cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דאלאס סטארס
1967 - 1990: ימי מינסוטה נורת'סטארס
בתחילת דרכה שובצה הקבוצה בבית המערבי עם שאר קבוצות ההתרחבות, לעומת הבית המזרחי שהורכב מהקבוצות הוותיקות והיה חזק הרבה יותר. הנורת'סטארס עלו לפלייאוף מהמקום הרביעי, ניצחו בסיבוב הראשון את לוס אנג'לס קינגס ועלו לגמר הבית המערבי מול סנט לואיס בלוז, בו נוצחו במשחק המכריע שהגיע לשתי הארכות.
השחקנים הבולטים באותה תקופה היו השוערים, לורן וורסלי וצ'זארה מניאגו, המגינים טד האריס וז'אן-פול פאריזה, והחלוץ ביל גולדוורת'י.
בשנות ה-70, לאחר ההתלהבות הראשונית, החלה התלהבות הקהל מהקבוצה לדעוך. כמות האוהדים במשחקי הבית הלכה וירדה, וב-1978, לאחר שהקבוצה החמיצה את הפלייאוף ב-5 מתוך 6 העונות האחרונות, היה חשש שהקבוצה תפסיק לפעול. הקבוצה נמכרה לזוג אחים, גורדון וג'ורג' גאנד, שהיו בעליה של קבוצת התרחבות אחרת שנקלעה לקשיים ועמדה על סף סגירה, קליבלנד בארונס (קליפורניה סילס לשעבר). בצעד חסר תקדים, ומתוך חשש לאבד את שתי הקבוצות, אישרה הנהלת הליגה את העסקה ואיפשרה לשתי הקבוצות להתמזג. הנורת'סטארס זכו במספר שחקנים איכותיים של הבארונס, ובנוסף בחרו בדראפט שני חלוצים מצוינים - בובי סמית, שזכה בעונתו הראשונה בגביע קאלדר - רוקי השנה ב-NHL, וסטיב פיין.
עם הסגל המחוזק שלהם, פגשו הנורת'סטארס למשחק מכונן בהיסטוריה שלהם את פילדלפיה פליירס בינואר 1980, כאשר הפליירס מגיעים למשחק עם רצף של 35 משחקים ללא הפסד, מתוכם 25 ניצחונות. 15962 צופים, שיא קהל חדש ב"מט סנטר" שלא נשבר עד המעבר לדאלאס, ראו את הנורת'סטארס מסיימים את הרצף של הפליירס בצורה משכנעת עם ניצחון 7:1. בסיום אותה עונה נקמו הפליירס בנורת'סטארס כשהדיחו אותם בחצי גמר הפלייאוף, ומנעו מהם הגעה היסטורית לסדרת גמר גביע סטנלי.
לקראת עונת 1981 המשיכו הנורת'סטארס להתחזק. החלוץ ניל ברוטן, מגיבורי נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) שחוללה את ה"נס על הקרח", הגיע לקבוצה יחד עם חלוץ מצוין נוסף, דינו סיסרלי. הנורת'סטארס הגיעו בסיום העונה בפעם הראשונה לסדרת גמר גביע סטנלי, שם נוצחו על ידי אלופת 1980 שהגנה על תוארה, ניו יורק איילנדרס.
לפני עונת 1984 מינתה הקבוצה למאמן את ביל מהוני. מהוני, שהיה מאמן בעל אוריינטציה הגנתית, יזם עסקה שהתקבלה בזעזוע אצל האוהדים - כוכב הקבוצה, בובי סמית, הועבר למונטריאול קנדיאנס תמורת חלוצים בעלי יכולות הגנה טובות יותר. בסופו של דבר השתלם ההימור בעונה הראשונה, כאשר הנורת'סטארס הגיעו לפלייאוף אחרי עונה רגילה מצוינת, הדיחו את שיקגו בלאקהוקס אחרי שני הכשלונות בעונות הקודמות, אולם בסיבוב השני נתקלו בשושלת בהתהוות - אדמונטון אוילרס של וויין גרצקי ושלל כוכביה האחרים, שהביסו את הנורת'סטארס בדרך לגביע סטנלי ראשון מבין חמישה.
המחצית השנייה של שנות ה-80 הייתה קשה הרבה יותר. שנתיים ללא עלייה לפלייאוף הספיקו כדי לדלדל שוב את הקהל במשחקים הביתיים ב"מט סנטר" הביאו את האחים גאנד לבקש להעביר את הקבוצה לאזור מפרץ סן פרנסיסקו, ולהיכנס לשם כך לעימות עם הנהלת הליגה. ב-1989, עם זאת, פגעו הנורת'סטארס במטרה בבחירת הדראפט הראשונה שלהם כשבחרו את מי שיהפוך לגדול כוכבי הקבוצה בכל הזמנים, מייק מודנו.
1990 - 1993: סוף ימי מינסוטה
העימות בין האחים גאנד להנהלת ה-NHL הסתיים בפשרה. ה-NHL, שרצתה להשאיר קבוצה במינסוטה, העניקה לאחים גאנד זיכיון לקבוצה חדשה באזור מפרץ סן פרנסיסקו - סן חוזה שארקס. את הנורת'סטארס מכרו האחים לאיש העסקים נורמן גרין, שוויתר למען העסקה על החזקות מיעוט שהיו לו בקלגרי פליימס.
באותה עונה, עונת 1991, ביצעה הקבוצה ריצת פלייאוף מרשימה מעמדה נחותה. לאחר עונה רגילה שהסתיימה במאזן שלילי, אם כי מאזן שהספיק לעלייה לפלייאוף, הדיחו הנורת'סטארס בשני הסיבובים הראשונים את שתי הקבוצות שסיימו את העונה הרגילה בראשות הליגה - שיקגו בלאקהוקס וסנט לואיס בלוז. בגמר החטיבתי הדיחו הנורת'סטארס את האלופה היוצאת, אדמונטון אוילרס של מרק מסיה, והגיעו בפעם השנייה בתולדות הקבוצה לסדרת גמר גביע סטנלי. כאן נגמר סיפור הסינדרלה, כאשר פיטסבורג פינגווינס של מריו למיה ניצחה את הנורת'סטארס בשישה משחקים, עם תבוסה של 8:0 במשחק השישי והאחרון.
ב-1992, העונה האחרונה במינסוטה, ויתרה הקבוצה על הלוגו שלה, ועברה לשחק עם לוגו חדש - כוכב ירוק מוקף בזהב ועטוף מלמעלה על ידי המילה "STARS", לוגו שנשמר לבסוף עם המעבר לדאלאס. המעבר נראה בפתח, כאשר הקבוצה הגיעה לפלייאוף האחרון שלה במינסוטה והודחה בסדרה של שבעה משחקים על ידי דטרויט רד וינגס.
1993 - 1998: ימי דאלאס
לאור דלות הקהל ומצבה הכספי של הקבוצה, בנוסף לבעיות עסקיות ואישיות של הבעלים נורמן גרין, התירה ה-NHL לגרין להעביר את הקבוצה לדאלאס, תוך הבטחה לאוהדים במינסוטה שהליגה תשוב למינסוטה בהקדם (כפי שאכן קרה, כאשר מינסוטה ויילד צורפה לליגה ב-2001). הסטארס השמיטו רשמית את הקידומת "נורת'" משמם ועברו ל"ריוניון ארנה", האולם הביתי של קבוצת ה-NBA דאלאס מאבריקס.
למרות חששות ה-NHL, הקבוצה צברה במהירות פופולריות בדאלאס, הן עקב המגמה של התפשטות הפופולריות של הענף דרומה והן עקב ההצלחה המיידית של הקבוצה ועונה מצוינת שרשם מייק מודנו. כבר בעונת 1994, הראשונה בדאלאס, רשמה הקבוצה שיאי מועדון של 42 ניצחונות ו-97 נקודות בטבלה ועברה סיבוב פלייאוף מול סנט לואיס בלוז. בסיבוב השני נוצחה על ידי ונקובר קנאקס.
בעונת 1996 החמיצו הסטארס את הפלייאוף לראשונה מאז המעבר לדאלאס, אולם יצאו מהעונה עם רכש משמעותי - החלוץ המרכזי ג'ו ניוונדייק שהגיע מקלגרי פליימס. תמורתו ויתרו הסטארס על שחקן צעיר שלא נחשב לכוכב בהתהוות, אולם בסופו של דבר התברר ככזה, ג'רום איגינלה.
החיזוק נמשך בעונת 1997 עם רכש של שני מגינים מהטובים בליגה - סרגיי זובוב ודריל סידור. עם מאמן חדש, קן היצ'קוק בעונתו הראשונה ב-NHL, סיימו הסטארס ראשונים בבית המרכזי ועלו לפלייאוף כמדורגים 2 במערב. בפלייאוף הופתעה הקבוצה על ידי אדמונטון אוילרס כבר בסיבוב הראשון.
לקראת עונת 1998 המשיכה הקבוצה להתחזק, והפעם בעמדת השוער - אד בלפור, שכבר נחשב לכוכב בליגה, הגיע כשחקן חופשי. הסטארס סיימו את העונה הרגילה במאזן הטוב ביותר בליגה בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה, אולם בסיבוב השני של הפלייאוף - ללא ג'ו ניוונדייק הפצוע - כשלו מול האלופה, דטרויט רד וינגס.
ריצת הפלייאוף של 1999: אליפות היסטורית
עונה לאחר מכן זכו הסטארס לעוד חיזוק משמעותי בדמות החלוץ ברט האל. האל, בנו של כוכב שנות ה-60 בובי האל, היה חלוץ פורה ביותר שסיים שלוש עונות רצופות עם למעלה מ-70 שערים בסנט לואיס בלוז. הסטארס שלטו בליגה מתחילתה ועד סופה, סיימו את העונה הרגילה עם 51 ניצחונות ו-114 נקודות - שני שיאי מועדון - ועלו לפלייאוף בקלות. בפלייאוף הדיחו את אדמונטון אוילרס ואת סנט לואיס בלוז, ועלו לגמר החטיבתי מול קולורדו אוולאנש. הסטארס הפכו פיגור של 3:2 בסדרה וניצחו אותה ב-7 משחקים, ובכך עלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז המעבר לדאלאס, שם פגשו את אלופת המזרח באפלו סייברס. עם ניצחון 4:2 בסדרה, זכו הסטארס בגביע סטנלי בפעם הראשונה, כולל תקופת מינסוטה.
2000 - 2019
בעונת 2000 המשיכו הסטארס להרשים והיו קרובים להגן על תוארם כשהגיעו בפעם השנייה ברציפות לסדרת גמר גביע סטנלי, אולם הפעם נוצחו על ידי ניו ג'רזי דווילס.
ב-2001 עזבו הסטארס את אולמם הישן, "ריוניון ארנה", ועברו לאולם חדש, אמריקן איירליינס סנטר.
בארבע העונות שלפני עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה ב-NHL הגיעו הסטארס לפלייאוף עוד שלוש פעמים, אולם נוצחו בסיבובים המוקדמים. אחרי העונה המבוטלת, עונת השיא של הסטארס בעשור הראשון של המאה ה-21 הייתה עונת 2008, בה הגיעו לגמר החטיבה המערבית כאשר הם מדיחים בדרך את האלופה היוצאת, אנהיים דאקס. בגמר החטיבתי נוצחו הסטארס על ידי דטרויט רד וינגס.
ב-2009 ו-2010 לא הצליחו הסטארס להגיע לפלייאוף. בסיום העונה שוחרר מהקבוצה הכוכב הוותיק מייק מודנו, שעבר לדטרויט רד וינגס, והשוער מרטי טרקו שעבר לשיקגו בלאקהוקס.
בעונת 2011 נאבקו הסטארס על המקום בפלייאוף, כאשר לקראת סיום העונה התמקד המאבק על הכרטיס האחרון לפלייאוף מהחטיבה המערבית בינם לבין האלופה היוצאת שיקגו בלאקהוקס. הפסד מול מינסוטה ויילד במשחק האחרון של העונה, משחק שניצחון בו היה מעלה את הסטארס לפלייאוף, עלה להם בהחמצת הפלייאוף זו עונה שלישית ברציפות.
בתחילת עונת 2012 הוכרזה הקבוצה כפושטת רגל, וה-NHL נטלה את הניהול בה. במכרז שיצא למכירתה של הקבוצה לבעלים חדשים הוגשה הצעה אחת בלבד, של איש העסקים הקנדי טום גליארדי, בעל רשת ענפה של מסעדות ומלונות. הרכישה אושרה על ידי ה-NHL ועל ידי בית המשפט שטיפל בתיק פשיטת הרגל של הקבוצה. עם זאת, גם בעונת 2012 המשיכה הקבוצה לצבור הפסדים כבדים.
מבחינה מקצועית חזר על עצמו סיפור העונה הקודמת כמעט במדויק - הסטארס היו במירוץ הפלייאוף עד השלבים הסופיים של העונה, והחמיצו אותו במשחקים האחרונים.
לעונה המקוצרת של 2012/13 התייצבה הקבוצה עם רכש נוצץ - החלוץ הצ'כי הוותיק יארומיר יאגר, אחד המבקיעים הגדולים בתולדות הליגה. הקבוצה גילתה חוסר יציבות, ונאבקה כדי לשרוד במאבק הפלייאוף. במהלך העונה, בסדרה של מהלכים תמוהים, ויתרה הקבוצה על כמה משחקניה המרכזיים - הקפטן ברנדן מורו, החלוץ המצטיין מייקל ריידר, ולבסוף הועבר מהקבוצה גם יארומיר יאגר, למרות שהצטיין במהלך העונה. למרות זאת, הקבוצה המשיכה להיאבק על מקום בפלייאוף עד המשחקים האחרונים של העונה, אולם לבסוף נכשלה שוב וסיימה עשירית בלבד בחטיבה המערבית. חמש העונות הרצופות בהן החמיצה הקבוצה את הפלייאוף הן שיא שלילי של המועדון, כולל ימי מינסוטה.
בעונת 2013/14 נאבקה שוב הקבוצה על מקום בפלייאוף, והפעם הצליחה להשתחל אליו לקראת סיום העונה ולשבור את רצף השנים ללא פלייאוף. בפלייאוף עצמו נוצחו הסטארס על ידי אנהיים דאקס והודחו בסיבוב הראשון. עונה אחת לאחר מכן חזרה הקבוצה ונכשלה במאבק ההגעה לפלייאוף.
עונה רגילה מצוינת ב-2015/16 הביאו לסטארס את אליפות הבית המרכזי, אך הסטארס הודחו בסיבוב השני בפלייאוף לאחר הפסד ביתי במשחק שביעי ומכריע מול סנט לואיס בלוז. חוסר היציבות נמשך בשתי העונות הבאות והקבוצה שוב סיימה הרחק מהמקומות המובילים לפלייאוף.
הסטארס שבו לפלייאוף ב-2018/19 מהמקום השביעי במערב, ואף הפתיעו בסיבוב הראשון את אלופת הבית המרכזי נאשוויל פרדטורס בטרם גררו את סדרת הסיבוב השני נגד סנט לואיס בלוז, גם היא נגד יתרון הביתיות, למשחק שביעי ומכריע, בו נוצחו והודחו.
ריצת הפלייאוף של 2020
הקבוצה הראתה במהלך העונה בעיקר משחק הגנה משובח בראשותו של השוער בן בישופ. למרות יכולת התקפית בינונית, היכולת ההגנתית הספיקה למקום שלישי בבית המרכזי ורביעי בחטיבה המערבית כאשר העונה נקטעה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה ויצאה לפגרה כפויה של כחמישה חודשים.
כאחת מארבע המדורגות ראשונות בחטיבה המערבית, השתתפה הקבוצה בבית מוקדם בשיטת ליגה עם שלוש המדורגות האחרות בראש החטיבה כחלק מפורמט הפלייאוף המיוחד באותה עונה. הסטארס נוצחו בשני משחקים וניצחו אחד, והשיגו את המקום השלישי בחטיבה לקראת הסיבוב הראשון של הפלייאוף. השוער בן בישופ נפצע במשחק הראשון, ואת מקומו תפס המחליף הרוסי אנטון חודובין. גם החלוץ המצטיין טיילר סגין נפצע ונעדר מהמשחקים הראשונים של הפלייאוף.
למרות הפציעות, בפלייאוף שיפרו הסטארס באופן משמעותי את יכולתם תוך שהם מפגינים משחק קבוצתי מתואם ושחקנים רבים שהעלו את רמתם. השוער המחליף חודובין נכנס לנעליו של בישופ והפגין את יכולתו בשער, חלוץ הרכש ג'ו פבלסקי והקפטן ג'יימי בן התעלו במשחק ההתקפה, והמגינים מירו הייסקאנן וג'ון קלינגברג הצטיינו משני צידי הזירה. הסטארס ניצחו את קלגרי פליימס בשישה משחקים ועלו לסיבוב השני מול קולורדו אוולאנש, שגם היא הפגינה יכולת משובחת בסיבוב הראשון.
הסדרה בין שתי הקבוצות הצדיקה את הציפיות ועלתה לרמה גבוהה מאוד מצד שתי הקבוצות. בהתאם, היא הגיעה למשחק שביעי ומכריע שהסתיים בדרמה גדולה, כשהחלוץ הפיני יואל קיווירנטה השווה את התוצאה ל-4:4 לקראת סיום הזמן החוקי, ובהארכה כבש שער נוסף והעלה את הסטארס לסדרת הגמר החטיבתי.
הגמר החטיבתי זימן לסטארס סדרה קשה נוספת מול וגאס גולדן נייטס. בעזרת יכולת גבוהה של חודובין בשער ושל מצטייני הסדרות הקודמות הצליחו הסטארס להתגבר על הגולדן נייטס בחמישה משחקים ששניים מהם הגיעו להארכה, ולעלות לסדרת הגמר על גביע סטנלי לראשונה זה 20 שנה.
בסדרת הגמר, מול טמפה ביי לייטנינג, ניצחו הסטארס במשחק הראשון, אך לאחר מכן נקלעו לסדרה של הפסדים ולפיגור בסדרה ממנו לא התאוששו, ונוצחו בסדרה בשישה משחקים.
סגל שחקנים
נכון ל-27 במרץ 2023
אוסלו
אוסלו (בנורווגית: Oslo) היא עיר הבירה של נורווגיה. אוסלו היא העיר המאוכלסת ביותר בנורווגיה – בעיר אוסלו חיים כ-620,000 תושבים ובאגד הערים אוסלו כ-1,450,000 תושבים (נכון לינואר 2013). אוסלו ממוקמת בדרום המדינה, ושטחה הכולל הוא 454 קמ"ר, מתוכם 115 קמ"ר שטחים בנויים (שבהם 22 קמ"ר של שטחים פתוחים) ו-7 קמ"ר שטחי חקלאות, מרבית שטח העיר מכוסה ביערות ובאגמים.
היסטוריה
אוסלו נוסדה בשנת 1048. העיר נחשבה לעיר הבירה של נורווגיה החל ממלכותו של המלך הוקון החמישי בין השנים 1299–1319, אשר היה המלך הראשון אשר גר בעיר מגורי קבע. הוא גם היה זה שהחל את הבנייה של מבצר אקשהוס. מאה שנה לאחר מכן נורווגיה הייתה החלק החלש יותר באוניה הפרסונלית עם דנמרק, ותפקידה של אוסלו הצטמצם להיות מרכז מנהלי מחוזי, בעוד המלכים גרו בקופנהגן. בזמן המגפה השחורה נפגעה אוסלו במידה הרבה ביותר מכל אזורי נורווגיה.
העיר המקורית נהרסה כליל במספר שריפות ענק, ורק לאחר השריפה הארבע עשרה במספר, בשנת 1624 כריסטיאן הרביעי מלך דנמרק (ונורווגיה) החליט לבנות מחדש את העיר במיקום חדש מול המפרץ, ליד מבצר אקשהוס והעניק לה את השם כריסטיאניה. אבל הרבה לפני כן, כריסטיאניה החלה לבנות לעצמה שם כמרכז הסחר והתרבות של נורווגיה. בשנת 1814 כריסטיאניה נהפכה שוב לעיר הבירה הרשמית של נורווגיה, לאחר שהאיחוד עם דנמרק בוטל.
עד לשלהי המאה ה-19 הייתה אוסלו עיר קטנה שאוכלוסייתה לא עלתה על 100,000 איש. בתקופה זו הפך נמלה המצוין לנמל סחר חופשי, נמתחה באזור רשת טלגרף והחלה בניית מסילת רכבת מסועפת שחיברה את ההון התעשייתי שמקורו באוסלו עם אזורים קטנים, נידחים ולא מוכרים בנורווגיה כולה. במהלך המאה ה-19, נבנו בעיר מבנים חשובים רבים, ביניהם ארמון המלוכה (נבנה בין השנים 1825–1848), "סטורטינג" (הפרלמנט הנורווגי) (נבנה בין השנים 1861–1866), אוניברסיטת אוסלו, התיאטרון הלאומי ובניין הבורסה. בין האנשים המפורסמים אשר חיו באוסלו במאה התשע עשרה היו המחזאי הנריק איבסן וקנוט האמסון (זוכה פרס נובל לסיפרות). בשנת 1850 מספר תושבי כריסטיאניה עבר את מספר תושבי ברגן וכריסטיאנה הפכה לעיר המאוכלסת והצפופה ביותר בנורווגיה. ב-1 בינואר 1925 שונה השם של העיר חזרה לשם המקורי - אוסלו.
ביוני 2022 התרחש בעיר פיגוע הירי בו נהרגו 2 אנשים ועשרות נפצעו.
אקלים
אוסלו בעלת אקלים נוח יחסית. הטמפרטורות בקיץ גבוהות ונעות בין 20–23 מעלות צלזיוס במהלך היום ובין 11–15 מעלות צלזיוס במהלך הלילה. החורף לעומת זאת, מאופיין בטמפרטורה ממוצעת של 4- מעלות צלזיוס (בחודשים ינואר ופברואר). עקב מיקומה הצפוני של אוסלו, קיים הבדל גדול מאוד במספר שעות האור בין הקיץ לחורף. בחודשים יוני/יולי לאוסלו יש בממוצע 18 שעות אור ביממה ואילו בסוף דצמבר מספר זה נופל ל – 6 בלבד. כמות משקעי הגשם השנתית הממוצעת באוסלו היא 763 מילימטר.
גאוגרפיה
אוסלו שוכנת בצפון אוסלופיורד. הפיורד - לשון ים צרה וארוכה - ממוקם על נמל המשמש גשר טבעי בין שני המחוזות הגדולים בנורווגיה (וסטפלד ואוסטפלד - מעונם של המלכים הראשונים בנורווגיה), ובהם נמצא הריכוז הגבוה ביותר של אדמה חקלאית ושל תעשייה. פיורד זה נמצא מדרום לעיר, ומכל שאר הכיוונים מוקפת אוסלו בגבעות ירוקות ובהרים. ישנם 40 איים בתחומי העיר, הגדול מביניהם הוא מאלמיריה (0.56 קמ"ר), ואיים רבים נוספים סביב אוסלופיורד. לאוסלו 343 אגמים, הגדול מביניהם הוא מרידאלסוונט  (3.91 קמ"ר). כמו כן זהו מקור עיקרי למי שתייה לחלקים גדולים מחלקה המערבי של אוסלו. הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא קירקברגט בגובה 629 מטר. אף על פי שאוכלוסיית העיר קטנה בהשוואה לרוב ערי הבירה האירופאיות, היא פרושה על שטח אדמה גדול. גבולותיה מקיפים שטחים פתוחים ופארקים רבים עד כדי כך ששטחי יערות ואזורי מים מהווים כ-2/3 משטחה (כפול מאזורים עם בנייה עירונית).
טבע
אוסלו היא בעלת צמחייה עשירה (במונחים נורווגיים). קיימות לכך שתי סיבות טבעיות עיקריות. ראשית, אוסלו מאופיינת באקלים יחסית חמים ולכן הדבר מאפשר קיומם של זני צמחים "אוהבי חום". למעשה, אוסלו מהווה גבול צפוני למספר זני צמחים כאלו. שנית, אוסלו היא בעלת קרקע יחסית פורייה.
תרבות
האדריכלות באוסלו היא באופן כללי סולידית, פשוטה וחדשה למדי.
מדי שנה בחודש מרץ נערכים בהומנקולן תחרויות הסקי הגדולות בעולם. תחרויות אלה מושכות תיירים רבים לשטחי העיר. בשנת 1952 נערכו משחקי החורף האולימפיים באוסלו.
אוסלו ידועה גם כעיר שיצאו ממנה אמנים רבים. אדוורד מונק התגורר בעיר ועם מותו תרם את אוסף עבודותיו לעירייה. זו מצידה הקימה את מוזיאון מונק שפתח את שעריו לציבור ב-1963. בסוף 2019 ייסגר בניין המוזיאון הקיים ובשנת 2020 עתיד לאכלס את משכנו החדש שיהיה אחד המוזיאונים הגדולים בעולם המוקדשים לאמן בודד. בפארק פרוגנר (האטרקציה הכי מתויירת בנורווגיה) מוצגים כ-200 פסלים מעשה ידי הפסל גוסטב ויגלנד. התזמורת הפילהרמונית של אוסלו פועלת בעיר מאז 1879.
ספורט
העיר מארחת גם תחרויות בינלאומיות של סקי, ביאתלון, ואירחה את אולימפיאדת אוסלו (1952), את אליפות העולם באופני כביש לשנת 1993 ואת משחקי ליגת היהלום שהתקיימו באצטדיון ביסלט שבעיר.
תחבורה
אוסלו בעלת אמצעי תחבורה ציבורית רבים: אוטובוסים, חשמליות, רכבת תחתית, סירות ורכבת עילית המקשרת את אוסלו לערים אחרות בנורווגיה, בשוודיה, הדנמרק ודרומה לשאר אירופה.
נורווגיה היא המדינה בעלת שיעור הרכבים החשמליים לנפש הגבוה בעולם. על כן, ברחבי העיר פזורות חניות רבות לרכבים חשמליים שמצוידות בעמדות הטענה.
אתרים
כמו כן אוסלו היא העיר היקרה ביותר בעולם, כך על פי דו"ח שערכה חטיבת ניהול העושר של בנק UBS השווייצרי (עדכון לשנת 2010). לשם השוואה תל אביב דורגה במקום ה-25 וניו יורק במקום ה-6.
אוסקר מוריו
אוסקר פביאן מוריו מוריו (בספרדית: Óscar Fabián Murillo Murillo) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בתפקיד הבלם בקבוצת פצ'וקה.
דפורטס קינדיו
לאחר עונה אחת בקבוצת סנטאורוס וייויסנסיו מליגת המשנה, עבר מוריו בן ה-20 לקבוצת דפורטס קינדיו מהליגת העל הקולומביאנית ליגה הבכירה. את משחק הבכורה בקינדיו רשם ב-15 בפברואר 2009 במשחק החוץ מול מיונאריוס באצטדיון אל קמפין ואת גול הבכורה כמקצוען כבש ב-18 במרץ באותה שנה במשחק החוץ מול ריאל קרטחנה.
דפורטיבו פריירה
לקראת טורניר הקלאוסורה 2011 עבר מוריו לשחק כמושאל בדפורטיבו פריירה. את הבכורה ערך ב-28 באוגוסט במשחק מול לה אקידד ובסך הכל שיחק 16 משחקים מבלי לכבוש שערים.
אתלטיקו נסיונל
את הקפיצה הגדולה ביכולתו עשה מוריו כאשר אתלטיקו נסיונל רכשה אותו ב-2012. הוא ערך את הבכורה ב-29 בינואר במשחק הבית מול דפורטיבו קאלי, משחק שבו ניצחה נסיונל 0-4. ב-14 בפברואר רשם את הבכורה שלו בטורניר בין-לאומיים, כאשר פתח בהרכב במשחק הבית מול אוניברסידד דה צ'ילה במסגרת הקופה ליברטדורס. כעבור שבועיים, ב-28 בפברואר, כבש לראשונה בקריירה שלו שני שערים באותו משחק, כאשר אתלטיקו נסיונל ניצחה בחוץ את מיונאריוס 2-3. את שער הבכורה שלו בטורניר בין לאומי כבש ב-10 באפריל בניצחון על פניארול 0-3 במסגרת הקופה ליברטדורס. שיחק במועדון שלוש שנים שבהן זכה בלא פחות משבעה תארים.
פצ'וקה
ב-10 בדצמבר 2015 הודיע מועדון פצ'וקה על החתמתו של מוריו. את הבכורה במדי המועדון המקסיקני הוא ערך ב-8 בינואר 2016 ומהר הפך לאחד משחקני ההגנה הטובים בליגה. כבר בעונתו הראשונה במקסיקו היה שותף לאליפות של פצ'וקה, כאשר שיחק במשחק הגמר מול מונטריי, משחק אותו ניצחה פצ'וקה 1-2 בסיכום שני המשחקים. ב-5 בפברואר 2017 כבש את שער הבכורה שלו במקסיקו, בדקה האחרונה במשחק מול פומאס שהסתיים בתיקו. ב-26 באפריל היה שותף לזכייה של המועדון בליגת האלופות של CONCACAF.
נבחרת קולומביה
מוריו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה בלה פאס מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 ב-24 במרץ 2016. בסך הכל שיחק מוריו תשע פעמים במהלך מוקדמות המונדיאל, לא כבש עד עכשיו במדים הלאומיים והיה שותף להעפלת הנבחרת למונדיאל 2018. נכלל בסגל הסופי של הנבחרת למונדיאל 2018 ושיחק במשחק הראשון מול ב-19 ביוני, משחק שבו הפסידה קולומביה 1–2.
בית הקברות היהודי בווייסנזה
בית הקברות היהודי בװַײְסְנזֵה (בגרמנית: Jüdischer Friedhof Berlin-Weißensee) הוא בית קברות יהודי ברובע וייסנזה בברלין, השני בגודלו באירופה. בית הקברות נוסד ב-1880, הוא משתרע של שטח של 42 הקטאר ומונה כ-115,500 חלקות קבר. קבורים בו אישים רבים מיהדות גרמניה, בהם הצייר לסר אורי, רעייתו של הרב לאו בק, הפילוסוף הרמן כהן, הסופר שטפן היים ורבים אחרים.
תיאור בית הקברות
שער בית הקברות ומבני המנהלה והשירות (ברחוב הרברט באום) נבנו ב-1880 לפי תכנונו של האדריכל הוגו ליכט בסגנון דמוי רנסאנס איטלקי. לפני השער ניצבת מצבת זיכרון לנספי השואה ועליה המילים "יזכור השם מה היה לנו". מצבה זו הצטרפה לאנדרטה לנספים היהודים במלחמת העולם הראשונה שהוקמה ב-1927. סמוך להן לוח המנציח את קורבנות המאבק בנאציזם.
בית הקברות הגדול נחלק ל-120 חלקות, כאשר החלקות בהיקף הקרוב לגדר יועדו למשפחות המעמד הגבוה ונבנו בהן אחוזות-קבר דמויות מאוזוליאום. החלקות הפנימיות מקושרות בשבילים הנמתחים בצמחייה עבותה.
היסטוריה
במהלך השואה מונה על ידי הממשל הנאצי מרטין ריזנבורגר, לימים רבה של מזרח גרמניה, למעין-רב של בית הקברות. הוא ערך בבית הקברות טקסי דת יהודיים שונים, ושמר בו מאות ספרי תורה. בית הקברות שרד בימי גרמניה הנאצית ורוב מצבותיו לא ניזוקו, אך מבנה שירות שהוקם ב-1919 נהרס.
עקב חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה נותר בית הקברות בברלין המזרחית ושימש את הקהילה היהודית הקטנה בעיר. הוא הוזנח ומצבו התדרדר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 תוכנן להרוס חלק מבית הקברות לשם סלילת כביש, אולם התוכנית הוסרה עקב התנגדות הקהילה היהודית.
בשנת 2005, לרגל יובל 125 שנה לבית הקברות, החל גיוס משאבים לצורך שיקומו באמצעות סיוע מאונסק"ו ובתמיכת ראש עיריית ברלין קלאוס ווברייט.
ויליאם בירד
ויליאם בירד (באנגלית: William Byrd; 1543 - 4 ביולי 1623) - מלחין אנגלי בתקופת הרנסאנס, נחשב לאבי המוזיקה האנגלית.
חייו
בירד נולד בשנת 1543 במקום לא ידוע באנגליה. בשנת 1563 כיהן כנגן העוגב ומנהל המקהלה בקתדרלת לינקולן. בשנת 1572 הצטרף לקפלה המלכותית בתור זמר. באותה שנה התמנה לנגן העוגב באותה קפלה ביחד עם מורו תומאס טאליס, אף הוא מלחין ידוע באותה תקופה. בשנת 1575 קיבלו שניהם כתב הרשאה מלכותי להדפסה ולמכירה של תווים. בשנת 1578 עקרה משפחתו של בירד להרלינגטון בעקבות רדיפות הקתולים (משפחתו של בירד הייתה קתולית אדוקה). בשנת 1581 נערך חיפוש בביתו של בירד והוא נקנס על אמונתו. בשנות ה-90 של המאה של המאה ה-15 עבר בירד לאסקס וחי שם עד מותו בשנת 1623.
יצירתו
בירד הלחין בתקופתה של אליזבת הראשונה, תור הזהב של המוזיקה החילונית. למרות היותו קתולי אדוק, עובדה שמופיעה גם ביצירותיו, המלכה האנגליקנית הייתה בדרך כלל סובלנית כלפי אמונתו של בירד.
אמונתו התבטאה במיסות ובמוטטים שכתב, הידועות שבהן הן: המיסות לשלושה, ארבעה וחמישה קולות, "הלל לגוף האמיתי" (מוטט), ורבים אחרים.
למרות אמונתו הקתולית, בירד הלחין גם המנונים לכנסייה האנגליקנית, כמו: "בוא אלי, צער, לנצח" ו"עבודת הקודש הגדולה". מלבד מוזיקה קולית, כתב יצירות כליות רבות, בעיקר לוירג'ינל ולקונסורט ויולים. ביצירותיו לווירג'ינל מתבלטות סדרות של וריאציות, חלקן מבוססות על מנגינות עממיות ובלדות וכן ריקודים (בדרך כלל צמדים של פוואן וגאליארד). כמו כן יש לציין מספר יצירות תוכניתיות כמו "הקרב" או "הפעמונים", יצירות קונטרפונקטיות כמו פנטסיות ויצירות ליטורגיות. ביצירותיו לקונסורט ויולים יש לציין פנטסיות בשלושה, ארבעה, חמישה וששה קולות, יצירות המבוססות על קנטוס פירמוס כמו למשל In Nomine וכן ריקודים.
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן הפופ הטוב ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן הפופ הטוב ביותר מוענק מאז 199. ואן דיירקשן הם כרגע שיאני הפרס עם שלוש זכיות.
זוכים ומועמדים
הזוכים רשומים ראשונים ובאותיות מודגשות.
מסכת סוטה
מַסֶּכֶת סוֹטָה (או שׂוֹטָה) היא המסכת החמישית בסדר נשים, שהוא הסדר השלישי במשנה. בתלמוד הירושלמי מסכת זו היא האחרונה מסדר נשים.
המסכת עוסקת בדיני הסוטה והשקייתה, בדינים שנאמרו ביום בו סילקו את שומר בית המדרש ובדינים הנאמרים בכל לשון והנאמרים בלשון הקודש דווקא.
במסכת זו תשעה פרקים ובתלמוד הבבלי יש במסכת זו 49 דפים. בקרב חסידי חב"ד נהוג ללמוד מסכת זו בימי ספירת העומר, דף אחד ביום (החל מהיום השני לעומר).
רקע
עיקר המסכת עוסקת בדיני סוטה. סוטה היא אישה שבעלה חושד בה כי בגדה בו עם גבר מסוים. התהליך מתחיל בקינוי וסתירה. ה'קינוי' הוא התראה שהתרה בה בעלה לבל תיסתר עם גבר זה, ותנאי ה'סתירה' מתקיים על סמך עדות או טענה שנסתרה עם אותו הגבר למשך זמן מסוים, אך לא ידוע כי בגדה בפועל. דיני הסוטה הבסיסיים מפורטים בתורה, בספר במדבר פרק ה'. עיקר הדין הוא כזה: כיוון שאין שני עדים הדרושים להוכחת הבגידה, עורכים לה בדיקה מיוחדת. משקים אותה "מים מרים מאררים", שהם "מים קדושים", קומץ עפר מהמקדש ודיו של מחיקת מגילה מיוחדת שכתובים בה מספר פסוקים מפרשת הסוטה שבספר במדבר. אם האישה לא בגדה, נאמר בתורה, שהיא תקבל שכר רב ותזכה להרות, אך אם בגדה, ירכה נופלת ובטנה מתנפחת. על פי הדין אין חובה על האישה לשתות את המים, אך אם היא מסרבת, עליה להתגרש מבעלה מבלי שתקבל את הכסף הנקוב בכתובה שלה. לפני שבעלה דורש לבדוק אותה כסוטה, עליו להיות נקי מכל עוון.
מיקומה של המסכת בסדר נשים
הגמרא מציינת כי מיקומה של המסכת אחרי מסכת נזיר הוא על בסיס ברייתא שבה אומר רבי: "למה נסמכה פרשת נזיר שבתורה לפרשת סוטה? לומר לך שכל הרואה סוטה בקלקולה יזיר עצמו מן היין". על קביעה זו מקשה הגמרא שבתורה ממוקמת פרשת סוטה לפני פרשת נזיר, וכי למה לא הוקדמה המסכת לפני מסכת נזיר? ועונה שמכיוון שבמסכת כתובות בפרק המדיר, נשנו הלכות נדרים, עבר עורך המשנה להלכות נדרים במסכת נדרים, ומהם להלכות נזירות שדומים לנדרים במהותם.
הרמב"ם מציין גם בהקדמתו למשנה כי על המסכת היה להימצא אחרי מסכת גיטין "שעניינה מעניין הגירושין, שהסוטה כשתזנה – יש לכוף האיש והאשה על הגירושין".
פרקי המסכת
בסך הכל יש במסכת 67 משניות.
במשנה
ששת הפרקים הראשונים עוסקים בדיני סוטה (כלומר אישה הנחשדת בזנות תחת בעלה). הפרק השביעי דן בהלכות בהם יש לומר נוסח מסוים (כמו פרשת סוטה), ובשאלה האם הנוסח צריך להיאמר דווקא בלשון הקודש או מותר לאומרו בכל לשון. הפרק השמיני דן בהלכות מלחמה והתשיעי בהלכות עגלה ערופה.
כיס אוויר
כיס אוויר (באנגלית: Vertical draft) הוא הכינוי שניתן לתופעה של מערבולות ושינויי לחץ נסתרים באוויר, שעלולים לגרום לטלטלות לא נעימות במהלך הטיסה.
בעת טיסה בגובה רב מטוסים נקלעים לעיתים לתוך זרם סילון וזה עלול לגרום לטלטולים מצד אל צד עד שהמטוס נחלץ מזרם. אם כיוון הזרם תואם את כיוון הטיסה, זרם הסילון עשוי לקצר את הטיסה ולהביא לחיסכון בדלק.
המטוסים בנויים כך שיוכלו להתמודד עם כיסי האוויר בהצלחה.
בשנת 1891 נעזר המהנדס הגרמני אוטו ליליינטל בזמן שבחן את הדרוויצר גלייטר בכיסי אוויר שהגיעו למהירות של 10 מטר בשנייה.
דינמו ריגה (הוקי קרח)
דינמו ריגה (בלטבית: Rīgas Dinamo) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מהעיר ריגה, לטביה.
המועדון התמודד בעבר בליגת ההוקי הקונטיננטלית והיה אחד מששת מועדוני KHL שלא נמצאו בפדרציה הרוסית. למועדון היה גם מועדון לנוער בשם ריגה, ששיחק בליגת MHL.
המועדון הוקם ב-7 באפריל 2008 כיורש לקבוצת הוקי לשעבר (שגם כונתה "דינמו ריגה"), שהוקמה בשנת 1946, אך חדלה להתקיים בשנת 1995. מאז הוקמה מחדש, דינמו ריגה משחקת את משחקי הבית בארנה ריגה, שמסוגל להכיל 10,300 צופים.
דינמו ריגה (1946)
מועדון ההוקי קרח דינמו ריגה הוקם לראשונה בשנת 1946. בשנת 1959 שינה את שמו לדאוגבה, שהיה שם הקבוצה במשך זמן רב. בשנת 1963 שונה שמה חזרה לדינמו עד עונת 1991, כאשר שונה שמה לפרדאוגבה. המועדון אירח בהיכל הספורט בריגה שהכיל 5,000 מושבים ונהרס ב-2007.
המועדון השתתף באליפות ברית המועצות בהוקי קרח ובעונת הבכורה שלה (1946) סיימה במקום הרביעי והתייצבה בראשות טבלת הליגה במשך מספר שנים. בעונת 1958 ירדה לליגת המשנה ושיחקה בה במשך מספר שנים. היא חזרה לליגה העליונה בשנת 1973, זאת בהדרכתו של מאמן ויקטור טיחונוב. בעונת 1976/1977 סיימה במקום הרביעי באליפות.
בעונת 1987/1988, בהדרכת ולדימיר יורזינוב הקבוצה סיימה כסגנית האלופה במה שמהווה להישג השיא בתולדותיה, היא הפסידה רק לאלופת המדינה, צסק"א.
לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה הוזמנה להשתתף באליפות חבר המדינות והיא השתתפה גם בליגת ההוקי הבינלאומית תחת השם "פרדאוגבה", כאשר בעונות 1993 ו-1994 העפילה לפלייאוף הליגה.
דינמו ריגה (2008)
המועדון נוסד מחדש ב-7 באפריל 2008 ביוזמתם של גונטיס אולמאניס, קירובס ליפמאנס, אייגארס קלוויטיס, יוריס סאביקיס, ויסטורס קוזיולס ואחרים. עם זאת, ב-27 במאי, נשיא הפדרציה להוקי קרח של לטביה קירובס ליפמאנס יצא מהפרויקט בשל התנגשות אינטרסים אפשרית. לאחר העונה הראשונה, ויסטורס קוזיולס עזב גם הוא את הפרויקט.
יוליוס שופלר היה למאמן הראשי הראשון של המועדון. במשך שתי העונות הראשונות, הוא נעזר במירוסלב מיקלושוביץ' וארטיס אבולס, אך בשנת 2010, ויקטורס איגנאטייבס החליף את מיקלושוביץ'. ב-27 באפריל 2011 הוכרז פקקה ראוטקוליו למאמן הראשי החדש.
בעונה הראשונה שלה הובלה הקבוצה על ידי שחקנים כמו מסאסקיס פרוסק, ווסטקוט, נישיוויס, מרסל הוסה ואחרים. אחרי עונת 2008/09, הפורוורד אייגרס צ'יפרוס החליט לפרוש והפך מייד למנהל קבוצת המילואים של דינמו ריגה, דינמו-ג'וניורס ריגה. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום העשירי, גבוה יותר ממה שחזו לפני תחילת העונה. עם זאת, בסיבוב הראשון בפלייאוף הליגה, דינמו הפסידה 0:3 לדינמו מוסקבה, שעלתה לאחר מכן לחצי גמר גביע גגארין.
בעקבות העונה הראשונה, דינמו הצליח להחתים את סנדיס אוזולינש, כמו גם את יאניש ספרוקטס, מרטינש קרסומס וכוכבי הוקי לטבים אחרים. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השמיני של חטיבת המערב והעפילה לפלייאוף. בסיבוב הראשון של הפלייאוף התמודדה דינמו מול סק"א סנט פטרסבורג עם שחקנים כמו סרגיי זובוב, פטר צ'ייאנק, מקסים סושינסקי ואלכסיי יאשין בסגל ובכל זאת דינמו הצליחה לנצח 3–1 את סק"א ולעלות לחצי גמר חטיבת המערב. בחצי הגמר הובסה דינמו על ידי מי שבהמשך העפילה לגמר גביע גגרין אם.וה.דה, שניצחה 1–4 בסדרה.
בעונה לאחר מכן, בשל תפקידו המכריע בהצלחת הקבוצה מרסל הוסה חתם על חוזה לשנתיים עם אלופת KHL, אק ברס קאזאן ועזב את ריגה. מרטין קאריאה חתם על חוזה לשנתיים עם אמברי-פיוטה השווייצרית מליגת NLA. שחקנים חדשים שנחתמו במהלך פגרת העונה היו תומאס סורוביי, ברוק טרוטר, מיקאל טלקוויסט ומארק הרטיגן. יוליוס שופלר חזר לתפקידו כמאמן הראשי.
נכון לסוף העונה השלישית, יוליוס שופלר עזב את הקבוצה להיות מאמן צסק"א מוסקבה. ב-27 באפריל 2011, דינמו החתימה את פקה ראוטקוליו לתפקיד המאמן הראשי. כמו כן, כל השחקנים הזרים שהיו ללא חוזים פעילים עזבו את הקבוצה לשחק במקום אחר. ברוק טרוטר גם עזב לממש את ההזדמנות שלו לשחק ב-NHL עם המונטריאול קנדיאנס.
דינמו ריגה החתימה שחקנים חדשים רבים, אבל מאז עונת 2013/2014 לא הצליחה לשוב ולהעפיל לפלייאוף הליגה.
בפברואר 2022 עזב את ליגת KHL, כתגובה לפלישה הרוסית לאוקראינה, ברם במהלך עונת 2022/2023 המועדון נקלע לקשיים פיננסיים בשל אובדן נותני חסות ונאלץ לשחרר שחקנים רבים ולסיים את העונה בליגה הלטבית עם הרכב מועדון הנוער.
בית החולים יליזבטה (סנקט פטרבורג)
בית החולים לילדים פסטר היה אחד מבתי החולים הגדולים לילדים בסנקט פטרבורג. במרבית שנות קיומו נקרא בשם "בית החולים יליזבטה" (Елизаветинская клиническая больница) על שם הדוכסית יליזבטה מיכאילובנה.
המאה ה-19
בית החולים הוקם בשנת 1844 על ידי ארגון צדקה פרטי, בראשות קצין הצבא הרוסי והמדינאי פיודור ברג. הקמת בית החולים אושרה בצו של ניקולאי הראשון מ-13 באוקטובר (25) 1844. בהתאם לצו הקיסרי מיום 8 במרץ (18) 1845, בית החולים קיבל את שמו לכבוד הדוכסית המנוחה יליזבטה מיכאילובנה. ניקולאי הראשון לקח את בית החולים תחת חסותו ומינה את הנאמן הראשי שלו, הדוכסית ילנה פבלובנה למנהלת. לאחר מותה בשנת 1873, הדוכסית הגדולה יקטרינה מיכאילובנה הפכה לנאמנית הראשית.
בית החולים נפתח בבניין שהותאם לביתו של ראש העירייה איוואן פיודורוביץ ז'רבין בכיכר מיכאילובסקאיה (כיום כיכר האמנויות, בניין 2), שם שכן "המוזיאון הרוסי" של פ. סווינין. ארנסט (יוליוס) אלכסנדרוביץ' מאייר (1810-1872)  מונה לרופא הראשי. כאן שכן בית החולים עד 1848. ואז, עד 1862, בית החולים היה ממוקם בבית מספר 2 ברחוב הפלוגה העשירית של גדוד איזמאילובסקי, הרופא הראשי בשנים אלה היה ד"ר תיאובלד אדולף (פיודור קרלוביץ') פון וקסמן (1822-1868).
המאה ה-21
לאחר התפרקות ברית המועצות בית החולים הפך לבית חולים עירוני המתוקצב על ידי מינהל העיר סנקט פטרבורג בשם "מחלקה לטיפול בשחפת מספר 12" (Противотуберкулёзный диспансер № 12).
מזראטי אינדי
מזראטי אינדי (באיטלקית: Maserati Indy) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזראטי אשר יוצרה בין השנים 1969–1975.
יוצרו 1,104 יחידות.
בית החולים ניקולאי (סנקט פטרבורג)
בית חולים ניקולאי (ברוסית: Николаевская больница) הוא אחד מבתי החולים הוותיקים בעיר סנקט פטרבורג, מוסד רפואי מוביל במחוז פטרודבורץ, המעניק טיפול ליותר מ-200,000 תושבי מחוז פטרודבורץ, סטרלנה ולומונוסוב, כמו גם תושבים ומבקרי העיר סנקט פטרבורג. פועל ברציפות מאז 1802. בבית החולים עובדים יותר מ-900 אנשי רפואה המומחים במתן טיפול רפואי מתקדם.
הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן
הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן ברמת-גן, היא הגדולה בארץ בתחומה. נכון לשנת 2021, פועלים בפקולטה כ- 300 אנשי סגל, 14 מחלקות אקדמיות (המחלקה ללימודי המזרח התיכון,המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו, המחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות, המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, המחלקה לספרות עם ישראל, המחלקה לאמנות יהודית, המחלקה לתנ"ך, המחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה, המחלקה לפילוסופיה יהודית, החוג הרב תחומי למדעי היהדות), 21 מרכזים ומכוני מחקר ו-28 קתדרות, ובהם כ-2,000 סטודנטים הלומדים ל-3 התארים, ועוד כ-1,500 סטודנטים הלומדים בפקולטה במסגרת מקצוע משני. דיקן הפקולטה הוא פרופ' שמואל רפאל.
חתני פרס ישראל רבים למדו או עבדו בפקולטה, ובהם משה גושן-גוטשטיין, דניאל שפרבר, יהודה רצהבי, מנחם צבי קדרי, גד בן-עמי צרפתי, דוד הלבני, שמא פרידמן וזרח ורהפטיג.
עמק למאניס
עמק למאניס (באנגלית: Lemanis Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח, הנמצא בין עמק איטונה ועמק לינדום ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
בפתח העמק מצויה שלוחה של קרחון הת'רטון.
העמק מצוי 13 קילומטרים מערבית- צפון מערבית מפסגת דריק.
העמק ממוקם בגובה של 1,227 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו מוואיקטו שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979 – 1978 בפיקודו של מייקל סלבי.
העמק נקרא על שמה של המצודה הרומית שהיה בבריטניה הרומית פורטוס למאניס (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
בית יעקב
תנועת בית יעקב היא תנועת בתי ספר חרדית לבנות, הגדולה בעולם. "בית יעקב" הוקמה ב-1918 בקרקוב על ידי שרה שנירר והתפתחה בידי תלמידותיה באירופה ובהמשך בארצות הברית ובישראל. תחת שם זה פועלים בתי הספר לבנות של החינוך העצמאי ובתי ספר נוספים ברחבי העולם, כמו גם גני ילדים ומעונות יום. נכון לשנת תשע"ח ישנם ברשת בישראל, למעלה מ-37,300 תלמידים, 5,300 אנשי צוות וכ-1,700 גני ילדים צהרונים ומשפחתונים.
מולגרה
המולגרה (שם מדעי: Dasycercus), היא סוג של טורף כיס קטן ממשפחת נמיות הכיס הכוללת 2 מינים המצויים באזורים הצחיחים של יבשת אוסטרליה. פירוש השם המדעי של המולגרה הוא "שעיר-זנב", אשר מתייחס לסימן הזיהוי הבולט של המינים בסוג. מבחינה גנטית, המולגרה קרובה במיוחד לסוגים: קאלוטה אדומה, נמיית כיס ושד הכיס.
בית יעקב
רקע
בתולדות היהדות ישנן רק עדויות מועטות לקיומו של חינוך מסודר לבנות. בעוד שהבנים נשלחו לפחות ללימודים בסיסיים בתלמוד תורה, בנות הסתפקו בהדרכה בסיסית מאמותיהן לגבי התפקידים והמצוות עליהן היו מופקדות, ולעיתים רחוקות למדו גם כיצד לקרוא את התפילות.
סדרי חינוך אלה החלו לעבור תמורה מקיפה בקרב האשכנזים במרכז ומזרח אירופה משלהי המאה ה-18, כשהשלטונות החלו לאכוף חינוך כללי. בנחלה האוסטרית גליציה נפתחו מוסדות כאלה מ-1788, בפיקוחו של המשכיל הרץ הומברג. אך בעוד שבמערב התבססו בתי-ספר כלליים ליהודים, מוסדות החינוך בגליציה נסגרו כבר ב-1806. לבד מחריגים מעטים, החינוך המסורתי הוסיף להתקיים כמימים ימימה, ורוב האוכלוסייה היהודית נותרה אדוקה מאוד.
מולגרה
מאפיינים
המולגרה נראית כשילוב בין עכבר לנמייה, וחרף מידות הגוף הקטנות שלה, היא גדולה בהשוואה לטורפי כיס אחרים במשפחתה: אורכה נע בין 12 ל-23 ס"מ ומשקלה 60–185 גרם. אצל שני המינים הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות. האוזניים של המולגרה קצרות ועגולות, והיא בעלת חוטם מחודד המותאם לנבירה בחול ובאדמה בחיפוש אחר רמשים. ראשה גדול במיוחד, והיא בעלת עיניים גדולות ואף קטנטן. הפרווה של המולגרה קצרה וזיפית, וצבעה חולי או חום בהיר המספק לה הסוואה מצוינת בנוף הצחיח. את מיני המולגרה ניתן לזהות בנקל מטורפי כיס אחרים, תודות לזנב העבה שלהם אשר שחור ובעל ציצה שעירה בקצהו.
בית יעקב
רקע
רק ב-1874 הוחל חינוך חובה ציבורי בחינם לבנים ובנות גם יחד על כל הנתינים. רוב ההורים סירבו לשלוח את בניהם והעדיפו שיוסיפו ללמוד בתלמודי תורה פרטיים, אף שהדבר היה כרוך בתשלום קנס. אך התנגדות כזו לא עלתה בנוגע לנערות; אהרן מרקוס אף המליץ לשלוח את כולן כדי להעמיס על התשתיות המצומצמות ולהקל על הכרה במסגרות אקסטרניות לנערים. קולות ספורים קראו לייסד בתי-ספר מיוחדים לנערות יהודיות, כמו אלה שהקימה הנאו-אורתודוקסיה בגרמניה; אלה יועדו להקנות להן ידע דתי תוך החלפת המסגרת המשפחתית המסורתית, שאדיקותה הלכה ונשחקה בכח המודרניזציה. אך ההנהגה סירבה לכך: ב-1900 פרסם בעל טור במחזיקי הדת ש:. התגובה המומלצת לרוב בחוגים השמרניים הייתה להשתדל להקנות לבנות מידות טובות ולצמצם את לימודי החול ככל האפשר, והורים שניסו ללמד את בנותיהם דת באמצעות מורים פרטיים זכו בגינויים ובביקורת.
מולגרה
מאפיינים
המולגרות חיות בעיקר באזורי המדבר או סוואנות צחיחות, ובהתאם לכך הן פעילות לילה. במהלך היום הן ספונות במאורות שלהן, אך מדי פעם הן משתזפות בשמש בפתח המאורה או יוצאות לצוד את מזונן. המולגרות ניזונות מחולייתנים קטנים שונים, בעיקר חרקים; עם זאת, הן עשויות לאכול גם מיני זוחלים ואף יונקים אחרים הקטנים מהן. הכליות של המולגרה מפותחות במיוחד ומסייעות לה להפריש שתן מרוכז מאוד כדי למנוע איבוד לחות באקלים המדברי; בהתאם לכך, היא שותה מים לעיתים נדירות ומתקיימת מהלחות של מזונה. הכיס של המולגרה ממוקם באזור המפשעה ומורכב משני קפלי עור. הרבייה אצל סוג זה עונתית ונמשכת מיוני עד ספטמבר, כאשר הנקבה ממליטה בין 1–8 וולדות השוכנים בתחילה בכיס וניזונים מחלב אימם.
בית יעקב
רקע
בינתיים, השפעת בתי-הספר החלה להיות מורגשת. גם בשכבות המסורתיות ביותר ניבע פער גדול בין הנשים שהתחנכו בהם לבעליהן. הרעיות היו בקיאות לרוב בשפה הפולנית וגדלו על תרבותה, בניגוד חריף לבני זוגן.
בשנת 1900 קרא שמעון מנחם לזאר בעיתון המגיד להקים מוסדות חינוך יהודיים גם לבנות:         "'הגע בעצמך הקורא, אם בעל נפש אתה: בנות יודעות חכמה ודעת, מעט או הרבה, ומגודלות ברוח זרה לעמנו תכרחנה לעזוב בפעם אחת את דרכן הרגיל... וללכת להנשא לבחורים בוערים וחסידים מחובשי ביהמ'ד. הלא תהום אין קץ מפריד בין רוב בנות החסידים ובין בניהם! ... חלילה לנו להרשיע את הבנות הנמלטות מפני רודפיהן. ... עלינו להכיר את האמת, כי האבות עצמם בדרך החנוך הנפתל הביאון לידי כך. הבנות הפושעות הן רק שוגגות, אבל אבותיהן הם מזידים... יקומו נא גדולינו לישע עמם, להקים ב'ס דתיים לנערות, כי הצרה הזאת איננה קטנה מיתר צרות ישראל בגליציה'"ב-1902 התלוננו ב'מחזיקי הדת':
מולגרה
מינים
בעבר שרר בלבול נרחב במיון של הסוג, כאשר טורפי כיס רבים סווגו בו בטעות. רק לאחרונה הוכרו סופית 2 מינים נפרדים. זיהוי המינים התבסס רבות על מחקרים גנטיים ומורפולוגיים שנעשו על דגימות מולגרות שנמצאו במוזיאונים. ההבדלים העיקריים ביניהם באים לידי ביטוי בציצת השיער שעל הזנב, ובמבנה השיניים; מספר הפטמות אצל הנקבות משתנה אף הוא בין המינים. הסוג כולל את המינים הבאים:
בית יעקב
רקע
לבד מהחיכוכים המרובים שהבדלים אלה גרמו, התנצרו בקרקוב למעלה מ-400 נערות סביב סוף המאה. ב-1903 הציע אב"ד נובי דבור מנחם חיים לנדא להקים מוסדות לנערות, אך הרב עקיבא רבינוביץ' מפולטבה שלל זאת באמרו: בשנה לאחר מכן הקים הרב שלום מרדכי שבדרון אגודה לקידום יוזמה דומה, אך נסוג למול התנגדות חריפה.
בינתיים המשיכו להצטבר שערוריות בנדון. פרשת התנצרותה של הנערה מיכלינה ארטן זיעזעה את הקהילה; חיה קלוגר, נינת הרב חיים הלברשטאם, הסתתרה במנזר ותבעה את הוריה בדרישה שיאפשרו לה להירשם לאוניברסיטה, ובית-המשפט העליון בווינה פסק לבסוף לטובתה. לאחר העקירה וההימלטות של רבים לפנים הקיסרות במלחמת העולם הראשונה מוטטו באחת את החברה היהודית בחלקים נרחבים בגליציה. רבות מהפליטות הצעירות עבדו בשבת בווינה. תחושת המשבר והחולשה של שלהי המלחמה החלישה לבסוף את ההתנגדות, אך היוזמה לחינוך נערות לא באה מההנהגה כי אם מתוך הציבור.
מחלוקת הלכתית
בעקבות ההתבוללות הקשה שנוצרה בשל חוסר ההשכלה של הבנות, הקימה התופרת האלמונית שרה שנירר בשנת 1918 בית ספר חרדי לבנות וקראה לו 'בית יעקב'. היא שאבה השראה מהרב משה דוד פלעש, דרשן נאו-אורתודוקסי שהכירה בווינה; בחוגי הנאו-אורתודוקסים המודרניים במרכז אירופה, חינוך בנות כבר היה מקובל מזה כשני דורות. שם רשת החינוך מבוסס על מדרש פרשני לפסוק המתאר את מתן תורה ב:, ופירש במכילתא דרבי ישמעאל:. מדרש מפורסם זה הקנה את שמו לרשת החינוך, שכן הוא משלב את הרעיון של לימוד תורה ומסירת ידע לנשים דווקא. יש אומרים שמקור השם הוא מן הפסוק "בית יעקב לכו ונלכה באור ה'".
שנירר ביקשה הסכמה לרעיון של חינוך תורני לנשים, שכל הצעה לקיימו נדחתה בתוקף על ידי הרבנים. היא התקבלה לראיון אצל האדמו"ר מבעלזא, ואחיה אמר לו ש"היא מבקשת לחנך בנות בדרך היהדות." שנירר העידה שהאדמו"ר ענה ב"ברכה והצלחה" (לאחר מכן, התנגד ל'בית יעקב'). ב-1929 הביעו רבי חיים עוזר גרודזנסקי והאדמו"ר מגור תמיכה כללית ברשת.
אכן, פתיחת רשת בתי הספר גרמה למחלוקת גדולה בציבור החרדי, בפרט בחוגים חסידיים. בהונגריה דחו מרבית החוגים את עצם הרעיון של חינוך דתי לנערות: המנחת אלעזר כתב "וגם החדרים לבתולות שקוראים אותם 'בית יעקב', הצדיקים וחסידים קוראים אותם 'בית עשיו'". גם בגליציה, התנגדה חסידות בעלזא לבתי הספר של בית יעקב, ואף במידה רבה נמנעה בעלזא להיכנס לרשת אגודת ישראל בעקבות כך. לטענתם, ברכת הרבי מבעלזא לשרה שנירר, הייתה באופן פרטי, ולא לשם הקמת תנועה. גם בארץ ישראל כאשר הקימו מוסדות בעלזא בתי ספר לבנות נמנעו מלקרוא בשם בית יעקב, עקב ההתנגדות הישנה מגליציה, והרשת נקראת 'בית מלכה' על שם הרבנית הראשונה מבעלזא. בחסידות סאטמאר נאלצו אף הם להקים רשת לבנות משלהם לאחר המלחמה, 'בית רחל', על שם בת האדמו"ר.
הקמת מוסדות בית יעקב
שרה שנירר נולדה למשפחה אדוקה של חסידי בעלז. בילדותה היא למדה בבית ספר פולני כללי ובתור נערה נהגה ללכת לאוניברסיטאות פולניות מתוך מטרה להאזין להרצאות ולשיחות בנושאים שונים. כבר בצעירותה חלמה להקים תנועה שתאפשר לבנות יהודיות מסגרת בה יוכלו להעמיק את ידיעותיהן בנושאי יהדות.
בתחילה פנתה שרה שנירר אל בעלי השפעה בציבור החרדי דאז מתוך ניסיון לשכנעם בחשיבות הקמת מסגרת חרדית לבנות. אולם מאמציה לא הועילו ולא היה איש שהקשיב לרעיונותיה. לפיכך פנתה לאחיה שהתגורר אז בצ'כוסלובקיה והייתה קרובה אליו. אף על פי שניסה להניאה מרעיון זה, ייעץ לה לשאול בעצתו של האדמו"ר מבעלז, רבי יששכר דב רוקח. הרבי, בניגוד לגדולי התורה אחרים, הביע הבנה והסכמה לצורך בחינוך הבנות. כשהוכנס הקוויטל (פתק בקשה לברכה) אליו, ובו נכתב "אחותי חפצה לחנך את בנות ישראל ברוח התורה והמסורה", הוא ברך 'ברכה והצלחה'.
הצעד המעשי הראשון בכיוון זה היה כינוס בנות שכונה 'עונג שבת' באולם בית היתומים קרקוב. לכינוס הגיעו כארבעים בנות בגילאי 16 עד 20. אולם הסתבר שבנות בגילאים אלו לא רצו לשמוע על יהדות – זה היה מאוחר מדי. לפיכך פנתה שנירר לקהל יעד צעיר יותר ופחות מושפע. בסופו של דבר נפתחה בשנת תרע"ח, 1918 הכיתה הראשונה של בית הספר, בביתה של שנירר. כתלבושת לבשו הבנות צווארונים לבנים אותם ניתן לראות בתצלומים רבים מאותה תקופה.
באותה תקופה התבטא האדמו"ר מגור לראשונה ביחס ליוזמתה של שרה שנירר. בעליו של הבניין בו שכן בית הספר היה חסיד גור שתהה איך להתייחס לפעילות זו שהתנהלה בתוך הבניין שלו. הוא הפנה את השאלה הזו אל הרבי והוא הגיב: “הייתי שמח אילו דבר כזה היה מתבצע בביתי אני". עידוד זה והוראתו של הרבי מגור, המריצו מאות מחסידיו, לפתוח בכל העיירות בפולין בתי ספר לבנות 'בית יעקב'. בהמשך היו חסידיו של הרבי בין מקימי בתי הספר של הרשת בארץ ישראל טרם השואה. ביניהם הרב מאיר וידסלבסקי מייסד בית יעקב הראשון בחיפה, הרב מאיר שצ'רנסקי מייסד הסמינר בת"א, הרב הלל ליברמן שייסד את מכון בית יעקב למורות (מכונה הסמינר הישן, ובשיתוף עם הרב פנחס יעקב לוין) ואת הסמינר החדש בירושלים.
התפתחותה המהירה של הרשת הובילה לצורך דחוף במורות. לפיכך ב-1922 הקימה שנירר בקרקוב, ברחוב סטניסלבה 10, סמינר למורות בהנהלתה. קורס קיץ מרוכז למורות שהתקיים במשך חודשיים ימים ענה על צורך ראשוני זה והיווה בהמשך את התשתית להקמתו של תיכון רשמי וסמינר למורות בית יעקב שזכו להכרתו של משרד החינוך הפולני. מי שהפך את הסמינר למבוסס יותר היה ד"ר שמואל דויטשלנדר, אז יו"ר קרן התורה, אותו פגשה שנירר בכינוס אגודת ישראל בקרקוב. דויטשלנדר פעל רבות למען התנועה ובפרט הקמת וביסוס הסמינר.
מיקומו הראשון של הסמינר היה בקומה עליונה של בניין מגורים שנרכשה על ידי אגודת ישראל בפולין ברחוב אוגוסטיאנסקה 30. דויטשלנדר פעל רבות על מנת להשיג את הכסף הדרוש למבנה הסמינר וכיו"ר קרן התורה היו לו קשרים רבים שהועילו למטרה זו. לצידו פעלה גם ד"ר יהודית גרינבוים שטרחה אף היא בגיוס כספים לסמינר ונסעה לשם כך בערים רבות ברחבי אירופה. אחת הדרכים לגיוס הכספים היה בעזרת מכירות פומביות של לבני בניין ששימשו לבניית הסמינר בקרקוב שערך ד"ר דויטשלנדר.
לאחר פטירתה של המייסדת מרת שרה שנירר בשנת 1935, מונה הרב יהודה לייב אורליאן, מרבני חסידי גור, למנהל הרוחני של הסמינר בקרקוב, ולאחראי על הרשת כולה.
בית יעקב לאורך הדורות
עם פרוץ השואה היו בפולין קרוב לשלוש מאות בתי ספר "בית יעקב". עם חורבן יהדות אירופה בתקופת השואה חרבו גם כל בתי הספר של הרשת באירופה מלבד בית הספר יסודי התורה - בית יעקב בעיר אנטוורפן. אולם, תלמידות רבות של שרה שנירר שרדו והן אשר היוו את הלוז של רשת החינוך כיום. בכל רחבי העולם היהודי-חרדי קיימים כיום בתי ספר "בית יעקב". כך גם בבריטניה, צרפת, בלגיה, שווייץ, ארצות הברית, מדינות דרום אמריקה וישראל.
בשנות ה-30 התארגנו בארץ ישראל בתי ספר בית יעקב במקומות יישוב רבים. בשנת 1935 כבר היו בתי ספר בירושלים, תל אביב, טבריה, פתח תקווה, בני ברק וכפר אתא והם התארגנו לרשת אחת לפעילות משותפת. בשנת 1937 נפתח סמינר בית יעקב למורות בתל אביב. בשנת ה'תש"ב, 1942 אומצה רשת בית יעקב על ידי אגודת ישראל המנהלת אותה במסגרת החינוך העצמאי בישראל ובארץ. אולם הכינוי 'בית יעקב' נותר והוא מתייחס לבתי ספר חרדיים לבנות. רשת בית יעקב כיום היא רשת מוכרת שאינה רשמית, בשונה מתלמודי התורה של הבנים שהם מוסדות פטור. בשונה משאר מערכות החינוך בארץ במערכת החינוך החרדית אין חטיבת ביניים. לפיכך, בית ספר היסודי כולל את כיתות א'-ח' והחל מכיתה ט' מתחיל התיכון.
עיתונים וביטאונים
בשנת תרפ"ד החלה הרשת להוציא את העיתון בית יעקב ז'ורנאל. עורך העיתון היה אליעזר גרשון פרידנזון, חסיד גור ומפעילי תנועת אגודת ישראל. בעיתון פורסמו מאמריהם של סופרים, מורות ותלמידות בית יעקב. אף שרה שנירר פרסמה בו ממאמריה. לעיתון היה מצורף דף בשם "בנות בלעטער", חדשות מתנועת הנוער של בית יעקב.
ביטאון נוסף היה ביטאון הילדים "קינדער גארטן", בעריכת אליעזר שינדלר.
בארץ ישראל החל לצאת הירחון "בית יעקב", החל משנת תשי"ח. עורך העיתון היה הרב משה פראגר, ובין הכותבים היו דוד זריצקי, פנינה ליכטשיין ("א. מרגלית"), אהרן סורסקי ועוד. הירחון פסק להופיע בשנות התש"מ.
המנון התנועה
המנון התנועה הוא "עבריות אנחנו", אשר נכתב על ידי הרב אלכסנדר זושא פרידמן. המנון נוסף, לילדות, נכתב על ידי אליעזר שינדלר, ופותח במילים (בתרגום לעברית) "אנו כפרחים יפים".
תלבושת
במרבית בתי הספר והתיכונים של בית יעקב מונהגת תלבושת אחידה ברובם היא כוללת חולצה מכופתרת בצבע תכלת וחצאית בצבע כחול, כשעל החולצה רקום לעיתים לוגו המוסד.
ממלכת נאפולי הנפוליאונית
ממלכת נאפולי (באיטלקית: Regno di Napoli; בנפוליטנית: Regno 'e Napule; בצרפתית: Royaume de Naples) הייתה מדינת חסות צרפתית בדרום איטליה שהוקמה בשנת 1806 כאשר פרננדו הרביעי והשביעי, מלך נאפולי וסיציליה מבית בורבון צידד בקואליציה השלישית נגד נפוליאון ובתמורה הודח מממלכתו על ידי פלישה צרפתית. ז'וזף בונפרטה, אחיו הבכור של נפוליאון הראשון, הוצב במקומו: ז'וזף העניק את התואר "נסיך נאפולי" כתורשה לילדיו ולנכדיו. כאשר ז'וזף הפך למלך ספרד בשנת 1808, מינה נפוליאון את גיסו ז'ואקים מירא לתפוס את מקומו. מירא הודח מאוחר יותר על ידי קונגרס וינה בשנת 1815 לאחר שפגע באוסטריה במלחמה הנאפוליטנית, בה הובס באופן מכריע בקרב טולנטינו.
היסטוריה
למרות שהמלכים הנפוליאונים כונו רשמית מלך נאפולי וסיציליה, השליטה הבריטית בים התיכון מנעה מהצרפתים להשיג שליטה על סיציליה, שאליה ברח פרדיננד, והכוח הצרפתי הוגבל לממלכת נאפולי היבשתית בלבד בעוד פרננדו המשיך לגור בממלכת סיציליה ולשלוט בה. ברוח המודרניזציה של המהפכה הצרפתית, המשטרים של ז'וזף ומירא יישמו תוכנית של רפורמות גורפות בארגון ובמבנה של הממלכה הפיאודלית העתיקה. ב-2 באוגוסט 1806 בוטל הפיאודליזם, וכל הזכויות והפריבילגיות של האצולה בוטלו. גם העיסוק בחקלאות מס הופסק. גביית כל המיסים הוכנסה אט אט לשליטה מרכזית ישירה כשהממשלה הוציאה את הקבלנים ופיצתה את אלה שאיבדו את הרשאות גביית המס הפיאודליות שלהם באיגרות חוב. מערכת תאורת הרחוב הציבורית הראשונה, בדגם של פריז, הותקנה גם בעיר נאפולי בתקופת שלטונו של ז'וזף.
בהמשך לרגש האנטי-פקידותי של המהפכה, רכוש הכנסייה הוחרם בהמוניהם ונמכר במכירה פומבית כ-biens nationalaux (כפיצוי על אובדן הפריבילגיות הפיאודליות, האצילים קיבלו תעודה שניתן היה להחליף בנכסים כאלה). עם זאת, לא כל אדמות הכנסייה נמכרו מיד, וחלקן נשמרו לתמיכה בקרנות צדקה וחינוך. גם רוב המסדרים הנזיריים דוכאו וכספם הועברו לאוצר המלוכה; הבנדיקטינים והישועים פורקו, אבל ז'וזף שמר על הפרנציסקנים.
בשנת 1808 ז'ואקים מירא, בעלה של אחותו של נפוליאון קרולין, קיבל את הכתר של נאפולי מהקיסר לאחר שז'וזף קיבל בעל כורחו את כס המלכות של ספרד.
מירא הצטרף לנפוליאון במערכה ההרסנית של 1812, וככל שהתגלגלה נפילתו של נפוליאון, ביקש יותר ויותר להציל את ממלכתו. הוא פתח בתקשורת עם האוסטרים והבריטים, וחתם על הסכם עם האוסטרים ב-11 בינואר 1814, שבו, בתמורה לוויתור על תביעותיו לסיציליה ולמתן תמיכה צבאית לבעלות הברית במלחמה נגד הקיסר לשעבר שלו, אוסטריה תבטיח לו את המשך החזקה של נאפולי. בהצעדת חייליו צפונה, הצטרפו הנאפוליטנים של מירא לאוסטרים נגד בנו החורג של נפוליאון, אז'ן דה בוארנה, המשנה למלך ממלכת איטליה. לאחר שפתח בתחילה תקשורת סודית עם אז'ן כדי לבחון את האפשרויות שלו להחליף צד שוב, מירא לבסוף התחייב לצד של בעלות הברית ותקף את פיאצ'נצה. עם התפטרותו של נפוליאון ב-11 באפריל 1814 ושביתת הנשק של אז'ן, חזר מירא לנאפולי. עם זאת, בני בריתו החדשים לא בטחו בו, והוא השתכנע שהם עומדים להדיח אותו.
עם שובו של נפוליאון ב-1815, מירא תקף מרימיני לעבר הכוחות האוסטריים בצפון איטליה במה שהוא ראה כהתקפת מנע. המעצמות בקונגרס וינה הניחו שהוא מתואם עם נפוליאון, אבל זה היה, למעשה, ההפך מהאמת, שכן נפוליאון ביקש אז להבטיח הכרה בשובו לצרפת באמצעות הבטחות לשלום, לא למלחמה. ב-2 באפריל, מירא נכנס לבולוניה ללא קרב. ובכל זאת, עד מהרה הוא נסוג כשהאוסטרים חצו את הפו באוצ'יובלו, וכוחותיו הנאפוליטניים התפרקו בסימן הראשון של התכתשות. מירא נסוג לצ'זנה, אחר כך אנקונה, ואז טולנטינו. בקרב טולנטינו ב-3 במאי 1815 נסחף הצבא הנאפוליטני הצידה. אף על פי שמירא ברח לנאפולי, עמדתו הייתה בלתי ניתנת להגנה, ובמהרה הוא המשיך בבריחתו ועזב את נאפולי לצרפת.
פרננדו הרביעי והשישי הוחזר לכסאו במהרה, וממלכת נפוליאון הגיעה לקיצה. קונגרס וינה אישר לפרננדו את שתי הממלכות העתיקות שלו, נאפולי וסיציליה, אך תחת התואר המאוחד החדש של מלך שתי הסיציליות, שישרוד עד 1861.
לירון זייד
לירון זייד (נולד ב-19 בפברואר 1989) הוא עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי, ושחקן בעברו. כתב תרבות ומגיש בחברת החדשות בערוץ קשת 12 (בעבר ערוץ 2) החל משנת 2013.
קריירה
בשנת 1998 השתתף בפסטיגל כילד פסטיגל. בשנים 2000–2001 הופיע בתוכנית הילדים "פתוח" בערוץ הילדים. בשנת 2000 השתתף בסרט הילדים "כובע קסמים" בערוץ הילדים בתור טוליק. בשנת 2002 שיחק בסדרה "מיי פירסט סוני" בתפקיד יותם לזר. באותה השנה התארח בתוכנית הסאטירה מבית אסי וגורי "שידורי המהפכה" בערוץ 2, בתוכנית הפארודית "משפחת בתחת".