cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפנתרים השחורים (ארצות הברית)
היסטוריה
ברחובות ארצות הברית פיתחה המפלגה תוכניות לעזרה עצמית, שסיפקו שירותים חיוניים לקהילה השחורה, כגון התוכנית "ארוחת בוקר חינם לכל ילד", שהצליחה מאוד, הביאה לעלייה בפופולריות של המפלגה, ובהתנגדות השלטון אליה. ה-FBI האשים את התנועה בקומוניזם, ובניסיון להפיל את הממשל האמריקאי. בשנת 1968 הצהיר ג'יי אדגר הובר, ראש ה-FBI, שהפנתרים הם האיום הגדול ביותר על ביטחון הפנים של ארצות הברית. בשנת 1969, נרצחו שני מנהיגים חשובים בתנועה, ג'ון האגינס ואלפרנטיס קארט (קיים חשד שעל ידי ה-FBI ובעזרת ארגונו של הלאומן השחור רון קרנגה). כל משרדי התנועה בארצות הברית הושחתו על ידי המשטרה או ה-FBI. מאוחר יותר באותה שנה רצחה משטרת שיקגו את מנהיג סניף הפנתרים בשיקגו, פרד האמפטון.
בשנת 1977 חזר ניוטון מקובה, אך באותה שנה, בעקבות הלחץ המתמשך של ה-FBI, הפסיקה התנועה את פעילותה.
בלווה פליין
בלווה פליין (אנגלית: Belva Plain; 9 באוקטובר 1915 – 12 באוקטובר 2010) הייתה סופרת רבי מכר יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
פליין נולדה בשם בלווה אופנברג בניו יורק שם גדלה כדור שלישי למשפחה יהודית. היא למדה בברנארד קולג' וסיימה עם תואר בהיסטוריה. לפני שהחלה בפרסום ספרים, כתבה סיפורים קצרים למגזינים, כשבמקביל גידלה את שלושת ילדיה. רומנה הראשון נקרא "ירוק עד" ויצא לאור בשנת 1978, בגיל 63. "ירוק עד" היה לרב-מכר, שהה במצעד רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 41 שבועות, ועליו בוססה מיני סדרה. פליין לא השתמשה במחשב, ואת כל ספריה כתבה בכתב יד על דפדפת.
עד היום נמכרו ברחבי העולם למעלה מ-30 מיליון עותקים מ-22 ספריה, אשר תורגמו ל-22 שפות, בהן עברית. פליין הייתה נשואה במשך 41 שנים לבעלה, אירווינג פליין, עד למותו בשנת 1982.
חידת חמשת החדרים
חידת חמשת החדרים היא חידה קלאסית ופופולרית. בחידה ישנו מלבן המחולק לחמישה חדרים. מטרת הפותר היא ליצור מסלול העובר פעם אחת בכל קיר.
פתרון
כמו בחידת הגשרים של קניגסברג, החידה יכולה להיות מוצגת כגרף שבו כל חדר (כולל השטח שמחוץ למלבן) מסומן על ידי קודקוד ושני קודקודים מחוברים בקו אם יש להם קיר משותף. כיוון שיש יותר משני קודקודים עם מספר אי זוגי של קצוות (בגרף הם מסומנים בכתום), המולטיגרף אינו מכיל מסלול אוילר, מה שאומר שהחידה לא פתירה.
אפשר לפתור את החידה על ידי שינוי הכללים. לדוגמה, אם מרשים מעבר ביותר מקיר אחד כל פעם (כלומר דרך פינות), מעבר רב פעמי בקירות או פתרון החידה בטורוס ולא במישור.
הוכחה לחוסר הפתרון
אפילו ללא שימוש בתורת הגרפים לא קשה להוכיח שלחידה אין פתרון. ראשית צריך להבהיר את הכללים. החדרים וקו הפתרון צריכים להיות מצוירים על צד אחד של נייר שטוח. קו הפתרון חייב להיות רציף, אבל יכול להיות ישר או מכופף ויכול לחצות את עצמו (אבל לא בתוך קיר). קו הפתרון חייב לעבור דרך כל "קיר" בדיוק פעם אחת, כאשר "מעבר" פירושו חצייה מצד אחד של הקיר לצד השני, מחדר לחדר אחר או מחדר לאזור החיצוני. כלל זה בא למנוע מעבר בשני קירות בו זמנית - בפינה בה הם נפגשים - או מעבר לאורך הקיר וחזרה לאותו צד. ישנם 16 "קירות", שבעה מפרידים את החדרים זה מזה, ותשעה מפרידים את החדרים מהאזור החיצוני.
תארו לכם שיש "משקיף" בכל חדר. המשקיף יכול לראות את קו הפתרון רק כשהוא נמצא בחדר שלו. כשמציירים את קו הפתרון הוא יראה אותו נכנס ויוצא מהחדר שלו. בנוסף לכך הוא יכול לראות את הקו מתחיל או מסתיים בחדר שלו. אין משקיף באזור החיצוני כך שישנם 5 משקיפים. ראשית, נתבונן במשקיפים הנמצאים בחדר השמאלי התחתון ובחדר הימני התחתון. לכל חדר יש ארבעה קירות. אם הקו מתחיל בחדר שבו המשקיף נמצא, המשקיף יראה את הקו נוצר ויוצא מהחדר. לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא מהחדר, ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס לחדר ומסתיים שם (לא נשארו לקו קירות לצאת דרכם). אם הקו לא מתחיל בחדר בו המשקיף נמצא המשקיף יראה את הקו נכנס ויוצא מהחדר פעמיים, כשהוא חוצה את כל הקירות. עד כאן אין שום בעיה.
כעת, נתבונן במשקיפים בשלושת החדרים האחרים. לכל חדר ישנם חמישה קירות. אם הקו מתחיל בחדר בו המשקיף נמצא, המשקיף יראה את הקו נוצר ויוצא מהחדר (קיר אחד), לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא (שני קירות נוספים), ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס ויוצא  (שני הקירות האחרונים). אם הקו לא נוצר בחדר, המשקיף יראה את הקו נכנס ויוצא (שני קירות), לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא שוב (שני קירות נוספים), ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס ומסתיים (לא נשארו לקו עוד קירות לצאת בהם). כך שאנו רואים שבחדרים עם חמישה קירות הקו חייב להתחיל או להסתיים, אין אפשרות אחרת. הטיעונים שלנו לא טענו דבר על הקירות שאותם קו הפתרון עובר, הסדר שבו קו הפתרון חוצה את הקירות או הדרך שקו הפתרון עושה מחוץ לחדר, כך שהטענות שלנו תקפות לגבי כל הפתרונות האפשריים. לסיכום כדי לעבור בכל הקירות בחדרים עם חמישה קירות הקו חייב להתחיל או להסתיים באותו החדר.
אולם יש לנו שלושה חדרים עם חמישה קירות. לקו הפתרון יש התחלה אחת וסוף אחד כך שהוא יכול לעבור בכל חמשת הקירות רק בשני חדרים, ובחדר השלישי הוא יכול לעבור לכל היותר בארבעה קירות. לכן קו הפתרון לא מציית לכל הכללים (הוא לא מציית לכלל המחייב אותו לעבור בכל הקירות).
פילוס
פילוס (ביוונית: Πύλος, באיטלקית: Navarino, נאווארינו) הוא שמם של מפרץ גדול ועיירה בחוף המערבי של חצי האי פלופונסוס, במחוז מסניה שבדרום יוון. העיירה, הנקראת באיטלקית "פילוס וקיו" (Pylos Vecchio), שוכנת בחופו הדרום-מזרחי של המפרץ, והיא בירת הנפה פיליה (Pylia). ב-2011 מנתה אוכלוסייתה 5,287 נפש.
מרחק קילומטרים אחדים מפילוס החדשה, בחופו הצפון-מערבי של המפרץ, שוכנת פילוס העתיקה. עיר זו הייתה פוליס חשובה בתקופה המיקנית, ונזכרת באיליאדה להומרוס כמי שעמדה בראש ברית של תשע ערי חוף במלחמת טרויה. באתר בעיר התגלו מאות לוחות חרס ועליהם טקסטים בכתב יווני עתיק.
מפרץ פילוס, היה זירת שני קרבות חשובים בהיסטוריה של יוון: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב ים נאווארינו, בין הצי הטורקי לבין ציי בריטניה, צרפת ורוסיה, שניטש ב-1827, במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
האתר הארכאולוגי
קארל בלגן היה חופרה הראשון של פילוס. הוא בחר גבעה רמה שעמדה במקום, שם גילה שרידי ארמון עם ממצאים מיקניים רבים, שהביאו אותו למסקנה שמדובר בארמונו של נסטור. מאוחר יותר מצא בלגן באתר מאות לוחות חרס כתובים. הכתב כונה בתחילה כתב מינואי, מכיוון שלוחות דומים לאלו נמצאו בכרתים על ידי סר ארתור אוונס. הכתב כונה גם כתב ליניארי ב' ולבסוף כתב מיקני, על שם התקופה והמקום שבהם היה מקובל.
פילוס מוזכרת, הן באיליאדה והן בלוחות החימר, כעומדת בראש ברית של תשע ערי חוף.
על פי הממצאים, חרבה פילוס בשריפה פתאומית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בסוף התקופה המיקנית. הראיה להשערה זו הייתה הימצאותם של כלים רבים במקום, אך ללא ממצאים לקיומם של בני אדם שככל הנראה נמלטו כולם בשל השריפה.
קישורים חיצוניים
Pilos (Grècia)
בני ערערה עארה
הפועל בני ערערה עארה (ערבית:هبوعيل أبناء عرعرة-عارة) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב ערערה שבסמוך לאום אל-פחם. נכון ל-2022, הקבוצה משחקת בליגה ב'.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2014 על יסוד הפועל ערערה שהתפרקה שנתיים קודם לכן. בעונתה השנייה בליגה ג' סיימה את העונה ללא הפסד והעפילה לליגה ב'. באותה שנה זכתה הקבוצה גם בגביע הליגה אחרי שניצחה במשחק הגמר את הפועל בני מוסמוס (2-1). בעונת 2018–2019 סיימה הקבוצה במקום השני והעפילה לליגה א', אחרי שהביסה את עירוני נשר במשחקי המבחן. בסיום עונת 2021/2022 נשרה לליגה ב.
לזלי הווארד (פסנתרן)
לזלי ג'ון הווארד (באנגלית: Leslie John Howard, נולד ב-29 באפריל 1948) הוא פסנתרן, מוזיקולוג ומלחין אוסטרלי. הוא נדע בעיקר בהיותו הפסנתרן היחיד שהקליט את מכלול יצירות הפסנתר סולו של פרנץ ליסט, מיזם שכלל יותר מ-300 הקלטות בכורה. הגרדיאן תיאר אותו כ"רב-אמן במסורת פסנתרנות הנמצאת בסכנת כליון חמורה".
חייו
הווארד נולד במלבורן, הבכור בארבעה ילדים. אחיו ויליאם הוא צ'לן.
כישרונו של הווארד לשנן כל דבר משמיעה, והשמיעה האבסולוטית שלו, צוינו לראשונה בעיתון הראלד של מלבורן, ב-11 באוגוסט 1953, כשהיה בן חמש. בגיל 9 הופיע בנגינה בטלוויזיה הארצית של אוסטרליה. הופעתו הראשונה כפסנתרן בוגר הייתה בגיל 13, בנגינת הקונצ'רטו השני לפסנתר של סרגיי רחמנינוב. בגיל צעיר למד לנגן באבוב, ואף ביצע את בקונצ'רטו לאבוב של מוצרט.
הוא למד אנגלית באוניברסיטת מונש במלבורן, אבל בסוף שנתו הראשונה שם הוזמן להרצות לפני דוקטורנטים על קונטרפונקט ותאוריית המוזיקה ברמה מתקדמת. לימודי הדוקטורט שלו במוזיקה הושלמו באיטליה, אצל גווידו אגוסטי.
הווארד חי בלונדון מאז 1972, משום שהוא מעדיף את אקלימה על פני זה של מולדתו; הוא מחזיק באזרחות אוסטרלית ובריטית גם יחד.
ב-1987 התמנה הווארד למדריך בבית ספר גילדהול למוזיקה. לעיתים קרובות הוא מעביר כיתות אמן בקולג' המלכותי למוזיקה ובאקדמיה המלכותית למוזיקה. הוא מרבה להופיע עם סטודנטים מבטיחים לפסנתר כדי לעזור להם בקידום הקריירה. דוגמאות לכך הם ביצועי העיבוד של ליסט לשנני פסנתרים לסימפוניה התשיעית של בטהובן, עם קודי גרין; דואטים לפסנתר של פרסי גריינג'ר עם מייקל בראונלי-ווקר; וניצוח על ביצוע הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בוויגמור הול בלונדון, ושוב ברויאל פסטיבל הול לפרס פרל, עם פסנתרן סיני בן תשע כסולן.
להווארד רפרטואר רחב-יריעה של יצירות סולו ומוזיקה קאמרית, ולמעלה מ-80 יצירות לתזמורת. הוא היה חבר מייסד של טריו בטהובן הלונדוני, שהתפרק מאז, לאחר שנים של הופעות סדירות.
מיזם ליסט
בשנת 1986, יובל המאה למות פרנץ ליסט, הגיש לזלי הווארד סדרה של עשרה רסיטלים מיצירות ליסט בוויגמור הול בלונדון. כיוון שהוציא מן המכלול עיבודים של ליסט (פנטזיות ותעתיקים) ליצירות של מלחינים אחרים, ובצמצום בחירתו אך ורק לגרסאות האחרונות של יצירותיו המקוריות של ליסט לפסנתר סולו, יכול היה הווארד להציג את מכלול יצירות הסולו לפסנתר של ליסט בעשר תוכניות לרסיטלי ענק.
הסדרה כללה תחילה 94 תקליטורים באורך מלא, וזיכתה את הווארד במקום בספר השיאים של גינס על השלמת מיזם ההקלטות הגדול ביותר שנעשה מאז ומעולם בידי אמן הקלטות יחיד (לרבות אמני פופ). (הכרך השני של היצירות לפסנתר ותזמורת כלל תקליטור בונוס, שלא נכלל במניין הסדרה, ובו "Ungarische Zigeunerweisen", יצירה מאת תלמידתו הנבחרת של ליסט, סופי מנטר: מידת מעורבותו של ליסט ביצירה איננה ידועה, אבל סביר להניח, שהוא עזר למנטר בחיבור תפקיד הסולו בשנה שקדמה למותו; היצירה תוזמרה כעבור שבע שנים בידי ידיד של מנטר, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שניצח על מנטר בביצוע הבכורה בשנה שלאחריה.
התקליטור האחרון בסדרת ליסט הוקלט בדצמבר 1998 ויצא למכירה ב-22 באוקטובר 1999, יום הולדתו של ליסט. מאז סיום המיזם, יצאו עוד שלושה אלבומים משלימים (שהאחרון בהם הוא תקליטור כפול) ככל שכתבי-יד נוספים של ליסט ראו אור. מספר התקליטורים בסדרה כיום הוא אם כן 99.
מארז המכיל את כל 99 התקליטורים יצא בחברת היפריון בשנת 2011 לכבוד יום השנה ה-200 להולדת ליסט.
טענות מצד פסנתרנים אחרים להקלטת מכלול יצירות הפסנתר של ליסט הוכחו כבלתי נכונות. הטוענים לכך הם פרנץ קלידאט, שסך כל הקלטות ליסט שלו אינ עולה על 28 תקליטורים; וגונאר יוהנסן, שהקלטות הבית הפרטיות שלו כוללות 53 אריכי-נגן.
מבקר מוזיקה במגזין המוזיקה של BBC הצהיר: "על דעת הכלל, מוסכם כי הווארד הוא הפרשן המעולה ביותר של ליסט החי כיום. תפישתו האינטלקטואלית את המוזיקה מדהימה, ביצועיו העולים לאין ערוך על אחרים ממשיכים לשמור על מעמדם." כהוכחה נוספת למעמד שהוא נהנה ממנו בקרב חוקרי ליסט, הוזמן הווארד לנגן בחנוכת "אינסטיטוטו ליסט" בבולוניה, איטליה, שהוא חבר כבוד בו.
הוצאת המוזיקה פיטרס הזמינה את הווארד לערוך את הפרסום המחודש של כמה מפרטיטורות ליסט שלהם, לשם תיקון אי-דיוקים קודמים בהסתמך על כתבי-יד מקוריים.
הוא ערך גם כמה כרכים של פרסומי אגודת ליסט ל"הארדי פרס" ו"אדיציו מוזיקה" בודפשט.
הוא הוציא לאור, עם מייקל שוקט, את "פרנץ ליסט - רשימת יצירותיו המוזיקליות" (רוגיננטי, 2004) ו"פרנץ ליסט - קטלוג תמאטי" (פנדראגון, 2005). הוא עומד בכתיבת ספר בשם "המוזיקה של ליסט" (הוצאת אוניברסיטת ייל)
אותו כבוד הקשורים לעבודתו על ליסט
לזלי הווארד הוא נשיא אגודת ליסט הבריטית מאז מותו של הנשיא הקודם, לואיס קנטנר, ב-1987, וכן קיבל את מדליית הכבוד של אגודת ליסט האמריקאית.
בשנת 2000 העניקה לו ממשלת הונגריה מדליה וציון לשבח של "פרו קולטורה הונגריקה", כבוד נדיר למי שאינו הונגרי. קודם לכן קבל ממשלת הונגריה את מדליית הכבוד ע"ש פרנץ ליסט, וכן זכה שש פעמים ב"גראן פרי דו דיסק" של צרפת על הקלטות ליסט שלו - שאת כולן העניק לו נשיא הונגריה.
ב-2004 עיטר אותו נשיא הונגריה במדליית שטפאן הקדוש.
מלחין
הווארד פעיל גם כמלחין, וכתב אופרה (מבוססת על מעשיה נורדית בשם "הריידאר השוטה", למילים מאת פיליפ קרינגטון וג'ון גוף), קונצ'רטו למרימבה, מוזיקה קאמרית ויצירות רבות לפסנתר. יצירתו המוכרת ביותר של הווארד היא 24 פרלודים קלאסיים לפסנתר, אופוס 25, העוברים בין סולמות המז'ור והמינור, כל אחד מהם בסגנון של מלחין אחר. הווארד הקליט יצירה זו ל"קוונדיש מיוזיק" (בוזי והוקס).
ב-1997 הזמין מגזין גרמופון את הווארד לחבר ולהקליט יצירת פסנתר קצרה (Yuletide Pastorale) לתחרות חג המולד שלו: תקליטור ניתן במתנה עם המגזין, והקוראים התבקשו לקבוע בסגנונו של איזה מלחין נכתבה היצירה ולזהות את שבעת לחני חג המולד הנודעים המוסתרים בתוכה.
בין העיבודים והתעתיקים של הווארד פרקי הסיום המקהלתיים של הקנטטות מס' 60 רי"ב (O Ewigkeit, du Donnerwort) ומס' 209 רי"ב (Non sa che sia dolor), הוואלס מתוך הקונצ'רטו השני של גלאזונוב, האריה "Ebben? Ne andrò lontana" מתוך האופרה "לה ואלי" של אלפרדו קאטאלאני, ופנטזיה קונצרטית לפסנתר על נושא מן האופרטה "רודיגורה" של גילברט וסאליבן.
עורך
כישרונו של הווארד בהשלמת יצירות לא-גמורות הניב הזמנות שונות ומגוונות, בהן עריכה חדשה של המנחה המוזיקלית של באך, שאותה תזמר ועליה ניצח בפינלנד בשנת 1990, והשלמות ליצירות מאת מלחינים כמו מוצרט (פרק מרביעיית מיתרים, ק. 464a), סקריאבין (סונאטה במי במול מינור: סיום הפרק האיטי, ופער בן 3 תיבות בפינאלה), שוסטקוביץ' (שלישיית הפסנתר הראשונה בדו מינור, אופוס 8: מתן פתרון חלופי לזה של בוריס ליאטושינסקי), וצ'ייקובסקי (סונאטה לפסנתר בפה מינור).
ב-2003 פרסמה הוצאת בוזי והוקס את ה"הוצאה החדשה והמתוקנת" של הווארד לפרטיטורה לשני פסנתרים של הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של רחמנינוב (יחד עם רוברט תרלפול).
הקלטות
נוסף למיזם ליסט שלו, הקלטותיו של לזלי הווארד כוללות יצירות מאת מילי באלאקירב, באקס, בטהובן, בורודין, ברידג', ברוקנר, בוזוני, שופן, רבקה קלארק, דיאבלי, פרנק, איגנץ פרידמן, נילס גאדה, גרשווין, גלזונוב, גריינג'ר, גרנדוס, גריג, מנדלסון, מושקובסקי, וולפגנג אמדאוס מוצרט, פרנץ קסאפר וולפגנג מוצרט, פולנק, רחמנינוב, רגר, רימסקי-קורסקוב, רוסיני, אנטון רובינשטיין, שומאן, סיבליוס, סמטנה, סטרווינסקי, טאוסיג, צ'ייקובסקי, ווהן ויליאמס, וגנר ואחרים.
Them.
Them (מעוצב: ) הוא מגזין להט"ב מקוון אמריקאי שהושק באוקטובר 2017 על ידי פיליפ פיקארדי ונמצא בבעלות קונדה נאסט.
היסטוריה
בשנת 2017, פיקארדי, אז מנהל חברת Teen Vogue, הציע לאנה וינטור, המנהלת האמנותית של קונדה נאסט, שהחברה תיצור פלטפורמת מדיה מקוונת המתמקדת בלהט"ב. העורכים המייסדים כללו את מרדית טלוסן, טיילר פורד וג'יימס קלריציו. בין שותפי ההשקה היו ברברי, גוגל, Lyft והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
פרדיקט (לוגיקה מתמטית)
בלוגיקה מתמטית, פְּרֵדִיקָט הוא סימול המייצג תכונה או יחס. למשל, בשפה מסדר ראשון בנוסחה P(a), הסמל P הוא פרדיקט שחל על האובייקט a. באופן דומה, בנוסחה R(a,b), R הוא פרדיקט החל על האובייקטים a ו-b.
Them.
היסטוריה
פיקארדי עזב את ואת קונדה נאסט בסתיו 2018 והתחיל לעבוד כעורך הראשי של מגזין אאוט.
פרדיקט (לוגיקה מתמטית)
הסמנטיקה של פרדיקטים מתייחסת לפרדיקטים כפסוקים המייצגים יחסים בין משתנים. לדוגמה, בסמנטיקה סטנדרטית של שפה מסדר ראשון, הנוסחה R(a,b) תקבל משמעות "אמת" אם אם האובייקטים שמסומנים ב a ו-b עומדים ביחס המסומן ב R (לדוגמה אם היחס R מסמן את היחס = במספרים שלמים, אזי R(1,1) הוא בעל משמעות "אמת" אבל R(1,2) בעל המשמעות "שקר"). מכיוון שהפרדיקטים הם סימולים ללא משמעות לוגית (בניגוד לכמתים או סימנים לוגיים), הם יכולים לציין יחסים שונים בהתאם לפרשנות הניתנת להם. בעוד ששפה מסדר ראשון כוללת רק פרדיקטים החלים על אובייקטים, שפות מסדר גבוה יותר מאפשרות פרדיקטים הכוללים כמתים על פרדיקטים או פונקציות.
אנימטור
בדרך כלל, הנפשה אחת מצריכה עבודה משותפת בין מספר רב של אנימטורים. השיטות בהם האנימטורים יוצרים את הדמויות המונפשות שלהם או את הפריימים תלויה בסיגנונות האומנותיים של האנימטורים ובתחום בו הם עוסקים.
אנימטורים העוסקים בהפקת הנפשה מצוירת קלאסית מכונים בשנים האחרונים "אנימטורים דו-ממדים (2D Animators)" כדי להבדיל עם "אנימטורים תלת-ממדים (3D Animators או CGI animators)" שמפיקים הנפשה ממוחשבת. תחום ההנפשה הממוחשבת התפתח רבות בעשורים האחרונים בעקבות הפיתוחים הרבים בתחומי המיחשוב והטכנולוגיה ולמעשה כמעט והחליף את ההנפשה הקלאסית בקולנוע משום שהפך לפופולרי ורווחי בהרבה.
טכניקות הפקה
בעבר, תהליך ההנפשה היה תהליך ארוך וקשה - כל תמונת מפתח בסרט צוירה באופן ידני, ואז הועברה לדפי צלולואיד, ולבסוף האומנים ציירו את הקווים התוחמים וצבעו את כולם. תמונות המפתח שהושלמו הונחו ביחד והוסרטו תמונה אחר תמונה.
הטכניקות בהם מופקים סרטי ההנפשה הפכו מגוונות בהרבה במהלך השנים האחרונות - הסרטים המצוירים אותם יוצרים היום מופקים במספר שיטות, רובן באמצעות מחשבים שהופכים את תהליך ההנפשה למהיר יותר ומוזיל את עלויות ההפקה. טכניקות ההנפשה הפכו ליעילות בהרבה בעקבות הפיתוחים הטכנולוגיים והפכו את עבודתו של האנימטור לפחות משעממת ויותר יצירתית.
מקצועות בתחום ההנפשה
כיום קיימים מספר רב של מקצועות המסווגים תחת התואר של אנימטור.
הנפשת הדמויות (Character animation)
אנימטורים שאחראים על הנפשת התנועות, הדיאלוג, המשחק, וכדומה של הדמויות השונות בסרט.
הנפשת האפקטים המיוחדים (Special effects animators)
אנימטורים שאחראים על הנפשת כל שאר האובייקטים מלבד הדמויות - כלי רכב, מכונות, יריות, פיצוצים ותופעות טבע כמו גשם, שלג, ומים.
אנימיישן דיירקטור (Animation Director)
האנימיישן דיירקטור הוא הבמאי אשר אחראי לכל האספקטים הקשורים בתהליך ההנפשה של סרטי ההנפשה או קטעי הנפשה אשר מיועדים לסרטים עם אנשים בשר ודם אשר משלבים קטעי הנפשה.
התפקיד שונה במהותו מזה של במאי סרטי ההנפשה. לרוב, תפקידו של האנימיישן דיירקטור יהיה לעסוק בכל האספקטים הטכניים של הפקת האנ בעוד שהבמאי עצמו עובד על לוח סיפור (Storyboard).
תפקידים נוספים
אומנים אחרים אשר מעורבים בהפקת סרטי הנפשה אבל אינם משמשים כאנימטורים, כוללים מאיירים (אשר מציירים את הרקעים, את התאורה, וקובעים את זוויות המצלמה לכל הסצנות בסרט), אומני לוח הסיפור (אשר מציירים סקיצות של כל הסצינות בסרט על פי התסריט בלבד), אומני הרקע (שצובעים את סצנות הנוף). כמו כן, משתתפים בהפקות גם מדבבים ומוזיקאיים.
כרטיאן מטרואה
כרטיאן מטרואה (בצרפתית: Chrétien de Troyes – כרטיאן דה טרואה; המאה ה-12) היה גדול המשוררים והסופרים הצרפתיים בימי הביניים.
קורות חייו
כרטיאן הוא מחברם הראשון של סיפורי עלילות הגבורה אודות אבירי השולחן העגול של המלך ארתור. יש להניח ששאב את נושאי כתיבתו מסיפורים אנגלו-נורמניים, ומשיריהם של זמרים עממיים בבריטני שבצרפת, אך הוא נסך בהם משמעות חדשה ותוכן אחר. הוא גם יצר סוגה ספרותית חדשה הקרויה "הרומן החצרוני" (Roman Courtois). מיצירותיו של כרטיאן נשתמרו שיר אחד וחמש רומנסות מחורזות. אלה זכו לתהילה רבה בדורות הבאים ולחיקויים רבים, הן בשירה והן בפרוזה.
כרטיאן היה בעל תודעה עמוקה באשר למעמדו כמשורר וכסופר. שלטון צודק ואהבת האל היו ערכים חשובים בעולמו. במרבית יצירותיו ביקש להשלים בין עולם התשוקות לעולם המוסר, והתקומם נגד האהבה הנואפת שאותה שיבחו הטרובדורים. גישתו זו מוצגת ברומנסה "ארק ואניד" (Erec at Enid) שחיבר לפני שנת 1170, וכן ברומנסה "איוון, אביר האריה" (Yvain, le Chevalier au Lion) שחיבר לאחר שנת 1177, ואשר מטפלת במעמדה של האשה כגברת כל יכולה לעומת מעמדה כאשה נשואה.
כרטיאן התנגד גם לאהבה הפטליסטית כפי שבאה לידי ביטוי ביצירת המופת של זמנו, "טריסטן ואיזולדה". ביקורתו החריפה כנגדה מעוצבת ברומנסה "קליג'" (Cligès) שחיבר בשנת 1176 בקירוב. רומנסה זו מחקה בצורה לא מוצלחת את המבנה הסיפורי של טריסטאן ואיזולדה, אולם נוטעת בקורא את האמונה כי בכוח האדם לשנות את גורלו.
את הרומנסה "לנסלוט, אביר העגלה" (Lancelot, le Chevalier de la Charrette) חיבר בשנים 1177-1181, לפי בקשת הרוזנת מארי, כפי שכרטיאן עצמו מציין. עלילתה מספרת על סר לנסלוט ועל אהבתו למלכה גווינביר, והיא שונה מיצירותיו האחרות בכך שבה מתוארת האהבה לפי גישת הטרובדורים. מסיבה כלשהי חיבר כרטיאן רק כ-6,000 שורות ביצירה זו, ואת סופה כתב המשורר גודפרואה מלאניי (Godefroy de Lagny). אחת הסברות גורסת כי הדבר נעשה בתיאום עם כרטיאן, שלא יכול היה לחבר במו ידיו את פרקי הסיום מאחר שלא הסכים עמם מבחינה רעיונית.
את הרומנסה "פרסיבל, סיפורו של הגראל" (Perceval, le Conte du Graal), חיבר לפני שנת 1191 עבור הרוזן פיליפ מפלנדריה, וזו נודעת כגיבוש הספרותי הראשון שניתן לאגדת הגביע הקדוש. כרטיאן ניסה לנסוך בה תוכן ומשמעות דתיים במסגרת הרפתקה חילונית, אולם לא השלימה; קרוב לוודאי מפני שהלך לעולמו. ארבעה משוררים אחרים הוסיפו המשך, כל אחד בתורו, ל-9,000 השורות שחיבר.
כרטיאן חיבר גם ארבעה שירים המבוססים על היצירה "מטמורפוזות" מאת אובידיוס, אך רק השיר "פילומנה" (Philomena) נשתמר. השיר "גיום מאנגליה" (Guillaume d'Angleterre) יוחס בעבר לכרטיאן, אך השערה זו נדחתה.
דמותו של כרטיאן שימשה כבסיס לדמותו של אוליבייה דה נואיין, המשורר בן ימי המוות השחור, המופיע בספרו של איאן פירס, "חלום סקיפיו".
אוגדן נאש
אוגדן נאש (אנגלית: Frederic Ogden Nash: 19 באוגוסט 1902 - 19 במאי 1971) היה משורר אמריקאי הידוע בשירה קלה אך משעשעת.
חייו
ב-1931 הוא פרסם את אוסף שיריו הראשון, "קווים נוקשים" (Hard Lines), אשר הקנה לו הכרה לאומית כמשורר. חלק משיריו השרו תחושה אנטי ממסדית. לדוגמה, אחד הפיוטים הנקרא "היגיון פשוט" (Common Sense), תוהה: כשהוא לא עסק בשירה, נאש נהג להופיע כשחקן אורח בקומדיות ותוכניות רדיו, ונסע להרצות בקולג'ים ואוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית ואנגליה. ב-1943 חבר נאש לקורט וייל וחיבר את כל השירים למחזמר "מגע אחד של ונוס", ביניהם "דברי בלחש" שזכה לעשרות ביצועים ו"אני בעצמי זר כאן". המחזמר הפך ללהיט וזכה אף לגרסה קולנועית. נאש זכה להערכה מה"ממסד הספרותי", ושיריו נכנסו לאנתולוגיות, בהן אוספי שירה בעלי מעמד. הוא מת בשנת 1971 ונטמן בצפון האמפטון בניו המפשייר.
סגנון שירתו
נאש ידוע בעיקר בזכות שיריו המפתיעים שברבים מהם גם משחקי מילים. בחלק משיריו החרוז המסיים יוצר אפקט קומי על ידי חריזת שתי שורות, אשר דווקא שונות באורכן ומשקלן חריג.
גבריאל שחור
גבריאל (גבי) שחור (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמפקד בסיס פלמחים.
ביוגרפיה
שחור נולד וגדל בקיבוץ גן שמואל בנם של מרדכי ולושיה, ואחיו הצעיר של רן שחור. אביו נפטר כשהיה בן שמונה. בנעוריו היה שחיין מצטיין בסגנון חזה, במסגרת אגודת הפועל גבעת חיים.
ב-1981 התגייס לקורס טיס, אותו סיים ב-1983 בהצטיינות במגמת מסוקי קרב. הוא שירת כטייס בטייסת מגע הקסם ולאחר מכן בטייסת המסק"ר הראשונה כמפקד גף מבצעים וקצין פרויקט מסווג שזכה בפרס ביטחון ישראל. בספטמבר 1987 זכה לצל"ש ממפקד חיל האוויר, על חלקו כטייס קוברה במשימת חיפוי וחילוץ כוח מחטיבת גבעתי בדרום לבנון. ב-1987 מונה לסמ"ט ב' בטייסת הקוברות הצפונית, ולאחר מכן כסמ"ט א' בטייסת המסק"ר הראשונה.
בית הקלפים (סדרה בריטית)
עלילה
במיני סדרה השלישית (The Final Cut) מוטיב המוות מקבל מקום בולט. העונה נפתחת בחיסולה של כלבת הציד הנאמנה והזקנה על ידי ארקרט, כרמז לבאות, ובסצנה הבאה עדים להלווייתה של מרגרט תאצ'ר. ארקרט שואף להטביע את חותמו כראש ממשלה בממלכה המאוחדת ובאירופה כולה ולהתעלות על תאצ'ר. במהלך העונה הוא מתמודד עם עברו כקצין בצבא הבריטי בקפריסין ופשעי מלחמה שביצע על רקע משא ומתן להסכמי שלום בין קפריסין לטורקיה וקפריסין הצפונית. הוא מתעמת עם שר החוץ שלו, ומאמץ לקרבתו פוליטיקאית שאפתנית שהיא גם המאהבת של יריבו. במקביל, כאשר הפופולריות שלו יורדת הוא מחרחר מלחמה מחודשת בקפריסין בתקווה שתהייה עבורו מה שהייתה מלחמת פוקלנד לתאצ'ר, אך הדבר מסתיים בפיאסקו, טבח בילדות ואסון תקשורתי. כשמעמדו צונח נוטשים אותו אנשי אמונו זה אחר זה. רעייתו דואגת להוציא לפועל את המעשה היחיד שיתרום להאדרת שמו ומארגנת התנקשות בחייו.
גבריאל שחור
ביוגרפיה
במרץ 1990 נשלח מטעם חיל האוויר לארצות הברית במסגרת משלחת לקליטת מסוקי האפאצ'י AH-64 ("פתן"). עם שובו מונה לסמ"ט בטייסת הצרעה, טייסת ה"פתן" הראשונה בחיל. ב-1996 מונה למפקד טייסת המסק"רים הראשונה. בעקבות אסון המסוקים ב-1997 מונה למפקד טייסת דורסי הלילה, טייסת מסוקי יסעור.
לאחר שחרורו היה ממייסדי חברת סקיי סאפיינס העוסקת בפיתוח טכנולוגיות למעקב ותצפית מהאוויר לשימושים אזרחיים וצבאיים. כמו כן עבד בקרן הון הסיכון פיטנגו.
השכלה וחיים אישיים
שחור בוגר תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני במנהל עסקים בתוכנית של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן.
שחור נשוי לראומה ואבא לשלושה ילדים, מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
אי איראן
אֶי איראן (בפרסית: ; תרגום: הו איראן) הוא המנון איראני פופולרי, אשר אף על פי שמעולם לא קיבל מעמד רשמי, הוא שימש כהמנון בפועל בתקופת המעבר שבין נפילת השאה לאימוץ ההמנון האיראני הנוכחי. מילות השיר חוברו בידי חוסייני גול-אֶ-גולאב בשנת 1946 והשיר הולחן בידי רוהולה ח'אלגי. גול-אֶ-גולאב אהב את המולדת ואת שפת האם שלו, והקדיש את השיר לאיראן ולאדמותיה. הראיה לעובדה זו היא שבשפה הפרסית ישנן מילים רבות השאולות מערבית, ואילו המחבר שילב בשיר זה שלוש מילים בערבית בלבד.
מכיוון שבשיר אין נטיות פוליטיות לעומת ההמנון הרשמי כיום, המפאר את המהפכה האסלאמית, וההמנון הרשמי בתקופת השאה, שפיאר את השאה, רבים באיראן, בין אם הם תומכים בעקרונות האסלאמיים ובין אם לאו, תומכים באימוץ שיר זה כהמנונה הרשמי של איראן.
אקלים ים-תיכוני
[[קובץ:Koppen World Map C.png|300px|ממוזער|שמאל|
]] אקלים ים-תיכוני הוא סוג של אקלים סובטרופי שידוע גם כאקלים סובטרופי של קיץ יבש ונפוץ במדינות של חוף הים התיכון, (כולל חלקה הצפוני והמערבי של ישראל), ומהווה כ־5% מן השטחים היבשתיים של כדור הארץ, וכמעט כולם נמצאים בין קווי הרוחב 30° ל־45° מצפון ומדרום לקו המשווה.
בחורף מושפע האקלים מחזית המגיעה מהקוטב ולכן האקלים הים־תיכוני משתנה תכופות והטמפרטורה היא לרוב נוחה. הקיץ הוא חם ויבש, בשל השפעת הרמה הסובטרופית, למעט באזורים הסמוכים לחוף, היכן שהקֵיצים קרירים יותר בהשפעת זרמי האוקיינוס הקרים.
סיווג על פי שיטת קפן
כאמור, מקובל לחלק את האקלים הים-תיכוני לשלשה סיווגי משנה:
תפוצה גאוגרפית
רק כ־5% מן השטחים היבשתיים של כדור הארץ מסווגים כבעלי אקלים ים־תיכוני. האקלים הים־תיכוני אופייני לאזורים שעל חוף הים התיכון המהווים את השטח הגדול ביותר המאופיין על ידי אקלים זה. השפעת הים התיכון גורמת להתפשטות האקלים הים־תיכוני מזרחה לתוך יבשת אסיה עד רמת פמיר. ובנוסף, האקלים הים-תיכוני אופייני לצד המערבי של היבשות בין קווי הרוחב 30° ל־45°. אקלים ים־תיכוני קיים בדרום קליפורניה, באזור סביב קייפטאון בדרום אפריקה, במרכז צ'ילה ובדרום מערב אוסטרליה.
באגן הים התיכון הוא נפוץ על כל חופיו (יוצאת דופן באופן מלא היא מצרים ובאופן חלקי לוב) הוא מכסה את כל חצי האי הבלקני וחצי האי האפניני וכ־90% מחצי האי האיברי. במקומות כמו אסיה הקטנה, המזרח התיכון, המגרב, ומדינות הבלקן (למעט יוון) משתרע האקלים הים תיכוני החל מכ־50 עד 200 קילומטרים מהחוף (בשני הנתונים לא נכללים מקומות קרים בגלל גובהם הרב). מנגד, בחופי צרפת, האקלים הים תיכוני משתרע רק עד מרחק של 20 קילומטר מהחוף. בנוסף לכך אקלים ים תיכוני נמצא על כל שטחי איי הים התיכון: (קפריסין, מלטה, רודוס, כריתים, סיציליה, סרדיניה, קורסיקה ועוד). מעוז מעט מבודד של האקלים הים־תיכוני הוא דרומו של חצי־האי קרים, אשר בצפון הים השחור.
האקלים בישראל הוא מסוג Csa באזורי מישור החוף וההר, ומדברי או ערבתי (Bs או Bw) בערבה, בנגב ובעמק הירדן. רק פסגת הר מירון, אזור הר חרמון וצפון הגולן מסווגים כאקלים מסוג Csb, במרומי החרמון האקלים הוא אקלים יבשתי (Dfb).
גורמי השפעה עיקריים
גורמי ההשפעה העיקריים על מאפייני האקלים הים־תיכוני הם ההשפעות של הרמה האטמוספירית הסובטרופית בקיץ והרוחות המערביות בחורף. בזמן הקיץ, הרמה הסובטרופית מתפשטת לטווח המקסימלי ומשפיעה על החופים המערביים עד לקווי הרוחב 40° צפון ודרום. התמוככות האוויר (subsidence) מרמה זו, בצירוף השפעת זרמי הים הקרים לאורך חופים אלה, יוצרים תנאים אטמוספיריים יציבים.
בחורף נודדת הרמה הסובטרופית דרומה, ובמקומה מושפעים האזורים מרוחות מערביות שמקורן באזורים הקרובים לקטבים. השפעה נוספת על האקלים מהווים גושי אוויר שמקורם משתנה מן האזורים הימיים הטרופיים, מן האזורים הימיים הקוטביים או מן האזורים היבשתיים הקרים. ציקלונים בגובה בינוני הנוצרים ברוחות המערביות גורמים לעיקר המשקעים במהלך החורף.
באביב בולטים שינויי מזג אוויר בלתי מחזוריים. אוויר חם ויבש (שרב) הקרוי בערבית שַרקִיָּה (מזרחית), ובארצות רבות שירוקו (מאיטלקית, שיבוש של השם הערבי) מיובא מהמדבריות הנרחבים בקווי הרוחב הנמוכים, שחוממו על ידי השמש חימום־יתר. רוחות אלו עם טמפרטורה של C° ±38 ולחות יחסית של 10%-20%, הנושבות במשך יום או יומיים ללא הפסקה, עשויות להסב נזק לצמחייה. אובך שמקורו באבק דק ומחניק שלעיתים מסתיר את השמש מלווה את התחממות הטמפרטורה. לאחר שוך הסופה מוחלפת רוח השירוקו החמה ברוחות צפוניות קרות הקרויות בדרום צרפת מיסטרל ובּוֹרָה בים האדריאטי.
טמפרטורה
הטמפרטורות הנוחות עקב השפעת גופי המים הגדולים שבסמוך, מאפשרות תנאי מחיה נוחים במשך רוב השנה. הטמפרטורות באזורים סביב הים התיכון גבוהות מאלו שבאזורים המושפעים ממי האוקיינוס הקרים. בשום חודש לא יורדת הטמפרטורה הממוצעת מ־C° 0 וקיימים לפחות שלושה חודשים שבהם הממוצע גדול מ־C° 10. הממוצע החודשי הגבוה הוא בסביבות ה־C° 28. במזג האוויר היציב נוצרים תנאים לשמים בהירים, ולכן באקלים הים־תיכוני יש ימי שמש רבים. השמים הבהירים קיימים הן ביום והן בלילה, ובשל כך מתרחש תהליך של קליטה ואיבוד חום משמעותיים במהלך היממה. עקב כך, האקלים מאופיין בטמפרטורות יומיות גבוהות בקיץ, והלילות חמימים אף הם בשל פליטת החום מכל המשטחים שקלטו חום במשך היום. על אף שהאקלים מתאפיין בטמפרטורות נוחות בחורף (בין C° 5 ל־C° 10 בחודש הקר ביותר), קיימת סכנת קרה כשהאוויר היבשתי הקר חודר לאזור, או גלישת אוויר קר בעמקים (אינוורסיה).
משקעים
המאפיין העיקרי של מזג האוויר הים־תיכוני הוא משטר הגשמים העונתי. כפי שתואר לעיל, הקיץ היבש הוא תוצאה של הרמה הסובטרופית. התמוככות של הרמה הסובטרופית מדכאת התפתחות עננים וירידת משקעים. בנוסף, נוכחות זרמי הים הקרים עוזרת לייצב את האוויר, ובכך למנוע סיכויים לגשם.
בחורף, הרמה הסובטרופית מתכווצת ושקעים אטמוספיריים שמקורם באזורים הסמוכים לקוטב חודרים לאזורים וגורמים לשרשרת סופות מלוות בגשם. לעיתים, גשם עז עלול לגרום לשיטפונות ומפולות בוץ. כמות הגשמים היא בדרך כלל פחות מבינונית ובממוצע 380–500 מ"מ.
בהיותו אקלים מעבר בין אקלים סובטרופי גשום בצידו המשווני, ובין אקלים ממוזג מסוג Cs בכיוון הקטבים, ניכרת הגדלה הדרגתית בכמות המשקעים משוליו המשווניים לכוון שוליו הקוטביים. כמות המשקעים נוטה לגדול גם מפנים היבשות אל החופים, אלא אם הגובה משנה כלל זה.
שלג יורד לעיתים נדירות בגבהים נמוכים, לעומת זאת בהרים שבאזורים הים־תיכוניים יש בדרך כלל שפע של שלג. לדוגמה: המורדות המערביים של הרי סיירה נבדה בארצות הברית. בהרי האטלס שבצפון אפריקה יורד שלג מנובמבר עד אפריל. ביוון הדרומית והתיכונה בגבהים של 600–750 מ', יש שפע שלג הנשאר על הקרקע במשך שבועות אחדים.
אקלים ים־תיכוני סובל ממשקעים שאינם מהימנים ביותר. לדוגמה, בסנטיאגו דה צ'ילה שבצ'ילה כמות הגשמים פחותה מהנורמלית במשך שבע מתוך עשר שנים, ומספר שנים גשומות במיוחד מפצות על מחסור זה. כמות הגשמים הבינונית וחוסר מהימנותם גורם להסתמכות גדולה יחסית על השקיה.
אזורי אקלים ים־תיכוני רבים הנמצאים לאורך החוף מתכסים לעיתים קרובות בערפל. באמריקה הצפונית, האקלים מושפע מזרמי הים הקרים. האוויר החם והלח פוגש במי הים הצוננים ומתקרר. התקררות האוויר מביאה אותו לנקודת רוויה הגורמת להתעבות ולהתפתחות ערפל.
צמחייה
החורש הים־תיכוני הוא יער של עצים ושיחים נמוכים או אף ננסיים, עצים גבוהים נדירים. הקרקע שבין העצים מכוסה בחלקה, או לחלוטין בצמחיית שיחים מאובקת שגונה כגון הקרקע. בכל הצמחים בולטים החלקים המעוצים יותר מהעלווה בשל הצורך להמעיט את ההתאדות. עץ הזית על גזעו המסיבי, ענפיו המסוקסים, קליפתו העבה והסדוקה ועליו הקטנים והגילדניים המיועדים למניעת הפסדי מים מהירים, משמש נציג נאמן לצמחייה זו. המינים המרכיבים את החורש הים־תיכוני אינם זהים בכל אזורי האקלים הים־תיכוני, אך צורת החורש זהה.
בתה וגריגה - צמחיית שיחים שביניהם מספר עצים ננסים נפוצה אף יותר מהחורש הים־תיכוני. סבך שיחים זה קרוי מאקי בצרפת וצ'אפארל  בקליפורניה.
אגם ג'קסון
אגם ג'קסון (באנגלית: Jackson Lake) הוא אגם הממוקם בצפון-מערב מדינת ויומינג שבארצות הברית, בפארק הלאומי גרנד טיטון ולמרגלות הר מוראן. האגם הוא טבעי, מלבד 10 המטרים העליונים שנוספו למפלסו בעקבות הקמת סכר אגם ג'קסון, אשר נבנה בשנת 1911. מי האגם מנוצלים חלקית למטרות השקיית גידולים חקלאיים. האגם הוא שריד לקרחון גדול שהיה במקום בעבר, והוא עדיין ניזון ממי קרחונים קטנים הסמוכים להרי רכס טיטון.
מקור המים העיקרי של האגם הוא הנהר סנייק (Snake River), הזורם אל גדתו הדרום-מזרחית של האגם מאזור צפון הפארק הלאומי גרנד טיטון. אגם ג'קסון הוא אחד מן האגמים הגבוהים ביותר בארצות הברית כולה: גובהו הממוצע הוא כ-2,000 מטרים מעל פני הים. שטחו של האגם 103.4 קילומטרים רבועים, ועומקו המקסימלי 134 מטרים, ובעת חודשי החורף הוא מתכסה בשכבה עבה של קרח.
האגם מהווה בית גידול למספר מיני דגים, בהם טרוטה חומה, טרוטת האגמים וטרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii), כמו גם זאב מים וסלמון. גם בסביבות האגם פאונה מגוונת, הכוללת איילים, מכרסמים וטורפים (ראו הרחבה בפסקה "צמחייה ובעלי חיים" בערך פארק לאומי גרנד טיטון). באזור האגם התגלו שרידים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות אינדיאנים לחופו, ככל הנראה בחיפושיהם אחר ציד, כבר לפני 12,000 שנים.
באגם ובסביבתו אפשריות פעילויות תיירותיות ואטרקציות מגוונות, ובהן דיג, שיט, סקי מים או לינה בשטח ("קמפינג") לחופו.
אמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
אמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (באנגלית: OECD Convention on Combating Bribery of Foreign Public Officials in International Business Transactions) ובשמה המלא: אמנת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר מלחמה בשוחד של עובדי ציבור זרים בעסקאות בינלאומיות היא אמנה של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, אשר נחתמה ב-17 בדצמבר 1997 ונכנסה לתוקף ב-15 בפברואר 1999, ומיועדת להפחתת השחיתות במדינות מתפתחות על ידי קידום נקיטה בצעדי ענישה נגד נותני שוחד במהלך ביצוע עסקאות בינלאומיות המבוצעות על ידי חברות היושבות במדינות החברות בארגון. מטרת האמנה היא לפתח אווירה הוגנת ושוויונית של עסקים בינלאומיים.
פיקוח ואכיפה של הארגון
לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי אין מנגנון אכיפה לאמנה, אולם הוא מפקח על ישומה במדינות החברות. המדינות החברות הן שאחראיות ליישום החקיקה והתקנות המתאימות לאמנה ולאכיפת תקנות אלה. הפיקוח של הארגון מתבצע בשני שלבים: בשלב ראשון הארגון בוחן את יישום האמנה במדינות החברות באמצעות בחינת התאמתם של החוקים המקומיים להוראות האמנה. בשלב שני, הארגון בוחן את יעילות אכיפת החקיקה הקיימת.
המדינות החתומות
נכון לחודש מרץ 2009, המדינות הבאות חתמו על האמנה ואשררו אותה בחקיקה מתאימה:
האמנה פתוחה להצטרפות כל מדינה החברה בארגון, או שהפכה לחברה מלאה בקבוצת העבודה של הארגון על שוחד בעסקאות בינלאומיות. המדינות הבאות משתתפות בקבוצה במעמד של משקיפות: רוסיה, סין, פרו, אינדונזיה, מלזיה וקולומביה. לרגל הצטרפות רוסיה כחברה מלאה בקבוצת העבודה בשנת 2011, צפויה אף חתימתה על האמנה.
האמנה בישראל
מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-11 במרץ 2009 והיא נכנסה לתוקף ב-10 במאי 2009. כדי להתאים את מערכת החקיקה בישראל לדרישות האמנה, תיקנה הכנסת ביום 14 ביולי 2008 את חוק העונשין והוסף לחוק סעיף 291א הקובע בין השאר:
לאחר תיקון החוק, הנותן שוחד לעובד ציבור זר דינו זהה לנותן שוחד לעובד ציבור בישראל (סעיף 291). משרד המשפטים אף הפיץ בישראל מידע להסברת השינוי בחוק ולחשיבותו
סידי בראני
סידי בראני (בערבית: سيدي براني; מבוטא [ˈSiːdi bɑɾˈɾɑːni]) היא עיירה במצרים, ליד ים התיכון, 95 קילומטרים ממזרח לגבול עם לוב ו-240 קילומטרים מטוברוק, לוב.
העיירה נקראת על שם סידי א-סעאדי אל באראני, על שם שייח' סנוסי ראש הזאווייה שלו.
אוכלוסיית העיירה מורכבת בעיקר מבדואים. בעיר יש מסעדות, תחנות דלק ומלון קטן, בעיר אין תיירות. בסמוך לעיר ישנו בסיס של חיל האוויר המצרי.
היסטוריה
סידי בראני היה יעד בדרך לתצפית על ליקוי החמה הכללי ב-3 באוקטובר 2005, כאשר נקודת התצפית הטובה ביותר, הייתה בזוויעת מהטאללה, 27 קילומטרים ממזרח לסידי בראני.
מלחמת העולם השנייה
העיירה ממוקמת ליד העיר הרומית זיגרה. סידי בראני מוזכרת בההיסטוריה כסימון גבול הפלישה האיטלקית למצרים מלוב. הארמייה העשירית האיטלקית בנתה באזור מצודות.
בין התאריכים 10–11 בדצמבר 1940, נערך קרב בקרבת המקום בו לחמו 30,000 בריטים והביסו כ-80,000 חיילים איטלקים שהחזיקו בעיירה.
מתנדבי שירות השדה אמריקאי, שירותי אמבולנס ששירתו בצבא השמיני הבריטי, חנו באזור, ביוני 1942, כ-30 קילומטרים מזרחית לסידי בראני.
אקלים
מערכת סיווג האקלים של קופן-גייגר מסווגת את האקלים כמדבר חם (BWh), חלק מהחוף הצפוני של מצרים שהטמפרטורות שלו מתונות.
בתרבות הפופולרית
ברומן זקן כחול של קורט וונגוט, דן גרגורי הוא מאייר מגזינים ואוהד המפלגה הנאצית, שנהרג ב-7 בדצמבר 1940 במהלך קרב סידי בארני.
פנינה גרי
פנינה גרי (24 בספטמבר 1927 – 2 באוגוסט 2023) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע, במאית, מחזאית, מנהלת אמנותית ודרמטורגית ישראלית, מן הנשים המשפיעות והחשובות בתיאטרון הישראלי.
ביוגרפיה
פנינה גרי היא בתם של צִפּורה (אוסטרובסקי) ויוסף (קוֹטלָר) דרומי. הוריה עלו לארץ מאוקראינה בשנת 1919 באניה "רוסלאן", עם קבוצת חלוצים שנשלחה להתיישב בחברון ולהקים משתלה כדי ליער את הרי ירושלים. אביה שינה את שמו ל"דרומי" באניה, בדרך מאודסה דרומה, לארץ ישראל. כששמע על הקמת המושב העברי הראשון, יצא לדרך על עגלה לגבעת שימרון בעמק יזרעאל, מעל הביצות, שם הוקמו האוהלים הראשונים של קבוצת המייסדים של נהלל. ב-1921, קצת לפני פרעות תרפ"א, עברה המשפחה לנהלל. פנינה היא בתם השלישית של צפורה ויוסף, אחרי מנחם (נולד בחברון) ורבקה. פנינה ורבקה נולדו בבית החולים הראשון בעמק, בעין חרוד.
גרי למדה בתיכון בבית הספר החקלאי בנהלל. בגיל 18 החלה ללמוד להיות גננת בסמינר למורים וגננות, במשך שנה בתל אביב, ולאחר מכן במשך שנה נוספת בגבעת השלושה. ב-25 במרץ 1948, בחג פורים, הייתה אמורה להינשא לארוסה, בנם של רחל ינאית ויצחק בן-צבי, אך ב-16 במרץ הוא נהרג יחד עם ששת חבריו, בהתקפת כנופיות ערביות בשדות קיבוץ בית קשת. דוד בן-גוריון, שביקר את המשפחה מיד לאחר שחזרה מהלוויה, ציין ביומנו: "בעוד ימים אחדים עמד להתחתן עם נערה מנהלל...".
בסוף ספטמבר 1948 נסעה במשלחת של מורים וגננות למחנות העקורים סביב מינכן בגרמניה ועבדה בהקמת גני ילדים במחנות, הדרכת גננות והקנית השפה העברית לילדים. לאחר כחצי שנה, נשלחה להתגורר בעיר אוּלְם, כדי להמשיך בעבודתה, הפעם במחנות העקורים סביב שטוטגרט. במינכן הכירה את בעלה.
ב-1951 כתבה (במשך שנתיים) עבור "דבר השבוע" טור בשם "כדאי לדעת", שעסק באירועים שונים מרחבי העולם.
קריירה בתיאטרון
בין השנים 1957–1953 למדה משחק בניו יורק, בבתי הספר הפרטיים של הרברט ברגהוף (Berghof) ולי סטרסברג וכן השתתפה בשיעורי "אולפן השחקנים".
ב-1958 השתתפה בהצגה "מריוס" של "הקאמרי", ושחקה עם זיגמונט טורקוב ומאיר ינאי בתיאטרון "זותא" בהצגה "ירח הדבש של הפרופסור וולטר".
פרנץ זאבר דורש
פרנץ זאבר דורש (בגרמנית: Franz Xaver Dorsch; 24 בדצמבר 1899 – 8 בנובמבר 1986) היה מהנדס אזרחי גרמני שהפך למהנדס הראשי של ארגון טודט, קבוצת הנדסה אזרחית וצבאית בגרמניה הנאצית שהייתה אחראית על מגוון פרויקטים הנדסיים בגרמניה ובשטחים שכבשו הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא מילא תפקיד מוביל ברבים מהפרויקטים ההנדסיים הגדולים ביותר של הרייך השלישי, כולל הקמת קו זיגפריד, החומה האטלנטית ועוד מספר ביצורים בגרמניה ובאירופה הכבושה. לאחר המלחמה הקים את חברת הנדסת הייעוץ "דורש קונסולט" (Dorsch Consult) בוויסבאדן.
פנינה גרי
הקמת תיאטרון זווית
תיאטרון זווית נוסד על ידי פנינה גרי, שמואל עצמון, שמואל עומר ונאווה שאן ופעל תשע שנים כתיאטרון נייד, אינטימי, שהצטיין ברפרטואר ערכי וחדשני.
ב-1961 חתמה על חוזה לשנה אחת עם תיאטרון חיפה ושִחקה בהצגה "אילוף הסוררת", שחנכה את היכל התיאטרון העירוני. ב-1966 שִחקה בהצגה "העתיד צפון בביצים", שלוש קומדיות קצרות בבימויו של תיאודור תומא: "בית הספר לאלמנות" מאת ז'אן קוקטו, "האיש שנשא אילמת" מאת אנטול פראנס ו"העתיד צפון בביצים" מאת אז'ן יונסקו.
פרנץ זאבר דורש
מעורבותו המוקדמת במפלגה הנאצית
דורש וטודט היו בין תומכיו המוקדמים של אדולף היטלר. דורש הצטרף למפלגה הנאצית בראשיתה ולאגף הצבאי למחצה שלה, אס אה, בשנת 1922 והשתתף בפוטש במרתף הבירה הכושל של 8–9 בנובמבר 1923. מאוחר יותר הורשה לענוד את אות הזהב המפלגתי ואת אות מסדר הדם של המפלגה הנאצית כהוקרה על שירותו המוקדם. ביולי 1933 מונה טודט על ידי היטלר לתפקיד המפקח הכללי לכבישים גרמניים (Generalinspektor für das deutsche Straßenwesen), הממונה על בניית רשת האוטובאן הגרמנית. טודט גייס את דורש כסגנו וראש משרדו בברלין, לשם עבודה על פרויקט האוטובאן. בשנת 1938 מילא דורש תפקיד מוביל בבניית קו זיגפריד, מערכת הגנה המשתרעת על פני 630 ק"מ לאורך הגבולות המערביים של גרמניה, מהולנד עד שווייץ.
פנינה גרי
הקמת תיאטרון זווית
ב-1968, ביוזמת משרד החינוך, צורפו מנהלי תיאטרון זווית ל"הבימה", שם שיחקה 12 שנים.
פרנץ זאבר דורש
פעילותו במלחמת העולם השנייה
מדצמבר 1941 הנחה את בניית החומה האטלנטית לאורך קו החוף המערבי של אירופה הכבושה, אף על פי שעבודתו ספגה ביקורת מצד הצבא עקב התעלמות מדרישות הצבא והצי. ב-8 בפברואר 1942 נהרג פריץ טודט בתאונה אווירית. את מקומו תפס אלברט שפר, האדריכל הראשי של היטלר. שפר שמר על השליטה בארגון טודט כשר החימוש וייצור המלחמה אך נתן לדורש סמכות לנהל ארגון זה, מה שהפך את דורש למנהל בפועל של ארגון טודט. כהוקרה על שירותו הוענק לדורש צלב האבירים עם עיטור החרבות ב-13 במאי 1943.
פנינה גרי
הקמת הבימרתף
באותה תקופה יזמה את הקמתה של סדנה למחזה מקורי במרתף "הבימה", שנקרא "הבימרתף" ונִהלה אותו במשך 3 שנים, מ-1973 עד 1976. כמה מהצגותיו הפכו ללהיטים: "קלות דעת וצביעות", "דייר משנה", "בוסמן ולנה" ועוד.
פרנץ זאבר דורש
פעילותו במלחמת העולם השנייה
עם זאת, היחסים בין שפר לדורש היו מתוחים. סלע מחלוקת מרכזי היה העובדה כי לארגון טודט הייתה אחריות רק על בניית פרויקטים מחוץ לרייך. ארגון זה הועסק יותר ויותר בעבודות בנייה בגרמניה עצמה, וביקש שליטה בענף הבנייה בגרמניה. דורש ושפר נאבקו על סמכויות. דורש דרש להיות אחראי על כל פעילות הבנייה בתוך הרייך, כך שארגון טודט יוכל לנהל פרויקטים חדשים. דורש תמך בסתר ביריבו של שפר, מרטין בורמן, שגייס אותו כסוכן של משרד ראש המפלגה (Parteikanzlei) לרגל אחר שפר; כפי שניסח זאת שפר מאוחר יותר, דורש גרם לו להרגיש "חסר ביטחון במשרד שלי-עצמי". באביב 1944, דורש יזם מהלך להדיח את שפר; אף על פי שלא הצליח, עמדתו של שפר נחלשה. שפר תיאר את הקליקה שהוביל דורש כ"קמרילה".
היטלר לקח את הפיקוד על ארגון טודט, הרחיק אותו משפר ונתן אותו לדורש ב-14 באפריל 1944. דורש הוזמן להגיש הצעות לתוכנית, ששפר התנגד לה בתוקף, להעביר את מתקני התעשייה הגרמניים ל"מפעלי בטון" או למתקנים תת-קרקעיים כדי להגן עליהם מפני הפצצות בעלות הברית. הרמן גרינג, שר התעופה של הרייך, הורה לדורש להקים האנגרים תת-קרקעיים למטוסים, עבור הלופטוואפה. דורש הועמד כאחראי על בניין משרד החימוש ושימש כסגנו של השר כמפקח כללי על תעשיית הבנייה, וכן שמר על תפקידו הקיים כראש ארגון טודט. הוא היה אחראי כמעט על כל פרויקטי הבנייה של הרייך השלישי בשנה האחרונה למלחמה. הנחייתו של היטלר לבנות מפעלים חסיני פצצות העניקה לדורש את הסמכות הדרושה לו להשתלט על כל ענף הבנייה הגרמני. עד ספטמבר 1944 שלט דורש בכוח אדם של 780,000 איש, בעיקר עובדי כפייה מהארצות שכבשה גרמניה הנאצית, עובדים שעסקו בפרויקטים של בנייה בתוך הרייך.
פנינה גרי
התנדבות ותפקיד ציבורי
ב-1980 העבירה בהתנדבות חוג דרמטי בבית הסוהר לנשים "נווה תרצה", שם עבדה עם אסירות במשך שנה.
פרנץ זאבר דורש
לאחר המלחמה
דורש ניצל מהעמדה לדין לאחר המלחמה והוזמן על ידי צבא ארצות הברית לכתוב מחקר בן 1,000 עמודים על ארגון טודט, שפורסם בשנת 1947. בשנת 1950 הקים חברת הנדסה ובניין, "Reg.Baumeister Xaver Dorsch, Ingenieurbüro", חברה שהפכה לחברת ההנדסה והייעוץ Dorsch Consult בשנת 1951 ו-Dorsch Gruppe בשנת 2006. החברה מעסיקה כיום 1,600 עובדים והיא חברת התכנון והייעוץ העצמאית הגדולה ביותר בגרמניה.
פנינה גרי
התנדבות ותפקיד ציבורי
ב-1983 הייתה חברת הנהלת פסטיבל עכו.
פרנץ זאבר דורש
לאחר המלחמה
דורש נפטר במינכן ב-8 בנובמבר 1986.
פנינה גרי
ניהול אומנותי
ב-1981 שמשה מנהלת אמנותית של סדנת תיאטרון הגליל בקריית שמונה. באותה שנה הוזמנה על ידי אורנה פורת, מיסדת ומנהלת "התיאטרון לילדים ולנוער", לכהן כמנהלת האמנותית של התיאטרון. בזמן כהונתה בתפקיד זה (1990–1981), יזמה, ליוותה והציגה כ-45 מחזות, לכל הגילים, 36 מביניהם מחזות מקוריים שנוצרו בתיאטרון כמו: "שמוליק של זהרה", "אליעזר בן-יהודה" (מאת חגית רכבי), "האי ברחוב הציפורים" מאת אורי אורלב, "תרנגול כפרות" מאת אלי עמיר ועוד.
בין השנים 1997–1990 שמשה כדרמטורגית בתיאטרון. בין השנים 2005–1997 הייתה דרמטורגית בתיאטרון באר שבע ובין 2005 ל-2010 הייתה לקטורית בתיאטרון "בית ליסין".
במאית
ב-2011 ביימה את "תמול שלשום", עיבוד למחזה ל-5 שחקנים, שעשתה לרומן מאת ש"י עגנון. ההצגה (בהשתתפות תמר אלקן ואילה זילברמן) עלתה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו וגרי הייתה מועמדת לפרס "קיפוד הזהב" 2012 על העיבוד למחזה.
ב-2012 ביימה את "קוראים לי יודה", עיבוד לתיאטרון שירה שעשתה לשירי יהודה עמיחי. גרי יצרה מעין דיוקן עצמי של המשורר בעזרת גבר ואשה (השחקנים ישי בן משה ועדי בילסקי), המייצגים את הפיצול הפנימי בנפשו.
ב-2014 ביימה את ההצגה "הנשים של בשביס זינגר", עיבוד לבמה שעשתה ל-5 סיפורים מאת יצחק בשביס-זינגר: "התיק", "הקורבן", "בתחפושת", "המפתח" ו"ינטל".
"סיפור אהבה ארץ ישראלי" – יצירתה על אהבתה – מחזה רומן וסרט
ב-2008 כתבה וביימה מונודרמה בשם "סיפור אהבה ארץ ישראלי", המבוססת על סיפור אהבתה לעלי בן צבי ואסון מותו ערב חתונתם. הצגת היחיד, בביצוע השחקנית עדי בילסקי (במספר רב של תפקידים), הייתה מועמדת בקטגוריית "מחזאי/ת השנה" לפרס "קיפוד הזהב" 2009 ליוצרי הפרינג' בישראל וזכתה בפרס זה בקטגוריית "שחקנית השנה" (בילסקי). ב-28 במרץ 2011, נערכה הצגה חגיגית בצוותא לציון 250 הצגות של "סיפור אהבה ארץ ישראלי" במעמד שרת התרבות לימור לבנת. ב-2012 זכתה גרי על הצגה זאת ב"פרס ליצירה בתחום הציונות", בשנה הראשונה בה הוא מחולק. מנימוקי השופטים (ליא קניג, מולי שפירא ונורית רביב):
בשנת 2015 הוציאה גרי את הספר "סיפור אהבה ארץ ישראלי" (הוצאת שוקן, תשע"ה), רומן אוטוביוגרפי שנכתב בהשראת ההצגה.
בשנת 2017 יצא הסרט "סיפור אהבה ארץ ישראלי" בהשראת המחזה שכתבה גרי, בבימויו של דן וולמן על פי תסריט מאת דיתה גרי ובכיכובם של עדי בילסקי ואביב אלוש.
"מניה: אגדה בחייה"
בשנת 2019 העלתה "קבוצת התיאטרון הירושלמי" את ההצגה "מניה: אגדה בחייה", מחזה שכתבה גרי על חייה של מניה שוחט.
חיים אישיים
בסוף 1949 נישאה פנינה במהלך שליחות בגרמניה לרוברט גרי, עיתונאי יהודי-אמריקאי, שדיווח מגרמניה שאחרי המלחמה. שבועיים אחר-כך עבר הזוג לישראל והתגורר בירושלים. ב-1953 עברה המשפחה לניו יורק וב-1957 שבה לתל אביב.
נולדו להם שתי בנות, דורית ומירב, הנכד הראפר מיכאל כהן (כהן@מושון) ושני נכדים נוספים.
תפקידים בתיאטרון הבימה
{|
רות רבה
מדרש רות רבה הוא מדרש למגילת רות, והוא אחד ממדרשי רבה לחמש מגילות. מדרשים אלו נמנים עם קבוצת המדרשים הבתר קלאסיים, שראשית עריכתם עוד בתקופת האמוראים, ולפני סוף המאה ה-5, והם כוללים גם חלקים מאוחרים יותר, שלגבי תיארוכם חלוקים החוקרים.
רות רבה הוא מדרש ארץ-ישראלי, רוב החומר בו שייך לתקופה הקלאסית, לפני סוף המאה החמישית, ועריכתו הסופית היא ככל הנראה לא יאוחר מן המאה השמינית.
שמו של המדרש
מדרש רות רבה מופיע במקורות קדומים בשמות שונים. כך למשל, מדרש רות ואגדת רות. השם המקובל של המדרש היום מדרש "רות רבה", אינו נזכר לפני המאה השש-עשרה.
אופיו הפרשני של המדרש
החלוקה המקובלת של המדרש היא לשמונה פרשיות. חלוקות קדומות יותר הן לשלוש פרשיות, ולשש פרשיות. עריכה נוספת של המדרש יצרה את החלוקה הנוכחית לשמונה פרשיות.
החכמים המוזכרים בו
ניתן למצוא ב'רות רבה' דרשות המופיעות בשמם של תנאים החל מן הדור השני (ר' אליעזר ור' יהושע) ועד לדור השישי (בר-קפרא). ובעיקר מן הדור הרביעי: רבי מאיר, ר' יהודה, ר' נחמיה, ר' יוסי, ר' שמעון, רבי יהושע בן קרחה ורבי נהוראי. חלק מן החכמים שבשמם מובאות דרשות, מופיעים גם כדמויות במעשי החכמים שברות רבה, אך ישנם גם חכמים המוזכרים בסיפורים, שאין בשמם דרשות על רות. כך למשל: רבי עקיבא, אלישע בן אבויה, רבי יהושע בן חלפתא, ר' שמעון בן חלפתא ורבי חייא.
רוב החומר הפרשני שבמדרש הוא חומר אמוראי. האמוראים מופיעים הן כבעלי דרשות: ר' יוחנן, ר' שמואל בר נחמן, ר' סימון, ר' יהודה ברבי סימון ור' ברכיה, והן כדמויות בחלק מן הסיפורים: ר' יוחנן, ריש לקיש, ר' שמלאי, ר' מישא בר בריה דריב"ל, רב הונא ורב חסדא.
נושאים מרכזיים במדרש רות רבה
בין הנושאים העולים במדרש ניתן למצוא גם את הנושאים הבאים:
קלקול הדור, צניעות, דברים שבינו לבינה, עוני, צדיקים עושי צדקה וגומלי חסדים, שכר ועונש, זכות אבות, "עמוני ולא עמונית מואבי ולא מואבית", גיור ויחס לגר, הסנהדרין, מעמדה האישי של רות, דוד ובית דוד, המלך המשיח.
מקורותיו של רות רבה
מדרש רות רבה מביא בצורה מפורשת (הכוללת דיבורי הצעה) מקורות מן המשנה, התוספתא, מדרשי הלכה, ברייתות ואף חומר תנאי אנונימי. על-פי הריכוז הרב של דרשות לספר דברי הימים נראה שבפני עורך המדרש היה גם מדרש לספר דברי הימים.
כמו כן, קיימות זיקות שונות בין רות רבה לבין מקורות אחרים, בעיקר ארץ ישראליים. כגון תלמוד ירושלמי, בראשית רבה, ויקרא רבה ופסיקתא דרב כהנא. במספר לא מבוטל של מקרים, ניתן לראות השפעה ברורה של המדרש על רות (זה שבידינו, או נוסח קדום לו) על המקורות האחרים. אין השפעה רבה של מדרש רות-רבה על התלמוד הבבלי, ואף ההשפעה של הבבלי על מדרש זה מועטת ביותר.
לשון וסגנון
מדרש רות רבה כתוב ברובו במה שמכונה על ידי החוקרים "לשון חז"ל ב'" כלומר עברית שלאחר תקופת המשנה. עם זאת בעל המדרש משתמש גם בשפה הארמית האופיינית לא"י – ארמית מערבית ארץ-ישראלית.
צורות ספרותיות במדרש רות רבה
מלבד דרשות פסוקים 'רגילות' על הסדר, ניתן למצוא ברות-רבה טקסטים המאופיינים כ'סיפור': משלים, סיפורים דרשניים ומעשי חכמים.
מהדורות
מלבד המהדורה הרגילה למדרש, מהדורת דפוס וילנא, קיימת גם מהדורה מדעית, מהדורת לרנר. מהדורה זו מופיעה רק כחלק מעבודת הדוקטור של פרופ', ולא ראתה אור בדפוס. עם זאת, הנוסח שלה מופיע בפרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן.
אטול ראה
ראה (בדיבהי: މާޅޮސްމަޑުލު އުތުރުބުރި) הוא אטול באיים המלדיביים, נמצא במחוז צפון. האטול כולל 88 איים מתוכם 15 מיושבים, בירת האטול היא האי אונגופרו, מדרום לו נמצא האטול באה מצפון האטול הא דאלו וממזרח האטולים נונו ושאביאני. באטול 19,003 תושבים ובראשו עומד הצ'יף סאוד אבדוללה.
ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל
ביוגרפיה
ז'ואאו הראשון נולד כילד בלתי חוקי בליסבון לפדרו הראשון, מלך פורטוגל ומאהבתו תרזה לורנסו. בשנת 1364 מונה לדוכס הגדול של אביש, ובשנת 1385, בתום מלחמת האזרחים וניצחונו הגדול על חואן הראשון, מלך קסטיליה בקרב אלז'וברוטה, הפך למלך פורטוגל ושלט בה עד שנת 1433.
תקופת שלטונו של ז'ואאו הראשון מתאפיינת כתקופה של שלום ופיתוח כלכלי של ממלכת פורטוגל. הפעילות הצבאית היחידה שיזם היה המצור והכיבוש של סאוטה בשנת 1415, אשר הבטיח את שליטתה של פורטוגל בחופה של אפריקה, והיווה את הצעד הראשון בפתיחתה של אירופה כלפי העולם הערבי. בתקופת שלטונו החל עידן התגליות הגדולות של יורדי הים הפורטוגזים אשר הפליגו ברחבי העולם, והרחיבו את שליטת פורטוגל בנתיבי השיט ומקורות האספקה של חומרי גלם.
ז'ואאו הראשון מתואר על ידי חוקרים כאדם שנון וחריף, שתלטן, אך עם זאת נדיב. הכשרתו בנעוריו במסדר דתי, הקנתה לו ידע רב והשכלה נרחבת, יחסית למקובל בתקופת ימי הביניים.