cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדנה טקויה
משפחה
הבת שלו היא הפעילה רחל ארטה שתרמה רבות לעלייה יהודי אתיופיה למדינת ישראל בשנות ה-70. ארטה נפגשה עם עליזה בגין כדי להשפיע על ראש הממשלה מנחם בגין לקדם את עליית יהודי אתיופיה.
בתו, אסתר (אתי) הדנה, כהנה כחברת מועצת העיר כפר סבא בשנים 2014–2018 ופעלה לקידום ההשתלבות של קהילת יהודי אתיופיה בעיר כפר סבא.
נתן קאסוטו
קורות חיים
קאסוטו נולד בפירנצה, בנם של שמחה (ביצ'ה - Bice) לבית קורקוס ומשה דוד קאסוטו שהיה חוקר, פרשן המקרא והיסטוריון.
במהלך שירותו הצבאי, שהסתיים בשנת 1934, סיים קאסוטו את בית ספר לקציני רפואה בפירנצה. לאחר חמש שנים של היכרות עם חנה די-ג'ואקינו הם נישאו בסוף השנה. ההיכרות והקשר בין משפחות קאסוטו ודי-ג'ואקינו החלו שנים רבות קודם לכן. חנה נולדה באנקונה בינואר 1911 לאביה שנולד בסיניגליה הסמוכה. לאחר מכן משפחתה עברה לפירנצה.
למשפחת קאסוטו נולדו ארבעה ילדים: שושנה שמחה, דוד משה, דניאל אליה וחוה, שנולדה במהלך מלחמת העולם השנייה ונפטרה בגיל ארבעה חודשים.
לימודיו
למד בבית הספר התיכון הממלכתי על שם מיכלאנג'לו ובמקביל במכינות של בית המדרש לרבנים שהיה בעיר. זכה לציון לשבח על היותו ראשון בין תלמידי פירנצה ומחוז טוסקנה. בשנת 1927 קבל את התואר "משכיל" מבית מדרש לרבנים. השלים את לימודיו לקראת התואר "החכם השלם", המקביל לתואר הרבנות והדיינות ביהדות אשכנז.
בשנת 1933 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת פירנצה. בשנת 1937 השלים את לימודי ההתמחות ברפואת עיניים.
בשנת 1933 קיבל נתן קאסוטו תואר ברפואה ושירת לתקופה כרופא צבאי. לאחר מכן החל קריירה רפואית שכללה הוראה מחקר ופרקטיקה. הוא פרסם מספר מאמרים חשובים ב-1938 זכה במלגה ללמוד בניו יורק במוסד רוקפלר, אך בשל חוקי הגזע שחוקקו בשנה זו, המשטר הפשיסטי לא סיפק לו דרכון לנסיעה לניו יורק לקבלת המלגה שהייתה יכולה להציל את חייו.
תחום אחר בו עסק הוא הסברת רוח היהדות לבני הנעורים. בפירנצה של אותם הימים יצא לאור כתב עת איטלקי ושמו "ישראל לנערים". בו הוצגו רעיונות יהודיים וציונים. הוא ניהל בו טור תחת הכותרת: "אמרי לי אמא". במדור זה הוא השיב לשאלות הילדים בנושאים יהודיים. את תשובותיו הוא חתם בשם "רבי נתן". היו אלה תשובות חינוכיות, לא מלומדות מדי ולא מעמיקות, אלא תשובות הגיוניות מכאן ויהודיות-ציוניות מכאן.
תקופת מלחמת העולם השנייה
כאשר פורסמו חוקי הגזע באיטליה, נאסר על קאסוטו לעבוד במרפאה ציבורית. עם זאת, הורשה להיות "משקיף" בעת ביצוע ניתוחים וזאת על מנת לא לאבד את הידע שרכש. פרופ' בארדלי, מנהל המרפאה, סיפר כי פעם, כאשר ניתוח התפתח לא כשורה, הוא הורה לו: "לעזאזל חוקי הגזע - קאסוטו בוא עזור לי".
קאסוטו נחשב לאחד המוהלים המבוקשים באיטליה, שכן היה גם רב וגם רופא.
בשנת 1939 עלה ארצה אביו, משה דוד קאסוטו, אשר הוזמן על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים לכהן כפרופסור למקרא. הוא ניסה להשיג לבנו עבודה בירושלים, דבר שהיה מקנה לו רישיון עלייה, אך נאמר לו כי ארץ ישראל "מוצפת" ברופאים יוצאי גרמניה. כעבור זמן מה הסכים רופא העיניים הירושלמי אברהם אלברט טיכו לקבלו לעבודה, אך כאשר איטליה הכריזה מלחמה על בריטניה, הוכרזו כל אזרחי איטליה כאזרחי אויב ולכן לא ניתן היה להוציא לפועל את התוכנית.
חזרה לפירנצה
שבעה חודשים בטרם כבשו הגרמנים את פירנצה והחלו להגלות את יהודיה להשמדה, בט' באדר א' ה'תש"ג (14 בפברואר 1943), נשא הרב קאסוטו את נאום ההכתרה שלו בבית הכנסת הגדול בפירנצה. הוא היה מודע לכך כי העתיד הולך ונעשה קודר, וביקש מהציבור להקדיש עתים לתורה, להקפיד במצוות ולהסתופף בצל התורה. הוא הניח כי יהיה צורך בעמידה איתנה לקראת העתיד. מסקנתו הייתה כי יש לשוב ליהדות. בנאומו הבטיח להקדיש תשומת להוראה ולהקניית תורה לדור הצעיר. בארכיב הקהילה נמצאו מאותם הימים סדרות של הרצאות בנושאים כלליים כמו "מדע ואמונה" ו"חוקי המזון ביהדות", לצד נושאים יהודיים על עזריה מן האדומים ואפילו על החרסים שנמצאו אז בחפירות לכיש בארץ ישראל.
האיסור על הריגת חיות למטרות דתיות (איסור השחיטה הכשרה) גרם ליהודים שומרי מצוות להימנע מאכילת בשר. בעקבות כך, נתן קאסוטו קיבל פנייה מארגון סיוע יהודי לגבי האפשרות של אכילת מזון לא כשר לילדים שסובלים מבעיות בריאותיות. הוא חקר את הנושא והשיב שזה מותר אם יש סכנת חיים או סכנה בריאותית במידה ואין תחליף ראוי כמו כן הוסיף שכל מקרה צריך להיבדק על ידי רופא ופסיקה של רב. החובה לציית להוראות האנטישמיות השפיעו על חיי היום יום של הקהילות היהודיות אבל לא גרם ליהודים שומרי מצוות להפסיק לשמור.
פועלו של נתן קאסוטו ברשת ההצלה בפירנצה
בעקבות שביתת הנשק ב-8 בספטמבר 1943 בין איטליה לבעלות הברית קאסוטו עודד את יהודי פירנצה לברוח ולהסתתר. אחותו חולדה קמפניינו העידה מאוחר יותר במשפט אייכמן ואמרה "אחי הלך מבית לבית להזהיר את היהודים ולעודד אותם להתחבא במנזרים ובכפרים קטנים תחת שמות בדויים". הוא עשה זאת עוד לפני שהנאצים החלו בפעולות אלימות כלפי היהודים, עוד לפני כניסת הגרמנים לאיטליה בתחילת ביצוע הפתרון הסופי האיטליה). מאות יהודים הקשיבו לעצתו וברחו, כך שבזמן שחבורות אלימות של בריונים ופושעים הגיעו לחפש יהודים בבתיהם, הם מצאו מעט מאוד יהודים.
הרב נתן קאסוטו הצליח להתחמק ממאסר בפשיטות שבוצעו בליל ה-27 בנובמבר 1943. אך נתפס למחרת היום. לו היה ממשיך להסתתר, היה ניצל, אך במקום להסתתר הוא בחר להשתתף בפגישה הסודית של רשת ההצלה ב-28 בנובמבר 1943, שפשטו עליה חיילי האס. אס. ובפשיטה כל חברי הרשת נתפסו. הפשיטה התבצעה בעקבות הלשנה של מרקו אישצ'יה (ischia), איטלקי שהועסק על ידי פליט יהודי פולני אמיד.
מרקו אישצ'יה הצליח להציב מלכודת גם לאנה קאסוטו, שהסתתרה עם הוריה וילדיה במנזר קונבנטו דלה קלצה (Calza). הוא אמר לה שאם היא תגיע לפיאצה דלה סניורה היא תוכל לקבל מידע על בעלה, היא הגיעה לפגישה עם גיסה ועם רפאל קנטוני ושם חיכו להם הנאצים. במשך חודשיים הנאצים עינו אותם אבל היא הכחישה שהיא אשתו של נתן קאסוטו, כי היא רצתה להציל את הוריה וילדיה. בסופו של דבר בערב שבו קאסוטו נשלח מפירנצה היא גילתה את זהותה בתקווה שתשלח גם אחריו. שניהם נשלחו לכלא סאן ויטורה במילאנו. ב-30 בינואר 1944 הם נשלחו באותה הרכבת לאושוויץ יחד עם 700 איש, 180 מהם מטוסקנה. מתוך ה-700 רק 97 גברים ו-31 נשים עברו את הסלקציה, 13 גברים ו8 נשים שרדו את המלחמה, אנה קאסוטו הייתה אחת מבין 8 הנשים ששרדו.
בינתיים, לאחר שמסתור במנזר הפך מסוכן מדי בני המשפחה הוסתרו במשפחות לא יהודיות נפרדות. הבן דניאל גר עם מריו ולינה סאנטריני, דויד אצל אציו ואנה קאלצי (calzi). ההורים של אנה, וילדיה שרדו את המלחמה, כמו פליטים יהודים איטלקים אחרים.
במרץ 1945 בני המשפחה עלו לארץ ישראל בעליית פרינסס קאתלין. גורלה של אנה לא היה ידוע להם באותו זמן, אך היא ניצלה ועלתה לארץ ישראל. מאוחר יותר עבדה במעבדה בבית חולים הדסה בהר הצופים. ב-13 באפריל 1948 (ד' בניסן ה'תש"ח), נספתה בטבח "שיירת הדסה". שמה חרוט על מצבה בגן לפני בית הכנסת הגדול של פירנצה יחד עם עוד שני בני העיר שנפלו במלחמת העצמאות.
וולוז'ין
סקירה כללית
העיירה ממוקמת על אם הדרך שבין וילנה למינסק. היא מחולקת לשני חלקים: "השכונה התחתית" לאורך הנחל העובר בה הקרוי בשם "וולוז'ינקא", ו"השכונה העילית" ההררית. רוב בתיה בתי עץ, ובמרכזה הכיכר הראשית המרשימה הנקראת "כיכר העיר" ובאמצעה נשתמרו שרידי מבנים מהמאה ה -12, הכוללים מגדל פעמון, ארמון, ומנזר. שאר מבני העיירה הם מהמאה ה-19.
היסטוריה של העיירה
שלוש שריפות כילו את העיר התחתית, הבנויה כולה מבתי עץ, בשנת 1815, 1880 ו-1886 ובכל פעם נבנתה מחדש. בזו האחרונה אף עלו באש מבניה של ישיבת "עץ חיים".
בזמן מלחמת העולם הראשונה, מפאת מיקומה האסטרטגי בחזית המזרחית, הצבא הרוסי התמקם בוולוז'ין. רוב תושביה הורשו להישאר בבתיהם אולם רובם עזבו מפחד ההפצצות. בשנת 1919 כבש הצבא הפולני את המקום, ומירר את חייהם של תושביה היהודים, וכך נולד הרעיון של ארגון ההגנה העצמית של יהודי העיירה.
היהודים בעיירה
יחסם של מושלי העיירה היה נוח בהקשר למגורי היהודים בה, הם נתנו יד חופשית לכל הדתות, ובכללם ליהודים. הם לא התנגדו ללימודים בה ועל כן עלה בהתמדה מספר היהודים הגרים בה. בשנת תקכ"ו (1766) גרו בה 383 יהודים, בשנת תר"ז (1847) גרו בה 590 יהודים, ובשנת תרנ"ז (1897) כבר היה מספרם 2,452, במלחמת העולם הראשונה ברחו הרבה מתושביה ונשארו בה בשנת 1921 רק כ-2600 תושבים, ומתוכם 1,434 יהודים, בשנת 1931, בהיותה חלק מפולין, חיו בה כ-5,600 יהודים.
הפועלים היהודים שחיו בה הקימו חברה בשם "חברת פועלים", ואף הקימו בית כנסת בנפרד.
למרות מספרם הדל של תושביה, התפרסמה וולוז'ין בזכות ישיבת עץ חיים (המוכרת יותר בשם ישיבת וולוז'ין). שהייתה הישיבה הראשונה מסוגה בעולם, הישיבה הוקמה בשנת 1807 על ידי רבי חיים מוולוז'ין, רב ובעל מפעל טקסטיל, בנו של הרב יצחק בן חיים, פרנס הקהילה, ובגיבוי מלא ובסיוע של הגראף המושל.
תלמידי הישיבה שימשו מקור פרנסה משמעותי עבור תושבי העיירה. מספרם הרב של התלמידים לא אפשר את המשך מנהג אכילת ה'ימים', שבמסגרתו התנדבו בעלי הבתים להאכיל את בחורי המקום. תחת זאת, גייסה הישיבה כספים בין היהודים במזרח אירופה כדי לשכור חדרים אצל התושבים היהודים בעיירה, עבור התלמידים. המשכירים דאגו גם להכנת ארוחות עבור התלמידים שגרו בביתם, בעבור זאת שילמו בני הישיבה סך 30 קופיקות לשבוע.
בתוך כמה עשרות שנים נולדו כמה ישיבות באותה מתכונת, אך ישיבה זו נסגרה בהוראת השלטונות הרוסים בשנת 1892, עקב סירוב ראש הישיבה, הנצי"ב מוולוז'ין, להורות על לימודי חול בישיבה.
בשנת ה'תרנ"ט שב והקים בה הרב רפאל שפירא את הישיבה, אך זו הייתה בקנה מידה קטן יותר. בזמן המלחמה עקרה הישיבה למינסק ושבה אליה רק בשנת תרפ"ב. לאחר פטירת ראש הישיבה עמד בראשה בנו הרב יעקב, הישיבה פעלה עד לתקופת מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
ב-17 בספטמבר 1939, ביומה הראשון של הפלישה הסובייטית לפולין, נכבשה וולוז'ין על ידי הצבא האדום וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. עם ניצחון הצבא הגרמני על רוסיה, ב -25 ביולי 1941 מינו הגרמנים מועצה חדשה לעיר, וכראש העיר מינו את סטניסלב טורצקי, חבר המפלגה הפולנית לאומית הידועה באנטישמיותה. כבר ביום השני שלו כראש העיר, הורה על מעצרו של רופא העיירה היהודי ובתו, ועוד עשרה יהודים, שהוכו ונורו באכזריות. באוגוסט 1941, הייתה האקציה הנאצית הראשונה בוולוז'ין בה נשלחו כ-3500 איש מתושביה היהודים של העיר לגטו סמוך יחד עם יהודים מהעיירות השכנות וישנבה, אוֹלשָן ועוד.
Top of the World Tour: Live (וידאו)
הוא אלבום די וי די של להקת הבנות האמריקאית דיקסי צ'יקס אשר יצא לאור ב-21 בנובמבר 2003 על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. האלבום הוא אלבום וידאו אשר מתעד את מספר הופעות מתוך סיבוב ההופעות שלהן, "Top of the World Tour". ב-16 בדצמבר 2003. האלבום זכה להצלחה כאשר זכה במעמד "אלבום פלטינה" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. באוסטרליה קיבל פלטינה מרובעת.
אני, מלך מזרח אנגליה
אני או אניוס (באנגלית: Eni או Ennius) היה כנראה מלך ממלכת מזרח אנגליה בראשית המאה השביעית, בין שנת 616 לערך ועד 624 לערך.
אני השתייך לשושלת ואפינגאס היה בנו של טיטילה, ואחיו של ראדוולד אשר מלך לצידו.
מרבית הכרוניקות אינן מאזכרות את קיומו. שמו מופיע בספרו של בדה ונרביליס, "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה הבריטית", וכן ברשימת מלכי מזרח אנגליה המופיעה באוסף האנגליאני (Anglian Collection).
ייתכן שאני היה תת-מלך של ראדוולד.
בדה מציין כי צאצאיו של אני היו נוצרים אדוקים, וככל הנראה היה נוצרי בעצמו, והוטבל לנצרות במועד סמוך להמרת דתו של אחיו.
סוזן סטרסברג
סוזן סטרסברג (באנגלית: Susan Strasberg; 21 במאי 1938 – 21 בינואר 1999) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
נולדה כסוזן אליזבת סטרסברג ללי סטרסברג, המנהל של הסטודיו הידוע למשחק הקרוי על שמו בניו יורק ולאשתו פאולה שהייתה גם היא שחקנית ומורה למשחק באותו סטודיו. שניהם יהודים שהיגרו לאמריקה מאירופה. כבר בגיל צעיר הייתה בעולם המשחק.
באותה שנה השתתפה בסרט "פיקניק, בתור נערה מתבגרת לצד שחקנים נודעים כמו ויליאם הולדן וקים נובאק ובסרט קורי העכביש כחולה צעירה במוסד פסיכיאטרי. תוך זמן קצר התפרסמה ותמונותיה הופיעו בשערים של ניוזוויק ולייף. ב-1958 השתתפה בסרטו של סידני לומט "זרקורי במה" לצדם של הנרי פונדה, כריסטופר פלאמר וג'ואן גרינווד.
היא המשיכה להופיע בסרטים אבל בהצלחה פחותה. בשנות ה-60 התגוררה מספר שנים באיטליה והופיעה במספר סרטים. ב-1960 שיחקה בסרט האיטלקי "קאפו" בתור נערה יהודייה ההופכת במחנה ריכוז לקאפו. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
לאחר גירושיה החלה להופיע בטלוויזיה בסדרות רבות כמו בוננזה.
סטרסברג פרסמה שני ספרים: Bittersweet שהוא אוטוביוגרפיה (1980) ו-Marilyn and Me (1990), על יחסיה עם מרילין מונרו. מונרו הייתה תלמידה של פאולה סטרסברג והייתה בת בית אצלם, הייתה ממש אחות חורגת לסוזן. היא התוודתה לסוזן כי ברצונה להתגייר היות שהיהודים נדחו על ידי כולם, כמוה.
חיים אישיים
ב-1965 נישאה לשחקן כריסטופר ג'ונס (1941–2014) ונולדה להם בת אחת, ג'ניפר. הנישואים התפרקו ב-1968. לפני כן היו לה יחסים עם וורן בייטי, קרי גרנט וריצ'רד ברטון.
סטרסברג נפטרה ב-1999 בגיל 60 לאחר מאבק של מספר שנים בסרטן השד.
משפט פיוצ'רמה
משפט פיוצ'רמה הוא משפט מתמטי שנהגה והוכח על ידי קן קילר, אחד ממפיקי סדרת הטלוויזיה פיוצ'רמה, כדי לפתור בעיה שהתעוררה במהלך עלילת הסדרה.
רקע
המשפט פותר בעיה שמטרידה את דמויות הסדרה בפרק "The Prisoner of Benda" (פרק 10 בעונה 6). בתחילת הפרק פרופסור פארנסוורת' ואיימי וונג ממציאים מכונה מחליפת גופים. אל המכונה מתחברים שני אנשים, והיא מחליפה בין גופיהם, כך שהתודעה של כל אחד שולטת בגופו של השני.
איימי והפרופסור מנסים את המכונה על עצמם ומחליפים ביניהם את גופיהם. אולם כאשר הם מנסים להחליף בחזרה, הם מגלים שלמכונה יש מגבלה. היא אינה מסוגלת להחליף בין שני גופים שכבר החליפו ביניהם בעבר. בניסיון לפתור את הבעיה הם מערבים גוף שלישי, את גופו של בנדר. בנדר מחליף עם הגוף של איימי (המכילה את תודעת הפרופסור), אך במהרה הם מבינים שהבעיה נותרת בעינה. אם עכשיו הגוף של בנדר יחליף עם הגוף של הפרופסור, תודעת הפרופסור תחזור למקומה, אבל התודעה של איימי תהיה כלואה בגוף של בנדר, שבשל המגבלה, כבר לא יכול להחליף עם הגוף של איימי. איימי שואלת את הפרופסור האם אפשרי שכל תודעה תחזור לגוף שלה תוך שימוש בארבעה גופים או יותר, והפרופסור משיב בדרמטיות "איני בטוח. אני חושש שנאלץ להשתמש במתמטיקה!".
במהרה הבעיה מחריפה, ודמויות רבות נוספות מתערבבות בהחלפת הגופים. בסופו של הפרק הדמויות מחפשות דרך להחזיר את כולם לגוף שלהם. לעזרתן באים שניים משחקני ההארלם גלובטרוטרס (שלאורך הסדרה מוצגים כגאונים) ופותרים את הבעיה. הם מראים כי לא משנה כמה דמויות מעורבות בהחלפת הגופים, וכמה החלפות כבר "נשרפו", תמיד ניתן לחזור למצב הרגיל בעזרתם של שני גופים נוספים שטרם השתתפו בהחלפות. השחקנים מדגימים את הפתרון שלהם כאשר הם עוזרים לדמויות לחזור למצב הרגיל, וההוכחה המלאה של הפתרון מוצגת לצופים במשך כמה שניות. בתגובה להצגת הפתרון פרופסור פארנסוורת' מלין על כך ש"אומרים שמתמטיקה טהורה היא חסרת יישומים". הפתרון מוצג בדקה 20:31 לפרק.
רקע פורמלי
למשל אם נסמן את איימי ב-A, את הפרופסור ב-P ואת בנדר ב-B, המצב אליו נקלעו השלושה בתחילת הפרק יסומן:.
כאשר תמורה מעבירה את 1 ל-2, את 2 ל-3, את 3 ל-4, וכן הלאה עד שהעצם האחרון n עובר חזרה ל-1, נקראת מעגל וסימונה:. המספר n נקרא אורך המעגל.
התמורה שלא משנה כלום (במקרה שלנו, כל תודעה בגוף שלה) נקראת תמורת הזהות.
כאשר מפעילים תמורה אחת ולאחריה תמורה אחרת הפעולה נקראת הרכבה או כפל של תמורות, ומסמנים אותה בכתיבתם זה אחרי זה, משמאל לימין.
הוכחה
להלן ההוכחה למשפט שהוצגה במהלך הפרק בשינויים קלים.
תחילה נטפל במקרה של מעגל. יהי \pi מעגל באורך k, אורך 2 לפחות (המעגל אינו משנה את המספרים הנותרים מ-k+1 עד n):
נסמן ב- את פעולת ההחלפה בין שני גופים (כלומר חילופי מקומות בין המספרים a ו-b בשורה התחתונה של התמורה). אנו מניחים ש-\pi נוצר על ידי החלפות שכאלו על המספרים מ-1 עד n. נוסיף שני "גופים חדשים", x ו-y ונרשום את התמורה המייצגת את המצב הנוכחי:
נבחר 1\le i < k ונגדיר תמורה \sigma כהרכבה של החלפות:
\sigma נוצרה על ידי החלפות שכולן מערבות או את x או את y, ולכן הן בהכרח שונות מההחלפות שיצרו את \pi. כמו כן אף אחת מההחלפות שיוצרות את \sigma אינה מופיעה פעמיים. כעת נבחין כי:
כעת נסמן ב-\tau תמורה כלשהי על המספרים מ-1 עד n. כל תמורה ניתנת לפירוק להרכבה של מעגלים זרים (מעגלים שאינם חולקים מספרים). כל אחד מן המעגלים ניתן לטיפול על ידי סדרת החלפות \sigma כפי שהוצג לעיל, כדי להחזיר כל תודעה לגוף שלה. לאחר השלמת הטיפול בכל המעגלים, ייתכן ו-x ו-y יהיו מוחלפים ביניהם בגופים (זה קורה כאשר מספר המעגלים הוא אי-זוגי). במקרה כזה מבצעים את ההחלפה שטרם נעשה בה שימוש, ומתקבלת תמורת הזהות, כרצוי.
קישורים חיצוניים
The Prisoner of Benda
ליאון קמחי
ראשית חייו ופעילותו הציבורית
ליאון קמחי נולד בביטולה לאסתר ומשה במשפחה בת 7 נפשות. הוא רכש השכלה תיכונית בעירו. קמחי אמור היה לצאת ללימודי משפטים בפריז אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע זאת. בתקופת המלחמה עבר עם משפחתו לפלורינה וממנה לסלוניקי, ולאחריה שב לעיר. הוא עסק במסחר והיה קָניין של מספר חברות. קמחי הצטרף לתנועה הציונית בעירו והתבלט כפעיל מרכזי. ב-1919 הקים קמחי 2 אגודות נוער, אשר התאגדו בהמשך ביחד עם אגודת מכבי לתנועה אחת בשם "התחייה". כן הוקמה אגודה ציונית לנשים בשם "שרה אהרונסון". במסגרת פעילותו בתנועה פעל להעלאת יהודים לארץ ישראל במסגרת הקצאת הסרטיפיקטים ליהודי יוגוסלביה.
ב-1926 ביקר קמחי בארץ ישראל, ועם שובו הגביר הפעילות לעליית יהודים ובכלל זה מבצעי התרמה לקניית השקל הציוני. תפישת עולמו של קמחי הייתה שעתידם של יהודי ביטולה יובטח רק בארץ ישראל, וזה היה לב פעילותו במסגרת הקהילה וברמה הארצית. מינוי של שבתאי ג'אין לרב הראשי ב-1924 סייע להאצת פעילות התנועה הציונית ולקידום החינוך בקהילה. הוא הטיף לעלייה לארץ ישראל ופעל להבאת מורים וגננות דוברי עברית לקהילה. קמחי פעל לקידום העלייה בקרב בני הנוער וכן קידם הקמת סניפים של התנועה הציונית בסקופיה ובשטיפ. בשל פעילות זו עלו לארץ ישראל עד פרוץ מלחמת העולם השנייה מאות מיהודי ביטולה. במחצית השנייה של שנות ה-20, נבחר לסגן יו"ר התנועה הציונית ביוגוסלביה. קמחי כיהן כחבר במועצת עיריית ביטולה וכיושב ראשה.
באמצע שנות ה-30 התעתד קמחי לעלות לארץ ישראל המנדטורית אך המצב הקשה בו הייתה נתונה הקהילה, גרם לו להישאר בביטולה. הוא נבחר ליו"ר התנועה הציונית בעירו ובהמשך ליו"ר הקהילה. קמחי כיהן תקופה מסוימת בתפקיד הרשמי של יו"ר הקהילה, אך בהמשך פעילותו ולהעדפתו כיהן כסגן יו"ר הקהילה. עם זאת היה מנהיגה בפועל של הקהילה עד לשואה. הוא פרסם שורה ארוכה של מאמרים בעיתונות היהודית ביוגוסלביה אם למען הרעיון הציוני או במסגרת ניסיונותיו לסייע לקהילת ביטולה. כן נבחר לחבר הוועד הפועל של איגוד 117 הקהילות היהודיות בממלכה.
אחריתו
ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. ב-18 באפריל הועבר אזור מקדוניה ובכלל זה העיר ביטולה לחזקת בולגריה. באפריל 1942 נעצרו ראשי הקהילה, ובהם ליאון קמחי, זאת בעקבות מעצר עקב הלשנה של קבוצת קומוניסטים יהודיים מקרב בני הקהילה אשר תמכו באופן פעיל במחתרת. מעצר ראשי הקהילה הותיר את הקהילה באנדרלמוסיה. ב-1 בדצמבר 1942 לפנות בוקר גורשו ראשי הקהילה לסופיה. ב-10 במרץ 1943 הודיעו השלטונות לראשי הקהילה כי הם משוחררים ממעצרם ומורשים לחזור לביטולה. בהגיעם ברכבת מסופיה לסקופיה, נעצרו שוב בידי שוטרים בולגריים והובלו למחנה המעצר "מונופול" בסקופיה. ב-11 במרץ ביצעו הבולגרים אקציה בביטולה ועצרו 3,351 נפשות שהובלו למחנה "מונופול". העצורים גורשו ב-3 טרנספורטים לטרבלינקה אשר יצאו מסקופיה ב-22, 25 ומרביתם בטרנספורט האחרון שיצא ב-29 במרץ 1943.
ליאון קמחי היה נשוי לפרידה ואב לבתיה (1938 - 1943). הוא ומשפחתו כולל אימו אסתר נספו בטרבלינקה. אחותו מטילדה עלתה לישראל ב-1934 והתגוררה בשער העמקים.
הנצחתו
ב-1965 נטעו נציגי קק"ל וועד הפעולה להנצחת זכרם של יהודי מונסטיר חורשה לזכרו של ליאון קמחי, הממוקמת בתוך יער בן-שמן כמה מאות מטרים דרומית מערבית למצפה מודיעין. עיריית ירושלים הקימה גן לזכרו של ליאון קמחי שממוקם ברחוב הברון הירש בקריית משה בירושלים. הגן נחנך בטקס חגיגי בהשתתפות ראש העיר דאז טדי קולק ואחותו של ליאון קמחי, מטילדה ברמן קמחי.
כיב
כִּיב הוא שם כולל למספר סוגים של פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף. {{פירושונים|
ראו גם
}}
Zweer Wrzód
הקטור דה מאריס
סר הקטור דה מאריס הוא אחד מאבירי השולחן העגול בסיפורי המלך ארתור. הוא אחיו-למחצה של סר לנסלוט דו לאק ובנם הממזר של המלך באן מבנוויק והגבירה דה מאריס. סר בורס וסר ליונל הם דודניו.
הקטור משתתף בחיפוש אחר הגביע הקדוש, אך הוא אחד מהאבירים הרבים הנכשלים במשימה. ב"חיפוש אחר הגביע הקדוש" של "המחזור הוולגטי", הקטור דה מאריס וסר גאווין צועדים בצוותא, ובהגיעם לבית-תפילה חרב הם מחליטים להעביר בו את הלילה. כל אחד מהם חולם בלילה חלום מופלא.
ג'סי ווסטון ראה בתיאור זה של המאורעות וריאציה "לא מן המתוחכמות" על סיפור "היד השחורה צופנת-הרעות" ברומנסות אחרות ב-"מחזור הגביע הקדוש".
כשנחשפת פרשיית-האהבים של סר לנסלוט דו לאק והמלכה גווינביר, הקטור עומד לצד אחיו ועוזב את החצר יחד עמו. הוא נעשה לאחד ממצביאיו של לנסלוט ונוטל חלק בקרב להצלת המלכה מההוצאה-להורג ובקרב-הבלימה על ג'ויוס-גארד. כשאר בני משפחתו, הוא מצטרף אל לנסלוט בצרפת כשהם גולים מממלכתו של ארתור. לאחר מכן, הוא מסייע להביס את צבאם של בני-מורדרד בעקבות "הקרב על קמלן".
ג'ואן פלורייט
ג'ואן פלורייט (באנגלית: Joan Plowright; נולדה ב-28 באוקטובר 1929) היא שחקנית קולנוע אנגלייה בעברה, הייתה נשואה לשחקן לורנס אוליבייה עד למותו.
במהלך קריירה של שישה עשורים, פלורייט זכתה בין היתר בפרס טוני ובשני פרסי גלובוס הזהב (באותה שנה), והייתה מועמדת לפרס האוסקר, פרס האמי ולשני פרסי באפט"א.
ביוגרפיה
ג'ואן פלורייט נולדה בלינקולנשייר שבאנגליה. היא ידועה כשחקנית תיאטרון מעולה, אשר רכשה את הכשרתה בתיאטרון אולד ויק בלונדון. הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה ב-1951 ובלונדון הופיעה לראשונה ב-1954. ב-1956 הצטרפה לקבוצת התיאטרון "English Stage Company". בקולנוע שיחקה לראשונה ב-1957 בתפקיד קטן בסרטו של ג'ון יוסטון מובי דיק.
בשנת 1958 שיחקה לצד מי שיהיה בעלה, לורנס אוליבייה, במחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן. הם הופיעו יחד גם בגרסה הקולנועית של "הבדרן" ב-1960. עוד הופיעה לצד בעלה בסרט "שלוש אחיות" מ-1970, שאותו אוליבייה גם ביים.
ב-1961 זכתה פלורייט בפרס טוני על הופעתה בברודוויי במחזה "טעם הדבש". בשנות השישים גידלה את משפחתה והופיעה פחות על הבמה. בשנות השבעים חזרה לשחק לצידו של אוליבייה בתיאטרון ובתוכניות טלוויזיה. בקולנוע שיחקה ב-1977 בסרט אקווס בכיכובו של ריצ'רד ברטון. מאז 1982 הופיעה בשורה ארוכה של סרטי קולנוע וטלוויזיה, בהם בלט כשרונה להתאים את המבטא שלה לדמות שהיא מגלמת.
ב-1992 הייתה מועמדת לפרס האוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט "אפריל הקסום". ב-1993 גילמה בסרט "אחרון גיבורי הפעולה" תפקיד של מורה. עוד הופיעה בסרטו של פרנקו זפירלי "ג'יין אייר" ובסרט "אהבותיו של פיקאסו". ב-1999 שחקה בסרט נוסף של זפירלי "תה עם מוסוליני" לצידן של מגי סמית', ג'ודי דנץ' ושר.
פלורייט נישאה ב-1953 לרוג'ר גייג' ממנו התגרשה ב-1960. שנה אחר כך נישאה ללורנס אוליבייה שהתגרש למענה מאשתו ויוויאן לי. לזוג נולדו שלושה ילדים, ריצ'רד קר, טמסין-אגנס-מרגרט וג'ולי-קייט. שתי הבנות הן שחקניות. פלורייט הייתה נשואה לאוליבייה עד מותו ממחלת הסרטן ב-1989.
ב-1960 קבלה את אות Commander of the British Empire, ועם נישואיה ללורנס אוליבייה שהיה בעל תואר אבירות הייתה לליידי אוליבייה. ב-1970 כשקיבל אוליבייה את התואר ברון, קבלה כאשתו את התואר ברונית. ב-2004 קבלה בזכות עצמה את התואר "דיים" (Dame Commander of the British Empire).
יונה אליאן (רופא)
יונה אליאן (1923 בערך – 17 ביוני 2011) היה רופא ישראלי, שבשנות ה-50 וה-60 נטל חלק, במסגרת מקצועו, בפעולות חשאיות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה
אליאן נולד ברומניה. הוא עלה לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה החל לעבוד בבית החולים תל השומר כרופא מרדים, ולימים מונה למנהל מחלקת ההרדמה בבית החולים.
גויס לפעילות ב"מוסד" על ידי רפי איתן, שהיה איש יחידת המבצעים המשותפת של "המוסד" והשב"כ ולימים עמד בראש היחידה. אליאן השתתף בפעולות רבות של היחידה עד לסוף שנות ה-60, במקביל לעבודתו הרגילה בבית החולים.
הפעולה הידועה ביותר שבה השתתף הייתה לכידת הפושע הנאצי הנמלט אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960. הוא בדק את אייכמן לאחר שנלכד, והזריק לו חומרי הרדמה כדי לטשטשו ולאפשר להעלות אותו בבואנוס איירס למטוס שיצא לישראל.
פעולה שאליאן היה מעורב בה ושהסתיימה בכישלון הייתה מבצע ברן שהתרחש בשנת 1954. במהלך המבצע נחטף בחו"ל סרן אלכסנדר (אבנר) ישראל, מהנדס בחיל הים לשעבר, על ידי יחידת המבצעים של המוסד והשב"כ, לאחר שנודע בישראל כי פנה לשגרירות של מצרים במערב אירופה בהצעה למסור למצרים מידע צבאי. ישראל הוכנס לארגז שהועלה על מטוס שנשלח מישראל להביאו ארצה, אך במהלך הטיסה מת. גורמי המוות היו מינון יתר של חומר הרדמה שהזריק לו כנראה אליאן בשילוב עם הטמפרטורה הנמוכה ששררה במטוס. לפי הוראתו של איסר הראל המריא המטוס שוב עם הגופה שהושלכה אחר כך למימי הים התיכון. במשך שנים רבות שמר אליאן על שתיקה ביחס לפעילותו במוסד וחשף את עובדת השתתפותו בפעולה ללכידת אייכמן רק כשלוש שנים לפני מותו.
אליאן שם קץ לחייו בתל אביב ב-17 ביוני 2011, בגיל 88 הוא נקבר בבית העלמין במושבה כנרת.
יונה אליאן היה אחיינו של ז'אק אליאס.
דחיפה (מטוס)
דחיפה בהקשרו של מטוס (באנגלית: Pushback) היא הסעתו בדרך כלל לאחור באמצעות כוח חיצוני, משער העלייה למטוס או מרחבת החניה, וזאת כאשר אין דיי מרחב תמרון המאפשר למטוס להסתובב ולעזוב את שטח החנייה בכוחות עצמו. הדחיפה מתבצעת באמצעות כלי רכב ייעודי המכונה "טרקטור דחיפה" (Pushback tractor) ובדרך כלל רק "טרקטור" או "טאג" (Tug). בעברית מכונה רכב דחיפה "נע-דחף" או "נדחף".
אף שמטוסים רבים מסוגלים לנוע לאחור באמצעות כוח מנועיהם (היפוך דחף), עלול הדבר לגרום לפגיעה בבני אדם, בניינים, מטוסים או חפצים אחרים בסביבתם. זרימת האוויר הנגרמת כתוצאה מפעולת המנועים אף עלולה להביא להעפת חול ופסולת, שישאבו לאחר מכן לתוך המנועים (במקרה של מנועי סילון) ולהסב להם לנזק. בנוסף לכך, שדה הראייה לאחור של טייסים במטוסי נוסעים גדולים מוגבל לחלוטין.
לטרקטור המשמש לדחיפת המטוסים פרופיל נמוך על מנת שיוכל לנוע גם מתחת לגחונם של מטוסים נמוכים, ולעיתים מסוגל תא הנהג להתכוונן על מנת להתאים לגודלו של המטוס מחד ולאפשר שדה ראייה רחב לנהגו מאידך. קיימים שני סוגי טרקטורים לביצוע המשימה - טרקטורים מהסוג הישן נעזרים במוטות המחברים בינם לבין המטוס, ואילו הטרקטורים החדשים אינם נזקקים למוט גרירה והם חובקים את גלגל המטוס (Towbarless "ללא מוט גרירה" או TBL). קיימים טרקטורים מהסוג האחרון המרימים את הגלגל הקידמי של המטוס מהקרקע ותופסים למעשה את מקומו, שיטה החוסכת את זמן החיבור והניתוק.
סטרפלס (סרט)
סטרפלס (באנגלית: Strapless) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1989, שהוקרן לראשונה בפסטיבל קאן.
עלילה
רופאה אמריקאית שגלתה ללונדון מרשה לעצמה לשחרר עכבות כשאחותה חסרת הגבולות ואדם מסתורי נכנסים לחייה. לאחר מכן לומדת הרופאה כי לחופש יש מחיר.
הפקה
הסרט הוקרן לראשונה במסגרת פסטיבל קאן ב-14 במאי 1989. הוא עלה לאקרנים בארצות הברית במאי 1990 ולאחר מכן הופץ בארצות הברית ובקנדה גם כקלטת וידאו. בשנת 2000 הופץ הסרט גם כ-DVD.
מדליון הנאמנות
מדליון הנאמנות (באנגלית: The Fidelity Medallion) הוא העיטור הצבאי הוותיק ביותר שהוענק בארצות הברית. העיטור נוצר בשנת 1780 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. המדליון, אשר נודע גם בשם מדליית תפיסתו של אנדרה (André Capture Medal), הוענק לחיילים אשר לקחו חלק בתפיסתו של מייג'ור ג'ון אנדרה, קצין בצבא הבריטי, אשר עמד בקשר עם הגנרל בנדיקט ארנולד וסייע לו בעריקתו. שלושת החיילים אשר עוטרו במדליה היו חיילי המיליציה של מדינת ניו יורק: טוראי ג'ון פאולינג, טוראי דייוויד ויליאמס וטוראי אייזק ואן-ווארט.
על צידו הקדמי של המדליון נכתב "Fidelity" (נאמנות) ואילו על צידו האחורי הופיעה המוטו "Amor Patriæ Vincit" ("אהבת המולדת כובשת").
מדליון הנאמנות לא הוענק מאז והוא הפך במהרה לעיטור הנצחה, על כן תג ההצטיינות הצבאי אשר נוסד שנתיים מאוחר יותר, נחשב לרוב כעיטור הצבאי הראשון שנוצר בעבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ראדוולד, מלך מזרח אנגליה
ראדוולד (באנגלית: Rædwald; נפטר בשנת 624 לערך) היה מלך ממלכת מזרח אנגליה משנת 599 לערך, ועוד מותו.
בשנת 616 לערך היה לשליט הבריטי החזק ביותר, דרומית לנהר ההאמבר, והצליח להשתלט על ממלכת נורת'מבריה ואף המליך עליה מלך בובה הכפוף לו, בשל עוצמתו מכנה אותו "דברי הימים האנגלו סקסים" בתואר "ברטוולדה". ראדוולד היה הראשון מבין מלכי מזרח אנגליה אשר הוטבל לנצרות והרשה למיסיונרים נוצריים לנצר את תושבי מלכותו. היסטוריונים רבים סבורים כי ראדוולד הוא המלך אשר נקבר בסאטון הו.
מקורות היסטוריים
המקור ההיסטורי הקדום והמקיף ביותר המתאר את חייו של ראדוולד הוא ספרו של בדה ונרביליס, "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" המציין את תקופת שלטונו בין הקמת המיסיון האוגוסטיני בקנט בשנת 597 לבין נישואיו והתנצרותו של אדווין, מלך נורת'מבריה בשנת 625 או 626.
כרונולוגיות מאוחרות יותר מציינות תאריכי פטירה חלופיים: 599 או 624, אולם ייתכן שהתאריך הראשון מציין את פטירתו של טיטילה, אביו של ראדוולד, ומועד עלייתו לשלטון.
רקע
התקופה שקדמה לעלייתו לשלטון של ראדוולד, הייתה התקופה בה התבססו בתי המלוכה בהפטרכיה. אתלברט מלך בממלכת קנט (בין השנים 560 לערך - 616), ואף נשא לאישה את ברתה, בתו של שאיבר מלך פריז. קיוולין מלך ממלכת וסקס היה החזק במלכים דרומית לנהר ההאמבר, אולם במהלך השנים נחל תבוסה לאתלברט. בממלכת מרסיה שלט באותה עת קרודה.
בתקופה זו שלט אלה בדיירה עד מותו בשנת 588. לאחר מותו החל מאבק ירושה בין ביתו אכה, לבין בנו, אדווין. אדווין נאלץ להימלט לגלות, וגדל בחצרו של קאדפארן אפ איאגו מגווינד. אתלפירת הצליח לאחד את ממלכת נורת'מבריה בשנת 604 והשתלט למעשה על כל ממלכת דיירה.
ילדותו של ראדוולד ומשפחתו
ראדוולד נולד בין השנים 560–580. השנה המדויקת אינה ידועה. ככל הנראה היה אחיו הבכור של אני, אשר לימים מלך לצידו. כנראה בשנת 590 נשא ראדוולד לאישה אישה פאגאנית, אולם שמה אינו ידוע. נולדו להם שני בנים: ראגנהרה (Rægenhere) ואוארפוולד, אשר לימים ירש את ראדוולד.
תקופת שלטונו
בראשית שלטונו הגיע אוגוסטינוס מקנטרבורי מרומא במצוות האפיפיור גרגוריוס הגדול, במטרה לנצר את תושבי מזרח אנגליה. אוגוסטינוס המיר את דתם של אתלברט וסאברט, והקים בישופויות בממלכת קנט ובממלכת אסקס.
ראדוולד קיבל את הסקרמנט בקנט (ככל הנראה הוזמן לשם על ידי אתלברט, מלך קנט, אשר יזם את התנצרותו של ראדוולד). מועד הטקס לא ידוע, אולם משוער שמדובר בתקופה בה הקים כנסייה באילי שבקיימברידג'שייר. בדה מציין כי ראדוולד המיר את דתו לנצרות, וכרת ברית עם אתלברט.
ככל הנראה אשתו של ראדוולד לא המירה את דתה, ואף קיבלה את ההמרה בעין רעה, ולכן במקדש שבארמונו היו שני מזבחות - האחד מזבח נוצרי והאחר מזבח פאגאני.
גלותו של אדווין
שד קיבל את אדווין בסבר פנים יפות, הבטיח להגן עליו, ואפשר לו לחיות בחצרו. אתלפירת' שלח שליחים לראדוולד והציע לו ממון רב בתמורה לאפשר את מותו של אדווין, אולם ראדוולד סירב לקבל את השוחד. אתלפירת' שלח שליחים בשנית, ובשלישית, והציע כסף רב מחד, ואיים במלחמה מאידך. ראדוולד, אשר חשש לשלום ממלכתו הסכים, אולם הזהיר את אדווין והציע לו להימלט. אדווין סירב, וראדוולד החליט לסייע לו, מתוך כוונה להקים לו בן ברית מצפון. רעייתו הפאגאנית של ראדוולד הבהירה לו כי הכבוד שלו, שיאבד אם יפר את הבטחתו לאדווין, יקר יותר מכל ממון שיוצע לו, ואדווין הבטיח לראדוולד שאם יסייע לו לעלות לשלטון יהפוך לבן בריתו.
דובל'ה
דובל'ה היה שעשועון טלוויזיה אינטראקטיבי בהנחייתן של עינב גלילי ורונית כפיר ששודר במסגרת רצועת השידורים של חינוכית 2 בשנת 1993 והתוכנית חודשה בערוץ הראשון בשנים 1995 -1997.
ראדוולד, מלך מזרח אנגליה
קרב הנהר איידל (616)
ראדוולד אסף צבא גדול ויצא במהרה כנגד צבאו של אתלפירת' בטרם היה לאתלפירת' זמן לכנס את צבאו. הצבאות נפגשו על גדת הנהר טרנט, באזור גיינסבורו בלינקולנשייר של ימינו. אתלפירת' נהרג בקרב, כמו גם ראגנהיר, בנו של ראדוולד. אדווין עלה לשלטון במקום אלתפירת' כמלך נורת'מבריה, וגירש את בניו של אתלפירת' לגלות בממלכת הפיקטים.
דובל'ה
המשתתפים בתוכנית התקשרו לאולפן מהבית והתחרו במשחק וידאו שנשלט על ידי לחצני החיוג של הטלפון. גיבור המשחק היה דובל'ה (בקולו של יאיר ניצני), דמות של ישראלי טיפוסי בלבוש גופייה וסנדלים, ועל המשתתפים הוטלה המשימה להעביר את דובל'ה בשלום במסלולי מכשולים שהורכב משיט אבובים בירדן ומסע ג'יפ במדבר. בתום המסלול היה עליהם להשיב על שאלת טריוויה מתוך שלושה נושאים שהוצגו לבחירתם. הפרס הראשון בתוכנית היה טיסה ליורודיסני. בעונה ששודרה בערוץ הראשון נוסף מסלול נוסף, שבחלקו הראשון יש מסלול סקי ובחלקו השני יש שיט בסירת מנוע. העונה השנייה שודרה בזאפ לפני התוכנית המרכזית שלה, של אותו היום, כשבקיץ 1996 שודרה כתוכנית מלאה בימי שבת. את שיר הפתיח של העונה הראשונה ביצע יושי שדה ואת שיר הפתיח של העונה השנייה ביצע אבי דור עם חבורת ילדים.
ראדוולד, מלך מזרח אנגליה
קרב הנהר איידל (616)
הנרי מהנטיגנדון מתאר את הקרב ומציין כי צבאו של ראדוולד היה מסודר כצבא לגיון הרומי, בשלושה ראשי תקיפה, שאת האחד מוביל ראדוולד, את השני ראגנהיר, ואת השלישי אדווין. אתלפירת' תקף את הגדוד שהובל על ידי ראגנהיר (שהיה החלש מבין הגדודים), ככל הנראה משום שחשב שגדוד זה מובל על ידי אדווין, והרג את ראגנהיר (ייתכן כי סבר שמדובר באדווין). ראדוולד בזעמו על מות בנו, תקף את אתלפירת' והרגו במו ידיו.
ה"אימפריום" של ראדוולד
זמן קצר לאחר הקרב נפטר אתלברט מלך ממלכת קנט ויורשו, איבלד עלה לשלטון אחריו. איבלד, שהיה פאגאני בדתו, היה שליט חלש. כמו כן בתקופה זו נפטר סאברט מלך ממלכת אסקס. שלושת בניו הפגניים גירשו את ההגמון מליטוס, ונאבקו ביניהם על השליטה בממלכה. משמעות אירועים אלה הייתה שראדוולד היה למעשה המלך הנוצרי היחיד באנגליה, ולכן בדה ונרביליס בספרו "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" הכיר בו כ"אימפריום" (imperium ) וכינה אותו "רקס אנגלורום" (Rex Anglorum - מלך האנגלים).
לאחר מותו של ראדוולד, השתלט אדווין, בן חסותו של ראדוולד על קנט בכך שהתנצר ונשא לאישה את אתלבורג מקנט, אחותו של איבלד.
סאטון הו
בסאטון הו התגלו מספר קברים מפוארים. היסטוריונים סבורים שתל הקבורה מספר 1 באתר הוא קברו של ראדוולד, אף שאין עדויות חד משמעיות לכך. הקבר נבנה בתקופת מותו של ראדוולד לערך, וברור כי מדובר בקברו של מנהיג רב השפעה. אוצרות הזהב שהתגלו באתר מלמדים על כך כי מדובר במונרך של אחת מממלכות ההפטרכיה. בין הממצאים התגלו קערות וכפות, אשר משערים שמדובר במתנות הטבלה. היותו של ראדוולד המלך הנוצרי היחיד מהווה טיעון רב משקל לעובדה שמדובר בקברו.
נערות ריינס
נערות ריינס היא להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2004, יוצרת ומבצעת רוק'נ'רול בסיסי המושפע מהפאנק הרומנטי של סוף שנות ה־70.
קורות הלהקה
שם הלהקה "נערות ריינס" נלקח מתוך "מילון עולמי לעברית מדוברת" של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, וכוונתו לנערות שאינן אטרקטיביות, שכדי להימנע מלהיראות עמן ברחוב דיזנגוף הסואן, צועדים עמן ברחוב ריינס הצדדי.
החל מ-2004 הופיעה הלהקה ברחבי הארץ וצברה קהל הופעות נאמן, עד שב-2008 הוקלט אלבום הבכורה, כותר רביעי בלייבל של מועדון הלבונטין 7 בתל אביב, שיצא לאור באמצע חודש מרץ 2009. את האלבום ליוו שני סינגלים - "יום ראשון" (שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו) ו-"רוצה להישאר רעב". האלבום כולל שבעה שירים חדשים וארבעה שירים מאלבומו הביתי הגנוז של פרייליך שהוקלטו ב-2004 אצל אלידע רמון, אך עובדו מחדש לרגל הוצאת האלבום. עם יציאתו אלבום הבכורה של הלהקה זכה מיד לתשבחות רבות במדורי ביקורת התרבות.
הלהקה ערכה מספר רב של הופעות עם יציאת אלבום הבכורה ובמהלך 2010 החלו נערות ריינס לעבוד על אלבומם השני שנקרא "נשמור על החברים" יחד עם המפיק המוזיקלי אביחי טוכמן (אוי דיויז'ן, נעם רותם). האלבום יצא בינואר 2012, לאחר צאת הסינגלים "הילוך איטי" ו-"בית אחרון (לי)" שזכו להשמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה ולביקורות משבחות בעיתונות. עם הוצאת האלבום השני הוציאה הלהקה שוב את אלבומם הראשון בהוצאה מחודשת בצירוף מילות השירים.
בשנת 2014 הוציא פרייליך אלבום סולו בשם "מעלה עשן". עם זאת, הלהקה לא הודיעה רשמית על התפרקות או הפסקת פעולתה.
ב2019 נערות ריינס הופיעו הופעה חד פעמית.
ב2022 נערות ריינס חזרו לחיי הבמה והוציאו שתי סינגלים (חולץ פקקים ו24/7) וחזרו להופיע באופן קבוע.
שוק פשפשים
שוק פשפשים הוא שוק המיועד בעיקר למכירת חפצים יד שנייה, אף כי נמכרים בו גם מוצרים חדשים. בשפות אחרות שוק זה נקרא "שוק פרעושים" (למשל באנגלית: flea market) אך מסיבה לא ברורה, אולי בלבול הנובע מהשם הדומה, בעברית נהוג לקרוא לשוק על שם סדרת חרקים אחרת, הפשפשים. בבריטניה קיימים שווקים דומים בהן נמכרות הסחורות מתא המטען של הרכב ושמן "car boot sale".
הסחורות
לרוב מדובר בסחורה לא יקרה בטווח איכות נרחב המושפע בעיקר ממיקומו ומגודלו של השוק. קניות וחיפוש "מציאות" בשוקי פשפשים הן בילוי החביב על אנשים רבים.
רוב הסחורות בשוקי הפשפשים באזורים כפריים, הן מיד-שנייה. סחורות חדשות וזולות בדרך כלל נמצאות בחלק משוקי הפשפשים הגדולים יותר באזורים עירוניים. בחלק משוקי פשפשים נמכרים עותקים בלתי חוקיים של תקליטורי סרטים ומוזיקה הנמכרים תוך הפרת זכויות יוצרים. בחלק מן השווקים מתקיימות אף הופעות מוזיקה שנועדו למשוך קהל.
היסטוריה
שוק הפשפשים המקורי הוא כנראה Marché aux puces בעיר סיין-סן-דני (Seine-Saint-Denis) בפרבריה הצפוניים של פריז. זהו שוק עתיק המתקיים תחת כיפת השמיים והוא אחד מארבעת שוקי הפשפשים בפריז. שוקי הפשפשים זכו לשמם מן הבגדים הישנים והאריגים, שורצי הפשפשים שנמכרו בשווקים אלה בימים עברו. החל מסוף המאה השבע-עשרה החל להתקיים בסן-דני שוק פתוח בדוכנים ארעיים בין השדות והגנים, בהם מכרו סוחרי סמרטוטים את סחורותיהם במחירים זולים. בימינו, השוק בסן-דני הוא שוק גדול ביותר לרהיטים עתיקים.
שוק פשפשים נוסף בפריז הוא Marché aux Puces de la Porte de Vanves ובו מבחר סחורות גדול הנפרש על מדרכות הרחובות ברובע הארבע-עשר בפריז.
בין שוקי הפשפשים הבולטים בישראל נמנים שוק הפשפשים ביפו ושוק הפשפשים בעיר התחתית בחיפה.
שוק פשפשים מקוון
בשנת 2015 פרסמה פייסבוק שירות חדש של שוק פשפשים מקוון. שירותים דומים מציעים מסחר חברתי. כך, בשנת 2020 הושקה בישראל אפליקציה המאפשרת החלפה של מוצרים בין אנשים ללא תמורה כספית על מנת ליצור שוק חברתי המבוסס כולו על שיתופיות וניצול הקיים בכדור הארץ.
דגל המבורג
דגל המבורג הוא הדגל המשמש את המדינה הגרמנית המבורג.
דגל זה קיים בשלוש גרסאות שונות; הגרסה האזרחית (Hamburgfahne Landesflagge), הגרסה המדינית (Hamburgische Staatsflagge) והגרסה הצבאית הימית (Admiralitätsflagge); שלושתם דגלים בצבע אדום המוטענים בשלט האצולה של המבורג.
בדגל האזרחי מתוארת טירה לבנה בעלת שלושה צריחים (שני צריחים מבוצרים ומגדל מרכזי עם כיפה). דגל זה משמש הן כדגל אזרחי והן כדגל מדיני ובעבר היה בשימוש כדגל ימי אזרחי. החותם הקדום ביותר המתאר את מוטיב שלושת הצריחים מתוארך לשנת 1241 לערך ואילו הדגל הקדום ביותר המציג חותם זה תוארך לאמצע המאה ה-16, אף על פי שכנראה היה זה דגל אדום המוטען במגן לבן ועליו מצוירת טירה אדומה. כפי הנראה, רק בשנת 1751 הפכה הטירה ללבנה והוצגה על דגל אדום כדגלה של המבורג.
הדגל האזרחי חופשי לשימושם של כל אדם וישות בניגוד לדגל המדיני המאושר לשימושה של ממשלת המבורג בלבד. דגל זה נוצר בשנת 1897 כחלק מפתיחתו של בית העירייה החדש. דגל האדמירליות (הדגל הצבאי הימי) מונף רק על בנייני ממשל הקשורים לניווט מאחר שנכון לשנת 2008 למדינת המבורג אין כל ספינות מלחמה. הדגל כולל את סמל האדמירליות אשר היה בשימוש משנת 1642.
איסר יהודה אונטרמן
הרב איסר יהודה אונטרמן (י"ד בניסן ה'תרמ"ו - 19 באפריל 1886, בריסק – כ"ד בשבט ה'תשל"ו - 26 בינואר 1976,ירושלים) היה ממנהיגי תנועת המזרחי, רבה הראשי השלישי של תל אביב, ולאחר מכן רבה הראשי האשכנזי השלישי של מדינת ישראל. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשי"ד.
ביוגרפיה
נולד בבריסק, בנם של אליהו ושיינה אונטרמן. נקרא על שם רב העיר בריסק, הרב איסר יהודה מאלין, שנפטר כעשר שנים קודם לכן בירושלים. בילדותו נחשב לעילוי ולמד אצל הרב והדיין המקומי, שמחה זליג ריגר, ובשנת 1898, בגיל 12, הוזמן להיות חלק מהגרעין המייסד בישיבת ענף עץ החיים במלץ (מלטש) בראשותו של הרב זלמן סנדר כהנא שפירא. לזמן מה עבר לישיבת מיר אך שב למלץ ושם הפך לתלמיד בולט של הרב שמעון שקאפ. לאחר נישואיו עם רחל לאה ילין, למד בכולל של ישיבת וולוז'ין, שם גם הוסמך כרב על ידי הרב רפאל שפירא ראש הישיבה. במהלך לימודיו בוולוז'ין פתח הרב אונטרמן ישיבה בעיר הסמוכה וישנובה וכמו כן שימש כרב במספר קהילות בליטא, בהן מוהלינא ואמסטיבובה. לאחר מלחמת העולם הראשונה שימש כרב בלונאווליה ולאחר מכן היה לרב בגרודנו. הרב אונטרמן היה ציוני ומחשובי הרבנים שתמכו באידאולוגיית המזרחי. ב-1922, בוועידת המזרחי השלישית שהתכנסה בפולין, נשא נאום מרכזי ובו התנגד לתוכנית אוגנדה. בין השאר אמר:
בשנת 1923, בהשפעת הרב חיים עוזר גרודזנסקי, מנהיג יהדות ליטא, עבר הרב אונטרמן לאנגליה ושימש כרבה של ליברפול. הרב אונטרמן התגבר במהירות על קושי השפה והפך לרוח חיה בקהילה היהודית שם. הוא הקים ארגון גג לכל הקהילות היהודיות באזור, ייבא תלמידים מאירופה על מנת לחזק את הישיבה המקומית ואף הקים את האקדמיה לתלמוד תורה בליברפול.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל הרב אונטרמן למען יהודים פליטים מגרמניה שאנגליה התייחסה אליהם כנתיני מדינת אויב. הוא סיכן את עצמו וביקר אותם במעצרם וכן ביקר את חברי קהילתו במקומות אליהם התפזרו על מנת לתפוס מחסה.
לאחר פטירתו של הרב משה אביגדור עמיאל בשנת 1946, התמנה הרב אונטרמן לרבה האשכנזי של תל אביב. הוא סירב לעלות לארץ ישראל על חשבון מכסת הסרטיפיקטים הכללית, ועל כן קיבל מהבריטים אשרת עלייה מיוחדת כ"מומחה בריטי לרבנות".
הרב אונטרמן כיהן גם כדיין בבית הדין הרבני הגדול, בשנת 1955 נבחר למועצת הרבנות הראשית ובג' בניסן תשכ"ד - 16 במרץ 1964 נבחר לכהן כרב הראשי האשכנזי של ישראל, בגוברו על הרב גורן בהפרש של שלושה קולות. הרב אונטרמן כיהן בתפקיד זה עד 1972, אז הפסיד בבחירות לרב שלמה גורן בצעד שהתפרש על ידו כהדחה.
הרב אונטרמן נפטר בשנת 1976, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. על שמו נקראו רחובות בתל אביב, בירושלים ובפתח תקווה.
היו נשוי לרחל לאה (לבית ילין), ולהם שבעה ילדים. אחד מבניו, ברוך, שימש מנהל אוניברסיטת בר-אילן. אחת מנכדותיו, ריבה מן, מספרת על סובלנותו, כי על אף שלא שמרה תורה ומצוות, סבה "אהב אותה אהבה ללא תנאים".
פסיקתו ודרכו בהלכה
הרב אונטרמן היה למדן ליטאי במובן הקלאסי שהושפע עמוקות מדרכו ההלכתית הייחודית של מורו הרב שמעון שקאפ, וכך גם נראו שיעוריו ותשובותיו בהלכה - דיון בהגיון משפטי ושימוש בכלים לוגיים האופייניים למורו. מאידך, שלא כמו הרב שמעון שקאפ, עסק הרב אונטרמן גם בשאלות ההלכתיות האקטואליות מאותה תקופה (שרובן רלוונטי גם היום) כגון: עליה להר הבית, גיור, פסולי חיתון, מצוות התלויות בארץ, גיוס בנות לצה"ל (החמיר בעניין זה וטען כי הדבר פסול) ועוד רבות.
יחסית לשאר רבני התקופה האורתודוקסים, נחשב הרב אונטרמן לפוסק ליברלי. לדוגמה:
גם בשאלות הלכתיות מתחדשות שעסקו בהיבטים טכנולוגיים ומדעיים, נטתה גישתו להקל, לדוגמה בנוגע לתרומת איברים: בתחילה סבור היה הרב אונטרמן (כמו רוב הפוסקים באותה תקופה) שהדבר אסור, אך לאחר שהתברר שניתן לקבוע את רגע המוות מדעית ובצורה וודאית, התיר להשתיל איברים ואף חידש טיעון להקל בבעיית "איסור הנאה ממת" שצצה בשאלות מסוג זה, טיעון שמשמש עד היום את הפוסקים. גם בשאלות דומות הוא הקל, וכך כתב בתגובה למאמרו של הרב כתריאל פישל טכורש לשאלתה של אוניברסיטת בר-אילן בנוגע לשימוש בתאי גזע עובריים:
הרב אונטרמן תמך באמירת הלל ביום העצמאות, אולם מכיוון שאין בידינו הסמכות שהייתה בידי חז"ל לקבוע ברכות חדשות, הוא היסס האם יש לברך לפני ההלל בשם ומלכות, כלומר, תוך הזכרת שם ה'. לעומת זאת ביום ירושלים טען הרב אונטרמן כי יש לומר הלל בשם ומלכות שכן מדובר בחג בגין יציאה ממוות לחיים. עם זאת, טען הרב אונטרמן כי ליום העצמאות הבכורה על פני יום ירושלים מאחר שיום העצמאות מבטא תקומה אנושית ויום ירושלים נס מההשגחה עליונה.
חתית
חִתִּית (נֶשִילִי, וגם נַשִיל, נֶשִיל או נֶשֻמְנִילִי) הייתה שפה הודו־אירופית ממשפחת השפות האנטוליות מקבוצת קנטום[1] (Centum) אשר חדלה להתקיים. הנשילי הייתה השפה הרשמית בממלכה החתית ודוברה בעיקר באזור חתושש. נשילי לא הייתה השפה היחידה בממלכה, ונמצאו עדויות לשימוש באכדית, חורית, לוּוִית ופַּלַאית (הפלאית דוברה לתקופה קצרה באזור קטן בצפון-מרכז אנטוליה ונעלמה).
השפה הובאה לאנטוליה לקראת 1900 לפנה"ס. משמעות שמה הוא "שפת נֶשַש", היא העיר כּנִיש. לעיר אנטולית זאת היה תפקיד מרכזי ברשת סחר אשורית אשר רשומותיה מעידות על ראשוני ההודו־אירופים באנטוליה, הם החִתים. נשש הייתה אחת מבירות החתים הקדומות, ושפתם נקראה על שמה. שימושה הרחב ביותר של השפה היה בימי הממלכה הקדומה והאימפריה החתית (1600 - 1200 לפנה"ס). הממלכות החתיות החדשות עשו שימוש בחתית ובלווית.
מחקר ופיענוח
הידיעה על קיום לוחות הכתובים בכתב בלתי מוכר, אשר נתגלה לימים כחתי, הייתה נפוצה בקרב תושבי אזורים עליהם שלטה האימפריה החתית בימי קדם. המקומיים יחסו לעיתים ללוחות כוחות מאגיים. במאה ה־19, ואולי אף לפניה, נתגלה כתב היתדות החתי על ידי תיירים מערביים. אף על פי כן, שום מחקר או ניסיון תיעוד לא נעשה עד לשנות השבעים של המאה ה־19, בהן תיעד ויליאם רייט מבחר מהכתובות. ארציבל'ד הנרי סייס קבע את השפה ל"שפת בני חת", וויליאם הייז וארד קבע כי הכתיבה היא כתיבת בוסטרופידון, כלומר השורה הראשונה נכתבת מכיוון א' לכיוון ב', השורה השנייה מכיוון ב' לכיוון א', השורה השלישית מכיוון א' לכיוון ב' וחוזר חלילה.
תהליך פיענוח השפה החתית החל במאה ה־20 המוקדמת. בשנת 1902, יורגן אלכסנדר קנודטזון, בלשן נורווגי, שיער כי שפה אשר הוא איתר בין מכתבי אל עמארנה הייתה הודו־אירופית, השפה זוהתה בשני מכתבים שפוענחו בשלב מאוחר יותר כתכתובת עם מלך ארזוה), אולם סברתו נדחתה. מאוחר יותר, הוגו וינקלר, ראשון חוקרי חתושש, הבין כי רבים מהלוחות אשר מצא נכתבו בכתב יתדות אכדי, אולם בשפה לא ידועה. עם זאת, היצוג ההברתי שניתן לטקסטים אפשר את קריאתם. בשנת 1916 סיווג הבלשן הצ'כי בדז'יך הרוזני את השפה כהודו־אירופית על סמך ממצאי וינקלר. את המשפט: השווה עם מגוון שפות (בהן אנגלית, גרמנית, יוונית, ולטינית) ותרגמו ל: למרות שחלק מפירושיו התבררו כשגויים, ואופן עבודתו רשלני, הרוזני ביסס את הטענה כי נשילי הייתה שפה הודו־אירופית. כמו כן, סיפק הרוזני את הדחף להמשך פעולת הפענוח והחפירות באתרים החתיים אשר התרחבו בשנים שלאחר מכן. עזרה רבה למחקר היו הלוחות שנכתבו הן באכדית והן בנשילי.
סיוע למחקר הגיע, עם גילויה בשנת 1946 של כתובת אזתוד, שהתגלתה בשלושה נוסחים בפיניקית, ושני נוסחים בכתב ההירוגליפי החתי. אשר אפשרו השוואה בין הכתובות.
סיווג
נשילי היא שפה אנטולית העומדת במרכזו של דיון פילולוגי. מחקר השפה נקרא חיתיתולוגיה וחוקריה נקראים חיתיתולוגים. מחד, מרבית הבלשנים גורסים כי בגין מבנה הלשוני היא שפה הודו־אירופית, אך כזאת שנפרדה מהמשפחה ההודו־אירופית בשלב מוקדם. מאידך טוען מיעוט של חוקרים אחרים כי החתית איננה שפת בת של המשפחה ההודו־אירופית, אלא שפה־אחות, אשר מקורה במשפחה ההודו־חתית, כלומר פילוגה (יחד עם יתר השפות האנטוליות) התרחש כמה אלפי שנים לפני התאריך המקובל על תומכי הדעה הרווחת.
בין השפה הלוּוִית (גם לוּבִית) לשפה החתית נמצא דמיון רב. הלווית הייתה שפה שכיחה בימי הממלכה העתיקה, וכנראה ייצגה את שפתה של קבוצת פולשים הודו־אירופיים נוספת. בדומה ללווית, השפה הפלאית דמתה לחתית, אך לא הייתה בשימוש רחב. מאוחר יותר, בימי האימפריה החתית, החל מופיע כתיב חדש, כתב הירוגליפי חתי, לצד כתב היתדות הרגיל. צורת כתב זאת, שניחנה במראה לוגוגרפי, הייתה לכתיב מונומנטלי, ולמרות שלא נרשמה באכדית, חתית או פלאית, והיא חולקת מספר תכונות עם השפה הלווית, בלתי אפשרי להצביע על שפתה. המלומדים החתיים נחלקו, כפי הנראה, לאלו שרשמו על עץ בכתב ההירוגליפי, ואלו שרשמו על חרס בכתב היתדות. שפות אנטוליות מאוחרות דוגמת לוקית ולודית התפתחו מהחתית או מהלווית.
בשפות החתית ולווית מילים שאולות רבות, במיוחד כאלו הדנות בנושאים דתיים־פולחניים. מקורות השאילה העיקריים היו החורית והחַתילי אשר אינן נמנות עם השפות ההודו־אירופיות. החַתים, קודמי החתים באנטוליה, השתלבו בתרבות החִתית וכנראה נבלעו לתוכה בתהליך התבוללות. שפתם המשיכה לשמש כשפת קודש גם כשהפכה הנשילי לשפה השלטת.
כאחת מהשפות ההודו־אירופיות העתיקות ביותר, החתית מעניינת משום שחסרים בה מספר מאפיינים הנמצאים בשפות הודו־אירופיות עתיקות אחרות כמו ליטאית, סנסקריט ויוונית. בחתית שני מינים: מין משותף ומין סתמי. בהקשר לשם העצם, בחתית מספר יחסות: יחסת ישיר, יחסת קריאה, יחסת הפועל, יחסת הקניין, יחסת המושא, יחסת המקום ומספר יחסות נוספות.
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Supporting Actress) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע בגין הופעה של שחקנית בתפקיד משני, והוא מייצג את ההכרה שהשחקנית הופיעה בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדות והזוכה בקטגוריה זו נבחרות על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע
במשך 74 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, העניקה האקדמיה האמריקאית לקולנוע 77 פרסי אוסקר ל-72 שחקניות שונות. הזוכות בפרס אוסקר מקבלות פסלון זהב המכונה "אוסקר". קודם טקס האוסקר ה-16 (1943), קיבלו הזוכות שלט. הזוכה הראשונה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, היא גייל סונדרגארד שכובדה בטקס האוסקר ה-9 (1936) בשל הופעתה ב"Anthony Adverse".
עד טקס האוסקר ה-8 (1936), מועמדות עבור פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, כללה את כל סוגי השחקנים, אם על הופעה בתפקיד ראשי, ואם על הופעה בתפקיד משני. בטקס האוסקר ה-9 (1937), עקב תלונות על ההעדפה של שחקניות ראשיות משום שהן נמצאות רוב הזמן על המסך, נפתחה קטגוריה נפרדת לשחקניות בתפקיד משנה; פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שיאים
שתי שחקניות זכו בפרס פעמיים, והן: שלי וינטרס (1959, 1965) ודיאן ויסט (1986, 1994).
תלמה ריטר אוחזת בשיא של השחקנית עם הכי הרבה מועמדויות, השחקנית עם הכי הרבה מועמדויות שאף פעם לא זכתה, ובנוסף השחקנית היחידה שהייתה מועמדת לפרס ארבע שנים ברציפות (1950–1953). ואחריה, גלן קלוז שהייתה מועמדת לפרס שלוש שנים ברציפות (1982–1984).
חמש שחקניות זכו גם בפרס שחקנית המשנה הטובה וגם בפרס השחקנית הטובה, והן: הלן הייז, אינגריד ברגמן, מגי סמית', מריל סטריפ וג'סיקה לאנג.
קייט בלאנשט היא השחקנית היחידה שזכתה באוסקר, על גילום דמותה של שחקנית שזכתה גם היא בפרס - קתרין הפבורן, בסרט "הטייס".
המועמדות המוקדמת ביותר של אישה שעדיין חיה, אוליביה דה הבילנד (1939), ואחריה אנג'לה לאנסברי (1944). הזכייה המוקדמת ביותר של אשה שעדיין חיה, אווה מארי סיינט (1954).
אנסטסיה (זמרת)
אנסטייז'ה ליין ניוקרק (באנגלית: Anastacia Lyn Newkirk; נולדה ב-17 בספטמבר 1968) המוכרת בשמה הפרטי בלבד, היא זמרת פופ ויוצרת אמריקאית.
ילדות ותחילת הקריירה
אנסטייז'ה נולדה בשיקגו, אילינוי לתוך משפחה מתחום הבידור: אביה, רוברט ניוקירק, היה זמר ואמה, דיאן הורלאי, היא שחקנית במחזות זמר בברודוויי. לאנסטייז'ה שתי אחיות גדולות ממנה ואח שקטן ממנה בשנה ולוקה באוטיזם.
לאחר שאביה עזב את המשפחה, הם עברו לניו יורק כאשר הייתה נערה, והחלה ללמוד בבית ספר פרטי במנהטן. אנסטייז'ה החלה להתעניין בריקוד בגיל 13, למרות שאובחנה אצלה מחלת קרוהן. אנסטייז'ה השתתפה במספר פרויקטים בטלוויזיה, עד שתפסה את תשומת לבם של אנשי חברת התקליטים "Daylight Records" במרץ 1999, שם היא הוחתמה והחלה לעבוד על אלבום הבכורה שלה.
2000-2001: Not That Kind
סינגל הבכורה של אנסטייז'ה ״Im Outta Love״(אנ׳) הפך ללהיט עולמי, והגיע לטופ 10 במדינות רבות, ולמקום הראשון בבלגיה, ניו זילנד, ואוסטרליה. בארצות הברית לעומת זאת, הסינגל זכה להצלחה בינונית בלבד.
האלבום זכה להצלחה גדולה, והגיע לטופ 10 במצעדי המכירות באירופה, אסיה ובאוקיאניה. האלבום קיבל מעמד פלטינה משולשת באוסטרליה וסינגל הבכורה שלה, "I'm Outta Love" היה לסינגל הפופולרי ביותר לשנת 2000 באוסטרליה. הסינגל השני היה שיר הנושא של האלבום ״Not That Kind" הגיע למקומות גבוהים באנגליה, איטליה, צרפת ושווייץ. "Cowboys & Kisses" היה הסינגל השלישי מתוך האלבום, ונכנס לטופ 40 בארצות אירופה. הסינגל האחרון היה "Made for Lovin' You", אך הופץ רק באנגליה (27) ובצרפת (72).