cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קני דורהאם
חייו
בשנת 1963 צירף דורהאם להרכב את סקסופוניסט הטנור בן ה-26 ג'ו הנדרסון, אשר הקליט עמם את Una Mass (יחד עם המתופף הצעיר טוני ויליאמס). דורהאם הקליט רבות עם הנדרסון, והשניים הפכו לחברים טובים. בין הקלטותיהם המשותפות ניתן למנות את אלבומו של הנדרסון "Page One" בו מופיע הסטנדרט המפורסם ביותר של דורהאם - "Blue Bossa" (בעברית בוסה כחולה). סטנדרט זה זכה לביצועים ועיבודים רבים. בין המבצעים המפורסמים של הסטנדרט נמנים דקסטר גורדון וג'יי ג'יי ג'ונסון. דורהאם עסק גם בעיתונאות ג'אז וכתב כמה מאמרים בעיתון דאון ביט, כמו כן כתב את הערות האלבום של "Page One" ואלבומים נוספים.
במהלך שנות השישים דורהאם הקליט לעיתים תכופות, כמוביל וכמלווה, עם הנדרסון, סידר ולטון, מילט ג'קסון ואחרים. במשך חייו הוא לא זכה לתשומת לב רבה מאוד, ועל כן נחשב למוזיקאים שלא הוערכו דיו, בעיקר משום שחסה בצילם של גילספי, בראון, מיילס דייוויס ולי מורגן.
בשנותיו האחרונות דורהאם מיעט לנגן עקב מחלת הכליות, ממנה מת בחמישה בדצמבר 1972.
ציר כיסופים
ציר כיסופים (נקרא גם "פרוזדור כיסופים") הוא כינוי ישראלי לכביש ברצועת עזה, שחיבר בין כביש 242 ומעבר כיסופים בצד הישראלי של גדר המערכת ובין יישובי גוש קטיף שנמצאו בשטח רצועת עזה עד תוכנית ההתנתקות ב-2005. ציר זה היה עורק החיים של גוש קטיף והדרך הראשית בינו לבין השטחים שבתוך הקו הירוק.
ב-2005 ננטש הציר בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, יציאת צה"ל מרצועת עזה ופינוי התנחלויות גוש קטיף.
במקום מלבד הכביש היה גם גשר, גשר מור אשר חיבר את כל האזור ופורק גם הוא במסגרת תוכנית ההתנתקות, כמו כן בצמוד לכביש הייתה (ועודנה) טחנת קמח בבעלות של פלסטיניים מקומיים.
אחרי תוכנית ההתנתקות, חשיבותו ושמו הסמלי של הציר "כיסופים" (כלומר: געגועים) שימשו את מפוני גוש קטיף במאמרים, תפילות, שירים ויצירות אמנות שהנציחו את חייהם בגוש קטיף וביטאו את רצונם לחזור לבתיהם.
ג'ק קרייסטון
ויליאם ג'ון "ג'ק" קרייסטון (אנגלית: William John "Jack" Crayston; 9 באוקטובר 1910, גריינג' אובר סנדס - דצמבר 1992) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
חייו
קרייסטון שיחק עבור נבחרת בתי ספר מקומיים ועבור אולברסטון טאון לפני שעבר לנורת' בארו מהליגה השלישית ב-1928. הוא שיחק בבארו במשך שתי עונות לפני שעבר לברדפורד פארק אווניו מהליגה השנייה. בברדפורד הוא פיתח את יכולותיו והפך לקשר ימני חזק.
למרות ששבר את שורש כף היד ואת רגלו בעונת 1933/1934 הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל ארסנל שזכה באליפות הליגה הראשונה, כאשר מטרת ההחתמה היא להביא מחליף לצ'ארלי ג'ונס. הוא הבקיע שער במשחק הבכורה שלו נגד ליברפול ב-1 בספטמבר 1934, שהסתיים בניצחון 8 - 1 לטובת ארסנל. קרייסטון הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובהדרגה הדיח את פרנק היל מעמדת הקשר הימני. הוא זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1934/1935 ו-1937/1938, ובגביע ה-FA בעונת 1935/1936.
בתקופה זו החל קרייסטון לשחק במדי נבחרת אנגליה. משחקו הראשון היה בניצחון 3 - 1 על נבחרת גרמניה ב-4 בדצמבר 1935, ובסך הכל הוא השתתף בשמונה משחקים עבור מדינתו בין 1935 ל-1937. הוא הבקיע שער אחד בלבד. משחקו האחרון היה בניצחון 5 - 4 נגד נבחרת צ'כוסלוביה ב-1 בדצמבר 1937.
שצ'קוצ'יני
תולדות היישוב
שצ'קוצ'יני נזכרת לראשונה בשנת 1307, עת הייתה כפר בבעלות אצולה. במהלך המאה ה-15 קיבל היישוב זכויות עיר והיתרים לקיים בו ירידים שנתיים, והדבר הביא להתפתחותו.
ג'ק קרייסטון
חייו
מלחמת העולם השנייה מנעה את מה שהיה אמור להיות שיא הקריירה של קרייסטון; הוא הצטרף לחיל האוויר המלכותי במקביל להשתתפות במשחקי הכדורגל הלא רשמיים של תקופת המלחמה. אולם, בזמן המלחמה הוא נפצע באופן חמור בברכו במשחק נגד וסטהאם יונייטד שנערך ב-1943, וכתוצאה מכך הוא נאלץ לפרוש מכדורגל. הוא השתתף במדי ארסנל ב-207 משחקים בסך הכל, והבקיע בהם 17 שערים.
שצ'קוצ'יני
תולדות היישוב
באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב לחלוטין בידי גייסות האימפריה השוודית. במהלך המאה ה-18 שוקמה במעט העיירה, עת הייתה בבעלות משפחת האצולה דמבינסקי. שיקומה המלא של העיירה החל בתקופת פולין הקונגרסאית.
ג'ק קרייסטון
חייו
לאחר פרישתו המוקדמת ושחרורו מחיל האוויר הוא החליט לעסוק באימון. ביוני 1947 הוא התמנה לתפקיד עוזר המאמן של טום ויטאקר מארסנל. לאחר מותו של ויטאקר ב-1956 קרייסטון התמנה לממלא מקומו ב-24 באוקטובר, וב-21 בדצמבר הוא התמנה לתפקיד המאמן הקבוע. אולם, הוא עבד בארסנל במשך תקופה קצרה שלא הייתה מוצלחת; הוא לא הצליח להחתים שחקנים, ורמת המשחק של ארסנל ירדה. בעונת 1957/1958 המועדון סיים רק במקום ה-12 (הגרוע ביותר מזה 38 שנים) והפסיד באופן משפיל בגביע ה-FA לנורת'המפטון טאון מהליגה השלישית הדרומית. קרייסטון התפטר מתפקידו במאי 1958, וחודשיים לאחר מכן החל לאמן את דונקסטר רוברס. הוא החזיק במשרה זו עד לפרישתו ב-1961.
שצ'קוצ'יני
יהודי שצ'קוצ'יני
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-15, אך משך מאות בשנים נותרה הקהילה ביישוב מצומצמת, בשל הגבלות שונות שהוטלו עליה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שכללו הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו כ-1,000 יהודים מהעיירה לאזור שבשליטת הסובייטים.
בשואה
ב-4 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיירה, וביצעו בה מעשי שוד ורצח של יהודים. בהמשך, הוטלו על הקהילה תשלומי כופר, תוך החרמת עסקי היהודים ביישוב, ואילוץ יהודי העיירה לענוד סרט זרוע ולהתייצב לעבודות כפייה. בהמשך החודש גורשו כ-200 מיהודי העיירה ליישובי הסביבה, ומשנת 1940 שולחו יהודי העיירה גם למחנות עבודה. בשנה זו רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר מעת לעת נכנסו אליו הגרמנים, וביצעו בו מעשי רצח, ואשר בו סבלו היהודים מרעב כבד. ביוני 1940 נמנו בגטו שבעיירה 1,254 יהודים, ובהמשך צורפו אליהם 140 פליטים יהודים נוספים. ב-22 ביוני 1941 גודר הגטו שבעיירה, ושעריו ננעלו, תוך רצח יהודים שנתפסו מחוצה לו.
באמצע ספטמבר 1942 הוצעדו לגטו שבעיירה יהודים נוספים מכפרי הסביבה, תוך רצח חלקם בדרך. בד בבד, יהודים שניסו להימלט מהגטו שבעיירה הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה, או נרצחו על ידם ישירות.
ב-20 בספטמבר 1942, ערב יום כיפור תש"ג, פשטו הגרמנים על הגטו שבעיירה, ורצחו חולים וקשישים בדירותיהם. כ-1,500 היהודים הנותרים שולחו לאחר מעשי התעללות ורצח למחנה ההשמדה טרבלינקה בקרונות בקר דחוסים.
בספר היזכור לקהילת שצ'קוצ'יני נמנים שמותיהם של 1,923 נספים מהעיירה.
מאסטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלגברת אוקטוניונים
מעל כל שדה, יש אלגברת אוקטוניונים מפוצלת אחת, וכל שאר אלגברות האוקטוניונים הן אלגברות עם חילוק.
אלגברת האוקטוניונים המפוצלת
את אלגברת האוקטוניונים המפוצלת אפשר להציג באמצעות וקטורי צורן,, עם פעולת החיבור הטבעית ופעולת כפל המשתמשת במכפלה הווקטורית.
אם יש באלגברת אוקטוניונים אידמפוטנט, אז היא מפוצלת, ושווה ל- \ C = Q[z] כאשר Q אלגברת קווטרניונים כלשהי ו- \ z^2=1. במקרה זה, אידמפוטנט, וביחס אליו המרכיבים בפירוק פירס הם, כאשר \ Q_0 הוא מרחב האיברים בעלי עקבה 0 ב-Q.
נורמה
תבנית הנורמה של אלגברת אוקטוניונים קובעת את האלגברה - לפי משפט של נתן ג'ייקובסון, שתי אלגבראות אוקטוניונים ממאפיין שונה מ-2 C, C' עם תבניות נורמה n,n' הן איזומורפיות אם ורק אם תבניות הנורמה שלהן שקולות (כלומר קיים איזומורפיזם כך ש-.
אלגברת הנגזרות
מעל שדות ממאפיין שונה מ-2 ו-3, אלגברת הנגזרות של אלגברת אוקטוניונים היא אלגברת לי פשוטה מטיפוס G2. במאפיין שאינו 2 או 3, כל נגזרת של האלגברה היא סכום של פעולות מהצורה.
Guns Don't Kill People... Lazers Do
Guns Don't Kill People... Lazers Do (בעברית: רובים לא הורגים אנשים... לייזר עושה) הוא אלבום הבכורה של ההרכב מוזיקלי האמריקאי מייג'ור לייזר. האלבום יצא לאור ב-16 ביוני 2012, על ידי חברת התקליטים דאונטאון רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
נבחרת אנטיגואה וברבודה בכדורגל
נבחרת אנטיגואה וברבודה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אנטיגואה וברבודה.
הנבחרת קיימה את משחקה הבינלאומי הראשון בשנת 1972 נגד טרינידד וטובגו בו הפסידה 1 - 11. תוצאה זו היא התבוסה הגדולה ביותר של הנבחרת.
צוות של שחקנים מבוסס כל שחקני הליגה המקומית עם חיזוק של כדורגלנים שנולדו מחוץ למדינה להורים בעלי שורשים מאנטיגואה דוגמת טי. ג'יי. ברמבל.
נשר לבן-ראש
נשר לבן-ראש (שם מדעי: Trigonoceps occipitalis) הוא מין ממשפחת הנציים מתת-משפחת נשרי העולם הישן והוא מין יחיד בסוג Trigonoceps.
מאפיינים
הנשר לבן הראש חי רק באפריקה ודואה בחיפוש אחר נבלות כשבלילות הוא ישן על ענפים הסמוכים למים. הוא עוף גדול וחזק ראשו וצווארו קירחים ומקורו ורוד וקצהו לבן, נוצות כנפיו חומות, הבטן לבנה והזנב שחור.
אורכו של הנשר לבן הראש 72–85 ס"מ, מוטת כנפיו 207–230 ס"מ. משקל הנשר מגיע עד 4 ק"ג אך הנקבות יכולות לשקול עד 4.7 ק"ג.
הנשר לבן הראש מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
תקווה עזיז
תקווה (אברהמי) עזיז (נולדה ב-6 בספטמבר 1937) היא שחקנית ישראלית.
בתיאטרון
שיחקה בתיאטראות רבים: תיאטרון קלעים, תיאטרון זירה, תיאטרון "סדן" של יגאל מוסינזון, תיאטרון "האהל" של משה הלוי, תיאטרון גיורא גודיק, תיאטרון בית ליסין ותיאטרון הסימטה.
בתיאטרון תילון-תליל גילמה לצד יעקב טימן את החתולה בהצגה "הציפור הכחולה" שערך וביים מנחם גולן על פי יצירתו של מוריס מטרלינק בעלת אותו השם.
ב-1971 השתתפה לצד ראובן בר יותם, עליזה עזיקרי, יעקב בנאי, עזריאל אשרוב ועוגניה שמחוני במחזמר "במזל דגים" שכתבו חנה בן-ארי ואברהם ניניו שגם ביים את ההצגה.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער השתתפה לצד גולן אזולאי וריטה שוקרון בהצגה "הלילה הזה" שכתבה דפנה אנגל. ההצגה מספרת את סיפורה של המחתרת היהודית במרוקו.
בתיאטרון ארצי לילדים ונוער השתתפה לצד משה אשכנזי בהצגה "חלומות של פח" המבוססת על ספרו של סמי מיכאל "פחונים וחלומות". ההפקה משותפת לתיאטרון ולקבוצת "תיאטרון אורתו-דה", ואת ההצגה כתבו שגית אמת ויפעת זנדני צפריר שגם ביימה.
השתתפה גם בהצגות: "רחמים רחמים", "איי לייק מייק", "סאלח שבתי" לצד זאב רווח ונתן נתנזון צימוק בשמש, פפה לאון, קזבלן, המלך ואני, עמך, הגיל המסוכן, איפה הכסף, יהיה טוב, שלמה החכם באדם, חצוצרה בואדי, סולטנה, ז'קו, ומשחיז הסכינים הסיני.
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-1970 גילמה עוזרת בסרטו של מנחם גולן "לופו". ב-1972 גילמה את מטילדה בסרטו של בועז דוידזון "עזית הכלבה הצנחנית" לצד ראובן שפר וגילמה את שרה בסרטו של שמואל אימברמן "שתי דפיקות לב". ב-1973 גילמה את סמוחה בסרטו של יואל זילברג "חכם גמליאל", והחלה לגלם את גב' כרמלי בסדרת הטלוויזיה "עברית בסימן טוב", ששודרה עד 1975. ב-1974 גילמה את מזל בסרטו של בועז דוידזון "צ'רלי וחצי". ב-1975 גילמה את כרמלה שמש, אשתו של הרב יוסף שמש (יעקב בנאי) בסרטו של בועז דוידזון "חגיגה בסנוקר". ב-1976 גילמה את גברת חיון לצד אברהם מור בסרטו של זאב רווח "רק היום".
ב-1980 גילמה לצד יוסי גרבר את אמה של דורון (דורון ציוני) בסרטו של זאב רווח "פצעי בגרות 80" והשתתפה בתוכנית הטלוויזיה "מסך לספרות". ב-1982 גילמה את לולו בסדרת הטלוויזיה שביים נסים דיין על פי ספרו של אמנון שמוש "מישל עזרא ספרא ובניו". ב-1984 גילמה את מרים בסרטו של זאב רווח "ספר נשים". ב-1985 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "התזמורת" שכתב וביים ג'וליאן שגרן ושודרה בערוץ 1. ב-1986 גילמה את שכנה של אסתי בסרטו של אסי דיין "הטוב הרע והלא נורא". ב-1987 גילמה את תקווה בסרטו של זאב רווח "המובטל בטיטו". ב-1989 גילמה שכנה בסרטה של מיכל בת-אדם "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב".
ב-1990 השתתפה בסרט הטלוויזיה של ניל וייסברוד ודליה מזון מונטיליו "נייר עיתון - חשוד ברצח". ב-1994 גילמה את מרים בסרטו של שמואל הספרי "שחור". ב-1997 גילמה את ריטה בסדרת הטלוויזיה שביים חיים בוזגלו "מרחב ירקון". ב-1997 השתתפה בסרט הטלוויזיה שביים דורון צברי "הבחור של שולי" לצד דני שטג ואורלי בן גרטי. ב-2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "שרמן בחורף".
ב-2006 השתתפה לצד אוולין הגואל, אלי פיניש וזאב רווח בדרמת הטלוויזיה של שרון מימון וטל גרניט "משכנתא" שהוקרנה בערוץ 2 וזכתה בפסטיבל ירושלים 2006 בפרס הדרמה הטובה על שם ענת פרחי.
ב-2009 גילמה את רחלי לצד אריה מוסקונה ושמוליק קלדרון בסרט הגמר של רומי אבולעפיה במסגרת לימודיה של אבולעפיה לתואר שני בבית הספר לקולנוע בלונדון. ב-2010 גילמה גננת בסדרת הטלוויזיה שיצר יובל סגל "טקסי דרייבר". בין השנים 2010–2012 גילמה את דודה ציונה בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף". גילמה גם את אמא של בושרה בסדרת עבודה ערבית בעונתה הראשונה בשנת 2016 שיחקה את הסבתא של מיקי גבע בסדרה "נפלת חזק" ששודרה בערוץ 10. בשנת 2019 שיחקה את תקווה בסרטם של חנן סביון וגיא עמיר "מחילה". שיחקה ב"חברות" של ליטל שוורץ את פרחה הקוסמטיקאית.
בשנת 2023 תשחק בסדרה "קופה ראשית" בתפקיד הלקוחה האהובה על ראמזי.
השתתפה גם במספר הפקות זרות: ב-1988 גילמה את לילה לצד ששון גבאי, אורי גבריאל, חיים בנאי, אתי אנקרי, ראובן בר יותם וגבי עמרני בסרטו של ג'ון ד. הנקוק "לגנוב את השמיים", וכן בתפקיד אורח בסרט רמבו 3 שצולם בישראל. ב-1991 השתתפה בסרטו של סם פירסטנברג "מחץ הדלתא 3" לצד אלברט אילוז, מיכה מורים, יעקב בנאי, חנה אזולאי הספרי ודן תורג'מן.
ווריור (נגמ"ש)
ה-FV510 ווריור (באנגלית: Warrior) הוא כינוי למשפחת נגמ"שי לחימה שפותחו בממלכה המאוחדת החל משנת 1987. נגמשים אלו נמצאים בשימוש בצבא הבריטי ובצבא ערב הסעודית. ה-FV510 פותח כדי להחליף את קודמו, נגמ"ש ה-FV430 והוא פותח במספר דגמים המזוהים על ידי מספרי דגם עולים ונקראים כולם ווריור. ה-FV510 הוא דגם הבסיס.
תיאור
הווריור פותח על ידי חברת GKN כמחליף לנגמ"ש ה-FV430, הנגמ"ש פותח תוך שילוב דוקטרינת הקרב של הצבא הבריטי וייעודו של נגמ"ש הלחימה בשדה הקרב. תפיסה זו מכתיבה שתפקיד נגמ"ש הלחימה הוא לנייד לוחמים לשדה הקרב ולספק להם כוח אש ותמיכה, כאשר את הלחימה מבצעים הלוחמים מחוץ לנגמ"ש הלחימה, שלא כמו בנגמ"שים אחרים המשמשים פלטפורמה ללחימה לשימוש כוחות חיל הרגלים (דוגמת האכזרית). הווריור פותח בדומה לרכבי שריון קלים נוספים בצבא הבריטי כאשר הדגש הוא על מהירות ופחות על מיגון, כך משתמש הכלי במיגון המורכב מאלומיניום שלא כמו ברבים מכלי הרכב המשוריינים המשתמשים בתרכובות פלדה וחומרים קשים יותר. מיגון נוסף ניתן להוסיף לכלי בצורת שכבה נוספת של אלומיניום בצמוד לשריון הכלי או בצורת מיגון כלוב.
צוות נגמ"ש הלחימה כולל נהג היושב בקדמת הכלי, מקלען ומפקד היושבים בצריח. בנוסף לצוות, הווריור מסוגל להכיל עד שבעה לוחמים היושבים באחורי הכלי בשני צדדיו. צריח הכלי היינו צריח GKN בו מותקן תותח L21A1 בעל קוטר של 30 מ"מ, מקלע מקביל לתותח ומקלע רכוב, שניהם בעלי קוטר 7.62 מ"מ ובנוסף שמונה מדוכות עשן ליצירת מסך עשן כאמצעי הגנה (ארבע מכל צד).
אלאזון
אלאזון (ביוונית: ἀλαζών) הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית. המושג משמש גם לתיאור דמויות בעלות אופי דומה בקומדיות מאוחרות יותר. האלאזון מופיע בדרך כלל בתור הדמות החוסמת בקומדיה, כמו למשל אב שמפריע לאוהבים הצעירים. האלאזון מעורר גיחוך במעשיו ובכך מצחיק את הקהל.
דמות הקמצן מתוך המחזה של מולייר היא דוגמה לאלאזון.
תיאור הדמות
האלאזון מזדהה בצורה עיוורת עם תפקידו ומעמדו ועם הנורמות החברתיות. הוא רברבן שאינו מודע לסובב אותו, וסבור שהוא ניחן בתכונות שבמציאות לא מאפיינות אותו. האלאזון מחשיב את עצמו לגבוה ומורם, למרות שבפועל אין הדבר כך. מבחינת התדמית החברתית האלאזון מזדהה לגמרי עם ה"מסכה" שלו ועם הנורמות החברתיות, הוא עסוק במראהו ובאופן שבו הסביבה רואה אותו, הוא שמרן השואף ליציבות תמידית, שגרה והרגלים.
בין האלאזון לאיירון ישנם ניגודים סימטריים: האלאזון מזדהה באופן מוחלט עם תפקידו ומעמדו, הוא חי באשליות ובמציאות השקרית שהוא בנה לעצמו, והוא חושב שהוא יותר גדול ממה שהוא באמת, אך לבסוף מתגלה כנחות; לעומתו, האיירון נראה חלש ונחות כלפי חוץ, אבל יש לו ערמומיות, חוצפה ושנינות, ובסופו של דבר הוא השולט בעלילה ומשפיע יותר על ההתרחשויות.
אנדרו מרינר
אנדרו מרינר (באנגלית: Andrew Marriner; 25 בפברואר 1954) הוא קלרניתן אנגלי, המשמש כקלרניתן הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון מאז 1986, ממשיכו של ג'ק בריימר. במהלך הקריירה התזמורתית שלו הרבה להופיע כסולן עם תזמורות ברחבי העולם וכנגן בהרכבים קאמריים.
קריירה
מרינר הופיע לראשונה עם הסימפונית של לונדון בשנת 1977, בניצוחו של סרג'יו צ'ליבידאקה וכקלרינטן ראשי אורח בסיור העולמי של התזמורת בשנת 1983. בהמשך היה לקלרינטן ראשי של האקדמיה של סנט מרטין בשדות בלונדון, משרה שבה החזיק במקביל להתחייבותו לתזמורת הסימפונית, עד 2008. אנדרו מרינר הוא בנו של מייסד האקדמיה של סנט מרטין בשדות, סר נוויל מרינר.
כסולן מרינר מופיע בקביעות בלונדון, הן במרכז האמנויות ברביקן והן ברויאל פסטיבל הול. הקריירה הבינלאומית הענפה שלו הביאה אותו ללה סקאלה במילאנו, לה פניצ'ה בוונציה, למוזיקפראיין בווינה וברחבי ארצות הברית ובאוסטרליה, שם הופיע במלבורן בקונצ'רטי של מוצרט ודגלאס ויילנד עם התזמורת הקאמרית של מלבורן. אנדרו ניגן בבכורה עולמית של קונצ'רטי, שכתבו בשבילו רובין הולוויי, דומיניק מאלדובני וג'ון טאוונר.
מרינר הוא חבר באנסמבל של הסימפונית של לונדון ונהנה במשך השנים מנגינה עם מספר רב של קבוצות בינלאומיות אחרות. בהן רביעיות המיתרים ממוסקבה, ורשה, אורלנדו ועוד. הוא עבד עם כמה מן הנגנים הנודעים ביותר בחוגי המוזיקה הקאמרית, בהם אלפרד ברנדל, אנדרה פרווין, אנדראש שיף, לין הארל, סטיבן איסרליס, עמנואל אקס, הלן גרימו, סילביה מקנייר, אדיטה גרוברובה ועם הנגנים המנוחים ולאדו פרלמוטר וג'ורג' מלקולם.
נוסף להקלטות רבות עם התזמורת הסימפונית של לונדון, על תקליטורים ולסרטי קולנוע וטלוויזיה, הקליט מרינר את עיקר הרפרטואר הסולני והקאמרי לקלרינט בחברות הקלטה שטהטצף בהן פיליפס, EMI, צ'אנדוס וקולינס קלאסיקס. הופעותיו הקונצרטיות משודרות דרך קבע ב-BBC. בין מיזמי ההקלטה האחרונים חמישיית הקלרינט של רונלד קורפ והקונצ'רטו לקלרינט של הווארד בלייק עם סר נוויל מרינר והאקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס בחברת פנטטון קלאסיקס.
אנדרו מבוקש כמורה וכיועץ לכלי נשיפה מעץ, הוא נותן כיתות אמן, מדריך תזמורות ושופט בתחרויות ברחבי העולם. במשך השנים, לימד בקונסרבטוריון של סידני, באקדמיה האוסטרלית הלאומית במלבורן, בג'וליארד, באקדמיה של הונג קונג ובאקדמיה דה לה מוזיקה ברומא והוא מדריך בקביעות נגנים בתזמורת העולם החדש של מיאמי. הוא יושב בקביעות בחבר השופטים של תחרות הניצוח דונטלה פליק, בוועדה המייעצת של קרן שולטי ובחבר הנאמנים של קרן האטורי והוא "אמן באפט קראמפון". כמו כן מרינר הוא פרופסור בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה ובאקדמיה המלכותית למוזיקה.
מייקל סאבג'
מייקל סאבג' (באנגלית: Michael Savage), נולד ב-31 במרץ 1942, הוא שם העט של מייקל אלן וינר (Michael Alan Weiner) שדרן רדיו, סופר ופובליציסט יהודי אמריקאי. בנו הוא המיליארדר ראסל ויינר.
אודות
תוכנית הרדיו של סאבג' משודרת ביותר מ 350 תחנות רדיו ברחבי ארצות הברית עם כ9 מיליון מאזינים בממוצע, והיא השלישית בגודלה. השקפותיו של סאבג' ידועות כשמרניות ולאומיות מאוד, עד כדי כך שכניסתו לאנגליה נאסרה. מלבד בנושאים פוליטיים, תוכניתו עוסקת לעיתים ברפואה אלטרנטיבית, תזונה, מוזיקה, ספרות, הורות מתוכננת, היסטוריה, דת, פילוסופיה, תרבות וסיפורים אישיים במיוחד אוהב לספר על מדינת ישראל וערכים המשותפים לה לארצות הברית כמו גם האויבים המשותפים. סאבג' כתב שלושים ושמונה ספרים בנושאי בריאות, חברה ופוליטיקה, כאשר ארבעה מתוכם הפכו לרבי-מכר. המוטו שלו: "גבולות, שפה, תרבות". מתגורר ומשדר כיום מסן פרנסיסקו, קליפורניה
קריירה
מייקל וינר נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודית מרוסיה. הוא סיים תואר ראשון בהוראה ובסוציולוגיה והיה מורה תיכון מספר שנים. לאחר מכן סיים תואר שני בבוטניקה רפואית ותואר שני נוסף באנתרופולוגיה רפואית באוניברסיטת הוואי, ותואר שלישי בתזונה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. את מחקרו לדוקטורט ערך באיי פיג'י. הוא כתב מספר ספרים על צמחי מרפא והומאופתיה ומאמרים בנושא אפידמיולוגיה. ב-1994, לאחר שמאמר שכתב בנושא הקשר בין מגפות ומהגרים לא פורסם עקב חשש להתססה, הוא הקליט תוכנית רדיו בנושא והפיץ אותה לתחנות רדיו בכוונה לחפש עבודה כשדרן רדיו. הוא קיבל תפקיד כממלא מקום בתחנת רדיו בסן פרנסיסקו ולאחר פחות משנה קיבל תוכנית יומית משלו תחת הסיסמה: "מימין לראש לימבו ומשמאל לאלוהים". תוכניתו (The Savage Nation) צברה פופולריות ועברה לשעות השיא. באמצע העשור השני של המאה ה-21, מאזינים לסאבג' בין 8 ל-10 מיליון מאזינים בכל שבוע ובכך הוא בעל מספר המאזינים הרב ביותר לאחר ראש לימבו ושון האנטי. תוכניתו נמשכת שלוש שעות, במהלכן הוא מקבל מספר שיחות ממאזינים ולעיתים הוא מראיין אנשים שונים. העיתונאי אהרון קליין, למשל, מופיע בתוכנית מפעם לפעם עם עדכונים בנושא המזרח התיכון.
הגלקסיה הננסית סקסטנט
הגלקסיה הננסית סקסטנט היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים סקסטנט במרחק של כ-280,000 שנות אור ממערכת השמש. הגלקסיה התגלתה בשנת 1990 על ידי צוות חוקרים מאוניברסיטת קיימברידג' שסרקו תמונות שצולמו על ידי טלסקופ שמידט בשנות ה-70 של המאה ה-20 וזיהו אזור שבו צפיפות הכוכבים גדולה ביחס לסביבה.
במרחק זוויתי של כ-10 מעלות מהגלקסיה הננסית סקסטנט נמצאות שתי הגלקסיות הלא סדורות סקסטנט A וסקסטנט B. אף שהן נראות קרובות אליה, שתי הגלקסיות הלא סדורות נמצאות למעשה במרחק גדול פי 15 מאשר המרחק של הגלקסיה הננסית סקסטנט ולא ברור אם הן שייכות לקבוצה המקומית או נמצאות מחוץ לה.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא בין 12 ל-30 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,440 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-100-50 מיליוניות ממסת שביל החלב. בדומה לגלקסיות הננסיות האחרות שמלוות את שביל החלב, גם בגלקסיה זו רובם המוחלט של הכוכבים הם כוכבים זקנים שנוצרו לפני למעלה מ-10 מיליארד שנים ועם מתכתיות נמוכה יחסית. במרכז הגלקסיה נמצאים כוכבים מעט פחות זקנים ועם מתכתיות פחות נמוכה ביחס לכוכבים שבשולי הגלקסיה.
תעיזי
תעיזי הוא שם משפחה תימני, שנגזר משמו של מחוז תעיז בתימן.
ארנסט וגנר
ארנסט אוגוסט וגנר (בגרמנית: Ernst August Wagner) (22 בספטמבר 1874 - 27 באפריל 1938) היה רוצח המונים ומצית גרמני, אשר רצח את אשתו וילדיו ב-4 בספטמבר 1931, ונסע לעיירה מולהאוזן בה הצית מספר שריפות וירה למוות בתשעה אנשים נוספים, לפני שהוכה עד אובדן הכרה בידי המון כפרי זועם.
חייו
ארנסט הקטן נודע ברחבי הכפר כ"בנה של האלמנה" וסבל מדיכאון וממחשבות אובדניות, אף על פי שהיה אינטליגנט למדי וציוניו בבית הספר זיכו אותו במלגה. בדרך זו הצליח להמשיך בלימודיו על אף המחסור הכספי הדוחק והפך למורה. לאחר שעבר את בחינות הגמר שלו בהצלחה הועסק כמורה מחליף במספר מוסדות לימוד בוירטמברג בין השנים 1894–1901, אם כי בשנת 1900 הושהה לחצי שנה מתפקידו בגין "בעיות לחץ ועצבים". בתקופה זו נסע לשווייץ למשך חודשיים, שם ניסה למכור את הפואמות שכתב לעיתונים.
ביולי 1901 קיבל תפקיד הוראה בעיירה מולהאוזן שבבאדן-וירטמברג, שם נשאר עד 1902. במהלך קיץ 1901 שתה לשוכרה וביצע מעשה סדום בבעל חיים. לאחר תקרית זו נתקף לעיתים קרובות במחשבות פרנואידיות שמא מישהו ראה אותו בעת המעשה, והחל לדמיין סימנים שונים לכך שאנשי הכפר לועגים לו על האקט הזאופילי שביצע. מסיבה זו קנה אקדח אשר נשא על עצמו בקביעות בטענה שכך יוכל להימנע ממעצר אפשרי.
בדצמבר 1902 מתה אמו של וגנר, אליה היה קרוב מאוד. הוא השלים את מבחני ההוראה האחרונים שלו והועבר לרדלסטטן, כפר מרוחק ועני. אף על פי שחש טינה ומרמור על כך שהגיע למקום שכזה, חווה גם הקלה זמנית מתחושות הרדיפה הבלתי פוסקות שתקפו אותו.
ב-29 בדצמבר 1903, התחתנו וגנר ושלכט בלודוויגסבורג, בעיקר הודות ללחץ מצד חבריהם ומשפחותיהם, שכן בתם קלרה הייתה כבר בת עשרה חודשים. וגנר מעולם לא אהב את אשתו ולא ניסה להסתיר זאת, ואף כי התייחס אליה בנעימות, החשיב אותה יותר למשרתת מאשר לאדם שווה זכויות וזאת בשל נחיתותה האינטלקטואלית.
במהלך השנים 1906–1907 החל וגנר להאמין כי תושבי מולהאוזן העבירו את הידע שברשותם הלאה, ובכך שבה תחושת הפרנויה כי הוא נצפה ונלעג בידי אחרים להציק לו. כתוצאה מכך החל לתכנן את נקמתו באלו שראה כאחראיים לסבלו, קרי, תושבי הכפר מולהאוזן, ובייחוד הגברים. בסתיו 1907 רכש אקדח מסוג מאוזר וב-1909 אחד נוסף, ויחד עם האופניים שלו, אותם אהב יותר מכל אדם או חפץ בעולם, החל לערוך מסעות ארוכים בסביבה המיוערת הקרובה ולחדד את כישורי הירי שלו.
הרציחות
וגנר פתח במסע הקטל שלו ב-4 בספטמבר 1913, בשעה 05:00 בבוקר, לאחר שהכה את אשתו בראשה עם אלה עד שאיבדה את הכרתה, ודקר אותה מספר פעמים רב באזור הגרון והחזה, קורע בכך את העורק התרדמני שלה ומנקב את לבה ואת ריאותיה. בתום וידוי הריגתה נכנס לחדר הילדים בו ישנו באותה העת שני בניו, רוברט וריצ'רד, ושתי בנותיו, קלרה ואלזה, ודקר כל אחד ואחת מהם למוות. מאוחר יותר טען כי קודם לכן הכה אותם בראשם עם אלתו, אך לא היה בטוח בכך. כל קורבנותיו מתו כתוצאה מדימום פנימי.
לאחר שכיסה את גופות בני משפחתו בשמיכות, התפשט מבגדיו ספוגי הדם והתקלח. כשסיים ארז תיק עם שלושה אקדחים (שני אקדחי המאוזר ואקדח תופי קטן), חמש מאות קליעים, צעיף שחור שהיה שייך לאשתו, וחגורה. לפני שעזב השאיר פתק על סף דלת ביתו בו רשם כי המשפחה יצאה לחופשה קצרה בלודוויגסבורג, וכן פתק נוסף על דלתה של שכנתו ובעלת דירתו, גברת סטפר, בו ביקש ממנה להזמין חלב עם שלושים וחמישה פפניג שהוסיף למעטפה.
הוא רכב על אופניו עד לסטוטגרט ועלה על רכבת לכיוון לודוויגסבורג, שם קנה תיק גב והמשיך בדרכו לביתו של אחיו באיגלוסהיים, אליו הגיע בשעה 11:00 בצהריים. לאחר שגילה שאחיו לא שהה בבית באותה העת, שוחח מעט עם אשתו וביקש ממנה לישון הלילה בביתם לאחר שילך להביא את ילדיו ממולהאוזן, ומפני שכאשר יחזור השעה כבר תהיה מאוחרת, יצטרכו להשאיר עבורו את הדלת פתוחה. כשהתפנתה גיסתו לענייניה, החביא וגנר 228 קליעים בערמת חציר בגינה, ועזב לכיוון תחנת הרכבת כשאחיינו ואחייניתו הצעירים מתלווים אליו.
משם עלה על רכבת לכיוון ביטיגהיים ביסינגן והגיע בערך בשעה 01:00 בצהריים. הוא המשיך רגלית אל גרוסכסנהיים ושלח מספר מכתבים לכמה מקרוביו (באחד מהם, אשר היה ממוען לאחותו, רשם: "תבלעי רעל, ארנסט"), לעיתון מסוים, ולפילוסוף כריסטוף שרמפף. לאחר מכן שב לביטיגהיים ולקח את אופניו לבדיקה אצל מכונאי. אחר כך שלח בדואר שני עותקים של האוטוביוגרפיה שלו, אחד מהם לכריסטוף שרמפף. בשעה 19:00 בערב עזב לכיוון מולהאוזן.
וגנר הגיע לגבעות הסמוכות למולהאוזן בשעה 23:00 בערב, שם חגר את חגורתו ולבש כובע קטן לראשו. הוא הוציא את שני אקדחי המאוזר שברשותו, הצעיף השחור, שק מלא בקליעים, ופצירה. אופניו ואקדח התופי שהיו בבעלותו נמצאו מאוחר יותר חבויים היטב בשדה תירס קרוב.
סך הכל ירה וגנר כשמונים קליעים ופגע בעשרים אנשים, מתוכם שמונה מתו באופן מידי, וכן בשני בעלי חיים. מספר בניינים נשרפו לאפר לפני שהצליחו תושבי הכפר לכבות את השריפות בעזרת הצבא. קורבן נוסף, ג'ייקוב קנוטזל, נפצע אנושות מהירי ומת כעבור כמה שעות. במהלך הקטל שכח וגנר לטעון את נשקיו ובכך הצליחו שלושה גברים להכותו עם חרמשים וחרבות סיף. הוא ספג פציעות חמורות בפניו ובידו הימנית, וידו השמאלית נמחצה וכמעט נחתכה לגמרי.
תוקפיו השאירו אותו למות כשהוא חסר הכרה ומנוטרל, אולם בשעה 02:00 בלילה מצא אותו שוטר שוכב באמצע הרחוב כשהוא עדיין נושם. כששב להכרה הודה מיד ברצח משפחתו ואמר כי תכנן להתאבד עם סוף המעשה, אך מאחר שאין זה כבר אפשרי, יעריך זאת אם ידונו אותו למוות ויערפו את ראשו. לאחר שהביע דאגה כי אם יישאר במולהאוזן ימות מפצעיו, נלקח בערב 5 בספטמבר לבית החולים בוייהינגן שם נכרתה בלית ברירה ידו השמאלית והוא קיבל טיפול רפואי.
מאסר ומוות
לאחר מעצרו הועבר וגנר לבית הסוהר בהיילברון, אך בעקבות שתי חוות דעת פסיכיאטריות אשר חשפו את מצבו הנפשי הרעוע הועבר למוסד לחולי נפש בווינינדן בו מת משחפת ב-1938.
רומן בוצ'אצקי
רומן "רומס" בוצ'אצקי (נולד ב-31 באוגוסט 1986) הוא במאי, מעצב אמנותי, מפיק ועורך וידאו ישראלי. מוכר עקב הפקותיו לקליפים לאמנים ישראלים, בין היתר לצמד המצליח סטטיק ובן-אל תבורי והשפעתו על תעשיית המוזיקה והקליפים בישראל.
ביוגרפיה
בוצ'אצקי נולד בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית דאז (בברית המועצות לשעבר). בשנת 1990 עלה לישראל עם משפחתו שהתיישבה ביפו. למד בתיכון "שבח מופת" בתל אביב וסיים בשנת 2004. עם סיום לימודיו פנה ללימודי פרסום ושיווק בבית הספר של חברות הפרסום והדיגיטל - "הבצפר". בשנת 2013 השלים לימודי תואר ראשון בעיצוב במסלול האקדמי המכללה למנהל.
בשנת 2014 ייסד בוצ'אצקי את המכינה האקדמית לעיצוב 360 במסלול האקדמי המכללה למנהל והחל משנה זו הוא גם משמש כמרצה בבית הספר לעיצוב וחדשנות ובביה"ס לתקשורת במכללה בתחום העיצוב לשידור והטלוויזיה.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני בעיצוב חדשנות ויזמות, במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בוצ'אצקי הוא הבעלים של חברת הפקות והסטודיו "ROMS" העוסק בהפקות מדיה המשלבות וידאו ועיצוב. במסגרת הסטודיו הפיק בוצ'אצקי וידאו-קליפים לאמנים ישראלים רבים, בהם: אליעד נחום, סטטיק ובן-אל תבורי, איזי (ארז שרון), קפה שחור חזק, עברי לידר, שרית חדד, נועה קירל, יהונתן מרגי ועוד.
בנוסף, בוצ'אצקי הבעלים של בית הפוסט - סטודיו WAY. הסטודיו בין היתר אחראי על עריכה של פרסומות רבות וקידום המופעים הבינלאומיים בישראל בשיתוף פעולה עם לייב ניישן אנטרטיינמנט ישראל וקידם בין היתר את המופעים של מארון 5, בריטני ספירס, אירוסמית', ג'ייסון דירולו, ליל דיקי, גאנס אנד רוזס, אלאניס מוריסט, אנריקה איגלסיאס, בקסטריט בויז, מרטין גריקס, אוונג'ד סבן פולד, פט שופ בויז ועוד.
בין הפרסומות הבולטות שביים רומן בוצ'אצקי היו לחברות כגון: דלתא עם אליאנה תדהר ולי בירן, אייס עם רותם כהן, ויסוצקי עם אניה בוקשטיין, עמוס תמם ואנה זק. בנק מזרחי טפחות עם דביר בנדק, קסטרו עם שלומית מלכה. אופטיקנה עם קרן פלס ועומר אדם. קניוני עופר עם יובל שרף. לאומי עם יובל סגל (1971), קרן מור ושחר חסון. לבמבה וביסלי של אסם. גוגל, פייסבוק, מכבי, מפעל הפיס, יילו פז, רנואר, יופלה, שטראוס ועוד.
רומן בוצ'אצקי הוא מנהלו האישי של הזמר והיוצר שחר סאול.
עבודות
היצירה הבולטת הראשונה של בוצ'אצקי הוא הקליפ I'm Jewish And You Know It, שיצא בשנת 2011 ומהווה פרודיה על השיר Sexy and I know it של צמד הראפרים LMFAO. הקליפ זכה למעל 16,000,000 צפיות ביוטיוב.
פרסים והישגים מקצועיים
הקליפ 'תחנונים' של הזמר סטטיק זכה במספר פרסים בינלאומיים לשנת 2023:
הקליפ "Thought about that" של הזמרת נועה קירל זכה בכמה פרסים בינלאומיים לשנת 2022: הקליפ פעמון של הזמרת נועה קירל זכה בכמה פרסים בינלאומיים לשנת 2022: הקליפ WTF של הזמרת עדן בן זקן זכה בפרס הבינלאומי לשנת 2022: השיר והקליפ דובשנייה של הזמר שחר סאול, אגם בוחבוט ונורוז זכה בשיר השנה של כאן גימל
בדצמבר 2020 הקליפים חביב אלבי וזוט עני נכנסו לרשימת עשרת הקליפים הנצפים והטרנדיים ביותר בישראל 2020 ע"פ נתוני יוטיוב.
באוקטובר 2020 זכתה במקום הראשון בפרס קקטוס הזהב TV הפרסומת שביים בוצ'אצקי למותג "אייס" בכיכובו של רותם כהן, והפרסומת הזכורה ביותר במדד גלובס בחודש זה.
ביולי 2020 זכתה במקום השלישי בפרס קקטוס הזהב TV הפרסומת שביים בוצ'אצקי למותג תה ויסוצקי בכיכובה של אניה בוקשטיין.
על בימוי והפקת הקליפ "מתגעגעת" של הזמר נתן גושן מועמד בחודש דצמבר 2019 בחצי הגמר לפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הבינלאומי: "Lost Angeles CineFest".
על בימוי והפקת הקליפ "באתי לחלום" של הזמר נתן גושן מועמד בחודש ספטמבר 2019 בחצי הגמר לפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הבינלאומי: "MoziMotion".
על בימוי והפקת הקליפ 'זהב' של הזמרים סטטיק ובן-אל תבורי זכה בוצ'אצקי בחודש פברואר 2017 בפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הבינלאומי:Calcutta International Cult Film Festival.
בדצמבר 2017 הגיעו שני קליפים של סטטיק ובן-אל תבורי בבימויו של בוצ'אצקי לדירוג Rewind 2017 של יוטיוב - לרשימת עשרת הקליפים הנצפים ביותר ביותר בישראל לשנת 2017: "טודו בום" (מקום ראשון), "זהב" (מקום שני).
בדצמבר 2016 הגיעו שלושה קליפים של סטטיק ובן-אל תבורי בבימויו של בוצ'אצקי לדירוג Rewind 2016 של יוטיוב - לרשימת עשרת הקליפים הנצפים ביותר בישראל לשנת 2016: "סלסולים" (מקום ראשון), "כביש החוף" (מקום שני) ו"סתם" (מקום חמישי).
הקליפ 'נוסע' של הזמר אליעד נחום זכה בוצ'אצקי בספטמבר 2016 בכמה פרסים:
איירון
איירון (ביוונית: εἴρων) הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית. המושג משמש גם לתיאור דמויות בקומדיות מאוחרות יותר. האיירון הוא דמות שמעוררת צחוק עקב מעשיה, בעיקר כשהיא שמה ללעג את המוסכמות החברתיות או את הדמות הנגדית - האלאזון.
במקרים רבים, כמו למשל בקומדיות של מולייר, המשרת משמש בתפקיד האיירון.
מקורן של המילים "אירוניה" ו"איירון" משותף.
תיאור הדמות
האיירון הוא אדם שנון ומצחיק שמזלזל בנורמות החברתיות, אך יודע להסתדר ולהתאים את עצמו לסביבה. הוא מפחית מערך עצמו ומתייחס אל עצמו כאל אדם פשוט, למרות שבפועל יש לו הבנה עמוקה של המציאות. ראייתו זו מאפשרת לו לנווט את מהלך העלילה כרצונו ולהצליח להערים על האלאזון.
בין האיירון לאלאזון ישנם ניגודים סימטריים: האלאזון מזדהה באופן מוחלט עם תפקידו ומעמדו, הוא חי באשליות ובמציאות השקרית שהוא בנה לעצמו, והוא חושב שהוא יותר גדול ממה שהוא באמת - אך לבסוף מתגלה כנחות; לעומתו, האיירון נראה חלש ונחות כלפי חוץ, אבל יש לו ערמומיות חוצפה ושנינות, ובסופו של דבר הוא השולט בעלילה ומשפיע יותר על ההתרחשויות.
המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה
המחתרת החלוצית הציונית בהונגריה (בהונגרית: A Cionista Ifjúság Ellenállási Mozgalma Magyarországon) פעלה בתקופת השואה (1941-1945) והיא נקראת גם "מחתרת תנועות הנוער הציוניות 1944".
המחתרת החלוצית בהונגריה הורכבה מחברי תנועות הנוער החלוציות - מכבי הצעיר, השומר הצעיר, דרור ו"הבונים" (שנוסדה בלונדון בשנת 1929, על ידי וולסלי (פנחס) אהרון (סבו של הזמר דויד ברוזה), בני עקיבא והנוער הציוני. מטרתם הייתה להציל מספר רב של יהודים באמצעות פעולות הצלה ולא פעולות לחימה, מרד או נקמה. במחתרת תנועות הנוער הציוניות התקיים שיתוף פעולה בין תנועתי יעיל וייחודי בין חברי התנועות השונות. שיתוף הפעולה היה אחד מגורמי ההצלחה של מבצעי ההצלה הרבים של המחתרת בהונגריה.
רקע
עוד בנובמבר 1937 הבטיח היטלר להונגרים כי יקבלו חלקים מצ'כוסלובקיה לאחר שישתלט עליה. ההונגרים חפצו לקבל לידיהם את סלובקיה וקרפטורוסיה, אותם איבדו בהסכם טריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה, לטובת המדינה הצ'כוסלובקית שהוקמה אז. הסכם מינכן שנחתם בספטמבר 1938, קבע שעל צ'כוסלובקיה למסור את חבל הסודטים לידיה של גרמניה ועל צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם הונגריה על פתרון המחלוקת הטריטוריאלית שביניהן. לאחר בוררות הוחלט להעניק להונגריה שלושה מחוזות בסלובקיה, וכן שטחים נרחבים בקרפטורוסיה ובסך הכול כ-12,000 קמ"ר. השטח היה מיושב באוכלוסייה של למעלה ממיליון איש. ב-5 בנובמבר 1938 נכנס צבא הונגריה לטריטוריות החדשות. ב-12 בנובמבר קיבל הפרלמנט ההונגרי חוק המספח את השטחים החדשים להונגריה, וקבע כי הם שני מחוזות במדינה. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה האוכלוסייה היהודית בהונגריה כ-900,000 נפש, מחציתה בבודפשט. רק כמחציתם נותרו בגבולות המדינה שלאחר המלחמה . במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאות מלאה, וצ'כוסלובקיה חדלה מלהתקיים. ב-15 במרץ, תקפו כוחות הונגריה את סלובקיה, אך לאחר מלחמה קצרה ביותר, שכללה בפעם הראשונה את הפעלת חיל האוויר ההונגרי, הורתה גרמניה להונגריה לעצור ולהסיג את כוחותיה, שכן ראתה בסלובקיה בני ברית אסטרטגיים במאבקים הטריטוריאליים במרכז אירופה. הונגריה הותירה בידיה לאחר אירוע זה כאלפיים קמ"ר נוספים משטחה של סלובקיה. לאחר הצלחתה של הונגריה בקריעת חלקים מצ'כוסלובקיה לטובתה, היא עשתה זאת ברומניה והצליחה להעביר לשטחה את צפון טרנסילבניה על שניים וחצי מיליון תושביה. בסוף 1941 הונגריה הצטרפה ל"מדינות הציר" - גרמניה, איטליה, יפן שנלחמו נגד "בעלות הברית". ביולי 1941 - נחקק בהונגריה החוק היהודי השלישי - החוק להגנת הגזע. הוא הגדיר מחדש מיהו יהודי. ההגדרה התייחסה להשתייכות דתית וגניאולוגית. הוראות החוק היו חמורות אף מאלה של חוקי נירנברג שנחקקו בגרמניה ב-1935 ולמעשה נתנו הכשר חוקי לאפליית היהודים כגזע נחות. ביולי-אוגוסט 1941, 18,000 - 20,000 יהודים שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ב-90 השנים האחרונות, נתפסו בידי השלטונות ונשלחו למקום ליד קמיֶנְיֶץ-פּודולְסִקי שם נרצחו כולם, בידי יחידות אס.אס יחד עם יהודים מגליציה, פולין, בני המקום. בינואר - פברואר 1942 יותר מ-1,000 יהודים נרצחו בנובי סאד (בסרבית קירילית: Нови Сад; בסרבית לטינית: Novi Sad; בהונגרית: Újvidék), אזור שנגרע מיוגוסלביה ונמסר להונגריה באפריל 1941. הרצח בוצע בידי יחידות צבא וז'נדרמריה הונגריות.
ב-1940 משרד הפנים ההונגרי סגר את סניפי הפדרציה הציונית בערי השדה, פרט לבודפשט ואסר את פעילותן של תנועות הנוער הציוניות. תנועות הנוער הציוניות המשיכו לפעול למרות זאת. הפגישות התנועתיות נערכו בבתים פרטיים, המפגשים הבין-תנועתיים של הפעילים התקיימו במשרד הארץ ישראלי ובלשכת הקק"ל, שהמשיכו לפעול בבודפשט ללא הפרעה.
ב-20 בנובמבר 1940 הצטרפה הונגריה להסכם התלת-צדדי שכלל את איטליה הפשיסטית, גרמניה הנאצית ואת האימפריה היפנית - מדינות הציר.
מאבק אזרחי
במרס 1942 קמה בהונגריה ממשלה בראשות מיקלוש קאלאי אשר דחתה בעקביות את דרישות גרמניה להחיל את הפתרון הסופי על יהודי הונגריה, ואף התירה בעצימת עין, לאלפי יהודים להיכנס לתחומה, ולארגונים יהודיים לסייע להם. באוקטובר 1942, בהתאם להחלטות וועידת וואנזה Wansee בקשר לפתרון המלא והסופי של השאלה היהודית, דרשו הגרמנים נקיטת אמצעים כלפי יהודי הונגריה בדומה לאלו שהופעלו בסלובקיה, ברומניה ובקרואטיה. הדרישה כללה בין השאר הרחקה מוחלטת של היהודים מחיי הכלכלה והתרבות, סימונם בטלאי צהוב והתחלת גירושם. ממשלת הונגריה דחתה בשלב זה את תביעתם של הגרמנים בתואנה כי השאלה היהודית היא עניין פנימי של הונגריה וכי היא תפתור אותה בדרכה שלה. על אף כל ההגבלות והטרגדיות המתוארות, בשנים 1942 - 1943 אשר במהלכן גורשו יהודי הארצות השכנות, בעיקר יהודי סלובקיה ופולין למחנות השמדה, נהנו רוב יהודי הונגריה משקט וביטחון יחסיים תחת שלטונו של העוצר מיקלוש הורטי. עם ההכרה הגוברת כי גרמניה עתידה להפסיד במלחמה, הגבירה ממשלת הונגריה צעדיה להיחלץ מברית מדינות הציר. תחושת בביטחון של יהודי הונגריה גברה בעיקר נוכח הידיעות על ניסיונותיו של ראש ממשלת הונגריה מיקלוש קאלאי, לנהל משא ומתן חשאי עם בעלות הברית המערביות ולנתק את הברית ההדוקה עם גרמניה.
לאחר הכיבוש הגרמני
ב-19 במרץ 1944 הורה היטלר לכוחות גרמניים לכבוש את הונגריה. התפתחות זו הייתה טראגית ליהדות הונגריה. עד אז יהודי הונגריה, סבלו מאוד תחת משטרו של הורטי, והיו כפופים לחקיקת חוקים אנטי-יהודיים ולמשלוח לעבודות כפייה, אך ברוב המקרים לא נרצחו בהמוניהם.
כאשר הגרמנים פלשו להונגריה התחיל מבצע ההשמדה של יהדות הונגריה בקצב מסחרר, תחילה בערי השדה. הנהגת תנועות הנוער הציוניות הבינה שיהדות הונגריה, המונה כ-900,000 נפש יחד עם כ-70,000 פליטים יהודים שהגיעו מהארצות הכבושות, הם שארית יהדות אירופה. חובתה ואחריותה של ההנהגה לעשות הכל, כדי להציל את יהודי הונגריה ולהכשיל את מזימת הגרמנים ושותפיהם להשמדתם במסגרת הפתרון הסופי. השתלטות הגרמנים על הונגריה הפתיעה את השלטונות ההונגריים וגם את המוסדות היהודיים, לא כן את הנהגות תנועות הנוער הציוניות. כבר בערב הכיבוש ולמחרת, כאשר ארגונים אחרים עוד לא קלטו את המשמעות הדרמטית של המצב, ההנהגות הגיבו. הורו לחברי התנועה הבוגרים מעל גיל 17, להחליף את זהותם לזהות ארית - אריזציה ולרדת למחתרת. כך בזהות החדשה, החוקים האנטי יהודים, לא יחולו עליהם, והם יהיו חופשיים לפעול להצלת אחרים. החלטה אסטרטגית זו היוותה את תחילתה של הפעילות המחתרתית. בשנת 1944 הנהגת מחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה קראה את תמונת המציאות הפוליטית והחברתית בעת שבר קיצוני של ההיסטוריה, הגיבה מיד ובמעשים. במקביל לפעולת האריזציה והירידה למחתרת, הוחלט לא לנקוט בפעולות מרד או התקפה אלא הצלה נרחבת. ביום הפלישה הגרמנית, התכנסו פעילי התנועות הציוניות והתמנתה המפקדה שחבריה היו: משה אלפן, רפי בנשלום, פרץ רבס, אפרא אגמון, צבי ונשקה גולדפרב. ההנהגה השכילה להאציל אחריות והפעילה את חברי המחתרת במעגלים מתרחבים. אנשי המחתרת הסתכנו ביודעין בהצלת חבריהם ובהצלת רבבות יהודים, ברוח הסולידריות היהודית והאנושית.
ההחלטה על משימות הצלה
משהבינה הנהגת המחתרת כי חובתה ואחריותה היא להציל כמה שיותר יהודים הם החליטו על משימות הצלה באופן אוטונומי. לפעילי המחתרת הייתה אפשרות בכל רגע נתון למלט את עצמם, אך הם לא עשו זאת. הם נשארו על משמרתם והסתכנו שוב ושוב בהצלת אחרים. הסיבות שהכריעו חד משמעית בעד הבחירה במשימות הצלה ולא בצעדי מרד, התנגדות מזוינת או כל דרך התקפית, נבעה מהסיבות הבאות:
הנהגת המחתרת השכילה לפעול ולהפעיל במבצעי ההצלה את כל זרמי תנועות הנוער הציוניות בהונגריה בהרמוניה ובסולידריות תחת קורת גג אחד. ללא יריבות, ללא מחלוקות אידאולוגיות ואישיות. אחד מגורמי ההצלחה של מבצעי ההצלה בהונגריה, טמון בשיתוף הפעולה הבין תנועתי הטוטלי בתקופת הכיבוש הגרמני. לפעולות המחתרת הייתה משמעות חברתית-פוליטית על הציבור היהודי הרחב. בשלהי שלטון סלאשי הציבור היהודי בבודפשט ראה באנשי המחתרת ובראשיהם, את ההנהגה האלטרנטיבית של היהודים.
משימות ההצלה של המחתרת החלוצית
פעילות המחתרת נפרשה לאורך כל נקודות הגבול של הונגריה עם סלובקיה, אוסטריה, קרפטורוסיה, פולין, צ'כיה לשעבר, רומניה, ויוגוסלביה. הפעילות גם חדרה לתוך מחנות העבודה, בתי-הכלא, והגטאות. מטרתם הייתה להציל את מספר היהודים הרב ביותר, וכן להפיץ את המידע על מעשי הזוועה של הנאצים על-מנת להזהיר את היהודים, ולעודדם לברוח כל עוד הדבר אפשרי. פעילי המחתרת החלוצית אומנם קיבלו תמיכה כלכלית מסוימת מחברי קהילה שונים אשר תמכו בפעילות המחתרתית הציונית, אך לא קיבלו באופן רשמי את עזרתו של ממסד הקהילה היהודית בהונגריה, ולעיתים אלו אף סירבו לסייע להם במפעל הצלתם. חברי התנועות שקודם למלחמה עסקו בהכשרה חקלאית, קניית השפה העברית ופעולות תרבות שונות, נדרשו כאנשים צעירים חסרי ניסיון לעמוד בפני שאלות הרות גורל, כגון הבחירה בין דרכי ההצלה השונות שבהן יכלו לנקוט. הפעילות המחתרתית התבטאה בתחומים הבאים:
'הטיול'
הברחת פליטים יהודים מסלובקיה להונגריה ומשם לרומניה כונתה בפי חברי המחתרת החלוצית בהונגריה טיול, והייתה לאחת המשימות החשובות בה לקחו חלק רבים מחברי תנועות הנוער השונות בהונגריה וסביבתה. הפליטים מסלובקיה וכן פליטים ממדינות אחרות, הגיעו להונגריה ופגשו את חברי תנועות הנוער אליה השתייכו, שידעו את השפה הונגרית והכירו את מקומות המסתור ודרכי המילוט. מוסדות הקהילה היהודית בהונגריה לא לקחו חלק בהברחת הפליטים מסלובקיה ובקליטתם בהונגריה, ונראה כי הפנו עורף לאותם פליטים שפנו אליהם בבקשת עזרה, זאת בשל החשש מהעונשים הכבדים אשר הוטלו על נותני חסות לפליטים בהונגריה. חברי המחתרת לעומת, זאת קלטו את הפליטים, סיפקו להם מקום דיור, תלושי מזון ומסמכים מזויפים. בשל האיום הכבד היה על הפליטים וכן על חברי המחתרת להחליף מקום מגורים ומסמכים בתדירות גבוהה על מנת שלא להיתפס. פליטים רבים אלו המשיכו את דרכם לרומניה. פעולה שנעשתה תוך שיתוף פעולה בין תנועות הנוער השונות וכן על ידי תשלום לאיכרים וסוחרים מקומיים שסייעו להעברת הגבול, בשל היכרותם את השטח ואפשרויות הגישה אל המעברים. שיתוף פעולה זה עם המקומיים לא תמיד עלה יפה, לעיתים אלה שהיו אמורים לסייע לפליטים היהודים במעבר, הסגירו אותם לידי הרשויות המקומיות והמשטר הנאצי. בתחילה היה מיועד הטיול ברובו רק לחברי התנועות ובני משפחותיהם, ולאחר-מכן החלה המחתרת בהצלתם של כלל הפליטים הנזקקים לכך. ככל שהתנסו חברי המחתרת ביותר טיולים, כך הכירו את הנתיבים הבטוחים ביותר, וכן ידעו להסביר לפליטים כיצד עליהם לנהוג בהגיעם להונגריה, למי עליהם לפנות ובאיזה אופן עליהם להציג עצמם. הברחת כ-15,000 בני נוער לרומניה, בכיוון ארץ ישראל הייתה הדרך להימלט מההשמדה ומהמוות הבטוח.
ההברחה המאורגנת של הנוער היהודי התבצע דרך ערי הגבול סגד Szeged, קולוז'וואר Kolozsvár) בקשצ'אבה Békéscsaba ונאגיוואראד Nagyvarad. ההברחה התחילה בבודפשט, בהרכבת קבוצה המועמדים להברחה, ובהכנה פרטנית של כל אחד . הכנה זו כללה דאגה ללבוש מתאים, לתעודות, לשינון שמותיהם החדשים. היה דרוש לספק לכל אחד כסף הונגרי וגם רומני. המועמדים קיבלו תדריך איך להתנהג ברכבת, היכן עליהם לפגוש את המבריח וכיצד לזהות אותו. היה עליהם לעבור את טבעת כוחות הביטחון, הצבא, המשטרה וסוכני החרש המנסים לזהות וללכוד יהודים מסתווים, להיכנס לבית הנתיבות בבודפשט ולקנות כרטיס לרכבת. במשך השעות הארוכות של הנסיעה היה עליהם להתנהג מבלי למשוך תשומת לב ולהראות את התעודות בטבעיות לבודקים החשדנים. את הלילה בעיר זרה עברו בעזרת המבריח. אחר כך חצו את הגבול ברגל בלילה ושלחו בחזרה את הסימן המוסכם שהבריחה הצליחה. בהגיעם לעיר הגדולה הראשונה בצד הרומני – ארד Arad או טורדה Turda נעזרו ביהודים רומנים מאזור הגבול אשר דיברו גם הונגרית כדי להגיע לבוקרשט Bucharest. במבצע המסוכן הזה נתפסו מספר אנשים בעת הנסיעה ברכבת, גם בערי הגבול ולפעמים גם בצד הרומני.
מבצע ההברחה המאורגן נפסק ב-23.8.1944 כשרומניה הפסיקה את תמיכתה בגרמנים והצטרפה להילחם לצד ברית המועצות. הגבול הרומני-הונגרי הפך לשדה קרב. לפי הרישומים בספרי הקהילות של הערים ארד ו-טורדה 15,000 בני נוער יהודי עברו את הגבול באופן בלתי לגאלי בפרק זמן שבין החודשים אפריל – אוגוסט 1944.הטיול, הציל ממות בטוח את משתתפיו והיה חסר תקדים בהיקפו במלחמת העולם השנייה באירופה הכבושה על ידי הגרמנים.
זיוף תעודות ומסמכים
הפליטים אשר ברחו והוברחו להונגריה ומהונגריה, נדרשו למסמכים מזויפים על-מנת לשרוד. לכן עסקו חברי המחתרת ברכישת וזיוף תעודות, מסמכים ודרכונים. שיטות זיוף התעודות היו מגוונות ויצירתיות. אחת הדרכים העיקריות להחלפת הזהות הייתה ניצול של תור האנשים הארוך שהשתרך בפתחו של משרד הרישום המרכזי בבודפשט. חברי המחתרת הסתננו לתוכו ובזמן ההמתנה הממושך בחנו בחשאי את ספרי הרישום הגדולים, ואיתרו שמות של אזרחים בעלי גיל דומה לפליטים אשר הזדקקו לתעודות. כשמצאו, היו משננים את שם האזרח, את שמות הוריו ואת מקום הולדתו. כשהגיע תורם היו מבקשים תעודת לידה לשם אותו איתרו וכשהייתה בידם התעודה יכלו להזמין באמצעות שירות הדואר את תעודות הלידה של ההורים, דבר שסיפק להם הוכחה להיותם בעלי שורשים הונגריים.
רפי בנשלום מתאר את המצב החדש שנוצר עם הכיבוש "חרף כל ההכנות, גם המחתרת לא הייתה מוכנה די הצורך לשינוי הפתאומי. משימתנו הראשונה הייתה להשיג תעודות נוצריות למאה אחוזים של חברי התנועות. מנחם קליין וויקי פישר היו ראשוני העוסקים בייצור תעודות מזויפות. הם צברו השניים ניסיון מהכנת התעודות לפליטים מסלובקיה. את הטפסים הראשונים לתעודותיהם השיגו עוד לפני הכיבוש, מבעל בית-דפוס, באמצעות הנזי ברנד Hansi Brand והיו כבר מנוסים בצד הטכני ובהוראות הקשורות בהכנת התעודות. ההתחלות האלה הניחו את היסוד למה שהפך מאוחר יותר לבית המלאכה המרכזי, שייצר תעודות עבור כל התנועות .במאי 1944 שכרו פרץ רבס וצבי גולדפרב מרתף ברחוב רוז'ה Rózsa 93. באמצעות קשריהם עם עובדים מהשגרירות האיטלקית, ביקשו השניים רישיון להפעלת המקום כמפעל לייצור מקרונים מגרעיני סויה. במרתף היו שני חדרים. ויקי פישר השיג ספרים רבים הקשורים במינהל ההונגרי ובהם רשימת קודים של היישובים והמחוזות, שמות רחובות, תחנות משטרה - כל המידע שהיה שנדרש לפרטים שהופיעו על גבי התעודה המזויפת, כמו גם סוג החותמת הדרושה. פרץ רבס מתאר: "במעבדה שבמרתף עבדו בנוסף לוויקי, עוד שניים מחברינו: מישו וצלר וברוך אייזינגר שכינויו היה פרי. הוא עסק בחלוקה ובשליחויות נועזות אחרות. רק חברים בודדים מהתנועה של צבי ושלי ידעו היכן נמצא המרתף, ורק שליחים קבועים חילקו את החומר המחתרתי שהוכן בו". בשלב מסוים הצטרפה למעבדה שלישייה מאנשי מעבדת הזיוף של 'השומר הצעיר', ובמהרה הפך דוד גור להיות 'רכז הענף לזיוף התעודות' של המחתרת החלוצית. המעבדה המשיכה להתקיים במסווה של מפעל לעיבוד פולי סויה עד אמצע חודש נובמבר, אז נאלצו אנשיה לנדוד, על ציודם הרב ולחפש מקום מבטחים חדש. באופן הדרגתי החלו פעילים בתנועות השונות לפתח מיומנויות זיוף מקצועיות וכך תוך תיאום עם רכז הענף וקבלת אספקה של טפסים מתאימים, הופצו המסמכים לכל עבר. בדרור הבונים היה זה אשר נכנס לפעולה עם עלותה של מפלגת צלב החץ Nyilaskeresztes Párt לשלטון. ב'נוער הציוני' - צוצה גרינוואלד מצא דרך אל בית דפוס ברחוב אטווש Eötvös, שם הסכימו הפועלים להדפיס תעודות זהות ותעודות לידה. לתנועת בית"ר היה מסייע הונגרי נוצרי בשם ליאו טשול Tscholl Leo אשר ריכז במשרדו פעילות עניפה של הפקת מסמכים שונים. לתנועת בני עקיבא לא היה בית דפוס משלה והיא נעזרה במעבדה המרכזית. האחראים על תחום זה היו זידי, עוזי ודוד פרידמן. דב וייס ולאחריו שאנ'י וייס היו אנשי קשר עם אנשי המחתרת, באמצעותם קיבלה התנועה את מסמכיה המבוקשים. תעודות רבות נוספות זויפו באמצעות שפיוגרף (דף שכפול) אשר קיבלה המחתרת מהנהגת התנועות בסלובקיה. את הטפסים הריקים עליהם הוחתמו החותמות המזויפות, קנו אנשי המחתרת מחבורות פליטים פולנים אשר לעיתים גם מכרו להם תעודות מוכנות מראש.
לאחר כיבוש הנאצים את הונגריה, פעלו להשיג תעודות אריות גם עבור פעילי המחתרת עצמה, כדי לאפשר להם חופש תנועה, תחת האיום המתמיד. התעודה הנכונה, הייתה האמצעי היעיל של מחתרת תנועות הנוער הציוניות ובית המלאכה לתיעוד המזויף היווה את לב העשייה של המחתרת. צוות מוסווה ויעיל ייצר את כמות התעודות היומית עבור מבצעי הצלה של מחתרת תנועות הנוער הציוניות ועבור קבוצות ההתנגדות האנטי-נאציות בהתאם לדרישות המשתנות. דוד גור, צורף לצוות בית המלאכה לניירות מזויפים במארס 1944. שם פעלו כבר דן צימרמן ושרגא וייל. תוך זמן קצר, נעשה דוד גור אחראי להפעלת בית המלאכה, קידם את הייצור למותאם לדרישות הזמן, ולייצור המוני.
בית המלאכה המרכזי של המחתרת, החליף את מיקומו ואת הסוואתו חמש עשרה פעם בפרק זמן של 10 חודשים. בימים שלאחר תפיסת השלטון על ידי צלב החץ, בית המלאכה פעל ברח' בארוש בבניין הספרייה של אגודת הסטודנטים הפשיסטית Csaba Bajtársi Egyesület שהשתייכה לאוניברסיטה ע"ש זמלווייס. הימצאותם היום יומית של צעירים בגילאי הסטודנטים, השתלבו באווירת המקום והוו הסוואה לפעילותם המחתרתית.
מחודש אוגוסט פעל משרד של תנועות הנוער הציוניות בבית הזכוכית בניהולו של רפי בנשלום. במשרד זה חילקו פעילי המחתרת את התעודות המזויפות, קיבלו את משימותיהם, תדרכו את המועמדים לבריחה מעבר לגבול, לשם הגיעו המסרים המוצפנים על הצלחה בגניבת גבול ומשם כיוונו את השליחים-הקשרים למחנות עבודות הכפייה. לבית הזכוכית הגיעו הידיעות על חברי מחתרת שנתפסו ונכלאו ומשם דאגו לפדותם מהשבי. במשרד "החלוץ" התנהלו הדיונים והמשא ומתן עם נציגי קבוצות האנטי גרמניות והאנטי פשיסטיות על שיתוף פעולה – ללא ידיעת הנהלת בית הזכוכית גם ההתייעצויות של הנהגת מחתרת תנועות הנוער הציוניות נערכו עתה בין כותלי בית הזכוכית הבטוחים, במקום במקומות המפגש המזדמנים והמסוכנים בבתי קפה ובפארקים.
הברחת תעודות מזויפות לגטאות וזיוף תעודות עבור לא-יהודים
כחלק מהניסיון להציל יהודים מהשמדה, הבריחו חברי המחתרת תעודות אריות לתוך 'גטו חוסט' שהקימו הנאצים בשטחים הכבושים של הונגריה באזור קרפטו-אוקראינה. רובם הגדול של תושבי הגטו סירבו להצעה זו כיוון שחששו מהאפשרות להיתפס עם תעודות מזויפות, והעדיפו לעלות על הרכבות אשר בסופו של דבר הובילו אותם למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. המחתרת החלוצית עסקה גם בזיוף דרכונים זרים אשר הקנו לבעליהם זכויות יתר מסוימות, כך קרה גם בנובמבר 1944 כאשר יהודי בודפשט חויבו לעבור ולהתגורר בגטו. יהודים שהחזיקו בדרכוני מגן של מדינות נייטרליות כגון: שווייץ, שוודיה, ספרד, פורטוגל והוותיקן, הועברו לבתים מוגנים אשר אליו העבירו המדינות הנייטרליות מצרכי מזון בסיסיים. כ-20,000 דרכונים כאלה זויפו על ידי המחתרת והועברו ליהודים רבים וכך התאפשר להם להתגורר בבתים המוגנים. תנועת הפועלים בהונגריה וכן גורמים ליברליים אחרים שעם עליית המשטר החדש מצאו עצמם נרדפים וחסרי הגנה, נעזרו גם הם במיומנות הזיוף של אנשי המחתרת אשר הנפיקו להם תעודות שונות כגון: דרכוני מגן, פנקסי שירות צבאי, תעודות אזרחות, פנקסי חבר בארגון צלב החץ, תעודות נישואין והיתרי מגורים. לא ניתן להעריך באופן מדויק את מספר הניצולים בזכות מפעל זיוף התעודות והנפקת המסמכים של המחתרת החלוצית, אך ההערכה היא שתעודות אלו הצילו את חייהם של עשרות אלפי יהודים. במאי - יוני 1944 התארגנה ברית אנטי גרמנית בשם החזית ההונגרית Magyar Front בהשתתפות כמה מפלגות ואישים, מתנגדי המשטר. כאשר המשתתפים הגיעו להחלטה על צעדים קונקרטיים כולל לפעול במחתרת, הם הזדקקו לתעודות מזויפות. בהיעדר מנגנון מתאים משלהם, כל קבוצות משתתפי הברית האנטי גרמנית, פנו אל מחתרת תנועות הנוער הציוניות בבקשה לספק להן מסמכים שיאפשרו להן לשנות את זהות חבריהם ולפעול במחתרת. כל בקשותיהם נענו. המסמכים העיקריים שסופקו לקבוצות שפעלו נגד המשטר: תעודה על רישום מגורים קבוע, מסמכים צבאיים, תעודות של עובד מפעל צבאי.
באירופה הכבושה על ידי הגרמנים, בזמן מלחמת העולם השנייה, בית המלאכה המרכזי לניירות מזויפים של 'מחתרת תנועות הנוער הציוניות' בהונגריה תופס מקום בולט ומשמעותי מבחינת כמות התיעוד, מבחינת גיוון המסמכים ומבחינת הישגיה של פעולות הצלה התנגדות אשר בוצעו בסיוע של תעודות מזויפות.