cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל וילנסקי (מהנדס)
תולדות חייו
לאחר קום המדינה היה וילנסקי למהנדס הראשי של "סולל בונה" בצפון ישראל ונטל חלק במפעל תעלת ההטיה של נהר הירדן והמוביל הארצי, כן ייצג את "סולל בונה" בעת כריית הכרמלית, פרויקט שבוצע על ידי חברה צרפתית. בשנת 1961 השתתף בתכנון נמל אשדוד, תוך ניצול הידע שצבר בבניית הנמל בתוניס בימי מלחמת העולם השנייה.
חייו האישיים
וילנסקי היה נשוי לד"ר הנרייטה (גניה) בראון (בתו של ד"ר זאב בראון, כירורג, מנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים "הדסה" בצפת), ילידת ניקולאייב, משנת 1921 ועד למותה בשנת 1955. גניה הייתה הרופאה הראשית במרפאת קופת חולים באחוזה במשך שנים רבות והייתה מנהלת בית החולים בטבריה. לבני הזוג נולדו שתי בנות, רותי (רות יעקבי) והדסה (הדסה לויט), שתיהן מוזכרות בשירים שחיברה אחותו של וילנסקי, מרים ילן-שטקליס, ואף סעדו אותה בימיה האחרונים.
וילנסקי נפטר בפברואר 1966 (11 שנים לאחר מות אשתו בינואר 1955).
מגדל המים (נגבה)
מגדל המים בנגבה היה מכל אגירת מים ומגדל תצפית ואיתות. המגדל נבנה ב-12 ביולי 1939. בעת מלחמת העצמאות כחלק מהמערכה על נגבה, המגדל שימש כמגדל תצפית ואגירת מים ונוקב על ידי פגזי טנקים מצרים על מנת שלא יוכלו לאגור בו מים יותר. כיום המגדל הוא חלק מהמוזיאון בקיבוץ נגבה. המיכל על גבי המגדל היה בעל קיבולת המוערכת כ-100 מ"ק ואדריכל המיכל היה אלכסנדר בסין שנשלח מטעם חברת סולל בונה.
הקמת המגדל
נגבה, כשמה כן היא, ממוקמת באזור צחיח ויבש בו לו ניתן להתקיים בלי מים. לפני הקמת היישוב נראה היה כי לא ניתן ליישב את האזור ולהקים בו משק חקלאי ללא מים. לכן, טרם הקמת המגדל, משאית שמשה לשינוע מים לישובי האזור, ביניהם באר טוביה. לאחר הקמתו, המשאית גם שמשה על מנת לשנע מים אל המגדל בכל בוקר.
המגדל במערכה על נגבה
לאחר שהבריטים עזבו את ארץ ישראל, הם מסרו את אזור מצודת יואב לידי המצרים, דבר שאפשר להם שליטה על כל האזור שליד קיבוץ נגבה. במהלך הפלישה הגדולה המצרית במלחמת העצמאות, בתי הקיבוץ וכן מגדל המים הופצצו רבות על ידי הצבא המצרי.
במהלך ההפגזה הראשונה שבוצעה על הקיבוץ נגבה על ידי תותחי 25 ליטראות, נפגע מגדל המים לראשונה על ידי אחד הפגזים. הפגזים שוגרו מסוללות שהוצבו ליד מג'דל (אשקלון של ימינו) ופאלוג'ה. המגדל שימש כעמדת תצפית ולכן היה יעד עיקרי להפגזה. במהלך ההפגזה המגדל נפגע מכ-150 פגזים.
במהלך המלחמה המגדל שימש כבעל משמעות סמלית והיה סמל לזיהוי הקיבוץ נגבה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה דנו חברי הקיבוץ ומומחים בשאלה האם לשקם את מגדל המים או לא. כמו כן, היה צורך במגדל המים שכן הוא שימש כמקור אספקת מים ליישוב. בשנת 1949 התקבלה החלטה לא לשקם את המגדל. על פי הציטוט נראה כי הוחלט לא לשקם את מגדל המים, אלא רק לערוך בו תיקונים שונים על מנת לשמר בו, כיוון שלאחר ההפגזות הוא נותר מט ליפול. כמו כן נראה כי הוחלט להשתמש במגדל כאתר זיכרון ולהחליף את השימוש במגדל כמקום אספקת מים במקום אחר ליד חדר האוכל. בתחילת הציטוט מצוין שמדובר ב"החלטת המוסדות", ככל הנראה התוספת הזו נאמרה על מנת להדגיש את הפער בין חברי הקיבוץ לבין המוסדות. חברי הקיבוץ היו מעוניינים לשקם את מגדל המים, או לחלופין - לבנות חדש, על מנת שיהיה לקיבוץ מקור אספקת מים. ואילו המוסדות היו מעוניינים להפוך את המגדל שנהרס במלחמת העצמאות לאתר זיכרון.
העיסוק במגדל המים והסוגיה לשחזר אותו נדונה לא רק בנגבה. בחורף 1949 ילדה צעירה מקיבוץ אחר שלחה לילדים בקיבוץ השכן יד מרדכי את המכתב הבא:
כיום המגדל משתמש כאתר הנצחה תיירותי ונמצא במוזיאון הפתוח שבנגבה.
מתיאס סוארס
מתיאס אסקיאל סוארס (בספרדית: Matías Ezequiel Suárez; נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כחלוץ במועדון הכדורגל הארגנטינאי ריבר פלייט.
בלגראנו
סוארס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2005, בקבוצת בלגראנו מעיר הולדתו קורדובה. הוא היה הכובש המצטיין של בלגראנו בליגת המשנה הארגנטינאית בעונת 2007-2008. לאחר עונה זו, הוא זכה להתעניינות רבה ממועדונים שונים באירופה, בין היתר ארסנל האנגלית הביעה בו התעניינות.
אנדרלכט
ב-2008, סוארס השלים את מעברו למועדון הבלגי אנדרלכט. אחרי זמן התאקלמות באירופה, סוארס ביסס לעצמו מעמד של שחקן מפתח בקבוצתו החדשה, תוך כדי שהוא כובש ומבשל שערים רבים למועדונו. מעמדו אף עלה בקיץ 2011, לאחר עזיבתו של כוכב הקבוצה דאז רומלו לוקאקו לצ'לסי האנגלית. עונת 2011-2012, הסתיימה נפלא עבורו, לאחר שזכה עם אנדרלכט בליגת העל הבלגית ובחירתו כשחקן העונה בבלגיה על ידי כדורגלני הליגה. אחרי העונה המוצלחת הזו, חתם סוארס בצסק"א מוסקבה הרוסית, תמורת סכום שלא פורסם. ההעברה הזו בוטלה לבסוף, בשל כך שלא עבר את הבדיקות הרפואיות בצסק"א. סוארס לבסוף נשאר לשחק באנדרלכט.
ריבר פלייט
בינואר 2023 חתם בריבר פלייט ובמהלך השנים זכה איתה בשתי אליפויות ליגת העל הארגנטינאית (2021 ו-2023) ובתארים נוספים.
ג'קי אזולאי
ראשית חיים
אזולאי נולדה וגדלה בבית שמש בשם ג'קלין אלחרר, בבית חרדי ולה 14 אחים ואחיות. אימה מרים אלחרר עקרת בית ואביה היה רב. בשלב מאוחר יותר של חייה אביה נפטר ממחלת הסרטן. בתוכנית "הישרדות" סיפרה אזולאי כי אביה נהג להכות אותה ואת אימה.
קריירה
אזולאי פרצה לתודעה בשנת 2012 כאשר השתתפה בתוכנית "מאסטר שף" בעונה השלישית, כאשר עלתה לגמר וסיימה במקום השלישי. בשנת 2013 השתתפה בפרסומת של הום סנטר לרגל חג הפסח. בשנת 2014 השתתפה ביחד עם בעלה ישראל בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP עונה 1" וזכתה במקום הראשון. בשנת 2015 השתתפה בתוכנית המציאות "חלומות מפלסטיק". החל משנת 2016 אזולאי החלה להשתתף בדוקו-ריאליטי הסובב את משפחתה בדגש על אחיותיה ואמה, ועל חייה האישיים "אחותי ג'קי".
בשנת 2018 נכנסה בתור אורחת באחד מהפרקים של העונה התשיעית של התוכנית "האח הגדול". החל משנת 2019 לאזולאי יש תוכנית בישול משלה בשם "אצל ג'קי". בשנת 2020 השתתפה בפרק בתוכנית המציאות "אמא מחליפה".
פרשת אבן האש
ב-2 באפריל 2022 התקיים הגמר של העונה ה-11 של "הישרדות" במהלכו השתתפה אזולאי ביחד עם המתמודדות אודליה סוויסה ואלה אייבינדר. במהלך הצבעת המושבעים אייבינדר ואזולאי קיבלו את אותה כמות קולות ולכן הן התמודדו במבחן של הדלקת אש עם אבן אש. אייבינדר ניצחה את אזולאי אך יום לאחר השידור החלו האשמות כלפי אייבינדר כי היא רימתה במבחן ההדלקה וזכייתה הוקפאה. בעקבות כך החל סכסוך מתוקשר בין השתיים. לאחר כמה ימים נודע כי הפקת התכנית החליטה לאשר באופן רשמי את הזכייה לאחר שלא נמצאו ראיות לכך שאייבינדר רימתה בתחרות. אזולאי לעומת זאת לא קיבלה את דבריי הפקת התכנית ושלחה מכתב שנכתב על ידי עורך דינה יוסי כהן להפקת התכנית ובה ביקשה למצוא הוכחות נוספות לכך שאייבינדר לא רימתה במבחן.
חיים אישיים
בשנת 2006 החלה במערכת יחסים עם ישראל אזולאי, ובשנת 2009 השניים נישאו ונולדו להם ארבעה ילדים. ב-25 במרץ 2021 השניים התגרשו.
בשנת 2021 ועד 2022 הייתה אזולאי מערכת יחסים עם הכדורגלן דניאל בוסי.
בשנת 2022 ועד 2023 הייתה אזולאי מערכת יחסים עם הכדורגלן בני פרץ.
אזולאי מתגוררת בראש העין.
שלמה ברנר
שלמה ברנר (26 באפריל 1911 – 24 בדצמבר 1947) היה טייס ארץ-ישראלי, ממשתתפי קורס הטיס הראשון של ארגון "ההגנה". בעת שירותו בקונגו הבלגית מטוסו התרסק והוא נהרג. 32 שנה מאוחר יותר הועלו עצמותיו ארצה והובאו לקבורה בטקס צבאי.
קורות חייו
שלמה ברנר נולד ב-26 באפריל 1911 בעיר קוליקוב, פולין (כיום אוקראינה) לחנה ולאלכסנדר ברנר. בגיל ארבע מת אביו, ושנתיים מאוחר יותר מתה אמו ממחלת הכולרה, ויחד עם שלוש אחיותיו הבוגרות הוא הועבר לחווה חקלאית שבה שוכנו יתומי הפרעות בפולין ובאוקראינה. בשנת 1923 הועלו שלמה ושתיים מאחיותיו לארץ ישראל על ידי מנהל החווה, ישראל בלקינד, יחד עם עשרות יתומים נוספים (אחותו הגדולה עלתה שנה קודם לכן). בארץ הם שוכנו בכפר ילדים בגבעת המורה שבעמק יזרעאל. בנעוריו החל שלמה ללמוד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון בחיפה, והיה בין בוגרי המחזור הראשון. עם סיום לימודיו התגייס לארגון ההגנה. בשנת 1936 היה חלק ממשלחת של חברי הארגון שיצאה לפולין במסווה של אופנועני ארגון "הפועל" כדי להביא לישראל בחורות יהודיות באמצעות נישואים פיקטיביים.
הכשרתו ושנותיו כטייס
כנער הצטרף שלמה לקלוב התעופה הארצישראלי בחיפה והוכשר להיות טייס דאונים. יחד עם חבריו לקלוב התעופה הוא נשלח לקורס הטיס של חברת "אווירון" וקיבל רישיון טיס במטוסי בוכנה. בשנת 1940 שבר את שיא הדאייה בארץ – תשע שעות וחצי ללא הפסקה.
באוקטובר 1945 ניצל ברנר מהתרסקות מטוסו, כאשר בשל תקלה נאלץ לנחות נחיתת גחון בלב הג'ונגל בקונגו הבלגית. לאחר נחיתת האונס הוא תיקן את התקלה במטוסו, הכשיר מסלול המראה ארעי והצליח להמריא. המסלול המאולתר הוכשר מאוחר יותר כמסלול קבע, ונקרא על שמו – "ברנרוויל". בקיץ 1946, עם תום החוזה שלו בחברת "סבנה", הוחלט ב"הגנה" כי ברנר ימשיך לשרת תקופה נוספת באפריקה. כשנה לאחר מכן, אחרי ששמע על קבלת תוכנית החלוקה, החליט לחזור לישראל ולהצטרף לחיל האוויר הישראלי כטייס.
במהלך שירותו בקונגו הבלגית קיבל ברנר את עיטור "הכוכב השחור של בנין" ועיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
מותו והבאתו לקבורה בישראל
ב-24 בדצמבר 1947, בטרם ישוב לארץ, יצא ברנר לטיסתו האחרונה, ממיטוואבה (Mitwaba) למאנונו (Manono) שבקונגו הבלגית. תקלה במנוע מטוס ה"לוקהיד" המיושן הביאה להתרסקותו, וברנר וארבעה אנשים נוספים שהיו על המטוס נספו. המקומיים סברו בתחילה שברנר היה נוצרי, והביאו אותו לקבורה בבית קברות נוצרי במיטוואבה. עם היוודע דבר מותו ניסתה המשפחה לאתר את מקום קבורתו ולהביא את עצמותיו לישראל, אולם רק כעבור 32 שנה אותר הקבר. ב-8 בנובמבר 1979 הגיע ארונו לישראל, והוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הצבאי חיפה. מדינת ישראל העניקה לו דרגת סגן בחיל האוויר, ובנוסף הוא כובד באות ההגנה ובעיטור לוחמי המדינה.
יגאל קיפניס
יגאל קיפניס (נולד 28 באוקטובר 1949) הוא חקלאי והיסטוריון. תחומי המחקר שלו הם ההיסטוריה המדינית והגאוגרפיה היישובית של ארץ ישראל בעת החדשה. בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מהטכניון בחיפה (1977), ובעל תואר שני (2003) ותואר דוקטור (2006), שניהם מאוניברסיטת חיפה, מהחוג ללימודי ארץ ישראל. קיפניס שירת בחיל האוויר הישראלי כטייס מסוקים והוא בעל ותק של 31 שנות טיסה מהן 26 כטייס במילואים. הוא תושב המושב מעלה גמלא משנת 1978.
אליזבת ייטס
אליזבת ייטס, באנגלית: Elizabeth Yeats (11 במרץ 1868 - 16 בינואר 1940), הידועה בשם לולי, הייתה מחנכת ומוציאה לאור אנגלו-אירית. היא עבדה כמורה לאמנות ופרסמה כמה ספרים על אמנות, והייתה מייסדת הוצאת Dun Emer שפרסמה כמה יצירות של אחיה W.B. Yeats. היא הייתה המדפיס המסחרי הראשון באירלנד שעבד אך ורק עם מכונות יד.
ביוגרפיה
אליזבת ייטס נולדה ברחוב פיצרוי 23, לונדון. היא הייתה בתם של האמן האירי ג'ון באטלר ייטס וסוזן ייטס (לבית פולקספן). היא הייתה אחות של ג'ק וסוזן מרי "לילי" ייטס. מגיל ארבע התגוררה במרוויל, סליגו, בביתו של סבה ויליאם פולקספן. בנובמבר 1874 עברה משפחתה למערב קנזינגטון, לונדון. המטפלת שלה הייתה מרתה ג'וויט מ-1876 עד 1879 לפני שהמשפחה עברה לפארק בדפורד, צ'יזוויק, ב-1878. ייטס חזרה למחוז דבלין בשנת 1881. היא נרשמה, יחד עם אחותה סוזן, לבית הספר לאמנות של דבלין בשנת 1883 ולמדה שיעורים באגודה המלכותית של דבלין.
המשפחה עברה לדרום קנזינגטון, לונדון, בשנת 1886. בעודה שם ייטס התחילה לכתוב סיפורת ופרסמה מגזין תוצרת בית, The Pleiades, עם שישה חברים, שתרמו 'סיפור ללא עלילה' לגיליון חג המולד 1888.
ייטס גם למדה בבית הספר לאמנות צ'יזוויק עם אחותה סוזן ואחיה ג'ק באטלר ייטס, למדה "רישום חופשי על כל ענפיו, גיאומטריה ופרספקטיבה מעשית, ציור חרס ואריחים, עיצוב למטרות דקורטיביות".
בשנות ה-90 בבדפורד פארק, לונדון הוכשרה כגננת בקולג' פרובל בדפורדשייר. היא למדה הוראה בבית הספר התיכון בדפורד פארק. בשנת 1892, כאשר הושלמה הכשרתה, היא לימדה אמנות באגודת פרובל, בתיכון צ'יזוויק ובית הספר המרכזי של הקרן.
קריירה
הרצאות והוצאה לאור של ארבעה מדריכי ציור פופולריים: עבודת מכחול (1896), לימודי עבודות מכחול של פרחים, פירות ובעלי חיים (1898), ספר העתקת עבודות מכחול (1899), ולימודי מכחול יסודי (1900) הביאו לאליזבת הכנסה טובה.
היא הוכשרה ועבדה כמורה לאמנות והייתה חברה בחוג של ויליאם מוריס בלונדון לפני שמשפחתה חזרה לדבלין בשנת 1900. ייטס כתבה ויצרה את יצירות האמנות עבור Elementary Brush-Work Studies (יצא לאור בשנת 1900), ספר חינוכי המלמד ילדים צעירים את הטכניקה של ציור פרחים וצמחים בשיטה הפשוטה שלה. ייטס למדה דפוס בחברת הדפוס לנשים בלונדון.
בדבלין, היא נעתרה להזמנה להצטרף לאיוולין גליסון כדי להקים את גילדת דן אמר יחד עם לילי, שהייתה רוקמת. "השם דן אימר (מבצר אמר) נקרא על שם ליידי אמר, אשתו של הגיבור Cúchulainn, הידועה בפולקלור האירי בזכות יופיה וכישוריה האמנותיים." ייטס ניהלה את הוצאת דן אמר משנת 1902 עם בית דפוס שנרכש מעיתון פרובינציאלי. העיתונות הייתה ממוקמת בביתה של אוולין גליסון. המפעל הוקם מתוך כוונה להכשיר נשים צעירות בכריכת ספרים ובדפוס וכן ברקמה ואריגה. בשנת 1903 ייטס החלה להדפיס וספרה הראשון של הוצאת דן אמר היה In the seven woods של W.B. Yeats (1903).
מחירי בית הדפוס עלו על איכות העבודה שהם ייצרו, וכתוצאה מכך העיתונות (כמו הגילדה) הייתה בסיכון כלכלי לעיתים קרובות. 11 ספרים, מעוטרים בפסטלים מאת ג'ורג' ויליאם ראסל, הופיעו תחת חותמת דן אמר. לאליזבת ייטס היו חילוקי דעות עם אחיה ויליאם על הנחיותיו כעורך ספרותי. היא גם לא אהבה את אוולין גליסון. באוקטובר 1906 היא נסעה לניו יורק כדי לפרסם את מוצריה אך פרסמה את ספרו האחרון של דן אמר "תגליותיו של ויליאם" (1907) בסוף נובמבר כשחזרה לדבלין.
לאחר שנים רבות של יחסים מתוחים בין האחיות ייטס ואוולין גליסון, הקשר העסקי ביניהן הופסק סופית. לאחר מכן, ב-1908, לולי ואחיה ויליאם הקימו את הוצאת קואלה, ופרסמו למעלה מ-70 ספרים, כולל 48 של המשורר. ייטס ניהלה את העיתונות בעוד אחותה לילי שלטה בקטע הרקמה. קואלה המשיכה להיות עסק משפחתי, קואלה הפיקה ספרים מפוארים.
יארין
יארין (בערבית: يارين) הוא כפר בדרום לבנון, בנפת צור שבמחוז דרום לבנון, כקילומטר מגבול הצפון, ליד היישוב ערב אל עראמשה ואדמית. רוב התושבים הם מוסלמים מתואלים. בכפר גם בני הקהילה של הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית להם קרובים בישראל.
מיקום
הכפר נמצא על סולמה של צור ומשתרע על גבעות שגובהן נע בין 400 ל-450 מטר מעל פני הים. אקלים הכפר ים תיכוני ובמקום מטעי זיתים וטבק.
היסטוריה
בשנת 1875, ביקר הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בכפר, וכתב:.
ב-1881, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תוארו השרידים הארכאולוגיים בירין כ"חורבה גדולה; בה אבני גזית בגודל קטן עם פינות שהושארו מחוספסות, שתי אבנים ועליהן צלבים לטיניים; שרידים של קירות מודרניים וערימות אבנים; שני קברים חצובים בסלע עם כוכים בעלי ראש מרובע; לוקלי. בחלק המזרחי יש דמות של ראש אנושי חצובה בסלע בתא הראשון של הקבר, ומתוכו נפתחים שני כוכים מרובעים".
בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון הותקף הכפר מספר פעמים על ידי הכוחות הנוצריים.
הכפר נכבש על ידי צה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה ביוני 1982, והיה בשליטת ישראל עד מאי 2000, עת נסוג צה"ל מלבנון.
בשנת 1993 נחטף בידי מדינת ישראל אזרח לבנוני שהגיע לבקר את הוריו בכפר, בחשד שהעביר מידע לאנשי חזבאללה. הוא הוחזק בישראל 9 שנים ולבסוף שוחרר.
גורדי בהרפתקה מהסרטים
גורדי בהרפתקה מהסרטים הוא משחק מחשב מאת חברת קומפדיה ובהפצת הד ארצי שפותח ב־1998.
עלילת המשחק
המשחק מתרחש באולפן אנימציה בו מר דונקי מתרגז על מייקי הצייר ומאיץ בו לגמור את הסרט המצויר או שיפוטר מעבודתו, לרוע המזל מייקי נרדם בגלל שלא ישן כמה לילות. על השחקנים ללקט חפצים שונים ופותרים פאזלים עד ליצירת הסרט המושלם. לפתע היצור הירוק גורדי והכפפה הצהובה קמים לתחייה ולוקחים על עצמם את עשיית הסרט וסיומו לפני שהצייר יתעורר.
מהלך המשחק
את מרבית החפצים הנחוצים להשלים את קטעי הסרט אוספים על ידי הקלקה על חפצים שונים בסביבת המשחק, שאת חלקם מקבלים לאחר שפותרים חידות שונות.
בעריכת הסרט ניתן לשנות מוזיקה, לשנות משפטים של דמויות, להקליט משפטים באמצעות מיקרופון ולשלבם במשחק. אחרי ששבעת קטעי האנימציה הושלמו, גורדי מספר על קטע שמיני ואחרון, המסיים את הסרטון המצויר. לאחר שהמשימה הושלמה מר דונקי מברך את מייקי על השלמת הסרט, והקרנתו מתחילה.
Crazy What Love Can Do
Crazy What Love Can Do הוא סינגל של הדי ג'יי הצרפתי, דייוויד גטה, והזמרות הבריטיות, בקי היל ואלה הנדרסון, שיצא, על ידי חברות התקליטים וורנר מיוזיק גרופ ו-What a DJ, ב-8 באפריל 2022. השיר נכתב על ידי דייוויד גטה, ג'ורדן ריילי, לואיס טומפסון, נאיב אפלבאום, רוב הארווי, בקי היל ואלה הנדרסון, והופק על ידי דייוויד גטה, ג'ורדן ריילי, לואיס טומפסון, נאיב אפלבאום ורוב הארווי.
יונה קפח
יונה קפח (נולדה ב-12 בפברואר 1989) היא קומיקאית, סטנדאפיסטית, וכוכבת רשת ישראלית. מגישה פינה קומית שבועית בתוכנית הטלוויזיה "ערב עם שי שטרן". במופעי הסטנד-אפ שלה היא מתארת בדרך הומוריסטית ובשפה נקייה את הביוגרפיה וההוויה שלה.
Crazy What Love Can Do
נכון למאי 2022, השיר הושמע למעלה מ-38 מיליון פעמים בספוטיפיי.
יונה קפח
ביוגרפיה
קפח נולדה וגדלה בפתח תקווה, למשפחה דתית־מסורתית, למדה בבית ספר נר עציון ובאולפנית ישורון. בגיל 27 החלה לימודי משחק בבית הספר למשחק של ענת ברזילי. בשנה השנייה ללימודיה זכתה במקום הראשון בתחרות סטנד-אפ, בעקבות הזכייה קיבלה מלגה ללימודי קורס קומיקאים בבית הספר.
Crazy What Love Can Do
ביקורת
ג'קסון נאפה, מ-We Rave You, שיבח את "ההפקה המעולה" של גטה, וציין כי: "אנחנו מקבלים המנון פופ גרובי שיבטיח לך שאתה נע על רחבת הריקודים!". באופן דומה, מריסה טומיאו, מ-BroadwayWorld, אמרה כי השירה של היל והנדרסון "ניתנת לזיהוי מיידי" ושיבחה את "הדרופ האופורי בשיר", וכן אמרה שהשיר צריך להיות להיט הקיץ של שנת 2022. קתרינה ריס, מ-CelebMix, אמרה שהשיר "ללא ספק ינוגן בקול רם וגאה בפסטיבלים ומועדונים במהלך החודשים הקרובים", והיללה עוד יותר את מסר ההעצמה הנשית של השיר ואת "האקורדים שאי אפשר לעמוד בפניהם לפסנתר וטיפות אופוריות".
יונה קפח
מופע סטנד-אפ
את הקריירה הבימתית שלה כקומיקאית החלה בשנת 2018 כחלק מהמופע "נשי ותהני", ליין של סטנדאפיסטיות המאגד ונותן את הבמה לנשים קומיקאיות, אותו הקימה הסטנדאפיסטית חגית גינזבורג. היא תפסה את עינה של הקומיקאית הוותיקה עדי אשכנזי והן חברו לעבודה משותפת, כתיבת ועריכת מופע הסטנדאפ של יונה קפח. בשנת 2020 הופיעה קפח במופע סטנדאפ על הבמה עם עדי אשכנזי בשנת 2021 הופיעה קפח בפסטיבל היהודי הבינלאומי השישי לתרבות עכשוית. במרץ 2022 הופיעה בפסטיבל הקומדיה וההומור לזכר ספי ריבלין בראשון לציון.
Crazy What Love Can Do
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של מייקל הוילק, צולם בברצלונה ובמיאמי, ויצא בפייסבוק ב-20 באפריל 2022. מאוחר יותר, הווידאו קליפ הועלה לערוץ היוטיוב של דייוויד גטה ב-22 באפריל 2022. נכון למאי 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-4 מיליון פעמים.
יונה קפח
מופע סטנד-אפ
קפח מופיעה על במות ברחבי הארץ עם מופע הסטנדאפ שלה אשר נכתב בשיתוף עם עדי אשכנזי.
בטלוויזיה
החל מיוני 2021 החלה קפח להגיש פינה קומית שבועית בתוכנית הטלוויזיה "ערב עם שי שטרן", בכאן 11.
בינואר 2023 החלה להשתתף באופן קבוע בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11.
חיים אישיים
ב-4 בנובמבר 2022 נישאה לבן זוגה, ניסו בן עזרא, אותו פגשה בטיול לפיליפינים. מתגוררת במושב נחלים.
טכיקרדיה עלייתית
טכיקרדיה עלייתית (באנגלית: Atrial tachycardia) היא הפרעת קצב לב מסוג טכיקרדיה על-חדרית, בה הדחף החשמלי המפעיל את הלב נובע מקוצב הממוקם בעליות הלב, אך הוא אינו קשר הגת והפרוזדור - הקוצב שאחראי על הפקת הדחף החשמלי במצב תקין.
טכיקרדיה עלייתית עשויה להיגרם כתוצאה ממנגנון של אוטומטיות יתר או כתוצאה ממנגנון של מעגל ריאנטרי (כניסה מחדש). הגורמים לה מגוונים וכוללים הרעלת דיגוקסין, התנוונות של העליות, מומים מולדים, תגובת יתר של מערכת העצבים הסימפתטית ועוד. היא עשויה לחלוף באופן ספונטני או בעקבות טיפול תרופתי מתאים.
קיימים סוגים שונים של טכיקרדיה עלייתית, ביניהן טכיקרדיה עלייתית חד-מוקדית, טכיקרדיה עלייתית רב-מוקדית (MAT), טכיקרדיה עלייתית אקטופית וטכיקרדיה עלייתית התקפית.
טכיקרדיה עלייתית ובעיקר טכיקרדיה עלייתית רב-מוקדית מהווה גורם סיכון להתפתחות של פרפור עליות.
הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן
הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן הייתה פעולה אשר בוצעה על ידי גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) ב-30 בינואר 1945 כדי לשחרר למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942.
רקע
בשנת 1941, במסגרת הפלישה היפנית לאיים אשר בשליטת ארצות הברית, נכבשו הפיליפינים. חיילי הצבא האמריקני אשר שרדו את המתקפה היפנית נלקחו בשבי, והוחזקו בתנאים קשים ובעבודת פרך. לקראת סופה של המלחמה החלו היפנים לחסל את השבויים ולמחוק את הראיות לקיומם (הדבר דומה לפעולות הנאצים באירופה), עקב פלישת הכוחות האמריקנים לאיי האוקיינוס השקט אשר היו תחת ריבונות אמריקנית טרם המלחמה וכיבושם מחדש דוגמת גוודלקנל וטאראווה.
בסוף שנת 1944 נחתה הארמייה השישית של ארצות הברית בפיקודו של גנרל וולטר קרוגר בפיליפינים. בין היחידות אשר הרכיבו את הארמייה היה גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) בפיקודו של סגן-אלוף הנרי מיוסי. מיוסי, בוגר האקדמיה הצבאית ווסט פוינט וקצין חי"ר מקצועי, הקים את הגדוד בראשית שנת 1943 לאחר שפורק גדוד תותחני השדה (שהעמיס את תותחיו על גבי פרדות). מיוסי נפטר מכל אותו ערב רב של חיילים (גדוד התותחנים מנה כאלף חייל ומיוסי שחרר חצי ממנו) שלא התאים או לא רצה להתנדב ליחידת הקומנדו החדשה שלו (האמריקנים העתיקו מן הבריטים את רעיון יחידות הקומנדו שלהם - פלוגות וגדודי חי"ר ניידים וקלים לפשיטות ופעולות מיוחדות - וכינו אותם ריינג'רס, קרי סיירים). את הנותרים הוא עיצב לגדוד עילית, המתמחה בפעולות סיור, לוחמת ג'ונגל, פשיטה ונחיתות מן הים. חייליו העידו מאוחר יותר כי מיוסי חישלם ללא הרף במסעות מפרכים, אימוני פשיטות וכיבוש יעדים מבוצרים וכן תרגילי כושר כגון שחייה וזחילה. מיוסי היה קפדן ושם דגש רב על אגרסיביות ותוקפנות. הוא זכה להערכת אנשיו משום שהלה פיקד עליהם בשיטת 'איתם ולפניהם', ולא הטיל עליהם דבר שלא ההין לעשות בעצמו. בפלישה של הארמייה השישית לפיליפינים לא נמצאה לו תעסוקה מתאימה עד כדי כך שאנשיו הועסקו כשומרי ראש לגנרל קרוגר, מפקד הארמייה.
הכנות וארגון
בעוד הגיס עושה הכנות להתקדם לבירת הפיליפינים נודע לגנרל קרוגר כי מחנה השבויים קבנטואן, המצוי כארבעים וחמישה קילומטרים בעומק שטח האויב, ובו כחמש מאות שבויים אמריקנים ובריטיים עומד לסבול מגורל דומה למחנות השבויים היפנים האחרים, ולהישמד. הוא הזעיק אליו את סא"ל מיוסי וציווה עליו לחלצם ומיד.
המשימה הייתה מסובכת במיוחד הן בשל גורם הזמן שהיה דחוק וחייב היערכות ופעולה מהירות, והן בשל העובדה שהמחנה נשמר על ידי שבע מאות שומרים מן הצבא היפני הקיסרי. נוסף על כך היה מחנה צבאי ובו כשתי חטיבות חי"ר יפניות בקרבת מקום (כוח של כשמונת אלפים חיילים בקירוב). מיוסי הטיל את המשימה על מפקד הפלוגה החביב עליו, סרן רוברט פרינס. פרינס, מפקד פלוגה ג', בשונה ממיוסי לא היה קצין מקצועי כי אם מתנדב שביצע קורס קציני חי"ר בעודו בקולג', ולא היה שש ונלהב לביצוע משימות מסוכנות. למרות זאת הוא היה חביב על מיוסי משם שהיה שקול, קר רוח וזהיר. על אף העובדה שגדוד הסיירים השישי לא היה מתורגל בחילוץ בני ערובה ושחרור שבויים, ניגש פרינס למשימה 'אילתר, הסתגל והתגבר', ועוד באותו היום הציג בפני מיוסי תוכנית מפורטת הכוללת פשיטת בזק רגלית ונסיגה מהירה במסע מזורז לקווי הצבא האמריקני.
הביצוע
כבר באותו יום, בשעות אחר הצהריים, יצאה פלוגתו המתוגברת של פרינס (ועימה המג"ד מיוסי) בת מאה ועשרים סיירים לכיוון קבנטואן, המרוחקת ארבעים וחמישה קילומטרים בעומק השטח שבשליטה יפנית. למחרת היום חברו למפקד כוחות הגרילה המקומיים, קפטן פחוטה, ומאתיים לוחמיו בכפר בלינקריין המרוחק כשמונה קילומטרים ממחנה השבויים. אנשיו של פחוטה ביצעו סיור מקדים ביעד כשהם מחופשים לאיכרים ושבו עם מודיעין עדכני. תוכניתו של פרינס, אותה סיכם עם מיוסי ועם פחוטה הייתה פשוטה והסתמכה על מהירות וכוח אש עדיף. קפטן פחוטה ולוחמי הגרילה הפיליפינים שלו יעסיקו באש את הבסיס הצבאי הקרוב וימנעו מעבר תגבורות לכיוון מחנה השבויים. הם יעשו זאת באמצעות שליטה על הדרך היחידה המקשרת בין הבסיס למחנה, הגשר על נהר קאבו. מחלקה בפיקוד סגן מרפי תתפרס מסביב למחנה השבויים ותיתן את האות לפתיחת המבצע על ידי פתיחה מתוזמנת של אש כלפי עמדות הבסיס השונות. פלוגה ג' עצמה תתקוף את השער הראשי תסתער אל תוך המחנה ותשטוף אותו באש. פרינס העריך כי הפעולה תימשך כחצי שעה ולאחריה תתבצע נסיגה רגלית זריזה לכיוון הכפר בלינקריין ומשם אל עבר יחידות הגיס השישי. דאגתו העיקרית של סרן פרינס הייתה השטח המישורי שבו מוקם מחנה השבויים, אשר מנע הגעה נסתרת לקרבתו. הוא פתר את הבעיה על ידי שימוש ברעיון יצירתי. למחרת היום בעוד לוחמיו של קפטן פחוטה מתמקמים במארב המתוכנן, החלו הסיירים של מיוסי לנוע בזחילה בינות העשב לעבר מחנה השבויים. הזקיפים היפנים לא נתנו דעתם עליהם, זאת כיוון שהיא הייתה נתונה למשהו מעניין הרבה יותר. כתרגיל הסחה הזמין מיוסי טיסת סיור של מטוס הפצצה מסוג 61-P המכונה "האלמנה השחורה". המטוס חג מעל למחנה השבויים עד אשר חצו הסיירים את השדה המישורי והגיעו לנקודה ממנה תכנן פרינס כי תחל הפשיטה. פרינס עצמו התמקם עם הכוח העיקרי בסמוך לשער הראשי של המחנה. בשעה 19:40 פתח סגן מרפי באש מרובהו והרג את הזקיף היפני במגדל הסמוך אליו. הירייה היוותה את אות הפתיחה למבצע, ולשמעה פתחו הסיירים, שהיו פרוסים מסביב למחנה, במכת אש עזה של רובים ומקלעים כנגד עמדות השומרים היפנים. עדי ראייה סיפרו מאוחר יותר כי האש הייתה כה חזקה עד כי חלק מן השומרים שנפגעו נחתכו לשניים על ידי אש המקלעים. לאחר ששככה האש, בעוד אנשי פלוגה ג' פורצים אל המחנה דרך השער הראשי ופרינס בראשם, השמיד צוות בזוקאים מן הכוח של סגן מרפי את הטנקים (מידע שנתקבל בסיור המקדים אישש שישנם טנקים החונים בתוך האנגר) ומשאית מלאה בתריסר חיילים יפנים. חייליו פלוגה ג' החלו מבצעים סריקה בבסיס תוך שהם מחסלים את שאריות ההתנגדות היפנית. בתחילה לא האמינו השבויים כי הסיירים הם אכן חיילי צבא ארצות הברית, אולם מרגע ששוכנעו החלו צועדים בעקבותיהם לעבר השער הראשי כאשר פרינס מחיש את הקצב ככל יכולתו. עוד השבויים ומשחרריהם ממהרים לעבר השער הראשי, חלקם נישאים על גבם של הסיירים, ניתכו עליהם פגזי מרגמה. חייל יפני בודד הציב מרגמה וניסה לבדו למנוע את הבריחה ההמונית. לבסוף אותר החייל בידי הסיירים ונהרג, עם זאת מן הירי היו מספר פצועים והרוג- רופא גדוד הסיירים ד"ר פישר. בינתיים במחנה הצבאי היפני שוגרה תגבורת לעבר מחנה השבויים שכללה טנקים וחיילי רגלים. קפטן פחוטה ולוחמיו התכוננו לבואם וניסו לפוצץ את הגשר המוביל למחנה. הגשר לא הושמד אך הפך בלתי עביר לטנקים. שאר התגבורת רותקה באש לגשר ולא הצליחה לעבור.
פינוי
שבוי חירש אחד נותר במחנה, שוטט למחרת לבדו בג'ונגל ונאסף בידי לוחמי גרילה. חצי שעה לאחר תחילת הפשיטה כבר היו הסיירים והשבויים בנהר פמפנגה ובדרכם חזרה לקווים האמריקנים. בנהר פגשו החיילים את שיירת הפרדות שנועדה לסייע להם בנסיגתם. משם הם פנו לעיירה טאוואלרה, המרוחקת רק שישה עשר קילומטרים מן המחנה, אשר נכבשה כבר על ידי כוחות הגיס השישי בעודם מתקדמים לעבר בירת הפיליפינים- לוזון. בטאוואלרה חברו השבויים והסיירים למשאיות והגיעו חזרה לבסיס ממנו יצאו הסיירים לפשיטה. השבויים זכו לטיפול רפואי ופונו אחר כבוד לארצות הברית.
תוצאות הפשיטה
בפשיטה חולצו חמש מאות ושנים עשר שבויים, וזאת כמעט מבלי שהכוח הפושט ספג נפגעים. המבצע הוכתר כהצלחה גדולה. גנרל דאגלס מקארתור, מפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט, שיבח את הביצוע והחליט להעניק למיוסי ופרינס עיטורי צלב השירות המצוין. לשאר קציני הגדוד שהשתתפו בפשיטה הוענק עיטור כוכב הכסף ואילו החוגרים ולוחמי הגרילה עוטרו בכוכב הארד.
סל תרבות שטראוס
סל תרבות שטראוס הוא מיזם ותוכנית חינוך לאמנות ותרבות לילדים, נוער ולקהל הבוגר, שהחלה כיוזמה של אבנר שטראוס, מוזיקאי, משורר ויזם תרבות. התוכנית מתמקדת בתחומי אמנות ותרבות: תיאטרון, מחול, מוזיקה, אמנות פלסטית, קולנוע וספרות.
רקע
בהיותו תלמיד בבית ספר נחשף אבנר שטראוס לכנר דוד חן מתזמורת רשות השידור שהופיע בבית ספרו ומאז הקנה לו אהבה לבאך. בעת שבגר והפך בעצמו למוזיקאי, לשטראוס היה חזון להביא לתלמידים אהבה לאמנות ותרבות, וכלים אמנותיים תרבותיים, כפי שדוד חן הביא לו כתלמיד.
התוכנית פועלת מאז שנת 1986, תחילה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב ובכל הארץ. היא סיפקה העשרה תרבותית לילדים, תחילה בתחום מוזיקה בתוכנית "מוזיקה אמריקאית במאה העשרים" שהגיע למרבית התיכונים וחטיבות הביניים בארץ בשנות התשעים, ולאחר מכן הורחב לתחומים נוספים. התוכנית הפיקה באופן עצמאי הצגות והופעות לכל התחומים והגילאים.
רבות מהפעולות התרבותיות והאמנותיות של "סל תרבות שטראוס" לאורך השנים היו מומלצות על ידי משרד החינוך וסל תרבות ארצי והיוו חלק מההיצע המאושר והרשמי שלו. התוכנית קיימה מפגשים, מופעים, קונצרטים והצגות רבות בתחומים השונים שהגיעו עד היום לכ-3 מיליון תלמידים.
התוכנית משתפת פעולה עם גופים שונים, כשהבולט בהם הוא עמותת אב"י – אמנויות במה ישראלית כמו כן עם מאות אמנים, ועם תוכנית סל תרבות ארצי ו משרד החינוך.
מטרות ופעילות
מטרת התוכנית היא הצגת ערכים תרבותיים-אמנותיים לילדים ונוער בסגנונות שונים ומגוונים, פלורליזם אמנותי ותרבותי היכול לשמש ככלי לקירוב לבבות מתרבויות שונות ולהכרה בתרבויות אחרות. התוכנית עושה שימוש באמנות לגירוי מחשבה בנושאים חברתיים, עולם ירוק ואיכות הסביבה, אלימות, שורשים, מחויבות אישית, היגיינה ועוד.
"סל תרבות שטראוס" משתף פעולה עם משרד החינוך כשהדגש הוא על האיכות האמנותית. בין הפעילויות בתוכנית הצגות תיאטרון ומחול, קונצרטים, מפגשים מונחים, סרטים דוקומנטריים, מפגשי סופרים ומשוררים, סדנאות מקצועיות, ימי אמנויות, הרצאות, מפגשי אמן, מופעים, שעת סיפור, מפגשים רב-תחומיים (אמנים מתחומים שונים) והופעות. הסל פועל מדן ועד אילת, גם במקומות אליהם תוכנית "סל תרבות ארצי" אינה מגיעה.
במשך השנים התרחבה הפעילות של "סל תרבות שטראוס" לקהלים שונים ולכל הגילאים.
אמנים בולטים
בין הבולטים בתוכניות השונות ב"סל תרבות שטראוס": אורי פינק, מאירה ברנע-גולדברג, דנה אלעזר-הלוי, דוד דביר, מרב סודאי, שלמה בר והברירה הטבעית, נקמת הטרקטור, אבי בללי, ירונה כספי, חנה ליבנה, ציפי שחרור, איטו אבירם, מאיה בז'רנו, שלי אלקיים, נורית צרפתי, מירי לשם-פלאי, תמיר גרינברג, אמיר אור, ריקה ברקוביץ, גיורא פישר, יצחק נוי, שחר מרקוס, שי יחזקאלי, רותי הלביץ כהן, אניסה אשקר, אייל שכטר ואבנר שטראוס.
M85
M85 (נקראת גם NGC 4382) היא גלקסיית עדשה הנמצאת במרחק כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה ונמצאת בקצהו הצפוני, שגולש לתחומי הקבוצה השכנה - שערות ברניקי, והיא הצפונית ביותר בצביר מבין הגלקסיות שנמצאות בקטלוג מסיה.
היסטוריה
M85 התגלתה ב-4 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בה ב-18 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים מעל האוזן של הבתולה בין הכוכבים 11 בשערות ברניקי ו-24 בשערות ברניקי" וציין שהערפילית עמומה. באותו הלילה גילה מסיה 7 גלקסיות נוספות חוץ מ-M85, כולן מצביר הבתולה. (M84 ו-M86 - M91). ויליאם הרשל צפה ב-M85 בשנת 1784 וציין שיש ערפילית נוספת שצמודה אליה (NGC 4394). בשנת 1827 צפה בה גם ג'ון הרשל וציין שהיא בהירה ועגולה ומרכזה בהיר יותר משוליה.
עד היום נצפתה ב-M85 סופרנובה אחת סופרנובה 1960R שהגיעה לדרגת בהירות 11.7.
תצפית
M85 נמצאת בקצה הצפוני של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות ביותר שבו. עם דרגת בהירות נראית 9.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים ואפילו באמצעות משקפת איכותית כשתנאי הצפייה טובים, מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה. M85 נמצאת כ-10 מעלות מדרום לכוכב γ (גמא) בשערות ברניקי, כ-10.5 מעלות ממערב לכוכב α (אלפא) בשערות ברניקי וכ-1.2 מעלות מהכוכב העמום 11 בשערות ברניקי. כ-8 דקות קשת ממזרח-צפון-מזרח ל-M85 נמצאת NGC 4394 וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית. NGC 4293 נמצאת כמעלה ממערב ל-M85, NGC 4450 נמצאת כ-1.3 מעלות מדרום-מזרח לה, M100 ו-NGC 4350 נמצאות כ-1.5 מעלות וכ-2.4 מעלות בהתאמה מדרום-דרום-מערב לה, ובמרחקים של 4-4.5 מעלות מ-M85 נמצאות הגלקסיות (ממזרח למערב) M91 (דרום-דרום-מזרח), M88 (דרום דרום מזרח), M99 (דרום-דרום-מערב) ו-M98 (דרום-מערב). גלקסיית העין השחורה (שאינה חלק מצביר הבתולה) נמצאת כ-8 מעלות מצפון מזרח ל-M85.
תכונות
גודלה הזוויתי של M85 הוא כ-7 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-125,000 שנות אור, ומסתה של הגלקסיה מוערכת בכ-4x1011 מסות שמש (כ-70% ממסת שביל החלב). צורתה מעט אליפטית והיא מכילה בעיקר כוכבים זקנים צהובים ואדומים, אם כי במרכזה יש גם אזורים של כוכבים צעירים וכחולים. ליבתה של הגלקסיה לא פעילה ולא ברור האם קיים במרכזה חור שחור מסיבי. כמו כן ישנן עדויות לכך שלפני מספר מיליארדי שנים עברה הגלקסיה איחוד עם גלקסיה אחרת. הגלקסיה מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-700 ק"מ לשנייה וכך גם הגלקסיה השכנה NGC 4394 מה שמצביע על כך שהן קשורות כבידתית זו לזו. לעומת זה בעוד ש-NGC 4394 עשירה במימן נייטרלי, ב-M85 כמעט שאין כלל מימן נייטרלי.
יילוג'אקט (קומיקס)
יילוג'אקט (באנגלית: Yellowjacket) הוא שמן של מספר דמויות בדיוניות של גיבורי ונבלי-על המופיעות בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותו המקורית של יילוג'אקט הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #59 מדצמבר 1968 ונוצרה על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'ון בוסימה.
יילוג'אקט הוא אלטר-אגו אותו חלקו שלוש דמויות - האנק פים, ריטה ד'מארה ודארן קרוס. האנק פים הוא מדען גאון וממציא "חלקיקי פים", חלקיקים מיוחדים המאפשרים את הגדלת או הקטנת מסת גוף. בתחילה פעל פים כגיבור-על וחבר האוונג'רס תחת זהויות איש הנמלה, האיש הענק וגוליית, כאשר תאונה במעבדתו שינתה את אישיותו וגרמה לו ליצור לאמץ את זהות "יילוג'אקט". ריטה ד'מארה הייתה פושעת שגנבה את חליפת היילוג'אקט והצטרפה לקבוצת אדוני הרשע, וחזרה למוטב בעיצומו של קרב בין האוונג'רס לפיקסר. דארן קרוס הוא יו"ר לשעבר של תאגיד קרוס תעשיות טכנולוגיות, שלקח חליפת יילוג'אקט מתקדמת ממעבדה הממוקמת בתוך קסדת איש הנמלה.
דמותו של דארן קרוס כיילוג'אקט הוצגה לחוברות מארוול קומיקס לאחר שהיא הופיעה בסרט הלייב אקשן "אנטמן" בגילומו של השחקן קורי סטול. בגרסה זו, דארן קרוס ממדל את חליפת יילוג'אקט לפי חליפת איש הנמלה, ומנסה למכור אותה כחליפת קרב לארגוני טרור שונים לפני שהוא מחליט ללבוש אותה בעצמו.
האנק פים
לאחר שיצר את האנדרואיד המרושע אולטרון, האנק פים מוכה האשמה חשב על נישואים אפשריים עם אהובתו ג'אנט ואן דיין, כשבטעות הפיל בקבוקוני גזים כימיקליים ששינו את אישיותו באופן הדומה לסכיזופרניה. הוא מופיע באחוזת האוונג'רס בתלבושת צהובה, מכריז על עצמו כ"יילוג'אקט", ומציע נישואין לג'אנט אחרי שהוא טוען כי נפטר מפים. אישיותו משוחזרת אחרי קרב נגד קרקס הפשע, והוא ממשיך לפעול כגיבור בזהות יילוג'אקט. פים פעל בזהות יילוג'אקט שנים רבות, בהן הפסקות בפעילותו והופעות אחדות כאיש הנמלה. לקראת אירועי מלחמת האזרחים בין גיבורי-העל ביקום מארוול נחטף פים בידי קריטי נול, חברה בכוח הפלישה של גזע הסקרול משני-הצורה. בתום תקופה שבה התחזתה לפים כיילוג'אקט, החליטה קריטי נול לבגוד בכוח הסקרול ולהזהיר את תושבי כדור הארץ מפני הפלישה המתקרבת, אך נהרגה בידי סקרול המתחזה לדאם דאם דוגאן והוחלפה בשיבוט.
כשחזר לכדור הארץ בסיום הפלישה, אימץ פים את זהות "הצרעה". הוא פעל לתקופה קצרה כאיש הענק בטרם עטה פעם נוספת את תלבושת יילוג'אקט באירועי "הזמן אוזל". פים התמזג עם אולטרון זמן מה לאחר מכן, ולא פועל כגיבור-על.
ריטה ד'מארה
חליפת היילוג'אקט שכנה באחוזת האוונג'רס בעת שהותו של פים בחוף המערבי כיועץ המדעי של קבוצת האוונג'רס מהחוף המערבי. הפושעת הזוטרה ריטה ד'מארה גנבה את החליפה מאחוזת האוונג'רס למטרותיה, ביצעה בה שינויים קלים אך הובסה בידי הצרעה כשנכנסה לפאניקה אחרי שכיווצה את עצמה. היא הוצאה מהכלא והצטרפה לקבוצת אדוני הרשע לתקופה קצרה, בה הובסו אחרי שהשתלטו על אחוזת האוונג'רס. כאשר הוצאה מהכלא בידי הפיקסר, ריטה סייעה לקבוצת האוונג'רס נגדו, וחמקה מחזרה למאסר.
בעת ובה קבוצת האוונג'רס התפרקה, קפטן אמריקה הפעיל קריאת חירום לכל חברי האוונג'רס עקב מתקפה של הוד התפתחותו. ריטה קיבלה את הקריאה בגלל תלבושת היילוג'אקט שלה, וכאשר הגיעה לאחוזת האוונג'רס לכיבוי הקריאה, נאלצה לסייע בקרב נגד הוד התפתחותו. היא סייעה לקבוצת שומרי הגלקסיה מארץ-691 נגד קבוצת אדוני הרשע של דוקטור אוקטופוס באירועי "מלחמת האינסוף". היא הצטרפה לקבוצה בהרפתקאותיהם במאה ה-31 ופיתחה ידידות עם צ'ארלי-27 וניקי גולד, בטרם החליטה לשוב למאה ה-20 אחרי שנודע לה על אסון הקרב לאוונג'רס. כשחזרה להזהירם נהרגה ריטה בידי איירון מן, שפעל תחת השפעתו המרושעת של אימורטוס. במהלך אירועי "מלחמת הכאוס" הגנו ריטה ואוונג'רס מתים נוספים על חברי האוונג'רס הנוכחיים המורדמים מידי גרים ריפר ונקרה. לבסוף, ריטה, אמן החרבות, דת'קריי ודוקטור דרואיד הצליחו להימלט מעולם המתים, והוחיו. מיקומה הנוכחי לא ידוע.
דארן קרוס
לפני שעטה את חליפת היילוג'אקט היה דארן קרוס מיליונר ומנהל חברת "קרוס תעשיות טכנולוגיות". הוא אובחן כסובל ממחלת לב נדירה עקב עומס עבודה, והשתמש בקוצב לב גרעיני-אורגני נסיוני כדי להציל את חייו. הקוצב עבד, אך גרם ביצע מוטציה בדארן שהעצימה את יכולותיו הפיזיות, אם כי שימוש יתר בהן יגרום לשריפת לבו. דארן עבר השתלות לב שונות ללא הועיל, עד שחטף את ד"ר אריקה סונדהיים לעזרתו. איש הנמלה, שחיפש את ד"ר סונדהיים להצלת בתו קאסי, נכנס לקרב נגד קרוס שגרם לשריפת לבו. הוא הובל לניתוח השתלת לב שהופסק בידי איש הנמלה, שגרם למותו.
סטארהוק (קומיקס)
סטארהוק (באנגלית: Starhawk, "נץ הכוכבים") הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס שומרי הגלקסיה ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Defenders #27 מספטמבר 1975 ונוצרה על ידי הכותב סטיב גרבר והמאייר סאל בוסימה. מקורן של שתי הדמויות אשר חלקו את האלטר אגו של סטארהוק, סטאקאר ואלטה אוגורד, הוא מציר הזמן החלופי הידוע כארץ-691, המתרחש לפי חוברות הקומיקס במאה ה-31.
סטאקאר אוגורד נולד על פני כוכב הלכת וספר לוונדל ווהן/קוואזר וקיסמט. הוא נחטף בידי הישות הקוסמית ארה וננטש על פני כוכב הלכת ארקטורוס, שם אומץ בידי זוג ארקטוראני שהיו מהמוטאנטים הבודדים שנותרו בכוכב, והאמין כי הם הוריו הביולוגיים. המוטאנטים נתגלו ונהרגו בידי בוזזי ארקטורוס, כוח צבאי ארקטוראני שנוצר על מנת לחסל את המוטאנטים הארקטוראנים, וסטקאר אומץ בידי הבוזז אוגורד, שנתן לו את שמו - סטאקאר. הוא גדל כבנם של אוגורד וסאלאן וכאחיה של אלטה, שבהמשך נישאה לו. הוא פיתח עניין במדע וארכאולוגיה, וחקר חורבות ומקדשים שהוקדשו לישות הקוסמית הידועה כ"אל הנץ". מאוחר יותר, סטאקאר ואלטה העירו את האל הנץ מתרדמתו, והוא מיזג אותם והעניק להם כוחות-על. סטאקאר ואלטה החליפו את השליטה בגופו של סטאקאר, שכינה אותם "סטארהוק" והם יצאו לחקור את החלל. בשלב מסוים, סטאקאר ואלטה ביקשו מהאל הנץ להפרידם זמנית, ונולדו להם שלושה ילדים: שתי בנותיהם, טארה וסיטה, ובנם ג'ון.
בשנת 3014, סטארהוק סייע לקבוצות שומרי הגלקסיה ודפנדרס לבלום את פלישת גזע הבאדון לכדור הארץ, ולאחר מכן הצטרף לשומרי הגלקסיה. אוגורד שינה את בניהם של סטאקאר ואלטה לערפדי אנרגיה ושלח אותם להרוג את סטארהוק, אך הם מתו בשל הזדקנות מואצת. אלטה הזועמת האשימה את סטאקאר במקרה, והם התגרשו אך המשיכו לפעול יחדיו. בין היתר, סטארהוק ושומרי הגלקסיה סייעו לאוונג'רס בקרב נגד קורבאק, ויצאו למסע חיפושים אחר המגן האבוד של קפטן אמריקה. במהלך קרב נגד פני טייזר וגזע הסטארק, סטאקאר ואלטה הופרדו פיזית אחד מהשני, וכאשר סטאקאר ניסה לחברם בחזרה, הוא ואלטה נאבקו על השליטה ועברו שינוי צורה לגרסה "אפלה" של סטארהוק, המייצרת "אור שחור". שומרי הגלקסיה גירשו את סטאקאר, שהובס בידי אלטה ונשלח אחורה בזמן לחיות את חייו שוב ושוב. אלטה הצטרפה לשומרי הגלקסיה כסטארהוק. כאשר שומרי הגלקסיה חזרו בזמן למאה ה-20 (ארץ-616), לולאת הזמן של סטאקאר נשברה והוא התעמת עם אלטה. לבסוף, האל הנץ התערב, והפריד את שניהם כך שרק לסטאקאר יש את כוחותיו של סטארהוק, בעוד אלטה מסוגלת לייצר מניפולציות אור בלבד. סטאקאר חזר לשומרי הגלקסיה, ולבסוף עזב אותם לאחר שגילה על מוצאו האמיתי, וחבר לאמו כדי לנקום בארה.
השחקנים סילבסטר סטאלון ומישל יאו מגלמים את דמויותיהם של סטאקאר ואלטה אוגורד, בהתאמה, בסרט הלייב אקשן "שומרי הגלקסיה: חלק 2".
דונלד קווארלז
דונלד אוברי קווארלז (באנגלית: Donald Aubrey Quarles; 30 ביולי 1894 - 8 במאי 1959) היה מהנדס מערכות תקשורת, מנהל בכיר במעבדות בל ובווסטרן אלקטריק ופקיד ממשל בכיר במחלקת ההגנה של ארצות הברית במהלך נשיאותו של דווייט אייזנהאואר, אז הוא כיהן הן כמזכיר חיל האוויר והן כסגן מזכיר ההגנה.
קריירה הנדסית
לאחר המלחמה החל קווארלז לעבוד בחברת ווסטרן אלקטריק. באותה תקופה הוא גם למד על בסיס חלקי פיזיקה תאורטית באוניברסיטת קולומביה. ב-1925 הוא הצטרף למעבדות בל במוראי היל, ניו ג'רזי. בשנות ה-30 ובראשית שנות ה-40 הוא המשיך להתקדם במעבדות בל.
ב-1940 הוא מונה כמנהל מחלקת פיתוח השידור שהתמקדה במערכות אלקטרוניות צבאיות, בעיקר פיתוח מערכות מכ"ם. ב-1946 הוא היה למנהל פיתוח המכשירים של בל. באותה שנה הוא נבחר כראש עיריית אינגלווד, ניו ג'רזי וכיהן בתפקיד זה עד 1948. לאחר מכן הוא היה סגן נשיא מעבדות בל. באותה תקופה הוא מונה לוועדת האלקטרוניקה החדשה במועצת המחקר והפיתוח של מחלקת ההגנה, והיה ליושב הראש שלה ב-1949. במרץ 1952 היה קווארלז לסגן נשיא ווסטרן אלקטריק ולנשיא תאגיד סנדיה. סנדיה הייתה חברת בת של ווסטרן אלקטריק שהייתה אחראית על הפעלת המעבדה של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית באלבקרקי, ניו מקסיקו. בין השנים 1952–1953 היה קווארלז נשיא המכון האמריקאי למהנדסי חשמל.
בממשל הפדרלי
בספטמבר 1953 מינה הנשיא דווייט אייזנהאואר את קווארלז כעוזר מזכיר ההגנה למחקר ופיתוח. לאחר מכן הוא נבחר, הן על ידי מזכיר ההגנה והן על ידי מזכיר המסחר להיות יושב הראש של מועצת פיתוח הניווט האווירי. במרץ 1954 מינה אותו הנשיא אייזנהאואר כחבר בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה.
ב-11 באוגוסט מינה הנשיא אייזנהאואר את קווארלז במינוי ביניים כמזכיר חיל האוויר וב-15 באוגוסט הוא הושבע לתפקיד. ב-16 בפברואר 1956 אישר הסנאט את המינוי כמינוי קבע. כמזכיר חיל האוויר הביע קווארלז את הצורך להתשמש בטכנולוגיות חדשניות כדי לשמור על עליונות על פני ברית המועצות. הוא תמך בהרחבת התקצוב לתוכניות מחקר ופיתוח ולחץ להכנסה מהירה לשירות של מטוסי ה-B-52 סטרטופורטרס, הקונבאייר F-102 דלתא דאגר והF-104 סטארפייטר.
הלווייתו
לקווארלז נערכה הלוויה צבאית שאורגנה על ידי המחוז הצבאי של וושינגטון. ההלוויה החלה בצהרי ה-11 במאי 1959, כאשר ארונו הוצב בקפלת בית לחם של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון למשך 24 שעות. טקס ההלוויה נערך ביום המחרת בספינה של הקתדרלה. לאחר הטקס נישא הארון על גבי קרון מתים אל שער הזיכרון של בית הקברות הלאומי ארלינגטון, שם הועבר הארון לעגלת תותחים. משמר צבאי, שכלל מחלקה אחת מכל זרועות הכוחות המזוינים (הצבא, הצי, חיל הנחתים, חיל האוויר ומשמר החופים), הוביל את מסע ההלוויה אל אתר הקבורה. סגן הנשיא, ריצ'רד ניקסון הוביל את המשלחת הרשמית בטקס ההלוויה הציבורי ובתהלוכה שהתקיימה בארלינגטון, והנשיא אייזנהאואר נכח בטקס שהתקיים בחלקת הקבר.
עמק אקסודוס
עמק אקסודוס (באנגלית: Exodus Valley) הוא עמק בהרי דרווין בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
דונלד קווארלז
מורשתו
בין תוארי הכבוד הרבים שהוענקו לקווארלז במהלך הקריירה המקצועית והציבורית שלו היו תוארי דוקטור לשם כבוד שהוענקו לו על ידי אוניברסיטת ארקנסו ב-1953 ועל ידי אוניברסיטת ניו יורק ב-1955. בנוסף, הוענקו לו עיטורים שונים מממשלות איטליה, פרו וברזיל.
עמק אקסודוס
העמק תלול, ובו מורנה.
דונלד קווארלז
הנצחה
לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות.
עמק אקסודוס
העמק יורד לכיוון צפון, החל ממישור רמת מידנייט בין רכס קולוסיאום לקרחון אקסודוס.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון, משלחת חקר מטעם אוניברסיטת ויקטוריה, מהעיר ולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
העמק נקרא בשם זה "עמק היציאה" (באנגלית "אקסודוס" משמעה יציאה)- מאחר שהעמק היא הדרך היחידה לירידה מרמת מידנייט.
הדרך (עיתון)
הדרך (בשמו המלא: הדרך של עולם התורה הספרדי) הוא העיתון של מפלגת ש"ס, החל להתפרסם בי"ח באב ה'תשע"ז (10 באוגוסט 2017). ב-2020 הפך העיתון משבועון ליומון.
רקע
השבועון יום ליום, שייסד הרב עובדיה יוסף, שימש כביטאונה של מפלגת ש"ס משנת ה'תשנ"ג (1993). לטענת יו"ר ש"ס אריה דרעי, לאחר פרישתו מהתנועה, פיטר מחליפו אלי ישי את הצוות הבכיר של העיתון, בשל היותם מזוהים עם דרעי. לאחר חזרתו של דרעי לראשות התנועה התחוללו מאבקים בין ש"ס, שהחזיקה בחלק ממניות הבעלות על העיתון, למנכ"ל, שנחשב מקורב לישי.
ביוני 2017 נמכר העיתון לנעמה עידן והמפלגה סיימה את שליטתה בעיתון. בשל כך הכריז אריה דרעי ב-30 ביולי 2017 על פתיחת ביטאון חדש למפלגה, בשם "הדרך", שיהיה מיועד לציבור הספרדי חרדי, "ולא לעמך".
הגיליון הראשון של העיתון הופיע בי"ח באב ה'תשע"ז ב-5,000 עותקים. לפי דיווחי העיתון הצטרפו אליו אלפי מנויים.
כחודש לאחר השקת העיתון הופץ מוסף מיוחד בשם "עולם התורה" 'כותל המזרח בתפארתו', פרויקט אשר הוקדש כולו לסקירה מורחבת ומפורטת של כל "עולם הישיבות הספרדי" וזכה להד ציבורי גבוה.
באוקטובר 2017 פורסמו באתר חרדים10 טענות, כי הושהה שכרם של עובדים ברשת אל המעיין (המסונפת לש"ס ודרעי), שסירבו לחתום על מנוי לעיתון. ברשת אל המעיין הכחישו את הדברים.
ב-12 בינואר 2020 עבר העיתון משבועון למתכונת יומית.
מבנה העיתון
גיליון החדשות כולל חדשות וכן ידיעות ובתחומי הפעילות של תנועת ש"ס, טורים פוליטיים מאת דוד ויצמן ושמעון ליברטי, טור מדיני-ביטחוני מאת בנימין גרנות, מדור 'הבית הלבן' העוסק בחדשות מארצות הברית, מדורי כלכלה וצרכנות, מאמרי דעה מאת אישי ציבור שונים ומדור "מבחן בוזגלו" מאת צבי יעקבזון, מזכיר סיעת ש"ס בכנסת, שהתפרסם בעבר ב"יום ליום".
המגזין כולל כמה מדורים קבועים: טורי דעה של העורך אברהם דב גרינבוים, אבי מימרן ואיש ההשקפה התורנית הרב ראובן זכאים. "עולם כמנהגו" מאת יאיר טולדנו, "דרך אגב" מבט אקטואלי מאת אהרון אוחנה, "כותל המזרח", המכיל תמונות מאירועים ושמחות של רבנים.
המגזין התורני "תור הזהב" כולל כמה מדורים קבועים: "בית יוסף" - ממשנתו וכתביו של מרן הרב עובדיה יוסף. "דברי שלום ואמת" מאמרים מהרב שלום כהן נשיא מועצת חכמי התורה. "דברי חכמים" מאמרים מאת רבנים שונים. "על פי דרכו" טור מאת הרב יעקב ששון, מדור שו"ת עם הרב אביאל חיים חורי, ו"ברון יחד" על עולם השירה והפיוט מאת דוד חי צליח, וטור מאת החזן ציון יחזקאל, מלבד כתבות תוכן מסופרים מוכרים בכתיבה החרדית, כדוגמת הרב אביאל חיים חורי והרב גד העצני.
אֵם הדרך מגזין לנשים ומשפחה עם מספר מדורים ומדורי אירוח, מופיע כמגזין נפרד בכל שבוע, ומדי פעם מופיע בפורמט נרחב בעניינים שונים כגון בריאות, פרנסה ועוד.
אביבים מוסף לילדים המכיל סיפורים, פרשת שבוע, יצירות, מתכונים, קומקסים ותוכן לילדים.
Söhne Mannheims
Söhne Mannheims (בעברית: בנים שלך מנהיים) היא להקה גרמנית שנוסדה בשנת 1995.
מטה (צבא)
יש להבחין בין שני גופים: מפקדה (אנגלית - Headquarters) וסגל (אנגלית - Staff), שלהם תפקידים ייעודיים שונים. המטה נחלק למטה מקצועי ולמטה מתאם. המטה המקצועי מורכב מחבר קצינים האמונים על נושאים מקצועיים (מודיעין, הנדסה, נ"מ, ארטילריה, חימוש, רפואה, משטרה צבאית, חיל התקשוב וכו'). קציני המטה משמשים כיועצים מקצועיים למפקד בתחומי מקצועם, מתכננים את הסיוע הקרבי ומפקחים על ביצועו. ברמת המטכ"ל מהווים קציני החיל הראשיים את המטה המקצועי של הרמטכ"ל. המטה המתאם מורכב מהמפקד, מאגף מטה (אג"ם) ומקציני לוגיסטיקה ושלישות. תפקידו לכוון ולבקר את פעילות המטה.
ז'יז'י (פירושונים)
{{פירושונים|
מטה (צבא)
מטה אג"מי הוא מטה מצומצם, בראשות קצין אג"ם, המורכב מקבוצת קצינים מתפקידים נבחרים המרכזיים בניהול הקרב, בהם אג"ם, מודיעין ומרכז האש (ארטילריה, קשר לסיוע אווירי).
ז'יז'י (פירושונים)
ראו גם
}}
Söhne Mannheims
תיאור פעילות
בשנת 2005 קלאוס אייזנמן שהיה בין מקימי הלהקה עזב אותה. לטענותיו הוא עזב כי קסבייה ניידו פעל כדיקטטור.
בשנת 2007 הלהקה עשתה סיבוב הופעות באירופה, בעיקר בארצות דוברי גרמנית. לאור ההצלחה הסבב הורחב ל-6 הופעות נוספות.
בשנת 2011 שוחרר אלבום הרביעי Barrikaden von Eden. בשנת 2013 הלהקה התמודדה על ייצוג גרמניה באירוויזיון, אך הפסידה לקסקדה.
בשנת 2017 הלהקה עשתה סבב הופעות נוסף באירופה בה השתתף גם ת'ורסטיין איינרסון.
באפריל 2018 נפטר גיטריסט רובי מריאנו שהיה בלהקה מאז שהיא נוסדה.
פי בטא קפא
אחוות פי בטא קפא (באנגלית: Phi Beta Kappa Society; השם מורכב משלוש אותיות ביוונית עתיקה: פי בטא קפא (ΦΒΚ) ראשי התיבות של המוטו Φιλοσοφία Βίου Κυβερνήτης; "אהבת החוכמה היא הקברניט לחיים") היא אחוות הסטודנטים הוותיקה ביותר בארצות הברית. היא נוסדה בשנת 1776 בקולג' ויליאם ומרי, בוויליאמסבורג, וירג'יניה עבור תלמידים מצטיינים. כ-10% מהסטודנטים לתואר בוגר במדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים מדויקים במוסדות העילית של האקדמיה האמריקאית מוזמנים להיות חברים באחווה, ציון המהווה אות כבוד והערכה. הבוגרים ממשיכים לקיים ביניהם קשר במסגרת האחווה לאורך כל חייהם. נכון לשנת 2017 קיימים 286 סניפים (chapters) של האחווה המקבלים כ-19,000 חברים חדשים מדי שנה.
היסטוריה
האחווה נוסדה על ידי חמישה סטודנטים שנהגו להיפגש מחוץ לשעות הלימודים בפאב מחוץ לקמפוס קולג' ויליאם ומרי, בוויליאמסבורג, וירג'יניה ולדון באופן חופשי בנושאים שונים, חלקם קשורים ללימודיהם האקדמיים וחלקם לפוליטיקה, פילוסופיה וכדומה. כל הדיונים נערכו Sub rosa (כלומר תוך הסכמה וכבוד הדדי שדברים שנאמרו בפגישה לא יודלפו לאוזניים זרות). את התקנון הראשון של האחווה ערכו חמשת חבריה והמועמדים הראשונים מחוץ לקבוצה זו התקבלו אליה ב-1779. התקנון הדגיש את חירות הביטוי וחופשיות הדיון (בניגוד לסכולסטיקה האקדמית) בצד האיסור על הדלפת כל דבר שנאמר בפגישות. המטרה העליונה של הדיונים הוגדרה, ברוח הנאורות כ-"to dispel the clouds of falsehood by the radiant sunshine of truth" (כלומר: "לפזר את ענני השקר על ידי אור השמש הקורן של האמת"). האחווה דחתה כל יסוד זר, בפרט יסודות שמקורם בבריטניה ובאירופה וקשרה עצמה עם ערש תרבות יוון העתיקה, אותה שאפה לכונן מחדש באמריקה. לפיכך בחרה לעצמה, לראשונה, וצעד שישפיע על אחוות נוספות בהמשך, במוטו יווני ובשם יווני. תקנון האחווה הדגיש את ערך החברות, השלוב עם מוסר, עזרה הדדית והפריה תרבותית ורוחנית, לדברי התקנון נבנה בניין האחווה כמקדש יווני עם ידידות כמסד וחסד וספרות כעמודים ("friendship as its basis and benevolence and literature as its pillars").
ב-1781, על רקע כיבוש ויליאמסבורג על ידי הבריטים במלחמת העצמאות של ארצות הברית, הוקמו שני סניפים של האחווה באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ייל. ב-1787 נוסד סניף רביעי בדארטמות' קולג'. עד מהרה התפרסה האחווה ויצרה סניפים בקולג'ים נוספים. על מנת לחבר את החברים לאגודה סולידרית, השתמשו מייסדי האחווה במאפיינים של אגודת סתרים כגון הצדעה מיוחדת שבאמצעותה יוכלו לזהות זה את זה, טקס קבלה למעמד חברות, שבועת נאמנות וסודיות וכדומה.
מאז ראשית המאה ה-19, והתפתחותן של אחוות נוספות, הפכה האחווה יותר לחברת-עילית, המקבלת את חבריה על סמך מצוינות אקדמית ואישית ושהחברות בה מהווה אות-הצטיינות.
הסניף הראשון בכל מדינה נקרא "אלפא של המדינה", השני נקרא בטא של המדינה וכן הלאה. כך, סניף יוניון קולג' שהוקם ב-1817 נקרא "אלפא של ניו יורק", סניף אוניברסיטת ניו יורק (1858) נקרא "בטא של ניו יורק", סניף הסיטי קולג' של ניו יורק (1867) נקרא "גאמה של ניו יורק", סניף אוניברסיטת קולומביה (1869) נקרא "דלתא של ניו יורק" וכן הלאה. לאחר אומגה (האות ה-24), נמנים הסניפים כ"אלפא-אלפא", "אלפא-בטא" וכן הלאה.
קבלה לחברות
לחברות באחווה מוזמנים סטודנטים לתואר בוגר, לרוב בשנתם האחרונה לתואר, אם כי לפעמים גם סטודנטים בולטים במיוחד בסיום שנתם הראשונה, בכ-10% מהמוסדות האקדמיים המובילים בארצות הברית. לכל סניף תקנון משלו, אולם על הסטודנט הנבחר להיות, בנוסף למצטיין בלימודים באופן בולט (בעשירון העליון של כיתתו), גם בעל מוסר גבוה.
מפתח האחווה
לכל חבר אחווה מוענק סמל בצורת מפתח מוזהב. בצידו האחד מופיעות אותיות שם האחווה ושלושה כוכבים המציינים את שלושת עקרונות האחווה: חברות, מוסר והצטיינות בלימודים. בצידו השני מופיעות האותיות SP המציינות את המונח Societas Philosophiae ("חברה פילוסופית" בלטינית).
פעילויות ופרסומים
החברה מציעה לחבריה מלגות, תוכניות חילופי סטודנטים ופרסי הצטיינות אקדמיים. בין הפרסים המחולקים, פרס ראלף וולדו אמרסון עבור מסה (חיבור עיוני) מצטיינת במדעי הרוח ופרס פי בתא קאפא למדעי הטבע.
האחווה מוציאה לאור את רבעון האקדמי The American Scholar (נוסד ב-1932)
קרחון אקסודוס
פני שטח הקרחון חלקים.
הקרחון ממוקם 2 קילומטרים צפונית-מזרחית להר אליס.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition), משלחת חקר מטעם אוניברסיטת ויקטוריה, מהעיר ולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963
הקרחון נקרא על שמו של עמק אקסודוס הסמוך.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Professional Paper
סטאר (מפרשית)
סטאר (Star) היא סירת מפרש זוגית (הגאי ואיש צוות נוסף), בעלת גוף יחיד ושני מפרשים, אורכה של הסירה הוא 6.9 מטר.