cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עבודה סוציאלית בישראל
פסיכותרפיה ועבודה סוציאלית
העיסוק בפסיכותרפיה, במדינת ישראל, אינו מוגדר בחוק ואינו מעוגן בחקיקה. העיסוק בפסיכולוגיה, לעומת זאת, מוגדר בסעיף 1 לחוק הפסיכולוגים "עיסוק מקצועי כמשלח יד באבחונם ובהערכתם של עניינים ובעיות בתחום הנפשי, השכלי וההתנהגותי של בני אדם, וכן טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה בנוגע לעניינים ולבעיות כאמור, הנעשים בדרך כלל בידי פסיכולוג". סעיף 2 לחוק הפסיכולוגים קובע כי "לא יעסוק אדם בפסיכולוגיה אלא אם הוא פסיכולוג". לכאורה מגביל חוק זה את עיסוקם של עובדים סוציאליים העוסקים בפסיכותרפיה. מצד שני, חוק העובדים הסוציאליים מגדיר את העיסוק בעבודה סוציאלית: "עיסוק מקצועי, כמשלח יד, לשיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה בדרך של טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה הנעשית בדרך כלל בידי עובד סוציאלי ובשיטות טיפול מקצועיות הנהוגות בעבודה סוציאלית". סעיף 3 לחוק זה קובע את ייחוד העיסוק במקצוע העבודה הסוציאלית לעובד סוציאלי. הדרך ליישב את הסתירה, לכאורה, בין חוק העובדים הסוציאליים לחוק הפסיכולוגים היא בהבנה ש"נקודת הכובד אינה בטכניקת הטיפול (פסיכותרפיה), אלא במטרת הטיפול. אם מטרת הטיפול היא טיפול, אבחון והערכה של עניינים ובעיות בתחום הנפשי, השכלי וההתנהגותי – הרי שימוש בטכניקות הטיפול הפסיכותרפי ליישום מטרות אלו נכלל בגידרו של סעיף 1 לחוק הפסיכולוגים; אם מטרת הטיפול היא שיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה – הרי שימוש בטכניקות הטיפול הפסיכותרפי ליישום מטרות אלו נכלל בגידרו של סעיף 2 לחוק העובדים הסוציאליים והוא מותר לעובד סוציאלי".
בריכת גלי הדר
בריכת גלי הדר, הידועה גם בשם בריכת הפועל, הייתה בריכת שחייה עירונית, ברחוב הפועל בשכונת רמת ויז'ניץ בחיפה, כיום הבריכה נטושה.
המקום מוכר גם עבור המקומיים כאזור נטוש המשמש לשכר בסמים בקרב בני נוער ובגרפיטי המפוזרים באזור המייצגים סמלים בקרב בני נוער.
תיאור המבנה
הבריכה הייתה חלק ממתחם שכלל גם בניין משרדים, אולם ספורט ואת קולנוע תמר. בניין המשרדים, בעל קומת העמודים, שימש כקירוי לחלק המים הרדודים של הבריכה המלבנית. יתרת הבריכה תחת כיפת השמיים וסביב לה חומת אבן גבוהה.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-40, חברו יחד שני אדריכלים תל אביבים מצליחים, זאב רכטר ואריה שרון, לתכנון בית ספר בשכונת הדר. אלא שתוכניתם נדחתה, ואי לכך הם נקראו לתכנן במגרש סמוך, שנמצא בקצה רחוב הפועל, בית קולנוע גדול ובריכת שחייה. את תוכנית זו אישרה העירייה, אך בינתיים שרון פרש, ואת מקומו תפס האדריכל אויגן שטולצר, שכבר תכנן, בשיתוף האדריכל אוסקר קאופמן, את בניין תיאטרון "הבימה" בתל אביב.
שטולצר ורכטר גנזו את התוכנית המאושרת והעלו תכנון מחודש בסוף שנות ה-40, כך שהמתחם יכלול בריכת שחייה באורך של 33 מטרים, מבנה אולמות ספורט ובית קולנוע. הם הציגו בתוכנית עיצוב מאופק, מעין מודרניזם מאוחר ונטול פלסטיות שאפיינה את הסגנון הבינלאומי.
תהליכי ביצוע הבנייה התעכבו לאור מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות, ורק בשנת 1949 נחנך השלב הראשון ובו הבריכה, שהפכה במהרה לנקודת ציון בולטת בספורט הישראלי. בריכת גלי הדר אירחה תחרויות ואליפויות ארציות של שחייה וכדורמים, אירחה קהל רב ושברו בה שיאים ישראליים, כמו למשל השחיינית גלי להב ששברה את השיא הישראלי ב-100 מטר גב.
לקראת המחצית השנייה של שנות ה-50, עת ירדה מחלקת השחייה של מועדון הפועל חיפה מגדולתה, הופסקה הפעילות התחרותית בבריכה, ונותרו בה חוגים לילדים ולמתחילים. בשנת 1960 חודשה פעילות מחלקת השחייה, אך זו פורקה בשנית בשנות ה-70.
בשנת 1957 הוחכרה הבריכה, שהייתה בבעלות ההסתדרות (מועצת פועלי חיפה), לעיריית חיפה, והיא הופעלה באמצעות אתו"ס (החברה העירונית לאומנות, תרבות וספורט). לאורך השנים הידרדר מצבה הפיזי של הבריכה, והתעוררו קשיים כספיים לצורכי תחזוקה.
בריכת גלי הדר שימשה בשנת 2002 אתר צילומים עבור סצנת הבריכה הריקה בסרט "כנפיים שבורות" של ניר ברגמן.
בשנותיה האחרונות שימשה הבריכה את תושבי השכונה הדתיים, ופעילותה הופסקה סופית בשנת 2007. מאבק משפטי שניהלה ההסתדרות החדשה מול עיריית חיפה הביא להשבת הבעלות על הנכס לחזקת ההסתדרות.
כיום עומד מבנה הבריכה שומם, נטוש ומוזנח.
הבשורה (בוטיצ'לי)
הבשורה היא ציור טמפרה על לוח עץ במידות של 510 ס"מ לגובה ו-620 ס"מ לרוחב מאת הצייר האיטלקי מתקופת הרנסאנס, סנדרו בוטיצ'לי. הציור מוצג במוזיאון לאומנות קלווינגרוב בעיר גלאזגו.
גופשטיין
גופשטיין הוא שם משפחה.
הבשורה (בוטיצ'לי)
המועד המדויק בו צוירה הבשורה אינו ברור, אולם רוב מבקרי האומנות מסכימים כי בשל הופעת אלמנטים מסגנון ציורו של הצייר ורוקיו, מדובר ככל הנראה באחד מציוריו המוקדמים של בוטיצ'לי. אחרים סוברים כי מדובר בשנת 1490. מאחורי הציור מופיעה הערה כי הציור הוצג במקור בכנסיית ברנבאס הקדוש בפירנצה.
הציור כולל את האלמנטים האייקוניים של הבשורה למרים, מרים הבתולה, אוחזת בספר, החדר והמיטה, הפתח לגן ברקע התמונה, מבע הצניעות בעמידתה (שמעיד על כבודה לאל, ועל רצונה לקבל עליה את המשימה) ודמותו של המלאך גבריאל בצידו השמאלי של הציור וקרני השכינה הזהובות. בין הפרוטגוניסטים מרחק רב, ומפריד ביניהן עמוד; הניתוח המקובל לציור מצביע על הארכיטקטורה (במיוחד העמודים ואריחי הריצוף), כיוצרת את האווירה והפרסקטיבה התלת־ממדית בציור.
נושא הבשורה העסיק את בוטיצ'לי במשך שנים. כיום מוכרים שבעה ציורים של האמן המתארים את האירוע, הראשון מ-1479 והאחרון מ-1493.
ניהון שוקי
ניהון שוקי (ביפנית: 日本書紀 – דברי ימי יפן), או ניהונגי (日本紀), הוא הספר השני העתיק ביותר בהיסטוריה של יפן הקלאסית. זהו ספר מפורט ומסוגנן יותר מקוג'יקי, העתיק ממנו, והוא משמש כלי חשוב בידי היסטוריונים וארכאולוגים, מפני שהוא מתאר בפירוט את כרוניקות יפן העתיקה, אם כי החלק הראשון שלו נחשב בעיקר מיתולוגי. הספר נערך על ידי הנסיך טונרי, בנו של הקיסר טמו, ב-720, ובסיוע יסומארו פוטו נו אסון.
הספר נפתח בתיאור מיתוס הבריאה היפני ושבעת הדורות הראשונים של יצורים אלוהיים, וממשיך בתיאור מיתוסים ואירועים היסטוריים עד המאה ה-8. מקובל שהחלק האחרון, שבו תיאור תקופת שלטונם של הקיסרים טנג'י, טמו וג'יטו, הוא תיאור היסטורי מהימן. הספר מתמקד במעלותיהם של קיסרי יפן הטובים, ובמגרעותיהם של אלה הפחות טובים, וסוקר גם קשרים דיפלומטיים עם מדינות אחרות. הוא כתוב בסינית קלאסית, כשם שהיה נהוג במסמכים רשמיים באותה עת. קוג'יקי, לעומתו, כתוב בשילוב של סינית ושל תעתיק פונטי של יפנית (בעיקר עבור שמות ושירים).
תורמים
ניתן ללמוד על תהליך איסוף הסיפורים באמצעות ניתוח הסגנון שבו נכתב כל פרק. אף על פי שהטקסט כולו נכתב בכתב סיני, ניתן להבחין בין טקסטים שערכו כותבים יפנים, לבין טקסטים שנכתבו על ידי דוברי סינית כשפת אם.
הפניות
ניהון שוקי מתבסס על מסמכים עתיקים יותר, בעיקר על מסמכים שנשמרו בארמון הקיסר החל מהמאה ה-6. הוא מכיל אף מסמכים וסיפורים שנשלחו משבטים שונים ברחבי המדינה ששירתו את החצר הקיסרית. עם המסמכים עליהם מתבסס ניהון שוקי נמנים טנאוקי וקוקי, המוזכרים בטקסט ואשר נכתבו על ידי הנסיך שוטוקו וסוגה נו אומקו, אולם אלה אבדו בשרפה ב-645.
בתיאור יחסי החוץ, ניתוח טקסטואלי מעלה שהכותבים היפנים התבססו על מספר מסמכים שכתבו מלומדים קוריאנים מממלכת פקצ'ה שעברו ליפן, וזה עולה מהשימוש בשמות מקומות ובשמות מלכים בשפת פקצ'ה.
תקופות שלטון
החלק הראשון של ניהון שוקי, החל בתאריך ההיסטורי של יסוד יפן ב-660 לפנה"ס וכלה ברשימת הקיסרים הראשונים, הוא אגדי או מיתולוגי. עם זאת, אין זה אומר שהדמויות המופיעות בו לא היו קיימות, אלא שאין בנמצא מספיק מקורות על מנת לבסס את המידע כאמת.
שמונה מלכים לא מתועדים
בפרק הרביעי של ניהון שוקי מופיעים שמונה מלכים רק במניין שנות חייהם ושלטונם, שנת הפיכתם ליורשי עצר, שמות פילגשיהם ומקום קבורתם. מלכים אלה נקראים "קֶשי האצ'ידאי" (欠史八代, שמונה דורות ללא היסטוריה) מכיוון ששמם לא נקשר באגדות ובסיפורים. ייתכן שמלכים אלה נוספו לחיבור על מנת למלא את החלל בין המלכים האמיתיים לג'ימו, הקיסר הראשון של יפן.
לי מריווד'ר
לי אן מריווד'ר (באנגלית: Lee Ann Meriwether; נולדה ב-27 במאי 1935) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, בעלת התואר מיס אמריקה לשנת 1955.
ביוגרפיה
מריווד'ר נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בסן פרנסיסקו.
ב-1954 נבחרה למיס סן פרנסיסקו, ובהמשך השנה נבחרה למיס קליפורניה. ב-1955 נבחרה למיס אמריקה. במסגרת התחרות ביצעה מונולוג מאת המחזאי ג'ון מילינגטון סינג, ואחת השופטות בתחרות הייתה גרייס קלי.
היא שימשה בתחילה הקריירה שלה כ"נערת היום" בתוכנית חדשות בוקר של NBC.
ב-1959 שיחקה את דמותה של לינדה דייוויס בסרט העצמאי "אדון הטרור" לצדם של רוברט סטראוס ופטי דיוק. היא גילמה את דמותה של קאטוומן בסרט "באטמן" משנת 1966, ובאותה שנה החלה לככב בתפקיד המדענית בחדר הבקרה של סדרת המדע הבדיוני "מנהרת הזמן". ב-1973 עלתה הסדרה "ברנבי ג'ונס" בה גילמה את כלתו ומזכירתו האישית של החוקר הפרטי ברנבי ג'ונס.
בשנת 2010 השתתפה בסרט לכל המשפחה "No Limit Kids: Much Ado About Middle School" לצדו של ביל קובס.
בשנת 2012 ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "עקרות בית נואשות", "הביץ' מדירה 23", "הליגה" ו"הוואי חמש-אפס".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקצר "Kitty" שביימה וכתבה קלואי סביני.
חיים אישיים
ב-1956 פורסם בתקשורת העולמית כי היא וג'ו דימאג'יו עומדים להתארס, ולדברי הביוגרף של דימאג'יו מקורה של ידיעה זו היא בשמועה שהפיץ העיתונאי וולטר וינצ'ל.
ב-1958 נישאה לשחקן פרנק אלטר ונולדו לה שתי בנות (1960 ו-1963).
פרמאונט גלובל
Paramount Global, או בפשטות Paramount (בעבר ViacomCBS), הוא תאגיד מדיה אמריקאי אשר נוצר ממיזוג של החברות ויאקום ו-CBS. הנכסים העיקריים של החברה הם סרטי פרמאונט (אולפנים להפקת סרטים וסדרות אשר מרוכזים בהוליווד, קליפורניה), ערוץ CBS, (רשת הטלוויזיה הנצפית ביותר בארצות הברית ב-2019), וערוצי טלוויזיה אמריקאים ובין-לאומיים אחרים, ביניהם ניקלודיאון, MTV, בט (BET – ערוץ לקהל האפרו-אמריקאים בארצות הברית), קומדי סנטרל ושואוטיים.
לחברה ערוצים נוספים, שירותי סטרימינג (ביניהם Paramount+, Pluto Tv). חברת ההוצאה לאור סיימון אנד שוסטר מהווה מרכיב נוסף בתאגיד, אך זה הצהיר באוקטובר 2020 שבכוונתו למכור את ההוצאה.
אנחל אלגרי
אנחל נטליו אלגרי (בספרדית: Ángel Natalio Allegri; 26 בדצמבר 1926 - 30 בדצמבר 1981) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת ולס סארספילד ובנבחרת ארגנטינה ומאמן כדורגל.
אלגרי שיחק במשך כל הקריירה שלו, קריירה בת 14 שנים, בוולס סארספילד מליגת העל הארגנטינאית. הוא ערך 384 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 36 שערים, והוא נמצא במקום השלישי ברשימת שיאני ההופעות של המועדון.
בנוסף, ערך אלגרי 4 הופעות בנבחרת ארגנטינה בין השנים 1950 ו-1951.
משה פיאדה
משה פיאדה (בסרבית: Moša Pijade; 4 בינואר 1890 – 15 במרץ 1957) היה פוליטיקאי ופובליציסט, מהפכן יהודי-סרבי. היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית ויו"ר הפרלמנט היוגוסלבי הפדרלי.
ילדותו ונעוריו
פיאדה נולד למשפחה יהודית ספרדית ותיקה משכונת דורצ'ול בבלגרד. סבו, עוזיאל יוסף פיאדה, היה יהודי שומר מצוות, ואביו היה בעל חברת טקסטיל שהקים יחד עם אחיו. משפחתו חגגה את החגים היהודיים, והם דיברו בביתם לאדינו. למשה פיאדה היו שלושה אחים - דוד, יוסף ועוזיאל, ושתי אחיות - שליקה ומרולה.
פיאדה למד בגימנסיה הראשונה לבנים של בלגרד, ובין השנים 1906–1910 למד ציור במינכן ובפריז. מאוחר יותר עסק בקריירה עיתונאית, ואף שימש כעורך של מספר עיתונים בבלגרד. ב-1916 שב לבלגרד והגביר את פעילותו המפלגתית. הייתה זו בעיקרה עבודת מחתרת וכלפי חוץ שימש כעיתונאי - כיסוי נוח למדי, מסתבר. ב-1919 ייסד עיתון משלו בשם "דבר החירות" ושנה לאחר מכן הצטרף רשמית למפלגה הקומוניסטית. בשנתיים הבאות התגלה כתועמלן וכמארגן מוכשר במיוחד. הוא ייסד מפלגת פועלים בלתי תלויה, ייצג את המפלגה הקומוניסטית בקונגרס בינלאומי בסופיה, ארגן איגודי פועלים וערך את ביטאונם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, פיאדה הושפע ממהפכת אוקטובר ברוסיה ומהרעיונות המרקסיסטים. הוא נמנה עם מקימי המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית בשנת 1920, וב-1921 נבחר כחבר בוועד הפועל של המפלגה והיה העורך והמוציא לאור של ביטאון המפלגה לאחר שזה נסגר. פיאדה הקים בית דפוס מחתרתי והוציא לאור ביטאון חדש, 'הקומוניסט' שמו. במקביל לפעילותו המפלגתית פיאדה היה גם מזכיר אגודת העיתונאים של בלגרד.
ב-1925, לאחר שהמפלגה הקומוניסטית נאסרה ביוגוסלביה נאסר פיאדה בגין חברותו במפלגה. הוא נידון ל-20 שנה של עבודות בפרך, ומשפטו זכה לגל רחב של הדים וסיקור, ואף זכה לכינוי "טרוצקי של סרביה". במהלך שהותו בכלא לפוגלבה (בקרואטיה) פיאדה תרגם לסרבו-קרואטית את כתביו של קרל מרקס, בהם "הקפיטל" על שלושת כרכיו. שם הכיר את יוסיף ברוז טיטו ונוצרה בין השניים ידידות אישית עמוקה.
לאחר 14 שנה, בשנת 1939, פיאדה שוחרר מהכלא ושב לעסוק באמנות, אך בסתר המשיך את פעילותו במפלגה הקומוניסטית. ב-1940 התמנה בכנס חשאי של המפלגה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה, וההנהגה התגבשה סביב טיטו. ב-1940 נאסר שוב ונשלח למחנה בילצ'ה המבודד, בדרום-מזרח בוסניה. כעבור מספר חודשים שוחרר אך בפברואר 1941 נעצר שוב. ב-21 באפריל זיכה אותו בית המשפט. היה זה יומיים בלבד לפני פלישת הנאצים לממלכת יוגוסלביה.
מלחמת העולם השנייה
עם כיבושה של יוגוסלביה באפריל 1941 נמלט פיאדה מבלגרד למונטנגרו, שם התחזה בהרים כמורה ממקדוניה. בתקופת השואה הושמדה כל משפחתו של פיאדה. משה פיאדה נוכח כאשר פורצת במונטנגרו התקוממות עממית שנמשכת כמה חודשים כנגד הכיבוש האיטלקי. בסוף דצמבר 1941 נקרא פיאדה לעזוב את מונטנגרו ולהצטרף למטה הפרטיזני העליון שהתמקם בעיירה רודה. הוא נטל חלק בהתייעצות חשובה של כ־40 ראשי תנועת הפרטיזנים שנערכה בראשית ינואר 1942 במזרח בוסניה. בהתייעצות זו סוכמו הלקחים אחרי הנסיגה מסרביה והכישלון במונטנגרו ונדונו בה סוגיות מרכזיות של אסטרטגיית מלחמת הפרטיזנים בעתיד.
פיאדה, אומנם, לא נמנה עם הצמרת הצבאית של תנועת הפרטיזנים. אך היה חלק מן הצמרת הפוליטית המצומצמת של התנועה. בראשית 1942 צורף פיאדה כחבר בפיקוד הפרטיזני העליון בראשותו של טיטו. הוא מונה לראש אגף הכלכלה והאספקה. הוא היה אחראי גם להסברה וכן למגעים עם בנות הברית. לזכותו נרשמה גם היוזמה להקמתה של סוכנות הידיעות היוגוסלבית, טאניוג (Tanjug), שהפיצה את הידיעות על מאבק הפרטיזנים היוגוסלבים ברחבי העולם. הוא ריכז בידיו גם את ארגון השלטון האזרחי בשטחים המשוחררים. כבר בפברואר 1942 חיבר פיאדה אסופה של תקנות, הוראות והנחיות להתארגנותו של השלטון האזרחי בשטחים ששוחררו בידי הפרטיזנים. פיאדה ארגן בשטחים המשוחררים קציר של חיטה ותירס, מיקם בהם את שירותי הדואר הפרטיזני, הפעיל את קווי הטלפון וגם קווי רכבת המקשרים בין אזורים שונים של השטח המשוחרר.
באחת ההוראות שכתב ושהופצו בקרב יחידות הפרטיזנים הוא גיבש את הכללים של היחסים בין הפרטיזנים לאוכלוסיות המקומיות באזורים שהם פעלו וכתב: לפי הנחיות אלה נאסר על הפרטיזנים לבצע החרמות אצל תושבים מקומיים והיה עליהם לשלם בעד המזון שהיו זקוקים לו. היה לו תפקיד מכריע בגיבוש מערכת חוקים ותקנות הראשונים בדבר המבנה ואופיו של השלטון באזורים ששוחררו על ידי הפרטיזנים. משה פיאדה נחשב ל"מחוקק תנועת הפרטיזנים". הוא גם התווה את הקווים לאופייה של יוגוסלביה אחרי המלחמה כרפובליקה פדרטיבית, וקבע את הגבולות של היחידות השונות בפדרציה זו.
כינוי החיבה המחתרתי שלו היה "צ'יצ'ה" הדוד יאנקו (Čiča Janko) בקרב הפרטיזנים פיאדה היה דמות פופולרית ונואם מלהיב ומבוקש. דבר שהשתקף גם בשירי-עם ששרו אז הפרטיזנים:
יהדותו של פיאדה נוצלה היטב בתעמולה נאצית אנטישמית. בפרסומיהם הוא הוגדר כסגנו של טיטו וכקומיסר פוליטי ראשי של תנועת הפרטיזנים. הנאצים עשו מאמצים עילאיים לתפוס את פיאדה "היהודי ". הוקצב פרס גבוה "למי שיביא אותו חי או מת". עוד בתקופת המלחמה נבחר פיאדה לגופים פוליטיים מרכזיים שהתגבשו בשטחים ששוחררו על ידי הפרטיזנים. הוא היה בין מנסחי ההחלטות של הכנס השני של המועצה האנטי פשיסטית לשחרור יוגוסלביה בביחאץ' ב־29 בנובמבר 1943. החלטות אלה קבעו את עתידה של יוגוסלביה. אחרי המלחמה, פיאדה היה גם זה שהציע באותו כנס לבחור בטיטו כיו"ר וועד הפועל הלאומי, מעין ממשלה יוגוסלבית בדרך ולהעניק לו את דרגת המרשל כמפקד העליון של צבא השחרור הפרטיזני. פיאדה נבחר אז לתפקיד סגן יו"ר "המועצה האנטי-פשיסטית של עמי יוגוסלביה" הגוף הפוליטי המיצג העליון, מעין פרלמנט, של תנועת הפרטיזנים של טיטו.
אליהו מרדכי ולקובסקי
הרב אליהו מרדכי הלוי ולקובסקי (מולודצ'נה, פלך וילנה, רוסיה (רוסיה הלבנה), ה'תרל"ג, 1873 - ירושלים, י"ז באלול תשכ"ב, 16 בספטמבר 1962) היה רב ודיין, חבר מועצת הרבנות הראשית, מחבר סדרת הספרים "מערכת התלמוד והפוסקים".
משה פיאדה
מלחמת העולם השנייה
בהיותו חבר במטה הפרטיזנים העליון של טיטו, הוענקה למשה פיאדה דרגת גנרל-מאיור, אף שלא היו לו תפקידים צבאיים מובהקים. הוא היה גם בין הראשונים שזכה לתואר הגבוה של "גיבור לאומי של עמי יוגוסלביה".
אליהו מרדכי ולקובסקי
ביוגרפיה
נולד לרב צבי יחיאל הלוי מהפרושים של קהילת וילנה שאף שימש כמגיד מישרים. עד הגיעו לגיל בר מצווה למד תורה מפי אביו.
משה פיאדה
מלחמת העולם השנייה
בשמו של פיאדה קשור גם הניסיון הראשון של קבלת סיוע סובייטי לפרטיזנים של טיטו שבסופו של דבר לא בוצע הלכה למעשה. בסוף 1941 פנה טיטו באחד מתשדיריו למוסקבה לשגר במהירות, בדרך אוויר, נשק ותחמושת, לרבות נשק אוטומטי, מרגמות ותותחים קלים. בתשדיר המוצפן נמסרו למוסקבה נקודות הציון של שדה התעופה הפרטיזאני המאולתר וסימני זיהוי לאתרו. ב-23 בפברואר 1942 שלח טיטו את פיאדה להרי דורמיטור שבמונטנגרו כדי לארגן את קבלת הסיוע הסובייטי הראשון לפרטיזנים. למעלה מחודש ימים חכה פיאדה למטוסים סובייטיים שבוששו לבוא. בסוף מרץ 1942 הודיעה מוסקבה במברק שבגלל קשיים טכניים הסיוע שהובטח לא יגיע.
לסוגיית היחסים עם מוסקבה מתקשרת גם השאלה של הקמת הפדרציה הבלקנית אחרי הניצחון שתכלול גם את בולגריה. בקשר לכך, שולח טיטו את משה פיאדה בסוף אוגוסט 1944 למוסקבה בראש משלחת יוגוסלבית. פיאדה ומשלחתו שהו בבירה הסובייטית במשך כחמשה חודשים. בחלק מן הזמן, בחודשי הסתיו הגיע למוסקבה לזמן קצר גם טיטו לפגישותיו הראשונות עם סטלין והצמרת הסובייטית.
אליהו מרדכי ולקובסקי
ביוגרפיה
לאחר מכן נשלח לישיבת סלבודקה שם הושפע מראש הישיבה ה'סבא' רבי נתן צבי פינקל. ואף היה תלמידם של ראשי תנועת המוסר, רבי יצחק בלאזר רבה של פטרבורג ורבי נפתלי אמסטרדם רבה של אלקוסט. מסלבודקה המשיך לראדין, שם הושפע מתורתו של רבי ישראל מאיר הכהן ובני משפחתו.
לאחר נישואיו לסימה-פרידה לבית ליפוב עבר להתגורר בהורדוק. שלושה בנים נולדו להם: גרשון יצחק ויהודה-לייב. בהורודוק למד שנתיים בשקידה כשכמעט בכל יום סיים מסכת שלמה, וזאת למורת רוחו של חמיו אשר רצה לשלבו בעסקי המסחר. מכאן נסע לקובנה ולמד ב'כולל' הנודע שלה במשך זמן קיץ שלם שבסופו הוזמן לשמש ברבנות קהילת מאישד. כעבור תקופה קצרה, השתדלו עבורו הרבנים מאיר שמחה הכהן ורבי יוסף רוזין 'הרוגאצ'ובער' מדווינסק. לאחר מות אשתו הראשונה נשא לאשה את צינה-רשה, בתו של רב העיירה סאלוק שבליטא, הרב נפתלי הרץ קרוניץ. לאחר מות הרב קרוניץ מונה הרב ולקובסקי רב הקהילה. רשה הייתה כאם לבניו וילדה שלושה: פרידה צבי ורוזה. בימי מלחמת העולם הראשונה היה האזור בתוך שדה הקרב בין הכוחות הלוחמים. היהודים סבלו פרעות מידי הקוזקים, הגרמנים והליטאים. הרב ולקובסקי ארגן את מילוטם של יהודי העיירה.
PNET
PNET (ראשי תבות של Primitive NEuroectodermal Tumor) הוא גידול ממאיר של תאי הרכס העצבי. זהו גידול נדיר המופיע לרוב אצל ילדים מתחת לגיל 10 ויש לו שרידות של פחות מ-40%. מקור תאי הגידול הוא מהרכס העצבי אך הם לא עוברים התמיינות תקינה ולכן נראים 'פרימיטיבים'.
משה פיאדה
משה פיאדה וישראל
משה פיאדה היה מעורב, כאיש הצמרת היוגוסלבית, בשלוש החלטות שהיו קשורות במאבק על הקמתה של ישראל. אחרי המלחמה אפשרה הצמרת היוגוסלבית מעבר לכ-50 אלף שארית הפליטה יהודיים ממזרח אירופה בדרכם לישראל במסגרת עליה ב'. זאת חרף המחאות הרשמיות של בריטניה. בתקופת מלחמת העצמאות עבר דרך שטחה של יוגוסלביה לישראל הנשק והמטוסים שנרכשו בצ'כוסלובקיה. בשנים 50–1948 ניתן ליהודי יוגוסלביה שרצו בכך, לעלות לישראל. ואכן, בשנים אלה עלו לישראל כ-7,500 מיהודי יוגוסלביה, למעלה ממחצית הקהילה היהודית שנותרה שם אחרי השואה.
אליהו מרדכי ולקובסקי
ביוגרפיה
לימים הגיע לפודולסק הסמוכה למוסקבה, שם פעל רבות לשמירת החיים היהודיים על פי ההלכה, למרות אימת המשטר הקומוניסטי. בשבתו שם נהג לגייר בני זוג גויים של יהודים, כדי למנוע התבוללות, לדבריו למרות שידע בוודאות שהם אינם מתכוונים לשמור מצוות. מאוחר יותר תהה על תוקפם של גיורים אלה, והציע מנגנון חלופי של "גיור לשם עבדות" על מנת לפתור את הבעיה. בהמשך חזר לליטא ושימש כרב בקרוז'. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל.
בירושלים חודש הקשר בינו לבין הרב אברהם יצחק הכהן קוק. שניהם נדברו לשלב את "מערכת התלמוד והפוסקים" של הרב ולקובסקי עם "הלכה ברורה ובירור הלכה" של הרב קוק לכדי יצירה אחת. התוכנית לא יצאה לפועל עקב פטירתו של הרב קוק באלול תרצ"ה (1935). ב-1936 נבחר הרב ולקובסקי למועצת הרבנות הראשית. הוא כיהן כדיין בבית הדין בירושלים בבית הדין הרבני הגדול עד לפרישתו לגמלאות. כן היה רב קהילה בירושלים.
משה פיאדה
לאחר מלחמת העולם ה-2
אחרי השחרור המשיך פיאדה לשמש אחד האישים הבכירים במשטרו של טיטו ומלא שורה של תפקידים מרכזיים ביוגוסלביה ובצמרת של המפלגה. מ-1953 ועד למותו ב-1957 שימש פיאדה כיו"ר הפרלמנט היוגוסלבי הפדרלי. פיאדה נחשב אחד מהאידאולוגים של הקומוניזם היוגוסלבי ודגל במדינה יוגוסלבית פדרטיבית. בסוף שנות הארבעים מילא תפקיד מכריע בעיצוב גישתו העצמאית של משטר טיטו כלפי הסטליניזם הסובייטי. בשורת מאמרים שכתב בשנים 1949 ו-1950 בעיתונות היוגוסלבית חשף את חילופי המכתבים בין סטלין וטיטו בתקופת המלחמה ולאחריה וגילה בכך את שאיפות ההתפשטות הסובייטיות. הוא האשים את סטלין לא היה מעוניין בניצחון הקומוניזם במדינות אירופה בה במידה שהיה מעוניין בהרחבת שלטונו האישי. עד כדי כך הפך שמו למזוהה עם הטיטואיזם שבמהלך משפטי הראווה של פראג הוקע שמו ואף יוחסה לו מזימה להתנקש בחיי נשיא צ'כוסלובקיה. פיאדה נקבר בשדרת גדולי האומה בטבורה של בלגרד. המספיד על קברו היה טיטו. עד היום ניצב פסלו באחד מכיכרות במרכז העיר.
אליהו מרדכי ולקובסקי
ביוגרפיה
לאחר מות אשתו בארץ ישראל, נשא הרב ולקובסקי לאשה את יוכבד לבית כהן אשר הקדישה את כל רכושה למפעל מערכת התלמוד והפוסקים והדפסת ספריו.
הרב ולקובסקי נפטר בי"ז אלול תשכ"ב (16 בספטמבר 1962) בירושלים, בגיל 89, טרם הספיק להשלים את סדרת הספרים עליה עמל כל ימיו. הוא נקבר בהר המנוחות בירושלים.
אחיו שבח ולקובסקי (1872–1942) היה מחנך עברי בקרקוב, מחבר "מכתבי הוראה" ללימוד השפה העברית.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מערכת התלמוד והפוסקים
עוד בהיותו רב צעיר באחת הקהילות ברוסיה, נצנצה מחשבה נועזת בלבו: לאחד את הש"ס עם הפוסקים. בשנת תרס"ה (1905) במהלך חלוצי החל בהדפסת מסכת ברכות במהדורה חדשה, על פי שיטתו המיוחדת שקרא לה "מערכת התלמוד והפוסקים" - הדפיס מסכת אחר מסכת מן התלמוד הבבלי, בצירוף ההלכה למעשה, לשון הגמרא עם לשון השולחן ערוך, בתוספת ביאור מקיף פרי עבודתו, מכתביהם של הראשונים עד לכתבי האחרונים. בסדרה, שהקדימה בהרבה את סדרת הלכה ברורה ובירור הלכה, יצאו מסכתות ביצה, כתובות, קידושין, גיטין, בבא קמא, תענית (ארבע האחרונות בהוצאת מוסד הרב קוק), ברכות (בין השנים תרע"א-תרע"ד), חולין, בבא מציעא, בבא בתרא ומגילה.
תורת מעשי בראשית - שני המאורות הגדולים
הרב ולקובסקי היה פתוח גם לשאלות אקטואליות ולאתגרים האמוניים שמציב העידן החדש. כדי ליישב שאלות של דת ומדע החל לשקוד על חיבור ספרו הייחודי תורת מעשה בראשית המכיל.
בשנת תרצ"ד, הודפס בקיידאן שבליטא, הספר שהוגדר על ידי מחברו כ"חומר לעבודה" שמטרתה להיות "גשר בריא בנוי לתלפיות על התהום המפסיקה בין דעות המדע הכי אחרונות ובין קבלת אבות ומסורת עתיקה". בהקדמה הובאו הערותיו של הרב קוק שאינו נזכר בספר בשמו אלא מכונה.
בתשי"א הודפס הספר בירושלים ונוסף לו חלקו השני הכולל מילואים ו"קונטרס על הגאולה ועל התמורה".
בעותק "שני המאורות" הפרטי של גרשום שלום, רשם כי ספר זה הוא. לדבריו של שלום, הרב ולקובסקי התחרט על כתיבת הספר בגלל החשש מדעות אפיקורסיות שיעלו בלב הקוראים בו, וגנז אותו.
על הגאולה והתמורה
בשנת תשי"א החליט להקדיש חיבור לשאלות המהותיות של ענייני אחרית הימים והגאולה בהשקפת היהדות. לדבריו בפתיחה, הזמן גרמא.
תפיסת תפוחים בגיגית מים
תפיסת תפוחים בגיגית מים הוא משחק שנהוג לשחק בדרך כלל בליל כל הקדושים. במשחק ממלאים גיגית גדולה במים ומכניסים לתוכה תפוחים, ומאחר וצפיפות התפוחים נמוכה מזו של המים, התפוחים צפים על פני המים. את התפוחים מנסים השחקנים להוציא מן המים על ידי השיניים בלבד, כאשר שימוש בידיים אסור והן לרוב קשורות מאחורי הגב.
היסטוריה
מנהג תפיסת התפוחים החל מהפלישה הרומית לבריטניה, כאשר הצבא הכובש מיזג את חגיגותיהם עם פסטיבלים קלטיים מסורתיים. הרומאים הביאו עימם עץ תפוח, המסמל את אלת השפע פומונה. לפי המנהג, רווקים צעירים מנסים לנגוס בתפוח שצף במים, או לחלופין תלוי על חוט בשורה, כאשר המשתתף הראשון שמצליח לנגוס בתפוח יהיה הבא להתחתן.
דרפנוזאורוס
דרפנוזאורוס (שם מדעי: Drepanosaurus; מילולית: "לטאת מגל") הוא סוג של זוחל דיאפסידי קטן מקבוצת הפרוטורוזאוריה אשר חי במשך הטריאס העליון. המאובנים שלו התגלו באיטליה וכנראה גם בארצות הברית, סביב ניו מקסיקו וניו ג'רזי, והם תוארו למדע ב-1979 בידי החוקר גיובני פינה (Giovanni Pinna).
זוחל דמוי-לטאה זה הגיע לאורך 45 עד 50 סנטימטרים והיה קרוב ללפידוזאורים המודרניים ובנוסף היה כנראה שוכן עצים בעל זנב מסתלסל כשל זיקית ועצמות עצם הגומד דמויות מגל, מהם קיבל את שמו. נמצאו ממנו רק שרידי גוף וזנב אך ללא גולגולת או צוואר, כך שקשה לשער איך התקיים. עם זאת מבנה החוליות מזכיר למספר חוקרים גוף של דוב נמלים וייתכן שהתנהל בצורה דומה והיה אוכל נמלים בעל לשון ארוכה וטפרים חזקים ומעוקלים. חוקרים אחרים סוברים שהיה צמחוני בעל זנב כשל קוף עכביש ומכנים אותו "לטאת קוף" וכמה חוקרים אף סוברים שחי במים.
זוחל זה היה קרובו הרחוק של הלונגיסקואמה בעל החוליות הזקורות.
מיכלשטאדט
מיכלשטאדט (גרמנית: Michelstadt, נכתב גם מיכלשטאט, מיכלשטט) היא עיר במחוז אודנוולדקרייס, בדרום מדינת הסן, גרמניה. העיר ידועה כמקום הולדתו של הבעל שם ממיכלשטאדט.
Ur So F**king Cool
Ur So F**king Cool (מעוצב באותיות קטנות; Ur So F**kInG cOoL, מוכר גם בשם: You're So Fucking Cool) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית טונס אנד איי. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים Bad Batch רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טונס אנד איי והופק על ידי טונס אנד איי, סטיב מאק. במאי 2020, טונס אנד איי יחד עם פרג ריד סיפרו למגזין רולינג סטון אוסטרליה, ש-"Ur So F**king Cool" עוסק במסיבה בה השתתפה בלוס אנג'לס. ריד ציינה כי "יש אלמנטים של האני האמיתי שלה במוזיקה: תסכול, געגוע, בדידות, שובבות." ב-26 במאי, הכריזה טונס אנד איי על צאתו של הסינגל ברשות החברתיות.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-67 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי שיצא עבור השיר פורסם בערוץ היוטיוב של טונס אנד איי ב-29 במאי 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. באודיו ניתן לראות את עטיפת הסינגל.
דייוויד בולטימור
דייוויד בולטימור (באנגלית: David Baltimore; ) הוא ביולוג יהודי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1975 (יחד עם רנאטו דולבקו והווארד מרטין טמין) על ההסבר כיצד וירוס מחולל גידול משפיע על החומר הגנטי של התא. קיבל את המדליה הלאומית למדעים בשנת 1999.
דייוויד בולטימור כיהן כנשיא המכון הטכנולוגי של קליפורניה בין השנים 1997 ל-2006 וכנשיא אוניברסיטת רוקפלר. מכהן בדירקטוריון ביטאון מדעני האטום.
בולטימור תרם רבות בתחומי האימונולוגיה, וירולוגיה, חקר מחלת הסרטן, ביוטכנולוגיה, DNA רקומביננטי ועוד.
קורות חיים
בולטימור נולד בניו יורק, ארצות הברית לריצ'רד וגרטרוד בולטימור. קיבל תואר ראשון ב-1960 במכללת סווארת'מור ותואר שני ודוקטורט מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנות השבעים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון גילה יחד עם רנאטו דולבקו והווארד מרטין טמין את הרוורס טרנסקריפטאז, אנזים שמקורו בנגיף מסוג רטרו וירוס, שיוצר עותק של DNA על בסיס mRNA בתהליך שנקרא שעתוק לאחור (Reverse Transcription).
בשנת 1975 זכה בולטימור בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1975, על ההסבר כיצד וירוס מחולל גידול משפיע על החומר הגנטי של התא. קיבל את המדליה הלאומית למדעים בשנת 1999.
בין הנימוקים למתן הפרס מצוינת אף תרומתם של בולטימור וטמין לתיאור האופן שבו וירוסים גורמי גידולים פועלים על החומר הגנטי של התא באמצעות שעתוק לאחור. תגליתו זו עמדה בניגוד לדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית ולפיה קיימת העברת מידע גנטי חד-כיוונית מה-DNA אל ה-RNA אל החלבון. אמונה שדוברה הבולט היה פרנסיס קריק, אחד ממגלי מבנה ה-DNA וחתן פרס נובל. טמין הדגים כי וירוס גורמי גידולים מסוימים נושאים את היכולות האנזימטית להפוך את כיוון זרימת המידע מן ה-RNA בחזרה אל ה-DNA על ידי שעתוק לאחר. תופעה זו נחקרה באופן עצמאי על ידי בולטימור.
התגלית של שעתוק לאחור היא אחת מן התגליות החשובות ביותר ברפואה בעת המודרנית, כיוון ששעתוק לאחור הוא האנזים המרכזי בכמה מן המחלות האנושיות הנפוצות ביותר, כגון HIV וצהבת נגיפית מסוג B. שעתוק לאחר הוא אף מרכיב חשוב של מספר טכניקות בולטות בביולוגיה מולקולרית וברפואה אבחנתית, כגון תגובת שרשרת של פולימראז (PCR).
ב-1986 פרסם בולטימור יחד עם תרזה אימנישי-קרי מאמר בתחום האימונולוגיה. מאמר זה נחשד כזיוף מדעי וחולל את "פרשת בולטימור". רק בשנת 1996 הוחלט כי המאמר היה תקף וההאשמות היו כוזבות.
בשנת 1968 נשא לאישה את המיקרוביולגית ד"ר אליס ס. הואנג. לזוג ילדה אחת. על שמו של בולטימור נקרא כוכב לכת מינורי.
האדרת
האדרת (ברוסית: Шинель) הוא סיפור קצר פרי עטו של הסופר הרוסי יליד אוקראינה ניקולאי גוגול, שראה אור בשנת 1842. לסיפור ולמחברו הייתה השפעה רבה על הספרות הרוסית, כפי שניתן להביא מהאימרה הידועה שנוטים לייחסה לפיודור דוסטויבסקי:
הסיפור עובד פעמים רבות לבמה ולקולנוע.
תקציר העלילה
הסיפור מגולל את חייו ומותו של אקאקי אקאקייביץ' בשמאצ'קין, פקיד ממשלה דל אמצעים בעיר הבירה הרוסית סנקט פטרבורג. מזה שלושים שנה הוא יושב בשולחן אחד במשרד אחד ותפקידו להעתיק מסמכים. הוא עובד כיועץ טייטולארי (בסולם הדרגות האזרחיות זוהי הדרגה ה-9 מבין 12 הדרגות, אחת הדרגות הנמוכות ביותר). הוא אוהב מאוד את עבודתו, אולם זוכה עליה להכרה מועטה. במקום זאת, עמיתיו הצעירים לעבודה לועגים לו בניסיון להרגיזו כל אימת שהם יכולים. אדרתו הבלויה משמשת נושא מרכזי להלצותיהם, האדרת גם אינה מחממת אותו מספיק בחורף הרוסי הקר.
בניסיון להשיב לעצמו את האבדה, הוא מתרוצץ מפקיד משטרה אחד למשנהו, אולם ללא הועיל. לבסוף, בעצת חברו למחלקה, הוא מגיע לביתו של הגנרל גרומוטרובוב. הגנרל שזועם על כך שהגיע עם עניין כה פעוט למעונו הפרטי, במקום להגיש בקשה רשמית דרך אחד הפקידים בלשכתו, נוזף באקאקי.
אקאקי שב לדירתו מושפל מהתלאות שעבר וחולה מצינת החורף וכעבור זמן מה מת. לאחר מותו, שבה רוח הרפאים של אקאקי לסנקט פטרבורג, גונבת אדרות מעוברים ושבים. המשטרה אינה מצליחה לתפוש את הגזלן. הגנרל גרומוטרובוב מתחיל לחוש רגשות אשמה לאחר מותו של אקאקי. רוחו של אקאקי גונבת את אדרתו של הגנרל, נוקמת את נקמתה ואינה מגיעה יותר לעיר. רוח רפאים אחרת פוקדת חלק אחר של העיר.
הערכה ביקורתית
ולדימיר נבוקוב במאמרו "עלייתה השמיימה של מסכה" חולק את התשבחות הבאות לגוגול וסיפורו הידוע ביותר:
סרטים
מספר סרטים השתמשו בסיפור, הן בברית המועצות והן בארצות אחרות: סרט אחד נמצא כעת בשלבי הפקה בבימויו של במאי ההנפשה יורי נורשטיין. הוא מתוכנן להיות סרט באורך מלא. ניתן לצפות בכמה קליפים של הפרויקט.
האדרת בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
1. האדרת, תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 4 באפריל 1956
2. האדרת, תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 29 במאי 1966
3. האדרת, תיאטרון החאן - הצגת בכורה: 27 ביולי 2013
הקנצלר הפדרלי (גרמניה)
הקנצלר הפדרלי (בגרמנית: Bundeskanzleramt) היא סוכנות המשרתת את משרדי ההנהלה של קנצלר גרמניה, ראש הממשלה הפדרלית. תפקידו העיקרי של הקנצלר הפדרלי הוא לסייע לקנצלר בתיאום פעילויות הממשל הפדרלי. ראש לשכת קנצלר מחזיק בדרגה אחת ממעמד מזכיר המדינה או שר פדרלי, המוחזק כיום על ידי וולפגנג שמידט. המטה הראשי של הקנצלר הפדרלי נמצא בבניין הקנצלר הפדרלי בברלין, המהווה את המטה הממשלתי הגדול ביותר בעולם.
מטה
משכן הקנצלר הוא גם השם של הבניין בברלין כי בתי המשרדים האישיים של קנצלרית וצוות קנצלר. ארמון שאומבורג שבבון הוא מושבו הרשמי המשני של הקנצלר הפדרלי הגרמני. נפתח באביב 2001, בניין הקנצלר הנוכחי תוכנן על ידי שרלוט פרנק ואקסל שולטה ונבנה על ידי מיזם משותף של חברת הבת של Royal BAM Group's ו-Acciona הספרדית בשטח של 12,000 מ"ר (129,166 רגל), זהו גם בניין המטה הממשלתי הגדול בעולם. לשם השוואה, בניין הקנצלר החדש גדול פי עשרה מהבית הלבן.
בגלל הארכיטקטורה הייחודית אך השנויה במחלוקת שלו, עיתונאים, מדריכי תיירים וכמה מקומיים מתייחסים לבניינים כאל קולוסיאום (כשילוב של הקולוסיאום והקנצלר לשעבר הלמוט קוהל שתחתיו הוא נבנה).
גישה לקהל הרחב אפשרית רק בימים מסוימים במהלך השנה. מאז 1999, ממשלת גרמניה מזמינה את הציבור הרחב לסוף שבוע אחד בשנה כדי לבקר בבניינים שלה - בדרך כלל באוגוסט.
ת'ורה הירד
דיים ת'ורה הירד (באנגלית: Dame Thora Hird; 28 במאי 1911 - 15 במרץ 2003) הייתה שחקנית וקומיקאית אנגלייה זוכת פרס באפט"א שלוש פעמים. הקריירה שלה נמשכה 75 שנים, היא הופיעה ביותר ממאה סרטים.
קורות חייה
הירד נולדה בעיר החוף מורקמב שבלנקשייר. היא הייתה הצעירה בשלושת ילדיהם של מר ומרת ג'יימס הנרי הירד. לראשונה הופיעה על במה בגיל חודשיים בהצגה שניהל אביה. לפני שהצטרפה לתיאטרון הרפרטוארי של מורקמב עבדה בחנות קואופרטיבית מקומית.
הרקע המשפחתי שלה היה תיאטרוני, אמה, מארי מאיור הייתה שחקנית, ואביה ניהל מקומות בילוי במורקאמב. בין השאר ניהל את תיאטרון רויאלטי ואת סנטרל פיר. הירד סיפרה שאביה לא רצה בתחילה שתהיה שחקנית, ושהוא היה המבקר החריף ביותר שלה, והיא ייחסה את כשרונה כקומיקאית ושחקנית להדרכתו.
על אף שהירד עזבה את מורקומב בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, היא המשיכה לרחוש חיבה לעיר, והתייחסה לעצמה כאל בת העיר בכינוי "sand grown 'un".
קריירה
בתחילת הקריירה הופיעה הירד בסרטי קולנוע בהם סרט המלחמה משנת 1942 הידוע גם בשם  בו נראתה מחזיקה רובה בהגנה על בית מפני צנחנים גרמנים. היא עבדה יחד עם הקומיקאי הבריטי ויל היי, והשתתפה בסרט "הבדרן" (1960) בכיכובו של לורנס אוליבייה. ב-1962 שיחקה בסרט "A Kind of Loving" בכיכובו של אלן בייטס.
את פרסומה רכשה הירד בהופעות בקומדיות טלוויזיוניות בעיקר בסיטקום "Meet the Wife" מהשנים 1963 עד 1966, "In Loving Memory" בשנים 1979 עד 1986, "הללויה!" מ-1983 עד 1984, וכמעט שני עשורים בתפקיד אידי פגדן בסדרה הקומית "בערוב ימי היין" מ-1986 עד 2003. עם זאת היא גילמה מגוון תפקידים בהם האומנת ב"רומיאו ויוליה" וזכתה בפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (באפט"א) לשחקנית הטובה ביותר על הופעותיה במונולגים של אלן בנט בתוכנית "ראשים מדברים".
בשנים 1983 ו-1984 כיכבה הירד בתפקיד קפטן אמילי רידלי בסיטקום "הללויה!" על צבא הישע. ב-1989 גילמה הירד את גברת סְפֵּק, סוכנת הבית של ראש העיר גלוסטר בסרט "The Tailor of Gloucester". היא שיחקה בתפקיד אמו של דריק לונגדן בסרט "Wide Eyed and Legless", והופיעה בסרט "Lost for Words" עליו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
הירד הייתה נוצרייה אדוקה, והיא הנחתה את תוכנית הדת, ספין-אוף של התוכנית "Songs of Praise" של ה-BBC. עבודתה למען צדקה והופעותיה בטלוויזיה על אף גילה המבוגר ובריאותה הלקויה הפכו אותה למעין "מוסד" בריטי. היא הייתה מוכרת גם בזכות הופעתה בפרסומת לכיסאות המעלית "צ'רצ'יל".
ב-1983 הוענק להירד תואר קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE), וב-1993 הועלתה לדרגת גבירה מפקדת (DBE). ב-1989 קיבלה הירד תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לנקסטר.
בדצמבר 1998 כשהיא נעזרת בכיסא גלגלים שיחקה דיים ת'ורה בתפקיד קטן ונמרץ בדמות אמה של דולי בסדרה הקומית "נשות המזנון", אשה סרקסטית שמרירה בעיקר כלפי בתה.
תפקידה האחרון היה בתוכנית רדיו של ה-BBC בשם "The Last of the Sun", מונולוג מאת אלן בנט, בו שיחקה בדמות אישה ישירה, רחבת אופקים, ללא יכולת ניידות שנמצאת בבית אבות, אבל עדיין מסוגלת לנקוט עמדה נגד הגישה המצנזרת והפוליטיקלי קורקט של בתה.
הירד הופיעה פעמיים בתוכנית "אלה הם חייך" (This Is Your Life). בינואר 1964 הפתיע אותה איימון אנדרוז, ובדצמבר 1996 היה זה מייקל אספל שהפתיע אותה באתר הצילומים של הסדרה "בערוב ימי היין".
חיים אישיים
הירד התחתנה עם ג'יימס סקוט ב-1937. ב-1938 נולדה בתם, ג'נט סקוט שאף היא הייתה לשחקנית. ב-1994 התאלמנה הירד אחרי 57 שנות נישואים.
ב-1992 עברה הירד ניתוח לב פתוח. היא סבלה מדלקת פרקים חמורה ונעזרה לקראת סוף חייה בכיסא גלגלים. היא נפטרה משבץ מוחי ב-15 במרץ 2003 בגיל 91 בבית האבות ברינסוורת' האוס בטוויקנהאם שבלונדון.
ב-15 בספטמבר 2003 נערך טקס אזכרה במנזר וסטמינסטר בו השתתפו מעל ל-2000 איש בהם אלן בנט, סר דייוויד פרוסט, מלווין בראג וויקטוריה ווד.
גריררפטון
גריררפטון (שם מדעי: Greererpeton; מילולית: "הזחלן של גריר ") הוא סוג של יצור קדום מסדרת האיכתיוסטגאים שחי בקרבון המיסיסיפי באמריקה הצפונית לפני 345 עד 328 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1969 בידי החוקר אלפרד רומר ונכלל בו מין אחד - Greererpeton burkemorani.
מאפיינים
יצור זה היה דומה לסלמנדרת ענק במראהו אך בעל גולגולת שטוחה באורך 18 ס"מ וכנראה שהיה מותאם יותר לחיים מימיים. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ובעל ראש גדול, זנב שהכיל שליש מאורכו בעל 12 חוליות והיה בעל גפיים קצרות עם מעט אצבעות. עם זאת הוא היה מפותח יותר מדו-חיים דמויי דגים כמו הקרסיגירינוס.
מכוניות במבי
מכוניות במבי (באנגלית: Bamby Cars) הוא דגם של מכונית מיקרו, בעל  3 גלגלים, (תלת אופן), מושב לנהג בלבד, עשוי פיברגלס המיועד לנוסע בודד.
הדגם יוצר בבריטניה בשנת 1984 בכמויות קטנות, על ידי חברת "Bamby Cars Ltd" ועוצב על ידי Alan Evans.
הכניסה לדגם באמצעות דלת בודדת.
המשלח
המשלח (בצרפתית: Le Transporteur) היא סדרת סרטי פעולה ומתח צרפתיים, על פי תסריט מאת לוק בסון. בטרילוגיה הראשונה כיכב ג'ייסון סטיית'האם כפרנק מרטין, נהג להשכיר ומשלח שכיר שמבצע שליחויות של כל דבר לכל מקום, מבלי לשאול שאלות ובתמורה למחיר הנכון.
בנוסף לטרילוגיית הסרטים, הופקה סדרת טלוויזיה בת שתי עונות בכיכובו של כריס ואנס. סרט רביעי בסדרה, המהווה אתחול והתחלה של טרילוגיה חדשה, יצא ב-2015, בכיכובו של אד סקריין.
תקציב טרילוגיית הסרטים הראשונה עמד על 83 מיליון דולרים, כששלושת הסרטים הראשונים הכניסו למעלה מ-238 מיליון דולרים.
המשלח (2002)
הסרט מגולל את סיפורו של פרנק מרטין, איש שתפקידו להעביר חבילות בלי לשאול שאלות. באחת מעבודותיו הוא צריך להעביר חבילה מאיש אמריקאי הידוע בכינוי "וול סטריט". לאחר שהוא שם לב שהחבילה זזה, הוא מסתכל פנימה,, בניגוד לכלל שקבע לעצמו, ומגלה בחורה קשורה. הסרט בוים על ידי לואי לטריה הצרפתי.
המשלח 2 (2005)
סרט ההמשך ממשיך לגולל את הרפתקאותיו של פרנק מרטין, המשלח המקצועי, שנמצא כעת במיאמי. הוא מסתבך בפרשת חטיפת ילד, לאחר ש"חבילה" נוספת שהעביר מתגלה כחיה ונושמת. כשהוא מנסה להוכיח את חפותו על ידי חשיפת החוטף האמיתי, הוא נכנס עמוק לצרות מול קרטל הסמים של פלורידה. לואי לטרייה שב לביים את ג'ייסון סטאת'ם גם בסרט השני.
המשלח 3 (2008)
בסרט השלישי בסדרה פרנק מרטין נשכר על ידי פושע גאון לצאת למשימה להעביר "חבילה". בחבילה נמצאת הפעם בתו החטופה של שר אוקראיני. עכשיו פרנק, שהוצמד אליו צמיד מעקב אלקטרוני, חייב להצליח במשימתו או שימות. את הסרט ביים אוליבייה מגטון.
הטרילוגיה השנייה
במהלך פסטיבל קאן בסתיו 2013, אולפני EuropaCorp האחראים להפקת סרטי "המשלח" הצהירו על כוונתם להפיק טרילוגיה חדשה בכיכובו של השחקן האנגלי אד סקרין. הטרילוגיה החדשה מופקת בשיתוף פעולה עם חברת Fundamental Films הסינית. על פי ההסכם עם החברה, לפחות הפקת אחד מן הסרטים תהיה בסין.
המשלח: טעון (2015)
סרט האתחול החדש בכיכובו של אד סקריין מתרחש במרסיי, צרפת. מפיצי הסרט בישראל בחרו להפיצו בשם המקור "טרנספורטר". את הסרט ביים קאמיל דלמארה.
סדרת הטלוויזיה
סדרת הטלוויזיה "המשלח: הסדרה" עלתה לשידור בערוץ RTL בגרמניה באוקטובר 2012 ובערוץ M6 בצרפת בדצמבר אותה שנה. לסדרה שתי עונות. את דמותו של פרנק מרטין מגלם כריס ואנס, לצד אנדריאה אוסוורט, שמגלמת סוכנת ביון אמריקאית שמאוהבת בו. השחקן הצרפתי פרנסואה ברליאן שגילם את המפקח טרקוני בטרילוגיית הסרטים הראשונה גילם את הדמות גם בסדרה. הסדרה מגוללת את המשך הרפתקאותיו של פרנק מרטין, מעביר סחורות ו"משלח" מקצוען, אשף נהיגה שמעביר כל דבר לכל מקום בלי שאלות ובמחיר הוגן וחי על פי שלושה חוקים, בלתי ניתנים להפרה.
פרנק מרטין
פרנק מרטין הוא הגיבור הראשי בסרטים ובסדרת הטלוויזיה והוא למעשה חייל לשעבר בכוחות המיוחדים. הרקע הצבאי שלו כלל מבצעים בסוריה, לבנון וסודאן. הוא פרש מהשירות הצבאי והפך לנהג פרטי המבצע שליחויות תמורת סכום הגון.
פרנק מרטין מנהל את העסק שלו בהתאם לחוקים נוקשים שהוא בעצמו עיצב ולעולם אינו מפר אותם.
בסדרת הטלוויזיה נוספו לשלושת החוקים גם חוק נוסף: "לעולם אל תבטיח הבטחה שאינך יכול לקיים". בנפרד מאלה, ישנם גם חוקי הרכב: "כבד את רכבו של אדם, והאדם יכבד אותך", "ברך את האדם", "חגורת בטיחות", "לעולם אל תשתה קפה ברכב" ו"אם תדאג לרכב, הרכב ידאג לך".
כלי רכב
פרנק מרטין נוהג במגוון כלי רכב, אך בעיקר דגמי BMW מסדרת 7, דגם מרצדס בנץ E38, אאודי A8 ואף רכב למבורגיני מורצ'יילאגו.
בת שבע (ברבדוס)
בת שבע (באנגלית: Bathsheba) הוא כפר דייגים במזרח ברבדוס. הכפר משמש כבירת מחוז סנט ג'וזף.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ספטמבר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,166 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (292 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
כפר הדייגים ממוקם ליד הכביש H3.
מקס סטרוס
מקס סטרוס (באנגלית: Max Strus; נולד ב-28 במרץ 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקליבלנד קאבלירס מה-NBA. הוא שיחק כדורסל במכללות עבור אוניברסיטת לואיס ואוניברסיטת דה פול.
ראשית חיים וקריירה בתיכון
סטרוס נולד בפרוור של שיקגו, היקורי הילס, אילינוי, ולמד בתיכון עמוס אלונזו סטאג, שם היה חבר בקבוצות הבייסבול והכדורסל. אף על פי שנכנס לשנת הסופומור שלו, השנה השנייה, בגובה 1.75 מטר, הוא קיבל קפיצת גדילה מאוחרת וסיים את התיכון בגובה 1.98. כסיניור, בשנתו האחרונה, סטרוס העמיד ממוצעים של 19 נקודות ותשעה ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן השנה באזור על ידי מגזינים רבים ולחמישייה השלישית של כל המדינה. לאחר שקיבל רק הצעה אחת מחטיבה I של ליגת המכללות (שיקגו סטייט), סטרוס התחייב לשחק באוניברסיטת לואיס מחטיבה II, שם שיחק אחיו הגדול מרטי.
דה פול
סטרוס עבר לאוניברסיטת דה פול לשתי העונות האחרונות של זכאותו לאחר ששקל הצעות של באטלר, לואיוויל, אורגון ואקסבייר. לאחר שישב בחוץ עונה אחת בגלל חוקי ההעברה של ה-NCAA, סטרוס החל את עונת הג'וניור שלו בבלו דמונס. הוא פתח בחמישייה והוביל את הקבוצה עם 16.8 נקודות למשחק ו-81 שלשות (מקום שני בתולדות המכללה). הוא הגיע לספרות כפולות הנקודות ב-26 מתוך 31 המשחקים בהם שיחק. הוא הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA לשנת 2018, אך חזר לבסוף למכללה לעונתו האחרונה. בעונתה הסיניור שלו, סטרוס העמיד ממוצעים של 20.1 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-0.9 חטיפות למשחק ונבחר לחמישייה השנייה של אזור הביג איסט. הוא הפך לשחקן השני בלבד אי פעם במכללה שקולע 700 נקודות בעונה אחרי הבחירה הראשונה בדראפט 1981, מארק אגוויר, עם 705 נקודות וקבע שיאי מכללה בעונה אחת עבור שלשות שנזרקו (311) ונקלעו (113). בשתי עונות, סטרוס קלע 1,226 נקודות (מקום 29 בתולדות אוניברסיטת דה פול), 554 זריקות לשלוש (שני) ו-194 שלשות (שלישי) וסיים עם אחוז קליעות העונשין החמישי בגובהו עם 82.5% (226/274).
שיקגו בולס (2019–2020)
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA של 2019, סטרוס נבחר לסגל ליגת הקיץ של בוסטון סלטיקס. הוא קלע 9.8 נקודות בממוצע למשחק וקלע ב-45% מהשלוש עבור הסלטיקס. ב-22 ביולי 2019 חתם שטרוס על חוזה דו כיווני בקבוצה. ב-13 באוקטובר 2019, הסלטיקס הודיעו שהם החתימו את סטרוס על חוזה NBA סטנדרטי על מנת להחתים את טאקו פול לאחד משני מקומות בסגל הדו-כיווני של הקבוצה. מצב הסגל העמיד את סטרוס בתחרות ישירה עם ג'בונטה גרין על המקום האחרון בסגל של הסלטיקס. בסופו של דבר הוא נחתך זמן קצר לפני לתחילת העונה הסדירה.
מיאמי היט (2020-הווה)
ב-30 בנובמבר 2020, סטרוס חתם על חוזה מחנה אימונים עם מיאמי היט. ההיט המירו את חוזהו לחוזה דו כיווני ב-19 בדצמבר 2020 לקראת סוף מחנה האימונים. ב-11 בפברואר 2021, הוא עלה במשחק מול היוסטון רוקטס וקלע 21 נקודות עם 5 מ-8 לשלוש.
ב-1 באוגוסט 2021, סטרוס הצטרף לסגל ההיט לליגת הקיץ של ה-NBA וחמישה ימים לאחר מכן, הוא חתם על חוזה לשנתיים בשווי 3.5 מיליון דולר כדי להישאר במיאמי.
חיים אישיים
אביו של סטרוס, ג'ון, שיחק בבייסבול בקולג' כמגיש במזרח אילינוי ואמו, דברה, שיחקה כדורסל וכדורעף בדה פול ונכנסה להיכל התהילה האתלטי של המכללה בשנת 2000. אחיו הגדול, מרטי, שיחק גם הוא כדורסל בלואיס וכיום הוא המאמן הראשי בתיכון סטאג. יש לו גם אחות גדולה, מגי, ששיחקה כדורעף בקולג' באוניברסיטת אילינוי בשיקגו וכיום היא עוזרת מאמן כדורעף בדה פול.
משחק של אהבה ומזל
משחק האהבה והמזל (בצרפתית: Le Jeu de l'amour et du hasard) (נקרא גם משחק האהבה והגורל) היא קומדיה רומנטית בת שלוש מערכות מאת המחזאי הצרפתי פייר דה מאריבו. "משחק של אהבה ומזל" הוצגה לראשונה ב-23 בינואר 1730 בקומדי איטליין. במחזה, אישה צעירה מצפה לביקורו של חתנה המיועד, אותו היא אינה מכירה. על-מנת להתוודע אליו היא מתחלפת עם משרתה ומתחזה לה. אולם בלא ידיעתה, במוחו של ארוסה עולה אותו הרעיון בדיוק ואף הוא מתחלף עם משרתו. במשחק ההתחזות מתוודעים זה אל זה שני המשרתים שהתחזו לאדונים, ושני האדונים שהתחזו למשרתים לומדים להכיר זה את זה.
תקציר העלילה
סילביה עומדת להינשא לדוׂראנט. היא חוששת להינשא לו בלי לדעת את טיבו והוא מתכנן לבקר אותה במהרה על-מנת לתת תוקף לאירוסין. כדי לתהות על קנקנו של דוראנט במהלך ביקורו, היא שואלת את אביה אם היא תוכל להתחזות למשרתה ליזט, כך שהיא תוכל לבחון אותו בלי שהוא יידע את זהותה האמיתית. אדון אורגון מסכים מייד. בדיוק אז הוא קיבל מכתב מאביו של דוראנט שמספר שדוראנט מתכנן להתחזות למשרתו מאותם המניעים של סילביה. אדון אורגון רואה בכך הזדמנות לשחק את המשחק של אהבה ומזל. לאפשר לשניים להתאהב למרות עצמם.
ביקורת בת זמננו
שאלת המעמדות בהצגה עולה ביתר תוקף בסוף המחזה. שהרי אמנם כל אחד ואחת מן האצילות והאצילים מוכנים לחזר ולהיות מחוזרת על ידי המשרת והמשרתת, וזה אכן משאיר טעם של שוויון. אלא שבסוף המחזה כל אחד חוזר למעמדו. ושאלת המעמדות בעינה עומדת.
המחזה בישראל
המחזה הועלה ב-31 במרץ 2012 בתיאטרון החאן השתתפו:
מונטה חידשה בהצגה בכך שה-aside של הדמויות (פנייה הצידה לצורך מחשבה) נעשתה בשירה.
השחקנים
קישורים חיצוניים
ביקורות על הפקת החאן 2012
פיודור קוסטנקו
פיודור יקובלביץ' קוסטנקו (22 באוקטובר 1896 - 26 במאי 1942) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר נהרג במהלך קרב חרקוב השני.
מלחמת העולם השנייה
עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, נכללה הארמייה של קוסטנקו כחלק מהחזית הדרום-מערבית. הארמייה השתתפה בקרב קייב, ולאחר מכן נסוגה אל מעבר לדנייפר. בספטמבר 1941 מונה קוסטנקו לסגן מפקד החזית הדרום-מערבית תחת סמיון טימושנקו, והשתתף עמה במתקפת נגד סובייטית במהלך דצמבר של אותה שנה. ב-18 בדצמבר הוא קיבל פיקוד על החזית הדרום-מערבית, עד 8 באפריל 1942 עת חזר להיות סגן המפקד תחת ניקולאי ואטוטין. הוא לחם עם החזית במהלך קרב חרקוב השני, אשר הסתיים בתבוסה סובייטית מוחצת. ב-26 במאי 1942 קוסטנקו נעדר במהלך הקרב, וככל הנראה נהרג וגופתו אבדה.
בנו, פיוטר, היה טייס קרב. גאורגי ז'וקוב הכיר אותו וכתב עליו בזיכרונותיו ש"אי אפשר היה שלא לאהוב אותו". פיוטר נהרג בקרב אווירי בשמי סטלינגרד. לאחר המלחמה הוא נקבר בקרב אחים בוולגוגרד.
דייוויד סקוט (פוליטיקאי)
דייוויד אלברט סקוט (באנגלית: David Albert Scott; נולד ב-27 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת ג'ורג'יה, ברציפות מאז 2003. מחוז הבחירה של סקוט כולל את חלקיה הדרומיים של העיר אטלנטה, כמו גם כמה מפרווריה מדרום וממערב. טרם היבחרו לקונגרס בשנת 2002, שימש סקוט כחבר בית המחוקקים המדינתי וניהל עסק קטן. בשנת 2007 נבחר סקוט בידי הארגון "אזרחים למען אחריות ואתיקה" לאחד מ-25 המחוקקים המושחתים ביותר בקונגרס. בשנת 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, מונה ליו"ר ועדת החקלאות.
ביוגרפיה
סקוט נולד באיינור שבמזרח קרוליינה הדרומית, ולמד בבית הספר התיכון של דייטונה ביץ' בפלורידה. הוא קיבל תואר ראשון במימון מאוניברסיטת פלורידה A&M ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. סקוט שירת בבית הנבחרים של ג'ורג'יה בשנים 1974 עד 1982 ולאחר מכן נבחר אל הסנאט המדינתי, שם ייצג את מחוז הבחירה ה-36 מ-1982 עד לינואר 2003.
בשנת 1978 ייסד סקוט את חברת הפרסום "דאיין-מארק" (Dayn-Mark), המציבה שלטי חוצות ומספקת דרכי פרסום אחרות באטלנטה רבתי. רעייתו של סקוט, אלפרדיה, מנהלת בהווה את בית העסק. במאי 2007 דווח כי העסק חייב מסים והטבות בשווי של יותר מ-150 אלף דולר אמריקאי. מטה הבחירות של סקוט שילם לחברה הפרטית שלו למעלה מחצי מיליון דולר במשך כשמונה שנים, תשלומים שכללו הוצאות על השכרת משרדים, הדפסה, רכישת חולצות ושירותים אחרים. בין היתר נהנו רעייתו, שתי בנותיו וחתנו מתשלומים הנאמדים בעשרות אלפי דולרים בגין עבודות קמפיין כגון גיוס כספים ציד קולות. ב-2007 נבחר סקוט לאחד מ-25 חברי הקונגרס המושחתים ביותר על ידי הארגון "אזרחים למען אחריות ואתיקה" השוכן בוושינגטון הבירה.
סקוט נבחר לראשונה לקונגרס ב-2002. בשנה הרוויחה ג'ורג'יה מחוז קונגרס נוסף כתוצאה מתוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2000. סקוט נכנס למערכת בחירות מקדימות שהתקיימה במפלגה הדמוקרטית בתחומי המחוז, וזכה עם 53.8% מקולות הבוחרים. לאחר מכן גבר על קליי קוקס, מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות הכלליות, עם 59 אחוז מקולות הבוחרים. הוא מעולם לא ניצב בפני התנגדות מהותית בהתמודדויותיו לבית הנבחרים האמריקאי.
ב-2004 וב-2006 תמך סקוט בשתי חקיקות כושלות ששאפו למסד תיקון לחוקת ארצות הברית שיאסור על נישואים של זוגות מאותו המין. עם זאת, במהלך 2013 מסר דובר מטעם סקוט כי חבר הקונגרס תומך באופן מלא בנישואים של זוגות מאותו המין ובזכויות להט"ב. הוא הצביע בעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ובעד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית דורג סקוט במקום ה-18 מבין חברי הקונגרס הדו-מפלגתיים ביותר. סקוט הודיע על התנגדותו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית באומרו:
נטל המס בישראל
נטל המס בישראל מורכב ממסים אחדים, ובראשם מס הכנסה ומס ערך מוסף, שגובהם משתנה בין בתי אב בעלי ההכנסה גבוהה לבין בתי אב בעלי הכנסה נמוכה, ובין קבוצות בחברה הישראלית.
היסטוריה
בשנים הראשונות להקמתה של המדינה ועד למלחמת ששת הימים נטל המס בישראל היה נמוך (פחות מ-25%) ואיפשר את הצמיחה המהירה של המשק. זאת לנוכח מדיניות רווחה דלת התקציב שהונהגה, תשלומי העברה קטנים וסלקטיביים והוצאות ביטחון מצומצמות של בין 5% ל-6% בשנה בלבד. תקופה זו ובעיקר לאחר 1954 התאפיינה בצמיחה כלכלית מואצת ונמשכת (מהמהירות בעולם) של עד 10% בשנה. לאחר מלחמת ששת הימים עלה מאוד נטל המס כתוצאה מעליה חדה בהוצאות הביטחון והשקעה ממשלתית בתשתית והגיע בתוך שנים אחדות לכ-40%. לאחר מלחמת יום הכיפורים עלה עוד יותר נטל המס כתוצאה מעליה נוספת בהוצאות הביטחון והגיע ללמעלה מ-45%. עליה זו בוצעה בין היתר על ידי הנהגת מס ערך מוסף בשנת 1976 בשיעור של 8% שהלך ועלה בהדרגה. רמת נטל גבוהה כזו פוגעת ביכולתו של המשק לצמוח (ולתופעות שליליות נוספות) ונעשו מאמצים להפחתתו בסוף שנות השמונים ירד נטל המס אל מתחת ל-40%. מאז ועד היום נעשים מאמצים להפחית את נטל המס אולם לנוכח צורכי הביטחון והצרכים האחרים הייחודיים למדינת ישראל הפחתה זו מוגבלת ונעשית בקצב איטי.
על אף הפחתות המיסים בעשור הראשון של המאה ה-21 (הפחתת מס חברות, מס הכנסה, מע"מ, ביטול מס בולים ועוד) בשנת 2008 עלה נטל המס בישראל לרמה הגבוהה היותר מזה 9 שנים (כ-38%) וזאת לנוכח הצמיחה הכלכלית שהביאה בעקיפין להעמקת הגביה.
בעשור השני של המאה ה-21 נבלמה המגמה של הפחתות מיסים. בעקבות המחאה החברתית הוקמה ועדת טרכטנברג, שלפי המלצותיה הועלה מס הכנסה לבעלי הכנסות גבוהות, הועלה מס החברות והועלתה הפרשת המעביד לדמי ביטוח לאומי. להקלת נטל המס על הורים לפעוטות ניתנו שתי נקודות זיכוי לאבות לילדים עד גיל 3 שנים. העלאת מיסים נוספת, ובכלל זה העלאת מע"מ ושחיקת מדרגות מס הכנסה, באה לכסות על גירעון תקציבי שנוצר בשנת 2012. בשנת 2021 הכנסות המדינה ממיסים עומדות על כ-32.23% מהתוצר המקומי הגולמי.
חלוקת הנטל
50% מסך ההכנסות של מדינת ישראל הן ממס ישיר. לפי נתוני משרד האוצר לשנת 2009, שני העשירונים העליונים משלמים 81% מההכנסות ממס ישיר - הכולל מס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ומס בריאות.