cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טראנס פסיכדלי
היסטוריה
בזמן זה, הופיעו לייבלים חדשים בבריטניה. Blue Room Released השפיע רבות על סוגת הטראנס הפסיכדלי. Blue Room Released הובל על ידי סיימון גאהארי, ונתמך בזכות המימון מחברת רמקולים בריטית. זה איפשר ל-Blue Room Released לעבור מהסגנון הקלאסי גואה טראנס למשהו נסיוני וחדשני יותר. כמה מהאמנים המפורסמים ביותר עבדו בשיתוף עם מותג ההקלטה הזה. הקומפליקציה הראשונה שהקליטו הייתה "Outside The Reactor" והיא יצאה לאור באפריל, 1995 עליה עבדו האמנים: Total Eclipse, הראל פרוצקי ו-Voodoo People. שלושת הפרויקטים המפורסמים ביותר (Juno Reactor, Total Eclipse וThe Infinity Project) הקליטו את האלבום שלהם באותה שנה בBlue Room Released. במהרה גם הפרויקט הגרמני X-Dream החל לעבוד עם Blue Room, אשר הוציאו ביחד את האלבום Radio. בשלב זה המשיכו Blue Room לעבוד עם פרויקטים שעבדו איתם בעבר על אלבומים חדשים כמו Violent Relaxation של Total Eclipse וBible of Dreams של Juno Reactor, וגם הוציאו את אלבומים של הרכבים חדשים כמו את Mystic Cigarettes של Saafi Brothers וDragon Tales של Koxbox.
למרות עצם היותה של אנגליה מרכז ההפקה של הטראנס הפסיכדלי באמצע שנות התשעים, סצנת מסיבות הטראנס שלה הייתה מוגבלת, בשל הצעת החוק אשר הורה על סגירת המועדונים בשעה מוקדמת. בגרמניה לעומת זאת חלו חוקים הרבה יותר ליברלים מה שהפך אותה למרכז סצנת הטראנס הפסיכדלים במועדונים ומסיבות. הלייבל הגרמני Spirit Zone Records אשר נפתח ב-1994 קיבל הצעות לשיתוף מאמנים והרכבים שעד כה פעלו באנגליה, כמו The Infinity Project והראל פרוצקי, גם הצעות ממקומות אחרים בעולם התקבלו, כמו למשל K.U.R.O. מיפן, Etnica מאיטליה. מותג זה היווה גם בית למספר אמנים גרמנים כמו Electric Universe, Star Sounds Orchestra וS.U.N. Project. גם צרפת החלה לתפוס מקום חשוב בתרבות הטראנס הפסיכדלי, מלבד Total Eclipse הוותיק התווספו גם Talamasca וTranswave.
בסביבות 1997, הגואה טראנס המקורי "עבר" זמנים קשים, בעיקר בממלכה המאוחדת. המכירות התדרדרו, מותגים גדולים כמו ה"קרנף המעופף" פשטו את הרגל, ואחרים ניסו להמציא את עצמם מחדש תחת שם חדש (כמו למשל TIP WORLD). המוות של הגואה "הוכרז רשמית" על ידי טצ'ויושי סוזוקי כהוציא את האלבום Let it RIP (תרגום חופשי לעברית: תנו לו לנוח על משכבו), כאשר בהערה צדדית רשום על הדיסק: "נחו על משכבם: אמא תרזה, הנסיכה דיאנה, William S. Burroughs וגואה טראנס."
בשנת 1998 הפכה גרמניה בצורה סופית למרכז הטראנס הפסיכדלי בעולם. המותג Dragonfly החל לשנות את תחום העיסוק שלו למוזיקה המזכירה סאונד פרוגרסיבי יותר, רק אז חזר הטראנס הפסיכדלי להיות אהוד ופופולרי יותר.
התפתחות בישראל
בישראל התפתחה תרבות טראנס פסיכדלי רווחת ומגוונת. ב-1988 בעקבות ההתחממות ביחסי הודו–ישראל, החלו הישראלים להשיג ויזה תיירותית להודו. רובם סיימו את השירות הצבאי ורצו למצוא מקום לנפוש בו ומצאו את חופי גואה. כשחזרו, הביאו איתם הקלטות של "מוזיקה חדשה" – הטראנס הפסיכדלי. מוזיקה זו השפיעה מאוד על סצנת המועדונים בישראל ותקליטנים רבים החלו ליצור וריאציות שונות משלהם למוזיקה זו. המפורסמים מביניהם היו אבי ניסים וליאור פרלמוטר (כיום חברי ההרכב Astral Projection), רמי שפירא Chakra ואדי מיס, עופר דיקובסקי (Oforia), הראל פרוצקי ומיקו (California Sunshine), גיא סבג, אבי אלגרנטי (Space Cat), לילך קים מיכאל ואנלוג פוסי. החל משנת 1995 החלה להתפתח סצנת מסיבות טראנס מדבריות בישראל בשם Doof Project, שהיוותה את הקרקע לצמיחתו של פסטיבל דוף המתקיים בכנרת מדי שנה החל משנת 2004.
המותגים הישראלים והאמנים החדשניים הפכו בטבעיות את ישראל לחלק חשוב מתרבות הטראנס בישראל.
בישראל ישנם כיום כמה עשרות לייבלים (חברת תקליטים) שמובילים בתחום, ומשמשים כבית חם לאומני טראנס פסיכדלי רבים ומוכרים, בין לייבלים אלו נמנים: קרמבו, DNA, הומגה, PsyShark, פונוקול, BNE, Planet B.E.N ,Chemical Crew, Katana digital ועוד רבים. תרבות הטראנס בישראל היא המובילה העולמית ביצוא אמנים, כמות המסיבות ושיעור המשתתפים.
הצלחה מסחרית
בשנים האחרונות המכירות של מוזיקה פסיכדלית התדרדרו. המכירה הצטמצמה ב-2001 כ-2.8%, וב-2002 כ-8.8%. "אלבום טיפוסי" מוכר כ-2,000 עותקים, כאשר מכירה של למעלה מ-5,000 עותקים נחשבת כהצלחה. ישנם קומץ של אמנים והרכבים שמכרו מעל 20,000 עותקים, והם Hallucinogen ,Chakra & Edi Mis, אינפקטד מאשרום, Transwave ,Sesto Sento, Astral Projection ואסטריקס (אבי שמיילוב), DJ Benzion (בנציון בנקרמונה).
סצנת הטראנס הפסיכדלי
טראנס פסיכדלי מושמע בצורה "מסורתית", בפסטיבלים ומסיבות בטבע (חוקיים ובלתי-חוקיים) שחלקם נמשכים מספר ימים והמוזיקה מתנגנת ללא הפסקה. מסיבות אלו נקראות לרוב בשמות כגון "מסיבות טבע", "מסיבות יער" ובעבר "מסיבות אסיד". בקרב המשתתפים קיימת תופעה שהיקפה לא ידוע של שימוש בסמים - לרוב סמים הלוצינוגניים. עם התפתחות התת-ז'אנרים של הטראנס הפסיכדלי התפתחו גם סוגים של מסיבות טבע לפי הז'אנר המושמע בהם - למשל: מסיבות דארק, מסיבות פול און וכו'
לאחר שהגואה והטראנס פסיכדלי זכו לפופולריות, החלה גם סצנת הריקוד במועדונים להשמיעם, ביחד עם פרוגרסיב טראנס ואמביינט.
אמנים ופרויקטים פסיכדליים
טראנס פסיכדלי נעשה לרוב בשיתוף בין שני אמנים או יותר, אשר נקרא "פרויקט" או "הרכב". הדגש השונה בז'אנר זה הוא שהאמן יכול להשתתף במספר פרויקטים (הרכבים) בו זמנית. לכל קומבינציה של אמנים יש כינוי כמו למשל שפונגל המורכב מראג'ה ראם וסיימון פוספורד.
שמות הפרויקטים לא חייבים לכלול את שם או כינוי האמנים, אך ישנם הרכבים אשר משתמשים במוטיב מאפיין, לדוגמה: Infected Mushroom, הרכב אשר משתתף בפרויקטים רבים ונוהג להשתמש בשם ההרכב לפרויקטים השונים (למשל: Domestic Mushroom, Infected Astrix, Cat on Mushroom).
לעיתים אמנים או קבוצות אמנים מפיקים מוזיקה תחת שמות פרויקטים שונים כדי להראות וריאציה שונה של המוזיקה שלהם. ישנם מעטים אשר מוציאים אלבום תחת שמם האמיתי (כמו טים שולדט), או ששם הפרויקט הוא נושא שמתאר את המוזיקה שלהם.
משה שרוני
קורות חייו
שרוני נולד בשנת 1929 בבוחוש שברומניה, ועלה לישראל בשנת 1948. מיד עם הגיעו ארצה התגייס לצה"ל ושרת במגוון תפקידים, בהם ראש הלשכה של חיים לסקוב ומאיר זורע. שרוני השתחרר ב-1964 בדרגת רס"ן. עבד במשך שנים רבות בעיריית חיפה, ובשנות ה-60 אף היה יו"ר ארגון עובדיה. שרוני בוגר לימודי משאבי-אנוש (1978) ומנהל מוניציפלי (1987) באוניברסיטת חיפה.
בבחירות לכנסת ה-14 היה מועמד לכנסת ברשימת הגמלאים בראשות נאוה ארד, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום השלישי ברשימת הגמלאים המחודשת (גיל - גמלאי ישראל לכנסת) בראשותו של רפי איתן. לאחר הבחירות ועם כניסת המפלגה לקואליציה התמודד על תפקיד שר הבריאות שהיה תפקיד השר השני שהמפלגה קיבלה, אולם הפסיד את התפקיד על חודו של קול בהצבעה במזכירות המפלגה לחבר מפלגתו יעקב בן יזרי. התפרסם בשורה של התבטאויות החורגות מהקונצנזוס, למשל בעניין משפט קצב.
באוקטובר 2008 הודיעה המשטרה כי נמצאה תשתית ראייתית נגדו בחשד לרישום כוזב במסמכי תאגיד, מרמה והפרת אמונים, והמליצה להעמידו לדין, אך ב-2009 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את התיק. היה יושב ראש השדולה למען חיפה והגליל. היה נשוי ואב לשני ילדים, התגורר בחיפה ונפטר ב-20 בספטמבר 2020.
פרישתו ממפלגת גיל
בכנסת ה-17 כיהן כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות עד ל-29 באוקטובר 2007, אז הודח מתפקידו כהצעת חברי סיעתו. עד 15 באוקטובר 2007 שימש שרוני יו"ר סיעת גיל, אך הודח מתפקידו בשל מחלוקת עם יו"ר המפלגה, רפי איתן, בנוגע להצעת חוק שהגיש העוסקת בהגדלת קצבאות זקנה. ב-29 באוקטובר העביר שרוני את החוק בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לקראת קריאה שנייה ושלישית. באותה שעה, הודח מתפקיד יו"ר הוועדה לאחר דיון שנערך בוועדת הכנסת. במקומו מונה חבר הכנסת יצחק גלנטי. בתגובה להדחה אמר שרוני: "אני מבקש סליחה מכל הציבור הגמלאים שהצביע עבור מפלגתי בבחירות".ב-28 באפריל 2008 הגיש שרוני לוועדת הכנסת יחד עם חבריו לסיעה, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו בקשה להתפלג מהסיעה ולהקים סיעה עצמאית בשם "צדק לגמלאים". זאת בעקבות הדחת שרוני מספר חודשים קודם לכן מראשות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ומראשות הסיעה. בנימוקי הפרישה אמר שרוני: מספר שעות לאחר הגשת הבקשה, חזר בו גלזר, וזאת לאחר שהוצע לו תפקיד סגן השר לענייני גמלאים. ב-3 במאי שינו גלזר ומרום-שלו את החלטתם, ויום לאחר מכן כינסו השלושה מסיבת עיתונאים משותפת עם גאידמק ובה הודיעו על הקמת סיעה חדשה בכנסת בשם "צדק לגמלאים". ב-19 במאי, עם תום פגרת החורף של הכנסת, התקיים דיון בוועדת הכנסת בסופו אמורה הייתה להתקיים הצבעה על אישור התפלגות הסיעה. במהלך הדיון הושמעה ביקורת מצד חברי כנסת רבים וכן מצד היועצת המשפטית לכנסת, נורית אלשטיין, באשר לחוקיות ההסכם בין הפורשים לגאידמק. בתום הדיון החליט שרוני למשוך את בקשתו לאישור ההתפלגות, ולהעמידה להצבעה במועד אחר לאחר תיקון סעיפי ההסכם, לאחר שהסתמן רוב בקרב חברי הוועדה נגד אישור ההתפלגות. לאחר תיקון ההסכם הוגשה הבקשה בשנית ובהצבעה שנערכה בוועדה ב-28 במאי נדחתה הבקשה. לבסוף, ולאחר שבוטל ההסכם עם גאידמק, אישרה ועדת הכנסת ב-2 ביוני את התפלגות הסיעה ואת הקמת סיעת "צדק לזקן". במקביל להליכי הפילוג, החליטה סיעת גיל כי שרוני יישאר נציגהּ רק בוועדת החוקה חוק ומשפט, וביתר הוועדות הוחלף בחברים אחרים.
ב-15 באוקטובר 2008, בעת נסיונותיה של ציפי לבני להקים ממשלה חדשה בראשותה, הודיעו ראשי שתי הסיעות על איחוד מחודש. חבר הכנסת גלזר הודיע כי יישאר בסיעת היחיד "צדק לזקן".
לוס אנג'לס טיימס
לוס אנג'לס טיימס (באנגלית: Los Angeles Times או LA Times) הוא עיתון יומי המשווק בלוס אנג'לס, קליפורניה ומופץ בכל מערב ארצות הברית. תפוצתו נכון ל-2019 עומדת על 417,936 עותקים.
בשנת 2011 העיתון הופץ בכ-573 אלף עותקים ודורג במקום החמישי בתפוצתו בארצות הברית. בשנת 2018 הודפסו כ-142,000 עותקים מדי יום, ובנוסף להם היו 105,000 מנויים למהדורה הדיגילית.
היסטוריה
העתק ראשון של העיתון יצא לאור בדצמבר 1881.
עד לשנת 2014 העיתון זכה 41 פעמים בפרס פוליצר. בתחילת שנות ה-70 העיתון החל לפרסם רצועת קומיקס "אהבה היא..." שזכה לפופולריות גדולה. בשנת 1990 העיתון הגיע לכ-1,225,189 העתקים יומיים אך מאז תפוצתו ירדה ביותר מ-50%.
מאפיינים
בסגל העיתון נמנים בעלי טורי הספורט ביל פלאשק (Bill Plascke) וג'.א. אדאנד (J.A.Adande), אשר הם גם חברים בפנל מסביב לצופר (Around the Horn) של רשת ESPN - תוכנית ספורט יומית. ט.ג'.סימרס (T.J.Simers) גם הוא כתב בטיימס והופיע בתוכנית. בטיימס כותבת גם הלן אליוט (Helene Elliott), כתבת הספורט הראשונה שהונצחה בהיכל התהילה של ההוקי, כמו גם רוברט הילבורן (Robert Hilburn) ורנדי לוויס (Randy Lewis), אשר שניהם כותבי מוזיקת פופ ידועים ברחבי האומה.
העיתון גם יצא במספר כתבות עיתונאיות חוקרות, החוקרות ומנתחות מספר סקנדלים או חלקים בלתי אהובים בחברה. סדרת כתבות בדצמבר 2004 על המרכז הרפואי קינג-דרו הובילה לפרס פוליצר ועוד דרך חשיפה של ההיסטוריה הסבוכה של בית החולים.
עזרא חדד
עזרא י' חדד (חדאד) (ברזילי) (בערבית: عزرا حداد; 9 בספטמבר 1903 – 14 במאי 1972) היה מחנך, מתרגם, משורר, עיתונאי, היסטוריון ופעיל ציוני יהודי-עיראקי-ישראלי. לאחר עלייתו לישראל בשנת 1951 השתלב במוסדות ההסתדרות והיה לראש מחלקת הקליטה והפיתוח של ההסתדרות וחבר הוועדה המרכזית שלה.
קורות חיים
חדד נולד בשנת 1903 בעיר בגדאד, בירת וילאייט בגדאד של האימפריה העות'מאנית (עיראק), בנם של פַרחה ויחזקאל. קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה, ואחר כך חינוך מודרני בבית הספר "אל-תעאוון" (בהמשך נקרא "רחל שחמון") של הקהילה היהודית, ששפת הלימוד בו הייתה טורקית, ושם למד גם פרסית וצרפתית. הוא היה איש ספר מגיל צעיר, במסגרת הבית ספרית ומחוצה לה השתלם ושלט היטב בשפות עברית, ערבית, פרסית, צרפתית, טורקית ואנגלית. בשנת 1923 סיים את לימודיו בבית מדרש ממלכתי למורים. בנובמבר 1924 נישא לנעימה מזרחי, והיה אב לארבעה. החל משנת 1922 לימד ערבית, אנגלית והיסטוריה בבית הספר היהודי "אל-וטניה" בבגדאד. הוא התקדם במהירות, ובשנת 1924 היה למנהל בית הספר, תפקיד שמילא בארבע השנים הבאות. בשנים 1928–1933 היה לסגן מנהל בית הספר "שַמַּש" בבגדאד. לאחר מכן חזר לתפקידו כמנהל בית הספר "אל-וטניה" וכיהן בתפקיד זה לאורך 16 השנים הבאות. בשנת 1949 מונה למפקח על כלל בתי הספר היהודיים בבגדאד.
מלבד תפקידיו כמחנך, חדד היה מתרגם, פובליציסט ומשורר פורה. הוא היה חבר בכמה אגודות ספרותיות ואקדמיות, בהן החברה המלכותית ללימודים אסייתיים של בריטניה ואגודת הסופרים העיראקית "נאדי אל-קַלַם". הוא היה כותב קבוע לעיתון היהודי-העיראקי בשפה הערבית "אל-מִצבָּאח'" ('המנורה') שהופיע בשנות ה-20, ושימש לצד אנור שאול כעוזר העורך סלמן שינה, ובכתב העת הספרותי "אל-חאצד" ('הקוצר'). כמו כן, היה בעל טור בנושא יחסי חוץ בעיתון הלאומי העיראקי "אל-בלד". כחלק מתפקידו בעיתון ביקר בארץ ישראל, נפגש עם מנהיגי היישוב משה שרת ובן-גוריון ולצד זאת אף ראיין את המופתי חאג' אמין אל-חוסייני.
חדד חיבר שירה עברית ופרסמה בכתב העת העברי היהודי-עיראקי קצר הימים "ישורון". בשנת 1945 ראה אור בבגדאד תרגומו מעברית לערבית לספר המסעות הגדול של בנימין מטודלה, עם הקדמה מאת ההיסטוריון העיראקי הידוע עבאס אל-עזאווי (عباس العزاوي), אשר עורר תהודה משמעותית בעולם הספרותי הערבי. שנתיים לאחר מכן תרגם מפרסית לעברית כמה מחלקי ה"רֻבָּאעיאת", יצירתו הספרותית הגדולה של המשורר הפרסי עומר ח'יאם. בנוסף, פרסם מספר ספרי לימוד, בהם ספר לימוד של עברית וספר לימוד של סיפורי התנ"ך בתרגום לערבית.
חדד אהד את הציונות, ותרגם לערבית כתבים ספרותיים ציוניים כגון הפואמה "הוא אמר לה" ליוסף חיים ברנר (1941). משנת 1947 היה פעיל במסגרת ארגון החלוץ. כמו מרבית הקהילה היהודית בעיראק, חדד עלה לישראל בשנת 1951 עקב הסכנה שריחפה מעל ראשי היהודים במדינה. בישראל הוסיף לפעול בשדות החינוך והספרות והיה פעיל בקרב יוצאי עיראק ובתנועת העבודה. בשנים 1955–1959 כיהן כחבר מועצת העירייה ומועצת הפועלי ברמלה. מ-1959 היה חבר הוועדה המרכזית של מפא"י וייצג את המפלגה בקרן היסוד ובמוסדות הסתדרותיים שונים. כיהן בהנהלת ההסתדרות: בשנת 1955 היה למנהל מחלקת הפרסומים בשפה הערבית של ההסתדרות, ומשנת 1960 עמד בראש מחלקת הקליטה והפיתוח שלה; משנת 1955 היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות ובשנים 1960–1970 נבחר לחבר הוועדה המרכזת שלה. בשנתיים האחרונות לחייו עמד בראש המדור לפעילות חברתית-תרבותית בקרב העולים. בשירות המגבית היהודית המאוחדת ובשירות משרד החינוך נסע לשליחויות בארצות שונות כגון ארצות הברית והודו.
עזרא חדד נפטר בשנת 1972. נקבר בבית העלמין קריית שאול. במותו הותיר אישה, שני בנים ושתי בנות: אברהם, ויולט, בלאנש ודוד, וכן נכדים. ב-1973, במלאת שנה למותו פרסמו ידידיו לזכרו אסופה מכתביו בשם "סופר ומחנך מבבל".
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
כנסיית סנט דנסטן שבמזרח
כנסיית סנט דנסטן שבמזרח (באנגלית: St Dunstan-in-the-East) היא כנסייה אנגליקנית שהייתה על גבעת סנט דנסטן באמצע הדרך בין גשר מצודת לונדון לבין מצודת לונדון בסיטי של לונדון. הכנסייה נהרסה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. הריסותיה הן גן ציבורי כיום.
היסטוריה
הכנסייה נוסדה בשנת 1100 בסגנון גותי. היא ניזוקה מאוד בשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, ושוקמה בין השנים 1668–1671. צריח, בתכנונו של סר כריסטופר רן, נוסף לכנסייה שלושים שנה לאחר שיקומה. הצריח תוכנן בסגנון גותי כך שיתאים לכנסייה.
מצב הכנסייה התדרדר, והיא נבנתה מחדש בין השנים 1817–1821 על ידי האדריכלים דייוויד לאיינג וויליאם טייט. הצריח של רן שולב במבנה החדש.
בשנת 1941 נהרסה הכנסייה במהלך הבליץ. לאחר המלחמה הוחלט לא לשקמה. ב-1967 החליט האיגוד של לונדון להפוך את הריסות הכנסייה לגן ציבורי, וזה נחנך ב-1971.
הצריח שתכנן רן שרד את הבליץ, ומשמש כיום מרפאה ציבורית. מהכנסייה עצמה נותרו רק הקירות הצפוני והדרומי, וביניהם נשתלו עצים ונבנו מספר מזרקות. הגן נחשב לאחד מהיפים בגני הסיטי.
איסורי כישוף ביהדות
בתורה ישנה קבוצת איסורים שנכתבו בפרשייה אחת ועוסקים כולם בענייני מאגיה וחיזוי העתידות:. איסורים אלו נשנים במקומות נוספים בתורה.
החמורים שבאיסורים אלו (מעביר בנו ובתו באש, מכשף, עושה אוב ועושה יידעוני) עונשם מיתה. הקלים שבהם (קוסם, מעונן, מנחש, חובר חבר, שואל אוב, שואל יידעוני ודורש אל המתים) עונשם מלקות.
קסם
בשונה מהעברית המודרנית בה קסם הוא אחיזת עיניים או שינוי טבע המציאות, ההלכה מגדירה את איסור קֹסֵם קְסָמִים כניבוי עתידות לאחר ריכוז באמצעות מעשים שונים:
אף הפסוק " עַמִּי בְּעֵצוֹ יִשְׁאָל וּמַקְלוֹ יַגִּיד לוֹ", מדבר על פי הרמב"ם לשאלת קוסם המשמש בהכאה במקל כדי לרכז את מחשבתו.
כאמור, עונשו של הקוסם הוא מלקות. חז"ל אסרו על אדם אף לפנות לקוסם, וכרוב איסורי חז"ל נקבע לזה עונש מכת מרדות.
עינון
מְעוֹנֵן (מלשון עונה וזמן) הוא אדם הקובע באמצעות חיזוי בכוכבים זמנים הטובים למעשים מסוימים או רעים למעשים מסוימים – "יום פלוני טוב, יום פלוני ראוי לעשות בו מלאכה פלונית, שנה פלונית או חודש פלוני רע לדבר פלוני" (משנה תורה, שם, ח).
אמנם לדעת הרבה ראשונים כל שהאדם קובע על פי חכמה כל שהיא שהעת טובה או רועה אין בזה איסור. ואיסור מעונן הוא על מי שמראה לאנשים כאלו עושה דברים נפלאים ובאמת אינו עושה כלום, ודרשו לא תעוננו מלשון עיניים.
ניחוש
מְנַחֵשׁ הוא אדם הקובע באמצעות דברים שקורים לו או בסביבתו האם כדאי או לא כדאי לעשות דברים, כאשר אין קשר רציונלי בין הסימן למעשה, התורה אסרה לעשות כן, והדבר נפסק להלכה, וכך מתאר הרמב"ם את מהות האיסור
כישוף
מְכַשֵּׁף הוא אדם שעושה מעשים שנראים כחורגים מגדר הטבע הפיזיקלי, ומייחס את זה לכוחות מיוחדים שיש בו ושאין לאנשים רגילים או ללחשים וכדומה שעשה. מכשף חייב מיתה בסקילה. הרמב"ם, כחלק מהתנאים לחיוב סקילה, דורש שהמכשף יעשה מעשה פולחני (הקטרה וכדומה); ללא המעשה הפולחני – המכשף פטור מכל עונש כי בית דין אינו מלקה על "לאו שניתן לאזהרת מיתת בית דין".
לעיתים הכינוי מכשף או הפעולה כישוף מתייחסות לכל הפעולות המאגיות, אך עונש מוות נקבע לאיסור כישוף המקורי בלבד.
הוגי הדעות ביהדות נחלקו האם יש ממש בכישופים המשנים את הטבע הפיזיקלי או לא. ההוגים הרציונליסטיים ביהדות – רס"ג, רמב"ם, רלב"ג ועוד – שללו מכל וכל את יכולת ההשפעה של כישופים על המציאות וגורסים כי מכשף הוא אדם אשר גורם לאנשים לחשוב שעושה מעשה פלא בעוד אינו עושה דבר החורג מגדר הטבע. חכמי ישראל אחרים (ביניהם גם חכמי הקבלה) – רש"י, רמב"ן, מהר"ל ועוד – סברו שישנם כישופים היכולים להשפיע על המציאות הפיזיקלית, ורק אלו הם האסורים ומחייבים עונש מיתה.
הבדלי תפיסות העולם המבוטאים במחלוקת זו, באים לידי ביטוי בראייה שונה של הסיבות לכלל האיסורים המאגיים; ראו להלן בפיסקה סיבת האיסורים.
מכשפה לא תחיה
מיוחד הוא כישוף, שחיוב המיתה בגינו נכתב בביטוי "מכשפה לא תחיה" ; כלומר – אסור להחיות אדם העוסק במעשי כישוף. דבר זה משקף את חומרת החטא בעיני התורה.
יש מפרשים המסבירים את האיסור כמצווה מיוחדת לרדוף את המכשפים בפועל: לא רק לדון אותם במקרה שישנן עדויות על מעשיהם, אלא לחפש אחריהם. המצווה מוטלת על הסנהדרין, ומצופה מהם אף ללמוד את דרכי המכשפים לצורך זה. דינה של מכשפה הוא מוות בסקילה.
מכשפות בתלמוד
ה מזכירה את שמעון בן שטח שתלה שמונים נשים באשקלון ביום אחד; בניגוד לכלל האומר שאין תולים אישה שמתה בבית דין, ובניגוד לכלל שאין בית דין דן שני אנשים ביום אחד. דברים אלו נעשו כהוראת שעה.
בתלמוד הירושלמי כתוב שאותן שמונים נשים היו מכשפות, ומסופר בצורה ארוכה על הרקע של הסיפור ועל דרך תפיסתן. הגמרא במסכת סוטה מזכירה מכשפת יהודיה בשם יוחני בת רטיבי, אשר לפי הפרשנים, הייתה מעכבת לידות של נשים בעזרת כישופיה.
כישוף ומגדר
המפרשים המסורתיים מבהירים כי האיסור חל על נשים וגברים כאחד, והתורה נקטה לשון נקבה ("מכשפה לא תחיה") כי רוב העוסקים בכישוף היו נשים.
קביעה זו מקבלת חיזוק מספר העבודה הנבטית אותו מצטט הרמב"ם במורה הנבוכים, על פיו הותנו הרבה מפולחני הנבטית בהשתתפותן של נשים דווקא. השערה מודרנית, של פרופסור מאיר בר-אילן, מציעה כי מדובר למעשה בשיקוף של מעמד האישה ולא בעובדות היסטוריות על כמות העוסקים בכשפים משני המינים. בין ראיותיו אפשר למצוא את העדויות המקראיות על העוסקים במאגיה: מכשפים היו במצרים, אצל נבוכדנצר מלך בבל ובספר מלאכי, לעומת 2 נשות המאגיה הנזכרות בתנ"ך: בעלת האוב שאליה הלך שאול המלך, ואיזבל מלכת שומרון.
חבירת חבר
חֹבֵר חֶבֶר הוא אדם הלוחש לחשים כדי להרחיק נזקים (נחשים, מחלות וכו'), לעיתים תוך כדי אחיזת חפצים או תנועות שונות.
עם זאת, במקרה של פיקוח נפש התירו חז"ל להשתמש לעבור על איסור זה (כמו רוב האיסורים) ולהשתמש בלחש כדי להרגיע אדם פצוע שעלול להסתכן:
כרוב האיסורים המאגיים, העונש על איסור זה כשנעשה עם מעשה הוא מלקות, וכשנעשה בלא מעשה מחייב מכת מרדות (הן ללוחש עצמו, והן לנלחש כאשר הוא מודע למעשי הלוחש ומסכים לכך).
העלאה באוב
בעל אוב הוא אדם העושה מעשים פולחניים כדי לגרום להעלאת נשמה של אדם מת, ולתת לה לדבר עם אדם אחר. טקסים אלו והדומים להם נקראים העלאה באוב (בדומה לסיאנס).
איסור בעל אוב כולל שני איסורים:
כמחלוקתם ברוב ענייני המאגיה, גם בנושא זה נחלקו חכמי ישראל. הרציונליסטיים שבהם לא מקבלים את קיומו של האוב, ולדעתם כל הטקסים האלו קשורים לתרגילים פסיכולוגיים וליכולות של דיבור מהבטן וכדומה, והמיסטיים שבהם מקבלים את האפשרות הטכנית לבצע העלאה באוב.
בעלי אוב בתנ"ך
בספר שמואל מסופר על בעלת האוב שאליה פנה שאול כשרצה לדעת אם לצאת למלחמה בפלשתים, וכן בדבריה של בעלת האוב מוזכר ששאול דאג להאביד את האובות ואת היידעונים כמצוות התורה:
בקרב חכמי ישראל הרציונליסטיים ניתנו פרשנויות שונות לסיפור זה: ועוד.
ידעוני
יִדְּעֹנִי הוא מעין שילוב של בעל אוב ושל קוסם; כבעל אוב גם הוא עושה מעשי פולחן, וכקוסם – מטרתו היא ניבוי העתידות.
כאיסור בעל אוב, גם איסור יידעוני כולל שני איסורים:
דרישה אל המתים
דֹרֵשׁ אֶל הַמֵּתִים דומה מעט לבעל אוב; מטרת שניהם היא אינטראקציה עם מתים אשר חיים מעבר לעולם הזה אשר מימד הזמן בו מוגבל, ולכן הם יכולים לדעת את העתיד.
הדרישה אל המתים מוזכרת כבר בספר דברים:
התלמוד הבבלי מרחיב ומסביר מהי הדרישה אל המתים
גם הרמב"ם מתייחס אל המילה "דרש" שבספר דברים, ולפי דבריו:בספר חכמת אדם למד מן הפסוק הזה שאסור לדבר ולתפלל אל המתים:
דברים אלו הובאו אף בספרי פוסקים נוספים ובדברי הרמ"א בשולחן ערוך.
מנגד בספר הזהר התיר לדרוש במתי ישראל, שכן הצדיקים במיתתם קרויים חיים: תרגום חופשי: ודרש אל המתים, אל המתים (בה' הידיעה) דווקא, כי הם רשעי העולם, כי הם מעמים עובדי עבודה זרה שמצוי שהם מתים. אבל על ישראל שהם זכאים אמר שלמה (במגילת קהלת) "וְשַׁבֵּחַ אֲנִי אֶת הַמֵּתִים שֶׁכְּבָר מֵתוּ", בזמן אחר ולא עכשיו. שבעבר מתו, אבל עכשיו הם חיים.
רבי יעקב עמדין בספרו מטפחת סופרים סובר כי דברי הזוהר הללו אינם מרבי שמעון בר יוחאי ונוספו על ידי אחרים בשלב שבין גילוי הזוהר להדפסתו. הרב משה צוריאל מביא ראיות נוספות כי אכן אין מדובר בדברי רבי שמעון בר יוחאי, ובכל מקרה סובר כי גם אם זאת שיטת רבי שמעון בר יוחאי אין לקבל אותה להלכה והלכה כדברי האוסרים לדבר אל המתים שלדעתו מקורם בתלמוד הירושלמי.
סיבת האיסורים
טעמי המצווה אינם מפורטים בתורה עצמה, אך ניתנו לה כמה טעמים על ידי הוגים ביהדות:
דעות רציונליסטיות
כאמור לעיל, הרציונליסטיים שללו את רוב התופעות המאגיות, ולא האמינו בקיומן.
הרמב"ם מסביר כי חומרתו של הציווי נובעת מחוסר הממש שבכישוף. הרמב"ם ייחס חשיבות רבה להיגיון, וראה בחומרה חריגה ממנו. נראה כי לשיטתו יש בעיה בעצם הטעיית הציבור והולכתו שולל על ידי מאחזי עיניים. כן קשר זאת הרמב"ם לעבודה זרה.
דעות מיסטיות
הדעות המיסטיות מקבלות את אפשרותם של המעשים המאגיים.
לדעת הרמב"ן, הסיבה לאיסור המעשים האלו היא: המעשים המאגיים הם חריגה מהטבע, כפי שהאל רצה שהוא יהיה. ניתן לשנות בעזרתם את סדרו הטבעי של העולם, אך דרך זו לשינוי אינה רצויה.
רפואה ומיסטיקה
היו שתהו מהו ההבדל בין רפואה לכשפים, מאחר ששניהם משתמשים בכוחות מסוימים כדי לרפא את האדם (בין היתר). בעזרת העמקה בטעמי המצווה ניתן לעמוד על ההבדל שבין שני התחומים: על פי הרמב"ם - הרפואה מותרת כי יש בה ממש, על פי הניסיון וההיגיון, ועל פי הטעמים האחרים, ניתן להבחין ברפואה המותרת בכך שהפרקטיקות הרפואיות ה"טבעיות" אינן קשורות לעבודה זרה, מאחר שאין הן תלויות בכוחו המאגי של אדם כזה או אחר, וכן אין הן פוטרות את האדם מהאחריות לשינוי האפשרי של גורלו.
קלאב ברוז'
מועדון הכדורגל המלכותי קלאב ברוז' (בהולנדית: Club Brugge Koninklijke Voetbalvereniging), המכונה בקיצור קלאב ברוז', הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר ברוז', אשר נוסד בשנת 1891, והוא אחד המועדונים הגדולים בבלגיה. אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון יאן בריידל, שמכיל 29,472 מקומות ישיבה. הקבוצה היא שיאנית הזכיות בגביע הבלגי עם 11 זכיות, ושיאנית הזכיות בתואר הסופר קאפ הבלגי עם 15 זכיות. לזכות הקבוצה 18 אליפויות בלגיה, שנייה במספר רק לאנדרלכט.
במהלך ההיסטוריה, קלאב ברוז' השיגה הצלחה יחסית במפעלים האירופיים, כששיחקה בשני משחקי גמר. היא הגיעה לגמר גביע אופ"א ב-1976 ולגמר גביע אירופה לאלופות 1978, והפסידה לקבוצת ליברפול בשני הגמרים. מאמן הקבוצה בתקופה זו היה ארנסט האפל. קלאב ברוז' הוא המועדון הבלגי היחיד ששיחק בגמר גביע אירופה לאלופות (או ליגת האלופות) עד כה. בנוסף, הגיעה הקבוצה פעמיים למשחקי חצי גמר אירופיים, כשבעונת המועדון הגיע לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסיד לקבוצת ורדר ברמן מגרמניה, ובעונת  הפסידה הקבוצה בחצי גמר גביע אופ"א לאספניול הספרדית. הקבוצה מחזיקה בשיא ההופעות הרצופות בגביע אופ"א, עם 16 הופעות רצופות.
השנים הראשונות
מועדון קלאב ברוז' נוסד בשנת 1890 בעיר ברוז' על ידי קבוצת סטודנטים משני בתי ספר בעיר. כעבור שנה המועדון נוסד מחדש, ותאריך הייסוד מחדש נקבע כתאריך הייסוד הרשמי של המועדון. בשנת 1912 החלה הקבוצה לשחק באצטדיון בשם De Klokke (הפעמון). בשנת 1914 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הבלגי לראשונה בתולדותיה אך רשמה הפסד במשחק. כעבור שש שנים, זכתה הקבוצה בתוארה הראשון בהיסטוריה, אליפות בלגיה, הראשונה מתוך 16 זכיות, הישג שני רק ליריבתה אנדרלכט. בשנת 1926 החלה התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית לחלק מספר סידורי לכל מועדון הנרשם בשורותיה. קלאב ברוז' קיבלה את המספר 3. בנוסף, באותה שנה הוסף הכינוי Koninklijke (בהולנדית: מלכותי) לשמה של הקבוצה. באותה התקופה ניתנה הזכות למועדונים הקיימים מעל ל-25 שנים להוסיף את הכינוי "מלכותי" לשמם, כיום הזכות ניתנת למועדונים בני 50 שנה ומעלה.
בשנת 1928 ירדה הקבוצה לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה, ומיד לאחר מכן חזרה לליגה הבכירה. בשנת 1930 נשיא הקבוצה דאז, אלברט דיסרינק, הכריז על המועדון כמוסד ללא כוונת רווח, תואר המלווה אותו עד היום. ב-9 בפברואר 1931 נהרג דיסרינק בתאונת דרכים. במועדון הוחלט להחליף את שם האצטדיון הביתי ולקרוא לו על שם הנשיא המנוח, אלברט דיסרינקסטדיון (אצטדיון אלברט דיסרינק).
בשנת 1933 שוב ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ללא הישגים משמעותיים בשנותיה בליגה הבכירה מאז עלתה. מאז הספיקה לעלות ולרדת שוב בעונה האחרונה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך השנים 1946-1959, הקבוצה בילתה רק ארבע עונות בליגה הבכירה, כשבשאר הזמן היא משחק בליגת המשנה.
תקופת השיא
בשנת 1959 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה פעם נוספת, ומאז ועד היום לא ירדה עוד לליגת המשנה. הפעם היא הציבה קבוצה חזקה יותר מבחינה טקטית והגנתית, תחת הובלתו של המאמן הרומני, נורברטו הפלינג, ששימש כמאמן הקבוצה החל משנת 1957. בשנים אלו החלה ברוז' להתנהל בסטנדרטים מקצועניים לראשונה בתולדותיה. בעונת החזרה לליגה הצליחה ברוז' לשרוד בה בזכות נקודה אחת בלבד מעל יריבותיה לתחתית. בהמשך הצליחה הקבוצה להתייצב כקבוצת מרכז טבלה, עד הגעתו של לואיס דופאל, המאמן הצרפתי-צ'כוסלובקי, בשנת 1965. יחד איתו, סיימה הקבוצה במקום השני בליגה בשנת 1967, הישג השיא שלה מאז האליפות בשנת 1920. בזכות הישגיו בעונה זו עבר דופאל לאמן בסטנדרד ליאז', מה שהחזיר את נורברטו הפלינג לתפקיד המאמן. הפלינג שיחזר את הישגיו של קודמו כששוב הוביל את הקבוצה למקום השני, אך הוסיף לכך תואר היסטורי למועדון, שזכה בשנת 1968 בפעם הראשונה בתואר הגביע הבלגי. בשנת 1970 השיגה הקבוצה את הגביע השני בתולדותיה, ושוב סיימה כסגנית האלופה, בפעם השלישית בתוך ארבע עונות. בזכות הזכייה בגביע השתתפה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע של שנת 1971, והצליחה להגיע עד לשלב רבע הגמר, שם הודחה על ידי צ'לסי, שהמשיכה עד לזכייה בטורניר. בסיום העונה התמנה לאו קניאלס הבלגי לתפקיד המאמן, וב־1973, לאחר שלוש סגנויות רצופות, כשהאחרונה שבהן הוכרעה על פער שערים בלבד, וחמש סגנויות בתוך שש שנים, השיגה קלאב ברוז' את תואר האליפות, 53 שנים לאחר הזכייה הראשונה.
תקופת השיא של קלאב ברוז' החלה בשפל כלכלי. הנהלת הקבוצה, שסיימה את ההתקשרות עם קניאלס בסיום עונת האליפות, הוציאה כסף רב על מנת להשיג תארים נוספים, ולבסוף על מנת להימנע מפשיטת רגל, פנתה הקבוצה לעיריית ברוז' לקבלת עזרה. הקבוצה זכתה בזכות העירייה לתרומות מאנשי עסקים מקומיים, ובשנת 1975 אף זכתה בעזרת העירייה להקמת אצטדיון חדש, בו התחלקו קלאב ברוז' ויריבתה העירונית סרקל ברוז'. האצטדיון החדש נקרא בשם אולימפיסטדיון, וכיום נקרא אצטדיון יאן בריידל.
ברוז' בהדרכתו של האפל השיגה בשנת את הדאבל הראשון בתולדותיה. באותה עונה, במקביל לזכייה באליפות, ניצחה הקבוצה בגמר הגביע את אנדרלכט בתוצאה 3-4, וזאת לאחר שאנדרלכט הובילה בתוצאה 1-3 בסיום המחצית הראשונה. במקביל, הקבוצה הגיעה עד לרבע גמר הטורניר האירופי הבכיר ביותר, גביע אירופה לאלופות, שם הודחה על ידי ריאל מדריד. בעונה שלאחר מכן, הקבוצה של האפל הצליחה לזכות באליפות שלישית ברציפות, הפעם באופן דרמטי עם נקודה בלבד מעל אנדרלכט, ובמקביל הפכה לקבוצה הבלגית היחידה עד כה בהיסטוריה שמעפילה לגמר גביע אירופה לאלופות, או במתכונתו החדשה ליגת האלופות. לאחר שהדיחה בין היתר את אתלטיקו מדריד ויובנטוס, שוב מצאה את עצמה מנוצחת בגמר על ידי ליברפול, כשהפסידה באצטדיון ומבלי 0-1 משער של קני דלגליש. עונה לאחר מכן, בעקבות פתיחת עונה חלשה מאוד, סיים האפל את תפקידו מספר חודשים מפתיחת העונה. לאחר עונה חלשה ללא תארים, חזרה הקבוצה וזכתה באליפות, בפעם השישית בתולדותיה, בשנת 1980. בסיום העונה נפרדה הקבוצה מחלוץ הקבוצה, ראול למברט, מגדולי שחקניה בכל הזמנים.
שנות ה-80 וה-90
לאחר תקופת השיא של המועדון, הגיעה הירידה ביכולת, שהובילה את הקבוצה כמעט עד לירידת ליגה בשנת 1982, שהסתיימה בהישרדות במחזור הסיום של העונה. הגעתו לקבוצה של המאמן הגרמני, ג'ורג' קסלר, עונה אחר כך, שיפרה משמעותית את הקבוצה. בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה למקום החמישי, והיא פספסה במעט את המקומות המובילים לאירופה, וכן הפסידה בגמר הגביע. בעונה שלאחריה הוביל קסלר את הקבוצה עד למקום השלישי והבטיח השתתפות באירופה, אך בחר לעזוב לטובת אולימפיאקוס היוונית והוחלף בהנק הווארט. הווארט הוביל את הקבוצה לשתי סגנויות רצופות, כשבעונה השנייה זכתה בגביע על חשבון סרקל, היריבה העירונית. לאחר עונה נוספת בצמרת, הפעם במקום השלישי, הגיעה האליפות הראשונה של הקבוצה מאז 1980. בנוסף לאליפות, בשנת 1988 הגיעה ברוז' עד לחצי גמר גביע אופ"א. במסגרת המפעל, קבוצתו של הווארט הצליחה למחוק שלושה הפסדים במשחקי חוץ עם ניצחונות ביתיים מול יריבותיה. היא הפכה הפסד חוץ 0-2 מול זניט לנינגרד עם ניצחון ביתי 0-5, הפסד 1-3 מול הכוכב האדום בלגרד עם ניצחון ביתי 0-4, והפסד חוץ לבורוסיה דורטמונד 0-3 עם ניצחון ביתי של 0-5. בחצי הגמר היא הודחה מול אספניול, שניצחה אותה 0-3 בספרד לאחר שהפסידה לה 0-2 בברוז'. העונה הכושלת שבאה לאחר מכן סימנה את סיום דרכו של הווארט בקבוצה.
מחליפו של הווארט היה שחקן העבר של הקבוצה, ג'ורג' ליקנס. הוא הוביל את הקבוצה לאליפות כבר בעונתו הראשונה,, כשאת טבלת הכובשים מוביל החלוץ האוסטרלי פרנק פארינה, עם 24 שערים. בעונה שלאחריה, הוסיפה ברוז' תואר נוסף, כשזכתה בגביע הבלגי. בסיום שתי העונות המוצלחות של ליקנס, החליט המאמן לעזוב את הקבוצה, ובמקומו התמנה מאמן נוסף שהיה בעברו שחקן הקבוצה, הוגו ברוס. גם לברוס הייתה עונת פתיחה מוצלחת, כשהוביל את ברוז' לזכייה נוספת בתואר האליפות, ועד לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הודחה על ידי ורדר ברמן, שהמשיכה עד לזכייה בתואר. בסיום העונה פרש אחד מסמליה של הקבוצה, יאן קולמנס, ובמקומו הוחתם החלוץ הצעיר של היריבה הגדולה אנדרלכט, גרט ורהיין, שהפך במרוצת השנים לאחד מסמלי הקבוצה בעצמו, כששיחק בה עד לפרישתו מכדורגל. הקבוצה זכתה בדאבל לעונת, כשאת האליפות היא מבטיחה בהפרש ניכר מיריבותיה. לקראת עונת מונה אריק גרטס לתפקיד המאמן, והוביל את הקבוצה לאליפות בהפרש של 18 נקודות מהמקום השני. לאחר סגנות וגביע נוסף בעונה שלאחריה, עזב גרטס לטובת אימון פ.ס.וו. איינדהובן.
המאה ה-21
בשנת 2000 מונה טרונד סוליד הנורווגי לתפקיד המאמן, והדריך את הקבוצה במשך חמש עונות, בהן השיג שתי אליפויות (2003 ו-2005) ושלוש סגנויות, וכן שני גביעים (2002 ו-2004) ושלוש זכיות רצופות בתואר הסופר קאפ הבלגי בין 2002 ל-2004. לאחר התקופה המוצלחת עזב סוליד את הקבוצה לטובת אולימפיאקוס היוונית, והקבוצה מינתה את יאן קולמנס לתפקיד המאמן. כבר בתחילת תקופתו השיגה הקבוצה את תואר הסופר קאפ הרביעי ברציפות. למרות ההתחלה הטובה, ברוז' לא הצליחה לחזור ולזכות באליפות מאז, כשהתואר היחיד שאספה מאז היה הגביע של שנת 2007. היא החליפה שבעה מאמנים בשמונה שנים, בהן הצליחה להתקרב אל תואר האליפות רק פעם אחת, כשסיימה כסגנית אלופה בעונת, תחת אימונו של כריסטוף דאום הגרמני. במרוצת שנים אלו השיגה ברוז' הישג נוסף מחוץ למגרש, כשהייתה הקבוצה הבלגית הראשונה שמקימה ערוץ טלוויזיה משלה. הערוץ עלה לשידור בשנת 2006. בשנת 2015 זכתה בגביע הבלגי הודות לבישול ושער ניצחון של הקשר הישראלי ליאור רפאלוב במשחק הגמר. בעונת זכתה באליפות לראשונה לאחר 11 שנה.
בעונת 2021 במדי הקבוצה החל לשחק נואה אמבמבה בהיותו בן 16 בלבד.
כנסיית סנט מרי אלדרמאנבורי
הכנסייה נהרסה בבליץ במהלך מלחמת העולם השנייה והוחלט לא לשקמה. לאחר המלחמה הועברו שרידיה לפולטון במיזורי שבארצות הברית והם מהווים אנדרטה לסר וינסטון צ'רצ'יל.
קלאב ברוז'
המאה ה-21
בעונת 2022/2023 רשמה הקבוצה הצלחה גדולה בליגת האלופות כשעלו לשמינית הגמר מהמקום השני בבית ב’, אותו חלקה עם פורטו, לברקוזן ואתלטיקו מדריד. בשמינית הגמר הקבוצה הודחה על ידי בנפיקה ליסבון.
כנסיית סנט מרי אלדרמאנבורי
בגן האנדרטה נמצאת אנדרטה להנרי קונדל וג'ון המינגס שערכו את המהדורה הראשונה של מחזות ויליאם שייקספיר.
מעבר לתחום
"מעבר לתחום" או "מעבר לגבולות" (1989) הוא פסל מאת הפסל הישראלי צדוק בן דוד. הפסל הוצב על טיילת תל אביב-יפו בשנת 1990, כאחד מ-12 פסלי חוצות שהוצבו בפרויקט פיסול אותו אצר מיכה לוין.
דגם של פסל זה מצוי באוסף גבי ועמי בראון והוצג בשנת 2009 בתערוכה של האוסף במשכן לאמנות על שם חיים אתר.
הללויה (סרט)
תקציר העלילה
הסרט הוא קומדיה נוסטלגית המתרחשת בשנת 1979, ביום שבו נערך האירוויזיון בישראל בפעם הראשונה. שוקי ונטורה (ציון ברוך) מחליט להימלט מבסיס המילואים בסיני בדרכו לחולון, כדי לצפות עם חברתו מילי באירוויזיון ולבקש את ידה מאביה הקשוח, ועם זאת חובב האירוויזיונים, גרשון (מוטי גלעדי). כדי להגיע לחולון, נאלץ שוקי לגנוב את מכונית הסוסיתא האהובה של מפקדו המופרע, רב-סרן מגן דוד (טל פרידמן), המשווע למעט אקשן בגזרה מאז נכפה עליו כמפקד לציית להסכמי השלום בין ישראל למצרים, שנחתם ימים אחדים קודם לכן. מלווה על ידי מרקו, המילואימניק המסטול (משה פולקנפליק), המעביר את זמנו בשמירה בעסקאות חשיש, פותח מגן דוד במרדף אחר שוקי, שאליו נקלעים בעל כורחם סוחר חשיש זקן, מתנדבת הולנדית, שוטר צבאי הומוסקסואל והרקדן הראשי של להקת "ג'ינגיס חאן" הגרמנית, הזכורה מהופעתה באירוויזיון של שנת 1979.
המרדף הארוך, המתובל בלהיטי האירוויזיון הגדולים של שנות השבעים ובראייה פרודית של המיתוס הצה"לי, מגיע לסיומו במפגש הבלתי נמנע בין הגיבורים בכיכר ויצמן בחולון, מתחת לביתה של מילי ורגע לפני ההכרזה על "הללויה" כשיר הזוכה באירוויזיון.
מרלו
מרלו (בצרפתית: Merlot) הוא זן ענבים אדומים המשמש לייצור יין. ליין סמיכות בינונית וטעמו מזכיר אוכמניות, שזיפים וצימוקי קוראנט. ענבי המרלו נחשבים לרכים ו"בשרניים", ונוכח הבשלתו המוקדמת של הפרי מעורבבים תכופות יחד עם ענבי הקברנה סוביניון המבשיל מאוחר יותר. גמישות זו תרמה להפיכתו של המרלו לאחד מסוגי היין הנפוצים ביותר בארצות הברית ובצ'ילה.
תולדות הזן והרכבו
אזכורו הראשון של המרלו מופיע ברשמיו של פקיד מקומי בעיריית בורדו, צרפת, בהם התייחס בשנת 1784 ליין שנוצר בכרם באזור ליבורנה כאחד מהטובים באזור. שם הזן מקורו במילה הצרפתית "מרלו", שפירושו "שחרור צעיר"; אפשר שהכינוי נובע מצבעו הכחול-עמוק של הענב, או לחלופין מאהבת הענבים הידועה של ציפורי השחרור. החל מהמאה ה-19 נשתל הזן באופן סדור באזור ז'ירון שבדרום מערב צרפת.
באיטליה זוהה הזן לראשונה בסביבות ונציה תחת הכינוי הנרדף "בורדו" בשנת 1855. הענב הגיע גם לשווייץ מבורדו ואף תועד בקנטון טיצ'ינו בין השנים 1905–1910.
חוקרים באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס סבורים כי מרלו הוא תת-זן של קברנה פרנק, בדומה לקרמנרה, זן צרפתי קדום שכמעט ונכחד בצרפת נוכח רגישותו הגבוהה לכנימות הפילוקסרה. עד שנת 1993, תעשיית היין הצ'ילאנית שיווקה בטעות כמויות גדולות של יין שהופק מענבי הקרמנרה כיין מרלו.
אזורי גידול עיקריים
בהתאם למתכון הייצור המסורתי בבורדו, תפקיד המרלו הוא להוסיף למִמְסָךְ סמיכות ורכות. אף שבבורדו מהווה המרלו כ-50%–60% מהיקף הנטיעה והגידול, ביינות הממסך המיוצרים באזור הוא מהווה רק כ-25% מהמשקה הכולל. עם זאת, ישנם יינות בהם מרלו הוא הרכיב העיקרי בתערובת, במיוחד באזורי פומרול וסן אמיליון. אחד מהיינות המפורסמים והנדירים בעולם, שאטו פטרוס, מבוסס כמעט כולו על ענבי מרלו.
הגפן
הזן מאופיין באשכולות רופפים ובפרי גדול מהממוצע. הגוון הוא פחות שחור/כחול מענבי הקברנה סוביניון אך כולל קליפה דקה יותר, ומעט יותר טאנין. בהשוואה לקברנה, ענבי המרלו מתוקים יותר ובעלי שיעור נמוך יותר של חומצה מאלית.
מרלו משגשג על אדמה קרה, ובדרך כלל מבשיל עד כשבועיים מוקדם יותר מקברנה סוביניון.
לגיזום הגפן יש חשיבות רבה. יש הטוענים כי הפחתת יבול המרלו באמצעות גיזום הגפנים ודילול האשכולות משפרת את איכות היין. גם גיל הגפנים חשוב, וליין המופק מגפנים עתיקות יש "אופי" מיוחד.
לענבי המרלו יש נטייה להבשלת יתר מהירה מרגע שהם מגיעים לשלב הבשלות הראשוני, לעיתים תוך ימים ספורים. ישנן שתי גישות מרכזיות באשר לזמן המתאים לבצור מרלו. הייננים של יקב שאטו פטרוס דוגלים בבציר מוקדם על מנת לשמר את חומציותו של היין ודקויות הטעם, כמו גם את פוטנציאל היישון שלו. יצרנים אחרים מעדיפים לבצור מאוחר יותר וכך לקבל תוספת פירותיות הנובעת מבשלות-יתר מסוימת של הפרי.
דדו בר כליפא
דוד (דדו) בר כליפא (נולד ב-20 באוגוסט 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש מפקד עוצבת געש. קודם לכן שימש מפקד עוצבת סיני, מפקד חטיבת גבעתי, מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה, נספח צה"ל במארינס, מפקד בא"ח גבעתי ומפקד גדוד שקד.
ביוגרפיה
באוגוסט 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה במבצע עופרת יצוקה, בין היתר בקרב בשכונת תל אל-הווא, בתפקיד זה שירת עד 15 באוגוסט 2010. בהמשך מונה למפקד בא"ח גבעתי בין השנים 2010–2012. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל במארינס בין השנים 2012–2014. ב-17 באוגוסט 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה, ושימש בתפקיד עד 18 באוגוסט 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2016–2017). ב-20 ביולי 2017 מונה למפקד חטיבת גבעתי, ושימש בתפקיד עד 14 ביולי 2019.
ב-25 ביולי 2019 הועלה לדרגת תא"ל. ב-1 באוגוסט 2019 נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת סיני, וב-16 בספטמבר מונה במקביל למפקד קורס פו"ם אלון במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, תפקידים אותם מילא עד 18 במאי 2022. ב-29 במאי 2022 מונה למפקד עוצבת געש.
חיים אישיים
בר כליפא מתגורר בכפר פינס, נשוי לקרין ואב לחמישה. בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
קישורים חיצוניים
מאמריו:
משלב
בבלשנות, מִשְלָב (בנטייה: משלבּים) או משלב לשוני הוא אופן שימוש בשפה, התואם לנסיבות מסוימות. על פי רוב, זו מידת הרשמיות (פורמליות) או התקניות הדקדוקית או הסמנטית (או ההגייתית) של טקסט מדובר, כתוב, או מסומן.במשלב בא לידי ביטוי ההקשר החברתי של הלשון – כורח הנסיבות והסיטואציה הספציפית שבה נאמרו, נכתבו או סומנו הדברים. אדם עשוי לשנות את משלב שפתו לפי בחירתו וראות עיניו ובהתאם לנסיבות. למשל כאשר אדם משוחח עם אשתו או ילדיו סביר שרמת הרשמיות של השיח תהיה נמוכה (משלב נמוך), ואילו אם אותו אדם יישא נאום בטקס רשמי סביר שיבחר להעלות את רמת לשונו (משלב גבוה).מגזרים שונים ואוכלוסיות שונות נוקטים משלבים שונים.
מקובל לקבוע את המשלב בהשפעת כמה גורמים:
משלבּים עיקריים
אין דרך מדויקת לקבוע או למדוד משלב, אך באופן גס, החלוקה הנפוצה של הלשון מציגה ארבעה משלבים עיקריים:
לשון גבוהה / מליצית ("שפה גבוהה")
שפה פיוטית המאפיינת את הלשון הספרותית והמקראית. כמעט שלא נמצאת בשימוש בשפה היום־יומית ומופיעה בעיקר בספרות, באקדמיה, בנאומים, במכתבים רשמיים וכו'. שימוש במשלב זה יציית לרוב לכל כללי "הלשון התקנית" ויכיל גם מילים נדירות שימוש או ארכאיות וצורות תחביר שגרתיות פחות, שמוכרות בעיקר למלומדים. משלב זה יכיל גם פתגמים וביטויים, שיעידו על הכרת יצירות ספרות חשובות. לדוגמה: "טוב היה אילו חזרתי לביתי, אלא שכבר ירד היום וביתי רחוק מן העיר" (עגנון, תשי"ט, עמוד 187). דוגמה נוספת: "ומני אז כבו עיניי / כל עולמי חשך עליי / כי לעגו לי ידידיי / טוב לי מותי מחיי / אנה אלך, אנה אברח / איך אתנחם, איכה אשכח" (אביהו מדינה, "כבר עברו השנים").
משלב זה, במיוחד בדוגמאות הקיצוניות שלו, הוא ספק משלב וספק סוציולקט – דהיינו ניב של שכבה סוציאלית, במקרה זה, של שכבת המלומדים. עובדה זו הופכת את השימוש במשלב הזה לנושא נוח לבדיחות. בספרם של דן בן אמוץ וחיים חפר, "ילקוט הכזבים", מופיעה בדיחה המלמדת על חשיבות השימוש במשלב הנכון:
משלב זה נוח גם כדי להדגים קשיים אישיים בכושר במעברי משלב. כדוגמה לדובר עברית שבלט בחוסר מיומנותו לעבור ממשלב למשלב ודיבר במשלב זה יתר על המידה, אפשר להביא את הנשיא זלמן שזר, אשר נודע כדובר מליצי בנאומיו, בסגנון שפתו ובשפת הגוף שלו. מערכון בתוכנית "לול", שהוקרן בטלוויזיה הישראלית, כלל חיקוי שלו כשהוא מברך את שחקני הכדורגל לפני משחק הגמר בגביע המדינה בכדורגל, והדגים את התופעה המגוחכת של שימוש לשוני לא נכון במקום הלא נכון. במיוחד זכור המשפט הפתטי, בליווי הנפת יד בצורת "אצבע משולשת": "תחזקנה רגליכם!". מערכון זה מבוסס על המציאות, כשבגמר גביע המדינה בשנת 1972, מיד בסיום המשחק שבו הפסידה קבוצת הפועל ירושלים לקבוצת הפועל תל אביב, אמר את הדברים האלה: "הידד למנצחים, ולמפסידים נאמר 'אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני' – יום יבוא וגם ירושלים תנצח!"
לשון תקנית
הלשון שנקבעה רשמית על ידי הממסד הלשוני, וכפי שבאה לידי ביטוי בנוסח החדשות בכלי התקשורת. יש לה שימוש ביום־יום בעיקר בקרב אנשי מקצוע, נותני שירותים, אנשי חינוך וכו'. במשלב זה אין דגש במילים, בביטויים או בדרכי תחביר שהשימוש בהם נדיר, אך הדגש מושם בעמידה בכללי התחביר ובשימוש במילים שמופיעות במילונים הרשמיים ובפירושן הרשמי. בעברית יש במשלב זה הקפדה על הגייה במלרע ובמלעיל, ובערבית תהיה במשלב זה הקפדה על הגייה נכונה של כל העיצורים והתנועות. לדוגמה, הפיכת דברי עגנון למשלב זה תיראה בערך כך: "היה עדיף לשוב הביתה, אך בא הערב וביתי נמצא הרחק מהעיר".יוצרים בולטים, שהקפידו על חוקי השפה אך לא נהגו לרוב לשלב בה מליצות היו נעמי שמר ונתן יונתן.
בלשונות שבהן יש הרבה מבטאים, מעבר למשלב זה עשוי לכלול גם מעבר להגייה שנחשבת ל"תקנית". לדוגמה, קריינים בכלי התקשורת בארצות הברית משתמשים במבטא של המערב התיכון כמבטא "תקני" כשהם מתבטאים במשלב זה. באותו אופן, בלשונות שבהן יש שלל ניבים אזוריים, המעבר למשלב זה עשוי לכלול גם מעבר לניב אזורי שהוכרז כ"תקני". באיטלקית, למשל, זהו הניב של פירנצה.
משלב דיבורי או לשון מדוברת
לשון מדוברת מתבססת על הלשון התקנית אך ללא הקפדה מדויקת על כל כלליה, מאופיינת בשימוש על ידי הציבור הרחב בשגרה היום־יומית וכוללת לעיתים מבעים אשר לרוב אינם בשימוש בשפה התקנית. דוגמה: הפיכת דברי עגנון למשלב זה תיראה בערך כך: "היה הכי טוב אם הייתי חוזר הביתה, אבל כבר היה חושך ואני גר מחוץ לעיר". יוצר בולט, שנהג לכתוב במשלב זה, היה יוסי בנאי – אילו נכתב שירו "אני וסימון וְמואיז הקטן" בעברית תקנית, היה שמו "אני וסימון וּמואיז הקטן". בנאי הקפיד גם ששמו יבוטא במלעיל כמקובל בעם, ולא במלרע, התואם את תקני השפה הרשמיים.
לשון תת־תקנית
לשון תת-תקנית, עגה או סלנג היא לשון שאינה כפופה לכללים רשמיים, והשימוש בה נעשה כראות עיניו של הדובר. משלב זה נפוץ ביותר בקרב בני נוער. מעין תמונת מראה של הלשון הגבוהה – סביר שלא יעשה בה שימוש בטקסט או שיח ספרותי, אקדמי או רשמי ואילו עיקר הופעתה תהיה במצבים בהם רמת הרשמיות המצופה היא הנמוכה ביותר כגון שיחות רחוב, שיח בין חברים, התכתבויות במסרונים וכו'. במקרים קיצוניים, סלנג כבד הוא סימן היכר של קבוצות אוכלוסייה המרוחקות מן הממסד, ומשלב זה הוא בעל חפיפה חלקית לסוציולקט. משלב זה היה מקובל בכתיבתם של נתן זהבי ובוקי נאה, כשאלו היו כתבי פלילים. בעזרת שליטה בסלנג קיצוני הם הוכיחו התמצאות באורחותיה של תת־תרבות הרחוקה מן הממסד.
לדוגמה, לו כתב עגנון את דבריו בצורת סלנג הם היו נראים בערך כך: "אם הייתי עף הביתה זה היה הכי טוב, אבל כבר היה לילה ואני גר רחוק לאללה".
אפיון דמויות ספרותיות בעזרת שימוש במשלב
ישנם יוצרים שמסתייעים בהשמת משלב שונה בפיה של כל דמות, כדי לאפיין את הדמויות. דוגמה קיצונית לכך היא המערכון של הגשש החיוור "חושחש הנחש". במערכון, השוטר, המדבר בשפה מדוברת (שייקה לוי), משחרר ממעצר עבריין (גברי בנאי) שמדבר בסלנג, ועוצר במקומו עובר אורח (ישראל פוליאקוב) שמדבר בלשון מליצית. שלוש הדמויות מתקשות להבין זו את דיבורה של זו והדבר יוצר מתחים ביניהן ("הנה התעודות, פשפש בהן ככל רצונך" / "אתה קראת לי 'פִשפש'?!"). במקרה זה, המשלב משמש כמעט כנושא המרכזי של המערכון ולא רק ככלי עזר לאפיון.
בספרו של דויד גרוסמן מישהו לרוץ איתו, לדמויות יש משלבים מגוונים. המספר עצמו, כשהוא מתאר את המעשים, כביכול כצופה נסתר, משתמש בעברית תקנית, עם נטייה מליצית קלה ("הנערה הייתה מרוכזת כולה בתנועות החבלים, ותמר לא יכלה להמשיך משם, כי הוקסמה אל הריכוז המוחלט שלה, שהכירה גם מעצמה"). הדמויות של הנערים בני הטובים מדברים בעברית ספק תקנית ספק מדוברת – הן משתמשות, למשל, בצורת העתיד במקום בצורת הציווי. לדמויות אחרות יש עברית מדוברת של ממש – הפושע, פסח בית־הלוי, הוגה את המילה "זכוכית" עם ס' במקום ז'. הנערה ששמה שלי מדברת עברית מדוברת עם ניואנסים של חברה דתית ("ישתבח שמו"), ויש גם דמויות עם נטיות לסוגי סלנג שונים. סלנג בהשפעה יידישאית אצל אמא של פסח, סלנג בהשפעה ערבית אצל עובד העירייה (שאומר "כַּלְבְּ" במקום "כֶּלֶב" ודמות ברחוב שאומרת "אחלה") וסלנג כבד, שהוא כבר ספק סוציולקט, של חברת המסוממים. הגיבורה, תמר, הייתה צריכה ללמוד מילים חדשות כדי להבין את הקבוצה הזו.
לכאורה טבעי לחלוטין שכל דמות ספרותית תתבטא באופן המצופה מאופייה ומהרקע הסוציאלי שלה. אולם אין הדבר כך. הספרות הקלאסית כתובה באחידות משלבית וגם חלק נכבד מספרות העת החדשה כתוב כך. לדוגמה, בספר אליפים מאת אסתר שטרייט־וורצל, כל הדמויות – בני טובים, נערי מצוקה, אנשי חינוך ודמות המספר – מדברות בעברית תקנית בלא מליצה ובלא שגיאת דקדוק. אפילו כשהדמות המספר מציגה לקורא את הביטוי "נכנס בשמחה ויוצא בתרועה", שהוא ספק סלנג וספק מליצה, היא מכינה את הקורא מראש ובמפורש לפגישה עם ביטוי ושמה את הביטוי במירכאות.
ענבל פיזרו
ענבל פיזרו (נולדה ב-26 במרץ 1987) היא שחיינית פאראלימפית ישראלית, סגנית אלופה פאראלימפית ואלופת עולם. בעלת 9 מדליות פאראלימפיות, מהן 4 כסף ו-12 מדליות מאליפויות העולם, מהן 3 זהב. ענבל פרשה משחייה תחרותית ב-7 ביולי 2020.
ביוגרפיה
פיזרו נולדה וגדלה בקיבוץ יזרעאל. בלידתה סבלה מסיבוך בכלי דם בעמוד השדרה, שבעקבותיו היא סובלת משיתוק בגפיה התחתונות. בגיל חמש החלה להתאמן בשחייה במרכז איל"ן בחיפה וכעבור שש שנים, החלה להתחרות בתחרויות ארציות. בהגיעה לגיל גיוס, התנדבה לצה"ל, הוסמכה כמדריכת שחייה במכון וינגייט ושירתה בתפקיד זה. היא מתחרה מגיל 12 בתחרויות בינלאומיות ומתאמנת בהדרכתו של יעקב בייננסון.
ביולי 2020 הודיעה פיזרו על פרישתה משחיה תחרותית.
קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית
הקבורה בתקופת הברונזה הקדומה המתוארכת לשנים 3000 - 2300 לפנה"ס נעשתה במערות, הקבורה הייתה של משפחות רבות ובתי אב שלמים. בתקופת הברונזה הביניימית המתוארכת לשנים 2300 - 2000 לפנה"ס, חל שינוי במנהגי הקבורה של האוכלוסייה. הקבורה הייתה של יחידים או של משפחות קטנות שנטמנו בקברי פיר או קברים מגליתיים אשר נחצבו ונחפרו על ידי התושבים. לעיתים הקבורה נעשתה על ידי הנחת הגופה בשלמותה בקבר – קבורה ראשונית, אבל לרוב הקבורה הייתה קבורה משנית, כלומר ליקוט העצמות מהקבורה הראשונית לאחר שנשאר רק השלד והשארתה בערימה או בפיזור בקבר אחר. נתגלו מנהגים שונים המבדילים בין קבוצות קברים נפרדות בבית קברות של יישוב מסוים. כתוצאה מהשינוי במנהגי הקבורה נוצרו בתי קברות.
ענבל פיזרו
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 2002 זכתה פיזרו במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה
קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית
טיפוסי קברים
את הקברים בתקופה זו ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות:
קברי פיר
קברים אלה נחצבו באזורי סלע גירני או ברכסי הכורכר במישור החוף. קבר פיר מתאפיין בפיר אנכי אשר ממנו הייתה הכניסה לחדר קבורה תת-קרקעי אשר נסתם בדרך כלל באבן. חדרי הקבורה היו מגוונים: מרובעים, מעוגלים וללא צורה מוגדרת. לעיתים מפיר אחד נחצבו מספר חדרי קבורה. קברי הפיר שימשו לקבורת יחיד ולעיתים גם לקבורת משפחות. קברי פיר נמצאו בהרי הגליל, בעמק החולה, בעמק בית שאן, במישור החוף, בהרי יהודה ובבקעת הירדן.
תת קבוצה של קברי הפיר היא קברי פיר בנויים בקרקע. קברים אלה נבנו מאבני גיר ומלוחות בזלת והונחו בתוך בורות שנכרו באדמה. חדרי הקבורה היו מקורים ומרוצפים בלוחות מאבן בזלת. טיפוס קבר זה נמצא בקיבוץ דגניה א' מדרום לתל בית ירח. הקברים שימשו לקבורה משפחתית.
ענבל פיזרו
סגנית פאראלימפית
באליפות העולם שנערכה בדרבן, דרום אפריקה בשנת 2006 זכתה פיזרו ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה ושתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר חופשי.
קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית
קברים מגליתיים
קברים הבנויים מאבנים גדולות בלתי מסותתות שכוסו בדרך כלל בתלוליות עפר ואבנים. מנהג קבורה זה היה נהוג גם בתקופת הברונזה הקדומה, אבל בשלהי האלף השלישי לפנה"ס נעשה שימוש נרחב בשני טיפוסים של קברים מגליתיים:
ענבל פיזרו
סגנית פאראלימפית
ב2008 היא זכתה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חזה.
קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית
קברים מגליתיים
קבורות בגלי אבנים – בקבורה זו הונח הנפטר על פני הסלע וסביבה נבנה ארגז העשוי מלוחות אבן. ארגז הקבורה בתוך תיבת אבן בנויה מאבנים (הן בקבורה ראשונית והן במשנית), תיבת האבן כוסתה בגל אבנים ובתלולית עפר, בתוך התיבה הונחו כלי חרס, כלי נחושת, חרוזים ועוד אשר שימשו כמנחה. הקבורה מטיפוס זה נקראת בעברית רוגם (Tumulus). שדות קבורה מתקופת הברונזה הביניימית מוכרים בגולן, בבקעת הירדן ובהר הנגב שם נתגלו אלפי רגמים ליד יישובים, בראשי רכסים ועל גבעות.
קבורות בדולמנים – הדולמן נבנה משישה לוחות אבן גדולים לא מסותתים. בארץ ישראל הגודל הממוצע של האבנים הוא 0.9 X 0.7 X 4 מטר ומשקל כל אבן למעלה מטון. המבנה הוא אבן על הקרקע, ארבע אבנים סדורות כמלבן והאבן השישית הגדולה מכולן מונחת מעל כשולחן. המבנה שימש כחדר קבורה וכוסה באדמה או גל אבנים עד ליצירת רוגם. שדות דולמנים נפוצים ברמת הגולן ועבר הירדן המזרחי. הדולמנים שימשו לקבורה כבר בברונזה הקדומה, אבל על פי הארכאולוגית קלר אפשטין חלק ניכר מהדולמנים נבנה לראשונה בתקופת הברונזה הביניימית. קבורה זו נפוצה ליד היישובים. קבורה זו היא סימן היכר מובהק של התקופה.
ענבל פיזרו
סגנית פאראלימפית
ב2012 היא זכתה ב-3 מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2013 זכתה פיזרו במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי
באליפות העולם שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 2015 זכתה פיזרו ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי.
קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית
קברי פגיון (Dagger)
קברי לוחמים, בקברים אלה נקברו גברים בלבד. בכל קבר שלד אחד. נמצאו 150 (כ-31% מהקברים שנחקרו) קברים מרוכזים אחד ליד השני. הקברים היו של קבורה ראשונית. נמצאו שלדים שלמים שלא נבזזו בתנוחת עובר – הזרועות מקופלות לראש והרגליים מקופלות לבטן. גודל הפיר כ-2 מטר, קוטר חדר הקבורה כ-2 מטר. ליד כל הנקברים בסמוך לחזה נמצא פגיון. בנוסף נמצאו סיכות ברונזה אשר שימשו לחיבור הלבוש, וחרוזים לקישוט. לא נמצאה קרמיקה. המסקנה הייתה שמדובר בקברי אצילים לוחמים אשר היו המעמד השליט עם זכויות יתר. גיל הלוחמים בעת המוות נע בין 20 ל-45 שנים.
ענבל פיזרו
סגנית פאראלימפית
במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה פיזרו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:38.20 דקות.