cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AHL
איחוד רשמי ועשורים של הצלחה
באותה עונה צורפה קבוצה שמינית לליגה במקום באפלו בייסונס - הרשי ברס, מהעיר הרשי שבפנסילבניה. כיום הברס הם הקבוצה היחידה מבין שמונה הקבוצות ששרדה בליגה באותה עיר וללא הפסקה, ושיחקה בליגה בכל עונותיה מאז ועד היום.
לאחר עונת 1939/40 שינתה הליגה את שמה לשם הנוכחי - American Hockey League, והחלה עידן של הצלחה ויציבות הן מבחינת הרכבה והן מבחינה פיננסית. זו הייתה, במקביל, תקופת "שש המקוריות" של ה-NHL שבה היו ב-NHL שש קבוצות בלבד, עד 1967.
שנות ה-60 וה-70: התכווצות הליגה
ב-1967 החלה ליגת ה-NHL להתרחב לערים ושווקים חדשים, כאשר כבר בשלב ראשון הכפילה ה-NHL את גודלה ל-12 קבוצות. המהפך ב-NHL, הליגה הראשית של הענף, גרם לדחיקת רגליה של ה-AHL והעלה את עלות הפעלת הקבוצות שלה. בין השאר, מבין שש הקבוצות החדשות של ה-NHL, צורפו שתי קבוצות בערים שהיו בהן קבוצות AHL - באפלו ופיטסבורג (באפלו סייברס ופיטסבורג פינגווינס בהתאמה), וקבוצות ה-AHL שהיו בהן, באפלו בייסונס ופיטסבורג הורנטס, נאלצו להפסיק את פעילותן.
בנוסף, ליגה שהחלה לפעול ב-1945 ונטלה לעצמה את השם International Hockey League (ר"ת IHL) - כשמה של אחת הליגות שהתאחדו ליצירת ה-AHL - הלכה וצברה לעצמה מעמד, בעיקר עקב האסטרטגיה שלה להתמקד בערים גדולות שלא הייתה בהן קבוצת NHL. קבוצות ה-NHL החלו לקחת תחת חסותן קבוצות מה-IHL כקבוצות בנות, וה-IHL הלכה והשתפרה עד שנתפסה כליגה מקצוענית משנית מקבילה ברמתה ל-AHL.
המצב החמיר עוד יותר עם הקמתה של ליגת ה-WHA ב-1972. ה-WHA הייתה ליגה מקצוענית ראשית לכל דבר, מתחרה ישירה של ה-NHL. מספר הקבוצות בליגות מקצועניות ראשיות קפץ מ-6 בלבד לפני 1967 ל-30 ב-1972. שוק השחקנים התהפך על פיו ומשכורות השחקנים עלו בצורה דרמטית. היצע השחקנים הזמין ל-AHL הצטמצם באופן משמעותי, והשחקנים שנותרו הפכו ליקרים מאוד. ב-1977 נשארו בליגה שש קבוצות בלבד, לאחר שרוד איילנד רדס - קבוצה שהייתה קיימת 51 שנה, והאחרונה ששרדה מעונת 1936/37 שבה החלה ה-AHL לפעול דה פקטו, נאלצה אף היא להפסיק את פעילותה. ה-AHL עמדה באותה שנה בסכנת קיום ממשית.
סוף המאה ה-20: התרחבות והתבססות
ב-1977, כאשר היה נדמה שהליגה על סף סגירה, התהפכו היוצרות והנסיבות החלו לפעול לטובתה. סגירה של ליגות משניות אחרות, על אף שהיו פחות טובות מה-AHL, הביאה שחקנים ואף קבוצות שלמות מאותן ליגות לחפש לעצמם מסגרת חדשה. שתי קבוצות כאלה, בפילדלפיה ובבינגהמטון, עברו בשלמותן מהליגה שלהן שנסגרה ל-AHL.
דחיפה נוספת קיבלה הליגה מהחלטת קבוצת ה-NHL פילדלפיה פליירס להקים בליגה קבוצה-בת לפיתוח שחקנים. הקבוצה-הבת הוקמה לבסוף בפורטלנד, מיין. וכך את עונת 1977/78 פתחה ה-AHL עם 9 קבוצות.
שנתיים לאחר מכן, ב-1979, התפתחות משמעותית נוספת שיחקה לטובת ה-AHL - ליגת ה-WHA, הליגה הראשית הנוספת שניסתה להתחרות עם ה-NHL, חדלה לפעול. למרות שארבע מקבוצותיה התקבלו ל-NHL כקבוצות התרחבות, עדיין השתחררה לשוק השחקנים כמות נכבדה של שחקנים טובים, שלא לכולם נמצא מקום ב-NHL והם חיפשו לעצמם מסגרת.
לאורך העשורים האחרונים של המאה ה-20 המשיכה הליגה להתרחב ולהתבסס, כשהמתחרה העיקרית שלה על תואר "הליגה המקצוענית המשנית הטובה ביותר" הייתה יריבתה הוותיקה, ה-IHL. שתיהן נחשבו באותה תקופה לליגות שוות ברמתן, כאשר קבוצות ה-NHL החזיקו קבוצות-בנות באחת או בשנייה ולפעמים בשתיהן. חלק מקבוצות ה-AHL נותרו עצמאיות, ללא קבוצה-אם ב-NHL. הליגה ביססה את עצמה והגיעה ל-21 קבוצות עם כניסת המאה ה-21.
תחילת המאה ה-21: הליגה המשנית הטובה ביותר
לקראת עונת 2000/01 פורקה ליגת ה-IHL בשל קשיים כלכליים, שנבעו בין השאר מהעכרת היחסים בינה לבין ה-NHL שגרמה לכך שמספר קבוצות NHL נטשו אותה כליגת פיתוח. בבת אחת נותרה ה-AHL כליגה המקצוענית המשנית הטובה ביותר בצפון אמריקה במעמד בלתי מעורער, וכמקום היחיד שיכול לשמש לפיתוח שחקנים ברמה נאותה עבור קבוצות ה-NHL.
שש מקבוצות ה-IHL המפורקת - מילווקי אדמירלס, שיקגו וולבס, מניטובה מוס, גרנד ראפידס גריפינס, יוסטון איירוס (כיום איווה ויילד) ויוטה גריזליס (כיום קליבלנד מונסטרס) - נקלטו ב-AHL שמספר קבוצותיה גדל בין לילה ל-27. בעיה מעניינת נוצרה עם מילווקי אדמירלס, כיוון שב-AHL כבר הייתה קבוצה בשם "אדמירלס", שהצטרפה לליגה שנה קודם לכן והייתה מבוססת בנורפוק, וירג'יניה. המצב המשונה נמשך עד 2015, אז עברה הקבוצה מנורפוק לסן דייגו (כיום סן דייגו גאלס).
עם המשך ההתרחבות הגיעה הליגה ל-30 קבוצות, כמספר הקבוצות ב-NHL. הדבר איפשר לסדר את מבנה הליגה ב-2011 כך שלראשונה בהיסטוריה של הליגה היה מתאם מלא עם ה-NHL - לכל קבוצת NHL הייתה מכאן ועד 2017/18 קבוצה-בת אחת ב-AHL.
2015 - 2017: הכניסה לחוף המערבי והקמת הבית הפסיפי
בקיץ 2015 החליטה הליגה, לראשונה אי פעם, להתרחב לחוף המערבי של ארצות הברית. כדי לא להגדיל את מספר הקבוצות ולהשאיר חלק מהן ללא קבוצה-אם ב-NHL, הוחלט על מעבר חמש קבוצות לקליפורניה והקמה, בפעם הראשונה, של בית פסיפי. מטרת המעבר היה הקלה על קבוצות הבית הפסיפי של ה-NHL, שנאלצו לפקח ממרחק גדול מאוד על הקבוצות הבנות שלהן.
בין הקבוצות שעברו לקליפורניה הייתה גם האלופה המכהנת של הליגה, מנצ'סטר מונארקס (ממנצ'סטר, ניו המפשייר) שזכתה באליפות הראשונה שלה בעונתה האחרונה במנצ'סטר (כיום אונטריו ריין).
שבטי ישראל
תקופת השופטים
בתקופת השופטים כיהנו מנהיגים ממספר רב של שבטים. הבולטים שבהם היה שבט אפרים ומשבט לוי
לשבט אפרים היה מספר השופטים הרב ביותר. לעומת זאת, אין שופטים שהמקרא מייחס אותם לשבטי ראובן ואשר (אם כי על פי התלמוד אין שבט שלא עמד ממנו שופט).
על פי שירת דבורה, שבטי אפרים, בנימין, מנשה, זבולון, נפתלי ויששכר יצאו למלחמה עם סיסרא, לעומת ראובן, גד, אשר ודן שהשתמטו ממנה. היא מתארת את הגיבורים משבט אפרים ובנימין, ואת מסירות נפשם של זבולון ונפתלי. ולעומתם היא מתארת את ראובן ממשיך ברעיית הצאן ואת דן ממשיך בשיט בספינותיו.
בתקופת השופטים שבט בנימין כמעט ונכחד, לאחר שכל השבטים הכריזו עליו מלחמה, עקב התנהגות בלתי מוסרית (פרשת פלגש בגבעה).
תקופת הממלכה המאוחדת
לעומת הגיוון הרב בתקופת השופטים, על פי המקרא, בתקופת הממלכה המאוחדת כיהנו מנהיגים משבטי בנימין ויהודה בלבד. בתחילה שאול משבט בנימין שייסד את המלכות בישראל, ולאחר מכן דוד ושלמה משבט יהודה שביססו את המלכות. בספר שמואל מתוארים התנגשויות ועימותים בין שאול ודוד ואנשי שבטיהם. על פי הפרשנות המקובלת, מדובר לא רק בשני שבטים איתניים אלא גם בשני זרמים רוחניים שונים, בני רחל לעומת בני לאה. סיפורם של מלכים אלו מתואר באריכות ובפירוט בספר שמואל וגם בספר בדברי הימים. לאחר מות שלמה ופיצול הממלכה, מלכו בממלכת ישראל הצפונית מלכים שמוצאם משבטים שונים. סיפורם של מלכים אלה מתואר בספר מלכים.
התפלגות השבטים
לפי המקרא, לאחר מותו של שלמה המלך נוהלה הממלכה המאוחדת במשך כשנתיים בידי בנו רחבעם שהקשה על העם במיסים ובעבודות יותר מאשר אביו. נציגי העם ביקשו פשרה והתמתנות של רחבעם, אך הוא בחר להקשיב ליועציו הלא מנוסים וחשב שאם יכביד את הנטל על העם יוכיח את כוחו כשליט. המצב הגאו-פוליטי כלל התמרדויות שונות מבית ומחוץ לממלכת ישראל המאוחדת, בעיקר ידועים מעשיו של פרעה שישק שעודד את ירבעם בן נבט משבט אפרים ואת הדד שליט אדום הכבושה על ידי ישראל להתמרד כנגד שלטון בית דוד הישראלי. לאחר מכן התפצלה ממלכת ישראל המאוחדת לשתי ממלכות, ממלכת יהודה בראשות רחבעם בדרום וממלכת ישראל בראשות ירבעם בצפון.
ממלכת יהודה כללה את שבט יהודה (ובתוכו את שבט שמעון שנטמע בתוכו כמעט כליל), שבט בנימין וחלק מבני שבט לוי, בעוד שממלכת ישראל כללה את כל היתר. לאחר חורבן ממלכת ישראל בידי האימפריה האשורית הוגלו לפי המקרא עשרת השבטים של הממלכה לפחוות שונות ברחבי האימפריה (מקומות שלדעת רוב החוקרים הם בשטחי סוריה, עיראק וחלק מאיראן של ימינו), אולם לפי המחקר הארכאולוגי עולה כי האשורים הגלו רק את האליטה החברתית בממלכת ישראל ויתר התושבים נשארו במקומם תחת מס גולגולת כבד. רבים מתושבי ממלכת ישראל שנחרבה נמלטו עם חורבנה דרומה לממלכת יהודה, ומשלב זה הפכו שבטי ממלכת יהודה לחלק העיקרי בעם ישראל. לפי האגדות היהודיות בתקופות המשנה והתלמוד גורלם ומקום הימצאם של "עשרת השבטים" המוגלים לא ידוע עד היום, אך ייתכן כי הגולים שמרו על ייחודם ועל זהותם הלאומית לפחות כמאה שנה לאחר הגלות, טרם נספחו לגולים מיהודה או נטמעו בחברה הכללית באזורים אליהם הוגלו, שכן בספר ירמיהו שנכתב כמאה שנים לאחר מכן ובתיאור שיבת ציון שב מוזכרים אנשים מהשבטים אפרים ומנשה - שפורשו על ידי משה דוד קאסוטו ואליה שמואל הרטום כ"כינוי לכלל שרידי עשרת השבטים שנטמעו בגולי יהודה".
צאצאי בני ממלכת יהודה (כולל תושבי ממלכת ישראל שנטמעו בהם), שהוגלו על ידי נבוכדנאצר בגלות יהויכין בשנת 597 לפנה"ס וכן לאחר חורבן-הבית בשנת 586 לפנה"ס, הגיעו לבבל והכו בה שורשים. לאחר חורבן-הבית בידי טיטוס בשנת 70 ולאחר דיכויו של מרד בר כוכבא בשנת 135 באו פליטים נוספים מארץ-ישראל לבבל. בבבל היו ערים שאוכלוסייתן הייתה כמעט יהודית לגמרי, כגון נהרדעא על נהר פרת, סורא, פומבדיתא ועוד. בערים אלו נוסדו ישיבות, כגון ישיבת סורא וישיבת פומבדיתא, שנוהלו על ידי האמוראים, הסבוראים והגאונים. בתחילת המאה ה-1 מנו יהודי בבל כ-1,000,000 תושבים, והערכה היא כי עלה מספרם בין המאה ה-3 ותחילת המאה ה-6 ל-2 מיליון.
אפיוני השבטים בתרבות היהודית
לכל שבט היו מאפיינים מיוחדים: כך היו שבטים מלחמתיים כמו בנימין, גד ודן, היו שבטי מלוכה כמו יהודה ואפרים, היה שבט למדני כמו יששכר, היה שבט רועים כמו ראובן, היה שבט איכרים כמו אשר, היה שבט סוחרים ויורדי ים כמו זבולון והיה שבט כהונה כמו לוי. על פי הספירה המקובלת, מספר השבטים הוא כמספר חודשי השנה וכמספר המזלות בשמיים. לכל שבט היה דגל בצבע מסוים ועליו סמל, וכן אבן חן מסוימת בחושן. הצבע בדגל תאם את הצבע של האבן שהתייחדה להם, והסמל לרוב היה לפי ברכת יעקב או ברכת משה לשבטים.
על פי מדרש רבה אלו הם האבנים והדגלים של השבטים:
הנצחת הסמלים באומנות
האומן היהודי מארק שאגאל יצר ויטראז' של 12 חלונות זכוכית צבעוניים (כל אחד בגובה של 3.5 מטר וברוחב של 2.5 מטר) בבית החולים הדסה עין כרם, הקרויים חלונות שאגאל, המסמלים את שנים עשר השבטים. חלונות אלו זכו להיות מונצחים על בולים.
השבטים בנצרות
על פי ספר חזון יוחנן (ז 1–8, יד 1–5, כא 11) נאמר כי באחרית הימים, מכל אחד משבטי ישראל נחתמים 12 אלף איש. ל-144 אלף איש "החתומים" הללו אלו מובטח שלא ימותו, אלא ימלאו את יעודם בבשורת האל. ברשימה זו לא מוזכרים דן ואפרים ובמקומם מצוינים יוסף ולוי. אנשים אלו מצוינים כביכורים ובתוליים "שלא נטמאו באישה". שנים-עשר השליחים בנצרות הושפעו מ-12 השבטים.
קישורים חיצוניים
מפות
בולים
AHL
2017 - 2020: הקבוצה ה-31
בקיץ 2017 הצטרפה קבוצה נוספת לליגת ה-NHL, וגאס גולדן נייטס, שהפכה לקבוצה ה-31 של ה-NHL. בכך הופר הסדר ששרר בשיוך הקבוצות הבנות לקבוצות ה-NHL, כיוון ששוב נוצר חוסר שוויון מספרי בין שתי הליגות.
בעקבות כך נטלה לעצמה הקבוצה החדשה את תפקיד הקבוצה-האם של שיקגו וולבס, בעוד הקבוצה-האם הקודמת של הוולבס - סנט לואיס בלוז - נשארה אף היא במערכת כקבוצה-אם משנית.
כדי להחזיר את הסדר על כנו התרחבה גם ה-AHL בהתאם, וצורפה אליה כקבוצת התרחבות הקבוצה ה-31 - קולורדו איגלס, שהפכה לקבוצה-הבת החדשה של קולורדו אוולאנש. סנט לואיס בלוז, שנותרה ללא קבוצה-בת משל עצמה בעונה הקודמת, הפכה לקבוצה-אם של בת החסות הקודמת של האוולאנש - סן אנטוניו ראמפג'.
התפרצות מגפת הקורונה, ביטול עונות 2019/20 ו-2020/21 והתרחבות ל-32 קבוצות
לקראת עונת 2020/21, עם המשך התפרצות המגפה, הוחלט בליגה לחלק את הבתים באופן זמני בחלוקה שונה מהרגיל, כך שהקבוצות הקנדיות תופרדנה מהקבוצות האמריקאיות, בדומה לנעשה בליגת ה-NHL. שלוש קבוצות - שארלוט צ'קרס, מילווקי אדמירלס וספרינגפילד ת'אנדרבירדס - הודיעו שלא תשתתפנה כלל בעונת 2020/21. העונה הרגילה החלה לבסוף רק בפברואר 2021, והפלייאוף לא התקיים זו השנה השנייה ברציפות. הליגה חזרה לפעילות מלאה רק בעונת 2021/22.
בעונת 2022/23, עונה אחת לאחר שהצטרפה לליגת ה-NHL הקבוצה ה-32 סיאטל קראקן, צורפה גם ל-AHL הקבוצה ה-32 כקבוצה-בת שלה - קואצ'לה ואלי פיירבירדס, המבוססת בת'אוזנד פאלמס שבקליפורניה, פרוור של פאלם ספרינגס.
מרדכי כומטיאנו
הרב מרדכי כומטיאנו (ה'ק"ץ, 1430 בערך, קונסטנטינופול (כיום איסטנבול) - ה'ר"מ 1480 בערך) היה מחשובי חכמי טורקיה במאה ה-15.
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת 1430 בקושטאנדינא לרב אליעזר כומטיאנו, וגר בה שנים רבות. בצעירותו למד אצל הרב חנוך סאפורטה (צפורטא), מגדולי חכמי קטלוניה שהיגר לטורקיה. בשלב מסוים עבר להתגורר באדריאנופול.
חיבר את הספר "כתר תורה" על המקרא, ופירושים לכתביהם של חכמים מן הראשונים, בהם: ספר "יסוד מורא", "ספר השם" ו"ספר האחד" של רבי אברהם אבן עזרא; "מורה הנבוכים" ו"ביאור מילות ההגיון" של הרמב"ם. השגות שכתב על דברי אבן עזרא עוררו עליו ביקורת, והוא התפלמס בעניין זה עם הרב שבתי כהן בן מלכיאל.
בין תלמידיו היו גם חכמים קראיים כמו אליהו בשייצי, יוסף רביצי וכלב אפנדופולו, והוא כתב כי קיבל במסורת מחכמי ספרד שאין להימנע מללמד תורה לבני הקראים.
ברוקליניות
בדינמיקת נוזלים, ברוקליניות של נוזל מרובד היא מדד לנטיית גרדיאנט הלחץ מגרדיאנט צפיפות הנוזל.
במטאורולוגיה, אטמוספירה נחשבת ברוקלינית כאשר הצפיפות תלויה הן בטמפרטורה והן בלחץ; זאת לעומת אטמוספירה ברוטרופית שבה הצפיפות תלויה בלחץ בלבד. במונחים אטמוספיריים, אזורים ברוטרופיים בכדור הארץ נחשבים בדרך כלל לאזורי קווי הרוחב המרכזיים או הטרופיים, ואילו אזורים ברוקליניים נחשבים בדרך כלל לקווי הרוחב הבינוניים או הקוטביים.
הברוקליניות מתכוניתית ל-
ביטוי זה פרופורציוני לסינוס הזווית בין המשטחים שווה הלחץ ובין משטח שווה הצפיפות. לפיכך, ב נוזל ברוטרופי, (אשר מוגדר על ידי ברוקליניות אפסית), אלה משטחים מקבילים.
אזורים שבהם ברוקליניות גבוהה מאופיינים ביצירה תכופה של שקעים ברומטריים.
שעבוד מצרים
שעבוד בני ישראל במצרים הוא כינוי לסיפור המתואר בספר שמות, בתורה שבעל-פה ובספרות האגדה, ובה היו בני ישראל משועבדים למצרים. השעבוד כלל עבודת פרך וגזירות שונות, כגון הריגת התינוקות הזכרים, והוא הסתיים עם יציאת מצרים.
ההבטחה לאברהם
ה' התגלה אל אברהם במעמד ברית בין הבתרים, וכורת עמו ברית שבה מבשר לו שזרעו ירש את ארץ עשר האומות, אך באותו מעמד מוסיף לבשר לו שכמו כן זרעו ישועבד בארץ זרה במשך 400 שנה, ולאחר מכן יזכו לירושה זו. הבטחה זו מוזכרת בהגדה ומודגשת בשיר "והיא שעמדה".
ירידת יעקב ובניו למצרים
על פי הכתוב במקרא, בני ישראל, צאצאי יעקב שירדו עמו למצרים בגלל הרעב ששרר בארץ כנען, שוּכּנוּ על ידי יוסף, המשנה למלך המצרי, בארץ גושן. משבעים נפשות הם התרבו והתעצמו עד שאוכלוסייתם היוותה מיעוט ניכר. פרעה מלך מצרים חשש שגידולו של המיעוט הזר יהווה סכנה לביטחונה של מצרים, שכן הוא עלול לשמש כגיס חמישי במלחמה עתידית, והפך אותם לעבדים המשועבדים לעם המצרי.
לאחר מות מלך מצרים, המליכו מלך חדש, הוא חשש מהתרבותם המהירה בני ישראל, ומחשש שמא ילחמו נגד העם המצרי ויגרשו אותו ממצרים. עקב כך גזר עליהם גזירות על מנת להפחית את הילודה.
פיתום ורעמסס
וַיָּשִׂימוּ עָלָיו שָׂרֵי מִסִּים לְמַעַן עַנֹּתוֹ בְּסִבְלֹתָם וַיִּבֶן עָרֵי מִסְכְּנוֹת לְפַרְעֹה אֶת פִּתֹם וְאֶת רַעַמְסֵס - בגזירה הראשונה חויבו בני ישראל לבנות לפרעה ערים לאוצרות המלוכה, שנקראו 'פיתום ורעמסס'.שעבוד זה כלל אף העלאת מיסים וביצוע עבודות השדה השוטפות בממלכה תוך כפייה ועינויים, במטרה להתיש אותם ולמעט את הילודה בקרב בני ישראל.
בעקבות גזירה זו ציפה העם המצרי להפחית את הילודה בבני ישראל מחמת העינויים והעמל, אך באורח ניסי המשיכו בני ישראל להתרבות וכפי שנאמר בתורה:.
עבודת פרך
וַיַּעֲבִדוּ מִצְרַיִם אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל בְּפָרֶךְ - לאחר שראו שלא פחתה הילודה, נתנה רשות למצרים להעביד את בני ישראל בעבודת פרך כפי רצונם, ואכן המצרים מיררו את חיי בני ישראל בעבודה קשה בחומר ובלבנים, ובעבודות השדה.
הריגת הזכרים
וַיֹּאמֶר מֶלֶךְ מִצְרַיִם לַמְיַלְּדֹת הָעִבְרִיֹּת אֲשֶׁר שֵׁם הָאַחַת שִׁפְרָה וְשֵׁם הַשֵּׁנִית פּוּעָה: וַיֹּאמֶר בְּיַלֶּדְכֶן אֶת הָעִבְרִיּוֹת וּרְאִיתֶן עַל הָאָבְנָיִם אִם בֵּן הוּא וַהֲמִתֶּן אֹתוֹ - משנוכח פרעה לדעת שעבודות הפרך לבדן אינו משיגות את מטרתן, שכן, זימן פרעה את המיילדות העבריות ודרש מהן להרוג את כל התינוקות הזכרים בשעת לידתם. המיילדות, שהיו יראות את ה' וסירבו לשתף פעולה עם הגזרה, סיפרו לפרעה שהעבריות בקיאות בחכמת הלידה, ויודעות ללדת לבדן כמו בעלי החיים, ולכן. משנוכח פרעה שגם גזרה זו לא מועילה לצמצום הילודה, צווה על כל עמו להשליך ליאור כל תינוק עברי זכר שנולד, ולהחיות רק את הבנות.
התורה לא הסבירה מדוע גזר פרעה לפגוע דווקא בבנים ולא בבנות. תשובה לכך ניתן למצוא במקורות בתר-מקראיים שונים. על פי התרגום המיוחס ליונתן (לשמות א, כב), פרעה ידע על לידתו הצפויה של משה כגואלם של בני ישראל, מתוך חלום שפירשו לו חרטומיו. על פי מדרש שמות רבה, אלה אמרו לו: "גואל ישראל נתעברה בו אמו". יוסף בן מתתיהו הסביר בספרו "קדמוניות היהודים" כי דבר אלוהים נגלה אל עמרם בחלום, בו נאמר לו כי בנו העתיד להיוולד, הוא הבן "שבגלל פחדם מפני היוולדו דנו המצרים למיתה את ילדיהם של כל ישראל".
זמן הגלות והשעבוד במצרים
בספר בראשית, במעמד ברית בין הבתרים, נאמר לאברהם כי צאצאיו יגלו לארץ זרה ויהיו עבדים במשך ארבע מאות שנה:
נראה כי קיים הפרש של שלושים שנה בין פרקי הזמן שמציינים שני מקורות אלה, אולם יש הטוענים שהם מתייחסים לכל משך הגלות במצרים, ולא לתקופת השעבוד שהיא קצרה יותר.
הדעה הרווחת בקרב חז"ל באה לידי ביטוי ביצירה ״סדר עולם רבה״, שמיוחסת לרבי יוסי בן חלפתא. על פי מקור זה, 430 השנים שצוינו בספר שמות נמנו החל מהברית בין הבתרים ולא מירידת יעקב ובניו למצרים:
בהמשך ״סדר עולם״ נכתב כי 400 השנים שנובאו לאברהם בברית בין הבתרים נמנו רק מהולדת יצחק, 30 שנה מאוחר יותר, וכך מיושבת הסתירה בין המספר הנתון בספר בראשית לזה שמצוין בספר שמות:
פירוש זה משתקף גם בטעמי המקרא, אשר מפרידים את המילים ״ארבע מאות שנה״ משאר הפסוק, ומעלים את האפשרות שהן מציינות תאריך יעד ליציאה ממצרים ולא את משך הזמן של הגלות והשעבוד.
על פי ״סדר עולם״ הגלות החלה בפועל עם ירידת בני ישראל למצרים, ונמשכה רק 210 שנים. החישוב מתבסס על משך חייו של יעקב, ועל עדותו שלו לגבי גילו בפגישתו עם פרעה מיד לאחר הירידה מצריימה:
בהמשך מחושב כי משך תקופת השעבוד בפועל היה בין 87 ל-116 שנים:
״סדר עולם״ מציג גם את שושלת היחס של משה כדי לתמוך בחישוב שנות הגלות:
היו שחלקו על הפרשנות שהובאה ב״סדר עולם רבה״:
לדעת הגר"א, המנין של ארבע מאות ושלושים השנים החל מניסיון כבשן האש של אברהם ולא מברית בין הבתרים.
אליבא דרבי יהודה הנשיא במכילתא, אין סתירה בין תיארוך "דור רביעי" לבין אותן "ארבע מאות שנה", משום שהתאריכים תלויים במעשיו של עם ישראל:
נראה שלשיטתו התקיים בסופו של דבר התאריך המוקדם, ורק ארבעה דורות ישבו במצרים, משום שבני ישראל חזרו בתשובה מבעוד מועד.
טעם גזרת שעבוד מצרים
שאלה זו הועלתה אצל חז"ל בתחילת תקופת התלמוד:
לפי חז"ל, כתפיסת הגמול הקלאסית המקובלת אצלם והרווחת במקרא, אין מנוס מלראות שעבוד זה כעונש. הדעות נחלקו רק באשר לשאלה על מה בא העונש. לפי רבי אלעזר, העונש היה על שגייס את "חניכיו ילידי ביתו" (לתפיסתו: תלמידי בית מדרשו) למלחמתו להצלת לוט במלחמת ארבעת המלכים את החמישה. לפי שמואל, העונש היה על שגילה חוסר אמון בהבטחתו של הקב"ה וביקש הוכחות לקיומה. לפי רבי יוחנן, העונש בא על כך שלאחר שניצח במלחמה הנזכרת, לא ניצל אברהם את ניצחונו כדי לצרף את אנשי סדום ועמורה אל סיעת עובדי ה' (או "לגיירם" כלשון חז"ל).
קיימות דעות נוספות בקשר לטעם שעבוד מצרים. המהר"ל מפראג טוען (בספר "גבורות ה'") כי השיעבוד היה נצרך כדי לצרף את בני יעקב ממקבץ אנשים בעלי קרבת משפחה לעם המוכן לקבל ולהשפיע את דבר ה'.
משה
בעיצומו של שעבוד קשה זה, נולד משה. עקב הגזרה להמית כל בן עברי, הוא מוחבא בבית הוריו במשך שלושה חודשים, ואז מוסתר בתוך תיבת גומא קטנה אותה מסתירה אמו בין קני הסוף על שפת היאור, מתוך מטרה שלא ייתפס ויומת על ידי שוטרי מצרים כשאר התינוקות. אחותו, מרים הנביאה, מסתתרת על מנת לראות מה יעלה בגורלו. בתיה בת פרעה, היורדת לרחוץ ביאור, מגלה את התיבה ונוטלת את התינוק, אף על פי שהיא מבחינה כי הוא מילדי העברים. מרים ניגשת אליה ומציעה לה למצוא עבורו מינקת עברית, והיא לוקחת אותו אל אמהּ על מנת שתניק אותו. בת פרעה לוקחת את הילד תחת חסותה, ומגדלת אותו בארמון.
עשר המכות וקריעת ים סוף
משה הגיע עם אהרן אחיו אל פרעה, ודרש ממנו: "שלח את עמי"! - אך פרעה סרב. משה הדגים את כוחו של אלוהים באמצעות הפיכת מטה הרועים שלו לנחש מול פרעה. מטה אהרון הפך לתנין, בתגובה לכך כישפו גם חרטומי מצרים את מטותיהם והמירו אותם לתנינים, אך מטה משה בלע את התנינים ששלחו החרטומים. תשע מכות שנחתו על מצרים ופגעו בה, לא הצליחו לשכנע את פרעה לשחרר את ישראל ורק המכה האחרונה, המתת הבכורות, הובילה לשחרורם עד כדי גירושם של בני ישראל. בני ישראל, ובהם כ-600 אלף גברים מגיל עשרים ומעלה, יצאו ממצרים אל המדבר, כשעמוד האש ועמוד הענן הנסיים ליוו אותם, בעוד הצבא המצרי החזק דולק אחריהם על מרכבות וסוסים. כאשר בני ישראל הגיעו לים סוף, נקרע הים לשניים (ע"פ חז"ל נקרע הים לשנים עשר גזרים שביל לכל שבט) והם עברו בתוכו. ה' חיזק את לב צבא מצרים להמשיך לרדוף אחרי בני ישראל, והמים חזרו והטביעו אותם בעודם עומדים בלב ים.
ידע הוא כוח
ידע הוא כוח (בלטינית: scientia potentia est) הוא אפוריזם לטיני.
המימרה מיוחסת לרוב לפרנסיס בייקון, שבספרו "Meditationes Sacrae" (הרהורים על קדושה, 1597) מופיעה מימרה דומה: "ipsa scientia potestas est" - "הידע עצמו הוא כוח". צורתה הנפוצה ("scientia potentia est") מופיעה לראשונה בגרסה משנת 1668 של הספר "לווייתן" מאת תומאס הובס, שבצעירותו היה מזכירו של בייקון.
מקבילות
המופע המתועד הראשון של הביטוי, בשפה כלשהי, הוא אצל עלי בן אבי טאלב, כפי שתועד בספר "נהג' אל-בלאע'ה" (نهج البلاغة) מן המאה העשירית, קובץ האמירות המיוחסות לאימאם עלי (דרשה 146). מופע נוסף הוא באפוס הפואטי "שאהנאמה" מאת המשורר הפרסי פירדוסי. הוא אומר (בתרגום חופשי לעברית): "בעל היכולת הוא החכם" (בפרסית: توانا بود هر که دانا بود). ניתן לתרגם צלע זו גם כ"ידע הוא כוח" או כ"האדם החכם הוא בעל הכוח".
ניתן למצוא דמיון גם לביטוי המופיע בספר משלי:.
ברומן הדיסטופי "1984" מאת ג'ורג' אורוול מופיעה הגרסה האירונית לביטוי זה: "מלחמה היא שלום. חירות היא עבדות. בורות היא כוח".
משה יהודה עבאס
רבי משה יהודה עבאס היה רב, משורר, פוסק ופייטן בשאלוניקי, קושטא, ונציה ומצרים במאה ה-17.
ביוגרפיה
נולד בשאלוניקי לרבי מאיר בסוף המאה ה-16, והוא ככל הנראה צאצא של משפחת עבאסי, ממנה יצאו פייטנים ורבנים מפורסמים, כמו רבי יהודה בן שמואל אבן-עבאס, רבי משה עבאס, רבי יום טוב עבאס ועוד. למד בישיבת חייא שבשאלוניקי אצל רבי מרדכי קלעי. נדד לקושטא, שם גר בשכונת יאמבול ולמד בישיבתו של רבי יוסף מטראני. בקושטא קיבל תורה גם מרבי יונה עדילה והרב יחיאל באסן. נסע לוונציה, שם השיב תשובות לשואליו בנושאי דיני ממונות. לאחר מכן עבר לרשיד שבמצרים, שם השתקע ונעשה לרב ולדיין.
נפטר ברשיד אחרי שנת ה'תל"ז.
סלטברן (סרט)
רקע עלילתי
עלילת הסרט עתידה לגולל את קורות חייה של משפחה אנגלית ענפה ואריסטוקרטית.
פיתוח
בינואר 2022, נמסר כי חברת "LuckyChap Entertainment" בראשותה עומדת השחקנית מרגו רובי נמצאת במשא ומתן על הפקת הסרט "סלטברן", סרטה השני של אמרלד פנל אותו כתבה, הפיקה וביימה לאחר הסרט "צעירה מבטיחה" (2020). במאי 2022, נמסר כי לצוות ההפקה הצטרפו המפיקים ג'וזי מקנמרה, טום אקרלי ורובי אושרו, וכי לצוות השחקנים לוהקו רוזמונד פייק, ג'ייקוב אלורדי ובארי קיוגאן בתפקידים שטרם פורסמו.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-16 ביולי 2022, ועליהם אמון צלם הקולנוע לינוס סנדגרן.
רלף פלקנמאייר
רלף פלקנמאייר (בגרמנית: Ralf Falkenmayer, נולד ב-11 בפברואר 1963 בפרנקפורט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר באיינטרכט פרנקפורט, ותקופה קצרה בבאייר לברקוזן עמה זכה בגביע אופ"א. לפלקנמאייר ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה השתתף ביורו 1984.
באייר לברקוזן
הצלחתו של פלקנמאייר בבאייר לברקוזן הייתה מיידית. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1987/88, הבקיע פלקנמאייר שישה שערי ליגה. שער הבכורה של פלקנמאייר בלברקוזן נכבש בספטמבר 1987 בתיקו 2-2 מול שאלקה 04. את העונה הזו סיימה לברקוזן במקום השמיני בבונדסליגה, אך זכתה בגביע אופ"א, לאחר שהדיחה בחצי הגמר את ברצלונה. בשלב הגמר, הפסידו לברקוזן ופלקנמאייר לאספניול בתוצאה 3-0 במשחק הראשון, וניצחו בתוצאה זהה בגומלין. לאחר שלא הובקעו שערים בהארכה, המשחק עבר לפנדלים, שם פלקנמאייר החטיא את הפנדל הראשון ללברקוזן, אך חבריו וולפגנג רולף, הרברט ואס וקלאוס טאובר הבקיעו, ולברקוזן ניצחה 3-2 בפנדלים, לאחר שלוש החטאות רצופות של אספניול. העונה השנייה של פלקנמאייר בלברקוזן הייתה מוצלחת פחות. בעונה זו מיעט פלקנמאייר לפתוח בהרכב, וערך 19 הופעות ליגה בלבד, בהן הבקיע שער אחד, והקבוצה שוב סיימה במקום השמיני. גם בגביע אופ"א נחלה לברקוזן מפח נפש, כאשר לא הצליחה להגן על תוארה והודחה על ידי בלננשש הפורטוגלית כבר בסיבוב הראשון. בתום עונה זו, עזב פלקנמאייר את לברקוזן לאחר שתי עונות, וחזר לאיינטרכט פרנקפורט.
קדנציה שנייה באיינטרכט פרנקפורט
עונת הבכורה המחודשת של פלקנמאייר באיינטרכט פרנקפורט, 1989/90, הייתה מוצלחת במיוחד, כאשר הוא הבקיע שישה שערים, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השלישי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה עם דיטר אקשטיין, יורן אנדרסן, אובה ביין ושטפן שטודר. בעונת 1990/91 פרנקפורט ופלקנמאייר סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון של גביע אופ"א לאחר שהפסידו 5-0 לברונדבי, וניצחון 4-1 בגומלין לא הספיק. בעונת 1991/92 פרנקפורט ופלקנמאייר סיימו שוב במקום השלישי, והיו רחוקים רק שתי נקודות מהאלופה שטוטגרט, אך שוב הודחו מוקדם מגביע אופ"א לאחר הפסד בסיבוב השני לגנט הבלגית. פרנקפורט שמרה על המקום השלישי גם בעונת 1992/93, בה פלקנמאייר היה פצוע ומיעט לשחק. בגביע אופ"א פרנקפורט ופלקנמאייר הצליחו להשיג ניצחון בתוצאה 9-0 במשחק הגומלין מול וידז'ב לודז', אך שוב הודחו בשלב השני בלבד, הפעם על ידי גלאטסראיי הטורקית. בעונת 1993/94 חזר פלקנמאייר להרכב, ופרנקפורט סיימה חמישית בבונדסליגה. בגביע אופ"א הגיעו פרנקפורט ופלקנמאייר לרבע הגמר, בו הודחו בפנדלים על ידי רד בול זלצבורג. בעונת 1994/95 פרנקפורט ופלקנמאייר סיימו רק במקום התשיעי בבונדסליגה, והגיעו שוב לרבע גמר גביע אופ"א, בו הודחו על ידי יובנטוס. בשמינית הגמר הבקיע פלקנמאייר שער ניצחון במשחק החוץ מול נאפולי שהסתיים בתוצאה 1-0 לפרנקפורט. עונת 1995/96 הייתה האחרונה של פלקנמאייר בפרנקפורט. בעונה זו הוא מיעט לשחק עקב פציעות, וערך 12 הופעות בלבד. פרנקפורט נשרה בעונה זו לבונדסליגה השנייה לאחר שעזבו את הקבוצה המצליחה של תחילת העשור מספר שחקנים חשובים. לאחר ירידת הליגה, עזב פלקנמאייר את פרנקפורט, בה שיחק בקדנציה זו שבע עונות, בהן הבקיע 12 שערי ליגה ב-164 הופעות. פלקנמאייר צבר 337 הופעות ליגה בשתי הקדנציות באיינטרכט פרנקפורט, והוא מדורג חמישי בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים.
לאחר עזיבת פרנקפורט, חתם פלקנמאייר באיינטרכט טריר מהליגות הנמוכות, שם שיחק שנתיים, ולאחר מכן שיחק עוד תשע עונות במועדון החובבני SV נידראורסל, עד לשנת 2007, בה היה בן 44.
קריירה בינלאומית
פלקנמאייר זומן לסגל של נבחרת גרמניה המערבית ליורו 1984, אך לא שותף כלל בטורניר זה. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך פלקנמאייר לאחר הטורניר, בהפסד 3-1 לנבחרת ארגנטינה במשחק ידידות. לאחר מכן ערך עוד שתי הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986 והופעה נוספת במשחק ידידות בניצחון 1-0 באפריל 1986 על נבחרת שווייץ, שהייתה האחרונה שלו במדים הלאומיים. פלקנמאייר לא זומן לטורנירים גדולים נוספים.
תארים
עם איינטרכט פרנקפורט:
עם באייר לברקוזן:
טיטאנואידס
טיטאנואידס (שם מדעי: Titanoides) הוא סוג של יונק קדום בן סדרת הכימולסטיים אשר חי בסוף הפלאוקן, כלומר לפני 56–59 מיליון שנה לפני זמננו. המאובנים של יונק זה נמצאו לראשונה בדקוטה הצפונית והוגדרו ב-1917. סוג זה כולל 5 מינים, והוא היחיד במשפחת הטיטאנואידיים (Titanoideidae).
הטיטאנואידס היה אחד מהיונקים הגדולים ביותר בתקופתו. הגולגולת שלו הגיע לאורך 32 סנטימטרים, ואורך הגוף הגיע ל-3 מטרים ולמשקל של 150 קילוגרם ואף 200 קילוגרם. מבנה גופו דמה לגוף של דוב עם גפיים קצרות בעלות 5 אצבעות ברגליים, פנים רחבות עם ניבים ארוכים בולטים. למרות המראה המאיים נראה שהוא היה אוכל צמחים, שהיה בעל נקודות דמיון עם היפופוטם או עם הדיפרוטודוניים האוסטרלים והיה בעל שיניים טוחנות גדולות באחורי הלסת. כמו קרובו הקוריפודון המאוחר יותר, הוא היה יכול לפתוח את הלסת לרוחב.
יונק זה היה מראשוני היונקים שלאחר הכחדת הקרטיקון שהחלו לפתח גוף גדול ולמלא גומחות אקולוגיות שמילאו עד אז הדינוזאורים. הוא רעה באזורי ביצות ויערות לחים, בהם נמצאו תנינים טורפים. מבנה האצבעות שלו התפתח למבנים דמויי-פרסות ששימשו לחפירה או הוצאת שורשים. ככל הנראה הם לא שימשו להגנה, מאחר שהיה גדול בהרבה ביחס לטורפי התקופה (למעט תנינאי ענק).
אמיל ויזל
אמיל ויזל (באנגלית: Emil Wiesel; 1 במרץ 1866 – 2 במאי 1943) היה צייר, אוצר מוזיאון וחבר הנהלה באקדמיה הקיסרית לאמנויות, רוסיה (מאז 1914), מארגן תערוכות אמנות בינלאומיות, חבר מועצה של ארמיטאז' מוזיאון רוסי ומחזיק תואר לגיון הכבוד. בתקופת ברית המועצות הוא היה מומחה לאמנות ופיסול רוסית ומערבית במחלקת המוזיאונים של המועצה המנהלית המרכזית של מדע, מדע-אמנות ומוזיאונים.
משפחה
אביו היה אוסקר בוריסוביץ' ויזל יליד רוסיה בשנת 1826, סיים את לימודיו בגימנסיה להשכלה גבוהה של הנסיך בזבורודקו בניז'ין, עבד במשרד האוצר הרוסי, ביקר הרבה בברלין, אמסטרדם, פריז בשם הוד מלכותם הצארים אלכסנדר השני ואלכסנדר השלישי.
אימו הייתה מארי כריסטין דה פוינטין נולדה בשנת 1835. אביה, פרנסואה דה פוינטין, היו שורשים משפחתיים מהפרובינציה הצרפתית פיקרד ונולד בחצרו של לואי ה-18 בגלות בוורשה.
אחיו אוסקר אוסקרוביץ' ויזל נולד ברוסיה בשנת 1864. סיים לימודיו כעורך דין, עבד בשפיצברגן ובשווייץ כקונסול רוסי, לימים כקונסול כללי באיטליה (נאפולי). אשתו הייתה אלכסנדרה אמיליבנה שטראוס (1866–1939) למדה בגימנסיה קייב ועברה קורס לאמנות שימושית באגודה לעידוד האמנים בסנט פטרסבורג בתחומי "ציור כלי חרסינה" ו"גילוף בעץ ".
חינוך
אמיל ויזל סיים את לימודיו באוניברסיטת סנט פטרסבורג, בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה. התעניינותו ברישום ובציור גרמה לו באותו זמן להשתתף בשיעורי ערב בבית הספר של החברה לעידוד האמנים, ולאחר מכן ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא המשיך את לימודיו במינכן בסטודיו של אלכסנדר פון וגנר, שם שלט בטכניקת הרישום האופיינית לבית ספר זה, הכוללת את המתאר המוגדר היטב ואת התמונה המפורטת ביותר.
מאוחר יותר, יחד עם חברו, איוון אנדוגורוב, גם הוא אמן, הוא עבר לפריז. שם הם התקבלו לסטודיו של פרננד קורמה, שהיה מפורסם באותה תקופה, בהיותו מקום שבו הציור האקדמי יכול היה להתמודד עם האימפרסיוניזם המתחזק. בשיעורים של קורמה השתתפו אמנים ייחודיים כמו אנרי דה טולוז-לוטרק וינסנט ואן גוך. קורמה הוא זה שהראה לויזל שיטות גרפיות חדשות שהפכו לבסיס לטכניקת האימפרסיוניסטית שלו שנשענה לא על קווי המתאר אלא על טיפול באור ובצל. ויזל למד גם באקדמיה קולרוסי בפריז.
יצירה
ויזל הוכר כאמן בוגר לאחר שציוריו החלו להופיע בסלונים של פריז (1894 ו-1901). בתחילת המאה ה-20 ביצע אמיל ויזל סדרת דיוקנאות של בני דורו הבולטים: האסטרונום סרגיי גלזנאפ, האמן איליה רפין, הזמר ליאוניד סובינוב, רקדניות הבלט מארי פטיפה וגלינה. המלחינים פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, ניקולאי רימסקי-קורסקוב, איליה גלזונוב ואחרים. לפי דרישה הוא יצר דיוקנאות של נשיאי האקדמיה לאמנויות, בני משפחתו של הצאר, ולימים ולדימיר לנין. מקום מסוים במורשתו ניתן לתמונות רבות שבוצעו בדרכו האימפרסיוניסטית המשקפות את אהבתו לסנט פטרסטורג וסביבתה: רשמים על אירועיו, מסעותיו ופגישותיו עם אנשים שונים.
ויזל עבד בציור ובאמנות גרפית באמצעות שמן, צבעי מים, גואש, דיו הודי, איטלקי ועפרונות עופרת. הוא הוכיח את עצמו כמאסטר בז'אנר הדיוקן, הנוף, הדמיית הפנים והנוף.
תערוכות
במוזיאון האקדמיה לאמנויות. יותר מ-160 בדים של ויזל הוצגו ב-1998 במוזיאון קאזאן לאמנויות יפות יחד עם תמונות נוספות של בני שושלת ויזל.
בשנת 1894 הוזמן אמיל ויזל להיות עוזרו של האוצר של מוזיאון האקדמיה לאמנויות. זו הייתה יוזמה של ויזל לייסד מחלקה חדשה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא השתתף בפיתוח האוסף של המוזיאון הרוסי (1898). הוא הוציא אמנה חדשה, תמך בהקמת מוזיאונים פרובינציאליים ושלט בפעילותם. בשנת 1900 ויזל נסע לפריז כנציג רוסיה כדי לנהל את המחלקה הרוסית לאמנויות יפות בתערוכה הבינלאומית. ממשלת צרפת העריכה את פעילותו והעניקה לו עיטור לגיון כבוד. מאוחר יותר הוא ארגן את המחלקות הרוסיות לאמנויות יפות בתערוכות הבינלאומיות במינכן (1901), בריסל (1910), רומא (1911) וטורינו (1913).
בשנת 1914 נבחר אמיל ויזל להיות חבר מלא באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא עבד כמומחה לאמנויות ופיסול רוסי ומערבי במועצה המנהלית המרכזית למדע. היה חבר מועצה של הארמיטאז' והמוזיאונים הרוסיים. במהלך המהפכה פינה אמיל ויזל את אוספי מוזיאון האקדמיה לאמנויות למוסקבה על מנת להציל את יצירות המופת, ובהמשך החזיר אותן לסנט פטרסבורג.
גלות לקזחסטן
בתקופת הדיכוי של סטלין נשלחו לגלות אמיל ויזל, אשתו, בנו אוסקר ויזל, שהיה פרופסור למכון ללימודי המזרח בלנינגרד (סנט פטרסבורג)) עם אשתו ורה שולפו, ובנם אנדריי ויזל. הם הוגלו לקזחסטן, לכפר צ'לקר (1935). למרות קשיים כלכליים, אמיל ויזל ואשתו, שניהם אמנים, המשיכו ליצור דיוקנאות ולצייר נופים במרכז אסיה. אמיל ויזל ורעייתו הצליחו לחזור ללנינגרד לאחר שנתיים בזכות חבר קרוב. שנה לאחר מכן עזבו גם בנו אוסקר ויזל ומשפחתו את קזחסטן.
מאחר שלא הורשו להתיישב במוסקבה או בלנינגרד, הם בחרו בקאזאן כמקום מגורים, עיר עם אוניברסיטה, עשירה במוזיאונים, תיאטראות וחיי אינטלקטואל ואמנות, שבה הם יכולו למצוא עבודה.
המצור על לנינגרד היה האתגר האחרון לאמיל ויזל. הוא נפטר בגיל 77 שנים בשנת 1943.
ניופורט
ניופורט (באנגלית: Newport) היא עיר המחוז (County seat) של מחוז ניופורט במדינת רוד איילנד שבארצות הברית, בה שוכנת מכללת המלחמה של הצי האמריקני.
בניופורט נמצא בית הכנסת טורו, שהוא בית הכנסת העתיק ביותר בארצות הברית. בית הכנסת פעיל עד היום, והוא אחד המבנים ההיסטוריים לשימור שברשימה הלאומית של מקומות היסטוריים של ארצות הברית.
במפנה המאה העשרים קיבלה העיר צביון של עיר נופש אריסטוקרטית, ונבנו בה מספר אחוזות נופש ובתי קיץ מפוארים של המשפחות העשירות ביותר בארצות הברית, כגון משפחת ואנדרבילט ומשפחת אסטור.
פיטר דוקה
פיטר דוקה (בגרמנית: Peter Ducke; נולד ב-14 באוקטובר 1941 בבנשוב על הפלואוצ'ניצה שבגרמניה הנאצית, כיום בצ'כיה) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בעמדת חלוץ בקארל צייס יינה. דוקה ערך 63 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית לרבות מונדיאל 1974.
קריירת מועדונים
פיטר דוקה נולד בבנשוב על הפלואוצ'ניצה כאשר היא סופחה לגרמניה הנאצית. לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה עזבה את האזור והתיישבה בשונבק ליד מגדבורג. הוא שיחק במועדון נוער המקומי. בשנת 1955 כאשר אחיו הבכור רולנד עבר לקארל צייס יינה הוא ניסה להתקבל למועדון אך לאחר מחנה אימונים הוחזר לביתו. בשנת 1959 הוא השתתף במספר משחקים בינלאומיים במסגרת קבוצת נוער ובעקבות כך התקבל לקארל צייס יינה. בשנת 1960 פיטר דוקה הבקיע שני שערים במשחק הגמר על גביע גרמניה המזרחית והבטיח ניצחון לקבוצתו. עם המועדון הוא זכה שלוש פעמים באליפות גרמניה המזרחית וזכה במספר גביעים. בשנת 1963 הוא היה אלוף השערים של הליגה ובסך הכל הוא נמצא במקום השלישי בין מבקיעי הליגה המזרח גרמנית.
בשנת 1965 הוא זכה בתואר ספורטאי השנה ובשנת 1971 כדורגלן השנה.
פיטר דוקה סיים את הקריירה לאחר עונת 1976/77.
קריירה בינלאומית
פיטר דוקה שיחק בנבחרת גרמניה המזרחית 63 פעמים. בין היתר הוא השתתף במונדיאל 1974.
דרור הבית
דְּרוֹר הַבַּיִת (שם מדעי: Passer domesticus; בתלמוד נקרא גם אַנְקוֹר) הוא מין של ציפור שיר מהסוג דרור. צבעו של זכר הדרור הוא חום־אפור, ואילו נקבת הדרור אפורה. הדרור מאופיין בכושר הסתגלותו לחיים בקרבת בני האדם ומהווה דוגמה לחיה סיננתרופית, ובדרך כלל נצפה כשהוא עף בלהקות גדולות וקולניות. דרור הבית הוא אחת מהציפורים הנפוצות ביותר בישראל.
סטילינודון
סטילינודון (שם מדעי: Stylinodon) הוא סוג של יונק נכחד מהסדרה כימולסטיים, שהשתייך לקבוצה Taeniodonta והיה היונק האחרון מקבוצה זו. הוא התקיים במהלך תקופת האאוקן שבפלאוגן לפני כ-45 מיליון שנה, ומאובניו התגלו באמריקה הצפונית בוויומינג, קולורדו, טקסס וביוטה. הם הוגדרו לראשונה ב-1874 בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש. בסוג זה נמצאו 2 מינים: Stylinodon mirus, שהוגדר ב-1874 ו-Stylinodon inexplicatus, שהוגדר ב-1981.
דרור הבית
רקע עיוני
הדרור הוא עוף מסדרת ציפורי השיר וממשפחת הדרוריים. הדרור היא ציפור אוכלת כל, המתגוררת על פני עצים ונפוצה בכל העולם. דרור הבית היא ציפור חברותית המתאפיינת בפעילויות קבוצתיות: השתזפות בשמש (המגינה על הדרור מפני טפילי עור), אמבטיות חול ומים, שירה והתגודדות מול אויבים. דרור הבית אינו נודד ממקום למקום, אך לעיתים ינדוד מרחק שלא יעלה על קילומטרים ספורים לשם התגוררות וקינון בעצים המתאימים יותר למטרה זו (צפופים וסבוכים יותר). הדרור איננו מפחד מבני־אדם וזאת מכיוון שבמהלך הדורות לא היוו לו סכנה. מסיבה זו ניתן למצוא את הציפור משוטטת בקהילות רבות בהן מיושבים בני האדם, בין אם זה בגינות או חצרות בתיהם. מתצפיות שנערכו בישראל בשנים 2016 עד 2018 עולה כי דרור הבית הוא הציפור השנייה בתפוצתה בישראל לאחר עורב אפור. בספירה שנערכה ב־2020 נמצא שהדרור הוא השביעי בלבד בתפוצתו בישראל.
סטילינודון
יונק זה הגיע לאורך של 150 סנטימטרים ולמשקל של 80 עד 110 קילוגרם, והוא היה בעל גולגולת קצרה עם לסתות נוקשות וחותכות דמויות-ניבים בלטו מתוכם. באחורי הלסת בלטו שיניים טוחנות רחבות שכוסו באמייל וצמחו לאורך כל חייו (בדומה לשיני מכרסמים). למרות המראה המאיים הוא לא היה טורף, ומבנה הלסתות הגדולות עזר לו לחתוך שורשים, פקעות ומזון דומה. הרגליים היו קצרות ובעלות טפרים גדולות בדומה לטפרי שנבובים או דוב נמלים גדול ושימשו לחפירה והוצאת שורשים. ייתכן שהם גם שימשו להרתעת טורפים.
יחסי ישראל–סנגל
בין ישראל וסנגל מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. שגרירות ישראל בסנגל ממוקמת בעיר דקר, לישראל שיתופי פעולה שונים עם סנגל בין השאר בתחום החקלאות.
סטילינודון
יונק זה כנראה נכחד לאחר היעלמות היערות הלחים של האאוקן ובשל מאבק נגד יונקים מפותחים יותר.
דרור הבית
תיאור
צבעו של הזכר אפור־חום, צבע הנקבה אפור. אורך גופה של ציפור דרור הבית מגיע עד ל־16.8 ס"מ. מוטת כנפיה מגיעה לאורך של 25 ס"מ, משקלה ל־33 גרם ורגליה קצרות עם ארבע אצבעות, שלוש מהן פונות לפנים והרביעית פונה לאחור.
יחסי ישראל–סנגל
היסטוריה
ב-16 בספטמבר 1960 סנגל ביקשה ממספר מדינות ובין היתר מישראל שיכירו בה כמדינה. ב-27 בספטמבר הודיעה ישראל כי היא מכירה בסנגל כמדינה. בשנת 1962 פורסם כי היחסים בין המדינות מתחממים. כן באותה שנה מינתה ישראל שגריר בסנגל.
דרור הבית
תיאור
לדרורים זכרים יש לעיתים יותר צבע בגרון או פחות. ככל שיש יותר צבע שחור כך ה"דרגה" יותר גבוהה ודרור מדרגה נמוכה יותר יברח מדרור מדרגה גבוהה. מתחת לנוצות החיצוניות בגרון יש עוד שכבת נוצות שנייה בצבע שחור.
יחסי ישראל–סנגל
היסטוריה
ב-1966 ביקר ראש הממשלה לוי אשכול בסנגל, היה זה הביקור הראשון של ראש ממשלת ישראל.
דרור הבית
רבייה
עונת הייחום של דרור הבית היא לקראת סוף החורף, בחודש פברואר, ומסתיימת בקיץ, בעונת הקינון, בחודשים יולי–אוגוסט. בתקופה זו ישנם 3–4 מחזורי ייחום. במשך עונת הקינון משחיר מקורו של הזכר, וה"סינר" שעל גרונו נעשה כהה יותר.
יחסי ישראל–סנגל
היסטוריה
ב-1971 הגיעה לישראל משלחת של ארבעה נשיאים ממדינות אפריקה מניגריה, קונגו, קמרון וסנגל לטובת קידום השלום במזרח התיכון וליישום החלטת מועצת הביטחון 242 (לסיום השליטה בשטחים שכבשה ישראל ב-1967). בעת ביקורו בארץ, הנשיא לאופולד סנגהור - שכיהן בתפקיד מאז סנגל הפכה למדינה עצמאית ב-1960 ועד לשנת 1980 - השווה את הציונות לתנועות השחרור הלאומי והדה-קולוניזציה באפריקה.
בשנת 1973, הודיע נשיא סנגל, כי על אף ששיתוף הפעולה בין המדינות הוקפא, היחסים לא ינותקו. בשנת 1978 הודיע הנשיא כי יחדש את הקשרים עם ישראל, עד אשר יוכח כי השלום עם מצרים מתקדם דיו.
דרור הבית
רבייה
בעונת החיזור מספר זכרים מנתרים בצפצופים עזים סביב נקבה אחת, רודפים אחריה ולאחר מכן בונה כל זכר קן, ובסיום עבודת הבנייה מכריז על כך בציוץ מתמשך. נקבות האזור בוחנות את קיני הזכרים, ואם אחד מן הקינים מוצא חן בעיני נקבה, היא מצטרפת אל הזכר בקינו ומשלימה את בניית הקן, שבסיומה יחל תהליך הרבייה. הקן נבנה לרוב על גבי עצים, אך לעיתים גם על מקומות גבוהים ופתוחים אחרים. הקן נבנה בגודל החלל הנתון והוא עשוי בעיקר מקש, עשב, נוצות, ניירות וחוטים, ומרופד בעיקר בנוצות ולעיתים בצמר גפן. הקן נראה ככדור אשר בו חור המהווה כניסה לחלל הגדול של הכדור. לעיתים הזכר "גונב" לחיות אחרות כמו סנונית, סיסי גליל או נקר את קינם ומנצל אותו לשימושו. לעיתים ישנם זוגות ותיקים אשר שנה אחר שנה אינם מבצעים טקסי חיזור ובונים יחדיו את קינם.
יחסי ישראל–סנגל
היסטוריה
ב-1994 נחתם הסכם שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות, בשנת 2010 עמד היצוא מישראל לסנגל על 3.3 מיליון דולר.
בשנת 2008 דווח כי התקיימו דיונים בין הפת"ח לחמאס בתיווך נשיא סנגל עבדוליי ואד, כאשר נידונו גם נושאים הקשורים לעמדה בנוגע להסדר קבע עם ישראל.
משרד החקלאות מקיים פרויקטים משותפים במטרה לספק מענה למחסור במים לחקלאי סנגל. פרויקט "טיפה" כלל הטמעת מערכת השקיה מתקדמת על ידי ישראל.
דרור הבית
רבייה
העובר מתפתח בתוך ביצה שגודלה 15×22 מילימטרים ומשקלה כ־2.8 גרם. הדגירה נמשכת 15 יום, ולאחר מכן בוקעים הגוזלים המואכלים על ידי הוריהם במשותף, אך בעיקר על ידי הזכר. מקור המזון המסופק לגוזלים הוא ברובו מן החי – חרקים ורכיכות. תוך כדי ההאכלה הנקבה מחממת את גוזליה על ידי דגירה עליהם, עד הגיעם לגיל 8 ימים, ואז היא מצטרפת אל הזכר במטלת ההאכלה. לאחר 14–17 ימים מיום הבקיעה, הגוזלים פורחים ומסתדרים בכוחות עצמם, ועשרה ימים לאחר מכן ההורים פותחים במחזור הטלה חדש.
במקורות
הדרור מופיע ב: וב. במרוצת הדורות והשכחה נוצרה חוסר הסכמה בקשר לזהויו הוודאי של העוף ובתרגום השבעים לפסוק לעיל מתורגם הדרור ללשון יוונית עתיקה כ"תְרֻגוֹן" (τρυγών) – 'יונת־צב', בוולגטה הוא מתורגם כ"טֳרטוּר" (turtur), בפשיטתא כ'שופינינא', ובעקבות הפשיטתא בתרגום ארמי מופיע הדרור – 'שפנינא'. משם תורגם ללטינית כ'פֲּאסֶר' (passer).
יחסי ישראל–סנגל
היסטוריה
בדצמבר 2016, בעקבות קבלת החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהוגשה ונתמכה בין היתר גם על ידי סנגל, הורה ראש הממשלה נתניהו להחזיר את שגריר ישראל בסנגל להתייעצות, לבטל את תוכניות הסיוע ולבטל את ביקורו של שר החוץ של סנגל בישראל.
דרור הבית
במקורות
החל מתרגומו של הנוצרי מרטין לותר (שבפירושו סטה מן התרגומים הקודמים לו) ועד לאנגלית של ימינו, מזוהה הדרור כ־ספַּארוֹ (sparrow). סטיית הנוצרים עצמם מתרגומיהם העתיקים והתבססותם הבלעדית על הרפורמטור הגרמני יצרה הדים של חוסר ההסכמה לפירוש ה'לותרני' בקרב מילונאים מבוקסטורף ועד גסניוס־בוהל וקולר, לדידם הדרור נחשב לציפור נודדת.
יחסי ישראל–סנגל
היסטוריה
ביוני 2017 הודיעו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא סנגל מאקי סאל על סיום המשבר בין שתי המדינות.
דרור הבית
במקורות
במקורות חז"ל, המונח הוא שם כללי למיני ציפורים כשרות הסמוכות למשכנות האדם. בקרב פרשני ימי הביניים, ובעקבותיהם מקצת מהאחרונים, ניתן למצוא שתי פרשנויות עיקריות לזיהוי ה"דרור" דרור (Passer) או סנונית. מכיוון שיש מחלוקת בחז"ל לגבי כשרות הסנונית, היו שהטילו ספק בכשרותו של הדרור. ר' סעדיה גאון תרגם דרור – 'דרי'. רש"י (לדרור בספר משלי) – 'רונדל"ע'. אבן ג'נאח פוסק על פי ההגיון שהדרור הוא עוף טהור שכן אפרוחיו מתוארים בפסוק כ"שותים (היישר) ממזבח ה' צבאות", בעוד רד"ק בספר השורשים פוסק כי מדובר בעוף טמא ומכנהו אירונדל"א (השוו: hirondelle, סנוניתיים) ומוסיף בפירושו לספר תהילים: 'ציפור דרור' – "שדרכם (חופשייה) לקנן ביישובי אדם (ללא מורא) והוא עוף קטן הקרוי פשר"א".
החכם הצרפתי שמעון בוכרט מחבר ה'אנצקלופדיה לבעלי חיים מן המקרא' סבר ואף נימק כי הדרור הוא 'יונת בר' ר' חזקיה די־סילוה, שחי במאה השבע עשרה, פתר בעיה זו בטענה שהמונח 'דרור' הוא מונח כללי הכולל בתוכו ציפורים כשרות ושאינן כשרות.
דרור הבית ביהדות
ציפור הדרור היא דוגמה לעוף שהייתה לגביו מסורת אכילה רציפה בכל קהילות ישראל ממזרח וממערב, עד לאמצע המאה העשרים, בשל תפוצתו הנרחבת של העוף וזיקתו למשכנות האדם. מסורת זו תועדה בין היתר במזרח אירופה, באיטליה, באנגליה, במרוקו, בתימן ובארץ ישראל. זמינותו עשתה אותו לעוף מאכל שקל להשיגו, בעיקר בחברות מסורתיות, או בקרב חסרי אמצעים, שנהגו לנצל כל מרכיב מזון אפשרי. בחברות שפע פחת השימוש בדרורים לאכילה, עד אשר עלה החשש לאובדן רציפות המסורת. בעקבות זאת, פשט מנהג בחלק מקהילות גרמניה לשחוט את הדרור בפרהסיה 'לעיני כל ישראל', לשם שימור המסורת לדורות הבאים. המנהג רווח עד לעליית הנאצים, בראשית שנות ה־30 של המאה ה־20. גם בימינו יש העוסקים בשימור פעיל של מסורת אכילת הדרור.
איומים
כיום בישראל ישנה עלייה באוכלוסיית העופות הפולשים לעומת ירידה באוכלוסיית המינים המקומיים: אוכלוסיית המיינה ההודית גדלה ב-843% מאז שנת 2006, כמו גם אוכלוסיית הדררה שהתעצמה ב-250% ב-15 השנים האחרונות. מספר דרורי הבית הצטמצם כמעט בשליש. מיינות ודררות חומסות קינים של דרורים, ובמקרים מסוימים אף צדות המיינות את גוזליהם. התנהגויות אלה יכולות להסביר את הקשר בין העלייה החדה במספר המיינות לעומת הירידה הדרסטית במספר הדרורים בפארק הירקון שבתל אביב. עם זאת, ירידה במספר הדרורים נצפתה גם באירופה. דרור הבית נטרף לעיתים קרובות על ידי חתולי בית. סיבה אחרת לדלדול אוכלוסיית הדרורים באזורים עירוניים היא הקטנת אוכלוסיית החרקים המהווים מרכיב תזונה חשוב לגוזלים.
ליטל שמש
ליטל שמש (נולדה ב-3 באפריל 1983) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ופובליציסטית ישראלית. מגישת התוכנית "המהדורה המוקדמת" בערוץ עכשיו 14, ובעבר מגישת "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
בעלת תואר ראשון במדעי הרוח והחברה ותואר שני ביהדות ארצות הברית מאוניברסיטת חיפה. בוגרת לימודי קופירייטינג במכללת תרצה גרנות ובוגרת המכללה למדינאות בירושלים.
ביוגרפיה
שמש נולדה בגדרה, בתם של אמנון שמש, ממוצא עירקי ואשכנזי מהיישוב הישן ותהילה (סופיה) ניגרקר, מקהילת הבני ישראל מהודו ולה אח ואחות. מגיל 12 כתבה שמש בעיתוני ילדים ונוער, בשבועונים כולנו וראש אחד, ושידרה ברשת א' תוכניות לנוער. שירתה כלוחמת במשמר הגבול במשך כשלוש שנים בגזרת איו"ש בזמן האינתיפאדה השנייה. במהלך שירותה נשלחה להרצות על ישראל בארצות הברית ובקנדה. כיום היא משרתת בשירות מילואים פעיל כקצינת הסברה בפיקוד העורף.
קריירה עיתונאית
בשנת 2004 חזרה לקבוצת ידיעות אחרונות ובמשך כארבע שנים שימשה כעורכת הראשית של עיתוני הילדים של הקבוצה. בשנת 2008 עברה לעבוד ככתבת בחדשות הוט, שם סיקרה את אזור הדרום. בתקופה זו סיקרה את מבצע עופרת יצוקה, ושידרה כתבות במבט בערוץ הראשון. בנוסף ערכה באתר סלונה ועבדה כקופירייטרית עצמאית בתחום הדיגיטל. שנה לאחר מכן הקימה את פורטל הנשים "פינקיש" המיועד לנשים צעירות.
החל מ-2010 פעילה בתחום ההסברה הישראלית. היא בוגרת התוכנית בדיפלומטיה ציבורית של ארגון "Stand With Us". מרצה על ישראל ועל שירותה כלוחמת ברחבי העולם, בקמפוסים, קהילות יהודיות, כנסיות ועוד. הייתה ממקימי תנועת האמת שלי אך עזבה את הארגון, אשר ממשיך לפעול באופן עצמאי.
משנת 2012 משמשת כעורכת וכמגישת אולפן החדשות באתר של ישראל היום וכפובליציסטית המפרסמת את משנתה בנושאים אקטואליים שונים. כותבת גם באתר מידה.
ב-2015 סמוך לאחר הקמת ערוץ 20, לימים ערוץ עכשיו 14, הצטרפה שמש לתוכנית הפאנליסטים הפטריוטים, וביוני 2016 החלה להגיש בערוץ רצועה לילית בשם "היום הזה" יחד עם אמיר איבגי. בהמשך הגישה את "המהדורה המוקדמת עם ליטל שמש" ושימשה כמגישה מחליפה בתוכניות שונות בערוץ, בהן "ריקלין ושות'" ו"הסיפור המרכזי".
שמש היא גם יוצרת של פורמטים לטלוויזיה ומכרה מספר פורמטים לחברות זרות. הפורמט "Come to bed", דוקו-ריאליטי המתעד שיחות לפני השינה של זוגות, זכה באפריל 2016 בתחרות הפורמטים "Small world Big Ideas" שנערכה בקייב. הפורמט מופץ בעולם על ידי חברת "Small World". פורמט אחר שיצרה הוא תוכנית בישול בשם "Cook for the Chefs", אותה מפיצה חברת ההפצה הטורקית "Global Agency". הפורמט מבוסס על תוכנית בישול רבת משתתפים המשלבת אלמנטים תחרותיים. באוקטובר 2016 פורמט שיצרה, "Last chance to run", זכה בתחרות פיץ' ביריד מיפ.
בדצמבר 2016 נבחרה במכרז לצוות המנחים של התוכנית ערב חדש בטלוויזיה החינוכית אותה הנחתה לסירוגין עם דן מרגלית, אראל סג"ל ושרה ב"ק.
באפריל 2018, זכתה במקום השני בתחרות הפורמטים הבינלאומית של מיפ שנערך בקאן, עם הפורמט "I Need A Hero" במסגרתו חמישה גברים מתמודדים במספר אתגרים פיזיים כדי לזכות בליבה של אישה שעוקבת אחריהם בחשאי.
ביולי 2020 נבחרה לשמש שופטת בשלב חצי הגמר של פרסי האמי לטלוויזיה, בקטגוריית חדשות. ביולי 2021 נבחרה בפעם השנייה לשמש כשופטת בתחרות בקטגוריית חדשות.
הגישה תוכנית שבועית בגלי צה״ל לצד יבגני זרובינסקי. מגישה אורחת בתוכנית יומית של פתחי וזמרי בעם בגלי ישראל.
בינואר 2021, עם השקת ערוץ הטלוויזיה עכשיו 14, החלה בהגשת תוכנית האקטואליה "סוגרים שבוע" בערוץ. מגישה לסירוגין גם את התוכנית "עכשיו ברשת". לאחר שינויים בליינאפ של הערוץ, עברה שמש להגיש את התוכנית "עכשיו לילה", ואת "המהדורה המוקדמת". בנוסף מגישה לסירוגין את תוכניותיו השונות של הערוץ.
שמש השתתפה בעונה השנייה של מנאייכ בתפקיד כתבת.
במרץ 2023 נבחרה ליטל ביחד עם עופר חדד להנחות את טקס פרס ישראל ביום העצמאות ה-75.
כיום שמש מנחה את "המהדורה המוקדמת" המשודרת בימים ראשון עד חמישי, בשעה 17:00 בערוץ 14.
נשכרה כפרזנטורית של משרד ההסברה בשנת 2023.
צ'ארלס רוביה
ביוגרפיה
בשנת 1963 נבחר לראשונה לראשות עיריית ניירובי, והיה לראש העיר הראשון שהיה יליד אפריקה. הוא סיים את כהונתו בשנת 1967.
בשנת 1990 הוא נכלא ללא משפט בכלא באבטחה מרבית יחד עם הפוליטיקאי והאקטיביסט קנת' מטיבה בשל קריאותיהם להחלת דמוקרטיה בקניה, שתאפשר התמודדות של מפלגת רבות, ובשל התנגדותם החריפה לנשיא קניה דניאל אראפ מוי שהנהיג משטר חד-מפלגתי. לאחר שנה בכלא, השניים שוחררו והמשטר החד-מפלגתי בוטל.
ביולי 2018 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנולוגית של מוראנג'ה, על סיועו לגיוס הקהילה לעזרה להקמת האוניברסיטה.
רוביה מת בביתו שבניירובי ב-23 בדצמבר 2019, בגיל 96.
Battle Born
Battle Born הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האמריקאית הקילרס. האלבום יצא לאור לראשונה בבריטניה ב-17 בספטמבר 2012 דרך חברת התקליטים ורטיגו רקורדס, ויום לאחר מכן בארצות הברית, דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס. שם האלבום לקוח מהכיתוב שעל דגל נבדה, והוא גם שמו של אולפן ההקלטות של הלהקה, שבו הוקלט רוב האלבום.
הלהקה, שלקחה הפסקה של שנה לפני תחילת העבודה, עבדה יחד עם חמישה מפיקים על האלבום. אלבום זה הוא האלבום הראשון של הלהקה ששיריו לא נכתבו על ידי חברי הלהקה בלבד.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200, לאחר שמכר 113,000 עותקים.
רקע
בינואר 2010, לאחר סיום סיבוב ההופעות לקידום אלבום האולפן השלישי של הלהקה, Day & Age, הודיעה הלהקה על יציאתה להפסקה. במהלך ההפסקה הוציאו סולן הלהקה ברנדון פלאוורס והבסיסט מארק סטורמר אלבומי סולו. אלבומו של פלאוורס, Flamingo, יצא לאור בשנת 2010, ואלבומו של סטורמר, Another Life, יצא לאור בשנת 2011. בנוסף, המתופף של הלהקה, רוני ונוצ'י, הוציא אלבום עם להקתו בשנת 2011.
באוקטובר 2011 החלה הלהקה לעבוד על אלבומה הרביעי באולפן ההקלטות שלה בלאס וגאס, Battle Born Studios. האלבום יצא לאור שנה לאחר מכן, בספטמבר 2012.
היסטוריה של מאלי
היסטוריה מוקדמת (700 - 1591)
בהיסטוריה המוקדמת של מאלי המדינה נשלטה על ידי שלוש אימפריות מערב-אפריקאיות - אימפריית גאנה, אימפריית מאלי (כונתה: Manden Kurufa) ואימפריית סונגהאי. אימפריות אלו שלטו על מעבר הסחורות במדבר סהרה שכללו זהב, מלח וסחורות יקרות אחרות והיו בקשר עם המזרח התיכון והתחברו עם התרבות ששלטה בו. כל האימפריות הללו קמו באזור שמכונה סודאן המערבית במדבר סהרה שהוא אזור מלא בסוואנות שממוקם בין מדבר סהרה מצפון לבין יערות הגשם הטרופיים לאורך החוף של גינאה מדרום. האימפריות התאפיינו במנהיגות חזקה וקשוחה אשר מבוססת על קשרים ופרוטקציות במינוי בעלי המעמד ומינוי קרובי משפחה לתפקידי המפתח.
אימפריית גאנה
אימפריית גאנה נשלטה על ידי הסונינקים שאזור מגוריהם היו בגבול המדינות מאלי ומאוריטניה. היא הוקמה כנראה במאה ה-5 לספירה והייתה השולטת העיקרית במעבר הסחורות במדבר סהרה בין השנים 700–1075. האימפריה התרחבה בעיקר ברחבי מזרח מאוריטניה, מערב מאלי, וצפון סנגל. האימפריה התפרקה בשנת 1078 בעקבות מריבות משפחתיות בין חברי השלטון.