cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי ריגה
במלחמת העולם הראשונה
ערב מלחמת העולם הראשונה היו בריגה 33,651 יהודים, 7% מכלל האוכלוסייה. במהלך המלחמה הגיעו לריגה למעלה מארבעים אלף פליטי מלחמה יהודים, בעיקר מקורלנד. מקורלנד לבדה גורשו ארבעים אלף יהודים באמצעים אכזריים בטענה שהם מרגלים למען הצבא הגרמני. הפליטים הועברו למרכז רוסיה באמצעות רכבות משא ורבים מהם עברו בדרך בריגה. הרב אלכסנדר זוסקינד ברלין, הרב אליהו שליט, פרופסור פ. מינץ, הרב אליעזר אטינגר ושאר ראשי הקהילה המקומית באותו זמן הקימו ועד עזרה לפליטים ולנפגעי המלחמה. שליש מתושבי ריגה עזבו את העיר מרצון בשנת 1916 ובין אותם תושבים היו גם יהודים רבים. בתחילת ספטמבר 1917 הצליח צבא גרמניה לפרוץ את החזית הרוסית בלטביה ולהתקדם לכיוון ריגה ולפני 10 בספטמבר 1917 נפלה ריגה בידי הגרמנים.
בין המלחמות
בשנת 1918 היו בריגה 28 אלף יהודים. עם כניעת הקיסרות הגרמנית, ניסו הרוסים לכבוש מחדש את לטביה, אך נבלמו בידי הלטבים. במשך חודשים רבים ניהלו לטביה ורוסיה שיחות על הסכם שלום וב-11 באוגוסט 1920 נחתם הסכם שלום על פיו הכירה רוסיה בעצמאות לטביה. בינואר 1921 הכירו הממלכה המאוחדת, צרפת, יפן, פולין ומדינות נוספות בעצמאות לטביה. בסוף 1919 הקימה עיריית ריגה מוסדות חינוך יהודיים חדשים, אשר שפת הלימוד בהם הייתה יידיש. בתי הספר היהודיים ששפת הלימוד בהם הייתה רוסית או גרמנית עברו ללמד ביידיש ובעברית. בשנת 1920 חיו בריגה 24,725 יהודים. כלכלת לטביה נפגעה קשה במלחמת העולם הראשונה, ויהודי לטביה מילאו תפקיד חשוב בשיקומה, בעיקר על ידי ייבוא של סחורות ומטבעות. בשנת 1927 נוסדה בעיר תנועת בית"ר. בעיר פעלו גם תנועות ספורט נוספות כמו חברת הספורט של פרץ, הכוח, מכבי והפועל. לקראת שנת 1934 פעלו בריגה בתי ספר, גני ילדים ומכון להכשרת מורים תחת חסותו של ארגון ה"צענטראלע יידישע שול אורגניזציה" (ציש"א - הארגון המרכזי לבתי ספר ביידיש). כמו כן, פעלו בעיר גימנסיה ששפת הלימוד בה הייתה עברית ובית ספר למוזיקה שפעל תחת חסותה של האגודה לקידום המדע והאמנויות בלטביה. בעיר פעל גם תיאטרון יהודי, חוג דרמה, שתי מקהלות, מספר ספריות ומספר בתי הוצאה לאור. בשנת 1934 עברו מוסדות החינוך הדתיים לחסותה של אגודת ישראל. בשנת 1935 היו בעיר 43 אלף יהודים. ערב מלחמת העולם השנייה גרו בריגה כמעט מחצית יהודי לטביה, 46.7% מיהודי לטביה.
במלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ובהשפעתו של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב פלשה ברית המועצות ללטביה כולה ולריגה בפרט. החל מקיץ 1940 התקיים שלטון סובייטי במקום. צעירים יהודים רבים היגרו לריגה מערים קרובות אחרות והתיישבו בה. תוך זמן קצר עלה מספר היהודים בעיר ל-50 אלף איש. השלטון הסובייטי פירק את מוסדות הקהילה ואת התנועות הציוניות בהדרגה. ב-14 ביוני 1941 הוגלו ששת אלפים יהודים מריגה לסיביר. חמישה ימים לאחר הפרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נסוגה ברית המועצות מלטביה. חמשת אלפים יהודים הצטרפו לברית המועצות הנסוגה ורוכזו שם במחנות ובכפרים. חלק מהיהודים הצטרפו לצבא האדום. ב-1 ביולי אותה השנה נכבשה ריגה בידי צבא גרמניה הנאצית. ב–21 ביולי 1941, הוחלט לרכז את היהודים בגטו. ב-23 ביולי קיבלו היהודים פקודה לענוד טלאי צהוב ולהירשם בתחנת המשטרה. כמו כן, הם נאלצו לתת את רכושם לגרמנים וחויבו לצאת לעבודות כפייה. גטו ריגה הוקם ב"שכונת מוסקבה", בפרברי העיר. על פי צו שהוציא השלטון הנאצי הייתה חובה להעביר את כל היהודים לגטו לא יאוחר מ-25 באוקטובר. בגטו פעלה "מועצת זקנים" אשר בראשה עמד מיכאל אליישיב. ב-26 בנובמבר פונה החלק הצפון-מזרחי של הגטו מיושביו וגודר. חלק זה כונה "הגטו הקטן" ושימש מאוחר יותר כמחנה עבודה עבור גברים כשירים לעבודה ששרדו את טבח יער רומבולה. עד סוף השנה נרצחו מרבית יהודי ריגה, כ-27 אלף יהודים. השורדים, 4,800 איש לערך, הועברו לגטו הקטן. את הגטו הגדול (שאר שטח הגטו) מילאו יהודים שהועברו לגטו ריגה מגטאות אחרים, בעיקר מגטו קובנה. ביוני 1942 נרצחו 15 איש שהבריחו תרופות ומזון לגטו. ב-28 באוקטובר באותה השנה נרצחה קבוצת יהודים שניסתה לברוח מהגטו. אחד מחברי הקבוצה הצליח לחזור לגטו וניצל. בתור פעולת תגמול הגרמנים הוציאו להורג 108 יהודים ו-42 שוטרים יהודים נורו. ב-2 בנובמבר 1943 נערכה האקציה הגדולה השנייה בגטו ונרצחו 2,000 איש. שאר היהודים נשלחו למחנות השמדה בפולין, לטרבלינקה ולאושוויץ. ב-13 באוקטובר 1944 שוחררה העיר בידי הצבא האדום.
לאחר מלחמת העולם השנייה
על פי רישומים שנעשו עם סיום המלחמה, היו בעיר 150 יהודים. תוך שלוש שנים גדל מספר היהודים בעיר לעשרת אלפים בערך. בשנת 1970 היו בעיר 30,581 יהודים. שליש מהם עלה לישראל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1997 חיו בעיר כ-11 אלף יהודים. כיום קיימת פעילות יהודית בריגה בבניין הקהילה היהודית שברחוב SKOLAS מס’ 6. יש בה שני בתי ספר יהודיים ובית כנסת פעיל אחד (בית הכנסת פייטב).
אנשי הקהילה
בין ילידי העיר היהודים ניתן לציין את אהרון נימצוביץ', משה ברייטברד, ישעיה ברלין, ירמיהו ברנובר, נחום היימן, מיכאל טל, ישעיהו ליבוביץ, נחמה ליבוביץ, תנחום כהן מינץ, מישה מייסקי, יוסף מנדלביץ', אליהו ריפס, ישראל קפלן, מנחם שרמן, ליאוניד אידלמן וג'ודית שקלאר. ההיסטוריון היהודי שמעון דובנוב התגורר בריגה ונרצח שם בשנת 1941 על ידי הנאצים.
ג'אד הירש
ג'אד הירש (באנגלית: Judd Hirsch; נולד ב-15 במרץ 1935) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, שני פרסי אמי ושני פרסי טוני. התפרסם בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "טקסי" (1983-1978), "ג'ון היקר" (1992-1988) ו"מספ7ים" (2010-2005). היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1980 על תפקידו בסרט "אנשים פשוטים".
ביוגרפיה
הירש נולד ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה יהודית, בנם של סאלי וג'וזף סידני הירש. למד ב"תיכון דיוויט קלינטון" ולאחר מכן במכללת העיר ניו יורק, שם סיים את לימודיו עם תואר בפיזיקה.
התפרסם לראשונה בארצות הברית ב-1974 בסדרת הטלוויזיה "החוק", ולאחר מכן בסדרה "דלווקיו" בדמותו של סמל דומיניק דלווקיו. ב-1978 החל לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום "טקסי"; הירש הופיע בסדרה בדמותו של אלכס רייגר במשך כ-5 שנים, במהלכן זכה על הופעתו בפרס אמי. ב-1978 הופיע גם בסרט הקולנוע "מלך הצוענים". דמות ראשית נוספת בה התפרסם הירש הייתה ג'ון לייסי, בסדרה הקומית "ג'ון היקר"; על תפקידו זכה בהמשך בפרס גלובוס הזהב, ב-1988.
ב-1980 שיחק הירש בסרטו הראשון של רוברט רדפורד כבמאי, "אנשים פשוטים", בתור ד"ר טיירון ברגר, הפסיכיאטר של תלמיד התיכון המעורער קונראד ג'ארט (טימותי האטון); על הופעתו בסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אותו הפסיד לעמיתו בסרט, האטון). בשנת 1983 שיחק בסרט הדרמה "ללא עקבות" לצד קייט נליגן. ב-1986 זכה הירש בפרס טוני על הופעתו במחזה "אני לא רפפורט". ב-1988 הופיע בדרמת ההתבגרות של סידני לומט "אהבה במלכוד" בתור ארתור פופ, מהפכן שבשל מעשיו ומעשי אשתו אנני הוא נאלץ להחליף זהויות בקצב תדיר.
הירש התפרסם ברחבי העולם ב-1996 בתפקידו כיוליוס לוינסון, אביו של דייוויד (ג'ף גולדבלום), בסרטו של רולנד אמריך "היום השלישי", תפקיד אותו הוא מגלם בסרט ההמשך היום השלישי: התחדשות שיצא לאקרנים ב-2016. ובאותה שנה התארח בסיטקום "קרוליין בעיר" בכיכובה של ליאה תומפסון. לפני כן, הופעתו האחרונה בקולנוע הייתה ב-2001 בסרטו של רון הווארד "נפלאות התבונה", בו גילם את הלינגר, ראש מחלקת המתמטיקה שבאוניברסיטת פרינסטון.
בשנות ה-2000 נודע הירש בעיקר בזכות תפקידו בסדרת המתח "מספ7ים" בתור המתכנן העירוני אלן אפס, אביהם של שאנשי ה-FBI צ'רלי (דייוויד קרומהולץ) ודון; הירש הופיע לצידו של קרומהולץ גם ב-1992 במחזה "שיחות עם אבא שלי", עליו זכה הירש בפרס הטוני השני שלו.
שיחק בסיטקום "הגולדברגים" בתור אביו של מאריי. לאחר מכן, כיכב בסדרה הקומית "קפה ומאפה" לצד קייטי סגל. ב-2019 שיחק במותחן הפשע "יהלום לא מלוטש", בתור ג'ואי לצדו של אדם סנדלר.
נישואיו הראשונים של הירש היו ב-1956 ונמשכו כשנתיים בלבד. ב-1992 נישא בפעם השנייה, לבוני צ'אלקין, אך הזוג נפרד כעבור 11 שנים. להירש שלושה ילדים.
סטטוס קוו (להקה)
סטטוס קוו היא להקת רוק בריטית. הלהקה נוסדה בשנת 1962 ועודנה פעילה כיום.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בשנת 1962 בשם "The Scorpions" אשר שונה כעבור זמן קצר ל-"The Spectres", על ידי פרנסיס רוסי (שירה וגיטרה) ואלן לנקסטר (גיטרה בס). אליהם הצטרפו המתופף ג'ון קוגלן והקלידן רוי ליינס. הלהקה הוציאה שלושה סינגלים שלא הצליחו, הסבה את סגנונה למוזיקה פסיכדלית, שינתה את שמה ל-"Traffic Jam" והוציאה את הסינגל "Almost But Not Quite There" שגם הוא לא זכה להצלחה. לאחר מפלה זו הצטרף אליהם ב-1967 ריק פרפיט (שירה, גיטרות) והלהקה שינתה את שמה שוב לשמה הנוכחי.
ב-1968 הלהקה הוציאה את הסינגל "Pictures of Matchstick Men" והשיר הגיע למקום השביעי בבריטניה, למקום השמיני בקנדה, ובארצות הברית השיר הגיע למקום ה-12. הסינגל הבא שהוציאה הלהקה לא נחל הצלחה, אך הסינגל שהוציאה אחריו "Ice In The Sun" היה ללהיט השני של הלהקה. במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית הגיע השיר למקום ה-70, והוא השיר האחרון של הלהקה שנכנס למצעדים בארצות הברית.
לאחר שיצא אלבומם השני Spare Parts ומכירותיו לא היו כמצופה, נטשה הלהקה את הסגנון הפסיכדלי, ועברה לסגנון רוק כבד/בוגי רוק. הסינגל הבא שהוציאה היה Down the Dustpipe.
ב-1970 יצא אלבומה השלישי Ma Kelly's Greasy Spoon שכלל את הקו המוזיקלי החדש. האלבום נחל כישלון.
בתחילת שנות ה-70 חתמה סטטוס קוו עם חברת התקליטים ורטיגו. הסינגל הראשון שיצא במסגרת זו הגיע לעשרת הגדולים, והאלבום שהוציאה נמכר היטב. הסינגל Hello העפיל למקום הראשון והסינגל Carolinr טיפס למקום החמישי. הקלידן אנדי בוון צורף באופן לא רשמי ללהקה.
האלבומים שהופקו במהלך העשור זכו להצלחה, והסינגלים שהגיעו לעשרת הגדולים היו: Down Down, Roll Over במקום ראשון, Lay Down, Rain, Wild Side of Life וגרסת כיסוי לשירו של ג'ון פאגרטי.
בשנת 1981 החליף המתופף פט קירצ'ר את קלוגלן בתפקידו. בתחילת שנות ה-80 חלה מתיחות בין חברי הלהקה לנקסטר, פרפיט ורוסי. לנקסטר פרש מן הלהקה לאחר שהופיע עמם במופע Live Aid. לנקסטר פנה אף בתביעה לבית המשפט על מנת שזה יורה לחברים שנשארו להפסיק להשתמש בשם סטטוס קוו, אך הפסיד בתביעה.
רוסי ופרפיט צרפו ללהקה חברים חדשים, את הבסיסט ג'ון אדווארדס, המתופף ג'ף ריץ' והקלידן אנדי באון שהפך לחבר בלהקה באופן רשמי.
ב-1986 הוציאה הלהקה את הלהיט In the Army Now.
ב-1994 סינגל נוסף של הלהקה הגיע למקום הראשון, הסינגל השני בתולדותיהם, "Come on You Reds", שהוקלט במהלך שנת 1994 עם סגל קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד לפני זכייתה באליפות הליגה האנגלית.
באמצע שנות ה-90 רשמה הלהקה 50 סינגלים שהיו ללהיטים בבריטניה יותר מכל להגת רוק אנד רול בבריטניה נכון לאותה תקופה.
ב-1997 ג'ון פרפיט עבר ניתוח מעקפים אך התאושש והמשיך להופיע עם הלהקה ולהשתתף בהקלטות בשנים שלאחר מכן. ריץ' המתופף עזב את סטטוס קוו בשנת 2000, והוחלף על ידי מאט לטלי. בשנים הבאות המשיכה הלהקה להוציא אלבומים, והאלבום שיצא ב-2010 נמכר בעותקים נכבדים. ב-2013 יצא הסרט Bula Quo בו השתתפה הלהקה. אלבום פסקול הסרט בהשתתפותה יצא לאחר מכן. ב-2015 הוציאה הלהקה אלבום משיריה בעבר בגרסה אקוסטית. האלבום הגיע למכירות זהב.
ב-2016 בעת שהלהקה שהתה בטורקיה במהלך סיבוב הופעות, אירע לפרפיט התקף לב. כתוצאה מכך נמנע ממנו להיות חלק מהלהקה, והוא הוחלף על ידי ריצי מאלון. בערב חג המולד של שנה זו הוא הלך לעולמו כתוצאת מספסיס.
בשנת 2017 יצא האלבום האחרון של הלהקה.
גילאור
גילאור הוא שם משפחה.
צ'יבי (סגנון ציור)
צ'יבי (ביפנית: ちび) הוא סגנון ציור יפני בו דמות מבוגרת, המוכרת במיוחד מסדרת מאנגה או אנימה, מצוירת במראה ילדותי. בדרך כלל הממדים קטנים והפה (ולעיתים גם העיניים) מצויר בצורה פשטנית יותר.
יאק-1
יאק-1 (ברוסית: Як-1) הוא מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. הוא היה המטוס הראשון שפותח על ידי "משרד תכנון א.ס. יאקובלב" (לימים: "יאקובלב חברת כלי טיס"). המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1940 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
בינואר 1940 נערכה טיסת הבכורה לאב הטיפוס של המטוס, אשר כונה I-26. המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי בסוף אותה שנה. ייצור המטוס הופסק בשנת 1944 ובסה"כ נבנו 8,734 מטוסים מדגם זה.
מפעילים אחרים
פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לצבא הפולני ולצבא יוגוסלביה. בשנים 1942-1943 השתמשה במטוסים אלו הטייסת הצרפתית נורמנדי-ניימן, שלחמה במסגרת הצבא האדום.
שיקיניה גונזגה
פרנסיסקה אדוויגס נבס גונזגה (באנגלית: Francisca Edwiges Neves Gonzaga; 17 באוקטובר 1847 – 22 בפברואר 1935) הייתה מלחינה ברזילאית, נגנית פסנתר, והמנצחת המקצועית הראשונה של ברזיל.
יצירתה המפורסמת ביותר היא "Atraente" (בתרגום לאנגלית: Attractive, ובעברית: מושך) אשר התפרסמה בשנת 1881. "Atraente" שינתה את הנוף המוזיקלי של ברזיל בכך שהציגה סגנון מוזיקה המשלב אלמנטים מוזיקליים שונים כדוגמת וואלס, פולקה, רגטיים, ומקצבים אפרו- ברזילאים. סגנון זה בסופו של דבר נודע כשורו ("choro").
קורות חיים
שיקיניה גונזגה נולדה בשנת 1847 בריו דה ז'ניירו בשם פרנסיסקה אדוויגס גונזגה ( Francisca Edwiges Neves Gonzaga). אמה של גונזגה, מריה רוזה דה לימה (Maria Rosa de Lima) הייתה בתו של עבד, בעוד שאביה, חוסה נבס גונזגה בזיליו (José Neves Gonzaga Basilieu) היה גבר לבן ממשפחת אצולה. הוריו של אביה לא אשרו את השידוך, כיוון שבמאה ה-19 נישאי תערובת בברזיל היו אסורים. אף על פי כך, הוריה של גונזגה היו נשואים, והיא זכתה להשכלה גבוהה כילדה. מגיל צעיר הוריה של גונזגה דאגו לה ללימודי נגינה בפסנתר, ובגיל 11, היא למדה מוזיקה אצל המנצח אליאס אלווארס לובו (Elias Álvares Lobo).
כאשר הגיעה לגיל 16, נישאה גונזגה לקצין ימי כחלק מנישאים מאורגנים שארגן לה אביה, שקיווה שחתנה החדש יכיר את גונזגה לחברה הגבוהה של ריו. הנישואים בין השניים לא נמשכו לאורך זמן, בן זוגה לא תמך בהתעסקות ובעניין הרב שמצאה גונזגה במוזיקה והתעקש שהיא תקדיש את עצמה או אליו או למוזיקה. גונזגה בחרה במוזיקה והתגרשה מבן זוגה, למרות העובדה שבברזיל הפטריארכלית של המאה ה-19, לא היה מקובל שנשים התגרשו מבעליהן. כתוצאה מכך לאחר הגירושין משפחתה של גונזגה התכחשה לה, והקהילה שלה נמנעה ממנה. גירושים אלו גם הובילו את גונזגה לתביעת גירושין שנמשכה שנים רבות, ובמהלכה הורשתה לקחת איתה רק את בנם הבכור של הזוג מתוך שלושתם ילדיהם המשותפים.
פעילות פוליטית וחברתית
בשנת 1880 גונזגה החלה להיות פעילה בתנועה לביטול העבדות, היא מכרה את התווים שלה בשביל לגייס כספים, ואפילו שילמה על האמנציפציה של מוזיקאי משועבד, חוסה פלוטה (Jose Flauta). בשנת 1899 כתבה גונזגה את מצעד הקרנבל הראשון "O abre alas!" (כנפיים פתוחות, Open Wings), שהיה מחווה לחופש.
לאחר שהמוזיקה של גונזגה נהייתה מפורסמת ומוכרת לרבים, מוזיקאים אחרים החלו להשתמש במוזיקה שהלחינה וכתבה ללא רשותה. בשנת 1917, גונזגה עזרה לייסד את האגודה הברזילאית לזכויות האומנים (SBAT). אגודה זו נועדה להגנת יצירות אמנותיות וזכויות יוצרים בברזיל, מטרה שבה תמכה גונזגה לאחר שגילתה שהשתמשו בעבודותיה. גונזגה שברה את המחסומים החברתיים של זמנה כדי ליצור חיים בתנאים שלה. הקריירה המוזיקלית שלה סללה את הדרך להגדרת ההתקדמות המוזיקלית הברזילאית. חייה פתחו דלתות להעצמה נשית ולהתמקצעות של נשים במוזיקה.
מוזיקה
גונזגה החלה את דרכה המוזיקלית בגיל 11 כאשר הלחינה את השיר הראשון שלה, מזמור חג במולד הנקרא "Canção dos Pastores" (שיר הרועה, shepherd's song).
"Atraente", שיצא לאור ב-1881, היה ליצירתה המפורסמת ביותר, המלווה בצליל שכיום נקרא "שורו" (“choro”).
בשנת 1884, הלחינה את הוולס 'Walkyria' לאופרטה 'A corte na roca', שסימן את הופעתה הראשונה של גונזגה בתור כותבת מוזיקה לתיאטרון. שנה לאחר מכן, בשנת 1885, גונזגה הופיעה את הופעת הבכורה שלה בתור מנצחת, עם יצירתה “Palhares Ribeiro, A Corte na Roça”. למרות הפופולריות הרבה של המוזיקה שלה, גונזגה התמודדה עם התנגדות לכך שהייתה אישה בעסק הנשלט על ידי גברים. היא הרבתה להופיע עם קבוצה אשר הוביל חברה הטוב החלילן חואקים אנטוניו דה סילבה קאלאדו ג'וניור (Joaquim Antônio da Silva Callado Jr), ועם בנה ז'ואאו גואלברטו (João Gualberto) אשר ניגן על קלרינט.
בשנת 1933 בגיל 85 כתבה גונזגה את האופרטה האחרונה שלה אשר נקראה Maria, ובשנת 1935 נפטרה גונזגה בגיל 87. במהלך חייה הלחינה גונזגה 77 אופרטות ויותר מ-2,000 שירים.
נונאטאקי מוניומנט
נונאטאקי מוניומנט (באנגלית: Monument Nunataks; מילולית: "נונאטאקי האנדרטאות") הם קבוצה של נונטאקים, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
לקבוצת הנונאטאקים פסגות רבות, וצורתם בלתי רגילה, ומזכירה פסלים.
הנונאטאקים מצויים בסמוך מצפון להר סקאלפטשר, שבסמוך לחלקו העליון של קרחון רניק.
הקבוצה ממוקמת בקצה הצפונית של רכס מסה. בקרבה נמצא הר VX-6.
מקור השם
שמה של קבוצת הנונאטאקים ניתן לה על ידי מחלקת המחקר הצפונית (the Northern Party) של משלחת הסקר הגאולוגי מטעם ניו זילנד לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963.
שמה של קבוצת הנונאטאקים תיאורי. מוניומנט באנגלית משמעו "אנדרטה".
לקריאה נוספת
• JOHN SCHUTT, Results of the antarctic search formeteorites, 1981-1982, Department of Geology and Planetary Science, University of Pittsburgh, Pittsburgh, Pennsylvania, P 56
זיהוי ממוחשב של כתב יד
זיהוי כתב הוא טכנולוגיה המאפשרת למחשב לזהות תווים שנכתבו בכתב יד אנושי ולתרגמם לתווים דיגיטליים. במחשבי כף היד של חברת פאלם תכונה זו ידועה בשם "גרפיטי".
ההמרה מתבצעת באמצעות מעקב אחר תנועה של מצביע מיוחד (בדרך כלל בצורת עט) על גבי המסך או משטח אחר, האלגוריתם המשמש להמרה דומה לזה המשמש ב-OCR (זיהוי תווים אופטי), אך משתמש גם בסדר הכתיבה של האות - מידע שלא קיים בביצוע OCR. מצד שני זיהוי כתב יד (בניגוד לדפוס במקרה של OCR) מקשה את הזיהוי. רוב התוכנות שמיישמות את זיהוי הכתב מצפות שהמשתמש יתאים עצמו לצורות המוגדרות מראש בתוכנה, ומיעוטן משתמשות במערכת לומדת על מנת ללמוד את המורפולוגיה של כל משתמש לגופו - ובכך מקלות על המשתמש והופכות את התהליך לשוטף יותר.
הטכנולוגיה קשה ליישום בשל העובדה שבני אדם כותבים בצורות שונות מאוד, והתוכנה לזיהוי כתב היד נדרשת למצוא מאפיינים משותפים לאותן אותיות הנכתבות בידי בני אדם שונים.
שיטות לזיהוי כתב:
שימוש בכתב יד
גם בשנים האחרונות לאחר מהפכת המחשוב מידע רב מאוד נכתב בכל רחבי העולם בכתב יד. רשימות, הערות, טפסים, מחברות, חוזים, דו"חות ומרשמים נכתבים לעיתים ביד ולא על גבי מחשב. כתיבה ידנית נפוצה עדיין גם במוסדות, בחברות ובארגונים המתקדמים ביותר, עקב מספר סיבות: הנוחות שבכתיבה ראשונית של טיוטה ביד, רישום בצורה לא שגרתית, פרטיות בכתיבה, כתיבה שקטה יותר מאשר מקלדת, כתיבה בשפות שאינן מוכרות על ידי המחשב או שבלתי אפשרי להזין אותן באמצעות מקלדת ועוד.
כתיבה ידנית נפוצה גם במחשבי כף יד, בהם נוח יותר להשתמש בעט סימון ומסך מגע מאשר לחבר מקלדת או להשתמש במקלדת וירטואלית המוצגת על המסך.
בנוסף, חומר יקר ועתיק עדיין טמון בספרים עתיקים הכתובים בכתב יד ולא בדפוס.
הצורך בזיהוי
המגמה בעולם היא להשתמש במידע בפורמט דיגיטלי על מנת לשתף לאפשר גישה לחומר כמעט מכל מקום בעולם, לשתף אותו בקלות עם אנשים אחרים ולאפשר גישה נוחה יותר אליו. לצורך כך במקרים בהם עושים שימוש בכתב יד יש להמיר אותו תחילה לפורמט דיגיטלי.
ניתן אמנם לסרוק לקובץ תמונה כל כתב יד בצורה פשוטה, אך לא ניתן יהיה לערוך את הטקסט או לחפש בתוכן שבו. לכן יש צורך בטכנולוגיה שתאפשר להמיר את הסימנים הכתובים לסימנים שמחשב ידע לזהות.
יישום
קיים תחום גדול ומתפתח של מחקר ליצירת תוכנות המזהות כתב יד. בשונה מזיהוי אוטומטי של דפוס, הנחשב קל יחסית לביצוע ואכן הביא כבר לתוצאות טובות רבות בעולם, הרי שזיהוי אוטומטי של כתב יד מהווה עדיין אתגר גדול בפני המפתחים. חברות גדולות עמלות שנים כדי לבנות אלגוריתם יעיל, ועד כה הן נחלו תוצאות חלקיות בלבד. הבעיות הגדולות שמציב זיהוי של כתב יד בפני המפתחים הן השינוי של הכתב מאדם לאדם, יישור טקסט שנכתב תוך שינוי זווית הכתיבה בהתאם לעמדת הכותב, השוני הקל ולעיתים הרב בין אותן אותיות אצל הכותב האנושי ועוד.
היסטוריית זיהוי הכתב המקוון
זיהוי כתב יד מקוון החל במחשבי כף היד הראשונים. תחילה הוציאה חברת אפל מחשב כף יד עם יכולת זיהוי כתב מקוונת, שיצרה רושם ראשוני רע, וגם הגרסה הבאה והמשופרת מאוד שלה, שכללה תיקון שגיאות כתיב, לא הצליחה לתקן את הרושם הראשוני. מאוחר יותר במערכת ההפעלה PenPoint (שפעלה במחשבי לוח של IBM ושל NCR), נכללה צורת זיהוי שהועברה גם לחלונות של מיקרוסופט, אך גם תוכנות אלו לא הצליחו. ההצלחה היחסית הראשונה הייתה של מחשבי פאלם, עם תוכנת ה- Graffiti שלהם, שאפיינה סדרת משיכות עט לכל תו בהתאם למשתמש, דבר שהקטין את השגיאות, אך הגדיל את עקומת הלמידה של המכשיר. צורה מוצלחת יותר, לדעתם רבים, קיימת בגרסה של מיקרוסופט לזיהוי כתב יד במחשבים ניידים בעלי לוח כתיבה ועט המצוידים בחלונות XP, חלונות ויסטה, ו- חלונות 7, כאשר השינוי המרכזי שהפך את התוכנה לטובה יותר, הוא שהיא אינה מנסה ללמוד את הצורה בה המשתמש כותב, אלא משווה את הכתיבה לבסיס נתונים המכיל בתוכו אלפי צורות כתיבה של כל אות בנפרד. צורה זו, אינה דומה לגרסה המותקנת במחשבי כף היד המבוססים על חלונות. למרות אלו, חוסר של רווחים שווים, כתיבה מחוץ לקו, כתיבה בכתב מחובר ואותיות בעלות גדלים לא שווים מבלבלים את התוכנה.
דרך זיהוי הכתב המקוון
זיהוי מקוון מאפשר המרת טקסט בעזרת עט או לוח אלקטרוני מיוחד המזהים את תנועות הכלי בזמן הכתיבה עצמה. התנועות מסומנות על ידי המחשב בעזרת וקטור התנועה שלהן בכיווני X ו-Y, ווקטורים אלו נרשמים על ידי התוכנה, שמזהה מקטעים נפרדים של מילים ואותיות, ומנסה לנתח אותן - כל אחת בנפרד. את האותיות והמילים המתקבלות, התוכנה משווה בצורה סטטיסטית או ישירה למאגר נתונים שבו נרשמו המילים והאותיות של משתמש או משתמשים רבים שנדגמו, ולעיתים נעשה שימוש במילון המאפשר לגלות טעויות נפוצות.
זיהוי כתב יד מקוון אמנם מוכר כבר בציבור ואינו עוד תחום חדש, אך הוא עדיין לא תפס תאוצה, במיוחד במחשבים שניתן להשתמש בהם במקלדת, שהיא בטוחה ואמינה יותר. כמעט בכל מחשב כף יד ניתן כבר להשתמש בצורה זו או אחרת של זיהוי כתב יד, אך אמינות היא עדיין בעיה: גם מחשב שאמינות זיהוי כתב היד שלו היא 98%, עדיין דורש לתקן אות כל חמישים אותיות, בעוד שמקלדת דורשת לתקן אפס; מקלדת היא גם מהירה יותר לכל אחד שתרגל אותה מעט בחייו.
שיטת קריאה נוספת היא כתיבה בעזרת עט הכותב בעזרת דיו רגיל, אולם מכיל בתוכו גם שבב המזהה את התנועות שהוא מבצע. צורה זו עדיין בחיתוליה ואינה מסחרית עדיין.
פיתוח אלגוריתמים ושיטות שונות לזיהוי כתב יד הוא נושא מאוד מרכזי ומושקע בו מאמץ מחקרי ופיתוחי רב. קיימים גם ארגונים שונים לקידום הנושא, המקיימים כנסים מסוגים שונים כמו ה-International Workshop on Frontiers in Handwriting Recognition הנערך מדי שנה.
זיהוי לא מקוון
זיהוי לא מקוון של תמונה שלמה המכילה בתוכה טקסט, מורכב מניתוח התמונה וזיהוי המקטעים המכילים בתוכם מילים, ואחר כך המרתם לאותיות הניתנות לעריכה.
הבעיה כאן, כזכור, היא שהטקסט נייח ולא ניתן להשתמש בצורת הכתיבה של המשתמש לטובת הזיהוי והסיווג. עם זאת, בשל היכולת להשתמש בבלשנות ובסטטיסטיקות מתאימות, ניתן לפענח את הכתוב ביעילות גבוהה למדי.
השימוש בשיטה זו נעשה בעיקר על ידי חברות המשתמשות הרבה בכתיבה של לקוחות שונים (כמו בנקים, חברות ביטוח, דואר וכו').
המחקרים נעשים על ידי ארגונים כמו IAPR (The International Association for Pattern Recognition – האיגוד הבינ"ל לזיהוי תבניות), IWFHR (The International Workshop for Handwriting Recognition – האיגוד הבינ"ל לזיהוי כתב), IEEE ועוד.
צורת הזיהוי
זיהוי של כתב הוא למעשה סוג של זיהוי תבניות, ולכן אופיו דומה מאוד לזה של זיהוי תמונה בתוך תמונה אחרת. עם זאת, בשל האופי המיוחד של כתב היד והצורות השונות שכל אות יכולה להיכתב בה, זיהוי האותיות נעשה באופן כללי, בכמה שלבים שאינם כה דומים לנהוג:
סוג נוסף של ייצוג מחדש הוא ייצוג סטטיסטי. בשיטה זו מחשבים את ההיסטוגרמה של מיקום צמתים וקווים בצורות שונות באותיות, צורת הגבולות, פיצולים משולשים ועוד. מחושבת גם השכיחות של מעבר קווים מחוץ לגבול מסוים שנקבע מראש או שיפועים מיוחדים של האות. שכיחויות אלו נרשמות בווקטורים או מטריצות שעליהן ניתן לבצע פעולות הקשורות לניתוח האות.
השיטות כיום עובדות ברובן על תמונות בינאריות, אך הכרה בחשיבות ההפרש בגווני האפור הנובע מלחצים שונים של היד בשעת הכתיבה מביאה לפיתוח מואץ של אלגוריתמים לניתוח של כתב היד בצורתו המקורית.
קיימות גם שיטות המעוותות את צורת האות בכמה אפשרויות, כדי לנסות להתאים אותה לבסיס נתונים קיים. יש להיזהר מעיוות יתר, שהרי עם מספיק עיוות נוכל להגיע לכל אות אחרת שהיא... לכן מגדירים מראש את כללי העיוות בצורה שתצמצם את שאר האפשרויות, ולא תגרום לאות אחת להפוך לשנייה.
קיימות שיטות המנתחות את המילה השלמה. שיטות אלו עוקפות את הבעיה של חלוקת המילה לאותיות, משימה קשה במיוחד ומבטיחה טעויות בכתב יד, אך הן תלויות בגודלו של אוצר המילים המוגבל בהכרח של בסיס הנתונים, ודורשות יכולת חישוב גבוהה, במיוחד במילים ארוכות. לשיטות אלו יש בדרך כלל אחוזי הצלחה נמוכים מאחוזי ההצלחה של השיטות המנתחות אות אחר אות.
השוואת תבניות מול השוואה ישירה: השוואת תבניות היא סוג של השוואה לפי וקטורים ופיקסלים הקיימים באות. השוואה מלאה היא השוואה שבה משווים כל פיקסל ופיקסל בתמונת המקור לפיקסלים המקבילים להם בתמונת היעד (או לחלק גדול מהם).
כאשר משתמשים בשיטות סטטיסטיות, מחפשים תכונות של האות או המילה המופיעים בהתפלגות אחידה, נורמלית או גאוסיאנית. נדרשת תכונה שיש מספיק מופעים ממנה (אחרת קשה להסתמך עליה) וכן תכונות המייצגות את האות כמה שיותר.
את התוכנה "מלמדים" (מראש וגם תוך כדי פעולתה) איך נראית כל אות באלפי דרכים שונות, והיא תיצור קשרים הדומים לקשרים עצביים בין הצורות הדומות של אותה אות. כאשר התוכנה תפגוש צורה חדשה של האות היא תשווה אותה לכל הצורות שיש בידה (כלומר, תעביר אותה דרך כל הצמתים לבדיקה של מה הם מכירים) ותקבע מה האותיות הדומות ביותר, ובנוסף, תוסיף את האות החדשה לאוסף של האותיות הקודמות בקשר חלש. ככל שהתוכנה תראה יותר אותיות דומות לכך, הקשרים שלה לאותן אותיות יתחזקו, כמו שקורה ברשתות של הנוירונים במוח. אגב, אם אות זוהתה בטעות, לא ניתן לגשת לקרבי התוכנה ולתקן זאת. יש להראות לתוכנה אותיות דומות לה הכתובות בצורה שדומה מעט יותר לאות האמיתית, וכך לחזק את הקשר לאות האמיתית. כלומר, הגישה החישובית היא מקבילית, מאחר שהאות תעבור דרך כל הצמתים, אך במשקלים שונים הניתנים לה על ידי כל צומת. ניתן להשוות זאת לווקטור העובר דרך כל הצמתים והוא משתנה לאחר מעבר בכל "עמודה" של הצמתים.
מורכבות הרשת תלויה במספר הצמתים הנמצאים בה, היוצרים מספר רב של עמודות. קיימים מחקרים המשתמשים גם ברשתות תלת־ממדיות, והם טוענים לעקומת למידה מהירה וכן לתוצאות טובות יותר. מחקרים נוספים הראו כי למעשה, למרות השוני בגישה, רשתות עצביות פועלות כמו שיטות לזיהוי מרקמים (מבחינת פעולתו הסופית של המחשב).
במחקרים מסוימים, שבהם נתגלה כי שיטת HMM לפעמים "קשוחה מדי" עם האותיות והיא אינה מזהה תווים שאינם דומים מאוד לדוגמאות שיש בידה, מחברים כמה מצבים ביחד ליצירת מצבים חדשים וכך מוסיפים גמישות מסוימת לשיטה. ניתוחים שנערכו מגלים כי אכן משתפרים בהרבה סיכויי ההצלחה של זיהוי התו. לא ניתן לחבר יותר מעשרים דוגמאות של תווים מבלי להגביר מאוד את כוח החישוב הנדרש, אך בדרך כלל לא צריך יותר מעשרה כדי לקבל תוצאות טובות מאוד (מעל 95%).
לימוד התוכנה לזהות תווים בצורה הטובה ביותר כולל בחירה של קבוצת דוגמאות מסוימת, המייצגת את התו בצורה הטובה ביותר. דוגמאות אלו ישמשו ליצירת הפונקציות בהם נשתמש בכל מצב.
בסיסי נתונים מוכרים
בסיסי נתונים עולמיים קיימים כבר משנות ה-90. הם מאגדים בתוכם דוגמאות רבות לשיטות כתיבה שונות של אותיות משפות רבות. חוקרים, המבקשים לבדוק את האלגוריתמים שכתבו, יכולים להסתייע בבסיס הנתונים להשגת צורות רבות של אותיות כתובות בכתב יד. כמו כן ניתן להוריד חלק ממנו כבסיס נתונים של אלגוריתם מסוים. בסיסי הנתונים גדולים מאוד ולכן לא תמיד משתמשים בכולו כבסיס נתונים, אלא רק בחלק נבחר המייצג כמה שיותר צורות שונות. מגבלה זו של גודל קיימת בעיקר במחשבים ידניים, שאין להם הרבה מקום לבזבז ואין להם גם עצמת חישוב גבוהה.
צ'יפ ודייל
צ'יפ ודייל (באנגלית: Chip 'n Dale) הן שתי דמויות בדיוניות של טמיאסים המופיעים בסרטי ההנפשה ובקומיקס של חברת וולט דיסני. שמם מבוסס על השם "צ'יפנדייל" (ראו למשל "תומאס צ'יפנדייל").
זיהוי ממוחשב של כתב יד
בסיסי נתונים מוכרים
בסיסי הנתונים מתחלקים לחלקים שונים, הכוללים ספרות, תווים באותיות גדולות, תווים באותיות קטנות, סימנים, צירופים של כל הנ"ל ועוד. כך ניתן לבדוק את התוכנה על סוגים שונים של תווים או על צירוף שלהם. דוגמה אחת לבסיס נתונים הוא UNIPEN. הוא מכיל שמונה סוגי מידע, ייחודי ומעורב, בשפה האנגלית. הוא מכיל דוגמאות רבות והוא מקובץ בצורה ייחודית הנקראת inkML (אשר משתנה לצורה אחרת, UPX, נכון לזמן כתיבת מסמך זה). נכון ל-2004, יש לו כ-15000 דוגמאות שונות לספרות בלבד.
צ'יפ ודייל
הופעות
הסנאים הופיעו לראשונה בסרט ההנפשה "טוראי פלוטו" משנת 1943 בו הם מציקים לפלוטו. אולם שמותם ניתנו להם לראשונה בסרט ההנפשה "צ'יפ ודייל" משנת 1947, בו הם הציקו לדונלד דאק.
זיהוי ממוחשב של כתב יד
בסיסי נתונים מוכרים
לשפה העברית אין עדיין בסיס נתונים רציני משלה לכתב יד, אם כי הדבר בשלבי פיתוח בכמה מקומות (כמו תוכנת גרפיטי למשל). לשון הקודש מציבה אתגר רציני למפתחים, ובהדגמות הראשונות של חלונות ויסטה למשל נתברר כי לקח לה כמעט עשר דקות לנתח וללמוד מילה אחת למשתמש חדש (אם כי המצב השתפר בינתיים). ניתן גם להשתמש בתוכנות הלומדות את כתב היד וללמד אותן את התווים העבריים, אבל עדיין אין לתוכנה עצמה בקרה על התוצאות שלה, ומלבד זאת, התוכנה צריכה להיות אחת שיודעת לכתוב מימין לשמאל.
Mabool
סיפור האלבום
הסיפור מספר על שלושת בניו (מלאכיו) של שבע (במיתולוגיה המספר שבע מיוחס לאלוהים). המלאך השביעי חולק אז לשלושה מלאכים, המייצגים את התפלגות הדת הבראשיתית לשלושה זרמים מרכזיים: היהדות, הנצרות והאסלאם.
צ'יפ ודייל
הופעות
בשנת 1989 נעשתה סדרת הנפשה שהם הדמויות העיקריות בה, הנקראת "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל". ב-20 במאי 2022 עלה בדיסני+ סרט המבוסס על הסדרה בשם "צ'יפ ודייל: יחידת הצלה". בשנת 2023 עלתה סדרה נוספת בכיכובם בשם "צ'יפ ודייל: חיים בפארק".
Mabool
סיפור האלבום
לכל אחד מהמלאכים ניתן כוח וכן יצוג מסוים. המלאך הראשון הוא היהדות, הוא מיוצג על ידי מגן דוד וכוחו היה כוח הקסם. המלאך השני הוא האסלאם, הוא מיוצג על ידי חצי הסהר וכוחו היה כוח הזרוע. המלאך השלישי הוא הנצרות, הוא מיוצג על ידי הצלב וכוחו היה חוכמתו.
זיהוי ממוחשב של כתב יד
דרך לבחירת שיטה לזיהוי כתב יד
מפתח הרוצה לבחור שיטה בה הוא ישתמש לזיהוי כתב יד, חייב לקבוע קודם כל את תכונות הזיהוי הכלליות:
צ'יפ ודייל
הופעות
הם הופיעו בסדרות "בית העכבר", "מועדון החברים של מיקי מאוס", "מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות" ו"מיקי מאוס: כייף של בית".
Mabool
סיפור האלבום
אלוהים אסר על שלושת המלאכים להתאחד מחדש מכיוון שפחד מכוחם. תוך כדי הפרת צו האלוהים, התאחדו המלאכים למלאך אחד, שגורש מיד מגן-עדן אל האדמה, חולק שוב לשלושת המלאכים (שמאוחר יותר יצרו את שלוש הדתות) ונגזר עליהם להילחם בינם לבין עצמם עד שיעבור כל אחד מהם אלף גלגולי נשמות, רק אז יוכלו המלאכים להוכיח עצמם ולהיכנס שוב לגן-עדן.
זיהוי ממוחשב של כתב יד
משאבים
אם עצמת המחשוב גבוהה מאוד (הכוונה למחשב שולחני ומעלה), ניתן יהיה להשתמש ברשתות עצביות המבוססות על צמתים רבים, כך שהן יכולות להיעזר בבסיס נתונים רחב מאוד ובעצמת חישוב מסובכת. אם עצמת החישוב נמוכה, אפשר יהיה להתפשר על בסיס נתונים קטן יותר ועל אלגוריתם המבוסס על ניתוח הצורה.
Mabool
סיפור האלבום
המלאכים יוצאים במסע לשכנע את בני-האדם לחזור בהם מהחטאים הנוראים שהם מבצעים, ולהזהיר אותם כי אם לא יעשו כך, יוטל עליהם עונש - מבול גדול שימחה את החיים מעל פני האדמה. עם התקדמות האלבום מתואר מסעם של השלושה, ניסיונות השכנוע, ולקראת סופו של האלבום - כישלונם.
צ'יפ ודייל
הופעות
בגרמניה הם ידועים כ-"Ahörnchen und Behörnchen" או "Chip und Chap", בהולנד כ-"Knabbel en Babbel", בצרפת כ-"Tic et Tac", בספרד כ-"Chip y Chop", באיטליה כ-"Cip e Ciop", בערבית הם נקראים "סאנגוּב וסאנגוֹב" (سنجب وسنجوب), ובברזיל "Tico e Teco".
זיהוי ממוחשב של כתב יד
אופי בסיס הנתונים
כדי להשיג אחוזי הצלחה גבוהים (במיוחד במכשירים בעלי משאבים מועטים) כדאי להשתמש בתוכנה שתלמד את כתב היד של המשתמש. אם בסיס הנתונים של התוכנה הוא מוכוון משתמש, גם אלגוריתם פשוט יחסית יוכל לפענח את הכתב בקלות יחסית. לעומת זאת, אם משתמשים בבסיס נתונים מוכן מראש, נוכל אמנם להגיע למשתמשים רבים במהירות, אך נדרש לבסיס נתונים גדול ולמשאבים גדולים כדי להגיע לאחוזי הצלחה גבוהים. ככל שהתוכנה תתאים ליותר אנשים, היא תצטרך אלגוריתם חזק יותר (למשל, להגדיל את מספר הצמתים באלגוריתם HMM, או, אם האלגוריתם שלנו הוא אלגוריתם השוואה פשוט, להגדיל את מספר האפשרויות להגמשת ההשוואה).
Mabool
ניתוח מוזיקלי
מבחינה מוזיקלית, האלבום ממשיך את מסורת ה"אוריינטל מטאל" של אורפנד לנד ומשלב דת' מטאל ופרוגרסיב מטאל עם נעימות מזרחיות ים-תיכוניות וכלי נגינה מסורתיים. השירה כוללת שילוב של שירה נקייה, שירת באס וגרואלינג. האלבום כולל גם קטעי מקהלות (שהושרו על ידי מקהלת מורן), חלקן בסגנון גותי-גרגוריאני, וכן קטעי שירה של שלומית לוי, המזמרת פיוטי תפילה של קהילת יהודי תימן. האלבום כולל ציטוטים רבים מפרשת נח. בנוסף, האלבום משופע בדגימות של אווירה הכוללות רעם, קול גשם עז וקטע אווירה ובו קולות החיות שיוצאות מתיבת נח לאחר תום המבול.
זיהוי ממוחשב של כתב יד
דרך ההפעלה
כאן צריך להחליט אם דרך ההפעלה תהיה מקוונת או לא. אם ההפעלה מקוונת, בעצם צריך לפענח כל אות מיד עם כתיבתה. למעשה, זיהוי כתב יד מקוון שבו כל אות רשומה בנפרד אינו מסובך – הזמן שלוקח לנו לכתוב גדול מזה שלוקח לרוב האלגוריתמים לפענח אות אחת (0.3 שניות במחשב כף יד, נכון להיום). עם זאת, מפתחים רבים כיום רוצים לפענח מילה שלמה בבת אחת, כך שיוכלו להפעיל גם בדיקות דקדוקיות מסוימות (או אפילו תחביריות).
לזיהוי כתב יד בצורה מקוונת אפשרות להשתמש לא רק באות המוגמרת, אלא גם בצורת הכתיבה עצמה. כלומר, ניתן לדעת איך המשתמש כתב כל קו – מימין לשמאל, מלמטה למעלה, הפעיל לחץ חזק יותר על האזור הזה של האות וכו' (הפעלת לחץ חזק יותר על אזור מסוים בקו פירושה שהקו כאן יותר חשוב מהמשכו, שנכתב רק כדי לצאת ידי חובה. למשל, סוף הקו התחתון של "ך" (כ' סופית) לא חייבת להיגמר בנקודה מסוימת). יכולת זו יכולה לחולל פלאים באחוזי הזיהוי הנכון אם משתמשים בה בתבונה, ובלבד שמשתמשים בה בצורה נבונה. נראה שהצורה הטובה ביותר להשתמש ביכולת זו היא בתוכנות הלומדות את אופי הכתיבה של כל משתמש.
אין לשכוח כי תוכנה המשתמשת בקריאה כזו דורשת חומרה מיוחדת, המסוגלת לקלוט את הכתיבה בצורה מקוונת; חומרה כזו קיימת ונפוצה כבר, ולמפתח נותר אך ורק להשתמש בנתונים שבידו (ואיך משתמשים בחומרה, בהנחה שהוא לא רוצה לפתח אותה בעצמו על ידי תכנות מיקרו בקרים או אלטרות).
אופי ניתוח הטקסט
אם מפענחים מילים שלמות, הרי שבסיס הנתונים צריך להיות עצום בגודלו ואמור להכיל את כל המילים בשפה על הטיותיהן, אלא אם כן זהו מנגנון זיהוי כתב יד ייעודי לתפקיד מסוים. בסיס נתונים בגודל כזה רצוי מאוד לרכוש ולא לפתח בעצמנו, אלא אם יש לנו צוות שלם של קלדנים. בנוסף, הוא ידרוש עצמת חישוב גדולה שתצליח לזהות מילה גם כאשר היא כתובה בכמה דרכים שונות. במילים אחרות, אלא אם כן יש לנו מחשב טוב מאוד והרבה זמן לפענוח המילה, כדאי לבנות אלגוריתם המבוסס על זיהוי אותיות ולא מילים.
צורת השפה
שפה בעלת כתב מחובר תעדיף אולי לזהות את המילה השלמה (או חלקי מילים נפוצים) ואילו שפה שבה אין כתב מחובר תעדיף לזהות כל אות בנפרד. שפה, המורכבת מתווים מסובכים הדומים זה לזה, כמו השפות האסיאתיות, נדרשת לאלגוריתם המייצג את האות מחדש בצורה שבה מאפייני כל אות ואות יגיעו לכדי מיצוי מקסימלי של ההבדלים. מציאת האלגוריתם המתאים דורשת מחקר מעמיק של אופי השפה.
זמן הפיתוח
פיתוח של אלגוריתם המבוסס על לימוד המשתמש, שבו העבודה כוללת השואה די פשוטה לבסיס הנתונים הנבנה, ייקח פחות זמן מאחד המבוסס על בסיס נתונים רחב. בנוסף, אלגוריתם מתמטי הכולל התמרה מתקדמת מסובך יותר לפיתוח מאשר אחד המכיל פירוק לווקטורים (אם כי ייתכן בהחלט שהעיבוד הנוסף יהיה מסובך אף יותר).
מספר השפות
אם התוכנה תצטרך לעבוד עם יותר משפה אחת, כדאי מאוד למפתח לעבוד על אלגוריתם המפענח את האותיות ולא את המילים. הפענוח יהיה תואם לצורות שניתן יהיה להזין למחשב, כלומר, רצוי אלגוריתם בצורת רשת עצבית עם דחיסה לפי צורה ופירוק לווקטורים ולא דחיסה לפי דקדוק. כך יהיה קל יותר להוסיף שפות עתידיות.
זיהוי כתב יד – בחירת שיטה למשתמש
בדרך כלל אין המשתמש מודע לשיטה שבה נכתבה תוכנת זיהוי הכתב, וגם החברה המוכרת את התוכנה אינה מספרת זאת, אלא בקווים כלליים. עם זאת, ניתן להצביע על מס' נקודות חשובות בבואנו לבחור תוכנה שכזו:
נעבור על כל אחד מהנושאים:
החומרה עליה תפעל התוכנה
אם החומרה שברשותנו בעלת ביצועים בינוניים, לדוגמה מחשב כף יד, לא נשתמש בתוכנה המבטיחה לנו חישובים דקדוקיים רבים והדורשת משאבי חומרה גדולים מדי. תספיק לנו בהחלט תוכנה שהוכיחה את עצמה בעבודה על דגמים קודמים, ונשים לב למהירות החישוב יותר מאשר לכמות המילים בבסיס הנתונים. לעומת זאת, עבודה על מחשב שולחני תאפשר שימוש באלגוריתמים המתקדמים ביותר.
אופי השימוש בתוכנה
זיהוי מקוון, כמו בסעיף הקודם, דורש עבודה מהירה, ואילו זיהוי לא מקוון יאפשר לנו הסתייעות בתוכנה מתוחכמת בהרבה.
מספר המשתמשים בתוכנה
אם התוכנה מיועדת לאדם אחד בלבד, כמו במחשב כף יד אישי או במחשב נישא, כדאי לקנות תוכנה הלומדת את כתב היד שלנו. לתוכנה שמכירה את צורות האותיות האישיות שלנו יש יתרון רב על פני תוכנה שמנסה להשוות כל סימן לאלפי סימנים אחרים, ואחוז השגיאות בה קטן מאוד. בדרך כלל לא לוקח הרבה זמן ללמד תוכנה כזו (כעשר דקות על חצי שעה) וההשקעה משתלמת בחסכון בזמן תיקון השגיאות של התוכנה שיבוא אחר כך. עם זאת, תוכנה שאמורה לעבוד עם מספר כותבים רב, ייתכן שכדאי שתסתמך על בסיס נתונים משלה, במיוחד אם התוכנה אמורה לשמש כל אחד מספר זעום של פעמים ואם הכותב אינו נוכח, כמו במקרים של פענוח כתבי יד עתיקים.
המסמכים עליהם תעבוד התוכנה
אם משתמשים בתוכנה לפענוח סיכומים בתורת הקוונטים, לדוגמה, כדאי מאוד שהתוכנה תהיה בעלת בסיס נתונים טוב מאוד, או לפחות יכולת לפענח גם ספרות ואותיות לועזיות, אחרת יהיה קשה למצוא ולתקן את הטעויות. לעומת זאת, אם רק מעתיקים למחשב סיכומי דיונים, אין סיבה להשקיע בתוכנה מתוחכמת מדי ואחוז שגיאות לא גדול בדרך כלל ניתן לספיגה ולתיקון במהירות.
עם זאת, עקב היות התחום מתפתח ובחיתוליו, חברות רבות כן מדגישות את הדרך לפתרון הבעיה בה בחרו, ולו כדי להרשים את הצרכנים האפשריים בידע ובתחכום שלהם. הראיה לכך היא אתרי הבית של חברות רבות המציגות בפירוט רב את תהליך הזיהוי אצלן בתוכנה, ומדגישות את זמן הפיתוח הרב שעברו, אחרת לא יאמינו להן שהן מגיעות לתוצאות טובות.
העין האנושית זקוקה ל-70-80% זיהוי בלבד של האותיות כדי להבין כתב, מכיוון שהעין מגובה בעוצמת חישוב גבוהה מאוד. כך בני אדם מסוגלים לקרוא גם כתבים שבהם חלק מהאותיות לא ניתנות לזיהוי כלל, אם יעמדו בפני עצמן, ולמעשה ניתן להבין משפט גם אם מילים שלמות חסרות בו. למחשבים עדיין קשה מאוד להשלים משפטים או מילים בעצמם. לשם כך הם צריכים להבין דקדוק, תחביר ואף להבין את ההקשר שבו נכתב אותו משפט. למשל, כמעט כל בני האדם יבינו כי המילה החסרה במשפט "_____ שלי אמרה לי ללכת לסדר את החדר", היא כנראה אמא, אך שום מחשב לא יבין זאת, כיוון שהמחשב לא היה ילד קטן שביקשו ממנו ללכת לסדר את החדר. מאותה סיבה, מחשב גם לא יבין בדיחות. כלומר, מחשב, נכון לזמן זה, לא יכול להתגבר על האדם באחוזי זיהוי נכונים.
עם זאת, המחשב בהחלט יכול לעקוף את האדם במהירות שבה הוא מזהה את הכתוב. כל שיידרש מהאדם אז הוא לא לכתוב את כל כתב היד, אלא רק לקרוא ולבדוק אותו, פעולה מהירה בהרבה, ולתקן שגיאות פה ושם.
מרי פילדס
מרי פילדס, הידועה גם כמרי השחורה ו"מרי כרכרה" (באנגלית: Mary Fields; סביבות 1832–1914) הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה כדוורת בארצות הברית, והאישה השנייה בסך הכל שעבדה עבור שירות הדואר.
פילדס, שגובהה היה 1.82 מטר ומשקלה כ-90 ק"ג, אהבה לעשן סיגרים והייתה מסתובבת באזורי הספר של הטריטוריות המערביות כשאקדח חגור למותניה לצד קנקן ויסקי.
ביוגרפיה
פילדס נולדה לעבדות בטנסי בסביבות שנת 1832. היא השתחררה כשהעבדות האמריקאית הוצאה מן החוק ב-1865.
לאחר מכן, עבדה בביתו של השופט אדמונד דאן בסן אנטוניו, פלורידה, עד שהתאלמן. לאחר מותה של ג'וזפין, אשת השופט, מרי לקחה את חמשת ילדיו לבית דודתם בטולדו, אוהיו. הדודה, הייתה הנזירה הראשית במנזר של מסדר אורסולה, וכינויה היה האם מרי אמדאוס. ב-1884, נשלחה האם אמדאוס לטריטוריית מונטנה, כדי להקים שם בית ספר לבנות ילידות במיסיון פטר הקדוש בעיירת קסקייד. כשהיא שמעה שהאם אמדאוס חלתה, מיהרה פילדס למונטנה כדי לסעוד אותה, ונשארה במתחם המיסיון גם אחרי שהחלימה. פילדס עבדה שם בעבודות שונות, כולל שינוע סחורה, כביסה, גידול ירקות, ושיפוצים - תחום שהיא הצליחה בו במיוחד, ואף הייתה למנהלת העבודה.
הילידים במונטנה קראו לפילדס "העורבת הלבנה" כי "היא מתנהגת כמו אישה לבנה אך עורה שחור". הלבנים לא ידעו איך לעכל אותה. תלמידת בית ספר אחת כתבה בחיבור ש"היא שותה ויסקי, והיא מקללת, והיא רפובליקנית, דבר ההופך אותה ליצור שפל ומטונף." ב-1894, לאחר ריבוי תלונות על התקוטטויותיה עם הגברים בצוותה, ולפחות קרב אקדחים אחד, הבישוף כתב לנזירות מכתב וציווה עליהן לגרש "את האישה השחורה הזו". לאחר עשור של עבודה קשה - עליה לא קיבלה פילדס פרוטה - הנזירות סברו שפילדס הרוויחה את מקומה ביניהן לחיים. אך הבישוף סירב להיעתר להתנגדותן, או לערעורה של פילדס אשר נסעה אליו להלנה באופן אישי, והיא נאלצה לעזוב, חסרת כל.
האם אמדאוס עזרה לה לפתוח מסעדה, ופילדס הייתה מגישה שם לכולם, בין אם היו להם אמצעי תשלום ואם לאו, והמסעדה פשטה את הרגל כעבור 10 חודשים.
ב-1895, כשהיא כבת 63, פילדס התקבלה לעבודה בשירות הדואר, מכיוון שהיא הצליחה לרתום שישה סוסים לכרכרת הדואר יותר מהר מכל המתחרים. בכך הפכה לאישה השנייה בשירות הדואר, הדוורת הראשונה, והאישה השחורה הראשונה בארגון. היא דיוורה באזור רחב בעזרת כרכרה, סוסים ופרד, ולעולם לא פספסה יום עבודה. כשהשלג לא אפשר הגעה בכרכרה, הייתה מביאה את הדואר ברגל, עד מרחקים של כ-20 ק"מ, כשהיא נעזרת בנעלי שלג, וסוחבת על כתפה את שק הדואר.
פילדס הייתה דמות ציבורית מכובדת בעיניי תושבי קסקייד, וכל שנה ביום הולדתה היו בתי הספר נסגרים כדי לערוך למענה חגיגה. פורטרטים שלה שאייר הצייר-הבוקר צ'ארלס ראסל עיטרו את הבנק בקסקייד, וכשעבר חוק במונטנה האוסר על נשים להיכנס למסבאות, המושל העניק לה פטור אישי.
היא הייתה האדם השחור היחיד שחי בקסקייד, דבר שהיה נכון עד שנת 1959.
היא הפסיקה את עבודתה בשירות הדואר ב-1901, בגיל 69, ופתחה מכבסה ומסעדה בעזרת האם אמדאוס.
מותה ומורשתה
פילדס נפטרה ב-1914 בבית חולים בגרייט פולס, אך נקברה סמוך לקסקייד. השחקן זוכה האוסקר גרי קופר, שהיה יליד מונטנה, כתב ב-1959 מאמר עליה למגזין Ebony, בו הוא אמר שלמרות ש"נולדה כשפחה אי שם בטנסי, מרי נהייתה לאחת הנפשות החופשיות שאי פעם נשמו או שלפו [אקדח]".
דמותה המיתולוגית של פילדס היא דמות פופולרית בסדרות טלוויזיה וסרטים על המערב הפרוע, הכוללים South by Northwest, "Homesteaders",(1976), The Cherokee Kid, (1996),They Die by Dawn (2013), Hannah's Law, (2012), וגיהנום על גלגלים (2015).
כוכב הלכת המינורי 7091 Maryfields, שהתגלה ב-1992, נקרא על שמה. ההכרזה נעשתה בנובמבר 2019.
פרידריך גולוויצר
פרידריך גולוויצר (בגרמנית Friedrich Gollwitzer; 27 באפריל 1889 – 25 במרץ 1977) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
גולוויצר נולד ב-27 באפריל 1889 בבולנהיים שבממלכת בוואריה (אשר הייתה חלק מהקיסרות הגרמנית). ב-1 באוגוסט 1908, הוא התגייס כצוער לצבא הבווארי. הוא סופח לרגימנט הרגלים הבווארי ה-13 ("פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה"), ולאחר שלמד בבית ספר צבאי במינכן הועלה לדרגת לויטננט ב-23 באוקטובר 1910. ב-28 במאי 1913 הוא הועבר לרגימנט ההנדסה המלכותי ה-3. בתחילת 1915 הוא הועבר לרגימנט ההנדסה-מילואים ה-2, ולחם עמו במלחמת העולם הראשונה. ב-1 ביוני של אותה שנה הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא המשיך להילחם עד סוף המלחמה ביחידות שונות. ב-18 באוגוסט 1918 הוא הועלה לדרגת האופטמן. במהלך המלחמה הוענקו לו מספר עיטורים, ביניהם שתי הדרגות של צלב הברזל.
לאחר המלחמה עם פירוקו של הצבא הקיסרי, הוא מונה באופן זמני למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-48. עם הקמת הרייכסווהר, הוא הצטרף אליו ושרת ביחידות הנדסה שונות. ב-1 במרץ 1930 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 בפברואר 1932 הוא מונה למפקד גדוד האימונים של רגימנט הרגלים ה-20 (הבווארי) באמברג. ב-1 באפריל 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא מונה למפקד הגדוד הראשון של הרגימנט הנ"ל, וב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-41. ב-1 בינואר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא לקח חלק במערכה בפולין. ב-1 באוקטובר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. בדצמבר של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-193. בתחילת פברואר 1940 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-88. הוא לחם עם הדיוויזיה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ולאחריה קיבלה הדיוויזיה כולה חופשה. ב-1941 נפגשו חיילי הדיוויזיה מחדש, והוצבו ככח כיבוש בצרפת. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ולחם עם הדיוויזיה שלו במבצע ברברוסה. ב-25 בינואר 1943 הוענק לו הצלב הגרמני בזהב. ב-8 בפברואר של אותה שנה הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 במרץ הוא הועבר לכוחות המילואים. ב-22 ביוני הוא הוחזר שוב לשירות פעיל, ומונה למפקד הקורפוס ה-53. ב-1 בדצמבר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע בגרטיון ב-1944, הגן הקורפוס שלו על אזור ויטבסק, אולם כותר בידי הסובייטים וגולוויצר וכל אנשיו נפלו בשבי.
La Pared
La Pared (באנגלית: The Wall; בעברית: הקיר) הוא סינגל של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה השישי, Fijación Oral, Vol. 1. השיר יצא לאור ב-3 באוקטובר 2006, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
בשיאו הצליח השיר להגיע אל המקום ה-1 במצעד שבספרד, ובכך הפכה שאקירה לאמנית השנייה עם הכי הרבה שירים שכבשו את צמרת מצעד זה.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו והפיקו שאקירה ולסטר מנדז. לשיר יצאה גרסה אקוסטית בליווי פסנתר. גרסה זו כלולה באלבום, כרצועת בונוס. שאקירה בחרה לבצע את הגרסה הזו בשנת 2006, בטקס פרסי גראמי הלטיני ובסיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Oral Fixation Tour".
וידאו קליפ
לשיר לא יצא קליפ, אך בשנת 2009, העלתה שאקירה לערוץ ה-Vevo שלה את ההופעה עם הפסנתר, כתחליף לקליפ הרשמי של השיר. בהופעה נראית שאקירה, כשהיא יושבת על כיסא, ופסנתרן לידה. תאורת המקום הייתה בגווני אדום, ואף קהל המעריצים של הזמרת שר חלקים מן השיר.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה באמריקה הלטינית, ואף כבש את צמרות המצעדים שבארגנטינה, קוסטה ריקה וספרד.
פיליפ דה שאמפן
פיליפ דה שאמפן (בצרפתית: Philippe de Champaigne; 26 במאי 1602 – 12 באוגוסט 1674), היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה
החל ב-1640 הפך דה שאמפן לתומך היאנסניזם (תורתו של מתקן הדת ההולנדי קורנליוס יאנסן). אחרי שבתו של דה שאמפן לקתה בשיתוק ונרפאה במנזר לנשים פורט רויאל (שהיה מנזר יאנסניסטי), צייר את "אקס ווטו" (1662) שבו מופיעה בתו יחד עם אם המנזר, קתרין אגנס ארנו. דה שאמפן צייר תמונות רבות, בעיקר דיוקנאות ותמונות בנושא דת. פיליפ דה שאמפן מת בפריז ב-1674.
ויליאם פ. ק. ברטון
ביוגרפיה
ברטון נולד ב-17 בנובמבר 1786, בפילדלפיה שבפנסילבניה. אביו ויליאם ברטון, היה עורך דין, ומעצב החותם הגדול של ארצות הברית. דודו, בנג'מין סמית ברטון (1766–1815) היה בוטנאי רפואי בולט וסגן נשיא החברה האמריקאית לפילוסופיה. בשנת 1813 נבחר גם ברטון הצעיר כחבר באגודה הפילוסופית האמריקאית.
חינוך
כמקובל באותה תקופה, ברטון רכש השכלה קלאסית באוניברסיטת פרינסטון, וסיים תואר ראשון באמנויות בשנת 1805. תוכנית הלימודים כללה היגיון אריסטוטלי ולימוד השפות היווניות והלטיניות. כשהיה בפרינסטון, כל אחד מבני כיתתו קיבל את שמו של איש מפורסם. הוא בחר בשם של הרוזן פאול קרילון, וראשי התיבות פ.ק נשמרו על ידו כל חייו. ברטון החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1805 אצל דודו, בנג'מין סמית' ברטון, שהיה בוטנאי נודע ומחבר ספר הלימוד האמריקאי הראשון על מדעי הבוטניקה. בשנים אלה של לימוד, התעניינותו של ויליאם ברטון בבוטניקה ובמדעי הטבע הפכה לתשוקה לכל החיים.
בשנת 1808, עם פרסום עבודת הדוקטורט שלו על מאפיינים כימיים והשפעות של גז תחמוצת החנקן ויישומה ברפואה, קיבל ברטון את התואר הרפואי שלו מאוניברסיטת פנסילבניה. העבודה הסתיימה, עם איור של גבר הנושם "גז צחוק" משלפוחית של כבשים, ניסוי בעל השפעה רבה על המחשבה המדעית, כאשר ניסויים בתחמוצת החנקן נחשבו למיותרים.
מנתח ימי
בגיל 23 בחר ברטון להתגייס לצי האמריקאי כמנתח. הוא קיבל את המינוי שלו ב-10 באפריל 1809, ופחות משבוע לאחר מכן הזמין את תומאס סולי המפורסם לצייר את דיוקנו תמורת סכום של 50 דולר. בציור זה, שנמצא באוסף וילשטאך במוזיאון לאמנות בפילדלפיה, מוצג ברטון צעיר במדים - מעיל כחול עם צמת זהב וידיים בכפפות. ברטון כתב, "הייתי המום מהקשיים שנאלצתי להיתקל בהם בביצוע תפקידים מקצועיים, כאשר כל מיני מכשולים שלא ניתן לדמיין הפריעו למאמציו של המנתח." בסופו של דבר, ברטון נילחם על רפורמה ברפואה.
ברטון נלחם להדק את הפיקוח על ציוד רפואי. הוא קרא להכניס לימונים לספינות חיל הים הרבה לפני שהצי האמריקאי הבין את חשיבותו של טיפול במחסור בוויטמין C או בצפדינה. ברטון הרחיק לכת עד כדי ששלח בקבוק מיץ ליים למזכיר חיל הים פול המילטון עם ההוראות לשתות אותו בצורת לימונדה.
בפברואר 1811 אישר הקונגרס חוק הקמת בתי חולים ימיים. מזכיר חיל הים פול המילטון ביקש מאוחר יותר מברטון לחבר סט תקנות לניהול בתי חולים אלה. ברטון היה מודע היטב לליקויים בטיפול הרפואי בחיל הים. מתקני הסיפון היו פרימיטיביים, ולא היו בתי חולים קבועים בחוף, רק מתקנים זמניים בחצרות חיל הים.
בשנת 1830 ברטון הפך למפקד בית החולים הימי בנורפוק, וירג'יניה. הוא היה מעורב בפיתוח בית החולים הימי של פילדלפיה כאשר הוא ממוקם במקלט ימי.
עם מותו של דודו בנג'מין סמית' ברטון בשנת 1815, הפך ויליאם ברטון לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת פנסילבניה, ובמשך שנים הקדיש חלק ניכר מזמנו להוראת בוטניקה רפואית, באוניברסיטה. אחד מתלמידיו הבולטים היה ד"ר סמואל ד. גרוס.
בשנים 1828–1829 שימש ברטון גם כדיקן המכללה הרפואית ג'פרסון. הוא היה חבר במכללת הרופאים בפילדלפיה, נשיא החברה הלינאית, וחבר באגודה הפילוסופית האמריקאית, ובחברות מדעיות אחרות.
חיים אישיים
ברטון היה נשוי לאסתר בת דודו ריטנהאוס, האסטרונום האמריקאי ונשיא החברה הפילוסופית האמריקאית. אסתר ברטון צבעה רבים מהרישומים הבוטניים של ד"ר ברטון.
הוא נפטר ב-27 במרץ 1856 בפילדלפיה שבפנסילבניה.
מרי קייט'י רודי
מרי קייט'י רודי (באנגלית: Mary Kathy Rudy; נולדה בשנת 1956) היא פרופסור אמריקאית באוניברסיטת דיוק ללימודי נשים, מגדר ומיניות. עבודתה רב תחומית ומשלבת בין פילוסופיה, תאולוגיה, פמיניזם ופוליטיקה. לרודי ארבעה ספרים ומעל ל-30 מאמרים אקדמיים הידועים בשל הדעות החדשניות והשנויות במחלוקת שבהם. בשנת 2012 היא זכתה בפרס דייוויד פלץ לשיפור קורס מאת אוניברסיטת דיוק על עבודתה הפרוגרסיבית.
יצירותיה הבולטות
מחקרה המוקדם של רודי התמקד באתיקת רבייה, אתיקה דתית, מיניות ותאוריית הפמיניזם. עבודותיה הבולטות בשנים המוקדמות למחקרה הן: "מין ומגדר הכנסייה, מיניות והטרנספורמציה של אתיקות נוצריות" (1997) ו"גיוון מוסרי בדיון על הפלות" (1996). בשני העשורים שלאחר מכן (2000-2020) עבודתה התמקדה בעיקר בבע"ח, אתיקה, טבע, תזונה, פוליטיקה ואקופמיניזם . בשנת 2011 היא הוציאה את ספרה "לאהוב חיות" (בשפת המקור: Loving Animals) בו היא טענה כי במטרה להפסיק את הניסויים בבעלי חיים וגידולם בחוות גידול תעשייתיות, על האקטיביסטים בתחום לכוון טוב יותר לרגשות העמוקים, לעיתים אפילו רוחניים שיש לבני אדם עם החיות בחייהם. ספר זה זכה לשיח רב סביבו במגוון פלטפורמות . שנה לאחר מכן, ב-2012 הוציאה רודי את המאמר "LGTBQ..Z?" אשר התייחס גם כן לנושאים כמו החייתיות ואהבת בע"ח אך קישר אותם לנושא הקוויריות ודיונים עכשוויים בנושא. בעקבות מחלה אשר סבלה ממנה רודי במשך שלוש שנים, היא חזרה להתעניין ברפואה ואתיקה ברפואה, במיוחד בנושאי לידה ומוות ובשנים 2020–2022 עסקה בנושאים אלו.
השכלה
בשנת 1989 קיבלה רודי תואר M.Div מאת אוניברסיטת דיוק. ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1993, קיבלה רודי תואר PhD מאוניברסיטת דיוק. בין השנים 1994–2000 הייתה רודי מרצה בכירה (Assistant Professor) ובשנת 2000 מונתה להיות פרופ' חבר (Associate Professor) ללימודי נשים מאת קולג' טריניטי לאומנויות ומדעים.
קבור (סרט)
מאז הפרמיירה בפסטיבל הסרטים סאנדנס, הסרט זכה לתשבחות ולביקורות חיוביות.