cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רות רייס פופר
עבודתה המדעית
ב-1957 פרסמה מחקר חשוב בו הראתה כי שיעורי התמותה מטרשת עורקים באמריקה הלטינית נמוכים משמעותית משיעורם בארצות הברית. המחקר עורר מחלוקת גדולה, ורבים הטילו ספק בנכונות התוצאות. ארגון הבריאות העולמי הורה לבחון תעודות פטירה במדינות שונות כדי לבחון את התוצאות. התברר שפופר צדקה. המחקר שלה הוביל לזיהוי גורמי סיכון לטרשת העורקים.
אחד המחקרים האלה נערך בין 1962 ל-1964, וחקר את שיעורי התמותה ממחלות לב, שבחן נתונים מדרום אמריקה, ארצות הברית ובריטניה. זה היה המחקר הרב לאומי הראשון שאושר אי פעם על ידי מכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH) ומומן על ידו. המחקר הראה כי אכן קיימים הבדלים משמעותיים בשיעורי התמותה בין מדינות שונות, וכי לא ניתן לייחס את ההבדלים לפרקטיקות שונות של דיווחים רפואיים. המחקר זיהה גורמים שונים לתמותה ממחלות לב, שהסבירו את השוני בדפוסי התמותה בין המדינות השונות.
המחקר השני עסק כאמור בדפוסי תמותה אצל ילדים בגילאי 5 עד 13, בדרום אמריקה, ארצות הברית, וקנדה. המחקר העלה כי שיעורי התמותה הגבוהים של ילדים בדרום אמריקה נבעו, בין השאר, ממגפת חצבת שלא זוהתה על ידי רשויות הבריאות שם (עקב חוסר תיאום בין המדינות השונות), ושיעורים נמוכים של הנקה במספר אזורים. כמו כן, זוהו מחלות זיהומיות שהגבירו את שיעורי התמותה, ובראשן זיהומים של מערכת העיכול. השילוב בין מחלות זיהומיות וחסכים תזונתיים התגלה כקטלני במיוחד. המחקר הזה הראה את הדרך למחקרים נוספים, שתרמו אף הם להפחתת שיעורי תמותת הילדים בדרום אמריקה.
לאחר פרישתה הרשמית מ-PAHO ב-1970, כאשר הייתה בת 63, המשיכה לעבוד כיועצת לארגון. בראשית שנות ה-80,לבקשת ארגוני בריאות שונים, עסקה במחקרי תמותה בקרב ילדים בהודו ובאינדונזיה.
הכרה ופרסים
פופר נבחרה כעמיתת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1966. ב-1970 הוענק לה תואר דוקטור כבוד מטעם מכללת סמית. ב-1997 הוענק לה פרס המאה עבור שירות מצוין מטעם המשרד לבריאות הציבור של מדינת טנסי. ב-2002, שנת ה-100 לייסוד ארגון הבריאות הפאן-אמריקני היא נכללה ברשימת 100 גיבורי בריאות הציבור. בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס מוענקת מלגה על שמה לסטודנטים בתחום בריאות הציבור.
סוגה ספרותית
סוגה ספרותית (סוגה בלועזית: זָ'אנֶר) היא קבוצה של יצירות ספרותיות שלהן מאפיינים משותפים: מטרה משותפת, תוכן משותף, סגנון כתיבה משותף או מאפיינים משותפים אחרים. נהוג ליחס לאריסטו, שספרו פואטיקה נחשב לספר-יסוד בתורת הספרות, גם את החלוקה הראשונית של הז'נרים. ב"פואטיקה" קבע אריסטו סכמה של שלושה זָ'נֶרים (נקראים גם "מודלים") בסיסיים: אפוס, שירה ודרמה.
האפוס, המזוהה בעת החדשה עם המושג פרוזה, הוא טקסט כתוב על-ידי מספר, ויש בו נטייה לתיאור אובייקטיבי וריאליסטי.
השירה מקורה בתרבות האוראלית, כלומר בביצוע של פרפורמר מול קהל. יש בה דגש על צליל, תמונה ודימוי.
הדרמה מעלימה את המספר ואף על פי שהיא מבוססת על טקסט כתוב, היא מעמידה מציאות ישירה באמצעות הסצנה, העלילה והשחקנים.
הקושי בחלוקה לסוגות
תחום הספרות הוא תחום נרחב, אשר במהלך השנים התפתח לסוגות שונות ומסועפות, חלקן כתוצאה מאבולוציה פנימית בספרות עצמה (למשל, צמיחתו של הרומן הריאליסטי מתוך הרומנסה של ימי הביניים), וחלקן הן תוצאה של עבודת חוקרים, המנסים למפות את הז'נרים הקיימים (למשל, הגדרת חלק מהחוקרים את הספרות של אמריקה הלטינית כספרות מז'נר ריאליזם מָגִי).
סכר דגניה
סכר דגניה הוא סכר שנמצא בחלקה הדרומי של הכנרת, ומווסת את זרימת מי הכנרת דרומה לנהר הירדן ולים המלח. כשני ק"מ דרומית לסכר דגניה, הוקם סכר אלומות החוסם לחלוטין את זרימת מי הירדן הדרומי. חברת מקורות אחראית על תפעול הסכר ועל פתיחתו במקרה הצורך.
סכר דגניה הוכרז כמבנה לשימור על ידי המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות בשל היותו חלק מההיסטוריה של ארץ ישראל.
היסטוריה
הסכר נבנה בתחילת שנות ה־30 של המאה ה־20 על ידי מייסדה של חברת החשמל ומנהלה הראשון פנחס רוטנברג, כחוליה במערכת הסכרים של תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים, ונועד לווסת את זרימת מי ים כנרת לפי כמות המים שנדרשה להפעלת תחנת הכוח. מערכת הסכרים והתעלות הוקמה כדי לאגור כמויות גדולות של מים שהיו נחוצות לייצור החשמל בכוח המים. לשם בנייתו של הסכר נחפרה תעלת הטיה מצפון לאפיק, על מנת לאפשר ביצוע העבודות בשטח יבש.
במסגרת העבודות להקמת הסכר הועמק אפיק הירדן ביציאה מהכנרת ממפלס של כ־211- עד מפלס 214.5-, על מנת להגדיל את כמות המים שניתנת לאגירה בכנרת לצורך תפעול תחנת נהריים.
לאחר השבתת תחנת הכוח בנהריים ובנית המוביל הארצי שונה יעודו של הסכר, ומטרתו הוגדרה צמצום זרימת המים מהכנרת לנהר הירדן, כדי שהכנרת תמלא את ייעודה להיות מאגר המים של מדינת ישראל ומקור השאיבה העיקרי של המוביל הארצי. בסכר יש שני שערים לפתיחה וסגירה ושני שערים רזרביים המשמשים לצורכי טיפול. בשערים הותקנו רשתות המונעות מדגי הכנרת לצאת מגבול האגם.
היסטוריית פתיחת סכר דגניה
בעקבות כמויות המשקעים הרבים של חורף 1991–1992, נפתח הסכר ב־9 בפברואר 1992 וכרבע מיליארד קוב מים זרמו לירדן. גם בפברואר 1993 נפתח הסכר וכמות דומה של כרבע מיליארד קוב זרמו לירדן. לעומת זאת ב־9 בפברואר 1995 נפתח הסכר ל־10 ימים עד ה־19 בפברואר, אך מסתבר שהייתה זו פתיחה מוקדמת מדי והמפלס הגיע בסופו של חורף 1995 "רק" ל־209.11-, דהיינו 31 ס"מ מתחת לקו האדום העליון.
בשנת 2004 אמור היה הסכר להיפתח לאחר שנתיים ברוכות (2003 ו־2004), אך כתוצאה של תפעול מדוד ומאוזן של שאיבות מהאגם ובחינה יומיומית של מודלים לחיזוי משקעים וכניסת המים לאגם, הצליחו מתפעלי הכנרת למנוע את פתיחת הסכר ולאגור את המים באגם.
ב־24 במאי 2013 החלה הזרמה קבועה של מי כנרת דרך סכר דגניה (זו לא פתיחה מלאה של הסכר אלא העברה של מים דרך פתח קטן בסכר) ודרך סכר אלומות הנמצא כ־3 ק"מ דרומית לו במסגרת התכנית לשיקום הירדן הדרומי מהכנרת ועד לאזור שפך נחל בזק. בשלב ראשון הוזרמו 10 מיליון מ"ק בשנה, ובשלב השני, לאחר השלמת מתקן טיהור מי השפכים "ביתניה" ומערכת ההשבה (שעדיין לא הושלמה), יוזרמו כ־20 מיליון מ"ק.
לקראת סיום חורף 2019–2020 בישראל, מפלס הכנרת עלה בצורה משמעותית, וקירב את האגם לקו האדום העליון. המפלס עלה ב-2.37 מטרים מתחילת המערכת החורפית באמצע דצמבר, וב-1.27 מטרים בחודש ינואר לבדו, כשב-8 בינואר אף נרשם שיא, אז מפלס האגם עלה ב-23 ס"מ ביממה אחת בלבד.. לקראת אמצע אפריל התקרבה הכנרת לקו האדום ונשקלה פתיחת הסכר, אך לבסוף הוא לא נפתח באותה שנה.
One (שיר של U2)
"One" (בעברית: "אחד") הוא שיר של להקת הרוק האירית U2. זהו השיר השלישי מהאלבום המצליח שלהם Achtung Baby מ-1991, והוא יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום ב-24 בפברואר 1992. במהלך הסשנים של הקלטות האלבום באולפני הנסה בברלין, קונפליקט עלה בין חביר הלהקה על הכיוון של הסאונד של U2 והאיכות של החומרים שלהם. המתחים כמעט גרמו ללהקה להתפרק עד שהם הגיעו לפריצת דרך עם האלתור של "One". השיר נכתב אחרי שחברי הלהקה קיבלו השראה ממהלך הרמוני שהגיטריסט דה אדג' ניגן באולפן. המילים, אשר נכתבו על ידי הסולן בונו, הושפעו ממערכות היחסים השבורות של חברי הלהקה ומאיחוד גרמניה מחדש.
"One" יצא כסינגל צדקה וההכנסות מהמכירות שלו הועברו לטובת חקר מחלת האיידס. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי, מצעד הסינגלים של המגזין RPM הקנדי ומצעדי שירי הרוק ושירי הרוק המודרני של בילבורד. הוא גם הגיע למקום השלישי בניו זילנד, למקום הרביעי באוסטרליה, למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום העשירי במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100. לקידום השיר, הלהקה צילמה כמה וידאו קליפים, למרות שהם לא היו מרוצים עד אחרי השלישי.
כתיבה והקלטה
באוקטובר 1990, U2 הגיעה לברלין בערב איחוד גרמניה מחדש כדי להתחיל את הסשנים של ההקלטות של Achtung Baby באולפני הנסה. הלהקה ציפתה לקבל השראה מ"אירופה החדשה" ומאיחוד העיר. במקום זאת, הלהקה חשבה שמצב הרוח היה עגום מדי ובמהרה החל קונפליקט על הכיוון המוזיקלי של הלהקה והאיכות של החומרים שלה. בזמן שהבסיסט אדם קלייטון והמתופף לארי מולן ג'וניור העדיפו סאונד דומה יותר לעבודות הקודמות של U2, הסולן בונו והגיטריסט דה אדג' הושפעו מהמוזיקה התעשייתית וממוזיקת הדאנס האלקטרונית של התקופה והיו בעד שינוי. ללהקה גם היו קשיים לפתח דמואים ורעיונות מוזיקליים לכדי שירים שלמים. בונו ודה אדג' האמינו שחוסר ההתקדמות היה אשמת הלהקה, בעוד שקלייטון ומולן האמינו שהבעיה הייתה איכות השירים. מולן אמר שהוא חשב ש"זה אולי יהיה הסוף" של הלהקה.
בסופו של דבר, הלהקה הגיעה לפריצת דרך בסשנים. בזמן שהם עשו ג'אמינג בשיר בשם "Sick Puppy", גרסה מוקדמת של "Mysterious Ways", הלהקה ניסתה מהלכים הרמוניים שונים עבור הגשר. הג'אם סשן נפסק ודה אדג' ניסה לנגן אותם לבד על גיטרה אקוסטית בזמן ש"כולם ניסו להחליט אם הם היו טובים". בהצעתו של המפיק דניאל לנואה, דה אדג' ניגן שני חלקים שונים זה אחרי זה. הלהקה אהבה את איך שזה נשמע והחליטה לנגן את זה ביחד. דה אדג' אמר על האלתור ש"פתאום משהו רב עוצמה קרה בחדר". הוא הוסיף ש"כולם זיהו שזו הייתה יצירה מיוחדת. זה כאילו שראינו בחטף מה השיר יכול להיות". זמן קצר לאחר מכן, הלהקה פיתחה את יצירת המוזיקה לשיר "One". בונו זוכר ש"המלודיה, המסנה - הכול נכתב בתוך 15 דקות". הוא גם אמר שהמלים "פשוט נפלו מהשמיים, מתנה". הקונספט של השיר הושפע ממערכות היחסים השבורות של חברי הלהקה, מאיחוד גרמניה מחדש ומהסקפטיות של בונו מהרעיון ההיפי של "אחדות". כתיבת השיר נתנה השראה ללהקה ושינתה את נקודת המבט שלהם על הסשנים של ההקלטות. מולן אמר שהשיר אישר מחדש את "גישת הדף הריק" להקלטות והרגיע את הלהקה שלא הכול היה אבוד.
לאחר האלתור הראשוני של השיר, קלטות של ההקלטות נשלחו לעוזר ההפקה בריאן אינו כדי שיחווה את הדעה שלו. אינו בילה תקופות זמן ממושכות הרחק מהסשנים לפני שהוא ביקר כדי לעבור על השירים, והוא האמין שלהרחיק את עצמו מהעבודה אפשר לו לקבל פרספקטיבה רעננה על החומר. הלהקה הייתה לחוצה מאיכות החומרים, אבל כשאינו הגיע לברלין, הם הופתעו לשמוע שהוא אהב את רוב הקלטות. עם זאת, בונו זוכר שאינו אמר, "יש רק שיר אחד שאני ממש מתעב, וזה 'One'". אינו הרגיש שהם צריכים לפרק את השיר.
הלהקה חזרה לדבלין ב-1991 כדי להקליט באחוזת אלסינור על קו החוף של דלקי. הלהקה המשיכה לעבוד על השיר שם, אבל לא מצאה מיקס שהיא היא הייתה מרוצה ממנו. דה אדג' חדש שהיה להם את הבסיס של השיר, אבל שהוא היה זקוק ל"חזית". אינו יצר מיקס משל עצמו, אשר נתן ללהקה רעיון טוב יותר לעיבוד שהם אהבו. אינו רצה שהם יסירו את האלמנטים המלנכוליים מהשיר ושכנעה אותם להסיר את הגיטרה האקוסטית מהשיר. בזמן העבודה עם לנואה באולפן, בונו הציע שלנואה ינגן קטע קטן בגיטרה והקטע נכנס לגרסה הסופית של השיר.
המיקס הסופי הושלם באולפני וינדמיל ליין בספטמבר 1991 בערב האחרון של הסשנים של הקלטות האלבום, כאשר כמה תוספות של הרגע האחרון נוספו לשיר.
יצירה
בונו תיאר את נושא השיר ואמר: "זה שיר על התאחדות, אבל זה לא הרעיון ההיפי הוותיק של 'בואו כולנו נחיה ביחד'. למעשה, זה ההפך. הוא אומר, כולנו אחד, אבל אנחנו לא אותו הדבר. הוא לא אומר שאנחנו אפילו רוצים להסתדר זה עם זה, אבל שאנחנו חייבים להסתדר זה עם זה בעולם כדאי שהוא ישרוד. הוא תזכורת שאין לנו ברירה". דה אדג' תיאר את השיר ברמה אחת כ"שיחה מרירה, מעוותת וארסית בין שני אנשים שעברו הרבה דברים כואבים וקשים ביחד". ברמה אחרת, הוא הציע שהשורה "we get to carry each other" מציגה "חסד" לשיר. מעריצים רבים אמרו ללהקה שהם השמיעו את השיר בחתונה שלהם, ובונו אמר, "אתם משוגעים? זה שיר על פרידה!" היו כמה השערות שהשיר מתאר שיחה בין אב לבן ההומוסקסואל שלו שחיובי ל-HIV, בהתבסס על הקשר של השיר לדייוויד ווינרוביץ', אומן הומוסקסואל שנפטר מאיידס. ב-2005, בונו אמר ש"זה סיפור על אב ובן. ניסיתי לכתוב על מישהו שהכרתי שיצא מהארון ופחד לספר על כך לאבא שלו. אלה אבא ובן דתיים".
הוצאה
הסינגל הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום העשירי במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד שירי הרוק ושירי הרוק המודרני גם כן של בילבורד.
וידאו קליפים
הלהקה צילמה ווידאו קליפ שלישי בניסיון לפנות לקהל רחב יותר. הוא בוים על ידי פיל ג'ואנו וצולם בעיקר בתחילת מרץ 1992 במועדון לילה במנהטן בשם "נלס". הווידאו קליפ מציג את בונו בזמן שהוא יושב ליד שולחן, מעשן סיגר ושותה בירה, יחד עם צילומים של הלהקה בהופעה.
קבלה
לאחר צאת האלבום Achtung Baby, מבקרים שיבחו את "One". בסקר המבקרים של מגזין הווילג' ווייס Pazz & Jop של 1992, "One" היה במקום השמיני ברשימת הסינגלים הכי טובים שלהם. ב-1992, אקסל רוז מ-Guns N' Roses אמר למגזין RIP: "אני חושב שהשיר שלהם 'One' הוא אחד מהשירים הכי טובים שנכתבו. עכשיו אני יכול לראות ולהבין למה אנשים היו בקטע של U2 לפני שנים."
הופעות חיות
"One" בוצע לראשונה בהופעה חיה ב-29 בפברואר 1992 בלייקלנד, פלורידה בערב הפתיחה של סיבוב ההופעות Zoo TV, והוא בוצע בכל הופעה של U2 עד ההופעה הראשונה של סיבוב ההופעות Innocence + Experience בוונקובר, קנדה. השיר חזר בהופעה הבאה. הביצועים של השיר בסיבוב ההופעות Zoo TV לוו בצילומים מהווידאו קליפ השני עם צילום של בופאלו נופלים של דייוויד ווינרוביץ'. לאורך ההיסטוריה של השיר, בונו הוסיף פעמים רבות מילים לשיר בהופעות חיות בווריאציות שונות של המילים:
You hear us coming Lord?
You hear us call?
You hear us knocking, knocking at Your door?
You hear us coming, Lord?
You hear us scratching, will You make me crawl?
מורשת
"One" הופיע ברשימות רבות של השירים הטובים ביותר. ב-2004, מגזין הרולינג סטון שם את השיר במקום ה-26 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. בגרסה מעודכנת של הרשימה ב-2021, השיר הוצב במקום ה-62. ב-2003, מהדורה מיוחדת של מגזין Q בשם "1001 השירים הכי טובים אי פעם" הציבה את "One" כשיר הטוב ביותר אי פעם. VH1 דירגה את השיר במקום השני ברשימת "השירים הכי טובים של שנות ה-90". ב-2005, מגזין בלנדר דירג את השיר במקום הרביעי ברשימת "500 השירים הכי טובים מאז שנולדת". בשנה לאחר מכן, קוראי Q הצביעו לשיר "One" כשיר החמישי הכי טוב בהיסטוריה. השיר הופיע בספר "1001 Songs: The Great Songs of All Time and the Artists, Stories, and Secrets" מ-2006. הוא נמצא ברשימת 500 השירים שעיצבו את הרוק אנד רול של היכל התהילה של הרוק אנד רול.
בני בשן
בני בשן (נולד ב-28 במאי 1977) הוא מוזיקאי, משורר, מלחין, זמר, תסריטאי ושדרן רדיו ישראלי.
קורות חייו
בשן נולד בכפר בלום וגדל בכרמיאל. הוא שירת בגלי צה"ל ולאחר שחרורו המשיך לעבוד בתחנה כאזרח עד שנת 2000. בשנים 2009–2015 הגיש את תוכנית הצהריים "בני ברדיו" בגלי צה"ל ולאחר הפסקה קצרה חזר לשדר כתוכנית ערב. בשנת 2008 יצא לאור ספר שירים בשם "חמישים גיטרות קטנות" שבשן כתב.
בשן הוציא מספר שירים וקליפים פרודיים על תופעות בתרבות הישראלית. בשנת 2007 הוציא את השיר "בשן נולד", פרודיה על "כוכב נולד" ובשנת 2011 הוציא את השיר "אחלה חמודה" עם להקת בום פם, פרודיה על הזמר הים-תיכוני.
בשן כתב למספר תוכניות טלוויזיה, בהן "מסודרים", "מועדון לילה" ו"כל לילה עם אסף הראל", בה גם הנהיג את להקת הבית. כמו כן בשן מקריין בפרסומות, בסדרה "היהודים באים" וכן בפרויקטים שונים של כאן 11 כגון סרטים בנושא השואה.
חיים אישים
בשן מתגורר בבריטניה והוא אב לתאומים. אחיו הוא הזמר עופר בשן.
שבט דוב המערות
שבט דוב המערות (באנגלית: The Clan of the Cave Bear) הוא רומן היסטורי בדיוני מאת הסופרת ג'ין מ. אואל. זהו הספר הראשון בסדרת ספרים המכונה "ילדי הארץ" או "ילדי האדמה" אודות התפתחות האנושות המודרנית בשחר ימיה, והחוקרת את מערכת היחסים שאפשר שהתקיימה בין הניאנדרתלים לבין ההומו סאפיינס, האדם המודרני, בתקופה בה חיו שני המינים זה לצד זה באירופה של סוף עידן הקרח.
עלילת הספר
גיבורת הסיפור היא ילדה צעירה אנושית מודרנית בשם עיילה (או אֶיילה) המתייתמת מהוריה או אובדת להם ברעידת אדמה גדולה. היא בורחת ממקום האסון, נודדת ביערות, מותקפת על ידי ארי-מערות, ונאספת פצועה על ידי חבורת ניאנדרטלים שגם היא איבדה את ביתה ברעידת האדמה, ומצויה בחיפושים אחר מערה שתהא ביתם החדש. קבוצת הניאנדרטלים מכילה מספר משפחות גרעיניות, והם מחשיבים עצמם כחלק משבט כולל המוגן על ידי רוחו של דוב המערות הגדול (אורסוס) והנקרא "שבט דוב המערות", או בפשטות - "השבט".
הרומן מלווה את הילדה עיילה בתהליך קליטתה בשבט, גדילתה והתבגרותה במסגרת חברתית זרה ושונה מכל מה שהיה מוכר לה. דרך עיניה הקורא מתוודע לתרבות הניאנדרטלית. עיילה לוקחת את הקורא למסע בתרבות זרה ושונה. עיילה מאומצת לשבט על ידי קרֶב, ה"מוג-אור", המכשף של השבט ומנהיגו הרוחני, ואחותו, איזה, "נושאת המרפא", המרפאה של השבט שלה ידע נרחב בצמחי מרפא שונים. על אף היותו נכה, קרב הוא מנהיג רוחני נערץ, והמוג-אור החשוב ביותר בשבט דוב המערות כולו.
הניאנדרטלים מדברים ביניהם בשפה עתיקת יומין הכוללת בעיקר מחוות גוף והברות קצרות וגרוניות. עיילה גדלה עד אז בידי אנשים שדיברו במילים. על עיילה ללמוד לא רק שפה חדשה אלא תפיסה שונה של שפה. גם נטייתה לבכות ולצחוק אינה מוכרת לניאנדרטלים ומתקבלת על ידם כמוזרות או כמחלה.
אחד ההבדלים המשמעותיים ביותר המוצגים בספר בין הניאנדרטלים לבין האדם המודרני, הוא ביכולת החשיבה והלימוד. אנשי השבט הניאנדרטלים נולדים עם זכרונות שבטיים, אינסטינקטים וידע העובר אליהם מאבותיהם - יש להם יכולת מעטה ומוגבלת ביותר ללמוד דברים חדשים, והם, בעיקר, לומדים תוך כדי גדילה על ידי שאיבת מידע מזכרונות השבט הטבועים במוחם. לעומתם, עיילה לא נולדה עם הידע, ועליה ללמוד ולשנן את כל המידע שהם מצפים ממנה "להיזכר" בו בקלות. ההומו סאפיינס מוצג כגזע שהתפתחותו נובעת מיכולתו ללמוד דברים חדשים במהירות.
השבט הוא בעל מבנה חברתי מוסדר מאוד, בעל חוקים וכללים, וחלוקת תפקידים ברורה וחדה בין גברים ונשים ובין צעירים ומבוגרים. בשבט הגברים צדים והנשים מלקטות ועוסקות במלאכות שונות ונאסר עליהן לצוד או אף לגעת בכלי נשק. הואיל ועיילה לא נולדה עם כללים אלה טבועים במוחה, היא מתקשה להפנים ולקבל אותם, דבר המהווה סיבה מרכזית למתח מובנה בינה לבין חלק מהחברים בשבט, לאורך העלילה.
בנוסף, לאורך העלילה שורר מתח רב בין עיילה, לבין ברוד, בנו של מנהיג השבט, החש שהזרה המוזרה גונבת ממנו את תשומת הלב.
בהמשך העלילה, ועם התבגרותה של עיילה היא לומדת מאיזה, האם המאמצת שלה, את אמנות הריפוי ומגלה כישרון ניכר בכך. במקביל היא מורדת במוסכמות יסודיות של השבט ומלמדת את עצמה לצוד ולהתגונן בפני חיות טרף ובני אדם. היא מעוררת עליה את קנאתו של ברוד והוא מנסה להשליט עליה את מרותו באמצעות אונס, והיא אף נכנסת להריון ויולדת בן שהוא "בן לרוחות מעורבות", כלומר בעל חזות מעורבת של ניאנדרטלי והומו ספייאנס. לאחר מאבקים קשים וסבל רב, דומה שהשבט נאלץ לקבל את שונותה של עיילה, אך בסופו של הספר, שהוא כאמור הראשון בסדרה, מגורשת עיילה מן השבט ומקוללת בקללת מוות, לאחר שברוד מקבל את המנהיגות על השבט.
התגליות וההמצאות של עיילה
לאורך סדרת הספרים מגלה עיילה כישרונות נוספים, ומגלה תגליות חשובות. היא מבייתת סוסה, מאלפת גור של ארי-מערות וגור זאבים, מגלה את היכולת להדליק אש באמצעות הקשה באבן ברזל על אבן צור, ממציאה מגררת שתאפשר לסוס לגרור משאות, ממציאה את המחט ("מושך חוטים"), מבצעת איחוי של פצע עמוק בתפרים, ועוד. בן זוגה בספר השני ממציא, בהשראתה, כלי ציד משוכלל יותר - מטיל רמחים. במהלך הסדרה מתגלים אצלה כישרונות של שאמאן, בנוסף להיותה מרפאה מוכשרת. עיילה גם מוצגת בתור הראשונה שמבינה את הקשר בין יחסי מין לבין הריון ולידה, בעוד שהאנשים סביבה (הן המודרניים והן הניאנדרטלים) סבורים שילדים נוצרים על ידי הרוחות והטוטמים.
הספר תורגם לעברית על ידי יורם שרת, ויצא בשנת 1983, בהוצאת מעריב - הד ארצי, בשני כרכים בכריכה קשה.
היחסים הבין-גזעיים בסדרת הספרים
מתחילת הספר הראשון ברור שבין הניאנדרטלים לבין האדם המודרני יש יחסים מתוחים של פחד ושנאה הדדיים. בני השבט קוראים למודרניים "האחרים", ובספר השני, עם ההיכרות עם אנשים מודרניים נוספים מסתבר שהם מכנים את בני השבט הניאנדרטליים בכינוי הגנאי "שטוחי ראש", ושונאים אותם, בזים להם ופוחדים מהם.
בשלב מסוים עומדת עיילה על כך שהיחס לבני השבט כאל חיות אינו מתיישב עם השנאה כלפיהם, שכן אנשים לא שונאים חיות. השנאה והפחד נובעים לדעתה דווקא מהכרת הדמיון, ההכרה בכך שהם אנושיים, אלא שמסוג אחר, ולא חיות.
כל הספרים בסדרה
על אף הכישלון הקולנועי של הסדרה, מדובר באחת מסדרות הספרים הנמכרות ביותר בעולם.
מזל שור
מזל שור הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל שור" הוא מי שנולד בין 20 באפריל לבין 20 במאי (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל שור אל חודש אייר. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל שור לחודש ניסן. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל שור האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית השור לבין אזור השמיים של מזל שור בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
מזל שור במיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית מסופר שזאוס, שחשק באירופה, הפך את עצמו לשור כדי לפתות אותה. הוא הופיע כשור יפהפה בין עדרי הבקר של אביה בחופי פיניקיה, ולאחר שמתוך הפיתוי עלתה עליו, הוא חטף אותה לכרתים, שם הציג את עצמו לה בצורתו האמתית ושכב עמה. בדיוניסיקה מסופר שלאחר מכן, לצד קרסול העגלון הופיע זאוס השור בכוכבים, כפוף על ירכיו בעלותו על נתיבו: שקוע למחצה בים, מושיט את רגלו הימנית לאוריון, ובערב מחיש צעדיו בכיפת השמים וחולף על־פני העגלון העולה איתו בנתיבו. קבוצת הכוכבים שור היתה הבסיס למזל השור.
שיוך אסטרולוגי
מזל שור הוא אחד משלושת מזלות יסוד האדמה, יחד עם מזל בתולה ומזל גדי. הוא משתייך לקבוצת המזלות הקבועים, יחד עם מזל אריה, מזל עקרב ומזל דלי. הכוכב השליט של מזל שור הוא נוגה (ונוס). המזלות המתאימים למזל שור הם מזל גדי, מזל בתולה, מזל סרטן, מזל דגים ומזל עקרב שזהו המזל המשלים למזל זה.
דספוט
דספוט (ביוונית: δεσπότης, בבולגרית ובסרבית: деспот) הוא תואר אצולה ותואר אדמיניסטרטיבי ביזנטי, שניתן גם במדינות חסות, או במדינות תחת השפעה ביזנטית, כגון האימפריה הלטינית, האימפריה הבולגרית השנייה, סרביה, ולאכיה והאימפריה של טרפזונטס. במאתיים השנים האחרונות המונח דספוט נתפש באופן שלילי וקושר למינוח עריצות – דספוטיזם, אף על פי שבמקור לא היה לו קשר לעניין. הקישור למינוח עריץ, נובע מההקשר היווני של המילה וכן מהמילה דיקטטור, שהוא למעשה תואר שלטוני רומי.
מקור השם ותפוצתו
המינוח היווני המקורי של השם, despotēs, פירושו "שליט"- והתפתח במקביל למינוח הלטיני Dominus, אשר ניתן בתחילה כתואר כבוד, לאנשים רמי מעלה או אנשי דת בכירים ובהמשך החל מהמאה ה-12 לקיסרים הביזנטיים עצמם. הקיסר עמנואל הראשון קומננוס העניק אותו לראשונה בשנת 1163, למלך המיועד בלה השלישי מהונגריה, שהיה חתנו. המנהג נמשך וכך הזוכים לתואר דספוט, היו יורשי עצר או קרובי משפחתם של השליטים הביזנטיים, כתואר אצולה לשם כבוד. לאחר מסע הצלב הרביעי, החלו להעניק את התואר, לכל שליט שהחזיק בתואר קיסר, כגון קיסרי האימפריה הלטינית, האימפריה של טרפזונטס, האימפריה הבולגרית השנייה וסרביה. באימפריה של טרבזונטס עצמה, הוענק התואר ליורש העצר כתואר מינהלי רשמי ולא רק לשם כבוד.
לבוש וסמלי סטטוס
הדספוטים, נהגו להתלבש במיטב המלבושים של התקופה, שהזכירו את לבוש משפחת המלוכה הביזנטית ובכלל זה כתר ייחודי עם סמל הדספוטט וסמל הקיסר הביזנטי, טוניקה בצבע אדום או סגול, המעוטרת בציורי נשרים ונעלי מגף מעור רך בצבע תואם. הלבוש השתנה בהתאם למנהגים המסורתיים של הנסיכויות, כגון בבולגריה וסרביה.
אנדראה ברניאני
אנדרה ברניאני (באיטלקית: Andrea Bargnani; נולד ב-26 באוקטובר 1985 ברומא), המכונה "הקוסם", הוא כדורסלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר. הוא נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA ‏2006. קודם לקריירת ה-NBA שלו, ברניאני שיחק עבור קבוצת בנטון טרוויזו בליגת העל האיטלקית ובמפעל האירופי הבכיר יורוליג.
אירופה
ברניאני החל את הקריירה שלו בעונת בקבוצת סטלה אזורה רומא בליגת המשנה האיטלקית וקבע ממוצעים של 13.2 נקודות ו-4.5 ריבאונדים ב-23 משחקים שקיים. לאחר מכן הוא חתם בקבוצה מליגת העל האיטלקית בנטון טרוויזו עבור עונת, ושיחק בה עד שנת 2006.
ברניאני פגש את קבוצתו העתידית, טורונטו ראפטורס, ב-23 באוקטובר 2003 במשחק קדם-עונה במרכז אייר קנדה. הוא קלע 13 נקודות והוריד 5 ריבאונדים בהפסד קבוצתו 86-83 לראפטורס. ב-2003/04, הוא קבע ממוצעים של 4.9 נקודות ו-2 ריבאונדים בעשרה משחקים בעונתו הראשונה בליגה האיטלקית הבכירה עם בנטון. הוא רשם שמונה הופעות ביורוליג, במהלכן קבע ממוצעים של 2.4 נקודות ו-1.5 ריבאונדים למשחק.
ב-2004/05, ברניאני קבע ממוצעים של 12.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ב-28 משחקים במדי בנטון בליגה הבכירה; 3.7 נקודות ו-2.1 ריבאונדים ב-18 משחקים ביורוליג. בעונה הבאה, הוא קבע ממוצעים גבוהים יותר של 15.3 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 1.7 חסימות, 1.8 חטיפות למשחק ב-47 משחקים עם קבוצתו. הוא קלע 25 נקודות שהיוו שיא עונתי מבחינתו כנגד וירטוס רומא. הוא אף הוביל את הליגה האיטלקית בכמות החסימות. תוך כדי כך הוא סייע לבנטון טרוויזו לזכות באליפות הליגה לעונת 2006. ביורוליג, הוא קבע ממוצעים של 10.9 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.3 חסימות ב-18 משחקים. הוא קלע שיא עונתי 20 נקודות כנגד פנאתינייקוס ושטרסבורג. ברניאני זכה בתואר הכוכב העולה של היורוליג לעונת.
NBA
ברניאני נכנס לדראפט ה-NBA 2006 ונבחר במקום הראשון על ידי טורונטו ראפטורס. ב-1 בנובמבר 2006, בהופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA כנגד ניו ג'רזי נטס, הוא שיחק שמונה דקות ורשם 2 נקודות, 2 ריבאונדים ו-2 חסימות. כתוצאה מכך, הוא הפך לשחקן האיטלקי הראשון המשחק בליגת ה-NBA. בדומה לשחקני רוקי רבים, לברניאני לקח זמן להסתגל ל-NBA, הביטחון העצמי שלו ודקות המשחק שקיבל גדלו באיטיות. עם זאת, הוא התחבב על ידי אוהדי הראפטורס; ב-7 בינואר 2007 הוצבו פסלים בדמותו מחוץ לאולם מרכז אייר קנדה לקראת המשחק כנגד וושינגטון ויזארדס. ברניאני נבחר לתואר "רוקי החודש" של הקונפרנס המזרחי ב-NBA בסוף ינואר 2007, והצטרף לחורחה גרבאחוסה (שזכה בתואר בחודש דצמבר 2006) והפך לשחקן השישי בתולדות טורונטו ראפטורס שזוכה בתואר החודשי. יחד עם גרבאחוסה, ברניאני אף נכלל במשחק הרוקיז כנגד שחקני השנה השנייה בסוף-שבוע האולסטאר. לאחר פגרת האולסטאר, הוא החל לשפר את יכולת ההגנה והקליעה שלו - הוא קבע ממוצעים של 14.3 נקודות ו-3.9 ריבאונדים ב-12 משחקים בחודש פברואר 2007, ונבחר בפעם השנייה ברציפות לתואר רוקי החודש במזרח ב-1 במרץ 2007. ברניאני הפך לשחקן השלישי בתולדות הראפטורס שזוכה בתואר פעמיים, אחרי וינס קרטר ודאמון סטודמאייר.
ב-21 במרץ 2007, ברניאני נלקח לבית חולים והתנסה בניתוח התוספתן, לאחר שנפצע באימון בלילה שקודם לכן. הוא חזר לפעילות לאחר כחודש, וסיים את העונה עם ממוצעים של 11.3 נקודות ו-3.9 ריבאונדים למשחק. בזכות הופעותיו זכתה טורונטו ראפטורס באליפות הבית האטלנטי, והעפילה למשחקי הפלייאוף בפעם הראשונה לאחר חמש שנים. ברניאני סיים במקום השני בבחירת רוקי השנה ב-NBA. במשחקי הפלייאוף 2007, ברניאני קבע ממוצעים של 11 נקודות ו-4 ריבאונדים למשחק בסיבוב הראשון בו הודחה קבוצתו על ידי ניו ג'רזי נטס לאחר הפסד 2-4 בסדרה. בסיום עונת, ברניאני נבחר יחד עם גרבאחוסה לחמישיית הרוקיז של העונה.
ב-5 באוקטובר 2007, הנהלת טורונטו ראפטורס הודיעה על הארכת חוזהו של ברניאני לשלוש שנים, עד לעונת 2008/09, עם אופציה לעונת רביעית (2009/10). לפני פתיחת עונת, ברניאני נבחר בסקר בליגה ל"שחקן הבינלאומי שעשוי לבצע את פריצת הדרך של השנה". הוא שינה את עמדת המשחק שלו ועבר לשחק בקו הקדמי יחד עם פאוור פורוורד האולסטאר כריס בוש. אף על פי שהוביל את קבוצתו בנקודות בשני המשחקים הראשונים בעונה זו וזכה לעמדה אותה רצה, הוא נאבק על מקומו בקבוצה לאורך זמן רב מהחצי הראשון של העונה. אף על פי הופעותיו הלא טובות, ברניאני נכלל בנבחרת שחקני השנה השנייה למשחק כנגד נבחרת הרוקיז בסוף שבוע האולסטאר. לאחר סיום העונה, נשמעה ביקורת על יכולתו של ברניאני במהלכה - ממוצעיו ירדו, הוא התקשה בלקיחת הריבאונדים, לא הצליח לזרוק בצורה טובה, והסתבך בקלות במאבקים מתחת לסל. זאת, אף על פי כן שהצטיין בעונתו הראשונה. הוא לא לקח חלק בולט במשחקי הפלייאוף של קבוצתו, בהם היא הודחה בסיבוב הראשון על ידי אורלנדו מג'יק, ועקב כך נשמעו דיווחים על כך שהנהלת טורונטו תעביר אותו בטרייד לקבוצה אחרת.
אף על פי המועמדות לטרייד, טורונטו השאירה את ברניאני לבסוף אצלה. הוא התאמן לאורך הקיץ על מנת להפוך לשחקן יעיל יותר מבעונה הקודמת, ועבד על שיפור הכניסה לסל וזריקות הקפיצה. הגעתו לקבוצה של ג'רמיין אוניל, שנבחר שש פעמים למשחק האולסטאר, גרמה לברניאני לקבל דקות משחק מועטות יותר במהלך משחקי ההכנה, מאחר שאוניל ובוש פתחו בחמישייה בקו הקדמי. לאחר שהתאמן רבות במהלך הקיץ והעלה את משקלו, הוא הציג יכולת טובה במשחקי עונת הראשונים, שיפר את יכולת הזריקה והחסימה שלו, ועקב כך חזר לשחק בחמישייה הפותחת בעמדת הסמול פורוורד. ב-21 בנובמבר 2008 הוא קבע שיא קריירה של 29 נקודות, בנוסף ל-10 ריבאונדים בהפסד לאחר הארכה לניו ג'רזי נטס.
נבחרת לאומית
ברניאני שיחק עבור נבחרת הנערים של איטליה והנבחרת עד גיל 20. הוא השתתף במשחק של שחקנים נבחרים מכל העולם מטעם נייק ב-2004. הוא שיחק עם נבחרת איטליה באליפות אירופה 2007, וסיים איתה במקום התשיעי בטורניר, בו קבע ממוצעים של 12.7 נקודות, 5 ריבאונדים ו-28.7 דקות למשחק.
תכונות וסגנון משחק
ברניאני משחק לרוב בעמדת הפאוור פורוורד, ומתנשא לגובה של 2.13 מטר ושוקל 113.4 קילוגרם. עם זאת, יכולת הקליעה שלו בזריקות ארוכות-טווח ויכולת הכניסה (כדרור לעבר הסל) הופכות אותו לבעל סגנון משחק דומה יותר לזה של סמול פורוורד. לעיתים קרובות משווים בין ברניאני לבין שחקן ה-NBA הגרמני דירק נוביצקי, בעיקר בשל יכולת הקליעה שלו משלוש נקודות, ניידותו הגבוהה על אף גובהו ויכולת החזקת הכדור. ברניאני הוא השחקן האירופאי הראשון, הלא-אמריקאי השישי, והשני שלא שיחק בליגת המכללות או בבית ספר תיכון בארצות הברית, אשר נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA.
ג'ון לאת'אם
ג'ון לאת'אם (באנגלית: John Latham; 27 ביוני 1740 – 4 בפברואר 1837) היה רופא, חוקר טבע וסופר אנגלי. יצירותיו העיקריות היו "תקציר כללי של ציפורים" (A General Synopsis of Birds; 1781–1801) ו-"היסטוריה כללית של ציפורים" (General History of Birds; 1821–1828). הוא בחן דגימות של ציפורים אוסטרליות שהגיעו לאנגליה בעשרים השנים האחרונות של המאה ה-18 והיה אחראי לספק שמות מדעיים לרבות מהן. הוא תיאר ונתן שמות לכמה מהציפורים המפורסמות ביותר באוסטרליה, ביניהן: האמו, קקדו צהוב-ציצית, עיט מחודד-זנב, נבלי הדור, עקעק אוסטרלי וקוקול פסיון. לאת'אם היה הראשון שתיאר את ארת הענק היקינתונית. הוא כונה "הסבא" של האורניתולוגיה האוסטרלית.
ביוגרפיה
ג'ון לאת'אם נולד ב-27 ביוני 1740 באלת'אם בצפון מערב קנט. הוא היה בנם הבכור של ג'ון לאת'אם (נפטר ב-1788), מנתח, ושל אמו, שהייתה נצר למשפחת סות'ביס, ביורקשייר.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
ג'ון ג'ורג' אדוארד הנרי דאגלס סאת'רלנד קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי (באנגלית: John George Edward Henry Douglas Sutherland Campbell, 9th Duke of Argyll; 6 באוגוסט 1845 – 2 במאי 1914) היה איש אצולה בריטי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה, הרביעי מאז איחוד קנדה, בין השנים 1878–1883. כיום הוא זכור בעיקר בשל שמות מקומות בקנדה הקרויים על שם אשתו.
ג'ון לאת'אם
ביוגרפיה
הוא למד בבית הספר טיילור למסחר ולאחר מכן למד אנטומיה אצל ויליאם האנטר והשלים את השכלתו הרפואית בבתי חולים בלונדון. בשנת 1763, בגיל 23, החל לעבוד כרופא בכפר דרנת', ליד דרטפורד בקנט. באותה שנה התחתן עם אן פורטר. נולדו להם ארבעה ילדים, מתוכם הבן ג'ון (1769–1822) והבת אן (1772–1835) שרדו את הילדות.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
ביוגרפיה
קמפבל נולד בלונדון, כבנם הבכור של ג'ורג', מרקיז לורן ושל אליזבת קמפבל, בתו של דוכס סאת'רלנד השני ומרגע לידתו הוענק לו התואר רוזן קמפבל. ב-1847, כאשר מלאו לו 21 חודשים, ירש אביו את התואר דוכס ארגייל השמיני ובנו ירש ממנו את התואר מרקיז לורן, שאותו הוא נשא עד לגיל 54. הוא למד באקדמיית אדינבורו, באיטון קולג', באוניברסיטת סנט אנדרוז ובטריניטי קולג', קיימברידג' וכן בקולג' המלכותי לאמנות.
ג'ון לאת'אם
ביוגרפיה
לאת'אם פרש מעיסוקו הרפואי בגיל 56 בשנת 1796 ועבר לגור ליד בנו בעיירה רומסי בהמפשייר. אשתו נפטרה ב-1798 ולאת'אם נישא בשנית באותה השנה לאן דלמוט. בנו שהשקיע בפונדקי דרכים נקלע לחובות כבדים והוכרז כפושט רגל ב-1817. לאת'אם איבד הרבה מעושרו בתמיכה בבנו. בשנת 1819 לאת'אם מכר את ביתו ברומסי ועבר עם אשתו לגור עם משפחת בתו בוינצ'סטר. אשתו השנייה מתה ב-1821 ובשנה לאחר מכן בנו התאבד.
לאת'אם מת בגיל 96 בוינצ'סטר ב-4 בפברואר 1837 ונקבר במנזר רומסי.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
ביוגרפיה
בעשר השנים לפני הגיעו לקנדה ערך קמפבל מסעות בכל רחבי אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית, ועסק בכתיבת ספרי מסעות ושירה. ב-1868 הוא נבחר בבחירות הביניים לבית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז הבחירה של ארגיילשייר מטעם המפלגה הליברלית. הוא לא הותיר רושם רב בתפקידו זה והעיתון London World התייחס אליו כ"אפס בבית הנבחרים ואפס בלעדיו".
ג'ון לאת'אם
תרומתו לאורניתולוגיה
הספר "תקציר כללי של ציפורים" היה יצירתו האורניתולוגית הראשונה של לאת'אם והכילה 106 איורים אותם אייר. הוא תיאר מינים חדשים רבים שגילה במוזיאונים ובאוספים שונים. בעבודה זו, בדומה לז'ורז'-לואי לקלר דה בופון, הוא לא ייחס חשיבות לשמות המינים אותם תיאר. מאוחר יותר, לאת'אם הבין שרק השימוש במערכת השמות המדעיים של קארולוס ליניאוס יעניק לו את הכבוד להמציא את השמות המדעיים של המינים. מסיבה זו בשנת 1790, פרסם את הספר "אינדקס אורניתולוגיה" (Index Ornithologicus) שבו ציין את השמות המדעיים לכל המינים שהוא תיאר קודם לכן. עם זאת, זה היה מאוחר מדי, שכן יוהאן פרידריך גמלין כבר פרסם גרסה משלו עם שמות לפי מינוח שיטת ליניאוס, בה נתן שם מדעי למינים שלאת'אם תיאר; בהתחשב בחוקי המינוח של השיטה, השמות שגמלין הציע בעלי עדיפות. עם זאת, ישנם כשמונים מיני ציפורים שעבורם הפרסום של לאת'אם משנת 1790 מצוטט כסמכות. אלה כוללים את האמו, הברבור השחור, ארת הענק היקינתונית, קקדו צהוב-הציצית והפילימון הצעקני.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
ביוגרפיה
ב-21 במרץ 1871 נשא קמפבל לאישה את לואיז, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה הרביעית של המלכה ויקטוריה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1515 בה נישאה בת חוקית של הריבון לנתין הכתר (אז הייתה זו מרי טיודור שנישאה לצ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון). בני הזוג חלקו אהבה משותפת לאומניות, אך לא נולדו להם ילדים ונישואיהם לא היו מאושרים, והם בילו חלק ניכר מזמנם בנפרד. קמפבל קשר קשרי ידידות רבים עם גברים, כולל הלורד רונלד גאוור, מורטון פולרטון והרוזן מוניי, שהיה ידוע כהומוסקסואל או כביסקסואל, קשר שהזין שמועות בלונדון על נטייתו המינית. בכל אופן, לשמועות אלו לא היה שום ביסוס של ממש.
ג'ון לאת'אם
תרומתו לאורניתולוגיה
מכיוון שלאת'אם עובד מציורים, נראה כי התקשה להבחין בין המינים השונים וחלקם תיאר יותר מפעם אחת בשמות שונים. בספרו "Supplementum Indicis Ornithologici" הוא תיאר את דבשן מנוריה הצווארון ארבע פעמים: אוכל הדבורים הפטפטן (Merops garrulus), פזאי שחור הראש (Gracula melanocephala), אוכל הדבורים שחור הכובע (Merops cucullatus) ואוכל הדבורים לבן החזה (Merops albifrons). זה גרם לבלבול מסוים בספרות האורניתולוגית בנוגע לשם המדעי הנכון. המוסף הלטיני של לאת'אם משנת 1801 הוא הסמכות עבור כשבעים מינים של ציפורים, שכמעט כולם אנדמים לאוסטרליה. בין המינים נכללים: השחף הפסיפי, הינשוף הנובח, דבשן מנוריה הצווארון, העקעק האוסטרלי והמונרך העפרוני העורבני.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
המושל הכללי של קנדה
ב-1878, כאשר הוכרז על מינויו של קמפבל, אחזה התרגשות רבה את תושבי קנדה. לראשונה התגוררו באחוזת רידו, מעון המושל הכללי באוטווה, דיירים מהמשפחה המלכותית. ראש ממשלת קנדה, ג'ון אלכסנדר מקדונלד פינה את סדר יומו כדי לארגן כרכרה מיוחדת מלווה במשמר עבור הנסיכה ועבור קמפבל. צ'ארלס דנט כתב ב-1880 ש"המינוי התקבל בשביעות רצון בכל חלקי הדומיניון ועם כניסתו לתפקיד נכנס המושל הכללי החדש לליבותיהם של האנשים שהתרשמו ממנו לטובה".
ג'ון לאת'אם
תרומתו לאורניתולוגיה
החל מ-1821, כאשר לאת'אם היה בשנות השמונים לחייו, הוא פרסם גרסה מורחבת באחד עשר כרכים של יצירתו הקודמת עם הכותרת "היסטוריה כללית של ציפורים". חוקר הצפרות אלפרד ניוטון כתב מאוחר יותר באנציקלופדיה בריטניקה כי: "הפגם שלו כמקבץ נתונים, שהתבטא קודם לכן, גדל דווקא עם הגיל, וההשלכות לא היו משמחות".
לאת'אם ניהל התכתבויות שוטפת עם חוקרי טבע, בוטניקאים ואספנים אחרים בני דורו, ביניהם: תומאס פננט, ג'וזף בנקס ואשטון לוור. הוא נבחר לחברה המלכותית ב-1775, וגם לקח חלק בהקמת האגודה הלינאית של לונדון. בשנת 1812, הוא נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
המושל הכללי של קנדה
בגיל 33 היה הלורד לורן למושל הכללי הצעיר ביותר של קנדה, אך הוא לא היה צעיר מדי כדי לקיים את החובות המשניות של תפקידו. הוא והנסיכה לואיז תרמו תרומות ארוכות טווח לחברה הקנדית, במיוחד בתחומי האומנויות והמדעים. הם עודדו את הקמתן של "החברה המלכותית הקנדית", את "האקדמיה המלכותית הקנדית לאומנויות" ואת הגלריה הלאומית של קנדה, ואף בחרו חלק מהיצירות הראשונות שהוצגו בה. קמפבל היה מעורב בהשלמת סלילתו של קו הרכבת הקנדית הפסיפית ובהקמתם של מיזמים נוספים כמו בית חולים שנבנה בקולומביה הבריטית. בנוסף להיותו פטרון של האומנויות והספרות בקנדה, כתב קמפבל ספרי פרוזה ושירה רבים.
במשך כל תקופת כהונתו בקנדה, התעניין קמפבל בארץ וביושביה. הוא ערך מסעות בכל רחבי קנדה, עודד את הקמתם של מוסדות רבים וערך פגישות עם בני האומות הראשונות ועם אנשים רבים מכל שדרות החברה הקנדית. ב-1887 נרכש אוסף הפריטים מתרבות האומות הראשונות שלו על ידי המוזיאון הבריטי.
השיבה לבריטניה
ב-1881 שבה הנסיכה לואיז לבריטניה ושנתיים לאחר מכן סיים קמפבל את תפקידו ואז פורסם ספרו "זיכרונות מקנדה ומסקוטלנד" (Memories of Canada and Scotland).
ב-1907 נעשו מאמצים כבירים על ידי בכיר ממשל להבטיח ששמו של קמפבל לא ישתרבב לחקירת גנבת תכשיטי הכתר האיריים. מאמצים אלו נעשו בשל העובדה שאחד מידידיו הקרובים, לורד רונלד גאוור, על אף שלא נחשד במעורבות בגנבה, היה מקורב לחוגי ההומוסקסואלים שהיו מעורבים בה.
קמפבל היה המושל והנציב של טירת וינדזור בין השנים 1892 – 1914 ושימש כחבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של דרום מנצ'סטר משנת 1895 ועד מות אביו ב-24 באפריל 1900, אז הוא ירש את תוארו כדוכס ארגייל התשיעי. הוא והנסיכה חיו בארמון קנזינגטון עד למותו מדלקת ריאות ב-1914, הוא נטמן בכנסיית קילמון שבמחוז ארגייל וביוט.
על שמו נקראו בניין לורן באוטווה, העיירה פורט לורן בנובה סקוטיה, המועצה הכפרית לורן במניטובה, הכפר מערב לורן באונטריו, העיירה לורן באוסטרליה, ורחובות בעיירה אוסווסטרי שבאנגליה ובקוויבק סיטי שבקנדה.
יום חמישי של מתכת הכסף
יום חמישי של מתכת הכסף או כסף יום חמישי או מניפולציית האחים הנט על שוקי מתכת הכסף היה אירוע שהתרחש בשוקי סחורות מתכת הכסף בארצות הברית ביום חמישי, 27 במרץ 1980, בעקבות ניסיונם של האחים נלסון בונקר האנט, ויליאם הרברט האנט ולמאר האנט (הידועים גם בשם האחים האנט) להשתלט על שוק מתכת הכסף. ירידה תלולה במחירי מתכת הכסף כתוצאה מניסיון ההשתלטות הובילה לפאניקה בבורסות הסחורות והחוזים העתידיים.
רקע
בשנת 1979, מחיר מתכת הכסף (על בסיס ה-London Fix) זינק מ-6.08 דולר לאונקיה ב-1 בינואר 1979 לשיא של 49.45 דולר לאונקיה ב-18 בינואר 1980, עלייה של 713%, כאשר החוזים העתידיים על מתכת הכסף מגיעים לשיא COMEX בכל הזמנים תוך-יומי של 50.35 דולר לאונקיה והפחתה של יחס הזהב/כסף ל-1:17.0. באותו יום, מתכת הזהב גם הגיע לשיא של 850 דולר לאונקיה. בתשעת החודשים האחרונים של 1979, על פי ההערכות, האחים החזיקו ביותר מ-100 מיליון אונקיות טרויה של מתכת כסף וכמה חוזים עתידיים גדולים על מתכת כסף.
תגובת השוק
על פי הערכות, האחים החזיקו בשליש מכל מלאי הכסף העולמי שאינו מוחזק בידי ממשלות. המצב עבור רוכשים פוטנציאליים אחרים של כסף היה כה חמור, שב-26 במרץ 1980, התכשיטנית טיפאני'ס הוציאה מודעה בעמוד שלם ב"ניו יורק טיימס", גינתה את האחים האנט וקבעה "אנחנו חושבים שזה לא הגיוני שמישהו יאגור כמה מיליארד, כן מיליארד, דולרים של כסף ובכך להעלות את המחיר כל כך גבוה שאחרים צריכים לשלם מחירים גבוהים באופן מלאכותי עבור חפצים עשויים כסף".
תגובת הרשויות
ב־7 בינואר 1980, בתגובה לצבירת האחים הנט, שונו כללי החליפין ביחס למינוף; COMEX אימץ את "כלל הכסף 7", שהציב מגבלות כבדות על רכישת סחורות בעם ביטחונות (margin).
תוצאה
האחים האנט לוו בכבדות כדי לממן את רכישותיהם, וככל שהמחיר החל לרדת שוב, וצנח מתחת ל־50% בארבעה ימים בלבד, הם לא הצליחו לעמוד בקריאת הביטחונות (margin call), וגרמו לבהלה בשווקים, מתוך חשש שבנקים וחברות ברוקרים שהלוו לאחים יפשטו רגל. על מנת למנוע זאת קונסרטיום של בנקים הלוו לאחים 1.1 מיליארד דולר. מחיר הכסף חזר למחירו לפני תחילת המניפולציה.
אתל מ. אלדרטון
אתל מרי אלדרטון (אנגלית: Ethel Mary Elderton; 1878–1954) הייתה סטטיסטיקאית בריטית וחוקרת בתחום האאוגניקה, ועבדה יחד עם פרנסיס גאלטון וקרל פירסון.
ביוגרפיה
אלדרטון למדה בקולג' בדפורד שבלונדון, שם החלה להתעניין באאוגניקה, כאשר למדה אצל אליס לי. ב-1890 פרשה מהלימודים ללא שסיימה אותם, עקב מות אביה, והייתה למורה בבית ספר. ב-1905 הייתה לעוזרת המחקר של פרנסיס גאלטון, בעקבות המלצתה של אליס לי. היא עסקה שם במחקרי אוכלוסיות, ומסופר כי עבודתה גרמה לגאלטון לרכך את דעותיו בדבר נחיתותן של הנשים. עם זאת, מחקריה, כמו כל המחקרים בתחום האאוגניקה, היו שנויים במחלוקת. המחקר הידוע ביותר שפרסמה, שפורסם ב-1910, טען כי אלכוהוליזם עובר בירושה. בעקבות מחקרה זה הגיעה למסקנה כי רפורמות חברתיות הן חסרות ערך, ואולי אף מזיקות. מחקר ידוע נוסף בו הייתה מעורבת עסק בשיעורי הילודה בבריטניה. המחקר, שנערך ב-1914, חשף בין היתר מידע רב על שיעורי ה בממלכה. עם זאת, מסקנותיה מתוצאות המחקר היו שוב שנויות במחלוקת. מכיוון ששיעורי הילודה בבריטניה היו באותה עת בירידה, היו מי שניסו להנהיג רפורמות כגון מתן חלב בחינם לילדים, טיפול רפואי חינם לאמהות צעירות, ועוד. אלדרטון טענה כי נזקן של רפורמות אלה גדול מתועלתן.
בזכות עבודתה המחקרית מונתה לפרופסור ביוניברסיטי קולג' בלונדון, אף על פי שלא הייתה לה כל השכלה פורמלית, שם היא עבדה בשיתוף פעולה עם קרל פירסון. אלדרטון פרסמה מספר ספרים, הידוע שבהם הוא ספר מבוא לסטטיסטיקה, שאת ההקדמה לו כתב פרנסיס גאלטון.
היא פרשה לגמלאות ב-1933.
תאוריית פער-ידע לקבלת החלטות
תאוריית פער-ידע לקבלת החלטות היא מודל קבלת החלטות בתנאי אי-ודאות חמורה. התאוריה פותחה על ידי פרופסור יעקב בן-חיים מהטכניון.
התאוריה היא מתודולוגיה התומכת בקבלת החלטות המבוססות על מודלים השרויים באי-ודאות חמורה. פער-ידע הוא הפער בין מה שידוע ומה שצריך להיות ידוע על מנת לקבל החלטה באופו מקיף ואמין. פערי-ידע מתעוררים בכל תחום פעילות, והם נפתרים רק כאשר מתרחשת הפתעה, או כאשר עובדה חדשה נחשפת, או כאשר הידע וההבנה משתכללים. ידוע מעט מאוד על המהות של פער-ידע. לדוגמה, לעיתים נדירות ידוע איזה אירוע מפתיע יעכב את סיום הפרויקט. אף יתרה מכך, לא ניתן לדעת מה שטרם התגלה, כמו מה יהיו החדשות של מחר, אלו תאוריות מדעיות יופיעו בעתיד, או מה יהיו החידושים הטכנולוגיים. כל אלה הם פערי הידע. פער-ידע הוא מכיוון שהוא לא מאופיין על ידי התפלגות הסתברותית.
פונקציות החלטות פערי-ידע
שלושת אלמנטים אלו – מודל אי-ודאות, מודל מערכות, ודרישות התוצאות – משולבים ומגבשים שתי פונקציות החלטות אשר תומכות בבחירת מסלול הפעולה:
פונקציית החסינות מעריכה את האופק אי הוודאות הגדול ביותר שעדיין מבטיח השגת דרישת התוצאות. פונקציית החסינות היא תשובה כמותית לשאלה: עד כמה הנתונים הידועים עלולים להתברר כשגויים, ועדיין הפעולות שנשקל לבצען יובילו לתוצאות הנדרשות. פונקציית החסינות מבוססת על דרישות ביצועים משביעי רצון. כאשר פועלים בתנאי אי-ודאות חמורה, החלטה המשיגה תוצאה נסבלת על פני טווח גדול של מימושים אפשריים היא עדיפה על פני החלטה הנכשלת בהשגת תוצאה נסבלת גם אם הטעות קטנה. בדרך זו, פונקציית החסינות מייצרת העדפות בין החלטות זמינות.
פונקציית ההזדמנותיות מעריכה את האופק הנמוך ביותר של אי ודאות שמאפשר (אבל לא בהכרח מבטיח) תוצאות העולות על הצפויות. פונקציית ההזדמנותיות היא תשובה לשאלה: בכמה יש לטעות על מנת שתוצאות טובות מהצפוי יהיו אפשריות? פונקציית ההזדמנותיות מבוססת על שאיפה להפתעה טובה (windfalling) ולא על שביעות רצון. כאשר פועלים בתנאי אי-ודאות חמורה, ייתכן שאומדן המודלים הקיימים פסימיסטים יתר על המידה. מקבל ההחלטות השואף לתוצאות טובות מן החיזוי שואף לנצל את מאפייני אי-הוודאות של הסביבה. החלטה שתוביל לתוצאה טובה אם נטעה עדיפה רק במעט על פני החלטה שדורשת חריגה גדולה על מנת לאפשר את אותה התוצאה. פונקציית ההזדמנותיות מייצרת בכך העדפות על גבי ההחלטות הזמינות. העדפות אלו עלולות לא לעלות בקנה אחד עם ההעדפות המיוצרות על ידי פונקציית החסינות.
מייקל מרטין
מייקל ג'ון מרטין (באנגלית: Michael John Martin; 3 ביולי 1945 - 29 באפריל 2018) היה יושב ראש בית הנבחרים הבריטי בשנים 2000–2009.
ביוגרפיה
מרטין נולד בגלאזגו שבסקוטלנד בשנת 1945, בן לימאי בצי הסוחר ולמנקת בית ספר. מרטין למד בבית הספר לבנים על שם פטריק הקדוש באנדרסטון. בגיל 15 הפסיק את לימודיו והחל לעבוד כשוליה במפעל לייצור לוחות מתכת. מרטין הצטרף לוועד העובדים של פועלי המתכת, ובגיל 21 הצטרף למפלגת הלייבור. מרטין עבד במפעל רולס רויס בהילינגטון, ובשנים 1970–1974 עבד כזבן בחנות.
בשנת 1973 נבחר מרטין למועצת העיר גלאזגו, ובשנת 1979 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז גלאזגו ספירנגוברן.
בשנים 1987–1997 כיהן מרטין כיו"ר הוועדה לענייני סקוטלנד של בית הנבחרים הבריטי (Scottish Grand Committee), וכן היה חבר בפאנל יושבי הראש של יו"ר בית הנבחרים הבריטי (Speaker's Panel of Chairmen). בשנת 1997 מונה לתפקיד הסגן הראשון של יו"ר בית הנבחרים לנושאי נהלים ופרוצדורה, וב-23 באוקטובר 2000 מונה לתפקיד יו"ר בית הנבחרים הבריטי. מרטין הוא הנוצרי הקתולי הראשון שכיהן בתפקיד זה מאז הקמת הכנסייה האנגליקנית.
מרטין שימש כיושב ראש פעיל ביותר, ואף עצר את ראש הממשלה עת שתקף את חברי האופוזציה על מדיניותם, וכן ב-1 בנובמבר 2006 יצר מחלוקת חוקתית כשמנע מדייוויד קמרון, מנהיג האופוזיציה הרשמית, לשאול את ראש הממשלה, טוני בלייר בדבר יורשו, בטענה שהנושא הוא עניין פנימי של מפלגת הלייבור, וכי זמן השאלות לראש הממשלה נועד רק לשאלות הנוגעות לפעילות הממשלה. אירוע זה גרר תגובות קשות מצד חברי האופוזיציה שדרשו את התנצלות היושב ראש. שבוע לאחר מכן התיר מרטין את השאלה, וכך נמנעה מחלוקת חוקתית. הוא היה ליו"ר הבית השני בהיסטוריה שהתפטר מהתפקיד, וסיים את תפקידו ביוני 2009, בעקבות התרעמות ציבורית על אופן אישור כיסוי הוצאותיהם של חברי בית הנבחרים.
מרטין פעל חברתית למען מעמד הפועלים בסקוטלנד, והקים מספר תוכניות תעסוקתיות (ללימוד מקצועות). בנו, פול מרטין מכהן בפרלמנט הסקוטי מטעם מחוז גלאזגו - ספרינגברן מאז שנת 1999.
נץ אוסטרלי
נץ אוסטרלי (שם מדעי: Erythrotriorchis) הוא סוג שבו שני מיני עופות ממשפחת הנציים ותת-משפחת הנצים החיים רק באוסטרליה.
בני סוג זה קרובים לסוג נץ וגם לסוג היחידי נץ דוריאה, שבעבר היה שייך לסוג זה. הם בעלי גוף בינוני בצבע אדמדם עם אברות שחורות, בטן לבנה-כתומה ומקור מעוקל קטן. העיניים צהובות ומוקפות נוצות לבנות.
הם חיים בשטחים פתוחים לאורך אוסטרליה והמין נץ ערמוני-כתף חי באי גינאה החדשה. כמו רוב הנצים הם עפים בגובה חרישי וצדים יצורים קטנים.
יעקב סמושקביץ'
יעקב ולדימירוביץ' סמושקביץ' (ברוסית: Яков Владимирович Смушкевич; 14 באפריל 1902, רקישקי – 28 באוקטובר 1941, מחוז קויבישב) היה גנרל יהודי בצבא האדום, מפקד חיל האוויר הסובייטי בין השנים 1939–1940.
קורות חיים
נולד ב-14 באפריל 1902 בעיירה רקישקי (אז בתחומי פלך קובנה באימפריה הרוסית, בהווה העיר רוקישקיס במחוז פוניבז' בליטא) למשפחה יהודית ענייה. אביו היה חייט נודד. קיבל השכלה יסודית בחדר, וכבר מגיל צעיר נאלץ להתחיל לעבוד כדי לעזור בפרנסת המשפחה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשה משפחת סמושקביץ', יחד עם שאר היהודים, מן העיירה על ידי השלטונות לרוסיה, והתיישבה בעיירה בפלך וולוגדה. סמושקביץ יצא לעבוד לזמן מה אצל אופה. בשנת 1916 עזב את בית הוריו ועבר לוולוגדה בה עבד כסבל ונחשף לתעמולה קומוניסטית.
בשנת 1918 התנדב סמושקביץ' לצבא האדום, והשתתף בקרבות מלחמת האזרחים, תחילה כלוחם מן המניין ולאחר מכן כקצין פוליטי של גדוד חי"ר. לאחר סיום המלחמה נשאר לשרת בצבא קבע. בשנת 1922 עבר לחיל האוויר, שימש קצין פוליטי של טייסת ולאחר מכן היה קצין פוליטי של כנף. בשנת 1929 החליט לעבור למסלול פיקודי ולכן נשלח לקורס טיס, אותו סיים בשנת 1931. לאחר סיום הקורס מונה למפקד כנף של מטוסי יירוט.
בשנת 1936 נשלח לספרד כיועץ בכיר לענייני חיל האוויר בצבא הרפובליקני במלחמת האזרחים. במקביל לתפקיד זה היה סמושקביץ מפקד להק שהורכב מטייסים סובייטים, אשר נשלחו על ידי סטלין לעזרת הרפובליקנים. כדי להסוות את זהותו האמיתית הופיע בספרד תחת שם בדוי – "גנרל דוּגְלַאס". במסגרת תפקידו הקים סמושקביץ' את מערך ההגנה האווירית של מדריד. הוא אף לקח חלק פעיל בלחימה, השתתף בכמה קרבות אוויר והפיל 2 מטוסי אויב בקרבות אלו. פעילותו של הלהק הסובייטי בפיקודו של סמושקביץ' בקרב גואדלחרה הייתה אחד הגורמים הראשיים לניצחון של הרפובליקנים הספרדים על חיל המשלוח האיטלקי. על פעילותו בספרד הוענק לסמושקביץ' ביוני 1937 תואר גיבור ברית המועצות. בסוף אותה שנה חזר סמושקביץ' לברית המועצות ומונה לסגן ראש מטה חיל האוויר. בתפקידו זה היה מעורב בפיתוח מטוסי קרב חדשים ואף התעקש אישית להשתתף בטיסות ניסוי. באחת מטיסות אלו, באפריל 1938, נפצע ולקח לו מספר חודשים להתאושש ולחזור לשירות.
באוגוסט 1939 מונה סמושקביץ למפקד הכוחות האוויריים של הצבא האדום המוצבים במונגוליה. במסגרת תפקיד זה השתתף בקרבות עם היפנים באזור הנהר חלקין גול. על פועלו בקרב זה הוענק לו בשנית תואר גיבור ברית המועצות. סמושקביץ' הוא האדם השלישי בהיסטוריית בברית המועצות שזכה בשני תוארי גיבור ברית המועצות. לאחר חזרתו ממונגוליה מונה סמושקביץ' למפקד חיל האוויר הסובייטי ושימש בתפקיד זה עד אפריל 1940, במהלך מלחמת החורף. חיל האוויר כשל במלחמה, למרות יתרונו המספרי על זה של הצבא הפיני וסמושקביץ' תואר כמי שלא התאים לתפקיד של גנרל. סמושקביץ' מונה לעוזר ראש המטה הכללי לענייני חיל האוויר.
ב-15 במאי 1941 חדר מטוס תובלה גרמני מדגם יונקרס Ju 52 משטחה של פולין (הכבושה בידי הנאצים) לשמי ברית המועצות. המטוס הצליח לתעתע במערך ההגנה האווירית של הצבא האדום ולטוס עד מוסקבה, שם הוא נחת בשדה תעופה טושינו שבקרבת העיר. סטלין, שזעם על כישלון שכזה של חיל האוויר הסובייטי, הורה לראש הנ.ק.ו.ד. לברנטי בריה לעצור את צמרת הפיקוד של חיל האוויר הסובייטי. אחד מהעצורים בפרשה היה יעקב סמושקביץ', שנעצר ב-8 ביוני 1941. סמושקביץ' הוחזק בבית כלא בעיר קויבישב, מבלי שהוגש נגדו כתב אישום כלשהו. דבר מעצרו נשמר בסוד ובעיתונות סופר על גבורת חיל האוויר בפיקודו במלחמה בנאצים.
ב-28 באוקטובר 1941, לפי הוראתו האישית של לברנטי בריה, הוצא סמושקביץ' להורג בסתר. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, כשהעלו היהודים על נס את תרומתם של היהודים למלחמה, נמנה סמושקביץ' בין הגנרלים היהודים.
שמו טוהר בשנת 1954. לכבוד יום הולדתו ה-60 נערכה אזכרה לזכרו בוילנה. בתחילת 1963 הוענקה לאלמנתו קצבה, צעד שנתפרש כהשלמת טיהור שמו.
לואיג'י מלרבה
לואיגי מלרבה (באיטלקית: Luigi Malerba; 1927 – 2008) הוא שם העט של לואי בונארדי, סופר איטלקי חשוב, שכתב רומנים, סיפורים וספרי ילדים. הוא היה ידוע גם כמחזאי וכותב תסכיתים לרדיו האיטלקי ותסריטים לטלוויזיה ולקולנוע, ספריו תורגמו לשפות רבות. הרומן פרי עטו "הנחש" תורגם לעברית.
ביוגרפיה
הוא נולד בעיירה בברצ'טו הסמוכה לעיר פארמה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים, בגיל 23 החל לעבוד כעיתונאי וכתב סיפורים קצרים, ובמקביל החל לכתוב תסכיתים עבור הרדיו האיטלקי, ותסריטים עבור הקולנוע והטלוויזיה. בפארמה הוא ערך בשנות ה-50 את מגזין הקולנוע האיטלקי Sequenze הוא הצטרף אל התנועה הספרותית החשובה קבוצה 63. אשר הורכבה מסופרים, משוררים ומבקרי ספרות איטלקיים כמו אלפרדו ג'וליאני, אומברטו אקו, קוראדו קוסטה, פורט אנטוניו. ב- 1963 הוא פרסם את ספרו הראשון הגילוי של האלפבית, ב-1966 הוא פרסם את הרומן הנחש, ב-1970 זכה בפרס מדיסיס כסופר הזר הטוב ביותר. הרומן המפורסם ביותר של מלרבה הוא איתקה לנצח והוא יצא לאור ב-1997. הוא נפטר ב-2008 בהיותו בן 81 בעיר רומא (העיר בה חי ברציפות החל מ 1950). בשנת 2010 נוסד באיטליה פרס לואיג'י מלרבה המוענק לצעירים מתחת לגיל 28 בעבור תסריט, סיפור קצר או רומן.
נצרות אורתודוקסית
הנצרות האורתודוקסית, או הנצרות האורתודוקסית המזרחית, היא קהילה של כנסיות נוצריות אוטוקפאליות (עצמאיות) המתבססת על מסורות נוצריות שהתפתחו בביזנטיון, בניגוד לנצרות הקתולית, אשר מתבססת על מסורות שהתפתחו באימפריה הרומית המערבית. מקורה ועיקר תפוצתה של האורתודוקסיה בארצות המזרח התיכון ובמזרח אירופה, אך יש לה שלוחות בכל רחבי העולם. מרכזה ההיסטורי הוא העיר קונסטנטינופול, היא איסטנבול של היום.
בנצרות האורתודוקסית מושם דגש רב יותר מן הנצרות הקתולית על הפן המיסטי והטקסי של הפולחן הנוצרי. השם "אורתודוקסי" פירושו "ישר האמונה", והוא מכוון לטענת הכנסייה האורתודוקסית לכך, שהיא הקהילה הקרובה ביותר למסורות הנוצריות המקוריות של ישו והשליחים. הן רואות עצמן כנצרות הלגיטימית ביותר, והשם איננו אלא כינוי אחד שהתקבע עבורן; הן רואות עצמן כ"קתוליות" (כלליות) ממש כשם שהכנסייה המוכרת כקתולית מגדירה עצמה כ"אורתודוקסית". ראשי הכנסיות האורתודוקסיות (9 פטריארכים, 2 ארכיבישופים ו-3 מטרופוליטנים) כפופים לשלטון האזרחי במדינות בהן הם יושבים (סוג של קיסרופאפיזם). לעיתים מכונה האורתודוקסיה "נצרות יוונית" בשל המורשת היוונית החזקה שלה, אך אין להתבלבל עם הכנסיות דוברות-היוונית בתוכה.