cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קראבאו
בגואם
הקראבאו הוכנס לאי גואם על ידי מסיונרים ספרדיים במהלך המאה ה-17 לשימוש בתור בהמת משא לאחר שהובא לשם מהפיליפינים שהיו אז בשליטת ספרד. הקרבאואים הפכו לכוח העבודה העיקרי באי עבור חקלאות ומשיכת עגלות, והיו נפוצים למדי בגואם לפני המאה ה-20, עם אוכלוסייה המוערכת ב-1,000 פרטים. האוכלוסייה הצטמצמה במהלך השנים עקב ציד על ידי התושבים, וכיום, הקרבאואים די נדירים ברחבי האי למעט באזור אחד באי הסמוך לכפר סנטה ריטה שבו הקראבאו די נפוץ עקב היות האזור חלק משטחו של בסיס הצי האמריקני ובהתאם לכך גם מגודר מפני ציידים ופולשים אחרים. האוכלוסייה בתחומי הבסיס גדלה לכמה מאות פרטים, עד כדי כך שהם הפכו למזיקים סביבתיים באזור לאחר שזיהמו את מאגר פנה המספק מים לאזור. בשנת 2003, הצי האמריקני החל בתוכנית לשליטה באוכלוסייה באמצעות ירי, למורת רוחם של בני צ'מורו רבים.
הקרבאו נחשב לסמל של גואם. בשנות ה-60 של המאה ה-20, מרוץ הקראבאו היה ספורט פופולרי האי, במיוחד במהלך חגיגות. היום, הקראבאו מהווה חלק מהתרבות הפופולרית באי, ולעיתים קרובות מובא לקרנבלים וחגיגות אחרות, ומשמשים כבהמת רכיבה פופולרית בקרב הילדים. בשר הקראבאו נאכל לעיתים בתור מעדן.
מרוץ קראבאו
מרוץ הקראבאו הוא ספורט פופולרי מאוד בקרב חקלאים וחובבי רכיבה בפיליפינים ובעבר גם בגואם. במרכז ודרום האי לוזון, יש תחרויות מסודרות מדי שנה, כאשר החקלאי צריך לאמן את הקראבאו שלו זמן רב לפני התחרות על מנת ללמד אותו לרוץ עד קו הסיום. החקלאים מתאספים בתחרויות ומתמודדים יחדיו בדהירה על עגלה קטנה המחוברת לקראבאו על דרך עפר באורך של 500 מטר. צופים רבים מתאספים בתחרויות הללו, חלקם כדי להמר על המנצח וחלקם בשביל לצפות בספורט הייחודי לפיליפינים ולמדינות דרום-מזרח אסיה. ישנם מרוצים עבור רוכבים מומחים ומרוצים עבור חובבנים. המנצחים מקבלים פרסים כספיים. מחיר הקרבאואים שמשתתפים במירוץ יקר יותר מקרבאואים רגילים, והמחיר נע בין 35,000 ל-65,000 פסו כשהמחיר עולה בהתאם למספר המרוצים שבו הקראבאו השתתף. מחירו של קראבאו שניצח במרוץ עשוי להיות 200,000 פסו.
סאדיזם
בהגדרה בסיסית, סאדיזם הוא התופעה שבה בני אדם מסוימים מפיקים הנאה מגרימת סבל ממשי לזולת (אדם או בעל חיים). עם זאת, מונח זה עשוי לתאר שתי תופעות התנהגותיות השונות מאוד מבחינת מוטיבציה. תופעה אחת הנחשבת במיינסטרים של הסקסולוגיה המודרנית לפאראפיליה לגיטימית היא רומנטו-ארוטיקה בדס"מית או משחקי "בדס"מ" בהם אדם כביכול גורם סבל לאדם אחר (מזוכיסט), אם כי בדרך כלל קשרים או משחקים אלה נעשים מרצון שני הצדדים ובהסכמתם, ומטרתם צימוד והשגת הנאה הדדית, כך שלא מדובר בסאדיזם במובן הבסיסי או הפתולוגי של המונח. רומנטו-ארוטיקה בדס"מית מתרחשת אך ורק בין בני אדם שנתנו לה הסכמה במפורש, ולא בין אדם לבעל חיים.
יש להבחין בין התנהגות (פרקטיקה) מינית סדיסטית לבין קווי אישיות סדיסטיים הקיימים בהפרעות אישיות שונות, שיכולות להופיע גם בגיל צעיר אז הן עשויות להתבטא, בין היתר, בהתעללות בבעלי חיים.
היסטוריה של המונח
המושג נטבע לראשונה על ידי הפסיכיאטר והסקסולוג האוסטרי-גרמני ריכרד פון קְרַאפְט-אֶבִּינג וקרוי על-שמו של המרקיז דה סאד, אציל צרפתי שהתפרסם עקב העונג המיני שהפיק מאלימות ומגרימת כאבים לזולת, מהלקאות, בעיקר באזור איברי המין, וממראה של דם.
התנהגות משלימה לסאדיזם היא מזוכיזם (על שמו של לאופולד פון זאכר-מאזוך). זיגמונד פרויד שילב את שתי ההתנהגויות למונח אחד: סאדו-מזוכיזם.
דירוג הסאדיזם הפתולוגי
הפסיכולוג אריך פרום דירג את הסאדיזם לשלשה סוגים, מהקל אל הכבד
פרום הדגיש את התלות של הסאדיסט באדם שבו הוא שולט. משום שתחושת הכוח והקיום שלו נובעת בשל עצם שליטתו בזולתו ובלעדיה הוא ירגיש מרוקן, ממוטט ומיואש. סוגים של יחסים אלו, לתפיסתו, מצויים פעמים רבות ביחסים של מערכות נישואים ובין הורים לילדיהם. עוד העיר פרום כי לעיתים קרובות יחסים אלו מוסווים באהבה, בשפע טוב לב, ובדאגה לזולת. ונטיות אלו מקבלות התרצות (רציונליזציות) שונות: החל מהטיעון שהאדם השולט מאמין שהוא יודע מה טוב לאדם הנשלט יותר ממנו, או שהוא מאמין כי עשה רבות למען האדם הנשלט ולכן "מגיע" לו לשלוט, ועד לסוג התוקפני שבו האדם מונע מנקמה, ואף מטיעון של הגנה עצמית.
בתרבות
בספרות קיים שימוש נפוץ בסאדיזם, עד ימינו אנו. האזכורים הראשונים המרכזיים לסאדיזם, כאמור, הם בכתבי המרקיז דה-סאד ובספרו של ליאופולד פון זאכר-מאזוך.
גם בשירה יש התייחסות ענפה לסאדיזם. סילביה פלאת' משתמשת לעיתים בשיריה בתיאורים העלולים לרמוז על סאדיזם. הלהקה דפש מוד הוציאה ב-1984 את השיר "Master and a Servant". הזמרת ריהאנה הוציאה שיר בשם "S&M".
בוהורודצ'אני
בוהורודצ'אני (באוקראינית: Богородчани; בפולנית: Bohorodczany; ביידיש: בראדשין או בראטשין; או בכתיב עברי ברודשין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
בעקבות חלוקת פולין, צורף היישוב לממלכת הבסבורג, ולאחר מכן לאוסטרו-הונגריה. בשנת 1919 הועבר לשליטת פולין.
יהודי בוהורודצ'אני
בשלהי המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיירה כ-2,000 נפש, קרוב למחצית מכלל תושביה. בשנת 1903 נפתח בעיירה בית ספר מיסודו של הברון הירש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נערך פוגרום ביהודי העיירה, במהלכו נרצחו מספר יהודים, ובהם ילדים. נשים רבות נאנסו, חלקן בבית הכנסת. בתקופה זו עזבו יהודים רבים את העיירה.
פעילות ציונית התקיימה בעיירה עוד מסוף המאה ה-19, ובשנת 1898 הוקם בעיירה ארגון ציוני בראשות רב הקהילה, אורי-שרגא (פייבל) שרייער. בשנת 1923 נפתח בעיירה סניף של פועלי ציון, ובשנת 1931 נפתח בה סניף של הרוויזיוניסטים. בשנות השלושים פעל בעיירה קן של הנוער הציוני.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונסיגת הפולנים מהאזור, בספטמבר 1939, נכנסו לעיירה איכרים אוקראינים חמושים בגרזנים, ואיימו לפגוע ביהודי המקום. כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה הסובייטים, וישבו בה עד לכניסת הגרמנים למקום ביוני 1941.
בספטמבר 1942 חוסל היישוב היהודי בעיירה, שמנה באותה עת כ-900 איש. יהודי העיירה גורשו לסטניסלבוב, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.
אנטוניו אגש מוניש
אנטוֹניוּ קאטָנוּ דה אַבְּרֵאוּ פְרֵיירֶה אֶגַשׁ מוּנִישׁ (29 בנובמבר 1874 – 13 בדצמבר 1955) היה נוירולוג פורטוגזי. יש המחשיבים אותו מראשוני הפסיכוכירורגיה המודרנית, בתור הממציא של לובוטומיה, שיטה שעבורה היה מוניש לפורטוגזי הראשון שזכה בפרס נובל (1949).
ביוגרפיה
מוניש סיים תואר ברפואה באוניברסיטת קוימברה ב-1899 ולאחר מכן התמחה בנוירולוגיה בבורדו ובפריז. ב-1901 פרסם ספר שנוי במחלוקת על סקסולוגיה. ב-1902 קיבל דרגת פרופסורה באוניברסיטת קוימברה. כבר ב-1903 נכנס לפוליטיקה כחבר פרלמנט במפלגה הרפובליקנית של פורטוגל, תפקיד בו שירת עד 1917. באותה שנה, נהיה שגריר פורטוגל בספרד ושנה מאוחר יותר שר החוץ של פורטוגל. באותה עת, המשיך לעסוק ברפואה וכן בלימוד פיזיולוגיה ואנטומיה. ב-1911 עבר ללמד באוניברסיטה החדשה שהוקמה בליסבון שם לימד נוירולוגיה עד פרישתו מהחיים האקדמיים ב-1944.
ב-1920 פרש מהפוליטיקה, והקדיש את כל זמנו לרפואה, ללימוד ולכתיבה. ב-1927 פיתח מוניש אנגיוגרפיה של המוח הגדול, שיטה המדמה את המוח באמצעות מעקב אחר כלי דם במוח וסביב לו. מאז המצאת השיטה, כלי זה השתכלל ועד היום משתמשים בעקרונות שהציגה השיטה לאבחון ולתכנון של ניתוחים. על כך, היה מועמד פעמיים לפרס נובל. כמו כן, תרם לפיתוח התורוטרסט (Thorotrast), תרכובת המכילה חלקיקים של ThO2, ככלי רפואי.
ב-1936 פרסם את תיעודו ראשון של לובוטומיה באונה המצחית שבוצעה בבני אדם, ולאחר מכן המציא את הלאוקוטומה (Leucotome), מכשיר ששימש לניתוחי לובוטומיה. הרעיון לטיפול הגיע לו מניסויים שנעשו על קופי שימפנזה שהראו שחיתוך של חלקים מהאונה המצחית הפכו אותם לפחות אגרסיביים. הוא העריך שהתוצאות של הטיפול שביצע מתקבלות על הדעת באמרו ש. הוא אף הוסיף ואמר שהיתרונות, גם במקרים של החמרה במצב, עולים על החסרונות ומשפרים את המצב של חולי הנפש בהם טיפל. עם זאת אפילו הוא הודה שחולים שמצבם היה בלאו הכי רע, לא הפיקו הרבה מהטיפולים, ושהוא לא בדק את ההשפעות ארוכות הטווח. תחילה הטיפול ניתן לחולים בדיכאון ובהפרעות מצב רוח אחרות, אולם כבר ב-1938 נמצא שטיפול באמצעות נזעי חשמל יעיל כטיפול בחולים אלה. כמו כן, טופלו באמצעות לאוקוטומה חולים בהפרעה אובססיבית כפייתית, היפוכונדרים, סכיזופרנים.
תאו סודאני
תאו סודאני (שם מדעי: Syncerus caffer brachyceros; קרוי גם תאו סוואנה מערבי), הוא תת-מין של תאו אפריקני החי במערב אפריקה לאורך האזור הידוע כסאהל. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואלוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי. זהו תת-המין השני בגודלו לאחר תאו הכף, והוא די דומה לו באופן כללי. פירוש שמו המדעי brachyceros הוא "קרן קצרה" ביוונית עתיקה, ומתייחס לכך שקרניו קטנות באופן ניכר מתאו הכף.
תיאור
לתאו הסודאני פרווה בהירה יותר בצבעה מתאו הכף, וזהו בין סימני ההיכר היחידים של תת-המין. הצבע הוא בגוונים של חום קפה בהיר או כהה עד לחום שוקולד כהה. הנקבות בהירות יותר מהזכרים, והעגלים עד גיל מסוים מתאפיינים בפרווה אדמדמה בדומה לתאו היער. מבנה הגוף של התאו הסודאני רחב, מוצק וחביתי, והוא מתאפיין בכתפיים שריריות וגבוהות, רגליים מוצקות ועבות, ופרסות עגולות ורחבות. הזנב ארוך ושעיר, והאוזניים גדולות, רחבות ושעירות בחלק התחתון שלהן. המשקל הממוצע של התאו הסודאני הוא כ-450 ק"ג. התאו הסודאני מתאפיין בזוג קרניים גדולות ועבות דמויות האות S, אך הן קצרות וקלות יותר מקרני תאו הכף. לעומת הנקבות, הקרניים גדולות ועבות יותר אצל הזכרים, ומתפתח בבסיס "מגן" חזק שנעדר אצל הנקבות.
אנטוניו אגש מוניש
ביוגרפיה
כבר בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 דיווחו על תופעות לוואי של הניתוחים. ב-1948 פרופסור שוודי לפסיכיאטריה, דיווח על שינויים באישיות של בתו, אותה ניתח באמצעות השיטה. ב-1949 פורסם מאמר בו נכתב שלכאורה חולים שנותחו על ידי השיטה אינם מפגינים שום רגשות, והופכים לאפאטים ולאדישים. ב-1953 מחקרים הראו ש-0.8%–2.5% מהחולים נפטרים מהטיפול וכן ש-10% מהמטופלים נהפכים לאפילפסים. לובוטומיה היא טיפול שנוי במחלוקת מבחינה מוסרית, אם הטיפול נעשה ללא אישור של המטופל, אישור שהוא כשלעצמו מורכב בחולי נפש. הטיפול זכה לפופולריות קצרה וב-1949 זכה מוניש בפרס נובל על הערך הטיפולי של לאוקוטומה לטיפול בחלק מהפסיכוזות. כבר ב-1952 נכנסה לשימוש תרופה המטפלת בחולי הסכיזופרניה, תרופות נוירולפטיתיות. שיטת הלאוקוטומה יצאה משימוש בשנות ה-60, למעט מקרי התפרצות חריפה של מחלת הסכיזופרניה, כששום טיפול אחר לא משפיע על החולים.
תאו סודאני
תפוצה ובית גידול
התאו הסודאני נפוץ במערב אפריקה, והמקור לשמו הוא "הסוואנות הסודאניות" שהנמצאות לאורך טווח התפוצה שלו. בין המדינות שבהם הוא נוכח ניתן למנות את סנגל, בורקינה פאסו, גינאה, גינאה ביסאו, חוף השנהב, מאלי, גאנה, טוגו, בנין, ניגריה, ניז'ר, קמרון, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דרום סודאן, סודאן ואתיופיה; התאו שמצוי ב-4 המדינות האחרונות, משתייך למעשה לתת-מין אחר פחות מוכר המכונה "תאו הנילוס" (Syncerus caffer aequinoctialis), אולם חוקרים מסוימים כוללים אותו תחת התאו הסודאני. בית הגידול של תת-מין זה נופל אמנם ברוב בשטחי סוואנה, אך אין מדובר באותם סוואנות עשב פתוחות ויבשות של דרום ומרכז אפריקה, אלא בסוואנות שיחים דוקרניות או בסוואנות טרופיות העשירות במשקעים, ובסבך צפוף וגבוה. בנוסף, התאו הסודאני מאכלס בתי גידול כמו ביצות ומישורי הצפה, ובמידה חלקית גם את קצה יערות הגשם הטרופיים שבהם הוא מוחלף בהדרגה על ידי קרובו - תאו היער. טורפו העיקרי הוא האריה הסנגלי.
אנטוניו אגש מוניש
ביוגרפיה
אנטוניו אגש מוניש היה במהלך חייו חבר בחברה המלכותית לרפואה ובאקדמיה הצרפתית למדעים וכן היה נשיא האקדמיה הפורטוגזית למדעים.
מתודיוס בוסלאייב
מתודיוס בוסלאייב (ברוסית: Мефодий Буслаев) הוא שמה של סדרת ספרי פנטזיה אפית והרפתקאות מאת דמיטרי יימץ, שהדמות הראשית היא בחור צעיר שזכה במתנה קסומה בשם מתודיוס בוסלאייב. סדרת הספרים פורסמה בשנים 2004—2017 בהוצאת "אקסמו" המוסקבאית.
עלילה
מתודיוס בוסלאייב בגיל שתים עשרה וחצי מגלה שהוא אדון האופל העתידי, שקיבל כוח בזמן הלידה - שקרתה בזמן של ליקוי חמה. בהזמנה המכשפה, אוליטקה, בוסלאייב מוזמן למעון האופל במוסקבה ברחוב דמיטרובקה הגדולה, בו הוא עובר הכשרה אצל ברון סייף בשם אריי. ביום הולדתו השלוש עשרה, מתודיוס יצטרך לעבור את מבוך מקדש המרחק הנצחי ולקבל את מה שמאוחסן שם עוד מתקופת בריאת העולם. במקביל, דפנה, שומרת האור שחיה במקום שנקרא עדם, נשלחת לעולם האנושי כדי ללוות את מתודיוס וללמוד מאריי. כך מתחיל סיפורו של מתודיוס בוסלאייב. הוא יצטרך לעבור ניסויים רבים לפני שהוא יבחר סוף סוף בצד ויצא לדרך עצמאית.
העולם
העלילה מתרחשת באותו עולם כמו ספרי טניה גרוטר. עולם זה נראה כמו העולם האמיתי, אך הוא מלא בקסמים, מכשפים, יצורים קסומים ומגוון של יצורים על טבעיים נמצאים בו בשפע. בניגוד לרמזים למחצה שעוצבו לקורא הצעיר בטניה גרוטר, שם המוקד הוא בעיקר במערכת היחסים בין מכשפים, מתודיוס בוסלאייב מכסה סוגיה גדולה בהרבה של המאבק בין אור לחושך, ומדגים את האינטראקציה של אנשים ורוחות אלמותיות. (מלאכים / שדים, המכונים כאן שומרי האור / החושך), ובמקביל לעולם האנשים מוצג עולם בשם עדם שהוא מקבילה לגן עדן וטרטוריוס, שהוא הגיהנום. מתודיוס בוסלאייב כבר חוזר בבירור על התפיסה המקראית ומצהיר במפורש שהעולם הזה, כמו עמו ורוחו האלמותית, נוצר בעבר על ידי בורא אלמוות, שהוא התגלמות האהבה ואור מוחלט. עולמה של הסדרה הוא תיאיסטי, והאור כאן הוא כוח חי ופועל באופן פעיל, גמלוני, שמגיע לעזרתם של מי שפונה אליו ומחליט הכל. הטוב והרע בסדרה חלוקים בבירור, אולם, עם זאת, לא מונע מרוב הדמויות לשלב בין שני הצדדים, כך שהן מתגלות כחיות ומעניינות. בסדרה ישנם התייחסויות מעת לעת (ולעיתים קרובות לא רק התייחסויות) לאירועים הידועים המתוארים בתנ"ך (בריאת העולם, נפילתם של כמה רוחות אלמותיות מהאור והופעת החושך, קרב האור והחושך, המבול, יצירת מגדל בבל וכו') ופשוט היסטוריה חובקת עולם (לרוב רוסית) (אירועי המלחמה הפטריוטית הגדולה, אורדת הזהב, קרב הקרח ועוד) מוזכרים דמויות היסטוריות מפורסמות (נפוליאון, אטילה, ממאי) בעולם זה הומצאו והוכנסו לעולם מדעי הטבע והמושגים המטריאליסטיים של מקור העולם והאדם, בפרט תורת האבולוציה של דרווין, והוכנסו לעולם אנשי טרטרוס, שהם רוחות החושך, במטרה לזרוע לאנשים חוסר אמון בקיומם של כוחות עליונים ונפשם האלמותית, וכך להגדיל את מספר הקורבנות.
גיבורי טניה גרוטר מוזכרים לעיתים בסדרה (דרבניר, האקדמאי סרדנפלוס, יגגה, וליקי זובי, פרופסור קלופ, צ'ומה דל טורט, וניה וי), ורק ליגול שהוזכר לעיתים רחוקות מאוד והופיע בספר אחד בלבד, ב"מתודיוס בוסלאייב" כבר הופך לאנטגוניסט הראשי. כמו כן מוזכרים מקומות כמו ליסאיה גורה (שהוזכר גם ב"טניה גרוטר") ובית הספר לקסמים, כמו גם כמה ממצאים. ולהפך - מתודיוס בוסלאייב מוזכר מספר פעמים ב"טניה גרוטר". אבל באופן כללי, הם אינם חופפים יותר מדי: עלילת "מתודיוס בוסלאב" גדולה יותר, זווית הצפייה בעולם רחבה יותר, הקונספט הכללי מהורהר ורציני יותר. האחרון, הוביל לכך שחלק משאלות עולמה של טניה גרוטר במתודיוס בוסלאייב זכו לסיקור חד משמעי יותר (למשל, התברר כי אלים פגאניים הם מטבעם רוחות של חושך, שאכלסו עולמות מקבילים שהוזכרו ב"טניה גרוטר" וכאוס מופשט לא קיים), שהפרידו עוד יותר בין הסדרות הללו. כל אלה הם תוצאה טבעית של העובדה כי מתודיוס בוסלאייב מיועד לקורא מבוגר: הספרים האחרונים של הסדרה כבר שייכים לקטגוריית 16+, הם רציניים, לפעמים נטורליסטיים ואפילו הדמויות הצעירות ביותר שם כבר מגיעות לגיל עשרים.
פגישה עיוורת (סרט)
עלילה
העלילה היא קומדיה רומנטית המספרת על פגישה עיוורת בין גבר לאישה. רון מיכאל (ירון פינק) הוא דיפלומט ישראלי, תפקידו הוא נספח התרבות של ישראל בפריז. מאיה בן דור (שירז טל) היא מתרגמת סרטים תל אביבית, העובדת על תרגום הסרט "נוטינג היל". רון הגיע חזרה לארץ במטרה לסיים את תהליך הגירושים ויד הגורל מזמנת לשולחנו כרטיס ביקור ועליו שמה של מאיה בן-דור מתרגמת הסרטים. מבלי שהוא שם לב הכרטיס נכנס ביחד עם הסיגריות לכיס המקטורן שלו.
לאחר שמצא אותו הוא מתקשר אליה מפריז, הוא שומע את קולה נבהל ומנתק, ומכאן ואילך מתחיל ספור אהבה יוצא דופן. כמה ימים לאחר מכן מתחילים להגיע אל מאיה זרי ורדים בכל שעה עגולה במשך אותו היום עם פתקים אנונימיים. אז, מתחילות להגיע גלויות ממוספרות ואנו מתוודעים לדוור משעשע, המביא את המכתבים עד לדלתה של מאיה. גלויות המגיעות לא ברצף ובאקראיות, כל יום כמה גלויות, שלבסוף יוצרות מצדן האחד תמונה שלמה ומאחור על גבן סדרה של משפטים רומנטיים במגוון שפות לתרגום. לבסוף מגיעה מעטפה גדולה ובתוכה צילומי פוטו קופי של כל חלקי גופו של הגבר מלבד פניו. כאשר בסופו של דבר מזמין ירון את מאיה להיפגש עמו בצרפת, אך הפגישה לא מתנהלת לפי התכנון המקורי.
את שיר הנושא של הסרט שנקרא "חמניות מול השמש" ביצעה לאה שבת.
פדרו החמישי, מלך פורטוגל
פדרו החמישי, מלך פורטוגל (פורטוגזית: Pedro V de Portugal; 16 בספטמבר 1837 - 11 בנובמבר 1861) היה מלך פורטוגל בין השנים 1853–1861.
חייו
פדרו החמישי נולד בליסבון ב-16 בספטמבר 1837, לפרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה.
בשנת 1853 מתה אמו מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ופדרו עלה לשלטון במקומה, אולם בשנתיים הראשונות אביו שלט כעוצר במקומו. פדרו היה מלך חרוץ, אשר תחת הדרכת אביו ביקש לעשות מודרניזציה רדיקלית במדינה ובתשתיות הפורטוגזיות. תחת שלטונו נסללו כבישים ומסילות ברזל, נמתחו קווי טלגרף, ונעשו שיפורים במערך הבריאות. הפופולריות שלו גדלה כאשר במהלך מגפת כולרה בין השנים 1853–1856, ביקר פדרו חולים, חילק מתנות וניחם חולים.
בשנת 1858 התחתן פדרו עם סטפני, נסיכת הוהנצולרן, בתם של קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן ויוזפינה, נסיכת באדן, אך לא היו לבני הזוג ילדים.
סופיה קיסלוב
סופיה קיסלוב (14 בפברואר 1923 - 25 באפריל 2018) הייתה אמנית ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 1949 נישאה לאדריכל תיאודור (תדי) קיסלוב, להם נולדו שתי בנות; ליאורה ותאה.
קיסלוב התמידה ויצרה מאות דיוקנאות במשך עשרות שנים במרחב עשיר, עקבי ומובהק.
עבודותיה מאופיינות באלמנטים ביוגרפיים רבים המתארים חברה בה תרבויות מתנגשות, מתערבבות ומתחלקות בסופו של דבר להוויה חדשה.
ציוריה משקפים שברי זכרונות, חמלה, סבל ובמיוחד, רצון עז לחיות.
עבודותיה מושפעות מהכשרתה הקלאסית ומהזירה המזרח תיכונית בה היא חיה ועובדת, המקורות המגוונים והטעונים האלה יוצרים עבודות מודרניות וחדשות לחלוטין.
המשכן לאמנויות עין חרוד קיים רטרוספקטיבה של יצירותיה בסתיו 2007.
מספרה של ד"ר גליה בר-אור:
התמקדותה העקבית בדמות היחיד והדגש על יסוד הארעיות המשתקף בעבודתה, מייחד את קיסלוב בהקשר של האמנות הישראלית ומדגיש את עיסוקה בדיוקן בתקופה שבה היה נדיר באמנות המקומית. ציוריה החלליים משתלבים כחלק בלתי נפרד בציורי הדיוקן. חלליהם הריקים, המוארים, המוגדרים במישורים צבעוניים דקורטיביים ושטיחים פרחוניים מייצגים סוכות. הסוכה, מרחב ארעי המגדיר מקום שנפתח לשמיים, לאינסוף, משקפת את מרחב היחיד המובחן של סופיה קיסלוב.
עולם הילדות, בית המשפחה שנמחה בשואה, נקשר בסטודיו ביפו העתיקה ודיוקן היחיד הממוקם בו מודע לארעיות הקיום. דווקא משום חוויית הארעיות הנוכחת בכל, ומשום שהעולם איננו מתוקן ואין בו עוד דבר שהוא מובן מאליו, נשמת חייו של אדם, הבל פיו, אינה הבל הבלים. יסוד התיקון המתגלם בציורי דיוקן היחיד של סופיה קיסלוב מתבהר בזיקה מטפורית למרחב הארעי המשתקף בציוריה כולם.
מה יתרון לאדם, כי זה כל האדם.
סופיה הקדישה את חייה למשפחתה ולאמנותה. כשרונה, חוכמתה ויופייה ייזכרו לעד.
ספנקס
Spanx בע"מ היא יצרנית תחתונים אמריקאית המתמקדת בעיצוב תחתונים וחותלות, שנוסדה באטלנטה, ג'ורג'יה. החברה מייצרת בעיקר גרביונים וסוגים שונים של תחתונים לנשים ומשנת 2010 מייצרת גם תחתונים לגברים.
Spanx מתמחה בבגדים "מחטבים" שנועדו לגרום לאנשים להיראות רזים יותר.
ייסוד
לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת פלורידה סטייט (FSU) ב-1993, עובדת אתר הנופש של וולט דיסני וורלד, שרה בלייקלי, הצטרפה לחברת ניירות הכתיבה המקומית דנקה כדי למכור מכשירי פקס מדלת לדלת. בחום והלחות של פלורידה, היא ניסתה ללא הצלחה למצוא גרביונים ללא תפרים ושלא יתגלגלו על הרגל לאחר שחתכה אותם.
בלייקלי השקיעה את כל חסכונותיה בסך 5,000 דולר ועברה לאטלנטה בגיל 27, שם חקרה ופיתחה קונספט של גרביונים כמעט לבדה. יצירת אב הטיפוס הראשוני של המוצר הושלמה במהלך שנה ובמסגרתה כללה בלייקלי, את אמה וחברותיה בבדיקה של הבגדים. דבר זה היה חדשני בזמנו, מאחר שבתעשייה לא בדקו מוצרים על אנשים. המחקר של בלייקי גילה שהתעשייה השתמשה בעבר באותו גודל של חגורת המותן עבור כל מוצרי הגרביים כדי להוזיל עלויות, וחוט גומי הוכנס לחגורת המותן. לפיתוח המוצר שלה, בלייקלי יצרה סרטי מותן שונים שיתאימו לצרכנים בגדלים שונים. בלייקלי הגישה בקשה לפטנט שלה למשרד הפטנטים והסימנים המסחריים של ארצות הברית (USPTO). לאחר הגשת הבקשה המקוונת, בלייקלי עבדה אז על אריזת המוצר שלה, שאותו התכוונה לצבוע באדום לצורך מראה נועז, שכן שאר המותגים דאז היו כולם ארוזים בצבעי בז', לבן או אפור. בנוסף, בלייקלי השתמשה בשלוש תמונות מונפשות של נשים בעלות מראה שונה, דבר שהיה חדשני באותה תקופה, כאשר מותגים אחרים הציגו את אותו סוג של דוגמנית נשית. בלייקלי חיפשה שם למוצר במשך שנה וחצי תוך שהיא מחפשת שם עם האות "k" לאור הצלחת המותגים קוקה קולה וקודאק שהיו שניים משמות המותג המוכרים ביותר בעולם, וששניהם מכילים צליל "k" חזק. בלייקלי קראה שמייסד קודאק אהב את הצליל כל כך שהוא השתמש בו בתור ההתחלה והסוף של שם המותג שלו ואז המשיך ליצור מילה מתפקדת המבוססת על הבסיס הזה. בסופו של דבר החליטה בלייקלי על השם "Spanks" אך בהמשך החליטה להחליף את ה-"ks" ב-"x". לאחר מכן השתמשה בלייקלי בכרטיס האשראי שלה כדי לרכוש את הסימן המסחרי "Spanx" באתר USPTO תמורת 150 דולר.
השקה
בשנת 2000, בלייקלי השיקה מדירתה את המותג Spanx. בן זוגה דאז, יועץ בריאות, התפטר מאוחר יותר מעבודתו והצטרף לבלייקלי בניהול העסק המתהווה.
בלייקלי ערכה פגישה עם נציג מקבוצת ניימן מרקוס, לאחר שהפגישה לא התפתחה כפי שציפתה הזמינה בלייקלי את ניימן מרקוס עצמה לשירותי הנשים על מנת להראות לה את היתרונות של המוצר. המוצר של בלייקלי נמכר בשבע חנויות ניימן מרקוס כתוצאה מהפגישה; ומיד לאחריו החל להימכר בבלומינגדיילס, סאקס וברגדורף גודמן.
שנות ה-2000 ואילך
לאחר הקמת החברה, בן זוגה של בלייקלי הפך למנהל התפעול הראשי (COO) של Spanx. בשנת 2001 הוא פגש במקרה את לורי אן גולדמן בשדרה החמישית של סאקס באטלנטה בזמן שהייתה בחופשת לידה מהמעסיק שלה באותה עת, קוקה-קולה. גולדמן חיפשה לקנות מוצר של Spanx בחנויות. לאחר שיח בין גולדמן לבני הזוג, הפכה למנכ"ל Spanx ב-2002.
קולין ליהי כתבה במגזין Fortune בפברואר 2014, כל מרכזיותה של גולדמן בהצלחת החברה:
גולדמן התפטרה מהחברה בפברואר 2014, לאחר למעלה מ-10 שנים בראשה.
בפרופיל פורבס של בלייקלי מיוני 2014, נטען שהחברה מייצרת "מעל 250 מיליון דולר בהכנסות שנתיות ושולי רווח נקי המוערכים ב-20%", בעוד בלייקלי לא מעוניינת להפוך את החברה לציבורית. עם זאת, עלו ספקולציות לגבי הנפקה אפשרית בעקבות התפטרותה של גולדמן.
באפריל 2020, הבעלים של Spanx, שרה בלייקלי, שיתפה פעולה עם החבר ותיק ובעל המסעדה ג'סטין אנתוני כדי להאכיל את עובדי החזית כדי להילחם בנגיף הקורונה. עובדים ב-Atlanta's Children's Healthcare והמרפאות הקשורות אליה מקבלים ארוחות דרום אפריקאיות טיפוסיות בחינם.
ב-20 באוקטובר 2021 הוכרז כי שרה בלייקלי, הבעלים של Spanx, מכרה את רוב המניות בעסק לבלקסטון בע"מ . שווי החברה הוערך ב-1.2 מיליארד דולר. העסקה הוכנה על ידי צוות השקעות של נשים מבלקסטון, והוכרז כי מועצת המנהלים תהיה נשית תחת שרה בלייקלי כיו"ר ההנהלה.
שיווק
במהלך הקמתה של Spanx, בלייקלי יצרה קשר עם חברים ומכרים, כולל אלה מעברה, וביקשה מהם לחפש ולקנות את מוצריה בחנויות כלבו נבחרות בתמורה לצ'ק שתשלח אליהם בדואר כאות הוקרה. עם זאת, Spanx קיבלה דחיפה שיווקית זמן קצר לאחר מכן, כאשר אופרה ווינפרי אישרה את המוצר כאחד מ"הדברים האהובים" שלה בתוכנית הטלוויזיה שלה בשנת 2000. לפני הקמת החברה באופן רשמי, בלייקלי שלחה סל של מוצרי Spanx לתוכנית הטלוויזיה של ווינפרי, עם כרטיס מתנה שהסביר מה היא מנסה לפתח, וזה משך את תשומת הלב של ווינפרי.
צוות ההפקה של ווינפרי הסביר לבלייקלי שלמרות שבדרך כלל ווינפרי מקדמת רק את המוצר עצמו, הם ביקשו לנסוע לדירתה של בלייקלי באטלנטה וראיינו אותה בביתה, שכן וינפרי התעניינה במיוחד מהסיפור של היזם. באותה תקופה, בלייקלי עדיין מכרה מכשירי פקס.
מפורסמות נוספות שלובשות את המותג הן גווינת' פאלטרו וג'סיקה אלבה.
בלייקלי נתפסה מאוחר יותר ב- CCTV על ידי חנות כלבו כשהיא ממקמת מחדש את המוצרים שלה כך שהם הוצגו בצורה בולטת יותר.
בורגרס בר
בורגרס בר המושבה בע"מ היא רשת מזון מהיר ישראלית המציעה ארוחות הכוללות לרוב המבורגר עם תוספות שונות. מוצרים נוספים אותם ניתן לקנות בסניפי הרשת: שניצלים, חזה עוף, טבעות בצל, צ'יפס, המבורגר טבעוני, סלטים ושתייה.
נכון לשנת 2023, לרשת יש 40 סניפים ברחבי הארץ - 17 מהם בירושלים. כל סניפי הרשת פועלים במודל של זכיינות - הזכיין משלם לרשת דמי זיכיון חודשיים וכן תמלוגים באחוזים מהמכירות.
הרשת שונה מרשתות המבורגרים אחרות בכך שבמקום להציע ללקוח מנות מובנות מראש, ברשת זו המנה נעשית ומורכבת בהתאמה אישית על פי דרישות הלקוח במקום.
היסטוריה
רשת בורגרס בר החלה את דרכה בשנת 1999 כמסעדת המבורגרים בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים, אותה הקימו טל רוזן ויוני מלכה, זמן קצר לאחר שחרורם משירות בצה"ל. לאחר זמן מה הצטרף אליהם ישראל ניזרי.
בהמשך פתחה הרשת מספר סניפים בארצות הברית, אך הם נסגרו כעבור מספר שנים. נכון ל-2023, לחברה סניפים רק בישראל.
כשרות
כל סניפיה של הרשת הם בעלי תעודת כשרות. לחלק מסניפי הרשת, במיוחד בירושלים ובסביבתה, יש כשרות בד"ץ.
בשנים 2015 ו-2017, בתשעת הימים, השיקה החברה תפריט מיוחד ללא-בשר עבור הציבור שאינו אוכל בשר בתקופה זו.
גא"ז סובול
גא"ז סובול (ברוסית: ГАЗ Соболь, קרוי גם: Соболь, באנגלית: GAZ SOBOL) - מספר סדרות של טנדרים, רכב מסחרי קל, מיניבוסים ומיניוואנים רוסיים, מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) אשר מיוצרים מנובמבר 1998.
דגמי "גא"ז סובול" קרויים על שם דלק סיבירי (קרוי גם צוֹבֶּל) (יונק קטן ממשפחת הסמוריים. זהו מין מסוג דלק (סוג של טורף לילי קטן ממשפחת הסמוריים ומתת-משפחת הסמורים), הנפוץ באזור דרום רוסיה בגזרת הרי אורל, סיביר, מונגוליה ואף יפן).
היסטוריה
בסוף שנת 1998 גא"ז ביסס את סדרות ה"סובול" על בסיס גלגלים של 2760 מ"מ, נתן לו מתלה קדמי עצמאי וקפיץ אחורי עם ציר האחוריים ועיצב אותו לדגם קטן יותר בקיבולת (עד 900 ק"ג). הדגמים כוללים דגמים של טנדרים "GAZ-2752" ומיניבוסים "GAZ-2217" ו- "GAZ-22171" ("ברגוזין"), וכן טנדר שטוח (בגלל מיקום תא הנהג) "GAZ-2310". הדגם הבסיסי הוא טנדר "GAZ-2752" עם דלת צלעית הזזה וצירים אחוריים (3 מושבים, ודגם "קומבי" 7 מושבים).
בהמשך יוצר מיניבוס "GAZ-22171" עם גג גבוה (בנוסף לדגם "Gazelle GAZ-3221" בגובה דומה) בגרסאות 6 ו-10 מושבים. מאז שנת 1999 מיוצר דגם 2217 "סייבל ברגוזין" עם גג "נמוך".
סדרת "סובול" סיפקה את הדגמים: "GAZ-23107/27527/22177/221717" גרסת הנעה גלגלית עם ציר קדמי נוקשה ומפרקים אוניברסליים.
בפברואר 2010, גא"ז החלה בייצור מחדש של דגמי "סובול-ביזנס" עם חבילה של רכיבים ומכלולים משודרגים.
מאז סוף שנת 2010 קיבלה "סייבל-ביזנס" מנוע עם מגדש טורבו "Cummins ISF 2.8". מאז יולי 2010, מוגדר הדגם "Business Gazelle".
ניגון שלוש תנועות
ניגון שלוש תנועות (או: ג' תנועות; נקרא גם: הניגון המשולש) הוא ניגון חב"די שחיבורו מיוחס להבעל שם טוב, המגיד ממזריטש ורבי שניאור זלמן מלאדי, אשר כל אחד מהם חיבר חלק אחר של הניגון. הניגון מוגדר כ"ניגון דבקות", ומשתייך לסוגה "ניגונים מכוונים".
אודות הניגון
הניגון הוא ללא מילים ומורכב משלושה תנועות, לפי מסורת חב"ד את החלק הראשון חיבר הבעל שם טוב, את החלק השני חיבר המגיד ממזריטש והוסיף על החלק הראשון וניגן את שניהם יחדיו, ואת החלק השלישי חיבר רבי שניאור זלמן מלאדי והוסיף על החלקים הקודמים וניגן את שלושתם יחד. שלושת התנועות בניגון הן דומות, אך שונות אחת מהשנייה, בכל תנועה יש עליה לטונים גבוהים יותר.
בספר הניגונים חב"ד הניגון מופיע בשני גרסאות, גרסה אחת מופיעה בחלק הראשון שנדפס בשנת תש"ט (1949), ניגון מספר כ' (20), גרסה זו מוכרת יותר. וגרסה שנייה עם כמה שינויים אך מדויקת יותר, הגרסה מופיעה בחלק השני של ספר הניגונים שנדפס בשנת תשי"ז (1957), ניגון מספר קפ"ב (182), גרסה זו פחות מוכרת. בשנת תשט"ו מופיע תווי הניגון בספר 'הניגון והריקוד בחסידות' מאת מאיר שמעון גשורי.
לגבי התנועה הראשונה של הניגון, לפי הרבי מלובביץ' זו תנועת הניגון היחידה הידועה לנו שחיבר הבעל שם טוב בעצמו.
לפי לב לייבמן לניגון יש דימוי מסוים לניגון אחר של רבי שניאור זלמן מליאדי הנקרא "ניגון דבקות חב"ד לתפילות ראש השנה".
אצל הרבי מלובביץ' ניגנו רבות ניגון זה בהתוועדויותיו וכן בזמנים מיוחדים כגון בראש השנה.
עיבודים מוזיקליים
ב־1973 הופיע הניגון בתקליט אלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח, ב-1995 בוצע על ידי אנדי סטטמן כהופעת אורח באלבום "חב"ד קלאסיק 2", ב־1996 הופיע באלבום "אוצר ניגוני חב"ד 1" בהשתתפות הגיטריסט אבי סינגולדה ופטר ורטהיימר (חליל וסקסופון), ב-2015 הופיע באלבום "ניגוני נשיאי חב"ד" בביצוע סולו פסנתרן על ידי ירון גרשובסקי, ב־2017 הופיע הניגון באלבום "הניגונים" של משה לאופר בביצוע של אלי מרקוס, ב־2020 הפיע באלבום "התוועדות" של אברהם לייב בורשטיין.
הניגון בוצע גם על ידי ישראל אדלסון עם כנר וחלילן, וכן על ידי אלי מרקוס.
גרסאות כיסוי: ב־2007 הופיע באלבום עצם הנשמה בביצוע של יאיר כלב, ב־2013 הופיע באלבום יפה כלבנה בביצוע של אביתר בנאי, ב־2015 באלבום צמאה 2 בביצוע של דניאל זמיר. ב־2015 עמיר בניון הוציא גרסת כיסוי וואקלית של הניגון, וקרא לזה "ניגון הבעל שם טוב".
משטרת העזר האוקראינית
הקמה ומבנה
מיליציות של אוקראינים לאומנים החלו להיווצר כבר בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה הגרמני לכיבוש ברית המועצות (קיץ 1941) ביוזמות מקומיות, על מנת לפגוע בכוחות הצבא האדום ולסייע לגרמנים "לשחרר" את אוקראינה. קבוצות אחרות, שהתגבשו בקרב אוקראינים שגלו לפולין לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה נקראו "קבוצות ניידות" (Pokhidni Grupy) הגיעו לאוקראינה יחד עם הצבא הגרמני המתקדם. משימתן של קבוצות אלה הייתה לארגן את הממשל והמשטרה האוקראינית מקרב נאמני התנועה הלאומנית בכול יישוב.
לאחר השלמת הכיבוש הגרמני של אוקראינה, סרקו אנשי האס דה (המודיעין הצבאי הנאצי) את אנשי המיליציות הללו, על מנת לוודא את נאמנותם, לוודא שאין להם קשר לקבוצות קומוניסטיות ושאינם יהודים. ב-27 ביולי 1941 הוקמו על סמך המיליציות גדודי משטרה (בטליונים), שהוכפפו בהוראת היינריך הימלר לנציבות הרייך אוקראינה. הגדודים היו ניידים, שוכנו במחנות ובנקודות מפתח והועסקו בלכידת פרטיזנים. כל גדוד הוכפף למפקד משטרת הסדר הגרמנית בעיר הבסיס שלו או למפקד הז'נדרמריה בעיירות השדה. ציוד המשטרה כלל נשק שלל סובייטי, מדים שחורים ומגפיים. סכומי כסף שנועדו לציוד הכוח נגבו מיהודי הגטאות ככופר.
ב-1942 הוחלפו כוחות צבאיים גרמניים בגדודי משטרה באזור אוקראינה, לשם כך גויסו אוקראינים מקומיים לשורות המשטרה, אך אלו לא השתייכו לגדודי משטרת העזר המקורית.
פעילות
השוטרים האוקראינים השתתפו עוד בטרם הקמתה המסודרת של המשטרה בפוגרומים בגליציה המזרחית ובאזורי לבוב וווהלין. הם הועסקו בשמירה על גטאות וכמלווי שיירות של יהודים שיצאו מהם לעבודה, כאשר הם יורים בכל הנחשלים בדרך או המבקשים לחמוק או לברוח. במסגרת זו תקפו לא אחת את היהודים, ביצעו התעללויות שונות ואף ירי סתמי. כוחות המשטרה השתתפו בטבח בבאבי יאר ובמקומות נוספים, כשומרים היקפיים על אזור הטבח, על מנת לבודד אותו ולשמור שאיש לא יימלט. בעת אקציית ארנטפסט השתתפו כוחות משטרת העזר האוקראינית בחיסול הגטאות, בריכוז היהודים במהלך אקציות, בחיפוש אחר מסתתרים ובציד אחר בורחים.
נוסף על פעילות נגד יהודים, ביצעו אנשי המשטרה גם מעשי טבח בפולנים שחיו באזור גליציה המזרחית, שהשתייכה, לפי הלאומנים, לאוקראינה.
פירוק
עם התחלת הנסיגה הגרמנית מתחומי ברית המועצות בפברואר 1943 הורו ראשי הארגון הלאומני האוקראיני על הקמת 'צבא השחרור האוקראיני' (Armyia Vysvolna Ukrainska) ששמו הוחלף עד מהרה ל'צבא המתקוממים האוקראיני' (Ukrayins’ka Povstans’ka Armiya - UPA, אופ"א). שוטרים רבים של משטרת העזר ברחו על נשקם והצטרפו לאופ"א.
ביולי 1944 נוצרה מתוך גדודי המשטרה 57,61,62,63 בריגדה שנקראה Schutzmannschaft-Brigade Siegling, שפעלה החל מאוגוסט אותה שנה במסגרת דיוויזיית הגרנדירים ה-30 של הואפן אס אס יחד עם גדודים ממשטרת העזר של ביילורוסיה. היחידה פעלה במסגרת מבצע בגרטיון, בדיכוי מרד ורשה ולאר מכן הועברה לצרפת כתגבורת לארמייה ה-19.
גדודי המשטרה
התקן המלא של כל גדוד מנה 507 איש בשלוש פלוגות בנות 150 איש ו-57 אנשי סגל. מפקדי היחידות היו גרמנים.
ראם שולי-אוזניים
תיאור
ראם שולי-אוזניים, הוא אנטילופה גדולה ושרירית, עם רגליים קצרות ודקות. לראם מבנה גוף ארוך ומוצק, צוואר קצר ועבה במיוחד, וראש צר ומוארך בדומה לצבי. אורך הראש והגוף של הראם הוא 153–170 ס"מ, עם זנב דמוי סוס שאורכו 45–50 ס"מ המתאפיין בציצת שיער ארוכה ושעירה. גובה הכתף של הראם הוא 110–120 ס"מ ובכך הוא קטן באופן ניכר מראם הצבי. הדו-צורתיות הזוויגית בין הזכרים לנקבות באה לידי ביטוי בעיקר במשקל: הזכרים שוקלים 167–209 ק"ג, והנקבות שוקלות 116–188 ק"ג; אף על פי כן, קשה להבחין בין זכר לנקבה.
התכונה הבולטת ביותר של ראם זה אשר גם העניקה לו את שמו, היא נוכחות ציצות שיער שחורות בשולי האוזניים המחודדות, אשר ייחודית למין זה ומבדילה אותו מיתר הראמים. אורך הציצות הוא 7.6-5.1 ס"מ, והן מרחיבות למעשה את קצה האוזן; אצל פרטים בוגרים, הציצות מתארכות עד שהן נופלות כלפי מטה.
הפרווה של ראם שולי האוזניים דקה וקצרצרה בהתאם לאקלים האפריקני ומלבד העורף המתאפיין ברעמה קצרה של שיער חום, שאר הפרווה חלקה לגמרי. צבע הפרווה נבדל במקצת מראם ביסה: חום בהיר או כתמתם - צבעוני יותר מהפרווה האפרפרה-ורדרדה של ראם ביסה, ובחורף היא עשויה להיות כהה יותר. לראם זה יש מספר מוגבל של סימונים שחורים על הגוף, כמו פס שחרחר דק במותניים, רצועות שחורות על הרגליים הקדמיות, כתמים שחורים בחזית הרגל ומעל הפרסות וכתם שחור בחזה; לעיתים יש פס שחרחר על הגרון. צבע הפנים בהיר יותר משאר הגוף, ויש להן מספר סימונים האופייניים לסוג: כתמים שחורים על המצח והחרטום המחוברים בפס שחור דק, פס שחור צר הנמשך מהעין עד לסנטר, ופס שחור קצר מאחורי הלחיים; הסנטר לבנבן. האוזניים כתמתמות בצידן החיצוני ולבנבנות בצידן הפנימי.
תפוצה
ראם שולי האוזניים הוא תת-אנדמי למזרח אפריקה, ומוגבל לדרום מזרח קניה וצפון מזרח טנזניה. אף על פי שבעבר לא היו ידועים ראמים כאלו בפארק הלאומי סרנגטי, עדרי ראם הגיעו לפארק במהלך נדידה ב-1972, ומאז הם נשארו באזור. ראם שולי האוזניים מאכלס מרעה צחיח למחצה, סוואנות שיחים דוקרניות וחורש שיטה, ונפוץ במיוחד באזורים עם כמות משקעים שנתית של 40–80 ס"מ בשנה.
פעילות והתנהגות
ראם שולי האוזניים חי בעדרים נוודים, המורכבים מ-5 עד 40 פרטים. לעדרים הללו יש שטח פעילות ביתי של 300–400 קמ"ר בו הם משוטטים באופן קבוע ותרים אחר מקורות מזון אכילים. מרבית חברי העדר הן נקבות, אולם הזכרים הם אלו שקובעים את כיוון התנועה של העדר: כאשר הם מתקדמים בשורה עורפית למשל, הזכרים הדומיננטיים שנמצאים במאסף מאיצים או מאיטים את הנקבות שלפניהם על ידי הקרניים, וכן הם חוסמים פרטים שמנסים להתרחק מהעדר.
בתוך העדר, שני הזוויגים יוצרים מערכת חברתית ברורה המבוססת על דומיננטיות. אצל הזכרים, בין האתגרים הבודקים את חוזקו של הפרט הם דהירה במעגל רחב תוך כדי סיבוב הראש מצד לצד וקרבות באמצעות נעילות ודחיפות עם הקרניים. המפסידים נדחפים לאחור למרחק של 30 מטר, אולם המנצחים אינם מנסים לנגוח אותם שוב או לגרום להם לפציעה חמורה. הטורפים של ראם שולי האוזניים כוללים אריות מסאים, ברדלסים, ונמרים. על מנת להקטין את סיכויי הטריפה, ראם שולי-אוזניים מגיע לשתות מבורות המים בעיקר בשעות היום ובחברת פרסתנים אחרים (כדוגמת אימפלה, גנו, אילנד, צבי גראנט, קודו גמלוני ותאו אפריקני), כשהוא משמיע נחירת אזעקה בעת הבחנה בטורפים פוטנציאליים. כדי להתמודד עם האקלים האפריקני, הראמים מלקטים מזון בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב, ואת השעות החמות של היום הם מבלים במנוחה; הם עשויים לרעות ולנוח לסירוגין במהלך הלילה. הראמים מבלים זמן ניכר בטיפוח זה את זה באמצעות השיניים והלשון, וכתוצאה מכך דווח שהם פחות סובלים מטפילים חיצוניים כקרציות וזבובים לעומת הגנו למשל.
מעל 80% מתזונת ראם שולי האוזניים מורכבת מעשבים. במהלך עונת הגשמים, הם ניזונים גם מעשבי תיבול כגון קומלינה וניל, ואילו בעונה היבשה, הם אוכלים פקעות וגבעולים של צמח הקוף (Pyrenacantha malvifolia) וצמחים בשרניים אחרים המסייעים לחיה לשרוד זמן ממושך ללא מים. על ידי שילוב של התזונה יחד עם שעות הפעילות הקרירות, ראם שולי האוזניים מסוגל לשרוד עד חודש ללא שתייה, אך לא יהסס לשתות כאשר יתקל במקור מים. בנוסף, לראם זה יש יכולת לייצר שתן מרוכז מאוד, כך שגופו סופג את מרבית הלחות המתקבלת מהצמחים ומונע בזבוז מיותר שלהם. הפנים הצרות והמורפולוגיה של השיניים מותאמים לבחירת מזון איכותי מתוך העשב הגס.
רבייה ומחזור חיים
הרבייה מתרחשת לאורך כל השנה, אך ההמלטות נפוצות בעיקר בעונה היבשה לעומת עונות אחרות. הזכרים עלולים ליצור במהלך עונת הרבייה טריטוריות גדולות שבהם הם מנסים לשלוט על עדר נקבות ולמנוע מזכרים אחרים לגשת אליהם, אך לטקטיקה זאת יש הצלחה חלקית בלבד, ובדרך כלל גם זכרים לא טריטוריאליים יצליחו להתרבות עם מספר נקבות. לאחר תקופת הריון של כתשעה חודשים, נולד עגל יחיד השוקל בעת הלידה בין 9 ל-10 ק"ג.
זמן קצר לפני ההמלטה, נקבת הראם מתרחקת מהעדר וממליטה את העגל במקום חבוי בסבך, והוא שוהה שם עד גיל 3 שבועות בטרם יצטרף עם אימו לעדר. הנקבה יכולה להתרבות שוב בעודה מניקה עגל, ולכן, בתנאים אידיאליים תתרחש לידה אחת ל-11 חודשים. העגלים מגיעים לבגרות לאחר 18 או 24 חודשים.
מצב
ראם שולי-אוזניים מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), עקב ירידה מתמשכת באוכלוסייה הצפויה לעלות על 10% במהלך 21 השנים האחרונות. המגמות הנוכחיות יגרמו לכך שהמין יהיה מוגבל בסופו של דבר לאזורים מוגנים שבהם הציד הלא חוקי ואובדן בית הגידול על ידי רעיית בעלי חיים מקומיים נשלט פחות או יותר. אומדן האוכלוסייה המשוער הוא 17,000 פרטים נכון לשנת 1999, כאשר מתוכם כ-60% שוהים באזורים מוגנים. השמורות שבהם המין מצוי כיום הם הפארק הלאומי מזרח צאבו, הפארק הלאומי קיליפי והפארק הלאומי קאיאדו בקניה, והפארק הלאומי טאראנגיר ושמורת מקומאזי בטנזניה. דרוש ניהול טוב יותר של האזורים המוגנים הללו על ידי הממשלות כדי למנוע ירידה של מספרי הראם בתחומם.
AEW Revolution
Revolution הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), המשודר אחת לשנה בשלהי חודש פברואר-תחילת חודש מרץ. האירוע הראשון התקיים בשנת 2020. האירוע של שנת 2021 היה אירוע השלם וצפה הראשון של AEW שנערך ביום ראשון. הוא נחשב לאחד מארבעת אירועי השלם וצפה הגדולים של הארגון, לצד Double or Nothing, All Out ו-Full Gear.
ויימאנו
ויימאנו (שם מדעי: Waimanu; מילולית ממאורית: "wai" - מים, "manu" - עוף) הוא סוג של פינגווין קדום, שחי במהלך הפלאוקן שלאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 58–60 מיליון שנה מהיום. סוג זה כולל מין יחיד - Waimanu manneringi. מין נוסף שנכלל בסוג - W. tuatahi הועבר לסוג Muriwaimanu ב-2018. מאובניו נתגלו בניו זילנד ב-1980, בחבל קנטרברי שבאי הדרומי ליד הנהר ואיפרה, ותוארו ב-2006.
משולם פינקלשטיין
הרב משׁוּלם בן שלמה פינקלשטיין (בכתיב יידי פינקעלשטיין) היה רב, פוסק ומחבר ספרים בנושאים עיוניים, הלכתיים ובתחום המוסר.
ויימאנו
הוויימאנו היה הקדום מכל הפינגווינים, וגם מראשוני העופות מהקבוצה הגדולה נאואווס. הוא היה שונה מאוד ממרבית הפינגווינים ודמה לעופות ימיים אחרים, כגון הצוללניים והאלקה הענקית, וככל הנראה היה חסר יכולת תעופה בהתאם למבנה הכנפיים הקצרות יחסית שלו. עם זאת, היה מבנה הכנף מפותח בהרבה ביחס למרבית הפינגווינים שכנפיהם התנוונו ושינו מצורתם כדי לעזור להם לשחות.
משולם פינקלשטיין
הרב פינקלשטיין חי ופעל בווארשא, חיבוריו נתקבלו בציבור הרחב כהנהגות למעשה ואף נדפסו כתוספת להדפסות נפוצות של ספרים אותם פירש כגון "אלף המגן", בדפוסים פיעטרקוב תרס"ו, ווארשא תרע"ד, "תוספות חכמים" בדפוס משניות ווארשא תרע"ו, "מנחת שבת" בחק לישראל, ווארשא תרנ"ז ועוד.
ויימאנו
הוויימאנו הגיע לגובה של 80 סנטימטרים עד מטר, דמה במראהו לצוללן וככל הנראה חי באופן דומה, שחה במהירות מתחת למים וניזון מדגים אותם תפס עם מקורו הארוך.
משולם פינקלשטיין
חיבורו "אלף המגן" משמש מקור להלכה למעשה בנושא מנהגי הימים הנוראים ומובא בספרי פסיקה רבים.
דאונטאון בולטימור
דאונטאון בולטימור (באנגלית: Downtown Baltimore) הוא רובע העסקים המרכזי של העיר בולטימור אשר במדינת מרילנד שבארצות הברית. אזור זה מהווה גם את מושב מוסדות הממשל של העיר.
הגבולות המסורתיים של הרובע הם ממזרח לשדרות מרטין לותר קינג, מדרום לרחוב פרנקלין, ממערב לרחוב פרזידנט ומצפון לאזור אינר הרבור. במהלך 1904 אזור הדאונטאון של בולטימור כמעט נהרס לחלוטין בשריפה ענקית.
בלאנש
אלי דלוו (בצרפתית: Ellie Delvaux; נולדה ב-10 ביוני 1999), הידועה בשם הבמה בלאנש (Blanche), היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית יהודייה בלגית. היא ייצגה את בלגיה באירוויזיון 2017 שנערך בקייב, אוקראינה, וסיימה במקום הרביעי.
דאונטאון בוסטון
דאונטאון בוסטון (באנגלית: Downtown Boston) הוא רובע העסקים המרכזי של העיר בוסטון אשר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. משרדי המטה של חברות וסוכנויות רבות, בניין עיריית בוסטון, וכמו גם רבות מהאטרקציות התיירותיות של בוסטון ממוקמים באזור זה.
בלאנש
קורות חיים
דלוו נולדה בבריסל, בירת בלגיה. את השראתה להיכנס לעולם המוזיקה קיבלה מאחיה הבוגר, אשר הוא בעצמו זמר וכבר מגיל צעיר למדה לנגן על גיטרה ופסנתר. בחודש ינואר 2016, בגיל 15, ביצעה באודישנים לעונתה החמישית של תוכנית הריאליטי The Voice Belgique (הגרסה הבלגית של The Voice, המשודרת בחבל ולוניה דובר הצרפתית) את שירה של אדל, "Daydreamer" והתקבלה לנבחרת של הצמד הצרפתי המפורסם Cats on Trees. היא עברה את שלב הדו-קרב בביצוע השיר "Creep" של רדיוהד. דלוו צלחה את שלב שבוע ההופעות החיות הראשון ונבחרה להמשיך לשבוע השני לאחר ביצוע השיר, "Running with the Wolves", של אורורה. בשלב השבוע השני של הופעות החיות הודחה. ב-22 בנובמבר 2016 רשות השידור דוברת הצרפתית של בלגיה, RTBF, הכריז כי אלי דלוו תייצג את בלגיה באירוויזיון 2017. נעשה שיתוף פעולה בינה לבין המוזיקאי פייר דומולין בכתיבת השיר "City Lights" איתו ייצגה את מדינתה בתחרות. השיר העפיל לגמר התחרות וסיים במקום הרביעי.
דאונטאון בוסטון
אזור דאונטאון בוסטון גובל בשכונת באק ביי, שכונת נורת' אנד, שכונת ביקון היל ושכונת סאות' אנד.
במהלך 1872 נהרס חלק נרחב באזור הדאונטאון של בוסטון בשריפה ענקית - במיוחד באזור שבין הרחובות סאמר, וושינגטון ומילק.
קייטינג-וור
קְטִינְג-וָור (שם מדעי: Pseudonovibos spiralis; ידוע גם כלִין-דְוֶונְג או כשור ספירלי-קרן), הוא מין לכאורה של פרסתן אסייתי ממשפחת הפריים אשר חי באזורים הרריים בדרום-מזרח אסיה וקיומו הוודאי טרם הוכח. הראיות הראשונות לקיומו של פרסתן זה הופיעו בשנת 1993 בדמות קרניים יוצאות דופן אשר נקנו בשווקים האסייתים כמו גם עדויות של ילידים מקומיים, אך המדע טרם התוודע מאז לגופה או פרט חי אשר יאששו את קיום המין. המחלוקת על מהימנות הדיווחים והממצאים הקשורים לפרסתן זה גוברת עם הזמן, ואף שבזמנו הראיות לקיומו עוררו עניין רב בקרב הזואולוגים, כיום, יש בקהילה המדעית הסבורים כי מדובר בבעל חי קריפטוזואולוגי במקרה הטוב, או במתיחה מקומית שחרגה מכל פרופורציות במקרה הגרוע - אף על פי שמכוני מחקר קבעו שטרם ניתן להכריע בנושא. המחלוקת בדבר קיומו של הקטינג-וור הובילה בסופו של דבר לאחת הטעויות המביכות בהיסטוריה של ארגון השימור IUCN; מיד לאחר "גילויו" בשנות ה-90, הארגון סיווג אותו ברשימה האדומה תחת קטגוריה מאוימת, וקבוצת מומחי האנטילופות של IUCN (ה-SSC), אף הפיקה דו"ח מפורט עבורו זאת בטרם נמצאו ראיות וודאיות לקיומו. בעקבות הטלת ספק בעצם הקיום של הקטינג-וור כ-10 שנים מאוחר יותר, IUCN הסיר אותו לבסוף מהרשימה האדומה וביולוגים רבים הביעו ביקורת על הפזיזות של הארגון להפיק דו"ח שימור על יונק שטרם הוכח שקיים.
אטימולוגיה וכינויים
השם המדעי של הקטינג-וור נגזר מלטינית ומבוסס על מבנה הקרניים והתיאור העממי הלא ברור שלו; החלק הראשון של השם ("Pseudonovibos") פירושו "שור-חדש מזויף" המרמז על כך שהוא מתואר כפרסתן בעל דמיון לשור אך מאידך אינו בפועל כזה, והחלק השני של השם ("spiralis") מתייחס למבנה הספירלי של הקרניים אשר משויכות לו כביכול. השמות הרשמיים של המין מקורם בכינויים מקומיים עבורו: קְטִינְג-וָור (Kting voar; נהגה גם כקְצִ'ינְג-וָור) משמעותו בקמרית "שור בר בעל קרניים בצורת ליאנה", בעוד שלִין-דְוֶונְג (linh dương) משמעותו בוייטנאמית "עז הרים" - שם אשר נמצא בשימוש בווייטנאם גם עבור הסרו הסיני ובמדינות המערב עבור צפיר הקורדילרים; בו סונג סאן (Bò sừng xoắn) מתפרש בווייטנאמית כ"קרן פרה מעוותת" וקרטינג-וואה (กระทิงวัว) מתפרש בתאית כ"שור-ביזון". על פי האמונה העממית, פרסתן זה נודע ביכולת שלו לאכול נחשים ארסיים, מה שהוביל לכינוי נוסף שלו בקמרית קטינג-סיפאה (Khting Sipuoh) אשר משמעותו היא שור אוכל-נחשים, ואולי גם מהאמונה העממית שלקרניו יש יכולת ריפוי מהכשת נחשים או בשל המבנה המיוחד של קרניו המזכיר את גוף הנחש; ליד פנום צ'י בפרובינציית קמפונג ת'ום הווייטנאמית, הוא מכונה הגאור אוכל הקוברות. חוקרים מערביים מסוימים מכנים אותו יעל קמבודי או כבש ג'ונגל בהתבסס על הטקסונומיה לכאורה שלו, בעוד שכתב העת המדעי זואולוגיה ג'ורנל היוצא לאור על ידי האגודה הזואולוגית של לונדון, הציע ששמו הרשמי באנגלית יהיה שור ספירלי-קרן (spiral-horned ox).
טקסונומיה
בשל מחסור במידע אנטומי מהימן אודות הקטינג-וור וההתבססות הבלעדית על הקרניים, מיקומו בעץ הפילוגנטי לא היה ברור. בפולקלור הקמבודי, הקטינג-וור תואר כסוג של שור, לעומת הפולקלור הווייטנאמי בו הוא תואר כמין עז. הזואולוגים הגרמנים פיטר ופיילר שתיארו מדעית את הקטינג-וור ב-1994, סברו שהוא קרוב למיני אנטילופות ערבה מתת-משפחת הצבאיים, עם קרבה גנטית במיוחד לצבי פרסי או לצבי יעלי מונגולי. ניתוח ה-DNA הראשון שנעשה על הקרניים בשנת 1997 במוזיאון הממלכתי לזואולוגיה בדרזדן, קבע שלמין יש קרבה דווקא לתת-משפחת היעלים לצד מינים כמו היעל, הטאקין והסרו. לעומת זאת, זואולוגים רבים סברו שמדובר במין מתת-משפחת הפרים, ממספר סיבות: באזור מצויים הסאולה והקופראי הנדירים - שניהם מיני בקר; בעקבות האמונה העממית וכן תצפיות לכאורה של תושבים רבים בקמבודיה אשר דיברו על בעל חיים גדול דמוי תאו; מחקר מורפולוגי באוניברסיטת קנזס אשר בחן את מבנה וצורת הקרניים, הצביע על מערכת יחסים קרובה יותר לשבט הבקר, לצד מחקרים נוספים ב-1995, 1997 ו-2001. על פיהם, נראה שהסיווג הנכון של הקטינג-וור נפל בין הסוג תאו לבין הסוג תאו אפריקני בשבט בקר, ויש שהציעו להקים שבט נפרד עבורו בשם Peudonovibovina, לצד 3 השבטים האחרים (בקר, סלילני קרניים וקצרי קרניים). מחקרים גנטיים אחרים הניבו תוצאות מבלבלות.
מבצע נחלין
מבצע נחלין (מבצע אריה) היה פעולת תגמול, שביצע כוח מחטיבת הצנחנים ב-28 במרץ 1954 בכפר נחאלין שבגוש עציון (אז בשליטת ירדן). בפעולה נהרגו תשעה לוחמים ערבים. הפשיטה על נחאלין התרחשה בעקבות טבח מעלה עקרבים ורצח שומר בכסלון, בעקבות חשד כי המרצחים הגיעו מנחלין.
קייטינג-וור
קרניים וביולוגיה אפשרית
מעבר למידע המאומת אודות האנטומיה של הקרניים, שאר המידע המועט על הקטינג-וור נע בין תצפיות של המקומיים אשר נוטים להגזים לבין ספקולציות של חוקרי טבע מערביים. על פי האורך היוצא דופן של הקרניים, יש המעריכים שהקטינג-וור הוא פרסתן גדול למדי עם גובה כתפיים שנע בין 110 ל-120 ס"מ, ומשקל אשר עשוי ליפול בטווח של 200 עד 300 ק"ג. בעוד שיש המתארים אותו כיונק זריז מאוד המזכיר דווקא את האנואה דמוית האנטילופה, לדברי ציידים מקומיים, הקטינג-וור היה נראה כלפי חוץ כפרסתן דמוי-תאו או גאור, והיה לו פרווה אפורה-שחורה מנוקדת או מפוספסת. לדבריהם, הוא חי בקבוצות משפחתיות קטנות ביערות הרריים, ונטען שהוא מסוגל להגיע לעלים וענפים גבוהים על ידי עמידה על רגליו האחוריות. בפולקלור ובאמונות העממיות יש לקטינג-וור קשר כלשהו עם נחשים, החל מהיותו אוכל נחשים וכלה בכך שלקרניו יש יכולת ריפוי מאגית מפני הכשות נחשים ארסיים; חוקרי הטבע מעריכים שמקור האמונה ביכולת הריפוי של הקרניים הוא במבנה המפותל שלהם - בדומה לאמונה העממית לגבי הקרניים של יעל הבורג. בשנת 2006, הזואולוג ואסיליוויץ קוזנצ'וב פרסם בספרו "היונקים של וייטנאם" לא רק את התיאור האפשרי של המין, אלא גם דיאגרמה של טווח התפוצה שלו; ארגון השימור IUCN פרסם אף מידע מפורט על הטווח והמראה של המין, ועל פי הסקרים שבוצעו על ידי המשרד להגנת חיות הבר של קמבודיה, הארגון קבע שהמין נפוץ באוכלוסיות מבודדות בצפון, מרכז ומערב קמבודיה, וכן בדרום וייטנאם. על פי נתוני הארגון, נראה שהקטינג-וור נפוץ במיוחד ביערות ירוקים סבוכים על גבעות מבודדות ממערב לנהר המקונג, וכנראה קשור באופן הדוק ליערות יבשים נשירים. האקלים של טווח התפוצה המשוער של הקטינג-וור מאופיין בטמפרטורות גבוהות עד 30 מעלות, כאשר כמות המשקעים השנתית היא 1,500 עד 2,500 מילימטר בממוצע.
מבצע נחלין
בנסיגה הוצב מארב לכוח הישראלי, וזה הסתער עליהם בפקודתו של אהרן דוידי הסמג"ד, בניגוד לתורת הלחימה עד אז, על פיה יש לתפוס מחסה בעת היתקלות ממארב. הפעולה בנחלין הייתה נקודת מפנה בתגובה הצה"לית להיתקלות ממארב.
מהלך הפעולה
בתגובה לטבח במעלה עקרבים ורצח השומר במושב כסלון, אישרה הממשלה בראשות משה שרת ושר הביטחון פנחס לבון לבצע פעולת תגמול "מצומצמת". אריק שרון, שמונה בינואר למג"ד 890 + 101 תכנן פעולה גדולה שאליה יצאו 60 לוחמים.
קייטינג-וור
הספיקות בדבר קיומו
הספיקות הראשונים בדבר קיומו של הקטינג-וור החלו דווקא בעקבות ניסיון לברר את מעמדו הטקסונומי: מחקר שנעשה על כל רצפי הגנים הידועים של היעלים, גילה שיש קשר הדוק בין הקטינג-וור לצפיר האלפים. מכיוון שהקירבה אינה סבירה בשל סיבות ביו-גאוגרפיות אבולוציוניות, המדענים הגיעו למסקנה שמדגמי ה-DNA שחולצו מהקרניים זוהמו בדרך כלשהי. ההתפתחות הרצינית של הנושא החלה בשנת 1999; חוקר הטבע הצרפתי ארנולט סויאיו מהאגודה הזואולוגית של פריז, נסע ברחבי קמבודיה בתורו אחר הקטינג-וור באזורים מרוחקים שבהם הוא חי כביכול. לאחר שהעלה חרס בחיפושיו, ארנולט החל לחשוד באמיתותו של הקטינג-וור. עם חזרתו לצרפת, הוא הקים צוות מחקר במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז, אשר כלל את המומחים לקרני השוורים הטובים ביותר בצרפת. בשנת 2001, צוות המדענים של ארנולט בראשות אלכסנדר האסאנין והרברט תומאס ביצע בדיקה גנטית נוספת ולראשונה גם בדיקה היסטולוגית על שישה זוגות קרניים, כששניים מתוכם נרכשו זמן קצר לפני כן בקמבודיה והארבעה הנותרים נקנו ב-1925 והיו עתה בבעלות פרטית. המחקר התמקד בבחינה אנטומית וגנטית של ליבת קרן הקטינג-וור ובניסיון לראות האם יש דמיון בינה לבין קרני בקר הבית. בבדיקה היסטולוגית, חששו של ארנולט החל להתברר כמוצדק לאחר התגלית שהטבעות האופייניות לקרני הקטינג-וור היו מסונתזות: שכבות הקרטין המאפיינות את קרני הפריים, לא היו ממוקמות באופן רציף כפי שהיה ניתן לצפות מצמיחה נורמלית של קרן, והם נקטעו על ידי שקעים או גבהים מסתוריים שנראה כאילו נוצרו במכוון על ידי יד נעלמת (או כדברי ארנולט: "מעוותות באופן מלאכותי"). סקירה של ההולוטייפ המקורי מדרזדן שעליו התבסס תיאור המין, גילתה אף היא ראיות לייצור מלאכותי של הטבעות, כשחומר הבסיס היה אולי קרני הסהר של תאו המים. המדען אלכסנדר האסאנין הוכיח שהחומר ששימש ליצירת הטבעות מקורו בקרני בקר הבית, תאו המים והסאיגה, בהתבססו על ניתוח רצפי ה-RNA בקרניים שבודדו באמצעות PCR.
בעקבות הבלבול ההולך וגובר לגבי אמיתות הקרניים, חוקרי טבע וזואולוגים שונים התייעצו עם סוחרי קרניים מקומיים בדרום-מזרח אסיה אשר הובילו אותם למסקנה המפתיעה: הקרניים שתוארו כביכול כשייכים לקטינג-וור, היו מיוצרות באופן מלאכותי במשך שנים רבות כחלק מהפולקלור אודות היכולת המאגית שלהם, וייתכן שהייצור של הקרניים הללו התחיל כבר בסביבות 1920. שיטת הזיוף הייתה מתוחכמת למדי: הנדן של קרן הוסר מליבת הקרן לאחר ספיגתו בחומץ, ולאחר מכן חומם בעלים של קנה סוכר ובמבוק עד שהפך לרך ונוח לעיבוד; בסופו של תהליך, מייצר הקרן סיבב את קצה הקרן בצורה ספירלית והוביל לתוצאה של "קרן ייחודית". הקרניים העיקריות ששימשו ליצור הקרניים הללו היו של תאואים ובקר הבית. בדו"ח משנת 2002 של העמותה הזואולוגית בגרמניה לשימור מינים, נקבע שהקרניים היו "מיופות באופן שטחי", אולם הדו"ח הביע הסתייגות מקביעה חד משמעית:
מבצע נחלין
מהלך הפעולה
כח הסיירת בפיקוד מאיר הר-ציון יצא ממבוא ביתר והוביל את הצנחנים. שלוש מחלקות נערכו למארבים בדרכים המובילות לכפר, וכוח נוסף בפיקודו של הסמג"ד דוידי פשט על הכפר, פגע במוכתר והרס בתים. בנסיגה, אנשי המשמר הלאומי הערבי הציבו מארב לכוח הישראלי, וזה הסתער עליהם בפקודתו של אהרן דוידי (הייתה זו פעולת התגמול הראשונה בה השתתף) בניגוד לתורת הלחימה עד אז, על פיה יש לתפוס מחסה בעת היתקלות ממארב - לפי תורות הלחימה הבריטית במלחמת העולם השנייה. לפי מורשת צה"ל, פעולת נחלין הייתה נקודת מפנה בתגובה הצה"לית להיתקלות ממארב.
קייטינג-וור
הספיקות בדבר קיומו
לדברי הדו"ח, המחלוקת בדבר קיומו של הקטינג-וור טרם הוכרעה, עד שתיבדק זהותן של כל הקרניים הידועות שלו.
מבצע נחלין
תוצאות הפעולה
ארבעה אנשי המשמר הלאומי הערבי, תושבי המקום, וחמישה חיילי הלגיון כולל קצין בדרגת קולונל (המקבילה לדרגת אלוף-משנה) נהרגו ממארב צה"ל, בעת שחשו למקום כתגבורת מבית לחם.