cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאל קסלר
קריירה
הוא החל את הקריירה שלו בהדרכתו של אימרה ליטמן, מנתח לב בעל מוניטין אירופאי, במחלקה הכירורגית של בית החולים סנט יאנוש. משם, בסתיו 1949 הוא הועבר למרפאה הכירורגית האוניברסיטאית מס' 3 ליד פרופסור בוריס פטרובסקי. בתחילת 1952 הועבר למרפאה להכשרה כירורגית ברחוב Városmajor בניהולו של ליטמן. שנתיים לאחר מכן הועלה לתפקיד מנהל המחלקה ומרצה בכיר באוניברסיטה. לאחר המרד ההונגרי ב-1956 חזר לקליניקה הכירורגית ברשותו של פאל רובאני (במקור רוזנצווייג). לאחר שעבר את הבחינות ככירורג מומחה מונה לרופא ראשי ולמנהל המחלקת לניתוחי ריאות. בין השנים 1960 לבין 1981 עמד בראש המחלקה לכירורגיית בית החזה (לימים טראומטולוגיה) של בית החולים יאנוש ומ-1981 ועד לפרישתו לגמלאות ב-1989, עמד בראש המחלקה הכירורגית של בית החולים בייצ'י-ז'ילינסקי. הוא המשיך לעבוד שם כיועץ עד 1991. משנת 1992 סייע לזמן קצר לעבודת "המכון הלאומי לטראומה".
בשנת 1955 קיבל את תואר דוקטורנט במדעי הרפואה (לתואר PHD) ובשנת 1973 קיבל את הדוקטורט (PHD) בנוסף לתוארו כדוקטור לרפואה (MD).
פעילותו, מחקריו ופרסומיו
בשנות החמישים הוא מילא תפקיד משמעותי בהצגת תוצאות הנרקוזה המודרנית (הרדמה) בהונגריה. בשנת 1951, הוא היה הראשון בהונגריה שביצע הרדמה באמצעות אינטובציה (צנרור קנה) אנדוטרכיאלית. יוצרו 50 יחידות של מכונת ההרדמה שתכנן ובנה יחד עם פרנץ קטונה. הוא ערך מחקרים בתחום ניתוחי החזה מאז שנות ה-60. במהלך תקופת הנהלתו ומנהיגותו החל בבית החולים בייצ'י-ז'ילינסקי הטיפול בכירורגיית כלי דם ובכירורגיה פלסטית.
הוא היה נואם קבוע בקונגרסים מקצועיים לאומיים ובינלאומיים ובכנסים נודדים. יותר ממאה ושבעים פרסומים ושישה פרקי ספרים שלו פורסמו בכתבי עת בהונגריה ובשפות זרות על המשמעות הכירורגית של אבחון תפקוד נשימתי, אמפיזמה בולוסית, ברונכופלסטיקה וניתוחים מתקינים לעיוותים בבית החזה. הוא השתתף בכתיבת התיאוריה הכירורגית הגדולה של ליטמן, שפורסמה במספר מהדורות ושפות. מאמריו האינפורמטיביים פורסמו בכתב העת "טבע וחברה" (Természet és Társadalom), "עולם הטבע" (Természet Világa) וב"חיים ומדע" (Élet és Tudomány). זיכרונותיו הם מקורות חשובים להיסטוריה הרפואית ההונגרית לאחר מלחמת העולם השנייה.
חברות באגודות
פאל קסלר:
פרסים, הוקרה, הנצחה
לאחר שקיבל את האחרון, הוא נשא את הרצאת הזיכרון שלו שכותרתה התנסויות בניתוחי דיאפרגמה.
צ'ימיצ'ורי
צ'ימיצ'ורי הוא רוטב ומשרה (מרינדה) לבשר צלוי על הגריל. מקור הרוטב במטבח הארגנטינאי, אך הוא מקובל במדינות רבות. ברוטב זה ניכרות השפעות מהמטבח הספרדי והמטבח האיטלקי, כמו במטבח הארגנטינאי ככלל. בפרט, קיימת השפעה של רוטב הפסטו על מרכיבי הצ'ימיצ'ורי ואופן הכנתו.
מקור השם
ישנן מסגוון תאוריות המייחסות את השם צ'ימיצ'ורי לשם ממציאו, קולוניאליסט דובר אנגלית. אך אלו ככל הנראה שגויות. גרסה אחת טוענת כי היה זה אירי בשם ג'ימי מק'קארי, שהיה חייל בצבאו של מנואל בלגראנו במאה ה-19, אשר צידד בעצמאות לארגנטינה. בגרסה שונה מסופר על ג'ימי קארי, יבואן בשר אנגלי. גרסה שלישית מספרת על סקוטי בשם ג'יימס צ. הארי שנדד עם הגאוצ'וס.
התאוריות המבוססות יותר טוענות שהמקור הוא במילה מספרד, חלקן טוענות שבמילה הספרדית "צ'יריבּוּרי" (בספרדית: chirriburri) שמשמעותה בקירוב הוא "המולה", או במילה הבסקית טסימיטסורי, שמשמעותה "ערבוב של מרכיבים ללא סדר מיוחד" או "בלגאן".
לינסה דוראדו
חוסה קורדרו (באנגלית: José Cordero; נולד ב-11 במאי 1987), הידוע יותר בשם הבמה שלו, לינסה דוראדו הוא מתאבק פורטוריקני, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
צ'ימיצ'ורי
מרכיבי הרוטב והשימוש בו
מרכיבי הצ'ימיצ'ורי הם פטרוזיליה קצוצה, אורגנו יבש, שום, מלח, פלפל שחור, מים, חומץ, שמן זית (או שמן אחר) ולעיתים בצל או פפריקה (פלפלת טחונה). בארגנטינה מקפידים להשתמש בפלפלת טחונה באופן גס שמכונה "אחי מולידו" (Ají molido).
לינסה דוראדו
ארגונים עצמאיים (2007–2016)
דוראדו החל להתאמן במקסיקו תחת הדרכתו של אל פנטרה. ב-17 בפברואר 2007 דוראדו ביחד עם מספר מתאבקים ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר "מלכי השלישיות" של הארגון Chikara. קבוצתו בטורניר הרשימה רבות והגיעה עד לשלב חצי הגמר שם הפסידה ונשרה מהטורניר. זמן קצר לאחר הטורניר, עבר דוראדו לארצות הברית והחל להתגורר בניו ג'רזי על מנת להתאבק באופן רציף בשביל הארגון, ובו זמנית להתאבק בעבור ארגונים עצמאיים אחרים באזור. דוראדו במהרה הצליח להשיג את אהדת הקהל עקב היכולות האקרובטיות והסגנון הייחודי שלו, מה שגרם לו להיכנס לטורניר Rey de Voladores שם גבר על יריבים מנוסים ומוכרים ואף הגיע עד לגמר שם הפסיד לצ'אק טיילור. דוראדו התחרה בטורניר "מלכי השלישיות" של שנת 2008 וחבר לשורותיהם של אל פנטרה ואיקוגניטו, והצליחו לזכות בטורניר כולו. לאחר הטורניר התאבק דוראדו נגד מתאבקים כמו אדי קינגסטון, קלאודיו קסטניולי ואדם קול, עד שבחודש מרץ של שנת 2011 הפרופיל שלו נמחק מהאתר הרשמי של הארגון, מה שאישר את עזיבתו.
לאחר העזיבה, דוראדו התאבק בארגונים עצמאיים רבים ומגוונים עד לשנת 2016.
TNA (2012–2013)
ב-4 באוקטובר 2012 דוראדו התאבק בקרב שנחשב קרב מבחן בארגון Total Nonstop Action Wrestling נגד קאזריאן. ב-12 בינואר 2013 דוראדו נטל חלק באירוע X-Travaganza בקרב משובע, שבו המתאבק כריסטיאן יורק ניצח.
דיוויזיית משקל קל (2016–2018)
ב-3 באפריל 2016 דווח שדוראדו יהיה חלק מ-32 המשתתפים שיתחרו בטורניר עבור אליפות ה-WWE במשקל קל. במסגרת הסיבוב הראשון של הטורניר, דוראדו ניצח את מוסטפא עלי, אך הודח סיבוב לאחר מכן על ידי ריץ' סוואן. ב-22 ביולי דווח שדוראדו חתם באופן רשם על חוזה בארגון.
ב-16 בספטמבר, דוראדו הוכרז כאחד המתאבקים שיהיו במחלקת משקל הקל של התוכנית Raw. ב-21 בספטמבר הפסיד דוראדו לסוואן במסגרת התוכנית "מיין איבנט". כעבור תשעה ימים התאבק לצד סין קארה וסדריק אלכסנדר בניצחונם על אנטוני ניס, דרו גולאק וארייה דבארי במסגרת הקרב המקדים לאירוע גיהנום בכלוב. ב-13 בדצמבר, דוראדו ערך את הופעת הבכורה שלו ב205 לייב כשהתאבק נגד מוסטפא עלי, בקרב שבו תוצאת הקרב הייתה תיקו כתוצאה מספירת חוץ כפולה. ב-26 ביוני בתוכנית Raw, דוראדו איתגר לקרב אליפות את האלוף, נוויל, אך הפסיד בקרב. ב-4 ביולי בתוכנית 205 לייב, דוראדו הפסיד שוב לנוויל.
דייוויד פיכלר
דייוויד פיכלר (באנגלית: David Pichler, נולד ב-3 בספטמבר 1968) הוא קופץ למים אמריקאי בעבר. אלוף ארצות הברית ורביעי באולימפיאדת סידני (2000).
בשנת 1996 יצא פיכלר מהארון ובכך היה לקופץ המים השלישי בארצות הברית שהוא הומו גלוי (גרג לוגניס ופטריק ג'פרי).
ביוגרפיה
בתחרות "גביע העולם" שנערכה באטלנטה בשנת 1995 זכו פיכלר וצ'ארלס וייד במדליית כסף אחרי קופצים מסין.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיים פיכלר ביחד עם וייד במקום חמישי בתחרות קפיצה סינכרונית ממקפצה של 10 מטר בתוצאה של 246.96 נק'.
באליפות הגארד פרי בקפיצה למים (FINA-USA) שנערכה במאי 2000 זכו פיכלר ומארק רואיז במקום הראשון בתחרות הקפיצה הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 301.26 נק', לפני מתיו הלם ורוברט ניוברי מאוסטרליה (298.50 נק').
לאולימפיאדת סידני (2000) נבחר פיכלר לתפקיד קפטן נבחרת הקפיצה למים של ארצות הברית. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בתחרות הסינכרונית ממקפצה של 3 מטר ביחד עם טרוי דומה בתוצאה של 320.91 נק', אחרי האוסטרלים שזכו במדליית ארד (322.86 נק'), במקום שביעי בתחרות הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר ביחד עם רואיז בתוצאה של 321.69 נק' ובמקום תשיעי בתחרות מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 616.17 נק'.
חייו האישיים
בשנת 1996 עזב פיכלר את המועדון שבו התאמן בגלל מאמנו ובנו שלדבריו הם התעללו בו בגלל נטייתו המינית. יחס זה נמשך גם באולימפיאדת סידני שבו הם רבו עם בן זוגו.
פיכלר היה בין ההומוסקסואלים הגלויים הבודדים בקרב הספורטאים הגברים שהשתתפו באולימפיאדת אטלנטה ובאולימפיאדת סידני.
שרפה מעל אנגליה
התסריט מבוסס על הרומן "שרפה מעל אנגליה" של אלפרד מייסון (1936) המתאר דרמה בתקופת המאבק בין אנגליה בראשות המלכה אליזבת הראשונה לבין הארמדה הספרדית. הספר היה מיד לרב מכר בגלל דמיונו לאותה תקופה בה עמדה בריטניה לפני גרמניה הנאצית המתעצמת. תוך זמן קצר הוא עובד לקולנוע עם גוון של תעמולה לאומית.
בעת צילומי הסרט היו לי ואוליביה מאוהבים אך עדיין נשואים לבני זוג אחרים.
הסרט עבר רסטורציה שמוצגת באתר יוטיוב.
תקציר העלילה
שנת 1587, היחסים בין אליזבת הראשונה (פלורה רובסון) ובין פיליפ מלך ספרד (ריימונד מאסי) מתערערים בגלל פשיטות של פיראטים בפיקודו של פרנסיס דרייק על אניות ספרדיות נושאות מטענים יקרים. אליזבת לא נוקטת אמצעים נגד הפשיטות של דרייק מפני שהיא נהנית מזה וזה מרגיז את הספרדים.
לצד המלכה נמצאים לורד ברלי, הלורד הראשון של האוצר (מורטון סלטן) והרוזן לסטר (לסלי בנקס). אחת המלוות שלה היא סינתיה (ויויאן לי) נכדתו של לורד ברלי, והמלכה מקנאת בה בגלל יופייה.
סינתיה אוהבת את מייקל (לורנס אוליבייה), למגינת ליבה של אליזבת, שמכירה בעובדה שאינה יפה ומצווה לסלק את המראות מהארמון.
מיל נמצא עם אביו, סיר ריצ'רד אינגולבי (לין הרדינג) כשספינתם מותקפת ונכבשת על ידי הספרדים בפיקודו של דו מיגואל (רוברט רנדל) ידידו בעבר. דון מיגואל מציע למייקל לקפוץ ולהגיע לחווילתו ואילו אביו נתפס על ידי האינקוויזיציה.
מייקל מגיע בשארית כוחותיו לבית מיגואל שם מטפלת בו אלנה בתו (תמרה דסני) והאהבה ביניהם פורחת. כאשר נודע למייקל שאביו הועלה על המוקד, הוא מחליט לחזור ללונדון שם נפגש עם סינתיה ועם המלכה.
הילרי ויין (ג'יימס מייסון) הוא בוגד אנגלי שלסטר חושד בו ואוסר עליו לעזוב את אנגליה. כאשר הוא מנסה להתחמק הוא נאסר על הספינה אך קופץ למים וטובע.
לסטר חושש שיש באנגליה בוגדים שמשתפים פעולה עם הספרדים. הוא מציע למלכה שמייקל יחזור לספרד בדמותו של ויין כדי שיגלה את הבוגדים.
מייקל מתקבל אצל המלך פיליפה (ריימונד מאסי שבתחילה מאמין בו ומוסר לו את שמות הבוגדים. אלנה מזהה אותו אך לא מסגירה אותו. כאשר פיליפה חוקר אותו, הוא אינו זוכר את שמו של אחד הבוגדים ופיליפה מצווה לאסרו.
דון פדרו, בעלה של אלנה, מאפשר לו לברוח כי לא רוצה שיגלה את סוד הקשרים שלו עם אלנה. לאחר דו-קרב עם שומרי הארמון מצליח מייקל לברוח ולהגיע ללונדון.
מוכרז גיוס חרום בכל הממלכה כדי להתמודד מול הארמדה. המלכה יוצאת להיפגש לפני החיילים בטילבורי ואז היא נשאת בפניהם את נאומה המפורסם.
מייקל מצליח להגיע למקום, מתקבל על ידי המלכה ומוסר לה את שמות הבוגדים. היא מעניקה לו תואר סר, מזמנת את הבוגדים הנשבעים לה כעת אמון ומצווה עליהם לצאת עם מייקל למלחמה נגד הארמדה.
מייקל ואנשיו משיטים ספינות הבערה נגד הארמדה ומעלים אותה באש.
אנגליה חוגגת ומייקל והילרי נישאים בברכת המלכה לקול תשואות ההמון.
השערים
השערים (באנגלית: The Gates) היא יצירה פיסולית של האמנים כריסטו וז'אן-קלוד. יצירה זו כללה 7,503 שערי מתכת לאורך 37 קילומטרים של סנטרל פארק ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. מכל אחד ואחד השערים נתלה דגל בצבע זעפרן עשוי בד ניילון. הפסל הוצג בין ה-12 בפברואר 2005 ועד ה-27 בפברואר 2005, אולם התוכניות הראשונות להצבתו הוצעו כבר בשנת 1979.
נתוני היצירה ועלויות ההקמה
לצורך הקמת היצירה נדרשו 5,390 טונות של פלדה, 96 ק"מ של צינורות וינול, 99,155 מ"ר של בד ניילון, ו-15,000 תמוכות. הבדים יוצרו בגרמניה, והשערים יוצרו במפעל בלונג איילנד. לצורך הקמת השערים נוצרו בסיסים מיוחדים בשל דרישת רשות הפארקים שלא יקדחו חורים במדרכות הפארק.
העלות המשוערת של הפרויקט הגיעה ל-21 מיליון דולרים, אולם האמנים סירבו לגלות את העלות המדויקת.
הקמת היצירה
ב-3 בינואר 2005 החלו עבודות הקמת הפסל. שלטים שהונחו בכל שבילי הפארק בהם הוקם הפרויקט סימנו לעובדים היכן להניח את הבסיסים שפוזרו בפארק באמצעות מלגזות בין ה-17 בינואר וה-27 בינואר. סופת שלג שכיסתה את הפארק ב-22 בינואר האטה את עבודות ההקמה.
ב-7 בפברואר הוצבו השערים, שגובהם היה 6 מטרים, על הבסיסים. רוחבם הממוצע של השערים הגיע ל-3.35 מטרים, אולם רוחב זה השתנה בהתאם לרוחב המדרכות.
חנוכת היצירה
הפסל נחנך רשמית ב-12 בפברואר 2005 על ידי ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג שפתח את הדגל על השער הראשון בשעה 8:30 בבוקר, בנוכחות כריסטו וז'אן קלוד. שארית הדגלים נפתחו במהלך היום. במהלך הצגת היצירה תיקנו אנשי הצוות שערים שנפלו בשל פגעי מזג האוויר או בשל ונדליזם. עם תום התערוכה, ב-27 בפברואר, הוסרו השערים.
מקורות ההשראה לפרויקט
מקור ההשראה ליצירה הם השערים המסורתיים היפניים המכנים שערי טוריאי - שערים אלה בנויים ככניסה למקדשי השינטו. שערים אלה מצויים בשער מקדש פושימי אינארי בקיוטו שביפן.
דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל
באסטרונומיה, דיאגרמת הרצשפרונג־ראסל היא תרשים הקושר את הבהירות המוחלטת של כוכב לטמפרטורת פני השטח שלו, ובכך גם לצבע שלו. כשמסדרים את הכוכבים בשמים בדיאגרמה כזו, מתברר שרובם מסודרים לאורכה של עקומה הנקראת הסדרה הראשית. את הדיאגרמה הציעו ופיתחו האסטרונומים איינר הרצשפרונג והנרי נוריס ראסל בשנת 1910.
הדיאגרמה היא כלי עזר במיון הכוכבים לסוגים שונים. היא משמשת, בין השאר, להשוואה של מודלים תאורטיים על התפתחות של כוכבים, עם תצפיות בכוכבים כפי שהם. מיקומו של כוכב על התרשים תלוי בראש וראשונה במסה שלו בהיוולדו, ובגילו. כוכבים שמסתם ההתחלתית קטנה מ־0.3 מסות שמש יכנסו לדיאגרמה כננסים אדומים מטיפוס M. כוכב שמסתו קרובה לשל השמש, יתחיל את חייו גבוה יותר, כטיפוס G. כוכבים כבדים עוד יותר יתחילו גבוה יותר בתרשים. כוכב טיפוסי כזה ינוע במהלך חייו כלפי מטה לאורך הסדרה הראשית, עד שהוא מסיים את היתוך המימן שלו, חי תקופה קצרה כענק אדום, ומתקרר במהירות.
ככל שמסת הכוכב גדולה יותר, קצב ההיתוך הגרעיני גדול יותר, ולכן חייו קצרים יותר. לננסים אדומים שמסתם כעשירית ממסת השמש יש משך חיים משוער של 100 מיליארד שנים, בעוד שלכוכב דמוי השמש יש אורך חיים של 10 מיליארד שנים. לכוכבים בעלי מסה גדולות מ־10 מסות שמש משך חיים קצר מאוד של כ־100 מיליון שנים ועל־ענקים לא ישרדו יותר מ־10 מיליון שנים.
קשר בין גדלים שונים בדיאגרמה
מידת ההארה של כוכב היא למעשה שטף האנרגיה (ליחידת שטח ליחידת זמן) המתקבל מכוכב נתון. ניתן לחשב גודל זה כך:, כאן \ \sigma הוא קבוע סטפן־בולצמן (קבוע הקרינה) ו־\ T היא הטמפרטורה בקלווין (K).
כדי לדעת מהי הארת הכוכב, נכפיל את שטף הקרינה בפני השטח שלו:.
כך ניתן לקבוע יחס של הארה מול טמפרטורה, המתאים לדיאגרמה, וכיוון שגם הרדיוס כלול במשוואה, ניתן לחשב את רדיוס הכוכב. ההארה, \ L, נגזרת מטמפרטורת השטח, \ T, שילוב פרמטרים אלו קובע את הסיווג הספקטרלי של הכוכב.
כיוון שאלמנטים רבים בחיי הכוכב (בהירות, רדיוס, טמפרטורה ועוד) נגזרים מהערכים התרמודינמיים בהם מצויה מסת הכוכב, ניתן לומר שהארת הכוכב פרופורציונלית גם למסתו:. למשל, אם נציב במשוואה כוכב שמסתו גדולה פי 3 מהשמש, נקבל שהארתו (בהירותו) גדולה פי מזו של השמש, ולכן אורך חייו יהיה קצר יותר, בהתאם, כיוון שהוא "מבזבז" יותר אנרגיה. יש לזכור כי כלל אצבע זה נכון כאשר הכוכב הנדון נמצא רק בסדרה הראשית, בניגוד לשלבים מוקדמים או מאוחרים יותר בהתפתחותו.
סוגים ספקטרליים
הקצאת האותיות הנהוגה כיום נותרה כשריד לשיטות סיווג קודמות אשר ננטשו לאחר החלת השימוש בדיאגרמת HR. החלוקה הנהוגה היא לטיפוסים: O, B, A, F, G, K, ו־M. עזר ידוע לשינון סיווג זה הוא האקרוסטיכון: Oh, Be A Fine Girl/Guy, Kiss Me.על ידי מחקר ספקטרוסקופי ניתן להבחין בהבדלים משמעותיים בין הטיפוסים השונים ככל שטמפרטורת פני השטח עולה אורך הגל בו נפלטת מרבית האנרגיה קטן (בהתאם לחוק וין). הבדל נוסף ומשמעותי לא פחות הוא השינוי בקווי הבליעה. בכוכבים קרים מטיפוס M ניתן להבחין בקווים מולקולריים ואילו בכוכבים חמים מטיפוס O קווים אלו כלל אינם נמצאים, לעומת זאת ישנם קווי בליעה של אטומים מיוננים.
הרמן פון הלמהולץ
הרמן לודוויג פון הלמהולץ (31 באוגוסט 1821 - 8 בספטמבר 1894) היה רופא ופיזיקאי גרמני אשר תרם משמעותית למגוון של תחומים נרחבים של המדע המודרני. בפיזיולוגיה ובפסיכולוגיה, הוא ידוע בשל התאוריה המתמטית שלו על העין האנושית, תאוריות על הראייה, רעיונות על התפיסה החזותית של המרחב, מחקריו על ראיית צבעים, על חישה של צלילים ותפיסה של הקול, ואמפיריציזם בפיזיולוגיה של החישה. בפיזיקה, הוא ידוע בשל התאוריות שלו על שימור האנרגיה, עבודתו באלקטרומגנטיות, תרמודינמיקה של תגובות כימיות, ובשל הביסוס המכני של התרמודינמיקה. כפילוסוף, הוא ידוע בשל פילוסופיית המדע שלו, רעיונות על הקשר שבין חוקי התפיסה וחוקי הטבע, מדע האסתטיקה, ורעיונות על השפעת המדע על החברה והתרבות.
שנים ראשונות
אביו של הלמהולץ, פרדיננד הלמהולץ, היה מנהל הגימנסיה של פוטסדאם, אשר למד פילולוגיה קלאסית ופילוסופיה והיה חבר קרוב של הפילוסוף עמנואל הרמן פיכטה. עבודתו של הלמהולץ הבן הושפעה מהפילוסופיה של אביו של פיכטה, יוהאן גוטליב פיכטה, ושל עמנואל קאנט. הלמהולץ ניסה לקשר את התאוריות שלהם לנושאים אמפיריים כמו פיזיולוגיה.
כאיש צעיר, הלמהולץ התעניין במדעי הטבע, אך אביו רצה שילמד רפואה. הוא סיים הכשרה כרופא צבאי במכון הקיסר פרידריך וילהלם לרפואה וכירורגיה, ובילה שנה בסטאז' בבית החולים שאריטה שבברלין, כיוון שהייתה תמיכה כלכלית לתלמידי רפואה.
אף שהכשרתו הפורמלית הייתה בפיזיולוגיה בלבד, הלמהולץ כתב על נושאים רבים אחרים, החל מפיזיקה תאורטית ועד לגיל כדור הארץ ולמקורה של מערכת השמש.
מכניקה
ההישג המדעי החשוב הראשון שלו, חיבור בפיזיקה משנת 1847 על שימור האנרגיה, נכתב בהקשר של מחקריו הרפואיים ומנקודת מוצא פילוסופית. הוא גילה את העיקרון של שימור האנרגיה בעת שחקר את המטבוליזם של שרירים. הוא ניסה להוכיח כי אין איבוד אנרגיה בתנועת שריר, תוך התנגדות לעקרונות הוויטליזם שהיו מקובלים ברפואה הגרמנית באותה תקופה.
בהתבסס על עבודות קודמות של סאדי קרנו, אמיל קלפרון וג'יימס ג'ול, הלמהולץ שיער את קיומו של קשר בין מכניקה, חום, אור, חשמל ומגנטיות בכך שטיפל בהם כהתגלויות שונות של כוח יחיד (אנרגיה במונחים מודרניים). הוא פרסם את התאוריות שלו בספרו Über die Erhaltung der Kraft (על שימור הכוח, 1847). קיימת מחלוקת האם הלמהולץ ידע על גילוי חוק שימור האנרגיה בידי יוליוס רוברט פון מאייר בתחילת שנות ה-40 של המאה. הלמהולץ לא ציטט את מאייר בעבודתו והואשם על ידי בני דורו בגנבה ספרותית.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, בהתבסס על פרסומים קודמים של ויליאם תומסון, פיתחו הלמהולץ וויליאם רנקין את הרעיון של מות החום של היקום.
במחקריו על דינמיקת נוזלים תרם הלמהולץ מספר תרומות חשובות, וביניהן משפטי הלמהולץ על ערבוליות בנוזלים חסרי צמיגות.
פיזיולוגיה חושית
הלמהולץ היה חלוץ במחקר המדעי של הראייה והשמיעה האנושית. הוא התעניין ביחסים בין גירויים פיזיים הניתנים למדידה לבין התפיסות האנושיות המתאימות להם. לדוגמה, המשרעת המשתנה של גל קול גורמת לצליל להישמע חזק יותר או חלש יותר, אך שינוי במשרעת לחץ הקול אינו גורם לשינוי ביחס ישר אליו בעוצמת הקול הנתפסת. כדי לגרום לתחושת עלייה ליניארית בעוצמת הקול, יש להעלות את משרעת הגל באופן מעריכי. בהתאם לכך, נהוג כיום למדוד את עוצמת הקול בסולם מעריכי, ביחידות דציבל. הלמהולץ היה מראשוני החוקרים הנסיוניים של הקשר בין האנרגיה הפיזית (פיזיקה) והדרך שבה היא נתפסת (פסיכולוגיה), מתוך מטרה לפתח "חוקים פסיכופיזיים".
הפיזיולוגיה החושית של הלמהולץ הייתה הבסיס לעבודתו של וילהלם וונדט, תלמידו של הלמהולץ, הנחשב לאחד המייסדים של הפסיכולוגיה הניסויית. וונדט תיאר באופן מפורש יותר מהלמהולץ את מחקריו כמעין צורה של פילוסופיה אמפירית וכתחום מחקר של התודעה. הלמהולץ לעומתו דגל במטריאליזם, והתמקד באחדות התודעה והגוף.
מחקריו על הראייה
הלמהולץ חולל מהפכה בתחום רפואת העיניים בזכות המצאת האופתלמוסקופ, מכשיר המשמש כדי לבחון את החלק הפנימי של העין. ההמצאה הפכה אותו למפורסם בן לילה. תחומי ההתעניינות של הלמהולץ הלכו והתרכזו בהדרגה בפיזיולוגיה של מערכות החושים. ספרו המרכזי, שכותרתו Handbuch der Physiologischen Optik (חיבור על אופטיקה פיזיולוגית) סיפק תאוריות אמפיריות על תפיסת עומק, ראיית צבעים, ותפיסת תנועה, והוא הפך לעבודה המרכזית בתחום הזה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. התאוריה שלו על פעולת העין לא אותגרה עד העשור האחרון של המאה ה-20.
הלמהולץ המשיך לעבוד במשך מספר עשורים על מהדורות של ספרו, ועדכן אותו לעיתים קרובות בגלל חילוקי דעות עם עמיתו אוולד הרינג אשר החזיק בהשקפות מנוגדות על ראיית צבעים. המחלוקת הזו חילקה את ענף הפיזיולוגיה במשך המחצית השנייה של המאה ה-19.
פיזיולוגיה של העצבים
ב-1849, כששהה בקוניגסברג, מדד הלמהולץ את המהירות שבה אות מועבר לאורך סיב עצבי. באותה תקופה רוב האנשים האמינו שאותות עצביים חולפים דרך העצבים במהירות גבוהה מכדי למדוד אותה. בניסוי הוא השתמש בעצב ירך טרי של צפרדע ולשריר שאליו הוא היה מחובר. הוא השתמש בגלוונומטר כאמצעי רגיש למדידת זמן, וחיבר מראה למחט שלו על מנת להסיט אלומת אור שעברה לאורך החדר, דבר שהקנה למערכת המדידה רגישות גבוהה. הלמהולץ דיווח על מהירויות התפשטות של 24.6 עד 38.4 מטרים בשנייה.
אקוסטיקה ואסתטיקה
ב-1863 פרסם הלמהולץ את ספרו Die Lehre von den Tonempfindungen als physiologische Grundlage für die Theorie der Musik (על תחושת הצלילים כבסיס הפיזיולוגי לתאוריה של המוזיקה), שבו הדגים שוב את העניין המיוחד שלו בפיזיקה של החישה. הספר הזה השפיע על מוזיקולוגים במהלך המאה ה-20. הלמהולץ המציא את מהוד הלמהולץ על מנת לזהות את התדירויות או גובהי הצליל של גלי הסינוס אשר בונים צלילים מורכבים.
הלמהולץ הראה כי צירופים של מהודים יכולים לדמות צלילי תנועות שונים. אלכסנדר גרהם בל היה מעוניין במיוחד בממצא זה, אך מאחר שלא ידע גרמנית, הסיק בטעות מתרשימים של הלמהולץ כי הוא העביר את האותות השונים על חוטי חשמל (דבר שהיה יכול להיות שימושי עבור ריבוב של אותות טלגרף), בעוד שלמעשה השימוש של הלמהולץ בחשמל היה רק לצורך עירור המהודים. בל לא הצליח לשחזר את מה שחשב שהלמהולץ ביצע, אך מאוחר יותר אמר כי לו היה מבין גרמנית, הוא לא היה מגיע להמצאת הטלפון.
אלקטרומגנטיות
בין השנים 1869 ל-1871 הלמהולץ חקר את התופעה של תנודות חשמליות. בהרצאה בשנת 1869 באגודה המדעית-הרפואית של היידלברג, תחת הכותרת "על תנודות חשמליות", הוא ציין כי משך הזמן בו ניתן להבחין בתנודה החשמלית המרוסנת בסליל השראה המחובר לצנצנת ליידן (במונחים מודרניים, מעגל RLC) הוא כ-2 מאיות השנייה.
מנפרד מילר
מנפרד מילר (בגרמנית: Manfred Müller, נולד ב-28 ביולי 1947 באסן שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
אסן, וופרטאלר ונירנברג
מילר החל את קריירת הבוגרים שלו בשוורץ-וייס אסן בשנת 1966, שם שיחק חמש עונות. בשנת 1971 עבר לוופרטאלר מליגת הבונדסליגה השנייה, עמה העפיל אל הבונדסליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובעונתו השנייה סיים עם הקבוצה במקום הרביעי. ההישג של הקבוצה לא שוחזר, ובעונה העוקבת ניצלה מירידה לאחר מאבקי תחתית, ובשנת 1975 נשרה בחזרה לליגת המשנה. בשנת 1976 עזב מילר לנירנברג, ששיחקה גם היא בליגת המשנה. בשנת 1978 עלה מילר עם נירנברג אל הבונדסליגה, נשר שוב לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת, ועזב את הקבוצה לטובת תקופה קצרה בESV אינגולשטאדט, לאחר 86 משחקים במדי נירנברג.
באיירן מינכן
בשנת 1979, כאשר היה בן 32, חתם מילר בבאיירן מינכן, כמחליפו של ספ מאייר שפרש בגין תאונת דרכים, והחל להתחרות על המקום בהרכב עם השוער ואלטר יונגהאנס, הצעיר ממנו ב-11 שנים. עם באיירן מינכן זכה מילר בשתי אליפויות הבונדסליגה ובשני גביעים מקומיים, כאשר הוא ויונגהאנס משחקים לסירוגין בהרכב הקבוצה, הן בזירה המקומית והן בזירה האירופית. בעונת 1982 הגיעה באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה לאסטון וילה, במשחק בו מילר פתח בהרכב. בשנת 1984 פרש מילר ממשחק פעיל עם 48 הופעות במדי באיירן מינכן, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב לשוער הבלגי ז'אן-מרי פפאף, שהגיע במקום יונגהאנס שעבר לשאלקה 04 בשנת 1982.
לאחר הפרישה
עם פרישתו, החל מילר לעבוד כמנהל כללי בנירנברג, ואף חזר להופעה אחת בשער הקבוצה במשחק בונדסליגה בשנת 1986, בעקבות פציעתו של השוער הראשון אנדראס קפקה. כיום מילר מנהל חברת הפקות טלוויזיוניות.
דלתות נפתחות (סרט, 2012)
דלתות נפתחות (באנגלית: Doors Open) הוא סרט מתח-פשע סקוטי, שביים מארק אוונס,, בכיכובם של דאגלס הנשל, סטיבן פריי, לנורה קריצ'לו וקנת' קולרד. הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת איאן רנקין, המספר על שלושה חברים: מיליונר בזכות עצמו, פרופסור לאמנות ובנקאי, שמתכננים יחד שוד נועז של יצירות אמנות. הסרט הוזמן ברשת ITV, והופק על ידי חברת ההפקה של סטיבן פריי Sprout Pictures. בממלכה המאוחדת שודר הסרט לראשונה ב-26 בדצמבר 2012.
תקציר העלילה
אחרי ערב של שתייה בחברת הפרופסור גיסינג (פריי), והבנקאי אלן קרוקשנק (קולרד), המיליונר בזכות עצמו, מייק מקנזי (הנשל) רוקם מזימה לשדוד את אחד המטרות הבולטות במדינה - אוסף האמנות הפרטי שמוחזק באדינבורו בבעלות בנק. כשנודע למייק שאהבת חייו לורה סטנטון (קריצ'לו), יועצת אמנות ומנהלת מכירות פומביות, שבה לאדינבורו, כל עולמו מתהפך עליו, והוא עומד לסכן הכל כדי להחזירה אליו.
הפקה
הצילומים החלו ב-23 באפריל 2012 באדינבורו. חלק מהסרט צולם בחוף סקוטיש בורדרס ובגרוואלד במזרח לותיאן. הסצנות של המכירה הפומבית צולמו בבית המכירות הפומביות ליון & טורנביל באדינבורו.
מישאל דהאן
הרב מישאל מכלוף דהאן (כ"ב בתמוז ה'תר"ף, 8 ביולי 1920 - כ"ה באלול ה'תשנ"ז, ספטמבר 1997) היה רבה הראשי הספרדי של באר שבע במשך 38 שנים, משנת 1959, ושימש כרב בעיר במשך 46 שנים, זמן קצר לאחר עלייתו לארץ.
ביוגרפיה
נולד בעיר זגורה שבדרום מרוקו, להוריו הרב שאול ואסתר דהאן, ולאחר שהתייתם מאביו בגיל 5, אמו עברה לעיר מקנס כדי שבנה יגדל בתורה. בצעירותו למד אצל הרב רפאל ברוך טולדנו, רבה של העיר מקנס, בישיבתו "כתר תורה" בעיר, שהפך לרבו המובהק בלימוד התורה, ואף גדל בביתו ואכל משולחנו. לאחר שקיבל במקנס סמיכה לרבנות בשנת 1944, נקרא לשמש כרב העיירה אפלו שבאלג'יריה ושימש בה במשך כמה שנים עד שעלה לישראל בשנת 1949, לאחר קום המדינה והתיישב בבאר שבע. בשנת 1951 מונה על ידי הרבנים הראשיים עוזיאל והרצוג לשמש כרב בעיר, ובשנת 1959 מונה באופן רשמי כרב הראשי ואב בית הדין של העיר, תפקיד שבו שימש עד לפטירתו. בשנת 1996, מספר שנים לפני פטירתו, חלה במחלה שריתקה אותו למיטה. לאחר פטירתו מונה תחתיו הרב יהודה דרעי. נקבר בבית הקברות הישן נושן.
לאחר פטירתו הוקמה על שמו עמותת לב מלכים המחזיקה כולל אברכים, בתי כנסיות ובתי מדרשות. מדי שנה מתקיימת הילולה לעילוי נשמתו ואליה באים מוקירי זכרו. בשנת 2008, קראה העירייה על שמו שדרה מרכזית בשכונת נווה זאב.
בנו הרב יוסף דהאן - הוא רב שכונה ומנהל מחלקת המקוואות בבאר שבע.
אמנון רשף
אמנון רשף (נולד ב-29 באוגוסט 1938) הוא אלוף בצה"ל בדימוס, כיהן כמפקד חטיבה 14 בתקופת מלחמת יום הכיפורים וכמפקד גייסות השריון בשנים 1979–1982. בשנת 2014 ייסד את תנועת מפקדים למען ביטחון ישראל ושימש כיושב ראש התנועה עד 2020.
ביוגרפיה
רשף נולד בחיפה בשם אמנון איז'ק, גדל והתחנך בתל אביב ובבת ים. בגיל 15 החל לעבוד על מנת לעזור בפרנסת משפחתו. בגיל 16 החל ללמוד לימודי ערב בבית הספר המקצועי מכס פיין במגמת מסגרות מכנית, תוך שהוא עובד בבקרים.
קריירה צבאית
ב-1956 התגייס לצה"ל ועשה את כל שירותו הצבאי בחיל השריון. ב-1960 פיקד על מחלקת טנקים שהשתתפה במבצע חרגול. במלחמת ששת הימים שימש כקצין אג"ם וכממלא מקום סמח"ט של חטיבה 8 והשתתף בקרבות בחזית המצרית ובחזית הסורית שהובילו לכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 52 בחטיבה 14 וב-1969 למפקד גדוד סיור 189 בעוצבת סיני תפקיד בו כיהן במהלך מלחמת ההתשה. במקביל, עקב פציעתם של מפקד חטיבה 14 - קלמן מגן וסגנו - אהרון (פדל'ה) פלד, מלאו את מקומם בעת החלמתם - משה (מוסה) פלד ואמנון רשף, בהתאמה. בין השנים 1970 ל-1972 שימש כקצין אג"ם של מפקדת גייסות השריון.
באוקטובר 1972 התמנה רשף למפקד חטיבה 14, חטיבת שריון סדירה, שעם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, הייתה חטיבת השריון היחידה שאיישה את קו תעלת סואץ, התפרסה לכל אורכו (כ-200 קילומטרים) והייתה אחראית על המעוזים בגזרתה. החטיבה הייתה כוח הבלימה העיקרי של צה"ל כנגד הצבא המצרי שחצה את התעלה במבצע באדר, והשתתפה בבלימת התקפת השריון המצרי ב-14 באוקטובר. החטיבה נטלה חלק מרכזי במבצע הצליחה - "מבצע אבירי לב" והבקיעה את המערך המצרי בקרב הקשה ב"חווה הסינית". ב-19 באוקטובר חצתה החטיבה את תעלת סואץ, כבשה את "מתחם "אורחה" והמשיכה בלחימה עד פאתי העיר אסמאעיליה עד סוף המלחמה. בקרבות ספגה החטיבה אבדות רבות, 302 מלוחמי החטיבה נהרגו, מהם 82 ביממה הראשונה של המלחמה ו-121 בליל הפריצה (16-15 באוקטובר) בקרב הצליחה במרחב ה"חווה הסינית".
בפברואר 1974 קודם רשף לדרגת תת-אלוף ומונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה, באותה שנה מונה למפקד האוגדה תפקיד בו שימש עד 1976. יצא ללימודים במכללה המלכותית ללימודי הגנה (RCDS - Royal College of Defense Studies) בלונדון, כיהן כסגן מפקד גייסות השריון ובתחילת 1979 מונה למפקד הגייסות בדרגת אלוף. בתחילת 1982 הוחלף על ידי משה בר כוכבא ויצא ללימודים. בנובמבר-דצמבר 1983 עמד בראש ועדת החקירה שחקרה את אסון צור השני. את שירותו הצבאי סיים ב-1984.
קריירה אזרחית
באוקטובר 2007, הוביל עתירה לבג"ץ, שהגישו ותיקי חטיבה 14, נגד שידור סרטו של הבמאי אידו סלע, "החטיבה שנשכבה על הגדר", על קורות החטיבה במלחמת יום הכיפורים ב. לטענתם בסרט שולבו 'גורמים אמנותיים' ומסרים פוליטיים וחברתיים רבים, המסיטים את הצופה מלחימת הגבורה של החטיבה במלחמה אל עוולות מוסריות, עבירות מין ויומרות לתיקונים שלטוניים. בג"ץ קבע כי אין עילה משפטית להתערבותו בשידור הסרט, והם משכו את העתירה.
בקיץ 2013 הוציא לאור ספר בשם "לא נחדל! חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים, סיפורם של קרבות השריון האכזריים ביותר בהיסטוריה". הספר מהווה סיכום של עבודת מחקר של עשרות שנים, שכללה פענוח רשתות קשר מהמלחמה, תצלומי אוויר, יומני מבצעים, יומני רדיו, ראיונות עם לוחמים ומפקדים וספרות צבאית מצרית. הספר יצא בגרסה לציבור הרחב של 432 עמודים ובגרסה מורחבת של 640 עמודים. הספר זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשנית לשנת 2013 בקטגוריית מלחמת יום הכיפורים שהעניק מרכז אריאל לביטחון ותקשורת שבאוניברסיטת אריאל בשומרון, כמו גם בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 2014.
פעילות פוליטית
בנובמבר 1988 היה בין מארגני עצרת מחאה נגד "ההשתמטות החרדית משירות צבאי הגוברת מדור לדור". כיהן כיו"ר המועצה לשלום ולביטחון. באוקטובר 2014 ארגן קבוצה של 106 קצינים בכירים במילואים, בהם ראשי מוסד ושב"כ לשעבר ומפכ"לים, לכתיבת מכתב הקורא לראש הממשלה לחתור להסכם מדיני. הקים את תנועת 'מפקדים למען ביטחון ישראל' הדוגלת בשימור ביטחונה של ישראל כמדינה בטוחה ודמוקרטית עם רוב יהודי מוצק לדורות, ברוח ערכי מגילת העצמאות. בתנועה חברים כ-300 בכירים לשעבר בזרועות הביטחון (צה"ל, שב"כ, מוסד ומשטרת ישראל) מדרגת תת-אלוף ומעלה ומקביליהם ביתר הזרועות.
במרץ 2015, ארגן מסיבת עיתונאים בתל אביב, נגד כוונתו של ראש הממשלה נתניהו לנאום בקונגרס האמריקאי נגד התוכנית להסדר עם איראן על תוכנית הגרעין שלה, אותה קידמה ארצות הברית באותה עת. בין השאר אמר רשף:.
חיים אישיים
רשף הוא אב לחמישה וסב ל-17 נכדים.
מתגורר בתל אביב.
אוכלי עופות
אוכלי עופות (Avivore) הם בעלי חיים אוכלי בשר הניזונים בעיקר מטריפת עופות.
עופות אינם טרף קל: הם יכולים לעוף ולהימלט במהירות, חלקם עפים בלהקות גדולות ואחדים מהם תוקפניים מאוד. עם זאת, רובם בעלי גוף רך, כחלק מהצורך שלהם לעוף, והם חסרי שיניים. על הציידים שלהם להיות מותאמים לתפיסה מהירה של טרף היכול להימלט למעלה.
ציידים
מספר בעלי חיים מותאמים לתפיסה של עופות, למשל מיני הבזיים - בעצמם עופות. הבז הנודד יכול לעוף ולצלול במהירות הגבוהה ביותר בעולם כדי לעוט על טרפם ולחטוף אותו, לעיתים ללא שיש לו מושג על הצייד. טרפו העיקרי הוא יונים, דרוריים, עפרוניים ועופות חוף שונות. בזים אחרים מעדיפים לארוב לטרף ולעוף אליו במעוף חרישי או לעוף אליו עד שהוא מותש, בהרבה מקרים עקב נדידה קשה ומתישה. טורף נוסף הוא הנץ מצוי ושאר הנצים העטים בחורשים הסבוכים אחרי עופות שדעתם מוסחת ועטים עליה במהירות. את טרפם הם הורגים על ידי טפריהם ומקורם. אצל הנצים הנקבות גדולות מהזכרים, מה שמאפשר להם לתפוס מספר מיני עופות. עיט האסטי הנכחד צד בעיקר את עופות המואה העצומים הלא מעופפים. הם היווי טרף קל והוא יכל לעוט עליהם מלמעלה ולפצוע אותם קשות בצפורניו העצומים. המרבו האפריקני ניזון לעיתים מעופות פלמינגו אותם הוא הורג בחבטות ממקורו העצום. כמה מינים של עופות ים כמו חמסניים, פרגטיים ושחפיים יחטפו עופות ים אחרים, בעיקר אפרוחים צעירים.
עופות משמשים כמזון עיקרי לכמה יונקים כמו לכלב ים נמרי הניזון בעיקר מפינגווינים כמו פינגווין קיסרי. הוא אורב להם מתחת למים וכשפינגווין קופץ למים הוא שוחה אליו במהירות. גם טורפי ים אחרים מגוונים לעיתים את מזונם בעופות ים ובייחוד מפינגווינים. בקוטב הצפוני שועל שלג ניזון בעיקר מעופות ים החיות בלהקות, למשל מאלקיים שונים. הוא חוטף עופות מנמיכי עוף המקננים על הקרקע או עט על אפרוחים המנסים לעוף לעבר הים. ציידים מתמחים נוספים הם הקרקל והסרוואל היכולים לקפוץ לגובה מרשים בשביל לצוד עופות העפות לאיטם או נחות על העצים. כמה טורפים יכולים לטבוח בעופות מתוך טריפה מופרזת, למשל שועלים, דלק והרמין המוצאים מושבות של עופות כמו תרנגולים או שחפים. כך קרה לעופות נדירים בניו זילנד אליהם הגיעו חמוסים וטבחו בהם בגלל פגיעותם. השועל ידוע גם בהתנהלות של התחזות למת כאמצעי למשיכת עורבים אליו. בבוני זית מסוימים צדים עופות פלמינגו המתקהלים סביב אגמים. יונקים אחרים צדים עופות מדי פעם או חוטפים להם ביצים, כך נוהגים מספר חתוליים וכלביים, לוטרות שונות, דביבונים ובואשיים הפושטים על קנים, קופים, קיפודיים, עטלפי חרקים גדולים, אופוסומיים, חולדות שונות ולווייתן האורקה הטורף הצד מיני עופות ים.
מבין הזוחלים ישנם נחשים כמו נחש העפאים ונחשי הממבה האורבים ליד קיני עופות ולעיתים טורפים את הבעלים. נחשים כמו רב חנק מצוי ורב חנק אזמרגדי וכן מיני פיתונים קטנים מחכים ליד העצים לעופות חולפים וחוטפים אותם במהירות. מין של שפיפון המכונה שפיפון עכבישי מפתה עופות להתקרב לפיו ואז חוטף אותם. לטאת ההלודרמה הארסית המחפשת קיני עופות למאכל. הטואטרה מניו זילנד חי ליד מושבות יסעורוניים ואוכל את אפרוחיהם ואף את ההורים. תנינים אורבים מתחת למים לעופות צמאים או לעופות מים המחפשים דגים. באיי הוואי כריש טיגריסי מחכה לאפרוחי אלבטרוס שטלר שיחלפו מעל המים ואז חוטף אותם.
יצורים אחרים לא מתבססים על ציד עופות אבל מדי פעם יגוונו באכילת עופות: דגי פיראניה, עכביש גוליית והצפרדע Limnonectes megastomias (ממשפחת הדיקרוגלוסיים) יכולים לחטוף מדי פעם עופות, ביצים או גוזלים.
גלריה ברבור
"גלריה ברבור" או "Barbur Gallery" היא גלריה לאמנות רב תחומית בירושלים. הרעיון המרכזי העומד מאחורי ברבור הוא האמונה בחשיבותו של דו-שיח ושיתוף פעולה בחברה בכלל ובמיוחד בין אמנים. בימים אלו הגלריה ממוקמת בסמוך לכיכר ציון, ברחוב הרברט סמואל.
סביב החלטתה של עיריית ירושלים לפנות את הגלריה ממשכנה נערך דיון משפטי נרחב אשר העלה סוגיות הקשורות לחופש הביטוי.
הקמה
גלריה ברבור הוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצה של בוגרי בצלאל במטרה לבחון את תפקיד הגלריה בחברה ובקהילה. הגלריה הוקמה במרכז ירושלים, סמוך לשוק מחנה-יהודה בחלל קטן, בגובה הרחוב, בשטח גינה קהילתית. בחינת היחס שבין השיח המתקיים בעולם האמנות לבין השיח הציבורי ברחוב, הפך את הגלריה לפורצת-דרך בנוף התרבותי בארץ, כמודל המשלב בין אמנות וקהילה ויוצר מרחב חופשי וסובלני הפתוח לדיון במגוון נושאים. כל הפעילויות במקום נעשות ללא למטרות רווח. הגלריה פועלת כחלק מעמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום.
משכנה הנוכחי של הגלריה ברחוב הרברט סמואל 2, בסמוך לכיכר ציון, ירושלים.
מאבק משפטי
בפברואר 2017 שרת התרבות מירי רגב פנתה לראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, בדרישה לבטל אירוע השקה של חוברת של ארגון "שוברים שתיקה" שעתיד היה להתארח בגלריה. בנוסף דרשה רגב מהעירייה לסגור את הגלריה. לאחר האירוע שהתקיים כמתוכנן, עיריית ירושלים הגישה תביעת פינוי לבית משפט השלום בירושלים ובהמשך תביעות לביטול אירועים נוספים. ביצוגו של עוה"ד יוסי חביליו ועמותת צחו"ר, שתי תביעות העירייה בבית משפט השלום והערעור אל בית המשפט המחוזי נדחו, וגם אירועים אלו התקיימו כמתוכנן.
בדיון שנערך ב־30 באוגוסט 2018 בבית המשפט השלום בירושלים קיבל השופט אמיר דהאן את תביעת המקרקעין של עיריית ירושלים, שביקשה לפנות את הגלריה. השופט קיבל החלטה זו בניגוד להחלטת השופטת אפרת אייכנשטיין-שמלה שעסקה בתיק קודם לכן ומצאה לנכון כן לאפשר לגלריה ברבור את הזכות להתגונן. בלחץ שרת התרבות מירי רגב, פעלה העירייה לסגירת הגלריה. העירייה טענה כי היא זקוקה למבנה שבו פועלת הגלריה לצרכים אחרים ואולם, בדיון בתביעה אמר השופט אמיר דהאן: ״ברור לחלוטין שהשיקול שעומד בבסיס הגשת התביעה הוא שדעת העירייה לא נוחה מסוג הביטויים שיש שם.״
בדיון תקף עורך הדין יוסי חביליו את התנהלות העירייה וטען כי בקשת הפינוי נובעת משיקולים פוליטיים ועל כן ביקש מבית המשפט לדחות את הדיון עד לאחר הבחירות. לבסוף החליט השופט אמיר דהאן לקבל את עמדת העירייה מבלי להידרש לטענות ההגנה, בכך היפך והפר את החלטת השופטת אפרת אייכנשטיין-שמלה. מועד הפינוי שקבע הוא 1 בפברואר 2018, אחרי כניסת ראש העירייה הבא לתפקידו, השופט אף ציין כי המועצה וראש העירייה החדש יהיו רשאים "לבטלו או להימנע מלאוכפו ככל זוכה בפסק דין אזרחי ולא יהיה בדבר משום זילות ביהמ"ש חלילה."
בספטמבר 2020, לאחר שהגלריה עברה למשכנה החדש בממילא, בית המשפט העליון קיבל חלקית את הערעור שהגישו חברי הגלריה וקבע כי על בית המשפט המחוזי לבחון את טענותיהם כי העירייה פינתה אותה ממניעים פוליטיים. השופט עוזי פוגלמן ציין בפסק הדין. "השתלשלות העניינים... מעלה שאלה בהתייחס לטענת העירייה כי הטעם היחיד לפינוי הגלריה היה הצורך במבנה לגן ילדים". בנוסף קבע פוגלמן כי העירייה תשלם עבור הוצאות משפטיות סכום של 5,000 ש"ח.
לאחר מכן חזר התיק לבית המשפט המחוזי שם נדחתה הגלריה באופן סופי ואף חויבה בהוצאות משפט גבוהות בסך 10,000
מאז 2017 מנעה עיריית ירושלים תקציבים מגלריה ברבור, ובשנת 2021 חזרה העירייה לתמוך בפעילות.
ג'יימס ויליאמס
ג'יימס דאגלס ויליאמס (באנגלית: James Douglas Williams; ) היה חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בתפקידים ציבוריים במשך כמעט ארבעה עשורים, והיה איש המגזר החקלאי היחידי שנבחר כמושל אינדיאנה, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1877–1880. בשאר שנות הקריירה שלו הוא כיהן כמחוקק, הן באספה הכללית של אינדיאנה, והן בבית הנבחרים של ארצות הברית, ונודע בשל מעשיו לקידום החקלאות במדינה.
ראשית חייו
ג'יימס דאגלס ויליאמס נולד במחוז פיקאווי שבאוהיו כבנם של ג'ורג' ושרה קאוונדר ויליאמס. כשהיה בן עשר הוא עבר עם משפחתו למחוז נוקס שבאינדיאנה, והמשפחה התיישבה במונרו סיטי, שם הוא הוא נשאר להתגורר במשך רוב ימי חייו. הוא זכה למעט זמן כתלמיד בבית ספר, אך לעיתים הוא נכח בשיעורים בבית הספר הסמוך לביתו, עד להגיעו לכיתה החמישית. ב-1828 נפטר אביו של ויליאמס, ובהיותו הבן הבכור, הוא הפך לראש המשפחה, והמשיך לנהל את החווה של אביו. ב-1831 נשא ויליאמס לאישה את ננסי האפמן, ולשניים נולדו שבעה ילדים. בשנים בהם היה ויליאמס בשירות הציבורי, ניהלה ננסי רוב ימי חייה את ענייני המשפחה, כולל ניהול שטח קרקע של 3,000 אקרים שהשתרעו בחלק המרכזי של אינדיאנה.
במשך כל ימי חייו נודע ויליאמס בשל לבושו האופייני כאיכר, ובכך זכה לכינוי "ביל בעל מכנסי הג'ינס הכחולים" (Blue Jeans Bill). הוא עשה שימוש בכינוי זה ובמוניטין שנלווה אליו כדי ליצור לעצמו את התדמית של איש העם וכאיש הכפר במערכות הבחירות בהן התמודד. כאשר הוא נעשה לאיש אמיד יותר, הוא החל יותר ויותר ללבוש חליפות שהיו עשויות מבד ג'ינס מעוטרות במשי. בצד היותו חוואי, היה ויליאמס פעיל במחקרים ובניסויים לשיפור איכות היבולים. הוא היה חבר בכמה ארגונים חקלאיים מקומיים ואזוריים וניצח תכופות בתחרויות שנערכו ביריד המדינה של אינדיאנה.
מחוקק
ב-1839 נכנס ויליאמס לראשונה לשירות הציבורי כאשר נבחר כשופט שלום בעיר וינסנס, תפקיד בו הוא כיהן עד להתפטרותו ב-1843. באותה שנה הוא נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה, וכיהן בו עד 1860, אז עבר לכהן בסנאט של אינדיאנה, בו הוא כיהן עד 1872. ויליאמס היה אחראי על ניסוחם של חוקים רבים, כולל חוקים שהתירו לאלמנות לרשת את האחוזות של בעליהן. הוא ניסח את החוק שבמסגרתו הוקמה קרן ההשקעות הראשונה של המדינה וכן עודד את פיתוחה של מועצת החקלאות של המדינה ושימש כחבר בה במשך 16 שנים.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, הואשם ויליאמס בהיותו איש סיעת מתנגדי המלחמה במפלגה הדמוקרטית (Copperhead) כאשר הוא ניסה להתערב במאמצי המלחמה והגיש הצעת חקיקה שתחייב את המושל אוליבר מורטון לחשוף על מה הוצאו הכספים מכספי החירום של המדינה. אחד העניינים המרכזיים שבהם עסק ויליאמס באספה הכללית היה הוצאת כספי המדינה. הוא תמך בתנועה למען שטרות הכסף שהחלה בשנות ה-70 של המאה ה-19, שקידמה את נגישות שטרות הכסף לציבור באמצעים אינפלציוניים. חברותו ארוכת השנים במפלגה הדמוקרטית הובילה אותם לנסות לשלוח אותו לקונגרס בתור סנאטור ב-1872, אך הוא נוצח על ידי אוליבר מורטון. באוקטובר 1874 הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בתפקיד מ-1875 ועד 1876. במהלך תקופה זו הוא שימש כיושב ראש ועדת החשבונות והיה אחראי לרפורמה משמעותית ולחיסכון משמעותי בקיצוץ הוצאות.
כאשר היה עדיין בוושינגטון די. סי. קיבל ויליאמס את הידיעה שמפלגתו בחרה בו כמועמד למשרת מושל אינדיאנה, אף על פי שהוא לא התמודד כמועמד לתפקיד. במקום לדחות את המועמדות, הוא הודיע שלא יתמודד על תקופת כהונה נוספת בקונגרס ושב לאינדיאנה כדי להתמודד על תפקיד המושל.
מושל אינדיאנה
ויליאמס חב את מועמדותו למשרת המושל למבוי הסתום שנוצר בוועידת המפלגה. בבחירות הכלליות הוא התמודד מול מועמד המפלגה הרפובליקנית, לימים נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון, ומול מועמד מפלגת השטרות הירוקים, אנסון וולקוט. מערכת הבחירות התמקדה בעיקר בסוגיות פיננסיות פדרליות שגרמו לשפל כלכלי. ויליאמס שינה את עמדתו כלפי תנועת השטרות הירוקים, ויצא נגד הצעדים האינפלציוניים. אך מערכת הבחירות עסקה גם בסוגיות אישיות, ושם היה לוויליאמס יתרון משמעותי. "ויליאמס ג'ינס כחולים לא חשב אף פעם שזה נחוץ להגיע ליום עבודתו כששיערו מסורק עם פסוקת באמצע ושזקנו גזוז כמו שורה של קופסאות עץ", לגלג עליו אחד העיתונאים. "הריסון היה לבוש בסגנון של ברודוויי, וויליאמס במכנסי ג'ינס כחולים. הריסון הוא עורך דין פיקח. ויליאמס הוא איכר הגון ותיק, שהרוויח כל סנט שבבעלותו בזעת אפיו. הריסון הוא אדם קר ומאופק. ויליאמס הוא חוואי בעל ידיים מיובלות ולב חם, עם שטחי אדמה רחבים שהוא יכול לציין שהם תוצאה של שנים רבות של מאבק סבלני נגד איתני הטבע". בבחירות הכלליות ניצח ויליאמס בהפרש צמוד של כ-5,000 קולות. הוא היה לאדם היחידי שעיקר הכנסתו מחקלאות שנבחר כמושל אינדיאנה. ב-9 בינואר 1877 הוא הושבע לתפקידו.
ויליאמס היה בעל תפקיד מרכזי במציאת מימון לאוניברסיטת פרדו והיה פעיל במערכה למתן זכות בחירה לנשים, וקידם את זכויותיהן להיות בעלות רכוש בזכות עצמן. הוא נאבק למען ריסון תקציבי ונודע בשל חסכנותו, כשהעדות המובהקת ביותר לכך הייתה בבניית בית המדינה של אינדיאנה. במהלך תקופת ממשלו הוא קידם והשיג מימון לבניית בניין הקפיטול המדינתי החדש. הוא הצליח לבנות את הבניין ב-20 אחוזים פחות מהתקציב המשוער הראשוני, והשיב את הכספים שנחסכו לקופת המדינה. הוא שאף להגדלת התקצוב לתוכניות סיוע לוותיקי המלחמה.
במהלך תקופת כהונתו של ויליאמס כמושל, פרצה שביתת הרכבות הגדולה של 1877. השובתים באינדיאנפוליס ניסו לחסום את כל תנועת הרכבות בעיר. מנהיגי העיר ואנשי המגזר העסקי דרשו שווילימאס ישגר את המיליציה המדינתית כדי לשים קץ לשביתה בכוח הזרוע, אך הוא סירב, מתוך חשש שהוא יפגע במעמדו במפלגה הדמוקרטית. בשל סירובו זה של ויליאמס, הקימו בנג'מין הריסון ווולטר גרשם, מנהיגי המפלגה הרפובליקנית באינדיאנה, ועדה שנפגשה עם מנהיגי המגזר העסקי כדי לשים קץ לשביתה. המצב גרם לנזק משמעותי לאהדה הציבורית כלפי ויליאמס. בנוסף, חלקים רבים באומה חוו גידול מהיר בתעשייה במהלך תקופת כהונתו של ויליאמס כמושל, אך הוא עשה מעט כדי לחקות את הצלחתם באינדיאנה, ובשל כך ספג ביקורת.
מותו
ביוני 1880 הלכה לעולמה רעייתו של ויליאמס, והחל מאוקטובר אותה שנה הוא החל לפתח דלקת בכליות. בריאותו המשיכה להתדרדר בעקביות והוא נפטר באינדיאנפוליס זמן קצר לפני תום תקופת כהונתו כמושל ב-20 בנובמבר 1880. ארונו הוצב בבית המשפט של מחוז מריון ולאחר מכן הועבר לוינסנס והוא נטמן בבית הקברות וולנט גרוב ליד מונרו סיטי. משפחתו הציבה אובליסק גדול על קברו שנחנך ב-1883.
רחוב הדסון 30
, הידוע גם כמגדל גולדמן זאקס, הוא מגדל בגובה 238 מטרים בן 42 קומות בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. זהו הבניין השני בגובהו בניו ג'רזי. גורד השחקים הושלם בשנת 2004, המגדל תוכנן על ידי האדריכל הארגנטינאי סזאר פלי, והיה הבניין הגבוה ביותר במדינה במשך 14 שנים. הוא מכיל משרדים, קפיטריה, יחידת בריאות ומכון כושר בשירות מלא הכולל מרפאה לפיזיותרפיה.
במקור המגדל נועד להיות ייעודי עבור יחידות הביניים והמשרד האחורי של גולדמן זקס, רמת כוח אדם נמוכה מהצפוי בבנק בעקבות המשבר הפיננסי העולמי אילצה את גולדמן לבקש אכלוס מדיירים אחרים כדי להימנע מהכנסות משכירות. רויאל בנק אוף קנדה חולק את השטח עם המגדל.
היסטוריה
המגדל נועד להוות מרכז קמפוס שלם של גולדמן זאקס שהיה אמור לכלול מרכז הדרכה, אוניברסיטה ומתחם מלונאות גדול. רבים מסוחרי המניות של החברה במנהטן סירבו להתרחק מוול סטריט, מה שעיכב את האכלוס של 13 הקומות העליונות של הבניין, שנותרו פנויות עד תחילת 2008 ממש לפני המשבר הכלכלי העולמי של אותה השנה. הבניין שימש את הקמפיין הנשיאותי של ברני סנדרס בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 כדי לסמל את הקשרים של גולדמן סאקס והילרי קלינטון עם החברה.
ניתן לראות את הבניין בקצרה בסרט "הנוקמים" כאשר איירון מן מונע מניו יורק להיפגע מטיל, וב"ספיידרמן: השיבה הביתה", כאשר טוני סטארק עומד לבטל את חליפת ספיידרמן של פיטר פרקר.
נטלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שלושת המוסקטרים (סרט, 1921)
שלושת המוסקטרים (באנגלית: The Three Musketeers) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1921, המבוסס על הרומן ההיסטורי בעל אותו שם מאת אלכסנדר דיומא האב. הסרט בוים על ידי פרד ניבלו, ומככב בו דאגלס פיירבנקס בתפקיד ד'ארטניאן. לאחר שנה הופק סרט המשך, "מסכת הברזל", ובו כיכבו שוב פיירבנקס כד'ארטניאן וניגל דה ברולייר כרישלייה.
באותה שנה הופקה בצרפת סדרת סרטי הפעולה שלושת המוסקטרים.
הפקה
הידיים האתלטיות של דאגלס פיירבנקס, שמחזיקות בחרב במהלך סצנת קרב בסרט זה, נחשבות לאחד הפעלולים הגדולים של תקופת הקולנוע המוקדמת. הביוגרף של פיירבנקס, ג'פרי ואנס, טען ששלושת המוסקטרים היה מסרטי התלבושות הגדולים של פיירבנקס, מלאים בערכי הפקה מופשטים וקישוטים. קישוט אחד נשאר מעבר לסרט: פיירבנקס טיפח את שפמו של ד'ארטניאן עבור "שלושת המוסקטרים" והשאירו עד סוף חייו.
נטלי (אנגליה)
נטלי (באנגלית: Netley), או בשמה המלא: נטלי אבי (באנגלית: Netley Abbey), הוא כפר בחוף הדרומי של המפשייר, אנגליה. הכפר ממוקם מדרום-מזרח לעיר סאות'המפטון, הגובל מצד אחד בחורבות מנזר נטלי ומהצד השני ברויאל ויקטוריה קאנטרי פארק.
היסטוריה
בשנת 1800, לכל המאוחר, פרט לחורבות מנזר נטלי, נטלי כלל בעיקר שתי וילות המכונות מבצר נטלי ואכסניית נטלי (Netley Lodge). הכפר התרחב לאחר הקמת בית החולים הצבאי המלכותי הוותיק (הנקרא בקיצור בית החולים נטלי ) בשנת 1856, בעקבות מלחמת קרים. בבית החולים נעשה שימוש נרחב החל משנת 1863 ובמהלך מלחמת העולם השנייה עד לסגירתו בשנת 1979, כאשר הוסב לפארק ציבורי, רויאל ויקטוריה קאנטרי פארק.
מוקדם יותר, הריסות המנזר הפכו את נטלי ליעד פופולרי לטיולים היוצאים מסאות'המפטון - גם קסנדרה אוסטין וגם אחותה ג'יין יצאו לטייל במקום, למשל, כאשר שהו בעיירה בשנת 1808.
כיום
החלק העתיק ביותר של נטלי שומר על תחושה של כפר מיושן ומוזר במקצת, עם כמה חנויות קטנות ומסורתיות, ושורות של קוטג'ים מדורגים צבעוניים. הוא ממוקם לאורך החוף המזרחי של מי סאות'המפטון; מהחוף יש נקודות תצפית אל עבר הכפרים Hythe ו-Fawley  הסמוכים, אם כי על הנוף משתלט במקצת בית הזיקוק הסמוך.
הרחק מהחוף התפתחו לאורך השנים אחוזות גדולות יותר של בתים שהגדילו מאוד את אוכלוסיית נטלי וטשטשו את הגבול בין נטלי אבי לבין הכפר הסמוך בוטלוקס הית'. במקום שני בתי ספר הקשורים זה לזה, שהורחבו בסוף שנות ה-80, וכעת מבניהם משמשים בית ספר יסודי לכפר. יש קומץ כנסיות בנטלי, לרבות כנסיית הקהילה על שם אדוארד המודה.
מתחנת הרכבת נטלי יוצאות רכבות מדי שעה אל סאות'המפטון ואל נמל פורטסמות', באמצעות חברת הרכבות South Western Railway, המספקת קישורים לנוסעים בכפר ומחוצה לו.
ארמית חדשה
ארמית חדשה הוא כינוי כולל לניבים שונים של ארמית המדוברים בימינו אנו, בעיקר באזור הסהר הפורה, אך גם בקהילות שונות במדינות מערביות, בעיקר באירופה ובארצות הברית, וגם בישראל.
נהוג לחלק את ניבי הארמית החדשה לארבע קבוצות עיקריות:
על אף שהארמית היא שפה בעלת עומק היסטורי נרחב, התיעוד הכתוב של הארמית החדשה אינו רב, כיוון שניבים אלו נתפסו על פי רוב כניבים מדוברים ללא יוקרה של שפה כתובה (בדומה לניבי הערבית המדוברת). רק בעת החדשה החל תיעוד בלשני של ניבים אלו ונאספו סיפורים מפי דוברים. עם זאת, קיימים כמה כתבי יד של טקסטים דתיים בניבים אלו, כדוגמת מדרשים יהודים בני המאה ה-17 מן העיר נרווה בעיראק.
יש המכנים את ניבי הארמית החדשה (ובפרט הארמית החדשה הצפון-מזרחית) "סורית חדשה", כאילו היו גלגול ישיר של השפה הסורית הקדומה, אך שם זה אינו מדויק מבחינה בלשנית.
פטריק סקיירה
פטריק חילמר סקיירה מחיאס (בספרדית: Patrick Gilmar Sequeira Mejías; נולד ב-1 במרץ 1999 בלימון שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת דפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים
סקיירה גדל במחלקות הנוער של לימון ודפורטיבו סאפריסה. בהמשך שיחק ברויאל אוניון מהפרימרה דיויסיון RFEF ובקבוצת המילואים של סלטה ויגו.
ב-4 ביולי 2022 חתם סקיירה על חוזה לשלוש עונות בדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה.
קריירה בינלאומית
סקיירה היה חלק מסגל נבחרת קוסטה ריקה בטורניר גביע הזהב 2021, אך לא שיחק בטורניר. ב-23 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
חדר רוזוולט
חדר רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Room) הוא חדר פגישות באגף המערבי של הבית הלבן. החדר ממוקם כמעט במרכז האגף המערבי, בקרבת החדר הסגלגל. החדר נקרא על שם שני נשיאי ארצות הברית – תאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט. שני הנשיאים נחשבים לתורמים המרכזיים לעיצוב ולבניית הבית הלבן והאגף המערבי. החדר נבנה בזמן בניית האגף המערבי, על ידי תאודור רוזוולט בשנת 1902. חדר רוזוולט ממוקם היכן שמשרדו הראשון של תאודור רוזוולט באגף המערבי היה. החדר נמצא בקומה הראשונה של האגף המערבי בסמיכות לחדר הסגלגל ולחדר הקבינט. כאשר פרנקלין רוזוולט דר בבית הלבן, הוא השתמש בחדר לפגישות צוות ולפגישות גדולות עם חברי קונגרס. פרנקלין רוזוולט העביר לחדר אקווריום, ותלה בו מספר פוחלצי דגים. על כן נקרא החדר "חדר הדגים", עד שריצ'רד ניקסון העניק לו את שמו הנוכחי, להוקרת תאודור רוזוולט, על שבנה את האגף המערבי, ופרנקלין רוזוולט, על שהרחיב את האגף באופן ניכר.
גם כיום ממשיך לשמש החדר עבור פגישות צוות. בעיקר לצורך הודעה על פגישות והוספת אנשי צוות חדשים. החדר משמש גם כחדר הכנה כאשר הנשיא נפגש עם משלחות גדולות, לפני הכניסה לחדר הסגלגל.
ריהוט
קירו המזרחי של החדר מעוגל, במרכזו נמצאת אח ובשני צדדיו דלתות. תבליט שטוח, העשוי מברונזה יצוקה המציג את תמונות הפרוטריט של שני הנשיאים היה תלוי על הקיר הדרומי, עד להורדתו בזמן שיפוץ שנערך בזמן כהונתו של ג'ורג' בוש הבן. בחדר אין חלונות, והוא מואר על ידי אשנב מלאכותי. באמצע החדר ממוקם שולחן ישיבות גדול בן שישה עשר מקומות. מרבית הרהיטים הם מהמאה העשרים, המעוצבים בסגנון הדומה לסגנונם של המלכה אן ותומאס צ'יפנדייל.
למרות הורדת התבליט, עדיין תלויות בחדר תמונותיהם של פרנקלין רוזוולט ותאודור רוזוולט. תמונתו של פרנקלין רוזוולט צוירה על ידי אלפרד ג'וניה, בעוד תמונתו של תאודור רוזוולט, המציגה אותו על סוסו, צוירה על ידי טייד סטיקה. המסורת אומרת שכשאר הנשיא המכהן הוא מהמפלגה הדמוקרטית, תמונתו של פרנקלין רוזוולט תלויה מעל תמונתו של תאודור רוזוולט, ואילו כאשר הנשיא המכהן הוא מהמפלגה הרפובליקנית, סדר התמונות מתהפך. שונה היה ביל קלינטון שהחליט להשאיר את תמונת הנשיא הרפובליקני מעל עמיתו הדמוקרטי.
ג'ון ברדין
ג'ון ברדין (באנגלית: John Bardeen; 23 במאי 1908 – 30 בינואר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי, וחתן שני פרסי נובל בפיזיקה, לשנים 1956 ו-1972.
חייו
נולד במדיסון שבוויסקונסין. אביו צ'ארלס היה פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. כישוריו המתמטיים התגלו כבר בגיל צעיר. בשנת 1923 החל את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ובה למד עד 1928. באותה התקופה לימדו באוניברסיטה זו כמרצי-חוץ פיזיקאים ידועים כפול דיראק, וורנר הייזנברג וארנולד זומרפלד. בנו היה הפיזיקאי ג'יימס ברדין.
עם סיום הלימודים החל את העבודה בחברת Gulf Oil בפיטסבורג. אחרי מספר שנים החל בלימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון בה התמחה בפיזיקה בהנחיית יוג'ין ויגנר, חתן פרס נובל לשנת 1963. את לימודי הדוקטורט סיים בשנת 1938.
בזמן מלחמת העולם השנייה עבד במעבדת הצי ועל אף שהוזמן להשתתף בפרויקט מנהטן סירב להצעה.