cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשיא רומניה
רומניה (1989–היום)
הערות: 1 אמיל קונסטנטינסקו היה המועמד של מפלגת האיכרים הלאומית הנוצרית-דמוקרטית שמועמדותו נתמכה כחלק מהוועידה הדמוקרטית הרומנית הנוטה לימין בשנים 1992 ו-1996. 2 טראיאן בססקו היה המועמד לנשיאות של המפלגה הדמוקרטית שמועמדותו נתמכה כחלק מהוועידה הדמוקרטית הרומנית הנוטה לימין בשנת 2004, לצד המפלגה הלאומית הליברלית. בשנת 2009, בחירתו החוזרת נתמכה רק על-ידי המפלגה הליברל-דמוקרטית לצד פלג מסוים של מפלגת האיכרים הלאומית הנוצרית-דמוקרטית.
מישל דומרק
מישל דומרק (באנגלית: Michelle Dumaresq) היא רוכבת אופני הרים מקצועית קנדית. דומרק, שהיא טרנסקסואלית, התחרתה בתחרויות אופניים לנשים בין השנים 2001–2006. היא נכנסה לתחום אחר שקבוצת נשים בחופי ונקובר ראו אותה רוכבת, התרשמו מכישוריה, והציעו לה להתחרות באופן מקצועי. הנשים, שצילמו שם סרט תיעודי על רכיבה על אופניים, "Dirt Divas", גם הזמינו אותה להשתתף בסרט.
קריירת ספורט
התחרות הראשונה בה השתתפה דומרק הייתה המירוץ בהר בר שבקולומביה הבריטית, במאי 2001. היא ניצחה בתחרות המתחילות, בזמן שהיה מהיר ב-2.5 שניות מהזוכה בקטגוריה המקצועית. לאחר שניצחה בשני מרוצים נוספים, נשלל ממנה הרישיון להתחרות על ידי מועצת האופניים Cycling BC, בעקבות תלונות ממתחרות אחרות.
Cycling BC ואגודת האופניים הקנדית ערכו פגישה פרטית עם מארגני המרוצים המקומיים, בה הציעו שדומרק תחדל להתחרות. אך לאחר התייעצות עם UCI (האיגוד הבינלאומי לאופניים), הגיעו להחלטה לאפשר לדומרק להמשיך להתחרות בקטגוריות נשים. למעשה, לא היה חוקי עבורה להתחרות בקטגוריית גברים, מכיוון שעברה ניתוח להתאמה מגדרית שנים קודם לכן, ואף הייתה מוכרת מבחינה חוקית כאישה.
באפריל 2002, הוענק לה רישיון להתחרות במרוצי נשים. שלושה שבועות לאחר מכן, היא השתתפה לראשונה במירוץ בקטגוריה מקצועית, וסיים במקום שלישי. שבוע לאחר מכן היא ניצחה במירוץ, כשהיא מקדימה את המתחרה הקרובה אליה ב-10 שניות. התעורר בשל כך גל של מחאה, ונפתחה עצומה עליה חתמו רוכבות אופניים (ומספר רוכבים) בדרישה שדומרק תיפסל מתחרות. הדרישה נדחתה, ונקבע כי ניצחונה המקצועי הראשון תקף.
מאוחר יותר באותה שנה, דומרק ניצחה בסדרת גביע קנדה, והוסמכה לנבחרת הקנדית הלאומית.
ב-2003, ניצחה דומרק באליפות קנדה, ושוב ייצגה את קנדה באליפות העולם. גם ב-2004 ניצחה באליפות קנדה, ובאליפות העולם היא סיימה במקום 17.
באליפות קנדה של 2006, שגם בו דומרק זכתה באליפות, מקרה במעמד הענקת המדליות עורר עניין מחודש בהשתתפותה של דומרק בספורט נשים. בן הזוג של המתחרה שהגיעה למקום השני, דניקה שרוטר, זינק על הבמה ועזר לשרוטר ללבוש טי-שירט עליו התנשא הכיתוב "אלופה 100% אישה טהורה".
אגודת האופניים הקנדית השעתה את שרוטר, אך במהלך שעורר מחלוקת, הודיעה שתרצה את השעייתה בין עונות המרוצים, כאשר להשעיה לא תהיה השפעה עליה בפועל.
המקרה גרם לדומרק להפסיק לאהוב את ספורט הרכיבה, לדבריה, והיא פרשה ממנו זמן קצר לאחר מכן. לא הייתה זו הפעם היחידה שדומרק ספגה התקפות פיזיות מצד מתנגדיה. בימיה הראשונים בתחרויות, מתחרות אחרות היו חוסמות את דרכה, ופעם אחת אופניה נחבלו באופן שגרם לה להתהפך בראש צוק במהלך תחרות. גם ב-2006, גבר התפרץ לבימת המדליות וניסה לשסף את גרונה.
דומרק היא תומכת קולנית בעד בנושא קבלת טרנסג'נדרים בספורט. בראיון משנת 2016, היא שיבחה את החלטת הוועדה האולימפית לשנות את חוקי ההשתתפות, לפיהם גברים טרנסג'נדרים יכולים להתחרות בענפי גברים ללא הגבלה, ואילו נשים טרנסג'נדריות כבר לא צריכות להוכיח שינויים כירורגיים, ויכולות להתחרות בענפי נשים בתנאי שרמת הטסטוסטרון שלהן לא עולה מעבר לסף שנקבע בנהלים.
ב-2014, מוזיאון זכויות האדם של קנדה הוסיף חולצת תחרות של דומרק לאוסף עבור ייצוג זכויות הטרנסג'נדרים.
קפטן קור
קפטן קור (באנגלית: Captain Cold) הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Showcase #8 מיוני 1957 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
לאונרד סנארט גודל בידי אביו המתעלל ונהג לתפוס מחסה מפניו אצל סבו, שעבד בהעברת גושי קרח. כאשר סבו מת, סנארט מאס בהתעללותו של אביו ופנה לחיי פשע. הוא הצטרף לחבורת פושעים קטנה אשר תכננה שוד, ועד מהרה נתפס בידי הפלאש בארי אלן. בהמשך, הוא קרא מאמר תאורטי על כך שהשפעות האנרגיה של הציקלוטרון יכולות להשפיע על מהירותו של הפלאש. אולם, לאחר שניסה את אחת מהמצאותיו על שומר אבטחה, הוא גילה כי האקדח שיצר הקפיא את הלחות מסביבו. סנארט עוטה על עצמו אנוראק ומשקפי מגן וקורא לעצמו בשם "קפטן קור", בעל יכולת השליטה בטמפרטורות שמתחת לאפס. הוא הובס בידי הפלאש כאשר הקפיא את סנטרל סיטי כדי לגרום לאיריס וסט להינשא לו לאחר שהתאהב בה, פעל עם טריקסטר ושניהם חברו למאסטר המראות, טופ וקפטן בומרנג נגד הפלאש. סנארט התחרה בגל חום על ליבה של כתבת חדשות אך שניהם הובסו בידי הפלאש לאחר מסעות פשע. מאוחר יותר, סנארט, גל חום, מאסטר המראות, קפטן בומרנג, טופ והחלילן נעשו רשמית לקבוצת "הנבלים". הדמות השתתפה באירועי "המשבר בעולמות האינסופיים" במהלכם בארי אלן נהרג ו-וולי וסט נעשה למחליפו, הובסה בידי צייד האדם ונשלחה לשרת כחברה ביחידת המתאבדים לזמן קצר.
במהלך השנים, סנארט חזר למוטב זמנית כמה וכמה פעמים, אך תמיד חזר לחיי הפשע. אחותו ליסה היא נבלת-העל גלשן זהוב, שנהרגה בידי נבל אשר זייף את אקדח הקור של סנארט, אשר הרג אותו כאשר הקפיא אותו למוות והפיל אותו מבניין. הוא הרג נבל נוסף אשר הפליל אותו ברצח שוטרים, והיה מרוצחיו של בארט אלן. במשך השנים סנארט נעשה מזוהה עם הנבלים, והופיע ברוב הופעותיהם בקומיקס. במהלך ציר-הזמן המשוכתב של אירועי "פלאשפוינט", סנארט נעשה לגיבור ולמחליף של הפלאש, אשר אינו קיים ביקום זה, כ"אזרח קור". לאחר האתחול המחודש של יקום DC בעקבות אירועי פלאשפוינט, אקדח הקור של סנארט מוסר מההמשכיות והוא מסוגל ליצור קרח במו ידיו. במהלך אירועי "רוע נצחי", סנארט הוכרח להצטרף לחברה הסודית של נבלי-העל בידי סינדיקט הפשע של אמריקה הפולש מיקום ארץ-3, ואיבד את כוחותיו כאשר מרד. הוא חבר ללקס לות'ר, אדם השחור, ביזארו, בלאק מנטה, דת'סטרוק, קאטוומן וסינסטרו נגד סינדיקט הפשע באמצעות אקדח הקור, והם נעשו לחלק חשוב בהבסת סינדיקט הפשע. סנארט ולות'ר זכו לחנינה ממשלתית ונעשו לחברי גיבוי בליגת הצדק.
דמותו של קפטן קור מדורגת במקום ה-27 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של קפטן קור גילם בסדרת הטלוויזיה "הברק" השחקן מייקל צ'אמפיון. את דמותו בסדרת הטלוויזיה "הפלאש" גילם השחקן ונטוורת' מילר, ששב לגלם את הדמות בסדרת ההמשך "אגדות המחר".
סעיד סיאם
סעיד מוחמד שעבאן סיאם (1959 - 15 בינואר 2009; בערבית: سعيد محمد شعبان صيام; תעתיק מדויק: סעיד מחמד שעבאן ציאם) היה ממנהיגי החמאס החשובים ביותר, והאחראי על מנגנוני הביטחון של הארגון ובהם הכח המבצעי (שהוא נחשב למייסדו), המשטרה, הכח הימי וסוכנויות ביטחון פנים. שר הפנים והביטחון הלאומי בממשלת חמאס ברצועת עזה. נודע כאחד מהמובילים של הגישה האידאולוגית והפוליטית הקיצונית ביותר מבין מנהיגי הארגון. חוסל על ידי צה"ל בסיכול ממוקד במסגרת מבצע עופרת יצוקה.
רקע אישי
סיאם (אבו מצעב) נולד במחנה הפליטים שאטי בעזה בשנת 1959, כבן למשפחת פליטים מסביבות הכפר אלג'ורה (ליד אשקלון). סיים סמינר למורים ברמאללה, שם הוכשר כמורה למדעים ולמתמטיקה. רכש גם תואר ראשון בתרבות אסלאמית, מאוניברסיטת "אל-קדס" הפתוחה. בשנות השמונים עבד בהוראה בבית ספר של אונר"א בעזה, אך עזב את משרתו בשל סכסוכים עם מעסיקיו על רקע השתייכותו הפוליטית. עבד כדרשן וכאימאם מתנדב במסגדים ברצועת עזה.
פעילות מוקדמת במסגרת החמאס
במהלך שנות השמונים והתשעים היה סיאם פעיל תשתיתי ומדיני בדרג הביניים של תנועת החמאס. בין השנים 1989–1992 נעצר סיאם ארבע פעמים על ידי ישראל. בשנת 1992 נמנה עם 415 המגורשים ללבנון. בשנת 1995 נעצר על ידי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ותחילת הסיכולים הממוקדים שביצעה ישראל בפעילים בולטים בהנהגת החמאס, זכה סיאם לשדרוג במעמדו, והשתתף בפורומים מרכזיים של הארגון. תחילה שימש כנציג החמאס ב"ועדת המעקב של הכוחות הלאומיים והאסלאמיים" בעזה, ולאחר מכן כאחד מדוברי החמאס (דצמבר 2001 - אפריל 2002). בהמשך מילא תפקיד מרכזי בהקמת גופי התקשורת הרשמיים של החמאס – תחנת הרדיו "קול אל-אקצא", וערוץ הטלוויזיה "אל-אקצא".
בבחירות 2006 ברשות הפלסטינית נבחר סיאם כחבר המועצה המחוקקת במסגרת "רשימת הרפורמה והשינוי" של חמאס, ומונה לשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלתו של אסמאעיל הנייה. מאבקי כוח פוליטיים הובילו להתפטרותו, אך לאחר זמן קצר שב לתפקידו.
פעילות כשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלת חמאס
במסגרת תפקידיו כשר וכבכיר חמאס, יצא סיאם מספר פעמים מגבולות רצועת עזה, ונטל חלק במפגשים ודיונים באיראן, בסוריה, במצרים, בסודאן ובמדינות נוספות.
כשר הפנים, הוא יזם את הקמתו של הכוח המבצעי (אלתנפיד'יה), מנגנון ביטחון פלסטיני חדש הנאמן לחמאס בלבד ועוסק במשימות שיטור, אבטחה, כליאה והגנת גבולות. לנוכח עמדותיו הקיצוניות, גם ביחס אל בני עמו תומכי הפת"ח, הוביל סיאם, לצד בכירי החמאס מחמוד א-זהאר ואחמד ג'עברי, את ההפיכה השלטונית שבוצעה ברצועת עזה ובמסגרתה השתלט חמאס בכוח הזרוע על כל מוסדות השלטון שהיו קודם לכן בשליטת הפת"ח.
תחת פיקודו של סיאם ביצעו פעילי הכוח המבצעי מעשי רצח רבים וכן מעשי אלימות קשים ומתמשכים נגד תומכי הפת"ח ברצועת עזה. מסיבה זו, ניסו גם פעילי הפת"ח לחסלו, בנוסף למספר ניסיונות חיסול נגדו מצד ישראל.
מותו
סיאם שרד מספר ניסיונות של סיכול ממוקד על ידי ישראל. בניין משרד הפנים בעזה, ומשרדיו של סיאם, הופצצו לא אחת על ידי חיל האוויר הישראלי. ההצלחה הגיעה ב-15 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה. חיל האוויר הישראלי הפציץ את בית אחיו, איאד סיאם, שם הוא הסתתר. בהתקפה זו נהרגו בנוסף לסיאם עצמו, גם האח איאד סיאם, פעיל חמאס בכיר כשלעצמו וכן מחבל נוסף.
אווטאר (סדרת טלוויזיה)
אווטאר (באנגלית: Avatar: The Last Airbender, בתרגום מילולי: אווטאר: כַּשָּף האוויר האחרון; העונה הראשונה הופצה בארץ בשם אווטאר: האגדה של אנג) היא סדרת אנימציה אמריקאית ששודרה בערוץ ניקלודיאון למשך שלוש עונות בין 2005 ל-2008. הסדרה מתרחשת בעולם בהשראת תרבות המזרח הרחוק, שבו חלק מהאנשים מסוגלים לשלוט טלקינטית על אחד מארבעת היסודות באמצעות תנועות של אמנויות לחימה. הסדרה מוצגת בסגנון המשלב אנימה עם אנימציה אמריקאית מודרנית, הן בהנפשה, הן במבנה הסדרה. העלילה עוקבת אחר הרפתקאותיו של האווטאר אנג וחבריו, אשר מנסים להציל את העולם ולנצח את שליט האש על מנת לעצור את המלחמה.
הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולשבחים הן ממבקרים הן מצופים על האנימציה, על הפסקול, על ההומור, על הדמויות ועל הנושאים בהם היא נוגעת; נושאים שאינם נפוצים בסדרות ילדים, בהם טוטליטריזם, רצח עם ושחיתות שלטונית, תוך שימוש בהומור מגוון המונע מהסדרה להיות מטיפנית. הסדרה זכתה בחמישה פרסי אנני, פרס אמי לבידור בפריים טיים, פרס פיבודי ופרס בחירת הילדים. חלק מהמבקרים כינו את אווטאר "סדרת האנימציה הטובה בכל הזמנים". נכון לינואר 2023, הסדרה מדורגת במקום 7 ברשימת "הסדרות הטובות של כל הזמנים" של IMDb והיא בעלת דירוג של 100% באתר Rotten Tomatoes.
מלבד סדרת האנימציה, וכחלק מהזיכיון של "אווטאר: כשף האוויר האחרון" הופק סרט קולנוע לייב אקשן בשם "איירבנדר", אשר התבסס על עלילת העונה הראשונה של הסדרה אך זכה לביקורות שליליות ובעיני רבים נחשב לאחד הסרטים הגרועים ביותר שנעשו. בנוסף, הופקה סדרת המשך בשם "האגדה של קורה", אשר שודרה בין 2012 ל-2014 וזכתה לשבחים. ב-2018 הוכרז רימייק בגרסת לייב אקשן שמתוכנן לצאת לנטפליקס, אשר קיבל את השם "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
כמו כן, בפברואר 2021 פרסמו היוצרים על מיזם חדש של ניקלודיאון להקמת "אולפן אווטאר" שבו יוכלו להתחיל בפרויקט הנפשה להרחבת ה"עולם של אווטאר".
בישראל שודרה הסדרה בערוץ ניקלודיאון ישראל בשפה האנגלית ובדיבוב לעברית. במאי 2020 הפכה הסדרה זמינה לצפייה בנטפליקס והגיעה למקום הראשון בדירוג הסדרות הפופולריות בארצות הברית, אך היא אינה זמינה לצפייה בנטפליקס ישראל.
העולם של הסדרה
הסדרה מתרחשת בעולם שמחולק לארבע אומות, על בסיס ארבעת היסודות: שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ונוודי האוויר. חלק מהאנשים, הידועים בתור "כשפים", הם בעלי יכולת לשלוט טלקינטית ביסוד המתאים לאומה שלהם, באמצעות תנועות של אמנויות לחימה סיניות. במקביל לעולם הפיזי קיים עולם הרוחות, וקיימת השפעה הדדית בין העולמות.
האווטאר הוא האדם היחיד עם היכולת לשלוט בכל ארבעת היסודות. בנוסף לכך, הוא היחיד שמסוגל להיכנס לעולם הרוחות, מה שגורם לו לשמש כמגשר בין עולם הרוחות לעולם הפיזי. לאווטאר יש חשיבות בין-לאומית שכן חובתו היא להביא איזון לעולם והרמוניה בין ארבע האומות. כאשר האווטאר מת, הוא עובר גלגול נשמות ונולד מחדש באומה אחרת לפי סדר מחזורי: מים, אדמה אש ואוויר. לאווטאר יש יכולת להיכנס ל"מצב האווטאר", שבו עיניו ופיו זוהרים (כאשר האווטאר הוא מנוודי האוויר, זוהרים גם הקעקועים של ידיו וראשו) והוא צובר את היכולות והידע של כל האווטארים שקדמו לו במשך אלפי שנים.
ארבע האומות
עולם הסדרה נחלק בין ארבע אומות:
סוגי הכשפות
כל סוגי הכשפות מבוססים על סגנון אמנות לחימה כלשהו מהמזרח הרחוק. סוגי הכשפות בסדרה הן: תת כשפות: תעופה, שליטה על טמפרטורה והקרנה רוחנית. תת כשפות: כשפות קרח, ריפוי, כשפות ביצות, כשפות דם וכשפות ספיריטואלית. תת כשפות: כשפות מתכת, כשפות חול,כשפות זכוכית,וכשפות לבה. תת כשפות: פיצוץ, ברקים והפניה מחדש ,כשפות לבה. על כשפות: אש כחולה
רקע
מאה שנים לפני אירועי הסדרה, אומת האש חוותה התקדמות טכנולוגית וכלכלית אדירה, ושליט האש סוזין שאף לכבוש את כל העולם. תוכניות אלה לא יכלו לצאת לפועל בשל התנגדותו של אווטאר רוֹקוּ, אף הוא מאומת האש. לאחר מותו של רוקו באסון טבע, נולד האווטאר הבא, אָנְג מאומת נוודי האוויר. בידיעה שהאווטאר הוא רק ילד, סוזין התחיל בהכנות גלויות למלחמה. בגלל הפחד מהמלחמה העומדת לפרוץ, מוריו של אנג מיהרו לספר לו שהוא האווטאר בטרם עת. מפוחד מגודל האחריות ומבודד מחברי הילדות שלו, מרגע שנודע כי הוא האווטאר, אנג נמלט מביתו על גבי הביזון המעופף שלו, אַפָּה. בעת סופה קשה, השניים התרסקו אל תוך האוקיינוס ואנג נכנס אינסטינקטיבית למצב האווטאר ונותר קפוא בקרחון בלב הים למשך 100 שנים. בעוד סוזין, הנחוש בדעתו לחסל את האווטאר החדש בטרם יגיע לבגרות, משתמש בשביט המחזק את עצמתם של כשפי האש כדי לבצע רצח עם בנוודי האוויר. אך נותר בו ספק אם אכן חיסל ביניהם גם את האווטאר. סוזין מפנה את צבאו למלחמה מרה וממושכת עם ממלכת האדמה. הוא זוכה בהישגים טריטוריאליים ניכרים, אך לא הוא ולא יורשיו מצליחים להכניע לחלוטין את ממלכת האדמה לאורך מאה שנות המלחמה שקודמות לתחילת הסדרה.
ספר 1: מים
הסדרה פותחת בהיכרות עם האחים קַטַרַה וסוֹקַה; יתומים מאם, שאותה איבדו במלחמה. הם גדלים בשבט המים הדרומי, שבו קטרה היא הכשפית היחידה שנשארה. הם מוצאים את אנג ואפה ומוציאים אותם מהקיפאון. אנג לומד על המלחמה והשלושה יוצאים יחד למסע אל הקוטב הצפוני במטרה ללמוד כשפות מים. צוּקוֹ, בנו המגורש של שליט האש, מגלה שהאווטאר חזר ופותח במסע ציד במטרה להחזיר את כבודו ולשוב הביתה. לצוקו מתלווה דודו אירוֹ, בעל גישה אופטימית וחיובית לחיים ולבני אדם, המהווה דמות של מנטור לצוקו. המפקד צָאוּ, אדמירל מוערך באומת האש, מנסה גם הוא לצוד את האווטאר במטרה לשאת חן בעיני שליט האש. במהלך המסע, אנג לומד על רצח העם של נוודי האוויר ועל כך שהוא חייב ללמוד את כל היסודות עד סוף הקיץ, אחרת שליט האש אוזאי ישתמש באותו שביט כדי לזרוע הרס וחורבן. בהגיעם לשבט המים הצפוני, אנג וקטרה מתחילים ללמוד כשפות מים בעוד סוקה מתאהב בביתו של צ'יף השבט, יואה. הצי של צאו מטיל מצור על השבט, בעוד צאו עצמו מחפש את צורות התמותה של רוחות הים והירח – המקור לכשפות מים. אחרי שמצא אותן, צאו הורג את רוח הירח ובכך מעלים ומנטרל את יכולת כשפות המים, אבל אנג מאחד כוחות עם רוח הים, ובהיותו במצב אווטאר משמיד את הצי של אומת האש. באותו הזמן, יואה, שבילדותה ניצלה על ידי רוח הירח, מקריבה את חייה בשביל להחיות את רוח הירח. כשאוזאי שומע על ההתנגדות של אירו לפעולותיו של צאו, הוא שולח את בתו אזוּלה במטרה לכלוא את צוקו ואירו ולרצוח את האווטאר.
ספר 2: אדמה
אחרי שעזבו את הקוטב הצפוני, קטרה מתחילה ללמד את אנג כשפות מים בעודם מחפשים מורה לכשפות אדמה. הם מוצאים את טוף בייפונג, ילדה עיוורת בת 12 עם ניסיון רב בכשפות אדמה שמצטרפת אליהם כדי לקבל עצמאות מהוריה העשירים והמגבילים. בעוד אנג וחבריו בורחים מאזולה וחברותיה, אירו וצוקו מתחילים חיים חדשים בתור פליטים בבירת ממלכת האדמה, בה־סינג־סה. החבורה מגיעה לספריה תת-קרקעית במדבר, בה הם מגלים את התאריך בו יחול ליקוי החמה הבא, שבו כשפי אש מאבדים את יכולותיהם, וממשיכים לבה־סינג־סה במטרה לשתף את מלך האדמה במידע הצבאי החשוב. אך עם הגיעם לבה-סינג-סה הם מגלים שהמלך הוא למעשה שליט בובה הנשלט על ידי לונג פֶנְג, ראש המשטרה החשאית המכונה דאי-לי. אחרי שהם מיידעים את המלך על קיומה של המלחמה ועל פשעיו של לונג פנג, המלך מכניס אותו לכלא ומאשר שימוש בחיילי ממלכת האדמה לפלישה המתוכננת ליום ליקוי החמה. בינתיים הדאי-לי מצטרפים לאזולה בארגון הפיכה, וצוקו, שבזמן הזה התמודד עם משבר זהות, מצטרף לאזולה. אחרי קרב ארוך, נדמה כי אזולה הורגת את אנג ומכריחה את הפרוטגוניסטים לסגת, מה שמותיר את ממלכת האדמה תחת שליטת אומת האש. קטרה משתמשת במים בעלי יכולות ריפוי מיוחדות כדי לרפא את אנג.
ספר 3: אש
אנג מתעורר מקומה ומגלה שחבריו ובעלי בריתו גנבו ספינה של אומת האש והם מתכננים פלישה במתכונת מצומצמת יותר. צוקו מקבל את הקרדיט להריגת האווטאר וחוזר לאומת האש כנסיך שגאל את עצמו. בעודו ממשיך להתמודד עם משבר הזהות שלו, הוא מבקר בחשאיות את אירו, שנאסר באשמת בגידה, ומנסה להיוועץ בו. במקביל, אוזאי משתף את צוקו בתוכניתו להרוס את ממלכת האדמה במהלך היום של השביט. הפלישה ביום ליקוי החמה מצליחה בהתחלה, אך אנג נוכח לדעת שאוזאי ידע על הפלישה מראש והסתתר. באותו הזמן צוקו מחליט לעמוד בפני אביו ולומר לו שהוא נוטש את אומת האש במטרה ללמד את אנג כשפות אש. במקביל, אירו מצליח להימלט מהכלא. בעוד השביט מתקרב, אנג, בתור פציפיסט, מתמודד עם האפשרות שיצטרך להרוג את שליט האש בשביל לסיים את המלחמה. בזמן שהוא מבודד את עצמו על ומבקש עצה מהרוחות, שאר החברים פוגשים את אירו ומגלים שהוא מנהיג אגודה פילוסופית סודית בשם "הלוטוס הלבן". ביום השביט, אוזאי נמצא בראש שובל של ספינות אוויר, שבכל אחת מהן כשף אש ששורף שטח נרחב באמצעות כשפות האש המחוזקת שלו. טוף, סוקה ובת זוגו סוקי תוקפים את ספינת האוויר של אומת האש, בשעה שצוקו וקטרה נאבקים באזולה במטרה למנוע את הכתרתה לשליטת האש הבאה. בפעם הראשונה בסדרה אנג מתייצב בפני אוזאי. לאחר קרב עיקש אנג כמעט ומפסיד, אבל הוא מצליח להיכנס למצב האווטאר; הוא משתמש בכשפות אנרגיה שהעונק לו מצב אריה שמאפשרים לו ליטול מאוזאי את הכשפות. צוקו מוכתר כשליט האש החדש ומסיים את המלחמה.
דמויות
לסדרה יש אנסמבל רחב של דמויות ראשיות בנוסף לכמות גדולה של דמויות משנה. אירועי הסדרה עוקבים אחרי מסעותיו של אנג ברחבי העולם, תוך שהוא לומד לשלוט בכשפויות מים, אדמה ואש. במסעותיו מלווים אותו תחילה קטרה וסוקה, זוג האחים מהקוטב הדרומי שהוציאו אותו מהקרחון, ובעונה השנייה מתלווה אליהם טוף בייפונג, המורה של אנג לכשפות אדמה. באותו הזמן, צוקו רודף בעקבותיהם, בניסיון לתפוס את האווטאר, בלווית דודו אירו ואחריו רודפת גם אחותו אזולה.
יצירה
הסדרה נוצרה והופקה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו באולפני ניקלודיאון בברבנק, קליפורניה. קונייצקו אמר כי הרעיון הראשוני לתוכנית נוצר באביב 2001 כאשר הוא צייר קוף־רובוט עם חץ על הראש ולידו ילד קירח עם מטה עתידני ודוב קוטב שהולך על שתי רגליים. דימרטינו הסתכל על הדוב ונזכר בדוקומנטרי על משלחת לאנטארקטיקה שכמעט לא שרדה את המסע, ומשם הם התחילו לחשוב על אנשי המים בקוטב הדרומי. מייקל תיאר את ההתפתחות המוקדמת של הקונספט: "יש את איש האוויר הזה יחד עם אנשי מים והם תקועים בשממה שלגית [...] ואולי גם אנשי אש שלוחצים עליהם". שבועיים לאחר שהגו את הקונספט לסדרה, הצליחו צמד היוצרים למכור את הקונספט לסגן המנהל והמפיק הראשי אריק קולמן.
אחרי שקולמן הסכים לרעיון, זוג היוצרים היו צריכים ליצור פיילוט בזמן מועט וכמעט ללא משאבים. במשך כמה חודשים, קונייצקו ודימרטינו חיפשו אולפני אנימציה מחוץ לארצות הברית כדי שיוכלו להנפיש את הפיילוט בסגנון שהוא מחווה לאנימה. אחרי חיפושים רבים ולא מוצלחים אחרי אולפנים ביפן, הצמד שמע על אולפן מתאים בקוריאה הדרומית, וטס למקום כדי לפגוש אותם. האולפן הסכים להנפיש את הפיילוט, וקונייצקו בילה ארבעה חודשים בסיאול כדי לעבוד יחד איתם. הפיילוט זכה לתגובות חיוביות מהילדים שצפו בו וניקלודיאון נתנו אור ירוק לשלושה עשר פרקים. הפיילוט הועלה ליוטיוב במלואו ב-2020.
מאסטר המראות
עד כה חלקו בזהותו של מאסטר המראות שלוש דמויות - סמואל ג'וזף סקאדר, דיגר הארקנס, ואוון מק'קולוק. סקאדר היה אסיר פשוט אשר חקר מראות והייתה לו אובססיה להיכנס לתוך השתקפותה של מראה. דרכו נקלעה לאולם מראות, שם ערך את ניסוייו בהצלחה. הוא אימץ את זהות "מאסטר המראות". הוא מת באירועי המשבר בעולמות האינסופיים, ואת זהותו נטל דיגר הארקנס כניסיון להטעות את "יחידת המתאבדים". סקאדר חזר בהמשך כפקח שחור באירועי "הלילה האפל ביותר". אוון מק'קולוק הוא שכיר חרב סקוטי, שגדל בבית יתומים ואשר ביצע את פשעו הראשון בגיל שמונה, לאחר שהותקף מינית בידי אחד מהילדים. הוא הפך לאחד משכירי החרב הנודעים בממלכה המאוחדת, וקיבל פנייה מקונסורטיום מטעם ממשלת ארצות הברית לבצע חוזים ממשלתיים כ"מאסטר המראות" השני.
אווטאר (סדרת טלוויזיה)
יצירה
קונייצקו אמר בראיון: "מייקל ואני היינו מעוניינים בעוד סיפורי אגדות והרפתקאות אפיים, כמו הארי פוטר או שר הטבעות, אבל ידענו שאנחנו רוצים לקחת גישה שונה לז'אנר הזה. האהבה שלנו לאנימה יפנית, סרטי קונג פו, יוגה ופילוסופיה מזרחית הביאה אותנו להשראה המקורית לאווטאר".
מאסטר המראות
דמותו של מאסטר המראות מדורגת במקום ה-79 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של סאם סקאדר/מאסטר המראות גילם בעונתה השלישית של סדרת הלייב אקשן "הפלאש" השחקן גריי דיימון, ובעונתה השישית של הסדרה מגלמת השחקנית אפרת דור גרסה נשית של הדמות בשם אווה מק'קולוק.
אווטאר (סדרת טלוויזיה)
יצירה
בפברואר 2021 פרסמו היוצרים על מיזם חדש של ניקלודיאון להקמת "אולפן אווטאר" שבו יוכלו להתחיל בפרויקט הנפשה להרחבת ה"עולם של אווטאר".
השפעות
הסדרה מתרחשת בעולם המושפע מהפילוסופיה ומדרך החיים האסייתית, דבר הבא לידי ביטוי בסגנונות הלחימה, במוטיבים העל־טבעיים, בלבוש ובארכיטקטורה. הסדרה מכילה אלמנטים שונים מתרבויות מזרח אסיה דרום אסיה והמערב, ומשלבת סגנון חזותי של סדרות אנימציה אמריקניות עם זה של סדרות אנימה יפניות.
חלקים רבים מהסדרה, ביניהם העלילה והנושאים, מושפעים על ידי אמנות והיסטוריה סינית, הינדואיזם, דאואיזם ובודהיזם ויוגה. הכתב הסיני המופיע בסדרה נכתב על ידי הקליגרף סיו-לונג לי, וסוגי הכשפות עוצבו על ידי קיסו שביסס אותם על סגנונות של אמנויות לחימה אמיתיים. מלחיני הפסקול של הסדרה התנסו עם מגוון רחב של כלי נגינה, ביניהם הגוז'נג, הפיפה והדודוק, כדי להתאים לאווירה האסייתית. חלק מהמקומות בסדרה הושפעו ממקומות אמיתיים, כמו העיר האסורה והחומה הגדולה של סין שהיוו השראה לבה־סינג־סה ומגדל העגור הצהוב שהיווה השראה למשכנו של שליט האש. אורח החיים של נוודי האוויר הושפע מזה של נזירים בודהיסטים, וכמו כן התרבות של שבט המים הדרומי מבוססת על תרבויות האינואיטים. הלבוש של אנשי שבט המים הדרומי הושפע מלבוש של שבטים אינואיטים והתכנון המקורי למדי אומת האש היה אמור להיות מבוסס על לבוש יפני, אבל שינו זאת במטרה לא ליצור אסוציאציה בין התרבות היפנית לבין נבלי הסדרה.
באחד הפרקים, אנג פוגש גורו במטרה ללמוד להיכנס למצב האווטאר. הגורו מלמד אותו על שבע הצ'אקרות ועובר עם אנג על כל אחת מהן ועל איך לפתוח אותן. חייהם של נוודי האוויר מושפעים בצורות רבות מהפילוסופיה הבודהיסטית, בין היתר באמונתם שכל החיים קדושים. אנג עושה מדיטציה לעיתים קרובות, לעיתים גם כדי להיכנס לעולם הרוחות.
נושאים
הסדרה מדברת על נושאים שלא מדברים עליהם לעיתים קרובות בתוכניות טלוויזיה מערביות, ביניהם מלחמה, רצח עם, אימפריאליזם, שחיתות שלטונית, אפליה מגדרית, טוטליטריזם, אי-שוויון חברתי, העצמה נשית ושאלות פילוסופיות בנוגע לגורל.
הסדרה מתרחשת בעידן בו העולם כולו נדון למלחמה אימפריאליסטית עם אומת האש. בעוד שחיילי אומת האש מוצגים כנבלים, הסדרה מראה גם את הצדדים הרעים של האומות האחרות, ביניהם שטיפת המוח של המשטרה החשאית בבה־סינג־סה ואי השוויון העצום בין תושביה. מראות אלה נועדו להציג את הטבע המשחית של כוח ואת הניואנסים העדינים בין טוב לרע. במהלך הסדרה, המלחמה מוצגת מעיניהם של אנשים רגילים – האזרחים המדוכאים של בה־סינג־סה וגם התלמידים שטופי המוח של אומת אש – במטרה להראות שהמלחמה הופכת את כולם לקורבנות. במספר פרקים במהלך הסדרה, מוצג מעגל דמים שגורם לקורבן להפוך לתוקף. הסדרה מציגה רצח עם עוד בפרקים הראשונים שלה, כשאנג מגלה שרצחו את כל בני עמו. בתגובה, הוא מציג רגשות כבדים העוברים מיגון לזעם.
הסדרה מציגה מגוון רחב של דמויות, במטרה להתמודד עם סוגיית האפליה. בהצגת ילדה עיוורת קטנה כמו טוף או ילד משותק כמו טאו, הסדרה מתארת דמויות עם לקויות פיזיות המתגברות על מגבלות פיזיות וחברתיות. אותו הדבר נכון גם כשמדובר על הדמויות הנשיות. לדוגמה, הפרוטגונסטית קטרה חוותה אפליה מינית מהממסד כאשר מנעו ממנה ללמוד כשפות מים על רקע היותה אישה. במקרה אחר, סוקה מזלזל בלוחמות הקיושי אחרי שניצחו אותו בקרב, אבל לומד לכבד ולהעריך את יכולותיהן. לפי קירק האמליטון מאתר קוטאקו, הנושאים הללו מייצגים את המסר של התוכנית שיותר חשוב להיות עצמנו מאשר להתאים לתפקידים שהחברה מצפה מאיתנו.
ביקורת
הסדרה זכתה להצלחה מסחרית וביקורתית. נכון לאוגוסט 2022, הסדרה מדורגת במקום ה־8 ברשימת "הסדרות הטובות של כל הזמנים" של IMDb והיא בעלת ציון של 100% באתר Rotten Tomatoes.
תגובות המבקרים
מספר רב של מבקרים קראו לסדרה "אחת מהסדרות הטובות בכל הזמנים". מבקרים רבים שיבחו את הסדרה, ביניהם מקס ניקולסון מ-IGN שאמר על הסדרה שהיא "חובה לצפייה" ו"אחת מסדרות הטלוויזיה המצוירות הטובות של כל הזמנים". ניק הרטל מאתר DVD Talk אמר על הסדרה שהיא "ידידותית לילדים", שהמורשת שלה "אמורה לארוך לשנים יבואו". אריק אמַיה מ-Bleeding Cool תיאר את הסדרה כ"מרשימה בתחכום שלה" ו"פנטסטית". הנרי גלשין מ-SLUG Magazine תיאר את הסדרה כ"הרפתקנית ומרגשת", "קלאסיקה" ונוגעת ללב לפעמים.
הכתיבה והנושאים של הסדרה גם קיבלו שבחים רבים. מייקל ס. ממאנו מ-Den of Geek אמר על העלילה שהיא "כתובה בחכמה" ושיבח את האנימציה. ניקול קלארק, בכתבה לחדשות Vice, כתבה שעומק הנרטיב הוא הנכס הגדול ביותר של הסדרה, בנוסף לכך ששיבחה את ה"אותנטיות הרגשית" ואת איך ש"הסדרה חשפה צופים צעירים מאוד לנושאים אפלים יותר, כמו רצח עם וסמכותנות, בעודה נותנת להם מסגרת להבנה של הנושאים הללו".
ספרים
פורסמו מספר קומיקסים המבוססים על הסדרה. ב-2 ביוני 2010, דארק הורס קומיקס פרסמו ספר אומנות בשם "אווטאר: כשף האוויר האחרון – האמנות של סדרת האנימציה" המכיל 184 עמודים של אומנות מקורית מהסדרה. מספר סיפורי קומיקס קצרים פורסמו במגזין ניקלודיאון ובדארק הורס קומיקס, לדוגמת "אווטאר: כשף האוויר האחרון – ההרפתקאות האבודות", אוסף סצנות וסיפורים קצרים שלא נכנסו לסדרה שפורסם ב-15 ביוני 2011.
דארק הורס קומיקס פרסם סדרה של נובלות גרפיות אשר נכתבו על ידי הקומיקסאי האמריקאי ג'ין לואן יאנג וממשיכות את סיפורו של אנג אחרי סוף המלחמה עם אומת האש. "ההבטחה", שפורסמה ב-2012 בשלושה חלקים, מתעסקת במושבות אומת האש שנבנו בשטחים הכבושים של ממלכת האדמה, שמאוחר יותר הפכו לרפובליקה המאוחדת באגדה של קורה. "החיפוש", שגם פורסם כסט של שלושה קומיקסים, מתרכז בצוקו ואזולה והמסע שלהם למצוא את אמם, שגורשה מאומת האש. הסט השלישי, "הקרע", מספר על היצירה של ריפבליק סיטי והיחסים בין טוף לאביה. הסט הבא, "צל וערפל", עוקב אחר קבוצת מורדים המנסה להדיח את צוקו משלטונו. הנובלה החמישית והאחרונה של ג'ין יאנג, "צפון ודרום", מתאר את קטרה וסוקה חוזרים לשבט המים הדרומי ורואים כמה הוא השתנה מאז שעזבו כמה שנים לפני. הנובלה השישית, "חוסר איזון", מתארת את התפתחות הסכסוך בין כשפים לחסרי הכשפות בעיר ריפבליק סיטי.
סרט קולנוע
ב־1 ביולי 2010 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי מסוג לייב אקשן לסדרת האנימציה בשם "איירבנדר" אשר בוים על ידי מ. נייט שאמלאן. עלילת הסרט מבוססת על אירועי העונה הראשונה של הסדרה ("ספר ראשון: מים").
על אף ההצלחה היחסית של הסרט בקופות, מבקרים רבים קטלו את הסרט על המשחק, הכתיבה, הוויט-וושינג והבימוי; הוא בעל ציון של 6% באתר Rotten Tomatoes וחמש זכיות בפרס פטל הזהב. יוצרי הסדרה אמרו שהם מעדיפים להעמיד פנים שהסרט מעולם לא נעשה. יוצרי הסרט הצהירו בעבר כי בכוונתם להמשיך ולהפיק טרילוגיית סרטים שתבוסס על הסדרה אם הסרט יצליח בקופות, אבל ביטלו את ההפקה.
יוצרי הסדרה נטשו את רעיונותיהם ליצור עונה רביעית לסדרה כדי להתמקד בסרט, אבל מאוחר יותר אמרו שעצותיהם כמעט שלא נלקחו ולא הייתה להם שום תרומה לעשיית הסרט.
סדרת המשך
"האגדה של קורה" שודרה למשך 4 עונות בין 2012 ל-2014. הסדרה נכתבה והופקה על ידי בריאן קונייצקו ומייקל דנטה דימרטינו, והשתתפו בה מספר כותבים ואנשי צוות נוספים מאווטאר. עלילת הסדרה מתרחשת כ-70 שנה אחרי עלילת הסדרה המקורית ועוקבות אחרי אווטאר קורַה בת ה-17 וחבריה. הסדרה זכתה לביקורות מעורבות.
גרסת הלייב-אקשן של נטפליקס
נטפליקס הכריזו בספטמבר 2018 שהפקת גרסת לייב-אקשן של הסדרה תתחיל ב-2019. יוצרי הסדרה המקורית, דימרטינו וקונייצקו, יהיו המפיקים של הסדרה החדשה. הם אמרו שבכוונתם ליצור את הסדרה עם "צוות שחקנים מגוון תרבותית, ללא וויט-וושינג". ג'רמי זוקרמן, שהלחין את המוזיקה לסדרה המקורית, יחזור לעבוד על הסדרה החדשה. באוגוסט 2020, הכריזו דימרטינו וקונייצקו ברשתות החברתיות שהם פורשים מההפקה בשל הבדלים יצירתיים.
טרוכנברוד
טרוכנברוד (באוקראינית: Трохимбрід; בפולנית: Zofiówka - זופיובקה) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, אשר הייתה עד השואה עיירה יהודית. עד הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הייתה העיירה חלק מפולין. יחד עם העיירה הסמוכה לה לוז'ישט היוותה קהילה אחת גדולה.
תולדות היישוב
העיירה נוסדה כמושבה חקלאית יהודית בשנת 1835, ובשנת 1865 הוענקו לה זכויות עירוניות. בתחילת המאה ה-20 הוקמו בעיירה שני בתי חרושת, אשר הביאו לפיתוחה הכלכלי.
במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה ערכו הקוזקים והאוקראינים פרעות ביהודי העיירה, תוך ביצוע מעשי שוד, אונס ורצח. במהלך הכיבוש האוסטרי של העיירה לאחר מכן, גייסו אלו את יהודי היישוב לעבודות כפייה. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בשנת 1920, הוציאו הפולנים להורג שני יהודים מהעיירה באשמת שיתוף פעולה עם הסובייטים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,531 יהודים, מתוך 1,549 תושבים, ופעלו בה שבעה בתי כנסת, שארבעה מתוכם היו של חסידויות שונות. בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית, שכללה בית ספר עברי מרשת תרבות ותנועות נוער ציוניות.
בתקופת השואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין, ובתקופה הסובייטית נמנו בה כ-2,500 יהודים. עם פרוץ מבצע ברברוסה ונטישת הסובייטים את האזור, פשטו כנופיות אוקראיניות על העיירה, ובזכות התארגנות הגנה עצמית יהודית בה, נמנע פוגרום בתושביה.
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בקיץ 1941, גויסו יהודיה לעבודות כפייה, שבמסגרתן התעללו בהם השומרים הגרמנים והאוקראינים. משקיהם החקלאיים של יהודי העיירה הוחרמו, והוטלו עליהם תשלומי כופר גבוהים, בכסף וברכוש.
ב-24 באוגוסט 1942 רוכזו יהודי העיירה, וכן יהודים מכפרי הסביבה, ועשרות מהם נרצחו במהלך האקציה. במקום הכינוס נערכה ביהודים סלקציה. כמה יהודים בעלי מלאכה הועברו לכפר הסמוך סדלישצה, ורבים נורו בין ה-25 ל-27 באוגוסט בבורות ירי ליד הכפר הסמוך יארומליה. ב-21 בספטמבר 1942, יום כיפור תש"ג, נרצחו כל יתר יהודי העיירה בבורות שנצטוו לכרות בעצמם. במהלך הטבח תקף אחד מעובדי הכפייה היהודים, משה יוסף שוורץ, את השוטרים הגרמנים והאוקראינים, והצליח להרוג שלושה מהם. עקב המהומה שנוצרה, הצליחו כמה יהודים להימלט ליער הסמוך.
כעשרה עובדי כפייה יהודים שעוד הושארו בעיירה נשרפו חיים באחד מבתי הכנסת בה, ולאחר מכן בזזו האוקראינים את רכוש יהודי העיירה הנרצחים. לאחר חיסול הקהילה פעלה ביערות בסביבת העיירה קבוצת מחתרת יהודית קטנה, שהצליחה לאגור נשק ולחבל בתשתיות הגרמנים באזור.
הנצחה
תושביה לשעבר של העיירה ושל העיירה הסמוכה לוז'ישט, שהיוו מעין קהילה אחת גדולה, הקימו בסוף שנות החמישים את בית ט"ל, הנמצא ברחוב כצנלסון פינת פיינברג בגבעתיים, לזכר תושבי העיירה שהושמדו, ולשימור המורשת של העיירה.
"הכול מואר"
העיירה זכתה לפרסום עולמי בעקבות הספר "הכול מואר" שכתב הסופר היהודי אמריקני הידוע, צאצא לתושבי טרוכנברוד, ג'ונתן ספרן פויר שיצא ב-2002 (והסרט "הכל מואר" בבימויו של לייב שרייבר שהופק בעקבותיו), שיצא ב-2005 המתאר את ההווי הססגוני של תושבי המקום.
המסע לט"ל (טרוכנברוד/לוז'ישט)
בעקבות הפרסום הגדול לו זכתה העיירה בעקבות הספר ובעיקר הסרט "הכל מואר" החליט בראשית שנת 2006 וועד "בית ט"ל" בראשותו של מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף אביהו בן נון, צאצא לתושבי העיירות, לצאת למסע שורשים חסר תקדים בהיקפו בין שתי הבירות בהן שכנו העיירות, מוורשה בירת פולין ועד לקייב בירת אוקראינה. שלושה דורות של תושבי וצאצאי תושבי העיירות, כתשעים במספר, בראשם מפקד חיל האוויר לשעבר, יצאו בחודש אוגוסט באותה השנה למסע ששיאו היה העלייה לרגל למקום בו שכנו העיירות ועכשיו נותרו בו רק שדות. ניתן היה להגיע למקום רק בעגלות ומשאיות מיושנות מהכפר הסמוך. היה זה מספר היהודים הגדול ביותר שחזר לעיירות מאז המלחמה. את המסע המאתגר ליווה סרט תיעודי בהפקתו של מרק רוזנבאום, בבימויו של איתי תמיר ועם צילומיו של אסף קורמן. כמו כן הוקם אתר ייעודי המתעד בתמונות סטילס את המסע.
תיעוד ההגעה לטרוכנברוד ולוז'ישט ( באנגלית)
מחלת אגירת גליקוגן מסוג 1
מחלת אגירת גליקוגן מסוג 1 (GSD1 = Glycogen storage disease type I) או מחלת פון-גירקה (von Gierke) היא הנפוצה מבין מחלות אגירת הגליקוגן.
המחלה עוברת בתורשה רצסיבית וגורמת לחוסר באנזים גלוקוז-6-פוספטאז. החוסר באנזים פוגם ביכולת הכבד לייצר גלוקוז מגליקוגן ובגלוקונאוגנזה. לאחר מספר שעות צום בהן לא מתקבל גלוקוז דרך האוכל, אובדן שני המנגנונים המטבוליים העיקריים ליצירת גלוקוז גוררת היפוגליקמיה חמורה. בעקבות הירידה ביכולת הפירוק, גליקוגן מצטבר וגורר הגדלה של הכבד והכליות. הגדלת האיברים גוררת בעיות נוספות אצל מבוגרים. סיבוכים נוספים כוללים הצטברות חומצה לקטית הגוררת חומציות יתר בדם, והיפרליפידמיה.
הטיפול הסטנדרטי למחלה הוא אכילה שגרתית של קורנפלור או פחמימות אחרות אחת לכמה שעות. לסיבוכים ובעיות הנלוות נדרשים טיפולים נוספים.
244 סיטה
ככל האסטרואידים בחגורה, מסלולו נמצא בין מאדים לצדק. זמן ההקפה שלו הוא 1,171.21 ימים (3.21 שנים) וקוטרו הממוצע 10.95 ק"מ. הוא נע במהירות ממוצעת של 20.19815804 קמ"ש בזווית 2,84359º.
בית המדרש לרבנים בברסלאו
בית המדרש לרבנים בברסלאו, או הסמינר התאולוגי היהודי – מכון פרֶנקֶל (במקור: בית מדרש הרבנים ברסלוי, בגרמנית: Jüdisch-Theologisches Seminar Fraenckel'sche Stiftung), היה בית מדרש גבוה להכשרת רבנים ומורים ולעיסוק בחכמת ישראל, שפעל בין 1854 ל–1938 בעיר ברסלאו שבפרוסיה (החל מ-1871 חלק מהרייך הגרמני). המוסד היה מוקדה של האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, שהיהדות הקונסרבטיבית רואה עצמה כממשיכתה.
היסטוריה
בית המדרש נפתח ב-10 באוקטובר 1854. הוא מומן בעיקר על ידי הנדבן היהודי יונה פרֶנקֶל (בנו של דוד בן משה פרנקל), ובשל כך נקרא גם מכון פרנקל (Fränkel'sche Stiftung). הסמינר נועד למלא צורך חשוב שעלה כבר בראשית המאה ה-19: הכשרה מקיפה של רבנים מודרניים שירכשו השכלה כללית רחבה יחד עם מספיק ידע מסורתי ויוכלו להוות סמכויות דתיות בקהילות שעברו מודרניזציה גורפת ודחו את הרבנים מן הדור הישן; הטיפוס החדש של המנהיגות הדתית, שהתפתח במקביל במספר רב של אתרים, נועד לשמש ככהן דת האחראי על הרווחה והמצב המוסרי בקרב היהודים, לא כמשפטן בעל סמכות פוליטית כפי שהיה המרא דאתרא בעבר. הפער הגדול בין הרבנות המסורתית לקהל היה אחד מגורמי משבר ההתבוללות בשחר ימי האמנציפציה, וסמינר פרנקל נועד לספק פתרון מלא.
מנהלו הראשון וקובע הקו ההשקפתי בו היה הרב זכריה פרַנקל. בין המורים שהביא זכריה פרנקל היו צבי גרץ, יעקב ברנייס, מנואל יואל ובנדיקט צוקרמן.
תחומי הלימודים היו כתבי הקודש, הפירושים השונים, התרגומים ולימודי העברית והארמית. לימדו גם גאוגרפיה של ארץ ישראל, מבוא למשנה, התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, שפות קלאסיות, היסטוריה של העם היהודי והספרות היהודית, מדרשים, פילוסופיה דתית ואתיקה על בסיס מקורות יהודיים, נוהגים וטקסים, רוח ההלכה והיבטיה האזרחיים והפליליים, עם דגש על ענייני אישות.
תלמידי הסמינר, שהוכשרו לרבנות, חויבו בלימודים כלליים ובהשגת תואר דוקטור. הם היו פטורים מתשלום, זכו לתנאי פנימייה ולעיתים גם קיבלו מלגות. רבים התפרסמו בהמשך כמנהיגים רבניים ורוחניים בקהילותיהם. בין בוגרי הסמינר היו ישראל לוי, יצחק משה אלבוגן, משה גידמן, חנוך יהודה קאהוט, משה גסטר, לאו בק, מיכאל גוטמן, יואכים פרינץ, הרמן שרייבר ועוד. מתוך 728 בוגרים במהלך השנים, 249 הוסמכו לרבנות.
לסמינר הייתה, החל מ-1851, הוצאה לאור יוקרתית שפעלה ברציפות (עם הפסקה קצרה אחת) עד לסגירתה על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בספטמבר 1938, כאשר נסגר גם הסמינר.
בית המדרש היה המוסד הראשון מסוגו בגרמניה, ושימש דגם למוסדות נוספים: בית המדרש לרבנים באמריקה נקרא בשם זה כחיקוי לברסלאו, ובית המדרש לרבנים בבודפשט גם הוא חיקה את הקו שננהג שם. המכון היה מרכז של חוקרי חכמת ישראל, וממנו הופצו רעיונות היהדות הקונסרבטיבית המוקדמת. ההיסטוריון מרדכי ברויאר כותב: "הסמינר שבברסלאו נעשה לאב-טיפוס של מוסד ללימודים גבוהים, שראה במדען יהודי-מודרני את הדמות האידיאלית של רב המשלב מנהיגות דתית עם מחקר מדעי. בכך שימש הסמינר בברסלאו דוגמה למוסדות אחרים שקמו לאחר מכן בצמידות לזרמים שונים ביהדות, ואילו הוא בעצמו נעשה למרכז הרוחני של הזרם "הפוזיטיבי-היסטורי", שנטל על עצמו לאחר מכן את השם "קונסרבטיבי". בכך ביקש להביא לידי ביטוי את הפער שבין עמדתו לבין שאר הזרמים, הן האורתודוקסי הן הליברלי".
פצ'ורי
פצ'ורי (רוסית: Печоры, אסטונית: Petseri) היא עיר ברוסיה על גבול אסטוניה הנמצאת בחלקו הצפון-מערבי של מחוז פסקוב, היא משמשת כמרכז נפת פצ'ורסקיי. אוכלוסיית העיר מונה כ-11,195 תושבים (2010).
היסטוריה
משנת 1920 נפת פצ'ורסקיי הייתה שייכת לאסטוניה העצמאית, נשאה שם מחוז פטסרי ופצ'ורי הייתה בירתו. לאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות בקיץ 1940 מחוז פטסרי נשאר בתוך הגבולות האדמיניסטרטיביים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. בקיץ 1941 העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ועד שחרורה באוגוסט 1944 הייתה כלולה בתחום נציבות הרייך אוסטלנד.
בשנת 1944 השלטון הסובייטי שינה את גבולות הרפובליקה האסטונית והעביר את נפת פטסרי האסטונית למחוז פסקוב של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה.
עם הקמת מעברי הגבול היבשתיים בין רוסיה לאסטוניה אחרי התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 נפת פצ'ורסקיי הוכרזה כאזור ספר והוטל איסור על כניסת התיירים לתחומה. האיסור הוסר בשנת 2007.
פרדיננד, נסיך בוואריה
פרדיננד, נסיך בוואריה (בגרמנית: Ferdinand von Bayern; 10 במאי 1884 - 5 באפריל 1958) היה נסיך גרמני-ספרדי, וחבר בבית ויטלסבאך.
ביוגרפיה
פרדיננד נולד ב-10 במאי 1884 במדריד, והיה בנם הבכור של לודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה ומריה דה לה פאס, נסיכת ספרד, בתם הצעירה ביותר של פרנסיסקו, דוכס קדיס ואיזבלה השנייה, מלכת ספרד. ב-20 באוקטובר 1905 קיבל פרדיננד את התואר אינפנטה של ספרד, ובשנת 1914 הוא ויתר על זכויותיו לכתר ממלכת בוואריה.
ב-12 בינואר 1906 התחתן פרדיננד עם בת דודתו, מריה תרסה, נסיכת ספרד, בתם השנייה של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד ואשתו השנייה, מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
בשל תארו הספרדי ונישואיו, ובשל היותו דור שלישי לנישואים גרמנו-ספרדיים, הפך פרדיננד לבן אצולה ספרדי.
לאחר מות אשתו בשנת 1912, התחתן פרדיננד בשנית ב-1 באוקטובר 1914 בהונדריביה, ספרד עם מריה לואיסה דה סילבה אי פרננדז דה הנסטרוסה, דוכסית טלאוורה דה לה ריינה, בתם של לואיס דה סילבה אי פרננדז, הרוזן העשירי של פאי דה קונצ'ה ואשתו מריה דה לוס דולורס פרננדז דה הנסטרוסה אי פרננדז דה קורדובה. לאחר הנישואין הוענק למריה לואיסה התואר אינפנטה של ספרד.
ב-5 באפריל 1958 מת פרדיננד במדריד, והוא בן 74 שנים. פרדיננד היה בן דודו וגיסו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וגיסו של קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות. התובעים הספרדים האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה וחואן, רוזן ברצלונה, היו אחייניו.
משפחתו
ב-12 בינואר 1906 התחתן פרדיננד עם בת דודתו, מריה תרסה, נסיכת ספרד, בתם השנייה של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד ואשתו השנייה, מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
מרגרט, נסיכת דנמרק
מרגרט, נסיכת דנמרק (בדנית: Margrethe af Danmark; 17 בספטמבר 1895 - 18 בספטמבר 1992), הייתה אמה של אנה, מלכת רומניה.
ביוגרפיה
מרגרט נולדה ב-17 בספטמבר 1895 בארמון ברנסטורף, קופנהגן, לולדמר, נסיך דנמרק, בנו הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ולמארי, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך רובר, דוכס שארטר ופרנסואז, נסיכת אורליאן. הוריה הסכימו מראש שכל בניהם יגדלו על פי הדת הלותרנית, וכל בנותיהם על פי הדת הקתולית, ומרגרט הייתה הנסיכה הדנית הראשונה מאז הרפורמציה שהייתה קתולית.
ב-9 ביוני 1921 התחתנה מרגרט עם רנאטו, נסיך בורבון-פארמה, בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. המשפחה התגוררה בעיקר בצרפת, שם נולדו ארבעת ילדיהם. בשנת 1939 ברחה המשפחה מהנאצים ונמלטה לספרד, משם הם נסעו לפורטוגל, ולאחר מכן לארצות הברית. שם, בניו יורק, התפרנסה מרגרט ככובענית, בעוד בעלה עבד בחברת גז ובתה כמוכרת בחנות. לאחר המלחמה הם חזרו לפריז, ומאוחר יותר עברו להתגורר בדנמרק. בשנת 1947, הם לקחו את בתם, אן, לחתונה של הנסיכה אליזבת והנסיך פיליפ, אשר שניהם, כמו הנסיכה מרגרט, היו צאצאים ישירים של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. בחתונה, פגשה הנסיכה אן את בעלה לעתיד, מיכאי הראשון, מלך רומניה.
מרגרט מתה ב-18 בספטמבר 1992, יום אחד לאחר יום הולדתה ה-97, ביום ההולדת ה-69 של בתה אן.
משפחתה
ב-9 ביוני 1921 התחתנה מרגרט עם רנאטו, נסיך בורבון-פארמה, בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
מלחמת מטבעות
מלחמת מטבעות או פיחות תחרותי הוא מצב בכלכלה ויחסים בינלאומיים שבו מדינות מנסות להשיג יתרון בסחר בינלאומי על פני מדינות אחרות באמצעות הפחתת שער החליפין של המטבע שלהן ביחס למטבעות אחרים. בהיעדר התערבות של מדינות במסחר במטבע חוץ, נקבע שער המטבע של מדינה על פי כוחות השוק של היצע וביקוש. מדינות עשויות להתערב בשוק, כדי להשיג יעדים מוגדרים, כדוגמת שימור מאזן תשלומים או כדי לסייע ליצואנים בסחר בינלאומי.
עקרונות
כאשר פוחת ערך המטבע של מדינה, הייצוא ממנה הופך לתחרותי יותר לעומת מדינות אחרות והייבוא למדינה הופך ליקר יותר, מה שמסייע לייצור המקומי כתוצאה מגידול ההכנסה היחסית במטבע המקומי. עם זאת העלאת המחירים של מוצרים מיובאים (או נסיעות לחוץ לארץ) פוגעים בכוח הקנייה של האזרחים, וכאשר מדינות רבות מאמצות מדיניות שכזו היא עשויה להפחית את הסחר הבינלאומי.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 במסגרת צעדים ליציאה מהשפל הגדול נעשו צעדים של מלחמת מטבעות ומדינות ביצעו פיחות במטבע על מנת לתמרץ את כלכלתן. בישראל הונהג פיחות בשנות ה-70, ה-80 ותחילת שנות ה-90 כשהייתה אינפלציה גבוהה.
סיבות לפיחות
באופן היסטורי השימוש בפיחות יחד עם השפעותיו הוא נדיר. על פי הכלכלן האמריקאי ריצ'רד קופר פיחות ניכר הוא מדיניות "טראומטית" שממשלה יכולה לאמץ - היא עשויה להביא להתמרמרות ולקריאות להחלפת הממשלה. פיחות עלול להוביל להפחתת רמת החיים של האזרחים בשל פגיעה בכוח הקנייה שלהם כשהם קונים מוצרים מיובאים או מטיילים בחו"ל. פיחות עשוי לתרום ללחץ אינפלציוני.
פיחות עשוי להפוך את תשלום הריבית בחובות בינלאומיים ליקר יותר כאשר החובות נקובים במטבע זר, ועלול להרתיע משקיעים זרים. לפחות עד המאה ה-21 מקובל היה לראות במטבע חזק כסימן ליוקרתה של הכלכלה ואילו פיחות כסימן לממשלה חלשה.
עם זאת כאשר מדינה סובלת מאבטלה גבוהה או מעוניינת בקידום מדיניות של צמיחה מבוססת ייצוא, שער חליפין נמוך עשוי להיחשב כמועיל. מאז תחילת שנות ה-80 הציעה קרן המטבע הבינלאומית להנהיג פיחות כפתרון אפשרי למדינות מתפתחות שמוציאות באופן קבוע יותר על ייבוא מאשר הן מרוויחות על ייצוא. ערך נמוך יותר של המטבע המקומי מגדיל את מחיר הסחורות המיובאות והופך את הייצוא לזול יותר. כתוצאה מכך יש העדפה לייצור מקומי, שמגדיל את התעסוקה ואת התוצר המקומי הגולמי - אף על פי שהשפעה זו עשויה שלא להיות מיידית בשל תנאי מרשל-לרנר. פיחות עשוי להיות פתרון לאבטלה כאשר אפשרויות אחרות כדוגמת הגדלת ההוצאות הציבוריות אינן אפשרויות למשל בשל חוב גבוה, או כאשר יש למדינה גירעון במאזן התשלומים.
מנגנוני פיחות
מדינה המעוניינת להנהיג פיחות או לבדוק את הערכת המטבע שלה צריכה לפעול במסגרת מגבלות הרווחות במערכות מטבע בינלאומיות. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה באופן יחסי יותר שליטה ישירה למדינות על שער המטבע שלהן באמצעות פעולות של הבנקים המרכזיים. בעקבות התפרקות מערכת ברטון וודס בתחילת שנות ה-70 התגברה משמעותית השפעתם של השווקים כששערי המטבע נקבעים בעיקר על פי כוחות השוק במספר גדל והולך של מדינות. יחד עם זה הבנק המרכזי של מדינה עדיין מסוגל להתערב בשווקים כדי להשפיע על פיחות - אם הבנק מוכר את המטבע שלו כדי לרכוש מטבעות אחרים הוא יכול להפחית את ערך המטבע. הרחבה כמותית יכולה גם היא להוריד את ערך המטבע באופן עקיף, אפילו אם הבנק לא רוכש בצורה ישירה נכסים זרים. צעד נוסף שעשוי להשפיע על ערך המטבע הוא הפחתת ריבית.
תורתו אומנותו
תורתו אֻמָּנותו הוא מונח המתאר אדם שלימוד תורה (תורתו) הוא עיסוקו העיקרי (אומנותו - מקצועו), ובכך מקבל מעמד מיוחד בהלכה.
באמצעי התקשורת בישראל משמש המושג בעיקר בהקשר של 'הסדר תורתו אומנותו', שלפיו צעירים שעיסוקם היחידי הוא לימוד בישיבה, מקבלים דחייה של חובת השירות בצה"ל עד לאחר סיום לימודיהם. למעשה, הסדר זה גורם לרוב הגברים מהמגזר החרדי שלא לשרת בצבא כלל, או לשרת שירות מקוצר ביותר (ארבעה חודשי שירות חובה, הנקראים שלב ב'). במשך שנים היה ההסדר מעוגן בתקנה של שר הביטחון, אך בעקבות פסיקת בג"ץ, הוא עוגן בחוק טל, ובעקבות פסיקה נוספת הוא בוטל.
מקור המונח
המונח תורתו אומנותו מתאר בתלמוד יחידי סגולה העוסקים אך ורק בלימוד תורה. כך מופיע במסכת שבת:.
מצב זה של "תורתו אומנותו" נחשב לאידיאל של לומדי התורה. בתפילה הנאמרת בסיום לימוד מסכת אומרים "יהי רצון מלפניך שתהא תורתך אומנותנו".
הלכה
רבים למדו מדברי אביי שנפסק להלכה לעשות כדברי רבי ישמעאל, ולשלב תורה ועבודה לשם פרנסה.
הרמב"ם מתייחס לכך בהלכות תלמוד תורה, ופוסק באופן גורף שצריך לקיים תלמוד תורה עם דרך ארץ (עבודה). את הטענות ביחס להסכם יששכר וזבולון, שלפיו חלק מן העם עוסקים בתורה וחלקו השני עוסק במסחר ותומך בלומדים, דוחה הרמב"ם בפירושו למשנה וטוען שמדובר רק במי שנותן מממונו לסוחרים כדי שיסחרו בממונו וירוויחו בשבילו, אבל להתפרנס מן הצדקה - אסור.
לעומתו פסקו רבים כי בדורנו, אם תנהג תורה עם עבודה, אין התורה מתקיימת, ולכן יש צורך לקיים את הסכם יששכר וזבולון, וממילא מותר ללמוד בלי להתפרנס, ולהתקיים מן הצדקה.
עיקרי ההסדר תורתו אומנותו
באופן פורמלי, ההסדר כולל כל גבר בגילים 18–54 הכשיר לשירות צבאי, ותלמיד בישיבה גבוהה שגילו מעל 16, או סיים לימודים בישיבה תיכונית. על פי החוק הקיים על תלמיד ישיבה הרוצה להצטרף להסדר, להתחייב להקדיש 45 שעות שבועיות ללימוד תורה, ולא לעסוק בכל עיסוק אחר מעבר לשעות אלו. החל מגיל 22 תלמיד נשוי רשאי לעסוק בעבודה או עיסוק אחר שמקובל להשתכר עבורו מחוץ לשעות הלימודים במסגרת הישיבה. צה"ל מאשר את המעמד לאחר חתימת ראש הישיבה ומזכיר ועד הישיבות ויש לחדשו מדי שנה. בגיל 26 ניתן פטור מלא משירות ביטחון.
ארסנל חרקוב
מועדון הכדורגל ארסנל חרקוב (אוקראינית: ФК «Арсенал» Харків) הוא מועדון כדורגל מקצועי מהעיר חרקוב שבאוקראינה שהוקם ב-1998. נכון להיום, קבוצת הכדורגל של המועדון משחקת ב"ליגה האוקראינית השנייה" (הליגה השלישית בחשיבותה באוקראינה).
לפני שנת 2005, אחד המועדונים החשובים באוקראינה, פ.צ. חרקוב, נקרא בשם "ארסנל חרקוב". ב-2005 הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל האוקראינית, אך מאז הדרדה עד לליגה השלישית בה היא משחקת כיום.
את המועדון אימן בעבר כדורגלן העבר האוקראיני סרגיי קנדאורוב, ששיחק בין השאר במדיה של קבוצת מכבי חיפה הישראלית.
בין השחקנים המפורסמים ששיחקו בקבוצה ניתן למנות את רוסלאן פומין שנחשב לאחד הכישרונות הצעירים הגדולים ביותר באוקראינה, אולכסנדר קוצ'ר שמשחק בנבחרת אוקראינה ובשחטאר דונצק ואנדרסון ריביירו הברזילאי ששיחק במדיהן של שלוש הקבוצות החשובות בחרקוב (מטאליסט, פ.צ. חרקוב וארסנל) והיה לכדורגלן הברזילאי הראשון בתולדות שלושת המועדונים.
דברטה
דברטה (בהונגרית: Debréte) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בדברטה התגוררו לתקופת זמן מוגבלת מעט יהודים.
קתדרלת ליצ'פילד
קתדרלת ליצ'פילד היא קתדרלה גותית בליצ'פילד, סטפורדשייר שבאנגליה. היא הקתדרלה האנגלית היחידה מימי הביניים שבה שרדו שלושה צריחים מחודדים. הקתדרלה נבנתה בין השנים 1195–1340.
סקירה כללית
הקתדרלה מוקדשת לצ'ד ממרסיה ומרים, אם ישו. אורכה הפנימי הוא, ורוחב הספינה הראשית הוא 21 מטר ורוחבה בטרנספט הוא 50 מטר. גובה הצריח המרכזי הוא וגובה שני הצריחים המערביים הוא  כל אחד. שלושת הצריחים מכונים לעיתים Ladies of the Vale.
הקתדרלה בנויה מאבן חול שנחצבה במחצבה בדרום ליצ'פילד. קירות הספינה הראשית נוטים במעט החוצה בגלל משקל אבן החול ששימשה לבניית קמרונות התקרה - במשקל של 200–300 טונות. בעת שיפוץ הקתדרלה משקל עודף זה הוסר כדי למנוע מהקירות לנטות עוד יותר החוצה.
ליצ'פילד סבלה מנזק כבד בזמן מלחמת האזרחים האנגלית, בין השאר כל חלונות הויטראז' נהרסו. למרות זאת, חלון קפלת הגבירה מכיל את אחד מחלונות הוויטראז' המצוירים הפלמים המשובחים ביותר שקיימים. חלון זה נוצר בשנות ה-1530 ויובא ב-1801 ממנזר הרקנרודה (Herkenrode) בבלגיה, אחרי שנרכש על ידי סר ברוק בות'בי אחרי שהמנזר פורק בזמן המלחמות הנפוליאוניות. בות'בי מכר את החלון לקתדרלה באותו מחיר בו קנה אותה. חלונות ויטראז' משובחים נוספים נוצרו על ידי בטון ואוונס (1819) וכן חלונות מהמאה ה-19, בפרט אלה של צ'ארלס אימר קמפה.
אסופת הבשורות של ליצ'פילד מכילה את הבשורה על-פי מתי את הבשורה על-פי מרקוס וחלק מוקדם של הבשורה על-פי לוקאס. הן כתובות בלטינית ומתוארכות לסביבות שנת 730. במקור, היו לאסופה שני כרכים, אך אחד מהם אבד בזמן מלחמת האזרחים האנגלית. אסופה זו קרובה בסגנונה לאוסף הבשורות של לינדיספרן. כתב היד מוצג בבית מועצת הקתדרלה (Chapter House) מחג הפסחא ועד חג המולד.
ה"קלוז" - המדשאה שסביב הקתדרלה - הוא השלם ביותר באנגליה וכולל חצר מימי הביניים שפעם גרו בה חברי המקהלה.
היסטוריה מוקדמת של הארכיבישופות של ליצ'פילד
כאשר צ'ד מונה לבישוף של מסיה ב-669 הוא העביר את הבישופות שלו מרפטון לליצ'פילד, כנראה מכיוון שליצ'פילד הייתה כבר אתר קדוש - זירת קדושים מעונים (מרטירים) בתקופת השלטון הרומי בבריטניה. הקתדרלה הראשונה שנבנתה באתר הנוכחי נבנתה ב-700 לספירה כאשר הבישוף הדא בנה כנסייה חדשה כדי להכיל את העצמות של צ'ד, שהפכו למוקד צליינות מאז שמת ב-672.
אופה האדיר, מלך מרסיה, כנראה נטר טינה לבישופים שלו, וכרת ברית עם הארכיבישוף של קנטרברי בקנט, שבזמן שהיה תחת שליטתו של אופה, לא היה ממלכת מרסיה. לכן יצר אופה האדיר ארכיבישופות משלו בליצ'פילד, ששלטה על כל הבישופויות מההאמבר עד נהר התמזה. תהליך זה החל ב-786 עם אישורו של האפיפיור אדריאנוס הראשון. אופה קיבל את פני נציגי האפיפיור בחמימות ואלה נכחו בסינוד של צ'לסי (787), בה הוצע שהארכיבישופות של קנטרברי תוגבל כדי לפנות מקום לארכיבישופות החדשה שהקים אופה. הצעה זו זכתה להתנגדות עזה, אך אופה ונציגי האפיפיור ניצחו את הארכיבישוף Jænberht ומינו את היגברט כארכיבישוף של ליצ'פילד. האפיפיור אדריאנוס הראשון העניק להיגברט את הפליום ובכך הביע את תמיכתו במהלך. בתור תודה הבטיח אופה לשלוח מדי שנה ספינה ובה זהב לאפיפיור ולספק תאורה לבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. ברם, הארכיבישופות של ליצ'פילד שרדה רק 16 שנים, והסתיימה מעט אחרי מותו של אופה, ואז שוב הוחזרה לחסותה של הארכיבישופות של קנטרברי, תחת הארכיבישוף Æthelhard מקנטרברי.
בניית הקתדרלה
החל מ-1085 ועד סוף המאה ה-12 כנסיית העץ הוחלפו בקתדרלה נורמנית עשויה אבן. ב-1195 הוחלפה במבנה הנוכחי - הבנוי בסגנון גותי אנגלי - התאמה מקומית של האדריכלות הגותית שמוצאה בצרפת. העבודות החלו ב-1195 והושלמו רק ב-1340 עם בנייתה של קפלת הגבירה. בית המקהלה נבנה ב-1200, בית הרוחב (טרנספט) נבנה בשנים 1220-1240 והספינה הראשית נבנתה החל מ-1260. בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) המתומן הושלם ב-1249 ונחשב לאחד החלקים היפים של קומפלקס הקתדרלה, עם סיתות וגילופי אבן מקסימים. בית מועצת הקתדרלה מכיל תצוגה של כמה מאוצרות הקתדרלה, בהם הבשורות של ליצ'פילד - כתב יד מאויר מהמאה ה-8.