cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית אלפא
השנים הראשונות
בחג השבועות 1924 נערך בבית אלפא כנס ארצי של השומר הצעיר, בו נקבע המשך דרכה של התנועה בארץ ובגולה והוא נחשב אבן יסוד בתולדות התנועה. בנובמבר 1925 הוקם בוועידה בבית אלפא חבר הקבוצות, לימים איחוד הקבוצות והקיבוצים, והקיבוץ הצטרף כחבר בו. ב-1925 הוקמה חברת הילדים של בית אלפא, בה למדו גם ילדי הקיבוצים השכנים, ביניהם חפציבה, לצד ילדי חוץ. חברת הילדים, שהוקמה ביוזמת חבר בית אלפא אליהו רפפורט, התאפיינה בשיטות לימוד חדשניות ולימדו בה אנשי החינוך הידועים דוד אידלסון, שמואל (מילק) גולן ויהודה רון-פולני. היא פעלה עד 1929 והוקמה מחדש ב-1930.
באוגוסט 1929, בעת מאורעות תרפ"ט, הותקף הקיבוץ על ידי בדואים מהשבטים שישבו בשכנות לו ממזרח. בשל התרעה מוקדמת עזבו עוד לפני המתקפה הנשים והילדים את בית אלפא, והועברו לגבע. חברי הקיבוץ שנותרו התבצרו בבית חברת הילדים, המבנה היחיד שבבית אלפא באותה עת. יחד עם אנשי חיל הספר שהגיעו לנקודה הם הצליחו להדוף את המתקפה.
"הטרנספר"
אף על פי שחברי הקיבוץ היו בוגרי השומר הצעיר, בשנים הראשונות התנועה לא הייתה קיימת כגוף פוליטי מאגד בפלשתינה-א"י והקשר בינה לבין בית אלפא ניתק באופן מעשי. הדבר הביא לבחירה חופשית של חברי הקיבוץ בהשתייכות פוליטית, והחל מאמצע שנות ה-20 נוצרו שלושה פלגים בבית אלפא: תומכי אחדות העבודה (מ-1930 מפא"י) בהנהגת אפרים רייזנר, השמאל (גלגול של האופוזיציה השמאלית בגדוד העבודה) בהנהגת בנימין דרור והשומר הצעיר בהנהגת אליעזר הכהן. עם הקמת הקיבוץ הארצי ב-1927 חברי בית אלפא החליטו לא להצטרף אליו, ורק להתיר לחברים שמעוניינים בכך לעשות זאת באופן פרטני. המתח גאה עם השנים. בשנת 1934 הגיעה לקיבוץ השלמה של חברי השומר הצעיר מקיבוץ הסולל, ושינתה את האיזון הפוליטי הפנימי בקיבוץ לטובת השומר הצעיר. ב-1936 החליט ילדי השכבה הבוגרת של חברת הילדים, בעידוד מדריכם אברהם יפה, חבר תל עמל, להקים קן ולהצטרף לתנועת השומר הצעיר. הדבר הביא למתיחות חריפה והתפרצות סכסוך מר בין הפלגים, שגלש גם מחוץ לקיבוץ. ברל כצנלסון אף טען לגזילת הילדים בעורמה מידי הוריהם, חברי מפא"י. לאחר מספר שנים של ניסיונות פשרה ובוררות, ביוני 1940 נערכו חילופי חברים עם קיבוץ רמת יוחנן (שחווה משבר פנימי דומה בין חברי מפא"י לחברי השומר הצעיר שהגיעו מהשלמת קיבוץ פלנטי). אנשי השומר הצעיר של רמת יוחנן עברו לבית אלפא והצטרפו לאנשי השומר הצעיר והשמאל שבמקום, ואנשי מפא"י והבלתי-מפלגתיים הצטרפו לאנשי מפא"י ברמת יוחנן. הפרשה נודעה בשם "הטרנספר" או "פרשת בית אלפא". בית אלפא הצטרף לקיבוץ הארצי וב-1943 קיבל השלמה נוספת מהתנועה, של בוגרי גדוד השדה מקן תל אביב צפון. באותה שנה הוקם סמוך לקיבוץ מוסד חינוכי גלבוע לילדי ונערי גוש קיבוצי הקיבוץ הארצי שבסביבה (בית אלפא, רשפים, מסילות וניר דוד). המוסד נסגר ב-2003 וכיום פועל בשטחו מרכז קליטה לעולים. בשנת 2018 הוקם במקום, ליד המתחם בו שכן המוסד החינוכי, בית הספר היסודי "גלבוע" לתלמידים מבית-אלפא, חפציבה ובית השיטה.
ענפים ותעשייה
בשנותיו הראשונות תפס בית אלפא מקום מרכזי בפיתוח החקלאות בארץ והענפים המשקיים. זן המלפפון "בית אלפא" פותח על ידי חברת הקיבוץ חנקה לזרסון, ופיתוחים של זנים בגידולים כגזר, בצל וכרובית נעשו על ידי חבר הקיבוץ חיים פלדנר.
במהלך השנים פיתח הקיבוץ גם תעשייה. בשנת 1957 הוקם בקיבוץ מפעל "קב־קור" ליצור תרמוסטטים, במטרה לספק תעסוקה לחברים המבוגרים. את התרמוסטטים פיתח חבר הקיבוץ משה גולדנברג, והם נמכרו ליצרני מקררים ודודי חשמל. במהלך השנים המפעל הרחיב את קו המוצרים שלו. הוקם קו ייצור למנורות בטיחות בשם "קב־אור", סיפק שירותי ציפוי אלקטרוליטי ושיחום מתכות, ובשנת 1977 קנה המפעל גם קו ייצור לכריות וסדינים חשמליים. המפעל נקלע לקשיים בתחילת שנות ה-2000, והוקם מחדש בשם "אלפא סמארט". אחר כך המפעל נמכר לחברת "סי.פי.סי סולושנס" (CPC) ועבר ליקנעם עילית.
בשנת 1967, החל חבר הקיבוץ גדעון צימנד, לייצר במסגריה של הקיבוץ עוקבי מים נגררים, ועד מהרה ייסד את מפעל "נגררים". המפעל ייצר מיכלי מים ודלק נגררים, ובהמשך ציוד לכיבוי אש, זרנוקים, משאבות כיבוי אש ושאיבת מים, מתקני תאורה ניידים, מכונית לניקוי ביוב וסולמות ניידים. בשנת 1977 זכה המפעל בהזמנה לייצור כלי רכב משוריינים לחברת ברינקס. בשנות ה-80, סיפק המפעל רכבי פיזור הפגנות (מכת"ז) למשטרת ישראל, למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, ל, לצרפת, תאילנד ומדינות נוספות. בתחילת השנות ה-2000, שונה שם המפעל ל"בית-אלפא טכנולוגיות" והוא התמקד בייצור כבאיות, רכבי חבלה ורכבי פיזור הפגנות, בין השאר מכרה ציוד לרוסיה, סין, טורקיה, ארצות הברית, משטרת ישראל, נציבות כבאות והצלה ומשרד הביטחון. על המפעל נמתחה ביקורת, על כך שהוא מוכר ציוד לפיזור הפגנות למשטרים רודנים ברחבי העולם. בתגובה נהג מייסד המפעל, גדעון צימנד, לומר "עדיף שיתיזו מים משיירו על ההמון". בתחילת שנת 2020 מכר הקיבוץ את המפעל לחברת "גבעסול".
מאז סוף המאה ה-20 עבר הקיבוץ תהליך הדרגתי של הפרטה, בעקבות התהליך הוקמו בקיבוץ מספר עסקים קטנים. בנוסף פיתח ענף חדש, אירוח כפרי.
בתרבות העברית
בבית אלפא חיו ויצרו במהלך השנים אנשי ונשות תרבות רבים, והקיבוץ עצמו זכה לאזכורים שונים ביצירות מגוונות. המוכר מכולם הוא שיר העמק של נתן אלתרמן (לחן: דניאל סמבורסקי), שנכתב ב-1934 ומוכר בשורה החוזרת "מבית אלפא עד נהלל". מתתיהו שלם, שהיה רועה צאן בבית אלפא, שאב השראה ממשלח ידו ומהנופים והמראות של הקיבוץ, והרבה לכתוב על כך בשיריו. אחד המוכרים שבהם הוא יוחנן וגבריאל, שנכתב על גבריאל רפפורט מבית אלפא ויוחנן להמן מחפציבה. אזכורים בולטים נוספים לבית אלפא הם בשירו של עמנואל הרוסי שכב בני, שנכתב בעקבות מאורעות תרפ"ט וכולל את השורה: "בוערת הגורן בתל יוסף, וגם מבית אלפא עולה עשן"; ובשיר ארבע אחרי הצהריים שכתב יורם טהרלב: "בחמש, בשש, בשבע, עין חרוד, בית אלפא, גבע".
בשנים 1960–1967 פעלה בבית אלפא חמישיית גלבוע, בניהולו המוזיקלי של נחום היימן. ההרכב הופיע והקליט בתוכניות רדיו רבות, ליווה להקות זמר וזמרים ידועי שם והוציאה שורה של אלבומים. בשנת 1965 יצרו הסופרת לאה נאור ונחום היימן את המחזמר "זרעים של מסטיק" עבור הצגת הסיום של ילדי כיתה ו' בחברת הילדים בבית אלפא. כשנה לאחר מכן הופק תקליט עם כל שירי המחזמר בביצוע דליה פרידלנד ובליווי ילדי בית אלפא. בעקבות ההצלחה הוא הפך לתקליט ילדים מוכר ואף זכה לביצועים מחודשים ברבות השנים.
סי היימן, שנולדה וגדלה בבית אלפא, כתבה ושרה את השיר "בדרך לבית אלפא" - שיר של אדם השב בבגרותו אל מחוזות ילדותו ומשקיף על המקום במבט עכשווי וביקורתי: "בדרך לבית אלפא עוברים את ואדי עארה, ומבית אלפא לבית שאן - אותו מרחק קיים... בדרך לבית אלפא רואה מקומות לא שלי, והר הגלבוע שותק, השקט כאן מקרי".
בשנת 1977 הוקמה חבורת הזמר של קיבוץ בית אלפא, לימים היא נקראה "האירוסים". הלהקה הוציאה חמישה אלבומים. המנהל המוזיקלי הראשון היה רפי פסחזון, שנפטר בשנת 1991. משנת 1994 המנהל המוזיקלי הוא עוזי אסנר. אחד משיריה הוא השיר "בית אלפא ביתי" (מילים: תלמה אליגון, לחן: רפי פסחזון): "ביתי, ביתי, כאן עצי צאלון ושלווה אמיתית, על הדשא יושבים סבי ובִתי, בית אלפא ביתי". בקיבוץ התגוררו גם המוזיקאים שלמה יפה ודוד עורי. מזה כשלושים שנה, מתקיים סמוך ליום העצמאות ערב השירה הגדול בבית אלפא שמושך קהל רב מרחבי הארץ.
משנות ה-50 עד שנות ה-70, קבוצת הכדורסל "הפועל בית אלפא" (מסוף שנות ה-60 "בית אלפא-ניר דוד") שיחקה ב לסירוגין 11 עונות.
חברים ידועים
בין מקימי הקיבוץ שעזבו בשנים הראשונות להקמתו היו ראש הקיבוץ הארצי ומפ"ם מאיר יערי, נגיד בנק ישראל הראשון דוד הורביץ, ראש עיריית חיפה אבא חושי, איש החינוך והתעשייה מרדכי שנהבי, הסופר יהודה יערי, המפיק סם שפיגל, הצייר אליעזר הלבני (לוזר) והפסל משה ציפר. הפזמונאי מתתיהו שלם, הרקדנית והכוריאוגרפית לאה ברגשטיין, איש השומר צבי וולף, המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד, יעקב חזן ואיש התיאטרון יהושע ברנדשטטר אף הם היו מראשוני המקום. בחברת הילדים התחנכו כילדי חוץ יגאל מוסינזון, רחל מרקובסקי לנדאו וחיים גורי. בהשלמת גדוד השדה שהגיעה לבית אלפא היו חברים בין היתר הסופר נתן שחם, הבמאי והכוריאוגרף זאב חבצלת, הסופר והמתרגם אריה אהרוני, המוזיקאי תאודור הולדהיים ואיש הפלמ"ח והקיבוץ הארצי גידי אילת. עוד התגוררו בקיבוץ הסופרת נעמי פרנקל, טייס הניסוי אברהם הכהן, העיתונאי והסופר ישראל זמיר, הפסל עזרא אוריון, המוזיקאי דוד עורי, איש הפלמ"ח ומייסד יחידת החילוץ וההצלה הארצית גבריאל רפפורט ("גברוש"). הרמטכ"ל משה לוי ("מוֹיְשֶה וָחצי") היה תושב הקיבוץ ונשוי לחברת הקיבוץ. נחום היימן וביתו סי גרו בקיבוץ בעבר, עם משפחתם. הכדורסלן ארז חזן גר בקיבוץ מספר שנים בילדותו. הוריו של השחקן ההוליוודי סת' רוגן הכירו בקיבוץ בתור מתנדבים. בקיבוץ גר גם מאיר יעקובי, לוחם יחידה 101 שנפל בשבי יחד עם אורי אילן במבצע צרצר. לאחר שחזר מהשבי נשפט על כך שנפל בשבי ללא קרב. למרות זאת חזר לשירות והיה סגן מפקד סיירת צנחנים. נפל במבצע קדש. בקיבוץ מתגוררים היוצרים מאיה (בת קיבוץ) ויהודה דביר, שסדרת ציורי הקומיקס שלהם One of Those Days זיכתה אותם למיליוני עוקבים ברשתות החברתיות.
הנשיקה האחרונה של הקיסר
היוצא מן הכלל (באנגלית: The Exception) הוא סרט בריטי-אמריקני אשר הופץ בישראל בשם הנשיקה האחרונה של הקיסר (The Kaiser's Last Kiss). הסרט עוסק בשנותיו האחרונות של וילהלם השני, קיסר גרמניה, כגולה בארמון דורן שבהולנד.
עלילת הסרט מבוססת על ספרו של אלן ג'וד "הנשיקה האחרונה של הקיסר". אף על פי שהעלילה מתרחשת בהולנד, הוא צולם בבלגיה במהלך שישה שבועות בשנת 2015. הקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-12 בספטמבר 2016.
עלילה
בשנות מלחמת העולם השנייה, שטפן ברנדט (ג'יי קורטני) הוא האופטמן בוורמאכט אשר נפצע במהלך המערכה בפולין. הוא פטריוט גרמני ומאמין ברוחו של הוורמאכט, אך סולד מפשעי המלחמה הגרמניים. מאז פציעתו הוא ממלא עבור הצבא עבודות משרדיות. ב-1940, בעקבות הקרב על הולנד, הוא מקבל משימה מיוחדת. הוא אמור לפקד על קבוצת חיילים שתדאג לביטחונו של וילהלם השני, קיסר גרמניה הגולה שנמצא כבר למעלה מעשרים שנה באחוזת דורן שבהולנד, אולם עדיין מהווה סמל לאומי בעיני גרמנים רבים. ברנדט מגיע לאחוזה ומתוודע שם לקיסר הזקן (כריסטופר פלאמר), לרעייתו הרמינה, נסיכת רויס-גרייץ (ג'נט מק'תיר), ולמנהל משק הבית הקיסרי אוברסט זיגורד פון אילזמן (בן דניאלס). הוא נפגש עם מפקד הגסטאפו המקומי שמודיע לו כי יש חשש שסוכן בריטי חדר לאחוזה על מנת להתנקש בקיסר. ברנדט נפגש גם עם מיקה דה יונג (לילי ג'יימס) הולנדית העובדת כמשרתת באחוזה, והם מתאהבים. מיקה מספרת לברנדט שהיא יהודייה אולם הוא משיב שזה לא מעניין אותו. עם זאת, ברנדט מגלה שמיקה נפגשת בחשאי עם הכומר המקומי של העיירה.
אשתו של הקיסר מקווה להשתמש בשלטון הנאצי במטרה להחזיר את משפחתה לשלטון בגרמניה. היא מארגנת ביקור באחוזה של היינריך הימלר (אדי מארסן) אשר נפגש עם הקיסר ומודיע לו שהיטלר החליט לאפשר לו לחזור לשלטון בגרמניה בתור מונרך חוקתי. לאחר מכן נפגש הימלר עם ברנדט ומספר לו שההצעה של היטלר היא למעשה תרמית שנועדה לחשוף את אחרוני המלוכנים הגרמנים. במקביל, אנשי הגסטאפו מגלים שהכומר המקומי מעביר תשדורות לבריטים, ומבין שמיקה היא למעשה המרגלת שחדרה לאחוזה. הוא מתעמת אתה אולם מחליט שלא להסגיר אותה. לאחר מכן מתקיימת אוכל הימלר ארוחת ערב עם המשפחה הקיסרית, ומספר בהנאה על השמדת יהודים ובעלי מוגבלויות. הקיסר מזדעזע, אולם לא אומר דבר.
לאחר ארוחת הערב יוצא הקיסר לבדו אל היער, ומיקה פוגשת אותו ומוסרת לו הצעה מווינסטון צ'רצ'יל לחזור לשלטון בגרמניה לאחר המלחמה אם יעבור לשתף פעולה עם בעלות הברית. הקיסר חוטף התקף לב ומיקה רצה לחפש עזרה. במקביל, הכומר נשבר בחקירת הגסטאפו ומספר להם שמיקה היא המרגלת. אנשי הגסטאפו נכנסים לאחוזה במטרה לחפש את מיקה, אולם ברנדט מסתיר אותה בתוך הטנדר שעליו הוא מעמיס גם את הקיסר החולה במטרה להבריח אותו לבית החולים. הקיסר משתף פעולה עם התרמית ולא חושף את מיקה. כשהם מתרחקים מהאחוזה, מיקה נמלטת ואומרת לברנדט לחפש אותה לאחר המלחמה. בסוף הסרט מקבל ברנדט מסר ממיקה דרך הצלב האדום, ומגלה שהיא הגיעה בשלום ללונדון. לאחר מכן מראית מיקה עצמה ממתינה לפגישה עם צ'רצ'יל, ומתגלה כי היא בהריון.
קים יונג-נאם
קים יונג נאם (בקוריאנית: 김영남; ) הוא מדינאי צפון קוריאני.
קים יונג נאם הפך לראש מחלקה במחלקת החוץ של הוועד המרכזי של המפלגה בשנת 1956, בשנת 1962 הוא היה סגן שר חוץ, בשנת 1972 התמנה ליו"ר מחלקת החוץ של המרכז, והפך לחבר חלופי במשרד הפוליטיקה ביוני 1974. בשנת 1980 הועלה בדרגה לחבר מן המניין וקיבל תפקיד כמזכיר המפלגה. הוא כיהן כיושב ראש נשיאות אספת העם העליונה - הפרלמנט של קוריאה הצפונית מאז ה-5 בספטמבר 1998 עד לשנת 2019 כאשר הוחלף על ידי צ'וי ריונג-הא. לפני כן שימש כשר החוץ. בתוקף תפקידו הוא נפגש עם נציגי מדינות זרות, חותם על הסכמים, נוכח בטקסים, נפגש עם שגרירים ומקבל את פניהם של מדינאים מחוץ לקוריאה הצפונית. בחוקה הוא מוכרז כ"ראש המדינה ליחסי חוץ". הוא אחד המדינאים הבכירים בקוריאה הצפונית יחד עם קים ג'ונג און.
גלאם (סדרת טלוויזיה)
גלאם (באנגלית: Glamorous) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית דרמה קומית שנוצרה על ידי ג'ורדון נרדינו, בכיכובם של קים קטרל ומיס בני. הסדרה שודרה לראשונה בשירות הסטרימינג נטפליקס ב-22 ביוני 2023.
עלילה
מרקו, חובב איפור צעיר, נשכר כעוזר של אשת העסקים ובעלת המותג הנושא את שמה, מדולין אדיסון.
תפקיד חוזר
בנוסף, קאלב הורן מככב כ-Nowhere, עוזר השיווק של מדולין.
ביקורת
אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג של 55% על סמך 11 ביקורות, עם ציון ממוצע של 4.8/10. Metacritic, המשתמשת בממוצע משוקלל, העניקה לסדרה ציון של 57 מתוך 100 על סמך 7 מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אפאצ'י קפקא
אפאצ'י קפקא היא פלטפורמת תוכנה לעיבוד זרם נתונים (stream processing) קוד פתוח המפותחת במסגרת קרן התוכנה אפאצ'י ונכתבת בשפות Scala ו-Java. הפרויקט נועד לספק פלטפורמה מאוחדת, עם תפוקה גבוהה וזמני השהיה קצרים לטיפול בזרם נתונים בזמן אמת. שכבת האחסון היא בעצם "תור הודעות גדול ממדים בתבנית עיצוב יצרן-צרכן (Pub/Sub) עם ארכיטקטורה מבוזרת ניתנת להגדלה (scalable), הפועל כלוג (יומן מקוון) של טרנזאקציות" ובכך מהווה תשתית יעילה עבור ארגונים גדולים לעיבוד נתונים. בנוסף, קפקא מתחבר למערכות חיצונית עבור ייבוא/ייצוא של נתונים באמצעות Kafka Connect ומגדיר לשימוש זרמי נתונים ("Kafka Streams") כספריית עיבוד נתונים בשפת Java.
עיצוב הפלטפורמה מושפע מאוד ממימושי Transaction log הקיימים במערכות DBMS.
שימושים בתעשייה
להלן רשימה של ארגונים בולטים המשתמשים בקפקא:
יי אולד צ'שייר צ'יז
יי אולד צ'שייר צ'יז (באנגלית: Ye Olde Cheshire Cheese) הוא פאב הפועל בסיטי של לונדון באנגליה, ברחוב פליט.
הפאב החל לפעול בשנת 1538, במבנה שעמד במקום מהמאה ה-13. מרתף הפאב הוא מרתף של מנזר כרמליטי שעמד במקום. מבנה הפאב נפגע במהלך השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, ולאחר השריפה שוקם ושב לפעול.
הפאב נותר כמעט בלא שינוי מאז ששופץ לאחרונה במאה ה-19. חלק מלוחות העץ המצפות את מרבית קירות הפאב מקורן במבנה משנת 1666.
אזכורים ספרותיים
בפאב נהגו לשתות באופן קבוע צ'ארלס דיקנס, וולטר, אלפרד טניסון, סר ארתור קונן דויל וד"ר סמיואל ג'ונסון.
דיקנס מזכיר את הפאב בספרו "בין שתי ערים" (הפאב אינו מוזכר בשמו אולם מסופר כי סידני קארטון הזמין את צ'ארלס דארני לסעוד בפאב המצוי בסימטה מחופה היוצאת מרחוב פליט - תיאור המתאר את הכניסה אל הפאב).
בספר הבישול של בטי קרוקר מסופר כי דיקנס ובן ג'ונסון נהגו לאכול ארנב ולשי בפאב זה.
בלדה משנת 1680 בשם "A New Ballad of the Midwives Ghost" מזכירה את הפאב.
הסופר הרוסי בוריס פילניאק אשר ביקר בפאב בשנת 1923 כתב יצירה בשם "סטאריי סיר" ("הגבינה הישנה") שעלילתה מתרחשת בפאב.
בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד משרד הפנים
בג"ץ 8070/98 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' משרד הפנים הוא פסק דין של בית המשפט העליון שניתן ב-24 ביוני 2004, על ידי השופטים דליה דורנר, אליעזר ריבלין ואשר גרוניס.
השאלה המשפטית בעתירה היא בדבר האיסור על המדינה לאפשר גישה ישירה למאגרי המידע על פי חוק מרשם האוכלוסין, התשכ׳׳ה-1965. הגישה למאגרי המידע נעשתה על ידי חיבור מחשב משרד הפנים למחשבים של משרדי הממשלה השונים שנותנים שירות לציבור, ובנוסף למחשבי הבנקים המסחריים המספקים שירות ללקוחותיהם. בית המשפט קבע סעד של צו מוחלט שהאיזון הראוי להגביל את מסירת המידע לעובדי ציבור, יהיה בתקנות או בהנחיות מנהליות, ואילו עניין הבנקים יחייב חקיקה מתאימה.
העתירה התקבלה ברוב קולות של השופטים דורנר וריבלין, כנגד דעתו של השופט גרוניס לעניין העברת המידע ממרשם האוכלוסין אל הבנקים המסחריים.
העובדות הרלוונטיות להכרעה
עד לעתירה זו הייתה נהוגה במדינת ישראל פרקטיקה שבה גופים ממשלתיים ובנקים מסחריים, היו בעלי נגישות למידע אישי של התושבים/לקוחות. כתוצאה מכך אלפי פקידים של משרדי הממשלה השונים, והבנקים המסחריים נחשפו שלא לצורך למידע אישי של אזרחים ותושבים. העותרת ביקשה לאסור על המדינה לאפשר גישה ישירה למאגר המידע לפי חוק המרשם, באמצעות חיבור מחשב משרד הפנים למחשבי נציבות מס הכנסה, המוסד לביטוח לאומי, רשות השידור, בנק ישראל והבנקים המסחריים. העותרת ביקשה שהדרך היחידה לקבל את אותו המידע לפי חוק המרשם תהיה לפי בקשה אישית המעוגנת בס' 29(ג) לחוק המרשם. בנוסף ביקשה העותרת לחייב את המדינה באמצעות משרד הפנים, לפרסם נהלים בעניין העברת המידע שניתן להעביר ומי זכאי יהיה לקבלו.
השאלה המשפטית
בית המשפט דן בשאלה אם העברת מידע ממאגר מרשם האוכלוסין לגופים ציבורים ולבנקים המסחריים, מאזנת כדין בין הזכות לפרטיות לבין האינטרס הציבורי לשמירה על שטף המסחר וקבלת שירות יעיל ומהיר. שאלה נוספת שעלתה בפני בית המשפט היתה אם גם פגיעה קלה בזכות יסוד (הזכות לפרטיות), מחויבת לעמוד במבחני פסקת ההגבלה (מבחני תכלית ומידתיות).
החלטת בית המשפט
בית המשפט החליט בדעת רוב של השופטת דורנר והשופט ריבלין לקבל את העתירה. השופטת דורנר קבעה כי ניתן לפגוע בזכויות אדם, ובתוכן הזכות לפרטיות, רק כאשר הפגיעה מקיימת את כל ארבעת המבחנים המצטברים הקבועים בס' 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. ההגנה על זכויות אדם מחייבת להקפיד על יישום מבחנים אלו. כל סטייה מאחד המבחנים וללו במקרים קלים, עלולה להביא לפיחות במדרג הזכויות ובכך להחליש את ההגנה עליהן. דרישת המידתיות מחייבת למזער את הפגיעה בזכות לפרטיות. מזעור הפגיעה יעשה על ידי צמצום מספר עובדי הציבור שלהם יש גישה למידע, צמצום היקף המידע שנמסר כך שיועבר רק המידע הדרוש בכל מקרה לגופו, וקביעת היקף המידע בהתחשב במטרה שלשמה הוא נדרש. האיזון הראוי מחייב להגביל את מסירת המידע באמצעות חקיקה מתאימה, ועד שהחקיקה תחוקק יש להעביר מידע, הן לעובדי ציבור והן לבנקים, על בסיס פניות אינדיבידואליות בלבד לפי ס' 29(ג) לחוק מרשם האוכלוסין. בית המשפט הורה שהצו המוחלט ייכנס לתוקפו חצי שנה לאחר מתן פסק הדין.
בעקבות פסק הדין
בעקבות פסק הדין העברת מידע בין הגופים מחייבת בקשה פרטנית לפי ס' 29(ג) לחוק מרשם האוכלוסין.
בדנג"ץ 4907/04 איגוד הבנקים בישרא ל נ' האגודה לזכויות האזרח בישראל - נדחתה בקשה לקיום דיון נוסף בפסק הדין.
בשיח האקדמי זכה פסק הדין לשבחים. מיכאל בירנהק מתייחס להשפעת פסק הדין נוכח היעדרם של כללי מידור מספקים בקשר לבקרת גישה למידע אלקטרוני והעברתו, בקרה שמטרתה הגנה על אינטרס הפרטיות. בירנהק אף מציין שפסק הדין (משקף הכרה נחרצת בתחום הפרטיות בהעברת מידע, והדגשת המשמעות של פעולת העברת המידע בעידן המודרני. עומר טנא סבור שבפסק הדין ניכרת "המהפכה החוקתית" של הזכות לפרטיות, ובנוסף בית המשפט מרחיב את תחולת חוק הגנת הפרטיות ומספק לה ביטוי רחב ומקיף ביותר.
פריסטומיום
הפרוסטומיום והפריסטומיום יכולים להתמזג או להיות מובחנים זה מזה, או להיות מורכבים במבנה משותף של טבעת פריסטומיאלית וכתר זרוע.
טקסטילשצ'יק איוואנובו
מועדון הכדורגל המחוזי טקסטילשצ'יק איוואנובו (ברוסית: Областной футбольный клуб Текстильщик) הוא מועדון כדורגל מהעיר איוואנובו. נוסד בשנת 1937. בעת הקמתה נקראה בשם ספרטק. עד 1958 היא נקראה בשמות שונים לפני ששינתה את שמה סופית לטקסטילשצ'יק באותה שנה.
היסטוריה
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1937 במקום קבוצת דינמו איוואנובו שהתקיימה קודם ויונקת את שורשיה ממועדוני הכדורגל הראשונים בעיר שהוקמו עוד ב-1912. המועדון נשא את השם "ספרטק איוואנובו" ושיתף פעולה עם מועדון ספרטק מוסקבה. בשנים 1938—1940 המועדון נקרא זמנית בשם "אוסנובה" וזכה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל, אחרי שגברה על טורפדו מוסקבה במשחק הגמר בתוצאה 4:2.
לאחר מלחמת העולם השנייה המועדון נקרא בשם "דינמו", על שם המועדון הישן אך ב-1947 שינה שמו ל"קרסנאיה זנאמיה" ("הדגל האדום") ובעונת 1950 העפיל לליגה הסובייטית השנייה.
ב-1958 הקבוצה מקבלת את שמה הנוכחי "טקסטילשצ'יק" וב-1964 העפילה לליגת המשנה הסובייטית כך שבשנים 1965—1974 התמודדה בליגה השנייה בחשיבותה במערך הליגות בברית מועצות. הישג השיא שלה היה מקום 4 בעונת 1965 אך לא הצליחה לחזור ולהתמודד על צמרת הטבלה ומעולם לא העפילה לליגת העל הסובייטית בכדורגל.
ב-1974 סיימה במקום 20 והאחרון וירדה לליגה הסובייטית השנייה אחרי 8 עונות בליגת המשנה. ב-1983 חזרה למשך עונה אחת לליגת המשנה וב-1986 אף זכתה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל עבור קבוצות הליגה השנייה אך היא הצליחה לשוב לליגת המשנה רק כעבור ארבע שנים, כשהעפילה לליגת המשנה הרוסית בעונת 1990.
הקבוצה התמודדה בליגת המשנה בשנים 1992, 1993. בשנים 1999—2000 הקבוצה נקראה "איוואנובו" והתמודדה בליגת הכדורגל החובבנית. ב-2001 שוב נקראה בשם "טקסטילשצ'יק" ושנה לאחר מכן חזרה לליגה השנייה.
ב-2003 שוב התמודדה בליגה המקצוענית וסיימה במקום 14 מתוך 19 וייצגה את מחוז איוואנובו בליגה.
בעונת 2020/2021 שוב העפילה לשלב 32 האחרונות של הגביע והתמודדה בשלב הבתים העליון מול ארסנל טולה וסאליוט בלגורוד. בתום עונת 2022 ירדה ל.
אצטדיון הקבוצה
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון טקסטילשצ'יק איוואנובו, המכיל 9,565 מושבים ושימש כמגרש, הבית לאורך כל שנותיה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. לאחר שהעפילה לליגה הלאומית, בעונת 2018/2018, לא אושר לה לארח באצטדיונה באיוואנובו ובמקום זאת היא אירחה באצטדיון ספרטק ע"ש פיודור צ'רנקוב, המכיל 2,700 מושבים וממוקם בסוקולניקי שבמוסקבה.
מתקן האימונים של הקבוצה הוא אצטדיון לוקומוטיב, המכיל 1,224 ומשמש גם לאירוח משחקי קבוצת הנוער.
קאופו מיל
קָאוּפּוֹ מֶיֶּל (באסטונית: Kaupo Meiel; נולד בשנת 1975) הוא משורר אסטוני.
המשרד הלאומי למלחמה בסמים (ונצואלה)
המשרד הלאומי למלחמה בסמים (בספרדית: Oficina Nacional Antidrogas, ONA בקיצור) הוא גוף אכיפת חוק בוונצואלה הכפוף לרשות המבצעת ואחראי לניסוח מדיניות המדינה בנושא המאבק בסמים, הסדרה משפטית, בקרה וניטור המאבק בסחר בסמים וחומרים מסממים. זהו הגוף העיקרי במדינה האחראי למאבק בתחום זה ומהווה גוף אכיפת-חוק רב עוצמה במדינה.
הגוף הוקם בצו מספר 4220, מ-23 בינואר 2006, שנחתם על ידי נשיא ונצואלה. ב-25 באפריל 2013, פורסם צו נשיאותי מספר 25, שהכפיף את המשרד למלחמה בסמים ללשכתו של סגן נשיא ונצואלה.
ייעוד
הגוף אחראי לניהול התחום האסטרטגי הנוגע לביטחון המדינה במאבק בהפקה, הפצה, סחר וצריכה של סמים בלתי חוקיים ומאבק בעבירות הלבנות הון מהכנסות בתחום זה.
צינור הגז מגרב-אירופה
צינור הגז מגרב-אירופה (באנגלית: Maghreb–Europe Gas Pipeline ; המכונה גם: צינור פדרו דוראן פארל) הוא צינור גז המוביל גז טבעי מצפון אפריקה לאירופה. הצינור המוביל גז טבעי משדה הגז הסי ראמל באלג'יריה, דרך מרוקו, לעיר קורדובה שבספרד ומשם לרשתות הגז של ספרד ופורטוגל. אורכו הכולל של הצינור הוא 1,620 ק"מ, עלות בנייתו הסתכמה ב-2.3 מיליארד דולר והוא נמצא בשימוש משנת 1996.
היסטוריה
ההצעה לבניית הצינור עלתה לראשונה מצד חברות צרפתיות בשנת 1963. אולם, בגלל הסכסוך על השליטה בסהרה המערבית, כל נתיב דרך מרוקו נגנז. יתרה מכך, צריכת הגז בספרד הייתה נמוכה מכדי להצדיק את ההשקעה.
הפרויקט החל לקרום עור וגידים בתחילת שנות ה-90. בשנת 1992 הסכימו שרי ממשלה ספרדים ואלג'יראים על הקמת הצינור. שתי המדינות חתמו על הסכמים ארוכי טווח לאספקת גז טבעי. באותה שנה נחתמה אמנה להסדרת הבניה ותפעול הצינור והוקמה חברת Europe - Maghreb Pipeline LTD. בשנת 1994 הצטרפה פורטוגל להסכם.
בניית הצינור החלה ב-11 באוקטובר 1994 והושלמה כעבור שנתיים בנובמבר 1996.
מפרט טכני
אורכו של צינור הגז הוא 1,620 ק"מ (1,010 מייל). הקיבולת ההתחלתית של הצינור הייתה 8.8 מיליארד מטר מעוקב (BMC) ובהמשך קיבולת גדלה ל-12 מיליארד מטר מעוקב (BMC). עלות בנייתו 2.3 מיליארד דולר.
מזראטי ביטורבו
מזראטי ביטורבו (באיטלקית: Maserati Biturbo) היא מכונית סלון, אשר יוצרה גם בתצורת קופה, ובתצורת ספיידר מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזראטי אשר יוצרה בין השנים 1981–1994.
דגם הספיידר יוצר באמצעות חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Zagato".
דגם ה"מזראטי ביטורבו" היה קרוי עקב מגדש הטורבו הכפול אשר הורכב בדגמי ה"מזראטי ביטורבו".
דברק
דֶבָּרְק (באמהרית: ደባርቅ) היא עיירה בצפון אתיופיה, כ-90 קילומטרים מצפון לגונדר. הכפר שוכן על יד הכביש הראשי המוביל מגונדר לאקסום ונמצא במחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה. הכפר נמצא ברום של 2,850 מטר מעל גובה פני הים.
מטפסי הרים
מטפסי הרים (באנגלית: Alpine Climbers) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1936 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. הסרט, שבוים על ידי דייוויד הנד, הועמד בפסטיבל הסרטים של ונציה שנה לאחר מכן. זהו הסרט הקצר ה-86 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והשביעי באותה שנה.
דברק
היסטוריה
דברק שגשגה מבחינה כלכלית בשל מיקומה על ציר המסחר גונדר-מאסאווה, היא אחת התחנות על אחד הצירים של ה-1840s, זאת על פי רשימה אתה ערך אנטואן ת'ומסון ד'אבדי ב-Geodesie d'Ethiopie אותה כתב. ריצ'רד פנקהרסט מציין שבתחילת המאה ה-19 השוק של דברק היה חשוב מספיק להיות אחד מתוך ששת השווקים היחידים באתיופיה של אותו זמן שנדרש שיהיה להם ראש שוק (nagadras) שתפקידו לפקח על השוק ולגבות אגרות. ההכנסות מהמיסים שהוטלו על השוק בשנות ה-30 של המאה ה-19 שהגיעו לידי שליט מחוז סמן הסתכמו לכלל 3,000 מריה תרזה תאלרים וסכום דומה לראש השוק.
מטפסי הרים
עלילה
במרומי ההר, דונלד דולק אחרי העז הקטנה עד שהיא נכנסת למערה. דונלד נכנס אחריה ולאחר קרב קצר שולף מתוך המערה את האבא של של העז, שאינו שמח מהעובדה שדונלד מתעלל בצאצא שלו. דונלד מבין את מר גורלו ומעמיד פנים שלא כלום בעודו נמלט בנונשלנטיות. אבא עז נוגח בדונלד פעם אחר פעם, אך הברווז העקשן מחליט לנגוח חזרה, ואכן מצליח להביס את יריבו. מיקי, עדיין נאבק בגוזלים, משתמש בחבל שלו בתור לאסו ותופס את האם. לאחר כמה הרפתקאות באוויר, מיקי ודונלד, שנחלץ להצילו, מוצאים את עצמם מתרסקים על מלונתו של כלב ההצלה. השניים מגיחים משם רק בכדי לראות את פלוטו וחברו החדש שתויים ומייללים לאחר שריקנו את החבית.
דמויות ומדבבים
הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.
דברק
היסטוריה
תוודרוס השני, קיסר אתיופיה ראה את חברו הקרוב ויועצו ג'ון בל נהרג בקרב בדברק ב-1860 במהלך מאבק כנגד אחייניו המורדים. על אף שאחייניו נהרגו במתקפה ו-1,700 תומכיהם נכנעו הוא החליט בכל זאת לנקום ולמחרת הוציא להורג בעריפת ראש את כל הגברים.
החזית העממית לשחרור תיגראי שלחה לדברק יחידה התקפית כדי להילחם כנגד האוגדה ה-603 של החונטה הצבאית האתיופית, ולאחר כיבוש דברק והשמדת הכוחות של השלטון שחנו בה הם משלו בה החל מ-3 בינואר 1989.
דמוגרפיה
על פי סוכנות הסטטיסטיקות המרכזית באתיופיה, אוכלוסיית דברק ב-2005 מנתה 24,997 איש, מתוכם 11,850 גברים ו-13,147 נשים. מפקד האוכלוסין שנעשה ב-1994 דיווח על אוכלוסייה כוללת של 14,474 מתוכם 6,235 גברים ו-8,239 נשים. הכפר הוא היישוב האנושי הגדול ביותר בדברק.
מחוז וסטצ'סטר
מחוז וסטצ'סטר (באנגלית: Westchester County) הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2019, האוכלוסייה במחוז מנתה 967,506 תושבים. בירת המחוז היא העיר וייט פליינס, והעיר הגדולה ביותר בו היא יונקרס. בסך הכל יש בה 48 ערים ועיירות, ביניהן ניתן למנות את מאונט ורנון, ניו רושל, סקרסדייל, ממרונק ולארצ'מונט.
מחוז ווסטצ'סטר מורכב ממספר אזורים גאוגרפיים:
בשנת 2011, המחוז היה השישי בארצות הברית מבחינת אחוז היהודים המתגוררים בו- כ-136,000 בני אדם המהווים כ-14.3% מהאוכלוסייה.
סוס קברדיני
סוס קברדיני המוכר גם כסוס קברדה, הוא גזע של סוסים אשר מגודל על ידי הצ'רקסים בהרי הקווקז. סוסים אלו גדלים באזור בו שכן השבט הקברדיני, המצוי כיום בשטחי רפובליקת קברדינו-בלקריה. סוסי הקברדה מוכרים לשבטי הקווקז מהמאה ה-16 אך כפי הנראה היו באזור עוד מתקופת החתים. סוסי הקברדה מתאפיינים בסיבולת וביכולתם להתאקלם באזורים קשים.
היסטוריה
שבטים בצפון הרי הקווקז השביחו את סוסי הקברדה עוד במהלך המאה ה-16. ההשבחה בוצעה על ידי הכלאת הקברדה עם סוסי ערבה, קרבך, סוס ערבי וסוס טורקמניסטני. העדר המיועד להכלאה נודד לפי עונות השנה, כאשר בתקופת הקיץ הוא רועה בהרים ובסוף עונת הקיץ, נודד אל המדרונות ושם שוכן בתקופת החורף.
בראשית המאה ה-20 החל הרוזן סטרוגנוב להכליא סוסי קברדה עם סוסים ערבים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, הלך מספרם של סוסי הקברדה והצטמצם ורק בשלהי 1920 החלו מאמצים לחדש את השבחת סוסי הקברדה. בין 1935 ל-1953 היו 446 סוסי הרבעה ו-3272 סוסות. בהמשך, השביחו זן חדש שהיה שילוב בין סוסי קברדה וטורברד. זן זה כונה אנגלו-קברדה וקיבל הכרה ב-1966. בסוף שנות השמונים של המאה ה-20 ירד מספר סוסי הקברדה להרבעה לכ-400 עד 450 בעיקר מגזעי מאלוקראצ'בסקי ומאלקינסקי אשר הושבחו ברובם בחוות באזור מחוז סטברופול.
גזעי משנה
ישנן שלושה גזעי משנה עיקריים לקברדה:
Milk and Cookies
Milk and Cookies (בעברית: חלב ועוגיות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום הבכורה שלה,. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 2015, ביחד עם שאר שירי האלבום, על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
בשנת 2015 ובשנת 2016 יצאה מרטינז לסיבוב ההופעות השני שלה "Cry Baby Tour", במהלכו ביצעה את השיר.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז, קינטיקה וסמארטר צ'יילד והופק על ידי סמארטר צ'יילד ומייקל קינן. אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה, כאשר איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-55 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-24 באוגוסט 2016, תוך שצבר למעלה מ-90 מיליון צפיות. הקליפ מתפקד גם כקליפ של "Tag, You're It".
שלמה אהרוני
שלמה אהרוני (1955 - 18 בפברואר 2019) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי, השתתף בארבע אולימפיאדות נכים.
אהרוני נולד בגולפיגאן שבאיראן ובהיותו בן שלוש עלתה משפחתו לישראל. גדל במחנה העולים בחצור הגלילית ובחולון. בשנת 1973 התגייס לשירות צבאי בחטיבת גולני.
בנובמבר 1974, במהלך סיור לילי בגבול לבנון, נפצע מפליטת כדור ונפגע בעמוד השדרה. הוא נותר משותק בגפיים התחתונות ועבר תקופת שיקום, לאחריה החל לעסוק בספורט שיקומי והתמקד בקליעה ובטניס שולחן.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) התחרה בקליעה.
ב התחרה בטניס שולחן ליחידים.
ב וב התחרה בטניס שולחן ליחידים ולזוגות.
בשנת 2018 הוענק לו אות "מופת שיקומי" של משרד הביטחון.
אהרוני היה בעל תואר ראשון במדע המדינה ולימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב. למד לימודי אמנות במכון אבני ועסק בציור ובפיסול. היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
בשנת 2019 נפטר מסרטן. הוא הוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
רפאל (מלאך)
רפאל הוא שמו של מלאך בדת היהודית, הנוצרית והאסלאמית. ומקורה כפי הנראה הוא בקבלה היהודית. משמעות השם בעברית היא "האל ירפא".
ביהדות
רפאל הוא אחד מארבעת המלאכים העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ (גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל).
לפי האמונה היהודית זהו מלאך הממונה על הרפואה. לפי מסורת חז"ל, רפאל היה אחד משלושת המלאכים שבאו לבקר את אברהם, והוא המלאך שריפא את אברהם אבינו לאחר שנימול.
בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. כבר בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבלית, שהובאו לארץ ישראל עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.
מתוך שבעת המלאכים העיקריים ביהדות, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: גבריאל, ומיכאל. חמשת המלאכים העיקריים הנוספים (רפאל, אוריאל, רגואל, שריאל, ירחמיאל) מוזכרים החל מהמאה השנייה לפני הספירה, בספר חנוך ב', וכן במדרשים. רפאל עצמו מוזכר כדמות בספר טוביה, אחד מהספרים החיצוניים.
בנצרות
המיתולוגיה הנוצרית מקבלת את יכולות הריפוי המיוחדות למלאך רפאל, ואף כאן הוא מוכר כמלאך שריפא את אברהם אבינו בשליחות האל. אולם תפקידו במלכות השמיים אינו קשור באופן ישיר לריפוי, אלא לעצם השליחות. המלאך רפאל הוא הממונה על המסעות והשליחויות, והוא השומר על הנוסעים בדרכים.
באסלאם
גם במיתולוגיה האסלאמית דמות המלאך רפאל משמעותית. רפאל, המכונה בערבית איסראפיל (ﺇﺳﺮﺍﻓﻴﻞ), הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בכתבים, ביחד עם המלאכים ג'יבריל (גבריאל), מיכָּאִיל (מיכאל), ואיזְרָעאִיל (עזריאל). בניגוד לשלושת המלאכים האחרים המוזכרים בקוראן עצמו, מוזכר המלאך רפאל/איסראפיל בספרות החדית'.
ספר רפאל המלאך
הספר רפאל המלאך הוא חיבור המיוחס לר' יהודה יודל רוזנברג, ובו אוצרות של קמיעות, רפואות, סגולות, השבעות, לחשים הקשורים ברפאל המלאך.
אימרה אמוש
אימרה אמוש (במקור אונגאר, בהונגרית: Ámos Imre; נאג'קאלו, 7 בדצמבר 1907 – מחנה ריכוז אורדרוף (גרמניה) 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואה, בעלה של הציירת היהודייה-הונגרייה מרגיט אנה.
ביוגרפיה
אימרה אמוש נולד במשפחה יהודית בשם אימרה אונגאר. על פי זכרונה של אשתו, הוא ראה את עצמו "ישנוני מטבעו", ולכן חתם על תמונותיו המוקדמות בשם אימרה אונגאר אלמוש (אלמוש-Álmos בהונגרית: ישנוני). מכאן, לאורך זמן, נולד שם האמן שהתייחס לנביא המקראי עמוס שהפך כמבוטא בהונגרית לאמוש. בשנת 1934 שינה רשמית את שמו לעמוס-אמוש. בשנת 1935 התחתן עם הציירת מרגיט אנה.
אמוש למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה ואחר כך בין 1929 לבין 1935 במכללה ההונגרית המלכותית לאמנויות, שבו דיולה רודנאי היה המורה שלו. משנת 1931 הופיע בתערוכות, לעיתים קרובות עם יצירות אשתו. בשנת 1934 נבחר כחבר בגילדת מונקאצ'י וב-1936 וגם ל"האגודה החדשה לאמנים" (KÚT). מאותו זמן, הוא יצר במושבת האמנים של סנטאנדרה מדי קיץ. בשנת 1938 הפך לחבר בסלון הלאומי. בין השנים 1938–1941 בילה כל קיץ עם אשתו בסנטנדרה, שם הם השתייכו לחוג החברים של לאיוש ויידה ודז'ה קורניש.
מה שאפיין את אמנותו בתחילה היה הפוסט-אימפרסיוניזם (ההשפעה של יוז'ף ריפל-רונאי ותנועת הנאבי). נושא ציורו נקבע גם מחוויות ילדותו, מחינוכו הדתי בסביבה החסידית בנג'קאלו. בשנת 1937 ביקר בפריז, שם פגש את מארק שאגאל. מכאן ואילך, האמנות שלו התאפיינה בתיאור דמוי חלומות ובמהלך מלחמת העולם השנייה הפחד והאימה הפכו לאופייניים. עולם המוטיבים הסוריאליסטיים שלו הכי קרוב לאמנות החזונית של שאגאל. גם ערכת הצבעים שלו ועבודות המכחול הפכו לאקספרסיביות יותר ויותר, וחזו את גורלו הטרגי.
משנת 1940 ואילך הוא נגרר לעיתים קרובות לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), ואולי בגלל גורלו הבלתי יציב והלא בטוח, הרישום הפך כמעט לכלי האמנותי היחיד שלו בתקופה זו. הסדרה שלו "זמנים אפלים" וספר הרישומים של סולנוק משנת 1944 הם זיכרון מזעזע משנותיו האחרונות של הצייר הטרגי.
משנת 1940 ועד מותו, בהפסקות קלות, הוא היה עובד כפייה. הוא נפטר בקיץ 1944 בגרמניה, ככל הנראה במחנה בסקסוניה או בטירנגיה (תאריך מותו המדויק אינו ידוע).
הנצחתו
תערוכה לזכרו התקיימה בשנת 1958 בגלריה הלאומית של הונגריה, ואחר כך הוצגו ציוריו בערים סגד, פץ' וגיור. את רוב עבודותיו ניתן לראות בסנטנדרה, במוזיאון הזיכרון של אימרה אמוש - מרגיט אנה, יחד עם ציורי אשתו, בעיירת הולדתו, בגלריית אמוש אימרה בנג'קאלו, באוסף דיאק בסקשפהרוואר ובגלריה הלאומית של הונגריה בבודפשט. תערוכה ב-MODEM בדברצן במלאת 100 שנה להולדתו. יום הולדת 105 של אימרה אמוש -הוזכרה בתערוכת "אימרה אמוש ותערוכת האמנות הגלובאלית העכשווית מהמאה ה-20" בסנטנדרה. בשנת 2013 אירחה הגלריה הלאומית של הונגריה את התערוכה בשם אימרה אמוש, "שאגאל ההונגרי", במערבולת המלחמה 1937–1944. בשנת 2014, במכון עמנואל רינגלבלום להיסטוריה יהודית בוורשה ובוורוצלב, הוצגו עבודותיו הנבחרות ב"איפה אחיך?" – אימרה אמוש והמאה ה-20, שאורגנה על ידי "קרן התרבות לשיחות שולחן" ו"המכון התרבות ההונגרי של וורשה".
לוחמה אלקטרונית
לוחמה אלקטרונית (בראשי תיבות: ל"א; באנגלית: Electronic Warfare ובקיצור EW) כוללת את כל היכולות והמרכיבים אשר נועדו לפגיעה במערכות אלקטרוניות של האויב, ובעיקר מערכות תקשורת, מערכות גילוי (מכ"מים) ומערכות נשק המנוהלות על ידי בקרה אלקטרונית. כמו כן, תחום זה כולל יכולות ומרכיבים שנועדו להתגונן מפני לוחמה אלקטרונית (מערכות נל"א – נגד לוחמה אלקטרונית).
מערכות הל"א השונות מותקנות בסוגים שונים של פלטפורמות: קרקעיות, מוטסות וימיות, והן מהוות מרכיב מרכזי במערך המבצעי של כל צבא מודרני ומהוות "מכפיל כוח" משמעותי במאמץ להשיג עליונות אווירית, ימית ויבשתית מול הכוחות ומערכי ההגנה של האויב.
חשיבותה של הלוחמה האלקטרונית ותרומתה הוכחו כבר במלחמת העולם השנייה ולאחר מכן בעימותים בינלאומיים נוספים, ובהם מלחמות קוריאה, וייטנאם, המפרץ וקוסובו וכן במלחמות ובמבצעים של צה"ל.
הפיתוח בתחום הלוחמה האלקטרונית הוא מרוץ חימוש מתמיד בין מפתחי מערכות ל"א לבין מפתחי מערכות נל"א שנועדו להתגבר על הל"א.
התחום המודיעיני אלינט (ELINT) מספק את הידע המוקדם הדרוש למימוש של אמצעי לוחמה אלקטרונית ולשימוש אפקטיבי בהם, בכך שהוא מספק מידע על אופן הפעולה של מטרות התקיפה האלקטרונית. על מנת לקיים לוחמה אפקטיבית, עושות מערכות לוחמה אלקטרונית שימוש בכלים ובשיטות המשמשות לאיסוף ועיבוד אלינט.
היסטוריה
הפעם הראשונה בהיסטוריה שנעשה שימוש בל"א הייתה ב־15 באפריל 1904 על ידי חיל הים הרוסי במהלך מלחמת רוסיה–יפן. במהלך התקפה של הארטילריה היפנית על פורט ארתור, מערכות הרדיו של ספינת הקרב הרוסית "פובדה" והעמדה היבשתית "זולוטיה גורה" יצרו הפרעות יזומות במערכות הקשר היפניות ושיבשו את העברת הקואורדינטות מספינות הקרב היפניות לכוחות הארטילריה ביבשה. זהו סוג של חסימה.
האירוע הראשון של שימוש בלוחמה אלקטרונית מתוחכמת התרחש במלחמת העולם השנייה, שעה שחיל האוויר הגרמני עבר להפצצת לונדון בלילה (מחמת הפגיעות הרבות שנגרמו למפציצים בהפצצות יום). מאחר שלונדון הייתה מואפלת, שידרו הגרמנים קרן אלקטרומגנטית (כמו במערכת מכ"ם) מבלגיה ושנייה מצרפת כך ששתי הקרניים הצטלבו מעל לונדון. במפציצים הותקן מתקן קטן שזיהה את הקרניים ואותת לטייס כשנקודת הצטלבות הקרניים אותרה, ואז הטיל את הפצצות. אחד המפציצים שהופל במים בסמוך לחוף אותר על ידי הבריטים שחקרו את המתקן ולאחר שהבינו אותו, שידרו שידורים מקומיים שגרמו למתקן לזהות נקודת הצטלבות הקרניים בחוף, הרבה לפני לונדון. תהליך שיבוש זה פעל היטב והציל נפשות רבות.
בחיל הים הישראלי נעשה שימוש נרחב בלוחמה אלקטרונית במהלך מלחמת יום הכיפורים.
מרכיבי הלוחמה האלקטרונית
לוחמה אלקטרונית כוללת את המרכיבים הבאים:
סוגים של מערכות לוחמה אלקטרונית
מערכות ל"א מתחלקות לארבעה סוגים עיקריים: Suppresion of Air Defence – SEAD.
משימת הל"א מושגת בדרך כלל באמצעות מספר פלטפורמות לשם השגת מסדרון מיסוך רצוף לכל אורך הפעולה של הכוחות התוקפים.
מבנה עקרוני של מערכת לוחמה אלקטרונית
הדרישה המרכזית ממערכת ל"א היא שתפעיל את שיטת החסימה המיטבית נגד איומים בזמן תגובה קצר. מערכות ל"א כוללות שלושה מכלולים עיקריים:
רדיפת לבקנים באפריקה
רדיפת לבקנים באפריקה היא תופעה חברתית המתאפיינת ביחס אלים, עד כדי הרג, כלפי הלוקים בלבקנות (Albinism), מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה.
רקע
לבקנות (Albinism) היא מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה בעיניים, בעור ובשיער. לבקנות גורמת לרוב לרגישות לאור.
היות שהגן ללבקנות הוא רצסיבי, ילד לבקן ייוולד רק כאשר שני ההורים נושאים את הגן. הסיכוי להולדת ילד לבקן לשני הורים בעלי הגן הרצסיבי עומד על כ-25%, ועל כ-65% שהגן יועבר הלאה, אך ללא סימנים גופניים ניכרים לעין. הגן הפגום לא מאפשר לייצר את הפיגמנט מלנין בעור, בשיער ובעיניים. המלנין אחראי גם להגנה על העור מפני ההשפעות השליליות של קרינה מהשמש ועוזר במניעת סרטן העור. המחסור במלנין בעיניים גורם לבעיות בראייה, בעיקר לקוצר ראייה, ולפיכך רוב הלבקנים מוגדרים כעיוורים מבחינה חוקית. רק 2% מהלבקנים באפריקה זוכים לחיות מעל גיל 40.
שיעור הלבקנים במזרח אפריקה גבוה מהשיעור העולמי. מחקר ב-2011 טען שהדבר נובע מהשיעור הגבוה של נישואי קרובים.
מחקר שנערך באפריקה ב-1996 על תופעת הלבקנות, בדק את נוכחות הגן הפגום במדינות האפריקאיות השונות. ההשערה שעלתה מן המחקר היא שהמוטציה בגן התרחשה לפני התפלגות קבוצות האוכלוסייה לאזורים השונים ביבשת, לפני כאלפיים או שלושת אלפים שנה.
היסטוריה של רדיפת לבקנים באפריקה
באפריקה רווחות דעות קדומות על לבקנים, והם נחשבים מקוללים ומביאים מזל רע. באזורים הכפריים הם נחשבים לשדים ורוחות רעות, ולעיתים הם נתפסים כ"רוחות של אירופאיים קולוניאליסטיים" או כ"אחוזי דיבוק ברוחות רעות". לבקנים מכונים בשמות גנאי כמו "זרו-זרו" שמשמעותו אפסים או "בשר לבן". רבים מאמינים שלבקנים סובלים מפיגור שכלי או שהם בעלי מנת משכל נמוכה מהממוצע. משערים שאמונות אלו נובעות מכך שהלבקנים באפריקה שמדרום לסהרה בולטים במיוחד על רקע גוון העור השחור של האוכלוסייה. בנוסף, רבים באפריקה אינם מודעים לכך שהלבקנות היא תוצאה של פגם גנטי, ובמיוחד אינם מבינים כיצד יכול להיוולד ילד לבקן לשני הורים שחורי עור.
בעקבות זאת, ישנם תינוקות לבקנים הנדחים על יד הוריהם ואף ננטשים. כ-90% מהילדים הלבקנים חיים במשפחות חד הוריות מכיוון שאב המשפחה עוזב את הבית בשל חשד שהאם ניהלה רומן עם אדם לבן. בגלל חוסר ידע בגנטיקה אנשים מתרחקים מלבקנים מחשש שמדובר במחלה מידבקת.
היעדר הטיפול בבעיות של הלבקנים, כמו קוצר הראייה, מביא לנשירתם מבתי הספר, ולאילוצם לעבוד בעבודות קשות ופשוטות בחוץ שם החשיפה לשמש בלתי נמנעת. אנשים אף אינם רוצים להינשא ללבקנים בגלל אותן אמונות ואפליה.
לבקנים באפריקה נתונים לאפליה ונרדפים. במדינות שונות במזרח אפריקה, כדוגמת טנזניה, בורונדי מלאווי ואוגנדה, לבקנים אף נרצחים לעיתים, עקב האמונה שאיבריהם יכולים לשמש כמרכיב עוצמתי בטקסים אליליים כדי להביא שגשוג ועושר. כחלק מתופעה זו, אף קברים של לבקנים לעיתים מחוללים וגופותיהם מוצאות מן הקבר.
אמונה נוספת הפוגעת בלבקנים היא שקיום יחסי מין עם אישה לבקנית יכול לרפא אדם מאיידס. אמונה זו מובילה לאונס של נשים לבקניות ובכך להגברת התפוצה של מחלת האיידס בעיקר בזימבאבווה.
טנזניה
בטנזניה קיים הריכוז הגבוה ביותר של לבקנים בעולם, כ-15,000 לבקנים המהווים שיעור של 1:2,500 מכלל האוכלוסייה. לא ידוע למדענים מדוע יש בטנזניה שיעור כזה גבוה של לבקנים. כ-8,000 מהם רשומים בקהילת הלבקנים הטנזניים (TAS – Tanzania Albino Society), ארגון שהוקם ב-1981 לאחר שלבקנים ערכו הפגנות בדאר א-סלאם ודרשו מן המדינה להכיר בזכויותיהם. הארגון פועל גם בעשור הראשון של המאה ה-21, אך סובל מתקציב זעום העומד על פחות מ-15 אלף דולר בשנה.
ב-2007 אירעו בטנזניה ארבעה מקרי רצח של לבקנים בתקופה של 3 חודשים. ההרג היה תוצאה של אמונות תפלות כי איברי הלבקנים יכולים לשמש בטקסים אליליים. על פי דו"ח של הצלב האדום מ-2009, יותר מ-50 לבקנים נרצחו בטנזניה בתוך פחות משנה בשל האמונות הללו. קברים של לבקנים חוללו ואיברי גופם הוצאו מקבריהם. משטרת טנזניה אף חקרה מקרים בהם הורים נחשדו ברצח של תינוקות לבקנים מיד לאחר לידתם מתוך בושה בהם והקלון שהם עלולים להטיל על המשפחה.
נכון ל-2011, מוערך כי בוצעו בין שבעים למאות מקרי תקיפה ורציחות, ורק בעשרה מן המקרים הקורבנות שרדו. אלו רק התקיפות שאשר דווח עליהן, וניתן לשער כי היו מעשי תקיפה רבים נוספים. רבות מההתקפות בוצעו על ידי קהילות הדייגים שליד אגם ויקטוריה.
ב-2009 יצא הנשיא ג'אקאיה מרישו קיקווט (Jakaya Mrisho Kikwete) בקריאה פומבית לסייע למשטרה בפענוח מקרי הרצח בעזרת מסירת מידע אנונימי, אולם יבול המידע שהגיע היה דל. במקביל, הושק מבצע ממשלתי של חלוקת מכשירי טלפון סלולרים ללבקנים, על מנת שיוכלו לקרוא למשטרה במקרי חירום. עד 2011 חולקו כ-200 מכשירים. רבים מהלבקנים חיים באזורים כפריים מבודדים, ללא קליטה סלולרית, ורחוקים מכדי שהמשטרה תוכל להגיע אליהם בזמן אמת. חברים בפרלמנט ושרים בממשלה גינו את הרציחות. ראש הממשלה מיזנגו פינדה (Mizengo Pinda) פרץ בדמעות בפרלמנט כאשר נאם כנגד הרג הלבקנים. פינדה הביע תמיכה בעונש מוות לרוצחים, אף על פי שהחוקה הטנזינאית אוסרת עונש מוות. פינדה גם אימץ ילד לבקן והבטיח כי הוא ישמיע את קול הלבקנים בממשלה.
מספר צעדים נעשו על ידי הממשלה על מנת להגן על האוכלוסייה הלבקנית. אישה לבקנית בשם אל-שאיימה קווי-גיר (Al-Shymaa Kway-geer) מונתה לפרלמנט הטנזני על ידי הנשיא כשרה לענייני לבקנים. זוהי הפעם הראשונה בהיסטוריה של טנזניה שאישה לבקנית נמצאת בתפקיד בכיר. הנשיא הורה על פשיטה נרחבת וענישה מחמירה והפך את רצח הלבקנים לפשע נגד המדינה. בטנזניה קיים עונש מוות ואף על פי שלא יושם במשך 27 שנה, הנשיא הורה כי העונש יהיה מוות בתלייה. כ-175 רופאי אלילים, עוזריהם, מתווכים ולקוחות נעצרו, מתוכם חמישה שוטרים. למשטרה נמסרו רשימות של לבקנים והם נדרשו לספק להם הגנה. קברים של לבקנים נאטמו באמצעות בטון. ילדים רבים הוכנסו לבתי ספר ייעודיים אשר שומרים על ביטחונם אל מול הסכנה הנשקפת להם. למרות צעדים אלה, רציחות הלבקנים לא נפסקו, ואומנם בוצעו מעצרים של חשודים רבים, אך רק במקרים ספורים הורשעו נאשמים בפרשות.
ב-2009 הנשיא והשרה הוציאו את רפואת האליל העוסקת בכישוף אל מחוץ לחוק, אך למעשה ספר החוקים של טנזניה קובע כי העיסוק ברפואת אלילים הוא חוקי. פעולות הממשל לא פתרו את הבעיה אלא דחקו את ביצוע הפשעים אל מדינות שכנות של טנזניה כמו אוגנדה ובורונדי, והמסחר באיברי לבקנים המשיך ללא מפריע בין גבולות המדינות. מדובר בתעשייה משגשגת בה איברי הגוף מגיעים לאלפי ועשרות אלפי דולרים. סכום זה הוא גדול במיוחד, לאור העובדה כי ההכנסה השנתית בטנזניה עומדת על 800 דולר בלבד.
ההרשעה הראשונה שאי פעם התבצעה של רצח לבקנים בטנזניה התרחשה ב-23 בספטמבר 2009 בבית המשפט הגבוה לצדק בקאחאמה. ההרשעה הייתה בגין רצח והשחתת גופתו של ילד בן 14, מאטאזיו דוניה, שהותקף על ידי שלושה גברים ברובע בקומבה שבמחוז שיניאנגה בדצמבר 2008. הגברים לקחו את דוניה מביתו מאוחר בלילה ואז ביתרו את גופתו. אחד מהם נתפס כשברשותו רגלו של דוניה, ושאר חלקי גופו נמצאו מוסתרים בשיחים. הגברים התוודו על רצונם למכור את איברי גופו של דוניה לרופא אלילים. השלושה הורשעו ברצח ונידונו למוות בתלייה. ראש הקהילה הלבקנית בטנזניה, ארנסט קימאיה, קרא לשלטונות לבצע את עונש המוות בפומבי על מנת לשדר לאזרחים כי רצח הלבקנים הוא עניין רציני ותמך בעונש המוות שהוחל. אף על פי שזהות הרוצחים והשותפים לפשעים ידועה לקהילה, לא תמיד התושבים ששים לשתף פעולה עם המשטרה.
המצב בטנזניה מורכב מאוד ורבים מהפוגעים בלבקנים אינם מועמדים למשפט. חלק מן הסיבות הן כי פוליטיקאים רבים ושוטרים הם לקוחות של רופאי אלילים. שוטרים אף סוחטים כסף מרופאי אלילים על מנת שלא יעצרו אותם. מנגד, רופאי האלילים סוחטים את השוטרים כשהם מאיימים לפרסם כי השוטרים הם לקוחות שלהם. המצב מורכב עד כדי כך שכתבת בשם ויקי נטטמה (Vicky Ntetema) שעבדה בשביל ה-BBC במסווה, חשפה רופאי אלילים ולקוחות רבים בחקירותיה, קיבלה איומים על חייה ונאלצה להתחבא. היא כעת עובדת בשביל הארגון הקנדי "תחת אותה השמש" אותו הקים פיטר אש. יש המפנים אצבע מאשימה כלפי תעשיית הסרטים הניגרית אשר מפיקה סרטים אלימים בהם מככבים רופאי אלילים. הטענה היא כי תופעת הרצח והרדיפות אינה מקומית, אלא הובאה לטנזניה ממערב אפריקה.
רופאי האלילים נתפסים בחברה הטנזנית כמתווכים בין העולם הזה לבין העולם העל-טבעי וכ-98% מהאוכלוסייה מאמינה ביכולות המיוחדות שלהם. שמם של רופאי האלילים הטנזנים ידוע ברחבי כל מזרח אפריקה ורבים מגיעים לטנזניה על מנת להיוועץ בהם. ייתכן ומשום כך מתנהל בטנזניה אחד השווקים הגדולים ביותר לסחר באיברים של לבקנים. רופאי האלילים פופולריים במיוחד באזורים עניים מכיוון שאין לאוכלוסייה החלשה גישה למרכזי בריאות מודרניים. כ-36% מאוכלוסיית טנזניה חיה מתחת לקו העוני, והפנייה לרפואה אלילית הופכת לדבר שבהרגל. רופאי האלילים נחשבים אזרחים מכובדים במדינה, וטוענים כי שמם מוכפש עקב קומץ מהם השותפים לרציחות ולרדיפות, וכי שימוש באיברים של לבקנים אינו רפואה, אלא כישוף שחור. הם טוענים כי השיטות שלהם רפואיות ואינן קשורות לכישוף. בטנזניה רשומים כ-15,000 רופאי אלילים, כ-3,000 מהם רשומים במחוז מוואנזא בלבד, יותר מבכל מחוז אחר. מחוז זה, הנמצא בצפון-מזרח המדינה וגובל באגם ויקטוריה, הוא האזור הכפרי בעל אחוז הרציחות הגבוה ביותר בטנזניה. מוקדי התעשייה העיקריים שלו הם דיג וכריה במכרות. העוני והבורות נפוצים באזור הכפרי, ורופאי האלילים נתפסים כאוטוריטות מקומיות לענייני היום-יום, כמו יחסים בין-אישיים, מחלות ועצות בהחלטות עסקיות.
תופעת רדיפת הלבקנים שבשנות ה-90 התרחשה בקנה מידה נרחב, היא כתוצאה מהצטברות של מספר גורמים אשר קשורים להתנגשויות תרבותיות שהתרחשו במספר ממדים. ראשית, טנזניה ובפרט מחוז מוואנזא, חוו שינוי כלכלי כאשר החקלאות המסורתית הוחלפה בכריית מחצבים וזהב בתחילת שנות ה-80. שינוי חברתי דרמטי היה המעבר מחברה פטריארכלית בה מוקדי הכוח נמצאים אצל זקני ומכובדי הקהילה, לחברה שבה עברו מוקדי הכוח אל הצעירים השאפתניים שחיזקו את מעמדם בשוק הבינלאומי. השינוי הכלכלי-חברתי שאירע משקף גם את מערכת הערכים של הקהילה במוואנזא ובטנזניה כולה. ההשפעה הקפיטליסטית של צבירת הון עצמי וחיי עושר הפכה למושרשת במאווים של התושבים. אמונות מסורתיות בדבר יכולות הקסם של הרפואה האלילית הוחלפו ברצון לעושר, וצבירת הון הפכה לחשובה יותר מחיי בני אדם. מבחינה היסטורית הלבקנים לא נחשבו למביאי עושר או מזל, אלא תוארו כרוחות ושדים רעים. השינוי בתפיסה חל בעקבות השינוי החברתי, הכלכלי והערכי.
בעקבות מעשי הרצח נמלטו אלפי לבקנים מבתיהם הנמצאים בכפרים מבודדים אל מרכזים עירוניים, שם הם מרגישים בטוחים יותר. רבים ברחו לאזור דאר א-סלאם שנחשבת עיר מתקדמת ומודרנית. בדאר א-סלאם חיים בעיקר מוסלמים, אשר אינם מאמינים באמונות תפלות וברופאי אלילים. ייתכן ומשום כך לא תועדו רציחות של לבקנים באזור זה. אחרים מוצאים מקלט בבתי ספר ובתי מחסה אשר הוקמו במיוחד על ידי השלטונות על מנת לשמור על ביטחונם.
השאלה המתבקשת היא מדוע מעשי הרצח והרדיפה לא פסקו, למרות המעורבות המקומית, הממשלתית והבינלאומית. המכשול המרכזי הוא שהממשלה הטנזנית מתעקשת על כך שהבעיה תטופל באופן חד-צדדי על ידיה. הממשלה פועלת באופן איטי למרות הלחץ הפנימי והחיצוני. המשטרה הוכיחה שוב ושוב כי היא מטפלת במקרים באופן לקוי ובלתי הולם, והחוסר בארגון ראוי חושף כי יש צורך בהתערבות חיצונית. הרצח האכזרי של לבקנים, ובייחוד הילדים הלבקנים, הובא לידי תשומת לב הקהילה הבינלאומית ב-2007 כאשר התרחשו לראשונה. המקרים זכו לגינוי בינלאומי אך לא ננקטו מעשים או הועלו הצעות מעשיות להפסקת ההרג והרדיפות. התקשורת טוענת כי הממשלה הטנזנית מתייחסת לרציחות כבושה שיש להסתיר, ומעדיפה להתעלם מהמקרים מאשר לטפל בהם. דו"ח שפרסם "הצלב האדום" קרא לשינוי נרחב באמצעות מתן פתרונות שונים. על הממשלה לוודא כי ניתנת הגנה משפטית יעילה וראויה לאזרחים הלבקנים. הממשלה צריכה לקדם שימוש במערכות אדמיניסטרטיביות מקומיות על מנת לאתר לבקנים אשר מסתתרים ולהגן עליהם באזורים הפריפריאליים. הממשלה צריכה לנהל קמפיינים כנגד האפליה ולהרחיב את שירותי הבריאות השונים הניתנים ללבקנים. הדו"ח קרא גם למעורבות של הקהילות הבינלאומיות של "הצלב האדום" ולקיום שותפות עם הסוכנויות הממשלתיות, על מנת לפעול יחד כנגד אפליית הלבקנים. על הסוכנויות לספק חינוך בריאותי כגון: הגנה כנגד השמש ותמיכה נפשית ללבקנים. על הקהילה הבינלאומית לספק תמיכה טכנית לחברות המקומיות, אשר מעניקות עזרה ללבקנים במצוקה. הקהילה הבינלאומית צריכה לעזור ללבקנים לעבור אינטגרציה-מחדש בצורה בטוחה ונעימה חזרה אל החברה. עליהם לנתב עזרה בינלאומית ארוכת-טווח לפליטים מאזורי האגמים-הגדולים של אפריקה אשר נפגעו מהרדיפות.
ניגריה
התופעה של פגיעה באפריקאים לבקנים שכיחה יותר במזרח אפריקה, אך נראה שאינה מוגבלת לאזור זה בלבד. בניגריה שבמערב אפריקה דווח על שני מקרי רצח של פעוטות לבקנים. הרצח הראשון אירע בחודש אוקטובר ב-1999, בו נחטף על ידי שני גברים ילד בן שנה וחצי מידי אימו בשעה שהניקה אותו, ולמחרת בבוקר נמצאה גופתו ערופת הראש של הילד. רק לאחר כ-5 שנים, בפברואר 2005, הורשעו ברצח בבית המשפט הגבוה לצדק של ניגריה ארבעה גברים שהיו מעורבים במקרה והיו מוכרים לאמו של הילד. הרצח השני אירע בחודש מרץ ב-2011 בכפר אנגיו (Angyo) שבמדינת בניו (Benue), בו לכאורה אמא לשלושה ילדים ערפה את ראשו של הקטן בהם (בן שנה) בשל היותו לבקן. האם הורשעה ברצח בבית משפט השלום.