cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נרקיסיזם
הפרעת אישיות נרקיסיסטית
בנוסף לנרקיסיזם כתכונת אופי, קיימת תופעה נפרדת הקרויה "הפרעת אישיות נרקיסיסטית", שהיא אחד מהסוגים של הפרעות אישיות. תופעה זו היא הפרעה אישיותית, שהלוקים בה עסוקים בצרכים האנוכיים שלהם ובמשוב שהם מצפים לקבל מהסביבה, עד כדי כך שאינם מהססים לפגוע בסובבים אותם על מנת להאדיר את עצמם או להדגיש את ערכם בעיני עצמם ובעיני הסובבים אותם. על פי ה-DSM-5: "אנשים רבים ומוצלחים מאוד מפגינים תכונות אישיות שיכולות להיחשב נרקיסיסטיות, אך רק כאשר תכונות אלה אינן גמישות, לא הולמות, מתמשכות וגורמות לליקוי תפקודי משמעותי או למצוקה סובייקטיבית, ולא ניתן להסבירם על ידי הפרעה אחרת, הן מהוות הפרעת אישיות נרקיסיסטית".
נרקיסיזם שניוני
וריאציה לתופעת הנרקיסיזם היא "נרקיסיזם שניוני" (secondary narcissism). ההערצה לדמות ה"אני" מתנפצת מול "אני" מרוקן, חסר הערכה עצמית. כתחליף תאומץ דמות נערצת, בעלת תכונות בולטות של יופי, כח, כישרון והצלחה, אשר תספק "אני משני" שיהיה מושא לסגידה והערצה עד כדי אימוץ כתחליף ל"אני" המקורי, או התבטלות ה"אני" המקורי בפני דמות זו. לעיתים חווים זמרים, שחקנים וספורטאים תופעות של סגידה קיצונית, עד כדי סיכון חייהם על ידי מעריצים, שלפעמים מסרבים להאמין שאליליהם הם אכן אנשים בשר ודם.
נרקיסיזם ממאיר
נרקיסיזם ממאיר היא תסמונת פסיכולוגית המורכבת מתמהיל קיצוני של הפרעת אישיות נרקיסיסטית, התנהגות אנטי-חברתית, אגרסיביות וסאדיזם.
נרקיסיזם ממאיר מאופיין בהתנהגות לא מוסרית, אלימה וסדיסטית, שמטרתה להגן על תחושת ערך עצמי מנופחת. אדם הלוקה בסוג זה של נרקיסיזם מאופיין במניפולטיביות, חיפוש כוח ושליטה בהקשר הבין-אישי, חשיבות עצמית קיצונית, והיעדר חרטה. הוא מתקשה לחשוב באופן אמפתי על האנשים בסביבתו, ממעיט בערכם, מזלזל בהם ויוצר להם דה-הומניזציה. רמת העוינות שלו עלולה לעלות לאורך זמן. אוטו קרנברג טען כי נרקיסיזם ממאיר מהווה צורה מעט פחות פתולוגית של פסיכופתיה.
נרקיסיזם קולקטיבי
בפסיכולוגיה חברתית, נרקיסיזם קולקטיבי (או נרקיסיזם קבוצתי) הוא הנטייה להגזים בתדמית החיובית ובחשיבותה של הקבוצה שאליה משתייכים. הקבוצה עשויה להיות מוגדרת לפי אידאולוגיה, גזע, אמונות או עמדה פוליטית, דת, נטייה מינית, מעמד חברתי, שפה, לאום, מצב תעסוקתי, רמת השכלה, ערכי תרבות, או כל קבוצת פנים אחרת. למרות שההגדרה הקלאסית של נרקיסיזם מתמקדת ביחיד, נרקיסיזם קולקטיבי מרחיב את המושג הזה ומציע שהקבוצה יכולה לתפקד כישות נרקיסיסטית.
נרקיסיזם קולקטיבי נקשר לאתנוצנטריות. בעוד שאתנוצנטריות מתייחסת בדרך כלל לעליונות, נרקיסיזם קולקטיבי הוא הנטייה להשקיע תחושת זכאות לא-מסופקת באמונה לגבי הייחודיות והחשיבות של הקבוצה הפנימית. לפיכך, הקבוצה הפנימית צפויה להפוך לכלי מימוש של זכאות. בנוסף, האתנוצנטריות מתמקדת בעיקר בממוקדות-עצמית ברמה האתנית או התרבותית, הנרקיסיזם הקולקטיבי מורחב לכל סוג של קבוצת פנים. נרקיסיזם קולקטיבי נקשר גם לעוינות בין קבוצות.
המונח הופיע לראשונה בספר של פרויד משנת 1922 "הפסיכולוגיה של ההמון והאנליזה של האני", והוא הומשג מחדש על ידי דה סבאלה ואח', שיצרו את סולם הנרקיסיזם הקולקטיבי שכולל 23 פריטים. אנשים שמקבלים ניקוד גבוה בסולם זה מסכימים שחשיבותה וערכה של הקבוצה אליה הם משתייכים לא מקבלת מספיק הכרה מהסביבה, וכי הקבוצה שלהם ראויה ליחס מיוחד. כך לדוגמה ישנם פריטים כגון: "הקבוצה שלי היא יוצאת דופן", "הקבוצה שלי נכשלת רק לעיתים רחוקות", "לקבוצה שלי יש השפעה רבה על קבוצות אחרות".
אוש (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
צבר מצוי
צַבָּר מָצוּי (שם מדעי: Opuntia ficus-indica) הוא אחד ממיני הקקטוס. אפילו שיובא לארץ רק לפני כמה מאות שנים, משוכות הצבר מזוהות עם הנוף הארצישראלי. פרי הצבר מכונה בישראל סָבְּרֶס, והיהודים ילידי ארץ ישראל שאלו את שמו והם מכונים צברים, קרי מחוספסים וקוצניים מבחוץ אך רכים ומתוקים מבפנים, כמו פרי הצבר העסיסי.
אטימולוגיה
מקור שמו העברי של הצבר, בכינויו בערבית מדוברת, סבאר-صبار מן המילה "סָ֫בַּר"-صبر, שמשמעותה "סבלנות", בשל מיעוט צורכו בהשקיה. השם התקבל כמונח רשמי בעברית, הגם שבערבית המונח הרשמי הוא תרגום מילולי של שמו המדעי "תאנה הודית קוצנית". מוכרת גם אטימולוגיה עממית, שהצבר קיבל את שמו מתכונתו "לצבור מים".
תיאור
הצבר המצוי מסועף מאוד, דמוי עץ או שיח ומגיע עד גובה של 7 מטרים. הפרקים מוארכים, גודלם כמחצית המטר והם בעלי זיפים צהובים. הפירות אדמדמים עם גוון צהבהב ומשמשים למאכל. גבעולי הצבר רחבים ודמויי עלים, ואילו עלי הצבר הם בעצם הקוצים. מבחינת ההלכה נחשב הצבר לעץ.
תפוצה
מוצאו של הצבר, כמרבית מיני הקקטוסים, הוא באמריקה, במרכז מקסיקו ובדרומה, שם הוא משמש גידול חשוב לא פחות מהתירס. הצבר נחשב במקסיקו לצמח לאומי ואף מופיע על סמל המדינה. עוד לפני זמנו של קולומבוס התפשט הצבר ברחבי אמריקה, משם הועבר, במאה ה-16, על ידי הכובשים הספרדים לספרד וממנה נדד לארצות רבות בעולם. עיקר גידולו מחוץ ליבשת אמריקה הוא באגן הים התיכון - בצפון אפריקה, וכן באיטליה ובסיציליה. המועד המדויק שבו נקלט הצבר בארץ ישראל אינו ידוע, אבל רבי חיים ויטאל מזכיר כבר בראשית המאה ה-17 את סגולותיו הרפואיות. בשל תנאי האקלים בארץ זרעי הצבר אינם יכולים לנבוט בקרקע, והוא מתפשט אך ורק בעזרת האדם או באופן טבעי באמצעות רבייה וגטטיבית, כאשר הענפים נופלים לקרקע ומשתרשים בה. בשל כך אין חשש ממשי שהצבר יהפוך מין פולש המסכן את הצמחייה המקומית.
שימושים היסטוריים בתעשייה ובחקלאות
בנוסף לשימוש בפרי הצבר לאכילה, שימשו הצברים למניעת ארוזיה וסחף של קרקעות. לארץ ישראל הובאו הצברים כמצע חי לגידול וקצירת כנימת קוכיניאל לייצור צבען בגוון אדום שני, כרמין. במחצית השנייה של המאה ה-19, עם התפתחות תעשיית הצבעים הסינתטית, קרסה תעשיית הכנימה המקומית, והצבר הפך לצמח משוכות, שסימן גבולות בין חלקות חקלאיות ובין כפרים. במלחמת העולם הראשונה התקשו הבריטים לכבוש את עזה כבר בהתקפה הראשונה עליה, בשל משוכות הצברים שעמדו בדרכם.
שימושים לרפואה
רבי חיים ויטאל הציע כאמור כבר בראשית המאה ה-17 להשתמש בצבר לרפואה, בין השאר כחומר לשיכוך כאבים במריחה ולטיפול בטחורים. רבי רפאל מרדכי מלכי, איש ירושלים מן המאה ה-17 המליץ על עלי הצבר הירוקים נגד כאב ראש ונזלת, ואילו רבי דוד די סילבה, נכדו של רבי רפאל מרדכי מלכי, הציע להשתמש בצמח לחיזוק. פרי הצבר עשיר בוויטמינים, בעיקר ויטמין C, ובמינרלים, בעיקר סידן, אשלגן ומגנזיום. גם היום הפרי מומלץ ברפואה העממית לחיזוק המערכת החיסונית וכן כנוגד חמצון ולטיפול בבעיות בדרכי העיכול. פרחי הצבר משמשים לטיפול בהגדלה של בלוטת הערמונית בחלק מסוגי הרפואה הסינית וההומאופתיה מייחסים לפירותיו סגולות מרפא לזירוז קרישת דם.
שימושים לחקלאות
הצבר הוא הקקטוס הנפוץ ביותר בעולם והחשוב ביותר מבחינה מסחרית. לא רק הפרי, גם גבעולי הצבר העסיסיים נאכלים, טריים בסלטים ואחרי בישול. בנוסף לאכילת הפרי הטרי, ניתן להשתמש בפרי הצבר גם לסחיטת מיץ, וכן להכנת ליקרים.
בדרום מערב ארצות הברית משתמשים בעלי הצבר, שהם עתירי חלבון, להאכלת בהמות.
גידול מסחרי בישראל
מאז ראשית שנות ה-90 מגדלים בישראל צברים דלי קוצים לתצרוכת מקומית ולייצוא, בעיקר מן הזן המכונה עופר, אבל גם מזן רזי הירוק ומרובה הקוצים, וגם צבר אדום, המשמש בעיקר לנוי, אך פריו האדום-כהה אכיל, ומעניק צבע ללפתנים ולריבות. שטחי החוות הגדולות לגידול צברים, צמח שמותאם לאזורים מדבריים ומועטי מים, מצויים בצפון הנגב (פתחת שלום) וברמת הנגב (בין דימונה לירוחם). בסך הכול משתרעים שטחי גידול הצברים החקלאיים על פני 2,000 דונם, שאותם מגדלים 20 חקלאים. בשיא פריחתו של הענף, בשנת 1997, עלה הייצוא המקומי מישראל על 175 טונות ומאז פחת.
ללא התערבות יד אדם הצבר מניב פרי בתחילת הקיץ ובמהלכו, אבל בחוות חקלאיות מתקדמות ניתן להגיע לתנובה של עד עשרה חדשים בשנה.
בתרבות המקומית
בראשית המאה ה-20, עם ראשית העלייה הציונית, הפך שם הצמח והפרי לכינוי לדור הבנים של העולים. רבים משייכים את טביעת הביטוי לעיתונאי אורי קיסרי, שפרסם, ב-1931, בעיתון "דואר היום", פיליטון בשם "אנחנו עלי הצבר". אבל קדמה לו בשנים ארוכות הציירת אירה יאן, שעלתה בעלייה השנייה, וכבר ב ציירה דמות שעשויה מעלי צבר. דמות הצבר הייתה מזוהה תרבותית עם מי שדיבר עברית במבטא מקומי, והשתייך למוסדות המזוהים עם תנועת העבודה: קיבוצים ומושבים, תנועות נוער, ארגונים צבאיים (בעיקר הפלמ"ח), וייצג דמות לא-גלותית. בשנות ה-40 וה-50 בלטה היצירה התרבותית הצברית בספרות, בתיאטרון, באמנות הפלסטית ובשפת העיצוב. כך למשל נולדה דמותו של שרוליק, פרי מכחולו של הקריקטוריסט דוש.
ההזדהות עם דמותו התרבותית של הצבר הלוחם, שהוא מחוסר מאפיינים גלותיים, החלה לאבד מכוחה עם מלחמת ההתשה, ועוד יותר לאחר מלחמת יום כיפור, כאשר הניצחונות במלחמה חדלו להיות חד-משמעיים. "המהפך" הפוליטי ב-1977, עם התמורות החברתיות בישראל והתפוררות אתוס הסוציאליזם, עלייתם של רעיונות השוק החופשי ומימושם החל משלהי שנות ה-70 של המאה ה-20, איבד מושג הצבר את בכורתו לטובת מגוון דימויים חדש וגלובלי. בצד התמורות בחברה הישראלית, עבר העולם כולו מהפך תרבותי, עם התפשטות החשיבה הפוסט מודרניסטית, שגם היא הציגה את מיתוס הצבר כרדוד.
עם זאת, בצד היצירה התרבותית הפורה מאוד באמנות של תקופת היישוב וראשית שנות המדינה, הותיר מיתוס הצבר אחריו כמה וכמה סמלים: את קישקשתא, גיבור הסדרה "מה פתאום", בובת יד בצורת צמח צבר שקיבלה, מאז ששודרה בשלהי שנות ה-70, אזכורים ושידורים חוזרים רבים, את ליקר הסברה, שמייצר יקב בנימינה כבר יותר מ-50 שנה, את טנק סברה שפיתחה ישראל בעשור הראשון של האלף לשימוש חיל השריון הטורקי, וגם גיבורת-על בחוברות הקומיקס יקום מארוול.
ראו גם
צבר (סלנג)
אוש (מידי-פירנה)
אוֹש (צרפתית: Auch, גסקונית: Aush) היא עיירה בדרום-מערב צרפת, המשמשת בירת מחוז ז'ר שבחבל אוקסיטניה. תחת השלטון העתיק היא הייתה חלק מנסיכות גסקוניה, והיא נחשבת כבירתה ההיסטורית.
העיר נחצית על ידי הנהר ז'ר, שהוא יובל של הגארון. הז'ר מחלק את אוש לעיר עילית ועיר תחתית, כשהחלק העילי, שבגדה השמאלית, הוא עיר ימי ביניימית שנבנתה על גבעה ובה מצויים רוב המונומנטים העתיקים, בעוד שהחלק שמעבר לנהר בנוי על מישור. בתי העיר העילית מחוברים לגדת הנהר באמצעות סמטאות ורחובות-מדרגות צרים.
הגבעה הסלעית לגדת הז'ר יוּשבה על ידי אנשים עוד בתקופה שקדמה לכיבוש גאליה בידי הלגיונות הרומיים באמצע המאה ה-1 לפנה"ס.
כרטיס ביקור
כרטיס ביקור הוא כרטיס המכיל פרטים מזהים ופרטי התקשרות של אדם, ומשמש להעברה מהירה ונוחה של פרטים אלה. כרטיס הביקור עשוי בדרך כלל מנייר עבה, צורתו מלבנית וגודלו המקובל 9x5 ס"מ, ניתן להכניסו לארנק או לכיס, והוא כולל פרטים מינימליים הקשורים בבעליו של הכרטיס: שם האדם, מקום פעילותו (כולל לוגו), תיאור תפקידו, דרך ליצירת קשר בטלפון, בפקס או בדוא"ל.
כרטיס הביקור משמש מנהלים ונושאי תפקיד ייצוגי בארגונים, כגון אנשי מכירות, מנהלי מחלקות ועובדי מינהל בכירים. בפגישה עסקית עם איש קשר (לקוח, ספק, תורם וכדומה), ימסרו הנפגשים זה לזה כרטיס ביקור, במטרה לאפשר תזכורת ויצירת קשר עתידי. לעיתים, משמש כרטיס הביקור את הארגון עצמו, ללא ציון שם של נושא משרה מסוים. כרטיסים אלה נמסרים ללקוחות הבאים לארגון, כחלק משגרת הפרסום וקידום המכירות.
כרטיס הביקור מהווה מרכיב ייצוגי בדרכו של הארגון והאנשים הפועלים בו. לכן רבים משקיעים מחשבה רבה ביצירת כרטיס התואם את תדמיתם ואת שאיפותיהם העסקיות. השקעה זו יכולה להתבטא בעיצוב הגרפי של הכרטיס, בחומרים ממנו הוא עשוי (נייר משובח או פשוט, פלסטיק, או על גבי מגנט לתלייה על משטחים מתכתיים), בהוספת תמונה או רכיב גרפי אחר, בתימלול פשוט או מתוחכם, בהוספה או הדגשה של פרטים רלוונטיים.
כרטיסי ביקור נעשים במגוון רחב של צורות, הם יכולים להעיד על תרבויות מקומיות ועל אופיים העסקי של ענפים שונים, והם מהווים פריטי איסוף של אספנים ברחבי העולם.
מנח ראש קדמי
מנח ראש קדמי (באנגלית: Forward head posture) הוא ליקוי ביציבת הצוואר. תנוחה זו מכונה גם "ראש צב".
התנוחה נוצרת מכיפוף בסיס הצוואר מטה, וכיפוף מעלה של החלק העליון של הצוואר, כך שהמבט נשאר אופקי. הליקוי עשוי להיגרם ממבט ממושך מטה, למשל בעת קריאה בספר או בטלפון חכם.
ליקוי זה יוצר חוסר איזון בין השרירים בצוואר ובעורף, ושיטוח הקשת הטבעית של עמוד השדרה הצווארי. תנוחה זו עלולה לגרום לכאבים בשרירי העורף ובסיס הגולגולת, וכן לכאבים כתוצאה מלחץ על העצבים. תיתכן גם השפעה שלילית על מפרק הלסת התחתונה.
כדי לטפל ולתקן מנח ראש קדמי, יש למתוח את פושטי הצוואר העליון וכופפי הצוואר התחתון, ולחזק את כופפי הצוואר העליון ופושטי הצוואר התחתון. כמו כן, יש להימנע מתנוחות אשר גרמו לבעיה, למשל באמצעות הקפדה על כללי ארגונומיה, ושמירה על ליבה אורתוגונלית.
בשנים אחרונות תופעה זו התרחבה בעקבות שימוש רחב במכשירי מיחשוב ניידים
פטריות בסיסה
פטריות בסיסה (שם מדעי: Basidiomycota) הן פטריות כובע שמהוות מערכה בממלכת הפטריות אשר משתייכות לפטריות העילאיות.
פאג"י
פאג"י (ראשי תיבות: פועלי אגודת ישראל) הייתה תנועה אידאולוגית ופוליטית שבשלהי 1940 פרשה מאגודת ישראל על רקע חילוקי דעות על מידת שיתוף הפעולה שיש לנקוט עם התנועה הציונית וסיבות נוספות. יש להבחין בינה לבין פועלי אגודת ישראל (פא"י) שנחשבה בעלת זיקה מסוימת לציונות לעומת אגודת ישראל הלא-ציונית ופאג"י האנטי-ציונית.
היסטוריה
התנועה הוקמה בשנת תרצ"ט (1939) על ידי קבוצת עסקנים חרדים ובראשה אברהם אליהו מוקוטובסקי (לימים התפרסם בשמו הספרותי אליהו כי טוב), אברהם זאב טרגר ושלמה אייזנברג. לאחר פטירתו של אייזנברג הצטרף להנהגת התנועה אברהם פרשן. התנועה החדשה שילבה אידאולוגיה שעיקרה התנגדות לציונות ולממסד הציוני, עם פעילות כלכלית שכללה בניית שיכונים לחרדים במחירים מוזלים (כגון שיכון פאג"י בירושלים) ודאגה לפועל החרדי.
פטריות בסיסה
פטריות הבסיסה מחולקות לשתי קבוצות: פטריות דפים ופטריות נקבובים, כאשר החלוקה ביניהן נעשית על פי מבנה הצד התחתון בכובע הפטריה. על גבי הדפים או הנקבובים יש שכבת תאים פוריים הקרויה אימניום ובה תאים שונים, בין היתר תאי בסיסה.
פאג"י
היסטוריה
אנשי פאג"י עמלו על יצירת תשתית כלכלית לשומרי תורה. בין היתר הגו אנשיה ייסוד חברה שתנפיק מניות, הכספים שיגויסו יושקעו בהקמת מפעלים וכך ייווצרו מקומות עבודה לציבור החרדי, ומתוך הרווחים יחולקו דיבידנדים למחזיקי המניות. המיזם יצא אל הפועל ובשנת 1944 הונחה אבן הפינה ל'בית התעשייה' של פאג"י. לאחר מכן הוקמה חברת מעון - איגוד פנימי לעזרה הדדית של חברים לשיכון. חברת "שיכון פאג"י" אפשרה לשלם עבור דיור באמצעות עבודה בבנייה, וכן קבלת משכנתאות והלוואות באמצעות קופת מלווה וחסכון של פאג"י. בשנת 1946 הונחה אבן הפינה לשיכון פאג"י בשכונת סנהדריה, שהייתה אז הגבול הצפוני-מזרחי של ירושלים. השיכון נבנה בשנים 1947–1948, ובשל המלחמה נחנך בשנת 1949. התנועה בנתה גם את שכונת נווה פאג"י בבית וגן. היא הרחיבה את פעולתה ורכשה את קרקעות באחוזת נפתלי בגליל התחתון ובנתניה. הבנייה בקרקעות אלו לא התממשה בסופו של דבר.
פטריות בסיסה
רבייה
נבג הנופל מהדפים (באזידיוספרה) מוציא קור ראשוני רב תאי, הפלואידי (בעל סט כרומוזומים יחיד). כששני קורים נפגשים ומתרחשת פלאזמוגמיה (איחוי ציטופלזמות) ונוצר הקור המשני, בעל שני הגרעינים (דו-קריוני). בסביבה לחה ייווצר במהרה תפטיר מפותח ואף גוף פרי (ספוריוקרפ) שכל תאיו דו-קריוניים.
פאג"י
היסטוריה
בינואר 1943 הוציאה פאג"י עלון בשם "עתידנו" שראה אור פחות משנה. בתחילת דצמבר 1944 הוחל בהדפסת העיתון "קוממיות" שיצא לאור במתכונת דו-שבועון. העורך היה ר' פישל גילרנטר, העיתון החזיק ככל הנראה חודשים ספורים.
עיתון 'היומן' - עיתון יומי של אגודת ישראל שיצא לאור בירושלים מפברואר 1948 עד ינואר 1949 שימש את פאג"י לפרסום הודעות והגות. במהלך המחלוקת סביב הבחירות הראשונות הבינו באגודת ישראל שהעיתון משמש במה לתנועת פאג"י שפרשה מהם ויצחק מאיר לוין - מנהיגה של אגודת ישראל פנה לשר הפנים בבקשה לסגור את העיתון, שנסגר עם תום הבחירות. בל"ג בעומר תש"ט - מאי 1949 החל לצאת ביטאונה של פאג"י - 'הקול', בעריכת אוריאל צימר ואחרים.
פטריות בסיסה
מינים
קיימים מינים רבים של פטריות בסיסה. להלן כמה דוגמאות:
פאג"י
היסטוריה
בבחירות לכנסת הראשונה נעשו מאמצים לצרף את פאג"י להחזית הדתית המאוחדת של המפלגות הדתיות. רבי ישראל אלתר והרב דב בריש וידנפלד החליטו שעליה להצטרף לחזית, בתנאי שברשימת אגו"י ישוריין מקום לנציגיה. הוסכם גם שפאג"י לא תחויב להשתתף באופן פעיל במערכת הבחירות, כדי לקיים את פסקו של הרב דושינסקי שאסר שיתוף פעולה עם המזרחי. בהרכבת הרשימה המאוחדת הוצב נציג בודד של פאג"י, יהודה בלוי, בנו של משה בלוי, במקום השלישי ברשימת אגו"י ובמקום ה-12 ברשימת החזית. פאג"י ראתה בכך סטייה מן ההסכם וטענה על אפליה בחלוקת המנדטים מול פועלי אגודת ישראל. לכן החליטה המפלגה להתמודד באופן עצמאי תחת השם "רשימת חרדים". לדברי ראשי התנועה, תמך בה החזון איש תמיכה לא-רשמית. היא לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השנייה, בשנת 1951, חברו אנשי פאג"י להקמת מפלגה ספרדית-אשכנזית משותפת בשם "אמוני ישראל", וגם הפעם לא עברה הרשימה את אחוז החסימה. בבחירות לעיריית ירושלים בנובמבר 1950 התמודדה הרשימה בנפרד מהחזית הדתית וזכתה במנדט אחד, הנציג בעירייה היה אברהם טרגר.
במהלך השנים הבאות התפרקה התנועה, וראשיה פנו איש איש לדרכו. מוקוטובסקי פרש למפעלו הספרותי, צימר ופרשן ירדו מהארץ, וטרגר המשיך בפעילותו כקבלן פרטי בירושלים.
מולטי ריטייל גרופ
מולטי ריטייל גרופ בע"מ היא חברה ציבורית המפעילה רשתות שיווק למוצרים לבית ולרכב - "אייס", "אוטודיפו", "ביתילי","אורבן" ו"איי.די.דיזיין".
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי קרן קדמה קפיטל ב-13 בנובמבר 2016, תחת השם "קדמה-השקעה (2016) בע"מ". כעבור כחודש רכשה קרן קדמה קפיטל מאלקטרה צריכה את הפעילות של רשתות השיווק "אייס", "אוטודיפו" ו"אייס אלקטריק" ושילבה אותן בחברה, שבעקבות זאת שינתה את שמה, ב-15 בפברואר 2017, ל"אייס קפיטל קמעונאות (2016) בע"מ". ב-11 בינואר 2021 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ב-27 בדצמבר 2021 שונה שם החברה לשם הנוכחי, "מולטי ריטייל גרופ בע"מ".
סניפי "אייס אלקטריק" נסגרו, ופעילותם שולבה בחנויות רשת "אייס". בסוף 2021 הפעילה החברה 31 חנויות - 12 חנויות במותג ACE, 6 חנויות במותג Auto Depot, ו-13 חנויות משולבות (חנות ACE וחנות Auto Depot יחדיו). עשרים מחנויות אלה פעלו גם בשבת ובחג. בנוסף הפעילה החברה אתר אינטרנט למסחר אלקטרוני. לחברה יש מפעל באשדוד שבו מיוצרים רהיטים לבית (בעיקר ארונות וחדרי ארונות). הנמכרים ברשת"אייס" תחת המותג "ספץ". מרבית עובדי החברה מועסקים בהסכם קיבוצי שנחתם בין החברה לבין הסתדרות העובדים הלאומית. עובדים בכירים מועסקים בהסכמים אישיים.
בפברואר 2022 הסכימה החברה על רכישת רשתות השיווק "ביתילי", "אורבן" ו"איי.די.דיזיין" מחברת איקו עיצובים בע"מ, תמורת כמאה מיליון ש"ח. רשתות אלה כללו 32 סניפים (11 סניפי ביתילי, 17 סניפי אורבן ו-4 סניפי איי.די.דיזיין), מתוכם 6 סניפים מופעלים באמצעות זכיינים, ושלושה אתרי אינטרנט. רכישה זו הושלמה ב-1 במאי 2022.
בנובמבר 2022 הגיעה החברה להסכם לרכישת פעילות רשת מרכזי שירות לרכב CheckUp מחברת טכנוטיירס (ישראל) בע"מ, תמורת כ-2.8 מיליון ש"ח. הפעילות הנרכשת כוללת ארבעה מרכזים הפועלים תחת המותג CheckUp ועשרה סניפים של מרכזי שירות קטנים הפועלים בתוך מוסכים בקונספט של "חנות בתוך חנות".
צנריה
צנריה (בגאורגית: წანარეთი, מילולית: צַנַרֶתי, יוונית: Tζαναρια) הייתה מחוז היסטורי בקווקז של ימי הביניים, שהשתרע בעיקר על הפינה הצפון-מערבית של מחוז מצחתה מתיאנתי שבגאורגיה, בשטח נפת ק'זבגי של היום.
במובן הצר, המונח צנריה מתייחס ל"ערוץ צנרתי" ("წანარეთის ხევი", צַנַרֶתיס חֶבי, נקרא מאוחר יותר חבי) והתייחס ברשומות הגאורגיות מימי הביניים לאזור מסביב למעבר דריאל, שהיה מאוכלס בצנרים. שבט שוחר קרבות זה היה ידוע כ"סנרים" (Sanars) בסיפרי ההיסטוריון תלמי. על פי ההיסטוריון הערבי, מהמאה השמינית, אל-מסעודי, היו הצנרים נוצרים, שייחסו את מוצאם ל"ניזר איבן מעד איבן מורד", ואחר מכן לענף של משפחת עקיל. ייחוס זה נדחה באופן מוחלט על ידי חוקרים מודרניים, ומוצאם של הצנרים אינו ברור. לפעמים נטען כי הם נצר לסרמטים (Sarmatians). ולדימיר מינורסקי, פרסולוג (חוקר איראן) יהודי רוסי, מצד שני, האמין כי הם היו דוברי נאח (באצב, צ'צ'נית, אינגושית, ג'והורי). ללא קשר למוצאם, נראה כי הצנרים אימצו, במהלך השנים, הרבה סממנים של התרבות הגאורגית, כולל שפה ודת וכתוצאה מכך התמזגו באופן מוחלט בגאורגים, לקבוצה האתנוגרפית ה"מוחבים", שהתגוררו באזור היסטורי-גאוגרפי, בצפון מזרח גאורגיה, בשכנות לאוסטים, שנקרא חֶבי (ხევი), והיו ידועים עד לאחרונה כצאנים או צוֹנים.
חשיבותם של הצנרים עלתה בתקופה שבה הערבים שלטו ברוב הקווקז. הצנרים מרדו כנגד הפולשים בשנות השבעים של המאה השמינית, ולפי ההיסטוריון והגאוגרף הערבי, אל-יעקובי, ביקשו עזרה מהביזנטים, הכוזרים ומהסקעליבה (سقالبة). השבט המורד הפך במהרה לכוח דומיננטי במחוז ההיסטורי קאחתי, ומילא תפקיד חשוב, בשנת 787, בהתהוות של נסיכות קאחתי, עם התואר הנדיר של העומד בראשה, "כורבישוף" (הממלכה נקראה כורבישופות). המקורות הערביים מאותה תקופה השתמשו במילה "סנריה" (Sanãryia) כדי לציין את הנסיכות. נראה כי הצנרים נחלשו באופן משמעותי בתחילת המאה התשיעית, כששבט יריב, הגרדבנים, השליט את ואצ'ה ככורבישוף של קאחתי, בשנות השלושים של המאה התשיעית. בסוף המאה העשירית, צנריה נפלה תחת כיבוש ממלכת הרתי, אשר מלכה, יוהאן סֶנֶכֶּרים (იოანე სენექერიმი), אשר מלך בשנים 951-959 אימץ את הכינוי "מלך הצנרים".
ביבליה
ביבליה (Biblia) היא כינוי לכתבי הקודש של היהדות או של הנצרות, כל דת לפי הקאנון שלה.
מקור המילה ושימושה
מקור המילה Biblia במובן של כתבי הקודש הוא בלטינית של ימי הביניים והמאוחרת, מתוך הביטוי "biblia sacra", כלומר: "ספרים קדושים". משם המילה השתרבבה לשפות אירופאיות רבות, כגון "Bible" באנגלית.
ליסון גרוב
השכונה ממוקמת בסמוך למגרש הקריקט לורדס שנמצא ביער סנט ג'ון. ממערב לשכונה נמצאים פדינגטון ורחוב ווטלינג, במזרחה נמצאת שכונת מרילבון ובמזרחה נמצאים רחוב בייקר וריג'נטס פארק.
ביבליה
מקור המילה ושימושה
מאז תחילת המאה ה-19 קיבלה המילה משמעות משנית בשפות אירופאיות כגון אנגלית, שבה ניתן לכנות כל ספר בעל סמכות בשם "Bible".
ליסון גרוב
היסטוריה
עד שלהי המאה ה-18 היה האזור בו ממוקמת השכונה אזור כפרי. המלחין ג'וזף היידן התגורר בחווה באזור במשך זמן קצר באביב 1791. במהלך המאה ה-19, עם התפשטותה וגידולה המהיר של לונדון הוויקטוריאנית הפכה השכונה לשכונת פועלים ענייה, ונחשבה לאחת משכונות העוני הירודות ביותר של העיר - ויותר ממחצית מ-50,000 תושביה היו עניים ירודים. שיעורי הפשיעה בה היו גבוהים ביותר, והשכונה הייתה מרכז של זנות. על פי ספרו של תומאס בימז שוטרי לונדון פחדו להיכנס לשכונה ונהגו להלך בה בזוגות.
ביבליה
הקאנון היהודי (תנ"ך)
לקאנון היהודי קוראים בשם "מקרא" או תנ"ך. משמעותו של "מקרא" הוא "דבר הנקרא מתוך הכתב".
ליסון גרוב
אזכורים תרבותיים
דמותה של אליזה דוליטל ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון (שעל בסיסו נוצרו המחזמר וסרט הקולנוע "גבירתי הנאוה") היא מליסון גרוב.
ביבליה
הקאנון היהודי (תנ"ך)
תנ"ך הוא קיצור של תורה, נביאים, וכתובים, ומשקף את החלוקה הקדומה של ספרי המקרא לשלוש קבוצות, דבר שיש עליו עדויות קדומות מאז המאה ה-2 לפנה"ס. חלוקה משולשת זו הייתה עובדה חשובה אצל חכמי התלמוד, עם השלכות בהלכה ובהגות.
בתנ"ך יש עשרים וארבעה ספרים על פי המסורה, והביטוי "עשרים וארבעה ספרי הקודש" מוזכר מספר פעמים בספרות חז"ל.
הקאנון הנוצרי
בקאנון הנוצרי יש שני חלקים:
הברית הישנה
גם חלוקת הספרים לשלוש קבוצות (תנ"ך) אינה מקובלת במסורת הנוצרית, ובמקומה ספרי הברית הישנה מחולקים בדרך כלל לארבע או חמש קבוצות:
הסיבה המרכזית לשינויים האלה – הסדר השונה, החלוקה השונה, והחומר הנוסף – היא העובדה שהמסורת הטקסטואלית בנצרות נובעת מתרגום השבעים במקום מנוסח המסורה. סדרם של ספרי הברית הישנה בכל הכנסיות הנוצריות דומה לזה של תרגום השבעים, וגם הספרים וחלקי הספרים הנוספים – מקורם בו.
הברית החדשה
הברית החדשה של הנצרות כוללת 27 ספרים שנכתבו ביוונית קוינה בין השנים 45 ל-100 לספירה.
השם "הברית החדשה" מבוסס על האמונה הנוצרית כי הברית האלוהית עם ישראל הוחלפה בברית חדשה שאותה בישר ישו לכל אומות העולם (supersessionism). מקור הביטוי בספר ירמיה (לא, ל-לב): "הִנֵּה יָמִים בָּאִים נְאֻם-ה' וְכָרַתִּי אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל וְאֶת-בֵּית יְהוּדָה, בְּרִית חֲדָשָׁה לֹא כַבְּרִית אֲשֶׁר כָּרַתִּי אֶת-אֲבוֹתָם בְּיוֹם הֶחֱזִיקִי בְיָדָם לְהוֹצִיאָם מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם..."
הבנק המרכזי של מזרח טימור
הבנק המרכזי של מזרח טימור (בפורטוגזית: Banco Central de Timor-Leste; באנגלית: East Timor Central Bank) הוא הבנק המרכזי של מזרח טימור שנוסד ב-13 בספטמבר 2011. נגיד הבנק הנוכחי הוא אבראו דה ואסקונסלוס.
הבנק אחראי על המדיניות המוניטרית במדינה.
הבנק המרכזי של מזרח טימור חבר ב.
ריצ'מונד טרנר
ראשית חייו ותחילת הקריירה
טרנר נולד בפורטלנד שבאורגון ב-27 במאי 1885 לאנוך וללורה פרנסיס טרנר, אך גדל בעיר סטוקטון שבקליפורניה. ב-1904 התקבל ללימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית, וסיים את לימודיו ארבע שנים לאחר מכן. לאחר סיום לימודיו שירת על סיפון מספר כלי שיט, וב-1913 קיבל טרנר את הפיקוד על המשחתת "סטוראט". לאחר שסיים קורס בחימוש שירת טרנר על אוניות המערכה "פנסילבניה", "מישיגן" ו"מיסיסיפי" בין השנים 1916 ו-1919. מ-1919 עד 1922 שימש טרנר קצין חימוש במפעל לייצור תותחים ימיים בוושינגטון די. סי., ולאחר מכן עבר לשרת כקצין אש באוניית המערכה "קליפורניה".
לאחר שקיבל דרגת קומנדר ב-1925, עבר טרנר לשרת בלשכת החימוש במשרד הצי, וב-1927 השלים לימודי טיס בבית הספר לטיסה של צי ארצות הברית בפנסקולה שבפלורידה. בשנים שלאחר מכן מילא טרנר מספר תפקידים ימיים בעלי נטייה אווירית, כגון מפקד נושאת המטוסים הימיים "ג'ייסון", וקצין המבצעים של נושאת המטוסים סרטוגה. לאחר שקיבל דרגת קפטן למד טרנר במכללת המלחמה של הצי, ולאחר מכן התמנה למפקד הפקולטה לאסטרטגיה במכללה, תפקיד אותו החזיק עד 1938.
אחריות לפרל הארבור
בתוקף תפקידו כראש אגף תכנון במשרד הצי, היה טרנר כפוף רק לקצין המבצעים הראשי של הצי, אדמירל הרולד סטארק, בזמן ההתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941. אף על פי כן, לטרנר היו סמכויות נרחבות בהחלטות התלויות במידע מודיעיני, והיה זו הוא שהחליט שלא לשלוח למפקד צי האוקיינוס השקט, אדמירל האסבנד קימל, מידע סודי שיירטו מפענחי הצפנים האמריקנים בנוגע לכוונת היפנים לתקוף את בסיס הצי בפרל הארבור מהאוויר ומהים. לאחר המלחמה העיד קימל שלו היה מגיע אליו המידע מבעוד מועד, הוא היה שומר על רמת כוננות גבוהה, והיפנים לא היו מצליחים להשיג הפתעה. ההיסטוריון גורדון פראנג' טען ש"אם טרנר חשב שסיכויי התקפה יפנית על פרל הארבור עמדו על 50 אחוז, היה זה מחובתו לומר זאת באופן ברור בדיווחיו לקימל. הוא ניצח בקרב בין תוכניות המלחמה והמידע המודיעיני, והיה עליו לשאת בתוצאות. אם הערכותיו היו מאפשרות לארצות הברית להדוף את המתקפה היפנית על פרל הארבור, טרנר היה זכאי להכרעה ולהוקרת התודה של האומה. באותה מידה, הוא היה יכול לנקות עצמו מאשמה בתבוסה.
מלחמת העולם השנייה
בדצמבר 1941 התמנה טרנר לסגנו של מפקד הצי האמריקני, אדמירל ארנסט קינג, תפקיד אותו מילא עד יוני 1942. מעט לפני קרב גוודלקנל קיבל טרנר את הפיקוד על הכוח האמפיבי בדרום האוקיינוס השקט, ובמסגרתו היה אחראי על ההיבט האמפיבי של המערכה באיי שלמה ושל המשך הלחימה באסיה ובאוקיינוס השקט בשנים הבאות, ואף היה אחראי על ההיבט האמפיבי של הפלישה המתוכננת ליפן, אך זו בוטלה לאחר כניעת יפן באוגוסט 1945.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה שירת טרנר, אז בדרגת אדמירל, במועצה הכללית של מחלקת הצי בממשל, והיה נציג הצי בוועידת המטות הצבאיים של האומות המאוחדות. הוא פרש מהצי ביולי 1947, ונפטר ב-12 בפברואר 1961 במונטריי שבקליפורניה, ונטמן בבית הקברות הלאומי שער הזהב בסן ברונו שבקליפורניה, לצידם של צ'סטר נימיץ וריימונד ספרואנס, אדמירל נוספים ששירתו בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
סאינגילו
בתחילה הייתה פרובינציה של ממלכת אלבניה, עד לכיבוש הערבי, ששם קץ לממלכת אלבניה, במאה ה-8. במהלך תקופה זו הייתה תחת שלטון עצמי משך תקופה קצרה, 759-758. בתקופץ ימי הביניים, מה שלימים יהפוך למחוז שייקרא סאינגילו, נשלטה על ידי הפרסים, והשיגה את עצמאותה במאה ה-17. בשנת 1803 נכבש המחוז על ידי האימפריה הרוסית.
בתקופת עצמאות המדיניות בקווקז, 1918-1921, טענו הן הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והן הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן לבעלות על המחוז. בשנת 1921, אחרי כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי הצבא האדום של הבולשביקים הרוסים, היא הייתה תחת שליטה אזרבייג'ן SSR שנשלוה על ידי הממשל הקומוניסטי המרכזי במוסקבה.
קישורים חיצוניים
İngiloylar
יקנעם (מושבה)
יָקְנְעָם (המושבה) היא התיישבות שיתופית במערב עמק יזרעאל, בתחום השיפוט של המועצה האזורית מגידו. היא הוקמה בשנת 1935 על ידי עולים מאירופה, מעיראק וילידי הארץ, ונוהלה על ידי ועד מקומי. יקנעם נועדה להיות מושבה גדולה שבה יחיו מאות משפחות, אך בהדרגה הפכה ליישוב קהילתי ששמר על אופיו הכפרי, יחד עם קליטת משפחות שאינן חקלאיות.
מהבחינה הארגונית היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
המשקים החקלאים כוללים רפתות, לולים, דירים, פירות וירקות, פרחים, משתלות, וגידולי שדה.
ביולי 1950 הוקמה בסמוך למושבה יקנעם, במעלה ההר, מעברה. המעברה הפכה לשיכונים שהיו חלק ממועצה מקומית אחת עם המושבה, ובכך היו תושבי המושבה למיעוט במועצה. בשנת 1967 נפרדו השיכונים מהמושבה, למושבה ניתן השם הרשמי "יקנעם" ולמועצה המקומית אשר בשנת 2006 הייתה לעיר, ניתן השם הרשמי "יקנעם עילית".
שם המושבה
המושבה יקנעם קרויה על שם היישוב המקראי תל יקנעם הממוקם מצפון למושבה ומוזכר בספר יהושע: ושוב כגבולה הדרומי של נחלת שבט זבולון:
היסטוריה
בראשית ימיה של המושבה הוביל יהושע חנקין גיוס כספים לטובתה ובשונה ממרבית היישובים שהוקמו באותה העת, המושבה הוקמה באופן פרטי וללא גיבוי מצד גופים ציוניים נוספים.
בשנת 1934 קנתה חברת הכשרת היישוב 20,000 דונם בסביבת תל יקנעם. 3200 דונם מהשטח נמכר לקרן קיימת לישראל וחלק מהשטח נמכר למתיישבים פרטיים. התוכנית הייתה להקים במקום מושבה גדולה של 400 משפחות וליישב על אדמת הקרן הקיימת עוד 120 משפחות מעולי גרמניה. משפחת שבתיאל דויטש הייתה המשפחה הראשונה שבאה לגור ביקנעם, בתחילה גרו באוהל ואחר בצריף ליד הקידוח באזור מנסורה לרגלי הכרמל. משפחה חלוצה זו עלתה לקרקע ביקנעם כשנתיים לפני שאר המתיישבים וחיה בתנאים קשים ביותר, כאשר מסביבם היו רק כפרים ערביים. המשפחה התקיימה מפונדק ששירת את עוברי האורח שחלפו בואדי מילק. ב-1 בדצמבר 1935 התיישב במקום גרעין מקיבוץ הזורע וכן כמה מבעלי האדמות הפרטיות, והם החלו בבניית צריפים וקדיחת בארות מים. בסוף שנת 1943 היו במושבה 29 משפחות חקלאיות ועוד 18 משפחות שלא התפרנסו מחקלאות.
ביולי 1950 הוקמה בצמוד למושבה, במעלה ההר, מעברה שעד שנת 1967 נכללה במועצה מקומית אחת עם המושבה. בראשות המועצה עמד בין השנים 1950-1955 פריץ לוינגר, שהיה מרכז האגודה החקלאית ויו"ר הוועד החל משנת 1940. המעברה החלה את צעדיה הראשונים בהגעת 250 משפחות עולים, לאחר שהמושבה נענתה לאתגר קליטת העלייה והסכימה לקלוט 100 משפחות. עד תחילת שנת 1952 הגיעו עוד כ-400 משפחות עולים, ועל קליטת העולים קבלה המועצה ציון לשבח. לאחר מספר חודשים הוחל בבניית בתי קבע על פי תוכנית להקמת עיר שתכיל 15,000 תושבים, ולקראת סוף שנת 1951 נכנסו 285 משפחות ראשונות אל בתי הקבע. בשנת 1952 יקנעם התייחדה בכך שהיה בה בית ספר יחיד שלא היה קשור לאחד הזרמים ובו למדו יחד כל ילדי המעברה והמושבה, דתיים וחילוניים.
בשנת 1964 כללה יקנעם 4,300 תושבים שמתוכם 160 משפחות התגוררו במושבה. בשנת 1964 עברה הנהלת המועצה המקומית מהמושבה לבניין חדש על ההר. בשנת 1966 בקשו נציגי המושבה והעיירה ממשרד הפנים להיפרד אלה מאלה, ובשנת 1967 התנתקה המושבה מהמועצה המקומית, השם "יקנעם" נתייחד למושבה והמועצה המקומית נקראת בשמה הרשמי "יקנעם עלית". בשנת 1967 הצטרפה יקנעם המושבה למועצה האזורית מגידו.
זוגניות
זוגניות (שם מדעי: Zygomycota) היא מערכה בממלכת הפטריות. שמה המדעי של המערכה נגזר משמם של מבנים עמידים בשם zygosporangia הנוצרים בעת רבייה מינית. במערכת הזוגניות קיימים למעלה מ-1,000 מינים. רובם חיים בבתי גידול יבשתיים, בעיקר בתוך האדמה או על צמחים מרקיבים ובעלי-חיים. הקורים של הזוגניות הם בעלי תאים רב-גרעיניים. הם בעלי מחיצות רוחב (septum) המחלקות אותם רק היכן שנוצרים תאי רבייה.
משולש ישר-זווית
משולש יְשַׁר-זווית הוא משולש בעל זווית ישרה.
במשולש זה, שתי הצלעות שכולאות את הזווית הישרה נקראות ניצבים, והצלע שמול הזווית הישרה נקראת יתר.
משולש ישר-זווית הוא הבסיס לפונקציות הטריגונומטריות.
הגדרת פונקציות טריגונומטריות
את הפונקציות הטריגונומטריות, עבור זווית בין 0 ל-90 מעלות ( רדיאנים), מגדירים כיחס בין שתי צלעות במשולש ישר-זווית.
עבור זווית \alpha הכלואה בין הניצב \ b והיתר \ c ומול הצלע \ a מוגדר: עבור זווית כללית מגדירים באמצעות מעגל היחידה.
משולשים ישרי-זווית מיוחדים
בישראל מקובל גם המושג "משולש כסף", למשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים. הזוויות שלו הן: 45, 45, 90. היחס בין אורך היתר לאורך הניצב הוא שורש 2, שהוא ככל הנראה המספר האי-רציונלי הראשון שהתגלה.
יחסי אזרבייג'ן–פרו
יחסי אזרבייג'ן–פרו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה של פרו.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-25 ביוני 1996. ב-1 ביוני 2005, הוקמה השגרירות האזרבייג'נית בלימה, בירת פרו. ב-2 באוגוסט 2012, שר החוץ האזרבייג'ני אלמר ממדיארוב ביקר בפרו. בין המדינות נחתמו 2 הסכמים דיפלומטיים.
2:22 (סרט, 2017)
2:22 הוא מותחן מסתורין ספקולטיבי אמריקאי-אוסטרלי משנת 2017, שעלילתו מתרחשת בעיר ניו יורק ועוסקת בהשפעת מפת הכוכבים על צירופי מקרים וגורל. בתפקידים הראשיים משחקים מיכיל האוסמן, טרסה פאלמר וסאם ריד. ביים הבמאי האוסטרלי פול קארי, ואת התסריט כתבו טוד סטיין ונייתן פארקר. הפיקו: פול קארי, ביל מקאניק, סטיב הוטנסקי, ג'קי או'סאליבן, ג'ודי מאטרסון וגארט קלהר.
הסרט הופץ רשמית ב-30 ביוני 2017 לצפייה ביתית, ובאותה שנה זכה בפרס מטעם גילדת מעצבי ההפקה האוסטרלית עבור עיצוב התפאורה הטוב ביותר בקולנוע.
עלילה
דילן ברנסון הוא פקח טיסה בנמל התעופה JFK, בעל כישרון לזהות דפוסים אלגוריתמיים וכך למצוא סדר באירועים כאוטיים. בבוקר ה-3 באפריל 2016 דילן מתעורר מחלום על רצח שמתרחש בתחנת גרנד סנטרל. בחלומו, בשעה 2:20 אחר הצהריים נכנס לתחנה גבר חמוש באקדח ומתקרב לאשה הרה שממתינה מתחת לשעון התחנה, כשרמקול מודיע על יציאת הרכבת למילהרסט. בעל האקדח חולף ליד איש עסקים הקורא עיתון ובני-זוג מבוגרים שמתחבקים, קבוצת ילדים עוברת ואחד מהם שומט כדור. גבר אחר, העומד ליד דלפק המודיעין, שולף אקדח גם הוא, מגונן על האשה ההרה, ושני הגברים עומדים זה מול זה באקדחים שלופים. בשעה 2:22 מגיעים שוטרים ונשמעות יריות.
כשדילן קם משנתו, בטלוויזיה מדווחים שבמהלך שבועיים ייראה בשמיים אורה של סופרנובה שהכחידה את הכוכב "האמיל", 30 שנה אחרי שהתרחשה (1986). האירוע ישפיע על כדור הארץ ותושביו. דילן נוסע לעבודתו במסלול קבוע, דרך תחנת "גרנד סנטרל". בתום יום העבודה, דילן וחבריו חוגגים בבר את יום הולדתו ה-30, אף שזה יחול רק בעוד שבועיים, משום שהוא לא מרבה לצאת. חברתו לשעבר, סנדי, נותנת לו במתנה שני כרטיסים להופעת בלט אווירי, ומאחלת לו שיימצא בת-זוג.
במהלך העבודה ב-9 באפריל, בשעה 2:22 בדיוק, מסנוור את דילן אירוע שמימי מסתורי, הוא מאבד ריכוז, וכמעט נגרמת תאונה בין שני מטוסים שהיו באחריותו. דילן מונע את התאונה ברגע האחרון בעזרת נתוני גאומטריה חישובית, אך מושעה מעבודתו עד תום החקירה. מאותו יום, בכל יום באותה שעה, צירופי נסיבות שונים מביאים את דילן אל ה"גרנד סנטרל", שם הוא רואה את אותם האירועים מהחלום: על מפת גלגל המזלות המצוירת על התקרה מתבהר סימן מזל טלה, ואז: איש עסקים קורא עיתון, זוג מבוגר נפגש בנשיקה, קבוצת ילדי בית ספר שאחד מהם שומט כדור, אישה הרה ממתינה מתחת לשעון, הודעה על יציאת הרכבת למילהרסט, ובשעה 2:22 מתרחש פיצוץ כלשהו.
ב-11 באפריל דילן מגיע להופעת הבלט שבמהלכה הוא פוגש אשה צעירה בשם שרה, ולשניהם יש תחושת היכרות מהעבר אף שהם זרים זה לזה. שרה עובדת כאוצרת בגלריה של הווארד פייס (מיטשל בוטל) בעיר, ודילן מספר לה שיש לו רישיון טייס אך הוא פוחד לטוס. כשהוא מספר שכמעט גרם לתאונה בין שני מטוסים, מתברר שהיא הייתה על אחד מהם. למחרת ההופעה דילן נקרא אל "גרנד סנטרל", לקבל ארנק שאיבד ברכבת. הוא לוקח את הארנק, הולך אל הגלריה של שרה ומזמין אותה לצאת. היא מספרת שבהיותה ילדה חלמה להיות רקדנית, אבל קרעה רצועות בברך במהלך תרגול ונאלצה לוותר. את הערב הם מסיימים במיטתה. בבוקר, שרה מגלה לדילן שהאמן שמציג בגלריה, ג'ונאס אדמן, היה בן זוגה שגם יצר את התליון שהיא עונדת, כמתנת יום הולדת. מתברר ששרה ודילן נולדו באותו תאריך, 18 באפריל 1986, ויהיו בני 30 בשבוע הבא. ברחוב מתרחשת תאונת דרכים, ודילן אומר שזה היום השלישי ברציפות שבו יש תאונה באותה שעה.
בעוד שרה הולכת לגלריה להכין את התצוגה של ג'ונאס, דילן נוסע במונית לביתו. הנהג מחליט לפתע לשנות את נתיב הנסיעה, וסמוך ל"גרנד סנטרל" המונית מעורבת בתאונה. דילן נחלץ בפצעים בלבד ובתחושה שעיתוי התאונה איננו מקרי. הוא בא אל שרה המטפלת בפצעיו, וחולק איתה את תחושותיו לגבי דפוס האירועים בטרמינל. למחרת הוא מתחיל לערוך רשימות של אירועים שקורים סביבו משעות הבוקר, לכאורה יומיומיים ונטולי הקשר, אך דילן מזהה מחזוריות קבועה שמתרחשת בביתו וברחוב, ומגיעה לשיאה בשעה 2:22 ב"גרנד סנטרל".
ביום שישי בערב (15 באפריל) דילן הולך לפתיחת המיצג של ג'ונאס, שבמרכזו הולוגרמה של ה"גרנד סנטרל". לתדהמתו, במיצג נראה אותו רצף אירועים מוכר. הוא מתנפל על ג'ונאס בהתקף פרנויה, ושרה מפרידה ביניהם. סמואל, בעל גלריה אחרת, משוכנע שתגרת הידיים הייתה חלק מהמיצג, ואומר שבגלריה שלו מוצגת פרשנות אחרת לזירת הרצח. איש לא מבין את כוונתו. דילן חוזר לדירתו ומוצא באקראי חבילה ישנה מוסתרת ובה דרכון על שם ג'ייק רדמונד שנולד ב-18 באפריל 1956, ואסופת מכתבי אהבה ששלחה לג'ייק אשה בשם אוולין מילס. למחרת הוא בא לגלריה השנייה ורואה מיצג שמושאו פרשת רצח כפול אמיתי שהתרחש ב"גרנד סנטרל" ביום שבו הוא נולד: ג'ייק רדמונד נכנס לתחנה, בהתקף קנאה רצח ביריות אקדח את הזמרת אוולין מילס שהייתה בהיריון, וגבר נוסף שהיה בחברתה, בלש המשטרה נואה מרקס, ונורה על ידי שוטרים.
דילן מגיע לטרמינל ומבקש כרטיס לרכבת למילהרסט שיוצאת בשעה 2:22, אך הקופאי עונה שהקו חדל לפעול לפני 30 שנה, ואפשר לנסוע דרך פוקיפסי. דילן חוזר הביתה ושרה מגיעה. הוא מסביר לה שדפוס האירועים מלפני 30 שנה, שבסופו נהרגו ג'ייק ואוולין, חוזר על עצמו, ושניהם, דילן ושרה, הם גלגוליהם של ג'ייק ואוולין, במכתבים כתוב סיפורם-הם, ושניהם ימותו ביום הולדתם, מחר. הוא דורש לנתק את הקשר ביניהם כדי להימנע מאירועי המחר, ומסלק אותה. שרה באה מלאת ספקות אל ג'ונאס שמסביר לה שדילן לא שולט בעצמו והיא בסכנה. לכן, ג'ונאס רוצה להרחיק אותה מניו יורק לכמה ימים, לטובתה.
יום ה-18 באפריל. ג'ונאס ושרה נוסעים במונית לשדה התעופה, בדרכם למילהרסט. דילן בביתו, תופס פתאום שהוא חזה את יום מותו שלו. הוא יוצא בבהילות כדי להקדים את דפוס האירועים ולהציל את שרה, והתרחשויות ברחוב מובילות אותו ללופט של ג'ונאס. הוא פורץ פנימה ומוצא קופסה ריקה של אקדח, מבין שג'ונאס הוא גלגולו של נואה מרקס ומתכוון לרצוח את שרה, ורץ אל ה"גרנד סנטרל". בינתיים, ג'ונאס מקבל מסרון שהטיסה בוטלה, ומורה לנהג המונית לנסוע ל"גרנד סנטרל". בעוד שרה ממתינה, ג'ונאס מבקש לקנות כרטיסים למילהרסט, והקופאי עונה תשובה זהה לזו שקיבל דילן. ברחוב, שוטרים מעכבים את דילן בגלל התנהגותו הפרועה, הוא בורח ומתנהל מרדף. כעת גם שרה רואה את האירועים המחזוריים שדילן תיאר, ומבינה שהיא האישה ההרה שמתחת לשעון. ג'ונאס פונה אליה בשם "אוולין", והיא נבהלת ודוחה אותו. דילן נכנס לתחנה וקורא בשמה של שרה. ג'ונאס, מטורף מקנאה, שולף אקדח ויורה לעבר שרה, אך דילן מספיק לגונן עליה בגופו ונפגע מהירייה. השוטרים שרדפו אחרי דילן יורים בג'ונאס כשהשעון מראה 2:22, כפי שדילן כבר ידע לחזות מראש. דילן מתמוטט, אך מתאושש ב-2:23 ומבין שג'ייק רדמונד לא רצח את אוולין ונואה באפריל 1986, אלא נואה רצח אותה מתוך קנאה, ושוטרים הרגו את ג'ייק והפלילו אותו כדי לחפות על נואה כאחד משלהם.
בסצנת הסיום, דילן ושרה הם הורים לתינוק שזה עתה נולד, ודילן החל לעבוד כטייס, אחרי שהצליח להפר את מחזוריות האירועים.
הפצה
הסרט הופץ לצפייה על פי דרישה באמצעות שירותי הזרמת מדיה ב-30 ביוני 2017, והוקרן לשבוע בכורה (עד 6 ביולי) בארצות הברית בבית קולנוע אחד בלבד.
ביקורות
באתר דירוג הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט 22% דעות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 3.2 מתוך 10, בשקלול תשע ביקורות.
אדוארד דאגלס סבור שהסרט ראוי לצפייה אם לא מתייחסים אליו ברצינות רבה מדי, וגם אם הוא לא הדוגמה הטובה ביותר לסוגת המדע הבדיוני, צופים המתעניינים ברעיונות מדע בדיוני מטופשים, יכולים ליהנות ממנו. האוסמן הוא שחקן נמרץ, וגם אם הוא לוקה בכריזמה, הוא נושא את הסרט על כתפיו ללא מאמץ וגורם לצופה להתעניין בתהליך שעובר דילן. פאלמר מוכיחה שהיא שחקנית עם איכויות דרמטיות, ואילו קארי, לדעת דאגלס, מוכיח שהוא קולנוען מוכשר המסוגל ליצור סרט מחוכם בהפקה צנועה.
בר אנש
בַּר אֱנָשׁ (בתרגום דעליטש: "בֶּן־הָאָדָם"; ביוונית: ὁ υἱὸς τοὺ ἀνθρώπου) הוא דמות המופיעה בספר דניאל, בספרים החיצוניים ובברית החדשה. "בר אנש" הוא דמות פלאית וגואלת המקושרת עם קץ העולם וימות המשיח. הנצרות רואה את ישו, בין היתר, כ"בר אנש".
דמות זו מוזכרת לראשונה אצל דניאל:
בתרגום לעברית: "הייתי חוזה בחזיון הלילה והנה עם ענני השמיים כבן אדם שהיה בא, ועד זקן-ימים נפגש, ולפניו הקריבוהו"
בספר דניאל נראה ש"בר אנש" איננו עומד בפני עצמו אלא מהווה מטאפורה לעם ישראל כולו. באזכורים אחרים בספרים החיצוניים מדובר כבר על דמות עצמאית, גדולה מן המלאכים שתשפוט את החיים והמתים בקץ הימים. הוא מופיע בקווים אלה בספר צוואת אברהם ובספר חנוך א'. בברית החדשה מוזכר הביטוי פעמים רבות ביוונית כשהוא מתייחס לישו; כך, לדוגמה, בעת משפטו בפני הכהן הגדול, מצטט ישו את דברי דניאל לגבי עצמו.
ארמון אלכסנדר
ארמון אלכסנדר (ברוסית: Александровский дворец) הוא ארמון ששימש כארמון הקיץ של קיסרי רוסיה. הארמון ממוקם בצארסקויה סלו (כפר הצאר) בתחום העיירה פושקין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לסנקט פטרבורג ברוסיה. הארמון היה ארמון המגורים החביב על אחרון צארי רוסיה - הצאר ניקולאי השני ומשפחתו.
הארמון ממוקם בתוך פארק אלכסנדר, ובסמוך לארמון יקטרינה.
תקופת אלכסנדר הראשון
הארמון הוקם כארמון נופש קיסרי ביוזמת הצארינה יקטרינה הגדולה עבור נכדה האהוב (ולימים קיסר רוסיה) הצאר אלכסנדר הראשון. הארמון הוקם לרגל נישואיו של אלכסנדר לדוכסית הגדולה ילזביטה אלכסייבנה (הנסיכה לואיז מרי אוגוסט מבאדן).
המבנה תוכנן בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל ג'קומו קברנגי ונבנה בין השנים 1792–1796.
אלכסנדר השתמש בארמון כארמון קיץ במהלך שלטונם של סבתו ואביו, הצאר פאבל הראשון אולם עם עלייתו לשלטון עבר להתגורר בארמון יקטרינה הסמוך.
תקופת ניקולאי הראשון
הארמון שימש את משפחתו של ניקולאי הראשון בכל שנה מראשית האביב ועד שלהי הסתיו.
בשנת 1842 חגגו הצאר ורעייתו את חתונת הכסף שלהם בארמון בסדרה של נשפים שכללו גם תחרויות בסגנון תחרויות האבירים של ימי הביניים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1844 נפטרה בארמון ביתו של ניקולאי, הדוכסית הגדולה אלכסנדרה.
תקופת ניקולאי השני
הארמון ידוע בכך ששימש את הצאר ניקולאי השני בשנת חייו האחרונה. הארמון היה הארמון החביב על הצאר ניקולאי השני ורעייתו אלכסנדרה מהסה. בעקבות אירועי יום ראשון העקוב מדם במהפכת 1905 החליטה משפחת המלוכה לעזוב את ארמון החורף אשר נחשב בעיניהם כאתר מסוכן, ולהפוך את ארמון אלכסנדר למשכנם הרשמי. לצורך זה עוצב מחדש חדר הנשפים הדו קומתי והפך לחדר האדר ונבנה חדר עבודה חדש וכן נוספו חדרים עבור ילדיו של ניקולאי השני בקומה השנייה של המבנה. אלכסנדרה, ואדריכלה מלצר בחרו לעצב את הארמון בסגנון אר-נובו שנחשב בקרב האצילים כעיצוב המאפיין את מעמד הביניים. דוגמה לחדר בסגנון זה הוא החדר הסגול של אלכסנדרה.
במסגרת העיצוב מחדש חובר הארמון לרשת החשמל והותקנה בו מערכת טלפונים. בשנת 1899 הותקנה בארמון מעלית אשר קישרה את חדר הצארינה עם חדרי ילדיה בקומה השנייה. כמו כן הותקן בארמון חדר ראינוע.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה וראשית המהפכה הרוסית התגוררו בני משפחת המלוכה הצארית בארמון. פייר גיליאר, מורהו של הצארייביץ' (יורש העצר) אלכסי ניקולאביץ', כתב בזכרונותיו שהמשפחה חיה בארמון בפשטות. בני המשפחה אכלו בחדר האוכל מבלי הגשת האוכל בעזרת משרתים, ולמעט אירועים רשמיים מועטים חיו חיים פשוטים מבלי לפעול לפי כללי הטקס הפורמליים.
ב-2 במרץ 1917 ויתר ניקולאי השני על כס המלוכה, ו-13 ימים לאחר מכן שב להתגורר בארמון אלכסנדר כ"קולונל רומאנוב". משפחת המלוכה התגוררה במספר חדרים בארמון תחת מעצר בית, כאשר משמר מונע מהם לעזוב את הארמון. אלכסנדר קרנסקי עצמו, ראש ממשלת רוסיה, קבע את ההגבלות על המשפחה הקיסרית - בין היתר הוא דרש את בידוד המשפחה מהעולם החיצון, שמירה צמודה עליהם בהיותם בארמון או בעת טיוליהם בפארק של הארמון, ובדיקת כל המכתבים הנשלחים והיוצאים מן הארמון.
גילאר בספרו כתב:
לאחר המהפכה הרוסית
על פי הוראתו של קרנסקי, הועברה משפחת הקיסר ב-1 באוגוסט 1917 לטובולסק שבסיביר, והארמון הפך למוזיאון.
בתקופת מלחמת העולם שימש הארמון כמפקדה עבור הצבא הגרמני התוקף את סנקט פטרבורג, וגן הארמון הפך לבית קברות עבור חיילי ה-SS. האוספים ההיסטוריים והרהיטים שהיו בארמון נבזזו או נהרסו. כאשר הצבא הגרמני החל בנסיגתו, ארמונות טצארסקויה סלו הועלו באש, אולם ארמון אלכסנדר עצמו לא נשרף.
לאחר תום המלחמה שימש הארמון כמחסן עבור יצירות האמנות שהוחזרו לאזור במהלך שיפוצי הארמונות האחרים. לאחר המלחמה שימש הארמון כבית יתומים, והילדים שהתגוררו בו גרמו נזק רב לחדרי המשפחה המלכותית בקומה השנייה של המבנה.
הארמון כיום
בעוד שארמון יקטרינה הסמוך שופץ והפך לאתר תיירות פופולרי, נותר ארמון אלכסנדר סגור לציבור. רק בקיץ 1997 נפתחה באחד מאגפי הארמון תערוכה קבועה.
כיום מוצגים לציבור חדר קבלת הפנים, חדר העבודה של ניקולאי השני וחדר העבודה של רעייתו. בארמון מוצגת תערוכת תלבושות של המשפחה הקיסרית וכן תערוכת כלי נשק. בחדר העבודה המשוחזר מוצג דיוקנו של אביו של ניקולאי השני, מעשה ידי הצייר ולנטין סרוב.
שלמה מלכה
ביוגרפיה
שלמה מלכה נולד בעיירה אספלו שבמחוז תאפילאלת במרוקו בט"ו באב תרל"ח (1878). בנעוריו למד בישיבה בעיר מולדתו. בשנת 1896 נשא לאישה את חנה לבית אסולין (1882–1952), ילידת הכפר טינריר (Tinghir).
בשנת 1892 עלה לארץ ישראל ביחד עם רעייתו, המשיך את לימודיו בישיבות טבריה וצפת והוסמך לרבנות. בהמשך כיהן כדיין בבית הדין הרבני בטבריה.
הרב מלכה ערך ביקורים ארוכים לקהילה היהודית במצרים מדי שנה, בין היתר כדי לבקר את בתו שחייתה באלכסנדריה עם משפחתה. בשנת תש"ב ביקר גם בארץ ישראל, נפגש עם הרבנים הראשיים ודן עמם על הקמת תלמוד תורה בח'רטום (בני הקהילה היהודית בסודאן למדו בבתי הספר הנוצרים-אירופאים עקב מחסור בבית ספר יהודי).
הרב מלכה כתב בקביעות לעיתון היהודי-מצרי "אלשמס" שיצא לאור בקהיר בערבית ספרותית בעריכת העיתונאי הציוני סעד מלכי. לאורך השנים הוא כתב יותר מ-200 מאמרים לעיתון - רבים מהם עוסקים בפרשת השבוע או כוללים דרשות על היהדות, אך חלק עוסקים גם בענייני השעה ואקטואליה, מוסר, הגות והיסטוריה. סדרה של 26 ממאמריו עסקה בפרשנות לשיר השירים. במאמריו וכן בהנהגתו של הקהילה היהודית בסודאן בא לידי ביטוי היותו ציוני נלהב. דרשותיו השבועיות בבית הכנסת של הקהילה היהודית בח'רטום היו בעלות אופי ציוני, הוא שילב את שירת התקווה בהזדמנויות ניאותות בהתכנסויות בבית הכנסת, ולאחר קום מדינת ישראל אף שילב תפילה למען מנהיגיה בתפילות בית הכנסת.
בערוב ימיו קובצו כמה מכתביו בספר בשם "אלמח'תאר פי תפסיר אלתוראה", שיצא לאור בקהיר ב-1949. אסופה נוספת של כתביו יצאה לאור על ידי בנו בארצות הברית ב-1977. הרב מלכה נפטר בח'רטום באפריל 1949 והותיר אחריו ארבעה בנים ושש בנות. לאחר פטירתו נקרא על שמו בית הכנסת היחיד בח'רטום "אהל שלמה". הקהילה היהודית התפזרה מסודאן לאחר שזו קיבלה את עצמאותה בשנת 1956 ועקב כך הובא הרב מלכה בשנות ה-70 לקבורה בישראל ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
רונלד פרלמן
רונלד אוון פרלמן (באנגלית: Ronald Owen Perelman; נולד ב-1 בינואר 1943) הוא בנקאי, איש עסקים, משקיע ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
חברת ההחזקות שלו, "MacAndrews & Forbes", היא חברת החזקות המשקיעה במספר גדול של חברות, כשביניהם חברות סיגריות, כלי רכב, מייקאפ, ליקריץ', טלוויזיה, מצלמות, ציוד מחנאות, אבטחה, משחקים, בנקים, תכשיטים וחברת הוצאה לאור של קומיקסים.
פרלמן הוא אחד התורמים הפילנתרופיים הגדולים בעולם. נכון למאי 2022 פרלמן הוא האדם ה-1,188 העשיר בעולם, עם הון מוערך של 2.6 מיליארד דולר. בשיאו, הונו נאמד בכ-14.5 מיליארד דולר, אך עסקיו נקלעו לקשיים כלכליים בשל מגפת הקורונה בארצות הברית.
בספטמבר 2017 כלל מגזין פורבס את פרלמן ברשימת "100 המוחות העסקיים החיים הטובים ביותר".
חיים אישיים
פרלמן נישא 5 פעמים. ב-1965 נישא לבנקאית פיית' גולדינג, ממנה התגרש ב-1984. ב-1985 נישא לעיתונאית קלאודיה כהן, והשניים התגרשו ב-1995. ב-1995 נישא לפעילה הפוליטית פטרישיה דאף, והשניים התגרשו ב-1996. בשנת 2000 נישא לשחקנית אלן בארקין, והתגרש ב-2006. ב-2010 נישא לפסיכיאטרית ד"ר אנה צ'פמן.
מילבנק
מילבנק (באנגלית: Millbank) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת במרכז לונדון, על גדת נהר התמזה, מזרחית לשכונת פימליקו ודרומית לווסטמינסטר.
מקור שמה של השכונה (מילולית: גדת הטחנה) בטחנת קמח שהיה במקום בבעלות מנזר וסטמינסטר.
היסטוריה
השכונה קרויה על שם הרחוב העובר לאורך גדתו הצפונית של נהר התמזה, בין גשר ווקסהול לרחוב אבינגדון, דרומית לכיכר הפרלמנט. הרחוב הוקם לאחר בניית רציף התמזה בשלהי המאה ה-19 במסגרת בניית מערכת הביוב של לונדון על ידי ג'וזף בזלגייט.
מרבית מבני השכונה כיום נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שהאזור נבנה מחדש בעקבות שיטפון התמזה בשנת 1928, שהציף את השכונה לאחר שאירעה התמוטטות של 25 מטרים מרציף התמזה.
בשל קרבת השכונה לארמון ווסטמינסטר (המשמש את הפרלמנט הבריטי), לאורך רחוב מילבנק מצויים מבני משרדים רבים המשמשים את הפרלמנט.
בשלהי המאה ה-19 הוקמה בשכונה המכללה הרפואית של הצבא המלכותי, בה פותח החיסון הראשון למגפת הטיפוס. כיום משמש המבנה את מכללת צ'לסי לאמנות ולעיצוב.
כמו כן פועלת בשכונה גלריית טייט מאז הקמתה, ועם הרחבת המוזיאון הפך המבנה לסניף טייט בריטניה של המוזיאון.
עגלון (קבוצת כוכבים)
כוכבים מעניינים
α בעגלון (קאפלה) הוא כוכב כפול במרחק 42 שנות אור המורכב מזוג ענקים צהובים המקיפים זה את זה במרחק של פחות מיחידה אסטרונומית. בהירות נראיתם המשותפת היא מדרגה 0.1 מה שהופך את α בעגלון לכוכב השישי בבהירותו בשמים. המערכת כוללת כוכב כפול נוסף המורכב מזוג ננסים אדומים במרחק של כעשירית שנת אור מזוג הענקים.
β בעגלון (מנקלינן) אף הוא כוכב כפול במרחק 85 שנות אור ומשתנה לוקה המורכב מזוג כוכבים לבנים צמודים בבהירות כוללת מדרגה 1.9, המקיפים זה את זה מדי ארבעה ימים. כל יומיים, חולף אחד הכוכבים על־פני השני (מנקודת המבט של כדור־הארץ) וכתוצאה מכך הבהירות הכוללת נחלשת מעט. המערכת כוללת ננס אדום נוסף במרחק של כ-330 יחידות אסטרונומיות מהזוג הבהיר.
θ בעגלון הוא כוכב כפול נוסף המורכב מכוכב בהיר עם בהירות מדרגה 2.6 ובן זוג חלש יותר עם בהירות מדרגה 7. זהו הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה.
ε בעגלון (אלמאז) הוא כוכב כפול ומשתנה לוקה נוסף במרחק כ-2,000 שנות אור עם זמן מחזור ארוך מאוד - 27 שנים. הכוכב הבהיר בזוג הוא על-ענק לבן עם בהירות נראית מדרגה 3. אחת ל-27 שנים, חולף על פניו הכוכב השני (שאינו ניתן לצפייה) והבהירות יורדת לדרגה 3.8 למשך כשנה וחצי. המעבר האחרון אירע בשנת 2010, והבא אחריו יהיה בשנת 2037.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
בשנת 2008 בקבוצת כוכבים זו התגלה כוכב לכת חוץ-שמשי אלף.
דוד אסיא
דוד (דייוויד) אסיא (נולד ב-6 באוגוסט 1951) הוא יזם היי-טק, מנכ"ל ודירקטור ישראלי.
ביוגרפיה
דוד אסיא נולד בשנת 1951 בז'נבה שבשווייץ. אביו, יהודה אסיא, נולד בעיראק ופעל כבנקאי בישראל ובשווייץ. אמו, ז'אנט איינסלי הייתה ממוצא תאילנדי ואנגלי והתגיירה לאחר נישואיה. בשנת 1965 עלה לישראל עם משפחתו, והמשפחה התיישבה בסביון.
ב-1969 התגייס לצה"ל ושירת בממר"ם במשך שבע שנים. במהלך שירותו למד באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בכלכלה ומדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים. בשנת 1976, עם שחרורו מצה"ל, עבר ללונדון, שם עבד שנתיים בניהול מכירות בחברת Mothercare . בשנת 1978 עבר לשווייץ, שם עבד בבנקאות ובניהול תיקי השקעות.
בשנת 1986 עבר אסיא לנהל את החברה הבת "מג'יק תעשיות תוכנה", שאליה עבר מוצר הדגל של החברה, מחולל היישומים "מג'יק", ולקראת סוף שנות ה-80 המוצר נמכר ב-26 מדינות ותורגם ל-15 שפות. החברה יצאה להנפקה בנאסד"ק באוגוסט 1991. אסיא זכה למוניטין בינלאומי כיזם היי-טק.
בשנת 1998 נרכשה השליטה במג'יק על ידי קבוצת פורמולה, בראשות דני גולדשטיין. לאחר החלפת השליטה, נהנתה החברה מגידול מואץ במכירות וברווח, עד אשר הגיעה לשווי שוק של כ-900 מיליון דולר. בפברואר 2000 גייסה כמאה מיליון דולר לפעילותה בהנפקת מניות ונסחרה על פי שווי מוערך של מיליארד דולר. אסיא המשיך כיו"ר הדירקטוריון של החברה עד לשנת 2007.
בשנת 2007 הקימו שני בניו, יוני אסיא ורונן אסיא, את חברת eToro, רשת חברתית למסחר בניירות ערך. דוד אסיא כיהן כיו"ר דירקטוריון החברה במשך שש שנים.
יחד עם מור אסיא (אשתו של יוני אסיא) ושלי הוד-מויאל הקים את פלטפורמת ההשקעות iAngels, והוא משמש כיו"ר הדירקטוריון שלה.