cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלדון קופר
מוזרויות
שלדון מודאג כל הזמן מחיידקים ומכך שמישהו אחר יגע באוכל שלו. הוא שוטף את ידיו לעיתים קרובות ככל שהוא יכול והוא מתקלח פעמיים ביום. הוא חושש מאוד לחלות וזוהי אחת הסיבות לכך שהוא נמנע מקשר פיזי עם אנשים. שלדון ביקש בדיקה רפואית מלאה מחברתו של לאונרד, ד"ר סטפני ברנט, כדי לגלות את מה שגורם לרעש צורמני בראשו. כאשר אמו של הווארד נשלחת לבית החולים, שלדון מסרב ללכת עקב החשיפה לפתוגנים וחיידקים, עד שפני גורמת לו ללכת. בבית החולים הוא נכנס בטעות לחדר עם שלט של סכנה ביולוגית, מכיוון שהוא פחד שיידבק מחולה שישתעל עליו, ובעקבות כך הוחזק במשך שבועיים בהסגר.
כאשר שלדון שותף בשקר, הוא עושה את כל המאמצים כדי שהשקר ייראה אמין, אבל הוא בדרך כלל לא מצליח. באופן דומה, הוא לא יכול להיות מופקד על סוד, כי הוא מפתח טיקים עצבניים. עם זאת, קל לו יותר לשקר אם יש לו ידע מוקדם על כך והוא הכין אליבי מתאים.
בעוד שהוא נוהג לדבר הרבה בקבוצה קטנה, שלדון לא יכול לדבר עם קהל שגדול מספיק כדי לרמוס אותו (בכלל אצבע: 36 מבוגרים או 70 ילדים) מבלי שהוא יחטוף התקף חרדה. באופן כללי, יש לו אובססיה לבטיחות.
שלדון נוטר טינה במשך זמן רב (לאונרד טען ששלדון הוא "נוטר טינה מטורף"). שלדון מסביר לאיימי פארה פאולר שיש לו רשימה של 61 אויבים בנפש שהוא התחיל כשהיה בן תשע בשנת 1989. לדבריו, פני רק לאחרונה נמחקה מהרשימה, גם לאחר שהוא הכיר אותה במשך חמש שנים. הוא מסיר את ויל ויטון מהרשימה לאחר שויטון מעניק לו בובת פעולה חתומה על ידו. עם זאת, הוא מיד מוסיף ברנט ספינר שמבלי להבין את חשיבות המתנה, פותח אותה.
כאשר מישהו אומר לו שהוא משוגע או מטורף, שלדון משיב לעיתים קרובות: "אני לא משוגע! אמי שלחה אותי למבדק". אם כי אמו מטילה ספק באמינות הבדיקה בעונה מאוחרת יותר.
תסמונת אספרגר
צופים אחדים טענו שהתנהגותו של שלדון עולה בקנה אחד עם תסמונת אספרגר.
הכותבים הצהירו שהם לא השתמשו בתסמונת אספרגר כבסיס לאופיו, אלא חשבו על מעשיו כ"שלדוניים". ביל פארדי, אחד מיוצרי הסדרה, אמר: "אנחנו כותבים את הדמות כדמות. הרבה אנשים רואים דברים שונים בו ועושים חיבורים. התחושה שלנו היא שאמו של שלדון אף פעם לא אבחנה זאת, אז אין לנו את זה".
בראיון, ציין ג'ים פרסונס את תגובת התסריטאים, אך הוסיף כי, לדעתו, שלדון "לא יכול להציג תכונות נוספות" של תסמונת אספרגר. פרסונס, המגלם את שלדון, קרא את ספר הזיכרונות של ג'ון אלדר רוביסון על חייו עם תסמונת אספרגר, "הסתכל לי בעיניים", ואמר כי: "הרוב המכריע של מה שקראתי בספר נגע בהיבטים של שלדון".
הפרעה טורדנית-כפייתית
צופים אחרים מאמינים שהתנהגותו של שלדון נובעת מהפרעה אובססיבית כפייתית. באחד הפרקים איימי מעירה על הנקישות האובססיביות של שלדון ואומרת, "ידוע לך שהתנהגות הטקסית שלך כשאתה דופק היא סימפטום של הפרעה אובססיבית כפייתית?" ועל כך הגיב שלדון "זה לא, זה לא, זה לא." בנוסף, בפרק שבו שלדון אומר שחוזה שהוא יכתוב ייאכף רק על ידי המצפון האישי שלו ולאחר שאיימי מוסיפה "וההפרעה הטורדנית הכפייתית שלך" שלדון מוסר "כן, גם זה".
סינסתזיה
שלדון באחד הפרקים אומר שמספרים ראשונים נראים אדומים, ומספרים ראשונים תאומים נראים בצבע ורוד ומריחים כמו דלק. מכאן אפשר להסיק שלשלדון יש סינסתזיה.
קריירה
שלדון הוא פיזיקאי חלקיקים תאורטי בכיר שעורך מחקר בתורת המיתרים במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
שלדון ולאונרד כתבו במשותף מאמר על supersolids (העל מוצק) בעיבוי בוז-איינשטיין שהוצג במכון לכנס הפיזיקה הניסויית האקטואלי על. שלדון גם הרצה על מבודדים טופולוגיים.
שלדון הוא נוטריון מוסמך.
בסוף העונה השביעית שלדון נקלע למשבר מקצועי ומתוך כך למשבר אישי.
בסוף הסדרה שלדון זוכה בפרס נובל לפיזיקה.
משפחה
דמותו של שלדון מהווה ניגוד חזק ליתר בני משפחתו, אשר אינם מדענים או אנשי רוח. אביו ג'ורג' נפטר לפני תחילת הסדרה [בעונה השביעית שלדון מציין כי אביו נפטר כשהיה בן 14 בסביבות גיל 50], ומהאזכורים השונים של אביו לאורך הסדרה עולה כי היה בעל מאפיינים של גזען וכמו כן היה טקסני סטריאוטיפי - בשל תחביבים שונים כגון, חיבתו העזה לפוטבול אמריקאי, לירי בצלחות חרס, ולשתיית משקאות אלכוהולים לשכרה. מבחינה כרונולוגית אביו של שלדון נפטר לקראת תחילתה של הסדרה (בתחילת הסדרה אחותו של שלדון, מיסי, מבקרת אותו על מנת להעביר לרשותו את הניירת אודות האחוזה של אביהם). שלדון ציין בכבר כי אביו נהג להכריח אותו לצפות בפוטבול, על אף חוסר העניין שלו בספורט, והיה נוהג להראות לו כיצד "לירות מספיק קרוב לדביבון על מנת שהוא יחרבן על עצמו".
אמו של שלדון, מרי, היא נוצרייה אדוקה, שאמונותיה לעיתים קרובות נמצאות במחלוקת עם שלדון. למרות זאת, החינוך שלה השפיע עליו במידה כה רבה שהוא נוהג לצעוק "תודה לך, אלוהים!" לאחר הצלחה במשחק באולינג, אך מיד לאחר מכן הוא נוהג למהר להוסיף "כמו שאמא שלי הייתה אומרת". מרי מאופיינת כאם מסורה, והיא תמיד זמינה וקשובה לשלדון כאשר הוא זקוק לה. שלדון מבטא את אהבתו לאמו יותר מפעם אחת (אם כי הוא טוען שיש לו רגשות חזקים יותר למקום שלו בספה), והיא האדם היחיד שלו הוא נכנע. לאונרד קורא לה "הקריפטונייט של שלדון". במהלך הסדרה, בעקבות ריב חמור בין שלדון לפני, לאונרד נותן את מספר הטלפון של מרי לפני. אחרי שמרי נוזפת בשלדון, הוא מיד פונה לפני ומתנצל. שלדון נשאר קשור מאוד לאמו, אם כי הוא איננו נוהג להציג זאת בפניה.
לשלדון ישנה אחות תאומה בשם מיסי, שהיא ברונטית יפה וגבוהה. לאונרד, הווארד וראג' מנסים לאורך הסדרה לזכות בחיבתה על מנת לצאת לדייט עימה. לאחר ששלדון מבין שבביציות של מיסי טמון פוטנציאל ל"מוטציה מעולה" כמוהו, הוא מצהיר שחבריו אינם רשאים לצאת עם אחותו, דבר שמיסי מתרגזת עליו. לשלדון יש גם אח מבוגר בשם ג'ורג' ג'וניור, המכונה ג'ורג'י. גם מיסי וגם ג'ורג'י מנצחים את שלדון במהלך הילדות שלהם. אמא שלהם מתארת אותם כ"טיפשים כמו מרק". למרות זאת, נראה שמיסי מעריצה את אחיה התאום, וציינה בעבר שהיא נוהגת להתייחס אליו באופן קבוע בתור "מדען טילים", ובכך למעשה מבלי משים פוגעת ברגשותיו של שלדון, הרואה במדען טילים נחות ממנו. בעונה השביעית נודע כי היא נשואה ואם לבן.
שלדון אוהב מאוד את סבתו, קוני, שאותה הוא מכנה "מימו", שבתורה קוראת לו "מון פאי".
חברים
בתחילת הסדרה, החברים הטובים ביותר של שלדון הם לאונרד הופסטטר, הווארד וולוויץ וראג'ש קוטרפאלי. פני, השכנה ממול, הופכת במהרה גם היא לחברה קרובה. שלדון ולאונרד הם החברים הטובים ביותר אחד של השני, והם שוכרים ביחד דירה, וסובלים זה את זה מאז ששלדון הוציא מודעה "דרוש שותף" שכללה רשימת קריטריונים. למרות הערותיו העוקצניות הרבות של שלדון, הוא מעריך את לאונרד ולאונרד מבטיח לו שהוא לא ימות לבד. פארדי מציין כי "העובדה כי, למרות הכל, לאונרד רואה בשלדון את חברו הטוב ביותר מזכירה לנו את האנושיות הבסיסית של שלדון".
שלדון אוהב את חברו ראג' בשל הגיוון האתני שהוא מביא והאינטרסים המשותפים של קופים ורכבות. בהמשך הסדרה שלדון מסייע לראג' כאשר הוא נותן לו עבודה כעוזרו תחת פיקוחו הצמוד. שלדון ניסה בעבר לנתק את ראג' ממעגל החברים על מנת להחליפו בבארי קריפקי, רק משום שראג' החמיץ שאלה אחת בשאלון החברות ששלדון ביקש שחבריו ימלאו. שלדון לאחר מכן מראה גמישות במספר החברים שלו, כאשר לאורך העונה הרביעית והחמישית הוא מקבל את ברנדט ואיימי כחלק מהקבוצה החברתית שלהם.
לעיתים קרובות שלדון יורד על הווארד על כך שאין לו תואר דוקטור ועל היותו מהנדס, בהתייחסו למהנדסים כמו "פועלים אצילים חצי מקצועיים" ו"אומפה לומפה של המדע", וקרא להנדסה "אחיו הצעיר והאיטי של הפיזיקה". בפרק "The Bozeman Reaction", שלדון התייחס להווארד כמו "מכר היקר" במקום להחשיב אותו לאחד מחבריו. הוא גם מתייחס אליו כאל האיש המצחיק בקבוצה שלהם. לפעמים הווארד אדיש להצקותיו של שלדון ולפעמים הוא נפגע בעליל מכך כאשר שלדון מזלזל בו. למרות המריבות שלהם לשלדון יש מעט כבוד להווארד. כאשר הווארד האשים את שלדון בכך שאמר שהווארד הוא לא מהנדס טוב, שלדון אמר: "מעולם לא אמרתי שאתה רע במה שאתה עושה. רק שמה שאתה עושה לא שווה לעשות".
פני, בדומה לדמויות אחרות בסדרה, מגלה קושי לתקשר עם שלדון קופר, והשניים אף התעמתו מספר פעמים. השחקן ג'ים פרסונס, אשר משחק את שלדון, תיאר את הדמויות כ"קטבים מנוגדים". באחד הפרקים, שלדון מנסה "לשפר" את פני באמצעות שוקולד, והוא מתגמל אותה על מה שהוא רואה כ"התנהגות נכונה", כמו התניה אופרנטית עם חולדות מעבדה. כפי ששלדון ציין, פני לעיתים קרובות מכנה מישהו "מותק" יחד עם עלבון דק ומוסתר. למרות הקשיים בתקשורת ביניהם, בין פני ושלדון מתקיימת ידידות שבאה לידי ביטוי פעמים רבות במהלך הסדרה. למשל, פני טיפלה בשלדון בזמן שהוא היה חולה ואילו שלדון עזר לפני כשפרקה את הכתף. הוא אף הלווה לה כסף כשהיו לה בעיות כלכליות ואילו פני נתנה לשלדון במתנה מפית חתומה על ידי לנרד נימוי, לאחר שנימוי השתמש בה. בתמורה, העניק שלדון לפני מספר רב של סלי מוצרי אמבטיה ואחר כך נתן לה, על אף סלידתו ממגע, חיבוק ארוך, בניגוד לנטייתו שלא ליצור מגע פיזי עם אנשים.
מעריצים מסוימים תומכים במערכת יחסים רומנטית בין שלדון ופני. לורי, לעומת זאת, התנגד לכך, ואמר "יש לנו כשל ביצירת הדמות שבחר לעצמו אורח חיים ייחודי ואני לא רואה שום סיבה לשנות אותה". קיילי קווקו אמרה שאם הם יצאו, "פני תהרוג את שלדון". בפרק "The Infestation Hypothesis", שלדון ופני מתנהגים כמו זוג נשוי ותיק.
שלדון יצר קשר חזק עם אמא של לאונרד, ד"ר בוורלי הופסטטר (כריסטין ברנסקי), חיבור ברמה ששלדון לא הצליח למצוא עם אף אחד אחר. לאחר הפגישה הראשונה שלהם, הם שמרו על קשר באמצעות דואר אלקטרוני, ושיתפו מידע ומחקרים. כאשר היא מבקרת כדי להודיע ​​ללאונרד שהיא מתגרשת מאביו, פני יוצאת איתה והן משתכרות. כאשר הן חוזרות היא מנשקת את שלדון בהתקף של תשוקה, אבל אז אומרת שהמלצר שראתה בפאב היה עדיף.
שלדון טען שהוא לא חיבב אף אחת מחברותיו של לאונרד, למעט ד"ר סטפני ברנט (שרה רו) שהייתה הכי נסבלת בעיניו. הוא התעמת עם פרייה קוטרפאלי (אארטי מאן), אחותו של ראג' ​​והחברה של לאונרד, כשהיא השתמשה בהכשרתה כעורכת דין כדי לבטל את הסכם השותפות עם לאונרד. לאחר שמבקש עצה מאיימי, שלדון מחדש את טיוטות ההסכם וסוחט את פרייה על ידי זה שהוא מאיים לספר להוריה על יחסיה עם מישהו שאינו הודי, אם לאונרד לא יחתום על המסמך המתוקן. רוב הסכסוכים של שלדון היו עם פני.
שלדון מראה עניין מועט ביותר ביצירת קשרים רומנטיים או חברתיים מחוץ למעגל הנוכחי של חבריו. עם זאת, שלדון הצליח למשוך לפחות שלוש נשים (כולל אמא של לאונרד) וגבר אחד, אם כי שלדון מתעלם מכך בכל המקרים. פני פעם שואלת מה "העניין" של שלדון ולאונרד מגיב כי "אנחנו כבר פועלים תחת ההנחה שאין לו עניין". הווארד טוען ששלדון מתרבה על ידי מיטוזה בדומה לאמבה.
בפרק הסיום בעונה השלישית, ראג' והווארד סוחטים את שלדון כדי שיבוא לפגישה עם אישה שהם גילו באתר היכרויות. בתחילה שלדון מסכים מתוך חוסר אמון, והוא מופתע לגלות אישה (איימי פארה פאולר, בגילומה של מים ביאליק) שהיא במידה רבה גרסה נשית של עצמו, למרבה האימה של הווארד וראג'. איימי סיכמה עם אמה לצאת לדייט פעם בשנה ובתמורה לכך אמה לא תעלה את הנושא (וכן יתאפשר לה להשתמש מדי פעם בגריל שלה). לאחר כמה משפטים, שניהם מבינים שיש ביניהם חיבור. מערכת היחסים ממשיכה בעונה הרביעית. בפרק הראשון של העונה הרביעית, שלדון מגלה שהם היו בקשר באמצעות אמצעים אלקטרוניים רבים על פני הקיץ, ושהם מתכננים להביא ילד לעולם יחד ללא נישואין וללא קיום יחסי מין. תוכנית זו מסוכלת על ידי פני, שמאיימת לספר לאמו הנוצרייה האדוקה של שלדון על תוכניותיו להביא ילד לעולם, שייוולד להורים לא נשואים. אף על פי שהם תואמים ואמפתים אחד כלפי השנייה, שלדון לעיתים קרובות מציין שהם לא במערכת יחסים רומנטית. למרות ההערכה של שלדון שאיימי היא לא הרוח החופשית שהוא, הוא נהנה מאיך שהיא גרמה לו להצטרף אליה בעשיית ניסויים במדעי החברה. שניהם נהנים מהמשחקים שהם יוצרים, ואיימי ושלדון בגלוי מבטאים את אותו סוג של עליונות אינטלקטואלית. למשל, כאשר שלדון לא מבין איך איימי, הנוירוביולוגית, יכולה ללעוג לברנדט רוסטנקובסקי, המיקרוביולוגית, על הלימודים שלה, איימי אומרת, "אני לומדת על המוח, האיבר שאחראי על בטהובן והסימפוניה החמישית. ברנדט חוקרת שמרים, האורגניזם שאחראי לבירה". השניים נפרדו לאחר ויכוח מה יותר טוב: הפיזיקה התאורטית או הנוירוביולוגיה, אבל חזרו במהירות להיות ביחד אחרי שאמו של שלדון התערבה. איימי הראתה לפעמים עניין רומנטי בשלדון. אחרי ששלדון מסיק בשוגג שלאונרד ואיימי קיימו יחסי מין אחרי קבלת הפנים לחתונה שבה הם השתתפו, הוא מגיב באופן לא צפוי בתגובה אלימה, ומכה בצווארו של לאונרד ביד שמאל, בעוד הוא אומר ללאונרד ש"היא לא בשבילך... לא בשבילך!". על אף רתיעתו ממגע הוא מנשק את איימי ביום האהבה מיוזמתו, בעודם נוסעים ברכבת יחד וכמה עונות מאוחר יותר מקיימים יחסי מין בתור מתנה של שלדון לאיימי ליום הולדתה ואף בסדרת הספין אוף "שלדון הצעיר" נאמר שבסופו של דבר לו ולאיימי היו ילדים.
יריבים
לשלדון יש יריבות עם שני חבריו לעבודה - בארי קריפקי (מגולם על ידי ג'ון ריס בואי) ולזלי ווינקל (מגולמת על ידי שרה גילברט). בארי הוא פיזיקאי פלזמה עם בעיית הגייה (הוא מבטא W במקום R). בארי חיסל באמצעות הרובוט שלו "Krippler Kripke" (או כפי שהוא הגה את שמו - "Kwipke Kwippwer") את הרובוט של החבר'ה, מונטי, בקרב רובוטים פומבי שערכו בעבר. קריפקי המשיך את האנטגוניזם כלפי שלדון כאשר הוא מתח את שלדון כשזה התארח ברדיו דרך משרדו. עם זאת, שלדון ניסה להתיידד איתו בשני מקרים: באחד מהם כדי לקבל גישה למחשב הרשת שקריפקי היה אחראי עליו ופעם נוספת כחבר פוטנציאלי בקבוצה חדשה של חברים. לזלי היא פיזקאית אופטית. לזלי הייתה חברה של לאונרד לתקופה מסוימת. לזלי ושלדון רואים את עצמם כעולים מבחינה אינטלקטואלית אחד על השני. עם זאת, לזלי היא שנונה, ובדרך כלל שלדון לא מצליח לענות לה כראוי. לזלי נוהגת לכנות את שלדון לעיתים קרובות "מפגר".
האויב המושבע של שלדון הוא השחקן ויל ויטון (המגלם את עצמו בגרסה מוקצנת). שנאתו של שלדון לויטון נובעת מכך שויטון ביטל בעבר את הופעתו בכנס מדע בדיוני שנערך ביישוב ג'קסון שבמיסיסיפי אליו שלדון הלך. בעונה השלישית, השניים נתקלים זה בזה בטורניר קלפי פנטזיה, הסלידה של שלדון לויטון חזקה במיוחד ושלדון מעוניין להביס את ויטון. ויטון ציין בעבר בפני שלדון כי הוא ביטל את הופעתו בג'קסון משום שסבתו נפטרה והוא היה צריך ללכת להלוויה שלה. בעקבות כך שלדון הפסיד לויטון במשחק בכוונה מתוך אהדה, רק כדי לגלות בהמשך שהסיפור היה תכסיס. במהלך הסדרה השניים מתעמתים עוד מספר פעמים כאשר ויטון לא בוחל בשקרים ותכסיסים כדי לנצח את שלדון. עם זאת, ויטון ושלדון משלימים לבסוף כאשר ויטון מעניק לשלדון בובה שלו החתומה על ידו, והדבר גורם להם להיות חברים. לאחר שויטון נותן לשלדון את הבובה, בקופסה סגורה וחתומה, ברנט ספיינר משיג אותה ופותח אותה, מה שגורם לשלדון להוסיף את ספינר אל "רשימת האויבים בשר ודם" שלו המכילה 62 אנשים.
ביקורות
גילום דמותו של שלדון על ידי ג'ים פרסונס קיבל קבלת פנים יוצאת מן הכלל מן המבקרים, והוא מצוין לעיתים קרובות כסיבה העיקרית להצלחה של הסדרה. ג'יימס צ'מברלין מ-IGN כתב: "קשה לדמיין כיצד הסדרה 'המפץ הגדול' הייתה אם ג'ים פרסונס לא היה מגלם את דמותו של שלדון קופר". מאט רוש מ-TV Guide, ציין כי "יש ניצוץ של השראה אלוהית בשלדון קופר בגילומו של ג'ים פרסונס". קן טאקר מ-אנטרטיינמנט ויקלי כתב כי "פרסונס עושה משהו נדיר ברשת הטלוויזיה: גורם להערצת האינטלקטואליזם, ואפילו [הופך אותו] להירואי".
ב-16 ביולי 2009, ג'ים פרסונס היה מועמד לפרס אמי לדמות הראשית בסדרת קומדיה על גילום דמותו של שלדון. הוא היה מועמד שוב ב-8 ביולי 2010, וזכה בפרס "השחקן המוביל בסדרת קומדיה" ב-29 באוגוסט 2010 בטקס האמי ה-62. באוגוסט 2009, הוא זכה בפרס עמותת מבקרי הטלוויזיה על ההישגים האישיים הגבוהים ביותר בקומדיה. הוא היה מועמד גם לפרס "People's Choice Award" לשחקן טלוויזיה בקומדיה האהוב ביותר ובפרס סטלייט עבור השחקן הטוב ביותר בקומדיה או סדרה מוזיקלית. ב-16 בינואר 2011 זכה פרסונס בפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. הפרס הוענק לו על ידי קיילי קווקו אשר משחקת בסדרה את פני. ב-18 בספטמבר 2011 פרסונס זכה בפרס אמי נוסף. ב-22 בספטמבר 2013 זכה פרסונס בפרס אמי השלישי שלו.
הערות שוליים
The Big Bang Theory
Under the Sea
Under the Sea (בעברית: בתוך הים; בתרגום מילולי לעברית: "מתחת הים") הוא שיר פופ, קליפסו ורגאיי, מתוך הסרט "בת הים הקטנה" של חברת וולט דיסני משנת 1989. השיר הולחן על ידי אלן מנקן למילים שכתב הווארד אשמן, כאשר השניים הפיקו אותו. השיר מבוצע בסרט על ידי הסרטן סבסטיאן, כאשר דובב בגרסת המקור על ידי סמואל רייט ובגרסת הדיבוב העברי על ידי אלי גורנשטיין. השיר מושר במהלך הסרט כאשר סבסטיאן מנסה לשכנע את בת הים אריאל להישאר בים ולא לעזוב לעולם בני האדם ולהפוך לאנושית. מילות השיר מפרטות את הקשיים בעולם בני האדם, ובו זמנית מפרטות את היתרונות של החיים חסרי הדאגות בתוך הים. בסופו של דבר, השיר אינו מצליח לשכנע את אריאל שלפני סופו בורחת ומחליטה להפוך לאנושית.
השיר זכה לביקורות חיוביות, כאשר הוא זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-62, בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-47 ובפרס הגראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת בטקס פרסי גראמי ה-33. לאחר יציאת השיר כסינגל מתוך הפסקול "The Little Mermaid" ב-13 בדצמבר 1989 על ידי וולט דיסני רקורדס, לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות שבוצעו על ידי זמרים שונים בשפות שונות, כמו כן נעשו לו פרודיות. בנוסף השיר נוכח בכל הפארקים ואתרי הנופש של חברת וולט דיסני.
הוצאת סינגל
בשנת 1990 השיר יצא כסינגל בתקליט על ידי Walt Disney Pictures / הוליווד רקורדס, כאשר הוא כלל שש גרסאות שונות של השיר. בתקליט רשום האומן המבצע בשם ".Sebastian C" ("סבסטיאן ס.").
עיבודים בולטים
בשנת 1995 הצ'יפמאנקס ביצעו את השיר באלבומם "When You Wish Upon a Chipmunk", אף על פי שחברת וולט דיסני לא תמכה או נתנה חסות לאלבום. בשנת 1999 להקת Mannheim Steamroller ביצעה את השיר באלבומם "Mannheim Steamroller Meets the Mouse". בשנת 2002 השיר בוצע על ידי A-Teens באלבום "Disneymania", כמו כן הוא בוצע על ידי להקת Squirrel Nut Zippers באלבומם "The Best of Squirrel Nut Zippers as Chronicled by Shorty Brown".
בשנת 2005 השיר בוצע על ידי ג'ולין טסאי בגרסתו הסינית כדי לחגוג את פתיחת דיסנילנד הונג קונג. באותה שנה השיר בוצע על ידי רייבן סימון באלבום "Disneymania 3", כאשר גרסתה לשיר הופיעה ברמיקס שנעשה על ידי DJ Skribble יחד עם השירים "I Won't Say (I'm in Love)" ו-"Cruella de Ville" באלבום "Disneyremixmania" שיצא בהמשך השנה. בשנת 2007 ביצוע לגרסה הקוריאנית של השיר נעשתה על ידי אומני SM Entertainment, הכוללים את The Grace, סופר ג'וניור וג'אנג ליין. באותה שנה עלה המחזמר "בת הים הקטנה" שמבוסס על הסרט, כאשר בו הופיעו שירי הסרט, ביניהם השיר הזה, לצד שירים חדשים. בגרסתו המקורית של המחזמר שנעשתה בברודוויי, גילם את סבסטיאן טיטוס בורגס שגם ביצע את השיר. באותו מחזמר נכתבה לשיר גרסת חזרה באורך 1:15. המחזמר קיבל גרסה ישראלית שעלתה בשנת 2010, בה גילם את סבסטיאן ניקי גולדשטיין, כאשר השיר קיבל תרגום חדש.
בינואר 2010 יצא האלבום "Disney Adventures in Samba", בו ביצע את השיר בגרסתו הברזילאית דיוגו נוגיירה. במרץ של אותה שנה יצא האלבום "Disneymania 7", בו ביצע את השיר בובו סטיוארט. בשנת 2012 השיר בוצע בגרסתו היפנית על ידי מייו אירינו באלבום "Disney Date: Koe no Ōji-sama". בשנת 2013 השיר בוצע על ידי אלכס דיי באלבומו "Epigrams and Interludes" יחד עם בריארלי בישופ. בשנת 2017 השיר בוצע על ידי להקת D-Metal Stars באלבום "Metal Disney. בשנת 2019 שודר הספיישל "!The Little Mermaid Live", בו ביצע את השיר שאגי שגילם את דמותו של סבסטיאן. במשדר "Disney Family Singalong" ששודר בשנת 2020, ביצע את השיר ג'ורדן פישר.
בסרט "בת הים הקטנה" משנת 2023, המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקור, השיר מבוצע במקור על ידי דויד דיגס ובדיבוב העברי על ידי יובל בינדר.
פרודיות
השיר זכה למספר פרודיות במדיות שונות, ביניהן "קאפה מייקי", "עולמו של בובי", "עלילות טייני טון - כיף של חופשה", "משפחת סימפסון", "סאטרדיי נייט לייב" ו"ההרפתקאות של בילי ומנדי".
תמר כהן צדק
תמר כהן צדק (נולדה ב־7 בספטמבר 1973) היא שפית ומסעדנית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב, הבכורה מבין שניים, לאבא יקה שהיה מדריך תיירים ולאמא רקדנית, ס"טית בת דורות בירושלים. למדה בבית הספר יסודי בלפור, ובתיכון עירוני א׳ מגמת תיאטרון, בתל אביב.
בשנת 1991 התגייסה לצה"ל ושירתה כמשקית חינוך ברמת הגולן גדוד 411 תותחנים, ולאחר מכן קצינה ביחידה להכשרת טירונים.
בסוף שנות ה־90, לאחר שירותה בצבא עשתה קורס בפיזיקה ונסעה ללמוד וטרינריה בבולוניה. בהמשך הפסיקה את לימודי הוטרינריה שלה ונרשמה לבית ספר למלונאות בבולוניה, היא למדה בקסטל סן פייטרו ועשתה גם קורס סומלייה, אחרי שנה נשלחה לעבוד במסעדה בסאביניו. שלוש שנים עשתה כהן צדק במטבחים של אמיליה-רומאניה, בהמשך בישלה במסעדה בעלת כוכב מישלן שנקראת "Da Amerigo" בSavigno. לאחר חודשיים של עבודה כסטאז'רית היא התחילה לעבוד כמתמחה ועיקר עבודתה היה בבשר ציד, וחומרי גלם עונתיים. לאחר כשנה עזבה ועברה למסעדת שני כוכבי מישלן בוורונה, "Il Desco" שם למדה את המטבח האיטלקי של אזור ונטו ואת תחום הכנת הפסטה. לאחר חצי שנה עברה לעיירה בשם Cavalese השוכנת למרגלות הדולמיטים, שם עבדה במסעדת "Costa Salici" והתמקדה במטבח הצפון איטלקי.
ב־2002 לאחר כחמש שנים באיטליה חזרה לישראל והתגוררה בתל אביב. היא עבדה במטבח של "מכה", שם הכירה את וינס מוסטר, שרקוטייר שווייצרי, וביחד המשיכו הלאה. ב־2005 פתחו את וינס ותמר, בהתחלה כקייטרינג ומשם הלאה למסעדה בים המועדונים של רחוב הצפירה. ב־2008 נפרדו דרכיהם. וינס עזב, ותמר המשיכה לבדה את קוצ'ינה תמר עד 2015, אז נסגרה המסעדה.
ב-2022 הצטרפה לשולחן שופטים של ״משחקי השף״ של רשת 13 לצד אסף גרניט, מושיק רוט ויוסי שטרית.
היא אם לשניים, ומתגוררת בתל אביב.
דויד סולארי
דויד אדוארדו סולארי פוג'ו (בספרדית: David Eduardo Solari Poggio; נולד ב-21 במרץ 1986 בברנקייה שבקולומביה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
לפני שהגיע לישראל שיחק בשמונה מועדונים שונים: ונציה וקיוג'ה (איטליה), אספולי (אקוודור), אולימפו (ארגנטינה), דפורטיבו טאצ'ירה (ונצואלה), א.א.פ. פאפוס ואלקי לרנקה (קפריסין).
בינואר 2012 הצטרף לקבוצת עירוני קריית שמונה. את שערו הראשון במדי קריית שמונה הבקיע סולארי מול הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע הטוטו, ובהמשך עונת 2011/2012 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה.
עונה לאחר מכן העפיל עם קבוצתו לגמר גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, אך קבוצתו נכנעה להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין.
ב-25 ביוני 2013 חתם סולארי לשנתיים במועדון ספורט אשדוד. ב-3 בפברואר 2015 חתם במכבי פתח תקווה עד סוף העונה.
ב-4 באוגוסט 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
בקיץ 2016 חזר לארגנטינה וחתם בקבוצת סנטראל קורדובה (רוסאריו) מליגת המשנה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מליגת המשנה בקפריסין, ובמדיה שיחק עונה אחת.
דויד סולארי הוא אחיהם של הכדורגלנים סנטיאגו סולארי, ששיחק בעבר בריאל מדריד, ואסטבן סולארי, ואחותו היא השחקנית ליז סולארי.
סופר צללים (ספר)
סופר צללים (באנגלית: The Ghost, "רוח הרפאים") הוא ספר מאת רוברט האריס, המספר את סיפורו של סופר צללים הנשכר כדי לכתוב את האוטוביוגרפיה של ראש ממשלת בריטניה לשעבר. הספר עובד לסרט באותו השם בבימויו של רומן פולנסקי.
עלילה
הספר מסופר מנקודת מבטו של סופר צללים מקצועי אשר שמו אינו נזכר לכל אורך העלילה. הסופר מקבל הצעה לערוך את האוטוביוגרפיה של ראש ממשלת בריטניה לשעבר אדם לאנג. לאנג היה פוליטיקאי פופולרי וכריזמטי אשר כיהן כראש הממשלה עשר שנים לפני שהתפטר. בעת התרחשות העלילה הוא חי במרתה'ס ויניארד שבארצות הברית. לאנג החל לעבוד על זכרונותיו יחד עם עוזרו הקרוב מייק מקארה, אולם מקארה מת במפתיע לאחר שנפל ממעבורת, אירוע שהוא ספק תאונה ספק התאבדות. חרף מותו המסתורי של מקארה, מחליט הסופר לקבל את ההצעה וטס לארצות הברית כדי להתחיל בעבודה. הוא נפגש עם לאנג ועם אשתו רות, וכן עם העוזרת הקרובה שלהם אמיליה בליי. עד מהרה הוא מגלה שהעבודה שניצבת בפניו קשה משחשב, מכיוון שלאנג מסרב לשוחח על תקופות מסוימות בעברו. הוא מגלה גם עובדות מטרידות בנוגע למותו של מקארה, וסודות אפלים מתקופת כהונתו של לאנג כראש ממשלה.
ההשוואה לטוני בלייר
דמותו של ראש הממשלה אדם לאנג מבוססת על דמותו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. דמותה של רות לאנג מבוססת על דמותה של שרי בלייר. ישנם קווי דמיון רבים בין חייהם של לאנג ובלייר. שניהם כיהנו בתפקיד עשר שנים לפני שהתפטרו. שניהם הואשמו ביציאה למלחמות בלתי חוקיות ובכניעה לאינטרסים של ארצות הברית. דמותו של שר החוץ הבריטי ריצ'רד רייקרט המסוכסך עם בלייר, מבוססת על דמותו של רובין קוק. רוברט האריס עצמו היה בתחילת דרכו תומך נלהב של בלייר, ואף הוזמן על ידו לשמש ככתב נלווה במסע הבחירות שלו ב-1997. בהמשך התאכזב האריס מבלייר בשל פיטוריו של ידידו פיטר מנדלסון מהממשלה והחלטתו של בלייר להצטרף לפלישה האמריקנית לעיראק.
בנובמבר 2007 החל האריס לעבוד יחד עם הבמאי רומן פולנסקי על עיבוד קולנועי לספר. האריס כתב את התסריט יחד עם פולנסקי. האריס הודה בזמנו כי חשוב לו שהעבודה על הסרט תושלם בטרם יצאו לאור זיכרונותיו של בלייר.
סימון שפיצר
סימון שפיצר (בגרמנית: Simon Spitzer 3 בפברואר 1826 – 2 באפריל 1887) היה מתמטיקאי יהודי-אוסטרי, שעבודתו התמקדה בעיקר בשילוב של משוואות דיפרנציאליות. הוא היה פעיל כסופר בתחומו ובנוסף לכמה יצירות עצמאיות פרסם מספר רב של חיבורים מתמטיים בכתבי עת מדעים. ממציא שיטת פרעון ההלוואה המכונה בישראל "לוח שפיצר".
שפיצר נולד בעיר וינה למשפחה יהודית שמקורה במיקולוב שבצ'כיה שהיה אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת וינה אותה סיים בשנת 1850.
שפיצר נחל ללמד באוניברסיטה טכנית של העיר ואחר כך ב- Vienna Handelsschule (בית ספר למנהל עסקים). בשנת 1870 הוא התמנה לפרופסור ובשנים 1872-1873 היה מנהל המוסד.
זאק בראון
בראון הוא מייסד-שותף ובעלים של קבוצת יונייטד אוטוספורטס, קבוצת מרוצים המתחרה במרוצי מכוניות ספורט היסטוריות. הוא מחזיק בשותפות יחד עם מייקל אנדרטי וראיין ווקינשואו את קבוצת "ווקינשואו אנדרטי יונטייד" המתחרה באליפות הסופרקארס האוסטרלית ואת קבוצת מקלארן XE המתחרה באליפות האקסטרים אי.
ברשותו אוסף גדול של מסמכים היסטוריים ומזכרות ספורטיביות, לצד אוסף של מכוניות מרוץ ומכוניות כביש רבות.
קריירת מרוצים
בראון החל את קריירת המרוצים שלו בקארטינג בשנת 1986, לזכותו 22 ניצחונות במרוצים על פני 5 עונות מ-1986 עד 1990. הוא עבר להתחרות באירופה, וניצח באליפות הפורמולה פורד 1600 שהתקיימה בדונגטון פארק באנגליה. בשנת 1992 לקח חלק באליפות האופל-לוטוס בנלוקס וסיים בין עשרת הראשונים בכל מרוצי העונה. בשנה שלאחר מכן סיים בראון במקום הרביעי באליפות.
בראון המשיך להתחרות משני צדי האוקיינוס האטלנטי, והתמודד על בסדרת מרוצי טויוטה אטלנטיק של צפון אמריקה בנוסף לסדרת אופל-לוטוס בנלוקס ואליפות הפורמולה 3 הבריטית. בשנת 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו באינדי לייטס במסלול לגונה סקה. שנה לאחר מכן התחרה באליפות הפורמולה 3 הגרמנית.
בשנת 1997 סיים בראון במקום השני בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 24 השעות של דייטונה כשהוא נוהג בפורשה 911 GT2. באותה שנה סים שני מרוץ 12 השעות של סברינג ב-1997.
בין השנים 2001–2005 לקח הפסקה מהשתתפות במרוצים על מנת להתמקד בפיתוח הסוכנות שהקים. בשנת 2006 התחרה במרוץ 24 השעות של בריטקאר והיה שותף לניצחון בקטגוריה יחד עם קבוצת מור אינטרנשיונל מוטורספורט. בשנת 2007 התחרה בסדרת המרוצים של פרארי צ'אלנג'. במרוץ הבכורה בסבב הוא זינק מהפול פוזישן והוביל לאורך כל הקפות המרוץ עד לניצחון. שנה לאחר מכן התחרה שוב בעונה מלאה בתחרות וניצח את המרוץ שהתקיים במסלול זיל וילנב במונטריאול.
בשנת 2009 ייסד, יחד עם ריצ'רד דין, את קבוצת יונייטד אוטוספורטס. בשנת 2010 הקבוצה הגיעה למקום השלישי במרוץ 24 השעות של ספא. הניצחון הראשון הגיע שנה לאחר מכן במרוץ שהתקיים בסנטרטון כחלק מאליפות ה-GT הבריטית. בשנת 2012 הקבוצה התחרתה במקביל בבדרת מרוצי לאקפיין אנדורו עם מכונית מדגם מקלארן MP4-12C ובאליפות ה-GT הבריטית עם מכונית מדגם אאודי R8 LMS. בנוסף השתתפה הקבוצה במרוץ 12 השעות של דובאי, במרוץ 12 השעות של באת'ורסט, במרוץ ה-GT קאפ במקאו ובמרוץ 24 השעות של ספא. בראון עצמו ניצח את הסיבוב האחרון של האליפות, בו התחרה יחד עם אלוורו פריינטה. בשנת 2013 התחרה באופן מלא באליפות ה-GT הבריטית כחלק מהקבוצה.
מקלארן
בנובמבר 2016 מונה למנהל התפעול של קבוצת מקלארן טכנולוגיות. בעקבות שינוי ארגוני בקבוצת מקלארן מונה באפריל 2018 לתפקיד מנכ"ל מקלארן רייסינג, חטיבת המרוצים של הקבוצה. במסגרת התפקיד בראון אחראי על כל ההיבטים העסקיים, התפעוליים והשיווקיים של הקבוצה.
תחת ניהולו התחרבה פעילות הקבוצה מעבר לפעילות הפורמולה 1 והחלה להתחרות במרוצי האינדי, אליפות האקסטרים אי והפורמולה אי.
פאול שימן
פאול שימן (בלטבית: Pauls Šīmanis; 17 במרץ 1876 – 23 ביוני 1944) היה עיתונאי, עורך עיתונים בלטביה ואסטוניה ופוליטיקאי לטבי-גרמני, חסיד אומות העולם. כיהן כשר בממשלת לטביה וחבר הפרלמנט הלטבי ונודע במחויבותו לזכויות המיעוטים.
ביוגרפיה
קארל כריסטיאן תיאודור פאול שימן נולד בילגבה שבקורלנד, כיום לטביה ואז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא בא ממשפחה עשירה ושמרנית. דודו תיאודור שימן היה תומך בולט והיסטוריון של האימפריה הגרמנית. שימן חונך בגרמניה ועבר את הכשרתו הצבאית בליטא. השקפותיו הפוליטיות היו ליברליות והפכוהו ליריב נחרץ של גרמניה הנאציונל-סוציאליסטית, של המרקסיזם-לניניזם ושל הסוציאליזם הסובייטי. שימן התחיל את לימודיו בילגבה אך אביו שלח אותו לסיים את לימודיו באלברפלד. לאחר סיום לימודיו למד משפטים והיסטוריה באוניברסיטאות ברלין, מרבורג וקוניגסברג  (כיום קלינינגרד). הוא נאלץ לעזוב את לימודיו כשגויס לצבא האימפריה הרוסית. הוא שירת בקווקז ומאוחר יותר אומן בתור קצין בליטא. הוא חידש את לימודיו בשנת 1902 וכתב תזה לדוקטורט באוניברסיטה של גרייפסוואלד.
שימן נסע לאסטוניה והחל לעבוד כעיתונאי. בשנת 1903 התמנה לעורך הראשי של העיתון בשפה הגרמנית Revalsche Zeitung בטאלין. הוא היה אחד המייסדים של ההתאחדות הגרמנית (Deutscher Verein) באסטוניה. בשנת 1907 חזר ללטביה והפך לעורך הראשי של אחד העיתונים הגדולים בגרמנית בלטביה, Rigasche Rundschau. עד 1914 פרסם יותר מ-600 מאמרים. לעיתים קרובות היה מעורב בפולמוס עם בלטים גרמנים שמרנים, על רקע דעותיו הליברליות ועל רקע רצונו להגן על מיעוטים.
במלחמת העולם הראשונה לחם שימן בשורות הצבא הרוסי, למרות שאחיו נלחם למען הצבא הגרמני. במהלך ההכנות למלחמה התנגד שימן למגמת ההסלמה, אבל צוטט באומרו "למלחמה אפשר להתנגד רק בתקופות של שלום". לאחר מהפכת אוקטובר עזב את הצבא וחזר לריגה הכבושה בידי הגרמנים. עם זאת, בשל דעותיו השליליות כלפי מוסד האצולה הגרמנית בליטא, ה-Livländische Ritterschaft,, גורש מהעיר. הוא הגיע לברלין, שם עבד בעיתונים פרנקפורטר צייטונג ו-Preussische Jahrbücher. בברלין פרסם מספר מאמרים אנטי-בולשביקיים.
ב-1919 חזר לריגה ושב להיות עורך ה-Rigasche Rundschau. הוא היה חבר הממשלה הזמנית הראשונה של לטביה העצמאית. מאוחר יותר הפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית הבלטית הגרמנית (DDP) שכונתה לעיתים קרובות "המפלגה של שימן" והתפרסמה בנכונותה להאבק על זכויות מיעוטים, במיוחד בחינוך. שימן הוביל את קואליציית המפלגות הבלטיות הגרמניות במשך רוב התקופה שבין המלחמות. הוא נבחר לכל הפרלמנטים הלטבים (סאימה) עד הפיכת קרליס אולמניס ב-1934. בשנת 1927 הוצע לשימן להיות ראש הממשלה, אך הוא סירב. בשנת 1929 היה נציג לטביה בחבר הלאומים. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה הפעילו בלטים גרמנים לחץ על שימן להפסיק להגן על מיעוטים, בפרט יהודים. שימן המשיך בפעולתו והיה אחד התומכים המעטים בשלטון בזכויות היהודים, למרות ביקורת רבה מצד הגרמנים הבלטים.
שימן סבל משחפת בשנות ה-1930 וביקר לעיתים קרובות בדאבוס להתאוששות. בשנת 1930 ניצל אחד מביקוריו לפרסום מספר מאמרים נגד הנאצים. בשנת 1933 השתלטו תומכי הנאציזם על עיתונו, Rigasche Rundschau, ושימן נאלץ לעזוב את העיתון. באוקטובר עזב את תפקידו בפרלמנט הלטבי בשל מצבו המידרדר והתיישב בווינה.
בתקופת הכיבוש הסובייטי של לטביה בשנת 1940 לא הוגבל חופש הביטוי של שימן. בתקופת כיבוש לטביה על ידי גרמניה הנאצית, שימן היה מרותק לביתו. הוא לא ניזוק, ככל הנראה מכיוון שיריביו הפוליטיים עדיין העריכו אותו אך גם כי בריאותו התרופפה.
בשנתיים האחרונות לחייו, למרות שחפת חמורה ממנה סבל, הסתירו שימן ואשתו, בביתם בריגה יהודיה צעירה בשם ולנטינה פריימן. שימן מת בריגה ביוני 1944, פחות מארבעה חודשים לפני שהצבא האדום השתלט על לטביה, כולל ריגה, בשנית.
חוף התכלת (הרצליה)
תוכנית הר/2200/א - חוף התכלת הרצליה (הר-2200 א, הר2200א) היא תוכנית מתאר, על-פי חוק התכנון והבניה, לדרום מערב העיר הרצליה. שטח התוכנית כ־2,000 דונם, והיא מהווה שטח קרקעי של כ-10% מהעיר הרצליה. התוכנית גובלת ברחוב אבא אבן מצד צפון, גבול השיפוט של תל אביב בצד דרום, כביש מס' 2 וגבול השיפוט של רמת השרון בצד מזרח וקו מצוקי הכורכר לאורך חוף הים, בצד מערב. מכוחה של התוכנית לא ניתן יהיה להוציא היתרי בניה, למעט היתרים להקמת תשתיות, פיתוח השטחים הציבוריים וסלילת דרכים.
כללי
התוכנית יוצרת מסגרת תכנונית להקמת רובע עירוני הכולל 12,500 יח"ד, שטחים למבני ציבור מקומיים וכלל עירוניים, שטחי תעסוקה ומסחר, שטחי מלונאות, שטחים ציבוריים פתוחים, פארק חופי, פארק ארכאולוגי-אקולוגי בתל מיכל ומערך שבילים להולכי רגל ורוכבי אופניים המאפשר את נגישותו של הרובע אל טיילת החוף וחוף הים. התוכנית כוללת שלושה מתחמי איחוד וחלוקה (המסומנים 1–3), כאשר כל מתחם מהווה יחידת תכנון עצמאית. התנאי להוצאת היתרי בניה הוא הכנת תוכנית מתאר מפורטת לכל מתחם בשלמותו שתכלול תוכנית איחוד וחלוקה וטבלת הקצאה ואיזון. עקרונות התכנון מתבססים על שלד המורכב מגריד עירוני לאורכו של תוואי הקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן המתוכנן להפוך למבנן עירוני התחום בשטחי ציבור ורחובות ראשיים. התוכנית מציעה אזור תעסוקה לאורך כביש מספר 2 ובניה למגורים המאופיינת על ידי בניה מרקמית מדורגת בגבהים משתנים מכיוון מערב למזרח ( 8-6 קומות) בשילוב בניה מגדלית עד 30 קומות בחלק המזרחי של התוכנית. התוכנית כוללת מגוון שטחים ציבוריים פתוחים וביניהם פארק חופי ופארק ארכאולוגי "תל מיכל".
היסטוריה
חטיבת הקרקע הנכללת בתחום תוכנית הר/2200/א' הייתה ידועה בתקופת המנדט כחלק מאדמות הכפר 'ג'ליל אל קבליה' בנפת יפו, מחוז לוד. השטח הנ"ל הוגדר אזור גלילי, שכן הוא לא היה משויך באותה עת לתחום מוניציפלי כלשהו. רק ביום 18.8.1955 פורסם ב"רשומות" (ק"ת 541, התשט"ו, עמ' 1331) צו בדבר עדכון גבול שטח תכנון עיר הרצליה, בו לראשונה הוכלל מתחם 'חוף התכלת' בתחום גבולות התכנון של העיר הרצליה. בתקופת המנדט הבריטי אנשים פרטיים וחברות רכשו חטיבות קרקע גדולות של מאות דונמים, מבעליהם הערבים, ובהתאם לפקודת בנין ערים ערכו ואישרו אצל גופי התכנון של ממשלת המנדט תוכניות 'פרצלציה' (חלוקה) שהוגשו לרישום בפנקסי המקרקעין. לדוגמה ניתן לציין את תוכנית 'הפרצלציה' של חלקה היסטורית מס' 3 בגוש 6608, בשטח של 115.615 דונם, שהייתה בבעלות האחים אלברט דוד מטלון ואושרה לרישום בפנקסי המקרקעין בתאריך 21/3/1946; וכן את תוכנית הפרצלציה הידועה כ'תב"ע R/99' בשטח כולל של 491.961 דונם, בגושים 6605, 6606 ו-6608, בבעלות משה קרסו ומשה מטלון, ופורסמה לתוקף בעיתון הרשמי בתאריך 27/1/1944. מתווה הגושים והחלקות הרשום היום בטאבו הוא תוצר של תוכניות 'פרצלציה', שהתבססו על תוכנית מתאר R/77, המשתרעת על חלק מאדמות הכפר ג'ליל. חלק מה-'פרצלציות' במתחם חוף התכלת אושרו אף לפני מועד אישורה של תוכנית R/77 ומתוך התאמה אליה. תוכניות הפרצלציה יצרו מתווה שכונתי שכלל מגרשי בניה לצד דרכים ושטחי ציבור שנרשמו על שם הנציב העליון בנאמנות עבור הציבור. לאחר הקמת המדינה, הועבר רישום הבעלות מהנציב העליון על שם מדינת ישראל. בעלי קרקע רבים במתחם זה הם בני הדור השני או השלישי של אותם בעלי קרקע היסטוריים שרכשו את החלקות הנ"ל לראשונה לאחר שתוכנית הפרצלציה נרשמה בפנקסי המקרקעין.
קוזנצקי מוסט
קוזנצקי מוסט (ברוסית: Кузнецкий Мост) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה.
קוזנצקי מוסט הוא אחד הרחובות העתיקים ביותר במוסקבה ואחד מרחובות הקניות הראשיים של הבירה - שהתפרסם בחנויות בגדים, חנויות ספרים, סטודיו לצילום ומסעדות. המסורות ההיסטוריות של קוזנצקי מוסט נשמרות עד היום.
כי החיים כל כך יפים
כי החיים כל כך יפים הוא שיר של להקת אתניקס אשר נכתב והולחן על ידי זאב נחמה ועובד על ידי יורם פויזנר ונכלל באלבום אהבת חינם של הלהקה.
רקע
בסיקור השיר באתר nrg התייחסו לאווירה החיובית שבשיר:
זאב נחמה אמר על כך כי ""אמרתי לעצמי שאני חייב פעם אחת לנסות למקסם את כל הכישרון שלי כדי להביא שיר שפשוט גורם להרגשה טובה ומעלה חיוך"". עוד הוסיף נחמה לגבי אווירת החיוביות ואמר:
תוכן השיר
נוסף לאווירה החיובית שבשיר, השיר כולל הֶרְמֵז ללוסי מהשיר Lucy in the Sky with Diamonds של הביטלס.
כשנשאל על כך, אמר נחמה:
ביקורות
בסיקור של השיר כתב יוסי חרסונסקי כי האזכור של לוסי בשיר הוא "די סתמי", והוסיף על השיר באופן כללי:
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1956
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1956, הייתה האליפות האזורית החמישית שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בין ה-2 ביוני ל-10 ביוני 1956.
ברית המועצות ניצחה באליפות בפעם הרביעית ברציפות.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 16 נבחרות. הם חולקו ל-3 בתים. הקבוצה המנצחת וסגניתה בכל בית המשיכו התמודדות על המדליות ב-2 בתים של 4 קבוצות. הקבוצה המנצחת וסגניתה בכל בית המשיכו למשחקי חצי הגמר והגמר.
משחקי הגמר
משחק על המקום השלישי
אליס גולסן
אליס גולסן (גולדשטיין) היא פיזיקאית יהודייה מומרת, שפעלה בגרמניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. מחקריה תרמו לפיתוח מכניקת הקוונטים המודרנית.
ביוגרפיה
אליס גולסן נולדה בשנת 1889 בעיר ויסבאדן שבגרמניה, בשם אליס גולדשטיין. משפחתה הייתה משפחה יהודית חילונית. היא הצטיינה תמיד בלימודיה, והתעניינה במיוחד במתמטיקה. בשנת 1909 החלה ללמוד רפואה באוניברסיטת ברלין. היא סבלה בלימודי האנטומיה, ולאחר זמן מה היא פרשה מאוניברסיטת ברלין על מנת ללמוד מתמטיקה ומדעים מדויקים, בהם התעניינה מאז ומתמיד, באוניברסיטת היידלברג. ב-1915 היא סיימה את לימודיה בהיידלברג, והשלימה גם תעודת הוראה. היא עבדה כחלק מצוות ההוראה באוניברסיטה עד סוף מלחמת העולם הראשונה. במהלך השנים הללו היא נטבלה כפרוטסטנטית ושנתה את שמה לאליס גולסן. ייתכן מאוד שהשינוי נעשה על מנת להימנע מאפליה על רקע מוצאה היהודי.
ב-1920 עברה לאוניברסיטת פרנקפורט, שם עשתה דוקטורט בפיזיקה בהנחיית פרופסור ריצ'רד וואכסמות' ופרופסור וולטר גרלך. עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה במדידת לחץ-אור, דרשה דיוק רב. אליס ערכה את המדידות בלילות, על מנת להימנע מהפרעות שנגרמו בשעות היום ממעבר הרכבות. במהלך היום היא לימדה. סביב 1920 שברה אליס את קרסולה. השבר לא החלים סופית מעולם ואליס נשארה צולעת כל חייה.
לאחר שהשלימה את עבודת הדוקטורט שלה גולסן המשיכה לגור בפרנקפורט, וככל הנראה המשיכה לעבוד במחקר ובהוראה, אם כי לא נמצאו מסמכים המוכיחים זאת. בתקופה בה גרה גולסן בפרנקפורט היא התגוררה בדירה עם ארבע שותפות. הן חיו בשיתוף כלכלי, ולאחר שאחת משותפותיה ירשה סכום כסף גדול הן עברו לנוי איזנברג, פרוור של פרנקפורט, וקנו מכונית. אליס למדה נהיגה והפכה לנהגת הקבוצה. באותם ימים היה נדיר שכמה נשים יגורו יחד, ונדיר לא פחות שאשה תנהג במכונית.
בשנת 1937 אליס גולסן ניהלה רומן עם רודולף בינגל, שהיה אז המורה הפרטי של אחיה הצעיר ובכיר בחברת סימנס. ב-1938, עם התחזקות השלטון הנאצי והאנטישמיות בגרמניה, פוטרה אליס מעבודתה והחליטה לברוח מגרמניה. היא הגיעה לאנגליה שם עבדה למחייתה כעוזרת אצל משפחה מקנט. בינגל הבטיח שיבוא אחריה לאחר שיתגרש מאשתו, אך הוא מעולם לא עשה זאת. כאשר היא הבינה שבינגל לא עומד להגיע היא התאבדה בטביעה בנהר התמזה.
מחקר בפיזיקה
מחקרה החשוב ביותר היה עבודתה בתחום מדידת לחץ האור. המחקר היווה את עבודת הדוקטורט של אליס, ופורסם גם כמאמר בכתב העת Annalen der Physik. זו הייתה המדידה המדויקת הראשונה של לחץ האור, שקיומו הוכח בשנת 1900 על ידי פיוטר לבדב. הניסוי היה מהראשונים בתחום, ועזר לפתח את מכניקת הקוונטים המודרנית. ידוע שערכה מחקרים נוספים, בעיקר בתחום האופטיקה, אך הם לא נמצאו. ייתכן גם שחלקים מעבודותיו של פרופסור וולטר גרלך באותן שנים הם למעשה עבודתה של גולסן, אך אין לכך הוכחות.
מיכון
מיכון הוא החלפתה של עבודה הנעשית בידי אדם או בעל חיים בעבודה הנעשית באמצעות מכונה. בדרך כלל אין הכוונה לשימוש בכלי עבודה פשוטים, כגון פטיש או מסור, אלא במכונות מורכבות יותר, שבהן משולבים רכיבים כגון מנוע, מנוף, גלגלת, גלגל שיניים ועוד. לעיתים משמשת המילה "מיכון" במשמעות מצומצמת של החלפת עבודה הנעשית בידי אדם בעבודה הנעשית באמצעות מכונות אוטומטיות (אוטומציה).
מיכון הוא מרכיב חשוב בהעלאת פריון העבודה, וכדאיותו גדלה ככל שעלות כוח האדם המוחלף בעבודת מכונה גבוהה יותר.
לפני המהפכה התעשייתית
שימוש בטחנת מים, שהחליפה את כוחו של האדם או את כוח הבהמה בסיבוב של אבן רחיים, היה נפוץ כבר ביוון העתיקה וברומא העתיקה. הרומאים הפיצו את טכניקת הקמת טחנות המים בכל רחבי האימפריה הרומית. במאה ה-13 שימשו גלגלי מים להפעלתן של מנסרות.
המהפכה התעשייתית
ההתפתחות המשמעותית בתחום המכונות הייתה המצאת המכונה הממונעת, כלומר: מכונה שמונעת על ידי מנוע ולא על ידי בעלי חיים, בני אדם או איתני הטבע (רוח, מפל מים וכו'). מנוע הוא התקן הממיר חום לאנרגיה מכנית, כלומר: התקן המפיק מאנרגיה עבודה מכנית (תנועה של בוכנה, סיבוב של גלגל וכו'). מנוע הקיטור של ניוקומן הוא המכונה הראשונה שניצלה בצורה יעילה את כוח הקיטור לביצוע עבודה מכנית. המנוע שימש בעיקר לשאיבת מים ממכרות, ונפוץ באנגליה ובאירופה מתחילת המאה ה-18 עד סופה.
המהפכה התעשייתית הייתה הגורם המרכזי לשינוי מסיבי בשיטות התחבורה והייצור, עקב התפתחות מנוע הקיטור מה שאיפשר את המצאת הרכבות, הרכב הפרטי, אוניית הקיטור, פס הייצור והייצור ההמוני. בנוסף השפיעה המהפכה התעשייתית על תחומי תעשייה רבים כמו אריגה והפקת כותנה, עקב ההתפתחות של תהליכי מיכון כגון המנפטה על ידי אילי ויטני בשנת 1793. המהפכה התעשייתית מאופיינת במיכון בעזרת מקור האנרגיה חיצוני בעזרת דלקים פוסילים שהמרכזי בהם הוא פחם ושימוש באותם דלקים להנעת מנועי בעירה חיצונית שהמרכזי בהם הוא מנוע הקיטור.
אחד מצעדי המיכון הראשונים בחקלאות המודרנית היה המצאת מכונת הזריעה בשנת 1700 בערך. המכונה איפשרה דיווח אחיד של הזרעים ואחידות בעומק הזריעה, ובכך תרמה להגדלת היבול. המיכון החקלאי גדל במידה ניכרת בשלהי המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, וכלל בין השאר פיתוח מקצרה מכנית.
מאמצע המאה ה-19 ואילך
החל מאמצע המאה ה-19 התרחב השימוש במכשירים הידראוליים ופניאומטיים להחלפת עבודה מכנית.
פיתוח המנוע החשמלי באמצע המאה ה-19 איפשר מיכון של תהליכים בכל ענפי הייצור. בסוף המאה ה-19 החל השימוש בציוד לעיבוד נתונים, ששימש לעיבוד נתונים באמצעות כרטיסים מנוקבים. מכונות אלה שימשו כלי עיקרי לעיבוד נתונים, עד להחלפתן במחשבים בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-20 פותחו מכונות מורכבות, שהחליפו עבודה אנושית של עובד מיומן. דוגמה לכך היא מכונה לייצור בקבוקי זכוכית, שפותחה בשנת 1905, והחליפה עבודה של מנפחי זכוכית שעבדו בשכר גבוה.
התנגדות למיכון
פועלים שראו במיכון איום על פרנסתם הביעו התנגדות להכנסתו. בלטו בכך הלוּדיטים - קבוצה של פועלים אנגלים בתחילת המאה ה-19 בהנהגתו של נד לוד, לעיתים בדרך של הריסת מכונות, נגד השינויים שגרמה המהפכה התעשייתית. סלידה מהמיכון מופיעה גם בסרטו של צ'ארלי צ'פלין משנת 1936, "זמנים מודרניים". הסצינות העיקריות בחלק הראשון של הסרט עוסקות בעבודה בבית חרושת מודרני, בו העובדים על פס הייצור הופכים למכונות אוטומטיות, מפוקחים בכל מקום, כולל בשירותים, על ידי המנהלים, ונעשים ניסיונות לחסוך בזמן ארוחת הצהריים באמצעות "מיכון" תהליך ההאכלה.
התנגדות למיכון עולה גם מנימוקים של דת ומסורת. מיכון של תהליך השחיטה, למשל, מנוגד לכללי השחיטה שבהלכה, וכללי שמירת שבת מונעים שימוש במכשירים חשמליים שונים בשבת או מצריכים פתרונות מיוחדים. בישראל פועלים מכון צומת ומכון מדעי טכנולוגי להלכה, שמטרתם לאפשר שימוש ביתרונות המיכון והטכנולוגיה במסגרת ההלכה.
ג'ון מאסטרס
ג'ון מאסטרס (באנגלית: John Masters; 26 באוקטובר 1914 - 7 במאי 1983) היה לוטננט קולונל בצבא בריטניה, אשר פיקד על בריגדת צ'ינדיטים במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה, אולם את עיקר פרסומו קנה כסופר. ספריו עוסקים ברובם בהודו תחת שלטון האימפריה הבריטית.
קרירה צבאית
ב-8 במאי השתתפו אנשיו בהקמת המעוז "בלקפול" בעורף הקווים של הצבא היפני הקיסרי. אולם באזור זה כבר היו כוחות יפניים מוכנים, וזמן קצר לאחר ההקמה כבר הרעישו היפנים את האזור. ב-25 במאי, לאחר שכל הניסיונות להגיש סיוע לצ'ינדיטים הנצורים נכשלו, התקבלה הוראה לפנות את "בלקפול". בכרך השני של הביוגרפיה שלו הוא מודה כי בעת פינוי הבסיס הורה לאנשיו לירות ב-19 חיילים שנראה היה כי אין להם תקווה והם רק יאטו את הנסיגה. לאחר פינוי הצ'ינדיטים מבורמה מונה לראש המטה של הדיוויזיה ההודית ה-19, שלקחה חלק חשוב בשלב האחרון של המערכה על בורמה. על שירותו הוענקו לו אות השירות המצוין ודרגת קצין במסדר האימפריה הבריטית. הוא שימש לזמן מה כמדריך צבאי, לפני שפרש מהצבא בדרגת לוטננט קולונל והיגר לניו מקסיקו שבארצות הברית.
קריירה ספרותית
בארצות הברית הוא ניסה להקים חברה לטיולי הליכה בהרי ההימלאיה, אולם העסק נכשל, וכדי להשלים את הכנסותיו החל לכתוב רומנים היסטוריים. לאחר שהרומן הראשון שלו, "רצי הלילה מבנגל" ("Nightrunners of Bengal"), הפך להצלחה, החליט להפוך לסופר במשרה מלאה. יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת רומנים היסטוריים בת שמונה כרכים, המספרת את תולדותיה של משפחת סאבאג' הבריטית, אשר בניה משרתים בהודו. הסדרה עוקבת אחרי כל ההיסטוריה של השלטון הבריטי בהודו דרך דורות רצופים של בני המשפחה, אולם הספרים בסדרה לא פורסמו לפי סדר האירועים המתוארים בהם. בסדר כרונולוגי (אך לא על פי סדר הפרסום), הספרים הם: "קורומנדל!" (1955), "הרמאים" (1952), "רצי הלילה מבנגל" (1951), "הלוטוס והרוח" (1953), "רחוק, רחוק בשיא הפסגה" (1957), "מפגש בוואני" (1954), "אל חוף האלמוגים" (1962) ו"נושאי רומח ראבי" (1972). הסדרה מתוארת דרך עיניהם של השליטים הבריטיים, אך לא מתעלמת גם מנקודת מבטם של ההודים הנשלטים. אחד מספרי הסדרה "מפגש בוואני" העוסק בחלוקת הודו, אף עובד ב-1956 לסרט בעל אותו שם בכיכובה של אווה גרדנר. בשנת 1988 הפך גם "הרמאים" לסרט בכיכובו של פירס ברוסנן. בשנת 1960 הוא פרסם רומן נוסף בשם "ונוס מקונפארה", אשר בניגוד לקודמיו הדמויות הראשיות בו הן הודיות, ומשפחת סאבאג' לא ממלאת בו תפקיד (אם כי נרמז בספר שאחת מהדמויות השוליות היא אולי בת משפחה).
מאסטרס פרסם גם שלושה כרכים המהווים יחדיו את האוטוביוגרפיה הרשמית שלו. הכרך הראשון, פורסם ב-1956 ונקרא "חצוצרות וטיגריס" ("Bugles and a Tiger"), הכרך השני פורסם ב-1961 ונקרא "מעבר למנדלי" ("Road Past Mandalay"), והכרך השלישי פורסם ב-1971 ונקרא "בן הצליין" ("Pilgrim Son"). "מעבר למנדלי" הוא היחיד מבין ספריו שתורגם לעברית. הוא יצא לאור בישראל שנה לאחר מותו של מאסטרס ב-1984 בהוצאת מערכות. הוא פרסם ספרים נוספים, ובין היתר בולטת הטרילוגיה שלו העוסקת במלחמת העולם הראשונה ובהשפעותיה על החברה הבריטית. ספרי הטרילוגיה הם: "עכשיו, תודה לאל" (1979), "לב המלחמה" (1980), ו"על ידי הירוק של האביב" (1981). נראה שהוא תכנן להוציא טרילוגיה דומה גם על מלחמת העולם השנייה, והכרך הראשון שלה "איש מהמלחמה" פורסם ב-1983. הוא לא הספיק להשלים את התוכנית, ונפטר בסנטה פה ב-7 במאי של אותה שנה והוא בן 68. הגנרל הבריטי מייקל רוז הוא בנו החורג.
שיחת וידאו
שיחת וידאו כוללת את הטכנולוגיות לקליטה והעברת אותות אודיו ווידאו מצד משתמשים במיקומים שונים, לצורך תקשורת בין אנשים בזמן אמת. טלפון וידאו (Videophone) הוא טלפון עם תצוגת וידאו, המסוגל להציג ווידאו ואודיו בו זמנית לצורך תקשורת בין אנשים בזמן אמת. ועידת וידאו (Videoconferencing) הוא מונח המתייחס לשימוש בטכנולוגיה זו לפגישה בין קבוצת אנשים או ארגון, במקום בין אנשים פרטיים. המונח Telepresence מתייחס למערכת טלפון וידאו איכותית במיוחד, אשר מטרתה ליצור את האשליה כי כל המשתתפים נמצאים באותו החדר.
בעוד שפיתוח ועידות וידאו החל בסוף המאה ה-19, הטכנולוגיה הפכה זמינה לציבור רק החל משנות ה-30 של המאה ה-20. שימוש ראשוני בטכנולוגיה נעשה כאשר הותקנו עמדות ב"דוכנים" בסניפי דואר וכמו כן כאשר הטכנלוגיה הוצגה בתערוכות עולמיות שונות. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 חברת AT&T השיקה את מערכת ועידות הווידאו האמיתית הראשונה, בה כל אחד יכול היה להירשם לשירות ולהשתמש בטכנולוגיה מהבית או מהמשרד. מכשירי הטלפון וידאו הראשונים היו מסוגלים לשלוח תמונות סטילס בין היחידות כל כמה שניות באמצעות תשתית הטלפוניה הרגילה. הפיתוח של קודקי וידאו מתקדמים, מעבדים חזקים יותר, ושירותי טלקומוניקציה באמצעות האינטרנט בעל רוחב פס גבוה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 אפשרו לטלפוני הווידאו לספק שיחות וידאו באיכות גבוהה בעלויות נמוכות בין משתמשים כמעט בכל מקום בעולם בו יש אינטרנט זמין.
בעוד שהשימוש בשיחות הווידאו עדיין לא נרחב בתקשורת יומיומית כמו תקשורת אודיו בלבד או תקשורת באמצעות טקסט, היישומים הפופולריים ביותר של שיחות הווידאו תקשורת עם אנשים חירשים או אנשים עם הפרעות דיבור, לצורך למידה מרחוק, לצורך טלרפואה, וכפתרון לאנשים המתמודדים עם לקויות. השימוש בשיחות הווידאו הפך גם נפוץ במסגרות מסחריות וארגוניות כדרך קלה יותר לערוך מפגשים וכנסים, בדרך כלל בין אנשים שכבר מכירים זה את זה.
ישראל פרדקין
ישראל (סולה) פרדקין (1933 – 5 בנובמבר 2019) היה איש שב"כ, וכיהן כראש מועצה אזורית משנת 1974 עד שנת 1986; עד 1980 הוא היה ראש מועצת "יזרעאל", ומשנה זו, הוא היה ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל - לאחר שהמועצה שהיה בראשה אוחדה עם המועצה האזורית קישון.
קורותיו
ישראל (סולה) פרדקין נולד לנתן ורבקה פרדקין, בתל עדשים, שבעמק יזרעאל. הוא בוגר בית הספר החקלאי כדורי. במסגרת שירותו הצבאי, הוא שירת באגף המבצעים של השב"כ.
פרדקין התחתן עם רות ב-1953 וניהל איתה משק ביישוב הולדתו. בהמשך הם עברו למושב ניר משה שבנגב ועסקו שם בהדרכה, תוך הקמת משק משלהם שם.
בתקופת כהונתו נוסדו היישובים: אלון הגליל, הושעיה, הרדוף, עדי, גבעת אלה, חנתון ותמרת. כמו כן הוקמו בתחום המועצה מוסדות רבים.
פרדקין שימש גם בתפקידים אזוריים נוספים, כמו ממלא מקום יושב ראש הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה וחבר ועדה למינוי משקמים חקלאיים.
פורד s מקס
פורד S מקס (באנגלית: "ford s-max") היא מכונית מיניוואן עם שבעה מקומות ישיבה המיוצרת על ידי חברת פורד משנת 2006, וחולקת פלטפורמה ומכלולים עם פורד גלאקסי ופורד מונדיאו.
דור ראשון (2006–2015)
בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 2006 הציגה פורד מיניוואן חדש עם עיצוב ספורטיבי ושבעה מקומות ישיבה, על בסיס פלטפורמת ומכלולי הדגם הגדול יותר - פורד גלאקסי ומכונית המנהלים פורד מונדיאו.
ה-s-max הוצג כמיניוואן עם יכולות ספורטיביות יחסית, וכבר באותה השנה שהוצג זכה בפרס מכונית השנה באירופה לשנת 2007, לפני אופל קורסה וסיטרואן c4 פיקאסו.
מפרט טכני
בישראל שווק הדור הראשון עם מנוע בנזין בנפח 2.3 ליטר עם הספק מרבי של 161 כוחות סוס לצד תיבת הילוכים אוטומטית עם 6 הילוכים, ומנוע דיזל בנפח 2.0 ליטר עם הספק מרבי של 140 כוחות סוס, שמשודך לתיבת הילוכים אוטומטית עם 5 הילוכים.
מידות ה-s-max קרובות לאלו של הגלאקסי, עם אורך של 478.1 ס"מ, רוחב של 188.4 ס"מ וגובה של 161.0 ס"מ.
מתיחת פנים 2010
בינואר 2012 עבר הדגם, יחד עם אחיו הגלאקסי מתיחת פנים, במסגרתה שונה מעט העיצוב החיצוני ויחידות ההנעה הוחלפו בחדשות, מסדרת המנועים "Eco-boost" החדשה של פורד:
מנוע טורבו-בנזין בנפח 2.0 ליטר עם הספק מרבי של עד 240 כוחות סוס לצד תיבת הילוכים רובוטית כפול-מצמדים "Powershift" עם 6 הילוכים.
מנוע הדיזל שודרג גם הוא וההספק עלה לעד 163 כ"ס, ושודך גם הוא לתיבת ההילוכים הרובוטית החדשה.
דור שני (2015-היום)
דגם הקונספט של הדור השני של פורד s-max הוצג באוגוסט 2013, ובספטמבר 2014 נחשפה רשמית גרסת הייצור של הדור החדש, עם עיצוב מודרני הרבה יותר, וכקודמו, חולק פלטפורמה ומנועים עם הגלאקסי והמונדאו.
מפרט טכני
היצע המנועים בדור השני מורכב משני מנועי טורבו-בנזין מסדרת "Eco-boost" החדשה של פורד:
הראשון בנפח 1.5 ליטר עם הספק של 160 כוחות סוס המשודך לתיבת הילוכים ידנית והשני בנפח 2.0 ליטר ועם הספק של 240 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים אוטומטית.
בנוסף מוצע מנוע הדיזל הקודם, שעבר מספר שדרוגים ועדכונים, עם הספקים של 120, 150 ו-180 כוחות סוס ותיבות הילוכים אוטומטיות וידניות.
כמו כן נוספו לדגם מערכות בטיחות אקטיביות רבות, ואביזרי נוחות מתקדמים.
במבחני הבטיחות שערך לדגם ארגון הבטיחות "Euro NCAP" קיבל ה-s-max את הציון המרבי של 5 כוכבי בטיחות.
נכון לשנת 2022 הדור השני של פורד s-מקס לא משווק בישראל.
נאום השנה החדשה
במדינות מסוימות, נאום השנה החדשה הוא הנאום האישי המסורתי של ראש המדינה או ראש הממשלה לאזרחים, שמשודר בדרך כלל בערב השנה החדשה בטלוויזיה. הנאום מכיל בדרך כלל ברכות לשנה החדשה, סיכום קצר של השנה היוצאת וסקירה של הסיכויים והצפיות לקראת השנה הקרובה.
במדינות חבר המדינות
ארמניה, מאז 2019, ראש הממשלה נושא נאום ראש השנה לעם בארמנית. לפני כן, מאז עצמאות המדינה, נשיא הרפובליקה היה נושא את הנאום לשנה החדשה.
באזרבייג'ן, נשיא המדינה נוהג לנאום לשנה החדשה מדי שנה, בשפה האזרית.