cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'ורז' קיווייה
המחלוקת עם לאמארק
קיווייה היה מראשוני המדענים להראות שהכחדה של מינים אכן התרחשה בהיסטוריה. הוא אף הקצין את דעותיו, באמרו כי החיים שקדמו לחיים של היום היו שונים בתכלית וכי המאובנים הם עדות רק למינים שנכחדו ולא, כפי שסברו אחרים כלאמארק ובופון, עדות אף למינים שעדיין חיים בעולם. אחת הבעיות עם תאוריה זו של קיווייה הייתה העובדה כי במקומות רחוקים אחד מהשני נמצאו שכבות סלע עם צורות חיים דומות. כזכור, קיווייה גרס כי היו מספר הכחדות לאורך ההיסטוריה, כשהאחרונה שבהן הייתה המבול התנ"כי. את בעיית השכבות הוא פתר בכך שטען כי לאחר הכחדה מסוימת, הגיעו בעלי חיים שכנים מאזורים קרובים והחליפו את בעלי החיים שנכחדו, עד שהגיעה קטסטרופה נוספת שהכחידה אותם והן הוחלפו על ידי חיות נוספות, וחוזר חלילה. אולם אף בתשובה זו יש פגם ברור לעין: אם נצא מנקודת ההנחה של קיווייה, הרי שעם הזמן היה צריך מספר מיני החיות לרדת בצורה משמעותית שכן היו הכחדות רבות. ממשיכיו של קיווייה פתרו שאלה זו באמרם כי בניגוד למקובל, לא הייתה תקופת בריאה אחת גדולה, אלא תקופות רבות כאלה, שכל אחת מהן התרחשה לאחר הכחדה.
המחלוקת עם ז'ופרואה סנט-אילר
ז'ופרואה ייחס חשיבות עליונה דווקא למבנה העל של מערכות הגוף, וטען כי לכל בעלי החיים מבנה בסיסי משותף שמעיד על קשר ביניהם. הוא קרא למחקרו בתחום זה בשם אנטומיה טרנסנדנטלית או פילוסופית. ז'ופרואה, שהיה מממשיכיו של לאמארק תמך אמנם בתאוריית הטרנסמוטציה שלו, אך בד בבד סיפק הסברים משלו לתאוריות האבולוציוניות של עמיתו. ז'ופרואה טען שלמרות השינויים של אברי הגוף עקב שימוש או חוסר שימוש בהם לאורך השנים, הרי שהמבנה הבסיסי של בעלי החיים תמיד נשמר:
ז'ופרואה ועמיתיו הראו כי בשלבים עובריים של בעלי חוליות מסוימים ניתן לראות מכנים משותפים במבנה הפיזיולוגי לאלו של חסרי חוליות, ועל כן הסיקו כי כלל בעלי החיים התארגנו יחד, כחלק מסדרה אחת לאורך ההיסטוריה. קיווייה כמובן התנגד לכך נמרצות בטענה שתמיד הייתה חלוקה למחלקות.
לשתי הגישות הייתה חשיבות רבה לעתיד. האנטומיה הסטרוקטואלית של ז'ופרואה וניסיונו למצוא את האחידות והשילוב בין כל צורות החיים הכתה גלים ושימשה עזר מרכזי בניסוח תורת האבולוציה של דרווין. מצד שני, האנטומיה ההשוואתית המורכבת של קיווייה היוותה את הבסיס לרבים מענפי הביולוגיה המודרנית ושינתה את דרך חשיבתם של מדענים רבים, גם אם הם לא הסכימו בינם לבין עצמם עם הגישה האנטי-אבולוציונית של קיווייה.
חקר המוזאזאורוס
בשנת 1795 קבל קיוויה בפריס את שלדו המאובן של הזוחל שנקרא לאחר זמן בשם "מוזאזאורוס הופמאני" מצבא צרפת המהפכנית שלקח אותו ממאסטריכט שבהולנד. בשנת 1808 זהה קיוויה את הזוחל כלטאת כוח וקבל את מסקנותיו של מדען הולנדי משנת 1798. כל זאת לפני שזוהו המוזאזאוריים כקבוצת לטאות ים משל עצמם.
תפקידים נוספים והיחס לקיווייה לאחר מותו
לבד מפעילותו במוזיאון הלאומי היה קיווייה מזכיר ומפקח ראשי על החינוך מטעם נפוליאון. הוא היה אחראי על החינוך בקרב העם והגיע אף למקומות רחוקים עד מאוד. בנוסף, כיהן קיווייה כנשיא האוניברסיטה הגדולה בפריס (1814). בשנת 1826 קיבל את אות לגיון הכבוד של צרפת שהיה התואר החשוב ביותר הניתן לאזרח או חייל כהוקרה על שירות אזרחי יוצא מן הכלל. בשנת 1831 קיבל אף תואר אצילות מהמלך לואי-פיליפ והיה אף לנשיא מועצת המדינה של צרפת. זמן קצר לאחר מכן הוא נפטר ממחלת הכולרה.
בספרות העברית מוזכרים קיווייה, גן החיות והרחוב על שמו, בספרו של נחום גוטמן ביאטריצ'ה או מעשה שתחילתו חמור וסופו ארי דורס.
אות מלחמת הקוממיות
אות מלחמת הקוממיות הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במלחמת העצמאות, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים. חלוקת האות החלה בשבוע של יום העצמאות בשנת 1951. בשנת 1955 הוענק האות למספר יישובים שכותרו או הותקפו במהלך המלחמה.
הזכאים לאות
האות ניתן לחיילים ששירתו בין 1 בפברואר 1948 ל-10 במרץ 1949 במשך 4 חודשים ברציפות לפחות. האות ניתן גם למי שהשתתף בפועל בקרבות, גם אם לא עמד בתנאים שלעיל, למי שהיה מרותק 120 ימים ליישוב ספר וכן לשליחי רכש והעפלה.
על אות זה נענדו על ידי הזכאים לכך ארבעה סמלים: זכאי עיטור לוחמי המדינה (שחולק החל מ-1968) והיו עדיין במדים, ענדו גרסה מוקטנת של העיטור על גבי אות מלחמת הקוממיות. בנוסף, נהגו יוצאי פלמ"ח לענוד על האות גרסה מוקטנת של סמל הפלמ"ח (סמל זה היה אות עצמאי בטרם בוטל), נהגו יוצאי הבריגדה היהודית לענוד על האות גרסה מוקטנת של סמל הבריגדה וזכאי אות מגן ירושלים (אות שניתן, בטרם בוטל, למי ששירת באזור ירושלים, בין 1 באפריל ו-10 ביוני 1948) נהגו לענוד גרסה מוקטנת של אות זה. ניתן היה לצרף לאות מספר סמלים במקביל ואחדים ענדו שלושה סמלים במקביל.
הועלתה הצעה לעצב לאות מדליה, בדומה לאותות המערכה של הצבא הבריטי. נעשתה עבודת מטה בצה"ל בקשר להנפקתה ובנובמבר 1951 הוכרז על תחרות לעיצוב המדליה. אולם המדליה לא הונפקה בסופו של דבר.
חלוקת האות
חלוקת האות החלה בשבוע של יום העצמאות בשנת 1951. ההודעה על חלוקת האות הביאה לתרעומת מצד חברי ההגנה על שאות הקוממיות חולק לפני אות ההגנה. לאבות חללי מלחמת השחרור הוענק אות הקוממיות אותו הם היו רשאים לענוד ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום העצמאות ויום נפילת הבן. בעת הדיון על חוק העיטורים בכנסת, הודיע שר הביטחון פנחס לבון שאות הקוממיות יוענק ביום העצמאות של 1955 לאזרחים ששיתפו פעולה במישרין עם צה"ל וליישובים שהצטיינו בלחימה. ביום העצמאות 1955 הוענק האות ל-98 יישובים ישראליים שכותרו או הותקפו במהלך המלחמה, ביחד עם נס, שנקרא נס הקוממיות.
דוד שאלתיאל
דוד שאלתיאל (16 בינואר 1903 – 23 בפברואר 1969) היה ממפקדי הש"י - שירות המודיעין של ארגון "ההגנה", מפקד חטיבת עציוני שלחמה בירושלים ובסביבתה במלחמת העצמאות, אלוף בצה"ל ושגריר ישראלי בארצות שונות.
ביוגרפיה
שאלתיאל נולד בי"ז בטבת תרס"ג (1903), להלנה לבית וורמסר ולבנימין שאלתיאל בהמבורג שבגרמניה, למשפחת יהודים מאנוסי פורטוגל. אביו היה סוחר במוצרי עור. היה חבר בתנועת הנוער היהודי בלאו וייס ("תכלת לבן"), למד חקלאות ובשנת 1923 עלה לארץ ועבד כפועל חקלאי. בשנת 1925 הצטרף שאלתיאל להגנה ויצא לצרפת בניסיון לרכוש הכשרה צבאית. בשנים 1927–1932 שירת בלגיון הזרים הצרפתי. נלחם בצפון אפריקה ורכש ניסיון צבאי כסמל בלגיון. בשנת 1932 חזר לארץ ישראל.
בשנת 1935 נשלח על ידי "ההגנה" לאירופה למטרות רכש. בנובמבר 1936 נתפס על ידי הגסטאפו ברכבת לאאכן בזמן שניסה להבריח מאה אלף מארק מגרמניה. הוא נאסר והועבר בין 24 מרכזים שונים של הגסטאפו, בהם עבר עינויים. בזמן מאסרו למד עברית מתוך ספר דקדוק קטן שהסתיר תחת המזרן. הוא נכלא למשך 8 חודשים במחנות הריכוז בדכאו ובבוכנוואלד. לאחר מאמצים רבים שוחרר ב-1937 וגורש מגרמניה.
שאלתיאל חזר ארצה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והמשיך את פעילותו בהגנה. הוא נאסר על ידי הבריטים ב-1939 כחשוד ברצח 3 ערבים כנקמה על רצח פועל יהודי אך שוחרר, ככל הנראה מחוסר ראיות.
בראשית שנת 1940 פיקד על ה-ר"ן - "ריגול נגדי", הגוף המודיעיני של "ההגנה" שקדם לש"י. עם היווסדו של הש"י, בקיץ של אותה השנה, פיקד עליו יחדיו עם זאב שרף, כשתחת אחריותו המודיעין הצבאי, בעוד שרף אחראי על המודיעין הפנים-יהודי. בשנת 1942 נתמנה למפקד מחוז חיפה של "ההגנה".
לאחר אביב 1942, לאור מצב המלחמה באירופה וסכנת התקרבותה למזרח התיכון, החליט הוועד הלאומי על הגברת פעילות המודיעין של היישוב העברי באירופה. עם נפילת צרפת ביוני 1940, ובמהלך "הקרב על בריטניה" שלאחריה, נשלח שאלתיאל שוב לאירופה, לבקשתו, כדי לסייע ליהודים באירופה שתחת שלטון הנאצים. הוא עמד בראש "תחנת אירופה" של מודיעין ההגנה (לימים המוסד). הוא פעל בשם בדוי, במסמכים מזויפים, ומראהו עבר שינוי על ידי איפור מכיוון שהנאצים הכירו אותו ממאסריו הקודמים. שאלתיאל התחזה לסוחר אמנות שמושבו בציריך. במימון המדינה רכש יצירות אמנות יקרות ערך וסחר בהן עם סוחרי אמנות גרמנים. במסגרת עסקיו רכש את אמונו של הרמן גרינג, שהיה אספן אמנות, ובזכות זאת הצליח לרכוש קשרים בצמרת הממשל והצבא.
בתקופה זו בה שהה מחוץ לארץ ישראל היה שאלתיאל גם בצרפת, בריטניה וכן מרוקו ואלג'יריה. הוא היה שליח רשמי של מחלקת העלייה של הסוכנות אבל באופן לא רשמי פעל מטעם המחלקה המדינית בתחומי רכש, גיוס לוחמים ומודיעין.
לאחר שובו לארץ ישראל ובין השנים 1945–1948 היה שאלתיאל חבר מטכ"ל "ההגנה" ומפקד מחוז ירושלים. במסגרת תפקיד זה השתתף בהסגרת פעילי אצ"ל ולח"י לבריטים.
דב יוסף, המושל הצבאי של ירושלים בעת מלחמת העצמאות חלק על החלטותיו של דוד שאלתיאל ומהלכיו. בספרו "קריה נאמנה" שיצא לאור בשנת 1960, ובו תיאור אירועי מלחמת העצמאות בירושלים, ביקר דב יוסף בחריפות את שאלתיאל על התנהלותו הצבאית ועל כך שלא דיווח לו על המצב האמיתי ברובע היהודי של העיר העתיקה ערב נפילתו, בטענה שלו עשה כן היה פונה הוא בתגובה לדוד בן-גוריון בדרישה להזעקת כוחות תגבורת. פרסום הספר עורר סערה ציבורית עזה ואף הגיע לדיון בכנסת, כשסיעת חרות הגישה הצעה למינוי ועדת חקירה לבדיקת נסיבות נפילתו של הרובע היהודי (ההצעה נפלה בהצבעה).
שאלתיאל הקים במסגרת צה"ל את חיל הספר והיה מפקדו הראשון. החיל נועד לשמירה על גבולותיה של המדינה. בעקבות קשיים ארגוניים הציע שאלתיאל להעביר את חיל הספר למסגרתה של משטרת ישראל, והשם שניתן ליחידה במסגרת זו הוא משמר הגבול. שאלתיאל שימש גם כמפקח הכללי של צה"ל.
בשנים 1950–1952 שימש שאלתיאל כנספח צה"ל בפריז. לאחר מכן שימש כשגריר ישראל בברזיל ובוונצואלה (מ-1952 ועד 1956), במקסיקו (1956–1959) ובהולנד (1963–1966). פרש לגמלאות ב-1 באפריל 1968.
דוד שאלתיאל נפטר בה' באדר ה'תשכ"ט (1969).
רחובות נקראו על שמו בירושלים ובחולון.
גלילאו (מערכת לווייני ניווט)
היסטוריה
האיחוד האירופי וסוכנות החלל האירופית חתמו בשנת 2002 על הסכם להקמת החלופה האירופית ל-GPS המכונה גלילאו. עלות המערכת כ-4 מיליארד דולרים. שני לוויינים ראשונים שוגרו בשנים 2005 ו-2008 ( הלוויין הראשון, GIOVE-A, שוגר ב-28 בדצמבר 2005). לוויינים אלו אינם מבצעיים, אלא נועדו לשמור על התדרים שהוקצו למערכת. שני לוויינים מבצעיים ראשונים שוגרו ב-21 באוקטובר 2011.
גלילאו צפויה להתחרות על יישומי הדור הבא של מערכות ה-GPS, שהלוויינים שיפעילו אותם יהיו זמינים בשנת 2012. המקלטים שיוטמעו בכלי רכב, במטוסים, בספינות ואף במכשירי טלפון סלולרי אישיים, יוכלו לשלב את האותות מ-30 לווייני גלילאו ו-28 לווייני ה-GPS האמריקנים וכן מלווייני GLONASS הרוסיים כדי להשיג דיוק רב יותר.
חלק מהותי בכל מערכת מיקום הוא גם ה"מיקום בזמן" (ראו מרחב-זמן), ולכן כל מערכת לוויינים עושה שימוש בכלי מדידת זמן מדויקים בסדרי גודל של מיקרו-שניות לכל היותר, אולם לא די במדידות לבדן וכדי למנוע פערי מדידה עקב המרחקים בין חלקי המערכת (הלוויין הממוקם במרחק של עשרות אלפי ק"מ מתחנת הקרקע, וממקלט מסוים). מערך "גלילאו" הציב לעצמו דרישה של דיוק במדידת זמנים בסדר גודל של ננו-שניות.
בכל לוויין "שעון מייזר מימן סביל" המודד זמן בסטייה של 0.45 ננו-שניות ב-12 שעות. בנוסף בכל לוויין שעון אטומי מבוסס רובידיום הפועל עצמאית וסטייתו 1.8 ננו-שניות ב-12 שעות. כל לוויין משדר אות ובו מיקום המדויק ורגע שליחת האות, למעשה שולח ארבע קוארדינטות, נתונים אלה יחד עם קבוע מהירות האור מאפשרים לחשב היכן, בדיוק רב, הלוויין בכל רגע נתון. כמו כן בשל הסטייה המצטברת במדידות לאורך זמן, מסונכרנים השעונים באופן תכוף עם מדידת הזמן בתחנת הקרקע על ידי שעון אטומי מבוסס צזיום, השעון המדויק ביותר כיום והמשמש כתקן המקובל (לפרטים ראו). אותות המערכת ישודרו באמצעות אנטנת "L-BAND" שתוכננה לכסות את כל השטח הנראה מן הלוויין בכל רגע נתון.
שני מכשירים ינטרו את סוגי הקרינה שאליה חשוף הלוויין במהלך חייו. הלוויין הראשון הוא לוויין נסיוני והוא אמור לשרוד רק כשנתיים.
מערכת גליליאו מיועדת לשמש כמערכת הניווט הלווייני של אירופה, בהפעלה אזרחית לחלוטין (בניגוד למערך לווייני GPS או GLONASS, שאותם מפעילים גורמי ביטחון בארצות-הברית וברוסיה, בהתאמה). המערכת תציע שילוב מלא עם מערכות GPS ו-GLONASS, לשם הגדלת זמינות האותות מן הלוויינים וכן להשגת שיפור בדיוק המדידה.
לווייני גליליאו משדרים בו-זמנית בשני תחומים של גלי רדיו, הפתוחים לכלל המשתמשים, היבט טכני שצפוי לתת דיוק ברמה של כמטר אחד, דיוק גבוה יותר מזה המוצע למשתמשים הרגילים של מערכת GPS למשל. השילוב עם מערכות ניווט לווייני אחרות יאפשר למשתמשים בגליליאו זמינות כמעט בלתי מוגבלת של איכון מיקום - למעט תנאים חריגים ביותר. המערכת האירופית גם תיידע את המשתמשים בתוך שניות על כשל בלוויין השייך למערכת.
זהו יישום חשוב במיוחד למשימות שבהן למיקום המדויק חשיבות רבה - למשל לניטור של תנועת רכבות, להנחתה של מטוסי נוסעים ולהנחיית אמבולנסים ורכב הצלה אחר. מערכת גליליאו, לכשתושלם, תכלול 27 לוויינים פעילים ועוד שלושה לוויינים רזרביים - לוויינים שישייטו במסלוליהם בחלל אך יהיו במצב "שינה" וישמשו גיבוי ללוויינים אחרים אם יתגלו בהם כשלים. בגלל הגובה הנמוך יחסית של לווייני הניווט, אורך חייהם אינו גדול במיוחד, ולכן יהיה צורך לתחזק את מערכת גליליאו בשיגורים תכופים של לוויינים חלופיים. ב-15 בדצמבר 2016, הכריז האיחוד האירופאי כי מערכת גלילאו מבצעית ויכולה לתת שירותים ראשוניים. נכון ליולי 2018 שוגרו 26 לוויינים מתוך ה-30. רק 22 מתוכם פעילים ותקינים, 2 במצב בדיקה ו-2 תקולים.
חלק מלווייני המערכת כוללים ציוד של מערכת Cospas-Sarsat.
משדר
מַשְׁדֵּר רדיו הוא מכשיר אלקטרוני אשר בשילוב עם אנטנה מסוגל ליצור אותות אלקטרומגנטיים בעלי מאפיינים מוגדרים. גל אלקטרומגנטי מאופיין על ידי שלושה גורמים: תדר (או אורך גל), אמפליטודה ופאזה. על ידי מניפולציה על אחד או יותר מגורמים אלו (כלומר שינוי תכונות הגל בהתאם למידע אותו רצוי לשדר- אפנון), ניתן לשדר מידע לתווך. בשימוש לצורכי תקשורת, לדוגמה שידורי טלוויזיה, משתמשים במקביל למשדר במכשירים הנקראים מקלטים שתפקידם לפענח מהאות ששודר מהמשדר את המידע שמעוניינים להעביר.
המרכיבים העקרוניים של משדרי רדיו הם:
במקרים רבים מעוניינים במכשירים המאפשרים תקשורת דו כיווניות (כגון טלפון סלולרי או מכשיר קשר), ובמכשירים אלו כלולים גם משדר וגם מקלט.
ועדה לדיור לאומי
ועדה לדיור לאומי (בראשי תיבות: וד"ל) היא ועדה שהוקמה לפי חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע”א-2011, שאושר בכנסת ב-3 באוגוסט 2011. הוועדה עוסקת באישור של תוכניות לדיור לאומי, שהן תוכניות להקמתן של שכונות מגורים בנות 200 יחידות דיור לפחות, שיש בהן דירות קטנות וגדולות, כך שיש בהן מענה למגוון צורכי מגורים.
היסטוריה חקיקתית
התוכנית להקמתן של ועדות לדיור לאומי, לשם הקמה מהירה של דירות מגורים, הוצגה לראשונה ב-7 במרץ 2011, על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר השיכון אריאל אטיאס ושר הפנים אלי ישי.
בדברי ההסבר להצעת החוק נומק הצורך בוועדה:
החוק אושר בכנסת ב-3 באוגוסט 2011.
הוועדות לדיור לאומי הופעלו תחילה בהוראת שעה למשך 18 חודשים, עד 11 בפברואר 2013. בהמשך הוארכה הפעלתן, עד 11 באוקטובר 2013, ובצעד נוסף הוארכה הפעלתן עד 11 באוגוסט 2015. צעד זה כלל גם שלל תיקונים בחוק, הרחבת סמכויותיהן של הוועדות.
הנדסת מכונות
מקצועות נוספים
מקצועות הנדסה נוספים נחשבים כנגזרות של הנדסת מכונות אף על פי שחלקם נלמדים בפקולטות הנדסיות עצמאיות: הנדסת חומרים, הנדסת קירור ומיזוג אוויר, הנדסת אוניות, תחומים מסוימים בהנדסה חקלאית, תת-התחום של ביומכניקה בהנדסה רפואית, מכטרוניקה, הנדסת אווירונאוטיקה ועוד.
תחומים
הנדסת המכונות היא מקצוע רחב אשר כולל בתוכו מגוון תחומים. בין השאר:
שימוש במחשב
בהנדסת המכונות של שנות האלפיים התיכּוּן והאנליזות נעזרים בכלים ממוחשבים כמו אנליזות באלמנטים סופיים (FEA), חישובי זרימה ושרטוט ממוחשבים כחלק מהתכנון בעזרת מחשב (CAD), בניית מודלים גאומטריים וויזואליים בעזרת מחשב בצד מודלים ממוחשבים לסימולציה של פעולות ותנועות. לדוגמה - סימולציה ממוחשבת של התנגשות שני כלי רכב. נעשה שימוש ביצור בעזרת המחשב (CAM) ושימוש במחשב לקבלת הנחיות יצור של חלקים שנעשו עבורם מודלים גאומטריים ממוחשבים. היצור נעשה על ידי שימוש במכונות עם בקרת מחשב (CNC) ולפעמים ישירות מן המודל ללא מעבר ביניים של שרטוטים.
לקריאה נוספת
McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering, Sybil P. Parker Editor in Chief. McGraw-Hill Book Company 1983, ISBN 0-07-045486-8 Publisher: Butterworth-Heinemann, ISBN 0750652284
דמיטרי מדבדב
דְמִיטְרִי אנטולייביץ' מדבדב (ברוסית: Дмитрий Анатольевич Медведев, ; ) הוא מדינאי, משפטן ופוליטיקאי רוסי. כיהן כנשיאה השלישי של הפדרציה הרוסית בשנים 2008–2012 וכראש ממשלת רוסיה בשנים 2012–2020. בעבר כיהן כסגן ראשון לראש ממשלת רוסיה (2005–2008) וראש סגל הקרמלין של פוטין ושימש פעמיים בתפקיד יו"ר תאגיד גזפרום (2000–2001, 2002–2008).
מקימי
מקימי הוא ספר מאת נועה ירון-דיין. הספר עוסק בחזרתה בתשובה של עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו חדת-לשון, שמואסת בעיסוקה, בהצלחתה ובאורח חייה על כל הנאותיו הפרועות ומוצאת את נחמתה בחסידות ברסלב. הוא מבוסס על חוויותיה האישיות של המחברת.
הספר עובד לסדרת טלוויזיה באותו שם עבור HOT, אשר שודרה בשנת 2013, בכיכובם של יעל פוליאקוב והזמר מוקי.
דמיטרי מדבדב
בהיכנסו לתפקיד הנשיא, מדבדב היה למנהיג הרוסי הצעיר ביותר בתולדות רוסיה המודרנית (בן 42 ו-8 חודשים) והצעיר ביותר מאז אלכסנדר קרנסקי, שמונה לתפקיד בשנת 1917 והוא בן 36. מדבדב שכיהן כנשיא קדנציה אחת בלבד, ניהל את מלחמת גאורגיה-רוסיה, הפך את המיליציה למשטרה אך ספג ביקורת שזו הייתה רפורמה קוסמטית בעיקרה, הגדיל את המשכורות לחיילים, החזיר את הבחירות הישירות למושלים, הקים את מרכז החדשנות סקולקובו, הרחיב את גבולות מוסקבה, תחתיו הושק פורטל השירותים הציבוריים ותוכניות לממשל אלקטרוני והוא גם עודד תוכניות חינוך משפטיות בקרב האזרחים ויצירת מרכזים לסיוע משפטי בחינם.
מקימי
תקציר
לעלמה, שדרנית טלוויזיה ורדיו בת 24, יש הכל. קריירה מצליחה ומבטיחה, היא יפה, מחוזרת, מלאת שמחת חיים ואנרגטית. החברים שלה הם האנשים הכי נכונים שאפשר להכיר בתל אביב: אמנים, מוזיקאים, אנשי תקשורת. ויש לה את גורי, בן זוג. אבל – כל זה רק למראית עין. גורי, כמו בני זוגה הקודמים, נותן לה תחושה שלא בטוח שיחזור מחר. עלמה כמו בוחרת את בני זוגה כדי להעניש את עצמה. היא צריכה להמשיך להיות מי שמצפים ממנה, לשחק את המשחק. אבל הפער בין מראית העין של חייה לבין מה שקורה בנפשה פנימה הולך וגדל. עלמה מרגישה שנפער בה חור גדול.
דמיטרי מדבדב
מכהן כסגן יושב ראש מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית מאז 16 בינואר 2020 ומאפריל 2012 עומד גם בראש מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.
מוצאו
אביו, אנטולי אפנסייביץ' מדבדב (1926–2004), כיהן כפרופסור להנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנית של לנינגרד (Ленинградского технологического института имени Ленсовета) אשר שינה את שמו למכון הטכנולוגי הממלכתי של סנקט פטרבורג. אמו, יוליה בנימינובנה לבית שפושניקוב (ילידת 1939), שמוצאה מן הכפר אלכסייבקה במחוז בלגורוד, הייתה מרצה לשפות אירופאיות במכון הפדגוגי ע"ש הרצן והייתה מדריכת תיירות בפאבלובסק סמוך ללנינגרד.
מקימי
תקציר
עלמה מתחילה לפלס את דרכה לליבו של בן, אבל ללא הצלחה. כשהחברים יושבים שבעה על אביה של נגה בן אפילו לא מצטרף. היא מוצאת תירוצים טיפשיים כדי לחדור אל המבצר של בן ולהביך עצמה מול חבריו, לפשפש בחפציו כשהוא לא נמצא. לאט לאט בן נופל ברשתה. הם מתחילים לנהל שיחות, בה מתגלה לה על ילדותו כילד טבע בסיני, על חוסר הביטחון וחוסר היציבות שחש. עלמה מתחילה לגלות את בן, שמתחת לפוזה של מלך הכיתה מסתתר מישהו מאוד בודד.
בלילה האחרון, לפני שהקומונה מתפרקת, בדירה ריקה מרהיטים, עלמה ובן ומתקרבים ומבלים לילה קסום. הם נשארים לישון יחד בדירה הריקה, ובבוקר עלמה מגלה שהיא לבד. היא עוברת לגור אצל אמא שלה, לשם מתקשר בן. עלמה מציעה לו לשמור יחד איתו על דירה של חברים במשך שבוע. בסוף השבוע הזה עלמה ובן יחד.
דמיטרי מדבדב
ילדותו
מדבדב הוא בן יחיד של זוג מרצים. נולד בפרוור קופצ'ינו (רחוב בֶּלי קוּנה, דרך 6) של המטרופולין סנקט פטרבורג (בזמנו - לנינגרד) ב-14 בספטמבר 1965. הוא שומר על קשריו עם בני כיתתו ומוריו מבית הספר. מורתו, ורה סמירנובה, זכרה שהיה ניתן להוציא אותו בקלות מחברת חבריו והיה שקדן מאוד בלימודים.
המשפחה התגוררה בדירת 40 מטרים רבועים ולא הייתה אמידה במיוחד, אך לא סבלה ממחסור. הוא היה ילד ממושמע וקשוב ונהג לקרוא את האנציקלופדיה הסובייטית. כנער נהנה להאזין ללהקות רוק בריטיות כמו בלאק סבאת' ופינק פלויד. בשנות העשרה גם איבד את אמונו בתעמולה הסובייטית. כשהיה בן 23, הוטבל לכנסייה הרוסית-אורתודוקסית.
מקימי
תקציר
הם שוכרים לעצמם דירה והופכים אותה לדירת החלומות שלהם – עם שטיח דשא מקיר לקיר, מגרש כדורסל קטן ושני חברים שמתנחלים אצלם בבית: מיכאל, סטודנט נצחי למשפטים שמפשר במלחמות הזוגיות בין "האריה" ו"הלביאה", וברנר, גולש מטורף, היפראקטיבי שחי על הקצה (דמותו של ברנר מבוססת על חברו של יובל, ניר קלר). למראית עין הכל טוב, ואפילו הבדידות נעשית יותר נסבלת. אבל בפנים, גם אצל עלמה וגם אצל בן, יש כאב וחוסר שלא מרפים.
דמיטרי מדבדב
נעוריו ובגרותו
כאשר התקבל לאוניברסיטת לנינגרד הכיר את ניקולאי קרופאצ'וב, כעת דיקן אוניברסיטת סנקט פטרבורג. לימים הגדיר קרופאצ'וב את מדבדב כ"סטודנט טוב שעסק בספורט, בעיקר אתלטיקה והיה אלוף האגרוף של הפקולטה למשפטים". מדבדב הוא בעל תואר בעריכת דין משנת 1987. בשנת 1990 קיבל תואר דוקטור במשפט אזרחי. באוניברסיטה עסק רבות בצילום. החל מ-1979 היה חבר בקומסומול. באוניברסיטה הצטרף למפלגה הקומוניסטית והיה חבר המפלגה עד אוגוסט 1991.
בשיחה עם סטודנטים מהאוניברסיטה הממלכתית של האוקיינוס השקט סיפר מדבדב שבעת לימודיו בפקולטה הוא עבד כשוער בכניסה לבניין דירות והרוויח 120 רובלים בחודש. מדבדב לא שירת בצבא, אף שהעביר כמה חודשי טירונות בחוחויאמיאקי (Huuhkanmäki בפינית) שבקרליה.
מרצה ואיש אקדמיה
בין השנים 1988 - 1999 היה מרצה באוניברסיטה הממלכתית של סנקט פטרבורג והרצה על המשפט הרומי והמשפט האזרחי. במקביל עבד כיועץ למשפט עבור ראש העיר אנאטולי סובצ'אק ועיריית סנקט פטרבורג. היה מעורב בכתיבת ספר הלימוד "זכות האזרח" - כתב ארבעה פרקים מתוך הספר. ב-1999 הפסיק לעבוד כמרצה, ועבר למוסקבה. מאז 2006 עומד מדבדב בראש המועצה הבינלאומית היוקרתית של בית הספר למנהל סקולקובו במוסקבה.
קריירה ציבורית ופוליטית
בתחילת שנות ה-90 היה מדבדב היועץ המשפטי לעיריית סנקט פטרבורג והיה מומחה הוועדה לקשרי חוץ של העירייה. בסמולני - בית עיריית סנקט פטרבורג - עבד מדבדב באשרור הסכמים להשקעות בינלאומיות בעיר. שהה זמן-מה בשוודיה ועסק בבעיות השלטון המקומי. את ולדימיר פוטין הכיר בוועדה לקשרי חוץ של העירייה והיה מזכירו. לדעת הפוליטולוג אלכסיי מוּחין, למדבדב היה חלק נכבד בהגנתו של פוטין מפני חקירת פעילות הוועדה לקשרי חוץ ומעורבותה במכירת מכרזים לבנקים גרמניים וקשריה עם המאפיה הרוסית, ב-1992 כאשר המועצה המחוקקת של העיר המליצה לפטר את פוטין מתפקיד ראש הוועדה לקשרי חוץ. בשנים 1997–1998 היה למנהל השירות המשפטי של תאגיד "אילים פאלפ אנטרפרייז".
בנובמבר 1999 היה מאנשי סנקט פטרבורג שהובאו על ידי ולדימיר פוטין לתפקידים ממשלתיים במוסקבה. בדצמבר באותה השנה התמנה לסגן ראש האדמיניסטרציה הנשיאותית, גוף שבאמצעותו שולט נשיא רוסיה.
הקריירה במוסקבה
בתחילת 1999 הוזמן מדבדב על ידי פוטין למוסקבה והוצע לו לעמוד בראש הוועדה הפדרלית לשוק ניירות הערך אך לבסוף, בנובמבר 1999, מונה לסגן מזכיר הממשלה, דמיטרי קוזאק.
בשנים 1999–2000, לאחר התפטרותו של ילצין, היה לסגן ראש סגל הקרמלין ועמד בראש מטה קמפיין הבחירות של פוטין.
מדבדב היה לאחד הפוליטיקאים הקרובים ביותר לפוטין בזמן הבחירות לנשיאות בשנת 2000, כשעמד בראש מסע הבחירות הנשיאותי וביוני 2000, לאחר ניצחונו של פוטין בבחירות, היה לסגן ראשון של ראש סגל הקרמלין, אלכסנדר וולושין. לדעת המומחה הפוליטי סטניסלב בלקובסקי, את מועמדותו של מדבדב לתפקיד הגישו ראש סגל הקרמלין אלכסנדר ווֹלושין והאוליגרך מושל צ'וקוטקה, רומן אברמוביץ'. עם התפטרותו של וולושין באוקטובר 2003, מונה מדבדב למחליפו והיה לראש האדמיניסטרציה הנשיאותית.
בשנים 2000 - 2001 שימש כיו"ר הנהלת גזפרום, בשנים 2001 - 2002 היה סגן יושב ראש מועצת המנהלים של החברה, ולאחר מספר חודשים חזר לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של גזפרום, תפקיד שמילא משנת 2002 ועד השבעתו לתפקיד נשיא המדינה במאי 2008.
בנובמבר 2005 התמנה על ידי הנשיא פוטין לסגן הראשון של ראש הממשלה ואחראי על הפרויקטים הלאומיים - תוכנית ממשלתית להתמודדות עם בעיות בתחום החינוך, חקלאות, דיור ובריאות. במסגרת זאת, מאוקטובר 2003 עד יולי 2008 היה לסגן ראשון במועצה הנשיאותית ליישום פרויקטים לאומיים ומדיניות הדמוגרפיה. מיולי 2006 ועד יולי 2008 היה יושב ראש נשיאות המועצה ליישום פרויקטים לאומיים. במרץ 2007 העביר מסיבת עיתונאים אינטרנטית בפורטל יאנדקס הרוסי ובאוקטובר אותה שנה הודיע על סיום תוכנית חיבור כל בתי הספר הרוסיים (59,000 במספר) לאינטרנט.
דרכו לנשיאות
מדבדב נחשב לפוליטיקאי ליברלי, פרגמטי ומתון, יד ימינו של ולדימיר פוטין ונאמנו. הלכה למעשה, עם מינויו לסגן ראשון של ראש הממשלה, ב-14 בנובמבר 2005, נפתח בעצם קמפיין הבחירות של מדבדב לנשיאות. לעוזרו, ראש המחלקה לפרויקטים לאומיים בממשלת רוסיה מונה בוריס קובאלצ'וק, בנו של חבר של פוטין. בפברואר 2006, התקשורת החלה להציג אותו כמועמד אפשרי מועדף שעשוי לרשת את פוטין. בינואר 2007 היה המועמד הפוטנציאלי לזכות בבחירות על פי סקר שבוצע ברוסיה. מתחרהו העיקרי היה הפוליטיקאי סרגיי איבנוב.
בפגישה עם הנשיא פוטין ב-10 בדצמבר 2007 הציעו נציגי ארבע מפלגות ("רוסיה המאוחדת", "רוסיה הצודקת", "כוח אזרחי", ו"המפלגה החקלאית") את מועמדותו של מדבדב לתפקיד נשיא הפדרציה הרוסית. גם פוטין הביע תמיכה במועמדות זו (הדבר קרה שמונה ימים לאחר הבחירות לדומה החמישית שבהן זכתה מפלגת "רוסיה המאוחדת", המזוהה עם פוטין, ברוב מוחץ). לתמיכה במדבדב הצטרפה גם הפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. אולם באותה שנה, 2007, גם עלה מתחרה רציני למדבדב לקראת הבחירות: סרגיי איבנוב, שר ההגנה לשעבר ואיש הקג"ב. ב-11 בדצמבר 2007 הציע מדבדב לפוטין את תפקיד ראש הממשלה, אם ייבחר לנשיא המדינה. שישה ימים לאחר מכן נערכה הצבעה בכנס מפלגת "רוסיה המאוחדת" על התמיכה במדבדב כמועמד מטעמה לנשיאות רוסיה. בעד מועמדותו הצביעו 478 כשרק אחד התנגד לו. בינואר 2008 סירב להשתתף בוויכוחים טלוויזיוניים מול מועמדים אחרים. מדבדב קיבל את תמיכתו של אדולף שייביץ', מנהיג קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה - הארגון היהודי היחיד שתמך בדמיטרי מדבדב כמועמד לנשיאות.
את מטה הבחירות של מדבדב ניהל סרגיי סוביאנין, ראש סגל הקרמלין. סיסמת הבחירות של מדבדב הייתה "חירות עדיפה על אי-חירות" (מילים שאמר בפורום הכלכלי החמישי של קרסנויארסק). ב-2 במרץ 2008 נבחר מדבדב לנשיא רוסיה עם כ-70 אחוזים מהקולות, וב-7 במאי באותה שנה נכנס לתפקידו.
נשיאותו
מדבדב נכנס לתפקיד נשיא הפדרציה הרוסית חודשיים לאחר בחירתו, ב-7 במאי 2008. הצו הנשיאותי הראשון שלו היה הבטחת מגורים לכל ותיקי מלחמת העולם השנייה הגרים ברוסיה, כשהמימון לכך הגיע מהתקציב הפדרלי. הענקת מגורים כוללת לגמלאי הצבא האדום אמורה הייתה להסתיים עד מאי 2010. ב-27 במאי 2008 התפטר מדבדב רשמית מתפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של גזפרום כשיורשו בתפקיד היה ויקטור זובקוב, שהיה גם ליורשו של מדבדב בתפקיד סגן ראשון לראש הממשלה. בספטמבר 2009 פרסם מדבדב את השקפתו בעניין מודרניזציה חיונית לטכנולוגיה הרוסית, השקפה שפורסמה תחת הכותרת - "רוסיה, קדימה!" ועוררה דיון ציבורי נרחב ברוסיה. על פי השקפה זו רוסיה הייתה אמורה להיות ממובילות שוק האנרגיה העולמי, בעלת טכנולוגיה גרעינית מתקדמת, מעצמת מחשבים ומעצמה בתעשיית החלל. בנוסף הביע מדבדב את דעתו כי המערכת הפוליטית ברוסיה זקוקה לרפורמה רצינית וכי הדמוקרטיה הרוסית צריכה להיות ייחודית למדינה ולא העתק של דמוקרטיה ממדינה אחרת.
היחסים עם חבר המדינות העצמאיות
ביוני 2008 חתם מדבדב על צו נשיאותי המאפשר מעבר של תושבי אסטוניה ולטביה למדינה ללא צורך בויזה, כיוון שתושבי מדינות אלה היו אזרחי ברית המועצות. זאת כחלק ממדיניותו האישית לעודד קשרים חמים יותר עם המדינות השכנות, אלא שמעשיו לא הביאו עליו את חיבת השכנים. מיד לאחר שרוסיה הכירה בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה היא עוררה עליה ביקורת עולמית ואף אחת משכנותיה לא תמכה בה בצעד זה. במחצית הראשונה לכהונתו הוא יצר קשרים עם קזחסטן ומדינות מרכז אסיה, אך הסתכסך עם נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו ולא הוביל מהלך התפייסות עם אוקראינה, עד בחירתו של המועמד הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ', לנשיא אוקראינה.
מקימי
תקציר
בן מסכים לעשות לעלמה טובה ענקית ומצטרף אליה כשהיא נוסעת לאילת להנחות את טקס פתיחת קניון המדבר. אחרי שלושה ימים באילת המזויפת הם יורדים לסיני. עבור בן, סיני היא שיבה לילדות והוא לוקח איתו את עלמה לחוויה ראשונית של התקרבות לטבע. אל תוך השקט הממכר של סיני נכנסת דמות ג'ינג'ית גדולת ממדים ורעשנית – זהו ברנר שהגיע במפתיע ואיתו הספר ליקוטי מוהר"ן של רבי נחמן מברסלב. בן מתנגד לספר, אבל מתחיל בכל זאת לקרוא בו, ולא עוזב אותו לילה שלם.
בן מסכים לבוא לשיעור אחד אצל דניאל, הרב של ברנר, אחרי שברנר נשבע שאם בן יסכים לכך הוא יפסיק לנסות להחזיר אותו בתשובה. בן הולך לשיעור אצל דניאל, חוזר לפנות בוקר אחרי סיבוב בצפת ומודיע שדניאל "העיף לו את המוח". עלמה נבהלת. בן הוא אדם שלא מתלהב מכלום והיא מודאגת. הוא מתחנן שהיא תבוא איתו לשיעור הבא והיא מסרבת.
לבסוף, אחרי לחץ חברתי של בן, ברנר וחברתם החדשה דלית, עלמה נכנעת. היא מצטרפת לשיעור ראשון אצל דניאל ומשהו בדבריו מחלחל פנימה ושובר את ליבה של עלמה. הוא מספר אגדה מתוך הספר סיפורי מעשיות משנים קדמוניות, על בת מלך גולה שנלחמת במלך אכזר, עלמה פורצת בבכי חרישי ובורחת מהשיעור.
עלמה מבוהלת, בורחת לאמסטרדם. בן מצטרף אליה ברגע האחרון.
באמסטרדם עלמה ובן מנהלים מסע של פריקת כל עול מהול בכאב. הם מנסים למצות את העניין החילוני עד תום ומצד שני להעמיד במבחן את כל מה שהם מתחילים להאמין בו: טוב ורע, מותר ואסור, רוח וחומר.
אחרי כמה ימים באמסטרדם עלמה מרשה לבן להדליק נרות חנוכה, ואז מחפשת מקום רחוק יותר לברוח, הם בורחים מאמסטרדם לצפון הולנד הקפואה, לאמלנד, אי שנראה כמו המקום הנטוש ביותר בעולם. שם, בסוף העולם, הם מוצאים יהודי שמחזיק תהילים ושם היא קוראת בו את הפסוק אִם אֶסַּק שָׁמַיִם - שָׁם אָתָּה, וְאַצִּיעָה שְּׁאוֹל - הִנֶּךָּ.
כשעלמה ובן חוזרים לתל אביב השינוי הגדול התחיל. ומתחת ליום יום המוכר מתנהלים חיים חדשים לגמרי. מרכז השבוע הוא השיעור של דניאל. עלמה מרגישה כאילו התעוררה משינה עמוקה, משהו נפתח בה. היא מחליטה לפנק את בן במתנה ברוח השינוי ומביאה לביתם פלטת שבת.
החברים של עלמה ובן מרגישים שמשהו קורה. מתחילים עימותים קשים ביניהם: עם נגה שמתחננת בפני עלמה שתגיד לה שלא שטפו לה את המוח, שלא לוקחים אותה ממנה, שהיא לא חוזרת בתשובה. עלמה מתווכחת עם נגה, אך בעצמה עדיין לא בטוחה שאין בה פקפוק. ברגע יומיומי לגמרי, במטבח, כשעלמה לבדה, היא מרגישה בפעם הראשונה שאלוהים נוגע בה. היא מרגישה בפעם הראשונה בחייה, בעומק נשמתה, שיהיה טוב ואין בה פחד.
ההורים של עלמה ואחותה שירה מבוהלים מאוד ונלחמים בה בכל דרך אפשרית ומכריחים אותה ללכת לפסיכיאטרים ולהתעמת עם אדם שחזר בשאלה, שמתגלה שמטפל "מקצועי" בחוזרים בתשובה.
עלמה וחברתה דלית מחליטות לנסוע ביחד לאומן, לקברו של רבי נחמן מברסלב. במזג אוויר מקפיא, על אבן גדולה שהיא קברו של רבי נחמן באוקראינה, עלמה מתחילה לבכות. היא מרגישה שהיא מצאה את מי שירפא את ליבה הפצוע. עלמה ודלית רוקדות ושרות בשלג שלושה ימים, לא אוכלות, לא ישנות, מתפללות בלי הפסקה.
כשעלמה חוזרת מאומן היא ובן מחליטים לגור בנפרד. בן נשאר בדירה עם ברנר, ועלמה עוברת לגור עם דלית שמתגלה כשותפה אובססיבית לניקיון.
כל פגישה של עלמה ובן היא כמו פגישה בין בני 16 שנפגשים בפעם הראשונה. בן מציע לעלמה להתחתן, ועלמה לא יודעת מה להחליט. מצד אחד – זה הדבר שהיא הכי רוצה, מצד שני – היא מפחדת שיונצחו הדפוסים הישנים של הקשר בינה לבין בן, שהבסיס יהיה שוב יאוש וחידלון.
עלמה ובן נפרדים בתחושה קשה, אבל לבסוף עלמה מחליטה: מתחתנים. ההכנות לחתונה שוב מזעזעות את משפחתה של עלמה, שמבינה עד כמה גדול וסופי השינוי שהיא עוברת.
בחתונה של עלמה ובן יש שמחה גדולה, מהולה בעצב. זאת לא רק חתונה, זאת מסיבת הפרידה של עלמה מחייה הקודמים.
מיכה אנקורי על חסידות ברסלב
מחקרים רבים נכתבו על גל הרוחניות והחזרה בתשובה לגווניה הפוקד את העולם בעשורים האחרונים, אחד הבולטים מבין החוקרים העוסקים בכך הוא החוקר מיכה אנקורי, אשר בספרו הלב והמעיין העוסק בחסידות ופסיכולוגיה אנליטית (הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב 1991) דן בחסידות ברסלב ומונה כמה אלמנטים אופייניים לחסידות זו המתקיימים גם ב"מקימי", תהליך של שינוי, כוחו של הסיפור, כוחו של הלא מודע, הצדיק או המורה, היסוד הנשי באלוקות, והתיקון.
אחד העקרונות הבסיסיים בתורת ברסלב, כך טוען אנקורי, הוא עיקרון השינוי הפועל בהוויה כולה ואשר מגמתו אינטגרציה גבוהה יותר עם המציאות. להיות חסיד, על פי רבי נחמן מברסלב, פירושו להגשים בעולמו של היחיד את מגמת הקרבה אל השלמות וההרמוניה האלוקית. מצב התיקון נובע בדרך כלל מסיפור המסופר על ידי הצדיק, המורה, ומחלחל אל תוך נפשו של השומע ומעורר את התיקון הנפשי. הספר מקימי בנוי רובו ככולו על בסיס התאוריה הנ"ל ומנסה ללכת בעקבותיה תוך יצירת מעין "סיפור" המחלחל לנפש הקורא ומשפיע עליה.
עיבוד לטלוויזיה
בשנת 2013 שידרה בערוץ HOT3 סדרת דרמה בת שישה פרקים בשם "מקימי", המבוססת על הספר "מקימי". יוצרי הסדרה הם נועה ירון-דיין, יובל דיין, תמר מרום ורם נהרי.
דמיטרי מדבדב
יחסיו עם מדינות אמריקה הלטינית
בצר לו, פנה מדבדב ליצור קשרים עם מדינות אמריקה הלטינית, תוך ניסיון לקשור עמן קשרים הדוקים, כאלטרנטיבה להשפעה האמריקנית. הקשרים הכלכליים והצבאיים של רוסיה התהדקו עם ונצואלה, ברזיל, קובה וארגנטינה. הקשרים התבטאו בביצוע תמרונים צבאיים משותפים וחתימת עסקאות נשק רבות שהפכו את רוסיה ליצואנית הנשק השנייה בגודלה בעולם.
היחסים עם האיחוד האירופי
עם שקיעת ארצות הברית בבוץ העיראקי והאפגני וחוסר היכולת לסיים את הקרבות האלימים במדינות אלה, הידקו קברניטי מדיניות החוץ הרוסית את קשרי המדינה עם מדינות אירופה, באמצעות עסקאות לאספקת גז טבעי ונפט, כחלק מניסיונם של האירופים להתנער מהתלות בנפט של המזרח התיכון ובאמצעות עסקאות כלכליות שונות. חברת גזפרום הממשלתית בחלקה הייתה למכשיר עיקרי במדיניות החוץ הרוסית, דבר שהתבטא במשבר הנפט של 2009, כשנותקה אספקת הגז לאירופה, ערב כניסת השנה האזרחית.
בתקופתו התחזקו יחסי רוסיה עם ברית נאט"ו ומדינות אירופה והוגדרו תוכניות פעולה עתידיות לשיתוף פעולה אפשרי למען הגנת יבשת אירופה מפני כל איום אפשרי עתידי, ההסכם בין רוסיה לאיחוד האירופי ולנאט"ו היה פרי דיונים בין מדבדב ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי וקנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל. מדבדב ראה באירופה שותפה אמיתית וקרובה והדגיש את השותפויות ההיסטוריות בין אירופה לרוסיה הצארית והאימפריה הרוסית.
היחסים עם ארצות הברית
מדבדב נכנס לתפקיד כאשר רוסיה וארצות הברית נמצאות במשבר אמון בעניין יחסיהם, בעיקר בעקבות איבה ששררה עוד קודם, בשל זעמה של רוסיה על פריסת טילי הגנה אמריקניים בפולין ובצ'כיה, בתקופה הראשונה לכהונתו הורעו היחסים, בשל המלחמה בדרום אוסטיה והללו השתפרו רק עם כניסת ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, אז הוכרז על אתחול ביחסים ובניית אמון. הקשרים בין שתי המדינות התהדקו והגיעו עד כדי חתימת הסכם היסטורי לצמצום מאגרי הנשק הגרעיני בין שתי המדינות. ככלל, מדבדב ראה בארצות הברית שותפה אסטרטגית אך לא-לבבית. לצורך שיפור היחסים הוקמה ועידת אובמה-מדבדב.
היחסים עם ישראל
זמן-מה לפני כניסתו לתפקיד הנשיא, כשעוד כיהן כסגן ראש ממשלת רוסיה, נפגש מדבדב עם ראשי הקהילה היהודית במוסקבה. במהלך תפקידו המשיכו והתקיימו קשרים מסחריים וצבאיים פעילים בין שתי המדינות וב-2009 ישראל אף מכרה כמה מזל"טים לרוסיה.
שיתוף הפעולה בין המדינות הגיע לשיא בדצמבר 2010 כאשר רוסיה שלחה את הסיוע הגדול ביותר לישראל בעת שרפות היער בכרמל.
עד 2011 אלכסנדר סלטאנוב שמונה עוד בשנת 2001 המשיך להיות שליח הנשיא במזרח התיכון. בשנת 2011 במקומו מונה מיכאיל בוגדנוב, שגריר רוסיה במצרים.
המלחמה בדרום אוסטיה
הלחימה הסתיימה ב-14 באוגוסט ובאותו היום נפגש מדבדב עם נשיאי הרפובליקות הבדלניות והניח בפניהם את ששת עיקרי תוכנית מדבדב - סרקוזי שעליה חתמו גם שניהם. האחרון לחתום היה מיכאיל סאאקשווילי בבוקר ה-7 בספטמבר, עם נסיגת הכוחות הרוסיים.
המדיניות הכלכלית
מדבדב שאף להרחבת התחומים שעליהם נשענת הכלכלה הרוסית ולהסתמך פחות על תאגידי הנפט והגז. הוא העלה רעיון להקים מרכז השקעות טכנולוגי. את הרעיון המרכזי תיעל לנאום שערך בפני האספה הפדרלית של רוסיה, ב-12 בנובמבר 2009: "יש להשלים את העבודה על בנייתו ברוסיה של מרכז מחקר כולל. מדובר בהקמת מרכז טכנולוגי מודרני, בדומה לעמק הסיליקון האמריקני." הפרויקט זכה לשם עמק הסיליקון הרוסי. מדבדב הכריז כי מהצד הרוסי, את פרויקט מרכז החדשנות סקולקובו ינהל ויקטור וקסלברג, מנהל חברת רנובה - חברת תעשייה פיננסית רוסית.
במסגרת מדיניותו הכלכלית שאף מדבדב לרפורמות לפיהן המדינה תפסיק להיאחז בחברות ובתאגידים הגדולים במדינה ותאפשר הפרטה שלהן, כך למשל הוא הוביל לתוכנית ההפרטה הגדולה ביותר ברוסיה מאז שנות ה-90, וביולי 2011 כל חברי הממשלה שהחזיקו במשרות בחברות כלכליות אמורים להודיע על התפטרותם מחברות אלה
בתפקידו כנשיא המשיך מדבדב במדיניות קודמו, ולדימיר פוטין, בעניין החקלאות הרוסית. מדבדב ניסה להוביל מודרניזציה במשק החקלאי והכנסת ציוד חקלאי חדיש, בין השאר גם ציוד חקלאי ישראלי, הידוע באיכותו.
המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008
המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008 השפיע קשות על הכלכלה הרוסית ודרישתו של מדבדב בפני החברות הרוסיות "להפסיק לזעזע את העסקים" שיקפה את המצב בזעיר אנפין. החברות הרוסיות קיבלו סיוע ממשלתי נרחב שלא תועל למטרות שלשמן הוענק. מרבית הכספים שבאו מהתקציב הפדרלי הרוסי התפוגגו בדרך לכיסיהם של מנהלי החברות והפקידים. נוסף לכך, שוק הנדל"ן הושפע מאוד ממשבר האשראי האמריקני. בעקבות כך הכריזה הממשלה על הנהגת מס סוציאלי אחיד החל משנת 2010 והועמקה אכיפת החוק בנושאי מס. ב-6 באוקטובר 2008, מדד RTS של הבורסה הרוסית צנח ב-19.1% בתוך יום אחד ושערי מניות החברות הרוסיות בבורסה בלונדון ירדו ב-30 עד 50%. מדבדב מיהר להכריז על סיוע ממשלתי והענקת אשראי של 950 מיליארד רובל למשך 5 שנים עבור הבנקים הרוסים. לדעת הבנק העולמי, הפעולות שעליהן הורה מדבדב בשיתוף פעולה עם ראש הממשלה ולדימיר פוטין ושר האוצר, אלכסיי קודרין הביאו לשיקום מהיר יחסית של הכלכלה הרוסית עם שוך המשבר. באוקטובר 2008, קיבלו גם חברות הנפט הגדולות סיוע מן הממשלה (גזפרום, לוקאויל, רוסנפט). מדבדב הביע את מורת רוחו מהתנהגות מדינות העולם בעת המשבר וטען שהמשבר הביא יותר מכל ל"אגואיזם כלכלי" כהגדרתו, מושג שמתייחס לחוסר הסיוע שהעניקו המדינות העשירות למדינות העניות. באותה העת בדיוק, העמיק משבר הרכב ברוסיה וחברת אווטוואז וקאמאז הכריזו על קיצוץ בכוח אדם, כדי לעמוד בעלויות הייצור.
במרץ 2010, הבנק העולמי הודה שרוסיה סבלה מן המשבר הרבה פחות מכפי שהיה צפוי, הודות לתגובה המהירה של הממשלה.
נאום הנשיא בפני הפרלמנט: נובמבר 2008 - הצעת התיקונים לחוקה
ב-5 בנובמבר 2008 נאם מדבדב באולם גאורגי הקדוש בארמון הקרמלין הגדול בפני שני בתי הפרלמנט של האספה הפדרלית (הדומה ומועצת הפדרציה): נאומו כלל ביקורת על ארצות הברית והצעת שינויים ותיקונים לחוקה אודות משך הכהונה של נשיא רוסיה. במהלך הנאום הציע מדבדב להאריך את כהונת הנשיא לשש שנים במקום ארבע שנים. הוא טען שמדובר בצעד הכרחי שיאפשר לממשלה ליישם את הרפורמות ביתר יעילות. הצעה נוספת שהעלה מדבדב בנאום מצב האומה הייתה להאריך את כהונת הפרלמנט מארבע שנים לחמש שנים. הוא הסביר כי כוחה של הרשות המחוקקת צריך להתחזק בכך שהקבינט יחויב לדווח לחברי הפרלמנט באופן תדיר. מדובר ביוזמה הראשונה של הנשיא הרוסי לתקן את החוקה מאז שנבחר לרשת את מקומו של ולדימיר פוטין, אשר כבר אמר בעבר כי יש לבצע שינויים בחוקה, כולל הארכת הכהונה הנשיאותית.
הרפורמה הצבאית
בספטמבר 2008 החליטה ממשלת רוסיה לקבל תקציב לשלוש שנים עבור הצבא, כהכנה לקראת הרפורמה הצפויה. ב-15 בספטמבר 2008 פרס הנשיא מדבדב את משנתו בתחום הצבאי והבהיר כי על הצבא להקים כוחות לתגובה מהירה, נוסף לכך שר ההגנה הרוסי, אנאטולי סרדיוקוב יצא בהצהרת תמיכה ברפורמה של הנשיא והסביר כי לקראת שנת 2012 על הצבא לצמצם את מספר החיילים המשרתים בשירותיו מ-1,134,800 חיילים למיליון חיילים בלבד. השר הסביר זאת בשל הצורך "להרכיב את הצבא מחיילים בעלי מוכנות גבוהה לצאת לקרב". נוסף לכך מתוכנן גם שינוי מבני במטכ"ל הרוסי: המורכב ממחוז צבאי - ארמייה - חטיבה - גדוד, ובעתיד הפיקוד יכלול רק מחוז צבאי - פיקוד מבצעי ובריגדה. מספר הגנרלים בצבא אמור להצטמצם גם כן, מ-1,100 עד 900 גנרלים לקראת שנת 2012. כשבמקביל לכך מספר הקצינים הצעירים יוגדל מ-50,000 ל-60,000. ב-28 בנובמבר 2008 חתם הרמטכ"ל הרוסי, ניקולאי מקארוב, על צו פנימי שמפרט את הרפורמה הצבאית העתידית, שבמסגרתה יפוטר ראש המודיעין הצבאי הרוסי, ולנטין קוראבלניקוב. ב-17 במרץ 2009 אמר שר ההגנה סרדיוקוב בפגישה של בכירי משרד ההגנה הרוסי עם הנשיא מדבדב, כי תוכנית הרפורמה הצבאית המקיפה מתוכננת להקים כוחות מזוינים מקצועניים, רפורמה שמתוכננת להסתיים בשנת 2025. ב-14 באפריל 2009 פוטר מתפקידו ראש המודיעין הצבאי, ולנטין קוראבלניקוב, על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב והיה לאישיות הביטחונית הבכירה ביותר ברוסיה שפוטרה מתפקידה בשני העשורים האחרונים.
המלחמה בשחיתות
חוק נוסף שהתקבל בפרלמנט חייב את כל הארגונים הממשלתיים - ובעיקר את שירותי הביטחון והמודיעין - להקים מחלקות לחקירות פנים שתפקידן לחשוף שחיתויות בתוככי הארגון, אך ללא תוצאות של ממש.
חילופי גברי בערים הפדרליות של רוסיה
בספטמבר 2010 הביע מדבדב את מורת רוחו מכך שראש העיר מוסקבה, יורי לוז'קוב, שהה בנופש באוסטריה בקיץ, בעת שהעיר סבלה משריפות יער שהקיפוה והביאו להחמרה באיכות החיים בעיר. בעת שרוסיה נאבקה קשות בשריפות יער שפרצו ברחבי רוסיה האירופית בין יוני לאוגוסט 2010 החליט ראש העיר הנהנתן של מוסקבה לצאת לנופש באוסטריה על מנת להתרענן. מדבדב (שביקש להוביל מהלך לרענון כל תפקידי הממשל הבכירים והחלפת פקידים ותיקים בצעירים נמרצים) הוציא בספטמבר 2010 צו נשיאותי המורה לראש עיריית מוסקבה להתפטר, זאת כיוון שאיבד את אמון הנשיא והציבור. למרות מחאות רבות מצדו נאלץ ראש העיר המוסקבאי, שכיהן בתפקיד במשך 18 שנה, להתפטר מתפקידו. חודש לאחר מכן מונה לו מחליף - ראש המטה של פוטין וראש קמפיין הבחירות של מדבדב בבחירות לנשיאות ב-2008, סרגיי סוביאנין.
ב-22 באוגוסט 2011 התפטרה ולנטינה מטוויינקו, מושלת סנקט פטרבורג ב-7 השנים האחרונות, זאת לקראת בחירתה לנציגת העיר סנקט פטרבורג במועצת הפדרציה של רוסיה. למחרת הודיעה מפלגת השלטון, רוסיה המאוחדת על קידום שלושה מועמדים לתפקיד מושל סנקט פטרבורג הבא: מיכאיל אוסייבסקי, סגן מושל סנקט פטרבורג מאז 2003; ואדים טיולפאנוב, יו"ר האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג מ-2003; וגאורגי פולטאבצ'נקו, הנציג הנשיאותי המיוחד במחוז הפדרלי המרכזי שמונה על ידי מדבדב לאחר פיטוריה של מטוויינקו לממלא מקום מושל העיר. ב-30 באוגוסט קידם מדבדב את פולטאבצ'נקו בתור המועמד המועדף עליו ביותר וב-31 באוגוסט אישרה המועצה המחוקקת בסנקט פטרבורג את מועמדותו פה אחד.
התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה
ב-10 באפריל 2010 התרסק מטוס מסוג טופולב Tu-154 בסמוך לסמולנסק בצפון רוסיה. במטוס היו נשיא פולין לך קצ'ינסקי, רעייתו והצמרת הפוליטית והביטחונית של פולין לצד נציגי המשפחות שאיבדו את יקיריהם בטבח יער קאטין, כאשר הנוסעים היו בדרכם להשתתף בטקס לציון 70 שנה לטבח יער קאטין, טקס שאליו הם הוזמנו אישית על ידי מדבדב, נשיא רוסיה. האסון שהפך לטרגדיה לאומית בפולין זכה למלוא תשומת לבו של הממשל הרוסי ובשל כך, פנה מדבדב בנאום מיוחד אל העם הפולני.
הרפורמה במשטרה ובארגוני אכיפת החוק הפדרלי
שנת 2008 הייתה שנת שיא מבחינת כמות הפשעים שבוצעו ברוסיה על ידי שוטרים. המקרה הנודע ביותר הוא של מאיור דניס ייבסקורוב שירה למוות בסופרמרקט במוסקבה בכמה אזרחים באפריל 2009, לאחר שהביע מורת רוח על מצבו במשטרה, שכרו הזעום וחוסר יכולתו להתקדם בתפקיד. בעקבות המאורע פיטר הנשיא מדבדב את מפקד משטרת מוסקבה ולדימיר פרונין, שכיהן בתפקיד מ-2001. מיד לאחר מכן עודד הנשיא צעדים לרפורמה כוללת במשרד הפנים הרוסי שכללה את שינוי שמה של המשטרה ממיליציה כפי שנקראה, ל"פוליציה" (משטרה בפשטות) - שמה של המשטרה הרוסית עוד מתקופת הצאר. חוק חדש בנושא המשטרה נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2011 וכלל תנאי קבלה מחמירים של שוטרים וחיוב כל שוטר לשאת תג על חזהו, כפי שנהוג במרבית משטרות המערב. על החוק הזה חתם הנשיא מדבדב בתחילת פברואר 2011 - מה שהצעיד את הרפורמה המשטרתית בצעד ענק אחד קדימה.
במקביל לרפורמה המשטרתית הגדולה פתח הנשיא בשורת צעדים לרפורמה בשירותי אבטחת התחבורה, זאת בעקבות הפיגוע בנמל התעופה דומודדובו במוסקבה. בינואר 2011 ערך הנשיא ביקורי פתע בכמה תחנות מטרו גדולות במוסקבה ודרש לחזק את אמצעי האבטחה במוקדי התחבורה הגדולים במדינה. את האחריות על אבטחת התחבורה הטיל על אם.וה.דה כאשר הפס"ב אחראי לפיקוח על אבטחת התחבורה. בעקבות חשיפת פשעים חמורים כהפעלת קזינו לא-חוקי ורציחות סדרתיות במחוז קרסנויארסק שבוצעו בידי אנשי הפשע המאורגן ששיחדו בכירים בארגוני אכיפת החוק הרוסיים, הורה הנשיא לוועדת החקירות של הפדרציה הרוסית לחקור את בכירי משרד התובע הכללי ובמקביל נעצרו שוטרים ממשרד הפנים הרוסי. בפברואר 2011 פיטר הנשיא בצעד חסר תקדים את סגן ראש הפס"ב, ויאצ'סלב אושאקוב, שעבד במינהל החקירות של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי, במינהל לתוכניות סיוע ובמרכז לתקשורת ציבורית, שהוא משרד דובר הפס"ב. הרקע לפיטוריו, לדברי דוברת הפס"ב - חוסר ביצוע מספק של עבודתו והפרת כללי האתיקה של ארגוני האכיפה הפדרליים. חלק מהפרשנים טוענים כי מדבדב מוביל מהלך לערעור מעמדם של מחנה הסילוביקי ברוסיה.
ב-29 ביולי 2011 הוקמה ועדה מיוחדת לענייני כוח אדם בארגוני אכיפת החוק (משטרה, ועדת החקירות, פסק"ן, פס"ב, פסי"ן, פסא"ו, סו"ר, פסק"א) האחראית על מינוי קצינים וסוכנים חדשים לסוכנויות האכיפה הפדרליות ברוסיה, לאחר שהוועדה עסקה תחילה בהכשרתם המחודשת של שוטרי רוסיה, לקראת החלת הרפורמה המשטרתית. הוועדה הוקמה כצעד משלים לקראת השלמת הרפורמה במשטרה, שבסיכומה עברו הכשרה מחודשת כמיליון שוטרים, 183,000 שוטרים פוטרו על ידי הנשיא, וכוח האדם במשטרה קוצץ ב-22%.
ביטול שעון החורף ואזורי הזמן
ב-26 במרץ 2011 הורה מדבדב בצו נשיאותי כי רוסיה עוברת בלילה שבין יום שבת (ה-27 בחודש) לראשון לשעון קיץ ובאוקטובר אותה שנה לא יוחלף השעון לשעון חורף. הצעד אמור הלכה למעשה להאריך את שעות האור ביום בין 7% ל-17%, בהתאם לאזור הגאוגרפי. את הצעד הזה נימקו בקרמלין בכך שלתושבים לוקח זמן להתרגל לחילוף השעונים וכי בשעות שבהן מוחלף השעות קיים לחץ מיותר ונרשמת עלייה משמעותית בצריכת החשמל. משום כך הוחלט להשאיר את שעון הקיץ לתמיד. במרץ 2010 החליט לבטל שני אזורי זמן ברוסיה באזור סיביר כדי לצמצם את הפער בין המקומות, דבר שהביא לתגובות חיוביות וביקורתיות נגדו.
השינויים בתעופה האזרחית ברוסיה
בעקבות התרסקות טיסת RA-42434 בספטמבר 2011, קיים מדבדב פגישה מיוחדת עם אנשי משרד התחבורה הרוסי וראשי הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית (Федеральное агентство воздушного транспорта — Росавиация), האחראית למענק רישיונות תפעול לחברות תעופה. הנשיא הבהיר כי האנרכיה השוררת בתחבורה האווירית בשלטון המקומי היא בלתי-אפשרית ותבע לבצע שורת פעולות לקיצוץ במספר חברות התעופה המורשות לפעול ולהידוק והגברת תקני הבטיחות בנושא.
כמה ימים לאחר מכן, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית ביטלה רישיונות תפעול לשלוש חברות תעופה מקומיות, בדרך להפסקת פעולותיהן של 27 חברות תעופה נוספות. במסגרת השינויים הללו בתחום התעופה האזרחית ברוסיה הוחלט לקרקע את כל מטוסי היאק-42 ומטוסי הטופולב Tu-134 שהשימוש בהם היה אמור להיפסק עד ינואר 2012.
לקראת הבחירות לפרלמנט והבחירות לנשיאות
רשמית, המירוץ לבחירות הנשיאותיות ב-2012 החל כשנה קודם, עוד באפריל 2011 כשהחלו לצוץ שמועות בנוגע לאפשרות כי מדבדב לא ירוץ לכהונה שנייה כנשיא, למרות טענותיו של עוזר הנשיא ארקדי דבורקוביץ', שטען כי הנשיא הביע את רצונו ללכת בדרכי קודמיו שנבחרו לכהונה שנייה רצופה.
ב-24 בספטמבר 2011 הצהיר מדבדב רשמית, במהלך הקונגרס ה-12 של רוסיה המאוחדת, על תמיכתו בולדימיר פוטין כמועמד מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת לתפקיד נשיא רוסיה, כאשר פוטין מצדו הודיע כי ימנה את מדבדב לראש הממשלה. במסגרת הקונגרס מונה מדבדב לעמוד בראש הרשימה הפדרלית לבחירות הפרלמנטריות בדצמבר 2011. כתוצאה מהמהלך, הכריז שר האוצר הרוסי, אלכסיי קודרין כי יסרב לכהן בממשלה בראשותו של מדבדב וכעבור יומיים חתם מדבדב על צו לפיטוריו של שר האוצר, לאחר שזה האחרון כיהן במשך 11 שנים כשר. קודרין היה לשר הפדרלי הראשון שמדבדב פיטר במשך כל זמן כהונתו כנשיא.
באוקטובר 2011 נפגש מדבדב עם תומכי מפלגת רוסיה המאוחדת ונרשם בוועדת הבחירות המרכזית של רוסיה כמנהיג הרשימה הפדרלית של רוסיה המאוחדת לבחירות הפרלמנטריות והחל לקדם את רעיון הקמתה של ממשלה רחבה שתקיים קשר רציף עם הציבור.
קדנציה ראשונה
ב-8 במאי 2012 מונה מדבדב לראש הממשלה, לאחר שמינויו אושר בפרלמנט ברוב של 66,4 אחוזים מהקולות. לאחר מינויו לראש ממשלה הוא היה לאיש הראשון מהאדמיניסטרציה הנשיאותית שהפך לראש ממשלה. כשבוע לאחר מינויו השתתף בפסגת ה-G-8 בקמפ דייוויד, ארצות הברית במקום פוטין והיה לראש הממשלה הראשון שייצג את רוסיה בפסגת המדינות המתועשות. לאחר מכן מונה רשמית ליו"ר מפלגת רוסיה המאוחדת.
במאי 2015 חתם מדבדב עם נשיא סין שי ג'ינפינג על הסכם בינלאומי ראשון לאי-לוחמה בסייבר במסגרתו הוסכם על שיתוף פעולה בסייבר הכולל אמנה לאי-תקיפה הדדית, שיתוף טכנולוגיות ומידע בין סוכנויות אכיפת חוק ותיאום עמדות בסביבה הבינלאומית. בנובמבר 2016 ביקר לראשונה בישראל. בשנת 2016 נערכו הבחירות לדומה הממלכתית. מפלגתו של דמיטרי מדבדב, רוסיה המאוחדת, זכתה במירב המושבים ושמרה על כוחה בתור מפלגת השלטון, חרף סימנים לירידה בפופולריות של המפלגה בבחירות המחוזיות.
קדנציה שנייה
ב-8 במאי 2018 מונה לראשות הממשלה שוב והחל קדנציה שנייה כראש ממשלה והיה לראש ממשלת רוסיה שמכהן בתקופה הארוכה ביותר בתפקיד (כ-8 שנים).
בממשלתו השנייה יזם את פיצול משרד ההשכלה והמדעים למשרד החינוך ומשרד המדע וההשכלה הגבוהה. בנוסף, חיזק את מעמדו של שר האוצר אנטון סילואנוב ומינה אותו לסגן ראשון לראש הממשלה ומינה 9 שרים חדשים. ביוני 2018 הודיע על החלטת הממשלה להעלות את גיל הפרישה על מנת להגדיל את תקציבי הפנסיה והעלאת המע"מ, על מנת להגדיל את קופת המדינה.
בינואר 2020 בעקבות נאום מצב האומה של פוטין, הודיעה ממשלתו על התפטרותה וזו הפכה לממשלת מעבר עד להקמת ממשלת מישוסטין.
סגן יושב ראש המועצה לביטחון לאומי ואחראי על התעשיות הביטחוניות
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הוכנס מדבדב לרשימת האישים שהאיחוד האירופי, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, קנדה, ניו זילנד ויפן הטילו עליהם סנקציות אישיות. לאחר הפלישה מדבדב שינה באופן דרמטי את תדמיתו והחל להשמיע באופן קבוע הצהרות לוחמניות ביותר והיה לאחד הדוברים המרכזיים של קבוצת בכירים רוסיים וגורמי ביטחון הדוגלים בהסלמה של המלחמה עם אוקראינה. באוגוסט 2022, במהלך הפלישה לאוקראינה, הוא ביקר ב, לצד בכירים רוסיים. מאז הפלישה מדבדב כותב בעיקר לערוץ הטלגרם שלו, בה בולטת עמדתו האולטרה-פטריוטית רדיקלית אפילו בקרב מנהיגים רוסים אחרים והפך לאחד הדוברים המרכזיים שתומכים בפלישה. הוא הסביר את השינוי בהצהרותשלו משום שהוא הבין שמדינות המערב שואפות לחסל את רוסיה. הוא הצהיר שוב ושוב נגד אופי הסנקציות האנטי-רוסיות של המערב בכלל ופולין מול המדינות הבלטיות בפרט. מדבדב נותן לעימות בין רוסיה למערב אופי דתי.
בדצמבר 2022, דמיטרי מדבדב מונה לשמש כסגן ראשון ליושב ראש הוועדה לתעשייה צבאית, האחראית לניהול ופיקוח על התעשיות הביטחוניות במדינה, זאת במסגרת המלחמה באוקראינה. בתקופה זו, מדבדב כינה תשתית אזרחית כיעד צבאי לגיטימי, לדבריו, תשתית אזרחית התורמת להשגת יעדים צבאיים כוללת: גשרים, תחנות תחבורה, כבישים, מתקני אנרגיה, מפעלים ובתי מלאכה. בין שאר המטרות הצבאיות הלגיטימיות, הוא כינה את ההנהגה הצבאית-פוליטית של מדינת האויב. מדבדב, ברטוריקה הקשוחה שלו, ניסה לתפוס את מקומו בזירה הפוליטית ולצבור פופולריות בקרב החוגים השמרנים של פטריוטים רוסים, תוך התרחקות מהדימוי שלו כ"ליברל המפלרטט עם המערב".
חייו האישיים
מדבדב מציג את עצמו לעיתים קרובות כחובב מושבע של הארד רוק, המקשיב לשירי הלהקות בלאק סבאת', לד זפלין ודיפ פרפל. הוא אספן של תקליטי ויניל, ונאמר שאסף את כל התקליטים של הלהקה דיפ פרפל. כנער הקליט עותקים רבים של שירי הלהקה, אף על פי שהייתה ברשימה השחורה (האסורה) של ברית המועצות. בצעירותו עסק בצילום, וכן הצטיין באתלטיקה כבדה - בהרמת משקולות. כעת הוא מקדיש מזמנו לתרגילי יוגה ושחייה. נוסף לכך ידוע מדבדב כמי שנוטה להשתמש במוצרי אפל. כך למשל, הוא היה האזרח הרוסי הראשון שעשה שימוש באייפון עוד לפני שהמוצר הוצב בכלל למכירה ברוסיה, כך גם עם אייפד, ב-2010 היה מדבדב האזרח הרוסי הראשון שברשותו מכשיר זה. בווידאו בלוגים שהנשיא שחרר לציבור התברר גם כי הנשיא מחזיק ברשותו מחשב מקינטוש נייד מדגם מקבוק פרו מתוצרת אפל.
מדבדב רשום באתר Odnoklassniki.ru והוא בעל חשבון טוויטר. נוסף לכך, מדבדב הוא הנשיא הרוסי הראשון שפתח וידאו-בלוג שמאפשר לשמור על קשר עם הציבור. ב-livejournal - עיתון מקוון פופולרי ברוסית, שהנשיא פתח בו בלוג המאפשר לקוראיו להשאיר תגובות ופרשנויות. הוא פתח גם חשבון פייסבוק וידוע גם כאוהד מושבע של קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.