cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי קניה–רואנדה
יחסי סחר
בשנת 2009, קניה הייתה היצואנית המובילה לרואנדה. בשנת 2013, קניה הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של רואנדה.
בשנים 2009 ו-2013, טיפלה רשות נמל קניה בכ-3.5 מיליון טון (DWT) הן של היבוא והן של היצוא לרואנדה, בורונדי וארצות הברית. שלושה רבעים מהמטען הזה עברו ברואנדה.
השקעות
מאז שנת 2000, רשומות ה-RDB מציינות כי 55 משקיעים קנייתים גייסו לרואנדה כ-400 מיליון דולר. משקיעים אחרים בקניה סייעו בנקודות שונות לממשלת רואנדה לגייס קרוב למיליארד דולר ממקורות חיצוניים במהלך 15 השנים האחרונות.
תשתיות
שתי המדינות, יחד עם אוגנדה, עובדות על בניית מסילת רכבת שתעבור במומבסה-ניירובי-קמפלה-קיגאלי. עבודות החלו בקטע הקניה של קו הרכבת בדצמבר 2014. היו הצעות להרחיב את הקו לכביש מהיר עד הסוף.
קניה עבדה עם רואנדה כדי לחקור את פוטנציאל האנרגיה הגאותרמית של רואנדה.
חברות ב-EAC
ב-1 ביולי 2007 הפכה רואנדה לחברה מלאה ב-EAC. רואנדה הצטרפה לאיחוד המכס של EAC ב-6 ביולי 2009 ומאז היא שותפה קרובה מבחינת מכס ושילוב סחר.
ה-COW, הכולל גם את דרום סודאן ואוגנדה, תוארה כישות עם מספר הסכמי הגנה והסכמי הגירה. אף על פי שאינה ישות רשמית מדינות אלה מתוארות כמדינות המתקדמות מהר יותר לקראת האינטגרציה. בשנת 2014 קניה, אוגנדה ורואנדה אפשרו לתיירים לבקר עם ויזת תייר אחת שתאפשר בכל שלוש המדינות באמצעות ויזה אחת בלבד. בשנת 2015 ביטלו שלוש המדינות גם אישורי עבודה לאזרחי שלוש המדינות.
שרה בורק
שרה בורק לבית גורטנשטיין (1922–2019) הייתה מחברת ספרי לימוד במתמטיקה לחינוך המיוחד, מורה ומנהלת בית ספר ישראלית.
ביוגרפיה
הוריה ואחיה נספו. לאחר חזרתה לפולין נישאה לברוך בורק. הזוג ניסה לעלות ארצה אך גורש על ידי הבריטים לקפריסין. שם לימדה בבית הספר, ילדה את בנה יעקב בורק, הגיעה לארץ בשנת 1948 ומצאה עבודה בבית ספר לחינוך מיוחד בפתח תקווה. לאחר מכן ניהלה את בית הספר לחינוך מיוחד "מסילות" בבת ים עד ליציאתה לגמלאות (1959-1987).
בורק חיברה ספרי לימוד בחשבון לילדים עם פיגור קל וכמו כן חוברות לפיתוח אינטליגנציה לגנים. בטיפת חלב היו נעזרים בהן לבדיקת ילדי גן. ספריה התבססו על ספרי לימוד בגרמנית, בפולנית, ברוסית ובאנגלית, כמו גם על על ניסיונה בארץ. היא כתבה עשרות רבות של ספרים וחוברות לתלמידים ולמורים, רובם בהוראת חשבון אך גם בהוראת קריאה ומילון מצויר.
בנוסף, ערכה בורק השתלמויות למורים, לגננות ולסטודנטים בדידקטיקה ובמתודיקה של הוראת חשבון בחינוך המיוחד.
כמו כן, ארגנה בשנות ה-60' תערוכה אינטראקטיבית גדולה של עזרי לימוד לילדים בעלי פיגור קל. היא הוצגה במרכזיות הפדגוגיות בתל אביב ובירושלים ונדדה גם ברחבי הארץ.
לבקשתו של יובל דרור, שהיה ראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, כתבה שרה בורק ספר מקיף על חריגויות ודעות קדומות. ספריה של בורק ועזרי הלימוד שפיתחה נמצאים בארכיון בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב משנת 2004.
בורק זכתה בפרס החינוך (1981) ובתעודות הוקרה מאקי"ם ומעיריית בת ים על פעילות התנדבותית.
עמותת לצאת מהקופסא
עמותת "לצאת מהקופסא" הוקמה על ידי קבוצה של צעירים ביולי 2010. העמותה שמה לעצמה כמטרה לקדם את תחום העיצוב בישראל ולהשתמש בעיצוב ככלי מניע לשינוי כלכלי, חברתי ותרבותי של החברה הישראלית. העמותה פועלת על מנת לייצר למעצבים צעירים במה, כלים והזדמנויות ליצירה, למידה ועשייה משותפת, חותרת ליצירת מרחבי עבודה אשר יאפשרו למעצבים צעירים להתנסות, ליצור וליזום. כל זאת תוך שימוש בידע ובכלים שרכשו על מנת להעבירו הלאה ולקדם באמצעותו את החברה בה אנו חיים. העמותה מפתחת תוכניות חינוכיות אשר עושות בעיצוב שימוש למינוף אוכלוסיות מוחלשות ובכך מקדמת את צמצום הפערים בחברה.
היסטוריה
בחודש אפריל 2009 הכריזו הצעירים בהובלתם של לירון הרשקוביץ, מיכל נעים ונדב צאן על תחרות ראשונה מסוגה, אשר הזמינה מעצבים צעירים לעצב קופסאות פח ברוח העיר תל אביב לכבוד חגיגות 100 שנים להיווסדה. מאות מעצבים הגישו מועמדות, מתוכם נבחרו עשרה עיצובים זוכים, אותם בחרה ועדת שופטים, שכללה את חתן פרס ישראל דוד טרטקובר, המאייר זאב אנגלמאיר וראש המחלקה לעיצוב בשנקר איציק רנרט. עשרת העיצובים הזוכים יוצרו, ובחודש ספטמבר נמכרו כ-20,000 יחידות ברשתות קמעונאיות שונות, ביניהן רשת סטמצקי ורשת AMPM, ברחבי הארץ.
המעצבים אשר השתתפו בתחרות, רובם סטודנטים ובוגרי מגמות העיצוב השונות בישראל, זכו לחשיפה והערכה רבה לעבודתם. הרווחים שנאספו ממכירת הקופסאות נתרמו לעמותת קו הזינוק, אשר מפתחת מנהיגות בקרב בני נוער מהפריפריה החברתית והגאוגרפית בישראל.
חנות נוחות
חנות נוֹחוּת היא חנות קמעונאית לממכר מוצרי צריכה נפוצים מסוג משקאות קלים, עיתונים, סיגריות, חטיפים, מפות דרכים, ציוד למטיילים ועוד, הממוקמת על פי רוב במקום שבו תנועה חולפת ומזדמנת רבה. באופן טיפוסי נמצאות חנויות נוחות בצידי צירי תנועה ראשיים, בתחנות דלק, בתחנות רכבת ובצמתי תחבורה אחרים, וכן במרכזי אוכלוסייה צפופים. מגוון המוצרים המוצע בחנות נוחות עשוי להשתנות בהתאם למאפייני הצריכה של התנועה הרלוונטית החולפת במקום.
עמותת לצאת מהקופסא
היסטוריה
לאור החשיפה הרבה של המיזם, פנתה הסוכנות היהודית אל קבוצת הצעירים בבקשה ליצירת מהדורת קופסאות שנייה לרגל 80 שנה לסוכנות. בשיתוף פעולה ובהובלתה של ליאור רוטפלד יזמה הקבוצה תחרות נוספת של עיצובים לקופסאות פח בנושא ישראל והקשר היהודי. תחרות זו זכתה גם היא להצלחה ולהשתתפות נרחבת מצד המעצבים הצעירים. קופסאות המהדורה השנייה עלו למדפים ביום העצמאות ברשתות נבחרות, כאשר כל ההכנסות מהמכירה נתרמו לפרויקט 'כנפיים' המסייע לחיילים עולים בודדים להשתלב בחברה הישראלית.
חנות נוחות
המוצרים בחנות נוחות נמכרים במקרים רבים במחירים גבוהים בהשוואה למכולת ולסופרמרקט, על פי מודל עסקי המניח שהנוחות שבזמינותו המיידית של המוצר בסמוך למקום הימצאו של הקונה מצדיקה עבורו תשלום גבוה במקצת ממחיר השוק המקובל. כחלק מן ה"נוחות" והזמינות, חנויות אלה מתאפיינות גם בשעות פתיחה ארוכות מן המקובל, במקרים רבים 24 שעות ביממה ו-7 ימים בשבוע.
עמותת לצאת מהקופסא
היסטוריה
החשיפה הרבה לה זכו המהדורות הראשונות והצלחה של גיוס הכספים הביאו את קבוצת המייסדים להבנה כי יש צורך למסד את הפעילות ולכן החליטו להירשם כעמותה. עמותת "לצאת מהקופסא", נרשמה כמלכ"ר ביולי 2010. במסגרת מהלך המיסוד, קבעו חברי העמותה כי זו תעסוק בפעילות למען אומנים ומעצבים צעירים תוך קידום של מטרות חינוכיות וחברתיות בדגש על התנהלות בת-קיימא. פרויקט לצאת מהקופסא נמשך עד שנת 2012 בשיתוף ובתמיכת חברת הצבע טמבור.
חנות נוחות
כיום משתייכות מרבית חנויות הנוחות, בבעלות או בזכיינות, לרשתות שיווק הנהנות מיתרון לגודל של פריסה ארצית או בינלאומית רחבה. רשת חנויות הנוחות הגדולה בעולם היא סבן אילבן, שהיא גם רשת הקמעונאות הגדולה בעולם מבחינת מספר סניפיה – למעלה מ-36,000 סניפים ברחבי העולם.
עמותת לצאת מהקופסא
היסטוריה
מאז הקמתה של עמותת "לצאת מהקופסא" לפני חמש שנים, הארגון הצליח ליצור שותפויות עם מעצבים מובילים, להפעיל קהילה של מאות מעצבים צעירים ברחבי הארץ ולתרום תרומה משמעותית למטרות חברתיות שונות.
החברים המייסדים
אלון אלאלוף, יעל אללוף, אלונה בורשטיין, לידור בר-דוד, דניאל הייבלום, לירון הרשקוביץ, דניאל ונטורה, אור חבס, יעל ישעיהו שרית לולאי, מיכל נעים, מוריה פחימה, נדב צאן, נעמה צרפתי, איל קולקא, מעיין קורין, דנה רגיניאנו.
חנות נוחות
בישראל
בישראל הופיעו חנויות הנוחות בתצורתן האמריקאית החל משנות ה-90 של המאה ה-20. מרבית חנויות הנוחות בישראל משתייכות לרשתות בבעלות חברות הדלק הגדולות וממוקמות בתחנות הדלק של החברה האם. חברות עיקריות פועלות בתחום חנויות הנוחות: פז עם המותג יילו, דלק עם המותג מנטה, סונול עם המותג סו גוד, דור אלון עם המותגים אלונית וסי אספרסו, ס.ד.ש עם המותג מון שרי, טן עם המותג טן פלוס, מיקה עם המותג מיקה, ותפוז עם המותג תפוז. נכון לשנת 2012 הן מפעילות בסך הכל כ-720 חנויות נוחות ברחבי הארץ.
זן נוסף של חנויות נוחות הנפוץ מאוד בישראל הוא חנויות ה"פיצוצייה", שהתפתחו כמעין הכלאה בין קיוסק ישראלי קלאסי לחנות נוחות בסגנון אמריקאי עם שעות פתיחה 24/7.
פלומאזניל
פלומאזניל (באנגלית Flumazenil; ידוע גם בשם - flumazepil, פלומאזפיל) היא תרכובת כימית הניתנת כנוגדת הרעלה הנגרמת משימוש בתרופה ממשפחת הבנזודיאזפינים (באנגלית Benzodiazepine). התכשיר ניתן בדרך כלל בהזרקה תוך ורידית (intravenous).
עמותת לצאת מהקופסא
החברים המייסדים
מנכ"ל העמותה מיום הקמתה ועד היום הוא לירון הרשקוביץ.
פלומאזניל
היסטוריה
לפני מספר שנים נעשו ניסויים ובדיקות לפיתוח תכשיר פלומאזניל הניתן דרך הפה, אך היו לכך תופעות לוואי מרובות ואופן ספיגתו בדרך זו לא צלחה ועל כן המחקר ננטש.
עמותת לצאת מהקופסא
החברים המייסדים
יו"ר העמותה 2013–2015 אלונה בורשטיין
פלומאזניל
היסטוריה
ישנם סיבוכים רבים שיש לקחת בחשבון בעת שימוש בטיפול האקוטי על פי ההגדרה. הוא כבר נמצא יעיל במינון יתר של תרופות ותכשירים משפרי שינה שאינם בנזודיאזפינים, כלומר Zolpidem וגם zaleplon.
עמותת לצאת מהקופסא
פעילויות מרכזיות כיום
תוכנית "מעצבים לעתיד" החושפת בני נוער בסיכון לעולם העיצוב, "מעצבים סביבה" המופעלת בבתי ספר יסודיים ברחבי הארץ, "מעצבות ביחד" המפגישה מעצבות יהודיות וערביות לתהליך עבודה משותף ותוכנית הליבה "יזמי העיצוב" המסייעת למעצבים ישראלים צעירים להקים עסק משגשג בתחום תחרותי זה של תעשיית העיצוב הישראלית.
תוכנית יזמי העיצוב
תוכנית "יזמי העיצוב", שיזמה העמותה, מתקיימת בשיתוף "קרן שמש" לעידוד יזמים צעירים. התוכנית עוסקת בהנגשת ידע עסקי, שיווקי וניהולי, בדגש על הבנת הצרכים הייחודים של מעצבים ומציאת פתרונות מתאימים עבורם. התוכנית מאתרת את אותם מעצבים בעלי הפוטנציאל ומבקשת ללוות אותם עד למימושו, תוך הקניית ידע רחב בתחומי המשפט, הפיננסיים, השיווק, האינטרנט, עריכת תוכנית עסקית ועוד. להבדיל מתוכניות אחרות המיועדות לעידוד יזמים צעירים, תוכנית "יזמי עיצוב" ייעודית בתכניה לתחום העיצוב והיא מחויבת לליווי המשתתפים עד למימוש והצלחה, בתהליך הכולל: קורס יזמות עסקית בן 15 מפגשים, חונכות וליווי עסקי מסובסד של קרן שמש ומימון בנקאי בתנאים מיוחדים.
פלומאזניל
היסטוריה
פלומאזניל נמצא יעיל בהפחתת ישנוניות מוגזמות תוך שיפור ערנות ביסוד ה-hypersomnias, כגון היפרסומניה (hypersomnia) אידיופטית.
עמותת לצאת מהקופסא
תוכנית יזמי העיצוב
נכון לכתיבת שורות אלה התקיימו 6 מחזורים והשתתפו בתוכנית מעל ל-200 מעצבים. בין משתתפי התוכנית, מותג האופנה מדוזה, מעצב המוצר אסף וינברום, סטודיו קולה, מעצבת התאורה נעמה הופטמן, מעצבת המוצר הילה שמעיה, מעצב התעשייתי אלעד קאשי, הצורף קובי פרץ, המעצבת אביטל ציטלין, המאיירת אפרת חסון ועוד שורה של מעצבים המובילים כיום את תחום העיצוב בישראל.
פלומאזניל
היסטוריה
ישנן עדויות כי פלומאזניל יעיל לנסיגה ממושכת של בנזודיאזפינים (או תסמונת שלאחר נסיגת נזודיאזפינים) עם תוצאות מבטיחות, אם כי דרושים מחקרים גדולים יותר עם ​​מרווחי מינון רגילים נוספים כדי לאשר זאת. כמו כן, היו כמה מחקרים החוקרים את ההשפעה של התרופה בהפחתת סובלנות בנזודיאזפינים, שאופיינו בתוצאות מבטיחות. בקשירה לקולטני בנזודיאזפינים, פלומאזניל יכול לאפס את רגישות הקולטנים, הוא משחזר את הקולטן למצב זיקתי טרום תרופתי שלו. כמו כן, נעשה שימוש באנצפלופתיה של הכבד, אם כי התוצאות היו מעורבות.
עמותת לצאת מהקופסא
תוכנית מעצבים לעתיד
תוכנית "מעצבים לעתיד" היא תוכנית חינוכית ייחודית, שמטרתה להקנות לבני נוער בסיכון כלים מקצועיים בתחום העיצוב במטרה שיעצימו אותם ויספקו להם הזדמנות שווה להכיר, לפעול ולהשתלב בתחום העיצוב. התוכנית נכתבה בהנחיה של הגב' יפה גאון והחלה לפעול בשנת 2010 בבית הספר מקס פיין בת"א, מתוך רצון להשפיע על תלמידים המגיעים מאזורי הפריפריה החברתיים והגאוגרפיים. העמותה מצאה כי בבתי הספר המקצועיים קיימת קרקע פורייה ומתאימה למימוש התוכנית ופעלה להרחבת התוכנית לבתי ספר מקצועיים נוספים ולבתי ספר על-יסודיים, אשר מקבלים אל שורותיהם נוער שהתקשה להצליח במערכות אחרות ומעוניינים לתת לו הזדמנות נוספת לחוות הצלחה ומימוש.
נכון לעת כתיבת שורות אלו, התוכנית פועלת בלמעלה מ-20 בתי ספר ומשתתפים בה מעל ל-300 בני נוער מדי שנה.
פלומאזניל
היסטוריה
תחילתה של פעולת הפלומאזניל מהירה ובדרך כלל השפעות נתפסות בתוך דקה עד שתי דקות. אפקט השיא נראה בטווח של שש עד עשר דקות. המינון המומלץ למבוגרים הוא 200 מיקרוגרם כל 1–2 דקות, עד שההשפעה באה לידי ביטוי, למקסימום של 3 מ"ג לשעה.
עמותת לצאת מהקופסא
תערוכות ופרויקטים מיוחדים
בנוסף לתוכניות הקבועות, העמותה יוזמת ומנהלת פרויקטים מיוחדים בתחום העיצוב. בין הפרויקטים המובילים שיזמה העמותה - תערוכת עיצוב '100 ספרים 200 עטיפות'- אוצר יובל סער, תערוכת 'מעט מן האור' - אוצרת דנה בכר שניאורסון, תערוכת 'גיבורי רחוב' אוצרת-דורית מיה גור, פרויקט FoodFabLab- בשת"פ עם היוזמת והמעצבת אילה מוזס, תערוכת 'מחברת מחברת'- אוצר אמרי קלמן, תחרות עיצוב אלמנט כניסה לירוחם - מנהלת פרויקט המעצבת ליאת אביאלי.
אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
אולימפיאדת מונטריאול (1976) נערכה במונטריאול, קנדה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-23 ביולי לבין ה-31 ביולי 1976. נערכו 37 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (14 לנשים ו-23 לגברים), בהשתתפות 1,006 משתתפים (303 נשים ו-703 גברים) מ-79 מדינות.
עמותת לצאת מהקופסא
טרמינל עיצוב
בשנת 2013 השיקה העמותה מתחם עיצוב חדשני בעיר בת-ים - "טרמינל עיצוב" בחסות עיריית בת-ים וחברת קסטרו. במסגרת הטרמינל נבחרים מיד שנה 14 מעצבים לתהליך חניכה פרטני של שנה. המעצבים מקבלים ליווי אישי וכלים לפיתוח מקצועי ובתמורה מתנדבים בקהילה ומשתלבים בתוכניות החינוך שמפעילה העמותה. לאור ההצלחה של "טרמינל עיצוב בת-ים" והשפעתו הנרחבת על המעצבים והקהילה, העמותה הקימה את טרמינל עיצוב ירוחם במסגרת מעבדות התרבות של מפעל הפיס.
מעבדת פיס לתרבות - טרמינל עיצוב ירוחם
טרמינל עיצוב ירוחם פועל בשיתוף המועצה המקומית ירוחם ובתמיכתו של ראש המועצה המקומית, מר מיכאל ביטון. טרמינל עיצוב ירוחם פועל במסגרת מעבדת פיס לתרבות, נתמך על ידי מפעל הפיס ומלווה על ידי המכון הטכנולוגי חולון. טרמינל ירוחם מהווה חממה לקבוצת מעצבים אשר יוזמת ומשפיעה על עיצוב פני העיר והסביבה, תוך שיתוף והיכרות עמוקה עם המקום ועם תושביו. במסגרת הטרמינל, פועלת תוכנית האצה ייעודית וממוקדת בת שישה חודשים לפיתוח מוצרי תיירות "תוצרת ירוחם Made in Yeruham". המעצבים המשתתפים בתוכנית חיים ועובדים בירוחם, נפגשים עם התושבים, עם נופי האזור ועם ייחודיות המקום ומתוך כך יעצבו מוצרים ייחודיים לנגב ולירוחם. המוצרים ישענו על יכולות ייצור של מפעלים ובתי מלאכה מקומיים ויבטאו את זהות המקום. התוכנית מציעה למעצבים תכנים מקצועיים, ייעוץ וליווי אישי ממומחים, תשתיות לעבודה יצירתית ומסגרת חברתית אינטנסיבית אשר מלבה יצירתיות ושיתוף.
אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
אירועים בולטים
לראשונה זכתה מזרח גרמניה במקום הראשון במספר מדליות הזהב וגם במספר המדליות הכללי, לפני ארצות הברית.
עמותת לצאת מהקופסא
מעבדת עיצוב בתלת מימד XLN
המעבדה שהוקמה בסוף שנת 2014 בבת-ים היא יוזמה של מרכז היזמות של עיריית בת-ים, בשיתוף רשת XLN מיסודה של מכון ראות ומופעלת על ידי עמותת "לצאת מהקופסא". מטרתה של המעבדה היא להנגיש לציבור הרחב את טכנולוגיית הייצור הדיגיטלית שהתפתחה מאוד בשנים האחרונות ולהפוך אותה לכלי יישומי בחיי היומיום. המרכז מזמין תלמידים, סטודנטים וכן את תושבי בת-ים והאזור לסדנאות ופעילויות שונות, בהן יוכלו לחוש את חוויית מדפסות התלת-מימד, החיתוך בלייזר וכלי ייצור דיגיטליים נוספים. בחלק נרחב משעות הפעילות המרכז פתוח לציבור ללא תשלום. טכנולוגיית ההדפסה בתלת-מימד החלה את דרכה בתחום הרפואי ומשם התפתחה לתחומים נוספים, דוגמת תחום המשחקים, הביגוד וההלבשה, תעשיית הרכב והתעופה, וכן תעשיית האוכל. הנגשת הידע ואמצעי הייצור הם רכיב משמעותי במתן הזדמנות שווה לשכבות השונות באוכלוסייה המאפשרות להצמיח קולות חדשים בשיח העיצוב בארץ.
אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
מקצועות השדה
• בקרב 5, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1971. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.
עמותת לצאת מהקופסא
street-print
עמותת "לצאת מהקופסא" יזמה את פרויקט "STREET PRINT"- תחרות לעיצוב פוסטרים ופליירים במטרה להפנות את הזרקור לאומנות ש'מקשטת' את הרחוב ובכך פעלה לקידום של המעצבים היוצרים בתחום. התחרות, אשר התקיימה לראשונה בינואר 2010 זכתה להצלחה רבה והתקיימה במשך 3 שנים בחסות חברת הכרם. בתחרות השתתפו מאות מעצבים צעירים אשר עיצבו פליירים ופוסטרים למסיבות, אירועים ופעילויות תרבות המתקיימים במרחב העירוני. מתוך הפוסטרים שהשתתפו בתחרות נבחר פוסטר ופלייר אחד אשר זכה בתואר הכבוד "הפוסטר הטוב ביותר" לאותה שנה. כמו כן, הוענקו פרסים למעצבים הטובים ביותר בקטגוריות השונות. העבודות הזוכות נבחרו על ידי ועדה אמנותית, אשר כללה דמויות מתחום העיצוב, האמנות, התרבות והלילה של תל אביב-יפו. ביניהם: איתי ולדמן- עיתונאי ישראלי ועורך Time Out תל אביב, יהושע סימון- במאי סרטי קולנוע ואוצר תערוכות, עורך מגזין הקולנוע "מערבון", אלעד סונגו- מנהל M.T.V ישראל גלית גאון- מנהלת מוזיאון העיצוב חולון. מבין מאות העבודות נבחרו כ־200 עבודות אשר הוצגו בתערוכה הייחודית בנמל יפו בה ביקרו אלפי מבקרים.
במסגרת הפרויקט העמותה הוציא לאור את הספר "תרימו - הזמנות, פליירים וכרזות בתרבות המועדונים הישראלית: רטרוספקטיבה, 2012-1990",בעריכתו של ניסן שור. לדברי העורך, "הספר, כשמו כן הוא, כולל בתוכו מאות הזמנות, פליירים וכרזות שעוצבו, הודפסו, חולקו וניתלו במהלך למעלה מעשרים השנים האחרונות, ולצידן, אסופת מאמרים העוסקים בנושא מזווית של תרבות וביקורת. הפרטים שמופיעים בספר מייצגים את הכוחות היצירתיים ואת רוחות הזמן. הספר מהווה שיקוף של התחום ושל השינויים הגדולים שחלו בו. הדפדוף בספר חושף את תת-המודע הוויזואלי של הצבעוניות המקומית והאל-מקומית, המרצדת והמפתה; פרטים מקריים שקובצו שלא במקרה כדי ליצור קו ליניארי, מעשי בצורה ובצליל. הצדעה לכל המועדונים של חיינו. זוהי תמונת מצב של הקרחנה הישראלית מאז הניינטיז. הוכחה ויזואלית לתרבות העיצוב של תל אביב."
אבי גיסר
הרב אַבְרָהָם (אָבִי) גִיסֶר (נולד בשנת 1958) הוא רב ישראלי אשר שימש במשך 31 שנה כרב היישוב עפרה. יושב ראש המועצה לחינוך ממלכתי דתי, ראש מכון משפטי ארץ, חבר פורום תקנה ומחברי ארגון רבני צהר.
גומפותריומיים
ג‏ומפותריומיים (שם מדעי: Gomphotheriidae; בעבר נקראו טרילופודוניים) היא משפחת בעלי חדק קדומים ומאבות הפילים של ימינו שחיו בתקופות המיוקן עד ההולוקן. הם התפתחו מפילאים פרימיטיביים יותר כמו המריתריום.
מאפיינים
מאובנים של ג‏ומפותריומיים נמצאו באירופה, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אסיה ואפריקה. בניגוד לפיל המודרני, היו להם ארבעה חטים - שני חטים דמויי את חפירה על הלסת התחתונה, ושני חטים על הלסת העליונה - שהיו מצופים באמייל, בניגוד לפילים בני זמננו וכן היו להם לסתות ארוכות בהרבה. נראה שהחטים התחתונים שימשו אותם כדי לאסוף צמחי מים בביצות בהן חיו. לחלקם בכלל לא היו חטים.
אבי גיסר
קורות חיים
קיבל כושר לרב יישוב מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא וסמיכת חכמים יורה יורה מהרב דוב ליאור. בשנת ה'תש"ן, עשר שנים אחרי שהגיע לעפרה, בגיל 31, מונה לרב היישוב. בהכתרה שלו היו הרב מרדכי אליהו והרב אברהם אלקנה שפירא, שהיו הרבניים הראשיים לישראל, וגם הרב ישראל מאיר לאו. שימש במשך כשנתיים ראש מדרשה בעפרה, וכשש שנים אחרי שנכנס לתפקיד רב היישוב, פרש הרב יואל בן נון מראשות אולפנת עפרה אותה ייסד, והרב גיסר החליף אותו משנת 1994 עד שנת 2002.
בעל תואר ראשון בחינוך ממכללה ירושלים ובעל תעודת הוראה מהמכללה האקדמית הרצוג.
לימד משנת 1996 עד שנת 2000 במכללה ירושלים.
בשנת 2008 החלה בנייה של מספר בתים בעפרה על חלקת קרקע שנויה במחלוקת. עם תחילת הבנייה הגישו חמישה פלסטינים, תושבי הכפר עין יברוד הסמוך, עתירה לבג"ץ בטענה שהחלקות עליהן בנו היו קרקע פרטית. בתגובה האיצו את הבנייה בעפרה, והרב גיסר אף אישר לבנות בשבת. הבתים נהרסו במרץ 2017.
לאחר סיום עבודתו באולפנה בשנת תשס"א, הקים הרב גיסר יחד עם הרב מיכאל בריס את "מכון משפטי ארץ", מוסד גבוה להלכה ומשפט. במסגרת המכון נכתבו ספרים בנושא שילוב משפט התורה במערכת המשפט הישראלית. לצורך כך עשה תואר במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והתמנה לעו"ד ולבורר מוסמך.
בשנת 2016 הפך הרב גיסר את "מכון משפטי ארץ" לאכסניה של מיזם ישמ"ע - יישום משפט עברי, של פרופ' יובל סיני.
משנת ה'תשס"ה הוא יושב ראש המועצה לחינוך ממלכתי דתי. חבר ועדה בקרן יחד. חבר בפורום תקנה מיום הקמתו. לימד בעבר בתיכון הימלפרב והיה סגן מנהל בית הספר. היה חבר בוועדת דוברת, בפעילות מנד"ת -מנהיגות דתית יהודית ומוסלמית - מרכז "מוזאיקה" ירושלים. בצוות תפיסת הביטחון הלאומי בנושאי חברה וערכים שהוקם במשרד לעניינים אסטרטגיים על ידי משה יעלון, במרכז הפורום החברתי במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה ומרכז צוות החינוך הממלכתי דתי בפרויקט "הליבה החינוכית" מטעם מכון ון ליר בירושלים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת התמודד על ראשות מפלגת הבית היהודי, אך לבסוף בחרה המועצה הציבורית לתפקיד את הרב רפי פרץ, בעוד הרב גיסר הגיע למקום השני. באייר ה'תשפ"ב (מאי 2022), לאחר 31 שנה, סיים הרב גיסר את תפקידו כרבה של עפרה והוחלף על ידי הרב אחיה בן פזי.
נשוי ליפה, יו"ר 'בת עמי אלומה-אמונה'. לזוג ארבעה ילדים. בתו עטרת נשואה לרב עקיבא צוקרמן, רבו של הקיבוץ הדתי עין הנצי"ב.
SOS (משחק)
SOS הוא משחק עט ונייר עבור שני שחקנים או יותר. המשחק דומה לאיקס עיגול ולמשחק קווים וריבועים, אך הוא מורכב יותר. זהו משחק קומבינטורי כאשר הוא משוחק עם שני שחקנים. במונחים של תורת המשחקים, זהו משחק סכום אפס, דינמי, בעל ידיעה שלמה.
מהלך המשחק
המשחק מתנהל על לוח ריבועי של משבצות, שגודלו 3x3 לכל הפחות. כל שחקן בתורו מוסיף או את האות "S" או את האות "O" לאחת המשבצות הריקות. אין דרישה מאף שחקן כי ישתמש באותה האות בכל תור. מטרת המשחק עבור כל שחקן היא לנסות ליצור רצף ישר של "SOS" בין שלוש משבצות סמוכות (אופקית, אנכית או באלכסון), וליצור רצפים רבים ככל הניתן. אם שחקן מצליח ליצור רצף של "SOS", הוא זוכה בתור נוסף, וממשיך לשחק כל עוד הוא ממשיך ליצור רצפים של "SOS". לאחר כל מהלך שבו שחקן לא מצליח ליצור רצף שכזה - התור עובר לשחקן הבא בתור.
ניתן לבצע מעקב אחרי הרצפים שכל אחד מהשחקנים עשה על ידי, למשל, הקפת רצף בעיגול עבור שחקן אחד, ומתיחת קו עבור השחקן השני. המשחק מסתיים ברגע שכל המשבצות מלאות, והזוכה הוא השחקן שצבר את מספר הרצפים הגדול ביותר. אם הלוח מתמלא ומספר הרצפים של כל שחקן הוא זהה, אז המשחק מסתיים בתיקו.
לחלופין, ניתן לשחק את המשחק כך שהשחקן הראשון שמצליח ליצור רצף של "SOS" הוא הזוכה, ואם אף שחקן לא מצליח ליצור רצף כזה - המשחק מסתיים בתיקו.
אמנות קרולינגית
האמנות הקרולנגית, הידועה גם בשם "הרנסאנס הקרולינגי", שלטה באירופה בין השנים 780 ל-900, זמן שלטונם של קרל הגדול ויורשיו. אמנות זו נוצרה עבור אנשי חצר המלוכה ומספר כנסיות גדולות שהיו תחת חסות המלך. ככל שגדל המרחק ממרכזי השליטה ירדה גם איכות הביצוע והתחכום של היצירות. האמנות התקיימה באזורים שהם כיום צרפת, שווייץ, גרמניה, אוסטריה, צפון איטליה וארצות השפלה. בצד כמה חידושים שמאפיינים אמנות זו היא הושפעה מהאמנות הקלאסית, הביזנטית וכן מהאמנות האינסולרית של האיים הבריטיים. זה היה הניסיון הראשון, המעמיק והיסודי באירופה לחקות ולהחיות את סגנון האמנות הקלאסית של ארצות הים התיכון תוך שהם ממזגים לתוכה אלמנטים של האמנות מאירופה הצפונית, בעיקר בציור דמויות אנושיות. אמנות זו היותה יסוד שעליו התפתחו מאוחר יותר האמנות רומנסקית והאמנות גותית.
רקע
היוזם והאחראי במידה רבה להתעוררות התרבותית במאות השמינית והתשיעית היה קרל הגדול, שהיה מלך הפרנקים בשנים 768–814 וגם מלך לומברדיה בשנים 774–814. בתאריך 25 בדצמבר שנת 800 הוא הוכתר ברומא לקיסר (Imperator Augustus Romanorum), על ידי האפיפיור לאו השלישי, ועקב כך נחשב לקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה. מודל החיקוי של שלטונו היה הקיסר הביזנטי קונסטנטין, שהשאיר אחריו מסורת מפוארת של חוזק צבאי ותרבותי. השליטים הקרולינגים שהרחיבו את שלטונם לחלקים נרחבים במערב אירופה, הביאו לשקט וביטחון אחרי תקופה ארוכה של אי יציבות שנבעה מפלישות השבטים הגרמאניים, פלישות שהחלו עוד במאה החמישית. היציבות הפוליטית והכלכלית שנוצרה באזור, שמשה מנוף לצמיחה כלכלית שאפשרה את מימון ההתפתחות של האמנות הקרולינגית. בתקופת שלטונו של קרל הגדול פילגה המחלוקת על האיקונוקלאזם את עולם הנוצרי. קרל הגדול צדד בכנסייה המערבית, שהתנגדה לרעיונות האיקונוקלאזם, בכך הפך למגן האפיפיורות וקשריו עם רומא התחזקו, והם שהביאו גם לידי הכתרתו לקיסר. ההכתרה נערכה בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. מסעו של קרל הגדול לרומא השפיע עליו רבות, הוא התוודע שם לתרבות הקלאסית של יוון ורומא, ושם לו למטרה להפיץ את אמנותה ברחבי האימפריה שלו. על פי דרישתו כל יצירות האומנות, הבניה והפיסול, נעשו רק בחומרים הטובים ביותר. לכן נבנו כל המבנים בעלי החשיבות בתקופתו מאבן, ומאמץ גדול הוקדש לכתיבה ואיור של כתבי היד, שיהיו עד כמה שאפשר יותר יפים ומפוארים. תשומת יוצאת מן הכלל הוקדשה לכריכות הספרים שנעשו מזהב ואבנים טובות ולעיתים שנהב ופנינים. חלק בלתי נפרד מההתפתחות התרבותית, היו בעיני קרל הגדול, הפצת הלימוד וחידוש תרבות העבר המפוארת בממלכתו שלו. תפקיד האמנות להשקפתו, היה לספר את סיפורי הקדושים ולתאר את דמויותיהם בצורה יעילה ובאקספרסיוניזם כך שקהל המאמינים יוכל ללמוד את תורת הנצרות ביעילות וביסודיות. מטרתו של הקיסר הייתה למצב את עצמו ואת שושלתו כשליטים הגדולים יורשי העבר, להמשיך ולפתח את ההישגים האמנותיים שנעשו באותן תקופות זוהר.
קרל הגדול היה המנהיג הראשון שסיפק חינוך מקיף לכל הצעירים, ללא קשר למעמדם הסוציו-אקונומי. סייעה לו בכך מעורבותו הרבה ביצור והפצת כתבי יד שנעשו בספרייתו ובמרכזים גדולים שבחסותו. ספרים אלו נעשו למקורות השכלה בעלי חשיבות עליונה בתקופה הקרולינגית ואחריה. שני ספרי צווים של קרל הגדול הם אבני היסוד של הרפורמות שהגה, ושאותם העביר באופן מפורש ל"חיילים של הכנסייה". בביטוי זה השתמש המלך במכתב שנקרא Epistola de litteris colendis (מכתב אודות טיפוח הלמידה) שנכתב בין השנים 794 – 797, בו הוא קורא לחינוך ההמונים ולהקנות להם יכולת הבנה טובה יותר ולחידוש העיסוק בלימודים הקלאסיים. כך למטרתו, יוכלו ההמונים להתבטא בלשון צחה יותר ולהבין את המסר האוונגליסטי של הנצרות. במכתבו הוא גם מוכיח את מנהיגי הכנסייה שעליהם לשמש דוגמה ולהיות מומחים בדקדוק ולשון. באדמוניציו גנרליס מתאריך 23 במרץ שנת 789, מבהיר קרל שמתפקידו כשליט לדאוג לישועת נשמות נתיניו ולכן הוא קובע חוקים, שמטרתם לעשות את הכנסייה מוסרית יותר. במכתב שיועד לבישוף Baugulf מפולדה, מתאר המלך את כוונותיו לרפורמה תרבותית, שתעשה באמצעות הזמנה של המלומדים החשובים ביותר מכל אירופה לחצרו כדי לייעץ לו בנושאי פוליטיקה, כנסייה אמנות וספרות. כמו כן הוא קורא לתיקון והגהה של הטקסט בספרי הבשורה, המזמורים, חישובי תאריכים (computus) והספרים הקרולינגיים (libri catholici). אחד ממניעי החסות והתמיכה המסיביים של קרל הגדול באמנות, היה ללא ספק רצונו להיפטר מהתדמית "הברברית" של השליטים הפרנקים וגם הפיכתו לקיסר האימפריה הרומית שרתה מטרה זו. כך גם הריכוז הרב של משוררים ושאר אמנים בחצר המלוכה באאכן, שכונתה רומא החדשה. שם זה היה עד לזמנו של קרל הגדול מיוחס רק לקונסטנטינופול.
כתבי היד ששרדו
כתב העת העתיק ביותר בקבוצה זו הוא אוסף ספרי הבשורה שנקרא Godescalc Pericopes ומצוי כיום בספרייה הלאומית של צרפת. . זוהי הדוגמה המוקדמת ביותר של סגנון חצר המלכות, ומהספרים הראשונים שנכתבו בסקריפטיום (חדר הכתיבה) של החצר. מטרת כתב היד הייתה להנציח את מסעו של קרל הגדול לרומא, מפגשו עם האפיפיור אדריאנוס הראשון והטבלת בנו הבכור פיפין לנצרות. מידע זו כמו גם שם המעתיק מופיע בדף ההקדשה בסוף הספר. כתב יד זה הוזמן על ידי קרל הגדול ואשתו הילדגרד ב-7 באוקטובר שנת 781 אצל מעתיק ומשורר ממוצא פרנקי בשם Godescalc, שנעזר בצוות של מאיירים ומעתיקים. העבודה הסתיימה שנה וחצי לאחר מכן בתאריך 30 באפריל 783. בסגנון האיורים שבספר, התמזגו אמנות אינסולרית, אנגלו-סאכסונית ואירית עם אמנות ביזנטית ונוצרית הקדומה. העיטורים בפתיח, הם של נושאים מן הטבע, הצורות המשולבות מעידות על מוצא אינסולרי. השפעה זו הייתה בחלקה עוד טבועה בממלכה הפרנקית ובחלקה היא תוצאה של חידוש הקשר עם המסורת האנגלית דרך מלומדים כמו אלקווין שזומן בשנת 781 מיורק לחצרו של קרל. האיורים של דיוקנאות השליחים מבוססות על מודלים ביזנטיים כמו אלו בפסיפסים של בזיליקת סן ויטאלה ברוונה. האמן ניסה לתת נפח לדמויות על ידי יצירת גוונים שונים של אותו הצבע, שמקנים אשליית צל ונפח לדמויות. למשל, בדמותו של מרקוס הקדוש בקובץ הדרשות שבספר אפשר לראות שהאמן מצייר על פי המוסכמות הביזנטיות הטיפוסיות. הפנים מעוצבים בחום וקפלי הלבוש מצוירים בדפוס מסוגנן. צורת הישיבה של השליח אינה אפשרית כמעט במציאות, הרגל השמאלית מוצגת בפרופיל ואילו השנייה במבט מלפנים. כן מוצגת באיור הצללה מסוימת. כתבי היד הקרולינגיים היו הראשונים שהשתמשו בקביעות באותיות קטנות לכתיבת הטקסט, והיו בכך המבשרים של הכתיבה באותיות קטנות של ימינו. בכתבי היד הקרולינגיים נכללו מספר סוגי אותיות ונקבעה היררכיה כדי להבחין בין רמות שונות בטקסט של בספרים: לכותרות הספר שימשו אותיות מרובעות בסגנון רומי. אותיות גדולות סימנו את ראש הפרק, תוכן העניינים והמילים הראשונות של שורת הפתיחה, אינציפיט. שאר הספר נכתב באותיות הקרולינגיות הקטנות. אותיות הטקסט נכתבו בצבעי זהב וכסף על קלף צבוע בארגמן. בספר 127 עמודים, שש מיניאטורות שכוללות את: ארבעת השליחים, ישו בתפארתו ומזרקת החיים (fons vitae). השימוש בצבע לאותיות בא להדגיש שהן עצמן חשובות באותה רמה כמו תוכן הטקסט. צבעים אלו שהם עמידים מאוד ומפוארים באים לסמל את התגלמות האל.
המאיירים והמעתיקים של ספר זה ישבו כולם בחצר המלוכה באאכן, ונמנו על זרם האמנים ששאף להחזיר לעולם את סגנון ההלניסטי. תווי הפנים של דמויות הקדושים צוירו כפי שהיו מציירים בעת העתיקה את הפילוסופים היווניים. בהתאם למסורת זו הן גם מוקמו באוויר הפתוח כשמאחוריהם נוף ומבנים ארכיטקטוניים. החלל והתפיסה של הציור נותנים אשליה של מציאות, בשונה מאוד מהרקע של תפאורת במה שהיה נפוץ בציורים של ימי הביניים. הדמויות יושבות כשלפניהן מוצב מעמד ועליו ספר, הציורים נראים כביכול "מודרניים" יותר מאלה של ימי הביניים, אולם למעשה הם העתקים של המסורת העתיקה של הציור בארצות המזרח התיכון. עובדה זו מביאה להשערה שהמאיירים מקורם מאיטליה או אולי מביזנטיון. קובץ ספרי הבשורה, כולל 236 דפי קלף הצבועים ארגמן וכתובים בצבעי זהב וכסף. גודל הדפים הוא 32.4 ס"מ על 24.9 ס"מ. כל דף מכיל טקסט בעמודה אחת שכוללת 26 שורות. גם בספר זה נעשה שימוש בגודל שונה של האותיות. בנוסף, מופיעים בספר שישה עשר לוחות מאוירים וארבעה ציורי דיוקנאות של השליחים אחד בכל פתיח של הספר המתאים. בשוליי הדף הראשון של הבשורה על פי לוקאס מופיע חתימה של כומר יווני בשם דמטריוס, כתובה באותיות זהב. ייתכן שזו חתימתו של המעתיק או המאייר והיא עשויה לחזק את ההשערה שהיו אמנים ביזנטיים בחצרו של קרל הגדול.
בעת הכתרה היו מניחים את הספר לפני השליט. בשנת 800 הניח קרל הגדול את שלוש אצבעות יד ימין על הדף הראשון בספר חזון יוחנן. על פי המסורת, אם כי אין אפשרות להוכיח זאת, הספר גם נקבר על ברכי שליט זה. בשנת 1000 נפתח הקבר על ידי הקיסר אוטו השלישי, והספר זכה בכריכה חדשה. כיום ה-Coronation Gospels נמצא באוצר המלכות (Kaiserliche Schatzkammer) שבארמון הופבורג בווינה. המאפיינים של סגנון זה הם קווי ציור נמרצים המציגים תנוחות נרגשות של הדמויות. אפקט זה מושג בעזרת תנועות מברשת מהירות וחטופות. סגנון זה מופיע בכתבים נוספים כמו למשל האיורים במזמור הראשון של ספר תהילים בכתב יד בשם Utrecht Psalter. אחד מהאיורים המייצגים הוא, הפורטרט של מרקוס המבשר. האמן השתמש בקווים אחוזי טירוף כביכול, ליצירת אשליה של נפח הגוף. השרפרף שעליו יושב הקדוש מוצב בזווית בלתי מציאותית בעליל, אבל ישנם כמה ניסיונות של האמן להציג את הגוף בתלת־ממד בחלל. הרגל הימנית מוצבת מתחת לכיסא והאמן ניסה להראות לצופה דרך יצירת קווים עקומים והצללה שלרגל יש נפח, למרות מספר אי דיוקים, הדמות היושבת על הכיסא מגלה תנוחה אמינה, אם כי היא משרה אי שקט. תמונה נוספת היא דמותו של מתי המוצבת בשטח פתוח ולפניו ספר, הוא מקשיב לדברי המלאך שנמצא בחלקה הימני העליון של התמונה. הקווים המיוחדים בציור הם חזקים ודינמיים. הגלימה שלובשת הדמות, כמו גם הנוף מושפעים מכתבים קלאסיים עתיקים שהיו בספרית החצר באכאכן. אולם סגנון זה רחוק מאוד מהשלווה הקלאסית. אפילו הצבעים אינם רגילים הם כוללים צבעי ירוק וורוד שהיוו חידוש במאה התשיעית הכריכה של ספר הבשורות הזה נעשתה בזהב כאשר האל מופיע במרכזה, לידו דמות מריה ובארבע הפינות סמלי השליחים הנוצריים. הספר נוצר בסביבות שנת 820 בריימס והוא מכיל תפילות מתוך פרקי התנ"ך, שעל פיהם נהגו הנזירים לזמר את תפילותיהם. בספר 108 דפי קלף, גודל כל אחד הוא 33 ס"מ על 25 ס"מ. בנוסף לכתב היד, יש בו 166 איורים לפי חלוקת המזמורים: מאה וחמישים איורים למזמורי תהילים ושישה עשר איורים למזמורים מתוך שיר השירים. הטקסט הלטיני הוא על פי תרגום הוולגטה, במה שנקרא היום גרסת Gallicanum והוא כתוב בשלוש עמודות. כיום נמצא הספר בספרייה של אוניברסיטת אוטרכט (Hs. 32). משערים שהספר נכתב במנזר הבנדיקטני שב- Hautvillers באותו הסגנון של ספר הבשורות. וייתכן שנעשה בחסותו של הארכיבישוף של ריימס בין השנים 820 ל-835. נראה שלפחות שישה אמנים עסקו באיור הספר, סגנונם הוא פחות או יותר אחיד. סגנון זה הוגדר ב"עצבני" או "דינמי", "סוריאליסטי וברוקי". הדמויות לעיתים מעוררות השוואה לציוריו של הירונימוס בוש. החופש שבציור בדמויות, עשוי להעיד על קהל יעד שונה, שהיה כנראה אנשי הכמורה לדרגותיהם השונות. הדמויות אינן ממוסגרות לעיתים שונות מהתפיסה האיקונוגרפית הרגילה, שמופיעה בספרים הרשמיים מסוג זה, ומאופיינים בכתיבה נרטיבית.
אפשר להגדיר את הציור בספר התהילים של אוטרכט כבעל כמה רמות, הוא ומשתמש בסמלים צורניים לבטא את כוונותיו. הספר נחשב למקור הראשוני לסגנון הדימויים החזותיים שמופיע בתקופות מאוחרות יותר. הספר מספק הסברים לכל הסיפורים התנ"כיים שבו ולעיתים בצורה מאוד מתוחכמת. למשל כדי להדגיש שדמות המלומד המצוירת באחד האיורים, עוסקת בלמידה יומם וליל, מעל לראשו מצוירים לאורך כל העמוד, השמש ואחריה הירח וכוכבים. כל האיורים מלאים תכנים נסתרים מעין אלו, שהיו כנראה מובנים לקהל אנשי הכמורה שהחזיק בהם. הדמויות מאוד מסוגננות ורחוקות מאוד מהסגנון האמנותי של האריסטוקרטיה, הציורים אימפרסיוניסטיים והעבודות מהוות חידה לצופה. הספר מהווה אב-טיפוס של סיפור שמרתק את הצופה בסיפור חזותי בנוסף על התיאור שבטקסט הספרותי. לאותו סגנון משתייך גם הספר Physiologus. הטקסט בספר זה המתאר את החיות ואורחות חייהם בתוספת איורים. מקורו של הספר יווני ונכתב באלכסנדריה בין המאה השנייה למאה הרביעית. הוא תורגם ללטינית והחלו להעתיק עותקים שלו, ברוח הנצרות, בסגנון בית הספר של ריימס. בנוסחו הנוצרי השתמשו האמנים במידע שבספר כבסיס לתורתם המוסרית והתאימו מובנים אלגוריים והשקפת עולם נוצרית להתנהגותן של החיות. נעשו על פי הזמנה התכנון הנקי שלו וכתב היד הברור עשו אותם למושכים וראויים לשמש כשי לראשי מנזרים ואפילו למלכים. אולם הם היו יותר מאובייקטים יפים וראויים להערצה, הם היו אידיאלים לקריאה משותפת או כתבנית ליצירת ספרי תנ"ך נוספים. באחד מהעותקים של תנ"ך טור שנמצא בספרייה הבריטית, יש גם כתב תווים מעל לטקסט של מגילת איכה, הוכחה לכך שהספר שימש בטקסים בכנסייה. מבין שלושת ספרי התנ"ך של טור הדוגמה האחרונה והטובה ביותר שנעשתה בין השנים 845 ל-846 עבור קרל השני (הקירח), כתב היד נקרא, התנ"ך של וויויאן. פעילות בית הספר של טור נגדעה לאחר פלישת הנורמנים בשנת 853, אולם סגנונו נשאר בעל השפעה באמנות הקרולינגית. התנ"ך הראשון של קרל השני (Vivian Bible) נמצא כיום בספרייה הלאומית של צרפת (MS lat. 1) הוא ספר מאויר מהמאה התשיעית שנתן במתנה בשנת 846 על ידי הרוזן וויויאן שהיה lay abbot של מנזר מרטין הקדוש, לקיסר קרל השני בעת שהלה ביקר בכנסייה. גודלו 495 מילימטר על 423 מילימטר ודפיו עשויים קלף. בהקדשה של הספר ניתנת תשומת לב גדולה לקריאה והבנה של הטקסט התנ"כי כגורם חשוב במלוכה ראויה. הוא כנראה היה אחד מתוך שלושה ספרי תנ"ך שנעשו בטור, שני האחרים הם: התנ"ך של Bamburgh והתנ"ך של Grandval Moutier. הם נעשו בתקופת כהונתו של הבישוף Adalhard בין השנים 834-843
אדריכלות
שער המנזר בלורש. מבנה זה בעיירה שבגרמניה, נבנה במאה התשיעית כמבנה בפני עצמו בפרוזדור של כנסיית המנזר, בחצר המקדימה של אחד המנזרים החשובים באירופה. לבניית השער בלורש התאחדו שלושה סגנונות בנייה: הסגנון הקלסי, הסגנון הביזנטי והסגנון הנורדי. מבנה השער נראה כשער ניצחון למלך. הארקדות הגדולות נשענות על אומנות רחבות. המבנה אמנם מזכיר שער ניצחון, אך הוא שונה משערי הניצחון הרומיים. שבניגוד להם שהדגישו את הקשת המרכזית, בלורש שלוש הקשתות שוות בגובהן ובאורכן. לאומנות השער, צמודים חצאי עמודים (עמודים החצויים לאורכם). בקומה השנייה, האומנות נושאות קשתות בצורת V הפוך. הלבנים לבנות ואדומות לסירוגין, ניתן להבחין בסידורם בשלושה דגמים: דגם לוח שחמט, דגם יהלום, המזכיר את האופוס רטיקולאטום הרומי. פני שטח הקיר, מכוסים בלוחות צבעוניים שמקורם ביזנטי. אפריז המשולשים בקומה העליונה והקשתות המשולשות, מקורם במסורת נורדית. האלמנטים הרומיים עתיקים הם: אכסדרה הנושאת כרכוב, אומנות הנושאות קשתות, ואומנות מחורצות, צורת בסיסי העמודים, וצורת הכותרות. מאפיין קרולינגי הוא הגג שאינו העתק של גג רומאי אלא הוא משופע, זאת כדי למנוע הצטברות שלג על הגג.
תוכנית מנזר סנט גאלן, נמצאת בספרית המנזר וקרויה על שמו. לא ידוע על ביצועה כל שהוא של התוכנית בשטח. התוכנית היא דוגמה למערך כולל של כנסיית מנזר מהמאה התשיעית. התוכנית בעלת הצורה האורתוגונליות, מזכירה את תוכניות הרחובות בערים הרומיות. ארגון כנסיית המנזר וכל הבניינים והמתקנים אשר סביבה לקהילה המספקת את צרכיה העצמיים, מבטא את הכללים של בנדיקטוס הקדוש ששילבו פולחן דתי עם עבודת כפיים והדרישה שעל הנזירים להיות מבודדים מעובדים שאינם נזירים. במערך מבנה המנזר, הכנסייה היא המבנה המפואר ביותר. בתוכנית זו לכנסייה צורה של בזיליקה, הכניסה ראשית בצורת ווסטוורק עם זוג מגדלים עגולים. לכנסייה שני האפסיסים וכניסות אחת בקצה המזרחי, ושנייה בקצה המערבי. מעל ריבוע התיצלובת נישא מגדל פעמונים. מלבד כנסייה, מופיע בתוכנית מנזר סן גאלן מערך כולל של מבנים: קלויסטר, אולם אספות (House Chapter), מגורי אב המנזר, מגורי נזירים, בית הארחה, בתי ספר, ספרייה, מאפייה, מבשלת שיכר, מטבחים, מרתפי אחסון, סדנת נפח, סדנת צורף וסדנאות של בעלי-מלאכה אחרים, ברכת דגים, בוסתנים, גני פרי וירק, מטחנת דגן ועוד. תוכנית סן גאלן נחשבת לתוכנית אידיאלית למנזר גדול והיא נתונה לשינויים על-פי התנאים והצרכים המקומיים. משתקפת בה העובדה שבימי הביניים, במאה התשיעית, המנזרים לא נבנו בערים. קהילת המנזר חיה כיחידה אוטרקית, בעצמאות כלכלית, כמו מדינה קטנה.
פיסול ועבודות מתכת
לכתבי היד הקרולינגים המהודרים נועדו כריכות עשויות שנהב או זהב ומעוטרות באבנים ומתכות יקרות שלעיתים נתרמו זמן מה לאחר שכתב היד כבר היה מוכן. רק חלק קטן מכריכות אלו שרד בשלמותו לאורך הזמן. כריכות אחדות פורקו לחלקיהם ונשמרו בנפרד. הנושאים המופיעים בהם היו בעיקרם פרשנות על מאורעות מספרי הקודש, מסודרים בצורה אנכית וברובן נבעו מהשפעת הציורים של שלהי העת העתיקה, דמויות כמרים הועתקו מדיפטיכונים של הקונסולים הרומאים. ספר הבשורות על כריכתו הוחזק במנזר של לורש מכאן שם הכריכה שהופרדה מהספר עצמו ופורקה ללוחות שהרכיבו אותה. חמישה מלוחות השנהב שהרכיבו את החלק הקדמי של הכריכה, נמצאים כיום במוזיאון הוותיקן ברומא. חמשת הלוחות של הצד האחורי נמצאים במוזיאון ויקטוריה ואלברט לוחות השנהב של הצד העליון מתארים את מרים ולצידה קדושים, ואילו בצד האחורי של הכריכה מופיעה דמות ישו דורך על חיה, נושא שהיה נפוץ בשלהי העת העתיקה ובתקופה המוקדמת של ימי הביניים. לצדו של יש מופיעים מלאכים. בשני צדי הכריכה לוחות נוספים עם דמויות מלאכים ותמונות מחיי ישו. לוחות השנהב המרכיבים את הכריכה נמצאים בתוך מסגרות עץ המחוברות אחת לשנייה. הן תוצר של המאה התשיעית של בית הספר של חצר המלוכה וניכרת בהם ההשפעה של הדיפטיכון של קונסטנטינוס הגדול מהמאה השישית והדיפטיכון של Barberini מהתקופה הביזנטית. זאת בנוסף למאפיינים שלהאמנות הקרולינגית כמו פנים מעוגלים ועיניים בוהות קדימה והילות מקושטת מעל לדמויות. שני צדי הכריכה, אינם עשויה מקשה אחת, הצד האחורי הוא כנראה תוצר של שלהי המאה השמינית. בהשראת האמנות האינסולרית של האיים הבריטיים, מקום יצירתו המשוער הוא ליד העיר זלצבורג וזמן ביצוע העבודה הוא בין השנים 750 -800 . צד זה של הכריכה עשוי כסף מעובד ומקושט בציפוי של ריקועי זהב. הנושא העיקרי שמופע עליו הוא הצלב, שבמרכזו אבן טופז מרובעת. מקיפות אותה אותיות לטיניות שהן קיצורים של המשפט" ישו הנוצרי אדוננו" (Iesus Christus Dominus Noster). הצד העליון המהודר יותר הוא ללא ספק תוצר של התקופה הקרולינגית המאוחרת בערך משנת 880 ומיוחס לבית הספר של קרל הקריח. הכריכה עשויה בטכניקה של תבליט שטוח והצלב הוא במרכז הקומפוזיציה. בתוך הצלב מופיעה דמותו של ישו. בתוך ארבעה תאים קטנים מעל ומתחת לזרועותיו הפרושות, מופיעות דמויות של מלאכים מרחפות בחלק העליון של התא, וכן דמויות נשיות שההסבר על אודות מהותן שנוי במחלוקת,. שולי הכריכה מורכבים בעיקרם מאבני חן שונות בצורות צמחיות שונות האופייניות לאמנות הקרולינגית השאלה, מתי חברו יחד הטקסט הכתוב עם שתי הכריכות השונות לכדי ספר אחד? נשארה פתוחה עד היום. זוהי צלחת שטוחה מקוורץ טהור (rock crystal), מתוארכת לשנים 855 – 869. רוחב הצלחת 18.6 ס"מ עומקה 1.39 ס"מ על גבי הצלחת מגולפות תמונות מהסיפור אודות שושנה (ספר דניאל פרק י"ג). בראש כל תמונה מופיעה כתובת מתוך הוולגטה. ארבע התמונות הראשונות מתארות את ההאשמה המזויפת של הזקנים כנגד שושנה, התמונה הבאה מתארת את משפטם וגזר דין המוות שלהם. התמונה האחרונה מתארת את זיכוייה של שושנה. הדמויות חרוטות בסגנון ריימס שמופיע גם בספר תהילים של אוטרכט. ההקדשה על הצלחת אומרת שהיא נעשתה על פי פקודתו של Lothair מלך הפרנקים לראשו של המלך חבוש כתר עם פרחי שושן, הוא עטור גלימה וחרב (חסרה כיום). רצועות מקשטות את רגליו וגם את נעליו. בשמאלו הוא מחזיק גלובוס שמסמל שליטה על העולם. הפסל הוא למעשה העתק פסלו של הקיסר מרקוס אורליוס משנת 175 לפנה"ס.
מספר פריטים נוספים הראויים לציון מהאמנות הקרולינגית הם: Ciborium Arnulf – חופת כמורה העומדת על מזבח. דלתות הברזל בקפלת הארמון באאכן. מזבח הזהב (נעשה בין השנים (824- 859), נמצא כיום בבזיליקה במילאנו
צרעת הבגד
צרעת הבגד היא נגע המופיע על בגד הגורם לו להיטמא על ידי כך שכהן רואה את הנגע וקובע שהבגד טמא. לצרעת הבגד דינים שונים מצרעת האדם והבתים וצבעיה הם ירוק ואדום חזקים. תהליך הטמאות הבגד כולל כמה שלבים וכמה תוצאות אפשריות - הבגד יכול להטהר לגמרי או חלקית (רק מקום הנגע נקרע מהבגד) או שכולו נטמא ונשרף.
נוהגים בדיני צרעת הבגד רק בזמן שיש כהנים שבקיאים בנגעים.
מקור
בספר ויקרא נאמר: בתנחומא מצורע ד נאמר: "על אחד עשר דברים הנגעים באים על האדם: על עבודה זרה ועל חילול השם ועל גילוי עריות ועל הגנבות ועל לשון הרע ועל המעיד עדות שקר ועל הדיין המקלקל את הדין ועל שבועת שווא ועל הנכנס בתחום שאינו שלו ועל החושב מחשבות של שקר ועל המשלח מדנים בין אחים, ויש אומרים אף על עין רעה". בתלמוד יש רשימה דומה אך חלקית שמונה שבעה דברים בלבד.
הרמב"ם תיאר את צרעת הבגד כאות אזהרה לאדם שחטא (בלשון הרע) ובאם לא יחזור בתשובה יתדרדר מצבו לכדי צרעת האדם. גם הרמב"ן תיאר את הצרעת כמקרה לא טבעי שנועד לאותת לאדם על מצבו בכך שהוא מכער את לבושו בשונה מהמצב הרצוי בישראל, בו אדם שומר על גופו, בגדיו וביתו נקיים וטהורים.
דיני צרעת הבגד
גודל הצרעת המטמאת הוא מגריס ומעלה בדומה לצרעת האדם. במקרה שהנגע נראה על גבי מוכין שיוצאים מהבגד ולא על הבגד עצמו, אינו מטמא.
תהליך הטומאה והטהרה
אם הנגע שהופיע בבגד הוא בצבעים המטמאים (להלן) ובגודל גריס, הכהן מורה להסגיר את הבגד במשך שבוע. בסוף אותו שבוע – אם הנגע התרחב, הבגד טמא ושורפים אותו. אם הנגע נשאר בגודלו המקורי (גם אם צבעו הוכהה או חוזק), מכבסים את מקום הנגע ומסגירים את הבגד שבוע נוסף.
צבע הבגד
בגד לבן לכל השיטות מקבל טומאה. במשנה נחלקו בבגדים צבעוניים:
אם חלק מהחוטים היו צבעוניים וחלקם לבנים, הולכים על פי המראה.
בגד שיש בו גם צבע לבן וגם צבעים אחרים ונראה נגע צרעת בחלק הלבן שבבגד (גם אם הוא מאוד קטן – כגריס), יסגיר את הבגד גם כשאין לו לאן להתרחב מכיוון שגם נגע שעומד בעינו שבועיים הבגד טמא. אם הנגע פשה לחלק לבן אחר, גם אם יש חלק צבעוני ביניהם, נחשב פשיון והבגד טמא.
גודל הבגד
גודל הבגד שיכול להיטמא הוא שלוש אצבעות על שלוש אצבעות שהן בערך כ-18 סמ"ר. אם הנגע נראה בבגד קטן מזה ולאחר מכן ארג עוד בבגד, הבגד טהור. אמנם, אם תפר כמה אריגים קטנים משלוש על שלוש לבגד אחד גדול, הבגד מקבל טומאה.
צבעי הצרעת
בתורה כתוב שהצבעים המטמאים הם ירקרק או אדמדם ופירשו חז"ל שכוונת התורה היא לצבעי ירוק ואדום חזקים, בתוספתא ישנה מחלוקת לגבי משמעות המילה ירקרק – רבי אליעזר מתאר את הצבעים בגווני צהוב חזק – "שעווה וכורכום" ואילו סומכוס משווה את הצבעים לצבע של כנף הטווס ולולב הדקל, דוגמאות לצבעים ירוקים חזקים. במשנה מובאת דעתו של סומכוס וכך גם פסק הרמב"ם.
הצבעים מצטרפים זה לזה לגודל גריס. כמו כן, אם הנגע התחיל מצבע אחד והתרחב לצבע אחר (לדוגמה: גודלו המקורי בצבע ירוק וההרחבה בצבע אדום) הדבר נחשב ל"פשיון" (התרחבות) והבגד טמא.
פשיון
פשיון הוא הרחבה והתפשטות של הנגע. כאשר הנגע פושה בצבעים הטמאים הבגד נטמא וזקוק לשרפה. במקרה שבמרכז הנגע היה מקום לא מנוגע והנגע התרחב לשם, אין זה נחשב לפשיון מכיוון שכל מה שהנגע מקיף נחשב נגע.
אם הפשיון קרה סמוך לנגע, הוא נחשב לטמא בגודל מינימלי, אמנם, אם הופיע נגע במקום רחוק מהנגע ההתחלתי, הוא צריך להיות בגודל גריס על מנת לטמא את הבגד.
כיבוס הבגד
כיבוס הנגע צריך להעשות יחד עם מעט מהבגד שמחוץ לו, על פי הכתוב – "וכבסו את אשר בו הנגע", כלומר את השטח המקיף את הנגע.
בכיבוס הנגע, כמו בכיבוס כתמי נדה, יש צורך לכבס בשבעה סממנים – שהם מעבירים את הכתם בצורה מיטבית.
מפיגי
מחוז מפיגי (באנגלית, בסוואהילי: Mpigi) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, מפיגי.
מיקום
המחוז גובל במחוז וואקיסו מצפון מזרח, במחוז קלנגלה מדרום, במחוז קלונגו מדרום מערב, במחוז בוטמבלה ממערב ובמחוז מיטיאנה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא מפיגי.
רקע כללי
המחוז הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20, ממספר מחוזות בממלכת בוגנדה.
במשך השנים התפצלו מהמחוז שטחים לצורך הקמת מחוזות חדשים, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. המחוזות שהוקמו הם וואקיסו (1990), בוטמבלה (2010) וגומבה (2010).
כלכלה
רוב כלכלת המחוז נשענת על חקלאות. הגידולים הנפוצים במחוז הם: תירס, בננה, קסאווה, כותנה, כרוב, בצל, אבוקדו, עגבנייה, שעועית, בטטה, קפה (צמח) ותה. רוב התוצרת החקלאית נמכרת בשטחי המחוז ונועדת לשימוש עצמי.
אוכלוסייה
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.33% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
פבלו סקורופדסקי
פבלו פטרוביץ' סקורופדסקי (באוקראינית : Павло́ Петро́вич Скоропа́дський; ברוסית: Павелъ Петровичъ Скоропадскiй; 1873–1945) היה גנרל ממוצא אוקראיני בצבא האימפריה הרוסית. לאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה שליט (הטמאן) של המדינה האוקראינית מ-29 באפריל 1918 עד 14 בדצמבר 1918.
ביוגרפיה
נולד ב-3 במאי 1873 במשפחת אצולה אוקראינית. אביו היה קצין בצבא האימפריה הרוסית (לימים הגיע לדרגת קולונל בחיל הפרשים). פבלו סקורופדסקי למד בבית הספר לבני האצולה בסנקט פטרבורג. בסיום לימודיו הוסמך לקצונה.
שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה שונים ביחידת קירסירים. השתתף במלחמת רוסיה–יפן. בשנת 1910 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט דרגונים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח עם יחידתו לחזית. בשנת 1915 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד חטיבת פרשים. בהמשך פיקד על דיוויזיה וגיס.
לאחר מהפכת אוקטובר פרש מהצבא הרוסי ושב לאוקראינה. בסוף 1917-1918 ריכז סקורופדסקי סביבו תומכים מקרב עשירי אוקראינה ויצר קשרים עם הפיקוד העליון של כוח הכיבוש הגרמני (בעקבות הסכם ברסט-ליטובסק כל שטחה של אוקראינה נכבש על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה). 29 באפריל 1918, בעזרת הגרמנים, ביצע סקורופדסקי הפיכה צבאית ועלה לשלטון.
הוא פירק את המועצה המרכזית והקים ממשלה שמרנית בראשותו. את הרפובליקה העממית של אוקראינה החליפה "מדינה אוקראינית". סקורופדסקי העניק לעצמו תואר "הטמאן" (באופן רשמי הוא נקרא: "הוד רוממותו הנאצל אדון הטמאן של כל אוקראינה").
סקורופדסקי גם ניסה להקים צבא אוקראיני, אך נתקל בהתנגדות לכך מצד כוח הכיבוש הגרמני. מתוך 3 דיוויזיות שהוא הקים, שתיים פורקו על ידי הגרמנים. הכוח הצבאי ברשותו הסתכם בדיוויזיה אחת בת כ-6000 חיילים.
תמיכתו של סקורופדסקי בהענקת אדמות של איכרים, שהולאמו במהלך מהפכת אוקטובר, לבעלי נכסים עשירים הובילה למתיחות עם האיכרים, שהיוו את הרוב באוכלוסיית המדינה. בעקבות המעשים הללו הוקמה תנועת פרטיזנים מקרב הכפריים והתחוללו מספר התקוממויות מזוינות.
בתחילת דצמבר 1918 החל הצבא של הדירקטורט להתקדם לכיוון קייב. הכוחות המעטים שעוד נשארו נאמנים לסקורופדסקי לא הצליחו לעמוד בפני התקפותיו. ב-14 בדצמבר, כאשר הגיע צבא הדירקטורט לפאתי קייב, עזב סקורופדסקי את ארמונו ונמלט בסתר מקייב בעזרתם של הקצינים מכוח הכיבוש הגרמני.
סקורופדסקי יצא לגלות בברלין. בברלין. במהלך מלחמת העולם השנייה הציעו לו נאצים כמה תפקידים בכירים בשלטון הכיבוש שלהם באוקראינה, אך הוא דחה את כל ההצעות. בתחילת 1945, עם התקרבות הצבא האדום אל ברלין, עזב סקורופדסקי את העיר, כיוון שחשש ליפול לידי הסובייטים, ונמלט לבוואריה. ב-16 באפריל 1945 נפצע קשה בהפצצת בעלות הברית על תחנת הרכבת של פלאטלינג (בין רגנסבורג לפסאו) וכעבור כמה ימים מת מפצעיו. נטמן בבית העלמין באוברסדורף, שם התגוררה בתו הבכורה, מריה.
פסל הבולבוסים
פסל הבולבוסים הוא פסל סביבתי שעוצב בהשראת מבנה ציון דרך בדואי (רוג'ום) והוקם ב-1964 בכניסה לעיר ערד.
הקמת הפסל
הפסל הוקם בעת הקמת העיר ערד ובהקמתו השתתפו מתכנן העיר האדריכל יונה פיטלסון וקבלן משנה ולימים אמן הבית של מוזיאון הזכוכית בעיר גדעון פרידמן. פיטלסון ופרדימן היו שכנים ב"שכונת ראשונים", קבוצת הצריפים בה התגורר צוות הקמת העיר ומשפחותיהם. פרידמן הקים בחצר ביתו רוג'ום קטן שמשך את תשומת לבו של פיטלסון שהציע להקים פסל סביבתי גדול בכניסה לעיר העתידה לקום. לצורך הקמת הפסל נאספו סלעי גיר בגדלים שונים מהסביבה, המכונים על פי צורתם בשם בולבוסים. לצורך ייצוב הפסל הושג כבל מיוחד שהושחל בחור שנחצב בסלעים כשלוח ברזל סוגר על הכבל בדריכה בראש הסלע העליון בפסל. במקור תוכננו 18 סלעים, אך בהמלצת מהנדס צוות ההקמה הוחלט להסתפק ב-14 סלעים בלבד. למרות החשש כי הפסל לא יעמוד ברוחות המדבר, כבר בסופה הראשונה שהייתה במקום לאחר הצבתו, הצליח הפסל להחזיק מעמד.
הפסל שהוקם במקור על אדמה בתולית עבר שינויים כבר בשנותיו הראשונות. עם הקמת הכביש בסמוך לו, והבדלי המפלסים, הוקם קיר תמך מכיוון מזרח ומדרגות רחבות המובילות אל הפסל. הקיר והמדרגות מחופים באבן המקומית המאפיינת את הבנייה המוקדמת בעיר.
בעקבות נפילתם של חמישה מבני היישוב במלחמת ששת הימים, הוחלט על הקמת "גן החמישה" בסביבת הפסל. שלט המפרט את שמות הנופלים מוצב בכניסה לאתר. לצד הפסל הוקם פסל ברזל שנועד לשמש להדלקת נר זיכרון ביום הזיכרון.
בשנת 2008 עברה הכניסה לערד שינויים ובמסגרת העבודות חודש גן החמישה והפסל ונוספה לו תאורה דקורטיבית.
הפסל בתרבות המקומית
הפסל הפך מיד עם השלמתו לנקודת ציון בנוף העיר הצומחת ומשמש עד היום כמוקד נצפה בכניסה לעיר. בעלונים הראשונים שהפיקה הנהלת חבל ערד לעידוד ההתיישבות בעיר, הופיע הפסל. גם בגלויות ובתצלומים של תושבים ומבקרים בעיר הפך הפסל ליעד מועדף לצילום. גם היום ממשיך הפסל לשמור על מעמדו בעיר, כשמדי שנה נערך באתר טקס יום הזיכרון בו משתתפים מאות מבני העיר. הפסל הופיע גם בסמל שהפיקה העירייה לכבוד 50 שנה לעיר וכן בעלונים ופרסומים אחרים. גדעון פרידמן יצר פסל זכוכית בהזמנת העירייה, המועצב בהשראת פסל הבולבוסים והמוענק לאורחיה.
פולמוס לביבה – אוזן המן
פולמוס לביבה – אוזן המן (באנגלית: Latke–Hamantash Debate) הוא פולמוס הומוריסטי בין אקדמאים שהתפלפלו על החשיבות היחסית והמשמעות של שני מאכלים מהמסורת היהודית - הלביבה, שנהוג לאכול בחג החנוכה, ואוזן המן, שנהוג לאכול בפורים. סימפוזיונים שכללו דיבייט בנושא החלו באוניברסיטת שיקגו בשנת 1946, ומאז הם מתקיימים כל שנה באוניברסיטה זו ובאוניברסיטאות אחרות בארצות הברית. בשנת 2006 פורסמה אסופה שכוללת תמלילי טיעונים מהמחלוקת, שמעולם לא הוכרעה.
היסטוריה
הפילוסוף טד כהן הנחה את האירוע בשיקגו במשך כ-25 שנה עד מותו בשנת 2014. במהלך השנים, אירועים דומים התקיימו גם באוניברסיטאות אחרות, כגון MIT, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולפחות 16 מוסדות אחרים להשכלה גבוהה.
חוקי הדיבייט
לפי קרני, על המציגים באירוע לקיים את הכללים הבאים, "באופן עקבי עם המעמד האינטלקטואלי של המוסד":
במקרים מסוימים מציגים באירוע השתמשו בחופש האקדמי שלהם כדי לטעון לטובת מאכל יהודי מסורתי אחר, כמו קניש, בייגל או דג מלוח.
טיעונים בולטים
ההיסטוריון ברנרד וייזנברגר טען בשנת 1961, גם כן בזכות הלביבה. וייזנברגר ציטט מ"הספרות הנחבאת בשבחה של הלביבה, כפי שנכתבה על ידי הפטריוטים והליברלים האמריקאים". הוא חתם את טיעונו בתקווה ש"כוחות הצנזורה יתירו לדקלם בעל פה את הבית הנשכח - או, הקבור בעודו בחיים - שחותם באמת את הדגל זרוע הכוכבים: ".