cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמנואל בן-גוריון
ביוגרפיה
נולד ביליסבטגראד שבדרום האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), כבנם השני של ד"ר משה קוריטני, רופא ממשלתי ומנתח, וציפורה לבית גרין (אחות לאברהם, מיכאל, רבקה ודוד גרין), גננת בהכשרתה ואחות בעיסוקה. בשנת 1920 נרצח אביו בקליניקה שבביתם בידי רופא-עמית רוסי במהלך משחק שחמט בין חברים, והאם ציפורה ברחה מרוסיה עם שני ילדיה, אריה ועמנואל בחזרה לעיר הולדתה פלונסק אל אביה, אביגדור גרין.
בשנת 1925 עלה עמנואל עם סבו אביגדור גרין לארץ ישראל, שבה כבר שהו כשנה האם והבן אריה. המשפחה התיישבה בשכונת הדר הכרמל בחיפה, שם הייתה ציפורה אחות בקופת חולים. כל בני המשפחה עִברתו רשמית את שם המשפחה לבן-גוריון, שם שמקורו ביוסף בן גוריון, ממנהיגי המרד הגדול. בשנת 1928 נישאה ציפורה לזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, ולמשפחה המורחבת הצטרפה גם רות, בתו של פרידמן-לבוב (לימים רות הילמן, פסנתרנית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע). אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי.
בשנת 1938 החל עמנואל בן-גוריון את לימודיו בבית הספר לאמנויות "בצלאל" בירושלים. בשנת 1941, לאחר שלוש שנות לימוד ב"בצלאל", התגייס לצבא הבריטי. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בתחום מדעי הרוח - היסטוריה, פילוסופיה וחינוך. ב-14 בנובמבר 1947 הוא נפצע בגבו מיריות האוטובוס בו נסע בחיפה. הוא שוחרר מבית החולים לאחר כ-12 ימים.
בשנת 1957 יצא ספרו הראשון: "50 שנות תעופה עולמית", ולאחריו הוציא ספרים נוספים בתחום התעופה: "מהלאה לשמש", "תעופה על-קולית" ו"סילונים מדבירי שחקים". הוא זכה על ספרו "תולדות התעופה בעולם" בפרס הוז לספורט בשנת 1959.
בן-גוריון לא נישא מעולם. בערב פסח תשמ"ב (1982) נפטר כתוצאה מהתקף לב בהיותו בקיבוץ בית השיטה, והוא נקבר למחרת בבית העלמין של הקיבוץ, והוא בן 64. ספרייתו ניתנה לביטאון חיל האוויר, והיא קרויה על שמו.
קונפי
קונפי (בצרפתית: Confit) הוא מזון שבושל במשך זמן רב לצורך שימורו או לאכילתו המידיית.
בקונפי, המזון מתבשל בצורה איטית בנוזל כשמן, שומן או מי סוכר (סירופ), בחום נמוך (עד 90 מעלות צלזיוס) בניגוד לטיגון (230-160 מעלות צלזיוס). הבדל נוסף הוא בתוצאה הסופית: בעקבות החום הגבוה בטיגון, תכולת המים במזון מתאדה במהירות והוא הופך לפריך (בעקבות תגובת מייאר). בקונפי, בעקבות הבישול האיטי והחום הנמוך שאינו מגיע לטמפרטורת רתיחה (100 מעלות צלזיוס), מתפרקות רקמות המזון אך המים אינם רותחים ואינם מתאדים והמזון המתקבל רך ונימוח.
פירות
קונפי פירות (שלמים או חתוכים) מורכב מפירות שבושלו בסוכר. על הפרי להתאחד באופן מלא עם הסוכר. מכיוון שבישול פירות גדולים (למשל מלון) דורש זמן רב, הקונפי מופק לרוב מדובדבנים, תות שדה וכו'.
אף על פי שמי סוכר בריכוז נמוך הם מצע גידול לחיידקים, בריכוז גבוה מאוד הם מונעים התפתחות חיידקים ובקטריות ובכך נשמר המזון לאורך זמן.
מטבל
במטבח האיטלקי, קונפי מבצל, שום וצ'ילי נוצר לאחר בישול איטי וממושך בשמן זית ומעט מלח, לעיתים בתוספת עשבי תיבול כטימין ומרווה. הבישול קצר משמעותית מקונפי בשר ואורך כשעה. הקונפי המתקבל בסיום הבישול הוא בעל טעם מרוכז ומרקם רך.
פביאן ספורקסלדה
פביאן מיטשל ספורקסלדה (בהולנדית: Fabian Mitchel Sporkslede; נולד ב-3 באוגוסט 1993 באמסטלפיין שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית.
מצעד הגאווה במילאנו
מצעד הגאווה במילאנו (הידוע גם כ-"Milano Pride") הוא מצעד ופסטיבל המתקיימים בסוף יוני בכל שנה במילאנו, איטליה, עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב באיטליה.
פביאן ספורקסלדה
קריירת מועדונים
ספורקסלדה גדל במחלקת הנוער של א.ז. אלקמאר, ובשנת 2007 עבר למחלקת הנוער של אייאקס. ב-26 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3-0 על אוטרכט במסגרת הגביע ההולנדי. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, כשהחליף את ראיין באבל בניצחון 1-0 על טוונטה. ארבעה ימים לאחר הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ספורקסלדה את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בהפסד 4-1 לריאל מדריד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2012/2013.
מצעד הגאווה במילאנו
היסטוריה
מצעד הגאווה במילאנו מתקיים מדי שנה עם שמות שונים. מאז שנת 2013, מורגן על ידי קבוצה בשם "Milano Pride", שחבריה מגיעים מארגוני זכויות להט"ב איטלקים נוספים בעיר. מדי שנה חברי הקבוצה מארגנים את קיומו ואת אירועי "שבוע הגאווה".
פביאן ספורקסלדה
קריירת מועדונים
ב-10 ביולי 2014 הושאל ספורקסלדה לווילם II מליגת העל ההולנדית. בסך הכל ערך הופעת ליגה אחת במדי המועדון, והוסיף הופעה אחת בגביע ההולנדי, ובחלון ההעברות של החורף חזר לאייאקס. ב-1 ביולי 2015 שוחרר מהמועדון.
ב-28 בינואר 2016 חתם בקייבו ורונה, והושאל למשך חצי עונה ללופה קסטלי רומאני מהסרייה ג'.
מצעד הגאווה במילאנו
שבוע הגאווה
ליד פורטה ונציה, שהוא הרובע הנפוץ ביותר של בקרב להט"ב, מתקיימת "כיכר הגאווה" בה רוכלים רבים מוכרים מוצרי מזון, משקאות, פריטים ומוזיקה מתנגנת ברחוב.
פביאן ספורקסלדה
קריירת מועדונים
ב-23 ביולי 2016 חתם ספורקסלדה בנאק ברדה מליגת המשנה ההולנדית. בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל ההולנדית, ובעונות  ו- שיחק עם המועדון בליגת העל ההולנדית. בסך הכל ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 בספטמבר 2019 חתם על חוזה לעונה אחת בוואלבייק מליגת העל ההולנדית. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-5 בינואר 2021 חתם על חוזה לשתי עונות בדינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית. הוא ערך 30 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בעונת, וב-1 בינואר 2022 שוחרר מהמועדון.
ב-29 בינואר 2022 חתם ספורקסלדה בבני סכנין מליגת העל הישראלית. ב-31 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על עירוני קריית שמונה במסגרת הליגה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-24 במרץ 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם בהפסד 2-0 ל.
אוניברסיטת אוטווה
המוסד חבר באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי ובקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15.
היסטוריה
אוניברסיטת אוטווה הוקמה לראשונה כמכללת בייטאון בספטמבר 1848. בשנת 1866 המכללה הפכה לאוניברסיטה. בשנת 1875 החלו לימודי תואר שני ובשנת 1888 החלו להינתן תארים שלישיים. בפברואר 1889 עלתה האוניברסיטה למעמד של אוניברסיטה אפיפיורית. בשנת 1965 הוחלט לנתק את הקשר בין האוניברסיטה לכל ממסד דתי שהוא.
אולם הפילהרמונית של ברלין
אולם הפילהרמונית של ברלין (בגרמנית: Berliner Philharmonie) הוא אולם קונצרטים בברלין שבגרמניה, ומשכנה של הפילהרמונית של ברלין.
אולם הפילהרמונית שוכנת בקצה הדרומי של טירגארטן וממערב לחומת ברלין לשעבר. אולם הפילהרמונית נמצא ברחוב הרברט פון קאראיין, על שם המנצח הראשי שכיהן בתזמורת. הבניין מהווה חלק ממתחם מוסדות התרבות התרבותי הסמוך לכיכר פוטסדאם.
אולם הפילהרמונית מורכב משני אולמות, האולם הגדול (Großer Saal) עם 2,440 מושבים והיכל המוזיקה הקאמרית (Kammermusiksaal) עם 1,180 מושבים. אף על פי שהוגה יחד, האולם הקטן יותר נפתח בשנות ה-80, כעשרים שנה לאחר הבניין הראשי.
היסטוריה
הנס שארון תכנן את הבניין, אשר נבנה במהלך השנים 1960–1963. הוא נפתח ב-15 באוקטובר 1963 עם הרברט פון קאראיין שניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן. הוא נבנה כדי להחליף את אולם הפילהרמונית הישן, שנהרס על ידי מפציצים בריטיים ב-30 בינואר 1944, יום השנה ה-11 להפיכתו של היטלר לקנצלר. האולם הוא בניין יחיד, א-סימטרי ואוהלי, כאשר אולם הקונצרטים הראשי בצורת מחומש. גובה שורות המושבים גדל באופן לא סדיר עם המרחק מהבמה. הבמה נמצאת במרכז האולם, מוקפת במקומות ישיבה מכל עבר. מה שמכונה סידור הישיבה בסגנון כרם (עם טרסות המתנשאות מסביב לבמה תזמורתית מרכזית) היה חלוץ על ידי בניין זה, והפך למודל לאולמות קונצרטים אחרים, כולל בית האופרה של סידני (1973), אולם הקונצרטים של דנוור (1978), הגוואנדהאוס בלייפציג (1981), אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס (2003), והפילהרמוניה של פריז (2014).
פסנתרן הג'אז דייב רובק והרביעייה שלו הקליטו שלוש הופעות חיות באולם; "דייב רובק בברלין" (1964), "חי בפילהרמונית של ברלין" (1970), ו"אנחנו כולנו ביחד שוב בפעם הראשונה" (1973). ההופעה החיה של מיילס דייוויס באולם משנת 1969 שוחררה גם ב-DVD.
ב-20 במאי 2008 פרצה שרפה באולם. לרבע מהגג נגרם נזק ניכר כאשר הכבאים חתכו פתחים כדי להגיע ללהבות שמתחת לגג. פנים האולם ספג נזקי מים. כבאים הגבילו את הנזק באמצעות קצף. הגורם לשריפה יוחס לעבודות ריתוך, ולא נגרם נזק חמור לא למבנה ולא לפנים המבנה. ההופעות התחדשו, כמתוכנן, ב-1 ביוני 2008 עם קונצרט של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
לאכול בגדול
לאכול בגדול (במקור: Super Size Me, בתרגום חופשי מאנגלית: "הגדל אותי") הוא סרט קולנוע תיעודי שיצא לאקרנים בשנת 2004 ותיאר בדיקה שערך במאי הסרט, מורגן ספרלוק, אלו שינויים יחולל חודש של אכילת מזון מהיר ברשת "מקדונלד'ס" בגופו ובחייו. הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה לקולנוע בארצות הברית וזכה במספר פרסים לסרטים תיעודיים. לפי טענות שונות, היה הסרט אחד הגורמים להוספתם והדגשתם של פריטים בריאים יותר ברשת "מקדונלד'ס".
עלילה
המניע הראשוני לסרט היה תביעתן של שתי ילדות במשקל עודף חריג לגילן נגד "מקדונלד'ס", בטענה שהמזון שם משמין. השופט במשפט קבע כי אם הן יצליחו להוכיח את טענתן, כי אכילה ב"מקדונלד'ס" מזיקה לבריאות, תאושר התביעה.
בתחילת הסרט, ספרלוק ניגש לבדיקה התחלתית אצל שלושה רופאים שונים (רופא לב, מומחה למערכת העיכול ורופא כללי) ונמדד מצבו הבריאותי, שהיה טוב.
ספרלוק יצא לבדוק את הטענה והחליט לאכול אך ורק ב"מקדונלד'ס" במשך חודש ימים. כללי הניסוי היו אכילה ושתייה ב"מקדונלד'ס" בלבד, דגימת כל הפריטים בתפריט לפחות פעם אחת, היענות להצעות "להגדיל" בכל מקום שבו הוצעו, ואכילת סלט פעם בעשרה ימים, אבל רק אם הוא נמצא בתפריט.
במהלך הניסוי האביס ספרלוק את עצמו בהתמדה, כאשר לעיתים קרובות הוא כופה על עצמו לאכול גם כאשר לא היה רעב, ומשקלו עלה מ-84 ק"ג ל-95 ק"ג. ספרלוק דיווח במהלך הניסוי על כאבי ראש, דיכאון, אובדן זקפה, פרפורי לב, מצב ירוד של הכבד, ועוד. טענתו הייתה כי אכילת מזון מהיר והיעדר פעילות גופנית (ספרלוק אפילו הגביל את ההליכה במהלך הניסוי) גרמו להידרדרות במצבו.
במקביל לתיעוד הניסוי, ספרלוק מציג נתונים על מגפת ההשמנה בארצות הברית, ועל רשתות המזון המהיר, כשהוא מתמקד במקדונלד'ס במיוחד.
תגובות לסרט
סרטו של ספרלוק זכה להדים רחבים, הכנסות גבוהות מאוד לסרט תיעודי ולמספר פרסים בולטים בפסטיבלי סרטים, וביניהם פסטיבל סאנדנס. המטרה שבגללה נעשה הניסוי המתועד בסרט לא הושגה, והשופט במשפט דחה את תביעתן של הילדות.
גורמים רבים קישרו את סרטו של ספרלוק לגל של סרטי דוקו-אקטיביזם, המנגחים את הערכים הקפיטליסטיים והשמרניים בארצות־הברית, אם כי ספרלוק עצמו הסתייג מקישור כזה, והדגיש כי מטרת סרטו הייתה להצביע על הרגלי חיים לא בריאים של אמריקנים רבים, ולעורר את המודעות לצורך באכילה נבונה ובפעילות גופנית. "מקדונלד'ס" טענה למספר אי־דיוקים מהותיים בסרט, וגרסה כי הצגתו לא השפיעה כלל על מדיניותה, אך בעקבותיו ובעקבות סרטים דומים העצימה את הדגש שהיא שמה על אכילת מזון בריא.
חלק מהאנשים שצולמו לסרט תבעו את ספרלוק בגין הוצאת דיבה.
ניסיונות מקבילים
תגובה אחרת לסרט הייתה שורה של ניסיונות שנערכו כדי לאשר או להפריך את מסקנות הסרט התיעודי של ספרלוק.
ג'יימס פיינטר מהפקולטה למדעי המשפחה והצרכנות באוניברסיטת מזרח אילינוי ערך מחקר, בו חיקה את ניסויו של ספרלוק באמצעות שני סטודנטים שהתנדבו לאכול אך ורק במקדונלד'ס במשך 30 יום. הוא הנציח את הניסיון בסרט בשם "לאכול במידה" (Portion Size Me). מסקנת המחקר שערך הייתה כי האוכל ב"מקדונלד'ס" אינו מהווה סכנה בריאותית, אך אכילה מופרזת, ובמיוחד של מנות מופרזות, עלולה לגרום לעליה במשקל.
וים מיי ההולנדי, עורך מדור האוכל לשעבר של היומון ההולנדי "אלחמין דאחבלאד", שחזר במדויק את הניסוי של ספרלוק, כשהוא אוכל אך ורק ב"מקדונלד'ס" במשך שלושים יום, אך בליווי המלצות לאכילה נכונה של ד"ר יאפ פוחטלו מהמרכז הרפואי של אוניברסיטת ליידן. ככלות הניסוי ירד מיי במשקלו ב-6.3 ק"ג, לחץ דמו והיקף מתניו ירד ושיעור הכולסטרול בדמו צנח. ההבדל העיקרי בין הניסויים היה צריכה גדולה יותר של סלטים אצל מיי, וכן הבדלים מסוימים בתפריט בין מסעדות "מקדונלד'ס" בארצות־הברית ובהולנד.
ניסוי אחר ערך במאי הסרטים התיעודיים סקוט קסוול מניו ג'רזי שבארצות־הברית. בסרט, שחיקה את ספרלוק בכל היבט, כולל סגנון השפם, אבל עם מינון גדול יותר של סלטים. עם סיום הניסוי נבדק קסוול שוב וגילה כי ירד ב-10 קילוגרם ובמדדי תפקוד הכבד והכולסטרול שלו חל שיפור משמעותי. מסקנתו הייתה כי הבעיה אינה האוכל ב"מקדונלד'ס" אלא אכילת יתר ומתח הקשור בעשיית סרטים על אכילת יתר.
סוסו ויילי מ-CEI ערכה ניסוי כפול באורכו מזה של ספרלוק, כשהשינוי העיקרי היה פעילות גופנית מפעם לפעם וכן צריכת קלוריות בכמות פחותה (ספרלוק צרך כמות כפולה מהדרוש לגופו מדי יום. ויילי צרכה כמות המתאימה לדרוש לגופה). תוצאות הניסוי שלה היו ירידה של 8 ק"ג במשקל, ירידה באחוזי הכולסטרול ושיפור בהרגשתה הכללית.
ב-2009 ערך טום נוטון ניסוי תגובה, כשהוא טוען שאכילת 5,000 קלוריות ביום מכל מזון שהוא גורמת לבעיות בריאותיות. לטענתו יש להמעיט באכילת פחמימות וסוכרים ולשמור על מסגרת קלורית. הוא ירד מעל 6 ק"ג בחודש, ותיעד את הניסוי בסרט ב"שמנצ'יק" הנתמך גם בהסברים מדעיים לכך שהצטברות הכולסטרול נגרמת על ידי הסוכר ולא על ידי השומנים.
ניסויים דומים ערכו מרבּ מורגן (90 יום, הורידה 16.7 ק"ג) ודשאן וודס (30 יום, 4 ק"ג).
כוכב נולד (סרט, 1954)
כוכב נולד (באנגלית: A Star Is Born) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1954 מסוגת מיוזיקל בביומיו של ג'ורג' קיוקור. תסריט הסרט נכתב על ידי מוס הארט והוא מבוסס על סרט בעל שם זהה משנת 1937. ג'ודי גרלנד וג'יימס מייסון משחקים בסרט בתפקידים ראשיים. בשנת 2000 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
גרלנד לא שיחקה באף סרט מאז שנת 1950 וחזרתה למשחק לוותה בסיקור תקשורתי כבד. בתחילת שנת 1955 היא זכתה למועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט זה. רבים חזו שהיא תזכה בפרס ואף רשת NBC הציבה צלמים סמוך לבית החולים שבו היא שהתה אחרי לידת בנה כדי לראיין אותה מיד לאחר קבלת הפרס, אך למרבה ההפתעה גרייס קלי זכתה בפרס על תפקידה בסרט "נערת הכפר".
בשנת 2018, יצא חידוש לסרט בכיכובם של בראדלי קופר וליידי גאגא.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורו של נורמן מיין (ג'יימס מייסון), שחקן קולנוע עם קריירה בנסיגה, המגיע שיכור להופעה של האולפן שהוא חתום בו. מפיק הקולנוע מנסה לרסן את נורמן, אך האחרון ממהר לעלות על הבמה. על הבמה מופיעים להקה שסולניתה היא אסתר בלודג'ט (ג'ודי גרלנד) שמצליחה להפוך את התפרצותו של נורמן לבמה לקטע קומי ולא לשערורייה שתהרוס את המופע.
באותו ערב נורמן מגיע למגוריה של אסתר להודות לה על עזרתה במהלך המופע. בעת הגעתו הוא שומע את אסתר שרה והוא משכנע אותה לפרוש מהלהקה כדי לפתח קריירה קולנועית משל עצמה והוא יעזור לה. אסתר מסכימה, אך למחרת נורמן לא מופיע עקב צילומי סרט בים. לבסוף נורמן מצליח למצוא את אסתר והוא מפגיש בינה לבין אוליבר ניילס (צ'ארלס ביקפורד), מנהל אולפן ההפקה.
הפקה
בדצמבר 1952 המפיק סינדי לאפט פנה אל הבמאי ג'ורג' קיוקור שיביים רימייק לסרט "כוכב נולד" (1937) עם השחקנית ג'ודי גרלנד בתפקיד ראשי. גרלנד כבר שיחקה במחזה המבוסס על הסרט לצד וולטר פידג'ן בשנת 1942. בהתחלה הוא סירב להצעה, אך רצונו לביים מיוזיקל עם השחקנית המוערכת גרלנד בחברת ההפקה "טכניקולור" גבר.
קיוקור רצה ללהק את קרי גרנט לתפקיד הראשי. גרנט רצה להשתתף בסרט, אך כשהוא שמע שגרלנד משחקת בסרט הוא סירב עקב אי יציבותה של השחקנית. הבמאי הציע גם את השחקנים המפרי בוגרט ופרנק סינטרה לתפקיד הראשי, אך המפיק ג'ק וורנר פסל את שניהם. סטיוארט גריינג'ר לוהק לתפקיד, אך הוא פרש עקב מחלוקות אומנותיות עם הבמאי.
לבסוף ג'יימס מייסון לוהק לתפקיד. קיוקור נתקל בקשיים בהפקת הסרט הן מהתסריט שעבר שינויים רבים והן מצד גרלנד שהייתה בלתי יציבה במהלך צילומי הסרט.
תקציב הסרט עמד על כחמישה מיליון דולר מה שהפך אותו לאחד הסרטים היקרים ביותר באותה תקופה. בעת שיחרורו הסרט עורר עניין ומשך קהל. לפי המגזין "וראייטי" הסרט הכניס כ-6.1 מיליון דולר, סכום גדול אך לא מספיק בשביל לכסות את התקציב העצום. הסרט נחשב לכישלון כלכלי ויש טוענים שבגלל זה ג'ודי גרלנד הפסידה לגרייס קלי את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
פסקול
לפסקול הסרט יצאו מספר גרסאות בשנים 1954, 1988, 2004 ו-2005. להלן הפסקול הרשמי שיצא בשנת 1954:
קפה נמרוד
קפה נמרוד היא רשת בתי קפה ישראלית.
היסטוריה
הרשת הוקמה בשנת 2010 על ידי אהוד שגב וחבר ילדותו דוד אייל, לזכר אחיו של אהוד,, שנהרג במלחמת לבנון השנייה. הסניף הראשון הוקם בנמל תל אביב. בשיאה מנתה הרשת 10 סניפים שהופעלו על ידי זכיינים. בכל סניף הוצבה תמונתו של נמרוד.
בשנת 2019 דווח על קשיים כלכליים אליהם נקלעה הרשת. בשנת 2020 דווח על סגירת הרשת בעקבות משבר הקורונה. חלק מזכייני הסניפים של הרשת בחרו להמשיך לפעול לאחר פירוקה כבתי קפה עצמאיים הממשיכים לשאת את השם "קפה נמרוד".
טולצ'ווה
טולצ'ווה (בהונגרית: Tolcsva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית טולצ'ווה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-2,034 תושבים בשנת 1990 עד 1,715 תושבים בשנת 2019 (ירידה של כ-15%).
בן אפלק
ביוגרפיה
אפלק נולד בברקלי, קליפורניה שבארצות הברית. משפחתו עברה לקיימברידג' שבמסצ'וסטס כשהיה קטן, והוריו התגרשו ב-1984, כשהיה בן 12. אחיו הצעיר של אפלק הוא השחקן קייסי אפלק. אפלק גדל בקיימברידג' ולמד באוקסידנטל קולג' שבלוס אנג'לס, בבית ספר למשחק של לי מייג'ורס ובאוניברסיטת ורמונט.
טולצ'ווה
יהודי טולצ'ווה
ידיעות ראשונות על התיישבות יהודים בכפר קיימות משנת 1723 אז ישבו שבע משפחות יהודיות במקום בחסות בעלי האחוזה, שהעסיקו את היהודים כחוכרי הכרמים. הקהילה הלכה וגדלה ובנוסף לעיבוד כרמים וייצור יינות התפרנסו היהודים ממסחר.
בן אפלק
ביוגרפיה
כתלמיד בית הספר התיכון של Cambridge Rindge & Latin School פעל אפלק בהפקות תיאטרון וקיבל השראה מהמורה לדרמה גרי ספקה. הוא התיידד מקרוב עם הסטודנט העמית מאט דיימון, אותו הכיר מגיל שמונה. אף על פי שדיימון היה מבוגר בשנתיים, לזוג היו "אינטרסים זהים" ושניהם רצו להמשיך בקריירת משחק. הם נסעו יחד לניו יורק לאודישני משחק וחסכו כסף עבור כרטיסי רכבת וטיסה בחשבון בנק משותף. בעוד שאפלק זכה לציוני SAT גבוהים, הוא היה סטודנט לא ממוקד עם נוכחות ירודה. הוא בילה כמה חודשים בלימודי ספרדית באוניברסיטת ורמונט, שנבחרה בגלל קרבתה לחברתו דאז, אך עזב לאחר ששבר את הירך בזמן ששיחק כדורסל. בגיל 18 עבר אפלק ללוס אנג'לס, למד ענייני מזרח תיכון במכללת אוקסידנטל במשך שנה וחצי.
קריירה
פריצתו הגדולה של אפלק הייתה בסרט "סיפורו של ויל האנטינג" (1997). אפלק ודיימון, חברו הטוב, כתבו את תסריט הסרט ושיחקו בו, וזכו ביחד בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת התסריט. ביחד עם דיימון והמפיק כריס מור הקים אפלק את חברת הפקות Pearl Street Films, שדרכה הפיקו את סדרת התעודה "פרויקט גרינלייט" עבור רשת HBO.
טולצ'ווה
יהודי טולצ'ווה
חברה קדישא נוסדה בשנת 1770 ובשנת 1860 הוקם בית הכנסת הראשון. בהמשך פעלו במקום ישיבה ומוסדות צדקה.
בשנת 1941 גורשו לקאמניץ פודולסקי שבאוקראינה כמה משפחות יהודיות מהכפר שלא היו בעלי אזרחות הונגרית, ושם נרצחו. בשנת 1942 גויסו גברים יהודים ונשלחו לחזית אוקראינה, ורובם נספו.
בן אפלק
קריירה
בשנת 1998 הגיע אפלק למעמד של כוכב קולנוע בזכות הופעתו הראשית בשובר הקופות של מייקל ביי "ארמגדון" בתפקיד איי ג'יי, והמשנית בדרמה זוכת 7 פרסי האוסקר "שייקספיר מאוהב" בתפקיד השחקן נד אליין. אפלק ידוע גם במשחק בסרטיו של הבמאי קווין סמית': הוא שיחק בכולם, חוץ מאשר ב"מוכרים בלבד".
טולצ'ווה
יהודי טולצ'ווה
אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי טולצ'ווה לגטו שאטוראליאויהיי, ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לעיירה כ-40 יהודים ששרדו והם חידשו לזמן מה את חיי הקהילה. בשנת 1970 נותרה במקום רק משפחה יהודית אחת.
בן אפלק
קריירה
הסרטים שבהם שיחק אפלק בתחילת שנות ה-2000, ביניהם "אהבה מחוץ לחוק", "צ'ק פתוח", "לשרוד את חג המולד", ו"ג'רזי גירל", סבלו מהכנסות נמוכות בקופות. בשנת 2006 שיחק בדרמה הביוגרפית "הוליוודלנד", בה גילם את דמותו של השחקן ג'ורג' ריבס. אפלק זכה על הופעתו בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לתפקיד המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2007 ביים אפלק את סרטו הראשון - "נראתה לאחרונה", שבו משחק אחיו, קייסי אפלק, בתפקיד הראשי.
בשנת 2012 ביים את הסרט "ארגו" ואף הופיע בו בתפקיד הראשי. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר. אפלק זכה גם בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר, ועל הופעתו בסרט בתפקיד סוכן ה-CIA טוני מנדז הוא הועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטקס.
בשנת 2014 שיחק בסרט נעלמת מותחן פסיכולוגי בבימויו של דייוויד פינצ'ר, המבוסס על ספר באותו שם מאת גיליאן פלין.
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "רואה החשבון". באותה שנה ביים את הסרט "חי את הלילה", דרמת פשע בה גם כיכב בתפקיד ראשי. הסרט יצא לאקרנים בדצמבר אותה שנה, ובישראל הוא יצא בינואר 2017. העלילה מתרחשת בתקופת היובש בארצות הברית, ומספרת את סיפורו של בחור צעיר שמורד באביו השוטר ומטפס בהדרגה בהיררכיה של עולם הפשע.
בשנת 2018 חזר לשתף פעולה עם מאט דיימון. השניים עובדים על סרט המספר על הונאה במשחק של מקדונלד'ס שאפלק יביים.
בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר".
באטמן
באוגוסט 2013, אולפני האחים וורנר הכריזו רשמית על ליהוקו לתפקיד באטמן, בסרט ההמשך של "איש הפלדה" והוא גילם את הדמות בשלושה מסרטי היקום הקולנועי של DC: באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק, ליגת הצדק (ובגרסת סניידר) וביחידת המתאבדים. אף שבפברואר 2019 הודיע כי לא ימשיך לגלם את הדמות, דווח כי הוא עשוי לחזור לגלם את הדמות בסרט אודות הפלאש, שיציאתו לאקרנים תוכננה לשנת 2022. לאחר "ליגת הצדק" נטען כי יופק סרט קולנוע על באטמן בכיכובו אך הסרט עבר שינויים רבים שבסופו של דבר הותירו אותו מחוץ להפקת הסרט. עם זאת, באפריל 2021, זמן קצר לאחר הפצת גרסת סניידר, הטוויטר התמלא בהאשטאג "#MakeTheBatFleckMovie" שבמסגרתו מעריצים של אפלק הביעו תמיכה בהפקת סרט באטמן נפרד בכיכובו של אפלק, בצעד שטרם זכה לתמיכת חברות ההפקה.
חיים אישיים
אפלק היה מאורס לשחקנית ג'ניפר לופז, והם היו אמורים להינשא ב-14 בספטמבר 2003, אך החתונה בוטלה כמה שעות לפני האירוע. הם נפרדו בינואר 2004. מעט לאחר מכן, השחקנית ג'ניפר גארנר, ששיחקה עם אפלק בסרט "דרדוויל", הייתה לבת זוגו, והשניים התארסו לאחר תשעה חודשים שבמהלכם לא נפגשו. במאי 2005 דווח שגארנר בהיריון, והזוג נישא ב-29 ביוני 2005 באיים הקאריביים. ב-1 בדצמבר 2005 נולדה בתם הראשונה. ב-6 בינואר 2009 נולדה בתם השנייה. ב-2012 נולד להם בן נוסף. 10 שנים בדיוק לאחר שנישאו, ב-30 ביוני 2015, הודיעו הזוג על גירושיהם.
בשנת 2004, אפלק זכה באליפות פוקר במדינת קליפורניה, וקיבל את הפרס הראשון בסך 356,400 דולר, והעפיל לטורניר גמר הפוקר העולמי באותה שנה. הוא היה אחד מבין ידוענים רבים, יחד עם לאונרדו דיקפריו וטובי מגווייר, שהשתתף באליפויות פוקר. בשנת 2014 התבקש אפלק להימנע מלהשחק בבלאק ג'ק במלון הארד רוק בלאס וגאס, לאחר שסדרת זכיות עוררה חשד כי הוא סופר קלפים. אפלק הכחיש שוב ושוב דיווחים בצהובונים על התמכרות להימורים.
אפלק תומך במלכ"ר בשם "A-T Children's Project". הוא אף תרם כסף לדמוקרטית אליזבת וורן במהלך מסע הבחירות שלה לסנאט של ארצות הברית, בחירות שהתקיימו בנובמבר 2012. אפלק ידוע כשחקן טקסס הולדם מקצוען, שהגיע לשולחן האחרון באליפות העולם בפוקר בלאס וגאס.
היגיינה
היגיינה (בעברית: גֵּהוּת) היא שמירה על הניקיון מההיבט הבריאותי והרפואי. מקור המילה הוא בשמה של אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית, היגיאה (מקבילתה במיתולוגיה הרומית נקראת סאלוס).
שמירה על היגיינה הכרחית למניעת מחלות רבות. למרות שעניין זה מובן כיום מאליו, בעבר היה המצב שונה; המודעות לחשיבות ההיגיינה התחזקה בצורה משמעותית בסוף המאה ה-19, עת זיהו חוקרים (בהם איגנץ זמלווייס, לואי פסטר וג'וזף ליסטר) את הקשר שבין מיקרואורגניזמים ומחלות.
השמירה על ההיגיינה מתבצעת בשתי רמות:
הדרך הנפוצה ביותר לביצוע הסרה והרחקה של מיקרואורגניזמים, היא באמצעות שטיפה במים: רחצת הגוף, שטיפת פירות וירקות לפני אכילתם, שטיפת כלי מטבח ועוד. ישנן גם פעולות עקיפות יותר לצורך היגיינה, למשל סימון תאריך התפוגה על-גבי מצרכי מזון.
לצד השטיפה במים קיימות טכניקות רבות להרחקת מיקרואורגניזמים, בהן חיטוי ועיקור.
היגיינה רפואית
באמצע המאה ה-19 הייתה קדחת הלידה נפוצה מאוד בבתי חולים, והתמותה ממנה נעה מ-10% ועד ליותר משליש מהיולדות. הרופא ההונגרי איגנץ זמלווייס היה אחראי על אחת ממחלקות היולדות בבית החולים הכללי בווינה, ששיעור תמותת היולדות בה היה יותר מ-13% (לפי גרסה אחרת - 18%), לעומת 2% בלבד במחלקת היולדות השנייה בבית החולים. למחלקתו היו מוניטין בהתאם, ונשים רבות העדיפו ללדת ברחוב מאשר במחלקה זו. ב-1847 מת רופא אחר מבית החולים, מזיהום בחתך שנגרם לאצבעו במהלך נתיחה שלאחר המוות שביצע. הנתיחה שבוצעה בגופתו של הקולגה הראתה פתולוגיה דומה לתופעות בנשים שמתו מקדחת הלידה.
זמלווייס טען כי יש קשר בין זיהום בגופות שנותחו ובין תמותת היולדות. הוא ערך השוואה בין התמותה בשתי מחלקות היולדות והסיק כי התמותה באחת מהן גבוהה יותר בגלל "חלקיקים" שנשאו הסטודנטים על ידיהם - במחלקה השנייה היו מיילדות ולא רופאים שהדריכו סטודנטים בנתיחת גופות. היה זה לפני גילוי החיידקים כגורמי מחלות, וזמלווייס קבע כי קדחת הלידה נגרמה מזיהום על ידי חומר מסוים. הוא הנהיג נטילת ידיים בחומר מחטא שמכיל סידן תת-כלורי (חומר בעל מבנה מולקולרי הדומה לנתרן תת-כלורי, המרכיב החשוב באקונומיקה) בין נתיחת גופות לבדיקת חולים, ושיעור התמותה ירד ל-2.38% - דומה לתמותה במחלקת היולדות השנייה.
השערתו של זמלווייס לא הייתה פופולרית, שכן לא נתמכה על ידי התאוריות המדעיות דאז, ורמזה לקשר בין קדחת הלידה ובין גופות, רעיון שנתפס כדתי וכאמונה טפלה. בעקבות כך אף כונה בשם "הטיפש מפשט". ב-1848 הרחיב זמלווייס את הדרישות להיגיינה - הוא דרש לחטא את כל המכשירים שהסתייעו בהם בלידה, ובכך העלים לגמרי את קדחת הלידה ממחלקתו. למרות ההצלחה הדרמטית סירב זמלווייס לפרסם את שיטתו בכתובים, ופרדיננד פון אברה פרסם בשמו שני מאמרים, שלא זכו לתמיכה רבה למרות התרשמותם של הרופאים הבכירים בווינה. זמלווייס, שהיה ליברל פעיל, פוטר ממשרתו ב-1849 בעקבות הריאקציה האוסטרית לאירועי 1848. ב-1851 עבר לפשט שבהונגריה, כנראה בגלל קשיים כלכליים. הוא היה האחראי על מחלקת היולדות בבית חולים בעיר מ-1851 ועד 1857. נוהלי החיטוי שהנהיג במחלקה הקטינו את התמותה בה מקדחת הלידה ל-0.85%, והדבר הביא לקבלה של שיטתו בכל רחבי הונגריה. בווינה עדיין דחו את רעיונותיו: באותה המחלקה שבה הצליח להיפטר מאלח הדם לגמרי, המריאה תמותת היולדות ל-35% ב-1860.
ב-1861 פרסם זמלווייס את תגליתו בספרו "Die Ätiologie, der Begriff und die Prophylaxis des Kindbettfiebers" ("קדחת הלידה - אטיולוגיה, עקרונות וטיפול מונע"), ושלח עותקים ממנו לרופאים בגרמניה, בצרפת ובאנגליה. מספר ביקורות צוננות גרמו לו לפרסם מכתבים בעיתונות, שלא סייעו לרעיונותיו להתקבל. רעיונותיו של זמלווייס התקבלו באיחור של שנים רבות.
בתקופה המודרנית מקפידים על חיטוי ועיקור קפדני מאוד של כל סביבת בתי החולים בדגש על חדרי ניתוח וחדרי לידה. כלי ניתוח עוברים עיקור קפדני, אנשי סגל והמטופלים עוברים רחצה מיוחדת ומשתמשים בחלוקים מיוחדים, סדינים סטריליים ובכפפות סטריליות כדי למנוע העברה או חדירה של חיידקים ווירוסים לגופו של החולה. למרות מאמצים רבים אחת הבעיות הרציניות בבתי חולים במאה ה-21 היא העברתם של חיידקים בין מטופלים והדבקות במחלות זיהומיות. זיהום נוזוקומי - זיהום הנרכש עקב אשפוז בבית חולים, הורג אלפי ישראלים בכל שנה.
היגיינה אישית
היגיינה אישית היא הפעולות שנוקט האדם על-מנת לדאוג לבריאות גופו באמצעות ניקיון. המניעים לביצוע היגיינה אישית כוללים הפחתה של מחלות, ריפוי מחלות, שיפור הבריאות ותחושה של הקלה, קבלה חברתית ומניעה של התפשטות מחלות לאחרים. היגיינה אישית נכונה מושפעת מהתרבות והמנהגים בהם חי האדם, והיא יכולה להיות ספציפית ושונה מתרבות לתרבות, ויכולה להשתנות עם הזמן. לדוגמה, בתרבויות מסוימות הסרת שיער גוף נחשבת היגיינה נאותה. פעולות הנחשבות בדרך כלל להיגיינה אישית כוללות רחצה בפרקי זמן מקובלים, רחצת ידיים באופן קבוע ובמיוחד לפני הטיפול במזון, ניקיון ורחצת שיער הקרקפת, שמירה על שיער קצר או הסרת שיער, לבישת בגדים נקיים, צחצוח שיניים, קיצוץ ציפורניים, ופעולות נוספות. חלק מהפעולות נחשבות לספציפיות בעבור מגדר מסוים, כגון על ידי אישה במהלך המחזור החודשי שלה. אנשים נוטים לפתח שגרה לעיסוק בצורכי היגיינה האישית שלהם. פעולות אחרות להיגיינה אישית יכללו כיסוי פיו של אדם בעת שיעול, סילוק של רקמות מלוכלכות כראוי, שמירה על ניקיון השירותים, וניקיון אזורי טיפול במזון וכלי מזון. בתרבויות מסוימות מקובל לשמור על היגיינה בהימנעות מנשיקות או לחיצות יד כדי להפחית את העברה של חיידקים על ידי מגע.
תחום הטיפוח האישי משיק להיגיינה אישית ומטרתו שמירה על מראה אישי וציבורי טוב, לאו דווקא בהיבטים ההיגיינים. לדוגמה, שימוש בדאודורנטים או בושם, גילוח, או תסרוקת ועוד.
היגיינת הבית
מטרתה של היגיינה בבית היא למנוע או למזער מחלות ואת ההתפשטותן בסביבות חברתיות, תחבורה ציבורית, מקום העבודה, במקומות ציבוריים וכדומה. היגיינת הבית כוללת פעולות במגוון רחב של מצבים כגון היגיינת ידיים, היגיינת הנשימה, היגיינת מזון ומים, היגיינה כללית בבית (היגיינה של אתרים ומשטחים סביבתיים), טיפול בבעלי חיים, וטיפול באלה הנמצאים בסיכון גבוה יותר לזיהום.
היגיינת מזון
היגיינת מזון נוגעת לנהלים הקשורים לבישול והתנהלות עם מזון מתוך מטרה למנוע זיהום מזון, למנוע הרעלת מזון, ולצמצם את העברת מחלות למזונות אחרים, בני אדם או בעלי חיים. היגיינת מזון כוללת דרכים לטפל, לאחסן, להכין, להגיש ולאכול את האוכל. גישת HACCP משמשת לניתוח סיכון ונקודות קריטיות ביצור מזון. תו תקן לפי ISO 22000 מוענק לארגונים שנבדקו ונמצאו עומדים בדרישות לניהול מערכות בטיחות מזון. במספר מדינות נהוג לפרסם את ציון הניקיון שקיבלו מסעדות.
שיטות להיגיינת מזון כוללות:
היגיינת הגוף בחלל
כתוצאה מכך, בעת שהייתם בחלל אסטרונאוטים מתקלחים באמצעות שימוש במגבוני גוף ובשמפו שאינו מצריך שטיפה במים, מוצרים שפותחו במקור עבור בתי חולים אך עונים גם על הדרישות הנוקשות של סוכנויות החלל ולכן אנשי נאס"א בחרו להשתמש בהם.
זמן שהותו של האסטרונאוט בחלל הוא לרוב ממושך, ועל כן יש צורך גם בכביסה על מנת לשמור על היגיינת הבגדים של האסטרונאוטים. לשם כך הם משתמשים דרך קבע בסבון, שוטפים את הבגד באמצעות מים מתוך שקית ולאחר מכן מותירים את בגדיהם להתייבש במרחב של תחנת החלל, בה שוררים תנאים של 30 עד 40 אחוזי לחות המאפשרים ייבוש מהיר של הבגד.
טיפוח הגוף בחלל
קיצוץ ציפורניים: ניתן לקצוץ את הציפורניים בתנאים של מיקרו גרביטציה באותה דרך בה אנו משתמשים על כדור הארץ. עם זאת, לאחר הגזירה האסטרונאוטים צריכים למנוע מהציפורניים להיכנס אל תוך אחד מהמכשירים הפתוחים בתא המעבורת שיכול לגרום לכשל מערכות. על מנת לעשות זאת, אסטרונאוטים רבים נוהגים למקם את עצמם מול צריכת האוויר. בצורה זו, הציפורניים יהיו לכודות כנגד מסנן רשת ויהיה ניתן לאסוף אותן בהפעלה הבאה בוואקום.
גילוח: גילוח במסלול אינו שונה מגילוח על פני כדור הארץ. חלק מהאסטרונאוטים מעדיפים להתגלח באמצעות תער חשמלי, מפני שהוא לא מצריך שימוש במים ומפני שסכיני גילוח חשמליים אוספים באופן אוטומטי את שיער הפנים שנחתך.
תספורת: כאשר יש צורך בתספורת, נהוג להשתמש בקוצץ שיער עם מכשיר ואקום מובנה אשר לוכד את גזרי השיער ומונע מהם לרחף בחלל התחנה.
צחצוח שיניים: גם צחצוח שיניים בחלל אינו שונה מהצחצוח על פני כדור הארץ. עם זאת, רוב האסטרונאוטים בוחרים להשתמש במשחת שיניים אכילה כדי להפחית את צריכת המים.
עשיית צרכים בחלל: בשירותים בתחנת החלל, השתן נאסף על ידי צינור ואקום ולאחר מכן ממוחזר ומסונן למי שתייה נקיים. את הצואה עושים מעל מיכל פסולת מוצקה המצויד במערכת שאיבת אוויר, ששואבת את הצרכים לתוך שקית שעוברת למיכל. את המיכל מרוקנים כל 10 ימים לערך, כאשר שקיות הפסולת נזרקות לעבר כדור הארץ, שם הן נשרפות באטמוספירה.
היגיינה ואלרגיה
על פי "השערת ההיגיינה", תינוקות וילדים אשר גדלו בסביבה בה הונהגו כללי היגיינה מוגזמים, יפתחו מחלות אלרגיות בבגרותם מפני שהמערכת החיסונית לא מפותחת. ההשערה עדיין שנויה במחלוקת ומהווה מושא למחקרים רבים.
פסאודו מדע
ההיגיינה הטבעית (Orthopathy) היא תנועה שקמה במאה ה-19 בארצות הברית, ובה רופאים שזנחו את שיטות הריפוי המקובלות ועברו לטפל בחולים בשיטות אחרות, ובעיקר ללא תרופות.
רוז'ה דה ולאמינק
ביוגרפיה
דה ולאמינק נולד באיקלו שבמזרח פלנדריה, אחיו, אריק, היה גם רוכב אופניים ואלוף העולם בסייקלו–קרוס שבע פעמים. תחילה דה ולאמינק אהב ושיחק כדורגל, אך בעקבות הצלחותיו של אחיו בתחום הסייקלו–קרוס והאופניים הוא עבר גם הוא לתחום.
קריירה מקצועית
דה ולאמינק הפך למקצוען בשנת 1969 עם קבוצת "פלנדריה–דה קלרק–קרוגר", באותה שנה הוא ניצח את אומלופ הט פולק ואת אליפות בלגיה. ב-1970, ניצח את מרוץ קורנה–בריסל–קורנה, קטע בטור דה פראנס ואת מרוץ סכלדפרייס. ההישג הגדול שלו בעונת 1970 הגיע כאשר ניצח את המונומנט לייז'–בסטון–לייז', במה שהפך למונומנט הראשון בו הוא מנצח. ב-1971, דה ולאמינק לא הצליח לנצח מונומנט, אך ניצח שוב את מרוץ סכלדפרייס וקורן–בריסל–קורן אך ניצח בפעם הראשונה את הקלאסיקות לה פלש ואלון ו-E3 פרייס הרלבקה.
ב-1973, דה ולאמינק עבר לקבוצת "ברוקלין", בה המשיך לרכוב עד 1977. בעונה זו, דה ולאמינק ניצח לראשונה את מילאנו–סן רמו, כשהוא מקדים את ווילמו פרנצ'יוני ופליצ'ה ג'ימונדי האיטלקיים. הוא לא הצליח לשחזר את ההישג שלו משנה קודמת וסיים שביעי בפריז–רובה. הוא ניצח בפעם השנייה את טירנו - אדריאטיקו וניצח שני קטעים בג'ירו ד'איטליה, כשהוא מסיים שני בקטגוריית הנקודות.
ב-1974, דה ולאמינק ניצח בפעם השנייה את פריז–רובה ובפעם השלישית ברציפות את טירנו–אדריאטיקו, עם ניצחון זה הפך לשיאן הניצחונות במרוץ. הוא בלט מאוד גם במרוצים אחרים, כשסיים שלישי בגנט–וייפלחם ומילאנו–סן רמו, ובמקום השני בלה פלש ואלון. בג'ירו ד'איטליה דה ולאמניק ניצח את קטגוריית הנקודות בפעם השנייה אך ניצח במרוץ קטע אחד בלבד. לקראת סוף העונה, ניצח גם במונומנט ג'ירו די לומברדיה והפך לאחד מהרוכבים הבודדים שמנצחים גם בפריז–רובה וגם בג'ירו די לומברדיה באותה השנה. באותה העונה, זכה דה ולאמינק במדליית הכסף באליפות העולם בסייקלו - קרוס.
ב-1975, ניצח בפעם הרביעית ברצף את טירנו–אדריאטיקו לאחר שניצח שני קטעים במרוץ. דה ולאמינק ניצח בפעם השלישית בפריז–רובה ובכך השתווה לכמה רוכבים נוספים שניצחו שלוש פעמים בתור שיאני ניצחונות. בג'ירו ד'איטליה, רשם הופעה היסטורית כאשר ניצח שבעה קטעים ואת קטגוריית הנקודות במרוץ. הוא סיים את המרוץ במקום הרביעי הכללי. לאחר הג'ירו, ניצח חמישה קטעים בטור דה סוויס ואת המרוץ כולו. באליפות העולם, השיג את התוצאה הבולטת שלו בקריירה באליפות, כשזכה במדליית הכסף, כשהני קופייר ההולנדי זכה במדליית הזהב. באליפות העולם בסייקלו–קרוס, זכה דה ולאמינק במדליית הזהב.
ב-1976, דה ולאמינק המשיך את השליטה הדומיננטית שלו בטירנו–אדריאטיקו, כאשר ניצח במרוץ שלושה קטעים. הוא סיים שני בטור דה רומאנדי וניצח שלושה קטעים נוספים בג'ירו ד'איטליה. לקראת סוף העונה, חזר דה ולאמניק לאיטליה וניצח בפעם השנייה את הג'ירו די לומברדיה.
ב-1977, ערך דה ולאמינק עונה היסטורית, מנצח את פריז–רובה בפעם הרביעית ובכך הפך לשיאן הניצחונות. בנוסף לכך ניצח בפעם השישית והאחרונה את מרוץ טירנו–אדריאטיקו.
ניצחון בכל מונומנט
עוד הישג גדול שרשם דה ולאמינק ב-1977 היה הניצחון ברונדה ון פלנדרן, בעקבות כך הצטרף לריק ואן לואי ואדי מרקס בתור הרוכבים היחידים שניצחו כל אחד מחמשת המונומנטים: פריז–רובה, ג'ירו די לומברדיה, רונדה ון פלנדרן ומילאנו–סן רמו.
ב-1978, עבר דה ולאמינק לקבוצת "סאנסון קמפניולו" לאחר חמש שנים בברוקלין. הוא נכשל בניסיונו לנצח את פריז–רובה בפעם החמישית לאחר שסיים במקום השני, 1:40 לאחר פרנצ'סקו מוזר, בן קבוצתו. אך דה ולאמניק כן הצליח לנצח בפעם השנייה את מילאנו–סן רמו. ב-1979, עבר דה ולמינק לקבוצת "Gis Gelati". הוא ניצח באותה העונה את מילאנו–סן רמו בפעם השנייה ברציפות ושלישית בסך הכל ובפעם הראשונה את מרוץ אומלופ הט פולק. הוא סיים שני גם בגנט–וייפלחם וגם בפריז–רובה. דה ולמינק התחרה שוב בג'ירו ד'איטליה וניצח שלושה קטעים במרוץ.
השנים האחרונות
בתחילת שנות השמונים, חלה ירידה יחסית ברמתו של דה ולאמינק. למרות זאת ב-1981 במדי קבוצת "DAF Trucks–Côte d'Or" דה ולאמינק היה שוב דומיננטי בקלאסיקות, כשסיים שוב שני בפריז–רובה וגנט–וייפלחם. הוא ניצח באותה עונה את חץ ברבנט ופריז–בריסל, ובפעם השנייה את אליפות בלגיה. ב-1984, ניצח לראשונה קטע בוואלטה אספנייה. דה ולאמניק פרש בעונת 1987, כשהוא בן 36.
לאחר הפרישה
כיום חי דה ולמניק בחווה בקאפרייק, עיר בבלגיה. בעקבות העובדה שהקריירה של דה ולמניק התקיימה במקביל לזו של אדי מרקס, הוא נאבק על מעמדו בצמרת העולמית. בריאיון הוא אמר שמרקס היווה עבורו השראה והוא אף שלח מרגל למלון של מרקס בשביל לבדוק מה הוא אוכל, מה הוא שותה ודברים אחרים. דה ולמניק הגדיר את הניצחון שלו בטור דה סוויס 1975 כהכי גדול שלו, מכיוון שגבר על מרקס באותו מרוץ. אחד מילדיו של דה ולמינק, נקרא על שמו על מרקס.
מייק וודסון
מייקל דין "מייק" וודסון (באנגלית: Michael Dean "Mike" Woodson; נולד ב-24 במרץ 1958) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 1980–1991 שיחק בליגת ה-NBA, ורשם ממוצעים כוללים של 14.0 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק. מאז שנת 1996 משמש לסירוגין כעוזר מאמן וכמאמן ראשי ב-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
בין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת אינדיאנה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן בוב נייט. בעונת 1979/1980 הוביל את הקבוצה לצד אייזיאה תומאס לאליפות מחוז ה-Big Ten, ולהעפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). בתקופתו בקבוצת האוניברסיטה שיתף פעולה גם עם מאמני ה-NBA לעתיד רנדי ויטמן ובוץ' קרטר, והעמיד ממוצעים כוללים של 19.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1980 נלקח וודסון בבחירה ה-12, על ידי ניו יורק ניקס. לאחר עונה אחת בלבד הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה למייק ניולין, ולאחר 7 משחקים עם הנטס הועבר בטרייד נוסף לקנזס סיטי קינגס, בתמורה לסם לייסי. ב-5 עונותיו בקנזס סיטי היה אחד משחקניה המובילים, לצד אדי ג'ונסון, לארי דרו ורג'י ת'יאוס, וקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
השנים הראשונות
לקראת עונת מונה וודסון לעוזרו של מאמן מילווקי באקס, כריס פורד, אשר בהמשך הוחלף על ידי ג'ורג' קארל. בין השנים 1999–2001 שימש כעוזרו של רנדי ויטמן בקליבלנד קאבלירס, ובעונות ו- היה עוזרו של לארי בראון בפילדלפיה 76' ובדטרויט פיסטונס, בהתאמה. בעונתו היחידה בדטרויט זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על לוס אנג'לס לייקרס (4–1).
אטלנטה הוקס
בקיץ 2004 מונה למאמנה הראשי של אטלנטה הוקס, במקומו של טרי סטוטס. את עונת סיימו ההוקס עם המאזן הגרוע ביותר בליגה (13–69), אך בכל אחת מ-5 העונות הבאות הציגו שיפור תחת וודסון, עד עונת  אותה סיימו עם המאזן השלישי בטיבו באזור המזרחי (53–29). בעונת העפילה אטלנטה לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 9 שנים, בהובלתם של ג'ו ג'ונסון וג'וש סמית', ובשתי העונות הבאות הגיעה לחצי גמר האזור המזרחי. לאחר שהובסה על ידי אורלנדו מג'יק בתוצאה 0–4 בסיבוב השני של פלייאוף 2010, הודיעה הקבוצה כי לא תאריך את חוזהו של וודסון כמאמן הקבוצה, והוא הוחלף על ידי עוזרו לארי דרו.
ניו יורק ניקס
באוגוסט 2011 הצטרף וודסון לצוות האימון של מייק ד'אנטוני בניו יורק ניקס, ובמרץ 2012 החליף אותו כמאמן הראשי של הניקס. עד לסיום עונת המקוצרת רשמה הקבוצה מאזן חיובי 18–6 תחת וודסון (לאחר שפתחה את העונה עם מאזן שלילי 18–24), והעפילה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הניקס מול האלופה שבדרך, מיאמי היט. את העונה העוקבת סיימו הניקס עם המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 54–28, ואף העפילו לסיבוב השני של הפלייאוף לראשונה מאז עונת, אך הפסידו מול אינדיאנה פייסרס (2–4). על אף יכולת מצוינת של כוכב הקבוצה כרמלו אנתוני (27.4 נקודות למשחק), בעונת רשמו הניקס מאזן שלילי 37–45, ובסיומה פוטר וודסון מתפקידו.
לוס אנג'לס קליפרס (עוזר)
לקראת עונת מונה וודסון לעוזרו של דוק ריברס בלוס אנג'לס קליפרס. בסיום עונת התפטר וודסון מהתפקיד.
ויליאם פרנק
ויליאם בירל פרנק (באנגלית: William Birrell Franke; 15 באפריל 1894 – 30 ביוני 1979) היה איש עסקים ופקיד ממשל אמריקאי. הוא נודע בעיקר בשל שירותו כמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1959–1961 בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
ראשית חייו
ויליאם פרנק נולד בעיר טרוי שבמדינת ניו יורק לוויליאם ולהלנה (לבית בירל) פרנק. הוא התחנך בעיר הולדתו ולמד באוניברסיטת פייס, שם הוא סיים לימודי תואר במנהל עסקים בהתמחות בחשבונאות.
קריירה עסקית
הקריירה של פרנק כללה עיסוק בראיית חשבון וניהול בחברת Cluett, Peabody & Company בניו יורק, בחברת Naramore, Niles & Company ברוצ'סטר ובחברת Touche, Nivin & Company בניו יורק. בהמשך הוא היה שותף בכיר בחברת Franke, Hannon & Withey, משרד ראיית חשבון בניו יורק. הוא גם היה חבר בדירקטוריון של כמה חברות, כולל, יושב ראש מועצת המנהלים של חברת ג'ון סימונס בניוארק וחבר במועצת המנהלים ב-General Shale Products Corporation בג'ונסון סיטי ובחברת הרכבות קרוליינה, קלינצ'פילד ואוהיו. ב-1935 וב-1936 הוא משך תשומת לב ציבורית כאשר הוא השלים את דוחות הביקורת על אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה בעקבות רצח יואי לונג שחשף אי סדרים במסמכי האוניברסיטה ובחשבונותיה.
בממשל הפדרלי
בין השנים 1948–1951 היה פרנק חבר בצוות הביקורת האזרחי של צבא ארצות הברית. לאחר מכן ועד 1952 הוא היה עוזר מיוחד למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
בין השנים 1954–1957 שימש פרנק כסגן מזכיר הצי לענייני כספים. לאחר מכן ועד 1959 הוא שימש כתת-מזכיר הצי. לאחר מכן ועד לתום נשיאותו של אייזנהאואר הוא כיהן כמזכיר הצי. בתקופת כהונתו זו הוא קידם את הפיתוח וההכנסה של טכנולוגיות חדשות לצי ארצות הברית, כולל השימוש בספינות מלחמה מונעות באנרגיה גרעינית.
שנותיו האחרונות
לאחר פרישתו התגורר פרנק בבית הקיץ של משפחתו בבנסון שבוורמונט. הוא החזיק משרד בעיר רטלנד הסמוכה, שם הוא עסק בייעוץ השקעות. הוא גם שימש כחבר במועצת המנהלים ובמועצה המייעצת של בנק האוורד.
ויליאם פרנק נפטר ברטלנד ב-30 ביוני 1979 מסיבוך של ניתוח בכיס המרה. הוא נטמן בבית הקברות פיירויו שבבנסון.
פרס וייטהד
מאז הקמת הפרס לא ניתן היה להעניק יותר משניים בשנה, אך בשנת 1999 הועלה לארבעה "כדי לאפשר הענקת פרסים בכל תחומי המתמטיקה, כולל מתמטיקה יישומית, פיזיקה מתמטית והיבטים מתמטיים של מדעי המחשב". נכון לשנת 2022, ניתן להעניק עד שישה פרסי וייטהד בכל שנה ובנוסף התקנות מאפשרות כעת להעניק פרס וייטהד לזוכים משותפים.
בפרס וייטהד הבכיר יש דרישות תושבות וכללים דומים לפני הענקת הפרסים, אך הוא נועד להכיר במתמטיקאים מנוסים יותר.
זוכי הפרס
להלן רשימת הזוכים:
מעברת קיסריה
מעברת קיסריה או מעברת חוף הכרמל הוקמה ב-17 באפריל 1951 באזור דיונות החול שליד קיסריה והתקיימה עד מאי 1955.
היסטוריה
בשנת 1949 החליטו בפיק"א להקים יישוב תעשייתי על אדמות החברה בקיסריה. לצורך כך, בתחילת 1951 הוחלט להקים מעברה בקיסריה שתספק פועלים להקמת העיר התעשייתית. ב-17 באפריל 1951 יישבה הסוכנות היהודית שתי משפחות בדיונות החול השוממות של קיסריה בשני אוהלי בד רעועים, לאחר שמשרד השיכון יחד עם פיק"א קנו את הקרקע והניחו צינור מים שיעביר מים מבנימינה למעברה. ב-29 באפריל 1951 הגיעה קבוצה של 38 משפחות מרומניה למעברה ובכך התחילה המעברה לפעול כמחנה קליטה לעולים. בתחילת יוני 1951 היו במעברה 150 משפחות ובלחץ העלייה הועברו למעברה עולים רבים נוספים והמעברה הגיעה לכ-1000 משפחות. בתחילת 1952 עברו 150 משפחות ראשונות לדיור קבע.
בשנים 1952-1951 הגיעו עולים נוספים למעברה מרומניה, מהונגריה, ממרוקו, מתימן, מלוב, מפולין, מעיראק ומפרס, והביאו לגידול מהיר באוכלוסיית המעברה - מ-200 נפשות בשנת 1951, גדלה אוכלוסיית המעברה ל-1,200 נפשות בשנת 1952.
במאי 1952 צורפה המעברה לתחום שיפוטה של מועצת הפועלים המקומית חדרה.
בספטמבר 1953 הוחלט על מתן סטטוס מוניציפלי ליישוב ויחיאל וייסנברג נבחר לראש המועצה הראשון.
בסוף מאי 1955 תושבי המעברה התפנו ל-292 יחידות דיור שהוקמו צפונית למעברה ביישוב הסמוך אור עקיבא.
תנאי המחיה
תושבי המעברה התגוררו תחילה באוהלי בד, ואחר כך בצריפי פח שקירותיהם היו משוחים בזפת כדי למנוע חדירת גשם בחורף. לרשות כל תושבי המעברה עמדה מקלחת אחת בלבד, שנבנתה בפחון והייתה מיועדת לגברים בלבד. המים היו לוהטים ומלוחים ולא ראויים לשתייה מכיוון שצינור המים היה חשוף לשמש.
בנוסף, אף על פי שהובטחו למשפחות תשתיות חשמל, מים וביוב טרם הגיען למעברה, הגנרטור הראשון הגיע למעברה רק מספר שבועות לאחר הקמתה, ובעיית המים לא סודרה עד סוף שנת 1951, כשחברת מקורות קדחה את הבאר הראשונה ביישוב.
רוב תושבי המעברה היו מובטלים ומעטים הועסקו בעבודות קטיף ובציר, נטיעת עצים או חפירות ארכאולוגיות בקיסריה. כפתרון לבעיית התעסוקה במעברה הוקמה בה לראשונה לשכת עבודה בשנת 1951 בצריף רעוע, ובשנת 1952 הוקם במעברה בעזרת פיק"א מחסן למיון בוטנים שסיפק תעסוקה לכ-20 עובדים.
במעברה שרר באופן תמידי מחסור במצרכי מזון בסיסיים כמו ירקות, ביצים או שמן. התשלום על מצרכי המזון נעשה באמצעות תלושים שהוקצבו מראש לכל משפחה בהתאם למספר הנפשות בה, ופעמים רבות לא הספיקו בשביל לענות על צורכי המשפחה.
במעברה היה רופא אחד שהיה אחראי על שירותי הבריאות במעברה. עקיצות יתושים לצד מחלות מעיים היוו את גורם התחלואה העיקרי במעברה, ומות תינוקות במהלך הלידה היה שכיח בקרב נשות המעברה.
תנועת הנצרתיים
תנועת הנצרתיים (בגרמנית: Nazarener) הייתה תנועת אמנות רומנטית-דתית שהקימו אמנים דוברי גרמנית בווינה וברומא בתחילת המאה ה-19. נציגי הסגנון הזה, "הנצרתיים", היו מקורבים בעיקר לקתוליות. הרקע לעזיבתם היה התהפוכות החברתיות-פוליטיות של עידן נפוליאון ושלטון מטרניך המדכא, שבאו לידי ביטוי באמנות ובהוראה באקדמיות לאמנות. מטרת הנצרתיים הייתה חידוש האמנות ברוח הנצרות, תוך שימוש בציירים איטלקים וגרמנים קדומים כמודלים. הם השפיעו על האמנות של כל התקופה הרומנטית.
מקור השם
השם הנצרתיים הוא שם מקראי. מונח זה שימש לציון חסידיו של ישו לאחר מותו על הצלב. במאה ה-17 הייתה ידועה ברומא תסרוקת בה השיער הארוך ומפוסק באמצע כ"תסרוקת הנצרתיים". "הם נותנים לשיער הראש והזקן שלהם להתארך וללא צמות. העור חיוור מייצג עבורם את היופי, שהם יודעים גם לייצר באופן מלאכותי. הם אוהבים לגלגל עיניים ולהוריד את ראשיהם לעבר כתפיהם."
גם הציירים רפאל ואלברכט דירר היו עם תסרוקות כאלה. האמנים שחיו ברומא, שלימים נקראו "הנצרתים", אמרו שהם הלכו ככה לפחות זמן מה. תאוריה אחת אומרת כי ניתן לייחס את השם "נצרתיי" ככינוי גנאי לחסידי תנועת האמנות הזו על ידי תושבי רומא. ישנן עדויות לכך שגתה השתמש במונח זה בהתכתבות עם יוהאן היינריך מאייר. הוא מופיע גם במכתביו של הפסל יוהאן מרטין וגנר, שהתייחס גם לאמנים כקתולים עם זקנים וארוכי שיער. דווקא שם זה שיקף את נקודת החיבור האידיאלית בין האמנים, שרבים מהם בחרו להמיר דתם לקתוליות.
השם נצרתים במובן ההיסטורי הוטבע כנראה רק אחר כך. לראשונה בכתב ניתן למצוא במובן זה רק בשנת 1891 בזיכרונות נעוריו של הצייר וילהלם פרידריך שדו. הגרעין של תנועת האמנות הזו, לא קראו לעצמם כך. מבחינת תולדות האמנות, נהוג היה ליישם את המונח אמנים נצרתיים על ציירים מהמאה ה-19 וראשית המאה ה-20 שעסקו בתכנים דתיים בציורי מזבח ובציורי קיר של הכנסייה והיו מקורבים לתפיסת האמנות של האחים לוק המקוריים.
היסטוריה
בשנת 1809, שישה סטודנטים באקדמיה בווינה הקימו קואופרטיב אמנותי בשם אחוות סנט לוק או "לוקאסבונד", בעקבות שם נפוץ לגילדות של ציירים מימי הביניים. בשנת 1810 עברו ארבעה מהם, יוהאן פרידריך אוברבק, פרנץ פפור, לודוויג פוגל ויוהאן קונרד הוטינגר לרומא, שם התמקמו במנזר הנטוש סן איזידורו. אליהם הצטרפו פיליפ פייט, פטר פון קורנליוס, יוליוס שנור פון קרולספלד, וילהלם פרידריך שדו וקבוצה זמנית של אמנים אחרים דוברי גרמנית. הם נפגשו עם אמן הנוף הרומנטי האוסטרי יוזף אנטון קוך (1768–1839) שהפך לחונך לא רשמי של הקבוצה. בשנת 1827 הצטרף אליהם יוזף פון פוריך (1800–1876).
המוטיבציה העיקרית של הנצרתיים הייתה תגובה נגד הנאו-קלאסיות והחינוך האמנותי השגרתי של מערכת האקדמיה. הם קיוו לחזור לאמנות שמגלמת ערכים רוחניים, וחיפשו השראה אצל אמנים מימי הביניים המאוחרים ותקופת הרנסאנס, ודחו את מה שראו בהם הווירטואוזיות השטחית של האמנות המאוחרת.
ברומא הקבוצה חיה קיום נזירי למחצה, כדרך ליצור מחדש את אופי בית המלאכה של האמן מימי הביניים. נושאים דתיים שלטו ביצירתם, ושתי עבודות מרכזיות אפשרו להם לנסות להחיות את אמנות ציור הפרסקו מימי הביניים. שתי סדרות פרסקו הושלמו ברומא עבור הקאזה ברתולדי (1816–1817) ובית מאסימו (1817–1828), וזכו לתשומת לב בינלאומית על פועלם של "הנצרתים".
תכונות אמנות הנצרתים
מבחינה אחת, אמנות הנצרתיים דומה לאסכולה הקלאסית שממנה התפתחה: בה הצורה הברורה של הדמות קודמת לצבע, היסוד השולט בציור הוא הדמות האנושית. דמות מרכזית, בגישה זו היה התאוריתיקן יוהאן גוטפריד הרדר (1744–1803). הוא פנה כנגד חלק מהתורות המרכזיות של הנאורות (הקלאסיציזם) והדגיש את היופי שבדברים הלא סדירים, הקדמוניים, של ימי הביניים המוקדמים.
התפתחות זו החלה כבר במאה ה-17, אך יותר בחוגים אליטיסטים ועם מעט אפשרויות טכניות. במאה ה-18 ובמיוחד במאה ה-19 התגברו מאמצים אלה במידה ניכרת. כעת הופיעו ספרים שהיו אמורים לשחזר יצירות אמנות מהתקופה הקדומה. לצורך רפרודוקציה, עבודות אלה הוסבו לתחריטים או לחיתוכי עץ - ובצורה זו יצירות הפופולריות כביכול נראו "פרימיטיביים".
יוהאן אוברבק הכיר ואהב את הגרסה הזו לציור "טרום רפאל" כיצירות של פשטות אדוקה ומסירות נזירית לעבודה עוד לפני שראה את המקור ברומא.
דמויות ונוף מחוברים זה לזה באמייל פסטל חם. דגש מיוחד הושם על התאורה המובילה לדמויות המרכזיות. בתמונות נצרתיות רבות זהו האלמנט הדרמטי היחיד בקומפוזיציה המאופיינת ברוגע עמוק, פנימיות ורצינות. אווירה זו מעבירה סצינות שנראות מאוד יומיומיות בתוך העולם הארצי. היעדר העומק המרחבי והימנעות מניגודי צבעים עזים תומכים במסר. אלה מאפיינים חיצוניים, המחברים את הנצרתיים לסגנון ימי הביניים.
ארוטיות כמעט ואינה נכללת כנושא בציור הנצרתיים. האנשים בתמונות לבושים ברובם במלואם, לרוב בגלימות זורמות עם קפלים חזקים ומראה קלאסי. ייצוגים של גופות כמעט עירומות, כמו הערומים של יוליוס שנור פון קרולספלד, הם יוצאים מן הכלל.
מורשת
צרפת: בצרפת השפעתה הובילה לחידוש האמנות הדתית בבית הספר בליון ועיצבה את הצייר מוריס דניס. ישנם אלמנטים נצרתיים בציור הכנסייה שיצר ז'אן אוגוסט-דומיניק אינגרס. תלמידו היפוליט פלנדרין יצר ציור קיר גדול בסנט ז'רמן דה פרה בשנת 1846. מרכז ההשפעה הגרמנית בצרפת היה ליון, שם תוכננו ציורי קיר ענקיים בנושאים פילוסופיים מורכבים.
אנגליה: 240 איורי התנ"ך של יוליוס שנור פון קרולספלד, שפורסמו בשנת 1860, השפיעו במיוחד. התנועה הפרה-רפאליטית, (אגודת אמנים אנגלית שהוקמה על ידי הציירים דנטה גבריאל רוזטי ואוורט מיליי בשנת 1848) לקחה את הרעיונות מתנועת הנצרתיים. פורד מדוקס בראון יצר קשר עם הנצרתיים. הפרה-רפאליטים שאפו גם להעמקה אמנותית דתית ורוחנית וראו באמנות האיטלקית של תקופת הרנסאנס המוקדמת מודל לחיקוי. כאשר בית הפרלמנט היה אמור להיות מעוטר בציורי קיר בשנת 1840, הגישה נעשה בצורה גרמנית.
גרמניה: בגרמניה היה זה בעיקר בית הספר של ביורון שלקח את רעיונות הנצרתיים במחצית השנייה של המאה ה-19.
וליד ח'אלדי
וליד ח'אלדי (בערבית: وليد خالدي; נולד ב-1925 בירושלים) הוא היסטוריון פלסטיני שנודע בכתיבתו על אודות הנכבה ב-1948. הוא משמש כמזכ"ל המוסד ללימודי פלסטין בביירות, מוסד מחקר עצמאי שהוא היה אחד ממייסדיו ב-1963.
ביוגרפיה
נולד למשפחת ח'אלידי, משפחה מוסלמית מוכרת בירושלים. אביו, אחמד סאמח ח'אלידי (1896–1951) היה מחנך, סופר וחוקר, וכיהן כראש הקולג' הערבי בירושלים בין השנים 1925 ל-1948. האב עיבד מספר ספרים של מחנכים אנגלים על הנהלת בתי-ספר ושיטות הוראה ופרסם גם ספר פרי עטו על שיטות חינוך בארצות שונות. הוא גם תרגם ועיבד מספר ספרי פסיכולוגיה. כמו כן, עסק בפרסום כתבי-יד עתיקים שהיו מצויים בספריות שונות בארץ ישראל, בעיקר בספריית "אל-ח'אלדיה". בנוסף לכך, הוא שימש סגן-מנהל מחלקת החינוך הממשלתית ועמד בראש ועדת היתומים הארצית בירושלים. בתפקידו זה פיקח על בית החינוך ליתומים של הוועדה בדיר עמר. אחיו של וליד, טריף ח'אלדי, גם הוא היסטוריון.
וליד ח'אלדי למד בבית ספר סיינט ג'ורג' ובקולג' הערבי בירושלים. הוא נסע לבריטניה וקיבל תואר ראשון באוניברסיטת לונדון ב-1945. לאחר לימודיו חזר לירושלים ועבד במשרדי משרד המידע של הליגה הערבית בירושלים במהלך שנת 1945–1946. ביולי 1945 הוא נישא לאשתו ראשה סלאם הלבנונית. הודעה על כך התפרסמה בפלסטיין פוסט. לאחר מכן עבר לביירות ושם שהה בשנת 1948 במהלך מלחמת העצמאות ולאחריה שב לבריטניה. בשנת 1951 סיים תואר שני בלימודים אסלאמיים מאוניברסיטת אוקספורד והחל ללמד באוניברסיטה.