cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל כהנא
מלחמת העולם השנייה
בדצמבר 1939 התנדב לצבא הבריטי, קיבל מספר אישי 10124/Pal ונשלח לאימוני טירונות במחנה סרפנד (צריפין). בסיום הטירונות נשלח עם פלוגת החפרים הראשונה 401 דרך מצרים לצרפת, לצורך בניית מסילת ברזל מתעלת למאנש אל תוך המדינה. לאחר פלישת הגרמנים לצרפת חולצו דרך נמל סן מלו לבריטניה. במהלך שהותם שם, השתתפו בחילוץ והצלה בתוך לונדון המופצצת ב"בליץ" הגרמני. לאחר חודשיים נשלחן למזרח התיכון. באוקטובר 1940 לאחר הפלגה לאפריקה, הגיעה הפלוגה לנמל סואץ. בנמל פוצלה פלוגת החפרים וכהנא וכ־240 חיילים נוספים התנדבו ליחידת "קומנדו המזרח התיכון 51" שהוקמה ביוזמתו של מי שהיה מפקדו בפלוגת החפרים – מייג'ר הנרי קייטר. לאחר אימונים מפרכים בתנאי שטח שונים, אימוני שיט ונחיתה ליד תעלת סואץ נשלחו לפעילות מבצעית. בסוף 1940 השתתפו במתקפה הבריטית הראשונה במדבר המערבי כאשר חדרו למערך האיטלקי בבארדיה שבגבול מצרים–לוב עוד לפני שנכבשה על ידי הדיוויזיה האוסטרלית השישית.
בראשית שנת 1941 נשלחה היחידה לסודאן. ומשם עברה לזירת הקרבות באריתריאה, בפיקודה של הדיוויזיה ההודית הרביעית. בסוף פברואר ותחילת מארס ביצע כהנא סיורים ומארבים והיה מעורב בשורה של היתקלויות וקרבות בשטח קשה, מול אויב איטלקי שהיטיב להילחם. כהנא השתתף בהתקפה הגדולה שהביאה לכיבוש מבצר קרן על ידי שתי הדיוויזיות ההודיות, הרביעית והחמישית. באפריל נלחמה היחידה בקורפוס מאולתר בקרבות עד לכניעה סופית של האיטלקים. לאחר מכן לקח כהנא חלק במצור על העיר גוֹנְדָר – הקרב הגדול האחרון במערכה לכיבוש אפריקה מידי האיטלקים.
לאחר פרוקה של יחידת "קומנדו המזרח התיכון 51" הצטרף כהנא לקבוצת החקירה המיוחדת (SIG), שהתאמנה במדבר המערבי לקראת פעילות מעבר לקווי האויב בכוונה לאסוף מודיעין ולשבש את חיי היחידות הגרמניות. החיילים לבשו מדים גרמניים, התאמנו עם נשק גרמני והפקודות וחיי השגרה נוהלו בגרמנית. בנוסף עברו החיילים אימוני כושר, חבלה וקשר. אחת הפעולות הראשונות של מחלקת "סיג" הייתה הקמת מחסום דרכים בעומק השטח הגרמני ליד העיירה ברדייה (אזור בנגאזי בלוב), עצירת שיירות גרמניות וחקירת הקצינים בשיירה על יעדם ומטרת נסיעתם. בחודש יוני 1942 קיבלה "סיג" את משימתה הגדולה הראשונה ופעלה כחלק מיחידת הSAS לפוצץ שדות תעופה גרמניים בין טוברוק לבנגאזי.
כשהשתתף בסיור מודיעין בגזרת בנגאזי, עם דייוויד סטירלינג וסגנו פאדי מיין מפקדי ה־SAS, עבר את הגבול ונעצר ליד מחסום דרכים נעול בשער. הוא יצא מהרכב וצעק וקילל את החיילים הגרמנים בסלנג גרמני שהוא מעביר שבויים בריטיים ואיים עליהם בנשקו שיפתחו את השער. סטרלינג ומיין נדהמו מהסטואציה
פעולת הפשיטה הבאה שבה השתתף הייתה על שדה התעופה במרטובה ליד דרנה (בין טוברוק ובנגאזי בלוב) ששימש את הגרמנים להעברת ציוד מגרמניה לצפון אפריקה. בשיתוף כוחות ה־SAS וה־SIG שחלקו ביניהן שתי משימות של פיצוץ שדה התעופה והמטוסים שבו. כוח אחד הצליח לפוצץ מספר מטוסים, ואילו הכוח השני נכשל בשל בגידה של שני משתפי הפעולה הגרמנים ששירתו ב־SIG. בחודש ספטמבר 1942 עבר עם יחידתו לבסיס כברית ליד תעלת סואץ, שהיה גם הבסיס של יחידת SAS. מבסיס זה יצאו לפעולה הגדולה – פשיטה על נמל טוברוק. הפעולה תוכננה כך שיחידת SAS תנחת מהים ויחידת SIG תפלוש לנמל מהיבשה. כשכהנא שמחופש לקצין גרמני הופך את עצמו במנפולציה למפקד המחסום בכניסה לנמל בשעה ששאר היחידה נכנסת ומבצעת את משימתה. הפעולה הצליחה באופן חלקי. חלק מהכח נהרג וחלקו נשבה. מפקד יחידת SIG קפטן באק נפצע ונשבה והיחידה פורקה. בינואר 1942 צורף כהנא ל"יחידת הרפאים" הSAS אשר פשטה על בסיסי אויב באיים בים האגאי יחד עם ה־SBS.
מספרו האישי שונה ל־M.E.14500328.
בשלהי 1943 השתתף בנחיתה בחוף האדריאטי בגבול אלבניה ויוגוסלביה ונפצע עם עלייתו לחוף. כהנא ניצל ופונה על ידי חבר אנגלי. כשהחלים, הוצנח כעבור חודשיים יחיד באלבניה ליצור קשר עם כוח אנגלי שנחת בחוף ואבד עמו הקשר. כהנא הובילם לפרטיזנים ובהמשך לחם עם פרטיזנים באזור קורצ'ה שממזרח לטיראנה.
בתום המלחמה חבר לבריגדה היהודית בקלגנפורט שבדרום אוסטריה, שם השתתף במצוד אחר ה־VERWOLF כח התנגדות נאצי שפעל מעבר לקווי האויב ונוסד ב־1944 והברחת יהודים מאוסטריה לאיטליה. עם פרוק הבריגדה חזר ארצה.
צבא ההגנה לישראל
במאי 1948 הוחלט בצה"ל להקים פלוגת צנחנים לפעולות מיוחדות. לשם כך גייסו מתנדבים שעברו קורס צניחה בצ'כיה, כהנא עבר את הקורס בגיל 48. לאחר חזרתו לארץ היה בין מייסדי פלוגת הצנחנים הראשונה במחנה אחוזה על הכרמל. יואל פלגי מפקד היחידה מינה את כהנא למפקד המטה של היחידה. כהנא הקים את מגרש האימונים באחוזה ודאג לכל הדרישות הלוגיסטיות שכללו רכישה וטיפול במצנחים, ארגון הצניחות ממחנה רמת דוד ותאום ההדרכות. לאחר המעבר לבסיס תל נוף, הקים בתוך שלושה חודשים את המתקנים הדרושים לבית ספר לצניחה ופתח באוגוסט 1949 את הקורס הראשון למדריכי צניחה שכונה מחזור א'.
כהנא השתחרר מצה"ל בשנת 1953 בדרגת רב־סרן.
למי צלצלו הפעמונים
למי צלצלו הפעמונים (באנגלית: For Whom the Bell Tolls), ספרו של ארנסט המינגוויי מ-1940 המספר את סיפורו של רוברט ג'ורדן, אמריקאי בשורות הבריגדות הבינלאומיות המצטרף ללוחמי גרילה אנטי-פשיסטיים במלחמתם במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. שם הספר נלקח מפואמה מאת המשורר ג'ון דאן. את הספר הקדיש המינגוויי למי שהייתה אשתו השלישית, מרתה גלהורן.
רקע
עלילת הספר מתרחשת במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. מלחמת האזרחים שררה בספרד בין השנים 1936 ו-1939 בין הכוחות הלאומניים של פרנסיסקו פרנקו לבין הרפובליקאים, ונחשבת בדיעבד למעין "חזרה גנרלית" לקראת מלחמת העולם השנייה. בעוד גרמניה הנאצית העניקה סיוע אקטיבי רב לכוחות המורדים של פרנקו, המדינות הדמוקרטיות (ארצות הברית, בריטניה וצרפת) אשר תמכו ברפובליקאים, נמנעו מלקחת חלק פעיל במלחמה. למרות הימנעות זאת, אזרחים רבים התנדבו ללחום לצד הכוחות הרפובליקאיים במסגרת הבריגדות הבינלאומיות, וארנסט המינגוויי היה אחד מהמתנדבים הללו (ומן המפורסמים ביותר מביניהם). הספר איננו אוטוביוגרפי, אך הוא מבוסס על מציאות שאותה המינגוויי הכיר מקרוב, וגיבורו הראשי של הספר גם הוא אמריקאי שמתנדב בשורות הבריגדות הבינלאומיות.
עלילה
הספר מסופר בעיקר דרך חוויותיו של רוברט ג'ורדן, האמריקאי שמסייע במאבק נגד הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו. כמומחה חבלה מוטלת עליו משימה לפוצץ גשר כחלק ממהלך כולל לכיבוש העיר סגוביה.
ג'ורדן מתאהב בספרדייה בשם מריה, שמעוררת בו רצון מחודש לחיים. הספר מתאר את האכזריות הנוראה שמאפיינת מלחמת אזרחים.
נושאים מרכזיים
הנושא המרכזי הוא מוות. מרגע קבלתו את המשימה ברור לכל שג'ורדן לא יוכל לצאת ממנה בחיים. מריה, המאוהבת בו היא היחידה שאינה ערה לעובדה זו. נושא אחר הוא החברות ההדוקה שנוצרת בזמן לחימה בין חברי התא הלוחם. כמו כן מודגשת האהבה לארץ ולתרבות. בנוסף ניתן לראות את הנכונות להקרבה - הדמויות מוכנות למות למען המטרה ולא ליפול בשבי ולהסגיר את החברים. נושא שזכה לפחות תשומת לב בספר, היא ביקורת על התנהלות הצד הרפובליקני - כולל הוצאות להורג של אזרחים וניהול המלחמה לפי המודל הסובייטי.
שם הספר (במקור האנגלי משמעותו שונה מעט: "למי מצלצל הפעמון") לקוח מתוך קטע בפרוזה של המשורר בן המאה ה-17, ג'ון דאן, העומד על אחדותה היסודית של האנושות: "שום אדם אינו אי... מות כל אדם אותי הוא מְמַעֵט, כי בכלל האנושות אני, לכן לעולם אל תחקור לדעת עבור מי מצלצל הפעמון: לך הוא מצלצל".
בתרבות הפופולרית
הספר עובד לסרט בכיכובם של גרי קופר, אינגריד ברגמן, אקים טמירוף וארטורו דה קורדובה בשנת 1943.
שיר על הספר נעשה על ידי להקת המטאל, מטאליקה, ונכלל באלבומם Ride The Lightning, שיצא ב-1984.
בניין הפרלמנט החדש (הודו)
בית הפרלמנט (ב-IAST: Sansad Bhavan) בניו דלהי, הודו, הוא מקום מושבו של הפרלמנט ההודי. הוא מאכלס את שני הבתים של הפרלמנט הדו-ביתי של הודו, הבית התחתון, הלוק סבהה והבית העליון הרג'יה סבהה.
הבניין ממוקם על רחוב רפי מארג, החוצה את מרכז ויסטה, ומסביבו בית הפרלמנט הישן, שער הודו, אנדרטת המלחמה הלאומית, בית סגן הנשיא, בית היידראבאד, בניין הסקרטריאט, משרד ראש הממשלה ומעון ראש הממשלה, בנייני שרים ועוד.
רקע
הצעות לבניין פרלמנט חדש שיחליף את המתחם הקיים עלו בתחילת שנות ה-2010, עקב חשש ליציבות המבנה הישן יותר שנבנה ב-1927. ועדה שתציע כמה חלופות לבניין הנוכחי הוקמה על ידי הדוברת מאירה קומר ב-2012. בבניין המקורי לא היה מספיק מקום עבור חברי הבתים וצוותיהם. שינויים עיצוביים שנעשו במהלך השנים, העמידו את היציבות המבנית שלו בסכנה, וכן הוא לא היה עמיד בפני רעידות אדמה. למרות זאת, המבנה חשוב למורשת הלאומית של הודו, וישנן תוכניות לשימור המבנה.
התחלה
בשנת 2019 השיקה ממשלת הודו את פרויקט הפיתוח מחדש של סנטרל ויסטה, שכלל בניית בניין פרלמנט חדש יחד עם פרויקטים נוספים בניו דלהי, כולל שיפוץ נתיב ראג'פאט, בניית בית חדש לסגן הנשיא, משרד ומגורים חדשים לראש הממשלה ושילוב כל מבני השרים במזכירות מרכזית אחת.
טקס תחילת הבנייה נערך באוקטובר 2020, ואבן היסוד הונחה על ידי ראש הממשלה נרנדרה מודי, ב-10 בדצמבר 2020. הטקס כלל תפילה בין-דתית, שנערכה על ידי מנהיגים דתיים. מנהיגים דתיים מהיהדות, הדת הבהאית, הזורואסטריות, הנצרות, האסלאם, הבודהיזם הוג'ריאנה, המהאיאנה בודהיזם, הג'ייניזם, הסיקיזם והסנטנה דהרמה נכחו וקראו את התפילות על פי הטקס הדתי שלהם.
תיאור
לדברי בימל פאטל, האדריכל האחראי על התכנון מחדש של סנטרל ויסטה, למתחם החדש יש צורת משושה. הוא נבנה בצמוד למתחם הקיים וכמעט שווה בגודלו לקודם.
הבניין מתוכנן לתוחלת חיים של יותר מ-150 שנה. הוא נועד להיות עמיד בפני רעידות אדמה ומשולבים בו סגנונות אדריכליים מחלקים שונים של הודו. ללשכת לוק סבהה ורג'יה סבהה יש מקומות ישיבה גדולים כדי להכיל יותר חברים מהנוכחים כיום, מכיוון שמספר חברי הפרלמנט עשוי לגדול עם האוכלוסייה הגדלה של הודו ובעקבות כך התיחום העתידי. המתחם החדש כולל 888 מושבים בחדר "לוק סבהה" ו-384 מושבים בחדר "רג'יה סבהה". בניגוד לבניין הפרלמנט הישן, אין בו אולם מרכזי. לשכת לוק סבהה יכולה לאכלס 1,272 חברים במקרה של ישיבה משותפת. בשאר הבניין ארבע קומות עם משרדי שרים וחדרי ועדות.
חנוכת הבניין
הטקס כלל שירות תפילה ל "סרווה דהרמה" (כל אמונה), שבוצע על ידי מנהיגים דתיים. נכחו מנהיגים דתיים מהיהדות, האמונה הבהאית, הזורואסטריזם, הנצרות, האסלאם אסלאם, והמהאיאנה, הג'ייניזם, הסיקים וההינדואיזם, המנהיגים קראו את התפילות על פי הטקס הדתי שלהם.
אל-מסתרשד
אל-מסתרשד באללה (מילולית: המבקש הנחיה מן האל), אבו אל-מנצור אל-פדל בן אל-מוסתזהר באללה (בערבית: المسترشد بالله, ابو المنصور الفضل بن المستظهر بالله) היה הח'ליף העבאסי העשרים ותשעה שמשל בבגדאד בין השנים 1118 ל-1135. בימיו זכתה הח'ליפות לתקופה של עצמאות יחסית, עת הייתה עסוקה הסולטנות הסלג'וקית במלחמות במזרח. עם זאת, תקופת שלטונו עמדה גם בסימן אי יציבות ומרידות רבות יחסית בעיראק.
חייו ופועלו
המרד הגדול הראשון שנאלץ אל-מסתרשד להתמודד עמו היה מצידו של דובייס, מצביא מקומי אשר בזז את בצרה וסייע לכוחות צלבניים במצורם על חלב. לאחר מכן, הצליח אל-מסתרשד לבלום באמצעות צבא בן 12,000 לוחמים את מסעו לכיוון בגדאד.
באותה עת, משל בעיראק זנגי כנציב מטעם הסלג'וקים. זנגי נאבק בהצלחה בצלבנים וכמעט עלה בידיו לתפוס את דמשק ואת חומס, אך בערוב ימיו של אל-מסתרשד יריבות מצידו של אל-מסתרשד ומצד הכורדים החלישו את כוחו.
עם מותו של הסולטאן הסלג'וקי מחמוד השני, נקרא זנגי חזרה מזרחה בשל מרד שהותסס בידי הח'ליף. עזיבתו איפשרה לח'ליף להרחיב את תחומי השפעתו בעיראק ולפעול לדיכויה של מיליציית דובייס. אל-מסתרשד רדף אחר דובייס וצר עליו במוסול במשך שלושה חודשים ללא הצלחה. עם זאת, הדבר העיד על כוחה הצבאי הגובר, ולו זמנית, של הח'ליפות תחת אל-מסתרשד.
אל-מסתרשד הוביל את צבאו לקרב בקרבת המדאן נגד הסולטן מסעוד, אחיו של מחמוד השני שתפס את השלטון לאחר מותו. אל-מסתרשד נתפש חי, ניחן, אך נמצא לאחר מכן דקור באוהלו, ככל הנראה בידיהם של החשישיון.
רצח איתם ונעמה הנקין
רצח איתם ונעמה הנקין הוא פיגוע ירי אשר בוצע ב-1 באוקטובר 2015 בצומת בית פוריכ שבין אלון מורה לאיתמר, ובו נרצחו בני הזוג הרב איתם שמעון הנקין, אזרח ישראלי-אמריקאי, שהיה חוקר תורני והיסטוריון. ואשתו נעמה הנקין, אשר הייתה מעצבת גרפית. השניים נורו בידי פעילי חמאס מטווח קצר ונהרגו במקום לעיני ילדיהם.
תכנון הפיגוע
הפיגוע תוכנן על ידי פעיל חמאס ראע'ב אחמד מוחמד עליוי אשר גייס חוליה לביצוע פיגוע וסיפק לפעיליה נשק.
ב-30 באוגוסט 2015 חברים בחוליה ביצעו ירי על רכב ישראלי ליד ההתנחלות עינב, והנהג נפגע באורח קל.
כהכנה לפיגוע, נהג הרכב בפיגוע סמיר זהיר אבראהים כוסא, כיסה את לוחית הרישוי כדי להסתיר את זהות הרכב. המחבלים בחרו מקטע כביש שבו לא יתקלו בכוחות צבא, ואחד מפעילי החוליה, זיד זיאד ג'מיל עאמר "פתח" את הציר ווידא שהוא "נקי".
לטענת המחבלים הם ביצעו את הפיגוע כנקמה על רצח בני משפחת דוואבשה בכפר דומא.
הפיגוע
משפחת הנקין, הכוללת את בני הזוג, הרב איתם ונעמה, וארבעת ילדיהם, נסעו ברכבם בדרכם חזרה מאלון מורה לביתם ביישוב נריה בבנימין. סמוך ליציאתם מאלון מורה, בקרבת העיירה בית פוריכ בכביש 555, התקרב רכב החוליה שבו נהג סמיר זהיר אבראהים כוסא, אל רכבה של משפחת הנקין, ושניים מחברי החוליה, יחיא מוחמד נאיף עבדאללה חג' חמד וכרם לוטפי פתחי רזק, ירו ממנו מטווח אפס צרורות של אש כבדה על בני המשפחה, ובעקבות זאת נפגע איתם הנקין ורכבה של משפחת הנקין נעצר בשולי הכביש.
לאחר מכן עצרו המחבלים את רכבם ושניים מהם יצאו ממנו כדי לוודא הריגה בנוסעי הרכב. הרב הנקין יצא מרכבו. הוא נאבק בכרם רזק בידיים חשופות והצליח לחטוף ממנו את נשקו, אולם חג' חמד ירה בו והרגו במקום. תוך כדי הירי ירה חג' חמד בחברו בידו, ואקדח שהיה ברשותו נפל בשטח. נעמה, שלא נפגעה בירי הראשון, נאבקה בחג' חמד, אולם הוא התגבר עליה, ירה בה מטווח אפס ורצח גם אותה.
מטרת הפיגוע בו נרצחו בני הזוג הנקין הייתה חטיפת מתנחלים.
לאחר הרצח
בני הזוג הנקין נקברו בהר המנוחות בירושלים. בהלוויית בני הזוג השתתפו אלפי ישראלים, בהם הנשיא ראובן ריבלין והרב הראשי דוד לאו.
איתם הנקין היה ישראלי בעל אזרחות אמריקאית, עובדה שהביאה את שגריר ארצות הברית בישראל דן שפירו לקיים ביקור תנחומים בבית משפחת הנקין בימי השבעה. במהלך הביקור מסר לשגריר ד"ר יגיל הנקין, היסטוריון צבאי ואחיו של הנרצח, מכתב בו "ניחם" אותו על מחויבותו לשמש כדובר של ממשל אובמה, שמדיניותו ביחס לביטחונה של מדינת ישראל לדברי הנקין "בלתי ניתנת להסברה ובלתי ניתנת להצדקה". המכתב עורר הדים בכלי התקשורת וברשתות החברתיות.
חשיפת חברי החוליה, לכידתם ומשפטם
מירי חג' חמד על הרב איתם נורה בשוגג כרם רזק בידו. לאחר הפיגוע נסעה החוליה לעיר שכם, שם חבשו את ידו של כרם רזק בבית החולים בעיר. העובדה שאחד המחבלים נפגע נחשפה עוד באותו לילה בידי אנשי מז"פ של משטרת ישראל, ובעקבות כך התמקדה החקירה באיתור המחבל באחד מבתי החולים הסמוכים למקום. המחבל אותר במהירות ומסתערבים של הימ"מ ולוחמי יחידת דובדבן שלפו אותו ממיטתו בבית החולים.
בעקבות הרצח פתחו מאות חיילי צה"ל ואנשי שב"כ במרדף אחר המבצעים. בתום המרדף נלכדו ללא התנגדות שאר ארבעת המחבלים. הנשק ששימש לביצוע הרצח הוסתר בחנותו של אחד המחבלים והוסגר לידי כוחות הביטחון. בחקירתם הודו חברי החוליה בביצוע הפיגוע. ביוני 2016 גזר בית דין צבאי בשומרון שני מאסרי עולם ועוד 30 שנה במצטבר על חג' חמד, ראע'ב עליוי, סמיא כוסא וכרם רזק.
בפברואר 2023, שמונה שנים לאחר הרצח, הרשיע בית דין צבאי את זיד עמאר בתכנון הפיגוע, מסירת כלי הנשק והתחמושת למחבלים, וכן בווידוא שכוחות צה"ל לא נוכחים קודם לפיגוע במקום. עמאר הורשע בשתי עבירות של גרימת מוות בכוונה – העבירה המקבילה לעבירת הרצח באזור יהודה ושומרון – וכן בארבע עבירות של ניסיון גרימת מוות בכוונה של ארבעת ילדי בני הזוג הנקין.
הריסת בתי הרוצחים
בתשובה לעתירת המוקד להגנת הפרט, קבע בג"ץ כי אין מניעה להרוס את בתי המחבלים רוצחי בני הזוג הנקין. לאחר כחצי שנה הרס צה"ל בשכם את ביתו של זיד עאמר שביצע את פתיחת הציר בפיגוע, וכעבור כחצי שנה נוספת את ביתו של מפקד החוליה ראע'ב עליוי. ביולי 2017 פשט צה"ל על ביתו של אחד הרוצחים והחרים כספי תמיכה שהעבירה לו הרשות הפלסטינית.
הנצחה
במקום הפיגוע הוקמה אנדרטה לזכר בני הזוג הנקין. באפריל 2018 הושחתה האנדרטה בידי פורעים ערבים ושופצה עוד באותו יום בידי לוחמי חטיבת כפיר ותלמידי הישיבה התיכונית באיתמר הסמוכה.
תגובות לפיגוע
דובר חמאס בחו"ל חוסאם בדראן בירך על הפיגוע שביצעו אנשיו וכינה אותו: "פיגוע הירואי". גם בחזית העממית בירכו את הרצח. בתשובה לשאלת מנחה בטלוויזיה הפלסטינית הרשמית האם מבצעי הפיגוע חברי פת"ח או חמאס השיב מחמוד אסמאעיל, חבר הוועד הפועל של אש"ף: "אין צורך לשוב לוויכוח ולמריבה בקשר לשאלה מי ביצע את הפעולה... אין צורך לפרסם ולהתפאר בכך שעשית את זה. האדם עושה את חובתו הלאומית מרצונו האישי, כמיטב יכולתו".
ראש הממשלה בנימין נתניהו שהה בזמן הפיגוע בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק. הוא התבטא: "אנחנו עדים למעשה רצח אכזרי במיוחד, מזעזע, שבו נרצחו זוג הורים ונותרו ארבעה יתומים קטנים...". שר הביטחון משה יעלון הגיב לפיגוע "הפיגוע הרצחני הוא המשך ברור להסתה נגד מדינת ישראל ונגד אזרחיה, ולניסיונות החוזרים ונשנים להוציא אל הפועל פיגועים". יאיר לפיד טען גם כן להסתה: "הרצח המתועב הזה הוא המשך ישיר של מדיניות ההסתה והשקרים של אבו מאזן".
לאחר הפיגוע קראו תושבי היישוב איתמר, הסמוך למקום הרצח, לממשלת ישראל לאשר את התב"ע של שטחו הבנוי של היישוב. התב"ע אושר חלקית.
פנטרה אבטחת מידע
פנטרה אבטחת מידע בע"מ, המוכרת במותג Pentera, היא חברת אבטחת מידע ישראלית, המספקת תוכנה לביצוע בדיקת חדירות למערכות ממוחשבות.
היסטוריה
החברה נוסדה בנובמבר 2015 בשם Pcysys על ידי ד"ר אריק ליברזון (סמנכ"ל טכנולוגיות), ואריק פיינגולד. מנכ"ל החברה מינואר 2018 הוא אמיתי רצון. מטה החברה שוכן בפתח תקווה. בינואר 2022 העסיקה החברה כ-150 עובדים במשרדיה בישראל, בארצות הברית, באנגליה ובגרמניה.
התוכנה של החברה פועלת ללא סוכן (agentless ) ומבצעת באופן אוטומטי בדיקת חדירות למערכות ממוחשבות, ומספקת מידע על מידת עמידותן של מערכות אלה בפני מתקפת סייבר ועל ליקויים שנמצאו באבטחת המערכות. בינואר 2022 היו לחברה 400 לקוחות בעולם, בהם חמישה בנקים ישראליים. בינואר 2022 שינתה החברה את שמה ל-Pentera, כשם המוצר של החברה.
גיוס הון
בספטמבר 2020 גייסה החברה 25 מיליון דולר.
בינואר 2022 גייסה החברה 150 מיליון דולר לפי שווי של מיליארד דולר, והפכה לחד-קרן.
אוחתי
אוּחְתִּי (בעברית: אחותי) הוא שיר שהלחין וביצע בערבית מרוקאית הזמר והיוצר הישראלי שמעון בוסקילה. בוסקילה כתב את המילים במשותף עם אברהם פרץ (גוסטו). השיר יצא לאור ב־14 באוגוסט 2022 כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
בוסקילה כתב את השיר כמחווה לאחותו, לאחר שהתפייס איתה לאחר נתק של כ־25 שנים בין השניים.
רקע וכתיבה
בוסקילה נולד באופקים ונתייתם מאימו כשהיה בן שמונה וחצי. האב ובנו עברו להתגורר בנתיבות. כ־15 שנים לאחר מותה של אשתו הכיר האב אישה, ונולדה להם בת, ענת. לאחר כמה שנים התגרשו האב ואימהּ של ענת (כשבוסקילה כבן 5–6), ולאחר זמן עברו השתיים להתגורר באשקלון. מאז לא התראו בוסקילה ואחותו. עם מותו של אביהם, יצר בוסקילה קשר עם האחות. הוא סיפר:
בוסקילה טען שהתברר לו שאימהּ של אחותו לא איפשרה לה להגיע להלוויה ולשבעה. האחות מצידה סיפרה שהתגעגעה לאחיה כל השנים:. היא ניסתה ליצור קשר איתו כמה פעמים במשך השנים. לטענתו גם הוא רצה במשך תקופה מסוימת ליצור איתה קשר, אך לא התאפשר לו. בשנים האחרונות הוא חש חרטה על כך שלא שמרו על קשר, ושלא גדל לצד אחותו, עד שלבסוף כתב את השיר, שקורא לה לחזור אליו.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב:.
על הווידאו קליפ כתב:.
משתתפים
מקור: פרטי הווידאו קליפ ביוטיוב.
פלנקס (קומיקס)
הפלנקס (באנגלית: Phalanx) הוא גזע קיברנטי בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הגזע הופיע לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #305 מאפריל 1994, ונוצר על ידי הכותב סקוט לובדל והמאיירת ג'אן דורסמה. הגזע התעמת רבות עם קבוצות האקס, לרבות אקס-מן, אקס פקטור, אקסקליבר ואקס פורס. לפלנקס מוח כוורתי משותף, וחברי הגזע מחוברים אחד לשני במערכת דמוית טלפתיה.
עיצובם של הפלנקס דומה לזה של גזע הטק-נארכי (שחבר האקס-מן וורלוק מתוכם), שנוצר בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ביל סנקביץ. הפלנקס נוצרו כאשר צורות חיים אורגניות של בני אדם שונאי מוטאנטים הודבקו בווירוס הטכנו-אורגני שמקורו בגזע הטק-נארכי. הם מעבירים את תוחלת חייהם בניסיון להדביק אחרים בטרם יגיעו למסה קריטית. בזמן זה, הם יוצרים מבנה של מגדל בבל כדי ליצור קשר עם הטק-נארכי. אולם, הטק-נארכי מחשיבים את הפלנקס למעשה תועבה. הם משמידים את הקן של הפלנקס דרך המרת הכוכב כולו לחומר טכנו-אורגני ושאיבת האנרגיה שבו.
בעלילות השמדה: כיבוש, ההמשך לאירועי השמדה, זן חדש של גזע הפלנקס משמש כאויב עיקרי לגיבורים הגלקטיים של יקום מארוול. הם ניסו להתחיל היכן שהנבל אניהילוס הפסיק. כאשר אימפריית הקרי ניסתה לבחון את מערך ההגנה החדש שלה, הפלנקס הצליחו להשחית את התכנות של המערכות ובכך להקיף את שטחי אימפריית הקרי בשדה כוח בלתי חדיר. הם גם השתמשו בווירוס טכנו-אורגני, אשר הופך יצורים אורגניים לפלנקס הנמצאים תחת שליטתם ולחברים במטריצה המחשבתית היחידה שלהם.
המונח פלנקס משמעו מערך צבאי מרובע, במיוחד בלוחמת יוון העתיקה. הפלנקס המורכב מיחידות חיל רגלים החמושים בחניתות, מוטות, או נשק מסוג זה. המונח גם מתייחס לקיר מחולק המרכיב יחידה שלמה, ובמובן זה מתנהל הגזע החייזרי.
ויקיפדיה הסלובנית
ויקיפדיה הסלובנית (בסלובנית: Slovenska Wikipedija) הוא הגרסה בשפה הסלובנית של ויקיפדיה, המופעלת על ידי קרן ויקימדיה. האתר פעיל מאז 26 בפברואר 2002, וביולי 2007 הגיע האתר להישג של 50,000 ערכים.
ויקיפדים פעילים בסלובניה אף משתתפים בדיונים על ויקיפדיה (הן באופן כללי והן בשפה הסלובנית) בתקשורת הלאומית.
רג' לואיס
ביוגרפיה
לואיס נולד בבילסטון שבסטפורדשייר, ולאורך כל הקריירה שלו הוא שיחק בארסנל. הוא הצטרף למועדון ב-1935 בעודו נער, והבקיע בהופעת הבכורה שלו במשחק נגד אברטון שנערך ב-1 בינואר 1938. אולם, בעונת 1937/1938 הוא השתתף בארבעה משחקים בלבד, ולכן לא היה זכאי לקבל מדליה על האליפות של ארסנל באותה עונה. לואיס שיחק יותר בהרכב הראשון בעונת 1938/1939, והשתתף ב-16 משחקים שבהם הבקיע 7 שערים, אך נאלץ להפסיק את הקריירה שלו בגלל מלחמת העולם השנייה.
לואיס שיחק במשחקים הלא רשמיים של ארסנל בזמן המלחמה, והתגלה כמבקיע מצטיין; למרות שהמשחקים והשערים בתקופת המלחמה לא נכללים בסטטיסטיקות הרשמיות, ההערכה היא שהוא הבקיע כ-143 שערים ב-130 משחקים, כולל רביעייה במשחק גמר גביע המלחמה הדרומי של 1943, שהסתיים בניצחון 7 - 1 על צ'רלטון אתלטיק. לקראת סוף המלחמה הוא נקרא לשרת ביחידות הצבא הבריטי שעל נהר הריין בגרמניה, אך חזר לשחק בארסנל כאשר משחקי הכדורגל הרשמיים חודשו ב-1946.
למרות שרוב שחקני ארסנל הידועים משנות ה-30 היו מעבר לשיאם, לואיס היה רק בן 26 והמשיך להיות חלק קבוע מההרכב של המועדון לאורך שארית שנות ה-40. הוא היה מלך השערים של המועדון בעונת 1946/1947 עם 29 שערים, ובעונה שלאחר מכן (1947/1948) הוא שיתף פעולה עם רוני רוק, כאשר שני השחקנים מבקיעים 47 שערים המהווים חלק חשוב בזכיית המועדון באליפות. אחת העונות הטובות ביותר בקריירה של לואיס הייתה ב-1949/1950; הוא הבקיע 19 שערים ב-31 משחקי ליגה, שיחק פעמיים בנבחרת אנגליה ב', ולבסוף הבקיע שני שערים בניצחון על ליברפול בגמר גביע ה-FA של 1950.
אולם, בתחילת שנות ה-50 לואיס סבל ממספר פציעות, כאשר בעונת 1951/1952 הוא משתתף ב-12 משחקים בלבד, ובעונת 1952/1953 אף לא במשחק אחד. בסיום עונת 1953 הוא פרש ממשחק פעיל והוא בן 33. לאורך עונותיו בארסנל הוא השתתף ב-176 משחקים, בהם הבקיע 116 שערים. לאחר פרישתו הוא ניהל פאב, ולאחר מכן עסק בתחום הביטוח.
נוקבוי
נוקבוי (באירית: Cnoc Buí: ההר הצהוב) הוא הר בגובה 706 מטר בגבול בין מחוז קורק למחוז קרי באירלנד.
M38
M38 (מ-Messier 38, או NGC 1912) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים עגלון הנמצא במרחק של כ-4,200 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-70 כוכבים.
היסטוריה
הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ידוע מתי צפה בו. בשנת 1749 הוא נצפה על ידי האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל שלא ידע על גילויו המוקדם יותר וב-2 בספטמבר 1764 הוא נצפה על ידי שארל מסיה, שתיאר אותו בקטלוג מסיה כצביר של כוכבים קטנים וציין גם שלא נצפתה בצביר ערפילית.
לצביר דרגת בהירות נראית 7.4 וקשה לצפות בו באמצעות משקפת. מיקומו הוא כ-1.75 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב σ בעגלון. כוכב הצביר הבהיר ביותר הוא ענק צהוב מדרגת בהירות 8.0, שניתן לראות בקלות באמצעות משקפת, אך רק באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בצביר. במרחק של כ-2.3 מעלות מדרום מזרח ל-M38 נמצא הצביר M36.
מאפייני הצביר
קוטרו של M38 הוא כ-25 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-4,200 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-21 דקות קשת, כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל כ-70 כוכבים בדרגות התפתחות שונות, כך שגילו של הצביר מוערך בכ-200 מיליוני שנים והוא כולל גם ענקים. כוכביו הבהירים של הצביר יוצרים מעין צורת ח'.
הפאראן גופרתי
הפאראן גופרתי (באנגלית: Heparan sulfate, בר"ת: HS) הוא רב-סוכר קווי המצוי בכל הרקמות בבעלי חיים. הוא מופיע כפרוטאוגליקן שבו שתיים או שלוש שרשראות HS קשורות לקרום התא או למטריצה החוץ-תאית. בצורה זו נקשר ה-HS למגוון ליגנדים חלבוניים, ומסייע בוויסות מגוון תהליכים ביולוגיים, ובהם תהליכי התפתחות, אנגיוגנזה, קרישת דם וגרורות שאת.
פרוטאוגליקנים
הפרוטאוגליקנים ההפאראן-גופרתיים (HSPG) העיקריים בקרום התא הם ה-Syndecans חוצי-הממברנה והגליפיקנים (Glypicans) המעוגנים לקרום התא באמצעות הגליקוליפיד Glycophosphatidylinositol (GPI). עם צורות משניות אחרות של HSPG ממברנלי נמנים betaglycan ואיזופורם V-3 של החלבון CD44, המצוי בקרטינוציטים ובמונוציטים שעברו שפעול.
במטריצה החוץ-תאית, בעיקר בקרום הבסיס (Basement membrane), הסוגים העיקריים נושאי-ה-HS הם החלבונים המרכזיים רבי-המתחמים פרלקן (perlecan), אגרין (Agrin) וקולגן מסוג XVIII.
מבנה הפאראן גופרתי וההבדלים בינו ובין הפארין
הפאראן גופרתי שייך למשפחת גליקוזאמינוגליקן בקבוצת הפחמימות, וקרוב מאוד במבנהו להפארין. שתי התרכובות בנויות משרשרת של יחידות דו-סוכר מגופרתות בצורות מגוונות. יחידות הדו-סוכר העיקריות המופיעות בהפאראן גופרתי מוצגות להלן.
יחידת הדו-סוכר השכיחה ביותר בהפאראן גופרתי מורכבת מחומצה גלוקורונית לחד-הסוכר N-Acetylglucosamine, ומהווה כ-50% מכלל היחידות. לעומת זאת, בהפארין IdoA(2S)-GlcNS(6S))‎ מהווה 85% מהפארין הלקוח מבקר וכ-75% מזה הלקוח מריר המעיים של חזיר. הבעיה מתעוררת כאשר מבקשים להגדיר גליקוזאמינוגליקן מעורב, המכיל הן מבנים דמויי-הפארין והן מבנים דמויי-HS. הוצע כי יש לאפיין גליקוזאמינוגליקן כהפארין רק אם מספר קבוצות N-sulfate שבו עולה במידה ניכרת על קבוצות N-acetyl, וריכוז קבוצות O-sulfate עולה על זה של N-sulfate.
באיורים שלהלן לא מופיעות יחידות דו-סוכר נדירות המכילות 3‎-O-sulfated glucosamine (GlcNS(3S,6S)‎ או קבוצת אמין חופשית (GlcNH3+‎). בתנאים פיזיולוגיים נמצאות קבוצות האסטר והאמיד הגופרתיים במצב של דה-פרוטונציה ומושכות יונים נגדיים טעונים חיובית בשאיפה ליצור מלח. משערים כי זו הצורה שבה מתקיים ה-HS בקרום התא.
I Am... World Tour
I Am... World Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת האמריקאית ביונסה. הסיבוב הופעות יצא לקידום האלבום I Am... Sasha Fierce, שיצא בשנת 2008. הסיבוב הופעות החל בשנת 2009 וכלל 108 הופעות ברחבי העולם שהתפרסו על שש יבשות אסיה, אוסטרליה, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה ואפריקה.
באוקטובר 2008 ביונסה הכריזה על הסיבוב הופעות, והתאריכים הראשונים נחשפו בדצמבר 2008. ההכנות למופע החלו שמונה חודשים לפני תחילתו של הסיבוב הופעות, עם חזרות של עשר שעות ביום במשך חודשים. ביונסה אמרה שזה הסיבוב הופעות הטוב ביותר שלה.
רשימת השירים לסיבוב הופעות כללה שירים משלושת אלבומי הסולו של ביונסה, ושירי עבר של להקת דסטניז צ'יילד. הנושא המרכזי של הסיבוב הופעות היה ההבדל בין האשיות הכפולה של ביונסה, הצד הרגשי שלה ואישיותה לבמה סשה פיירס, שגם הוגדש באלבום הכפול שהתחלק לשני דיסקים "I Am" בעל שירים שקטים לעומת "Sasha Fierce" עם שירים קצביים. למופע יש שתי במות, הבמה המרכזית שעליה מסך LED גדול שרוב המופע מתבצע בה והבמה הקטנה במרכז הקהל שלהם היא מגיע מספר פעמים בהופעה.
ביחד עם ביונסה נמצאת להקת הבנות שלה שעבדו איתה במסע הופעות הקודם, "The Beyoncé Experience", שלוש זמרות ליווי והרקדנים. טיירי מוגלר שתף פעולה עם ביונסה על התלבושות, ובנוסף היה יועץ של ביונסה לגבי הסיבוב הופעות לגבי הכוריאוגרפיה, התאורה וההפקה. כאשר ביונסה שרה את הבלדות היא לבשה שמלות ארוכות, ואילו עבור הופעותיה של שירים קצביים לבשה תלבושות חושפניות יותר עם יותר איפור, על מנת ליצור הבדל בין ביונסה ל"סשה פיירס". על כך ביונסה זכתה לשבחים מהמבקרים.
"I Am... World Tour" זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ששיבחו את יכולות הביצוע של ביונסה, ואמרו שזה ההופעה הנשית הטובה ביותר לאותה שנה והדגישו במיוחד את הביצוע לשירים "Ave Maria", "Listen" ו "At Last". גם מבחינה מסחרית הסיבוב הופעות הצליח רבות כאשר הכניס 119.5 מיליון דולר. בנוסף שחררה ביונסה הופעה חייה ב- DVD בלאס וגאס, "I Am ... Yours".
רקע
בשנת 2006, במהלך ריאיון עם חדשות MTV, ביונסה דיברה על האישיות האגרסיבית יותר שלה "Sasha Fierce" שבחיים אמיתיים היא לא דומה לאדם שאנשים רואים בקטעי הווידאו וההופעות שלה: "אני באמת שקטה יותר, מנומסת, אבל כשאני על במה אני.. . אגרסיבית, אני חזקה, אני חסרת פחד". האלבום השלישי I Am... Sasha Fierce הציג רשמית את אישיות הבמה של ביונסה "סשה פיירס", ביונסה גילתה כי "סשה" נולדה בביצוע של "Crazy in Love" משנת 2003. בריאיון למגזין "People" אמרה ביונסה ש"סשה פיירס" היא אך ורק לבמה.
ביונסה הופיעה ביותר עם להקת הבנות שלה "Suga Mama", זמרות הלווי שלה "The Mamas", והרקדנים. במהלך ההופעה ביונסה החליפה שש תלבושות בהתאם לשירים, ורשימת השירים שלה הורכבה משלושת אלבומי הסולו שלה, ושירי עבר עם להקת דסטניז צ'ילד. החלוקה בין השירים לבלדות ושירים קצביים הייתה על מנת להציג את הנושא המרכזי של I Am... Sasha Fierce, האישיות הכפולה של ביונסה.
תקציר ההופעות
המופע התחיל שביונסה הולכת לכיוון קדמת הבמה שמלא עשן סביבה, ורואים את הצללית של ביונסה מאור קטן שמאיר עליה, תוך כדי שהיא שרה מספר שורות מהשיר "Déjà Vu". נדלקים האורות וביונסה נחשפת לבושה בבגד גוף בצבע זהב ונעלי עקב והצטרפו אליה שתי רקדניות בבגדי גוף צמודים, וביונסה התחיל לשיר את "Crazy in Love". במהלך המופע ג'יי זי עולה לבמה, וביונסה מסיימת את השיר עם הכוריאוגרפיה בדומה לקליפ עם קונפטי על הבמה. ביונסה ביצעה את השירים "Naughty Girl" ו- "Freakum Dress" שבמהלכו יש סולו לגיטריסטית וביונסה נשכבת על הרצפה. ביונסה שואלת את הקהל "האם כולכם מוכנים לרקוד?" ושרה את "Get Me Bodied".
ביונסה שרה את "Smash Into You" כאשר היא על מדרגות והיא לבושה בבגד גוף לבן, את "Ave Maria" / "Angel" ביצעה עם שמלה לבנה שמאוחר יותר הפכה לשמלת כלה. ביונסה המשיכה לשיר את "Broken-Hearted Girl", בסיומו הופיעו קטעי וידאו מהקליפ לשיר "If I Were a Boy" לאחר מכן ביצעה את השיר עם קאבר לשיר "You Oughta Know". לאחר מכן ביצעה את השיר "Diva" כאשר היא בחלק העליון של המדרגות עם הרקדנים מאחוריה, תוך כדאי הופיע סרטון של ביונסה בגיל חמש שהיא שרה ורוקדת והתחילה לשיר את השיר "Radio". השיר "Me, Myself and I" הוצג עם נאום קצר על עוצמה נשית, ולאחר מכן ביצעה ביונסה את השירים "Ego" ו-"Hello".
על המסך מופיע קטע וידאו בוא ביונסה מטילה מטבע שבצד אחד מופיע הצד הרגשי שלה ובצידו השני "סשה פיירס". שביונסה קשורה לרתמה היא מתרוממת עם שמלה ארוכה שהופכת לקצרה אחרי זמן קצר, תוך כדאי היא מבצעת את השיר "Baby Boy" ועוברת לבמה הקטנה במרכז הבמה. הקהל התבקש לשיר "לשמאל, לשמאל" עם מנגינת השיר "Irreplaceable" ולאחר מכן ביצעה אותו, והמשיכה עם "Check on It". ביונסה שרה מחרוזת של דסטניז צ'יילד "Bootylicious", "Bug a Boo" ו-"Jumpin', Jumpin'" בביצוע ביחד עם הרקדנים, לאחר מכן שרה את "Upgrade U" ו-"Video Phone". את המחרוזת של דסטניז צ'יילד סיימה עם השיר "Say My Name" שם יצרה קשר עם הקהל ששאלה מספר אנשים מה שהם שלהם.
שהשיר הסתיים ביונסה חזרה לבמה המרכזית כאשר היא לובשת שמלה ושרה את השיר "At Last" ו-"Listen" כאשר קטעי וידאו מהסרט "נערות החלומות" מופיעים ברקע. הקטע האחרון של המופע מתחיל כאשר על המסך קטעי וידאו בהם המעריצים מחקים את הכוריאוגרפיה של השיר "Single Ladies (Put a Ring on It)", לאחר מכן ביונסה עולה לבמה ביחד עם הרקדניות כאשר היא לבושה בבגד גוף שחור ומבצעת את "Single Ladies (Put a Ring on It)" עם כוריאוגרפיה כמו בקליפ לשיר. ביונסה מסיימת את המופע עם גרסה מורחבת של "Halo", יורדת מהבמה ולוחצת ידיים למעריצים בשורות הראשונות. לאחר מכו ביונסה עולה לחלק העליון של מדרגות ואומרת "אני ... שלך", שנכתב על המסך מאחוריה וירדה מהבמה.
שעיר האשחר
שְׂעִיר הָאֶשְׁחָר (שם מדעי: Satyrium spini, שם קודם: כחליל האשחר) הוא פרפר יום המשתייך למשפחת הכחליליים.
הסוג Satyrium נקרא על שם הסטירים מהמיתולוגיה היוונית בשל אזור מגורי הפרפר ביערות ובחורשים בדומה לסטירים המיתולוגיים. שם המין spini רומז לצמח הפונדקאי של הפרפר באירופה - שזיף הבר Prunus spinosa.
מאפיינים
הפרפר מעופף בראשית האביב, בחודשים מאי-יוני, בקרבת הצמח הפונדקאי שלו אשחר ארץ ישראלי, באזורי יער וחורש הרריים. בישראל מעופף תת-המין: Satyrium spini melantho
שעיר האשחר בולט במעופו המהיר. חלקן התחתון של כנפיו בצבע אפור בגוון קרמי ומעוטר בפס לבן לכל אורכו, בקצה הכנף התחתון ישנו כתם כתום תחום באופן חלקי בשחור, וכתם בולט המסתיים במחושים מדומים, זאת כדי להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו.
תפוצתו: ברחבי אירופה - מפורטוגל במערב, צרפת, איטליה ועד ליוון והבלקן במזרח (למעט בריטניה וחלקיה הצפוניים של אירופה), בלבנון, ישראל וטורקיה, עיראק, איראן, עד הרי אורל באסיה. בישראל ניתן לראותו בהרי ירושלים, בכרמל ובמורדות הגליל.
שעיר האשחר מעופף לעיתים קרובות ליד שְׂעִיר הָאַלּוֹן.
הביצה
הנקבה מטילה את הביצים על ענפי האשחר. הביצים נכנסות לדיאפאוזה של עשרה חודשים.
הזחל
הזחלים בוקעים עם ראשית האביב, בחודש מרץ. ראש הזחל שחור, גופו ירוק וכולל בצדדיו שני פסים בהירים.
הגולם
מתגלם על האשחר, צבעו חום כהה עם אזורים בהירים. תקופת הגולם בין 14 יום ל-21 ימים.
פרמוס
פרמוס (באנגלית: Paramus) היא עיר במחוז ברגן במדינת ניו ג'רזי, בארצות הברית. ב-2010 עמדה אוכלוסיית העיר על 26,342 תושבים, מספר ששיקף צמיחה של 2.6% ממפקד האוכלוסין של 2010. פרמוס נחשבת לפרבר של העיר ניו יורק, וממוקמת בין 24 ל-32 ק"מ צפון-מזרחה ממרכז הרובע מנהטן.
אהרן בן אשר
אהרן בן משה בן אשר המכונה בערבית "אבו סעיד", חי במחצית הראשונה של המאה ה-10. אהרן בן אשר נחשב לאחרון ולחשוב במשפחת בן אשר, משפחה של בעלי-מסורה, שפעלה בטבריה.
רקע כללי
משפחתו של בן אשר פעלה בטבריה במשך חמישה או שישה דורות החל מהמחצית השנייה של המאה ה-8. מייסד השושלת היה "אשר הזקן הגדול" אשר חי לפי המשוער במחצית השנייה של המאה ה-8 והיה בן דורו של ענן בן דוד, מייסד הקראות. אהרן בן אשר היה בנו של משה בן אשר, בעל מסורה ידוע ומפורסם בפני עצמו. מועד פטירתו לא ידוע לנו, אך קולופון משנת א'ש' (1300) למלכות יונים, שהיא שנת ד'תשמ"ט (989), מציינת את שמו עם הביטוי "נוחו בגן עדן", כלומר אהרן בן אשר כבר לא היה אז בחיים.
מחלוקות המסורה
בזמנו של בן אשר חי עוד בעל מסורה ששמו משה בן נפתלי, וידוע שהיו חילוקי דעות ביניהם בנוגע למילים מסוימות ולכללים דקדוקיים מסוימים, דוגמאות:
ההכרעה כבן אשר
מסורתו של בן אשר היא המסורת המקובלת בכלל ישראל. עם זאת הנוסח של ספרי המקרא שבידינו כיום אינו בדיוק לפי מסורת בן אשר ויש הבדלים מזעריים שאין בהם חשיבות של ממש עבור הקורא הרגיל.
כבר הרמב"ם דיבר בשבחו של אהרן בן אשר והעיד על דיוקו של כתר התורה שהגיה בן אשר "...וספר שסמכנו עליו... ועליו היו הכול סומכין - לפי שהגיהו בן-אשר ודקדק בו שנים הרבה והגיהו פעמים רבות... ועליו סמכתי בספר תורה שכתבתי כהלכתו..." . מקובל להניח שכתר התורה שעליו דיבר הרמב"ם הוא כתר ארם צובא שנשמר בבית הכנסת בחלב. בעקבות דעתו של הרמב"ם על הכתר נכתבו עוד העתקים של המקרא על פי הכתר הזה.
האם אהרן בן אשר היה קראי או רבני
השאלה מה הייתה אמונתו של אהרן בן אשר העסיקה חוקרים החל משנות השישים של המאה ה-19. יש הסבורים שאהרן בן אשר היה קראי ובן למשפחה קראית. בשנת 1957 פורסמה עבודתו של אהרן דותן שבה הוא טען שטענה זו אינה נכונה ובן אשר היה בן למשפחה רבנית. ניתן להתפלמס על עניין זה, אך אין ראיות חותכות לכאן או לכאן. ללא תלות בתשובה לשאלה זו, יצירתו של בן אשר מקובלת על כל היהודים, רבניים וקראים כאחד.
עצי אשוח 1914
עצי אשוח 1914 (ברוסית: Ёлки 1914), הוא סרט דרמה קומי רוסי בהפקתו של טימור בקממבטוב והוא סרט ההמשך לסרטים "עצי אשוח", "עצי אשוח 2" ו"עצי אשוח 3". הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2014.
במתכונת דומה לסרטים הקודמים, הסרט מגולל כמה סיפורים אך מתמקד למעשה באופן שבו חגגו את ליל השנה החדשה, בתקופת הצאר, בשנה הראשונה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ובששת החודשים הראשונים למעורבות המדינה במלחמה. הסרט מורכב משש נובלות המספרות את סיפורם של משפחות עירוניות וכפריות, עשירות ועניות בבתי אחוזה, בערים ובעיירות הקטנות של רוסיה.
עלילה
האימפריה הרוסית, שנת 1914. תקופת מלחמת העולם הראשונה.
בוריס דנדי רוכש אחוזת בית לחופי הים השחור על מנת לכבוש את לבה של בלה, נערה עשירה, אך בעלי הבית הקודמים של האחוזה, יבגני פאבלוביץ' לא הצליח לספר לדיירי הבית כי הוא מכר את הבית וזאת רגע לפני ליל השנה החדשה.
איוואן הוא חייל בשירות הצבא השוכב בבית חולים צבאי בארמון קונסטנטין ומחליט לאסוף חתימות לעצומה שהוא מתכוון לשלוח אל ממשלת הצאר ולבקש להשיב בחזרה את עצי האשוח לחגיגות השנה החדשה, חרף החלטת הממשל להפסקת המנהג. במשימה זו מסייע לו קצין צבא הצאר.
איש הכפר סנקה מתיידד עם דוב ונאלץ להתמודד מול אציל המתגורר בשטח הכפר ומתכנן לצוד את ידידו הדוב.
סטודנטים חברים מחליטים להתגייס לשירות צבאי בחזית בעודם רבים על לבה של קטיה שטרם החליטה במי היא מאוהבת.
גלשה ואחיה הקטן גרישה לא יודעים כיצד יביאו אוכל לביתם ואל אמם החולה בהיעדר כסף למחיה. הם מחליטים לצאת לקבץ נדבות ונתקלים בשליאפין העשיר.
צילומים והפקה
צילומי הסרט החלו בפברואר 2014 ונערכו בסנקט פטרבורג, פרם, יקטרינבורג, וורונז', אומסק, אירקוטסק, קרסנויארסק, סראטוב ואסטנה שבקזחסטן.
ז'אן פול גטי
ז'אן פול גטי (באנגלית: Jean Paul Getty; 15 בדצמבר 1892 – 6 ביוני 1976) היה תעשיין אמריקאי-בריטי ומייסד חברת הנפט (שנרכשה ב-1984 על ידי ).
ביוגרפיה
בשנת 1913 ג'ורג' הכניס את בנו בן ה-21 לעסקי הנפט והפיננסים כאשר הוא אילץ אותו לרכוש בארות נפט. ביוני 1916 גטי הרוויח את המיליון הראשון שלו כאשר הוא ואביו ייסדו את חברת הנפט "Getty Oil". ז'אן פול הפך לבעלים של חברת נפט משלו שבסיסה היה בטלסה שבאוקלהומה. גטי קדח את בארות הנפט הראשונים שלו ב שבאוקלהומה. בשנת 1917 גטי החליט לפרוש מעסקי הנפט ולעבור לחיות בלוס אנג'לס. אביו לא תמך בהחלטתו של גטי. במהלך שנות ה-20 גטי הכפיל את הונו פי שלושה. בשנת 1930 אביו נפטר והותיר לו חצי מיליון דולרים מהון מוערך של מעל לעשרה מיליון דולר. במהלך השפל הגדול גטי רכש מתחרים רבים כגון Pacific Western Oil Corporation ו-Mission Corporation.
ב-1949 גטי שילם לאבן סעוד סכום של 9.5 מיליון דולר במזומן, ועוד כמיליון דולרים בכל שנה (לתקופה של 60 שנה), על מנת שיועברו לבעלותו שדות הנפט שממוקמים על הגבול בין ערב הסעודית וכווית. במשך ארבע שנים לא הצליח למצוא נפט במקום עד אשר בשנת 1953 מצא לבסוף נפט. שנים ספורות לאחר מכן חברתו הייתה אחראית לשאיבת 16 מיליון חביות נפט בשנה. הוא למד ערבית על מנת לנהל טוב יותר את עסקיו במזרח התיכון.
ב-1957 מגזין פורצ'ן הכתיר אותו כאמריקאי העשיר ביותר בעולם. בשנות ה-60 גטי ייסד את חברת "Getty Oil", אז חברת החזקות עם עשרות תעשיות והשקעות, כולל מלונות יוקרה.
באמצע שנות החמישים עבר לצמיתות ללונדון, לאחר שרכש טירה מהמאה ה-16.
גטי היה אספן נלהב של אמנות ועתיקות. האוסף שלו שימש כבסיס להקמה של מוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ומעל ל-661 מיליון דולרים מעזבונו הועברו לרשות המוזיאון לאחר מותו.
בשנת 1973 נכדו של ז'אן פול גטי, ג'ון פול גטי השלישי, אשר התגורר באיטליה, נחטף וחוטפיו דרשו 17 מיליון דולרים בתמורה לשחרורו. בתחילה גטי סירב לשלם את הכופר, ואמר כי אם ישלם את הכופר הוא יגרום לפושעים לחטוף את יתר צאצאיו. לאחר שהחוטפים של נכדו חתכו את אוזנו גטי הסכים לשלם 3 מיליון דולרים לחוטפים.
מרדכי אהרנפרייז
הרב ד"ר מרדכי זאב (מרקוס) אהרנפרייז (בכתיב יידי: עהרנפרייז; בגרמנית: Mordechai (Markus/Marcus) Ehrenpreis; 25 ביוני 1869, למברג – 26 בפברואר 1951, סולטחובאדן, ליד סטוקהולם), סופר עברי, מתרגם, פובליציסט, עורך, רב ופעיל ציוני.
תולדות חייו
מרדכי מרקוס אהרנפרייז נולד בקיץ 1869 בעיר למברג שבקיסרות האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב שבאוקראינה).
מצעירותו כתב אהרנפרייז ביידיש. בהמשך רכש השכלה באוניברסיטאות בגרמניה ובבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין, וכן נסמך לרבנות. משנת 1884 כתב בעיתונים העבריים "המגיד" ו"המליץ".
עוד בטרם היווסדות ההסתדרות הציונית העולמית, פעל אהרנפרייז למען קידום רעיון הלאומיות היהודית, שמרכזהּ בארץ ישראל. ב-3–5 בספטמבר 1893 הוביל את כינוסהּ של ועידה-מקדימה בווינה, כהכנה לכינוס קונגרס ציוני כללי בברלין. ב"ועדת הוועידה" ישבו לצד אהרנפרייז וילי במבוס, ו-ל' אסטרמאן (מועצת אגודת "יונג ישראל"). בוועידה המקדימה, שנערכה בדירתו של בירנבוים בסמטת מיסבאך 12, השתתפו גם צבי בלקובסקי, ראובן בריינין ואברהם זלץ. ואולם בהיעדר תמיכה נוספת, נחל הפרויקט כישלון.
כעבור כארבע שנים, בקיץ 1897, סייע ד"ר אהרנפרייז להרצל בארגון הקונגרס הציוני הראשון, ושימש 'מזכיר הוועד להכנת הקונגרס הציוני'. לבקשתו של הרצל, דאג אהרנפרייז לנוסח העברי של ההזמנה לקונגרס. מכאן ואילך, נהנה אהרנפרייז מהכרה בבקיאותו בכל הקשור בתרבות היהודית, והנגיש את הספרות העברית לקהל דוברי הגרמנית.
רעייתו של אהרנפרייז, ד"ר ארנסטינֶה-אסתר אהרנפרייז (Ernestine-Esther), הייתה בין 14 הנשים הצירות שהשתתפו בקונגרס.
אחייניתו של אהרנפרייז היא המשוררת היידית דבורה פוגל שנספתה בגטו לבוב
בין השנים 1896–1900 כיהן אהרנפרייז כרב בקהילת ג'קובו שבקרואטיה.
בין השנים 1900–1914 כיהן כרב הראשי של בולגריה, וישב בעיר סופיה. בנוסף, בתקופה זו ערך מספר עיתונים בלאדינו.
בתקופה שלאחר שנת 1908 שכך עניינו בציונות ובספרות העברית במידה ניכרת, לאחר שספג ביקורות רבות מאגפים שונים בציונות, והוא הקדיש עצמו לעבודה ספרותית ולענייני הרבנות.
בשנת 1914 עברו בני הזוג אהרנפרייז לשוודיה, שם כיהן כרב הראשי של סטוקהולם עד מותו. באמצע שנות ה-20 היה עורך מדור הספרות העברית החדשה באנציקלופדיה יודאיקה. בשנת 1928 ייסד את כתב העת Judisk Tidskrift, עסק בתרגום ושימש יועץ לאנציקלופדיות שונות. משנת 1935 עבד כפרופסור של כבוד באוניברסיטת סטוקהולם.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר הקים הרב שלמה וולבה בית ספר דתי עבור ניצולות שואה, ניסה אהרנפרייז לסכל את הקמת בית הספר, אולם ללא הצלחה.
אהרנפרייז נפטר בחורף 1951 בסולטחובאדן (Saltsjöbaden) שבשוודיה, בגיל 81.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
ממלכת סואסון
ממלכת סואסון או "הטריטוריה הגאלו-רומית" (Domaine gallo-romain) וכן "ממלכת סיאגריוס", "ממלכת אגידיוס" ו"דומיין סואסון" הם כינויים ליישות פוליטית ששלטה על טריטוריה בגאליה במשך 25 שנה (461–486).
היסטוריה
כאשר הקיסר מיוריאנוס (Iulius Valerius Maiorianus) עלה לשלטון ב-457, אחרי שביסס את מעמדו ברומא, הייתה המשימה הראשונה על סדר יומו להתעמת עם הרומים הגאלים, שהקרע בינם לבין הרומים האיטלקים היה ממשי משך שנים, והוחרף עוד יותר אחרי מותו של הקיסר הקודם אוויטוס, שהיה רומי-גאלי במוצאו, עד כדי כך שהם סירבו להכיר במיוריאנוס כיורשו. ממצאים אפיגרפים מאותה תקופה מן העיר ליון מציינים רק את לאון הראשון, קיסר האימפריה הרומית המזרחית, ולא את שמו של מיוריאנוס.
ב-458 נכנס מיוריאנוס לגאליה בראש צבא המחוזק על ידי חיילים ברברים, תוך שיתוף פעולה מצדם של הגנרלים (magister militae) אגידיוס ונפוטיאנוס (Nepotianus). כוחותיו הכניעו את צבא הוויזיגותים של תאודוריק השני, ושחררו את העיר ארל שהוחזקה על ידי הוויזיגותים, שהוחזרו לסטטוס של פוידרטוס. בנוסף, קיבל מיוריאנוס חזרה מידיהם את החזקה על היספניה, שנכבשה על ידי הוויזיגותים 3 שנים קודם לכן בשמו של הקיסר אוויטוס.
כגמול על שירותיו העניק מיוריאנוס לאגידיוס את התואר מגיסטר מיליטום של גאליה. כך, עם שקיעת האימפריה הרומית בשלהי העת העתיקה עוד נותר בגאליה כוח שלטוני וצבאי משמעותי ובעל ניסיון קרבי שעליו פיקד אגידיוס.
ב-461, הגנרל הגרמאני-רומי ריקימר בחר כשליט בובה את ליביוס סוורוס ומינה אותו כקיסר, וחיסל את מיוריאנוס. אגידיוס, שמונה לתפקידו על ידי הגנרל פלביוס אאטיוס והיה מיודד עם מיוריאנוס, סירב לקבל את סמכותם של ריקימר וסוורוס והכתיר עצמו כקיסר גאליה. ריקימר, שהיה עסוק בשמירה על שלטונו ובמאבק באויבים אחרים - הגנרל מרקלינוס, הוונדלים והמאורים, גאיזריק ואוליבריוס, לא הצליח לכפות את שלטון רומי על הטריטוריה של אגידיוס וכך נוצר הדומיין של סואסון כממלכה עצמאית. שליט דומיין סואסון כינה עצמו מלך, במובן מלכי הגרמאנים (הקניג). בנו של אגידיוס, סיאגריוס, כינה עצמו מלך הרומים, במובן של שליט האוכלוסייה הגאלו-רומית באזור, בעוד מלכי הפרנקים שולטים על הפרנקים.
אגידיוס נלחם הן בפרנקים ממזרח ובוויזיגותים מדרום. יחסיו עם דוכסות ברטאן היו כנראה טובים כיוון שאין עדויות על מאבק ביניהם. ב־463 שיתף אגידיוס פעולה עם כילדריך הראשון, מלך הפרנקים הסאלים. הם הביסו בקרב אורליאן את הוויזיגותים שקיוו להרחיב את שלטונם לאורך נהר הלואר. כילדריך ואנשיו גירשו את הבורגונדים מן העיר ליון וחברו אל כוחותיו של אגידיוס בעיר ארל.
ב-464 נרצח אגידיוס, ופאול מאנז'ה, שהיה בן לווייתו, תפס את מקומו. כילדריך מלך הפרנקים בא לעזרתו של פאול מאנז'ה, ולחם בוויזיגותים בראש כוחות משולבים פרנקים וגאלו-רומים. ב-469, לאחר שפאול מאנז'ה נהרג בקרב נגד אודואקר, שליט איטליה, תפס סיאגריוס, בנו של אגידיוס, את מקומו.
השטח בו החזיק סיאגריוס השתרע בין הנהרות סום והלואר, ובירתו הייתה סואסון (במחוז אן בחבל פיקרדיה שבצרפת).
ב-486, בעקבות קרב סואסון, כבש כלוביס הראשון, מלך הפרנקים, ובנו של כילדריך, את ממלכתו של סיאגריוס. כיבוש זה השלים את השתלטות הפרנקים על גאליה בלגיקה.
האגרטל מסואסון
לדברי ההיסטוריון הגאלו-רומי גרגוריוס מטור, לאחר כיבוש הממלכה, נלקח כחלק מן השלל מכנסיית העיר סואסון אגרטל (כד). רמיגיוס, בישוף ריימס ביקש מהמלך כלוביס שיחזיר לו רק אגרטל זה מכל השלל שנלקח. אחרי הקרב, כפי שהיה מקובל אצל השבטים הגרמאנים, חולק השלל בין הלוחמים. באספת חלוקת השלל ביקש כלוביס כי חוץ מחלקו יינתן לו גם האגרטל על מנת שיוכל להחזירו לכנסייה. רוב הלוחמים הסכימו לכך אולם חייל אחד התנגד, זרק את גרזנו על האגרטל וניפץ אותו. כלוביס הבליג ומסר לבישוף את האגרטל השבור. כעבור שנה ניצל הזדמנות בה התכנס כל צבאו על נשקו למסדר ביקורת, האשים את החייל השובר בכך שנשקו לא תקין והשליך את הנשק על האדמה. כאשר התכופף החייל להרים את נשקו, הרג כלוביס את החייל כנקמה על המעשה באומרו "כך עשית אתה לאגרטל בסואסון".
הסיפור מתאר את הצורך בנקמה אצל הפרנקים. גם מלך נקם על פגיעה בכבודו, והנקמה יכולה להמתין להזדמנות המתאימה.
חנן אילתי
חנן אילתי (קלנבורט) (21 בינואר 1910–15 בנובמבר 1992) הוא סופר עברי ויידישאי. ביידיש נכתב שמו קלענבורט, וכינוי נכתב איאלטי.
תולדותיו ויצירתו
חנן אילתי (קלנבורט) נולד בסופוצ'קיניה, שבבלארוס. את הלשון העברית ספג בביתו ובבית הספר. בעת מלחמת העולם הראשונה ברחה המשפחה לרוסיה, וחנן למד בבית ספר רוסי. בשנת 1918 חזר לסופוצקין, למד בישיבה בגרודנה, ושנתיים בגימנסיה עברית בעיר ביאליסטוק. בשנת 1928 סיים את לימודיו והתכונן לעלות ארצה.
עלה לארץ ישראל בשנת 1929, בעקבות אחיו הגדול יהודה, שהיה ממייסדי קיבוץ איילת השחר. יהודה שינה את שם המשפחה לאילתי וחנן - חונקה - הצעיר קיבל את השם. היה בתנועת "השומר הצעיר" ובמסגרתה הצטרף לקיבוץ "בנימינה", לימים גן שמואל ועין שמר.
בארץ ישראל נתפס לרעיונות המהפכניים של המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית, פק"פ, השתתף בכמה פעולות טרור שלה, נחשד ונרדף על ידי הבולשת הבריטית, ונמלט מישראל לפריז בשנת 1933. שם הצטרף לחוגי השמאל היידישאי, וכתב בעיתונות השמאל היהודי.
בשנת 1936 התנדב למלחמת ספרד, קודם כעיתונאי יידיש, ואחר כך כלוחם. לחם בחזיתות השונות עד כניעת הבריגדות הבינלאומיות ופינויין. בצבא הרפובליקאי עלה בדרגה עד למפקד של גדוד מתנדבים יהודים ופולנים. היה גם עיתונאי צבאי ופרסם כתבות ממלחמת ספרד בעיתוני יידיש בעולם.
בחודש יוני 1940, עם הכיבוש הנאצי ברח אילתי לצרפת הכבושה. שם נכלא לזמן קצר במחנה מעצר. ידידיו הקומוניסטים בצרפת וספרד סייעו לו לברוח מאירופה למונטוידאו, אורוגוואי שבדרום אמריקה. שם המשיך בכתיבת ספריו ביידיש ומאמריו בעיתונות היהודית. משנת 1946 עד מותו ישב בניו יורק.
ספרו העברי הראשון של חנן אילתי, "במחילות", רומן מחיי החלוצים, יצא בשנת תרצ"ד 1934. הספר עורר בשעתו עניין, כיוון שנידונו בו, בגילוי לב, יחסי המין בין צעירי החלוצים. חנן אילתי פרסם גם סיפורים עבריים קצרים בירחון "מולד". וכן כתב ביידיש. יצירותיו נתפרסמו בכל רחבי התפוצות, במונטוידאו ובבואנוס איירס, בפריז ובטורונטו, במונטריאול ובמקסיקו, בווילנה ובוורשה.
ספריו תורגמו לספרדית ולאנגלית, ומהן שוב לאחר שנים, לעברית. חנן אילתי נפטר בניו יורק בשנת 1988, וזכה להיכנס לאחד הרומנים של יוסל בירשטיין, בספרו "פנים בענן", בדמותו של סופר יידיש מזדקן. במותו היה בן 81.
לאחר מותו, נדפס בשנת 1997, ויצא לאור, קובץ סיפוריו האחרונים, באנגלית, על ידי בנו וכלתו. הספר נדפס במונטגומרי, במדינת אלבמה שבארצות הברית. הספר אינו מצוי בקטלוג של בית הספרים הלאומי.
עם העלאת היומון "דבר" לרשת, נמצא שחנן אילתי ניסה לחזור אל העיתונות העברית, בראשית שנות החמישים. הוא פרסם ב"דבר" כמה רשימות מסע מאירופה ההרוסה שלאחר מלחמת העולם השנייה. בעיקר מגרמניה, מולדתה של אשתו.
עידן רייכל
עידן רייכל (נולד ב-12 בספטמבר 1977) הוא מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, זמר-יוצר, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. מוכר בעיקר כמפיק "הפרויקט של עידן רייכל", שחמשת אלבומיו הראשונים מכרו מעל לחצי מיליון עותקים. רייכל נחשב לאחד האמנים הבולטים והמצליחים בישראל ולאחד האמנים הישראלים המוכרים בעולם.
רייכל החל את דרכו המוזיקלית בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כקלידן של אמנים שונים, בהם עברי לידר וריקי גל. בשאיפה להתפתח כמפיק מוזיקלי, החליט ליצור תיק עבודות המעיד על יכולותיו. לשם כך, הקליט בבית הוריו זמרים שונים והציג את השירים בפני חברת התקליטים הליקון, שהתלהבה מן התוצאה והחליטה להפיץ את תיק העבודות כאלבום מוזיקה. בדצמבר 2002, יצא האלבום המלא, בשם "הפרויקט של עידן רייכל", שנחל הצלחה גדולה וזכה למעמד פלטינה מרובעת. בינואר 2005 יצא אלבומו השני של ההרכב, "ממעמקים", שנחל הצלחה רבה אף הוא, וזכה יומיים לאחר צאתו בתואר אלבום זהב. חודשים ספורים לאחר מכן, הגיע לתואר פלטינה כפולה. האלבום השלישי, "בין קירות ביתי", יצא בשנת 2008, שזכה גם הוא להצלחה במכירות ובפלטינה כפולה. בשנת 2013 יצא אלבום האולפן הרביעי, "רבע לשש", שזכה בתואר פלטינה מרובעת.
בשנת 2015, לאחר שנים של עבודה בפרויקט של עידן רייכל, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "היד החמה", שהגיע עוד לפני יציאתו למעמד של אלבום זהב, ובסופו של דבר, הגיע למעמד פלטינה. כמו כן הצליח להגיע למקום השלישי במצעד אלבומי העולם של הבילבורד. אלבום הסולו השני של רייכל, "ואם תבואי אליי", יצא בשנת 2019.
רייכל זכה ב-5 פרסי אקו"ם. ב-2006 העניק לו משרד החינוך את פרס משרד החינוך והתרבות למלחין השנה. בשנת 2020 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל. ב-2021 הוענק לרייכל תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מטעם אוניברסיטת בר אילן על תרומתו למוזיקה הישראלית.
ביוגרפיה
עידן רייכל נולד בכפר סבא, בנם של רחל (רוחל'ה) ויואב רייכל, ולמד בבית הספר היסודי על שם גולדה מאיר. בגיל תשע התחיל ללמוד לנגן באקורדיון ולשמוע בעקביות מוזיקה צוענית וטנגו. בנעוריו למד ג'אז ונגינה בקלידים. לאחר סיום לימודים במגמת המוזיקה של תיכון כצנלסון בכפר סבא, שירת רייכל בצבא בלהקת רוק צבאית שביצעה גרסאות כיסוי ללהיטי פופ ישראלים ואירופיים. לאחר שירותו הצבאי, שימש רייכל כיועץ בפנימייה לעולים חדשים ולילדים שחוו קשיי הסתגלות, שרוב ילדיה היו ממוצא אתיופי. בעקבות זאת, התחיל רייכל להתקרב למוזיקה אתיופית עממית ומוזיקת פופ והחל לפקוד מועדונים וברים של בני העדה האתיופית בתל אביב.