cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משחקי השף: אוטו אוכל
משחקי השף: אוטו אוכל היא תוכנית בת של תוכנית המציאות "משחקי השף". התוכנית שודרה במסגרת שידורי רשת בערוץ 2, מ-9 במרץ 2017 ועד 6 במאי 2017.
מטרה
שלושת השפים מתחרים יחדיו בשמונה פרקים על הטעם הישראלי בכל יישוב עירוני. עם תקציב של 2,000 ש"ח עבור כל שף בכל פרק, עם שעה אחת של קניות מצרכים ורק שעה וחצי להכנת 60 מנות.
אורנבורג (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוֹרֶנבּוּרג (ברוסית: ФК Оренбург) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אורנבורג שבדרום הרי אורל. מתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל.
המועדון הוקם ב־1 בינואר 1976 בשם "גזוביק". המועדון זכה בשתי אליפויות הליגה הרוסית הראשונה בכדורגל והישג השיא שלו היא הגעה למקום 13 בליגת העל, הבכירה יותר, והעפלה לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2014/2015. המועדון מארח את משחקי הביתה באצטדיון גזוביק המכיל 10,046 מושבים.
בעונת 2021/2022 תקציבו עמד על 800 מיליון רובל רוסי (כ־11.3 מיליון דולר).
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1976 כקבוצת "גזוביק אורנבורג", על בסיס קבוצת לוקומוטיב אורנבורג שפורקה. לאורך מרבית שנות קיומה הקבוצה התמודדה בליגות הנמוכות. בעונת 2010 אף העפילה לליגת המשנה הרוסית אך בעונת 2011/12 הודחה לליגה הרוסית השנייה.
ב-2015 הקבוצה העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל אך הודחה על ידי לוקומוטיב מוסקבה. בסיום עונת 2015/16 הקבוצה זכתה באליפות ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה והבטיחה העפלתה לליגה הרוסית הבכירה, לראשונה בתולדותיה. בשנת 2016 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל אורנבורג". ברם הקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלה במקום ה-13 והודחה מליגת העל בטורניר ההישרדות וחזרה לליגת המשנה. עונה לאחר מכן, הקבוצה הבטיחה את המקום הראשון בליגת המשנה והעפילה חזרה לליגת העל והעפילה לרבע גמר הגביע, אך החזיקה בליגה הבכירה שנתיים בלבד: בתום עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל סיימה במקום ה-16 והאחרון ונשרה לליגה הלאומית, כשאת משחקיה האחרונים בליגה לא יכולה הייתה לשחק בעקבות הידבקות שישה משחקני הקבוצה בנגיף COVID-19 במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ונאלצה לספוג הפסד טכני.
בעונת 2020/2021 התמודדה בליגת המשנה ופתחה את העונה עם 11 משחקים ללא הפסד, במה שהיה לשחזור השיא של חימקי, עונה קודם לכן. ברם אף על פי שסיימה את העונה במקום השלישי בליגה, התמודדה בטורניר הישרדות מול אופה והצליחה להעפיל לליגת העל הרוסית בכדורגל אחרי ניצחון 3-4 בסיכום הכולל.
קבוצת בת
אורנבורג מפעילה קבוצת בת בשם "אורנבורג-2" המתמודדת בליגה המקצוענית.
סגל הקבוצה
נכון ל-22 ביולי 2023
(בהשאלה מאורל)
(בהשאלה מלוקומטיב מוסקבה)
תארים
ליגת הכדורגל הלאומית גביע ליגת הכדורגל הלאומית הגביע הרוסי בכדורגל ליגת הכדורגל המקצוענית
You Don't Know Me (שיר של אוורגלו)
You Don't Know Me (בעברית: אתה לא מכיר אותי) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית אוורגלו, מתוך אלבום הסינגל השני שלה, Hush. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים יואואה אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי אלבום הסינגל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קאנג יונג-אה ו-72 והולחן על ידי אולוף לינדסקוג, לודוויג לינדל, היילי אייקן ו-72. לפי אתר המוזיקה Genius המפיקים המוזיקליים לודוויג לינדל ואוליפופ הם אלו שהפיקו את השיר. השיר בדומה לשאר שירי המיני-אלבום, מכיל בתוכו את סוגת הקיי-פופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-3.2 מיליון השמעות.
הצלחה
אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. השיר הצליח להתברג במקום העשירי במצעד שירי העולם הדיגיטליים של מגזין הבילבורד והיה לשיר השלישי מאלבום הסינגל (כולל הסינגל "Adios"), שהצליח להגיע למיקום כזה במצעד הזה. השיר "Hush", הצליח להעפיל עליו תוך שהגיע בשיאו למקום השמיני.
האודיו של השיר הועלה ליוטיוב ב-19 באוגוסט 2019, ביום יציאתו, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-700 אלף צפיות.
אנתוני דה מלו
אנתוני "טוני" דה מלו (אנגלית: Anthony "Tony" de Mello; 4 בספטמבר 1931 - 2 ביוני 1987) היה כומר ישועי הודי, סופר ומדריך רוחני, ניסה לגשר בין הגישה הדתית המסורתית ובין הבנה רוחנית אותנטית.
ביוגרפיה
אנתוני דה מלו נולד למשפחה נוצרית ממומבאי, גואה בהודו. בגיל 16 הצטרף למסדר הישועים ובגיל 30 הוסמך ככומר. הוכשר גם כמטפל פסיכולוגי, ועד תחילת שנות השבעים פעל כפסיכותרפיסט. במהלך השנים נוכח שלא הפסיכותרפיה ולא התרגול הרוחני הישועי מובילים לשינוי עמוק ורדיקלי.
בנעוריו תרגל את התרגול הרוחני של לויולה אותו למד בספרד. לישועים תרגולת רוחנית שנוצרה על ידי מייסד המסדר, איגנטיוס מלויולה, וכל סטייה ממנה מהווה עברה חמורה. התהליך שעבר היה ממושך וכואב, כשהוא מנסה להתגבר על מגבלות הדוקטרינה הנוצרית על ידי שימוש בכלים פסיכולוגיים.
בבגרותו העריץ את דרכו ואישיותו של גאנדי, אחר כך הושפע על ידי ברטראנד ראסל שהקסים אותו ביושר החשוף שלו, לאחר מכן הושפע מג'ידו קרישנמורטי, שנקט בדרך של "מודעות לא-מותנית ולא-בררנית". בניגוד לקרישנמורטי, שעם מעלותיו הרבות לא ניתן למנות חוש הומור מפותח, דה מלו היה תמיד עם חצי חיוך ממזרי, ולא בחל בשום אמצעי כדי להביא את מאזיניו לחיוך וצחוק.
טוני דה מלו נפטר ביו יורק בשנת 1987 בגיל 56, יום לאחר שנחת בארצות הברית לסיור הרצאות.
11 שנה לאחר מותו, פרסם הקרדינל רצינגר (לימים האפיפיור בנדיקטוס ה-16) הודעה בשם מועצת הוותיקן לדוקטרינה ואמונה, ובה הוקעו ספריו של הכומר הישועי המנוח אנתוני דה-מלו כמסוכנים לאמונה. ההוקעה הופסקה לאחר זמן, תוך הוספת ההערה הבאה:
גישתו להארה
כמו קרינשמורטי, הדגיש דה-מלו את חוסר התוחלת במאמצים כדרך לשחרור. כמובן שבכנסייה הקתולית, שבה מאמץ שווה לעבודה רוחנית, לא התקבלו הדברים בהבנה יתרה. לדבריו, הארה הרוחנית לא דורשת מאמץ. ליתר דיוק, היא מגיעה למרות המאמצים שלנו.
הנה קטע מדבריו בנושא:
הייתה לו כריזמה כובשת, הוא הקסים בקלות ושכנע את שומעיו להשתתף בקורסים של ויפאסנה, כשהמקור הבודהיסטי של הטכניקה לא הפריע לו, כל עוד התוצאות היו שחרור מדעות קדומות ומדוגמות.
כשנשאל האם שימוש בשיטות מסורתיות, למשל כאלה שהומלצו על ידי אבות הכנסייה הוא רוחניות, ענה שמה שלא עובד איננו רוחניות. "שמיכה מפסיקה להיות שמיכה ברגע שהיא לא מחממת אותך".
כשנשאל האם רוחניות היא דבר שמשתנה, אמר:
יחסו לנצרות
כבר בתחילת דרכו כמנחה סדנאות, נהג להתבדח על המחלוקות הפנימיות בנצרות, והנה בדיחה שנהג לספר:
בתחילה הגדיר את הסדנאות שלו כ"לימוד דרכים יעילות יותר לתפילה נוצרית" ובהן הגניב מדיטציית ויפסנה בודהיסטית. הספר הראשון שפרסם, "סדהנא" הוא אוסף תרגילים רוחניים במסורת הנוצרית. הספר השני ורוב הבאים אחריו בנויים מאוספי סיפורים, ממקורות הינדיים, בודהיסטיים, נוצריים, חסידיים, סופיים, סיניים וסיפורי זן. הסיפורים משמשים כסיפורי הוראה, בדומה לספרי הסיפורים הסופיים של אידריס שאח, או הספר "אור הגנוז" של בובר, ושאר ספרי המעשיות החסידיים. טוני יעץ לקרוא את ספריו כמו שקוראים ספר רפואי:
פתיחה אופיינית של סמינר שלו: (מתוך הספר Awareness)
רוחניות משמעה התעוררות.
רוב האנשים, גם אם אינם יודעים זאת, חיים רדומים. הם נולדים רדומים, חיים תוך שינה, מתחתנים תוך שינה, יולדים ילדים בשנתם, והולכים לעולמם ישנים. הם אף פעם לא מבינים את החמדה והיופי הקיימים בדבר הזה שנקרא בפינו הקיום האנושי. אתם יודעים – כל המיסטיקנים – קתוליים, נוצרים, לא נוצרים, מאיזו השקפה שהגיעו, לא תלות בדתם – תמימי דעים בנושא אחד: הכל בסדר, הכל בסדר גמור. למרות שהעולם בבלגן אדיר, הכל בסדר גמור. פרדוקס משונה, אמת ויציב. אבל, באופן טראגי, רוב האנשים מעולם לא הצליחו לראות שהכל בסדר, כי הם רדומים. יש להם סיוטי לילה.
בשנה שעברה שמעתי בטלוויזיה הספרדית סיפור על אדון אחד שנוקש על הדלת של הבן שלו. "חיימה", הוא אומר "תתעורר!". חיימה עונה "אני לא רוצה לקום, פאפא". האבא צועק :"קום, אתה צריך ללכת לבית-ספר". "חיימה עונה: "אני לא רוצה ללכת לבית ספר". "למה לא?" שואל האבא. "שלוש סיבות" עונה חיימה. "ראשית, בגלל שזה כל כך משעמם; שנית, הילדים עושים ממני צחוק; ושלישית, אני שונא את בית הספר". ואבא עונה: "טוב, אני אתן לך שלוש סיבות למה אתה כן צריך ללכת לבית-ספר. ראשית, כי זאת חובתך; שנית, כי אתה בן ארבעים וחמש; ושלישית, כי אתה המנהל."
תתעוררו! תתעוררו! אתם מבוגרים. אתם גדולים מכדי להיות רדומים. תתעוררו! תפסיקו לשחק בצעצועים שלכם.
רוב האנשים אומרים לך שהם רוצים לצאת מגן הילדים, אבל אל תאמין להם. אל תאמין להם! כל מה שהם רוצים זה לתקן את הצעצועים המקולקלים שלהם. "תחזיר לי את אשתי. תחזיר לי את המשרה שלי. תחזיר לי את הכסף שלי. תחזיר לי את שמי הטוב, את ההצלחה שהייתה לי". זה מה שהם רוצים. הם רוצים שיחליפו להם את הצעצועים. זה הכל. גם הטובים שבפסיכולוגים יאמרו לך, שאנשים לא באמת רוצים להתרפא. הם רוצים הקלה; ריפוי הוא כואב. לא נעים להתעורר, אתם יודעים. טוב ונוח במיטה. מעצבן להתעורר. זו הסיבה שגורו חכם לא מנסה להעיר את האנשים. אני מקווה שאהיה כאן מספיק חכם ו אם אתם ישנים לא אנסה בכלל להעיר אתכם. זה ממש לא העסק שלי. אפילו אם אומר לכם לפעמים: "תתעוררו!"
העסק שלי הוא להתעסק בשלי, לרקוד את הריקוד שלי. אם תפיקו מכך רווח, מה טוב; אם לא, מה חבל! כמו שאומר הפתגם הערבי: "הגשם הוא אותו גשם; אבל בטרשים הוא גורם לקוצים לצמוח ובגנים הוא גורם לפרחים ללבלב".
פליקס דנציגר
פליקס (פנחס) דַנציגֶר (Felix Danziger; פברואר 1887 – 24 באוקטובר 1948) היה רופא כירורג ארץ ישראלי, מייסד ומנהל בית החולים דנציגר, תחילה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב.
קורות חיים
דנציגר נולד באילובו שבגרמניה, לווילהלם ולואיזה דנציגר, רביעי מתוך שמונה בנים. הוא למד רפואה באוניברסיטאות בגרמניה, והתמחה בכירורגיה וגינקולוגיה. בשנת 1906, בעת לימודיו באוניברסיטת ברלין, הקים יחד עם חברו פליקס רוזנבליט (לימים פנחס רוזן) וסטודנטים נוספים את "המכביה", אגודת סטודנטים יהודית, שפעלה למען הציונות וקידומה בקרב הדור הצעיר של יהודי גרמניה. כבר כסטודנט הפך פליקס דנציגר לדמות מרכזית בקרב קהילת ציוני גרמניה, השתתף בקונגרסים ותרם תרומה רבה לגופים הציוניים השונים.
ב 1912 נישא למלכה (מלי), אחותם של פנחס רוזן ושל ד"ר ליאו רוזנבליט, ובתם של שמואל ופניה (פאני) רוזנבליט, אנשים אמידים ושומרי מצוות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת פליקס כרופא מנתח בצבא הגרמני, ועוטר בצלב הברזל. לאחר המלחמה עזבה משפחת דנציגר את ברלין, ועברה להמבורג, שם עבד פליקס ככירורג בכיר בבית החולים "ירוזלם".
בשנת 1923 עלה לארץ ישראל יחד עם משפחתו, והתיישב בעיר העתיקה בירושלים, שם הקים את בית החולים דנציגר ברחוב צלאח א-דין מול שער הפרחים. אשתו עבדה כאחות הראשית, לצד נזירות דיאקוניסות שהובאו לארץ ישראל מבית החולים "ירוזלם" בהמבורג.
בשנת 1925, משהוקמה מפלגת ברית הציונים הרוויזיוניסטים בהנהגת זאב ז'בוטינסקי, הפך ד"ר דנציגר לתומך נאמן במפלגתו ועם השנים היה לרוויזיוניסט פעיל ואף ניהל קשר ישיר עם ז'בוטינסקי.
במהלך מאורעות תרפ"ט הובהל על ידי אנשי "ההגנה" לטפל בפצועים הרבים בבית החולים הדסה בירושלים. לאחר המאורעות, לאור המצב המתוח והמראות הקשים, עקרה המשפחה לתל אביב, שם הקימו מחדש את בית החולים.
"קליניקת דנציגר" קמה ברחוב גרוזנברג, ובטקס הפתיחה החגיגי בו נשא ראש העיר דיזנגוף מילות ברכה, השתתפו מכובדי העיר בתחום הרפואה, התרבות והפוליטיקה. תוך זמן קצר היה בית החולים לאחד מהמוסדות הרפואיים המשגשגים בעיר.
בשנת 1932 היה ממקימי התאחדות עולי גרמניה בתל אביב. בהמשך אותו עשור היה ממייסדי האגודה האקדמית הציונית (Zionistisch-Akademische Gesellschaft, ZAG), שפרשה מהקרטל יידישר פרבינדונגן (Kartell jüdischer Verbindungen), האגודה המרכזית של הסטודנטים הציונים בגרמניה.
ביוני 1948, כאשר נפגעה ספינת האצ"ל אלטלנה מירי ארטילרי של צה"ל אל מול חופי תל אביב, קיבלו רבים מניצולי הספינה מקלט ב"קליניקת דנציגר", שם דאגו להם לאוכל ועזרה רפואית, וסייעו כספית למי שנזקק.
דנציגר נפטר ממחלה חשוכת מרפא, ונטמן לצד גדולי היישוב בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
בית החולים דנציגר פעל בהנהלת אשתו מלי ובנם מיכאל דנציגר, עד שחדל לפעול בשנת 1976.
משפחתו
אשתו של ד"ר דנציגר, מלי, נפטרה בתל אביב בשנת 1995, בת 106, ונקברה בבית הקברות טרומפלדור. לבני הזוג היו שלושה ילדים: יצחק דנציגר (פסל), חוה (אשת ג'וני מגנס בן ד"ר יהודה לייב מגנס) ומיכאל (אביו של שופט בית המשפט העליון יורם דנציגר). על שמו של מיכאל דנציגר ייסד בנו יורם קרן מלגות לספורטאים-ילדים נכים.
קישורים חיצוניים
על אשתו:
החטא
החטא (באנגלית: It's a Sin, רפרור לשיר של להקת פט שופ בויז בעל אותו שם) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמה המשכית. הסדרה נכתבה ונוצרה על ידי ראסל טי דייוויס ופותחה על ידי חברת ההפקה Red Production Company. הסדרה בת חמשת הפרקים מתרחשת בין השנים 1981 ל-1991 בלונדון, ומגוללת את סיפור חייהם של קבוצה של גברים הומואים וחבריהם שחיו במהלך משבר האיידס בבריטניה. צוות השחקנים הראשיים בסדרה כולל את אולי אלכסנדר בתפקיד ריצ'י טוזר, עומארי דגלאס בתפקיד רוסקו באבטונדה וקאלום סקוט האוולס בתפקיד קולין מוריס-ג'ונס, שעוברים כולם ללונדון. לידיה וסט, נת'ניאל קרטיס ודייוויד קרלייל מגלמים את הדמויות של ג'יל בקסטר, אש מוקהרג'י וגרגורי פינץ' בהתאמה. יחד הם מהווים את ההרכב המרכזי בסדרה. שחקנים נוספים שקיבלו תפקידים ראשיים היו קילי הוז, שון דולי, טרייסי אן אוברמן, ניל פטריק האריס וסטיבן פריי. הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ 4 ב-22 בינואר 2021.
נושא הסדרה, HIV ואיידס, הקשה על מכירתה לרשתות השידור. BBC One ו-ITV סירבו לפתח את הסדרה, וערוץ 4 הסכים לקנות אותה רק לאחר שעורך הדרמה שלהם, לי מייסון, נלחם עבור כך. בתחילה תוכננו לסדרה שמונה פרקים, אך לאחר מכן היא קוצרה לחמישה פרקים. שלב הצילומים החל במנצ'סטר ב-7 באוקטובר 2019. אף על פי שעלילת הסדרה מתרחשת בלונדון, היא צולמה בעיקר במנצ'סטר ובאתרי צילומים אחרים בליברפול, בולטון, אקלס, בנגור ורוס-און-סי. המפיקים בפועל של הסדרה הם דייוויס וניקולה שינדלר. פיל קולינסון נשכר כמפיק הסדרה ופיטר הואר כבמאי.
הסדרה זכתה לשבחי הביקורת על הסצנות הרגשיות שלה ועל הכתיבה והתיאור של מחלת האיידס; גם צוות השחקנים זכה לביקורות חיוביות. כל הפרקים הועלו לשירות התוכן של רשת השידור, All 4. לאחר מספר שבועות, הסדרה נצפתה במלואה מעל ל-6.5 מיליון פעמים, מה שהופך אותה לסדרה הכי נצפית בבינג' בפלטפורמה. הפרק הראשון של הסדרה היה גם השקת הדרמה הגדולה ביותר של ערוץ 4.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר קבוצת גברים הומואים שעוברים לגור ביחד בדירה בלונדון בשנת 1981. הם מקימים חבורה, אך משבר האיידס המתפתח במהירות בבריטניה משפיע על חייהם. לאורך חמשת הפרקים החבורה מוצגת לאורך עשור שלם, עד 1991, בעוד הם נחושים לחיות בעוז למרות איום ה-HIV המתהווה מולם.
פיתוח
דייוויס תכנן לכתוב סדרה המתארת את חייהם של ההומואים בשנות השמונים ומשבר האיידס בבריטניה, בהתבסס על חייו שלו ושל חבריו, ולהנציח את הדור של מי שאיבדו את חייהם בגלל המחלה. דייוויס פרסם לראשונה על עיסוקו ביצירת הסדרה בינואר 2015, ובריאיון לבן דאוול ממגזין רדיו טיימס ב-2016 הוא אמר כי זו "היצירה הכי מבוססת-מחקר שאעשה אי פעם". דייוויס טען כי בתחילה היה קשה למכור את התסריט לרשתות השידור בשל הנושא ה"קשוח". דייוויד נזכר שהתבקש על ידי מפיק להתחיל את עלילת הסדרה במחלקת איידס בשנות התשעים, ואז יופיע פלאשבק חזרה לשנות השמונים. הוא דחה את הרעיון וכינה אותו "בוטה להפליא". במשך שנה שלמה דייוויס ניסה להשיג עסקה, בעוד שתי רשתות שידור סירבו לקנות את הסדרה. הסדרה הוצעה תחילה לערוץ 4, הבחירה הראשונה של דייוויס, אך הם סירבו להזמין אותה. לאחר מכן הסדרה הוצעה גם ל-BBC One, אך גם הם סירבו, ו-ITV החליטו שהם לא מוכנים לשדר סדרה כזו. עורך הדרמה של ערוץ 4, לי מייסון, רצה שהערוץ יזמין את הסדרה. הוא המתין עד שחל שינוי משמעותי בצוות של ערוץ 4, ואז העלה שוב את הרעיון בהצלחה. בתחילה דייוויס הציע את הסדרה כדרמה בת שמונה פרקים, אך צוות ערוץ 4 ביקש להגביל אותה לחמישה פרקים.
ב-22 באוגוסט 2018 פורסם לציבור על האישור של ערוץ 4 לתסריט של דייוויס. באותו הזמן שם הסדרה היה "The Boys", ואושר כי הפקתה תחל בשנת 2019. דייוויס עסק בפיתוח הסדרה יחד עם ניקולה שינדלר, ששימשה גם כמפיקה בפועל, ונעזר בחברת ההפקה Red Production Company שבבעלותה. פיל קולינסון נשכר כמפיק הסדרה ופיטר הואר כבמאי. מוראי גולד נשכר עבור יצירת פסקול הסדרה. בתחילת 2020 נחשף כי שם הסדרה שונה באופן לא סופי ל-"Boys" במקום "The Boys" כפי שדווח בעבר. שם היצירה הראשוני שונה אז מכיוון שהיה זהה לזה של הסדרה של אמזון, "הבנים" (The Boys). בפרק הרביעי, ריצ'י טוזר מופיע בפרק של סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו" בשנת 1988, כמחווה לדרסלי מקלינדן, חבר משותף של נלדר ודייוויס, שהופיע בפרק "Remembrance of the Daleks" של דוקטור הו.
ליהוק
רוב השחקנים שלוהקו לסדרה הוכרזו באוקטובר 2019. אולי אלכסנדר, סולן להקת יירס אנד יירס, לוהק לתפקיד ריצ'י טוזר. דמותו היא נער הומו שעובר ללונדון בשנת 1981 בימי המשבר הראשונים. עומארי דגלאס, בהופעת הבכורה שלו בטלוויזיה, לוהק לתפקיד רוסקו באבטונדה, אדם ממשפחה ניגרית שמתכחשת אליו בגלל מיניותו. השחקן הוולשי קאלום סקוט האוולס לוהק לתפקידו הראשון בטלוויזיה, ומגלם את קולין מוריס-ג'ונס, גבר הומו מוויילס. לידיה וסט מגלמת את ג'יל בקסטר בסדרה. היא מארחת באופן קבוע מפגשים בסגנון שנות השמונים כדי לעזור לשחקנים להתמודד עם הנושא הרגשי של הסדרה. נת'ניאל קרטיס עבר בהצלחה את האודישן לתפקיד של אש מוקהרג'י. הוא עבד בתיאטרון כשגילה את התפקיד לראשונה ואמר שהוא "התאהב מיד" בתסריט. דייוויד קרלייל מגלם את גרגורי פינץ', דמות "תוססת" ו"שובבה", שעובד ככרטיסן באוטובוס.
השחקן האמריקאי ניל פטריק האריס מגלם את הנרי קולטריין, דמות שמתה מאיידס בפרק הראשון. השחקן אמר שהוא מרוצה מהליהוק שלו ו"גאה מאוד" להופיע בסדרה. קילי הוז ושון דולי נרשמו לשחק את הוריו של ריצ'י, ולרי וקלייב טוזר. סטיבן פריי לוהק לתפקיד ארתור גריסון, חבר פרלמנט שמרן המסרב להכיר בהומוסקסואליות שלו. פריי היה להוט להופיע בסדרה מכיוון שהוא האמין שזה יהווה מחווה לחבריו שמתו מ-HIV. המפיקים ליהקו את נת'ניאל האל בתפקיד דונלד באסט. האל מגלם דמות נשאית HIV, בעוד גם הוא בעצמו נשא HIV. שחקנים אחרים כללו את אנדריה דוהרטי בתפקיד איילין מוריס-ג'ונס וטרייסי אן אוברמן בתפקיד קרול קרטר, סוכנת שחקנים שרושמת את ריצ'י.
צוות השחקנים של "החטא" כולל מספר שחקנים הומוסקסואלים וקווירים מוצהרים, ביניהם אלכסנדר, דאגלס, פריי, האריס, האוולס, הול וקרלייל. הליהוק הזה היה מכוון; דייוויס הצהיר כי "עבור הסדרה האחת שלי, במשך חמש השעות האלה, רציתי ליצור מרחב בטוח שבו שחקנים הומוסקסואלים יכולים לבוא מרצונם ולהיות עצמם." דמויות מסוימות הושפעו מחבריו האמיתיים של דייוויס. דמותה של וסט, ג'יל בקסטר, מבוססת "בצורה רופפת מאוד" על חברתו של דייוויס, ג'יל נלדר, המופיעה בסדרה בתפקיד אמו של בקסטר.
צילום
שלב הצילומים החל במנצ'סטר ב-7 באוקטובר 2019. חברת ההפקה Red Production Company נכנסה לשותפות עם Screen Manchester כדי לארח את הצילומים. בובי קוקרן, מנהל הפיתוח ב-Screen Manchester אמר לאדם מיידמנט מהעיתון "מנצ'סטר איבנינג ניוז" ש"עבדנו מקרוב מאוד עם ההפקה על בקשות הצילום השונים שלהם ברחבי מנצ'סטר". הסדרה מתרחשת באנגליה של שנות השמונים, וכדי לשקף את התקופה, שורה של אביזרים מהתקופה הוצגו בפני אתרי צילום חיצוניים. פקידי התחבורה של מנצ'סטר סייעו להפקה להשיג שליטה נדרשת באזורים ספציפיים. הצילומים התקיימו ברחוב פאטון, במרחצאות ויקטוריה, ב"אמבאסי קלאב" ברחוב רוקדייל, בפאב "סטאר אנד גרטר" ברחוב פיירפילד, ב"ת'ירסטי סקולר" ברחוב ניו וייקפילד וב"משרפת מנצ'סטר" ברחוב בארלו מור. צילומים נוספים התקיימו במרכז קניות באקלס וב"לה מאן קרסנט" בבולטון.
הצילומים בינואר 2020 התקיימו במרכז העיר ליברפול. הצילומים במקום החלו ברחוב ווטר עבור הסצנות בניו יורק בסדרה. הרחוב היה סגור לציבור ושורות של מוניות צהובות חנו בו. בנוסף, הוצבו במקום מכוניות וינטג' ועגלת נקניקיות בסגנון ניו יורק. הצילומים בבניין קונארד שברחוב ברנזוויק שימשו גם כמלון בלונדון. שורה של טכניקות חזותיות דו-ממדיות בגרפיקה ממוחשבת שימשו כדי להוסיף לאותנטיות של המיקום. חללי פנים נוספים צולמו בבית הספר התיכון אולד וונטוורת' שבעיר אקלס. סצנות בית חולים שהופיעו בסדרה צולמו במקום זה. הצילומים התקיימו גם ברוס-און-סי, ויילס, ששימש בתור האי וייט. סצנות הכוללות חוף ומזח צולמו בעיר הוולשית בנגור. צילומי הסדרה הסתיימו ב-31 בינואר 2020.
שידור
באירלנד ובבריטניה הסדרה עלתה לשידור ב-22 בינואר 2021 בערוץ 4. זמן קצר לאחר שידור הפרק הראשון, כל הפרקים הועלו לצפייה בחינם בשירות הוידאו על פי דרישה של ערוץ 4, All 4. במקביל לשידור, יירס אנד יירס, הלהקה של אלכסנדר, הוציאה לאור גרסת כיסוי לשיר "It's a Sin" שבוצע במקור על ידי הצמד פט שופ בויז. השיר יצא לאור עבור קידום הסדרה, ושימש גם עבור גיוס תרומות לקרן ג'ורג' האוס, ארגון צדקה התומך באנשים החיים עם HIV. חברת ההפקה, Red Production Company, שיתפה פעולה עם חברת All3Media עבור הפצה בינלאומית של הסדרה. באוסטרליה היא יצאה לאור ב-23 בינואר 2021 בשירות הסטרימינג סטאן וכן ב-TVNZ בניו זילנד. פריים וידאו רכשה את הזכויות עבור סטרימינג בקנדה, והיא תשודר בקאנאל+ בצרפת. הדרמה הופצה גם למדינות אחרות, כולל לשירות הסטרימינג Watcha Play בדרום קוריאה, לקרן השידור הציבורי בהולנד, ל-RTBF בבלגיה דוברת הצרפתית ולאמדיה ברוסיה. בדצמבר 2019 הוכרז כי HBO Max רכשה את הזכויות האמריקאיות לסדרה. היא יצאה בארצות הברית ב-18 בפברואר 2021 ב-HBO Max. הסדרה יצאה בבריטניה ב-DVD ובלו-ריי ב-22 בפברואר 2021.
רייטינג
ב-4 בפברואר, ערוץ 4 חשף כי הסדרה צברה 6.5 מיליון צפיות בשירות All 4 עד כה, והעניקה לשירות הסטרימינג את הנתונים החודשיים הגבוהים ביותר עד כה בחודש ינואר, וכמעט הכפילה את הנתון של השנה הקודמת. הסדרה הפכה לשלישית במספר הצפיות בפלטפורמה עד כה ו"הסדרה הכי נצפית בבינג' אי פעם" בפלטפורמה; הפרק הראשון היה השקת הדרמה הגדולה ביותר של הפלטפורמה. נכון ל-1 במרץ, המספר עלה ל-18.9 מיליון.
השפעה
דייוויד אופי מ"דיגיטל ספיי" דיווח כי הסדרה סייעה לנרמל את התיאור של יחסי המין ההומוסקסואליים בטלוויזיית המיינסטרים. ב-22 בינואר 2021, סיפור שפורסם בעיתון הסאן עורר מחלוקת והעלה חשש כי חדשות של צהובונים מדווחות בצורה לא הוגנת על יחסי מין הומוסקסואליים. בכותרת המקורית נכתב "כל כך הרבה סקס: צופי 'החטא' מזועזעים ממונטאז' המין המפורש של הדרמה עם שלישייה בוטה ומין אוראלי". הכותרת המסעירה הפכה לוויראלית ברשתות החברתיות וספגה ביקורת מצד הציבור, שטען שהעיתון מעדיף סצנות הטרוסקסואליות. כתבים בעיתון "הסאן" הגיבו בשינוי נוסח המאמר כדי לשבח את הסדרה. הם גם פרסמו התנצלות באתר חדשות הלהט"ב PinkNews.
ביקורות
הסדרה תוארה כ"להיט אותנטי" עם יציאתה בבריטניה. אתר Rotten Tomatoes נתן לסדרה ציון של 98% בהתבסס על 52 ביקורות ודירוג ממוצע של 9.29/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: "מונע על ידי צוות שחקנים מעודן, כתיבה אמפתית וסגנון חזותי ברור, 'החטא' הוא הישג מדהים של קסם בעל מסך קטן".
הופעות השחקנים זכו לשבחים רבים. הופעתו של אולי אלכסנדר זכתה לביקורת חיובית מצד ג'וש סמית' ממגזין גלמור, שכינה אותו "לב הסדרה". בביקורת אחרת הסבירה סוזי פי מפייננשל טיימס כיצד "ניתן לשחק בקלות בריצ'י קל הדעת וה"ביצ'י" כקריקטורה, אך אולי אלכסנדר מעניק לו קסם מגנטי". הופעתה של קילי הוז בפרק האחרון זכתה לשבחים מצד המבקרים והצופים. לוסי דווין מ-Tyla.com תיארה את הופעתה כ"מעולה ונהדרת". ג'ואל ליבר מ"דיילי פוסט" כינה את הסצנות שלה "הופעה של כיתת אמן". באופן דומה, פלורה קאר מרדיו טיימס תיארה את הופעתה כ"מדהימה" ו"קורעת לב" וציינה כי חלק מהמבקרים הביעו בלבול בתחילה על ליהוקה של הוז לתפקיד הקטן של ולרי, "תושבת האי וייט משעממת, לובשת קרדיגן". קאר הוסיפה כי הופעתה של הוז בפרק החמישי ביטלה כל בלבול כשהיא "התהפכה תוך כדי הפגנת מעשה גבורה כאם שהצער וההכחשה שלה הופכים אותה למרושעת". חלק מהצופים הביעו את רצונם שאלכסנדר והוז יזכו בפרס באפט"א על עבודתם.
בינואר 2021 סקרלט ראסל מ"הטיימס" כינתה אותה "הסדרה המדוברת ביותר כרגע". לוסי מנגן מ"הגרדיאן" שיבחה את הסדרה וכינתה אותה "יצירת מופת נוקבת". על פיתוח הדמויות אמרה "(דייוויס יוצר) חבילות אנושיוּת אמיתיות, פגומות ואמינות לחלוטין, ומבהיר, אפילו בלי הטפה רגעית, כמה יש להן להפסיד". מנגן ציירה השוואה למגפת הקורונה, והרחיבה כי בעקבותיה היא חשה שאנשים יכולים "להזדהות קצת יותר עם הפחד, אי הוודאות והתגובות הרציונליות והלא רציונליות להופעה של מחלה חדשה". היא הגיעה למסקנה שכל הצעה על כך שהסדרה לא מתייחסת לנושא מספיק ברצינות הן "שטויות". אדריאן לוב מהעיתון "The Big Issue" שיבח את הסדרה על דמויותיה. הוא ציין כי "המסעות שהדמויות ב'החטא' יוצאות אליהם לאורך העשור סביבו הדרמה נפרשת הם עמוקים באמת". הוא ציין שהאופן שבו הדמויות מתמודדות עם HIV לוקח את הצופים ל"אזורים החיצוניים של הגלקסיה הרגשית".
גם סקירת הפרק הראשון ברדיו טיימס הייתה חיובית באופן כללי, וסיכמה כי "ראסל טי דייוויס מציג את סצנת ההומואים של לונדון בתחילת שנות השמונים כאופטימית בצורה מסחררת – אך מבשרת את משבר האיידס." כתיבתו של דייוויס זכתה לשבחים. אתר דן אוף גיק כתב על הסדרה כי היא "מחווה מרקיעת שחקים" ו"הצפייה חובה", בהצהירו שהיא "הטובה ביותר של דייוויס עד כה; מחווה שמחה לחיים אבודים המספקת פסק דין סוער על בורות ואכזריות". כמו כן, גיא פיוזי ממגזין גרציה תיאר את הסדרה במילים "כתובה בצורה נהדרת עם משחק ללא דופי" וכינה אותה "אחד המסעות הכי יפים בחייו של הומו שראיתי מעודי". ניק לוין ממגזין NME סבר כי "החטא" מפתחת בהדרגה "מעטה עבה של חריפות". הם תיארו את הדמויות כ"חמות, פגומות ולעיתים מתסכלות". ג'יימס דלינגפול מ"הספקטייטור" כינה את הליהוק של דייוויס של שחקנים הומוסקסואלים בעיקר "צביעות בוטה", אך חשב שהסדרה "משעשעת מאוד". הזמר-יוצר האנגלי אלטון ג'ון שיבח את הסדרה כ"ניצחון של יצירתיות ואנושיות", והוסיף כי מדובר ב"עדות מרגשת לרגע מרכזי וחשוב בתולדות הלהט"ב. צוות השחקנים נשגב".
יחסי קטר–רוסיה
יחסי קטר–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין מדינת קטר לפדרציה הרוסית. היחסים הללו ידעו עליות ומורדות רבות, מהעוינות של מדינות המפרץ לסובייטים עד לפריחה בעידן הליברלי של שתי המדינות.
היחסים עם ברית המועצות
בעקבות לחצים מערב הסעודית, במשך שנים רבות סירבה קטר לקיים יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. אך למרות הלחצים, בקיץ 1988 החלה קטר בקיום יחסים דיפלומטיים בעקבות המיתון בסובייטיות והתפוררות הגוש הסובייטי, היחסים נחתמו ב-2 באוגוסט 1988. ברית המועצות פתחה את שגרירותה בדוחה ב-12 בנובמבר 1989 וקטר פתחה את שגרירותה במוסקבה ב-14 בנובמבר 1989.
היחסים עם רוסיה
ב-26 בדצמבר 1991 הכירה קטר ברוסיה כיורשת הבלעדית של ברית המועצות לאחר פירוקה של האחרונה. את רוסיה מייצגת שגרירות רשמית בדוחה בירת קטר. ואת קטר מייצגת שגרירות רשמית במוסקבה בירת רוסיה. השגריר הנוכחי של רוסיה בקטר הוא אנדריי ולדימירוביץ' אנדרייב אשר מונה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין ב-17 ביולי 2005. השגריר הנוכחי של קטר ברוסיה הוא אחמד סייף אאל מדהאדי שכתב מכתבים לנשיא דאז דמיטרי מדבדב וכך רכש את אמונו. הנשיא אף הצהיר על כך ב-27 בינואר 2009.
היחסים בין שתי המדינות הפכו למתוחים לאחר שזלימחאן יאנדארבייב נרצח בקטר ב-13 בפברואר 2004. ביום השנה השלישי למותו של יאנדארבייב, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נסע לקטר בסטטוס של ביקור ממלכתי, שם התקבל על ידי אמיר קטר, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני. ב-29 בנובמבר 2011, שגריר רוסיה בקטר דאז, ולדימיר טיטוראנקו, הותקף לכאורה על ידי אנשי ביטחון בשדה התעופה בקטר. היחסים שוב הפכו למתוחים ב-7 בפברואר 2012, כאשר על פי דיווחים, לאחר שדיפלומט מקטר הזהיר את רוסיה שהיא תאבד את תמיכת הליגה הערבית וזאת בגלל החלטות בנושא מלחמת האזרחים בסוריה. רוסיה וסין הטילו וטו בעניין מאוחר יותר. התשובה הייתה חריפה הרבה יותר והיא הגיעה מצד שגריר רוסיה באומות המאוחדות, ויטלי צ'ורקין, שהשיב: "אם אתה מדבר אליי ככה, לא תהיה קטר בעולם והרוסים יתפארו על כך שהם העליונים בעולם." יש לציין שרוסיה הכחישה שנציגה בכלל אמר דבר כזה.
הרוסים והקטרים הסכימו על פיתוח בתי הזיקוק בחצי האי ימאל.
בית החולים דנציגר
בית החולים דנציגר היה בית חולים קטן שפעל בתל אביב בין השנים 1929 – 1976. נקרא על שם מייסדו ומנהלו ד"ר פליקס דנציגר.
היסטוריה
ד"ר דנציגר, רופא כירורג יליד גרמניה, עלה בשנת 1923 לארץ ישראל ופתח בית חולים פרטי בשם "קליניקת דנציגר", מול שער הפרחים בירושלים. בסוף שנת 1929, בעקבות מאורעות תרפ"ט, עבר עם משפחתו לתל אביב. עם בואו ייסד את בית חולים דנציגר, בתוך דירה בת שבעה חדרים וגן, בקרן הרחובות גרוזנברג-יעבץ-מוהליבר, בסמוך לגימנסיה הרצליה. בית החולים שימש בעיקר כקליניקה כירורגית. המרתף, שכניסתו הייתה בחצר בית החולים, שימש כחדר מתים. המשפחה עצמה התגוררה בבית מול בית החולים. החצר האחורית של בית החולים שימשה כמגרש משחקים של ילדי השכונה.
ב-16 ביוני 1933, מיד לאחר ההתנקשות בחיים ארלוזורוב, הוזעק ד"ר דנציגר מבית החולים שלו לבית החולים הדסה כדי לבצע את הניתוח להוצאת הקליע מגופו, אך לא הצליח להצילו.
בחצר בית החולים הקים בנו של ד"ר דנציגר, הפסל יצחק דנציגר, סטודיו לפיסול שבו יצר בסוף שנות ה-30 את יצירותיו הידועות הראשונות ובהן הפסל "נמרוד". בסטודיו למדו אמנים צעירים, ובהם בנימין תמוז ויחיאל שמי. בנימין תמוז קרא לספרו (המתאר את יצירת "נמרוד") "בין עדן לאופיר", על שם מיקומו של חצר בית החולים דנציגר, בין קולנוע עדן לקולנוע אופיר. הסטודיו הפך למקום מפגש תרבותי לאמנים וסופרים צעירים ובהם אהרן אמיר, ובמהלך המפגשים הופצו הרעיונות הכנעניים.
בית החולים גם מוזכר בספרו של מקס ברוד UNAMBO.
בית החולים פעל עד להריסת המבנה, בשנת 1976. עם הריסת המבנה נהרס גם עץ שקמה גדול שניצב בחצר בית החולים ליד הכניסה למרתף. בשנת 1985 נבנה על שטח בית החולים בניין משרדים על ידי חברת אל-רוב, המשמש לבית ההשקעות "פסגות".
ספר פופ-אפ
ספר פופ-אפ הוא ספר המכיל תצוגה תלת-ממדית המורכבת מגזירי נייר או קרטון שבולטים החוצה כאשר הספר נפתח. בספרים פשוטים גזירי הנייר פשוט יוצרים דמויות, בעלי חיים או חפצים הבולטים החוצה, אך בספרים מורכבים יותר גזירי הנייר יוצרים מיצג אינטראקטיבי, שהקורא יכול להזיזו (בדרך כלל על ידי משיכת חץ נייר הנמצא בדופן הדף). חלק מספרי הפופ-אפ החדשים והמורכבים ביותר כוללים לעיתים גם אפקטים קוליים ונורות LED קטנות.
ספרי פופ-אפ נפוצים בדרך כלל כספרי מתנה, ספרי אספנות וספרי ילדים.
נושאים פופולריים בספרי פופ-אפ:
קורמורן באונטי
קורמורן באונטי (שם מדעי: Leucocarbo ranfurlyi) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין האנדמי לאיי באונטי שבדרום האוקיינוס השקט, כ-640 ק"מ מדרום-מזרח לניו זילנד. לרוב הקורמורן חי בים הפתוח שם הוא צולל אחרי טרף ימי כמו דגים.
תיאור
הקורמורן מגיע לאורך 71 ס"מ ולמשקל 2.3 עד 2.9 ק"ג בממוצע והוא בעל כסות שחורה-לבנה כשל פינגווין כשהגב בעל גוון שחור-כחול מתכתי וישנם כתמים לבנים על הכנפיים. הראש שחור עם עיניים כחולות, עור פנים כחול סביב העין והלחי, מקור אפור בעל קצה מעוקל וציצת ראש זקורה. הרגליים ורודות בעלות קרומי שחייה. בדומה לרוב הקורמורנים אין הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות, אף שהזכרים מעט כבדים יותר.
תקופת הרבייה של הקורמורן היא בין אוקטובר לנובמבר כשהם מקננים יחדיו על החופים במושבות גדולות של זוגות השומרים על קיניהם, בו הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים.
הקורמורן נחשב למין פגיע לפי הרשימה האדומה של IUCN עקב בידודם וגודל האוכלוסייה הקטנה היכולה להיפגע ביותר משינויים סטוכסטים ומהשפעות אנושיות כמו חיסול הדגה. עם זאת באיים אין כמעט אנשים ואין מינים פולשים טורפים והחל מ-1998 הוכרו איי באונטי כאתר מורשת עולמית, כך שהאוכלוסייה יציבה יחסית.
תומאס קירקר
תומאס קירקר (באנגלית: Thomas Kirker; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו השני.
ראשית חייו
תומאס קירקר נולד במחוז טיירון שבממלכת אירלנד. ב-1779 הוא היגר עם משפחתו ללנקסטר שבפנסילבניה. ב-1790 נשא קירקר לאישה את שרה סמית', ויחד עמה עבר לקנטקי. שלוש שנים לאחר מכן הם עברו לליברטי טאונשיפ שבמחוז אדמס שבאוהיו. קירקר היה פרסביטריאני אדוק, ושימש כאחד מזקני כנסיית וסט יוניון מ-1808 ועד מותו.
קריירה
קירקר היה נציג לוועידה החוקתית של אוהיו שהתקיימה ב-1802. ב-1803 הוא היה חבר בית הנבחרים של אוהיו, ולאחר מכן ועד 1815 הוא היה חבר הסנאט המדינתי.
ב-1807, בעת שכיהן כיושב ראש הסנאט, הושבע קירקר כמושל אוהיו במקומו של אדוארד טיפין, שהתפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית. כהונתו הוארכה לתקופה נוספת בשל פסילת בחירתו של ריטרן ג'. מגז הבן, שניצח בבחירות הבאות, אך נפסל בשל אי עמידתו בדרישת היותו תושב אוהיו לתקופה מספיקה טרם בחירתו.
ב-1824 הוא היה בחבר האלקטורים והצביע עבור הנרי קליי.
מותו
לאחר פרישתו מהפוליטיקה שב קירקר לביתו שבליברטי טאונשיפ. הוא נפטר שם ב-19 בפברואר 1837 ונטמן בחלקת הקבר המשפחתית.
J Sharp
#J (מבוטא בעברית: ג'יי שארפ) היא שפת תכנות אימפרטיבית, מובנית, ומונחית עצמים מבית מיקרוסופט שנועדה לשמש כשפת מעבר למתכנתי ++J ו־Java, על מנת שיוכלו להשתמש בידע ובאפליקציות הנוכחיות שלהם בסביבת־ של מיקרוסופט. השפה הוצגה לראשונה בשנת 2002 ופיתוחה הופסק בשנת 2007. התמיכה לגרסה הסופית של #J הסתיימה באוקטובר 2017. היא פותחה במרכז הפיתוח של מיקרוסופט בהייטק סיטי בהיידראבאד, הודו.
הבדלים בסיסיים בין #J ו-Java
שתי השפות משתמשות באותו תחביר כללי אך נעשו מספר שינויים ב-#J על מנת שתתמוך בסביבת. לדוגמה, על מנת להשתמש בתכונות ב- עם מחלקה סטנדרטית של JavaBeans, יש לכתוב לפני כן פעולות setter (אתחול תכונות) ו־getter (אחזור תכונות) את ההערה הבאה: ולשנות את שם המשתנה הפרטי (משתנה שניתן לגשת אליו ישירות מהמחלקה בו הוא נמצא בלבד - )  כדי שיהיה שונה מהסיומת של שמות ה־getXxx ו־setXxx.
לא ממירה קוד מקור בשפת Java ל-Java Bytecode (קובצי class.) ולא תומכת בפיתוח java applet או יכולה להחזיק applets ישירות בדפדפן אינטרנט, אם כי היא כן מספקת פעולת מעטפת (Wrapper)  הנקראת "Microsoft J# Browser Control" אשר מאחסנת אותם כ־ActiveX. לבסוף, Java Native Interface (או בקיצור, JNI, ) ו־Raw Native Interface (או בקיצור, RNI) מוחלפים ב־P/Invoke; #J לא תומכת ב־Remote Method Invocation (או בקיצור: RMI).
ציטוט ממגזין InfoWorld (בתרגום לעברית) על השפה: הממשק של #J ל־NET Framework. הוא יציב, אך לא רציף ומגובש כמו של #C. בפרט, קוד בשפת #J לא יכול להגדיר תכונות, אירועים, דלגייטים (delegates) ו־Value types חדשים. #J יכול להשתמש במבני הנתונים הללו אם הם מוגדרים באסמבלי וכתובים בשפה אחרת, אך זו חוסר היכולת של #J להגדיר מבני נתונים חדשים אשר מגבילה את השפעתה ואת התפעוליות הבינית (היכולת להעביר מידע בין מערכות באופן שימושי) שלה.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–רוסיה
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–רוסיה הם יחסי החוץ דו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לרוסיה.
היסטוריה
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליית כבוד ביקטרינבורג. רוסיה מחזיקה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו שגרירות בקינשאסה. היחסים בין המדינות כוננו ב-7 ביולי 1960 ושוחזרו מאז 30 בנובמבר 1967.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורוסיה מקיימים יחסים חיוביים. סרגיי לברוב נפגש עם שר החוץ של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו באפריל 2009 וקבע כי רוסיה תגדיל את שיתוף הפעולה עם קונגו. בשנת 2010 הוענקו לשלושים קצינים של הכוחות המזוינים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (FARDC) מלגות ללימודים באקדמיות צבאיות רוסיות. זה חלק ממאמץ גדול יותר לשפר את ה-FARDC על ידי רוסיה. בדצמבר 2014 נפתח בקינשאסה בית ספר לשפה הרוסית עבור האקדמיה הדיפלומטית בקונגו. במהלך 2013 ו-2014, קבוצות קטנות של המשטרה הלאומית בקונגו נכחו במסלולי הכשרה של חודשיים ברוסיה.
ב-27 ביולי 2023, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורוסיה חתמו על פרוטוקול הפטור הדדי של ויזה לבעלי דרכונים דיפלומטיים ושירותים בשולי פסגת רוסיה-אפריקה בסנט פטרסבורג..
שאול רמתי
שאול רמתי (רוזנברג) (12 בינואר 1924 - 21 בינואר 2015) היה קצין צה"ל בדרגת סגן-אלוף ודיפלומט ישראלי. שירת כדובר צה"ל וכשגריר ישראל ביפן ובברזיל.
חייו
רמתי נולד בוורשה בירת פולין, התחנך בשווייץ בווינה ובאנגליה, וסיים לימודיו באוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי ברגימנט הגורדון היילנדרס ובבריגדה היהודית, השתחרר בדרגת קפטן. לאחר המלחמה חזר לאוקספורד ללימודי תואר שני. בתקופה זו שימש ראש האגודה הציונית במוסד, קידם את פעילות מתנדבי חוץ לארץ ויחד עם שבעה מעמיתיו הגיע לארץ ישראל במאי 1948. הוא הצטרף ל"הגנה" ולחם במלחמת העצמאות בחטיבת אלכסנדרוני. לאחר הקמת המדינה מונה למפקד פלוגה א' בגדוד 31 של החטיבה. במהלך הקרבות נפצע מספר פעמים והוצב כקצין מבצעים של חזית ב'.
לאחר המלחמה היה חבר המשלחת הישראלית לרודוס בה התנהל המשא ומתן על הסכמי שביתת הנשק. ב-1950 מונה ליו"ר ועדת הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן ובהמשך שימש קצין המטה הכללי לעניין שביתות הנשק עד אוקטובר 1952. בשנים 1953 עד 1955 שירת כמפקד גדוד 54 בחטיבת גבעתי, בחודשים נובמבר-דצמבר 1954 ייצג את ישראל בדיונים בפרשת הספינה בת גלים. בהמשך שירת כראש ענף תכנון מלחמה במטכ"ל. במלחמת סיני שימש מפקד גדוד 89, גדוד חי"ר במילואים. בנובמבר 1957 מונה לדובר צה"ל והממונה על יחסי הציבור של מערכת הביטחון. שימש כמזכ"ל המועצה למניעת תאונות דרכים.
בתום שירותו הצבאי פנה לקריירה דיפלומטית במשרד החוץ. בשנים 1959–1962 שירת כקונסול בשיקגו, ואחר כך שירת בשגרירות ישראל בבנגקוק וכציר בקולומבו. בין תפקידיו הנוספים: סגן מנהל המחלקה להסברה במשרד החוץ, שגריר ישראל ביפן וראש מחלקת התפוצות. ב-1980 מונה לשגריר בברזיל, אך כהונתו קוצרה ב-1982 בעקבות ביקורת על שערך במתחם השגרירות, במוצאי תשעה באב, טקס נישואים אזרחיים של בתו עם עיתונאי אמריקאי לא יהודי.
רמתי שימש עמית מחקר במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-7 ביולי 1949 התחתן עם אסתר דמבובסקי (ילידת טבריה), ששירתה גם היא בצבא הבריטי ולאחר מכן בהגנה ובצה"ל. לשניים שני ילדים.
רמתי נפטר בינואר 2015, והובא למנוחות בבית העלמין בגבעת שאול.
מזכיר המדינה לענייני סחר בין-לאומי
מזכיר המדינה לענייני סחר בין־לאומי (באנגלית: Her Majesty's Principal Secretary of State for International Trade) הוא השר העומד בראש משרד הסחר הבריטי. מזכיר הסחר הוא חבר בקבינט ממשלת בריטניה ובממשלת בריטניה ככלל. מזכיר הסחר אחראי על משרד הסחר הבין־לאומי, אשר מסדיר מחדש הסכמי סחר בין־לאומיים של בריטניה עם מדינות אחרות. המשרה נוסדה על ידי ראש הממשלה תרזה מיי, זמן קצר לאחר מכן היא פתחה את המשרד באופן רשמי ב־13 ביולי 2016.
התפקיד נוסד לאחר משאל העם בנוגע להשארות בריטניה באיחוד האירופי ביוני 2016 בו החליטו אזרחי בריטניה לעזוב את האיחוד האירופי. עזיבתה של בריטניה מהאיחוד האירופי תדרוש הסכמי סחר חדשים והסדר חדש של המדיניות המסחרית של הממלכה המאוחדת, וכדי לטפל בשינויים נפתח משרד זה.
מזכיר המדינה לענייני סחר בין־לאומי הראשון היה ליאם פוקס, אשר מונה ב־13 ביולי 2016.
מזכיר המדינה מחזיקה גם בתואר.
מזכירי המדינה לענייני סחר בין־לאומי
מקרא:
יצחק גליק
יצחק גליק (1933 לערך - 5 במרץ 1981) היה רופא גינקולוג ישראלי. עוטר בעיטור המופת על פעולתו במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
במלחמת ששת הימים היה גליק מוצב כרופא בחטיבה 8 המשוריינת, שלחמה לכיבוש מוצבי הגבול הסוריים הצפוניים ברמת הגולן. במהלך הקרבות ב-9 ביוני 1967 נפצע רופא גדוד הטנקים 129 וגליק החליפו. הוא טיפל בפצועים רבים כשתחנת האיסוף שלו מדלגת ממקום למקום תחת אש ארטילרית סורית והטרדה של חיילי אויב במוצבים שטרם טוהרו כליל. עם ערב הובא אליו חייל שכיס האשכים שלו נפגע מרסיסים ונקרע. גליק ביצע בו במקום ניתוח שחזור של כיס האשכים כדי לשמור על פוריותו של החייל.
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
<mapframe latitude="46.419872" longitude="24.904633" zoom="2" width="200" height="100" align="left" />הקהילה היהודית בבזדאויפלו  (Bözödújfalu) נוצרה על ידי כ-170 אנשים מכת שומרי שבת שהתגיירו בשנת 1834.
יצחק גליק
ביוגרפיה
סיפור פעולתו של גליק במלחמה סופר בספר חשופים בצריח מאת שבתי טבת.
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
מוצא הקהילה
מוצאם של מייסדי הקהילה היהודית בבזדאויפלו, בטרנסילבניה, הוא מקהילת שומרי שבת שחיו בעיירה מסוף המאה ה-16. הייתה זו תנועה דתית של נוצרים אשר שמרו את חוקי ההלכה היהודית, ובשל כך חוותה רדיפה מצד הכנסייה שאסרה על קיום מצוות יהודיות או המרת דת. עקב כך נאלצו אנשי כת שומרי שבת לשומרם בהחבא.
יצחק גליק
ביוגרפיה
על פעולתו במלחמה עוטר גליק בציון לשבח מאת אלוף פיקוד הצפון, שהומר בשנת 1973 לעיטור המופת.
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
תהליך ההתגיירות וייסוד הקהילה
בשנת 1834 החליטו כ-170 אנשים מכת שומרי שבת להתגייר על פי ההלכה היהודית ולייסד קהילה יהודית רשמית בעיירה בוזודויפאולו. אלו נתקלו בקשיים לממש את רצונם, מצד השלטונות ההונגרים שאסרו על פי חוק את ההתגיירות, והן מצד הכנסייה הקתולית שראתה בחומרה מעשה זה ומינתה את אחד הכמרים הבכירים לחקור את המאורע ולדווח לכנסייה.
בשנת 1837 עבר חוק האמנציפציה בפרלמנט ההונגרי מה שהביא להכרה בשוויון הזכויות ליהודים. הייתה זו תנופה לייסוד הקהילה שכן כעת הותר לכל אדם במדינה להתגייר בצורה חופשית. כעת פנו ראשי הקהילה אל השלטונות ההונגרים בבקשה להכרה רשמית בקהילה כיהודית לכל דבר. במקביל הודיעו גם לכנסייה הקתולית על פרישתם והתגיירותם הסופית והרשמית.
יצחק גליק
ביוגרפיה
יצחק גליק נפטר בשנת 1981, בגיל 47. נקבר בבית הקברות קריית שאול.
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
תהליך ההתגיירות וייסוד הקהילה
כחלק מתהליך ההתגיירות, ערכו זקני וצעירי הכפר טקס ברית מילה שבוצע בידי מוהל מהקהילה היהודית בארדסנטג'רג' (Erdőszentgyörgy, היום סנג'ורג'ו דה פֶּדוּרֶה, Sângeorgiu de Pădure). עד סוך שנת 1868 נימולו כל זכרי הכפר ונטבלו כל הנשים. היה זה מטקסי הגיור ההמוניים היחידים הידועים לנו בהיסטוריה. כולם נקראו מעתה בשמות מקראיים בצירוף הקידומת אברהם (אברהם יצחק, אברהם יעקב, אברהם ראובן וכדומה), סה"כ 173 נפש.
על אף כל זאת לא חדלה הכנסייה הקתולית במאבק כנגד הקהילה ופתחה בחקירה נמרצת אודות תופעת ההתגיירות, במאבק תעמולתי כנגדה. התושבים המתגיירים הועמדו בפני לחצים והוזהרו מפני תוצאות מעשיהם. אומנם אלו היו נחושים בדעתם לשמור על דתם.
לבסוף הצליחו במאבקם בהכרה שניתנה להם מאת ראש ממשלת הונגריה דאז, הברון אוטבוש, שהיה לוחם נמרץ למען חופש הדת האמונה והביטוי. בכך זכתה הקהילה היהודית להכרה רשמית תחת שמה החדש "קהל גרים עדת ישורון דק"ק ב' אויפאלו" (Bozodujfalvei izraelita proselita hitkozseg).
ביסוס ופיתוח הקהילה
לאחר שזכו להכרה רשמית וייסדו את הקהילה, פתחו הגרים במאמצים לבססה ולפתחה. הם שכרו שוחט ששימש גם כבעל התפילה וקריאת התורה בשבתות, הם מינו מזכיר לקהילה שמו אברהם דן קובאטש. הם ייסדו בית תפילה ותלמוד תורה ומקווה טהרה. בשנת 1874 חנכו את המבנה החדש של בית הכנסת, שנבנה במימון הקהילות היהודיות האחרות מרחבי הונגריה, שכן תושבי הקהילה המקומיים שהיו עניים לא יכלו לממן את הבניה.
יחס הקהילות היהודיות האחרות בהונגריה אל קהילת הגרים
על אף שהכריזו על עצמם כקהילה אורתודוקסית והקפידו על קיום המצוות היהודית כהלכה, לא זכו לתמיכה רבה מצד הקהילות האחרות האורתודוקסיות.
בשנת 1885 ביקר בכפר רבה של קהילת בוקרשט, הרב ד"ר משה באק, ובעקבות כך פרסם שני מאמרים בעיתונות בהם תיאר את התרשמותו ממצבם הדתי החברתי והכלכלי הירוד של הגרים, וקרא לקהילות המבוססות לתמוך בקהילת הגרים. קריאתו שפורסמה בעיתונות ההונגרית הביאה את הקהילות היהודיות ברחבי הונגריה לתרום לקהילת הגרים דברים נצרכים כמו ספרי לימוד תפילה ביגוד וכסף. גם הקהילות היהודיות הנאו-לוגיות והרפורמיות תרמו סכומי כסף לאחזקת הקהילה. כל אלו הביאו לשיפור מצבם.
ביחס לגיורם אנו מוצאים כמה מן המנהיגים היהודיים הבולטים שהכירו בהם כיהודים לכל דבר. הרב מנחם מנדל פאנט האדמו"ר השני לחסידות דעש (Dej) ואחד ממנהיגי יהדות טרנסילבניה, כתב על כמה מן הצאצאים של גרי בוזודויפאלו שהתרחקו מן היהדות ובאו כעת להתגייר כדת "כי באמת אינם גרים כלל רק ישראל גמורים בני אנוסים... וזה איזה שנים כאשר באו לכאן לקבל מכתב ממני כתבתי המכתב שי"ל דעליהם נאמר ובני הנכר הנלווים כו' כל שומר שבת כו' ואני ראיתי את הסידור שלהם שהתפללו בו קודם שנתגיירו והיה יותר מג' מאות שנה והיה בנוסח ספרד וגם החזיקו כל התעניתים וימים טובים שלנו וגם בכל חודש אלול השכימו לסליחות וכהאי גוונא התנהגו בדת ישראל כל מה שהיה באפשרי להם וידעו לעשות עדיין בקבלת אבותם ע"כ באמת המה בני אנוסים כנ"ל".
הרב יששכר בער קאהן רבה של קהילת ארדסנטג'רג', נתקבל בתור רבה של קהילת בזדאויפלו. הוא היה המענה לשאלות הלכתיות בקהילה וסייע בהדרכת הקהילה בעיצוב ההווי הדתי.
קתה לוונטל
קתה פרידה רוזה לוונטל (שם בגרמנית: Käthe Frida Rosa Loewenthal; 27 במרץ 1878 ברלין – 26 באפריל 1942 גטו איזביצה) הייתה ציירת נוף גרמנית מודרנית ממוצא יהודי.
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
לקריאה נוספת
פרקים בתולדות היהודים בטראנסילבניה בעת החדשה, פרי יצחק.
קתה לוונטל
ביוגרפיה
אביה היה רופא. הם התגוררו בערים שונות, בז'נבה, לוזאן, פריז וברלין, כשאביה עבד באוניברסיטאות שונות. שנת 1890 מצאה אותם בברן, שם התיידדה עם משפחתו של כומר מקומי והתנצרה.
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
קישורים חיצוניים
הארץ, סיפורה של קהילת שומרי שבת, פוגלמן שי.
קתה לוונטל
ביוגרפיה
שם הכירה את הצייר השווייצרי, פרדיננד הודלר, ופיתחה עניין באמנות. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, למדה אצלו ציור בין השנים 1895 - 1897. בעת ביקורה בפריס, פגשה את הצייר הגרמני, ליאו פון קוניג. היא חזרה איתו לברלין ולקחה שיעורים בבית הספר הפרטי שלו. לאחר מכן למדה בבית הספר לאמנות שהקים וילהלם פלדמן. בשנים 1904 עד 1905 עבדה כאמנית עצמאית במינכן ויצאה לטיולים הרמה הברנית, שהפכו למוטיב פופולרי בציוריה המוקדמים. בשנת 1909 עברה לשטוטגרט כדי להצטרף לחברתה הציירת ארנה ראייב-פריין פון הולצהאוזן (1882–1938). שם למדה באקדמיה הממלכתית לאמנויות ב"דנמלקלאסה "(כיתת נשים), בהוראת אדולף הלזל. היא סיימה את לימודיה בשנת 1914. בשנת 1912 קנתה אחותה, סוזן, בית דייגים ישן בהידנזה. קתה ביקרה שם בקביעות עד 1934. היא הייתה חברה באגודת האמנות של הידנזה, שבין חברותיה היו הציירות אליזבת אנדרה, קתרין במברג, קלרה ארנהיים ואליזבת בוכסל. היא גם הציגה בתערוכה באסם הכחול, סטודיו לאמנות שהקימה הציירת הני להמן.
בשנת 1934 אסרו עליה הנאצים לעסוק בציור. הסטודיו שלה נסגר והיא גורשה מכל הארגונים אליהם השתייכה. עד 1941 היא עדיין הצליחה לערוך מדי פעם טיולים לשווייץ ולצייר באזור ההר. ככל שההטרדות החמירו, היא קיבלה בחשאי תמיכה מחברים בקהילת האמנות ומשרתת לשעבר, מארי, שלימים תסתיר ותציל למעלה מ-200 מציוריה.
בשנת 1941 גורשה מדירתה והועברה לבית היהודים, ששימש מעבר לפני גירוש. בשנה שלאחר מכן היא נלקחה למרכז איסוף ליהודים לפני גירוש ואז הועברה לגטו איזביצה, שם הומתה.
היא מונצחת על ידי אבן נגף בהידנזה ושטוטגרט. בשנת 1993 התקיימה רטרוספקטיבה במוזיאון הידנזה, אולם תצוגה המוקדש לעבודת אמניות, פסלים, צלמים ואדריכלים.
אשלגן חמצני
אשלגן חמצני (Potassium oxide) היא תרכובת יונית של אשלגן וחמצן. החומר הוא מוצק צהוב בהיר המגיב כבסיס, החומר היגרוסקופי, עם מים התגובה מהירה ואקסותרמית. את תכולת האשלגן בחומרים תעשייתיים כדשנים או מלט מבטאים כאחוז המשקלי של K2O אילו היה האשלגן בחומר בתרכובת זו.
ייצור
מגיבים אשלגן מתכתי עם חמצן לקבלת אשלגן פראוקסיד K2O2 ואותו מגיבים על אשלגן לקבלת אשלגן חמצני
מאותו חומר גלם ניתן להפיק אשלגן חמצני גם בחימום ל-500°C:
הזמיר מניו אורלינס
הזמיר מניו אורלינס (באנגלית: The Toast of New Orleans) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 בבימויו של נורמן טאורוג, עם מריו לנצה, קתרין גרייסון ודייוויד ניבן בתפקידים הראשיים.
זה סרטו השני של מריו לנצה לאחר הופעת הבכורה שלו בסרטים ב"נשיקת חצות", גם כן לצידה של קתרין גרייסון. בשני הסרטים הוא מגלם בחור ממעמד חברתי נמוך (נהג משאית, דייג) שבזכות קולו המיוחד וכישרונו מגיע למעמד של זמר אופרה מפורסם.
בנוסף לאריות מתוך כרמן, לה טראוויאטה ומאדאם באטרפליי, לנצה שר גם את השיר "Be My Love" שהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ולרשימת מאה שנים... מאה שירים.
תקציר העלילה
פפה דובאל (מריו לנצה) הוא יתום שגדל אצל דודו ניקי (ג'. קרול נאייש) בכפר באיו מינו באזור הביצות (Bayou) של דרום לואיזיאנה ושניהם עוסקים כל הזמן בדיג. יש לו קול זמרה מפותח מלידה ובנות הכפר ובמיוחד טינה (ריטה מורנו) מעריצות אותו.
יום אחד מגיעים לכפר ראש העיר ניו אורלינס עם זמרת האופרה המפורסמת סוזט מישלין (קתרין גרייסון) ואמרגנה ז'אק ריבודו (דייוויד ניבן). הם מתקבלים בהתלהבות על ידי צעירי הכפר שרוקדים ושרים לפניה. סוזט מתחילה לשיר את "Be my love" ובאמצע נכנס לשירתה פפה והם מסיימים בדואט נלהב בתשואותיהם של אנשי הכפר ולמורת רוחו של ראש העיר. ז'אק מבחין בכישרונו של פפה ונותן לו כרטיס ביקור.
פפה לא רוצה לעזוב את הכפר אבל סופה עזה מטביעה את סירתם וכעת הם נשארו ללא פרוטה. פפה וניקי מגיעים לעיר הגדולה ניו אורלינס ונפגשים עם ז'אק וסוזט.
פפה מתחיל ללמוד אצל מאסטרו טרבליני (ריצ'רד הגמן) שמתרשם מכישרונו. בינתיים מנסה ז'אק ללמד את פפה נימוסים ודרכי התנהגות ושוכר את אוסקר (קלינטון סנדברג) שמנסה ללמד את פפה ודודו נימוסים בכלל ונימוסי שולחן בפרט, בהצלחה מעטה.
פפה וזודו מוזמנים למסעדה יוקרתית שם יושבים כל אנשי החברה הגדולה ועושים "בושות" לסוזט וז'אק.
לבסוף פפה "נכנע" ומתחיל להתנהג כג'נטלמן מנומס. אישיותו משתנה וזה לא מוצא חן בעיני סוזט ובעיקר בעיני חבריו מהכפר טינה ופייר (ג'יימס מישל) שבאים לבקר אותו.
פפה מבין זאת וחוזר להיות קצת יותר מחוספס וזה ניכר בהופעתם האחרונה במאדאם בטרפליי, פפה בתפקיד הימאי האמריקאי פינקרטון וסוזט בהפקיד מאדאם באטרפליי. בסוף ההופעה היא בורחת ממנו אך הוא רודף אחריה ומשיג אותה ושניהם מתחבקים.
מרכזי אפריקה לבקרת מחלות ומניעתן
מרכזי אפריקה לבקרת מחלות ומניעתן (Africa Centres for Disease Control and Prevention, Africa CDC) הוא סוכנות לבריאות הציבור של האיחוד האפריקאי התומכת ביוזמות בריאות הציבור של המדינות החברות ולחיזוק היכולת של מוסדות הבריאות שלהם להתמודד עם איומי מגפות ומחלות. הוא הוקם בינואר 2016 והושק רשמית בינואר 2017. למנהלה הראשון מונה הווירולוג ג'ון נקנגאסונג.
משימות
מטרת הארגון הוא שמירה על בריאות הציבור ועל בטיחותו על ידי מתן מידע לשיפור יכולת קבלת ההחלטות בתחום הבריאות, וקידום בריאות הציבור באמצעות שיתוף פעולה עם מדינות האיחוד האפריקאי וארגונים אחרים.
ה-CDC ממקד את תשומת הלב בבקרת מחלות ובמניעתן (בייחוד מחלות מידבקות), בריאות סביבתית, בטיחות ובריאות תעסוקתית, מניעת פציעות, ופעילויות חינוכיות שנועדות לשפר את בריאות תושבי אפריקה
מגפת הקורונה
מדינות אפריקה שיתפו פעולה המהלך המגפה, למשל לצורכי רכש. לדברי נקנגסונג, הוא מתכוון לכנס ועידה גדולה וללחוץ על מדינות העולם להשקיע כסף רב יותר בשירותי הבריאות לקראת המגפה הבאה.
מבנה ארגוני
CDC אפריקה מבוסס במרכז התיאום של באדיס אבבה, אתיופיה, המכיל גם את מרכז פעולות החירום של הסוכנות. את הסוכנות מובילים המנהל ד"ר ג'ון נקנגאסונג וסגן המנהל אחמד אוגוול אומה.
מלבד משרד ההנהלה ומשרד מדעים ותוכניות, לסוכנות יש גם כמה חטיבות העוסקות ב"מדיניות, דיפלומטיה בריאותית ותקשורת","ניהול ומינהל","מעקב ומודיעין אפידמיולוגי","מערכות רשתות ומעבדות", "מוכנות ותגובת חירום" ו"מכוני בריאות הציבור והמחקר."
העורקים הכליליים
העורקים הכליליים (TA: coronary artery, נפוצים בשם הלועזי: העורקים הקורונריים) הם העורקים המספקים דם לשריר הלב, למערכת ההולכה שלו ולמרכיבים נוספים של הלב. טרשת עורקים נפוצה בעורקים הצרים האלו ועלולה לגרום למחלת לב איסכמית. העורקים מחולקים ל-2 עורקים מרכזיים: העורק הכלילי הימני והעורק הכלילי השמאלי (RCA וLCA בהתאמה), וסעיפיהם. העורקים האלו עוברים בין שכבת כיס הלב לשכבת שריר הלב ונקראים גם עורקים אפיקרדיאלים (אפיקרדיום הוא שמה של רקמת כיס הלב בלועזית). עורקים קטנים נוספים עוברים בתוך שכבת שריר הלב ונקראים עורקים סאב-אפיקרדיאלים.
מרכזי אפריקה לבקרת מחלות ומניעתן
מבנה ארגוני
ל-CDC באפריקה יש גם מרכזי שיתוף פעולה אזוריים במצרים, ניגריה, גבון, זמביה וקניה; המכסים את צפון אפריקה, מערב אפריקה, מרכז אפריקה, דרום אפריקה ומזרח אפריקה בהתאמה. ה-CDC באפריקה מפעיל גם מכון ייחודי לפתוגן גנומיקה ומכון לפיתוח כוח אדם.
העורקים הכליליים
מבנה
מקורם של העורקים הכליליים במסתם אבי העורקים ליד העלים שלו, כשלמעשה, אלו העורקים הראשונים המתפצלים מאבי העורקים.