cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוויר
יהודי שוויר
ב-5 בנובמבר 1941 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו קטן שהוקם בה. ב-1 בדצמבר 1941 הוצאו להורג 12 צעירים יהודים מגטו זה, וב-15 בפברואר 1942 נלקחו כ-200 יהודים מהגטו למחנה עבודה, בו נספו.
באוגוסט 1942 הועברו יושבי הגטו שבעיירה לגטו מיכלישקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. מספר יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה נרצחו כעבור זמן מה.
גוראל סיני
ב-1867, הזואולוג הצרפתי הנרי מילן-אדוארדס הכליל את הגוראל הסיני יחד עם גוראל אמור באותו המין תחת השם "גוראל ארוך זנב" - כיוון ששניהם בעלי מאפיינים גופנים דומים; מספר שנים לאחר מכן מילן אדוארדס קבע כי השניים שונים מספיק גנטית כדי להשתייך למינים נפרדים. עם זאת, עד היום יש כאלו המתייחסים לשניים כמין יחיד. בנוסף לקושי בזיהוי בין שני המינים, הגוראל הסיני מכונה לעיתים גם כיום "גוראל ארוך-זנב", אף ששם זה משמש יותר ככינוי של גוראל אמור. הגוראל הסיני הוא בעל טווח התפוצה הרחב ביותר מקרב הגוראלים, ובעבר הוא חפף ככל הנראה עם כל המינים האחרים.
עבודת ה'
המונח עבודת ה' (נקרא: עבודת השם) מתאר את מכלול הפעולות הדתיות של היהודי, שנעשות בהתאם למצוות היהדות. יהודי שעוסק רבות בפעולות אלו מכונה "עובד השם". כיום משתמשים במונח זה בצורה יותר מצומצמת, בעיקר על מצוות התלויות בלב.
גוראל סיני
מראה חיצוני
לגוראל הסיני פרווה מחוספסת, גסה וקצרה, והיא מורכבת משכבה תחתונה צפופה ועבה ושכבה עליונה של שערות ארוכות יותר. הפרווה מותאמת לאקלים הקריר באזורים ההרריים שבהם הוא מצוי. צבע הפרווה הכללי הוא בדרך כלל בהיר יותר משאר מיני הגוראל: אפור-כסוף בהיר הנובע משילוב של שערות אפרפרות,לבנות,חומות ושחורות - לעיתים עם צבע אפור כהה בחזה וסמוך לעכוז או לגב. צבע פרווה זה הוא הנפוץ ביותר וגם מהווה את סימן ההיכר היחיד בינו לבין גוראל אמור. עם זאת, הפרווה עלולה להיות לעיתים עם גוון חום דהוי, חום כהה או חום מהגוני, ובמקרים כאלה הזיהוי בין הגוראל הסיני לגוראל אמור (או אפילו לגוראל ההימלאיה) יהיה קשה ביותר. מהעורף ועד לקצה הזנב - לאורך השדרה של הגוראל הסיני, יש פס דק וברור של שערות סמורות ושחורות - בניגוד לפס הדהוי של גוראל אמור. הפס עשוי להיות עבה יותר באזור הכתף ולהתפשט לצדדים, אך אין זה נפוץ כל כך כאצל גוראל אמור. לזכרים תהיה בעורף רעמה קצרצרה, בעוד שאצל הנקבות היא תסתכם בפס-השיער הסמור. בית השחי והמפשעה ולעיתים גם הגחון יהיו בצבע צהבהב. החלק העליון של הרגליים בצבע זהה לגוף עם כתמים חזיתיים בצבע אפור כהה או שחור ברגליים הקדמיות, בעוד שהחלק התחתון יהיה בצבע לבן קרמי עד לבן בוהק - לעיתים עם גוון עדין של צהבהב חיוור. הזנב בצבע חום שוקולד כהה עד שחור בחלק העליון והחלק התחתון יהיה לרוב לבן בוהק. פרסותיו של הגוראל בצבע אפור כהה או אפור בהיר.
עבודת ה'
מקורות
השימושים הראשונים בשורש ע.ב.ד. ביחס לקיום חובת האדם לאל מצויים בפרשת וארא: "שלח את עמי ויעבדוני", בפרשת בא: "ושמרתם את העבודה הזו", "ועבדת את העבודה הזו", "מה העבודה הזאת לכם", בפרשת ואתחנן: "ולעבוד את ה' אלוהיך בכלל לבבך ובכל נפשך", "ואותו תעבודון", בפרשת משפטים: "ועבדתם את ה' אלוהיכם", ובפרשת עקב: "ולעבדו בכל לבבכם ובכל נפשכם" ובפרשת כי תבא: "תחת אשר לא עבדת את ה' אלוהיך בשמחה".
גוראל סיני
מראה חיצוני
צבע ראשו של הגוראל הסיני עשוי להיות זהה לחלוטין לצבע הגוף. עם זאת, יותר נפוצה חלוקת צבעים בפנים כדלהלן: הלחיים וצדדי החרטום יהיו בצבע אפרפר בהיר - בהתאם לצבעו של הגוף, ואילו לאורך החרטום והמצח יהיה כתם רחב בצבע חום דהוי ביותר. החלק התחתון של עצמות הלסת ולפעמים גם הסנטר, עלול להיות שחרחר אצל פרטים רבים. סביב העיניים יש כתם שחרחר דהוי, ומעליו יש מעין "גבות" בהירות ודהויות. הלוע נוטה להיות שחרחר - להוציא את חזית השפה העליונה שבדרך כלל תהיה בצבע לבן בוהק. בדומה למיני הגוראל האחרים, סביב החלק העליון של הגרון יש לגוראל הסיני סינר גדול, רחב ובולט בצבע לבן בוהק עם גוון צהבהב חיוור, והוא מתרחב לעיתים גם סביב הסנטר ועצמות הלסת. צבען של האוזניים מתחלק בין אפרפר דהוי בצד החיצוני ללבן בוהק בצד הפנימי. בבסיס האוזן ובקצוות יש כתמים שחורים.
עבודת ה'
מקורות
בתלמוד למדו מפסוקים אלו את חיוב התפילה. הרמב"ם פסק בהלכות תפילה: . וכך גם בנוסח התפילה בברכת עבודה המדברת גם על קבלת התפילה ברצון:"ותהי לרצון תמיד עבודת ישראל עמך". דעת הרמב"ן שאין בפסוקים אלו אלא אסמכתא למצוות תפילה והם עוסקים במצווה כללית לעבוד את ה'. בפרקי אבות נאמר:. בתלמוד ירושלמי מפרש שעבודה הכוונה להקרבת הקורבנות, וכן פירש רבי עובדיה מברטנורא. בספרי הראשונים מבואר שכיום שאין את הקרבת הקרבנות, עבודה מתייחסת לתפילה שנתקנה במקום הקרבת הקרבנות.
גוראל סיני
מבנה גוף
מידות הגוף של גוראל סיני:
עבודת ה'
מקורות
בתפילת שמונה עשרה בברכת תשובה נאמר:"וקרבנו מלכנו לעבודתך", כבקשה כללית על קיום המצוות.
גוראל סיני
תפוצה
הגוראל הסיני מצוי בדרום-מזרח אסיה. תפוצתו העיקרית משתרעת על פני דרום ומרכז סין העממית במחוזות: יונאן, סצ'ואן, המחוז האוטונומי הטיבטי, גואנגשי, אנחווי, ג'ג'יאנג, ג'יאנגשי, גאנסו, גואנגדונג, גוויג'ואו, חביי, חוביי, חונאן, חנאן, פוג'יין, שאאנשי, שאנשי ומונגוליה הפנימית; כמו כן הוא מצוי בצפון-מזרח תאילנד (במחוזות הצפון-מזרחים של "האזור הצפוני"), צפון וייטנאם (במחוזות הצפוניים של ה"אזור הצפון-מזרחי" ו"האזור הצפון-מערבי"), צפון, מערב ומזרח מיאנמר (מחוזות: קאצ'ין, צ'ין, שאן, קאיה, סאגאינג, מאגווה, מאנדאליה וראקאינג), וצפון מזרח הודו (מדינות: ארונאצ'ל פרדש, נאגאלנד, מגהלאיה, מניפור, אסאם ומיזוראם).
עבודת ה'
מקורות
הראשונים מרבים להשתמש בביטוי "עבודת האל" לתאר את חובת קיום המצוות. בספר חובת הלבבות של רבנו בחיי אבן פקודה יש שער הנקרא עבודת האל, העוסק ביחסי אדם ובוראו ובדרגות עובדי השם. חכמי הדורות כתבו, כי יכול אדם לעבוד את השם כל היום.
גוראל סיני
תפוצה
התפוצה הגאוגרפית היא לאורך הרי מרכז סין והרי דרום סין (סין, תאילנד ווייטנאם), הרי אנגדואן, הרי שאן, הרי אראקן (מיאנמר), הרי פאת'קאי, הרי חסי, הרי נאגה (הודו), והיא נעצרת ברמה הטיבטית ובתחילת הרי ההימלאיה במערב, במדבר גובי ובערבות העשב בצפון, במישור צפון-מזרח סין במזרח, וביערות הגשומים ההררים בדרום.
עבודת ה'
עבודת הקרבנות
עוד שימוש בשורש ע.ב.ד. מצוי בתיאור החובה להקרבת קרבנות וחובת בני לוי במשכן. השימוש במילה עבודה לגבי עבודת המשכן פשוט, כיוון שמדובר על מלאכה פיזית ואף סיזיפית כבניית משכן, פירוקו ומשאו. השימוש לגבי הקרבנות מובא בתלמוד ירושלמי שפירש כך את המשנה "על שלושה דברים העולם עומד... ועל העבודה...", וכן הרמב"ם קרא לחלק בספרו יד החזקה העוסק בענייני המקדש והקרבנות בשם 'עבודה'.
גוראל סיני
בית הגידול
בית הגידול של הגוראל הסיני הוא בעיקר באזורים הרריים תלולים ומיוערים בדלילות בגבהים של 1,000–3,000 מטר מעל פני הים, המורכבים מפסיפס של סלעים, שיחים, צוקים, קרסט-גיר וכרי דשא אלפיניים. הגבהים שבהם הוא מצוי נמוכים יחסית למיני הגוראל האחרים. הוא עשוי להתרחש לעיתים קרובות גם ביערות טרופיים, יערות ממוזגים, יערות מעורבים סובטרופיים ויערות ירוקי עד. הטמפרטורות בתחומי המחייה של הגוראל הסיני 30 מעלות בקיץ, ובסביבות 0–10 מעלות בחורף. כמות המשקעים הממוצעת היא 400–2,000 מילימטר לשנה.
עבודת ה'
השימוש כיום
כיום הביטוי משמש בעיקר בנוגע למצוות התלויות בלב ונפש, כתפילה בכוונה והתלהבות, הגברת המוח על הלב, עבודת המידות, אמונה, יראת השם, אהבת השם, וביטחון, וכן התואר "עובד ה'" משמש כיום לאישים בולטים בתחום זה.
פירוש הביטוי
השימוש במונח עבודה לקיום המצוות מתאר יחס כוללני למצוות ולא כפרטים, כלומר שדרישת התורה בקיום המצוות היא לעשיית מסכת שלימה. בספרות המחשבה, החסידות והמוסר מרבים לבאר את השימוש במונח 'עבודה'. הפירוש המקובל הוא, שהיחס בין האדם לבוראו הוא כאל עובד למעביד, שהעובד מחויב לעבודתו ועליו לעשות את רצון מעבידו בין מרצונו ובין שלא מרצונו. בספרות החסידית מבארים שגם כאשר האדם חפץ לקיים את המצוות מרצונו, בכל זאת עליו להתאמץ לקיימן מתוך הרגשה של קבלת עול והכנעה.
גוראל סיני
התנהגות ופעילות
האקולוגיה של הגוראל הסיני אינה ידועה כל כך, והיא זהה ברובה כנראה לאקולוגיה של גוראל אמור. הגוראל הסיני נוטה להיות פעיל בשעות הבוקר והערב, ואת שאר שעות היום והלילה יינצל למנוחה באזורים מוגנים ובטוחים מפני טורפים. במזג אוויר נוח הוא עלול להיות פעיל בכל שעות היום.
הגוראל הסיני חברותי בדרך כלל וחי בקבוצות של 4–12 פרטים המורכבים מנקבות וגדיים, ואילו הזכרים יחיו בבדידות. קבוצות הנקבות יחיו בשטחי פעילות קבועים בגודל של 40 דונם, והזכרים יחיו בשטח פעילות קבוע קטן יותר. הם אינם טריטוריאליים מלבד בעונת הרבייה. בתקופת הקיץ הגוראלים עולים לאזורים גבוהים יותר כדי ליהנות מהצמחייה השופעת, אך בחורף הם מחויבים לרדת לאזורים נמוכים יותר בשל השלג המכסה את האדמה.
עבודת ה'
פירוש הביטוי
בספר מלאכי כתוב: "ושבתם וראיתם בין צדיק לרשע בין עבד אלוהים לאשר לא עבדו". הגמרא במסכת חגיגה מתקשה בהסבר הכפילות בפסוק, ומבארת ש"רשע" פירושו כפשוטו, מי שאינו מקיים את המצוות, ואילו "אשר לא עבדו" הוא מי ששונה פרקו רק מאה פעמים, שלא כעובד האלוהים אשר שונה פרקו מאה ואחת פעמים. הגמרא מציינת ששניהם צדיקים גמורים. ההסבר המקובל לכך הוא, שאחרי מאה פעמים האדם בטוח שעשה את המיטב, אך זה ששונה עוד פעם מתגבר על ההרגל המקובל ועל הטבע האנושי ובכך מראה שקיום המצוות אצלו מגיע מקבלת עול ולא ממוסכמות.
עבדות
יש עוד ביטוי דומה בתורה והוא. תואר זה נכתב במקרא ככינוי פרטי רק על משה רבנו ועל כלב בן יפונה על משה בפרשת בהעלותך:, , ובפטירתו:. ובספר יהושע מספר פעמים:, וכן בכל הספר. על כלב בן יפונה נאמר אחרי פרשת המרגלים: "ועבדי כלב". בספר יהושע ובספר שופטים נכתב על יהושע אחרי פטירתו תואר זה,, ובספר שמואל נאמר כך על דוד המלך:. כמו כן מוזכר בתנ"ך הכינוי עבד על נביאים אך בדברי משה ולא בדבר ה', "זכור לעבדיך לאברהם יצחק ויעקב". מלבד זאת מופיע הביטוי רבות בתפילות הנביאים אל ה', בעיקר בתהילים על ידי דוד המלך כמו: "הושע עבדך", "גם עבדך נזהר בהם".
גוראל סיני
התנהגות ופעילות
הטורפים העיקריים או הפוטנציאלים של הגוראל הסיני בטבע הם טיגריס דרום-סין, טיגריס הודו-סיני, נמר השלג, נמר צפון-סין, נמר הודו-סין, דול מצוי, עיט זהוב, וטורפים גדולים נוספים. על מנת למנוע מלכתחילה היתקלות עם טורפים, הגוראל הסיני נוטה לחיות באזורי הצוקים הקשים לגישה. במקרה והגוראל יחוש מאוים הוא יימלט במהירות לאזור גבוה וסלעי בו יש לו בדרך כלל עליונות מוחלטת על הטורף. הגוראלים מתקשרים ביניהם על ידי קולות, וגוראל שמבחין בטורף משמיע נחירה או שריקה קולנית המזהירה את שאר הגוראלים שבאזור.
עבודת ה'
עבדות
ככינוי כללי לעם ישראל מופיע בתורה רק פעם אחת, בפרשת בהר. בתלמוד מבואר שתואר זה בא להסביר את האיסור לישראל להמכר לעבד עולם, כיוון שהוא עבד ה' ואינו יכול להיות עבד לעבד. בהקבלה לפסוקים אחרים נראה שיחס העבדות נעשה על ידי פדיית עם ישראל מעבדות במצרים, ולכן נהיו עבדי ה' (וכדין עבד בתורה, שהפודהו מיד שוביו נחשב לאדונו).
גוראל סיני
התנהגות ופעילות
תזונתו של הגוראל הסיני כוללת עשבי תיבול, שיחים, עשבים, עלים, אגוזים ובלוטים. לגוראל הסיני יש חפיפה עם מספר פרסתנים בתחומי מחייתו כדוגמת אייל סיקה, אייל סיבירי, אייל סמבר, סרו סיני, טאקין ומונטיאק הציצית, וייתכן כי תהיה ביניהם תחרות מסוימת על מקורות מחייה. הוא נוהג לשתות פעם ביום - בדרך כלל בשעות הבוקר.
עבודת ה'
עבדות
בספרות המחשבה מבואר שכינוי זה נעלה יותר מכינוי עובד ולכן רק מתי מעט נתכנו בכינוי זה. פירוש התואר עבד הוא שאין לו דבר מלבד אדונו, כעבד שמשועבד לאדונו כל חייו ללא רשות ממונית וללא זכות הבעת דעה. משה רבנו כונה בחייו בתואר זה אך יהושע בן נון נתכנה רק אחרי פטירתו וכמו שעל אברהם אבינו לא ייחד ה' את שמו ('אלוהי אברהם') רק אחר פטירתו שמא יקלקל. כלב בן יפונה נתכנה באופן חד פעמי בתואר זה, מכיוון שנשאר חזק בדעותיו על אף שהיה עם עשרת המרגלים. בתהילים אמר דוד: "אני עבדך בן אמתך", ופירשו בעלי המחשבה שתואר זה מבטא עבדות יותר חזקה, כיוון שעבד שנולד לשפחה אינו מכיר כלל חיי חופש, וכך דוד התבטא על עצמו שמרגיש שאין אפשרות אחרת מלהיות עבד עולמים לבוראו.
גוראל סיני
רבייה ומחזור חיים
אין כמעט מידע על התרבותו של הגוראל הסיני. עונת הרבייה היא ככל הנראה בתחילת החורף. הזכרים ישתלטו על שטחים בגודל 22–25 דונם בפרק זמן זה, ויסמנו אותם על ידי בלוטות הריח וערימות גללים. זהו הזמן היחיד שבו הזכרים טריטוריאליים באופן מלא ואינם מאפשרים לזכרים אחרים להיכנס לשטחם. הזכר הוא פוליגמי ויתרבה עם כל הנקבות שיחלפו בשטחו.
ההריון נמשך 170–218 ימים, לאחריהם נקבת הגוראל ממליטה גדי יחיד בדרך כלל. בניגוד לרוב עיזי הבר, גדיי הגוראל שוהים ימים ספורים כשהם חבויים בצמחייה הסבוכה מפני טורפים, אך הם אינם נמצאים יותר משבוע כאנטילופות. הגמילה מתרחשת בסביבות 5 חודשים והגדי נשאר לצד אימו במשך כשנה. גיל הבגרות הוא 2–3 שנים.
תוחלת החיים של הגוראל הסיני היא בסביבות 15 שנים.
מצב
הגוראל הסיני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU), מכיוון שהוא חווה ככל הנראה ירידה משמעותית באוכלוסייה בשיעור של 30% על פני 21 שנים, בגלל שנים של ציד בטווח התפוצה שלו.
שימור
הגוראל הסיני רשום בנספח א' של אמנת וושינגטון, והמשמעות לכך היא שהסחר הבינלאומי בו ובמוצריו נאסר לחלוטין. להלן נתוני IUCN על השימור של הגוראל הסיני במדינות שבהם הוא מצוי (הרשימה אינה כוללת את וייטנאם):
אומדנים
אין אומדן אוכלוסייה לגוראל הסיני, ומאמינים כי המספרים ירדו באופן ניכר מבעבר בשל הציד. ככל הנראה צפיפות האוכלוסייה תהיה גבוהה יותר באזורים מוגנים כמו בתאילנד.
אוסטין
אוסטין (באנגלית: Austin) היא בירת טקסס והעיר הרביעית בגודלה במדינה זו, אחרי יוסטון, סן אנטוניו ודאלאס. העיר היא מושב מחוז טראוויס.
על פי מפקד התושבים שנערך בשנת 2019, אוכלוסייתה של אוסטין מונה 978,908 נפשות, דבר ההופך אותה לעיר ה-11 בגודלה בארצות הברית ולעיר השלישית בקצב גדילתה בארצות הברית בין השנים 2000 ל-2006.
העיר החלה להתפתח ב-1839, לאחר שהפכה לבירת מדינת טקסס, ובתחילה נקראה העיר ווטרלו. העיר קיבלה חשיבות כמרכז ממשלתי וחינוכי עם הקמת הקפיטול של מדינת טקסס ואוניברסיטת טקסס באוסטין. בעיר פועל שדה תעופה גדול - נמל התעופה הבינלאומי אוסטין-ברגסטרום.
העיר קרויה על שם סטיבן אוסטין, מייסד המושבות של טקסס כשהייתה חלק ממקסיקו ושר החוץ של מדינת טקסס העצמאית טרם הצטרפותה לארצות הברית.
היסטוריה
עם הגעת האירופים, התגוררו במקום שבטים אינדיאנים כגון שבט הקומאנצ'י. כמספר משלחות ספרדיות עברו באזור ואף הקימו כמספר התיישבויות.
בתחילת המאה ה-19 הספרדים הקימו מספר מבצרים.
העיר קמה בשנת 1835 לאחר המהפכה הטקסנית, והיוותה את עיר הבירה של רפובליקת טקסס. בשנותיה הראשונות של העיר, התרחשו מספר התנגשויות עם שבט הקומנצ'י. בשנת 1845 סופחה העיר (יחד עם כל טקסס) לארצות הברית.
בשנת 1860 כ-38% מתושבי המחוז היו עבדים. בשנת 1861 ותחילת מלחמת האזרחים האמריקנית רוב תושבי העיר התנגדו לפרישת טקסס מארצות הברית. אך עם התקדמות המלחמה האווירה בעיר השתנתה, ורבים התגייסו לצבא הקונפדרציה. לאחר סיום המלחמה ואכיפת שחרור העבדים על ידי איש צבא האיחוד גורדון גריינג'ר, גדלה אוכלוסיית האפרו-אמריקאים בעיר בקצב מהיר מאוד, ובשת 1870 אוכלוסייה זו מנתה למעלה משליש מסך כל תושבי העיר. בתקופה זו אוסטין הפכה למרכז סחר של כותנה ובקר, וצמחה מאוד מבחינה כלכלית. זאת בין השאר בזכות פתיחת קווי רכבת רבים בסביבה.
בתחילת המאה ה-20 צמחה בעיר מערכת מורכבת של הפרדה גזעית בין אנגלו-סקסים, אפרו-אמריקאים והיספנים, כאשר שני המגזרים האחרונים הודחקו לשוליים החברתיים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 עלתה אוסטין בסצנת המוזיקה הארצית, עם אמנים מקומיים ידועים כגון סטיבי ריי וון ו-וילי נלסון.
ב-2012 דורגה אוסטין על ידי ה-FBI כעיר הגדולה השנייה במידת הביטחון האישי בארצות הברית.
דו"ח חדשות ועולמות בארצות הברית דירג את אוסטין במקום הראשון הטוב ביותר להתגורר בו בארצות הברית לשנת 2017 ו -2018. בשנת 2016 דירג עיתון פורבס את אוסטין מספר 1 ברשימת "ערי העתיד", ואז בשנת 2017 הציב את העיר באותו המיקום ברשימה שלו עבור "עיר הבום הגדולה הבאה בארצות הברית".
בנוסף, בשנת 2017,העניק פורבס לשכונת דרום ריבר סיטי באוסטין את הדירוג מספר 2 עבור "הערים והשכונות הטובות ביותר". WalletHub הגדיר את אוסטין כמקום 6 הטוב ביותר במדינה לגור לשנת 2017.
גאוגרפיה
אוסטין היא בירת המדינה, ממוקמת במרכז טקסס. אוסטין נמצאת 230 מיילים צפונית-מערבית ליוסטון, 290 ק"מ דרומית לדאלאס וכ -120 ק"מ צפונית-מזרחית לסן אנטוניו.
אוסטין שוכנת למרגלות מפל בלקונס על נהר קולורדו, עם שלושה אגמים מלאכותיים בתחומי העיר: ליידי בירד לייק (שכונה בעבר אגם טאון), אגם אוסטין (שניהם נוצרו על ידי סכרים לאורך נהר הקולורדו), אגם וולטר א. לונג המשמש בחלקו לקירור מים לתחנת הכוח של דקר. סכר מנספילד ולמרגלות אגם טרוויס הנמצא בגבולות העיר.
הגובה של אוסטין נע בין 130 מטר לכ -1,000 רגל (305 מ') מעל פני הים. חלק גדול ממזרח העיר שטוח, עם קרקעות חימר וכבד, ואילו החלק המערבי והפרברים המערביים מורכבים מגבעות מתגלגלות בשולי גבעת טקסס. מכיוון שהגבעות ממערב הן בעיקר סלעי גיר עם כיסוי דק של קרקע עליונה, חלקים מהעיר נתונים לעיתים קרובות לשיטפונות הבזק מהנגר הנגרם כתוצאה מסופות רעמים. כדי לסייע בשליטה על נגר זה וליצור כוח הידרואלקטרי, רשות נהר הקולורדו התחתונה מפעילה סדרת סכרים המהווים את אגמי היילנד של טקסס. האגמים מספקים גם מקומות שייט, שחייה וצורות בילוי אחרות בתוך מספר פארקים בחופי האגם.
עבודת ה'
עבדות
אודות ההבדל בין "עבד השם" לעובד השם רגיל מסופר בתלמוד אודות התנא רבי חנינא בן דוסא שהיה רגיל בעבודת השם בתפילה:.
אוסטין
אקלים
אוסטין ממוקמת באמצע אזור מעבר ייחודי וצר בין המדבריות היבשות של דרום-מערב אמריקה לאזורים השופעים, הירוקים והלחים יותר של דרום-מזרח אמריקה. האקלים, הטופוגרפיה והצמחייה שלו חולקים מאפיינים של שניהם. רשמית, לאוסטין יש אקלים סובטרופי לח תחת סיווג האקלים Köppen. אקלים זה מאופיין בקיצים ארוכים וחמים מאוד, חורפים קצרים וקלים, ועונות האביב והסתיו החמים להפליא בין לבין. לאוסטין ממוצע גשמים שנתיים של 87.32 אינץ' (872 מ"מ) והוא מופץ ברובו באופן שווה לאורך השנה, אם כי האביב והסתיו הם העונות הרטובות ביותר. שמש נפוצה בכל עונות השנה, עם 2,650 שעות, או 60.3% מכלל של שמש בהירה בשנה.
עבודת ה'
העבדות כחופש וכתענוג
על אף הדימוי השלילי שנשמע ממושג זה, גדולי הדורות ראו בעבדות לבורא כחופש אמיתי וכך כתב רבי יהודה הלוי:, וכבר הקדים אותו רבי יהושע בן לוי, בראותו בשעבוד לתורת האל חרות אמיתית:
אוסטין
אקלים
הקיצים באוסטין חמים מאוד, כאשר ביולי אוגוסט הטמפרטורות לעיתים קרובות ל-34-36 מעלות צלזיוס ומעלה. השיאים מגיעים ל-32 מעלות צלזיוס ב -116 יום בשנה, מתוכם 18 יום מגיעים ל-38 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם בעיר הייתה 44 מעלות צלזיוס שהתרחשה ב-5 בספטמבר 2000 ו- 28 באוגוסט 2011. מאפיין נדיר של האקלים של אוסטין הוא הלחות המשתנה מאוד שלו, המשתנה לעיתים קרובות בהתאם לדפוסי הסטייה של זרימת האוויר וכיוון הרוח. מקובל שסדרה ארוכה של ימים חמים, יבשים ולחות נמוכה מתרחשת מדי פעם על ידי ימים חמים ולחים מאוד, ולהפך. לחות עולה עם רוחות ממזרח או מדרום מזרח, כאשר האוויר מרחף פנימה מקו מפרץ מקסיקו, אך פוחתת משמעותית עם רוחות מכיוון מערב המביא אוויר זורם מן מדבר צ'יהוהאון תחומי במערב טקסס או בצפון מקסיקו.
עבודת ה'
העבדות כחופש וכתענוג
יש המבארים את פרדוקס, שעבד ל שואף להשתחרר מאדונו, ואף עבד שאינו רוצה להשתחרר מסיבות שונות, בכל זאת יכול למתוח ביקורת על התנהלות אדונו. אך עבד ה', מטבעו שמח עם עבדותו ומסכים עם כל דברי אדונו ושמח בכל מטלה שתוטל עליו.
אוסטין
אקלים
החורפים באוסטין הם קלים עם לילות קרירים, אם כי מדי פעם יכולים להתפרץ פרצים קצרי מועד של מזג אוויר קר המכונה "נורדרו הכחולה". חודש ינואר הוא החודש הקריר ביותר עם שיא יום ממוצע של 20 מעלות צלזיוס. השפל בלילה יורד לקפוא או מתחת אליו 19 פעמים בשנה ושוקע מתחת ל -7 מעלות צלזיוס במהלך 88 ערבים בשנה, כולל רוב הלילות שבין אמצע דצמבר לאמצע פברואר. לעומת זאת, חודשי החורף מסוגלים לייצר מדי פעם גם ימים חמים. בממוצע, שמונה ימים בחודש ינואר מגיעים או עוברים את 21 מעלות צלזיוס ויום אחד מגיע ל -25 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בעיר אי פעם הייתה –19 מעלות צלזיוס ב-31 בינואר 1949. בממוצע כל שנתיים אוסטין חווה סערת קרח המקפיאה דרכים וכבישים בעיר במשך 24 עד 48 שעות. כאשר אוסטין קיבלה 0,04 אינץ' קרח ב-24 בינואר 2014, היו 278 התנגשויות בין רכבים. באופן דומה, שלג הוא אירוע נדיר באוסטין. אירוע שלג בגובה 2 ס"מ ב-4 בפברואר 2011, גרם ליותר מ -300 התרסקויות רכב. אירוע השלג האחרון התרחש ב-7 בדצמבר 2017, אז נרשם 1.3 אינץ' באוסטין-ברגסטרום. שדה תעופה בינלאומי.
עבודת ה'
העבדות כחופש וכתענוג
עם זאת, הרב קוק הגדיר אחרת את מושג העבדות והחירות. לדידו, חירות משמעותה נאמנות לעצמיות האמיתית של האדם, ואילו עבדות היא התכחשות אליה, והעצמיות היסודית ביותר של האדם נעוצה בצלם אלוהים שנברא בו. על כן, אם אדם חי את חייו שלא על פי הדרכת האל - הוא עבד, אפילו אם בוחר מרצונו לחיות כך, שכן, הוא מנסה לחקות חיים הזרים לעצמיות שלו. על כן עבד ה' הוא לבד חופשי - כי רק הוא חי באמת את החיים התואמים למהותו. יוצא לפי זה שעבדות וחירות אינם מושגים סובייקטיבים התלויים בדעת האדם, אלא מושגים מוחלטים הנובעים מעצם בריאתו.
אוסטין
אקלים
סופת טורנדו אופייני למרכז טקסס, זה נפוץ ביותר במהלך האביב. על פי מרבית הסיווגים, אוסטין נמצאת בתוך הפריפריה הדרומית הקיצונית של סמטת טורנדו, אם כי מקורות רבים ממקמים את אוסטין מחוץ לסמטת טורנדו לחלוטין. כתוצאה מכך, טורנדו פוגע באוסטין בתדירות נמוכה יותר מאזורים הרחוקים יותר מצפון. עם זאת, סופות רעמים קשות ו / או סופות רעמים-על יכולות להתרחש פעמים רבות בשנה, מה שמביא רוחות מזיקות, ברקים, גשם כבד והצפות מזדמנות לעיר.
עבודת ה'
העבדות כחופש וכתענוג
הוגי הדורות הרבו לעסוק בתענוג שבקיום המצוות, ובאופן האמיתי של עבודת השם שהיא מתוך שמחה ותענוג.
אוסטין
אקלים
מאוקטובר 2010 עד ספטמבר 2011 חוותה העיר בצורת קשה ביותר עם כמות המשקעים הנמוכה ביותר אי פעם. דייוויד בראון, פקיד אזורי במינהל האוקיינוס האטמוספירי הלאומי, הסביר כי "לבצורות מסוג זה יהיו השפעות קיצוניות עוד יותר בעתיד, בהתחשב באקלים אזורי מתחמם ומייבש."
בסתיו 2018 אוסטין והסביבה קיבלו גשמים כבדים והצפות בעקבות הוריקן סרג'יו. רשות נהר הקולורדו פתחו ארבעה סכרים. בין התאריכים 22-28 באוקטובר 2018, העיר אוסטין הוציאה ייעוץ חובה לרחבי מים עירוניים לאחר שהאגדות היילנד, בית אספקת המים העיקרית בעיר, הוצפו בכמויות חסרות תקדים של סחף, לכלוך ופסולת ששטפו בתוך נהר לאנו. לאוסטין ווטר, שירות המים בעיר, יש יכולת לעבד עד 300 מיליון גלון מים ליום, אך רמת העכירות הגבוהה הפחיתה את התפוקה ל -105 מיליון גלון ליום בלבד; תושבי אוסטין צרכו בממוצע 120 מיליון גלון מים ליום, כך שהתשתית לא הצליחה לעמוד בקצב הביקוש.
גזע
נכון לשנת 2010: באותו מפקד בארצות הברית לשנת 2000, היו כ- 656,562 אנשים, 265,649 משקי בית, ו- 141,590 משפחות המתגוררות בעיר. צפיפות האוכלוסייה היה 2,610.4 תושבים לקילומטר רבוע (1,007.9 / ק"מ 2 ). היו 276,842 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 1,100.7 לקילומטר רבוע (425.0 / km 2)). היו 265,648 משקי בית מתוכם 26.8% ילדו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 38.1% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 10.8% היו בעלי בית נשי ללא בעל נוכח, ו- 46.7% היו לא משפחות. 32.8% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים וכ -4.6% היו אנשים שגרים לבד בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.40 וגודל המשפחה הממוצע 3.14.
אנטוניו טמפסטה
לאחר המעבר לרומא
האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר הזמין את טמפסטה יחד עם הצייר הפלמי Matthijs Bril לצייר בציורי נוף את "תהלוכה העברת שרידי גרגוריוס מנזיאנזוס" (1572) בלוג'יה הנמצאת בקומה השלישית של ארמון האפיפיור. בין השנים 1578-1583 הוא צייר מספר ציורי פרסקו בVilla Lante הנמצאת בBagnaia, וגם שיתף פעולה בפרסקו המקשטים את וילה ד'אסטה שבטיבולי. כמו כן הוא צייר מספר סצנות קרב עבור בית מדיצ'י. בין השנים 1583-1585 טמפסטה הוזמן על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר לצייר מספר פרסקו בכניסה ולאורך הקירות של כנסיית Santo Stefano Rotondo ברומא, בין הנושאים שצוירו "טבח החפים מפשע" וה-Seven Sorrows of the Virgin, מוטיב שלא היה נפוץ באיטליה באותו זמן, והושפע מהצייר ההולנדי ברנרד ואן אורלי. יצירותיו של טמפסה משופעות בטבע וחיות, צייד וסצנות קרב, נמצאות גם בPalazzo Giustiniani ו-Palazzo Rospigliosi ברומא.
אוסטין
גזע
בעיר התפשטה האוכלוסייה עם 22.5% מתחת לגיל 18, 16.6% בין 18 ל 24, 37.1% מ 25 ל 44, 17.1% בין 45 ל 64 ו 6.7% שהיו בני 65 ומעלה. . הגיל החציוני היה 30 שנה. לכל 100 נקבות היו 105.8 זכרים.
עבודת ה'
העבדות כחופש וכתענוג
השימוש במושג זה נמצא למשל בקרב חסידים המתבטאים לעיתים על דרישה קשה בהתבטלות לה' כ'עבדות'.
אנטוניו טמפסטה
הדפסים
טמפסטה ידוע גם בשל ההדפסים הרבים שיצר בשיטות התחריט והתצריב. בין השנים 1589-1627 יצר למעלה מ-1000 הדפסים, שנפוצו ברחבי אירופה. בין יצירותיו:
בשנת 1612 הוא יצר סדרה של החרטים הנקראת "Batavorum cum Romanis Bellum" אשר הושפעה מהצייר ההולנדי אוטו ואן פן, הידוע גם בכינויו Vaenius. הסדרה כוללת 36 תחריטים המראים את הקרבות בין הרומאים ושבטי גרמניה, כמו שהם מסופרים בכתביו של ההיסטוריון הרומאי טקיטוס. ההדפסים מתארים קרבות ואירועים היסטוריים.
אחת מיצירותיו הידועות ביותר של טמפסטה היא מפה של רומא. המפה, המורכבת מ-12 לוחות, נפרשת לגודל של 3.5 על 8 רגל. המפה מציינת ומפרטת אתרים עיקרים בעיר, בעודו מפט את הנוף הכפרי מחוץ לחומות העיר, כדי להדגיש את הנוף העירוני. המפה הודפסה במספר גרסאות, גם לאחר מותו, כל פעם מתעדכנת לפי השינויים בעיר. בסוף המאה ה-17 הפסיקו לעדכן ולהשתמש במפה זו, ועברו להדפסים אחרים.
אוסטין
גזע
מחקר שנערך באוניברסיטת טקסס בשנת 2014 קבע כי אוסטין הייתה העיר האמריקאית היחידה עם קצב צמיחה מהיר בין 2000 ל -2010. האוכלוסייה הלבנה הלא-היספנית של אוסטין צנחה לראשונה מתחת ל 50% בשנת 2005. הצמיחה המהירה של האוכלוסייה הלטינית או ההיספנית והאסייתית עלתה על כל שאר הקבוצות האתניות בעיר.
על פי סקר שערך גאלופ ב -2014, ההערכה היא כי 5.3% מהתושבים במטרופולין אוסטין מזדהים כלסביות, הומואים, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים. המטרופולין באוסטין היה בשיעור השלישי בגובהו במדינה.
דת
על פי BestPlaces של שפרלינג, 52.4% מאוכלוסיית אוסטין הם דתיים. מרביתם הזדהו כנוצרים, כ -25.2% מהם טענו להשתייכות לכנסייה הקתולית, בין היתר בגלל הקולוניאליזם הספרדי באזור. האוכלוסייה הקתולית בעיר משרתת על ידי דיוקוס הקתולית אוסטין, שבסיסה בקתדרלת סנט מרי. קבוצות נוצריות משמעותיות אחרות באוסטין כוללות בפטיסטים (8.7%), ואחריהם מתודיסטים (4.3%), מורמונים (1.5%), אפיסקופלים או אנגליקנים (1.0%), לותרנים (0.8%), פרסביטריאנים (0.6%), פנטקוסטלים (0.3%) ונוצרים אחרים כמו תלמידי ישו והכנסייה האורתודוקסית המזרחית (7.1%).
הדת השנייה בגודלה שאזרחי העיר מזדהים איתה היא האסלאם (1.7%). הזרם הדומיננטי באסלאם בעיר הוא האסלאם הסוני. המסגד הגדול ביותר באוסטין, שהוקם בשנת 1977, הוא המרכז האסלאמי באוסטין רבתי. הקהילה קשורה בחברה האיסלאמית של צפון אמריקה. אותו המחקר אומר כי דתות מזרחיות כוללות בודהיזם, סיקיזם, והינדואיזם מרכיבה 0.9% מכלל האוכלוסייה הדתית של העיר. כמה מקדשים הינדים קיימים באזור מטרופולין אוסטין, כאשר הבולט שבהם הוא ראדה מדבהאם. היהדות עם פחות מ 0.1% של הדמוגרפיות הדתיות באוסטין.
חסרי בית
נכון לשנת 2019, היו 2,255 אנשים שהוגדרו כחסרי בית במחוז טרוויס. מתוכם 1,169 היו במקלטים ו -1,086 לא היו מוגנים. בספטמבר 2019 אישרה מועצת העיר אוסטין 62.7 מיליון דולר לתוכניות המיועדות לחסרי בית, הכוללות מניעת עקירת דיור, הפחתת משברים ודיור בר השגה. מועצת העיר ייעדה גם 500,000 דולר לשירותי משבר וניקוי מאהלים.
ביוני 2019, בעקבות פסיקת בית משפט הפדרלי בנושא חסרי בית הישנים בפומבי, מועצת העיר של אוסטין הסירה את האיסור בן 25 שנים על קמפינג, ישיבה או שכיבה בציבור אלא אם כן הדבר גורם לחסימות. ההחלטה כללה גם אישור מקלט חדש הממוקד לדיור בדרום אוסטין. בתחילת אוקטובר 2019, מושל טקסס גרג אבוט שלח מכתב לראש העירייה סטיב אדלר המאיים על פריסת משאבי המדינה כדי להילחם בביטול האיסור על הקמפינג. ב-17 באוקטובר 2019 עדכנה מועצת העיר את תקנת הקמפינג, שהטילה מגבלות מוגברות על מחנאות במדרכות. בנובמבר 2019, מדינת טקסס פתחה מאהל ללא קורת גג בחצר אחסון רכב לשעבר בבעלות משרד התחבורה בטקסס למען חסרי הבית.
פשע
בעיר היו 39 מקרי רצח בשנת 2016, הכי הרבה מאז 1997.
נתונים סטטיסטיים של ה- FBI מראים כי פשעי האלימות והרכוש הכוללים נשרו באוסטין בשנת 2015, אך התגברו באזורי הפרברים של העיר. פרבר דרום-מזרחי שכזה,דל ואלה, דיווח על שמונה מקרי רצח תוך חודשיים בשנת 2016.
כלכלה
אוסטין רבתי המטרופולין הסטטיסטי השטח היה תוצר מקומי גולמי (תמ"ג) של 86 מיליארד $ בשנת 2010. אוסטין נחשב למרכז גדול של הייטק. אלפי בוגרים מדי שנה מתוכניות ההנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטת טקסס באוסטין מספקים מקור יציב של עובדים המסייעים לתדלק את תחומי הטכנולוגיה והביטחון של אוסטין. הצמיחה המהירה של האזור הביאה את פורבס לדרג את מטרופולין אוסטין מספר אחת מבין כל הערים הגדולות למשרות לשנת 2012 בסקר השנתי שלהן ו- WSJ Marketwatch לדרג את האזור מספר אחת לעסקים צומחים. עד 2013 דורגה אוסטין במקום ה -14 ברשימת המקומות הטובים ביותר לעסקים וקריירה של פורבס. כתוצאה מהריכוזיות הגבוהה של חברות היי-טק באזור, אוסטין הושפעה מאוד מהתנופה של הדוט-קום בסוף שנות התשעים.
ממשל ופוליטיקה
מועצת העיר מורכבת מעשרה נציגים הנבחרים (באופן בלתי מפלגתי) במחוזות בחירה, ומראש העיר הנבחר על ידי כלל תושבי העיר. מבנה המועצה הנוכחי נקבע במשאל עם שהתרחש ב-6 בנובמבר 2012. עד אז, מועצת העיר הייתה מורכבת משישה נציגים בלבד. הבחירות האחרונות למועצת העיר התרחשו בנובמבר 2014.
מנקודת המבט הפדרלית, אוסטין נחשבת למעוז ליברלי באזור מאוד שמרני. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 העיר נוטה להצביע בבירור למפלגה הדמוקרטית, בעוד שבפרברים נוטים להצביע למפלגה הרפובליקנית. נכון לשנת 2017, מתוך 15 מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית משנת 1960 ועד כה (וכל מערכות הבחירות משנת 2004 והלאה), המפלגה הדמוקרטית ניצחה ב-12 בחירות, לעומת 3 ניצחונות בלבד של המפלגה הרפובליקנית. לעיתים מועמדים חריגים נטו להצליח באופן יחסי בעיר, לדוגמה- ראלף ניידר שזכה ב-10.4% בבחירות 2000.
בבחירות לנשיאות 2016 הצביעו מחוז טראוויס, המכיל את רוב אוסטין, עבור הילרי קלינטון (ד') בהפרש של 38.9 נקודות (66.3% ל 27.4%).
בשנת 2003 העיר התנגדה מאוד לחוק הפטריוט ובאותה השנה מחוז טראוויס היה המחוז היחידי שהתנגד להגדרת נישואים כדבר שבין אישה לגבר בלבד.
תרבות
"שמור את אוסטין מוזרה" הוא המוטו המקומי מזה שנים, שמופיע על מדבקות וחולצות טריקו. המוטו הזה לא שימש רק לקידום האקסצנטריות והגיוון של אוסטין, אלא נועד גם לחזק את התמיכה בעסקים עצמאיים מקומיים. על פי הספר "עיר מוזרה" מ -2010, הביטוי התחיל על ידי ספרן מקומי של המכללה הקהילתית באוסטין, רד ווסניץ', ואשתו, קארן פאבלקה, שהיו מודאגים מ"הירידה המהירה של אוסטין למסחריות ופיתוח יתר". הסיסמה התפרשה בדרכים רבות מאז היווסדה, אך היא נותרה סמל חשוב עבור אוסטינים רבים שרוצים להשמיע דאגות בגלל צמיחה מהירה והתפתחות לא אחראית. לאוסטין היסטוריה ארוכה של התנגדות אזרחית ווקאלית לפרויקטים של פיתוח שנתפסים כמי שמשפילים את הסביבה, או מאיימים על נופי הטבע והתרבות.
על פי חברת נילסן, מבוגרים באוסטין קוראים ותורמים לבלוגים יותר מאלו בכל מטרופולין אחר בארצות הברית. לתושבי אוסטין יש את השימוש באינטרנט הגבוה ביותר בכל טקסס. אוסטין נבחרה כמספר 2 הגדול בעיר הגדולה ב"מקומות הטובים ביותר לחיות" על ידי מגזין Money בשנת 2006, ומספר 3 בשנת 2009, וגם "העיר הירוקה ביותר באמריקה" על ידי msn. בשנת 2008, מגזין נסיעות ופנאי דירג את אוסטין מספר 1 ברשימת הערים עם מיטב האנשים, בהתייחס לאישיותם ותכונותיהם של האזרחים.
"גשר העטלפים"
העיר ידועה בין השאר בזכות אוכלוסיית ענק (בת מיליון וחצי פרטים) של עטלפים מהמין אשף מקסיקני (Tadarida brasiliensis) שהתנחלה מתחת לאחד הגשרים הראשיים בעיר - גשר שדרת הקונגרס על שם אן ריצ'רדס. זהו הריכוז הגדול ביותר בעולם של עטלפים ממין זה. בהתחלה חששו התושבים מהעטלפים וראו בהם איום אך מאמצי חינוך והסברה מצד ד"ר מרלין טאטל ופעילי טבע אחרים הפיגו את חששותיהם, כשהסבירו לעירייה ולתושבים שהעטלפים אינם מסוכנים אלא אף מועילים מאוד לעיר ולתושביה. הגשר ועטלפיו הפכו לאטרקציה תיירותית שחביבה על המקומיים והתיירים הזרים כאחד, ואלה באים בהמוניהם לצפות בנחיל העטלפים הענק היוצא לצוד חרקים בעת השקיעה, דבר המניב הכנסות רבות לעיר.
חלום ליל קיץ
המחזה הוא אחד המחזות הפופולריים ביותר של שייקספיר, אף שסמיואל פיפס, בן המאה ה-17, כתב ביומנו: "זהו המחזה המגוחך והתפל ביותר שאי פעם ראיתי בחיי".
מבנה עלילה
הרמיה וליסנדר הם זוג מאוהב, אך אגאוס, אביה של הרמיה, עומד על כך שהיא תינשא לאדם שהוא בחר: דמטריוס (המאוהב בהרמיה). אגאוס מגיע להיכלם של תסאוס, דוכס אתונה, והיפוליטה (מלכת האמזונות) אשתו לעתיד, יחד עם בתו, דמטריוס וליסנדר, על מנת שתסאוס ישפוט בנושא. תסאוס מציג בפני הרמיה שלוש אפשרויות - לשמוע בקול אביה ולהינשא לדמטריוס, להמרות את פיו - במקרה כזה היא תומת, או לעבור למנזר לחיות חיי נזירה.
לנוכח אפשרויות אלה, ליסנדר מציע להרמיה לברוח יחדיו אל דודתו שגרה בעיר אחרת ולהינשא שם. הרמיה מסכימה והם קובעים להיפגש בלילה ביער כדי לממש את הבריחה. הרמיה מספרת על הבריחה רק לחברתה הטובה, הלנה, המאוהבת בדמטריוס. הלנה יודעת שלא תוכל לגרום לדמטריוס להתאהב בה, אך רוצה שהוא "יכיר לה תודה" גם אם לא יאהב אותה, ולכן היא מספרת לו על תוכניתם של ליסנדר והרמיה. דמטריוס יוצא ליער בעקבות ליסנדר והרמיה, והלנה בעקבותיו. ביער, מנסה דמטריוס להיפטר מהלנה ללא הצלחה.
בינתיים, אוברון וטיטניה, מלך ומלכת הפיות, מסתכסכים. ברשותה של טיטניה ילד אסופי, שהיה בנה של נסיכה הודית (כוהנת לטיטניה) שנפטרה בעת הלידה. טיטניה הבטיחה לכוהנת לגדל את הילד. אוברון מבקש לקבל את הילד וטיטניה מסרבת. אוברון מחפש דרך להשפיל את טיטניה, ולגרום לה לתת לו את הילד. הוא שולח את פּאק, יצור שובב הסר למרותו, להביא פרח שהשיקוי המופק ממנו גורם להתאהבות. אוברון מטפטף צוף מפרח זה על עיניה של טיטניה, ופוקד על פּאק לגרום לטיטניה להתאהב במשהו טיפשי ככל האפשר. כמו כן, מבקש אוברון מפּאק להסדיר בדרך זו את יחסי האהבה בין דמטריוס והלנה, שאינם סימטריים.
בזמן זה שישה בעלי מלאכה מגיעים ליער כדי להעלות את "הקומדיה העצובה־מכל־הקומדיות על מותם האכזרי־מכל־מוות של פירמוס ותיסבי" בחתונתם של תסאוס והיפוליטה. פּאק הופך את אחד מבעלי המלאכה, "מחט" (על-פי דן אלמגור, וראו להלן תרגומים אחרים), לאיש בעל ראש של חמור, ויתר בעלי המלאכה נבהלים ובורחים. כאשר טיטניה פוקחת את עיניה היא מתאהבת ב"מחט" בעל ראש החמור. "מחט" מעיר על כך: "נדמה לי, גבירתי, שמבחינה הגיונית, יש לך סיבה קטנה מאוד להתאהב באחד כמוני. עם זאת, נכון, אהבה והיגיון הולכים מעט מאוד ביחד בימינו."
פאק מתבלבל בין דמטריוס וליסנדר, ומטפטף בטעות צוף על עיני ליסנדר הישן. הלנה, הרואה את ליסנדר ישן, חוששת שדמטריוס הרגו, ולכן מעירה אותו, ובהשפעת הצוף ליסנדר מתאהב בהלנה. אוברון, שרואה שדמטריוס עודנו כרוך אחר הרמיה, מטפטף צוף על עיני דמטריוס וכאשר הוא מתעורר גם הוא מתאהב בהלנה. כך שוב אין סימטריה ביחסים - שני הגברים אוהבים אשה אחת, והאחרת זנוחה. הלנה אינה מאמינה לחיזוריהם של הגברים וסבורה שהם לועגים לה, שהרי לא אהבו אותה קודם לכן. הרמיה כועסת על שהלנה גזלה ממנה את אהובה, והן מתחילות לריב. גם בין דמטריוס לליסנדר פורצת מריבה, על רקע אהבתם המשותפת להלנה.
אוברון שם לב למהומה שנוצרה, ואומר לפאק: "כל זה הוא פרי רשלנותך: טעית, או שיוצרות החלפת בזדון?" פּאק מסביר כיצד נגרמה טעותו, ואוברון מצווה עליו להסיר את הכישוף מליסנדר, אך לא מדמטריוס. לאחר שקיבל את הילד האסופי מטיטניה, הסיר ממנה אוברון את הכישוף. גם "מחט" מוחזר למראהו האנושי. כל המעורבים הניחו שמאורעות הלילה היו רק חלום.
תסאוס והיפוליטה, ואיתם אגאוס, מגיעים ליער במהלך מסע ציד עם שחר, ופוגשים את שני הזוגות האוהבים. דמטריוס מבקש לבטל את השידוך שלו עם הרמיה, ובהתאם להחלטת תסאוס שני הזוגות - ליסנדר והרמיה, דמטריוס והלנה - נישאים במקביל לנישואי תסאוס והיפוליטה, תוך שהכול צופים במחזה "פירמוס ותיסבי" בביצועם החובבני של ששת בעלי המלאכה.
בסוף המחזה עומד פּאק על הבמה עם מטאטא ו"מנקה" אותה מכל ההתרחשויות ופונה ישירות אל הקהל:
הדמויות
בני אתונה:
ממלכת הפיות:
בעלי המלאכה המציגים את "פירמוס ותיסבי" (השמות בתרגומו של דן אלמגור, ראו להלן תרגומים אחרים):
פּאק מציג לאוברון את בעלי המלאכה כ"מין חבוּרת לֵצים של פועלים גסים, שאיכשהו בעיר מתפרנסים". פילוסטראטוס מציג אותם לתסאוס באופן דומה: "אנשי עמל קשֵי-יום מבּנֵי העיר, שעד היום מוחם אף פעם לא עמל, אך סחטו כעת כמו לימון את דמיונם המנוּון בַּמחזה הזה לכבוד החג שלך". אברהם עוז מציין כי "בעלי המלאכה מהווים פארודיה ישירה על דמויות מן המעמד החברתי הנמוך בחיי היומיום הלונדוניים".
הרקע למחזה
בשנת 1598 הוזכר המחזה לראשונה ברשימתו של פרנסיס מירס. המחזה נדפס לראשונה במהדורת קוורטו בשנת 1600, ובשנת 1623 הודפס במהדורת הפוליו הראשונה בנוסח מתוקן. התאריך המדויק בו נכתב המחזה, או הועלה לראשונה על במה, אינו ידוע. התאריך המשוער הוא בין השנים 1594 ו-1596. על פי תאוריות אחדות, המחזה נכתב לרגל חתונה של אדם מהמעמד הגבוה. ידוע כי חתונות רבות נערכו בקרב בני המעמד הגבוה בשנת 1596, אבל אין עדות המקשרת את המחזה לאחת מהן במיוחד. אחרים סוברים כי המחזה חובר לרגל יום הולדתה של המלכה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, אך גם לכך לא קיימות עדויות מוצקות (את סיפורו של אוברון, על "בתולה, יושבת על כס מערב", רואים פרשנים כמרמז לאליזבת הראשונה, "המלכה הבתולה"). ככל הנראה המחזה הועלה על במת 'התיאטרון' ועל במת תיאטרון הגלוב.
לא ידוע על מקור ממנו נלקחה עלילתו העיקרית של המחזה, והיא כנראה פרי רוחו של שייקספיר. עם זאת, יש במחזה מוטיבים אחדים הלקוחים מהספרות הקלאסית:
העלאת המחזה
עמוד השער של מהדורת הקוורטו של המחזה, משנת 1600, מציין שהמחזה הוצג בפומבי פעמים אחדות. עם זאת, ההופעה הראשונה המתועדת בוודאות נערכה ב-1 בינואר 1605.
בימות מלחמת האזרחים האנגלית, בשנים 1642-1660, היו התיאטראות באנגליה סגורים. בתקופה זו הוצגה עלילת המשנה של בעלי המלאכה כמערכון קומי מלווה בפעלולים (droll). עם פתיחתם מחדש של התיאטראות בשנת 1660, הועלה עיבוד של המחזה, בדומה לגורלם של מחזות שייקספיריים נוספים. סמיואל פיפס, שצפה במחזה ב-29 בספטמבר 1662, כתב ביומנו: "זהו המחזה המגוחך והתפל ביותר שאי פעם ראיתי בחיי".
מקס ריינהרדט ביים את ההצגה 13 פעמים בין השנים 1905–1934, ובין השאר השתמש בבמה מסתובבת. בשנת 1934 העלה את המחזה בהוליווד בול, בהפקה שבה השתתפו סטרלינג הולוויי, אוליביה דה הבילנד ומיקי רוני. הצלחת ההפקה הניעה את האחים וורנר להזמין אצל ריינהרדט גרסה קולנועית למחזה. בסרט השתתפו שניים משחקני המחזה - מיקי רוני (בתפקיד פאק) ואוליביה דה הבילנד (בתפקיד הרמיה וזארה), וכן ג'יימס קאגני, ג'ו בראון ודיק פאוול. המלחין אריך וולפגנג קורנגולד הוזמן מאוסטריה לשם עיבוד המוזיקה של פליקס מנדלסון-ברתולדי לסרט. הנאצים החרימו את הסרט עקב יהדותו של הבמאי, והשימוש במוזיקה של מנדלסון-ברתולדי, אף הוא ממוצא יהודי.
הבמאי הארלי גרנוויל-בארקר ביים בשנת 1914 גרסה פשוטה וחסכונית יותר של המחזה. גרסה זו השפיעה על הפקות מאוחרות יותר של המחזה.
בשנת 1970 ביים פיטר ברוק את המחזה במסגרת הלהקה השייקספירית המלכותית. ברוק ליהק שחקן אחד לתפקידים של תזאוס ואוברון, ושחקנית אחת לתפקידים של היפוליטה וטיטניה, כרמז לכך שעולם הפיות הוא תמונת ראי של עולם בני האדם. בהפקה זו השתתפו פטריק סטיוארט ובן קינגסלי. את הפיות גילמו גברים, והופעתם כללה פעלולי קרקס. בעקבות גרסתו של ברוק, במאים נתנו דרור לדמיונם בבימוי המחזה. בפרט, עלה משקלה של המיניות במחזה, ובמאים רבים ראו את הארמון כסמל להתאפקות והדחקה, ואת היער כסמל למיניות לא מרוסנת, חופשייה ומפחידה בעת ובעונה אחת. ההפקה של ברוק הושפעה רבות מספרו של יאן קוט שייקספיר, בן-זמננו שפורסם ב-1964.
מבנה העלילה
במחזה, המתרחש באתונה וביער הסמוך לה, מסופרים שלושה סיפורים מקבילים, המשתלבים זה בזה: סיפורם של ארבעה צעירים הקשורים ביניהם בקשרי אהבה מורכבים, סיפורה של חבורת שחקנים חובבים וסיפורם של הפיות ושאר שוכני היער.
אפרים ברוידא ציין: "מעגלות מעגלות עשויה קומדיה מכושפת זו, אשר ריח בוסר רענן וחריף נודף ממנה – מעגל משיק במעגל ומעגל לפנים ממעגל, מעגלות נושכים וחוצים זה את זה, וסופם, כבאורח פלא, משתלבים זה בזה בנועם ושלום". הוא ממשיך ומפרט את המעגלים:
אנכרוניזם
המחזה מתרחש באתונה שביוון העתיקה, אך עולמו הוא עולמה של אנגליה האליזבתנית, שהיא תקופתו של שייקספיר – שלהי המאה ה-16. כתוצאה מכך פעמים אחדות נתקל הקורא באנכרוניזם. "אין מוקדם ומאוחר בשקספיר, כידוע", מעיר על כך ברוידא.
פירמוס ותיסבי - מחזה בתוך מחזה
"פירמוס ותיסבי" הוא סיפור על זוג אוהבים שהוריהם התנגדו לאהבתם. השניים קבעו פגישה במקום סתר, אך כשפירמוס הגיע לשם נוצר אצלו רושם שאהובתו נטרפה, ומרוב צער התאבד. כאשר תיסבי הגיעה וראתה זאת, התאבדה אף היא על גופתו.
סיפור טראגי זה, שקל לראות את הדמיון בינו ובין המחזה "רומיאו ויוליה", שאותו כתב שייקספיר בסמוך לכתיבת "חלום ליל קיץ", הפך, בביצועם של ששת בעלי המלאכה, לפארסה המעוררת את צחוקם ולעגם של הצופים, בני אתונה. במידה מסוימת, סיפור "פירמוס ותיסבי" המוצג כאן הוא פרודיה של שייקספיר על מחזהו האחר. דן אלמגור העיר על כך (במבוא לתרגומו למחזה): "נראה שרק בעל הומור כשקספיר היה יכול לכתוב בעת ובעונה אחת שתי גירסות שונות כל כך לאותו סיפור עצמו".
מחזה-בתוך-מחזה זה נותן מקום לשלל הערות ארס פואטיות על אמנות התיאטרון, בעת החזרות על הצגתו, במהלך הדיון שקודם להצגתו ובמהלך הצגתו, בהערותיהם של הצופים, כגון הערתו של תסאוס: "גם המחזות הטובים ביותר הם רק צל חולף. והטובים-פחות הם לא גרועים-יותר, אם הדמיון משלים את החסר".
זוגיות
במחזה פועלים ארבעה זוגות. הזוגיות של תסאוס והיפוליטה היא זוגיות אידילית – השניים אוהבים זה את זה ומחכים בקוצר רוח לחתונתם הקרבה. הזוגיות של שלושת הזוגות הנותרים מורכבת יותר, ועוברת תהפוכות במהלך המחזה. אהבתם של תסאוס והיפוליטה "היא בבחינת מגדלור לשאר הנפשות במחזה המגששות דרכן, בתוך החשכה והמבוכה, אל האהבה", מעיר ברוידא.
בתחילת המחזה ליסנדר ודמטריוס אוהבים את הרמיה, האוהבת רק את ליסנדר; הלנה, האוהבת את דמטריוס, אינה זוכה לאהבה. אוברון מורה לפּאק להסדיר את יחסי האהבה בין דמטריוס והלנה, שאינם סימטריים, אך פּאק מתבלבל, וגורם לליסנדר ולדמטריוס לאהוב את הלנה, וכעת הרמיה נותרת זנוחה. תוצאה זו משעשעת את פּאק, האומר לאוברון:
רק בסופו של דבר מיישר פּאק את ההדורים, ומביא את ארבעת הצעירים לזוגיות אידילית: ליסנדר והרמיה, דמטריוס והלנה. זוגיות זו מקבלת את אישורו של השליט, תסאוס, הקובע:
בכל התהפוכות שעברו ארבעת הצעירים, שתי הנשים היו יציבות באהבתן, ואילו שני הגברים היו הפכפכים: תחילה דמטריוס, שחדל לאהוב את הלנה ובחר בהרמיה (ללא השפעה על-טבעית) ואחר כך השינויים באהבתם של דמטריוס וליסנדר שנבעו מהתערבותו של פּאק.
מאבק בין המינים
במרכזה של הקומדיה עומדים סיפורי אהבה אחדים, אך לא רק אהבה צרופה יש בסיפורים אלה, אלא גם מאבק בין המינים. בתחילת המחזה מזכיר תסאוס להיפוליטה כיצד כבש את לבה – לא היה זה חיזור רגיל, כי אם כיבוש בחרב – מלחמה שבה גבר תסאוס על היפוליטה: לאחר הכיבוש הכוחני יש גם פיוס, ותסאוס מבטיח להיפוליטה המשך שייראה אחרת:
לעומת המאבק בין תסאוס להיפוליטה, שמוצג רק כזיכרון מן העבר, הרי המאבק בין אוברון לטיטניה מתרחש ממש לנגד עינינו, והוא מניע מרכזי של עלילת המחזה. בין אוברון לטיטניה מתנהל מאבק על השליטה בילד, שכל אחד מהם רוצה לעצמו. כיוון שהילד נמצא בחזקתה של טיטניה, זומם אוברון להשפילה, כך שבחולשתה תיתן לו את הילד. לשם כך הוא גורם לה להתאהב במחט – אדם בעל ראש חמור. מזימתו מצליחה, והוא מצליח לקבל את הילד מטיטניה המושפלת.
מאבק נוסף מתרחש ברקע אהבתה החד-צדדית של הלנה לדמטריוס. הלנה הולכת אחר דמטריוס בדרכו ליער, והוא מתאמץ מאוד לסלקה מעליו. על דבריו של דמטריוס "לא, לא אוהֵב אותך, עזבי אותי" מגיבה הלנה בהתרפסות מזוכיסטית:
על תוצאות מאבקים אלה מעיר אברהם עוז:"היפוליטה, הרמיה, הלנה, וגם מלכת הפיות טיטניה, שאושר הפיוס שלהן עם בני זוגן אינו מוחה לגמרי את רישומם של הכאב, העלבון ואף הייסורים שספגו כל אחת בתורה משותפיהן הגבריים במערכת ההטרוסקסואלית השלטת, ייאלצו להתמודד, כל אחת על פי דרכה, עם הסדקים המטרידים הנִבעים בתוֹאַם המדומה, הרחוק משלמות, של הזוגיות התִקנית."
מאבק בין הורים לילדיהם
מאבק בין הורים לילדיהם, שבו ההורים רוצים לכפות את מרותם על הילדים, בעוד הילדים רוצים לבחור בעצמם את דרכם בחיים, מופיע באחדים ממחזותיו של שייקספיר. במחזה שלפנינו מופיע המאבק פעמיים: ברצונו של אגאוס לכפות על בתו, הרמיה, את החתן שהוא בחר למענה, ובמחזה-בתוך-מחזה, "פירמוס ותיסבי", שבו מתנגדים ההורים לקשר בין ילדיהם (התנגדות דומה קיימת במחזהו של שייקספיר, "רומיאו ויוליה").
בניגוד למחזות "פירמוס ותיסבי" ו"רומיאו ויוליה" שבהם התנגדותם של ההורים לרצון ילדיהם היא שורש הבעיה, במחזה "חלום ליל קיץ" עמדתו של האב מחמירה את הבעיה, אך אינה הגורם לה, כפי שמציינת רות נבו: "כבר בהצגת הדברים הראשונה אנו מוזמנים לראות, שהזקן הרודני אמנם מניח את המכשול החיצוני והמיָדי על דרכם של הצעירים, אך שורש הבעיה הוא אחר. הקושי ההתחלתי נובע מן העובדה, ששני בחורים צעירים מתחרים ביניהם על אותה נערה, כאשר יש עוד נערה פנויה המוכנה להפוך את השלישייה לרביעייה מוצלחת של שני זוגות."
בעוד במחזות "פירמוס ותיסבי" ו"רומיאו ויוליה" תוצאותיו של המאבק טראגיות - המחזות מסתיימים במות הילדים, במחזה "חלום ליל קיץ" האהבה מנצחת והכל (מלבד אגאוס, אולי) מאושרים.
אברהם עוז מרחיב את זירת המאבק בשני המחזות, "רומיאו ויוליה" ו"חלום ליל קיץ", ומציין: "בשני המחזות מתחרה הנאמנות ליחידת הבית עם הנאמנות לסדר ריכוזי ורחב יותר המיוצג על ידי שלטון מונרכי בעל סמכויות שיפוט אבסולוטיות, ובשניהם נבחנים מקור הסמכות המרכזי הזה והשלכותיו על הגורל האישי מתוך ראייה אוהדת וביקורתית כאחד".
מלחמת מעמדות
פער המעמדות ניכר גם בשתי החגיגות המלוות את המחזה: "החתונה המלכותית, המבטיחה להיות אירוע רם מעלה הנשלט ומכוון בידי ההגמוניה, וחגיגות מאי - חג טבע עממי, המאגד וסוחף את בני השכבות החברתיות המגוונות באמצעות מאפייניו הפולקלוריים, המעוגנים היטב בתרבות האגררית שעדיין שלטה בכיפה באירופה של המאה השש עשרה".
אברהם עוז מציג את תפקידם של בעלי המלאכה במחזה: "הם, בבואה פארודית של כל השאר, יישארו מבודדים גם בעולם ההרמוני כביכול שהקומדיה מובילה אליו בסיומה העליז, ויעמידו בסימן שאלה את הלכידות הנשאפת בעולמה של מדינת הלאום החדשה, המונהגת על ידי שליט המתהדר בתבונתו".
עיבודים
המחזה זכה לעיבודים רבים, ובהם:
השפעה של המחזה מופיעה ביצירות אחדות ובהן:
האסטרונום ג'ון הרשל העניק לשני ירחים של אורנוס את השמות אוברון וטיטניה, על שם גיבורי המחזה.
תרגומים לעברית
המחזה זכה לתרגומים רבים לעברית ולביצועים רבים בתיאטרון הישראלי:
העיבוד לילדים של המחזה (תוך הפיכתו ממחזה לסיפור), בידי צ'ארלס ומרי לם, תורגם אף הוא פעמים אחדות:
התרגומים לעברית, פרט לתרגומו של דן אלמגור, נצמדים למקור השייקספירי, ומגישים אותו לקורא העברי, איש איש וסגנונו. מרבית התרגומים מלווים בהערות שוליים רבות, שבאו להסביר לקורא העברי פרטים היסטוריים ואחרים שרחוקים מלהיות מובנים לו, כמו גם שיקולי תרגום נקודתיים.
להלן פסקת הפתיחה של המחזה, שבה פונה תסאוס להיפוליטה, בשישה תרגומים לעברית:
תרגומו של דן אלמגור
לעומת יתר התרגומים לעברית, תרגומו של אלמגור חופשי מאוד. אף שנשמרת תבנית העלילה, לא מעט מהטקסט השייקספירי מושמט, ואף דמויות משניות אחדות נעלמות. לעיתים הוסיף אלמגור טקסט משל עצמו. גם בתרגום עצמו חש אלמגור חופשי, והוא כלל בו אינטרטקסטואליות הומוריסטית (בחלקה אנכרוניסטית) ששייקספיר כלל לא חשב עליה. דוגמאות:
אלמגור התייחס, בפתח תרגומו, לחופש שנטל לעצמו:
גליה בנזימן העירה על כך:
שמות הדמויות
בין התרגומים ניכר ההבדל בשמות הדמויות, ובפרט בשמותיהם של בעלי המלאכה.
בעלי המלאכה
בסיום תרגומו הסביר ברוידא את בחירתו לשמותיהם של בעלי המלאכה: "שמות בעלי המלאכה (שתי, כפיס וכו') הותאמו בקירוב למשמעותם במקור – שתי, שאומנותו אריגה, מן השתי והערב; וכיוצא בזה השאר."
קישורים חיצוניים
הפקות:
טקסטים מתוך המחזה:
על התרגומים לעברית:
על הפקות בתיאטרון:
אלטו ט. אטקינסון
אלטאו טמצ'יבולאק אטקינסון (Alatau Tamchiboulac Atkinson; 1848 – 1906) היה חבר בית הנבחרים של הרפובליקה של הוואי. הוא שימש כמנהל החינוך הציבורי בטריטוריה של הוואי בעקבות סיפוחה לארצות הברית. מונה למפקח הכללי של בתי הספר בממלכת הוואי והמשיך בתפקיד תחת ממשלת הוואי הזמנית ורפובליקת הוואי. הוא היה עיתונאי ובעל עיתונים. אטקינסון דרייב באזור עלא מואנה בהונולולו, נקרא לכבודו.
חייו
הוא נולד 16 בנובמבר 1848, בעיירה הקטנה קפל בערבות קזחסטן במרכז אסיה, לזוג חוקרים הבריטים לוסי אטקינסון ותומאס ויטלם אטקינסון, שקראו לו על שם מעיין המרפא המפורסם בקפל. הוא בילה את עשר השנים הראשונות לחייו בסיביר, במרכז אסיה וסנט פטרסבורג. לאחר מות אביו בקנט שבאנגליה כאשר אלטאו היה בן עשר, נערכה מגבית לגיוס כספים על ידי סר רודריק מורצ'יסון, נשיא "האגודה הגאוגרפית המלכותית", שסייעה לממן את החינוך של אלטאו בבית הספר. לאחר קריירה קצרה ברוסיה כמזכיר ועדת הגבול הטורקו-רוסית, הוא שינה קריירה והפך לסופר בעיתון הבריטי "ניוקאסל קאראנט". בהמשך הייתה לו קריירה קצרה בהוראה בבית הספר בדורהאם.
אטקינסון התחתן עם אנני האמבל באנגליה בינואר 1868. הם הפליגו להוואי בשנת 1869, דרך פנמה וסן פרנסיסקו.
הוא נפטר ב־24 באפריל 1906 לאחר מחלה ממושכת.
מינהל חינוכי בהוואי
הסכם הסיפוח של הוואי לארצות הברית בשנת 1854 הוגש למלך הוואי, אך מעולם הוא לא חתם עליו, בעוד בריטניה וצרפת הכירו בה כמדינה עצמאית.
עד 1870 בערך, השפה ההוואית הייתה השלטת בבתי הספר באיים. באותו הזמן, פעלו באיים מיסיונרים וזרים בעלי מטעי סוכר שהביאו לחשיפה גוברת של האיים לעולם החיצון.
לאטקינסון, הוצע בשנת 1868, להיות מנהל מכללת סנט אולבנס בפאואה, הוואי. הוא עזב את אנגליה יחד עם אשתו אנני (לבית האמבל) ובתו זואי בשנת 1869 למסע הארוך עד הוואי. הוא האמין כי שימוש בשפה נפוצה המשמשת את העולם הגדול היא הכרחית לדורות הבאים של הוואי. הקריירה של חייו הפכה איפוא, לשלב את השפה האנגלית כשפה השלטת בבתי הספר בהוואי.
בשנת 1887 הוא מונה למפקח הכללי של בתי הספר בממלכת הוואי, ונותר בתפקיד בכל התמורות שעברו על הוואי עד שהפכה לטריטוריה של ארה״ב.
עיתונאי ונבחר ציבור
הוא היה עורך עיתון בהוואי, והיה נשיא איגוד העיתונאים בה. אטקינסון ייצג את המחוז הרביעי בבית המחוקקים של הרפובליקה של הוואי מפברואר עד יולי 1898. הוואי סופחה על ידי ארצות הברית ב־12 באוגוסט 1898.
״אטקינסון דרייב״ בהונולולו נקרא על שמו.
ויליאם בול
ויליאם לוקהארט בול השלישי (באנגלית: William Lockhart Ball III; נולד ב-10 ביוני 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר. הוא מילא מגוון של תפקידים בממשלו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, החל מסגן מזכיר המדינה, ג'ורג' שולץ ב-1985. ב-1986 הוא היה לחבר בסגל הבית הלבן כשדלן הראשי ואיש הקשר של הנשיא רייגן בקונגרס. לאחר שנתיים בתפקיד זה הוא מונה על ידי הנשיא רייגן כמזכיר הצי של ארצות הברית.
ראשית חייו
ויליאם בול נולד בבלטון שבקרוליינה הדרומית. ב-1969 הוא סיים לימודי תואר ראשון בניהול תעשייתי במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
שירות בצי
לאחר סיום לימודיו החל בול שירות של שש שנים בצי ארצות הברית, כולל שירות פעיל כקצין על ספינה ולאחר מכן המשיך את שירותו במחלקת הצי בוושינגטון הבירה. ב-1975 הוא השתחרר משירותו בצי והמשיך כקצין בכוחות המילואים עד 1985.
בממשל הפדרלי
לאחר סיום שירותו הפעיל בצי שימש בול חבר בצוות של שני הסנאטורים הרמן טאלמדג' מג'ורג'יה וג'ון טאוור מטקסס. באפריל 1985 מונה בול כסגן מזכיר ההגנה לענייני חקיקה ובתפקיד זה שימש עד פברואר 1986. במרץ 1988 מינה אותו הנשיא רייגן כמזכיר הצי של ארצות הברית והוא המשיך לכהן בתפקיד זה גם בממשלו של הנשיא הבא, ג'ורג' הרברט ווקר בוש עד מאי 1989.
פעילות עסקית וציבורית
בין השנים 1990–2005 שימש בול כנשיא אגודת יצרני המשקאות הקלים של ארצות הברית. בין השנים 2006–2007 הוא שימש כמנהל הכללי של קבוצת לאופלר, חברה ליחסי ממשל בוושינגטון. ב-1991 הוא היה חבר בוועדת התיאום מחדש של מחלקת ההגנה. ב-2002 נבחר בול כיושב ראש מועצת הנאמנים של "קרן אסיה" (The Asia Foundation), זאת שהוא היה חבר בקרן מאז 1995 ושימש כסגן יושב הראש שלה בשנים 1999–2001.
ב-2005 הוא ייסד את חברת שירותי הייעוץ "בול ושות'", שמעניקה שירותי ייעוץ לחברות בנושאי ביטחון, אנרגיה ועסקים בינלאומיים. ב-2007 הוא היה חבר בוועדת המשמר הלאומי והמילואים.
בול היה נשיא "קרן מוזיאון הצי", חבר מועצת הנאמנים של האקדמיה הימית של מיין וחבר מועצת המנהלים של "קרן ההיסטוריה הימית". ביולי 2011 היה בול לחבר במועצת ביטחון האנרגיה של ארצות הברית, שמטרתה לחסל את מונופול הדלק במגזר התחבורה בארצות הברית והיא ממומנת על ידי המכון לאנליזה של הביטחון העולמי.
החל מ-2012 בול הוא המנהל של "יוזמת הביטחון של מושל ג'ורג'יה מטעם מחלקת הפיתוח הכלכלי של המדינה.
חיים אישיים
בול נשוי לפטי בול ולשניים שתי בנות. הם מתגוררים באלכסנדריה, וירג'יניה. אחיו הוא הזמר-יוצר דייוויד בול.
משה מטוס
משה מָטוּס (מָטוּסוֹבסקי) (Moshe Matus (Matusovski); 1908, ורשה, פולין הרוסית – 23 בנובמבר 1958, י"א בכסלו תשי"ט, טורונטו, קנדה) היה צייר ישראלי, שבעשור האחרון לחייו פעל בארצות הברית ובקנדה.