cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רונית ברנגה
אודות יצירתה
"בשפה האמנותית הייחודית שלה, ברנגה מערבת יכולות וירטואוזיות של פיסול וציור היפר-ריאליסטי עם נטייה לעבר המטאפיזי, האפל והנסתר. הפנטזיה שהיא בוראת נשענת על מיתוסים ואגדות עתיקות ומספרת סיפור רב רבדים, באמצעות היחסים הנרקמים בין החפצים, הדמויות והחלל. בכל פעם מחדש המפגש עם עבודותיה מעורר השתאות מעורבת במתח סמוי, בין פיתוי ורתיעה." (חגית פלג-רותם, "מימוזה ביישנית" על תערוכת היחיד של ברנגה).
בסדרות הכלים "הספק חיים שלה", כהגדרתה של הסופרת מרית בן ישראל, היא משתמשת בתחבולות של האנשה ולחפצים הדוממים שביצירותיה מוענקים חיים משל עצמם ויכולת הבעה רגשית. כפי שברנגה מסבירה: "אני לוקחת כלי פשוט - כלי שנחשב בעינינו למובן מאליו, כלי פסיבי ואני מעניקה לו איברים [פיות ואצבעות] שבעזרתם אנחנו משתמשים בו. ועכשיו [הכלי הזה] נמצא במקום אחר. הוא חש את הסביבה והוא אקטיבי. הוא יכול להחליט אם להשתמש בעצמו, האם לאפשר להשתמש בו? או אולי הוא יכול לברוח?"
ניתן לראות את יצירותיה של ברנגה כמטונימיה. לפי דברי מרית בן ישראל "מבחינה פואטית, הכלים הפנטסטיים האלה הם מטונימיות... ובהמשך לכך, גם רונית ברנגה ממזגת בין הספלים לאצבעות שאוחזות בהם (או לפיות שנצמדים אליהם) ויוצרת מטונימיות מתעתעות, לופתות ומצחיקות, מרגשות ומבעיתות בו בזמן".
ב-2015 ברנגה השתתפה בתערוכה בינלאומית גדולה של אומן הרחוב בנקסי, Dismaland. כתבת האומנות חגית פלג רותם מציינת: "האמנית הישראלית רונית ברנגה מציגה עבודה שיצרה במיוחד לתערוכה, ובה "סרוויס", מערכת כלי אוכל שקיבלו חיים משלהם, כאשר שולבו בהם אצבעות אנושיות, הנראות קטועות. המראה הסוריאליסטי משחק בין המחריד למצחיק, מושך ומרתיע. הפיסול הווירטואוזי שלה מקבל ממד של קושי וכאב, באמצעות הפגשה של חפצים דוממים ואיברים חיים, ושימוש בצבעוניות חיוורת הנראית כמסיכת מוות או הרואין-שיק".
נשים ונשיות תופסות מקום חשוב ביצירותיה. "ארטמיס שלי", "עץ החיים" ו"מימוזה ביישנית" הן יצירות בהן הדמויות מחפשות להבין את הסביבה ולהתחבר אליה.
ב-2017 הציגה ברנגה שתי תערוכות יחיד: "מימוזה ביישנית" בבית האדום, תל אביב ו-"Embraced", בגלריית בות' (Booth Gallery) בניו יורק.
בשנת 2018 הציגה בתערוכת יחיד את "מסיבת התה", בגלריה ביינארט במלבורן, אוסטרליה והוזמנה שוב לגלריית בות' בניו יורק עם עבודות בנושא "מגרש המשחקים של השדים".
ברנגה סבורה שיצירותיה "נועדו לעורר מחשבה ורגש". אבל תגובות אלה, גם אם הן מצופות, אינן מושגות בצורה פשוטה וישירה, אלא דורשות מהצופה התבוננות ובניית משמעות אישית במפגש עם היצירה.
כדוריד באולימפיאדת טוקיו (2020)
תחרויות הכדוריד באולימפיאדת טוקיו (2020) החלו ב-24 ביולי והסתיימו ב-8 באוגוסט 2021. התחרות הייתה אמורה להתקיים בשנת 2020 אך ב-24 במרץ 2020 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי על דחיית האולימפיאדה לשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה.
זו תחרות הכדוריד ה-13 במשחקים האולימפיים. בתחרויות השתתפו 12 נבחרות גברים ו-12 נבחרות נשים. המשחקים נערכו באולם הספורט הלאומי יויוגי.
מבנה הטורניר של הגברים ושל הנשים היה זהה: לאולימפיאדה העפילו 12 נבחרות שחולקו לשני בתים, כאשר בשלב הבתים לכל נבחרת היו חמישה משחקים - אחד מול כל אחת מהנבחרות האחרות בבית. בסיום שלב הבתים 4 נבחרות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף שנערך בשיטת נוקאאוט. שתי הנבחרות המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו ביניהן על המקום השלישי בטורניר וזכייה במדליית הארד.
נבחרת צרפת זכתה במדליית הזהב הן בתחרות הגברים והן בתחרות הנשים.
מוקדמות גברים
יפן העפילה ישירות כנבחרת המארחת. דנמרק העפילה כאלופת העולם המכהנת, 3 נבחרות (ארגנטינה, מצרים וספרד) העפילו כאלופות היבשת שלהן. בחריין העפילה ממשחקי המוקדמות האסיאתיים. 6 נבחרות נוספות העפילו דרך טורניר המוקדמות האולימפי.
12 הנבחרות חולקו ל-2 בתים של 6 קבוצות כשכל נבחרת שיחקה פעם אחת נגד כל אחת מהנבחרות בבית. 4 נבחרות מכל בית העפילו לרבע הגמר, והחל מרבע הגמר כל המשחקים נערכו בשיטת נוקאאוט.
ורדה גנזך
ורדה גנזך היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
ורדה גנזך נולדה בשם ורדה יונגרמן וגדלה עד גיל 11 בחיפה, אז עברה להתגורר עם משפחתה במושב שדה ורבורג בשרון. דור שביעי בישראל משני הוריה, במקור מוצאה של משפחת אמה הוא חלבי (מוסן-לוי) ומוצאה של משפחת אביה הוא יקה.
בוגרת הסמינר למורים וגננות בבית ברל. בצה"ל שירתה שנתיים כגננת בדימונה, לאחר שחרורה נישאה ונשארה בדימונה. בהיותה בת 26 התמנתה למדריכה פדגוגית לגננות במחוז הדרום. בהיותה בת 28 התמנתה למנהלת מרכז מיל"א – מרכז הורים וילדים לספרות ואמנות מטעם משרד החינוך, מחוז דרום. בהיותה בת 32 עברה עם משפחתה לאשדוד, מקום מגוריה עד היום. עבדה כמדריכה פדגוגית לגננות באשדוד, אשקלון ושדרות. הקימה מרכז מיל"א באשדוד. באותה עת למדה בסמינר ועשתה הסבה להוראה בבית ספר יסודי. עברה קורס מדריכי תיירות מטעם משרד התיירות ומשרד חופית לאשדוד וסביבותיה כיום היא גמלאית של משרד החינוך.
במקביל לעיסוק בהוראה הקימה תיאטרון בובות, לו כתבה את הטקסטים, בנתה את הבובות, הפעילה אותן ושיחקה בו. במהלך השנים מתנדבת פעילה בעיר אשדוד בתחומים שונים: מעון לנשים מוכות, מועדון אנוש, חלוקת מזון לנזקקים, חברת רוטרי במהלך שנים אחדות ועוד.
ידית בהלה
ידית בהלה היא מנגנון לפתיחת דלת המאפשר את פתיחתה באמצעות דחיפה של מוט. ידיות בהלה פותחו כאמצעי למניעת תדחוקת קהל בשעת חירום, אך משמשות לעיתים כמנגנון פתיחת הדלת העיקרי בבניינים מסחריים רבים.
ורדה גנזך
ביוגרפיה
כיום מובילה ביחד עם מחלקת החינוך של עיריית אשדוד פרויקט של מפגשים ספרותיים שמעבירות סופרות העיר לילדי בית הספר. כתבה עד עתה (פברואר 2015) שמונה ספרים לילדים ושנים למבוגרים. ספרה למבוגרים תורגם לאנגלית. לכל ספר ילדים יש לה הצגת יחיד או מפגש ספרותי.
ידית בהלה
המנגנון מורכב ממוט מתכת אשר מקובע אופקית לכנף דלת, הנפתחת לכיוון היציאה. לחיצה על המוט פותחת את הדלת, ומאפשרת לנמלטים לצאת במהירות מהמבנה. המנגנון בנוי כך שגם במצב של דוחק שאינו מאפשר הפעלתו הישירה, ייווצר עליו לחץ שיגרום לדלת להיפתח.
תקני בטיחות אש מחייבים לעיתים קרובות כי במקומות מסחריים ואחרים בהם פינוי המוני עשוי להיות מואט על ידי מנגנונים אחרים לפתיחת דלתות יהיו הדלתות מצוידות בידיות בהלה.
ורדה גנזך
ביוגרפיה
חברת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל מאז שנת 2011. בבחירות לאגודת הסופרים בנובמבר 2015 נבחרה לוועד המנהל.
ידית בהלה
לפעמים מותקנות ידיות בהלה על דלתות המיועדות לשימוש רק בשעת חירום. על מנת למנוע פתיחה של דלתות כאלו באמצעות ידית הבהלה, מחוברות דלתות אלו למערכות אזעקה המתריעות על פתיחתן.
ורדה גנזך
ביוגרפיה
ורדה גנזך היא גרושה, אם לשניים: מקס עוסק באבטחת מידע ומוזיקאי, הנשוי לפז מושקוביץ גן-זך ויפתח – בעל חברה לפעולות אתגריות.
קישורים חיצוניים
סרטונים וריאיונות
ידית בהלה
בבניינים רבים מתפקדות ידיות בהלה כמנגנון העיקרי לפתיחת דלתות גם בנסיבות רגילות. הן עשויות להיות מותקנות גם כאשר הדבר לא נדרש בתקנות, כיוון שהן הופכות את פתיחת הדלתות מהירה וקלה יותר בהשוואה לידיות רגילות.
הפטנט על ידית הבהלה נרשם ב-13 באוגוסט 1892 בבריטניה על ידי רוברט אלכסנדר בריגס, לאחר חקיקה שחייבה מספר מינימלי של יציאות חירום הנפתחות כלפי חוץ במקומות בילוי ציבוריים שהתקבלה בעקבות אסון אולם ויקטוריה.
טסט (מתאבק)
אנדרו ג'יימס רוברט פארקר מרטין (באנגלית: Andrew James Robert Patrick Martin; 17 במרץ 1975 – 13 במרץ 2009) היה מתאבק קנדי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון World Wrestling Federation/Entertainment (WWF/E), שבו הופיע תחת שם הבמה טסט.
במהלך תשע שנותיו בארגון ה-WWF/E, הוא זכה פעם אחת באליפות הבין יבשתית ובאליפות אירופה, בעוד שבאליפות ההארדקור זכה פעמיים. מרטין ידע הצלחה גם במחלקת הזוגות, כשזכה באליפות הזוגות של ה-WWF ובאליפות הזוגות של WCW, פעם אחת בכל אחד, כששניהם היו ביחד עם בוקר טי.
חיים אישיים
מרטין ניהל מערכת יחסים עם הדיווה של ה-WWE לשעבר, סטייסי קיבלר, משנת 2001 ועד שנת 2005. כמו כן, הוא ניהל מערכת יחסים עם דיווה אחרת, קלי קלי, משנת עד 2006 ועד לפטירתו.
ב-14 בספטמבר 2007 וב-5 באפריל 2008, מרטין נעצר בגין נהיגה בשכרות. הוא נשלח לכלא בשני המקרים, אך הוא שוחרר בערבות יום לאחר מכן בשניהם.
מוות
ב-13 במרץ 2009, מרטין נמצא מת בביתו, ארבעה ימים בלבד לפני יום הולדתו ה-34. כוחות המשטרה הוזעקו למקום לאחר ששכן הבחין בכך שמרטין היה חסר תנועה במשך זמן מה. דוח הנתיחה לאחר המוות הראה שהמוות של מרטין נגרם בעקבות מנת יתר של משכך הכאבים, אוקסיקודון. מאוחר יותר נקבע על ידי הדוקטור לפתולוגיה משפטית, בנט אומלו, שמרטין סבל מאנצפלופתיה כרונית חמורה (CTE), אותה מחלה שממנה סבל המתאבק כריס בנואה לפני שהתאבד ביוני 2007. CTE נגרמת כתוצאה מסדרת זעזועי מוח חוזרים ונשנים וממכות ראש הפוגעות בתפקוד המוח. גופתו נשרפה ושרידי האפר שלו הוטסו למשפחתו בוויטבי, אונטריו.
חופמי אדמדם-חזה
תיאור
אורך החופמי 19 עד 22 ס"מ ומשקלו 71 עד 94 גרם בקירוב. הוא בעל פנים אפורות עם פס לבן מעל העיניים, גרון אפור ומצח כתום והחזה אדמדם עם פס שחור עבה תחתיו. הבטן והחזה לבנים והרגליים ארוכות ודקות עם קרומי שחייה. הנקבות דומות במראם לזכרים אך דהויות יותר, כשפרטים שאינם מתרבים בעלי חזה חום-חיוור במקום אדמדם.
תפוצת החופמי היא לאורך החופים ובקרקעות פתוחות באיי פוקלנד, ארגנטינה, אורוגוואי, דרום-מזרח ברזיל ובצ'ילה ופרטים הגיעו גם לפרו ופרגוואי.
במשך עונת הרבייה הוא מצוי בשטחי עשבים מוריקים ובביצות וחופי אגמים יבשתיים. שאר הזמן הוא מצוי בפנים היבשת או בסביבות חופים סלעיים, שטחי בוץ, ביצות ונחלים. רוב האוכלוסיות אינן נודדות, למעט כשהחורפים קשים מאוד באזורים הדרומיים של התפוצה.
החופמי ניזון הן על הקרקע והן במים עם מקורו והוא מחפש חסרי חוליות קטנים כמו חרקים, זחלים ורכיכות וגם מאצות. לעיתים הוא נראהבלהקות של 30 פרטים או יותר, אך לרוב מצוי בזוג או בקבוצות קטנות.
עונת הרבייה שלו היא בעיקר באוקטובר ונובמבר, כשבאיי פוקלנד היא חלה בספטמבר. הקן שלו מוחבא על הקרקע בשטח פתוח והנקבה מטילה 2 ביצים ולעיתים נדירות 3. שני ההורים שומרים על הביצים. כאשר טורף מתקרב לקן הם יכולים לפצוח בחיקוי של כנף פצועה המפתה את הטורף להשאיר את הקן בטוח.
ליטא באירוויזיון 2021
ליטא השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Discoteque", שבוצע על ידי הלהקה הליטאית דה רופ.
לפני האירוויזיון
ב-15 בפברואר 2020, דה רופ ניצחו את הקדם הליטאי לאירוויזיון 2020, ונבחרו לייצג את ארצם בתחרות עם השיר "On Fire". ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי אירוויזיון 2020 יבוטל עקב מגפת הקורונה. מיד לאחר ההכרזה, רשות השידור הליטאית הודיעה כי הם יערכו קדם, ודה רופ יקבלו מקום אוטומטי בגמר הקדם.
ב-31 במרץ 2020, רשות השידור הליטאית הכריזה על פתיחת ההרשמה לקדם, שנסגרה ב-14 בדצמבר. ב-3 בינואר 2021, הוועדה המיוחדת שהואמנה על ניפוי השירים והאמנים, פרסמה את 22 הזמרים שישתתפו בתחרות. בין הזמרים ניתן למצוא את אוולינה סשנקו שייצגה את ליטא ב-2011 (אשר פרשה מהקדם) ואת וויליז'ה מאטאסיונאייט שייצגה את ליטא ב-2014.
מופעים
המקצה השני של הקדם שודר ב-23 בינואר 2021. בדומה למקצה העוקב, במקצה זה השתתפו עשרה זמרים, ומתוכם חמישה עלו לשלב חצי הגמר.
חצי הגמר של הקדם שודר ב-30 בינואר 2021. חצי הגמר הכיל את עשרת הזמרים שעלו בשלבי המקצה (חמישה בכל מקצה). מתוך עשרת האמנים, חמישה עלו לגמר.
גמר התחרות התקיים ב-6 בפברואר 2021. בגמר השתתפו חמשת האמנים אשר עלו בשלב חצי הגמר והלהקה דה רופ. השיר "Discoteque" של דה רופ הוכרז כזוכה לאחר שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר, הן בניקוד השופטים והן בניקוד הקהל.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, הלהקה ביצעה את השיר בחצי הגמר. בתום ההצבעות, הגיעה הלהקה למקום הרביעי עם 203 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום השמיני עם 220 נקודות.
אילנה קליין
אילנה קליין (1943 – 13 באפריל 2023) הייתה פזמונאית וסופרת ישראלית, ניצולת השואה.
ביוגרפיה
קליין נולדה ביער לזוג היהודים קופילוביץ, שברחו מהעיירה קורניץ (סמוך לעיר וילייקה בבלארוס) ליערות והתחבאו שם עם הפרטיזנים. בשנת 1948 עלתה עם הוריה לישראל, ובהמשך נשלחה לקיבוץ תל יוסף, עקב בריאותה הלקויה של אמה. בקיבוץ גדלה והתחנכה עד גיל 18, ואומצה על ידי משפחת יריב.
קריירה
קליין עבדה כמורה לחינוך מיוחד, כתבה שירים וספרים.
משוררת
קליין כתבה שירים מגיל צעיר. בעת שהייתה חיילת שלחו שניים משיריה למרדכי זעירא שהלחין אותם. בעקבות זאת הולחנו שירים נוספים שלה שהושרו על ידי זמרים ידועים בישראל.
קליין כתבה את השיר "זה לא סיפור, זו היסטוריה" ששרה עדן בן זקן בינואר 2022, והופץ בפולין במסגרת מסע פרסום על ידי עמותת "חסדי נעמי", כנגד בעלי אינטרס לסלף את עובדות השואה.
סופרת
מרבית ספריה היו ספרי ילדים. בשנת 1987 היא הוציאה ספר ילדים בשם "ילד שלי מיוחד".
חיים אישיים
לאחר שירותה הצבאי נישאה לאליעזר קליין בן ראשון לציון ושם הקימו בני הזוג את ביתם. נאבקה בסרטן הדם במשך שנים. קליין הלכה לעולמה ב-13 באפריל 2023 עקב זיהום בריאות. הותירה אחריה את בעלה, שלושה ילדים ושמונה נכדים.
מדרגות מס
מדרגות מס הן שיטה לחישוב המס המוטל על הכנסות. מדרגות מס מאפשרות חישוב מס פרוגרסיבי, כך שאחוז המס המשולם מתוך ההכנסה עולה ככל שההכנסה עולה.
בישראל, כמו במדינות רבות בעולם, מס הכנסה ליחיד הוא פרוגרסיבי, כך שנטל המס עולה ככל שהשכר עולה. שימוש במדרגות מס, המטיל נטל גבוה יותר ככל שההכנסה עולה, מקל על השכבות החלשות, מקטין את אי-השוויון ומצמצם פערים חברתיים.
עדכון מדרגות
מדרגות המס נקבעות על ידי הכנסת, בפקודת מס הכנסה. בעת קביעת המדרגות נלקח בחשבון המצב הכלכלי-חברתי והשפעת השינוי על תקציב המדינה. הסכומים שבמדרגות המס (וסכומים אחרים בפקודה) מתעדכנים בתחילת כל שנה בהתאם לשינויים במדד המחירים לצרכן בשנה שחלפה. בשנת 2014 הוקפאו מדרגות המס, ונותרו בערכיהן בשנת 2013.
זיכויים
המס המחושב לפי מדרגות המס אינו המס הסופי בו חייב הנישום. לאחר חישוב המס לפי מדרגות המס מופחתים ממנו הזיכויים, ובראשם שווי נקודות הזיכוי.
התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה
התרסקות מטוס טופולב Tu-154 של חיל האוויר הפולני התרחשה ב-10 באפריל 2010. המטוס, שעל סיפונו היו נשיא פולין לך קצ'ינסקי ורבים מבכירי מוסדות השלטון בפולין, התרסק בקרבת שדה התעופה סמולנסק שברוסיה. איש מבין 96 הנוסעים ואנשי הצוות לא שרד בהתרסקות.
ההתרסקות
בשעה 10:56 (שעון קיץ מוסקבה) התרסק מטוס מסוג טופולב Tu-154 בקרבת העיר סמולנסק ברוסיה. במטוס היו נשיא פולין לך קצ'ינסקי, רעייתו, רמטכ"ל צבא פולין, מפקד חיל הים, קצינים בכירים בצבא, נגיד הבנק המרכזי של פולין, סגן יו"ר הסנאט, חברי סנאט (בהם ארקדיוש ריביצקי), שרים, סגני שרים, בכירי ממשלה ונציגי משפחות שאיבדו את יקיריהם בטבח יער קאטין.
הנוסעים היו בדרכם לסמולנסק כדי להשתתף בטקס לציון שבעים שנה לטבח יער קאטין. במטוס הייתה גם אנה ולנטינוביץ', ממובילות המאבק נגד הקומוניזם בפולין בשנות השמונים.
מדרגות מס
סוגי הכנסות
על הכנסה שלא מיגיעה אישית, כגון הכנסה מהשכרת נכס, שלא נקבע להן שיעור מס מיוחד, מדרגת המס הראשונה היא 31% (עד לתקרה האמורה לעיל). לפי סעיף 121(ב) לפקודת מס הכנסה נישום שעבר את גיל 60, ויש לו הכנסות שאינן מיגיעה אישית, הכנסותיו יחושבו כולן על פי מדרגות המס של הכנסות מיגיעה אישית. כאשר לנישום יש הכנסות מיגיעה אישית ושאינן מיגיעה אישית, מחשבים תחילה את המס על ההכנסות מיגיעה אישית, ואת אלו שאינן מיגיעה מחשבים לפי המדרגה העליונה של הכנסותיו.
התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה
ההתרסקות
המטוס המריא מנמל התעופה ורשה פרדריק שופן שבוורשה והיה אמור לנחות בשדה התעופה סמולנסק. ההערכה הראשונית הייתה שהתאונה אירעה עקב טעות אנוש של הטייס, שבחר לנסות ולנחות בשדה התעופה של סמולנסק אף על פי שקיבל הנחיות לנחות במינסק, עקב תנאי מזג אוויר קשים ששררו באזור סמולנסק בזמן התאונה – ערפל כבד שגרם לראות נמוכה. לפי עדויות, המטוס פגע בצמרות עצים בזמן ירידה לנחיתה ולאחר מכן התרסק.
על סיפון המטוס היו 88 נוסעים ו-8 אנשי צוות. כולם נספו באסון.
החקירה
בתוך שעות לאחר ההתרסקות הכריז נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, על הקמת ועדת חקירה מיוחדת לנסיבות התאונה, שעבדה בצמוד לוועדת התעופה הבין-מדינתית. בראש הוועדה המיוחדת מונה לעמוד ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין. במקביל החלה חקירה של התובע הכללי של רוסיה בחשד ל"הפרת כללי הבטיחות" הקבועים בקודקס הפלילי הרוסי.
פוטין ומדבדב הבטיחו לראש ממשלת פולין דונלד טוסק כי החקירה תתנהל בשיתוף פעולה עם ממשלת פולין, אולם גם בתום החקירה סירבו למסור את שרידי המטוס לפולין. ממצאים ראשוניים הצביעו על שילוב של שני גורמים לתאונה: ערפל כבד, השכיח באזור זה בעונת האביב, וטעות טייס. כל שלוש הקופסאות השחורות של המטוס אותרו על ידי החוקרים, האחרונה שבהן ב-12 באפריל. למחרת התאונה, ולאחר שבחנו את הקלטות אחת הקופסאות השחורות שנמצאו, אמרו החוקרים כי הממצאים אינם מצביעים על תקלות טכניות במטוס קודם להתרסקות. זאת בניגוד להשערות כי במטוס, בן 20 שנה, היה כשל טכני.
במקביל לחקירת נסיבות התאונה על ידי שלטונות רוסיה, נפתחה בפולין חקירה מקיפה באשר לנסיבות התאונה, וחוקרים פולנים הגיעו למקום האירוע לאיסוף מידע. בתחקיר התברר שהקברניט וטייס המשנה של המטוס לא היו מורשים להטיס מטוס מסוג זה, ולא שלטו במכשור שלו.
בשנת 2020 ועדת החקירה הממלכתית בפולין פרסמה את מסקנותיה, לפיהן הגורם להתרסקות היו שני מטעני חבלה שהוטמנו במטוס במהלך עבודות תחזוקה שעבר ברוסיה בשנת 2009. הממשל הרוסי דחה טענה זו.
ההתרסקות בתרבות
בשנת 2013 החלה הפקת סרט קולנוע עלילתי בשם "סמולנסק", המגולל את ההתרסקות והליך החקירה מהצד הפולני. הסרט, שבוים על ידי אנטוני קראוזה, יצא לאקרנים בקיץ 2016.
סטיבן מיטשל
את הספר "יחסי אובייקט בתאוריה פסיכואנליטית" כתב מיטשל יחד עם ג'יי גרינברג בשנת 1983, ובו הם תארו בצורה השוואתית ושיטתית תאוריות פסיכואנליטיות שונות.
מיטשל היה דמות מרכזית גם בעולם הפוליטי של הפסיכואנליזה ומילא תפקיד מרכזי בפיתוח מספר ארגונים כמו האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה, וכן בהקמת המסלול ההתייחסותי באוניברסיטת ניו יורק. שניים ממאמריו המוקדמים של מיטשל היו בעלי השפעה מכרעת על הגדרת הומוסקסואליות כפתולוגיה על ידי הממסד המטפל בבריאות הנפש.
ביוגרפיה
מיטשל נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפינסק.
מיטשל למד לתואר ראשון באוניברסיטת ייל בתוכנית מצוינות רב-תחומית שהקיפה תחומים רבים של מדעי הרוח, האמנות והחברה, וסיים בהצטיינות יתרה בשנת 1968. נקודת המבט הרב-תחומית ניכרת היטב בכתביו, בהם הוא נסמך לא רק על כתבים מתחום הפסיכולוגיה אלא על אמנות, פילוסופיה ועוד.
בשנת 1972 קיבל דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת ניו יורק. השלים את תוכנית ההכשרה בפסיכואנליזה במכון וויליאם אלנסון ווייט. כחלק מלימודיו עבד במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים היוקרתי "קולומביה פרסביטריאן מדיקל סקול" בניו יורק, שם פגש את מרגרט בלאק, סטודנטית לעבודה סוציאלית, שהפכה לשותפה להגותו ולחייו כאשתו השנייה ואם לשתי בנותיו.
בלאק ומיטשל כתבו יחד את הספר "פרויד ומעבר לו: היסטוריה של המחשבה הפסיכואנליטית". ספר זה סוקר את התפתחות המחשבה הפסיכואנליטית דרך עבודתם של יותר משלושים תאורטיקנים פסיכואנליטיים ואת שורשיה בתרבות המערב, וכן את שיטת הטיפול ותרומתה. סגנון הכתיבה של הספר שונה מספרים מקצועיים בפשטותו ובמשלב שפה הנהיר לכל אדם. הספר מתמקד ביחסי הגומלין בין הגישות השונות.
בשנת 1983 יצא לאור ספרם של מיטשל וגרינברג "יחסי אובייקט בתאוריה פסיכואנליטית", שהיווה תשתית רעיונית לשינוי משמעותי בחשיבה הפסיכואנליטית. הספר עורר סערה בעולם הפסיכואנליטי והפך לספר לימוד קלאסי במוסדות האקדמיים. מיטשל הרצה על הרעיונות שהעלה בספר זה ברחבי אמריקה, אירופה ובישראל.
בשנת 1988 מיטשל היה שותף להקמת מסלול לימוד בגישה ההתייחסותית. באותה שנה פרסם גם את ספרו "מושגים התייחסותיים בפסיכואנליזה".
מיטשל טיפל בקליניקה פרטית בניו יורק, וסיפורי מטופליו הפרטיים מוזכרים ברבים מכתביו, כאמצעי להצגת דרך עבודתו הטיפולית. מיטשל היה בין מקימי כתב העת הרבעוני "דיאלוגים פסיכואנליטיים" והיה עורך כתב העת משנת 1990 עד מותו. השבועון הנפוץ ניוזוויק זקף לזכותו את ההתעוררות בפסיכואנליזה בעשור זה.
מיטשל כיהן כנשיא הראשון של האיגוד הבינלאומי לפסיכואנליזה ופסיכותרפיה ההתייחסותית.
תורתו
מיטשל וגרינברג ערכו מחקר משווה של תאוריות פסיכואנליטיות שונות והציבו אותן זו מול זו תוך התמקדות במושג יחסי אובייקט, המתאר יחסי אנוש מציאותיים או אשלייתיים. התפישה שעלתה מספר זה שללה את תאוריית הדחף הפרוידיאנית, תפישה לפיה האדם מונע על ידי כוחות ליבידינאליים מתוך האיד. הספר מתייחס לשינוי בתפישה זו לאורך השנים, דרך התאוריות של מלאני קליין, תאוריות יחסי אובייקט, אסכולת פסיכולוגיית האגו, אסכולת פסיכולוגיית העצמי של היינץ קוהוט וממשיכיו.
מתוך תאוריות אלו נולדה התפישה החדשה שמיטשל וגרינברג מציגים. על פי תפישה זו, הנפש איננה שדה קרב של דחפים מודחקים המונעים על ידי עקרון העונג, ושהקשרים החברתיים הם רק אמצעי לסיפוקם - אלא דרמה מורכבת של דימויים פנימיים של העצמי והזולת, כאשר הקשר החברתי הוא המוטיבציה העיקרית של הנפש.
ספר זה היווה את אבן הפינה בגישה ההתייחסותית, שהפכה לאסכולה מרכזית בפסיכואנליזה בת זמננו. גישה זו מדגישה את תפקיד מערכות היחסים בנפש האדם, ומשלבת את הפסיכואנליזה הבינאישית העוסקת בחקירת יחסי גומלין בין-אישיים, עם רעיונות של תאוריית יחסי אובייקט אודות החשיבות הפסיכולוגית של הפנמת מערכות יחסים.
הגישה ההתייחסותית מניחה כי הנפש האנושית היא בבסיסה תופעה חברתית, וכל אדם ממקד ומממש אותה באופן משני. הפרט נולד עם רצון ליצור יחסים עם סובביו, והאישיות מתפתחת מתוך מערכות היחסים הראשוניות של התינוק עם הוריו ודמויות משמעותיות אחרות.
מיטשל הרחיב את עקרונות נגישה ההתייחסותית בספרו "התייחסותיות: מהיקשרות לאינטרסובייקטיביות" שיצא מעט לפני מותו בשנת 2000.
מותו
מיטשל מת מדום לב במהלך פעילות אירובית, בגיל 54. ספרו האחרון "האם אהבה יכולה להתמיד" פורסם לאחר מותו על ידי אלמנתו, מרגרט בלאק, ודן בתאוריות של יחסי אהבה ותשוקה.
ספריו
ספרים שיצאו בעברית:
צבא ההגנה לישראל במלחמת העצמאות
מלחמת העצמאות הייתה המלחמה הראשונה והגדולה שידע צבא הגנה לישראל, אשר הוקם במהלך המלחמה עצמה. המלחמה החלה ב-30 בנובמבר 1947, ומעורבותו של צה"ל החלה מיד עם הקמתו בסוף מאי 1948.
הרמטכ"ל ומפקדו הראשון של צה"ל במלחמה היה רא"ל יעקב דורי. בשל מחלתו של דורי, במשך כמה חודשים היה ראש אגף המבצעים האלוף יגאל ידין הרמטכ"ל בפועל.
חטיבות צה"ל
עם הקמתו של צה"ל, הוכפפו אליו 12 החטיבות של ההגנה:
מהלך המלחמה
ב-26 במאי 1948 וכשבועיים לאחר הכרזת העצמאות, ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון הכריז על הקמת צה"ל באמצעות "פקודת צבא ההגנה לישראל". צה"ל התבסס על מבנה ההגנה והפלמ"ח (שפורק רשמית בנובמבר 1948), ואליו התמזגו לוחמי הבריגדה היהודית, וכן לוחמי המחתרות אצ"ל ולח"י. עם הקמתו (28 במאי), שירתו בצה"ל כ-28,852 איש אל מול כ-35,000 איש לכוחות ערב.
עם הכרזת העצמאות והקמתו של צה"ל, העימותים חדלו להתקיים רק בשטח ארץ ישראל לבדה, כאשר מדינות ערב פלשו אל ישראל. המבצעים הראשונים בימים שלאחר הקמת צה"ל היו בן נון א' ובן נון ב', שבהם הכוחות הישראליים ניסו ללא הצלחה לכבוש את אזור לטרון מידי הלגיון הערבי. בנוסף על כישלון זה, בימים אלו נכנע גם הרובע היהודי לשלטונות ירדן.
המבצע האחרון של צה"ל במלחמה היה מבצע עובדה במרץ 1949, שבו נכבש הנגב הדרומי ואזור אילת.
לאחר המלחמה
כשנתיים לאחר סיום המלחמה הוחלט לתת את אות מלחמת הקוממיות לחיילים ואזרחים שהשתתפו במלחמה.
גבעת הארבעה
גבעת הארבעה היא גבעה בירושלים, הממוקמת מזרחית למנזר מר אליאס ולדרך חברון, דרומית לקיבוץ רמת רחל ומערבית לחומת שמואל.
על צלע הגבעה התגלו שרידים של האמה התחתונה, בגובה של 745 מטרים מעל פני הים. על המדרון הדרומי מערבי של הגבעה התגלו שרידי יישוב ביזנטי, וכן שרידים מהתקופה הרומית בארץ ישראל. בסקר שנערך באזור נמצאו שברי לבנים טבועים בטביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס.
על הגבעה היה ממוקם בתקופת ירושלים המחולקת מוצב של הלגיון הירדני אשר צפה לעבר קיבוץ רמת רחל ודרך חברון. ב-23 בספטמבר 1956 פתחו הירדנים ממוצב זה באש על קבוצת יהודים שהשתתפו בכנס ארכאולוגי ברמת רחל. ארבעה אנשים נהרגו במקום. לאחר כיבוש המקום במלחמת ששת הימים, נקראה הגבעה על שמם "גבעת הארבעה". זמן-מה לאחר האירוע נפטר מפצעיו אדם נוסף שנפצע בה, כך שלמעשה סך כל ההרוגים מהתקרית הגיע לחמישה. שמה הקודם היה גבעת אליהו.
מרבית שרידי המבנים שעל הגבעה נהרסו בעת בניית המוצב של הלגיון הירדני. ניתן כיום לראות על הגבעה את שרידי תעלות הקשר של המוצב.
חלוז'
חלוז' (באדיגית: хьэлжъо, /חלז'וה/) הוא כיסון מהמטבח הצ'רקסי הנאכל לרוב בחגים צ'רקסים.
החלוז' עשוי בצק חיטה וממולא בגבינה צ'רקסית או תפוח אדמה ומטוגן בשמן עמוק.
מקור המילה
המילה חלוז'ה מחולקת לשתי הברות, חלו ו ז'וה ופירושה לחם מטוגן. ההברה הראשונה חלו היא קיצור למילה חלור' ופירושה לחם באדיגית. המונח לחם מטוגן משמש כבסיס גם למאפה הצ'רקסי מתאזה ( псыхьэлжъо), למרות שהוא לא מטוגן אלא מבושל בהרתחה. מאחר שהשפה הצ'רקסית אינה מפרידה בין המילה טיגון לבישול במים המונח ז'וה (жъо) משמש את שני המאכלים.
ניגון רוסטוב
ניגון רוֹסטוֹב (ביידיש: דער ראָסטאווער ניגון; בספר הניגונים הוא כונה גם: דעם רבינ'ס ניגון, ובעברית: ניגונו של הרבי; נקרא בעבר דער סלאוויאנסעקר ניגון) הוא ניגון חב"ד ללא מילים, אשר היה חביב על רבי שלום דובער שניאורסון (הרש"ב), בתקופת שהותו בעיר רוסטוב על הדון שברוסיה, ומכאן שמו. מכונה גם ניגון הכנה עקב הנוהג לנגנו לפני שרבי מנחם מנדל שניאורסון אמר מאמר חסידות.
רקע
בין השנים ה'תרע"ו עד ה'תר"פ, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, שהה רבי שלום דובער שניאורסון (הרש"ב), האדמו"ר החמישי בשושלת חסידות חב"ד-לובביץ', בעיר רוסטוב על הדון שבדרום מערב רוסיה. בתקופה זו נהג לנגן את הניגון בשבתות, חגי ישראל וביומא דפגרא, ומכאן שמו.
ביומנו של יעקב יוסף רסקין מתואר כי בקיץ ה'תרע"ח (1918) שהה שלום דובער שניאורסון בעיר סלאביאנסק-על-קובאן שבדרום מערב רוסיה ועל כן נקרא אז הניגון בשם "דער סלאוויאנסעקר ניגון", לפני שהומר לשם "דער ראָסטאווער ניגון". כמו כן צוין כי נוסח הניגון הגיע משמואל גוראריה, חסידו של הרש"ב.
תווי הניגון הובאו בספר הניגונים - חב"ד כניגון מספר מ"ד (44). וכן בתור ניגון מספר 74 במחברת ניגוני חב"ד של מ.ש. גשורי, שם הוא מתואר כ"ניגון קרליני בלבוש חב"די".
ניתוח מוזיקלי ושימושים
עורך ספר הניגונים, המוזיקאי שמואל זלמנוב, כתב כי הניגון מביא את שומעיו לידי חשבון נפש וגעגוע ים ל"אלוקות". הניגון מכונה גם בתור ניגון הכנה, בעקבות הנוהג שהשתרש בקרב חסידי חב"ד לנגן את הניגון לפני שרבי מנחם מנדל שניאורסון אמר מאמר חסידות, ולעיתים אף לפני ניגון ארבע בבות של רבי שניאור זלמן מלאדי, במקום "ניגון הכנה לארבע בבות" הרגיל.
ביצועים מוזיקליים
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום 'ניגוני חב"ד 2' של ניח"ח. בשנת 1998 הופיע באלבום הסולו, ניגון הבעש"ט, של המוזיקאי אברהם פריד, בשנת 2006 הופיע באלבום 'פסנתר עם נשמה' של זלמן גולדשטיין וירון גרשובסקי  , וב־2010 הופיע באלבום 'עצם הנשמה 1' של הזמר הישראלי יאיר כלב.
בנובמבר 2021 בוצע על ידי הזמר מוטי שטיינמץ, ובינואר 2023 בוצע על ידי המוזיקאי נאור כרמי ואחיה כהן אלורו.
כביש 411
כביש 411, מכונה לעיתים כביש חולדה, הוא כביש רוחב בישראל. המחבר בין כביש 3 בצומת חולדה לכביש 42 בצומת רחובות-מערב, ומהווה כביש גישה מרכזי למועצות המקומיות מזכרת בתיה וקריית עקרון, מושב בית אלעזרי וכן ככביש גישה לעיר רחובות. אורכו כ-21 ק"מ.
היסטוריה
מזכרת בתיה התקיימה ללא כביש לרחובות עד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. אז נגשה ממשלת המנדט הבריטי לסלילת כביש גישה למזכרת בתיה מרחובות, דרך הכפר הערבי עג'ר. תושבי מזכרת בתיה נדרשו להשתתף בהבאת מכסת אבנים, אולם התוצאות היו עגומות ובדואר היום נכתב שנסלל כביש רעוע באורך קילומטר אחד שנזקו רב מתועלתו. מצב זה נמשך במשך השנים הבאות.
במהלך שנות ה-30 סבלה חולדה מקשיים מרובים בהיעדר כביש שיחבר אותה ליישובים היהודיים הסמוכים. תוואי הכביש חולדה-רחובות דרך מזכרת בתיה, נסלל מכספי כופר היישוב בשנת 1939 כמסילת אבנים, סולינג. חוסר הנוחות גרם לכך שהרכבים העדיפו לנסוע לצד הכביש ולא עליו, כאשר הדבר התאפשר. במיוחד היה המצב חמור בקטע ממזכרת בתיה לחולדה. בשנת 1943, בעקבות מעצר מספר חברי חולדה על החזקת נשק בלתי חוקי, הבטיחו המוסדות לעשות מאמץ לשפר את הדרך לחולדה.
חיבור חולדה לכביש 3 נסלל בשנת 1947. בסופו של דבר נסלל כביש 411, מצומת ביל"ו לצומת חולדה, כחלק המערבי של כביש הגבורה בספטמבר - אוקטובר 1948.
בשנת 2014 נפתח לתנועה קטע חדש של הכביש בין כפר גבירול לבין צומת עקרון המחבר את שני קטעי הכביש. הקטע החדש עוקף את העיר רחובות ממערב, יוצר כניסה חדשה לעיר וגישה נוחה למרכז רפואי קפלן. בעתיד מתוכננות הרחבה כוללת של הכביש ובניית מחלף חולדה, אשר יחבר בין כביש 6 לכביש 411 (כרגע גשר ללא מחלף).
תאונות דרכים
מאז פתיחת הקטע החדש בכביש 411 התרחשו בכביש תאונות דרכים רבות. בשנת 2016 התרחשו בכביש 22 תאונות אשר גבו הרוג אחד וכ-60 פצועים. במרץ 2017 התרחשו בקטע החדש בכביש שתי תאונות דרכים קשות כאשר באחת מהן פגעה נהגת מכונית ברוכב אופנוע בסמוך לכפר גבירול ובשנייה התנגשו שתי מכוניות בסמוך לקיבוץ גן שלמה (קבוצת שילר). לפני שנים אחדות הותקן רמזור בכניסה הדרומית לקריית עקרון, צומת T שהיה מועד לתאונות רבות, מהן קשות וקטלניות. מאז התקנת הרמזור פחתו התאונות בצומת זה כמעט לאפס.
בית הכנסת הגדול בעדן
בית הכנסת הגדול של עדן (בערבית: كنيس عدن الكبير, Al-Milama'l-kabira), המכונה גם בית הכנסת מגן אברהם או מגן אברהם נבנה בשנת 1858. בית הכנסת נוסד בעדן בשנת 1860 על ידי מנחם מסה מיהודי עדן. הוא היה גדול מספיק כדי לאכלס למעלה מ-2,000 מתפללים.
הדוכן היה עשוי שיש טהור, לבן ומלוטש, כאשר 7 מדרגות שיש מובילות אליו. הרצפה הייתה עשויה מקטעי שיש, בדוגמת שחור ולבן כמו על לוח שחמט. התיבה נבנתה בנישה של הקיר, וכוסתה בשישה וילונות שזורים במשי ושזורים בספירים בוהקים, מעליהם כתרי התורה. מגילות התורה עוטרו בכתרים ורימונים, חלקם זהב וחלקם כסף מזוקק טהור. שני הלוחות של עשרת הדברות משני צידי הדלתות היו עשויים כסף מלוטש. התקרה הענקית נתמכה על ידי שמונה עמודי עץ, ארבעה מכל צד. לכל עמודה היה רדיוס של שני מטר וגובהם 12 מטר. התקרה והחלונות הרבים רצופים ויטראז'ים בצבע בוהק ועשרות פנסים. לאורך הקיר המזרחי הייתה עזרת נשים עם 200 מקומות. הכניסה לבית הכנסת הייתה דרך חצר ענקית, ששימשה גם כמקום תפילה בשבת ובימי הקדושה החשובים. בצד הדרומי של בית הכנסת נבנתה גם מקווה.
בשנת 1947 נהרס בית הכנסת במהלך פרעות עדן.
הסכם פונטנבלו (1762)
הסכם פונטנבלו (בצרפתית: Traité de Fontainebleau; בספרדית: Tratado de Fontainebleau) היה הסכם חשאי שנחתם בפונטנבלו ב-3 בנובמבר 1762 בין צרפת לספרד וכלל את מסירת שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממערב למיסיסיפי לידי ספרד. צרפת ביקשה למנוע השתלטות מוחלטת של בריטניה על צפון אמריקה, לאחר שהובסה במלחמה נגדה, וההסכם תאם את שאיפותיה לשוב להיות עוצמה קולוניאלית באזור בעתיד. בקרב בכירי הממשל הספרדי נתגלעו חילוקי דעות בנוגע להסכם, אך לבסוף החליט קרלוס השלישי, מלך ספרד לחתום עליו, בעיקר מסיבות אסטרטגיות.
שטחי לואיזיאנה הספרדית הושבו לצרפת במסגרת חוזה סן אילדפונסו השלישי בשנת 1800, לאחר ניצחונה במלחמה על הפירנאים (אחת מחזיתות מלחמת הקואליציה הראשונה) כנגד ספרד ופורטוגל.
רקע
בין השנים 1754–1763 התחוללה מלחמה בצפון אמריקה, במקביל למלחמת שבע השנים באירופה, בין צרפת לבריטניה. הקולוניאלים הצרפתים, שמנו כ-75,000 איש, ישבו בעיקר לאורך עמק נהר סנט לורנס וחלקם באקדיה (כיום ניו ברונסוויק וחלקים מנובה סקוטיה). מעטים חיו בניו אורלינס, בבילוקסי שבמיסיסיפי, במוביל שבאלבמה ובמדינת אילינוי (כיום אילינוי וחלקים קטנים ממדינות מיזורי ואינדיאנה). הבריטים לעומתם מנו כ-1.5 מיליון איש והשטח שבשליטתם השתרע לאורך החוף המזרחי של היבשת, מנובה סקוטיה וניופאונדלנד בצפון ועד ג'ורג'יה בדרום. באותו הזמן שלטה ספרד אך ורק על פלורידה.
בשנים הראשונות של המלחמה זכו הצרפתים ברצף של ניצחונות צבאיים, אך מ-1758 החלה הכף לנטות לטובת בריטניה ובזה אחר זה נכבשו שטחים באקדיה ובקנדה הצרפתית, עד לכניעתה של מונטריאול ב-8 בספטמבר 1760. לאחר מכן התחוללו מספר קרבות קטנים נוספים, האחרון שבהם הוא קרב סיגנל היל (ספטמבר 1762) שביסס באופן סופי את שליטת בריטניה על אקדיה ועל קנדה הצרפתית.
כשהוכרזה המלחמה בין בריטניה לצרפת ב-1756, נותרה ספרד נייטרלית. ריקרדו וול (Wall), מזכיר המדינה תחת פרננדו השישי, מלך ספרד, התנגד נמרצות לגורמים פרו-צרפתיים שרצו לראות את ספרד מצטרפת למלחמה לצידה של צרפת. הבריטים עצמם ניסו לשכנע את ספרד להצטרף למלחמה לצידם, והציעו להעניק להם את השליטה בגיברלטר תמורת סיועם בכיבוש מנורקה, וגם לזאת סירבה מדריד. אך לאחר מותו של פרננדו השישי ב-1759 ועלייתו לשלטון של אחיו הצעיר קרלוס השלישי החלו הדברים להשתנות. קרלוס השלישי היה הרבה יותר שאפתן מאשר אחיו המלנכולי, וביסוד מדיניותו עמדה השאיפה לראות את ספרד שורדת כמעצמה קולוניאלית, וכפועל יוצא מכך, ככוח שיש לקחת אותו בחשבון באירופה.
ההסכם המשפחתי
קרלוס השלישי, כמו גם אחיו פרננדו השישי, היו קרובי משפחה של לואי החמישה עשר, מלך צרפת; גם הם וגם לואי החמישה עשר היו ניניו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולמעשה קרלוס השלישי ולואי החמישה עשר היו דודנים מדרגה שנייה. ב-15 באוגוסט 1761 נחתם "הסכם משפחתי" (Pacte de Famille), הידוע גם כהסכם פריז של 1761, בין קרלוס השלישי ללואי החמישה עשר. בעיקרו היה זה הסכם הגנה הדדית, דהיינו שבמקרה בו אחד מהצדדים מותקף - על הצד השני לסייע לו, אך הוא כפה סיוע צבאי מינימלי בלבד. בנוסף, מנע ההסכם חתימת חוזי שלום נפרדים. ספרד הסכימה לבקשתה של צרפת לתקוף את פורטוגל שאמנם הייתה נייטרלית, אך הייתה בעלת ברית כלכלית חשובה של בריטניה. צרפת קיוותה שהדבר יוביל להפחתת הלחץ מעליה, שכן עתה הבריטים יידרשו למלחמה בחזית נוספת. ב-9 במאי פלשה ספרד לפורטוגל וכבשה את העיר אלמידה, ובריטניה הגיבה במשלוח כוח בן 8,000 חיילים לליסבון לסיוע בהדיפת הפולשים.
עתה, לאחר שהוכרז מצב מלחמה בין בריטניה לספרד, יכלה בריטניה לתקוף את הקולוניות הספרדיות. באוגוסט 1762 כבש כוח בריטי מידי ספרד את הוואנה, בירת קובה, וכן את מערב קובה. חודש וחצי לאחר מכן כבשו הבריטים את מנילה. הבריטים כבשו למעשה שתי ערי בירה, הן של איי הודו המערבית הספרדיים והן של איי הודו המזרחית הספרדיים, ומשמעות הדבר הייתה מכה חזקה לספרד ואובדן היוקרה.
חתימת ההסכם
ב-9 באוקטובר 1762 שלח לואי ה-15, מלך צרפת, איגרת לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ובה הציע לו את מסירתם של שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממערב למיסיסיפי יחד עם ניו אורלינס לידי ספרד במטרה ל"המתיק את הגלולה המרה של התבוסה הספרדית וכדי לשכנע אותם שלא להמשיך להיאבק" נגד הבריטים.
האינטרס הצרפתי
כשהייתה על סף אובדן המושבות שלה בצפון אמריקה, מצאה צרפת דרך להמתיק את מרירות ההסכם שידעה כי יכפה עליה בצורה כזו או אחרת. צרפת הבינה כי כאשר היא תיאלץ להעביר את השליטה על שטחי צרפת החדשה לבריטניה, תיוותר ספרד, אשר שלטה על מקסיקו ועל טריטוריה רחבה אך דלילה באוכלוסייה בדרום-מערב אמריקה (פלורידה), כמעצמה האירופאית היחידה שתוכל למנוע הגמוניה קולוניאלית בריטית בצפון אמריקה.
הסכם פונטנבלו היה צעד דיפלומטי מבריק מצידה של צרפת; היא חילקה את הטריטוריה שלה בלואיזיאנה לשני חלקים: השטח שממזרח למיסיסיפי והשטח שממערב אליו. בנוסף הגדירה צרפת את השטח שכונה "האי של ניו אורלינס" כיחידה נפרדת שלא השתייכה לאף אחת משתי הטריטוריות, על אף שמבחינה גאוגרפית היא הייתה המשך רציף של הטריטוריה שממערב למיסיסיפי. מאחר שהבריטים גילו עניין רב בעמק נהר האוהיו האמינה צרפת שהיא תיאלץ למסור את השטחים שממזרח למיסיסיפי לידי בריטניה בהסכם העתידי. את השטחים שממערב למיסיסיפי וכן את ניו אורלינס, לעומת זאת, לגביהן לא גילתה בריטניה עניין מיוחד, שיערו הצרפתים כי יוכלו להעביר לקרובי המשפחה הבורבונים מספרד.
ההסכם הכיל תנאים ששירתו את היעדים ארוכי הטווח של צרפת בדבר ייסוד מחדש של העוצמה הקולוניאלית שלה בצפון אמריקה; על הספרדים נאסר להפקיע או למסור את שטחי לואיזיאנה, ובמשתמע מההסכם היה שאם צרפת תבקש את החזרת השטח, תחויב ספרד להשיב לידיה את הטריטוריות של לואיזיאנה ושל ניו אורלינס. מבחינתה של צרפת היה הסכם פונטנבלו אמצעי אסטרטגי שימנע מבריטניה להשתלט על הטריטוריה, אך גם יאפשר לה זכות גישה לשם לכשתרצה בכך בעתיד.
חילוקי דעות בצד הספרדי
בקרב בכירי הממשל ספרדי התעוררו חילוקי דעות לגבי שאלת לואיזיאנה. ריקרדו וול, ראש השרים (מזכיר המדינה) בעל המוצא האירי, התנגד לחתימה על הסכם פונטנבלו וטען כי לואיזיאנה תהווה מעמסה פיננסית כבידה. למעשה, גם בשנים בהן הייתה קולוניה צרפתית, הייתה לואיזיאנה מעמסה כלכלית ולאו דווקא מקור רווח; על כך יש להוסיף את העובדה שבלואיזיאנה לא היו אוצרות טבע ידועים שימשכו את ספרד, שהתעשרותה באה לה כתוצאה מניצול אוצרות טבע ובייחוד זהב וכסף ברחבי הקולוניות שלה.
מנגד, שני פוליטיקאים בכירים צידדו בחתימה על ההסכם והאמינו שבסופו של דבר תהיה לואיזיאנה מועילה לספרד; הראשון הוא חרונימו גרימלדי, מי שהיה שגריר ספרד בצרפת בשנים 1761 - 1763 והממונה על המשא ומתן בין המדינות על חתימת "ההסכם המשפחתי". שגריר בריטניה בספרד באותה העת, ויליאם רוצ'פורד (Rochford), כתב עליו שהוא היה "כלי בידיו של שואזל, שר החוץ הצרפתי, יותר מאשר בידיו של הוד מלכותו הקתולי" [קרלוס השלישי]. השני הוא פאבלו פדרו אברקה דה בוליאה (de Bolea), מי שפיקד על הפלישה לפורטוגל ושעתיד לכהן גם הוא כמזכיר המדינה כשני עשורים לאחר מכן.
קרלוס השלישי החליט לבסוף לחתום על ההסכם ממספר סיבות: ראשית, לואיזיאנה תהיה הפיצוי על אובדן פלורידה. שנית, עדיף שספרד תשלוט על השטח מאשר שבריטניה תשתלט עליו. שלישית, לואיזיאנה תחצוץ בין העוצמה הקולוניאלית ההולכת וגדילה של בריטניה לאורך החוף האטלנטי לבין מושבותיה בספרד החדשה. ולבסוף, כעת תוכל ספרד לחסל את תופעת ההברחות בין לואיזיאנה למושבות הספרדיות.
אישור בריטי
בריטניה, שניצחונה במלחמת הצרפתים והאינדיאנים היה ללא עוררין, יכלה להתנגד להסכם פונטנבלו. אך במקום זאת היא הסכימה לו במהלך חוזה פריז.
הסיבה לכך בראש ובראשונה נעוצה בעובדת סילוקה של צרפת מצפון אמריקה, ובכך שספרד לא היוותה איום ממשי על בריטניה. על כך יש להוסיף את העובדה שגם בריטניה ראתה בלואיזיאנה מעמסה כלכלית, וכן את הקושי שבשליטה על קבוצות אתניות ממוצא אירופי (צרפתים וגרמנים).
בריטניה האמינה שספרד תתייחס לתופעת ההברחות בלואיזיאנה, בייחוד בינה לבין הקולוניות הבריטיות, בחומרה יתירה מאשר צרפת, וקיוותה כי היא תילחם בה ביעילות.
אחרית דבר
על פי חוזה פריז, הועברו שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממזרח למיסיסיפי לידי בריטניה. הסכם פונטנבלו נותר בחשאיותו אפילו במהלך המשא ומתן על חוזה פריז. רק באוקטובר 1764 קיבל ז'אן-ז'אק בלז ד'אבדי (d'Abbadie), מושל לואיזיאנה הצרפתית, הודעה רשמית מממשלת צרפת על מסירת השטח לספרד.
ספרד נתקלה בקשיים רבים בייסוד קולוניה בלואיזיאנה, שכן התושבים המקומיים היו בלתי מרוצים מהעברת השטח לידי ספרד ועוינותם כלפיה הלכה וגדלה, וצלחה במשימה זו רק ב-1769.
שטחי לואיזיאנה הספרדית הושבו לצרפת כחלק מחוזה סן אילדפונסו השלישי בשנת 1800, לאחר ניצחונה במלחמה על הפירנאים כנגד ספרד ופורטוגל, אך ספרד המשיכה למשול בפועל על הטריטוריה. ב-1803 החליטה צרפת למכור את לואיזיאנה לארצות הברית תמורת 50 מיליון פרנקים צרפתיים (11,250,000 דולרים) בנוסף למחיקת חוב קודם בסך של 18 מיליון פרנקים צרפתיים (3,750,000 דולרים).
מטאלורג מוסקבה
היסטוריה
בשנת 1925 הועברה הקבוצה ליבות מפעל פטיש ומגל ושמו שונה למועדון הנפתי על שם אסטחוב (Районный клуб имени Астахова» ,РКимА) על שם אילאריון אסטחוב. במהלך מהפכת פברואר של שנת 1917 ברוסיה, הוא נהרג על ידי קצין משטרה ב-28 בפברואר בגשר יאוזסקי במהלך הפגנת פועלים במחוז רוגוז'סקו-סימונובסקי.
בשנת 1923 השתתפה הקבוצה באליפות מוסקבה. ב-1925, 1926, 1928, 1929, 1930 (סתיו) הקבוצה נטלה חלק בבית א' של אליפות מוסקבה. מאז 1931 התערב מפעל פטיש ומקל בניהול המועדון ושמו שונה לקבוצת "פטיש ומגל" (Серп и Молот). הקבוצה זכתה באליפות מוסקבה בשנת 1932 (סתיו) וב-1933 (סתיו). בשנת 1936 הורשתה להשתתף בליגות הלאומיות של ברית המועצות והחלה את דרכה בליגה השנייה. בשנת 1937 העפילה לליגת העל הסובייטית והמועדון שיחק ברמה הגבוהה ביותר באליפות ברית המועצות בשנים 1937–1940 כשההישג הגבוה ביותר היה מקום שלישי בשנת 1938.
בשנים 1926–1940, שיחקו בשורותיה מספר כדורגלנים ידועים כמו בוריס ארקדייב, ולנטין גרנטקין, גריגורי פדטוב, פיודור סלין, סרגיי קפלקין, קונסטנטין בסקוב ובוריס רזינסקי.
האגודה ההיסטורית האמריקאית
האגודה ההיסטורית האמריקאית (באנגלית: The American Historical Association; בראשי תיבות: AHA) היא אגודת ההיסטוריונים והמורים להיסטוריה הוותיקה ביותר בארצות הברית של אמריקה, הפועלת משנת 1884.
פעילות
האגודה מקדמת את חקר ההיסטוריה ואת הוראתה, וכן את שימור המקורות ההיסטוריים והנגשתם. האגודה היא הארגון העיקרי של היסטוריונים הפועלים בארצות הברית, בעוד שארגון ההיסטוריונים האמריקאים (Organization of American Historians) הוא הארגון העיקרי של היסטוריונים החוקרים את ארצות הברית ומלמדים את עברה.
בשנת 1889 קבע הקונגרס כי האגודה תתקיים "לשם קידום לימודי ההיסטוריה, איסוף ושימור כתבי יד היסטוריים, ולשם מטרות דומות לתועלת ההיסטוריה האמריקנית והיסטוריה בארצות הברית".
האגודה מוציאה לאור את The American Historical Review, מכתבי העת המובילים בעולם בתחום ההיסטוריה, והיא מקיימת כנס שנתי בהשתתפות אלפי היסטוריונים. האגודה מחלקת מספר מלגות ופרסים מדי שנה ומממנת מחקרים שונים.
נשיא האגודה מכהן בתפקידו שנה תמימה, ובחלוף השנים נמנו על נשיאי האגודה מספר היסטוריונים ידועי שם כגון אלפרד תייר מהן (נ' 1902), פרדריק ג'קסון טרנר (נ' 1910), ג'יימס הנרי ברסטד (נ' 1928), ברנרד ביילין (Bernard Bailyn) (נ' 1981), מיכאל רוסטובצף, פיליפ קרטין (Philip D. Curtin) (נ' 1922), ויליאם הארדי מקניל (William Hardy McNeill) (נ' 1917), נטלי זימון דייוויס, קרוליין ביינום ורוברט דארנטון (Robert Darnton). בראשות האגודה עמדו גם מספר אישים שלא היו היסטוריונים מובהקים, כגון תאודור רוזוולט (נ' 1912), ווודרו וילסון (נ' 1924).
יחסי מונטנגרו–סלובניה
היסטוריה
שתי המדינות היו חלק מיוגוסלביה עד שנת 1991. סלובניה הכירה בעצמאותה של מונטנגרו ב-21 ביוני 2006. שתי המדינות הן חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
קישורים חיצוניים
Slovenian Ministry of Foreign Affairs: directions of contacts with Montenegro
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי הרוסי
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי הרוסי (ברוסית: Председатель Всероссийского центрального исполнительного комитета) הייתה המשרה הציבורית הגבוהה ביותר ברפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, בתקופה שבין 1917 ל-1938. המשרה הוקמה ביוני 1917 במהלך הקונגרס הכל-רוסי הראשון של מועצות צירי הפועלים והחיילים. לאחר הפלת הממשלה הזמנית והעברת השלטון לידי הסובייטים מ-27 באוקטובר (9 בנובמבר) 1917 הפך באופן סמלי למשרה הממשלתית הגבוהה ביותר ברוסיה.
בפועל הייתה זו משרה בדרגת נשיא, אך משרת נשיא רוסיה או נשיא הרפובליקה הרוסית לא הייתה קיימת עד 1991, כאשר בוריס ילצין הפך לנשיא הרפובליקה הרוסית.
Oh Na Na
Oh Na Na הוא שיר של הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו בהשתתפות הראפר מייק טאוורס והמפיק טייני הפוארטו-ריקנים. את השיר כתבו המבצעים יחד עם איליה סלמנזאדה, סוואן קוטצ'ה, אלחנדרו בוררו, איוואני רודריגז, וריקארד גורנסון. את הפקת השיר ביצעו טייני ו-NEON16. השיר מבוצע הן בשפה האנגלית והספרדית.
השיר הגיע למקום השני במצעד השירים הדיגיטליים הלטיניים.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו המבצעים יחד עם איליה סלמנזאדה, סוואן קוטצ'ה, אלחנדרו בוררו, איוואני רודריגז, וריקארד גורנסון. את הפקת השיר ביצעו טייני ו-NEON16. הוא תואר כשיר טרופי, הכולל בתוכו מוטיבים לטיניים. הוא הופץ באוקטובר 2021 ברחבי העולם בהוצאת אפיק רקורדס ובהמשך הופצה גרסה מורחבת שלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-16 מיליון השמעות.
נטילת דם ורידי
הקזת דם ורידי על ידי חתך בוריד, המשמשת כטיפול במחלות מסוימות כגון עודף ברזל (המוכרומציטוזיס) וריבוי כדוריות דם (פוליציטמיה), אינה כלולה בעיסוק בערך הנוכחי.
כללי
בתחומי הרפואה, הליך נטילת הדם מבוצע על ידי רופאים, אחיות/אחים סיעודיים, עובדי מעבדה רפואית, פרמדיקים, ופלבוטומיסטים (עובדים לא פרארפואיים), אחיות דיאליזה וטכנולוגים רפואיים. ברפואה וטרינרית, ההליך מבוצע על ידי וטרינרים וטכנאים וטרינריים. נטילת דם ורידי נחשב להליך פולשני (חדירה לתוך רקמות הגוף), ומחייב בהכשרה מיוחדת וקבלת הרשאות מיוחדות ממשרד הבריאות.
המטרות לנטילת דם ורידי
נטילת הדם בשימוש הנפוץ מתבצעת על ורידים שטחיים של הגפיים העליונות. ורידים אלה מצויים במחצית הקדמית של גומת המרפק, קרוב לפני השטח של העור, ללא נוכחות גדולה מדי של עצבים גדולים. לעיתים שואבים דם מהוורידים שעל פני גב היד.
בנוסף לכך, ניתן ליטול כמויות מזעריות של דם באמצעות דקירת האצבע, האוזן או העקב. בתינוקות מקובל ליטול דם באופן זה מהעקב.
ציוד לנטילת דם ורידי
קיימות דרכים שונות לנטילת דם מן הוריד. השיטה המתאימה ביותר תלויה בגיל המטופל, זמינות הציוד והבדיקות הנדרשות.
במדינות מתקדמות נטילת הדם נערכת כיום בדרך כלל באמצעות מבחנות וקום, במערכות משולבות של ציוד הכולל מתאם פלסטיק (הולדר) המחובר למחט ולמבחנות וקום שניתן להחליף תוך כדי נטילת הדם. לנטילת דם פשוטה (כאשר אין צורך בדגימות דם מרובות לבדיקות שונות) ניתן להשתמש גם במזרק חד פעמי, לעיתים קרובות משתמשים במחט פרפרית, כאשר צינורית פלסטיק מחוברת למחט. מערכת מבחנות וקום נחשבת כיום כשיטה המועדפת בנטילת דם ורידי.
תוספים וסדר נטילת הדם
מבחנות להעברת דגימות דם או סרום למעבדה הרפואית עשויות להכיל מגוון של תוספים, או לא להכיל תוספים כלל. בדיקות המעבדה מושפעות מתכולת סוגי התוספים השונים.
בעיקרון מערבבים דם מלא עם חומרים מונעי קרישה. חומרים אלה כוללים : הפארין, EDTA, סודיום ציטראט, פוטסיום אוקסלאט. EDTA - שהוא חומר הקושר יוני מתכת (chelates), במקרה זה יוני סידן, כדי למנוע קרישת דם - אלא אם הבדיקה נועדה לבדוק זמן קרישה. במקרה כזה, משתמשים בציטראט (citrate). הרוב המכריע של בדיקות ביוכימיה קלינית מבוצעות על סרום, וכך משתמשים במבחנה רגילה ללא תוסף כלל או במבחנה המכילה תוסף אשר מאיץ קרישת דם. מאיץ קרישת דם זה עלול להפריע למספר בדיקות, ומשום כך מומלץ במקרים אלה להשתמש במבחנה רגילה, כאשר ברור שהדבר עלול לעכב את קבלת התוצאה. נוכחות EDTA עלול להפריע לבדיקות מסוימות, במקרים כאלה נהוג להשתמש בחומר מונע קרישה אחר - כמו הפארין כאלטרנטיבה.
במערכת מבחנות וקום, כאשר המחט מנקבת את החלק העליון של מבחנת הדגימה, עלולים התוספים המצויים במבחנה לבוא במגע עם המבחנה, המחט חלולה, ושטח הפנים הפנימי שלה עלול לספוח חומרים אלה ולגרום לזיהום הדם. סביר להניח שתוסף כזה המסוגל לגרום הפרעות הוא EDTA, השפיע על זמן קרישה וקושר יוני מתכת, ובכך לשבש חלק מן תוצאות הבדיקה (במיוחד בבדיקת אשלגן). לפיכך, מבחנות המכילות EDTA ימוקמו ברוב המקרים, בסוף הליך נטילת הדם בעוד שמבחנות ללא תוספים תהיינה ראשונות.
נטילת דם ורידי עם מערכת מבחנות ואקום
מערכת מבחנות ואקום נחשבת כיום כסטנדרט מועדף, ברוב המדינות המתקדמות. חברות רבות מייצרות סוג זה של מערכת משולבת של מבחנות ואקום, המתחברות למיכל הקרוי הולדר, שלתוכו מוברגת בצד החיצוני המחט או המחט פרפרית המחוברת לצינורית גמישה. הצד הפנימי של ההולדר מכיל מחט חד כיוונית, שכאשר מחברים את מבחנת הוואקום לתוך ההולדר, היא מנקבת את מכסה המבחנה וגורמת בכך לשאיבת אוטומטית של נפח הדם הדרוש מהוריד לתוך המבחנה באמצעות הוואקום המצוי במבחנת הוואקום.
יתרון המערכת הוא בכך, שעל ידי חדירה אחת של המחט לוריד, ניתן להחליף מבחנות אחדות, וליטול דגימות מרובות, שונות לפי הבדיקות השונות, ובכך לחסוך ריבוי דקירות, כאב, וכן לצמצם את סכנת הדקירה המקרית וזיהום הדדי של דם הפלבוטומיסט עם המטופל ולהפך.
מידות המחטים
לרשות הפלבוטומיסט עומד מבחר של מידות של מחטים לנטילת דם, השונות באורך המחט ובקוטרה. המחטים הנפוצות ביותר הם כדלקמן: מחט 21g (ירוק למעלה), מחט 22g (שחור למעלה), מחט 21g (תווית ירוקה), מחט פרפרית 23g (תווית כחולה) ומחט פרפרית 25g (תווית כתומה) .יש לציין כי מחט אחרונה זו משמשת רק ברפואת ילדים או במקרים קיצוניים אחרים. הסכון בשימוש במחט דקה הוא בהגברת הסיכוי להמוליזה בשל שבירת כדוריות דם אדומות, מה שעלול לפסול או לשבש את הבדיקה. רוב המטופלים נמצאים תחת הרושם שבאמצעות מחט פרפרית דקה הדקירה ונטילת הדם תהיה פחות כואבת. אולם, הסיכון בשימוש במחט פרפרית טמונה בעובדה שנפח שהדם זורם זמן רב יותר בצינורית הפלסטית, הדם מתקרר באופן משמעותי, ועל ידי כך נקרש מהר יותר. כאשר הדבר קורה, זה יש לבצע נטילה חדשה תוך דקירת וריד (אחר) מחדש על מנת לקבל את כל דגימות הדם הנחוצות על פי הנחית הרופא (לפי טופס הזמנת בדיקות דם), מאותו מטופל. זה בדרך כלל זה לא המקרה כאשר משתמשים במחטים ללא תיווך צינוריות. בשיטה זו הדגימה מתקבלת בצורה מהירה ונקייה יותר, עם פחות סיכוי להמוליזה.
המוליזה
דגימת סרום או פלסמה המוליטית היא דגימה שצבעה ורוד עד אדום. צבע הפלסמה או הסרום נובע בגלל נזק מכני (פיצוץ) של כדוריות דם אדומות (תאי דם אדומים). כאשר צבע הסרום או הפלסמה ללא המוליזה הוא בדרך כלל צהבהב. בדיקות מעבדה מסוימות עלולות להיות מוטות (לא נכונות) כתוצאה מכך שהדם הוא המוליטי, למשל בדיקת אשלגן.
מחלות מידבקות
קיימות מספר מחלות שעלולות להיות מועברות מאדם מודבק או מדגימה מזוהמת באחת מהמחלות הללו. פלבוטומיסיטים, כמו כלל עובדי רפואה, חייבים להכיר סיכונים אלה מאחר שהם אמורים להוציא דם מבני אדם שנדבקו במחלות כאלה. אלה מחלות שיש בהן משום סיכון הדבקה לפלבוטומיסטים.
יש לזכור כי נשאי מחלות מסוימות, כמו נשאים של נגיפים של סוגי דלקת כבד נגיפית (Hepatitis) שונים, או נשאים של נגיפי כשל חיסוני נרכש (AIDS), יכולים להיות ללא הסממנים המיוחדים של המחלה. נקיטה באמצעי הזהירות, בטיחות והגהות המתאימים עשויים למנוע הדבקה תעסוקתית מיותרת. בדמם של נבדקים אפשר למצוא נציגי כל אחד מקבוצות הפתוגנים העיקריים, היינו: חיידקים, נגיפים, טפילים, פטריות ופריונים. הנגיפים נחשבים כמדאיגים העיקריים בהקשר לחשיפה מקצועית של עובדי רפואה, (ומוגדרים כמועברים על ידי דם ונוזלי גוף) הם נגיף האיידס – (HIV), ונגיפי צהבת כבד נגיפית הפטיטיס B והפטיטיס C (נגיפי HBV, HCV). מחלות נגיפיות מדבקות מחלות נגיפיות עלולות לעבור מעובדי רפואה לנבדקים או מנבדקים לנבדקים אחרים או מנבדקים לעובדי רפואה.
חיסון ומניעה
הדרג האחראי במוסדות רפואה חייב לדאוג לעובדיו, כולל לפלבוטומיסטים, להגן עליהם מפני מחלות מסוימות, תוך בצוע בדיקות. יש לוודא האם העובדים מחוסנים מפני חשיפה למחוללי מחלות אלה כנדרש. בדיקת רמת החיסון של העובדים מפני מחלות מסוימות אלה אפשרית באמצעות בדיקות סקר נוגדנים לשורה שלמה של מחלות כולל הפטיטיס, חזרת, אדמת, חצבת ואבעבועות רוח. ל HIV לא קיים כיום חיסון אפקטיבי. לגבי הפטיטיס C קיימים פיתוחים חדשניים לחיסון, שיעילותם טרם הוכחה.
מניעה: רמת הסיכון בהדבקה התעסוקתית ב HBV תלויה במידת החשיפה העורית והרירית של העובד לדם ולמוצרי דם. המחלה יכולה להיות מועברת על ידי טיפה שגודלה לא יותר מ 0001.0 מ"ל של פלסמה (כ1/500 של טיפה רגילה, קטנה מכפי יכולת ההבחנה של העין ללא אמצעי הגדלה). מכאן שהאמצעי החשוב ביותר בצמצום הסיכון להדבקה ב HBV הוא השימוש בכפפות חד פעמיות המוחלפות בין נבדק לנבדק! כמו כן חשובות הטכניקות, האספטיות, חיטוי משטחי העור, שימוש בציוד סטרילי וחד פעמי, חיטוי משטחי העבודה.
חיסון: למחלת דלקת כבד נגיפית B הנגרמת על ידי נגיף ה HBV יש גם מניעה באמצעות חיסון, ולכן קיימת דרישה שעל כל עובדי רפואה כולל עובדי הפלבוטומיה לעבור תוכנית חיסונים נגד HBV, בטרם החילם לעבוד עם דם או מוצריו. התרכיבים HB Recombivax ,B-Engerix הוכחו כיעילים למניעת הדבקה ב HBV. תוכנית החיסון מורכבת מסדרה של שלוש הזרקות; ראשונה, שנייה כחודש לאחר מכן ושלישית 6 חודשים לאחר הראשונה. ניתן לבדוק את רמת הנוגדנים על מנת להבטיח שכיל הנוגדנים מספק הגנה.
טיפול לאחר חשיפה: הנחיות ה CDC (המרכז לבקרת מחלות) האמריקאי קובעות שלאחר שאדם נחשף לנגיף ה- HBV יש לטפל בו מיידית על ידי HBIG) Hepatitis B immune globulin ) וכן על ידי Hepatitis B vaccine. את הזריקות יש לתת באופן סימולטני באתרים שונים. האימונוגלובולין HBIG מספק חיסון פסיבי מיידי בעוד שהתרכיב מספק חיסון פעיל לאורך מספר שבועות.
נטילת דם ורידי בילדים ותינוקות
הבעיה בנטילת דם בילדים ותינוקות נובעת בראש ובראשונה מהחרדה שלהם מפני הכאב בדקירה, חוסר שקט ותנועתיות וחוסר שתוף פעולה מצד הילד הנבדק. מומלץ שתוף פעולה בין מבוגר קרוב משפחה של הילד, לבין הפלבוטומיסט, כאשר הפלבוטומיסט מנחה אותו כיצד לסייע ולהרגיע.