cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוספות
יצירת התוספות
המסקנות ההלכתיות שעולות מתוך חידושיהם של בעלי התוספות (שחלקם קובצו בספר 'פסקי תוספות') היוו מקור חשוב להתגבשותם של מנהגי יהדות אשכנז. הם מצאו את מקומם בספרי תלמידי המהר"ם מרוטנבורג - הרא"ש, סמ"ק, מרדכי, הגהות מיימוניות ועוד, והם מקור מרכזי לפסקי הרמ"א שכתב את המפה על השולחן ערוך.
התוספות בדפוסי התלמוד
אף על פי שנוצרו קבצים רבים של תוספות בבתי מדרש שונים לאורך תקופת בעלי התוספות ונערכו בידי עורכים שונים, מאז הדפסת התלמוד נשמר הכינוי "תוספות" בסתם (ולעיתים "תוספות שלנו") לקבצים שנדפסו על דף הגמרא לצד הגמרא עצמה. קובצי התוספות במסכתות השונות לא הגיעו ממקור אחד, ובכל מסכת הדפיסו המדפיסים את הקובץ שהגיע לידם. לראשונה הודפסו התוספות למסכת ברכות בשנת גמר"א (ה'רמ"ד) בידי יהושע שלמה שונצינו, בהדפסה הראשונה של מסכתות מהתלמוד בכלל. בהמשך הדפיס בן אחיו גרשם שונצינו עוד 23 מסכתות עם תוספות. דניאל בומברג הדפיס במהדורת ש"ס ונציה את כל התלמוד עם תוספות (מלבד במסכת הוריות), כאשר במסכתות שהודפסו קודם לכן הוא השתמש באותם קבצים שהשתמשו בני שונצינו. בכל מהדורות התלמוד הנדפסות מכאן ואילך הודפסו התוספות בהתאם למהדורת בומברג (מלבד שני דפוסים שלא הודפסו בהם תוספות כלל).
במסכתות אחדות הוסיפו בדפוסים אחרים הערות על דברי התוספות בשם "תוספות ישנים", אך אין זו נוסחה ישנה של דברי התוספות שלנו, אלא בדרך כלל ליקוט מתוך קבצים מקבילים של תוספות. במקרים מסוימים אלו הערות שנוספו על הגיליון בכתבי היד בידי עורכים מאוחרים.
להלן רשימת מקורות קובצי התוספות הנדפסים ועורכיהם:
עיוני התוספות
רשימה חלקית של נושאים עקרוניים העולים לדיון בדברי התוספות:
שיטת לימודם של בעלי התוספות
הגמרא – בין תלמוד ירושלמי ובין תלמוד בבלי – בנויה מאוסף אמרות של חכמים שונים (תנאים ואמוראים) ודיונים על אמרות אלו. הדיונים מתקיימים ברובם בארמית, בקיצורי מילים ובמונחים מורכבים שמשמעותם משתנה לאורך הדיונים, ובשל כך פעמים קיים קושי להבין את המשמעות הפשוטה של הגמרא. רש"י היה הראשון שכתב פירוש מקיף על כל הש"ס (לפניו כתב רבנו חננאל פירוש, אך לא הקיף את הש"ס כולו). פירושו של רש"י מתאפיין בעיסוק בסוגיה באופן מקומי. לעומת זאת, בעלי התוספות, מצאצאיו, בוחנים את הסוגיה בהשוואה לסוגיות אחרות בש"ס. אל הש"ס הם מתייחסים כמקור אחיד שחייבת לשרור בו קוהרנטיות.
להלן השוואה בין פירוש רש"י לפירוש רבנו תם, נכדו, מבעלי התוספות:
בגמרא, מופיעה פסיקת הלכה בנוגע לדיני קניין: יהודי החפץ בקניית דבר (בסוגיה מדובר על קרקע), נאסר לעשות זאת אם יהודי אחר כבר מנסה לקנותו. מותר לו לעשות זאת רק במקרה שהיהודי האחר חזר בו מרצונו לקנות. כדי לבסס את הדין הזה הגמרא מצטטת דין דומה: "עני המהפך ב'חררה' ובא אחר ונטלו, נקרא רשע". רש"י מפרש: "מהפך בחררה - מחזר אחריה לזכות בה מן ההפקר או שיתננה לו בעל הבית". כלומר, אם עני מנסה לזכות במשהו מן ההפקר או בנדבה מבעל הבית, אסור לאחר לקדמו "ולחטוף" את החפץ לפניו.
רבנו תם מפרש שבמסכת קידושין סוגיית "עני המהפך בחררה", שהנוטל ממנו נקרא רשע, נאמרה רק במקרה שהעני מנסה לקנות משהו, ואילו במסכת בבא מציעא מדברת הסוגיא לגבי חפץ של הפקר, כגון מציאה או נדבה, שאז כולם שווים ויכולים להתחרות עליה, עד שאחד זוכה בפועל (ומבצע מעשה קניין). לאחר הסבר זה מביא רבנו תם סוגיות נוספות בש"ס שנראות כסותרות את העיקרון זה, אך הוא מתרץ אותן אחת ואחת, מתוך מחויבות להסברו.
דוגמה זו ממחישה את החיפוש אחר העקביות בכל הסוגיות, ומציאת הסברים המיישבים את כל הסתירות שביניהן. זו, כפי שנכתב למעלה, היא אחת הבעיות המרכזיות שהעסיקו את בעלי התוספות בפירושם לגמרא.
הערכה מודרנית
החוקר ישראל תא שמע כתב על כך:.
מחלת בסט
מחלת בסט (Best disease או Vitelliform Macular Dystrophy) היא מחלת עיניים גנטית. המחלה, המאופיינת בניוון של המקולה (האזור המרכזי של הרשתית האחראי על חדות הראיה המרכזית), מאובחנת לרוב בין הגילאים 3 ל-15 וגורמת להפחתה הדרגתית ביכולת הראייה, לעיתים עד כדי עיוורון מלא, אולם במרבית המקרים לחולים יש יכולת ראייה היקפית. המחלה הוגדרה לראשונה ב-1905 על ידי פרדריך בסט (Frederich Best). למרות שבשנים האחרונות נחשפו עובדות רבות על הרקע הפיזיולוגי והמולקולרי של המחלה, עדיין אין לה טיפול יעיל.
פתולוגיה
מחלת בסט מאופיינת באגירה לא נורמלית של ליפופוסין (lipofuscin), פיגמנט שהוא תוצר פרוק של תאי דם. החומר הנאגר יוצר על פני הרשתית מבנים צהבהבים דמויי חלמון ביצה, והיעלמותם גורמת באופן הדרגתי לפגיעה בחדות הראייה המרכזית ולראייה מטושטשת בשתי העיניים. המחלה מתבטאת לראשונה בדרך כלל בשנות הילדות או בגיל ההתבגרות (3-15) ומחמירה עם הגיל. התפתחות המחלה איטית מאוד והשונות הפנוטיפית בין חולים גדולה. לעיתים קרובות חולים בגילאי ה־50 שומרים על יכולת הקריאה. ישנם מקרים מתועדים בספרות שבהם תוארו אנשים הנושאים את האלל הגורם למחלה, אך אינם סובלים מבעיות ראייה.
אפידמיולוגיה
המחלה נפוצה בעיקר באנשים ממוצא אירופאי. המחלה מורשת בדרך כלל בהורשה אוטוזומלית דומיננטית, כלומר מספיק הורה אחד החולה במחלה כדי להעביר את המחלה לדור הבא. בישראל ידוע על כ־300 ילדים חולים, ובארצות הברית על כ-14,000.
רקע מולקולרי וגנטי
מחלת בסט היא מחלה אוטוזומלית דומיננטית הנגרמת עקב מוטציות שונות בגן BEST1 (נקרא בעבר VMD2), הנמצא על כרומוזום 11 ומקודד לחלבון בסטרופין-1. באופן נורמלי החלבון מבוטא בתאי האפיתל של רשתית העין. החלבון בסטרופין-1 הוא ממברנלי היוצר דימרים ומכיל 4-6 אזורים חוצי-ממברנה. החלבון נחשב כרב-תפקודי (multifunctional) וקיים ויכוח בספרות המדעית לגבי תפקודיו השונים: תעלת כלור (Cl-) המשופעלת על ידי ריכוז הסידן (Ca++) התוך-תאי, תעלת ביקרבונט (HCO3-) ו/או מעכב תעלות סידן תוך-תאיות תלויות מתח (intracellular voltage-dependent Ca2 + channels). כמו כן, מוטציות בגן הגורמות למחלה התפתחותית של העין מצביעות על מעורבותו בתהליך התפתחותי זה. עד כה ידועים לפחות 100 אללים מוטנטים שונים היכולים לגרופ למחלת בסט. ברובם של האללים הפתוגנים, הגן BEST1 מכיל מוטציות בקצה ה-N טרמינלי של החלבון, מה שיכול להצביע על האזור הזה כבעל חשיבות רבה לפעילות החלבון.
כלבי הרחוב של מוסקבה
אוכלוסיית כלבי הרחוב של מוסקבה היא אוכלוסייה של רבבות כלבים משוטטים בעיר מוסקבה, שגודלה יציב מאז המאה ה-19. לפי הערכה משנת 2010, גודל אוכלוסיית הכלבים המשוטטים של מוסקבה הוא כ-35,000, כך שבמוסקבה יש לפחות כלב משוטט אחד לכל 300 איש. חלק מאוכלוסייה זו הסתגלה לעיר המודרנית, עד כדי שימוש במערכת הרכבת התחתית של מוסקבה.
רקע
כלבי מוסקבה הם, מאז 1980 לערך, מושא מחקרו של הביולוג אנדריי פוירקוב, מומחה לזאבים במכון לאבולוציה ואקולוגיה. לפי מחקריו מדובר באוכלוסייה הנקבעת לפי כמות המזון הזמינה ולפיכך גודלה קבוע למדי. רוב הגורים אינם מגיעים לבגרות ורק 3% מתוכם מגיעים לגיל הפוריות. רוב הפרטים אינם מאריכים חיים לאחר גיל 10. הם חולקים מאפיינים פיזיים משותפים כגון גודל בינוני, פרווה סמיכה, זנבות ארוכים ואזניים זקורות. רוב האוכלוסייה מורכבת מפרטים שנולדו ברחוב, אך אליהם מצטרפים כלבים שננטשו על ידי בני אדם.
לדברי סטודנט-מחקר של פוירקוב, אנשי העיר נוטים לקבל את קיומם של הכלבים לצידם, להאכיל אותם ולראות בהם חלק מאופייה הייחודי של עירם.
פוירקוב חילק את האוכלוסייה לארבע קבוצות, לפי יחסם לבני האדם:
התנהגויות ייחודיות
התנהגויותיהם של ה"קבצנים" ייחודיות ומבדילות אותם הן מה"זאבים" והן מכלבי בית. אחת משיטות הפעולה שנצפו היא קידומם של הכלבים החמודים ביותר בלהקה להתיידד עם עוברי אורח וכך להשיג מהם מזון, מתוך הבנה שכלבים גדולים מדי נתפסים כאיום ואינם מצליחים להשיג מזון. נצפה כי הכלבים מאתרים סוגים שונים של בני אדם נושאי מזון ומחליטים באיזו אסטרטגיה לנקוט מולם, שיגור כלב חמוד או הפחדה על ידי נביחה מאחור, בתקווה שהאדם יפיל מזון. אולם, ככלל, הכלבים העירוניים אינם מאיימים מבחינה חיצונית, אם כי נרשמו גם מקרים של התנפלויות כלבים על בני אדם. חוקרים מניחים כי בשל הזמינות הגבוהה של מזון איכותי, הכלבים אינם נזקקים לנהל מלחמה מתמדת על מזון ומסוגלים להשקיע בפיתוח ושכלול התנהגויות.
כלבי הרחוב למדו לחצות את הכבישים הסואנים, תוך שימוש במערכת הרמזורים, גם כאשר לא חצו את הכביש בני אדם. החוקרים מניחים שאור הרמזור אינו הסיבה הישירה, כיוון שכלבים אינם מסוגלים להפריד בין אור ירוק לאדום, אלא סימנים אחרים.
הכלבים והרכבת התחתית
מערכת הרכבת התחתית של מוסקבה היא מהמסועפות בעולם והשנייה מבחינת עומס הנוסעים. כ-500 כלבים חיים באופן קבוע בתחנותיה, בחודשי החורף הקרים. מתוכם נצפתה תת-קבוצה של כ-20 פרטים המבינים את פעולת מערכת הרכבות ועושים בה שימוש מושכל ומכוון לנסוע לתחנות מסוימות בפרקי זמן שונים של היום (כגון שנת לילה באזור מרוחק ושקט ונסיעה למרכז שוקק בשעות היום).
נראה כי הכלבים מסוגלים להעריך את זמן הנסיעה בין תחנות, לזהות את קריאת הכרוז בקרון, לזהות את הריח הייחודי לכל תחנה ולשלב את הגורמים לעיל.
ב-2001 דקרה יוליה רומנובה, בת 22, כלב בשם מלצ'יק שחי בתחנת הרכבת מנדלייבסקיה (Менделе́евская) באמצעות סכין מטבח וגרמה למותו. הדבר אירע בשעת עומס בתחנה וגרם להתקוממות של הנוסעים ולמעצרה של האשה, אשר נמצאה בלתי שפויה. בפברואר 2007 הוקם בתחנה פסל ברונזה של הכלב כאנדרטה לזכרו.
משמעות תרבותית של נכסי מורשת
משמעות תרבותית (Cultural Significance) היא מושג מפתח בשימור של נכסי מורשת, המתייחס למגוון אתרי ונכסי המורשת, מוחשיים ולא מוחשיים, ניידים ולא ניידים. לפי אמנת בורה (Burra Carter), המשמעות התרבותית, היא ערך אסתטי, היסטורי, מדעי, חברתי או רוחני של דורות העבר, לדור בהווה ולדורות בעתיד. משמעות תרבותית מגולמת במקום עצמו, במבנה שלו, בסביבה, בשימוש, בהקשרים, במשמעויות, בעדויות, ובקשר שלו למקומות ולחפצים. ייתכן שמקום או נכס מסוים יגלם בתוכו מגוון של ערכים עבור פרטים או קבוצות שונות.
הערכת המשמעות של האתר
משמעות המורשת התרבותית וחשיבותה נובעות מערכו התרבותי של אתר לרבות ערכיו האסתטיים, ההיסטוריים, החברתיים והמדעיים. בחינת הערכים המגולמים באתר, משמשת כמסגרת לדיון ציבורי ומקצועי, באשר להחלטה אודות עתידו של אתר, האם הוא יוכרז לשימור או לא, ובאיזו דרגת חשיבות ראוי להתייחס אליו.במסגרת זו מקובל לנסח את "הצהרת המשמעות התרבותית" על פי ערכי האתר המשמשים כקריטריונים להערכה. הערכת המשמעות משמשת גם כבסיס לתכנון האתר.
משמעות הערכים על פי אמנת בורה
אף כי ישנן מילות תואר רבות להגדרת החשיבות והמשמעות התרבותית, המושגים "אסתטי", "היסטורי", "מדעי" ו-"חברתי" מכילים את הערכים האחרים. מושגים אלו אינם מבטלים זה את זה, לדוגמה, לסגנון ארכיטקטוני יש היבטים היסטוריים ואסתטיים כאחד. החלוקה לקטגוריות של ארבעת הערכים האלו היא אחת הגישות להבנת מושג המשמעות והחשיבות התרבותית. עם זאת, ייתכן שיגובשו קטגוריות מדויקות יותר ככל שהבנת מקום מסוים תלך ותעמיק.
ערך אסתטי
הערך האסתטי מתבטא באיכויות החווייתיות והחושיות של האתר ונמדד בקריטריונים של צורה, צבע וטקסטורה, דוגמת יצירת אמנות או אדריכלות.
ערך חברתי
הערך החברתי נוגע ליכולתו של האתר לגבש זהות קבוצתית וקשרים חברתיים אחרים הנבנים דרך הקשר אליו, דוגמת אתרים בעלי ערך לאומי, דתי ורגשי.
ערך מדעי
הערך המדעי מתבסס על האתר כמקור מידע למחקר, דוגמת האתרים הארכאולוגיים.
ערך היסטורי
הערך ההיסטורי כולל את ההיסטוריה של האסתטיקה, המדע והחברה, ולפיכך במידה רבה הוא קיים בבסיס כל המונחים האחרים. למקום יכול להיות ערך היסטורי משום שהשפיע על דמות היסטורית, אירוע, שלב או פעילות - או שהושפע מהם. ייתכן שיש לו גם ערך היסטורי כאתר שקרה בו אירוע משמעותי וחשוב. הקריטריונים לאמוד את הערך ההיסטורי נמדדים במידת ההשפעה של האתר על סביבתו כתוצאה מדמות היסטורית, אירוע או פעילות אחרת הקשורים בו. זו עולה ככל שרבות העדויות באתרן (in situ) הקשורות למאפיינים אלו. ואולם, אירועים או הקשרים מסוימים עשויים להיות משמעותיים וחשובים כל כך שמשמעות וחשיבות המקום נשמרות בלי קשר לאופן שבו טופל ושומר. הערך ההיסטורי מגלם גם את הפוטנציאל החינוכי של האתר.
דייזי דאק
דייזי דאק (באנגלית Daisy Duck) היא דמות הנפשה של ברווזה מואנשת של חברת וולט דיסני. היא נוצרה כהעתק נשי ובת זוגו של דונלד דאק, הופיעה לראשונה בתוכנית המצוירת "דוד דונלד" בשנת 1937. הפעם הראשונה בה הוזכר שמה ונשמע קולה היה בתוכנית "מר דאק צועד החוצה" בשנת 1940. קולה דובב על ידי קלרנס נאש, שהיה גם המדבב של דמותו של דונלד דאק.
דונה דאק
בעוד שלדונה לא נעשה שימוש נוסף בסרטים לאחר הופעתה היחידה, היא הפכה להשראה ליצירתה של דייזי. ב-1951, דונה הופיעה ברצועות הקומיקס של דיסני והוצגה כיריבתה (שלא מדעת) של דייזי על חיבתו של דונלד.
דמויות אחרות של דיסני, כמו גופי, הוצגו תחת שמות שונים והופעות שונות, מה שהוביל כמה היסטוריונים למסקנה שדונה ודייזי הן אותה הדמות. עם זאת, במקרים אחרים אלה, בדרך כלל התפתחו שינויים עם הזמן, שבמהלכם הדמות נשארה בשימוש. לעומת זאת, דונה הופיעה רק פעם אחת, ועברו מספר שנים עד שעוצבה מושא אהבה נשית חדשה לדונלד. היו הבדלים משמעותיים רבים בין שתי הדמויות באישיות, לאום, שם ולבוש.
על פי אנציקלופדיית סרטי ההנפשה הקצרים של דיסני ומאגר הנתונים המצוירים הגדול, "דון דונלד" נחשב להופעת הבכורה של דייזי. בשנת 1999, חברת וולט דיסני הוציאה סיכות אספנים כחלק מסדרת "Countdown to the Millennium", שבה נכתב "Daisy Duck debuts as Donna Duck 1937" (דייזי דאק מופיעה לראשונה בתור דונה דאק 1937).
מדבבות בעברית
דייזי דאק דובבה עד שנות ה-2000 על ידי הבמאית שפרירה זכאי ואחר כך על ידי הזמרת לימור שפירא. מאז שנת 2009 ממלאת תפקיד זה עדי קוזלובסקי ואחר כך הדר שחף-מעיין משנת 2014. בסדרה "דונלד דאק וצוות קוואק" דייזי דובבה על ידי אורית אמיר.
ניתוח למידה
ניתוח למידה (באנגלית: Learning Analytics - LA) הוא מושג הכולל פעולות של מדידה, איסוף, ניתוח נתונים ודיווח אודות לומדים בהקשרים שונים. זאת לשם הבנה ושיפור סביבת הלמידה ותוצאותיה. ניתוח למידה הוא תחום מחקר חדש המשלב תאוריה ופרקטיקה מדיסציפלינות רבות במטרה לחקור את אינטראקציות הלומד בסביבות למידה ולספק נתונים רלוונטיים לגבי תהליך למידתו.
הגדרת המושג ניתוח למידה
משמעות מושג זה שנויה במחלוקת. הגדרה רווחת טוענת כי ניתוח הלמידה עושה שימוש במגוון נתונים דיגיטליים לשם ניבוי תהליכי למידה וייעוץ ביחס לתהליכי למידה. בעידן הדיגיטלי, ניתוח למידה הוא איסוף העקבות הדיגיטליים אותם השאיר אחריו הלומד במהלך האינטראקציה עם מערכות הלמידה הממוחשבות. ניתוח עקבות התלמיד מאפשר לעמוד אחר מתאמים או קשרים בין פעולות התלמיד לבין תוצרי הלמידה ואיכותה. כדוגמאות לעקבות התלמיד אשר מתועדים ונאספים לשם ניתוח הלמידה ניתן למנות את מספר הפעמים בהם התלמיד נכנס לאתרי למידה, זמני הגשת מטלות וציונן הסופי, זמן שהייה כולל במרחב הווירטואלי, כמות הודעות שנכתבו או נקראו ועוד. ניתוח הלמידה מאפשר לעקוב אחר גורמים שהמורה לא מסוגל להגיע אליהם.
קיימת ביקורת בקרב חוקרים ביחס לשיוך האבסולוטי של ניתוח הלמידה אל התחום הדיגיטלי. יש המכלילים בתחום את כל השיטות לניתוח למידה, כולל מודלים מהתקופה שקדמה ללמידה הדיגיטלית.
התרומה הרבה של מסקנות מחקרי ניתוח למידה באים לידי ביטוי ב:
ההבדל בין ניתוח למידה לבין כריית מידע בחינוך
יש להבדיל בין ניתוח למידה לבין כריית מידע בחינוך. לפי סימנס, כריית מידע בחינוך היא מושג כללי יותר הכולל הן ניתוח למידה והן ניתוח אקדמי. ברוקס מציע הבחנה מתקדמת יותר בין המושגים הקשורה למקור מהם נובעים התחומים. לפיו, בעוד שניתוח למידה מתמקד בחקר מערכות וארגוני למידה כגון מערכות ניהול למידה, הרי שחוקרים בתחום כריית מידע בחינוך מתמקדים באינטליגנציה ולמידה. עם זאת, בין שני תחומי מחקר אלו קיימת חפיפה משמעותית ביחס למטרות ושיטות המחקר.
התפתחות עתידנית
למרות תשומת הלב המחקרית הניתנת למושג ניתוח למידה והפיתוח המואץ של שיטות הניתוח, לרוב אנשי החינוך אין גישה לכלי ההערכה ולשיטות הניתוח. משום כך, אין המורה מן השורה מסוגל לבצע הערכות מורכבות ומגוונות ביחס לתהליכי הלמידה של תלמידיו. גם ללומדים אין כיום את המידע אודותיהם כפי שקיים במערכות הממוחשבות. מידע אשר עשוי להגביר את המוטיבציה שלהם ללמידה בהציגו תמונה של התקדמותם וביצועיהם.
לכן, שלב התפתחותי חשוב בתחום ניתוח הלמידה הוא פיתוח כלים אשר יסייעו לארגונים ולמוסדות לימוד להעריך את פעילויות הלומדים, לעקוב אחר התקדמותם ולנצל את ניתוח הלמידה לשיפור מגוון הזדמנויות הלמידה. רצוי כי תוצאות ניתוח הלמידה יוצגו ללומדים עצמם, יאפשרו להם לעקוב אחר פעילותם ובכך לשפר את אופן למידתם.
ביקורת אודות ניתוח למידה
הביקורת על ניתוח הלמידה מתמקדת בעיקר בבעיות אתיות ביחס לאיסוף נתונים ומידע אודות אנשים שונים ושימושים שונים בהם. קיימת אפשרות לשימוש נתונים בין מערכות, ארגונים ובעלי עניין אשר מנסים לקדם את מטרותיהן האישיות על סמך ניתוח הלמידה של כלל הגולשים ברשת. השימוש במידע שנאסף פוגע בפרטיות של הלומד ולעיתים נוגדת את מטרותיו ורצונו ונעשה ללא ידיעתו.
תוצאות ניתוח הלמידה
ניתוח מהלך הלמידה הוא בעל תועלת רבה לכל הנוטלים חלק במלאכת ההוראה והחינוך החל מהתלמיד ועד לחוקרים, למקבלי ההחלטות ולמעצבי המדיניות החינוכית. משמש לשם:
ניבוי: כמו זיהוי תלמידים בעלי פוטנציאל גבוה לנשירה מהלימודים, או איתור תלמידים מתקשים.
התאמה אישית: תוצאות הניתוח מאפשרות לעצב לכל תלמיד תוכנית למידה המתאימה בדיוק לידע, למיומנויות וליכולות שלו, כפי שבאו לידי ביטוי בהתנהלותו הדיגיטלית עד כה.
התערבות: הצגת המידע בפני מורה אשר יכול להתערב ולתמוך בתלמיד.
הדמיית מדע: סיפוק סקירה מקיפה של נתוני הלמידה באמצעים ויזואליים כגון גרפים או לרנוגרמות.
לקריאה נוספת
Arnold, K. E., & Pistilli, M. D. (2012, April). Course Signals at Purdue: Using learning analytics to increase student success. In Proceedings of the 2nd International Conference on Learning Analytics and Knowledge (pp. 267-270). ACM.
Blikstein, P. (2011, February). Using learning analytics to assess students' behavior in open-ended programming tasks. In Proceedings of the 1st international conference on learning analytics and knowledge (pp. 110-116). ACM.
Kizilcec, R. F., Piech, C., & Schneider, E. (2013). Deconstructing disengagement: Analyzing learner subpopulations in massive open online courses. In Proceedings of the Third International Conference on Learning Analytics and Knowledge, 170–179. Pappano, L 2012, November 2). The year of the MOOC. The New York Times
Siemens, G., & d Baker, R. S. (2012, April). Learning analytics and educational data mining: towards communication and collaboration. In Proceedings of the 2nd international conference on learning analytics and knowledge (pp. 252-254). ACM. Siemens, G. (2010). What are learning analytics. Retrieved March, 10, 2011. Shum, S. B., & Ferguson, R. (2012). Social Learning Analytics. Educational Technology & Society, 15(3), 3-26
קרן מ.ת. אברהם
'''קרן מ.ת. אברהם''' הוא מוסד אמנות ללא כוונת רווח. המטה הכללי של המרכז ממוקם בפריז, צרפת, ומשרד ראשי בתל אביב. אוצרותיו מאוחסנים בז'נבה, שווייץ. המרכז נוסד על ידי צאצאיו של מנסור תמיר אברהם לאחר מותו, בשנת 1999. מטרתו המוצהרת של המרכז היא לקדם את הערכת הציבור לאמנות המודרניזם, האימפרסיוניזם והאמנות המודרנית של רוסיה ואירופה באמצעות איסוף יצירות שניתן לשאול אותן "למטרה האחת והיחידה של הצגתן ולמידתן באמצעות מוסדות ציבור". נשיא הקרן המכהן הוא אמיר גרוס כבירי.
פעילות הקרן
עיקר האוסף מתמקד באמנות המודרניזם של אירופה ורוסיה של שלהי המאה ה-19 והמאה ה-20. בין עבודות האוסף ניתן למצוא יצירות של אמנים כגון אביגדור אריכא, סלבדור דאלי, נטליה גונצ'רובה, בוריס גריגורייב, מנשה קדישמן, מיכאיל לריונוב, לזר ליסיצקי, קזימיר מלביץ', ז'ואן מירו, אנרי רוסו, דייוויד שטרנברג וולדימיר טטלין. ברשות המרכז אוסף פסלים מלא של אדגר דגה, שאותו השאילה למוסדות כגון הגלריה הלאומית לאמנות בסופיה, בולגריה, ומוזיאון תל אביב בישראל.
ב-2010 קרן מ.ת. אברהם, תרמה פרסום היסטורי לספריית יד ושם: אלבום אדולף היטלר, עם זכויות יוצרים משנת 1936 מאת Cigaretten-Bilderdienst.
במאי 2012, המרכז השאיל למוזאון ההרמיטאג' בסנט פטרסבורג, רוסיה, מספר ברונזות של האמן אדגר דגה לתערוכה וסימפוזיון בינלאומי בנושא פסלי ברונזה. בין האמנים בתערוכה נמנו סלבדור דאלי, אדגר דגה, אלכסנדר ארכיפנקו, קונסטנטין ברנקוזי, פייר אגוסאה רנואר, אגוסטה רודין, הונורה דומייר ואמנים נוספים.
הקרן השיקה מחלקה להפקת כתבי אומנות, העוסקת בהיסטוריה של האומנות וכן מחקרים בנושא בשם אם. טי. איי. באוגוסט 2012. במהלך 2013-2012, הקרן פרסמה ספר שעסק בנושא מכירת האומנות הרוסית על ידי הסובייטים (1938-1917), לרבות עבודות אומנות שנלקחו מאוספים של מוזיאון הארמיטאז', כמו גם נושאים אחרים, ושנקרא 'מכירת האוצרות של רוסיה'.
נכון לתחילת 2013, עם התמיכה ושיתוף הפעולה של ועדת ליסיצקי ומוזיאון Van Abbe באיינדהובן, הקרן עורכת ומנהלת את פרסום קטלוג יצירות האומנות "התקופה היהודית" של אל ליסיציקי, שיהיה הכרך הראשון מבין ארבעה שיפורסמו על פועלו של האומן.
ב-2013, כחלק מתערוכת "העיר הלבנה" במוזיאון ההרמיטאג' בסנט פטרסבורג, הקרן הפיקה פרסום בשם "העיר הלבנה – אדריכלות הבאוהאוס בתל אביב", שמציג את המסורת האדריכלית של הבאוהאוס בתל אביב. באותה שנה הקרן הפיקה וערכה את הספר בשם "ליסיצקי – קבקוב, אוטופיה ומציאות במוזיאון הארמיטאז' ".
ב-2013, כחלק מ "ימי תל אביב בסנט פטרסבורג" שהוא אירוע ייחודי של דיאלוג תרבותי בחסות משרד החוץ הישראלי והקונסול הכללי בסנט פטרסבורג שברוסיה, הקרן תמכה ונטל תפקיד מרכזי בארגון תערוכה בינלאומית במוזיאון הארמיטאז' הלאומי בשם "העיר הלבנה – אדריכלות הבאוהאוס בתל אביב", שמציגה את 'העיר הלבנה' תל אביב ומתארת את המסורת העירונית והאדריכלית של תל אביב, וכן תמך בהפקת חומרי ההסברה מטעם משרד החוץ הישראלי ברוסיה.
פורד נגד פרארי
פורד נגד פרארי (באנגלית: Ford v Ferrari) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019, שבוים על ידי ג'יימס מנגולד ונכתב על ידי ג'אז באטרוורת', ג'ון-הנרי באטרוורת' וג'ייסון קלר. מאט דיימון וכריסטיאן בייל בתפקידים הראשיים, וקטרינה באלף, ג'ון ברנטל, טרייסי לטס, ג'וש לוקאס, נוח ג'ופה, רמו ג'ירון וריי מק'קינון בתפקידי משנה.
קרן מ.ת. אברהם
היסטוריה
הארגון נוסד בשנת 2004 על ידי משפחתו של מנסור תמיר אברהם. מ.ת. אברהם נולד ב- 27 באפריל 1912, בעדן שבתימן, שהייתה אז תחת שלטון בריטי. הוא היה לסמכות משפטית כמומחה לשלטון החוק האפריקני והאסייתי, וזכה במדליית ג'ורג' מאת הרשויות הבריטיות, שהעניקו לו אותה על עבודתו. אברהם היה גם אספן קפדן, והתמקד בעיקר ביצירות אמנות מרוסיה וממערב אירופה. אברהם הלך לעולמו ב-9 בינואר 1999, בגיל 86.
בשנת 2004 הקימו ילדיו ונכדיו את קרן מ.ת. אברהם כמוסד ללא כוונות רווח להכלת האוספים שלו. הנשיא המכהן כיום הוא אמיר גרוס כבירי. המרכז נמצא בז'נבה, שווייץ, והמטה הכללי בפריז, צרפת.
ייעוד
הייעוד המוצהר של הקרן הוא לקדם את הערכת הציבור לאמנות המודרניזם, האימפרסיוניזם והאמנות המודרנית של רוסיה ואירופה באמצעות איסוף יצירות שניתן לשאול אותן "למטרה האחת והיחידה של הצגתן ולמידתן באמצעות מוסדות ציבור".
פורד נגד פרארי
עלילה
הסרט מתאר כיצד מעצב הרכב קרול שלבי ונהג מכוניות המירוץ קן מיילס מובילים צוות מהנדסים ומעצבים אמריקנים מפורד לבנות מכונית מרוץ שיכולה לנצח את פרארי האגדית. בסופו של דבר הם מייצרים את הפורד GT40 לקראת הופעתה במרוץ 24 שעות של לה מאן ב-1966.
קרן מ.ת. אברהם
ייעוד
ייעודו החינוכי הוא לאמץ "תערוכות שיעודדו הערכה והבנה לאמנות, להיסטוריה שלה, להקשרה ולמשמעות שלה". התערוכות אותן מממן המרכז מלוות בתוכניות חינוכיות לילדים ובני נוער שנערכות על ידי אמנים, מחנכים ואנשי מקצוע אחרים. כמו כן, תומכת הקרן באמנים צעירים ובסטודנטים ללימודי יהדות.
פורד נגד פרארי
עלילה
הסרט מציג את המאבק בין פורד לפרארי גם כעימות תרבותי. כשהנרי פורד השני פונה אל מתחרהו האיטלקי, אנצו פרארי, בהצעה לרכוש ממנו את החברה, תשובתו המעליבה של פרארי מכניסה את פורד לסחרור נקמה. הוא מחליט להביס את פרארי במסלול המרוצים. צוותו כולל את לי איאקוקה, מנהלה הצעיר של מחלקת השיווק של פורד ולימים נשיא חברת קרייזלר.
הפקה
הסרט המבוסס על היריבות בין פורד לפרארי ועוסק במאבקי השליטה במרוצי לה מאן, חיכה זמן רב במחסני חברת פוקס המאה ה-20 כפרויקט שתוכנן לצאת לפועל. בתחילה היה אמורים לככב בו טום קרוז ובראד פיט לפי תסריט מקורי של ג'ייסון קלר, אך הפרויקט נזנח לאחר שג'אז באטרוורת' וג'ון הנרי באטרוורת' גויסו לכתוב את התסריט עם ג'וזף קושינסקי כבמאי. ב-5 בפברואר 2018 הוכרז כי ג'יימס מנגולד יביים את הסרט על פי התסריט המקורי של קלר, ג'אז באטרוורת' וג'ון הנרי באטרוורת'. בהמשך קטרינה באלף, ג'ון ברנטל ונוח ג'ופה הצטרפו לצוות השחקנים לצד כריסטיאן בייל ומאט דיימון בתפקידים הראשיים. ביולי 2018 לוהק ג'ק מק'מאלן לסרט לגלם את אחד המכונאים הבריטיים המפתחים של מיילס, וגם טרייסי לטס הצטרף לשחק את הנרי פורד השני, יחד עם ג'ו ויליאמסון. באוגוסט 2018 לוהק ג'יי ג'יי פילד לתפקיד מהנדס הרכב רוי לון, ראש רכבי פורד המתקדמים באנגליה ויד-ימינו של הנרי פורד השני. המלחין מרקו בלטרמי אישר בראיון שהוא יכתוב את פסקול הסרט, לאחר שבלטרמי עבד בעבר עם מנגולד בסרטים 3:10 ליומה", וולברין ולוגאן.
הצילומים החלו ב-30 ביולי 2018 ונמשכו 67 יום, והתקיימו בארצות הברית: קליפורניה, ניו אורלינס, לואיזיאנה, אטלנטה, סוואנה וג'ורג'יה ובלה מאן, צרפת.
הפצה
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-30 באוגוסט 2019 במסגרת פסטיבל הסרטים של טליורייד. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר והיה סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שלושה ימים מאוחר יותר. הסרט יצא להקרנות מסחריות ב-15 בנובמבר.
קרן מ.ת. אברהם
אוספים
הזרמים האופייניים לתקופה זו כלולים האימפרסיוניזם, פוסט-אימפרסיוניזם, קונסטרוקטיביזם, קוביזם, קובו-פוטוריזם, נאו-פרימיטיביזם, ריוניזם ופוטוריזם. להלן רשימה חלקית של האמנים שיצירותיהם מרכיבות את האוסף:
פרידייש קארינתי
פְרִידְיֶיש קארינְתי או פריגיֶיש קארינתי (בהונגרית: Karinthy Frigyes) (בודפשט, 25 ביוני 1887 - שיופוק, 29 באוגוסט 1938) היה סאטיריקן, סופר, משורר, כתב, מחזאי ומתרגם הונגרי-יהודי זוכה פרס באומגרטן (1935). שמו המקורי של אביו היה קוהן (Kohn) הגרסה הגרמנית-הונגרית לכהן. אחד מבניו היה הסופר פרנץ קארינתי ונכדו היה מארטון קארינתי במאי תיאטרון וסופר.
קארינתי פרץ לעולם הספרות ההונגרית בגיל 25, ב־1912 עם קובץ השירה והפרוזה כך אתם כותבים (הונגרית: Így írtok ti). הייחוד שבספר היה מה שכינה קארינתי "קריקטורה ספרותית" - לכאורה היה זה קובץ של כתביהם של גדולי הספרות ההונגרית, אך בעצם היה זה אוסף של פארודיות מבריקות עליהם ועל סגנונות כתיבתם. הספר הפך פופולרי מאוד באופן כמעט מיידי והקנה לקארינתי פרסום רב. קרינתי היה מכותבי כתב העת הספרותי החשוב היותר במחצית הראשונה של המאה ה-20 בהונגריה, "ניוגט" ("מערב"), בעריכתו הראשית של מבקר הספרות הנודע הוגו איגנוטוש.
קארינתי ידוע גם בזכות האזכור הספרותי הראשון לרעיון שש דרגות ההפרדה. בספרו ה־46, "הכול שונה" (הונגרית: Minden másképp van), שהיה קובץ של 52 סיפורים קצרים, הציג הסיפור "שרשראות" (הונגרית: Láncszemek) את הרעיון שניתן ליצור קשר בין כל שני אנשים בעולם בעזרת שרשרת קצרה של מתווכים, חמישה במקרה הזה. קארינתי נחשב לאחד הסופרים ההונגרים הפופולריים והמקוריים ביותר של המאה ה־20.
ראשית חייו
קארינתי נולד בבודפשט. אביו, יוז'ף קארינתי (1921-1846), היה פקיד וחבר מייסד של האיגוד ההונגרי לפילוסופיה. שם המשפחה שלו היה במקור "כהן" (Kohn) אולם בשנת 1874 כמנהגם של יהודים הונגרים רבים, שינה אותו לשם הונגרי - קארינתי. ב-3 בינואר 1887 יחד עם אשתו, קרולינה לבית אנגל (1895-1850) וארבע בנותיהם הראשונות, אלזה, עדה, גיזי ואמיליה, התנצר לפי הדת הנוצרית הלותרנית או אוונגלית. הכומר שהטביל אותם לנצרות היה הפסטור שנדור דולשאל, של הכנסייה האוונגלית הגרמנית בכיכר דיאק בבודפשט. בהמשך הוטבלו גם הילדים שנולדו אחר כך: מרישקה, מריה קטלין, פרידייש ויוז'ף. אחרי שנת 1895, שבה מתה האם בגיל 45, גידל האב לבד את ששת הילדים שנשארו בחיים.
פעילותו בתקשורת ובספרות
בשנת 1906 עבד בעיתון "אז אוישאג" (Az Ujság = העיתון). באותה תקופה התחילה ידידותו המפורסמת עם הסופר דז'ה קוסטולאני.
בשנים הבאות פרסם בעיתונות ההונגרית סיפורים, רומנים, פרודיות והומורסקות. הפך לפופולרי במיוחד בשנת 1912 הודות לקובץ Így írtok ti ("כך אתם כותבים") שכלל פרודיות לפי סופרים הונגרים רבים מזרם "המערב" שאליו השתייך גם הוא. הוא הוסיף לקובץ זה פרודיות נוספות בשנים הבאות. בין ספריו המוקדמים ניתן לציין גם את !Tanár úr, kérem (סליחה, המורה!), קובץ סיפורים קצרים המוקדש להווי בית הספר. קארינתי היה, בין השאר, מעריץ של ה.ג'. וולס השפיע על ספרי המדע הבדיוני שכתב. הוא תרגם להונגרית את ספריו "The Country of the Blind" (ארץ העיוורים) ו- "The Sea Lady (גבירת הים).
עם הספרים שתרגם נמנה גם "פו הדוב" מאת א. א. מילן שהפך בהונגריה לספר פולחן.
בעקבות ג'ונתן סוויפט כתב קארינתי את Utazás Faremidóba ("המסע לפה-רה-מי-דו", 1916) ואת "קפילריה" (1921, Capillaria), רומנים על מסעותיו החמישי והשישי של גוליבר.
ב-1929 חיבר את הנובלה "שרשראות" Láncszemek הציג את רעיון שש דרגות ההפרדה שהתפרסם מאוחר יותר והעסיק חוקרים רבים בתחום הפסיכולוגיה והרישות החברתי. החל משנת 1932 כיהן קארינתי כיושב ראש האיגוד ההונגרי לאספרנטו.
בשנת 1936 עבר ניתוח כריתת גידול המוח בקליניקה של הרברט אוליבקרונה בסטוקהולם.
על פרשת גידול המוח וטיפולו כתב רומן אוטוביוגרפי Utazás a koponyám körül ("מסע מסביב לראשי").
הוא נפטר שנתיים אחר כך, בשנת 1936 בעת חופשה באגם בלטון. הובא לקבורה בבית הקברות קרפשי בבודפשט.
חייו הפרטיים
ב-17 בספטמבר 1914 התחתן ברובע יוז'פווארוש עם השחקנית אתל יודיק, שנפטרה כעבור 4 שנים, ב-1918 במגפת השפעת הספרדית. בנם, גאבור קארינתי, היה לימים משורר. ב-1920 נשא קארינתי לאישה את ארנקה בהם, לימים פסיכואנליטיקאית, אך נישואיהם הסוערים לא עלו יפה ונפרדו. מנישואים אלה נולד בנו השני, הסופר פרנץ קארינתי. ארנקה בהם נספתה באושוויץ ב-1944. אחותו אדל יוסטינה קארינתי הייתה ציירת ונשואה לצייר ההונגרי-יהודי ויקטור ארדאי.
טיסה 855 של אייר אינדיה
טיסה 855 של אייר אינדיה הייתה טיסת נוסעים שהתרסקה במהלך ערב היום הראשון של השנה 1978, כ-3 ק"מ מחוף בנדרה, מומבאי. כל 213 הנוסעים ואנשי הצוות שעל סיפונה נהרגו. ההנחה היא שההתרסקות נגרמה בגלל בלבול מרחבי של הקפטן לאחר כשל של אחד ממחווני הטיסה בתא הטייס.
הייתה זאת תאונת התעופה הקטלנית ביותר בהודו עד האסון האווירי בצ'רקהי דאדרי בשנת 1996 ונחשבת עדיין לאסון התעופה השני בחומרתו בתת-היבשת ההודית.
המטוס
המטוס המעורב היה בואינג 747-237B, רישום VT-EBD, בשם הקיסר אשוקה. הוא היה ה-747 הראשון שנמסר לאייר אינדיה, באפריל 1971.
רצף האירועים
ההמראה הייתה ב-1 בינואר 1978 משדה התעופה סהר בבומביי (בשנות האלפיים, "נמל התעופה בומביי צ'הטרפטי שיוואג'י"). היעד היה נמל התעופה הבינלאומי של דובאי בדובאי.
בערך דקה אחרי ההמראה ממסלול 27, קפטן מ. ל. קוקר פנה ימינה כמתוכנן לאחר חציית קו החוף של בומביי לכיוון הים הערבי, שלאחריה המטוס חזר לזמן קצר למנח מאוזן נורמלי. זמן קצר לאחר מכן המטוס החל לנטות שמאלה, ולא חזר למנח טיסה.
הקופסה השחורה שחולצה מההריסות גילתה כי הקפטן העיר שמד האופק המלאכותי (AI) קרס, כלומר, שהוא עדיין הראה שהמטוס נמצא בשיפוע לימין. הקצין הראשי, שככל הנראה מד האופק המלאכותי הפונקציונלי שלו הראה על שיפוע לשמאל, אמר כי מד האופק המלאכותי שלו גם כן קרס, אבל מאמינים כי הקפטן בטעות פירש זאת ששני מדי האופק המלאכותי הראשיים הורו על שיפוע לימין. התרחיש קרה אחרי השקיעה כשהמטוס טס מעל הים הערבי בחושך, כך שהצוות לא היה יכול להצליב באופן חזותי את קריאות מד האופק המלאכותי עם האופק האמיתי שמחוץ לחלונות תא הטייס.
לבואינג 747 היה גיבוי שלישי של מד אופק מלאכותי במרכז לוח המחוונים שבין שני טייסים, ותמליל השיחה בתא הטייס מראה כי ייתכן שמהנדס הטיסה ניסה לכוון את תשומת לבו של הקפטן למד שלישי זה, או אולי למכשיר אחר שנקרא מד פניה ושיפוע, חמש שניות בלבד לפני שהמטוס פגע הים.
התפיסה המוטעה של הקפטן את כיוון המטוס, גרמו לו להשתמש במערכת בקרת הטיסה כדי להטות את המטוס ואת ההגה שמאלה, מה שגרם לבואינג 747 לאבד גובה במהירות. 101 שניות בלבד לאחר שעזב את מסלול ההמראה, המטוס פגע בים הערבי כשחרטומו מופנה מטה בזווית משוערת של 35 מעלות. לא היו ניצולים בין 190 נוסעים ו-23 חברי הצוות.
הסיבה הסבירה להתרסקות
בשרדי ההריסות החלקיים שנמצאו, לא התגלו ראיות של פיצוץ, שרפה, או כל כשל חשמלי או מכני; והשערה ראשונית של חבלה נשללה.
החקירה הגיעה למסקנה שסביר שהתאונה נגרמה "בשל פירוש לא נכון של מצב המטוס על ידי הקפטן, שהיה לחלוטין לא מודע לתקלה במכשיר ה-AI שלו. הצוות לא הצליח להחזיר את השליטה במטוס בהתבסס על מכשירי טיסה אחרים."
השופט הפדרלי המחוזי האמריקאי ג'יימס מ. פיטצג'רלד, בהחלטה המשתרעת על פני 139 עמודים, מ-1 בנובמבר 1985, דחה תביעה של רשלנות נגד חברת חברת בואינג, חברת ליר סייגלר שייצרה את המכשיר הלקוי, וחטיבת הרדיו של תאגיד רוקוול שייצרה את מערכת הגיבוי.
Combat Arms
משחקיות
בדומה למשחקים אחרים מהז'אנר הזה, דוגמת Counter-Strike, Call Of Duty, ועוד, המשחק הוא משחק יריות ריאליסטי בו חיילים נלחמים אלה באלה בזירות מציאותיות ובכלי נשק מציאותיים דוגמת רובי סער, אקדחים, רובי ציד, תת-מקלעים, רובי צלפים ועוד. המשחק מציע מגוון מצבי משחק, החל ממצבים קלאסיים דוגמת קרב "כולם על כולם", קרב "קבוצה נגד קבוצה", Capture the Flag ואף אפשרות למשחק קואופרטיבי (Coop), עד למצבי משחק פחות נפוצים (במשחקים אחרים) כגון נטרול פצצה, לכידת מרגלים, חיפוש והשמדה, ציד זומבים כיבוש יעדים ועוד. למשחק יש מערכת דירוג שחקנים שמבוססת על נקודות ניסיון, רמות ודרגות צבאיות שהשחקן מתקדם בהן (בדומה למצב מרובה המשתתפים של Call of Duty). ביצוע משימות, הריגת שחקנים אחרים ועליית בדרגות מביאים עימן לא רק נקודות ניסיון אלא גם Gear Points (GP) שנחשב ככסף במשחק וניתן לקנות איתו ציוד כגון כלי נשק ואביזרים לשיפור הנשק, ציוד מגן ועוד עזרים שונים. בנוסף לכך, ניתן לקנות עוד אביזרים ואף חבילות GP ב"שוק השחור" של המשחק (חנות ה־Cash של נקסון) בעזרת נקודות NX Cash שאותן ניתן לקנות בכסף אמיתי (אלה אותן הנקודות שמשרתות גם את מייפל סטורי, ושאר המשחקים שמופצים על ידי נקסון). החפצים שנקנים מחנות ה־Cash ייחודיים בכך שאלו חפצים שאין אפשרות להשיגן בחנויות רגילות, ואין עליהם הגבלה של רמה או דרגה צבאית, היתרון שבקניית כלי נשק מהשוק השחור היא שניתן להחזיק בנשק לכול החיים (permenent), כלי נשק אלו עולים כ - 30 אלף NX, קרוב ל 25 אירו בימינו.
למשחק ישנם יותר מ 10 מיליון שחקנים רשומים. בשנת 2016 מספר השחקנים וההורדות ירד אל פחות מ 6.5 מיליון. קהילת המשחק מאפשרת הקמת קבוצות משחק (קלאנים) וכמו כן כל שחקן יכול להחזיק ברשימת חברים אישית. המשחק משוחק גם באופן תחרותי במסגרת הליגה המקצועית Online Gaming League שנקסון מממנת. ידוע על עוד ליגה (מבית נקסון) שצפויה לבוא בעתיד הקרוב, ובה קומבט ארמס גם ישוחק בה באופן תחרותי.
פיתוח
הבטא הסגורה של המשחק החלה ב-30 במאי 2008 והציגה רק 4 מפות ו30 כלי נשק, הייתה זמינה להורדה באופן בלעדי לאתר FilePlanet וזמינה רק למשתמשים מצפון אמריקה, דרום אמריקה ואוסטרליה. ב-26 ביוני של אותה שנה המשחק נכנס לשלב "קדם-בטא-פתוחה" כאשר באותו זמן יצאה לאור הבטא הסגורה לגרסה האירופית. שלב הבטא הסגורה הסתיים באופן סופי בנובמבר של אותה שנה וחודש לאחר מבן המשחק נכנס לבטא פתוחה שנמשכה עד דצמבר 2008.
המשחק יצא לאור בהדרגה לכלל העולם, כאשר ב 2009 המשחק יצא לאור בגרסה ברזילאית תחת המפיצה Level Up! Interactive, וב 2009 גם ברוסיה.
נכון ל-2015 המשחק עדיין מקבל עדכונים על בסיס קבוע בתדירות גבוהה ולשחקן זמינות 56 מפות בהם הוא יכול לשחק נגד אחרים בנוסף למספר רב של שרתים קבועים.
ב-2015 הכריזה נקסון כי היא מעוניינת לבצע "מיזוג טרנס-אטלנטי" בין הגרסה האירופאית לזו האמריקאית, בכך שתפתח שרתים "גלובאליים" בה יוכלו שחקנים גם מהגרסה האירופאית וגם מהגרסה האמריקאית לשחק ביחד. עם זאת, שחקנים אירופאיים לא יוכלו לשחק בשרתים אמריקאיים, ולהפך.
ב-22 בנובמבר 2017, נקסון הפסיקה רשמית את פיתוח המשחק ואת תפעול השרתים של קומבט ארמס. החל מהתאריך הזה, VALOFE Global החלה את פיתוח המשחק ותפעול השרתים, בעקבות עסקה בין נקסון ל־VALOFE, במהלכה נקסון מכרו את המשחק Combat Arms: Reloaded לחברה VALOFE.
ב-5 בדצמבר 2017, הכריזה VALOFE בפורום ובדף הפייסבוק הרשמי שלה על כך שהם התחילו לעבוד על החזרת הגרסה הקלאסית של המשחק בעקבות ביקוש בלתי פוסק ונמנע של קהילת השחקנים להחזרת הגרסה הישנה של המשחק, זו שהביאה לרף שחקנים גבוה וכזה שלא נראה כמותו אי פעם במשחק מחשב חינמי מגוף ראשון (מה ש-Nexon סירבה לעשות ואף קיבלה קשות נזופים מהקהילה שאי הקשבה תגרום לקריסת כללית של המשחק מבחינת שחקנים מה שהוביל למציאות). באותו היום VALOFE שחררה סקר שבו נשאל האם השחקנים רוצים בגרסת המשחק הישנה והציבה רף של 10,000 הצבעות חיוביות שיובילו לפתיחת הבטא שעליה הם עבדו כמו כן.
סטאלקר
סטאלקר (רוסית: Сталкер) הוא סרט קולנוע בבימויו של אנדריי טרקובסקי משנת 1979. הסרט מבוסס על ספרם של האחים סטרוגאצקי "פיקניק בשולי הדרך", אך הקשר העלילתי רופף מאוד ודומה רק בבסיסו.
Combat Arms
פיתוח
ב-31 בינואר 2018 שחררה רשמית את הגרסה המלאה של המשחק הכוללת פאץ ולאנצ'ר חדש.
סטאלקר
עלילת הסרט
לאחר שמטאור נפל במרחב פוסט-אפוקליפטי ששמו "אזור", החלו להתרחש בו מקרים על-טבעיים. בעקבות זאת סגרה הממשלה את האזור, והציבה סביבו שומרים. הופצו שמועות כי ביקור במקום זה הוא קטלני, אך מי שיצלח אותו – משאלתו העמוקה ביותר תתגשם. איש הנקרא 'סופר' ואדם הקרוי 'פרופסור' משלמים לסטאלקר כדי שיכניס אותם לאזור. הסופר – על מנת לשבור את מחסום הכתיבה שלו, ואילו המדען – על מנת לחקור את האזור. לאורך המסע עוברים השלושה סכנות רבות, כאשר הקונפליקט העיקרי הוא דווקא המילולי, דהיינו הדיונים הקיומיים המתחוללים בין השלושה.
Combat Arms
פיתוח
באותו היום קיבלה ביקורות רעות משחקני "Reloaded" על התנהלותה הכוזבת ואי ההתייחסות לכאלו שלא תמכו בהחזרת הגרסה הישנה.
שבוע אחרי, הכריזה VALOFE ואמרה כי פתיחת הגרסה הקלאסית של המשחק לא תמנע ממנה להמשיך לתפעל את Reloaded ואף תמנע ותפעיל עוד חברי משרד ועובדים (Game Masters וצוות מפתחים מיוחס לכל גרסה).
באותו החודש, שחררה VALOFE אתר מיוחד שבו אפשר היה להעביר את הרמות של המשתמשים מה-Reloaded אל ה-Classic (אפשרות זו הייתה ניתנת רק לאותם אלו שביצעו את ההעברה של החשבונות מ-NEXON ל-VALOFE כפי שניתן היה לעשות ב-2017 ואפשרה העברה של הרמה (Rank) בלבד, ללא שום פריט).
כיום, קיימות 2 גרסאות למשחק. גרסת ה"Reloaded" וגרסת ה"Classic".
ל-VALOFE מגוון רחב של אמצעי תקשורת מתקדמים (כאלו שלא היו בתקופת NEXON), שבהן ניתן לדווח על שחקנים, להציע דברים ואף לדבר עם מנהלי משחק מאומתים (GM) דרך תוכנת התקשורת המדוברת, Discord. כמובן שהכול נעשה דרך צ'אט ואפשרות התקשורת באמצעות פורום המשחק עדיין זמינה ופתוחה.
לב המאפליה
לב הַמַּאְפֵּלְיָה (תרגומים נוספים: לב האפלה, לב החשכה; באנגלית: Heart of Darkness) היא נובלה מאת הסופר הפולני-בריטי ג'וזף קונרד. עלילת הספר מתרחשת בסוף המאה ה-19, בתקופת הקולוניאליזם האירופי. היא מתארת את מסעו של מרלו במעלה נהר קונגו בשליחותה של חברה בלגית העוסקת במסחר בשנהב, בחיפושו אחר הסוכן קורץ. הנובלה פורסמה לראשונה בכתב העת Blackwood Magazine בשנת 1899, והופיעה כספר בשנת 1902. היא נחשבת לאחד מהרומנים הקצרים הגדולים והמשפיעים ביותר שנכתבו בשפה האנגלית, ולחיבורו הידוע ביותר של קונרד.
"לב המאפליה" היא אחת מהיצירות המרכזיות והמדוברות ביותר בשיח הפוסט-קולוניאלי. היא נחשבת לביקורת על השלטון הקולוניאליסט האירופי באפריקה, תוך כדי שהיא בוחנת גם סוגיות של כוחניות מול מוסר. מסר חשוב שניתן להפיק מהנובלה הוא שלא קיים דמיון רציני בין אנשים "תרבותיים" לבין "פראים".
הרקע לכתיבת "לב המאפליה"
הספר נכתב בתקופת השיא של האימפריאליזם האירופי, והוא אחד מהיצירות המרכזיות מתוך הקנון הספרותי של הסופרים הקולוניאליים. כינוי זה מתייחס לקבוצת סופרים מערביים שחיו בתקופה הקולוניאלית, ואשר חלקם, ובתוכם קונרד, הכירו את הנעשה בקולוניות האירופאיות מכלי ראשון. במקרים רבים, כתיבתם מתארת את המציאות הקולוניאלית מתוך עמדה אמביוולנטית כלפיה.
הקולוניאליזם האירופי ומתנגדיו
קולוניאליזם הוא מונח המתאר יחסי שליטה של מיעוט פולשים זרים על אוכלוסייה מקומית המהווה את הרוב. במצב זה המדיניות השלטונית המשפיעה על ההיבטים היסודיים ביותר של חיי התושבים המקומיים, נקבעת על פי אינטרסים חיצוניים של השליטים הקולוניאליים, כאשר תהליך קבלת ההחלטות נעשה במרכזי השלטון המרוחקים של המעצמה הכובשת. הקולוניאליזם האירופי, שראשיתו בעידן התגליות שהחל במאה ה-15, הגיע לשיאו בסוף המאה ה-19. ערב מלחמת העולם הראשונה כרבע מאוכלוסיית כדור הארץ הייתה נתונה תחת שליטתה של אחת ממדינות אירופה. הכובשים האירופים תפסו את עצמם עליונים מבחינה תרבותית על-פני אוכלוסיות המקור בארצות הכבושות, ולפיכך ראו עצמם זכאים לשלוט בהם. העמים הכבושים על ידיהם נתפסו בעיני האירופים כפראים או כברברים, וכנחותים מבחינה גזעית. לקולוניאליזם האירופי נלוותה אידאולוגיה שגרסה את הצורך בתִרבותם בחינוכם מחדש של עמי אפריקה הברברים, בפן הדתי ובפן החילוני-אזרחי. ממשלות המעצמות האירופאיות עמלו להטמיע אידאולוגיה זו בדעת הקהל באירופה באמצעות מנגנוני תעמולה, שנועדו להצדיק את המדיניות הקולוניאליסטית. ההנחה בדבר עליונות האדם הלבן והאמונה בצדקת משימת תרבות העמים הכבושים הייתה הדעה הרווחת באירופה בעידן הקולוניאלי. עם זאת, קמו באירופה מתנגדים לכיבושים הקולוניאליים. בין הבולטים מביניהם היה העיתונאי הבריטי אדמונד מורל שמחה על גזל האדמות, הניצול הכלכלי והטבח שבוצעו בקרב העמים האפריקנים הכבושים בחסות הקולוניאליזם. מחאה חריפה במיוחד כוונה כנגד שלטון האימים של ליאופולד השני בקונגו.
קונגו תחת שלטונו של ליאופולד השני
קונגו הוכנסה תחת כיבוש קולוניאליסטי בעקבות שאיפות ההתפשטות של המלך הבלגי ליאופולד השני. ליאופולד פעל באפיקים דיפלומטיים, במנותק מהממשלה הבלגית שלא הייתה מעוניינת בהקמת קולוניות, על-מנת להשיג לעצמו שטחים ביבשת אפריקה. את האזור שנפל בחלקו ושעליו שלט במישרין הוא כינה "מדינת קונגו החופשית". כוונותיו המוצהרות של ליאופולד השני בעניין אפריקה תאמו את התעמולה הקולוניאליסטית. בנאום שנשא בבריסל בשנת 1876, הכריז כי מטרתו היא "לפתוח בפני התרבות את המקום היחיד בעולמנו שאליו לא חדרה הנצרות, ולהבקיע דרך בחשכה הסוגרת על האוכלוסייה כולה". בפועל, ליאופולד השליט בקונגו משטר עריץ ואכזרי שתכליתו הייתה ניצול כלכלי של האוכלוסייה המקורית, בעיקר במסגרת ענף ייצור הגומי. התושבים האפריקניים הועסקו בתנאי עבדות גמורה, והופעלה כנגדם אלימות מזעזעת: העונשים שננקטו כנגדם כללו הוצאה להורג וכריתת ידיים. תחת שלטונו של ליאופולד מתו או הוצאו להורג כעשרה מיליון בני-אדם. זוועות הכיבוש הבלגי בקונגו ממחישות את הפער החריף שהתקיים לא פעם בין הצהרות התעמולה הקולוניאליסטית, ובין המציאות האמיתית ששררה בקולוניות.
מסעו של קונרד במעלה נהר קונגו
ג'וזף קונרד היה ימאי בצי הסוחר הבריטי במשך כ-16 שנה. הרומן "לב המאפליה" נכתב בהשפעת חוויותיו של קונרד עצמו במהלך מסע במעלה נהר קונגו, שאליו יצא בשליחותה של חברת מסחר בלגית בשנת 1890, בתקופת שלטונו של ליאופולד השני. בין עלילת הרומן ובין מסעו של קונרד בנהר קונגו, מתוחים מספר קווי דמיון. עלילת הרומן בדיונית. גם קונרד עצמו העיר שהיא מהווה "התנסות מופרזת מעט (ורק מעט במאוד) בחריגתה מן העובדות הממשיות של ההתרחשות".
תקציר העלילה
העלילה המרכזית של "לב המאפליה" היא סיפור מסעו של מרלו, גיבור הספר, במעלה נהר קונגו. מרלו נשלח לקונגו כקברניט ספינה על ידי חברה בלגית הסוחרת בשנהב. מוטלת עליו משימה: חידוש הקשר שניתק עם קורץ, הסוכן המצליח ביותר של החברה, אשר נמצא בבסיס הממוקם בלב הג'ונגל במעלה הנהר, במעמקי היבשת. במהלך ההכנות למסע מרלו נחשף לניצול האכזרי של אוכלוסיית הילידים השחורה בקונגו, שמתים בהמוניהם תחת שעבודם הרצחני על ידי כובשיהם הלבנים. כמו כן הוא מתוודע לצביעות ולריקבון המוסרי של סוכני חברת המסחר בקונגו ושל מנהליה שבבריסל. הללו מציגים כלפי חוץ את הקולוניאליזם כמפעל נאור שנועד להביא את בשורת הקדמה לעמי אפריקה ה"פראים" המוכים בחשכה ובבערות, בעוד שלמעשה הם מונעים מרדיפת בצע ושררה נטולת עכבות מוסריות. בד-בבד, מרלו עצמו חש בכח המשיכה האפל של השממה האפריקנית הלא-מתורבתת, המעורר יצר כיבוש, ומניע להתרת רסן מוסרית. כביטוי ראשי לכך, מרלו הופך למעריץ של אישיותו הכריזמטית של קורץ, הערצה שלא פגה אף לאחר שמתגלה למרלו סוד הצלחתו החריגה. מתברר כי קורץ היה לראש שבט מקומי שסר למרותו. תחת הנהגתו עורכים אנשיו פשיטות בבני שבטים סמוכים לשם בזיזת שנהב. בתאוותו לכיבוש ולשנהב קורץ פורק כל עול מוסרי, ואף לא בוחל ברצח ובבגידה בקרוביו על-מנת לממש את מטרותיו. מרלו לוקח עמו את קורץ במטרה להשיבו לאירופה, אך זה מת בראשית המסע. מילותיו האחרונות הן: "האימה! האימה!". מרלו שומר אמונים לקורץ אף לאחר מותו, ופועל לשם הסתרת פשעיו והגנת שמו הטוב.
ניתוח העלילה
ברומן מקופלת ביקורת חברתית נוקבת כנגד החברה האירופית הקולוניאלית. קונרד שם בפיו של מרלו דברים השמים ללעג את התעמולה הקולוניאליסטית, שאותה הוא מכנה "מבול של זבל" ו"שטויות". במספר מקומות ברומן מרלו מצביע על המניע האמיתי שעומד מאחורי הקולוניאליזם, "...מטרות רווח", ומתבטא כנגדו: " כיבוש הארץ, שפירושו ברוב המקרים הוצאתה מידי מי שצבע עורם שונה, או אפם שטוח מעט יותר משלהם, איננו מעשה נחמד אם מתעמקים מדי בדבר". קונרד משתמש בדמותו של קורץ על-מנת לתקוף את הצביעות המאפיינת את המפעל הקולוניאלי. קורץ מוצג ברומן על ידי סוכני החברה הבלגית כ"שליח הרחמים, המדע והקדמה [..]", אך בפועל הוא מתגלה כפרא שהתיר כל רסן מוסרי לשם השגת תאוותיו; הוי אומר: הכובשים הקולוניאליים שכביכול נושאים עימם את בשורת התרבות והנאורות, הם למעשה פראים המונעים מיצרים אפלים.
ברובד עמוק יותר, הרומן מכוון לחשיפת השורשים הפסיכולוגיים של התופעה הקולוניאלית. נבחנים בו מושגי הפראות מול התרבות המסומלים בהתאמה על ידי חושך ואור. על פי התפיסה המפותחת ברומן, פראות היא תוצר של היעדר ריסון, בעוד שתרבות מותנית במוסר, באיפוק ובשימת גבולות. נפילתו של קורץ לתהום מוסרית מגלה שבליבו של כל בן תרבות שוכן פרא חסר-מעצורים שחתירתו לשם מימוש מאווייו האנוכיים מאיימת על התמדתו של המצב המתורבת. מתחת למצג התרבותי והנאור רוחשת אם כן מציאות אפלה ואלימה, עובדה שאליה מכוונות מילותיו האחרונות של קורץ: "הזוועה! הזוועה!". בתוככי אפריקה, היבשת השחורה הבלתי-מתורבתת, שהיא מרחב שבו חוקי התרבות אינם נאכפים תדיר על ידי גורם חיצוני, אור התרבות מתגלה אפוא כקלוש: ככזה העלול להיבלע בנקל ב"לב המאפליה".
השפעה ותגובות
בשנים שלאחר פרסום "לב המאפליה" קמה באירופה תנועת מאבק כנגד שלטונו של ליאופולד השני בקונגו שלחמה למען רפורמה בקונגו. המאבק הסתיים בהפסקת שלטונו של ליאופולד השני בקונגו בשנת 1909, והעברת השלטון לידי ממשלת בלגיה. קונרד כמעט שלא נטל חלק פעיל במאבק זה. אין ספק כי "לב המאפליה" עורר הדים באירופה, אלא שקשה להעריך במדויק את מידת התרומה של פרסומו להצלחת תנועת הרפורמה. עם זאת, אדמונד מורל, מראשי תנועת הרפורמה בקונגו, העריך את היצירה כ"הדבר האדיר ביותר שנכתב על הנושא אי פעם". בשנים שלאחר מכן התבסס מעמדו של הרומן כיצירה ספרותית ראשונה במעלה, ויחד עם שאר עבודותיו של קונרד, הייתה לו השפעה ניכרת על הרומן המודרני.
"לב המאפליה" והביקורת הפוסט-קולוניאלית
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 התעורר מחדש הדיון ברומן "לב המאפליה", בעקבות עליית הביקורת הפוסט-קולוניאלית. הביקורת הפוסט-קולוניאלית היא כינוי לגישה ולמתודה מחקרית של קבוצת חוקרים והוגים, שהתגבשה במחצית השנייה של המאה ה-20, לאחר תום העידן הקולוניאלי. הגרעין האידאולוגי של גישה זו הוא דחיית האידאולוגיה הקולוניאליסטית, אשר מניחה את עליונותו של האדם הלבן ותרבותו על תרבויות אחרות, ובכך מצדיקה את שליטתו בהם. לדברי המבקרים הפוסט-קולוניאליסטיים, בכתיבה המערבית מהעידן הקולוניאלי וכן מהתקופה שלאחריו משוקעים הנחות-היסוד ותפיסות העולם של האידאולוגיה הקולוניאליסטית. המגמה המחקרית של הביקורת הפוסט-קולוניאלית מכוונת אפוא לחשיפתן: היא מבקשת להצביע על נוכחותם הסמויה או הגלויה של יסודות גזעניים, תפיסות מוטות, סטריאוטיפים והבניות, שהאדם הלבן משליך על תרבויות וזהויות לא-מערביות, באמצו במודע או שלא-במודע את השקפת העולם הקולוניאליסטית. דווקא משום שהספר "לב המאפליה" זכה לפרסום ולהוקרה כיצירה המבקרת את הקולוניאליזם האירופי, הוא עמד במרכז תשומת-הלב של הביקורת הפוסט-קולוניאלית. הביקורת הידועה ביותר הופנתה כלפי הספר על ידי הסופר הניגרי צ'ינואה אצ'בה במאמרו "דימוי של אפריקה". אצ'בה ואחרים, טענו כי הרומן נגוע בגזענות, ובתפיסה הרואה בילידים האפריקנים נחותים, פראיים, ובלתי-אנושיים, ובכך מאמץ הלכה למעשה את נקודת המבט הקולוניאליסטית על אפריקה. במילותיו של אצ'בה: "'לב המאפליה' מציג דימוי של אפריקה כ"עולם אחר", ניגודה המוחלט של אירופה ולפיכך של הציוויליזציה". בכך, טוען אצ'בה, קונרד מבצע "דה-הומניזציה של אפריקה ושל האפריקנים". אוהדיו של קונרד דחו את הטענות מצד המבקרים הפוסט-קולוניאליים, וביקשו להגן על מעמדו של הרומן כיצירה המבטאת עמדות אנטי-קולוניאליסטיות. על-פי דעות אחרות, ב"לב-החשכה" מובעת עמדה דו-ערכית כלפי הקולוניאליזם, המבקרת אותו בד-בבד עם קבלת חלק מהנחות היסוד הקולוניאליות. הוויכוח בנושא זה נותר בלתי-מוכרע.
מוטיבים מרכזיים
הנובלה "בלב המאפליה" היא סמלית ביותר. סיפורו של מרלו על מסעו בג'ונגל עד לפגישתו עם קורץ מכיל מספר מוטיבים מרכזיים המרכיבים את משמעות הסיפור:
אווירה אבסורדית - מסעו של מרלו למעבי הג'ונגל נראה אבסורדי, גרוטסקי, מצחיק ומפחיד כאחד. הוא מחליף רב חובל שנהרג בקרב על תרנגולות, הוא נתקל בספינה צרפתית היורה ללא הרף אל צמחיית הג'ונגל ללא סיבה ברורה, פוגש במעבי הג'ונגל במנהל חשבונות מהודר, העסוק בספרי החשבונות מבלי לשים כלל לב לסביבתו או לאיש הגוסס בקרבתו, ועוד היתקלויות דומות היוצרות עולם אבסורדי. מרלו עצמו מודיע למאזיניו: "נדמה לי שאני משתדל לספר לכם חלום..".
הג'ונגל - הג'ונגל הוא הרקע לעלילת הסיפור. הג'ונגל בתיאורו של מרלו הוא מסתורי, חסר צורה ומפחיד. בפרק הראשון מגיע מרלו לתחנה החיצונית בג'ונגל והיא הסמל המובהק ביותר למהות הג'ונגל. לכאורה זוהי חורשה אפופה צל ושקט, ולמעשה היא מלאה אנשים שחורים הגוססים אט אט, עירוב של חיים ומוות האופייני לתיאוריו של קונרד את הג'ונגל.
מוטיב החשיכה ו"תרבות" מול "פראיות" - המוטיב "מאפליה" (darkness) מהכותרת חוזר לאורך הסיפור. הוא מסמל את הלא נודע, את התפיסה המקובלת של "חשכת הפראיות" כנגד "נאורות הציוויליזציה", ואת ההיעדר החשוך של המוסריות של חלק מהדמויות. אולם הדיכוטומיה בין תרבות לפראות איננה חד משמעית. המספר הראשון מציין בתחילת הסיפור שלונדון, העיר הגדולה והמאוכלסת בעולם, ושבה קונרד כתב והתפרסם, הייתה בעצמה חלק "חשוך" של העולם בימי הרומאים, בדיוק כפי שקונגו היום. נוסף על כך, דווקא אותו בן-תרבות, קורץ, אשר "כל אירופה תרמה לעיצובו" הופך להיות פרא חסר-מעצורים לחלוטין, ואילו הפראים מגלים איפוק שמרלו אינו מצליח להבין. האימפריאליזם והג'ונגל הפכו את בן-התרבות לפרא, בעוד שהפראים מתגלים לעיתים כבני תרבות.
"האימה" - מילותיו האחרונות של קורץ למרלו לפני מותו היו "האימה! האימה!", מילים המביעות את מהות קיומו של קורץ, ואת האפילה העמוקה שבקיום האנושי.
המבנה העל-מיתי – הירידה למעמקים, החשיכה הגוברת והרגשת המיצר שבמסעו של מרלו מתקשרים ל"תופת" של דנטה מתוך "הקומדיה האלוהית". כמו דנטה וורגיליוס גם מרלו מעמיק לחדור אל מעמקי התופת. בסיפורו הוא מכנה את החדירה לג'ונגל כפסיעה אל התחום הקודר של התופת, ואת המנהלים כ"שדים רכרוכיים". קורץ מתקשר ללוציפר ב"תופת" של דנטה- שטן הבולע אנשים חיים.
עיבודים קולנועיים
הסרט "אפוקליפסה עכשיו" (1979) בבימויו של פרנסיס פורד קופולה נעשה על פי "לב המאפליה".
מירי ליטווק
מירי ליטווק (נולדה ב-1960) היא סופרת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
ליטווק נולדה ברוסיה ועלתה לישראל בשנת 1975. למדה לתואר ראשון בחוג לאומנות התיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב ולתואר שני באוניברסיטת סורבון שבפריז. כתבה ארבעה ספרי פרוזה, תרגמה פרוזה ושירה מרוסית ומצרפתית. סיפוריה ותרגומיה פורסמו גם בכתבי העת עיתון 77, אפיריון, "קשת החדשה", "הליקון" וכחלק מאנתולוגיה בספר "הסוד". זכתה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים על שם לוי אשכול לשנת תשס"ו 2006.
בהוצאות אחרות
רשימת הספרים מתעדכנת באתר המיועד לנושא
איריס איריסיה קובליו
איריס איריסיה קובליו (נולדה ב-20 במרץ 1959 בתל אביב) היא ציירת, משוררת ומוזיקאית ישראלית. עבודותיה הוצגו, בין היתר, בתערוכות במוזיאון ישראל.
ראשית חייה והשכלה
איריס איריסיה קובליו נולדה להורים ניצולי שואה ממוצא רומני ולמדה בתיכון תלמה ילין.
איריס היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית מאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר ראשון נוסף מאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, במגמת קומפוזיציה (סיימה ב-1987). בוגרת תואר שני בציור באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, שבארצות הברית, בהדרכתו של האמן ניל וליבר (1990). מוסמכת להנחיית סדנאות כתיבה ושירה מטעם מתא"ן (2000).