cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת האזרחים בבורונדי
רקע למלחמה
בשנת 1972 החלו קבוצת ההוטו לפגוע באורח החיים של הטוטסי על ידי התקוממויות אלימות. אותן התקוממויות הובילו לדיכוי של הצבא, בראשות הנשיא מיכאל מקומברו, את קבוצת ההוטו. מיכאל מקומברו היה הגנרל היחיד של בורונדי בשנים אלו (ולמעשה הגנרל הראשון של המדינה) עד שצירף לעמדה זו את תומאס נדאבמיה (Thomas Ndabemeye) כאשר נתן לו דרגת אלוף. במהלך החודשים מאי עד אוגוסט באותה השנה, החל טבח בכל בני קבוצת ההוטו המשכילים. טבח זה הפחית את מעמדה של אותה הקבוצה ובכך צומצם דור שלם של אנשי אופוזיציה. בטבח זה נרצחו בין 200–300 אלף בני אדם. בניסיון לקבל תמיכה מארצות הברית, הממשלה, שנשלטה על ידי הטוטסי, האשימה את המורדים בני ההוטו בנטיות קומוניסטיות, אך אין עדות נאמנה לכך.
ב-1976 עלה קולונל ז'אן באפטיסט באגאזה לשלטון בהפיכה ושלט במדינה עד לספטמבר 1987. על אף שבאגאזה הוביל שלטון צבאי עם דומיננטיות טוטסית, הוא עודד רפורמה קרקעית, רפורמה בשיטת הבחירות, ופיוס לאומי. ב-1981 הוכרזה חוקה חדשה, וב-1984 באגאזה נבחר לנשיא המדינה, כמועמד יחיד. אחרי בחירתו, מצב זכויות האדם התדרדר תוך שהוא מדכא פעילויות דתיות ועוצר מתנגדים.
בספטמבר 1987 הוביל הפוליטיקאי מייג'ור פייר בויויה (Pierre Buyoya) הפיכה צבאית, הדיח את קולונל באגאזה, והכריז על עצמו כנשיא הראשון של הרפובליקה השלישית של בורונדי. הוא הכריז על סדר יום של ליברליזציה וטיפול ביחסים בין הקבוצות האתניות הוטו וטוטסי. בויויה פירק את מפלגות האופוזיציה, השעה את החוקה מ-1981, ומיסד את שלטון הוועדה הצבאית להצלה לאומית (CSMN). כמו כן, הוא עמד בראש חונטה שולטת מדכאת שהורכבה ברובה מבני טוטסי.
המתח הגובר בין שלטון הטוטסי והרוב ההוטו גרר עימותים אלימים בין הצבא, האופוזיציה של ההוטו, וקיצוניים מבני הטוטסי. בדומה לדיכוי הצבאי שהתרחש קודם לכן ב-1972, הדיכוי הצבאי נעשה באופן מהיר וגבה מחיר כבד של בני ההוטו המקומיים. הדבר הוביל להתקוממות בני הוטו באוגוסט 1988, שגרמה לכ-20,000 מקרי מוות ועשרות אלפי פליטים שזרמו לארצות סמוכות. לאחר הדיכוי, גינו בני ההוטו את מעשי הטבח של המשטר, בראשות פייר בויויה שהיה מבני הטוטסי, והחלו להפעיל לחצים רבים וכבדים על מנת להתחיל בליברליזציה - תהליך של הגדלת חופש הפרט והקטנת ההתערבות של המדינה. בויויה מינה ועדה כדי למצוא דרך לתווך את האלימות, לחקור את הסיבות לאי השקט ב-1988 ולפתח נוסחה לרפורמה דמוקרטית.
ביוני 1993 התקיימו הבחירות הדמוקרטיות החופשיות הראשונות במדינה. בבחירות אלו, הפוליטיקאי והאינטלקטואל מלכיור נדאדיה (Melchior Ndadaye) מקבוצת ההוטו, נבחר לנשיא. על אף שהבחירות היו דמוקרטיות, ואף על פי ניסיונו לטשטש את החלוקה האתנית המרירה של המדינה, הרפורמות שלו עוררו התנגדות אצל החיילים בצבא הנשלט על ידי טוטסי, והוא נרצח בהפיכה צבאית כושלת באוקטובר 1993, לאחר שלושה חודשי כהונה בלבד. ההתנקשות בו עוררה שורה של מעשי טבח אכזריים בין הקבוצות האתניות אשר עוררה את מלחמת האזרחים של בורונדי. רצח זה מסמן את תחילתה של מלחמת האזרחים.
הרצח של נטאריאמירה- פרוץ המלחמה
סיפריין נטאריאמירה (Cyprien Ntaryamira) החל את דרכו בפוליטיקה בהיותו בן 38 כמייסד וחבר משמעותי ובולט במפלגה הדמוקרטית של הוטו ( Front for democracy in Burundi – FRODEBU). בשנת 1993, בעת הבחירות הדמוקרטיות הראשונות, הוא מונה כשר החקלאות של בורונדי על ידי הנשיא נדאדיה. על אף היותו צעיר בתחום הפוליטיקה הוא הרשים רבות את הממונים עליו ביכולותיו יוצאות הדופן לפתור בעיות מורכבות. הוא היה אהוד על ידי בני ההוטו וכמו גם על ידי בני הטוטסי. בשנת 1993 כאשר נרצח הנשיא נדאדיה, נראה היה שנטאריאמירה הוא התקווה הטובה ביותר לבורונדי. דעותיו המתונות הן שזיכו אותו בבחירות בתפקיד נשיא בורונדי.
רצח העם ברואנדה
שתי המדינות, רואנדה ובורונדי, השתייכו לקולוניה הבלגית. הן נחשבות למדינות "תאומות" בעלות תרבות, היסטוריה והרכב אתני דומה. אולם בבורונדי דיכאו הטוטסי את ההוטו ואילו ברואנדה ההפך, כאשר כל מדינה השתמשה בשנייה כצידוק. בבורנדי בני הטוטסי החזיקו ביד רמה את בני ההוטו ורצחו אותם בפעילויות אלימות, דבר שהקצין את תגובות שלטון ההוטו ברואנדה.
ברואנדה בדומה לבורונדי, התקיימה מלחמת אזרחים שהחלה בשנת 1990 בעקבות קונפליקט בין חברי הממשלה בני ההוטו לבין החזית הפטריוטית של רואנדה (Rwandan Partiotic Front, RPF) אשר הייתה מורכבת בעיקר מפליטים טוטסים בגבול רואנדה-אוגנדה והייתה תנועת גרילה. כאשר זו פלשה לרואנדה בשנת 1990 וניסתה לכבוש את המדינה גברה גזענותם של בני ההוטו במדינה.
רצח הנשיא ז'ובנל הביארימנה, אשר נרצח יחד עם סיפריין נטאריאמירה נשיא בורונדי, היווה את העילה המיידית לתחילתו של הג'נוסייד (רצח עם על רקע גזעי) ברואנדה. בבוקרו של אותו יום שודרו קריאות של תחנת הרדיו RTLM כי משהו עומד להתרחש, וכי על בני ההוּטוּ להיות מוכנים להתפתחויות בהמשך היום. מיד לאחר הישמע החדשות בדבר הפלת המטוס, הקימו המיליציות של "בני ההוּטוּ" מחסומי דרכים וקיבלו לידיהן רשימות חיסול. אנשי "כוח ההוּטוּ" תפסו את השלטון במדינה לאחר רצח הנשי, האו"ם והקהילה הבין-לאומית הכירו בהם כמושלים לגיטימיים.
עם שלם השתתף ברצח ונוספו לו בני ההוטו מבורונדי אשר התנקמו בבני הטוטסי. יממה לאחר רצח הנשיא נרצחה גם ראש ממשלת רואנה אגתה אווילינגמיאנה (Agathe Uwilingiyimana) על ידי המשמר הנשיאותי. רציחות אלו היו נקודת פתיחה לפרוץ רצח העם ברואנדה הנקרא גם "ג'נוסייד נגד הטוסטי" אותו הובילו חברי הממשלה המשתייכים לקבוצת ההוטו. מוערך כי נרצחו בין 500,000 ל 1,000,000 רואנדים בפרק זמן של מאה ימים. רצח זה החל בשביעי באפריל והסתיים באמצע יולי 1994. כמות הנרצחים מהווה כ-70% מהאוכלוסייה של בני הטוסטי שהיו במדינה. בנוסף לבני הטוסטי גם כשלושים אחוז מאוכלוסיית בני הטווה (Pygmy Batwa) נרצחו.
ביולי 1994 הביסו כוחות ה-RPFאת שלטון ההוטו ובכך שמו קץ לג'נוסייד. לאחר הג'נוסייד כשני מיליון בני הוטו הפכו לפליטים, והם נמלטו לבורונדי, טנזניה, אוגנדה וזאיר (הנקראת בימינו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). לעומתם, בני טוטסי רבים שבו לרואנדה. תחת שלטון ה-RPF החלה רואנדה בהעמדה לדין של אלפי נאשמים בהשתתפות ברצח העם. במקביל, האו"ם הקים את בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה, שמקום מושבו בארושה שבטנזניה. בבית הדין של האו"ם עומדים לדין בכירים לשעבר בממשלה ובצבא הרואנדי, בעוד שמערכת המשפט ברואנדה מעמידה לדין מנהיגים מקומיים וזוטרים.
מהלך המלחמה
בתחילת שנות ה-90 נכנס האו"ם לתמונה. הוא עודד משא ומתן בין הצדדים ובזכות התערבותו ב-10 בספטמבר 1994 נחתמה ברית "אמנת הממשלה". הברית נחתמה בוועדה משותפת לממשלת הקואליציה השיתופית בראשותו של סילבסטר הנטיבאנטונגניה. הברית סיפקה את הפעלת הכוח המשותף בין שתי המפלגות הפוליטיות העיקריות לשאר תקופת כהונתו של הנשיא, אך עם זאת, הלחימה ברחבי המדינה נמשכה כמעט שנתיים. למרות ברית זו, המצב המשיך להתדרדר. כמה פלגים בטוטסי, בעיקר פלג בשם PARENA (המפלגה הלאומית לתיקון, party for national redress) בראשות הנשיא לשעבר באגאזה, סירבו לקחת חלק בהסכם כי חשבו שההסכם פועל לרעתם. כמוהם גם FRODEBU, בהנהגתו של לאונרד ניאנגומה (Leonard Nyangoma), שהיו בני הוטו סירבו להסכם. באותה העת התרחשה פעולה אלימה של בני נוער מקבוצת הטוטסי ופעילים מהכוחות המזוינים שהמשיכו את ההתנגשויות האתניות האלימות במדינה. כתוצאה מכך, התבצע גירוש של אוכלוסיית ההוטו מאזורים מסוימים. כוחות ה-FDD, הזרוע הצבאית של ה-CNDD (מפלגת ימין המשתייכת לבני ההוטו ונמצאת כיום בשלטון אותה הקים ניאנגומה ב-1997) החלו במלחמת גרילה שכללה תקיפת חיילים ואזרחי טוטסי. הצבא בתורו, הגיב לעיתים קרובות על ידי דיכוי ללא הבחנה, דבר אשר החמיר את המשבר שפקד את המדינה.
ב-1996 המדינה עמדה בפני מחאה פנימית ובינלאומית ניכרת שכללה סנקציות כלכליות נגדה. מדינות רבות ברחבי העולם לא הכירו בממשלה בראשותו של פייר בויויה. בשנת 1997 הוקלו הסנקציות והאמברגו הוסר סופית ב-1999.
ניסיונות להסכם שלום
בסיועו של מנדלה, נכתבה חוקה שבבסיסה עומדת הכרה בהבדלים האתניים בין האזרחים. החוקה מזהה במפורש את ההבדלים האתניים כתנאי הכרחי על מנת לבטא הן את זכויות המיעוט והן את זכויות הרוב. מטרת החוקה היא ליצור איזון הולם בין ההוטו לטוטסי בארגונים המבצעים והמחוקקים של הממשלה ובמועצות הקהילתיות. בין מרכיבי המפתח בחוקה: על הנשיא להיעזר בשני סגני נשיא כאשר אחד מהם משתייך לקבוצת ההוטו והשני לקבוצת הטוטסי. מרכיב נוסף דן בהרכב הממשלה, וקבע כי הממשלה צריכה להיות מורכבת מ-60% בני הוטו ו-40% בני טוטסי. בנוסף, נשים צריכות לקבל ייצוג של 30% מתוך האספה הלאומית.
בשנת 2000 חתם נשיא בורונדי על הסכם השלום, "הסכם ארושה", ביחד עם מרבית הקבוצות הלוחמות משתי הקבוצות האתניות, אך למרות החתימה היו עדיין חילוקי דעות רבים. אחד הנושאים בהם התבטאו חילוקי הדעות היה מועד תחילת הפסקת האש, ועל כן הלחימה נמשכה גם לאחר חתימת ההסכם. קבוצות המורדים העיקריות של ההוטו סירבו לחתום על הסכם הפסקת אש באותו זמן כי חשבו שהמשך הלחימה ישפר מעמדם, ו -500 מורדים נהרגו בהתקפה שלהם נגד צבא הטוטסי ב -25 בדצמבר 2001. בשנת 2001 השיחות הושלמו, ובהתאם להסכם ארושה הוחלט כי יחידות הביטחון של האו"ם יבצעו אכיפת שלום בבורונדי.
אי סו-יון
אי סו-יון (הנגול: 이소연, באנגלית: Yi So-yeon; ) היא ביוטכנולוגית ואסטרונאוטית קוריאנית. היא הדרום קוריאנית הראשונה שהייתה בחלל, והאסייתית השנייה שטסה לחלל.
מלחמת האזרחים בבורונדי
ניסיונות להסכם שלום
בשנת 2004 האו"ם לקח על עצמו את האחריות לשמירת השלום בבורונדי כחלק מהניסיון להראות תמיכה בינלאומית לאור ההתקדמות שנעשתה. למרות ההתערבות של האו"ם במצב הביטחוני במדינה הקבוצות המורדות של בני ההוטו לא שמרו על השלום והמשיכו לפעול באלימות. קבוצות אלו היוו מכשול בדרך לשלום. בשנת 2005 נבחר פייר נקורונזיזה, חבר בקבוצת ההוטו, לייצג את מפלגת (CNDD-FDD) במרוץ לנשיאות בו זכה ברוב של שני שלישים מהפרלמנט.
אי סו-יון
ביוגרפיה
אי סו-יון נולדה וגדלה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית. למדה תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מטעם המכון המתקדם של קוריאה למדע וטכנולוגיה (KAIST, הנמצא בטג'אן). ב-2008 סיימה דוקטורט בביוטכנולוגיה.
מלחמת האזרחים בבורונדי
ניסיונות להסכם שלום
בשנת 2006 חתמה הקבוצה האחרונה, FNL (national forces of liberation, על הסכם הפסקת אש עם הממשלה. קבוצה זו הייתה מורכבת ממורדים שלחמו למען בני ההוטו. חתימה זו נתנה תקווה לאזרחי בורונדי שכעת המדינה תוכל להתמקד בקידום האחדות ובבנייה מחדש של המדינה. על אף שחתמה על הסכם השלום, הפרה אותו קבוצת ה-FNL עוד באותה שנה בפעילויות אלימות. פלגים של ה- FNL ביצעו פעולת התנקשות בבוג'ומבורה, והרגו כ-20 לוחמים. התקפות מורדים דווחו גם בצפון מערב המדינה. הסכם הפסקת האש הוחזר לאחר משא ומתן בין הממשלה לחברי FNL, לאחר שהממשלה העניקה לשלושים ושלושה ממנהיגי הקבוצה משרות בממשלה.
לאחר המלחמה
בקיץ 2005 נבחרה הממשלה המעורבת הראשונה בבורונדי שלאחר מלחמת האזרחים, אך זו לא הצליחה להחזיק למשך זמן רב. בשנת 2010, הואשמה מפלגת השלטון בראשות ההוטו (FDD-CNDD) בזיוף הבחירות שהתקיימו באותה השנה. בעקבות ההאשמות, הידרדרה המדינה שוב לאלימות פוליטית ברוטלית בין בני ההוטו לטוּטסִי.
אי סו-יון
ביוגרפיה
ב-2014 סיימה תואר שני במנהל עסקים בבית הספר למנהל עסקים ע"ש וולטר האס שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (Berkeley Haas).
מלחמת האזרחים בבורונדי
לאחר המלחמה
באוקטובר 2011 הקימה ממשלת בורונדי, בלחץ המערב, וועדת אמת ופיוס אשר אמורה הייתה להגיש דו"ח לפרלמנט עד דצמבר 2012 בנוגע למלחמת האזרחים. מטרת הדו"ח הייתה לחקור את מעשי הטבח ורצח העם שהתחוללו במדינה מאז 1962 ועד 2008. הוועדה לא הגישה דו"ח וכנראה גם לא פעלה. דוח של Human Rights Watch משנת 2012 תיאר מספר מעשי טבח שהתבצעו בבורונדי וקובע כי עשרות מנהיגים ופעילים פוליטיים נרצחו בידי הממשלה מאז 2010. בנוסף, הדו"ח מזהיר מפני תנועת נוער המחומשות ומאומנות על ידי הממשלה.
אי סו-יון
כאסטרונאוטית
לאחר שקו ביצע מספר הפרות על נהלים במרכז האימונים ברוסיה בכך שהוא שלח חומר רגיש בחזרה לקוריאה, סוכנות החלל הרוסית ביקשה להחליפו. במרץ 2008 אי נבחרה להתאמן עם הצוות הראשי של סויוז TMA-12. ב-8 באפריל 2008, שוגרה לחלל למשימה של 10 ימים.
מלחמת האזרחים בבורונדי
לאחר המלחמה
בינואר 2012 דווח כי ממשלת הטוטסי השחיתה באמצעות דחפורים בורות הריגה, בהם נרצחו יותר מ-430 בני הוטו בשנת 1995. בנוסף, בדצמבר 2014 נערכה הצבעה בפרלמנט על הרכב הוועדה. האופוזיציה החרימה את ההצבעה בטענה שתהליך הקמת הוועדה היה חד צדדי. וכך פצעי העבר נפתחו שוב, והזעם בקרב הציבור תועלו להתפרצות נוספת של גל אלימות.
באפריל 2015 הודיע הנשיא פייר נקורונזיזה על כוונתו להתמודד לקדנציה שלישית. הודעתו של נקורונזיזה הציתה גל מהומות במדינה משום שהיא נתפסה כמנוגדת לחוקה, המגבילה את כהונתו של הנשיא לשתי קדנציות בלבד. במאי, כשנקורונזיזה יצא מהבירה, התקיים ניסיון הפיכה צבאי כושל שרק הגביר את הפרנויה בקרב האליטה השלטונית. ביולי 2015 ניצח קורונזיזה את הבחירות, לאחר שקיבל לטענת ועדת הבחירות המרכזית במדינה 69.41% מקולות הבוחרים. יום הבחירות עצמו לווה בעימותים אלימים ברחובות ובחילופי אש בין המשטרה למתנגדי הממשלה. ניצחונו של קורונזיזה, שלא הוכר על ידי הקהילה הבינלאומית, העמיק את השסע האתני והפוליטי בבורונדי ואת ההגירה ממנה.
אי סו-יון
מינוח טיסתה
אי טסה במסגרת הסכם בין ממשלת רוסיה וממשלת קוריאה הדרומית. נמסר כי קוריאה הדרומית שילמה 28 מיליון דולר עבור טיסתה של אי. לשם כך היא נקראה משתתפת בטיסה (spaceflight participant), מונח השמור לאנשים אשר טסו לחלל אולם לא אסטרונאוטים רשמיים, כגון משתתפי התוכנית "מורה לחלל", תיירי חלל, ואסטרונאוטים במסגרת הסכמים בין מדינות.
מלחמת האזרחים בבורונדי
שימוש באמצעי לחימה
במהלך הלחימה חלה התפשטות נשק בקרב האוכלוסייה. לפי ההערכות בבורונדי הגיע מספר כלי הנשק שהוחזקו (נכון לשנת 2005) באופן לא חוקי על 100,000. התפשטות הנשק הייתה גבוהה ביותר בעיר הבירה בוג'ומבורה, בה רוב כלי הנשק בהם נעשה שימוש ללחימה היו אקדחים בעוד באזורים הכפריים נטו להשתמש יותר בנשק קל שהיה נגיש.
במהלך הלחימה נעשה שימוש בסוגים רבים של כלי נשק, בהם; רימונים, מרגמות, רובים, סכינים ואף מצ'טות. רוב קורבנות האלימות נפגעו מפגיעות כדור, אך עם זאת, מחיר כבד נגבה בעקבות שימוש בנשק הקל, בייחוד בכפרים.
אי סו-יון
משימה בחלל
אי היא האישה השלישית, אחרי הלן שרמן ואנושה אנסארי אשר ייצגה לראשונה את מדינתה בחלל. במהלך משימתה ביצעה 18 ניסויים עבור המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל. בין השאר היא ביצעה ניסוי העוקב אחר התנהגותם של 1000 זבובי פירות בקופסה סגורה ממוזגת. הניסוי כלל בדיקה איך השינויים בכבידה או בתנאי הסביבה משפיעים על התנהגות הזבובים. ניסויים נוספים כללו את ההשפעה של מיקרו-כבידה על הלב ועל הלחץ תוך-עיני, מדידת רמות הרעש בתחנת החלל, ומעקב אחר סופות אבק מסין ומונגוליהבעזרת מצלמה תלת־ממדית מיוחדת, אי צילמה את הפנים שלה 6 פעמים ביום על מנת לראות איך הם משתנים ומתנפחים בחוסר כבידה. (ISS) לכבוד טיסתה של אי, מדענים בקוריאה הדרומית פיתחו קימצ'י מיוחד לחלל שעשיר בוויטמינים וללאLactobacillus acidophilus.
מלחמת האזרחים בבורונדי
שימוש באמצעי לחימה
במהלך הלחימה הפך האונס נפוץ והיה כלי לזרוע פחד. בין השנים 2004–2006 עמד מספר קורבנות האונס על יותר מ-4000 נשים. בנוסף, במרכז לנפגעות האונס שבעיר הבירה בוג'ומבורה נקלטו כל חודש בממוצע כ-125 קורבנות אונס.
אי סו-יון
משימה בחלל
ביום האחרון של טיסתה בחלל היא שרה את השיר "fly me to the moon" של פרנק סינטרה . סה"כ שהתה בחלל 10 ימים, 21 שעות ו-13 דקות.
מלחמת האזרחים בבורונדי
השלכות המלחמה
השלכות כלכליות - בין השנים 1990 ל-2002 ירדה ההכנסה החודשית לנפש מ-210 דולר אמריקאי ל-110 דולר אמריקאי, ירידה של כמעט 50%. אחוז האנשים החיים תחת קו העוני גדל בצורה דרמטית מ-35% בשנת 1992 לכ-68% בשנת 2002. בנוסף, הסיוע הבינלאומי קפא במהלך המלחמה, כאשר בשנת 1992 עמד על סכום של כ-300 מיליון דולר ולאחר מכן ירד ל-100 מיליון דולר. בעקבות הידרדרות המצב הכלכלי, מחירי השוק עלו בצורה משמעותית ורבים מהאזרחים לא יכלו לקנות מזון. כמו כן, ההוצאה הצבאית עלתה במידה ניכרת על חשבון שירותי החינוך והבריאות במדינה.
השלכות בריאותיות - המצב התזונתי במדינה בעקבות הלחימה התדרדר בצורה משמעותית. לאחר הלחימה 42.4% מהילדים במדינה סובלים מתת תזונה בינונית עד חמורה. נתון זה אף נוסק כאשר מתייחסים לאזורים הכפריים בלבד בהם 60% מהילדים סובלים מתת תזונה בינונית עד חמורה. על פי ההשערות., השלכות המצב הבריאותי במדינה מגדילות וימשיכו להגדיל את מספר ההורגים בעקבות הלחימה. במהלך המלחמה גם מחלות שונות כגון; מלריה ו-HIV היוו איום בריאותי חמור על ברונדי. בשנת 2000 דווח על מגפת מלריה שהגיעה ל-700,000 אנשים בכל חודש. בשנת 2001 היו 2,855,868 אזרחי בורונדי המאובחנים כחולים במלריה ומתוכם 1,289 מתו מהמחלה. גם מחלת האיידס פקדה את בורונדי, מאז שב-1983 דווח האדם הראשון הנושא את המחלה התפשטה המחלה במהירות ונכון ל-2008 מתוך 100,000 איש 3,132 היו נשאים של המחלה. העלייה החדה בשכיחות ה-HIV נובעת בעיקר מהמצב הסוציו-אקונומי, המשבר שהחל ב-1992 ועקירה של בורונדים רבים מבתיהם.
אי סו-יון
חזרה לכדור הארץ
אי חזרה לכדור הארץ בטיסת סויוז TMA-11, שהחזירה מהחלל את פגי ויטסון ויורי מלנצ'נקו ב-19 באפריל 2008. כתוצאה מתקלה בסויוז, החללית נכנסה במסלול בליסטי במהלכו הצוות הרגיש תאוצה של עד ל10g. החללית סטתה ב-420 ק"מ ממקום הנחיתה הצפוי בקזחסטן .
מלחמת האזרחים בבורונדי
השלכות המלחמה
השלכות בתחום החינוך - במהלך מלחמת האזרחים נהרסו 25% מבתי הספר במדינה, מורים רבים נהרגו והיה קושי לגייס מורים לאזורים שנפגעו בלחימה. בשנת 1999, במהלך הלחימה אושרה והוקמה אוניברסיטת נגוזי. אוניברסיטה זו הוקמה בשביל לתמוך באוניברסיטה הציבורית היחידה בתקופה זו (אוניברסיטת בוג'ומבורה) עקב עלייה משמעותית במספר התלמידים בחינוך העל יסודי ואחוז סטודנטים נמוך ביחס לאוכלוסייה באפריקה בתקופה זו. מטרת הפרויקט הקהילתי שהוליד את האוניברסיטה הייתה להציע לצעירי בורונדי אלטרנטיבה לאלימות, המאפשרת להם להמשיך ללמוד למרות הסכסוך במדינה.
פליטים
נכון לסוף מאי 2017 413,490 פליטים מבורונדי מוכרים על ידי האו"ם, כאשר רובם המכריע עזב את המדינה בעקבות מלחמות האזרחים והפרעות החוזרות ונשנות.
אי סו-יון
חזרה לכדור הארץ
אי אושפזה לאחר חזרתה לקוריאה עקב כאבי גב חזקים. אף על פי שבתחילה חשבו כי הכאבים היו קשורים לנחיתה, הסתבר כי במהלך שהותה בחלל עמוד השדרה שלה התארך כ-3 ס"מ, והכאבים נבעו מכיווצו מחדש לאחר חזרה לכבידה של פני כדור הארץ
לאחר הטיסה
לאחר טיסתה שימשה כחוקרת של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל וכשגרירה של תוכנית החלל הקוריאנית כמו כן היא עורכת תוכניות חינוך מגוונות וכן משמשת כחוקרת בכירה במכון המתקדם של קוריאה למדע וטכנולוגיה (KAIST) - אוניברסיטה בקוריאה. בנוסף, אי סו-יון מהווה כחלק מצוות מנהיגות לנשים.
מלחמת האזרחים בבורונדי
ילדים בזמן המלחמה
בריאות – למלחמה היו ויש עדיין השלכות רבות על המצב הבריאותי של ילדי בורונדי. במהלך המלחמה עקב מחסור רב במזון החל יחס גובה-משקל של ילדי בורונדי לרדת. נמצא כי כל חודש תחת המלחמה מעלה סבירות למוות של ילדים. בנוסף לזה, מצב בריאותם השלילי יפחית את רמות הרווחה העתידיות של אותם הילדים. מלחמת האזרחים קרתה במקביל לאמברגו כלכלי ולשתי תופעות אלו השפעה שלילית ייחודית על בריאות הילדים ובמיוחד על האוכלוסיות הכפריות שעליית מחירי המזון השפיעה עליהם רבות. נראה כי אצל ילדים אשר סבלו משתי תופעות אלו במקביל המצב הבריאותי היה ירוד יותר.
שימוש צבאי – בשנת 2002 הואשמו ממשלת בורונדי והמורדים בשימוש בילדים כצבא בזמן המלחמה על ידי האומות המאוחדות. ביוני 2008 אישרה הממשלה את פרוטוקול הפקולטה לבריאות בנוגע לאמנת זכויות הילד לפיו ניתן לגייס לצבא מגיל 18 בלבד. מתנגדים מקבוצת ה-FNL המשיכו לגייס ילדים גם לאחר 2008 (לפחות 55 ילדים) כאשר רובם היו תלמידים שעבדו עם מוריהם. ההצטרפות לקבוצות המורדים נעשתה לעיתים ברצון כדי לזכות בזכויות יתר ולהשתלב בכוחות הביטחון הלאומי בעתיד. ב-10 באפריל 2009 שוחררו כ-340 ילדים המקושרים לארגון ה-FNL. במשך כמה שנים ארגון יוניצ"ף ריכז את נושא חינוך הילדים ודאג לאי שימוש הילדים בציוד צבאי.
אי סו-יון
פרישה מתוכנית האסטרונאוטים
ב-2014 הוכרז כי אי סו יון פורשת מתוכנית החלל מנסיבות אישיות. בראיון היא הסבירה כי היא הולכת ללמוד מנהל עסקים בארצות הברית.
ביקור בישראל
אי ביקרה בישראל ב-2012 והצטלמה עם נשיא המדינה שמעון פרס. בפברואר 2016 ביקרה אי בשנית בישראל במסגרת אירועי שבוע החלל הישראלי שנערך במלאת 13 שנה למותו של אילן רמון באסון מעבורת החלל קולומביה. בין השאר השתתפה בכנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון במכון פישר שבהרצליה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-337 (ורמאכט)
היסטוריה
ב-15 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-570, שהוקמה ב-25 באוגוסט של אותה שנה, והועמדה תחת פיקוד אברהרד קינצל. הדיוויזיה לחמה באזור ורשה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן לחמה על הוויסלה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה השנייה. באפריל 1945 הושמדה הדיוויזיה באזור דנציג.
מודעות עצמית
מודעות-עצמית משמעה תשומת לב של האדם (או הקבוצה) אל עצמיותו: רגשותיו, מחשבותיו, צרכיו ותשוקותיו.
המודעות העצמית מלווה את האדם ברוב הפעולות הקשורות לחיי היום יום. על פי תפיסתו של פרויד חלקים נרחבים מהנפש שלנו נמצאים בלא-מודע, וישנן דרכים שונות בהם אנו יכולים להעלות לפחות את חלקן למודע.
לפי המשמעויות המקובלות בשפה המדוברת ובספרות, המודעות העצמית כוללת משמעויות נוספות, כגון היכולת לאינטרוספקציה, והיכולת של האינדיבידואל להבדיל עצמו מהסביבה ומאינדיבידואלים אחרים. מודעות-עצמית דומה בתפיסה ליכולת חישה וכוללת חוויה של העצמי.
מודעות-עצמית היא שאלה פילוסופית הקשורה לתודעת האדם.
חשיבות
תהליך שליפת המידע מהזיכרון האירועי, מחייב מצב של מודעות עצמית משום שהוא כולל זכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי.
פיתוח מודעות עצמית היא הדרך העיקרית להבניית תפיסה מוסרית בשלה. זאת משום שהיא מאפשרת אימוץ התנהגות שאינה צייתנית ואינה מושפעת מדברי אחרים. בכך היא מונעת התנהגות קונפורמית הגוררת את האדם להתנהגות של עדר.
מודעות עצמית עשויה להוביל את האדם להבין את חולשותיו ולגרום לו לפשפש במעשיו ולהימנע מלהיגרר להתנהגויות שאינן הולמות, וגם להבין את הסיבות האמיתיות המודחקות שמשפיעות על מצב רוחו. באופן זה, היכולת של האדם לשאוב תגמול מעצמו ולא להיות תלוי בתגובות ובתגמולים של אחרים, היא המאפשרת לו בשלות מוסרית.
מודעות עצמית וחוויית הזרימה
קְשיבוּת, או, מודעות קשובה (Mindfullness) מביאה את האדם להתרכז בכאן ועכשיו של הפעולה או החוויה של ההווה.
הדיוויזיה ה-337 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-337 (בגרמנית: 337. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
מחמוד אבו שקרה
מחמוד אבו שקרה הוא רופא ערבי ישראלי, פרופסור בראומטולוגיה, מומחה ברפואה פנימית, מומחה בראומטולוגיה, מנהל מחלקה פנימית ד' במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ומרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
הדיוויזיה ה-337 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד קרל שפאנג. במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בצרפת, ולאחר מכן הוצבה בברטאן, כחלק מהארמייה השביעית. באוקטובר 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה המרכזית, ואף השתתפה בקרב סמולנסק (1943) כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. ב-25 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה ה-113, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-337. ביוני 1944 לחמה הדיוויזיה במבצע בגרטיון כחלק מקורפוס הפאנצר ה-39, וב-18 באוגוסט הושמדה הדיוויזיה.
מודעות עצמית
מודעות עצמית תכונתית
מודעות עצמית תכונתית (באנגלית: Self-consciousness) היא הנטייה למיקוד הקשב של האדם בעצמו, המוביל למודעות מוגברת לגבי איך הופעתם או מעשיהם נתפסים בעיני אחרים. תחושה לא נעימה של מודעות תכונתית עלולה להתרחש כאשר האדם מרגיש שצופים בו, התחושה ש"כולם מסתכלים" עליו.
מחמוד אבו שקרה
ביוגרפיה
אבו שקרה סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1985 ואת ההתמחות ברפואה פנימית במחלקה פנימי ד' במרכז הרפואי סורוקה בשנת 1990. את תת-ההתמחות בראומטולוגיה סיים באוניברסיטת טורונטו בשנת 1994.
משנת 1995 משמש אבו שקרה כסגן מנהל מחלקה פנימית ד' בסורוקה. משנת 2005 הוא מנהל את המרפאה הראומטולוגית ומשנת 2011 מנהל את מחלקה פנימית ד' בסורוקה.
אבו שקרה הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ופעיל בהוראת סטודנטים ובהכשרת רופאים בפקולטה.
אבו שקרה חבר באיגוד הישראלי לרפואה פנימית ובאיגוד הישראלי לריאומטולוגיה. משמש בתפקיד יושב ראש ועדת הבחינות של האיגוד הישראלי לראומטולוגיה, ויושב ראש האיגוד הישראלי לראומטולוגיה משנת 2017.
מחקריו של אבו שקרה מתמקדים בביטויים קליניים, ביטויים מעבדתיים ובהישרדות של מגוון מחלות מפרקים ובמיוחד זאבת, דלקת מפרקים שגרונית, ואסקוליטיס וסקלרודרמה וכן בטיפולים חדישים במחלות מפרקים.
אבו שקרה נשוי ואב לשלושה.
מורין אמור
מורין אמור (נולדה ב-22 באוקטובר 1996) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית. ידועה בשל השתתפותה בסדרות "נשרים" ו"מבצע קיפוד" בתפקיד שחר "הבת", בסדרה "פוראבר" בתפקיד דפי, ובסדרה המתחם ה-25 בתפקיד אסיה.
ביוגרפיה
אמור נולדה בשנת 1996.
בשנים 2007–2008 הופיעה כילדת פסטיגל.
בשנת 2015 הנחתה את התוכנית "הצחוקיה" ששודרה בערוץ ניקלודיאון.
היא בוגרת בית הספר למשחק במסלול התלת שנתי (2017-2019) בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
את שירותה הצבאי עשתה כלוחמת מעברים.
קריירת משחק
תפקידה הראשון בטלוויזיה היה בסדרה האי בה היא גילמה את נלי בראון (דון לני-גבאי) כילדה.
בשנים 2010–2012 שיחקה בסדרה מבצע קיפוד, סדרת בת של הסדרה נשרים.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה הקלמרים, בתפקיד אדל אביסדריס.
בשנת 2017 שיחקה את דפנה בסדרה להיות איתה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הנשף, בתפקיד אלה.
בשנת 2019 שיחקה בסדרה פוראבר.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה המפקדת בערוץ כאן 11.
גורגופיתקוס
גורגופיתקוס (שם מדעי: Gorgopithecus; מיוונית עתיקה: "קוף עז") הוא סוג נכחד של קוף דמוי-בבון שחי במשך הפליוקן עד הפליסטוקן של אפריקה שלפני 5.332 עד 0.012 מיליון שנה מזמננו. הסוג הוגדר בידי החוקרים רוברט ברום (Robert Broom) ו-ג'.ט. רובינסון (J. T. Robinson) ב-1940. הסוג מכיל מין יחיד - Gorgopithecus major.
פרימט זה התגלה במערות מכילות מרבצי מאובנים בחפירות ב-"Kromdraai" ו-"Swartkrans" בדרום אפריקה וכן בערוץ אולדובאי שבטנזניה שגילו היה בן 1.8 מיליון שנה. באזורים אלה התגלו גם הומיניניים קדומים כמו הפרנתרופוס וכמה מינים קדומים בסוג אדם.
הגורגופיתקוס היה דומה לבבונים החיים, אך היה גדול מעט יותר, עם משקל כללי של 37 ק"ג ומעלה, בהתבסס על השיניים שנמצאו והוא הכיל דו-צורתיות זוויגית כמו הבבונים הקיימים, כשהזכרים היו גדולים יותר. היו לו לסתות מוארכות כפני כלב ובתוכם ניבים ארוכים דמויי-פיגיונות. מבנה הלסת שלו היה קצר יחסית לבבונים והיה חסר פסגות עצם לאורך האף.
מדידה של מבנה השיניים השונות מרמזת שהיה אוכל כל, אך ניתוח ממצאי שיניים מדרום אפריקה מראה שלעיתים התבסס על עלים.
Halfaxa
Halfaxa הוא אלבום האולפן השני של הזמרת גריימס. האלבום יצא לאור לראשונה בפורמט של הורדה דיגיטלית ב-30 בספטמבר 2010 בקנדה ובארצות הברית על ידי חברת התקליטים Arbutus Records, ולאחר מכן בבריטניה ובאירופה במאי 2011 על ידי חברת התקליטים Lo Recordings.
האלבום תואר כאלבום פופ גותי ו-Witch house. לדברי גריימס, האלבום נוצר כדי "להעלות זכרונות אודות הרגשת האמונה באלוהים בדרך נוצרית מימי הביניים", ותיארה את האלבום כאלבום "מוזיקת ימי הביניים" שלה.
שובה ישראל
שובה ישראל היא רשת של מוסדות תורניים, שייסד הרב יאשיהו פינטו המכהן גם כאדמו"ר הקהילה שסביב המוסדות, עם משרדים ראשיים ברחוב ה-58 במנהטן, שבניו יורק. הרשת פעילה בעיקר בישראל וארצות הברית. שובה ישראל גם מתחזקת אתר חדשות עצמאי.
ישיבות ובתי תמחוי
בית התמחוי שבאשדוד, מחלק מעל 3,500 מנות אוכל חמות לנזקקים מדי יום באזור הדרום.
See You Again (שיר של קארי אנדרווד)
See You Again (בעברית: נתראה שוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Blown Away. השיר יצא לאור ב-9 ביולי 2012, על ידי חברת התקליטים אריסטה נאשוויל, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי.
הצלחה
השיר זכה להצלחה נאה, כאשר הגיע למקום השביעי במצעד שירי הקאנטרי ולמקום השני במצעד שירי הקאנטרי של קנדה. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד משירי הקאנטרי הנמכרים ביותר במדינה באותה השנה בה יצא.
בנוסף לכך, דורג השיר במקום ה-26 ברשימה השנתית של מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, שפורסמה בסוף שנת 2013.
גאולים (מושב)
גאולים (גְּאוּלִים) הוא מושב באזור השרון ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון.
הקמת היישוב
המושב הוקם בנובמבר 1938 בשם "בני גאולים", "כפר גאולים" וגאולים על ידי עולים מגרמניה, חברי הבונים, שהיו חברים בקבוצת "השדה" בראשון לציון ולאחר מכן התגבשו כקבוצת עבודה בטירת שלום ליד נס ציונה. היישוב הוקם בפרדס של האחים פאלאטניק בשטח של 350 דונם פרדס וכרם שבמרכזו בית בן שתי קומות ובאר. בתחילה עלו לנקודה 15 מתוך כ-50 חברי הקבוצה וניהלו במקום חיים שיתופיים. על פי התוכנית, היישוב לא נועד להיות שיתופי, בסופו של דבר. היישוב הוקם במסגרת התיישבות חומה ומגדל, אולם בניגוד ליישובים אחרים לא הוקמו במקום חומה ומגדל, והבית חובר לחשמל עוד לפני העלייה למקום. לאחר שנה התגוררו במקום כ-60 חברים והועבר לעיבודם שטח נוסף של כ-1600 דונם על ידי הקרן הקיימת.
בשנת 1945, לאור אי התאמת המקום לחלוקה לחלקות פרטיות, עברו חברי הגרעין לכפר ידידיה וחברי ארגון "טלמון" מעולי תימן, ארגון ראשון להתיישבות שיתופית של עולי תימן, תפסו את מקומם בנובמבר 1945. בתחילה עלו לנקודה רק הגברים ולאחר התבססות במקום ובניית בתים הובאו גם המשפחות. בשנת 1947 היישוב מנה כ-40 משפחות. בתחילה נודע היישוב כ"טלמון - גאולים" ולאחר מכן הושב השם המקורי "גאולים".
הקרב על גאולים במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות היה גאולים בקו החזית. בסוף דצמבר 1947 בעת ההתקפה על כפר יעבץ נורו יריות גם לעבר גאולים. ב-25 בינואר בערב הותקף המושב ביריות במשך שלוש שעות, מכיוון קלנסווה. התקפה נוספת אירעה במהלך חודש פברואר 1948. במרץ 1948 נורו יריות לעבר המושב ואחד הילדים נפצע. באפריל 1948 נתפס אחד מבני המושב שרעה את פרתו, נלקח לטולכרם, והושב חזרה עם פרתו.
לאחר הקרב על קיבוץ גשר, בו נחל חיל המשלוח העיראקי מפלה, פנה חיל המשלוח לגזרת השרון והשומרון. הצבא העיראקי לאחר שהעתיק את גזרת פעולתו, ובסיוע ערבים מקומיים, תקף את גאולים. בבוקר 28 במאי 1948 החלה הפגזת מרגמות על גאולים. התושבים פונו במהירות לצור משה, לקדימה ולפרדסיה. בשעה 08:00 פרצו שש שריוניות עיראקיות ובעקבותיהן פלוגת חי"ר עיראקית ובוזזים רבים מטירה, קלנסווה וטולכרם. המגינים היו מצוידים בנשק קל בלבד. תוך זמן קצר הצליחו העיראקים לכבוש את רוב המושב. רק במספר בתים בחלק המערבי הצליחו המגינים להחזיק מעמד. מצב חירום הוכרז בחזית המרכז מחשש שהעיראקים ינצלו את הצלחתם וימשיכו בתוכניתם לבתר את מדינת ישראל שזה אך קמה. גאולים היה היישוב הישראלי היחידי שנכבש על ידי העיראקים במלחמת העצמאות.
תוך זמן קצר החלה מתקפת הנגד על ידי כוח שיצא מכפר יונה בפיקודו של שאול אפק. התנהל קרב פנים אל פנים מבית לבית. הכוח העיראקי התרכז בביזה ביחד עם הכפריים ובעקבות הפתעתו מכוח המגן החל לסגת. בשעה 14:00 הופעל תותח "נפוליונצ'יק" שירה מספר פגזים לעבר קלנסווה, דבר שגרם להחשת הנסיגה של הערבים. לפנות ערב תפס כוח מגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני את גאולים והתבסס במקום.
מרגרט סקינידר
תחילת דרכה
סקינידר נולדה בסקוטלנד ב-1893 להורים אירים. היא הוכשרה כמורה למתמטיקה, והצטרפה לארגון הנשים הלאומניות האירי קומן נה מאן בגלאזגו, שם גם הייתה מעורבת בתנועה הסופרג'יסטית. באופן אירוני, היא למדה לירות במועדון ירי שבמקור נועד להכשיר נשים ליטול חלק בהגנה של האימפריה הבריטית. במהלך ביקורים באירלנד הכירה סקינידר את המנהיגה הרפובליקנית קונסטנס מרקייביץ', ובהשפעתה, החלה להבריח נפצים וציוד להכנת פצצת לדבלין לקראת מרידת חג הפסחא של 1916. היא החביאה את הנפצים בכובעה, ועטפה חוטי הפעלה סביב גופה. יחד עם מדלן פרנץ'-מאלן, היא יצאה להרים סביב דבלין כדי לבצע ניסויים בדינמיט.
כשמרקייביץ' הראתה לסקינידר את שכונות העוני של דבלין, היא כתבה: "אני לא מאמינה שיש מקום גרוע מזה בעולם". הרחוב היה "מלא בשפכים וזבל", והבנייה "מלאה בחורים כאילו ספגה אש".
מרידת חג הפסחא
בהתקוממות, פעלה סקינידר לסירוגין כגששת, קשרית (לעיתים לבושה כבן) וצלפית. היא לקחה חלק בפעולה נגד הצבא הבריטי שהיה מוצב במכללה למנתחים בסנט סטיבן גרין, תחת פיקודם של הגנרל מייקל מאלין ומרקייביץ'. על פי הדיווחים היא הייתה צלפית מצוינת. היא נפצעה קשה כשהיא נורתה שלוש פעמים בעת שניסתה להצית בתים ברחוב הארקורט כדי לחסום את נסיגתם של החיילים הבריטים שהציבו מכונת ירייה על הגג של כנסיית האוניברסיטת.
עמיתתה בקומן נה מאן, נורה קונולי אובריאן, תארה בכתביה את התפקיד המרכזי ששיחקה סקינידר בקרב, כמפקדת יחידה שיצאה לתקוף קן צלפים. באוטוביוגרפיה שלה Doing my bit for Ireland ("עושה את חלקי עבור אירלנד") סקינידר תיארה את התפקיד שלה כצלפית בסנט סטפן גרין:
נשיא שין פיין לשעבר, ג'רי אדמס, ציטט את סקינידר בנאומו לכנס הארצי (Ard Feis) של המפלגה ב-2006.
לאחר פציעתה נעצרה סקינידר, ואז אושפזה בבית חולים למשך מספר שבועות. בעת שהמתינה לטיפול, היא נמלטה, והצליחה לחזור לסקוטלנד.
פעילות לאחר ההתקוממות
סקינידר חזרה לדבלין מאוחר יותר באותה שנה, ומשם נמלטה מפני מעצר לארצות הברית. משם, היא גייסה כספים עבור המאבק הרפובליקני, וערכה הרצאות יחד עם נשים אחרות שנלחמו במרד הפסחא. בעת שהותה בניו יורק כתבה ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלה. ב-1917 חזרה לדבלין, וחזרה ללמד. במהלך מלחמת העצמאות האירית היא נעצרה ונכלאה בכלא קילנמן. יחד עם עוד עשרות נשים שנכלאו שם, היא מחתה על התנאים הקשים בהם הוחזקו האסירות, אשר לא הובא נגדן כל כתב אישום. במלחמת האזרחים היא שימשה כאחראית השכר של הצבא הרפובליקני האירי עד ששוב נעצרה ב-1923. בכלא, היא הייתה למנהלת הכשרת האסירות.
המשך חייה
לאחר שחרורה מהכלא, היא עבדה כמורה עד יציאתה לגמלאות בשנת 1961. היא הייתה לנשיאת איגוד המורים הארצי בשנת 1956. היא המשיכה להילחם עבור זכויות נשים – מאבק שהוביל למדיניות העלאות שכר עבור נשים וגברים יחידנים ב-1949. היא הייתה חברה בוועדה המייעצת לאירועי 50 שנה למרידת 1916 בשנות ה-60. בשנותיה האחרונות התגוררה בגלנגרי, במחוז דבלין. היא נפטרה ב-10 באוקטובר 1971 ונקברה ליד הרוזנת מרקייביץ' במתחם הפעילים הרפובליקנים בבית הקברות גלאסנווין, שבדבלין.
Mein Gott, wie lang, ach lange, רי"ב 155
Mein Gott, wie lang, ach lange (בעברית: אלוהי, עד מתי, אהה עד מתי), רי"ב 155, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. הוא ביצע אותה לראשונה ב-19 בינואר 1716, לכבוד יום ראשון השני שלאחר חג ההתגלות.
היסטוריה ומילים
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה שהלחין באותה שנה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ומהבשורה על-פי יוחנן שעוסקים בסיפור החתונה בקנה. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לרוב הקנטטות של באך בתקופה זו. הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב פאול ספרטוס (Paul Speratus), משורר גרמני בן המאה ה-16. הטקסט מזכיר את היין מסיפור החתונה ומשתמש בו כדימוי לחוסר הקיים ללא האמונה בישו ולשמחה שהוא עשוי להביא.
בדומה לחלק מהקנטטות שלו מתקופה זו, באך ביצע אותה שוב בעת שעבד בלייפציג, בינואר 1724.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1886 בכרך 32 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בצורה מסודרת בין השנים 1850–1900.
מבנה והרכב מוזיקלי
הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס, למקהלה בת ארבעה קולות ולתזמורת הכוללת בסון, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. ככל הקנטטות שלו בשנה הקודמת, גם הנוכחית מורכבת מאריה ורצ'יטטיב לסירוגין, והסיום הוא כורל. לקנטטה חמישה חלקים:
הקלטות
היצירה לא הוקלטה רבות, רק כתשע פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
מרתון דרך החיים
מרתון החורף הבינלאומי "דרך החיים" (ברוסית: Международный зимний марафон «Дорога жизни» ) היא תחרות ריצה בה לוקחים חלק ספורטאים מקצועיים וחובבי אתלטיקה. האירוע, המתוזמן בקנה אחד עם תבוסת הכוחות הנאצים ליד לנינגרד והסרת המצור, מתקיים מדי שנה ביום ראשון האחרון בינואר. מסלול המרתון עובר לאורך כביש התחבורה האגדי דרך החיים, שבשנות המלחמה חיברה את לנינגרד הנצורה עם שאר המדינה.
מארגן המרתון הוא הארגון הציבורי האזורי "התאחדות הספורט של אתלטיקה של סנקט פטרבורג". הסיוע בארגון וניהול המרתון מתבצע על ידי הוועדה לתרבות פיזית וספורט של סנט פטרבורג, הוועדה לתרבות פיזית וספורט של מחוז לנינגרד, הנהלת נפת קלינין ומנהלת "המחוז העירוני וסבולוז'סק" במחוז לנינגרד.
במסגרת התחרות נערכת ריצת מרתון למרחקים הבאים: 42,195 ק"מ ו-5 ק"מ. מסלול 42,195 ק"מ יוצא מגדות אגם לדוגה ליד אנדרטת שבירת הטבעת, מסלול 5 ק"מ מתחיל בעיר וסבולוז'סק. שני המסלולים מסתיימים באנדרטת פרח החיים.
היסטוריה
המרתון התחיל ב-21 בינואר 1970, כאשר רץ המרתון הסובייטי המפורסם, תושב לנינגרד הנצורה, גריגורי איוואנוביץ' קולגאשקין, ביום הולדתו, יחד עם רצים דומים - מדריך החינוך הגופני אולג אויבייב, סמל התותחנים הוותיק במלחמה, דמיטרי קיטאיצב ואחרים ביצעו את ריצת המרתון הראשונה בדרך החיים.
הרצים כיסו מסלול בן 39 קילומטר מאנדרטת שבירת הטבעת, שנמצאה במקום בו המשאיות ירדו מהחוף אל קרח לדוגה, אל אנדרטת פרח החיים ברובע העירוני רז'בקה, משם החל החלק הקרקעי של דרך החיים.
בשנת 1975, המרתון זכה להכרה לאומית והחל להתקיים בקביעות ובשנת 1991 הוא קיבל מעמד בינלאומי.
בשנות השמונים הגיעו למרתון עד 3,000 משתתפים. דרך החיים נחשב למרתון ייחודי, שכן הוא נערך בחורף. למרות תנאי מזג האוויר הקשים, התחרות מעולם לא בוטלה. בשנים 1980 ו-1985, בגלל כפור קשה, אורך המסלול הצטמצם ל-30 קילומטר.
במשך זמן רב ניתן היה להשתתף במירוץ על ידי הרשמה ממש ביום המרוץ. אך הפופולריות הגוברת של המירוץ הובילה לכך שבשנת 2016 מספר המשתתפים החל להיות מוגבל: עלייה נוספת במספר נשענת על קשיים ארגוניים: יש להעביר את משתתפי המירוץ לנקודת ההתחלה באמצעות אוטובוסים ממרכז העיר סנקט פטרבורג (מתחנת הרכבת פינלנד) והם מחליפים לבגדי מרוץ בסמוך לנקודות ההתחלה. חפצי הרצים נותרים באוטובוסים שיוצאים לקו הסיום. לאחר כיסוי המרחק, המשתתפים עוברים באוטובוסים ונלקחים חזרה לתחנת פינלנד כשהאוטובוסים מתמלאים. מי שרוצה מובא בדרך לסאונה בחינם.
מאז 2019, בגלל קשיים ארגוניים וכלכליים מוגברים, בוטל חצי המרתון, אך מכסת המרתון הוגדלה ל-1,500 איש.
עד 1990 לא הייתה תחרות נשים.
טרף (עלה)
Stipule
התקפת כוח גס
Brute-force attack Útok hrubou silou Brute force-angreb Brute-force attack Ataque de fuerza bruta fa:حمله با زور خشن Attaque par force brute Serangan brute-force 総当たり攻撃 무차별 대입 공격 Grubios jėgos ataka Brute force Atak brute force Ataque de força bruta Brute force 穷举法
אליפות המדינות הנורדיות בכדורגל נשים
אליפות המדינות הנורדיות בכדורגל נשים (באנגלית: Women's Nordic Football Championship) הייתה תחרות כדורגל נשים בינלאומית בהשתתפות נבחרות הכדורגל של המדינות הנורדיות שנערכה בין השנים 1974 ל-1982. בתחרות הראשונה שהתקיימה השתתפו רק נבחרות הכדורגל של דנמרק, פינלנד ושוודיה, וב-1978 הצטרפה אליהן גם נבחרת נורווגיה, שהוקמה בשנה זו. הנבחרות של איי פארו ואיסלנד מעולם לא לקחו חלק בטורניר.
עקורים (סדרת טלוויזיה)
הסדרה שואבת השראה בחלקה מהסיפור האמיתי של קורנליה ראו, תושבת קבע אוסטרלית שנעצרה שלא כדין במסגרת תוכנית המעצר המנדטורית של ממשלת אוסטרליה.
עלילה
הסדרה מתרכזת בארבעה זרים במרכז מעצר להגירה "ברטון" במדבר האוסטרלי: דיילת חברת תעופה הנמלטת מפולחן ברברי, פליט אפגני שנמלט מרדיפות במדינתו, אב אוסטרלי צעיר שנמלט מעבודה חסרת משמעות ובירוקרט שנקלע לשערורייה לאומית. כאשר חייהם מצטלבים הם נדחפים לסף השפיות, ובכל זאת נוצרים קשרים רגשיים בלתי סבירים ועמוקים ביניהם.
הפצה
הסדרה שודרה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-70 בברלין. ערוץ הטלוויזיה האוסטרלי ABC העלה לראשונה את הסדרה באוסטרליה במרץ 2020, כאשר נטפליקס הפיצה את הסדרה ברחבי העולם בשירותיה החל מיולי 2020.
The Remixes
The Remixes (בעברית: הרמיקסים) הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, אשר יצא לאור ב-21 באוקטובר 1997, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק, וקולומביה רקורדס. האלבום מכיל בתוכו רמיקסים בסגנון הפופ לטיני והדאנס, שנעשו על שירים מתוך אלבומה השלישי, Pies Descalzos.
מבחינה מסחרית, זכה The Remixes להצלחה בינלאומית, ומכירותיו העולמיות מסתכמות בכמיליון עותקים, דבר אשר הופך אותו לאלבום הרמיקס החמישי הנמכר ביותר בכל הזמנים, ולאלבום הרמיקס הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים.
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד אלבומי הפופ הלטיניים, וה-21 במצעד האלבומים הלטיניים.
רקע והפקה
אלבום הרמיקס הופק על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה. הרמיקסים שנכללו באלבום נעשו על ידי מרצ'לו "ממה" מנסור, חבייר גרזה, פאבלו פלורז ופבלו פלורס. האלבום מכיל רמיקסים שנעשו עבור שירים שנכללו באלבומה השלישי של שאקירה, Pies Descalzos.
הרצועה הפותחת מתוך אלבום הרמיקסים "Shakira DJ Memêgamix", היא "רמיקס משולש", המאגד בתוכו את שלושת השירים "?Estoy Aquí", "", ו-"Pies Descalzos, Sueños Blancos".
אך על פי שמרבית הרמיקסים מתוך האלבום הוקלטו בשפה הספרדית, הקליטה שאקירה שניים גם בשפה הפורטוגזית, במטרה לשלב את שתי השפות.
ביקורות
כלפי אלבום הרמיקס הפנו מבקרי המוזיקה ביקורות מעורבות, אשר מהן היה ניתן למנות גם כמה חיוביות. מ-AllMusic, נמסר כי אלבום הרמיקס זכה לדירוג של כ-2.5 כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול. בשונה משאר אלבומיה של שאקירה, לא נכתבה עליו ביקורת.
אתר המוזיקה דיסקוגס, נתן לאלבום הרמיקס דירוג של כ-4 כוכבי זהב מתוך חמישה, על סמך 7 הצבעות בסך הכל.
הצלחה מסחרית
אלבום הרמיקס זכה להצלחה מסחרית רבה בעיקר באמריקה הצפונית. במצעד האלבומים הלטיניים שבארצות הברית, הגיע בשיאו למקום ה-21, שם שהה 20 שבועות. במצעד אלבומי הפופ הלטיניים הנמצא בארצות הברית גם כן, הגיע למקום ה-9, שם שהה 16 שבועות בסך הכול.
בספטמבר 2002, הכריז איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי כי אלבום הרמיקס זכאי לתואר פלטינה לטינית כפולה, על מכירות של כ-200 אלף עותקים במדינה. מכירותיו של אלבום הרמיקס בברזיל, מסתכמות בכ-300 אלף עותקים.בעולם, מכירותיו של אלבום הרמיקסים מסתכמות בכלמעלה ממיליון עותקים, דבר אשר הופך אותו לאחד מאלבומי הרמיקס הנמכרים ביותר בכל הזמנים ולאלבום הרמיקסים הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים.
עופר שריקי
עופר שריקי (נולד ב-1971) הוא מוזיקאי, זמר- יוצר, מלחין, מנצח, ומעבד מוזיקלי ישראלי. מנגן על מגוון רחב של כלים. מלחין לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה. מראשוני היוצרים בישראל ששילבו מוזיקה אנדלוסית עם מוזיקה פופולרית. עוסק בהדרכת הרכבים קוליים ותזמורתיים בדגש על העצמת המשמעות ואיש חינוך.
ביוגרפיה
עופר נולד בירושלים ליפה ולנגן הכינור יוסי שריקי. ממקימי התזמורת האנדלוסית. סבו היה הפייטן מאיר שריקי.
בגיל 5 התחיל לנגן על פסנתר מוזיקה קלאסית, וכשהיה נער נמשך למוזיקת רוק. כשהיה בן 13 עזב שריקי את בית הוריו ועבר ללמוד בכפר הנוער בן שמן. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל.
לאחר הצבא למד מוזיקה ב"רימון בית ספר למוסיקה", במגמת ניצוח והלחנה. לאחר מכן המשיך בלימודיו במכללת לוינסקי לחינוך במגמת הוראת מוזיקה וניצוח.
במקביל למד ניצוח ותיזמור עם המנצח מנדי רודן.
ב-1995 החל לשמש כמנהל מוזיקלי של כפר הנוער בן שמן, ושם יישם את שיטתו לחינוך דרך מוזיקה. פיתוח ביטחון עצמי, עצמאות ותחושת מסוגלות אצל ילדים אוהבי מוזיקה. ב-2020 לאחר 25 שנה ובעקבות מגפת הקורונה העולמית שהתפרצה באותה שנה, סיים את עבודתו כמנהל המוזיקלי, בזמן הזה הספיק להעמיד תלמידים רבים בניהם לירן דנינו.
ב2002 בזמן הופעתו במועדון הבארבי הבחין בכישרונו בעל המועדון שאול מזרחי, שהחתים אותו בלייבל שלו.
בשנת 2003 יצא אלבום הבכורה של שריקי, "עופר שריקי". באלבום התארחו: עידן רייכל קלידים, שי צוברי קולות. הפקה מוזיקלית: עובד אפרת. האלבום יצא בהפצת חברת התקליטים הליקון.
האלבום כולל 10 שירים שאת רובם כתב, הלחין, ועיבד עופר. השירים מהאלבום, זכו להצלחה, ובמיוחד השיר "המחלקה לזיהוי פלילי", שהוכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ ואף נבחר להיות הפקת הווידאו קליפ הראשונה של ערוץ 24 שהוקם באותה תקופה.
באותה שנה נבחר עופר על ידי גלי צה"ל להשתתף בפרויקט עוד מעט נהפוך לשיר. עופר הלחין את שירו של החייל טל גורדון "לגרש את הצער".
הוא העמיק בהכרת המוזיקה האנדלוסית והיה למנצח על תזמורת אנדלוסאלם שמופיעה על במות ברחבי ישראל.
ב-2004 השתתף שריקי באלבומו הראשון של עידן רייכל "הפרויקט של עידן רייכל" כנגן גיטרות וכזמר.
ב2005 בנצי שירה מנכל התזמורת הקאמרית הישראלית יצר סרט דוקומנטרי על האומנים המבטחים בישראל ובניהם עופר שריקי.
ב-2008 המשיך את שיתוף הפעולה עם רייכל והשתתף כזמר אורח באלבום נוסף של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", בשיר "רוב השעות".
הלחנה לטלוויזיה, קולנוע ותאטרון
ב-2010 כתב מוזיקה מקורית העונה השלישית של סדרת הדוקו-ריאליטי "TLV - עושים את תל אביב" ששודרה ב-HOT בידור.
ב-2012 הלחין מוזיקה מקורית עבור הצגת הילדים "ממתקיה בין ההרים" תיאטרון פסיק.
ב-2012 הלחין וכתב את מילות השיר "שירו של ניוטון" ביחד עם חנן סביון וגיא עמיר עבור סדרת הטלוויזיה "עספור". השיר בוצע על ידי להקת "בית הבובות" והוכנס כרצועת בונוס לאלבומם שיצא ב-2014.
ב-2013 הלחין ועיבד את המוזיקה עבור סדרת הטלוויזיה "שנות ה-80". שיצרו שלום אסייג ומני אסייג. עופר קצר שבחים על המוזיקה שלו, שהיא נוסטלגית ועדכנית כאחד. בעקבות ההצלחה הלחין גם את המוזיקה והפתיח לסדרת הטלויזיה הממשיכה את העלילה "שנות ה 90"  ולאחר מכן גם לסרט הקולנוע שבה בעקבות ההצלחה הגדולה  של הסדרות הנקרא "ההילולה".
ב-2015 הלחין ועיבד את המוזיקה עבור הסרט הדוקומנטרי האמריקאי The Hope: The Rebirth of Israel שהיה מועמד לפרס אמי.
ב2016 השתתף במופע מחווה לעוזי חיטמן בתאטרון הקאמרי.
ב-2017 הלחין ויצר את המוזיקה עבור הסרט הדוקומנטרי האמריקאי "In Our Hands: The Battle for Jerusalem"
ב-2018 הלחין ויצר מוזיקה ושירים מקוריים עבור סדרת הטלוויזיה "מה בכריש?". סדרת טלוויזיה קומית ישראלית לילדים שיצרו חנן סביון וגיא עמיר וביים עודד רז ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות HOT. את השירים ביצעו כוכבי הסדרה.
ב-2022 הלחין ויצר את המוזיקה עבור סדרת הטלוויזיה "שנות ה-90" שיצר שלום אסייג ומשודרת ברשת 13.
ב-2023 יצר עיבוד אנדלוסי לשירה של יסמין מועלם "כמה מתוק" עבור תוכנית טלוויזיה ישראלית קארפול קריוקי בהנחיית אודי כגן.
ב-2023 הלחין ויצר את המוזיקה עבור סרט הקולנוע "ההילולה" שמבוסס על סדרות הטלויזיה המצליחות שנות ה-80 ושנות ה-90.
משפחתו
שריקי מתגורר בקיבוץ חולדה. הוא נשוי ולו שלושה ילדים.
אלברט שמידט
תחילת דרכו
שמידט נולד ב-2 באפריל 1861 בעיר פוזן שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. כיום שם העיר פוזנן והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. ב-1878 הוא נרשם ללימודים בבית הספר לקצינים בווינה ואז באקדמיה הצבאית הטרזיאנית ולאחר מכן התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ברגימנט הרגלים ה-32 בדרגת לויטננט. ב-1883 הוא השתתף במערכה לדיכוי מורדים מוסלמים בבוסניה והרצגובינה, ולאחריה הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בין השנים 1885-1887 עבר קורס קצינים נוסף בווינה, וב-1890 הועלה לדרגת האופטמן. לאחר מכן הועבר למטה בריגדת חי"ר, וב-1896 הועלה לדרגת מיור. ב-1900 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה לראש מטה בריגדת חי"ר. ב-1903 הועלה לדרגת אוברסט וממרץ 1906 עד אפריל 1900 שימש כראש מטה הקורפוס ה-8 בפראג. ב-1 בנובמבר 1909 הוא קודם לדרגת גנרל מיור, והוענק לו תואר האצולה "פון גאורגנג". ב-31 באוקטובר 1912 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-43 שחנתה בצ'רנוביץ.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נפרסה הדיוויזיה של שמידט בחזית המזרחית כחלק מהקורפוס ה-12 של הרמן קבש אשר בתורו היה חלק מהארמייה השנייה של אדוארד פון בהם-ארמולי. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב גליציה וקרב למברג, ובאביב 1915 השתתף במתקפת הקרפטים. במאי 1915 הוא החליף את קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש בתפקיד מפקד הקורפוס הרביעי שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-7 במאי 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ביוני של אותה שנה הותקף הקורפוס שלו בידי הארמייה הרוסית ה-11 במסגרת מתקפת ברוסילוב, והתמוטט כליל. בשל כך הוא הודח מתפקידו. בסתיו 1917 הוא הפך לממונה על הצנזורה הצבאית. הוא עזב את הצבא עם סיום המלחמה ב-1918.
לאחר המלחמה התגורר שמידט בבאד אישל עד מותו ב-29 באפריל 1930 בגיל 69.
הקורפוס ה-14 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-14 (באדן) (בגרמנית: XIV. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא באדן, אשר היה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-30 בספטמבר 1870 לקראת המצור על שטרסבורג במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, והועמד תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים אוגוסט פון ורדר. לאחר נפילת שטרסבורג, השתתף הקורפוס במצור על בלפור ובקרב וילרסקסל. ב-15 בינואר 1871 תקף גנרל שארל דניס בורבאקי את הקורפוס לאורך נהר ליסאיין, אולם לאחר קרב בן שלושה ימים הוא נסוג עם צבאו לשווייץ. במרץ 1871 פורק הקורפוס, אולם ב-1 ביולי אותה שנה הוא הוקם מחדש, והצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית כקורפוס ה-14.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. בסוף ספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית באזור אראס, ולחם בקרב אראס (1914). לאחר מכן הועבר הקורפוס לשמפאן, שם נטל חלק בקרב שמפאן השני בשנת 1915, ובשנת 1916 הוא השתתף לתקופה קצרה בקרב על הסום. בהמשך השתתף הקורפוס בקרב איפר השלישי ובמתקפת האביב הגרמנית כחלק מהארמייה השנייה. לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה, ובמהלך מתקפת מאה הימים הוא נלחם כחלק מהארמייה ה-18.
מרתון הלילות הלבנים
המרתון הבינלאומי הלילות הלבנים הוא מרתון שנתי בסנקט פטרבורג, והמרתון העיקרי בצפון-מערב רוסיה. אחד מארבעת המרתונים הרוסים - חברי איגוד המרתונים והמרוצים הבינלאומיים, מבחינת מספר רצי המרתון שסיימו בשנת 2013, נמצא במקום השני (מאחורי מוסקבה, אך לפני מרתון סיביר).
היסטוריה
לראשונה, מרתון הלילות הלבנים נערך בלנינגרד בשנת 1990. בתחילה, המרתון הוגדר כמרתון לילי, הרצים התחילו בשעה 23:00 וסיימו למחרת בבוקר. עם זאת, בשנים האחרונות נערך ביום ראשון בבוקר מרתון הלילה הלבן (בשנת 2017 החל המרתון בשעה 8:00 ). מגבלת הזמן להתגברות על המרתון היא 6 שעות.
מסלול
מסלול המרתון נערך בטבעת אחת לאורך החלק המרכזי של העיר על רקע מונומנטים אדריכליים מפורסמים כמו קתדרלת איסק, פרש הברונזה, הסטרלקה של האי וסילי, מבצר פיטר ופול, הגן הבוטני, תיאטרון הדרמה הגדול, נבסקי פרוספקט, מנזר אלכסנדר נבסקי ועוד.
יחסי החוץ של הרפובליקה של קונגו
במשך שני העשורים שקדמו לוועידה הלאומית של קונגו ב-1991, הייתה המדינה במחנה הסוציאליסטי, בעלת ברית בעיקר של ברית המועצות ושל מדינות גוש מזרחיות אחרות. קשרי סיוע חינוכיים, כלכליים וזרים, בין קונגו לבין בעלי בריתה המזרחיים, היו נרחבים, כאשר הצבא הקונגולי וכוחות הביטחון קיבלו סיוע משמעותי, סובייטי מזרח-גרמני וקובני.
לאחר התפרקות ברית המועצות ואימוץ הדמוקרטיה הרב-מפלגתית בשנת 1991, היחסים הדו-צדדיים של קונגו עם בעלות בריתה הסוציאליסטיות לשעבר הפכו לפחות ופחות חשובים. צרפת היא כיום השותפה הגדולה ביותר של קונגו, אשר תורמת ומסייעת באופן משמעותי בפן הכלכלי.
קונגו-ברזוויל היא חברה בבית הדין הפלילי הבינלאומי עם הסכם חסינות דו-צדדית של הגנה על הצבא האמריקני.
הרפובליקה של קונגו חברה במספר ארגונים בינלאומיים, כגון האו"ם, ארגון אחדות אפריקה, הבנק לפיתוח אפריקה, גאט"ט (GATT), ועדת הכלכלה של מדינות מרכז אפריקה, איחוד המכס והכלכלה במרכז אפריקה, ארגון הקפה הבינלאומי, איגוד מדינות מרכז אפריקה, אינטרפול, המדינות הבלתי-מזדהות, ו-G77.
Stoned at the Nail Salon
Stoned at the Nail Salon הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הניו זילנדית לורד. השיר יצא לאור ב-21 ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Solar Power. השיר נכתב והופק על ידי לורד וג'ק אנטונוף.