cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיא הוכמן
הקמת ערוץ היוטיוב "נייס גיא"
בשנת 2013 פתח יחד עם עילי קמחי את ערוץ היוטיוב "נייס גיא". הסרטון הראשון אותו יצרו יחד עם נועם טורנברג הפך להצלחה ויראלית בין לילה. בערוץ המנוהל על ידי שותפו ליצירה הבמאי והעורך עילי קמחי (וידאומן) מערכונים קומיים אשר עוקבים אחר עלילותיו של "נייס גיא" (בגילומו של הוכמן), צעיר ישראלי כושל אשר חולם למצוא אהבה. המערכונים זוכים לוויראליות והסרטונים בערוץ צברו מיליוני צפיות.
בנובמבר 2022 טס הוכמן למונדיאל שנערך בקטר לצלם סרטונים סאטירים. בעקבות הסרטונים, הופץ סרטון בתקשורת הערבית כשהוא מוצג כ"ציוני מסוכן" ו"חייל בצבא הכיבוש הישראלי". בעקבות החשש מפגיעה בו, קיצר הוכמן את שהותו במדינה וחזר לישראל.
חיים אישיים
ב-31 ביולי 2023 שיתף כי אובחן אצלו סרטן האשכים, ושבעקבות זאת הוא נכנס לניתוח להסרת האשך.
שאול גאררו
שאול גאררו (באנגלית: Shaul Guerrero; נולדה ב-14 באוקטובר 1990 באל פאסו, טקסס ארצות הברית), הידועה יותר בשם הבמה שלה רחל דיאז (באנגלית: Raquel Diaz), היא זמרת מקסיקנית-אמריקאית, דוגמנית ומתאבקת מקצועית עבר של הארגון WWE. כמו כן, היא התחרתה ב-FCW, ליגת הפיתוח של הWWE. שאול היא חלק ממשפחת גאררו האגדית, כאשר היא הבת של אדי גאררו ושל ויקי גאררו. ב-17 במאי 2012 ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-NXT.
FCW (2010–2012)
ב-26 באוקטובר 2010, ארגון ה-WWE החתימו את גאררו לחוזה פיתוח בליגת הפיתוח שלהם - FCW. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בדצמבר 2010, כאשר היא הייתה לצד הזירה בקרב על אליפות הדיוות של FCW בין AJ לי ונעמי נייט. היא ערכה את הקרב הראשון שלה מאוחר יותר, ב-11 בפברואר 2011 תחת השם "רחל דיאז", כאשר היא הצטוותה עם נעמי נייט לקרב זוגות נגד AJ לי ואוקסנה. ב-17 בנובמבר בתוכנית של FCW, דיאז ניצחה את אוקסנה עם תרגיל הסיום "Gory Bomb", שנחשב תרגיל מפורסם מאוד במשפחת גאררו, והפכה להיות "מלכת FCW". ב-15 בדצמבר בתוכנית של FCW, ניצחה דיאז את אודרי מארי כדי להפוך לאלופת הדיוות של FCW בפעם הראשונה בקריירה, כעת היא החזיקה בתואר "מלכת FCW" ובאליפות הדיוות של FCW בו זמנית. בהמשך, דיאז המשיכה עם הפיוד שלה נגד אודרי מארי ופיתחה יריבויות קטנות נוספות כנגד סופיה קורטז, קייטלין ועוד. ב-21 ביוני 2012, דיאז הפכה להיות מחזיקת התואר הכי ארוכה בהיסטוריה של FCW, כאשר היא עברה את הרצף של נעמי נייט, שעמד על 189 ימים.
ארגונים עצמאיים (2018–היום)
ב-17 בפברואר 2018 גאררו חזרה לענף ההיאבקות כאחת מצוות השידור של הארגון Reality of Wrestling, שהבעלים שלו הם בוקר טי ושארמל.
חיים אישיים
גאררו היא הבת הבכורה של אדי גאררו ושל ויקי גאררו. ב-3 בינואר 2016, היא התחתנה עם המתאבק איידן אינגליש.
תברחו
תברחו היא סדרת נוער ואימה, המשודרת ב-HOT VOD Young ובערוץ HOT3 החל משנת 2019. את הסדרה יצרו טל גולדברג ואילן רוזנפלד והיא הוכרזה כסדרה הכי נצפית של HOT VOD Young לשנת 2019.
שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש
שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש הוא משחק הרפתקאות עבור מיקרוסופט ווינדוס ו-Xbox 360, שפותח על ידי האולפן האוקראיני פרוגווארס. זהו המשחק החמישי בסדרת משחקי ההרפתקאות של שרלוק הולמס שפותחה על ידי Frogwares. המשחק מתקיים במחוז וייטצ'אפל בלונדון בשנת 1888, האתר ההיסטורי של רציחות ג'ק המרטש.
בעקבות "שרלוק הולמס: התעוררות" ו"שרלוק הולמס נגד ארסן לופין" (המשחקים הקודמים בסדרה), שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש מציע את היכולת לשחק מנקודת מבט של צד שלישי בנוסף למשחק בגוף ראשון. הגרסה הצרפתית של המשחק יצאה ב-30 באפריל 2009. הגרסה האנגלית יצאה ב-24 במאי.
עלילה
המשחק מתרחש בתקופה הוויקטוריאנית המאוחרת. האימפריה הבריטית הייתה בשיאה, מעצמה עולמית עשירה. וייטצ'אפל הייתה שכונת עוני עלובה. ברחובותיה הצרים והמלוכלכים התגוררו בתנאים מחפירים אלכוהוליסטים, קבצנים, זונות, כמו גם קהילה גדולה של מהגרים יהודים שנמלטו מהאנטישמיות הגוברת ממזרח אירופה. בין 3 באפריל 1888 ל-13 בפברואר 1891, התרחשו רציחות אלימות. על הולמס לחקור, לעקוב ולתפוס את ג'ק המרטש ובכך לפתור את אחת התעלומות הגדולות בהיסטוריה של הפשע.
משחק
השחקן יכול לשחק מנקודת מבט ראשונה או שלישית כהולמס או ווטסון. הולמס ווטסון מגיעים לסקירה בכל זירת פשע לאחר הרצח ובכך נותן לשחקן מבט מקרוב על עבודתו של ג'ק.
השחקן נדרש גם לפתור תעלומות בדירתו המפורסמת של הולמס ברחוב בייקר, תהליך הכולל דיאלוג ומסמכים כדי לקבוע זמני רצח, לפני ששרלוק מפתח תאוריות מפורטות לגבי הסיבות להרג. השחקן מחבר הערות קרועות, מרכיב חפצים ומוצב בפני בשלל אתגרים.
ביקורת
המשחק זכה לביקורות מעורבות וחיוביות של מבקרים. Gamespot ביקר בשלילה את שיטת איסוף הרמזים במשחק, מכיוון שהם חייבים קודם כל לבצע סידורים מהמשטרה.
אש (סרט, 2020)
אש (ברוסית: Огонь) הוא סרט דרמה ואסונות רוסי משנת 2020 בכיכובו של קונסטנטין חבנסקי ובבימויו של אלכסיי נוז'ני, שביים בעבר את "אני מרזה". הסרט עלה לאקרנים בבכורה מסחרית ב-24 בדצמבר 2020. הסרט צולם על ידי אולפני T3 של ניקיטה מיכאלקוב בשיתוף פעולה עם תאגיד VGTRK וערוץ רוסיה-1, בהפצת סנטרל פרטנרשיפ ובתמיכת קרן הקולנוע הרוסי הממשלתית. הסרט מהווה לשיתוף הפעולה השמיני בין תאגיד VGTRK ואולפני T3. למרות מגבלות שהוטלו על בתי הקולנוע בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה, במסגרתן נאסר למלא את האולמות יותר מחצי מתכולתן, הסרט הכניס 926,776,922 מיליון רובל לעומת תקציב הפקה של 550 מיליון רובל והוכתר כהצלחה מסחרית.
זהו סיפור הרואי על כבאים ומחלצים של המשרד למצבי חירום העומדים בדרכה של שריפת ענק, כאשר נראה כי לאנשים במצוקה לא נותר אלא לחכות לעזרה. מה שאנחנו מכנים הישג, מבחינתם - זו השגרה הקבועה, להיכנס למצבים שהם בבחינת סכנת חיים וסיכון יומיומי.
הסרט היה מועמד לקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2020 בטקס פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה.
עלילה
קבוצה של שישה צוותי כיבוי של השירות להגנת היערות לכודים בטבעת אש בתוך קרחת יער. מפקד הקבוצה, אלכסיי סוקולוב, מורה לכולם לשכב, להתעטף בשמיכות חסינות אש וללחוץ את פניהם לקרקע, מכיוון שחמצן תמיד זורם מהאדמה. כולם עושים זאת, אך אחד מהם, נכנע לפאניקה, מנסה לברוח, פורץ לתוך היער הבוער ובסופו של דבר מת.
רוסיה עוברת עונה קשה מאוד של שריפות יער: שריפות מתפשטות ברחבי המדינה בעיצומו של קיץ חם, ממישורי מזרח אירופה ועד קמצ'טקה. כל אחד מחמשת חברי קבוצת הכיבוי שבפיקודו של אלכסיי סוקולוב מנהלים חיים שגרתיים: אשתו ההרה של פיוטר ווליצ'וק מתה פעם בשרפה, ומאז הוא נסוג לעצמו וכל הזמן הוא צופה בסרטונים איתה בטלפון שלו; מקסים שוסטוב הוא רומנטיקן ואופטימי שאי אפשר לדכא ולעולם לא עוזב את הגיטרה שלו; לקונסטנטין ז'וראבל יש משפחה: אישה וילדים; סרגיי זוטוב מנהל מערכת יחסים עם טבחית ומתכתב עם אמו; למדריך סוקולוב יש בת, קטיה, העובדת בחדר הבקרה והיא מחוזרת על ידי המגויס רומן אילין. נודע כי אילין הציע לקטיה להטיס מטוס ולקפוץ עם מצנח, סוקולוב אוסר עליהם להיפגש ללא הסברים. אבל מפקד הבסיס, ולדימיר גרומוב, באותו יום קובע תנאי לסוקולוב: או שהוא לוקח את אילין לקבוצה כחבר שישי במקום חבר הצוות שמת, או שהוא יפרוש מהשירות. סוקולוב מחליט לקחת את אילין, מאחר שמגיעה קריאה מקרליה על שריפות יער ליד הכפר אולחובו.
בדרך לאולחובו, סוקולוב מדליק גפרור (משהו כמו טקס: אם הגפרור יכבה במהירות, אז יטפלו במהירות באש; אם הגפרור יישרף לאורך זמן, לא יהיה קל להתמודד עם האש). הפעם האש על הגפרור בוערת לאורך זמן וכמעט מגיעה לאצבעותיו של אלכסיי. בהתחלה, אילין מתנהג בהתרסה: הוא משמיע בדיחות מלוכלכות, כשהוא צונח לתוך היער, הוא נוחת על עץ. אבל בערב, בזמן שהוא מכבה את האש המתקרבת, אילין מציל את חייו של זוטוב ומגלה שתושבי המקום הציתו טבעת אש ביער מבלי להמתין למחלצים, בתקווה שהאש שהם הדליקו תרחיק את התפשטות השרפה. כתוצאה מכך, על הכבאים להציל את עצמם ולהשאיר אוהלים, כלים ומדים ביער הבוער.
המפגש בין הכבאים לתושבי הכפר כמעט מתגבר לסכסוך. סוקולוב מפריד בין הלוחמים ומתקשר לטייס ואלרה בטלפון לווייני כדי שיוכל להשיג מזון וכלים עבורם. ואלרה פוגש תושב מקומי, אוקופיץ', שמטיס מסוק מיל Mi-8 ישן (הנקרא בחיבה "לריסה איוואנובנה") וחובב גידול דבורים, אבל כל מה שהוא יכול לשים עליו הוא צנצנת דבש וכמה שמיכות חסינות אש. בבוקר הצוות מתפצל. ז'וראבל, ווליצ'וק, שוסטוב וזוטוב הולכים לאולחובו לבקש עזרה מתושבי הכפר, ואילו אילין וסוקולוב נשארים ביער. אילין מביע את נכונותו לשרת בכנות, וסוקולוב אומר שלקטיה יש דיסאוטונומיה ובשיאה היא סובלת מהתקפי פאניקה. נעלב מקטיה, אילין בורח מסוקולוב יחד עם הטלפון הלווייני, מתקשר לאהובתו ומגלה את הקשר איתה. במהלך שיחת טלפון בחוף, אילין מבחין בשרפה ומספר על כך לקטיה, אך בטעות משליך את הטלפון הלווייני למים.
ללא קשר עם הבסיס, סוקולוב מודיע על הפינוי מהכפר. בזמן שהתושבים מתקבצים, האש מתקרבת מספיק ומתברר שעם נשים וילדים לא יהיה להם זמן להימלט. אי אפשר לפנות את כולם במסוק בבת אחת, מכיוון שהמסוק ישן מאוד (ייקח זמן רב להגיע לגובה ואולי בכלל לא ימריא). ואז סוקולוב מחליט לשים את הילדים בחלק האחורי של המכונית ולתלות את המכונית עם הילדים למסוק באמצעות כבל. המסוק גורר את המכונית עם הילדים והכבאי שוסטוב, שנמצא גם מאחור. במקום נהג שיכור בחתונה, ולייצ'וק לוקח אישה מקומית בהריון ואמה באוטובוס לבית החולים. סוקולוב, אילין, זוטוב וז'וראבל מפנים תושבים מאולחובו. קטיה בבסיס מנסה להעביר תגבורת לצוות של אביה בקרליה. ווליצ'וק לוקח את הנשים בבטחה לגשר, אך לא מצליח לחצות את הגשר הבוער: האוטובוס נופל ונתקע מעל המים. האם יולדת את בתה ממש באוטובוס הבוער, ווליצ'וק מציל גם נשים וגם ילד שזה עתה נולד.
המכונית התלויה על חבל המסוק מתחילה להתפרק ממש באמצע היער הבוער. אוקופיץ' ו-ואלרה צריכים להנחית מסוק בקרחת יער כדי לאסוף את הילדים ואת שוסטוב מהרכב. כצפוי, אי אפשר להרים את המסוק הישן לאוויר. שוסטוב זורק את המטען, את הגיטרה ומנקז חלק מהדלק; הילדים זורקים את הנעליים והבגדים שלהם לאדמה. כתוצאה מכך, המסוק ממריא מהקרקע, אך אינו יכול לעלות לגובה. ואז שוסטוב אומר לילדים להאמין בנס: לעצום עיניים ולדמיין שהם עפים. הילדים עושים בדיוק את זה. לאחר מכן המסוק ממריא, כי שוסטוב, בזמן שהילדים לא ראו, קפץ בעצמו מהמסוק. שוסטוב מנופף בידו לילדים, מחייך ומת באש.
סוקולוב, אילין, זוטוב וז'וראבל, יחד עם התושבים, מתבוננים כיצד השרפה הורסת את אולחובו, ולאחריה הם עוברים דרך היער הבוער עד הנהר; ואילו נהג האוטובוס השיכור לקח איתו 200 מטר של כבל מתכת. סוקולוב מניח ביד אחת את הכבל בשביל בטוח לנהר ומגיע אליו ואז יורה כלפי מעלה באקדח איתות לאותת לכפריים ולחברים, אך המטען מתפוצץ ממש בתא המטען. סוקולוב המותש חוזר לאורך הכבל חזרה לאחרים ומאבד הכרה, אחרי ששאף עשן. זוטוב וז'וראבל לוקחים את תושבי הכפר בכבלים, ואילין גורר עליו את סוקולוב בכל הכוח. בינתיים, בבסיס, גרומוב מסביר לקטיה כי שליחת מטוסים כבדים לכפר זעיר ללא פקודה תהיה פשע רשמי מצידו, אך בסופו של דבר הוא מחליט שעדיף לפנות לבית המשפט מאשר לקבור את חבריו. גרומוב וקטיה טסים לקרליה יחד; במהלך הטיסה קטיה מתגברת על התקפי הפאניקה שלה. אילין מבחין במטוס כיבוי אש גדול בשמיים ונותן שלט, כשהוא זורק כמה פעמים קסדה עם פנס לאוויר. הטייסים במטוס Be-200 מכבים את אש היער במקום בו הם גילו את תנועת האור, זרמי המים מביאים את סוקולוב לחיים.
תושבי הכפר החלו לבנות כפר חדש ליד הנהר. כוחות הכיבוי הניחו פרחים לאנדרטה לזכר חבריהם שמתו בעת מילוי תפקידם, עם תצלום של שוסטוב. ווליצ'וק מתיידד עם האישה בהריון והופך אב לילדה. זוטוב מתקרב לברמנית ופוגש את אמו. ז'וראבל חזר למשפחתו והפך למפקד הקבוצה במקום סוקולוב. סוקולוב עצמו לא התערב במערכת היחסים של קטיה עם אילין ומאפשר להם לטוס יחד להחזיר. עייף בעקבות עונה שלמה של שריפות, גרומוב נרדם במשרדו. שטחה של רוסיה על המסך מאחוריו, שבתחילת הסרט היה מכוסה במעגלים אדומים (מקומות בהם התרחשו והתפשטו שריפות ענק), עתה נקי כמעט. קבוצה של צוותי כיבוי, שבראשה ז'וראבל, נשלחת למשימה חדשה. סוקולוב, צופה בחברים שעוזבים, מדליק מחדש את הגפרור.
הפקה
הצילומים התקיימו בחודשים מאי עד אוקטובר 2019 בטאגאנרוג, פטרוזבודסק, סנקט פטרבורג, מוסקבה, יערות קרליה ובמחוז לנינגרד. בצילומים השתתפו מטוסים דו-תכליתיים כדוגמת איליושין Il-62, אנטונוב An-26 ו-Be-200 וכן מסוקי Mi-8. בצילומי הקרקע השתתפו מחלצים וכבאים אמיתיים מהמשרד הממשלתי למצבי חירום ומהשירות להגנת היערות של סוכנות היערות הפדרלית.
מרגרט צ'לימו קיפקמבוי
מרגרט צ'לימו קיפקמבוי (באנגלית: Margaret Chelimo Kipkemboi; נולדה ב-9 בפברואר 1993) היא אתלטית קנייתית, סגנית אלופת העולם (דוחה 2019) בריצת 5000 מטר, ובעלת מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת 10,000 מטר.
קורפוס הפרשים הראשון (האימפריה הגרמנית)
קורפוס הפרשים הראשון (בגרמנית: Höhere Kavallerie-Kommando Nr 1 תרגום מילולי: "פיקוד הפרשים הגבוה מס' 1") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1918.
מרגרט צ'לימו קיפקמבוי
2015
במשחקי אפריקה שנערכו בברזוויל, הרפובליקה של קונגו ב-2015 היא זכתה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:30.15 דקות.
קורפוס הפרשים הראשון (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הקורפוס הוקם באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדו מונה מנפרד פון ריכטהופן (לא לבלבל עם הברון האדום). הקורפוס כלל בשלב ראשון את דיוויזיית הפרשים של המשמר ואת דיוויזיית הפרשים ה-5, ונכלל במסגרת הארמייה השלישית של מקס פון האוזן. הקורפוס נפרס בחזית המערבית ולקח חלק במערכה על הגבולות, ובקרב הראשון על המארן. ב-6 בנובמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית, ונטל חלק חשוב יחד עם קורפוס המילואים ה-25 בקרב לודז'. ב-22 באפריל 1915 נכלל הקורפוס במסגרת פלגת הארמייה לאוונשטיין, והשתתף במתקפת גורליצה-טרנוב ובכיבוש קורלנד.
מרגרט צ'לימו קיפקמבוי
סגנית אלופת אפריקה
באליפות אפריקה שנערכה בדרבן שבדרום אפריקה בשנת 2016 זכתה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:07.56 דקות.
קורפוס הפרשים הראשון (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
עם זאת, בהדרגה נוכח הפיקוד העליון הגרמני שהפרשים אינם יעילים במיוחד במלחמת חפירות, והקורפוס הוסב בהדרגה להיות קורפוס חי"ר. ב-20 בנובמבר 1916 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקם הקורפוס ה-56. הקורפוס המשיך ללחום בחזית המזרחית, עד שפורק ב-3 במרץ 1918 עם החתימה על הסכם ברסט-ליטובסק.
מרגרט צ'לימו קיפקמבוי
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת סיימה במקום החמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:48.74 דקות.
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר זכתה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בשיא אישי חדש של 14:27.49 דקות, אחרי בת ארצה הלן אובירי (14:26.72 דקות) ולפני קונסטנצה קלוסטרהאלפן מגרמניה (14:28.43 דקות).
רסול גמזטוב
רסול גמזטוב (ברוסית: Расул Гамзатов; באווארית: ХӀамзатил Расул, תעתיק IPA: [ħamzatil rasul]; 8 בספטמבר 1923 - 3 בנובמבר 2003) היה משורר סובייטי ממוצא אווארי קווקזי. על פעילותו הספרותית והציבורית הוענקו לו פרס סטלין (1952), פרס לנין (1963), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים. בשנת 2003 הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ברוסיה.
חייו
גמזטוב נולד בכפר בדגסטן למשפחת משוררים. לאחר סיום לימודי בית הספר הוא המשיך לבית הספר למורים ועד לשנת 1941 עבד כמורה. בשנים 1945–1950 למד במכון ללימודי ספרות במוסקבה והיה פעיל מאוד מבחינה ציבורית. גמזטוב היה חבר במספר מוסדות ציבוריות בתקופת ברית המועצות, ציר בוועידות סופרים וחבר בסובייט העליון. בשנת 1951 נבחר לתפקיד יו"ר איגוד הסופרים של דגסטן וכיהן בתפקיד זה עד מותו. בשנת 1973 הוא חתם על גילוי דעת נגד אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. בהיותו מקורב לשלטון, גמזטוב פעל רבות לעזרת סופרים אחרים.
במהלך שנות ה-90 פעל גמזטוב כנגד תנועות בדגסטן שדגלו בהתנתקות מרוסיה.
גמזטוב נפטר במוסקבה בשנת 2003 ונטמן בבית העלמין המוסלמי במחצ'קלה, ליד אשתו.
פעילות ספרותית
גמזטוב החל לכתוב שירה בשנת 1932 ובשנת 1943 התפרסם הספר הראשון שלו. הוא עסק בתרגום ספרות רוסית לשפה האווארית כולל אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, ולדימיר מאיאקובסקי וסרגיי יסנין. בהיותו בלימודים במוסקבה הוא הכיר משוררים רוסים צעירים והם החלו לתרגם את שיריו לרוסית. השיר המפורסם שלו "עגורים" תורגם לרוסית, הולחן בידי יאן פרנקל ובוצע על ידי מארק ברנס. גם מלחינים כמו דמיטרי קבלבסקי, ריימונד פאולס ואלכסנדרה פחמוטובה הלחינו את שיריו.
בתקופת ברית המועצות ספריו תורגמו לרוסית ולשפות רבות נוספות.
ובנוסף היה חבר מערכת של מספר ירחונים ספרותיים סובייטיים.
התחממות עולמית
ההתחממות העולמית, או ההתחממות הגלובלית, היא עלייה בטמפרטורה הממוצעת של פני השטח של כדור הארץ. תהליך זה החל בהדרגה כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, והוא מתרחש בקצב חסר תקדים – במשך פחות מ-50 שנה הטמפרטורה הממוצעת של כדור הארץ עלתה במעלת צלזיוס אחת. ההתחממות העולמית היא אחד ההיבטים של שינוי אקלים, שניתן למצוא לו עדויות במדידות טמפרטורה וכן בתצפיות על השפעות שונות של ההתחממות. על אף שבתקופות גאולוגיות קודמות אפשר להבחין בתקופות התחממות אחרות, המונח מתייחס בדרך כלל לעלייה הנצפית בטמפרטורת האוויר והאוקיינוסים מאז תחילת המאה ה-20, שנגרמת בעיקר כתוצאה מפליטת גזי חממה בשל הכלכלה מבוססת-התיעוש המודרנית. נהוג להשתמש במונחים "ההתחממות העולמית" ו"שינוי האקלים" לתיאור אותה תופעה, אבל "שינוי האקלים" כולל גם את "ההתחממות העולמית" ואת השפעותיה, כמו שינויים במשטר המשקעים, שמשתנים לפי המיקום הגאוגרפי. הרבה מהשינויים הנצפים באקלים מאז שנות החמישים של המאה ה־20 נחשבים לחסרי תקדים מאז שהחלו למדוד את הטמפרטורה בצורה ישירה, או מאז כמה מאות מיליוני שנים, לפי מדידות סמנים פלאו-קלימטולוגיות. ב־2013, סיכם דו"ח ההערכה החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) כי "סביר מאוד (95%–100%) שהשפעת האדם היא הגורם המרכזי להתחממות הנצפית מאז אמצע המאה העשרים". ההשפעה האנושית הגדולה ביותר נובעת מפליטת גזי חממה כמו פחמן דו-חמצני, מתאן וחמצן דו-חנקני. על פי התחזית הסבירה ביותר המוצגת בדו"ח הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) לשנת 2021, תעלה הטמפרטורה עד סוף המאה ה-21 בעוד 1.6 מעלות צלזיוס, כלומר 2.7 מעלות יותר מממוצע הטמפרטורה בשנים 1850–1900. ממצאים אלו זכו להכרה בקרב האקדמיות הלאומיות למדעים של המדינות המתועשות הגדולות ואינם שנויים במחלוקת בשום גוף מדעי בעל מעמד לאומי או בינלאומי. אולם למרות הקונצנזוס המדעי באשר להתחממות העולמית ובאשר לסיבותיה, בקרב הציבור הרחב (ובעיקר בקרב קבוצות שמרניות) קיימת הכחשה של ההתחממות העולמית או לפחות הכחשה של סיבותיה.
הקונצנזוס בין מדינות העולם בטענה כי ההתחממות העולמית היא תוצאה של פליטה מעשה ידי אדם של גזי חממה, הוביל ללחץ על פוליטיקאים בעולם לנקוט צעדי חקיקה שיצמצמו את השימוש במקורות אנרגיה מתכלים, יעודדו מעבר לשימוש במקורות אנרגיה חלופיים, ובאופן כללי יפחיתו את חותם הפחמן (כלומר, כמות גזי החממה הנפלטים) של מדינות העולם.
השנים 2020 ו-2016 הן השנים החמות ביותר מאז תחילת המדידות בשנת 1850, ושמונה השנים האחרונות ניצבות בראש רשימת שנים אלה. מאז אמצע שנות ה-70 מדובר בעלייה של מעלת צלזיוס אחת.
בעקבות השפעתו הרבה של האדם על כדור הארץ, ובפרט על האקלים, יש שהציעו לכנות את התקופה מהמאה ה-19 ואילך כתקופה גאולוגית הנפרדת מההולוקן בשם "אנתרופוקן".
ב-23 בינואר 2020 הוזזו מחוגי שעון יום הדין ל-100 שניות לפני חצות, המיקום הקרוב ביותר לחצות מאז שנוצר השעון, בין היתר עקב מצב האקלים.
ב-9 באוגוסט 2021 פורסם דוח מיוחד של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים של האו"ם שקבע חד-משמעית ששינויי האקלים הם מעשה ידי אדם. הדוח אף קבע כי התחממות נוספת היא בלתי נמנעת, וכי ניתן למנוע התחממות דרסטית אף יותר על ידי הפחתה ניכרת בפליטת גזי החממה.
טרמינולוגיה
לפני שנות ה-80, כאשר עדיין לא היה ברור אם החימום של גזי חממה היה יותר משמעותי מהקירור של חומר חלקיקי בזיהום אוויר, מדענים השתמשו במונח "שינוי אקלים לא מכוון" (inadvertent climate modification) כשהם התייחסו להשפעה אנושית על האקלים.
בשנות ה-80, המונחים "התחממות גלובלית" ו"שינוי אקלים" נהיו יותר נפוצים. אף על פי ששני המונחים נמצאים בשימוש לסירוגין, בעגה המדעית, "התחממות גלובלית" מתייחס רק לחימום מואץ בפני השטח, ו"שינוי אקלים" מתייחס לכל השינויים במערכת האקלים של כדור הארץ.
לאור הסכנה המתגברת כתוצאה משינויי האקלים, הודיע עיתון הגרדיאן שבכוונתם לבצע שימוש במונחים חלופיים ל"שינוי האקלים". במקומו תינתן עדיפות למונחים "מצב חירום אקלימי", "משבר" או "קריסה". בנוסף, "התלהטות גלובלית" (global heating) תועדף על פני "התחממות גלובלית" (global warming). העורכת הראשית הסבירה: "המונח שינוי אקלים, למשל, נשמע פסיבי ועדין מדי בזמן שהמדענים מדברים על קטסטרופה לאנושות".
רקע: טמפרטורה עולמית ממוצעת
הטמפרטורה על פני כדור הארץ משתנה ממקום למקום, בהתאם לזמן ביום, לפי עונות השנה ובהתאם לגובה מעל פני הים. עם זאת למדעני אקלים יש שיטות להאחדת מדידות הטמפרטורה ממקומות שונים ברחבי העולם כדי להגדיר טמפרטורה עולמית, שהיא הממוצע של הטמפרטורה על־פני כל כדור הארץ לאורך השנה. הנתונים נאספים מאלפי תחנות מטאורולוגיות, מצופים וספינות בעולם. התיעוד הארוך ביותר של מדידת טמפרטורה גלובלית מתחיל ב־1850, אז החלו להשתמש במדחומים כדי למדוד את הטמפרטורה העולמית באופן שיטתי. בנוסף למדידה ישירה באמצעות לוויינים, מדחומים וכו', שיטות כמו חציבת עמודי קרח בקרחונים, ניתוח טבעות עצים, או תיארוך השכבות השונות של הקרח, מאפשרות לשחזר את הטמפרטורה העולמית לאורך התפתחות כדור הארץ, עד טווח של מיליוני שנים לאחור.
ניתן לראות גם תנודות בטמפרטורה העולמית. באלף השנים האחרונות, למשל, ישנה התקופה החמה בימי הביניים המכונה "התקופה החמה של ימי הביניים", תקופה בה האקלים בצפון האוקיינוס האטלנטי, דרום גרינלנד, וחלקים מהאזור הארקטי ומצפון אמריקה התחמם. תקופה אחרת, של התקררות דווקא, אירעה במאות ה-16–19, וידועה בשם "עידן הקרח הקטן". אולם גם בתקופה החמה של ימי הביניים וגם בעידן הקרח הקטן התנודות היו אזוריות, ולא אירעה התחממות או התקררות גלובלית.
מדענים משתמשים בשיטות סטטיסטיות כדי להסיר השפעות של תופעות כמו אי חום עירוני, או שינויים בשיטות המדידה, על הדיוק של מדידות הטמפרטורה.
מגמת ההתחממות
כל שמונה השנים 2015–2022 היו חמות יותר מהשנים שקדמו להן מאז שנת 1850, שבה החלו המדידות של טמפרטורת כדור הארץ. מבין שנים אלו שתי השנים 2016 ו-2020 היו שנות השיא, והטמפרטורה שנרשמה בהן הייתה גבוהה מזו של שנת 2010, שהייתה שנת השיא לפני שנת 2015, ביותר משתי עשיריות המעלה.
על פי דו"ח הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) לשנת 2021, עלתה טמפרטורת פני כדור הארץ מאז סוף המאה התשע עשרה ועד עתה ב-1.1 מעלות, כאשר ביבשה עלתה הטמפרטורה ב-1.6 מעלות, ובים ב-0.9 מעלות. על פי התחזית הסבירה המוצגת בדוח זה, תהיה הטמפטרטורה בסוף המאה העשרים ואחת גבוהה מהטמפרטורה עכשיו ב-1.6 מעלות, כשמידת העלייה תלויה בדפוס העתידי של פליטת גזי חממה לאטמוספירה.
תנודות במגמת ההתחממות האחרונה
עליית הטמפרטורה איננה רציפה, וישנן תנודות קצרות טווח שמכסות על מגמות ארוכות טווח, ויכולות, באופן זמני, להסתיר את המגמה ארוכת הטווח או לגרום להפרזה בעוצמתה.
דוגמה לתקופה כזו היא השנים 1940–1975, ששררה בהן יציבות יחסית בטמפרטורה. יציבות זו מיוחסת לעלייה בריכוז אירוסולים גופרתיים באטמוספירה, שנגרמה מעלייה בפעילות התעשייתית בסוף מלחמת העולם השנייה. דוגמה נוספת לתקופה כזו היא ההאטה בקצב עליית הטמפרטורה בשנים 1998–2012, שזכתה מידי התקשורת וכמה מדענים לכינוי "הפסקת ההתחממות העולמית". במהלך תקופה זו מאגר החום באוקיינוסים המשיך להתקדם כלפי מעלה ביציבות, ובשנים העוקבות טמפרטורת פני השטח עלתה בפתאומיות. את ההתקדמות האיטית של ההתחממות ניתן לייחס להתחממות והתקררות של האוקיינוס השקט כתוצאה משוֹנוּת טבעית, כמו גם לאירועי אל-ניניו ולה-ניניה, לפעילות שמשית נמוכה, ולמספר התפרצויות געשיות שהוסיפו חלקיקים מחזירי אור שמש לאטמוספירה.
על פי גאווין שמידט, היועץ הבכיר של נאס"א לענייני אקלים, אירועי מזג אוויר קיצוניים מקדימים לעיתים את המודלים.
רקע: אקלים כדור הארץ
הטמפרטורה על פני כדור הארץ נובעת בעיקר ממאזן אנרגטי בין קרינה שמגיעה אל כדור הארץ מהשמש, נבלעת בו ומחממת אותו, לבין קרינה אלקטרומגנטית הנפלטת מכדור הארץ ומקררת אותו. הקרינה שמגיעה מהשמש פרושה על תחום רחב של אורכי גל, אך חלק גדול מעוצמתה הוא בתחום האור הנראה. לפיכך כמות הקרינה הנבלעת על ידי כדור הארץ מושפעת במידה רבה מצבע כדור הארץ כפי שהוא נראה מהחלל. ככל שכדור הארץ בהיר יותר כך יותר קרינה מפוזרת ממנו ואיננה נבלעת בו, וככל שהוא כהה יותר כך קרינה רבה יותר נבלעת בתוכו. הקרינה שנבלעת על ידי כדור הארץ הופכת לאנרגיית חום וגורמת לפליטה של אור באורכי גל תת-אדומים. קרינה זאת נפלטת בחלקה אל החלל אך בחלקה נבלעת באטמוספירה. מכאן שלאטמוספירה ישנו תפקיד כפול במאזן החום של כדור הארץ: מצד אחד היא שקופה לאור הנראה המגיע מהשמש, ומצד שני היא בולעת את הקרינה התת-אדומה הנפלטת מכדור הארץ. אפקט זה נקרא אפקט החממה.
לאפקט העמימות ולאפקט החממה יש תפקיד חשוב בקביעת הטמפרטורה של כדור הארץ. אטמוספירת כדור הארץ מורכבת ברובה מחנקן (78 אחוז) ומחמצן (21 אחוז) – ואולם לגזים אלו בליעה מועטה מאוד בתחום התת-אדום, ומשום כך גזים כבדים יותר, כמו פחמן דו-חמצני, אף שהם מהווים רק פחות מאחוז אחד באטמוספירה, אחראים לעיקר אפקט החממה – וקרויים משום כך 'גזי חממה'. מרכיב נוסף בעל חשיבות בקביעת הטמפרטורה הוא מים והצטברותם כעננים. למים תפקיד כפול בהיותם, מחד, גז חממה, אך מאידך גם מעלים את העמימות של כדור הארץ ובשל כך מנמיכים את הטמפרטורה שלו (כיוון שהם מפזרים את אור השמש ולא מאפשרים לו להגיע אל פני כדור הארץ).
אחת השאלות החשובות במדעי האקלים היא האם הטמפרטורה של כדור הארץ יציבה ומה מידת יציבותה. הרכב האטמוספירה והטמפרטורה הם תוצאה של תהליכים רבים. חלק מתהליכים אלו הם תהליכים של משוב שלילי – כלומר, כאשר הטמפרטורה עולה, מתרחשים תהליכים המורידים את הטמפרטורה שוב, ולהפך – מצב המסייע בייצוב הטמפרטורה. דוגמה למשוב שלילי הוא תפקודם של העננים: ככל שהטמפרטורה עולה כך יותר מים מתאדים ויוצרים יותר עננים, שבשל אפקט העמימות מורידים את טמפרטורת כדור הארץ. חלק מהשינויים הם תהליכים של משוב חיובי, כלומר עלייה בטמפרטורה יוצרת תנאים הגורמים לטמפרטורה לעלות עוד יותר. משוב חיובי הופך את הטמפרטורה של כדור הארץ ליציבה פחות, כלומר מביא לשינויים חדים יותר בטמפרטורה העולמית.
גזי חממה
במאתיים וחמישים השנים האחרונות נצפתה עלייה בכמות של פחמן דו-חמצני ושל גזי חממה נוספים באטמוספירה, שהביאה להגברת אפקט החממה. דו"ח IPCC קובע כי פעילות אנושית היא המקור העיקרי לגידול בכמות גזי החממה, בעיקר כתוצאה משחרור גזים אלו לאוויר בעת שריפת דלקים מאובנים לצורך הפקת אנרגיה וכתוצאה מפעילות תעשייתית וחקלאית וכן כתוצאה משריפת ביומסה, בעיקר כחלק מבירוא יערות. שתי תצפיות מרכזיות קושרות את הגידול בכמות גזי החממה לפעילות האדם. התצפית הראשונה היא המתאם בין כמות פליטת גזי חממה ממקור אנושי בחמישים השנים האחרונות והעלייה בריכוז גזי חממה באטומיספירה. התצפית השנייה היא השינוי באיזוטופים יציבים של הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה, המצוינת בחותמת ברורה של שריפת דלקים מאובנים (אפקט סוס).
גזי חממה מופקים ממקורות טבעיים, כמו בעלי חיים וצמחייה, אך במאה השנים האחרונות נוספו למקורות הטבעיים גם מקורות מעשי ידי־האדם, כמו שריפת דלקים מאובנים (תחנות כוח המשתמשות בנפט, בגז או בפחם), המהווים מקורות מרכזיים לפליטת גזי חממה. פליטות משריפת דלק מאובנים לייצור חשמל לבדן אחראיות לכ-17 אחוז מכלל הפליטות. מקורות חשובים נוספים לפליטת פחמן דו-חמצני הם "דלק עריק", שנצרך במהלך ההפקה וההובלה של דלק (5.8 אחוז מהפליטות), תהליכי ייצור (5.2 אחוז מהפליטות), שריפת אשפה במטמנות, וכדומה. הפליטות ממקורות אנושיים מסתכמות בתוספת של כ-22 מיליארד טונות של פחמן דו-חמצני וגזי חממה אחרים הנפלטים לאטמוספירה של כדור הארץ. כמעט מחצית מהפליטות האנושיות נשארות באטמוספירה. מקור חשוב נוסף של פליטה ממקורות אנושיים הוא פליטת מתאן ותחמוצת החנקן בפעילויות כמו חקלאות בעלי חיים, שימוש בדשנים, משדות אורז, וכדומה (כ-6.3 אחוז מהפליטות). פעילות זו תורמת כ-450 מיליון טונות של מתאן בכל שנה.
בשנת 2012 הגיע ריכוז הפחמן דו-חמצני באטמוספירה ל-393ppm, ואילו ריכוז המתאן באטמוספירה הגיע בשנה זו ל-1819ppb – ריכוזים הגבוהים בלמעלה מ-40% ולמעלה מ-160% (בהתאמה) מריכוזם של גזים אלה באטמוספירה בתקופה הטרום-תעשייתית. ריכוזים אלו גבוהים משמעותית מהריכוזים שהיו באטמוספירה במועד כלשהו ב-650,000 השנים האחרונות, שלגביהן נערכו אומדנים המתבססים על מחקר של ליבות קרח. עדויות גאולוגיות עקיפות מצביעות, לטענת חוקרים, על־כך שרמות גבוהות כאלה של פחמן דו-חמצני שררו בכדור הארץ בפעם האחרונה רק לפני כ-40 מיליון שנה. כשלושה רבעים מהפליטות ממקורות אנושיים בעשור האחרון של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 מקורם בבעירת דלק מאובנים. חלק מהותי משאר הפליטות מקורו בשינויים בשימוש בקרקע, בעיקר בעקבות בירוא יערות. פליטות אנושיות של מזהמים אחרים – בעיקר אירוסולים סולפטיים – יוצרות אפקט קירור. לאיזון בין ההשפעה המחממת של העלייה בריכוז גזי החממה, לבין ההשפעה המקררת של העלייה בריכוז האירוסולים, מקובל לייחס את תקופת היציבות בטמפרטורת כדור הארץ שנרשמה באמצע המאה העשרים. מדידת-המכשירים הרציפה הממושכת ביותר של ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה החלה ב-1958, במאונה לואה שבהוואי. מאז, עלו הערכים הממוצעים השנתיים בקצב קבוע, מ-315 יחידות למיליון (ppmv) ל-376 יחידות למיליון בשנת 2003. נתונים מהקוטב הדרומי מצביעים על גידול דומה. במדידות החודשיות ניכרות תנודות עונתיות קטנות. מספר מדענים משערים כי תהליכים של לולאות משוב מחזקות, כמו שחרור של עד 70,000 מיליון טונות של מתאן הכלואים בביצות באזורי אדמה קפואה תמידית בסיביר, עלולים להוביל להגדלה נוספת של פליטות גזי חממה.
רשת המחשוב העולמית פולטת 4 אחוזים מכלל פליטות גזי החממה – יותר מכל חברות התעופה ביחד – ונתון זה יכול להמריא ל-8 אחוזים עד 2025. הדרישה הגדלה לסרטונים ברזולוציות גבוהות, והשקתם של שירותי משחקי רשת, רק יגדילו את התרומה לפליטה.
גורמים נוספים
בדיווח השלישי של ה-IPCC, נטען כי פעילותם של הרי געש ושינויים סולאריים עשויה הייתה לתרום עד מחצית השינוי בטמפרטורה הממוצעת לפני שנת 1950, אבל השפעתם של כוחות טבעיים אלו לא העלתה תרומה של ממש מאז. לפי דוח IPCC, השפעתם של גזי חממה על השינוי באקלים מאז 1750 גדולה פי שמונה מהשפעתה של הפעילות הסולארית המוגברת לאורך אותה תקופה. מחקרים שונים העלו מאז את ההשערה כי השינויים בקרינה מאז התקופה שלפני המהפכה התעשייתית נמוכים בפקטור של 3–4 בהשוואה לחישובים המופיעים בדוח. ותרומת הפעילות המוגברת של השמש להתחממות העולמית היא 16–36 אחוז בהשוואה לתרומת גזי החממה.
השפעות סביבתיות
להמשך תהליך התחממות העולמית תהיינה השפעות רבות ומגוונות, הן על הסביבה הטבעית והן על אורח החיים האנושי, אם כי אופיין והיקפן שנויים במחלוקת. סיכום של השפעות אפשריות ושל תובנות עכשוויות ניתן למצוא בדו"ח של קבוצת העבודה של ה-IPCC. לפי מספר מדענים, ההתחממות העולמית גורמת כבר עכשיו למקרי מוות ברחבי העולם כתוצאה משיטפונות, מהרס סביבתי, מגלי חום, ומאירועים אחרים של מזג אוויר קיצוני, ואולי גם לעלייה בתפוצת מחלות. המחלוקת העזה ביותר בַנושא ניטשת סביב סוגיית הקשר בין סופות הוריקן להתחממות העולמית.
ראיות שניוניות להתחממות עולמית – קיטון בגודלן של פסגות מושלגות, עליית מפלס הים, שינויים במזג האוויר – מספקות דוגמאות להשלכות של התחממות עולמית שעלולות להשפיע לא רק על הפעילות האנושית אלא גם על מערכות אקולוגיות. עלייה עולמית של הטמפרטורה הממוצעת פירושה שמערכות אקולוגיות עלולות להשתנות; מינים אחדים עשויים להידחק החוצה ממרחב המחיה שלהם (אולי אף עד הכחדה), עקב שינויים בתנאים, בעוד מינים אחרים עשויים לשגשג. ניתן לצפות כי רק מעטות מבין המערכות האקולוגיות בכדור הארץ תישארנה ללא שינוי.
הפשרת קרחונים
ההתחממות העולמית הובילה למאזן מסה קרחוני שלילי, כשגרמה לנסיגת קרחונים ברחבי העולם. אורלמנס (Oerlemans, 2005) הצביע על נסיגה של 142 מתוך 144 קרחוני הרים ברשומות של 1900 עד 1980. מאז 1980 הנסיגה העולמית של קרחונים גדלה באופן משמעותי. באופן דומה, דיוגרוב ומאיר (Dyurgerov and Meier 2005) השוו ממוצעים של נתוני קרחונים על פני אזורי שטח גדולים (לדוגמה אירופה), ומצאו כי בכל אזור חלה ירידה בין השנים 1960 ל-2002, אף על פי שבכמה אזורים מקומיים (כדוגמת סקנדינביה) חלה עלייה. כמה קרחונים שנמצאו במצב של חוסר יציבות באקלים הנוכחי כבר נמסו, ועלייה נוספת בטמפרטורות צפויה לגרום לנסיגה נוספת ברוב הקרחונים בפסגות ההרים ברחבי העולם. למעלה מ-90% מהקרחונים שדווח עליהם לשירות העולמי לניטור קרחונים, נסוגו מאז 1995.
התהליך שבו הקרחונים ברחבי העולם מפשירים בעקבות תוצאות ההתחממות הגלובלית, הוא תהליך שמזין את עצמו, זאת מכיוון שכאשר הקרחונים נמסים, הם חושפים יותר אדמה כהה והיא בולעת יותר קרינת שמש וכך מחזקת את ההתחממות הגלובלית.
במחקר חדש מ-2019 עולה כי לפחות שליש מהקרח ברכסי ההימלאיה יפשיר עד סוף המאה. כמות כזו תפשיר גם אם האנושות תעמוד במטרות של הפחתת ההתחממות הגלובלית. אם ההתחממות הגלובלית ופליטת גזי החממה ימשיכו בקצב הנוכחי, רכס ההימלאיה יתחמם ביותר מארבע מעלות והאזור עלול לאבד כשני שלישים מהקרחונים שלו – עד 2100. המשמעות של הפשרת הקרחונים היא שיבוש באספקת מים המהווים מקור המים לכרבע מאוכלוסיית העולם: 250 מיליון בני אדם שחיים באזור ועוד 1.65 מיליארד שמסתמכים על הנהרות הזורמים מהפסגות.
הפשרת הקוטב הצפוני
האזור הארקטי מתחמם מהר יותר ביחס לשאר אזורי כדור הארץ, בגלל חדירה של חום מאזורים חמים יותר, ובגלל לולאות משוב מחזק שמאפשרות חדירה של חום נוסף כאשר עוד קרח מפשיר. קצב ההפשרה של הקוטב מהיר יותר מהערכות שניתנו בעבר שהתבררו כזהירות מדי. לפי שירות הקרח הקנדי, כמות הקרח בארכיפלג הארקטי המזרחי של קנדה ירדה ב-15 אחוז בין 1969 ו-2004.
הפשרה של קרח בקוטב הצפוני עשויה לפתוח את המעבר הצפון-מערבי בקיץ, דבר שיחסוך 5,000 מיילים ימיים מנתיבי אוניות בין אירופה לאסיה. דבר זה יהיה משמעותי בעיקר עבור מכליות ענק, שגדולות מכדי לעבור בתעלת פנמה, ונדרשות בשל כך להקיף את דרום אמריקה.
הפשרה זו צפויה לפגוע באופן קשה במערכת האקולוגית של האזור הארקטי. חלק מאוכלוסיות דובי הקוטב לדוגמה, עלולות להיכחד בטבע כתוצאה מכך עד סוף המאה ה-21, אם לא קודם לכן. השבטים האינואיטים שחיים באזורים אלה צפויים להיפגע משינויים אלה.
במחקר שפורסם ב-22 בינואר 2019, בכתב העת המדעי של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית הPNAS, עולה כי הקרחונים בגרינלנד הגיעו לנקודת מפנה ומפשירים בקצב הולך וגובר עד שייתכן שיהפכו לגורם משמעותי בעליית גובה פני הים ברחבי העולם בתוך שני עשורים. המחקר החדש מצביע על כך שאובדן הקרח בגרינלנד, שרובו נמצא בחוג זה, מאיץ ככל שההתחממות מתגברת. החוקרים מצאו כי קצב הפשרת הקרח באי ב-2012 היה גבוה פי ארבעה מבשנת 2003. ב-2012, כך לפי המחקר, גרינלנד איבדה יותר מ-400 מיליארד טונות של קרח.
צוות מחקר מאוניברסיטת אוהיו שבחן את עונתיות הקרחונים במשך 40 שנים, פרסם הצהרה שבשנת 2020 עברו הקרחונים נקודת "שיווי-משקל" בהאצת איבוד המסה של הקרחונים, וגם אם ההתחממות הגלובלית הייתה נפסקת עכשיו לחלוטין, לא היה די בכך לעצור את התכווצות הקרחונים, שתימשך זמן מה גם בתרחיש האופטימי ביותר. עם זאת, החוקרים מדגישים שביכולתנו עדיין להשפיע על קצב ההאטה.
הפשרת הקוטב הדרומי (אנטארקטיקה)
באנטארקטיקה מצוי כ-90% מהקרח בעולם, והוא מהווה כ-70% מהמים המתוקים על פני כדור הארץ. הפשרתו של כל הקרח, שנפחו עומד על כ-25 עד 30 מיליון קילומטר מעוקב, תגרום לעליית גובה פני הים ב-60 מטרים לערך.
במחקר מינואר 2019 שפורסם על ידי נאס"א עולה כי קיים חור ענק מתחת לקרחון תוויטס, חוקרי נאס"א הזהירו כי החור, ששטחו כשני שלישים ממנהטן, מעיד כי קצב המסת הקרחונים גבוה יותר מששוער עד אז.
בפברואר 2021 התנתק ממדף הקרח בראנט קרחון ששטחו כ-1,270 קמ"ר.
ערעור יציבות זרמי האוקיינוסים
קיימת השערה שהתחממות עולמית תוכל לגרום לקירור מקומי או להתחממות פחותה של האזור הצפון אטלנטי, על ידי עצירה או האטה של הסירקולציה התרמוהלנית. דבר זה ישפיע במיוחד על אזורים ספציפיים כמו סקנדינביה ובריטניה, שמחוממים היום על ידי זרם הגולף. הסיכויים לתרחיש זה אינם ברורים.
השפעה על היצרנות הביולוגית
התחממות עולמית עשויה להוביל גם לתוצאות חיוביות. צמחים מהווים את הבסיס של הביוספרה. על ידי תהליך ההטמעה, הם משתמשים באנרגיית השמש כדי להפוך מים, חומרי מזון, ופחמן דו-חמצני לביו-מסה שניתן להשתמש בה. צמיחת הצמחים יכולה להיות מוגבלת על ידי מספר גורמים, כולל פוריות הקרקע, מים, טמפרטורה והריכוז של פחמן דו-חמצני. מחסור בפחמן דו-חמצני יכול להוביל לפוטורספירציה, שיכולה להרוס סוכרים קיימים. לכן, עלייה בטמפרטורות ובפחמן הדו-חמצני באטמוספירה יכולה לעודד צמיחת צמחים, במקומות בהם אלו הם גורמים מגבילים. עם זאת, המודלים של IPCC חוזים כי ריכוז גבוה יותר של פחמן דו-חמצני יעודד צמיחה של צמחייה רק עד לנקודה מסוימת, היות שבאזורים רבים הגורמים המגבילים הם מים או חומרי תזונה, ולא טמפרטורה או פחמן דו-חמצני. למרות הגורם המגביל של מים, להגדלה של ריכוז הפחמן הדו-חמצני יש השפעה ישירה של הגדלת יעילות שחרור המים מהצמח ברוב הצמחים, כך שהם יכולים לייצר יותר ביו-מסה נטו ליחידה של מים שבה הצמח משתמש. תצלומי לוויין מראים כי הפרודוקטיביות של חצי הכדור הצפוני אכן גדלה מ-1982 עד 1991. לעומת זאת, מחקרים חדשים של קבוצות חוקרים בראשות אנגרט וגטס מצאו כי משנת 1994 עד 2002, בצורות רחבות היקף הובילו לירידה בהטמעה במהלך הקיץ בקווי הרוחב הגבוהים והבינוניים של חצי הכדור הצפוני.
בנוסף, הגדלה של הכמות הכוללת של הביו-מסה הנוצרת אינה בהכרח דבר שמסייע ליציבות האקולוגית, היות שהמגוון הביולוגי יכול עדיין לקטון אף על פי שמספר קטן יותר של מינים משגשג. חשש דומה נובע מכך שבאופן כללי ובמיוחד באזורים טרופיים, צמחים מהירי צמיחה כמו מטפסים, מושפעים לטובה מהגידול בריכוז הפחמן הדו-חמצני, ולעומת זאת אין השפעה כזאת על עצים וצמחים הצומחים לאט יותר, והבדל זה עשוי לשנות את המאזן האקולוגי לטובת מטפסים על חשבון העצים. היות שעצים אוגרים פחמן למשך זמן רב יותר, דבר זה עלול לגרור לשחרור של עוד פחמן דו-חמצני לאטמוספירה.
קשר להידלדלות האוזון
אף שנהוג לקשר בין ההתחממות העולמית להידלדלות שכבת האוזון, מדובר על תופעות שונות שאינן קשורות. מספר חוקרים משערים כי התחממות עולמית כתוצאה מהאילוץ הקרינתי של פחמן דו-חמצני עשויה לתרום להצטננות בסטרטוספירה. דבר שעשוי להוביל להחרפה של הידלדלות האוזון ולהגברת תדירות חורים בו. אחת הסברות היא כי הידלדלות אוזון היא אילוץ קרינתי של מערכת האקלים. לדלדול האוזון יש שתי השפעות מנוגדות: הקטנת כמות האוזון מאפשרת חדירה של קרינת שמש רבה יותר, וכתוצאה מכך התחממות של הטרופוספירה. אך סטרטוספירה קרה יותר פולטת פחות קרינה באורך גל ארוך, מצב הנוטה לקרר את הטרופוספירה. בסך הכול, ההשפעה המקררת חזקה יותר: בדוח IPCC הוסק כי "אובדן אוזון בסטרטוספירה במשך שני העשורים האחרונים הוביל להקטנת הקרינה של מערכת קרקע-טרופוספירה" של כ-−0.15 ± 0.10 W/m². אחת התחזיות החזקות ביותר של תאוריית אפקט החממה היא שהסטרטוספירה תתקרר. עם זאת, אף שניתן לצפות בתופעה זו, הקישור בין התופעה להתחממות העולמית אינו ברור, שכן קירור דומה נגרם בגלל התדלדלות שכבת האוזון. כימיקלים הגורמים להידלדלות שכבת האוזון הם גם גזי חממה, המייצגים 0.2 ± 0.35 W/m², כ-12 אחוז מסך האילוץ הקרינתי מתמהיל גזי החממה.
קשר לעמעום עולמי
מספר חוקרים סבורים כי עמעום עולמי עשוי למסך חלק מההשפעה של ההתחממות העולמית. אם השערה זו נכונה, ההשפעה העקיפה של אירוסולים חזקה יותר ממה שסברו בעבר. דבר העשוי לרמז לכך שהרגישות האקלימית לגזי חממה חזקה יותר אף היא. החששות מפני השפעות האירוסולים על האקלים העולמי נחקרו לראשונה כחלק מהחששות בדבר התקררות עולמית בשנות ה-70 של המאה ה-20.
אירועי אקלים חריגים
ישנן עדויות מצטברות לכך שבעשורים האחרונים חל שינוי בעוצמה, בתדירות ובאורך הזמן של אירועי מזג אוויר ואקלים קיצוניים. בפרט, נצפתה עלייה בתדירות ובעוצמה של טמפרטורות ומשקעים יומיים קיצוניים, הקשורה לשינויי אקלים אנתרופוגניים. לעומת זאת, קשה יותר לקבוע ולכמת את המידה שבה שינוי האקלים משפיע על אירוע מזג אוויר או אקלים קיצוני בודד. על מנת לייחס אירועי מזג אוויר או אקלים בודדים לגורמים סיבתיים יש לקחת בחשבון מגוון גורמים טבעיים ואנתרופוגניים, כגון שונות אקלימית, פליטות שונות מעשה ידי אדם, שינוי בשימושי קרקע וכן הלאה. אירועי אקלים חריגים הם בהגדרה אירועים נדירים ועל כן יש רק מספר מצומצם של דוגמאות שלהם בעבר במיקום מסוים.
אף על פי כן, חלה התקדמות מהירה ביכולת לייחס אירועי מזג אויר קיצוניים לשינויי אקלים אנתרופוגניים באמצעות הבנה משופרת של שונות האקלים בסימולציות ובתצפיות, הגדלת היכולות התצפיתיות, שיטות לייחוס אירועים והתקדמות במודלים מספריים. תחום זה צמח מאז המאמר המכונן של פיטר סטוט ואח' שפורסם ב-2004, שהציג שיטה להערכה של התרומה של גורמים אנתרופוגניים לגל החום בקיץ 2003 באירופה במהלכו דווחו מספרים גדולים במיוחד של מקרי מוות הקשורים לחום בצרפת, גרמניה ואיטליה. מאז פותחו מספר שיטות שונות והתפרסמו ניתוחים עבור סוגים רבים של אירועים, כגון גלי חום וקור, גשמים כבדים, שיטפונות, בצורות, משקעים בסופות ציקלון טרופיות, נחשולי סערה, וירידת רמת הקרח בים הארקטי. ניתוחי ייחוס יושמו גם על הגורמים הפיזיקליים שבבסיס אירוע הקיצון, כמו דפוסי זרימה אטמוספירית, אדי מים אטמוספירים, חום האוקיינוס, וגורמי סיכון לשריפות. האגודה האמריקאית למטאורולוגיה מפרסמת מאז 2012 בדו"ח השנתי שלה מחקרים על אירועי אקלים חריגים שחלו בשנה הקודמת. במהדורה השישית שעסקה באירועי 2016 התפרסמו לראשונה מחקרים המעידים על אירועי אקלים קיצוניים שלא היו אפשריים באקלים שלפני המהפכה התעשייתית: שיא החום העולמי של 2016, החום ברחבי אסיה, וגל חום ימי מול חופי אלסקה.
יותר ויותר מחקרי ייחוס מתפרסמים מדי שנה, והביקוש למחקרים נעשה יותר ויותר בסמיכות להתרחשות אירועי האקלים הקיצוניים. מידת הוודאות בייחוס האירוע להשפעה אנתרופוגנית גדולה יותר כאשר קיים מנגנון פיזיקלי מובן וסימולציות חזקות המקשרות סוג נתון של אירועים קיצוניים לשינויי אקלים אנתרופוגניים ארוכי טווח כגון עלייה בטמפרטורה בקנה מידה עולמי או עליה בתכולת המים באטמוספירה חמה יותר. על כן, מידת הוודאות בייחוס השפעה אנתרופוגנית היא הגבוהה ביותר עבור אותם אירועים קיצוניים הקשורים להיבטים של טמפרטורה, כגון התחממות ארוכת טווח של האקלים האזורי או הגלובלי, שבהם אין ספק רב שפעילויות אנושיות גרמו לשינוי שנצפה. בפרט, עבור אירועי חום וקור קיצוניים, שינויים בממוצע ארוך-הטווח בטמפרטורה מספקים בסיס לכך שיהיה סיכוי גדול יותר לאירועים קיצוניים. גשם כבד מושפע ממידת הלחות באטמוספירה, שהיא תוצאה ישירה יחסית של התחממות הנגרמת על ידי האדם, אם כי לא ישירה כמו העלייה בטמפרטורה עצמה. התדירות והעוצמה של ציקלונים טרופיים וסופות קונבקציה קשורות לפרמטרים אקלימיים בקנה מידה גדול שהקשר שלהם לאקלים מובן בדרגות שונות אבל, באופן כללי, הוא מורכב יותר ופחות ישיר מאשר שינויים בטמפרטורה או באדי מים בלבד. ייחוס אירועים הוא מורכב יותר כאשר יש גורמים אחרים התורמים לחומרת ההשפעות. לדוגמה, בעוד שמחקרים רבים קשרו עלייה בשריפות יער לשינויי אקלים, הסיכון של כל שריפה אינדיבידואלית תלוי בניהול היערות, במגוון האקלים הטבעי, בפעילויות אנושיות ביער, ואולי גורמים נוספים, בנוסף לכל החמרה על ידי שינויי אקלים הנגרמת על ידי האדם.
כתוצאה מכך, מידת הוודאות לגבי ייחוס של אירועי אקלים חריגים ספציפיים היא הגבוהה ביותר עבור אירועי חום וקור קיצוניים, ואחריהם אירועי בצורת ומשקעים כבדים. יש מעט ודאות או כלל לא בייחוס של סופות וציקלונים חוץ-טרופיים.
פליטים סביבתיים
פליטים סביבתיים הם אנשים שנאלצים לעזוב את אזור מגוריהם עקב שינויים פתאומיים או ארוכי טווח בתנאי המחיה שלהם הנגרמים בגלל שינויי אקלים. שינויים אלו פוגעים ברווחתם או בפרנסתם, וכוללים בצורת מוגברת, מדבור, עליית פני הים או שיבוש דפוסי מזג האוויר העונתיים.
עלייה קטנה בגובה פני הים תהפוך מישורים המיושבים בצפיפות לבלתי ראויים ליישוב אדם. עלייה של ארבעה מטרים תשפיע על כמעט כל עיר חוף בעולם, עם פוטנציאל של השפעות משמעותיות על המסחר והכלכלה. לעת עתה, חוזה ה-IPCC עלייה של פחות ממטר אחד עד 2100, אבל הוא מזהיר גם כי התחממות עולמית במשך זמן זה עלולה להוביל לשינויים בלתי הפיכים במערכת הקרחונים העולמית ובסופו של דבר להפשרה של מספיק קרח שתעלה את גובה פני מי הים במטרים רבים במאה הבאה. הערכה היא כי עליית פני הים יכולה להשפיע על 200 מיליון בני אדם, בעיקר בווייטנאם, בנגלדש, סין, הודו, האיים המלדיביים, תאילנד, הפיליפינים, אינדונזיה ומצרים.
דוגמה לפליטים סביבתיים הם המהגרים ממדינת האיים של טובאלו, שנמצאת בגובה ממוצע של מטר אחד מעל פני הים. ישנם גורמים חברתיים וכלכליים להגירה מטובאלו, אך הדאגה מפני עליית פני הים מהווה סיבה אף היא. התושבים מודאגים מפני האפשרות של פינוי בסופו של דבר, כאשר הגנה מפני שיטפונות תהפוך לבלתי אפשרית מבחינה כלכלית עבורם. לטובאלו יש כבר הסכם אד-הוק עם ניו זילנד להרשות פינוי מחדש בשלבים.
בשנת 2016 דיווחו חוקרים מאוניברסיטת קווינסלנד כי מלומיס קי ברמבל – מין עכברוש אנדמי לאחד האיים במיצר טורס – נכחד כתוצאה מעליית פני הים; מי הים המלוחים שהציפו חלקים מהאי גרמו להשמדת מרבית הצמחייה בו, והדבר גרם להיעלמות המין מהמקום היחיד בעולם שבו הוא היה קיים.
השפעות כלכליות
מוסדות פיננסיים הזהירו במחקר משנת 2002, כי "התדירות הגוברת של אירועי אקלים חמורים, בשילוב עם מגמות חברתיות", יכולה לעלות 150 מיליארד דולר בכל שנה בעשור הבא. עלויות אלה, דרך עלויות גדלות הקשורות לביטוח ולסיוע לאסונות, ייפלו למעמסה על צרכנים, על משלמי מיסים ועל התעשייה כאחד.
על פי התאחדות הביטוח הבריטית, הגבלת פליטות הפחמן יכולה לחסוך 80% מהעלויות הנוספות הצפויות עקב סופות ציקלון טרופיות עד 2080. על פי צ'י ופישר (2003), כל עלייה של 1% במשקעים השנתיים יכולה להגדיל את ההפסד מאסון בכ-2.8%.
תוכנית הסביבה של האו"ם הכריזה כי מזג אוויר קיצוני ברחבי העולם הפך את 2005 לשנה היקרה ביותר בהיסטוריה המתועדת, אף על פי ש"אין דרך להוכיח אם הוריקן מסוים הושפע, או לא הושפע, מההתחממות העולמית". הערכות ראשוניות שהוצגו על ידי איגוד הביטוח הגרמני מוניך רה הצביעו על הפסדים כלכליים של למעלה מ-200 מיליארד דולר, כאשר ההפסדים לחברות הביטוח היו למעלה מ-70 מיליארד דולר.
קיימת הסכמה כללית על כך שכל טון של הגז הנפלט לאוויר העולם, גורם לאנושות נזק כספי שניתן להעריך במונחים כספיים.
בנוסף, ישנה הסכמה שהמדינות העניות ישלמו מחיר כלכלי כבד יותר על נזקי ההתחממות (כגון הצפות, בצורות ועליית מפלס הים) בהשוואה למדינות עשירות, בעלות משאבים שיאפשרו להן להיערך לשינויים הצפויים ולהכין מערכות תשתיות, בריאות ואנרגיה שיוכלו לתפקד גם בתנאי אקלים שונים.
פעולות להקטנת ההתחממות העולמית
החשש מההתחממות העולמית הוביל לנקיטת מספר פעולות. מחלוקת ציבורית, מדעית ופוליטית, מתחוללת סביב שלוש שאלות מרכזיות: המחלוקת בשאלת התחזית לעתיד קשורה למחלוקת בקשר לגורמי ההתחממות, ולעומת רוב מדעני האקלים התומכים בדו"ח IPCC, קיימת גם קבוצת מיעוט שהציגה דו"ח אלטרנטיבי החולק באופן גורף על הקביעות המוצגות בדו"ח IPCC. השאלה השנייה והשלישית, שהן פוליטיות במהותן, שנויות במחלוקת בציבור ובין קובעי מדיניות. אל גור גורס כי ההתחממות הממשמשת ובאה תובעת צעדים חריפים כדי למונעה או למתנה. אחרים, כמו ואצלב קלאוס, סבורים כי ההתחממות העולמית היא כלי פוליטי לקידום מדיניות השמאל הירוק.
ההסכם הבינלאומי העיקרי למאבק בשינויי האקלים הוא פרוטוקול קיוטו. פרוטוקול זה הוא תיקון אמנת המסגרת של האו“ם בדבר שינויי האקלים (UNFCCC). מדינות שמאשררות את הפרוטוקול מתחייבות להקטין פליטות של פחמן דו-חמצני ושל חמישה גזי חממה אחרים, או לעסוק במסחר פליטות אם הן מתכוונות להשאיר או להגדיל את הפליטות של גזים אלו.
בדצמבר 2007 זכו אל גור והפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים בפרס נובל לשלום על הירתמם למלחמה נגד התחממות כדור הארץ. באותו חודש התכנסו כ-10,000 משלחות מ-190 מדינות באי באלי באינדונזיה, כדי לנסח אמנה חדשה שמיועדת להחליף ב-2009 את אמנת קיוטו, וזאת על רקע המלצתו של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, לקבוע מכסות פליטות גזים שיעמדו על 25% עד 40% פחות מהרמה של שנת 1990. ארצות הברית, האחראית לכ-25% מהזיהום הכלל עולמי, התנגדה במשך כל ימי הוועידה להחלטה משותפת, מתוך חשש שהמדינות המתפתחות ובראשן סין, הודו ורוסיה, לא יכבדו את ההסכם ובכך תיפגע תחרות כלכלית הוגנת. לבסוף הסכימה ארצות הברית לתמוך בהחלטה, אך סוכם שרמת המכסות תיקבע במשא ומתן בינה ובין המדינות האחרות, עד להחלטה משותפת שתתקבל בשנת 2009.
אסטרטגיות להקטנת ההתחממות העולמית כוללות תוכניות של פיתוח טכנולוגיות אנרגיה חדשות כגון: אנרגיית רוח, אנרגיה סולארית, אנרגיה הידרואלקטרית, אגירת אנרגיה, תחליפי בשר, חלב צמחי, בשר מתורבת, אנרגיית גלים, אנרגיה גרעינית, אנרגיה מתחדשת, מיחזור, שימוש חוזר, ביו דיזל, מכוניות חשמליות, מכוניות היברידיות, טכנולוגיית תאי דלק, המרת אנרגיה, מיסי פחמן, וכן שיקוע פחמן. חלק מהקבוצות הסביבתיות מעודדות פעילות אישית נגד ההתחממות העולמית, שמכוונת בדרך כלל אל הצרכן. כמו כן מתקיימות פעולות של עסקים בנושא שינויי האקלים.
בשנת 2019 התגבשה קואליציית We Mean Business, שרבות מהחבָרות המשתייכות אליה מתחייבות לצמצם את פליטות הפחמן שלהן ל-0 עד שנת 2050. על פי אתר היוזמה, נכון לאוקטובר 2019 הצטרפו ליוזמה 997 חברות – בעלות שווי שוק כולל של 20.1 טריליון דולר – וביניהן 87 חברות ענק בינלאומיות, שמרביתן מתחייבות על הפסקת פליטת הפחמן, וכולן מצהירות על התחייבויות סביבתיות שונות. היוזמה ספגה ביקורת בתקשורת, בין השאר עקב כך שנעדרות ממנה החברות שפולטות את הכמות הגדולה ביותר של גזי חממה – אלו שעוסקות בתחום האנרגיה. על פי תחקיר של הגרדיאן, 20 חברות בלבד, שכולן עוסקות בהפקת אנרגיה מדלקי מאובנים, אחראיות ל-35% מגזי החממה שנפלטו לאטמוספירה ב-54 השנים האחרונות.
מכיוון שחלק משמעותי מההתחממות העולמית קשור לפליטת גזים מהפרשות של בקר שגדל ברפתות עבור תעשיית הבשר והחלב, בשנת 2021 מדענים מגרמניה ניסו ללמד פרות לעשות את צרכיהן במכלים מיוחדים בתאי שירותים, ולא באדמה, היות שעירוב האמוניה שבשתן עם האדמה גורם להיווצרות חנקן.
בועידת האקלים 2021 בגלאזגו הוצע כאחד הפתרונות לצמצום ההתחממות הגלובלית, להרחיב את תופעת הפירוא, שבמסגרתה שטחים שהיו בעברם שטחי פרא והוסבו לחקלאות או לשימוש אחר של האדם, מוחזרים לשמש כשטחי פרא ובכך מאוששים את הצמחייה הטבעית ובעלי החיים, ובנוסף מסייעים בהפחתת פליטת פחמן אל האטמוספירה.
היסטוריה
בשנת 1896 פרסם סוונטה ארניוס מודל של אפקט החממה בו הצביע על קשר בין רמת הפחמן דו-חמצני הכלוא באטמוספירה והטמפרטורות על פני כדור הארץ. הוא טען שאם רמת הפחמן דו-חמצני הייתה יורדת בחצי, היה העולם נכנס לתקופת קרח ושהכפלת רמת הפחמן דו-חמצני היה מעלה את הטמפרטורות ב-5–6 מעלות צלזיוס. מדענים אחרים פקפקו בתחזיותיו וטענו שאפקט החממה הגיע לרוויה כך שתוספת פחמן דו-חמצני לא היה מביא לשינוי מהותי בטמפרטורות. החל מ-1938, גיא סטוארט קלנדר פרסם ראיות להתחממות כדור הארץ ועלייה ברמת הפחמן דו-חמצני, אבל גם לפרסומיו התייחסה הקהילה המדעית בפקפוק. בשנת 1946 הצטרף ביילי ויליס אל הטוענים להתחממות של כדור הארץ, בעוד רוב המדענים עדיין טענו להתקררות. הוא ייחס את ההתחממות לחום המשתחרר בליבת כדור הארץ. בתחילת 1958 פרסמה האגודה הגאוגרפית האמריקאית שכדור הארץ מתחמם, וחוקרים נתנו מספר סיבות להתחממות. חלק מהחוקרים ייחסו את ההתחממות למחזוריות של הטבע ביצירת תקופות קרח. אחרים טענו שההתחממות נובעת מניקוי האטמוספירה מאבק הרי געש. היו שטענו שההתחממות נובעת מהתגברות קרינת השמש, והיו שטענו שהיא נובעת מעליית רמות הפחמן דו-חמצני. עם זאת, החוקרים המעיטו במשמעות המעשית של ההתחממות, סברו אז שהעלייה בפני הים היא רק בכמה מילימטרים כל מאה שנה, שההתחממות היא תופעה חולפת ושהמגמה תשתנה תוך עשרות או מאות שנים.
בשנות ה-50 הכין גילברט פלס מודל שקישר בין ההתחממות להתגברות רמות הפחמן הדו-חמצני. האנס סוס הראה אז שרמות הפחמן דו-חמצני עולות, ורוג'ר רבל  טען שהאוקיינוסים לא יקלטו את הפחמן דו-חמצני העודף. צ'ארלס קילינג הכין גרף שהראה את העלייה המצטברת של פחמן דו-חמצני באטמוספירה.
באמצע שנות ה-70 נמשך הדיון בשאלה האם כדור הארץ מתחמם או מתקרר. היו שטענו שהקירור קורה באופן מקומי בחצי הכדור הצפוני, ומכיוון שרוב המחקר נעשה באזור זה, לא מספיק תשומת לב ניתנת להתחממות המשמעותית בחצי הכדור הדרומי. באותה עת היה מיעוט מדענים שסבר שהתחממות עשויה להטיב עם האנושות שכן היא תגדיל את התוצרת החקלאית (במרוץ השנים התחזיות האופטימיות על השפעת ההתחממות לטובה על החקלאות התבדו).
בשנת 1988 התעורר ויכוח בסנט של ארצות הברית סביב הסיבות להתחממות כדור הארץ. מיכאל אופנהיימר הזהיר מפני התחממות בגלל אפקט החממה, בעוד דון גילמן ופאול הנדלר טענו שאין מספיק עדויות להתחממות או לכך שההתחממות היא תוצאה של אפקט החממה.
בשנת 1990 פורסם הדו"ח הראשון של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, לפיו ישנה תמימות דעים לגבי התחממות כדור הארץ.