cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולימפוס
במיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית האולימפוס הוא מקום משכנם של שנים-עשר האלים האולימפיים: זאוס, הרה, פוסידון, דמטר, אתנה, אפרודיטה, ארס, דיוניסוס, אפולו, ארטמיס, הפייסטוס והרמס. האדס אל המוות לא שוכן באולימפוס אלא בשאול. וכן פוסידון, השוכן במעמקי הים למעט ביקורים מפעם לפעם באולימפוס. האלים היושבים בהר מתוארים במיתוסים כשהם שותים נקטר ואוכלים אמברוסיה, המעניקים להם חיי נצח. פירוש השם אולימפוס ביוונית הוא "הזורח".
למרות קיומו במציאות, מצטייר האולימפוס באיליאדה של הומרוס כמקום נסתר ומסתורי, שמיקומו משתנה. פעם הוא נישא מעל כל הרי העולם ופעם משתלשלים ממנו היבשה והים, אך הוא אינו הר ואינו שמיים. על אף שזאוס הוא מלך האלים והשליט העליון של האולימפוס, אין ההר בבעלותו. מקום משכן זה של האלים אינו שייך לא לים, לא לארץ המתים, לא לשמים, ובעצם אינו חלק מן העולם הפיזי.
בתרבות הפופולרית
בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מוזכר שאין מושב האלים שוכן בקביעות על הר האולימפוס, אלא במקום שבו מתרכזת התרבות העולמית. ובימינו אנו, "בניין האמפייר סטייט".
טיפוס על ההר
במשך שנים רבות, בשל שילוב של אמונה דתית ואמונות טפלות, לא העזו אנשים לטפס על ההר. רק ב-2 באוגוסט 1913 הגיעו מטפסי ההרים הראשונים לפסגת המיטיקס, הפסגה הגבוהה של ההר. מאז שנות ה-80 מטפסים אל ההר כ-10,000 איש בשנה, חלקם עד למיטיקס (Mytikas), הפסגה הגבוהה ברכס, במסלול האורך בין יומיים לשלושה, ואחרים עוצרים באחת הפסגות שבדרך. רוב המטפסים מתארגנים ולנים לפני הטיפוס על ההר בעיירה ליטוחורו (Λιτόχωρο), שלמרגלות ההר, או באתרי הקמפינג, הווילות והמלונות, שלאורך החופים הסמוכים לה ממזרח. את הטרק הרגלי לרוב מתחילים בגובה 1,100 מטר מעל פני הים, בעיקר מחניון פריאוניה (Prionia).
הרי אולימפוס אחרים
קיימים 18 הרים נוספים ברחבי העולם הנקראים בשם אולימפוס: ביוון; בקפריסין; באסיה הקטנה; בניו זילנד; במדינות טנסי, וושינגטון ויוטה שבארצות הברית; ובארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. כמו כן הר על מאדים נקרא בשם זה. האולימפוס שעל המאדים הוא ההר הגבוה ביותר הידוע במערכת השמש.
בן ציון פרחי
בן ציון פרחי (נולד ב-17 ביולי 1938) הוא אלוף בדימוס. בתפקידו האחרון היה נשיא בית הדין הצבאי לערעורים.
ביוגרפיה
נולד בבולגריה ובגיל 10 עלה לישראל וגדל בתל אביב. ב-1957 התגייס לצה"ל לחיל ההנדסה והוצב בגדוד 601. סיים קורס מ"כים וקורס קצינים. במהלך שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ירושלים ובסיומם עבד כעורך דין בתחום המשפט האזרחי. במסגרת שירות מילואים, לחם במלחמת ששת הימים כסגן מפקד פלוגת הנדסה של חטיבת השריון 200 שלחמה בסיני. במלחמת ההתשה שירת באזור תעלת סואץ ועסק בהקמת קו בר-לב.
שמואל גודר שהיה נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, גייס אותו חזרה לשירות הקבע. פרחי שירת כתובע צבאי בפרקליטות מרכז במקביל לשירות כמפקד פלוגת הנדסה במילואים, בהמשך שירת כשופט בית הדין הצבאי דרום ובמלחמת יום הכיפורים הצטרף לכוחות הלוחמים ושירת כקצין הנדסה במשך שלושה חודשים. שירת כפרקליט מרכז, כראש ענף פיקוח משפטי, נשיא בית הדין הצבאי המיוחד בדרגת אל"ם, וב-1984 מונה לפרקליט הצבאי הראשי. לאחר מכן קודם לדרגת אלוף ושרת משנת 1986 ועד 1996 בתור נשיא בית הצבאי לערעורים, הוחלף על ידי אלוף אילן שיף ופרש מצה"ל.
לאחר שחרורו כיהן פרחי כמנכ"ל תאגיד קרנית, החל משנת 1997 ולמשך 14 שנים. כמו כן שימש כחבר בוועדת עברי בנושא אסון המסוקים. משמש שופט בבית הדין של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
עד למינויו של מוטי אלמוז לראש אגף כוח האדם בשנת 2016, היה פרחי לאלוף היחיד בתולדות צה"ל שהגיע משורות חיל ההנדסה.
רוקפורד
רוקפורד (באנגלית: Rockford) היא עיר הממוקמת על שתי גדות נהר רוק שבצפון מדינת אילינוי שבארצות הברית, מושב המחוז של מחוז ווינבאגו. העיר מכונה לעיתים קרובות "עיר היערות" והיא בירת מחוז ווינבאגו שבאילינוי. כפי שדווח במפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, בעיר התגוררו 152,871 תושבים ובאזור המטרופולין של העיר התגוררו 348,360 תושבים. רוקפורד היא העיר ה-160 בכמות האוכלוסייה בארצות הברית.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, רוקפורד הייתה העיר השנייה בגודלה במדינת אילינוי. נכון לשנת 2014, העיר עדיין הכי מאוכלסת מחוץ למטרופולין של שיקגו.
היסטוריה
בשנים 1834 – 1835 הגיעו לראשונה מתיישבים אל רוקפורד, ג'רמניקוס קנט, תאצ'ר בלייק, ולואיס למון. הם הגיעו מגלנה והחלו להתיישב בגדה המערבית של נהר רוק.
אזור זה שהיה בין שיקגו לגלנה נקרא בקיצור Midway (אמצע הדרך) אך נודע במהרה כרוקפורד בגלל ה-Ford (מעבר) נהר שחוצה את נהר רוק. בשנת 1837 הוקם סניף דואר, בשנת 1839 ההתיישבות הפכה לכפר ובשנת 1852 אושרה כעיר. העיתון השבועי הראשון פורסם בשנת 1840 והעיתון היומי המצליח הראשון הופיע ב-1877. בין 1830 עד 1930 היו לעיר כבר שלושה עיתונים יומיים מקומיים.
המחצית הראשונה של המאה ה-20 ומלחמות העולם
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, רוקפורד עברה מספר שינויים שהרחיבו את נוכחותה מבחינה אזורית ולאומית. במחצית הראשונה של המאה ה-20, רוקפורד ראתה נהירה של מהגרים מאיטליה וממזרח אירופה. בנוסף, גורמים כלכליים בזמנו הובילו את העיר לגוון את הבסיס התעשייתי שלה. בשנת 1910 נוסד זיכיון הארלי דוידסון בפריפורט, אילינוי, על ידי ג'וזף קגל. ג'וזף קגל והחברה שהקים עברו לרוקפורד בשנת 1923. בשנת 1917 הקים צבא ארצות הברית את מחנה גרנט, אחד ממתקני האימונים הגדולים ביותר בארצות הברית, במטרה לאמן את חיל הרגלים במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, המתקן שגודלו היה 73 קמ"ר נסגר. במהלך מלחמת העולם השנייה, מחנה גרנט שירת כלשכת גיוס עבור צבא ארצות הברית וכמו כן גם כבית מעצר לשבויים. ספינת המלחמה 'USS Rockford' נקראה על שם העיר ובמרץ 1944 קיבלה שני 'כוכבי שירות' עבור שירותה במלחמת העולם הראשונה.
גאוגרפיה ואוכלוסין
השטח הכולל של העיר הוא 160.4 קמ"ר אשר מתוכם 158.2 קמ"ר יבשה ו-2.3 קמ"ר מים. קהילות סמוכות שגובלות עם רוקפורד ונחשבות בתוך אזור המטרופולין של רוקפורד הם הערים: לאבס פארק, מצ'אסני פארק, בלווידר.
מרכזי התעסוקה הגדולים
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2009, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר הם:
מינריאדה
מינֶריאָדָה (ברומנית: Mineriadă) הוא מונח גנרי המשמש בלשון העממית לציון שש התערבויות אלימות של כורים, שאורגנו על ידי הממשלה שהוקמה לאחר המהפכה הרומנית של שנת 1989, כדי לדכא את הפגנות האופוזיציה, או כפי שטענה הממשלה, כדי "למנוע מהאופוזיציה הימנית למסור את המדינה לבעלי הון זרים ולפצל אותה לטובת הלאומנים ההונגרים".
מטרת המינריאדות הייתה להטיל אימה על האופוזיציה, שכללה בעיקר סטודנטים ואינטלקטואלים. הפגנות האופוזיציה באו לבטא את אכזבתה ממשלתו של יון איליאסקו שהייתה מורכבת בעיקר מקומוניסטים ותיקים ואשר לא אפשרה לאופוזיציה לבצע כל שינוי של ממש.
בין השנים 1990 - 1999 התקיימו שש הפגנות גדולות של האופוזיציה שדוכאו על ידי מינריאדות, שלוש בשנת 1990, אחת בשנת 1991 ושתיים בשנת 1999.
אליפות ישראל באתלטיקה 2019
אליפות ישראל ה-83 באתלטיקה נערכה בין התאריכים 24 - 25 ביולי 2019 באצטדיון הדר יוסף.
מינריאדה
בפקודתו של יון איליאסקו, העבודות במפעלי התעשייה הושבתו ומאות עובדים, ביניהם כורים שנבחרו בין האנשים האלימים ביותר, הובאו לבוקרשט על מנת לדכא בכוח את ההפגנות.
אירועים אלה גבו את חייהם של מפגינים רבים.
מירון קוזמה, מנהיג הכורים באזור עמק הז'יו, יד ימינו של יון איליאסקו בכל הקשור בארגון המינריאדות, נדון בשנת 1999 ל-18 שנות מאסר.
אינטררקס
אִינְטֶרְרֶקְס (לטינית: Interrex; מלך ביניים), הייתה משרה ברומא העתיקה.
מקורה של המשרה היא בתקופת המלוכה. כאשר המלך נפטר, הסנאט היה מתכנס ובוחר אינטררקס שייקח על עצמו את תפקידו של המלך עד לבחירתו של מלך חדש. בתקופת הרפובליקה, כאשר אחד הקונסולים התפטר, הודח או נהרג במהלך כהונתו ועמיתו שהה מחוץ לעיר, או שהגיע זמן הבחירות ושני הקונסולים שהו מחוץ לעיר, היה הסנאט היה ממנה אינטררקס שתפקידו היה לערוך בחירות לקונסולאט (בחירות למשרת הקונסול). מסיבה זאת האינטררקס היה נושא המשרה היחיד שלטריבוני הפלבס לא הייתה סמכות להשתמש בזכות הוטו שלהם כנגדו.
האדם המכהן כאינטררקס חייב היה להיות פטריקי, כהונת האינטררקס נמשכה חמישה ימים ואז היה עליו להתפטר ומונה אינטררקס חדש במקומו. על הראשון לכהן בתפקיד נאסר להשלים את משימתו כך שלמטרת עריכת בחירות נדרשו לפחות שני אינטררקס.
לשון סובסטרט
בבלשנות, המושג לשון סובסטרט (מלטינית: sub - מתחת, stratum - שכבה, רובד) או לשון תשתית מתייחס ללשון שהייתה קיימת בטריטוריה כלשהי לפני שתושבי אותה הטריטוריה קיבלו על עצמם לשון אחרת. בכך מהווה לשון הסובסטרט את רובד התשתית של הלשון החדשה. דוגמה טובה לתופעה זאת היא לשונות הסובסטרט של הערבית - עם התפשטות האסלאם וכיבושי הערבים, הגיעו הללו לטריטוריות שבהן דיברו ארמית (בסוריה ולבנון, בעיראק), קופטית (במצרים), ושפות ברבריות (בצפון אפריקה).
לשון הסובסטרט משפיעה על הלשון החדשה המולבשת עליה (לשון הסופרסטרט), שכן דוברי לשונות הסובסטרט מנסים להתאים את הלשון החדשה ללשון השגורה בפיהם. בדרך זאת אפשר להסביר תופעות שונות בלשון שהתגבשה באותה הטריטוריה. כך נהוג להסביר את סיומת גוף שני וגוף שלישי רבים בערבית הסורית - kon- ו-hon- בהתאמה - כהשתקפות של הסיומות -כון והון בארמית, אשר הייתה לשון הסובסטרט בטריטוריה זאת.
או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה
או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הישראלית טנגו בהשתתפות הזמר אלון אולארצ'יק. את השיר הוציאה לאור בשנת 1985 חברת התקליטים הד ארצי, והוא לא נכלל באלבום אולפן.
כתיבה והשמעה
השיר נכתב והולחן על ידי אולארצ'יק, מיקי שביב ואיתן גדרון, שגם הפיק אותו.
השיר הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-26 במרץ 1985. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-24. ב-4 ביוני עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע במצעד. ב-23 ביולי, לאחר שבעה-עשר שבועות צעידה, יצא מהדירוג השבועי. במצעד הפזמונים של שנת ה'תשמ"ה הגיע השיר למקום ה-30.
להקת קולן
להקת קולן היא להקת פולקלור ישראלית, שחבריה היו עולים מגאורגיה בעלי השכלה גבוהה בתחום המוזיקה. הלהקה הוקמה בשנת 1982. בתחילה שרה הלהקה בעיקר שירה ווקלית גאורגית, אך עם הזמן החלה לשיר שירי עם ממקומות שונים, כמו רוסית, איטלקית, לאדינו, עברית ויידיש.
בשנת 1987 השתתפה הלהקה במופע "ביידיש זה נשמע יותר טוב" בתיאטרון הבימה. כמו כן, הופיעה הלהקה במופע משותף עם אורה זיטנר.
הלהקה הייתה פעילה זמן רב מבלי שהוציאה אלבום אולפן. לבסוף, בשנת 1992, לציון עשור ליסודה, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון.
בשנת 2013 זמר הטנור סיימון קריכלי הקים את הלהקה מחדש עם הזמרים המקוריים.
כיום הלהקה מופיעה בכל רחבי הארץ.
ויליאם ארצ'יבלד ספונר
ויליאם ארצ'יבלד ספונר (באנגלית: Wiliam Archibald Spooner; 22 ביולי 1844 – 29 באוגוסט 1930) היה מורה, מרצה וכומר בריטי. הוא כיהן כראש פקולטה באוניברסיטת אוקספורד. ספונר מפורסם בטעות כאיש האחראי להתפשטות תופעת השימוש בביטוי משוכל, תופעה הקרויה ספונריזם, על שמו.
ביוגרפיה
ספונר למד בצעירותו בבית הספר Oswest. בהמשך למד במכללת אוקספורד לתואר ראשון והוא נשאר באוניברסיטת אוקספורד ליותר משישים שנה, במהלכם שימש כחבר (1867), מרצה (1868), מורה (1869) ראש הפקולטה (1876–1889) וכמפקח על לימודי היסטוריה עתיקה, תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה.
ההיסטוריון הבריטי ארנולד טוינבי מתאר את ספונר כ"איש דמוי-עכבר אך אמיץ כאריה". בירחון "Beaderws Digest" הוא מתואר כ"לבקן נמוך קומה בעל פנים ורודות, קצר-רואי, בעל ראש גדול יחסית לגופו הקטן, ואופיו ידידותי ומסביר פנים".
ביטוי משוכל
ביטוי משוכל הוא שיבוש מכוון או לא מכוון באיות והגיית מילים, צירופים או משפטים. באנגלית מכונה תופעה זו ספונריזם (Spoonerism), על שמו של ספונר, ששמו יצא לפניו כנוטה לשימוש רב בביטויים משוכלים. ספונר, שהיה איש מוערך בסביבתו, עורר גיחוך כשהשתמש לעיתים בשיבושי לשון. אך ביטויים רבים שנקשרו לשמו אינם שיבושים שהוא המציא, וודאי שייחוס התפשטות התופעה לספונר שגוי. הסטודנטים של אוניברסיטת אוקספורד השתעשעו בהמצאת שיבושים שונים בעקבות ספונר, וכך פשטה התופעה גם מחוץ לכותלי האוניברסיטה. כשסטודנטים ביקשו שירצה על נושא מסוים היה נוהג לעיתים להגיב "אתם לא רוצים הרצאה אלא לשמוע שוב שיבושי לשון שלי". מכל מקום, הפרסום שלפיו ספונר הוא האחראי על התפשטות התופעה אינו נכון, וספונר עצמו התנער מכך.
מירב הלינגר
מירב הלינגר, (נולדה ב-10 בינואר 1989) היא מוזיקאית, זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מלחינה, ומעבדת מוזיקלית ישראלית.
סדר ליל ראש השנה
סדר ליל ראש השנה הוא מנהג יהודי הכולל אכילת מאכלים סמליים, ואמירת תפילות במהלך סעודת ליל ראש השנה. הכינוי הנפוץ למאכלים הסמליים הנאכלים במהלך הסדר הוא "סימנים", ויש המכנים אותם "ברכות" או "ברכיות".
מירב הלינגר
ביוגרפיה
הלינגר נולדה בפתח תקווה למשפחה ציונית-דתית, בתם של פרופ' משה הלינגר ושל רבקה, מפקחת במשרד החינוך. בצעירותה החלה לכתוב ולשיר, דבר שלא היה מקובל בסביבה הדתית שבה גדלה. היא סיימה את לימודיה באולפנה בפתח תקווה, עשתה שירות לאומי ולאחר מכן למדה בבית מדרש לנשים "מגדל עֹז" שבגוש עציון. בשנת 2013 סיימה את רימון בית ספר למוסיקה במגמת הלחנת שירים. נכון ל-2022 חיה בזוגיות עם אורית, שותפתה לחיים ולעשיה המוזיקלית.
סדר ליל ראש השנה
מנהג הסימנים מוזכר לראשונה בתלמוד הבבלי, ומתייחס לחמישה מרכיבים: "קרא", "רוביא", "כרתי", "סילקא" ו"תמרי" (ראו פירוש להלן). בתקופת הגאונים התקבע המנהג לאכול את הסימנים בסעודת החג, ולהצמיד לכל מאכל ברכה על פי טבעו, שמו או צורתו.
מירב הלינגר
קריירה
בגיל 19 הקליטה את שירה הראשון "מנגנת את חיי" שכתבה והלחינה. את הגיטרות בשיר מנגן דודו טסה. הלינגר הוזמנה לחמם את הופעותיהם של להקת איפה הילד? ודניאלה ספקטור.
בגיל 22 החלה להופיע במופע משלה עם הרכב "הכיסאות הגבוהים". בין היתר הופיעו בתיאטרון תמונע, לבונטין 7 והאוזן בר. במופע התארחו אריאל הורוביץ, יוני רכטר וארי גורלי.
בשנת 2017 שיתפה פעולה עם הזמרות היוצרות שר ניב, רות דנון ורוני וגנר שהקימו את ההרכב "תמונת אישה" והשיקו מופע מחווה לשיריה של תרצה אתר, מופע המפיח חיים מחודשים בשיריה המולחנים של המשוררת. בהופעות התארחו אלונה טוראל, ערן צור ועדי רנרט.
סדר ליל ראש השנה
אכילה או ראייה
מקור המנהג בדברי האמורא אביי בתלמוד, שנאמרו כחלק מדיון בנושא חשיבותם של מעשים סמליים והשפעותיהם על המציאות:
מירב הלינגר
קריירה
בשנת 2018 השיקה את מופע דואו "פסנתר ונבל" יחד עם דנה וייס-פוגל. מופע אינטימי - אקוסטי איתו ניגנו בבתים ברחבי הארץ.
סדר ליל ראש השנה
הבקשות הנלוות
בתשובה על מנהגו של רב האי גאון שהוזכרה לעיל מובא שהיו מביאים לפניו סל שבו נכללו המינים הללו והיה נוטל כל אחד מהם וכך היה אומר: או.
מירב הלינגר
קריירה
בשנת 2019 הפיקה, הופיעה וניהלה אמנותית את מופע המחווה לטום וייטס. במופע השתתפו בין היתר עידן אלתרמן, מיקי שביב, סיון טלמור וגדי רונן. באותה שנה הופיעה במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אסף אמדורסקי, ספיר וולך, אביגיל קובארי, אלה רונן, גיל בר הדס, פלורה, יעל קראוס ואחרים.
סדר ליל ראש השנה
הבקשות הנלוות
דהיינו, על כל מאכל אומרים בקשה הדומה מבחינת הלשון והצליל לשם המאכל. מנגד, ר' יוסף קארו בבית יוסף מבין מדברי בעל הטורים שלשיטתו אין הכוונה להזכיר ממש את הבקשה אלא שהמאכלים מסמלים בקשות אלו. ברם, ככל הנראה בשל התשובה המפורשת מן הגאונים, מרבית הראשונים לא קיבלו את סברת בעל הטורים וסבורים שיש לומר ממש את הבקשות, וכך פסק גם ר' יוסף קארו עצמו בשולחן ערוך.
מירב הלינגר
קריירה
באוקטובר 2021 הופיעה הלינגר בפסטיבל הפסנתר בתל אביב, שבו אירחה את איה כורם.
סדר ליל ראש השנה
הבקשות הנלוות
מתשובת הגאונים שהוזכרה לעיל משתמע לכאורה שמנהגו של רב האי גאון היה לומר רק "יסתלקו אויבינו", "ירבו זכויותינו" וכדומה, אך ר' דוד אבודרהם מציין שיש אומרים אותה בלשון תפילה: וכו', וכך מקובל כיום.
מירב הלינגר
קריירה
בתחילת אפריל 2022 הוציאה הלינגר עם הזמר רון בוחניק, שהשתתף בתוכנית הטלוויזיה הכוכב הבא לאירוויזיון בעונה השלישית, את הדואט "נתמכר שוב" אותו כתבה והלחינה.
סדר ליל ראש השנה
הבקשות הנלוות
פשרו של המנהג העסיק את החכמים שדנו בו כמעט מראשיתו, החל מתקופת הגאונים. חלק מן המאכלים (כדוגמת בשר שמן ומאכלים מתוקים) מסמלים את השמחה שבשנה החדשה, את השאיפות אליה או את הריבוי (רוביה, רימון, דגים וכדומה) בעיקר בזכויות ובקיום המצוות ("שירבו זכויותינו"). מנגד, מאכלים אחרים (סילקא, רוביא, תמרי ועוד) מבקשים את השמדת האויבים או השונאים.
מנחם המאירי, מגדולי הראשונים, בספרו "חיבור התשובה" נותן פירוש אלגורי לבקשות להכרתת ה"שונאים" הנזכרים בתפילות ה"יהי רצון":
המאכלים
מבין המינים "קרא ורוביא, כרתי, סילקא ותמרי" שנזכרו בתלמוד, היחיד שניתן לזהות בקלות הוא ה"תמרי": תמר. זיהויים של יתר המאכלים סבוך יותר וקיימים זיהויים שונים ואופני הכנה ייחודיים לעדות ישראל השונות, כדלהלן.
מירב הלינגר
קריירה
הלינגר מלווה הרכבים והפקות מוזיקליות כפסנתרנית. בנוסף מנחה הרכבים מוזיקליים באוניברסיטת בר-אילן. היא הלחינה מוזיקה לתיאטרון בשיתוף פעולה עם בית הספר למשחק "הדרך" בגבעתיים, ועם תיאטרון פסיק בירושלים.
סדר ליל ראש השנה
המאכלים
קרא היא מין ממשפחת הדלועיים אך לא ברור לחלוטין לאיזה מין הכוונה. המנהג הנפוץ לקחת דלעת אך יש נוהגים לקחת מין קישוא לבן (קישוא הוא ממשפחת הדלועיים).
מירב הלינגר
קריירה
ב- 1 ביוני 2023 יצא אלבומה השלישי "לקבל אהבה", בליווי סינגל חדש בשם "תפרשי את היד". את השיר כתבה והלחינה הלינגר והפיק מוזיקלית עדי רותם. טרם יציאתו של האלבום יצאו ארבעה סינגלים מתוכו והושמעו בפלייליסטים רבים בהם ספוטיפיי ובאפל מיוזיק, וזכו להשמעות ברדיו ובטלוויזיה.
סדר ליל ראש השנה
המאכלים
באשר לאופן ההכנה קיימים מנהגים שונים. מנהג נפוץ אצל יהודי ספרד הוא להכין ריבת דלעת. אצל יהדות לבנון נהוג להשתמש ב"ירק הקרעה", הוא מעין קישוא, שאותו חותכים ומבשלים עם גרגרי חומוס ותבלינים ומגישים חם".
מירב הלינגר
חיים אישיים
חיה בזוגיות ומתגוררת במרכז הארץ.
סדר ליל ראש השנה
המאכלים
ביחס לרוביא קיימים זיהויים שונים. הזיהוי המקובל ביותר הוא מין של שעועית הקרוי בערבית "לוביה". לעומת זאת, רש"י מזהה אותה עם ה"תלתן", וכוונתו כנראה לתלתן המשנאי שהוא צמח החילבה ובהתאם לשיטה זו נהוג אצל יהדות תימן לקחת חילבה. בתשובת רב האי גאון באוצר הגאונים היא מזוהה עם פול המצרי, ויש אף מיהודי צפון אפריקה שנוהגים לאכול פול אך הרשב"ץ בחידושיו לראש השנה מזהה את הפול המצרי הנזכר עם המין הנקרא בערבית "לוביא", וכפי שכתבנו לעיל - זהו הזיהוי הנפוץ. יש המזהים אותה עם השומר ויש עם השומשום.
מירב הלינגר
במבט אחד כחול
בשנת 2016 השיקה את אלבום הבכורה "במבט אחד כחול". האלבום זכה לביקורות מצוינות. שירי האלבום "אם תלך ממני", "שושן צחור" ו-"גלי לאן", נבחרו לשיר השבוע בתחנת 88FM. במקביל להוצאת האלבום השתתפה הלינגר בפסטיבלים שאון חורף לצד רות שועלי, האחיות ג'משיד, קוסטה קפלן ואחרים ובפסטיבל הפסנתר.
סדר ליל ראש השנה
המאכלים
יש שנהגו לאכול כרוב בראש השנה והציעו טעם למנהג אכילת הכרוב בזיהוי של הכרוב עם רוביא, אך ככל הנראה אין לזיהוי זה על מה שיסמוך, וייתכן שהמנהג נובע מטעמים אחרים.
מירב הלינגר
שרשרת פרידות
ב-18 באפריל 2021, השיקה מיני-אלבום שני "שרשרת פרידות". השיר "איילת" הוא הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום והושמע בתחנות רדיו רבות. השיר "נאחזת ברוח" הוא הסינגל השני שיצא וזכה אף הוא להשמעות רבות ולביקורות מצוינות. לשיר "במה אנחנו דומות" הופק קליפ בהשתתפותה של השחקנית לימור גולדשטיין וביימה אורית לוינגר. הקליפ שודר בערוץ המוזיקה IL. בתחילת מאי 2021 קיימה שתי הופעות בכורה עם שירי האלבום החדש: במועדון הצוללת הצהובה בירושלים, ולמחרת גם בתיאטרון תמונע בתל אביב. בחודש יוני הוציאה הלינגר את הסינגל והקליפ "ימים יעידו", שהפיקו איתמר ציגלר וגדי פטר ושאינו חלק מהאלבום. באוגוסט אותה שנה הושמע השיר בפרק 7 של הטלנובלה "בעלת החלומות" המשודרת בהוט.
סדר ליל ראש השנה
המאכלים
הכרתי הוא הכרישה. בקרב היהודים הספרדים דוברי הלאדינו, ובקהילות אחרות במזרח התיכון כדוגמת יהדות לבנון, נהוג להכין ממנה מעין חביתת ירק שיש המוסיפים לה גם בשר טחון ויש שעושים אותה פרווה. שמן של הקציצות בלאדינו הוא "קפטיקאס די פראסה" או "אלבונדיגס די פראסה" (קציצות כרישה).
ככל הנראה הכוונה לתרד ויש נוהגים לקחת סלק עלים (מנגולד). יש גם הנוהגים לקחת את שורש הסלק ולא את העלים. כל הצמחים הללו (הסלק, עלי המנגולד והתרד) הם מאותה משפחה (סלקיים) ובשל כך הקושי בזיהויים המדויק והשוני בין המנהגים.
מאכלים נוספים
מדברי אביי שהובאו לעיל נמצאנו למדים שאוכלים את הסימנים: קרא, רוביא, כרתי, סילקא ותמרים. החל מתקופת הגאונים התרחב המנהג ובמהלך הדורות נוספו סימנים רבים. כבר ר' יעקב בן הרא"ש, בעל הטורים, שחי בין המאות ה-13 וה-14 מציין כי בסוגיה זו "רבו המנהגים כל מקום ומקום לפי מנהגו", להלן הובאו המנהגים הנפוצים.
בספר נחמיה מובא שבראש השנה התאסף העם, ועזרא הסופר קרא לפניהם מדברי התורה. העם, בשמעם את דברי התורה, פרצו בבכי. עזרא ונחמיה אמרו להם שאין להיות עצבים ביום זה בשל קדושתו אלא יש לאכול בו מאכלים שמנים ודברי מתיקה וכלשון הפסוק:.
בתשובת הגאונים שהוזכרה לעיל מובא שנוהגים לאכול בשר שמן ולשתות דבש וכל דבר מתוק, בהתאם לפסוק הנזכר, ו"כדי שתהא כל השנה כולה מתוקה ועריבה, ולא יהא בה דבר רע ודבר צרה" כלשונו של רב נטרונאי גאון.
במחזור ויטרי מובאים שני מנהגים בסעודת ליל החג בתקופתו (סוף המאה ה-12), מנהג בני צרפת (דהיינו צרפת הצפונית) ומנהג בני פרוונצא (פרובאנס - דרום צרפת, להבדלים בין צרפת לפרובנס השוו נוסח צרפת לעומת נוסח פרובנס). בני צרפת אכלו תפוחים אדומים ואילו בני פרוונצא אכלו ענבים לבנים, תאנים לבנות וראש כבש (ביחס למנהג לאכול ראש כבש ראו להלן). התפוחים אותם אכלו בני צרפת והתאנים והענבים שאכלו בני פרובנס גם הם פירות מתוקים והם נאכלים מאותה סיבה של אכילת הדבש. הטעם למנהג פרובנס לאכול דווקא פירות לבנים הוא שהם מסמלים את הכפרה כחלק ממנהגים אחרים הקשורים בלבן בימים נוראים (מנהגים נוספים הדומים למנהג זה הם לבישת בגדי לבן ביום הכיפורים או החלפת הפרוכות ללבנות בימים הנוראים). מנהג אכילת תאנים עודנו קיים כיום במספר קהילות ספרדיות כאשכנזיות.
מנהג אכילת מיני מתיקה הביא גם לידי כך שחלק מן הסימנים שנזכרו בתלמוד או סימנים אחרים נאכלו בצורה של ריבה או קומפוט. כך למשל בכמה קהילות ספרדיות מכינים ריבה מדלעת (קרא) וכן מחבושים, תפוחים ומינים נוספים.
בקרב יהדות מרוקו מקובל המאכל טנזיה המכיל פירות יבשים, אגוזים ואורז ולעיתים בשר.
מנהג אכילת ראש כבש מובא בתשובת מתקופת הגאונים "כדי שישמענו הקדוש ברוך הוא לטובה בראש השנה וישימנו לראש ולא לזנב". כבר הוזכר לעיל בשם מחזור ויטרי שכך נהגו בני פרובנס, וכן מובא אצל ראשונים אחרים.
יש מן הראשונים כדוגמת מהר"ם מרוטנבורג (המובא בטור) שכתבו לאכול איל (כבש בוגר), זכר לאיל שהקריב אברהם לאחר עקידת יצחק.
ר' דוד אבודרהם מזכיר שיש נוהגים לאכול דגים (כדי "לפרות ולרבות כדגים"). בדורות מאוחרים הוזכר שמי שקשה לו להשיג ראש איל יאכל ראש דג ובכך התמזג מנהג אכילת הדגים עם מנהג אכילת הראש. היו שהתנגדו לאכילת דגים בראש השנה ראו להלן הימנעות ממאכלים שונים.
מנהג בני פרובנס, שהוזכר על ידי ר' אברהם בן נתן הירחי בספר המנהיג הוא "לקחת כל ענייני חידוש ולתת על השולחן בלילי ראש השנה לסימנא טבא (= לסימן טוב) לכל השנה הבאה" המנהג נזכר גם אצל בעל הטורים כמנהג פרובנס.
בתקופה מאוחרת יותר שימש מנהג זה כדי לצאת מידי ספק האם לברך את ברכת שהחיינו בקידוש בלילו השני של החג. רש"י, בתשובה סבור שיש לברך ברכת שהחיינו גם בקידוש הלילה השני כמו בכל יום טוב שני של גלויות, אך הוא חולק על רבותיו שסברו שאין לברך כי אם ביום הראשון, שכן שני ימי ראש השנה נחשבים כיום אחד ארוך ("יומא אריכתא" כלשון התלמוד). במהלך הדורות היו פוסקים שצידדו בכל אחת מן השיטות. המהר"ם מרוטנבורג נהג להביא יין חדש או בגד חדש בלילה השני ולכוון עליו באמירת ברכת שהחיינו. מכן נקבע המנהג להביא אל שולחן החג פרי חדש רק בלילה השני, על מנת לצאת מן הספק האם יש לברך ברכת שהחיינו בקידוש וכן פוסק ר' יוסף קארו בשולחן ערוך אלא שהוא קובע, כדעת רש"י, שגם אם אין פרי חדש יש לברך את ברכת שהחיינו בכל מקרה.
ר' יעקב בן הרא"ש, בעל הטורים, גורס בדברי הגמרא המביאה את סימני קרכס"ת גם את האתרוג. אכילתו אינה נפוצה אך נזכרת למשל אצל ר' חיים פלאג'י הממליץ להכין ממנו ריבה. יש שנהגו לאוכלו בתור פרי חדש.
מקור המנהג לאכול רימון נמצא בדברי ר' דוד אבודרהם. הטעם לאכילתו הוא כדי ש"ירבו זכויותינו כרימון", על פי מימרה מהתלמוד על הפסוק בספר שיר השירים "כפלח הרימון רקתך": "אמר ר' שמעון בן לקיש: אל תקרי "רַקתך" אלא "רֵיקתך", שאפילו ריקנים שבך מלאים מצוות כרימון". בדורות מאוחרים היו שנהגו לאכול את הרימון דווקא בלילה השני של ראש השנה, בשל היותו פרי חדש (ראו לעיל). גם בארצות רחוקות בהן כלל לא גדל הפרי היו שנהגו לאכלו.
כמה מחכמי פרובנס בתקופת הראשונים כדוגמת ר' אברהם בן נתן הירחי ור' אהרון הכהן מלוניל בספרו ארחות חיים מציינים שאוכלים ריאה. ר' אהרון הכהן מלוניל מציין אף שהיא נאכלה עם דבש. מנהג זה השתמר בכמה מקהילות הספרדים עד לימינו. היא נאכלת משום שהיא קלה, ומבקשים שהשנה הבאה תהיה קלה כריאה ולא כבדה מעול הצרות.
אכילת חבושים נפוצה בעיקר בארצות צפון אפריקה, בדרך כלל בצורת ריבה. נאכלים גם בשל טעמם המתוק או בשל היותם פרי חדש.
ר' מנחם בן זרח, מחכמי ספרד בסוף תקופת הראשונים, מציין שאוכלים שום, ומדבריו נראה שהוא גרס תוספת זו בתלמוד עצמו כחלק מסימני קרכס"ת. כן מוזכר השום בחלק מהגרסאות של ספר המנהיג של ר' אברהם בן נתן הירחי. אכילתו כסימן מקובלת בכמה מקהילות צפון אפריקה.
המגן אברהם כותב שיש לאכול כל דבר שמתאים בלשון המדוברת באותה מדינה למשמעות של רבייה. מכאן התפשט מנהג בקרב יהדות מזרח אירופה לאכול גזר (ובפרט צימעס) הנקרא ביידיש "מעהרן" שמשמעו גם "לרבות". הרחק ממזרח אירופה, הרב יוסף קאפח מציין כי גם בקרב יהדות תימן היו שאכלו גזר עליו אמרו "יגזרו אויבינו ושונאינו".
יש מיהודי אשכנז הנוהגים בראש השנה לאכול חלות בצורת סולם - משום שכתוב במדרש שה' עושה סולמות ברקיע ועל סולמות אלו "את זה מעלה ואת זה מוריד". לעומת זאת יש שנהגו לאכול חלות עגולות דווקא. מנהג חסידי קרלין-סטולין לצייר על החלה צורה של יד.
סדר הסעודה
המנהג הנפוץ הוא לערוך את סדר אכילת הסימנים בסמוך לקידוש. יש שנוהגים לערוך אותו לפני נטילת ידיים וברכת המוציא לחם מן הארץ, ויש הנוהגים לעשותו דווקא לאחר ברכת המוציא. שני המנהגים נובעים משאיפה לצאת ידי חובה של כמה שיטות בהלכות ברכות. המנהג הראשון הוא כדי לצאת מספק האם יש לברך את ברכת בורא פרי העץ על התפוח בדבש (או שאר הפירות), כיוון שישנן שיטות בהלכה שסוברות שאין לברך עליו שהוא נפטר בברכת המוציא. לפי המנהג השני, הנפוץ יותר, יש חשש שאם יאכלו מן הסימנים יותר מכזית ייווצר ספק האם יש לברך אחריהם ברכה אחרונה או שהם נפטרים על ידי ברכת המזון בסוף הארוחה.
בסדרים רבים נוהגים לפתוח את סדר אכילת הסימנים בתפוח בדבש. כך למשל הסדר שנדפס במחזור וינה (שבתמונה) הוא: תפוח בדבש, כרתי, סילקא, תמרי, קרא, דגים וראש כבש. אצל יהדות רומא מקובל הסדר (בסוגרים הובא פירוש הסימנים): תאנה, קרא (דלעת), רוביא (שומר), כרתי (כרישה), סילקא (עלי סלק - מנגולד), תמר, רימון, ראש כבש ודגים בסדר זה סימני קרכס"ת נאכלים על פי הסדר בו הם נזכרו בתלמוד אך מקדימים לפני תאנה. היו שערערו על סדרים אלו כיוון שלפי דיני קדימה בברכות כשאוכלים מספר מיני פירות יש להקדים לברך על התמר לפני כל מין אחר עליו מברכים את ברכת בורא פרי העץ. לפי שיטה זו הסדר בין המאכלים הוא: תמר, רוביא, כרתי, סילקא, קרעא, רמון, תפוח, ראש כבש.
בקרב יהדות ג'רבא קיים מנהג לפיו מפצלים את אכילת הסימנים לשני חלקים; בתחילת הסעודה אוכלים מהמינים המלוחים: קרא (דלעת), ראש כבש, לב, ריאה, סילקא (תרד), כרתי, רוביא (לוביא). בסוף הסעודה אוכלים מהפירות המתוקים: תמר, רימון, תפוח, תאנים וחבושים.
אצל האשכנזים מקובל בעיקר המנהג לאכול תפוח בדבש ולטבול פרוסת המוציא בדבש, שהוא כאמור חידושם של יהודי אשכנז של ימי הביניים המאוחרים. גם אכילת דג נפוצה בקהילות אשכנז וכן אכילה של גזר בקרב יהדות מזרח אירופה. בין המנהגים הנפוצים פחות שהיו שהקפידו עליהם, ניתן למנות אכילת רימון, תאנה וכן ראש כבש או איל שבדרך כלל הוחלף בראש דג. דווקא אכילת סימני קרכס"ת שהם המנהג התלמודי העיקרי לא הייתה מקובלת דרך כלל בקהילות אשכנז, אלא בקצתן, כדוגמת עדת הפרושים שקיבלה את המנהג כנראה בהשפעת הספרדים.
בדומה לכך, המנהג ברבות מקהילות הספרדיות במערב אירופה הוא שלא לאכול את הסימנים, למעט תפוח בדבש. הרב שם טוב גאגין, שהיה חכם העדה הספרדית-פורטוגזית באנגליה, כותב בספרו "כתר שם טוב" ששאל את חזני הקהילה האם ישנם עוד שנוהגים את המנהג הזה אצלם, והם השיבו שרק מעט יהודים שבאו ללונדון מגיברלטר וממרוקו שומרים על מנהג זה אך הוא הולך ונעלם. לעומת זאת, במחזור של הרב דוד די סולה פול כמנהג הספרדים בניו יורק, מוזכר סדר הסימנים ומצוין כי הוא נהוג "בבתים רבים".
כלל המאכלים והבקשות עליהם
בטבלה הבאה מובאים בסדר אלפביתי המאכלים שהוזכרו לעיל, הברכה אותה אומרים בעת אכילתם וסיכום ההתייחסויות לכל מאכל שהובאו לעיל. כל ברכה מתחילה במילים "יהי רצון מלפניך ה' אלהינו ואלהי אבותינו...". לברכות אלו קיימים נוסחים רבים והובאו הנוסחים העיקריים והנפוצים.
הימנעות ממאכלים שונים
בדומה למאכלים שאוכלים משום סימן טוב, ישנם מאכלים שנמנעים מאכילתם משום היותם סימן רע או מסיבות אחרות כאשר יפורט להלן:
ישנם מאכלים שבקהילות מסוימות נחשבים כחלק מהסימנים אותם אוכלים בצורה טקסית, ואילו בקהילות אחרות דווקא נמנעו מלאוכלם לעיתים מחשש שהם מהווים דווקא סימן רע או מטעמים בתורת הקבלה:
מלינגו
מלינגו בע"מ היא חברת בת ישראלית של חברת אנציקלופדיה בריטניקה, העוסקת בפיתוח מילונים מקוונים ובכלי חיפוש חכמים לרשת האינטרנט, וכן בבלשנות חישובית בשפות שמיות.
פעילות החברה
מלינגו מתמחה בפיתוח ושיווק של מוצרים ושירותים המבוססים על יישומי שפה טבעית, בשפות העברית והערבית, וכן מציעה החברה פתרונות ייחודיים בשפות שונות, בשווקים הפרטיים והמוסדיים. בין מוצרי החברה: מנועי חיפוש חכמים בעברית, ערבית ופרסית, פתרונות ייחודיים לאחזור מידע בסביבה ארגונית, מילונים מקוונים ומערכות להקראה אוטומטית של טקסט בעברית. המוצרים מיועדים לרשת האינטרנט, לרשתות אינטרה-נט פנימיות בארגונים, לרשתות טלפוניה ותקשורת סלולרית. מלינגו היא בעלת האתרים "מורפיקס" – מילון עברי-אנגלי-עברי חינמי, "רב-מילים" – המילון העברי המקיף ביותר ברשת, ‘נקדן מורפיקס’ – אתר לניקוד אוטומטי, ‘קולפיקס’- תוכנה להקראת טקסט, וכן מילונים דו-לשוניים בשפות נוספות.
בספטמבר 2020, נכללה החברה באיגוד חברות לטכנולוגיות NLP שהקימו רשות החדשנות ומשרד הדיגיטל הלאומי.
אוניברסיטת תור ורגטה של רומא
אוניברסיטת תור ורגטה של רומא (באיטלקית: Università degli Studi di Roma Tor Vergata) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת ברומא, איטליה והוקמה ב-1982. בית חולים של האוניברסיטה נחשב בין הטובים בעיר ומהווה מרכז מחקר חשוב באיטליה.
קרל מרטל
קרל מרטל (לטינית: Carolus Martellus, "קרל הפטיש"; צרפתית: Charles Martel; גרמנית: Karl Martell; נולד בשנת 688 לערך – מת ב-22 באוקטובר 741) היה מנהיג פוליטי וצבאי פרנקי ששימש כמאיורדומוס למלכים המרובינגים ושלט דה-פקטו בתקופת אינטררגנום שבין 737 למותו ב-741, תוך שימוש בתואר "דוכס" ו"נסיך הפרנקים".
קרל מרטל ידוע, בין היתר, בשל ניצחונו בקרב טור (732), קרב שבו חיל הרגלים החזק, אותו הקים, הביס ליד פואטיה צבא מוסלמי שפלש מספרד צפונה. מרטל נחשב לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של ראשית ימי הביניים. במהלך הקריירה הצבאית שלו הוא נוצח רק בקרב אחד - קרב קלן (716) - והוא נחשב לאחת הדמויות שהשפיעו על דמותם של הפיאודליזם והאבירות בימי הביניים.
ביוגרפיה
קרל מרטל היה בן למשפחה מצאצאי ארנולף ממץ ומצד סבתו משושלת הפפינים. הוריו היו המאיורדומוס פפין מהרסטל ובת זוגו (מנישואי פרידל), אלפאידה. על פי מסורות, הוא נולד באנדן (Andenne), עיר המצויה בימינו בולוניה במחוז נאמור. לאחר מות אביו ב-714, ובהיעדר יורשים לגיטימיים (שני בניו של פפין מנישואיו לפלקטרודה, רעייתו החוקית - דרוגו משמפן, וגרימו הצעיר נפטרו קודם לכן), ביקש לתפוס את תפקיד המאיורדומוס. פרטרודה התנגדה להעניק את השלטון לבן הלא-לגיטימי, כלאה אותו וניסתה להעלות במקומו את תאודואלד, בנו של גרימו, אך המזימה לא צלחה בידה.
ב-739 הציע לו האפיפיור לקבל תואר קונסול אך הוא סירב. האפיפיור גריגוריוס השלישי שלח לקרל מרטל את מפתח הקבר של פטרוס הקדוש ומינה אותו כמגן הכנסייה הקתולית מפני הלומברדים שהיו אריאנים. בנו, פפין הגוץ, שירש את התואר, סילק את הלומברדים מנחלות האפיפיור, החזיר אותן לאפיפיור ויצר את התשתית להקמת מדינת הוותיקן.
קרל מרטל מת בקיארזי. נכדו הוא קרל הגדול. לאחר מותו נחלקה פרנקיה בין שני בניו, קרלומן ופפין הגוץ. אחיהם למחצה גריפו נכלא על ידי שני האחים במנזר.
קרל מרטל היה הראשון בבני משפחתו שנקרא "קרל", וממנו נגזר שמה של המשפחה העתידה לשלוט בממלכה הפרנקית – השושלת הקרולינגית. הכינוי "מרטלוס" ("הפטיש") הוענק לו על ידי רושמי כרוניקות במאה ה-9, כנראה בהשראת כינויו של יהודה המקבי.
יחסי פורטוגל–קרואטיה
יחסי פורטוגל–קרואטיה הם יחסי החוץ בין פורטוגל לקרואטיה.
היסטוריה
קרואטיה ופורטוגל השתייכו שתיהן ל, קרואטיה משנת 34 לפני הספירה לפנה"ס, פורטוגל מאז המאה ה-2 לפנה"ס. קרואטיה הפכה לעצמאית לראשונה ב-925, וממלכת פורטוגל הפכה לעצמאית ב-1139. קרואטיה הייתה לאחר מכן תחת שלטון ביזנטי, עות'מאני ואוסטרי עד 1918, אז הפכה לחלק מממלכת יוגוסלביה, עימה קיימה פורטוגל יחסים דיפלומטיים מאז 1917.
משטר אסטדו נובו בפורטוגל, שהיה אנטי קומוניסטי מובהק, לא שמר על קשרים הדוקים עם יוגוסלביה הסוציאליסטית. יוגוסלביה הייתה אחת התומכות של כמה תנועות עצמאות במלחמות הקולוניאליות של פורטוגל של שנות ה-60 וה-70. לאחר מהפכת הציפורנים השמאלנית ב-1974 וסיום הדיקטטורה בפורטוגל, התקרבו שתי המדינות. סימן אחד היה הידידות בין ליסבון לבירת קרואטיה זאגרב ב-1977, וגם חילופי התרבות גדלו באופן משמעותי.
ב-1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה. ב-15 בינואר 1992 הכירה פורטוגל ברפובליקה העצמאית של קרואטיה, וב-3 בפברואר 1992 כוננו קרואטיה ופורטוגל יחסים דיפלומטיים. במהלך הניסיונות הבאים של קרואטיה להצטרף ל, פורטוגל וקרואטיה התקרבו. ב-10 במאי 1995 שתי המדינות חתמו על הסכם הגנה הדדי על השקעות, ולאחריו הסכם שיתוף פעולה בתחומי החינוך, המדע והתרבות ב-14 באפריל 1998 והסכם על שיתוף פעולה בעסקים, בתעשייה, בטכנולוגיה ובמדע ב-12 במאי 1999. ב-1 ביולי 1999 פתחה פורטוגל שגרירות בקרואטיה.
קרואטיה התקבלה לנאט"ו ב-2009, שפורטוגל חברה בו מאז הקמתו ב-1949. מאז, שתי המדינות משתפות פעולה במסגרת תרגילים ותוכניות של נאט"ו, אך גם במשימות זרות, כמו באפגניסטן. ב-4 באוקטובר 2013 חתמו שתי המדינות בדוברובניק על הסכם למניעת כפל מס והעלמת מס, וב-21 בנובמבר 2014 הם חתמו על הסכם שיתוף פעולה למגזר התיירות בליסבון.
במאי 2017, נשיא פורטוגל מרסלו רבלו דה סוזה ביקר בקרואטיה בהזמנת מקבילתו הקרואטית קולינדה גרבר-קיטרוביץ' לציון 25 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין קרואטיה לפורטוגל.
ב-11 במאי 2018 ערכה הנשיאה גרבר-קיטרוביץ' ביקור חוזר בפורטוגל. במהלך ביקורה הממלכתי בן היומיים, חתמו נציגי שתי המדינות על הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי לתחומי השפה, החינוך, המדע, התרבות, הספורט והנוער. נשיא פורטוגל אמר שהם חולקים את הערכים האירופיים. נשיאת קרואטיה נפגשה גם עם ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קושטה ועם אדוארדו פרו רודריגס, יושב ראש הפרלמנט הפורטוגלי.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, 724 חברות פורטוגזיות עסקו במסחר עם קרואטיה. הסחר בין המדינות הסתכם ב-90.8 מיליון אירו ב-2016. באותה שנה ייבאה קרואטיה סחורות ושירותים בשווי 31.6 מיליון אירו מפורטוגל. חלק הסחורות היה 22.4 מיליון אירו, מתוכם 19.2% נייר ותאית, 18.6% פלסטיק וגומי, 11.6% כלי רכב, 8.1% תוצרת חקלאית ו-7.5% מכונות וציוד. במהלך אותה תקופה, פורטוגל ייבאה מקרואטיה סחורות ושירותים בשווי 59.2 מיליון אירו. חלק הסחורות היה 49.7 מיליון אירו, מתוכם 23.4% ביגוד, 17.6% עורות ועור, 1.2% מוצרים כימיים, 3.9% מכונות וציוד ו-3.5% נייר ותאית. זה הציב את קרואטיה במקום ה-72 כלקוחה ובמקום ה-59 כספקית בסחר החוץ של פורטוגל. בסחר החוץ הקרואטי, פורטוגל דורגה במקום ה-34 כלקוחה ובמקום ה-43 כספקית.
שוויברדינגן
שוויברדינגן (בגרמנית: Schwieberdingen) היא עיירה בדרום-מערב גרמניה עם אוכלוסייה של כ-10,700 תושבים. העיר שנוסדה בשנת 1304 נמצאת 10 קילומטרים מהעיר לודוויגסבורג ו-14 קילומטרים מהעיר שטוטגרט, בירת מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. מועדון הכדורגל של העיירה הוא TSV Schwieberdingen אשר משחק בליגה החובבנית.
בפברואר 2007 התפרסמו באתרי החדשות בישראל ידיעות שחברת אפריקה מלונות (מחברת אפריקה ישראל) מתעניינת ברכישת מלון העסקים 'אמברוסינו' אשר בעיירה ומוכנה לשלם עבורו 3.75 מיליון אירו.
להבות
להבות (באנגלית: Lehavoth) היא להקת דת' מטאל ישראלית השרה באנגלית ופעילה משנת 1995.
מולך וכהן החלו לנגן עוד טרם שירותם הצבאי, והוציאו קלטת דמו בשם "ברית העורבים", שהייתה בסגנון הבלאק מטאל. לאחר שלוש שנות ההפסקה הכפויה בפעילותם, חזרו לפעול בשנת 2000 בסגנון קשוח יותר הנוטה לדת' מטאל ברוטאלי.
עם תום ההקלטות, עזב הגיטריסט אסף עינב את הלהקה, ובמקומו בא ניר גוטרמן (המכונה "אח שלו"). בפברואר 2002 הלהקה הקליטה באולפני Soundlab Studios בשוודיה את אלבום הבכורה שלה "Hatred Shaped Man". עם החזרה לישראל התקשו חברי הלהקה למצוא חברה שתפיץ את האלבום, אך לבסוף לייבל הולנדי בשם “fadeless records” הפיץ את האלבום בפברואר 2003.
הלהקה הופיעה בפסטיבל מטאליסט 2004 ובפסטיבל מטאליסט 2005.
לאחר הופעתה בפסטיבל מטאליסט 2005 פסקה פעילות הלהקה, בלא הודעת פירוק רשמית.
בתחילת 2016 הכריזה הלהקה על חזרה לפעילות.
רוזנות אדסה
רוזנות אדסה (Edessa) הייתה אחת המדינות הצלבניות שהתקיימה במאה ה-12, אשר בירתה ומרכזה הייתה העיר אדסה, הידועה גם בשמה הטורקי אורפה, ואשר מלבד היותה מזוהה בעבר כאור כשדים המקראית, היוותה את אחת הזירות החשובות של התפתחות הנצרות הקדומה. בניגוד לשאר המדינות הצלבניות אשר שכנו לחופיו של הים התיכון הייתה רוזנות אדסה חסרת מוצא לים, אולם החוסר בגישה לנתיבי התחבורה הימיים היה רק אחד הסממנים לבידודה של הרוזנות. מאז היווסדה הייתה הרוזנות מנותקת מהלך הרוח בשאר המדינות הצלבניות, והיחסים בינה לבין שכנתה הקרובה נסיכות אנטיוכיה היו לרוב פושרים ביותר. גם מיקומה הגאוגרפי של הרוזנות לא תרם לקרבתה אל שאר המדינות: מרבית הרוזנות, ובכלל זה עיר הבירה, נמצאה מזרחית לנהר הפרת, ובכך הייתה מנותקת הלכה למעשה משאר האזורים בהם שלטו הצלבנים. חלקיה של הרוזנות אשר נמצאו מערבית לנהר הפרת נוהלו כאוטונומיה עצמאית מהמבצר הצלבני בטילבסאר (Tilbeşar).
היווסדה של הרוזנות
בשנת 1098 בשעה שצבא הצלבנים עשה את דרכו לעבר ירושלים כחלק ממסע הצלב הראשון, פרשו ממנו אציל ממוצא צרפתי בשם בלדווין (לימים יהפוך לבלדווין הראשון, מלך ירושלים), ועמו מספר אצילים נוספים מקרב הכוחות הצלבנים שנעו מאסיה הקטנה דרומה לכיוון אנטיוכיה וירושלים. בלדווין ומרעיו פנו לכיוון קיליקיה, ככל הנראה במטרה לכבוש שטחים באסיה הקטנה, שם יקימו טריטוריות עצמאיות משלהם. לא ידוע האם הייתה זו כוונתו של בלדווין עצמו, אולם ידוע בוודאות כי עמיתו טנקרד פרש מצבא הצלבנים למטרה זו בדיוק.
לאחר שעברו בשערי קיליקיה הגיעו הצלבנים לעיר אדסה, שם שכנע בלדווין את מושל העיר טורוס לאמצו כבנו החוקי וכיורשו. טורוס, שהיה יווני-אורתודוקסי בהשקפתו הדתית, היה שקוע בסכסוך מתמשך עם נתיניו הארמנים, וזמן קצר לאחר שאימץ את בלדווין כיורשו נרצח ב-9 במרץ 1098 בידי מתנגדיו. לא ידוע האם ידו של בלדווין הייתה מעורבת ברצח, אולם מיד לאחריו קיבל בלדווין את העיר לידיו, הכתיר את עצמו כרוזן אדסה וייסד בצעד זה את הרוזנות.
בשנת 1100 הוכתר בלדווין למלך ממלכת ירושלים לאחר מות אחיו, גוטפריד מבויון. רוזנות אדסה עברה לידי דודנו של בלדווין, בלדווין מבורק, ועמו שלט ז'וסלין דה קורטניי, אדון העיר טילבסאר (אז "טורבסל") אשר על הפרת, ששימש כמושל בפועל על מערב הרוזנות והמגן עליה מפני התקפות הסלג'וקים הטורקים.
היחסים עם השכנים המוסלמים
זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון באדסה היה בלדווין השני מעורב היטב בנעשה בזירה הפוליטית של ארצות צפון סוריה ואסיה הקטנה. הוא עזר לגייס את הכופר לשחרורו של בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה, מידי הטורקים הדנישמנדים בשנת 1103, ויחד עם אנטיוכיה תקף את צבא האימפריה הביזנטית בקליקיה בשנת 1104.
מאוחר יותר באותה השנה הותקפה אדסה בידי שליטיה המוסלמים של העיר מוסול (בעיראק של ימינו), התקפה בה נפלו בלדווין השני וז'וסלין בשבי לאחר המפלה שנחלו בקרב חרן. עם שבייתם של מנהיגי הרוזנות עלה לשלטון באדסה טנקרד, עמיתו לשעבר של בלדווין הראשון ואחיינו של בוהמון נסיך אנטיוכיה, ושלט בה עד לשחרורם של השניים בשנת 1108. לאחר שחרורו של בלדווין השני מהכלא המוסלמי סירב טנקרד לוותר על כיסאו, ואילץ בכך את בלדווין לאחד כוחות עם מספר שליטים מוסלמים שיעזרו לו לשוב אל כס הרוזן באדסה.
בשנת 1110 תקפו שליטי מוסול בשנית, והפעם הצליחו לכבוש את מרבית שטחי הרוזנות שממזרח לנהר הפרת. גם בהתקפה זו לא נפגעה העיר אדסה עצמה, וזאת מפני שהמוסלמים ביכרו לחזק את שליטתם על נתיניהם מאשר לקבל תחת ידיהם נתינים חדשים בני לאום שונה אשר עלולים לערער את יציבות השלטון.
בשנת 1118, עם מותו של בלדווין הראשון, הוכתר בלדווין השני כמלך ממלכת ירושלים, ואת מקומו כרוזן אדסה ירש שותפו לשלטון, ז'וסלין. בשנת 1122 נפל ז'וסלין בשנית בשבי המוסלמי, וכאשר חש בלדווין השני להצילו הוא נתפס ונשבה אף הוא, מותיר בכך את ממלכת ירושלים ללא שליט. ז'וסלין, שהשכיל לברוח מידי שוביו ב־1123, דאג לשחרור חברו בשנה שלאחר מכן.
ניתן אם כן לסכם את יחסי הרוזנות עם שכניה המוסלמים כיחסי איבה עדינה. מצד אחד הייתה הרוזנות נתונה במלחמות חוזרות ונשנות עם המוסלמים, אולם לתפיסתם של המוסלמים לא היו אלו מלחמות שנועדו למחות את זכרה מעל פני האדמה, כי אם מלחמות אשר נועדו להבטיח את שלומן של הממלכות המוסלמיות. הנוצרים מצידם ניהלו מלחמות שנועדו להרחיב את גבולות הרוזנות, ומתוקף היותן כאלה הן לא היו מלחמות בהן נלחמו עד לטיפת הדם האחרונה, אלא מאבקים מקומיים שהנוצרים משכו את ידם מהם ברגע שהיה נדמה כי דבר מה עלול להשתבש. איזון עדין זה נשמר בשנותיה הראשונות של הרוזנות, אולם כשהחריפו הקרבות של הצלבנים במוסלמים בגזרת ארץ ישראל, השפיע הדבר גם על המצב באדסה כך שלבסוף כבשו המוסלמים את הרוזנות על מנת למגר את יושביה הנוצרים כליל.
נפילתה של הרוזנות
זנגי הטיל מצור על אדסה בשנת 1144 ולכד אותה ב־24 בדצמבר של אותה השנה. ז'וסלין השני ברח אל השטחים שמערבית לנהר הפרת והמשיך לשמש כרוזן בשטחים אלו ועם מותו של זנגי בספטמבר 1146 אף הצליח להשתלט לזמן קצר על בירתו הכבושה. חודשיים לאחר מכן, בחודש נובמבר כבשו המוסלמים את הבירה בשנית. ז'וסלין, אשר הצליח ברגע האחרון לברוח מפני התוקפים המוסלמים, נתפס לבסוף בשנת 1150 והוחזק כשבוי בחאלב עד למותו בשנת 1159.
אשתו של ז'וסלין, אשר הבינה כי גורל הרוזנות נחתם, מכרה את האחוזה בטרובסל ואת האדמות אשר נשארו ברשות משפחתה לקיסר הביזנטי מנואל הראשון, אולם תוך שנה נתפסו כל השטחים המדוברים בידי יורשו של זנגי, נור א-דין, ושליטים מוסלמים אחרים.
האוטונומיה בטורבסל
לפני שמונה לרוזן אדסה, היה ז'וסלין הראשון שליט אוטונומי בחלקה המערבי של הרוזנות, באזור שנקרא באופן רשמי "אצילות טורבסל". בבעלות הלורד מטורבסל היו כל השטחים שממערב לנהר בפרת ובאחריותו הייתה אבטחת הגבול עם אנטיוכיה. האוטונומיה הייתה שייכת באופן מסורתי לאצילים מבית קורטניי, והיא שבה להיות מקום מושבם לאחר כיבושה של העיר אדסה בידי המוסלמים.
לאחר חורבן הרוזנות ומכירת השטחים הנותרים ממנה לידי הביזנטים, עברה אשתו של ז'וסלין השני לממלכת ירושלים והתיישבה בקרבת העיר עכו. בנו של ז'וסלין, ז'וסלין השלישי המשיך להחזיק בתואר רוזן אדסה ולורד טורבסל עד למותו.
אריאל פלקסין
אריאל פלקסין (נולד ב-24 באפריל 1981, ברחובות) הוא עיתונאי, פובליציסט וסאטיריקן ישראלי.
ביוגרפיה
פלקסין הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. לאחר שירותו הצבאי החל לשמש כמבקר ספרים ואוכל בעיתון מקור ראשון. בהמשך כתב גם עבור כל העיר, מעריב, עכבר העיר ירושלים, מגזין Time Out ירושלים, ושימש ככתב כדורסל בפורטל ynet.
פלקסין נמנה עם צוות כותבי תוכניות סאטירה טלוויזיוניות שונות: עד כאן! (בה עשה גם הופעת אורח בעונה הראשונה), מדינת הגמדים, ח"י ברשת ועוד. במקביל, כתב למדורי סאטירה בהארץ ומקור ראשון.
מאז 2017, עובד פלקסין ב"כאן", תאגיד השידור הישראלי ומשמש כמבקר אוכל כשר באתר "הארץ".
החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
החזית המקדונית, או חזית סלוניקי, הייתה חזית לחימה במלחמת העולם הראשונה בין כוחות מדינות ההסכמה לבין כוחות מעצמות המרכז כחלק מהמערכה בבלקן. תחילתו של הסכסוך באוקטובר 1915, בניסיונות הכושלים של הבריטים והצרפתים להגן על ממלכת סרביה מכיבוש. הכרעת המערכה על סרביה לטובת מעצמות המרכז הובילה ליצירת גשר יבשתי ישיר מברלין לאיסטנבול. הכוחות האנגלו-צרפתיים התרכזו בגזרת סלוניקי במטרה להגן על עיר הנמל האסטרטגית, והחלו להקים קווי ביצורים. על אף עמדתה הנייטרלית של ממלכת יוון תוך נקיטת עמדה פרו-גרמנית על ידי קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, פלשו כוחות מעצמות המרכז למזרח תראקיה ללא התנגדות מצד צבא יוון. כוחות מדינות ההסכמה נערכו לבלום את כוחות מעצמות המרכז, ועד סוף 1916 התייצב קו החזית תוך מלחמת התשה בין הצדדים.
הצבא הסרבי, שנסוג לקורפו, הצליח לארגן מחדש חלק מכוחותיו והעביר לחזית המקדונית כ-120,000 חיילים, שאומנו והפכו לכשירים ללחימה במהלך 1917. במקביל, התחולל ביוון הקרע הלאומי בין תומכי עמדתו של המלך קונסטנטינוס הראשון לבין תומכיו של אלפתריוס וניזלוס, שהגיע לסלוניקי והקים ממשלה זמנית אשר שלטה על חלק מיוון. ביוני 1917 ויתר קונסטנטינוס הראשון על כיסאו ווניזלוס חזר לשלטון. בראשית יולי הכריזה יוון מלחמה על מעצמות המרכז, צבאה הצטרף לכוחות הלוחמים ושינה את מאזן הכוחות בחזית. עיקר נטל המערכה מצד מעצמות המרכז נפל על הצבא הבולגרי, אשר לא היה ערוך למלחמה ממושכת ובתוך יחידותיו התגלו בעיות משמעת קשות. בדצמבר 1917 הוחלף מפקד כוחות מדינות ההסכמה בחזית והפיקוד החדש החל בתכנון מתקפה גדולה, שתכריע את המערכה. ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה כוללת לאורך החזית ועד מהרה הבקיעו ומוטטו את קווי הבולגרים, שנסוגו במהירות, תוך שאלמנטים מצבאם מורדים במלך פרדיננד הראשון. ההתקדמות המהירה של צבאות מדינות ההסכמה הובילה את הבולגרים לבקש הפסקת אש לשם כניעה, וב-29 בספטמבר 1918 נחתמה שביתת הנשק של סלוניקי, אשר סיימה את הקרבות בחזית. עד מהרה הוביל הניצחון בחזית המקדונית להכרעת כוללת של המערכה בבלקן לטובת מדינות ההסכמה.
רקע
משלהי המאה ה-14 ועד שלהי המאה ה-19 נתון היה חבל הבלקן בשליטת האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הובסו העות'מאנים ונוצר סדר חדש באזור שבמסגרתו הוקמו רשמית ארבע ישויות מדיניות חדשות: נסיכות בולגריה, ממלכת רומניה וממלכות סרביה ומונטנגרו. סיכומי קונגרס ברלין הבליטו את הפיכתו של החבל ל"חבית אבק השרפה של אירופה". הבולגרים והסרבים שאפו להפוך למעצמה אזורית. הבולגרים רצו לחזור לימי תהילת האימפריה הבולגרית השנייה, להחזיר לחזקתם את פלך רומליה המזרחית ולהשיג שטח מוצא נרחב לים התיכון. הסרבים ליבו את גל הלאומנות האתנית בחבל שגאה ככל שגבר תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית, והעניין היה לרועץ בעיני האימפריה האוסטרו-הונגרית שחתרה להשגת שטחים נוספים מהעות'מאנים, תוך דיכוי כוחני של יסודות לאומניים.
אך הברית הייתה קצרת ימים ובין חברותיה פרצה מלחמת הבלקן השנייה אשר הסתיימה בתבוסה בולגרית, שבמסגרתה, בכפוף להסכם בוקרשט, איבדו הבולגרים את חבל מקדוניה הווארדארית לסרבים ואת תראקיה המזרחית ליוונים. לאחר מלחמה זו הפך המצב האזורי לנפיץ אף יותר. האוסטרו-הונגרים המתינו לאמתלה כדי לתקוף את הסרבים המתחזקים, הבולגרים המוכים נזקקו לתמיכת מעצמה מובילה כדי להחזיר את השטחים שאיבדו והבריטים והרוסים לטשו עיניהם לשטחים העות'מאנים.
ראשית מלחמת העולם הראשונה והמערכה על סרביה
ב-28 ביוני 1914 נרצח פרנץ פרדיננד, יורש העצר האוסטרו-הונגרי, על ידי לאומנים סרבים בסרייבו. האוסטרו-הונגרים ניצלו את העניין וב-8 ביולי הציגו לסרביה אולטימטום, שעם פקיעתו הכריזו מלחמה עליה. ב-12 באוגוסט פלשו שלוש ארמיות אוסטרו-הונגריות בפיקודו של אוסקר פוטיורק לשטחי ממלכת סרביה. מערכת הבריתות האירופיות, שקדמו למלחמת העולם הראשונה, הופעלה ומלחמת העולם הראשונה התחילה. עם כניסת הרוסים למלחמה, הועברה ארמייה אוסטרו-הונגרית למזרח, ובסרביה נותר כוח תוקף של 270,000 לוחמים אל מול 180,000 לוחמים סרבים בפיקודו של ראדומיר פוטניק. הצבא הסרבי הפתיע את האוסטרו-הונגרים בכושר העמידה שלו ובקרב צר, ולאחריו בקרב דרינה, הצליחו הסרבים לבלום את התקדמות האוסטרו-הונגרים, תוך שהאוסטרו-הונגרים סופגים 40,000 נפגעים. בעקבות הצלחתם, עברו הסרבים למתקפה והעמידו כוח לוחם של 250,000 חיילים אל מול האוסטרו-הונגרים, שתגברו את כוחותיהם לכדי 450,000 חיילים. ב-14 בדצמבר נערך קרב קולובארה, שבו הביסו הסרבים את האוסטרו-הונגרים, פגעו או שבו כמחצית מכוחם הלוחם והדפו אותם אל מחוץ לגבולות הממלכה הסרבית.
בראשית המלחמה ייחסו מדינות ההסכמה חשיבות מועטה לגזרה הסרבית. הצטרפות האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז מחד וכישלונות צבא האימפריה הרוסית בחזית המזרחית מאידך היו בראש מעייניהן. מעצמות המרכז לעומתן היו מודאגות מקריסת העות'מאנים. בינואר 1915 הובסו העות'מאנים על ידי הרוסים בקרב סריקמיש בקווקז. בפברואר 1915 הובסו העות'מאנים על ידי הבריטים בקרב על תעלת סואץ. ב-25 באפריל 1915 נפתחה, ביוזמה בריטית, מערכת גליפולי במטרה להבקיע את ההגנות העות'מאניות במצרי הדרדנלים ולחבור לרוסים.
ראש המטה הכללי הגרמני, אריך פון פאלקנהיין, העריך שהצבא העות'מאני נזקק לסיוע צבאי, לוגיסטי ופיקודי רב, וממלכת סרביה היוותה מחסום יבשתי בפני סיוע ישיר של מעצמות המרכז לעות'מאנים באמצעות רכבות משא. המטה הכללי הגרמני הפעיל לחץ על קונרד פון הצנדורף, ראש המטה הכללי האוסטרי, במטרה לשכנעו לתקוף שוב את הסרבים. האוסטרו-הונגרים, שהתמודדו כעת גם מול האיטלקים, היססו. ביולי 1915 העריכו הגרמנים שהחזית המערבית מיוצבת ולא נשקפת סכנה לאיתנות האימפריה האוסטרו-הונגרית, והפעילו מכבש לחצים על בולגריה להיכנס למערכה לצדם. הלחץ הגרמני, בליווי הבטחות לסיוע כלכלי נדיב והכרה בתביעות טריטוריאליות עתידיות, וכן הכישלון המסתמן של מדינות ההסכמה במערכת גליפולי, שכנעו את ההנהגה הבולגרית להצטרף למעצמות המרכז.
ב-6 בספטמבר הגיעה בולגריה לסיכום עם מעצמות המרכז על הצטרפותה למערכה לצדן. ב-7 באוקטובר פתחו הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה השלישית האוסטרו-הונגרית במתקפה על סרביה. ב-14 באוקטובר הכריזו הבולגרים מלחמה על סרביה והארמיות הראשונה והשנייה פלשו בשני צירים לסרביה, מצפון בולגריה לכיוון ניש ומדרומה לכיוון סקופיה. הצבא הסרבי ארגן את כוחותיו הפעילים בשתי ארמיות, שלוחמיהן היו מותשים מהמערכה הקודמת מול האוסטרו-הונגרים ובמצב לוגיסטי ירוד.
הסרבים לא יכלו לעמוד במתקפה המשולבת הגרמנית-בולגרית בשתי חזיתות והמערכה על סרביה הוכרעה. הסרבים החלו בנסיגה עם מרבית צבאם, הנהגתם הפוליטית ועשרות אלפי פליטים דרך אלבניה לאי קורפו, עניין שאילץ את הכוח האנגלו-צרפתי לסגת לכיוון סלוניקי ולייצב קו מגננה סביב העיר. ב-2 בדצמבר 1915 נפלה בלגרד ללא קרב בידי הארמייה השלישית האוסטרו-הונגרית, וב-25 בדצמבר נכבשה מונטנגרו. 90,000 סרבים נהרגו בקרבות וכ-70,000 נפלו בשבי. לאי קורפו הגיעו כ-125,000 סרבים. קווי הרכבת בין ברלין לאיסטנבול היו כעת ישירים ובשליטה מלאה של מעצמות המרכז. בינואר 1916 החילו האוסטרו-הונגרים משטר צבאי בסרביה ובמונטנגרו והפעילו יחידות ז'נדרמריה להשלטת סדר.
זירת הלחימה
החזית המקדונית אופיינה בתנאי קרקע מורכבים והרריים שחלקם היו בלתי נגישים וחלקם בוציים וקשים למעבר, במזג אוויר קיצוני ובתשתית תחבורתית לקויה. חלק מזירות הלחימה היו רחוקות מהמפקדות ומהבסיסים בסלוניקי ובשל כך קווי האספקה היו ארוכים ופגיעים. הובלת הציוד התבצעה באמצעות פרדות בלבד. בנוסף, הכוחות שהוצבו בשטחים פתוחים ללא מחסות הותשו בגלל פגעי מזג האוויר, והרובים והציוד המכני ניזוקו בעונות החורף. האקלים הממוזג היבשתי ששורר בקטעי חזית נרחבים מאופיין בהפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף, וכך בעונת הקיץ נאלצו הצבאות להתמודד עם טמפרטורות גבוהות ותנאי שדה שבהם לא נתקלו מעולם. האזורים ההרריים היו גשומים במיוחד, וימי הערפל הרבים בחורף, הקשו על תנועת הכוחות. מנתונים מטאורולוגיים שנאספו בתחנות שונות עולה כי בין השנים 1915 - 1917 ידעה אירופה סדרה של שלושה חורפים קרים ומושלגים מהממוצע. חורף 1916 - 1917 היה הקשה מכולם ובמסגרתו היו בין פי שניים לשלושה ימי שלג מהממוצע והטמפרטורה הייתה נמוכה ב-2–4 מעלות צלזיוס מהממוצע.
נפחו של נמל סלוניקי היה קטן יחסית, וריחוקו מנמלי הבית הבריטיים והצרפתיים הקשה מאוד על ארגון ואחזקה של כוח צבאי משמעותי, שיכול לפעול במערך התקפי מול כוחות מעצמות המרכז. באזורים הנמוכים והבוציים, מגפות כגון מלריה וטיפוס הבטן עשו שמות בכוחות הלוחמים, בעיקר הבריטיים והאיטלקיים. בחזית המקדונית על כל חלל שנהרג בקרב מתו שלושה חיילים ממגפות שונות. בין השנים 1916–1918 נרשמו בקרב חיילי מדינות ההסכמה 160,049 מקרי מלריה, ומתוכם פונו להחלמה במדינותיהם 32,457 חיילים. הפיקוד העליון שם את יהבו בעיקר על החזית המערבית, נמנע מלתגבר את הכוחות באזור, והעדיף להישאר במצב מגננה בחלק גדול משלבי המלחמה.