cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ILAC
לימודים
הלימודים מתקיימים בימים שני עד שישי. מדי שבוע מגיעים סטודנטים חדשים בימי שני, ועוברים בחינה לצורך סיווגם לפי רמת השליטה שלהם בשפה. בהתאם הם מסווגים לכיתות, אליהן הם מצטרפים למחרת. הכיתות ("Main Class"), הן כיתות האם, בהן שוהים הסטודנטים במהלך היום. בנוסף, בימים שני עד חמישי יש שיעור נוסף בסוף היום ("Power Class"), בו לומד הסטודנט בכיתה אחרת (לרוב), כאשר שיעור זה מתמקד בנושא מסוים (כגון דקדוק, אוצר מילים וכדומה), לפי בחירת התלמיד, בהתאם לרמתו. חלק מהסטודנטים בוחרים במסלול שלא כולל את שיעור זה. בימים שלישי וחמישי בשיעור שלפני ה־Power יש שיעור נוסף במתכונת דומה ל־Power הנקראת Elective. אחת לשבועיים יש מבחן בכיתת האם, ומי שמצליח בו יכול לעלות רמה. כל כיתה מכילה שתי רמות (3 ו 4 לדוגמה, מתוך 18), ולימוד של רמה לוקח כחודש, כך שבאופן סטנדרטי סטודנט יחליף כיתה ורמה אחת לחודשיים (כאשר חודש נמדד כארבעה שבועות, ולא בהכרח בחפיפה לחודשי השנה הלועזית). במהלך לימודיו ברמה מסוימת רשאי התלמיד להחליף כיתה אחרת הלומדת באותה רמה, אם ברצונו בכך. כשנגמר חודש הלימוד (לפי הכיתה, סטודנט עשוי להצטרף במהלכו), יש יום קצר במיוחד (שני שיעורים בבוקר יום שישי, במקום שלושה בשישי סטנדרטי), ובסיומם הולכת הכיתה לבילוי מסוים עם המורה (מסעדה, באולינג וכו'). הרמות הן מחזוריות, כך שכל חודשיים הן חוזרות על החומר, ולמעשה המורה מלמד בכיתתו חומר מסוים במחזוריות דו חודשית, וכל הזמן יש תחלופה של תלמידים. אלו האפשרויות הסטנדרטיות, אף שישנן עוד אופציות (כגון לימוד של שני שיעורים ביום בלבד).
שני השיעורים הראשונים מתקיימים בשעות 8:45 - 11:45 (8:30 - 11:30 ב"זמן קיץ", סביבות מאי עד ספטמבר, אז יש שעות אור רבות יותר, ומזג האוויר נוח יחסית, אז יש רצון לאפשר לסטודנטים להיות פחות זמן בכיתות, ולהשאיר להם יותר זמן להסתובב בחוץ), שיעור שלישי בשעות 12:30 - 14:00 (12:00 - 13:30 בקיץ), והרביעי בשעות 14:15 - 15:45 (13:50 - 15:20 בקיץ). בחודשי הקיץ ניתן לקחת מסלול מיוחד של "ינשופי לילה" המאפשר לימוד בשעות מאוחרות יותר לסטודנטים המעוניינים בכך.
פעילויות
המוסד מקיים קשר עם חברה המספקת פעילויות לסטודנטים, חלקם במהלך היום (כמו תחרויות בהפסקות), חלקם אחריו (כמו סיור בעיר), וחלקם ארוכים יותר עם לינה מחוץ לעיר (כגון נסיעה לעיר סיאטל שבארצות הברית הקרובה לוונקובר לדוגמה, או נסיעה לאזור באנף). חלק מהפעילויות ניתנות בחינם, חלקן בתשלום לחברה, כאשר באופן גס ניתן לומר כי הפעילויות במהלך הלימודים הן בחינם, הסיורים בסופי השבוע בתשלום, והסיור בעיר לאחר הלימודים תלויים במקום אליו נוסעים.
ימת אונגה
מימי אונגה זורמים אל ימת לדוגה דרך נהר סוויר. על גדת ימת אונגה שוכנת העיר פטרוזבודסק שהיא בירת קרליה. בימת אונגה, על אחד האיים, נמצא מנזר קיז'י, יצירת אמנות ארכיטקטונית בנויה מעץ.
קנט קיהל
קנט קיהל (באנגלית: Kent Kiehl; נולד בשנת 1969) הוא פרופסור לפסיכולוגיה ומומחה למדעי המוח שתחומי המחקר העיקריים שלו הם פסיכופתיה, אינטראקציה בין מדעי המוח ומערכת המשפט והערכת מסוכנות. קיהל הוא פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת ניו מקסיקו. קיהל השלים את התואר הראשון שלו באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 2000 מאוניברסיטת קולומביה הבריטית בהדרכתו של רוברט ד' הייר ופיטר לידלה.
את רוב הקריירה שלו מקדיש קיהל לחקר מדעי המוח של הפרעות נפשיות שונות, בפרט פסיכופתיה, הפרעות פסיכוטיות (סכיזופרניה, הפרעה דו-קוטבית, הפרעות אפקטיביות), פגיעה מוחית בעקבות טראומה, שימוש לרעה בסמים ופראפיליות. ד"ר קיהל פרסם למעלה מ-200 מחקרים שעברו ביקורת עמיתים, וחיבר מספרים ספרים על אוכלוסיות בסיכון גבוה לרצידיביזם.
רשת המחקר של קיהל עברה בין בתי סוהר שונים בארצות הברית וביצעה בדיקות MRI באוכלוסיית האסירים על ידי סורק נייד. כתוצאה מכך, לרשת המחקר של קיהל את המאגר הגדול בעולם של סריקות והדמיות מוח. רשת המחקר של קיהל מוקדשת לגילוי וקידום פתרונות קליניים למניעה, אבחון וטיפול בהפרעות נפשיות והפרעות נוירולוגיות אחרות.
לפי גוגל סקולר, המאמרים של ד"ר קיהל צוטטו יותר מ-22,000 פעמים והוא שומר על מדד H של 77.
גורם חצוצרתי לאי פוריות
גורם חצוצרתי לאי פוריות (באנגלית: Tubal factor infertility) היא אי פוריות נשית כתוצאה ממספר סיבות, חלקן נרכשות וחלקן מולדות וכמו גם גורמים אחרים המעכבים את הירידה של ביצית מופרית או לא מופרית לתוך הרחם דרך החצוצרות.
גורם חצוצרתי לאי פוריות
גורם החצוצרה לאי פוריות הוא אי פוריות נשית הנגרמת ממחלות, חסימות, נזק, צילוק, מומים מולדים או גורמים אחרים המעכבים את הירידה של ביצית מופרית או לא מופרית לתוך הרחם דרך החצוצרות ומונעת היריון נורמלי ולידה מלאה. גורמי החצוצרה אחראים ל-25%–30% מקרי אי פוריות. גורם החצוצרה הוא סיבוך אחד של זיהום כלמידיה טראכומטיס בנשים.
חיידקי כלמידיה ומיקופלאסמה, המועברים במגע מיני, הם גורמי אי פוריות ותוצאות היריון שליליות הניתנות למניעה. כשהזיהומים מחמירים, הם יכולים לגרום לאי פוריות שמקורה בחצוצרות. לאי פוריות יכולות להיות מספר סיבות אפשריות ויכולות לא להיות מזוהות במשך שנים אחרי שזיהום של זיבה, כלמידיה או מיקופלאסמה גרם לנזק בחצוצרות, כיוון שאולי האישה שחלתה לא ניסתה להיכנס להיריון שנים לאחר מכן.
סימנים ותסמינים
אי פוריות הוא תסמין עיקרי של גורם החצוצרה לאי פוריות ובאופן כללי מוגדר כאישה מתחת לגיל 35 שלא נכנסה להיריון אחרי 12 חודשים ללא שימוש באמצעי מניעה. 12 חודשים הם הגבול היחסי התחתון עבור זמן כניסה להיריון לפי ארגון הבריאות העולמי. כאשר חוסר היכולת להתעבר מלווה בסימנים ותסמינים של מחלה זיהומית של האגן כמו כאב בבטן התחתונה, יכול להיות שגורם החצוצרה לאי פוריות קיים. היסטוריה של מחלת אגן זיהומית, ראיה לפרוסקופית של צילוק ואבחון של דלקת החצוצרה תומכים באבחנה.
גורם
גורם החצוצרה לאי פוריות יכול להיגרם מזיהום כלמידיה ולכן בדיקת נוגדנים של כלמידיה היא כלי אבחון אחד. נשים נתקלות בקושי להיכנס להיריון או לשאת תינוק עד לסיום ההיריון בגלל הצטברות של רקמה צלקתית בחצוצרות הגורמת לנזק לריסים על תאי האפיתל. גורם החצוצרה לאי פוריות יכול להיגרם גם על ידי אנדומטריוזיס.
אבחנה
הרופא המטפל ישיג היסטוריה רפואית ויבחן האם יש חסימות או זיהומים בחצוצרות. חסימה יכולה להיווצר בכל מקום לאורך החצוצרה. החסימה יכולה להיות חלקית או חסומה לגמרי. מידת החסימה מוערכת בדרך כלל על ידי שימוש בהיסטרופוסים. ניתן להשתמש בלפרוסקופיה כדי לקבוע את מידת החסימה. ניתן לראות הידבקויות באגן, אם קיימות. מבחינים יותר (70%) בחסימה המרוחקת ממרכז החצוצרה מאשר בחסימה הקרובה למרכז. החסימה יכולה להיגרם על ידי הידרוסלפינגס, הידבקויות באגן או מיזוג של גדילים. חסימה של החצוצרה נגרמת על ידי זיהום, אנדומטריוזיס, מיומות, דלקת החצוצרה או רירית מיובשת. מכיוון שהחצוצרה יכולה להתעוות בזמן ההזרקה של הצבע בתהליך היסטרופוסים, האבחנה יכולה להיו שגויה.
טיפול
אם יש חשד שגורם החצוצרה לאי פוריות הוא הסיבה לאי הפוריות, הטיפול מתחיל עם או בלי אימות של הזיהום בגלל סיבוכים שיכולים להיגרם על ידי דחיית הטיפול. טיפול נאות תלוי בפתוגן ונעשה שימוש בטיפול אנטיביוטי. טיפול במחלות מין זיהומיות אפשריות בגופו של הפרטנר המיני מונע זיהום חוזר. טיפול אנטיביוטי משפיע על התוצאות לטווח קצר או ארוך של נשים במצב קל או בינוני של המחלה. עבור נשים עם זיהומים ברמה קלה עד בינונית, נרשם טיפול אוראלי או פרנטרלי. התרופות האנטיביוטיות האופייניות שבהן משתמשים הן צפוקסיטין או צפוטטן עם דוקסיציקלין וקלינדמיצין עם גנטמיצין. טיפול פרנטרלי חלופי הוא אמפיצילין/סולבקטם עם דוקסיציקלין. ברגע שהזיהום סולק, ניתוח של פתיחת חלל החצוצרה יכול להצליח כדי לאפשר היריון ולידה מוצלחים.
הולך בדרכי (סרט, 2005)
הולך בדרכי (באנגלית: Walk the Line) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2005 בבימויו של ג'יימס מנגולד. הסרט הוא סרט ביוגרפי, המתאר את סיפור חייו של זמר הקאנטרי הנודע ג'וני קאש, אותו מגלם השחקן חואקין פיניקס. לצדו שיחקה ריס וית'רספון, שגילמה את רעייתו של קאש, זמרת הקאנטרי ג'ון קרטר קאש, תפקיד שזיכה את וית'רספון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנה זו.
עלילת הסרט
הסרט מתמקד בסיפור חייו של הזמר ג'וני קאש בעיקר בצעירותו, תחילת הקריירה המוזיקלית שלו, יחסיו עם הזמרת ג'ון קארטר, התמכרותו לסמים, ושירי הקאנטרי שלו שרבים מתכניהם עוסקים בפרטים אוטוביוגרפיים מחייו האישיים.
תחילה מתאר הסרט את ילדותו של קאש, בה הוא גדל בחווה ועובד עם אחיו בשדה. קאש נאלץ להתמודד עם מות אחיו בתאונת מסור בחווה, ויחסיו המורכבים עם הוריו. בהמשך הוא משרת בחיל האוויר האמריקני, וכותב שירים במהלך שירותו. לאחר מכן הוא נישא לחברתו ויויאן קאש, והם מתגוררים בממפיס ומתפרנסים בקושי. קאש מקים להקה קטנה עם לות'ר פרקינס ומרשל גרנט, שמנגנת שירי גוספל. במהלך אודישן של הלהקה בחברת התקליטים "סאן רקורדס", אצל הבעלים סם פיליפס, מנגן קאש את אחד השירים שכתב במהלך שירותו הצבאי, "Folsom Prison Blues" הידוע, ופיליפס מחתים אותו מיד על חוזה בחברה.
קאש הופך לזמר מצליח והוא יוצא לסיבובי הופעות לצד זמרים מפורסמים כגון אלביס פרסלי, ג'רי לי לואיס, קרל פרקינס ורוי אורביסון. במהלך המסעות הוא פוגש את זמרת הקאנטרי ג'ון קארטר, ומתקרב אליה. בתקופה זו הוא משתמש לעיתים תכופות יותר ויותר באלכוהול ובסמים, והתנהגותו נעשית תוקפנית, עד שבאחת ההופעות הוא מתנהג בגסות כלפי ג'ון קארטר במהלך שירתם על הבמה, והיא עוזבת אותו.
בתקופה זו קאש שם לב שרבים ממכתבי המעריצים שהוא מקבל הם מאסירים בבתי כלא. קאש מחליט להקליט תקליט הופעה חיה בבית הכלא פולסום; למרות ספקנותם של אנשי חברת התקליטים שלו, ההופעה והתקליט זוכים להצלחה גדולה וזכורים כאחד מרגעי השיא בקריירה שלו. בהמשך, במהלך הופעה בקנדה, קאש מודה לקארטר על תמיכתה בו לאורך השנים, מזמין אותה לדואט "Jackson", ומציע לה נישואין. הסרט מסתיים בסצנה משפחתית נעימה של קאש עם אביו, ילדיו ורעייתו ג'ון.
פרסים
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, וזכה באחד - פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לריס וית'רספון, על גילום דמותה של ג'ון קארטר קאש. וית'רספון זכתה גם בפרס גלובוס הזהב ופרס באפטא על תפקידה. פרסים נוספים שקיבל הסרט בטקס פרסי גלובוס הזהב הם פרס הסרט הטוב ביותר, ופרס השחקן הטוב ביותר לחואקין פיניקס על גילום דמותו של ג'וני קאש. כן זכה הסרט בפרס באפטא על הפסקול הטוב ביותר.
אליפות וימבלדון 2010
אליפות וימבלדון 2010 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-4 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים. לראשונה מאז שנות ה-60 אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ביקרה בתחרויות.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £13,725,000.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 ספורטאים. 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר רפאל נדאל מספרד נפגש עם תומאש ברדיך מצ'כיה וניצח ב-3 מערכות. באותה שנה הוא זכה גם באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר סרינה ויליאמס מארצות הברית נפגשה עם ורה זבונרבה מרוסיה וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה סרינה ויליאמס ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר הזוג הלא מדורג יורגן מלצר מאוסטריה ופיליף פצשנר מגרמניה נפגשו עם רוברט לינדסטדט משוודיה והוריה טקאו מרומניה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 2009 רק מארק נוולס השתתף השנה. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר לאנדר פאיס מהודו וקארה בלק מזימבבואה שיחקו נגד וסלי מודי מדרום אפריקה וליזה ריימונד מארצות הברית וניצחו אותם בשתי מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה. ללאנדר פאיס זה היה הניצחון השלישי בתחרות זו ולקארה בלק הניצחון השני, אך עם פרטנרים אחרים.
ישראל בווימבלדון
כמו בשנת הקודמת טניסאים ישראלים השתתפו בכל התחרויות.
בתחרות הגברים דודי סלע בסיבוב הראשון הפסיד ב-4 מערכות למיכאיל יוז'ני מרוסיה שהיה מדורג במקום ה-13.
בתחרות הנשים שחר פאר דורגה במקום ה-13. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם אנה איבנוביץ' מסרביה וניצחה בשתי מערכות. בסיבוב השני היא הפסידה לאנגליקה קרבר מגרמניה ב-3 מערכות.
בתחרות זוגות נשים שחר פאר שיחקה עם מוניקה ניקולסקו מרומניה והן דורגו במקום ה-14. בסיבוב הראשון הן ניצחו בשתי מערכות את האחיות בונדרנקו מאוקראינה. בסיבוב השני הן נפגשו עם מנצחות התחרות והפסידו ב-3 מערכות.
בתחרות זוגות מעורבים אנדי רם שיחק עם ילנה וסנינה מרוסיה והם דורגו במקום ה-15. הם התחילו לשחק מהסיבוב השני והפסידו בו לזוג הבלגי בשתי מערכות.
לוקיוס אלבינוס
לוקיוס אלבינוס (? - 69) היה נציב יהודה מטעם הקיסרות הרומית בין השנים 62 עד 64 לספירת הנוצרים.
אלבינוס נשלח על ידי הקיסר נירון ליהודה עם מותו של הנציב הרומי פורקיוס פסטוס ב-62. בתקופתו גברו העושק, הניצול וגביית המסים המיוחדים שביהודה. יוסף בן מתתיהו מתאר כמי ש"לא הלך בדרכיו (של קודמו) ולא נבצר ממנו כל דבר נבלה, ונקל היה בעיניו לנהוג את משרתו בזדון ולמלא אוצרותיו כסף-המיסים, לגזול מכל איש את רכושו וגם להכביד על כל העם את עול המיסים, כי עוד מלאו לבו לקרוא דרור לאסורים אשר נתפשו במעשי שוד, בקחתו כופר מקרוביהם" (יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים, ספר ב' יד). למצב בעייתי זה תרמה העובדה שבלב האימפריה הרומית, במרכז השליטה ברומא, גברו השחיתויות, האינטריגות הפוליטיות ותפקוד לקוי של הסנאט. במצב כזה ניצלו הנציבים ביהודה, ובעיקר על רקע העובדה, שמידת הפיקוח על מעשיהם ודרכם הייתה רופפת, אם בכלל, כדי להתעשר על חשבון המקומיים, ולהציג, בעת הצורך, את היהודים כגורם מרדני, שאין להתייחס ברצינות לטענותיו (כגון אלה שהתגבשו כנגד הנציבים).
המריבות וההתנגשויות הפנימיות בירושלים הפכו לדבר שבשיגרה, בעיקר בלטו בקנאותם ובטירוף התנהגותם ה"סיקריים", שלעיתים היו פושטים על כפרים שלמים ובוזזים את רכושם. מריבות, שגלשו לפסים אלימים, נרשמו גם בקרב משפחות הכהונה הגדולה והאצולה הצדוקית, וזאת על רקע העובדה שאגריפס השני, היה מרבה להחליף את הכהנים הגדולים. המצב בירושלים התדרדר עד כדי כך, שהכוהנים הגדולים ומשפחות האצולה שכרו כנופיות אלימות כדי לפגוע ובעם ולשלוט בירושלים.
גורמים מרדניים ומשפחות הכהונה הגדולה בירושלים שיחדו את אלבינוס כדי שיאפשר להם לפעול באלימות בראש חוצות באין מפריע. המצב הביטחוני הבעייתי הגיע לידי כך ש"כל איש נבל אסף לו גדוד והתייצב בראשו כראש שודדים או כמושל עריץ ונושאי כליו עזרו לו לעשוק את האזרחים השקטים ... ועריצים (יהודים) רבים רדו בזדון וזרע החורבן העתיד נשלך אל האדמה" (יוסף בן מתתיהו שם).
לאחר שירותו ביהודה מונה על ידי נירון לנציב של מאוריטניה של קיסריה, לאחר מותו של נירון העביר את נאמנותו לקיסר החדש גלבה שמינה אותו גם לנציב של מאוריטניה של טינגיס כך ששלט על כל מאוריטניה.
לאחר רציחתו של גלבה העביר את נאמנותו לקיסר החדש אותו, עם פרוץ מלחמת האזרחים בין אותו לויטליוס ניסה לפלוש דרך מיצר גיברלטר להיספניה בייטיקה שהייתה תחת שליטתו של ויטליוס, קלוויוס רופוס מושל היספניה בייטיקה שלח שליחים מחיל המצב שהיה מוצב בפרובינקיה למאוריטניה לערער את נאמנותם של המאורים, כמו כן הפיצו את השמועה שאלבינוס מתכוון לקרוע את הפרובינקיה משלטון רומי ולעשותה ממלכה עצמאית ברשותו. לבסוף נרצח אלבינוס על ידי תומכי ויטליוס.
רובה צלפים דרגונוב
רובה צלפים דרגונוב (ברוסית: Снайперская винтовка Драгунова, "סנייפרסקייה וינטובקה דרגונובה" ובקיצור SVD או СВД) הוא רובה צלפים סובייטי חצי-אוטומטי בקליבר 7.62X54 המשמש בעיקר את צבא רוסיה, ארצות ערב וארצות מזרח אירופה.
למרות הדמיון שקיים בין ה-SVD לרובה הסער "AK-47 (קלשניקוב) הם כלי נשק שונים לחלוטין במבנה הפנימי: המכלול שונה לחלוטין, הפין המחזיר בקלאשניקוב הוא חלק מהמכלול, כשבדרגונוב הוא נפרד (כדי להגדיל את הדיוק בתנועת מכלול קטן וסימטרי יותר), מכסה הגוף מתחבר בצורה שונה (לא ניתן לניתוק), סתרש"פ שונה, יכולת חיבור וניתוק אמצעים (בהמשך גם לקלשניקוב הוסיפו יכולת זאת).
בעבר, היה הדראגונוב נשק הצליפה העיקרי של הצבא הסובייטי והרוסי אחריו, אך כיום השימוש בו הפך לשימוש צלפי סער בגדודי החי"ר, כשהיחידות המיוחדות עברו לכלי נשק בעלי בריחים, דוגמת SV-98.
תכנון ופיתוח
באמצע שנות ה-50 יצאה דרישה בצבא האדום לפתח נשק צלפים חצי אוטומטי שייתן מענה לירי מדויק בטווחים מעבר ליכולותיו של הרובאי הפשוט בעל ה AK47. שלושה מתכננים ניגשו למכרז ולאחר מספר סבבים נבחר הנשק שתוכנן על ידי יבגני פיודורוביץ' דרגונוב להיות נשק הצלפים הבא של הצבא האדום. רשמית נכנס הנשק להצטיידות רחבה ב-1963.
משקלו קל, הוא מדויק יחסית לרובי סער בעלי קליבר דומה, הוא חצי-אוטומטי (יורה כדור אחר כדור ללא צורך בדריכה חוזרת) ומשתמש בכדורים שמזינה מחסנית רב פעמית. הרובה יכול להשתמש בכדורים סטנדרטיים של 7.62x54 אך מיוצרים גם כדורים מיוחדים לשימוש ה-SVD, עם קליעים בעלי ליבת מתכת כבדה לשיפור הדיוק. מלבד הכוונת האופטית שאותה מרכיבים על הנשק יש לו כוונת ברזל המשמשת כגיבוי במקרה של אובדן פעילות של הכוונת האופטית, אחד היתרונות בשילוב של הכוונת הטלסקופית עם כוונות הברזל היא שניתן להשתמש בהם יחד, מבלי שהאחת מפריעה לשנייה (כל עוד מורידים את תמוכת הלחי שמפריעה לזהות את כוונות הברזל), בנוסף ניתן להרכיב עליו כידון סטנדרטי של AK-47.
שימוש בעולם
ה-SVD הוא נשק אמין ביותר ומתפקד בתנאי שטח קשים. הוא עבר בהצלחה מספר מבחנים של לחימה כמו בפלישה לאפגניסטן, צ'צ'ניה וחיכוכים פנימיים וכן בקרבות רבים בעולם ומשמש עד היום את הצבא הרוסי ורוב מדינות ברית ורשה לשעבר, רוסיה, סין, טורקיה, איראן ועיראק. חלקם משתמשים בדגם הרוסי, וחלקם מייצרים אותו באופן עצמאי.
דגמים נוספים
SVDS - דגם קצר יותר עם קת מתקפלת שנועד לשימוש צנחנים וכוחות חי"ר שמנויידים בנגמ"שים.
PSL - העתק רומני של הדראגונוב.
שימוש בצה"ל
ה-SVD שימש גם יחידות בצה"ל בעת האינתיפאדה השנייה שפרצה בשנת 2000. הראשונים להשתמש בו היו גדוד העלייה ("יחידת הצ'צ'נים") - כוח צלפים מיוחד באוגדת עזה שפעל מספטמבר 2003 עד יולי 2004 שכלל יהודים שעלו מרוסיה והיו בעל ניסיון קרבי מהקרבות בצ'צ'ניה בה שירתו כצלפים. כאשר פורקה היחידה, עברו רובי ה-SVD לשמש את חיילי מחס"ר 603, מחלקת הסיור של גדוד "להב" של חיל ההנדסה הקרבית, שזכתה לצל"ש אלוף על לחימתה ברצועת עזה. בשנת 2002 נתפסו כ 30 רובים על אוניית הנשק הפלסטינית הקארין איי.
קרקוסרצ'ק
קרקוסרצ'ק (בהונגרית: Karakószörcsök) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בקרקוסרצ'ק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 334 תושבים, ובשנת 2019 רק 252 תושבים.
יהודי קרקוסרצ'ק
בקרקוסרצ'ק חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אינטגרציה (ספרות)
אינטגרציה וטעויות פרשניות
ההחלטה באיזה מכניזם אינטגרטיבי יש לנמק אלמנטים בטקסט תלויה במשתנים רבים, ומשתנה מטקסט לטקסט. פעמים רבות אין ניתן לדעת בוודאות כיצד יש לבצע את האינטגרציה של האלמנטים בטקסט, והדבר עלול להיות הגורם למספר טעויות ומחלוקות פרשניות.
במקרה שבספר שמואל, שבו נכתב כי שאול המלך היה "בן שנה במלכו" ניתן לנמק את הבעיה הטקסטואלית במונחים גנטים, ולטעון כי בתהליך העתקת המקרא נשמטה מילה. אולם ניתן גם לנסות ולנמק זאת באופן פונקציונלי, ולטעון, למשל, ששאול מלך כבן שנה, כלומר - היה תמים כבן שנה. ההחלטה באיזה מכניזם יש לנמק את הבעיה בטקסט נובעת, בין השאר, ממעמדו של הטקסט (מעמד אלוהי, מעמד של טקסט רגיל, וכדומה). במקרה זה, תפיסה של הטקסט המקראי כנובע ממקור אלוהי, שאינו שוגה, מניחה כי לא ניתן מראש לפנות להסבר הגנטי, ויש, לפיכך, לנמק את הבעיה הטקסטואלית במונחים פונקציונליסטים.
צ'ליוסקין (פירושונים)
צ'ליוסקין (ברוסית: Челю́скин Chelyuskin או Cheliuskin) {{פירושונים| נקראו על שמו:
פוטנציאל כימי
בפיזיקה, פוטנציאל כימי (מסומן בדרך כלל באות \ \mu) הוא כמות האנרגיה שיש להשקיע על מנת להוסיף חלקיק למערכת קיימת בטמפרטורה כלשהי. לעיתים קרובות מתבלבלים בין פוטנציאל כימי לאנרגיית פרמי שהיא האנרגיה של רמת האנרגיה המאוכלסת הגבוהה ביותר במערכת פרמיונים בטמפרטורת האפס המוחלט.
הגדרת פוטנציאל כימי, דרך אנרגיה חופשית של הלמהולץ, נתונה על ידי:
כאשר:
הגדרת הפוטנציאל הכימי, דרך האנרגיה של המערכת, היא:
כאשר S היא האנטרופיה של המערכת.
רקע
חלקיקים נוטים לנוע מפוטנציאל כימי גבוה יותר לפוטנציאל כימי נמוך יותר. במובן זה, הפוטנציאל הכימי הוא הכללה של "הפוטנציאלים של הפיזיקה" כמו הפוטנציאל הכובדי. כאשר כדור מתגלגל במורד גבעה, הוא נע מפוטנציאל כובדי גבוה יותר (אנרגיה גבוהה יותר או פוטנציאל גבוה יותר לבצע עבודה) לפוטנציאל כובדי נמוך יותר. באותו אופן, כאשר מולקולות נעות, מגיבות, משנות מצב צבירה וכו', הן תמיד נוטות לשנות את מצבן מפוטנציאל כימי גבוה לפוטנציאל כימי נמוך, ומשנות בכך את מספר החלקיקים בכל רמת פוטנציאל, שהוא משתנה צמוד (conjugate variable) לפוטנציאל הכימי.
הדוגמה הפשוטה ביותר היא של מערכת של מולקולות שמפעפעות בסביבה הומוגנית. במערכת כזאת, המולקולות נוטות לנוע מאזורים של ריכוז גבוה לאזורים של ריכוז נמוך, עד אשר בסופו של דבר הריכוז יהיה זהה בכל מקום. ההסבר המיקרוסקופי לכך מתבסס על התאוריה הקינטית והתנועה האקראית של מולקולות. אף על פי כן, פשוט יותר לתאר את התהליך במונחים של פוטנציאלים כימיים: בטמפרטורה נתונה, למולקולה יש פוטנציאל כימי גבוה יותר באזור בעל ריכוז גבוה, ופוטנציאל כימי נמוך יותר באזור בעל ריכוז נמוך. תנועה של מולקולות מפוטנציאל כימי גבוה לפוטנציאל כימי נמוך מלווה בשחרור (פחת) אנרגיה חופשית. לפיכך, תנועה זאת היא תהליך ספונטני. מבחינה אונטולוגית, מצב של ריכוז גבוה של מולקולות בתחום נתון הוא מלכתחילה מלאכותי באופיו ולא "טבעי", ולכן נכון קונספטואלית לייחס גודל כמו פוטנציאל לאוסף מולקולות שהגיע למצב מסוים בצורה מעושה.
דוגמה אחרת, המבוססת לא על ריכוז אלא על מעבר פאזה, היא כוס של מים נוזליים עם קוביות קרח בתוכה. מעל 0 מעלות צלזיוס, למולקולת H2O שנמצאת בפאזה הנוזלית (מים נוזליים) יש פוטנציאל כימי נמוך יותר מאשר מולקולת מים בפאזה המוצקה (קרח). כאשר מקצת מהקרח נמס, מולקולות H2O משנות מצבן ממוצק למצב נוזל בו הפוטנציאל הכימי שלהן נמוך יותר, כך שקוביות הקרח מתכווצות בהדרגה. מתחת ל-0 מעלות צלזיוס, למולקולות שבפאזת הקרח יש פוטנציאל כימי נמוך יותר, כך שקוביות הקרח גדלות. בטמפרטורה של נקודת ההתכה, 0 מעלות צלזיוס, הפוטנציאלים הכימיים במים ובקרח משתווים; קוביות הקרח לא גדלות או מתכווצות, והמערכת נמצאת בשיווי משקל.
פוטנציאלים כימיים הם חשובים בהיבטים רבים של כימיה של מצבי שיווי משקל, כמו התכה, רתיחה, התאיידות, מסיסות, אוסמוזה, וכן ביישומים כמו כרומטוגרפיה. בכל מקרה ישנו קבוע אופייני שהוא פונקציה של הפוטנציאלים הכימיים של שני האובייקטים שנמצאים בשיווי משקל. באלקטרוכימיה, יונים לא תמיד נוטים לנוע מפוטנציאל כימי גבוה לנמוך, אבל הם תמיד נעים מפוטנציאל אלקטרוכימי גבוה לנמוך. הפוטנציאל האלקטרוכימי מאפיין באופן מלא את כל ההשפעות על תנועת היון, בעוד הפוטנציאל הכימי כולל הכל פרט לכוח החשמלי.
דוגמאות
כאשר:
אוגוסטוס וולני וולר
אוגוסטוס ווֹלְנִי ווֹלֶר (באנגלית: Augustus Volney Waller; 21 בדצמבר 1816, ליד פברשם שבמחוז קנט - 18 בספטמבר 1870, ז'נבה היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג בריטי.
ביוגרפיה
אוגוסטוס היה הבן הבכור במשפחה בת שבעה ילדים. על אף שנולד בבריטניה, את רוב ילדותו עבר בניס, שם חי עד מותו של אביו בשנת 1829. ב-1832 חזר עם משפחתו לאנגליה, שם נישאה אמו בשנית. אוגוסטוס הצעיר אומץ על ידי חבר של אביו, ד"ר ויליאם לם (1765-1847), רופא לונדוני, ושם נחשף לראשונה למחקר מדעי.
בשנת 1834 החל ללמוד רפואה בסורבון, שם סיים בשנת 1840 את לימודיו תחת אלפרד דונה עם עבודה על תאי הדם האדומים. הוא חזר לבריטניה בגיל 25 והחל לעסוק ברפואה. בשנת 1841 מונה לחבר באגודת הרוקחים בלונדון ועבד כרופא ברובע קנזינגטון. בשנת 1842 הוא נישא למתילדה, ובני הזוג היו הורים לשלושה, בהם אוגוסט דזירה וולר, שעסק בפיזיולוגיה כמו אביו. הוא חי עשר שנים בקנזינגטון, למד היסטולוגיה ופרסם שני מאמרים שבעקבותיהם נבחר לחבר החברה המלכותית (1851). מאמר אחד עסק בחקר תאי דם אדומים, והשני בקשרים בין מערכת העצבים לתאים שהעצבים שולטים עליהם, שמסקנתו הייתה שהעצבים הם הארכה של התאים. ממחקר זה נגזר המושג ניוון ולריאני, המתאר מצב שבו ניתק האקסון מתא עצב.
בשל העובדה כי הפיזיולוגיה בצרפת וגרמניה הייתה מתקדמת לעומת בריטניה, נסע וולר לבון ושם עבד עד שנת 1858. תקופה זו הייתה היחידה בחייו שבה הקדיש את זמנו למחקר בלבד. עבודתו, שנעשתה ביחד עם הפיזיולוג לודוויג יוליוס בודגה (Budge), התמקדה בניסיון להשפיע ולשנות את גודל האישון. בשנת 1856 עבר מבון לפריז, בה עבד שנתיים במעבדה של ז'אן-פייר פלורנס (Flourens) בז'רדן דה פלאנט. מחקריו מאותה תקופה סייעו להבנת מערכת העצבים האוטונומית.
באותה תקופה התגלתה אצלו מחלת לב, ובשנת 1858 החליט לחזור לאנגליה על מנת לטפל בבריאותו. בתקופת שהותו בבריטניה מונה לפרופסור לפיזיולוגיה במכללת קווינס בברמינגהאם וכן לפיזיולוג בבית החולים המקומי. אולם מחלת הלב שלו אילצה אותו לפרוש באותה שנה, והוא חזר לברוז'. בשנת 1868 הוא עבר לז'נבה, שם מת לאחר שנתיים שבהן המשיך לעסוק ברפואה.
פרסים
על עבודתו שהחלה בלונדון ונמשכה בבון זכה וולר פעמיים בפרס מונטיון, המחולק על ידי האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים – בשנת 1852 על עבודתו עם באדג' ובשנת 1856 על מסלול הניוון. בשנת 1860 הוענקה לו המדליה המלכותית מאת החברה המלכותית של לונדון.
פטרת השמש
פטרת השמש או פטריות שמש (שם מדעי: Tinea versicolor או Pityriasis versicolor) היא זיהום פטרייתי רב גוני, שטחי, שכיח ושפיר של העור שאינו מדבק. היא מתאפיינת בכתמים לבנים או חומים המופיעים על העור בעיקר בחלקו העליון. הפטריות מופיעות בעיקר בקיץ, ולאחר חשיפה לשמש, ומכאן שמן. הגורם לפטרת היא פטריית שמר בשם מלסזיה (Malassezia), המופיעה בגוף באופן טבעי.
תסמינים אופייניים
הפריחה מופיעה לרוב בחלק הגוף העליון, בעור החזה, הגב, הצוואר והזרועות. לפעמים היא מופיעה בפנים, ולעיתים נדירות יותר בעור הבטן. היא מאופיינת בכתמים בגוון לבן, ורוד-אדום או חום. הכתמים עשויים להיות קטנים ומוגבלים לקטע עור קטן או להתמזג לשטחים רחבים. על פני הכתמים ניתן להבחין לעיתים קרובות בקשקשת עדינה. צבע התפרחת נובע מהשפעה ישירה של הפטרת על הצבע הטבעי המצוי בעור. לעיתים הנגעים מתמזגים לכדי אזורים גדולים ולרוב ישנו גוון שולט אחד, אך לעיתים ייתכנו נגעים בגוונים שונים באותו אדם. בילדים המחלה יכולה לערב גם את הפנים. בדרך כלל לא. פטריות השמש אינן מדבקות, לא גורמות לכאב ואינן מסכנות את בריאותנו הכללית. לעיתים גורמות לגירוד קל. הנזק לו גורמת פטריית השמש הוא בעיקר אסתטי. הכתמים בעור בולטים מאוד לעין.
אבחון
האבחון מתבצע בעיקר על סמך המראה. כאשר יש ספק ניתן לבצע משטח מדגימת הקשקשים על ידי טפטוף של אשלגן הידרוקסידי ולאחר מספר דקות מתבוננים במיקרוסקופ. התמונה האפיינית מזכירה ספגטי עם כדורי בשר. כמו כן ניתן להשתמש במנורת ווד שמודלקת בחדר חשוך ומאירה על אזור התפרחת. במקרים של פטריית שמש תתקבל תמונת זריחה אופיינית צהובה-ירוקה על פני העור.
הטיפול
ללא טיפול, התפרחת עשויה להתמיד חודשים רבים ולעיתים קיימת נסיגה עצמית חלקית או מלאה.
הטיפול הנפוץ הוא בשימוש בקרם או שמפו אנטי פטרייתי:
אפידמיולוגיה
מחלת עור זו מופיעה בעיקר במתבגרים ובמבוגרים צעירים בעיקר באזורים בעלי אקלים חם ולח. פטריות השמש נמצאות באופן טבעי בשומני העור ובתאי עור מתים, אך קיימת נטייה גנטית להתפרצותן על פני העור. נתונים כמו הרכב השומנים בעור, נטייה להזעה ומצב המערכת החיסונית הם בעלי חשיבות להתפרצות. לצד החשיפה לשמש והלחות, גם שימוש בתכשירים על בסיס סטרואידים (כמו קורטיזון) עלול להאיץ את יציאתה של פטריית השמש. הפטריות נפוצות גם בקרב הסובלים מסבוריאה דרמטיטיס, קשקשים והזעת יתר. על אף שמה, הפטרייה אינה קשורה ישירות לשמש ולא נגרמת מקרינה.
קרב בית חורון (166 לפנה"ס)
קרב בית חורון שנערך בשנת 166 לפנה"ס, במעלה בית חורון על אחת השלוחות הצפון-מערביות של הר יהודה, בין סירון והחיילים הסלאוקים לבין יהודה המכבי ואנשיו. היה זה הניסיון השני של האימפריה הסלאוקית לדכא את מרד החשמונאים. אך ניסיון זה כשל. הצבא הסלאוקי נפל למארב של המורדים בדרך הררית, קשה למעבר, הובס ונרדף.
פיקוד
מפקד הכוח הסלאוקי היה סירון המכונה בספר מקבים א' "שר צבא ארם". וב"קדמוניות היהודים" תוארו הוא "סטרטגוס של קוילה סוריה". על פי אבי-יונה הוא היה מפקד הצבא הסלאוקי וההיפרכוס (המושל) של חיל סוריה. מיכליס מעיר כי התואר שיוספוס קבע לסירון מקורו בפרשנות מוטעית של הכתוב בספר מקבים א' ("שר חילת ארם"). וקשה להניח כי אדם רם דרג כזה הגיע ליהודה כבר בשלב זה. על פי בצלאל בר כוכבא, קצין זה הנושא שם תראקי, היה כנראה אחד ממפקדי חילות המצב התראקים שהיו בארץ, וייתכן אף שמדובר בחיל המצב שחנה בגזר.
שדה הקרב
לפי תנאי השטח, החוקרים מעריכים שהמקום היה במעלה בין בית חורון תחתון לבין בית חורון עליון או ממש באזור בית חורון עליון. במקום נמצאו שרידי דרך קדומה באמצע הכפר, וליד הכביש, שרידי מדרגות קדומות. על פי איבל מיקום הצבת המארב היה גבעה 665 שממזרח לבית חורון עליון או בגבעה שעליה בנוי עיקרו של הכפר בית חורון עליון (31.88554°N, 35.11544°W). על פי בצלאל בר כוכבא המארב הוצב בשיח' אבו שושה (31.88537°N, 35.11183°W), התל העתיק של בית חורון עליון, שמתאים לדעתו יותר לכך. הגבעה מתרוממת כ-20 מטרים מן הדרך, כאשר מדרון תלול משתרע מעברה. גבעה זו נמצאת בקצה השלב הקשה של מעלה בית חורון, שבו התלילות חזקה במיוחד, והדרך מתעקלת בחריפות ימינה, כך שהכוח המעפיל לא יכול לראות מעבר לעיקול. בר כוכבא מחזק את השערתו בכך שעל פי יוספוס באותה נקודה ריכזו המורדים את מלחמתם נגד צבאו של קסטיוס גאלוס כאשר נסוג במורד בית חורון בשנת 66 לספירה.
הצבאות הלוחמים
הצבא הסלאוקי כלל ככל הנראה בין 8,000 ל-10,000 לוחמים, בהם כמה גדודים מצבא הממלכה, שהיוו את גרעין כוחו של סירון והיתר מתיוונים ("מחנה חטאים כבד") וגייסות מחילות מצב שנאספו בדרך. לאחר הניצחון על אפולוניוס - מושל שומרון, יצא נגד יהודה המכבי וצבאו מצביא סלאוקי בשם סירון. מולם התייצבו מורדים במספר לא ידוע, אך מרבית צבאם לא השתתף בלוחמה בלאו הכי בגלל תנאי השטח. המצביא של המורדים, יהודה המכבי, הפתיע את האויב ממארב ולצורך כך לא נזקק לצבא גדול. לכן, סביר שהמספר שנמסר בספרי חשמונאים סביר בהחלט.
מהלך הקרב
הפעם בחרו הסלאוקים בנתיב שונה. במקום להסתער ישירות על מעוז המורדים בהרי גופנה בצפון הרי יהודה, בחר המצביא הסלאוקי לעבור דרך השפלה, לאסוף תגבורות ולתקוף את המורדים מכיוון מערב. הדרך עד יהודה עברה בשטח ידידותי לשלטון הסלאוקי, אך בהתקרבו ליהודה השתנו הנסיבות. היה על הצבא הסלאוקי לעבור במעבר הרים לא גבוה במיוחד, אך תלול מאוד (עלייה של 225 מטר בקו אווירי של 2.8 ק"מ), צר ומבותר בין בית חורון עליון לבית חורון תחתון, ובו מדרונות תלולים וגבעות שולטות. במעבר זה יש שפע של נקודות בהן כח לא גדול במיוחד יכול לארוב לכח הגדול ממנו פי כמה, ולהביסו תוך כדי שהוא משתמש בתנאי השטח הנוחים להגנה.
הקרב עצמו היה קצר למדי. נראה שהמורדים ארבו לשדרת המסע הסלאוקית שנעה בטור עורפי דק במעלה הדרך התלולה. הם התנפלו עליה והסתערו מלמעלה למטה, כאשר הכוח הסלאוקי איננו יכול להסתער בחזקה במעלה, מתקשה להגן על עצמו, ונפוץ לכל עבר, תוך שנופלים ממנו 800 חללים. יתרת הצבא הסלאוקית נסוגה משדה הקרב וברחה לכיוון דרום ודרום-מערב לאזור בו היו לסלאוקים תומכים רבים, בהם גם אדומים.
תוצאות הקרב
ברוך קנאל כותב שעל ידי ניצחון זה נפלה שוב כמות גדולה של נשק לידי יהודה, וגם הפעם הצטרפו אל יהודה אנשים נוספים, ויהודה הרחיב את תחום שליטתו בשטח שבין גופנא בצפון ועד מצפה (נבי סמואיל) בדרום. "עתה היו כבר סכנה לאנשי החקרא אשר בירושלים, ובאנטיוכיה הבינו, שעניין להם עם מרד עממי רציני כנגד השלטון הסורי."
אתר הקרב כיום
באזור הקרב, ממזרח לכפר הפלסטיני בית עור א-תחתא, הוקם בשנת ה'תשל"ח (1977) בית חורון, על ידי אחד הגרעינים הראשונים של גוש אמונים. כיום גרים ביישוב כ-1,000 תושבים.
לקריאה נוספת
המקור לתיאור הקרב הוא מקבים א'. בספר מקבים ב' הקרב לא נזכר כלל. אף שהפעם המחבר מתאר יותר מאשר בקרב הקודם, הפירוט עדיין מינימליסטי, וחסרים בו תיאור כוחותיו של סירון, גודל הכוחות שלו ושל יהודה, תיאור התקדמות הכוח הסלאוקי ותיאור פני השטח. בר כוכבא סובר שגרסתו של יוספוס לקרב זה "היא כרגיל פרפרזה לתיאור בספר מקבים א'".
סשה פאנה
סשה פאנה (ברומנית: Saşa Pană; 8 באוגוסט 1902 – 22 באוגוסט 1981) הוא שם העט של הסופר האוונגרדי היהודי-רומני אלכסנדרו בינדר Alexandru Binder. היה רופא בהכשרתו.
נתונים ביוגרפיים
סשה פנה נולד בבוקרשט, רומניה, כבנו של הרופא דוד בינדר, התחיל לימודים ביאשי וסיים בבוקרשט ובשנת 1927 קיבל הסמכה כרופא צבאי.
בשנת 1925 סשה פאנה החל את פרסום יצירתו עם כרך של שירים סימבוליים בשם "יישוב חשבון של בן תמותה". שלוש שנים מאוחר יותר, באמצעים שלו, השיק פאנה את כתב העת האוונגרדי "אונו" וגם ייסד הוצאה לאור בעלת אותו שם. בהוצאתו יופיעו ספריו וגם ספרי חבריו לדרך, חלוצי היצירה של התקופה, "אורמוז", טריסטן צארה, סטפן רול, אילריה וורונקה ואחרים. כמו חבריו האוונגרדיים, פאנה מפרסם קטעי פרוזה קצרים המצויים על הגבול שבין סיפור, דיווח, פואמה ללא חרוזים או מאמר עם אופי של מניפסט. אנדרה ברטון André Breton הגדיר את הסוריאליזם כ"אטומיזם נפשי טהור" והדבר המוגדר בנוסחה הזאת הופך למוחשי בספריו של פאנה. באזורי הספר שבין מודעות ובין חלום, המחבר, שממלא את תפקיד המזכיר של התת מודע, יוצר סטנוגרפיה של "הזיה מבורכת".
בנוסף ליצירתו, עסק פאנה גם בתרגום לרומנית של Paul Eluard, Jean Cassou, Loys Masson.
אנטיוכוס האחד עשר
אנטיוכוס האחד-עשר (אֶפִּיפָאנֶס או פִילָדֶלפוּס) (? - 92 לפנה"ס) היה דמות משנית במלחמות הירושה בשנים האחרונות של בית סלאוקוס, שהיו בעבר שליטי ממלכה מפוארת, הממלכה הסלאוקית, אך בימיו של אנטיוכוס האחד-עשר היו רק מלכים מקומיים בסוריה.
אנטיוכוס האחד-עשר היה בנו של אנטיוכוס השמיני (גריפוס), ואחיו של סלאוקוס השישי (אפיפאנס). לאחר תבוסת אחיו ב-95 לפנה"ס בידי אנטיוכוס העשירי (איוסבס פילופטור), החליטו אנטיוכוס האחד-עשר ואחיו התאום, פיליפוס הראשון (פילדלפיוס), לנקום, וערכו מצור על אנטיוכיה, מרכז שלטונו של אנטיוכוס העשירי. המצור נכשל, ואנטיוכוס האחד-עשר טבע בנהר אורונטס כשניסה לחצותו על-גב סוס במהלך המלטות (92 לפנה"ס).
דוד ולך
דוד ולך (נולד ב-23 בינואר 1946) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדעים ביומולקולריים במכון ויצמן למדע, חתן פרס א.מ.ת במדעי החיים בשנת 2014 וזוכה פרס פול ארליך ולודויג דרמשטדר לשנת 2018.
ביוגרפיה
דוד ולך נולד בקריית ביאליק, בה גדל עד גיל הצבא, אז עבר לירושלים. הוריו, צבי ולך וזיוה לבית לודמר, עלו לארץ ישראל מבוקובינה וגליציה זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה. לדוד אח ואחות. אחותו, שרה סטרומזה, היא פרופסור מן המניין למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, לשעבר רקטור האוניברסיטה.
עשה את לימודיו הגבוהים, מהתואר הראשון לשלישי, במחלקה לכימיה ביולוגית באוניברסיטה העברית. עשה את עבודת המוסמך שלו בהדרכתו של פרופסור יצחק אוהד ואת עבודת הדוקטור בהדרכתו של פרופסור מיכאל שרם. בעבודות אלה חקר את מנגנוני ההיווצרות של ממברנות התא ואת מנגנונים האריזה של חלבונים בגרנולות הפרשה בבלוטות.
לאחר מכן סיים עבודת בתר-דוקטורט בנושא מנגנוני איתות במכוני הבריאות הלאומיים בבת'סדה, מרילנד בהדרכתו של פרופ' אירה פסטן. ב-1977 שב לארץ ישראל והצטרף למכון ויצמן למדע, ב-1983 התמנה לפרופסור חבר וב-1995 התמנה לפרופסור מן המניין.
מעבדתו הייתה הראשונה שהראתה ש-TNF הוא בעל יכולת להשפיע על פעילויות תאיות שונות ומנוגדות, בכלל זה השריית מוות והשריית עמידות למוות בתאים.
מעבדתו הייתה בין הראשונות שבודדו את TNF ואת הקולטנים שלו. הוא פיענח את "נתיב האיתות החיצוני למות תאים" ("Extrinsic cell-death pathway"), וכן מנגנוני הפעלה של גורמי שיעתוק ממשפחת NF-κB. בין המולקולות ששובטו לראשונה במעבדתו נכללות: הפרוטאז capspase-8, FADD (MORT1), cFLIP, הפרוטאין קינז NIK, NEMO (IKK-γ).
עבודתו תרמה לגילויו של המוטיב בחלבונים הנקרא "Death-Domain" והיוותה העדות הראשונה לכך שפרוטאזות יכולות לשמש כמולקולות איתות תוך תאיות.
תגליות אלה תרמו לפיתוח תרופות המעכבות את פעילותו של TNF, בין תרופות הללו כלולות אנברל (אטנרספט) ויומירה (אדלימומאב). הן מצויות בשימוש נרחב לטיפול במחלות דלקתיות כרוניות כדלקת מפרקים שיגרונית, ספחת (פסוריאזיס) ומחלות מעי דלקתיות - מחלת קרוהן וקוליטיס כיבית.
מכהן כיושב ראש העמותה הציבורית של יהדות גליציה ובוקובינה.
דוד ולך נשוי לנעמי ולך לבית רוזנברג, ציירת וסופרת, ולהם שני ילדים. בתו, רחל ולך, היא משוררת.
אודי גוטשלק
אודי גוטשלק (נולד ב-22 ביוני 1975) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מחזאי, במאי וכוכב ילדים ישראלי. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו לצד אביעד בנטוב כצמד הקומיקאים "אודי ואביעד" בסדרות הקומיות לילדים "גור ואוח" ו"הקלמרים". במשך 25 שנות יצירה הופיע, כתב וביים הפקות במה וסדרות טלוויזיה קומיות רבות למבוגרים ולכל המשפחה, בין היתר גם ניהל אומנותית את המופע הבינלאומי המצליח הווקה פיפל והיה יועץ תוכן של חברת ההפקות נגה תקשורת. גוטשלק הוא יוצר המחזמר "החבדניקים" שעלה באוגוסט 2022 בתיאטרון הקאמרי.
ביוגרפיה
גוטשלק בצעירותו למד משחק, פיתוח קול ותנועה בבית ספר לאומניות "הבוסתן" בנתניה. בשנת 1990, גוטשלק הופיע לראשונה בטלוויזיה כנער בתוכנית "קריאת כיוון" בחינוכית. הוא השתתף בתוכנית "הרצועה" בערוץ ביפ וגם הנחה את תוכניות הטלוויזיה "לכו חפשו" ו"לורי וגוטשלק" בערוץ לוגי. כנער במסגרת "הבוסתן" הופיע על במות ובתוכניות ילדים ונוער. עם שחרורו מהצבא למד לתואר ראשון בסיעוד ורפואה דחופה (פרמדיק) ב. ב-1998 כשסיים את לימודי התואר עבר לתל אביב והחל להופיע יחד עם אביעד בנטוב במופע בידור שהשניים יצרו.
גוטשלק הקים, יחד עם אביעד בנטוב, את הצמד "אודי ואביעד". בין השנים 2000–2007, השניים השתתפו בתוכניות "שידורי המהפכה" ו"המופע המרכזי" בערוץ 2 ו"פיני הגדול" בערוץ ביפ, והגישו פינה בתוכניתו של אלי יצפאן בערוץ 3 ובתוכנית "הראשון בבידור" עם דודו טופז. בשנים אלו הופיע הצמד גם במות ה"קאמל קומדי קלאב", צוותא ובית ציוני אמריקה בתל אביב.
השניים הופיעו בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "הפיג'מות". בהמשך הצטרפו לצוות התוכנית "בלאגן" בערוץ ג'טיקס, בתור דמויותיהם הידועות "גור ואוח", וכן בסדרת המשך לסדרה "גור ואוח" שנקראה "הכיתה המחורפפת". בנוסף, השתתפו בתוכנית "בית ספר לשטויות" בערוץ הילדים. גוטשלק ובנטוב גם הופיעו בהצגה "מבקר המדינה" בתיאטרון הבימה.
גוטשלק אף השתתף כקומיקאי בתוכניות "עד כאן" עם אורי גוטליב, "ערב אדיר" עם אדיר מילר, "הרצועה" עם טל ברמן, "החיים זה לא הכל" והנחה את תוכנית הטלוויזיה "לכו חפשו" ו-"לורי וגוטשלק" בערוץ לוגי. ב-2005–2007 שיחק בתפקיד קומי בהצגה "מבקר המדינה" בתיאטרון "הבימה".
השניים מדבבים את "בובו וזץ", הדמיות המצוירות של HOT VOD Young.
בשנת 2009 כיכב גוטשלק בתוכנית "הטבח המתוסבך" בתפקיד אליהו ענבים, שליח הפיצה.
ב-2010 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "מה בכריש?", ובתפקיד אורח בעונה השמינית של הסדרה "החיים זה לא הכל".
ב-2012 כתב את סדרת הטלוויזיה לילדים "טוויגי גיבור בריאות" בה כיכב טוביה טוויג.
בשנת 2015 כיכב במחזמר "נסיך מצרים" בתפקיד פרעה.
ביוני 2016 כתב וביים את המחזמר ספר הג׳ונגל-המחזמר עבור תיאטרון הילדים הישראלי בכיכובה של ענבלי בא-לי ועפר שכטר.
במאי 2018 היה המנהל האומנותי של תיאטרון הילדים הישראלי בהצגה תירס חם בבימויה של אילון נופר ובהשתתפותה של ענבלי בא-לי ביולי 2016, השתתף בסדרה "האם אני נסיכה" בכיכובה של רינת גבאי ששודרה ב- HOT V.O.D.
בשנת 2013 החל גוטשלק לשחק בסדרה "הקלמרים" יחד עם אביעד בנטוב, רוני הדר, תומר שרון ועוד.
בשנת 2019 כתב וביים את המחזמר "אלאדין ישראל" עבור תיאטרון הילדים הישראלי, בכיכובם של שי ורועי בדמויות ג'אפר ויאגו וטוביה טוויג בתפקיד הג'יני. באותה השנה השתתף בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא בהצגה "המשתמט" למבוגרים שכתב רועי חן וביים ארז דריגס. ההצגה זכתה לשבחים והפכה מהצגה קצרה להצגה באורך מלא שרצה בצוותא. בהמשך, יצר יחד עם טל לוי טל, ורד פלדמן ואביעד בנטוב את מופע הבידור למבוגרים "ציקי" והחל להופיע איתו בצוותא.
החל מ-2022 משתתף בסדרת הטלוויזיה "כראמל" בתפקיד הטבח צ'אנג, כמו כן משתתף בתוכנית "למה זה טוב?" ובהצגה קומית "שיפוצים" בבית לסין.
באוגוסט 2022 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזמר "החבדניקים" אותו כתב וביים גוטשלק.
חיים אישיים
גוטשלק נשוי ואב לשלושה. מתגורר בהוד השרון.
דב קלי
דב קלי (נולד ב-14 באוקטובר 1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 58 במלחמת יום הכיפורים ושירת כמפקד חטיבה 204.
חייו
קלי נולד בעיירה ברשט (Bereşti) שברומניה בשם ברנרד קליין. ב-1939 גורשה משפחתו לעיר גאלאץ בה שהו עד הגעת הצבא האדום ב-1944. בתום מלחמת העולם השנייה הצטרף לתנועת הנוער גורדוניה. ביולי 1946 העפיל לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה", האונייה נתפסה על ידי השלטונות הבריטים והמעפילים הושמו במחנה המעצר בעתלית. למד בחוות הלימוד בירושלים ובמלחמת העצמאות לחם במסגרת ארגון ההגנה בקרבות על הגנת העיר. לאחר המלחמה למד במקווה ישראל.
באוקטובר 1950 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחיל הרגלים. השתחרר ב-1959 לאחר שעשה הסבה לשריון. עבד במשרד החקלאות, ובמלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים כסגן מפקד גדוד 58 בחטיבה 14 בגזרת סיני. ב-1969 חזר לשירות הקבע ונשלח לסינגפור, שם הדריך עד 1972 את הצבא המקומי בלוחמת שריון. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 58, גדוד חרמ"ש בחטיבה 670, ולחם עמו בגזרת רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 204 ובהמשך שימש סגן מפקד אוגדה ומדריך ראשי במכללה לפיקוד ולמטה. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין קישור.
לאחר שחרורו עבד במפעל שטיחי כרמל, בחוטי קיסריה וכיהן כמנכ"ל סלילים חולה בקריית שמונה.
דינורניס
דינורניס או מואה ענק (שם מדעי: Dinornis; מילולית: "עוף נוראי") הוא סוג של עוף נכחד ממשפחת הדינורניסיים שבסדרת הדינורניטיים הקרובה ליענאים שחי בניו זילנד.
עוף זה היה מהגבוהים והגדולים שבעופות שהיו מעולם. גובהו עלה על ומשקלו הגיע ל-230–240 ק"ג. לעוף הייתה שכבת נוצות דמוית פרווה עבה שבידדה אותו. היו לו כנפיים קטנות ביותר שכנראה ו"נבלעו" בתוך ה"פרווה" ולא נראו, בדומה לעוף הקיווי ששרד בניו זילנד. הנקבות היו גדולות וגבוהות יותר מהזכרים, על פי מחקרים.
עופות אלה היו אוכלי-צמחים, וניזונו מעלי העצים המחטניים של ניו זילנד, והשתמשו בקיבתם העצומה כדי לעכל אותם.
רומיאו ויוליה
רומיאו ויוליה (באנגלית: Romeo and Juliet, רומיאו וג'ולייט; רם ויעל בתרגום לעברית של יצחק סלקינסון) היא טרגדיה נודעת מאת ויליאם שייקספיר.
דינורניס
כל המואות נכחדו בידי המאורים שהיגרו לניו זילנד עד שנת 1500 לספירה.
רומיאו ויוליה
עלילת המחזה
העלילה מתרחשת בוורונה, שם חיו רומיאו ויוליה, צאצאים לשתי משפחות שהיריבות ביניהן ארוכת שנים. בבית קפולט התכוננו לנשף גדול שערך קפולט, אביה של יוליה, לחבריו. אף על פי שבני משפחת מונטגיו, בהיותם אויביה המושבעים של משפחת קפולט, אינם מוזמנים, מחליט רומיאו להתגנב אל המסיבה כשהוא מחופש, בתקווה שיפגוש שם נערה שאהב בשם רוזלין.
בבית קפולט נמשכו ההכנות למסיבה. יוליה, התכוננה בחדרה עם המטפלת שלה ועם אמה, שהסבירה לבתה שהגיעה לגיל בו היא כבר בשלה לנישואים - דהיינו, ארבע עשרה - ומפצירה בה להינשא לצעיר בשם פאריס.
כשהגיעה שעת הנשף, חמקו רומיאו, בנווליו דודנו וחברם מרקוציו אל המסיבה כשהם מסתתרים מאחורי מסכות. טיבלט קפולט (דודנה של יוליה) הבחין ברומיאו, אך אביו עצר בעדו לפני שגרם הלז למהומה, כיוון שלא רצה שהנשף ייהרס. בינתיים הבחינו רומיאו ויוליה זה בזה, והתאהבו זה בזה ממבט ראשון. השניים חמקו החוצה שם התוודעו אחד לשנייה, ורק אז נוכחו לדעת כי בעצם הם עומדים משני צדי המתרס, וכי משפחותיהם הן אויבות גמורות.
רומיאו המאוהב סירב לעזוב את המקום, ובאישון לילה התגנב אל חצר ביתה של יוליה שם טיפס על אחד העצים וצפה בחלונה. בינתיים נעמדה יוליה בחלון, שם הביעה את אהבתה לרומיאו ואת תסכולה מן העובדה שרומיאו הוא בן למשפחת מונטגיו, אויביה הגדולים ביותר של משפחתה. היא לא ידעה שרומיאו צופה בה, עד שזה לא יכול היה לעצור עצמו, טיפס אל החלון ושם התוודה בפניה על אהבתו אליה. השניים החליפו נדרים ונשבעו להינשא זה לזה למחרת, בתאו של הכומר לורנצו.
רומיאו מיהר אל האב לורנצו וביקש ממנו להשיאם. האב ניסה תחילה להניאו מן הרעיון, אך לאחר שהבין כי בנישואי השניים טמון הכוח לשים קץ לסכסוך ארוך השנים בין שתי המשפחות, הסכים לסייע לשניים.
רומיאו חזר לחבריו, שם נודע לו מבנווליו ומרקוציו, שטיבלט הזמין אותו לדו־קרב. הוא שלח עם המטפלת של יוליה הודעה לאהובתו כי האב לורנצו הסכים להשיא אותם באחר הצהריים של אותו היום, והשניים נישאו בחשאי במעונו של האב לורנצו.
לאחר החתונה שב רומיאו לחבריו, שם פגש את טיבלט שהזמין אותו שוב לדו־קרב. היות שטיבלט הוא כעת חתנו – רומיאו סירב לאתגר, אף על פי שטיבלט החל קורא לו מוג לב והאשים אותו בפחדנות. מרקוציו, חברו של רומיאו לא הבין מדוע דחה חברו את ההזמנה ומיהר להילחם במקומו. השניים נלחמו ביניהם ובמהלך הקרב נדקר מרקוציו ומת בזרועותיו של רומיאו. עם מותו של מרקוציו הרגיש רומיאו צורך לנקום את מות חברו, והוא קם והרג את טיבלט.
רומיאו המפוחד רץ אל ביתו של האב לורנצו שם התחבא עד לשמע גזר דינו. עונשו של רומיאו כפי שנודע לו במהרה הוא גלות למנטובה – עונש גרוע ממוות באותם הימים היות שמשמעותו הוא גירוש מכל הדברים אותם אהב והכיר ובראשם אשתו הטרייה – יוליה. רומיאו הנואש שקל להתאבד, אך נעצר בידי האב לורנצו שהבטיח לסייע לשניים. הוא הציע כי רומיאו יתגנב לבית אהובתו שם יסביר לה את המצב ומיד לאחר מכן יברח למנטואה, העיר הסמוכה. בינתיים יבהיר האב לורנצו את המצב לראשי שתי המשפחות וידאג כי אלו יאפשרו את חזרתו של רומיאו לביתו.
בינתיים בעיה נוספת התעוררה. פאריס ביקש את ידה של יוליה מאביה, שהניח כי בתו הצעירה תשמח להינשא לגבר נאה ומבוקש זה. האב הסכים להצעה וקבע תאריך לחתונה – ביום חמישי, שלושה ימים מאוחר יותר. בשומעו את סירובה של יוליה, עלתה חמתו של אביה והוא סטר לה ואיים לנשל אותה מן הירושה אם תסרב להתחתן עם פאריס. יוליה הבוכייה ברחה אל ביתו של האב לורנצו, שם שכנע אותה הכומר הטוב לא לשים קץ לחייה.
האב הגה תוכנית חדשה. הוא נתן ליוליה סם שיגרום לסימני החיים שלה להיעלם למשך 42 שעות, אף על פי שלמעשה היא תישאר בחיים. הוא ביקש ממנה לקחת את הסם בערב שלפני חתונתה המיועדת עם פאריס ובמקביל שלח שליח שיחזיר את רומיאו ממנטואה. הוא הסביר לצעירה שכאשר היא תקום מ"שנתה" רומיאו ימתין לצדה והשניים יוכלו להתחיל בחייהם המשותפים. מלאה בתקווה המחודשת לקחה יוליה את הסם ושבה לביתה.
וכך יוליה העמידה פנים כי היא מסכימה להינשא לפאריס ואביה המאושר החליט להקדים את המאורע ביום. בערב יום שלישי לפני לכתה לישון התחילו להתגנב ספקות לליבה של יוליה. היא לקחה פגיון והניחה אותו לצדה, כדי שתוכל להתאבד אם תוכניתו של האב תיכשל. לבסוף, לאחר לבטים קטנים, אהבתה לרומיאו גברה עליה והיא בלעה את הנוזל.
בבוקר יום רביעי מצאה המטפלת את גופתה של יוליה על המיטה ובית קפולט החל בהכנות להלוויית בתם האהובה.
על אף שנראה היה כי תוכניתו של האב לורנצו עומדת להצליח, השליח ששלח למנטואה לא הצליח להגיע אל רומיאו. במקום זאת, באלטסאר, שליחו של רומיאו, הגיע כדי לבשר לאדונו על מותה של אהובתו. רומיאו סירב להאמין למשמע אוזניו עד שיראה את גופתה של יוליה במו עיניו, וכך הוא מיהר בחזרה לוורונה. לפני שהוא הגיע לעיר, עצר רומיאו וקנה לעצמו בקבוק של רעל – אם נכונה השמועה, אין טעם לחייו.
כשרומיאו הגיע אל אחוזת הקבר של יוליה, הוא נעצר על ידי פאריס שחשב שהנ"ל הגיע כדי לחלל את קברה של יוליה. הוא התעמת עם רומיאו ונהרג תוך כדי הניסיון להגן על קברה של ארוסתו. כשרומיאו ראה את יוליה שוכבת מתה לפניו – לבו נשבר והוא לגם את כל בקבוק הרעל, בתקווה להתאחד עם הצעירה במותם.
בדקה בה שתה רומיאו מהבקבוק נכנס האב לורנצו אל החדר – אך הוא אחר את המועד. ברגע זה התעוררה יוליה, וגילתה את אהובה רומיאו שוכב מת לצדה. היא הרימה את בקבוק הרעל וקירבה אותו לשפתיה, אך הבקבוק היה ריק לגמרי. אז היא נישקה את רומיאו בתקווה שנשאר מעט רעל על שפתיו, אך לא נשאר. נשמע רעש ויוליה המפוחדת דקרה את עצמה בחזה עם פגיונו של רומיאו ומתה.
מקום התרחשות העלילה
יש בקרב מעריצי המחזה המאמינים, שהמרפסת שבה התוודו בה רומיאו ויוליה על אהבתם המשותפת היא המרפסת המוצגת לתיירים בוורונה, ב־Via Cappello 23 בחזיתו של בית מן המאה ה־13. עם זאת, במחזה לא מוזכרת אותה מרפסת. עיון בסצנה הרלוונטית (מערכה שנייה, סצנה שנייה) מגלה שמדובר בחלון.
יניסיי קרסנויארסק (בנדי)
יניסיי קרסנויארסק (ברוסית: Хоккейный Клуб Енисей) היא קבוצת בנדי מקצוענית מהעיר קרסנויארסק, המתמודדת בליגת העל הרוסית בבנדי.
יניסיי זכתה 11 פעמים באליפות ברית המועצות (שלישית לסק"א יקטרינבורג ולדינמו מוסקבה), וכמו כן זכתה בחמש אליפויות רוסיה, האחרונה בעונת 2020-21. בנוסף, יניסיי זכתה גם 7 פעמים בגביע האירופי בבנדי, מה שמהווה הישג שיא עבור קבוצה רוסית בטורניר זה.
היסטוריה
יניסיי נחשבת לאחת מקבוצות הבנדי הוותיקות ברוסיה. הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1934, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה עצרה את התפתחות הבנדי בעיר. לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה הוקמה מחדש בשם "טרקטור". בשנת 1952 העפילה לליגה הסובייטית השנייה וחדלה להיות קבוצת בנדי חובבנית.
בשנת 1958 הקבוצה שינתה את שמה ל"לוקומוטיב" ובשנים 1959-1963 הפכה ל"טרוד". משנת 1964 נושאת הקבוצה את שמה הנוכחי. בעונת 1979/1980 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות ברית המועצות ובשנים הבאות זכתה בו 10 פעמים נוספות.
תארים
יניסיי נחשבת לאחד ממועדוני הבנדי המעוטרים ביותר ברוסיה ומחזיקה בשיא זכיות בגביע האירופי בבנדי (7 פעמים).
ברית המועצות
אליפות ברית המועצות
רוסיה
אליפות רוסיה
דמוגרפיה של קוריאה הדרומית
האוכלוסייה של קוריאה הדרומית מונה נכון לתחילת שנת 2019 כ-51.6 מיליון בני אדם. קוריאה הדרומית סובלת מזה כעשרים שנה משיעור פריון נמוך בצורה קיצונית גם במושגים של מדינות מפותחות, ומירידה חדה בילודה, שמאיימת על עתידה הדמוגרפי. ב-2018 רשמה המדינה את הפריון הנמוך בעולם, פחות מלידה אחת לאישה. ללא הגירה משמעותית צפויה אוכלוסיית קוריאה הדרומית להתחיל לרדת תוך מספר שנים אם יימשכו המגמות הנוכחיות..
אוכלוסייה
אוכלוסיית קוריאה הדרומית מונה כיום (2019) 51.6 מיליון תושבים.
מ-1910 ועד תום מלחמת העולם השנייה נשלט חצי האי הקוריאני על ידי היפנים. בסיום מלחמת העולם השנייה חולק חצי האי לשני אזורי כיבוש שהגבול ביניהם עבר בקו הרוחב 38. ברית המועצות שלטה בחלק הצפוני, ואילו ארצות הברית בחלק הדרומי. ב-1948 הוקמו שתי מדינות: קוריאה הצפונית שנתמכה על ידי ברית המועצות, וקוריאה הדרומית שהושפעה על ידי ארצות הברית. בשתי המדינות ביחד חיו כ-30 מיליון תושבים. מרבית האוכלוסייה (כשני שלישים) נכללה במדינה הדרומית -19.2 מיליון תושבים, ויתרתה - 10.5 מיליון, נכללה בצפון.
במחצית הראשונה של המאה העשרים הייתה קוריאה מדינה ענייה ונחשלת, ושיעורי הפריון היו דומים לאלה של מדינות אחרות מסוגה, גבוהים ביחס למדינות המפותחות. החל משנות השבעים החל שינוי במעמדה הכלכלי של קוריאה הדרומית והיא הפכה במהירות למדינה מפותחת. בד בבד חלו במדינה שינויים דמוגרפיים מפליגים, ושיעורי הפריון ירדו במהירות שככל הנראה אין לה אח ורע, מרמות של מעל 6 בתחילת שנות השישים ל-3 במהלך שנות השבעים, ול-2 ילדים לאישה בתחילת שנות השמונים. הירידה המשיכה גם לתוך שנות התשעים (שיעורי פריון סביב 1.6) ולשנות ה-2000 (1.2). שיעורי הילודה צנחו מ-43.2 לידות לאלף בשנת 1960 לרמות של 7 לידות לאלף בשנת 2017. המעבר המהיר של קוריאה ממדינה עם שיעורי פריון גבוהים למדינה בעלת שיעורי פריון נמוכים יצר הרכב אוכלוסייה ייחודי, שבו אחוז הקשישים אינו גבוה ביחס למדינות מפותחות (כ-15 אחוז ב-2017) וגם אחוז הילדים נמוך (13.2אחוזים עד גיל 15).
.
פריון וילודה
בשנות החמישים נחשבה קוריאה הדרומית למדינה נחשלת, ובהתאם גם שררו בה שיעורי ילודה גבוהים, מעל 40 ל-1000, ושיעורי פריון גבוהים - מעל 6 ילדים לאישה. עם ההתפתחות הכלכלית של המדינה ירדו שיעורי הילודה והפריון במהירות, בקצב שאין לו אח ורע: ב-1966 ירד שיעור הפריון לראשונה מאז 1949 אל מתחת ל-5, וב-שנות השבעים אל מתחת ל-4 ב-1974 ואל מתחת ל-3 ב-1977. צניחת שיעורי הפריון נמשכה בשנות השמונים - פחות מ-2 ב-1984. ב-2002 נרשם שפל נוסף -1.2, ורמה זו נשמרה עד לשנים האחרונות, שבהן שיעור בהפריון מתקרב לרמה של ילד אחד לאישה. ב-2018 ירד שיעור הפריון אל מתחת לילד אחד לאישה.
במקביל ירד שיעור הילודה שהיה בשנות השישים מעל 40, אל מתחת ל 7 לידות ל-1000. משנות השישים ועד 1971 עלה מספר הלידות בקוריאה הדרומית על מיליון לידות לשנה, לאוכלוסייה שגודלה היה כשלושים מיליון. נכון ל-2017 נולדו כ-358,000 ילדים, והמגמה נמשכת ב-2018 - 326,900.