cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בו (כלב)
ראשית חייו ובעלים מקוריים
הקונה המקורי של בו אינו ידוע, אך בסופו של דבר הוא הושב למשפחת סטרן. אחיו של בו, ריקו, הוא בבעלות זוג המתגורר ביוסטון שבטקסס.
בחירתו
במסיבת העיתונאים הראשונה של אובמה כנשיא הנבחר, אובמה נשאל על ידי עיתונאים לגבי איזה גזע של כלב משפחתו מעוניינת לרכוש. אובמה השיב: "יש לנו שתי מחלוקות שצריך ליישב: האחת היא שמאלייה היא אלרגית לפרווה ולכן הכלב צריך להיות היפואלרגני, ישנם כמה זני כלבים שהם היפואלרגניים, ומצד שני ההעדפה שלנו היא לקבל כלב מבית מחסה אבל ברור שרוב כלבי המקלט הם "אידיוטים" (מילת סלנג) כמוני, אז אם אנחנו נהיה מסוגלים לאזן בין שני הדברים האלה, אני חושב, בעיה דחופה של משק הבית של אובמה".
ג'ורג' סטפנופולוס שאל את אובמה בטלוויזיה בתחילת ינואר איזה סוג של כלב משפחתו תאמץ, כאשר הוא אומר שהוא עובר על שאלה שקיבל מבנותיו של אובמה שישבו בחדר הבקרה. אובמה אמר, "נראה שהן צמצמו אותו ללברדודל או לכלב מים פורטוגלי... כלב בגודל בינוני, ולכן, עכשיו אנחנו הולכים להתחיל למצוא כלבים בבתי מחסה כדי לראות האם אחד מהכלבים הללו עלולים להיבחר להצטרף למשפחתנו".
ב-12 באפריל 2009, הוכרז כי משפחת אובמה תקבל בקרוב גור כלבים מסוג כלב מים פורטוגלי בן שישה חודשים במתנה מהסנאטור טד קנדי. דווח כי הכלב ביקר אצל המשפחה כמה שבועות קודם לכן בפגישה סודית כדי לבדוק האם הכלב מתאים לתנאי המשפחה הנשיאותית. עם זאת, המתנה לא התקבלה עד שהכלב הגיע רשמית ועבר לבית הלבן ביום שלישי, 14 באפריל 2009.
מיד לאחר שהגיע לבית הלבן, ערכה המשפחה תצלום עם בו על הדשא הדרומי. כשאובמה הופיע בכנס, הוא נשאל האם הוא יניח לבו להיכנס לחדר הסגלגל. לשאלה זו השיב: "כמובן". הוא גם הנהן בראשו כאשר שמע את ציטוטו של הנשיא הארי טרומן האומר "אם אתה רוצה חבר בוושינגטון, אמץ כלב". אתר הבית הלבן עודכן מאוחר יותר וכלל תמונות רשמיות ופרטים ביוגרפיים של בו.
בו מת ב-8 במאי 2021 ממחלת הסרטן.
מק דרה
היקס נחשב לדמות מפתח בקידום הפופולריות של הייפי (באנגלית: hyphy), תנועה תרבותית בסצנת ההיפ הופ של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, שהחלה בתחילת שנות ה-2000. היקס הקים את חברת התקליטים העצמאית תיז אנטרטיינמנט (Thizz Entertainment), שם הקליט מספר אלבומים שלו ושל ראפרים נוספים מאזור מפרץ סן פרנסיסקו.
ב-1 בנובמבר 2004 היקס נרצח על ידי תוקף אלמוני לאחר הופעה בקנזס סיטי, מקרה שנותר לא פתור.
תחילת חייו וקריירה
ב-26 במרץ 1992, בגיל 21, היקס הוזמן על ידי חבריו לנסיעה לפרזנו. היקס הופיע שם שבועיים לפני כן והחליט להגיע לשם שוב כדי שיוכל לבקר שוב אישה שהכיר שם. תוך כדי נסיעה חזרה לואייחו, ה-FBI והמשטרה המקומית עצרו את רכבם של היקס וחבריו. המשטרה המקומית פרסמה כי בזמן שהיקס שהה במוטל, חבריו עשו לכאורה שוד בנק. כאשר נחקר במשטרה, היקס ציין שלא עזב את המלון, ולכן לא ידע דבר. המשטרה האשימה אותו לאחר מכן בקשירת קשר לביצוע השוד, אם כי לא ביצע את שוד הבנק והיקס לא היה עם חבריו או בסמוך למקום הבנק לכאורה. הוא נידון לחמש שנות מאסר פדרלי לאחר שסירב לעסקת טיעון. המשפט נמנה מאוחר יותר בין 30 המשפטים הפליליים הגדולים ביותר בתולדות הראפ על ידי מגזין קומפלקס. ב-2 באוגוסט 1996, שנה מוקדם יותר מהתאריך המקורי, היקס שוחרר מהכלא בשל התנהגות טובה, לאחר שריצה ארבע שנים.
ב-1998 מק דרה עבר לאזור ארדן-ארקייד של סקרמנטו בניסיון להרחיק את עצמו מאכיפת החוק של ואייחו. שם הוא הקים את חברת התקליטים העצמאית שלו תיז אנטרטיינמנט, המנוהלת כיום על ידי אמו וונדה סלבטו.
חסדאי אליעזר
חסדאי אליעזר (1955 – 2012) היה פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, אשר כיהן כראש מועצת אלפי מנשה וסגן יו"ר מועצת יש"ע.
ביוגרפיה
אליעזר גדל בחיפה, בן להורים שורדי שואה.
בשירותו הצבאי שירת כסמג"ד גדוד 414, עשה תפקידים נוספים בחיל הקשר והשתחרר בדרגת סא"ל.
אליעזר היה ראש מועצת אלפי מנשה השני, משנת 1998, ובתקופת ההתנתקות לקח תפקיד חשוב בהיותו סגן יו"ר מועצת יש"ע.
במהלך כהונתו, בשנת 2012, נפטר אליעזר ממחלה קשה והותיר אחריו אישה ושלוש בנות. בת נוספת נהרגה בתאונת דרכים.
הדיוויזיה ה-16 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-16 (בגרמנית: 16. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1818, וב-1866 לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. בקרב קניגרץ לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 אשר היה חלק מארמיית האלבה. הדיוויזיה השתתפה גם במלחמת צרפת–פרוסיה בקרבות ספיצ'רן, מארס-לה-טור, גרבלוט, מץ וסן קוונטין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-8 בפיקוד אריך טילף פון טשפה אונד וידנבאך, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש לוקסמבורג ובפלישה הגרמנית לבלגיה ונטלה חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישה לצרפת בנסיגה הגדולה למארן ובקרב על הסום. בסוף 1916 היא הועברה לתקופה קצרה לחזית המזרחית, אולם ב-1917 הוחזרה לחזית המערבית והשתתפה בקרב פשנדל ובקרב השני על האן. ב-1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובקרב השני על הסום.
מקס מרגולס
מקס מרגולס (Max Margules; 23 באפריל 1856 - 4 באוקטובר 1920) היה מתמטיקאי, פיזיקאי וכימאי שפעל בווינה בירת אוסטריה.
קורות חיים
מקס מרגולס נולד בברודי (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית) ולמד בווינה. בשנת 1877 הצטרף כמתנדב למכון המרכזי למטאורולוגיה וגיאודינמיקה (Central Institute of Meteorology and Geodynamics) בווינה. בשנת 1879 נסע ללמוד בברלין ולמד בה שנה. לאחר שנתיים עזב את ווינה ועבר ללמוד ברלין למשך שנה. מרגולס חזר לווינה בה קיבל את הדוקטורט בתחום האלקטרודינמיקה. במהלך לימודי הדוקטורט הוא הרוויח את לחמו בהוראה באוניברסיטה. מאוחר יותר הנהלת האוניברסיטה הציעה את תפקיד ההוראה לאחר - דבר שהביא לסיום הקריירה האקדמית של מרגולס.
ב-1882 חזר מרגולס למכון המרכזי למטאורולוגיה וגיאודינמיקה. בתקופה זו התמקד בבעיות חשמל ואלקטרודינמיות. בזמנו החופשי עסק בפתרון בעיות פיזיקליות וכימיה-פיזיקלית. משוואת דוהם-מרגולס ומרגולס-גיבס משוואת אנרגיה חופשית הן דוגמאות לפיתוחיו.
ב-1900 העביר מרגולס את תשומת הלב למטאורולוגיה בה הוא יישם את הידע הטרמודינמי שלו שהוביל לנוסחת מרגולס - נוסחה לאפיון השיפוע של חזית מזג אוויר.
ב-1919 האגודה האוסטרית למטאורולוגיה העניקה למרגולס אות כבוד על שם האן. מרגולס קיבל את המדליה אולם דחה את המענק הכספי שנלווה לאות הכבוד. בשנת חייו האחרונה, סירב מרגולס לכל עזרה שתקל עליו. הפנסיה הזעומה וירידת ערך הכסף בעקבות מלחמת העולם הראשונה הובילו לחיי עוני. בתקופה שאחרי מלחמת העולם הוא הסתפק בתלושי מזון, וחלה בשל הרעב. מרגולס סירב להתאשפז, וב-4 באוקטובר 1920 מרגולס נפטר מרעב.
כיום, נחשבים יוליוס ון האן ראש מכון המרכזי למטאורולוגיה וגיאודינמיקה בזמנו ומקס מרגולס כעמודי התווך בתחום היסודות התאורטיים של המטאורולגיה.
דזמונד הרינגטון
דזמונד הרינגטון (באנגלית: Desmond Harrington; נולד ב-19 באוקטובר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא הופיע בסרטים "התהום (2001), ספינת רפאים (2002) וטעות בכיוון (2003), דזמונד הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה ודקסטר בעונה השלישית שלה, בתפקיד ג'וזף "ג'ואי" קווין, וידוע גם בתפקידו כג'ק בס, דודו של צ'אק בס בסדרה "אחת שיודעת".
ביוגרפיה וקריירה
בספטמבר 2008 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "דקסטר" של ערוץ שואוטיים, בתפקיד הבלש ג'וזף "ג'ואי" קווין.
צבא ח'אלד בן אל-וליד
צבא ח'אלד בן אל-וליד (בערבית: جيش خالد بن الوليد, תעתיק מדויק: ג'יש ח'אלד בן אלוליד) היה מיליציה ג'יהאדיסטית סלפית, שהיוותה שלוחה של המדינה האסלאמית בדרום-מערב סוריה. הארגון השתתף במלחמת האזרחים בסוריה והחל מיולי 2018, נחשב הארגון למחוז רשמי של המדינה האסלאמית ושמו שונה אל מחוז חורן (ولاية حوران). עד חודש זה, שלט הארגון על שטח בגודל של כ-250 קמ"ר, שכלל את משולש הגבולות בין סוריה, ישראל וירדן.
רקע
צבא ח'אלד בן אל-וליד הוקם באיחודם של שלושה ארגוני ג'יהאד אסלאמיים סונים, הפועלים במרחב שבין קוניטרה לדרעא ומזוהים עם המדינה האסלאמית. שלושת הארגונים הם:
חטיבת חללי הירמוך
חטיבת חללי הירמוך (בערבית: لواء شهداء اليرموك; לוואא' שוהדא אל-ירמוכ) הוקמה באוגוסט 2012, כארגון שבטי ומקומי, על ידי מוחמד אבו עלי אל-ברידי (שכונה גם "אל-ח'אל" - "הדוד"). מקור שמו של הארגון באזור אגן הירמוך – אזור משולש הגבולות בין סוריה, ישראל וירדן – שם הוקם הארגון ובו הוא פעל.
בהתחלה, שיתף הארגון פעולה עם האופוזיציה הסורית. ב-6 במרץ 2013, חטפו פעילי הארגון 21 פקחי או"ם פיליפינים ושחררו אותם כעבור שלושה ימים.
באמצע דצמבר 2014 פורסם כי שוהדא אל-ירמוכ נשבע אמונים למדינה האסלאמית, מה שהחריף את היחסים בינו לבין ג'בהת א-נוסרה - סניף אל-קאעידה בסוריה, השולט בשטחים רבים בחורן וברמת הגולן הסורית. שני הארגונים הסלפיים החלו להילחם ביניהם חרף התנערותו של ארגון שוהדא אל-ירמוכ מהדיווחים הללו.
ב-15 בנובמבר 2015 חדר מחבל מתאבד מארגון ג'בהת א-נוסרה עם מכונית תופת למפקדת שוהדא אל-ירמוכ בכפר ג'מלה ופוצץ את עצמו. מלבד המחבל המתאבד, נהרגו בפיצוץ מנהיג הארגון ומייסדו, אל-ברידי, וחמישה מפקדים בכירים נוספים בארגון.
אבו עוביידה אל-קחטאני, סורי ממוצא פלסטיני, מונה למנהיג הארגון ופיקד עליו במשך ארבעה חודשים.
ב-9 ביוני 2016 הגדירה מחלקת המדינה של ארצות הברית את שוהדא אל-ירמוכ כארגון טרור.
צבא הג'יהאד
צבא הג'יהאד (בערבית: جيش الجهاد – בתעתיק מדויק: ג'יש אלג'האד) הוקם בפברואר 2015 על בסיס קבוצות שהתנתקו מג'בהת א-נוסרה בעקבות תמיכתן בארגון שוהדא אל-ירמוכ. מרחב פעילותו של הארגון באזור קוניטרה, ומפקדתו מוקמה בעיירה אל-קחטאניה. אבו מוסעב אל-פנוסי מונה למפקד הארגון.
באפריל 2015 התנהלו קרבות עזים בין צבא הג'יהאד לבין הצבא הסורי החופשי, לאחר שחמושים שהשתייכו לצבא הג'יהאד ארבו ללוחמי הצבא הסורי החופשי בקוניטרה והרגו שישה מהם.
בדצמבר 2015 פוצצו פעילי צבא הג'יהאד שתי מכוניות תופת במעוז ג'בהת א-נוסרה בעיירה אל-מדארייה, הסמוכה למעבר קוניטרה.
תנועת אל-מֻתַ'נַּא האסלאמית
תנועת אל-מֻתַ'נַּא האסלאמית (בערבית: حركة المثنى الإسلامية) הוקמה ב-2012 ופעילה באזור דרעא. ארגון אל-מות'אנא לחם במהלך השנים לצד ארגוני מורדים רבים בדרום סוריה - בהם אחראר א-שאם, ג'בהת א-נוסרה והצבא הסורי החופשי.
במרץ 2015 התקבלו דיווחים לפיהם ארגון אל-מות'אנא הכריז על תמיכתו במדינה האסלאמית. דיווחים אלו הובילו לסכסוך בין אל-מות'אנא לארגוני המורדים האחרים.
ב-12 באפריל 2016 דווח כי אל-מות'אנא התמזג עם שוהדא אל-ירמוכ.
ב-21 במאי 2016 התאחדו באופן רשמי שוהדא אל-ירמוכ, צבא הג'יהאד ואל-מות'אנא והקימו את "צבא ח'אלד בן אל-וליד". האיחוד בוצע בפרסום מסמך עליו חתום מפקד הארגון החדש אבו האשם א-שאמי.
שם הארגון
הארגון נקרא על שם ח'אלד בן אל-וליד - מצביא ערבי-מוסלמי, שהיה אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד. הוא נחשב לאחד המצביאים הטובים בהיסטוריה ולא הובס בקרב מעולם. אחד הקרבות המשמעותיים ביותר שבהם פיקד היה קרב הירמוך (636 לספירה), שהניצחון בו על הצבא הביזנטי הוביל את צבא האימפריה המוסלמית לכיבוש הלבנט כולו. זירת הקרב הייתה בסמוך לנחל הירמוך, בו פועל כיום ארגון צבא ח'אלד בן אל-וליד.
אידאולוגיה
צבא ח'אלד בן אל-וליד, בתור סניף של המדינה האסלאמית, הוא ארגון סוני סלפי קיצוני. הוא דוגל בשמרנות דתית אסלאמית וכופה על נתיניו את השריעה הנוקשה. בשטח בו שלט צבא ח'אלד בן אל-וליד, חייב הארגון נשים ללבוש ניקאב וגברים ללבוש מכנסיים ארוכים ולגדל שיער ארוך וזקן.
הענישה המחמירה בארגון כוללת מלקות, קטיעות איברים לגנבים, נעילה בכלובים למעשנים והוצאות להורג בירי, בעריפות ראשים ובפיצוצים לכופרים ולכל מי שמתנגד לארגון.
הלחימה בסוריה
ב-14 באוגוסט 2016 פתח הארגון במתקפה גדולה נגד צבא הכיבוש באזור אגן הירמוך. חרף הלחימה העזה והאבדות הרבות משני הצדדים, לא חלה שום התקדמות לטובת הארגון.
ב-21 באוקטובר 2016 פרסם הארגון כי א-שאמי נהרג בפיצוץ מטען חבלה של ארגוני המורדים בעת שהוא נסע בכביש שבין עאבידין לג'מלה. אבו מוחמד אל-מקדיסי החליף אותו בהנהגת הארגון.
ב-20 בפברואר 2017 פתח צבא ח'אלד בן אל-וליד במתקפה על ארגוני המורדים האחרים בחורן. הארגון הצליח לכבוש חמישה כפרים ועיירות, שני בסיסים ושני תלים. ב-7 במרץ 2017 פתחו המורדים במתקפה נגד צבא ח'אלד בן אל-וליד והצליחו לכבוש מחדש שני כפרים.
ב-6 ביוני 2017 תקפו מטוסי קרב שהגיעו מכיוון ירדן את הכפרים ג'מלה וא-שג'רה שבשליטת צבא ח'אלד בן אל-וליד. לפי הדיווח, שפורסם בתקשורת בסוריה, 12 פעילים של הארגון, ביניהם מנהיגו, אבו מוחמד אל-מקדיסי, נהרגו בתקיפה. זהות התוקפים בלתי ידועה. ב-9 ביוני 2017 מינתה מועצת השורא של צבא ח'אלד בן אל-וליד את מחמד רפעאת א-רפאעי למנהיג הארגון.
בסוף חודש יוני 2017 ניסו פעילי הארגון להשתלט על העיירה חיט שבשליטת ארגוני המורדים. במהלך הלחימה, הצליחו פעילי הארגון לחסום את הדרך המובילה לעיירה והטילו עליה מצור. ההתקפה נכשלה וב-25 ביוני 2017 נמסר כי הצבא הסורי החופשי הצליח להדוף את ההתקפה על העיירה חיט. כמו כן, דווח כי בסמוך לעיירה חיט הרגו ארגוני המורדים 15 פעילים של צבא ח'אלד בן אל-וליד, ביניהם מפקד הארגון החדש, א-רפאעי.
ב-29 ביוני 2017 מונה למנהיג הארגון ואא'ל פאעור אל-עיד, המכונה אבו תים אנח'ל. במקביל מונה כארם אל-מצרי, המכונה אבו אסאמה, למפקד הצבאי הכללי של צבא ח'אלד בן אל-וליד.
ב-17 באוגוסט 2017 דווח כי מטוסי הקואליציה תקפו מבנה של צבא ח'אלד בן אל-וליד בעיירה א-שג'רה. על פי הדיווח, בהתקפה נהרג אבו תים אנח'ל, שמונה למנהיג הארגון חודש וחצי קודם לכן. החליף אותו בהנהגת הארגון אבו עלי אל-אסיר, מאזור קוניטרה.
ב-18 ביוני 2018 פתחו צבא סוריה ובעלי בריתו במבצע לכיבוש דרום סוריה. ב-3 ביולי 2018 תקפו פעילי צבא ח'אלד בן אל-וליד כוחות הנאמנים למשטר הסורי בעיירה א-שייח' מסכין. ב-19 ביולי 2018, לאחר כניעת ארגוני המורדים האחרים במחוז דרעא, החלו הכוחות הנאמנים למשטר הסורי לתקוף את האזור שבשליטת צבא ח'אלד בן אל-וליד. ב-31 ביולי 2018 הצליחו צבא סוריה ותומכיו לכבוש את האזור כולו מידי הארגון.
מאז, הארגון מבצע פעולות נקודתיות - הכוללות פיגועי ירי, פיגועי תופת והתנקשויות - בעיקר נגד צבא סוריה והמשטר הסורי. ב-22 בדצמבר 2019 חיסלו אנשי הארגון 2 חיילים רוסים באזור נווה.
צבא ח'אלד בן אל-וליד וישראל
בשל שליטתו של הארגון על הגבול עם ישראל ובשל נאמנותו לארגון הטרור המדינה האסלאמית, שאיים במספר הזדמנויות בהשמדת היהודים, היווה צבא ח'אלד בן אל-וליד איום פוטנציאלי על ישראל באזור רמת הגולן, אולם פרט למקרים בודדים של היתקלויות בין הצדדים, הארגון לא יזם פעילות כנגד ישראל.
ב-27 בנובמבר 2016 פתחו חמושים, שהשתייכו לצבא ח'אלד בן אל-וליד, באש מקלעים ופצצות מרגמה אל עבר כוח מפלחה"ן גולני שביצע פעילות בגבול ישראל-סוריה בדרום רמת הגולן. הכוח מפלחה"ן גולני השיב באש וקיבל סיוע מטנק, מכוח של פלנ"ט גולני ומחיל האוויר הישראלי. 8 חמושים חוסלו.
ב-23 באוקטובר 2017 הודיע המצפה לזכויות אדם בסוריה שחיל האוויר הישראלי תקף באזור בו שולט צבא ח'אלד בן אל-וליד, סניף המדינה האסלאמית בחורן. בתקיפה נהרגו עשרה מפעילי הארגון ושתי נשים נוספות שהיו במקום.
ב-2 באוגוסט 2018 סיכל צה"ל פיגוע חדירה באמצעות כלי טיס שתקף חוליית מחבלים של המדינה האסלאמית בדרום החורן, כ-200 מטרים מהגבול עם ישראל. בתקיפה נהרגו 7 מחבלים שהיו חמושים בחגורות נפץ ורובי סער מסוג קלצ'ניקוב.
ניקולה רדיצ'ביץ'
ניקולה רדיצ'ביץ' (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת בילבאו באסקט מליגת העל הספרדית בכדורסל.
ביוגרפיה
רדיצ'ביץ' נולד בצ'אצ'אק שבסרביה, כנער שיחק כדורסל במועדון פרטיזן בלגרד. ב-2012 עבר לקבוצת קחאסול סביליה בספרד. בעונתו הראשונה שותף באופן מועט במשחקי הקבוצה בליגה הספרדית וביורוקאפ. בעונת 2013/2014 שותף ב-21 משחקי ליגה בהם קלע 3.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2014/2015 קלע בממוצע 7 נקודות למשחק בליגה הספרדית ו-7.6 נקודות ביורוקאפ. הוא החמיץ את מרבית עונת 2015/2016 בשל ניתוח שעבר ברגלו. ב-2017 עבר לשחק בכוכב האדום בלגרד וב-2018 בגראן קנריה הספרדית.
רדיצ'ביץ' משחק בנבחרות הלאומיות של סרביה מ-2009. הוא זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא ב-2009, במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010 ובמקום החמישי באליפות העולם עד גיל 17 ב-2010. ב-2011 זכה עם סרביה במקום השני באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין. ב-2012 זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא ובלטביה. הוא נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצע של 12.4 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק.
רכבי למבורגיני
עםלהלן רשימה של מכוניות המיוצרות על ידי חברת המכוניות האיטלקית למבורגיני. רק הדגמים העיקריים מפורטים.
הוועדה הישראלית למדרוג
הוועדה הישראלית למדרוג (Israel Audience Research Board - IARB) היא גוף ללא מטרת רווח שהוקם בחודש פברואר 1995 במטרה למדוד את שיעורי הצפייה בטלוויזיה הישראלית.
בוועדה חברים נציגים מרשת 13, קשת 12, ערוץ 9, ערוץ 24, איגוד חברות הפרסום בישראל ואיגוד השיווק הישראלי.
בגלל טענות על שיטת מדידה מיושנת פרשו ממנה תאגיד השידור הישראלי ועכשיו 14.
מנכ"ל הוועדה, החל מאוגוסט 2019, הוא רוני ארן.
סקרי הצפייה הישנים
עם התחלת השידורים הסדירים של הערוץ המסחרי הישראלי הראשון, ערוץ 2, בחודש נובמבר 1993, היה ברור לכל הגורמים בשוק - זכייניות הערוץ, חברות הפרסום השונות והרגולטור האחראי על השידור - שיש צורך במדידת נתוני הצפייה על מנת לתמחר את שידורי הפרסומות שבערוץ. מתוך הבנה זו, ובהתאם ללשון החוק, לקחה על עצמה הרשות השנייה להפעיל מערך סקרים יומי אשר ימדוד ויעקוב אחר תנודות הצפייה בערוץ המסחרי.
הקמת הפיפל-מיטר
בהתחשב באי דיוקם של נתוני הסקרים הישנים, החל בתחילת 1995 תהליך של הקמת מערכת מדידה חדשה על פי כלים טכנולוגיים ומתקדמים יותר כשיטת ה"פיפל מיטר". המערכת החדשה יועדה לספק פתרונות טובים יותר למדידת הרייטינג, ללא התבססות על זיכרונם של הנסקרים בטלפון. "הוועדה למדרוג" הוקמה בחודש פברואר באותה השנה במטרה ליישם את הקמת המערכת החדשה וזו החלה כעבור שנה להוציא לפועל את "סקר הכינון" - סקר שנועד למפות את האוכלוסייה בישראל ועל פי זה לייסד את מדגם המערכת שיורכב בידי כמה מאות משפחות.
סקר הכינון יצא לפועל בשיתוף חברת "טל-גאל" שהוקמה כחברת-בת של TNS הבריטית, וכלל בדיקה מקיפה של כ-6,000 משפחות ישראליות מכל שכבות האוכלוסייה השונות, שבין היתר עברו ראיון אישי ובדיקות מקיפות על הרגלי חייהם, במטרה להרכיב מהם את המדגם שייצג נאמנה את אוכלוסיית המדינה. בסופו של התהליך, נבחרו 385 משפחות להוות את מדגם מערכת המדידה, עם כוונה להרחיב את המדגם בהמשך הדרך. כל משפחות המדגם קיבלו מכשיר אלקטרוני, דמוי ממיר, בתוספת שלט ייחודי שאפשר להם לתעד את צפייתם בטלוויזיה. דפוס צפייתם היווה למעשה את הבסיס לנתוני הצפייה החדשים.
התחלת המדידה
מדידת הרייטינג החלה לפעול רשמית ב-1 במרץ 1998, כאשר שבועיים קודם לכן, החלו מדידות הרצה של המערכת. במהרה התברר כי הנתונים מצמצמים במעט את הפער בין ערוץ 2 וערוץ 1 ביחס לנתוני הסקרים של הרשות השנייה, בעיקר משום שבעבר צופי הערוץ הראשון, שהיו מבוגרים יותר, לא תמיד שיתפו פעולה עם הסוקרים הטלפוניים. עם זאת, נתוני הצפייה של ערוץ 2 שמרו על יציבות בהשוואה לסקרים, ולא נרשמה בערוץ ירידה משמעותית.
בהתאם לכוונות הראשוניות, מספר משפחות המדגם הורחב באופן משמעותי עם השנים. בתחילת שנות האלפיים הורחב המדגם לכדי 470 משפחות וכעבור עשר שנים, בסיום העשור, הוגדל המדגם באופן משמעותי לכדי 590 משפחות שכללו 2,100 בני-אדם. בחודש ינואר 2015 פאנל המדגם הורחב וכלל 700 משפחות שכוללות 2,200 בני-אדם.
למעט שינוי בגודל המדגם ושינוי עקבי בזהות המשתתפים, לא שונה כמעט אף פרט בצד הטכנולוגי של מדידת הרייטינג. השינוי המשמעותי הראשון בזירה הזו הגיע בשנת 2010 כאשר הוועדה החלה להתוות שינוי טכנולוגי בשיטת המדידה בצורה כזו שתביא בחשבון גם את מספר הצופים בשיטות הצפייה הנדחית, וזאת בניגוד לנתוני העבר שכללו רק את הצפייה החיה. שיטה זו יצאה לדרך ב-1 בינואר 2011 ומיצבה את מדינת ישראל בשורה אחת עם מספר מצומצם של מדינות בהם נתוני הצפייה המתפרסמים כוללים גם את הצופים בשירותי ה-VOD והממירים המקליטים.
בנוסף, לקראת שנת 2012 אף הביעה הוועדה למדרוג את רצונה לשלב את נתוניה עם נתוניה של ועדת המדרוג באינטרנט שהחלה לפעול באותה התקופה, ובכך להיות חלוצה בתחום מדידת שיעור הצופים האמיתי ברחבי המדינה בכלל הפלטפורמות האפשריות השונות.
בשנת 2017, ימים לפני פיצול ערוץ 2, החליטה הוועדה פה אחד לבטל את שיטת "חיתוך הפינות" ובה נחתכות מכל תוכנית 20 דקות בהתחלה ו-20 דקות בסוף, וכך מתקבלים נתוני צפייה גבוהים מהמציאות. במקום זאת החליטו בוועדה למדוד את ממוצע הרייטינג של כל תוכנית.
בנובמבר 2017 הוחלט בוועדה לצאת למכרז חדש לבחירת הגוף שינהל את מדידת הרייטינג. המודד החדש צפוי להתחיל את מדידת הרייטינג ב-2019, ויכלול במדידה גם את נתוני הצפייה באינטרנט.
חברי הוועדה
ועדת המדרוג כוללת בתוכה את מרבית הגורמים הקשורים לנושא - החל מגופי פרסום גדולים (במסגרת איגוד המפרסמים), גופי רגולציה (הרשות השנייה וגופים נוספים (איגוד השיווק הישראלי).
בנוסף, חברים בוועדה כל ערוצי הטלוויזיה הנמדדים שכוללים כיום את הערוצים המסחריים קשת 12, רשת 13 (ובעבר ערוץ עשר וערוץ 2 שבו הזכייניות קשת, רשת וטלעד), והערוצים הייעודיים ערוץ 9, ערוץ 24.
בעבר היו חברים בוועדה הערוצים הציבוריים של תאגיד השידור הישראלי כאן 11 מַכַּאן (ובעבר במסגרת רשות השידור את ערוץ 1 וערוץ 33) וכאן חינוכית (ובעבר הטלוויזיה החינוכית הישראלית), והערוץ הייעודי ערוץ 20.
הערוצים שחברים בוועדה מקבלים לידיהם מדי בוקר בשעה 09:00 את דו"ח הצפייה היומי כפי שנמדד ביום הקודם. בהמשך היום הנתונים מופצים לכלי התקשורת המסקרים את התחום וכמו כן הם מתפרסמים על גבי אתר ייחודי שהקימה הוועדה ברשת האינטרנט.
ביקורת
במשך שנים נמתחה ביקורת רבה על מדידת הרייטינג בידי הוועדה, ועל כך שהיא מציגה נתוני צפייה מעוותים וגבוהים מהמציאות. הביקורת עסקה בייצוג מועט של ערבים ומסורתיים בפאנל המדגם, לעומת ייצוג גבוה של חילוניים. כמו כן נמתחה ביקורת על שיטת "חיתוך הפינות" – שמעלה את נתוני הצפייה.
ב-20 בדצמבר 2017 הודיע ערוץ 20 על פרישה מהוועדה, עקב טענתו ל"חוסר אמינות של הנתונים, וחוסר שוויון בין משתתפי הוועדה", זאת לצד איום של הטלוויזיה החינוכית ושל תאגיד השידור הישראלי לפרוש אף הם, בשל המכרז למציאת מפעיל למדידת הצפייה. באוגוסט 2018 הודיעה הרשות השנייה כי היא שוקלת לפרוש מהוועדה.
ב-11 בדצמבר 2019 פרש תאגיד השידור הישראלי מהוועדה עקב טענתו כי שיטת המדידה מיושנת, ואינה לוקחת בחשבון את השינוי בהרגלי הצפייה: פחות צפייה בטלוויזיה ויותר צפייה באינטרנט.
פארק החי
פארק החי (או בשמו הקודם "פינת החי") הוא גן חיות בעיר בני ברק, הממוקם בסוף רחוב אשל אברהם בשיפוליה של שכונת רמת אלחנן.
אודות גן החיות
הכניסה לגן היא חינמית. הגן כולל תצוגות של חיות מבויתות וחיות בר ומחולק לארבעה מתחמים: מתחם הזוחלים, מתחם היונקים, מתחם העופות ומתחם הדגים. בתוך הגן מגוון חיות כמו: יעלים, ינשופיים, קופים, למורים, פסיוניים, דורבנים, סנאים, טווסים, ברבור שחור ועוד, בריכה קטנה ובה עופות מים ומתקני ילדים.
היסטוריה
גן החיות פארק החי הוקם בתחילת שנות ה-90 בשם "פינת החי". גן החיות הוקם על ידי ראש העיר בני ברק, הרב משה אירנשטין, בסיוע כספי שניתן ממחוז ברוקלין, ניו יורק, במסגרת ברית ערים תאומות שנחתמה, באותם ימים, בין עיריית בני ברק, לבין הנהלת מחוז ברוקלין. גן החיות נפתח בטקס בהשתתפות הווארד גולדין, נשיא מחוז ברוקלין באותה תקופה.
בשנת 2017 השקיעה עיריית בני ברק למעלה מ-7 מיליון ש"ח בפארק החי. הוחלט כי גן החיות כולו יעבור שיפוץ יסודי ובין היתר: ריצוף, גינון, השקיה, סלעיות, תוספת גדולה של בעלי חיים, כלובים, אקווריומים עם חלונות זכוכית לזוחלים ולדגים, וכמו כן יוקמו חצר לימודית זואולוגית, מערות מחסה לבעלי החיים ושילוט והסברה במטרה לאפשר סביבה תרבותית ולימודית. הצורך והחיוניות בשיפוץ הוסבר בכך שמלבד התיישנות חלק מהכלובים והמתקנים, ברבות השנים גדלה אוכלוסיית העיר בני ברק בצורה משמעותית. במהלך השיפוצים ברחו קופים מגן החיות ונתפסו.
ביולי 2018 עלתה טענה כי העירייה מונעת כניסת אזרחים לפינת החי שאינם תושבי העיר.
עמי ביטון
עמי (עמיחי) ביטון (נולד בשנת 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת הצנחנים. קודם לכן שימש מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, מפקד יחידת רפאים, מפקד יחידת דובדבן ומפקד גדוד 202.
ביוגרפיה
ביטון נולד וגדל בקריית גת. התגייס לצה"ל באוגוסט 1999, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם בגדוד, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע חומת מגן. על פועלו במבצע הוענק לו צל"ש מפקד חטיבה. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד 101. לאחר מכן עבר ליחידת דובדבן שם מונה למפקד פלגת לוחמים, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. באחד מן המבצעים שהוביל כמפקד פלגה, נפצע בבטנו ובידו. בהמשך שימש כקצין אג"ם של יחידת דובדבן. לאחר מכן יצא לחופשה ללימודי תואר ראשון במנהל עסקים. לאחר סיום לימודיו מונה למפקד פלס"ר צנחנים בין השנים 2009–2011. בסיום התפקיד יצא ללימודים בפו"ם. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים בין השנים 2012–2013.
בשנת 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף גדס"ר במרכז לאימונים באש במל"י, תפקיד אותו מילא עד שנת 2014. במהלך מבצע צוק איתן היה במעבר בין תפקידים והצטרף לחפ"ק מפקד גדוד 101 עד לסיום המבצע. באוקטובר 2014 מונה למפקד גדוד 202, תפקיד בו שירת עד 11 ביולי 2016. לאחר מכן מונה למפקד יחידת דובדבן, ושימש בתפקיד בין השנים 2016–2018. במהלך תפקידו כמפקד יחידת דובדבן נהרג לוחם היחידה, שחר סטרוג, מפליטת כדור של חברו ליחידה, עקב כך, הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, החליט לבטל את קידומו לדרגת אל"ם ומינויו למפקד עוצבת חצי האש. לאחר סיום תפקידו יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים. במאי 2019, קטע את לימודיו לבקשת הרמטכ"ל, אביב כוכבי, שב לצה"ל והקים ופיקד על יחידת רפאים. באוגוסט 2020, בעודו בתפקיד מפקד היחידה, הועלה לדרגת אל"ם. במהלך תפקידו היחידה השתתפה בין היתר במבצע שומר החומות. בתפקיד זה שירת עד 27 ביולי 2021. ב-31 באוגוסט 2021 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע עלות השחר. בתפקיד זה כיהן עד 16 באפריל 2023. ב-30 במאי 2023 מונה למפקד חטיבת הצנחנים.
חיים אישיים
ביטון מתגורר ברחובות, נשוי ליוכי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון ושני במנהל עסקים, שניהם מהקריה האקדמית אונו.
ג'רמיין גריר
תולדות חייה
ג'רמיין גריר נולדה ב-29 בינואר 1939 במלבורן, שבאוסטרליה למשפחה מן המעמד הבינוני והתחנכה במנזר מקומי. אביה, רגינלד, פרסומאי במקצועו היה דמות מרוחקת לגביה, ובבגרותה ערכה תחקיר על עברו וכתבה עליו בספרה האוטוביוגרפי "Daddy, We Hardly Knew You" ("אבא, בקושי הכרנו אותך", 1989). אימה, פגי, הייתה אישה קונבנציונלית וגריר התקשתה להזדהות איתה.
גריר הייתה נשואה במשך שלושה שבועות לפול דוּ פה, עיתונאי אוסטרלי, ב-1968. גריר בהחלט לא הסתירה את רצונה לתינוק, אבל היסטוריה ארוכה של בעיות גינקולוגיות, הפלות מוקדמות והתקן תוך רחמי לא מותאם הותירו אותה ללא ילדים.
בשנת 2000, הותקפה בביתה על ידי צעירה שפיתחה אובססיה כלפיה. היא ביטלה את התקרית, שבה נפצעה, במילים:.
בשנת 2005, גריר הופיעה בתוכנית "האח הגדול – VIP".
התפתחות מקצועית
ב-1964, בזמן לימודי דוקטורט הצטרפה גריר למועדון התיאטרון הקומי קיימברידג' פוּטלַייטס (Footlights), ודרכו יצרה קשר עם עולם התקשורת והאמנויות הרדיקלי של שנות השישים. היא החלה לכתוב לכמה כתבי עת, כולל טור גננוּת בשם העט "רוז בלייט" (Rose blight שמשמעותו הוא ורד שידפון) בכתב העת הסאטירי Private Eye ומאמרים לכתב העת "אוז" (Oz), כתב עת מחתרתי שניהל עמיתה האוסטרלי ריצ'רד נוויל (Richard Neville). אחרי שקיבלה דוקטורט ב-1968 על תזה שכתבה על הקומדיות המוקדמות של שייקספיר החלה גריר להרצות באוניברסיטת וורוויק (University of Warwick), ועבדה שם עד 1973. בוורוויק כתבה את הספר שעתיד היה לזכות אותה בן לילה בהצלחה ובפרסום בינלאומיים: "הסריסה". אחרי סיור ברחבי העולם לקידום מכירות הספר, עזבה גריר את וורוויק. היא החלה בשלל פעילויות חדשות, ובהן הגשת תוכנית קומית בטלוויזיה וכתיבת טור ב"סאנדיי טיימס". בשנים הבאות ביקרה גריר בנסיעות דרך אפריקה ואסיה, שכלל גם ביקור בבנגלדש כדי לחקור את מצבן של נשים שנאנסו במהלך עימות עם פקיסטן.
בשנת 1979, גריר התמנתה לתפקיד של מנהלת מרכז לחקר ספרות נשים, אוקלהומה שבאוניברסיטת טולסה (University of Tulsa). במהלך השנים 1981–1982 היא גם הייתה מייסדת של כתב עת אקדמי יוקרתי ושל מחקרי ספרות נשים בטולסה. בשנת 1989, גריר התמנתה כמרצה מיוחדת ועמיתה בניונהאם קולג', קיימברידג' שבאנגליה ובשנת 1996 התפטרה. במהלך השנים גריר המשיכה לזהות עצמה כאנרכיסטית או מרקיסטית. בספריה עסקה מעט מאוד בתוויות פוליטיות מסוג זה אך חזרה ואישרה את עמדתה בראיונות.
בתחילת 2005, היא כיכבה שוב בכותרות כאשר השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "האח הגדול – VIP". בעבר היא לעגה למפיקי התוכנית וצופיה. בסופו של דבר, היא עזבה את התוכנית, וזכתה בכך לפרסום רב עוד יותר, כאשר ראתה את חבריה לתוכנית עוברים מה שנראה בעיניה כהתעללות מצד המפיקים. בריאיון אמרה: "רדיפות הן מה שקורה, שואות הן מה שקורה כשאנשים טובים לא עושים כלום".
ב-28 באוקטובר 2013, הודיעה אוניברסיטת מלבורן על פתיחתו של ארכיון חיים שלם לעבודתה של גריר. הארכיון כולל מכתבים מבני משפחתה של גריר, חבריה ושכניה והן של סופרים, אומנים, אנשי אקדמיה, שדרנים, עורכים, מבקרים ופוליטיקאים. בנוסף לכך, הארכיון כולל פריטים רבים אחרים וממלא מעל מאה וחמישים מגירות ארון של תיוק. העברת החומרים לארכיון מביתה של גריר שבבריטניה החלה בחודש יולי 2014.
The Female Eunuch ׁ(הסריסה)
ספרה הראשון של גריר,The Female Eunuch ׁ(הסריסה), אשר יצא לאור באוקטובר 1970, נחל הצלחה אדירה ועורר שיח ער. הסריסה היה טקסט מכונן בתנועה לשחרור האישה. הוא היה רב מכר, נמכר במיליוני עותקים ושינה את חייהן של נשים רבות ברחבי העולם.
על כריכת הספר הופיע דימוי מרשים של פלג גוף עליון נשי התלוי על קולב, ומקור שמו במסר המרכזי שלו, שלפיו הנישואים הם צורה של עבדות בעלת תוקף חוקי והנשים מסורסות מעצמיותן המהותית. כתוצאה מכך, טענה גריר, נשים אינן מבינות עד כמה הגברים שונאים אותן ועד כמה הן שונאות את עצמן. בספר טענה גריר, כי הפאסיביות של מיניות האישה נובעת מכך שהיא סורסה על ידי ההיסטוריה והפטריארכיה שגרמו לנשים להתנתק מהליבידו שלהן. כמו כן, בספרה בחנה את התרבות שיוצרת את הנשיות ואת דיכוי הנשים. בתור דוגמאות הביאה את היחס הקיים בחברה המערבית לווסת, ההיגעלות מאיברי המין הנשיים, הסרת שיער ועמדה על הצורך בשחרור האישה מתלותה הפסיכולוגית בסדר עולם פטריארכלי כתנאי להצלחת המאבק לביטול האפליה.
על אף המחלוקת שעורר, העניק ספרה השראה ומוטיבציה לפמיניסטיות האמריקאיות והבריטיות של שנות ה-70 והיה לאבן דרך במאבק לשחרור. בין השאר, התעוררה התודעה גם בתחום המיניות ולא מעט מהנשים התוודעו לראשונה לאורגזמה. במרס 1971, כבר נמכרה כל המהדורה הראשונה והספר תורגם לשמונה שפות.
The Obstacle Race (מרוץ המכשולים)
ספרה השני של גריר אשר יצא לאור ב-1979, The Obstacle Race (מרוץ המכשולים), בו בחנה את הקשיים שבהם נתקלות נשים בעולם האמנות.
Sex and Destiny: The Politics of Human Fertility (מין וגורל: הפוליטיקה של פוריות המין האנושי)
ספרה השלישי, מין וגורל: הפוליטיקה של פוריות המין האנושי, יצא לאור ב-1984, לאחר שהות של שלושה חודשים בהודו ב-1981. הספר תואר לאחר מכן כ"פמיניזם רוויזיוניסטי", כיוון שחזרה בו לכאורה מרבים מרעיונותיה המוקדמים, והגנה על איפוק מיני ושיפור מעמד האימהות. גריר מתחה ביקורת על ניסיונות העולם המפותח להחיל פיקוח על ילודה בארצות מתפתחות והתנגדה להפקרות מינית, בטענה ששילובה עם אמצעי מניעה מודרניים פוגע בנשים. כמו כן, בספר זה גריר מציגה את המשפחה הגרעינית כתוצר של הקפיטליזם וכדרך לנתב את האישה לספרה הפרטית. בנוסף, מדברת גריר בספרה על הקביעה המקובלת בתורה הפמיניסטית, כי נשים נדונו לאימהות בשל ציפיות הוריהן והורי בעליהן.
Daddy ,We Hardly Knew You (אבא, בקושי הכרנו אותך)
ב-1989, כתבה על אביה בספרה האוטוביוגרפי Daddy ,We Hardly Knew You (אבא, בקושי הכרנו אותך). הספר הוא מעין יומן מסע תיעד את מסעותיה של גריר בחיפוש אחר אבותיה.
The Change: Women ,Ageing and the Menopause (השינוי – נשים, הזדקנות וגיל המעבר)
בספרה The Change: Women ,Ageing and the Menopause (השינוי – נשים, הזדקנות וגיל המעבר,1992), היא תיארה את השקפותיה בו ניסתה לנפץ מיתוסים על גיל המעבר ומחלות הקשורות בו ובהזדקנות.
The Whole Woman (האישה השלמה)
לפי דיווחים גריר קיבלה ב-1998 חצי מיליון ליש"ט לכתיבת ספר המשך – The Whole Woman (האישה השלמה), שבו היא תוקפת מגמות בפמיניזם בן ימינו. זה הספר הראשון מבין ארבעת הקודמים, בו קוראת תיגר על הרעיון של הניצול כלפי נשים הנמשך לאורך העולם בתחומי בריאות, סקס, אופנה, אימהוּת, עבודה ופוליטיקה. הספר מדבר על שחרור האישה ולא על שוויון בין נשים לבין גברים, כמטרה פמיניסטית פוליטית. במובן זה היא נשארת פמיניסטית רדיקלית, מתעניינת באופן שבו חייהן של נשים ניתן לשיפור על ידי ארגון בדלני. גריר מציגה טענות גורפות בשלושים וחמישה פרקים קצרים המרכיבים את ספרה המבוססים על מושגים של רומנטיות וטבע. בעולמה של גריר, דבר לא השתנה לטובה בחייהן של נשים.
עמדותיה הפמיניסטיות
גריר טוענת שהסטריאוטיפ שנקבע בתרבות שלנו, לפיו נשים נתפסות כאובייקט מיני, אינו מתיישב עם יעודה הביולוגי של האישה כאם, שנקבע על ידי הטבע, ומציינת את הפמיניסטיות שמותקפות לא אחת על כי הן מפחיתות מערך האימהות. לפי גריר, אין מקום להאשמה זו מאחר שהאימהוּת הגיעה לשפל המדרגה זמן רב קודם שפרץ הגל החדש של הפמיניזם. כמו כן, גריר טוענת שממשלות אינן יכולות לתכנן משפחות. הן אינן יכולות להשפיע אפילו על מבנה המשפחה כי עצם המבנה הביורוקרטי שלהן מונע זאת. ככל שהממשלה מגבירה את מעורבותה בחיי המשפחה, נחלש והולך כוחה. סובסידיות לתמיכה בילדים אינן יכולות להוות תמריץ לילודה.
סוגיה נוספת הבולטת בעמדותיה של גריר היא האיום הגברי ואונס. עבור גריר מדובר בנושא אישי עקב האונס שעברה. גריר טוענת שבחברה המודרנית קיים בקרב הנשים פחד המונע מהן לנוע, להתלבש ולנהוג בחופשיות. לפי גריר, על הנשים להשתחרר מהפחד ולהשיל את ההשפעה המשתקת של המיתוסים הגבריים, בראש ובראשונה המיתוס הפאלי. נוסף לכך, גריר מדברת רבות על שחרורה האמיתי של האישה. לפיה, על הנשים להבין כי ישנו חוסר התאמה בסיסי בין המינים, ואף ממליצה על קהילות נפרדות נשיות ורואה בדורות של משפחות מטריאכליות במצב של גירושין ואיגודים אחרים הטרוסקסואלים מוחים, אב טיפוס מודרני חדש בעולם. כמו כן, במסגרת עמדותיה הפמיניסטיות גריר מעבירה ביקורת על הפמיניסטיות החדשות, המשתייכות לגל השלישי של הפמיניזם, וטוענת כי בשלושים השנים האחרונות הפמיניזם הפך מפמיניזם של השראה לפמיניזם שאפתן.
פעילותה כפמיניסטית
במסגרת פעילותה הפמיניסטית כתבה גריר בכתבי עת מגוונים, החל ב-Spare Rib הפמיניסטי-רדיקלי ועד למגזין הגברים Esquire. גריר פרסמה גם כמה עבודות אקדמיות ואוספי מאמרים וקידמה כותבים לא ידועים, שאותם פרסמה לפעמים בהוצאה לאור משלה. ב-1971, הייתה חלק מצוות פמיניסטיות שהתייצב מול הסופר נורמן מיילר בוויכוח על שחרור נשים, שזכה לפרסום רב.
גריר הייתה פעילה רבות בתקשורת המערבית, ורשת BBC אף רצתה לצלם סרט תיעודי על חייה. היא הייתה ללא ספק כוכבת תקשורתית של הגל השני של הפמיניזם. ב-1971, הוכתרה לאשת השנה בבריטניה, וכונתה הכוהנת הגדולה של שחרור נשים וראתה עצמה כמי שהביאה את הפמיניזם לאמצעי התקשורת ההמונית. עם זאת, הופעותיה של גריר בתקשורת גררו ביקורת פמיניסטית כלפיה. פמיניסטיות מסוימות האמינו שהופעות אלה היו למעשה חיזוק של סטריאוטיפים שליליים של נשים. המחוות הפרובוקטיביות המכוונות שלה, ביניהן המופע עם נורמן מיילר וכתיבתה למגזינים פורנוגרפיים כגון "פלייבוי", הוסיפו לעוינות פמיניסטית כלפיה.
החל משנת 2000, הופיעה גריר בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן: "יש לי חדשות בשבילך" (בשנים 2000, 2002, 2004, 2005 ו-2009), האח הגדול (2005), התוכנית של השף גורדון רמזי (2008) ותוכניות טלוויזיה נוספות. לרבות מתוכניות טלוויזיה אלה הצליחה גריר להכניס ביקורת פמיניסטית.
עמדותיה על טרנסג'נדריות
בדומה לעמיתותיה מהגל השני של הפמיניזם ג'ניס רדמונד ושילה ג'פריז גריר מעבירה ביקורת מהותנית על טרנסג'נדריות ואינה מכירה בנשים טרנסג'נדריות כנשים. גישות אלה נתפשות לעיתים כטרנספוביות או טרנסמיזוגיניות ואף כונו בפי מתנגדיהן פמיניזם רדיקלי מדיר טרנסג'נדריות (Trans-Exclusionary Radical Feminism או TERF).
בספרה The Whole Woman משנת 1999, היא כתבה:
באירועי קידום המכירות לספר, גריר התבטאה באופנים שנתפשו כטרנספוביים, ומאז חזרה על דבריה פעמים רבות, כשבין אמירותיה "זה שכרתת את הזרג שלך לא הופך אותך לאישה" ו"אם הרופא יאריך את אוזניי... זה לא יהפוך אותי לכלב". כתוצאה, קמו התנגדויות ומחאות נגד השתתפותה באירועים פמיניסטיים, כשאחד המתוקשרים מביניהם אירע באוניברסיטת קרדיף. גריר טענה שהיא חוותה מה שמכונה "No Platform", סוג של חרם שבו אדם או ארגון מנועים מלדבר בפלטפורמה ציבורית. אך למעשה, לאחר מהומה תקשורתית בעד ונגד הרחקתה מן האירוע, ועצומה עליה חתמו כ-3000 סטודנטים שביקשו את ביטול נאומה, גריר עצמה ביטלה את הנאום שלה, בטענה שבגיל 76 אין בכוחה לעמוד מול מחאה, אך הגישה את הנאום המתוכנן חודש לאחר מכן.
מתנגדיה של גריר טענו כי הפריכו חלק מטענותיה, למשל טענתה שאף טרנסקסואלית מעולם לא ביקשה רחם ושחלות. חלק מציינים שאין הטכנולוגיה הרפואית העכשווית מסוגלת להעניק רחם ושחלות, כאשר אחרים מציינים שבפועל בין הניתוחים המוקדמים להתאמה מגדרית אכן ניסו להשתיל רחם ושחלות, כדוגמת האמנית הדנית לילי אלבה, שנפטרה בשל כך.
בניסיון אחד להסביר את עצמה, גריר התייחסה לאנשים אינטרסקס, והצהירה שאין היא מתנגדת לכל ניסיון מצידם לחיות מחוץ לבינריה המגדרית, כל עוד לא יטענו שהם "המגדר ההפוך". היא טוענת שאין זה "הוגן" שגבר אשר חי 40 שנה כגבר ונהנה מעבודתה החינמית של אשתו "פתאום יחליט" שהוא היה אישה לאורך כל הדרך; גם טענות מסוג זה מופרכות לעיתים על ידי פעילות פמיניסטיות וטרנסג'נדריות, המצביעות על כך שהגישה של גריר לנשים היא מהותנית ומחזיקה במשוואה "אישה = רחם", אשר לדעתן מתיישרת דווקא עם גישות סקסיסטיות כלפי נשים ושטענותיה לא עולות בקנה עם החוויות וסיפורי חייהן של טרנסג'נדריות וכן הוסיפו שדעותיה אינן מתואמות לפמיניזם של היום.
יחסי אפגניסטן–הממלכה המאוחדת
יחסי אפגניסטן–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
היסטוריה
העניין הבריטי באפגניסטן כלל את ההגנה על הודו הבריטית, ובמיוחד הגנה מפני האימפריה הרוסית - במחלוקת שנקראה "המשחק הגדול" בסוף המאה ה-19. סדרה של מלחמות אנגלו-אפגניות בין 1839 ל-1919 סימלו באופן היסטורי את היחסים בין אפגניסטן לבריטניה. אחרי כמעט מאה שנה של השפעה אנגלו-הודית באפגניסטן, המדינה הוכרזה כעצמאית בשנת 1919. הממלכה המאוחדת נותרה נייטרלית למהפכת הסאור שהובילה לעליית הקומוניזם באפגניסטן, אולם היא התנגדה לפלישה הסובייטית לאפגניסטן בשנת 1979. בשנת 1989 פרצה מלחמת אזרחים באפגניסטן בעקבות נסיגת הצבא הסובייטי, אולם בריטניה לא נקטה עמדה לטובת אחד הצדדים.
בשנים 2001–2014 שירתו כוחות בריטיים עם נאט"ו באפגניסטן. הבסיס העיקרי שלה היה במחנה באסטיון, במחוז הלמנד הדרומי.
דיואן תימני
דיואן תימני הוא ספר שירים של יהדות תימן, המכיל בתוכו שירים לשבתות, חגים ואירועים שונים.
היסטוריה
עד המאה ה-17 לא היה קיים ספר הדיואן כספר נפרד. קובצי השירים של יהדות תימן נכתבו במדור מיוחד בתכלאל בשם "שירות ותושבחות", וכללו מספר מועט של שירים. במדור זה סודרו השירים לפי מחזור השנה, תחת הקטגוריות: שירים לשבת, למועדים, לחנוכה ולפורים, שירי חתונה, שירי חול, והללות.
עם התרבות השירה שנכתבה בתימן, בעיקר על ידי רבי שלום שבזי, נוצר הדיואן כספר נפרד המוקדש כולו לשירים. בעקבות כך, לאט לאט בוטל המדור "שירות ותושבחות" בתכלאל. בדיואנים החדשים האלה החלו לחלק את השירים ל"נשוד" ו"שירה", ונוספו בהם שירי המשוררים התימניים רבי יוסף בן ישראל ושירי רבי שלום שבזי. סיבה נוספת של יצירת ספר הדיואן היא כניסת סידורי הדפוס הספרדיים לתימן ודחיקתם של התכאליל בהם מופיעים שירי יהודי תימן, ואז נוצר הצורך בספר שירים.
השירים בדיואן לא היו קבועים, וכל לבלר הכניס את השירים בהם היה מעוניין, או השירים שביקש ממנו מזמין הדיואן. המרכיב העיקרי של הדיואנים הם שירי רבי שלום שבזי, והרבה מהדיואנים נקראים "דיואן מארי שלום שבזי", למרות שיש בהם גם שירי משוררים אחרים.
מבנה הדיואן
רוב ככל הדיואנים ארוכים וצרים. צורה זו מותאמת לכתיבת השירים, בהם השורות צרות.
נשיד
נֲשִׁידּ (ברבים: נִשְׁוַדּ. תרגום: שיר, בערבית תימנית קדומה) הוא סוג שיר קצר יחסית ופשוט, המורכב מחרוז אחד ומשקל קבוע. שירי הנשיד מושרים במנגינה איטית ומונוטונית, על ידי רבנים ומכובדים ולא על ידי משוררים מומחים. מפאת המנגינה השקטה והאיטית, שירי הנשיד לא נועדו לריקוד. שירי הנשיד שימשו כשירי שבת וחג, בהם הריקוד אסור, ובימי חול שימשו כפתיח לשירים הקצביים מסוג "שירה", שבהם רוקדים.
בסוף שיר הנשיד אומר המשורר את הפסוק:, ושאר המשתתפים עונים:. המנהג הרווח היה לחזור 3 פעמים על המילה "אנא", אך הדרדעים נוהגים לאומרה פעם אחת.
שירה
סוג השירים הנפוץ ביותר הוא ה"שירה", שירים קצביים הבנויים שורות ארוכות וקצרות בסגנון שירי אזור (מוושחאת) של שירת ספרד. בשירים אלו רוקדים, ושרים אותם משוררים מומחים במנגינות מורכבות. בסוף כל "שירה" שרים שיר הלל.
הללות
הַלֵּלוֹת (ביחיד: הַלֵּל) הוא סוגה ספרותית של שירה המיוחדת ליהדות תימן. שירי ההללות מורכבים ממספר שורות מצומצם, כ-3 עד 6, ללא משקל, ועם חרוז אחד לכל השורות. שירי ההלל מתחילים ומסתיימים במילה "והללויה", ולשורה האחרונה נלקח בדרך כלל פסוק מהמקרא. שירי ההללות מושרים בסוף השירות, על ידי כל המשתתפים, במנגינה פשוטה ומונוטונית.
חידויה
חִידּוּיָה היא סוג שיר עתיק מאוד, ומעטים השירים מסוגה. שירים אלו מסודרים כך שמשפט אחד נשאר קבוע לאורך כל השיר, אך מילה אחת בו משתנה על פי סדר הא'-ב'. דוגמה לחידויה הוא שיר החתונה "אהוב מהר המור".
פירושים
פירושים רבים נכתבו על שירי הדיואן בידי חכמי תימן:
דיואן אל-חמדי
נכתב בתימן, ככל הנראה במאה ה-16 או ה-17. על התארוך מצביעים היעדרותה המוחלטת של שירתו של רבי שלום שבזי בן המאה ה-17 מצד אחד, ומצד שני החלת השימוש בערבית גם לצורכי קודש במאה ה-16 או ה-17. בכתב היד בן 134 עמודים נמצאים כמאתיים שירים, הכתובים בשלוש השפות הנפוצות בקרב יהודי תימן, עברית, ערבית וארמית. בדיואן נמצאים 20 שירים שלא נמצאה להם מקבילה מוכרת. צורתו של דיואן אל-חמדי מרובעת ונמוכה, בשונה מדיואנים מאוחרים יותר המתאפיינים בצורה מלבנית ארוכה.
דיואן מארי חיים כסאר
דיואן שכתב מארי חיים בן סלימאן כסאר. נמצא כיום בספריית הרב יוסף קאפח. הדיואן מקושט בצבעי שחור ואדום.
אורטה סן ג'וליו
אורטה סן ג'יוליו (באיטלקית: Orta San Giulio) היא עיירה (קומונה - comune) בנפת נובארה שבמחוז פיימונטה שבאיטליה.
העיירה ממוקמת על שפת אגם אורטה, 100 ק"מ צפונית-מזרחית לטורינו ו-40 ק"מ צפונית מערבית לנובארה. העיירה עצמה בנויה על שפת אגם אורטה לא רחוק מהאי סן ג'וליו.
העיירה היא מבוך של רחובות ציוריים ונתיבים צרים מרוצפים, מוקפים בקירות אבן ישנים, ויש בה חנויות עתיקות ובתי קפה תוססים. מכנסיית מריה אסונטה, שנבנתה במאה ה-15 יש נוף מרהיב של אגם אורטה. גרם של מדרגות גרניט מוביל אל פיאצה מוטה, הכיכר המרכזית. אווירת ימי הביניים מתחזקת כל חודש עם פסטיבל Cusio של מוזיקה עתיקה. העיירה היא גם המקום לאירועי תרבות מודרניים, תערוכת אמנות עם תצוגות קבועות בפלאצו פינוטי אומברטיני, ותערוכת פרחי שוק שמתקיימת באביב בפיאצה דלה מוטה.
WingNut Films
WingNut Films הוא שמם של אולפני אולפני הפקות סרטי קולנוע מניו זילנד, מיסודו של הבמאי פיטר ג'קסון ורעייתו, המפיקה פראן וולש. אף שמשרדי החברה נמצאים בוולינגטון, ניו זילנד לחברה גם אולפנים במתחם אולפני פיינווד באנגליה.
האולפנים נטלו חלק בכל הפקות הקולנוע של פיטר ג'קסון מאז 1987 והפכה למסחרית ב-17 במרץ 2003. הייתה מעורבת בהפקת טרילוגיית סרטי שר הטבעות (בשנים 2001–2003) וטרילוגיית סרטי ההוביט (בשנים 2012–2014) שזיכו אותה ב-11 פרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, לרבות הסרט והבמאי הטובים ביותר.
החברה שיתפה פעולה עם אולפני ניו ליין סינמה בהפקת סרטי שר הטבעות וההוביט.
חברת הבת Park Road Post
חברת Park Road Post היא חברת בת הממוקמת בפרבר מירמר בוולינגטון, ניו זילנד המהווה חברת הפקות סרטים שהוקמה בשנת 2005 כחברת אפקטים ויזואליים. החברה עבדה על הפקת הסאונד לטרילוגיית סרטי שר הטבעות וההוביט ועבור מחוז 9 ואף זכתה בפרסי אוסקר על הסרט קינג קונג
בשנת 2013 החברה נאלצה לסגור את מעבדת עיבוד הסרטים שלה.
תמי והדוקטור
תמי והדוקטור (באנגלית: Tammy and the Doctor) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1961 בבימויו של הארי קלר, עם סנדרה די פיטר פונדה ובאולה בונדי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Tammy out of Time" של סיד ריקט סאמר משנת 1948 שלפיו הופקו פרט לסרט זה גם "תמי והרווק (1957), "נשיקתה הראשונה של תמי" (1961) ו"תמי והמיליונר" (1967).
זה סרטו הראשון של פיטר פונדה וסרטה האחרון של באולה בונדי.
תקציר העלילה
מיס קול (באולה בונדי) נופלת למשכב. הרופא המקומי קובע שמדובר בבעיה בלב ומזעיק את המנתח ד"ר בנטלי (מקדונלד קרי) מלוס אנג'לס שקובע שהיא סובלת מהיצרות המסתם הצניפי ועליה לעבור ניתוח. תמי מצטרפת אליה בטיסה (בפעם הראשונה בחייה). האחות הראשית מיס קולמן (מרגרט לינדסי) מאפשרת לה לגור במגורי אחיות תמורת עבודה ככוח עזר.
האחות מילי (אליס פירס) מאפשרת לה לעבוד מדי פעם במקומות אחרים אבל תמי עושה כל הזמן "פאשלות" ומוחזרת לעבודה בניקיון. בחדר הניתוח היא לוקחת מספריים מסט לאחר ניתוח ובספירה מתברר שחסרים מספריים וכל בית החולים נכנס לכוננות לצורך ניתוח נוסף. באגף היילודים היא מחליפה סרטי זיהוי ואם לבנה מקבלת תינוק שחור בעוד שאם שחורה מקבלת תינוק לבן.
תמי פוגשת בד"ר צ'סוויק (פיטר פונדה), מתמחה צעיר בכירורגית לב ומתחיל קשר ביניהם. הוא לוקח אותה לקונצרט קלאסי בהוליווד בול ולהצגת רומיאו ויוליה בתיאטרון.
אחד המאושפזים הוא המיליונר ג'ייסון גריפ (רג'ינלד אוון) שמקבל טיפול מיוחד לאחר שתרם למחלקה אגף. בתחילה הוא לא מסתדר עם תמי וזורק את האוכל שהיא מגישה אבל היא מציעה לו לעבור ליד מיס קול ומתפתחת ידידות בין שני הקשישים והוא מתעדן.
ד"ר בנטלי אומר לד"ר צ'סוויק כי עליו להתרכז בעבודתו ולצאת פחות לבילויים. הקשר בינו לתמי מופסק. תמי מבחינה גם שמיס קולמן חושקת בד"ר בנטלי אבל עצורה והיא מנסה לקרב ביניהם.
ביום הניתוח מגישה מיס קולמן מכתב התפטרות ורוצה לעזוב. תמי מתחננת לפניה שתגיע לניתוח של מיס קול והיא מסכימה.
קנת רומינג'ר
קנת רומינג'ר (באנגלית: Kent Vernon "Rommel" Rominger; נולד ב-7 באוגוסט 1956, דל נורטה, קולורדו) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה
קנת רומינג'ר נולד בעיירה בקולורדו. בשנת 1978 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת המדינה של קולורדו. בשנת 1980 הוא סיים קורס טיס והחל לשרת כטייס של מטוס מדגם "F-14 טומקט" בנושאת מטוסים Ranger (CV-61) ובהמשך ב-Kitty Hawk (CV-63). בשנת 1987 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. בשנת 1990 הוא השתתף במלחמת המפרץ על סיפון נושאת מטוסים "נימיץ (CVN-68)". בסך הכול הוא עשה 5,000 שעות טיסה.
שירות בתחום החלל
בשנת 2002 רומינג'ר מונה למנהל "צוות אסטרונאוטים" במקום צ'ארלס פרקורט וכיהן בתפקיד עד לשנת 2006.
ישראל סום
ישראל (איזידור) סום (1910 – 1984) היה פעיל ציוני, רופא פנימי עורך הרפואה 1968–1984, מנהל כללי של קופת חולים של הציונים הכלליים (קופ"ח מרכזית), (לימים קופת חולים מאוחדת).
ביוגרפיה
נולד ב-1910 בקולומינה, גליציה המזרחית אוסטרו-הונגריה. סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית בלבוב. בהיותו תלמיד בגימנסיה הצטרף לתנועת "הנוער הציוני".
התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת ברטיסלאבה. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1936.
במשך השנים 1931–1935 במקביל ללמודי הרפואה וגם לאחר סיום לימודיו עסק בפעילות ציונית והיה ציר בקונגרסים הציוניים בשנים 1933, 1935, 1937, ו-1939.
בשנת 1938 עלה לארץ-ישראל. היה חבר קיבוץ תל יצחק. בשנת 1941 השתקע בתל אביב.
ב־1941 החל את התמחותו בבית החולים "הדסה" במחלקה הפנימית בניהולו של פרופ' גאורג צונדק. לאחר סיום התמחותו ב-1945 עבד במחלקה כרופא בכיר עד שנת 1965.
משנת 1957 היה סגן עורך הרפואה, סגנו של פרופ' שמעון רוזנבאום ועם מותו נתמנה לעורך ראשי, במשך 16 שנים, (עד למותו).
בשנת 1962 עם מותו של ד"ר לוי עפרון נתמנה למנהל הכללי של קופ"ח של "הציונים הכללים". ב-1974 יזם וביצע את האיחוד של קופ"ח של "הציונים הכללים" (קופ"ח מרכזית), עם קופת חולים עממית לקופת חולים מאוחדת.
סום היה חבר בוועדת הבריאות של משרד הבריאות ובוועדת האיגוד הבינלאומי לרפואה פנימית.
ב-1979 העניקה לו עיריית תל אביב את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית.
הנצחתו
מרפאה אזורית של קופת חולים מאוחדת ברמת גן קרויה על שמו.
אאודי סוג C
אאודי סוג C (בגרמנית: Audi Type C) היא מכונית פתוחה מתוצרת אאודי אשר יוצרה בין השנים 1912–1921 בגרמניה.
שורש 43
במילון הקאנגשי יש 66 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
מופע נוסף של השורש הוא הצורה: 尣. ושתי התצורות יכולות להופיע כשורש שמרכיב יחד מילה אחרת בו הרגל הימנית מוארכת מאד כדי להקיף מלמטה שורש אחר, כגון: 尥 או 尦.
אנדרטה לנופלי פיקוד העורף
אנדרטה לנופלי פיקוד העורף היא אנדרטה המנציחה את 417 חללי פיקוד העורף. האנדרטה ממוקמת בבסיס פיקוד העורף, מחנה רחבעם בפאתי העיר רמלה. סמוך אליו הוקם אמפיתיאטרון המיועד לכינוסי קבוצות. משמאל לאנדרטה הוקם חדר הנצחה, שבו ספסלים לישיבה, עמדת מחשב ותיקים המביאים את סיפורי הנופלים. לאורך מרכז הקיר, על לוחות זכוכית, כתובים שמות הנופלים לפי תקופות.
על קירות האנדרטה חרוטים שמות הנופלים, וכן הפסוקים "בצרה קראת ואחלץ" ו"כי מדי דברי בו זכור אזכרנו עוד" (ירמיהו ל"א י"ט).
ברט טאקר
ברט אלן טאקר (באנגלית: Brett Alan Tucker; נולד ב-21 במאי 1972) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה וזמר אוסטרלי.
קריירת משחק
טאקר שיחק בתיאטרון הלאומי במלבורן.
לקראת תפקידו בסדרת הדרמה בנות מקלאוד, הוא עבד אצל וטרינר ללמוד את תפקידו.
בתיאטרון שיחק בין היתר במחזה "האישה בשחור" בשנת 2006, וב"גטסבי הגדול" בשנת 1997.
בין השנים 1999–2000 שיחק בתפקיד דניאל פיצג'רלד בסדרת הטלוויזה האוסטרלית שכנים שכנים, תפקיד אליו חזר בסוף 2007. ביוני 2009 פורסם כי הוא יעזוב את הסדרה כדי לחפש לשחק בארצות הברית. בנוסף לסדרה "שכנים שכנים", טאקר שיחק את מקס בסדרה "מועדון האוכף".
לטאקר היה גם תפקיד משני בסרט שחרור בעורף האויב משנת 2005.
מאז שהגיע לארצות הברית, טאקר הופיע בסדרות טלוויזיה רבות בין היתר ב"CSI: ניו יורק", "קאסל" ו-"NCIS". הוא הופיע גם כהארי דייוויס ב"פילגש". טאקר שיחק גם בסדרת הטלוויזיה "תחנה 19" במשך 17 פרקים, החל מעונת 2018.
חיים אישיים
הוא אחד משלושת בניהם של קן וג'ניס טאקר, הוא גדל בעמק יארה בויקטוריה עם שלושת אחיו – ניקי, מארק ודייוויד.
מתקפת הסייבר על Dyn
מתקפת הסייבר על חברת Dyn התרחשה ב-21 באוקטובר 2016. המתקפה כללה התקפת מניעת שירות מבוזרת (DDoS) שכוונה למערכות Domain Name System (DNS) המופעלות על ידי חברת Dyn ואשר גרמה לשירותים ופלטפורמות אינטרנט שונים להפוך ללא זמינים למשתמשים באירופה ובצפון אמריקה. קבוצות אנונימוס ו-New World Hackers לקחו אחריות על התקיפה.
כספק שירותי DNS, חברת Dyn מספקת למשתמשי הקצה את האפשרות להמיר את שם תחום (כתובת ה-URL של אתר מסוים) לכתובת IP אליה מקושר האתר. בהתקפת מניעת שירות מבוזרת מפעילים עשרות מיליוני בקשות DNS ממספר גדול של כתובות IP. על פי הערכות, הפעילות כללה הפעלת בוטנטים רבים אשר פעלו באופן מתואם דרך מכשירי האינטרנט של הדברים כגון מדפסות, מצלמות רשת, נתבים ביתיים ומוניטורים לתינוקות, אשר נדבקו בנוזקת מיראי.
ציר הזמן והשפעה
על פי Dyn, מתקפת מניעת השירות החלה ב-7:00 בבוקר (על פי שעון החוף המזרחי) ונפתרה עד 9:20 בבוקר. מתקפה נוספת דווחה ב-11:52 בבוקר, כשמשתמשי אינטרנט החלו לדווח על קשיי גישה לאתרים. ההתקפה השלישית החלה בשעות אחר הצהריים, אחרי 16:00. ב-18:11, Dyn דיווחו כי הם הצליחו לפתור את הבעיה.