cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישעיהו (סי.) קנן
פעילותו של קנן לפני ואחרי מלחמת ששת הימים
בימים המתוחים שקדמו למלחמת ששת הימים, הפעיל קינן לחץ על הממשל ועל האו"ם באמצעות משלוח המוני של מכתבים ועצרות תפילה המוניות. מיד לאחר המלחמה, במבצע בזק, גויסו פעילים להסברת הנרטיב של תוצאות המלחמה ולהדגשת החשיבות של התמיכה ביחסי ישראל ־ ארצות הברית. בשנת 1968 הקונגרס אימץ את ההחלטה שקידם קנן על ידי 257 חברי בית נבחרים, ו- 78 סנטורים שקוראת להעביר את מטוסי הפנטום לישראל את מכירת הנשק ההתקפי הראשון לישראל, וקבע תקדים בתמיכת ארצות הברית בתפיסה שנודעה מאוחר יותר כתפיסת יתרון צבאי איכותי (Qualitative Military Edge –QME) של ישראל על שכנותיה במזרח התיכון.
פעילותו בקונגרס במהלך מלחמת יום הכיפורים והגדלת תקציב העברות לישראל אחרי המלחמה
קנן פעל כדי לנסות להביא את הממשל האמריקאי להתערב באספקת נשק במהלך המלחמה באמצעות פעילות אינטנסיבית בקונגרס האמריקאי, שלבסוף היה בין הגורמים שהביאו להפעל מבצע "ניקל גראס" להזרמת הרכבת אווירית של נשק לצה"ל. קנן הצליח בעבודתו עד כדי כך, שיושב הראש של ועדת החוץ של הסנאט, הסנטור ויליאם פולברייט, (שלא היה מגדולי התומכים בישראל שידע הקונגרס), התראיין לאחר מלחמת יום הכיפורים לתוכנית "פגוש את האומה" וסיפר כי "''התפיסה הישראלית חולשת על הסנאט [...] הקשרים הפוליטיים והרגשיים חזקים מדי. בכל נושא שחשוב לישראל יש בין 75 ל־80 סנטורים שיצביעו בעד ישראל''".
פירוט שיטת העבודה של קנן המביאה להישגים פוליטיים, באה לידי ביטוי בכתבה שנעשתה לאחר שבית הנבחרים הצביע בעד סיוע לישראל בגובה של 2.2 מיליארד דולר לישראל בשנת 1974 לאחר מלחמת יום -הכיפורים. הכתב הנרי טיילור פרסם כתבת מגזין המסבירה לקוראים מי האיש שעומד מאחורי הלובי הישראלי ומפרט את האופן בו פעל קנן:
.
אחרית ימיו
בכתבה פרופיל שנכתבה על ידי בוריס סמולר, עורך סוכנות הידיעות JEWISH TELEGRAPH AGENCY והתייחסה לפעילותו של קנן לאורך 30 שנות פעילות: "חברים מבית הנבחרים ומהסנאט, משני צידי המתרס, שאותם אני פוגש מתוקף תפקידי בוושינגטון, כולם מדברים בשבחו של סי. קנן. בגבעת הקפיטול כולם מכירים את קנן, ומודים שהידע כל כך עמוק, שכאשר הם מחפשים עזרה בנושאים אלה הם פונים ישירות אליו. הם מעריצים את הענווה שלו ונהנים מהאפקטיביות שלו, בעיקר באמצעות החומרים אותו הם קוראים במגזין בו הוא כותב הנייר איסט רייפורט. עיתון הנייר איסט ריפורט הפך לעיתון שבו כולם קוראים את מדיניות במזה"ת והפך לאוטריטה החשובה ביותר לאזור".
בכתבת מערכת של העיתון הפוליטי Quarterly Congressional ,שהופיעה בשנת 1975 תחת הכותרת "למה הלובי היהודי עושה את עבודתו בוושינגטון?" פורסמה כתבת פרופיל שניסתה לפצח את סוד הצלחתה של השדולה:
הכתבה נפתחת בעדותו של הסנטור ממוצא לבנוני של דרום דקוטה, ג'יימס אבו ראזק, המצוטט בכתבה כאומר: "אני מקנא בהם. ביכולת הבלתי נתפסת של השדולה והצלחתה בתחום החקיקה". לאחר מכן, מונה הטור את ההצלחות האחרונות של השדולה בשנת 1975, הכוללות את העברת סיוע חירום של יותר משני מיליארד דולר בשנת 1973, החלטות ומכתבי תמיכה בישראל בקונגרס, הפעלת לחץ על ברית המועצות בחקיקה עד שתסכים לשחרר את יהדות ברית המועצות לעלות לישראל ועצירת מכירת מערכות טילי קרקע-אוויר מהפנטגון לצבא הירדני. ואז מנסה העיתון להסביר את ההצלחה של איפא"ק: "''לנסות להסביר את הכח של הלובי של ישראל, במונחים של חברת לובי רגילה, הפועלת בענייני יהודים או המזרח התיכון, תהיה החטאת המטרה. בוושינגטון מבצעת איפא"ק את שיטות הלובי המסורתי באמצעות גוף קטן הכולל שלושה לוביסטים רשומים הפועלים לשם קידום היחסים עם ישראל ויחסי יהדות ארצות הברית"''. ואז פונה העיתון לראיין אנשי מקצוע מתוך המערכת הפוליטית ומצטט סנטור בעילום שם האומר: "הג'וב כאן הוא לנצח הצבעות, והם מקבלים פה ציונים גבוהים בהקשר זה. מדובר בגוף מאוד יעיל ביחס לגודלו, ככה למשל לאחרונה הם השיגו 40 אצבעות בסנאט למנוע את מכירת הנשק לירדן". ואז מגיעה אחת העדויות החשובות של הכתבה מפי ריצ'רד פרל, מי שהיה לימים היועץ של רייגן וג'ורג' בוש ובאותה התקופה העוזר של חבר הקונגרס ממדינת וושינגטון הנרי ג'קסון, על חשיבות פעילות השטח (GRASS ROOTS) של איפא"ק: "ההשפעה של הלובי היהודי הוא לא בהכרח הימצאותם של אנשים במסדרונות הקונגרס, אלא דווקא האנשים שבבית." ומוסיף: "''מה שקורה בוושינגטון הוא באמת צנוע ביחס למה שקורה במחוז. תקרית במזה"ת או כתבה בעיתון, מעוררים מיד תגובות מצד הבוחרים"''. וכדי לחזק את טענה זו, מוסיף הסנטור הרפובליקני צ'ארלס פרסי מאילינוי המצוטט כאומר: "קבלתי אלפי מכתבים שסירבתי לחתום עבור עצומה התומכת בישראל שהצעתי שהממשלה בת"א תפעל בצורה יותר גמישה בהתייחסותה לעניינים במזה"ת". "גם העוזר של חבר הקונגרס מניו-יורק, הדמוקרט סטפאן סולארז מסביר בכתבה כי: "הקהילה היהודית מאוד מעורבת ומאוד מבינה בענייני החוץ, והיא דואגת שגם נדע את זה".
לאחר שפרש מתפקידו כמנכ"ל איפא"ק בשנת 1974, והוחלף על ידי מוריס אמיתי, כיהן קנן כיושב ראש איפא"ק במשך שנתיים נוספות, עד שנת 1976.
ב־24 במרץ 1988 נפטר קנן מהתקף לב בביתו ונקבר בוושינגטון. ב־29 במאי 2019 החליטה עיריית נתניה להנציח את פועלו של קנן באמצעות קריאת רחוב על שמו באזור התעשייה פולג.
שוקולד רובי
שוקולד אוֹדֶם (או בלעז, "רובי") הוא סוג של שוקולד שפותח על ידי חברת בארי קליבו, אשר הציגה אותו לראשונה באירוע השקה בשאנגחאי ב-5 בספטמבר 2017. רובי הוא סוג השוקולד החדש הראשון שהומצא מאז השוקולד הלבן, שהומצא 80 שנים לפני כן על ידי חברת נסטלה, כך שסוגי השוקולד הקיימים לאחר המצאתו הם: שוקולד מריר, שוקולד חלב, שוקולד לבן ושוקולד רובי.
שוקולד רובי מיוצר מפולי קקאו מזן "רובי", המיובאים מחוף השנהב, מאקוודור ומברזיל.
צבעו הטבעי של השוקולד הוא ורוד, וטעמו מתואר כ: "פירותי" ו"חמצמץ מתוק". בניגוד לשוקולדים אחרים בעלי מגוון צבעים וטעמים הנמכרים בחנויות, הצבע הוורוד והטעם החמצמץ של שוקולד רובי הם טבעיים, ולא נובעים מתוספת של חומרי צבע וטעם. הצבע הוורוד של שוקולד רובי נובע מאבקה טבעית המתקבלת בסוף תהליך הפקת הפולים. לפי דברי החברה, האבקה התגלתה במקרה לפני יותר מעשור על ידי מחלקת המחקר של החברה, ובמשך כעשור עמלה החברה על פיתוחו של סוג שוקולד זה.
לפי נציגי חברת בארי קליבו, המוצר נבדק בארצות הברית, בריטניה, סין ויפן וזכה ל"תגובות חיוביות מאוד", במיוחד בסין.
הראשונה להשיק לציבור הרחב מוצר המכיל שוקולד רובי הייתה חברת נסטלה, שהשיקה ב-19 בינואר 2018 חטיף קיט-קאט העשוי משוקולד רובי, הנמכר בישראל, אירופה, יפן ובדרום קוריאה, וכן ניתן לרוכשו אונליין. בנובמבר 2019 הוציאה חברת עלית שלוש גרסאות של השוקולד "ספלנדיד" מפולי קקאו רובי: ספלנדיד רובי חלק, ספלנדיד רובי עם שברי אגוזי לוז וספלנדיד רובי עם שברי פולי קקאו מקורמלים.
איטרציות יעקובי למציאת ערכים עצמיים
באנליזה נומרית, איטרציות יעקובי למציאת ערכים עצמיים, היא שיטה איטרטיבית הנותנת, בדיוק המבוקש, את הערכים העצמיים והוקטורים העצמיים של המטריצה A, כאשר A הרמיטית (או סימטרית). השיטה קרויה על שם המתמטיקאי יעקב יעקובי. הרעיון של השיטה הוא להצמיד בכל איטרציה את המטריצה במטריצה אוניטרית כך שסכום רבועי האיברים שמחוץ לאלכסון יקטן, ובכך ללכסן את המטריצה.
רקע וסימונים
תהי A מטריצה הרמיטית:
נסמן את המטריצה Q_{(i,j)} :
זאת אומרת, מטריצת היחידה ששורה ועמודה i ו j הוחלפו במטריצת סיבוב בזווית \alpha (מטריצה כזו ידועה גם בשם סיבובי גיבנס  או סיבובי יעקובי  )
כאשר:
ו -
או -
אז ההצמדה של A ב- Q_{(i,j)} מקיימת:
האלגוריתם
A_0 = A    k=1 U מטריצת היחידה בגודל n.   כל עוד סכום רבועי האיברים מחוץ לאלכסון גדול מהשגיאה המותרת בצע: האינדקס של האיבר המקסימלי ב A_k. יהיה Q_{(p,q)} כמו ב (1) נסמן A_k היא מטריצה אלכסונית (עד כדי השגיאה המותרת) ו-U מטריצה אוניטרית, כל ש-A = U^*AU
הוכחת התכנסות
נוכיח למקרה הממשי, אך הוכחה למקרה המרוכב זהה.
בשביל להוכיח התכנסות, מספיק להראות שהערך של הפונקציה:
קטן בכל איטרציה. נשים לב שמכך שנורמת פרובניוס (שאותה נסמן ב) נשמרת כשמצמידים במטריצה אורתוגונלית נובע ש-
נחסום את :
הראינו שבכל איטרציה, הפונקציה קטנה במספר חיובי, ולכן האיטרציות מתכנסות.
נלי זק"ש
נלי זַקְ"שׂ (בגרמנית: Nelly Sachs, נהגה "זָקְס"; 10 בדצמבר 1891, ברלין – 12 במאי 1970, סטוקהולם) הייתה משוררת ומחזאית יהודיה-גרמנייה, כלת פרס נובל לספרות בשנת 1966.
קורות חיים
בשנת 1940 הייתה מועמדת לעבודות כפייה אצל הנאצים, ורק התערבותה של הסופרת השוודית המפורסמת סלמה לגרלף הצילה את חייה. לגרלף עירבה בהצלתה את משפחת המלוכה השוודית, ונלי זק"ש ואמה הזקנה חולצו מגרמניה והובאו לסטוקהולם. חייה בסטוקהולם לא היו קלים, היא התגוררה עם אמה בדירה קטנה והתפרנסה מעבודות תרגום.
למרות הרקע האישי שלה, פנתה נלי זק"ש ב-27 בינואר 1962 לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון בבקשה לא להוציא להורג את אדולף אייכמן. הנימוק לטענתה היה שגם בסדום הגרמני היו צדיקים בודדים ושהיא עצמה ניצלה בזכות בודדים כאלה.
נלי זק"ש זכתה בפרס המו"לים הגרמני היוקרתי בשנת 1965. בטקס קבלת הפרס היא אמרה דברים בזכות ההתפייסות עם הגרמנים, והצהירה, שחרף הנוראות שעברה היא ואמה, הרי היא מאמינה באפשרות של קיום גרמני אחר. בשנת 1966, כשהייתה בת 75 שנים, זכתה בפרס נובל לספרות בצוותא עם ש"י עגנון. היה זה אחד המקרים הבודדים שבו חלקו שני זוכים בפרס הספרותי החשוב ביותר בעולם. היא מצוטטת כמי שאמרה שבעוד ש"י עגנון מייצג את מדינת ישראל, היא מייצגת את הטרגדיה של העם היהודי. בשנת 1972 נולדו האיורים מעשה ידיה של הציירת, הגרפיקאית היהודייה-הונגרייה-שוודית לנקה רוטמן לשיריה של נלי זק"ש.
מיצירתה של נלי זק"ש תורגמו לעברית שיריה והמחזה הידוע ביותר שלה, "אלי".
מיצירותיה שתורגמו לעברית
שיריה של נלי זק"ש תורגמו מגרמנית ללשונות רבות, בהן תרגום ליידיש:
זמן תגובה (פסיכולוגיה)
זמן תגובה (באנגלית Reaction Time - RT) מתייחס למהירות שבה נצפה שינוי התנהגותי בעקבות הופעתו של גירוי כלשהו. זהו משך הזמן שלוקח לאורגניזם (אדם או בעל חיים) להגיב לשינוי בסביבה.
תהליכים המתרחשים במהלך זמן התגובה
במהלך זמן התגובה מתרחשים מספר תהליכים. תהליך הקליטה מתייחס לעצם ההבחנה בקיומו של הגירוי באמצעות הקלט של מערכת החישה. בתהליך התפיסה הגירוי מפוענח כדי להפיק משמעות. בתהליך זה המידע שנקלט דרך החושים, מקודד בזיכרון ועובר עיבוד הקוגניטיבי. עיבוד זה יכול להתרחש ברמות שונות של מערכת העצבים והוא יקבע אם ואיזו תגובה תופק ממערכת השרירים. למשל, רפלקס הוא תגובה מידית ולא רצונית של הגוף המשמשת בדרך כלל למטרות הישרדותיות. לעומת זאת, לחיצה על דוושת הבלם היא תגובה נשלטת התלויה בערנות הנהג לשינויים בכביש.
שימושים באבחון ומחקר
זמן התגובה משמש כמדד עבור מחקרים התנהגותיים וקוגניטיביים רבים. לדוגמה: אפקט סטרופ מאפשר להסיק על רמת האוטומטיות על פי זמני התגובה של הנבדק. כמו כן, השונות בזמן התגובה יכולה להיות מדד למוסחות.
גורמים המשפיעים על זמן התגובה
השונות הרבה בזמן התגובה האופיינית לאנשים עם הפרעת קשב, משויכת לליקוי ביכולת הדיכוי של רשת ברירת המחדל במצבים תובעניים מבחינה קוגניטיבית.
משפחת סטריני
משפחתו של הברון סטריני עם קדומת לשמו "מברשוב" היא אחת ממשפחות האצולה הגבוהה ההונגריות ממוצא יהודי.
היסטוריה
שמה המקורי של משפחת סטריני היה שטרן. אנו יכולים למצוא כראשון במשפחה את שמו של אלברט שטרן (1826–1888), יליד העיר נג'קניז'ה. הוא קיבל הכשרה ולאחר מכן סמיכה לרבנות, ואז נבחר לרב קהילת לנדיאלטוטי, על פי הצעת חותנו הרב צבי הירש פאסל, רבה הראשי של נג'קניז'ה. הוא שירת שם עד 1867 ואז הוזמן לאויפשט לשמש כרב ראשי. אויפשט (שייכת היום לבודפשט כרובע 4) הייתה אז יישוב צפונית, אך מחוץ לעיר פשט ולאחר מכן מחוץ לבודפשט. יהודים רבים התיישבו ביישוב מסוף המאה ה-18 בשל קרבתו לפשט, בה נאסר על היהודים להתיישב באופן חופשי. עד 1790 לחלוטין לא, ובתקופה 1790–1840 רק בכפוף לתשלום מס סובלנות לקיסר. אלברט שטרן נאלץ להתפטר מתפקיד הרב הראשי באויפשט בגלל מאמצי הרפורמה שלו. בשנת 1881 שינה את שמו ל"סטריני", כדי להצדיק את מאמצי האסימילציה (הטמעה) שלו. לאלברט סטריני נולדו כמה ילדים מאשתו יוליאנה פאסל: בנו הבכור, הוגו סטריני, היה חוקר טבע, כתב עבודות מחקר רבות, לימד בכמה בתי ספר תיכוניים וגם כתב ספרי לימוד.
הברון סטריני
בנו הצעיר של אלברט סטריני, יוז'ף, בחר בקריירה פוליטית והיה לשר המסחר של ממשלת וקרלה השלישית. בשל הישגיו הרבים ויוצאי הדופן הוענק לו תואר ברון ב־7 ביולי 1918 עם תוספת לשמו מ"בראשוב" בדומה למה שהיה נהוג בגרמנית עם הקידומת "פון". התואר ניתן על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה שהוא גם קרל הרביעי מלך הונגריה. הברון יוז'ף סטריני רכש את טירת שארסנטמיהאי בשנת 1930 ממשפחת האצולה זיצ'י, והוריש אותו לבנו המאומץ שאנדור בשנת 1941 לאחר מותו של הברון.
לזכרו
לזכרו של יוז'ף סטריני, נקרא בית ספר התיכון בעיר מונור.
שולחן הטהור
שולחן הטהור הוא ספר של הרב אהרן ראטה בעל ה"שומר אמונים", מייסד חבורת שומר אמונים.
הספר יצא לראשונה בסאטו מארה בשנת תרצ"ג, מאז נדפסו מספר מהדורות.
תוכן הספר
הספר דן בענייני אכילה. הוא כולל הלכות והנהגות הקשורות באכילה, כגון ברכות הנאמרות על המזון, ענייני צניעות בשולחן, אכילה בשבת וביום טוב, לימוד על השולחן ועוד. כמו כן מובאת בספר הדרכה לשמירה דקדקנית על כשרות המאכלים והכלים בבית ובמטבח.
הספר מתאר את השולחן כדבר מקודש, שבו נבחן האדם. הרב ראטה מדגיש למשל כי אין לעמוד על השולחן בשום אופן, שהרי הוא מעין המזבח ולכן יש לנהוג בו באופן דומה. .
הספר מבאר איך אמורות לנהוג נשים בעניין ברכות האכילה וענייה עליהן. המחבר מורה לאב המשפחה לחנך את ילדיו לפי המתואר בספרו.
יהושע השיל פריד
רבי יהושע השיל הכהן פריד (ה'תקפ"ד – כ"א בסיוון ה'תרפ"א, יוני 1921) היה אדמו"ר חסידי וראש ישיבה בקאפיש שבהונגריה (כיום נאג'י-קופושוני בסלובקיה).
תולדותיו
נולד בשנת ה'תקפ"ד לגדליה. למד אצל הרב מאיר איזנשטטר, הרב חיים מצאנז, הרב צבי הירש מליסקא והרב יצחק אייזיק מזידיטשוב. בשנת ה'תר"ל החל לכהן באדמו"רות בעיר קאפיש. ועל פי המסופר, היו לו אלפי חסידים. הקים ישיבה גדולה בקאפיש. בשנת ה'תר"ס מסר את הרבנות לבנו כשהוא ממשיך לכהן באדמו"רות בלבד. מתלמידיו היה רבי אהרן ראטה, מייסד חבורת שומר אמונים.
נפטר בכ"א בסיון תרפ"א, ונקבר בקאפיש. על קברו הוקם אהל ויהודים רבים היו באים לפקוד את קברו. האהל והקבר שרדו את השואה ומתוחזקים כיום על ידי אחד מצאצאיו.
חיבוריו
חיבר ספר בשם "זיכרון יהושע" על התורה.
התפרסם כפועל ישועות, ורבים מסיפורי המופת התפרסמו בספר "תולדות אנשי מופת", בחלק "אוזני יהושע".
משפחתו
בנו רבי יעקב מאיר (ה'תרט"ו - ה'תרצ"ה) שימש בחייו ברבנות, על פי הוראתו.
חתנו הנוסף היה רב אהרן וייס.
הנשרים פשטו עם שחר
הנשרים פשטו עם שחר (באנגלית: Where Eagles Dare) הוא סרט פעולה משנת 1968, המבוסס על הספר "הצונחים אל המוות" של אליסטר מקלין. במאי הסרט הוא בראין האטון ומשחקים בו בין השאר גם ריצ'רד ברטון, קלינט איסטווד ומרי יור.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה. גנרל ג'ורג' קרנבי מצבא ארצות הברית, המעורב בתכנון הפלישה של בנות הברית לאירופה, נופל בשבי הגרמנים בחורף 1943 - 1944, לאחר שמטוסו הופל במהלך טיסה לכרתים. הגנרל מועבר למתקן מעצר וחקירה הממוקם ב"טירת העיט" המבודדת, בקצה הרי האלפים שבבוואריה.
אדמירל רולנד (מייקל הורדרן) וקולונל טרנר (פטריק וימרק) מ-MI6 הבריטי מקימים קבוצה של שבעה אנשי קומנדו, היוצאים למבצע חילוץ. בראש קבוצת הקומנדו עומד רב-סרן סמית (ריצ'רד ברטון) הנעזר באיש הריינג'רס האמריקני, סגן שייפר (קלינט איסטווד).
בתחילת המשימה נהרגים שניים מאנשי הקומנדו באופן מסתורי. סמית ושייפר המחופשים לקצינים גרמניים מסגירים את עצמם ואת שלושת חברי הצוות לגרמנים ונלקחים לחקירה כאשר הם מופרדים משלושת הנותרים. במהלך נסיעה הם מצליחים להתגבר על שוביהם, ולעלות בהיחבא באמצעות רכבל אל הטירה שבראש ההר הגבוה. סמית ושייפר מסתייעים לצורך החדירה לתוך הטירה במרי (מרי יור), סוכנת נוספת של המודיעין הבריטי, והיידי (אינגריד פיט), סוכנת מקומית.
במהלך חקירתו של קרנבי בטירה נכנסים לחדר סמית ושייפר, כאשר סמית המציג את עצמו כסוכן של המודיעין הצבאי הנאצי. בתרגיל מתוחכם הוא חושף את הגנרל האמריקני כשחקן בשם קרטרייט ג'ונס שאינו אלא חייל רגיל בדרגת רב"ט, ובמקביל, את רשימת הסוכנים הגרמנים המושתלים בשורות המודיעין הבריטי, ובראשם הסוכן הבכיר ביותר. בשלב זה מופיע רס"ן וון האפן (דרן נסביט), קצין גסטפו, הדורש הסברים לכינוס. סמית ושייפר מחסלים אותו ואת הקצינים הגרמנים האחרים ונמלטים ביחד עם מרי, היידי, ג'ונס, ושלושת המרגלים השבויים אשר התגלו כבוגדים. בתחנת הרכבל מצליחים שניים מן השבויים לנטרל את שייפר ונמלטים ברכבל. סמית מזנק אל גג הרכבל היורד ומכריע את השניים.
הצוות עושה את דרכו החוצה מן הטירה באמצעות הרכבל ובהגיעו לעמק ממשיך בבריחה באמצעות אוטובוס המאובזר במתקן לפינוי שלג, שהוסתר מבעוד מועד. הגרמנים מבצעים מרדף אחרי האוטובוס הנמלט אך נבלמים באמצעות מחסומים שהוכנו מראש על ידי סמית ושייפר. האוטובוס מגיע לנקודת מפגש עם מטוס חילוץ בשדה התעופה המקומי, והם ממריאים בדרכם לבריטניה.
במטוס החילוץ ממתין להם קולונל טרנר, ולהפתעת כולם סמית חושף אותו כסוכן הגרמני הבכיר ביותר בבריטניה. טרנר מנסה לאיים עליהם בנשק, אך משמתברר לו כי הנשק לא תקין, הוא מעדיף להתאבד בקפיצה מן המטוס על פני התייצבות בפני משפט צבאי שסופו מוות בתלייה.
הפקה
הפקת הסרט החלה לאחר שריצ'רד ברטון והמפיק אליוט קסטנר שכנעו את אליסטר מקלין לעבד תסריט המבוסס על סיפרו בעל אותו השם. שמו של הספר עצמו לקוח מתוך שם הסצנה השלישית במערכה הראשונה של המחזה "ריצ'רד השלישי" מאת ויליאם שייקספיר.
צילומי הסרט החלו ב-2 בינואר 1968 באוסטריה והסתיימו ביולי אותה שנה. במהלך צילומי הסרט השתמש הבמאי בטכנולוגיה החדשנית לזמנה של הקרנה קדמית המוכרת כיום יותר כ"מסך ירוק", בעיקר לצורך צילומי המאבק על גג הרכבל.
ההכנסות מן הסרט עמדו על כ-21 מיליון דולר כאשר שכרו של ברטון 1.2 מיליון דולר ואילו איסטווד הסתפק ב-800 אלף דולר.
אתרי הצילום
צילומי הסרט בטירה התקיימו ב"טירת הוהנוורפן" (Burg Hohenwerfen) הממוקמת כ-40 ק"מ מדרום לזלצבורג. הרכבל הוא ה-Feuerkogel Seilbahn באבנזה (Ebensee) באזור זלצמרקגוט. שדה התעופה ממוקם באזור שטיריה ובעורפו אפשר לראות את הר דאכשטיין הגבוה. צילומי הפנים בוצעו באולפני בורהאמווד בהרטפורדשייר.
טורק אדוארדס
אדוארדס החל ב-1929 לשחק פוטבול באוניברסיטת המדינה של וושינגטון בה למד. ב-1932 חתם על חוזה עם בוסטון ברייבס (שלאחר מכן שינו את שמם ל"וושינגטון רדסקינס") בסך 1,500 דולר לעשרה משחקים. אדוארדס שיחק עד עונת 1940 בה נפצע ונאלץ לפרוש. פציעתו התרחשה לאחר הטלת מטבע בפתיחת המשחק. אדוארדס ניסה לחזור אל הספסל אבל הפקקים בנעלו נתפסו בדשא של המגרש וכתוצאה מכך בירכו יצאה ממקומה.
החל משנת 1941 החל את קריירת האימון שלו. עד שנת 1945 היה עוזר מאמן ברדסקינס והחל מעונת 1946 היה מאמנה הראשי של הרדסקינס עד סוף עונת 1948, בה פרש. ב-1969 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
שטפן הל
שטפן וולטר הל (בגרמנית: Stefan Walter Hell ; נולד ב-23 בדצמבר 1962) הוא פיזיקאי גרמני יליד רומניה, חבר דירקטוריון של מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית בגטינגן, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2014 על פיתוח מיקרוסקופיה פלואורסצנטית ברזולוציית-על יחד עם אריק בציג וויליאם מורנר.
ביוגרפיה
הל נולד למשפחה ממוצא גרמני בעיר ארד ברומניה. ב-1978, כשהיה בן 16, היגרה המשפחה לעיר לודוויגסהאפן בגרמניה המערבית. אביו היה מהנדס ואימו מורה.
את לימודיו האקדמיים החל הל באוניברסיטת היידלברג ב-1981. הוא השלים את לימודי הדוקטורט בפיזיקה ב-1990. מחקרו עסק בשימושים במיקרוסקופיה קונפוקלית לדימות של מבנים מיקרוסקופיים שקופים (Imaging of transparent microstructures in a confocal microscope).
לאחר סיום לימודי הדוקטורט ניסה הל להמשיך במחקר באופן עצמאי ולשפר עוד את הרזולוציה של מיקרוסקופיה קונפוקלית.
בשנים 1991–1993 הועסק הל במעבדת הביולוגיה המולקולרית היוקרתית בהיידלברג (EMBO), ובמחקרו התמקד בפיתוח מיקרוסקופ ה-4Pi. לאחר מכן, ב-1993, ניהל הל קבוצת מחקר באוניברסיטת טורקו בפינלנד, ועבד על פיתוח העקרונות העומדים בבסיס מיקרוסקופיית STED. לאחר כ-3 שנים שימש הל כחוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1996 הוא השלים את עבודת ההביליטציה (פוסט-דוק) באוניברסיטת היידלברג.
שנה לאחר מיכן הקים הל קבוצת מחקר במכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית בגטינגן, אשר עסקה בחקר המיקרוסקופיה.
ב-2002 מונה הל למנהל מכון מקס פלנק לכימיה ביופיזיקלית, והקים את המחלקה לננופוטוניקה. מאז 2003 הוא משמש במספר תפקידים גם באוניברסיטת היידלברג, וב-2004 אף קיבל תואר פרופסור של כבוד בפיזיקה מאוניברסיטת גטינגן.
המצאותיו ופיתוחיו בתחום מיקרוסקופיית ה-STED איפשרו התקדמות משמעותית ביכולת ההפרדה (רזולוציה) של מיקרוסקופיה פלואורסצנטית, ובמיוחד היכולת להפריד בין עצמים במרחק הקטן ממחצית אורך הגל המאיר (כ-200 נאנומטר) - פריצת גבול אבה.
פריצת גבולות הרזולוציה
רזולוציה, או כושר ההבחנה, היא אחת התכונות החשובות ביותר בעולם המיקרוסקופיה. מחקריו של הל התמקדו בשימוש במיקרוסקופיה פלואורסצנטית. בשיטה זו, קושרים החוקרים מולקולות מטרה (חלבונים לדוגמה) לסָמַן פלואורסצנטי. לאחר מכן, כאשר הדוגמה מוארת באמצעות אור מתאים, הסמן בוהק והמולקולות ניתנות לצפייה במיקרוסקופ.
הרזולוציה במיקרוסקופיה פלואורסצנטית מוגבלת על ידי גבול אבה (שהוגדר כבר ב-1873) לרזולוציה של כ-200 נאנומטר, היות שהאותות הנובעים משתי מולקולות סמוכות עולים זה על זה. הל ושותפיו השתמשו לראשונה בשני מקורות אור במקום באחד. הם עוררו את הסמנים הפלואורסצנטיים באורך גל אחד (לדוגמה באור ירוק), והשתמשו באור באורך גל אחר (לדוגמה באור אדום) על מנת לכבות את האותות מסביב לנקודת המיקוד של קרן האור הירוקה. כך למעשה הם כיבו את הסמנים של מולקולות בסביבת נקודת העירור המרכזית (הירוקה) והצליחו לייצר הפרדה ברורה בין מולקולות סמוכות במרחק עשרות ננומטרים בודדים. את תגליתם הם כינו בשם מיקרוסקופיית Stimulated Emission Depletion, או בקיצור STED. מחקריהם של הל ושותפיו פתחו צוהר לתחום חדש בפיזיקה וביולוגיה, המכונה מיקרוסקופיה ברזולוצית על, ועל פריצת דרך זו זכה הל במספר פרסים, המובהק שביניהם הוא פרס נובל לכימיה לשנת 2014.
גביע הקונפדרציות 2003
גביע הקונפדרציות של שנת 2003 נערך בצרפת מ-18 ביוני עד 29 ביוני. הטורניר הוא המהדורה השישית של גביע הקונפדרציות, המפגיש בין זוכות האליפויות היבשתיות, זוכת טורניר גביע העולם ומארחת גביע העולם.
קבוצות משתתפות
1: נבחרת טורקיה הוזמנה לטורניר מכיוון שנבחרת צרפת זכתה ביורו 2000 ואירחה את גביע הקונפדרציות ומכיוון שנבחרת גרמניה שהייתה הסגנית במונדיאל 2002 החליטה לא להשתתף בגביע הקונפדרציות.
יחסי פולין–תאילנד
יחסי פולין–תאילנד הם יחסי החוץ בין פולין לתאילנד.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-14 בנובמבר 1972. בשנת 1975 פתחה תאילנד את שגרירותה בוורשה. ראש הממשלה ולודז'ימייז' קימושיביץ' ביקר בתאילנד בשנת 1996 והנשיא אלכסנדר קוושנייבסקי ביקר בה בשנת 2004. בשנת 2013 יינגלוק סינוואטרה, ראש ממשלת תאילנד הגיע לביקור בפולין. בני משפחת המלוכה התאילנדית ערכו לעיתים קרובות ביקורים פרטיים בפולין: הנסיכה מאה צ'אקרי סירינדהורן (1996), הנסיכה צ'ולבהורן (2006, 2008, 2009) ומלך תאילנד הנוכחי (באותה תקופה נסיך הכתר) מאהה וצ'יראלונגקון (2010, 2011, 2016). סגני משרדי החוץ של שתי המדינות נפגשים פעם אחר פעם. בפברואר 2020 קיימו סגני שרי החוץ של פולין ותאילנד, בהתאמה, מ' פזידאץ' ווי' איזארבאקדי התייעצות בבנגקוק. מושבים קודמים התקיימו בספטמבר 2018 בוורשה ובאפריל 2018 בבנגקוק.
בארות בני יעקן
בארות בְּנֵי-יַעֲקָן או בני יעקן הוא שמו של מקום הנזכר במקרא כאחת מתחנות (ה-28 במספר) בני ישראל במסעם לאחר יציאת מצרים. במדרש מבואר כי במקום הזה התרחשה מלחמה כבדה בין בני שבט לוי לבין אלו מבני ישראל שביקשו לחזור למצרים.
האתר נזכר מספר פעמים בתנ"ך, כולן בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר. כגון הנאמר בספר במדבר:.
סדר המסעות
בתלמוד התקשו בסתירת הפסוקים. בספר במדבר, כפי שהובא לעיל, נאמר שבני ישראל נסעו ממוסרות לבני יעקן, ואילו בספר דברים נאמר שנסעו מבני יעקן למוסרה:.
חז"ל ישבו את סתירת הפסוקים. לפיהם, לאחר מיתת אהרן בהור ההר, נסתלקו ענני הכבוד שהגנו על העם, בעקבות סילוק ההגנה הזו פחדו בני ישראל ממלחמה עם מלך ערד, ורצו לחזור למצרים. בני ישראל חזרו בפועל עד לבני יעקן, ומשם הלכו שוב למוסרה, עד שנלחמו בהם שבט לוי והחזירו אותם חזרה.
אמנם פרשנים אחרים ניסו ליישב את סתירת הפסוקים על פי הפשט:
האונס (שיר)
האונס הוא שיר מחאה מתוך אופרת הרוק הישראלית, "מאמי", שיצאה לאור בשנת 1986. השיר הפך ללהיט ועורר ביקורת רבה בציבור הישראלי עקב תוכנו הפרובוקטיבי, ואף נאסר לשידור בתחנות הרדיו בישראל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי המחזאי הישראלי הלל מיטלפונקט וכלל טקסט פוליטי-מיני וחריף. הוא הולחן בידי אהוד בנאי ויוסי מר חיים. לימים, בריאיון לשי להב, תיאר בנאי את תהליך הלחנת השיר:
השיר הוא שיר מחאה באורך של 7:30 דקות. הוא בוצע על ידי בנאי כחלק מאופרת הרוק הישראלית, "מאמי", שיצאה לאור בשנת 1986, תוך שהוא מנגן בגיטרה אקוסטית ומייצג את האנס, בעוד מזי כהן גילמה את מאמי הנאנסת.
קבלה
הלל מיטלפונקט הביע הסתייגות מהעיבוד הקולנועי ואמר "הייתי די לא שלם עם הסרט.. כשצפיתי בו גיליתי שחלק מהחומרים לא היו בפנים, שהיא שינתה טקסטים. 'שיר האונס' הפך פתאום למעין דיאלוג בעברית וערבית. היה לי קצת כאב לב מהעניין אז פשוט ניתקתי את עצמי". מבקרת הקולנוע יעל שוב ממגזין Time Out כתבה כי השיר מוגש בסרט כדיון פוליטי נטול מתח דרמטי.
שיר האונס, עם יציאתו, הפך ללהיט מפורסם. בעקבות הטקסט הפרובוקטיבי של השיר התעורר בציבור הישראלי ויכוח ציבורי נוקב לגביו, ואף נאסר לשידור בתחנות הרדיו בישראל.
ירון פריד מכותרת ראשית כתב כי חלק האונס בשיר היה שיא הפרובוקציה של אופרת הרוק, ואילן שאול ממעריב כינה חלק זה בתור הסצנה המטרידה ביותר באופרה.
אסף נבו ממאקו כינה אותו בתור השיר הבוטה והמזעזע ביותר באופרה. מוריה קור מישראל היום כתבה כי זהו אחד הטקסטים המזוויעים שנכתבו, ודור בביוף מ-nrg כתב שהמסר של השיר מורכב ונוקב יותר ממה שנראה בקריאה ראשונה.
עינב שיף מ-ynet כתבה על השיר כי הוא מתאר את ה"כאפה" הכי מצלצלת של מאמי, ואור סיגולי מגלובס כתב כי זהו השיר העיקרי ששרד עד לעשור השלישי של המאה ה-21.
סלימון ברזאני
הרב חכם סלימון ברזאני (נפטר ב-1961) היה רב העיר מוסול בעיראק ואב בית הדין בה.
ביוגרפיה
נצר למשפחת ברזאני. התחנך ולמד תורה מפי סבו, חכם ראובן, ורכש השכלה כללית יחד עם השפה הטורקית והשפה הערבית על ידי מורים פרטיים. בהיותו כבן 18 נשלח ללמוד תורה ב"מדרש בית זלכה" שבבגדאד. שם למד במשך כשנתיים יחד עם הרב יעקב מוצפי ואחרים. לאחר מכן קיבל סמיכה לרבנות ושחיטה מהרב עזרא דנגור, רבה של בגדאד.
בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) נבחר לכהן כ"חכם באשי" והסמכות התורנית-רוחנית של מוסול ואזור צפון עיראק. במשרה זו, שכונתה בפי התושבים "אל חכם", כיהן במשך 26 שנים עד שנת 1951 (ה'תשי"א). על משרתו לא קיבל משכורת, והתפרנס מחנות קטנה שהייתה בבעלותו. למעט שלוש שנים האחרונות לכהונתו, כשהוחל בעיראק חוק ארגון מערכת השיפוט הדתי, ומשכורתו שולמה לו מטעם משרד המשפטים העיראקי.
בשנת 1951 (ה'תשי"א) עלה לישראל, ושימש כרב במעברת טירה הדרומית, בה התגוררו רוב יוצאי מוסול.
נפטר בכ"ט בתשרי ה'תשכ"א (1961) בטירת כרמל.
כפר גלעדי
כְּפַר גִּלְעָדִי הוא קיבוץ באצבע הגליל ליד מטולה וקריית שמונה השייך למועצה אזורית הגליל העליון. הקיבוץ מורכב מאיחוד שנעשה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 בין כפר גלעדי, תל חי וקיבוץ טבריה. מדרום לקיבוץ שוכנת כיום מכללת תל חי.
הקמת היישוב
כפר גלעדי הוקם במלחמת העולם הראשונה, בתאריך 21 באוקטובר 1916, על אדמת יק"א. ראשוני חלוציה היו חברי אגודת השומר שנוסדה בשנת 1909 בגליל. החברים המקימים היו ישראל ומניה שוחט, יוסף טרומפלדור, ישראל גלעדי, מניה לויטין, יצחק בן-צבי, אלכסנדר זייד, יחזקאל חנקין, יחזקאל ניסנוב, צבי בקר, מנדל פורטוגלי ומשה גבעוני (גולדשטיין). שאיפת המייסדים, שהיו שומרי מושבות, הייתה להתיישב על גבולות הארץ, במקומות מסוכנים ביותר. לפיכך בחרו בגבעה זו בקרבת גבול הארץ. האמונה הייתה אז שגבולות הארץ נקבעים בהתאם לתחומי ההתיישבות.
כפר גלעדי כמו תל חי ויישובים אחרים בסביבה היו חלק מההתיישבות החדשה בתחילה המאה ה-20 באצבע הגליל. לאחר מלחמת העולם הראשונה נמצא היישוב בתחילה בתחום המנדט הצרפתי על סוריה, מאוחר יותר תוקן הגבול ואזור אצבע הגליל צורף למנדט הבריטי על ארץ ישראל. הימצאות היישובים היהודיים באצבע הגליל תרמה להחלטה על צירוף האזור לארץ ישראל.
התפתחות אוכלוסיית היישוב
במלחמת העולם הראשונה, עת חיפשו הטורקים את אנשי ניל"י, הם אסרו את כל הגברים במקום והיישוב ננטש. הוא נעזב פעם נוספת בעקבות אירועי תל חי במרץ 1920, ולאחר שבעה חודשים שבו המתיישבים למקום. בספטמבר 1921 הצטרפו אנשי "השומר" מכפר גלעדי לגדוד העבודה, ובשנים שלאחר מכן קלט הקיבוץ מאנשי הגדוד. בשנת 1926 התאחדו שני הקיבוצים השכנים לקבוץ אחד ושמו: "כפר גלעדי-תל חי". לאחר הצטרפות קיבוצי גדוד העבודה לקיבוץ המאוחד קלט כפר גלעדי בשנת 1932 את "קיבוץ טבריה" של תנועת נצ"ח, מעולי המדינות הבלטיות וברית המועצות. בשנת 1936 באו לקיבוץ עולים מגרמניה ובהמשך הגיעו קבוצות רבות של נוער מניצולי השואה ועולים מארצות המזרח.
במהלך שנות השלושים והארבעים, שימש כפר גלעדי כתחנת מעבר מרכזית למעפילים שעלו לארץ דרך סוריה ולבנון. העולים דרך לבנון הוסתרו תחילה בכפר גלעדי, הועברו לאיילת השחר, משם לראש פינה ולאחר שצוידו בבגדים מתאימים ותעודות נשלחו לחיפה. בשיטה זו עברו בכפר גלעדי כ-8,000 עולים באופן בלתי-חוקי.
במלחמת העולם השנייה נדרשו החברים להתפנות בגלל הסכנה מצבא צרפת של וישי ששלט בסוריה. היישוב לא פונה, פרט לילדים שהועברו זמנית לתל יוסף. בשנות המאבק בבריטים שימש בסיס לפלוגות השדה (פו"ש), לפלמ"ח ובסיס להעפלה דרך היבשה מגבול סוריה וגבול לבנון.
בראשית שנות החמישים, בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר כפר גלעדי טלטלה קשה כאשר חלק מן החברים בקיבוץ פרשו לקיבוץ הגושרים וקבוצת פורשים מדפנה נקלטה בו.
במאה ה-21
במהלך מלחמת לבנון השנייה, ב־6 באוגוסט 2006, פגעה קטיושה שירה החזבאללה בקבוצת חיילי מילואים, מחטיבה 226, שחנתה בסמוך לכניסה לבית הקברות, בהמתנה לכניסה ללבנון לפעילות מבצעית. מהפגיעה נהרגו 12 חיילים, והייתה זו אחת התקריות הקשות במלחמה. לאחר האירוע האשימו חלק מהמשפחות השכולות את בני הקיבוץ בכך שלא התירו לחיילים את הכניסה לקיבוץ בטענה שהחיילים יפגעו ברכוש הקיבוץ, אך אנשי הקיבוץ התנערו מאחריות ואילו תא"ל אלון פרידמן, ראש מטה פיקוד הצפון, שלח מכתב למזכירות הקיבוץ שבו נטל בשם צה"ל את מלוא האחריות על התקרית. במקום הוקם גל-עד לזכר החללים.
ענפי הפרנסה
עד הקמת המדינה היו ענפי המשק העיקריים, ענפי החקלאות המקובלים: רפת לפרות, מכלאה לצאן, לולים לתרנגולות, תפוחים וגידולי ירק ופלחה. היה גם מפעל שימורים לזיתים בתל חי. בסוף שנות החמישים החלה לפעול ליד הקיבוץ מחצבה. הוקם תאגיד של הקבוץ ושמו "מחצבות כפר גלעדי" ובית מרגוע, אשר היום הפך למלון ונקרא מלון כפר גלעדי. היום הם מהווים את מקורות הפרנסה העיקריים של הקיבוץ.
לקיבוץ ארבע מחצבות המצויות באזור של אבני גיר ובזלת. המחצבות מספקות את מוצריהן גם לביצורי הגבול בגולן ובצפון. המחצבות מייצרות מגוון מוצרים: חומרי מחצבה, חצץ, מצעים, אספלט, בטון, חצץ בזלת מיוחד לכבישים ראשיים, אבקות גיר לתעשיות הפלסטיק, הצבע, הנייר והדבק וחמרי קוורץ ליצור משטחי מטבח ייחודיים.
מוזיאון בית השומר
בכפר גלעדי ממוקם מוזיאון בית השומר, אחד מ-12 המוזיאונים של משרד הביטחון, אשר נחנך בשנת 1969. הוקם כדי להציג את תולדותיהם של ארגוני בר-גיורא והשומר, ואת תפקידיהם בהתיישבות, בגיוס נשק ובהגנת היישוב. הוא מתמקד בשני נושאים: התפתחות כוח המגן בארץ ישראל, וההתיישבות בגליל ובאצבע הגליל. המוזיאון הוקם על ידי אחרוני אנשי השומר, ובראשם מאיר ספקטור, רחל ינאית בן-צבי ונחום הורביץ. הבניין תוכנן כעין מגדל שמירה הצופה לעבר כל אצבע הגליל ולחצר תל חי. התצוגה במוזיאון כוללת מסמכים היסטוריים, צילומים, דגמים, שחזור "המדאפה" (חדר האורחים). דיוראמה אור-קולית, חיזיון אור-קולי, מבחר כלי נשק, דגלים ותלבושת מלאה של חבר השומר. בשנת 2008 שופץ ושודרג המוזיאון כדי שיתאים לתקופה המודרנית. המבקר עובר בין תחנות שונות ומפעיל סרטי טלוויזיה המראים את התקופה ההיא וברקע מוקראים מכתבים שאיש השומר כותב למשפחתו.
בקיבוץ קיימים שני סליקים הפתוחים לביקורים מודרכים: סליק "השומר" וסליק "ההגנה".
בית הקברות והאריה השואג
בבית הקברות של הקיבוץ מצוי אתר ההנצחה לחללי תל חי ובו אנדרטת האריה השואג וקבריהם של מגיני תל-חי, כמו כן קיים במקום בית קברות בו טמונים חברי ארגון "השומר", חללי צה"ל ותושבי היישוב.
גבעת השוקת
במערב הקיבוץ, ליד הכביש, סמוך למחצבות ולעינות גלעדי, מצויה "גבעת השוקת". בה נתגלה בית קבורה מן התקופה הרומית. במקום נמצאו שרידי בנייה וחרסים. על דופן הבניין כתוב באותיות עבריות מרובעות "חזקיה" - כנראה אבי המשפחה. ההערכה היא שאבי המשפחה נקבר במקום בסביבות שנת 200 לפנה"ס. בתוך הבור יש ארון קבורה נוסף, מהודר, עשוי שיש ועליו כתובת יוונית המציינת את שם הנקבר: הירקלידס, כנראה פקיד ממשלתי בכיר. האתר נחפר בראשית שנות השישים על ידי הארכאולוג יעקב קפלן, בסיוע חברי קיבוץ כפר גלעדי. קפלן הציע לזהות את האתר כינוח המקראית.
קישורים חיצוניים
היסטוריה
ארכאולוגיה
מלחמת הטרקטורים
מלחמת הטרקטורים הוא כינוי שניתן לעימות ממושך שנערך בשנת 1965, בו החלו ירדן וישראל במאבק השתלטות על השטחים המפורזים שהשתרעו בין הקיבוץ הדתי שעלבים לבין מוצבי הלגיון הירדני באזור לטרון.
רקע
נציגי ישראל וירדן שדנו בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות לא הגיעו לכלל הסכמה לגבי שטחים חקלאיים שהיו באזור הגבול בין שתי המדינות בעמק איילון. בתחילת שנות השישים חלה החרפה ביחסי ירדן–ישראל, ושני הצדדים החלו בסיפוח של שטחים אלה, שהגיע לשיאו בשנת 1965. פניית האו"ם לשני הצדדים להפסיק בעיבוד הקרקע על ידי אנשי הכפרים הירדניים ואנשי הקיבוצים נחשון ושעלבים, לא נענתה, מחשש הדדי שהפסקת העבודות תיתן לצד השני לגיטימציה גדולה יותר לסיפוח השטחים.
האירוע
ב-16 באוקטובר 1965 הודיעו שלטונות ירדן לתושבי הכפרים כי הם יכולים לעבד את האדמה בשטח ההפקר. תושבי הכפר הערבי עמואס, ששכן קרוב מאד למחלף לטרון הנוכחי, החלו בחרישה בשטח גדול מצפון לכפר, עם 4 טרקטורים ותחת שמירה של חיילי הלגיון. ישראל הגישה תלונה לוועדת שביתת הנשק, אך הירדנים המשיכו בחריש בסיוע טרקטורים נוספים. צה"ל החליט לא להותיר את המצב, שנתפס כהתגרות, ללא תגובה. אלוף פיקוד המרכז, יוסף גבע, פנה לתושבי הקיבוצים הסמוכים - שעלבים, נחשון, הראל, חולדה וצרעה - וביקש מהם לחרוש שטחים נרחבים מצפון לאזור בו חרשו הכפריים הירדנים. כדי לאבטח את המבצע נשלחה תגבורת של חיילים, ואף פלוגת טנקים.
מספר לילות לפני תחילת העבודה הגיעה לאזור פלוגת הנדסה קרבית, פלוגה ב' מגדוד 601, בפיקוד סרן יהודה כהן וסגנו, סגן משה אדלשטיין (לשם). משימת הפלוגה הייתה לפנות מוקשים באזור שבו היו מחנות המעצר הבריטיים באזור לטרון. הפלוגה עבדה בלילות באמצעות מגלי מוקשים ואכן חשפה עשרות מוקשים נגד אדם. כמו כן הכינה הפלוגה תלוליות עפר כמחסות אפשריים מירי מכיוון משטרת לטרון.
לצורך המבצע גויסו כ-30 טרקטורים מיישובי הסביבה, וביום רביעי של אותו השבוע החל החריש. הרמטכ"ל, רב-אלוף יצחק רבין, ביקר בחדר הפיקוד שהוקם במשטרת משמר איילון. במשך ימי המבצע הראשונים נעשו מאמצים מצד האו"ם להביא לרגיעה, אך כאשר הסתבר שהמאמצים אינם נושאים פרי הוחלט להרחיב את המבצע.
שבת
החריש החל, כאמור, ביום רביעי,. ביום שישי קיבלו בני הקיבוץ הדתי, שעלבים, הוראה מצה"ל להמשיך ולחרוש גם באותה השבת, שבת פרשת נח. מעבר לאיסור ההלכתי על חריש בשבת, הייתה אותה שנה גם שנת שמיטה, שבה אסורות עבודות השדה במשך כל השנה.
בני הקיבוץ פנו לרב היישוב באותה תקופה, הרב מאיר שלזינגר, שאישר את ביצוע העבודות בשבת. עם זאת, הרב הצבאי הראשי באותה תקופה, האלוף הרב שלמה גורן, שעמו התייעץ רב הקיבוץ בטלפון, לא הסכים וסירב לאשר. הרב שלזינגר עמד על דעתו וביקש מהרב גורן להגיע ולראות את המצב. הרב גורן אכן הגיע לשעלבים בצהרי יום שישי, ולאחר שראה במה מדובר חזר בו והתיר לבני הקיבוץ לחרוש בשבת. את ההיתר הביא הרב גורן מדברי רש"י במסכת עירובין:
כלומר, אסור לחלל את השבת כאשר נכרים באים רק כדי לגזול ולא על עסקי נפשות. אך בעיר הסמוכה לסְפָר מותר לחלל את השבת ולצאת למלחמה, מחשש שיכבשו את אותה עיר סְפָר ומשם יוכלו לחדור לארץ.
בעקבות אישורו של הרב גורן נערכו אנשי הקיבוץ להמשיך לחרוש בשבת, ולמחרת הפתיעו את הירדנים שציפו למצוא שדות ריקים בשל השבת. לאחר זמן מה פתחו הירדנים ביריות, שהופסקו לאחר אזהרה ישראלית כי תושב אש. הירדנים נצרו את האש והסיגו את הטרקטורים לאחור. לאחר מכן שבו למקומם גם הטרקטורים המגויסים של בני הקיבוצים.
בתקרית הירי נפצע באופן קשה יצחק שצ'ופק, חבר קיבוץ נחשון. אברהם אברבוך, חבר קיבוץ צרעה, נפצע קל. בהודעה שפורסמה על ידי דובר ירדני נאמר כי בחילופי האש נהרגו 15 ישראלים ובצד הירדני כלל לא היו נפגעים.
למחרת, ה31 באוקטובר, נעשה ניסיון חוזר לחרוש בעמק איילון שהופסק שוב על ידי ירי ירדני. כאשר החריש והירי פסקו משני הצדדים הופיעו נציגי ועדת שביתת הנשק יחד עם נציגי צה"ל והורו על הפסקת החריש בין הקווים של שטח הפקר.
כשנה וחצי אחרי האירוע, ב-5 ביוני 1967, פרצה מלחמת ששת הימים. ב6 ביוני, יומה השני של המלחמה, כבשה חטיבת קרייתי את משטרת לטרון ללא נפגעים. תושבי שלושת הכפרים הערביים שהיו באיזור, עמואס, יאלו ובית נובא, גורשו והכפרים נהרסו. הגבול הורחק עשרות קילומטרים מזרחה, והיישובים הישראליים הפכו מיישובי ספר ליישובים בלב המדינה. בכך הסתיימה פרשת שטח ההפקר באזור לטרון.
שח"מ מקורות ביצוע
שח"מ מקורות ביצוע בע"מ היא חברה בת של חברת המים הלאומית מקורות. חברה זו מתמחה בתכנון, הקמה ובאספקה של תשתיות, מתקנים ומערכות של מים, ביוב וקולחין. החברה החלה את פעילותה בשנת 1961 בשם "שח"מ - שירותים חשמליים-מכניים". ביולי 2008, עם השלמת השינוי המבני במקורות, שונה שם החברה לשמה הנוכחי המייצג נאמנה את מלוא היקף פעילותה של החברה.
היסטוריה
שח"מ היא תולדה של איחוד גופי הביצוע של מקורות לגוף אחד הנעשה במסגרת שינוי מבני שערכה "מקורות" בשנים 2005–2008. מטרת השינוי הייתה לאחד את כל גופי הביצוע למסגרת רב-תחומית אחת. הגופים שאוחדו הם:
בשלב ראשון רוכזו העובדים לתוך "אגף הביצוע" לפרק זמן של 3 שנים (2005–2008). אגף הביצוע נבחן בתקופה זו כ"משק סגור", ולאחר מכן הפך לחברת בת בשם "שח"מ מקורות ביצוע בע"מ". כך נצברו כל הידע והניסיון במסגרת אחת.
מבנה החברה
בשח"מ מקורות ביצוע קיימות ארבע חטיבות, כאשר בראשה של כל חטיבה מכהן סמנכ"ל.
חטיבת ההנדסה: עוסקת בפן ההנדסי של טכנולוגיות ותשתיות המים. בחטיבה זו פועלות מחלקות של הנדסת מכונות, הנדסת חשמל, הנדסה אזרחית והנדסת צנרת ותהליך.
חטיבת תפעול וייצור: בחטיבה זו קיימת יחידת הייצור העוסקת בשיפוץ, ייצור ובדיקת משאבות מים. כמו כן, קיימות גם מחלקת הבטיחות, מחלקת הפיקוד והבקרה, ומחלקת אחזקת ציוד הנדסי.
חטיבת ביצוע ופרויקטים: בחטיבה זו נמצאות המחלקות הביצועיות האזוריות- ביצוע דרום וביצוע צפון. מחלקת הקידוחים של החברה, משרד תיאום הפרויקטים והמחלקה האלקטרומכנית פועלות גם הן תחת חטיבת ביצוע ופרויקטים.
חטיבת כספים ומינהל: זוהי החטיבה המנהלית של החברה ותחתיה נמצאות מחלקות משאבי אנוש ושכר, הנהלת חשבונות, תקציב ובקרה, הגשת חשבונות וגבייה, רכש ולוגיסטיקה, ביטחון, מחשוב ותחבורה ומשק.
כמו כן, קיימות מחלקות הכפופות ישירות למכ"ל החברה- מחלקת השיווק, המחלקה המשפטית, המבקר הפנימי והענף להגברת הגשם - העוסק בזריעת עננים.
תחומי פעילות
זריעת עננים: בשנת 1961 הוקם בשח"מ הענף להגברת הגשם. פעילות הגברת הגשם מתבצעת על ידי זריעת העננים ביודיד הכסף, AgI, חומר אשר מעודד את יצירת הקרח בעננים ובכך מעודד יצירת משקעים. ניסויים שנערכו בשנות ה-60 וה-70 של המאה הקודמת הראו כי פעילות הזריעה מגבירה את הגשם בשיעור של כ-13% באזור אגן ההיקוות של הכנרת.
קידוחי מים: בשח"מ פועלת יחידת קידוחים הפועלת 24 שעות ביממה, ובעלת יכולת לבצע קידוחים עד 1,500 מטר מתחת לפני הקרקע. הקידוחים מתבצעים בשתי שיטות:
כמו כן, יחידה זו עוסקת גם בפירוק והרכבה של קידוחים, צילום קידוחים וביצוע שאיבות ניסיון.
משאבות מים וציוד שאיבה: אחד מתחומיה העיקריים של שח"מ הוא קידוחי מים, ולשם כך יש צורך במשאבות חזקות במיוחד. שח"מ מקורות ביצוע היא החברה המובילה בישראל בפיתוח, ייצור ושיפוץ של משאבות מים אנכיות. כיצרנית המשאבות של חברת המים הלאומית "מקורות", צברה שח"מ עשרות שנות ניסיון בתחום. כיום החברה מייצרת משאבות עבור גופים מכל המגזרים: רשויות מקומיות, תאגידי מים, קיבוצים, מושבים, אגודות מים ומפעלי תעשייה גדולים. בשנת 2016 זכתה שח"מ בתחרות בינלאומית על פיתוח שסתום על-חוזר המקטין את בלאי המשאבות וחוסך באנרגיה ומים.
הנחת קווי מים ועבודות צנרת: אחד מתחומי המומחיות של שח"מ הוא הנחה של קווי מים מסוגים שונים ובקטרים שונים עד "108 בהיקף ביצוע שוטף של עשרות ק"מ בשנה. החברה הניחה את "מוביל המים החדש", מערכת לקליטה והולכה של כל המים המסופקים ממתקני ההתפלה.
פיקוד ובקרה: מחלקת הפיקוד והבקרה פועלת על מנת לאפשר שליטה יעילה וטובה על מערכות אספקת המים בישראל. כמו כן, מערכות אלו מתריעות על תקלות ובעיות במערכות השונות. שח"מ מפעילה מערכות פיקוד ובקרה המבוססות תקשורת לוויינית, אלחוטית, קווית או סלולרית. כמו כן, מחלקת פיקוד ובקרה עוסקת בהקמת מרכזי בקרה ראשיים ומשניים, מערכות בקרה מקומיות בשיטת Human Machine Interface) HMI), הקמת מערכות מחשוב ותקשורת, גיבוי ואבטחה של מערכות אלו.
התפלה: שח"מ מקורות ביצוע מתכננת, מקימה ומספקת מתקני התפלה בשיטת האוסמוזה ההפוכה. בין המתקנים שהחברה הקימה נמצא המתקן בסבחה ומתקן התפלה בגרנות, ששודרג לאחרונה על ידי שח"מ על מנת לנצל את מי התהום המליחים המצויים בחלקו המזרחי של אקוויפר החוף.
טיפול במים: הביקוש לאספקת מים באיכות גבוהה בהתאם לתקני האיכות גובר. לאור זאת, הפכה שח"מ מקורות ביצוע את תחום הטיפול במים למרכיב מרכזי בפעילותה. שיטות הטיפול שהחברה מציעה הן: הכלרה, טיפול ב-UV (קרינה אולטרא-סגולה), שיקוע, הפתתה, סינון, סינון מיקרוני, הפלרה (נוזלית ומוצקה) ועוד. כמו כן, החברה מפעילה מתקן אולטרה פילטרציה נייד המיועד לשימוש באזורים מרוחקים ובזמני חירום.
Magna Carta Holy Grail
Magna Carta Holy Grail (מעוצב כ-Magna Carta... Holy Grail) הוא אלבום האולפן ה-12 של הראפר האמריקאי ג'יי זי. האלבום יצא לאור ב-4 ביולי 2013 בפורמט של הורדה חינמית ללקוחות סמסונג דרך אפליקציית "Magna Carta" של ג'יי זי. ב-8 ביולי יצא האלבום בצורה רחבה דרך חברות התקליטים רוק-א-פלה רקורדס, רוק ניישן ו-Universal Music Distribution.
שח"מ מקורות ביצוע
תחומי פעילות
מכון בדק משאבות: מכון בדק המשאבות פועל משנת 1957 לבדיקות הידראוליות של משאבות מים אנכיות, תת-מימיות ואופקיות לפי תקני בדיקה בינלאומיים. מדי שנה נבדקות במכון הבדק של שח"מ מקורות ביצוע עשרות משאבות אנכיות בספיקה של עד 4,500 מק"ש (מטר מעוקב בשעה) וכן מדידת לחץ של עד 700 מ' (70 Bar). לאחרונה, הסתיימו עבודות הקמת מערך לבדיקת משאבות אופקיות שמאפשר בדיקת משאבות אופקיות בספיקה עד 900 מק"ש ללחץ 60 אט' והספק מנוע עד 700 כ"ס.
פול קראוס
פול ג'יימס קראוס (באנגלית: Paul Krause; נולד ב-19 בפברואר 1942 בפלינט, מישיגן) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר. קראוס שיחק פוטבול באוניברסיטת איווה בה למד. באוניברסיטה שיחק כתופס בהתקפה ומגן אחורי בהגנה. קראוס נבחר בסיבוב השני בדראפט של שנת 1964 על ידי וושינגטון רדסקינס. כבר כרוקי חטף 12 חטיפות והוביל את הליגה במספר החטיפות. קראוס היה מועמד לפרס רוקי השנה אותו הפסיד לחבור לקבוצה צ'רלי טיילור. בשתי שנותיו הראשונות נבחר למשחק הפרובול. בסוף עונת 1967 החליפו הרדסקינס את קראוס בליינבקר מארלין מקייור ממינסוטה ויקינגס ובבחירת דראפט של מינסוטה בסיבוב השביעי של דרפאט 1968. יחד עם הוויקינגס הופיע קראוס בארבעה סופרבולים (4, 8, 9, 11). בכל הקריירה שלו, קראוס החמיץ רק שני משחקים בעקבות פציעה. קראוס מחזיק בשיא ה-NFL בחטיפות עם 81 חטיפות ל-45 קוורטרבקים שונים. בשנת 1998 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
שח"מ מקורות ביצוע
תחומי פעילות
שיקום קידוחי מים: שח"מ מקורות ביצוע בע"מ פועלת גם לשיקום קידוחי מים. שיקומים אלו תורמים להחזרת ספיקות שאבדו, הוזלה בעלות השאיבות, הארכת החיים של הקידוח ושיפור איכות המים.
מכון לבדק מדי מים: המכון לבדק מדי מים הוקם בשנת 1962, ומבצע בדיקות, כיול, שיפוץ ובוררות של מדי מים החל מקוטר 1/2 אינץ'. כיום המכון מסוגל לבצע בדיקות בספיקות של עד 800 מק"ש, הספיקה הגבוהה ביותר הקיימת למבדקה במדינת ישראל.
דינמו מוסקבה (כדורעף נשים)
דינמו מוסקבה (ברוסית: Женский Волейбольный Клуб «Динамо» Москва) הוא שמו של מועדון כדורעף נשים רוסי מקצועני מהעיר מוסקבה שנוסד בשנת 1926.
זו אחת מקבוצות כדורעף הנשים המעוטרות ברוסיה: דינמו זכתה 14 פעמים באליפות הסובייטית, 7 פעמים באליפות ליגת העל הרוסית בכדורעף נשים ו-11 פעמים בגביע האלופות האירופי. בעונת 2019/2020 העפילה לשלב רבע גמר גביע CEV.
ג'ו קירנן
ג'וזף יוג'ין קירנן השלישי (באנגלית: Joseph Eugene Kernan III; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-48 בשנים 2003–2005. קודם לכן, החל מ-1997, הוא כיהן כסגן מושל אינדיאנה ה-47 תחת המושל פרנק אובאנון וירש אותו כאשר הוא נפטר בעת כהונתו. במהלך מלחמת וייטנאם היה קירנן שבוי מלחמה.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם התגייס קירנן ב-1969 לצי ארצות הברית והוכשר כ. ב-1972 הופל מטוסו מעל שמי צפון וייטנאם והוא נפל בשבי. לאחר שחרורו הוא המשיך בשירותו הפעיל עד 1974. כחבר המפלגה הדמוקרטית כיהן קירנן כראש עיריית סאות' בנד ולאחר מכן כסגן מושל אינדיאנה. הוא הושבע כמושל עם מותו של המושל פרנק אובאנון. בבחירות של 2004 הוא ניסה להתמודד על תקופת כהונה מלאה כמושל בזכות עצמו ונוצח על ידי המנהל לשעבר של משרד הניהול והתקציב, מיץ' דניאלס. הוא שב לסאות' בנד ופרש מהחיים הפוליטיים.
ראשית חייו
ג'ו קירנן נולד בשיקגו, אילינוי כבכור במשפחה של תשעה ילדים.
אביו של קירנן, ג'וזף יוג'ין קירנן הבן, היה גם הוא קצין תעופה ימית בצי במלחמת העולם השנייה, וניסה לפנות גם הוא לקריירה פוליטית, אך התמודד ב-1963 ללא הצלחה על המושב מטעם מחוז הבחירה המחוזי הרביעי של מועצת סאות' בנד, וב-1964 התמודד, גם ללא הצלחה, על משרת נציב מחוז סנט ג'וזף. אמו של קירנן, מריאן פאוורס קירנן, עבדה במגוון משרות, כולל משרה בחברת C&P Telephone, בה היא התקדמה לתפקיד בו היא טיפלה בחשבון של הפנטגון והחזיקה בסיווג ביטחוני
משפחתו של קירנן עברה לסאות' בנד כאשר הוא היה בן 10. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט ג'וזף ב-1964. ב-1968 הוא סיים את לימודיו עם תואר בלימודי ממשל באוניברסיטת נוטרדאם. הוא שיחק בנבחרת הבייסבול הצעירה של האוניברסיטה, אף על פי שלא למד במסגרת מלגת ספורט, ובנבחרת הבכירה בשנתו השנייה והשלישית ללימודים ב-1967 ו-1968. בתחילה הוא שיחק כשחקן שדה ובשנת לימודיו האחרונה עבר להיות תופס.
שירות צבאי
ב-1969 התגייס קירנן לצי ארצות הברית והוכשר כ על סיפון נושאת המטוסים. לאחר שהשלים את הכשרותיו כקצין תעופה ימית, כאיש סיור אווירי, כאיש צוות מחליף של נורת' אמריקן A-5 ויג'לנטי, הוא שירת עם טייסת הסיור ההתקפתי הכבד RVAH-7 בבסיס האווירי של הצי באולבני, ג'ורג'יה, עד שנשלח לדרום-מזרח אסיה על סיפון הקיטי הוק, שם הוא שירת החל מפברואר 1972, וביצע 26 משימות טיסה בשמי לאוס וצפון וייטנאם, עד שב-5 במאי 1972 מטוס קרב דו-מושבי שבו הוא טס כקצין נשק הופל על ידי כוחות האויב בעת משימת סיור והוא נפל בשבי. תקופת שביו נמשכה 11 חודשים במשך חלק מתקופת שביו הוא נכלא בבית הסוהר הילטון האנוי, אך רוב זמנו בשבי עבר עליו בבית הסוהר הסמוך שכונה "גן החיות" (The Zoo). ב-27 במרץ 1973 הוא שוחרר מהשבי והמשיך בשירות פעיל בצי עד דצמבר 1974. הוא עוטר בצלב התעופה המצוינת, בשני עיטורי לב הארגמן ובציון לשבח של הצי.
לאחר שחרורו
קירנן שימש כמנהל עסקי בכמה חברות. ב-1975, לאחר תום שירותו הצבאי, הוא עבד עבור פרוקטר אנד גמבל בסינסינטי, שם הוא פיקח על ייצור מספר מוצרים של החברה. לאחר מכן הוא שב לסאות' בנד, שם הוא עבד עבור בתי הספר הקהילתיים של העיר, ומאוחר יותר עבור חברת הנייר שוורץ. את הקריירה שלו בממשל החל קירנן בעבודה במשך חודש ב-1976 במשרד חשב הכספים של סאות' בנד, פיטר מולן, במיזם מיוחד.
חשב הכספים של סאות' בנד
בשנים 1980–1984 שימש קירנן כחשב הכספים של סאות' בנד. הוא מונה למשרה זו על ידי ראש העיר רוג'ר פרנט זמן קצר לאחר שהחל לכהן בתפקידו ב-1 בינואר 1980 בהמלצתו של מולן ששימש בתפקיד לפניו. כחשב שימש קירנן בתוקף תפקידו כחבר במועצת בעבודות הציבוריות ובמועצות המים והביוב.
במסגרת תפקידו הוטל עליו לפקח על ניסוח התקציב השנתי של העיר בהיקף של 40 מיליון דולר. בעת כהונתו בתפקיד, נעשו קיצוצים בתקציב בנוגע להיקף כוח האדם במשטרה ובשירותי הכיבוי, שמאוחר יותר הוא ציין שהיו נחוצים בשל מצוקה תקציבית שנגרמה כתוצאה מהקפאת מיסי המדינה וקיצוצים בסיוע הפדרלי. כאשר סיים קירנן את תפקיד החשב, שיבח אותו ראש העיר פרנט על עבודתו על התקציב, וציין שקירנן לקח על עצמו את התפקיד בתקופה הגרועה ביותר של העיר מבחינה פיננסית, וש"קיבוץ כל חלקי התקציב יחדיו והפעלתו הוא הישג כשלעצמו, וג'ו עשה עבודה טובה".
קירנן ניהל את המשא והמתן על החוזים של עובדי העירייה, כולל החוזים של השוטרים והכבאים. הוא גם ניהל את המשא והמתן עם נהגי המשאיות. ב-17 בפברואר 1984 הוא סיים את עבודתו כחשב לטובת עבודה בשוק הפרטי. ביומו האחרון בתפקיד הוא הצהיר שהוא יעבוד כסגן הנשיא של תאגיד מק'ויליאמס ובמקומו נכנס לתפקיד החשב מייקל ואנס.
ראש עיריית סאות' בנד
ב-1987 נבחר קירנן מטעם המפלגה הדמוקרטית כראש עיריית סאות' בנד. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-1991 וב-1995. ב-1995 הוא זכה ב-82 אחוזים מקולות הבוחרים, שיא בתולדות הבחירות בעיר, והיה ראש העיר הראשון בסאות' בנד שניצח בבחירות לתקופת כהונה שלישית מאז 1905. כראש העיר קבע קירנן גם שיא באורך כהונתו, שנמשכה 9 שנים, שיא שנשבר על ידי יורשו בתפקיד, סטיב לוק, שכיהן 15 שנים בתפקיד.
קירנן נחשב כראש עיר פופולרי. בנובמבר 1996 כתבה ננסי ארמור מAssociated Press שקירנן היה, "חביב על הדמוקרטים והרפובליקנים כאחד. הוא ידידותי וחמים, מהיר לברך את התושבים תוך קריאת בשמם ודרישה בשלומם. הוא גם נגיש". כראש העיר הוא פעל ליצירת מקומות עבודה לטווח ארוך, עשה מאמצים לשיפור בטיחות הציבור, וחיזק את מצבה הפיננסי של העיר. לאחר שנבחר לתקופת כהונתו השלישית, הוא הצהיר שסדרי העדיפויות שלו באותה עת היו בטיחות הציבור, הפיתוח הכלכלי, ושכונות העיר.
פיתוח העיר
בעת תקופת כהונתו, זכה קירנן לתשבחות על יכולתו במשיכת מיזמי פיתוח כלכלי לעיר. בין צעדי הפיתוח המרכזיים היו הקמת היכל התהילה של פוטבול המכללות בסאות' בנד. הוא הצליח לגרום לבחירתה של העיר כמיקום להיכל התהילה על פני 89 ערים אחרות. בתחילה הוא הבטיח שהעיר לא תממן את המיזם, ושהוא ימומן באמצעות תרומות מתאגידים. אף על פי כן, לאחר שהעיר הצליחה לגייס פחות מ-2 מיליון דולר של תרומות תאגידים, היא הנפיקה איגרות חוב עירוניות למימון הבנייה.
בין מיזמי הפיתוח שקירנן תמך בהם במיוחד היו מיזם בלאקתורן, שכלל מסלול גולף וגן תעשייה. ב-1992 הוא הנחיל את התפיסה שעל פיה בלאקתורן הפך ל"מקור שאיבה לפיתוח עתידי". ב-1995 הוא גילה עניין בהצעה לבניית אצטדיון בסאות' בנד עבור נבחרת הוקי קרח מהליגה הנמוכה. עם כל זאת, הצעה זה בסופו של דבר לא התגשמה.
יצירת משרות
קירנן פעל ליצירת משרות לטווח ארוך בסאות' בנד. הוא החל את תפקידו זמן קצר לאחר שמספר חברות עזבו את העיר או נסגרו, כמו חברת הצעצועים של העיר ב-1985, וחברת וילברייטר פריי. הוא זקף לזכותו את עצירת עזיבתן של חברות כמו אלייד פרודקטס סאות' בנד סטמפינג. דוגמה נוספת הממחישה את פעולתו של קירנן בתחום זה הייתה הצלחתו בהשארתו בעיר ב-1993 של המטה האזורי של מפעל הלוטו של אינדיאנה שהעסיק 15 אנשים. לאחר שהם החלו לחפש אתר חדש לפעילותם מחוץ לעיר, פעל קירנן ישירות מולם כדי למצוא מיקום חדש עבורם בתחומי העיר.
תשתיות
אובדנו של מימון פדרלי שנתי בהיקף של 20 מיליון דולר שסאות' בנד קיבלה לפני הקיצוצים בתקציב לתוכניות עירוניות על ידי ממשלי רייגן ובוש, גבה את מחירו מהתשתיות של העיר. אף על פי כן, מספר מיזמי תשתיות התקיימו בתקופת כהונתו של קירנן כראש העיר.
בין אלה נכללו העברתה של תחנת קו החוף הדרומי שמחבר בין שיקגו לבין סאות' בנד, ממיקום משותף עם חברת אמטרק לתחנת נמל התעופה של העיר, שנפתחה ב-1992. ב-1993 העיד קירנן בפני הקונגרס שלזכות העברה זו ניתן לזקוף גידול של 73 אחוזים בנסיעות מסאות' בנד, והוא ייחס זאת לעובדה שהמיקום הקודם של התחנה היה באזור "מבודד ולא בטוח". עוד בשנות ה-70 כבר היו תוכניות ליצירת ממשק לרכבת, אוטובוסים ונמל התעופה.