cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שנת הדרקון (סרט)
עלילה
סטנלי וייט (רורק) הוא שוטר מעוטר ויוצא צבא אשר שירת במלחמת וייטנאם. בתור קפטן המשטרה החדש בצ'יינה טאון, הוא מחליט לחסל את הפשע המאורגן ואת המאפיה הסינית הפעילה מאוד במקום.
וייט מסתכסך עם ראש הטריאדה המקומית החדש ג'ואי טאי (לון), אשר התקדם בסולם הדרגות בצורה מושחתת ואלימה. ביחד, הם שוברים את הסטטוס-קוו אשר שורר בין המשטרה לבין הפשע המאורגן, למורת רוחם של פקידי המשטרה ושל ראשי ארגוני הפשע הוותיקים.
ביקורת
הסרט קיבל ממוצע של 60% באתר Rotten Tomatoes. קוונטין טרנטינו ציין את הסרט כאחד מהאהובים עליו ביותר.
חמשת הכוחות של פורטר
מודל חמשת הכוחות של פורטר הוא מסגרת לניתוח ענף עסקי בו פועל ארגון.
המודל פותח על ידי הפרופ' מייקל פורטר מבית הספר למינהל עסקים בהרוורד, ופורסם בשנת 1979. פורטר פיתח את מודל חמשת הכוחות, כתגובה למודל SWOT, הנפוץ אותו ראה פורטר כלא יסודי, בלתי מתאים ואף כניתוח העלול לפגוע בביצועי הארגון.
על-פי המודל, ישנם חמישה כוחות, שעל פיהם נקבע מצב התחרות בתעשייה מסוימת, והם שצריכים לעצב את האסטרטגיה העסקית של הארגון. השילוב של חמשת הכוחות הללו ביחד הוא שקובע את רמת הרווחיות הפוטנציאלית של אותו ענף בתעשייה, ומכאן נגזרת האטרקטיביות שלו.
טווח המדידה של השילוב נע בין "עז" (מקדמי רווח נמוכים, למשל תעשיית התעופה) ל"עדין" (מקדמי רווח גבוהים, למשל תעשיית התוכנה או הטואלטיקה). ככל שהשילוב של הכוחות יותר חלש, כך הסיכוי לשמור על עליונות לאורך זמן גבוה יותר, וכך השוק יותר כדאיי. ניתוח של הכוחות והגורמים להם משקף את היתרונות והחסרונות של הארגון באותו ענף בתעשייה, והוא מהווה את הבסיס לבניית אסטרטגיה עסקית. בכל מקרה, על מקבלי ההחלטות בארגון, האחראים על האסטרטגיה העסקית, למצב את הארגון כך שיהיה מוגן מפני הכוחות, ואף יוכל לנצלם לטובתו לאורך זמן.
עיקרי הרעיון
הכוח התחרותי החזק ביותר מבין הכוחות, הוא שיקבע את רמת הרווחיות בתעשייה המסוימת. כך למשל ארגון שלו מוצר ייחודי, שלא מאוים על ידי כניסת מתחרים חדשים, עלול לסבול מרווחיות נמוכה, אם ישנו מוצר תחליפי זול. בנוסף כוחות שונים מתבלטים בעיצוב התחרות בתעשיות שונות בצורה שונה. למשל, בתעשיית הפלדה הכוחות הבולטים הם מוצרים תחליפיים ומתחרים ממדינות זרות. לעומת זאת, בענף ההובלה הימית הכוח הבולט הוא הלקוחות (חברות הנפט).
את חמשת הכוחות של פורטר ניתן לסווג לשתי מחלקות:
חמשת הכוחות
איום חדירה של מתחרים חדשים - ענפי תעשייה המניבים תשואות גבוהות מושכים אליהם מתחרים חדשים המעוניינים לנגוס בנתח השוק, דבר המוביל בסופו של דבר לרמת רווחיות נמוכה של השחקנים בתעשייה.
ישנם שני סוגים של מתחרים חדשים פוטנציאלים: שחקנים קיימים מענפים קרובים ושחקנים חדשים לגמרי. השחקנים מענפים קרובים מהווים איום גדול יותר, מכיוון שהם יכולים להשתמש ביכולות קיימות ובתזרים מזומנים קיים. כך למשל עשתה חברת "אפל" עם כניסתה לענף הפצת המוזיקה. איום הכניסה, ולא בהכרח הכניסה עצמה של מתחרים חדשים, הוא שמגביל את הרווחיות בענף. איום הכניסה תלוי בחסמים. חסמי כניסה הם יתרונות שיש לארגון בענף באופן יחסי למתחרים חדשים. ככל שיש יותר חסמי כניסה (פטנטים, זכויות יוצרים וכו'..) וככל שהחסמים גבוהים יותר (הקמת תשתית רחבה, ערבויות גבוהות וכו'...), כך איום החדירה נמוך יותר.
ישנם שבעה מקורות עיקריים לחסמים:
מוצרים תחליפיים - (שירותים בהקשר זה נחשבים כמוצר) מוצרים אשר אינם חלק מהענף, אך מניבים למשתמשים בהם מענה מספיק טוב לצרכים עליהם עונים המוצרים של הענף. כך למשל ענף התעופה סובל ממוצר תחליפי כגון רכבות. פפסי איננו מוצר תחליפי לקוקה-קולה, אלא מוצר מתחרה דומה מענף המשקאות הקלים. מי ברז, לעומת זאת, הם מוצר תחליפי, העונה לצורך ברוויה. הכוח חזק יותר ככל שהצרכנים מוצאים את החלופות יותר מספקות, ככל שמחיר החלופות נמוך יותר, ככל שיש יותר חלופות בשוק וככל שהחלופה יותר קלה לייצור.
כוח המיקוח של הלקוחות - היכולת של הלקוחות להשפיע על המחירים, אותם גובים בענף, כתוצאה מהפעלת לחץ. כוח הלקוחות הוא:
כוח המיקוח של הספקים - ספקים יכולים להיות של חומרי גלם, רכיבים, שירותים או של כוח עבודה. לספקים חזקים וגדולים השפעה גדולה על הענף, בעיקר אם חשיבותו של הענף עבורם נמוכה, ואם ישנם מעט ספקים בתחום. הם יכולים להעלות מחירים או להוריד איכות, ובכך לצמצם את מקדמי הרווח של הענף. תכונות נוספות המחזקות את הספקים:
יריבות בין מתחרים קיימים - עוצמת היריבות התחרותית בשוק היא שקובעת את התחרותיות בענף. ככל שהשוק ריכוזי יותר כך יש פחות תחרות בין השחקניות הקיימות. ניתן לייצר יתרון בתחרות למשל באמצעות חדשנות, פרסום וכו'. ככלל, ענף תחרותי, הוא ענף עם רווחיות נמוכה (ROI נמוך) בשל עלויות התחרות הגבוהות.
ביקורת מחד ותמיכה מאידך
ישנה ביקורת על המודל של פורטר בעיקר בשל העובדה שהוא פורסם בסוף שנות השבעים, מאז ענפי התעשייה השונים עברו שינויים ומהפכות כגון מהפכת האינטרנט.
בתקופה בה השוק לא היה גלובלי, לא היה צורך בהתייחסות למאקרו, והתייחסות לסביבת המיקרו (אליה מתייחס מודל חמשת הכוחות של פורטר) הספיקה. אך בשווקים גלובליים לא ניתן להזניח את סביבת המאקרו. בנוסף מודל חמשת הכוחות של פורטר מתייחס לשווקים קיימים. לעיתים עדיף לפנות לענף חדש שכלל איננו קיים (אסטרטגיית אוקיינוס כחול)
יש הטוענים שהמודל של פורטר איננו שלם, וישנם כוחות נוספים הפועלים. ברנדנבורגר ונאלבאף טענו באמצעות שימוש בתורת המשחקים, כי ישנו כוח נוסף: מוצרים משלימים, המסביר שיתופי פעולה אסטרטגיים. מוצרים משלימים (להבדיל ממוצרים תחליפיים) הם מוצרים הקשורים ביניהם: למשל גרביים הם מוצר משלים לנעליים. אחרים אף טענו, כי ישנו כוח נוסף: גורמים רגולטורים כדוגמת גורמים ממשלתיים, המגבילים פעילות עסקית במשק, מגבילים שימוש בפטנטים וכו'.
במאמרם מ-2008 הדגימו ברנדנבורגר ונאלבאף מדוע הכוח השישי - ה'משלים' (COMOLEMENTS) חייב להיות הכוח השישי במודל חמשת הכוחות של פורטר. משלים הוא המקבילה לתחליפים ולכן יש להתייחס אליו כאל כוח כמו שמתייחסים לתחליפים. לעומת זאת, פורטר לא משלב 'משלים' ככוח במודל שלו וטוען כי ההשפעה של המשלים נכשלת במבחן המונוטוניות. מבחן המונוטוניות משלב את ההשפעה הישירה החיובית של משלים עם ההשפעה המעורפלת שיש למשלים על הכוחות האחרים. במחקר זה החוקרים מציעים כיצד לעצב את כוח המשלים ומדוע חברות עשויות לרצות להתערב בהשלמות תעשיה.
תמיכה מחקרית
על אף הביקורת, המודל נותר שימושי בעיני חוקרים למטרות ניתוח מצבים וסביבות עסקיות. לדוגמה -
שימושים
יועצים אסטרטגיים עושים שימוש במודל הכוחות של פורטר כאשר הם באים לבחון ולהעריך את מיצובו של הארגון לו הם מייעצים בענף. כיוון שמדובר במודל כללי יש צורך להמשיך בניתוחים נוספים כגון ניתוח שרשרת הערך. המודל מהווה גם בסיס טוב לניתוח SWOT.
כאשר ארגון שוקל הטמעה של מערכת מידע, ניתוח לפי הכוחות של פורטר עשוי, ואף צריך להשפיע על מדיניות ההטמעה. למשל הטמעה של מערכת SAP משמעותה הגדלה של כוח הספק. לעומת זאת הטמעת מערכת בפיתוח עצמי משמע הקטנת כוח הספק. בנוסף, בכיוון ההפוך טכנולוגיות מידע עשויות לתמוך בכוחות הסביבה על פי פורטר:
שימוש בטכנולוגיות מידע להגבלת כניסת מתחרים חדשים- שימוש בטכנולוגיות מידע למניעת מעבר למוצרים תחליפיים- שימוש באינטרנט. לקוחות אוהבים "מותגים" ככל שתגיע ליותר אנשים, כך יקטן הסיכוי שיבחרו בתחליף.
שימוש בטכנולוגיות מידע להורדת כוח מיקוח של לקוחות-
שימוש בטכנולוגיות מידע להורדת כוח מיקוח של ספקים- מכרזים מקוונים, CSM או B2B
שימוש בטכנולוגיות מידע להורדת תחרות עם מתחרים קיימים- מנגנוני המלצה מבוססי כריית נתונים- סגמנטציה כמו שאורנג' נותנים לכל לקוח קוד בין A ל-F.
אחמד נאסר אל-ראיסי
אחמד נאסר אל-ראיסי (בערבית:  أحمد ناصر الريسي) הוא גנרל אמירתי המכהן כיום כנשיא האינטרפול, והמפקח הכללי של משרד הפנים של איחוד האמירויות הערביות.
השכלה
הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון מטרופוליטן.
קריירה
הצטרף למשטרת אבו דאבי ב־1980, הוא עלה בסולם הדרגות והפך למנכ"ל המבצעים המרכזיים בשנת 2005. הוא מונה למפקח הכללי של משרד הפנים בשנת 2015. הוא מילא תפקיד מפתח במעצרו של מתיו הדג'ס, אקדמאי בריטי שהואשם בריגול על ידי משטר איחוד האמירויות הערביות, בשנת 2018. ארגוני זכויות אדם אומרים כי ראיסי מפקח על מנגנון ביטחון המדינה הידוע לשמצה, אשר השתמש לרעה במערכת ההתראות של האינטרפול.
הוא חבר בוועד הפועל של האינטרפול וכיהן כנציג אסיה מ־2018 ועד 2021.
אינטרפול
ביוני 2021 הוגשה תלונה פלילית בפריז על ידי מרכז המפרץ לזכויות אדם נגד אל-ראיסי. התלונה מאשימה אותו באחריות לעינויו של אחמד מנסור, מתנגד בולט באיחוד האמירויות שנעצר בשנת 2017.
כצעד חריג לתהליך, איחוד האמירויות קידמה את אל-ראיסי תוך ארגון נסיעותיו למדינות החברות באינטרפול כדי להשיג תמיכה, בעוד שהוא נתפס כ"פאריה בינלאומית".
אל-ראיסי נתבע במספר מדינות. רודני דיקסון, עורך דינם של מתיו הדג'ס ועלי אחמד, הגיש תלונה במשטרת שוודיה לעצור את אל-ראיסי עם הגעתו למדינה, כחלק מסיור הקמפיין שלו לפני ההצבעה. הדג'ס ואחמד הגישו בקשה דומה לרשויות המשטרה הנורווגית, וביקשו מהם עזרה ולנצל את ההזדמנות של ביקורו של אל-ראיסי כדי לעצור אותו, אם תיפתח חקירה.
בנובמבר 2021 פרסמו שלושה חברי הפרלמנט הגרמני הצהרה משותפת שבה נאמר כי בחירת אל-ראיסי תסכן את המוניטין של האינטרפול וכי המינוי מפר את הסעיף השני בחוק היסוד של האינטרפול. 35 מחוקקים צרפתים ביקשו מעמנואל מקרון להתנגד למועמדותו של אל-ראייסי במכתב ששלחו אליו. איחוד האמירויות הערביות דחו את חששותי חברי הפרלמנט הגרמני ואמרו כי הם גאים בכך שהם "אחת המדינות הבטוחות בעולם".
הבחירות התקיימו באיסטנבול ב־25 בנובמבר 2021, כאשר אל-ראיסי התמודד מול שרקה הוורנקובה, סגנית נשיא האינטרפול. אל-ראיסי ניצח לאחר שלושה סבבי הצבעה ונבחר לכהונה של ארבע שנים עם כ־69% מהקולות. הוא המועמד הראשון מהמזרח התיכון שנבחר לנשיא הארגון.
איחוד האמירויות הערביות היא התורמת השנייה בגודלה לתקציב האינטרפול, מה שהוביל להאשמות כי איחוד האמירויות קנתה את תוצאות הבחירות. תפקידו החלקי של אל-ראיסי יהיה בעיקר טקסי, עובדה שהאינטרפול הדגיש שוב ושוב. עם זאת, נראה שאל-ראיסי נלהב לשנות את מדיניות האינטרפול. הבטחת הקמפיין שלו להגביר את השימוש בטכנולוגיה מודרנית באינטרפול נתפסה בעיני חלק כהתייחסות לכלי המעקב האלקטרוני שבהם משתמשים משטרים אוטוריטריים. במאמר עבור Neue Zürcher Zeitung, כינה את בחירתו של אל-ראיסי סיבה למדינות אוטוריטריות לחגוג, שכן היא תכריע עוד יותר את מעמדה של זכויות האדם בארגונים בינלאומיים. רות מייקלסון מהגרדיאן תיארה את הבחירות כ"ניצחון גדול בכוח רך" לאיחוד האמירויות.
קולאם
קולאם (מטמילית: கோலம்) היא סוג של ציור העשוי מקמח אורז. הציור בנוי על רשת (גריד) של נקודות ומאופיין בסימטריה, דיוק ומורכבות, בצורות גאומטריות וצורות מהטבע. מקור מסורת הקולאם הוא בדרום הודו. נשים הודיות מציירות מדי בוקר קולאם על מפתן דלת הבית כדי לזמן שגשוג לבתיהן. הן אוחזות בקמח בכף ידם ובאמצעות האגודל משחררות כמויות מדודות של קמח ליצירת קווים ונקודות.
יצירת הקולאם
את הקולאם מציירות מדי בוקר מיליוני נשים הודיות עם קמח אורז כדי להביא שגשוג לבתיהן. כיוון שהציור מונח על מפתן הבית, הוא נפגע במהלך היום מגשם ורוח וכן מעוברים ושבים הדורכים עליו. בבוקר שלמחרת אחת מנשות הבית מנקה את מפתן הבית ומציירת ציור חדש על גבי המפתן הלח מהניקיון, דבר שמייצב את הציור הבא. לעיתים משתמשים גם בגללי פרות לצורך הציור מתוך אמונה כי יש להם תכונות אנטיספטיות. בגלל צבעם הם יוצרים ניגודיות אל מול הצבע הבהיר של הקמח.
השימוש בקמח אורז בציור הקולאם נועד למשוך נמלים, ציפורים וחיות קטנות אחרות אל פתח הבית, ובכך מזמינים אותם אל חיי היום יום מתוך תפיסה של דו קיום הרמוני עם היקום. המעשה מקושר לאלה לקשמי, היא אלת השגשוג. משמעות השימוש בצורות סגורות, על פי המסורת, מונע באופן סמלי מהרוחות הרעות להיכנס אל הבית.
בעבר, היכולת ליצור צורות אלו במשיכת קולמוס (באמצעות קו אחד) הייתה מקור גאווה. את הציור היו מכינים גם מאבקת אבנים לבנות (வெங்கசங்கள் பொடி / மொக்குமாவு). במהלך חודש מרגאזהי היו מציירים קולאם גדול ממדים על גבי הדרך. הצורות השונות של הקולאם נובעים ממקורות השראה פילוסופיים, דתיים ועוד. מוטיבים שונים יכולים לכלול דגים וציפורים המשקפים את האחדות של האדם והחי. בנוסף, ניתן לראות שימוש בסמלים של השמש, הירח וכוכבים שונים. הדפוסים השונים נלמדים ומועברים מאם לבת.
ציורי קולאם גדולים במיוחד מאפיינים אירועים מיוחדים כמו חתונה, וכן העברת מסרים, והבעת תודה לאלים. באירועים מיוחדים נעשה שימוש גם בגיר ובלבנים אדומות, וכן בקמח אורז מעורבב עם משחת אורז ועם צבעים. פרשנויות מודרניות עושות שימוש גם בצבעי גיר ואפילו מדבקות.
מחקר
התכונות המתמטיות של הקולאם נמצאות בשימוש בתחום מדעי המחשב. חוקרים בודקים את דפוסי הקולאם ויוצרים אלגוריתמים שיכולים לחולל ציורים דומים.
אלגוריתמים אלו מיועדים לפיתוח תוכנות לציור ממוחשב.
יחסי יפן–מדגסקר
יחסי יפן–מדגסקר הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין רפובליקת מדגסקר. שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז 5 ביולי 1960, עת הכירה יפן בעצמאות מדגסקר.
סחר
בשנת 2018 הסתכם ייצוא הסחורות ליפן בשווי 26.9 מיליארד ין, ובהן ניקל, קובלט, מזון ימי וביגוד, ושווי הסחורות שיובאו מיפן למדגסקר עמד על 1.7 מיליארד עיקרן מכוניות, ציוד רפואי וצמיגים.
נציגויות
יפן מחזיקה בשגרירות באנטננריבו, בירת מדגסקר, ואילו למדגסקר שגרירות בטוקיו, בירת יפן.
יחסי ארמניה–ספרד
יחסים מוקדמים
במהלך רצח העם הארמני בשנת 1915, רוב הארמנים לא היגרו לספרד, אלא היגרו לצרפת או לשטחי ארגנטינה ואורוגוואי שהיו בעבר בשליטת ספרד. ב-26 בדצמבר 1991 הכריזה ארמניה על עצמאותה מחדש לאחר פירוק ברית המועצות. ב-27 במאי 1992, ארמניה וספרד כוננו יחסים דיפלומטיים.
יחסים מודרניים
מאז העצמאות היגרו לספרד מעל 20,000 ארמנים. בשנת 2003 ספרד פתחה קונסוליית כבוד בירוואן. באוגוסט 2010 ארמניה פתחה שגרירות במדריד. בשנים האחרונות, חמישה מחוזות ספרדיים הכירו ברצח העם הארמני (אראגון, האיים הבלאריים, חבל הבסקים, קטלוניה ונווארה). בשנת 2010 הוקמה אנדרטה במיסלטה, ולנסיה, האנדרטה הראשונה המנציחה את רצח העם הארמני בספרד.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מארמניה לספרד
ביקורים רמי דרג מספרד לארמניה
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1990); הסכם על תחבורה בינלאומית בדרך (2000); מזכר הבנות בתיירות (2013); הסכם למניעת מיסוי כפול והעלמת מס (2010) והסכם לשיתוף פעולה תרבותי, חינוכי ומדעי (2013).
יחסי סחר
בשנת 2015 הסתכם המסחר בין ארמניה לספרד ב-55.8 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של ארמניה לספרד כולל: עפרות, סיגים ואפר. הייצוא העיקרי של ספרד לארמניה כולל: מוצרי קרמיקה, פירות וירקות משומרים, בושם, גומי ובשר. חברת זארה, חברה רב לאומית ספרדית, פועלת בארמניה.
ורה אינבר
ורה מיכאילובנה אִינְבֶּר (שם נעוריה: שפנצר; ברוסית: Вера Михайловна Инбер; 28 ביוני 1890, אודסה – 11 בנובמבר 1972, מוסקבה) הייתה סופרת ומשוררת סובייטית, יהודייה.
קורות חיים
ורה שְׁפֶּנְצֶר (Шпенцер) נולדה באודסה ב-1890. אביה, משה שפנצר, היה בעל בית דפוס ואחד ממנהלי "מטזיס", הוצאה מדעית לאור. הוא היה בן דודו של המהפכן לב טרוצקי. אמה פאני שפנצר (ברונשטיין) עבדה כמורה לרוסית וניהלה מוסד ממשלתי לנערות יהודיות.
בין השנים 1910–1914 התגוררה אינבר בפריז עם בעלה נתן, ושם הוציאה את קובץ שיריה הראשון. ב-1914 עברה למוסקבה, ועד מלחמת העולם השנייה עבדה כעיתונאית ופרסמה מספר סיפורים ושירים. בשנים 1941-1944 חיה אינבר בלנינגרד עם בעלה השלישי, איליה סטראשון (1892-1967), ששימש כמנהל מכון לרפואה. היא חוותה את המצור הגרמני על העיר. בתקופה זו הפכה אינבר לקולה של לנינגרד הנצורה; היא הופיעה תדירות ברדיו, ועודדה את רוח התושבים. בשנים אלה ראו אור יצירותיה המפורסמות ביותר, ובהן הפואמה מלחמתית "המרדיאן של פולקובו" (תורגמה לעברית בידי אברהם שלונסקי), ויומן המצור "כמעט שלוש שנים" (אף הוא תורגם בידי אברהם שלונסקי). על יצירותיה אלה זכתה בפרס סטלין.
אינבר נפטרה ב-1972.
יצירתה
לפני מלחמת העולם השנייה פרסמה אינבר שירה לירית ורומנים. לאחר המלחמה פנתה יותר לכיוון של ספרות ילדים.
תרגמה לרוסית משיריהם של משוררים אוקראינים, בהם טאראס שבצ'נקו, ושל יוצרים בשפות אחרות כפול אלואר (Éluard) הצרפתי ושנדור פטפי ההונגרי.
יורם שפירא
יורם שפירא (נולד ב-10 ביוני 1936, ישראל) הוא מהנדס ישראלי, סגן מנהל התעשייה האווירית לישראל בעבר, ממפתחי הטיל גבריאל וספינות דבורה לחיל הים הישראלי.
קורות חיים
שפירא נולד ליצחק ולוטי (לבית פרידלר) שפירא, ילידי הורודנקה, חלוצים בני העלייה הרביעית וממייסדי המושב צופית. נולד וגדל במושב צופית ולמד בתיכון בכפר סבא.
בשנת 1954 התגייס לעתודה האקדמית, ללימודי הנדסת מכונות בטכניון, ובסיומם שירת בחיל הים הישראלי בתפקידים הנדסיים.
עם שחרורו בשנת 1961 החל לעבוד בתעשייה האווירית לישראל (תע"א) שהייתה בחיתוליה. באותה תקופה נוסד מפעל ב', לימים מבת, בראשותו של אורי אבן-טוב, ושפירא נמנה עם ראשוניו.
שפירא נמנה עם הגרעין הראשון של מפתחי הטיל גבריאל, שהתבסס על טיל קודם בשם לוז שפיתחה רפאל. שפירא שימש כראש צוות ההנדסה המכנית האחראי לתכנון גוף הטיל וחלקים אחרים במערכת הנשק, והיה האחראי הכולל על ייצור הטיל והמערכות והתקנתם על ספינות הטילים ספינות סער של חיל הים ("ספינות שרבורג").
בתחילת שנות השבעים, הוצב במשלחת תע"א בניו-יורק, ושימש כמתאם הנדסי של התע"א בארצות הברית וכאחד מהאחראים על הרכש. במהלך תקופה זאת, השלים תואר שני בניהול תעשייתי באוניברסיטת קולומביה. במהלך מלחמת יום הכיפורים היה פעיל בקידום רכש מערכות מיוחדות שנדרשו לחיל-האוויר הישראלי והתע"א במלחמה.
בשנים 1975–1980, כיהן כמנהלו השלישי של מפעל רמת"א של התעשייה האווירית, בבאר שבע. בתקופה זו פיתח המפעל ביוזמת יורם שפירא את ספינות ה"דבורה" לשוק העולמי ולחיל הים הישראלי, וכן ספינות קטנות יותר מסוג "שפירית" המשמשות לשיטור וסיור במים רדודים ולאורך נהרות. כמו כן פותחו במפעל בתקופה זאת מערכת "מגוב" והדור הראשון של כלי הרכב המשוריין "ראם".
בשנת 1980 מונה לסגן מנהל חטיבת האלקטרוניקה אשר הוקמה לא מכבר. בתקופה זו פרצה החטיבה לתחום החלל, ופותחו הלוויינים הראשונים ממשפחת אופק, והטילים אשר שיגרו אותם לחלל. הלקחים שנלמדו בפרויקט הגבריאל יושמו לפיתוח טילים מתקדמים מונחי לייזר, פצצות חכמות וכלי טיס בלתי מאוישים.
בשנת 1985 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ולמנהל חטיבת הטכנולוגיות שלה. בין היתר היה אחראי לארבעה ממפעלי החברה – רמת"א בבאר שבע, שה"ל בלוד, מת"א בירושלים ותעשיות גולן שברמת הגולן שהיו ספקים עיקריים של מערכות מוטסות לפרויקט הלביא.
החל מתחילת שנות התשעים כיהן כנשיא וכמנכ"ל של קומודור אביאיישן (Commodore Aviation), שבסיסה במיאמי, חברה בת של התע"א לשיפוץ מטוסים ותחזוקתם.
לאחר פרישתו מתע"א שימש כדירקטור במגוון חברות ביניהן: אלביט מערכות, דלק, ורדינון וכלל פיננסים. נשוי לד"ר שוש שפירא ולהם שלושה ילדים.
רובי רוברטסון
ג'יימי רויאל "רובי" רוברטסון (באנגלית: Jaime Royal "Robbie" Robertson; 5 ביולי 1943 – 9 באוגוסט 2023) היה מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין, כותב מילים, מפיק, שחקן קולנוע וסופר קנדי ממוצא יהודי. נודע בעיקר כגיטריסט ומחבר המילים העיקרי של להקת הבנד שעבדה עם בוב דילן. מגזין רולינג סטון דירג אותו במקום ה-59 ברשימת מאה הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים, והוא נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול. כמחבר מילים, ידוע בעיקר כמחברם של השירים The Night They Drove Old Dixie Down, Up on Cripple Creek, The Weight, Somewhere Down the Crazy River ורבים אחרים. כן חיבר פסקולים לסרטי קולנוע, בעיקר של מרטין סקורסזה, בהם "השור הזועם" (1980), "צבע הכסף" (1986), "קזינו" (1995), "הזאב מוול סטריט" (2013) ו"האירי" (2019).
ילדות
נולד בטורונטו. אמו הייתה ילידה אמריקאית. אביו הביולוגי היה מהמר יהודי שנהרג בתאונת פגע וברח. בנעוריו עבד ביריד נודד, עובדה שהנציח בשירו Life Is a Carnival ובסרט Carny (1980), אותו הפיק ושיחק בו בתפקיד הראשי.
עם רוני הוקינס
בשנת 1957 החל לנגן במסגרת להקה. ב-1959 הגיע הזמר והאמרגן רוני הוקינס מארקנסו לקנדה. הוקינס ולקהתו, The Hawks, ניגנו גרסאות כיסוי ללהיטי רוקנרול ורוקבילי והופיעו ברחבי ארצות הברית וקנדה, בעיקר בבארים בעיירות קטנות. הוקינס, שרבים מנגניו המקוריים, פרט למתופף הלהקה, לבון הלם, עזבו את הלהקה, גייס בקנדה נגנים חדשים. הוא גייס את רוברטסון כגיטריסט ובסיסט בלהקתו, לקח אותו לבניין בריל בניו יורק (מרכז כותבי השירים של התקופה) על מנת שיסייע לו לבחור שירים. במהלך שנותיו בלהקה, שהופיעה כמעט כל לילה, הפך רוברטסון לוירטואוז גיטרה. הרכב הלהקה בסיבוב ההופעות של 1961 כלל גם את ריק דאנקו (בס), ריצ'רד מנואל (קלידים, כלי הקשה, סטיל גיטאר), וגארת' הדסון (סקסופון, אקורדיון וקלידים) - כולם יהיו בהמשך חברי "הבנד".
עם בוב דילן
סיבוב ההופעות עם רוני הוקינס נמשך עד 1964. חברי הלהקה, שזכתה לכינוי "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", הבינו שהם מהווים גוף מקצועי שאינו זקוק עוד לרוני הוקינס. הלהקה יצאה לסיבוב חדש, ללא הוקינס ועם לבון הלם כזמר המרכזי בהרכב. בסוף שנת 1965 חיפש בוב דילן הרכב ליווי לסיבוב ההופעות העולמי שלו, לאחר שההרכב שהקליט איתו את Highway 61 Revisited סירב לצאת איתו לסיבוב ההופעות שיקדם את הוצאת התקליט. דילן ביקש שההרכב יהיה אמון על רוקנרול חשמלי. דילן קיבל מהגיטריסט מייק בלומפילד המלצה על "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", ולאחר ששמע אותם בהופעה הציע להם ולרוברטסון להצטרף אליו לסבב ההופעות. למרות ההצעה המפתה השניים הודיעו לדילן שהם יצטרפו בתנאי שגם שאר חברי הלהקה יצורפו לסבב ההופעות וכך הפכה להקת ה Hawks ללהקת הליווי של דילן. החל מספטמבר 1965 החלו חברי הלהקה ללוות את דילן בסיבוב ההופעות העולמי שלו, הסיבוב זכה לתגובות עוינות מצד חלק מהצופים בעיקר סביב המעבר של דילן מהופעות אקוסטיות של מוזיקת פולק להופעות חשמליות של רוק אנד רול. ב - 29 ביולי 1966, במהלך הפסקה מסיבוב ההופעות ביקר דילן את אמרגנו אלברט גרוסמן בוודסטוק, ניו יורק. דילן, שרכב על אופנוע, נפל או החליק או התנגש באירוע שמעולם לא התברר לחלוטין אם כלל התרחש, אך בסופו דילן הוכרז "כפצוע" וסיבוב ההופעות העולמי שלו נפסק. במהלך סיבוב ההופעות הכיר רוברטסון נערה קנדית-צרפתית וכשתם סיבוב ההופעות שכרו השניים בית בוודסטוק, סמוך לדילן ולגרוסמן.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
תוכנית מיר ומעבורות החלל הייתה תוכנית חלל משותפת לרוסיה ולארצות הברית שכללה את שיגורן של מעבורות חלל אמריקאיות אל תחנת החלל מיר הרוסית, שיגור קוסמונאוטים במעבורות חלל ואסטרונאוט בחללית סויוז, ושהייתם בתחנת החלל מיר לפרקי זמן ארוכים.
רובי רוברטסון
עם בוב דילן
באותה תקופה ארבעת חברי הלהקה שהתגוררו בסביבת וודסטוק מצאו את עצמם חסרי תעסוקה ולכן דילן שממילא שילם שלהם על זמנם הציע שיפגשו וינגנו לשם ההנאה. בין החודשים מרץ - יוני 1967 נהגו דילן וחברי הלהקה (בתחילה ללא לבון הלם) להיפגש במרתף ביתם המשותף של דנקו, מנואל והדסון שנקרא Big Pink. הדסון התקין במרתף הבית ציוד הקלטה ובמהלך חודשים אלה הקליטו דילן וחברי הלהקה את המפגשים ביניהם, כאשר הכוונה הייתה לתעד את המפגשים אך ללא כל כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש. החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים שכתב דילן בבעיקר עם רוברטסון, שהכיר לו למשל את הגוספל. במהלך אותן הקלטות עברו חברי הלהקה מסע מוזיקלי בו הכירו לעומק את החומרים והסגנונות שהם הבסיס למוזיקה האמריקאית. ספיגת החומרים החדשים - ישנים, עיצבה את הצליל החדש של ההרכב ובזכות העבודה הצמודה עם דילן שכלל ופיתח רובי רוברטסון את יכולות הכתיבה שלו והתחיל לכתוב חומרים באיכות גבוהה משמעותית ממה שכתב עד לאותה תקופה. החומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975, אז יצאו חלקם במסגרת התקליט The Basement Tapes (מארז ההקלטות המלא ראה אור ב-2014).
תוכנית מיר ומעבורות החלל
התוכנית, שזוהתה גם כ"שלב מספר אחת", נועדה לאפשר לארצות הברית ללמוד מן הניסיון הרוסי העשיר בטיסות חלל ממושכות, וליצור רוח של שיתוף פעולה בין שתי האומות וסוכנויות החלל שלהן - נאס"א האמריקאית וסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה (רוסקוסמוס). התוכנית פתחה את הדרך למיזמי חלל משותפים נוספים, ובמיוחד ל"שלב מספר שתיים" של התוכנית - בניית תחנת החלל הבינלאומית (ISS). התוכנית הוכרזה ב-1993, המשימה הראשונה שוגרה ב-1994 והתוכנית הסתיימה, כמתוכנן, ב-1998. 11 משימות מעבורות, טיסת סויוז אחת, וכמעט 1,000 ימים בחלל במצטבר של אסטרונאוטים אמריקאיים, שהתחלקו ל-7 משלחות, הושלמו במהלך התוכנית.
במהלך 4 שנות התוכנית אירעו מספר אירועים ראשונים מסוגם, כולל שיגור האמריקאי הראשון בחללית סויוז, הרכבת רכב החלל הגדול ביותר (נכון לאותו זמן) וביצוע הליכת החלל האמריקאית הראשונה באמצעות חליפת חלל רוסית מסוג אורלן.
רובי רוברטסון
עם בוב דילן
במקביל הכיר לבון הלם לרובי רוברטסון במהלך שנים אלה את האווירה של דרום ארצות הברית ורוברטסון ניגן עם נגנים שורשיים של המוזיקה המקומית. אווירה זו גילם רוברטסון בשירו The Weight.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
התוכנית לוותה בחששות כבדים, בעיקר בתחום הבטיחות, זאת לאחר פריצת שרפה בתחנה והתנגשות חללית אספקה לא מאוישת מסוג פרוגרס בתחנה, אך גם בתחום הכלכלי עם בעיות המזומנים של תוכנית החלל הרוסית, וחששותיהם של האסטרונאוטים בנוגע לגישתם של מנהלי התוכנית. אף על פי כן, התוכנית סייעה בהשגת מידע מדעי רב, ניסיון בבניית תחנות חלל ושיתוף פעולה בתחומים אלו, אשר סייעו רבות בבניית תחנת החלל הבינלאומית, שספק אם הייתה נבנית בצורה חלקה כל כך אלמלא תוכנית זו.
רובי רוברטסון
Music from Big Pink
לאחר חודשי הפעילות במרתף ה Big Pink ושובו של לבון הלם להרכב, השיג אלברט גרוסמן חוזה הקלטות ללהקה, בחברת קפיטול רקורדס. חברי ההרכב נשארו להתגורר ב- Big Pink והחלו לעבוד על חומרים שאת מרביתם כתב רוברטסון וחלקם שאר חברי ההרכב לבד או בשיתוף בוב דילן (מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו לתקליט "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released"). בתחילת 1968 הקליטה הלהקה את מרבית שירי אלבום הבכורה שלהם, Music from Big Pink באולפני A&R במנהטן ובהמשך הוקלטו השלמות ועריכות באולפני קפיטול בלוס אנג'לס. עד להקלטת התקליט להרכב לא היה שם רשמי ולבסוף השם THE BAND (הלהקה) אשר דבק בחברי הרכב הליווי של דילן בזמן שהייתם בוודסטוק הפך לשמם הרשמי. על התקליט לא היה פירוט של חברי ההרכב והם נותרו במידה רבה מסתורין עבור התקשורת והציבור.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
רקע היסטורי
למרות התחרות המתוקשרת בין תוכניות החלל של ברית המועצות וארצות הברית (שכונתה "המרוץ לחלל"), ולמרות המתחים בין שתי המדינות במהלך המלחמה הקרה, שיתוף פעולה בין תוכניות החלל החל עשרות שנים לפני תוכנית מיר והמעבורות. ב-1962, לאחר שהכריז ג'ון פ. קנדי על תוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח, נוצרו קשרים בין ארצות הברית לברית המועצות במטרה לשתף מידע ואפילו לאחד את מאמציהם לשם ההגעה לירח, דבר שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל. ב-1964 סוכם הסכם בין שתי המדינות על שיתוף מידע מדעי על ביולוגיה ורפואה בחלל. ב-1967 חתמו המדינות על אמנת החלל החיצון, בו נכלל בין היתר האיסור להציב נשק להשמדה המונית בחלל. ב-1970 החלו דיונים בין שתי המדינות לפיתוח מערכת עגינה משותפת כך שחלליות אמריקאיות ורוסיות יכולו להיפגש בחלל, במיוחד במקרה חירום. ב-1971 הוכרז על הסכם להחלפת דוגמיות קרקע מן הירח ומידע מדעי נוסף הקשור לחלל. בין 1972 ל-1975 עבדו הסובייטים והאמריקאים על תוכניתם המשותפת הראשונה - פרויקט אפולו-סויוז - שסימלה למעשה את סוף המרוץ לחלל. הטיסה היחידה בפרויקט יצאה אל הפועל ביולי 1975. ב-1978 נבחנה אפשרות לשלוח מעבורת חלל למשימת עגינה עם תחנת חלל סובייטית מסדרת סאליוט אך התוכנית לא יצאה לפועל. ב-1991, עוד לפני התפרקות ברית המועצות, נתחם הסכם בין המדינות שכלל את טיסתו של אסטרונאוט אמריקאי על גבי חללית סויוז ואת טיסתו של קוסמונאוט סובייטי על גבי מעבורת חלל.
רובי רוברטסון
Music from Big Pink
ב 1 ביולי 1968 יצא התקליט, אשר תוך זמן קצר זכה להערכה גדולה, מהמבקרים, ממוזיקאים אחרים ומהקהל. התקליט הציג סגנון מוזיקלי חדש ולא מוכר עד כה (שבהמשך יקרא אמריקנה) ששילב ומיזג את הסגנונות שהרכיבו את המוזיקה האמריקאית המסורתית לגווניה השונים לתוך רוק אנד רול. למרות ביקוש גדול להופעות התקליט לא קודם על ידי הלהקה באמצעות הופעות (בעיקר עקב פציעתו של ריק דאנקו בתאונת דרכים) ולא באמצעות ראיונות (חברי הלהקה פשוט לא רצו להתראיין). כל אלו יחד עם הצלחת התקליט רק העצימו את העניין סביב הלהקה וחבריה.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
רקע כלכלי
תוכנית מיר ומעבורות החלל, כפי שיצאה לפועל, החלה כחלק מתוכנית תחנת החלל הבינלאומית (ISS), שבה לוקחות חלק סוכנויות חלל נוספות מלבד נאס"א ורוסקוסמוס. מקורותיה הכלכליים של תוכנית תחנת החלל הבינלאומית הם עוד מתקופת המלחמה הקרה. במהלך שנות ה-80 תכננה נאס"א את בנייתה של תחנת חלל מודולרית בשם "פרידום", כ"מתחרה" לתחנות החלל הסובייטיות מסוג סאליוט ולתחנת החלל מיר. באותו זמן, ברית המועצות תכננה את בנייתה של תחנת חלל חדשה - מיר-2 - במהלך שנות ה-90, על מנת שתחליף את מיר המקורית.
רובי רוברטסון
Music from Big Pink
רוברטסון כתב ארבעה מתוך 11 השירים בתקליט, בהם הלהיט The Weight, שנכלל גם בפסקול סרט הפולחן "אדם בעקבות גורלו".
תוכנית מיר ומעבורות החלל
רקע כלכלי
עם זאת, בעקבות אילוצים תכנוניים ותקציביים, תוכנית פרידום לא התקדמה מעבר לבניית דגמים מוקטנים ובחינת מספר רכיבים קטנים, ועם התפרקות ברית המועצות וסיומם המוחלט של המלחמה הקרה והמרוץ לחלל, פרידום כמעט ובוטלה על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית. הכאוס הכלכלי ברוסיה שלאחר התפרקות ברית המועצות הוביל לביטול מיר-2, אך רק לאחר שבניית רכיב הבסיס של התחנה - DOS-8 - כבר הושלמה. קשיים תקציביים דומים עמדו בפני אומות נוספות שתכננו לבנות תחנות חלל, דבר שהוביל דיפלומטים אמריקאיים להתחיל במשא ומתן בתחילת שנות ה-90 עם סוכנויות החלל של אירופה, רוסיה, יפן וקנדה, על מנת לבנות תחנת חלל בינלאומית.
רובי רוברטסון
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
בהמשך השנה הלהקה עברה ללוס אנג'לס לצורך הקלטת אלבומה השני. לצורך כך שכרו חברי הלהקה בית בלוס אנג'לס בו התגוררו כל חברי הלהקה ובני משפחתם ובו הוקם אולפן הקלטה אשר אפשר לחברי ההרכב זמן הקלטה בלי מוגבל ואפשרות להתנסות בטכניקת הקלטה ושימוש בכלים מוזיקליים רבים. התוצאה הייתה תקליט אשר שומר על הקו המוזיקלי, אך מציג עושר מוזיקלי רב ויכולות כתיבה והלחנה משופרות.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
שיתוף הפעולה
ביוני 1992 הסכימו נשיא ארצות הברית ג'ורג' ה. וו. בוש ונשיא רוסיה בוריס ילצין לשתף פעולה בתחום חקר החלל וחתמו על ה-"Agreement between the United States of America and the Russian Federation Concerning Cooperation in the Exploration and Use of Outer Space for Peaceful Purposes" (הסכם בין ארצות הברית לפדרציה הרוסית בקשר לשיתוף הפעולה בתחום חקר החלל ושימוש בחלל החיצון למטרות שלום). הסכם זה קרא לתכנון תוכנית חלל קצרה ומשותפת במהלכה יטוס אסטרונאוט אמריקאי בחללית סויוז אל תחנת החלל מיר הרוסית, ושני קוסמונאוטים רוסיים יטוסו על גבי מעבורת החלל האמריקאית.
רובי רוברטסון
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
במהלך 1969 הלהקה התחילה להופיע ואף השתתפה בשניים מהפסטיבלים הגדולים והנחשבים של התקופה: פסטיבל וודסטוק ופסטיבל האי וייט 1970 באנגליה בו ליוו את דילן ובנוסף הופיעו כהרכב עצמאי. לפני הופעת הבכורה של הבנד, לקה רוברטסון בהתמוטטות והלהקה הופיעה במשך כחצי שעה בלבד. למחרת התקיימה הופעה בהרכב מלא. שם אלבומה הבא של הלהקה יהיה "פחד במה". בספטמבר 1969 ראה אור תקליטה השני, שנקרא בפשטות The Band והיה הראשון שציין במפורש את חברי ההרכב. התקליט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, הגיע למקום ה-9 במצעד האלבומים האמריקאי ושהה ב-40 המקומות הראשונים במשך 24 שבועות. הקרדיט לכתיבת כל 12 השירים בתקליט ניתן לרוברטסון, פרט ל-When You Awake ו-Whispering Pines שנכתבו יחד עם ריצ'רד מנואל ול-Jemima Surrender שנכתב יחד עם לבון הלם. עם זאת, רוברטסון לא היה זמר מוביל באף אחד מן השירים. לבון הלם אף לא זכה לקרדיט על תרומתו לאחד הלהיטים המרכזיים של התקליט, The Night They Drove Old Dixie Down, שאת מילותיו סייע לכתוב לפי טענתו באוטוביוגרפיה שלו (רוברטסון טען מנגד שאמנם הרעיון היה של הלם, אך השיר נכתב כולו על ידי רוברטסון עצמו). על אף שהקרדיט להפקה ניתן ל"The Band", את רוב עבודת ההפקה בפועל ביצע רוברטסון.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
שיתוף הפעולה
בספטמבר 1993 הכריזו סגן נשיא ארצות הברית אל גור וראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין על תוכנית לבניית תחנת חלל חדשה, אשר בסופו של דבר הפכה לתחנת החלל הבינלאומית. כמו כן הם הסכימו שבמשך השנים הבאות ארצות הברית תהיה מעורבת בתוכנית מיר, תחת הקוד "שלב מספר אחת", כהכנה לתוכנית החדשה (שתהיה "שלב מספר שתיים").
רובי רוברטסון
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
ב-2 בנובמבר 1969 הופיעה הלהקה במופע של אד סאליבן וב-2 בינואר 1970 הופיעה הלהקה על שער המגזין טיים. הייתה זו הפעם הראשונה שלהקת רוק אמריקאית הופיעה על שער המגזין ועדות להצלחתה של "הבנד". עם זאת, הקשרים האישיים בין חברי הלהקה החלו להתערער.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
שיתוף הפעולה
במהלך התוכנית שוגרו 11 משימות מעבורות אל תחנת החלל מיר, תספקו אותה והחליפו את צוותיה. כמו כן, משימה אחת - STS-74 - נשאה עימה רכיבים נוספים לתחנה - מודול עגינה וזוג לוחות סולאריים. כמו כן בוצעו בתוכנית ניסויים מדעיים שונים, גם על במעבורות החלל וגם בתחנה עצמה. במהלך התוכנית הורחבה תחנת החלל מיר ונוספו לה שתי יחידות (מלבד מודול העגינה והלוחות הסולאריים) - "ספקטר" ו"פרירודה", ששימשו את האסטרונאוטים האמריקאיים כאזורי מגורים וכמעבדות. משימות אלו העניקו לנאס"א ולרוסקוסמוס ניסיון בשיתוף פעולה בחלל ובהרכבת מבנים גדולים בחלל, דברים שנדרשו לשם מימוש תוכנית תחנת החלל הבינלאומית.
רובי רוברטסון
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
רוברטסון כתב גם את רוב שירי התקליט השלישי של הלהקה, "פחד במה" (לבון הלם רשום כשותף לכתיבת Strawberry Wine ומנואל רשום כשותף לכתיבת Sleeping ו-Just Another Whistle Stop) אך גם בתקליט זה, בניגוד לשאר חברי הלהקה, אינו זמר מוביל באף שיר. התקליט ראה אור באוגוסט 1970 והגיע למקום ה-5 במצעד האלבומים האמריקאי, אך שהה ב-40 המקומות הראשונים בו רק 14 שבועות וזכה להערכה פחותה משני האבומים הקודמים. האלבום הבא של הלהקה, Cahoots מ-1971, זכה להערכה אף פחותה מזו. האלבום כולל שיתוף פעולה עם בוב דילן (ב-When I Paint My Masterpiece) ועם ואן מוריסון (ב-4% Pantomime). פרט לכך שוב היה רוברטסון אחראי על כתיבת רוב השירים, עם זאת ניכר כי גם הוא וגם גארת' הדסון, שהיה אחראי על רוב העיבודים המוזיקליים, נקלעו למשבר יצירתי. ריצ'רד מנואל שקע באלכוהוליזם. על מנת לצאת מן המשבר הזמינו חברי הלהקה את המעבד המוזיקלי אלן טוסיינט מניו אורלינס, על מנת שיוסיף להם גוון של כלי נשיפה ממתכת ופאנק.
במהלך התקופה הרבתה הלהקה להופיע וב-1972 ראה אור התקליט Rock of Ages המתעד את סיבוב ההופעות של 1970–1971 ונמנה על ידי מבקרי הרולינג סטון כאחד מאלבומי ההופעה החיה הטובים בהיסטוריה.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
שיתוף הפעולה
התוכנית שימשה גם כתחבולה פוליטית מצד ממשלת ארצות הברית, בנותנה ערוץ דיפלומטי לנאס"א לקחת חלק במימון תוכנית החלל הרוסית המקרטעת והענייה. דבר זה איפשר לממשלה הרוסית החדשה לשמור על מיר פעילה, יחד עם תוכנית החלל הרוסית בכלל, בהבטיחה כי הממשלה הרוסית תשמור על קשרי ידידות עם ארצות הברית.
רובי רוברטסון
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
בקיץ 1973, לאחר שנה בה לא שיתפו פעולה יצירתית, הופיעה הלהקה עם גרייטפול דד ואולמן ברדרס בנד בפסטיבל Watkins Glen מול 600,000 איש. באותה עת עבר רוברסטון למאליבו, קליפורניה וזמן קצר לאחר מכן עברו לשם גם בוב דילן ושאר חברי הלהקה. המפיק דייוויד גפן החתים את דילן והבנד על חוזה שיצר את סיבוב ההופעות המאוחד של דילן והבנד הראשון מאז 1966 - Bob Dylan and the Band 1974 Tour. במקביל הקליטו הבנד עם בוב דילן את תקליטו  Planet Waves. שלוש ההופעות האחרונות (שנערכו בפורום בלוס אנג'לס) תועדו באלבום הכפול Before the Flood שהגיע למקום השלישי במצע האלבומים האמריקאי. 7 מתוך 21 רצועות האלבום הכפול הן שירים של רוברטסון והשאר של דילן. לאחר מופע זה הופיעו הבנד עם קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג. ב-1975 ראה אור האלבום The Basement Tapes שתיעד חלק קטן מן ההקלטות שערכו הבנד ודילן ב-1967 ב-Big Pink. בנובמבר אותה שנה ראה אור התקליט Northern Lights – Southern Cross שנכתב כולו על ידי רוברטסון. בפרט מופיע בתקליט זה השיר Acadian Driftwood, השיר הראשון שחיבר רוברטסון על נושא קנדי (גירוש המתיישבים הצרפתיים מאקדיה; בניגוד לנושאים מן ההיסטוריה של ארצות הברית שחיבר בהשראת לבון הלם).
ביוני 1976, במהלך סיבוב הופעות, פרש לבון הלם להקמת אולפן הקלטות בוודסטוק וריק דאנקו חתם חוזה לתחילת פעילות כזמר עצמאי. בנקודת זמן זו הציע רוברטסון שהבנד תודיע על הפסקת פעילותה כלהקה מופיעה. על מופע ה"גראנד פינאלה" הופקד האמרגן ביל גרהם. ב-25 בנובמבר, חג ההודיה 1976, נערכה הופעת הפרידה החגיגית של הלהקה, שכללה ארוחה מסורתית ל-2,500 מוזמנים, בה התארחו בין השאר רוני הוקינס, אריק קלפטון, פול באטרפילד, ניל יאנג, ואן מוריסון, מאדי ווטרס, ג'וני מיטשל ובוב דילן. המופע תועד על ידי מרטין סקורסזה שביים וצילם את הסרט "הוואלס האחרון", על פי תסריט שנכתב במדויק על ידי רוברטסון. בהמשך ראה אור אלבום המתעד את כל ההופעה, כולל חלקים שלא צולמו מסיבות טכניות.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
צוותים
בתוכנית לקחו חלק באופן פעיל 18 קוסמונאוטים בשירות סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה, אך רק תשעה מתוכם טסו במעבורות האמריקאיות, בעוד השאר ביצעו את חלקם בתוכנית בחלליות סויוז. התשעה שטסו במעבורות הם: סרגיי קריקאליוב, אנטולי סולבייב, ניקולאי באדרין, גנאדי סטרקאלוב, ולדימיר דזורוב, יילנה קונדקובה, ולדימיר טיטוב, סאליזן שאפירוב וואלרי ריומין. קוסמונאוטים אלו עברו אימונים במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס, כהכנה לטיסתם במעבורות.
רובי רוברטסון
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
במקביל לעבודה עם הבנד ביצע רוברסטון מספר עבודות. בין היתר הפיק את תקליט הבכורה של ג'סי וינצ'סטר מ-1970 וניגן בו בגיטרה; ב-1973/4 ניגן בתקליטיו של רינגו סטאר, Ringo ו-Goodnight Vienna ובתקליטה של ג'וני מיטשל Court and Spark; ב-1975, לפי עצתו של דילן, הפיק רוברטסון את תקליט הבכורה של הירת' מרטינז ואת תקליטו השני ב-1977; כן שיתף פעולה עם אריק קלפטון, ניל דיימונד (והפיק את תקליטו בהופעה חיה, Love at the Greek) וב-1977 ניגן בתקליט הבכורה של ריק דאנקו כסולן.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
צוותים
בטיסות המעבורות ובטיסות חלליות הסויוז אל מיר במסגרת התוכנית, השתתפו גם טייסי חלל מאומות נוספות, שלא היו מעורבים ישירות בתוכנית, אך ביקרו במיר תוך השתתפותם במשימותיהם: האסטרונאוט הגרמני תומאס רייטר, ששירת ב-ESA, היה חלק ממשלחת EO-22 למיר בין ספטמבר 1995 לפברואר 1996. האסטרונאוט כריס הדפילד, ששירת בסוכנות החלל הקנדית, טס במשימת STS-74 שעגנה במיר בנובמבר 1995 והיה לקנדי היחיד שביקר במיר. והאסטרונאוטים הצרפתיים קלאודי הייגנרה, ז'אן פרנסואה קלרבוי, ז'אן לופ קרייטין וליאופולד הייארטס, כולם בשירות ESA, ביקרו בתחנה במהלך התוכנית, גם במעבורות וגם בחלליות הסויוז, אך לא כחלק ממשלחת לתחנה.
רובי רוברטסון
קריירת סולו
ב-1987 הקליט רוברטסון תקליט סולו בהפקת דניאל לנואה. בתקליט השתתפו כאורחים להקת U2, פיטר גבריאל, גארת' הדסון, ריק דאנקו ועוד. השיר Fallen Angel מהתקליט הוקדש לחברו ריצ'רד מנואל שהתאבד שנה קודם לכן. התקליט הגיע למקום ה-35 במצעד התקליטים האמריקאי ולמקום ה-23 במצעד הבריטי. האלבום נבחר ל"בחירת העורכים" של המגזין בילבורד לשנת 1987 ולמקום ה-78 ברשימת 100 האלבומים של שנות השמונים של הרלינג סטון. הסינגל הבולט מתקליט זה היה Somewhere Down The Crazy River, הוידאו קליפ של השיר בוים על ידי מרטין סקורסזה ובונו, סולן להקת U2 שר בו קולות.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
תחנת החלל מיר
תחנת החלל מיר הורכבה בחלל בין 1986 ל-1996 והייתה תחנת החלל המודולרית הראשונה. היא הייתה תחנת המחקר הראשונה בחלל שאפשרה שהייה ממושכת בצורה עקבית, והחזיקה בעבר בשיא השהייה המאוישת הרציפה בחלל - 10 שנים פחות 8 ימים (השיא נשבר על ידי תחנת החלל הבינלאומית בנובמבר 2010). מטרת התחנה הייתה לשמש כמעבדה מדעית גדולה ומאוישת בחלל, ובעזרת מספר שיתופי פעולה, כולל תוכנית מיר ומעבורות החלל ואינטרקוסמוס, הפכה התחנה לנגישה לטייסי חלל מאומות ומדינות שונות. המשימה המאוישת האחרונה שביקרה במיר - סויוז TM-30 - עזבה אותה ב-16 ביוני 2000, והתחנה המשיכה לפעול עד ל-23 במרץ 2001, אז הוצאה ממסלולה בצורה מבוקרת וחדרה לאטמוספירה, שם התפרקה ונשרפה.
רובי רוברטסון
קריירת סולו
ב-1991 הוציא רוברטסון את התקליט Storyville. התקליט הוקלט בניו אורלינס והשתתפו בו האחים נוויל ולהקת כלי נשיפה מקומית יחד עם חבריו גארת' הדסון וריק דאנקו.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
תחנת החלל מיר
מיר התבססה על תחנות חלל מסוג סאליוט ששבעה מהם שוגרו ופעלו בין 1971 ל-1991, ותוספקה על ידי חלליות סויוז מאוישות וחלליות פרוגרס לא מאוישות. מעבורת החלל בוראן יועדה לבקר גם היא במיר, אך תוכנית פיתוח המעבורת בוטלה לאחר טיסתה הראשונה (והבלתי מאוישת). מעבורות החלל האמריקאיות שביקרו במיר השתמשו במערכת עגינה מסוג APAS שתוכננה במקור עבור המעבורת בוראן, שהורכבה על מתאם אמריקאי שתוכנן לשימוש בתחנת החלל פרידום.
רובי רוברטסון
קריירת סולו
נוסף על כך עסק רוברטסון בהפקה, בין היתר לתקליט King of Hearts של רוי אורביסון שראה אור לאחר מותו ב-1992.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
תחנת החלל מיר
שטחה של תחנת החלל מיר, יחד עם שטחה של מעבורת החלל שהייתה מעוגנת בה, הפכו רכב חלל זה לגדול ביותר שנבנה מעולם (עד לבניית תחנת החלל הבינלאומית), ששקל כ-250 טון.
רובי רוברטסון
קריירת סולו
ב-1994 יצר את התקליט Music For The Native Americans שנעשה במסגרת סרט תיעודי של PBS על המוזיקה של הילידים האמריקאים ובו חזר רוברטסון לשורשיו.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
מעבורת החלל
מעבורת החלל של נאס"א הייתה חללית מאוישת אמריקאית שפותחה במסגרת תוכנית מעבורות החלל. סך הכל נבנו חמש מעבורות מבצעיות, מתוכן שלוש נשארו מבצעיות עד לסיום התוכנית ב-2011. מעבורת החלל שוגרה אנכית, כשבתוכה בדרך כלל בין 5 ל-7 אסטרונאוטים וכ-23 טון מטען, שאוחסן בתא המטען של המעבורת, למסלול לווייני נמוך. כשהשלימה המעבורת את משימתה הייתה חודרת לאטמוספירה ודואה כדאון עד לנחיתתה כמטוס במסלול נחיתה מתאים.
רובי רוברטסון
קריירת סולו
ב-2011 הוציא את תקליטו How To Become Clairvoyant בו הוא מארח את אריק קלפטון, סטיב וינווד, טום מורלו ומוזיקאים נוספים.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
מעבורת החלל
מעבורת החלל הייתה החללית המאוישת הראשונה לטיסות מסלוליות שתוכננה לשימוש חוזר. היא שימשה לשיגור מטענים שונים למסלולים שונים, ואף לשיגור גשושיות לחקר מערכת השמש, ובמהלך תוכנית מיר ומעבורות החלל, ובמהלך בניית ה-ISS שימשה לאספקת התחנות, להחלפת צוותיהן ולהרחבתן ושדרוגן.
רובי רוברטסון
קריירת סולו
ב-2015 הוציא לאור ספר ילדים, Hiawatha and the Peacemaker, עיבוד לסיפור עם ילידי.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
מעבורת החלל
במהלך תוכנית מיר והמעבורות, ביקרו במיר המעבורות דיסקברי, אטלנטיס ואנדוור, כשאטלנטיס הפעילה ביותר, עם שיגורה ברצף ל-7 משימות אל התחנה בין 1995 ל-1997. מעבורת החלל צ'לנג'ר התפוצצה בעת שיגורה ב-1986 ומכאן שלא השתתפה תוכנית (אנדוור נבנתה כדי להחליפה). מעבורת החלל קולומביה, וותיקת המעבורות, לא הייתה מותאמת לשירות יעיל של מיר (ולאחר מכן גם ה-ISS), שנטיית מסלולה הייתה 51.6°, וכן לא צוידה במנעל אוויר חיצוני, שנדרש לביצוע עגינות בחלל (קולומביה התפרקה בעת חדירתה לאטמוספירה בשנת 2003).
רובי רוברטסון
קריירת סולו
ב-2016 הוציא לאור את ספרו Testimony ("עדות") המספר את סיפור הבנד מנקודת מבטו.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
תחילת שיתוף הפעולה (1994)
השלב הראשון של תוכנית מיר והמעבורות החל ב-3 בפברואר 1994 עם שיגור המעבורת דיסקברי למשימתה ה-18 - STS-60. משימה זו, שנמשכה שמונה ימים, הייתה טיסת המעבורת הראשונה לאותה שנה, טיסתו הראשונה של קוסמונאוט רוסי - סרגיי קריקאליוב - על גבי מעבורת אמריקאית, וטיסתה השנייה של יחידת המעבדה ספייסהאב (שהחליפה את ספייסלאב). טיסה זו סיימה את המרוץ לחלל, שהחל כ-37 שנה לפני כן, באופן מוחלט, זאת לאחר שהמרוץ כבר כמעט ולא הורגש אחרי משימת אפולו-סויוז ב-1975. המטען העיקרי שנשאה המעבורת היה ה-Wake Shield Facility, התקן שמטרתו הייתה לייצר מוליכים למחצה חדשים לשימוש באלקטרוניקה מתקדמת. ההתקן חובר בקצה הזרוע הרובוטית של המעבורת, שהייתה פרושה במהלך כל המשימה. במהלך המשימה ביצעו האסטרונאוטים והקוסמונאוט ניסויים שונים במודול ספייסהאב שמוקם בתא המטען. כמו כן ביצעו האסטרונאוטים והקוסמונאוט שיחות וידאו עם שלושת הקוסמונאוטים ששהו באותה עת בתחנת החלל מיר.
רובי רוברטסון
הסכסוך עם לבון הלם
הבסיס היצירתי של רוברטסון בראשית תקופת הבנד היה החיבור שלו למוזיקאי הדרומי השורשי לבון הלם, שאף לימד אותו את ההיסטוריה של דרום ארצות הברית ואירח אותו בארקנסו על מנת שיוכל לספוג אווירה באופן בלתי אמצעי. אין מחלוקת על כך שרוברטסון שאב מחוויות אלה רעיונות רבים לשיריו ושללבון הלם הייתה תרומה ניכרת לעיצובם. בשנת 1993 פרסם הלם, שדרכו כמוזיקאי עצמאי לא צלחה כדרכו של רוברטסון, ספר אוטוביוגרפי בשם This Wheel's on Fire: Levon Helm and the Story of The Band. בספר זה האשים הלם את רוברטסון על כך שגנב לעצמו את הקרדיט לרבים משירי הבנד, בפרט הלהיטים The Night They Drove Old Dixie Down ו-The Weight ובכך גרף הון לעצמו על חשבון חבריו ועל כך שפירק למעשה את הלהקה בהחלטה שלו, מבלי לקבל על כך את הסכמת החברים.
ב-1994 נכללה הבנד בהיכל התהילה של הרוקנרול. רובי רוברטסון ושאר החברים הגיעו לטקס, אך לבון הלם סירב להגיע ולהתייצב יחד עם רוברטסון על אותה במה.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
המעבורת הראשונה במיר (1995)
חמישה שבועות לאחר שיגור משימת STS-63, ב-14 במרץ 1995, שוגרה משימת סויוז TM-21 כשעל גביה המשלחת EO-18 אל מיר. המשלחת כללה את האסטרונאוט האמריקאי הראשון ששוגר בחללית סויוז - נורמן ת'אגרד, ואת הקוסמונאוטים ולדימיר דזורוב וגנאדי סטרקלוב. במהלך המשימה, שנמשכה 115 ימים, שוגרה יחידת המעבדה "ספקטר" על גבי משגר פרוטון, ועגנה בתחנה. יחידה זו, ששימשה את מגורי האסטרונאוטים האמריקאים, נשאה עימה יותר מ-680 ק"ג של ציוד מדעי שנבנה בארצות הברית ובארצות נוספות. צוות משימת הסויוז חזר לכדור הארץ על גבי המעבורת אטלנטיס לאחר סיום משימת STS-71.
רובי רוברטסון
הסכסוך עם לבון הלם
רוברטסון ניסה לפצות את הלם, הילל את תפקידו כמוזה שלו וכמדריך הנאמן שלו בהלכות הדרום, אך עמד על כך שאת השירים חיבר בעצמו. רוברטסון אף ביקר את הלם על ערש דווי, לפני מותו של הלם מסרטן באפריל 2012 אך לא זכה למחילה מפורשת.
תוכנית מיר ומעבורות החלל
המעבורת הראשונה במיר (1995)
משימת המעבורת האחרונה לשנת 1995 - STS-74 - החלה עם שיגור המעבורת אטלנטיס ב-12 בנובמבר, ונשאה אל התחנה יחידת עגינה שיוצרה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה הרוסית, זוג לוחות סולאריים חדשים לתחנה, ורכיבי חומרה נוספים לשדרוגה. יחידת העגינה הפחיתה את הסיכון שהמעבורת תפגע בלוחות הסולאריים של מיר במהלך העגינה, דבר שנמנע במשימת STS-71 על ידי מיקום היחידה "קריסטל" (בה עגנה המעבורת) במקום אחר בתחנה. יחידת העגינה החדשה, שהורכבה על "קריסטל" (ובעצם האריכה אותו), מנעה צורך זה. כמו כן נשאה עימה המעבורת אספקת מים לתחנה וניסויים שונים, והיא החזירה לכדור הארץ תוצאות ניסויים ודגימות דם, שתן ורוק של צוות התחנה.
"פרירודה" (1996)
שהייתה הממושכת והרציפה של ארצות הברית על גבי מיר החלה עם שיגור האטלנטיס ב-22 במרץ 1996 למשימת STS-76, שנשאה את האסטרונאוטית השנייה למיר - שאנון לוסיד - שיועדה לשהות בתחנה לתקופה ממושכת. משימה זו הייתה משימת העגינה השלישית במיר, אשר גם הדגימה יכולות לוגיסטיות באמצעות פרישת יחידת מעבדה מסוג ספייסהאב. במשימה זו בוצעה הליכת החלל הראשונה של ארצות הברית מחוץ לשתי חלליות מעוגנות, במהלכה הוצבו ערכות ניסוי על יחידת העגינה של מיר. הליכת חלל זו, יחד עם הליכות חלל דומות שבוצעו בהמשך התוכנית, שאליהן יצאו מתא הצוות של המעבורת אטלנטיס, סיפקו לאסטרונאוטים ניסיון רב ערך שסייע מאוחר יותר בהרכבת תחנת החלל הבינלאומית.
לוסיד הפכה לאישה האמריקאית הראשונה שחיה בתחנת החלל מיר (ובתחנת חלל בכלל), ולאחר ששהתה שישה שבועות מעבר למתוכנן בתחנה, זאת בעקבות עיכובים בשיגור משימת המעבורת הבאה, משימתה בת 188 הימים שברה את שיא השהייה האמריקאית בחלל. במהלך שהייתה של לוסיד בתחנה עגנה במיר יחידת המעבדה "פרירודה" (ששוגרה על גבי משגר פרוטון), כשבתוכה כ-1,000 ק"ג של מטען מדעי אמריקאי. "פרירודה" ו"ספקטר" שימשו את לוסיד לביצוע 28 ניסויים שונים וכן למגורים.
משימתה של לוסיד הסתיימה לבסוף עם טיסתה של אטלנטיס למשימת STS-79, ששוגרה ב-12 בספטמבר 1996, אשר החזירה אותה לכדור הארץ, והביאה במקומה את ג'ון בלאהא. משימה זו הייתה הראשונה שכללה שתי יחדות ספייסהאב. כמו כן נשאה עימה המשימה אספקה וניסויים שונים למיר, והחזירה עימה חומרים שונים מן התחנה אל כדור הארץ.
במהלך שהייתו של בלאהא בתחנה בוצעו שתי הליכות חלל שמטרתן הייתה לנתק לוח סולארי בן 12 שנה ממערכת הכוח של התחנה ולחבר במקומו לוחות חדשים. סך הכול שהה בלאהא בתחנה ארבעה חודשים יחד עם צוות משימת סויוז TM-24: ואלרי קורזון ואלכסנדר קאלרי, לפני שחזר לכדור הארץ עם המעבורת אטלנטיס במשימת STS-81.
שרפה ותאונה (1997)
משימת המעבורות הראשונה לשנת 1997 הייתה STS-81 של מעבורת החלל אטלנטיס, ששוגרה ב-12 בינואר. משימה זו, שהייתה משימת העגינה החמישית במיר, החליפה את האסטרונאוט ג'ון בלאהא, שסיים משימה בת 118 יום במיר, בג'רי ליננג'ר. כמו כן הובאה אספקה לתחנה והוחזרו ממנה ניסויים שונים, ביניהם הצמחים הראשונים שהשלימו מחזור חיים שלם בחלל - חיטה שניטעה על ידי לוסיד בעת ששהתה היא בתחנה. במהלך חמשת הימים בהם עגנה המעבורת בתחנה הועברו ממנה כ-2,700 ק"ג מטען אל מיר והועברו אליה כ-1,100 ק"ג ממיר. המשימה בחנה גם מערכת ייצוב חדשה בשם TVIS (Treadmill Vibration Isolation and Stabilization), שהייתה עתידה לשמש את מודול "זבזדה" של תחנת החלל הבינלאומית. כמו כן הפעילה המעבורת את מנועי הניווט שלה כדי לבחון את יכולת הגבהת המסלול של מיר, דבר שיועד להתבצע מפעם לפעם ל-ISS.
ב-10 בפברואר 1997 הגיעו למיר שני קוסמונאוטים נוספים: ואסילי טסיבילייב ואלכסנדר לאזוטקין, שיועדו להחליף את קורזון וקאלרי (שהרכיבו יחד עם ליננג'ר את משלחת EO-22 ויועדו לעזוב את מיר ב-2 במרץ) ולהרכיב יחד עם ליננג'ר (ולאחר עזיבתו עם מייקל פואייל) את משלחת EO-23. יחד עימם הגיע לתחנה האסטרונאוט הגרמני (בשירות ESA) ריינהולד אוולד, שחזר יחד עם קורזון וקאלרי. מכיוון שבתחנה שהו שישה אנשים, הופעלה מערכת מיוחדת שהפיקה יותר חמצן. ב-23 בפברואר פרצה לפתע שרפה קטנה, כתוצאה מתקלה במערכת הפקת החמצן, שגרמה לסירנות לפעול. על אף שהאש דלקה רק 90 שניות, לפני שכובתה על ידי צוות התחנה, עשן כבד מילא את התחנה למשך 5 עד 7 דקות, ואילץ את הצוות לחבוש מסיכות. מעט רכיבים בתחנה נפגעו, בעיקר בגלל החום הרב ולא בגלל הלהבות, אך ממרכז הבקרה בכדור הארץ נמסר לצוות כי כל מערכות התחנה פועלות באופן תקין.
ב-10 באפריל 1997 הפך ליננג'ר לאסטרונאוט האמריקאי הראשון שיוצא להליכת חלל מרכב חלל לא אמריקאי, ולאמריקאי הראשון שמבצע הליכת חלל בחליפת חלל רוסית מסוג אורלן-M. בנוסף, במהלך המשימה ביצעו אנשי משלחת EO-23 "יעף" סביב התחנה: הם נכנסו אל תוך חללית הסויוז שלהם, ניתקו מהתחנה, טסו סביבה, ועגנו לבסוף במסוף העגינה השני של תחנה. "יעף" זה הפך את ליננג'ר לאמריקאי הראשון שעזב את מיר בשתי חלליות שונות - חללית סויוז ומעבורת חלל.
ב-15 במאי 1997 שוגרה האטלנטיס למשימה נוספת אל מיר - STS-84. משימה זו נשאה את מייקל פואייל, שהחליף את ליננג'ר, שחזר לכדור הארץ במעבורת. בין הרכיבים שהועברו למיר הייתה מערכת חדשה לייצור חמצן, שהחליפה את זו שגרמה לשרפה. בעת עזיבת המעברות את התחנה ב-21 במאי נבחנה מערכת חדשה לשימוש בחללית האספקה של סוכנות החלל האירופית ATV, שעתידה הייתה לשרת את ה-ISS.
שהייתו של פואייל בתחנה עברה בצורה חלקה עד ל-25 ביוני, אז התנגשה בתחנה חללית אספקה לא מאוישת מסוג פרוגרס. החללית, פרוגרס M-34, הגיעה לתחנה באפריל 1997 כשבתוכה אספקה. ב-24 ביוני נותקה החללית באופן ידני מהתחנה, ובעת ניסיון לעגנה מחדש בתחנה, התנגשה באחד הלוחות הסולאריים של יחידת המעבדה "ספקטר", וגרמה לחירור המגן החיצוני שלה, דבר שגרם לצניחת הלחץ בתוך התחנה. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריית הטיסה לחלל שחללית מאוישת נפגעה ואיבדה את הלחץ בתוכה בעודה במסלול. הצוות מיהר לנתק את הכבלים שחיברו את "ספקטר" לשאר התחנה וסגרו במהירות את הפתח שהוביל ליחידה, זאת על מנת למנוע את ירידת הלחץ לרמה כזו שיהיה עליהם לנטוש את התחנה בחלליות החילוץ (מסוג סויוז) שעגנו דרך קבע בתחנה. פעולותיהם הביאו להתייצבות לחץ האוויר בתוך התחנה, בעוד הלחץ ב"ספקטר", בה היו רוב ניסוייו של פואייל וחפציו האישיים, ירדה עד שנהפכה לוואקום. ציוד חיוני כגון מים ומזון אוחסנו ביחידות נוספות בתחנה, ופעולות שחזור של פואייל וצוות מדענים בכדור הארץ מיזערו את כמות המידע המדעי שאבד.
אף על פי שהתחנה ניצלה כביכול, המכה שקיבלה מהתנגשות הפרוגרס גרמה לה לאבד את ייצובה, והלוחות הסולאריים שלה החלו להפיק פחות ופחות אנרגיה סולארית עם סטייתם מכיוון אור השמש. דבר זה הביא את התחנה לאיבוד מוחלט של אנרגיה חשמלית ולנפילת מערכת החמצן, דבר שחייב את הצוות להשתמש במערכת הפקת חמצן חלופית, זהה לזו שגרמה לשרפה לפרוץ בתחנה מספר חודשים לפני כן. לקחו לפואייל מספר שעות לייצב את התחנה באמצעות מנועי חללית הסויוז שעגנה בתחנה ולהחזיר את הלוחות הסולאריים למצבם המקורי.
תאונה מסוג זה כמעט וקרתה גם בעת שהייתו של ליננג'ר בתחנה, אך ברגע האחרון נבלמה חללית הפרוגרס וההתנגשות נמנעה, אירוע זה קיבל אז את הכינוי "near-miss".