cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלריית המדרשה הירקון 19
התפיסה האוצרותית והאמנותית של הגלריה
הגלריה פועלת להניע דיונים ולהצביע על מגמות חדשות בשדה האמנות המקומי והבינלאומי, בנוסף להצגת תערוכות. הגלריה מאפשרת לאמנים מרחב בו יוכלו לקחת סיכון ולבדוק את גבולות הפעולה שלהם. הגלריה פועלת מתוך התייחסות למציאות המקומית העכשווית ולמרחב שבו היא ממוקמת מבחינה חברתית, גאוגרפית, היסטורית, תרבותית ופוליטית. במקביל – בשל היותה מוסד ללא כוונת רווח שהוא חלק מאקדמיה לאמנות – היא מהווה גם סביבה לימודית.
הינשוף והחתלתולה (סרט)
תקציר העלילה
דוריס חוזת להיות "נערת גו-גו", לשחק בסרטים פורנוגרפים ולקבל לקוחות. פליקס צופה בסרט פורנו בו היא משחקת וזה כואב לו. למרות הניתוק הם נמשכים זה לזה. היא מעריכה אותו על השכלתו והוא מעריך אותה על דרכה העצמאית. לבסוף היא שולחת את חברתה אלינור (רוז קלי) לחנות הספרים כדי שתמסור לפליקס היכן היא מחכה לו. הם נפגשים ופליקס מתרשם מההתקדמות שלה בידע ובשפה. היא מראה לו את הספר ממנו למדה.
גלריית המדרשה הירקון 19
צוות הגלריה
עדינה פרלמן ורדי היא מנהלת הגלריה, ואבי לובין הוא האוצר משנת 2018. עם מינויו לאוצר אמר לובין: "אני שואף לחשוב על גלריית המדרשה כעל מרחב שמקיים תערוכות, פעולות ואירועים, שלוקחים בחשבון את התנאים הנחוצים לכל עבודה ומתחשבים במרחב החברתי והפוליטי שבו הגלריה פועלת. השאיפה היא להציג אמניות ואמנים בני דורות שונים, מקומיים ובינלאומיים, ולבנות מרחב דינמי שמאפשר לאמנים לקחת סיכון ולבדוק את גבולות הפעולה והשיח האמנותי".
הינשוף והחתלתולה (סרט)
תקציר העלילה
פליקס לוקח אותה לדירה מהודרת ומגלה לה שזאת הדירה של הורי ארוסתו אותה הכיר עוד בלימודיו ואיתה הוא עומד להתחתן. הוא עדיין נמשך לדוריס שנותנת לו להסניף. הם מקיימים יחסים ונכנסים לאמבטיה שם מגלה אותם ארוסתו והוריה והם נזרקים שוב.
גלריית המדרשה הירקון 19
צוות הגלריה
דורון רבינא היה אוצר הגלריה בשנים 2009-2001. משנת 2009 עד 2018 כיהן בועז ארד כאוצר גלריית המדרשה.
הינשוף והחתלתולה (סרט)
תקציר העלילה
הם מטיילים בסנטרל פארק ודוריס מצטטת קטע של פרנץ קפקא הם ממשיכים בוויכוח ופליקס אומר לה ששמו האמיתי הוא פרד וכי כנראה אינו סופר טוב והוא זורק את מכונת הכתיבה. לבסוף הם מתפייסים.
תטא הילינג
תטא הילינג (Theta Healing) היא שיטת ריפוי אלטרנטיבי פסאודו-מדעית המתבססת על הרעיון שלאדם יש שליטה רצונית בגלי מוח מסוג תטא, ובעזרת השליטה הזו ניתן לחזק את הגוף והנפש. את השיטה פיתחה הנטורופתית ויאנה סטייבל שמאז הורשעה במספר סעיפים של הונאה והפרת חוזה בעקבות טענות שקריות בנוגע להיסטוריה הרפואית שלה וליעילות השיטה שפיתחה.
רקע
השיטה פותחה על ידי הנטורופתית ויאנה סטייבל, שטוענת שהבורא נגלה אליה על ידי תקשור וגילה לה את השיטה, ובעזרתה ריפאה עצמה מסרטן בשנת 1995. בעקבות טענה זו סטייבל הורשעה בהונאה ונאלצה לשלם סכומים גדולים בפיצוים, שכן היא מעולם לא אובחנה בסרטן. לטענת סטייבל, בכוחה של השיטה גם לשנות דנ"א. לדבריה:
גופים המקדמים את השיטה
סטייבל עומדת בראש ארגון המלמד את השיטה ובסיסו נמצא במונטנה, ארצות הברית. לארגון יש קבוצות-לימוד מקומיות הפעילות ברחבי העולם המערבי, עם תלמידים ומורים.
יש לארגון מספר ארגוני-בת, ובכלל זה מוסד תטא הילינג בשם "חשוֹב!" (Think), ומוסד שני בשם "מדע" (Science). לארגון אתר אינטרנט פעיל שבו מוצגת השיטה ונמכרים ספרים, תקליטורים ופריטי לבוש הנושאים את סמלי הארגון ומסריו. גם בישראל פועלים אנשים המלמדים את השיטה ומטפלים בעזרתה..
האשמות והרשעות בהונאה
מיסדת השיטה, ויאנה סטיבל, הורשעה בשנת 2016 בהונאה והפרת חוזה בעקבות טענתה שריפאה את עצמה מסרטן בעצם הירך בניגוד לתחזיות רופאיה שתאלץ לעבור כריתת רגל. עוד היא טענה כי הסרטן ברגלה התפתח ללימפומה וסרקומה ושהוציאה את עצמה מתרדמת באמצעות השיטות שפיתחה. במהלך המשפט נחשפו התיקים הרפואיים שלה ומהם עולה שהיא מעולם לא אובחנה בסרטן ומעולם לא הומלצה לכריתת רגל. במשפט נפסק כי על סטייבל לשלם לתובע (מטפל לשעבר בשיטה) 111,000$ בעקבות הפרת חוזה, 17,000$ בעקבות הונאה ו-500,000$ כפיצויים עונשיים.
אין כל סימוכין לשיטה ומחקרים שנערכו הוכיחו כי השיטה אינה מועילה לאף מחלה מעבר לאפקט הפלצבו, לכן תטא הילינג נחשבת פסאודו-מדע ולעיתים אף דת.
עיתונאים שחקרו את נושא התטא הילינג בבריטניה ראיינו מטופלים לשעבר שסיפרו שהשיטה לא שיפרה את מצבם כלל, ואת פרופ' אדוארד ארנסט מאוניברסיטת אקסטר שהגדיר את השיטה כ"אוסף מסוכן של שטויות, נוכלות שהיא על גבול הפלילית".
אטואל דה בסאז'
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1971 כשז'אן לוק מולינריס מנצח בו, אותו לוק מורלינריס הוא שיאן הניצחונות במרוץ, שגם שנה לאחר מכן ב-1972 הוא ניצח, ביחד עם ז'ו פלאנקרט (1998, 2000) וז'רום קופל (2012, 2016).
המרוץ נערך בתחילת פברואר, מה שהופך אותו לאחד ממרוצי הקטעים הראשונים בעונה ומרוץ הקטעים הראשון בעונה בצרפת, ואחד מכמה מרוצים שמובילים אל מרוץ הקטעים הגדול הראשון בצרפת, הפריז - ניס. המרוץ כולל חמישה קטעים, שרובם מישוריים אך עם לפחות קטע אחד גבעי. לעיתים כולל המרוץ גם קטע נגד השעון.
מישל פרידמן
ג'וליאן מישל פרידמן (בצרפתית:  Julien Michel Friedman ; נולד ב-25 בפברואר 1956 בפריז) הוא פרופסור לדיני מקרקעין ודיני תעשיית הבידור באוניברסיטת פרנקפורט ואיש טלוויזיה. פרידמן שימש כסגן הנשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2000–2003 וכנשיא הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2001–2003.
ביוגרפיה
פרידמן נולד ב-25 בפברואר 1956 בפריז. הוריו היו יהודים שעבדו עבור התעשיין הגרמני אוסקר שינדלר. ב-2004 התחתן עם ברבל שפר (בגרמנית: Bärbel Schäfer), אשת בידור ומנחת טלוויזיה גרמנית.
איש טלוויזיה
פרידמן זכה לפרסום רב כמנחה של תוכניות הטלוויזיה "זהירות! פרידמן!" (בגרמנית Vorsicht! Friedman) ו"פרידמן" (Friedman) בין השנים 1998–2003. מאז 2004 הוא מנחה את תוכניות הטלוויזיה "סטודיו פרידמן!" (!Studio Friedman) ו"פרידמן צופה בכל" (בגרמנית !Friedman schaut hin).
תפקידים ציבוריים
פרידמן מילא תפקידים ציבוריים שונים. הוא כיהן כסגן הנשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2003-2000 וכיושב ראש הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2003-2001. הוא היה פעיל בולט במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. ב-8 ביולי 2003 הוא קיבל עליו את הדין ושלם קנס של 17,400 יורו בגין אחזקה ושימוש בקוקאין. בשנת 2003 הוא התפטר מתפקידיו הציבוריים עקב השימוש בקוקאין.
פרסים
בשנת 2001 הוא קיבל את מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ואת פרס הטלוויזיה הגרמנית (Deutscher Fernsehpreis).
ירגזי סולטני
ירגזי סולטני (שם מדעי: Melanochlora sultanea) הוא מין יחיד בסוגו של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים. אורכו 20–21 ס"מ ומסתו 35–49 גרם והוא הירגזי הגדול ביותר. הירגזי הסולטני מאוד ווקאלי, ומשמיע קריאות רבות ורמות, אשר לרוב נשמעות כצפצופים. בשבייה, הירגזי הסולטני מגיב בפאניקה לרעשים לא־רגילים ובמפגשים לא־צפויים עם מינים אחרים, תגובה לא אופיינית לירגזיים. הירגזי הסולטני חי בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים חיצוניים
הירגזי הסולטני הוא מין עוף קטן, אורכו 20–21 ס"מ ומסתו 35–49 גרם, והוא הגדול מבני משפחתו. הירגזי הסולטני מזכיר בגודלו ובמראהו בולבול, ראשו גדול ועגול עם ציצה צהובה־בוהקת גדולה. אצל הזכר, הראש, החצי העליון של החזה, הגב, הכנפיים והזנב שחורים עם ברק כחול; הגחון צהוב בוהק. הנקבה דומה, אם כי ציצתה קצרה יותר, גבה וראשה בצבע שחור־ירוק־חום, כנפיה וזנבה שחורים, והחזה בצבע ירוק־זית צהבהב. פרטים צעירים דומים לבוגרים, אם כי דהויים יותר ובעלי ציצה קצרה. המקור שחור וקצר, העפעף אפור, כף הרגל אפורה־כחלחלה, וקשתית העין חומה כהה. הטפרים כהים. הזנב באורך 9.5 ס"מ; הכנף באורך 11 ס"מ; כף הרגל באורך 23.75 מ"מ; המקור באורך 18.75 מ"מ. בניגוד לירגזיים אחרים, לירגזי הסולטני נחיריים גלויים ולא מכוסים בנוצות. לתת המין Melanochlora sultanea gayeti ציצה שחורה.
התנהגות
הירגזי מזוהה לרוב על בסיס הקריאות הרועשות שלו, אבל גם נצפה לעיתים כשהוא יושב על ענפים גבוהים וחשופים. הירגזי הסולטני נצפה לרוב בזוגות או בלהקות קטנות של 3–12 ציפורים, ולעיתים בלהקות מעורבות בעת חיפוש מזון. הירגזי מחפש מזון לרוב במרכז חופת העלים, ולעיתים גם בתחתיתה ובשיחים, במרחק דקמטרים ספורים מהקרקע. ניזון מחרקים ופירות.
בשבייה, הירגזי הסולטני מגיב בפאניקה לרעשים לא־רגילים ובמפגשים לא־צפויים עם מינים אחרים, תגובה לא אופיינית לירגזיים.
עונת הקינון מתחילה באפריל. הקן מוקם בחלל בעץ. הקן קטן ובנוי מטחב ועלים. הקן מרופד בשיער וסיבים צמחיים. הנקבה מטילה 5–7 ביצים לבנות עם נקודות ערמוניות. לא הרבה ידוע על הקינון של הירגזי הסולטני.
בית גידול ותפוצה
הירגזי הסולטני חי מנפאל והאינאן להודו-סין. הירגזי חי בחופת העצים של יערות ירוקי־עד. הוא לרוב חי באזורים נמוכים, מתחת ל–1,200 מטרים מעל פני הים, בעיקר לרגלי הרים. עם זאת, הוא נצפה לעיתים גם באזורים גבוהים יותר, עד ל–1,900 מטרים מעל פני הים. תת המין Melanochlora sultanea gayeti חי בווייטנאם ולאוס, לרוב מתחת ל–200 מטרים מעל פני הים.
טווח התפוצה (כ–6,310,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה, ולכן המין לא מתקרב לסכנת הכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. כתוצאה מכך, הירגזי הסולטני מסווג כמין ללא חשש. האוכלוסיות המערביות נמצאות בסכנה עקב הרס בתי גידול.
טקסונומיה
הירגזי הסולטני תואר לראשונה על ידי בריאן הוטון הודג'סון בשנת 1837.
ב–1890, ריצ'רד באולדר שרפ החשיב את הירגזי הסולטני כמין במשפחת הטימליים. הוא כיום מסווג בסוג עצמאי במשפחת הירגזיים.
העץ הפילוגנטי של משפחת הירגזיים על פי יוהנסון ואחרים, 2013:
תת־מינים
לירגזי הסולטני ארבעה תת־מינים:
הקונסרבטואר של פריז
הקונסרבטואר למוזיקה של פריז (בצרפתית: Conservatoire de Paris) הוא אקדמיה למוזיקה ומחול שנוסד ב-1795. כיום שוכן המוסד בשדרת ז'אן ז'ורס ברובע ה-19 של פריז. תוכנית הלימודים של הקונסרבטואר כוללת מוזיקה, מחול ודרמה ויונקת ממסורות "האסכולה הצרפתית". ב-1946 התפצל המוסד לשני קונסרבטוריונים, האחד, למשחק, תיאטרון ודרמה ידוע בשם הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה (Conservatoire national supérieur d'art dramatique) והשני, למוזיקה ומחול, ידוע בשם "הקונסרבטואר הלאומי הגבוה למוזיקה ולמחול של פריז" (Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris).
שני הקונסרבטוריונים פועלים בפיקוח משרד התרבות והתקשורת של צרפת.
מקורות
על מקורות הקונסרבטואר של פריז אפשר להתחקות לאחור אל הקמת "בית הספר המלכותי לזמרה" (École Royale de Chant) בצו של לואי ה-14 ב-28 ביוני 1669. בשנת 1785 הקים אותו מחדש המלחין גוסק.
ב-1793 שולב ה"אקול רויאל" עם בית הספר לנגנים של המשמר הלאומי, ושמו נקרא "המכון הלאומי למוזיקה" (Institut national de musique'').
האספה הלאומית (צרפת), שכוננה במהלך המהפכה הצרפתית, הקימה מחדש בשנת 1795 את המוסד בשם "הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה למוזיקה" (Conservatoire national supérieur de musique,
כיום
עד שנות ה-40 גדלו הקונסרבטוריונים של פריז ונמנו על הגדולים והיוקרתיים ביותר באירופה. ב-1946 התפצל הקונסרבטואר לשלושה קונסרבטוריונים: למוזיקה, למחול ולאמנויות הדרמה. הקונסרבטוריונים מכשירים יותר מ-1200 תלמידים בתוכניות מובנות בהנחיית 350 פרופסורים בתשע מחלקות.
הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה
הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה (Conservatoire national supérieur d'art dramatique) הוא הקונסרבטוריון למשחק, דרמה ותיאטרון, הידוע בראשי התיבות CNSAD
המוסד שוכן בבניין ההיסטורי המקורי של הקונסרבטואר, ברחוב הקונסרבטואר ברובע התשיעי של פריז. בתיאטרון הקונסרבטואר ניתנות לעיתים קרובות הצגות פתוחות לקהל ללא תשלום בביצוע סטודנטים.
הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה למוזיקה ולמחול
ה-Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris, הידוע בראשי התיבות CNSMDP, הוא קונסרבטוריון נפרד למוזיקה ולמחול. ממשלת צרפת בנתה את הקמפוס החדש והמרשים בסגנון אדריכלי יוצא דופן בחדשנותו ברובע ה-19 של פריז. האדריכל היה כריסטיאן דה פורטצמפארק.
עוגב הצינורות של הקונסרבטוריון נבנה בשנת 1991 באוסטריה.
טרילוגיית הקורנטו
טרילוגיית הקורנטו (באנגלית: Three Flavours Cornetto trilogy) היא טרילוגיית סרטים קומיים בריטיים בבימויו של אדגר רייט, עם תסריטים מאת רייט וסיימון פג, בהפקת חברת נירה פארק, ובכיכובם של פג וניק פרוסט. הטרילוגיה כוללת את הסרטים "מת על המתים" (2004), "שוטרים לוהטים" (2007) ו-"סוף העולם" (2013).
הטרילוגיה, אשר הופקה בתקציב כולל של 38 מיליון דולר, גרפה לאורך השנים מעל ל-156 מיליון דולרים ברחבי העולם.
מת על המתים
הסרט הראשון בטרילוגיה הוא "מת על המתים". זהו סרט קומי רומנטי המתרחש במהלך מתקפת זומבים. הסרט יצא במקור במהלך שנת 2004. פג מגלם בסרט את שון, אדם שמנסה להשתלט על חייו כאשר הוא נאלץ להתמודד עם אתגרים שונים בעיקר מצד חברתו, אמו, ואביו החורג בעיצומה של מתקפת זומבים אפוקליפטית.
בסרט משולבת התייחסות ראשונה בטרילוגיה לגלידת קורנטו בסצנה בה שון קונה גלידת קורנטו לחברו אד (פרוסט) לבקשתו, לאחר שאד מתעורר עם הנגאובר רציני. הבמאי אדגר רייט ציין שנהג בעבר לאכול גלידת קורנטו כאשר היה לו הנגאובר.
פלא (ספר)
פלא (אנגלית: Wonder) הוא ספר לילדים ונוער, שנכתב על ידי ר"ג' פלאסיו (מאנגלית: שהם סמיט ואמנון כץ) המתאר שנה מחייו של ילד ששמו אוגוסט הסובל מתסמונת גנטית נדירה המופיעה כעיוות בפניו. הספר יצא לאור ב-14 בפברואר 2012 והיה המוביל ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. ב-12 בנובמבר 2017 יצא סרט קולנוע באותו השם, על בסיס הספר. פלא נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך, תורגם ל-45 שפות והיה לרב-מכר בישראל ומחוצה לה.
טרילוגיית הקורנטו
שוטרים לוהטים
הסרט השני בטרילוגיה הוא "שוטרים לוהטים". זהו סרט קומי העוסק בחברות בין שוטרים. הסרט יצא במקור לאקרנים במהלך שנת 2007. פג ופרוסט מגלמים בסרט שני שוטרים החוקרים סדרת מקרי מוות מסתוריים בכפר אנגלי קטן. דני בוטרמן (פרוסט) גדל באותו הכפר, בעוד שניק אנג'ל (פג) הוא שוטר שנשלח לעבוד באותו הכפר.
פלא (ספר)
הרקע לכתיבת הספר
פלאסיו החלה לכתוב את ספרה "פלא" לאחר שחוותה טלטלה בעודה ממתינה עם בנה בן השלוש בתור כדי לקנות גלידה. בנה החל לבכות כאשר ראה כי לילדה הממתינה לידו בתור ישנם מומים מולדים על פניה. פלאסיו ניסתה להרגיע בדיסקרטיות את בנה, אך המצב התעצם אף יותר כאשר הגלידה שהגיעה ליעדה נשפכה ונזלה. פלאסיו שחזרה את האירוע בעיני רוחה כאשר האזינה יום אחד לשיר Wonder ("פלא") של נטלי מרצ'נט, והגיעה לתובנה כי חוותה עם בנה אירוע מכונן ובעל ערך. וכך עוד באותו יום החלה בכתיבת הספר.
טרילוגיית הקורנטו
שוטרים לוהטים
ההתייחסות לגלידת הקורנטו בסרט זה מתרחשת כאשר שני השוטרים רוכשים גלידות קורנטו בקיוסקים שונים לאורך הסרט.
פלא (ספר)
המראה של אוגוסט
לפי התיאור הנתון בספר עיניו הן בערך שני ס"מ מהמקום בו הן אמורות להיות ונוטות בזווית חדה כלפי מטה כשהשמאלית נמוכה מהימנית, עפעפיו העליונים מכסים חצי מעיניו והתחתונים משתלשלים ללא שליטה בהם, לסתו התחתונה קטנה מידי בעוד שהעליונה גדולה מידי ואפו גדול מידי ובשרני. אוגוסט מתאר את אוזניו כ"אגרופים זעירים מכווצים שדבוקים לי לפנים משני הצדדים." בהמשך הספר הוא נדרש להרכיב מכשירי שמיעה שמחוברים ברצועה מאחורי ראשו.
טרילוגיית הקורנטו
סוף העולם
הסרט השלישי בטרילוגיה הוא הסרט "סוף העולם". זהו סרט קומי אפוקליפטי-מדע בדיוני. הסרט יצא במקור לאקרנים במהלך שנת 2013. הסרט עוקב אחר קבוצת חברים, אותה מנהיג פג, אשר מעוניינת לקחת חלק ב-Pub crawl ביום בו חוצנים מנסים לכבוש את עיר הולדתם.
ההתייחסות לגלידת הקורנטו בסרט זה מתרחשת בסצנה האחרונה של הסרט, בה עטיפה של גלידת קורנטו נושבת ברוח, ונתפסת לזמן קצר על גדר תיל.
פלא (ספר)
תקציר העלילה
הספר מספר על ההסתגלות הקשה של אוגוסט בבית הספר. לקראת סוף הספר, בטיול השנתי, ג'ק ואוגוסט נתקלים בילדים גדולים מהם מבית ספר אחר, שמתעמתים אתם בגלל מראהו של אוגוסט. איימוס, מיילס והנרי, תלמידים שהיו חברים של ג'וליאן, והתנהגו אל אוגוסט בבריונות, מצילים אותם, ומאז הם חברים. הילדים בבית ספר כבר לא מתנהגים בבריונות לאוגוסט, אלא מעריכים אותו, והוא הופך לחלק מהם.
בהמשך הספר יש פרקים נוספים, שאותם מספרים מנקודת מבטם של כמה דמויות: ג'ק, סאמר, ויה, ג'סטין ומירנדה.
בהמשך הספר הכלבה של אוגוסט נפטרה וחבר של אחותו ויה בא ומנחם ועוזר להם ברגע קשה.
המקור לכותרת הספר
שם ספרה של פלאסיו אומץ משמו של השיר Wonder של נטלי מרצ'נט ומילות השיר הודפסו כהקדמה לרומן.
ספרים בסדרה
בשנת 2015 יצא לאור הספר "אוגי ואני" (באנגלית: Auggie And Me). הוא תורגם לעברית על ידי שהם סמיט ואמנון כץ ומוסיף מידע מנקודות מבט שונות על הסיפור, של ג'וליאן, שרלוט וכריסטופר.
בשנת 2014 יצא לאור הספר "365 ימים של פלא" (באנגלית: 365 Days of Wonder) אשר מביא אמרה מאת מר בראון לכל יום בשנה.
בשנת 2017 יצא לאור ספר הילדים "כל אחד הוא פלא".
ובשנת 2020 יצא לאור הרומן הגרפי "ציפור לבנה", אשר מציג את הסיפור של סבתא של ג'וליאן.
עיבוד לקולנוע
בשנת 2017 יצא סרט קולנוע מבוסס על עלילת הספר הראשון באותו השם. הסרט בבימויו של סטיבן צ'בוסקי ובכיכובם של ג'וליה רוברטס, אוון וילסון וג'ייקוב טרמבלי זכה להצלחה קופתית והיה מועמד לאוסקר.
צ'אנגשה IFS מגדל T1
צ'אנגשה IFS מגדל T1 הוא גורד שחקים אשר נמצא בעיר צ'אנגשה שבמחוז חונאן, סין. הבניין מתנשא לגובה של 452 מטרים (1,482.9 רגל) וכולל 94 קומות (+5 קומות תת-קרקעיות). בניית הבניין החלה בשנת 2013 והיא הסתיימה רק אחרי 4 שנים - בשנת 2017. המגדל משמש כמגדל משרדים וכולל בנוסף גם כ-250 חדרי מלון.
ישיבת ברכת יצחק
ישיבת ברכת יצחק היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית השוכנת באור יהודה.
פעילות
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשמ"ח (1988) על ידי הרב יעקב פרידמן שהקים ישיבות רבות. בראשות הישיבה העמיד את הרב אבינועם פוסטבסקי.
הרב חזקיהו מישקובסקי מוסר גם הוא לעיתים שיחות מוסריות. עד לפטירתו של הרב אהרון לייב שטיינמן הישיבה הייתה תחת חסותו, והיה נוהג למסור בה שיעור אחת לשנה בחנוכה, אחד מבעלי התפילה בימים הנוראים היה הרב יצחק לווינשטיין מקורבו האישי של הרב שטיינמן.
בעבר מנתה הישיבה כשלש מאות בחורים, אך כיום (תשע"ח) הישיבה מונה כמאה בחורים.
לישיבה יש כמה מאפיינים עליהם ניתן דגש מיוחד ובהם שיטות המוסר. בישיבה שיחות מוסריות רבות ומגוונות חלקן הגדול כ"וועד" מיוחד למניין מצומצם של לומדים, כדי להכין את הלומדים לעמידה באתגרי החיים בעולם תוך ביקורת בונה.
בוגרים רבים של הישיבה מכהנים כרבנים בקהילות בארץ ובעולם וכן כראשי ישיבות, ר"מים ומלמדים.
הישיבה משתפת פעולה עם האוכלוסייה המקומית. במסגרת זו הרב פוסטבסקי ורבנים נוספים מבוגרי הישיבה מוסרים שעורי תורה בבתי כנסת באור יהודה, הרב פוסטבסקי גם נשא דברים בהתוועדויות של בית חב"ד המקומי.
בישיבה קיים כולל אברכים ראשי בראשות רבני הישיבה וכן כולל נוסף בו לומדים אברכים בבית המדרש אך לא בממשק לימודי עם הלימוד בישיבה. בעבר היה הכולל הנוסף מסונף לרשת הכוללים יששכר באהליך אך בשנים האחרונות הרשת הפסיקה את תמיכתה בכולל זה.
נאג'את אל-סעיד
נאג'את אל-סעיד (בערבית: نجاة السعيد) היא חוקרת וכתבת מאבו דאבי, הראשונה והיחידה עד כה, שבמקביל כותבת בעיתון יומי ישראלי.
ביוגרפיה
אל-סעיד למדה באוניברסיטה בארצות הברית, ובשנת 2013 סיימה דוקטורט בלימודי תקשורת באוניברסיטת וסטמינסטר. התזה של נאג'את הייתה "יוזמות פיתוח בתכנות בטלוויזיה בלוויין ערבית בבעלות פרטית וקליטתם בקרב נשים סעודיות מוחלשות".
לאחר מכן עבדה בבנק הפיתוח האיסלאמי (IDB) ובארגון הבריאות "Pan American Health Organization".
בשנת 2014 החלה לכהן כמרצה וכחוקרת בבית הספר לתקשורת ומדיה באוניברסיטת זייד בדובאי.
כיום אל-סעיד חוקרת "במרכז האמירויות למחקרים אסטרטגיים ומחקר" (ECSSR), משמשת כתבת בעיתון "אל-איתיחאד" המופץ באיחוד האמירויות, והחל מינואר 2021 בעלת טור דעה בעיתון ישראל היום.
מיכאל גוצרייב
מיכאל גוצרייב (ברוסית: Михаил Сафарбекович Гуцериев; נולד ב-9 במרץ 1958 באקמולינסק) הוא איש עסקים ומשורר רוסי.
גוצרייב הוא מחבר של יותר מ-300 שירים שבוצעו על ידי אמני פופ רוסיים פופולריים.
תוכי אקלקטוס
תוכי אקלקטוס (שם מדעי: Eclectus roratus) הוא מין של תוכי ממשפחת הדרראים המצוי באיי שלמה, גינאה החדשה, האי סומבה שבאינדונזיה ובכמה איים מצפון לאוסטרליה והוא המין היחיד בסוגו. אורכו 35 ס"מ בממוצע.
תוכי זה ידוע בעיקר בגלל הדו-צורתיות זוויגית הבולטת שלו: הזכרים ירוקים ובעלי מקור כתום מגודל בעוד הנקבות אדומות-כחולות עם מקור שחור קטן. הבדל זה בולט כל כך ביחס לזני תוכים אחרים עד שחוקרים אירופאים חשבו לראשונה, ובמשך כמה עשורים, שמדובר בשני מינים שונים. מסתבר, שההבדל נוצר כתוצאה מתפקידיהם השונים של המינים. הנקבות נשארות לרוב בקנים עם הגוזלים. הזכרים יוצאים לחפש מזון, לכן הם זקוקים להסוואה שתגן עליהם מטורפים כגון הבז הנודד. מפני שבאזורי המחיה של האקלקטוסים יש מחסור במקומות המותאמים לקנים, הנקבות פיתחו צבע אדום בוהק, המסמן את בעלותן על המקום ומהווה אזהרה למתחרות.
המערכת הזוגית של האקלקטוס מיוחדת גם היא. בעוד שזנים רבים של ציפורים הם מונוגמים, או פוליגינים, אקלקטוסים הם פוליגנאנדרים, כלומר,  כל נקבה מזדווגת עם כמה זכרים, וכל זכר מזדווג עם כמה נקבות, לעיתים במרחק של עד 7 קילומטרים אלה מאלה.
תפוצתו של התוכי יציבה במגוון איים טרופיים מצפון לאוסטרליה. הוא ניזון מפירות או מזרעים שונים ומשתמש במקורו כדי לפצח את הגלעינים והקליפות.
תוכי זה מגודל גם כחיית מחמד פופולרית במדינות רבות.
מסיבת פיג'מות
מסיבת פיג'מות או מסיבת שינה, היא מסיבה שבה האורחים מוזמנים להישאר ללון במהלך הלילה בבית של עורך המסיבה. מסיבות פיג'מות נערכות על פי רוב עבור ילדות או בנות נוער.
לעיתים מסיבות הפיג'מות נערכות כדי לחגוג ימי הולדת או אירוע מיוחד אחר.
מסיבת פיג'מות נחשבת ל"טקס מעבר" המעיד על עצמאותם ובגרותם של המשתתפים ועל יכולתם לפתח קשרים חברתיים מחוץ למעגל המשפחה הקרובה.
בשנות ה-90 פורסמו מספר מאמרים בהם זוהתה מגמה חדשה, לפיה הורים מאפשרים לבני נוער בגיל ההתבגרות, בנים ובנות כאחד, ללון ביחד. אופציה זו נתפסת כחלופה בטוחה יותר מאשר בילוי משותף מחוץ לבית.
מקור השם
מקור השם "מסיבת פיג'מות" הוא מהלבוש הלילי פיג'מה, שהוא בגד שנוהגים ללבוש בזמן השינה וזמן קצר לאחריו ולפניו. לרוב הפיג'מה היא בגד קליל ונוח לשינה.
פעילויות ומשחקים
מלבד הלינה המשותפת, מסיבות פיג'מות יכולות לכלול משחקים ופעילות הנהוגים בסוגים אחרים של מסיבות המתקיימים בתוך הבית. אחת הפעילויות המאפיינות מסיבת שינה היא קרב כריות, שהוא משחק שעוסקים בו בעיקר ילדים, שבמהלכו הם "תוקפים" אחד את השני בכריות. משחק זה עשוי להוות דרך לפורקן מיידי של מתח נפשי וכעס. מאחר שכריות עשויות מחומר רך ומשקלן אינו רב, פעילות זו מסתיימת רק לעיתים נדירות בפציעות כלשהן.
התמקחות
התמקחות או מיקוח הוא סוג של משא ומתן במסגרתו הקונה והמוכר של מוצר או שירות מסוימים מתווכחים על המחיר או על המהות של העסקה. שבמסגרתו הקונה מבקש להוריד את המחיר של הסחורה או השירות המוצע על ידי המוכר. זהו תהליך שבאמצעותו האינטרסים של הלקוחות והמוכרים הופכים לגלויים. המוכר מנסה להעלות את המחיר. כאשר תהליך ההתמקחות מסתיים בכך ששני הצדדים מגיעים להסכמה על התנאים, העסקה מבוצעת. לעיתים המוכר והקונה לא מגיעים להסכמה והרכישה/מכירה לא מתבצעת.
לאורך השנים תהליך ההתמקחות נעלם במידה רבה בחלקים רבים ברחבי העולם. בעולם המערבי לרוב ההתמקחות מוגבלת לסחורות יקרות או ייחודיות (כגון מכוניות, עתיקות, תכשיטים, פרטי אמנות, נדל"ן ומכירות עסקיות של חברות) וכן למקומות לא רשמיים יותר כגון שוקי פשפשים. בחלקים אחרים של העולם, ההתמקחות עשויה להיות הנורמה, אפילו בעסקאות קטנות. במקומות רבים ברחבי אסיה המקומיים נוהגים להתמקח על סחורות ושירותים בכל מקום, משווקי רחוב ועד מלונות.
בחנויות בהן מקובל להתמקח, האפשרות להתמקח תלויה לרוב בנוכחות של בעל החנות במקום. חנויות רשת המנוהלת על ידי עובדים זוטרים לעיתים רבות יותר נוטים יותר להסתמך על שימוש בתמחור קבוע מאשר חנויות עצמאיות המנוהלת על ידי בעלי החנות או עובד מסוים אשר בעל החנות סומך עליו במיוחד.
Landmark 81
Landmark 81 הוא גורד שחקים בעיר הו צ'י מין סיטי בווייטנאם. טקס הנחת אבן הפינה התקיים ב-13 בדצמבר 2014, והבנייה הושלמה ב-10 באפריל 2018.
בבניין 81 קומות וגובהו 462 מטר. הוא ניצב על גדת נהר הסייגון ליד גשר סייגון ברובע Bình Thạnh. הבניין הוא חלק מתוכנית שעלותה נאמדת ב-1.5 מיליארד דולר, היוצרת שטח אקולוגי עירוני שנקרא 'וינהומס סנטרל פארק' (Vinhomes Central Park).
גורד השחקים כולל בין היתר מלונות, דירות מגורים, מרכזי קניות, מסעדות, ברים, ומצפה כוכבים.
הבניין נבנה על ידי קבוצת וינקום, חברה וייטנאמית.
מרד הנשים באבאוקוטה
רקע למיסוי הקולוניאלי באבוקוטה
אבאוקוטה היא העיר הגדולה ביותר במחוז אוגון בדרום מערב ניגריה. העיר הוקמה בשנת 1830 ותושביה היו תתי קבוצות של היורובה (Egba people ו-Owu people). סביב שנת 1850, הממשלה הבריטית הקולוניאלית החלה להרחיב את שליטתה באבוקוטה וניהלה משא ומתן עם אנשי אגבה. ההסכם הבטיח לבריטים נתיבי מסחר פתוחים בשטחים של אגבה בתמורה ממשלת לאגוס הכירה בעצמאות וגבולות העיר. הסכם זה נתן לאנשי אגבה אוטונומיה חלקית בתחום הכלכלי. אך לאחר מספר שנים, ב-1897, התפתח משבר הפוליטי בעקבות מלחמות בין קבוצות בעיר, נתיבי המסחר נחסמו ומסיונרים שגרו בעיר גורשו. הממשלה הבריטית דרשה ארגון מחדש של הממשל בעיר וכך נולדה ממשלת אוגבה המאוחדת (The Egba United Government (EUG)). המבנה החדש, כפה איחוד של כלל השליטים האזוריים באבאוקוטה כמועצה. בראש המועצה עמד השליט (מלך בשפה המקומית oba) של אזור אגבה אליק. המבנה הפוליטי החדש יצר מתחים והדגיש זהויות של תתי קבוצות.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הממשלה הקלוניאלית לא התערבה בנעשה באבאוקוטה. המלחמה נתנה לממשל עילה להתערבות והעיר השתלבה במדינה הקולניאלית. המלחמה באירופה הובילה לעלייה במיסים על יבוא, אך ההכנסות ממיסים אלו לא הספיקו והפקידים המקומיים ביקשו אישור ממשרד המושבות לאפשר הטלת מיסוי ישיר, אך סורבו. על מנת להגדיל את ההכנסות, הפקידים מקומיים החלו להטיל קנסות בתחום התברואה, שהשפיעו בעיקר על נשים שעסקו בסחר וחקלאות. במשך הזמן הקנסות בוטלו והוחלפו במיסוי ייחודי לנשים.
ב-1 בינואר 1918, תושבי אבאוקוטה החלו לשלם מיסים על בסיס מגדרי והמיסוי לגברים ונשים היה נפרד. מיסוי נשים לא היה חלק ממודל המיסוי הסטנדרטי של ממשלת המושבות, אך התבסס על ההנחה שנשים מיורובה עובדות ויש להן הכנסה עצמאית. נשים רבות היו מעורבות בייצור וסחר של מוצרי מזון או סחורות אחרות ושלטו בשווקים באזורים בהן חיו. ועל כן גברים אירופיים ובני יורובה החזיקו בתפיסה כי לנשים היה כסף משלהן. באבאוקוטה המיסוי קולוניאלי נתפס כלא הוגן ובאופן ניכר פוגע בנשים. שישה חודשים לאחר הטלת המס, החל מרד המכונה מלחמת אדובי (Adubi War). המרד התרחש בין יוני לאוגוסט 1918. 30,000 מורדים בני אגבה הרסו את מסילת הרכבת, קווי הטלגרף מדרום לאבאוקוטה והרגו אזרחים אירופאים. לאחר דיכוי המרד הבריטים ביטלו את העצמאות הכלכלית של העיר, הטילו מיסוי ישיר והנהיגו עבודות כפייה באזור. המיסוי על נשים נותר על כנו. בסוף שנות ה-40, נטל המיסים הפך לבלתי נסבל כאשר הרשויות הקולוניאליות גבו יותר ויותר מיסים ממדינות החסות למימון מלחמת העולם השנייה באירופה, נאסר ייצוא לגרמניה, הממשל המקומי קנה סחורה במחירים נמוכים ומעבר לכך החרימו מזון וסחורות. הנשים הסוחרות סבלו גם ממסים עקיפים כגון מיסי שוק ומיסים על הסחורה.
מרד הנשים
כתוצאה מהמיסוי העושק על נשים הוקם ב-1945 איגוד נשות אבוקוטה (AWU) בהנהגתה של פונמילאיו רנסום-קוטי, מנהלת בית הספר המקומי ששמעה על הקשיים של הנשים הסוחרות. ה-AWU, היה בעל אג'נדות פוליטיות ואיחד את הסוחרות בשוק ונשים נוצריות מהמעמד הבינוני. איגוד נשות אבוקוטה אתגר הן את השלטון הקולוניאלי והן את המבנה הפטריארכל. על מנת לסיים את משטר מיסוי, ה-AWU הציע חלופות למס האחיד על נשים, כגון מיסוי על חברות זרות. דרשו להשוות את תחילת גיל תשלום המיסים לנערות (15) לזה של נערים (16). אך הן גם דרש השקעות ביוזמות מקומיות ותשתיות, כולל תחבורה, תברואה, חינוך, ביטול הסמכות השלטונית של הממשלה המקומית והחלפתה בנציגים מקומיים, כולל נשים. החברות ב-AWU היו מאורגנות במאבק נגד הממשלה הקולניאלית והשתמשו בטקטיקות התנגדות שונות. נשים רבות סירבו לשלם מיסים, חלקן נכלאו או נקנסו.
בין אוגוסט 1946 מאי 1947, איגוד נשות אבוקוטה שלח עצומות לשליט המקומי המסורתי ונציגות אף נפגשו עמו, אבל הדבר לא הוליד כל שינוי. המצב למעשה החריף כאשר השליט המקומי הגדיל את "שיעור המס האחיד על נשים, בתמיכת בבריטים שהתגוררו בעיר". בעקבות העלאת המיסים, AWU ארגן הפגנות המוניות, למשל צעדה לכיוון ארמון המנהיג המסורתי בדרישה לביטול המיסוי האחיד. באמצע אוקטובר 1946, פונמילאיו רנסום-קוטי הובילה כאלף נשים בצעדת במחאה על העלאת המס לכיוון הארמון. התגובה הרשויות הקולניאליות כללה שימוש בגז מדמיע ומכות.
למרות הדיכוי בכוח של ההפגנות, איגוד נשות אבוקוטה המשיכו במחאה ופרסמו מסמך המפרט את העוולות והאשמות נגד הממשלה המקומית והשליט המסורתי. לאחר פרסום המסמך נערכה הפגנה מחוץ לארמון במשך יממה (מ-29 עד 30 בנובמבר 1947) בהשתתפות מעל עשרת אלפים נשים.
תוצאות
המחאה הביאה את רשויות להבטיח לנשים ש"המיסוי יושעה וההחלטות הסופיות בנושא תועברו אליהן בתוך שלושה ימים". אולם, לא היה שינוי במדיניות והאלימות ומעצרים של נשים נמשכה. ב-8 בדצמבר מעל 10,000 נשים חזרו להפגין מול הארמון, בדרישה לשחרור הנשים שנעצרו. עשר נשים שוחררו וההפגנה הסתיימה. ה-AWU המשיך לשלוח עצומות לממשל הבריטי וב-3 בינואר 1949, השליט המסורתי ויתר על המלוכה ומערכת הממשל המקומי השתנתה. ארבע נשים קיבלו עמדות בשלטון המקומי.
איגוד נשות אבוקוטה השיג ניצחון משמעותי בניגריה הקולוניאלית. הן המשיכו לקדם זכויות נשים בניגריה ולהוות שחקן משמעותי בתנועה הלאומית הניגרית. האיגוד היה ממובילי פעילות פמיניסטית, אנטי קולניאלית ולאומית בניגריה.
כנף מעופפת
כנף מעופפת (באנגלית: Flying Wing) היא תצורת כנף גדולה המשתלבת עם גוף כלי הטיס ונמשכת מאף כלי הטיס ועד זנבו. מושג זה גם מתאר את כלי הטיס המשתמשים בתצורת כנף זאת. מטוסי כנף מעופפת מתאפיינים בנתון שטח כנף גדול מאוד ועם מנת עובי גדולה. עם זאת, כנף זאת מתאפיינת ביציבות אורכית נמוכה, זאת בשל שהזרוע של ההגאים המייצבים את כלי הטיס בעלרוד הוא קרוב מאוד למרכז המסה.
תצורת כנף מעופפת מאפיינת לרוב כלי טיס חמקנים.
היסטוריה
כלי טיס ללא זנב נוסו עוד בשנים הראשונות של התעופה כאשר בשנת 1905 ג'ון ויליאם דון ייצר כלי טיס כנף מעופפת בעל כנפיים משוכות. המטוס הציג תכונות יציבות טובות. מטוס זה השפיע על מספר עיצובים בשנים שלאחר מכן.
כנף מעופפת הציעה מספר יתרונות על גבי עיצובי כנף סטנדרטיים כגון יחס עילוי-גרר גדול, שטח כנף גדול ומיקום רב לדלק, ציוד ונוסעים ולכן מספר מחקרי עיצוב התבצעו על שימוש הכנף במטוסי נוסעים. בשנת 1910 הוגו יונקרס רשם את הפטנט שלו על מטוס נוסעים עם תצורת כנף מעופפת שתוכנן לשאת עד 1,000 נוסעים, אם כי החלום שלו לא התממש.
ניסיונות נוספים בברית המועצות הניבו בעיקר דאונים ומטוסים קלים ששימשו לניסוי.
בארצות הברית בשנות ה-30 התמקדו בשימושים הצבאיים לכנף זאת וניסו ליצור מפציצים ארוכי טווח. שני עיצובים עיקריים, נורת'רופ N-1M ואשלמן FW-5, טסו בשנות ה-40 המוקדמות.
העניין במטוסי כנף מעופפת לא שכך במהלך מלחמת העולם השנייה, דאונים ומטוסים קלים נוסו בתקופה זאת כדגמים מוקטנים למטוסים צבאיים גדולים יותר. לקראת סוף המלחמה, בגרמניה הנאצית, האחים הורטון יצרו את ההורטון Ho 229, מטוס קרב סילוני עם עיצוב כנף מעופפת. המטוס טס מספר פעמים מוגבל מאוד ורק שלושה דגמי ניסוי יוצרו, הראשון התרסק, והאחרון לא הושלם ומעולם לא טס.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך פיתוח מטוסי כנף מעופפת בעיקר כמטוסי הפצצה כבדים כגון ה-YB-35 וב-YB-49 אם כי בשל בעיות יציבות וכן בגלל מעבר הדגש בביצועים למהירות גרמו לביטול פרויקטים אלו שכן מטוסי כנף מעופפת שהתאפיינו בכנף בעלת מנת עובי (היחס בין מיתר הכנף לגובה) גדולה תרמה לביצועים ירודים במהירויות גבוהות והגבילו את כלי הטיס לטיסה תת-קולית. עיצוב כנף מעופפת נוסה עוד מספר פעמים לאחר מכן בעיקר בדאונים קטנים.
בשנות ה-80 העניין בתצורת כנף מעופפת חודש בגלל תכונות החמקניות של עיצוב זה. חברת גראמן ייצרה את ה-B-2 ספיריט - מפציץ חמקן בתצורת כנף מעופפת ללא כל משטח ייצוב. בעקבות זה החלו לפתח מטוסי כנף מעופפת חמקנים נוספים אם כי תצורה זאת מאפיינת מטוסים לא מאוישים. ישנם גם פיתוחים למטוסים חשמליים בלתי מאוישים בעלי תצורת כנף מעופפת המשתמשים בשטח הכנף הגדול של הכנף לתאים סולריים המייצרים חשמל להנעה.
אווירודינמיקה, יציבות היגוי וביצועים
מטוסי כנף מעופפת מתאפיינים בתצורה חסרת זנב, כלומר ללא משטחי מייצב גובה וכן ללא משטחי מייצב כיוון ובשל כך תצורה זאת מתאפיינת בחוסר יציבות בצירים אלו ודורש אמצעי היגוי לא סטנדרטיים כגון משטחי היגוי משולבים כגון אלוונים ומשטחים חצויים הדומים לספוילרונים המשמשים כהגאי כיוון על ידי שליטה על הגרר בקצוות הכנפיים ואף על ידי שליטה על דחף של המנועים אם יש מנועים מרובים.
מנת העובי הגדולה האופיינית למטוסי כנף מעופפת יוצרת גרר גבוה מאוד גבוהות ובמיוחד בטווח העבר-קולי ולכן מרבית כלי הטיס הללו לא מיועדים לטיסה על-קולית. לעיתים בשביל להגביל את מנת העובי מתכננים את המבנה המרכזי והכנפיים להיות פחוסים, כאשר מרכיבי מבנה שדורשים לפלוש החוצה מהכנף, דוגמת כונסי אוויר למנועים או תא הטייס יבנו בצורת בליטות על גבי הגוף.
מבנה
בשל העובדה שכנף המטוס נמשכת כמעט לכל אורך המטוס מטוסים מעיצוב זה מתאפיינים בדרך כלל בכנפיים משוכות וכן במיתר כנף ארוך במיוחד. במטוסים אלה הכנף משתלבת יחד עם המבנה המרכזי ולכן מטוסים אלו מתאפיינים גם בכנפיים עבות יחסית. מבנה זה מתאפיין בחלל פנימי רב בכנפיים יחסית לאורך המטוס. מה שמאפשר התקנת מנועים וכמות גדולה מאוד של דלק בכנפיים יחסית לעיצובים סטנדרטיים.
עם זאת, מטוס זה מתאפיין בתיבות כנף ושורשי כנף גדולים במיוחד ודורשים יחס מיוחד בעיצוב מבנה המטוס. מוטות הרוחב של הכנף נוטות להיות גדולות וכבדות בשביל להתמודד עם מגוון הכוחות האופייניים למטוס זה בניגוד לעיצובים סטנדרטיים, דוגמת העובדה שמרבית השליטה בסבסוב בכלי טיס כזה מגיעה מהספוילרונים המותקנים בקצות הכנפיים ושם מתמקד חלק גדול של הגרר בכנף המושך את קצה הכנף אחורנית יחסית לציר האופקי של כלי הטיס, המאפיין הזה אף משמעותי יותר בטיסה בתנאי מזג אוויר קשים ובמהלך תמרונים.
שלומי קעטבי
שלום (שלומי) קעטבי הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, שירת בין השאר כלוחם וקצין בימ"מ. כיום הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
ביוגרפיה
נולד בשכונת גבעת עמל בתל אביב. למד בבית הספר החקלאי כדורי.
שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן.
ב-1980 התגייס למשטרת ישראל ועשה את מרבית תקופתו בשירות הקבע במשטרה במסגרת משמר הגבול. הוא פיקד על צוות ופלגה בימ"מ. בשנת 1990 שימש מפקד פלוגה ג' בדרגת סגן ניצב והיה הקצין הבכיר בשטח במהלך מהומות הר הבית. על תפקודו באירוע זה זכה לשבחים מהוועדה שהוקמה לחקר האירוע. ב-1995 סיים קורס בכיר ללוחמה בטרור בארצות הברית. שימש חבר בצוות המשא ומתן של המשטרה. עמד בראש צוות המשא ומתן בפרשת ההתבצרות בביתו של עוזי משולם.
קעטבי סיים לימודי תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה ושימש כפסיכולוג הראשי בבסיס ההדרכה הראשי של משמר הגבול.
שימש מפקד מרחב שומרון בדרגת ניצב משנה, וכמפקד מג"ב דרום בדרגה זו. ב-2002 מונה לסגן מפקד מחוז יהודה ושומרון, ב-2005 מונה למפקד המכללה לקצינים בכירים, וביולי 2007 מונה למפקד המחוז והועלה לדרגת ניצב. בשנת 2009 סיים את תפקידו.
ב-2020 היה חבר הצוות הבין-משרדי לבחינת המדיניות בנוגע לאיסור על צריכת קנאביס בישראל.
קטעבי הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
קעטבי נשוי ואב לילדה.
סיבוב טרל
בפיזיקה, סיבוב טרל (באנגלית: Terrell rotation) או אפקט טרל, הוא הסיבוב המדומה שעצם הנע במהירות המהווה שבר משמעותי של מהירות האור יפגין בעיני צופה שעל פניו הוא חולף, בהתאם לתורת היחסות הפרטית. אפקט זה תואר באופן בלתי תלוי על ידי רוג'ר פנרוז וג'יימס טרל בשנים 1958/9, כאשר בקיום התופעה הכללית הבחין הפיזיקאי האוסטרי אנטון למפה עוד ב-1924.
האפקט מתאר כיצד העצם יראה אילו הייתה בבעלותנו מצלמה המסוגלת לתפוס תמונות של עצמים הנעים במהירות יחסותית, וחוזה כי העצם ייראה לא רק מקוצר בכיוון תנועתו (התקצרות האורך) אלא גם מסובב בזווית משמעותית ביחס לתנוחה האמיתית שלו במרחב, באופן שמאפשר לראות גם חלקים של העצם אשר לא ניתן היה לראות אילו היה נייח (למשל, פאות אחוריות של העצם). ראויה לציון העובדה כי בעוד שההתקצרות של עצמים בכיוון תנועתם הייתה ידועה עוד מאז פרסם אלברט איינשטיין את מאמריו על תורת היחסות הפרטית ב-1905, מאמריהם של טרל ופנרוז על אפקט טרל הם ההתייחסות המפורטת הראשונה לשאלה כיצד ייראו עצמים הנעים במהירות יחסותית מבחינה ויזואלית חיצונית.
האפקט מנבא, למשל, כי קובייה בעלת גודל זוויתי קטן הנעה במהירות יחסותית תיראה לא רק מקוצרת פי פקטור לורנץ בכיוון תנועתה, אלא גם מסובבת בזווית, כאשר v מהירות הקובייה ו-c מהירות האור (ראו המחשה למטה).
תיאור והסבר האפקט
מאמריהם של טרל ופנרוז הצביעו על כך שאף על פי שתורת היחסות הפרטית תיארה "התקצרות" של גופים בכיוון תנועתם, אין לבלבל זאת עם התחזיות האמיתיות של התורה לגבי מופעו הוויזואלי של עצם נע. בכך הם תיקנו מספר קונספציות שגויות לגבי האופן שבו עצם נע ייראה לצופה המביט בו.
לשם הדוגמה נתייחס כעת לעצם קובייתי החולף על פני צופה, כפי שמופיע בהמחשה משמאל. מופעו הוויזואלי של עצם נע, כפי שהיה מתועד למשל על ידי מצלמה בעלת זמן חשיפה שואף לאפס, הוא בעצם תמונה של כל חלקי העצם כאשר חלקי התמונה השונים (המתארים חלקים שונים של העצם) תואמים לקרני אור שנפלטו בזמנים שונים בעבר מנקודות שונות על העצם ומגיעות בו-זמנית לצמצם המצלמה. עבור עצם קובייתי הנע במהירות יחסותית מקבלים, שאודות להפרשי הזמנים בהגעת קרני האור מנקודות שונות על הקובייה ולמהירותה הגבוהה של הקובייה, חלקי התמונה השונים יהיו תואמים לקרני אור שנפלטו בעבר (מנקודות שונות על הקובייה) כאשר הקובייה הייתה במיקומים שונים משמעותית זה מזה.
מכיוון שזמן הגעת האור לצופה יחסי למרחק הנקודה על הקובייה (ברגע המתאים בעבר) מן הצופה, האור הנפלט מן החלקים של פאה שלמה של הקובייה יגיע כעבור זמנים העומדים ביחס ישר לעומק של כל נקודה בפאה זאת (ב"עומק" הכוונה היא למרחק בכיוון ניצב לדף), ולכן תתקבל תמונה מסובבת של פאה זאת. פיתוח מתמטי פשוט מבחינה טכנית מראה שאילו לקובייה גודל זוויתי קטן בעיני הצופה, אז קרני האור הנפלטות מנקודות שונות על הקובייה כמעט מקבילות ולכן זווית הסיבוב תהיה בדיוק ; בפרט, עבור מהירות הקרובה מאוד למהירות האור (נניח 0.99c) הקובייה תסתובב כמעט ב-90 מעלות.
ג'יל סקוט
ג'יל לואיז סקוט (באנגלית: Jill Louise Scott; נולדה ב-2 בפברואר 1987) היא כדורגלנית אנגליה המשחקת בעמדת הקישור. בשל גובהה הרב (1.80 מטר), היא מכונה "קראוצ'י" על שמו של חלוץ נבחרת אנגליה - פיטר קראוץ'.
מועדונים
ג'יל סקוט נולדה ב-1987 בעיר סנדרלנד שבצפון-מזרח אנגליה. בגיל 13, לאחר שהייתה אלופת צפון אנגליה בריצת שדה, היא נאלצה לבחור בין האתלטיקה לכדורגל, ולבסוף בחרה בכדורגל. היא החלה את הקריירה המקצוענית שלה בקבוצת הנשים של סנדרלנד, וכבר באוקטובר 2005 (כשהיא בת 18 בלבד) היא זכתה בתואר שחקנית החודש בפרמייר ליג.
ביולי 2006 היא חתמה באברטון, לאחר שדחתה הצעה מדונקסטר רוברס ליידיס. חודש לאחר מכן היא ערכה את משחק הבכורה שלה בקבוצה - משחק מגן הקהילה בו הפסידה אברטון לארסנל 3-0. בעונת 2007/08, היא זכתה עם אברטון בגביע הליגה לאחר ניצחון 0–1 בגמר נגד ארסנל. היה זה התואר הראשון של סקוט עם הקבוצה. בסיום אותה עונה, היא נבחרה על התאחדות השחקניות לכדורגלנית השנה בפרמייר ליג.
שנתיים לאחר מכן, היא זכתה עם אברטון בגביע ה-FA, טורניר הגביע הבכיר בכדורגל הנשים באנגליה. באפריל 2012, היא נבחרה על ידי הסופר ליג האנגלית להיות אחת משמונה שגרירות (שחקנית מכל קבוצה), שמטרתן הייתה לקדם את הליגה החדשה בעזרת הטוויטר.
נבחרות אנגליה ובריטניה
בגילאי הנערים שימשה סקוט כקפטנית נבחרת אנגליה עד גיל 19 במשך 18 חודשים, אך לא הצליחו להוביל את הנבחרת לטורניר גדול. באוגוסט 2006 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, כשנכנסה כמחליפה בניצחון 0–4 על הולנד. שנה לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בגביע העולם שנערך בסין. במשחק הראשון של שלב הבתים, נגד יפן, היא נכנסה כמחליפה אולם במשחק השני (נגד גרמניה) היא כבר פתחה בהרכב הראשון. במשחק השלישי היא כבשה את שער הבכורה שלה בנבחרת, במשחק בו אנגליה ניצחה את ארגנטינה 1-6 והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר, אנגליה הובסה 0–3 על ידי ארצות הברית והודחה מהטורניר.
באליפות אירופה 2009 שנערכה בפינלנד, הגיעו סקוט ואנגליה לאחד מהישגיה השיא של הנבחרת אי פעם. בשלב הבתים של הטורניר, אנגליה השיגה ארבע נקודות בלבד אולם הצליחה להעפיל לרבע הגמר. ברבע הגמר היא גברה 2–3 על המאחרת פינלנד, ובחצי הגמר ניצחה 1–2 את הולנד, כשסקוט כובשת את שער הניצחון בהארכה. בגמר הטורניר פגשה אנגליה את גרמניה, אך לא היא הצליחה לעמוד מולה והובסה 2–6.
בגביע העולמי שנערך ב-2011 בגרמניה, הפסידה אנגליה לצרפת ברבע הגמר, לאחר הפסד 3–4 בבעיטות עונשין. לאחר המשחק כינתה המאמנת האנגלית הופ פאוול, את השחקניות שלא התנדבו לבעוט את הפנדלים "פחדניות". סקוט (שלא בעטה בעיטת עונשין) ענתה לה דרך הטוויטר: "אנחנו מנצחות כקבוצה... אנחנו מפסידות כקבוצה". בסיום הטורניר הייתה סקוט לכדורגלנית האנגליה היחידה שנבחרה לקבוצת המצטיינות של האליפות, לצד כוכבות כמו מרטה, הומארה סאווה ואבי וומבאך.
ביוני 2012, סקוט הייתה אחת מ-18 הכדורגלניות שנבחרו לייצג את בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון. נבחרת בריטניה הוקמה במיוחד לצורך המשחקים האולימפיים, והיא כללה 16 שחקניות מאנגליה ושתיים מסקוטלנד. בשלב הבתים של הטורניר, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר היא הפסידה 0–2 לקנדה והודחה מהטורניר. בסך הכל, שיחקה סקוט חמישה משחקים בנבחרת בריטניה וכבשה שער אחד.
ארז'י שאנדור
ארז'בט (ארז'י) שאנדור (בהונגרית: Sándor Erzsi; נולדה ב-3 בדצמבר 1956, בודפשט) היא עיתונאית וכתבת רדיו, מגישה ועורכת, סופרת יהודייה-הונגרייה, קצינת עיתונות בתיאטרון שהחלה את דרכה כשחקנית.
ביוגרפיה
שאנדור החלה לעבוד ככתבת בשנת 1992 בכתב העת "על הונגריה בעתיד" (Magyarországról jövökben) ובשנים 1993–1994 בתוכניות הבוקר של "מילת מוזיקה" (Zene-szó) של "רדיו פטפי" ובתוכנית התרבות של "רדיו קושוט" (שניהם היו תחנות הרדיו המובילות אז בהונגריה). משנת 1994 הייתה העורכת-מגישה של "הרדיו ההונגרי" (Magyar Rádió) בתוכניות תרבות ושוויון הזדמנויות. בין היתר, בתוכנית האירוח המשותף שלה עם העיתונאי יאנוש פודור בשבת בבוקר. בשנים 2010–2011 פנה אליה הבמאי רוברט ויידה שהעלה גרסה מחודשת של הדרמה ליסיסטרטה של אריסטופאנס, בבית מרזח עם חבורת שחקנים אלטרנטיבית כדי לגלם את התפקיד הראשי של המחזה. ההצגה "רצה" במשך שנה וחצי והוצגה ארבעים פעמים במהלך אותה תקופה. ב-2013 הופסקה עבודתה ברדיו ולאחר מכן לקחה עליה תפקידים מזדמנים במועדון הרדיו.
היא עבדה גם כעיתונאית מאמצע שנות ה-90. ראיונותיה, כתבותיה, ביקורות הטלוויזיה שלה ודיווחי התיאטרון שלה פורסמו במוסף סוף השבוע של נפסבדשאג (Népszabadság) שהיה העיתון הגדול והחשוב ביותר וכן בשבועון "168 השעות" (168 Óra) ומשנת 2000 ואילך ביצעה פורטרטים וראיונות עבור מגזין התיאטרון Premier.
תפקידיה המרכזיים
מספר הצגות הבכורה בהן שיחקה שנרשמו במאגר התיאטרון: 32
מערות העכביש
מערות העכביש (בספרדית: Cuevas de la Araña) הן קבוצה של מערות במועצה המקומית בקהילה האוטונומית ולנסיה במזרח ספרד. המערות נמצאות בעמק הנהר אסקלונה (Escalona), בשמורה הלאומית קסה דה קורטס (Reserva Nacional de Caza Muela de Cortes), כ-60 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר ולנסיה. המערות שימשו תושבים פרהיסטוריים שהותירו מאחוריהם אמנות סלע. המערות ידועות בתמונות מצוירות של ציד עזים בחץ וקשת ובסצנה המתארת דמות אנושית, "האיש מביקורפ". דמות של ציד המטפס על שיחים מטפסים להשיג דבש מדבורי הבר. תיארוך של אמנות כזו שנוי במחלוקת, אך אומרים כי ציור רדיית הדבש המפורסם הוא מהתקופה האפיפלאוליתית והערכה שהציור הוא כבן 8,000 שנים.
גילוי ותיארוך
המערות התגלו בראשית המאה העשרים על ידי מורה מקומי, חיימה גארי אי פוץ' (Jaime Garí i Poch).
פרופסור הרננדס פאצ'קו (Hernández Pacheco) פרסם בשנת 1924 מחקר על ציורי מערות העכביש, יצירה מהפכנית לאותה תקופה שקראה תיגר על התזה של אנרי בריי, פרהיסטוריון צרפתי שנחשב לבר סמכא הבכיר ביותר במחקר על ציורי מערות, וקבע כרונולוגיה שהייתה אחרי התקופה הפלאוליתית באמנות הסלע הלבנטינית (אמנות הסלע במזרח ספרד). עבור כרונולוגיה חדשה זו הוא התבסס על ציורים שנצבעו זה על גבי זה, מידת הניוון של הציורים וגודל הדמויות במערת העכביש.
האריה (נלסון דה מיל)
האריה הוא רומן משנת 2010 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה-מיל. זהו הרומן החמישי של דה-מיל הכולל את הבלש ג'ון קורי, שעובד כעת כקבלן עבור כוח המשימה הבדיוני למלחמה בטרור של ה-FBI בעיר ניו יורק. הרומן הוא המשך למשחק האריה. אחרי האריה יצא רומן המשך של דה מיל מ-2012 בשם הפנתר.
עלילה
שלוש שנים לאחר האירועים המסופרים ב"משחק האריה". ג'ון קורי, שוטר לשעבר כיום חבר בכוח המשימה למלחמה טרור, יוצא למרדף אחר המחבל הלובי האכזר אסד חליל, הידוע יותר בשם "האריה" מבלי שהצליח לעצור אותו. שלוש שנים לאחר מכן קורי לא שכח את האיומים הנוראיים שהמחבל הפנה אליו וכעת הסיוט חוזר ומופיע בעוצמה בחייו. כאשר שותפתו, כיום אשתו, קייט מייפילד, עורכת דין של ה-FBI עם תחביב של צניחה חופשית, מותקפת על ידי גבר במהלך קפיצה, קורי מיד יודע מי זה. האריה חזר להשלים את משימתו וזו רק ההתחלה. במהלך תקיפה אווירית על טריפולי שהחליט עליה הנשיא רייגן ב-1986, משפחתו של חליל הושמדה. מאותו רגע, נקמה הייתה מטרתו היחידה, הן כלפי האנשים המעורבים ישירות באותה פרשה טרגית, והן כלפי ארצות הברית, מדינה שהוא מתעב מאוד. אף על פי שמטרותיו ידועות, אף אחד לא יכול למנוע את מהלכיו של הרוצח הזה שמבלי להשאיר רמזים שימושיים. הוא מחסל באכזריות זה אחר זה לא רק את קורבנותיו אלא גם את שותפיו, כדי לא להשאיר עקבות. החיפושים מתקרבים יותר ויותר, אבל האריה תמיד מצליח להימלט מרודפיו ונראה ששובל הדם לא אוזל. אף אחד לא יודע איך הוא נע בצורה חלקה כל כך על אדמת אמריקה ומי עוזר לו. באקלים של חשדנות ופחד, ההשערות המטרידות ביותר מתגבשות במוחו של קורי, עד לאתגר האחרון.
בית הקברות היהודי החדש בפראג
בית הקברות היהודי החדש (בצ'כית: Nový židovský hřbitov) בז'יז'קוב, פראג, צ'כיה, הוקם בשנת 1890 כדי להקל על בעיית במחסור במקומות קבורה בבית הקברות היהודי הישן בז'יז'קוב, שבו עומד כיום מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב.
בית הקברות ידוע באנדרטאות בסגנון האר נובו הרבות שלו, ביניהן, שתי אנדרטאות לבני משפחת פרוץ מעשה ידי יאן קוטרה, האנדרטה לאמן מקס הורב מעשה ידי יאן סטורסה בצורת טווס אבל, ויצירות רבות יוצאות דופן, בסגנון אר נובו של אמנים פחות מוכרים. אחד הקברים היפים יותר שייך למשפחת ולדס; הקבר מעוטר בשני פסלים, יצירות האמנות האחרונות שנעשו על ידי הפסל הצ'כי יוסף ואצלב מיסלבק, מי שיצר הפסל המפורסם של ואצלב הקדוש בכיכר ואצלב.
הכפר התיירותי ביסאן סיטי
הכפר התיירותי ביסאן סיטי הוא גן תענוגות ששוכן בצפון העיר עזה.
גודל הכפר התיירותי הוא כ־270 דונם והוא כולל מגרשי כדורגל, בריכת שחייה אולימפית, גן חיות בן 19 דונם, גני שעשועים ומסעדות. כ־6,000 איש מגיעים למקום מדי סוף שבוע, חלקם מגיעים בעזרת אוטובוסים שסובסדו על ידי הממשלה. המקום נבנה על אדמות שנמצאות בבעלות ממשלתית (בעבר היה למעשה שטח הכפר התיירותי מזבלה בפיקוחו וכן בבעלותו של משרד הפנים של החמאס) ועלות הקמתן הייתה כ־1.5 מיליון דולר ומפוקח על ידי פתחי חמאד, שר הפנים של חמאס.
לפי העיתונאית המצרית אשרף אבו אל-הול, כתבת בעיתון המצרי באל-אהראם, הכפר התיירותי הוא אחד מהקבוצה הצומחת במהירות של פארקי שעשועים בעזה, כולל אצטדיון אל-ירמוכ, קניון עזה, אתר הנופש אל-בוסתן וכן פארק המים המשוגע.
יוסי ארציאל
הרב יוסי ארציאל (נולד בכפר הרא"ה ב-1947) הוא איש התיישבות וחינוך בשומרון. ארציאל היה מראשי גרעין אלון מורה, גרעין ההתיישבות הראשון של גוש אמונים בשומרון. בהשתתפותו פעילה, ניהלו גרעין אלון מורה וגוש אמונים מאבק ציבורי נרחב וארוך להקמת יישוב בשומרון. ההישג הראשון של המאבק היה הקמת היישוב קדומים. ארציאל היה מזכיר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, מנהל את איחוד רבני תורת הארץ הטובה, ומופיע מטעמה בערוצי תקשורת שונים.
ביוגרפיה
יוסי ארציאל נולד ב-1947 לחווה ומשה ינינגר, ממיסדי כפר הרא"ה .הוא למד בישיבת בנ"ע בכפר הרא"ה בשבט שח"ל ובסיום לימודיו עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראש הישיבה. בהמשך החל בפעילות חינוכית, תחילה כגנן בגן ילדים, אחר כך כמורה ליהדות בתיכון תורני ביד בנימין, וכראש ישיבת בני עקיבא ברעננה . בנוסף, היה ארציאל ראש המועצה הדתית בקדומים, והוא מלמד במסגרות תורניות מגוונות, כולל חוגי נשים.
לפני ואחרי מלחמת יום הכיפורים, ב-1973, ייסדו ארציאל וחבריו את גרעין אלון מורה להתיישבות בשומרון. לאחר מאבק ארוך בממשלת ישראל, הסכימה הממשלה להקמת היישוב קדומים בדצמבר 1975, וארציאל ומשפחתו מתגוררים מאז במקום.
ב-1970 בערך נשא ארציאל לאשה את דבורה לבית רוזנבלום, אז עולה חדשה מארצות הברית, ולזוג עשרה ילדים.
התיישבות
סמוך לפריצת מלחמת יום הכיפורים הסכים יוסי ארציאל עם דבורה אשתו על נכונות להתיישב בשכם, והתחבר לרב מנחם פליקס, בני קצובר וחנן פורת להקמת גרעין התיישבות שנודע מאוחר יותר כגרעין אלון מורה. בזמן שהיה מגויס לצבא לאחר מלחמת יום הכיפורים יזמה דבורה פנייה של מספר נשים לרה"מ גולדה מאיר לקידום הרעיון, אך הפגישה הלבבית שהתקיימה עם גולדה מאיר לא העלתה דבר.
גוש אמונים התארגן במקביל לגרעין וגיבה את גרעין אלון מורה בניסיונות להתיישב בשומרון. ארציאל התמנה לחבר בוועדת ההסברה של גוש אמונים. במסגרת תפקיד זה יזם, למשל, פגישה ב-1974 עם העיתונאי איתן הבר שבה השתתפו גם הרב משה לוינגר, בני קצובר, מנחם פליקס ועוד.
במסגרת גוש אמונים, עלה גרעין אלון מורה לשומרון, לסבסטיה ומקומות נוספים, שמונה פעמים תוך גיוס המונים ומאבק בממשלת ישראל ובצה"ל. באחת העליות לנבי צלאח, למשל, יצאה קבוצה של 200 כלי רכב ממושב נחלים "ובראשה הלוחם האגדי מאיר הר-ציון, וכן יוסי ארציאל ואברהם מינץ ממזכירות גוש אמונים...". סניף דואר בבאר-שבע הסכים לקבל מתושב נתיבות מברק הממוען אל יוסי ארציאל, סבסטיה, שומרון.
המאמץ הציבורי והפוליטי האדיר של גוש אמונים וגרעין אלון מורה הסתים בדצמבר 1975 בהסכמת יצחק רבין, ראש הממשלה, להקמת יישוב במחנה הצבאי של קדום, והביא בהמשך להקמת קדומים, יישוב בו מתגורר ארציאל מאז עם משפחתו.
ארציאל המשיך בפעילות בגוש אמונים וסייע להקמת יישובים חדשים. למשל, הוא היה חבר ועדת הקבלה של מצפה יריחו בראשיתה, והיה מעורב בהקמת גרעין שילה.
חינוך והנהגה רבנית
בהיותו אחד ממנהיגי היישוב בקדומים, קרא ארציאל להקמת זרם חינוך תורני-לאומי נפרד בבית הספר היסודי, תוך התעמתות עם מתיישבים אחרים בקדומים.
ב-2020 הקים ארציאל עם חבריו את איחוד רבני תורת הארץ הטובה, אשר נרשם כעמותה ב-18.7.2021, ט' אב תשפ"א . כפי שפעל באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל, פועל ארציאל אף באיחוד זה בעיקר מאחורי הקלעים, אך מתבטא במדיה בשמו ובשם איחוד הרבנים.
בכנס יסוד שקיים האיחוד סיפר ארציאל כי הוחלט ש"הארגון לא יעסוק בשאלות מפלגתיות פוליטיות בציונות הדתית. וענינו של הארגון יהיה להוות שולחן דיונים לדעת תורה והתווית כיוון לציבור....קידום נושאים כגון הכנה ציבורית ולאומית לקראת שנת השמיטה המתקרבת, וכן בתחומי המשפחה והזהות היהודית של מדינת ישראל. " בפועל, עוסק האיחוד גם בשאלות של דת ומדינה הנתונות במחלוקת פוליטית.
עונת 1970/1971 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1970/1971 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-15 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, דן בוס, ויטסה ארנהם וחרונינגן העפילו לליגה הראשונה.
אוקראינה (ערוץ)
ערוץ הטלוויזיה "אוקראינה" משדר ל-93.4% מכלל משקי הבית באוקראינה. העברת האות מתבצעת באמצעות רשת שידור אנלוגית, רשתות כבלים, רשת T2 המשדרת דיגיטלית ודרך לוויין. הסיקור הטכני של ערוץ הטלוויזיה הוא 95% משטחי אוקראינה.
עונת 1970/1971 בליגת המשנה ההולנדית
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 16 קבוצות, 12 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, חרונינגן וסחידאם, והעולות מהליגה השלישית וחנינגן והירנפיין. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1, 2 ו-3 העפילו לליגה הראשונה. החל מעונה זו אין יורדות לליגה השלישית.
אוקראינה (ערוץ)
היסטוריה
הערוץ הוקם בדונייצק במרץ 1993 כחברת שירות בבעלות המדינה בשם Doka-TV. הערוץ נתמך על ידי מועצת העיר דונייצק והחל לשדר בדונייצק.
בסוף שנות ה-90 חברת הטלוויזיה ASKET נקנתה על ידי רינאט אחמטוב ובמרץ 2001 יזם את הקמת "אוקראינה", חברת מדיה, שקיבלה רישיון לשדר על רשת 6 TVKs בדונייצק.
בשנת 2001, קבוצת SCM של אחמטוב הפכה רשמית לבעלת המניות העיקרית של ערוץ הטלוויזיה "אוקראינה", שבאותה עת שלטה על 75% ממניות ערוץ הטלוויזיה (בהמשך בשנת 2007, SCM כבר הפכה לבעלת 99% מהמניות ובשנת 2010 כבר החזיקה בבעלות מלאה של 100% מכלל המניות).