cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית הליבה
תקופת ההשכלה
הרעיון לשילוב לימודי קודש עם לימודי חול כחלק מהחינוך של חרדים העסיק את האוכלוסייה החרדית באירופה וצפון אמריקה מאז סוף המאה התשע עשרה בצל המציאות הכלכלית שהתפתחה במקום מושבן. השילוב של לימודי קודש וחול היווה בסיס למחלוקת מתמשכת בתוך החברה החרדית. בין מחולליו של הרעיון להביא לידי שילוב בין לימודי החברה היהודית המסורתית לבין התכנים של התרבות המודרנית היו הרבנים שמשון רפאל הירש ועזריאל הילדסהיימר בגרמניה, הרב יצחק-דב הלוי במברגר בהונגריה והרב יצחק יעקב ריינס, מייסד תנועת המזרחי, ברוסיה. הרב הילדסהיימר, רבה של קהילת העיר אייזנשטדט, הקים בעירו בשנת 1851 לימודי ישיבה הכוללים גם לימודי חול המכינים את התלמידים לבחינות הבגרות הממלכתיות. ישיבה זו התקיימה במשך 18 שנה חרף התנגדות של המנהיגות החרדית. מחלוקת זו התקיימה גם בקהילה החרדית בארצות הברית בה קמו מוסדות חינוך חרדיים הכוללים לימודי חול בצד ישיבות קטנות.
רצונם של המשכילים החילונים לחולל שינוי מקיף בחינוך היהודי הוביל לכך שלראשונה עמדה בפני ההנהגה התורנית אלטרנטיבה בדמותה של קבוצת אליטה יהודית חילונית והיא תנועת ההשכלה היהודית. אפילו מבין הרבנים היו שדגלו בתיקון כזה, כמו הרב נפתלי הירץ וייזל שכתב חיבור בשם "דברי שלום ואמת", שעניינו לחולל שינוי בחינוך היהודי, ובו היה קול קורא שביקש לגייס דעת קהל העוקפת את הרבנים, שתעניק גיבוי למימוש תוכניות העיצוב מחדש של היהודים. לדברי החוקר שמואל פיינר, הרבנים הבינו שמדובר בקריאת תיגר על סמכותם. וזו הביאה לריאקציה ושלילה גמורה של לימודי חול ביהדות אירופה.
בדומה לקהילות אירופה, היו גם בקרב יהדות המזרח ויכוחים בין מחדשים לבין משמרים ביחס לתהליכי המודרנה והחילון בכלל וביחס לתחומי ההשכלה והחינוך בפרט, אך מאבקים אלה היו מתונים ונמשכו זמן קצר. החוקר צבי זוהר סבור כי ההבדל בין תגובת יהדות אירופה למודרנה לתגובת יהדות המזרח, מקורו בכך שבארצות המזרח התיכון וצפון-אפריקה לא בלטה המדיניות האנטי-קלריקלית בתהליכי המודרניזציה. התנהגות מתונה זו השפיעה על הקהילה היהודית, שלא ביקשה להמיר את היהדות הרבנית ביהדות חילונית. הנטייה הייתה להציע פתרונות לכל ויכוח שהתעורר כתוצאה משילוב בין קודש לחול. בארצות האסלאם היו מדרשות שונות לרבנים, ששילבו בין לימודי קודש ללימודי חול ללא חשש מן התכנים הטמונים בלימודי החול. ביהדות אירופה, בניגוד לכך, התגבשו מצד אחד זרמים חרדיים מתבדלים, ומצד שני זרמים חילוניים לחלוטין.
ישיבת לידא
הרב ריינס הקים בשנת 1883 ישיבה בשם "תורה ומדע" בעיר שווינציאני שכללה גם לימודים כלליים אך בשל התנכלויות מצד המתנגדים סגר אותה לאחר ארבע שנים. בשנת 1905 הוא חזר והקים ישיבה באותו שם בעיר לידא, ישיבה זו נחשבת לחלוצת החינוך הציוני-דתי. בניסיונותיו של הרב ריינס לשלב השכלה כללית ראו הרבנים מעשה בגידה, שלתפיסתם חבר למשכילים היהודים הרוצים לחסל את עולם התורה. הרב ריינס היה פופולרי בקרב המשכילים הרוסים, מה שהחשיד אותו עוד יותר בעיני היהדות המסורתית.
באותה תקופה ניסו המשכילים היהודים החילונים לכפות את רצונם על החברה היהודית באמצעות ממשלת רוסיה והדבר גרם להתנגדות חריפה ולהתבצרות מצד הרבנים. סגירתה של ישיבת וולוז'ין בידי הנצי"ב ובלבד שלא ייכנעו לתכתיב שחייב אותם ללמוד את השפה הרוסית, מסמלת את שיאו של המאבק והפכה למיתוס בחברה החרדית. הסכמתם של הרבנים להצעתו של הרב ריינס הייתה עלולה להכשיל את עמדתם של ראשי ישיבת וולוז'ין המתנגדים בתקופה זו לתביעת השלטונות הרוסיים להנהיג בישיבתם את לימודי השפה הרוסית כלימוד חובה.
ההתנגדות המוסדית לישיבות הוותיקות הכוללות לימודי חול
המחלוקת בנוגע לשילוב של לימודי קודש וחול החלה בישראל בעת שעלה הרעיון להקים בשנת 1938 את ישיבת "היישוב החדש" בתל אביב. הישיבה הוקמה על ידי הרב אביגדור עמיאל. אף על פי שהרב עמיאל היה ממנהיגי "המזרחי" ואידאולוג של הציונות הדתית, התפתחה הישיבה עצמה ברוח חרדית. בראשית דרכה של הישיבה עמד בראשה הרב ראובן טרופ. ישיבה זו ספגה הוקעה בתקשורת החרדית בארץ ובחו״ל.
במסע נגד רישום תלמידים חרדים לישיבות הכוללות לימודי חול ציין העיתון יתד נאמן כי פרצה זו נפתחה על-ידי המוסד "היישוב החדש" בתל אביב, העיתון מציג במאמרו זה את התופעה כדבר חדש.
הסוציולוג יעקב לופו סבור שהצגה זו רחוקה מהאמת, מכיוון שהסוגיה כלל לא עמדה במבחן הלגיטימציה מבחינה הלכתית, אלא היא תוצאה של עמדה אידאולוגית שנתגבשה נגד תנועת ההשכלה, נגד התנועה הציונית ומוסדותיה הלאומיים בתקופת היישוב הישן, ובימינו – נגד מדינת ישראל וכל מה שהיא מייצגת.
המתח בין הישיבות לתנועה הציונית בראשיתה
במוסדות "היישוב הישן" האשכנזי בארץ ישראל המגמה הייתה לדחות ניסיונות לשלב במערכת הלימודים של מוסדות החינוך החרדי נושאים שעלולים לערער את האידיאל של לימוד התורה. עם זאת לא הייתה התנגדות עקרונית ללימוד מקצוע אם התלמיד לא מצליח בלימודיו התורניים. תקנות ישיבת "עץ חיים" בירושלים בתקופת "היישוב הישן" קבעו כי ילד המגיע לגיל בר-מצווה ואינו מסוגל רק ללמוד תורה, יש להוציאו מן הישיבה וללמדו מקצוע. בשנים אלו, ההשכלה הכללית הייתה חסרת תועלת מבחינה כלכלית, ועל כן היה זה חטא לבטל תורה.
ב-1918 התנה חיים ויצמן את הסיוע הכספי לישיבות, שנזקקו לו מאוד, בביצוע רפורמות ואלה היו דרישותיו:
בקשותיו של חיים ויצמן נדחו, ואף על פי שהתלות הכלכלית של הישיבות בקרנות הסיוע הייתה גבוהה, הוא לא הצליח לחולל שינוי כלשהו באורח חיי הישיבות. מבחינת הרבנים, אימוץ השפה העברית ביטא הכרה בתפיסה הציונית, שלפיה השפה היא מסמלי ההזדהות העיקריים עם הלאום היהודי ותחליף לשמירת התורה והמצוות. גם הדרישה לפרודוקטיביזציה של החברה היהודית מול חברה המסתפקת בלימוד תורה ושאינה עובדת – תביעה זו סתרה את האידיאל המסורתי של לימוד התורה. היענות לבקשותיו של ויצמן הייתה מתפרשת כהשתלבותו של היישוב הישן בבית הציוני החדש, ולכך התנגדו הרבנים. עם גידולה של כמות הישיבות בארץ ישראל, ועם הגידול באוכלוסיית בחורי הישיבות שיידיש לא הייתה השפה שלהם, פגה בהדרגתיות ההתנגדות לעברית כשפת הלימוד בישיבות.
תקופת השואה
מלחמת העולם הראשונה ועליית המשטר הקומוניסטי לשלטון, התנכלותו לעולם הישיבות וניסיונו לסלק מוסדות אלו – כל אלה העצימו את הרגשת הסכנה ששררה בחברה החרדית. הסכנה של תופעת החילון התממשה מול עיניהם עם תהליכי האמנציפציה המואצים באירופה, חדירתה של ההשכלה לשכבות רחבות בקהילה היהודית ובעיקר הצלחתה של התנועה הציונית בקרב צעירים וגם בקרב תלמידי ישיבות. ההתנכלות האידאולוגית והפיזית של המשטר הקומוניסטי לדת היהודית חידדה את הרגשת הסכנה.
השואה שהתחוללה לאחר מכן הייתה סופנית לא רק במובן הפיזי אלא גם במובן הרוחני. המאבק לשיקום עולם התורה לאחר השואה על-ידי החוגים החרדיים, מצד אחד, והקמתה של מדינת ישראל החילונית, מהצד השני, הגבירו את התנגדותם של שומרי אמוני ישראל השמרניים לשילוב לימודי חול בלימודי הקודש. הם ראו בכך המשך של אותה סכנה להתדרדרות רוחנית. החברה החרדית התגבשה כ"חברת הלומדים" המחייבת כל זכר בלימודי קודש בלבד, כייעוד היסטורי להצלת העם היהודי. עמדה זו גם שינתה את חלוקת התפקידים המסורתית במשפחה והטילה את דאגת הפרנסה על הנשים בלבד.
אחרי השואה חל שינוי באורחותיהן של הישיבות ובדמותם של התלמידים. תלבושתם של התלמידים הפכה אחידה ושחורה, ביטוי לקונפורמיזם. קולקטיביזם אינטלקטואלי וחברתי חלחל אל הישיבות ולא השאיר מקום לפתיחות מחשבתית ולמקוריות, וזאת בניגוד למה שהיה בליטא לפני השואה. הישיבות התמקדו בעיצוב האישיות ובחינוך הפרט למה שהחשיבו כמידות נעלות של מוסר ושאר רוח. עם עליית זרמים חילוניים בעם היהודי, היו ישיבות שטיפחו במתכוון את הכרת העליונות בלב התלמידים, במטרה לחשלם נגד המתנגדים לדרכם.
מגמת הצמצום, ההסתגרות וההתנגדות לעולם המדע, ובפרט הרצון להקיף את הישיבה בחומה שתבלום את הרוחות החיצוניות לחדור פנימה, הן שציינו את יחסן של הישיבות אל העולם היהודי החיצוני מאז עלייתם של הזרמים החילוניים. הסתגרות זו גם הצביעה על חשש אל מול המתירנות השוררת בעולם החיצוני בכל תחום, ובמובן זה הפכו הישיבות גם למעין "ערי מקלט".
גיל
תקופת החינוך בגילאי התיכון נתפשת כתקופת ההתבגרות הקובעת את עתידו של אדם, ועל כן נתפשת כקריטית במה שנוגע לחישולו כאדם חרדי. הישיבה שבה בני נוער לומדים תורה בלבד, בתוך קהילה חרדית סגורה, מנותקת מכל השפעה חיצונית. במובן הזה, הישיבה אינה רק מקום לימודי, אלא מקום חינוכי שמטרתו לעצב את האישיות הדתית של התלמיד. חוויה כזו אינה יכולה להיות תמידית, אולם מסגרת כזאת הפכה לאפשרית במגזר החרדי, בשנות העיצוב של האדם, בגיל של שנות הנעורים, לפני שהוא נכנס לחיי היום-יום.
המתנגדים לשילוב לימודי החול חוששים מפני כרסום באידיאל התורני, אשר יפגום בחישולו של הצעיר החרדי ויגרע מ"חרדיותו". זאת הסיבה לכך שהרבנים הסכימו לפתוח פתח להכשרה מקצועית רק לאברכים נשואים מגילאי 23 ומעלה, שרובם כבר בעלי משפחות.
לכתחילה ובדיעבד
מנהיגים שונים של היהדות החרדית בתקופות שונות לא שללו מכול וכול את לימודי החול בצדם של לימודי הקודש, אבל ראו בכך עניין שבדיעבד, כלומר – אם אי-אפשר אחרת, גם זה טוב, אבל בוודאי לא מלכתחילה. זוהי התפיסה הפוליטית וגם התפיסה הדתית של הדתיות החרדית של ראשית שנות ה-20. יש "מלכתחילה", ואליו צריכים לשאוף, ללמוד תורה. רק אם הדבר הוא בלתי אפשרי אז בדיעבד, גם משהו אחר, הוא בסדר.
השקפה זו, המעמידה בראש הפירמידה החברתית את התלמיד החכם המתמצא בספרות ההלכה על כל מדוריה, היא ניגוד גמור להשקפת עולמה של תנועת "המזרחי" הציונית דתית. החברה הליטאית בישראל היא זו שהנחילה את הנורמה הזו וקבעה בכך למעשה את ההיררכיה החברתית אצל כלל הציבור החרדי. לתפיסתם של החרדים, לימודי חול הם אפוא יצירה של "בדיעבד" ולא של "לכתחילה", ועל כן אין להם מקום בתוך השאיפה החרדית.
הרב דסלר, שהיה משגיח בישיבת פוניבז' ומגדולי המחנכים בציבור החרדי הסביר באגרת כי הציבור החרדי נמנע מלימודי חול כדי לאפשר צמיחת גדולי תורה שירכזו את כל כוחותיהם בלימוד התורה, ובמקביל כדי לגרום לכל מי שאינו לומד תורה להיות לכל היותר "חנווני" כך שלא יהיה פיתוי לעזוב את הישיבות.
במדינת ישראל
במגזר החרדי בישראל הובעה התנגדות לתוכנית לימודי הליבה. בהתכנסות מועצת גדולי התורה הוחלט לדחות את תוכנית הליבה, אף שהימנעות זו עלולה להוביל לחוסר תמיכה כלכלי ממשרד החינוך. המועצה אף אסרה על כל מוסדות הפטור לשנות את הגדרתם למוסד לא-רשמי, כך שלא יחויבו לממש את רובה של תוכנית הליבה. מיד כשהוצגו המלצות הוועדה החל המאבק של המגזר החרדי במשרד החינוך, ואף הוצגה פנייה לבג"ץ כדי לבטל את ההחלה של התוכנית על המוסדות החרדיים. בג"ץ קבע שבהתאם לחוק, אם לא תיושם התוכנית, מדינת ישראל תקצץ מתקציבי החינוך של המגזר החרדי.
ליאונרד וארן
ליאונרד וארן (באנגלית: Leonard Warren; 21 באפריל 1911 - 4 במרץ 1960) היה זמר אופרה אמריקאי, בריטון מפורסם, ששמו נקשר במשך שנים רבות עם המטרופוליטן אופרה בניו יורק. זמרת הסופרן רנאטה טבאלדי אמרה על קולו: "היה לו קול רך מאוד, קטיפתי מאוד... הוא היה נפלא, באמת."
ביוגרפיה
וארן נולד בניו יורק כליאונרד וארנהוף, למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. תחילה עבד בעסק הפרוות של אביו ובשנת 1935 הצטרף למקהלה באולם המוזיקה רדיו סיטי. בשנת 1938 נרשם למבחני הקול של המטרופוליטן אופרה. על אף היותו טירון מובהק, כשרונותיו הטבעיים התבלטו בעליל והוא הוחתם ללא דיחוי על חוזה. בקיץ של אותה שנה שלחה אותו המטרופוליטן לאיטליה עם מלגת לימודים.
בשובו לארצות הברית, הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בשירת קטעים מלה טרוויאטה וליצנים, בקונצרט בניו יורק בנובמבר 1938. הופעת הבכורה הרשמית שלו הייתה בינואר 1939, כששר בתפקיד פאולו ב"סימון בוקנגרה". זמן קצר לאחר זאת חתם על חוזה הקלטות עם חברת RCA ויקטור.
בהמשך שר וארן בסן פרנסיסקו, שיקגו, מקסיקו סיטי ובואנוס איירס. הוא הופיע בלה סקאלה במילאנו בשנת 1953 וב-1958 ערך מסע הופעות בברית המועצות, שנחל הצלחה רבה, אבל במשך רוב הקריירה שלו נשאר בניו יורק ושר במטרופוליטן. בזמן מן הזמנים בתקופה זו המיר את דתו לקתוליות והיה למאמין נלהב ומסור.
וארן שר את טוניו בליצנים, אסקאמיו בכרמן וסקארפיה בטוסקה, אך לעיקר פרסומו זכה כאחד מטובי הפרשנים לתפקידי הבריטון הגדולים של ורדי ומעל לכל התפקיד הראשי בריגולטו, שהונצח בהקלטה של RCA משנת 1950, עם הסופרן ארנה ברגר והטנור יאן פירס, בניצוחו של רנאטו צ'ליני. הייתה זו ההקלטה האופראית המלאה הראשונה, שחברת RCA ויקטור הוציאה בתקליטים אריכי-נגן. עוד שר בתפקיד זה בקונצרט התרמה לטובת הצלב האדום במדיסון סקוור גארדן בניו יורק בשנת 1944, שהעלה רק את המערכה האחרונה של האופרה. יאן פירס שר גם כאן את תפקיד הדוכס, אבל הפעם הייתה זו זינקה מילאנוב ששרה בתפקיד גילדה, ועל התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית ניצח ארטורו טוסקניני. הקטע הזה מריגולטו יצא בהמשך על גבי תקליטים ותקליטורים בחברת RCA ויקטור, וכל הקונצרט יצא כעבור שנים באלבום תקליטור כפול, לא-רשמי. שאר הקלטות האופרה המלאות שלו כוללות את לה טרוויאטה עם רוזאנה קארטרי וצ'זארה ואלטי ובניצוח פייר מונטה; ליצנים עם ויקטוריה דה לוס אנחלס, יוסי ביירלינג ורוברט מריל; טוסקה, אאידה והטרובדור, כל אחת מהן עם זינקה מאלינוב ויוסי ביירלינג, הקלטה שנייה של "הטרובדור" עם ידידו וכוכב-המשנה, הטנור ריצ'רד טאקר, בהשתתפות לאונטין פרייס הצעירה בתפקיד ליאונורה, בהופעתה הראשונה במטרופוליטן, ומקבת' של ורדי עם ליאוני ריזאנק וקרלו ברגונצי. יש הקלטות פרטיות שלו כסימון בוקנגרה וכיאגו באותלו של ורדי. כמו כן היה רנאטו באלבום של קטעים מתוך נשף המסכות עם מריאן אנדרסון בתפקיד אולריקה בהופעתה הראשונה במטרופוליטן.
תקדים היסטורי
וארן השתתף באירוע טלוויזיוני שהיה לאבן דרך היסטורית של ממש בשנת 1948, כששר בתפקיד יאגו בהפקה אופראית מלאה בטלוויזיה של אותלו מאת ורדי, ברשת ABC-TV, בשידור חי מבימת המטרופוליטן אופרה. ראמון ויניה היה אותלו וליצ'ה אלבנזה הייתה דסדמונה. היה זה השידור הראשון המלא של אופרה בטלוויזיה.
מותו הפתאומי
הופעתו המלאה האחרונה של וארן הייתה בתפקיד סימון בוקנגרה ב-1 במרץ 1960, במטרופוליטן. כעבור שלושה ימים, בהצגת כוחו של גורל עם רנאטה טבאלדי, נפח את נשמתו על הבמה. עדי ראייה, ביניהם רודולף בינג, מספרים, שוארן השלים את האריה של דון קרלו במערכה השלישית, המתחילה במילים Morir, tremenda cosa ("למות, דבר נכבד") והיה אמור לפתוח ארנק חתום, לבחון את תוכנו ולקרוא בקול E salvo, o gioia ("הוא בטוח מרע, איזו שמחה!") ולפצוח בקאבאלטה נמרצת, כשהחל להשתעל ולהשתנק. המילים האחרונות שביטא היו "עזרו לי, עזרו לי!" ואז נפל אפיים ארצה, השתטח על הרצפה ודמם. כעבור דקות ספורות נקבע מותו כתוצאה מאירוע מוחי חמור ושארית ההצגה בוטלה. וארן היה בן ארבעים ושמונה בסך הכל. מותו נתן אותותיו בלוח ההופעות של המטרופוליטן למשך שנים אחדות; הוא שובץ לתפקיד הראשי בהצגת הבכורה של נבוקו במטרופוליטן, שתוכננה לעונת 61–1960.
וארן נודע כמי שאינו מקבל מרות, אדם שניסה תמיד להשליט את רצונו על תפאורנים, מנהלים ואפילו מנצחים בנושאי הפקה, בימוי ומקצבים. היה קשה אתו, העיר פעם חבר לעבודה, אבל היה לו קול נהדר.
בספרו "זמר האופרה האמריקאי" (1997,ISBN 0-385-42174-5) כתב פיטר ג. דייוויס על וארן:
"האיכות העשירה, המעוגלת והבשלה של קולו (של וארן), הקרוב להתפקע בצלילים עיליים מהדהדים, לא הייתה אולי לטעמו של כל אדם, בייחוד אלה המעדיפים מוקד בריטוני צר יותר, ה"מדבר" מהר יותר על התו המושר. אבל על פי כל אמת מידה היה זה קול משוכלל, מפואר, "צליל של המטרופוליטן אופרה", שכמו עטה זוהר וברק מיוחדים במינם כאשר נפתח והתפשט ברוחב לב על פני האולם הגדול. וכמובן, הצלילים העליונים הנינוחים היו תפארתו המיוחדת - כאשר בילה בניחותא עם ידידים נהג וארן לא פעם לפצוח באריות טנור כמו Di quella pira ולהפיק כלאחר יד את הדו הגבוה, שטנורים רבים אינם מגיעים אליו. לו רצה, יכול היה לנצל לתועלתו סגולה קוצרת-תשואות זו, אך מעולם לא עשה זאת.
ולדימיר פיליפוב
ולדימיר גברילוביץ' פיליפוב (ברוסית: Владимир Гаврилович Филиппов; 15 ביולי 1863 – 1 בספטמבר 1923) איש רשויות אכיפת החוק של האימפריה הרוסית, ששימש בשנים 1903–1915 כראש משטרת הבילוש הפטרבורגית.
ביוגרפיה
ולדימיר פיליפוב נולד בשנת 1863 למשפחתן של פקיד ממשלתי בסנקט פטרבורג. הוא סיים את לימודי המדעים באוניברסיטת סנט פטרבורג בשנת 1889, ולאחר מכן נכנס לשירות במשרד המשפטים של רוסיה.
בשנים 1889—1891 כיהן כעוזר חוקר בצארסקויה סלו, בשנים 1891—1893 היה חוקר במחוז אורנבורג ובשנים 1893—1900 שימש תחילה כחוקר ואז כסגן התובע בראדום שבממלכת פולין.
בשנת 1900 עבר פיליפוב ממשרד המשפטים למשרד הפנים. מאז שנת 1900 כיהן פיליפוב בממשלת העיר סנקט פטרבורג, היה ראש לשכת ראש העיר, ומאוחר יותר הפך לפקיד למשימות מיוחדות תחתיו.
הוא היה נשוי לבתו של היועץ הטיטולארי, ורה קונסטנטינובנה פיליפובה (איוואנובה לפני נישואיה), נולדו לו שני ילדים: ולדימיר (יליד 1893) וורה (ילידת 1897).
ב-15 בפברואר 1903 מונה פיליפוב לראש משטרת הבילוש בסנקט פטרבורג. הוא בנה מחדש את פעילות משטרת הבלשים: שליטה שיטתית מאורגנת בפעילות של כל אחד מחבריה; הציג אמצעי חיפוש מבצעיים רחבי היקף למניעת פשעים; הקים יחידת חובה למענה מהיר לפשע שבוצע; הציג שיטות מדעיות לחקירה פלילית (רישום עבריינים, צילום מבצעי, בחינת תמונות). בתפקידו זה הוא ארגן "חוליות מעופפות" כדי להילחם בפשע ולסייר ברחובות פטרבורג הבירה. בשנת 1905 צוות משטרת הבילוש כלל 158 אנשים (70 הושאלו לצורך שמירת הסדר הציבורי). קיבל משכורת של 3,800 רובל בשנה, הייתה לו דירה בבעלות המדינה.
כראש משטרת הבילוש הפטרבורגית הוביל פיליפוב חקירת מספר תיקים פליליים מפורסמים. ביניהם: הרצח בסמטת לשטוקוב של סטודנט בשם פודולצקי, שבוצע על ידי אנדריי גילביץ' להשגת ביטוח, מקרים של מעילה בסכומים גדולים, כולל חקירת פעילותו של האלוף ניקולאי אוחאץ'-אוגורוביץ' כראש התחבורה של הצבא המנצ'ורי הראשון במהלך מלחמת רוסיה–יפן, חקר סדרת תקיפות בחומצה גופרתית, הטבח בתחנת דנו במחוז פסקוב, ענייני כנופיית של הנסיך ניקולאי צרטלי, ציר הדומה הממלכתית אלכסיי קוזנצוב, הרוצח ניקולאי רדקביץ' ופרשיות אחרות.
בשנת 1913 הועלה פיליפוב לדרגת יועץ ממלכתי. ב-22 בדצמבר 1915 פוטר לבקשתו. זמן קצר לפני כן, לאחר הגשת דו"ח לניקולאי השני על תעלוליו של גריגורי רספוטין, הועבר סגן השר לענייני פנים ולדימיר דז'ונקובסקי מתפקידו ופיליפוב החליט לעזוב את המשטרה אחריו. לאחר פיטוריו היה פיליפוב יו"ר ועדת התערוכות התעשייתיות.
עונת 2015/2016 בלה ליגה
עונת 2015/2016 הייתה העונה ה-85 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-21 באוגוסט 2015 והסתיימה ב-15 במאי 2016.
דיימון לינדלוף
ביוגרפיה
לינדלוף נולד באנגלווד, ניו ג'רזי ב־24 באפריל 1973 בשם דיימון לורנס לינדלוף, לאם יהודייה עם שורשים מפולין ולאב סקנדינבי עם שורשים מנורווגיה, שוודיה, ספרד וגרמניה. הוא בוגר בית הספר לאמנויות ע"ש טיש באוניברסיטת ניו יורק.
עונת 2015/2016 בלה ליגה
הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
דיימון לינדלוף
קריירה
בדצמבר 2005, כתב בקצרה מיני סדרת קומיקס לחברת מארוול קומיקס בליין האולטימייט, בשם "אולטימייט וולברין נגד הענק הירוק", הסדרה נגמרה במאי 2009. ב־2009, הפיק יחד עם ג'יי ג'יי אברהמס את הסרט "מסע בין כוכבים".
עונת 2015/2016 בלה ליגה
מליגת המשנה עלו ריאל בטיס, ספורטינג חיחון ולאס פאלמס.
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-24 בתולדות המועדון. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על סביליה) (שהיו סגנים של גביע המלך הספרדי) בסיכום מפגש כפול בזכות חוק שערי חוץ- 0:5, 0:2.
דיימון לינדלוף
קריירה
בשנת 2014 עזר לכתוב כמה פרקים לסדרת ההנפשה "פיניאס ופרב".
ב־20 ביוני 2017, נודע כי לינדלוף התמנה ליצור את המיני-סדרה "השומרים", אשר מבוססת על הסרט "השומרים" ועל הרומן הגרפי "השומרים", מבית DC קומיקס. ב־20 באוקטובר 2019, הסדרה "השומרים" יצאה למסכים וזכתה להצלחה רבה בקרב המבקרים. בינואר 2020 דווח כי הסדרה לא תחזור לעונה שנייה מפני שלינדלוף עזב.
עונת 2015/2016 בלה ליגה
חטאפה, לבאנטה וראיו ואיקאנו ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: לואיס סוארס ( אורוגוואי), ברצלונה, שכבש 40 שערים. בנוסף לכך זכה סוארס גם בנעל הזהב האירופית.
דיימון לינדלוף
קריירה
בשנת 2020 הוא הפיק וכתב את סרט האימה "משחקי ציד".
עונת 2015/2016 בלה ליגה
כדורגלנים מצטיינים
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק העונה: יאן אובלאק ( סלובניה), אתלטיקו מדריד, שספג 18 שערים ב-38 משחקים.
דיימון לינדלוף
קריירה
בשנת 2023 הוא יצר את הסדרה הקומית "גברת דייוויס" עבור שירות הזרמת המדיה Peacock; את הסדרה הוא גם הפיק בפועל וכתב שלושה פרקים.
חיים אישיים
ב־28 במאי 2005, התחתן עם היידי פוגמן ולשניים ילד אחד
עונת 2015/2016 בלה ליגה
כדורגלנים מצטיינים
"פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: אריץ אדוריס ( ספרד), אתלטיק בילבאו, שכבש 20 שערים. אדוריס זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות.
פרסי LFP הוענקו ל:
אנדרטת ארסמו דה נרני
"אנדרטת ארסמו דה נרני" או "האנדרטה לגאטאמלאטה" (1477-1453) היא אנדרטת ברונזה אשר הוקמה בכיכר אנטוניוס הקדוש בעיר פדובה מול בזיליקת סנט'אנטוניו בידי הפסל האיטלקי דונטלו. האנדרטה מציגה את דמותו של הקונדוטיירו (Condottiero) ארסמו דה נרני (Erasmo of Narni), אשר נודע בכינויו "גאטאמלאטה" (באיטלקית: Gattamelata - "חתול הדבש"). הפסל, בגובה של 340 ס"מ, מוצב על גבי בסיס שיש אשר מונח על גבי מבנה הבנוי מאבן גיר, בגובה של כשמונה מטרים.
בצוואתו ביקש דה נרני, אשר נפטר בשנת 1441, להיקבר בתוך מצבת אבן והקציב למטרה זו כספים מתוך ירושתו. נסיבות הזמנת הפסל מאת דונטלו אינן ידועות לחלוטין. מסמכים ששרדו, המוקדם מביניהם משנת 1447, מעידים על הזמנת הפסל, היציקה והכן בידי יורשיו של דה נרני, אולם גרסאות אחרות טוענות כי מזמין היצירה היה הסנאט הונציאני.
דה נרני מתואר כפרש ובגודל הגבוה מקומת אדם. הוא רוכב על הסוס, מחזיק את המושכות בידו האחת, ואילו בשנייה הוא מחזיק מקל של רומח או נס. פניו עוצבו בריאליזם חד ובתווי פנים ייחודיות. השריון אותו הוא לובש מעוטר בתבליטים המזכירים שריונות של פסלים רומים כגון זה שכפסל אוגוסטוס מפרימה פורטה. הסוס עליו רוכב גאטאמלאטה עוצב באופן ריאליסטי. רגלו הקדמית מונפת באוויר כבצעידה, אולם כדי לשמור על יציבות הפסל ועל חלוקת המשקל על ארבע רגליים במקום על שלוש, הציב דונטלו מתחת לרגלו של הסוס כדור.
בסיס האנדרטה עוטר בתבליטים שנושאם פוטי וכן בנושאים צבאיים. בחזית מצויה הכתובת "OPVS DONATELLI. FLO", ואילו ברוחבה של האנדרטה נקבע תבליטים בעיצוב של זוג דלתות גדולות, המעניקות לאנדרטה גם משמעות של מצבת קבורה. ייתכן כי עיצוב זה נבחר מאחר ששטחה של הכיכר, בה עומדת המצבה, שימש בעבר כשטח בית הקברות. ה"דלת" הקרובה אל הכנסייה פתוחה מעט, ודרכה תוכל הדמות להיכנס אל ה"תהילה" המצפה לה.
Scheme
Scheme היא שפת תכנות וניב מזערי ממשפחת שפות ה־Lisp. היא נבדלת משאר ניבי Lisp התעשייתיים בכך שהיא מצוידת בספריית ליבה קטנה בלבד. בדומה לשאר הניבים, Scheme מצטיינת ביכולת ההרחבה העצמית שלה למרות זעירותה.
היסטוריה
השפה פותחה בשנות ה־70 של המאה ה־20 במעבדת CSAIL של MIT לבינה מלאכותית על ידי גיא לוּאִיס סְטִיל וגֶ'רָלְד גֵ'יי סאַסְמן שאף כתבו אודותיה בסדרת מאמרים שנודעו אחר כך בשם "מאמרי הלַמְדָּא" ("Lambda Papers"). Scheme קיבלה השראה משפת התכנות ALGOL והשאילה ממנה את תחום ההכרה הלקסיקלי (lexical scope), והייתה לניב הראשון מבין משפחת שפות ה־Lisp עם תחום הכרה לקסיקלי.
שאנדור באומגרטן
ביוגרפיה
הוא סיים את לימודיו התיכוניים ואת לימודיו האקדמיים בבודפשט, שם קיבל את תעודת האדריכל בשנת 1888. לאחר מכן עבד שש שנים עם האדריכלים אימרה שטיינדל, אלאיוש האוזמן ואנטל וובר, מיטב אדריכלי התקופה בהונגריה. בינתיים יצא גם לסיור לימודים בגרמניה, בצרפת ובאיטליה. באומגרטן היה אחד האדריכלים ההונגרים הפעילים ביותר. השתתף בכמה מכרזים, כולל מכרז העיצוב של בורסת הסחורות, זכה במקום השני. עבודותיו המשמעותיות ביותר היו: כיכר אוניברסיטת אטווש לוראנד, חלק מהבניין המרכזי של האוניברסיטה בסגנון הבארוק של מריה תרזה, כמו גם בית הספר לנשים ארז'בט והמכון הממלכתי לעיוורים, שניהם בסגנון הונגרי. אחר כך בית ההבראה נידרמן, התוכנית לבניית בנק החיסכון של הדואר בבודפשט יחד עם אדן לכנר. הוא פעל גם כמנהל קרן ציבורית מלכותית בבודפשט.
Scheme
היסטוריה
בין השנים 1975–1980 סאסמן ו־סטיל פיתחו את החידושים שלהם מסביב לשימוש בתחשיב הלמדא בתכנות, ועוד חידושים מתקדמים נוספים כגון מיטוב רקורסיית זנב בשפות תכנות, ופרסמו אותם בסדרת מאמרים שלעת ימים נודעו בשם ”מאמרי הלמדא.“
עיצוב
Scheme הייתה הניב הראשון מבין ניבי ה־Lisp לבחור בהיקף משתנים לקסיקלי, כלומר היקף המשתנים שפונקציות יכלו לראות ולגשת אליהם היה לפי מבנה התכנה בקוד המקור (כפי שנהוג ברוב שפות התכנות העכשוויות), ולא חיפוש משתנים בעזרת המחסנית בזיכרון (ה־Call stack) בזמן הריצה כפי שהיה נהוג בשפות Lisp קודם לכן.
שאנדור באומגרטן
ביוגרפיה
הלקסיקון יהודי הונגרי שפורסם בשנת 1929 ידע לספר שהוא תכנן כשלוש מאות (!) בתי ספר בבודפשט ומחוצה לה. ובאתר "המכון הלאומי למורשת" נכתב: "הוא תכנן בסך הכל 37 גני ילדים, 118 בתי ספר יסודיים, 45 גימנסיות ובתי ספר תיכוניים אחרים, 21 בתי ספר להכשרת מורים ו - 84 אחרים (בתי ספר חטיבות ביניים לבנים ולבנות, בתי ספר למסחר ומכללות למסחר, בתי ספר להכשרת מיילדות ומוסדות לחירשים אילמים)." (אלה מייצגים סך של 305 מבנים).
Scheme
עיצוב
Scheme הייתה מבין השפות הראשונות שאימצו את העיקרון שכל מבנה בשפה הוא מדרגה ראשונה, כלומר התייחסות שווה לפונקציות, מחלקות, משתנים, ותהליכונים כערכים נגישים בזיכרון מתוך השפה עצמה והשימוש בהם כערכים שאפשר לקלוט למשתנים, לשנות, ולהעביר בין פונקציות. תכונה שאפשר למצוא בשפת התכנות Lua שאינה ניב Lisp, אבל תפסה השראה חזקה מ־Scheme.
Scheme תרמה רבות בחזרה לשפות האחיות שלה ממשפחת השפות של Lisp, ובמיוחד ל־Common Lisp, עבורה גיא סטיל בעצמו השתתף במאמץ הפיתוח והעיצוב.
תחביר
כללי התחביר של השפה מעטים ולכן היא קלה יחסית ללימוד. Scheme נלמדת בעיקר באוניברסיטאות ומוסדות חינוך, מכיוון שבעזרתה נוח להמחיש עקרונות יסודיים מתחום מדעי המחשב וכן להדגים מודלים שונים לפיהם פועלים מהדרים ומפרשים. עם זאת, החל מתחילת המאה ה־21 היא מוחלפת באטיות בשפות אחרות דוגמת Python.
קל לזהות את תחבירה של שפה זו, אשר בדומה לרוב הניבים של Lisp, מורכב מביטויים עטופים בסוגריים הנקראים ביטויי־S. התחביר מודגם בתוכנית הבאה, המחשבת עצרת:
תקינה
Scheme עברה מספר תקינות וביניהן:
CVSS
מערכת ניקוד הפגיעות המשותפת (באנגלית: Common Vulnerability Scoring System; בראשי תיבות: CVSS) היא תקן תעשייה חופשית ופתוחה להערכת החומרה של פרצות אבטחה במערכות מחשב. המערכת מנסה להקצות ציוני סיכון לפרצות, ומאפשרת לאנשי אבטחה להגיב בהתאם לאיום.
ציונים מחושבים על בסיס נוסחה התלויה במספר מדדים המבוססים על קלות הניצול של הפגיעות ועל הנזק הפוטנציאלי. ציוני ה-CVSS נעים בין 0 ל-10, כאשר 10 מציין את רמת הסיכון הגבוהה ביותר. אף על פי שרבים משתמשים רק בציון הבסיסי של CVSS לקביעת חומרת הפגיעות, קיימים גם ציונים זמניים וסביבתיים, שבוחנים את זמינות התיקונים ואת תפוצת המערכות הפגיעות בארגון, בהתאמה.
הגרסה הנוכחית של CVSSv3.1) CVSS) שוחררה ביוני 2019.
חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים
חטיבה 179 (עוצבת ראם) היא חטיבת שריון במילואים שלחמה ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים. החטיבה הייתה חטיבת המילואים הראשונה שעלתה לרמת הגולן, וללחימתה בשעות הבוקר ביום השני למלחמה בחזית הסורית הייתה חשיבות מכרעת בבלימת כוחות צבא סוריה בדרום רמת הגולן.
החטיבה, בפיקוד רן שריג, לחמה בדרום רמת הגולן במהלך קרבות הבלימה, השתתפה בקרבות לכיבוש המובלעת הסורית ב-11–12 באוקטובר 1973 ובקרבות במובלעת מול חילות המשלוח הערביים. לקראת סוף המלחמה נשלחה לגזרת סיני, והשתתפה בכיבוש נמל עדביה. במהלך המלחמה איבדה החטיבה 84 מחייליה.
חטיבה 179 היא החטיבה היחידה במלחמה, שניצבה 41 ק"מ מדמשק וגם 101 ק"מ מקהיר.
החטיבה ערב המלחמה
החטיבה הוקמה בשנת 1955 כחטיבה 37. הייתה זו חטיבת מילואים שהשתייכה לפיקוד הצפון, וכללה שני גדודי טנקים (גדוד טנקי שרמן וגדוד טנקי AMX-13) וגדוד חרמ"ש. החטיבה לחמה במלחמת סיני והשתתפה בקרב אום כתף. במלחמת ששת הימים השתתפה החטיבה בכיבוש ג'נין ושכם ובכיבוש רמת הגולן.
בשנים שלפני מלחמת יום הכיפורים עברה החטיבה הסבה לטנקי שוט קל (צנטוריון משופר). גדוד החרמ"ש 278 הפך לגדוד טנקים וגדוד 266 עבר הסבה מטנקי AMX-13 לשוט קל. גדוד השרמנים 377 עבר לחטיבה 9, ובמקומו הוקם גדוד 96. החטיבה קלטה חיילי מילואים צעירים שהוכשרו בשירותם הסדיר על טנק השוט. כמו כן הוקמה פלוגת סיור חטיבתית. באוגוסט 1973 מונה אל"ם רן שריג למפקד החטיבה. סגנו היה סא"ל גדעון צימבל. ערב המלחמה כללה החטיבה שלושה גדודי טנקי שוט קל:
חטיבה 179 הייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון, והשתייכה לאוגדה 210. במקרה חירום הייתה החטיבה אמורה לקבל עדיפות במובילי טנקים ואוטובסים כדי לזרז את התארגנותה. במסגרת כוננות כחול לבן הועבר ימ"ח החטיבה ממחנה כורדני (אזור הקריות) למחנה פילון שליד ראש פינה.
גיוס והתארגנות למלחמה
ב-30 בספטמבר 1973 נערך לחטיבה תרגיל גיוס. התרגיל כלל התייצבות בימ"ח פילון והכנת החטיבה ליציאה לקרב. כחלק מהתרגיל זוודו וחומשו הטנקים של גדוד 96 באופן מלא. עקב המתיחות עם סוריה, ביקש אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי להשאיר את החטיבה מגויסת למספר ימים נוספים. במטה הכללי סירבו לבקשה אך הסכימו להשאיר את הטנקים של גדוד 96 מזוודים. כמו כן הורו במטכ"ל לחטיבה 7 לתגבר את רמת הגולן. חטיבה 7 הגיעה בטיסה מסיני לאזור הצפון ללא הטנקים שלה, והצטיידה בטנקים של גדוד 96.
לפנות בוקר ביום הכיפורים, 6 באוקטובר 1973, כבר ידעו בצה"ל כי במהלך היום תפרוץ מלחמה. בשעה 10 בבוקר החלו בצה"ל בגיוס מילואים שקט. אנשי החטיבה הראשונים גויסו באמצעות חוליות גיוס שעברו בין הבתים. בשעה 13:55 פרצה המלחמה והוחל בגיוס מלא.
חיילי החטיבה החלו להגיע למחנה פילון וגילו כי הטנקים אותם הכינו בתחילת השבוע נלקחו על ידי חטיבה 7. גדוד 266 שחייליו הקדימו להגיע הצטייד בטנקים שנותרו במחנה, אך רבים מהטנקים שנותרו בפילון היו במצב מכני גרוע.
במהלך הערב והלילה החלה להתברר תמונת הקרב הקשה ברמת הגולן. הכוחות הסורים פרצו את קווי ההגנה בדרום רמת הגולן וחדרו אל מעבר לקו הסגול. ההוראה לכוחות המילואים הייתה לעלות בדחיפות לרמת הגולן כל כוח טנקים, גם אם לא סיים במלואו את חימוש וזיווד הטנקים, וללא קשר למבנה האורגני המקורי.
גדוד 266 נכנס לקרב
בשעה 22:00 יצאה ממחנה פילון פלוגת טנקים ראשונה מגדוד 266. היה זה כוח המילואים הראשון שהתארגן ועלה לרמת הגולן. הפלוגה מנתה עשרה טנקים ובראשם המ"פ אמנון שרון והמג"ד עוזי מור. הפלוגה לא הספיקה לסיים את ההארגנות במלואה, ציוד רב היה חסר ובטנקים לא בוצע תיאום כוונות. בכל טנק היו 12 פגזי מעיך בלבד. הפלוגה עלתה לנפח דרך גשר בנות יעקב.
בדרך נתקעו שלושה טנקים ושבעת הטנקים הנותרים הגיעו לנפח בסביבות השעה 23:00. הכוח קיבל הוראה לעלות על ציר הנפט ולחבור לכוח צביקה, שכלל בשלב זה טנק בודד בפיקוד צביקה גרינגולד. הכוח חבר לטנק צביקה ושמונת הטנקים המשיכו יחד דרומה לכיוון צומת משתא (צומת קשת, צומת ציר הנפט וכביש 87). כקילומטר וחצי צפונית לצומת משתא נתקל הכוח במארב סורי, ותוך זמן קצר נפגעו חמישה מתוך שבעת הטנקים של גדוד 266. חיילים רבים נפגעו, ביניהם המג"ד עוזי מור שנפצע. אמנון שרון, מפקד הפלוגה, נפצע ונלקח בשבי, והיה החייל היחיד מהחטיבה שנלקח בשבי בכל מהלך המלחמה. הוא שוחרר לאחר שמונה חודשים בשבי הסורי. אחד הטנקים של הגדוד זיהה בטעות את הטנק של צביקה גרינגולד כטנק סורי וירה בו מטווח קצר. גרינגולד נחלץ מהטנק, תפס פיקוד על אחד משני הטנקים היחידים שלא נפגעו במארב, ותפס עמדות על ציר הנפט לשארית הלילה עם צוות טנק מגדוד 266. מרבית הפצועים התפנו לנפח על בסיס הטנק התקין השני.
אחר חצות יצאו ממחנה פילון 14 הטנקים הנותרים מגדוד 266, תחת פיקודו של הסמג"ד ברוך לנצ'נר. בסביבות 02:00 התפצל הכוח לשניים: שישה טנקים, כולל לנצ'נר ומפקד הפלוגה ששי קרן, עלו על ציר "פלא" ובהמשך חברו לכוח של גדוד 82 שפעל בציר, תחת פיקודו של מג"ד 82 חיים ברק. שמונת הטנקים הנותרים, בפיקודו של מפקד הפלוגה איז'ו ריבנבך, עלו על ציר הנפט לפנות בוקר וחברו לצביקה גרינגולד.
ב-7 באוקטובר בשעות הבוקר פעלו הטנקים של גדוד 266 תחת פיקוד חטיבה 188. טנקי הגדוד היוו חיזוק משמעותי לכוחות הסדירים הדלילים שנותרו בגזרה המרכזית וסייעו במאמצי הבלימה של הכוחות הסורים שהחלו להתקדם אל נפח. אל כוח צביקה/ריבנבך על ציר הנפט הצטרף סמח"ט 188, דוד ישראלי, עם שישה טנקים נוספים ובהמשך גם מח"ט 188, יצחק בן-שהם. כוח ריבנבך, יחד עם טנקי 188, סייע בבלימת חטיבה 51 הסורית מדרום לנפח.
במקביל, גדוד 82 יחד עם כוח הסמג"ד לנצ'נר, נתקל בטנקי T-62 של חטיבה 91 הסורית שהשתייכו לדיוויזיה הראשונה הסורית, והתקשה לעצור אותם. טנק הסמג"ד נפגע וברוך לנצ'נר נהרג. חיים ברק נפצע והפיקוד עבר לאלי גבע, מפקד פלוגה מגדוד 82, שניהל קרב נסיגה והשהיה מול הכוח הסורי העדיף. הכוח סבל ממחסור חמור בתחמושת, וגבע הבין שלא יוכל להחזיק מעמד לאורך זמן. הוא ניסה ללא הצלחה ליצור קשר עם מפח"ט 188, ולבסוף קיבל הוראה ממפקד חטיבה 7, יאנוש בן-גל, לחבור אליו בגזרה הצפונית. נסיגת הכוח מציר פלא יצרה פרצה במערך שהגן על נפח ואיפשרה לכוחות הסורים לזרום צפונה. בצהרי היום הגיעו הטנקים הסורים למחנה נפח. כוח מח"ט 188 פנה צפונה ונכנס לקרב עם הטנקים הסורים אשר צבאו על גדרות המחנה. בסופו של הקרב על נפח הצליחו הכוחות, בסיוע טנקים מחטיבה 679, להדוף את הסורים מהמחנה, אולם חיילים וטנקים רבים מגדוד 266 נפגעו. מספר חיילים מהגדוד המשיכו להילחם במסגרות אחרות, אולם הגדוד חדל לתפקד כיחידה עצמאית.
יתרת החטיבה עולה לרמה ב-7 באוקטובר
במהלך הלילה השלימו שני גדודי הטנקים הנוספים של החטיבה את התארגנותם. בסביבות 05:00 לפנות בוקר יצאו הטנקים ממחנה נפתלי בנסיעה דרך טבריה, עד גשר אריק. החטיבה קיבלה הוראה להתפצל: גדוד 96, יחד עם המח"ט רן שריג, יעלה בציר יהודיה-קצביה, וגדוד 278, יחד עם הסמח"ט גדעון צימבל, יעלה בציר כורסי ויתפוס את מיצר אל-על. רן שריג קיבל מרפול, מפקד אוגדה 36, את ההוראה להגן על הצירים בכל מחיר. פרט לכך החטיבה לא קיבלה שום מידע מודיעיני לגבי מיקום האויב. החטיבה עלתה לרמת הגולן בשני הצירים והייתה הכוח העיקרי שבלם את התקדמות הסורים לכנרת בשעות הבוקר ב-7 באוקטובר.
גדוד 96 בקצביה
טנקי גדוד 96 עלו בשדרה יחד עם המח"ט מבקעת הבטיחה לכיוון יהודיה (על כביש 87). בשעה 7:00 הגיע לאזור צומת קצביה ונתקל בירי מטנקים סורים. מספר טנקים נפגעו והגדוד התפרס ללחימה. המח"ט שלח פלוגה לתל צבאח, תל קטן ממערב לשדה הלחימה. הפלוגה נעה באיגוף אל תל צבאח, וממנו החלה לירות אל האגף של החטיבה הסורית. בשעות הצהריים הצטרף גדוד הסיור 134 לקרב עם כ-25 טנקים.
שני הגדודים בלמו את הסורים ועד סוף היום הצליחו להתקדם עד צומת המפלים. במהלך הקרב נפגע המח"ט רן שריג מרסיס בצוואר, והוא פונה לאחור. גדוד 96 ספג נפגעים נוספים, ביניהם מפקד הגדוד שנפצע, וסגנו, אבנר גולדשמידט, שנהרג. הסמח"ט, אשר היה עם גדוד 278 באל-על, נקרא לאזור כדי לתפוס פיקוד על החטיבה.
גדוד 278 במיצר אל-על
גדוד 278 בפיקוד יוסי עמיר עלה בציר מכורסי לאפיק (כביש 789), ובסביבות 7:30 התמקם במיצר אל-על. לאחר כשעה וחצי של המתנה נתקל הגדוד לראשונה בטנקים סורים, ובמקום התפתח קרב שנמשך לאורך היום. היו אלה חטיבות 47 ו-132 הסוריות, שהשתייכו לדיוויזיה החמישית, ונעו לכיוון הכנרת. טנקי הגדוד החלו לנהל קרב מול הטנקים הסורים, ואט אט החל לפגוע בהם. במהלך היום נפגעו כ-20 טנקים סורים, ולגדוד 278 נפגע טנק אחד. בשעה 14:00 הגיעו לאזור גדוד השרמנים 377 מחטיבה 9, וגדוד 278 עבר לפעול תחת פיקוד חטיבה 9. הכוח המשותף המשיך בקרב מול הסורים, ואף הצליח להתקדם צפונה כ-4 קילומטרים. במסגרת איגוד כוחות מחודש שהתבצע בסוף אותו היום, עבר הגדוד, יחד עם חטיבה 9, לפעול תחת אוגדה 146.
8 באוקטובר
בבוקר התחדש הקרב עם הסורים, וגדוד 278 הוביל את חטיבה 9. היה זה חלק מהתקפה דו-זרועית של אוגדה 146, כשחטיבה 205 נמצאת מאחור וחטיבה 4 מתקדמת מצפון, במקביל לחטיבה 9. הגדוד השמיד טנקים סורים והתקדם עד אזור רמת מגשימים. ברמת מגשימים עברה חטיבה 205 להוביל והמשיכה לכיוון תל סאקי. גדוד 278 המשיך צפונה, ועבר לאגף המערבי של האוגדה. טנקי הגדוד נתקלו באש חזקה מאזור הכפר הסורי הנטוש אום דנניר (ממזרח למושב יונתן של ימינו). בעוד פלוגה אחת תפסה עמדות מול המתחם, הפלוגה השנייה של הגדוד יצאה באיגוף מימין, הסתערה במהירות על מתחם הנ"ט, והשמידה אותו.
כוח מפקדת החטיבה עם שני הגדודים (96 ו-134), המשיך להתקדם תוך כדי לחימה על ציר יהודיה, לכיוון חושניה. גדעון צימבל, הסמח"ט שהחליף את רן שריג שנפצע, נהרג במהלך קרבות היום, ואת הפיקוד על החטיבה קיבל משה בר כוכבא, סגן מפקד אוגדה 210.
9 באוקטובר
ביום זה השתתפו כוחות החטיבה, שהיו מפוצלים בין שתי אוגדות, בהתקפה הדו-אוגדתית על מתחם חושניה. באזור חושניה התקבצו כוחות סורים רבים שנסוגו במהלך ימי המלחמה הקודמים, ואלה התארגנו במתחם להגנה. בשעות הבוקר יצא גדוד 278 להתקפה על חושניה, ונתקל באש נ"ט חזקה. מספר טנקים נפגעו וההתקדמות נעצרה. גדוד 377 נקרא לסיוע וחיפה על חילוץ הנפגעים.
בצהריים יצאה לדרך התקפה שנייה על חושניה. הפעם היה זה מאמץ שכלל את שתי האוגדות (146 ו-210), בסיוע ארטילריה. חטיבה 179 תקפה ממערב, וגדוד 278, כחלק מחטיבה 9, תקף מדרום-מערב (מכיוון ציר הנפט ותל טליה). במקביל, תקפה חטיבה 679 מצפון (מכיוון רמתניה). טייסת בפיקודו של יפתח ספקטור, שנשלחה להפציץ את המטכ"ל הסורי ומשימתה בוטלה עקב עננות רבה מעל דמשק, סייעה בריכוך היעדים. טנקי גדוד 278 הסתערו על חושניה והצליחו לתפוס אותו.
לאחר סיום הקרב בחושניה, נע גדוד 96 אל תל חזקה. בראש התל היה מוצב 110 וחיילים שנשארו בו היו נצורים בלב השטח הסורי. גדוד 96 חבר אל המוצב ושיחרר את החיילים שהיו בו.
10 באוקטובר
בשעות הצהריים השתתף גדוד 278 במתקפה של אוגדה 146 אל מעבר לקו הסגול. הגדוד הסתער על תלי כודנה עם כוח של 15 טנקים. הכוחות נתקלו באש חזקה, ומספר טנקים עלו על מוקשים. עקב החשש לגורל החטיבות הקטנות והשחוקות, ניתנה הפקודה לעצור את ההתקפה ולחזור לקו הסגול.
החטיבה החלה להיערך לקראת ההבקעה לשטח סוריה, שתוכננה ליום המחרת. רן שריג, המח"ט שנפצע בקרב ב-7 באוקטובר, ברח מבית החולים וחזר לפקד על החטיבה. כוחות החטיבה נכנסו לחניוני לילה סמוך לקו הסגול וספגו מטחי ארטילריה מדויקים. באחד המטחים נפגע נגמ"ש של גדוד 134 מפגיעה ישירה ושמונה לוחמים שהיו בו נהרגו. לאחר המלחמה הוקם במקום אנדרטת הנגמ"ש והארז.
11 באוקטובר
לאחר הדיפת הסורים משטחי רמת הגולן הוחלט במטכ"ל על פריצה לשטח סוריה. כבר ביום הקודם החלו התדריכים לקראת ההבקעה ב-11 באוקטובר. חטיבה 179 יועדה להוביל את מתקפת אוגדה 210 באזור ח'אן ארנבה, על הציר הראשי לדמשק, בזמן שאוגדה 36 תפרוץ מצפון, בשיפולי רכס החרמון. מתחם ח'אן ארנבה, על ציר קוניטרה-דמשק (ציר אמריקה), היה מתחם מבוצר היטב, רווי שדות מוקשים ועמדות הגנתיות. כוח החטיבה לקרב ההבקעה כלל את שני גדודי הטנקים שלה, 96 ו-134. גדוד 278 היה עדיין תחת פיקוד חטיבה 9, שעברה במהלך היום לאוגדה 210 והצטרפה ללחימה במובלעת.
בשעה 11:00 החלה אוגדה 36 להתקדם בגזרה הצפונית של אזור ההבקעה. בסביבות השעה 13:00 החלה אוגדה 210 בתנועה. החטיבה הובילה את ההתקפה כאשר גדוד 134 נע מצפון לציר אמריקה וגדוד 96 נע על הציר, במטרה לתפוס את ח'אן ארנבה. גדוד מחטיבה 679 חיפה על תנועת החטיבה מאזור הבוסטר. בפיקוד הצטברו ידיעות, שהתבררו מאוחר יותר כמוטעות, על נסיגת הכוחות הסורים מהאזור בעקבות התקדמות אוגדה 36 מצפון.
עם מעבר הקו הסגול החלו הכוחות להיתקל באש חזקה. הכוחות ניסו לפלס מעבר בשדות המוקשים הצפופים תוך שהם סופגים אש ארטילרית וירי מתותחי נ"ט שניצבו בעמדות מוסתרות. עקב ענני האבק והעשן מהארטילריה הרבה הפכו את כוח החיפוי של חטיבה 679 ללא יעיל. גדוד 134 נפגע בצורה קשה וכמעט כל הטנקים נפגעו. עשרות לוחמים מהגדוד נפגעו. גם טנקי גדוד 96 ספגו פגיעות רבות, אך הצליחו לנוע מהר על הכבישו ולהיכנס לתוך ח'אן ארנבה. מתוך כ-40 טנקים שהיו לחטיבה בתחילת המתקפה, רק שישה נותרו תקינים בסוף היום. טנקים אלה תפסו עמדות באזור ח'אן ארנבה והמשיכו להילחם. במהלך היום החלה הפעילות לחילוץ הנפגעים. בשעה 15:00 הוטלה למערכה חטיבה 679. החטיבה התקדמה בפירצה שיצרה חטיבה 179, עברה את ח'אן ארנבה והתקדמה על תל שער. גדוד 278 התקדם עם חטיבה 9 שצורפה במהלך היום ללחימה, והכוחות הגיעו עד צומת מעץ, כ-10 קילומטרים לתוך שטח סוריה. במהלך הלילה נמשכו מאמצי חילוץ הנפגעים וטיהור השטח מחיילי חי"ר סורים שנותרו באזור.
12 באוקטובר
במהלך הלילה נמשכו המאמצים לתקן טנקים שנפגעו ולשקם את כוח החטיבה. ציר ח'אן ארנבה שטוהר במלואו רק במהלך הלילה הקשה על מעבר דלק ותחמושת לטנקים.
כוח נתי היה גדוד טנקים מאולתר שהוקם במהלך המלחמה מחיילים שחזרו מחוץ לישראל, בני ישיבות וחיילים לא משובצים. ב-11 באוקטובר עלה כוח נתי לרמת הגולן וסופח לאוגדה 210. פלוגה ג' מכוח נתי נשלחה לתגבר את חטיבה 179, בעוד עיקר הכוח צורף לחטיבה 679. יחד עם הפלוגה מכוח נתי מנתה החטיבה בבוקר 12 באוקטובר 24 טנקים.
החטיבה נשלחה דרומה לתפוס את תל מסחרה, ובאזור התל נתקלה במתחם נ"ט גדול. החטיבה עקפה את התל מצפון והמשיכה מזרחה לתל אל-מל ונסג'. חטיבה 679, שהובילה את המתקפה האוגדתית בבוקר כבשה עד הצהריים את כפר נסג' ותל קורין ונעצרה. חטיבה 179 עברה דרכה והמשיכה צפון-מזרחה לכיוון כנכר. החטיבה נתקלה בכוח שריון סורי שחסם את הציר. כשלרשותה נותרו 8 טנקים תקינים נעצרה החטיבה. אחרי השעה 14:00 הגיעה לאזור חטיבה 9 ושני הכוחות תקפו את השריון הסורי והמשיכו להתקדם.
בסביבות השעה 16:00 כבשו שתי החטיבות את תל מרעי והמשיכו צפונה לכיוון כנכר. בשעה זו זוהה מדרום כוח טנקים מחיל המשלוח העיראקי, שנשלח לעזרת סוריה. חטיבה 679 נכנסה לקרב מול החטיבה העיראקית, ובהמשך ניתנה הוראה לחטיבות 9 ו-179 לסגת מתל מרעי אותו כבשו ולסייע בבלימת הטנקים העיראקים. טנקי החטיבה הסתובבו לאחור ובקרבת נסג' ירו מהאגף על הטנקים העיראקים, שנסוגו לקראת הערב.
המשך הלחימה במובלעת
בשעות הלילה רוכזו ארבע חטיבות אוגדה 210 (חטיבות 179, 679, 205 ו-9) במארב באזור צומת מעץ-תל שער בהמתנה לכוח העיראקי הנע צפונה, כמו גם לצורך אספקה ותדלוק. ארבע החטיבות נערכו במעין ח' אוגדתית כשחטיבה 179 תפסה את האגף הימני של המערך האוגדתי.
ב-15 באוקטובר השתתפה חטיבה 179 בתמרון האוגדתי במהלכו נכבשו תלי ענתר ועלקיה. החטיבה פעלה באגף הימני של האוגדה, מאזור תל אל-מל לכיוון דרום מזרח וניהלה קרב מול טנקים מהכוחות העיראקים.
ב-16 באוקטובר הצטרפו כוחות ירדנים ללחימה במובלעת, וחברו למתקפה משותפת עם הכוחות העיראקים בדרום המובלעת. חטיבה 179 בלמה בשעות הבוקר את התקדמות חטיבה 40 הירדנית לאחר שתקפה אותה מהאגף, מעמדות ממזרח לתל אל-מל, ופגעה בכ-20 כלים ירדנים.
ב-17 באוקטובר יצאה החטיבה, יחד עם אוגדה 210, משטח המובלעת ועברה להתארגנות ברמת הגולן. גדוד 278 נותר תחת פיקוד חטיבה 9 בשטח המובלעת.
ב-19 באוקטובר השתתפו טנקי גדוד 278 בבלימת המתקפה הגדולה האחרונה של הכוחות הסורים, העיראקים והירדנים. הגדוד, יחד עם חטיבה 9, תפס עמדות על תל ענתר ובלם את התקדמות חטיבה 6 העיראקית שתקפה מדרום.
הלחימה בסיני
ב-20 באוקטובר בערב קיבלה החטיבה הוראה לעבור לחזית הדרום. גדוד 278, שהיה תחת פיקוד חטיבה 9, נשאר ברמת הגולן. הטנקים של גדוד 96 עלו על מובילים לסיני והחיילים נסעו באוטובוסים דרומה. כעבור יום וחצי, בבוקר 22 באוקטובר, הגיעה החטיבה לחזית הדרום. 25 הטנקים של החטיבה הורדו במחנה טסה ונעו מערבה, חצו את גשר הגלילים ועברו ל"אפריקה".
החטיבה חברה לאוגדה 252 במאמצים לכתר את הארמייה המצרית השלישית. לאחר חציית תעלת סואץ, פנתה החטיבה דרומה לכיוון ג'בל ג'ניפה, ממערב לאגמים המרים, וכבשה את שדה התעופה כברית. ב-23 באוקטובר המשיכה החטיבה דרומה ותקפה מתחם מצרי בו היו בסיסי טילים. בלילה המשיכה בתנועה דרומה יחד עם חטיבה 401 אל עבר עדביה. שתי החטיבות תקפו את נמלי עדביה ועתקה, ממערב לסואץ.
ב-24 באוקטובר חזרה החטיבה צפונה ועלתה על כביש סואץ-קהיר. יחד עם כוח מחטיבה 164, תקפה מתחם מצרי בצומת הצירים סרג'-עקל והשמידה אותו עד אור אחרון. טנקי החטיבה התקדמו עד הקילומטר המאה ואחד בכביש לקהיר ונעצרו לחניון לילה. באותו היום נכנסה לתוקפה הפסקת האש והסתיימה המלחמה.
לאחר המלחמה
גדוד 278 נשאר ברמת הגולן והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. הגדוד תפס את אזור מזרעת בית ג'אן ובהמשך החורף שהה לסירוגין בתעסוקה מבצעית במובלעת ובאימונים ברמת הגולן. בתחילת דצמבר 1973 פורק הגדוד המאולתר של כוח נתי ולוחמיו היוו את הבסיס להקמתו מחדש של גדוד 266, תחת פיקודו של עוזי קרן.
גדוד 96 המשיך לשהות בסיני. הגדוד תפס את הקו מול המצרים ופעל תחת פיקוד אוגדה 252. לאחר המלחמה הוחלט להסב את גדוד 96 לטנקי טירן 6, שהתבסס על טנקי T-62 שנלקחו שלל. למרות התנגדות החיילים צורף גדוד 96 לחטיבה 889 שהוקמה לאחר המלחמה, וישראל לוין, המג"ד, הפך לסגן מפקד החטיבה. מרבית חיילי הגדוד המקורי פוזרו ביחידות צה"ל שונות וחלקם נקלטו בגדוד 278.
חאבייר מסצ'ראנו
חבייר אלחנדרו מסצ'ראנו (בספרדית: Javier Alejandro Mascherano; נולד ב-8 ביוני 1984, בסן לורנצו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. מסצ'רנו מכונה "חפסיטו" (Jefecito) - "הבוס הקטן" ומכונה גם מאסצ'ה. מסצ'ראנו הוא משיאני ההופעות של נבחרת ארגנטינה בכל הזמנים.
קריירה
מסצ'ראנו החל את הקריירה שלו בריבר פלייט. בשונה משחקנים אחרים, מסצ'ראנו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה אחרי שהספיק להופיע במדי הנבחרת הלאומית הארגנטינאית. יכולתו הגבוהה של השחקן במהלך גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 גרמה למאמן נבחרת ארגנטינה דאז, מרסלו בייאלסה, לזמן אותו לנבחרת ומסצ'ראנו ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים ב-16 ביולי 2003 במשחק הידידות מול נבחרת אורוגוואי, כמעט חודש לפני שהוא ערך את הופעת הבכורה במדי ריבר פלייט (3 באוגוסט 2003).
חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים
לאחר המלחמה
גדוד 39, שהיה גדוד טנקי שוט במילואים והשתייך לחטיבה 188 לפני המלחמה, צורף לחטיבה 179 כגדוד הטנקים השלישי שלה. ישראל אריאלי, שהיה מ"פ בגדוד 96 בזמן המלחמה, קיבל לידיו את הפיקוד על גדוד 278, ויוסי עמיר שהיה מג"ד 278 מונה לסגן מפקד החטיבה.
חאבייר מסצ'ראנו
קריירה
מסצ'רנו שיחק בריבר פלייט שלוש שנים והיה אחד השחקנים החשובים שלה ואחד הקשרים האחוריים הטובים בדרום אמריקה. הוא חוזר על ידי קבוצות צמרת מאירופה אך לבסוף, בקיץ 2005, הוא נרכש על ידי קורינתיאנס הברזילאית תמורת סכום של 15 מיליון דולר והצטרף לבן ארצו קרלוס טבס שנרכש מוקדם יותר.
חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים
לאחר המלחמה
לוחמי החטיבה השתחררו משירות המילואים ביום העצמאות 1974, לאחר שבעה חודשים רצופים. במהלך המלחמה נהרגו 84 מלוחמי החטיבה.
חאבייר מסצ'ראנו
קריירה
מסצ'רנו שיחק בקבוצה הברזילאית כשנה בהצלחה חלקית, מסצ'רנו וטבס נקלעו לסכסוך עם ראשי המועדון ונמכרו לווסטהאם האנגלית בקיץ 2006 בעסקה מפוקפקת. אחרי חצי שנה קשה באנגליה במהלכה לא קיבל הזדמנויות להוכיח את עצמו, הסכימה וסטהאם להשאילו לליברפול אחרי שפיפ"א אישרה את העברתו, אף על פי שחוקי פיפ"א אוסרים על שחקן לשחק ביותר משתי קבוצות במהלך שנה אחת.
חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים
הנצחה ומורשת
בקיץ 1974 הוקמה ברמת הגולן אנדרטה לחטיבה 179. האנדרטה נמצאת סמוך לכביש 87, בשטח בו לחמה החטיבה בין קצביה לחושניה. האנדרטה בנויה מגוש בזלת גדול שמשקלו כ-5 טונות, אשר הובא מאזור הכפר חימרית, בשטח המובלעת הסורית. על האנדרטה חקוקות מילים משירו של יוסף שריג (אחיו של מפקד החטיבה, רן שריג), שנהרג ברמת הגולן באותה מלחמה: מותי בא לי פתע/ ואיני זוכר/ אם ברעם האש/ או בין קירות הפח/ הזועקים/ או שבא בלבן-לבן/ הדומם לבסוף.
חאבייר מסצ'ראנו
קריירה
היכולת הגבוהה שהציג במדי ליברפול העלתה תמיהה כיצד שחקן ברמתו לא קיבל הזדמנויות לשחק בווסטהאם. משחק השיא של מסצ'ראנו במדי ליברפול היה בגמר ליגת האלופות אז שיתק את כוכבה של מילאן, הברזילאי קאקה. מסצ'ראנו הפך לשחקן חשוב במערך של רפא בניטז. ב-29 בפברואר 2008 חתם מסצ'ראנו על חוזה לארבע שנים בקבוצה וזאת לאחר חודשים בהם נפוצו שמועות בדבר מעברו של מסצ'ראנו לקבוצה אחרת. עם חתימתו, הסכימה ליברפול לשלם סכום הקרוב ל-18 מיליון לירות שטרלינג. ב-15 במרץ 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק מול רדינג.
לאחר מונדיאל 2010, ואחרי שליברפול הודחה מליגת האלופות, הביע מסצ'ראנו את רצונו לעזוב. לאחר ששתי קבוצות הביעו רצון לקנותו, ברצלונה ואינטר מילאנו, החליט מסצ'ראנו לחתום בברצלונה, תמורת 18 מיליון יורו.
מסצ'ראנו היה הרכש השלישי של ברצלונה באותו קיץ, אחרי דוד וייה (שהגיע מולנסיה) ואחרי אדריאנו (שהגיע מסביליה).
חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים
הנצחה ומורשת
בחניון מול הכניסה לקיבוץ עין זיוון הוקמה אנדרטה לזכר לחללי גדוד הסיור 134. באנדרטה מונצחים 35 נופלי הגדוד במלחמה. במקום בו נהרגו שמונה לוחמי הגדס"ר מפגיעה בנגמ"ש ב-10 באוקטובר 1973 הוקמה אנדרטה נוספת. בתוך הנגמ"ש הפגוע ניטע עץ ארז והוקמה אנדרטה המנציחה את שמונת ההרוגים.
חאבייר מסצ'ראנו
קריירה
בעונת 2014/2015 זכה בטרבל עם ברצלונה והמאמן החדש לואיס אנריקה.
בתחילת עונת 2015/2016 קיבל מסצ'ראנו את סרט הקפטן הרביעי, דבר שלא נהוג בברצלונה בעקבות כך שמסצ'ראנו לא שחקן בית שגדל במועדון.
ב-26 באפריל 2017 כבש מסצ'ראנו את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה, לאחר שכבש בבעיטת עונשין בניצחון 1–7 על אוסאסונה.
ב-23 בינואר 2018 הודיעה ברצלונה שמסצ'ראנו יעזוב את הקבוצה, לאחר 7 וחצי שנים במועדון. ב-26 בינואר 2018 חתם מסצ'ראנו בחביי צ'יינה פורצ'ן מהליגה הסינית.
בדצמבר 2019 חתם מסצ'ראנו באסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית.
ב-16 בנובמבר 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת לאומית
מסצ'ראנו היה מהשחקנים הבולטים בנבחרות הצעירות של ארגנטינה, הוא סיים עם הנבחרת עד גיל 17 והנבחרת עד גיל 20 במקום הרביעי באליפויות העולם (2001, 2003 בהתאמה). בנוסף, הוא השתתף במוקדמות לאולימפיאדה עם הנבחרת עד גיל 23 בה זכתה ארגנטינה.
מסצ'ראנו נבחר על ידי מאמן הנבחרת האולימפית של ארגנטינה, סרחיו בטיסטה, כאחד משלושת השחקנים המותרים מעל גיל 23 לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה אשר זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בכך הפך מסצ'ראנו לספורטאי הארגנטינאי הראשון שזוכה בשתי מדליות זהב אולימפיות.
ב-30 ביוני 2018 פרש מנבחרת ארגנטינה בתום משחק ההפסד מול נבחרת צרפת בשמינית גמר מונדיאל 2018.
פאלו אלטו נטוורקס
פאלו אלטו נטוורקס (Palo Alto Networks) היא חברת אבטחת מידע אמריקאית, השוכנת בסנטה קלרה שבקליפורניה. החברה עוסקת בייצור פלטפורמות אבטחת מידע לעסקים הכוללות מוצרי אבטחת רשתות, וכחלק מכך קו מוצרי Firewall (חומת אש) מתקדמים, מוצרי אבטחה מבוססי טכנולוגיות ענן ומוצרי הגנה על עמדות קצה וכן מגוון של מוצרים נוספים.
היסטוריה
פאלו אלטו נטוורקס הוקמה בשנת 2005 על ידי היזם הישראלי ניר צוק, המכהן עד היום כ-CTO של החברה, ומספר שותפים מתוכם מוכר ביותר רג'יב בטרה. לפני הקמת החברה, היה צוק מנהל הפיתוח של מוצר ה-Firewall הראשון בחברת צ'ק פוינט, ובנוסף ניהל את פיתוח מוצר ה-IPS הראשון בין השנים 1994–1997. צוק הציב לעצמו מטרה להקים חברה מתחרה אשר תעקוף במוצריה את צ'ק פוינט. כשנשאל מדוע בחר להקים את פאלו אלטו נטוורקס, השיב צוק כי מטרתו היא לפתור את בעיית אבטחת הרשת העומדת בפני חברות גדולות כיום: חוסר היכולת לאפשר לעובדים להשתמש באפליקציות מודרניות, אשר מחייבת פיתוח Firewall אשר מסוגל לזהות ולספק בקרה מעמיקה על תעבורת האפליקציות השונות.
החברה ייצרה והפיצה את מוצר ה-Firewall הראשון שלה בשנת 2007. ב-20 ביולי 2012 הונפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשווי של 2.8 מיליארד דולר.
בשנת 2017, עקפה פאלו אלטו נטוורקס את חברת צ'ק פוינט מבחינת היקף המכירות, עם הכנסות שנתיות של 1.8 מיליארד דולר לעומת 1.7 מיליארד דולר לצ'ק פוינט, עם זאת הציגה שיעורי רווחיות נמוכים יותר של 14% בלבד, לעומת כ-45% לצ'ק פוינט.
בשנת 2018, פאלו אלטו נטוורקס נרשמה במקום השמיני ב- Forbes Digital 100. החברה המשיכה לצמוח, גם בדרך של מיזוגים ורכישות, ובאוגוסט 2021 הגיע שווי השוק שלה ל-53 מיליארד דולר.
רכישות בישראל
בשנת 2014 רכשה פאלו אלטו נטוורקס את הסטארט-אפ הישראלי Cyvera ובכך נכנסה לראשונה לשוק ההגנה על עמדות הקצה עם פתרון חדשני להגנה מאקספלוייטים (exploits) ונוזקות.
בשנת 2017 רכשה החברה סטארט-אפ ישראלי נוסף, LightCyber ורכשה יכולת נוספת - ניטור אנומליות ברשת, זיהוי ופענוח התנהגות משתמשים ובידוד מחשבים נגועים.
במרץ 2018 רכשה החברה סטארט-אפ ישראלי, CyberCubes במיליוני דולרים. החברה פיתחה מנוע מתקדם להגנה על נקודות קצה עם גישה חדשנית לגילוי ומניעת תוכנות זדוניות. בבסיסה, החברה הפעילה מנוע אוטומטי מבוסס ניתוח התנהגות כדי ליירט תוכנות זדוניות וטכניקות תקיפה מסוג file-less attack.
השיבה הביתה
{{פירושונים|