cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאזדה R360
היסטוריה
מאזדה החלה כחברת "טויו קורק קוגיו" לכלי עבודה וציוד תעשייתי, שנוסדה ביפן ב-1920. בשנת 1931 ייצרה את הקטנוע התלת גלגלי "מאזדה-גו" שהיה כלי הרכב הראשון מתוצרתה. ב- מלחמת העולם השנייה עסקה החברה בייצור כלי נשק. מכונית הנוסעים הראשונה של מאזדה, הייתה המאזדה R360 משנת 1960 ולאחריה דגם המאזדה קרול מ-1962. בשנת 1984 שינתה החברה את שמה באופן רשמי למאזדה.
יאיר רביבו
יאיר רביבו (נולד ב-9 ביולי 1975, א' באב התשל"ה) הוא ראש עיריית לוד.
ביוגרפיה
רביבו נולד גדל והתחנך בלוד כבן רביעי להוריו יעקב ואסתר רביבו, שירת ביחידת המודיעין 8200. בין השנים 1999 - 2000 שימש כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן והיה פעיל בליכוד.
בדצמבר 1999, 24 ימים לפני סוף האלף, במסגרת יוזמה שיווקית של רשת המשביר, הוא עבר להתגורר על שלט חוצות בצומת גלילות, ובכל שעה עדכן את הספירה לאחור עד 1 בינואר 2000. תמורת המבצע הוא תוגמל במלגת לימודים לשלוש שנים, המיזם ניסה לקבוע שיא גינס חדש במגורים על שלט חוצות.
בשנת 2001 סיים תואר ראשון במדעי המדינה ובשפה הערבית באוניברסיטת בר-אילן והמשיך ללימודי תואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט. בשנת 2003 סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך כעורך דין. עם סיום לימודיו שימש כמנכ"ל וגזבר המועצה המקומית בירוחם ולאחר סיום תפקידו פתח משרד עורכי דין ועסק בתחום האזרחי-מסחרי.
בשנת 2005 מונה לסמנכ"ל החברה הכלכלית בלוד ולמנהל רשת המתנ"סים בעיר, בתפקיד זה שימש עד שנת 2011.
בשנת 2011 מונה על ידי מאיר ניצן, יו"ר הוועדה הקרואה של לוד, למנכ"ל העירייה. יחד עם ניצן עסק בטיפוחה של העיר, החלפת תשתיות ובניית פארקים וגני ילדים, ושיקום מצבה הכלכלי של העירייה.
במאי 2013 התפטר מתפקידו כמנכ"ל העירייה והודיע על התמודדותו לראשות העיר מטעם מפלגת הליכוד. ב-22 באוקטובר 2013, בבחירות ראשונות לאחר כשבע שנים של ועדה קרואה, נבחר לראשות העיר לאחר שניצח בבחירות המקומיות בעיר את מועמד מפלגת העבודה יורם מרציאנו עם 63 אחוזים מהקולות.
ב-1 בספטמבר 2017 נכנס למסגד הגדול בלוד וביקש להנמיך את עוצמת הרמקולים.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, נבחר לקדנציה נוספת כראש העיר, עם תמיכה של 72% מהקולות, מול שני מועמדים אחרים, וסיעת הליכוד בראשותו זכתה ב-6 מושבים מתוך 19 המושבים במועצה. לאחר הבחירות הקים קואליציה מקיר לקיר, שכללה בין השאר את סיעת 'אל נידא אל ערבי' ("הקריאה הערבית"), שזכתה אף היא ב-6 מושבים, וראש הסיעה, פרג' אבן פרג', מונה למשנה לראש העיר אך הסיעה פרשה מהקואליציה באפריל 2021 כמחאה על קריאות של רביבו נגד הקהילה הערבית בעיר.
ביוני 2020, הודיע רביבו על הקפאת כל הליכי השיווק והרישוי שהחלו במסגרת הסכם הגג שנועד להוסיף לעיר 27,000 דירות בתוך עשור, בגלל התנגדותו לאכלוס ערבים בשכונות יהודיות.
באוקטובר 2021 הודיע רביבו כי הוא מתכוון להתמודד לקדנציה שלישית בראשות העיר לוד.
חיים אישיים
נשוי ליקירה ואב לארבעה. מנהל אורח חיים דתי. אחיו הוא חבר הכנסת אליהו רביבו.
תקוות גדולות (סרט, 1999)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט טלוויזיה משנת 1999 זוכה פרס באפט"א של רומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. הסרט הופק על ידי ה-BBC ושודר ב"מאסטרפיס תיאטר".
עלילה
ילד בשם פיפ נתקל באסיר נמלט אשר מאיים עליו ודורש ממנו להביא לו מזון. שנים אחר כך מתברר לפיפ שמישהו מיטיב איתו, ומבטיח להוריש לו הון רב. פיפ משער שהמיטיבה שלו היא מיס האווישם, אישה עשירה שבביתה שיחק בילדותו, ושהוא מאוהב בבתה המאומצת אסטלה. פיפ מאמין שמיס האווישם מייעדת אותו להיות החתן של אסטלה. כל חלומותיו של פיפ מתרסקים כאשר בלילה סוער אחד הפושע שפגש בילדותו חוזר ומגלה את זהותו, שהוא מגוויץ' הוא מיטיבו. בתחילה פיפ דוחה את מגוויץ' ואינו רוצה בקשר איתו אבל במשך הזמן הוא הופך להיות נאמן לו ונשאר עמו עד מותו.
אתרי צילום
הסרט צולם במספר אתרים בקנט כמו "שירנס דוקס", "קינגזוור קאסל פדלסטימר", "צ'אטהם דוקס", בנהר מידוויי וכן באדינבורו.
פרסים
בשנת 2000 זכה הסרט בפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית עיצוב התלבושות. הוא היה מועמד גם בקטגוריות של איפור ועיצוב שיער, צילום ותאורה, והסאונד הטוב ביותר.
ב-1999 הסרט זכה בפרס RTS לטלוויזיה עבור הסאונד הטוב ביותר בסרט דרמה,  פרס ההפקה, פרס התאורה והצילום הטובים ביותר. עוד היה מועמד לפרס בתחום העריכה. הסרט היה מועמד לפרס אמי כמיני סדרה המצטיינת של השנה.
פסגת בריידאבליק
פסגת בריידאבליק (באנגלית: Breidablik Peak) היא פסגה באי באפין, בהרי הקורדילרה הארקטית, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
גובהה של הפסגה 1,650 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 403 מטרים מעל סביבתו.
הפסגה ממוקמת 51 קילומטרים צפונית - מזרחית לכפר פאנגנירונג.
מקור השם
בדומה להר אודין והר בלדר, הר אסגארד ופסגות אחרות בקורדילרה הארקטית, מקור שמה של פסגת בריידאבליק במיתולוגיה הנורדית.
הפסגה נקראת על שם בריידאבליק, ביתו של בלדר במיתולוגיה זו.
לואיז בית-לחם
לואיז בית-לחם (באנגלית: Louise Bethlehem; נולדה ביוהנסבורג, דרום אפריקה, ב-24 באפריל 1964) היא חוקרת ספרות, תאורטיקנית של תרבות ומתרגמת. היא מכהנת כפרופסור חבר במחלקה לאנגלית ובתוכנית ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
בית-לחם גדלה ביוהנסבורג, דרום אפריקה. בשנת 1984 סיימה בהצטיינות את התואר הראשון באוניברסיטת ויטווטרסראנד שביוהנסבורג, וזכתה במדליית זהב לבוגרת המצטיינת של הפקולטה לאמנויות. בהמשך סיימה תואר שני M.A (בהצטיינות יתרה) ודוקטורט (בהצטיינות) באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 זכתה בית-לחם במלגת ליידי דייוויס לפוסט דוקטורט מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. נכון לשנת 2018, בית-לחם היא עמית נלווה ביחידת אפריקה של המכון למחקר על שם הארי ס. טרומן למען קידום השלום באוניברסיטה העברית.
אמה, מרלין בית-לחם (לבית גרזון), הייתה שחקנית טניס בינלאומית וזכתה בשנת 1962 בתחרות All England Plate שנערכה במסגרת אליפות וימבלדון עבור מתחרות שהפסידו בשלבים הראשונים של תחרות הנשים. בשנת 2003 מונתה מרלין בית-לחם לסגנית יו"ר הוועדה לקידום והגנה על זכויותיהן של קהילות מבוססות תרבות, דת ושפה (CRL Rights Commission) בדרום אפריקה. כיום היא מכהנת כנשיאת קרן הזיכרון לתרבות יהודית (Memorial Foundation for Jewish Culture).
אחותה של לואיז, לאל בית-לחם, כיהנה כמנהלת הראשית של מחלקת היערנות במשרד המים והיערנות הלאומי של דרום-אפריקה (South African National Department of Water Affairs and Forestry), ובהמשך כיהנה כראש סוכנות הפיתוח של יוהנסבורג (Johannesburg Development Agency).
בית-לחם מגדירה עצמה, בפרפרזה על מילותיו של המשורר יליד דרום אפריקה דניס הירסון, כ"דרום אפריקנית בשלט רחוק". היא חיה בישראל מאז שנת 1985, אמא לשני ילדים.
מחקריה
במחקרה, לואיז בית-לחם עוסקת בספרות והיסטוריה תרבותית בדרום אפריקה, היסטוריה של תרבות אקספרסיבית במאבק נגד האפרטהייד, תאוריה פוסט-קולוניאלית, לימודי מגדר, ולימודי הגירה. בית-לחם כתבה את הערך על ספרות דרום-אפריקאית עבור מדריך אדינבורו לספרות האנגלית של המאה העשרים. בית-לחם תרגמה לאנגלית כתבים ביקורתיים מאת אינטלקטואלים ישראלים בולטים, וביניהם ספרה של אריאלה אזולאי "דמיון אזרחי: אונטולוגיה פוליטית של הצילום" (2009). היא חברה בוועדה המייעצת של מפתח – כתב-עת לקסיקלי למחשבה פוליטית, בהוצאת מרכז מינרוה למדעי הרוח והמכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. חברה מייסדת בארגון הישראלי ללימודי אפריקה.
בדרום אפריקה מקיימת בית-לחם קשר מתמשך עם מכון ויטס למחקר חברתי וכלכלי (WiSER) באוניברסיטת ויטווטרסראנד שביוהנסבורג, שם היא משמשת גם כמרצה אורחת בכירה בבית הספר לספרות, שפה ומדיה (School of Literature, Language and Media). היא מכהנת בוועדות המייעצות הבינלאומיות של מספר כתבי-עת בנושא חקר הספרות ולימודי אפריקה.
"הרטוריקה של הדחיפות"
בשדה חקר הספרות הדרום-אפריקאית, טבעה בית-לחם את המושג "רטוריקה של דחיפות" כמושג מפתח בתרבות הספרותית של תקופת האפרטהייד. בית-לחם טוענת שתפקידה המתווך של השפה, ומעמדה של הכתיבה כאופן ייצוג, התערערו בספרות ובשיח הספרותי הביקרותי של תקופת האפרטהייד לטובת מחויבות אינסטרומנטלית ל"אמירת האמת" אודות האפרטהייד. תובנה זו, החוברת לבחינה של "הפיגורה כאמת" (“the trope as truth”), קיבלה לראשונה ביטוי במאמר שנכלל במהדורה המיוחדת של כתב-העת "Poetics Today" שאותה ערכה בית-לחם יחד עם לאון דה קוק וסוניה נרונסקי-לדן בשנת 2001, תחת הכותרת "South Africa in the Global Imaginary”. המהדורה פורסמה מחדש בשנת 2004 בסדרה "Imagined South Africa", בהוצאת Unisa/Brill. בית-לחם המשיכה לפתח רעיונות אלו במונוגרפיה "Skin Tight: Apartheid Literary Culture and Its Aftermath", שפורסמה בשנת 2006 באותה סדרה. הספר תורגם לעברית על ידי עודד וולקשטיין ופורסם בשנת 2011 בהוצאת רסלינג תחת הכותרת "צבע מקומי: אפרטהייד לאור התאוריה".
"המסלול הגלובלי של האפרטהייד"
נכון ל-2017, מתמקד מחקרה של בית-לחם בנושא "המסלול הגלובלי" של תרבות אנטי-אפרטהייד אקספרסיבית. מחקר זה היווה את הבסיס לפרויקט שקיבל את תמיכת מועצת המחקר האירופי (ERC: “Apartheid—The Global Itinerary: South African Cultural Formations in Transnational Circulation" 1948-1990). בית-לחם טוענת שחקר התנועה הגלובלית של תרבות אקספרסיבית בתקופת האפרטהייד חושף ממדים היסטוריוגרפיים רחבים יותר של עידן המלחמה הקרה. המחקר בוחן כיצד מתנגדים פוליטיים, כותבים, מוזיקאים, אמנים, וצלמים דרום אפריקניים מיצבו שאלות הנוגעות לצדק חברתי ושוויון גזעי עבור ציבורים גלובליים שונים וכחלק מהם. חקר תפקידה של אפליה גזעית בהתוויית דמיוּן פוליטי בהקשר הגלובלי, ותפקידה של תרבות בקידום שינוי חברתי, הם נושאים מרכזיים בהקשר זה.
באנגלית
Edited Volumes
יחסי ליטא–קנדה
יחסים כלכליים
הסחר בין ליטא וקנדה עולה בהתמדה.
ב-2013, הייבוא הקנדי מליטא הסתכם ב-188.9 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר נפט גולמי, מינרלים וריהוט עץ. הייצוא הקנדי לליטא באותה השנה הסתכם ב-88.9 מיליון דולר, והוא כלל מתכות, ציוד לחקלאות, מוצרי מזון וחלקי חילוף לרכב.
אשרות
אזרחי ליטא לא צריכים אשרות תייר כדי לנסוע לקנדה אם הם מחזיקים בדרכונים ביומטריים, אלא אם כן הדרכון הונפק לפני 28 באוגוסט 2006.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו מחדש את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1991 לאחר התפרקותה של ברית המועצות לשעבר. קנדה מחזיקה משרד ייצוגי קטן בווילנה המעניק שירותים קונסולריים, בפועל השגרירות ממוקמת בריגה (לטביה). ליטא מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה עיר הבירה ו-2 קונסוליות כבוד במונטריאול ובוונקובר.
שתי המדינות ריבוניות וחברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה ובנאט"ו.
ג'ורג' באטרוורת'
ג'ורג' סיינטון קיי באטרוורת' (באנגלית: George Sainton Kaye Butterworth; 12 ביולי 1885 – 5 באוגוסט 1916) היה מלחין וקצין בריטי.
באטרוות' לא הספיק לפרסם יצירות רבות לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה בה שירת כקצין ונהרג ב בגיל 31, אך נחשב למלחין מבטיח והיה קרוב למספר יוצרים בתקופה בהם רייף וון ויליאמס עליו גם השפיע בתחילת דרכו. יצירתו המוכרת ביותר "גדות הערבה הירוקה" הפכה לאחר מותו למזוהה עם דור הלוחמים שנפלו במלחמה ובמיוחד עם אלו שמקום קבורתם לא נודע, שכן באטרוורת' עצמו נהרג בהפגזה וגופתו מעולם לא נמצאה.
חיו
באטוורת' נולד ב-12 ביולי 1885 בשכונת פדינגטון בלונדון, מעט לאחר מכן משפחתו עברה ליורק כאשר אביו קיבל משרה ניהולית במסילת הרכבת הצפון מזרחית. הוא החל ללמוד מוזיקה מגיל צעיר מאמו שהייתה זמרת והחל להלחין עוד בילדותו, כשהיה בבית ספר יסודי ניגן בעוגב בכנסייה ולאחר מכן התקבל ללימודים באיטון קולג' היוקרתי. לאחר איטון התקבל באטוורת' לאוניברסיטת אוקספורד שם למד ועסק במוזיקה ואף עמד בראש מועדון המוזיקה של האוניברסיטה.
באטרוורת' התחבר עם יוצרים ומוזיקאים אחרים בהם ססיל שארפ, אדריאן בולט ורייף וון ויליאמס איתו יצא למספר סיורים ברחבי אנגליה לאיסוף מנגינות עממיות עתיקות. באטרוורת' עצמו אסף כ-450 מנגינות כאלו בעיקר באזור סאסקס, חלקן אף הקליט, אלו השפיעו רבות על היצירות שלו, של וון ויליאמס ושל יוצרים אחרים בתקופה. הוא היה ממייסדי אגודת השירה והריקוד האנגלי העממי (English Folk Dance and Song Society) ב-1906.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס באטרוורת' לשורות הצבא הבריטי בתור טוראי ברגימנט הרגלים הקל של הדוכס מקורנוול ובהמשך קודם לדרגת לוטננט משנה בגדוד ה-13 של רגימנט הרגלים הקל דורהאם. עת התגייס לצבא, השמיד באטרוורת' חלק נכבד מיצירותיו מחשש שיפול במלחמה ויפורסמו יצירותיו בטרם סיים לעבוד עליהן.
ביוני 1916 באטוורת' השתתף עם חייליו בלחימה סביב פוזייר כחלק מהמאמץ של הדיוויזיה ה-23 בתקיפה הבריטית בסום. ב-16–17 ביולי הוא פיקד על הסתערות על עמדות גרמניות וחיליו הצליחו אף לכבוש מספר חפירות כשהוא עצמו נפצע קל, על פיקודו ולחימתו באזור פוזייר הוענק לו עיטור צלב המלחמה (הוענק לאחר מותו). ב-4 באוגוסט באטוורת' הוביל התקפה וכבש עם חייליו חפירה גרמנית בשם "סמטת מונסטר", תחת הפגזה קשה ותוך אבידות קשים לחייליו העמדות הגרמניות נכבשו, אך בשעות הבוקר המוקדמות של 5 באוגוסט הכוחות הגרמנים ניסו לכבוש בחזרה את החפירה ובמהלך הלחימה באטרוורת' נורה בראשו על ידי צלף ונהרג במקום. חייליו קברו אותו בדופן החפירה תוך כדי הלחימה וגופתו נותרה במקום ומעולם לא הוצאה משם, יצירתו המפורסמת ביותר "על גדות הערבה הירוקה" הפכה למזוהה עם גבורת הלוחמים שנפלו במלחמת העולם הראשונה ובמיוחד עם אלו שלא זכו לקבורה.
גאורג קולנקמפף
גאורג קולנקמפף (בגרמנית: Georg Kulenkampff; 23 בינואר 1898 – 4 באוקטובר 1948) היה כנר גרמני, אחד הווירטואוזים הנודעים של גרמניה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. קולנקמפף נודע בפרשנויותיו ליצירות מן התקופה הרומנטית. קולנקמפף ניגן בביצוע בכורה של הקונצ'רטו לכינור של שומאן והיה הראשון להקליט יצירה זו; גם ביצועיו לקונצ'רטי לכינור של בטהובן, מנדלסון, גלאזונוב וברוך נמנים עם המשובחים ביותר שהונצחו בתקליטים. רק העובדה, שקריירת ההקלטות שלו התנהלה בתקופת המשטר הנאצי, יחד עם מותו בגיל צעיר יחסית מדלקת המוח, אחראים לכך, ששמו אינו מוכר יותר למאזינים בני ימינו.
ביוגרפיה
גאורג קולנקמפף נולד למשפחת סוחרים מבוססת. בגיל צעיר מאוד גילה עניין בכינור ומשנת 1904, כשהיה בן שש, החל ללמוד אצל הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן, ובהמשך אצל מנצח התזמורת, ארנסט ונדל. בהמשך קיבל הדרכה ועידוד מלאופולד אאואר (מורם של מישה אלמן, אפרם צימבליסט, נתן מילשטיין ועוד) בדרזדן. הופעתו הראשונה כסולן בקונצרט הייתה בשנת 1912. לפי המלצת אאואר, נשלח ללמוד אצל וילי הס בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין ועם הזמן היה למנצח תזמורת בית הספר.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר קולנקמפף לעיר הולדתו לכהן שם בתפקיד הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן. הוא המשיך להופיע כסולן ובשנת 1923 התמנה לפרופסור מן המנין בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. הוא לימד שם עד 1926, אז השתלטה קריירת הסולו שלו על כל עתותיו, אך חזר ללמד שם ב-1931 עד ליציאתו מגרמניה ב-1944. במקביל להוראה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי גרמניה וכן, יותר ויותר, בחלקים שונים של אירופה והרבה לנגן בשידורי רדיו. בשנת 1927 ביצע את הקונצ'רטו הכפול ברה מינור של באך עם אלמה מודי (תלמידה של קרל פלש וכנרת בפילהרמונית של ברלין).
ב-1935 הקים שלישייה עתירת מוניטין עם הפסנתרן אדווין פישר והצ'לן אנריקו מיינרדי, שבה התמיד לנגן עד 1948. לאחר מותו החליף אותו הכנר וולפגנג שניידרמן. פישר ניגן גם בדואו עם פסנתר, בעיקר עם גאורג שולטי ווילהלם קמפף. עם שולטי הקליט את הסונאטות של ברהמס, את 20 הסונאטות של מוצרט ואת סונאטת קרויצר של בטהובן, לחברת דקה. יש גם הקלטה של סונאטת קרויצר עם קמפף (DGG, 1935). עוד הקליט בחברת דקה עם הקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם מיינרדי, בניצוחו של קרל שוריכט.
ב-1937 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור ברה מינור של שומאן, שיוזף יואכים עיין בו ודן אותו לשיכחה, אך קולנקמפף גילה אותו והשיבו לחיים בעזרת המנהל מטעם הנאצים של "ספריית המדינה הפרוסית", שם הוטמנה הפרטיטורה החתומה בידי שומאן, ופאול הינדמית, שיצירותיו נאסרו כבר להשמעה בצו המשטר הנאצי. הוספת יצירה זו לרפרטואר הייתה פרשה חשובה ומוצלחת מאוד, וזמן קצר לאחר זאת הקליט אותה בפעם הראשונה. לפני המלחמה הקליט את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן (הפילהרמונית של ברלין בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט ואת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון: הוא לא ויתר על ביצוע הקונצ'רטו של מנדלסון על אף האיסור על יצירותיו, והשתמש בקדנצות של פריץ קרייזלר.
קולנקמפף הופיע בעוד ביצועי בכורה עולמיים, בעיקר יצירות מאת אוטורינו רספיגי (סונאטה לכינור מס' 2) וז'אן סיבליוס. הוא היה מבוקש ועסוק מאוד בתקופה הנאצית, כמוזיקאי בן "הגזע הארי", אף כי לא צידד בתורת הגזע והודות לחשיבותו כנגן גרמני, יכול היה לקיים ברפרטואר יצירות מוחרמות.
בשנת 1940 עבר לפוטסדאם וב-1944, לנוכח דרישות השלטון שהעיקו עליו יותר ויותר, עזב את גרמניה והיגר לשווייץ. משנת 1943 קיימת הקלטה מקונצרט חי של הקונצ'רטו לכינור של סיבליוס, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר. משווייץ המשיך לפתח את קריירת הסולו הבינלאומית שלו, והיה לממשיכו של קרל פלש בקונסרבטוריון של לוצרן. משנת 1944 היה כינור ראשון ברביעיית קולנקמפף.
קולנקמפף מת בשפהאוזן, שווייץ, מאנצפליטיס (שיתוק בעמוד השדרה) בגיל 50 בסך הכל, לאחר הידרדרות מהירה זמן קצר אחרי הקונצרט האחרון שלו. עם מותו בגיל צעיר יחסית איבד עולם המוזיקה בכלל והכינור בפרט נגן מכובד, בעל סגנון אישי ואישיות בולטת, הן כמבצע והן כמורה. הקלטת הקונצ'רטו לכינור של בטהובן בביצועו, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט משנת 1936 עודנה נחשבת למשובחת ביותר. כתביו הופיעו לאחר מותו בשנת 1952, תחת הכותרת "תצפיות של כנר" (Geigerische Betrachtungen).
קולנוע צרפתי
צרפת היא מקום הולדתו של הקולנוע והייתה אחראית לרבות מהתרומות משמעותיות המוקדמות לקולנוע. כמה מהתנועות החשובות שתולדות הקולנוע (כמו הגל הצרפתי החדש) הגיעו מצרפת והצלחתו של הקולנוע באה באופן חלקי כתוצאה מתמיכתה של ממשלת צרפת.
מלבד המסורת הקולנועית החזקה והחדשנית שלה, צרפת הייתה גם מקום מפגש לאמנים מכל רחבי אירופה והעולם. מסיבה זו, הקולנוע הצרפתי לעיתים כרוך גם בקולנוע של מדינות זרות. אמנים ממדינות כמו פולין (רומן פולנסקי, קשישטוף קישלובסקי), ארגנטינה, רוסיה, אוסטריה (מיכאל הנקה), וגאורגיה. במאים ממדינות אלו בולטים בשורות הקולנוע הצרפתי. לעומת זאת, למספר במאים צרפתיים הייתה קריירה פורה ובעלת השפעה במדינות אחרות, כגון לוק בסון, ופרנסיס ובר שפעלו בארצות הברית.
אלמנט נוסף התומך בעובדה זו הוא שבפריז יש הצפיפות הגבוהה ביותר של בתי קולנוע בעולם, הנמדדת במספר בתי הקולנוע לתושב.
עם 206.5 מיליון כרטיסים שנמכרו בשנת 2010 ו-215.6 מיליון כרטיסים בשנת 2011, שוק הקולנוע הצרפתי היא השוק השלישי בגודלו בסרט בעולם הן מבחינת קבלה (אחרי ארצות הברית והודו) והכנסות (אחרי ארצות הברית ויפן). זו תעשיית הקולנוע המצליחה ביותר באירופה במונחים של מספר הסרטים המופקים בשנה, עם 261 סרטים שהופקו בשנת 2010. צרפת היא גם מהמקומות עם כמות ההפקות האמריקאיות הגדולה ביותר: בשנת 2010 47.7% מההפקות בצרפת היו הפקות אמריקאיות. כמו כן, תעשיית הקולנוע הצרפתית היא קרובה יותר להיות לגמרי עצמאית מכל תעשייה אחרת באירופה, שבתעשייה 80%–90% מעלויות וההכנסות נוצרו בשוק המקומי בלבד.
בשנת 2013 הייתה צרפת יצואנית הקולנוע הגדולה בעולם אחרי ארצות הברית.
היסטוריה
האחים לומייר היו ממקריני הראינוע הראשונים, בפריז ב-28 בדצמבר 1895. תעשיית הקולנוע הצרפתי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הייתה בין התעשיות החשובות ביותר בעולם. האחים לומייר נחשבים לאבות הקולנוע, ובשנת 1895 המציאו את הסינמטוגרף וצילמו את הסרט הראשון הידוע "רכבת נכנסת לתחנה". במהלך הקרנת הסרט הראשונה, צופים רבים (אשר היו הראשונים להכיר את הקולנוע) נבהלו מאוד כיוון שחשבו כי הרכבת תצא מתוך המסך לעברם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, תעשיית הקולנוע הצרפתית סבלה בגלל ממחסור בכסף, וכמות ההפקות ירדה, כפי שקרה בשאר אירופה. תהליך זה אפשר לתעשיית קולנוע האמריקאית להיכנס לשוק הקולנוע האירופי, משום שסרטים אמריקאים יכולים להימכר במחיר זול יותר מאשר הפקות אירופאיות, ומאז האולפנים כבר הצליחו לכבוש בחזרה את העלויות שלהם בשוק הביתי. כאשר אולפני הסרטים באירופה החלו להיכשל, מדינות רבות באירופה החלו להגדיר מחסומי יבוא. צרפת יצרה מכסת יבוא של 1:7, כלומר על כל שבעה סרטים זרים שיובאו לצרפת, סרט אחד צרפתי היה צריך להיות מיוצר ומוצג בבתי קולנוע צרפתים.
בתקופה שבין מלחמות העולם, החלו יוצרים צרפתים ליצור לראשונה סרטים ריאליסטיים ואקספרסיוניסטיים.
בשנות ה-30 יצאו מספר סרטים הנחשבים למשפיעים מאוד בקולנוע הצרפתי, בהם: "ל'אטאלנט", "האשליה הגדולה" של הבמאי ז'אן רנואר (שנחשב ליצירתו הגדולה ביותר), ו"חוקי המשחק", שנחשב לאחד הסרטים הגדולים בתולדות הקולנוע, בעיקר בגלל עבודת המצלמה החדשנית, הצילום ועריכת הקול.
הסרט "ילדי גן-העדן" של הבמאי מרסל קרנה צולם במהלך מלחמת העולם השנייה ויצא לאקרנים בשנת 1945. צילומי הסרט היו קשים מאוד כתוצאה מהכיבוש הנאצי. בסוף שנות ה-90, הסרט נבחר על ידי 600 מבקרי ואנשי קולנוע לסרט הצרפתי הטוב של המאה.
שנות ה-40 - שנות ה-70
בתקופה זו מבקרי קולנוע רבים אשר כתבו במגזין " מחברות הקולנוע" (Cahiers du cinéma) החלו לעשות סרטים בעצמם, וזרם זה נקרא הגל הצרפתי החדש. בין היוצרים ניתן למנות את פרנסואה טריפו, ז'אן-לוק גודאר, אריק רוהמר וקלוד שברול. מהסרטים הבולטים ניתן למנות את "400 המלקות" ו"עד כלות הנשימה".
יוצרים אלה זכו לשבחים רבים ברחבי העולם והשפיעו באופן ישיר על במאים עד שנות ה-60 (קוונטין טרנטינו, אשר החל לפעול בשנות ה-90, אף הוא טוען כי הושפע מהגל החדש).
הגל החדש לא היה הסגנון היחידי שהיה בולט בצרפת באותן השנים. גם הקולנוע המסחרי הצליח רבות בעולם. סרטי פשע וקומדיות הצליחו מסחרית רבות בצרפת עצמה ומחוצה לה. בין השחקנים המוכרים שפעלו בתקופה ניתן למנות את בורביל, ז'ראר אורי, בריז'יט בארדו, אלן דלון, רומי שניידר, קתרין דנב, ז'אן מורו, סימון סיניורה, איב מונטאן, ז'אן-פול בלמונדו וז'אן גאבן.
שנות ה-80
בתקופה זו נוצר גל נוסף של הגל החדש, אשר בניגוד לגל המקורי, היה ממוסחר יותר. בין הסרטים הבולטים שנוצרו בסגנון זה ניתן למנות את "בטי בלו", ו"הכחול הגדול", שבוים על ידי לוק בסון.
שנות ה-90
בשנת 1990 הבמאי לוק בסון ביים את הסרט "ניקיטה", אשר זכה להצלחה מסחרית רבה ולביקורות מעורבות מהמבקרים. בשנים שלאחר מכן הסרט עובד לרימייק ולשתי סדרות טלוויזיה. בהמשך העשור בסון ביים גם את הסרטים "לאון" (1994) ו"האלמנט החמישי" (1997). שני הסרטים הפכו לסרטי פולחן שהשיקו את הקריירות המצליחות של נטלי פורטמן ושל מילה יובוביץ'.
בשנת 1992 הבמאי קלוד סוטה ביים את הסרט "לב בחורף", אשר נחשב ליצירת מופת.
שנות ה-2000
בשנת 2001, לאחר תקופה קצרה בהוליווד, הבמאי ז'אן-פייר ז'נה חוזר לצרפת ומביים את הסרט "אמלי" בכיכובה של אודרי טוטו. הסרט הפך לסרט בשפה הצרפתית המצליח ביותר בארצות הברית.
בשנת 2008, השחקנית הצרפתייה מריון קוטיאר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על גילום דמותה של הזמרת הצרפתית האגדית אדית פיאף בסרט "אדית פיאף – החיים בוורוד". זו הייתה הפעם הראשונה שביצועי משחק צרפתיים זכו בפרסים אלו. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר וארבעה פרסי באפט"א והפך לסרט הצרפתי הכי מצליח בארצות הברית מאז שנת 1980. קוטיאר הייתה האישה הראשונה והאדם השני שזכתה גם בפרס אוסקר וגם בפרס סזאר על אותם הביצועים.
בשנת 2008 הקומדיה "ברוכים הבאים לצפון" משכה קהל של יותר מ-20 מיליון איש, והייתה לסרט הצרפתי הראשון שעשה זאת. הרווח הגולמי של הסרט היה 193 מיליון דולרים בצרפת והיה הסרט הזני הכי רווחי בצרפת אחרי הסרט האמריקאי "טיטניק".
בעשור זה מספר במאים צרפתים יצרו הפקות בינלאומיות, שלעיתים קרובות עסקו בסרטי פעולה. מבין הפקות אלה ניתן למנות את "חטופה", סדרת סרטי "המשלח", ו"בן ערובה".
העשור השני של המאה ה-21
בשנים אלו הקולנוע הצרפתי המשיך את מגמת העלייה בזכייה בפרסים בפסטיבל קאן.
בשנת 2011 יצא הסרט המצליח "הארטיסט" בבימויו של מישל הזנוויציוס. הסרט זכה להצלחה רבה וזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
באותה השנה, יצא הסרט המצליח "מחוברים לחיים", אשר הפך לסרט הנצפה ביותר בצרפת (כולל הסרטים הזרים), כאשר 17.5 מיליון איש ראו את הסרט בעשרה שבועות בלבד. הסרט היה לסרט השני הצרפתי הנצפה ביותר בצרפת והשלישי אם סופרים את הסרטים הזרים.
בשנת 2012, עם 226 מיליון צופים (1.9 מיליארד דולר) בעולם לסרטים צרפתים (582 סרטים שפורסמו ב-84 מדינות), ובהם 82 מיליון צופים בצרפת (700 מיליון דולרים), שנה זו הייתה השנה הרביעית הטובה ביותר מאז 1985. עם 144 מיליון צופים מחוץ לצרפת (1.2 מיליארד דולרים), 2012 הייתה השנה הטובה ביותר מאז לפחות 1994, והקולנוע הצרפתי הגיעו לנתח שוק של 2.95% מהכניסות לקולנוע בעולם. ושיעור של 4.86% מהמכירות בעולם. הצלחה זו באה במיוחד בזכות צאת הסרטים "חטופה 2", "מחוברים לחיים" ו"הארטיסט". בשנה זו, סרטים בצרפתית מדורגים במקום הרביעי בהכנסות (145 מיליון) אחרי הסרטים באנגלית, הינדי, סינית, יפנית וקוריאנית. סרטים בשפה הצרפתית מדורגים במקום השני ביצוא (מחוץ למדינות דוברות הצרפתיות) אחרי הסרטים באנגלית.
יחסי הפיליפינים–ערב הסעודית
יחסי סחר
ב-2012, ערב הסעודית הייתה שותפת הסחר העשירית בגודלה של הפיליפינים, השוק ה-31 וה-8 בגודלם בתחומי היצוא והיבוא בהתאמה. ערב הסעודית הייתה גם שותפת הסחר וספקית היבוא הגדולה של הפיליפינים, ושוק היצוא השני בגודלו במזרח התיכון. לפי נתוני ממשלת סעודיה, הסחר בין ערב הסעודית לפיליפינים הסתכם ב-2011 ב-3.6 מיליארד דולר, נתון גדול יותר בהשוואה לנתון הסחר של השנה הקודמת שהסתכם ב-2.7 מיליארד דולר.
יחסי עבודה
נכון ליוני 2013, עבדו בסעודיה כ-674,000 פיליפינים לפי נתוני משרד הפנים הסעודי. הסכם על עובדי שירות משק בית פיליפינים נחתם בין ערב הסעודית לפיליפינים באותה שנה. ההסכם היה הראשון עבור ערב הסעודית עם מדינה המספקת עבודה.
בשנת 2012, כ-150,000 אחיות פיליפיניות עבדו בערב הסעודית, 25 אחוז מהמספר הכולל של העובדים הפיליפינים בממלכה.
אלבטרוס מטוסים
אלבטרוס מטוסים (בגרמנית: Albatros Flugzeugwerke) הייתה חברה גרמנית לייצור מטוסים, אשר התפרסמה בעיקר בשל כך שייצרה מטוסי קרב עבור שירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
החברה הוקמה בברלין בשנת 1909 בידי ולטר הות ואוטו וינר. החברה ייצרה כמה ממטוסי הקרב המוצלחים ביותר של מלחמת העולם הראשונה, ביניהם האלבטרוס D.III והאלבטרוס D.V. החברה מוזגה לתוך חברת פוקה-וולף בשנת 1931.
היסטוריה
חברת אלבטרוס הוקמה בברלין בשנת 1909 בידי ולטר הות (1875–1964) ואוטו וינר (1873–1941). בתחילה בנתה החברה מטוסים מדגם אנטואנט VII. בשנת 1912 ייצרה החברה חמישה מטוסים מדגם "אלבטרוס F-2". מטוסים אלו היוו למעשה שדרוג של המטוס הצרפתי "פרמן III" (ומכאן האות F). עם זאת, מנוע גינום שהיה בשימוש במטוסי הפרמן, הוחלף במטוסי האלבטרוס במנוע חדיש יותר מדגם ארגוס. ארבעה מטוסים נמכרו לממלכת בולגריה, והם לקחו חלק במלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת הבלקן השנייה.
בין השנים 1912-1914, שימש כמעצב הראשי של החברה ארנסט היינקל, וביוזמתו החלה החברה לייצר מטוסי הפצצה בעלי שני מושבים, וכן מטוסי סיור. רוברט תן פיתח עבור החברה מטוסי קרב בעלי מושב אחד. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הגיעה החברה לשיאה. היא סיפקה מטוסים בכמויות לשירות האוויר הגרמני, ובין המטוסים הבולטים שייצרה ניתן למנות את האלבטרוס D.III והאלבטרוס D.V. עד סוף המלחמה בנתה החברה למעלה מ-10,300 מטוסים.
לאחר המלחמה המשיכה החברה לייצר מטוסים במספרים קטנים יותר. בשנת 1931 היא אוחדה עם חברת פוקה-וולף.
רשימת מטוסי אלבטרוס
מטוסים שפותחו ב-1914: מטוסים שפותחו ב-1915: מטוסים שפותחו ב-1916: מטוסים שפותחו ב-1917: מטוסים שפותחו ב-1918:
אנפת מקור-סירה
אנפת מקור-סירה (שם מדעי: Cochlearius cochlearius) היא מין יחיד בסוגו של אנפה אמריקנית. שמה ניתן לה בשל מקורה דמוי-הסירה, שמסייע לה לתפוס את מזונה. היא מצויה באזורי מנגרובים ממקסיקו דרומה לפרו וברזיל.
מאפיינים
אורכה של האנפה הוא כ-46 עד 53 ס"מ, ומשקלה כ-600 גרם. המקור ארוך יחסית - אורכו כ-7.5 ס"מ, ורוחבו כ-5 ס"מ. הראש, החזה והגרון לבנים; הכנפיים והגב התחתון אפורים, החלק התחתון של הבטן אדמדם, ומפוספס בשחור. המקור והכיפה שחורים. הזכר והנקבה דומים במראם ובגודלם.
זהו מין ישיב (לא נודד). בתי הגידול העיקריים בהם חיה האנפה הם מנגרובים, ביצות, גדות אגמים ונחלים, ובריכות; היא מצויה בדרך כלל ברום של כ-800 עד 2600 מטרים מעל גובה פני הים. האנפה ניזונה בעיקר מדגים, חרקים ופראונים, אך גם ממכרסמים, ביצים ודו-חיים. מקורה דמוי-הסירה רגיש מאוד, והוא נפתח כשהוא בא במגע עם טרף. זהו מין פעיל-לילה; במהלך היום, האנפה ישנה על עצים או בין העלווה במנגרובים.
במהלך החיזור הזכר והנקבה מחככים את מקורם ו"נלחמים" כביכול זה בזה. הקן עשוי מזרדים ונבנה על ידי הזכר והנקבה, בדרך כלל סמוך למים - על עצים, שיחים או בצמחייה מימית (כגון סוף). אם הקן מוקם על עץ, הוא בדרך כלל יהיה בגובה של כ-10 מטרים מהקרקע. הנקבה מטילה 2-4 ביצים כחלחלות בתטולה. אנפות מקור-הסירה מאוד טריטוריאליות, ויגנו על קנן מטורפים ממינים אחרים של עופות.
קו גינזה
קו גינזה (ביפנית: 東京地下鉄銀座線) הוא אחד מתשעת קווי הרכבת התחתית של העיר טוקיו, בירת יפן. אורכו הוא 14.3 קילומטרים. הקו הוא הראשון שנבנה במסגרת הרכבת התחתית של טוקיו (בשנת 1927) והוא קו הרכבת התחתית הראשון שנבנה ביבשת אסיה.
תיאור הקו
הקו עובר במרכזה של טוקיו מתחנת שיבויה בדרום-מערב אל תחנת אסקוסה בצפון-מזרח. הוא משרת את רבעי שיבויה, מינאטו, צ'ואו, צ'יודה וטאייטו. בהיותו הקו הישן ביותר במערכת הקווים של הרכבת התחתית של טוקיו ממוקמות 19 תחנותיו בעומק לא רב תחת פני הקרקע - לרוב לא יותר מקומה וחצי. פסי הקצה הדרום-מערבי של הקו אף מגיחים מעל פני הקרקע.
הקו וכן קו מרונואוצ'י הם הקווים היחידים ברכבת התחתית של טוקיו המשתמשים ברוחב מסילה של 1,435 מילימטרים (יתר הקווים משתמשים ברוחב מסילה של 1,067 מילימטרים). מהירות הנסיעה של הרכבות בקו היא 65 קילומטר לשעה.
הקו נקרא רשמית קו 3 גינזה ומסומן על גבי מפות הרכבת התחתית בצבע הכתום. תחנותיו מסומנות באות G.
תולדות הקו
הקו נהגה על ידי איש העסקים נוריצוגו הייאקווה, מייסד הרכבת התחתית של טוקיו, אשר הקים אותה החל מ-1920 בהשראת הרכבת התחתית של לונדון.
קטע הקו הראשון - בין ארבע תחנותיו הצפוניות דהיום (2.2 קילומטרים) - הושלם ב-1927, וכאשר נפתח היה כה פופולרי עד כי הנוסעים נאלצו להמתין עד שעתיים לנסיעה בת חמש הדקות בו. עד 1931 הושלמו 2.2 קילומטרים נוספים מן הקו. השפל הכלכלי הגדול עיכב את המשך הבנייה, אך ב-1934 הושלם אורכו המתוכנן של הקו דאז, 8 קילומטרים, עד תחנת שימבשי.
ב-1938 החל שירות רכבות בקטע הדרומי של הקו, משיבויה לטורנומון (5.5 קילומטרים), ושנה לאחר מכן חוברו שני קטעי הקו (בתוספת של 800 מטרים) והחל שירות בהם מקצה אל קצה. התחנה החדשה ביותר בקו, תחנת טאמיקה-סאנו, נפתחה ב-1997.
שמו הנוכחי של הקו - על שם שכונת גינזה ברובע צ'ואו - ניתן לו ב-1953 כדי להבדילו מקו הרכבת התחתית השני שנבנה בטוקיו, קו מרונואוצ'י.
פרס רונלד רייגן לחירות
פרס רונלד רייגן לחירות (באנגלית: Ronald Reagan Freedom Award) הוא עיטור האזרחי הגבוה ביותר המוענק בידי הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הפרס ניתן ל.
עד מותה, הוענק הפרס בידי הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר ננסי רייגן בשם בעלה, שנפטר ביוני 2004. הפרס ניתן לראשונה בשנת 1992 בידי הנשיא לשעבר רונלד רייגן וכן בשנה שלאחר מכן, אך בשנת 1994 הגברת רייגן העניקה את הפרס במקום בעלה. רונלד רייגן אובחן כחולה במחלת האלצהיימר חודשים ספורים לפני כן, ולא היה מסוגל להשתתף בטקס הענקת הפרס. על מנת לקבל את הפרס, על המקבל, וכן.
נמעני הפרס
נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, זכה בפרס ב-6 בפברואר 2007, יום השנה ה-96 להולדתו של רייגן, אמר:. בנימה רצינית יותר, אמר מאוחר יותר בנאום: "העבודה עם רונלד רייגן הייתה אחת ההנאות הגדולות בחיי". בוש שימש כעמיתו למרוץ של רייגן וכסגן נשיא ארצות הברית תחתיו בשמונה השנים בהן כיהן רייגן כנשיא.
נמעני הפרס: (1992-2022)
אדואר דה רשקה
אדואר דה רשקה (בצרפתית: Édouard de Reszke, בפולנית: Edward de Reszke, 22 בדצמבר 1853 - 25 במאי 1917) היה זמר בס פולני, יליד ורשה. דה רשקה ניחן בקול מרשים ובכישורי משחק כובשים, והודות להם היה לאחד מזמרי האופרה הנודעים באירופה ובארצות הברית בשלהי התקופה הוויקטוריאנית.
קריירה
אדואר דה רשקה נולד למשפחה אמידה ותרבותית בוורשה, שם החל את לימודי השירה. הוא עשה ארבע שנים באיטליה, שם למד שירה ופיתוח קול במילאנו, אצל בריטון העבר פיליפו קולטי. לאחר זאת עבר לפריז, ללמוד אצל ג'ובאני סבריליה, שהיה גם המורה של אחיו, יאן. תחילה לא רצה להיות לזמר אופרה, אבל בהמרצת אחותו הצעירה ז'וזפין (יוזפינה), ניאות לקבל משרה באופרה של פריז. המלחין ג'וזפה ורדי בחר בו להופעת הבכורה שלו בביצוע הראשון בפריז של אאידה, ב-22 באפריל 1876. בניצוחו של המלחין ביצע דה רשקה את תפקיד מלך מצרים.
אחיו הבכור של דה רשקה היה הטנור הלירי-דרמטי המהולל יאן דה רשקה (1925-1850), שעמו הרבה להופיע בפריז, לונדון וניו יורק במהלך שני העשורים הבאים. ב-1887, למשל, הופיעו האחים יחד בהצגה ה-500 של "פאוסט" מאת גונו באופרה גרנייה בפריז.
יוזפינה, אחותם של אדוארד ויאן, יצאה גם היא לקריירה של זמרת אופרה בפריז, אך פרשה בשלב מוקדם מן הבמה לאחר נישואיה לבן-אצולה, כשהייתה בשיאה. (עוד אח, ויקטור דה רשקה, היה גם הוא זמר, אך כשרונותיו היו צנועים יותר).
בין ראשית 1880 לסוף 1900, הופיע אדואר דה רשקה יותר מ-300 פעמים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, במגוון רחב של תפקידים באופרות צרפתיות, גרמניות ואיטלקיות, בהן יצירות משל וגנר, ורדי, רוסיני, בליני, דוניצטי, פונקיילי, גונו, מאיירבר, פלוטו ומוצרט.
דה רשקה נחל הצלחה עצומה גם בקרב קהלי המטרופוליטן אופרה בניו יורק באותן שנים. (יריבו היחיד הרציני כזמר בס במטרופוליטן ובקובנט גארדן היה הווירטואוז הצרפתי פול פלאנשון (1914-1851); אבל הצרפתי, בניגוד לדה רשקה, כמעט לא שר באופרות של וגנר.) הוא שר גם בשיקגו ב-1891 ובלה סקאלה, מילאנו, בין 1879 ל-1881. ב-1903, פרש מן הבמה לאחר שקולו, שהיה יוצא דופן באיכותו, פיתח קשיים טכניים ועד מהרה ירד מגדולתו.
במשך זמן מה לימד דה רשקה שירה בלונדון לפני ששב לאחוזתו בפולין, שם התנסה בקשיים כשפרצה מלחמת העולם הראשונה באירופה ב-1914. מנותק מאחיו בגלל הלחימה, מת אדואר דה רשקה ב-25 במאי 1917 בבית בגארנק, סמוך לצ'נסטוחובה, פולין. קברו נמצא בבּוֹרוֹבְנוֹ, פולין.
הקלטות
דה רשקה, שהיה גבר גבה-קומה ולבבי, ניחן בקול גדול, חלק, גמיש ובעל צליל בשל, שתאם את מבנה גופו המרשים ואת אישיותו המוחצנת. הוא שלט בשירתו בכל רמות הדינמיקה, להערכת מבקר האופרה הרמן קליין, ונוסף על כך, התברך גם בנוכחות בימתית מגנטית. בשיאו, הצטיין בה במידה בפרשנות תפקידים דרמטיים וקומיים כאחד.
דה רשקה הקליט רק שלושה תקליטים להפצה מסחרית. התקליטים הללו, המאכזבים במידת מה, הוקלטו בקולומביה פונוגרף קומפני בשנת 1903. במועד זה, כפי שמציין המבקר מייקל סקוט בכרך הראשון של "הקלטת שירה" (דאקוורת', לונדון, 1977), היה קולו במצב הידרדרות חמור, תוצאת שנים רבות של ניצול-יתר ושימוש לרעה בעבודה, כמו גם השפעות של אורח חיים לא-בריא, שכלל הפרזה באוכל, משקה והוללות. הטוב בשלושת תקליטי קולומביה שלו נחשב ל"שיר הסבל" מתוך האופרה "מרתה" של פלוטו, מושר באיטלקית, בתוספת סלסול טריל מעודן.
אפשר לשמוע את דה רשקה שר, לזמן קצר ובמטושטש, אבל כנראה בקול מצלצל יותר, בכמה מגלילי מייפלסון הגולמיים, שנעשו בהקלטה חיה מבימת המטרופוליטן אופרה בשחר המאה ה-20. כל הקלטותיו הקיימות זמינות על תקליטורים בהפקות מחודשות.
אגם אסד
אגם אסד (בערבית: بحيرة الأسد, תעתיק מדויק: בחירת אלאסד, הגייה: בּוּחַיירַת אל-אסד) הוא שמורת טבע על נהר הפרת, בחלק המכונה תסובת הפרת המערבית, במחוז א-רקה שבסוריה. הוא נוצר בשנת 1974 כאשר הושלמה הקמת סכר טבקה. אגם אסד הוא האגם הגדול בסוריה עם קיבולת של 11.7 קילומטר מעוקב ושטח מקסימלי של 610 קילומטרים רבועים. מערכת תעלות עושה שימוש במי האגם להשקיית אדמות חקלאיות על גדות הפרת.
האגם משמש מקור מי שתייה עבור העיר חלב ומהווה מקור לתעשיית דיג. חופי האגם התפתחו למערכת אקולוגית משמעותית.
על גדות האגם נמצא האתר הארכאולוגי של העיר העתיקה אמר. הקמת הסכר הביאה להצפת אתרים ארכאולוגים על ידי מי האגם. במסגרת מאמץ בינלאומי שנוהל על ידי אונסק"ו, נחפרו אתרים רבים ככל האפשר באזור שהיה צפוי להיות מוצף. בין האתרים שנחפרו היה תל פרי, שהוצף על ידי מי האגם ב-1974, תל אבו הוריירה, מורייבת וחבובה כבירה.
דיוויזיית השריון התשיעית (בריטניה)
דיוויזיית השריון התשיעית של הצבא הבריטי היא דיוויזיית שריון בריטית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לא השתתפה בלחימה ככוח דיוויזיוני.
היסטוריה
דיוויזיית השריון ה-9 הוקמה ב-1 בדצמבר 1940 ופורקה ב-31 ביולי 1944. היא מעולם לא לחמה כדיוויזיה שלמה במהלך המלחמה, אם כי חטיבת השריון ה-27 שלה לחמה ב ובצפון מערב אירופה ב-1944.
Extravagant
Extravagant (בעברית: בַּזבְּזָנִי או פַּזְרָנִי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ליל דורק, ביחד עם הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך האלבום, Love Songs 4 the Streets 2. השיר יצא לאור ב-2 באוגוסט 2019, כסינגל מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סקפול, ג'וליאן קרוז, ווידניק פרוולון, ניקי מינאז' וליל דורק והופק על ידי סקפול וג'וליאן קרוז. השיר הוא שיר מסוגת ההיפ-הופ והרית'ם אנד בלוז. כמו כן, השיר מדבר על כך שמינאז' יכולה לספק כביכול יחסי מין טובים יותר מנשים אחרות.
ביקורות
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, שליליות ומעורבות כאחד, מטעם שלל אתרי מוזיקה ומגזינים שונים.
ליאם קופר
ליאם דייוויד איאן קופר (באנגלית:  Liam David Ian Cooper; נולד ב-30 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לידס יונייטד, ומשמש גם כקפטן הקבוצה, ובנבחרת סקוטלנד בכדורגל.
קופר הוא הקפטן הראשון של לידס שזכה בראשות ליגת המשנה של הכדורגל האנגלי והעפיל לליגה הבכירה מאז עשה זאת גורדון סטראכן ב-1990. אם כי בדרך כלל מתופקד כבלם, הוא יכול לשחק גם בעמדת המגן השמאלי.
קופר ייצג את סקוטלנד בנבחרות הצעירות, עד גיל 17 ועד גיל 19, וזומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת ב-10 במרץ 2016, לקראת משחק הידידות נגד דנמרק, אך לא זכה לשחק. הופעת הבכורה של קופר בנבחרת התקיימה ב-6 בספטמבר 2019, במשחק שהסתיים בהפסד נבחרתו לרוסיה.
הול סיטי
קופר נולד בקינגסטון על ההול, והחל לשחק כדורגל בהול סיטי בקבוצת הילדים עד גיל 12. בזמן ששיחק בקבוצת הנוער סייע לה לזכות בגביע ליגת ברית הנוער (Football League Youth Alliance), במשחק בו ניצחה קבוצתו את קבוצת הנוער של קולצ'סטר יונייטד בתוצאה 0–3, כאשר הבקיע את השער הראשון במשחק ומאוחר יותר הורחק לאחר נגיעת יד מכוונת.
ב-26 באוגוסט 2008 ערך קופר את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של הול סיטי במשחק מול סוונסי סיטי במסגרת גביע הליגה. ב-30 באוגוסט של אותה שנה, ביום הולדתו ה-17, חתם במועדון על חוזה מקצועני ראשון וישב על הספסל במהלך משחק הפרמייר ליג נגד ויגאן את'לטיק. הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה התקיימה במשחק שנערך באנפילד והסתיים בתבוסה 1–6 לליברפול. קופר האריך את חוזהו בהול סיטי כאשר חתם לשלוש שנים נוספות במועדון במרץ 2010.
ב-1 בדצמבר 2011, בעת שהיה מושאל להאדרספילד טאון ולאחר שלא נכלל בסגל לקראת המשחק מול צ'רלטון את'לטיק, ביקש קופר להפסיק את חוזה השאלתו בקבוצה במטרה לנסות ולהשיג מקום קבוע בהול סיטי תחת המאמן החדש, ניק בארמבי. ראשי האדרספילד הסכימו, וקופר שב לקבוצת האם שלו. בסוף מרץ סבל קפטן הול סיטי, ג'ק הובס, מפציעה קשה, אשר השביתה אותו לתקופה ממושכת, ולאור זאת פתח קופר במקומו במשחקים שנותרו עד סיום העונה.
כשחקן מושאל
לאחר ששותף בשלושה משחקים בלבד בעונת 2010/2011 וזכה למעט הזדמנויות, הושאל קופר לקרלייל יונייטד מהליגה הראשונה לתקופה של חודש ב-10 בינואר 2011, כחלק מעסקה בה נמכר ג'יימס צ'סטר, ששיחק כמושאל בקרלייל ממנצ'סטר יונייטד, להול סיטי, וחתם בשורותיה לשלוש וחצי שנים. תקופת ההשאלה הסתיימה לאחר שנפצע בידו בפברואר במהלך משחק נגד האדרספילד טאון. כשהחלים מפציעתו בחודש מרץ השאילה אותו קרלייל לחודש נוסף והייתה מעוניינת להחתימו עד סוף העונה, אך הוא בחר לשוב להול סיטי עם סיום תקופת ההשאלה באפריל.
ב-8 ביולי 2011 הצטרף קופר להאדרספילד טאון בחוזה השאלה לעונה אחת. לאחר הופעת הבכורה שלו במשחק נגד פורט וייל באוגוסט במסגרת גביע הליגה ב-9 באוגוסט, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה ב-24 בספטמבר כמחליף במשחק נגד לייטון אוריינט, שהסתיים בתוצאה 2-2. הופעת הבכורה שלו בליגה בהרכב הפותח התקיימה ב-1 באוקטובר, במשחק החוץ בו הביסה קבוצתו 0–4 את ברנטפורד. כעבור שלושה ימים פתח פעם נוספת במשחק במסגרת הסיבוב השני של פרס הפוטבול ליג נגד ברדפורד סיטי אך נאלץ לעזוב את המגרש במחצית בשל פציעה. תקופת ההשאלה בהאדרספילד הסתיימה ב-2 בדצמבר 2011 בשל בקשתו של קופר לשוב להול סיטי.
צ'סטרפילד
קופר הצטרף לצ'סטרפילד ב-1 בנובמבר 2012 בחוזה השאלה לחודשיים. מאמן הקבוצה, פול קוק, אמר עם הצטרפותו: "אנחנו מאושרים עם החתמתו של ליאם. הוא שחקן שמועדונים אחרים, ולא רק בליגה הזו, מגלים בו עניין".
קופר הבקיע את שערו הראשון במשחק הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 על אוקספורד יונייטד ב-16 בנובמבר 2012. הוא הבקיע שנית כעבור 12 יום, ב-28 בנובמבר, במשחק ההפסד של קבוצתו 1–2 מול טרנמיר רוברס בסיבוב השני של הגביע האנגלי. חודש לאחר מכן הוארכה תקופת השאלתו במועדון עד ל-5 בינואר 2013.
ב-5 בינואר 2013 חתם על חוזה קבוע לשנתיים וחצי במועדון עבור סכום שלא פורסם, ושיחק פחות משעה לאחר מכן בהפסד 1–2 לוויקומב וונדררס. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון כשחקן מן המניין בהפסד 1–2 מול טורקי יונייטד ב-19 במרץ 2013. קופר ערך 31 הופעות והבקיע שלושה שערים בכל המסגרות מאז הפך שחקן קבוע במועדון בעונת 2012/13.
אף על פי שסבל מפציעה שמנעה ממנו לשחק בשלושת המשחקים הראשונים של עונת 2013/14, יצר קופר למן ההתחלה שותפות איתנה בהגנת הקבוצה ביחד עם הבלם סאם הירד. הוא הבקיע את שערו הראשון לעונה ב-12 באוקטובר 2013, כשצ'סטפרפילד סיימה בתיקו 1-1 עם פליטווד טאון. לאחר מכן הבקיע את שערו השני בניצחון 1–4 על צ'לטנהאם טאון ב-25 בפברואר 2014. צ'סטרפילד הגיעה לגמר פרס הפוטבול ליג כשקופר פתח ונטל חלק במשחק כולו בו הפסיד המועדון 1–3 לפיטרבורו יונייטד. קופר התגבר על ההפסד בגמר והבקיע בניצחון 1–2 על הארטלפול יונייטד, ניצחון שהשאיר את המועדון במירוץ לאליפות הליגה השנייה. קופר סייע למועדון להעפיל לליגה הראשונה כשיצר שותפות מצוינת במרכז הגנה עם איאן אוואט, עובדה שסייעה למועדון לסיים את העונה כאלופי הליגה השנייה. בסיום העונה, נכלל קופר בנבחרת השנה של התאחדות הכדורגלנים המקצוענים באנגליה, יחד עם עוד שניים מחבריו לקבוצה.
ב-30 ביולי 2014, לאחר ידיעות לא מאומתות שקישרו אותו עם לידס יונייטד, אישרה לידס ששתי הצעות שהגישה כדי לרוכשו נדחו על ידי צ'סטרפילד. ב-12 באוגוסט 2014 הגיעו לידס וצ'סטרפילד להבנות על דמי ההעברה שלו, בכפוף לביצוע בדיקות רפואיות.
עונת 2014/15
ב-13 באוגוסט 2014 נמכר קופר ללידס עבור סכום שלא פורסם, שעל פי דיווחים נע בין 500,000 ל-750,000 ליש"ט, וחתם על חוזה לשלוש שנים במועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-16 באוגוסט, כשהוא מסייע ללידס לשמור על רשת נקייה בניצחון 0–1 מול מידלסבורו, לאחר שער מאוחר שנכבש על ידי בילי שארפ.
ב-8 בנובמבר הבקיע קופר את שער הבכורה במועדון בבעיטת יעף מרחוק בניצחון 1–3 על בלקפול. לאחר פציעתו של קפטן הקבוצה, סטיבן וורנוק, שימש כקפטן בהפסד 0–1 במסגרת הגביע האנגלי מול סנדרלנד ב-4 בינואר 2015, כשמאמנה של לידס, ניל רדפרן, מתאר אותו כמנהיג טבעי. לאחר מכירתו של הקפטן סטיבן וורנוק לדרבי קאונטי הפך קופר לקפטן החדש הקבוע עד לסיום העונה.
עונת 2015/16
ב-31 ביולי 2015, קיבל קופר את החולצה מספר 6 לעונת 2015/16. ב-4 ביולי מונה לקפטן משנה כשסול במבה מונה לקפטן הקבוע על ידי מאמנה של הקבוצה, אובה רוסלר.
ב-17 באוקטובר הבקיע את שערו השני עבור המועדון, בהפסד לידס 1–2 לברייטון אנד הוב אלביון. קופר שימש כקפטן הקבוצה במהלך החודשים נובמבר ודצמבר בעקבות פציעתו של במבה.
עונת 2016/17
קופר החמיץ את כל משחקי טרום העונה עקב פציעה, אולם חזר לכושר משחק לפתיחת העונה. הוא ערך את משחק החזרה מפציעה ב-10 באוגוסט 2016, במסגרת גביע הליגה מול פליטווד טאון.
במשחק הליגה הראשון בו פתח, ב-16 באוגוסט, בתיקו 1-1 מול פולהאם, שימש כקפטן ונבחר לשחקן המצטיין של ההתמודדות.
ב-29 באוגוסט הורחק במשחק במסגרת הגביע האנגלי מול סאטון יונייטד, בו הפסידה לידס במפתיע בתוצאה 0–1. באפריל 2017 הושעה קופר משישה משחקים בעקבות תקרית בה הודה שדרך על שחקן רדינג, ריס אוקספורד.
עונת 2017/18
ב-20 בינואר 2018 הושעה קופר לארבעה משחקים לאחר שהורחק בפעם השנייה באותה עונה (הורחק בכרטיס אדום גם מול קארדיף סיטי) במהלך המחצית הראשונה בהפסדה הדרמטי של לידס 3–4 מול מילוול. ב-24 בפברואר 2018 הבקיע את שערו הראשון לעונה, בניצחון לידס 0–1 על ברנטפורד.
עונת 2018/19
קופר שמר על סרט הקפטן לעונת 2018/19 תחת מאמנה החדש של לידס, מרסלו בייאלסה. הוא הבקיע במשחק פתיחת העונה, ב-5 באוגוסט 2018, מול סטוק סיטי שהתקיים באלנד רואד, בו ניצחה לידס 1–3. הוא הבקיע את שערו השני לעונה ב-18 בספטמבר בניצחון 0–3 על פרסטון נורת' אנד.
ב-1 בדצמבר, לאחר פתיחה מרשימה לעונת 2018/19, הוחלף קופר במהלך משחק הניצחון 0–1 על שפילד יונייטד, לאחר שספג פגיעה חמורה בברכו. הפציעה חייבה ניתוח שבעקבותיו נעדר לזמן ממושך. הוא התאושש מן הפציעה ופתח במשחק הניצחון של לידס 0–2 על דרבי קאונטי ב-11 בינואר 2019.
ב-9 במרץ 2019, רשם קופר 150 הופעות במדי לידס, והפך לשחקן ה-12 של המועדון ששימש כקפטן ב-100 משחקים, כשהוביל את הקבוצה לניצחון 0–1 על היריבה בהתמודדות על כרטיס העלייה לפרמייר ליג, בריסטול סיטי.
ב-26 במרץ 2019 נבחר קופר לנבחרת העונה של הצ'מפיונשיפ, כמו גם לנבחרת העונה של הפוטבול ליג. בנוסף, במרץ 2019 נבחר יחד עם חבריו לקבוצה, פונטוס יאנסון ופבלו ארננדס לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים המקצוענים לעונת 2018/19.
במהלך עונת 2018/19, שיחק קופר ב-39 משחקים בכל המסגרות והבקיע שלושה שערים, לאחר שלידס סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי אליו נשרה משני המקומות הראשונים המובילים לעלייה אוטומטית לפרמייר ליג כשנותרו שלושה משחקים לסיום העונה, לאחר הפסד 1–2 לוויגאן אתלטיק ב-19 באפריל, שעקב הרחקה שיחקה במשך מרבית שלבי המשחק עם עשרה שחקנים. לידס הוגרלה במשחקי הפלייאוף מול דרבי קאונטי שסיימה את העונה במקום ה-6, וגברה עליה 0–1 במשחק הראשון שהתקיים במגרשה של דרבי. בגומלין שהתקיים באלנד רואד ניצחה דרבי 2–4 ו-3–4 בסיכום שני המשחקים והעפילה לגמר הפלייאוף מול אסטון וילה.
עונת 2019/20
בספטמבר 2019 חתם קופר על חוזה חדש לחמש שנים בלידס. ב-23 בספטמבר 2019 הוא נכח בטקס פרסי הכדורגל, "הטוב ביותר" של פיפ"א לשנת 2019 וקיבל בשם מרסלו בייאלסה והמועדון את פרס המשחק ההוגן של פיפ"א, בשל הספורטיביות שגילה בייאלסה במהלך משחקה של לידס מול אסטון וילה במאי 2019, כשהורה לשחקני לידס לאפשר לשחקני אסטון וילה להבקיע לאחר שלידס עלתה ליתרון מוקדם יותר בעת ששחקן וילה נותר פצוע על כר הדשא. תוצאת המשחק, 1-1, סתמה את הגולל על סיכוייה התאורטיים של לידס להעפיל אוטומטית מן המקום השני.
לאחר שהכדורגל המקצועני באנגליה הופסק במרץ 2020 עקב התפרצות נגיף הקורונה, חודשה העונה בחודש יוני, כשקופר מוביל את לידס לעלייה אל הפרמייר ליג ביולי כאלופי ליגת המשנה לעונת 2019/20.
עונת 2020/2021
לאחר שהחמיץ את משחק פתיחת העונה מול ליברפול בשל פציעה, ערך קופר את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במדי לידס בניצחון 3–4 על פולהאם, ב-19 בספטמבר 2020. ב-20 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, בתבוסה 2–6 למנצ'סטר יונייטד.
עונת 2021/2022
קופר ערך את הבכורה שלו לעונת 2021/2022 במשחק הראשון של העונה, ב-14 באוגוסט 2021, שהסתיים בהפסד 5–1 למנצ'סטר יונייטד. ב-5 בדצמבר, במהלך המשחק מול ברנטפורד שהסתיים בתוצאה 2-2, נפצע בשרירי מיתר הברך והושבת למשך מספר חודשים. ב-2 באפריל שב לסגל הקבוצה, כאשר פתח לראשונה מאז פציעתו בדצמבר במשחק מול סאות'המפטון, שהסתיים בתוצאה 1-1.
עונת 2022/2023
את משחק הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ערך קופר ב-24 באוגוסט 2022, בניצחון 1–3 על ברנסלי במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג. בליגה ערך את משחק הבכורה שלו ב-2 באוקטובר, כשפתח בהרכב במשחק מול אסטון וילה, שהסתיים בתוצאה 0-0. ב-5 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו לעונה, בניצחון 3–4 על בורנמות'.
עונת 2023/2024
לאחר נשירתה של לידס לצ'מפיונשיפ בסיום עונת 2022/2023, פתח במשחק הראשון לעונת 2023/2024 מול קארדיף סיטי, שהסתיים בתוצאה 2-2. בפיגור 0–2 הבקיע בנגיחה את השער המצמק, שערו הראשון לעונה, אך נפצע במהלך והורד מהמגרש באלונקה.
קריירה בינלאומית
קופר היה זכאי לייצג את אנגליה עקב העובדה שנולד בהול, וגם את סקוטלנד עקב מוצאו הסקוטי של אביו. במרץ 2008 הוא קיבל זימון לנבחרת סקוטלנד עד גיל 17 לשלב השני של מוקדמות הקמפיין האירופי שלה. הוא גם היה בסגל נבחרת סקוטלנד עד גיל 19 ב-2009.
קופר קיבל את הזימון הראשון לנבחרת ב-10 במרץ 2016 למשחק ידידות מול נבחרת דנמרק, ונקרא שנית במרץ 2017 למשחק ידידות מול נבחרת קנדה ולמשחק במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורגל מול נבחרת סלובניה.
ב-27 באוגוסט 2019 זומן לסגל נבחרת סקוטלנד בפעם הראשונה, תחת הדרכתו של המנג'ר סטיב קלארק, למשחקים מול נבחרת רוסיה ונבחרת בלגיה בספטמבר 2019. הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד 1–2 לרוסיה ב-6 בספטמבר, ובנוסף פתח במשחק ההפסד 0–4 לבלגיה ב-9 בספטמבר 2019. בנובמבר 2019 פרש קופר מסגל הנבחרת בעקבות פציעה.
ב-7 בספטמבר 2020 פתח במשחק בו ניצחה סקוטלנד 1–2 את צ'כיה, במסגרת ליגת האומות. במהלך 2020 הפך לחלק קבוע בסגל הנבחרת, כולל 120 דקות בשלב הפלייאוף של מוקדמות יורו 2020 מול ישראל, אותו ניצחה סקוטלנד בבעיטות הכרעה. הוא החמיץ את גמר הפלייאוף מול סרביה בשל פציעה, כאשר גם את המשחק הזה ניצחה סקוטלנד בבעיטות הכרעה ועלתה לטורניר גדול בפעם הראשונה מאז מונדיאל 1998. קופר נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2020 ופתח בהרכב במשחק הראשון בטורניר, מול צ'כיה.
טריוויה
באוגוסט 2019 היה קופר אחד הכוכבים המרכזיים בסדרה הדוקומנטרית על לידס יונייטד בהפקת פריים וידאו, "קחו אותנו הביתה", שתיעדה את עונת 2019/2018 של המועדון כשהוא משתתף בכמה פרקים. קריין הסדרה הוא שחקן הקולנוע האוסטרלי זוכה האוסקר ואוהד לידס יונייטד, ראסל קרואו.
סטטיסטיקות קריירה
מעודכן ל-6 באוגוסט 2023
Savage Love (Laxed – Siren Beat)
(Savage Love (Laxed – Siren Beat (בעברית: אהבה פראית), הוא שיר של המפיק המוזיקלי הניו זילנדי ג'אוש 685 והזמר האמריקאי ג'ייסון דירולו. השיר יצא רשמית ב-11 ביוני 2020, לאחר שקיבל דירולו אישור רשמי להשתמש במנגינה המקורית.
השיר הגיע למקום הראשון בשבע-עשרה מדינות, כולל בריטניה, ניו זילנד ואוסטרליה. רמיקס עם הלהקה הדרום קוריאנית BTS שוחרר ב-2 באוקטובר 2020, ובו מילים חדשות בקוריאנית. הרמיקס הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והפך לשיר השני של ג'ייסון דרולו ושל BTS, ולשיר הראשון של ג'אוש 685 במקום הראשון בהוט 100. בנוסף, הרמיקס הגיע למקום הראשון בבילבורד גלובל 200.
Jawsh 685 פרסם במקור את הקטע המוזיקלי, ששמו "(Laxed (Siren Beat", ליוטיוב בשנת 2019. השיר המקורי נועד לחלוק כבוד לשורשים הסמואנים והקוק-איילנדרים של ג'אוש 685 והפך לויראלי בטיקטוק בשנת 2020, והפך לסאונד של אתגר ה-"Culture Dance", בו אנשים מראים את שורשיהם התרבותיים בזמן שהם רוקדים לצלילי המנגינה. בעקבות ההצלחה הוויראלית, (Laxed (Siren Beat שוחרר רשמית לפלטפורמות המקוונות ב-24 באפריל 2020 וג'אוש 685 חתם בקולומביה רקורדס במאי 2020.
שימוש ללא אישור על ידי דירולו
בעקבות ההצלחה הוויראלית של (Laxed (Siren Beat בטיקטוק, הזמר האמריקאי ג'ייסון דירולו פרסם סרטון של עצמו, משתתף באתגר "Culture Dance" שזכה לעשרות מיליוני צפיות. ב-11 במאי 2020 פרסם דירולו את "Savage Love", פזמון שנבנה מסימפול של (Laxed (Siren Beat. עם זאת, דירולו לא נתן קרדיט לג'אוש 685, ולא קיבל אישור לסמפל מהמנגינה. העניין עורר סערה רבה ורבים קראו לדירולו להוציא את הסימפול ולהעניק קרדיט לג'אוש 685. דווח כי ג'אוש 685 דיבר עם אמנים רבים, בהם דירולו, לגבי פרסום רמיקס ל-(Laxed (Siren Beat, אם כי דירולו פרסם בכל זאת את Savage Love מבלי לקבל את האישור לכך. מקורבים הצהירו כי דירולו רצה את השיר לעצמו, ואת ג'אוש 685 רק בתור מפיק.
פרסום רשמי
ב-11 ביוני 2020, הודיעה קולומביה רקורדס כי שני האמנים "שמו בצד את ההבדלים ביניהם" כאשר ג'אוש 685 איפשר לדירולו להשתמש בסימפול. ג'אוש 685 זכה לקרדיט בתור המפיק, האמן מוביל, ואחד מהכותבים. בנוסף, "(Laxed - Siren Beat)" נוסף לשם השיר.
קרדיטים
הקרדיטים נלקחו מטיידל.
רקע והרכב
הרמיקס של "Savage Love (Laxed – Siren Beat)" עם להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS שוחרר להורדה דיגיטלית והזרמה במדינות שונות ב-2 באוקטובר 2020 דרך קולומביה רקורדס. סרטון מילים מונפש נלווה, הועלה לערוץ היוטיוב של BTS באותו היום. כמענה לשאלה "איך שיתוף הפעולה עם BTS קרה?", ג'אוש 685 אמר: