cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיפורת פוליטית
רומן חברתי
צ'ארלס דיקנס היה מבקר נוקב של העוני והריבוד החברתי של החברה הוויקטוריאנית. קרל מרקס טען כי דיקנס "הנפיק לעולם יותר אמיתות פוליטיות וחברתיות מאשר נאמרו על ידי כל הפוליטיקאים המקצועיים, הפובליציסטים והמורליסטים גם יחד". לעומת זאת, ג'ורג' אורוול, במאמרו על דיקנס, כתב: "אין שום סימן ברור שהוא רוצה שהסדר הקיים יפול, או שהוא מאמין שזה היה משנה מאוד אם זה יופל. שכן במציאות היעד שלו הוא לא כל כך החברה כמו 'הטבע האנושי'. "
הרומן השני של דיקנס, אוליבר טוויסט (1839), זעזע את הקוראים בתמונות העוני והפשע שלו: הוא הרס את הפולמוס של מעמד הביניים על פושעים, והפך כל יומרה לבורות באשר למשמעות העוני לבלתי אפשרית. זמנים קשים של צ'ארלס דיקנס (1854) מתרחש בעיירה תעשייתית קטנה בעיבורה של אנגליה ומבקר במיוחד את ההשפעה של התועלתנות על חייהם של מעמד הפועלים בערים. ג'ון ראסקין הכריז על זמנים קשים כיצירת דיקנס החביבה עליו במיוחד, עקב התחקותו אחר השאלות החברתיות החשובות. וולטר אלן אפיין את זמנים קשים כ"ביקורת על החברה התעשייתית" הבלתי מתפשרת.
דוגמאות בולטות
זוהי רשימה של כמה מהדוגמאות המוקדמות או הבולטות.
אלן ברייר
אלן ברייר (בצרפתית: Alain Barriere; 18 בנובמבר 1935 – 18 בדצמבר 2019) היה זמר צרפתי שייצג את צרפת באירוויזיון 1963.
ביוגרפיה
אלן נולד בעיירה קטנה על חוף ברטאן. בשנת 1955 נרשם ללימודי הנדסה, בזמן לימודיו הוא קנה גיטרה והחל לכתוב שירים.
בשנת 1960 סיים את לימודיו עבר להתגורר בפאריס והחל להופיע במועדונים קטנים בפאריס ושנה מאוחר יותר זכה בתחרות שירים בצרפת עם השיר "Cathy" שנכתב על ידו. סגנון המוזיקה שלו היה מבוסס על שאנסון ועד מהרה הוחתם ברייר על חוזה הקלטות והוציא סינגלים.
בשנת 1963 נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון עם השיר "Elle était si jolie" (בעברית: "היא הייתה כה יפה") השיר אמנם לא זכה בתחרות וסיים רק במקום החמישי אך זכה להצלחה גדולה בעולם, וזכה למספר גרסאות כיסוי, כולל בישראל, בה זכה השיר לשתי גרסאות בעברית על ידי אריק לביא ("בסיבוב בהרצליה") ודקלון ("בנתיב מעורפל"). בשנת 1990 אף הופיע השיר בתחילת ובסיום הסרט הישראלי "נשיקה במצ"ח".
בשנות השבעים עזב ברייר את חברת התקליטים שלו ופתח חברת תקליטים משלו, אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה שלו משנות השישים.
בשנת 1975 התחתן ברייר ונולדה לו ולרעייתו בת. מאוחר יותר עבר עם רעייתו לארצות הברית, שם התגורר במשך ארבע שנים לאחר שהסתבך בצרפת עם בעיות מס.
ב 19 בדצמבר 2019, חודש לאחר יום הולדתו ה-84, מת ברייר מדום לב לאחר שסבל משבץ מספר פעמים.
ג'סטין קורנוול
ג'סטין מייקל קורנוול (באנגלית: Justin Michael Cornwell; נולד ב-5 בנובמבר 1988) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי, הידוע ביותר בגילום ג'רוניקוס ג'אנגל הצעיר בסרט המקורי של נטפליקס "ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל" ובשל דמותו בתור קייל קרייג בדרמת הפשע של CBS, "יום אימונים מסוכן", המבוסס על הסרט משנת 2001 באותו שם.
ביוגרפיה
קורנוול נולד בעיר שרון, פנסילבניה, בנם של סידני קורנוול ושל רובין בודיפורד. עם זאת, הוא גדל בעיקר בקליבלנד, אוהיו ולואיסוויל, קנטקי. בגיל 10 עבר להתגורר עם אמו ואביו החורג ג'קי הרינג (נפטר בשנת 2009) ללואיסוויל שם עודדו אותו להמשיך באמנות לאחר שהתגלה תחילה בבית הספר היסודי. הוא סיים את בית הספר התיכון איסטרן שם השתתף במקהלות ובהצגות בית הספר. הוא למד משחק באוניברסיטת לואיוויל. קורנוול עבר לשיקגו בשנת 2011 כדי להמשיך בקריירת המשחק שלו.
קריירה
קורנוול החל לשחק בתיאטרון שייקספיר בשיקגו שם הופיע ב"אתלו הרמיקס", "חלום ליל קיץ" ובהפקות תיאטרון אחרות בשיקגו זמן קצר לאחר שהוחתם על ידי סוכנות השחקנים גריי. בעודו עובד ללא הרף בתיאטרון ובסדרת הטלוויזיה הוא הופיע בפרסומות עבור וולמארט ולמפעל הפיס של אוהיו.
בשנת 2014 הופיע קורנוול בפרק של דרמת הפשע של NBC, "שיקגו PD". בשנת 2015 הוא הופיע בפרק של הדרמה המוזיקלית המצליחה של רשת פוקס "אימפריה" ומאוחר יותר הופיע בתפקיד ללא קרדיט בסרט "שיראק" של הבמאי ספייק לי. במרץ 2016 לוהק קורנוול לדרמת הטלוויזיה "יום אימונים מסוכן" של רשת CBS, על פי הסרט באותו שם משנת 2001. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בשל מותו בטרם עת של השחקן הראשי ביל פקסטון.
בשנת 2019 גילם את טרנס שיי במיני-סדרה "I Am the Night" של רשת TNT, שהופקה על ידי פאטי ג'נקינס וכריס פיין. באותה שנה כיכב קורנוול בדרמת הפשע העל טבעית "The InBetween" של רשת NBC, שסיימה את דרכה אחרי עונה אחת בלבד.
בשנת 2020 הופיע קורנוול בסרט "ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל" עבור נטפליקס כג'רוניקוס ג'אנגל הצעיר כאשר את דמותו הבוגרת גילם השחקן פורסט ויטאקר. קורנוול מבצע גם את שיר הפתיחה "This Day" בסרט.
בינואר 2021 פורסם כי קורנוול לוהק לתפקיד ראשי בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "אקדמיית המטרייה".
לא בא לי לשמוע
לא בא לי לשמוע הוא פזמון שכתב והלחין איתי גלוסקא וביצעה להקת הדורבנים. השיר יצא לאור בשנת 2003.
רקע
השיר נכתב והולחן על ידי איתי גלוסקא סולן הלהקה. הוא נכלל באלבום "קובי" שהיה אלבום הבכורה שלה.
השיר מדבר על זמר כושל בתחילת דרכו שעל אף נסיונותיו הוא אינו זוכה לאהדת הקהל, שקורא לעברו "לא בא לי לשמוע".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ג (2003) דורג השיר במקום ה-32.
ג'יי. וולטר קנדי
ג'יימס וולטר קנדי (באנגלית: James Walter Kennedy; 8 ביוני 1912 – 26 ביוני 1977) היה פוליטיקאי ויחצן אמריקאי, אשר שימש כקומישינר השני של ליגת ה-NBA בין השנים 1963–1975. הוכר כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל בשנת 1981. כמו כן כיהן כראש עיריית סטמפורד שבקונטיקט בין השנים 1960–1963.
ביוגרפיה
קנדי נולד בעיר סטמפורד שבקונטיקט. בילדותו חלה בשיתוק ילדים, אשר הותיר אותו עם נכות קלה שמנעה ממנו לעסוק בספורט. לאחר לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם עסק בניהול מחלקת הספורט בבית ספר תיכון בסטמפורד, ובשנות ה-40 חזר לנוטרדאם בה שימש כיחצן של קבוצות האוניברסיטה. בשנת 1946 מונה ליחצן של ליגת ה-BAA אשר בהמשך התמזגה עם ליגת ה-NBL כדי ליצור את ליגת ה-NBA. לאורך מרבית שנות ה-50 עסק ביחסי הציבור של קבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס, עד שנת 1959 בה נבחר לראש עיריית סטמפורד.
קומישינר ה-NBA
בשנת 1963 נבחר קנדי על ידי בעלי הקבוצות ב-NBA למחליפו של מוריס פודולוף כקומישינר הליגה. בעת מינויו כללה ה-NBA 9 קבוצות בלבד, ועד התפטרותו מהתפקיד בשנת 1975 התרחבה הליגה ל-18 קבוצות. בתקופה זו שיפרה הליגה את מצבה הכלכלי באופן ניכר, כאשר ההכנסות שלה גדלו בכ-200%, ומספר הצופים גדל מ-1.9 מיליון צופים בעונה לכ-8 מיליון צופים בעונה.
אחת ההחלטות הזכורות ביותר מכהונתו היא הטלה של קנס בגובה 500 דולר על מאמן בוסטון סלטיקס, רד אאורבך, בגין התנהגותו במשחק קדם עונה בשנת 1963. באותה עת היה זה הקנס הגבוה ביותר שהוטל בליגה על שחקן או מאמן. כמו כן בולטת הכרעתו לקבל את הערעור של קבוצת שיקגו בולס על החלטות השופטים במשחק מול אטלנטה הוקס בעונת. קנדי קיבל את טענת הקבוצה כי שגיאת השופטים בשניות הסיום של המשחק לא הייתה הוגנת, והורה על קביעת "משחק חוזר" של השנייה האחרונה במשחק.
במקביל לתפקידו כקומישינר ה-NBA שירת קנדי במשך 13 שנים בדירקטוריון של היכל התהילה של הכדורסל, מתוכן שנתיים כנשיא ההיכל, ובשנת 1981 נכלל בעצמו כחבר בהיכל התהילה. מאז עונת מעניקה ליגת ה-NBA מדי שנה את פרס האזרחות של ג'יי. וולטר קנדי לשחקן, מאמן או חבר צוות "אשר הפגין שירות ומסירות יוצאת דופן לקהילה".
ב-26 ביוני 1977 נפטר קנדי כתוצאה ממחלה בכבד, כשבועיים לאחר יום הולדתו ה-65.
אראוס השני
אראוס השני, (ביוונית: Αρεύς Β; 262 לפנה"ס - 254 לפנה"ס) היה מלך ספרטה באופן רשמי למשך 8 שנים.
הוא היה בנו של אקרוטאטוס השני, אביו נהרג במלחמה נגד אריסטודמוס ממגלופוליס בשנת 262 לפנה"ס עוד לפני שנולד. על כן כאשר נולד מונה לאונידס השני בן קלאונימוס לעוצר, והוא זה שניהל את ענייני העיר בפועל. אראוס מת בגיל 8 ממחלה (שנת 254 לפנה"ס), ולאונידס ירש את הכתר באופן רשמי.
הרמת משקולות במשחקים האולימפיים
תחרויות הרמת משקולות נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896). הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת אנטוורפן (1920) הרמת משקולות היא ענף קבוע במשחקים. תחרויות הרמת משקולות לנשים נוספו למשחקים האולימפיים רק באולימפיאדת סידני (2000).
היסטוריה
באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו שני מקצים של הרמת משקולות, האחד של הרמה ביד אחת והשני של הרמה בשתי ידיים. בניגוד למקובל כיום, התחרויות לא סווגו בהתאם למשקלם של המשתתפים. גם באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו שני מקצים, האחד של הרמה בשתי ידיים, והשני של הרמת משקוליות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) החלו תחרויות הרמת המשקולות להיערך במתכונת המקובלת כיום, של חלוקת המשתתפים לפי קטגוריות משקל. באותם משחקים, סווגו המשתתפים לחמש קטגוריות משקל: משקל נוצה (עד 60 ק"ג), משקל קל (60 עד 67.5 ק"ג), משקל בינוני (67.5 עד 75 ק"ג), משקל קל-כבד (75 עד 82.5 ק"ג) ומשקל כבד (82.5 ק"ג ומעלה). באולימפיאדת לונדון (1948), נוספה קטגוריה נוספת, משקל תרנגול, בה התחרו מרימי משקולות שמשקלם עד 56 ק"ג, וקטגוריית משקל נוצה הצטמצמה למרימי משקולות שמשקלם 56 עד 60 ק"ג. באולימפיאדת הלסינקי (1952) נוספה קטגוריית משקל שביעית, בינוני-כבד (82.5 ק"ג עד 90 ק"ג), ובקטגוריית המשקל הכבד התחרו מי שמשקלם 90 ק"ג ומעלה.
באולימפיאדת מינכן (1972) נוספו שתי קטגוריות משקל נוספות: קטגוריית משקל זבוב (עד 52 ק"ג) וקטגוריית משקל סופר-כבד (110 ק"ג ומעלה). בהתאם לכך, הצטצמצו קטגוריות המשקל תרנגול וכבד. מספר התחרויות עלה בכך לתשע. שינוי נוסף נעשה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אז פוצלה קטגוריית המשקל הכבד לשניים: במשקל כבד נותרו מרימי המשקולות שמשקלם 100 עד 110 ק"ג, ואלו שמשקלם בין 90 ל-100 ק"ג התחרו בקטגוריית משקל עשירית: משקל כבד ראשון.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) נותרו עשר הקטגוריות על כנן, אך סיווגן השתנה. באותם משחקים חולקו המשקלים כך: זבוב (עד 54 ק"ג), תרנגול (54 עד 59 ק"ג), נוצה (59 עד 64 ק"ג), קל (64 עד 70 ק"ג), בינוני (70 עד 76 ק"ג), קל-כבד (76 עד 83 ק"ג), בינוני-כבד (83 עד 91 ק"ג), כבד ראשון (91 עד 99 ק"ג), כבד (99 עד 108 ק"ג) וסופר כבד (108 ק"ג ומעלה).
מאז אולימפיאדת סידני (2000), הצטמצם מספר קטגוריות המשקל ל-8: תרנגול (עד 56 ק"ג), נוצה (56 עד 62 ק"ג), קל (62 עד 69 ק"ג), בינוני (69 עד 77 ק"ג), קל-כבד (77 עד 85 ק"ג), בינוני-כבד (85 עד 94 ק"ג), כבד (94 עד 105 ק"ג) וסופר כבד (105 ק"ג ומעלה). נשים החלו אף הן להתחרות בהרמת משקולות במשחקים אלו, והן מסווגות לשבע קטגוריות משקל: עד 48 ק"ג, 48 עד 53 ק"ג, 53 עד 58 ק"ג, 58 עד 63 ק"ג, 63 עד 69 ק"ג, 69 עד 75 ק"ג ו-75 ק"ג ומעלה.
שיטת התחרות
התחרויות נערכות בסיבוב אחד, הכולל שני חלקים. החלק הראשון כולל הרמת משקולות בשיטת הנפה, והחלק השני בשיטת דחיקה. בכל שיטה נערכים שלושה סיבובים, והתוצאה הטובה ביותר שהשיג מרים משקולות בכל שיטה היא זו שנחשבת עבורו. מרים משקולות שנפסל בכל שלושת הניסיונות שלו בשיטת הנפה, לא מתחרה בשיטת דחיקה. סכום התוצאות הטובות ביותר של כל מתחרה בשתי השיטות מהווה את התוצאה הסופית שלו, ובהתאם לכך נקבע דירוגו.
בית הכנסת הגדול בברודי
בית הכנסת הגדול בברודי הוא בית הכנסת המרכזי בברודי שנבנה במאה ה-18 ושירת את קהילת יהודי ברודי. בית הכנסת היה בעל צורת מבצר ועמד על תילו עד השואה.
הרמת משקולות במשחקים האולימפיים
מדליות
לאורך השנים זכו מרימי משקולות מ-64 מדינות במדליות במשחקים האולימפיים.
בית הכנסת הגדול בברודי
היסטוריה
בברודי קמה קהילה יהודית לקראת סוף המאה ה-16, והתעורר צורך בהקמת בית כנסת בעיר. מכיוון שהקהילה אז לא הייתה מבוססת ובעלת ממון הוחלט להקים בה בית כנסת קטן מעץ. בשרפה שהתחוללה בעיר בשנת 1742, נשרף בית הכנסת. בתקופה זו כבר הייתה הקהילה היהודית עשירה ומבוססת במקום, ולכן "נוצלה ההזדמנות" והוחלט לבנות את בית הכנסת מחדש מלבנים. אבן היסוד של בית הכנסת הונחה בידי יצחק הורוביץ, אחד מרבני בית הכנסת. בנייתו של בית הכנסת מומנה בידי יעקב איקוביץ', תושב המקום. במאי 1859 נפגע בית הכנסת החדש משרפה נוספת שהתחוללה בברודי. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע בית הכנסת קשות והמבניים הקטנים שמסביבו נהרסו כליל.
הרמת משקולות במשחקים האולימפיים
מרימי משקולות ישראלים במשחקים האולימפיים
המשלחת הישראלית כללה מרימי משקולות שבע פעמים, בהן נטלו חלק 12 ספורטאים, כולם גברים. את הישג השיא רשם אדוארד וייץ, שסיים במקום החמישי באולימפיאדת מונטריאול (1976).
בית הכנסת הגדול בברודי
עיצוב
חדר התפילה המרכזי של בית הכנסת מוקם בדרום הבניין, וממערב ומצפון עמדו בניינים נוספים נמוכים יותר. בבית הכנסת השתמרו כלי כסף עתיקים שנרכשו בידי הקהילה היהודית העשירה לטובת קישוט ופיאור בית הכנסת. על פי עדותו של ש. אנסקי בית הספר היה עתיק יומין ויפה מאוד מבפנים. בעדותו לספר זיכרון שנוצר למטרת הנצחת הקהילה אמר על בית הכנסת:
הווה
בשנת 2021 קרס גג בית הכנסת. בשנת 2023 הודיעה עיריית ברודי כי בית הכנסת ישוקם וישוחזר על ידה בשיתוף אוניברסיטת לבוב.
אמנואל, דוכס ונדום
אמנואל, דוכס ונדום (18 בינואר 1872 - 1 בפברואר 1931), היה נסיך צרפתי מבית אורליאן, וגיסו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
ביוגרפיה
ב-12 בפברואר 1896 התחתן אמנואל בבריסל עם הנרייט, נסיכת בלגיה, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה ומריה, נסיכת הוהנצולרן, ממנה נולדו לו 4 ילדים. לבני הזוג היו אחוזות בבלגיה, בצרפת ובשווייץ עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, אולם לאחר מכן הידרדר מצבם והם נאלצו למכור נכסים. ב-1 בפברואר 1931 מת אמנואל במפתיע מאי ספיקת לב לאחר שקיבל הצטננות, בקאן, צרפת.
משפחתו
ב-12 בפברואר 1896 התחתן אמנואל בבריסל עם הנרייט, נסיכת בלגיה, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה ומריה, נסיכת הוהנצולרן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
למור שחור
למור שחור (שם מדעי: Eulemur macaco), הוא מין ממשפחת הלמוריים, החי בצפון מדגסקר.
אורכו של הלמור 90–110 ס"מ ומשקלו 1.8-2 ק"ג. הוא בעל פרווה כהה עד שחורה אצל הזכר עם עיניים צהובות. הנקבות בעלות פרווה חומה-כתומה עם צווארון לבן וראש כהה. הזכר דומה מאוד למין למור שחור כחול-עין ובעבר האחרון נחשב לתת-מין שלו עד ל-2008 אז הופרד למין עצמאי.
למורים אלה חיים בחבורות של 2–15 פרטים ומסתובבים יחדיו ביערות הגשם של צפון מדגסקר.
פדינגטון (שכונה)
פדינגטון (באנגלית: Paddington) היא שכונה בצפון-מערב רובע הסיטי של וסטמינסטר, בלונדון.
היסטוריה
האזכור הראשון לשם פדינגטון (Padington) הוא משנת 1056, אז הוא נזכר ככפר במידלסקס. בתנופת ההתפתחות של העיר לונדון במאות האחרונות, נבלעה פדינגטון בתחומי העיר והפכה לשכונה בה. עדות לכך ניתן למצוא בדברי היסטוריון משנת 1773 שקבע כי לונדון התפשטה לכדי הכלה של שתי ערים, ישוב עירוני אחד ו-46 כפרים, כאשר פדינגטון ושכונת מרילבון הסמוכה הם שניים מכפרים אלו.
גאוגרפיה
פדינגטון שוכנת מצפון להייד פארק, כשגבולה התחתון הוא רחוב בייזווטר ושכונת בייזווטר. מכיוון מזרח היא מתוחמת על ידי הדרך הרומית העתיקה אשר חיברה את לונדון ממרבל ארץ' למערב אנגליה וצפון ויילס, לימים כביש A5, רחוב אג'וור (Edgware). גבולה המערבי של השכונה הוא רחוב לדברוק גרוב (Ladbroke Grove), או כביש B450, גבולותיה הצפוניים הם רחוב ווסטווי (Westway) כביש A40 ושדרת סת'רלאנד (Sutherland).
קוליפורם צואתי
חיידקי הקוליפורמים כוללים סוגי חיידקים שמקורם בצואה (למשל Escherichia), כמו גם סוגי חיידקים ממקור לא צואתי, למשל אנטרובקטר (Enterobacter), Klebsiella וציטרובקטר (Citrobacter). בדיקת קוליפורם צואתי במים נועדה לשמש כאינדיקטור לזיהום צואתי במים; באופן ספציפי יותר האי-קולי (E. coli), הוא המיקרואורגניזם האינדיקטורי המועדף למציאותם של חיידקים פתוגנים אחרים שעלולים להיות נוכחים בצואה. הנוכחות של חיידקי קוליפורם צואתי בתוך מים אינה מהווה סיכון בהכרח. כמו כן אינה מצביעה בהכרח על נוכחות צואה במים.
כללי
באופן כללי, רמות גבוהות של חיידקי קוליפורם צואתי מספקים התרעה על כשל בטיפול במים, הפרעה כלשהי במערכת הספקת המים, וזיהום אפשרי של המים בפתוגנים. כאשר רמות החיידק גבוהות מהרגיל ייתכן סיכון מוגבר להידבקות במחלות מעיים ודלקת הקיבה והמעי. שבמקורם במים. בדיקת חיידקים זו נחשבת כזולה, זמינה, אמינה ומהירה (יום הדגרה - אינקובציה אחד), ביחס לבדיקות חיידקים רלוונטיות אחרות.
מקורות פוטנציאליים של חיידקים במים
נוכחותם של חיידקי קוליפורם צואתי בסביבה המיימית עשויה להצביע על כך שהמים זוהמו בחומר ממקור צואתי שמגיע מבני אדם או מבעלי חיים. חיידקי הקוליפורמים הצואתי יכולים לחדור לנהרות בדרך ישירה מהפרשות של יונקים, זוחלים ועופות, וכן כתוצאה משיטפונות ומי נגר מסופות גשמים באזורי חקלאות, והצפות של ביוב ושפכים. עם זאת, נוכחותם עשויה להיות גם תוצאה של חומר צמחי, עיסות נייר ממפעלי נייר או מפעלי קולחים.
שפכי ביוב אנושיים
כשל במערכות ביוב ביתיות עלול לאפשר לחיידקי קוליפורם ופתוגנים חמורים יותר לזהם את הקולחים ולזרום לתוך נחלים, להגיע למי תהום, לאקוויפרים, לתעלות ניקוז בקרבת פני מים עיליים. תעלות ביוב הקשורות לתעלות או צינורות ניקוז יכולות גם לאפשר את זרימת הביוב האנושי אל פני מים עיליים. כמו כן קרבתם של רשתות ביוב או מי קולחים בסמוך לקויי מי שתייה או מי השקיה חקלאיים עלולה לגרום לזיהום מי השתייה או הגידולים החקלאיים ממקור הביוב או ממי הקולחים במקרה של תקלה, פריצה, פיצוץ, או כשל שנובע התיישנות חומרי הצנרת.
חקלאות
בפרקטיקות חקלאיות מסוימות, כגון מתן אפשרות מרעה לבהמות (בעיקר בקר וצאן) ליד מקווי מים, פיזור זבל אורגני כדשן על שדות במהלך תקופות הגשמים, דישון באמצעות מוצקי הפרשות ובוצה וכן מתן אפשרות למשקי בעלי חיים להזרים את מים השטיפה (של רפתות, דירים, אורוות) לנחלים יכולים לתרום להעלאת הזיהום של קוליפורם צואתי ואתו כל שאר הפתוגנים האפשריים.
מפגעי בריאות אנושיים
כמויות גדולות של חיידקי הקוליפורמים הצואתי במים לא נחשבים בדרך כלל כמזיקים כשלעצמם, אלא שהדבר עשוי להצביע על סיכון גבוה יותר של נוכחות פתוגנים מסוכנים במים. מספר פתוגנים שמצויים במים מופיעים במקביל לנוכחות קוליפורם צואתי, כמו דלקות אוזניים, דיזנטריה, טיפואיד, דלקות הקיבה והמעיים חיידקיות ונגיפיות ודלקת הכבד נגיפית A.
ההשפעות על הסביבה
חומר אורגני לא מטופל המכיל קוליפורם צואתי עלול להיות מזיק לסביבה. פירוק אירובי (ריקבון) של חומר זה עלול להפחית את רמות החמצן המומס אם שוחרר לתוך נהרות או מקווי מים. דבר זה עלול לגרור הפחתה ברמת חמצן המומס, המספיקה לקטול דגים ושאר בעלי חיים. צמצום בכמות הקוליפורם הצואתי ושאר חיידקים בשפכים עשויה לדרוש את השימוש בכלור או חומרי חיטוי כימיים אחרים, או טיפול בקרינה אולטרה סגולה (UV) לחיטוי. חומרים כאלה יכולים לקטול את הקוליפורם הצואתי, וחיידקים פתוגניים אחרים. מאידך הם מסוגלים באותה מידה גם לקטול פאונה של חיידקים חיוניים המשמשים לאיזון ראוי של הסביבה המימית ולסכן בכך את הישרדותם של מינים התלויים בחיידקים אלו. רמות גבוהות יותר של קוליפורם צואתי דורשות רמות גבוהות של כלור, המאיימות על אורגניזמים מימיים כאלה.
טיפול והסרת הסיכון
בדרך כלל ניתן לעכב התפתחותם של חיידקי קוליפורם צואתי, כמו גם חיידקים אחרים, על ידי הרתחת המים, טיפול עם כלור, או חיטוי בהקרנת UV. אמצעי גהות כמו שטיפה יסודיות עם סבון לאחר מגע עם מים מזוהמים יכולים גם הם לסייע במניעת זיהומים. בעת ביצוע בדיקה מעבדתית של קוליפורם צואתי, יש תמיד להשתמש בכפפות.
גופים מוניציפליים כמו עיריות, מועצות מקומיות או מועצות אזוריות ישמרו על אספקת מים ציבורית ברמה של איכות ותברואה ראויים לצורכי שתייה וחקלאות על ידי ניטור רציף של המים וטיפול במים המכילים קוליפורם צואתי.
למידע נוסף: ראה טיהור מים
ניטור סיכונים בבריאות הציבור
איכות המים היא נושא חשוב ביותר במסגרת בריאות הציבור - בריאות הסביבה בישראל. על מנת להגן על בריאות הציבור קיים ניטור מתמשך של חיידקי קוליפורם צואתי, כאינדיקטור לחיידקים פתוגניים המופיעים במים מזוהמים. משרד הבריאות אחראי על הבטחת איכות מי השתייה, כך שהציבור יקבל מים בטוחים לשתייה באמצעות פיקוח הנדסי תברואי על מקורות המים, מתקני הטיפול במים ומערכות האספקה של ספקי המים השונים. התקנים הקיימים להבטחת האיכות התברואית של מי שתייה, מתעדכנים כל הזמן, עם התפתחות המחקר והידע לגבי ההשפעות הבריאותיות של המרכיבים השונים הנמצאים במי השתייה. מרבית התקנים המוסדרים על ידי תקנות איכות מי השתייה השתנו במשך הזמן בכל מדינות העולם, כתוצאה מגילוי שיטות מדידה מדויקות יותר, וגילוי השפעות בריאותיות שלא היו ידועות קודם לכן. בדיקת הקוליפורם הצואתי נערכת כדי להעריך את נוכחותו של זיהום ממקור צואתי. הבדיקות העיקריות שנערכות על פי תקנות בריאות העם - איכותם התברואית של מי שתייה הן בדיקות מי שתייה במסגרת הפיקוח על מי השתייה שבאחריות המחלקה לבריאות הסביבה של שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות וכן של לשכות הבריאות המחוזיות והנפתיות בשיתוף פעולה עם הגורמים המוניציפליים ותאגידי המים בכל שטח מדינת ישראל. התקנות והתקנים של מי השתייה בישראל תואמים ברובם לתקנים המחמירים של האיחוד האירופי, של הסוכנות האמריקאית להגנת הסביבה (USEPA) וכן של הנחיות ארגון הבריאות העולמי (WHO).
בדיקת קוליפורם צואתי מבוצעת במדינת ישראל כבדיקה שגרתית לניטור איכותם התברואית של סוגי מים שונים. המים הנבדקים הם מי שתייה, מי קולחים, מי בריכות שחייה ומי נופש, מי בריכות זרמים, מי מקוואות טהרה, מי מעיינות, מי אגמים ומאגרי מים, מי חופים ומי ים. בדיקה זו היא אחת מתוך תשע בדיקות של חיידקים הקשורים לאיכות המים: קוליפורמים, קוליפורם צואתי, אי. קולי, סטרפטוקוקוס צואתי, ספירת חיידקים כללית, פסוידומונס אירוגינוזה, סטפילוקוקוס אאוראוס, אנטרוקוקוס צואתי וליגיונלה.
בדיקות אנליטיות
הבדיקות האנליטיות לגילוי וזיהוי החיידקים נעשות במעבדות בריאות הציבור, או במעבדות בריאות סביבה אחרות שקבלו הכרה ממשרד הבריאות. הבדיקות נערכות לפי תקן בינלאומי בתנאי גידול מתאימים, מתרבים מרבית החיידקים במהירות. תנאי צמיחה מועדפים הם תנאי חושך, חום, לחות וקרקעי מזון מתאימים. כאשר הם צומחים על קרקע מזון מוצקה, חלק מן החיידקים נוטים ליצור מושבות שניתן להבחין בהם בעין בלתי מזוינת, כאשר המושבות גדלו מספיק. בדרך כלל מעידה מושבה אחת על הימצאותו של חיידק אחד בדגימה המקורית. על ידי ספירת המושבות ניתן לקבל מושג על כמות החיידקים במקור.
השיטה הנבחרת לבדיקת קוליפורם צואתי במים היא שיטת הסינון על ממברנה (Membrane filtration). דגימות הבדיקה מועברות דרך מסנן (פילטר) נייר בגודל נקבובית מסוים (בדרך כלל 0.45 מיקרון [מיליונית המטר]). המים חודרים דרך המסנן לתוך מיכל (בדרך כלל עם ואקום) ומיקרואורגניזמים הנוכח במים נישאר על פני השטח של נייר הסינון. המסנן ממוקם על צלחת פטרי סטרילית המכילה מצע אגר עם רכיבי מזון סלקטיביים, שמעודדים את קצב הצמיחה של המיקוראורגניזמים הרצוי, בעוד מיקרואורגניזמים שאינם רצויים מעוכבים. כל חיידק מתפתח למושבה נפרדת, אשר ניתן לספור ולייחס ישירות לכמות החיידקים בדגימה המקורית, וכך ניתן לכמת את כמות החיידקים במים. דגימה טיפוסית של מים מכילה 100 מ"ל, המטרה הסופית הרצויה היא צפיפות של מושבות בטווח של 20 עד 60 מושבות לכל מסנן. לפיכך במקורות מזוהמים של מים ייתכן שנידרש מיהול כדי להשיג "מספר מושבות שניתן לספור." המסנן ממוקם על צלחת הפטרי המכילה אגר M-FC המודגרת למשך 24 שעות ב-44.5 מעלות צלזיוס. בטמפרטורה חמה זו מעוכבת צמיחתם של החיידקים שאינם חיידקי קוליפורם צואתי. כאשר מושבות הקוליפורם הצואתי גדלות הן מייצרות חומצה (באמצעות התססת לקטוז) המגיבה עם צבע אנילין באגר והמעניק למושבות את צבעם הכחול.
שיטות חדשות יותר לגילוי קוליפורמים מבוססים על סובסטרטים של אנזים ספציפי, כמו אינדיקטורים של קוליפורמים. במבחנים אלה משתמשים בסוכר קשור לצבע שכאשר הוא מופעל על ידי האנזים בטא-גלקטוזידאז, נוצר צבע אופייני. האנזים בטא-גלקטוזידאז הוא באופן כללי סמן לקוליפורמים, וניתן לאבחון על ידי הידרוליזה של גליקוזידים ספציפיים לאנזימים כגון o-nitrophenyl-beta-D-galactose. המבחנים כוללים, בדרך כלל, סוכר נוסף הקשורה לצבע שונה שכאשר מופעל על ידי האנזים בטא-גלוקאורונידאז, מייצר מוצר פלואורסצנטי. היות שהחיידק אי. קולי מייצר גם בטא-גלקטוזידאז וגם בטא גלואורונידאז, שילוב של שני צבעים אלה מאפשר הבחנה בין קוליפורמים ל אי. קולי בעת ובעונה אחת.
לאחרונה, עודכנה הכימיה שמאחורי תרכובות הזיהוי האנזימטי כך שהרכיב האינדיקטורי הוא רכיב חמצון-חיזור פעיל, בניגוד לשיטה היותר כרומוגנית (מייצרת צביעה) הרגילה, מה שמאפשר שחיידקים צואתיים כגון אי. קולי ו- E. faecalis יזוהו באופן אלקטרוכימי ללא כל טיפול מוקדם בדגימה. מאחר שצבען של תרכובות הגילוי אינו חשוב, הדבר מאפשר זיהוי במטריצות צבועות היטב.
דרישות הבדיקה של משרד הבריאות
לפי תקנות בריאות העם (איכותם התברואית של מי שתייה), "בדיקה מיקרוביאלית" - היא בדיקה לגילוי וכימות חיידקי קוליפורם, כאשר החיידק הקריטי לניטור הוא חיידק קוליפורם צואתי. הבדיקה נערכת לפי המהדורה האחרונה של הספר Standard methods for the examination of water and waste water.
במי שתייה יתקיימו בכל עת כל אלה: אינם מכילים אף חיידק קוליפורם ב–100 מ"ל; אם נמצא בבדיקה מיקרוביאלית במים חיידק קוליפורם אחד או יותר ב–100 מ"ל מים, המעבדה שביצעה את הבדיקה תבצע לאלתר בדיקה של חיידקי הקוליפורם צואתי שהתגלו לזיהוי האם הם חיידקי אי. קולי ( E. coli) ותעביר את תוצאות הבדיקה לאלתר לרשות הבריאות, מים כאלה עלולים להיפסל לשתייה עד המשך הטיפול בהם.
Num Lock
מקש ה־Num Lock (קיצור של Number Lock; בתרגום חופשי: נעילת מספרים) הוא מקש שנמצא במקלדת המספרים של רוב מקלדות המחשב. זהו מקש נעילה, בדומה ל־Caps lock ו־Scroll Lock. המקש משפיע על הפונקציונליות של המקלדת הנומרית, הנמצאת בדרך כלל מימין למקלדת הראשית, כך שחלק ממקשיה ישמשו כחיצי בחירה. ברוב המקלדות קיימת נורית חיווי שמראה אם המקש פעיל או לא.
מקש Num Lock קיים מכיוון שמקלדות קודמות של חברת יבמ לא כללו בקרי סמן או חיצים הנפרדים מהמקלדת הנומרית. למקלדות המחשב המוקדמות ביותר היו מקשי ספרות ומקשי חיצים נפרדים; למרות זאת, כדי להפחית את עלות הייצור של המקלדות, בחרה יבמ לשלב את שניהם במקלדות המחשב הראשונות שלה, ו־Num Lock נועד להיות אמצעי בחירה בין השניים. במחשבים ניידים מסוימים, המקש Num Lock משמש להמרת חלק מהמקלדת הראשית למקלדת נומרית. במחשבים ניידים מסוימים, המקש נעדר ומוחלף על ידי צירוף מקשים. מאחר שרוב המחשבים השולחניים המודרניים כוללים מקלדת בגודל מלא, עם לוח מספרים וחיצי בחירה נפרדים, Num Lock שימושי לעיתים נדירות. במקלדות אפל מעולם לא היה שילוב של מקשי החצים ומקשי המספרים.
התנהגויות אכילה בעולם החי
האכילה היא הצורה שבה בעלי חיים צורכים ומכניסים מזון לגוף. המזון המספק אנרגיה וחומרי צריכה אחרים (כגון חלבונים, מלחים, ויטמינים, שומנים, פחמימות וכו').
הגורם העיקרי שהניע את האבולוציה קשור בצרכי המזון או בצרכים לא להיאכל. מגוון שיטות פיתחו מיני טורפים מול נטרפים או אף צמחים מול אוכלי צמחים, במאבק על מזונם. האוכל צריך להשיג מזון בכמות מספיקה ועם אמצעים להתגבר על "טרפו". ה"טרף" נאלץ להתחמש או להתגונן בטרם ייטרף וה"טורף" צריך לעקוף את הגנות ה"טרף". תהליכים אלה גרמו למרוץ חימוש ביולוגי שמתפתח עד היום, ובו שיכללו מספר יצורים שיטות שונות לתפוס ולאכול את "טרפם" או להתגונן, למשל שיניים חדות וקטלניות, רגליים מותאמות למרוץ ארוך (לשני הצדדים), הסוואה חזקה או קיבה בעלת ארבעה מדורים לעיכול.
לא כל המזונות מצריכים מאבק קשה. יש חיות שניזונות מנבלות שמתו כבר, צוף שמפיקים עבורם פרחים שונים בתמורה להאבקה ואף כמה חיות שניזונות מחיידקים.
אוכלי צמחים
הצמחים אינם יכולים לברוח, אך הם קשים ובלתי טעימים בעליהם ומכילים תאית קשה לעיכול, הרבה יותר מאכילת בשר. היא גם אינה מספקת הרבה אנרגיות וחלבונים. המינים המתמחים נאלצים לאכול רוב שעות היום כדי להשיג אנרגיות ואחר כך נאלצים לעכל את המזון הקשה. להרבה אוכלי צמחים ישנם קיבות גדולות בעלות חיידקים מיוחדים המפרקים עבורם את מזונם במדורי הקיבה וחלקם גם יודעים להעלות גירה וללעוס שוב את המזון.
אוכלי צמחים אחרים נאלצים להתמודד עם רעלים חזקים וקטלניים ולכן הם נאלצים לאכול מעט עלים ארסיים כל פעם או לאכול נוגדי רעלנים טבעיים כמו אבני החרסית שליד נהר האמזונאס, אליהם עפים תוכים אחרי ארוחת עלים רעילים. החרסית מגינה עליהם מהרעל.
אוכלי בשר
הטורפים המכונים גם קרניבורים (Carnivore) הם בעלי חיים הניזונים בעיקר או רק מאכילת בשר של בעלי חיים. לעיתים כוללים איתם גם צמחים טורפים שונים. מונח זה כולל הן חיות הצדות ציד והן חיות האוכלות נבלות בלבד, וכמו אצל אוכלי הצמחים, ישנם גם כמה מינים של אוכלי כל היודעים לצוד.
ישנם 3 קבוצות של טורפים בהתאם לתלותם בבשר:
הטורפים צריכים לגבור על בעלי החיים מהם הם ניזונים ויש להם מספר שיטות להצליח בכך: מארבים ותכסיסים ערמומיים, ארס קטלני, הסוואה, ניבים וטפרים קטלניים, מרדפים מתישים, להקות טורפים, שאיבה מהירה וכולי. עיניהם של חלק גדול ממיני הטורפים ממוקמות בקדמת הראש, מה שמאפשר התמקדות בטרף; זאת בניגוד למינים רבים של בעלי חיים נטרפים, שעיניהם ממוקמות בצדי הראש, מה שמאפשר שדה-ראייה גדול ככל האפשר המסייע בהבחנה בטורפים. גם חושים אחרים יותר מחודדים אצל הטורפים יותר מהנטרפים.
מונחים דומים
מונחים אלה כוללים התנהגויות אכילה שאינם נחשבים לצורת אכילה ספציפית.
טקסון מונוטיפי
טקסון מונוטיפי (באנגלית: Monotypic taxon) הוא קבוצה טקסונומית (טקסון) המכילה טקסון אחד בלבד בדרגה הישירה מתחתיה. כיום נהוג להשתמש בצירופים "מין יחיד בסוגו", "סוג יחיד במשפחתו".
טקסון נחשב מונוטיפי גם אם בעבר הכיל כמה תת-טקסונים אך הם נכחדו, או הועברו לסוגים אחרים. לדוגמה: משפחת הפינגוויניים היא משפחה יחידה בסדרת הפינגווינאים (אף על פי שיש יותר מסוג וממין אחד של פינגווינים). לפעמים המושג מתאר מין שאינו יחיד בסוגו אבל יש לו רק תת-מין אחד כמו אצל ארת ענק יקינתונית.
במקרים נדירים סוג ומין יחיד, יהיה יחיד גם במשפחתו, סדרתו וכיוצא בזה. לדוגמה, השנבוב, הוא מין יחיד בסוג שנבוב (Orycteropus), במשפחת השנבוביים (Orycteropodidae) וגם בסדרת השנבובאים (Tubulidentata).
קביעה שמין מסוים יחיד בסוגו, יכולה לעורר מחלוקת מדעית בהיעדר הוכחה מוחלטת שהמין אינו שייך לסוג בעל כמה מינים. ככלל יש הסכמה מדעית על סוגים שמכילים מין אחד בלבד. בטקסונומיה, השם המדעי מתחיל משם הסוג, ועל כן תיתכן השלכה מעשית לתופעת המונוטיפיות: אם קשה להסכים על השם, קיימת בעיה לחקור את בעל החיים. דוגמה לכך היא נמר השלג, שנחשב לעיתים בעבר לפנתר (Panthera uncia), בפעמים אחרות למין יחיד בסוג אונקיה (Uncia uncia) ואף למין בסוג חתול (Felis uncia).
סוג ומין יחיד
סוג ומין יחיד (או מין יחיד בסוגו) בזואולוגיה, סוג מונוספציפי (באנגלית: Monospecific genus) הוא מונח המתאר סוג המכיל מין אחד בלבד. המונח הוא הלחם של התחילית ביוונית μονο- (Mono-) עם Species (בלטינית סוג).
סוג מונוספציפי הוא מקרה פרטי של טקסון מונוטיפי וזהה במשמעותו. כאשר מדובר בטקסון בודד בדרגה גבוהה יותר ממין, נהוג לכנותו מונוטיפי. בבוטניקה לא נהוג להשתמש במושג מונוספציפי, ובמקומו משתמשים במונח הזהה במשמעותו: סוג מונוטיפי.
טום רייס
יו תומפסון רייס הבן (באנגלית: .Hugh Thompson Rice Jr; נולד ב-4 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת קרוליינה הדרומית. הוא נבחר לראשונה אל הקונגרס בבחירות 2012, ומטעם המפלגה הרפובליקנית ייצג רייס שטחים נרחבים בצפון-מזרח המדינה, בהם שוכנות הערים מירטל ביץ', צ'ירו, פלורנס ודרלינגטון.
ביוגרפיה
רייס נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית בראשית אוגוסט 1957. הוא היה בן ארבע כשהוריו התגרשו, ואמו, מורה במקצועה, לקחה אותו ואת אחיו קליי לעיר מירטל ביץ'. משרתו הראשונה בה הועסק רייס הייתה בגיל 12 כמפנה שולחנות במסעדה, ובהמשך הועסק כטבח טיגונים במשמרות לילה, נושא שקים במרכול ומנהל מסלול גולף מיניאטורי בעת היותו תלמיד בבית ספר התיכון. בגיל 16 נפטר אביו. במקור הוצעה לרייס מלגה ללימודים גבוהים באוניברסיטת דיוק, אך הוא נרשם לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, שם השלים לימודי תואר שני בחשבונאות ב-1972. באותה האוניברסיטה אף קיבל תואר שני במשפטי, בשנת 1982.
לאחר לימודיו האקדמיים עבד בחברה להנהלת חשבונות וייעוץ עסקי של התאגיד "דלויט" בשארלוט שבקרוליינה הצפונית, שם זכה בתעודת רואה חשבון מוסמך. בשנת 1985 שב למירטל ביץ' כדי לעסוק בעריכת דין במשרד עורכי הדין "ואן אוסדל". אחר כך, ב-1997, הקים את משרדו האישי בשם "רייס ומקדונלד". בשנת 2010 נבחר ליושב ראש מועצת מחוז אורי (Horry).
במהלך בחירות 2012, נבחר רייס אל הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית גבר על שבעה מתמודדים אחרים, והעפיל לסיבוב מכריע. שם ניצח את יריבתו אנדריאה באוור ב-26 ביוני 2012. ביום הבחירות הכלליות שנערך ב-6 בנובמבר, גבר על מועמדת המפלגה הדמוקרטית גלוריה ברומל טינובו. גם בבחירות 2014 ניצב בפניה, אך זכה ב-60.15% מקולות הבוחרים ונבחר לתקופת כהונה נוספת בקונגרס ה-114. במהלך כהונתו נתן את חסותו למספר חקיקות, בהן "חוק בתי הספר הבטוחים" משנת 2013, הצעת חוק לביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, וחקיקות נוספות.
ב-13 בינואר 2021, נמנה רייס בין עשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הליך ההדחה השני של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. כבר יומיים טרם דיוני ההדחה, התנגד רייס להדחתו של טראמפ. במהלך הדיון ב-13 בינואר, הצהיר רייס כי תגובתו של טראמפ להסתערות על הקפיטול שינתה את דעתו. הוא מתח ביקורת על טראמפ על שלא הביע את תנחומיו בפני אלה שנפצעו, או בפני שני שוטרי משטרת הקפיטול שנהרגו. בהודעה לעיתונות רייס הוסיף לתקוף את טראמפ על חוסר נקיפות מצפון ותחושות חרטה מצדו.
היום הלאומי של וייטנאם
היום הלאומי של וייטנאם (בווייטנאמית: Ngày Quốc Khánh) נחוג בווייטנאם ב-2 בספטמבר, בתאריך זה בשנת 1945 הוכרזה עצמאות וייטנאם מידי הצרפתים.
עד למלחמת העולם השנייה הייתה וייטנאם, יחד עם קמבודיה ולאוס, חלק מקולוניה צרפתית שנקראה הודו-סין. במהלך המלחמה נכבשה הודו-סין על ידי האימפריה היפנית. כשזו הובסה חזרה השליטה בהודו-סין לצרפת, אלא שהפעם המציאות הייתה שונה. בזמן הכיבוש היפני התארגנה מחתרת קומוניסטית, "וייט מין" בראשות הו צ'י מין, שהכריז עם סיום המלחמה על הקמת רפובליקת וייטנאם ובירתה האנוי שבצפון הארץ. הקיסר ה-13 והאחרון של שושלת נגויין, באו דאי (Bảo Đại) ויתר ב-1945 בטקס שנערך בהואה בארמון נו מון על תפקידו כשליט. ב-2 בספטמבר הכריז הו צ'י מין על הקמת "הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם".
מאז 2007 נעשו שינויים בתאריכי החגים המסורתיים שנקבעו ב-1945, אולם ה-2 בספטמבר נותר כחג העצמאות של וייטנאם.
מלחמת שלזוויג השנייה
מלחמת שלזוויג השנייה (בדנית: Slesvigske Krig; בגרמנית: Deutsch-Dänischer Krieg) הייתה מלחמה שנערכה ב-1864, בין ממלכת דנמרק לבין ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית. המלחמה פרצה ב-1 בפברואר 1864, עקב מותו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק ללא יורש מוסכם על הקונפדרציה הגרמנית. היא הסתיימה ב-30 באוקטובר באותה שנה בתבוסת דנמרק. כתוצאה מהמלחמה סופחו דוכסויות שלזוויג-הולשטיין וסקסוניה-לאוונבורג לפרוסיה ואוסטריה.
לאחר שנתיים, בשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שפרצה בעקבות סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק. מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה. תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות. בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו, ובכך סללה את הדרך לקראת איחוד גרמניה שהתרחש לאחר הניצחון על צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871.
רקע היסטורי
ב-1853, בהסכמתן של המעצמות הגדולות של אירופה, נבחר כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג על ידי פרדריק השביעי להיות היורש בכוח של הכתר הדני לאור היכחדותו של הענף העיקרי של בית המלוכה, שכן נראה שפרדריק השביעי לא יצליח להעמיד צאצאים. ההצדקה לבחירה זו הייתה נישואיו ללואיזה, נסיכת הסן-קאסל, שכאחייניתו של כריסטיאן השמיני, קדמה לבעלה בסדר הירושה לכתר הדני.
עקרותו של פרדריק השביעי הציגה דילמה קשה ושאלת הירושה של הכתר הדני הייתה בעייתית מאוד. דבקותה של דנמרק בחוק הסאלי וראשית צמיחתה של הלאומיות באזורים דוברי הגרמנית של שלזוויג והולשטיין, גמזו את כל התקוות לפתרון בדרכי שלום. ההצעות לדרכים להשארתן של שתי הדוכסויות יחדיו כחלק מדנמרק, התבררו כבלתי מספקות הן לאינטרסים הדניים והן לאינטרסים הגרמניים. למרות שדנמרק אימצה את החוק הסאלי, הוא היה תקף רק לצאצאיו של פרדריק השלישי, שהיה המלך הראשון שקיבל את כתרו בירושה. לפניו היו המלכים נבחרים. קו הירושה האגנאטי של צאצאי פרדריק השלישי היה אמור להיכחד עם מותם של פרדריק השביעי חשוך הילדים ושל דודו, הנסיך פרדיננד, שגם הוא לא העמיד צאצאים. בנקודת זמן זו, חוק הירושה, שחוקק על ידי פדריק השלישי, קבע קו ירושה "סאלי למחצה". עם זאת, היו כמה דרכים לקבוע את זהותו של המלך הבא, מאחר שהוראת החוק לא הייתה ברורה די צורכה אם התובעת לכתר יכולה להיות אישה, אם לאו.
כפי שצפו אומות אירופה, צאצאיה הרבים של הלוויג משאונבורג, החלו להתחרות על כס המלוכה הדני. פרדריק השביעי השתייך לענף הראשי של יורשיה של הלוויג. ב-1863 תבע לעצמו פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (מי שלימים יהיה חמיו של וילהלם השני, קיסר גרמניה), את התואר פרידריך השלישי, דוכס שלזוויג-הולשטיין. פרידריך השלישי הפך לסמל תנועת העצמאות הלאומית הגרמנית בשלזוויג-הולשטיין, לאחר שאביו, בתמורה לפיצוי כספי, ויתר על תביעותיו כראשון בתור לרשת את שתי הדוכסויות. לאחר החתימה על פרוטוקול לונדון ב-8 במאי 1852, ששם קץ למלחמת שלזוויג הראשונה, ולאור ויתורו של אביו, נמנעה מפרידריך הזכות לרשת את הדוכסיות.
קרובות המשפחה הקרובות ביותר לפרדריק השביעי מהקו הנקבי, היו דודתו מצד אביו, הנסיכה לואיז שרלוט, שנישאה לווילהלם מהסן-קאסל, ובנותיה. עם זאת, הן לא היו יורשות אגנאטיות למשפחה המלכותית, ולפיכך לא היו בעלות זכות ירושה בשלזוויג-הולשטיין.
היורשת הבכירה ביותר בקו הנקבי של צאצאיות פרדריק השלישי, על פי כלל העדפת הבן הבכור, הייתה הנסיכה קרוליין, בתו הבכורה וחשוכת הילדים של פרדריק השישי. יחד עם בת נוספת חשוכת ילדים, וילהמינה, דוכסית גליקסבורג, היורשת הבאה הייתה לואיז, אחותו של פרדריק השישי, שנישאה לדוכס אוגסטנבורג. היורש העיקרי של קו ירושה זה היה אותו פרידריך מאוגוסטנבורג, אך תורו בסדר הירושה היה מגיע רק במקרה של מותן של שתי הנסיכות חשוכות הילדים, שב-1863 היו בחיים.
לבית גליקסבורג היה אינטרס משמעותי לירושת הכתר. כענף זוטר של בית המלוכה, הם גם היו צאצאים של פרדריק השלישי דרך בתו של פרדריק החמישי. בסופו של דבר, לא היה ענף זוטר יותר מהם שהיה זכאי לרשת את דוכסויות שלזוויג הולשטיין. לאחר מכן היו כריסטיאן לבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ושלושת אחיו הגדולים, הבכור מביניהם, קרל, היה חשוך ילדים, אך האחרים הולידו בנים ובנות.
חפרפרת חדף סינית
מאפיינים
אורך ראשה של החפרפרת 6.6 עד 8 סנטימטרים. אורך הזנב 5 עד 6.9 סנטימטרים. אורך הרגליים האחוריות 14 עד 17 מילימטרים. צבע הפרווה חום כמו שאר המינים בסוג. בניגוד למינים אחרים מסוג זה, למין זה יש 34 שיניים בלבד ומתוכן שתי שיניים חותכות, ניב אחד, שלוש שיניים קדם־טוחנות ושלוש שיניים טוחנות. מצב שימור המין ללא חשש.
מלחמת שלזוויג השנייה
רקע היסטורי
הנסיך כריסטיאן היה נכד מאומץ של הזוג המלכותי חשוך הנכדים, המלך פרדריק השישי והמלכה מריה. כמי שהייתה לו היכרות קרובה עם חצר המלכות ומסורותיהם של המלכים הקודמים, היה בן החסות הצעיר בן אחיינה של המלכה מריה וצאצא של בן הדוד מדרגה ראשונה של פרדריק השישי. הוא גודל כדני, חי באזורים דוברי דנית ולא הפך להיות לאומן גרמני. בכך הוא היה מועמד טוב יחסית מנקודת המבט הדנית. כיורש זוטר, הוא היה זכאי לרשת את השלטון בשלזוויג-הולשטיין, אך לא כראשון בסדר הירושה. כצאצא של פרדריק השלישי, הוא היה זכאי לרשת את כס המלכות הדני, אף על פי שגם כאן הוא לא היה ראשון בסדר הירושה.
ב-1842 נשא כריסטיאן לאישה את לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של קרוב המשפחה הקרוב ביותר לפרדריק השביעי מהקו הנקבי. אמה של לואיז, אחיה ואחותה הבכירה ויתרו על זכותם לטובתה של לואיז ובעלה. אשתו של הנסיך כריסטיאן הייתה כעת היורשת הקרובה ביותר לפרדריק השביעי מהקו הנקבי.
ב-8 במאי 1852 נפתר משבר הירושה הדני עם חתימת פרוטוקול לונדון, שעל פיו נבחר כריסטיאן להיות היורש בכוח לכתר לאחר פרדריק השביעי ודודו. ההחלטה יושמה על ידי חוק הירושה הדני שנחקק ב-31 ביולי 1853, או בשמו המדויק "הצו המלכותי המסדיר את ירושת הכתר על ידי הנסיך כריסטיאן מגליקסבורג", שהגדיר אותו כיורש הכתר לכלל ממלכת דנמרק בעקבות היכחדותו של הקו הזכרי של צאצאי פרדריק השלישי והעניק לו את התואר "נסיך דנמרק".
ב-15 בנובמבר 1863, עם מותו של פרדריק השביעי, ירש כריסטיאן התשיעי את כס המלכות הדני. דנמרק צללה לתוך משבר בנוגע למעמדן של שלזוויג והולשטיין, שתי פרובינציות בדרומה של דנמרק. בנובמבר 1863 תבע פרדריק מאוגוסטנבורג את השלטון בדוכסויות לאחר מותו של פרדריק השביעי. באותו חודש חתם כריסטיאן התשיעי תחת לחץ על חוקה, שהשאירה את שלזוויג תחת שלטון דני.
פרוץ הקרבות
ב-24 בדצמבר 1863 צעדו חיילי ממלכת סקסוניה וממלכת הנובר לדוכסות הולשטיין מטעם הקונפדרציה הגרמנית, ופרידריך לבית אולדנבורג הוכרז כדוכס שלזוויג-הולשטיין. במהלך ינואר 1864 המצב נשאר מתוח אבל לא התנהלה לחימה; כוחות דנים שלטו בגדה הצפונית של נהר האיידר וכוחות גרמנים בגדה הדרומית. ב-14 בינואר 1864 הכריזו אוסטריה ופרוסיה על נקיטת צעדים נגד דנמרק מבלי להתייחס להחלטות הקונפדרציה הגרמנית. ב-16 בינואר 1864 הציב ביסמרק אולטימטום לדנמרק בדרישה לבטל את חוקת נובמבר תוך 48 שעות. הדרישה הייתה בלתי אפשרית מבחינה פוליטית, במיוחד בהתחשב בזמן הקצר, וכתוצאה מכך נדחה האולטימטום על ידי ממשלת דנמרק.
ב-1 בפברואר 1864 פלשו הכוחות האוסטרים והפרוסים לשלזוויג, וכבשו אותה במהירות. ב-19 בפברואר נכנסו הכוחות הפרוסים לדנמרק עצמה, ובמרץ לאחר הסכם חדש בין אוסטריה לפרוסיה, שביטל את החלטות חוזה לונדון, הצטרפו אליהם הכוחות האוסטרים.
ועידת לונדון
ב-25 באפריל כונסה ועידת לונדון, שהייתה ועידה כלל אירופית, במטרה ליישב את הסכסוך. ב-12 במאי הוכרז על הפסקת אש, ואוסטריה ופרוסיה הציעו איחוד פרסונאלי בין הדוכסויות והכתר הדני, אולם דנמרק דחתה את ההצעה. בעקבות כך נאלצו פרוסיה ואוסטריה לתבוע את מסירת הדוכסויות, אך לא היה ברור לידי מי. ביסמרק רמז לאוסטרים שמן הראוי למוסרן לידי פרוסיה, ובשל כך הכירו האוסטרים ב-25 במאי בפרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג כדוכס שלזוויג-הולשטיין. ב-28 במאי הכריז ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון שר החוץ הבריטי, על הצעה לחלוקת שלזוויג לפי קווים לאומיים, ונפוליאון השלישי תמך בהצעה, אולם הדנים דחו את ההצעה, וב-25 ביוני חודשה הלחימה.
סיום הלחימה
הדנים שלא קיבלו תמיכה משאר המעצמות הובסו שוב, בקרב אלסן ב-29 ביוני ובקרב לונדבי ב-23 ביולי, וב-20 ביולי הסכימו לשביתת הנשק. ב-1 באוגוסט נחתם הסכם שלום מוקדם, ובו הוסכם על מסירת הדוכסויות לפרוסיה ואוסטריה.
ב-30 באוקטובר נחתם הסכם וינה, ובו ויתרה דנמרק על שלזוויג-הולשטיין ועל סקסוניה-לאוונבורג לטובת אוסטריה ופרוסיה.
תוצאות המלחמה
במהלך סתיו 1864 החלה ממשלת אוסטריה לתמוך בתביעותיו של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג על הדוכסויות, אולם ב-22 בפברואר 1865 הבהיר ביסמרק לתנאים שבהם עשויה פרוסיה לתביעות הללו; אלה היו תנאים של תלות גמורה בפרוסיה. ב-6 באפריל עוררה אוסטריה את הבונדסטאג הגרמני לתמוך בתביעתו של פרידריך לגבי הדוכסויות, מה שיצר מתיחות עם פרוסיה שהתנגדה לכך. ב-5 באוגוסט עקב קשיים פיננסיים ומשבר בהונגריה, הציעה אוסטריה על חלוקת הדוכסויות; שלזוויג לפרוסיה והולשטיין לאוסטריה, וב-14 באוגוסט נחתם על כך הסכם גאסטיין.
אולם, על אף הסכם גאסטיין לא פסקה המתיחות בין אוסטריה לפרוסיה, שניזונה מהמאבק על השליטה בגרמניה, ובשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה. מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה. תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות. בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו, ובכך סללה את הדרך לקראת איחוד גרמניה שהתרחש לאחר הניצחון על צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871.
אסטון מרטין DB2/4
אסטון מרטין DB2/4 (באנגלית: Aston Martin DB2/4) היא מכונית ספורט, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת אסטון מרטין הבריטית בין השנים 1953–1957.
סך הכול יוצרו 764 יחידות (565 יחידות - סימן 1, 199 יחידות - סימן 2).
מחיר ה"אסטון מרטין DB2/4"  בשנת 1953 היה בבריטניה 2,621 לירות שטרלינג.
ה"אסטון מרטין DB2/4" כיכבה בסרט "הציפורים" של אלפרד היצ'קוק, בשנת 1963. (גרסת קבריולה, אוטומטית).
הדגם מסדרת "DB" אשר הייתה קרויה על שמו של David Brown, אשר רכש את חברת אסטון מרטין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים.
מנאף טלאס
מנאף טלאס (בערבית: مناف طلاس; נולד 1964) היה מפקד בכיר במשמר הרפובליקה של סוריה ומקורב לנשיא בשאר אל-אסד, עד שערק משורות הצבא הסורי ב-3 ביולי 2012 וככל הנראה חבר לכוחות צבא סוריה החופשית. טלאס הוא בנו של מוסטפא טלאס, שר ההגנה, מבכירי המשטר הסורי והיה חבר קרוב של באסל אל-אסד בנו הבכור של הנשיא לשעבר חאפז אל-אסד, עד שבאסל נהרג בתאונת דרכים בשנת 1994, לאחר מכן התחבר גם עם בשאר אל-אסד שהיה חברו ללימודים במכללה הצבאית.
לאורך שירותו בצבא הסורי, נחשב טלאס לחבר נאמן ושירת בעמדות מפתח חשובות והוא אף היה חבר במועצה המרכזית של מפלגת הבעת'. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה והמהומות שהחלו בשנת 2011, שירת טלאס בתור מפקד חטיבה 104 של משמר הרפובליקה. ביולי 2012 ערק טלאס משורות הצבא וברח לטורקיה, ישנן עדויות לכך שהצטרף לכוחות המורדים.
The Ultimate Collection (אלבום של ויטני יוסטון)
The Ultimate Collection (בעברית: האוסף האולטימטיבי) הוא אלבום אוסף של הזמרת ויטני יוסטון, אשר יצא ב-29 באוקטובר 2007. האלבום אוסף של שירים בולטים בקריירה של הזמרת. האלבום זכה להצלחה רבה בבריטניה כאשר הגיע בשיאו למקום ה-3 במדינה ונכון להיום מכירותיו במדינה עומדות על מיליון וחצי עותקים מה שמזכה אותו למעמד של 5 פלטינות. בנוסף האלבום גם הגיע למעמד פלטינה כפולה באירלנד ואוסטרליה ולמעמד פלטינה בדנמרק וניו זילנד. בארצות הברית האלבום יצא בגרסה מיוחדת משלו אך לא זכה להצלחה במדינה כאשר לא דורג במצעד האמריקאי או זכה למעמד כלשהו. בשנת 2011 יצאה מהדורה מחודשת לאלבום בשם "All Time Best - Reclam Musik Edition" בגרמניה ובשווייץ. בברזיל האלבום יצא בשם "Whitney Houston – The Best So Far".
Für zwei Groschen Musik
Für zwei groschen musik (בעברית: מוזיקה בשני גרושים) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הגרמנייה, מרגוט הילשר. השיר ייצג את גרמניה באירוויזיון 1958. השיר נכתב על ידי פרידריך מאייר והולחן על ידי פרד ראוך ווולטר ברנדין.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומדת הילשר ששרה על הקלות בה ניתן לשמוע מוזיקה טובה על ידי תשלום במספר גרושים בודדים.
באירוויזיון
ב-12 במרץ 1958, השיר בוצע על ידי הילשר באירוויזיון. השיר הושר שמיני בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי בלגיה. השיר זכה במקום השביעי עם חמש נקודות.
סרט טריקים
סרטי טריקים היו בהיסטוריה המוקדמת של הקולנוע סרטים אילמים קצרים שנועדו להציג אפקטים מיוחדים חדשניים.
היסטוריה
סוגת סרטי הטריקים פותחה על ידי ז'ורז' מלייס בכמה מהניסויים הקולנועיים הראשונים שלו, ויצירותיו נותרו הדוגמאות הקלאסיות ביותר לז'אנר. ניסויים מוקדמים אחרים כללו את אנשי הפעלולים הצרפתים ו, הקוסמים הבריטיים  ו, והקולנוענים האמריקאים  ו.
"חידושי טריקים" (Trick novelties), כפי שהבריטים כינו לעיתים קרובות סרטי טריקים, היו אופנתיים מאוד בבריטניה, כאשר הבמאים ו יצרו סרטים מסוגה זו. ג'ון האוורד מרטין (Howard Martin), מצמד יוצרי הסרטים קריקס ומרטין (Cricks and Martin), הפיק סרטי טריקים פופולריים כבר בשנת 1913, כשהחל לייצר סרטים לבדו. עם זאת, ההתעניינות הבריטית בסרטי טריקים דעכה בדרך כלל עד שנת 1912, ואפילו הפקה משוכללת כמו "" של מלייס התקבלה בקרירות יחסית.
אלמנטים של סגנון סרטי הטריקים שרדו ב של, כמו של באסטר קיטון. האופי המרהיב של סרטי הטריקים המשיך להתקיים גם בסוגות אחרות, כולל סרטים מוזיקליים, סרטי מדע בדיוני, סרטי אימה ו.
סגנון
אין לבלבל בין סרטי טריקים לבין סרטים אילמים קצרים הכוללים מעשי קסם בימתיים קונבנציונליים ("סרטים של טריקים", כלשונו של היסטוריון הקולנוע מתיו סולומון). במקום זאת, סרטי טריקים יוצרים אשליות בטכניקות קולנועיות.
ליאת שטייר-לבני
ליאת שטייר-לבני (נולדה ב-1973) היא פרופסור חבר במחלקה לתרבות במכללת ספיר. היא מלמדת ומרכזת קורסים במחלקה לספרות, לשון ואמנויות, ובתוכנית ללימודי תרבות לתואר שני באוניברסיטה הפתוחה. תחומי המחקר שלה הם: לימודי השואה, לימודי קולנוע, לימודי תרבות, לימודי ישראל, לימודי יהדות, לימודי טראומה, לימודי הומור, זיכרון קולקטיבי החל משנות הארבעים של המאה ה-20 ועד ימינו, ותרבות פופולרית בישראל. פרסמה עשרות מאמרים וחמישה ספרים בנושא.
ביוגרפיה
ליאת שטייר-לבני נולדה בבת-ים לאברהם ותחיה שטייר. בגיל 4 עברה המשפחה לרמת גן ושטייר-לבני למדה בתיכון בליך. לאחר שירותה הצבאי למדה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב וקיבלה תואר ראשון בהצטיינות ב-1997. בחוג זה המשיכה גם בתואר השני בהנחיית פרופ' דינה פורת בנושא ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הציוני וסיימה אותו ב-1999. גם את הדוקטורט למדה שם בהנחיית דינה פורת ונורית גרץ ונושאו היה "דברים שרואים מכאן לא רואים משם - שואה, ניצולי שואה, שיקום וקליטה בראי הקולנוע והעיתונות של ארגונים ציוניים בארץ ישראל ובארצות הברית, 1945-1948". היא סיימה בשנת 2006.
כדוקטורנטית החלה להנחות קורסים באוניברסיטה הפתוחה ולאחר מכן החלה לרכז קורסים בקולנוע ובתרבות. בשנת 2007 עשתה את הפוסט-דוקטורט בבית ספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב. היא הצטרפה לסגל המחלקה לתרבות במכללה האקדמית ספיר ב-2009, וב-2014 מונתה בה למרצה בכירה.
שניים מספריה עוסקים בחקר ההומור בשואה ובשימור החרדה והפחד בתרבות הישראלית המודרנית.
חיים אישיים
שטייר-לבני היא אם לשתי בנות.
צ'ארלס ו. מילס
צ'ארלס וייד מילס (באנגלית: Charles Wade Mills; 3 בינואר 1951 – 20 בספטמבר 2021) היה פילוסוף. הוא נולד באנגליה, גדל בג'מייקה ולמד באוניברסיטת איי הודו המערבית ובאוניברסיטת טורונטו. היה פרופסור לפילוסופיה במרכז לתארים מתקדמים של אוניברסיטת העיר ניו יורק, וכן פרופסור לפילוסופיה מוסרית ואינטלקטואלית באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ביוגרפיה
צ'ארלס וייד מילס נולד ב-3 בינואר 1951 באנגליה, וגדל באי ג'מייקה. בשנת 1971 קיבל תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת איי הודו המערבית, ולאחר מכן תואר שני ושלישי בפילוסופיה מאוניברסיטת טורונטו. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את הכותרת "ביטויי אידאולוגיה במחשבתם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס". עד שנות ה-90 תמך במטריאליזם היסטורי.
בשנות ה-70 לימד פיזיקה במספר מכללות טכנולוגיות בקינגסטון, בירת ג'מייקה. לאחר שהשלים תואר דוקטור בפילוסופיה עבר לארצות הברית. בשנים 1987–1990 לימד פילוסופיה באוניברסיטת אוקלהומה, ובשנים 1990–2007 היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. בשנים אלה רכש אזרחות אמריקאית.
לאחר מכן היה פרופסור לפילוסופיה במרכז לתארים מתקדמים של אוניברסיטת העיר ניו יורק, ופרופסור לפילוסופיה מוסרית ואינטלקטואלית באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 2017 נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מילס מת ממחלת הסרטן בניו יורק ב-20 בספטמבר 2021.
ספריו
ספרו הראשון והידוע ביותר של מילס, "החוזה הגזעני" (The Racial Contract), ראה אור בשנת 1997. הוא זכה בפרס על חקר זכויות האדם באמריקה הצפונית. מאיר עמור תיאר את התזה המרכזית של הספר:
מילס דחה את הטענה לפיה הליברליזם המודרני הוא אוניברסלי, בגלל האלמנטים הגזעניים שהוא זיהה בו. לדבריו, הליברליזם יהפוך באמת לאוניברסלי כאשר ישולבו בו התובנות של זרמים רדיקליים יותר, בהם מרקסיזם, פמיניזם ורדיקליזם שחור.
בספר "Blackness Visible" הוא מתאר את שורשיה הלבנים של הפילוסופיה המערבית. לדבריו, "הפילוסופיה המערבית, מבלי שהיא מודעת לכך, מפשטת ומרחיקה את המאפיינים המרכזיים של חיי האפריקאים שהועברו בניגוד לרצונם לאמריקה: הכחשת אנושיותם של השחורים והיאחזותם העיקשת באנושיות זו."
בספר "From Class to Race" מתרחק מילס מהמרקסיזם, ומזהה בו אלמנטים גזעניים, כיוון שלדבריו חלוקת העבודה בחברה והקצאת המשאבים מכוונים לשיפור חייהם של הלבנים, ולכן התורה המרקסיסטית לא יכולה לספק שוויון בין-גזעי אמיתי.
מילס סיכם את רעיונותיו בספרו האחרון, "Black Rights/White Wrongs", בו תבע מהפילוסופים לתת מענה לבעיות החברתיות הקיימות כיום במקום לעסוק ברעיונות תאורטיים, ולהראות כיצד ניתן "ליישם תאוריות של מוסר כדי לפתור בעיות אמיתיות של אנשים אמיתיים".
פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט
פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט (גרמנית: Friedrich Wilhelm von Brandenburg-Schwedt; 17 בנובמבר 1700 - 4 במרץ 1771), היה מרקיז ברנדנבורג-שוודט בין השנים 1711–1771, וחתנו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה.
ביוגרפיה
פרידריך וילהלם נולד באורנינבאום ב-17 בנובמבר 1700 לפיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט ויוהנה שרלוטה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו והנרייטה קתרינה, רוזנת נסאו.