cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לולה פלאנה
חיים אישיים
מתישהו במהלך השנים 1965–1968, ניהלה פלאנה רומן עם מי שהיה אז מורה הרוחני, סמי דייוויס ג'וניור, אשר בא לידיעת הציבור לאחר שדייוויס הודה על קיום הרומן לאשתו מיי בריט, מה שהוביל לגירושיהם ב-1968. פלאנה הייתה נשואה לפליסיאנו "בוץ" טווארס ג'וניור, אחד מחמשת האחים מהרכב ה- R&B/נשמה הפופולרי טווארס ב-1970; הם התגרש בשנת 1975.
בעיות בריאות
ב-1987, פלאנה סבלה מהתקף חמור של טרשת נפוצה. היא נהייתה משותקת בצדה השמאלי, היא הפכה לעיוורת חלקית, וקולה ושמיעתה נפגעו. ההתאוששות שלה נמשכה כשנה וחצי, שבמהלכם היא בילתה את רוב זמנה בתפילה. פלאנה מאמינה שהחלמתה היא תודות לחוויה רוחנית, אשר היא תיארה כ"יכולת להרגיש את הנוכחות של אלוהים." פלאנה המיר את דתה לקתוליות בשנת 1988, ושילבה את הרוחניות החדשה שלה לתוך חיי היום-יום שלה. על אף שהופיעה עדיין מדי פעם, עד ל-1997, היא הפכה את הדת והאמונה למרכז חייה.
זכויות להט"ב בבורקינה פאסו
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבורקינה פאסו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. אף על פי שפעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית בשטחי המדינה מאז ומעולם, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא ידועים נתונים אם קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים מוגדרת כחוקית מאז ומעולם בבורקינה פאסו, בעוד גיל ההסכמה הושווה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד בשנת 1996 לגיל 18 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
בורקינה פאסו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של בורקינה פאסו במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקה של המדינה שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1991, באומרה: "המשפחה היא התא הבסיסי של החברה. המדינה חייבת לספק הגנה. נישואים מבוססים על הסכמה חופשית בין גבר ואישה. כל אפליה על בסיס גזע, צבע, דת, מוצא אתני, מעמד, מוצא חברתי או הון אסורה בנישואים. ילדים שווים בזכויות ובחובות ביחסים משפחתיים. להורים יש את הזכות והחובה הטבעית לגדל ולחנך את ילדיהם. הם חייבים להם כבוד וסיוע". בכך, קיימת הגבלה חוקתית להכרה בנישואים חד-מיניים במדינה.
הורות ואימוץ
זוגות חד-מיניים לא רשאים לאמץ ילדים בבורקינה פאסו, הן באמצעות אימוץ חורג או משותף. לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית משנת 2013, "זוגות נשואים הטרוסקסואלים החיים משותפים ונשואים לפחות כ-5 שנים רשאים לאמץ ילד. מועמדים בודדים אינם מורשים כמעט אף פעם לאמץ ילדים בבורקינה פאסו".
תנאי מחיה
דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בבורקינה פאסו לשנת 2011 מצא כי,
מוזיאון סוביבור
מאז ה-1 במאי 2012 מנוהל מוזיאון סוביבור כסניף של המוזיאון הממלכתי במיידנק, המוקדש להיסטוריה ולהנצחה של השואה ומחנות המשנה של מיידנק. במקור, המוזיאון שימש כשלוחה של המוזיאון המחוזי בעיירה ולודבה הסמוכה, שנוסד בשנת 1981.
היסטוריה של המוזיאון
מכיוון שהנאצים סגרו והרסו את המחנה בסוף 1943, ושתלו מחדש צמחייה שכיסתה את האתר, כדי להסתיר את הראיות לזוועות שהתרחשו, מעט היה ידוע על המחנה במשך שנים. משפט סוביבור בהאגן, גרמניה, ומשפטי מתנדבי טרווניקי בקרסנודאר שבברית המועצות לשעבר, הביאו לפרסום על המעשים הנפשעים שנעשו על ידי הנאצים ועוזריהם במחנה. משפטים אלה היו בהשראת עבודת תחקיר מקיפה של שמעון ויזנטל, וחטיפתו המתוקשרת של אדולף אייכמן בשנת 1960 מארגנטינה על ידי המוסד הישראלי, כדי שיעמוד לדין בירושלים.
רוב ניצולי השואה עזבו את פולין הרבה לפני אירועים אלה, ומעטים מהמחנה ידועים ששרדו את המלחמה. המחנה נשכח במידה רבה.
האנדרטה הראשונה לזכר קורבנות מחנה סוביבור הוקמה בשנת 1965 באתר ההיסטורי. מוזיאון ולודבה, שהזמין את האנדרטה, הקים סניף בסוביבור ב-14 באוקטובר 1993, במלאת 50 שנה למרד המזוין של האסירים היהודים שם. לאחר שכ-300 אסירים שנמלטו בשנת 1943, הנאצים סגרו והרסו את המחנה כדי לנסות להסתיר את הראיות לרצח ההמוני. ידוע שרק 58 מאותם מאסירי המחנה שרדו את השואה.
שנות ה-70 של המאה ה-15
שנות ה-70 של המאה ה-15 היו העשור השמיני של המאה ה-15, החלו ב-1 בינואר 1470 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1479.
מוזיאון סוביבור
היסטוריה של המוזיאון
המוזיאון הקטן אמור היה להיות מוחלף במרכז מבקרים מודרני, עם עיצוב שנבחר בתחרות עיצוב בינלאומית בשנת 2013, בחסות הקרן הפולנית-גרמנית "פוג'דני". ב־24 ביוני 2014 הציג שר המדינה ממשרד התרבות הפולני והמורשת הלאומית את העיצוב הזוכה בטקס בוורשה. בטקס השתתפו מלך הולנד וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ואשתו המלכה מקסימה, שהיו שותפים לפרויקט יחד עם ממשלות ישראל, פולין וסלובקיה.
תוכניות מחקר ושימור
המחנה אמור לעבור מחקרים גיאופיזיים מתקדמים וחפירות ארכאולוגיות נוספות כדי לחקור את האתר. כמעט ולא נמצאו עצמים קבועים מכל סוג שהוא באתר, מכיוון שהאס אס הסיר בקפדנות עדויות רבות ככל האפשר. כל עבודת מחקר סביב הקברים וסביבם מתבצעת בפיקוח קפדני של הרב הראשי בפולין, מיכאל שודריך.
פרויקט החפירה הראשון הסתיים באוקטובר 2007. יותר מאלף פריטים השייכים לקורבנות נחשפו. באוקטובר 2009 נערך שלב החפירה השני, שקבע את מיקומם המדויק של עמדות גידור תיל כפולות סביב המחנה. העבודה חשפה גם ממצאים חדשים רבים, כולל שיניים מלאכותיות, מזכרות ממריאנבד ומפתחות מזוודה רבים. בסתיו 2012 נחפר החלק הצפוני-מערבי סביב קברי אחים 1 ו-2. נמצאו עדויות גיאופיזיות למתחם התיל שהפריד בין קברי אחים ובורות שרפה לאזור המגורים של מחנה III, וזה סימן את היקף אזור ההרג. את פרויקט החפירה הוביל הארכאולוג יורם חימי מאוניברסיטת בן-גוריון.
במאי 2013, ארכאולוגים ישראלים ופולנים שערכו חפירות ליד מחנה III, חשפו מנהרת מילוט אורך ו-1.6-מטר עומק במקומות מסוימים, מתחילים מתחת לצריף הזונדרקומנדו היהודי, ומובילים לעבר גדר תיל בשורה כפולה. ייתכן שהמנהרה קרסה עם אנשים בתוכה; ידוע כי היקף המחנה נכרה. ברשומות המחנה אין אזכור לאירוע הקשור לבריחת מנהרה.
ממצאים אחרים שנתגלו ב-2013 כללו תגי זיהוי של ילדים מהולנד, ושבעה שרידי שלד אנושיים. אלה עשויים להיות שרידי הזונדרקומנדו, שנורו לאחר השלמת הסרת הראיות לרצח העם. בשנת 2020 דסקיות עם מספרים אישיים, שנמצאו בחפירות במחנה, גילו כי כמה מאות מנרצחיו היו יהודים יוצאי צפון אפריקה.
יורי טילמנס
'''יורי מאריון א. טילמנס (בהולנדית: Youri Marion A. Tielemans'''; נולד ב-7 במאי 1997) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר באסטון וילה ובנבחרת בלגיה.
אנדרלכט
טילמנס גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט כשחתם על חוזה מקצועי ראשון במועדון בגיל 16.
ב-28 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-25 בהפסד קבוצתו 2–3 ללוקרן, מה שהפך אותו לשחקן הרביעי הצעיר ביותר בתולדות הליגה.
ב-2 באוקטובר 2013, בגיל 16 שנים ו-148 ימים, הפך לשחק הבלגי הצעיר ביותר ששיחק בליגת האלופות כשפתח בהרכב אנדרלכט מול אולימפיאקוס. בסך הכל שותף טילמנס ב-29 משחקים, בהן כבש שני שערים בעונת 2013/2014 בליגה הבלגית, בסיומה זכתה אנדרלכט באליפות הליגה. בסיום אותה העונה זכה בפרס השחקן הבלגי הצעיר של השנה.
בעונת 2016/2017 כבש 13 שערים ב-37 הופעות בסיומה שוב זכתה אנדרלכט באליפות הליגה ואף זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ממוצא אפריקאי ובכדורגלן העונה בליגה. בנוסף, כבש חמישה שערים ב-15 הופעות במסגרת הליגה האירופית, אנדרלכט הגיעה עד לשלב רבע הגמר וטילמנס נבחר להרכב העונה של המפעל מטעם אופ"א.
מונקו
ב-24 במאי 2017 חתם במונקו מליגת העל הצרפתית לחמש שנים תמורת 25 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 ביולי במשחק הסופר קאפ הצרפתי בהפסד קבוצתו 1–2 לפריז סן ז'רמן.
בסיום אותה העונה בחר פראנס פוטבול בטילמנס כשחקן המאכזב ביותר של העונה.
לסטר סיטי
ב-31 בינואר 2019 הושאל ללסטר סיטי עד לסוף העונה כאשר אדריאן סילבה עשה את הדרך ההפוכה.
ב-9 במרץ כבש שער בכורה בניצחון קבוצתו 1–3 על פולהאם.
ב-8 ביולי 2019 חתם בלסטר לארבע שנים תמורת 40 מיליון ליש"ט.
ב-15 במאי 2021 כבש שער ניצחון בגמר הגביע האנגלי שהעניק ללסטר סיטי את הגביע לראשונה בהיסטוריה לאחר ניצחון 0–1 על צ'לסי.
בתום עונת 2022/2023 נשר לצ'מפיונשיפ עם קבוצתו.
אסטון וילה
ב-1 ביולי 2023 הצטרף לאסטון וילה כשחקן חופשי, וחתם על חוזה לארבע עונות.
קריירה בינלאומית
טיילמנס נכלל בסגל נבחרת בלגיה למונדיאל 2018. הוא שותף בארבעה משחקים כולל הניצחון 0–2 על נבחרת אנגליה במשחק על המקום השלישי.
את שער הבכורה שלו כבש ב-21 במרץ 2019, במסגרת מוקדמות יורו 2020 נגד רוסיה, משחק אותו ניצחה בלגיה 1–3.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
טילמנס נולד בנולד בסינט פיטרס ליו. אביו ממוצא פלמי (בלגי) ואמו ממוצא קונגולזי. הוא המשיך את לימודיו עד גיל 18, בשילוב לימודים עם הקריירה המקצועית שלו ככדורגלן.
טילמנס נשוי למנדי, ולהם שתי בנות. מתגוררים בלסטרשייר, אנגליה.
רוברט סמולס
רוברט סמולס (באנגלית: Robert Smalls 5 באפריל 1839 - 23 בפברואר 1915) היה עבד אפרו-אמריקאי שבמהלך ואחרי מלחמת האזרחים האמריקנית, הפך נווט של ספינה, קפטן ימי ופוליטיקאי. ב-13 במאי 1862 הוא שחרר מעבדות את עצמו, את בני משפחתו ועבדים נוספים, על ידי השתלטות על ספינת תובלה של הקונפדרציה שעגנה בנמל צ'ארלסטון, והפליג מהמים שנשלטו על ידי הקונפדרציה לשטח שבשליטת הינקים. מעשהו עזר לשכנע את הנשיא אברהם לינקולן לקבל חיילים אמריקאים-אפריקאים לצבא ארצות הברית וחיל הים של ארצות הברית.
סמולס נולד בבופור, דרום קרוליינה. אחרי שחילץ עצמו מעבדות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הוא הפך לפוליטיקאי, שזכה בבחירות למועצה המחוקקת של מדינת דרום קרוליינה ולבית הנבחרים של ארצות הברית. כפוליטיקאי, סמולס עסק בחינוך ויזם חקיקה ממשלתית למערכת חינוך ציבורית חובה חינם הראשונה בארצות הברית, וייסד את המפלגה הרפובליקנית של דרום קרוליינה.
נעוריו
אדונו של סמולס, מק'קיי, שלח אותו בגיל 12 לעבוד בעיר צ'ארלסטון ושכר העבודה שולם לאדון. תחילה עבד בבית מלון, לאחר מכן היה מדליק הפנסים ברחובות צ'ארלסטון. אהבתו לים גרמה לו לעבור לעבוד על המזחים והרציפים של צ'ארלסטון, שם עבד כסוור, תופר מפרשים, ולבסוף פילס דרכו להיות הגאי ותפקד באופן מעשי כנתב, למרות שלעבדים היה אסור לעסוק במקצוע זה. כך רכש ידע נרחב אודות נמל צ'ארלסון ודרכי השיט אליו.
בסוף 1856, בהיותו כבן 17, נישא לחנה ג'ונס, שפחה שעבדה כחדרנית בבית מלון. כעבור כשנתיים הפך לאב לבת, ואחר כך לבן שמת בילדותו.
הימלטותו מעבדות
אחרי פרישתה של דרום קרולינה בסתיו 1861 שובץ להיות נתב על האוניה פלנטר. ספינה של כוחות הקונפדרציה ששימשה להעברת כוחות צבאיים ואספקה, סקירת נתיבי מים והנחת מוקשים. ההפלגות היו על נהרות באזור ולחופי דרום קרוליינה, חופי ג'ורג'יה ופלורידה. ספינות המצור של מדינות האיחוד עגנו כ-7 מייל מנמל צ'ארלסטון.
סמולס, שידע על התוכנית, מימש תוכנית בריחה יחד עם שבעה מתוך שמונת העבדים ששירתו כצוות האוניה במטרה להפליג אל עבר ספינות האיחוד. הם דאגו שמשפחותיהם תגיענה לנמל, לרציף אחר מזה שהספינה שלהם עגנה בו, ושיסתתרו על ספינה אחרת. בערך ב-3 לפנות בוקר סמולס פרץ לתאו של קברניט הספינה, לבש את מדיו וחבש את כובע הקש של הקברניט. הוא ניווט את הספינה לרציף בו הסתתרו בני המשפחות והעלה אותם לסיפון. סמולס ניווט את הספינה מעבר לעמדות השמירה של הקונפדרציה בלי תקלות כי ידע מהם הסימנים המוסכמים למעבר. את נקודת המשמר האחרונה עבר ב-04:30 לערך לפנות בוקר, ובחסות החשיכה ראו השומרים דמות הנראית ולבושה כמו הקברניט ולא יכלו לשים לב לצבע עורו. משם הפליג לכיוון אוניות האיחוד והניף סדין כדגל לבן. בזכות דגל זה לא ירו כוחות האיחוד על הספינה. נשלח כוח לעלות על הספינה וסמולס מסר לקברניט האיחוד שעלה על הסיפון את הספינה ואת מטענה. בכך הושלמה תוכנית ההימלטות שלו. חוץ מהתותחים והתחמושת היה בתא הקברניט גם ספר צופנים של הקונפדרציה ומפת מיקוש ימי. בתחקיר בעל פה מסר סמולס מידע מפורט על ההגנות של צ'ארלסטון, את סדרי הגודל של הכוח הצבאי ואיזה מהמבצרים ננטש כאשר חיילים נשלחו לשדות קרב אחרים. מידע יקר ערך זה איפשר לכוחות האיחוד להשתלט ב-20 במאי, ללא קרב, על האי קולס שבנהר הסטונו ולהשתמש במבצר הנטוש שעליו כבסיס פעולה במהלך מלחמת האזרחים.
סמולס ואנשיו זכו בפרס כספי גבוה עבור הבאת הספינה והוא הוזמן לפגישה עם הנשיא לינקולן.
אחרי ההימלטות
מעשהו של סמולס, כמו מעשים של עבדים אחרים, גרמו למהפך בדעת ההנהגה ופתחו פתח לגיוס אפרו-אמריקאים לצבא האיחוד. ב-1862 נסעו סמולס והגנרל דוד האנטר לוושינגטון על מנת לשכנע את הנשיא לינקולן ואת מזכיר המלחמה, אדווין סטנטון לאפשר לשחורים להתגייס לצבא. משימתם הוכתרה בהצלחה וסטנטון חתם על צו המאפשר לגייס 5,000 אפרו-אמריקאים לצבא האיחוד. אפרו-אמריקאים אלו איישו את רגימנט המתנדבים הראשון של דרום קרוליינה.
סמולס עבד כאזרח עבור צי האיחוד עד מחצית 1863 ואז גויס לצבא האיחוד, היה הקברניט השחור הראשון בשורות צבא האיחוד, השתתף במספר קרבות חשובים והשתחרר במחצית 1865.
אחרי מלחמת האזרחים
סמולס חזר לביתו, הקדיש 9 חודשים ללימוד קרוא וכתוב ורכש מבנה על מנת שישמש כבית ספר לילדים אמריקאים-אפריקאים. ב-1868 העביר אנדרו ג'ונסון את התיקון ה-14, שקבע הרחבת אזרחות והצבעה לכל האמריקנים ללא הבדל גזע. סמולס הצטרף למפלגה הרפובליקנית. ב-1865 נבחר לבית הנבחרים של דרום קרולינה, שם שירת עד 1870 ואז נבחר לסנאט מדינת דרום קרוליינה. בנוסף, קיבל דרגת מייג'ור גנרל במיליציה. ב-1874, סמולס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן בשנים 1875 עד 1879 וחזר לפעילות פוליטית בדרום קרוליינה.
במקביל, השקיע בעסקים שונים.
לאחר פטירתו הונצח סמולס בדרכים רבות.
1914 בארצות הברית
1914 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 138 שנה מיום היווסדה.
חטיבת שייח' עומר חדיד
חטיבת שייח' עומר חדיד (בערבית: لواء الشيخ عمر حديد) הידוע גם בתור המדינה האסלאמית בעזה, הוא ארגון טרור אסלאמי המזוהה עם דאעש. מטרות הארגון דומות מאוד למטרות של ארגון המדינה האסלאמית, בכך שהוא דוגל ברעיון סוריה הגדולה. ככזה, הוא מתנגד לכל אידאולוגיה התומכת בלאומיות הפלסטינית ותומך בחיסול כל היהודים וה-"כופרים".
זהותו של מנהיג הארגון לא הייתה ידועה, עד שממשל חמאס ברצועת עזה פשט אל ביתו של יוניס הונאר ב-2 ביוני 2015, שהואשם בהנהגת הקבוצה, ונורה למוות תוך התנגדותו למעצרם של הממשל. זהותו של המנהיג הנוכחי של הארגון אינו ידועה כרגע.
אידאולוגיה פוליטית
בניגוד לרוב הקבוצות האסלאמיות האחרות בשטחים הפלסטיניים, חטיבת שייח' עומר חדיד אינה תומכת בלאומיות פלסטינית או במדינה פלסטינית באופן כללי. לפיכך ניתן להגדיר את הקבוצה כפאן-אסלאמית.
הגדרה כארגון טרור
מאחר שהארגון מהווה שלוחה ידועה של דאעש, כל ההחלטות שניתו על דאעש על ידי הקהילה הבינלאומית, חלות גם על חטיבת שייח' עומר חדיד. חטיבת שייח' עומר חדיד מוגדר כארגון טרור על ידי; האומות המאוחדות, האיחוד האירופי, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, טורקיה, ערב הסעודית, אינדונזיה, איחוד האמירויות הערביות, מלזיה, מצרים, הודו, רוסיה, קירגיזסטן וסוריה.
המורה דרורה לא מפלצת
המורה דרורה לא מפלצת הוא רומן רב-מכר לבני הנעורים מאת הסופר והתסריטאי ינץ לוי. הספר, שהתפרסם בשנת 2014 בהוצאת זמורה ביתן, מבוסס על חוויות מילדותו של המחבר.
עלילת הספר
עלילת הספר מתרחשת בשנות ה-80 של המאה ה-20 ומספרת על מיכאל, תלמיד בית ספר מצטיין, שתקן וצייתן, אבל מאוד לחוץ. מיכאל מוצא את עצמו בוכה פעם אחר פעם בבית ספר מרוב לחץ ומצוקה רגשית. במהלך החופש הגדול הוא מבטיח לעצמו שבשנה הבאה הוא לא יבכה, אלא שבתחילת השנה הוא מגלה שהמורה שלו היא דרורה, "המורה הכי מפחידה מאז ימי הדינוזאורים". דמותה הקומית-טראגית של המורה דרורה קשוחה, נבחנית ונוהגת להטיל מורא על תלמידיה. יש לה קול צרוד וצורמני. היא חסרת סבלנות ורגישות ונוהגת להשפיל את התלמידים. אמנם תחילת השנה נראית מאיימת, אך מיכאל אינו יודע מה צופן בחובו העתיד. בסיפור התבגרות רגיש, מותח ומשעשע, מיכאל עובר תהפוכות מפתיעות, ועלילת הספר נוגעת בהיבטים מרכזיים בחייהם של ילדים ובני נוער - התאהבות, מקובלים ולא מקובלים, לימודים בבית ספר, חברות, יחסי ילדים והורים ועוד. העלילה הריאליסטית בעיקרה נוגעת גם בחוויות יוצאות דופן הכוללות אוצר, בית נטוש ומסתורי, חבורה שיוצאת למבצע חשאי ועוד.
אף על פי שהרומן הוא תקופתי הוא אינו כתוב בנימה נוסטלגית. להפך, הקול המספר ברומן - הלוא הוא קולו של מיכאל המבוגר - חוזר ומביט באירוניה ואף בביקורת גלויה על מנהגים ומאפיינים של חיי ילדים ובני נוער בשנות ה-80 בישראל.
קבלה
הספר זכה לביקורות משבחות. הספר היה מועמד בקטגוריית ספר השנה של טקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים לשנת 2016.
אדאמו נגאלו
אדאמו נגאלו (בצרפתית: Adamo Nagalo; נולד ב-22 בספטמבר 2002 בחוף השנהב) הוא כדורגלן בורקינאי-איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נורשלן מליגת העל הדנית ובנבחרת בורקינה פאסו.
קריירת מועדונים
נגאלו גדל באקדמיית רייט טו דרים בגאנה. ב-1 באוגוסט 2020 חתם בנורשלן מליגת העל הדנית.
קריירה בינלאומית
ב-19 בנובמבר 2022 ערך נגאלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בניצחון 1–2 על נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
אנפה נמרית רצועת-פסים
אנפת נמרית רצועת-פסים (שם מדעי: Tigrisoma fasciatum) היא סוג של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע באזור הטרופי של אמריקה הדרומית. האנפה תוארה ב-1825 בידי החוקר ג'ורג' סוצק על בסיס מספר ממצאים מברזיל, כשמשמעות שם המין: "fasciatum" מלטינית פירושו: רצועה, זאת עקב מבנה הפסים הרקום על החלק העליון של הכנפיים והגב.
אנפה זו היא קרובתה של אנפה נמרית גסת-פסים, ובעבר אף נחשבה לתת-מין שלה. כיום לעומת זאת החוקרים רואים 3 תת-מינים במין זה:
תיאור
אנפה זו היא הקטנה שבסוגה ומגיעה לאורך ממוצע של 58 עד 64 סנטימטרים. האנפה בעלת נוצות חומות-אפורות מסורטטות עם "סינר" צהוב ולבן ומצידיו פסים אנכיים שחורים. הראש והצוואר עבים וכהים והראש בעל כיפה שחורה בולטת. המקור ארוך ואפור עם חלקים צהובים בבסיסו וכן לאורך הלחיים ומצידי העיניים. האנפה בעלת רגליים קצרות חסרות קרומי שחייה והיא מעופפת חלשה יחסית.
בעבר אנפה זו הייתה בסיכון בטבע ועל פי הערכות הרשימה האדומה של IUCN הגיעה למצב שימור "קרוב לסיכון". עם זאת לאחר מאמצים לשמר אותה ב-2004 עלה מצבה למצב "ללא חשש".
ריצ'רד אנגל
ריצ'רד אנגל (באנגלית: Richard E. Angle) הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1.
ביוגרפיה
אנגל סיים ב-1991 תואר ראשון בכלכלה מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. הוא שירת בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר הרביעי במערב גרמניה כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת סיור וקצין סיור פלוגתי. הוא התנדב לכוחות המיוחדים ושירת כקצין בגדוד השני של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית בזמן שהוצב בבוסניה וקוסובו. בשנת 2000 הצטרף ליחידת משרד לתמיכה צבאית של צבא ארצות הברית בה שימש מפקד פלוגה, קצין מבצעים ומפקד גדוד. ב-2008 מונה למפקד הגדוד הראשון של קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה שהוצב באוקינאווה. בשנים 2012 עד 2014 פיקד על המשרד לתמיכה צבאית. הוא שימש עוזרו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית, ראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית וסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1. במהלך שירותו נטל חלק בלחימה בזירת אפגניסטן, עיראק, קרן אפריקה ובפיליפינים.
ביוני 2018 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית. בנובמבר 2019 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בפברואר 2021 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1 השייך לפיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
אנגל בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני באסטרטגיית ניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית
פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army Special Operations Command ובקיצור USASOC) הוא הפיקוד הגדול ביותר הפועל תחת פיקוד המבצעים המיוחדים. הפיקוד הוקם בדצמבר 1989 וכולל כ-27,000 חיילים ואזרחים. בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת לוטננט גנרל (3 כוכבים).
תפקיד
תפקיד הפיקוד להכשיר ולספק כוחות מיוחדים בזרוע היבשה, לביצוע מבצעים מיוחדים ברחבי העולם, לתמיכה בפעילות הפיקודים הקרביים המאוחדים ובשגרירויות ארצות הברית וסוכנויות אחרות.
פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1
פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1 (מוטס) (1st Special Forces Command (Airborne) כולל את הכוחות המיוחדים (SF) "הכומתות הירוקות", יחידות ללוחמה פסיכולוגיות, כוחות קישור ליחסים אזרחיים, וכוחות תומכי לחימה. בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת מייג'ור גנרל.
הכוחות המיוחדים (SF) "הכומתות הירוקות"
ה"כומתות הירוקות" מאורגנים בשבע "קבוצות" (SFG). בכל קבוצה ארבעה גדודי כוחות מיוחדים (SF) ופלוגת תומכי לחימה. מפקד קבוצה הוא קצין בדרגת בריגדיר גנרל. כל קבוצה מספקת תמיכה לאחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של ארצות הברית.
רגימנט הריינג'רס ה-75 ("הריינג'רס")
רגימנט הריינג'רס ה-75 הוא כוח עילית מוצנח לפריסה מהירה (תוך 18 שעות) לכל מקום בעולם. החטיבה מורכבת מגדוד כוחות מיוחדים ושלושה גדודי רגלים קלים. הם מתמחים במבצעי קומנדו לתפיסת שטחי מפתח כגון שדות תעופה, השמדת מתקנים אסטרטגיים וחיסול יעדים בעלי ערך גבוה.
פיקוד מבצעי אוויר מיוחדים של צבא ארצות הברית
אחראי על הטסת כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית במבצעים מיוחדים ברחבי העולם באמצעות הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160 הכפוף לו.
מה חשוב היום
מה חשוב היום הוא סינגל מתוך האלבום "סתם בן אדם" של הזמר אבי טולדנו, שיצא לאור ביוני 1974. השיר נכתב על ידי עוזי חיטמן, הולחן על ידי אריה גור ואבי טולדנו ועובד על ידי יעקב נגר.
השיר נכתב בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
חוגים מסוימים במוזיקה הישראלית ראו בו בשעתו כבנאלי, רדוד, מלודרמטי ונאיבי. במילות השיר "הבלדה על זומטי ולבטי" שכתב ושר אריק איינשטיין בתקליטו "סע לאט" (1974), חבויה ביקורת על מילות השיר "מה חשוב היום". השיר "הבלדה על זומטי ולבטי" מסתיים במילים" כן! כן חשוב היום, בהחלט חשוב היום.".
ריטה
השיר בגרסת הכיסוי של הזמרת ריטה, עובד על ידי רמי קלינשטיין, ויצא לאור בפברואר 2004 כשיר הנושא מתוך יומטוב, למען ילדים בסיכון.
שדה המספרים האלגבריים
במתמטיקה, שדה המספרים האלגבריים הוא השדה הכולל את כל המספרים המרוכבים האלגבריים מעל הרציונליים, כלומר, את כל המספרים שהם שורש לפולינום כלשהו בעל מקדמים רציונליים. השדה כולל את שורש 2, השורש העשירי של 7, השורשים של \ x^5-x-1=0 וכדומה, אבל לא את פאי או e, שהם טרנסצנדנטיים.
שדה המספרים האלגבריים סגור אלגברית. הוא אינו נוצר סופית, משום שכל תת שדה נוצר סופית שלו הוא בעל ממד סופי, היינו, שדה מספרים, ואינו מכיל את כל המספרים האלגבריים. מאידך, שדה המספרים האלגבריים הוא הסגור האלגברי של כל שדה מספרים.
חבורת גלואה של שדה המספרים האלגבריים (מעל הרציונליים), היינו, חבורת גלואה האבסולוטית של הרציונליים, היא, ישירות ובעקיפין, אובייקט החקירה המרכזי בתורת המספרים האלגברית.
Algebraic number
צ'מברלין (תואר)
צ'מברלין (באנגלית: Chamberlain; בלטינית מימי הביניים: cambellanus או cambrerius, כאשר נושא התואר הוא הממונה על האוצר נקרא camerarius; בצרפתית: Chambellan; בגרמנית: Kammerherr) הוא פקיד מלכותי בכיר הממונה על ניהול משק הבית המלכותי. מבחינה היסטורית, הפקיד הממונה אחראי לפיקוח על סידור ענייני הפנים של אחוזת השליט. התפקיד היה ניתן בדרך כלל לאציל בכיר או איש כמורה, לעיתים קרובות מועדף המונרך. קיסרי רומא השתמשו לתיאור תפקיד זה תחת התואר cubicularius. צ'מברלין הקוריה הרומאית נהנה מסמכויות נרחבות מאוד, כאשר ההכנסות של משק הבית האפיפיורי נתונות תחת אחריותו. כאות לכבודם, הם נשאו מפתח, שבמאה ה-17 היה כסוף לעיתים קרובות, ולמעשה התאים למנעולי הדלתות של כל חדרי האחוזה. מאז המאה ה-18, המפתח הפך לחפץ סמלי בלבד, אם כי מרהיב, של ברונזה מוזהבת. במדינות רבות יש סדרי קדימה ממלכתיים הקשורים במשק הבית של הריבון.
תפקיד כלכלי
מבחינה היסטורית, לממשלות ומוסדות רבים - מנזרים, קתדרלות וערים - היה גם תפקיד צ'מברלין, שבדרך כלל היה אחראי על ניהול הכספים (מעין גזבר). גזבר העיר לונדון עדיין נקרא צ'מברלין, בעוד שלעיר ניו יורק היה צ'מברלין שניהל את החשבונות העירוניים עד תחילת המאה ה-20.
הקרן הלאומית לשימור היסטורי
הקרן הלאומית לשימור היסטורי (באנגלית: National Trust for Historic Preservation) הוא מוסד ללא כוונת רווח הממומן באופן פרטי בוושינגטון הבירה, הפועל בתחום השימור ההיסטורי בארצות הברית. הארגון, הנתמך על ידי חבריו, נוסד בשנת 1949 עם אישור אמנת הקונגרס כדי לתמוך בשימור המבנים ההיסטוריים המגוונים של אמריקה, השכונות והמורשת שלה באמצעות התוכניות, המשאבים וההסברה שלה.
אודי תורג'מן
אודי תורג'מן (נולד ב-29 בספטמבר 1965) הוא מעבד, מפיק מוזיקלי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
תורג'מן החל את דרכו בתעשיית המוזיקה כמוזיקאי בשנות ה-90. בשנת 2009 יצא אלבומה השני של סיגל שחמון, אותו עיבד תורג'מן לצידו של ליאור שושן, אשר עסק בפרידתה של שחמון מבעלה. תורג'מן ושושן המשיכו לשתף פעולה, והפיקו את שיריה של מורן אהרוני, מיד עם תום העונה הרביעית של "כוכב נולד" בה השתתפה.
בשנת 2011, החל תורג'מן לשתף פעולה עם עמיר בניון במסגרת העבודה על אלבומה של גלי עטרי, אותו כתב בניון, וממנו יצאו שלושת הסינגלים "עזוב", "מכאן לשם" ו-"היו ימים". שיתוף הפעולה המוצלח בין תורג'מן ובניון נמשך, והראשון הפיק את אלבומו "קהלת", אשר פנה לקהל הערבי, התבסס כולו על טקסטים של שלמה המלך, וכן על שירים נוספים במסגרת אלבום האולפן העשירי שלו - "עץ על מים".
ב-2013, יצא השיר "תן לי כוח" של יהורם גאון מתוך אלבום אולפן עתידי, אותו הפיק תורג'מן, וכתב והלחין בניון.
בשנת 2015, יצא אלבומו ה-13 של בניון, "סופה", אותו הפיק תורג'מן מוזיקלית. באותה התקופה, פעל תורג'מן כקלידן במסגרת סיבובי ההופעות של בניון, יהורם גאון, אריק סיני ועוד.
במהלך תקופת הקורונה, פגש תורג'מן ברבקה זהר, והשניים החלו לעבוד על אלבום האולפן ה-11 שלה, "לשמוע את הלב". תורג'מן הפיק את הפרויקט מוזיקלית וניהל אותו אומנותית, ובו לקחו חלק היוצרים דודו טסה, נעם חורב, שחר הדר, ברק פלדמן, יחזקאל רחמים, לירון בן שמעון, משה קלוגהפט ועמרי קסטן. שיר הנושא מהאלבום, זכה להצלחה מרובה, שבחים מהמבקרים, ואף נכנס פעמיים לפלייליסט של כאן גימל.
במקביל לפועלו במסגרת אלבומה של זהר, החל תורג'מן לעבוד על פרויקט "החדר הסודי", בו אירח מגוון רחב של אמנים ישראליים. שירי האלבום המקוריים נכתבו על-ידי יוצרים שונים, הולחנו והופקו על-ידי תורג'מן, ובוצעו על-ידי אמנים רבים, ביניהם ארקדי דוכין, אריאל זילבר, רבע לאפריקה, ,|ברי סחרוף, ארז לב ארי, פבלו רוזנברג ועוד.
מיכאל לאנג
מיכאל ריקו לאנג (בגרמנית: Michael Rico Lang; נולד ב-8 בפברואר 1991) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק כמגן בקבוצת פ.צ. בזל ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
לאנג החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סנט גאלן, אליה הצטרף בתור ילד בגיל 9. בגיל 16 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו עבור קבוצתו בליגת העל השווייצרית, דבר שהציב אותו בין שלושת הכדורגלנים הצעירים ביותר שערכו הופעת בכורה בליגה זו. אחרי 5 עונות בסנט גאלן, בהן הופיע ב-66 משחקי ליגה, חתם לאנג בקיץ 2011 במועדון גרסהופרס ציריך, על חוזה לארבע שנים. בעונת 2012/2013, היה שותף לזכיית קבוצתו בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון במשחק הגמר מול פ.צ. בזל. בשנתיים הרצופות שלאחר מכן, נכשל להעפיל עם גרסהופרס לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שהודחו פעמיים ברציפות על ידי קבוצות צרפתיות: ליון (2013) וליל (2014). אחרי 4 עונות, בהן שותף ב-127 משחקי ליגה והיה לשחקן סגל בכיר בגרסהופרס, חתם לאנג ב-1 ביוני 2015 בפ.צ. בזל בהעברה חופשית. בבזל ערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 ביולי 2015, במשחק הניצחון הביתי 2–0 מול ואדוץ. כעבור 6 ימים, ב-25 ביוני 2015, כבש את שערו הראשון בבזל, במשחק ניצחון החוץ 3–2 מול קבוצתו לשעבר, גרסהופרס ציריך. בסיום עונת הבכורה שלו בבזל, זכה עם קבוצתו בתואר האליפות, שהיה לשביעי ברציפות של פ.צ. בזל. ב-29 ביוני 2018 חתם לאנג לארבע שנים בבורוסיה מנשנגלדבך. ב-29 באוגוסט 2019 הושאל לורדר ברמן לעונה אחת. ב-19 ביולי 2021 חזר לאנג לבזל.
קריירה בינלאומית
לאנג ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת שווייץ ב-14 באוגוסט 2013, במשחק ידידות מול ברזיל. את שערו הראשון במדים הלאומיים, כבש ב-11 באוקטובר 2013, במשחק הניצחון 2–1 מול אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הוא נכלל בסגל הנבחרת השווייצרית לטורנירי הגמר של מונדיאל 2014 בברזיל ויורו 2016 בצרפת.
מאטה אוטו
מאטה אוטו (בצרפתית: Mata Utu, בוואליסיאנית: Matāʻutu) היא עיר הבירה של הקולקטיב מעבר לים ואליס ופוטונה. העיר ממוקמת על האי ואליס ובעיר אחד משני הנמלים בוואליס ופוטונה כשהנמל השני נמצא בליווה באי פוטונה. נמל התעופה ואליס היהיפו (היחיד בוואליס והגדול ביותר בקולקטיב) נמצא כ-6 קילומטרים צפונית מערבית לעיר.
היסטוריה
בימי הביניים הגיעו לאי פולשים מאיי טונגה, הכריזו מלחמה על הילידים והשתלטו על האיים השושלת השליטה הייתה שושלת טואי טונגה שאחרון השליטים שלה מת בשנת 1997. חלק מהמבצרים שהטונגים בנו נחשפו במהלך המאות העשרים והעשרים ואחת בחפירות ארכאולוגיות וחלק מהם שופצו כמה וכמה פעמים והפכו לבית מגורים טיפוסי של תושב מאטה אוטו.
מיסיונרים נוצרים קתולים שהגיעו לעיר בשנת 1837 הבטיחו את התנצרותם של כל תושבי האי תוך 5 שנים. ההתנצרות השתלמה לתושבי האי משום שבתמורה המיסיונרים הגנו על האי מפני ניסיונות כיבוש אירופיים ואמריקאים ובנו כנסיות באיים. במלחמת העולם השנייה צרפת החופשית נלחמה נגד צרפת של וישי במקום וניצחה, זה היה סימן ראשון להתפוררות ממשלת הבובות ולהתפוררות היד שמחזיקה אותה, גרמניה הנאצית.
גאוגרפיה
מאטה אוטו היא המרכז העירוני הגדול ביותר בוואליס ומקיפות אותה שוניות אלמוגים. מאטה אוטו היא הבירה המנהלית של ואליס ופוטונה. במאטה אוטו נמצא אחד משני הנמלים שנמצאים בוואליס ופוטונה. שני הכבישים הראשיים RT1 ו-RT3 שמובילים ל"מעבר מאטה אוטו ביי" המוביל לכמה וכמה איים אחרים. "מאטה אוטו בי" נמצא 5 קילומטרים צפונית מזרחית מ"אובאה ביי", מעבר נוסף שמוביל לכמה איים נוספים
תרבות
במאטה אוטו נחגגים כל החגים הנוצרים ועוד חג אחד, חג עליית מרים הנחגג ב-15 באוגוסט. קרוב למאטה אוטו נמצאים אתרים ארכאולוגים חשובים דוגמת טונגה טוטו. התרבות הוואליסית היא לא תרבות בפני עצמה והיא "שלוחה" של התרבות הפולינזית. ואליסיאנית (הנקראת גם אובאין כשם הלא רשמי של האי - אובאה) השפה המדוברת באי היא שפה הקרובה לשפה הטונגית והשפה הפולינזית, שפת היומיום היא ואליסיאנית ושפת הממשל היא צרפתית.
בודו (שפה)
הניבים המדוברים באזורים אלו יכולים להיות מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות:
ראוי להזכיר כי הניב המערבי זכה למעמד של "ניב תקני" ופיתח גם צורה כתובה. הווריאציות בין הניבים הן בעיקר פונולוגיות ולקסיקליות.
בעקבות ההתעוררות החברתית-פוליטית והתנועה שהפעילו ארגוני בודו מאז 1913, הוצגה השפה כשפת ההוראה (1963) בבתי הספר היסודיים באזורים דוברי בודו. לאורך השנים התפרסמו בשפת הבודו מספר רב של ספרי שירה, דרמה, סיפורים קצרים, רומנים, ביוגרפיה, מסעות, ספרות ילדים וביקורת ספרותית. אף על פי שהשפה המדוברת הושפעה מקהילות אחרות, בייחוד מהאסאמים, בעיר קוקראג'הר ובסביבותיה, היא עדיין נשמעת בצורתה הטהורה, באזור רובע אודלגורי.
האצטדיון המרכזי (סוצ'י)
האצטדיון המרכזי על שם שלווה מטרוולי (ברוסית: Центра́льный стадио́н и́мени Сла́вы Метреве́ли) הוא אצטדיון הממוקם בסוצ'י שברוסיה. כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל, כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל המקצוענית סוצ'י. האצטדיון מכיל 10,200 מושבים ונחנך ב-19 באפריל 1964 במשחק בין ל.
האצטדיון נמצא בבעלות משרד הספורט של רוסיה באמצעות החברה הפדרלית "ספורט דרום". במתחם ישנו גם אזור אימון לאתלטיקה ומכון כושר.
שנות ה-60 של המאה ה-15
שנות ה-60 של המאה ה-15 היו העשור השביעי של המאה ה-15, החלו ב-1 בינואר 1460 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1469.
פטרישיה דיגן
ד"ר פטרישיה דיגן (באנגלית: Patricia Deegan) היא פסיכולוגית אמריקאית, פעילה לזכויות אנשים עם מוגבלויות ובעלת ידע מניסיון אישי בבריאות הנפש - היא עצמה עברה משברים נפשיים מגיל צעיר, קיבלה אבחנה פסיכיאטרית כמי שמתמודדת עם סכיזופרניה והיא ממשיכה להתמודד עם סימפטומים פסיכיאטריים עד היום. המחקרים, המאמרים וההרצאות של דיגן השפיעו רבות על התפתחותה של גישת ההחלמה בבריאות-הנפש, בין היתר בשל הנכונות שלה לעשות שימוש בחשיפת הסיפור האישי שלה כמי שמתמודדת עם מגבלה נפשית, וכמי שעברה בעצמה את מה שהיא מכנה "מסע החלמה" . היא מגיעה להרצאות ברחבי העולם, ואף הגיעה להרצאות בישראל.
חיים אישיים
דיגן תיארה פעמים רבות שני רגעים משמעותיים באותם ימים ראשונים בהם רק החלה את תהליך ההחלמה שלה: רגע משמעותי ראשון היה היום שבו התמלאה בזעם כבוש במשרד הפסיכיאטר, כשחשה שהוא מבקש שתוותר על כל שאיפותיה ותקבל את היותה חולה קשה וכרונית:.
רגע משמעותי שני היה היום שבו הסכימה להצעה החוזרת ונשנית של סבתה לבוא עמה אל הסופרמרקט ולקנות מזון:.
לאט לאט, דיגן מצאה אסטרטגיות חדשות להתמודדות עם הסימפטומים הפסיכיאטריים שהמשיכה לחוות. היא המשיכה לשמוע קולות מטרידים, ויום אחד כאשר קיבלה במתנה מכשיר ווקמן של חברת סוני גילתה שלשמוע מוזיקה באוזניות עוזר לה להתמודד עם הקולות ולתת להם פחות מקום - וזו הייתה הפעם הראשונה שבה גילתה שעל מנת להתמודד עם סימפטומים פסיכיאטריים יש דברים שהיא יכולה לעשות באופן אקטיבי, ולא רק לקחת את התרופות שהפסיכיאטר רשם לה. בהדרגה היא ביקשה להפחית במינוני התרופות. היא העזה ונרשמה לקורס אקדמי במכללה סמוכה, והשלימה באיטיות תואר ראשון. כשהתחזקה מספיק נעזרה בטיפול נפשי על מנת להתמודד עם זיכרונות מודחקים של התעללות שעברה בילדות.
דיגן המשיכה ללימודי תואר שני וב-1984 השלימה דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית. בשנותיה הראשונות כפסיכולוגית קלינית היא לא שיתפה את הקולגות או המטופלים שלה בניסיון החיים שלה - עד שבסוף שנות השמונים החליטה להוציא לאור את הסיפור האישי שלה ולדבר עליו בגלוי.
עבודתה המקצועית
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, דיגן החלה לעבוד כפסיכולוגית קלינית בבי"ח פסיכיאטרי ממשלתי . בשנים הראשונות היא שמרה לעצמה את ההיסטוריה האישית שלה בבריאות-הנפש, את המשברים הנפשיים שעברה, האבחנה שקיבלה וההתמודדות המתמשכת שלה. במאמרים מאוחרים יותר היא תיארה את המחירים ששילמה על בחירתה להישאר "בארון", כפי שכינתה זאת:.
רק ב-1986, השנה בה עזבה את העבודה בבית-החולים, היא סיפרה לראשונה על ניסיון החיים שלה בהרצאה פומבית בפני אנשי כמורה במדינת מסצ'וסטס. דיגן הוזמנה להעביר את אותה הרצאה בעוד ועוד מקומות, עד שבשנת 1988 תוכן ההרצאה פורסם כמאמר בשם "החלמה: ניסיון החיים של השיקום" ("Recovery: The lived experience of rehabilitation") בכתב-העת לשיקום פסיכוסוציאלי, כתב-עת אקדמי נחשב ובעל תפוצה.
המאמר של דיגן נחשב בידי רבים לפעם הראשונה שבה מושג ה"החלמה" נכנס לזרם המרכזי של בריאות-הנפש. במאמר, היא מספרת את סיפורה האישי לצד סיפורו האישי של גבר אנונימי שסבל משיתוק פיזי בעקבות תאונה, ומתארת כיצד שניהם עברו תהליך דומה - החל מהכחשה, דרך ייאוש וייסורים ועד למציאת תקווה ולצמיחה אישית דווקא מתוך קבלת המגבלות:. החלמה, היא מסבירה במאמר,.
בשנת 2001, פטרישיה דיגן ובת הזוג שלה, דבורה אנדרסון, הקימו חברת ייעוץ בשם PDA. משנת 2005 ואילך - לצד המשך עבודות הייעוץ, ההרצאות, המחקר והכתיבה - החלה החברה לפתח מוצרי תוכנה, שנועדו לשנות את תהליכי העבודה במרפאות בריאות-הנפש, ולא רק להעניק השראה חד-פעמית בדמות הרצאה שלאחריה אנשי המקצוע יחזרו לשיטות העבודה הרגילות שלהם. מוצרי התוכנה שהחברה פיתחה קיבלו את השם CommonGround - קרקע משותפת. פלטפורמת ה-CommonGround מאפשרת למרפאות בריאות-הנפש לשנות את כל דרכי האינטראקציה שלהן עם המטופלים, על מנת להעצים את המטופל ולעודד אותו לייצר קבלת החלטות משותפת עם הפסיכיאטר שלו ועם גורמי הטיפול האחרים. השימוש בפלטפורמה מבוסס על החלטה של המרפאות להעסיק עמיתים מומחים בחדר ההמתנה של המרפאה - אנשים בעלי ידע מניסיון אישי, שהתמודדו בעצמם עם משברים נפשיים ומגבלה נפשית, שעושים שימוש בידע מניסיון ובתחושת הגורל המשותף (היותם "עמיתים", כלומר בני קבוצת השווים), שמועסקים במסגרת המרפאה כחלק מבעלי התפקידים במקום. בנוסף החברה מעבירה הכשרות לעמיתים-מומחים ולאנשי-מקצוע, מייצרת כלים לטיפול ולקבלת החלטות משותפת ומספקת הדרכה וייעוץ. דיגן עצמה מפרסמת בלוג באתר החברה.
דיגן ממשיכה לפרסם מחקרים ולהרצות בכל רחבי העולם - בשנת 2019 חזרה לסדרת הרצאות בישראל, לאחר שהגיעה להרצאות בישראל עוד בשנת 1995.
משפחה
דיגן חיה בזוגיות ארוכת שנים עם בת הזוג שלה, דבורה אנדרסון, שאף היא מתמודדת עם מגבלה נפשית ונמצאת בהחלמה. השתיים הכירו בשנת 1986, כאשר אנדרסון גייסה אותה כשותפה להקמת ארגון של אנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית בכל רחבי מדינת מסצ'וסטס שבארצות-הברית. ב-1997 נולדה לשתיים בת בשם קיאן.
קליבלנד רבלס
קליבלנד רבלס (באנגלית: Cleveland Rebels) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר קליבלנד, אוהיו, אשר שיחקה בליגת ה-BAA בעונת.
הקבוצה הוקמה בשנת 1946, כאחת מ-11 הקבוצות שהשתתפו בעונת הבכורה של ליגת ה-BAA. את עונתה היחידה סיימה במקום השלישי באזור המערבי עם מאזן ניצחונות 30-30, והודחה בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-BAA מול ניו יורק ניקס, לה הפסידה בתוצאה 2-1.
השחקנים הבולטים בקבוצה היו הרכז פרנק באומהולץ שקלע 14.0 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישייה השנייה של העונה, והסנטר אד סדאוסקי שהוביל את קלעי הקבוצה עם 16.0 נקודות למשחק. בסיום אותה עונה התפרקה הקבוצה, יחד עם דטרויט פלקונס, טורונטו האסקיז ופיטסבורג איירונמן, ונערך "דראפט פיזור" במסגרתו נבחרו שחקני הקבוצות המפורקות על ידי יתר קבוצות הליגה.
בשנת 1970 חזרה ליגת ה-NBA לעיר קליבלנד, כשהוקמה קבוצת קליבלנד קאבלירס.
מעברת חרובית
מעברת חרובית הייתה מעברה שהוקמה סמוך לכפר מנחם בחבל לכיש, יחד עם משואה, בתחילת שנת 1955, לצורך שיכון זמני של עולים מצפון אפריקה שיועדו להתיישב במושבים בחבל.
באפריל 1955 נתמלאה המעברה, ובה ובמשואה התגוררו כ-2000 נפשות. תושבי המקום הועסקו על ידי הקרן הקיימת אשר נטעה בקרבת מקום את יער חרובית וקיימה במקום משתלה. מחרובית יצאו מקימי עוצם במאי 1955.
במאי 1955 קיימו כ-50 ממתיישבי חרובית הפגנה בירושלים בדרישה למדריכים דתיים והתיישבות דתית וכנגד מה שהם כינו: "אורח החיים הבלתי דתי שכופים עליהם מדריכיהם".
לקראת סוף שנת 1959 נותרו בחרובית כ-60 משפחות שלא היו מעוניינות לעבור להתיישבות ועל כן יועדו לעבור לשיכונים בערי פיתוח כדי לאפשר את סגירת המעברה.
לא תמיד שבעו עולים נחת משיבוצם במעברת חרובית והיו מספר מקרים של פעולות מחאה של עולים שבקשו לעבור למקום אחר. כמו כן היו זמנים של מתיחות בין תושבי המעברה למנהלי העבודה מטעם הקרן הקיימת וביוני 1959 עלו טענות שקופחו בשכרם על ידי הקק"ל.
אנפה נמרית גסת-פסים
אנפה נמרית גסת-פסים (שם מדעי: Tigrisoma lineatum) היא סוג של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע לאורך אזור הטרופי של אמריקה הדרומית והקצה הצפוני של אמריקה המרכזית. אנפה זו נקראה בידי החוקר האנגלי ויליאם ג'ון סווינסון ב-1827 ושמה המדעי מלטינית: "lineatum" פירושו: מסומנת בפסים, זאת עקב הפסים הרחבים שעל ראשה וצווארה. אנפה זו בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה בטבע.
תיאור
האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 66 עד 76 סנטימטרים ולמשקל ממוצע של 630 עד 980 גרם. היא בעלת נוצות גוף חומות-כתומות כשהראש, הצוואר והחזה בעלי גוון אדום-כהה והמקור אפור וארוך. הכנפיים אפורות והבטן לבנה כשאזור החזה, הגרון והסנטר כתומים-אדמדמים עם נוצות מסורטטות בשחור-לבן מצידי מרכז הצוואר. האנפות הצעירות בעלות גוונים צהובים-כהים יותר והראש והצוואר בעלי צבע כמו של שאר הגוף המסורטט כמעט לחלוטין בצהוב-שחור (המשמש להסוואה).
האנפה מצויה לאורך גדות נהרות וביצות טרופיים או סובטרופיים ברחבי אמריקה הדרומית ודרום אמריקה המרכזית, עד לגובה 1,500 מטרים ולרוב גם מתחת ל-500 מטרים מגובה פני הים. האנפה היא ציידת מהירה של טרף קטן כמו דגים או דו-חיים, סרטנים וחרקים גדולים כמו חיפושיות, שפיראים וחגבאים.
בדומה לקרובותיה גם אנפה זו חיה ביחידות וכמעט ולא נראית בקבוצות, למעט באזורים שופעים במיוחד במזון.
תת-מינים
לאנפה זו ישנם 2 תת-מינים:
בעבר גם המין אנפה נמרית רצועת-פסים השתייך למין זה.
העקרב (קומיקס)
העקרב (באנגלית: Scorpion) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #20 מינואר 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
ביוגרפיה בדיונית
מקדונלד "מאק" גארגן היה חוקר פרטי אותו שכר ג'יי ג'ונה ג'יימסון, העורך הראשי של עיתון ה"דיילי ביוגל" ואחד ממתנגדיו הגדולים ביותר של ספיידרמן, על מנת לדעת כיצד פיטר פארקר משיג תמונות של ספיידרמן. ג'יימסון שידל את גארגן לנסות טיפול מוטגני חייתי. הטיפול המוטגני השפיע לרעה על מוחו של גארגן, מה שגרם לו להאשים את ג'יימסון באובדן אישיותו ולרדוף אחריו. הוא עוטה חליפה דמוית עקרב. הוא נשכר על ידי רשת ריגול לעקוב אחר סוכנת S.H.I.E.L.D שרון קרטר, אך הובס על ידי קפטן אמריקה. מיסטר קליין שכר את גארגן, יצר כפילים רובוטיים שלו ושל מיסטר הייד ושיסה אותם בדרדוויל. גארגן יצא לקרב נגד ארגון S.H.I.E.L.D, והובס על ידי קפטן אמריקה ופלקון. לאחר ששוחרר מהכלא על התנהגות טובה, גארגן חזר לחייו כפושע והביס את ספיידרמן. באמצעות התן הוא גילה את מיקומו, ופרץ לבית חולים בו שהו ספיידרמן בזהותו האזרחית - פיטר פארקר - ומיי פארקר. הוא דרש לדעת היכן ספיידרמן ואיים על מיי, שהתעלפה. גארגן גורם למהומה בבית החולים, עד שהובס על ידי ספיידרמן הזועם והוכרח להתנצל בפני מיי.
המשך הקריירה
הוא חזר עם פריטים חדשים, ומצבו הידרדר עקב קרב עם גברת מארוול. כששפיותו התדרדרה יותר ויותר, הוא עבר לביוב ונתקל בספיידרמן. ניסיון נקמה נוסף שלו בדיילי ביוגל סוכל על ידי ספיידרמן וקפטן אמריקה. בסופו של דבר, סוכניו של ראש ביצה חילצו את גארגן מהכלא, וזאת על מנת לצרף אותו לקבוצת אדוני הרשע. הקבוצה הובסה על ידי האוונג'רס, וגארגן ניסה לחטוף את כלתו של ג'יימסון כניסיון נקמה נוסף. עם זאת, ניסיון זה סוכל על ידי ספיידרמן. כאשר נחטף על ידי ההובגובלין המקורי, ג'יימסון הודה כי הוא הביא להפיכתו של גארגן לנבל. שנאתו של גארגן לג'יימסון הוכחה כגדולה: כאשר ניסה להפוך לשכיר חרב בשירותו של ג'סטין האמר, גארגן לא התאפק ולכד בני ערובה על מנת למשוך אליו את ג'יימסון. זועם, האמר שלח את בלאקלאש ואת ריינו להביס את גארגן, לקחת את הציוד שלו ולבטל את החוזה. הוא נהדף בקנדה על ידי אלפא פלייט וגמא פלייט, הובס על ידי החתולה השחורה כשעבד בשירות זיקית, והובס בהמשך על ידי סקרלט ספיידר. בתקופת מלחמת אזרחים, גארגן הפך למארחו השלישי של הסימביוט ונום וגויס בידי נורמן אוסבורן לחבורת ת'נדרבולטס. במהלך עלילת שלטון אפל, גארגן התחזה לספיידרמן כדי לשהות בצוות של אוסבורן, האוונג'רס האפלים. סימביוט ונום נלקח ממנו בעקבות המצור, והועבר לפלאש תומפסון. בהמשך הוא חוזר כעקרב, שוב נגד ספיידרמן וג'יימסון.
בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת במהלך ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס כמה וכמה נבלי-על לפני הסוף, ביניהם גארגן. לפתע המעניש הופיע, והרג כמה שיותר נבלים לפני מות כולם כתוצאה מההתנגשות. הם חזרו לחיים בעקבות שחזור יקום ארץ-616 בידי ריד ריצ'רדס.
כוחות ויכולות
העקרב קיבל כוחות על-אנושיים באמצעות טיפולים כימיים ורדיולוגים שגרמו לתופעות מוטגניות. יש לו כוח על-אנושי, מהירות, זריזות, רפלקסים, סיבולת ועמידות, וגם את היכולת לטפס על קירות (הוא גם חובט חורים בקירות כדרך לטפס). יש לו גם אחיזה חזקה במיוחד, שמזכירה צבת של עקרב אמיתי. הוא לובש חליפת קרב המכסה את כל גופו, ואשר מורכבת משתי שכבות קלות של רשת פלדה שמופרדות על ידי שכבה דקה של גומי מבודד. בנוסף לחוסנו הפיזי, הוא חמוש בזנב מכני ארוך וקיברנטי, שיכול לצלוף במהירות גבוהה ביותר.
קלרה פהר
קלרה פהר (בהונגרית: Fehér Klára, אויפשט, 21 במאי 1919 – בודפשט, 11 בספטמבר 1996) הייתה סופרת ועיתונאית יהודייה-הונגרייה ניצולת שואה. זוכת פרס אטילה יוז'ף (1950), אשתו של הסופר לאסלו נמש.
ביוגרפיה
קלרה פהר נולדה בשנת 1919 בבודפשט. בצעירותה עבדה תחילה כפקידה כמפעל. בשנים 1945–1948 למדה בבודפשט באוניברסיטה למינהל ציבורי, שם נתפסה לרעיון הקומוניסטי. בין 1946 לבין 1949 הייתה חברת מערכת ביומון "סבאד נפ" (Szabad Nép) שפירושו "עם חופשי" והיה הביטאון של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שקמה מחדש בשנת 1944 בעיר סגד. בתקופה זו, התפתחה בהונגריה שיטת שלטון של מפלגה יחידה לפי הדגם הסובייטי ופהר התפרסמה כתוקפת בעיתונות בחמת זעם ובאובססיה את דמויות המשטר הישן וכן התפרסמה ב"דיווחים החושפניים" שלה על נציגי העולם הישן האלה.
במאי 1946, כאשר יומוני בודפשט דיווחו על חדשות האימה של היעלמות ילדים בבודפשט, קלרה פהר כתבה בעיתון הקומוניסטי על רוצחים סדרתיים, על נזירות שהצילו חברי מפלגת צלב החץ ההונגרית, על פאשיסטים שסחרו ב"שוק השחור" ”וכתבה כי פאשיסטים אלה מניפים את אגרופיהם הריאקציוניים על החיילים הרוסים המשחררים, על יהודים ועל הצוענים שנרצחו בהמוניהם במלחמה. תוספת מעניינת לפעילותה הקומוניסטית הייתה שבשנת 1947 השתתפה כחוקרת במשפט הראווה הגדול הראשון בהונגריה נגד קבוצה שנקראה "הקהילה ההונגרית" (Magyar Közösség).
בשנת 1948, בזכות מאמריה לעיל, הייתה אחת העיתונאיות הידועות ביותר של היומון. במערכת העיתון הכירה את לאסלו נמש, איתו התחתנה במהרה. את העוולות של תקופת שלטון מתיאש ראקושי חשבו (היא ובעלה) תחילה ללא אמינות, והתמסרותן הבלתי-מסויגת למפלגה הצטמצמה רק בהדרגה. כפי שאמר בעלה: "הייתי מסונוור כל כך שבזמן המעצרים ומשפט הראווה הראשון, לא ידעתי, לא רציתי להאמין שהכל שקר." "בכל זאת, בזמן משפט לאסלו רייק פוטרתי גם אני מהערכת של העיתון..."
לאחר כישלון המרד ההונגרי בשנת 1956 היא לא חזרה להיות חברה במפלגה הקומוניסטית יחד עם בעלה ולא קיבלו על עצמם שום תפקיד במערכת העיתון. בשנת 1957 הפכה לעיתונאית של היומון "האומה ההונגרית". והפכה לסופרת עצמאית משנת 1979.
קריירה ספרותית
את הקריירה שלה החלה בדיווחים, כתבות, מחזות ורומני נוער. כבר בראשית שנות החמישים כתבה גם את חיבוריה הראשונים בסיפורת שנכתבו ברוח הסכמטיות שהייתה מחויבת בה פוליטית בשנות ה-50, בשירות הפוליטיקה היומיומית.
במבט של היום המעניין ביותר הוא הרומן האוטופי שלה, "האי של רעידות האדמה", שנכתב בשנת 1957, ומתרחש בעולם אולטרה-מודרני בשנת 2057. אמנם לא נכתב ברומן, אך הוא גילם את האוטופיה הקומוניסטית.
בשנות ה-60 עבדה גם כעיתונאית וכסופרת. הרגישה אוב ביותר בעולם האינטלקטואלי של בודפשט ובתוך מעמד הביניים. היא ביקרה את הערמומים ואת אלה שהשתמשו לרעה בכוחם, דמויותיה הן אנשים רגילים, אינטלקטואלים, פקידים, צעירים, אנשים בגיל העמידה וגם הזקנים, הדמויות האופייניות של גיבוש החברה בעידן שלטונו של יאנוש קאדאר בשנות ה-60 וה-70. היא הציגה בספריה את גורלות בני האדם דרך חולשותיהם.
הרומנים שלה פורסמו בכמה מדינות סוציאליסטיות.
הנצחה
לזכרה ייסד בעלה פרס ספרותי על שמה. הפרס תומך בסופרים צעירים שכותבים ברוחה ההומניסטית של הסופרת קלרה פהר.
פול ג'נקינס
פול ג'נקינס (באנגלית: Paul Jenkins; 12 ביולי 1923 – 9 ביוני 2012) היה צייר אקספרסיוניסטי מופשט אמריקאי.
ביוגרפיה
ויליאם פול ג'נקינס (המכונה פול ג'נקינס) נולד וגדל בקנזס סיטי, מיזורי. הוא פגש את פרנק לויד רייט שהוזמן על ידי דודו הגדול של האמן, הכומר בוריס ג'נקינס (שהמוטו שלו היה "לחיות בצורה מסוכנת") לבנות מחדש את הכנסייה שלו בקנזס סיטי, מיזורי לאחר שריפה. ג'נקינס הצעיר ביקר גם את תומאס הרט בנטון והודיע על כוונתו להפוך לצייר. לאוסף האמנות המזרחי של מוזיאון נלסון אטקינס (אז, גלריית האמנות של ויליאם רקהיל נלסון) הייתה השפעה עליו בצעירותו.
בשנות העשרה שלו עבר ג'נקינס לסטראטרס שבאוהיו להתגורר עם אמו, נדינה האריק, ואביו החורג, שניהם ניהלו אז את העיתון המקומי, הומטאון ג'ורנל (אז סטראטרס ג'ורנל). לאחר שסיים את לימודיו בתיכון סטראטרס, שירת בשירות הימי האמריקאי ונכנס לחיל האוויר הימי במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1948, הוא עבר לעיר ניו יורק, שם, על פי חוק ה-.G.I, למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק יחד עם יאסו קוניושי במשך ארבע שנים, גם כן עם מוריס קנטור. במהלך הזמן הזה הוא פגש את מארק רותקו, ג'קסון פולוק, לי קרסנר וברנט ניומן. בשנת 1953, נסע לאירופה, ועבד שלושה חודשים בטאורמינה בסיציליה לפני שהתיישב בפריז, צרפת. החל משנת 1955 חילק האמן את זמנו בין ניו יורק לפריז.
תערוכת היחיד הראשונה של ג'נקינס בארצות הברית התקיימה בשנת 1954 בגלריה החלוצית של זואי דוסאן בסיאטל. תערוכת היחיד הראשונה שלו בניו יורק התקיימה בשנת 1956 בגלריית מרתה ג'קסון, גלריה מובילה באותה תקופה. מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק רכש מתערוכה זו את הציור "מוט המזל". בשנות ה-50 זכה ג'נקינס לגדולה הן בניו יורק והן באירופה בשל עבודותיו המופשטות המוקדמות. בתערוכה של קבוצת גוטאי (Gutai) שהתקיימה בגלריית מרתה ג'קסון בשנת 1958, הוזמן ג'נקינס על ידי ג'ירו יושיהארה לעבוד עם גוטאי באוסקה; ג'נקינס המתין עד שנת 1964 כדי ליישם הזמנה זו.
בשנת 1959 רכשה פגי גוגנהיים את "אוסאג'" (Osage), עבודה על בד מסטודיו האמן בפריז, והמשיכה בעתיד לרכוש עוד מיצירותיו של האמן.
ג'נקינס המשיך להתנסות בצבעים זורמים, שפך פיגמנט בזרמים בעוביים שונים, עם שכבות ליניאריות לבנות.
ג'נקינס, המתואר כאקספרסיוניסט מופשט, לעיתים היה מכנה את עצמו "פנומניסט מופשט". עבודותיו המוקדמות נעשו בשמן על בד, מאוחר יותר עבד גם על נייר עם דיו ועם צבעי מים. בשנים 1959 ו-1960 הוא חקר את כתביהם של גתה וקאנט. בהשפעת תיאוריות הצבעים של גתה, הוא החל את כותרות יצירותיו במילה "תופעות" ואחריה מילת מפתח או ביטוי. בנוגע לציוריו אמר פעם, "יש לי איתם שיחות, והם מספרים לי איך הם רוצים שיקראו להם".
מותו
ג'נקינס מת במנהטן, ארצות הברית בשנת 2012, חודש לפני יום הולדתו ה-89, לאחר שלקה במחלה. חנות הספרים סטרנד במנהטן, שהאמן אהב לפקוד אותה במשך שנים רבות, הקדישה לו חלון ראווה כשנודע לו על מותו.
תערוכות
תערוכות רטרוספקטיביות על עבודות ג'נקינס:
תערוכות יחיד גדולות מיצירותיו:
לעולם אל תיכנע 2: הביטדאון
לעולם אל תיכנע 2: הביטדאון (באנגלית: Never Back Down 2: The Beatdown, ידוע גם בשם The Fighters 2: The Beatdown) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2011 מסוגת האמנויות לחימה ופעולה בבימויו של אמן הלחימה מייקל ג'יי וייט, כאשר הוא משחק בתפקיד הראשי לצד; דין גייר, אוון פיטרס ואלכס מראז.
זהו סרט המשך לסרט "לעולם אל תיכנע" משנת 2008
עלילה
הסרט עוסק בארבעה לוחמים מרקע שונה. לאחר שהפסיד בקרב, המתאגרף זאק גומס (אלכס מראז) נודע מרופאו כי נגרם נזק רציני לקרנית עינו וכי הוא מסתכן בעיוורון אם יקבל עוד מכות לראש. בדרכו החוצה מבית החולים, הוא שומע את פקידות הקבלה מדברות על MMA תוך כדי צפייה בסרטון המקדם את אירוע הידוע כ"הביטדאון". לוחם ה-MMA המוכשר, טים ניוהאוס (טוד דופי) מתקשה לעזור למשפחתו אשר נקלעה לקשיים כלכליים בעקבות מות אביו. לוחם היאבקות התיכון לשעבר מייק סטוקס (דין גייר) הוא תלמיד חדש בקולג' אשר מתמודד עם בעיות הקשורות בעזיבת אביו את אמו כדי לחיות עם גבר אחר. מוכר בחנות קומיקס, ג'סטין אפשטיין (סקוטי אפשטיין) מוכה ונדקר על ידי עבריינים בזמן הליכתו לביתו, אולם הוא ניצל על ידי טים והמאסטר לאמנויות לחימה, קייס ווקר (מייקל ג'יי וייט), אשר מתאמנים במגרש החנייה.
מייק נזרק מנבחרת ההיאבקות של המכללה כיוון שהחל בקטטה עם חבריו לקבוצה אשר אמרו הערות משפילות על אביו. והכה את המאמן לאחר מכן, הוא הולך לראות מקס קופרמן (אוון פיטרס), אשר יצר קשר בנוגע להצטרפותו לביטדאון. מחוץ לחדר של מקס, מייק פוגש בזאק אשר מתחילים לא לחבב זה את זה באותו הרגע. במסגרת מבחן ההתאמה שלהם, הם מתכתשים קצת ומקס אומר להם כי יש להם כישורים, אבל הם צריכים להשתפר. מקס מפנה אותם קייס, מאסטר אמנויות לחימה, מתאבק המכללות לשעבר, מדריך הגנה מומחה בג'יו ג'יטסו ברזילאי עצמי ובעל חגורה שחורה בקראטה קיוקושין. הוא היה כוכב עולה בעולם ה-MMA.