cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואלריו מולדובן
סיפור ההצלה
סולומון פליישמן, בן למשפחת חסידים אדוקים בביסטריצה, היה בן 16 במאי 1944, בזמן ההכנות לגירוש יהודי האזור. כאשר שמע אביו על גורל יהדות פולין, החליט כי למשפחתו הגדולה, בת 11 ילדים, יש סיכוי טוב יותר לשרוד אם ייפרדו. הוא נתן לכל אחד מילדיו סכום כסף, והציע להם להתפזר ולמצוא לעצמם מקומות מסתור. סולומון פליישמן החליט להסתתר במרתף קטן בסמוך למרתף ביתו, בתקווה שמשם יוכל לעזור לאמו שנשארה בבית עם אחיו הקטנים. הוא לא סיפר למשפחתו איפה הוא מתחבא ולא ידע היכן שאר בני משפחתו. במרתף מצא פליישמן את דודו, בנימין פרלשטיין. בצד השני של הקיר גר ספר גרמני שהיה חצי חרש. כשלא היה עסוק, הוא נהג לנגן בכינור ופליישמן ודודו היו נהנים מהמוזיקה. כעבור מספר ימים, כאשר לא נותר מזון במחבוא, החליט פליישמן לפנות לאחד מחבריו, נער בן 14, שעבד בנגרייה של מולדובן, בסמוך למקום המחבוא. פליישמן הצליח ליצור קשר עם הנער, שבמשך שלושה שבועות הביא למסתתרים מזון מדי שלושה ימים. המזון הושג בעזרת כרטיס המזון שקיבל מפליישמן. לאחר שמולדובן, מעסיקו של הנער, גילה את המעשה, הוא קרא לשניים לצאת ממחבואם, והבטיח להם שידאג להם. פליישמן תיאר את המפגש עם מולדובן: "הוא חיבק ונישק אותי ואמר לי כמה שמח הוא היה שאני בחיים". מולדובן קיים את הבטחתו תוך סירוב לקבלת תשלום על עזרתו. הוא הביא לפליישמן ולדודו אוכל ועדכן אותם לגבי המצב בחוץ. מספר פעמים התגלו פליישמן ודודו. פעם אחת, כשפליישמן יצא מחוץ למרתף, ראו אותו שני מנהלי עבודה מהנגרייה. מאוחר יותר סיפר לו מולדובן כיצד השניים הציעו לו לנצל את פליישמן למציאת כסף וזהב ולהרוג אותו. מולדובן איים עליהם בדיווח לרשויות על גנבה והם ויתרו על הרעיון. פעם נוספת, הוא התגלה על ידי בלש. בפעם הזו הוא ניצל בזכות אישה נוצרייה שהכירה את אמו והסבירה לבלש כי הילד שראה הוא יתום המועסק כשוליית הנגר. הבלש, מרוצה מההסבר, עזב את המקום ומעולם לא חזר. מולדובן דאג לפליישמן ולדודו עד לשחרור האזור באוקטובר 1944. סולומון פליישמן, שנשאר במחבוא עם דודו במשך חמישה חודשים, גילה כי היה היחיד ממשפחתו ששרד את השואה, הודות לעזרתם של הנער ושל מולדובן.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה היגרו פרלשטיין ופליישמן לארצות הברית. לאורך השנים שמר פליישמן על קשר עם מולדובן ומשפחתו, ואף שלח לו כסף ומתנות. לאחר מותו של מולדובן המשיך פליישמן לשלוח מתנות לבנו ולנכדו של מולדובן. הוא אמר כי "יותר מפעם אחת מולדובן סיכן את חייו כדי להגן עלינו". לפליישמן נולדו חמישה ילדים ושבעה עשר נכדים.
הכרה והנצחה
מולדובן נפטר ב-17 באוקטובר 1972. ב-4 במאי 1994, הכיר יד ושם בוואלריו מולדובן כחסיד אומות העולם והוא הונצח על קיר כבוד מיוחד ביד ושם, בירושלים. מדליית כבוד ותעודה נשלחו למשפחתו ברומניה.
בקוריאני
בַּקוּריאני (בגאורגית: ბაკურიანი) היא עיירה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של המועצה האזורית בקוריאני בנפת בורג'ומי שבצפון-מזרח המחוז. היא הוכרזה כיישוב עירוני בשנת 1926 בתקופת גאורגיה הסובייטית. בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית העיירה מנתה 1,879 נפש.
בקוריאני היא התחנה האחרונה בקו הרכבת החשמלית בורג'ומי-בקוריאני; אורך הקו הוא 37 קילומטרים. קטע רכבת זה התווסף לרכבת גאורגיה בשנת 1902, בתקופת כהונתו של מיכאיל רומנוב כנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. התפתחות קו מסילת הברזל השפיעה במידה רבה על התפתחות העיירה, המרוחקת כ-155 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מערבהּ וכ-179 קילומטרים מהעיר טביליסי שממזרחהּ.
גאוגרפיה
בקוריאני ממוקמת במורד הצפוני של רכס תריאלתי שבקווקז הקטן, על גדת הנהר בקוריאניסצקאלי, בגובה 1,700 מ' מעל פני הים. העיירה בנויה על קרקע שנוצרה מהתמצקות הלבה שהתפרצה מהר הגעש מוּחֵרי; העיירה נמצאת בתחתית האגן המבני של בקוריאני ולכן בדרך כלל אין בה משבי רוח. ההרים שחוסמים את הרוחות מכוסים ביער של עצים מחטניים. עם הנחת מסילת הברזל בורג'ומי-בקוריאני בשנת 1902, על מורדות הר קוֹחטַגורַה דרום-מזרחית לעיירה הוקם הגן הבוטני של בקוריאני. הגן נפתח לציבור בשנת 1910.
העיירה ממוקמת באזור מעבר מהאקלים האקלים סובטרופי-לח של מערב גאורגיה אל האקלים המעורב (סובטרופי ויבשתי) של מזרח גאורגיה; בגלל הימצאותה בהרים, האוויר בעיירה צונן לרוב - החורף קר והקיץ קריר. הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר, היא 7,2- מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, אוגוסט, היא 15 מעלות. הכמות הממוצעת של הגשמים בבקוריאני הוא 734 מילימטרים. מתחילת דצמבר עד סוף מרץ, הקרקע בבקוריאני מכוסה בשכבת שלג בעובי 64 סנטימטרים בממוצע שנתי.
סקי ונופש
בשנת 1932 נפתח אתר הסקי הראשון בבקוריאני; בתקופה קיומה של ברית המועצות בעיירה היו נערכות תחרויות כלל-סובייטיות בסללום, בובסליי, ביאתלון וקפיצות סקי.
מרבית תשתיות הנופש וספורט החורף בבקוריאני נהרסו בשנות ה-90 של המאה ה-20, אך הן מוקמות מחדש מתחילתה של המאה ה-21.
נכון לשנת 2014, בבקוריאני ישנם ארבעה מסלולים לגלישת סקי - כל אחד מהם בדרגת קושי שונה; מסלולים נוספים נמצאים בשלבי הקמה. בבקוריאני פועלים שני קווי רכבל: להר קוֹחטַגוֹרַה (באורך 1,3 ק"מ) ולמעבר ההרים צחראצקארוֹ (3,5 ק"מ); סמוך לעיירה ישנו גן בוטני של המכון הבוטני הגאורגי.
מרכז איטליה
אזור מרכז איטליה כולל ארבעה מתוך 20 מחוזות איטליה:
אזור מרכז איטליה משתרע על פני 58,052 קמ"ר, ונכון לסוף שנת 2016 גרו בו 12,067,524 תושבים. העיר המאוכלסת ביותר באזור מרכז איטליה היא בירת איטליה רומא.
מסיבות תרבותיות והיסטוריות החלקים הדרומיים והמזרחיים ביותר של מחוז לאציו נכללים לעיתים רבות באזור דרום איטליה (אזור המכונה מצוג'ורנו), משום שבעבר הם היו חלק מממלכת שתי הסיציליות, ולכן הדיאלקטים של דרום איטליה נפוצים יותר באזורים הללו.
כלכלה
התוצר המקומי הגולמי של אזור מרכז איטליה עמד על 380.9 מיליארד יורו נכון לשנת 2018, המהווים כ-21.6% מהתפוקה הכלכלית של איטליה כולו.
מלך הזירה (2019)
מלך הזירה (2019) (באנגלית: King of the Ring 2019) היה טורניר של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, שהחל ב-19 באוגוסט 2019 בתוכנית השבועית Raw ושודר בתוכניות השבועיות Raw וסמאקדאון, כשגמר הטורניר נערך בתוכנית Raw לילה לאחר אירוע השלם וצפה, התנגשות של אלופים. זה הוא טורניר מלך הזירה הראשון מאז שנת 2015.
הטורניר כלל 16 מתאבקים (8 מ-Raw ו-8 מסמאקדאון) אשר התחרו על התואר הנכסף. הזוכה בטורניר זה הוא ברון קורבין לאחר שניצח בגמר את צ'אד גייבל.
פיירו דלה פרנצ'סקה
פיירו דלה פרנצ'סקה (באיטלקית: Piero Della Francesca; סביבות 1416 – 12 באוקטובר 1492) היה אמן איטלקי מהרנסאנס המוקדם. לבני תקופתו היה ידוע כמתמטיקאי ואמן, אך כיום מעריכים אותו בעיקר בשל עיסוקו באמנות. ציוריו מתאפיינים בשימוש בצורות גאומטריות, שתורמות לתחושת פרספקטיבה ותלת-ממד. את רוב יצירותיו יצר בעיירה הטוסקנית ארצו.
ביוגרפיה
קרוב לוודאי שדלה פרנצ'סקה נולד ונפטר בעיירה הקטנה בורגו סנטו ספולקרו (Borgo Santo Sepolcro; כיום סנספולקרו) שבטוסקנה, לבנדטו דה פרנצ'סקי (Benedetto de Franceschi) ורומאנה די פרינו דה מונטרקי (Romana di Perino da Monterchi).
ייתכן שאת מקצועו למד בצעירותו מאחד המדענים שעבדו בסן ספולקרו. ידוע כי התחנך אצל דומיניקו ונציאנו (Domenico Veneziano), שאיתו עבד ב-1439 על ציורי פרסקו בבית החולים סנטה מריה נובה (כנסיית סנט אגידיו (Sant'Egidio), שחרבה מאז). כמו כן, הוא הכיר את פרה אנג'ליקו, שהציג אותו בפני אמנים מובילים אחרים של התקופה - מזאצ'ו וברונלסקי.
שנתיים מאוחר יותר עבד דלה פרנצ'סקה עבור סיגיסמונדו פנדולפו מלטסטה (Sigismondo Pandolfo Malatesta) בעיירה רימיני. בשהייתו הקצרה שם צייר את הפרסקו המפורסם "סיגיסמונדו פנדולפו מלטסטה מתפלל מול סיגיסמונד הקדוש" ואת דיוקנו של קונדוטיירו. שם גם פגש את המתמטיקאי והאדריכל המפורסם לאונה בטיסטה אלברטי. מאוחר יותר עבר דלה פרנצ'סקה לאנקונה, לפזארו ולבולוניה.
בשנת 1452 נקרא דלה פרנצ'סקה לארצו כדי להחליף את ביצ'י די לורנצ'ו (Bicci di Lorenzo) בציור הפרסקאות של הבזיליקה של סן פרנצ'סקו. העבודה הסתיימה לפני 1466, קרוב לוודאי בין השנים 1452–1456.
סדרת עבודותיו המציגות את אגדת "הצלב האמיתי" נחשבת בדרך כלל בין יצירות המופת שלו, ובין יצירות המופת של תקופת הרנסאנס בכלל. הפרסקאות מתארים אגדה מימי הביניים המתחקה אחר מקורו של הצלב שעליו נצלב ישו (על פי האגדה מדובר בעץ החיים בגן עדן). סיפורים אלו נאספו בספר שנקרא "מקראת הזהב" של ז'קופו דה וראצה באמצע המאה ה-13.
בשנת 1453 שב דלה פרנצ'סקה לסן ספולקרו. שם, בשנה שלאחר מכן, חתם על חוזה ליצירת פוליפטיך בכנסיית סנט אוגוסטינו. כמה שנים אחר כך, עבר דלה פרנצ'סקה לרומא, בהזמנת האפיפיור ניקולאוס החמישי. ברומא יצר פרסקאות לבזיליקת סנטה מריה מג'ורה, שהשתמרו חלקית. שנתיים לאחר מכן זומן שוב לבירת האפיפיור, כדי ליצור פרסקאות בארמון הוותיקן, יצירות שלא השתמרו. לתקופה זו שייכות יצירותיו "הלקאתו של ישו" (בסביבות 1460), אחת היצירות המפורסמות והשנויות במחלוקת ביותר מתקופת הרנסאנס המוקדמת. היצירה מאופיינת ברגישות גאומטרית, המציגה חידה מביכה באשר לטבעם של שלושת האנשים בחזיתו הימנית של הציור. בין עבודות של דלה פרנצ'סקה גם "טבילת האש", "התחייה" ו"המדונה של פרטו". באורבינו עבד בשירות פדריקו דה מונטפלטרו ופגש את מלוצו דה פורלי ואת לוקה פקיולי. שם הוא צייר את הדיוקן הכפול של פרדריקו ואשתו, בטיסטה ספורצה, המוצג כיום בגלריית אופיצי, כמו גם "המדונה מסניגליה" ו"לידתו של ישו".
פיירו דלה פרנצ'סקה תועד ברימיני בשנת 1482. צוואתו נכתבה בשנת 1487. בזקנתו ביקרו בסדנתו דרך קבע ציירים כגון פרוג'ינו ולוקה סיניורלי.
ביוגרפיה של דלה פרנצ'סקה נכללת בספרו של היסטוריון האומנות ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. לפי וזארי, הוא התעוור בזקנתו.
עבודות במתמטיקה ובגאומטריה
התעניינותו העמוקה של דלה פרנצ'סקה בלימודים התאורטיים של הפרספקטיבה וגישתו ההגותית כלפי ציורים ניכרת בכל עבודותיו, כולל לוחות המזבח של סנט אוגוסטינו. שלושה חיבורים שלו מוכרים למתמטיקאים כיום: "מסה על החשבון" "ספר קצר על חמשת המרחבים הרגילים" ו"על פרספקטיבה לציור". הנושאים המכוסים בחיבורים אלה כוללים אריתמטיקה, אלגברה, גאומטריה ועבודות חדשניות על הנדסת המרחב ועל פרספקטיבה. רוב עבודתו של דלה פרנצ'סקה השפיעה על חיבוריהם של אחרים, במיוחד לוקה פאצ'ולי. עבודתו של דלה פרנצ'סקה על הנדסת המרחב מופיעה במסתו של פאצ'ולי, "De Divina Proportione", הדנה בעיקר ביחס הזהב, ותכניה מוצגים בעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י.
אזכורים תרבותיים
המלחין הבוהמי הפורה בוהוסלב מרטינו, כתב יצירה בשם "הפרסקאות של דלה פרנצ'סקה" ("Les Fresques de Piero della Francesca")
הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2
הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2 (באנגלית: Harry Potter and the Deathly Hallows – Part 2) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי בבימויו של דייוויד ייטס המבוסס על חלקו השני של הספר השביעי בסדרת ספרי "הארי פוטר", מאת ג'יי קיי רולינג. החלק השני מהווה את הסרט הרביעי בסדרה בבימויו של ייטס, שביים גם את הסרט החמישי ואת הסרט השישי. דייוויד היימן ודייוויד ברון הפיקו את הסרט, והתסריט נכתב על ידי סטיב קלובס, שכתב את כל תסריטי הסרטים בסדרה למעט זה של הסרט החמישי. החלק השני מתאר את מסעו של הארי פוטר למציאתו ולהשמדתו של סוד האלמוות של לורד וולדמורט והקרב על הוגוורטס. כוכבי הסרט הם דניאל רדקליף בתפקיד הארי פוטר, ורופרט גרינט ואמה ווטסון בתפקיד חבריו הקרובים רון ויזלי והרמיוני גריינג'ר.
עלילה
וולדמורט מבין בעקבות הפריצה כי השלושה צדים הורקרוקסים. הארי חש בזעמו, ובכך שהורקרוקס נוסף נמצא בהוגוורטס. הם מחליטים להתגנב למקום.
הם מגיעים בלילה להוגסמיד ומיד מופעלת אזעקה. אוכלי המוות מחפשים אחריהם, והם ניצולים בידיי המוזג בפונדק ראש החזיר, שמתגלה כאברפורת', אחיו של אלבוס דמבלדור. אברפורת' מפקפק במעשיהם, אך הם מצליחים לשכנעו לסייע להם לחדור להוגוורטס. השלושה חודרים לבית הספר, הארי מתעמת עם סוורוס סנייפ, ומינרווה מקגונגל מביסה את סנייפ וגורמת להימלטותו. וולדמורט צר על בית הספר בראש צבא אוכלי מוות, מסדר עוף החול מתחיל לבצר את הטירה והכל מתכוננים לקרב.
רון והרמיוני יורדים לחדר הסודות, משתמשים בשן של הבסיליסק המת (מהסרט השני) כדי להשמיד את הספל של הפלפאף ולאחר מכן מתנשקים. הארי משוחח עם רוח הרפאים של רייבנקלו ומבין שההורקרוקס הוא הנזר של אמה, וכי הוא נמצא בחדר הנחיצות. וולדמורט פורץ את הגנות הטירה הקסומות, ואוכלי המוות מסתערים על הוגוורטס. הארי, רון והרמיוני נכנסים לחדר הנחיצות ונאלצים להתעמת עם דראקו מאלפוי, גרגורי גויל ובלייז זאביני. גויל מטיל קללת שלהבת השדים השורפת את חדר הנחיצות ונהרג בה, בעוד שדראקו ובלייז מחולצים על ידי השלושה.
לאחר שהם משמידים את הנזר, מתחבר הארי למחשבותיו של וולדמרט ומגלה כי ההורקרוקס האחרון הוא הנחשית שלו, נגיני, וכי הוא נמצא עמה בבית הסירות שלמרגלות הטירה. הם מצליחים להימלט בתוך הקרב שניטש במלוא עוזו ומגיעים לבית הסירות, שם הם שומעים את וולדמורט מסביר לסנייפ כי יוכל לשלוט בשרביט הבכור רק אם יהרוג את מי שהרג את בעליו הקודמים, דמבלדור. וולדמורט מורה לנגיני לתקוף את סנייפ. לפני מותו מצליח סנייפ למסור להארי את זכרונותיו על מנת שיחזה בהם בהגיגית.
נסים זוהר
ביוגרפיה
נסים זוהר נולד כנאסים גוהר בעיר אלכסנדריה שבמצרים, למשפחה יהודית אמידה ממוצא איטלקי בחלקה, שבניה עסקו במסחר ובפקידות. הוא התגורר ברחוב ארמון בומביי שבעיר, מאחורי מלון "ססיל" המפורסם, ולמד בבית-הספר הסקוטי סיינט אנדרוז החל משנת 1941 ועד יוני 1950, עת עלה לישראל. עוד בימי ילדותו, נפטרו אביו ואחיו הבכור. מאוחר יותר, נדרס אחיו הצעיר על ידי רכבת, ומת מפצעיו. זוהר היתום מאב נותר עם אמו בלבד, והשניים נאלצו לגור יחד עם כל המשפחה המורחבת בבניין אחד. שם, הודות לסבתו ולפתחייה העוזרת, למד זוהר את רזי המטבח המצרי, שלימים שימשו אותו בספרו ובהצגת יחיד.
הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2
עלילה
בינתיים מכריז וולדמורט על הפסקה בקרבות, מציב אולטימטום וקורא להארי ישירות להתייצב בפניו ביער האסור, ולא - הוא יהרוג את כל מי שיעמוד בינו לבין הארי. הארי מגלה ברגשות אשמה את מספר ההרוגים הגדול, ביניהם פרד ויזלי, ורמוס ונימפדורה לופין.
הארי צופה בזכרונותיו של סנייפ בהגיגית ומגלה כי סנייפ היה מאוהב באימו מאז שהיו ילדים, ולמעשה היה מרגל בתוך שורות אוכלי המוות מתוך מטרה להגן עליו כבנה של אימו. מתברר גם כי דמבלדור גסס לאחר השמדת הטבעת של וולדמורט (אחד מההורקרוקסים שהושמד על ידו בסרט השישי) וביקש מסנייפ להרוג אותו. עוד נודע לו, כי כאשר וולדמורט רצח את הוריו הוא הפך את הארי בלא כוונה להורקרוקס נוסף, ולמעשה הוא מוכרח למות כדי שוולדמורט יהפוך לבן תמותה.
הארי יוצא אל היער האסור ווולדמורט מטיל עליו את הקללה הממיתה. הארי מתעורר בבמקום מעורפל המזכיר לו את תחנת קינגס קרוס, ושם חוזה בדמותו של דמבלדור שמסביר לו כי נכונותו למות היא הדבר המבדיל בין וולדמורט לבינו, ושלמעשה הוא רשאי לחזור לעולם החיים ללא החלק מנשמתו של וולדמורט. הארי נחוש לשוב ולהילחם בוולדמורט למרות הידיעה כי הוא מחזיק בשרביט הבכור.
הארי שב לגופו אך מעמיד פני מת. אוכלי המוות נושאים אותו להוגוורטס, שם הם מציגים אותו בפני הלוחמים כמת וקוראים להם להיכנע. נוויל לונגבוטום מפתיע בנאום נרגש בו הוא קורא לחבריו להמשיך ולהילחם למען זכרו של הארי. נוויל מותקף, והארי קם וחושף את עובדת היותו חי. הקרב מתחדש, ובמהלכו הורגת מולי ויזלי את בלטריקס לסטריינג'. במקביל מנהלים הארי ווולדמורט מאבק ארוך, במהלכו מזהה נוויל את חרב גריפינדור בתוך מצנפת המיון והורג את נגיני שמאיימת לתקוף את רון והרמיוני. כעת הושמדו כל ההורקרקסים, והארי וולדמורט נעמדים לקרב האחרון בחצר הכניסה לטירה. הקללה הממיתה שמטיל וולדמורט חוזרת אליו והוא מושמד.
בסצנת הסיום מסביר הארי לרון ולהרמיוני כי למעשה השרביט הבכור נתון לשליטתו של מי שהצליח לגבור על בעליו הקודם, כך שבפועל היה זה דראקו מאלפוי שפרק מדמבלדור את שרביטו. בכך שהארי נטל מדראקו את שרביטו באחוזת מאלפוי (בסרט הקודם) הוא הפך לאדוניו של השרביט הבכור, ולכן השרביט הפך את הקללה אל וולדמורט. לתדמהתם של חבריו שובר הארי את השרביט הבכור, ומטיל אותו אל התהום המקיפה את הוגוורטס.
תשע עשרה שנים מאוחר יותר, הארי נשוי לג'יני ויזלי והם מלווים את ילדיהם ברציף תשע ושלושה רבעים אל הוגוורטס, שם הם פוגשים גם את רון והרמיוני הנשואים וכן את דראקו מאלפוי. בנם השני אלבוס סוורוס מתחיל את לימודיו בבית הספר, ומביע דאגה מאפשרות שיבוצו בבית סלית'רין. הארי מזכיר לו כי הוא קרוי על שמו של סוורוס סנייפ, תלמיד בית סלית'רין והאדם האמיץ ביותר שהכיר, ומספר לו שהמצנפת מקשיבה לבקשות שלו, כמו שקרה כשהארי עצמו התמיין בהוגוורטס. הרכבת עוזבת והארי, רון והרמיוני צופים בה מתרחקת.
צוות השחקנים ודמויות
הבמאי דייוויד ייטס סיפר כי בסצנה האחרונה של הסרט, שעלילתה מתרחשת 19 שנים לאחר עיקר העלילה, ישתתפו הכוכבים הראשיים (רדקליף, גרינט, ווטסון ורייט) ולא שחקנים מבוגרים יותר, וכי ההפקה החליטה להשתמש בעזרים שונים על מנת לשוות לשחקנים הצעירים מראה של אנשים שגילם כפול מהגיל האמיתי שלהם.
מוזיקה
אתר האינטרנט של וורנר ברוס אישר שאלכסנדר דספלה, שהלחין את חלקו הראשון של 'אוצרות המוות', יחזור להלחין גם את חלק 2. בראיון שערך Film Music Magazine עם המלחין הוא אמר שחלק 2 הוא "אתגר נהדר" ויש לו "המון ציפיות לעמוד בהן בעבודה טובה". דספלה החל לכתוב מוזיקה בתחילת 2011, וסיים להקליט אותה ב-27 במאי 2011 באולפני אבי רוד, יחד עם התזמורת הסימפונית של לונדון. רשימת השירים לפסקול הוצאה ב-16 ביוני 2011. כל המנגינות הופקו והולחנו על ידי אלכסנדר דספלה. Amazon.com הודיעה באתרה על הוצאת הפסקול בתאריך ה-12 ביולי 2011, שלושה ימים לפני יציאת הסרט בארצות הברית.
הערות שוליים
ハリー・ポッターと死の秘宝
נסים זוהר
ביוגרפיה
בתום לימודיו שב לישראל ופתח בקריירת משחק. לאורך השנים הופיע ברוב התיאטראות הרפרטואריים בישראל, ובהם תיאטרון חיפה (בהצגה "הדוד וניה", למשל), בתיאטרון "בימות" ("הנערים שבחבורה"), תיאטרון בית ליסין (בין היתר בהצגות "סוף עונת החלומות", "פילומנה", "אידיוט לארוחה", "ביאנקה", "סילביה", "הזוג המוזר", "רק אתמול נולדה" ו"ערפל"), תיאטרון באר שבע (בהצגה עטורת-הפרסים "הוכחה") והתיאטרון הקאמרי. בקאמרי שיחק בתפקיד גדעון פוקסמן (שועלי) בהצגה "נתניה", בהצגה "יתוש בראש", ב"שלוש אחיות", ב"כולם היו בני", ב"יוליוס קיסר" וב"לשבור את הצופן". כן שיחק בהצגות "רק אתמול נולדה" ו"הדולפינים", ובהצגות היחיד "לני ברוס", "כטוב בעיניכם". הפיק, יחד עם בתיה ברק, את הקומדיה "שימורי נישואין", שאותה כתב.
את הקריירה הקולנועית החל בשנת 1977, כאשר שיחק בסרטו של זאב רווח "הגונב מגנב פטור". באותה השנה שיחק בסרטו היחיד של שייקה אופיר כבמאי, "חמש מאות אלף שחור", לצידם של שייקה אופיר, ז'אק כהן ויוסף שילוח. בשנת 1978 שיחק בתפקיד משנה לצד כריסטופר לי ואלי וולך בסרט "Circle of Iron" שכתבו ברוס לי וג'יימס קובורן, ובסרט הטלוויזיה "חפיף" לצד זאב רווח, כמו כן שיחק בסרטים רבים בישראל ומחוצה לה, בהם "חולה אהבה משיכון ג'", "אלף נשיקות קטנות", "שירת הסירנה","כוכב השחר", "שלג באוגוסט", "איש החשמל" ו"סימה וקנין - מכשפה". כמו כן הופיע בתפקידים רבים בטלוויזיה, בישראל, בצרפת ובארצות הברית. ב-1989 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "רכבת העמק" של יונתן פז.
בשנת 2000 הוציא לאור את ספרו "במיה, מולוכיה ובדינגאן", ספר מתכונים מן המטבח המצרי, ובו גם סיפורים מילדותו בעיר הנמל אלכסנדריה. בשנת 2006 פורסם "המולוכייה של אמא", ספר המבוסס במידה רבה על שנותיו של זוהר במצרים, אשר עוסק ביחסיו המורכבים של זוהר עם אמו, אך מהווה גם מעין מסע זיכרון למחוזות ילדותו.
יחד עם ספרו, יצא זוהר בהצגת היחיד האוטוביוגרפית "המולוכייה של אמא", שהועלתה ב"צוותא 2", אותה כתב (בבימויו של נתן דטנר), קומדיה על ימי ילדותו במצרים, בה היה מכין מולוכייה אל מול עיני הקהל. ההצגה הועלתה בארץ וכן ברחבי העולם בפסטיבל אדינבורו, לונדון, רוטרדם, אמסטרדם וקהיר. ההצגה קצרה שבחים בעיתונות בישראל ובבריטניה.
בנוסף, שימש זוהר כמרצה ב"כותרת", בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת תל אביב. לימים עזב את הקיבוץ, יחד עם אשתו, אך המשיך לדגול בהשקפת עולם הדוחה את הקפיטליזם.
נסים זוהר נפטר ב-11 בפברואר 2020. התגורר בתל אביב. הובא למנוחות בבית העלמין ברחובות.
דמומית ארם צובא
דְּמוּמִית אֲרַם צוֹבָא (שם מדעי: Adonis aleppica) הידועה גם בשם דְּמוּמִית אֶרֶץ יִשְׂרָאֵלִית (Adonis palaestina), הוא פרח השייך למשפחת הנוריתיים.
מאפיינים
צמח נפוץ, אך מוגן. גובהו בין 25 ס"מ ל-40 ס"מ, ומבנהו מורכב מגבעול בעל עלים גזורים ופרח יחיד בצבע אדום קטיפתי, הנמצא בקצה הגבעול. קוטרו של הפרח כ-4 ס"מ, וצורתו מזכירה צלחת. בפרח 5–6 עלי גביע, ו-5–8 עלי כותרת כאשר בבסיס כל אחד מהם כתם שחור. במשך היום משנה את נטייתו בכיוון השמש.
שמו של הפרח מבטא את צבעו - אדום. עוד פרח מהסוג דמומית הוא דמומית קטנת-פרי, שגם לה פרח אדום, אך הפרח קטן באופן ניכר מזה של דמומית ארם צובא.
הפרח דומה מאוד לכלנית מצויה ולנורית אסיה ומרחוק קשה להבחין ביניהם. דמומית ארם צובא, היא ערך טבע מוגן בישראל.
גוסטפייס קילה
דניס קולס (באנגלית: Dennis Coles; נולד ב-9 במאי 1970), הידוע בשם הבמה גוסטפייס קילה (Ghostface Killah), הוא ראפר, פזמונאי ושחקן אמריקאי, הידוע בעיקר כחבר בהרכב ההיפ הופ וו טאנג קלאן. לאחר שההרכב זכה להצלחה, בעקבות אלבום הבכורה שלו,, חברי ההרכב המשיכו בקריירות סולו ברמות שונות של הצלחה. גוסטפייס קילה הציג לראשונה את קריירת הסולו שלו בשנת 1996, כשהוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Ironman, שזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. שם הבמה לו נלקח מאחת הדמויות בסרט הקונג פו מ-1979, Mystery of Chessboxing.
ראשית חייו
ב-30 ביולי 2020, חבר הוו טאנג קלאן רייקוון הצהיר בראיון שפורסם בערוץ היוטיוב Breakfast Club Power 105.1 FM כי הוא וגוסטפייס קילה למדו יחד בחטיבת הביניים בסטטן איילנד. .
קריירה מוזיקלית
בשנת 2000, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Supreme Clientele. האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים, והגיע בשיאו למקום השביעי במצעד הבילבורד 200. בשנת 2001 החל לעבוד על אלבומו השלישי, Bulletpruf, שהושפע רבות מסגנון ה-R&B ויצא בנובמבר של אותה השנה. הסינגל הראשי מתוכו, "Never Be the Same Again", בו התארחו רייקוון וקרל תומאס, זכה להצלחה במצעדי הבילבורד.
בשנת 2003, חתם גוסטפייס בחברת התקליטים דאף ג'אם, והשמיט את ה"קילה" משם הבמה שלו, גוסטפייס, באופן זמני. באפריל 2004, הוציא את האלבום Pretty Toney, שהכיל שני שירים בהפקתו של ריזה, אך לא הציג אף שיר בשיתוף אחד מחברי השבט, בשונה משאר אלבומיו של גוסטפייס. הסינגלים מתוך האלבום, "Tush" ו-"Run", שהיו שיתופי פעולה עם מיסי אליוט וג'דאקיס בהתאמה, זכו להצלחה מתונה במצעדים, והאלבום עצמו הוצג ברשימות רבות של מגזינים שונים, המדרגות את האלבומים הטובים ביותר. בשנת 2006, בחר לחזור לשם הבמה "גוסטפייס קילה", והוציא את האלבום Fishscale, שהגיע היישר אל המקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, ולמקום השני במצעד אלבומי ה-R&B.
אמנזיה
אַמְנֶזְיָה (באנגלית: Amnesia; על פי האקדמיה ללשון העברית: "שִׁכָּחוֹן" ובשמה העממי "מחלת השכחה") היא פגיעה חלקית או מלאה ביכולת לזכור, הפוגעת בתפקוד האדם בתחומי חיים שונים. ישנם כמה וכמה מצבים רפואיים הכרוכים באובדן היכולת לזכור, מהם מצבים הנגרמים על ידי שימוש בחומרים שונים (צריכה של אלכוהול למשל, או קנאביס, וכן תרופות שונות ). אמנזיה יכולה להיות תוצאה של טיפולים רפואיים כמו נזעי חשמל, היא יכולה להיות תוצאה של חבלות שונות (בעיקר כאלה שמעורב בהן זעזוע מוח). אמנזיה יכולה להיות גם תוצאה של מחלות שונות, פיזיות או נפשיות (למשל סטרס מתמשך או דיכאון). מקובל להבחין בין אמנזיה פסיכוגנית (אמנזיה דיסוציאטיבית) שמקורה נפשי, לבין אמנזיה שמקורה גופני רפואי. כמו כן מקובל להבחין בין אמנזיה רטרוגרדית - שיכחת אירועים לפני גורם האמנזיה, ואמנזיה אנטרוגרדית שהיא חוסר יכולת לזכור אירועים חדשים אחרי גורם האמנזיה.
אמנזיה כהפרעה נפשית
כאמור, בחלק מהמקרים אמנזיה יכולה להיות הפרעה נפשית במובן המלא של המושג. זוהי הפרעה נפשית תגובתית, כלומר כזו המתרחשת נוכח חשיפה לאירוע לא נעים או טראומטי.
מאפיינים
אמנזיה היא הפרעה בזיכרון, היכולה לפגוע בתפקוד האדם כתוצאה מחוסר היכולת לזכור, ללמוד מניסיון ולהשתמש בזיכרון המיומנות לעתיד. הפרעה אמנסטית יכולה להיות זמנית (פחות מחודש) או כרונית (מעל חודש). כמו כן, לא כל סוגי הזיכרון חייבים להיפגע במצב של אמנזיה. במקרים מסוימים פוגעת האמנזיה רק בזיכרון האפיזודי, אך לא בזיכרון הסמנטי (הידע הכללי אינו נפגע). בשנת 1960 המחקר אודות אמנזיה העלה כי הזיכרון המרומז (אשר עד אז כמעט ולא קיבל התייחסות מחקרית) לא נפגע במצבים אלו.
=== תסמינים ===
תסמינים אפשריים נוספים
===מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים=== האטיולוגיה של אמנזיה קשורה למבנים נוירואנטומיים ובפרט מבנים של מוח הביניים (כמו גרעינים דורסו-מדיאליים ואמצעיים בתלמוס) ומבנים כמו היפוקמפוס, אמיגדלה וגופים ממילריים. לרוב, אמנזיה היא כתוצאה מנזק בילטרלי (דו צדדי) למבנים אלו, אף על פי שדווחה אמנזיה כתוצאה מנזק אונילטרלי. ישנם מספר מקרים קליניים מפורסמים של אנשים שלקו באמנזיה עקב פגיעות מוח. עם פגיעות אלו נמנות פגיעות בחלקי קליפת המוח האחראים על אחסון הזיכרון לטווח ארוך, ובהיפוקמפוס האחראי לעיבוד הזיכרון אל תוך הזיכרון לטווח ארוך.
גורמים
מחלות ותסמונות: אמנזיה יכולה להופיע כתסמין חולף בהתקפים אפילפטיים. היא יכולה להופיע גם בגידולים במוח,בעיות באספקת הדם לחלקי המוח השונים או למוח כולו עלולות לגרום לאמנזיה. אמנזיה יכולה להיות תוצאה של שבץ, דלקת קרום המוח (אנצפיליטיס). קיים גם מצב ששמו שכחה גלובאלית חולפת (Transient global amnesia), המהווה תסמונת בפני עצמו. היפוגליקמיה (בסוכרת).
הרעלות: הרעלת CO, צריכה כרונית של אלכוהול.
חבלות: פגיעות ראש שונות, בעיקר כאלו המלוות בזעזוע מוח.
תרופות: למשל תרופות מקבוצת הבנזודיאזפינים (בעיקר אם הן נצרכות עם אלכוהול)
טיפולים רפואיים: למשל טיפול בנזעי חשמל, או ניתוחי מוח.
הפרעות נפשיות: דיסוציאציה, טראומה נפשית, דיכאון OCD,GAD,תסמונת אמנסטית (המכונה גם תסמונת קורסקוף, ומאפיינת חלק מהמקרים של גמילה מאלכוהול), סטרס ממושך.
טיפול
הטיפול המקובל הוא בבעיה האורגנית שהביאה להתפתחות המצב. כאשר מדובר במצב בלתי הפיך (כפי שיכול לקרות על רקע של שבץ למשל), המאמץ מתמקד ברכישת אסטרטגיות שונות שיקטינו את רמת הפגיעה של האמנזיה בחיי היומיום (טיפול כזה יכול להיות טיפול משולב בתחומי הריפוי בעיסוק וקלינאות תקשורת).
לקריאה נוספת
Alan J. Parkin, Memory and Amnesia: An Introduction, Psychology Press, 2013
מזרח לונדון
מזרח לונדון (באנגלית: East London) הוא האזור הצפון־מזרחי של העיר לונדון שבממלכה המאוחדת. אזור זה ממוקם ממזרח לאזור ההיסטורי והפיננסי של לונדון רבתי ומצפון לנהר התמזה. זהו אזור הפרוורים השני בגודל אוכלוסייתו בלונדון.
אזור מזרח לונדון נחשב לאחד העניים ביותר בלונדון. אזור זה כולל כיום את אחד מריכוזי אוכלוסיות המיעוט האתניות הגדולים ביותר בממלכה המאוחדת, ומכיל בעיקר משפחות ממוצא דרום אסיאתי. על פי התוכנית האזורית של לונדון, "The London Plan" (משנת 2011), אזור מזרח לונדון כולל את הרבעים בארקינג ודאגנהאם, בקסלי, גריניץ', לוויסהם, האקני, האורינג, ניוהאם, רדברידג', וולת'אם פורסט וטאוור האמלטס.
הכוורת (ולינגטון)
הכוורת (אנגלית: The Beehive) הוא כינויו של אחד מבתי הפרלמנט של ניו זילנד, משכנה של הזרוע המבצעת. המבנה, השוכן בסמיכות למרכז העסקים הראשי של ולינגטון, בירת ניו זילנד, חב את כינויו לצורתו המזכירה כוורת דבורים.
המבנה נבנה בשלבים בין השנים 1969–1979 ונחנך רשמית על ידי ראש ממשלת ניו זילנד דאז, רוברט מולדון, במאי 1977. מוסדות הממשלה עברו למבנה שנתיים מאוחר יותר.
גובהו של המבנה 72 מטרים, והוא בן 10 קומות מעל הקרקע, בנוסף ל-4 קומות תת-קרקעיות. המבנה מאכלס את משרד ראש הממשלה של ניו זילנד ומשרדים של שרים, את חדר אסיפות הקבינט של הממשלה, אולם כנסים, וכן את מרכז ניהול המשברים הלאומי שממוקם במרתף הבניין.
לואי קלוד דאקן
לואי קלוד דאקן (בצרפתית: Louis-Claude Daquin; 4 ביולי 1694 – 15 ביוני 1772) היה מלחין צרפתי ממוצא יהודי, שכתב בסגנונות בארוק וגאלאנט. דאקן היה וירטואוז בנגינת עוגב וצ'מבלו.
קורות חייו
לואי קלוד דאקן נולד בפריז, למשפחה יהודית מומרת מקארפנטרה, שבאה במקור מאיטליה (שם היה שמם ד'אקואינו). אחד מאחי סבו היה פרופסור לעברית מן הקולז' דה פראנס. דאקן היה ילד פלא מוזיקלי, שהופיע בחצר המלך לואי ה-14 כבר בגיל שש. במשך זמן מה היה תלמיד של לואי מרשאן. בגיל 12 התקבל לעבודה כנגן עוגב ב"סנט שאפל" וכעבור שנה התמנה למשרה דומה בכנסיית פטי סן אנטואן.
בשנת 1727 התמנה דאקן לנגן עוגב בכנסיית סן פול בפריז, לאחר שגבר על ז'אן-פיליפ רמו בתחרות על המשרה. חמש שנים אחר כך היה לנגן עוגב, כמחליפו של לואי מרשאן, בקורדיליר. בשנת 1739 היה לנגן העוגב של המלך. בשנת 1755 החליף את אנטואן קאלווייר כנגן עוגב בשם בלבד בקתדרלת נוטרדאם בפריז.
שמו של דאקן יצא ברבים כרב-אמן מזהיר בכלי המקלדת. הוא זכה להוקרה רבה בחוגי האצולה ומיומנותו שאין לה שיעור בנגינה בעוגב משכה המונים לשמוע אותו.
בין היצירות המוזיקליות שנשארו אחריו ארבע סוויטות לצ'מבלו, מוזיקה לפסטוראלות לחג המולד (נואל), קנטטה ושיר שתייה ( air à boire). בין המפורסמות שביצירותיו "חג מולד שווייצרי" (נואל סוויס) ו"הקוקייה" (לה קוקו).
ריצ'רד הק
ריצ'רד הק הוכרז כזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2010 יחד עם הכימאים היפנים אי-איצ'י נגישי ואקירה סוזוקי על מחקריהם בתחום תגובות קשר בזירוז פלדיום בתרכובת אורגנית. ניצול תהליך זה מאפשר לזרז ייצור דיסקודרמוליד.
תולדות חייו
הק נולד במסצ'וסטס בשנת 1931. הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים בשנת 1952 ודוקטורט בשנת 1954 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא סיים שתי תקופות פוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, לאחריהן החל בשנת 1957 לעבוד בתעשייה הכימית, בחברת Hercules במדינת דלאוור. מחקריו הפוריים בתעשייה הביאו להצעת עבודה במחלקה לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת דלאוור, שם החל לעבוד בשנת 1971. הק התקדם לדרגת פרופסור לכימיה באוניברסיטת דלאוור, ופרש מעבודתו בשנת 1989.
פיתוח "תגובת הק" החלה במחקריו של הק בשנות ה-60 על יצירת קשר כימי בין תרכובות אריל כספית עם אלקן בעזרת פלדיום כזרז. מחקריו פורסמו בסדרה של שבעה מאמרים עוקבים בירחון החברה האמריקאית לכימיה (JACS), בהם היה הק מחבר בודד.
בשנות ה-70 פרסמו הק ומיזורוקי בנפרד מאמרים על שימוש באריל האלידים, כמרכיב בתרכובת, חומר רעיל פחות מאריל כספית. במהלך שנותיו כחוקר הק המשיך לפתח את תוצאות מחקריו, אשר הפכו לשיטה מוכרת בתחום התרכובות האורגניות. ההכרה בחשיבות תוצאות מחקריו של הק הגיעה באופן הדרגתי בקהילה המדעית בתוכה פעל. בשנת 1982 כתב הק פרק בספר, תחת הכותרת "תגובות אורגניות", שבו סיכם ב-45 עמודים את הידע העדכני בתחום. בשנת 2002 נדרשו 377 עמודי ספר כדי לסכם את ישומי "תגובת הק". היום תגובת הק היא אחת מן השיטות הנפוצות ביותר כדי ליצור קשר פחמן-פחמן בתרכובות של כימיקלים אורגניים. תגובה כימית זו שימשה נושא למספר רב של מאמרים מדעיים וספרים.
פרישה והכרה בהישגיו
הק פרש מעבודתו באוניברסיטת דלאוור בשנת 1989 ונותר בה במעמד של פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה וביוכימיה. לאחר פרישתו זכה לפרסים ולהכרה באוניברסיטת דלאוור. בשנת 2006 זכה בפרס הרברט ס. בראון מטעם החברה האמריקאית לכימיה. בשנת 2010 הוכרז כזוכה פרס נובל לכימיה יחד עם אי-איצ'י נגישי ואקירה סוזוקי.
הק נפטר במנילה שבפיליפינים בגיל 84.
סטרפ-און
סְטְרֶפּ-אוֹן (באנגלית: Strap-on dildo או Strap-on) הוא דילדו, בדרך כלל עם רתמה, המיועד ללבישה במהלך פעילות מינית. נשים לסביות (או נשים המקיימות יחסי מין עם נשים) בדרך כלל משתמשות בסטרפ-און, אם כי כל אדם מכל מגדר או נטייה מינית יכולים לשמש בו.
ניתן להשתמש בסטרפ-און במגוון רחב של פעילויות מיניות, כולל מין נרתיקי, מין אנאלי, מין אוראלי, ואפילו אוננות. בכדי להקל על החדירה של הסטרפ-און, ניתן להשתמש בחומר סיכה.
סופי אליס-בקסטור
סופי מישל אליס-בקסטור (באנגלית: Sophie Michelle Ellis-Bextor; נולדה ב-10 באפריל 1979) היא זמרת פופ וכותבת שירים אנגליה הידועה בזכות עירוב סגנונות הפופ, הדיסקו והמוזיקה אלקטרונית בשיריה.
ביוגרפיה
סופי אליס-בקסטור נולדה במערב מידלסקס, אנגליה, לזוג הורים שעסקו בתעשיית הבידור - אם שחקנית ואבא במאי. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע. לבקסטור שלוש אחיות ושני אחים. בגיל 13, השתתפה בקסטור במקהלת ילדים ששרה אופרה.
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כסולנית בלהקה האינדית, "theaudience" בשנת 1997. בדצמבר 1998 התפרקה הלהקה וסופי לקחה הפסקה מעיסוקה במוזיקה למשך שנה, בה ניסתה מזלה בדוגמנות וכתיבת רומן. בשנת 2000 שיתפה פעולה עם DJ איטלקי בשם Spiller בשיר "Groovejet" שהפך מיד ללהיט ונכנס למקום הראשון במצעדים בבריטניה.
בשנת 2001 הוציאה סופי את אלבום הסולו הראשון שלה, Read My Lips, שהגיע למקום השני במצעדים בבריטניה. מתוכו הוציאה אף ארבעה סינגלים שהגיעו כולם למקומות גבוהים במצעדים וביניהם גם הלהיט "Murder on the Dancefloor", שהפך לשיר המושמע ביותר באירופה בשנת 2002. בתחילת אותה שנה הייתה בקסטור מועמדת ל"אמנית הבריטית של השנה" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית.
האלבום השני שלה, Shoot from the Hip, יצא בחודש אוקטובר 2003. האלבום לא זכה להצלחה והגיע למקום ה-19 במצעדי בריטניה. בעקבות כך, לקחה בקסטר הפסקה מקריירת המוזיקה כדי לדאוג לילדה הראשון, סוני שנולד ב-23 באפריל 2004. אביו של התינוק הוא ריצ'רד ג'ונס, באסיסט להקת "The Feeling". הזוג נישא מאוחר יותר, ב-25 ביוני 2005, באיטליה.
בשנת 2004 החלה בקסטור לעבוד על האלבום השלישי שלה שיצא ב-17 במאי 2007 ונקרא Trip the Light Fantastic. בחודש יוני 2007, שימשה בקסטור כאמנית חימום של ג'ורג' מייקל במסע ההופעות שלו בבריטניה.
אלבומה הרביעי של בקסטור יצא בספטמבר 2008.
בקסטור תומכת בזכויות בעלי חיים, ואף השתתפה בפרסומת של הארגון PETA כנגד לבישת פרוות.
בשנת 2009 השתתפה בשיר "". השיר זכה להצלחה גדולה. בשנת 2010 הוציאה שיר, שזכה להצלחה גדולה גם בשיתוף עם Freemasons, בשם: "Bittersweet".
בילדותה עסקה הזמרת בתחביב איסוף בולים, וזאת בהשפעת סבה. בשנת 2018 הוצג אוסף הילדות שלה בתערוכת בולים שהתקיימה בלונדון
בשנת 2019 הוכרזה בקסטור כחברה בהרכב השיפוט הבריטי באירוויזיון 2019.
קולטורפורום
הקולטורפורום (בגרמנית: Kulturforum) של ברלין הוא מתחם מבני תרבות המצוי בין תעלת הלנדווהר וכיכר פוטסדאם שבמרכז ברלין, בסמוך לפארק הטירגארטן.
הקמת המתחם
השטח שעליו נבנה הקולטורפורום היה חלק מהטירגארטן, ויועד לבנייה כבר בתקופת השלטון הנאצי, כחלק מעבודות הפיכת ברלין לעיר הבירה בשם "גרמניה". בתקופת מלחמת העולם השנייה סבל האזור נזקים נרחבים בעת הפצצות בעלות הברית.
בעקבות חלוקת העיר לעיר מזרחית ועיר מערבית נערכה בשנת 1958 תחרות אדריכלים לצורך הקמת מרכז התרבות עבור מערב העיר, שנותקה ממרכזי התרבות שבמזרח העיר. במסגרת הקמת המתחם הוחלט לבנות אותו ממערב לגבול שעבר בין שני חלקי ברלין, בקצה החלק ההיסטורי של מרכז ברלין בתקווה לאיחוד העיר וחיבור בין אתרי התרבות המרכזיים של העיר. בתחרות זכתה תוכניתו של האנס שארון. עבודות הבנייה החלו בשנת 1963, והמבנים נבנו בנפרד בסגנון מודרני. במסגרת התוכנית הוחלט בשנת 1959 לבנות במקום גם את אולם הפילהרמונית של ברלין. הגלריה הלאומית החדשה נבנתה בשנת 1965 על פי תוכניתו של לודוויג מיס ון דר רוהה. בשנת 1966 מונה רולף גוטברוד לתכנן את מבני המוזיאונים במתחם. גוטברוד תכנן מתחם ובו מספר מבנים סביב חצר פתוחה. למבנים הייתה כניסה אחת שהובילה לאגפים השונים. בשל התנגדות לתוכנית זו שונתה התוכנית, ובשנים 1978–1985 הוקם המוזיאון לאמנות שימושית. בניית בניין הספרייה הלאומית החלה בשנת 1967 על פי תוכניתו של שארונס. לאחר מותו של שארונס בשנת 1972 המשיך אדגר ויסניווסקי את העבודות עד השלמת הבנייה בשנת 1976. בשנת 1979 – 1984 נבנה מוזיאון כלי הנגינה ברלין ובשנים 1984 – 1988 נבנה היכל הקונצרטים על פי תוכניות של האדריכל אדגר ויסניווסקי. בשנת 1987 נערכה תחרות לבניית הגמאלדֶ-גאלרי ונבחרה התוכנית החדשנית של היינץ הילמר וכריסטוף סאטלר. המבנה נבנה בין השנים 1988 – 1998. בשנת 1994 נחנך משכנו החדש של הקופפרשטיך-קבינט, המוזיאון הלאומי להדפסים ורישומים.
מבני הקולטורפורום
בקולטורפורם מספר מוזיאונים ומבני תרבות, כולם יוצאי דופן באדריכלות המודרנית שלהם:
חיים לנדאו
חיים לנדאו (10 בספטמבר 1916 – 6 באוקטובר 1981) היה ממפקדי האצ"ל, ממנהיגי תנועת החירות (על גלגוליה: גח"ל והליכוד), חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה
נולד בקרקוב שבגליציה (כעבור זמן קצר בתחומי פולין) לברטה ולפנחס לנדאו, תעשיין ציוני. התחנך תחילה ב"חדר" מסורתי, ואחר כך עבר לבית הספר "תחכמוני". למד בגימנסיה העברית בקרקוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935, ועם עלייתו החל ללמוד בטכניון בחיפה, שם סיים לימודיו כמהנדס בניין. לנדאו היה פעיל בארגון האצ"ל מאז 1935. היה יו"ר הגוש הלאומי של הסטודנטים בטכניון בשנים 1936–1939.
ב-1940 היה מפקד קן בית"ר בחיפה, ושימש כמזכיר מטה האצ"ל מאז 1944. ב-1945 צורף למפקדת הארגון, וכיהן כראש מטה האצ"ל עד פירוקו ב-1948. בשנת 1947 ייצג את האצ"ל יחד עם מנחם בגין ושמואל כץ בפגישה עם ועדת אונסקופ. בתקופת פעילותו באצ"ל ירד למחתרת, וכמעט שלא ראה את בני משפחתו. כינויו בארגון היה "גונדר אברהם".
לאחר קום המדינה המשיך בקריירה פוליטית, כשנבחר לכנסת הראשונה מטעם חירות. הוא כיהן כחבר הכנסת במשך 28 שנים, עד שפרש, בשנת 1977. בשנת 1969 מונה לשר הפיתוח בממשלת האחדות של גולדה מאיר, אך התפטר כעבור מספר חודשים, יחד עם שאר שרי גח"ל, בעקבות הסכמת ממשלת ישראל לדון בתוכנית רוג'רס. חודשים ספורים לאחר שחדל מכהונתו כחבר כנסת, מינה אותו מנחם בגין כשר בממשלתו. תחילה שימש כשר בלי תיק, האחראי על הקשר עם יהודי התפוצות והמאבק למען יהודי ברית המועצות. בעת מינויו לשר דרש מוועדת הכנסת לבטל את האפשרות ששר יקבל במקביל משכורת כשר ופנסיה של חבר כנסת לשעבר. לאחר פרישתם של שרי ד"ש, מונה בראשית 1979 לשר התחבורה. בשנת 1981, לאחר הבחירות לכנסת העשירית, פרש לחלוטין מהחיים הפוליטיים. חודשים ספורים אחר כך נפטר.
האחות אגנס וולש
האחות אגנס וולש (באנגלית: Agnes Walsh), נולדה בשם קלרה וולש (1896 – 1993, באנגלית: Clara Walsh), נזירה בריטית, חסידת אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה משפחה יהודית ממוות בידי הנאצים.
שכונת פקידי אפ"ק
האדמות שעליהן הוקמה השכונה נרכשו ב-1913, אך רק בעקבות מאורעות תרפ"א הואצו בנייתה ואכלוסה. את השכונה תכנן יוסף טישלר, ובתיה נבנו סביב שביל ללא מוצא שבקצהו כיכר קטנה. המתחם כלל עשרה בתים, כולם בני קומה אחת, מוקפים בגינות ובעלי גגות משוננים. הבתים נחשבו מפוארים יחסית לזמנם, וכללו אמבטיות, אריחי חרסינה וגגות שניתן לעלות אליהם. בכל הבתים השתכנו עובדי הבנק, למעט בית מספר 1, בו התגורר הסופר אשר ברש.
זמן קצר לאחר הקמת השכונה התברר כי בשל החיפזון שבבנייתה, לא נערכו כל בדיקות הקרקע הדרושות. בעיות ניקוז הובילו להצפות, חלק מהיסודות שקעו וסדקים הופיעו בחלק מקירות הבתים. ב-1923 נערכו התיקונים הנדרשים, בפיקוחם של האדריכל יוסף ברלין ושותפו המהנדס ריכרד פסובסקי. ב-1925 הורחבו חלק מהבתים, ולאחדים מהם נוספו קומות.
האחות אגנס וולש
קורות חיים
האחות אגנס וולש נולדה בשם קלרה וולש בשנת 1896. וולש נולדה בהאל או בשמה המלא קינגסטון אפון האל (באנגלית: Kingston upon Hull), עיר היסטורית באנגליה הנמצאת על שפך נהר האמבר שבמחוז מזרח יורקשייר.
שכונת פקידי אפ"ק
במשך השנים נהרס אחד מהבתים (בית מספר שמונה), ובמקומו נבנה בית בסגנון הבינלאומי. בבתים אחרים נוספו קומות, וחזיתות הגגות המשוננות שלהם נהרסו. השביל שסביבו הוקמו הבתים היה לכביש, המכונה סמטת שפ"ר, והכיכר הקטנה שבקצהו נהרסה כדי לאפשר תנועת כלי רכב.
האחות אגנס וולש
קורות חיים
במהלך שליחותה, נפלה אגנס ונחבלה ובעקבות כך נשלחה למנזר סנט וינסנט דה-פול בקדואן (Cadouin) שבדורדון (Dordogne) שבצרפת כדי להתאושש. מלחמת העולם השנייה פרצה באותה עת ולכן אגנס מצאה את עצמה בשטח כבוש.
הפעילות להצלת יהודים בתקופת השואה
במהלך מלחמת העולם השנייה, בצרפת הכבושה, האחות אגנס מונתה כעוזרת של הממונה העליונה, האחות גרנייר (Sister Granier) במנזר בו התאשפזה קודם לכן.
בדצמבר 1943, במהלך חיפוש שביצעו הנאצים אחר היהודים באזור המנזר, ביקש יהודי צרפתי בשם פייר קרמייה (Pierre Cremieux) מהנזירות להסתיר את אשתו, יחד עם בנם אליין (Alain) בן השבע וילדיהם התאומים בני הארבעה חודשים.
אליין סיפר כי הוא זכה לקבלת פנים חמה במנזר. אמו הוצגה כקרובת משפחה רחוקה של האחות אגנס, שהגיעה למנוחה אחרי לידת התאומים. רבות מן האחיות לא ידעו את הסיבה האמיתית בגינה האם וילדיה הגיעו למנזר ושהו בו.
האחות אגנס העמידה פנים שהיא ממוצא אירי, ולא אנגלי באמצעות דרכון אירי שהיה ברשותה מתקופת שהותה באירלנד. בתקופת המלחמה, כאנגליה, היא נחשבת לנתינה של מדינת אויב ולפיכך נוכחותה עלולה הייתה לסכן את קהילת הנזירות.
הכרה והנצחה
משפחת קרמייה שרדה בזכות האחות אגנס ושמרה עמה על קשר באמצעות מכתבים, עד מותה.
ב-1 במרץ 1990 הכיר יד ושם באחות אגנס כחסידת אומות העולם. היא אחת מ-21 הבריטים בלבד שזכו להוקרה זו, ושמה רשום על האנדרטה ביד ושם. בשנת 2009, הקרן לחינוך השואה (Holocaust Education Trust) השמיטה את שמה בטעות מרשימת חסידי אומות העולם הבריטים. שמה הוסף לרשימה לאחר שנודע לקרן על טעותה. בשנה שלאחר מכן, היא הוכרזה כ"גיבורה בריטית של השואה", פרס אשר נוצר על ידי גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה דאז.
במכתב התודה שכתבה האחות אגנס ליד ושם כתבה:
גלעד ליטן
גלעד ליטן (23 ביולי 1952 – 22 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שנהרג במלחמת יום הכיפורים בעת שקפץ כדי להציל את מפקדו שנפצע בעת שנקלע לאש בקרב על מוצב החרמון. לאחר מותו הוענק לו עיטור העוז.
ביוגרפיה
בספטמבר 1971 התגייס לחיל האוויר. הוא התנדב לקורס טיס וכעבור שנה עבר לשרת בסיירת גולני שם נשלח לקורס מ"כים. לאחר שפרצה מלחמת יום-הכיפורים הוצב עם כוחות החי"ר ברמת הגולן. הוא שימש כקשר בפלוגה שעליה פיקד סרן שמריהו ויניק.
ב-8 באוקטובר 1973, בקרב הראשון שהתחולל על החרמון לאחר שמוצב החרמון נכבש בידי הצבא הסורי בתחילת המלחמה, חיפה ליטן על נסיגת הכוח מן ההר. ביחידה גילו במהרה שחייל אחד נעדר. ליטן התנדב, עם חייל נוסף בפלוגה, לחפש את החייל הנעדר. הם נתקלו באש חזקה ומשלא מצאו את החייל, חזרו לכביש.
ב-12 באוקטובר 1973, בזמן שהפלוגה ניסתה לפרוץ למוצב, התנדב ליטן להיות הראשון שיבדוק אם המעברים בטוחים ונטולים במוקשים. הוא גילה מוקשים, סימן לחיילי הפלוגה דרך בטוחה וארגן להם מעבר בטוח.
ב-22 באוקטובר 1973 יצא עם היחידה לכבוש מחדש את מוצב החרמון. לפנות בוקר פתחו הסורים באש. בעיצומו של הקרב קפץ ליטן לעבר האש כדי לגרור לאזור בטוח את ויניק מפקדו שנפצע. הוא נפגע מאש האויב ומת מאוחר יותר מפצעיו. איתן-צבי פלונסקי בנו של יורק פלונסקי ממפקדי מרד גטו ורשה, ניסה לחלץ את השניים. הוא התקרב אליהם ואז נהרג מפגיעת כדור בראשו. לפולונסקי הוענק צל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו.
במאי 1975 הוענק לליטן עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:
גלעד ליטן הובא למנוחות בבית-העלמין בנהריה. השאיר אחריו הורים ושתי אחיות. לאחר מותו הועלה לדרגת סמל.
גסאן עבאס
גסאן עבאס (בערבית: غسان عباس, תעתיק מדויק: ע'סאן עבאס, נולד ב-1 ביוני 1957) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה
גסאן נולד ב-1957 באום אל-פחם. למד משחק באוניברסיטת תל אביב.
הוא השתתף בהצגות רבות, בין היתר בתיאטרון חיפה, תיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון בית ליסין והמרכז התיאטרוני בנווה צדק, ובנוסף - כתב וביים את ההצגות: "מצבים", ו"החתונה".
ב-1986 השתתף בסרט "נאדיה" בתפקיד מורה. ב-1988 שיחק בפסטיבל עכו בהצגת היחיד "אלוהים, תציל אותי ממולדתי" שכתב דניאל הורוביץ אודות המשורר העיראקי הגולה, מודאפר א-נוואר.
ב-1981 פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את המחזה "משהד", שכתב במשותף עם עוואודה ראתב, ועוסק בהפקעת קרקעות במגזר הערבי.
מאז 2001 הוא מכהן כמנכ"ל תיאטרון דיוואן אל לאג'ון שבואדי עארה. ב-1998 השתתף בסרטו של עמוס גיתאי, "יום יום".
ב-1991 נטל חלק בסרט "גמר גביע" לצד משה איבגי ומוחמד בכרי. ב-2010 השתתף בסרט הקומי "חצי טון ברונזה" ששודר ב-HOT V.O.D לצד שלמה בראבא, מיכאל הנגבי ושמיל בן ארי.
מאז 2007 מופיע גסאן בחלק מהצגות תיאטרון "הבימה". ב-2012 הוא גילם את הרופא עז א-דין אבו אל-עייש בהצגת היחיד "לא אשנא", שנכתבה על פי ספרו של ד"ר אבו אל-עייש על חייו, ועל הטרגדיה שפקדה אותו כששלוש מבנותיו נהרגו במהלך מבצע עופרת יצוקה מפגיעת שני פגזי טנק של צה"ל בחימוש שהוסתר בביתו בג'בליה. ב-2014 סירב גסאן לקוד קידה בפני ראש עיריית אשקלון, איתמר שמעוני, בסיום ההצגה "החייל האמיץ שוויק" מאחר ששמעוני הורה להפסיק עבודתם של ערבים ישראלים בעירו. ב-2015 שיחק בסרטו של אלעד קידן, "היורד למעלה".
ב-2017 השתתף בסרטו הדוקומנטרי של שלומי אלדר "ארץ זרה".
בשנת 2018 הוא לקח חלק בעונה ה-4 של הסדרה שנות ה-80 בה גילם את ד"ר אדוארד מנצור, רופא שיניים ערבי מחליסה. באותה השנה החל לשחק בתיאטרון בית ליסין במחזה "אוסלו".
מגנוס קרלסן
מגנוס קרלסן (בנורווגית: Sven Magnus Øen Carlsen; נולד ב-30 בנובמבר 1990) הוא שחמטאי נורווגי בדרגת רב-אמן, היה אלוף העולם בשחמט מ-2013 ועד 2023, והמדורג מספר 1 בעולם מאז יולי 2011. במאי 2014 החזיק קרלסן בדירוג מד כושר הגבוה ביותר שהושג בכל הזמנים - 2882. על שיא זה חזר קרלסן באוגוסט 2019 לאחר שביולי 2017 החזיק במד הכושר הנמוך ביותר לאחר שבירת השיא - 2822. נכון לפברואר 2019, קרלסן ממוקם במקום השביעי ברשימת רבי-האמנים הצעירים ביותר בהיסטוריה - הוא השיג את הדרגה בגיל 13, 4 חודשים ו-27 ימים. בשנת 2009, הוא היה לשחמטאי הצעיר ביותר אי פעם שמד הכושר שלו עלה על 2800, שיא שנשבר בשנת 2021 על ידי עלי רזא פירוזג'א.
קרלסן הגן בפעם הרביעית על תוארו באליפות העולם בשחמט 2021 כאשר ניצח את רב-האמן הרוסי יאן נפומניאשצ'י 7.5-3.5. לאחר מכן, בשנת 2022 קרלסן הודיע כי הוא יוותר על ההשתתפות באליפות הבאה ובכך השאיר את ההתמודדות לנפומניאשצ'י ולדינג לירן הסיני, האליפות הוכרעה בניצחון של דינג
קרלסן מכונה "המוצארט של השחמט", "הקוסם מנורווגיה" ו"ג'סטין ביבר של עולם השחמט". להבדיל מאלופי עולם קודמים, שהיו מבוגרים ממנו או חיו במדינות קומוניסטיות, ובדומה לספורטאים מצליחים אחרים מדורו, קרלסן מינף את הצלחתו בשחמט לצורך פרסום מוצרים ומתן חסויות.
ביוגרפיה
קרלסן נולד בכפר לומדלן שממערב לבירה אוסלו להורים מהנדסים. נחשב מילדותו לילד פלא בתחום השחמט. שיחק בתחרות הראשונה שלו בגיל שמונה והתאמן באקדמיה הנורווגית לספורט, בהדרכתו של רב האמן סימן אגדסטין, שחקנה הטוב ביותר של נורווגיה, ומי שהיה בעצמו נער פלא בשנות השמונים. ב-2003 ניתנה לו חופשה של שנה מלימודים בבית ספר כדי שיקדיש את עצמו לשחמט. באותה שנה סיים במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 14.
הפריצה הגדולה שלו הייתה בינואר 2004, כשסיים במקום הראשון בתחרות הגדולה בויק אן-זהה, התחרות השלישית בחשיבותה (קבוצה C), עם 10.5 נקודות מ-13. ביצועיו בטורניר היו ברמה של 2702 נקודות דירוג, והוא זכה לציון ראשון לתואר רב-אמן. כמנצח של הקטגוריה השלישית, זכה קרלסן להזמנה להשתתף בשנה הבאה בקטגוריה השנייה.
חודש לאחר מכן השיג ציון שני, בטורניר הפתוח השנתי של חברת "ארופלוט" במוסקבה. ב-17 במרץ ניצח את אלוף העולם לשעבר אנטולי קרפוב במשחק מהיר ברייקיאוויק. למחרת סיים משחק אחד בתיקו מול גארי קספרוב, אך הפסיד בשני. ב-18 באפריל השיג ציון שלישי ואחרון בתחרות חזקה בדובאי. בגיל 13 שנים ו-148 ימים הוא הפך לרב-אמן, השני הכי צעיר אי פעם, לאחר סרגיי קריאקין האוקראיני. את השנה חתם בניצחון מרשים על אלכסיי שירוב, שדורג אז במקום ה-13 בעולם.
ב-2005 היה קרוב לזכייה באליפות נורווגיה, אך הפסיד אותה בשובר שוויון למאמנו אגדסטין. שנה לאחר מכן שוב סיימו השניים בתיקו את האליפות הלאומית. בינתיים הספיק קרלסן לזכות בתחרות החזקה בגאוסדל, עם 8 מ-9, וביצועים של 2792 בתחרות. בסוף 2005 העפיל לשמינית הגמר הגביע העולמי של פיד"ה, והפסיד שם בדוחק 2.5-1.5 ליבגני ברייב. הוא סיים את התחרות במקום ה-10, לאחר ניצחונות על רבי האמנים החזקים ז'ואל לאוטייה וולדימיר מלאכוב (והפסד לגטה קמסקי). מקומו בין עשרת הראשונים הבטיח לו מקום בטורניר המועמדים לאליפות העולם. הוא היה למועמד הצעיר ביותר אי פעם לאליפות, ולנורווגי הראשון שמגיע להישג זה.
באולימפיאדת השחמט של 2006 הוביל קרלסן בן ה-15 את נבחרת נורווגיה בלוח הראשון. הוא סיים עם 6 מ-8 ללא הפסד, מול יריבים מהצמרת העולמית הגבוהה: את מייקל אדמס וארקדי ניידיץ' ניצח ומול קאמסקי וטיימור רג'אבוב סיים בתיקו. ביצועיו בטורניר היו ברמה של 2820 נקודות.
בגביע העולם בשחמט 2007 הודח קרלסן בחצי הגמר.
בקיץ 2009 ערך קרלסן מחנה אימונים עם גארי קספרוב. מעט לאחר מכן זכה בתחרות חשובה בסין (בה השתתפו וסלין טופאלוב, פטר לקו, ראג'אבוב, יאקובנקו ווואנג יואה), בתוצאה גבוהה של 8/10. בעקבות הזכייה הוא עלה למקום הרביעי בעולם. באותה שנה סיים במקום השלישי בתחרות העל לינארס וסיים במקום שני משותף בתחרות החזקה לזכר מיכאל טל. השנה המופלאה שלו נמשכה בזכייה באליפות העולם בשחמט מהיר כשהוא מסיים שתי נקודות שלמות לפני וישוואנתן אנאנד ובזכייה בתחרות חזקה בלונדון. הישגים אלו העלו אותו בינואר 2010 למקום הראשון בדירוג העולמי.
ב-2011 וב-2012 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל ובתחרות העל בבילבאו (כולם קטגוריה 22).
ב-2013 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 22).
בשנת 2013 הוא ניצח בתחרות המועמדים ובכך העפיל לקרב על התואר.
בנובמבר 2013 זכה באליפות העולם בשחמט, לאחר שניצח בדו-קרב את אלוף העולם היוצא וישוואנתן אנאנד בתוצאה 6.5-3.5. בנובמבר 2014 הגן על תוארו כאלוף העולם בדו-קרב נוסף מול אנאנד בתוצאה 6.5-4.5.
ביוני 2014 זכה באליפות העולם בשחמט מהיר עם 11/15 נקודות מול צמרת שחמטאי העולם, ומיד לאחר מכן זכה באליפות העולם בשחמט בזק עם 17/21 נקודות. שתי התחרויות התקיימו בדובאי. בשנת 2015 הוא שמר על תוארו בשחמט מהיר אך לא זכה בבליץ.
בשנת 2016 הוא ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 22) ובתחרות העל בנורווגיה.
בנובמבר 2016 התמודד באליפות העולם מול הטוען לכתר סרגיי קריאקין, ניצח בשובר שוויון ונותר אלוף העולם.
בדצמבר 2017 זכה באליפות העולם בשח בזק (blitz) בתחרות שהתקיימה בריאד.
בשנים 2014, 2015 ו-2018 הוא ניצח בתחרות העל בשמקיר.
באליפות העולם בנובמבר 2018, לאחר 12 משחקים שהסתיימו ללא הכרעה מול פביאנו קרואנה, ניצח קרלסן ברצף בשלושה משחקי שוברי שוויון, ובכך שמר בפעם השלישית על תואר אלוף העולם.
בדצמבר 2018 הוא זכה בפעם השנייה ברציפות באליפות העולם בשחמט בזק. בדצמבר 2019 זכה באליפות העולם בשחמט מהיר, לראשונה מאז 2015, וגם זכה בפעם השלישית ברציפות בשח בזק, ובכך החזיק לראשונה מאז שנת 2014 את בשלושת התארים (אלוף העולם בשחמט, אלוף העולם בשחמט מהיר ואלוף העולם בשח בזק) במקביל.
באפריל 2020 ניצח השחמטאי האיראני הגולה עלירזה פירוזג'ה את קרלסן בטורניר הממוחשב באנטר בליץ.
באליפות העולם בשחמט 2021 ניצח קרלסן את השחקן הרוסי יאן נפומניאשצ'י בארבעה משחקים מתוך 11 שנערכו, ובכך הגן על תוארו. בדצמבר 2021 הפסיד את תאריו כאלוף העולם בשחמט מהיר ובשחמט בזק לנודירבק אבדוסאטורוב ולמקסים ושייה-לגראב בהתאמה.
שערוריית גביע סינקפילד
במהלך אוגוסט וספטמבר 2022 השתתף קרלסן בגביע סינקפילד, תחרות על בסנט לואיס שבארצות הברית. הוא זכה במשחקו הראשון נגד יאן נפומניאשצ'י. בהמשך השווה במשחק השני שלו בתחרות מול לבון ארוניאן. במשחקו השלישי התרחש מקרה שהוגדר כשערורייה בקרב פרשני שחמט. קלרסן נוצח על ידי הנס נימן הפסד שעצר רצף של 53 משחקים ללא הפסד לקרלסן בשחמט קלאסי. האתר Chess24 הגדיר את הניצחון על קרלסן כניצחון מזהיר. בעקבות הפסדו, פרסם קרלסן ציוץ שבו הודיע שהוא פורש, בנוסף לרמז שנתון לפרשנות, ובו רואים את ז'וזה מוריניו שאומר אני מעדיף לא לדבר, אם אדבר אני בצרות. הניו יורק טיימס דיווח בעקבות ציוץ זה כי לטענת קרלסן נימן רימה בדרך כלשהי.
שבועיים מאוחר יותר נפגשו השניים בטורניר מקוון, וקרלסן נכנע לאחר מהלך בודד, מה שהתפרש כסירוב לשחק מול נימן. הפרשה הפכה לשערורייה החמורה ביותר בשחמט הבינלאומי מזה שנים רבות, וזכתה לסיקור משמעותי בכלי תקשורת ברחבי העולם. מאוחר יותר פרסם קרלסן הצהרה בה הוא האשים מפורשות את נימן ברמאות והצהיר כי לא ישחק נגדו בעתיד.
ב־20 באוקטובר 2022 הגיש נימן תביעת לשון הרע נגד קרלסן, החברה שלו Play Magnus Group, אתר Chess.com, האמן הבין-לאומי דניאל רנש ורב-אמן היקארו נקמורה. ב-27 ביוני 2023 בית המשפט הפדרלי של מיזורי דחה את התביעה.
הופעותיו באולימפיאדות
קרלסן ייצג את נורווגיה 7 פעמים באולימפיאדות השחמט
אודי בן-מוחה
אודי בן-מוחה (נולד בשנת 1968) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ראש מטה פיקוד הדרום ומפקד חטיבת כפיר.
ביוגרפיה
בן-מוחה נולד וגדל בטבריה. בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1986). התגייס לצה"ל בשנת 1986, והתנדב לשייטת 13. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם בשייטת. בסיום קורס קציני חי"ר עבר לגדוד 13 בחטיבת גולני, שם שימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר קורס פו"ם הועלה לדרגת סא"ל, ומונה לראש ענף נשק מסייע גדודי בחטיבת ביסלמ"ח. בשנת 2001 מונה למפקד גדוד 17, והוביל את הגדוד בלחימה בין היתר במהלך מבצע חומת מגן, בתפקיד זה שימש עד שנת 2003.