cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפורמת מקשרי
ההשלכות על סיבוב הסחר של הגאט"ט
במטרה להפחית את ההוצאות על סובסידיות לחקלאות, התכנסו חברות ארגון הגאט"ט בספטמבר 1986 על מנת להגיע להסכם רב צדדי בעניין זה. הם יזמו את סיבוב אורוגוואי שם נוהל משא ומתן על מנת להסדיר את הסחר בין המדינות החברות. לשיחות אלו הגיעו ארצות הברית והקהילה האירופית עם מדיניות שונה לגמרי: ארצות הברית דרשה להפסיק את ההתערבות בשוק וזאת על ידי ביטול מתן הסובסידיות וחסמי סחר אחרים, בעוד שהקהילה האירופית התעקשה על שינוי מינימלי בלבד במדיניות ההתערבות בשוק על מנת לשמור על העדפות השוק האירופי המשותף. בשל פערים אלו הוקפאו בדצמבר 1990 השיחות בין הצדדים. הנציבות האירופית לא הייתה מוכנה לתת לשיחות אלו להיכשל סופית ולכן הוצעה רפורמת פשרה, רפורמת מקשרי, שהביאה לחידוש סבב השיחות. ואכן, השיחות חודשו באביב 1991, חודשיים לאחר שרפורמת מקשרי הוצעה בנציבות. כך היא הביאה לחידוש המשא ומתן מצד אחד, אולם מצד שני היא גם פגעה במטרה הסופית של סבב השיחות, בכך שתגובת הציבור לרפורמה הייתה שלילית- בעיקר בצרפת, דבר שהקשה על הקהילה האירופית לאשר הסכם גאט"ט סופי.
ההשלכות על אמנת מאסטריכט
אישורה של רפורמת מקשרי הביאה לתגובה מיידית ועוינת מצד חלק מהחקלאים האירופאים. המצב היה חמור בעיקר בצרפת כאשר אלפי חקלאים צרפתים ניסו ללא הצלחה למנוע יציאה וכניסה מפריז. חוסר שביעות הרצון בצרפת נמשך גם לאחר ניסיון כושל זה, דבר שבא לידי ביטוי במשאל העם שנערך בצרפת לגבי אמנת מאסטריכט בו החקלאים הצרפתים בחרו לדחות אותו. העם הצרפתי הרגיש ניכור כלפי יוזמות הקהילה עקב אישור רפורמת מקשרי. כך נחלשה התמיכה בממשלתו של פרנסואה מיטראן אשר מצידה חיפשה כל דרך כדי להטיב עם החקלאים הצרפתיים, ערב הבחירות בצרפת במרץ 1993. למרות שהממשלה הצרפתית המשיכה לתמוך באמנה, ההתקדמות שלה אל עבר האיחוד הכלכלי והפוליטי שהיה מהותו של אמנת מאסטריכט הואטה. כך רפורמת מקשרי פגעה בלגיטימציה של אמנת מאסטריכט בצרפת, אולם בסופו של דבר אושרה האמנה ברוב זעום של 51.05%. גם בדנמרק (מתנגדת נוספת לרפורמה) נדחתה אמנת מאסטריכט המקורית, אולם במאי 1992 היא אושרה שם במשאל עם בדרך לאשרור האמנה על ידי כל מדינות הקהילה האירופית וכניסתה לתוקף בנובמבר 1993.
יחסי אינדונזיה–מקסיקו
יחסי אינדונזיה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים של אינדונזיה ומקסיקו. שתי המדינות רואות במקבילן כשותפות אסטרטגיות באזורי זו של זו; אינדונזיה בדרום-מזרח אסיה ומקסיקו באמריקה הלטינית. שתי המדינות הן חברות הדדיות ב-APEC, פורום שיתוף פעולה בין מזרח אסיה-אמריקה הלטינית, G-20, האו"ם וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה
בשנת 2013 ביקר נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו בבאלי כדי להשתתף בפסגת APEC.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מאינדונזיה למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לאינדונזיה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים, כמו הסכם לכינון סחר בין אינדונזיה למקסיקו (1961); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1998); הסכם לשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (2001); מזכר הקמת התייעצויות דו צדדיות הדדיות בין שתי המדינות (2001); הסכם להימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים (2004); הסכם שיתוף פעולה במאבק בסחר בסמים, חומרים פסיכוטרופיים ומבשילים כימיים (2011); מזכר הבנות במאבק בפשעים בין לאומיים ופיתוח יכולת (2011); הסכם על שירותי הובלה אווירית (2013); מזכר הבנות בשיתוף פעולה בתחום הבריאות והתיירות (2013) ומזכר ההבנות בשיתוף אשראי ליצוא בין Bancomext לאקסימבנק של אינדונזיה (2013).
יחסי מסחר
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות בכ-1.7 מיליארד דולר. מוצרי הייצוא העיקריים באינדונזיה כוללים: טקסטיל, גומי, שמן דקלים וזהב. מוצרי הייצוא העיקריים של מקסיקו כוללים: כסף, נחושת, כותנה, טרקטורים, חלקי מחשב ומוצרים מבוססי נפט. החברה הרב-לאומית המקסיקנית, KidZania, פועלת באינדונזיה.
אבדיס זילדג'יאן
חברת אבדיס זילדג'יאן (אנגלית: Avedis Zildjian Company), או פשוט זילדג'יאן, היא חברה אמריקאית ויצרנית המצילות הגדולה בעולם. אבדיס זילדג'יאן, האלכימאי הארמני שחי באיסטנבול הקים את החברה ב-1623. החברה נחשבת לאחת החברות העתיקות בעולם שהתמידו לאורך הזמן הרב ביותר בפעילות עסקית. זילדג'יאן גם מייצרת מוכרת אביזרים הקשורים לתופים, כגון מקלות תופים ומנשאים משלה. חברה זו היא יצרנית המצילות הגדולה ביותר בעולם.
היסטוריה
המצילתיים הראשונים של זילדג'יאן נוצרו בשנת 1618 על ידי אבדיס זילדג'יאן, אלכימאי שחיפש דרך להפוך מתכות פשוטות לעסק רווחי; הוא יצר סגסוגת המשלבת בדיל, נחושת וכסף ללוח מתכת, שהשמיע קולות מוזיקליים בלי להתנפץ. המצילות של זילדג'יאן נמכרות באירופה מאז המאה ה-17 בהצלחה גדולה, והייצור נמשך באזור קוסטנטינופול. מעורבות אראם זילדג'יאן בתנועה הלאומית הארמנית פוגע בייצור המצילות, ולכן ייצור המצילות עובר לארצות הברית ב-1929 בעיר קווינסי שבמסצ'וסטס. אוודיס זילדג'יאן, המנהל האמריקאי הראשון של החברה, יצר במהירות קשרים עם המתופפים המקצועיים של התקופה: ריי באודוק (Ray Bauduc), צ'יק ווב, ג'ו ג'ונס וג'ין קרופה. קרופה היה בקשרים מיוחדים עם זילדג'יאן והיה חלק מהפיתוח של מצילות חדשות. במהלך מלחמת העולם השנייה, חברת זילדג'יאן יצרה מצילות עבור הצבא האמריקאי וחיל הים. הם קיבלו גם הקצאות של מתכות מהאדמירליות הבריטית. ללא ההקצאות של נחושת ובדיל שהוקצו על ידי מועצת הייצור של המלחמה, המפעל היה נסגר.
בשנת 1968 החברה פתחה מפעל נוסף לייצור מצילות בניו ברנזוויק שבקנדה. המפעל בקנדה ייצר קו מצילות בשם "זילקו מצילות" (בנוסף לקו המצילות הרגילות שיוצר ושווק באותה תקופה במפעל האמריקאי).
ב- 1975, החברה החלה לייצר במפעל הקנדי את אחד מקוויה הנמכרים ביותר ביחד עם החברה הטורקית שנקרא סדרת K. בשנת 1980, ייצור המצילות עבר למפעל במסצ'וסטס. ביחד עם שתי אגדות הג'אז, המתופפים טוני וויליאמס ואלווין ג'ונס, ארמנד זילדג'יאן ייצר קו חדש של מצילות.
כיום מנהלות את חברה האחיות קרייגי ודבי זילדג'יאן, בנותיו של ארמנד, הן דור 14 למשפחת זילדג'יאן שמנהל את העסק המשפחתי.
נמל התעופה הבין-לאומי קאבול
נמל התעופה הבינלאומי קאבול, שנקרא בעבר נמל התעופה הבינלאומי חאמיד כרזאי (באנגלית: Hamid Karzai International Airport, בפשטו: د کابل نړيوال هوايي ډګر, בפרסית: میدان هوائی بین المللی کابل), ממוקם 5 ק"מ ממרכז בירת אפגניסטן, קאבול. זהו אחד מנמלי התעופה המרכזיים במדינה, וכמו כן הוא משמש בסיס צבאי גדול המסוגל להכיל ולאחסן מעל ל-100 מטוסים.
בשנת 2014, בעקבות החלטת הפרלמנט האפגני ונשיא הקבינט, נקרא נמל התעופה מחדש על שם נשיא אפגניסטן לשעבר חאמיד כרזאי כאות הוקרה על עשייתו ומאמציו לבניית נמל התעופה. השם שונה פעם נוספת לנמל התעופה הבינלאומי קאבול לאחר השתלטות הטליבאן עליו ב-2021.
היסטוריה
נמל התעופה נבנה במקור בשנות ה-60 המוקדמות על ידי מהנדסים סובייטים כאשר החלה אפגניסטן להתפתח ולהיחשף לעולם המודרני. תיירים החלו לבקר במדינה דרך נמל התעופה. עידן זה הסתיים לאחר מהפכת סאור ב-1978, במיוחד לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
נמל התעופה שימש בסיס לצבא הסובייטי בזמן מלחמת אפגניסטן מ-1979 עד 1989. הוא גם שימש בסיס לכוחותיו נשיא אפגניסטן לשעבר מולה מוחמד עומר שנותר בשליטתם עד 1992. בנובמבר 1996, נשלט נמל התעופה על ידי האמירות האסלאמית של אפגניסטן בשליטת מולה מוחמד עומר  עד 2001, כשנסו מהעיר לאחר פלישת צבא ארצות הברית לאפגניסטן. נמל התעופה נסגר בסוף שנות ה-90 בעקבות סנקציות שהוטלו על שלטון טליבאן, עם טיסות בינלאומיות מעטות בלבד.
בעקבות פלישת נאט"ו לאפגניסטן לאחר מתקפות 11 בספטמבר, נמל התעופה של קאבול הופצץ בידי צבא ארצות הברית וכוחות הקואליציה . לאחר השגת שליטה בידי כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי, נמל התעופה החל אט אט להתפתח עם השנים. מערכת מכ"ם חדשה הותקנה בשנת 2005 ששודרגה על ידי ארצות הברית. טרמינל חדש בשווי 25 מיליון דולרים נבנה ב-2009 המשמש לטיסות בינלאומיות. נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי ואישים בכירים השתתפו בטקס חנוכת הבניין. בניין הטרמינל החדש נפתח רשמית לטיסות בינלאומיות ביוני 2009. בניין הטרמינל הקודם שופץ והוסב לטיסות פנימיות.
תנועת הנוסעים בנמל התעופה הגיעה לכ-100,000 בשנה בשנת 2010 וכ-300 ביום. ב-23 במאי 2012, החלו בסלילת מסלול טיסה שני. הפרויקט בעלות של 26 מיליון דולר ימומן על ידי ממשלת יפן. מסלול הטיסה יהיה באורך 5.4 ק"מ ורחב 44 מטרים עם סטנדרטים בינלאומיים.
ב-15 באוגוסט 2021 נכבשה הבירה קאבול, בה נמצא נמל התעופה, בידי הטליבאן, דבר שגרם לאלפי אזרחי העיר להגיע אל נמל התעופה ולעלות על מטוסים בניסיון לברוח.
דז'ה באלינט
דז'ה באלינט, (במקור בק עד 1898, בהונגרית: Bálint Dezső; בודפשט, 19 בדצמבר 1873 – וינה, 19 בספטמבר 1919) היה עיתונאי יהודי-הונגרי מצליח, איש רב פעלים: סופר, במאי תיאטרון, בעלים של תיאטרון מתרגם ספרותי. הוא נודע בעיקר כמתרגם של קומדיות ולבריות אופרטה. הוא שם קץ לחייו בגיל צעיר.
קורות חייו
דז'ה בק נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב בק, סוחר סדקית, ושל אילונה קורלנדר. הוא סיים את בחינות הבגרות ב-1893 בבודפשט והתחיל את הקריירה שלו כעיתונאי. בק שינה את שם משפחתו לבאלינט ב-1898. באלינט היה עיתונאי של כמה יומונים וכתבי עת חשובים:
בשנים 1907–1908 ניהל את תיאטרון הקברט של בודפשט וב-1908–1909 את הקברט בונבונייר, ב-7 בפברואר 1908 הוא הפך למנהל-שותף של תיאטרון העם (כיום תיאטרון ארקל) שהעלה אופרות, אופרטות ומחזמרים ביחד עם רז'ה מאדר. אחר כך היה מנכ"ל תיאטרון אינטים, ולבסוף הבעלים והמנהל של הרויאל אורפאום (Royal Orpheum). ב-3 ביוני 1909, בבודפשט, נשא לאישה את ארז'בט מולנאר, בתם של מור נוימן ושל יוזפה וולפיש, אחותו הצעירה של הסופר פרנץ מולנר. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 תרגם להונגרית קומדיות צרפתיות ואנגליות רבות, וכן מחזות מוזיקליים, שירים וריקודים והתאים אותם לבמה.
Je ne sais quoi
Je ne sais quoi (בעברית: אני לא יודעת מה) הוא השיר שייצג את איסלנד באירוויזיון 2010. השיר בוצע על ידי הרה ביורק. השיר, שנבחר ב-Söngvakeppnin 2010, שהוא הקדם-אירוויזיון האיסלנדי המסורתי, נכתב והולחן על ידי הרה ביורק ואוליגור סמרי. בתחרות עצמה הגיע השיר למקום השלישי בחצי הגמר השני ולמקום ה-19 בגמר.
ארלטה
אריאדנה ניקולטה טסאפרה (ביוונית: Αριάδνη Νικολέτα Τσάπρα; 3 במאי 1945 – 8 באוגוסט 2017), שנודעה בשם הבמה אַרלֵטָה (Αρλέτα), הייתה מוזיקאית, סופרת ומאיירת יוונייה.
ביוגרפיה
ארלטה נולדה באתונה ב-1945. היא למדה בבית הספר לאמנויות באתונה.
ארלטה הוציאה את האלבום הראשון שיצרה בעצמה (Ένα Καπέλο με Τραγούδια, "כובע עם שירים") בשנת 1960. בראשית הקריירה שלה עבדה עם הרבה מלחינים יוונים ידועי-שם, כמו ג'אניס ספאנוס, מאנוס חג'ידאקיס ומיקיס תאודוראקיס. להצלחותיה הגדולות הראשונות הגיעה עם שירים, שאת המוזיקה שלהם חיבר לאקיס פאפאדופולוס ואת המילים להם כתבה מריאנינה קריאצי. היא נחלה הצלחה רבה בשירה בבתי הקפה של אתונה ואחר באולמות שונים. בשנת 1997 יצא ספרה, 'Από πού πάνε για την Άνοιξη ("לאן הולכים כדי להגיע אל האביב"), ספר שהכיל איורים פרי מכחולה.
ב-11 בפברואר 2008, דקות ספורות לפני הופעה מתוכננת בוולוס, עברה ארלטה שבץ. היא נותחה ונשארה במצב חמור אך יציב, שממנו הצליחה להתאושש, לאחר שהות של 6 חודשים בבית חולים ובשיתוק חלקי, בלי יכולת לעמוד, במשך שנה תמימה.
מותה
בינואר 2017, עברה שבץ נוסף ונשארה בבית החולים, שם הלכה לעולמה ב-8 באוגוסט 2017, בת 72.
PKO Bank Polski
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski Spółka Akcyjna (בראשי תיבות בפולנית: PKO Bank Polski) הוא הבנק המסחרי הגדול ביותר בפולין. הבנק מספק שירותים ללקוחות פרטיים ועסקיים. פירוש שמו של הבנק הוא "הבנק לחסכונות כלליים – הבנק הפולני".
היסטוריה
ב-7 בפברואר 1919, לאחר הכרזת העצמאות של פולין, על פי הוראה של מנהיג פולין העצמאית יוזף פילסודסקי, נוסד בנק הדואר לחסכונות. לתפקיד המנהל מונה ב-28 בדצמבר 1919 הוברט לינדה. לתפקיד הנשיא מונה הנריק גרובר, שכיהן בתפקיד זה במשך שנים רבות בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה. מטה הבנק נקבע בוורשה הבירה, ברחוב שוויינטוקז'יסקה 31/33, והסניפים המקומיים הראשונים הוקמו בקרקוב, בלבוב, בלודז', בפוזנאן ובקטוביץ.
משימתו הראשונה של הבנק הפולני הייתה הכנסה למחזור של המטבע החדש, הזלוטי הפולני, שהחליף את המארק הפולני. החל מ-1920 הבנק הועבר לשליטת המדינה. בתקופת הכיבוש הגרמני של פולין בזמן מלחמת העולם השנייה, הבנק פעל תחת הנהלה גרמנית. ב-1945 הפעילות הבנקאית חזרה שוב, הפעם תחת השלטון הקומוניסטי והקמת הרפובליקה העממית של פולין. ב-1 בינואר 1950 בנק הדואר לחסכונות מוזג לתוך הבנק לחסכונות כלליים. בין השנים 1975 ל-1987 סניפי Bank Polski פעלו במסגרת הבנק הלאומי של פולין (הבנק המרכזי), תוך ששמרו על הבידול המיתוגי שלהם. ב-1 בנובמבר 1987, במסגרת הרפורמות הכלכליות שנערכו בפולין כמו גם בשאר ארצות הגוש הקומוניסטי, Bank Polski חזר להיות ישות עצמאית.
פעילות
נכון ל-2016, Polski Bank מעסיק כ-29,000 עובדים עם רווח נקי של יותר מ-7 מיליארד זלוטי (יותר מ-2 מיליארד דולר). הנכסים שלו שווים יותר מ-285 מיליארד זלוטי. הבנק דורג מקום 510 בדירוג פורבס גלובל 2000 לשנת 2010. לבנק פעילות באוקראינה לאחר שרכש שם את קרדובנק (Kredobank). ממשלת פולין מחזיקה ב-51.24% ממניות הבנק. 40% שייכים לאוצר המדינה, ו-10.25% לבנק הממלכתי הממשלתי (פולנית: Bank Gospodarstwa Krajowego).
קיה קרניבל
קיה קרניבל (בקוריאנית: 기아 카니발) היא מכונית מיניוואן בגודל מלא שמייצרת חברת קיה מוטורס החל משנת 1998.
הקרניבל היא המכונית הפרטית הגדולה ביותר שמייצרת חברת קיה, ומיועדת להסעת שבעה עד אחד-עשר נוסעים.
דור ראשון (1998–2006)
בשנת 2002 עבר הקרניבל מתיחת פנים.
הנעה
הדור הראשון שווק בישראל במהלך השנים עם שלושה יחידות הנעה, כולן עם תיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה הילוכים:
בטיחות
אבזור הבטיחות כלל בעיקר 2 כריות-אוויר ו-2 כוכבי בטיחות במבחן הריסוק.
דור שני (2006–2012)
הדור השני של הקרניבל הושק בעולם בשנת 2006, ונועד להתחרות ברכבים כמו טויוטה סיינה והונדה אודיסיי.
הדור השני הוצע עם שני אורכי מרכב: מרכב ארוך - שנועד בעיקר לשוק האמריקאי, ומרכב קצר יותר - שנמכר ביתר השווקים.
הקרניבל עבר מתיחת פנים בשנת 2009, שעיקרה היה שינויים קלים בעיצוב החיצוני בלבד.
תחילת השיווק בישראל הייתה בשנת 2006, שם שווק הקרניבל בגרסה האירופאית הקצרה יותר, עם שבעה מושבים.
הנעה
הדור השני הוצע בישראל עם שתי יחידות הנעה:
בטיחות
אבזור הבטיחות כלל 6 כריות-אוויר, בקרת יציבות אלקטרונית ו-4 כוכבי בטיחות במבחני הריסוק.
דור שלישי (2014–2020)
הדור השלישי הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בניו-יורק בחודש אפריל 2014 לאחר שנתיים של הפסקה מהייצור, כמתחרה למיניוואנים גדולים כמו סאנגיונג רודיוס, טויוטה סיינה, הונדה אודיסיי וקרייזלר גראנד-וויאג'ר.
הגיע לישראל בנובמבר 2015, שם שווק לראשונה ברמת-גימור אחת, עם שמונה מקומות ישיבה ומנוע 3.5 ליטר.
הדור השני של הקרניבל הציג קפיצת מדרגה משמעותית כמעט בכל התחומים, עם עיצוב מודרני, שלדה חדשה, חומרים איכותיים, אבזור מודרני ומנועים גדולים וחזקים בהרבה מהדורות הקודמים.
בשנת 2018 עבר הדגם מתיחת פנים, שכללה בעיקר שינויים עיצוביים קלים, תוספת אבזור ומערכות בטיחות מתקדמות.
בטיחות
אבזור הבטיחות כולל 6 כריות-אוויר ובקרת יציבות אלקטרונית, כאשר במהלך מתיחת הפנים התווספו מספר מערכות בטיחות אוטונומיות, כגון בלימת חירום אוטונומית ומערכת להתרעה על סטייה מהנתיב. הדגם השלישי נבחן במבחני הריסוק האמריקאים וקיבל ציונים גבוהים.
דור רביעי (2020-היום)
הדור הרביעי של קיה קרניבל נחשף בדרום-קוריאה ביולי 2020 עם עיצוב ייחודי המדמה רכב suv, במטרה להתחרות גם בדגמי ה-suv הפופולריים.
קיה קרניבל דור 4 משווק בעולם בגרסאות של 7, 8 או 9 מקומות ישיבה ואף בגרסאות של 11 נוסעים במספר שווקים באסיה, בדומה לדור השלישי. בישראל משווק הקרניבל על ידי ידי היבואן הרשמי טלכאר בגרסאות עם שבעה מושבים בלבד, אך ביבוא המקביל הקרניבל משווק גם בגרסאות עם שמונה מושבים.
ביולי 2021 חשפה קיה גרסה מפוארת וייחודית לדגם בשם "קיה קרניבל היי-לימוזין", עם גג מוגבה לטובת מרווח פנים משופר משמעותית. שורות המושבים האחוריות הוסבו לצמד מושבים גדולים ומאובזרים, עם מרווח רגליים עצום, לצד תוספות אבזור נוחות נרחב ומפנק.
יחידת ההנעה היחידה בגרסה זו היא מנוע הבנזין 3.5 ליטר עם 272 כוחות-סוס.
שיווק הדור החדש בישראל החל בחודש אפריל 2021.
הנעה
הדור הרביעי משווק ברחבי העולם עם שני יחידות הנעה:
בטיחות
אבזור הבטיחות כולל בין היתר 7 כריות-אוויר, בקרת יציבות אלקטרונית ומגוון מערכות בטיחות פסיביות ואקטיביות.
פנינה פלאי
פנינה פֵּלאי (Peli; 6 ביולי 1932 – 26 באוקטובר 2006) הייתה פעילת ציבור, מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל, מרצה בתחום לימודי היהדות ומעמד האישה.
ביוגרפיה
נולדה בניו יורק בשם רבקה פרל הכהן, בת לצבי ולאה הכהן, משפחה מהיישוב הישן בירושלים שירדה לניו יורק בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותה הייתה פעילה בתנועת הנוער הציונית-הדתית "השומר הדתי".
פלאי היא מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל והייתה פעילה לקידום מעמד האישה. בשנות ה-70 התפרסמה כשהקימה בביתה מניין נשים שהתעטפו בטלית ועלו לתורה. בשנת 1996 ארגנה בבנייני האומה בירושלים כנס בינלאומי בנושא "האישה והיהדות, האישה וההלכה", שבו השתתפו ארגונים יהודים ותנועות נשים מכל העולם. פעלה והרצתה למען נשים עגונות ומסורבות גט.
יחד עם בעלה הקימה את "שבת יחד" - שבתות עיון משותפות לציבור הדתי והחילוני. הייתה פעילה בארגון נאמני הר הבית.
ילדיה
לפינחס ופנינה פלאי ארבעה ילדים: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון, בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי.
מנגן שבע חמצני
מנגן שבע חמצני (בכתיב כימי: Mn2O7) היא תרכובת אי-אורגנית. נוזל נדיף זה מגיב בקלות רבה למגע. חומר זה הוא מחמצן מסוכן ותואר לראשונה בשנת 1860.
ייחוד
הצורה הגבישית של תרכובת כימית זו היא ירוקה כהה. הנוזל הוא ירוק כאשר האור מוחזר ממנו ואדום כאשר האור מועבר דרכו. הוא מתמוסס בפחמן טטרהכלורידי, ומתפרק כאשר הוא בא במגע עם מים.
מבנה
תכונות המסיסות שלו מעידות על מין מולקולרי לא קוטבי, דבר שאושר על ידי המבנה שלו. המולקולות מורכבות מזוג טטרהדרונים שחולקים קודקוד משותף. הקודקודים תפוסים על ידי אטומי חמצן ובמרכזי הטטראדר ממוקמים אטומי המנגן. הקישוריות מסומנת על ידי הנוסחה O3Mn-O-MnO3. מרחקי ה- Mn-O הטרמינליים הם 1.585 Å והחמצן המגשר הוא במרחק של 1.77 Å משני אטומי המנגן האחרים. זווית Mn−O−Mn היא 120.7°.
פירוסולפט, פירופוספט ודיכרומט מאמצים מבנים הדומים לזו של Mn2O7. ככל הנראה מין הקבוצה העיקרית הדומה ביותר הוא Cl2O7. תוך התמקדות בהשוואה בין הסדרות של מתכות המעבר, Tc2O7 ו- Mn2O7 דומות מבחינה מבנית אבל זווית Tc−O−Tc היא 180°. Re2O7 מוצק אינו מולקולרי אלא מורכב ממרכזי Re שמקושרים גם עם אתרים טטרהדראליים וגם אתרים אוקטאהדרלים; בשלב האדים, הוא מולקולרי עם מבנה דומה ל-Tc2O7.
סינתזה ותגובות
Mn2O7 נראה כמו שמן ירוק כהה כאשר מוסיפים H2SO4 מרוכז ל-KMnO4. התגובה מייצרת תחילה חומצה פרמנגנית, HMnO4 (מבחינה מבנית, HOMnO3), המתייבשת על ידי חומצה גופרתית קרה כדי ליצור את ה-אנהידריד שלה, Mn2O7.
Mn2O7 יכול להגיב עוד יותר עם חומצה גופרתית כדי לתת את הקטיון המנגניל, שהוא איזואלקטרוני עם CrO3.
Mn2O7 מתפרק בסמוך לטמפרטורת החדר. ההתפרקות נהפכת למסוכנת עקב סיכוי רב להתפוצצות מעל 55 מעלות צלזיוס. ניתן לגרום את הפיצוץ על ידי מכה במדגם או על ידי חשיפתו לתרכובות אורגניות אשר ניתנות לחמצון. אוזון גם מיוצר בתהליך, והוא מעניק ריח חזק לחומר. האוזון יכול להצית באופן ספונטני פיסת נייר ספוגה בתמיסת אלכוהול.
מנגן שבע-חמצני מגיב למי חמצן בנוכחות חומצה גופרתית ומשחרר חמצן ואוזון.
מדליית אוילר
מדליית אוילר (The Euler Medal), מוענקת למתמטיקאים, ונקראת על שם המתמטיקאי בן המאה ה-18 לאונרד אוילר.
המדליה מוענקת מדי שנה החל משנת 1993, על ידי המכון לקומבינטוריקה ויישומיה (ICA) בפלורידה, והיא מוענקת לחוקר שתרם תרומה משמעותית בתחום הקומבינטוריקה, ושעדיין פעיל במחקר. המדליה מוענקת מדי שנה, לחוקר אחד או שניים בעולם.
בשנת 2004 זכה בה החוקר הישראלי-אמריקני פרופ' דורון ציילברגר. בשנת 2005 זכה בה החוקר הישראלי פרופ' אביעזרי פרנקל.
וורן מגנוסון
וורן גרנט "מגי" מגנוסון (באנגלית: Warren Grant "Maggie" Magnuson; 12 באפריל 1905 – 20 במאי 1989) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. מגנוסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג את מדינת וושינגטון בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1944-1937) ולאחר מכן בסנאט (1981-1944). במהלך השנתיים האחרונות שלו בסנאט האמריקאי היה הסנאטור הוותיק ביותר, ולאורך שנתיים אלה, למעט הפסקה בת יממה, היה הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
תחילת דרכו
וורן מגנוסון נולד בעיר מוּרהד שבמערב מינסוטה. תאריך הלידה שלו ניתן בתאריך 12 באפריל 1905, אך הרשומות המעשיות של לידתו נותרו עמומות. ככל הנראה הוא מעולם לא הכיר את הוריו הביולוגיים. על פי מקורות שונים, הוריו נפטרו תוך חודש מיום לידתו, או שאמו הרווקה מסרה אותו לאימוץ. הוא אומץ על ידי ויליאם גרנט ואֶמה (לבית אנדרסון) מגנוסון, שהעניקו לו את שם משפחתם. הזוג מגנוסון היו דור שני למהגרים מסקנדינביה שהפעילו בר במורהד, ואימצו בת בשם קלרה כשנה לאחר שאימצו את וורן. אביו המאמץ עזב את המשפחה בשנת 1921.
מגנוסון למד בתיכון מורהד, שם שיחק בקבוצת הפוטבול כקוורטרבק והיה קפטן קבוצת הבייסבול. במהלך לימודיו התיכוניים ניהל מחנה של ימק"א, עבד בחווֹת חיטה וחילק עיתונים בעיר הולדתו ובפארגו הסמוכה שבדקוטה הצפונית. הוא סיים את לימודיו בשנת 1923 ואז נרשם לאוניברסיטת דקוטה הצפונית בגרנד פורקס. ב-1924 עבר ללמוד במכללה החקלאית של דקוטה הצפונית בפארגו, בה למד במשך שנה. לאחר מכן טייל לתקופה מסוימת בקנדה, והתנייד באמצעות רכבות משא משא ועבד עם צוותי הדישה.
בעקבות חברתו התיישב מגנוסון בסיאטל שבמדינת וושינגטון, שם ב-1925 החל את לימודיו באוניברסיטת וושינגטון. הוא היה חבר באחוות תטא כי, ועבד במסירת וחלוקת קרח כחבר באיגוד "האחווה הבינלאומיות של נהגי המשאיות". ב-1926 השלים לראשונה לימודי תואר ראשון, וב-1929 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת וושינגטון. ב-1928 החל להיות פעיל בשורות המפלגה הדמוקרטית הותנדב במטה הבחירות של אל סמית' לנשיאות ארצות הברית.
ראשית קריירתו
בשנת 1929 התקבל מגנוסון ללשכת עורכי הדין של מדינת וושינגטון והצטרף למשרד עורכי הדין של השופט סמואל סטרן בסיאטל. בין השנים 1930–1931 שימש כמזכיר הליגה המונציפלית בסיאטל. ב-1932 היה תובע מיוחד במחוז קינג, כאשר הוביל חקירה על אודות התנהגות בלתי הולמת. כמו כן, מגנוסון ייסד את הסניף של "הדמוקרטים הצעירים של אמריקה" (Young Democrats of America) והיה תומך נלהב בביטול חוקים האוסרים על מכירת אלכוהול ובהקמת המועצה לבקרת משקאות חריפים.
בשנים 1933–1934 היה מגנוסון חבר בית הנבחרים של מדינת וושינגטון מטעם מחוז הבחירה ה-37 שבסיסו בסיאטל. במהלך כהונתו בבית המחוקקים, נתן את חסותו להצעת החוק ששמה לה למטרה למסד דמי אבטלה בוושינגטון. ב-1933 הוסיף להיות ציר לוועידה החוקתית של המדינה. הוא שירת בקצרה כעוזר של תובע פדרלי בטרם נבחר לתובע המחוזי של מחוז קינג. בתפקיד זה כיהן בשנים 1934–1936.
בקונגרס האמריקאי
ב-1936 החל מגנוסון את כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהוא רִיק שנגרם כתוצאה ממותו הפתאומי של עמיתו הדמוקרטי מריון זיונצ'ק ב-7 באוגוסט 1936. בשנת 1937, יחד עם הסנאטורים הומר בון ומת'יו נילי, הציג מגנוסון את "הצעת חוק המכון הלאומי לסרטן", שנחתמה לחוק בידי פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-5 באוגוסט אותה שנה. הוא זכה להשלים את תקופת כהונתו של זיונצ'ק בבחירות ביניים שהתקיימו ב-1938, וב-1940 נבחר לתקופת כהונה מלאה כמו כעבור שנתיים. לאחר המתקפה על פרל הארבור, היה מגנוסון תומך איתן במאמץ המלחמתי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
מגנוסון שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה על סיפונה של נושאת המטוסים אנטרפרייז (CV-6) מסדרת יורקטאון במשך חודשים אחדים, בשעה שהתחוללו קרבות עקובים-מדם במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. שירותו נקטע כאשר הנשיא רוזוולט הורה לכל חברי הקונגרס המכהנים שמשרתים שירות פעיל בכוחות המזוינים לשוב ארצה ב-1942. בנובמבר 1944 התמודד מגנוסון לסנאט של ארצות הברית. ב-14 בדצמבר החל מוקדם מהצפוי את כהונתו כסנאטור עם מינויו בעקבות התפטרותו של הומר בון לשם תפקידו בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית.
הוא נבחר מחדש לסנאט אחת לשש שנים, הפעם האחרונה הייתה ב-1974. לאורך כל תקופת כהונתו היה חבר בוועדת המסחר של הסנאט, ובתקופת כהונתו האחרונה היה חבר ועדת ההקצבות. מגנוסון העביר את מרבית כהונתו בסנאט לצד חברו ועמיתו הדמוקרטי מוושינגטון הנרי ג'קסון. ב-1980 הפסיד בבחירות לתקופת כהונה שביעית לסלייד גורטון, שכיהן אז כתובע הכללי של וושינגטון. באוגוסט 1950 הציע מגנוסון גיוס מרצון לצבא ארצות הברית עבור אמריקאים-יפנים, ואף שלח בקשה לגנרל דאגלס מקארתור לבחון את מעשיות ההצעה.
בנובמבר 1961 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי בסיאטל והיה אורח מיוחד בחגיגות לציון 25 השנים הראשונות של מגנוסון בקונגרס. כמעט 3,000 איש שילמו 100 דולר אמריקני כדי לקחת חלק בארוחת הערב. ב-7 בנובמבר 1967 חתם הנשיא לינדון ג'ונסון על "חוק השידור הציבורי 1967", וציין את מגנוסון כאחד מחברי הקונגרס שהניעו את המאמצים למיסוד החוק בבית הלבן. לפחות שלוש חקיקות חשובות נושאות את שמו: "חוק שימור וניהול הדיג של מגנוסון-סטיבנס", "חוק ביטול ההדרה הסינית 1943" (המכונה בדרך כלל חוק מגנוסון) ו"חוק התערובה של מגנוסון-מוס".
ב-1964 הופנה חוק זכויות האזרח לדיון בוועדת המסחר שבראשה ישב מגנוסון. הוא מילא תפקיד מפתח בהעלאת הצעת החוק למליאת הסנאט והפיכתו לחוק חרף התנגדות נמרצת של הסנטור ויליאם פולברייט וסנאטורים תומכי הפרדה גזעית אחרים. מגנוסון היה אחראי לחקיקה מיוחדת שאפשרה לפון לים, ימאי סיני שבשנת 1942 שרד 133 יום לבדו בים על סירת הצלה, להגר אל ארצות הברית.
ב-20 במאי 1989 הלך מגנוסון לעולמו בסיאטל, הגדולה שבערי וושינגטון.
יחסי אינדונזיה–דרום אפריקה
יחסי אינדונזיה–דרום אפריקה הם היחסים בין אינדונזיה ודרום אפריקה. היחסים בין אינדונזיה לדרום אפריקה כוננו באוגוסט 1994. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה הוקמה בינואר 1995, ואינדונזיה פתחה את שגרירותה בפרטוריה בשנת 1995. שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי וב-G-20. בשנת 2012, במהלך התדריך על יוזמות מדיניות חוץ לשנת 2012, אינדונזיה מנתה את דרום אפריקה בין 14 השותפים האסטרטגיים שלה.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, התפיסה של אינדונזים את דרום אפריקה חלוקה בין 36% לתפיסה שלילית, ו-33% שמביעים עמדה חיובית, זה בערך כמו הדעה הממוצעת העולמית על דרום אפריקה.
היסטוריה
אף על פי שיחסים דיפלומטיים פורמליים כוננו רק בשנות ה-90, הקשרים ההיסטוריים בין אינדונזיה לדרום אפריקה החלו במהלך המאה ה-17. בשנת 1693 השייח יוסוף ממקאסאר הוגלה לכף התקווה הטובה, מחמת שסייע לסולטן בהוטן Ageng Tirtayasa במרד נגד ההולנדים. באותה תקופה, ההולנדים יישבו הן את כף התקווה הטובה (כיום העיר קייפטאון) והן את איי הודו המזרחיים ההולנדיים (במרכז בטאוויה). הגעתו של יוסוף לקייפטאון הקימה את הקהילה המוסלמית המלאבית בדרום אפריקה, שכן העיירה שימשה הסדר עונשין להרשעות וגולים פוליטיים מהודו המזרחית.
במהלך תקופת האפרטהייד הצטרפה אינדונזיה לשאר מדינות אסיה בהימנעות מיחסים רשמיים עם דרום אפריקה, אולם בשנת 1968 פתחה אינדונזיה באופן לא רשמי ביחסי צבא ומודיעין סודיים עם דרום אפריקה באמצעות משטר אסטדו נובו של פורטוגל וכן באמצעות ישראל. ידוע היה כי בשנים 1968–1969 ואילך, אינדונזיה חלקה מודיעין עם דרום אפריקה וישראל דרך פורטוגל, איראן וטורקיה.
היחסים בין אינדונזיה לדרום אפריקה פורסמו באמצעות כינון יחסים דיפלומטיים באוגוסט 1994. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה הוקמה בינואר 1995 ונפתחה רשמית על ידי שר החוץ, מר א נזו, ב-14 ביולי 1997. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה מוסמכת גם ל-ASEAN על מנת לקיים אינטראקציה הדוקה עם הגוף האזורי, וכן הוסמכה למזרח טימור מאז 2009.
יחסי סחר
דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אינדונזיה באפריקה והיוותה 22.18 אחוז מסך המסחר באינדונזיה עם אפריקה בשנת 2011. המסחר בין המדינות חווה עלייה מתמדת במהלך השנים האחרונות ויש לו פוטנציאל לצמוח. המסחר הדו-צדדי בין המדינות הגיע ל-214 מיליארד דולר בשנת 2011. הייצוא של אינדונזיה הוערך ב-1.44 מיליארד דולר בשנת 2011 ואילו היבוא עמד על כ-705.78 מיליון דולר, והתוצאה הייתה עודף סחר בסך 730.81 מיליון דולר לטובת אינדונזיה. השוק בדרום אפריקה הוא אחד השווקים הלא מסורתיים העיקריים באינדונזיה, שצפוי להניע את היצוא העתידי.
הסכמי סחר חופשי של ישראל
הסכמי סחר פעילים
רשימת הסכמי סחר חופשי בתוקף בין ישראל למדינות או ארגונים אחרים. רשום מהראשון להחתם ועד האחרון.
ארצות הברית
ישראל וארצות הברית חתמו על הסכם הסחר החופשי שהיה הסכם הסחר החופשי הראשון של ישראל והסכם הסחר החופשי הראשון של ארצות הברית עם מדינה מחוץ לצפון אמריקה. ההסכם נכנס לתוקף בספטמבר הראשון, 1985. הסחורה מאורגנת בקבוצות:
א. סחורה ללא כל הגבלה.
ב. טובין עם הגבלות כמות מוגבלות ללא עמלות מכס.
ג. טובין עם עמלות מכס שיצטמצמו בשנים.
הסחורה צריכה להיות תוצר של ישראל או ארצות הברית ואם לא, הסחורה חייבת להיות חלק מפואר המיוצר בישראל או בארצות הברית.
ישראל וארצות הברית חתמו על הסכם שני בשנת 2004, אשר מרחיב את הסחר בחקלאות, וכן על ציוד טלקומוניקציה.
בשנת 2017 חתמו ישראל וארצות הברית על הסכם בנושא כללי מקור.
בנוסף להסכמים בילטרליים ישראלים-אמריקאים, בשנת 2004 חתמו ארצות הברית, ישראל ומצרים על הסכם "QIZ, Qualified Industrial Zone" ההסכם נועד לקדם ייצור משותף בין ישראל למצרים.
איגוד הסחר החופשי האירופי
ישראל ואיגוד הסחר החופשי האירופי (ה־ETFA), הכולל את שווייץ, נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין, חתמו על הסכם סחר חופשי ב־1992 שנכנס לתוקף ב־1993. ההסכם כולל: סחר בסחורות, כללי מקור, IPR ועוד. בשנת 2018 עודכן ההסכם כך שירחיב גם את החקלאות.
ירדן
הסכם הסחר החופשי בין ישראל לירדן נחתם ב־1995, שנה לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב־1994. בדצמבר 1996 חתמו שר התעשייה והמסחר, נתן שרנסקי, ועמיתו הירדני על הסכם סחר משופר, שמעניק הקלות נוספות לייבוא מירדן ולייצא הישראלי לירדן. שבע שנים לאחר חתימת ההסכם היקף הסחר עם ירדן גדל פי 8.
האיחוד האירופי
ההסכם הראשון בין ישראל לאיחוד האירופי נחתם ב־20 בנובמבר 1995 ונכנס לתוקף ב־1 ביוני 2000, וההסכם מכסה את כל 27 המדינות החברות באיחוד האירופי. ההסכם כולל: הסכמים על כללי מקור, פטור ממכסים, חקלאות, ענפי שירות, תעשייה, שיתופי פעולה, תיירות, תחבורה ועוד. ההסכם עודכן בשנת 2010 בנושא החקלאות. בשנת 2013 חתמו ישראל והאיחוד האירופי על ACAA - הסכם להערכת התאמה וקבלה של תעשייתי. ה־ACAA נותנת פטור GMP (נוהלי ייצור טובים) לתעשיית הרפואה הישראלית ומקלה על ייצוא מוצרים רפואיים מישראל לאיחוד האירופי.
טורקיה
ישראל וטורקיה חתמו על הסכם סחר חופשי ב־14 במרץ 1996, וההסכם נכנס לתוקף ב־1 במאי 1997. ההסכם מכסה נושאים החל מפטורי מכס על חקלאות, תעשייה ושירותים ועד זכות ומקור. ההסכם עודכן ב־2006 וב־2007.
מקסיקו
ישראל ומקסיקו חתמו על הסכם סחר חופשי בשנת 2000, ועדכנו אותו ב־2008 בנושאי הטכנולוגיה.
קולומביה
הסכם הסחר החופשי בין ישראל לקולומביה נחתם ב־2013 ונכנס לתוקף ב־2020. ההסכם כולל פטור או הפחתה ממכסים על סוגים שונים של סחורות כמו מוצרי טיפוח, טקסטיל, גאדג'טים ומוצרים תעשייתיים אחרים, הנהנים ממכסים של 5% - 35%. ההסכם כולל מגזרים נוספים כמו חקלאות, למשל.
פנמה
הסכם הסחר החופשי בין ישראל לפנמה נחתם ב־2018 ונכנס לתוקף ב־2020.
אוקראינה
ישראל ואוקראינה חתמו על הסכם סחר חופשי ב־21 בינואר 2019 וההסכם נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2021. אלפי סחורות פטורות ממכסים, מתעשייה, חקלאות, חומרי גלם ועוד.
הממלכה המאוחדת
עקב הברקזיט, הממלכה המאוחדת אינה כלולה בהסכם הסחר בין האיחוד האירופי לישראל. ישראל והממלכה המאוחדת חתמו על ההסכם ב 2019 בטרם תיכנס לתוקף פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. ההסכם נכנס לתוקף ב־01 בינואר 2021.
קוריאה הדרומית
ישראל והרפובליקה של קוריאה פתחו רשמית במשא ומתן על הסכם סחר חופשי במאי 2016, והכריזו על סיומו באוגוסט 2019. ב־12 במאי 2021 נחתם הסכם הסחר החופשי בין שתי המדינות, הראשון של ישראל עם מדינה במזרח אסיה, והוא נכנס לתוקף החל מ־1 בדצמבר 2022. ההסכם כולל בין היתר הסרת מכסים על כלי רכב, מוצרי חשמל וצעצועים מקוריאה הדרומית, וכן על ייצוא ישראלי של ציוד רפואי, מוצרי קוסמטיקה, דשנים ויין.
איחוד האמירויות הערביות
כתוצאה מהסכמי אברהם, ישראל ואיחוד האמירויות יצרו מערכת יחסים חמה; כשנה אחת בלבד לאחר כינון היחסים הרשמיים, בנובמבר 2021, החלו שתי המדינות במשא ומתן על הסכם סחר חופשי, ובאפריל 2022 כבר הכריזו על סיומו. ההסכם נחתם ב־31 במאי 2022, ונכנס לתוקף ב־1 באפריל 2023. ההסכם כלל בין היתר ביטול מכסים על ייצוא ישראלי של דשנים, יהלומים, ציוד רפואי ומוצרי פלסטיק, וכן על ייבוא ביצים, תמרים ותרופות מאיחוד האמירויות. בנוסף הוא התייחס להיבטים של רגולציה ושמירה על קניין הרוחני. במסגרת ההסכם התאפשר לחברות ישראליות לגשת למכרזים ממשלתיים באמירויות.
גואטמלה
גואטמלה וישראל מקיימות מערכת יחסים ידידותית רבת שנים, וב־2006 נחתם בין המדינות הסכם השקעות הדדי. משא ומתן על הסכם סחר חופשי בין המדינות החל ביולי 2018, והסתיים באפריל 2022. ההסכם נחתם ב־8 בספטמבר 2022 ואושרר בישיבת הממשלה ב־16 במרץ 2023, אך טרם נכנס לתוקפו.
וייטנאם
וייטנאם וישראל חתמו על הסכמים כלכליים רבים מאז כינון היחסים ב־1993, והחלו לדון באפשרות לקיים הסכם סחר חופשי ב־2015. משא ומתן רשמי בין המדינות החל ב־2016, והסתיים באפריל 2023. ההסכם נחתם ב-24 ביולי 2023.
האיחוד הכלכלי האירואסייתי
האיחוד הכלכלי האירואסייתי בהובלת רוסיה, ואשר כולל את ארמניה, בלארוס, קזחסטן וקירגיזסטן, מנהל משא ומתן עם ישראל מאז 2018, אך הפלישה הרוסית לאוקראינה עלולה להשפיע על תהליכי המשא ומתן.
בחריין
בחריין וישראל כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 2020, במסגרת הסכמי אברהם. בספטמבר 2022 פתחו שתי המדינות במשא ומתן על הסכם סחר חופשי, לאחר שנחתם הסכם דומה בין ישראל לאיחוד האמירויות, והוא צפוי להיחתם במהלך 2023.
יפן
הסכם סחר חופשי בין יפן לישראל הוצע בשנות האלפיים אך לא התממש, וככלל יפן מיעטה לחתום על הסכמים מסוג זה באותה תקופה. הנושא עלה לדיון פעם נוספת בעת ביקור שר הכלכלה היפני בישראל ב־2019, אז החליטו שני הצדדים על קידום הרעיון. בנובמבר 2022 הודיעו משרדי הממשלה בישראל וביפן כי ינהלו מגעים לקראת שיחות משא ומתן על הסכם סחר חופשי.
הרפובליקה העממית של סין
ישראל וסין הכריזו על פתיחת משא ומתן לכינון הסכם סחר חופשי במרץ 2016, והשיחות צפויות להסתיים במהלך 2023.
עופר וולף
עופר וולף (נולד ב-1961), תת-אלוף בצה"ל במילואים, שירת כראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
ביוגרפיה
בשנת 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. וולף לחם במלחמת לבנון הראשונה כקצין מודיעין בסיירת, מהנחיתה מן הים בשפך נהר האוואלי שבקרבת צידון ועד ביירות. בהמשך עבר וולף לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ושימש בתפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1997 שימש כרע"ן פיתוח ביחידת יפת"ח. בשנים 2005–2001 פיקד וולף על מפעל המרכבה והרק"מ במש"א 7000. לאחר מכן שימש כמפקד היחידה לניסויים והבטחת איכות. בשנים 2008–2006 פיקד וולף על מרכז שיקום ואחזקה 7000. לאחר מכן מונה לרמ"ט אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בדרגת תא"ל. כמו כן היה חבר בצוות תוכנית ההתייעלות הרב-שנתית של צה"ל ומשרד הביטחון, שגובשה בסיוע תאגיד הייעוץ הבינלאומי מקינזי.
וולף הוא בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
יחסי אזרבייג'ן–איטליה
יחסי אזרבייג'ן–איטליה הם היחסים הדו-צדדיים בין אזרבייג'ן לאיטליה. שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
יחסים מודרניים
היידר אלייב ביקר את ביקורו הרשמי הראשון באיטליה בספטמבר 1997, ובין השנים 1998–2003 ביקרו פקידי ממשל באיטליה באזרבייג'ן, מה שהביא להסכמים חתומים על שיתוף פעולה בתחומים שונים. באפריל 1999 פתחה איטליה בניין חדש של שגרירות איטליה בבאקו.
סכסוך נגורנו-קרבאך
איטליה בולטת בהיותה הראשונה בקבוצת מינסק של OSCE, שפועלת למען הסדר השלום של סכסוך נגורנו קרבאך. במהלך ביקוריו הרשמיים של אילהם אלייב באיטליה, עלה הנושא שוב. הנשיא קרלו אזליו צ'אמפי הזכיר כי ניסיונות קבוצת מינסק טרם הניבו תוצאות והצהיר כי יעשה כמיטב יכולתו לחזק את פעילות קבוצת מינסק. ביוני 2005, במהלך ביקורו באזרבייג'ן, אמר ראש הוועדה לענייני חוץ והגירה בסנאט האיטלקי כי איטליה תגן על מעמדה הצודק של אזרבייג'ן בסכסוך נגורנו-קרבאך בפני האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה.
יחסים כלכליים
איטליה הפכה לשותפת הסחר הגדולה ביותר של אזרבייג'ן בייבוא נפט גולמי ומוצרי נפט. 51.9% מהיצוא מאזרבייג'ן הופנה לאיטליה מאז 2003. איטליה מייצאת בעיקר צינורות לתחום הנפט, טבק, עור ורהיטים לאזרבייג'ן. ביקורם של שרי ההתפתחויות הכלכליות בשתי המדינות בשנת 2007 הביא להסכמים חתומים על שיתוף הפעולה בין אזרבייג'ן לאיטליה בתחום ההגז הטבעי.
שיתוף פעולה בנפט
בשנת 2005 ייצאה אזרבייג'ן 50% מהנפט שלה לאיטליה. הבעלים של 5% מ-"Contract of the Century", חברת "Eni-Agip" האיטלקית, מעורב בבניית צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן. מספר חברות נוספות באיטליה השתתפו גם בהקמת הצינור על בסיס החוזה. טקס הפתיחה הרשמי נערך ביולי 2006. "Eni-AGIP" גם פעילה בפרויקט "Shahdeniz" ובתחום הנפט "Kyurdashy". ביוני 2013 הוחלט כי הצינור הטרנס-אדריאטי (TAP) יעבור מאזרבייג'ן דרך טורקיה ויוון לדרום איטליה.
שיתוף פעולה בתחום החקלאות
אזרבייג'ן מתכננת גם לשתף פעולה עם ויוואי קואופרטיבי ראושדו האיטלקי בתחום גידול הגפנים. המדריך האיטלקי Vivai Cooperativi Rauscedo הזמין את גורמי משרד החקלאות בכלכלת אזרבייג'ן לאיטליה.
יחסי תרבות
במהלך התקופה הסובייטית, בשנת 1972, הוכרזו העיר האיטלקית, נאפולי ובירת אזרבייג'ן, באקו, כערים תאומות. מאז, הקשרים התרבותיים בין איטליה לאזרבייג'ן נעשו אינטנסיביים יותר, אך היחסים בין שתי מדינות הם בעלי היסטוריה ארוכה אשר ניתן לראות בקרב מטיילים שביקרו באזרבייג'ן בימי הביניים (כולל מרקו פולו) וספריו של נסיר א-דין א-טוסי "פרשנות "אלמנטים" של אוקלידס מתורגמים ללטינית אשר פורסמו בשנת 1594 ברומא. ישנם ציורים שונים של ציירים איטלקים ידועים במוזיאונים של אזרבייג'ן, ושטיחים רבים ומוצרי תכשיטים המיוצרים באזרבייג'ן נמצאים במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים באיטליה. מאז סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בבאקו, נבנו מבנים שונים על ידי אדריכלים איטלקים מפורסמים. עבודותיהם של דנטה אליגיירי ופרנצ'סקו פטרארקה תורגמו לאזרית ופורסמו בכמויות גדולות. אירועי תרבות רבים נערכו בשתי המדינות. איטליה היא בין המדינות המעניקות סיוע הומניטרי לאזרבייג'ן. ההסכם על הסיוע ההומניטרי בין אזרבייג'ן לאיטליה, שנחתם ב-1 ביוני 2005, מכוון להקל על חייהם הקשים של פליטים ועקורים שהתיישבו באזרבייג'ן. ממשלת איטליה עזרה למספר מוסדות רפואיים וחברתיים גם באזרבייג'ן.
סטאז' (רפואה)
סטאז' (בעברית: צוֹעֲרוּת) הוא שלב מקדמי בהכשרתו של רופא, הכולל עבודה מעשית בהשגחת רופאים בכירים במסגרת בית חולים, ומקובל בווריאציות מסוימות במדינות רבות, זאת, בשונה מהתמחות שהיא שלב מתקדם בהכשרת רופא.
בישראל
בישראל, לאחר סיום 6 שנות לימודי רפואה בבית ספר לרפואה, ולאחר עמידה ב"בחינות רישוי" של משרד הבריאות, לפני קבלת הרישיון לעסוק ברפואה נדרשת שנת סטאז'. בעבר, שנת הסטאז' הייתה קרויה "השנה השביעית" ללימודי הרפואה.
במהלך הסטאז' חל איסור על רישום מרשמים (רצפטים), תעודות לידה, תעודות פטירה, חוות דעת רפואיות ותעודות כלשהן. כמו כן, אין הסטאז'ר (בעברית: הרופא הצוער, או בקיצור: הצוער) רשאי לחתום על שחרור חולה מחדר מיון, מחלקה בביה"ח או כל מתקן רפואי אחר. מלבד הגבלות אלה, על הסטאז'ר חלות כל הזכויות והחובות של רופא מורשה.
לאחר שסיים בהצלחה את שנת הסטאז', משרד הבריאות מנפיק לו רישיון לעסוק ברפואה (תחילה "רישיון זמני", ולאחר מספר חודשים, "רישיון קבוע").
שנת הסטאז' מתבצעת באחד מבתי החולים שהוכרו לסטאז' על ידי המועצה המדעית של הר"י, והסטאז'ר מופנה על פי הגרלה.
מקצועות חובה בסטאז': רפואה פנימית, כירורגיה ורפואת ילדים. משנת 2008 ישנם מסלולים ישירים לסטאז' במקצועות: רפואה פנימית, רפואת ילדים וכירורגיה.
תפקידו של הסטאז'ר מגוון. הסטאז'ר משתתף בעבודה השוטפת במחלקה, מבצע רוטינה של לקיחת בדיקות דם, קבלות ושחרורים של חולים (כשרופא בכיר מאשר וחותם), משתתף ב"ביקור רופאים", ועל פי דרישות הרופאים הבכירים שבמחלקה מכין הרצאות וכדומה. בסיום הסטאז' במחלקה מקבל הערכה מקצועית של מנהל המחלקה.
בשנת הסטאז' הסטאז'ר מקבל שכר, שאחד המרכיבים הבסיסיים שלו הוא מספר התורנויות שהסטאז'ר מבצע (תורניות במחלקה, ותורנויות חדר מיון).
לאחר תום שנת הסטאז' וקבלת רישיון לעסוק ברפואה, רשאי הרופא שסיים בהצלחה את שנת הסטאז' לבחור לעצמו מסלול התמחות, הנמשך מספר שנים. רופא שמחליט לא לעבור התמחות נחשב לרופא כללי.
במהלך שנת הסטאז' חייב הסטאז'ר להשלים את עבודת הדוקטורט שלו. בדרך כלל בוגרי אוניברסיטאות באירופה מגיעים לסטאז' לאחר שסיימו את עבודת הדוקטורט.
הרישיון לעסוק ברפואה תקף רק למדינת ישראל. במידה והרופא שסיים סטאז' מעוניין לצאת לעבוד באירופה או בארצות הברית חלה עליו החובה לעבור בחינות הסמכה מחדש, במקום העבודה החדש.
הסטאז'רים בישראל מאוגדים ב"ארגון הסטאז'רים לרפואה בישראל" (אסל"י).
איתי מרגלית
איתי מרגלית (נולד ב-25 בינואר 1970) הוא אתלט ישראלי בעבר. 8 פעמים אלוף ישראל (1989–1994, 1997 ו–1998) ושיאן ישראל בקפיצה לגובה. ייצג את ישראל באליפות עולם (שטוטגרט 1993) וב-3 אליפויות אירופה (ספליט 1990, הלסינקי 1994 ובודפשט 1998).
1989
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מרגלית לראשונה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.07 מטר. בחמש השנים הבאות הוא הגן על תוארו זה ובסך הכל זכה 6 פעמים ברציפות באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
המכביה ה-13
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה זכה מרגלית במדליית ארד בתוצאה של 2.08 מטר, אחרי רביד רויף בן ה-17 (2.11 מטר) ומוריס סקוט (2.08 מטר), שניהם מארצות הברית.
אליפות אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט אז יוגוסלביה בשנת 1990 סיים מרגלית במקום 24 והאחרון בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.10 מטר.
המכביה ה-14
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-14 שנערכו ביולי 1993 זכה מרגלית במדליית זהב בתוצאה של 2.25 מטר.
אליפות עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-20 באוגוסט 1993 סיים מרגלית במקום 23 בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.20 מטר.
1994
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 1994 סיים מרגלית במקום 19 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.
1997
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז שבצרפת ב-8 במרץ 1997 סיים מרגלית במקום בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.20 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בקיץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.24 מטר.
1998
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה שבספרד במרץ 1998 סיים מרגלית במקום 9 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בקיץ באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השמינית שלו, בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.27 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט שבהונגריה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 18 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.
חייו האישיים
כיום, משמש מרגלית כמנכ"ל חברת סטארהום. חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל. בנו של מרגלית, גיא, אלוף ישראל בקפיצה משולשת (2023).
Did It On'em
Did It On'em הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום אולפן הבכורה שלה, Pink Friday. השיר יצא לאור ב-7 באפריל 2011, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני וקאש מאני, כסינגל השישי מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז', שונדרה קרופורד, ג'יי אלינגטון וסמואלס והופק על ידי בנגלדש. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה, דבר אשר הופך אותו לאחד מהשירים המצליחים ביותר מהאלבום.
פרק זמן לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-70 מיליון השמעות. בשנת 2021 זכה השיר להצלחה מחודשת בספוטייפי לאחר שהפך ויראלי ברשת החברתית טיקטוק.
ג'סי מיי לי
ג'סיקה מיי לי (באנגלית: Jessica Mei Li; נולדה ב-27 באוגוסט 1995) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ראשית חייה
לי נולדה בברייטון לאם אנגלייה ואב סיני. גדלה ברדהיל, סארי, ויש לה אח גדול. היא למדה במכללת ריגייט. היא החלה ללמוד שפות באוניברסיטה, אך נשרה. בזמן שעבדה עם ילדים עם צרכים מיוחדים, היא הצטרפה לתיאטרון הנוער הלאומי בשנת 2015 ולמדה באופן חלקי בבית הספר למשחק בין השנים 2016–2017.
קריירה
לי ביצעה את הופעת הבכורה שלה בפברואר 2019 בתפקיד קלאודיה קסוול בהצגה "הכל אודות חוה" בתיאטרון נואל קאוורד, לצד ג'יליאן אנדרסון ולילי ג'יימס. ההפקה הוקרנה בטלוויזיה בערוצים בינלאומיים באמצעות התיאטרון הלאומי בהופעה חיה.
בשנת 2021 כיכבה לי בתפקיד ראשי בדמותה של אלינה סטרקוב בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "צל ועצם", עיבוד לסדרת ספרי הפנטזיה מאת לי ברדוגו.
בשנת 2018 לוהקה אלתפקיד בסרטו של אדגר רייט, "אתמול בלילה בסוהו".
טור דה פראנס 2020
טור דה פראנס 2020 (בצרפתית: Tour de France 2020) הוא המהדורה של ה-107 של מרוץ הטור דה פראנס, אחד משלושת מרוצי הגרנד טורס והמרוץ היוקרתי והחשוב ביותר בעולם שמאורגן על ידי חברת ASO. התאריך המקורי של המרוץ היה אמור להיות 27 ביוני, אך בשל התפרצות נגיף הקורונה בצרפת, נדחה בהמשך ל-29 באוגוסט עד 20 בספטמבר. הטור יצא לדרך בניס, והסתיים בפריז (שאנז אליזה) לאחר כ-21 קטעים ומרחק מצטבר של כ-3,470 קילומטרים. במרוץ ניצח טאדיי פוגאצ'אר (יו. איי. אי. אמירטס), מקדים ב-59 שניות את בן ארצו פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה) וב-3:30 דקות את ריצ'י פורט (טרק-סגפרדו).
פוגאצ'אר הפך לסלובני הראשון לנצח את הטור ולרוכב הצעיר ביותר מאז הנרי קורנט ב-1906 לעשות זאת, בזכות מהפך בקטע 20, קטע נגד השעון, לאחר שהוריד פער של 57 שניות מרוגליץ' שהוביל עד הקטע את המרוץ ל-59 שניות לטובתו על רוגליץ' במקום השני, פורט סגר את תמונת הפודיום והפך לאוסטרלי השני לעלות על הפודיום מאז הניצחון של קאדל אוונס ב-2011. בנוסף לכך פוגאצ'אר ניצח גם בקטגוריית ההרים. סם בנט (דקונינק קוויק-סטפ) ניצח את קטגוריית הנקודות והפך לאירי השני מאז שון קלי ב-1989 לנצח בקטגוריה, הוא גם סיים את הרצף של פטר סאגאן שניצח בקטגוריה ב-2012–2016 ו-2018–2019.
קבוצות
במרוץ השתתפו כל 19 קבוצות הוורלד טים ועוד 3 קבוצות מדרג ה-פרו טים שקיבלו כרטיס חופשי על ידי המארגנים (ASO).
דירוג כללי
איגן ברנל, מנצח המרוץ ב-2019, הוביל את אינאוס גרנדיירס במטרה להגן על תוארו כאלוף הטור, כשאיתו בקבוצה רכב גם ריצ'רד קאראפאס, מנצח ג'ירו ד'איטליה. בקבוצת יומבו–ויסמה אלו היו פרימוש רוגליץ' וטום דימולן, מנצחי הוואלטה אספניה 2019 והג'ירו ד'איטליה 2017 בהתאמה. גם סטייבן קראוסווייק שסיים את הטור שלישי ב-2019 היה אמור להיות בסגל של יומבו לטור, אך בסוף בשל פציעה נעדר מהמרוץ. שאר המובילים היו: נאירו קינטנה (ארקאה–סאמסיק), פאביו ארו וטאדיי פוגאצ'אר (יו. איי. אי. אמירטס), עמנואל בוכמן (בורה–הנסגרוהה), טיבו פינו (Groupama–FDJ), ריצ'י פורט ובאוקה מולמה (טרק-סגפרדו), רומן בארדה (AG2R La Mondiale), מיקל לנדה (בחריין מקלארן), ריגוברטו אוראן (EF Pro Cycling), אלחנדרו ולוורדה ואנריק מאס (מוביסטאר), מיגל אנחל לופס (אסטנה), גיום מרטן (קופידיס) ואדם ייטס (מיצ'לטון - סקוט).
ספרינטרים
הפייבוריט הראשי לניצחון בקטגוריית הנקודות היה פטר סאגאן, שמחזיק בשיא הניצחונות בקטגוריה. ספרינטרים בולטים אחרים שהתחרו במרוץ היו: קיילב יואן (לוטו–סודאל), שניצח שלושה קטעים במהדורה של 2019, סם בנט (דקונינק קוויק-סטפ), אלכסנדר קריסטוף (יו. איי. אי. אמירטס), סוני קולברלי (בחריין מקלארן), בריאן קוקאר (B&B Hotels - Vital Concept p/b KTM), ג'אקומו ניצולו ואדוואלד בואסון האגן (NTT Pro Cycling), אליה ויוויאני וכריסטוף לאפורט (קופידיס), מטאו טרנטין (CCC), לוקה מזגץ (מיצ'לטון - סקוט), קייס בול (סאנווב), הוגו הופסטטר ואנדרה גרייפל (Israel Start-Up Nation).
לראשונה היה ייצוג לקוסטה ריקה, כשאנדריי אמאדור מאינאוס גרנדיירס הפך לרוכב הראשון מהמדינה להתחרות בטור, גם לישראל היה ייצוג עם קבוצת Israel Start-Up Nation ובשורותיה גם רוכב ישראלי, גיא ניב.
קטע 1
הטור דה פראנס 2020 יצא לדרך מניס, 170 קילומטרים עד לניס בחזרה. הקטע הראשון כלל עלייה מדורגת אחת אותה רכבו הרוכבים פעמיים, ה-"Cote de Rimiez", פביאן גרלייר (טוטאל דיירקט אנרז'י) היה בבריחה המוקדמת של הקטע, ביחד עם מיכל שאר (CCC) וסיריל גוטייה (B&B Hotels–Vital Concept). הרוכבים החליטו לנטרל בהקפה השנייה את הקטע עד ל-20 הקילומטרים האחרונים, לאחר ריבוי תאונות ונפילות בהקפה הראשונה. הקטע הסתיים בספרינט מצומצם לאחר תאונה לקראת 3 הקילומטרים הראשונים, אלכסנדר קריסטוף (יו. איי. אי. אמירטס) ניצח בקטע, לפני אלוף העולם מאדס פדרסן (טרק-סגפרדו) וקייס בול (סאנווב). בתום השלב פרש ג'ון דגנקולב (לוטו–סודאל) לאחר שלא עמד במגבלת הזמן.
קטע 4
הקטע ה-4 התחיל בסיסטרון והסתיים בעלייה לאוריסאר מרלט. הקטע הסתיים בספרינט מצומצם של רוכבי הדירוג הכללי בעיקר, בניצחונו של פרימוז' רוגליץ' (יומבו–ויסמה), לפני בן ארצו טאדיי פוגאצ'אר (יו. איי. אי. אמירטס) וגיום מרטן (קופידיס). בעקבות כך עבר פוגאצ'אר להוביל את קטגוריית הרוכב הצעיר.
קטע 5
הקטע ה-5, מגפ לפריווה, נחשב ל"קטע מעבר", לא יצאה בריחה במרוץ והוא הסתיים בספרינט רב משתתפים בניצחונו של ווט ואן ארט (יומבו–ויסמה), לפני קייס בול וסם בנט, שעבר להוביל את קטגוריית הנקודות. ז'וליאן אלאפיליפ איבד את ההובלה במרוץ לאחר שנתפס מקבל אוכל ושתייה מרכב הקבוצה בתוך 20 הקילומטרים האחרונים, עונשו היה הורדה של 20 שניות בדירוג הכללי, הוא ירד למקום ה-16 הכללי ואדם ייטס עבר להוביל את המרוץ.
קטע 6
הקטע ה-6 של המרוץ כלל 191 קילומטרים מלה טייל עד לעלייה במונט אגואל, והקטע כלל בסך הכל שלוש עליות מדורגות. בסופו של דבר ניצח בקטע אלכסיי לוצנקו (אסטנה), 55 שניות לפני חסוס הראדה (קופידיס) ו-2:15 דקות לפני גרג ואן אוורמאט (CCC במקום השלישי, שהיו שלושתם חלק מקבוצת הבריחה. בדירוג הכללי לא חלו שינויים כשאלאפיליפ הוביל את הדבוקה במקום החמישי, 2:52 דקות מלוצנקו.
קטע 7
הקטע ה-7 כלל 168 ק"מ ממיו ללאוור והיה בתוואי גבעי, בתחילת הקטע הכתיבה קבוצת בורה–הנסגרוהה קצב גבוה על מנת לפרק את המאיצים הבכירים במרוץ וזה עבד, כשספרינטרים כמו יואן, בנט, ניצולו, ויוויאני, ואחרים נשרו. פטר סאגאן ניצל את היעדרו של בנט בשביל לסיים שני בספרינט הביניים ולהחזיר לעצמו את ההובלה בקטגוריית הנקודות. לקראת סוף הקטע רוחות צד פיצלו את הדבוקה, ושניים מרוכבי הדירוג הכללי, מיקל לנדה (בחריין מקלארן) ופוגאצ'אר נשארו מאחור, בדבוקה השנייה שנוצרה על המסלול ואיבדו בסופו של דבר 1:21 דקות. למרות היעדרם של הספרינטרים הבכירים, גם הקטע הזה הסתיים במאוץ רב משתתפים, בו השיג ואן ארט את הניצחון השני שלו במרוץ, לפני אדוואלד בואסון האגן (NTT Pro Cycling) ובריאן קוקאר (B&B Hotels–Vital Concept).
קטע 8
הקטע ה-8 היה הקטע ההררי הראשון במרוץ, מקאזר-סור-גרון ללודונווייל, 141 קילומטרים בסך הכל. שלוש עליות מדורגות נכללו בקטע, העלייה הראשונה הייתה ה-"Col de Menté" בקטגוריה 1, השנייה הייתה ה-"Porte de Balés" בקטגוריה HC, והשלישית והאחרונה שהייתה במרחק של 11 קילומטרים מהסיום, ה-"Col de Peyresourde". גם בקטע הזה קבוצת הבריחה הראשונית שרדה עד הסיום, כשנאנס פטרס (AG2R La Mondiale) מנצח את הקטע, מקדים ב-47 שניות את טומס סקווינש (טרק-סגפרדו) ואת קרלוס ורונה (מוביסטאר). בסיום ה-"Porte de Balés", העלייה המדורגת השנייה של הקטע, פטרס היה בדבוקה קדמית ביחד עם אילנור זאקארין (CCC), אולם בירידה מהעלייה ניצל פטרס את יכולותיו הרעות של זאקארין בגלישה במורד בשביל לפתוח ממנו פער, אותו זאקארין לא הצליח לסגור, ובירידה מהעלייה האחרונה אף נעקף כאמור בידי ורונה וסקווינש. בדירוג הכללי הצליח אדם ייטס לשמור על ההובלה שלו לאחר שעמד בפני ההתקפות של יריביו. רוכב שאיבד סיכוי לניצחון כללי במרוץ היה טיבו פינו, אחת מהתקוות הצרפתיות הגדולות לקראת המרוץ ומי שסיים שלישי ב-2014 ואף ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ, לאחר שהתפרק ב-Porte de Balés" ובסופו של דבר איבד יותר מ-25 דקות. במהלך הקטע פרשן דייגו רוסה (ארקאה–סאמסיק) לאחר שהתרסק ונפצע, ג'אקומו ניצולו לאחר פציעה בברכו, ויליאם בונה (Groupama–FDJ) וליליאן קאלמז'אן (טוטאל דיירקט אנרז'י).