cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיקשטיין
דיקשטיין הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני. בגרמנית זהו מינוח מיושן לליטוש יהלומים.
ג'יגולו אמריקאי
תקציר העלילה
לאחר שנשלח על ידי הסרסור ליאון ג'יימס למפגש עם כלכלן מקומי שמבקש ממנו לקיים יחסים עם אשתו כאשר הוא צופה בהם, מתברר כי האישה נרצחה. חוקר המשטרה ג'ו סאנדיי (הקטור אליזונדו) נשלח לחקור את ג'וליאן כחשוד המרכזי ברצח. ליסה, לקוחה שעימה היה ג'וליאן בליל הרצח, מסרבת להעיד לטובתו ולספק לו אליבי, כדי להגן על שמה הטוב. ג'וליאן נעשה מיואש, בגדיו ומראהו נעשים מרושלים, והוא מתחיל לנהוג במכונית פשוטה במקום מכוניתו היוקרתית.
בעימות שהוא עורך מול ליאון, הסרסור ששלח אותו למפגש עם האישה שנרצחה, מתוודה ליאון כי הרוצח הוא ג'יגולו צעיר אחר, וכי הוא ניסה להפליל את ג'וליאן. אך לאחר העימות, ג'וליאן דוחף בטעות את ליאון מעבר למעקה המרפסת, והוא נופל אל מותו. ללא הוכחות לחפותו, ג'וליאן מוכנס לכלא ומחכה למשפטו. אך מישל מסכנת את שמה ומספקת לו אליבי כדי שיוכל להשתחרר.
הפקה
המועמד לתפקיד הראשי היה תחילה השחקן ג'ון טרבולטה, אך הוא ביטל את השתתפותו בסרט. ג'ולי כריסטי, שהייתה אמורה לגלם את מישל, ביטלה את השתתפותה כאשר ריצ'רד גיר נבחר להחליף את טרבולטה; במקומה נבחרה לורן האטון.
הבמאי והתסריטאי פול שרדר אמר כי הושפע מהסרט הצרפתי "הכייס" (1959), של הבמאי רובר ברסון, בעת עבודתו על הסרט. שני הסרטים מושפעים מנושא "החטא ועונשו" ודנים בעניין זה.
הסרט תרם לעלייה בקריירה של גיר. צולמה בו סצנת העירום הפרונטלי הראשונה של שחקן הוליוודי בכיר. בגדיו המסוגננים של גיר עוצבו על ידי המעצב האיטלקי ג'ורג'יו ארמני, שהפך בעקבות הסרט לכוכב עולה בעולם העיצוב בארצות הברית.
פסקול הסרט, אותו כתב והפיק ג'ורג'ו מורודר, זכה להצלחה והגיע למקום השביעי במצעד בילבורד 200 האמריקאי. השיר הידוע ביותר בפסקול הוא "Call me", בביצועה של להקת בלונדי.
מועדון מטפסים
מועדון מטפסים או מועדון אלפיני (באנגלית: Alpine Club) הוא התאגדות של קבוצת אנשים שחולקים עניין משותף בטיפוס הרים, המועדון מבצע פעילויות לרווחתם של מטפסי ההרים כגון הקמת בקתות הרים, הדרכה, והתכנסויות משותפות לשיתוף מידע ודעות.
מועדון המטפסים הראשון הוקם בלונדון בשנת 1857.
מועדון המטפסים הגדול ביותר בעולם כיום הוא מועדון המטפסים הגרמני המונה קרוב למליון חברים.
קדהרין
קדהרינים (Cadherin), מחלקה של חלבונים טרנס-ממברנליים שלהם תפקיד חשוב בהצמדות תאים (adhesion), ובכך דואגים שתאים ברקמה יהיו קשורים יחד. לפעילותם הם דורשים יוני סידן (Ca2+), ומכאן שמם ("calcium-dependent adhesion").
משפחת חלבוני הקדהרינים כוללת בתוכה בין היתר קדהרינים, פרוטוקדהרינים ודסמוגלינים. חלבונים אלו מכילים cadherin repeats - אלו הם מתחמים קושרי Ca2+ חוץ תאיים. ישנם סוגים שונים של קדהרינים, המסומנים על ידי תחילית (המייצגת את הרקמה האופיינית לקדהרינים), ותאים המבטאים קדהרינים מאותו סוג נוטים להתקבץ יחד. בין היתר:
תת המשפחה הגדולה ביותר של קדהרינים הם פרוטו קדהרינים (Protocadherin). מוטציות בגנים במשפחה זו עשויים לגרום בין היתר לסכיזופרניה ותסמונת אשר.
חלבונים שונים במשפחת הקדהרינים הם בעלי תפקיד חשוב כמדכאי סרטן.
צינור השקיה
צינור השקיה הוא צינור המשמש להשקיה, שניתן לשינוע מאתר לאתר. מצדו האחד הוא מחובר למקור מים, כגון ברז, ומצדו האחר פתוח ומזרים את הנוזלים אל מרחב מוגדר. צינור השקיה נמצא ברוב הגינות ומרחבי הנוי. מיוצר מחומרים פלסטיים, וגם בתוספת חוטי מתכת, לנוחות המשתמשים.
אדם אסטון
אדם אסטון (17 בספטמבר 1902 – 10 בינואר 1993) היה זמר, שחקן, פסנתרן יהודי פולני, שר בפולנית, עברית ויידיש והיה אחד האמנים הפופולריים בפולין שבין שתי מלחמות העולם. אסטון עבד לעיתים קרובות עם הנריך וורס.
חייו
נולד בוורשה בשם אדולף לוינסון ונודע גם בשמות: אדם ווינסקי, אדם סטניסלב לוינסון, והקליט גם כג' קירסקי, אדם ווינסקי ובן לוי. הוא השתמש בשם בן לוי כשהקליט בעברית. הקליט לראשונה ב-1927. ב-1930 התחיל לעבוד עם הנריך וורס במורסקי באותו קברט בוורשה ואימץ את שם הבמה שלו -אדם אסטון.
הוא הופיע במספר סרטים, בדרך כלל כזמר, בהם "האיש הלא נודע של סן מרינו" בהשתתפות אנה מניאני וויטוריו דה-סיקה.
אסטון הקליט עבור החברות סירנה הקלטות, אודיאון, פרלופון, קולומביה ולונורה. בין השנים 39–1930 הוא הקליט כ-900 שירים. כמו כן הופיע במחזות זמר, ובקומדיות קולנועיות. ב-1920 הוא נלחם במלחמה בין פולין לרוסיה הסובייטית. לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה נמלט למזרח והופיע בלבוב שהייתה אז תחת הכיבוש הסובייטי. בסוף 1941 הופיע בקברט צבאי. אסטון הצטרף לצבא אנדרס וב 1944 נלחם באיטליה בקרב מונטה קאזינו. לאחר המלחמה חי ביוהנסבורג, בדרום אפריקה וב-1960 עבר לגור בבריטניה. ב-1993 נפטר בלונדון.
אדנית
אדנית היא מכל לטיפוח צמחים המיועד להצבה על אדן חלון של בתים. בתוך אדנית מצע לגידול צמחים, בדרך כלל עפר מדושן, ובו נזרעים או נשתלים צמחים פרחוניים. נועדה לנוי ולקישוט הבית, מבחוץ ומבפנים.
אדניות מיוצרות ממגוון חומרים: עץ, פלסטיק ואחרים.
הונג יונג-ג'ו
הונג יונג-ג'ו (בקוריאנית: 홍영조; נולד ב-22 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר צפון-קוריאני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
יונג-ג'ו, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל 25 באפריל המקומית, עמה זכה בשתי אליפויות.
בקיץ חתם יונג-ג'ו בבז'אנייה מליגת העל הסרבית.
בינואר חתם ברוסטוב, עת שיחקה בליגה הלאומית הרוסית. בסיום העונה סיימה רוסטוב במקום הראשונה ועלתה לליגת העל הרוסית.
בקיץ חזר ל-25 באפריל ובסיום עונת  פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-7 בספטמבר 2002, יונג-ג'ו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הצפונית בתיקו 0-0 נגד. ב-18 בפברואר 2004, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
יונג-ג'ו השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 וגביע אסיה בכדורגל 2011.
ג'ון דה לנסי
ג'ון דה לנסי (באנגלית: John de Lancie; נולד ב-13 בנובמבר 1948) הוא שחקן אמריקאי, המופיע בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה מאז 1977. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו החוזרים כקיו בסדרות "מסע בין כוכבים" השונות, וכפרנק סימונס בסדרה "סטארגייט SG-1".
חיים אישיים
דה לנסי נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, בנם של אנדריאה וג'ון דה לנסי, אשר היה נגן האבוב הראשי של תזמורת פילדלפיה בשנים 1954–1977, ובשעתו אחד מנגני האבוב הידועים ביותר בעולם. הוא נשוי לשחקנית והזמרת מארני מוסימן ויש להם שני בנים, קיגן ואואן.
מסע בין כוכבים
דה לנסי ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו האיקונית של קיו, דמות חוזרת בזיכיון "מסע בין כוכבים", בעלת כוחות על-אנושיים. קיו הוא אחת ממספר בודד של דמויות המופיעות במספר סדרות שונות של זיכיון "מסע בין כוכבים": שמונה פרקים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ("Encounter at Farpoint", "Hide and Q", "Q Who", "Deja Q", "Qpid", "True Q", "Tapestry", "All Good Things..."), פרק אחד בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ("Q-Less"), ובשלושה פרקים של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" ("Death Wish", "The Q and the Grey", "Q2"). בנו של דה לנסי, קיגן, הופיע עם אביו כבנו של קיו בעונה 7 של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", בפרק "Q2". באפריל 2021 פורסם שדה לנסי יחזור לגלם את הדמות בעונתה השנייה של הסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
תפקידים אחרים בטלוויזיה
בנוסף לתפקידיו ב"מסע בין כוכבים", דה לנסי הופיע במספר רב של תוכניות טלוויזיה אחרות. הוא כיכב ב-"Legend" – יצירתו של תסריטאי "מסע בין כוכבים" מייקל פילר; היו לו תפקידים חוזרים ונישנים בסדרה "סטארגייט SG-1" כסוכן NID. הוא גם הופיע כד"ר דירוי בשלושה סרטי טלוויזיה של "Emergency!". בנוסף, דה לנסי גם הופיע בפרקים בודדים של סדרות שונות כגון "שובר שורות", "היחידה", "Law & Order: LA", "Torchwood: Miracle Day", "Touched by an Angel", ו-"Special Unit 2".
דה לנסי גילם מספר דמויות בסדרות אנימציה שונות, ובהן "Duck Dodgers", "העצבונים", "Max Steel", וכן את דיסקורד בסדרה "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם".
דה לנסי העניק את קולו לסדרת פרסומות של ג'נרל מוטורס בראשית שנות ה-80.
קולנוע
בין סרטי הקולנוע בהם השתתף: "היד שמנענעת את העריסה", "Get Smart, Again!", "פישר קינג", "Bad Influence", "The Onion Field", "Taking Care of Business", "Fearless", "Arcade", "Multiplicity", "Woman on Top", "Nicolas", "Good Advice", "Patient 14", "The Big Time", "Teenius", "פתולוגיה", "Evolver", "Reign Over Me", "My Apocalypse", "You Lucky Dog" ו-"Bronies The Unexpected fans Of My Little Pony".
משחקי מחשב
דה לנסי העניק את קולו לדמויות אנטוניו מלוצ'יו (מתוך משחק המחשב "Interstate '76"), המלאך טריאס (מתוך משחק המחשב "פליינסקייפ: טורמנט"), וד"ר מוות (מתוך משחק המחשב "Outlaws" משנת 1997). כמו כן, הוא סיפק את קולו עבור ויליאם מיילס ("Assassin's Creed: Revelations"), פרופ' פיץ קוואדרנגל ("Quantum Conundrum") וכן קיו ("Star Trek: Borg" ו-"Star Trek: The Game Show").
רעידת האדמה במפרץ קליפורניה מקסיקו (2010)
רעידת האדמה במפרץ קליפורניה מקסיקו (ידועה גם בשם רעידת האדמה של חג הפסחא 2010, או רעידת האדמה בסיירה אל מאיור 2010), התרחשה ב-4 באפריל 2010, ביום הראשון של חג הפסחא והייתה בגודל של 7.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. הרעידה התרחשה בשעה 15:40:42 שעון מקומי, האפיצנטר היה מערבית-דרומית-מערבית לגוודלופה ויקטוריה, שבמפרץ קליפורניה, מקסיקו, ועומק המוקד היה כ-10 קילומטר. רוב הנזק התרחש בערים המקסיקנית והאמרקנית הסמוכות זו לזו משני עברי הגבול בין מקסיקו לארצות הברית: מקסיקלי וקלקסיקו, והיא הורגשה בכל רחבי מפרץ קליפורניה, דרום קליפורניה ואריזונה.
רעידת האדמה התרחשה על מישור העתק שלא היה ידוע עד התרחשותה, והצליחו למפות אותו בעזרת הרעידות העוקבות שהתרחשו על אותו מישור שבר של הרעידה העיקרית. בהמשך התבררו מיקומן של הרעידות המקדימות שהיו על אותו מישור שבר. השבר הזה נמצא בהרי צ'וּקָפַּה ומתחת לדלתה של נהר הקולורדו. קו שבר זה נקרא שבר אינדיויסו, על שם העיירה הסמוכה אֶל-אינדיויסו. נצפה אזור התנזלוּת מדרום-מזרח לשבר אינדיויסו, התַּחוּם על ידי שבר "סרו פריטו" מצפ'-מזרח ושבר "לגונה סלדה" מדר'-מערב. במהלך השעה שחלפה מהרעידה העיקרית, התרחשו 4 רעידות עוקבות במגניטודה הגדולה מ-5 בסולם לפי מומנט. במהלך 5 השעות שלאחר מכן, התרחשו עוד כ-85 רעידות עוקבות בגדלים שבין 3 ל-5.1. בסך הכל התרחשו בימים שלאחר הרעידה העיקרית מאות רעידות עוקבות.
הרעידה גבתה מעט מאד נפגעים בנפש, ביחס לגודלה - שני הרוגים במקסיקלי, מקסיקו מקריסת מבנים. לפחות 100 בני אדם נפצעו במקסיקלי ובפרבריה, ו-45 בדרום קליפורניה. שריפות מרובות נגרמו כתוצאה מקרע בקווי גז טבעי ומכלי פרופאן שניזוקו. נזק גדול למערכות ההשקיה התרחש, והשפיע קשות על למעלה מ-80,000 אקר של חקלאות בעמק מקסיקלי. מי תהום זרמו אל פני השטח שם, הציפו שדות ופגעו במאות קילומטרים של תעלות השקיה. גורדי שחקים בסן דייגו, המרוחקת כ-180 קילומטרים מהמוקד, התנועעו ורעדו, אך לא נגרם להם נזק. כן נגרמו נזקים למערכות מים וגז בעיר, לרבות בנמל התעופה הבינלאומי. הרעידה הורגשה במרכז העיר לוס אנג'לס וגם בפרבריה, למשל במתחם הדיסנילנד שבאנהיים. הרעידה יצרה סיישים גדולים בבריכת הדגים התת-קרקעית בחור השטן שבפארק הלאומי עמק המוות שבקליפורניה. הרעידה הורגשה גם בפיניקס, אריזונה.
משטרות איטליה
משטרות איטליה הם שבעה כוחות שיטור נפרדים האחראים לאכיפת חוק באיטליה, חמישה מבין ארגוני שיטור אלה הם לאומיים.
בשנת 2006 מספר אנשי המשטרה הפעילים באיטליה, בכל כוחות השיטור, היה 324,339, הגבוה ביותר מבין כל מדינות האיחוד האירופי, הן במספרים מוחלטים והן במספר השוטרים לנפש. מספר השוטרים באיטליה גבוה פי שניים ממספרם במדינות אירופיות בעלות ממדי אוכלוסייה דומים, כגון בריטניה.
הקרביניירי
הקרביניירי, או בשמם המלא צבא הקרביניירי (באיטלקית: Arma dei Carabinieri), הוא כוח דמוי ז'נדרמריה העוסק במשימות שיטור. הקרביניירי אף משמשים כמשטרה צבאית.
הקרביניירי הפכו לכוח מזוין נפרד (לצד צבא היבשה, הצי וחיל האוויר), לאחר שהיו לאורך תקופה ארוכה הארמייה הראשונה בצבא היבשה האיטלקי. אנשי הקרביניירי נשלחו על ידי ממשלת איטליה למשימות שמירת שלום ברחבי תבל, כולל בוסניה, קוסובו, אפגניסטן, ועיראק. בשנת 2004 נהרגו שנים-עשר קרביניירי בהתפוצצות מכונית תופת על בסיסם בנאסריה, בדרום עיראק. מספר החללים בפעילות צבאית זו היה הגדול ביותר מכל פעילות צבאית מאז מלחמת העולם השנייה.
עד לשנת 2001 יכלו רק גברים להצטרף לקרביניירי, אולם מאז יכולות נשים להצטרף לכל הכוחות המזוינים של איטליה, כולל הקרביניירי.
משמר האוצר
משמר האוצר (באיטלקית: Guardia di Finanza) הוא כוח המהווה חלק מצבא היבשה האיטלקי, תחת פיקודו של שר הכלכלה והאוצר בממשלת איטליה, המשמש ככוח שיטור.
במשמר האוצר כ-68,000 חיילים, קצינים וחוגרים. אנשי משמר האוצר הם חלק מארגון יורופול והמשרד האירופי נגד מרמה (European Anti-fraud Office). למשמר האוצר למעלה מ-600 כלי שיט ויותר מ-100 מטוסים לצורך סיורים בתחום המים הטריטוריאליים של איטליה.
משטרת המדינה
משטרת המדינה (באיטלקית: Polizia di Stato) הוא ארגון השיטור הלאומי האזרחי באיטליה. שוטרי משטרת המדינה ממלאים משימות סיור, חקירה ומשימות אכיפת חוק אחרות. משטרת המדינה מקיימת סיורים באוטוסטרדות האיטלקיות, שומרים על הסדר והביטחון ברכבות, גשרים ותעלות מים. אף שארגונה המינהלי של משטרת המדינה דומה לארגון צבאי, כל אנשיה הם אזרחים. מטה משטרת המדינה הוא ברומא, והיא מחולקת ליחידות אזוריות בכל רחבי איטליה שהגדולה שבהן היא משטרת רומא.
משטרת המדינה, במסגרת תוכנית להפחתת שיעור הפשע באיטליה, מקיימת סיורים רגליים של זוגות שוטרים באזורים עירוניים בערים הגדולות.
משטרת בתי הסוהר
משטרת בתי הסוהר (באיטלקית: Polizia Penitenziaria) מפעילה את מערכת בתי הסוהר ואחראית על העברת אסירים ברחבי המדינה.
מחלקת היערות הלאומית
מחלקת היערות הלאומית (באיטלקית: Corpo Forestale dello Stato) אחראית לאכיפת החוק בכל הגנים הלאומיים והיערות באיטליה. אנשי המחלקה אוכפים חוקים נגד ציד בלתי חוקי, שמירה על בעלי חיים מוגנים ומניעת שריפות יער. המחלקה נוסדה בשנת 1822. זהו כוח שיטור אזרחי המתמקד בשמירת הסביבה. שינויים בחקיקה בשלהי המאה ה-20 הרחיבו את סמכויותיו אף לתחום פיקוח על המזון.
משטרה נפתית
המשטרה הנפתית (באיטלקית: polizia provinciale) פועלת רק בחלק מ-109 הנפות. עיקר אחריותה באכיפת חוקי דיג וציד אזוריים ולאומיים, אולם כוח שיטור זה עוסק אף בהגנה על הסביבה באופן כללי. כלי הרכב של המשטרה הנפתית לבנים, עם פס ירוק לאורך הרכב.
משטרה עירונית
המשטרה העירונית (באיטלקית: polizia municipale) כפופה לראשי הערים בהן פועל כוח שיטור זה. עיקר אחריותה באכיפת חוקים לאומיים ומקומיים בתחום המסחר, הדיור, חיות מחמד, ופעולות מינהליות אחרות. לשוטרי המשטרה העירונית אף סמכויות שיטור כלליות, להוציא סמכויות בתחום בטיחות הציבור, דבר הנתון לסמכותה של משטרת המדינה. בכוח שיטור זה כ-60,000 עובדים. בעיר רומא פועלת המשטרה העירונית הגדולה ביותר באיטליה.
כלי רכב משטרתיים
עד לאחרונה היו כל כלי הרכב המשטרתיים באיטליה מתוצרת תעשיית הרכב האיטלקית, רובם מתוצרת פיאט ואלפא רומיאו. כינוי של רכב סיור השייך למשטרה האזרחית מכונה "פנתר" (Pantera), רכב סיור של הקרביניירי מכונה "צבי" (Gazzella) ואילו רכב סמוי מכונה "ינשוף" (Civetta).
כל אחד מכוחות המשטרה מחזיק במסוקים, ובמשאיות לצורכי משימותיו. בוונציה המשטרה מבצעת משימות סיור ואבטחה עירוניות גם בעזרת סירות משטרה.
בשנת 2004 תרמה חברת למבורגיני שתי מכוניות מדגם למבורגיני גאיארדו למשטרת המדינה, לכבוד ציון 152 שנים להיווסדה. בשנת 2008, בהנחיית שר הפנים האיטלקי, החלה משטרת המדינה להשתמש במכוניות יוקרה מתוצרת פרארי, למבורגיני, מזראטי ופורשה כמכוניות משטרתיות, לאחר שהוחרמו מידי חברים במאפיה. אולם בשנת 2009 הופסק שימוש זה מסיבות תקציביות.
נתח שוק
ניתן לחשב נתח שוק במונחי יחידות מכירה או במונחי כסף : נתח השוק מודד את החברה או המוצר ביחס לשאר השחקנים בשוק, אך אינו נותן תמונה מלאה שכן לא ניתן לדעת כיצד נחלקות הקניות בין המתחרים, האם התוצאה נובעת מכמות קטנה של לקוחות נאמנים למוצר או לספק או לחלופין מכמות גדולה של לקוחות לא נאמנים המפזרים את קניותיהם בין מוצרים או ספקים שונים.
מוחמד חסנין הייכל
מוחמד חסנין הייכל (בערבית: محمد حسنين هيكل; 23 בספטמבר 1923- 17 בפברואר 2016) היה עיתונאי, עורך, פרשן פוליטי וסופר מצרי. היה עורך היומון המצרי "אל-אהראם" ואיש סודו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר.
ביוגרפיה
הייכל החל את הקריירה העיתונאית שלו בגיל 18, בשבועון "רוז אל-יוסוף". מ-1945 כתב בשבועון "אח'באר אל-יום" וב-1948 היה כתב צבאי של השבועון "אח'ר סאעה", ובמסגרת עבודתו התלווה למתנדבים המצרים שלחמו בארץ ישראל.
מאמריו של הייכל משכו את תשומת לבם של הקצינים החופשיים (שעתידים היו לחולל את מהפכת הקצינים החופשיים), והוא הוזמן והשתתף בכמה דיונים של התא החשאי. כך נפגש עם נאצר, ובין השניים התפתחה ידידות שהחזיקה מעמד עד מותו של נאצר ב-1970. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים התמנה הייכל לעורך השבועון "אח'ר סאעה", ומאמריו בעיתון זה היוו שופר לביטוי עמדות השלטון. בהמשך עבר לניהול העיתון "אל-אח'באר", וב-1957 התמנה לעורך "אל-אהראם". בהנהגתו הפך "אל-אהראם" לעיתון מהחשובים בעולם הערבי. טוריו בעיתון הוקראו באופן תדיר ברדיו קהיר ודבריו נחשבו למעידים על דעותיו של נאצר.
הייכל חיבר ספרים רבים בתחום הפוליטי, ובהם ספר שתורגם לעברית, הספינקס והקומיסר, תרגום מאנגלית - איה סלע, הוצאת עם עובד, תשמ"א.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72 הוא טקס הענקת פרסים לתוכניות אמריקאיות, המשודרות בפריים טיים מ-1 ביוני 2019 עד 31 במאי 2020, שהוענק על ידי האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים. הטקס היה אמור להיערך בתיאטרון מיקרוסופט בלוס אנג'לס, אך בשל מגפת הקורונה, הטקס שודר בסטייפלס סנטר, ללא נוכחות קהל ב-20 בספטמבר 2020, ברשת הטלוויזיה האמריקאית, ABC. לפני הטקס המרכזי, נערך טקס פרסי האמי האמנותיים לבידור בפריים טיים בתאריכים 14, 15, 16, 17 ו-19 בספטמבר. מגיש הטלוויזיה האמריקאי ג'ימי קימל הנחה את הטקס.
ב-28 ביולי הוכרזו המועמדים על ידי השחקנים לזלי ג'ונס, לברן קוקס, ג'וש גד וטטיאנה מסלני. "השומרים" היא שיאנית המועמדויות בטקס, עם כ-11 מועמדויות, ואחריה הסדרות "יורשים" עם כ-10 מועמדויות ו"אוזרק" עם כ-9 מועמדויות.
בטקס זה הפכה השחקנית שירה האס לישראלית הראשונה שהייתה מועמדת בקטגוריות המשחק.
הטקס
ב-17 ביוני 2020 פורסם כי מספר המועמדים בקטגוריית סדרות הדרמה והקומדיה יוגדל לשמונה, בעוד שאר הקטגוריות יהיו תלויות במספר ההגשות של המועמדים. ב-29 ביולי 2020, בעיצומה של מגפת הקורונה, נודע כי הטקס יערך במתכונת מרוחקת, ולא יערך בתיאטרון מיקרוסופט בלוס אנג'לס כפי שתוכנן בתחילה. המנחה ג'ימי קימל הגיש את הטקס מהיכל סטייפלס סנטר, אך באולם לא נכח קהל ולא נערך אירוע שטיח אדום. ידוענים שונים עדיין הופיעו על בימת הטקס, ביניהם ג'ניפר אניסטון ואנתוני אנדרסון.
בעת השידור צולמו המועמדים והזוכים בביתם, כשאת סדרות הטלוויזיה ייצגו אחד המפיקים הראשיים. על מנת לשמור על פורמליות, נשלחו אביזרי צילום מקצועיים לביתו של כל מועמד, בנוסף לצלם, אם ניכר שיש בכך צורך.
הטקס נצפה על ידי כ-6.1 מיליון צופים בארצות הברית, ובכך הפך לטקס האמי בעל נתוני הצפייה הנמוכים ביותר אי פעם.
ביקורת
לאחר הכרזת המועמדים, האקדמיה קיבלה ביקורת על כך שיש חוסר במועמדים טרנסג'נדרים. חברי צוות ההפקה של סדרת הדרמה "פוזה" שנערכת בסצנת הריקודים הסלוניים הקווירית בניו יורק, ביקרו את האקדמיה על כך שהעניקה מועמדות לשחקן בילי פורטר, אך לא כללה את מגוון הכוכבים הטרנסג'נדרים של הסדרה בקטגוריות המשחק, בנוסף לתסריטאיות הסדרה ג'נט מוק ו"אאור ליידי ג'יי". ביקורת דומה הופנתה מצוות ההפקה של סדרת הדרמה "אופוריה", אשר רבים ממנו האמינו שהשחקנית הטרנסג'נדרית האנטר שפר הייתה ראויה למועמדות על תפקידה בסדרה. שתי הסדרות לא היו מועמדות בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה ביותר", דבר שגרם לביקורת נוספת כלפי האקדמיה.
הדיוויזיה ה-16 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-16 (האירית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מצבא קיצ'נר, וכללה יחידות מאזורים שונים באירלנד. בדצמבר 1915 הדיוויזיה נשלחה לצרפת, שם לחמה באזור לוס כחלק מהקורפוס ה-4 עד למרץ 1916. בסוף יולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לאזור הסום, ובמהלך הקרב על הסום היא ספגה אבדות כבדות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב מסין ובקרב איפר השלישי, ופגה בהם אבדות כבדות אשר שחקו לחלוטין את הדיוויזיה. במהלך מבצע מיכאל ספגה הדיוויזיה, אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-7, אבדות כבדות, אולם הצליחה לבלום את הכוח הגרמני בגזרתה. ביוני הוחזרה הדיוויזיה לבריטניה לצורך שיקומה, וביולי היא חזרה לצרפת, אולם בשל מחסור ביחידות איריות כללה הדיוויזיה חמישה גדודים אנגלים, שני גדודים סקוטיים וגדוד ולשי אחד, ורק גדוד אירי אחד נותר מהכוחות המקוריים. הדיוויזיה נטלה חלק במהלך מתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה.
נתח ארנק
נתח ארנק (באנגלית: Share of Wallet) הוא מונח במנהל עסקים המתאר את החלק היחסי של ספק או מוצר מסוים מכלל ההוצאות של פרט בשוק הרלוונטי. נתח הארנק מחשב את ההוצאה של לקוח אצל הספק (או עבור המוצר) באחוז מכלל ההוצאות בשוק המוצר הרלוונטי.
המושג משמש בעיקר בשיווק בניהול קשרי לקוחות ובשיווק B2B, שכן בתחומים אלו קל יותר לאפיין את הלקוח הבודד.
דני וקסמן
דני וקסמן (נולד ב-יולי 1936 בבית אלפא) הוא מבכירי המורים לאמנות לחימה בישראל ומורה זן מאסכולת הסוטו. וקסמן הוא בעל דרגת דאן 7 בג'ודו, והוא הלא-יפני השני בהיסטוריה שהגיע לדרגה זו. בנוסף, הוא בעל דרגת דאן 15 (ודאי-שיאהן) בנין ג'וטסו מטעם ארגון בוג'ינקאן, הארגון הגדול ביותר העוסק בנינג'יטסו.
ביוגרפיה
וקסמן נסע ליפן לראשונה בשנת 1958 בעקבות המלצתו של משה פלדנקרייז. פלדנקרייז, שהיה מחלוצי הג'ודו בישראל, ומראשוני המפיצים אותו במערב, היה ידיד של משפחת וקסמן ועורר את עניינו של דני באמנות הלחימה. וקסמן שהה כ-13 שנה ביפן במהלך שני העשורים הבאים ובהם הקדיש את כל זמנו ללימוד זן ואמנויות לחימה. תחילת דרכו של דני ביפן הייתה בקודוקאן, בית הספר המרכזי של הג'ודו, שם הוא פגש את דון דרייגר, מומחה לאמנויות לחימה אסיאתיות שהפך לחברו הקרוב והפגיש אותו עם האצומי והנינג'וצו. יחד עם דורון נבון היה לאחד מראשוני המערביים אשר זכו ללמוד נין ג'וטסו. הם למדו אמנות זו תחת המורה מאסאקי האצומי ואף תחת ראש השיטה הקודם, המורה טושיצוגו טאקמאצו. בין מורי הג'ודו של וקסמן נמנים גדולי המורים של אמנות זו, בהם קוטאני סנסאיי (דאן 10), אוסוואה סנסאיי (דאן 10) ודייגו סנסאיי (דאן 10). וקסמן מיעט להתחרות באופן מקצועי, אך בשנת 1969, בעת ביקור בישראל, השתתף באליפות ישראל לג'ודו וזכה במקום הראשון במשקל הפתוח.
וקסמן היה תלמיד שאינו נזיר של מורה הזן הפרופסור מסונאגה רייהו, שהיה גם סגן נשיא אוניברסיטת קומאזוואה ביפן. הוא מתרגל זן למעלה מחמישים שנה ומלמד זן באזור תל אביב מאז 1994.
ספרו זן: שאלות ותשובות יצא לאור בשנת 2000 בהוצאת גל כולל מבוא לזן ותרגום של היצירה "פוקאנזהזנגי" של מייסד הסוטו ביפן איהיי דוגן. בשנת 2006 הוציא לאור את הדרך הישירה לאני האמיתי ולתפקוד מלא בחיי היומיום ובו תרגומים של שלושה מספריו של רייהו, וכן מבחר מתרגומיו של זה, לפרקים המרכזיים ביצירת היסוד של הסוטו זן "שובוגנזו" של דוגן. הוא תרגם וערך ספר זה יחד עם עופר כהן. הספר יצא בהוצאת הצוק הכחול.
Processing
Processing היא ספריה גרפית וסביבת פיתוח משולבת בעלת קוד פתוח, אשר נבנתה בעיקר בשביל אמנות אלקטרונית, אמנות מדיה חדשה, וקהילות עיצוב ויזואלי עם המטרה ללמד אנשים ללא רקע בתכנות את העקרונות הבסיסיים בתכנות באופן גרפי.
Processing משתמשת בשפת התכנות העילית Java, בנוסף לכמה תוספות כגון מחלקות נוספות. היא גם מספקת ממשק משתמש גרפי (GUI) על מנת לפשט את שלבי הקומפילציה ( הידור ) והריצה. Processing וסביבת הפיתוח המשולבת שלה קדמו והיוו בסיס עבור פרויקטים מאוחרים יותר כגון Arduino ,Wiring ו-p5.js.
היסטוריה
במקור, כתובת האינטרנט של Processing הייתה proce55ing.net, משום שהדומיין processing היה תפוס. לבסוף, ריס ופריי רכשו את הדומיין processing.org. אף על פי שכתובת האינטרנט שונתה, processing עדיין משתמשת בשם p5 כקיצור.
פיצ'רים ושירותים
Processing כוללת sketchbook, אלטרנטיבה מינימלית לסביבת פיתוח משולבת לארגון פרויקטים. כל sketch הוא בעצם תת-מחלקה של מחלקת   ב-Java (בעבר היה תת-מחלקה של מחלקת Applet המובנית ב-Java), אשר מממשת את רוב הפיצ'רים ב-Java.
דוגמאות
תוכנית Hello world פשוטה ב-Processing: דוגמה לתוכנית אחרת:
פרסים
בן פריי זכה בפסטיבל העיצוב הארצי בשנת 2011 הניתן על ידי מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בקטגוריה של "Interaction Design".
רישיון
הרישיון של ספריות הקוד של Processing הוא הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו ולסביבת הפיתוח המשולבת (ה-Sketchbook) יש את הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
מדליית פנרוז
מדליית פנרוז מחולקת מאז שנת 1927 כפרס החשוב של ה"חברה הגאולוגית האמריקאית" לחוקרים שקידמו את מדעי כדור הארץ. הפרס נוסד על ידי ר.א.פ פנרוז הבן (R. A. F. Penrose, Jr). בין זוכי הפרס:
אגבאריה
אַגְבָּארִיָּה (בערבית: اغبارية; תעתיק מדויק לעברית: אע'באריה) הוא שם המשפחה הערבי הנפוץ בישראל.
שם המשפחה אגבאריה מגיע ככל הנראה משמה של העיר אע'בר על גבול סעודיה-תימן של ימינו. המשפחה היגרה מאזור תימן לירדן, כנראה בשל סכסוכי שבטים, לאחר מכן התנחלה באזור שכם, עד שהגיעה לבסוף לאום אל-פחם. המשפחה התיישבה באום אל-פחם בשכונה הנושאת את השם שכונת אלאגבאריה, והיא כוללת את המשפחות מוסא, בשיר, מוחמד, ח'ליפה.
The Best Remixes
The Best Remixes (בעברית: הרמיקסים הטובים ביותר) הוא מיני-אלבום של הזמרת-יוצרת האמריקאית סינדי לאופר. המיני-אלבום יצא לאור על גבי תקליטור וזאת על מנת לקדם את אלבום האולפן החמישי של לאופרה A Night to Remember, שיצא לאור בסמוך לכך. המיני-אלבום יצא בהפקת אפיק רקורדס.
רקע והפקה
המיני-אלבום כולל בתוכו גרסאות שונות של להיטיה הקודמים של לאופר, תוך שהוא כולל בתוכו גם גרסאות דאנס ורמיקסים שונים לשיריה. המיני-אלבום זכה להצלחה רבה כאשר נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים ביפן בלבד וזאת, בנוסף לכך שהגיע למקום ה-61 במצעד האלבומים של המדינה.
תולדות המלחמה הפלופונסית
"תולדות המלחמה הפלופונסית" היא שם יצירתו של ההיסטוריון היווני תוקידידס, המתארת את קורות המלחמה שניטשה במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס בין הליגה הפלופונסית בהנהגת ספרטה, לבין הליגה האטית-דלית בהנהגת אתונה. לפי הגדרתו של ההיסטוריון הישראלי דוד אשרי, תולדות המלחמה הפלופונסית מהווה מונוגרפיה רחבת היקף על נושא מוגדר היטב בהיסטוריה צבאית-מדינית, שחלקים נרחבים בה נועדו להציג את אופייה הטוטלי של המלחמה הפלופונסית ופלישתה חסרת המעצורים לחיי החברה והמשפחה של בני התקופה.
שם היצירה, "תולדות המלחמה הפלופונסית", הוא שם שנתקבל בתרגומים מודרניים, כאשר ברוב כתבי היד, יצירתו של תוקידידס נקראת "סינגראפי" (Συγγραφή), שפירושה "רישום דברים". ההיסטוריון הישראלי אלכסנדר פוקס, במבוא לתרגום העברי של החיבור, מטיל ספק שתוקידידס עשה שימוש בשם האחרון. תוקידידס עצמו, על אף שלא נוקב באופן מפורש בשמה, מעיד שנושא היצירה הוא "קורות מלחמת הפּילופונסים והאתונאים כמות שהם".
תולדות המלחמה הפלופונסית מחולקת באופן מסורתי לשמונה ספרים, חלוקה המאוחרת לזמנו של תוקידידס. החלוקה המקורית אינה ידועה, אם כי היצירה עצמה כתובה כרונולוגית לפי שנים, ובכול תיאור שנתי ישנה חלוקה או הבחנה בין עונות הקיץ ועונת החורף.
סבלי סורין
ביוגרפיה
סבלי סורין נולד בעיר פולאצק שבמחוז ויטבסק (כיום בלארוס), במשפחה יהודית. אביו היה חייט. בגיל 16 עזב את הבית וחי בעיר טולה, באריול ואחרי זה באודסה.
בין השנים 1896–1899 למד סורין אצל ק. קוסטנדי בבית הספר לאמנות באודסה. סבלי סיים את בית הספר עם מדליית הצטיינות, שאפשרה לו להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות ללא מבחני כניסה. מ-1899 למד סורין בבית ספר גבוה לאמנות, פיסול ואדריכלות אצל האומנים טבורוז'ניקוב, ו- ו. סבינסקי. לאחר מכן למד אצל הצייר הידוע י. רפין. ב-1907 סורין צייר ציור הנקרא "רגע ההשראה" ("ודוחנוביניה מינוטה"), הוא סיים את האקדמיה בתואר אמן, וזכה בפרס - נסיעה לחו"ל, הוא נסע בשנת 1908 להולנד לצרפת. נפטר ב-22 בנובמבר 1953 בניו-יורק.
עבודתו
ב-1911, העבודות של סורין הוצגו בתערוכה עולמית בטורינו שבאיטליה. בשנים 1913, 1915, ו-1917 הוא השתתף ב"תערוכת עולם האומנות" בסנט פטרסבורג. בסוף 1917 בתערוכת "עולם חדש של האומנים" באותה העיר.
אחרי מהפיכת אוקטובר ברוסיה, סורין חי בעיר יאלטה וב-1918 הוא ארגן תערוכת אומנות בקרים. ב-1919, סורין עבר לטיפליז (היום טביליסי, בירת גאורגיה) שם הוא נפגש עם אומנים-ס. סודיקין,ו. קמנסקי. ו-נ. יפראינאב. הוא השתתף בתערוכה "עיגול קטן". ב-8.9.1920. הוא יצא יחד עם סודיקין מעיר באטום למרסיי, וב-20 במאי הם הגיעו לפאריס. סורין נישאר בפאריס, ותוך זמן קצר לקח חלק בחוגי אומנות אירופאיים. בין 1922–1923 סורין הוציא לאור את עבודותיו ב"סלון סתיו". מ-1926–1930 בסלון "טיואילרי". הוא המשיך להשתתף בתערוכות של האומנות הרוסית ובין היתר,ב-1921 בגלריה "דנדי", ב-1927 בתערוכה האחרונה של עולם האומנות בגלריה "ברן היים". בין השנים 1920–1930 ,סורין השתתף בתערוכות פרטיות בגלריות של פאריס ולונדון. לעיתים קרובות, הוא ביקר בארצות הברית, ובמשך תקופה ארוכה חי בניו יורק. תערוכות של ציוריו הוצגו ב"מוזיאון ברוקלין" ב-1923, בגלריה "וילדינשטיין" בניו יורק 1927–1934, בוושינגטון בשנת 1924, בפיצבורג 1924–1925, בשיקגו בשנת 1927. ב-1932, סורין לקח חלק בתערוכת אומנות רוסית מודרנית בפילדלפיה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגורר סורין בארצות הברית. הוא תרם כספים לקרן סיוע לברית המועצות. ב-22 בנובמבר 1953 סורין נפטר בניו יורק. ב-1902 בעיר "ארזמס" הוא צייר את "מקסים גורקי" מהר מאוד הוא הפך לצייר פורטרטים ידוע. מ-1900–1910 סורין צייר פורטרטים של פ. שלפין, א. אחמטבה, ס. לורייה,ט, קרסבינה, דוכס ס. ולקונסקי, דוכסית א. ארלובה, ורוזנית י. שטיינגול. יצירות של האומן, הוצגו במגזין אומנות "שמש רוסית", ב"אחוזת הבירה". גם בצרפת הוא צייר פורטרטים של אנשים ידועים, כמו ליליאן היש, אלינור דוזה, ג'ורג' בלנצ"ין, סרג' פולאקוב ואנה פאבלוב. יצירות של סורין נמצאות באוספים של מוזיאונים ידועים בעולם, כולל מוזיאון "לוקסמבורג" בפאריס, מוזיאון "ברוקלין" בניו יורק, ובגלריית "טריטיאקוב" במוסקבה. עבודותיו נמצאות גם באוקאינה, דאנייצק ואודסה. לפני שהוא נפטר, הוא הוריש לברית המועצות 30 פורטרטים של אומנים רוסיים, אשר בוצעו על ידיו בין השנים 1910–1920
אלכסנדר נבסקי (סרט)
אלכסנדר נבסקי (ברוסית: Александр Невский) הוא סרט היסטורי סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם ובוים על ידי סרגיי אייזנשטיין. הסרט מבוסס על אירועי הקרב על הקרח שהתרחש בשנת 1242 ונחשב לאחד מעבודותיו הגדולות של הבמאי. הסרט זכה להצלחה רבה ולבמאי הוענק פרס סטלין. כמו כן הוא קיבל תואר דוקטור לאמנות ללא הכנת עבודת מחקר נפרדת. לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הקרנת הסרט הופסקה. בשנת 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, הסרט זכה להקרנות מחודשות רבות ולפופולריות רבה.
עלילת הסרט
הסרט מבוסס באופן כללי על אירועים היסטוריים של המאה ה-13 כאשר התנהל מאבק בין רפובליקת נובגורוד לבין המסדר הטבטוני. האבירים של המסדר החלו במתקפה על השטחים הרוסים וכבשו את פסקוב. אנשי נובגורוד החליטו להציב בראש הכוח את הנסיך אלכסנדר נבסקי שהיה בעל ניסיון קרבי ומוניטין.
במקביל מתנהל "משולש רומנטי" של שני קצינים מצטיינים ותושבת נובגורוד שמבטיחה להתחתן עם המצטיין בקרב. לאחר ניצחון מוחץ על הקרח של אגם פייפסי ראשי האבירים נופלים בשבי. לאחר הניצחון אנשי נובגורוד ופסקוב מתחילים בחגיגות הניצחון. גם הקצינים מתארגנים ומתחתנים.
בסיום הסרט, הנסיך אלכסנדר נבסקי אומר לשבויים המשוחררים "כל אשר יישא חרב אלינו, בחרב יאבד. על כך עומדת ותעמוד המדינה הרוסית" (Но если кто с мечом к нам войдёт, от меча и погибнет! На том стоит и стоять будет Русская Земля!); זהו ניסוח מחודש של דברי ישו בבשורה על-פי מתי כ"ו נ"ב: "השב את-חרבך אל-תערה כי כל-אחזי חרב בחרב יאבדו".
מידע נוסף
בשנת 1986 בוצע חידוש לסרט. במהלך החידוש שונו הכתוביות (ללא שינוי התוכן) והמוזיקה הוקלטה מחדש. לשנת 2013 תוכננה הוצאה של גרסה צבעונית לסרט. לאחר הקרנת הסרט פרוקופייב איחד את כל קטעי המוזיקה שנכתבו עבור הסרט ליצירה מוזיקלית רציפה.
מרק"ם
מרק"ם הוא מיזם משותף של התנועות גשר וצו פיוס ובו קהילות מעורבות חילונים ודתיים המתגוררים ביישובים שונים ברחבי הארץ, ויוצרים חברה הרואה את כוחה ברבגוניותה.
בעקבות גילויים של מחלוקות קשות בין דתיים לחילונים, המתבטאים לעיתים בהתלהמות משני הצדדים ומגיעים עד לכדי שנאה, החליטו חברי הארגונים צו פיוס וגשר, באוגוסט 2008, להקים רשת קהילות מעורבות, אשר בהן יקיימו חיים משותפים, אוכלוסיות בעלות אורחות חיים שונים, חילונים ודתיים, תוך כבוד הדדי וקבלת האחד את משנהו. בחודש יוני 2009, נערך בכנסת, כנס הייסוד של המיזם. הכנס התקיים בחסותם של ראשי 'השדולה ליחסי דתיים חילוניים' חברי הכנסת אורי אורבך ואיתן כבל.
הקהילות
בישראל קיימות כיום למעלה מ-20 קהילות השותפות למיזם, ומקיימות חיים קהילתיים משותפים, מתוך כבוד הדדי, וקבלת גישות שונות ליהדות. קהילות אלו חברו לארגונים צו פיוס וגשר, ומקבלות מהם תמיכה כלכלית וארגונית, ליווי וייעוץ.
שירות מעבדת הבריאות הלאומי
שירות מעבדת הבריאות הלאומי (באנגלית: National Health Laboratory Service, בראשי תיבות NHLS) הוא מוסד ממשלתי לאומי בדרום אפריקה שהוקם בשנת 2001. הוא נוצר על ידי מיזוג המכון הדרום אפריקאי למחקר רפואי (SAIMR), המרכז הלאומי לבריאות תעסוקתית והמכון הלאומי לווירולוגיה. היא גם כוללת מעבדות פתולוגיות שונות של מחלקת הבריאות המחוזית ומעבדות פתולוגיות.
ה-NHLS הוא שירות הפתולוגיה האבחנתי עבור המגזר הציבורי בדרום אפריקה. עם רשת של כ־265 מעבדות השירות מספק תמיכה לכל בתי החולים והמרפאות הציבוריות שפועלות במדינה.
חטיבות וחברות בת
מלבד רשת המעבדות הפתולוגיות המופעלות על ידי NHLS במוסד יש גם מספר חטיבות מומחים:
המכון הלאומי למחלות מידבקות
המכון הלאומי למחלות מידבקות (NICD) נוצר על ידי שילוב של גופים שונים שעברו בירושה מארגוני האם של NHLS. המכון הלאומי לשעבר לווירולוגיה שולב עם מעבדות המומחים של SAIMR לשעבר למיקרוביולוגיה, פרזיטולוגיה ואנטומולוגיה כדי ליצור מכון למחלות מידבקות עם אוריינטציה לבריאות הציבור, הדומה למרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית.
המכון הלאומי לבריאות תעסוקתית
המכון הלאומי לבריאות תעסוקתית (National Institute for Occupational Health, NIOH) חוקר מחלות ומבצע ניתוח סביבה תעסוקתית באמצעות מגוון שירותים הכוללים נתיחה סטטוטורית, שירותי ייעוץ ומידע, הערכת סכנות בריאותיות ושירותי מעבדה מומחים. השירותים והיחידות של NIOH כוללים:
רישום הסרטן הלאומי
ה-NIOH מנהל גם את מרשם הסרטן הלאומי (National Cancer Registry, NCR) שאחראי על ניתוח מקרי סרטן חדשים שאובחנו ולדווח על שיעורי מקרי סרטן שנתיים. המרכז אוסף נתונים ממעבדות להיסטופתולוגיה, ציטופתולוגיה והמטולוגיה ציבוריות ופרטיות ברחבי דרום אפריקה.
יצרני חיסונים בדרום אפריקה
יצרני חיסונים דרום אפריקאים (South African Vaccine Producers, SAVP) היא חברת בת של שירות מעבדת הבריאות הלאומי (NHLS) האחראית על ייצור חיסונים ופיתוח נוגדנים. יחידת הנוגדנים של SAVP היא היצרנית היחידה של נוגדנים למספר נחשים ארסיים המצויים באפריקה וכן נוגדנים לארס עקרבים ועכבישים.
הכשרה
ה־NHLS מעורב בהכשרת כל הפתולוגים בדרום אפריקה באמצעות שותפויות עם כל תשעת בתי הספר לרפואה באוניברסיטאות בדרום אפריקה.
מחקר
ה-NHLS מעורב במחקר פתולוגי ומעקב על בריאות הציבור באמצעות מעבדות הפתולוגיה שהוא מפעיל בבתי הספר לרפואה. השותפויות עם האוניברסיטאות מתרכזות בכמה תחומי עדיפות; HIV/איידס, שחפת, מלריה, בריאות תעסוקתית, מניעת תת תזונה, בדיקת סרטן צוואר הרחם וזיהומי Streptococcus pneumoniae.
שערוריות
במהלך 2011, Treatment Action Campaign, ארגון חוץ-ממשלתי לענייני HIV/איידס מתח ביקורת על הממשלה על כך שלא תקצבה כנדרש את מחלקות בריאות ובכך כשלו מחלקות הבריאות של גאוטנג וקווה-זולו נטאל לשלם ל-NHLS עבור שירותים שניתנו הן. הבעיות הפיננסיות נמשכו גם בשנת 2012.
שינוי מין בהלכה
פוסקי ההלכה התייחסו לאפשרות התאורטית של מהפך מלא במינו של אדם, לכריתת איבר מינו הזכרי או איבר מינו הנקבי של אנדרוגינוס, לניתוח לשינוי מין, ולהתנהגויות טרנסקסואליות אחרות. השינויים נידונו מצד האיסורים שעשויים להכרך בהם, ומצד השלכותיהם על ההלכות התלויות במגדר.
לבוש
על פי המקרא, קיים איסור לפיו. כתוצאה מפסוק זה נקבע בהלכה איסור על לבישת בגדי המין השני - קרוס-דרסריות.
ניתוח לשינוי מין
חלק מהטרנסג'נדריות והטרנסג'נדרים עוברים הליכים שונים על מנת להתאים את גופם לזהותם המגדרית. ניתוח לשינוי מין המשנה את אברי המין הגברי אסור בהלכה משום איסור סירוס. איסור סירוס זכרים נחשב לאיסור דאורייתא, הנלמד מהכתוב. איסור עיקור נקבות הוא מדרבנן.
המגדר ההלכתי של טרנסקסואלים
המגדר ההלכתי של אדם נוגע לדינים רבים. ביניהם נמצא מגדר האנשים עימם יותר לו לקיים יחסי מין, ועניינים רבים נוספים הכרוכים בזהות מינית, אך גם תחומים הלכתיים שונים, כגון חיוב במצוות שנשים פטורות מהן.
אדם שעבר ניתוח להתאמה מגדרית
לדעת רוב הפוסקים, המעמד ההלכתי של אדם לאחר ניתוח להתאמה מגדרית אינו משתנה. לפי זה, הניתוח אינו מתיר לגבר לקיים יחסי מין עם גברים (משום שהוא נחשב לגבר), ולאחריו לכתחילה גם אסור לו לשאת אישה (משום שהוא כרות שפכה). לעומת העמדה הרווחת, הרב אליעזר ולדנברג בשו"ת "ציץ אליעזר" התייחס לניתוחים לשינוי מין ובתוך הדיון נטה לקבוע שהמגדר ההלכתי עשוי להשתנות, וכתב שלפי זה איש נשוי שהפך לאישה לא תצטרך אשתו לקבל ממנו גט.
הרב יוסף שלום אלישיב נשאל על אדם "שנולד ללא אבר זכר ובלא אברי נקיבה", וקבע שבמקרה זה, שלא כבמקרה של אנדרוגינוס, "יש ללכת אחרי סימני היכר ולבדוק טבעו למי הוא דומה". על אותו אדם, שנולד ללא איברי מין חיצוניים או פנימיים למעט אשכים בחלל הבטן, "ואחרי שקיבל הורמונים גרם לצורה נשית וגידלו שדיים", הכריע הרב שהוא לכל הפחות ספק זכר. באשר לאיבר רבייה נקבי המלאכותי שיצרו לו הרופאים, כתב הרב שבהנחה שהוא אכן מלאכותי, ולא רק שהיה מכוסה מבחוץ כמו אצל טומטום, 'היה נראה פשוט' שאין בו "דין משכבי אשה".
הרב ד"ר מרדכי הלפרין כתב בעניין ניתוח לשינוי מין: "כדאי לדעת שבכל מקרה אין כאן שינוי אמיתי של אברי הרבייה. אלא תחליף רקמתי בו משתמשים הפלסטיקאים." ... "אילו היה באמת ניתן לבצע היפוך מין כמו שמתקיים באופן טבעי בכמה בעלי חיים, אז הייתה לכך בוודאי גם השפעה על המסקנות ההלכתיות". עם זאת, אמר הרב הלפרין שלדעת רוב פוסקי ההלכה המין נקבע באופן חד-פעמי ברגע הלידה ולא ניתן לשנותו, ורק מיעוטם אוחזים בגישה ששינוי הביטוי החיצוני ישפיע על המגדר ההלכתי. הוא ציין שגם לפי גישת המיעוט, לא ברור שדי בשינוי פלסטי כמו השתלת תותב או עיצוב נרתיק על ידי לקיחת עור מהעכוז או משק האשכים. לדבריו ניתוחים כאלו נחשבים לשינויים קוסמטיים בלבד.
ביחס לדיני צניעות, יש פוסקים שהחמירו בגבר שעבר ניתוח להתאמה מגדרית, להחשיבו בכמה הלכות צניעות כאישה: אסרו לגברים לשמוע קול זמר שלו, מכיוון שקולו נשי, אסרו עליו להתייחד גם עם גברים "משום שהוא קרוב לאיסור", או שחיוו דעתם שאף שאין לגברים איסור נגיעה בו, הדבר דומה לאיסור ויש להתרחק מכך.
אנדרוגינוס שאחד מאיברי מינו נכרת
לדברי הרב אליעזר ולדנברג, הרב עובדיה הדאיה, והרב משה הלוי שטינברג, אנדרוגינוס, שנולד עם איברי מין זכריים ונקביים, וכרתו את איבר מינו הזכרי, נהפך לנקבה, ונפטר מכל המצוות המיוחדות לזכרים. הרב ולדנברג והרב שטינברג הבהירו, שבמקרה של כריתת איבר המין הנקבי, האנדרוגינוס נהפך לזכר.
השיח הציבורי בחברה הדתית
מכיוון שהיהדות האורתודוקסית כיום אוסרת ניתוחים אלו בחומרה רבה, רוב רבניה מתבטאים באופן שלילי ביחס לניתוח: יש שכתבו שיש ברצון להתאמה מגדרית "מרידה במלכות שמים", כתבו שאין להשתמש בגט בשם החדש שאימצו לעצמם מפני שזה שם שמבטא חטא גדול, או שהנחו לא לאמץ את כינויי הגוף שאימצו לעצמם כדי לא לבטא הסכמה ל"איסור חמור" שיש בו "חוסר דרך הארץ האנושי". כשנשאל הרב יעקב אריאל האם לטרנסג'נדר שנפטר טהרת המת תיעשה בידי גבר או בידי אישה, השיב שכלל אין צורך לטהרו.
עם זאת, ישנם רבנים שכתבו שעל אף האיסור החמור הכרוך בכך, יש להכיר בכך שיש אנשים בעלי תחושות מסובכות, ואסור להתייחס אליהם בצורה מזלזלת ושופטת, או אף כתבו ש-"הלב נשבר מכאבם" של הטרנסג'נדרים, ושכיון שהם מתייחסים אליהם כבעלי הפרעה נפשית שבינתיים היא חשוכת מרפא, החברה מחויבת להשתדל לגמול עימם חסד, ולקיים מצוות ביקור חולים במובנה הרחב, הכוללת סיוע בכל הדרכים המותרות בהלכה להקלת סבלם.
לוקהיד P-3 אוריון
לוקהיד P-3 אוריון (באנגלית: Lockheed P-3 Orion) הוא מטוס המשמש למשימות ריגול, סיור ימי, לוחמה נגד צוללות ולוחמה נגד אוניות. המטוס מתוצרת חברת לוקהיד קורפוריישן האמריקאית ויוצר ברישיון גם על ידי חברת תעשיות כבדות קווסאקי היפנית.
את המטוס עתיד להחליף הבואינג P-8 פוסידון שנכנס לשירות בצי ב-2012.
היסטוריה
ב-1957 פרסם הצי מפרט מבוקש למטוס סיור ימי שיחליף את המטוסים הקיימים ויענה על צורכי הצי לסיור ימי ארוך טווח. ארבעה יצרני מטוסים נענו לקול הקורא ולוקהיד זכתה בהצעה שהתבססה על מטוס הנוסעים הלוקהיד L-188 אלקטרה. ב-1959 נרשמה טיסת הבכורה שלו כמטוס צבאי ובאוגוסט 1962 נכנס המטוס לשירות מבצעי בטייסת VP-8 של הצי. מדגם P-3A יוצרו 157 יחידות, והמטוס שימש לצורכי מעקב במהלך משבר הטילים בקובה.
ייצור דגם P-3B החל ב-1965 וכלל מנוע משופר. מהדגם יוצרו 144 יחידות. לראשונה נמכר המטוס גם לצבאות זרים כשעסקה ראשונה הייתה עם חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד. כמו כן נמכר המטוס גם לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ולחיל האוויר המלכותי הנורווגי.
דגם P-3C המשמש עד היום את צי ארצות הברית נכנס לשירות באוגוסט 1969. הדגם כלל מערכת חדשה ללוחמה נגד צוללות, מערכת לטיסה בלילה ובמזג אוויר סגרירי והותקנו בו מערכות סונאר, ניווט ומיחשוב מתקדמות. דגם פשוט יותר P-3F נמכר לחיל האוויר האיראני.
ב-1977 נחתם הסכם עם ממשלת יפן לאספקת מטוסים, במסגרת ההסכם סופקו בתחילה חלקים של המטוסים והורכבו במפעלי תעשיות כבדות קווסאקי. לאחר מכן עבר הייצור של כל המטוסים המיועדים לכוחות ההגנה של יפן לייצור ביפן.
הגדת אמסטרדם
הגדת אמסטרדם היא הגדה של פסח מאוירת ומבוארת שהודפסה באמסטרדם במהדורה ראשונה בשנת 1695 ובמהדורה שנייה בשנת 1712 עם שינויים מעטים בלבד. ההגדה הודפסה בבית הדפוס של אשר אנשל בן אליעזר חזן ויששכר באייר בן אברהם אליעזר במימונו של משה בן יוסף ויזל. המאייר היה אברהם בר יעקב.
תיאור ההגדה
ההגדה כוללת עמוד שער, 26 עמודי טקסט, 137 איורים ומפה המתארת את הדרך בה ירדו יעקב ובניו מצרימה, את הדרך בה חזרו בני ישראל לארץ ואת נחלות השבטים. המפה מודפסת בעמוד האמצעי של ההגדה ונפתחת לגודל של שני עמודים.
הטקסט הודפס בדפוס בלט. האותיות העבריות שעוצבו לצורך הדפסת ההגדה זכו להערכה רבה וכונו "אותיות אמסטרדם". האיורים והמפה הופקו בטכניקה של תחריט נחושת, בשחור לבן ללא צבעים או עיטורים.
סוגי הטקסטים
טקסט ההגדה מודפס במרכז העמוד באותיות מרובעות גדולות מנוקדות. בשוליים החיצוניים מודפס פירוש רבי יצחק בן יהודה אברבנאל באותיות רש"י ובשוליים התחתונים "פירוש על פי הסוד" באותיות מרובעות קטנות. הפירושים אינם מנוקדים. האיורים מלווים בכותרות, שהן בדרך כלל פסוקים מהתנ"ך. הכותרות מודפסות בכתב מרובע קטן ללא ניקוד.
האגדה משלבת בין נוסח הספרדים לנוסח אשכנז, לכן היא מספקת הנחיות לעורך הסדר ביהודית איטלקים (שפת לעז), ביידיש, ובלאדינו (לשון ספרד).
ההפרדה בין נוסחי טקסט שונים מתבצעת באמצעות כותרות המציינות את הנוסח: "עד כאן מנהג ספרדים ושאר אומרים אשכנזים", "אומרים זה באשכנז וספרדים", "סדר ברכת המזון כמנהג ספרדי\האשכנזים יצו".
הפיוטים "אדיר הוא", "אחד מי יודע" ו"חד גדיא", המושרים על ידי האשכנזים בלבד, כוללים תרגום ליידיש.
האיורים
תחריטי הנחושת בהגדת אמסטרדם שוברים את המסורת רבת השנים של איורי ההגדה. מחזור האיורים בהגדת אמסטרדם מתחיל בחכמים "שהיו מסובים בבני ברק כל אותו הלילה". חסרים בה כל אותם איורים המתייחסים להכנות לפסח דוגמת בדיקת חמץ, אפיית מצות, המשפחה המסבה סביב שולחן הסדר ואב המשפחה המברך.
בהכנת התחריטים, אברהם בר יעקב התבסס על עבודותיו של האומן השווייצרי הנוצרי מתאוס מריאן הזקן, שאיוריו לספרי הברית החדשה ולספרי היסטוריה היו ידועים מאוד באירופה. הוא ערך בהם את השינויים המתבקשים בדמויות ובלבושם ושילב בין דמויות מאיורים שונים על מנת ליצור איורים חדשים ברוח ההגדה. יחד עם זאת הרקע עליו מתרחשת העלילה המתוארת באיור נשאר ללא שינוי.
החידושים שהכניס אברהם בר יעקב בהגדה זאת היוו אבן דרך באיור ספרי ההגדה והשפיעו רבות על ספרי הגדות שהודפסו לאחר מכן, החל מאגדת אמסטרדם (1721), הגדת המבורג-אמסטרדם (1728), הגדת אמסטרדם (1741) והגדות מאוחרות יותר שהודפסו באירופה ובארצות הברית עד המאה ה-20.
אסף אברבוך
אסף אברבוך (נולד ב-14 בפברואר 1983) הוא זמר יוצר, כותב, מלחין, מפיק מוזיקלי, בעל חברת תקליטים ושחקן ישראלי, זוכה פרס אקו"ם.
תחילת הדרך
אסף אברבוך נולד בתל אביב. במהלך חייו, עבר מספר פעמים בין ישראל וארצות הברית, עקב עבודתו של אביו, ד"ר מיקי אברבוך. בפעם השנייה חזר אברבוך לארץ כתלמיד תיכון במגמת המוזיקה של תיכון "קריית שרת" בחולון שם שימש כגיטריסט. הוא החל לשיר רק לקראת שנתו האחרונה בתיכון.
בשנת 2001 התגייס לצה"ל והקים מחדש את להקת חיל השריון, בה שירת כזמר, גיטריסט ומעבד מוזיקלי, עד לשחרורו ב-2004. בשנת 2003 הוציאה לאור הלהקה לרדיו את השיר "האדם שבטנק ינצח" אותו אברבוך כתב, הלחין והפיק.
קריירה מוקדמת
בשנת 2005 זכה לחשיפה טלוויזיונית ראשונה כמתמודד בעונה השלישית של התוכנית "כוכב נולד" בין השירים שביצע בתוכנית היה השיר "ילד אסור ילד מותר" של הזמרת ריקי גל - שאף שימשה כשופטת באותה העונה – שנבחר לביצוע המצטיין של אותה העונה בסקר הגולשים בפורום "כוכב נולד" הרשמי בפורטל "תפוז".
לאחר התוכנית, הופיע ברחבי הארץ והתראיין אודות אלבום הבכורה אותו הוא מקליט. לימים החליט לגנוז את אותו אלבום והשלים אותו רק כעבור כמה שנים, ובמקביל פנה לכיוונים שונים כמו כתיבה, הלחנה והפקה מוזיקלית לאמנים שונים בתעשיית המוזיקה הישראלית.
בשנת 2006 הלחין את השיר "לו יכולתי" למילותיה של חמוטל בן זאב, שיר שיצא כסינגל ואותו ביצע יחד עם לאה שבת, יוסי אזולאי, חני נחמיאס, טל מוסרי, דורי בן זאב, שיר ביטון, ניקי גולדשטיין ומורן אהרוני. כל ההכנסות ממכירת הסינגל נתרמו לילדים במצוקה.
בשנת 2008 שיחק אברבוך בסרט "סוף שבוע בגליל" של הבמאי זוכה פרס אוסקר, משה מזרחי, לצד חנה מרון, עודד תאומי, שרון אלכסנדר, שירי גדני ופיני טבגר.
בשנת 2009 היה אחראי על הלחן וההפקה המוזיקלית של שיר הבחירות של "מפלגת הצעירים" שרצה בבחירות לכנסת באותה השנה, יחד עם גיא גבע, למילים של שלומי לאופר. אברבוך אף ביצע את השיר ביחד עם בת זוגו לשעבר, הזמרת לימור דרור.
בסוף שנת 2009 החל לעבוד עם הזמר חובי סטאר וכתב, הלחין והפיק עבורו שני סינגלים: "משחק באש" ו-"Boyfriend" (דואט עם הראפר הניו יורקי Clifton Brown אותו כתב והלחין ביחד עם חובי סטאר), וכן כתב והלחין ביחד איתו את השיר "ילד קטן ילד גדול" שביצע חובי סטאר ב"פסטיבל שירי הילדים" של חנוכה באותה השנה.
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2010 הפיק עבור הזמרת דניאלה פיק את השיר "Oh Oh" שיצא גם בגרסה עברית תחת השם "אולה". כמו כן, לרגל עליית הסדרה "אחד העם 101" בערוץ 2 (רשת) הפיק גרסה מחודשת לשיר "חתולה שחורה" (שהופיע בסדרה האם "אחד העם 1). את השיר ביצע הרכב הדאנס Para Doggz ביחד עם הזמרת אושר בר טוב.
בהמשך שנת 2010 השתתף בסרט "Reset" של הבמאי יאיר פרי, ובתפקיד הראשי במחזמר "האגם" של מירית שם-אור, (על פי "אגם הברבורים" של צ'ייקובסקי), שעלה בתיאטרון נגה ביפו, ונבחר להופיע במופע שהורכב מהמוזיקאים המובילים שיצאו מהעיר חולון ביחד עם רוקפור, דן תורן, זאב נחמה, אפרים שמיר, דודי לוי, אמילי קרפל ואמנים נוספים במסגרת פסטיבל ימי זמר בעיר.
בשנת 2011 הלחין עבור הזמרת ליהי עטר את השיר "קונפטי" (למילותיו של מאיר גולדברג) שיצא כסינגל הבכורה מתוך אלבומה השני וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות.
לאורך השנים הלחין ועיבד מוזיקה לכמה מחזות זמר. ביניהם, "נמס בגשם" ו"זן נדיר" (צוותא), "סוד הגן הנעלם", "האביב מתעורר" ו"שפת התיאטרון", שהיה המחזמר הראשון שעלה במסגרת צבאית בביצוע תיאטרון צה"ל והלהקות הצבאיות. הקשר ההדוק שלו עם הלהקות הצבאיות נמשך ומאז שחרורו מהצבא הוא משמש בשירות מילואים כבוחן ללהקות הצבאיות.
ריק בארי
ריצ'רד (ריק) פרנסיס דניס בארי השלישי (באנגלית: Richard (Rick) Francis Dennis Barry III; נולד ב-28 במרץ 1944 באליזבת' שבניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. נחשב לאחד מטובי הסמול פורוורדים הטבעיים בתולדות הכדורסל כתוצאה משילוב של יכולות הקליעה, לקיחת הריבאונדים והנהגת משחק ההגנה של קבוצתו. בארי הוא השחקן היחיד שזכה בתואר הן ב-NCAA, הן ב-NBA והן ב-ABA. הוא נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA ב-1996 ונכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2012 עיבד והפיק מוזיקלית ארבעה שירים לאלבומו החדש של הזמר צביקה פיק, ביניהם שיר הנושא של האלבום "אמא".
ריק בארי
כאשר שיחק בגולדן סטייט ווריורס הוביל בארי את הקבוצה לזכייה באליפות ה-NBA ב-1975, כשבדרך זכה בפרס ה-MVP של סדרת הגמר. בנוסף, הוא השתתף שמונה פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA ונבחר שבע פעמים לאחת מחמישיות העונה.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
החל מתחילת שנת 2012 משחק אברבוך בתפקיד אלביס פרסלי בהצגה "ויוה לאס וגאס" לצדם של דורי בן זאב, גיל קופטש, ניקי גולדשטיין והזמרת סיון.
ריק בארי
בארי הוא מבעלי אחוזי הקליעה לעונשין הטובים בהיסטוריית ה-NBA ונהג לזרוק
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
החל מיולי 2012 משחק אברבוך בתפקיד הראשי במחזמר "צ'ייקובסקי שואו" לצדם של מיכל אמדורסקי, אריה מוסקונה ודובי גל.
בפברואר 2012 חזר אברבוך להופיע ביחד עם להקתו "השמועה" לקראת אלבום הבכורה, אשר עתיד לצאת במהלך שנת 2012. האלבום הוקלט בשתי גרסאות – האחת בעברית והשנייה באנגלית.
המוזיאון הלאומי ברוקנטל
המוזיאון הלאומי ברוקנטל (ברומנית: Muzeul Naţional Brukenthal) הוא מוזיאון בעיר סיביו בטרנסילבניה שברומניה. המוזיאון מתבסס על אוספיו של סמואל ברוקנטל, מושל טרנסילבניה מטעם בית הבסבורג. המוזיאון נפתח בשנת 1817, והוא המוזיאון הוותיק ביותר ברומניה. ברוקנטל עצמו החל לאסוף אמנות ב-1790.
ריק בארי
מכללות ותחילת קריירת ה-NBA
בארי גדל ברוזל פארק שבניו ג'רזי ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיאמי, בה כיכב במשך שלוש שנים. בתקופת משחקו בקבוצת האוניברסיטה הוא פגש לראשונה את אשתו פאם, שהייתה בתו של מאמן הקבוצה, ברוס הייל. בעונתו האחרונה באוניברסיטה, 1964/1965, סיים בארי כמלך הסלים של התאחדות ה-NCAA לאחר שקלע 37.4 נקודות בממוצע למשחק. עם זאת, הקבוצה לא השתתפה בטורניר אליפות המכללות, משום שתוכנית הכדורסל של האוניברסיטה הייתה בגדר ניסיון בלבד באותו זמן. בארי הוא אחד משלושה כדורסלנים, יחד עם טים ג'יימס וג'אק מקלינטון, שמספר חולצתם נתלה באולמה של האוניברסיטה.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2012 תרגם שירים ועיבד מוזיקה עבור תוכנית המציאות "חי ב-LA LA לנד" שעלתה לשידור ב-yes. בין היתר, תרגם לאנגלית את שיר הפתיחה של התוכנית, שכתב יוסי גיספן, ואת להיטו של שיר לוי, "יום אחד תבקשי".
המוזיאון הלאומי ברוקנטל
למעשה, המוזיאון מכיל שישה מוזיאונים נפרדים, השוכנים במקומות שונים בעיר, כשכל אחד עוסק בתחום אחר. גלריות האמנות שוכנות בתוך ארמונו של ברוקנטל, ומוצגים בהם כ-1,500 ציורים מהזרם המרכזי של האמנות האירופאית, החל מהמאה ה-15 עד המאה ה-18. בנוסף לציורים ישנו אוסף תחריטים, ספרים, מטבעות ומינרלים. ספריית ברוקנטל אף היא נמצאת בארמון ובה 300,000 פריטים הכוללים כתבי יד, אינקונבולות, ספרים בשפות רומניות עתיקות, ספרים עכשוויים ומגזינים.
ריק בארי
מכללות ותחילת קריירת ה-NBA
לאחר שלוש שנים באוניברסיטה נבחר בארי במקום השני בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת סן פרנסיסקו ווריורס. בעונתו הראשונה בליגה,, זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA שלאחר שקלע 25.7 נקודות - הממוצע השביעי בטיבו בהיסטוריה לרוקי - והוריד 10.6 ריבאונדים למשחק. סן פרנסיסקו השיגה באותה עונה 35 ניצחונות, שיפור של 18 לעומת העונה הקודמת. בארי כונה "הכלבלב ממיאמי" על ידי השדר של סן פרנסיסקו, בשל מבנה גופו הצנום וסגנון המשחק המהיר והזריז שלו.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
ביולי 2012 זכה אברבוך בפרס "קרן העידוד לרווחת היוצר" של אקו"ם עבור אלבומו הראשון. חודש אחר כך, הוציא אברבוך, ביחד עם להקתו "השמועה", את סינגל הבכורה שלהם "את ראויה לדעת".
יראם המגדיאלי
יראם המגדיאלי (לעיתים גם: המגדלי; באנגלית: Yiram of Magdiel) היה פרשן המקרא בן המאה ה-10, מחוגו של רס"ג.
אסף אברבוך
העשור השני של המאה ה-21
באוקטובר 2012 הוציאו את "עשרים", הסינגל השני שלהם, בו הם מארחים את ארקדי דוכין, ובינואר 2013 יצא לרדיו הסינגל השלישי, "דניאל".
ריק בארי
מכללות ותחילת קריירת ה-NBA
בעונה הבאה,, השתתף בארי בפעם השנייה במשחק האולסטאר של ה-NBA וזכה בפרס ה-MVP של המשחק, לאחר שקלע 38 נקודות לזכות נבחרת המזרח. באותה עונה סיים כמלך הסלים של הליגה עם 35.6 נקודות למשחק - הממוצע השמיני בגובהו בתולדות ה-NBA. יחד עם סנטר הקבוצה, נייט ת'ורמונד, הוביל בארי את סן פרנסיסקו להעפלה לסדרת הגמר של ה-NBA, שם הפסידו לפילדלפיה 76' בתום שישה משחקים. במשחק השלישי בסדרה הוא קלע 55 נקודות והעמיד בסדרה כולה ממוצע של 40.8 נקודות למשחק, שיא בו החזיק גם במשך שלושה עשורים לאחר מכן.