cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויין עילית
דמוגרפיה
כמו בכל חבל לימוזן, אוכלוסיית המחוז ויין עילית ירדה במהלך המאה ה-20, אם כי הרבה פחות מבמחוזות קורז וקרז. אחרי שבשנות ה-1970 הפסיקה ההגירה הפנימית מן הכפרים אל הערים, עלתה שוב המשיכה אל הסביבה הכפרית, ואחרי שנות ה-90 המגמה התהפכה. התווספו לאוכלוסיית המחוז מעל רבבת אנשים. הייתה משיכה במיוחד אל היישובים מסביב לעיר לימוז'. התיישבו בהם אזרחים בריטיים, גמלאים, גם אקדמאים שמקורם באזור, אנשי עיר שהחליטו לחיות בכפר ("הכפריים החדשים" - néo-ruraux) וכו'. תרמו לכך גם שיפור מערכת הכבישים, מניעים קשורים למסגרת החיים ולמחירי הנדל"ן. בשנים האחרונות לעומת זאת העתיד הדמוגרפי מושפע מההזדקנות התושבים והילודה המועטה.
הערים החשובות במחוז ויין עילית הן:
לימוז' תופסת את המשקל הדומיננטי במחוז. קומונת לימוז' כוללת 37% מתושבי המחוז. מבחינה זאת לימוז' היא במקום הרביעי בין המטרופולינים של צרפת מבחינת היחס של מספר תושביה לכלל אוכלוסיית המחוז, אחרי פריז (100%), אז'אקסיו (47%) ומרסיי (43.3%). המחוז כולל שני אזורים עירוניים (מטרופוליטנים): לימוז' עם 247,944 תושבים וסנט ז'וניין עם 13,455 תושבים. הקנטון המאוכלס ביותר הוא הקנטון סנט-אירייה-לה-פרש עם 20,706 תושבים, כלומר 5.5% מאוכלוסיית המחוז. הקנטון בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר הוא הקנטון לוימוז' 7 עם 14,808 תושבים, כלומר 3.9% מאוכלוסיית המחוז.
דתות
בלימוז' פועלים מוסדות דת של הדתות העיקריות. הדיוקסיה הקתולית לימוז', חלק מהפרובינקיה הכנסייתית פואטייה, כוללת שני מחוזות: ויין עילית וקרז והבישוף שלה יושב בלימוז'. כיום - החל משנת 2009 הבישוף של לימוז' הוא פרנסואה קליסט.
מנהל
המחוז ויין עילית מחולק לשלוש נפות, 21 קנטונים ו-201 מועצות (כפרים גדולים). בראש המחוז עומדת מועצה מחוזית. הוקמו גם 13 קהילות-על (intercommunalités) מספר מועצות עירוניות וכפריות. לפי חוק וואנה משנת 1999 לתכנון ולפיתוח בר קיימא של הטריטוריה, המחוז חולק גם לשישה אזורים ("ארצות" - pays) בעלי זיקה בעיקר להגנת הסביבה והפיתוח העירוני.
חינוך
החל משנת 1968 פועלת בלימוז' אוניברסיטה, המשרתת 20,000 סטודנטים. מפורסמים הם בתי הספר הלאומיים הגבוהים ENSIL למהנדסים ו-ENSCI - לקרמיקה תעשייתית ושלושה מכונים למדעי מחשב (IL). במחוז פועלים 204 בתי ספר יסודיים, 268 בתי ספר ציבוריים ו-11 פרטיים. כמו כן - פועלות 33 מכללות ציבוריות ו-5 פרטיות, 12 בתי ספר תיכון ציבוריים ו-3 פרטיים.
מוסדות משפטיים
בשנים 2007–2008 בוטלו בתי המשפט המחוזיים בבלאק, רוששואר וסנט אירייה-לה-פרש. נשאר רק בית משפט מחוזי אחד - בלימוז'. בלימוז' פועל גם בית דין לערעורים עבור שלושה מחוזות: קורז, קרז וויין עילית.
החיים הפוליטיים
המחוז ויין עילית מהווה מזה זמן רב אחד המבצרים של השפעת השמאל בצרפת בעקבות מלחמת העולם הראשונה והמסורת הפועלית והסינדיקלית (הקונפדרציה הכללית של העבודה CGT - אחד מההתאחדויות הגדולות של האיגודים המקצועיים בהמדינה - הוקמה בכנס בלימוז' בשנת 1895) בכפרים ובערים והרזיסטאנס בימי מלחמת העולם השנייה סייעו לתחרות החזקה באזור בין קומוניסטים לסוציאל-דמוקרטים. קבוצות פוליטיות שתפסו במידה רחבה את הזירה הפוליטית במחוז. בתחילת המאה ה-21 המפלגה הקומוניסטית מהווה במחוז משקל בולט, אולם שלושת המושבים בפרלמנט מטעם המחוז נתפסו על ידי סוציאליסטים. מפלגה אחרונה זו החזיקה גם שני מושבי סנטורים ואת רוב הקנטונים והמועצות. עם מעל 3500 תושבים. הימין הפלמנטרי נמצא בשוליים, על אף כמה מאחזים והצלחות נקודתיות (בקוזס), אוהדים רבים בכפרים בצפון המחוז, וזכייה בתפקיד ראש העיר לימוז' ב-2014. ההשפעת הימין הקיצוני הייתה אז יחסית מוגבלת.
AppLovin
AppLovin (באנגלית: Applovin Corporation) היא חברה אמריקאית העוסקת בתחום הטכנולוגי של התקשורת סלולרית. היא פועלת ממטה בפאלו אלטו בה הוקמה בשנת 2012. החברה מאפשרת למפתחי משחקים שונים לנצל את הטכנולוגיה שלה לפיתוח, ניתוח ופרסום משחקי מחשב לסמרטפונים ומכשירים ניידים נוספים.
היסטוריה
בספטמבר 2016 סוכם עקרונית שהחברה תירכש על ידי חברה סינית Orient Hontai Capital תמורת מיליארד וחצי דולר. בסופו של דבר הסיכום לא מומש.
ביולי 2018 החברה הקימה Lion Studios שפועלת מול מפתחי משחקי וידאו לסמרטפונים ומקדמת את תוצרתם. בשנת 2019 נרכשה חברה SafeDK שמפתחת אפליקציות.
בפברואר 2020 נרכשו עוד מספר חברות מפתחות לרבות Geewa הצ'כית שפיתחה את המשחק Smashing four. בשנת 2020 האתר Pocket Gamer דירג את החברה בין 50 מפתחה משחקי סמרטפונים הגדולים והציב אותם במקום ה-20.
באפריל 2021 חברת AppLovin הפכה לחברה ציבורית לפי שווי שוק של 24 מיליארד דולר.
ג'נבאי גרנסה
ג'נבאי גרנסה (בצרפתית: Jinbei Granse) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jinbei (בסינית: 華頌), אשר מיוצרת משנת 2002 בסין.
Jinbei הוקמה בשותפות מיזם משותף בין Brilliance Auto (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה על ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance.
אם פיפל
אם פיפל (אנגלית: M People) היא להקת דאנס בריטית ממנצ'סטר שידעה הצלחה לאורך שנות התשעים. שמה נגזר מהאות הראשונה בשמו של מייק פיקרינג, המייסד. תחילה תכננו חברי ההרכב להכין רשימה של סולנים שונים לכל שיר, אולם אז התגלתה הת'ר סמול והפכה לזמרת הראשית של הלהקה.
הצלחה ראשונה מסוימת של אם פיפל הייתה בסצנת מועדוני הלילה במנצ'סטר, שם פיקרינג שימש כדי ג'יי, ואולם ההגעה המשמעותית לתודעה העולמית ארעה ב-1993 עם הלהיט "One Night in Heaven" ("לילה אחד בגן עדן") שהגיע למקום גבוה במצעד הבריטי ולמקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקני בשנה העוקבת; ועם "Moving on Up" ("מתקדמים"), ששובץ כפסקול במספר סרטים (בהם "ללכת עד הסוף", 1997) והיה ללהיטה הגדול ביותר של הלהקה. האלבום "Elegant Slumming", שהכיל את שני השירים האלה, נכנס למקום השני במצעד הבריטי עת יצא ב-1993, וב-1994 זיכה את הלהקה בפרס מרקיורי.
בשנים 1994 ו-1995 זכתה אם פיפל בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בקטגוריית הרכב הדאנס הבריטי הטוב ביותר, עבור האלבום "Bizarre Fruit" ("פרי מוזר"), ששהה בעשירייה הפותחת של מצעד האלבומים למשך ארבעה חודשים עד 1996. ראויים לציון מהתקליט הם השירים "Open Your Heart" ("פתח את לבך") ו-"Search for the Hero" ("חפש את הגיבור") ששימש בקמפיין הפרסום של פיג'ו 406. בטקס של שנת 1995 ביצעה הלהקה שיר לצד סטינג.
באותה שנה פנו אם פיפל לסיבוב הופעות עולמי, ובארצות הברית הגיעו שיריהם חמש פעמים לחמישייה הפותחת של מצעד הדאנס. האלבום "Bizarre Fruit II" ("פרי מוזר 2"), שכלל רמיקסים - ושאותו קידמו במסעם, היה לאחד מרבי-המכר של העשור. לאורך קיץ 1996 הם ערכו מספר מופעי-חוצות, שבראשם הופעה באולד טראפורד עבור ה-BBC, בה נחוגה אליפות יורו 1996, כשלצד אם פיפל אמנים רבים ובהם מאדנס וסימפלי רד.
בסתיו 1997 יצא התקליט "Fresco" והגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, כשהוא ממשיך ומוכר מעל מיליון עותקים - אלבום פלטינה. הסינגלים מהאלבום הפכו את הלהקה לאחת מיוצרות-הלהיטים העקביות ביותר של שנות ה-90 הן במכירות והן בהשמעה רדיופונית. בשנה שלאחר מכן יצא "The Best of M People" ("הטוב ביותר של אם פיפל"), אלבום אוסף שבו גם שלושה שירים חדשים. הוא מכר 1.75 מיליון עותקים והגיע למקום השני.
זולתנות (ביולוגיה)
בביולוגיה, זולתנות (גם: אלטרואיזם) מתייחסת להתנהגות שמגבירה את הכשירות של הזולת תוך הפחתת הכושר של מפגין ההתנהגות. זולתנות, במובן הביולוגי, אינה מכוונת לכך שפעולה נעשית בכוונה מודעת לעזור לזולת, כזולתנות בהקשרה הרחב: מבחינה ביולוגית-ביהביוריסטית, הפגנת מודעות אינה נחוצה כתנאי לקיומה של זולתנות. זולתנות אינה מוערכת במונחים מוסריים, אלא במונחי השלכותיה הסופיות של הפעולה הזולתנית על סיכויי ההישרדות, הרבייה וההזדווגות של מפגין הפעולה.
התנהגויות זולתניות מופיעות בעיקר בקרב קרובי משפחה, במערכות יחסים כגון הורות, אבל יכולות להיות מופגנות גם בטווח רחב יותר של קבוצות חברתיות, כגון בקרב חרקים חברתיים. התנהגויות אלה מאפשרות לבעל החי להגדיל את תפוצת הגנים שלו, על ידי סיוע לקרוביו לשרוד ולהתרבות וכך סיוע לקרובים אלה לחלוק את הגנים האלו. תנאי שמגדיר זולתנות הוא פעולה שתוצאתה היא אובדן קבוע של יכולת רבייה וכשירות (עם פוטנציאל עקיף להגדלת הכשירות הכללית של הקרובים, המין או הקבוצה החברתית).
סקירה
במדע האתולוגיה (חקר ההתנהגות) ובמחקר של אבולוציה חברתית, מוכרים בעלי חיים המתנהגים בדרכים המפחיתות את כושר הפרט אך מגדילות את כושרם של אחרים באוכלוסייה; מבחינה פונקציונלית, זו הגדרת הזולתנות. התנהגות חברתית, לרבות זולתנות, היא אחד הנושאים שאותם מסבירה תורת האבולוציה. תאוריית ברירת הקרובים מסבירה מקרים של בעלי חיים העוזרים לזולת אליו הם קשורים באופן משפחתי. מעבר לתופעה הרווחת של זולתנות ביולוגית, תופעת ההורים המגנים על צאצאיהם, מוכרות דוגמאות קיצוניות של הקרבה. דוגמה אחת היא מטריפאגיה, (אכילת האם על ידי צאצאיה), הקיימת באחד ממיני העכבישים. דוגמה נוספת היא זכר עכביש המאפשר לנקבה שאותה הפרה, לאכול אותו. חוק המילטון מתאר את היתרון בזולתנות זו במונחים שניסח הביולוג סיוואל רייט בשנת 1922: מידת הקרבה המשפחתית קובעת את מידת ההקרבה. ההקרבה נעשית אם הרווח של המוטב עולה על ההפסד של המקריב.
השלכות על תורת האבולוציה
קיומה של זולתנות בטבע הוא תמוה במבט ראשון, כי התנהגות זולתנית מפחיתה את הסבירות שבעל החיים יתרבה. בין הוגי הרעיון שהברירה הקבוצתית יכולה להסביר את האבולוציה של הזולתנות, היה דרווין, בספרו מוצא האדם (1871). התאורטיקנים של האבולוציה ג'ורג ויליאמס, ג'ון מיינרד סמית' וריצ'רד דוקינס תיארו בעיה זו, בכך שציינו כי הברירה הטבעית פועלת על הפרט, וכושרו של הפרט (מספר הצאצאים שהוא מייצר בהשוואה לשאר האוכלוסייה) הוא שמניע את האבולוציה. יתרון לקבוצה (למשל ציד בלהקה) עשוי להיות חיסרון לפרט. זה עלול להיפגע במהלך הציד, אך יכול להימנע מפציעה על ידי הימנעות מקרב, ועדיין להשתתף בחלוקת השלל. לכן העדפה לשיתוף פעולה ולזולתנות לא יכולה להתפתח, כי אנוכיים יישרדו יותר ויותירו, בממוצע, יותר צאצאים מאשר אלה שהצטרפו לציד בלהקה וכך סבלו מפציעות או מתו. אם האנוכיות היא תורשתית, ויש לה יתרון אבולוציוני, הדבר יהפוך את האוכלוסייה כולה לאנוכית.
בשנת 1971 ניסח רוברט טריברס את עקרון ההדדיות לתיאורית הזולתנות, בניסיון להסביר את הסיוע שמעניקות ציפורים בגידול צאצאיהן של עמיתותיהן ללהקה שאינן קשורות אליהן בקשר גנטי. דינמיקה דומה של עזרה הדדית, שמתקיימת גם בקרב פרטים שאינם קשורים זה לזה בקשר גנטי, קיימת גם במגזר החרדי בישראל ובקרב קהילות חרדיות בעולם. טריברס טען שפרט עשוי לסייע אם מתקיימת סבירות גבוהה לכך שהוא עצמו ייעזר בתמורה, בעתיד. אם התמורה הצפויה לא ניתנה, שיתוף הפעולה והסיוע ייפסקו לצמיתות. אם תמורה ניתנה, הפעולה ההדדית המיטיבה תימשך. דוקינס ורבים אחרים טענו שאסטרטגיה זו היא בלתי יציבה מבחינה אבולוציונית מכיוון שהיא חושפת את המיטיב לרמאות של המוטב.
עקרון ההכבדה ותאוריית הזולתנות
מכיוון ש"דילמת האסיר" התקשתה במתן מענה מלא לדרך היווצרותם של שיתוף הפעולה ושל הזולתנות, הוצעו הסברים חלופיים לכך.
יש הקבלה בין מעשי זולתנות ומופעים מיניים של בעלי חיים רבים, בייחוד מינים מסוימים של ציפורים, בהם הטווס. שניהם - הזולתנות והמופע החיצוני - יקרים מבחינת משאבים ועלות עבור המפגין אותם, כלומר מבחינת הכבדתם על יכולת הישרדותו וכשירותו הכוללת. הדבר הביא את אמוץ זהבי להציע את האפשרות ששני מופעים אלה הם אותות לסימול כשירות. כך נסללה הדרך לניסוחה של תאוריה יציבה מבחינה אבולוציונית לגבי מופעים אלה, שנועדו להביע כשירות, תאוריית עיקרון ההכבדה. כדי שהסימן יהיה אמין, וכדי שיקשה על פרט אחר לזייפו, האות צריך להיות יקר, רב עלות, מבחינה אבולוציונית, מבחינת היחס שלו ליכולת ההישרדות של הפרט. הפגנת אות זה אמורה להקשות על יכולת ההישרדות של הפרט. כך, אם פרט מזייף אות שעלותו גבוהה - כלומר, מפגין תכונה שלמעשה אין לו, ולמעשה אינו ויכול לענוד בעלותה, מכיוון שכשירותו המעשית נמוכה - הדבר יעלה לו ביוקר, לעיתים עד כדי כישלון בהשגת מזון, בפוריות או בהתחמקות מטורפים. זהבי שאל את המונח "הכבדה" מפרקטיקת ההכבדה בספורט, למשל ההכבדה על סוסים במרוצי סוסים, בהם מרכיבים על סוסים מהירים רוכבים כבדים יותר, כדי לשפר את סיכוייהם של סוסים אטיים ולהפוך את תוצאת המרוץ לפחות צפויה מראש. עם זאת, הצופה שרואה שעל סוס מסוים רוכב רוכב כבד יותר, מניח שסוס זה מהיר יותר ולכן מראש הורכב עליו רוכב כבד.
כך פועל גם עקרון ההכבדה: כשפרט רואה סימן שמכביד על בעליו, הוא מניח שפרט זה כשיר יותר מזולתו, שאינו מצויד בסימן זה. זולתנות היא אחד הביטויים של עקרון ההכבדה, מכיוון שהיא מפחיתה את יכולתו של הפרט לשרוד, ולכן היא כדאית רק לפרטים שיכולים לעמוד בה, לסייע לזולתם ועדיין לשרוד, למרות הקושי הכרוך בכך. פרט המפגין זולתנות עשוי, לפיכך, לזכות לזיווג משופר עקב הפגנת תכונה זו, של סיוע לזולת, תכונה שלכאורה מטילה עליו עול מיותר: הפרטנר האופציונלי להתרבות יתרשם מהפגנת הזולתנות ויראה את הפרט המפגין את הזולתנות פרטנר ראוי לזיווג. התנהגותו הזולתנית של זכר הסוכי, שמשקיע משאבים בבניית סוכה לנקבה אף על פי שהוא-עצמו לא ישתמש בה, היא דוגמה לזולתנות כזו, שעשויה לגרום לנקבה להסכים להתרבות עמו, וכך משפרת את סיכויי הרבייה שלו ואת שרידות הגנים שלו. זו דוגמה לזולתנות המהווה אסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית.
דמיון בין הפרטים בתור דרך להתפתחותה של זולתנות
כל מוטציה שיש בה תועלת לפרט, צפויה להתפשט באוכלוסייה נתונה. התפשטות כזו של תכונה עשויה לגרום לפרטים המחוננים בה להיות דומים זה לזה. דמיון כזה יכול להיות דמיון בהופעה, במחווה, בתכונת גוף או בהתנהגות, כולל התנהגות זולתנית. הדמיון הזה מאפשר לפרט לזכות ביתרונות: יכולת מהירה לזיהוי הדדי (זיהוי פרטים אחרים מאותו המין על ידי הפרט, וכן זיהוי הפרט על ידי פרטים אחרים מאותו המין) לשם רבייה ושיתוף משאבים עם יתר הפרטים בלהקה, וכן יכולת להיטמע בקרב יתר הפרטים במקרה שטורף עוקב אחריהם ומחפש פרט ספציפי נחשל על מנת לבודדו ולטרפו. באופן כזה, הדמיון של פרט אחד ליתר הפרטים מקנה לו יתרון אבולוציוני, מגביר את הכשירות האבולוציונית שלו ועשוי להפוך תכונה מסוימת לנחלת הכלל ולאסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית.
תאוריה זו פותרת את בעיית הנצלנות: לכאורה עדיף להיות נצלן, לא להשתתף בציד אבל להשתתף באכילת הטרף. כך הפרט נמנע מהסכנות שבציד (פציעה, מוות) אבל נהנה מהיתרונות שבשותפות עם העדר. לפי תאוריה זו לגבי יתרונותיו של הדמיון בין הפרטים, זה שמנצל את זולתו ונמנע מלחלוק בעשייה המשותפת, מוציא את עצמו מהכלל. כך נוצר יחס שלילי (של יתר בני הקבוצה בכלל, ושל נקבות בפרט) כלפיו. כך פוחת הסיכוי שלו למצוא זיווג ולהעביר את תכונת הנצלנות שלו לדור הבא. כך גוברת שכיחותה של הזולתנות באוכלוסייה. לפי תאוריה זו, אם הזולתנות היא תכונה המשותפת לבני הקבוצה, עצם היותו של פרט כלשהו זולתני מגביר את סיכויי הישרדותו, עקב הדמיון בינו לבין שאר הפרטים בקבוצה. כך הופכת הזולתנות לתכונה שמגבירה את הכשירות האבולוציונית ומהווה, לפיכך, אסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית.
תאוריה אבולוציונית זו לגבי יתרונותיו של הדמיון בין הפרטים נקראת קוינופיליה.
מכניזמים של הדדיות
זולתנות בקרב בעלי חיים היא שם כולל לטווח רחב של התנהגויות שעשויות להיות להן לרועץ אך עשויות להיטיב עם אחרות. העלויות והתועלות נמדדות במונחים של כשירות רבייתית, שהיא המספר הצפוי של הצאצאים. בהתנהגות זולתנית מפחית אורגניזם את מספר הצאצאים הצפוי שלו, אך מגדיל את מספר הצאצאים הצפויים של אחרים. זולתנות בטבע מתבטאת בדרכים נוספות מלבד הסתכנות - למשל על ידי זולתנות הדדית. משמעותו של מושג ביולוגי זה אינה זהה למשמעותו בעולם האדם. עבור האדם, פעולה היא זולתנית רק אם היא נעשית בכוונה מודעת לעזור לזולת, אך בעולם החי, הגדרת הזולתנות אינה כוללת דרישה זו. זולתנות בעולם החי שאינו אדם כוללת פעולות סיוע הדדיות שאינן מבוססות על תודעה אלא על דינמיקה של שיתוף פעולה ושקלול אינסטינקטיבי של תועלות הדדיות. המשותף לפעולות סיוע אלה הוא העובדה שבתהליך הפגנת הפעולה הזולתנית, המיטיב הופך בשלב כלשהו באינטראקציה גם למוטב.
זולתנות המבוססת על סימטריה
התנהגות המביעה קרבה בין שני פרטים מניעה התנהגות דומה בשני הכיוונים, בלי צורך לבצע חישובים יומיומיים של עלות-תועלת, וזאת כל עוד היחסים בכללותם נשארים משביעי רצון. זהו אחד המכניזמים הנפוצים ביותר של שיתוף פעולה, הן בקרב בני אותו מין (כגון בבוני הזית הפולים כינים זה מזה), הן בקרב מינים שונים (כגון זרזירי הבקר המנקה יונקים צמחוניים מטפיליהם ובתמורה ניזון מטפילים אלה, או דג הנקאי המנקה את פיותיהם של דגים אחרים וניזון מהמזון שאסף בפיותיהם).
זולתנות המבוססת על הפגנת כוונות
זולתנות עשויה להתבסס על פירוש התנהגות זולתנית של הצד הנגדי לשם התנהגות דומה. מנגנון הדדיות זה מאפשר חילופי טובות באופן ארעי, אך הוא פחות ממומש עקב היעדר הביטחון שמקנה לשני הצדדים ההתנהגות הריטואלית. זולתנות כזו מתקיימת בעיקר בקרב קופים ובני אדם.
זולתנות מחושבת
ישנם אורגניזמים המחשבים את עלותה של ההתנהגות הזולתנית שלהם ואת עלות העזרה שהעניקו לזולת, ובהתבסס על חישובים אלה מחליטים למי לעזור ולמי לא. מכניזם זה טיפוסי לאדם ולשימפנזים. עם זאת, קיימת מחלוקת על דבר קיומה של התנהגות ספונטנית כזו בתנאי שבי.
תאוריית השוק הביולוגי
תאוריית השוק הביולוגי היא הרחבה של רעיון הזולתנות ההדדית. היא מציעה מכניזם שנועד להסביר מעשים זולתניים בין פרטים שאינם קשורים זה לזה, בתוך מערכת גמישה יותר של חילופי טובין. הראשונים שהשתמשו במונח זה הם רונלד נואה (Ronald Noë) ופטר המרשטיין (Hammerstein) בשנת 1994, כדי לתאר יחסי גומלין בין פרטים המחליפים ביניהם טובין ושירותים כגון מזון (כפי שעושים ערפדים), מים, שירותי שמירה וקריאות אזהרה (כפי שעושים זנבנים ערבים), טיפוח, סירוק וניקיון הדדי (כפי שעושים בבוני הזית), מתן מקלט (כפי שעושה שושנת הים לשושנון) ועוד. תאוריית השוק הביולוגי מורכבת ממספר מאפיינים פורמליים שהם בסיס לזולתנות:
מחקרים בדקו אם זכרים של גיבון פרא לבן-יד בפארק הלאומי קאו יאי בתאילנד מגבירים את פעילות הסירוק ופליית הטפילים כשבת הזוג פורייה. נמצא שזכרים מסרקים נקבות יותר מאשר להפך בתקופת הביוץ מאשר בתקופות הריון או הנקה. נמצא קשר בין מידת הסירוק והטיפוח שביצעו זכרים בנקבות לבין מספר האירועים שבהם נקבות הזדווגו עם זכרים, או, לחלופין, טיפחו וסירקו אותם בתמורה. ההסבר האבולוציוני לכך הוא שבתקופת הריון או הנקה, נקבה לא זמינה לזיווג שעשוי להסתיים בהפריה. תרומת סירוק בתקופה כזו להגברת הכשירות האבולוציונית של הזכר נמוכה, כי סירוק לא יוביל לזיווג פורה, ולכן בתקופה כזו הזכר נוטה פחות להשקיע בפעילות זולתנית כגון סירוק ופליית טפילים מהנקבה.
דוגמאות לזולתנות בקרב בעלי חוליות
יונקים המפגינים זולתנות כוללים בין השאר:
לוסנה
לוסנה (בספרדית: Lucena; בספרות התורנית מכונה אליסנה) היא עיר בדרום ספרד, במחוז קורדובה, באנדלוסיה, 60 ק"מ דרומית מזרחית לקורדובה. אוכלוסיית לוסנה מונה כ-42,000 תושבים והיא העיר השנייה בגודלה במחוז אחרי בירת המחוז, קורדובה.
לוסנה הייתה עיר יהודית שצמחה מתוך אחת המושבות שבנו הגולים היהודים שהוגלו מאזור ירושלים ובית לחם על ידי טיטוס קיסר רומא, בתקופת בית המקדש השני.
העיר נקראה במקור אליאוסנה (Eliossana או Eli Ossana) וייתכן ששמה הוא שיבוש של המילים "אלי הושע-נא" בעברית.
הרי"ף, בעקבות הלשנה בעיר הקודמת שבה גר, ברח לעיר זו בגיל 75. הוא הוצרך לברוח לספרד, בתחילה לקורדובה ומשם עבר לאליסנה, בה שימש כראש ישיבת לוסנה אחר פטירת רבי יצחק אבן גיאת, ובה שהה עד יום מותו.
בגירוש ספרד התפזרו תושבי העיירה למדינות צפון אפריקה ומדינות אירופה, וחלקם חזרו לארץ ישראל.
בית הקברות היהודי של העיר לוסנה נתגלה בשנת 2006 בעת עבודות לצורך סלילת כביש. הוא זוהה כבית הקברות היהודי על ידי צורת הקבורה היהודית, וגיל העצמות שהתגלו בקברים שהתאים לתקופה בה חיו באזור יהודים המאה האחת עשרה. מתוך כ-300 קברים נמצאו כ-170 גופות שהוצאו מקבורתם. בבית קברות זה נקברו ככל הנראה גם חכמי לוסנה ובניהם הרי"ף.
לא שרדה אף מצבה מבית הקברות (למעט שתי מצבות) בעקבות ההיתר של ממשלת ספרד להשתמש במצבות בתי קברות יהודים לצורכי בנייה.
הסופר מואיז בן הראש מתאר את תהפוכות הפרק היהודי בקורות העיר, ברומן ההיסטורי פרי עטו "לוסנה".
מדד בישופ
מדד בישופ (באנגלית: Bishop score) הוא מדד רפואי המשמש להערכת מצב האגן לצורך החלטה האם ליילד את העובר.
מדד בישופ כולל חמישה פרמטרים, כאשר כל אחד מהפרמטרים יכול לקבל בין 0 ל-3 נקודות. ניקוד כולל של מעל 6 נקודות מצביע על הסתברות גבוהה ללידה ללא צורך בהשראת לידה. ניקוד של פחות מ-3 נקודות מצביע על צוואר לא בשל ולעיתים מצריך השראת לידה.
פודה
ראו גם
}}
הארי קיין (אצן)
הארי קיין (באנגלית: Harry Kane; נולד ב-24 במאי 1933) הוא אתלט יהודי-בריטי בעבר, אלוף ושיאן המכביות (הרביעית 1953 והחמישית 1953) בריצת 400 מטר. אלוף (1954), שיאן בריטניה, סגן-אלוף חבר העמים הבריטי (ונקובר 1954) ומדורג חמישי בעולם (1954) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
קיין גדל באיסט אנד לונדון למשפחה ממוצא רוסי ופולני. אמו ואחיו הצעיר סטלני נפטרו כשהיה בן 10, עקב שרפה בביתם החדש.
באליפות בריטניה לנוער שנערכה בשנת 1952 זכה קיין בשתי מדליות זהב, בריצת 120 יארד משוכות (99 ס"מ) בתוצאה של 15.4 שניות ובריצת 200 יארד (76 ס"מ) בתוצאה של 23.3 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה קיין במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא מכבי חדש של 50.5 שניות, לפני לוינזון (51.0 שניות) ור. יפה (51.0 שניות), שניהם מארצות הברית.
בתחרות שנערכה במוסקבה, רוסיה ב-11 בספטמבר 1955 קבע קיין בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 52.5 שניות.
בתחרות שנערכה בלונדון ב-8 ביוני 1957 קבע קיין בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 51.6 שניות, שדירגה אותו במקום עשירי בעולם בשנה זו. בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בספטמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא מכבי חדש של 49.0 שניות, לפני אירווין דרדיק מארצות הברית (49.8 שניות) ודוד אברמוביץ' מאוסטרליה (51.2 שניות) ובכך הגן על תוארו ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.2 שניות, לפני רוברט ריטנברג מארצות הברית (54.8 שניות). מדליית כסף, בריצת 200 מטר משוכות בתוצאה של 25.3 שניות, אחרי רוברט ריטנברג (24.4 שניות) ולפני אלן קליין מארצות הברית (27.0 שניות).
יחסי טוגו–סין
יחסי טוגו–סין מתייחסים ליחסי החוץ בין טוגו לסין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 בספטמבר 1972.
מימון פיתוח סיני לטוגו
משנת 2000 עד 2011, ישנם כ-40 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו בטוגו באמצעות דיווחי מדיה שונים. פרויקטים אלה נעים בין פרויקטים של שיקום דרכים בשנת 2009, להלוואת 60 מיליון אירו לבנק בטוגו בשנת 2011.
זכויות אדם
ביוני 2020 הייתה טוגו אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים
המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים (אושוויץ) הוא מוזיאון לתולדות יהודי העיר, מרכז חינוכי ובית כנסת בעיירה אושווינצ'ים (אושוויץ) שנפתח לציבור בשנת 2000 והוא בית התפילה היחידי שנמצא בקרבת מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
לפני שהפכה אושוויץ לסמל האולטימטיבי של השואה היא הייתה עיר פולנית רגילה בשם אושווינצ'ים, ובאופייה הייתה למעשה עיירה יהודית. רוב האוכלוסייה בעיירה הייתה יהודית. דורות של סוחרים, רבנים, רופאים ועורכי דין ממוצא יהודי גדלו בעיירה הזאת, ותרמו לחיים יהודים עשירים ומגוונים. היהודים עבדו, נישאו, למדו, התפללו ודאגו למשפחותיהם ושרתו את הקהילה. הטרגדיה של השואה שמה קץ לחיים היהודיים-התוססים בעיירה. בספטמבר 2000, פתח המרכז היהודי באושווינצ'ים (אושוויץ') את שעריו במטרה לכבד את זכר תושבי העיר היהודיים שחיו בה בעבר וללמד את הדורות הבאים על כל מה שאבד. המרכז מכיל את בית הכנסת "חברה לומדי משניות" ובית משפחת קורנרייך. בנוסף לבית משפחת קלוגר, שהיה ביתו של היהודי האחרון באושווינצ'ים. החל מחודש אוגוסט, 2006 המרכז היהודי מקושר למוזיאון למורשת יהודית- זיכרון חי של השואה בניו יורק, ארצות הברית.
המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים ממוקם בכיכר על שם הכומר יאן סקרבק 5.
פרויקטים להנצחת יהדות העיירה
שמאל|ממוזער|225px|טקס הנצחת 67 שנים לגירוש יהודי העיר שמאל|ממוזער|225px|תערוכת "חיים חדשים"
לאורך השנים הקים המוזיאון היהודי באושווינצ'ים מספר לא מבוטל של פרויקטים במטרה להנציח את זכרה של יהדות העיר ולהילחם בדעות קדומות ואנטישמיות. להלן מספר פרויקטים נבחרים:
"זוכרים"
ב-16 באפריל 2008 המוזיאון היהודי באושווינצ'ים ארגן אירוע מיוחד הנקרא "זוכרים" (Pamiętamy- בפולנית). אירוע זה אורגן במטרה להנציח את השנה ה-67 לגירוש יהודי אושווינצ'ים לשלושה גטאות סמוכים. בפעם הראשונה בהיסטוריה של אושווינצ'ים, תושביה של העיירה התאספו במרכז היהודי במטרה לזכור את גירוש יהודי העיירה באביב 1941 לשלושת הגטאות: בנדין, סוסנוביץ וכשאנוב. כשנתיים לאחר הגירוש, חוסלו הגטאות ומרבית היהודים שחיו בגטו, נשלחו אל מותם בתאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. אירוע הזיכרון, התקיים בעזרת הנשים של בית הכנסת היחיד ששרד את השואה, בית הכנסת "חברה לומדי משניות". יותר משלוש מאות אנשים מילאו את בית הכנסת כדי לצפות בסרט דוקומנטרי על הניצולים שחיים במדינת ישראל. בנוסף, הנוכחים האזינו לעדויות של שני ניצולים יהודיים, תושבי העיירה לשעבר, הנריק שנקר וחיים וולנרמן.
שיפוץ "בית קלוגר"
הפרויקט החדש והגדול ביותר שנעשה עד כה במוזיאון. עם תחילתה של שנת 2013, המוזיאון יצא במבצע לגיוס כספים במטרה לשפץ את בית משפחת קלוגר, שכמעט והתמוטט בעקבות רעידת האדמה שפקדה את האזור בשנת 2010. בית משפחת קלוגר, היה ביתו של שמעון קלוגר, שהיה התושב היהודי האחרון באושווינצ'ים, שהלך לעולמו בשנת 2000, ומאז שום גורם לא טיפל בבית המתפורר. כאמור, המוזיאון היהודי באושווינצ'ים החליט לפתוח פרויקט חדש לשיפוץ מסיבי של הבניין בן שתי הקומות ולהפוך אותו לבית קפה, בשם "קפה אושפיצין" (כשמה היידי של העיירה). בית קפה זה יהיה כשר, כך שיוכל לפנות גם לקהל היהודי שומר הכשרות. המטרה המרכזית של שיפוץ זה, היא להפוך את "קפה אושפיצין" למרכז לדיאלוג בין-דתי יהודי-נוצרי.
אפליקציית "אושפיצין"
אפליקציית "אושפיצין" היא אפליקציה שנוצרה על ידי המוזיאון היהודי באושווינצ'ים במטרה להנגיש את ההיסטוריה היהודית של העיירה גם לדור הצעיר. האפליקציה מאפשרת למשתמש בה להתחקות אחרי האתרים היהודיים בעיירה, ובכלל זה : בית הכנסת הגדול, שאותו ניתן לראות בדגם תלת-ממד באמצעות סריקת קוד. בנוסף, ישנה מפה אינטראקטיבית המציגה את בתי הספר, החנויות, הרחוב היהודי ומוסדות הקהילה השונים בעיירה. האפליקציה מלווה בהסבר קולי על האתרים הללו, בנוסף לאפשרות של מציאות מדומה המציגה תמונות של האתרים מלפני תקופת מלחמת העולם השנייה. האפליקציה זמינה בחינם בכל סוגי הטלפונים החכמים. שמאל|ממוזער|150px|אפליקציית "אושפיצין"
בית הכנסת
בית הכנסת "חברה לומדי משניות", הוא בית הכנסת היחיד שלא נהרס לחלוטין על ידי הנאצים. בית הכנסת נבנה בערך בשנת 1913 והיה פעיל עד הכיבוש הנאצי, כאשר בתקופה זו הגרמנים הפכו את בית הכנסת למחסן תחמושת.
לאחר השואה, הבניין נפתח שוב כבית כנסת לשימושם של ניצולי השואה שהתפללו בו עד שעזבו את אושווינצ'ים ופולין. עם עזיבת היהודים, בתחילת שנות השישים, השלטונות הקומוניסטים בפולין הלאימו את בית הכנסת והפכו אותו לחנות שטיחים. בשנת 1997, בית הכנסת היה הרכוש היהודי-הציבורי הראשון בפולין, שהושב לקהילה היהודית לאחר נפילת הקומוניזם. בית הכנסת הושב לקהילה היהודית בבילסקו-ביאלה (בירת המחוז) שתרמה את בניין המוזיאון היהודי באושווינצ'ים. הבניין בשלמותו שוחזר למצבו שהיה לפני מלחמת העולם השנייה על ידי היסטוריונים לאומנות ועל פי עדויות וזיכרונות של ניצולים. לבסוף, נפתח בית הכנסת לציבור בשנת 2000. בית הכנסת מכיל בתוכו ספרייה גדולה ומכובדת של ספרי קודש, ובכללם סידורים, ספרי תלמוד וספרי תנ"ך ומתגאה בשני ספרי תורה כשרים, שנתרמו על ידי קהילות יהודיות בארצות הברית. כיום, לבית הכנסת "חברה לומדי משניות" אין רב או קהילה מקומית, אבל כבית הכנסת היחיד בקרבת מחנה ההשמדה אושוויץ' הוא זמין למבקרים המעוניינים לבקר בו, להתפלל ולחגוג בו בר/בת מצווה ושמחות אחרות.
בית הכנסת שופץ על ידי המרכז היהודי באושוויינצ'ים.
המרכז החינוכי
שמאל|ממוזער|250px|פנים בית הכנסת "חברה לומדי משניות"
המוזיאון היהודי באושווינצ'ים מוקדש לחינוך הציבור. במרכז יש מגוון רחב של פעילויות, ובכללן: הרצאות, סמינרים, מפגשים ואירועי תרבות. המרכז מארגן סיורים מוזמנים מראש, בבית הכנסת, בתערוכות השונות, באתרים היהודיים בעיירה ובבית העלמין היהודי. בכל תוכניות המרכז נלמד העושר בחיי היהודים בתקופה של לפני מלחמת העולם השנייה ומטופחת המודעות לסכנות של שנאת הזר ואנטישמיות.
ספריית המרכז
שמאל|ממוזער|250px|שלט זיכרון שהוצב על ידי המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים במקום בו היה בית הכנסת הגדול של העיירה
ספריית המרכז מכילה מעל לאלף ספרים הניתנים בהשאלה למשפחות, בתי-ספר וקבוצות מבוגרים. הספרים זמינים באנגלית, גרמנית, עברית ופולנית. מגוון הספרים המוצעים להשאלה הם בנושאים: יהדות, היסטוריה יהודית, ציונות, ישראל, ירושלים, הנאציזם ותוצאותיו, אומנות, היסטוריה, אושווינצ'ים, אנטישמיות, דיאלוג בין-דתי, היסטוריות משפחתיות ועדויות.
רבי יונה
רבי יונה היה אמורא ארצישראלי בולט, מהדור הרביעי של התקופה. שימש כראש ישיבת טבריה, ועסק בעיקר בהלכה (ופחות באגדה). בתלמוד הבבלי הוא מתואר מ"תקיפי ארעא דישראל".
ביוגרפיה
רבי יונה היה תלמידו של רבי ירמיה, ורבי הילא ובמקום נוסף מוזכר כי גם שמע מרבי זירא. כבר מגיל צעיר התבלט בכישרונו ורבי אבהו כיבד אותו כגדולי הרבנים בדורו.
רבי יונה היה חבר קרוב של רבי יוסי בר זבידא, והם מופיעים כחברותא ובני-פלוגתא פעמים רבות בתלמוד הירושלמי. הם לא רק למדו אחד עם השני, אלא גם היו שותפים עסקיים (במסחר ביין) לאורך כל חייהם, וכן בילו יחד רבות; כך לדוגמה ביקרו יחד את רבי אחא כשהיה חולה, והלכו יחד לנחם את רבי אבהו כשהיה אבל. הם היו חברים טובים עד כדי כך שכשרבי יונה שמע שבנו של רבי יוסי נפטר, הוא צם לאורך כל היום.
כאשר רבי יונה נפטר, בנו, רבי מנא, שאף הוא היה תלמיד חכם, החליף אותו בראשות הישיבה בטבריה, לצד רבי יוסי.
משנתו
רבי יונה שם את עיקר עיסוקו בבירור משנת התנאים, הסברת לשונה ועניינה ומסירת שמועות מגדולי האמוראים בשמם. העיסוק במשא ומתן של חידוד ופלפול היה לו לציצים ופרחים לתורה, אך לעניין הלכה למעשה אמר: "נישבוק אולפנא ונייתי לן למתניתא". רבי יונה היה ידוע בהסבריו המפורשים שהיו מובנים היטב לשומעיו.
בניגוד לדעת רבי יוחנן, סבר ששיעורים נקבעו על ידי חכמים ואינם הלכה למשה מסיני.
בתלמוד הירושלמי נכתב כי רבי יונה העדיף לתת את המעשרות, המיועדים לבני שבט לוי, לתלמיד חכם - רבי אחא בר עולא - שהיה עני, כדי לקיים את מאמר הכתוב:. לפי פרשנות אחת הוא העדיף לתת את המעשרות לכהן שהיה גם תלמיד חכם. לפי פרשנות אחרת, בעקבות גזרת עזרא שלא לתת את המעשרות ללוויים שנמנעו מלעלות לארץ ישראל, הוא העניק את המעשר לתלמיד חכם עני, למרות שלא היה כהן, כדי לקיים את רוח הכתוב.
רבי יונה, יחד עם חברו רבי יוסי, התיר ליהודי הגליל לאפות לחם בשבת בתקופת מרד גאלוס, על פי דרישת הכובשים, מפני פיקוח נפש, וקבע שאין זו שעת השמד, מפני שכוונת הרומאים להנאתם בלבד.
פורי (מאכל)
פורי (בהינדי: पूड़ी; באנגלית: Puri) הוא לחם הודי המטוגן בשמן עמוק, עשוי מקמח חיטה מלא ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
רבי יונה
משנתו
כשעלו רבי יונה יחד עם חבירו רבי יוסי לאנטוכיא, כאשר ראה אותם ארסקינוס, מפקד הצבא הרומאי, קם לכבודם,
פורי (מאכל)
שם הלחם נגזר מהמילה הסנסקריטית פוריקה (पूरिका) שפירושה מלא.
הלחם נחשב למאכל רחוב ובדרך כלל אוכלים אותו כארוחת בוקר או חטיף ונהוג להגיש אותו לצד קארי מלוח, פורי בהאג'י או מנות מתוקות.
לחם הפורי עשוי מקמח חיטה מלאה בשם אטה, אך אינו מכיל שמרים ולעיתים מגישים אותו בטקסים דתיים יחד עם אוכל צמחוני.
גרסאות
ללחם הפורי גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית קיימות גם גרסאות נוספות:
אוניברסיטת המדינה של פלורידה
אוניברסיטת המדינה של פלורידה (באנגלית: Florida State University, FSU) היא אוניברסיטה ציבורית בטלהסי, פלורידה. האוניברסיטה, שנוסדה בשנת 1851, היא המוסד האקדמי הוותיק במדינה. האוניברסיטה מאורגנת ב-16 קולג'ים ו-110 בתי-ספר, מכוני מחקר ומעבדות בהן המעבדה הלאומית לחקר שדות מגנטיים רבי עוצמה (MagLab). נכון ל-2019 דורגה האוניברסיטה במקום ה-57 בארצות הברית ובמקום ה-18 מבין האוניברסיטאות הציבוריות ובמקום ה-472 בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות לחקר החלל (באנגלית: Universities Space Research Association, ר"ת: USRA) ובתוכנית הלאומית ללימודים ימיים. מוזיאון האמנות הגדול בפלורידה, מוזיאון האמנות ע"ש ג'ון ומייבל רינגלינג, נמצא בבעלות האוניברסיטה.
היסטוריה
ב-1851 החליט בית הנבחרים של פלורידה על הקמת מוסדות לימוד אקדמאים לגברים ולנשים. ב-1854 הקימה העיר טלהסי מוסד לגברים, וב-1857 הוא עבר לרשות המדינה. שנה לאחר מכן אוחד המוסד עם האקדמיה לנשים שנוסדה כבר ב-1843, והפך למוסד אקדמי לשני המינים בשם סמינר מערב פלורידה (West Florida Seminary). אתר המוסד נקבע על גבעה, מערבית לקפיטול של פלורידה.
ב-1860 הורה בית הנבחרים של פלורידה לקיים במוסד שגרת אימון צבאי ובמהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא הפך לקולג' האקדמי הצבאי של פלורידה (The Florida Military and Collegiate Institute). ב-6 במרץ 1865 הביסו צוערי המוסד את צבא האיחוד בקרב נטורל ברידג', ומנעו בכך את כיבוש טלהסי. לכבוד אירוע זה נושא דגל תוכנית הכשרת הקצינים באוניברסיטה (ROTC) את הכיתוב "NATURAL BRIDGE 1865" מתחת לסמל האוניברסיטה.
ב-1883 אורגנה מערכת החינוך של המדינה, והמוסד הפך לקולג' הספרותי של אנברסיטת פלורידה. בנוסף אוחדו לאוניברסיטת פלורידה גם קולג' הרפואה של טלהסי וקולג'ים נוספים. אולם היוזמה התפרקה כעבור שנתיים. ב-1897 הוגדר המוסד לקולג' האמנויות החופשיות של פלורידה וב-1901 היה לקולג' המדינה הראשון. ב-1902 העניק את תואר המאסטר הראשון שלו. תחומי הלימוד היו לימודים קלאסיים, אמנות ותיאטרון ומדעים מדויקים.
ב-1905 הועבר בוועדת החינוך של בית הנבחרים של פלורידה חוק שפיצל את המוסד לשלושה: אוניברסיטה לגברים לבנים (University of the State of Florida), קולג' לנשים (Florida State College for Women) וקולג' לאפרו-אמריקאים (State Normal and Industrial College for Colored Students).
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח סניף טלהסי של אוניברסיטת פלורידה ((Tallahassee Branch of the University of Florida (TBUF) בשטח קמפוס קולג' הנשים וב-1947 אוחדו המוסדות ליצירת אוניברסיטת המדינה של פלורידה, כמוסד לשני המינים. באותה עת נוסדו המחלקות למנהל עסקים, ספרנות, סיעוד ועבודה סוציאלית. ב-1962 התקבל לאוניברסיטה השטודנו השחור הראשון, והאוניברסיטה הפכה לראשונה למעורבת-גזעית. בשנות השישים ושנות השבעים נודעה האוניברסיטה בתנועות סטודנטים נגד מלחמת וייטנאם ונגד הפרדה גזעית וזכתה בכינוי "ברקלי של הדרום".
פנמה סיטי
כ-160 ק"מ מהקמפוס הראשי בטלהסי נמצא קמפוס פנמה סיטי. הקמפוס הוקם בשלהי שנות השמונים ומציע תוכניות מגוונות לסטודנטים לתואר ראשון.
מבנה ארגוני
האוניברסיטה מציעה מעל ל-300 מסלולי לימוד לכל התארים. החלוקה הבסיסית של האוניברסיטה היא ל-16 קולג'ים (האחרון בהם, הקולג' לרפואה נוסד רק בשנת 2000).
הקולג'ים ובתי הספר לפי שנת ייסודם
עונת 2020/2021 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל
עונת 2020/2021 בליגת הכדורגל הלאומית היא העונה ה-29 של ליגת המשנה הרוסית בכדורגל.
בליגה השתתפו קבוצות מילואים של קבוצות מליגת העל (ספרטק-2 וקרסנודאר-2), להן אין זכות להעפיל לליגת העל אם יסיימו באחד משלושת המקומות הראשונים. ספרטק-2, פאקל וורונז' וטקסטילשצ'יק איוואנובו היו אמורה לרדת ליגה אך הוחלט שלא להורידן, בשל ירידתן של לוץ' ולדיווסטוק וארמאוויר לליגה המקצוענית בעקבות קיצוץ בתקציבן על רקע התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
שתי קבוצות העפילו לליגה לראשונה בתולדותיהן: קבוצת ולס מוסקבה ואקרון טוליאטי (אליהן הצטרפה גם אלניה ולדיקווקז, שחזרה לליגה הלאומית אחרי 6 עונות היעדרות).
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה והאיסור על עריכת אירועים המוניים, העונה הקודמת של הליגה הוקפאה ובאפריל 2020 הוחלט לעצור את הליגה: רוטור וולגוגרד וסגניתה חימקי מוסקבה הוכרזו כמעפילות לליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2020/2021. בעקבות לוח הזמנים הצפוף הוחלט כי לא ייערכו משחקי מבחן בתום העונה ואלופת הליגה וסגניתה תעפלנה אוטומטית לליגת העל. בתום העונה, זכתה באליפות קריליה סובייטוב סמרה עם מספר שיא של 101 נקודות, כאשר חלוצה, איוואן סרגייב, קבע שיא כיבושים בתולדות הליגה (40 שערים בליגה).
שינויים
בסיכום עונת 2019/2020 של הליגה הרוסית השנייה, שהיה צורך לסיימה מוקדם מהרגיל בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, העפילו הקבוצות הבאות לליגת הכדורגל הלאומית:
בסיכום עונת 2019/2020 באליפות רוסיה, נשרו הקבוצות הבאות לליגה הלאומית:
בסיום העונה האחרונה בליגה הלאומית הורדו לליגה השנייה הקבוצות הבאות: כאמור, ספרטק-2 (שסיימה במקום 17), הייתה אמורה לרדת ליגה אך שמרה על מיקומה. בנוסף, התאחדות הכדורגל הרוסית החליטה כי הקבוצות טקסטילשצ'יק איוואנובו ופאקל וורונז' לא יורדו ליגה.
בסיום העונה הקודמת העפילו לליגת העל הקבוצה הבאה:
שחקנים זרים
נכון לעונת 2020/2021 חל תקנון להגבלת שיתוף זרים, לא יותר מארבעה זרים רשומים בקבוצה.
אזרחי ארמניה, בלארוס וקירגיזסטן לא נחשבים לזרים. נכון ל-17 באוקטובר 2020. מקור: ФНЛ
פרדיננד בקר
יוזף פרדיננד בקר (גרמנית: Joseph Ferdinand Becker; 2 ביולי 1846 – 21 באוגוסט 1877) היה צייר גרמני במאה ה-19, שצייר דיוקנאות של קדושים וסצנות מאגדות.
ביוגרפיה
אביו של פרדיננד בקר ניהל את הפונדק "Zum golden Stern" בכפר ריינהסן גונסנהיים ליד מיינץ. יום אחד כאשר פרדיננד היה בן ארבע צייר סצנת צייד על קיר הפונדק עם גיר, אורח שהיה חובב אמנות מאוד התרשם מציורו של הילד.
לאחר שסיים את בית הספר היסודי בשנת 1860, רצה פרדיננד להתאמן בציור, אך אביו מנע ממנו לעשות זאת, מכיוון שהחזיק בתוקף בדעה: "הבן שלי לא יכול להתפרנס מציור." פרדיננד הצעיר מצא עבודה בהעמסת קרונות עם אבנים ולפרוק אותן ביעדן. אבל בלילה הוא צייר בסתר בחדרו. הצייר אוגוסט גוסטב לזינסקי, שעבד על כנסיות במיינץ בשנות ה-60 של המאה ה-19, זיהה לבסוף את כישרונו האמנותי של פרדיננד בקר והכשיר אותו. בין השנים 1865 עד 1868 שיקם לזינסקי את כנסיית הקהילה של מיינץ סנט איגנאז יחד עם תלמידו בקר. לאחר שהתרשם מאומנותו של בקר, הפנה לזינסקי את הצייר הצעיר להשתלמויות אצל פרופסור אדוארד פון שטיינלה בפרנקפורט. פרדיננד בקר שהה בלימודים שם מ-19 בנובמבר 1868 עד 30 באפריל 1877 ורוב יצירותיו נוצרו בתקופה זו.
הציור הידוע ביותר שלו הוא Die Rolandsknappen, ציור צבעי מים שהתפרסם באמצעות תערוכות בפרנקפורט, ברלין וגונסנהיים והיה פופולרי מאוד בכל מקום. יחד עם העירייה, האגודה לאמנות מיינץ רכשה תמונה זו תמורת 4,000 מארק. היא נמצא באחזקות של מוזיאון הארץ של מיינץ כעדות לתנועת הנצרתיים.
פרדיננד בקר, שהיה ידוע בחוגי האמנות קיבל הזמנה לשתי יצירות גדולות יותר מסוחר אמנות במינכן. בסוף אפריל 1877 נסע למינכן, שם התחיל את לימודיו בטבע לביצוע משימה זו בחודשים הבאים.
בתחילת אוגוסט 1877 חלה במחלה קשה ואושפז לבית חולים במינכן. שם בתחילה בריאותו השתפרה, אך לאחר מכן התדרדרה באופן דרסטי תוך זמן קצר.
פרדיננד בקר נפטר מטיפוס במינכן ב-21 באוגוסט 1877. גופתו הועברה למקום הולדתו ונקברה בבית העלמין הישן בגונסנהיים.
במיינץ-גונסנהיים נקרא רחוב ובית ספר על שם פרדיננד בקר.
ולדימיר יורובסקי
ולדימיר יורובסקי (ברוסית: Владимир Михайлович Юровский; נולד ב-4 באפריל 1972 במוסקבה) הוא מנצח רוסי ממוצא יהודי. כיום הוא מנצח ראשי של תזמורת רדיו ברלין ושל התזמורת הממלכתית של בוואריה.
יורובסקי נחשב לאחד המנצחים המבוקשים ביותר בעולם. בין השנים 2001–2013 כיהן כמנהל המוזיקלי של פסטיבל גליינדבורן. ב-2003 מונה למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ובספטמבר 2007 היה למנצחה הראשי של תזמורת זו. ירובסקי סיים את תפקידו בלונדון ב-2021.
הוא משמש אמן ראשי של תזמורת עידן הנאורות ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה.
ולדימיר יורובסקי מופיע דרך קבע עם רבות מהתזמורות המובילות באירופה ובצפון אמריקה, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של אוסלו, תזמורת הקונצרטחבאו, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת טונהאלה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית מאהלר, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן ועוד.
אליזבת פורבס
אליזבת אדלה פורבס (באנגלית: Elizabeth Adela Forbes; 29 בדצמבר 1859 – 16 במרץ 1912) הייתה ציירת קנדית, שפעלה בעיקר בבריטניה. לעיתים קרובות היא הציגה ילדים בציוריה. היא התיידדה עם האמנים ג'יימס אבוט מקניל ויסלר ולטר סיקרט, שניהם השפיעו על יצירתה.
ולדימיר יורובסקי
יורובסקי ניצח על הפקות אופרה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, באופרה הלאומית הוולשית, באופרה הלאומית של פריז, בלה סקאלה במילאנו, בתיאטרון בולשוי, בזמפר-אופרה בדרזדן, ובפסטיבל גליינדבורן.
אליזבת פורבס
לאחר שלמדה ועבדה באירופה, התיישבה אליזבת פורבס בניולין, אנגליה, שם גידלה את בנה והקימה בית ספר עם בעלה, סטנהופ פורבס. העבודות שלה הוצגו בתערוכות בולטות וזכתה במדליות על עבודותיה.
ולדימיר יורובסקי
הקלטותיו כוללות את הקלטת הבכורה של הקנטטה "גלות" מאת גאיה קנצ'לי, אופרות, וכן יצירות תזמורתיות רבות עם התזמורת הרוסית הלאומית והתזמורת הפילהרמונית של לונדון.
פעילותו כמנהל מוזיקלי של פסטיבל גליינדבורן תועדה על גבי תקליטורים ודי.וי.די. של ההפקות של "סינדרלה" מאת רוסיני, ג'אני סקיקי מאת פוצ'יני, העטלף מאת יוהאן שטראוס, דון ג'ובאני מאת מוצרט, ו"האביר הַכִּילַי" מאת רחמנינוב, בניצוחו.
אליזבת פורבס
ביוגרפיה
אליזבת ארמסטרונג, ילידת קינגסטון, אונטריו, הייתה הילדה הצעירה ביותר של ויליאם ארמסטרונג, עובד ממשלת קנדה. היא התחנכה באופן פרטי בקנדה ואז הורשתה להמשיך את לימודי האמנות באנגליה עם אמה כתומכת. היא למדה בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון (המכללה המלכותית לאמנות). אביה נפטר חודשיים לאחר שהן נסעו, והיא ואמה התגוררו עם הדוד שלה בצ'לסי, לונדון. לאחר מכן היא חזרה לקנדה.
ולדימיר יורובסקי
על גבי DVD ראו אור גם האופרה הנזל וגרטל של הומפרדינק, שעליה ניצח במטרופוליטן בניו יורק, הקונצרט הראשון שלו כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון, וקונצרטים עם תזמורת עידן הנאורות ועם התזמורת הקאמרית של אירופה.
אליזבת פורבס
ביוגרפיה
בשנים 1877–1880 למדה בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק אצל ויליאם מריט צ'ייס, שהמליץ לה ללמוד במינכן. בעקבות הייעוץ, ארמסטרונג נסעה לגרמניה ולמדה אצל ג'יי פרנק קורייר ופרנק דובנק בראשית שנות השמונים.
ולדימיר יורובסקי
בשנת 2016 הוענק לו תואר דוקטור כבוד על ידי הקולג' המלכותי למוזיקה שבלונדון. כמו כן הוא הוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. בסופו של דבר התמנה לתפקיד להב שני.
אליזבת פורבס
ביוגרפיה
בשנת 1882 למדה לצייר במושבת האמנים בפונט אוון שבבריטני. היא גם למדה ליתוגרפיה. מבריטני שלחה ציורים ללונדון למכירה במכון המלכותי וכל הציורים ששלחה נמכרו ביום הפתיחה של התערוכה. בשנה שלאחר מכן היא הייתה בלונדון, שם עבדה בהדפסים והצטרפה לאגודת החרטים. בקיץ 1884 למדה ליד הארלם, הולנד, אצל ויליאם מריט צ'ייס.
היא עבדה בצבעי שמן, בצבעי מים ופסטלים ויצרה תחריטים של ילדים, נופים וסצנות דייג. עבודותיה הוצגו בלונדון במכון המלכותי לציירים בצבעי מים ובאקדמיה המלכותית. כמה תחריטים שלה, שהושפעו מג'יימס אבוט מקניל וויסלר ולטר סיקרט, נאספו על ידי החונך שלה בפונט-אוון, מורטימר מנפס.
ולדימיר יורובסקי
איליץ' ריבאס הוא בין תלמידיו.
Punto G
Punto G הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י, מתוך אלבומה השני, Ocean. השיר יצא לאור ב-4 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
אליזבת פורבס
קורנוול
בסתיו 1885, ארמסטרונג ואמה עברו להתגורר בניולין בקורנוול. היא הקימה סטודיו שם, כשהיא חלקה את הבניין עם דייג שאחסן ותיקן רשתות בבניין. היא זכתה במדליה בתערוכה הבינלאומית בפריז בשנת 1891 ובמדליית זהב לציור שמן בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893. בין 1893 ל־1899 השתתפה בלמעלה מ-63 תערוכות בלונדון.
הקורפוס ה-83 (ורמאכט)
הקורפוס ה-83 (בגרמנית: LXXXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
Punto G
השיר הגיע אל המקום ה-40 במצעד השירים הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קרול ג'י, רייטו קולומביאנו ואנדי קליי ומפיקו טרם נודע. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני, המשלב בתוכו גם את סגנון הרגאטון. בשיר יש אזכור לזמרת הקולומביאנית שאקירה ולזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז.
הקורפוס ה-83 (ורמאכט)
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-25 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-45, כחלק מהארמייה הראשונה, וכמפקדו מונה הנס פלבר.
אליזבת פורבס
קורנוול
אליזבת פורבס, המשיכה להיות אמנית פעילה ומצליחה לאחר הנישואין בניגוד לתפקידים החברתיים שיועדו לנשים נשואות. יתרה מזאת, בשנת 1899 היא ובעלה סטנהופ פורבס פתחו את בית הספר לאמנות בניולין. הם גם סייעו ביצירה ובהצלחה מתמשכת של גלריית האמנות החדשה בניולין.
הקורפוס ה-83 (ורמאכט)
היסטוריה
ב-14 באוגוסט 1943 מונה גאורג פון זודנשטרן למפקד הקורפוס, וב-26 באוגוסט 1943 הפך הקורפוס לארמייה ה-19.
אליזבת פורבס
קורנוול
יצירות האמנות שלה, רבות מהן ציורים של ילדים, כולל בנה אלק, הושפעו מהריאליזם הצרפתי. היא הייתה אמנית מצליחה והיה לה מוניטין לאומי. העבודות של בני הזוג היו פופולריות מכיוון שהנושאים שבהם תאמו את הקטגוריות המסורתיות של ציור הז'אנר הוויקטוריאני. הם גם הציגו את הדימוי החיובי והנוסטלגי של חיי המחוז ואת הערכים המוסריים שהקהל העירוני חפץ בהם.
אליזבת איירה ספרי ילדים וכתבה שירה, בשנים 1904–1908. בשנת 1910 בתערוכה של האגודה המלכותית הבריטית, זכתה פורבס בפרס.
Punto G
וידאו קליפ
נכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-135 מיליון צפיות.
אליזבת פורבס
קורנוול
בשנת 1909 היא טופלה בסרטן בצרפת ובלונדון, אבל נפטרה בשנת 1912. בהספד עליה היא כונתה "מלכת ניולין" על תרומתה למושבה לאמנות. בעלה התחתן בשנית לאחר מותה.
בשנים 1990–1991 הוצגו עבודותיה בתערוכת "ארבע מאות שנות אמנות נשית: המוזיאון הלאומי לנשים באמנויות". כמו כן הוצגה תערוכה של עבודותיה בגלריה ובמוזיאון בית פנלי בשנת 2000.
ויקיפדיה האירית
ויקיפדיה האירית (באירית: Vicipéid na Gaeilge) היא הגרסה של ויקיפדיה בשפה האירית, המנוהלת על ידי קרן ויקימדיה והוקמה באוקטובר 2003, כאשר הערך הראשון בה נכתב בינואר 2004. מייסד ויקיפדיה זו היה גבריאל ביצ'ם.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
בנובמבר 2013, נוצר הערך ה־28,000 בוויקיפדיה, והפך אותה לוויקיפדיה ה־85 בגודלה לפי כמות ערכים.
הוויקיפדיה מקיפה כיום מגוון רחב של נושאים, כולל נושאים מגוונים כמו פילוסופיה, גנטיקה, ומונחים ימיים. הוויקיפדיה לוקחת מידע (באישור) ישירות מ־Fréamh an Eolais, אנציקלופדיה של מדע וטכנולוגיה בשפה האירית.
ויקיפדיה זו התקבלה לטובה על ידי אמצעי תקשורת בשפה האירית. במאמרו בנושא החזרת הלמידה לטכנולוגיית הלמידה, הציע בארי מקמלין מאוניברסיטת דבלין סיטי, כי אף על פי שוויקיפדיה האירית לעולם לא תכיל מאמרים רבים כמו הוויקיפדיה בשפות הנפוצות בעולם, היא עדיין משאב שימושי. הוא הרגיש שחיפוש ידע על תחומי נושא מסוימים זה עשוי להיות מועיל יותר מאשר חיפוש בוויקיפדיות באנגלית ובשפות אחרות, מכיוון שאופי ההתפתחות שלה יביא אותו להכיל את המאמרים היחידים, הראשוניים או המוחלטים בוויקיפדיה בשפה כלשהי על האזורים האלה.
מקורות אקדמיים אחרים הדגישו את ערכו החינוכי של האתר. תפקידה של הוויקיפדיה האירית ככלי חינוכי ברמה השלישית הוכר בהקשר של שימוש בוויקימדיה, הכוללת פרויקטים הנתמכים על ידי NUI Galway, האוניברסיטה הלאומית של אירלנד.
איגור גורגן
איגור גורגן (ברומנית: Igor Gorgan נולד ב-2 באוגוסט 1969) הוא בריגדיר גנרל מולדובי המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה מאז 8 ביולי 2019.
ביוגרפיה
גורגן נולד בדובסרי ב-2 באוגוסט 1969. בגיל 18 הוא התגייס לצבא האדום ועד 1991 למד בבית הספר הצבאי בנובוסיבירסק. לאחר התפרקות ברית המועצות התגייס לצבא מולדובה והוצב בבריגדה הממונעת ה-2 "שטפן הגדול". בין השנים 2001–2002 למד במכללת הפיקוד והמטה הכללי של צבא ארצות הברית בפורט ליונוורת'. בין 2003–2006 השתתף במשימות בינלאומיות בבוסניה והרצגובינה, גאורגיה ועיראק. ב-2006 חזר למולדובה ומילא תפקידי מטה בכירים. הוא טיפס במהירות בסולם הדרגות, וב-2013 מונה לתפקיד ראש המטה הכללי של הצבא. ב-18 במרץ 2016 הוא פוטר בעקבות ריב ממושך עם שר ההגנה אנטול סאראליו. לאחר פיטוריו שימש כיועץ מיוחד עבור שני שרי ההגנה הבאים. ב-2018 מונה לראש אגף מחקרים אסטרטגיים באקדמיה הצבאית ע"ש אלכסנדרו הטוב. ב-8 ביולי 2019 הוא מונה מחדש לתפקיד ראש המטה הכללי.
אריה גילאי
אריה גילאי (16 ביוני 1938 - 9 במרץ 2013) היה נוירופיזיולוג קליני, חוקר ישראלי ומומחה לאבחון פגיעות ומחלות בשרירים ובעצבים. הקים וניהל את המכון לאבחון נוירולוגי במרכז הרפואי שערי צדק, ואת המחלקה לנוירופיזיולוגיה קלינית בבית החולים אלי"ן.
ביוגרפיה
ד"ר גילאי היה דור חמישי לילידי ירושלים. בתחילת שנת 1956 התנדב לשרת בצנחנים והשתתף בצניחה במתלה במבצע קדש. בשנת 1962 השלים את לימודיו בלונדון אנגליה. את כל לימודיו האקדמיים סיים באוניברסיטה העברית בירושלים: ובהם לימודי תואר בוגר אוניברסיטה (B.Sc), תואר מוסמך אוניברסיטה (M.Sc) ותואר שלישי - דוקטורט (Ph.D) בביופיזיקה של תאי שריר. בשנים 1974 עד 1978 שימש עמית מחקר בביופיזיקה של תאי שריר באוניברסיטת פרדו באינדיאנה. והתמחה בנוירופיזיולוגיה קלינית במרכז הרפואי של אוניברסיטת "רש" בשיקגו ארצות הברית.
בין השנים 1988 – 1993 שימש כיו"ר האגודה הישראלית לנוירופיזיולוגיה קלינית. בשנת 1989 מונה כנשיא הכינוס הבינלאומי ה-9 לנוירופיזיולוגיה קלינית ובשנת 1993 מונה כנשיא החברה הבינלאומית לאלקטרומיוגרפיה (EMG) ממוחשבת. פרש לגמלאות והקים את "המרכז לאספנות" בירושלים. כתב, ערך ובנה אתרי אינטרנט רבים בנושאים מגוונים.
אריה גילאי הלך לעולמו בכ"ח באדר תשע"ג. היה נשוי לרות גילאי ואב לשני ילדים.
מפרסומיו
רשימת חלק מהפרסומים המדעיים בתחום הביופיזיקה והנוירופיזיולוגיה.
יחסי אנדורה–ספרד
יחסי אנדורה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים שבין נסיכות אנדורה לבין ממלכת ספרד. אנדורה מחזיקה שגרירות במדריד, וספרד מחזיקה שגרירות באנדורה לה ולה.
היסטוריה
בשנת 1993, השנה בה אנדורה אימצה את חוקתה והצטרפה לארגון האומות המאוחדות, אנדורה וספרד, יחד עם צרפת, חתמו על אמנה של שכנות טובה, ידידות ושיתוף פעולה. אנדורה היא אחת מהמדינות ללא צבא, וביטחון המדינה מופקד בידי צרפת וספרד, בהתאם לאמנה.
"ההסכם בין ממלכת ספרד נסיכות אנדורה בנוגע למעמד הנסיך-שותף של אנדורה", שפורסם ברשומות בשנת 1995, מסדיר את מעמדו של בישוף אורג'ל, אשר מתגורר בספרד.
גבול
שתי המדינות חולקות גבול משותף שאורכו כ־65 קילומטרים, אשר קוטע את גבול ספרד–צרפת בהרי הפירנאים מפיק דה מדקורב  (2912 מ') ועד ל (2521 מ').
שגרירים
שגריר אנדורה בספרד הוא ז'אומה גאיטן סנסה. שגריר ספרד באנדורה, מאז יוני 2014, הוא מנואל מונטוביו דה בלנסו.
מחר אני בבית
מחר אני בבית הוא שיר של להקת אתניקס שיצא בשנת 1999 כחלק מהאלבום "מוריס". השיר נחשב בעיני רבים "שיר נסיגת צה"ל מלבנון" (2000).
רקע
בפרויקט של אתר ynet על הסיפורים שמאחורי הלהיטים הגדולים של אתניX לקראת צאת האלבום "בטוח", סיפר זאב נחמה על השיר:
במצעדים
במצעד הפזמונים של רשת ג' צעד השיר כעשרה שבועות בקיץ 1999 ובשיאו היה במקום השני.
במצעד הפזמונים השנתי תשנ"ט הגיע השיר למקום ה-15.
הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן
הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן היא ועדה מיוחדת שהוקמה בכנסת העשרים על מנת לפקח על החלטות הממשלה הקשורות לפרשת ילדי תימן. הוועדה הוקמה ב-7 בפברואר 2017 ופעילותה הסתיימה עם סוף כהונתה של הכנסת העשרים.
בוועדה התארחו בין היתר אילה מוזס, מנהלת אגף מורשת במשרד התרבות והספורט, ירון ניב, סגן מנהל מרכז רפואי רבין, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו, מנהלת השירות למען הילד, אורנה הירשפלד וכן אורן וינברג, מנכ"ל הספרייה הלאומית.
פעילות הוועדה
במסגרת פעילותה של הוועדה ולפניה גם בשדולה שהייתה בכנסת ועסקה בחקר הפרשה הוקמו גופים שמטרתם הייתה לחקור את הפרשה ונוסחו מתווים להסברת הפרשה. הפעולות וההחלטות הבולטות אותן עשתה הוועדה היו הקמת מאגר דנ"א שהיה בנוי ממשפחות וילדים מאומצים שלטענת בני המשפחה ילדם קשורים לפרשה, המאגר הוקם במסגרת שיתוף פעולה עם חברת MyHeritage, החברה ביצעה כ-1000 בדיקות DNA לבני המשפחות.