרנוזאורים אך בהמשך התברר שהיה קרוב מעט לתנינאים המודרניים. המאובנים נמצאו באריזונה ובניו מקסיקו. מאובנים רבים שלו נמצאו ליד נהר הקולורדו הקטן, הראשונים שבהם התגלו ב-1930.
הזוחל הקדום הגיע לאורך 120–150 ס"מ, קטן ביחס לקרוביו כמו האורניתוסוכוס. הוא היה בעל מבנה רגליים ארוכות שאיתם נע על היבשה בדומה לכלב והיה בעל זנב ארוך לאיזון. ייתכן שיכל גם להזדקף על שתיים. הגולגולת הגיעה לאורך 20 ס"מ.
דמוי-תנין זה חי באריזונה של סוף הטריאס וצד זוחלים ודו-חיים שהוא מצא. הוא נטרף על ידי דינוזאורים קטנים כמו הצלופיזיס. עצמות תרופודים קטנים שנמצאו אצל הצלופיזיס היוו ראייה לכך שהיה קניבל, אך בהמשך התברר שהיו אלה עצמות הספרוסוכוס.
סבלי טרטקובר
סָבֶלִי גריגורייביץ' טרטקובר (רוסית: Савелий Григорьевич Тартаковер; 22 בפברואר 1887 – 4 בפברואר 1956) היה רב-אמן בשחמט יהודי-פולני-צרפתי, חבר בצמרת השחמט העולמית במחצית הראשונה של המאה העשרים, הזכור בעיקר כאחד האבות המייסדים של האסכולה ההיפרמודרנית בשחמט, ככותב פורה של ספרות שחמט, כמחברם של פתגמי שחמט ובזכות תרומותיו הרבות לתורת הפתיחות.
ביוגרפיה
טרטקובר נולד ברוסטוב על הדון שברוסיה להורים יהודים פולנים, נתיני האימפריה האוסטרו-הונגרית שהמירו את דתם והטבילו אותו לנצרות, ככל הנראה כדי להימלט מרדיפות. בגיל 16 נשלח ללמוד משפטים בז'נבה שבשווייץ ולאחר מכן בווינה, העיר שהפכה לביתו ובה סיים את לימודיו כדוקטור למשפטים.
בווינה חי טרטקובר חיים סטודנטיאליים נוחים, החל להתעניין בשחמט ולשחק במועדון השחמט המפורסם של העיר. הוא פגש אמני שחמט מפורסמים כקרל שלכטר, גזה מארוצי, מילן וידמר וריכרד רטי. הישגו המשמעותי הראשון היה המקום הראשון בטורניר נירנברג 1906. בווינה 1909 סיים במקום השני אחרי רטי.
ב-1911 התבשרו סבלי טרטקובר ואחיו המתגוררים בווינה על רצח הוריהם בפוגרום ברוסטוב.
התקופה הווינאית הקנתה לטרטקובר, מלבד ההשכלה שרכש והישגיו בשחמט, גם את ההרגל המגונה להמר, שליווה אותו כל חייו. הנער האמיד איבד את כל כספו במשחקי קלפים, אולם אז פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא גויס לצבא האוסטרו-הונגרי. מספר פעמים חזר מהחזית כשכיסיו מלאים כסף, תגמול על התנדבותו למשימות מסוכנות. כאשר נגמר הכסף היה חוזר לחזית כדי למלא את ארנקו. במהלך המלחמה נפצע מכדור שחדר לבטנו, אולם חוסנו הגופני הרב עזר לו להתאושש, כפי שהתאושש מספר שנים קודם לכן משבר בגולגולת. אחיו לא היה בר מזל כמותו ונהרג בחזית הרוסית.
עם תום המלחמה שב טרטקובר בן השלושים לווינה כדי לחזור ולעסוק בשחמט מקצועני. התהפוכות הפוליטיות בעידן שלאחר מלחמת העולם טלטלו את חייו האישיים: חוזה סן-ז'רמן הותיר אותו בסטטוס של אזרח המדינה האוקראינית החדשה, אולם זו האחרונה לא האריכה ימים ונחלקה בין פולין וברית המועצות. טרטקובר הצליח להשיג אזרחות פולנית - השלישית מבין ארבע אזרחויות שהחזיק בימי חייו - הודות לצרפתית השגורה בפיו, אף שלא ידע לדבר פולנית. את פולין ייצג בכבוד רב בשש אולימפיאדות שחמט, אף שלא תמיד התגורר בה ורוב הזמן היה בסיסו בפריז. נסיבות חייו, יחד עם משחק השחמט, עמדו מאחורי נדודיו התמידיים.
קריירה
בשנות העשרים עסק טרטקובר בכתיבה ובמשחק. ב-1924 יצא לאור ספרו החשוב ביותר, השחמט ההיפרמודרני (Die hypermoderne Schachpartie). טרטקובר עסק בכתיבה במקביל להשתתפות ברוב תחרויות העילית של העידן שבין מלחמות העולם; בבאדן-באדן 1925 שיחק בכלים השחורים נגד עקיבא רובינשטיין, ואף ניצח, לאחר לילה שלם של כתיבה.
עם ניצחונותיו הבולטים בטורנירים ניתן למנות את גנט 1926, הייסטינגס 1927 ו-1928, בתחרות לונדון חלק את המקום הראשון-שני עם אהרון נימצוביץ' וניצח בין היתר את פרנק מרשל, מילן וידמר ויפים בוגוליובוב).
כמו כן גבר בדו-קרב על רודולף שפילמן ב-1913 ועל רטי ב-1920. בהאג 1921 הופעתו החזקה הספיקה רק למקום שני אחרי אלכסנדר אלכין ובברצלונה 1929 היה שני לחוזה ראול קפבלנקה. בשנת 1936 הוזמן לתחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 הנחשבת עד היום לאחת התחרויות החזקות שהתקיימו אי פעם.
שש פעמים הוביל את נבחרת פולין החזקה לאולימפיאדות השחמט בשנות השלושים. מתוכן זכה הוא בשלוש מדליות אישיות (זהב ב-1931 וארד ב-1931 ו-1935) והנבחרת בחמש מדליות קבוצתיות, כולל אחת מזהב ב-1930. כמו כן זכה פעמיים באליפות הלאומית של פולין, ב-1935 ו-1937.
מלחמת העולם השנייה
אולימפיאדת השחמט השמינית נערכה בבואנוס איירס ב-1939. במהלך המשחקים פרצה מלחמת העולם השנייה. רבים מהשחקנים האירופאיים, ובהם מיגל ניידורף, תלמידו המובהק של טרטקובר, נשארו בארגנטינה עד יעבור זעם. אולם טרטקובר היהודי בחר להסתכן ולשוב לצרפת ב-1940, זמן קצר לפני שנפלה בידי הנאצים. הוא הצטרף לכוחות צרפת החופשית של שארל דה גול תחת השם הבדוי קרטייה. לאחר המלחמה וסיפוחה של פולין לגוש המזרחי, קיבל מממשלת צרפת את האזרחות הרביעית והאחרונה שלו. ב-1950 ייצג אותה באולימפיאדת השחמט השביעית בחייו.
ערוב ימיו
ב-1949 זכה טרטקובר ב(קורוס/ויק אן-זהה). ב-1950 היה טרטקובר אחד מעשרים ושבעה השחקנים הראשונים שקיבלו את התואר רב אמן מהפיד"ה. הוא המשיך להיות שחקן חזק ברמה הבינלאומית גם בגיל מתקדם יחסית: בבודפשט 1948 הוכיח שהוא יכול עדיין להתמודד עם הצמרת העולמית כשסיים עם 9.5 נקודות מ-15. בגיל 62 סיים במקום הראשון המשותף בסאות'סי 1950. בשנת 1953 ניצח באליפות צרפת בשחמט שהתקיימה בפריז.
אולם בערך בזמן הזה החלה בריאותו להתדרדר וגופו החזק החל לדעוך. שוב מצא את עצמו חסר כל. בפברואר 1956 מת בפריז.
טרטקובר מעולם לא התחתן ולא הותיר אחריו צאצאים.
לבן: חוסה ראול קפבלנקה  שחור:    סבלי טרטקובר    ניו יורק 1924
משחק זה מופיע באנתולוגיות רבות כמופת של ניהול סיום צריח ורגלים. השתלט על השורה השביעית עם הצריח, ואז קדם את המלך לשורה השישית! קפבלנקה מקריב מספר רגלים כדי להעמיד את המלך והצריח בערוגות המפתח. לאחר שהם הגיעו ליעד הכלים מאלצים את המלך היריב לעסוק בהדיפת איומי מט ולא מאפשרים לו להגן על הרגלים. ארבעה רגלים נופלים בתוך מספר מסעים, ולאחר מכן ההתנגדות של השחור כבר לא קיימת. הצורה השיטתית, הנקייה, בה משחק קפבלנקה כה פשוטה להבנה שהסיום הזה הוא מופת של הדרכה.
בעמדה המוצגת לאחר המסע ה-34 של השחור, ממשיך קפבלנקה עם רעיון מבריק תוך הקרבת שני רגלים. המסע 35. מז3 מאפשר לשחור להכות את הרגלי ג3 תוך התראת שח. יעדו של המלך הלבן הוא ב-6, לשם יגיע לאחר שיעבור דרך ח4.
לבן: סבלי טרטקובר  שחור:    רוברט פרנץ     1934
במשחק זה מדגים טרטקובר את יתרון זוג הרצים, ניצול יתרון מספרי של רגלים באגף המלכה, לחץ על הערוגות השחורות, הקרבת כלי ליצירת רגלי מעבר ולבסוף צעידת הרגלים לעבר ערוגת ההכתרה.
המסע 6. פבד2 מאפיין את, זו נחשבת לפתיחה רגועה אך העמדה יכולה להפוך במהירות להתקפה פרועה. מטרת הפתיחה מבחינה טקטית היא ליצור התקפה על המלך השחור ומבחינה אסטרטגית ליצור רוב של רגלים באגף המלכה, רוב שיכול להפוך ליתרון מכריע בשלב הסיום. המאפיינים של הפתיחה הם:
הופעותיו באולימפיאדות
סבלי טרטקובר שיחק שבע פעמים באולימפיאדות השחמט: בשש פעמים ייצג את פולין ופעם השביעית ייצג את צרפת.
תרומתו התאורטית
טרטקובר היה שחקן מקורי שחיפש ללא הרף חידושים תאורטיים על מנת להפתיע את יריביו. הוא פיתח את פתיחת האורנגאוטן (1. ב4), שמוכרת היום כפתיחת סוקולסקי או כגמביט טרטקובר. הוא קרא אותה על שמו של אורנגאוטן צעיר עמו התייעץ, לדבריו, בגן חיות בניו יורק, לפני שעשה בה שימוש נגד מארוצי בטורניר הגדול שנערך שם ב-1924.
וריאנטים הנקראים על שמו של טרטקובר קיימים גם בפתיחות מקובלות יותר מהאורנגאוטן: התקפת טורה, הגנת קארו-קאן, הגנה הולנדית, הגנה צרפתית, פתיחה סקוטית, גמביט המלכה הנרצה וההגנה סיציליאנית. בחלקן יש יותר מ"וריאנט טרטקובר" אחד.
טרטקובר, רטי ונימצוביץ' היו המבשרים העיקריים של האסכולה ההיפרמודרנית בשחמט, שעיקרה ויתור על השליטה הישירה במרכז הלוח תמורת השפעה עקיפה יותר עליו. לחיבוריהם העיקריים של השלושה, שיצאו בין 1922 ל-1924, נודעה חשיבות רבה בדברי ימי המשחק והם נקראים על ידי לומדיו גם היום.
אישיותו
בני זמנו של טרטקובר תיארו אותו כג'נטלמן בעל גינוני אצולה. האמן הבינלאומי האמריקאי הנס קמוך כתב כי כאשר ניסו המארגנים של טורניר שנערך במיוחד כדי לאפשר לו לזכות בפרס כספי גבוה, למנוע את הפרס מאמן הונגרי שניצח במפתיע ולהעבירו לטרטקובר, זה האחרון: "החזיר קידה ליושב ראש התחרות וקרע את שטרות הכסף, כשהוא נמנע בקושי מלזרוק אותם בפרצופו". אותו קמוך זוכר גם את יכולתו הרטורית המרשימה, כישרון שאיפשר לו בהזדמנות אחת לצדד בהצעה שכמעט ונדחתה על הסף. הדוקטור הרהוט הצליח לשנות את דעתם של כל האמנים המכונסים בטורניר וההצעה עברה לבסוף ברוב גדול: רק טרטקובר עצמו הצביע נגדה. האמן הבריטי הארי גולומבק סיכם את יכולתו האינטלקטואלית של טרטקובר כ"תערובת מודרנית של שפינוזה ווולטייר".
יותר מכל אהב עולם השחמט את פתגמיו של טרטקובר, המצוטטים למכביר. האמן האמריקאי דניס מונוקרוסוס כינה אותו "הפתגמאי הטוב ביותר" של המשחק. להלן כמה מאמרותיו המפורסמות:
מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית
מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית (באנגלית: Star Wars Episode V: The Empire Strikes Back, קרי "האימפריה תוקפת בחזרה") הוא סרט אופרת חלל אפית, פעולה והרפתקאות אמריקאי משנת 1980 בבימויו של ארווין קרשנר, שהוא ההמשך ל"מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" והחלק השני בסדרת "מלחמת הכוכבים". את הסרט הפיק ג'ורג' לוקאס לפי תסריט שכתב בעצמו, בסיועם של לי ברקט ולורנס קסדן. את הפסקול הלחין ג'ון ויליאמס. נעימת הפתיחה ו"המצעד הקיסרי" (The Imperial March), שנשמע לראשונה ב"האימפריה מכה שנית", הם בין קטעי הפסקול המוכרים ביותר בעולם.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 במאי 1980 בארצות הברית ובישראל ב-28 ביוני 1980. עם יציאתו, כמו קודמו, זכה הסרט לשבחים ביקורתיים רבים מצד מבקרים והקהל ששיבחו את קטעי האקשן, האווירה, האפקטים, הפעלולים, הכתיבה, הפסקול, הצילום והמשחק. על אף שביצועיו בקופות נפלו מאלו של קודמו, החלק השני עודנו אחד הסרטים המצליחים ביותר מסחרית שנעשו אי-פעם עם רווח נקי של כ-538 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב של כ-18 מיליון דולר בלבד. ב-1997, לכבוד חגיגות העשרים לסדרה, יצאה גרסה מחודשת באיכות גבוהה. חלק מצילומי הסרט נעשו על קרחון הארדנגריוקלן בנורווגיה. הסרט נבחר למקום השלישי ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר, בנוסף לכך, הסרט נחשב לסרט המשובח ביותר בסדרת "מלחמת הכוכבים".
עלילת הסרט
לאחר הרס כוכב המוות, נמלטו המורדים והקימו בסיס חדש בכוכב הקפוא הות'. לוק סקייווקר, המסייר סביב המתחם, כמעט ונטרף על ידי מפלצת שלג ונותר חשוף בחוץ. על סף עלפון הוא רואה את אובי-ואן קנובי המורה לו לטוס לכוכב דגובה, שם ילמד את דרכי הג'דיי מהמאסטר יודה. האן סולו יוצא לבד לחפש את סקייווקר ומציל את חייו.
דארת' ויידר מאתר את הבסיס ומשגר את הצי הקיסרי לכבשו. הגנות המתחם מצליחות לעכב את האויב די זמן כדי לאפשר פינוי. האן, הנסיכה ליאה, צ'ובאקה ו-C-3PO נמלטים על סיפון ספינתם, המילניום פלקון. הם בורחים ממשחתת כוכבים אימפריאלית, נכנסים לשדה אסטרואידים, מתחבאים בתוך מערה על אסטרואיד וכמעט נאכלים על ידי תולעת ענקית. לוק ו-R2-D2 טסים לבדם לדגובה, שם הם נתקלים בחייזר ננסי וטרחן המתגלה לבסוף כיודה עצמו. יודה טוען כי לוק סקייווקר אינו מתאים ללמוד את דרכי הג'דיי, אך לבסוף מתרצה. לוק נכשל במבחנים המוצבים לו; יודה קובע כי הוא נמהר ופזיז, אך ממשיך לאמנו.
האן וליאה נמלטים לעיר העננים בספין הנשלטת בידי לֶאנְדּוֹ קַלְרִיסְיַאן, נוכל וחבר ותיק של סולו. בובה פט, צייד ראשים העוקב אחר האן מטעמם של ג'אבה ההאט ודארת' ויידר, מגלה אותם ומזעיק את ויידר שטומן להם מלכודת. בעיר העננים בבספין האן וליאה מגלים שלאנדו בגד בהם וויידר לוכד אותם. ליאה וצ'ובאקה תופסים את לאנדו לאחר שהאן הוכנס לתא הקפאה, ולאנדו משגר מסר אל עוזרו המרכיב אוזניות טלפתיה, ומנסה יחד עם ליאה וצ'ובאקה להציל את האן.
לוק מגיע לבספין אחרי שחש באמצעות ה"כוח" כי חבריו בצרות. הוא נתקל בדארת' ויידר והשניים נלחמים בדו-קרב חרבות אור שבסופו ויידר כורת את ידו הימנית של לוק. ויידר מגלה ללוק סקייווקר ההמום כי הוא למעשה אביו, ומציע לו לעבור לצד האפל של ה"כוח" ולשלוט ביחד בגלקסיה כאב ובן. לוק ההמום והפצוע נמלט ומחולץ על ידי ספינתם של ליאה ולאנדו.
בסצנה האחרונה של הסרט, לוק, ליאה, R2-D2, ו-C-3PO נמצאים על הספינה הרפואית של ברית המורדים. לוק מקבל יד תותבת ביונית מהדרואיד הרפואי. לאחר מכן, כל החבורה מסתכלים מהחלון של הספינה ורואים את לאנדו וצ'ובאקה ממריאים במילניום פלקון על מנת לחלץ את האן הקפוא בפחמן מידי ג'אבה ההאט, מה שמשאיר סוף פתוח עד הסרט הבא.
ביקורות
"מלחמת הכוכבים: האימפריה מכה שנית" נחשב לאחד מסרטי ההמשך הטובים ביותר בכל הזמנים, ועם הסרט תקווה חדשה לשני הסרטים הטובים ביותר בסאגת מלחמת הכוכבים. לפי הצבעה שנערכה בין 10,000 קוראים, 150 במאי קולנוע ו-50 מבקרי קולנוע מוערכים הסרט נבחר למקום השלישי ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר. נכון ל-2020, הסרט נמצא במקום ה-14 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים בדירוג גולשי אתר IMDb, עם דירוג של 8.7 מתוך 10. על פי מסקר הנתונים Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג חיובי מאת 94% מתוך 102 מבקרים.
קבלת הסרט בישראל
מבקר 'מעריב' אהרן דולב רשם בטורו: "מצד רמתו הטכנית, לפחות, אין הוא נופל מה'אורגינל'. גם שאר מרכיבי הנוסחה המדע-בדיונית – פשטנות סיפורית ילדותית בצד תחכום טכנולוגי, מעשיית שטות בצד פעלולים מדהימים – מצויים בשפע דמיוני... מזלה של "האימפריה"... שבני האדם המגוחכים שבסרט בטלים בשישים, לעומתם של הפעלולים הוויזואליים, מערכות התפאורה האדירות והדמיון הצורני, ולהטי הצילום הווירטואוזי."
גידי אורשר כתב כי "בהפקדת הבימוי בידי ארווין קרשנר... איבד הסרט את מירב החן וההומור שנשא בפרק הראשון והפך לארוך, לעיתים מתיש ולפעמים אף חסר טעם כלשהו. אם 'האימפריה מכה שנית' מצביע על דרכה של הסדרה הגדולה – לא כדאי לצפות ממנה ליותר מדי."
פסקול
דיסק 1
מוטלי קרו
מוֹטלי קרוּ (Mötley Crüe) היא להקת גלאם מטאל אמריקאית משפיעה. הלהקה נוסדה על ידי ניקי סיקס וטומי לי, וחברי הלהקה המקוריים הם ניקי סיקס, טומי לי, וינס ניל ומיק מארס. הם הצליחו בעיקר בשנות השמונים של המאה העשרים.
שנות השמונים
מוטלי קרו הוקמה ב-1981 בלוס אנג'לס, לאחר שהבסיסט ניקי סיקס עזב את להקת לונדון, שהייתה גם להקתם הראשונה של סלאש ואיזי סטראדלין מ-Guns N' Roses. אחד מחבריה של לונדון המליץ לסיקס על המתופף של להקת "סוויט 19", טומי לי.
מיק מארס טוען שהוא המציא את שם הלהקה, לאחר ששמע את אחד מחברי להקתו הקודמת "וייט הורס" מכנה את חברי הלהקה Motley Crew (חבורה מגוונת). מארס רשם את הכינוי כשהוא מאיית את השם Mottley Krew, והלהקה שהקים עם ניקי סיקס וטומי לי אימצה את השם מאוחר יותר, כשפגשו את מארס בעקבות מודעה שפרסם בעיתון מוזיקה מלוס-אנג'לס. לשון ההודעה הייתה "רועש, גס, אגרסיבי, בלי שטויות" ותגובתו הראשונה של סיקס הייתה: "אני לא מאמין! הנה עוד מישהו כמונו!". לאחר שהרשים בנגינתו את סיקס ולי, הם נפטרו מהגיטריסט הקודם. טומי לי פנה אל הסולן וינס ניל, שהיה חברו ללימודים, שסירב בתחילה להיבחן ללהקה והסכים להצטרף רק לאחר התפרקותה של להקתו הקודמת, "רוק קנדי".
הארבעה ניגנו בהוליווד ובלוס-אנג'לס לזמן מה, ופגשו שם את אלן קופמן, המנג'ר הראשון שלהם. הסינגל הראשון של הלהקה היה "Stick to Your Guns / Toast of the Town", והאלבום הראשון היה Too Fast for Love, שניהם יצאו באופן עצמאי. הצלחתה של "מוטלי קרו" בסצנת המועדונים של לוס-אנג'לס (מכרה 20,000 עותקים) הביאה לה חוזה עם חברת התקליטים הגדולה אלקטרה רקורדס, והאלבום הופק והוצא מחדש שנה מאוחר יותר, ב-1982. ההנהלה החדשה כללה את דון מק'גי, שניהל גם את להקת "קיס" מאז הופעת-האיחוד שלהם ב-1996.
מוטלי קרו הייתה להקת שיער הן מבחינת המוזיקה והן מבחינת התדמית וההופעה החיצונית. הלהקה התפרסמה לאחר שהופיעה ביו. אס. פסטיבל הלהקה עירבה בין סגנונות ההבי מטאל והגלאם רוק והוציאה מספר אלבומים רבי-מכר בשנות השמונים.
אורח החיים ההרסני של חברי הלהקה כמעט גרם להתפרקותה, החל בתאונת דרכים של וינס ניל ב-1984 וכלה במותו הקליני של ניקי סיקס לאחר מנת יתר של סמים. הנהלת הלהקה שלחה את כל חבריה לגמילה (חוץ ממארס שנגמל באופן עצמאי) וכולם הפכו נקיים לאחר זמן קצר.
הלהקה הגיעה לשיא הצלחתה ב-1989 כשהאלבום החמישי Dr. Feelgood הגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים הנמכרים בארצות הברית. אף-על-פי-כן, דון מק'גי פוטר מהלהקה באותה שנה.
שנות התשעים
לאחר שיחה בין ניל לבין שאר חברי הלהקה, שהתקיימה בתיווך הסוכנים משני הצדדים, הוסכם "להשאיר את האגואים מחוץ לדלת" והלהקה הקליטה את Generation Swine. האלבום הושפע מלהקות מטאל כמו ניין אינץ' ניילס ופנטרה וכלל חומר כבד יותר עם אלמנטים של פאוור מטאל ונגיעות אלקטרוניות. רק שלושה אלבומים בארצות הברית נמכרו יותר ממנו, אך האלבום בכל זאת נחשב לכישלון מבחינת המכירות, והלהקה עזבה את חברת "אלקטרה" שלא שיתפה פעולה כראוי לטענתם, והקימה חברת תקליטים משלה בשם Mötley Records.
בשנות התשעים "מוטלי קרו" הייתה כנראה מוכרת יותר בזכות הנשים שנישאו לחברי הלהקה, כשלי התחתן עם פמלה אנדרסון וסיקס עם דונה ד'אריקו, שתיהן שפנפניות-פלייבוי לשעבר וכוכבות סדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ". ניל לא נותר מאחור ונשא לאשה את היידי מרק, נערת-שער בפלייבוי לשעבר.
ב-1998 הסתיים החוזה עם "אלקטרה", מה שהפך את "מוטלי קרו" לאחת הלהקות המעטות בהיסטוריה עם בעלות מלאה על קטלוג ההקלטות המקוריות שלה, וב-1999 הלהקה הפיקה מחדש את כל האלבומים שלה בצירוף דמואים וקטעים נדירים, תחת הכותרת Crücial Crüe.
טומי לי עזב את הלהקה ב-1999 בגלל מתיחות בינו לבין הסולן וינס ניל, והוחלף בידי רנדי קסטילו שתופף בכמה אלבומים של אוזי אוסבורן. קסטילו מת מסרטן ב-26 במרץ 2002. עמדת המתופף נשארה ריקה, כשהלהקה מפסיקה להקליט לאחר סיבוב ההופעות של 2002 שבו קידמה את אלבומה האחרון, New Tattoo. המתופפת של להקת הול לשעבר, סמנתה מלוני, ניגנה עם הלהקה במהלך ההופעות.
שנות האלפיים
במשך שש השנים הבאות, סיקס ניגן בלהקות "58" ו"בריידס אוף דיסטרקשן", טומי לי ב"מת'ודס אוף מייהם" במקביל לקריירת סולו עצמאית, ווינס ניל הופיע על בסיס שנתי, בעיקר בשירי "מוטלי קרו". מארס נכנס לבידוד ב-2001 כתוצאה מבעיות מחמירות בעמוד השדרה.
ב-2004 סיקס הודיע שהוא וניל חזרו אל האולפן לשם כתיבת חומרים חדשים, וב-2005 ארבעת החברים המקוריים הודיעו על הופעת איחוד שהחלה בסן חואן, פוארטו ריקו לשם קידום אלבום האוסף הכפול החדש, Red, White & Crüe. הוא כולל את השירים המקוריים המועדפים על חברי הלהקה וגם שני שירים חדשים וחידוש לשיר קלאסי של הרולינג סטונז, Street Fighting Man. האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד המכירות, והלהקה נאלצה להוסיף עוד 60 תאריכים לסיבוב ההופעות, שהיה אחד מהגדולים של 2005 והפתיע בכך אנשים רבים. הלהקה הופיעה גם באירוע ההתרמה המפורסם Live 8.
ב-2007 בוצע סבב הופעות נוסף וכן יצא לאור ספרו של ניקי סיקס "יומני הרואין".
ביוני 2008 הלהקה הוציאה את האלבום "Saints of Los Angeles", שהוא אלבום האולפן הראשון שלה מאז "New Tattoo" שיצא בשנת 2000.
בקיץ 2008 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות תחת השם "Crue Fest". מספר להקות הופיעו יחד עם מוטלי קרו במסגרת פסטיבל "Crue Fest" ביניהן Buckcherry, Sixx A.M, Trapt ו-Papa Roach.
במהלך 2009 נערך פסטיבל "Crue Fest2" שבו הופיעו יחד עם מוטלי קרו גם Drowning Pool, Godsmack, Theory Of A Deadman ו-Charm City Devils. במסגרת סיבוב הופעות זה, חגגה הלהקה 20 שנה לאלבום "Dr. Feelgood" ואף ניגנה אותו במלואו מידי ערב.
ב-2010 הופיעה הלהקה במסגרת פסטיבל "OzzFest" יחד עם אוזי אוסבורן ורוב הלפורד.
הלהקה המשיכה בסבב ההופעות גם לאורך 2011, כאשר הפעם היא מלווה בלהקות Poison, New York Dolls, ומאוחר יותר בסבב האירופאי יחד עם Def Leppard ו-Steel Panther.
ב-28 בינואר 2014, קיימה הלהקה מסיבת עיתונאים ב-Beacher's Madhouse Theater בהוליווד, ושם הכריזה על התנאים לפרישת חברי הלהקה מקיום הופעות תחת השם "מוטלי קרו". ההכרזה כללה גם פרטים אודות סיבוב ההופעות שילווה את הפרישה, בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אוסטרליה, אסיה ואירופה, לאורך 2014-2015. הלהקה החלה את סיבוב ההופעות במדינת מישיגן, ארצות הברית, ב-2 ביולי 2014, כאשר מופע הפתיחה הוא של אליס קופר.
ב-31 בדצמבר 2015, במה שפורסם כ"הופעה האחרונה של הלהקה", הופיעה מוטלי קרו ב-Staples Center בלוס אנג'לס. הופעה זו תועדה והופצה כסרט Motley Crue: THE END.
נטפליקס השיקה את הסרט "The Dirt" בשנת 2019. הסרט, שהתבסס על הספר האוטוביוגרפי של הלהקה מ-2001, לווה גם בפסקול שכלל שירים מחמשת האלבומים הראשונים של הלהקה משנות ה-80, ובנוסף ארבעה שירים חדשים, ביניהם שיתוף פעולה עם Machine Gun Kelly וחידוש לשיר "Like A Virgin" של מדונה.
בנובמבר 2019 הכריזה הלהקה שהיא חוזרת לסיבוב הופעות נוסף (תוך ניצול פרצה לכאורה בחוזה עליו חתמה ב-2014). סיבוב ההופעות בשם "The Stadium Tour" היה אמור להתחיל בקיץ 2020 יחד עם Poison, Def Leppard ו-Joan Jett And The Blackhearts, אך נדחה עקב התפשטות נגיף הקורונה.
תפלת השתן
תַּפֶּלֶת הַשֶּׁתֶן (Diabetes insipidus; בלטינית: שתן תפל; ידועה גם בשם סוכרת תפלה) היא מחלה נדירה הנובעת מייצור-חסר של הורמון נוגד השתנה (ADH) המופרש מן האונה האחורית של יותרת המוח ומווסת את הפרשת השתן. הורמון זה מווסת את כמות המים הנספגת מחדש באבוביות הכליות לאחר שהשתן הסתנן מן הדם. סוכרת תפלה הנגרמת עקב ייצור לקוי של הורמון זה, קרויה סוכרת תפלה מרכזית.
במצב של תפלת השתן מופרשות כמויות גדולות מאוד של שתן - לפעמים עד 20 ליטר ביום - ולכן החולה צמא כל העת, ושנת הלילה שלו מופרעת על ידי הצורך להפריש שתן. בדיקת אלקטרוליטים בדם תגלה עליה בריכוז הנתרן עקב איבוד נוזלים. המחלה עשויה להתגלות גם עקב לחץ של גידול על האונה האחורית של יותרת המוח.
אטימולוגיה
המונח בעברית סוכרת תפלה, מקורו בטעות בתרגום. אין למחלה זו כל קשר לסוכרת, למעט תופעה של ריבוי שתן בשתי המחלות. מחלת הסוכרת נקראת בלטינית Diabetes mellitus (שמשמעותו: "שתן מתוק"), ובשפות אירופאיות רבות נהוג לקרוא למחלה בקיצור במילה אחת Diabetes.
לעומת זאת, מחלה זו, של חוסר הורמון נוגד השתנה נקראת Diabetes insipidus, בלטינית: "שתן תפל". המילה Diabetes (שתן) תורגמה בטעות ל"סוכרת" וכך נקראה המחלה בטעות "סוכרת תפלה".
על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית משנת 1999, תקרא המחלה בעברית תַּפֶּלֶת הַשֶּׁתֶן.
תפלת שתן מרכזית
תפלת שתן מרכזית (באנגלית- central Diabetes insipidus) היא מצב כרוני או אקוטי, המתאפיין בהשתנה מרובה ושתייה מרובה כתגובה למחסור בהורמון נוגד השתנה.
קיימים שלושה סוגים: משפחתית, אידיופתית (ממקור לא ידוע), ומשנית.
תפלת שתן מרכזית משפחתית
מדובר במחלה המועברת בתורשה אוטוזומלית דומיננטית. בחלק מהמשפחות נמצאה מוטציה בגן המקודד את הורמון נוגד השתנה.
ישנן צורות תורשתיות שכיחות פחות כגון מוטציה ב- AVP  הממוקמת על כרומוזם 20. מוטציות ב WFS1 גן המקודד לחלבון טראנסממברנלי ופוגעת במוח ובמערכת העצבים ולכן עלול לגרום בין היתר ל- Diabetes insipidus. מוטציות בגן PCSK1 המקודד לאנזים Proprotein convertase 1 ומשפעל את הפורוהורמון תוך ביקוע קשרים פפטידים, קיים רק בתאים נוירואנדוקרינים כמו במוח. תינוקות הטרוזיגוט ים  נולדים עם מחלה שאינה באה לידי ביטוי עד לגיל מאוחר וחומרתה משתנה בהתאם למוטציה שגרמה למחלה.
תפלת שתן מרכזית משנית
זו מחלה משנית לגידולים, לטראומה, להפרעות וסקולריות ועוד, אשר גורמים לפגיעה בהיפופיזה, וכתוצאה מכך לירידה בהפרשת הורמון נוגד השתנה. גרורות יכולות להביא למצב של תפלת השתן מרכזית, בדרך של שליחת הגרורה להיפופיזה האחורית. ניתוחים עלולים גם הם להביא להופעה של תפלת השתן מרכזית- כך למשל, ניתוח להוצאת מאקרו-אדנומה יכול לגרום להתפתחות של תפלת שתן מרכזית, בדרך כלל בשלושת שלבים:
תפלת שתן כלייתית
כאשר תפלת השתן נוצרת כתוצאה מחוסר תגובה של קולטנים להורמון נוגד השתנה, מצב זה נקרא תפלת שתן כלייתית.
יכול להיות תורשתי או נרכש:
תורשתי- עמידות הכליות להורמון לוזופרסין. תוצאה של תגובה לא מספקת של הכליות לזופרסין  למשל בגלל מוטציות בקולטן להורמון AVP רצפטור 2 (AVPR2) או בקולטן אקוופורין 2 (AQP2).
נרכש- השפעה שלילית של תרופות כגון ליתיום או היפרקלצמיה. כניסת ליתיום לPrinciplr call  מעכבת גליקוגן סינתאז קינאז (GSK3B) שהוא גורם מזרחן ומפחיתה את הביטוי של AQP2. . היפרקלציוריה עלולה להפעיל את הקולטן הרגיש לסידן casR אשר מגביר את רמות הסידן בתא וגורם לAutophay.
קישורים חיצוניים
Mirjam Christ-Crain, Daniel G Bichet, Wiebke K Fenske, Morris B Goldman, Soren Rittig, Joseph G Verbalis, & Alan S Verkman. (2019). Diabetes insipidus (Primer). ''Nature Reviews. Disease Primers''. https://doi.org/10.1038/s41572-019-0103-2
הזירה הימית במלחמה הפונית השנייה
המלחמה הפונית השנייה בין רומא לקרתגו (218-201 לפנה"ס) ידועה בעיקר כמלחמתו של חניבעל, אך היא לא ניטשה באיטליה בלבד, אלא בעת ובעונה אחת גם בזירות נוספות: היספניה (ספרד), סיקיליה (סיציליה), סרדיניה, איליריה וקרתגו. מאחר שהתנועה אל זירות אלה ומהן אפשרית ברוב המקרים בדרך הים בלבד, ובמקרים אחרים היא הקצרה והמהירה ביותר, הייתה סוגיית השליטה בים אחד הגורמים החשובים שהשפיעו על מהלכה של המלחמה ועל תוצאותיה.
מאזן הכוחות בים
בעקבות תבוסתם במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס) נפגעה עוצמתם הימית של הקרתגים. לא זו בלבד שלאחריה היה ציים המלחמתי לאין שיעור קטן יותר משקודם, אלא גם נמנעו כמעט לגמרי, משך המלחמה הפונית השנייה כולה, מהתמודדות בקרב סדור עם אוניות הרומאים. יתרונם של הרומאים על פני הקרתגים לא היה בימאות טובה או בטקטיקות ניגוח מורכבות, אלא בלוחמת סיפונים וביכולת להעמיד אוניות רבות יותר על צוותיהן. לאחר אובדן סיציליה, המשופעת ביישובים הסמוכים לים ועיסוקם בסחר ימי ובספנות, הצטמצמו מאוד משאבי כוח האדם של הצי המלחמתי הקרתגי; הרומאים, לעומת זאת, הוסיפו לגייס חותרים ומלחים מקרב בעלי בריתם הימיים (socii navales) באיטליה. אפשר שזו הסיבה לעליונות הימית הרומאית, המסבירה גם מדוע לא ניטשו במהלך המלחמה קרבות ימיים סדורים וחשובים דוגמת אלה שהתחוללו בזו שקדמה לה.