cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיפורו של ד"ר וואסל
תקציר העלילה
הפצועים מיואשים ומחכים לנפילתם בידי היפנים אך ד"ר וואסל מצליח לאתר שיירה אמריקאית בדרך לנמל ומשכנע אותם לצרף את הפצועים. השיירה מותקפת מהאוויר וג'יפ אחד נפגע קשות. הפצוע "הופקי" (דניס אוקפי) והאחות טרימרטיני נשארים בחיים וממתינים ליפנים.
שאר הפצועים מגיעים לנמל שם נמצאת הספינה "ג'אנסן" שהיא האחרונה המפליגה לאוסטרליה. המפקד ההולנדי אוסר עליו להעלות את הפצועים אך הוא מפר את הפקודה, מוצא סירת מנוע, מעמיס עליה את הפצועים ומגניב אותם לספינה למרות מחאותיו של הקברניט. הספינה מותקפת על ידי מטוסי יפנים אך מצליחה להגיע לאוסטרליה בשלום.
וואסל נקרא למפקדה והוא חושב שהוא מוזמן למשפט צבאי על הפרת פקודה אך בהיכנסו למפקדה הוא שומע את נאומו של הנשיא רוזוולט המשבח אותו על החלטתו.
לבסוף מקבל ד"ר וואסל את צלב הצי כשפצועיו ומדלין נוכחים בטקס.
הנס בלדונג
הנס בלדונג גרין (בגרמנית: Hans Baldung Grien או Grün; בין 1470 ל-1490 – ספטמבר 1545) היה צייר גרמני מתקופת הרנסאנס ואחד מתלמידיו החשובים של אלברכט דירר. הוא פיתח סגנון ציור מובחן, מלא רגש והבעה ויצר במגוון תחומים, בהם ציור פורטרטים, תחריטי עץ, אריגים וקישוטי כנסיות.
קורות חייו
הוא נולד בשוואביה שבגרמניה בתאריך שאינו ידוע במדויק למשפחת אינטלקטואלים. אביו היה עורך דין, דודו היה רופא וגם אחרים ממשפחתו המורחבת החזיקו במקצועות אקדמיים. את הכשרתו הבסיסית בציור רכש אצל אמן בשטרסבורג החל מ-1500 בערך.
רעידת האדמה במרכז איטליה (2016)
רעידת אדמה בעוצמה של 6.2 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט פגעה במרכז איטליה ב-24 באוגוסט 2016, בשעה 03:36:33, כ-75 ק"מ דרומית-מזרחית לפרוג'ה, כ-45 ק"מ צפונית לל'אקווילה, במשולש גבולות שבין מחוזות אומבריה, לאציו ומארקה. 296 בני-אדם נהרגו .
הנס בלדונג
קורות חייו
הוא החל לעבוד כשוליה של דירר בנירנברג ב-1503, ושם קיבל את הכינוי "גרין" שהוצמד לשמו.
רעידת האדמה במרכז איטליה (2016)
רקע
האזור בו ארעה רעידת האדמה הוא בין הפעילים ביותר סייסמית באיטליה, המושפע מהלוחות הטקטוניים האפריקאי והאירואסייתי, ומההעתק שלאורך הרי האפנינים. רעש זה היה הגדול ביותר מאז 2009, כאשר התרחשה רעידת אדמה ליד ל'אקווילה באזור אברוצו, שבה נהרגו יותר מ-300 בני אדם ו-65,000 אנשים נותרו ללא קורת גג.
רעידת האדמה
בשעה 3:36 לפנות בוקר התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיירה אמטריצ'ה. במשך כ-3 שעות לאחר רעידת האדמה הראשונית, התרחשו עוד לפחות 40 רעידות עוקבות חזקות. בתחילה, דיווח הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) כי מוקד רעידת האדמה היה בעומק של 10.0 ק"מ ובעוצמה של 6.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט. מאוחר יותר, ה-USGS תיקן את העוצמה ל-6.2, ואילו מקבילו האירופאי - European-Mediterranean Seismological Centre - קבע את העוצמה ל-6.1.
במסגרת כתבה בעיתון "קוריירה דלה סרה", ציין מומחה לרעידות אדמה כי הרעש התרחש בעומק 6 קילומטרים, וכי הוא דומה בעוצמתו לרעידת האדמה בל'אקווילה (2009).
הנס בלדונג
עבודתו
בתחילת עבודתו עסק בעיקר בקישוטי כנסיות, אך לאחר מכן עבר לביצוע עבודות שהוזמנו על ידי לקוחות פרטיים, דבר ששינה את סגנון יצירתו. הוא עבר מהתמקדות בציורי המדונה וקדושים אחרים לציור של סצנות מהמיתולוגיה וציורי דיוקנאות.
הוא חיבב את היופי העירום של הגוף האנושי, במיוחד נשי, עד ליצירת אווירה ארוטית בציורים אלו. בגרמניה של זמנו היה זה חידוש והעזה להציג ארוטיות כזו, כאשר הנשים אצלו הוצגו בדמות חוה, אלות שונות או מכשפות. עם זאת, ברבים מציורים אלה הוסיף גם מימד אפל בדמותו של המוות האורב בסופם של החיים. דמויות שלדים, מלאך המוות או זיקנה, יוצרות ניגוד ליופי הצעיר והמושך שבמרכז הציורים. ציורים שלו הם הראשונים שמשתמשים במוטיב שהתפתח בהמשך ונקרא "מוות והעלמה". כמו כן, יצר ציורים שמתארים את תהליך ההתבגרות וההזדקנות של האדם, בהם נראים נשים כשהן צעירות, בוגרות ומבוגרות.
נושא המכשפות העסיק אותו רבות. תופעת ציד מכשפות החלה להיות ממוסדת בתקופתו לאחר שהאפיפיור הוציא בולה בעניין. כתוצאה מכך, גירה הנושא את דמיונו והוא הרבה לצייר מכשפות כשהן בתנוחות מפתות ובעירום וכשהן עוסקות בפעולות המיוחסות להן באגדות כגון רקיחת שיקויים, מעוף על מטאטא, יחסים מיניים עם השטן או עם שדים וטקסי נשיקת הבושה.
רעידת האדמה במרכז איטליה (2016)
רעידת האדמה
ב-27 באוגוסט 2016 הוכרז יום אבל לאומי באיטליה בעקבות רעידת האדמה, הדגלים במדינה הורדו לחצי התורן ובעיר אסקולי פיצ'נו התקיים טקס הלוויה ממלכתי ל-35 מהרוגי האסון.
עונת 1968/1969 ב-NBA
עונת 1968/1969 היא העונה ה-23 של ליגת ה-NBA. בעקבות הביקורות שספג וילט צ'מברלין, כוכב קבוצת פילדלפיה 76' וה-MVP המכהן של הליגה, על כישלון קבוצתו בסדרת הגמר של העונה הקודמת, ביקש השחקן לעזוב את הקבוצה אותה הוביל לאליפות בעונת. הסנטר קיבל את מבוקשו כשהועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, הצטרף לצמד כוכבי הקבוצה ג'רי וסט ואלג'ין ביילור והפך את הלייקרס למועמדת המובילה לאליפות. העונה הסתיימה עם סדרת הגמר הקלאסית בין הלייקרס לבוסטון סלטיקס שהוכרעה רק במשחק השביעי. דקות בודדות לסיום המשחק המכריע, שהתקיים באולמה הביתי של לוס אנג'לס,הפורום, נפצע צ'מברלין ברגלו ונאלץ להחמיץ את דקות הסיום הגורליות. כדקה לסיום ההתמודדות קלע דון נלסון מבוסטון סל שהכריע למעשה את המשחק, ובכך זכו הסלטיקס בפעם השנייה ברציפות וה-11 בסך הכול בתואר האליפות. בסיום הסדרה הודיע ביל ראסל על פרישתו ממשחק, לאחר שלקח חלק בכל 11 האליפויות של הסלטיקס כשחקן, ואף אימן את הקבוצה בשלוש עונותיו האחרונות בקבוצה. פרס ה-MVP של סדרת הגמר, שחולק בפעם הראשונה, ניתן לג'רי וסט מהלייקרס לאחר שקלע 37.9 נקודות בממוצע למשחק לאורך הסדרה. נכון ל-2015, זוהי הפעם היחידה בה הוענק הפרס לשחקן מהקבוצה שהפסידה בסדרת הגמר. ג'ון האבליצ'ק הוביל את קלעי הסלטיקס בסדרה, עם 28.3 נקודות למשחק.
בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה הרוקי וס אנסלד מבולטימור בולטס, שהעמיד ממוצעים של 13.8 נקודות ו-18.2 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (57-25). בתחילת העונה הצטרפו ל-NBA שתי קבוצת - פיניקס סאנס ומילווקי באקס - שהגדילו את מספר קבוצות הליגה ל-14 בסך הכול. כמו כן עברה קבוצת "סנט לואיס הוקס" לאטלנטה שבג'ורג'יה, ושינתה את שמה ל"אטלנטה הוקס".
דראפט 1968
סיבוב הבחירות הראשון בדראפט 1968 התקיים ב-3 באפריל, ו-20 הסיבובים הנוספים התקיימו ב-8 ו-10 במאי, כולם בעיר ניו יורק. סן דייגו רוקטס ובולטימור בולטס, שסיימו אחרונות בבית שלהן בעונה הקודמת, שובצו כשתי הבוחרות הראשונות והסדר ביניהן נקבע על פי הטלת מטבע. בהגרלה זכו הרוקטס, שבחרו במקום הראשון את אלווין הייז מאוניברסיטת יוסטון. בבחירה השנייה בדראפט, שביצעה בולטימור, נלקח וס אנסלד, שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה ואף בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בכך הפך אנסלד לרוקי השני שזוכה בפרס, לאחר שוילט צ'מברלין עשה זאת בעונת. בעונת זכו הייז ואנסלד, כחברים לקבוצה, באליפות ה-NBA כשחקני וושינגטון בולטס. לאחר פרישתם הוצגו שני השחקנים בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1996 נכללו ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA. בוב קאופמן, שנבחר בבחירה השלישית, הוא שחקן האולסטאר היחיד שנבחר בדראפט, פרט להייז ואנסלד. כמו כן נבחרו בדראפט דון צ'יני, שהוביל את בוסטון סלטיקס לשתי אליפויות כמאמן (בחירה 12), וריק אדלמן, שאימן את פורטלנד טרייל בלייזרס בשתי סדרות גמר (בחירה 79).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 21 סיבובים):
אולסטאר 1969
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-14 בינואר 1969 בבולטימור שבמרילנד. המאמנים במשחק היו ג'ין שו מבולטימור בולטס וריצ'י גוארין מאטלנטה הוקס. חמישיית המזרח כללה את אוסקר רוברטסון, ארל מונרו, ג'ון האבליצ'ק, ג'רי לוקאס ו-ביל ראסל, וחמישיית המערב כללה את לני וילקינס, ג'רי וסט, דון קוג'יס, אלג'ין ביילור ואלווין הייז. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 123-112, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה אוסקר רוברטסון מסינסינטי רויאלס, שקלע 24 נקודות עבור הקבוצה המנצחת.
פלייאוף 1969
סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, ג'ון האבליצ'ק, אם בראיינט, סם ג'ונס, ביילי האוול, לארי זיגפריד, דון נלסון, סאץ' סנדרס, דון צ'ייני, ריץ' ג'ונסון ומל גראהם.מאמן ראשי: ביל ראסל.
סבון (רשת שיווק)
סבון היא רשת שיווק ישראלית למוצרי סבון שונים, המייצרת ומשווקת את תוצרתה העצמית.
היסטוריה ומבנה
החברה מעסיקה 480 עובדים, כאשר מטה החברה ממוקם באזור. מפעל הייצור והמרכז הלוגיסטי של סבון נמצאים בקריית גת.
ב-2016 רכשה ענקית הקוסמטיקה הצרפתית איב רושה את השליטה בסבון תמורת כ-80 מיליון אירו, כשהיתרה אמורה להתבצע בעוד מספר שנים לפי שווי עסקה של 120 מיליון אירו (משמע - רכישת 66% כעת ו-33% נותרים לאחר מכן, תמורת 40 מיליון אירו).
יחסי הממלכה המאוחדת–עיראק
יחסי בריטניה–עיראק הם יחסי החוץ בין עיראק לבריטניה.
היסטוריה
ההיסטוריה של יחסי בריטניה-עיראק מתוארכת להקמת עיראק בשנת 1920, כאשר נשלטה על ידי בריטניה הגדולה; על ידי צירוף המחוזות הנפרדים ממוסול לבצרה. במאה ה-19 האירופאים (בעיקר הבריטים) החלו להתעניין בחקירות, בסקר, בריגול ובסחר במסופוטמיה, כמו גם בניווט בנהרותיה. עד שנת 1914 גברה החרדה מפני ביטחון שדות הנפט הפרסיים בצד השני של המפרץ הפרסי, אלה היו השדות שסיפקו את הצי המלכותי.
מלחמת העולם הראשונה
האימפריה העות'מאנית, שכללה את מחוזות בגדאד, בצרה ומוסול, נכנסה למלחמת העולם הראשונה בצד מעצמות המרכז (גרמניה ואוסטריה-הונגריה), והפכה מיד ליעד לשאיפות הבריטיות. זמן קצר לאחר שגויס צבא אנגלו-הודי משמעותי, הוא נחת בבצרה בנובמבר 1914. כוחות ההגנה המקומיים ברחו במהרה, והבריטים החליטו לדחוף לעבר בגדאד. עם זאת, הכוחות העות'מאניים התגלו כחזקים יותר מהצפוי, והכוח האנגלו-הודי נכנע באפריל 1916. כוחות בריטיים חדשים הגיעו בסופו של דבר לבצרה במספרים גדולים יותר, ועד מרץ 1917 הצליחו לתפוס את בגדאד.
ייסוד עיראק
בסוף מלחמת העולם הראשונה שלטו כוחות בריטיים על שלוש הפרובינציות (בגדאד, בצרה ומוסול) והממשל הבריטי בבגדאד נאלץ להחליט על עתידם. האימפריה העות'מאנית קרסה והשאירה את המחוזות הערביים לשעבר ללא שלטון, והמעצמות הקולוניאליות של בריטניה וצרפת כיוונו לקלוט אותם לאימפריותיהם; עם זאת, הערבים והתושבים האחרים רצו בעצמאות. עיראק הפכה אז למנדט בריטי, שהורכב משלושת המחוזות העות'מאנים לשעבר.
השתלטות בריטניה על המחוזות הביאה לתרעומת מיידית בקרב תושבי עיראק, ובשנת 1920 התפשט מרד ברחבי המדינה, המצב היה כה גרוע, עד כי המפקד הבריטי, הגנרל סר איילר האלדאן, הזמין באותה עת אספקת גז רעיל. המנדט איחד את שלושת המחוזות למדינה אחת תחת המלך ההאשמי פייסל.
מלבד ההבדלים הגאוגרפיים הטבעיים שלה, עיראק היא שילוב מורכב של קבוצות אתניות ודתיות. במיוחד הכורדים המורדים בצפון לא רצו להיות תחת שליטת בגדאד, בעוד שבדרום חשו אנשי השבטים השיעים תיעוב דומה כלפי שליטה מרכזית. ביישום המנדט שלהם, זרעו הבריטים את זרעי התסיסה העתידית. היו נושאים מעוררי מחלוקת אחרים. העיראקים התמרמרו עמוקות על הגבולות שהוטלו עליהם וניתקו אותם מכווית, שטח שלדעתם היה חלק ממדינתם. גבולות אלו גרמו גם שלעיראק הייתה גישה מוגבלת ל. הבריטים הטילו עליהם מונרכיה וצורה של דמוקרטיה, אך גם לאחר מתן העצמאות הפורמלית בשנת 1930, מרבית העיראקים האמינו כי הבריטים באמת שלטו במדינה.
בשנת 1955 הייתה בריטניה חלק מברית בגדאד. פייסל השני, מלך עיראק הגיע לביקור ממלכתי בבריטניה ביולי 1956. בשנת 1958, המלך והפוליטיקאים חוסלו בהפיכה צבאית.
בשנת 1961, לאחר שכווית קיבלה עצמאות מבריטניה, טען המנהיג העיראקי, הגנרל קאסם, שכווית היא חלק אינטגרלי מעיראק, וריכז את כוחותיו בגבול, מתוך כוונה לקחת אותה בכוח. בריטניה הייתה מוכנה ושלחה כוחות שהוצבו באזור המפרץ הפרסי כדי להניא את העיראקים מהסכסוך המזוין. בשנת 1979, תפס סדאם חוסיין את השלטון בעיראק בשם מפלגת הבעת' הלאומנית הערבית, ארגון חילוני המוקדש להשגת אחדותם של כל הערבים. בספטמבר 1980 כאשר כוחות עיראקיים חצו לאיראן, בהוראת סדאם הייתה בריטניה אחת המדינות שחימשו את עיראק.
סדאם הוגדר כאוהד של צ'רצ'יל וכאנגלופיל, אולם כעבור כעשור, הורעו היחסים האנגלו-עיראקיים כאשר בריטניה תמכה בקואליציה שאילצה את עיראק לסגת מכווית.
מלחמת עיראק 2003
בריטניה מצאה את עצמה שוב בעיראק לאחר פלישה בשנת 2003. הכוחות הבריטיים התבססו בעיקר בעיר בצרה הדרומית, אך לאחר שמסרו את בצרה לכוחות העיראקיים בשנת 2007, הן עיראק והן בריטניה הדגישו את הצורך בפיתוח קשרים כלכליים בין המדינות. זה אושר על ידי שר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד, בביקורו בעיראק לרגל העברת מושכות הביטחון בבצרה לכוחות העיראקיים, ואמר: בהצהרה שפרסמה ממשלת עיראק צוטט אל-מליקי שהדגיש את הכנות של ממשלתו ליצור קשרים טובים יותר עם בריטניה ולפתוח אופקים של שיתוף פעולה משותף בכל התחומים, ואמר כי השלב הקרוב יהיה עד להקמת פרויקטים מרובים לשחזור בצרה. וכל המחוזות האחרים שקראו לממשלת בריטניה לתרום באופן פעיל בפרויקטים אלה ולסייע לתמוך בהתפתחות הכלכלה העיראקית. ב-22 במאי 2011 עזכו כל הכוחות הבריטיים את עיראק והוצבו בכווית לאחר שממשלת עיראק דחתה את בקשתם להישאר בעיראק ולהאריך את משימתם.
רקע כללי
לאור הקשרים ההיסטוריים והתרבותיים המשמעותיים שקיימים בין בריטניה לעיראק, והמוניטין המוצק של בריטניה לפרקטיקות עסקיות איכותיות ונקיות, ממוקמות חברות בריטיות במיוחד למצות את ההזדמנויות להשקעות בעיראק.
בשנת 2011 הסתכם היצוא הבריטי לעיראק ב-782 מיליון ליש"ט. אבל עדיין יש אתגרים משמעותיים בעסקים בעיראק. שחיתות, ביורוקרטיה, חוסר שקיפות ועשרות שנים של הזנחת תשתיות מפתח, כל אלה תורמים לכך שעיראק תמשיך לקבל ציון גרוע על הקלות העולמית בביצוע הדירוג העסקי. ובעוד ממשלות בריטניה ועיראק עובדות יחד כדי להתמודד עם המחסומים העיקריים לסחר, נותרה עיראק שוק מאתגר בו ניתן לעסוק, במיוחד עבור יצואנים חסרי ניסיון.
גם נושא האבטחה נותר שיקול מרכזי בחברות המעוניינות לפעול בעיראק. ברוב חלקי הארץ, על מבקרי העסקים לשקול את השימוש באבטחה פרטית בעת תכנון ביקור.
אויפן
אויפן (בגרמנית: Eupen; ) היא עיר בבלגיה ממחוז לייז' ובירת הקהילה דוברת הגרמנית שבמזרח בלגיה. אויפן השוכנת 15 קילומטרים מהגבול הגרמני (העיר אאכן), מהגבול ההולנדי (העיר מאסטריכט) ומהארדנים.
היסטוריה
אויפן הוזכרה לראשונה בשנת 1213 כחלק מדוכסות לימבורג. בשנת 1288, לאחר קרב וורינגן, סופחה דוכסות לימבורג על ידי יוחנן הראשון מברבנט. ברבנט ולימבורג הורישו את המקום לדוכסות בורגונדיה ב-1387, ואויפן נשרפה עד היסוד במהלך המלחמה נגד חלרה. דוכסות בורגונדיה פורקה ב-1477 על ידי בית הבסבורג האוסטרים.
בשנת 1582, במהלך המרד ההולנדי נגד ההבסבורגים הספרדים, מורדים שרפו את אופן אך לא השתלטו עליה. דבר הבלוטות הכה באויפן ב-1635, והוביל להשלכות הרסניות. אויפן הקימה בית משפט משלה ב-1648, וב-1674 קיבלה זכויות של עיר, מה שהעניק לה הכרה ואוטונומיה רבה יותר. שש שנים מאוחר יותר, ייצור טקסטיל החל להתקיים בעיר.
ב-1713, עם הסכם אוטרכט, הוחזרו ברבנט ולימבורג לידי ההבסבורגים האוסטרים. מלמדי כבשה את העיר בשנת 1794. בעקבות קונגרס וינה ב-1815, אויפן הפכה לחלק ממחוז הריין הפרוסי.
גרמנית נותרה השפה הרשמית באויפן (המדוברת גם בצורת ניב אויפן), והעיר משמשת כבירת הקהילה דוברת הגרמנית של בלגיה. בעיר אוניברסיטה קטנה, Autonome Hochschule in der, המציעה תארים ראשונים בחינוך וסיעוד.
בשנת 2010, קבוצת הכדורגל של העיר, אויפן, הפכה למועדון הראשון מהקהילה דוברת הגרמנית ששיחק בליגה הבלגית הראשונה.
ב-1 בינואר 2006 מנתה אוכלוסיית אויפן 18,248 תושבים. העיר נחשבת בבלגיה לאזור של תומכי הכנסייה הקתולית עם דעות שמרניות.
אושייק (שוויינטוקז'יסקיה)
אושייק (בפולנית: Osiek) היא עיירה במחוז סטשוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
אושייק נחשבת לאחד היישובים הקדומים בסביבתה, ולפי המסורת המקומית, בולסלאב הראשון, דוכס פולין, ייסד אותה בשנת 1020 עבור המנזר הבנדיקטיני הסמוך. מהמאה ה-13 השתייך היישוב לנסיכות סנדומייז', ובשנת 1270 היה בבעלות הנסיך בולסלאב החמישי. בהמשך אותה מאה נשרף המקום בידי המונגולים.
בשנת 1430 קיבל היישוב זכויות מגדבורג מאת המלך ולדיסלב השני יגיילו, שהקנו לו מעמד עירוני, והוא נשלט על ידי משפחת האצולה שלכטה. התפתחות העיירה נבלמה כתוצאה מפלישת השוודים לפולין באמצע המאה ה-17. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית. בעקבות מרד ינואר בשנת 1863 נלקח בשנת 1869 מהיישוב מעמדו העירוני, וזה הושב לו רק בשנת 1994.
במלחמת העולם השנייה נפגעה העיירה קשות, וכ-100 חיילים פולנים נהרגו בה בקרב בספטמבר 1939. המבנה ההיסטורי היחיד ששרד בעיירה הוא כנסיית סטניסלב הקדוש מסוף המאה ה-17.
יהודי אושייק
עד המאה ה-19 השתייכו יהודי אושייק לקהילת ברנוב הסמוכה. בין מלחמות העולם גרו בעיירה כ-600 יהודים, כמחצית מתושביה. הם עסקו במסחר זעיר, ברוכלות ובמלאכה. ערב מלחמת העולם השנייה פעלו בעיירה סניפים של ההסתדרות הציונית, של מפלגות ציוניות ושל תנועות נוער ציוניות. בראשית ספטמבר 1939 הפציצו הגרמנים את העיירה. עשרות בתי יהודים נהרסו או עלו באש, ומקצת היהודים נמלטו ליישובי הסביבה. משכבשו הגרמנים את העיירה, איימו להעניש בורחים שלא יחזרו אליה, ורוב הנמלטים שבו אליה. מתחילת הכיבוש גויסו מקצת היהודים לעבודת כפייה. היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב, נאסר עליהם ללכת על מדרכות העיירה, והם חויבו בתשלומי כופר גבוהים. בסוף אוקטובר 1939 מינו הגרמנים יודנרט בעיירה, ומיד אחר כך החלו לגייס עובדים למחנות עבודה באזור. באפריל 1942 הוקם בעיירה גטו. ב-25 באוקטובר 1942 ריכזו אנשי ס"ס, ז'נדרמים גרמנים ושוטרים פולנים את יהודי הגטו. החולים והזקנים נרצחו במקום, וכ-500 יהודי הגטו הנותרים הובלו לתחנת הרכבת הסמוכה, וגורשו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ויכוח פדובה
סיפור המעשה
בשנת 1612 טען נזיר דומיניקני, שזה עתה הגיע מרומא (לפי גרסה אחרת הוא לימד באוניברסיטת פדובה), לפני שלטונות ונציה שבידו הוכחה ניצחת לעליונות הדת הנוצרית-קתולית. לפיכך נקבע ויכוח-דת בפדובה (עיר האוניברסיטה של ונציה), שעיקרו בהשתתפות הנזיר ונציג הקהילה היהודית. הוויכוח נערך לפני נכבדי ונציה והשופטים היו ראשי האוניברסיטה. המתווכח היהודי היה ד"ר אליהו מונטאלטו (1567-1616), אנוס פורטוגלי שהתייהד והתגורר בגטו בוונציה. (באותה תקופה חי שם גם ר' יהודה אריה ממודנה (1571-1648), שהתמחה בוויכוחי הדת ואף כתב את הספר "מגן וחרב" בנושא, אולם הוא התחמק או סירב להשתתף באירוע.)
הוויכוח
הפירוש הקתולי לישעיהו פרק נ"ג מבוסס על שלושה עקרונות:
ניתן לתמצת את תשובתו של אליהו מונטאלטו לטיעונים שלעיל. ככלל - העקרונות שהועלו, עומדים בסתירה להיגיון ולכתבי הקודש:
יתרה מזאת, העיקרון של אל יחיד בעל טבע אחד ושלוש ישויות, מכיל מספר סתירות פילוסופיות.
בעקבות הוויכוח
כותבי העתים לא סיפרו אם הסתיים הוויכוח ומי ניצח או שהדברים נשארו תלויים. נראה שעקב האירוע נאלץ מונטאלטו לגלות מוונציה לפריז (ראו גם פרשת גלותו של הרמב"ן (1194-1270) לאחר ויכוח ברצלונה) ומונה לרופאה האישי של מריה דה מדיצ'י (1573-1642), המלכה העוצרת בצרפת ובנה - המלך לואי ה-13 (1601-1643).
הד לטיעוניו של אליהו מונטאלטו ניתן למצוא בכתביו המאוחרים של מורטרה.
סילביה דוראן
ביוגרפיה
סילביה דוראן נולדה ביוהנסבורג, דרום אפריקה, שם למדה נגינה בפסנתר במשך 13 שנים והחלה את לימודי המחול הספרדי לצד לימודי בלט קלאסי. בגיל 17 נסעה לספרד, שם רקדה בלהקות מן השורה הראשונה.
במשך השנים הופיעה באולמות חשובים ובבתי אופרה מן הנודעים בעולם. בין מוריה היו רקדנים ידועי-שם, בהם ויקטוריה אווחניה, אנחליטה גומז ופאקו פרננדז.
דוראן הגיעה לישראל כאמנית מתנדבת מספרד בשנת 1973, כדי להופיע לפני חיילים בחזית ובבתי חולים במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1975 עלתה לישראל.
בישראל העמידה דור של רקדני פלמנקו מקצועיים בבית הספר הראשון למחול ספרדי שהקימה בישראל. בשנת 1998 ייסדה שתי אגודות: "האגודה לקידום ופיתוח המחול הספרדי בישראל" ו"האגודה לקידום ופיתוח המחול הספרדי ותרבות ספרד בישראל".
חיים הגר (אוטיניה)
רבי חיים הגר (כ"ג באייר ה'תרכ"ב, 23 במאי 1862 - כ"ה בכסלו ה'תרצ"ב, 5 בדצמבר 1931) היה האדמו"ר מאוטיניה שבגליציה המזרחית (אז בפולין, כיום באוקראינה). כיהן כנשיא כולל בוקובינה.
תולדותיו
נולד כבן שני לרבי ברוך הגר, האדמו"ר השני מוויז'ניץ, ולציפורה, בת נין של רבי פנחס מקוריץ. גדל אצל סבו רבי מנחם מנדל הגר, ה"צמח צדיק", אבי חסידות ויז'ניץ. סבו חיבבו ואף בחוליו האחרון בימים נוראים כשלא הרשה לאף אחד להיות בנוכחותו בשעת תפילתו, הרשה לרבי חיים להיות לידו ולהתפלל בקול.
בגיל 13 הוסמך על ידי רבי שלמה דרימר (ה"בית שלמה", מחשובי רבני גליציה בזמנו), רבי יצחק אהרן איטינגא, רבי יעקב וידנפלד, רבי יצחק שמלקיש ועוד. נישא לקרובת משפחתו פסיא לאה, בתו של רבי יצחק פרידמן מבוהוש.
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרנ"ג (1892) קנה שטח בעיירה הקטנה אוטיניה והקים שם את חצרו. על אף שאחיו הגדול, רבי ישראל ירש את חצרו של אביהם ורוב החסידים הלכו אליו, חלק מהחסידים פנו לרבי חיים, בהם תלמידי חכמים רבים ולמעשה חסידיו נמנו באלפים. בתי כנסת של החסידות היו נפוצים ברחבי גליציה, כמו בלייפציג ולבוב. אף בקראון הייטס נבנה בית מדרש של החסידות (קיים עד היום ברשות חסידי חב"ד).
נישא בשנית לחיה חאשא, בתו של רבי שרגא יאיר מביאלוברזיג (בנישואיה הראשונים הייתה אשת המנחת אלעזר), ובשלישית לבתו של רבי צבי מרוזבדוב.
במלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה ולאחר המלחמה חזר לגליציה אך אוטניא הייתה חרבה ועל כן התיישב בסטניסלב הסמוכה לה. נפטר בקרקוב בדרכו לווינה למטרת ניתוח. נקבר בסטניסלב.
רוב דברי תורתו אבדו במלחמת העולם הראשונה. חסידיו הדפיסו לאחר פטירתו את הספרים "טל חיים" על התורה ו"נימוקי חיים" על הש"ס. מלבד כוחו בתורה, היה בעל תפילה ויודע נגן, והכניס נעימות ו"הדגשות" בנוסח התפילה של ויז'ניץ. כמו כן נשארו ניגונים ממנו, כמו חלקו השני של ניגון "אודה לאל" של חסידות ויז'ניץ.
משנת ה'תרס"ד (1904) נחלה וסבל ייסורים קשים. עבר עשרות ניתוחים מאז ועד סוף ימיו. פעם עבר סדרת ניתוחים שארכה מספר ימים ולבסוף כשעמדו לתפור אותו היה אמור לקבל הרדמה לזמן ארוך. רבי חיים סירב וביקש שיביאו לו ספר זוהר, סיגריה ושידליקו נרות מעליו וביקש שלאחר חצי שעת לימוד יתחילו בתפירה ואכן הוא לא זז כל מהלך הניתוח. סיפור זה התפרסם בעיתונות המקומית. היה נוהג לשאול למה אין מברכים ברכת שהחיינו על המעבר מהעולם הזה לעולם הבא והיה אומר שהוא ימצא פתרון. פטירתו הייתה בליל שבת, ביום הראשון של חנוכה. בערב שבת לאחר שסיים לברך את ברכת שהחיינו של הדלקת נרות חנוכה לא דיבר יותר ונפטר לאחר כמה שעות.
ילדיו ושושלתו
ילדיו נולדו לו מאשתו הראשונה:
נכדו של רבי יחיאל מיכל הגר, רבי משה (בן בנו רבי ברוך) הוכתר על ידי רבי חיים מאיר מוויז'ניץ לכהן כאדמו"ר מאוטיניא. לאחר פטירתו בכ"ה באב ה'תשנ"ד, הוכתר בנו רבי ברוך לכהן באדמו"רות.
בית המדרש של החסידות נמצא ברחוב הושע בבני ברק.
מכבי חדרה (כדורעף נשים)
מכבי חדרה (נקראה בעבר גם: מנשה/חדרה/עמק חפר) היא קבוצת כדורעף נשים ישראלית מהעיר חדרה, המשתתפת בליגת העל בכדורעף נשים. בין השנים 2003–2006 הגיעה הקבוצה ארבע פעמים ברציפות לגמר גביע המדינה והפסידה בארבעתם.
היסטוריה
קבוצת הכדורעף נשים של מכבי חדרה הוקמה בשנת 1999 על ידי ד"ר אריה לוקר, מנכ"ל תיכון חדרה.
בתחילת הדרך הייתה במועדון קבוצה אחת בלבד ששיחקה בליגה הארצית לנשים. בתוך שתי עונות העפילה הקבוצה לליגת העל. בעונה הראשונה בליגת העל אימן את הקבוצה אלכס קפלן. בהמשך הגיע המאמן ייבגני ליפשין ומאז החלה הקבוצה להשתייך בקביעות לחבורת הצמרת והגיעה כמעט בכל עונה עד שלב חצי גמר הפלייאוף.
במסגרת גביע המדינה הגיעה הקבוצה ארבע פעמים ברציפות למעמד הגמר, אך הפסידה בארבעתם לקבוצת הפועל קריית אתא.
בשנת 2008, בעקבות משבר פיננסי וצימצום התמיכה העירונית במועדון, החליטה הנהלת המועדון להוריד את קבוצת הבוגרות לליגה השנייה ולהתרכז בתמיכה וטיפוח מחלקת הנערות והמועדונים הבית ספריים, זאת כדי ליצור עתודה חזקה להמשך הדרך.
במשך שבע עונות שיחקה קבוצת הבוגרות בליגה השנייה, כמעט בכל עונה סיימה במקום המקנה את כרטיס העלייה לליגה הבכירה, אך נאלצה לוותר. בתום עונת 2014/2015 קיבלה הנהלת המועדון החלטה על "מימוש זכות העלייה" לליגת העל והמועדון שב לפעול במתכונת מלאה כשהוא מפעיל קבוצות הישגיות בליגות הבוגרות, בליגות הנוער, שותף לעשייה במועדונים הבית-ספריים ואף החל להרחיב את פעילותו בענף כדורעף חופים.
ונדיום
וַנַדִּיּוּם (Vanadium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי V ומספרו האטומי 23.
תכונות
ונדיום הוא מתכת בצבע לבן בהיר, רך וגמיש. לוונדיום עמידות נגד קורוזיה ונגד חומצות כמו חומצת מימן כלורי (HCl) וחומצה גופרתית (H2SO4). ונדיום מתחמצן בטמפרטורה של 663 מעלות צלזיוס. דרגות החמצון של ונדיום הן 2+, 3+, 4+ ו 5+. דרגת חמצון 1+ קיימת, אבל היא מאוד נדירה.
שימושים
80% מהוונדיום שמופק מגיע לסגסוגות ברזל או תוסף לפלדה, שימושים נוספים:
היסטוריה
ונדיום (מקור השם באלה ונאדיס מהמיתולוגיה הנורדית) זוהה על ידי אנדרס מנואל דל ריו (מינרלוג ספרדי) במקסיקו סיטי ב-1801 שכינה אותו "עופרת חומה". אנדרס הבחין בצבעים של ונדיום שהזכירו לו את היסוד כרום וקרא לו "פאן-כרום" (Panchromium). מאוחר יותר הוא שינה את השם ל"אריתוריום" (Erythorium) מכיוון שרוב המלחים שלו שינו את צבעם לאדום בחימום. אנדרס השתכנע לבסוף שממצאו הוא לא יסוד חדש, מכיוון שכימאי צרפתי טען שה"יסוד" שמצא הוא לא יותר מכרום לא טהור.
ב-1831 זיהה נילס גבריאל ספסטרום ונדיום חמצני בזמן שעבד במכרות ברזל. מאוחר יותר באותה שנה אישר פרידריך ולר את ממצאיו של אנדרס מ-1801.
ונדיום מתכתי הופק על ידי הנרי אנפילד רוסקו ב-1867 כשהפריד את הכלור מוונדיום כלורי (VCl3) בעזרת מימן.
תפקיד ביולוגי
בביולוגיה, אטום ונדיום הכרחי לאנזימים מסוימים, למשל המובנדין, אך הוא מצוי מעט מאוד בחלבונים. האנזים בחיידקים מסוימים שהופך חנקן אטמוספירי (N2) לתרכובות חנקן מכיל ונדיום. חולדות ותרנגולים צריכים ונדיום בכמויות קטנות ומחסור עלול לגרום לקשיים בגדילה ולפגמים ברבייה. תרכובות ונדיום מסוימות יכולות להקל על סימפטומים של מחלת הסוכרת בחיות ובני אדם; המנגנון עדיין לא ידוע במלואו.
צורה בטבע
ונדיום לא מופיע בטבע בצורתו החופשית, אבל הוא נמצא ב-65 מינרלים שונים שביניהם פטרוניט (VS4), ונאדיניט [Pb5(VO4)3Cl] וקרנוטיט [K2(UO2)2(VO4)2.3H2O]. ונדיום נמצא גם במינרל בוקסיט ובמרבצים שמכילים פחמן כמו נפט גולמי, פחם.
ונדיום מופיע בדמו של היצור "Pyura chilensis", שחי על סלעי החוף של דרום אמריקה, בריכוז של פי 10 מיליון מאשר במי הים. היצור נחשב למעדן ומשמש למאכל הן בדרום אמריקה והן במדינות אחרות שאליהן הוא מיוצא, כגון שוודיה ויפן, והדבר מעורר חששות בריאותיים.
אמצעי זהירות
אבקת ונדיום מתכתי מתלקחת בקלות, ואלא אם כן צוין אחרת, כל תרכובות הוונדיום נחשבות רעילות. באופן כללי, ככל שדרגת החמצון של ונדיום היא גבוהה יותר - כך התרכובת יותר מסוכנת ורעילה. הרעילה ביותר היא V2O5. תרכובות ונדיום יכולות לגרום לסרטן הריאות אם הן נשאפות.
יינק
יינק (בהונגרית: Gyönk) היא עיר במחוז טולנה שבהונגריה.
היסטוריה
יינק מוזכר בפעם הראשונה בשנת 1280 כאזור מיושב כבר. הכפר יושב על ידי טורקים למשך זמן מה ובין המאה ה-14 למאה ה-17 היה שומם. בתחילת המאה ה-18 הגיעו מעט תושבים למקום ומשנת 1790 ואילך החלו להגיע למקום מספר משפחות גרמניות והונגריות ויישבו אותו. בית הספר נוסד בשנת 1806 בעיירה אחרת והועבר לכפר בשנת 1812. בשנת 1882, חובר הכפר לרכבת אך משנת 1990 המסלול רק לרכבות משא וקו הרכבת הקרוב ביותר לעיר הוא במרחק של 7 קילומטרים.
המקום הוכרז כעיר ב-1 ביולי 2009.
אוכלוסייה
ב-1891 התגוררו בעיר 3371 תושבים. ב-1910, 2055 מתוך 3291 (62.4%) הזדהו כגרמנים ו-37.4%, שהם 1222 תושבים, הזדהו כהונגרים. רוב הגרמנים היו אז לותרנים אך רבים היו גם קתוליים. רוב ההונגרים הזדהו כקלוויניסטים. הפילוג לפי דתות היה: 1,406 לותרנים (42.7%), 1,205 קלוויניסטים (36.6%), 492 קתולים (14.9%) ו-180 יהודים (5.5%).
בשנת 1947, במסגרת חילופי האוכלוסין בית צ'כוסלובקיה להונגריה, התיישבו 9 משפחות הונגריות ביישוב, שמנו 55 נפשות.
בשנת 2001, הגרמנים שבעבר היו רוב, היוו מיעוט: 274 מתוך 2,240 תושבי העיר הכריזו על עצמם כגרמנים (12.2%), 463 (20.7%) היו קשורים למסורות תרבותיות גרמניות ו-181 היו ילידי גרמניה. מספר דוברי הגרמנית בשימוש יומי בין משפחה וחברים ירד ל-177 (7.9%).
במהלך מפקד האוכלוסין של 2011, 78.6% מהתושבים הזדהו כהונגרים, 3.6% כצוענים ו-11.9% כגרמנים. 21% לא הצהירו. (בשל זהויות כפולות, הסכום הכולל עשוי להיות גדול מ-100%). ההתפלגות הדתית הייתה כדלקמן: 26.7% הזדהו כקתולים, 14.8% כקלוויניסטים, 14.6% כלותרנים ו-10.5% כאתאיסטים. 33% לא הזדהו.
בשנת 2013 התגוררו במקום 2091 תושבים, אך בשנת 2014 חלה ירידה של 1.6% במספר התושבים, והתגוררו בעיר 2057. בשנת 2015 תושבי המקום מנו 2048.
קהילה יהודית
הקהילה היהודית ביינק היא אחת מהקהילות העתיקות במחוז טולנה. היהודים הראשונים במקום היו סוחרים שהתיישבו שם במאה ה-18.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה, הקהילה הגדירה את עצמה כאורתודוקסית חרדית.
בית הכנסת בעיר נוסד בשנת 1836.
מצב היהודים בעיר הורע עם פרסום חוקים המפלים לרעה את היהודים על ידי גרמניה הנאצית. ב-1944, כשנכנס הצבא הגרמני למקום, רבים מן התושבים הגרמנים במקום התפרעו ופגעו בבית הכנסת ובבית הקברות היהודי. בסוף חודש אפריל אותה השנה, נשלחו כל היהודים לגטו בונ'הד, ומשם הועברו לפץ'. בסוף, בתחילת חודש יולי נשלחו לאושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה ניסיון לחדש את הקהילה היהודית בעיר, שלא צלחו, ובשנת 1950 בוטלה הקהילה באופן רשמי.
בין רבני העיר היו: הרב משה קאניז'א-פשרהופר, שהיה רב העיר בין השנים 1826–1833. ייסד במקום את ישיבת יינק; הרב אברהם גלזנר, שמונה על ידי הכתב סופר לרב המקום. כיהן כרב בין 1852-1863; הרב עמרם פישר, בנו של הרב עקיבא פישר. כיהן כרב בין 1879 ל-1925. רבה האחרון של הקהילה היה הרב יוסף יצחק מייזנר, שנספה בשואה עם חלק מיהודי המקום.
שיגור תרופות
שיגור תרופות הוא שיטה או תהליך טכנולוגי בו תרכובות תרופתיות מכוונות לפעול באתר מטרה מוגדר בגוף של בני-אדם או בבעלי חיים, כדי שהתרופה תפעל ככל הניתן על אתר המטרה, ולא תתבזבז או תגרום תופעות לוואי באתרים בגוף להם התרופה אינה מיועדת. לעיתים, שיגור תרופות משמש אף להפעלת התרופה ביעד בתנאים מוגדרים, כמו זמן מסוים או שילוב עם תרופות אחרות. פיתוח שיטה זו היא דוגמה לביו-קונברג'נס.
שיגור תרופות נעשה לעיתים בעזרת מערכות בקנה מידה ננומטרי, כגון: ליפוזומים, מיצלות, וירוזומים, ננו ספירות, ננו-קפסולות, דנדרימרים וננו-סיבים.
רקע
ישנן תרופות המיועדות לפעול על איבר מטרה מוגדר בגוף. מתן תרופות אלו דרך הפה או בהזרקה תוך ורידית, תפזר את התרופה לכל רקמות הגוף, כך שרק חלק קטן מהתרופה מגיע לאיבר המטרה. התרופה שמגיעה לאיברים אחרים מתבזבזת, במקרה הטוב, וגורמת לתופעות לוואי במקרה הגרוע.
השיטה של שיגור תרופה דואגת לכוון את התרופה אל אתר המטרה שלה. כאשר התרופה רגישה לפירוק במגע עם רקמות של הגוף בדרכו אל היעד, התרופה מלווה בנשא המונע את פעולתו עד השגת תנאים מסוימים של: חומציות, טמפרטורה, המצאות או העדר של חומרים כימיים או ביולוגיים מסוימים וכן המצאות או העדר של תנאים פיזיקליים שונים כגון: שדה מגנטי בעצמה מוגדרת, שדה חשמלי בגודל מוגדר, גלי קול בתדר מוגדר או גלים אלקטרומגנטיים (כגון גלי רדיו RF בתדר מסוים), דבר המאפשר שליטה בהפעלת התרופה מחוץ לגוף באמצעות השראת התנאים להפעלת התרופה. הנשא הפשוט ביותר הוא מעטפת העוטפת את התרופה ומונעת ממנו להגיע למגע עם רקמות הגוף. בהגיע התרופה אל אתר המטרה, המעטפת מפורקת ומאפשרת לתרופה לבוא במגע עם רקמות אתר המטרה ולפעול את פעולתה.
לשיגור תרופות מגוון יתרונות: השפעת התרופה יעילה וממושכת יותר כך שמתאפשרת הפחתה במינון נטילת התרופה על ידי המטופל ובנוסף ישנה הפחתה בתופעות הלוואי.
חיסרון השיטה הוא עלות ייצור גבוהה הגורמת לרווח כלכלי נמוך לחברות התרופות. בעקבות כך חברות התרופות מעדיפות שלא לייצר תרופה במגוון רחב של מינונים על מנת לחסוך בעלויות וכתוצאה מכך נפגעת אפשרות התאמת מינון התרופה לחולה.
ביישום השיטה יש לקחת בחשבון את הקריטריונים הבאים: מסלול העברת התרופה ליעדה, האתר שאליו מכוונת התרופה, התנאים באתר המטרה, מאפייני התרופה, תופעות הלוואי שלה והמחלה.
הובלת התרופה אל היעד
הובלת התרופה המשוגרת אל אתר המטרה נעשית בשיטות שונות המסווגות כאקטיביות או פסיביות.
הובלה פסיבית
בהובלה פסיבית, הגעת התרופה אל היעד מתבססת על תכונות של אתרי מטרה סרטניים שבאופן טבעי קולטים מקרו-מולקולות, על פי אפקט חדירות ואצירה מוגברת של גידולים סרטניים. בהתאם לכך, התרופה משוחררת עם הנשא לזרם הדם של המטופל ועם הזמן אחוז נכבד שלה מצטבר באתר היעד.
הובלה אקטיבית
בהובלה אקטיבית, נעשה שימוש בסמן המולבש על התרופה או הנשא ומובל לאתר המטרה.
אחת השיטות לשיגור התרופה אל המטרה היא שימוש בליגנדים, כגון נוגדנים, שיקשרו באופן ספציפי לרקמות של אתר המטרה.
נשאי תרופות
נשא תרופות מיטבי הוא בעל המאפיינים הבאים: חסר רעילות, מתכלה או מתפנה מהגוף ואינו גורם לתגובה חיסונית כנגדו.
קיימים מספר סוגים של נשאי תרופות:
ליפוזום
הליפוזום הוא הנשא הנפוץ ביותר לשיגור תרופות. זהו נשא המיוצר בצורה מלאכותית ומורכב משכבה שומנית כפולה של פוספוליפידים הנסגרים מעגלית ויוצרים צורה כדורית. הליפוזום יכול לאחסן את התרופה במעטפת ההידרופוביות או באזור הפנימי ההידרופילי כתלות בתכונות התרופה המועברת. בנוסף, על פני השטח של הליפוזום ניתן להצמיד ליגנדים כגון נוגדנים שיקשרו באופן ספציפי לרקמות הפגועות, אליהן מיועדת התרופה. בדרך זו ניתן להעביר תרופות בזרם הדם ומתאפשר בידוד של התרופה מהרקמות הבריאות. כאשר הליפוזום יגיע לאתר המטרה הוא יתאחה עם הממברנה של התא ויעביר את תוכנו באופן ספציפי אל הציטופלזמה של תא המטרה.
מיצלות
מיצלה היא צבר של מולקולות אמפיפטיות, הנוצר בתוך תערובת קולואיד. המיצלות מיוצרות על ידי הרכבה עצמית של פולימרים אמפיפיליים המכילים תתי יחידות הידרופיליות והידרופוביות בסביבה מימית. המיצלות משמשות להעברת תרופות בעלות מסיסות נמוכה בתמיסה המימית של הגוף על ידי לכידתן בליבה ההידרופוביות. יתר על כן, הראשים ההידרופיליים יכולים ליצור קשרי מימן עם הסביבה המיימית וליצור מעטפת צפופה מסביב לליבה של המיצלה. כתוצאה מכך התוכן של הליבה ההידרופובית מוגן מפני הידרוליזה ופירוק אנזימטי. בנוסף, ההרכב הכימי של המיצלות, המשקל מולקולרי הכללי, ויחסי האורך של הפולימרים, ניתנים לשינוי בקלות, דבר המאפשר בקרה על הגודל והמורפולוגיה של המיצלות.
וירוזומים
וירוזום הוא מעטפת חלבונית ושומנית של נגיף החסרה את החומר התורשתי של הנגיף וקוטרה הוא כמה עשרות ננומטרים. הווירוזום מוכשר לחדור את ממברנת התא בהתאם ליכולתו של הנגיף ממנו נוצר. תכונות אלו של הווירוזום מקנות לו יכולת לשמש כנשא תרופות בדומה לליפוזומים. ניתן ליצור במעבדה וירוזומים על ידי המסה והפרדת המעטפת משאר חלקי הנגיף הכוללים את החומר תורשתי וחלבונים נוספים. הפרדה זו נחוצה לצורך ביטול יכולת ההתרבות של הנגיף ומילוי הווירוזום בתוכן התרופתי הרצוי. וירוזום המיוצר מנגיף השפעת הוא הנשא הנפוץ ביותר הודות לחלבונים נגיפיים ייחודיים הנמצאים על גבי המעטפת שלו, כגון החלבון המהגלוטינין ונוירואמינידאז. חלבונים אלו תורמים ליציבות ואחידות המעטפת של הנגיף והוירוזום. החלבון המהגלוטינין מסייע לנגיף בתהליך ההדבקה ובתהליך האיחוי (אנדוציטוזה), המנוצלים בווירוזום לצורך שיגור התרופה לתוך תא המטרה. כתוצאה מכך וירוזומים שנוצרו מנגיף האינפלואנזה בעלי יתרון משמעותי על פני וירוזומים ונשאים אחרים.
ננו-קפסולות
ננו-קפסולה היא ננו-חלקיק בעל מעטפת חיצונית (העשויה בדרך כלל מחומר פולימרי) וחלל פנימי, כאשר החלל הפנימי עשוי להכיל תרופה. המטרות העיקריות של נשא זה הן ייעול אינטראקציות כימיות, מניעת תהליכי חמצון התרופה הלכודה ושחרור מבוקר שלה. היום ניתן לייצר ננו-קפסולות במגוון ממדים, צורות ותפקידים שונים. ניתן לייצר קפסולות בעלות תכונות ביוכימיות, אלקטרומגנטיות ואופטיות רצויות המאפשרות שחרור מנות קצובות של התרופה. כמו כן, ניתן לייצר קפסולות המותאמות ליישומים מורכבים יותר, כגון שחרור תכולת הננו-קפסולות כתגובה לשינויים סביבתיים- כימיים או כתגובה לשינוי בריכוז מולקולה מסוימת. דוגמה לשינוי סביבתי היא שימוש במולקולה הרגישה לשינויים בחומציות או בפוטנציאל הנוצרים עקב ההיפוקסיה שמייצר הגידול הסרטני כדי לגרום לשחרור התרופה מהקפסולה.☃☃ ↵דרך נוספת לשחרור מבוקר הוא בעזרת קשירת רצפטורים ספציפיים כנגד תאים סרטניים או תאי מטרה אחרים על פני השטח של הננו-קפסולות. בנוסף לכך, שימוש בטכנולוגיה זו מאפשרת שיגור תרופות שאינן יציבות או אינן מסיסות במים ולכן העברתם לרקמות ואיברים רצויים בלתי אפשרית בשיטות מתן התרופות המסורתיות. תודות לתכונות הייחודיות של הננו-קפסולות השימוש בהן מאפשר ירידה משמעותית במינון התרופה והפחתה בתופעות הלוואי. ↵ננו ספירות - הן מקרה פרטי של ננוקפסולות. ננו-ספירה היא חלקיק ננומטרי כדורי וחלול. את הננו-ספירה ניתן לייצר ממגוון גדול של חומרים כגון: חלבונים, סוכרים, חומצות גרעין, מתכות, חומרים אורגניים ואי אורגניים ועוד. כתוצאה מכך לננו-ספירה מגוון רחב של יישומים ביניהם שיגור תרופות. יצירת החלקיקים הננו-ספירים מאפשרת להקטין את צפיפות החומר ולהגדיל את שטח הפנים שלו. המבנה הננו-ספירי מאפשר מספר דרכים לנשיאת התרופה; לעיתים החלקיק חלול ומעטפתו החיצונית היא התרופה או לחלופין ניתן לכלוא את התרופה בתוך החלקיק כאשר המעטפת מורכבת מחומר אחר. למעטפת חשיבות רבה כיוון שמעבר להיותה גוף החלקיק, ניתן להעניק לה תכונות שיקלו על שיגור התרופה והכוונתה ליעד המתאים. לדוגמה: ניתן לייצר את המעטפת מסוכר המהווה מזון לחיידקים אליהם מיועדת אנטיביוטיקה הכלואה בחלל החלקיק. כך החיידקים יתרכזו סביב החלקיק ויחשפו את התרופה תוך פירוק הסוכר. יתרונות נוספים שניתן להעניק על ידי שליטה במבנה המעטפת הם: שליטה בקצב שחרור התרופה על ידי ייצור מעטפת עבה יותר, או הגנה על התרופה מפני מערכת החיסון על ידי כליאת התרופה בתוך מעטפת אינרטית.
ננו-סיבים
ננו-סיבים הם סיבים חלולים בעלי קוטר קטן ממיקרומטר אחד. סיבים אלה מיוצרים באמצעות טוויה אלקטרונית. בטכנולוגיה זו מייצרים ננו-סיבים על ידי משיכה חשמלית ללא מגע מכני וממגוון חומרים שונים, כגון פולימרים. יחס גבוה בין שטח פנים לנפח מקנה תכונות מיוחדות לננו-סיבים ומאפשר אינטראקציה מהירה של החומר עם הסביבה. לדוגמה, ננו-סיב אחד יכול לבוא במגע עם אלפי תאים. לננו-סיבים מגוון יישומים בתחומים רבים וביניהם יישומים בתחום הרפואה כולל שיגור תרופות. השימוש בננו-סיבים כנשאי תרופות מתבצע במספר דרכים וביניהם קשירת התרופה לפולימר או הכנסת התרופה לחלל הפנימי של הסיב. שחרור התרופה מהננו-סיבים באתר המטרה מתאפשר במספר דרכים: הפרשה או דיפוזיה מתוך הסיב או פירוק עצמי של הסיב באתר המטרה.
פולימרים סינתטיים
קשירת פולימרים ביולוגיים (כגון פפטידים, פפטידים אמפיפיליים או חלבונים) לפולימרים סינתטיים מייצרת מבנים מורכבים בממדים ננומטריים המשמשים כמערכות לשיגור תרופות. במבנה זה הפולימר הביולוגי מהווה את התרופה, והפולימר הסינתטי מהווה את הנשא. הקישור בין הפולימרים נוצר באמצעות קשר קוולנטי או במקרים אחרים בשיטת הרכבה עצמית (self-assembly). המבנים, בהם התרופה קשורה לפולימר סינתטי מפחיתים את הרעילות של התרופה, מונעים תגובה חיסונית כנגדה ומגבירים את מסיסותה. באותה הדרך ניתן לקשור לפולימרים סינתטיים מקטעי דנ"א הנושאים עליהם גנים שונים וכך ליצור מערכות לשיגור גנים ללא שימוש בנשאים נגיפיים.
אתגרים עתידיים
לשימוש במערכות של שיגור תרופות פוטנציאל רפואי גדול בעולם הננוטכנולוגיה כגון: טיפולים אנטי סרטניים, ריפוי גני, רדיותרפיה, חיסונים, ומעבר תרכובות טיפוליות במחסום דם-מוח. אולם האתגר הגדול שהמחקר יידרש להתמודד עמו הוא בתחום הננו טוקסיקולוגיה. הידע הנצבר בתחום זה יתרום למציאת פתרונות לרעילותם האפשרית ולפירוקם של הנשאים או פנוים מהגוף על מנת לצמצם את תופעות הלוואי.
אנדרי קורקוב
אנדרי קורקוב (באוקראינית: Андрій Юрійович Курков, ברוסית: Андре́й Ю́рьевич Курко́в; 23 באפריל 1961), סופר, עתונאי ופרשן פוליטי אוקראיני הכותב ברוסית. ספריו מתארים את המציאות הפוסט-סובייטית באוקראינה ושלובים בהם הומור שחור וסוריאליזם.
חייו
קורקוב נולד בסנקט פטרבורג, רוסיה (אז לנינגרד, ברית המועצות) ובגיל שנתיים עבר עם הוריו לקייב וחי שם מאז. למד שם במכון הגבוה לשפות זרות, והוסמך כמתורגמן מיפנית. לאחר סיום לימודיו עבד בין השאר כסטיריקן וכצלם קולנוע. קורקוב כתב 13 רומנים, קובץ סיפורים אחד, ו-5 ספרי ילדים. יצירותיו תורגמו ל-25 שפות, כולל עברית.
קורקוב נשוי. אשתו אליזבת' היא אנגליה. לזוג שלושה ילדים.
ספרים מתורגמים לעברית
ספריו שראו אור בעברית:
קוס (אל)
קוֹס (בניב האדומי: 𐤒𐤅𐤎; באכדית: qa-uš ), היה האל הלאומי של האדומים בזמן שבתם בממלכת אדום ובחבל אידומיאה. קוס מופיע גם במקרא, אך רק כרכיב תיאופורי, למשל כחלק משם אביהם של "נתינים" (גבעונים) השבים בתוך גולי בבל, יחד עם מנהיגם זרובבל לירושלים ולחבל יהודה (בְּנֵי בַרְקוֹס, ב). קוסגבר וקוסמלך, הם שמותיהם של מלכי אדום בתקופה האשורית. שמות כמו: שובנקוס, קוסבנה, פגעקוס, קוסנדב, קוסענל (חותמתו "לקוסענל עבד המלך" נמצאה בתל-חליפה ליד אילת) וקוסא, מהווים דוגמאות טובות להופעת שמו של אל זה בידי שבטי האדומים. שמות הגברים, במסמך הנישואים ממרשה - בירת אדום בתקופה ההלניסטית, גם הם מכילים את הרכיב "קוס". גם שמות ממכתבי ערד מהתקופה הפרסית מכילים את שמו כרכיב תיאופורי.
ארכאולוגיה וממצאים אפיגרפיים
בירדן, סמוך לגבול הסעודי, נתגלו ממצאים ארכאולוגיים במקום הנקרא ג'בל אל-קוס (1926,Alois Musil), המרמזים כי האל קוס חדר לפנתיאון האלים האדומיים כנראה מעט לפני תחילת המאה ה-8 לפנה"ס (BARTLETT 1989; KNAUF 1992) בעת יסוד הממלכה האדומית. אל זה נחשב לאל ראשי בתקופת השלטון הפרסי. תקופה זו אופיינה בנאמנות לאל לאומי שהיוותה מעין פיצוי נפשי בעקבות אובדן העצמאות המדינית. ניתן לראות באותה תקופה שתופעה זו לא פוסחת גם על מאמיני האל יהוה.
הרבה לפני קיום הממלכה האדומית כבר היה ניתן לזהות ממצאים המעידים על נוכחותו של האל קוס בפפירוס האריס א המכיל את סיכומי מסעות המלחמה של רעמסס השלישי (1151–1182 לפנה"ס) נמסר על מערכתו נגד השסו של שעיר (שבנחלת האדומים).
בכתובת האדומית מחורבת עוזה, הכתובה בכתב אדומי שנמצאה בשנת 1982 מוזכר שמו של האל קוס.במערת הקבורה הצידונית במרשה נמצאו, לעיתים כחלק מהשושלות הפיניקיות, שמות הנושאים את שם האל, כמו ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΣ או ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΥ (קוסנתן) ו־ΚΟΣΒΑΝΟΥ (קוסבנה).
יוסף בן מתתיהו מזכיר את שמו של קוסטובארוס צאצא למשפחת כוהנים שעבדו את האל "קוז" (κοζε). ובכתובת נבטית ממדאאן סאלח מופיע הכיתוב: "קוסנתן", וכך גם בכתובות שמיות בהן מופיעים השמות "קוסעדר", "קוסבנה" ו"קוסברך". מושל אדום ועזה בזמן מלכותו של הורדוס נקרא קוסטובר.
קרבה לאלוהי ישראל
מספר חוקרים העלו טענות בדבר קרבה או זהות בין יהוה ובין האל קוס, אף שהעיסוק בנושא אינו נפוץ. נימוקיהם העיקריים של תומכי הקִרבה/זהות בין האלים הם:
עם זאת, קיימים גם טיעונים הפוכים נגד הזיהוי:
אן מייקלס
ביוגרפיה
אן מייקלס נולדה בטורונטו, אונטריו, בשנת 1958. מייקלס למדה באוניברסיטת טורונטו, שם היא עובדת כמרצה מן החוץ במחלקה לאנגלית.
ב-1986 יצא ספרה הראשון The Weight of Oranges, אוסף שירים, שזכה בפרס חבר העמים הבריטי. היא זכתה בפרס המגזין הלאומי, בפרס אגודת הסופרים הקנדית לשירה, ובמועמדות לפרס המושל הכללי עבור ספר השירה השני שלה Miner's Pond (1991). מייקלס כתבה שני רומנים. המוכר מביניהם הוא הספר בנושא השואה, רסיסים (1996) אשר זכה במגוון פרסים, כולל פרס רומן הביכורים של קנדה, פרס Trillium, פרס הגרדיאן לסיפורת, ופרס אורנג'.
ב-2011 מייקלס גם הלחינה יצירות תיאטרליות, והשתתפה בפרויקט של תיאטרון בוש "שישים ושישה ספרים" לציון 400 שנה לגרסת המלך ג'יימס של התנ״ך שבמסגרתו כתבה סיפור המבוסס על התנ״ך.
באוקטובר 2015, מייקלס מונתה כמשוררת הרשמית של טורונטו.
ביבליוגרפיה
אוספי שירה רומנים ספרי ילדים
אושצ'ייצ'קו
אושצ'ייצ'קו (באוקראינית: Устечко, אוסטצ'קו; בפולנית: Uścieczko; תעתיק מדויק על פי הפולנית: אושצ'צ'קו) הוא כפר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
מרד הגנרלים באלג'יריה
מרד הגנרלים באלג'יריה החל ב-21 באפריל 1961, במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הוא היה ניסיון להפיכה צבאית לשם הפלת ממשל הרפובליקה הצרפתית החמישית והקמת חונטה צבאית תחתיו. ראשי המרד היו ארבעה גנרלים בדימוס בצבא צרפת, שהיו מוצבים באלג'יריה והתנגדו להעניק לה עצמאות. המרד לא צלח, ודוכא כעבור חמישה ימים.
אושצ'ייצ'קו
תולדות היישוב
ב-6 באוקטובר 1694 התרחש במקום קרב במהלך המלחמה הפולנית-עות'מאנית, שהסתיים בניצחון פולני.
מרד הגנרלים באלג'יריה
רקע
אלג'יריה הייתה מושבה צרפתית מאז 1830 ונחשבה לחלק מצרפת עצמה. מלחמת העצמאות האלג'ירית נגד השלטון הצרפתי החלה בשנת 1954 וגבתה מחיר דמים כבד משני הצדדים.
אושצ'ייצ'קו
תולדות היישוב
במאות ה-17 וה-18 היה הכפר בבעלות פרטית של הרוזנים ממשפחת פוטוצקי, והללו הקימו במקום בתי מלאכה לאריגה.
מרד הגנרלים באלג'יריה
רקע
ב-8 בינואר 1961 קיימה ממשלת צרפת משאל עם אודות מתן זכות הגדרה עצמית לאלג'יריה. הממשלה הזמנית של אלג'יריה (חלק מהחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה, FLN, הארגון שהנהיג את המרד בצרפת) קראה להחרים את משאל העם, וכך עשו גם 16 גנרלים בדימוס בצבא צרפת וקבוצות שונות בקרב המתיישבים הצרפתים באלג'יריה (הפייה-נואר). שיעור ההשתתפות במשאל היה 92.2% (לדברי הממשלה), ולפי טענות אחרות - 60%. שיעור אומרי ההן הכללי במשאל הגיע ל-75.3%, ובאלג'יריה הצרפתית - 69.5%.
אושצ'ייצ'קו
יהודי אושצ'ייצ'קו
במפקד משנת 1765 נמנו בכפר 47 בעלי בתים יהודים, ובמאה ה-19 גדל מספר היהודים במקום. במחצית הראשונה של המאה ה-19 כיהן במקום הרב צבי שלמה.
מרד הגנרלים באלג'יריה
רקע
בעקבות תוצאות משאל העם פתחה צרפת בראשות הנשיא שרל דה גול וראש הממשלה מישל דברה במשא ומתן חשאי עם ארגון החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. מתנגדי מתן העצמאות לאלג'יריה, ובהם מספר קציני צבא, התנגדו לקיום המשא ומתן.
מהלך המרד ודיכויו
ב-21 באפריל הכריזו באלג'יריה ארבעה גנרלים בדימוס ועמם אישים אחרים על מרד. ארבעת הגנרלים היו:
אושצ'ייצ'קו
יהודי אושצ'ייצ'קו
בשנת 1931 פעל בכפר סניף של הרוויזיוניסטים, וב-1934 נתקיים במקום סניף התאחדות פועלי ציון. בכפר פעל גם בית ספר מיסודו של הברון הירש. בין מלחמות העולם מנתה האוכלוסייה היהודית בכפר כ-250 איש.
בתקופת השואה הושמדה הקהילה היהודית בכפר בסוף שנת 1942, לאחר שאנשיה גורשו ככל הנראה לעיירה הסמוכה טלוסטה.
מרד הגנרלים באלג'יריה
מהלך המרד ודיכויו
על פי תוכנית המורדים נועדה ההפיכה להתקיים בשני שלבים: הראשון - השתלטות על עריה המרכזיות של אלג'יריה הצרפתית; השני - תפיסת פריז הבירה. השלב השני היה אמור להיערך בהנהגתו של קולונל אנטואן ארגו (Antoine Argoud) על ידי הנחתת יחידות צנחנים בנקודות מפתח.
המורדים השתלטו על העיר אלג'יר באמצעות מספר גדודי צנחנים שסרו למרותם, אך מפקדי הערים אוראן וקונסטנטין סירבו להצטרף למרד. מספר יחידות רגלים אחרות באלג'יריה הכריזו על התייצבות לימין המורדים, אך בפועל לא נקטו כל פעולה. המורדים אסרו מספר נושאי תפקידים אזרחיים וצבאיים שנחשבו נאמנים לממשלה בפריז והכריזו על המרד בשידור רדיו בבוקרו של 22 באפריל.
למחרת, 23 באפריל, נשא דה גול נאום לציבור בטלוויזיה, כשהוא לבוש במדיו ממלחמת העולם השנייה. דה גול הכריז כי המורדים מובילים את צרפת לאסון וכי הוא אוסר על כל הצרפתים, ובראשם חיילי הצבא, למלא אחרי פקודות המורדים. הוא הכריז כי יאחז באמצעים הדרושים להתמודדות עם המצב, וקרא לציבור להתייצב לימינו ולסייע לו. דה גול הכריז על הפעלת סמכויות לשעת חירום על פי סעיף 16 לחוקת הרפובליקה החמישית. בפועל נותרה הכרזה זו בתוקף במשך חמישה חודשים, זמן רב לאחר דיכוי המרד.
תסמונת פיריפורמיס
תסמונת פיריפורמיס (באנגלית: piriformis syndrome או Deep gluteal syndrome), היא מצב רפואי המקושר לדחיסה של עצב השת, המוכר גם כעצב הסיאטי, בסביבה של שריר הפיריפורמיס, המוכר גם כשריר האגסי. התסמינים כוללים לרוב כאב או לחלופין חוסר תחושה בישבן ובמורד הגף התחתון ובדרך כלל מחמירים בעקבות ישיבה או ריצה. שכיחות התופעה אינה ידועה ומהווה סוגיה שנויה במחלוקות, בין היתר בעקבות הקושי לאבחן באופן ודאי את התסמונת.
מרד הגנרלים באלג'יריה
מהלך המרד ודיכויו
נאומו של דה גול נראה ונשמע על ידי המונים בצרפת ובאלג'יריה, ואף נענה. מרבית יחידות הצבא הצרפתי סירבו להצטרף למורדים והם נתקלו גם בתופעות שונות של מרי אזרחי, לרבות שביתה כללית של שעה אחת שהכריזו האיגודים המקצועיים בצרפת.
ב-25 באפריל, לפי פקודת הממשלה בפריז, נערך בשדה ניסויים בדרום אלג'יריה הניסוי הגרעיני ירבוע ירוק. היה זה ניסוי שתוכנן מכבר, אך מועדו הוקדם על מנת למנוע את האפשרות שהמורדים יניחו את ידם על המתקן הגרעיני. באותו יום דעך המרד, כאשר היחידות שהצטרפו אליו נכנעו בזו אחר זו.
תסמונת פיריפורמיס
גורמים
כאשר שריר הפיריפורמיס מתקצר או מתכווץ בעקבות טראומה או שימוש יתר, הוא עלול לדחוס או לחנוק את עצב השת, הנמצא מתחתיו. לרוב, מצבים רפואיים מעין אלו מקושרים ללכידה של העצב, אך תסמונת הפיריפורמיס מתייחסת לתסמינים של עצב השת שמקורם לא בשורשי העצב ו/או בדחיסה של הדיסק הבין-חולייתי, אלא מערבת את שריר הפיריפורמיס המונח מעליו.
מרד הגנרלים באלג'יריה
מהלך המרד ודיכויו
ב-26 באפריל הסגיר הגנרל שאל את עצמו לידי כוחות הנאמנים לממשלה והועבר מאלג'יריה לצרפת. גם זלר נעצר, אך סאלאן וז'ואו הצליחו להימלט.
תסמונת פיריפורמיס
גורמים
אצל כ-17% מהאוכלוסייה עצב השת עובד דרך שריר הפיריפורמיס, ולא מתחתיו. עם זאת, בחולים שעברו ניתוח בחשד לתסמונת הפיריפורמיס אנומליה כזו נמצאה בשיעור של 16.2% בלבד, מה שהוביל לספק בחשיבות של אנומליה זו כגורם לתסמונת. חוקרים מסוימים מפחיתים מהחשיבות של מערכת יחסים זו באטיולוגיה של המחלה. ממצאי בדיקות דימות תהודה מגנטית הראו שהתפתחות יתר של שריר הפיריפורמיס כמו גם אטרופיה (ניוון) שלו מקושרים למצב האמור.
מרד הגנרלים באלג'יריה
לאחר המרד
שאל וזלר נשפטו בפני בית דין צבאי ונדונו ל-15 שנות מאסר. חמש שנים לאחר מכן ניתנה להם חנינה ודרגותיהם הצבאיות הושבו להם. חוק חנינה נוסף למורדים התקבל ב-1982.
סאלאן וז'ואו נדונו למוות שלא בפניהם. עונשם הומתק בהמשך למאסר עולם. סאלאן ואחרים הקימו את הארגון הצבאי החשאי OAS (Organisation de l'armée secrète), אשר ניסה לסכל ב-1962 את מתן העצמאות לאלג'יריה.
ב-17 באפריל החלה הפלישה למפרץ החזירים, בניסיון להפלת המשטר בקובה, שנערך בתמיכת ארצות הברית. בעקבות זאת נפוצה השמועה כי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית תמכה במורדים באלג'יריה וסייעה להם, אולם, כך התברר, הייתה זו שמועת שווא שלובתה במסמכים מזויפים אשר הופצו בין עיתונים בצרפת על ידי ה-KGB. נשיא ארצות הברית קנדי אף התקשר לדה גול במהלך המרד, הביע בו תמיכה והציע את עזרת ארצו. דה גול לא נענה להצעה.
תסמונת פיריפורמיס
אבחנה
התסמונת קורית כאשר עצב השת נדחס או נצבט על ידי שריר הפיריפורמיס הנמצא באגן. לרוב, התסמונת משפיעה על ירך אחת במשך תקופת זמן מוגבלת. עם זאת, התסמונת עלולה להשפיע על שתי הירכיים בו זמנית. כאשר אדם סבל מהתסמונת פעם אחת, יש לו סיכון מוגבר להישנות של התסמונת בעתיד, אלא אם ננקטת פעולה במטרה למנוע זאת. התסמינים כוללים סיאטיקה, כאב מקרין בישבן, בחלק האחורי של הירך ובחלק התחתון של הרגל. ממצאי הבדיקה הגופנית מדגימים רוך באזור החריץ הסיאטי. הכאב מחמיר בכל פעולה שגורמת לכפיפה של הירך, כולל הרמה של הירך, ישיבה ממושכת או הליכה. האבחנה מבוססת על תסמינים קליניים. במהלך מבחן גופני, ייערכו ניסיונות למתוח את שריר הפיריפורמיס המגורה ולעורר דחיסה של עצב השת. מבחני האבחנה כוללים את מבחן פרייברג (Freiberg test), מבחן פייס (pace test), מבחן על שם פטריק (FABER test)ומבחן פייר (FAIR test). במהלך האבחנה, יש לשלול קיומם של בלט דיסק, שחיקת סחוס, היצרות התעלה השדרתית, ומתיחת שרירי הירך.
מריה, נסיכת באדן (1782–1808)
מריה, נסיכת באדן (גרמנית Marie von Baden, 7 בספטמבר 1782 - 20 באפריל 1808) הייתה אשתו של פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
תסמונת פיריפורמיס
אבחנה
אמצעי אבחון כמו סריקות CT, דימות תהודה מגנטית, אולטרה סאונד אלקטרומיוגרפיה יעילים בעיקר באבחון מצבים אחרים. עם זאת, דימות תהודה מגנטית היא טכניקת דימות שיכולה להדגים את נוכחותו של הגירוי בעצב השת בגובה החריץ הסיאטי במקום שבו העצב עובר מתחת לשריר הפיריפורמיס. כמו כן, הבדיקה מסייעת לקבוע האם למטופל יש עצב שת מפוצל או שריר פיריפורמיס מפוצל, מה שעשוי לתרום להצלחתן של זריקות או ניתוחים. זריקה מדויקת המלווה בהדמיית תהודה מגנטית או במכשיר דימות תלת־ממדי אחר יכולה להרפות את שריר הפיריפורמיס על מנת לבחון את האבחנה. שיטות הזרקה אחרות כמו הזרקה עיוורת, הזרקה המלווה בפלואורוסקופיה (בדיקת שיקוף), באולטראסאונד או באלקטרומיוגרפיה עשויות לעבוד אך נחשבות לאמינות פחות ולהן חסרונות נוספים.