cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מונה ואן דיין
סגנון הכתיבה של ואן דיין
כתיבתה של ואן דיין עמוסה קישורים למקורות ספרותיים. ואן דיין נהגה להשתמש בכתיבה תחבירית שמרנית בהשוואה לכותבים אחרים, כולל בחריזה, והגנה על סגנון הכתיבה הזה שלה (המכונה "מטר"- סגנון כתיבה קצבי שמתבסס על הקצב הטבעי של השפה) בכך ש"זהו לא סתם סגנון כתיבה, אלא סגנון חיים". בריאיון עמה, ואן דיין סיפרה שסגנון הכתיבה הייחודי שלה לא מתבסס על תאוריה מובנית שנבחרה על ידה באופן מודע, אלא נוצר "בטעות": כילדה היא כתבה בסתר, היות ששירה לא נלמדה אז בבתי הספר, וסגנון כתיבתה אז היה קלאסי והושפע מספרי שירה שמצאה בספריית העיירה הקטנה בה היא גדלה. כשהגיעה לקולג' נחשפה לשירה הכתובה ב"סגנון חופשי", וכך נוצר השילוב בין השניים.
ביט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דגל בוגנוויל
דגל בוגנוויל (בטוק פיסין: plak bilong Bogenvil) הוא דגלו של האזור האוטונומי של בוגנוויל בפפואה גינאה החדשה. זה אומץ במקור בשנת 1975 על ידי הרפובליקה של צפון שלמה.
עיצוב וסמליות
על פי חוק הדגל, הסמל וההמנון של בוגנוויל 2018, הדגל מורכב מ"תיאור של אופה המונח מעל דיסקיות קונצנטריות של שחור ולבן על שדה כחול קובלט ". האופה הוא כיסוי ראש מסורתי שנלבש על ידי גברים בוגנוויליאנים כסמל לבגרות. הדיסקית השחורה "מייצגת את צבע העור הייחודי של בני בוגנוויל", בעוד הדיסק הלבן מייצג את הקאפקאפ, סמל מסורתי של סמכות עשוי אם הפנינה. 24 המשולשים שווי-הצלעות הירוקים בתוך הקאפקאפ מסמלים את "חשיבות האדמה לעם הבוגנווילי" והשדה הכחול מייצג את האוקיינוס. יחס הגובה-רוחב של הדגל הוא 2:3.
היסטוריה
הדגל עוצב על ידי ג'ונתן ומוזס האוויני. הוא הונף לראשונה באראווה ב-1 בספטמבר 1975, במהלך חגיגות העצמאות של הרפובליקה של צפון שלמה הבלתי מוכרת. הוא נבחר בתחרות ארצית שהתקיימה במשך חודשים רבים ב-1975. חבר השופטים שמונה על ידי האספה המחוזית של בוגנוויל כלל את ג'ון מומיס, חבר בפרלמנט של פפואה גינאה החדשה, פיטר סיסיאו, נשיא מועצת העיר אראווה, וליאו הנט מממשלת מחוז בוגנוויל.
כסמל לבדלנות, הדגל נאסר בתחילה על ידי ממשלת פפואה גינאה החדשה. בינואר 1976 נסגר בית ספר יסודי באי בוקה בשל הנפת הדגל. עם זאת, הדגל נשמר על ידי מחוז צפון שלמה לאחר שילובה מחדש של הרפובליקה בפפואה גינאה החדשה בשנת 1976. חוק הסמלים המחזויים 1978 העניק מעמד רשמי לדגל והפך את השימוש בו למטרות מסחריות לעבירה. מאוחר יותר אישר חוק הדגל, הסמל וההמנון של ממשלת בוגנוויל האוטונומית אישר מחדש את מעמדו הרשמי של הדגל. הוא גם יצרה עבירה חדשה של שימוש, הצגה, השמדה או פגיעה בדגל מתוך כוונה לבזות אותו, עם קנס מרבי של 10,000 קינה והגדלה של הקנס על שימוש מסחרי לא מורשה למקסימום של 100,000 קינה לתאגידים.
הוקי גלגיליות (קואד)
הוקי גלגיליות הוא משחק הוקי המתבצע על זירה יבשה, תוך שימוש בגלגיליות על ארבעה גלגלים (סקטים). זאת בניגוד להוקי רולר, המתבצע כשלרגלי השחקנים גלגיליות להב (רולר בליידס). המשחק קרוי גם "קְוואד" (quad - ארבעה), והוא נפוץ במעל 60 מדינות ברחבי העולם, ביניהן ישראל.
הוקי קוואד ורולר הוקי שונים בחוקיהם, ולא רק בסוג הגלגיליות בהן נעשה שימוש. הגלגיליות הארבע-גלגליות מאפשרות חופש תנועה רב יותר והספורט מאופיין בתנועות רגליים מסוגננות, מהלכים חדים, ומסירות רבות. הוקי רולרבליידס דומה יותר להוקי קרח וקיימת בו הרבה תנועת רדיפה בין השחקנים היריבים ומגע פיזי קשה יותר (בהוקי קרח הוא כולל אלימות). השוער של קבוצת הוקי רולרבליידס משתמש בכפפה של שוערי הוקי קרח, בעוד שוער הוקי קוואד משתמש בכפפות שטוחות, דבר המאפשר לו גם להחזיר את הכדור.
הוקי גלגיליות השתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992) במעמד של טורניר ראווה, אולם לא התקבל למשחקים האולימפיים כענף מן המניין.
ציוד
הציוד הנדרש למשחק הוקי גלגיליות נחלק לשניים: ציוד שחקן וציוד מגרש.
ציוד שחקן
לכל שחקן יש מקל (עשוי עץ ובמרכזו פס עופרת דק), גלגיליות (בעלות ארבעה גלגלים המסודרים בשני טורים שבכל אחד שני גלגלים) וציוד מגן (כגון מגני מרפקים, כפפות, מגן אשכים (לגברים), מגני שוקיים (קרויים גם מגני עצם) ומגני ברכיים) וקסדה (מליגה מסוימת השחקנים בלי קסדה).
ציוד שוער
לכל שוער יש מקל (עם ידית דקה יותר משל מקל השחקנים - למען אחיזה נוחה יותר עם הכפפות), גלגיליות (בעלות ארבעה גלגלים המסודרים בשני טורים של שני גלגלים) וציוד מגן (כגון קסדה, מגני מרפקים, מגן אשכים, מגני ברכיים, מגן חזה, כפפות (המיוחדות לשוערים - אחת בעלת אפשרות לאחיזה במקל והשנייה שטוחה), מגן גרון, מכנסיים המהוות הגנה על אזור הירכיים ו"מדפים" (שני מגנים דמויי-פלטות המגנים על הרגליים ומתלבשים על הגלגליות - עד גובה הברכיים).
ציוד מגרש
בענף ההוקי גלגליות משתמשים בכדור קשיח קטן, עשוי גומי מצופה בשעם ושני שערים (גובהם 1.05 מ' ורוחבם 1.70 מ').
משטח המגרש
מגרש הוקי גלגליות עשוי רצפת פרקט או שיש (בדרך כלל בחו"ל) ובטון מוחלק בישראל. במגרש הוקי גלגליות אין תחומי חוץ, מלבד במצב שהכדור עף מעל לקיר שסובב את המגרש. מידות המגרש הן 40x20 מטרים ופינותיו מעוגלות כדי שהכדור לא ייתקע בפינה ויפריע לרצף המשחק.
חוקים
חוקי הוקי הגלגיליות משתנה מליגה לליגה. בעקרון, לכל קבוצה יש שוער וארבעה שחקני "שדה".
השופט/ת הוא הישות הקובעת במשחק והחלטותיו לא ניתנות לוויכוח או שינוי.
המטרה של כל קבוצה היא להבקיע לשער של הקבוצה היריבה באמצעות המקל בלבד. שעון המשחק נעצר במקרים של הבקעת שער, עבירה, פסק זמן (לכל קבוצה מוקצה פסק-זמן אחד במחצית ואורכו של כל אחד כדקה), או אירוע חריג אחר (כמו בעיה בציוד השוער). המשחק מחולק ל-2 מחציות, שאורכן משתנה לפי גיל השחקנים. לאחר כל מחצית מחליפות הקבוצות צדדים. המשחק מתחדש בכדור ביניים מהמקום בו בוצעה העבירה. החלפת השחקנים מתבצעת תוך כדי המשחק כדי לא לעצור את קצב המשחק ואת תנועת הכדור. בנוסף, במרכז המגרש ממוקם קו החצי. בעת התקפה יש לקבוצה התוקפת 10 שניות בלבד להעביר את הכדור מעבר לקו החצי לצד הקבוצה המותקפת. לאחר מעבר קו החצי, הכדור יכול לחזור חזרה אל החצי הביתי של הקבוצה רק לחמש שניות. בין כל חזרה מעבר לקו החצי, חייב הכדור לשהות 3 שניות מינימום בחצי של הקבוצה המותקפת.
הספורט בישראל
ספורט ההחלקה על גלגיליות הובא לארץ בשנת 1957 על ידי אהרון יורדן. בשנת 1973 נוסד איגוד מסודר למחליקים, שלימים גדל והתפתח בשם איגוד הגלגליות בישראל.
כיום חברים באיגוד 800 מחליקים, רשומים 30 מועדונים וקיימות מסגרות החלקה רבות נוספות הפועלות בהנחיית ובתמיכת האיגוד כגון: בתי תלמיד, מתנסים, מרכזים קהילתיים וחוגים פרטיים, התורמים לפיתוח ספורט ההחלקה בארץ, על ארבעת ענפיו – החלקה אומנותית, הוקי, מרוצים ו inline skating (רולר בליידס). כל המועדונים הרשומים כפופים ארגונית ומקצועית להנהלת האיגוד המקושרת לשטח באמצעות וועדות מקצועיות. מדי שנה מפיק הארגון תקנונים, מופצות הנחיות ונקבעות דרכי פעולה בהתאמה לצורכי השטח, ועל פי קווים מנחים בינלאומיים אליהם מחויב הארגון כחבר מן המניין בפדרציה הבינלאומית לספורט ההחלקה Federation International de Roller Sports ובקונפדרציה האירופאית לגלגליות Confederation Europeenne de Roller Skating.
בארץ, האיגוד מוכר על ידי הוועד האולימפי, רשום ברשימת החברים של "אילת", פועל בשיתוף מקצועי מלא עם מכון וינגייט.
ליגות ישראליות
הליגות בישראל נחלקות לגילאים (משתנה מאיגוד לאיגוד): U=Under: ליגה שהמשתתפים בה מתחת לגיל המצוין.
וואלה!
וואלה! (מאפריל 2015 עד פברואר 2021 פעל תחת השם "וואלה! NEWS") הוא אתר חדשות ישראלי, המופעל על ידי חברת "וואלה! תקשורת". על פי דירוג של חברת אלכסה, הבודקת תעבורה באינטרנט, וואלה! NEWS הוא השנים עשר במקומו ברשימת אתרי האינטרנט הנצפים ביותר בישראל נכון לשנת 2021.
היסטוריה
פורטל האינטרנט "וואלה!" הוקם על ידי ארז פילוסוף וגדי הדר ב-1995 במסגרת החברה "טלטל ערוצי תקשוב בע"מ". בתחילת דרכו שימש כמדריך אתרי אינטרנט, הראשון בשפה העברית. ב-1997 נרכשה חברת האם של האתר בידי חברת "משוב מחשבים שיווק", מקבוצת "משוב מחשבים", בהנהגת יקי דוניץ ודוד אסיא. ב-1998 שינתה החברה, אשר נסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, את שמה ל"וואלה תקשורת בע"מ".
בשנת 2001 מוזג לתוך אתר וואלה!, אתר האינטרנט "IOL" מקבוצת עיתון "הארץ". אתר האינטרנט "IOL" הוקם גם הוא ב-1995 ובשיאו, באוגוסט 2000, העסיק כ-150 עובדים. בתחילת אביב 2000 הגישה IOL תשקיף להנפקה ציבורית על פי שווי של 60 מיליון דולר, אך זו בוטלה עקב התרסקות מניות האינטרנט בנאסד"ק והוחלט על מיזוג עם "וואלה!". לאחר המיזוג סיפק עיתון "הארץ" תוכן בנושאי אקטואליה לוואלה! במשך מספר שנים.
ביוני 2005, בעקבות חסימות כבישים שהיו חלק מהמחאה נגד תוכנית ההתנתקות, פורסם באתר וואלה! מאמר בשם "כך תעיפו את המתנחלים מהכביש". המאמר הציע שלל פעולות בהן ניתן כביכול לנקוט כנגד המפגינים נגד התוכנית. בין השאר הוצע לאיים להצית מפגין שעומד להצית צמיג באמצע נתיב נסיעה ולרוקן מטף כיבוי אש לכיוון עיני המפגינים אם הצמיג כבר בוער. המאמר עורר סערה בציבור ובכנסת. לאחר תלונת מועצת יש"ע בפני היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, החליט מזוז להסתפק באזהרה בלבד כלפי וואלה! תקשורת ולא לפתוח בחקירה פלילית בחשד להסתה. המאמר הוסר מהאתר רק ביולי 2019 על רקע חסימות הכבישים הנרחבות בהפגנות_יוצאי_אתיופיה.
ב-2010 רכשה בזק את מניות חברת וואלה, ומאז החלה החברה להישען יותר על צוות האתר, ופחות על תכנים מספקים אחרים. כמו כן, מערכת החדשות העצמאית של האתר זכתה לשדרוג מהותי. בבניין החברה בתל אביב הוקמו אולפני וידאו עצמאיים ובהם מוקלטות תוכניות קבועות המשודרות באתר וכן מהדורת חדשות יומית. בנוסף נרכשה בעלות על אתר הלוחות יד2.
באוגוסט 2012 צורף ינון מגל לצוות האתר כמגיש מהדורת החדשות וב-7 בפברואר 2013 הוא מונה, במקומה של טלי בן עובדיה, לעורך הראשי של האתר, כשבמקביל המשיך להוביל כמגיש את שידורי האולפן. ב-28 בדצמבר 2014 הודיע מגל על סיום עבודתו באתר לטובת הצטרפות לפוליטיקה, כמועמד לחברות בכנסת בבחירות 2015 במסגרת מפלגת "הבית היהודי". לאחר פרישתו שימש אודי הירש, כממלא מקום העורך הראשי.
בסוף 2014 גויס לאתר לתחום הווידאו אבי אלקלעי, בכיר לשעבר בחדשות 10, הוא לא מונה רשמית לעורך האתר, אבל בפועל ניהל את מערכת החדשות. ב-25 באוקטובר 2016 מונה אבירם אלעד ששימש כבר בעבר כראש מערכת החדשות של האתר, לעורכו הראשי.
במאי 2014 מכרה וואלה את החזקותיה באתר הלוחות יד2 תמורת 787.5 מיליון שקל למו"ל העיתונות הגרמני אקסל שפרינגר דיגיטל (Axel Springer Digital) תקשורת. בכך גרף האתר רווח עצום על אתר הלוחות שנקנה שנים ספורות לפני כן.
באירוע שנערך ביום העצמאות ה'תשע"ה (2015) שינה האתר את שמו ל"וואלה! NEWS" ונחנך אולפן חדש שהחל לשמש את מהדורת החדשות של האתר. המגיש המרכזי הוא יעקב אילון. ב-2 במרץ 2021 חזר האתר לשם "וואלה!".
החל במרץ 2017 ועד סוף אוקטובר 2018 הפיקה וואלה! מהדורת חדשות מרכזית. המהדורה הייתה בהגשת יעקב אילון ושודרה בימים ראשון - חמישי בשעה 14:00 באתר וואלה! News ובעמוד הפייסבוק.
ב-6 באפריל 2017 הושקה מטעם וואלה News אפליקציית "חמ"ל" המבוססת על תוכן גולשים. במהלך השנה נחתם הסכם שיתוף פעולה עם ILTV.
ב-28 בינואר 2018 קרס האתר כתוצאה מעומס משתמשים חריג, בעקבות פרסום הקלטה של שרה נתניהו. אמנם הערך העיתונאי של ידיעה זאת שנוי במחלוקת, אולם בתחקיר המקור צוין כי זאת הייתה "מסיבת הפרידה" מכבלי הטיית העריכה של סביבת בני הזוג נתניהו.
ב-19 באוגוסט 2018 הודיע מנכ"ל האתר, אילן ישועה, כי לנוכח פרשת 4000 ולנוכח מכירת האתר שעל הפרק הוא צפוי לסיים את תפקידו לאחר יותר מעשור בתפקיד.
ב-28 באוגוסט 2018 התפטר עורך האתר אבירם אלעד לאחר כשנתיים בתפקיד ועבר לנהל כמנכ"ל את המיזם "בלוק TV", ערוץ טלוויזיה בנושא בלוקצ'יין. את עבודת העריכה בפועל לקחה על עצמה ראש מערכת החדשות והמשנה לעורך הראשי מיכל קליין.
בחודש אוקטובר 2018 פורסם כי באתר מתוכנן גל קיצוצים, הכולל את פיטוריהם של עובדים, עזיבתם של כתבים ואת הפסקת המהדורה היומית המשודרת באתר. חודש לאחר מכן, הדמות הבכירה באתר לעניינים שאינם חדשותיים, סגנית העורך תמר סוקניק, עזבה. ממלאת מקום לעורך הראשי, מיכל קליין, הודיעה על עזיבתה את האתר בסוף 2018 וסמכות התוכן הבכירה באתר ניתנה לראש מערכת החדשות, מעיין דגן, שבדצמבר 2019 מונה לעורך הראשי של האתר.
בסוף 2020 אושרה העברת בעלות אתר וואלה ל"ג'רוזלם פוסט" שבשליטת אלי עזור, כחלק ממכירתה של וואלה! תקשורת על ידי בזק.
תיק 4000
ב-29 באוקטובר 2015 פרסם גידי וייץ בעיתון "הארץ" כתבת תחקיר, בה נטען שהאתר מגלה העדפה ברורה לראש הממשלה דאז בנימין נתניהו. אולם בהמשך הסיקור באתר הפך לענייני, ככל הנראה עם תחילת החקירות בתיק 2000. ב-15 בפברואר 2018, הודה עורך האתר בעבר, ינון מגל, ש"הופעלו עליי לחצים כבדים מלמעלה לסיקור בעד נתניהו" ואחרים, וב-18 בפברואר העידו מגל, מנכ"ל האתר אילן ישועה, והעורך הראשי אבירם אלעד במשרדי יחידת להב 433 במסגרת פרשת בזק-אלוביץ' (תיק 4000). לדברי המנכ"ל הוא אף נתבקש לפטר את אלעד בעקבות ידיעה שהכעיסה את בני הזוג נתניהו וסירב.
מאוחר יותר, ב-26 בנובמבר 2018, פורסם תחקיר מקיף של תוכנית ערוץ 10 "המקור" בו התראיינו שורה של כתבי ועורכי האתר, בראשם העורך הראשי לשעבר, אבי אלקלעי, שתיארו איך עבדה מבפנים המערכת בתקופה זו. בתחקיר פורט תהליך העבודה במערכת החדשות של וואלה בשנים בהן הושפע במישרין ובעקיפין מסביבתו של ראש הממשלה, עליו נחקרים כעת בני הזוג נתניהו ובעלי האתר לשעבר, בני הזוג אלוביץ' במסגרת חקירה בתיק 4000. במהלך התחקיר עולים מקרים ספציפיים רבים של כתבות, וכי חלק רב מהן על טהרת יחסי הציבור וכי אין דבר בינן לבין חדשות. הידיעות נוצרו בדרישה עקיפה של בני הזוג נתניהו והסובבים אותם, באמצעות יועצם ניר חפץ, דרך בני הזוג אלוביץ', בעלי השליטה בוואלה דאז ובאמצעות אילן ישועה. כתבות אחרות נשלחו לעריכה מחודשת כדי להדגיש צדדים חיוביים של בני הזוג נתניהו תוך מיסמוס הצדדים השליליים. בכל אותה תקופה, כך על פי התחקיר, נדרשו עורכי האתר להעלים כליל או "לדרדר" את מיקומן של כתבות לא מחמיאות לזוג נתניהו בדף הבית אל תוך העמודים הפנימיים והפחות נצפים באתר בעוד כתבות ששירתו את האינטרסים של בני הזוג נתניהו הועלו לראש האתר ונשארו בו רגעים ארוכים גם כשהסביבה החדשותית הייתה שונה לחלוטין. כדוגמה למקרה זה הוצגה כתבה שלילית על מני נפתלי, אב הבית לשעבר של בית ראש הממשלה הנתון בהליכים משפטיים מול בני הזוג, שהמערכת נדרשה לכתוב ולפרסם ביום של פיגוע גדול. כך שבעוד כל שאר האתרים העלו בראש העמוד את ענייני הפיגוע, אתר וואלה הדגיש בעיקר את הכתבה הזאת. את התקופה בה הטיית התוכן החיצונית הייתה בשיאה סיכם בתחקיר עורכו הראשי של האתר אלקלעי כי "בשנתיים האלה של 2015–2016 הייתה פסיכוזה בוואלה".
בנוסף לדרישות הסיקור, חומר הראיות בתיק מצביע על שורה של מינויים באתר שנעשו או בוטלו בהוראת נתניהו ואנשיו. בין השאר נאמר כי נמנע מינויו של יואב גולן לעורך האתר בנימוק שהוא חבר של בן כספית; אבי אלקלעי לא קיבל מינוי קבוע כעורך האתר, מכיוון שעל פי עדותו של ישועה נטען שהוא "שמאלני קיצוני"; והכתב המדיני, אמיר תיבון, אולץ לעזוב את תפקידו לאחר שפרסם מאמרים בגנות נתניהו.
ב-2 בדצמבר 2018, ביומו האחרון בתפקיד כמפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך, פרסמה המשטרה כי היא ממליצה לפרקליטות על כתב אישום לבני הזוג נתניהו ובני הזוג אלוביץ' בגין מערכת יחסית שוחדית. לפי הודעת המשטרה, "התערבות ראש הממשלה ומקורביו בתכנים ובמינויי נושאי משרה באתר וואלה נועדה לקדם את האינטרסים האישיים שלו, וזאת באמצעות פרסום כתבות ותמונות מחמיאות, הסרת תכנים ביקורתיים כלפי ראש הממשלה ובני משפחתו וכדומה. עוד עלה מן הממצאים, כי בני הזוג אלוביץ' השפיעו על הפרסומים באתר וואלה, וזאת בעד החלטותיו הרגולטוריות של רה"מ לטובת שאול אלוביץ' וקבוצת בזק, ומתוך רצון להמשיך ולקדם את האינטרסים העסקיים של קבוצת בזק בכלל, ובעל השליטה בה בפרט".
שירותים באתר
נכון לשנת 2018, האתר וואלה! כולל מגוון תכנים ושירותים ביניהם:
הקרטל
הקרטל היא להקת רוק ישראלית שפעלה בין השנים 2008–2012. הלהקה יצרה וביצעה רוק משולב במוזיקה אלקטרונית. ההרכב פרץ בשנת 2009 עם הלהיט "לשים לך דיסק" מתוך אלבום הבכורה "זימה", שהופק על ידי סולני ההרכב, יקיר בן-טוב ויונתן גלילה.
שני שירים מתוכו ("סופשבוע", "לא בנאדם") נלקחו לסדרה מסודרים ו"לשים לך דיסק" נלקח (בגרסת מאש-אפ עם השיר "הזמן עושה את שלו" של אברהם טל) לפרסומת לפסטיבל סלקום ווליום ערד 2010.
קורות הלהקה
צמד היוצרים והמפיקים של "הקרטל", יקיר בן טוב (שירה וקלידים) ויונתן גלילה (שירה וגיטרות) הכירו שנים קודם להקמת ההרכב וניגנו יחד בהרכבים שונים, בעיר הולדתם נתניה. הקרטל הוקמה רק ב-2008, בנתניה, כאשר במהלך ניסיונות משותפים של השניים נולד הסאונד הייחודי שליווה את ההרכב עד לפירוקו. ללהקה הצטרפו נגן הבס דני שניידרמן והמתופף טל רונן, שלימים הוחלפו בעמית שטריקר כנגן בס וזוהר ברזילי על התופים. בן טוב וגלילה אחראים גם לחזון האומנותי, שיווק ההרכב ולרבים מהרעיונות שמלווים את הפרויקט מתחילתו.
הלהקה התחילה את דרכה במסע הופעות משותף יחד עם להקת הדג נחש, בסיבוב הופעות. האלבום הראשון, "זימה" זכה לביקורות טובות בקרב התקשורת והתעשייה, והשירים "לשים לך דיסק" ו"רוקדת עם כולם" הפכו ללהיטים. האלבום הופץ בחברת NMC\הד ארצי. התכנים באלבום נגעו בעיקר לסיטואציות בינו לבינה בישראל 2011, למעט הלהיט "לשים לך דיסק" שעיקרו מיאוס מהמוזיקה הנעימה והנוגה שהושמעה תדיר בתחנות הרדיו בישראל 2009. בנוסף, הוציא ההרכב רמיקס לשירו המצליח של אברהם טל "אורות", חודשים ספורים לפני יציאת האלבום אורות לחנויות.
מופע ההשקה לאלבום נערך במועדון הבארבי ב-16 בספטמבר 2009, כאשר בין השאר התארחו במופע להקת הדג נחש, להקת מרסדס בנד ולהקת הדורבנים.
מיד לאחר ההשקה, הופיעה הלהקה בכל רחבי הארץ. בהופעות התארחו מארינה מקסימיליאן בלומין, חברי הלהקה מרסדס בנד, גיא מר מהדג נחש ואמנים נוספים. לחלק גדול מההופעות ההרכב הצטרפה דמות, חציה אדם חציה נשר, אשר הייתה עולה בשיא ההופעה ומנתצת מחשבים, מסכי טלוויזיה וכו'. הדמות (בפי ההרכב נקראה "איש הנשר"), זכתה לפופולריות בקרב קהל המעריצים של ההרכב, ותפקדה כסוג של אלטר אגו של הלהקה.
ב-2011 השתתף ההרכב בפרויקט הקאברים של נדב ביטון "שני צדדים למטבע", בביצוע משלהם לשיר "הכל בגלל האהבה".
בסוף ינואר 2012 יצא אלבומם השני של הקרטל, גם הוא בהפצת בחברת הד ארצי\NMC. מתוך האלבום יצאו לאור הסינגלים "עם כל מה שהיה", שיר הנושא לאלבום שהפך ללהיט, "רואים את הסוף" ו"איפה אבא שיראה אותך ככה".
ביולי 2012 הודיעה הלהקה על פירוקה, לאחר ארבע שנות פעילות.
עגור כתר
עגור כתר (שם מדעי: Balearica) הוא סוג של עוף ממשפחת העגוריים. כיום, תפוצת עגורים אלו הוא באפריקה שמדרום לסהרה. כמו סוג העגורים גם עגור הכתר אוכל חרקים, זוחלים ויונקים קטנים.
בת-עדן כחולה
מאפיינים
אורכה של הבת-עדן 30 ס"מ והיא בעלת ראש שחור, מקור צהוב ועיניים מוקפות בעיגולים לבנים, כנפיים כחולות ומעט אדומות וירוקות בתחילתם וזנב כחול עם פס גדול בצבע אדום-שחור על זנבו. בקצה הזנב שני גדילים כהים מתפתלים. מסביב לזנב נוצות משתלשלות בצבע זהוב. הנקבה לעומת הזכר דהוית צבע.
עופות אלה נתלים הפוך כשהם מחפשים נקבה ואז קוראים לה בקול. הנקבות בוחרות את הזכר הגדול והמרשים ביותר להזדווג איתו.
השם המדעי ניתן על שמו של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה ועל שם אשתו סטפני, נסיכת בלגיה, נקרא מין אחר במשפחת העדניים, אסטרפיה סטפני.
פחיות המרק של קמפבל
פחיות המרק של קמפבל (לעיתים מוזכרת כ-32 פחיות המרק של קמפבל) היא יצירת אמנות שנוצרה ב-1962 על ידי אנדי וורהול.
היצירה מורכבת משלושים ושניים משטחי קנבס, כל אחד מהם במידות 50.8 ס"מ לגובה × 40.6 ס"מ לרוחב (20 ×16 אינצ'ים) וכל אחד מהם מציג ציור של פחית מרק של קמפבל — שלושים ושניים כנגד שלושים ושניים הטעמים שחברת קמפבל שיווקה באותו הזמן. הציורים הייחודיים נוצרו באמצעות תהליך מכני בחלקו, הדפס רשת. פחיות המרק של קמפבל מבוססת על נושאים מהתרבות הפופולרית, היא הובילה את תרבות הפופ ארט ועזרה להפוך אותה לתנועה האמנותית המובילה. היא הוצגה לראשונה במוזיאון פרוס בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
המניע ליצירה
היצירה ממחישה את נטייתו של וורהול לבחור נושאים הלקוחים מחיי היום יום של ההוויה האמריקנית באותה תקופה. קופסאות המרק ייצגו את תופעת האוכל המהיר, סימבול של הנטייה האמריקנית לאינסטנט וההתייעלות המקסימלית.
היצירה בעצם מעבירה ביקורת על תרבות השפע והצריכה האמריקאית ועל אחידותו של המוצר התעשייתי שהוא תוצר של פס הייצור התעשייתי.
טכניקה ומשמעות
תהליך הציור היה מכני בחלקו, הדפס משי על בד קנבס. אולם הקומפוזיציה שלה מנסה להמחיש את פס הייצור התעשייתי - פחיות המרק מצוירות זו על זו, כמו בטבלה כשקו המתאר שלהן שחור, ובמבט ראשון אפשר לחשוב שמדובר בהדפס ושכל הפחיות אותו הדבר אולם למעשה כל פחית שונה מחברתה ולכל אחת נושאת תווית של מרק אחר. נושא היצירה -פחיות מרק- נבחר דווקא משום שהן לכאורה נחשבות לאובייקט סתמי וחסר משמעות משל עצמו.
ארמנדו סה
ארמנדו מיגל קורייה דה סה (בפורטוגזית: Armando Miguel Correia de Sá; נולד ב-16 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר מוזמביקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
סה, נולד במפוטו בירת מוזמביק, ובגיל צעיר עבר לפורטוגל. סה, התחיל לשחק כדורגל בקבוצות ילדים מקומיות ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של בלננסש. לאחר מכן, שיחק בקבוצות חובבניות עד שבקיץ, סה חתם בריו אבה מליגת העל הפורטוגזית. ב-29 באוגוסט 1999, סה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד ספורטינג בראגה.
בקיץ, סה חתם בספורטינג בראגה, במדיה רשם 16 הופעות עד לאמצע העונה, אז חתם בבנפיקה ליסבון. סה, שיחק בבפניקה שנתיים וחצי במדיה זכה בהגביע הפורטוגלי.
בקיץ, סה עזב את פורטוגל וחתם בוויאריאל מליגת העל הספרדית. שנה לאחר מכן, חתם באספניול עמה זכה בגביע המלך הספרדי.
בקיץ, סה הושאל ללידס יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית
לזכותו של סה, 6 הופעות בנבחרת מוזמביק.
הנס הכלכלי (גרמניה)
הנס הכלכלי (בגרמנית: Wirtschaftswunder) הוא כינוי מקובל לגל הצמיחה הכלכלית חסר-התקדים שעברו גרמניה המערבית ואוסטריה אחרי מלחמת העולם השנייה. את המונח טבע "הטיימס" הלונדוני ב-1950 (באנגלית: economic miracle). מעשית באותה העת הומרו המערכות המדיניות-כלכליות של אותן ארצות מהסוציאליזם האוטרקי של גרמניה הנאצית לדמוקרטיה קפיטליסטית עם כלכלת שוק תוך כדי התאוששות מההרס והחורבן של מלחמת העולם השנייה. במקביל הן הוצפו בהשקעות חדשות וסובסדו דרך תוכנית מרשל, מה שחיזק את תשואת הצמיחה הכלכלית. בין אנשי המפתח שהיו מעורבים בתהליך, לשר הכלכלה לודוויג ארהארד ניתנה ההוקרה וההערכה כאבי הנס הכלכלי.
רקע
בתום מלחמת העולם השנייה התמוטטה המדינה הגרמנית לחלוטין; רוב הערים הגדולות עמדו בהריסותיהן, התשתית התחבורתית – רכבות, גשרים, כבישים, שדות תעופה, נמלים – הושבתו ונהרסו, וכך גם מפעלים חיוניים אחרים. כשבעה וחצי מיליון גרמנים נהרגו במלחמה – רובם חיילים בגיל העבודה. זרם עצום של מיליוני פליטים גרמנים מן המזרח שטף את המדינה, ולרובם לא היה מקום לגור בו. על גרמניה הושתו פיצויים כבדים, בעיקר בדמות סחורות ומחצבים, וכן שירותים כמו חשמל. מחסור חמור בפחם בסוף שנות הארבעים, שפגע בכל מדינות אירופה, הביא למותם מקור של אלפי אזרחים. נוצר גם מחסור במזון, בין השאר בגלל פיקוח מחירים, שהונהג עוד בימי הנאצים, וקצבת המזון שחילקו בעלות הברית הייתה 1,040–1,550 קלוריות ליום.
פירוקן של תעשיות הפחם והפלדה במערב גרמניה על ידי בעלות הברית, שהוחלט עליו בוועידת פוטסדאם, הושלם פחות או יותר ב-1950, מתקני תעשייה הוסרו מ-706 מפעלי ייצור במערב ויכולת התפוקה של תעשיית הפלדה הצטמצמה ב-6,700,700 טונות. חבל הסאר, שהייתה לו חשיבות כלכלית גדולה בזכות מרבצי הפחם שלו, לא הוחזר למערב גרמניה עד 1957.
בנוסף למכשולים הפיזיים שהיה על הכלכלה הגרמנית לעבור בדרך לשיקום, היו גם מכשולים אינטלקטואליים. בעלות הברית החרימו גם קניין רוחני בקנה-מידה גדול: את כל הפטנטים הגרמניים, בגרמניה ומחוצה לה. ידע זה שימש לחיזוק התחרותיות התעשייתית שלהן על חשבון זו הגרמנית, בכך שהעניקו רישיונות לפטנטים האלו לחברות במדינות הברית. מייד לאחר הכניעה הגרמנית, ובמשך השנתיים הבאות, ארצות הברית פעלה לפי תוכנית קפדנית כדי ללקט את כל הידע המדעי והטכנולוגי מגרמניה, וכן את כל הפטנטים. ג'ון גימבל, בספרו "מדע, טכנולוגיה ופיצויים: ניצול ולקיחת שלל בגרמניה שאחרי המלחמה", מגיע למסקנה ששווי "הפיצויים האינטלקטואליים" שלקחו לעצמן ארצות הברית ובריטניה מתקרב ל-10 מיליארד דולר. לשם השוואה, התמ"ג השנתי של ארצות הברית ב-1948 היה 258 מיליארד דולר; סך כל התשלומים במסגרת תוכנית מרשל היו 13 מיליארד דולר, שמהם קיבלה גרמניה 1.4 מיליארד. במהלך השנתיים שבהן הייתה תוכנית זו בתוקף, לא הייתה כל אפשרות לעסוק במחקר תעשייתי, כיוון שתוצאותיו של מחקר כזה היו זמינות באופן מיידי למתחרים במדינות אחרות, שממשלותיהם עודדו אותם להשתמש בתיעוד ובמתקנים הגרמניים. בינתיים, אלפים מטובי החוקרים הגרמנים הוצבו בעבודה בארצות הברית ובברית המועצות ("מבצע מהדק נייר").
מערב גרמניה
הנס הכלכלי בגרמניה נגרם באופן חלקי כתוצאה מהסיוע הכלכלי מארצות הברית ומתוכנית מרשל, אבל בעיקר בזכות רפורמת המטבע של 1948, שבה הוחלף הרייכסמארק ששימש בגרמניה כהילך חוקי בשנות המלחמה במארק הגרמני, וכתוצאה מכך נעצרה האינפלציה הדוהרת. פעולה זו נאסרה באופן מפורש בשנתיים שבה הייתה בתוקף תוכנית מורגנטאו; תוכנית זו הורתה לכוחות הכיבוש האמריקאים בגרמניה "...לא לנקוט בכל צעד לקראת שיקומה הכלכלי של גרמניה".
נוסף לרפורמת המטבע, הוסר הפיקוח על המחירים, שהונהג על ידי היטלר ב-1936. צעד זה הונהג על ידי לודוויג ארהרד, מראשי אסכולת Soziale Marktwirtschaft ("כלכלת שוק חברתית") שפעלה באוניברסיטת פרייבורג והייתה דומה בהשקפותיה לאסכולה האוסטרית, שמייצגה הבולט, פרידריך האייק, אף כיהן כפרופסור באוניברסיטת פרייבורג. הסרת הפיקוח ספגה ביקורת חריפה ממפלגת SPD, אך היא הצליחה להביא לחיסולה של האינפלציה הסמויה שגרמה למחסור במזון.
הרפורמה במטבע נכנסה לתוקף ב-20 ביוני 1948, אחרי פרישתה של ברית המועצות מהשליטה המשותפת בשטחי הכיבוש. הרייכסמארק המפוחת הוחלף במארק הגרמני, מה שגרם להפחתה גדולה באספקת הכסף, ופגיעה בשווי רכושם של אנשים רבים. באותו שבוע הוחלט על הסרה כמעט מלאה של הפיקוח על המחירים, על אף מחאתם של ה-SPD. במקביל, הוחלט על הורדת מיסים משמעותית. כל הצעדים האלה ננקטו עדיין תחת משטר כיבוש, כיוון שמדינת מערב גרמניה טרם הוקמה.
כתוצאה מהצעדים הדרסטיים, חוסל המחסור במזון כמעט באופן מיידי; המטבע החדש נתפס כבעל ערך, מה שהביא להפסקה כמעט מיידית של סחר החליפין בסחורות, ובעלי חנויות החלו שוב למכור סחורה בכסף. עליית יוקרתו של המטבע הביאה לפריון עבודה גבוה יותר ולהקטנת ההיעדרות מעבודה, מה שבתורו הביא להעלאת התפוקה. מלחמת קוריאה (1950–1953) הובילה לדרישה מוגברת גלובלית של סחורות, והמחסור שנוצר כתוצאה מכך עזר להתגבר על ההתנגדות במערב לרכישת סחורות גרמניות. גם הסכם השילומים בין גרמניה וישראל עזר לתת לגיטימציה ליחסים מסחריים עם גרמניה. באותה תקופה היה לגרמניה מאגר גדול של כוח עבודה זול ובעל כישורים גבוהים, בין השאר כתוצאה מגירושם והגירתם של מיליוני פליטים (12–16 מיליון, על פי ההערכות המקובלות) מטריטוריות גרמניות-לשעבר, בעיקר במזרח אירופה. בזכות זאת הצליחה גרמניה להכפיל את ערך היצוא שלה לכפליים מערכו בזמן המלחמה. מלבד גורמים אלה, שעות עבודה ארוכות והגירתם (בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים) של מאות אלפי "עובדים אורחים" (Gastarbeiter) יצרו בסיס מוצק למפנה כלכלי.
החל מסוף שנות החמישים, נהנתה מערב גרמניה מאחת הכלכלות החזקות בעולם, כמעט ברמתה לפני המלחמה. גם הכלכלה המזרח-גרמנית הראתה סימני צמיחה חזקה, אבל לא ברמת המערב, בין השאר משום שברית המועצות המשיכה לגבות ממנה פיצויים בדמות משאבים חיוניים.
שמו של לודוויג ארהארד, ששירת כשר הכלכלה בקבינט של קונראד אדנאואר מ-1949 עד 1963, והפך מאוחר יותר לקנצלר גרמניה, נקשר לעיתים קרובות בהצלחתה הכלכלית של גרמניה אחרי המלחמה.
הנס הכלכלי ותוכנית מרשל
ישנה מחלוקת בעניין תרומת תוכנית מרשל לנס הכלכלי במערב גרמניה: התומכים בטענה זו טוענים שהתוכנית תרמה ליכולת של הכלכלה הגרמנית לבנות את עצמה מחדש אחרי ההרס במלחמת העולם השנייה על ידי הכסף שזרם מבחוץ. המתנגדים טוענים שזרם הפליטים שהוריד את השכר והגדיל את רווחיות המפעלים אפשר את הגידול בחיסכון הכללי ובהשקעות, ולבסוף את הצמיחה הגבוהה שממנה נהנתה מערב גרמניה אחרי המלחמה.
אוסטריה
גם אוסטריה נכללה באזור הכיבוש של בעלות הברית (ובתוכנית מרשל), ולפיכך ניתן לראות אותה כחלק מהנס הכלכלי. באוסטריה חזרו להספק כלכלי מלא בעקבות הארכת שעות העבודה והלאמתן של כמה תעשיות חשובות (ביניהן חברת הפלדה Voest וחברת האלומיניום AMAG). בהשפעת רפורמת המטבע המצליחה של מערב גרמניה, החזירה גם אוסטריה למחזור את השילינג במקום הרייכסמארק. בשנות החמישים החלו להגיע מהגרי העבודה הראשונים מדרום איטליה ומיוון, כיוון שנדרשו פועלים נוספים כדי לשמור על התנופה הכלכלית.
Flicker (אלבום)
רקע
ביוני 2016, הורן אישר כי הוא עובד על אלבום הבכורה שלו. בספטמבר 2016, פורסם שהורן חתם על חוזה הקלטות בתור אומן סולו בחברת קפיטול רקורדס. בריאיון למגזין אנטרטיינמנט ויקלי, ציין כי האלבום נכתב בהשראת להקות רוק קלאסי, כולל פליטווד מק והנשרים. "בכל פעם שהייתי מרים גיטרה, תמיד הייתי מתחיל לנגן אקורדים כאלה באופן טבעי, בעיקר מהסוג הפולקי." הוא גם תיאר את האלבום בתור "פולק עם הרגשה של פופ."
באוגוסט 2017, הורן הופיע לראשונה עם כמה שירים מהאלבום במופע בשידור חי בלונדון. הוא גם חשף כי הוא היה יצר קשר עם מארן מוריס וביקש ממנה להשתתף בשירו "Seeing Blind". ב-15 בספטמבר 2017, הורן הודיע על אלבום שלו באמצעות חשבונות מדיה חברתית, הוא חשף את שם האלבום, העטיפה ותאריך השחרור של האלבום כמו כן הוא הודיע על שחרורו של הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Too Much to Ask". רשימת השירים של האלבום נחשפה ב-22 בספטמבר 2017. הורן סיפר לזאין לואו בתוכנית הרדיו שלו שהשיר שעל שמו נקרא האלבום "Flicker", הוא השיר הכי משמעותי בשבילו  ו"הוא היה רגע מאוד חשוב בתהליך הקלטת האלבום", הורן הוסיף ש"זה שינה את הדרך בה אני הקלטתי את שאר האלבום".
סינגלים
הסינגל המוביל של האלבום, "This Town", יצא לאור יחד עם קליפ של הופעה חיה ב-29 בספטמבר 2016. זה היה הסינגל הראשון של הורן מחוץ ללהקת הבנים וואן דיירקשן. הסינגל הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100.
הסינגל השני, "Slow Hands", יצא לאור ב-4 במאי 2017. הסינגל קיבל חוות דעת חיוביות ממבקרים, בילבורד תיאר את השיר בתור "שיר R&B הנוטה לרוק". הסינגל הגיע לעשרת המקומות הראשונים במספר מדינות, והגיע למספר 11 במצעד בילבורד הוט 100 של ארצות הברית.
"Too Much to Ask" יצא לאור בתור הסינגל השלישי מהאלבום ב-15 בספטמבר 2017. הקליפ לשיר הועלה ליוטיוב שישה ימים לאחר מכן.
"On the Loose", הסינגל הרביעי מהאלבום, יצא ב-5 בפברואר 2018.
"Seeing Blind" הסינגל החמישי מהאלבום שיצא ביוני 2018. קליפ אקוסטי  רשמי פורסם ב-4 ביוני 2018.
קידום
כדי לקדם את האלבום, הורן יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו, Flicker Sessions.. סיבוב ההופעות הוכרז ב-10 ביולי 2017 באמצעות החשבונות של הורן ברשתות החברתיות והאינטרנט. סיבוב ההופעות הושק ב-29 באוגוסט 2017 בדבלין, אירלנד.
מרקורי פארק ליין
דגם "מרקורי פארק לין ברוהאם" יוצר בין השנים 1968–1967.
בתרבות
דגמי "מרקורי פארק ליין" צולמו לסרטים וסדרות טלוויזיה. בסדרת הטלוויזיה האמריקאית הוואי חמש-אפס השחקן ג'ק לורד שגילם את המפקח "סטיב מקגארט", נהג בדגם "מרקורי פארק ליין ברוהאם" בתצורה 4 דלתות הרדטופ סדאן, שנת 1968.
לילי קראוס
לילי קראוס (3 באפריל 1903 – 6 בנובמבר 1986) הייתה פסנתרנית הונגרייה ממוצא יהודי. הייתה ידועה בשל ביצועיה של יצירות של מוצרט ושל בטהובן. במלחמת העולם השנייה הייתה כלואה במחנה כליאה של היפנים באי ג'אווה. אחרי המלחמה קראוס היגרה לניו זילנד, שם היא קיבלה אזרחות.
בגיל 17 קראוס התחילה ללמוד באקדמיה ע"ש פרנץ ליסט ובגיל 17 היא נרשמה לקונסרבטוריון של בודפשט, שם היא למדה יחד עם זולטן קודאי ובלה ברטוק. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא המשיכה ללמוד אצל סוורין איזנברגר, אצל אדוארד שטוירמן בווינה ואצל ארתור שנאבל בברלין.
מפלגות פוליטיות בארצות הברית
לאורך רוב שנותיה, הפוליטיקה של ארצות הברית נשלטה על ידי מערכת דו מפלגתית. עם זאת, בחוקת ארצות הברית לא נאמר דבר לגבי מפלגות פוליטיות; בזמן שנחתמה בשנת 1787, לא היו מפלגות במדינה. באותו זמן לא היו בעולם מפלגות שנבחרו בבחירות. הצורך לזכות בתמיכה פופולרית ברפובליקה הובילה להמצאה האמריקנית של מפלגות מבוססות הצבעה בשנות ה-90 של המאה ה-18. האמריקאים היו חדשניים במיוחד בהכנת טכניקות קמפיין חדשות שחיברו את דעת הקהל למדיניות הציבורית באמצעות המפלגות.
מדענים והיסטוריונים פוליטיים חילקו את פיתוחה של המערכת הדו מפלגתית לחמש תקופות. המערכת הדו מפלגתית המודרנית מורכבת מהמפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית. מספר מפלגות נוספות פועלות גם בארצות הברית, ומעת לעת נבחר מועמד מטעמם למשרה מקומית. המפלגה השלישית בגודלה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 היא המפלגה הליברטריאנית.
המערכת הפוליטית המודרנית בארצות הברית
המערכת הפוליטית המודרנית בארצות הברית היא מערכת דו מפלגתית הנשלטת על ידי המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית. שתי המפלגות האלו ניצחו כל מערכת בחירות מאז 1852 ושלטו בקונגרס של ארצות הברית במידה מסוימת לפחות מאז 1856.
המפלגה הדמוקרטית
המפלגה הדמוקרטית היא אחת משתי המפלגות הגדולות בארצות הברית. המפלגה נוסדה ב-1828 על ידי אנדרו ג'קסון, והיא המפלגה הפוליטית מבוססת הצבעת הבוחר הקיימת הוותיקה ביותר בעולם. מאז 1854, הפוליטיקה האמריקנית הייתה במידה רבה סיפורו של הקרב בין הדמוקרטים לבין יריביהם המושבעים, הרפובליקנים.
בעת היווסדה, המפלגה הדמוקרטית תמכה בסט אחר של נושאים מאשר היא תומכת כיום. מאז היווסדה ועד הניו דיל, המפלגה בדרך כלל הייתה ליברלית קלאסית או ליברטריאנית; היא העדיפה ממשלה וזכויות קטנות של מדינות. מאז היווסדה ועד אמצע המאה ה-20, המפלגה הדמוקרטית הייתה דומיננטית בקרב הדרומיים הלבנים, וכך, היא הייתה המפלגה המזוהית ביותר עם ההגנה של עבדות. עם זאת, בעקבות החברה הגדולה– תוכנית חברתית רחבה שנהגתה על ידי לינדון ג'ונסון, שכללה שירותי בריאות לחולים ועניים, שיפור מערכת החינוך, מלחמה בעוני, שיפור זכויות האדם ושוויון לשחורים, המפלגה הדמוקרטית הפכה יותר מזוהה עם צדק חברתי, תוך ויתור דומיננטי במדינות הדרום הרפובליקני.
המפלגה הדמוקרטית מיצבה את עצמה מאז 1912 כליברלית בנושאי פנים. הפילוסופיה הכלכלית של פרנקלין דלאנו רוזוולט, אשר השפיעה מאוד על הליברליזם המודרני בארצות הברית, עיצבה את האג'נדה של המפלגה מאז 1932. קואליציית הניו דיל של רוזוולט שלטה בבית הלבן עד 1968 למעט שנות הכהונה של אייזנהאואר בשנים 1953–1961. מאז אמצע המאה ה-20, הדמוקרטים היו בדרך כלל בצד המרכז-שמאל של המפה הפוליטית, ותמכו בצדק חברתי, ליברליזם סוציאלי, כלכלה מעורבת ומדינת רווחה. הדמוקרטים כיום החזקים ביותר בחופים המזרחיים והמערביים, ובמרכזים עירוניים גדולים בארצות הברית. אמריקנים-אפריקנים נוטים להיות דמוקרטים באופן לא פרופורציונלי, וכך גם איגודים מקצועיים.
ב-2004, המפלגה הדמוקרטית הייתה הגדולה ביותר, עם 72 מיליון מצביעים רשומים (42.6% מ-169 מיליון רשומים). נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, הוא הנשיא ה-16 מטעם המפלגה.
כיום, המפלגה הדמוקרטית מחזיקה ברוב בסנאט (המפלגה מחזיקה ב-48 מושבים בסנאט, ויחד עם שלושה הנציגים העצמאיים, הנוטים לצדה). הנשיא ג'ו ביידן הוא יושב ראש המפלגה הדמוקרטית.
המפלגה הרפובליקנית
בעת היווסדה של המפלגה הייתה מפלגה ליברלית יותר לזמנים ההם שהתנגדה לעבדות שחורים. היא הציגה לראשונה מועמד לנשיאות בבחירות בשנת 1856 והוא הגנרל לשעבר ג'ון פרימונט שלא נבחר לנשיאות אך חיזק את השפעת המפלגה במדינות צפון ארצות הברית. בשנת 1860 נבחר לראשונה מועמד רפובליקני לנשיאות והוא אברהם לינקולן שהוביל את ארצות הברית למלחמת אזרחים של 5 שנים.
משנת 1864 ועד בחירתו של גרובר קליבלנד לנשיאות בשנת 1884, הייתה המפלגה הרפובליקנית המפלגה היחידה שממנה נבחרו נשיאי ארצות הברית. כל הנשיאים הללו פעלו לשיקום דרום ארצות הברית מנזקי מלחמת האזרחים והחזירו למדינות הדרום את הזכויות שלהן מלפני המלחמה.
המאה ה-20 הפכה את המפלגה הרפובליקנית למפלגת המרכז-ימין האמריקאית כאשר היא תומכת בקפיטליזם טהור, במדיניות חוץ בדלנית ועל דגש בלאומיות האמריקנית. המפלגה הרפובליקנית אף התנגדה לחוק זכויות האזרח שהעביר הנשיא ג'ונסון בשנת 1964 וכך זכתה לתמיכה רבה במדינות דרום ארצות הברית בעוד שהמפלגה הדמוקרטית התחזקה בצפון.
למפלגה יש 18 נשיאים כאשר החשובים שבהם הם: אברהם לינקולן (הנשיא ה-16), תיאודור רוזוולט (הנשיא ה-26), דוויט אייזנהאואר (הנשיא ה-34) ורונלד רייגן (הנשיא ה-40). הנשיא האחרון מהמפלגה היה דונלד טראמפ שכיהן בין השנים 2017 ל-2021.
כיום המפלגה נמצאת במיעוט בסנאט (51:49) אך מחזיקה ברוב בבית הנבחרים (212:222 לטובת הרפובליקנים).
מפלגות שלישיות
בגלל הרוב הבולט של שתי המפלגות, כל שאר המפלגות מכונות מפלגה שלישית.
המפלגה הליברטריאנית
המפלגה הליברטריאנית נוסדה ב-11 בדצמבר 1971. היא אחת מהמפלגות השלישיות המתמשכות הגדולות ביותר, בהתייחסות ליותר מ-331,000 מצביעים רשומים. יש להם כיום 144 נבחרי ציבור, יותר מכל המפלגות הקטנות האחרות. משימת הליבה של המפלגה הליברטריאנית היא להקטין את הגודל, ההשפעה וההוצאות של כל רמות הממשל. ברוח זו, המפלגה תומכת בהסדרה מינימלית של שווקים, ממשלה פדרלית פחות חזקה, חירויות אזרחיות חזקות, ליגליזציה בסמים, הפרדת דת מהמדינה, הגירה פתוחה ועוד.
מפלגת החוקה
מפלגת החוקה היא מפלגה פוליטית לאומית בארצות הברית. היא נוסדה כמפלגת משלמי המיסים ב-1992. שמה הרשמי השתנה למפלגת החוקה ב-1999. עם זאת, כמה סניפי מדינות ידועים תחת שמות שונים, חלקם אף התנתקו מהמפלגה הראשית ופועלים כמפלגות עצמאיות. המפלגה דוגלת בפלטפורמה שלפי דעתם משקפת את כוונתם המקורית של האבות המייסדים של חוקת ארצות הברית, עקרונות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית ומוסר שלקחו מהתנ"ך, מדיניות החוץ שלה בדלנית ודוגלת בפרישה מנאט"ו וארגונים בין לאומיים נוספים.
מפלגות אחרות
חוץ מהמפלגה הירוקה, המפלגה הליברטריאנית ומפלגת החוקה קיימות מפלגות רבות נוספות הזוכות לתמיכה מינימלית, ומופיעות רק בהצבעה של אחת או כמה מדינות. דוגמאות:
טרנסמיט סקיוריטי
טרנסמיט סקיוריטי בע"מ היא חברת אבטחת מידע ישראלית, העוסקת בזיהוי ביומטרי של משתמשי מחשב ואמצעי מחשוב ניידים.
היסטוריה
מוצרי החברה משמשים לזיהוי ביומטרי של משתמשי מחשב ואמצעי מחשוב ניידים, כגון טלפון סלולרי ומחשב לוח, ללא צורך בסיסמה, החשופה לניסיונות פריצה. מוצר עיקרי של החברה הוא BindID, לזיהוי ביומטרי באמצעות קורא ביומטרי או הסמארטפון. עם לקוחות החברה נמנים הבנקים UBS, HSBC, בנק לאומי והבנק הבינלאומי, חברות טלקום, חברות קמעונאות ועוד.
זהר פלטי
זהר פלטי (נולד ב-1964) הוא איש ביטחון ישראלי ששימש ראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון, ראש מנהלת המודיעין במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, וסגן ראש חטיבת המחקר באגף המודיעין של צה"ל בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה
בשנת 2006 עבר ל"מוסד", על פי בקשת ראש המוסד, מאיר דגן, ומונה לראש חטיבה באגף המודיעין של הארגון. בשנת 2010 מונה לראש חטיבת המחקר במוסד, ובשנת 2011 מונה על ידי ראש המוסד, תמיר פרדו, לראש מנהלת המודיעין. שנותיו כראש מנהלת המודיעין במוסד התאפיינו בהתמודדות של מדינת ישראל וקהילת המודיעין שלה עם המהפכות בעולם הערבי, מלחמת האזרחים בסוריה ותוכנית הגרעין האיראנית. נמנה עם המתנגדים לתקיפה אווירית ישראלית של מתקני הגרעין באיראן.
ב-1 במרץ 2017 מונה לראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון, ושימש בתפקיד זה עד מרץ 2022.
תארים ואותות
פלטי היה עמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון וחניך בתוכנית הניהול המתקדמת של האוניברסיטה לביטחון לאומי (NDU) בוושינגטון.
ב-12 במרץ 2022 פלטי עוטר במדליית השירות הציבורי מטעם מחלקת ההגנה של ארצות הברית בגין "תרומתו המשמעותית לחיזוק קשרי הביטחון האסטרטגיים בין ישראל לארה״ב".
חיים אישיים
פלטי נשוי ואב לשניים.
אלקטרוניקה
אֵלֶקְטְרוֹנִיקָה היא ענף של הנדסת חשמל העוסק בתכנון מעגלים חשמליים המווסתים את תנועתם של אלקטרונים באמצעות רכיבים שונים. בהשוואה לענף הנדסת החשמל ניתן להבדיל בין השניים באופן הבא: חשמל הוא ענף העוסק במעבר של אלקטרונים במוליכים ואילו אלקטרוניקה במעברם בחומרים שאינם מוליכים או מוליכים למחצה. ראשיתה של האלקטרוניקה בהמצאת שפופרת הריק ויישומה במקלטי רדיו. החלפת השפופרת ברכיבים מוליכים למחצה (semiconductors), השימוש במעגלים מודפסים ובמעגלים משולבים, פרצו את הדרך ליישומה של האלקטרוניקה בכל תחומי החיים, וזאת בזכות המזעור ועלות הייצור הנמוכה של הרכיבים.
התקנים ורכיבים אלקטרוניים
רכיב אלקטרוני הוא כל ישות פיזית של מערכת אלקטרונית אשר משפיעה על אלקטרונים או השדות הקשורים להם למימוש תפקוד מסוים במערכת. רכיב מתוכנן כך להיות מחובר יחד עם אחרים, בדרך כלל מולחם או מודפס במעגל מודפס (PCB), כדי ליצור מעגל אלקטרוני עם פונקציה מסוימת (למשל של מגבר, מקלט רדיו, או מתנד). רכיבים יכולים להארז בגפם או בקבוצות יותר גדולות כמו מעגלים משולבים. הרכיבים אלקטרוניים נפוצים הם קבל, נגד, דיודה, טרנזיסטור, וכו'.
מעגלים אנלוגים
רוב המכשירים האלקטרוניים האנלוגיים, כגון מקלטי רדיו, מורכבים מכמה סוגים בסיסיים של מעגלים אנלוגיים בהם נעשה שימוש רציף בטווח של מתחים לעומת רמות בדידות במעגל הספרתי (דיגיטלי).
המספר השונה של מעגלים אנלוגיים עד כה הוא רחב, בעיקר משום ש'מעגל' יכול להיות מוגדר החל מרכיב בודד ועד מערכות המורכבות מאלפי רכיבים. מעגלים אנלוגיים לפעמים נקראים מעגלים ליניאריים, למרות שתופעות לא-ליניאריות משמשות בהרבה רכיבים אנלוגיים כגון ערבלים, מאפננים ועוד.
חלק מהמעגלים האנלוגיים בימים אלה עשויים להשתמש במעגלים ספרתיים ובמעבדים המבצעים עיבוד אותות ספרתי לשיפור ביצועיו של המעגל. סוג של מעגלים נקרא בדרך כלל בשם "מעורב אות" או "mixed signal".
לעיתים קשה להבדיל בין מעגל אנלוגי לספרתי מאחר שהם כוללים אלמנטים ליניאריים ולא-ליניאריים. דוגמה לכך הוא משוון, המקבל טווח רציף של מתחים ומוציא שתי רמות מתחים בלבד כבמעגל ספרתי. בצורה דומה טרנזיסטור ברוויה כמגבר יכול להחשב כמתג עם שני ערכים במוצא.
מעגלים ספרתיים
מעגלים ספרתים (הנקראים גם לוגיים) הם מעגלים אלקטרוניים המבוססים על ערכים בדידים של רמות מתחים. הם לרוב הייצוג הפיסי של אלגברה בוליאנית והן הבסיס של כל המחשבים הספרתים. רוב המעגלים הספרתים עושים שימוש בשתי רמות מתח המכונות רמה "נמוכה" (0) ו "גבוהה" (1). לעיתים קרובות "נמוך" יהיה ליד אפס וולט ו "גבוהה" תהיה ברמה גבוהה יותר בהתאם לאספקת המתח למערכת, למשל חמישה וולט.
מחשבים, שעונים אלקטרוניים ורכיבים לוגיים מתוכנתים בנויים ממעגלים ספרתיים.
אבות הבניין של מעגלים ספרתיים:
התקנים משולבים:
אבנת
אָבְנת היא התנחלות ויישוב קהילתי השוכן באזור צפון ים המלח, כ-7 ק"מ מדרום לקלי"ה וכ-12 ק"מ מצפון למצפה שלם.
היסטוריה
היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשם נח"ל קדרון בינואר 1987 והפך ליישוב אזרחי בשנת 2004.
במקום נמצא מאז שנת 2003 פנימיה טיפולית לנוער בסיכון מבתים דתיים- "יפתח", שחלק מתושבי היישוב עובדים בו. בנוסף, ביישוב פועלים פעוטון, מעון וגן ילדים. ילדי היישוב לומדים גם בבית הספר האזורי בקלי"ה.
שם היישוב שונה מנח"ל קדרון לאבנת על מנת למנוע בלבול עם מושב קדרון שבשפלה. השם אבנת הוא סמלי בהוראה שאולה (על משקל שמות תנ"כיים - אסנת, בשמת).
בסמוך ליישוב מדרום, נשפך נחל קדרון לים המלח, ומצפון לו נשפך אל הים ואדי מזין. כחצי קילומטר ממזרח ליישוב נמצא מצד קדרון.
היישוב מתפרס על 85 דונם וקיימות בו 24 דירות למגורים (נכון לשנת 2011). בתחילת שנת 2015 פתח היישוב את שעריו לבניה על 20 המגרשים המצוים בו, ופונים מזרחה לנופי ים המלח והרי מואב.
בודו (עם)
היסטורית הבודו נקראו "מֶעך" (Mech). הבודו עצמם משתמשים במינוח "בודוסה", שפירושו בן בודו, כדי לתאר עצמם. בני קהילות הבודו, הגם שגאוגרפית פעמים שמרוחקים אלו מאלו, שומרים על תרבות, מסורת, שפה, ודת אחידה.
האוכלוסייה הכללית של הבודו מונה כ-5 מיליון איש, כאשר כ-4 מיליון באסאם. השפה המדוברת בין כולם היא בודו, הדת העיקרית היא הינדואיזם (מעל 90%) והשאר בעיקר נוצרים (מעל 9%).
שאיפה לעצמאות
הבודו שואפים לעצמאות עוד מימי השלטון הבריטי.
בשנת 2012 מהומות אלימות בין הבודו למהגרים מוסלמים אילצו כ-400,000 אנשים לעקור ממקום מושבם.
מעין (כתב עת)
מעין הוא כתב עת לשירה וספרות היוצא לאור החל משנת 2005 ופרסם עד כה 15 גיליונות. עורכיו הם רועי צ'יקי ארד והמשורר-קולנוען יהושע סימון. הכותבים רובם ילידי שנות השבעים עד התשעים. כתב העת מציג את עצמו כ"חלון ראווה לשירה חדשה", על כן רבים בו השמות החדשים והלא-מוכרים, חלקם צעירים מאוד. לצד כתב העת מופצים "מערבון", מגזין עצמאי לקולנוע, "החדש והרע", מגזין לאמנות, וחוברות שירה שיצאו בהוצאת "מעין".
כתב העת מעין
הגיליון הראשון של כתב העת "מעין" יצא במקביל ליציאתם של "הו!" ו"מטעם". מעין נבדל מהם בכך שהוא עסק לא רק באמנויות הכתובות אלא גם באמנות ויזואלית, ובמחירו הנמוך, שאותו מסבירים העורכים בשאיפה להגיע לקהל צעיר יותר ומבוסס פחות. עורכי העיתון הסבירו כי מחיר העיתון בגיליון הראשון נקבע על פי שכר המינימום לשעת עבודה. כתב העת מעין מופץ ב-4,000 עותקים לגיליון.
כתב העת "מעין" מכיל שירה, חלק ממנה פוליטי או ארוטי, פרוזה וכן מסות בנושאים מגוונים, כגון: השירה הסינית המודרנית, הקשר בין אדריכלות ישראלית לצבאיות, המעמד ההלכתי של הפירה, פוליטיקה בטקסטים של אריק איינשטיין, היחס בין שירת נמרוד קמר לזו של ט. כרמי ומוזיקת פופ לבנונית. כמו כן, מתפרסמים בעיתון תרגומים, ביניהם של שירה עכשווית מהעולם וכן תרגומים של ג'ונתן סוויפט, בוריס ויאן, אחמד מטר, סיד בארט, שירת ימי הביניים, ועד שירה אוגריתית.
בין הכותבים ב"מעין": יוני רז פורטוגלי, מיכל דר, ואן נויין, מרחב ישורון, אהרן שבתאי, נעם פרתום, יודית שחר, בועז לביא, צאלה כץ, רומן באימבאיב, זהיה קונדוס, שלמה חתוכה, ערן הדס, תומר גרדי, ראג'י בטחיש, נמרוד קמר, שגיא אלנקוה ונעמה גרשי.
יחד עם אתגר והכיוון מזרח כתב העת יזם והוציא ב-2007 את "אדומה - אסופת שירה מעמדית", לאחר מכן יחד עם כתבי עת אחרים וגרילה תרבות סייע להוציא את "לצאת!" נגד המלחמה בעזה ב-2008 ואת "שירון המהפכה" (אוגוסט 2011) לתמיכה במאבק החברתי. כמו כן, ארגן הפגנות ואירועים פוליטיים וחברתיים הקשורים לשירה ברחבי הארץ יחד עם גרילה תרבות.
מערבון
מהגיליון השני של מעין צורף אליו מגזין קולנוע עצמאי בשם מערבון, שנערך על ידי יהושע סימון. מערבון מכיל ביקורות על סרטים ישראלים וזרים (למשל, אור, "קרוב לבית", "פארק העונשים" של פיטר ווטקינס, סדרת סרטי אסקימו לימון), מאמרי רוחב (קולנוע הומואי בישראל, השפעת כתוביות התרגום על הקולנוע), הצצה לקולנוע בינלאומי (כתבת שער על הבמאי הסיני ג'יה זאנג קה, ראיון מתורגם עם הבמאי רוברטו רוסליני, טלנובלות פוליטיות בדרום אמריקה), ראיונות (למשל עם במאי הסרט וסרמיל), סינופסיסים לסרטים של יוצרי קולנוע ותמונות מתוך תהליך ההפקה. בגיליון השני של מערבון חשף דני רוזנברג מאמר שכתב בצעירותו עמוס גוטמן לעיתון התיכון על "סטיריקון" של פליני והוא מסביר את הקשר בין המאמר ליצירתו של גוטמן, ובגיליון השלישי, מתי שמואלוף כתב על הסטריאוטיפים בביקור התזמורת.
רוב כותבי מערבון הם קולנוענים צעירים בעצמם וכתב העת ניכר בקו האקטיביסטי שלו בכל הקשור ליצירה קולנועית, ומכיל כתבות ומניפסטים כמו: מאמר פולמוסי בגנות השפעת קרנות הקולנוע על הסרטים הישראליים, סקירה של החיים הסטודנטיאלים בבית הספר לקולנוע סם שפיגל, מאמר תמיכה באיגוד התחקירניות, תרגום מפורטוגזית של "מניפסט הקולנוע של הרעב", ומאמר של ימין מסיקה נגד הפקות מקור. כיום, מערבון הוא כתב העת היחיד בישראל לקולנוע שיוצא עצמאית ולא כחלק מגוף גדול. בהקדמה לגיליון הראשון מצהירים חברי המערכת "העיתון רואה אור במסורת הכתיבה המנסה לא פחות מאשר לשנות ולשפר את הקולנוע".
בין הכותבים במערבון: דני רוזנברג, תום שובל, בני בן-דוד, נועם יורן, ליאת סימון, אדם אבולעפיה, זהר וגנר, לליב מלמד, ארי ליבסקר, שמוליק דובדבני ורועי רוזן.
עם יציאת הגיליון החמישי של מערבון, ארבעת הגליונות הראשונים הועלו לקריאה חופשית באינטרנט.
מערבון יצא ב-11 גיליונות, כשהעותק השלישי הוא כפול ומכונה "מערבון 3+4".
החדש והרע
החדש והרע הוא כתב עת עצמאי לאמנות היוצא עם מעין. הגיליון הראשון היה גיליון פיילוט שנערך על ידי רועי ארד ויהושע סימון וכונה גיליון 0.5. לאחר מכן יצאו עוד שני גיליונות שנערכו על ידי האמנית נטלי לוין, בשיתוף עם סימון וארד. מבין האמנים שהשתתפו במעין ובמגזין האמנות "החדש והרע": גיל שני, דויד עדיקא, רועי רוזן, כוכבית קדושים, טמיר ליכטנברג, חיה רוקין, מעין שטראוס (שעל שמה גם נקרא המגזין מעין), זויה צ'רקסקי, תמר הירשפלד, פרדי ופסח סלבוסקי, וכמו כן אמנים רבים נוספים בתחילת דרכם. החדש והרע, כולל יצירות לצד ראיונות ומאמרים, הוא סוקר את עולם האמנות הישראלי והעולמי ובעל קו פוליטי וחברתי קרוב למעין ומערבון.
החדש והרע הוא גם חלל לאמנות המופעל על ידי מעין. הראשון הוקם ברחוב הרכבת בתל אביב עוד לפני שכתב העת יצא לאור. ב-2013 הוקמה גלריית החדש והרע ברחוב כיאט 1 בעיר התחתית בחיפה. נטלי לוין היא האחראית על החלל החיפאי, ומתקיימות בו תערוכות, הרצאות ופעילות חברתית.
הוצאת מעין
החל מהגיליון הרביעי של מעין, הפך כתב העת להוצאת ספרים, שחלקם מופצים עם כתב העת וחלקם נמכרים בנפרד. הספר הראשון שיצא הוא עין הכמהין של המשוררת הישראלית הצעירה (ממוצא וייטנאמי) ואן נויין. הספר יצא בפורמט של חוברת שמחולקת עם כתב העת.
יחד עם הגיליון החמישי של מעין, יצא הספר "אני רוצה לתייק אותך" מאת נמרוד קמר שכולל שירים ומסמכים. חלק מהשירים עוסקים בתרבות דיגיטלית, בין השאר בוויקיפדיה. לגיליון השישי צורף ספר השירה של מיכל דר, "גלשן". לגיליון התשיעי צורפה הנובלה "הדוקומנטריסט" מאת ארי ליבסקר ולמעין 10 "נושאת המטוסים" מאת רועי צ'יקי ארד.
הוצאת מעין, יחד עם גרילה תרבות, הוציאה גם את "אנרגיות טובות", פרוטוקול ועדת הכלכלה בנוגע לתמלוגי הגז הטבעי, שנערך כמחזה. הספר יצא בשלוש מהדורות.
בין ספרי השירה של ההוצאה: "באימבאיב", כל כתבי המשורר רומן באימבאיב, "ארץ הפז" מאת לריסה מילר, "יםFA" מאת תמי אסולין, הספר הראשון בעברית המבוסס על כתב החרשים FA' ו"מקש הרווח", שמאגד חמישה ספרים של המשורר ערן הדס, חלקם חתומים בידי "צאלה כץ".
לילית אפורה
לילית אפורה (שם מדעי: Strix nebulosa) היא מין דורס לילה ממשפחת הינשופיים הנפוץ בחצי הכדור הצפוני. היא שוכנת ביערות הצפון, ומעדיפה לדור בסמוך לאזורים פתוחים שבהם היא נוהגת לצוד. הלילית האפורה נמנית עם דורסי הלילה הגדולים ביותר, ואולי אף הגדולה שבהם. נוצותיה משוות לה חזות גדולה. הן מנומרות בגווני אפור, חום ולבן, ומאפשרות לה להסתוות היטב בבית הגידול שלה.
האוכלוסייה העולמית מונה כ-60,000 פרטים, לפיכך מצב השימור שלה מוגדר ללא חשש. המין מוגן בחוק הפדרלי של ארצות הברית ובחוק המדינתי של אלסקה. הלילית האפורה נבחרה לציפור הרשמית של מניטובה, אחד מחמשת המחוזות של קנדה.
היסטוריה של המין ומיון
הלילית האפורה שייכת לסוג "לילית" ממשפחת הינשופיים, שיש בו 24 מינים נוספים.
גודלה הניכר של אוכלוסיית הלילית האפורה הצפון-אמריקנית בעבר, תרם כפי הנראה לעובדה כי תוארה לראשונה בשנת 1772 על ידי חוקר הטבע יוהאן ריינהולד פורסטר (Johann Reinhold Forster), באזור מפרץ הדסון שבאונטריו, קנדה. הקן הראשון של הלילית האפורה תועד בשנת 1826 על ידי ג'ון ריצ'רדסון (John Richardson) באזור ימת הדובים הגדולה (Great Bear Lake) שבטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה. אוכלוסייה זו הפכה ברבות הימים לתת-המין Strix nebulosa nebulosa, ולמין עצמו הצטרפו שני תת-מינים נוספים: האחד, S. n. lapponica, ששמו ניתן לו על ידי חוקר הטבע השוודי קארל פטר טונברג (Carl Peter Thunberg) בשנת 1798, 26 שנים לאחר שתועד תת-המין הראשון, והשני, S. n. yosemitensis, אשר הופרד מתת המין הראשון על סמך מחקרי דנ"א ומאפיינים התנהגותיים.
תפוצה ובית-גידול
תפוצת הלילית האפורה מתפרשת על פני חצי הכדור הצפוני בחלקים מאירואסיה ומצפון אמריקה. היא מין הלילית היחיד שחי הן בעולם החדש והן בעולם הישן, ואחד ממיני דורסי הלילה המעטים החיים בשני חלקיו של האזור ההולארקטי (האזור הנארקטי והפלארקטי). היא שוכנת ביערות הטייגה, ומעדיפה במיוחד לשהות ביערות האשוחית והאורן, המשקיפים על שטחים פתוחים שבהם היא יכולה לצוד, כגון ביצה מיוערת, כרי דשא או אזורי בירוא יערות.
מאפיינים גופניים
הלילית האפורה היא ינשוף גדול ממדים, אולם חזותה החיצונית אינה מעידה על המסה האמיתית שלה, שכן נפחן ואורכן של נוצותיה משווים לה מראה של ציפור גדולה. אורכה ומוטת כנפיה הופכים אותה לינשוף הארוך בצפון אמריקה, ולגדולה מבין הליליות, אך משקלה נמוך מזה של אוח השלג ואוח וירג'יניה. נוצותיה צפופות בעיקר בחלקים הרגישים שבגופה – בטנה, ראשה ורגליה – ומספקות לה חיפוי מפני האקלים הקר השורר בבית הגידול שלה ומפני טרף הנאבק בה. עובי הנוצות בחלקו העליון של ראשה עשוי להגיע לכדי 10 סנטימטרים. ככל הליליות, ראשה עגול וחסר ציצות אוזניים, והיקפו יכול להגיע עד ל-51 סנטימטרים.