cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנרי גורו
הנציב העליון של סוריה ולבנון
לאחר המלחמה נשלח גורו למזרח התיכון, ומונה למפקד צבא הלבאנט, כוח מיוחד שהיה אמור לאכוף את תוצאות הסכם סייקס–פיקו מבחינת צרפת. הוא פיקד על כוחות הצבא הצרפתי במהלך מלחמת טורקיה–צרפת בין פברואר 1920 לאוקטובר 1921. הוא פלש בראש כוחותיו לטורקיה, אולם לאחר קרב מארש נאלץ לסגת חזרה לסוריה. במרץ 1920 הוקמה "הממלכה הערבית של סוריה", אשר לא עלתה בקנה אחד עם תוכניותיה של צרפת. גורו הציב בעקבות האירועים אולטימטום לממשלה הסורית, לפרק את כוחותיה ולהיכנע לשליטה הצרפתית. המלך פייסל חשש מתוצאותיה של מלחמה ארוכה, ונכנע ב-14 ביולי 1920 בדמשק. אך שר ההגנה שלו, הגנרל יוסוף אל-עזמה, סירב להשלים עם הכניעה של המלך, והמשיך בלחימה. הוא הפנה כוחות סוריים לאזור מעבר מייסלון, בהרי מול הלבנון, במטרה לעצור את הכוחות הצרפתיים שהתקדמו לכיוון הממלכה. בקרב מייסלון, שהתקיים ב-24 ביולי, הביסו הכוחות הצרפתיים של גורו את הסוריים. אל-עזמה נהרג, ונהרגו 400 איש מלוחמיו. ביום הגיעו לדמשק, עלה גורו לקברו של צלאח א-דין והכריז: "נוכחותי כאן היא הוכחה לניצחון הצלב על הסהר".
לאחר המלחמה הקים גורו מינהל אזרחי בסוריה, וחילק את השטח ל-6 "מדינות" תחת המנדט הצרפתי: לבנון הגדולה, דמשק, חלב, מדינת העלווים, סנג'ק אלכסנדרטה, ומדינת ג'בל א-דרוז שבהר הדרוזים. ב-23 ביוני 1921 הוא ניצל אך בקושי מניסיון התנקשות שארגנו ערבים מקומיים.
אחריתו
בשנת 1923 הוא חזר לצרפת, ועד 1937 היה המושל הצבאי של פריז. אותה שנה הוא פרש מהצבא, ומת בפריז ב-16 בספטמבר 1946.
טיסה 417 של אולימפיק איירליינס
טיסה 417 של אולימפיק איירליינס הייתה טיסה שיצאה מקהיר, דרך אתונה, לכיוון ניו יורק, ב-4 בינואר 1998. ד"ר עביד הנסון מת בטיסה לאחר שנחשף לעישון פסיבי.
הנסון, שסבל מרגישות לעישון, ביקש מקום במחלקה ללא עישון. לאחר עלייתו למטוס עם משפחתו באתונה, הבחין הנסון כי המושבים שהוקצו להם נמצאים במרחק שלוש שורות בלבד מתא העישון, שלא הופרד משאר המטוס. המשפחה ביקשה מקומות רחוקים יותר מתא העישון, אך הדיילת סירבה להעבירם לאף אחד מ-11 המקומות הפנויים. העשן גרם להנסון לתגובה חיסונית חריפה, שכתוצאה מכך מת לאחר שעות ספורות, למרות שרופא ניסה לטפל בו ולהצילו.
רקע כללי
עוד לפני התקרית, המחלקה הרפואית של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית ראתה בעישון במטוס סיכון בטיחותי. היא ניסתה לאסור על עישון כבר בשנת 1996.
תביעה
אלמנתו של הנסון תבעה את אולימפיק איירליינס. המקרה הגיע לבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 2004.
בית המשפט מצא כי אולימפיק איירליינס אחראית למותו של הנסון. במקרה קודם משנת 1985 שבו התנהלה תביעה של אייר פראנס נגד סאקס הוכרע כי חברת התעופה מחויבת בפיצויים על תאונה דומה.
בית המשפט טען כי כי התנהלותה של הדיילת לא רק עמדה בהגדרת תאונה לפי סעיף 17 לאמנת ורשה, אלא נחשבת גם כהפרה מכוונת לפי סעיף 25, וכך תקרת הפיצויים של 1,000 דולר הוסרה.
חברת אולימפיק איירליינס ערערה על החלטת בית המשפט. עם זאת, בית המשפט העליון מצא כי מעשיו של לפטורגו עונים למאפייני התאונה, וכך התקבלה החלטת בית המשפט העליון. אולימפיק איירליינס חויבה לשלם 1.4 מיליון דולר אמריקאי.
קול מבשר (קו נייעס)
קול מבשר הוא קו נייעס ביידיש הפועל בארצות הברית. משודרים בו חדשות, תחזיות מזג אוויר ודיווחי תנועה, יחד עם מידע אקדמי על מספר נושאים החשובים לקהילה החרדית דוברת יידיש, וראיונות עם דמויות מהקהילה.
תכנות ותוכן
קול מבשר הוקם בשנת 2005 על ידי זלמן וידר שמשמש כמגיש החדשות הראשי במוקד. קול מבשר משמש כתחליף לשידורי רדיו עבור הקהילה היהודית האורתודוקסית דוברת היידיש הנשענת במידה רבה על חדשות ומידע בתוך הקהילה המועברים ביידיש. זהו אחד ממקורות המידע העיקריים לקהילה דוברת יידיש ברחבי העולם עם מאזינים בארצות הברית, קנדה, ישראל ובריטניה.
החדשות משודרות לאורך כל היום. החדשות הפוליטיות והחדשות העסקיות מתעדכנות מדי יום על ידי יוסי גסטטנר שמנתח גם את האקטואליה.
בקו משודרים חדשות (יהודיות, חסידיות, מקומיות, לאומיות, עולמיות, פוליטיות, בריאות, עסקים) וראיונות אקטואליה, מזג אוויר; מספרי זכייה בלוטו; ראיונות ארוכים, בריאות, עסקים ופוליטיקה; סוגיות תורניות (כולל היסטוריה וביוגרפיות של צדיקים); עדכוני תנועה ומדור מוזיקה.
יידיש24
ביולי 2019 הוציאה קול מבשר אתר ואפליקציה בשם "יידיש24" למשתמשי iOS ואנדרואיד. האתר והאפליקציה מציעים את אותם תכנים המשודרים במוקד קול מבשר.
לאהוב את אנה (תוכנית ריאליטי)
לאהוב את אנה הייתה תוכנית דוקו-ריאליטי ישראלית המסווגת כתוכנית היכרויות. התוכנית מלווה את הרקדנית והשחקנית אנה ארונוב, שמחפשת זוגיות ונפגשת עם גברים שונים. התוכנית עלתה לשידור ב-15 בנובמבר 2018 בקשת 12 והסתיימה ב-6 בדצמבר 2018. תוכנית המשך עלתה בקשת 12 ב-29 בנובמבר 2021 בשם "מנור מחפשת אהבה" באותו פורמט.
פורמט
בתוכנית יוצאת אנה ארונוב ל-12 דייטים עם 12 גברים שונים (מספר זה נבחר לפי הממוצע הסטטיסטי שבו לוקח לאדם 12 דייטים כדי למצוא את "האחד" או "האחת"). לאחר כל דייט היא נפגשת עם הפסיכולוג גבריאל בוקובזה ומנתחת איתו את הדייטים, מדברת איתו על תחושותיה ועל הנקודות בהן היא צריכה להשתפר. לאחר 12 הדייטים צריכה לבחור ארונוב את 4 הגברים שהכי אהבה, שאיתם היא תצא לדייט שני. לאחר 4 הדייטים השניים צריכה ארונוב לבחור את 2 הגברים שאיתם תצא לבלות סוף שבוע ביחד (בפועל בחרה רק גבר אחד). בסוף התוכנית בחרה אנה את בן זוגה.
במהלך תקופת צילומי התוכנית עברה ארונוב להתגורר במושב גנות במרכז הארץ (ולא בביתה שבתל אביב) כדי להתנתק מכל הלחצים והדחקים אשר חווה במהלך השגרה היומיומית שלה.
לאחר התוכנית
לאחר סיום התוכנית המשיכה אנה ארונוב את הזוגיות עם אייל אלגבי בו בחרה בתוכנית כבן זוגה. השניים התארסו ב-24 בינואר 2019, וב-11 ביוני 2019 התחתנו השניים בטקס סודי. החתונה שודרה ב-6 ביולי 2019 בקשת 12, בסרט תחת השם "החתונה של אנה". ב-10 בדצמבר 2020 פרסמה ארונוב שהיא ובעלה בהריון ראשון. ב-4 יוני 2021 ילדה אנה את בנם הבכור בבית חולים ליס שבתל אביב.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
קתרין סוויצר
קתרין ורג'יניה "קתי" סוויצר (באנגלית: Kathrine Virginia "Kathy" Switzer; נולדה ב-5 בינואר 1947) היא סופרת, פרשנית טלוויזיה ורצה אמריקאית. היא ידועה ביותר בשל היותה האישה הראשונה שרצה במרתון בוסטון כממוספרת באופן רשמי (1967), על אף האיסור על נשים להשתתף באירוע זה באותה תקופה.
ילדות וחיים אישיים
קתרין שוויצר נולדה למשפחה אמריקאית בעיר אמברג שבגרמניה. אביה היה רב-סרן בצבא ארצות הברית. המשפחה חזרה לארצות הברית בשנת 1949.
סוויצר למדה בתיכון מרשל (George C. Marshall High School) שבמחוז פיירפקס, וירג'יניה. לאחר למדה באוניברסיטת סירקיוז (Syracuse University) שבמדינת ניו יורק, שם השלימה תואר ראשון בעיתונאות (בשנת 1968) ותואר שני באותו תחום (בשנת 1972).
בשנת 1968 קתרין נישאה לטום מילר, שאותו הכירה במרתון בוסטון. בשנת 1973 השניים התגרשו. סוויצר התחתנה שוב עם איש יחסי הציבור פיליפ שסואב, התגרשה ממנו, ולאחר מכן נישאה לרץ הבריטי רוג'ר רובינסון.
מרתון בוסטון 1967
על אף שהמאמן שלה התעקש שמרתון בוסטון ארוך מדי עבור "אישה שברירית כמוה", ועל אף שהשתתפותן של נשים באירוע נאסרה, סוויצר התאמנה לקראת מרתון זה. היא השלימה את המרתון בשנת 1967, תחת המספר 261, עם המועדון האתלטי Syracuse Harriers. זמן הגמר שלה היה כ-4 שעות ו-20 דקות.
סוויצר נרשמה למרתון תחת השם הנייטרלי ק.ו סוויצר, שהשתמשה בו גם על מנת להזדהות על ניירת האוניברסיטה שלה. היא הנפיקה מספר "תחת השגחה" בתהליך מיון הכניסה, וכאשר השגיאה התגלתה, טופלה כאורחת לא מוזמנת: מארגן התחרות, ג'וק סמפל, ניסה להוריד אותה פיזית מן המירוץ. סוויצר טענה שהוא צעק, "עופי מן המרוץ שלי ותני לי את המספרים האלה". בן זוגה של סוויצר באותה תקופה, טום מילר, שהתמודד איתה, דחף את סמפל הרחק ממנה, מה שאפשר לה להמשיך. האירוע צולם ותמונותיו עלו לכותרות בעולם.
המשך הקריירה
בשנת 1974, סוויצר זכתה במקום הראשון במרתון ניו יורק, עם תוצאה של 3:07:29 שעות.
השיא האישי שלה נקבע במרתון בוסטון בשנת 1975, בו סיימה במקום השני בתוצאה של 2:51:37 שעות.
סוויצר כונתה על ידי "ראנר", מגזין הרצים העולמי, "רצת עשור".
פעולתה כאשת תקשורת וכפעילה לקידום נשים בספורט
בשנת 1972, חמש שנים לאחר מרתון בוסטון שבו השתתפה, הותרה השתתפותן של נשים באירוע. סוויצר סיפרה כי נשים רבות רצות לזרועותיה, ומספרות כיצד הריצה שינתה את חייהן.
בשנת 1997 כתבה סוויצר ספר על ריצה והליכה לנשים מעל גיל 40.
באפריל 2008, זכתה סוויצר בפרס ה"בילי" לעיתונאות עבור כתיבתה מעוררת ההשראה המתארת נשים בספורט.
בשנת 2011 נכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים בארצות הברית, על כך שקידמה את הריצה ככלי להעצמת נשים ברחבי העולם.
סקוטי באומן
ויליאם סקוט "סקוטי" באומן (באנגלית: William Scott "Scotty" Bowman; נולד ב-18 בספטמבר 1933 בוורדן, קוויבק, קנדה) הוא מאמן הוקי קרח קנדי, הנחשב למאמן המצליח ביותר בתולדות ליגת ה-NHL.
באומן מחזיק בשיאי הניצחונות ב-NHL בקריירה - 1224 ניצחונות בעונה הרגילה ו-223 בפלייאוף. הוא זכה בגביע סטנלי כמאמן 9 פעמים, יותר מכל מאמן אחר בהיסטוריה, מתוך 13 הופעות בסדרת הגמר - שיא NHL בפני עצמו. הוא המאמן היחיד שזכה בגביע סטנלי עם 3 קבוצות שונות, ולמעשה הוא המאמן היחיד בכל ליגות הספורט המקצועניות הראשיות בצפון אמריקה שזכה באליפות עם 3 קבוצות שונות. בתפקידים מקצועיים נוספים, הוסיף לעצמו 5 זכיות נוספות בגביע סטנלי.
הוא מחזיק גם בשיא הניצחונות בעונה רגילה אחת (62) ובמספר ההפסדים הנמוך ביותר בעונה אחת בעידן המודרני - 8 הפסדים בלבד, בעונה רגילה של 80 משחקים.
משמש נכון ל-2016 כיועץ מיוחד בקבוצת ה-NHL שיקגו בלאקהוקס.
השנים הראשונות
באומן נולד ב-18 בספטמבר 1933 בעיירה ורדן שבקוויבק (כיום מהווה רובע במונטריאול). הוא שיחק בליגות משניות עד שסדק בגולגולת, כתוצאה ממכה שספג ממקל שחקן יריב, שמה קץ מוקדם לקריירת המשחק שלו.
תחילת קריירת האימון
באומן החל לאמן ב-1956 בקבוצת צעירים עד גיל 20 באוטווה, וב-1958 זכה עם הקבוצה ב"גביע הזיכרון" - גביע האליפות של ליגות הצעירים הראשיות בקנדה, התואר החשוב ביותר בקנדה לקבוצות צעירות. מיד לאחר מכן עבר לאמן קבוצת צעירים נוספת, פיטרבורו פיטס, קבוצה שזכתה לחסות של מונטריאול קנדיאנס.
סנט לואיס בלוז
באומן החל לאמן ב-NHL ב-1967 כעוזר מאמן בסנט לואיס בלוז, קבוצת התרחבות שאך זה הצטרפה לליגה במסגרת ההתרחבות הגדולה באותה שנה. לאחר תחילת עונה חלשה התפטר מאמן הקבוצה, ובאומן נטל את תפקיד המאמן הראשי. תחתיו הגיעה הקבוצה לסדרת הגמר על גביע סטנלי ב-3 השנים הראשונות לקיומה, שם הובסה דרך קבע על ידי יריבותיה החזקות והמנוסות יותר. הוא עזב את הקבוצה ב-1971 בעקבות מחלוקת עם בעליה.
מונטריאול קנדיאנס
קבוצתו הבאה של באומן הייתה מונטריאול קנדיאנס, אלופת ה-NHL, שלמרות זכייתה באליפות בעונה הקודמת פיטרה את מאמנה בשל טענות להעדפה של שחקנים דוברי אנגלית - נושא פוליטי רגיש בקוויבק דוברת הצרפתית. באומן, ששלט בשתי השפות, הועדף על פניו. הוא עלה עם הקבוצה לפלייאוף והפסיד איתה בסיבוב הראשון, אך עונה אחת לאחר מכן - בעונת 1972/73 - זכה עם הקבוצה בגביע סטנלי, הראשון שלו כמאמן.
לאחר הפסקה של שנתיים בהן הפסידה הקבוצה בפלייאוף, הוביל באומן את הקנדיאנס לארבע זכיות רצופות בגביע סטנלי בין 1976 ו-1979. בדרך לזכייה בעונת 1976/77 הוביל את הקבוצה, שנחשבת היום לאחת הגדולות בתולדות ה-NHL, גם לשיא של 8 הפסדים בלבד בעונה הרגילה (מתוך 80 משחקים) - שיא NHL בעידן המודרני המחזיק מעמד עד היום, ושיא ניצחונות בעונה הרגילה - 60, ששבר את השיא הקודם (58) שקבעו באומן והקנדיאנס שנה קודם לכן.
למרות ההצלחה הגדולה, גם בקנדיאנס שם סכסוך עם הבעלים קץ לדרכו בקבוצה. עד היום מדורג באומן שני בהיסטוריה של המועדון בכמות הניצחונות.
באפלו סייברס
תחנתו הבאה של באומן הייתה באפלו סייברס, אליה הגיע ב-1979 בתפקיד כפול - מאמן ומנהל מקצועי. הוא שימש כמנהלה המקצועי של הקבוצה עד 1987, כאשר בשלוש קדנציות שונות שימש גם כמאמנה.
השנים בסייברס היו הפחות מוצלחות בקריירה של באומן. בעונת 1985/86 החמיץ עם הקבוצה את הפלייאוף, במה שהתברר בדיעבד כפעם היחידה בקריירה שלו בה החמיץ את הפלייאוף כמאמן. הסייברס היו בעיצומם של חילופי דורות, ואף על פי שנשארו תחרותיים ועד אותה עונה העפילו לפלייאוף בכל עונה, כשל באומן בבניית דור העתיד של הקבוצה בתפקידו כמנהל מקצועי. הוא פוטר מתפקידו כמנהל מקצועי בסיום עונת 1986/87, בה נכשלה הקבוצה והידרדרה לתחתית הליגה, והפך לפרשן הוקי של רשות השידור הקנדית (CBC).
פיטסבורג פינגווינס
ב-1990, לאחר 3 שנות הפסקה, שב באומן לזירת האימון והניהול המקצועי, והפך למנהל כוח האדם של השחקנים בפיטסבורג פינגווינס. הקבוצה זכתה בסיום אותה עונה, 1990/91, בגביע סטנלי בפעם הראשונה בתולדותיה.
באותו קיץ אובחן מאמן הקבוצה כחולה בסרטן סופני, עזב את תפקידו, ונפטר ממחלתו מספר שבועות לאחר מכן. באומן, שמונה תחתיו כשעזב, הוביל את הפינגווינס להגנה על תוארם וזכה בגביע סטנלי נוסף.
בסיום אותה עונה סירב באומן להצעת הפינגווינס להאריך את חוזהו ולחתום על חוזה ארוך טווח, ועזב את הקבוצה.
דטרויט רד וינגס
לקראת עונת 1993/94 הגיע באומן לדטרויט רד וינגס והוביל אותה לסדרת הצלחות כבירות בעונה הרגילה ב-3 העונות הראשונות - אך אלו הסתיימו במפחי נפש בפלייאוף.
בעונה הראשונה הוביל באומן את הרד וינגס למאזן הטוב ביותר בחטיבה המערבית בעונה הרגילה, אך הודח עם הקבוצה בסיבוב הראשון בפלייאוף.
עונה אחת לאחר מכן הוביל באומן את הרד וינגס עד לסדרת הגמר על גביע סטנלי, הגמר הראשון של הרד וינגס מזה 29 עונות - אך בסדרת הגמר ספגו באומן והרד וינגס תבוסה מידי ניו ג'רזי דווילס.
בעונת 1995/96 המשיכו ההצלחות בעונה הרגילה, כאשר באומן והרד וינגס שברו את שיא הניצחונות של באומן עצמו ומונטריאול קנדיאנס מ-1976/77, והעלו אותו ל-62 ניצחונות - שיא NHL המחזיק מעמד עד היום (הושווה בעונת 2018/19). עם זאת, שוב הסתיימה העונה המצוינת בהדחה מוקדמת ומפתיעה בפלייאוף.
הצלחתו הגדולה של באומן הגיעה בשתי העונות לאחר מכן, כאשר הוביל את הרד וינגס לשני גביעי סטנלי רצופים, כאשר בשתי סדרות הגמר ניצחו הרד וינגס בלי להפסיד ולו משחק אחד, מול פילדלפיה פליירס ו-וושינגטון קפיטלס. הזכייה הראשונה, ב-1997, הפכה את באומן למאמן הראשון בכל ארבע ליגות הספורט המקצועניות הראשיות בצפון אמריקה (NHL בהוקי קרח, NBA בכדורסל, NFL בפוטבול ו-MLB בבייסבול), והיחיד עד היום, שזכה באליפות עם 3 קבוצות שונות. הזכייה השנייה, ב-1998, הייתה הפעם האחרונה עד 2017 בה אלופת NHL מכהנת הצליחה להגן על תוארה.
לפני עונת 2001/02 הודיע באומן שיפרוש מאימון בסיומה. הוא פרש כאלוף, לאחר שהוביל את הרד וינגס לזכייה נוספת בגביע סטנלי. בטקס חלוקת הגביע נעל באומן מחליקיים, החליק עם שחקני הקבוצה את הקפת האליפות, ואז הודיע רשמית על פרישתו.
ולרי בטיס
וָלֶרי אליזבת בֶּטיס (באנגלית: Valerie Elizabeth Bettis; דצמבר 1919 – 26 בספטמבר 1982) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית מודרנית אמריקאית. היא הופיעה במחזות זמר, במופעי בלט וכרקדנית סולו.
סקוטי באומן
בזירה הבינלאומית
באומן אימן את נבחרת קנדה בהוקי קרח בשני טורנירים של גביע קנדה. ב-1976 זכה עם הנבחרת בטורניר, וב-1981 נוצחו באומן ונבחרת קנדה בסדרת הגמר על ידי נבחרת ברית המועצות.
לאחר הפרישה מאימון
לאחר הפרישה מאימון נשאר באומן בשורות הרד וינגס כיועץ. הוא עזב את תפקידו ב-2008 והתמנה ליועץ מיוחד בשיקגו בלאקהוקס, בה משמש בנו, סטן, כמנכ"ל. הבן והאב משמשים בתפקידיהם אלה עד היום, וכבעלי תפקיד זכו עם הבלאקהוקס בגביע סטנלי שלוש פעמים. בכך השלים באומן, בכל תפקידיו, 14 זכיות בגביע סטנלי - הישג הממקם אותו במקום השני בקטגוריה זו ב-NHL בכל הזמנים.
חיים אישיים
באומן נשוי ואב לחמישה ילדים. בנו השלישי, סטן, הוא מנכ"ל שיקגו בלאקהוקס בה משמש אביו כיועץ מיוחד.
הוא מתגורר באיסט אמהרסט שבצפון מדינת ניו יורק, פרוור של באפלו.
ולרי בטיס
ביוגרפיה
ולרי בטיס נולדה ב־19 בדצמבר או ב־20 בדצמבר 1919 ביוסטון, טקסס. הוריה היו ולרי אליזבת בטיס (לבית מקארתי) ורויאל הולט בטיס. אביה נפטר כשהייתה בת שלוש עשרה, ולאחר מכן נישאה אמה ליוּ פְּריית'ר. ב־1943 נישאה בטיס לברנרדו סגל, שהיה אז המנהל המוזיקלי של הלהקה שלה; הנישואים הסתיימו בגירושים ב־1955. ב־1959 נישאה לארתור א' שמידט, שמת ב־1969. ב־26 בספטמבר 1982, בגיל 62, מתה בטיס במרכז הרפואי בית ישראל במנהטן.
ראשית דרכה
בטיס החלה ללמוד בלט בגיל 10 בעיר הולדתה, יוסטון, טקסס. בזמן לימודיה בתיכון, השתתפה בהצגות תיאטרון ובמחזות זמר של בית הספר שלה. היא למדה באוניברסיטת טקסס במשך שנה אחת בלבד, שם הייתה חברה באחוות קאפה אלפא תטא, ואז עקרה לניו יורק כדי ללמוד מחול מודרני תחת האניה הולם. היא הופיעה והשתתפה במסעי הופעות להקתה של הולם בין השנים 1937 ו־1940.
בשנת 1941 הקימה בטיס אנסמבל ריקוד משלה והחלה קריירה כרקדנית סולו. ריקוד הסולו שלה מ־1943 – The Desperate Heart – ששילב שיר באותו שם מאת ג'ון מלקולם ברינין, זכה להצלחה. מבקר המחול של הניו יורק טיימס, ג'ון מרטין, מנה אותו בין ההופעות המעולות ביותר של 1943. לואיס הורסט תיאר את The Desperate Heart כ"יצירת הסולו המשובחת ביותר בכל רפרטואר המחול המודרני של העשור הזה".
בַּלֶט
בשנת 1947, יצרה בטיס כוריאוגרפיה ללהקת בלט. על ההפקה שלה לבלט "וירג'יניה סמפלר", בביצוע הבלט רוס דה מונטה קרלו, כתב מבקר "ניסוי מעניין ולא מוצלח". בשנת 1948 עיבדה, ביימה, ויצרה בטיס כוריאוגרפיה לרומן של ויליאם פוקנר "בשוכבי גוססת", תוך מיזוג משחק ומחול לכדי מחזה מחול. ג'ון מרטין, מבקר המחול של "הניו יורק טיימס", כינה אותו "יצירת אמנות סמכותית לחלוטין". דוריס הרינג מכתב העת Dance כתבה "רק אמנית עם תחושה עמוקה ביותר לתנועה ולדרמה הייתה יכולה לחולל את הפלאים שחוללה מיס בטיס עם החומר שהיה בידה." הניסיון הבא של בטיס ביצירת מחזה מחול, Domino Furioso, שבכורתו הייתה בפסטיבל המחול האמריקאי ב־1949, היה פחות מוצלח, וזכה לביקורות מעורבות: "אטרקטיבי" ו"קל לקלוט", כתבה הרינג הפעם, אבל גם "אם מיס בטיס לא תיזהר, עוד תדבר את כולנו למוות". להצלחה גדולה יותר זכתה בטיס בשנת 1952, כאשר יצרה כוריאוגרפיה לבלט המבוסס על המחזה של טנסי ויליאמס "חשמלית ושמה תשוקה". המבקרים תיארו את היצירה כ"מרתקת" וכ"יצירה מהממת ונפיצה".
מחזות זמר
בטיס ניסתה את כוחה לראשונה במחזות זמר כאשר יצרה כוריאוגרפיה והופיעה ב־Glad to See You בשנת 1944. בשנת 1948 זכתה בפרס עולם התיאטרון על הופעתה ברביו Inside U.S.A., שרץ כמעט 400 הצגות בתיאטרון New Century ובתיאטרון Majestic. הופעתה ברביו Bless You All בשנת 1950 זכתה לשבחים בכתב העת לייף, הן על הריקוד והן על יכולות השירה שלה.
סרטים
בטיס יצרה את הכוריאוגרפיה של הריקודים שרוקדת ריטה הייוורת' לשירים "Trinidad Lady" ו־"I've Been Kissed Before" (בסרט "Affair in Trinidad" משנת 1952), וכן של "ריקוד שבע הרעלות" (בסרט Salome מ־1953).
יעקב ג'יי לביא
יעקב (ג'יי) לביא (נולד בשנת 1952) הוא מומחה לכירורגיית לב-חזה, פרופסור מן המניין אמריטוס בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הקים וניהל את היחידה להשתלות לב במחלקה לניתוחי לב במרכז הרפואי שיבא בתל השומר, ויו"ר ועדת השתלות הלב והראות במרכז הלאומי להשתלות.
ביוגרפיה
לביא בן של אב ניצול שואה. רב-סרן במילואים, הוא בוגר בהצטיינות של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. סיים התמחות בניתוחי לב וחזה במרכז הרפואי שיבא. התמחה בתחום השתלות הלב והלב המלאכותי במרכז הרפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, ארצות הברית.
לביא הקים בשנת 1991 את היחידה להשתלות לב במרכז הרפואי שיבא ושימש כמנהלה במשך 30 שנים. במסגרת היחידה בוצעו כ-300 ניתוחי השתלת לב.
בשנת 1994 השתיל לביא לראשונה בישראל לב מלאכותי כגשר להשתלת לב ומאז הושתלו ביחידה בראשותו למעלה מ-250 חולים במגוון חלופות לב מכניות, הן כגשר להשתלת לב והן כתחליף קבוע להשתלה. בשנת 2001 ביצע השתלה ראשונה מסוגה בעולם של חלופה מכנית חדשנית ללב מסוג HeartMate 2 LVAD, לאחר שהיה שותף לצוות הפיתוח שלה במסגרת התמחותו במרכז השתלות הלב בפיטסבורג.
הלן וינקלמן
דיים הלן דיאנה וינקלמן (באנגלית: Helen Diana Winkelmann; נולדה ב-1962) היא נשיאת בית המשפט העליון ה-13 והנוכחית של ניו זילנד, שהושבעה לתפקידה ב-14 במרץ 2019. היא האישה השנייה המכהנת בתפקיד זה, לאחר קודמתה בתפקיד שאן אליאס.
הבנק לחיסכון בדואר של סין
הבנק לחיסכון בדואר של סין (בסינית: 中国邮政储蓄银行) הוא בנק קמעונאי מסחרי שנוסד בשנת 2007 ומרכזו בבייג'ינג, בירת סין. הבנק מספק שירותים פיננסיים בסיסיים, לעסקים קטנים ובינוניים, ללקוחות כפריים, וללקוחות בעלי הכנסה נמוכה. נכון ל-31 בדצמבר 2017 הבנק מונה כ-39,798 סניפים אשר מכסים את כל סין.
הלן וינקלמן
ראשית חייה
הלן וינקלמן היא בתם של קתלין (לבית פאפיץ', ממוצא קרואטי) ושל דאגלס וינקלמן. היא גדלה בפרבר בלוקהאוס ביי שבאוקלנד והתחנכה בבית הספר לינפילד קולג'. היא המשיכה את לימודיה בהיסטוריה ובמשפטים באוניברסיטת אוקלנד, עם התמחות במשפט מסחרי וסיימה שם תואר ראשון. על הצטיינותה בלימודיה הוענק לה פרס יובל המאה של המחוז המשפטי של אוקלנד וב-1985 היא התקבלה ללשכת עורכי הדין.
יעקב ג'יי לביא
אקדמיה
לביא מכהן כפרופסור מן המניין אמריטוס בחוג לכירורגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הבנק לחיסכון בדואר של סין
הבנק הוקם בשנת 2007 עם הון התחלתי של 20 מיליארד רנמינבי על ידי לשכת הדואר הסינית. כיום, יש לה פיקדונות בסך של 1.5 מיליארד דולר אמריקני, ואת מספר הסניפים השני בגודלו אחרי בנק סין לחקלאות.
הלן וינקלמן
קריירה משפטית
וינקלמן החלה לעבוד כפקידה משפטית במשרד עורכי הדין "ניקולסון גריבין", בהמשך "פיליפס פוקס" וכיום משרד עורכי הדין הבינלאומי "DLA פייפר". ב-1988, בגיל 25, היא הייתה לשותפה האישה הראשונה במשרד ואחד מהשותפים הצעירים ביותר מעולם בהיסטוריה של 117 שנות קיום המשרד. היא המשיכה לעבוד בחברה עד מאי 2001 כאשר היא החלה לעסוק כפרקליטה עצמאית בהתמחות בדיני חדלות פרעון, בהתדיינות מסחרית ובהתדיינות רפואית.
ביולי 2004 מונתה וינקלמן כשופטת בבית המשפט הגבוה של ניו זילנד, ובאותה עת היו הצעירים מבין ארבעת ילדיה, תאומים, בגיל חמש. בפברואר 2010 היא מונתה כנשיאת בית המשפט הגבוה, תפקיד בו היא כיהנה עד למינויה לבית המשפט לערעורים ב-2015.
יעקב ג'יי לביא
אקדמיה
פרסם למעלה מ-150 מאמרים בספרות הרפואית, פרקים בספרים בתחום ניתוחי הלב, השתלות הלב והאתיקה של השתלות האיברים, וכן ספר מקיף בנושא בעיות קרישת דם בניתוחי לב.
התוכנית להשתלות איברים
בשנת 2005 יזם לביא והציע את התוכנית של מתן קדימות בתור להשתלות איברים למועמדים להשתלה שיהיו חתומים ותיקים על כרטיס התורם, ופעל בשיתוף עם משרד הבריאות וועדת הבריאות של הכנסת להכללתה בחוק השתלות האיברים שהתקבל בשנת 2008.
הלן וינקלמן
קריירה משפטית
כנשיאת בית המשפט הגבוה, הנהיגה וינקלמן רפורמות שמטרתן שיפור הנגישות לתהליכי בית המשפט בהליכים האזרחיים שלו, קיצור משך ההליכים של בית המשפט, הן האזרחיים והן הפליליים, ושיפור הבנת הציבור את עבודת בתי המשפט. יוזמות אלו כללו את חידוש פרסומם של הדוחות השנתיים של בית המשפט הגבוה, שכללו את התלונות על הפרת הסטנדרטים למשך ההליכים ופתיחת חשבון טוויטר של בית המשפט לשיפור התקשורת עם הציבור. וינקלמן דיברה באופן שוטף על עניינים הקשורים לפעולות הצודקות והיעילות של בתי המשפט והגישה הפתוחה אליהם.
בעקבות רעידת האדמה בכרייסטצ'רץ' ב-2011, פעלה וינקלמן יחד עם השופט מילר לארגון פעולות לייעול השירות לציבור בעקבות רעידת האדמה. היא גם פעלה יחד עם ראשי ערכאות שיפוטיות אחרות כדי להנהיג הליכים משפטיים, כולל הנהגת ימי הסגירה של בתי המשפט, כך שיתאימו לשתי התרבויות הראשיות של ניו זילנד, המאורים והלבנים. ב-2013 הוענק לוינקלמן פרס המצוינות של המכון לניהול משפטי של אוסטרלאסיה, עבור עבודתה בעקבות רעידת האדמה.
יעקב ג'יי לביא
התוכנית להשתלות איברים
בנוסף יזם לביא את הסעיף הייחודי בחוק ההשתלות הישראלי האוסר מימון ביטוחי של השתלות איברים בחולים ישראלים המתבצעות בארצות בהן מתקיים סחר באיברים או נטילת איברים בניגוד לכללים האתיים הבינלאומיים.
הלן וינקלמן
קריירה משפטית
ביוני 2015 הצטרפה וינקלמן לבית המשפט לערעורים. היא מונתה כנציגת נשיא בית המשפט למועצה לדיווח חוקתי. היא גם מונתה כיושבת ראש המכון ללימודים משפטיים, הגוף האחראי ללימודי ההמשך של השופטים. כיושבת ראש מכון זה, היא מפקחת על תוכנית הלימודים שמסייעת לשופטים בפיתוח מיומנויות ליבה שיפוטיות ושכוללת גם קורסים המעניקים לשופטים את הידע הנחוץ המאפשר להם לשפות בחברה מגוונת.
יעקב ג'יי לביא
התוכנית להשתלות איברים
לביא כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לכירורגיית לב וחזה וכנשיא החברה הישראלית להשתלות איברים של ההסתדרות הרפואית.
הלן וינקלמן
נשיאת בית המשפט העליון
ב-17 בדצמבר 2018 הוכרז שווינקלמן תחליף את שאן אליאס כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד. ב-14 במרץ 2019 הושבעה וינקלמן לתפקידה והייתה האישה השנייה בתפקיד זה.
ב-4 במרץ 2019, לקראת השבעתה, הוענק לווינקלמן התואר גבירה עמיתה בכירה של מסדר ההצטיינות של ניו זילנד.
יעקב ג'יי לביא
התוכנית להשתלות איברים
לביא חבר במועצה הלאומית למחלות לב, נציג ישראל בוועדת המעקב הבינלאומית אחר יישום הצהרת איסטנבול כנגד סחר באיברים וחבר בוועד המייעץ של ארגון הרופאים הבינלאומי כנגד נטילת איברים בכפייה.
Live at Madison Square Garden
Live at Madison Square Garden הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמר והיוצר הקנדי שון מנדס. האלבום כולל את הסינגלים "Mercy", "Treat You Better", "Stitches" " ו-"Life of the Party" לצד ביצועים מיוחדים לשירים אחרים. האלבום יצא באופן דיגיטלי ברחבי העולם, ב-19 בדצמבר 2016.
רקע והוצאה לאור
ב-10 בספטמבר 2016, מנדס הקליט את הופעתו במדיסון סקוור גארדן שהייתה חלק מסיבוב ההופעות העולמי, "Shawn Mendes World Tour", שהתקיים ברחבי צפון אמריקה ואירופה לאורך שנת 2016. האלבום משמש כתיעוד של המופע הראשון של הזמר במתחם ההיסטורי של ניו יורק. הודעה על צאת האלבום יצאה ב-19 בדצמבר 2016 והאלבום עצמו יצא לאור כעבור 4 ימים.
בעקבות ההופעה האלבום השני של מנדס, Illuminate, הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 בספטמבר. הוא הופיע אולם המוזיקה רדיו סיטי והופיע ב-סאטרדיי נייט לייב בדצמבר 2016.
תגובות מבקרים
סטיבן תומאס ארלוויין מהאתר AllMusic אמר; " Live at Madison Square Garden הוא תיעוד דיגיטלי של הופעתו של שון מנדס ב-10 בספטמבר 2016 בניו יורק... הקהל אהב את מנדס, שביצע גרסאות רציניות ללהיטיו, כמה מחרוזות שירים וטיזרים מהאלבום החדש (Illuminate). [גם] אם התקליט אינו דינמי במיוחד, הוא בכל זאת כנה ומנדס סומך על אותה תחושת היצירה ההולכת וגוברת שהפכה את האלבום השני שלו לחזק מאלבום הבכורה שלו, מה שעוזר להפוך את [אלבום ההופעה ה]זה למזכרת קטנה ונחמדה עבור המעריצים."
המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית
היסטוריה
המפלגה ירשה את המפלגה הקומוניסטית ששלטה במדינה בשנים 1956–1989. ההחלטה המפלגתית לראות עצמה כיורשת המפלגה הדיקטטורית עדיין שנויה במחלוקת. מקור נוסף למחלוקת הוא שחלק מחברי האליטה הקומוניסטית לשעבר שמרו על השפעה פוליטית ב- MSZP. בהונגריה נוצר מצב מעט אבסורדי כאשר המפלגה הסוציאליסטית נטתה לדעות ליברליות בתחומי הכלכלה, כאשר הימין דווקא תמך בהתערבות ממשלתית במשק.
לאורך שנות ה-90 הייתה המפלגה למאוד דומיננטית במפה הפוליטית הלאומית, ולרוב זכתה בבחירות למעל ל-30% מהקולות. בשנת 2009 המפלגה נכנסה למשבר, לאחר שמרבית ממנהיגיה התפטרו בטענה שנכשלו בניהול המשבר הכלכלי. באותה השנה התקיימו בחירות לפרלמנט האירופי, שבהן כוחה של המפלגה הצטמצם בחצי (4 מושבים לעומת 9 ערב הבחירות). בחירות אלו סימנו את החלשות המערכת הדו-מפלגתית בהונגריה, מערכת שהתקיימה מאז 1998. בבחירות שנערכו בשנת 2010 נחלשה מאוד, דבר שחזר על עצמו בשנת 2014 וב-2018.
קפלת הגולגולות
קפלת הגולגולות (בפולנית: Kaplica Czaszek), או כנסיית ברתולומיאו הקדוש, היא קפלת גלוסקמאות ברובע צ'רמנה בקודובה, עיירה במחוז קלודזקו, שלזיה תחתית, פולין. המקדש נבנה ברבע האחרון של המאה ה-18 על גבול מחוז גלאץ הפרוסי, ומשמש כקבר אחים ובו אלפי גולגולות ושרידי שלד ה"מעטרים" את קירותיו הפנימיים, וכן את הרצפה, התקרה והיסודות. קפלת הגולגולת היא האנדרטה היחידה כזו בפולין, ואחת מתוך שישה בכלל אירופה.
היסטוריה
הקפלה נבנתה בשנת 1776 על ידי כומר הקהילה הבוהמיינית המקומית ואצלב טומאשק. זהו קבר אחים של אנשים שמתו במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648), המלחמות השלזיות (1740–1763), ושל אנשים שמתו בגלל מגפות כולרה, עגבת ורעב.
יחד עם "הסקריסטאן" י' שמידט וחופר הקברים י' לנגר, האב טומאשק, בעקבות השראה שקיבל מבית הקברות בקפוצ'ין בעת עלייה לרגל לרומא, אסף את עצמות הנפגעים, ניקה והכניס אותן לקפלה במשך 18 שנה (החל מ-1776 עד 1794). קירות הכנסייה מלאים בשלושת אלפי גולגולות, ויש גם עצמות של עוד 21 אלף איש שנקברו במרתף. גולגולותיהם של אנשים שבנו את הקפלה, כולל טומאשק, הוצבו במרכז הבניין ועל המזבח בשנת 1804. בפנים יש צלב ושני מלאכים מגולפים עם כתובות לטיניות "קומו מן המתים" ו"בואו לדין". הקלטה בתוך הכנסייה הזמינה בשלוש שפות (פולנית, צ'כית וגרמנית) מסבירה את ההיסטוריה של הקפלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המערה של הגולגולת סבלה מהזנחה כתוצאה מכיבוש גרמני של פולין. אך לאחר שהמלחמה נגמרה בשנת 1945, קבוצה של מתנדבים התמקדה בשיפוץ המערה כדי להחזיר אותה לתהילתה הקודמת. המאמצים שלהם השתלמו, והמערה של הגולגולת הוחזרה בהצלחה בקרוב.
נוער הנרות
נוער הנרות הוא כינוי לבני נוער רבים שהתאבלו בפומבי על הרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין ב-1995. המושג מופיע רבות בכלי התקשורת המתעדים את תקופת רצח רבין בהתייחסו לתגובת בני הנוער לרצח ראש הממשלה.
במהלך תקופת "השבעה" לאחר הרצחו של ראש הממשלה פקדו נערים ונערות רבים את כיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין), בתי ספר ומרכזי ערים נוספות, כשהם מדליקים נרות נשמה רבים, מניחים פרחים ושרים שירי אבל לצד תמונתו של ראש הממשלה המנוח. נוער הנרות הביע את דעותיו ורגשותיו באמצעות כתיבה על קירות המקיפים את הכיכר. קטע מתוך הקיר אשר כוסה בכתובות שומר באמצעות זכוכית ומוצג כיום לצד האנדרטה לזכר יצחק רבין. בני נוער רבים גם כתבו מכתבים למשפחת רבין ולמשרד ראש הממשלה והביעו את צערם בנוגע לרצח.
התגובה לתופעת נוער הנרות
תופעת "נוער הנרות" הפתיעה רבים מהמבוגרים בחברה הישראלית אשר הניחו שהנוער הישראלי מנותק ויהיה אדיש לרצח. בכתבה בנושא נכתב:
עבור רבים מבני נוער הנרות, רצח רבין היה אירוע מכונן - הם חוו לראשונה רצח פוליטי, והביעו בהתנהגותם אבל אישי ולאומי. למשל, גיא רונן כתב כך: פרופ' תמר רפופורט מהאוניברסיטה העברית ניתחה את התופעה בספר בשם "כל הנוער – קול הנוער? תגובות בני הנעורים לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין" אשר יצא לאור בשנת 1997. ספר זה נכלל ברשימת הקריאה לקורס בנושא "מחאת בני נוער בישראל" באוניברסיטת תל אביב.
לפי ד"ר דוד גורביץ', "אימוץ הנרות על ידי בני הנוער כתגובה לרצח הוא אימוץ פולחן דתי למטרות חברתיות, חילוניות ופוליטיות. זהו שימוש באייקונים דתיים למטרות לא דתיות". עם זאת, הוא טוען שהמנהג ריק מתוכן: "אנחנו אחת מהחברות שמאמינות שסימנים מוליכים לדברים ממשיים, אבל מאחורי הנרות אין כלום. יש הרגשה שהנרות נותנים את החוויה, אבל אף אחד לא בודק מה מסתתר מאחוריהם. זו אופנה, משהו אסתטי, כמו נרות שולחן. לקחנו את הריטואל הקדום של אש והפכנו אותו למטאפורה שמעידה על אבל וצער". גם גדעון לוי טען במאמר בעיתון "הארץ" שהמנהג ריק מתוכן ואף צבוע: "הקמפיין לשחרור שליט ... נהפך לשסתום קיטור להפגין באמצעותו מעורבות אזרחית ואכפתיות - חלולות ונבובות, בדיוק כמו שעשה "נוער הנרות" שייבב לריק על רצח רבין, והצביע נתניהו."
נוער הנרות כתנועה חברתית
פעילים חברתיים רבים ואף פוליטיקאים מזהים עצמם כחלק מ"נוער הנרות" אשר תודעתם הפוליטית התגבשה בעקבות רצח רבין. תנועת "דור שלום" אשר קמה בעקבות הרצח ראתה עצמה כממשיכה פוליטית של "נוער הנרות" ופעלה בשמם למען שינוי בחברה הישראלית. בנוסף, מנהיגי "נוער העבודה" מתקופה זו שהתמודדו לראשות המפלגה כונו בעיתונות בשם "נוער הנרות".
נוער הנרות ואביב גפן
חלק מנוער הנרות זוהה כקשור לקהל המעריצים של הזמר אביב גפן, בעקבות הופעתו של גפן בעצרת השלום בה נרצח רבין, כשמספר דקות אחרי הופעתו נורה ראש הממשלה. מאז קיבל השיר "לבכות לך" משמעות חדשה והפך להמנון הבלתי רשמי של נוער הנרות.
ההרים הכחולים (טולקין)
ההרים הכחולים (באנגלית: "The Blue Mountains") או 'ארד לוין' (Ered Luin), הידוע גם בשם "ארד לינדון" (Ered Lindon), הוא רכס הרים בדיוני מהלגנדריום של טולקין שנמצא במערב הרחוק של אריאדור.
העידנים המוקדמים
ההרים הכחולים נוצרו זמן קצר לאחר מלחמות הולאר במלקור. בימים הראשונים הללו, ההרים הכחולים היו ממוקמים בין הים הגדול של בלגיר לבין ים הלקר שנוצר גם הוא זמן לא ארוך לפני כן. ההרים הכחולים היו מחוברים לגבעות הברזל מצפון ולהרים האדומים במזרח שהיוו שרשרת הרים אחת גדולה הידועה בשמות שונים. ההרים האפורים העתיקים הופרדו מדרום לפער גדול.
עידני העצים
במהלך עידני העצים ושינת יבנה, ההרים הכחולים היוו מחסום המהווה גבול ברור בין אריאדור לבלריאנד. שבעה נהרות זרמו בצידם המערבי, והאדמה שבה זרמו נהרות נקראה אוסיריאנד (בסינדרין: "ארץ שבעת הנהרות".), שלימים נקראה גם לינדון, ולכן ההרים נקראו לפעמים ארד לינדון. כשהתעוררו הגמדאים משנתם הארוכה בידי אילובטר, חלקם נדד והגיע להרים הכחולים ושקעו בערים שבנו: בלגוסט ונוגרוד ויצרו קשר וברית עם הסינדר תינגול.
העידן השני
חלקו האמצעי של הרכס שקע תחת הגלים במלחמת החרון, ואיפה שהרכס שקע נכנס הים, ויצר לשון ים שבו נקבע מפרץ לון. באמצע המפרץ, שם פגשה נהר לון את הים, נבנו הנמלים האפורים של מיתלונד, מממלכת העלפים של לינדון. כאשר הוא נקבע כגבול לינדון, נקראו ארד לוין ארד לינדון.
העידן השלישי והלאה
במהלך העידן השלישי, יערות לינדון, מלבד של יעראפל, היו הגדולים ביותר בארץ התיכונה. בחלק האחרון של העידן השלישי, הגמדאים שוב יישבו את ההרים הכחולים כאשר תראין השני ובנו ת'ורין ושורדי הגמדאים ממשיסת ארבור עברו מדונלנד והקימו שם יישוב משגשג. לאחר מלחמת הטבעת ותבוסתו של סאורון, העלפים המשיכו לנסוע מערבה ללינדון דרך מפרץ לון, שם התכוונו בסופו של דבר להפליג בדרך הישרה לארצות הדמדומים של אמן.
גמדאים
בעוד מורגות נכלא בהיכלי מנדוס, והארץ התיכונה נותרה באור כוכבים, הגמדאים הראשונים הגיעו מערבה אל ההרים הכחולים שגבלו בבלריאנד. מקורם של הגמדים הללו אינו ברור, אך נראה שהם התפתחו משניים מאבות הגזע שלהם, שנחצבו מתחת להרים על ידי יוצרם: הולא אולה. משני האבות הללו התפתחו שני שבטים, שכל אחת מהם הקים עיר לתפארת בצד המזרחי של ההרים הכחולים. בלשון הגמד ערים אלו היו ידועות בשם גבילתול וטומונזהאר, אך ההיסטוריה זוכרת אותן בשמות העלפיים שלהן: בלגוסט ונוגרוד.
מערי ההרים שלהם, גמדאי ההרים הכחולים ירדו לבלראינד כדי לסחור עם העלפים (בעיקר אלו של ממלכת דוריאת.). הם מילאו חלק גדול בהקמת האולמות של תינגול במנגרות, ומאוחר יותר סייעו בחציבת וייסוד נרגותרונד אשר לצד הנרוג. בנוגרוד בתקופה זו, רב האומן טלכר יצר את הנשק והשריון אשר שמם יתפרסם בהיסטוריה של הארץ התיכונה, כולל נרסיל, החרב שתישבר ותזכה להיאחז מחדש בידו של אראגורן בעתיד.
לאחר חזרתו של מורגות לארץ התיכונה, הגמדאים באו בברית עם העלפים במלחמות בלריאנד שבאו לאחר מכן. הם לחמו בנירנת ארנודיאד, שם אזאגאל מבלגוסט הצליח להניס את גלאורונג משדה הקרב, אך הוא עצמו נהרג. לאחר הנירנת התקררו היחסים בין העלפים לגמדאים: גמדאי נוגרוד הרגו את תינגול וגנבו את הנאוגלמיר, אחרי זמן זה גברו האיבה וחוסר האמון בין שני העמים.
עם חלוף אלפי השנים, גמדאי קהזד-דום שקיבלו את פני הפליטים מנוגרוד ובלגוסט, גורשו בעצמם מביתם ונדדו רבות בארץ התיכונה. יותר מששת אלפים שנה לאחר שהמצודות הישנות של הגמדאים אבדו, הגמדאים הנודדים הללו מבני שבט דורין, תחת המלך תראין השני, חזרו לארד לוין. מקום מושב המלכים שלהם נשאר שם רק במשך דור - בנו של תראין, ת'ורין, החל להתגעגע להר הבודד שבמזרח הרחוק - אך לזמן מה פטישי הגמדאים שוב צלצלו בין ההרים הכחולים, כפי שהיה בימי קדם. בימי אלו אז, קבוצה קטנה של גמדאים יצאה למסע להשיב את מולדתם שנלקחה מהם. עם זאת, גמדאי ארד לוין המשיכו לשכון ולשגשג באזור הוא, עד לסוף מלחמת הטבעת וסיומו של העידן השלישי ותחילתו של העידן הרביעי.
עלפים
נאמר כבר בתחילת ההוביט כי עלפיו של קירדן חרש הספינות חיו בתוך הגאיות והיערות של ההרים הכחולים, ככל הנראה חלקו את הארץ עם הגמדאים. לעלפים אשר חיו שם התווספו במרוצת השנים הסינדר, העלפים הירוקים ואולי אפילו חלק מהאוורי.
זרם מתיישבי העלפים החדשים זינק לאחר תום העידן הראשון וחי תחת המלך הגבוה גיל גלד בעידן השני. לאחר נפילת גיל-גלד במצור על ברד דור, הפכו מרגלות ההרים הכחולים לחלק מלינדון בו התגוררו העלפים באופן זמני עד שעזבו לארצות הדמדומים.
אירוויזיון 2023
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2023 (באנגלית: '; בצרפתית: ') הייתה ההפקה ה-67 של האירוע בהפקת איגוד השידור האירופי, תאגיד השידור הבריטי BBC ורשות השידור האוקראינית UA:PBC. אוקראינה, שזכתה באירוויזיון 2022 עם "Stefania" בביצועה של להקת קאלוש, נאלצה לוותר על הזכות לאירוח התחרות, בשל החששות הנובעים ממלחמת אוקראינה–רוסיה. איגוד השידור האירופי חיפש אחר מדינה אחרת שתענה לדרישותיו, ולבסוף הוחלט כי היא תערך בליברפול שב בין התאריכים 9–13 במאי 2023.
37 מדינות השתתפו באירוויזיון 2023. בולגריה, מונטנגרו ומקדוניה הצפונית בחרו שלא להשתתף באירוע בעיקר בשל קשיים כלכליים.
השיר הזוכה היה "Tattoo" בביצועה של לורן, נציגת שוודיה לאירוויזיון. עבור שוודיה, זוהי הזכייה השביעית בתחרות (בעקבות זכייה זו, שוודייה השוותה את מספר הזכיות לשיאנית הזכיות אירלנד). עבור לורן, זוהי הזכייה בשנייה בתחרות (זכייתה הקודמת הייתה עם השיר "Euphoria" באירוויזיון 2012). לורן היא הזמרת היחידה שזכתה בתחרות פעמיים (בכך, הצטרפה לזמר היחיד שזכה בתחרות פעמיים - ג'וני לוגן).
מיקום
ההפקה ה-67 של תחרות הזמר של האירוויזיון התקיימה בליברפול שבממלכה המאוחדת. זו התחרות התשיעית שנערכה בממלכה, כאשר הפעמים הקודמות אירוע בשנים 1960 (לונדון), 1963 (לונדון), 1968 (לונדון), 1972 (אדינבורו), 1974 (ברייטון), 1977 (לונדון), 1982 (הרוגייט) ו-1998 (ברמינגהאם). אולם התחרות, ליברפול ארנה, בעל קיבולת מרבית של 11,000 מושבים, ממוקם במתחם ACC ליברפול, המשמש כמקום לאירועי ספורט וקונצרטים שונים. המקום אירח בעבר את פרסי המוזיקה של MTV אירופה ב-2008 ואת אליפות העולם בהתעמלות לשנת 2022.
בנוסף לאולם המרכזי ארגנה העיר המארחת כמה אירועי בת ברוח התחרות. "כפר האירוויזיון" הוא אזור התכנסות למעריצים ולנותני החסות הרשמיים של התחרות בו ניתן היה לצפות בהופעות של נציגי המדינות המשתתפות ושל אמנים מקומיים, וכן בשלושת המופעים החיים ששודרו על הבמה המרכזית. האתר הוקם על שפת נהר מרזי בפייר הד בין התאריכים 5–13 במאי 2023.
בחירת המדינה המארחת
באירוויזיון 2022 זכתה אוקראינה עם השיר "Stefania" של להקת קאלוש. בהתאם למסורת המקובלת, בכל שנה זכות אירוח התחרות ניתנת למדינה שזכתה במהדורה הקודמת. תחילה אישר איגוד השידור האירופי לאוקראינה להתחיל בהתארגנות לקיים את אירוויזיון 2023 בשטחה. בעברו נערך האירוויזיון באוקראינה פעמיים, ב-2005 וב-2017. עם זאת, לאור הפלישה הרוסית לשטחה ב-2022 הועלו מספר חששות בנוגע ליכולת שלה לארח את התחרות בפעם השלישית. מספר מדינות, לרבות בלגיה, איטליה, הולנד, פולין, ספרד, שוודיה והממלכה המאוחדת, הביעו עניין לאירוח התחרות במקום אוקראינה. הפעם הקודמת שהאירוויזיון לא נערך בהתאם למסורת השנתית הייתה ב-1980, כשישראל נאלצה לוותר על השתתפותה עקב בעיות כלכליות של ערוץ 1 לקיים את התחרות בפעם השנייה ברציפות, וקיומה במקביל ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ב-16 במאי 2022 הצהיר יושב ראש רשות השידור האוקראינית כי ברצונן לארח את התחרות באדמתם, ומקווים שהם יוכלו להבטיח את שלומם של כל העוסקים במלאכה ושל אזרחי מדינתם. ב-20 במאי 2022 הצהיר כי החלו הדיונים הרשמיים עם איגוד השידור האירופי בנוגע לקיום התחרות.
פוליטיקאים אוקראינים רבים הביעו את תקוותם שאירוויזיון 2023 יתקיים, על-אף החשש הביטחוני, באדמת אוקראינה. הנשיא וולודימיר זלנסקי, אף קיווה כי היא תתקיים במריופול, עיר שספגה הרס רב במלחמה. ב-26 במאי 2022 הצהירה מיקולה פובורוז'ניק, סגנית ראש עיריית קייב, כי הם מוכנים לארח את האירוע אם יתבקשו כך. ב-3 ביוני דיווח שר התרבות האוקראיני, אולכסנדר טקצ'נקו, על שהתחיל להתדיין בשינויים כללים במתווה התחרות, על מנת לאפשר את קיומה במדינה. כשבוע לאחר מכן הוקמה בממשלה ועדה מיוחדת שתפקח ותסייע בארגון ובהפקת התחרות.
ב-16 ביוני 2022 נועדו ממשלת אוקראינה ו-UA:PBC עם איגוד השידור האירופי, על מנת לסקור אפשרויות אירוח פוטנציאליות באוקראינה. בפגישה צוינו לבוב, זקרפטיה וקייב כמועמדות לאירוח התחרות. למחרת הודיע איגוד השידור האירופי כי לאחר הערכות מצב ביטחוניות והתייעצויות רבות עם מומחי צד-שלישי הוחלט כי אירוויזיון 2023 לא יתקיים בשטחי אוקראינה, וכי יתחילו דיונים עם ה-BBC לאירוח התחרות בשטח הממלכה המאוחדת, שדורגה באירוויזיון 2022 במקום השני עם השיר "Space Man" בביצועו של סאם ריידר. בתגובה פרסמו יושב ראש רשות השידור האוקראינית ושר התרבות במדינה הצהרה משותפת המבקשת מאיגוד השידור האירופי לקיים שיחות נוספות בקשר להחלטה. אל ההצהרה הצטרפו זוכי עבר של אוקראינה באירוויזיון: רוסלנה ליז'יצ'קו, ג'מאלה ואולה פסיוק. עמדה זו קיבלה את תמיכתם של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בוריס ג'ונסון ושל סגן ראש ממשלת פולין פיוטר גלינסקי. ב-23 ביוני אשרר האיגוד את החלטתו שלא לקיים את התחרות באוקראינה, והדגיש את השיקולים הביטחוניים לכך.
בחירת העיר המארחת
במקביל להכרזה כי אירוויזיון 2023 יערך בממלכה המאוחדת בשיתוף עם רשות השידור האוקראינית, השיק ה-BBC ב-25 ביולי את תהליך הגשת ההצעות לאירוח התחרות מערי הממלכה השונות. ה-BBC קבע כי "כל עיר פוטנציאלית חייבת לעמוד במספר סטנדרטים מינימליים המוכיחים שיש לה את היכולת והניסיון לערוך בשטחה אירוע בסדר גודל בין-לאומי ובמורכבות שונות". הקריטריונים לערים היו דומים מאוד לשנים האחרונות: על המקום להכיל למעלה מ-10,000 מושבים, מרכז עיתונות ל-1,500 איש לכל היותר, גישה נוחה לנמל תעופה קרוב, לינה במלונות ללפחות 2,000 אנשי הפקה, עיתונאים וצופים.
במהלך השלב הראשון קיבלה רשות השידור הבריטית את נכונותן של 20 ערים שונות לאירוח התחרות. שבע מהן נכללה ברשימה שהורכבה על ידה ופורסמה ב-12 באוגוסט: ברמינגהאם, גלאזגו, לידס, ליברפול, מנצ'סטר, ניוקאסל על הטיין ושפילד. שבע הערים האלו נדרשו להכין תוכנית מפורטת של אירוויזיון 2023, כולל התחשבות בהקמת אירועי-בת שונים בשטחן. אותן הן נדרשו להגיש עד 8 בספטמבר. ב-27 בספטמבר צומצמה הרשימה לגלאזגו ולליברפול, כשב-7 באוקטובר הוכרז כי האחרונה מביניהן נבחרה לקיים את האירוויזיון בשטחה.
הפקה
צוות ההפקה מורכב ממרטין גרין, רייצ'ל אשדאון, אנדו קרטמל, לי סמיתורסט, טוואן ואן דה ניונהוייז'ן וג'יימס או'בראיין. במאי התחרות הם ניקי פרסונס, ריצ'רד ולנטיין ואולי בארטלט; דן שיפטון מונה למנהל הקריאטיבי הראשי, קוג'ו סמואל למנהל המוזיקלי, חוליו הימדה למעצב הבמה, רוברט אדוארס לראש הסאונד ואילו טים רוטלדג' למעצב התאורה. צוות הייעוץ האוקראיני מובל על ידי אוקסנה סיבינסקה, טטיאנה סמנובה והרמן ננוב.
התקציב הראשוני שהוקצה לאירוויזיון 2023 הוא 14 מיליון ליש"ט (כ-16.2 מיליון אירו), מתוכם תרמו מועצת העיר של ליברפול והרשות המשולבת של המטרופולין הקרוב כל אחת שני מיליון ליש"ט. יתרת העשרה מיליון ליש"ט הוקצתה על ידי ה-BBC, איגוד השידור האירופי וממשלת הממלכה המאוחדת.
עיצוב ויזואלי
ב-7 באוקטובר 2022, יחד עם ההודעה על העיר המארחת, חשף איגוד השידור האירופי את הלוגו המסורתי של אירוויזיון 2023. לב האירוויזיון, שבדרך כלל מוצב במרכזו דגל המדינה המארחת, מכיל את דגל אוקראינה כדי לשקף את זכייתה באירוויזיון 2022. הטקסט של "Song Contest" מלווה למטה ב-"United Kingdom" ובהמשך ב-"Liverpool 2023".
ב-31 בינואר 2023 נחשפו הלוגו והסלוגן הרשמי של התחרות, "United by Music" ("מאוחדים באמצעות מוזיקה"). הלוגו עוצב על ידי חברת "Superunion" הבריטית וחברת "Starlight Media" האוקראינית. היא נבנתה סביב מחרוזת של לבבות דו-ממדיים, הדומים לאלקטרוקרדיוגרם, מעין תגובה לקצב וקול. צבעיו נוצרו באמצעות שילוב של צבעי דגל אוקראינה ודגל הממלכה המאוחדת.
פורמט
ב-22 בנובמבר פרסם איגוד השידור האירופי כי החל משנה זאת המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר יקבעו רק על בסיס הצבעות הקהל. במופע הגמר יצביעו הקהל והשופטים במתכונת הקיימת עד אירוויזיון 2022, 50% הצבעות צוותי השיפוט ו-50% הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, יוכלו להצביע גם צופים במדינות שלא משתתפות בתחרות. כל ההצבעות ממדינות אלו יחוברו יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות שיקרא הצבעות שאר העולם. זו השנה השלישית ברציפות, שלמדינות יש אפשרות להשתמש בקולות רקע שהוקלטו מראש, אם כי כל משלחת עדיין יכולה להשתמש בזמרי ליווי, בין אם על הבמה או מחוץ לבמה, או בשילוב.
הגרלת חצאי הגמר
הגרלת חצאי הגמר התקיימה ב-31 בינואר 2023 בשעה 19:00 (CET) באולם סנט ג'ורג'. בנוסף, התרחש טקס העברת המפתחות לעיר המארחת. במהלך ההגרלה נחשפו הסלוגן והלוגו של התחרות. שלושים ואחת המדינות שיתמודדו בחצאי הגמר הוקצו לשישה סלים, על סמך דפוסי הצבעות קודמים, באופן שמקטין את הסיכוי של מדינות הנוהגות להצביע אחת לשנייה להשתתף באותו חצי גמר. בנוסף, ההגרלה קבעה איזה חצי גמר תשדר כל אחת מחמש המדינות העולות היישר לגמר – מדינות ה-"Big Five". להלן רשימת המדינות בכל סל:
גלויות
ה-BBC פרסם קול קורא לחברת הפקות עצמאית ליצור קונספט ולייצר את גלויות הווידאו, המוצגות לפני כל שיר. צילומי הגלויות התחילו באפריל 2023. בשונה משנים אחרות, השנה כל גלויה מצולמת בשלוש מדינות: אוקראינה, בריטניה ומדינת המוצא של כל נציג.
המדינות המשתתפות
ב-20 באוקטובר 2022 הוכרז כי 37 מדינות ישתתפו באירוויזיון 2023. בולגריה, מונטגרו ומקדוניה הצפונית בחרו שלא ליטול חלק באירוע בעיקר בשל ההשפעה הכלכלית של משבר האנרגיה העולמי המתמשך. זהו המספר הנמוך ביותר של משתתפות מאז 2014.
חצי גמר ראשון
חצי הגמר הראשון נערך ב-9 במאי 2023. השתתפו בו 15 מדינות, ובנוסף הצביעו איתן גם צרפת, גרמניה ואיטליה.
חצי גמר שני
חצי הגמר השני נערך ב-11 במאי 2023. השתתפו בו 16 מדינות, ובנוסף הצביעו איתן גם ספרד, המדינה המארחת בריטניה, וזוכת התחרות בשנה שעברה אוקראינה.
גמר
הגמר נערך ב-13 במאי 2023. השתתפו בו 26 מדינות, ולכל 37 המדינות שהשתתפו בתחרות ניתנה זכות הצבעה.
מגישי הנקודות
מגישי "שתים עשרה הנקודות" של חברי השיפוט הלאומיים הוכרזו על ידי דוברי רשויות השידור הממלכתיות במדינות המשתתפות. להלן הרשימה:
מולי שאנון
מולי הלן שאנון (אנגלית: Molly Helen Shannon; נולדה ב-16 בספטמבר 1964) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית, שהייתה חברת צוות בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" (1995–2001). בשנת 2017 זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקידה בסרט "Other People", והייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי עבור הופעותיה בסדרות "סאטרדיי נייט לייב", "מוארת" ו"ויל וגרייס".
ביוגרפיה
מולי שאנון נולדה בשייקר הייטס שבמדינת אוהיו למשפחה ממוצא אירי. אביה היה מנהל מכירות ואמה מורה. כשהייתה בת ארבע הייתה מעורבת בתאונת דרכים שבה נהרגו אמה, אחותה הצעירה ובן דודה. שאנון ואחותה הגדולה ניצלו מן התאונה, ואביה נפצע קשה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר טיש לאמנויות שבאוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בתחילת דרכה עבדה שאנון כמארחת במסעדה בשדרות סאנסט וכדיילת בסופרמרקט.
בשנת 1989 שיחקה בסרט האימה "פנטום האופרה" בתפקיד מג, בשנת 1991 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "טווין פיקס" וב-1993 השתתפה בשלושה פרקים של הסדרה "In Living Color".
הפריצה הגדולה שלה הגיעה בשנת 1995 לאחר הצטרפותה לצוות השחקנים של "סאטרדיי נייט לייב", כשהחליפה את ג'נין גרופלו שעזבה באמצע העונה בשל חילוקי דעות עם מפיקי התוכנית.
בשנת 1997 הופיעה שאנון בפרק "הקיץ של ג'ורג'" בסדרה סיינפלד. היא הופיעה גם בוידאו קליפ של הזמרת שריל קרואו לשירה "(A Change (Will Do You Good", והשתתפה בחמישה פרקים של הסדרה "וויל וגרייס". בשנת 1998 שיחקה בסרט "לילה ברוקסברי" בהשתתפות ויל פרל וכריס קטן, שהופיעו איתה באותו זמן גם ב"סאטרדיי נייט לייב". שאנון הופיעה גם במספר פרקים של הסדרה "סקס והעיר הגדולה".
בתקופת השתתפותה בסאטרדיי נייט לייב, שיחקה בסרטים אף פעם לא התנשקה (1998), הגרינץ' (2000) ו"בדיוק כשהתאהבנו" (2001). בשנת 2001 עזבה את "סאטרדיי נייט לייב" והשתתפה בסרט "אוסמוזיס ג'ונס". בשנת 2003 השתתפה בסרט "הבת של הבוס שלי" ובסרט הטלוויזיה "איש המוזיקה" מבית ABC.
לורן ספנסר-סמית'
לורן ספנסר-סמית' (באנגלית: Lauren Spencer-Smith; נולדה ב-28 בספטמבר 2003, פורטסמות') היא זמרת בריטית-קנדית מאי ונקובר.
ביוגרפיה
לורן ספנסר-סמית' נולדה בבריטניה וגדלה בוונקובר שבקנדה.
בשנת 2019 היא הוציאה את האלבום הראשון שלה Unplugged, Vol. 1. הוא זכה להצלחה והיה מועמד לקבלת פרס ג'ונו.
מולי שאנון
קריירה
בשנת 2008 שיחקה בסיטקום "Kath & Kim". ב-2010 השתתפה בפרק מיוחד ליום המשפחה ב"סאטרדיי נייט לייב". באוקטובר של שנה זו החליפה שאנון את השחקנית קייטי פינראן בתפקיד מרג' מקדוגל במחזמר Promises, Promises.
בשנת 2011 יצא לאור ספר ילדים שכתבה. בשנה שאחרי השתתפה בפרסומת לאתר האינטרנט "Expedia".
לורן ספנסר-סמית'
ביוגרפיה
בהמשך של שנת 2022 הזמרת הוציאה סינגל נוסף Flowers. גם סינגל זה זכה להצלחה אך פחותה מהסינגל הקודם. בקנדה הוא הגיע למעמד של תקליט זהב.
מולי שאנון
קריירה
בשנת 2013 התארחה שאנון בסדרת הטלוויזיה בכיכובה של לורה דרן "מוארת" מבית HBO והייתה מועמדת לזכייה בפרס אמי לשחקנית האורחת הטובה ביותר.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "אני וארל וזאת שעומדת למות", ושיחקה במיני-סדרה "אוצרות שלפני המוות" שהפיק ויל פרל.
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרה הקומית-דרמטית "גירושים", לצידם של שרה ג'סיקה פרקר תומאס היידן צ'רץ. ובסרט "אנשים אחרים" לצד ג'סי פלמונס.
בשנת 2017 זכתה שאנון בפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקיד המשנה בסרט "Other People". בשנה זו יצאו שלושה סרטים בהשתתפותה: "השעות הקטנות", הדרמה "אנחנו לא שייכים לכאן" והקומדיה "אמהות בהפרעה".
בשנת 2018 סיקרו מולי שאנון וחברה לצוות "סאטרדיי נייט לייב" ויל פרל את מצעד השושנים שמתקיים בפסדינה לרגל השנה החדשה, עבור שירות פריים וידאו של אמאזון, בדמויתיהם הטלוויזיונית, טיש וקורד. בשנה זו כיסו השניים גם את שידור רשת HBO של חתונת הנסיך הארי עם מייגן מרקל. ב-2019 החלה לשחק בסיטקום "שני האחרים" בקומדי סנטרל, בדמותה של פאט דובאק. בשנת 2020 השתתפה כג'ואן בסרט הדרמה "דוהרת", סרט מקורי של נטפליקס, ובסרט המותחן הקומי "צעירה מבטיחה".
בשנת 2021 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה "הלוטוס הלבן" ברשת HBO; את קיטי פאטון, אימו של שיין (ג'ייק לייסי).
חיים אישיים
בשנת 2004 נישאה לאמן פריץ צ'סנט. הם הורים לבת ולבן.
אבי מימרן
אברהם (אבי) מימרן (נולד ב-11 ביוני 1979, ט"ז בסיוון ה'תשל"ט) הוא שדרן רדיו ואיש תקשורת חרדי ישראלי. מנכ"ל ארגון מסוגלים.
ביוגרפיה
מימרן נולד וגדל בשכונת קריית צאנז בירושלים. למשפחה ממוצא מרוקאי. למד בתלמוד תורה המסורה, בישיבת נחלת משה לצעירים, ובישיבת כנסת הגדולה. לאחר נישואיו למד בכולל נתיב דעת. שירת ברבנות הצבאית, שם עבר מסלול הכשרה מקוצר ושירת ביחידה לזיהוי חללים.
במקביל ללימודיו בכולל החל מימרן לשדר תכנית שבועית בתחנת קול הנשמה לצד אריה דרעי, ועבד בחברה המפיקה סרטי תדמית. לאחר מכן היה מנהל התוכניות ברדיו קול ברמה ומגיש "המהדורה המרכזית" בערב. באוקטובר 2013 החל להגיש באתר כיכר השבת את התוכנית "כיכר TV".
בשנת 2014 עבר להגיש את המהדורה המרכזית ברדיו קול חי.
במהלך ריאיון עם הרב דוד סתיו שהקים יחד עם רבנים נוספים בית דין "מערך גיור אלטרנטיבי", הטיח בו מימרן שאינו רב בישראל ועורר סערה. בעקבות הריאיון הודיעו אישים בציונות הדתית שלא יתראיינו אצלו בתחנה. למחרת התנצל מימרן על הדברים בגלי צה"ל.
בשנת 2016 הקים את ארגון מסוגלים, עבור משפחות לילדים על הרצף האוטיסטי, וסייע בהקמת בית הספר הראשון עבור ילדים אוטיסטים במגזר החרדי..
בשנת 2018, התחיל מימרן לשדר ברדיו קול חי תוכנית שבועית, בה הוא עוסק בנושאים שהחברה החרדית ממעטת לעסוק בהם בפומבי, כגון השתלבותם של חוזרים בתשובה בחברה החרדית ויחס החברה החרדית לבעלי מוגבלות.
בשנת 2020 השתתף מימרן בסדרה הדוקומנטרית נייעס.
חיים אישיים
מימרן נשוי למיכל ואב לחמישה. מתגורר בשכונת רמות בירושלים. אחד מילדיו הוא אוטיסט.
אסטרונומיית נייטרינו
אסטרונומית נייטרינו (Neutrino astronomy) היא תחום באסטרונומיה אשר מאפשר חקר של גרמי שמיים בעזרת גלאי נייטרינו, חלקיקים הנוצרים כתוצאה מסוגים שונים של דעיכה רדיואקטיבית או תגובות גרעיניות אשר לרוב מתרחשות בשמש, בכורים גרעיניים, או כאשר קרינה קוסמית פוגעת באטומים. בעקבות האינטראקציה החלשה שלהם עם חומר, חלקיקי נייטרינו מספקים הזדמנות ייחודית לחקר תהליכים שלא ניתן לחקור בעזרת טלסקופ אופטי.
תחום זה עדיין בתחילת דרכו - מקורות מאומתים של חלקיקי נייטרינו עד כה הם השמש וסופרנובה 1987A.
היסטוריה
חלקיקי נייטרינו נצפו לראשונה ב-1956 על ידי קלייד קואן ופרדריק ריינס בכור גרעיני. על גילוי זה הם זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-1995.
בשנת 1968, ריימונד דייוויס הבן וג'ון נ. בקל איתרו בהצלחה את חלקיקי הניטירנו הראשונים מהשמש בניסוי "הומסטייק". דייוויס והפיזיקאים מסטושי קושיבה וריקרדו ג'אקוני, זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-2002.