cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רעות פרסטר
עבודותיה
ב-2011 נערכה תערוכת יחיד נוספת של פרסטר בגלריה נלי אמן - "הלוחם והנער", אוצרת: סיגל ברקאי. בתערוכה הוצגו צילומים, עבודות וידאו ואובייקטים המיצגים את התרשמותה מפעילות חבורת גברים שהתמחו בתורות לחימה עתיקות והם מחנכים באמצעותן ילדים ונערים בעלי לקויות למידה.
בשנת 2015 ערכה פרסטר תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין בשם "קנולר אביזרי אופנה". פרסטר העמידה במוזיאון דוכן למכירת אביזרי סדקית שכלל חומרי עבודה מפוזרים וקיר עמוס בקופסאות, כשעל חזית כל קופסה מופיעה דוגמת האביזר שבתוכה. כל אלה הגיעו מהחנות המשפחתית הוותיקה "קנולר אביזרי אופנה". התערוכה כללה גם קיר נוסף של קופסאות אביזרים ושני סרטי וידאו.
ביולי 2018 הציגה את תערוכת היחיד "COMEBACK". התערוכה כללה סדרה של קופסאות מוארות, עליהן הוקרנו שקופיות של עבודות מוקדמות שלה, כהשתקפות של השתקפות.
פביאן בארטז
פביאן בארטז (בצרפתית: Fabien Barthez - IPA: [fa.bjɛ̃.baʁ'tɛz]; נולד ב-28 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
בארטז שיחק בליגות הבכירות באנגליה ובצרפת ואף כיכב בנבחרת צרפת, עימה זכה במונדיאל 1998. לצד יכולת גבוהה שהביאה אותו לצמרת הכדורגל העולמי, ידוע בארטז בנטייתו לכאורה "לפשל" במקרים רבים, להשמיט כדורים או להכשל בניסיון עצירת בעיטה פשוטה יחסית לכיוון שערו. כישלונות אלו זכו לכינוי "בירטוזים". עוד הוא ידוע בשל קרחתו המבריקה, שהפכה לסימן ההיכר שלו.
בארטז פרץ לתודעת הקהל עת שיחק במועדון הכדורגל טולוז בשנת 1991. עונה לאחר מכן הוא נרכש על ידי קבוצת אולימפיק מרסיי ובעונת 1993 כבר זכה עם הקבוצה באליפות צרפת ובגביע. ב-1994, שתי עונות לאחר מכן, ירדה מארסיי ליגה עקב פרשיות שחיתות בהנהלתה. בארטז דבק בקבוצתו והצליח להובילה לעלייה לליגה הראשונה בתוך עונה אחת בלבד.
בסיום אותה עונה עבר בארטז בצעד מפתיע לקבוצת מונקו, שם שיחק במשך חמש עונות ובמהלכן זכה בשתי אליפויות. בשנת 2001 הביא אותו סר אלכס פרגוסון למנצ'סטר יונייטד, שם שיחק במשך ארבע עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה בארטז לא שותף כלל, עקב סכסוך שהתגלע בינו לבין הנהלת המועדון. עם מנצ'סטר הוא זכה בשתי אליפויות, ב-2001 וב-2003. בעונת 2004 חזר בארטז למארסיי, שם שימש כשוער הראשון במשך שלוש עונות.
בארטז הודיע על פרישה ב-5 באוקטובר 2006, אחרי מספר חודשים בהם ניסה לשווא למצוא לעצמו קבוצה, אך לאחר מספר חודשים הצטרף לקבוצת נאנט כדי לעזור לה להישאר בליגה העליונה. הוא לא הצליח במשימתו, וקבוצתו ירדה לליגת המשנה בסיום אותה עונה.
בשנת 2012 נבחר לנשיא כבוד של קבוצת הכדורגל לוזנאק ומחודש דצמבר 2013 משמש בארטז מנכ"ל הקבוצה.
יחסי טובאלו–צרפת
ביקורים מדרג גבוה
מר לטוואלה מטיה, שר האוצר של טובאלו, השתתף בפסגת צרפת-אוקיאניה השלישית בנומאה, קלדוניה החדשה ב-31 ביולי 2009. ב-27 באוגוסט 2011, נכח מושל טובאלו, בטקס הפתיחה של משחקי הפסיפיק בנומאה, קלדוניה החדשה, בנוכחות נשיא הרפובליקה הצרפתית ניקולא סרקוזי.
ראש ממשלת טובאלו, מר אנלה סופואגה, השתתף ברב שיח בין מדינות האוקיינוס השקט בהובלת נשיא הרפובליקה הצרפתית בנומאה, ב-17 בנובמבר 2014.
משפט (בלשנות)
משפט הוא מבע שפתי המורכב ממילה אחת או יותר.
המבנה והמשמעות של המשפט קשורים זה בזה ויוצרים יחדיו את היחסים התחביריים שלו. הסמנטיקה עוסקת בין היתר במשמעויות של המשפט וחלקיו השונים.
בכתב נהוג להפריד בין משפטים שונים בטקסט בעזרת סימני פיסוק מתאימים. לדוגמה: נקודה, סימן שאלה או סימן קריאה. בדיבור ניתן לעיתים להבחין בגבולות המשפטים בעזרת ההנגנה שלהם, אם כי הבחנה זו נוטה להיות מטושטשת יותר.
הפסוקית היא אחת מיחידות המשפט. יכולות להיות מספר פסוקיות בתוך משפט בודד.
בשפה העברית על מנת להחשיב רצף של מילים כמשפט נדרש ברצף זה פועל, ובמקרים מסוימים ניתן במקום פועל להכניס תואר או שם עצם אך אלו פחות מצויים.
דוגמה: "כיס שולחן מעל חלון" לא נחשב כמשפט מכיוון שאין בו פועל.
דוגמה: "הנערה יפה" נחשב כמשפט מכיוון שהתואר מחליף מקומו של פועל.
סוגי משפטים
קיימים מספר סוגים של משפטים, אשר ניתן לסווג אותם בדרכים שונות.
משפטים פעליים ושמניים
אחת הדרכים להבחין בין משפטים היא לבדוק האם אחת מהמילים המרכיבות את המשפט היא פועל:
חלוקה לפי מאפייני הפסוקיות
כמות הפסוקיות במשפט ואופן התקשרותן זו לזו יוצרים סוגים שונים של משפטים:
הגדרות שונות
הדקדוק המסורתי נוהג לעיתים להגדיר משפט כ"רצף מילים (מילה אחת אינה נחשבת כמשפט) המייצג מחשבה שלמה", או הגדרות דומות אחרות. אלא שהגדרה שכזו היא כמעט חסרת ערך: מהי "מחשבה שלמה"? והאם באמת מחשבה שלמה היא בהכרח משפט? ניסיון להגדיר באופן מדויק וברור מהו משפט מתברר כמשימה קשה ביותר.
גם הגדרות בנוסח "משפט הוא צירוף של נושא ונשוא" הן חסרות ערך, כי כדי להגדיר מהו נושא חייבים להגדיר תחילה מהו משפט (נושא הוא בהכרח נושא של משפט, ולא ניתן להגדיר נושא בלי להניח מראש שיודעים מהו משפט). לכן, זוהי הגדרה מעגלית.
הדקדוק הגנרטיבי ניגש לשאלה זו בצורה שונה. ראשית, משפט הוא מבנה תחבירי, והגדרת משפט אינה מתבססת על המשמעות או על מטרת השימוש. שנית, משפט הוא לא יותר מאשר סוג ספציפי של צירוף תחבירי. כשם שצירוף שמני או צירוף פועלי ניתנים להגדרה באופן מבני לחלוטין (למשל, צירוף של מיידע ושם עצם הוא צירוף שמני), ניתן להגדיר גם משפט באופן מבני. למשל, צירוף שמני שאחריו צירוף פועלי המתאים לו במין ומספר יהיה משפט.
מובן שזו רק דוגמה לסוג אחד, פשוט במיוחד, של משפט; ויש צורך לוודא שמתקיימים כל התנאים המבניים האחרים כדי שניתן יהיה לקבוע שמדובר במשפט תקין. למעשה, לא תהיה זו הגזמה להגיד שהתחביר הגנרטיבי כולו מהווה מסגרת תאורטית שלמה שבאה לענות על השאלה "מהו משפט", ותשובה מלאה לשאלה זו אפשרית רק על סמך הבנה מעמיקה של כל פרטי התאוריה.
העובדה שמשפט משמש לעיתים קרובות להבעת רעיונות היא עובדה פרגמטית: המבנה התחבירי שנקרא "משפט" מקבל משמעות באופן שיטתי, לפי חוקי הסמנטיקה הקומפוזיציונלית; וכללי השימוש בשפה קובעים לאיזה סוג של הקשר מתאים כל סוג של משמעות. בפרגמטיקה מבחינים בין משפט, שהוא קבוע ונושא משמעות קבועה לבין מבע, הנמצא רק בהקשר של מקום וזמן.
עידן הקרח הקטן
עידן הקרח הקטן (או תקופת הקרח הקטנה; בראשי תיבות: תק"ה) הוא כינויה של תקופה של התקררות שנמשכה בערך מהמאה ה-14 ועד לאמצע המאה ה-19. התקררות זו הביאה לסיום תקופה חמה באופן יוצא דופן הידועה כאופטימום האקלים הימי-ביניימי . היו שלוש נקודות מקסימום בעידן הקרח הקטן, בערך ב־1650, 1770 ו־1850, כשביניהן היו תקופות של התחממות קלה.
בתחילה חשבו כי תקופת הקרח הקטנה הייתה תופעה גלובלית; כיום הדבר פחות ברור. יש שאומרים כי היא התרחשה רק בחצי הכדור הצפוני ולא בכל העולם.
חצי הכדור הצפוני
תקופת הקרח הקצרה גרמה לחורפים קרים מאוד בחלקים שונים של העולם, אך היא תועדה בעיקר באירופה ובצפון אמריקה. באמצע המאה ה-17, הקרחונים באלפים השווייצרים התקדמו, כשהם בולעים בתים והורסים כפרים. נהר התמזה והתעלות והנהרות של ארצות השפלה קפאו בדרך כלל בחורף, ואנשים גלשו על הקרח. על נהר התמזה התקיים מידי חורף "יריד כפור" , במהלכו העמידו רוכלים עגלות ודוכנים על גבי הנהר הקפוא. בזכות היותו אירוע ציבורי, נותרו מספר ציורים המתעדים את יריד הכפור על התמזה. בחורף של 1780, נמל ניו יורק קפא, כך שאנשים יכלו ללכת ברגל ממנהטן לסטטן איילנד. קרחונים הצפים בים בסביבות איסלנד הגיעו לקילומטרים רבים לכל כיוון, וסגרו את הנמלים של האי לספנות. הקרח בחוג הארקטי הגיע כל כך רחוק דרומה שישנן עדויות של סירות אסקימואים שהגיעו לסקוטלנד.
ברבות מהשנים האלו כמות השלג הייתה גדולה הרבה יותר ממה שתועד לפני או לאחר מכן, והוא נותר על הקרקע למשך חודשים רבים מעבר למצב כיום. קייצים ואביבים רבים היו קרים ורטובים מהרגיל, אם כי היו שינויים רבים בין השנים השונות. היה צורך לשנות את הרגלי החקלאות באירופה על מנת להתאים את הגידולים לתקופת הגידול הקצרה יותר, והיו שנים רבות של רעב ומחסור. סופות קשות גרמו לשיטפונות נרחבים ולהרוגים רבים. חלק מאלה הביאו לאיבוד קרקעות לצמיתות בחוף הדני, הגרמני וההולנדי.
עד לתחילת המאה ה־19 כבר מופו כל הקרחונים. בדרום ובצפון קווי השלג, כלומר קוי הגבול בין שטחים בהם יש שלג ושטחים בהם אין שלג, היו נמוכים בכ-100 מטרים ממצבם ב־1975.
באתיופיה ובמאוריטניה היה שלג קבוע על פסגות הרים בהם כיום אין שלג. טימבוקטו, עיר חשובה על דרך השיירות הטרנס-סהרית, הוצפה לפחות 13 פעמים על ידי נהר ניז'ר, ואין תיעוד של הצפות כאלה עד אז או מאז. בסין הפסיקו לגדל גידולים המתאימים למזג אוויר חם כמו תפוזים, במקומות שבהם גידלו אותם במשך מאות שנים. בצפון אמריקה, המתיישבים האירופיים הראשונים דיווחו על חורפים קשים ביותר.
אדריכלות
סדרת תקופות הקור היחסיות שהחלה בשנת 1650 שינתה לחלוטין את אורח הבנייה האירופי. עד לתקופה זו כללו הבתים חדר מרכזי רב־תכליתי שאח בערה במרכזו. החל מתקופה זו ועד לתחילת המאה העשרים הבתים חולקו לחדרים קטנים שבכל אחד מהם בערה אח. רק במאה העשרים החלו האדריכלים המערביים לאחד מחדש את חדר האורחים, פינת האוכל והמטבח.
החלוקה של אזורי השינה בבית לחדרי שינה פרטיים, השתרשה עמוק בתרבות ולא חלפה מן העולם. שינוי זה הכניס לתרבות הכרה עמוקה בפרטיותו של האדם.
דפוסי האקלים
בצפון האוקיינוס האטלנטי אדמת סחף שהצטברה מאז סוף תקופת הקרח האחרונה לפני כ־12,000 שנה מראה על גידול תקופתי בכמות הסחף גס-הגרגר שהגיע מקרחונים שנמסו במה שהיום הוא ים פתוח, כאשר כל 1,500 שנה בערך יש התקררות תקופתית של 1–2 מעלות צלזיוס. הפעם האחרונה שהתקררות כזו אירעה הייתה בתקופת הקרח הקטנה. אפשר להבחין בתופעות דומות גם באדמת הסחף בחופי אפריקה, אך שם נראה שתנודות הטמפרטורה היו גדולות יותר, בין 3.5 ל-8 מעלות.
גורמים
מדענים זיהו שני גורמים לתקופת הקרח הקטנה, המנותקים למערכות האוקיינוס-אטמוספירה-אדמה: הפחתה בפעילות הסולרית וגעשיות מוגברת. מחקר מתבצע כיום על גורמים אפשריים אחרים כגון שינויים פנימיים במערכת האקלימית, וגורמים אנושיים. יש הסבורים כי גם להקטנת האוכלוסייה עקב המוות השחור, המיתה הגדולה ולירידה בהיקף החקלאות, הייתה השפעה על הארכת תקופת עידן הקרח הקטן.
פעילות סולרית
האסטרונום אדוארד מאונדר גילה ירידה ניכרת במספר כתמי השמש בשנים 1645–1715, באמצעה של תקופת הקרח הקטנה. היו שנים בטווח זה שלא היו בהן כתמים כאלה כלל. תופעה זו נקראת המינימום של מאונדר (או Prolonged sunspot minimum).
לא הוכח קשר ישיר בין ההפחתה בכמות כתמי השמש לבין ההתקררות, אך ההקבלה בתאריכים אומרת דרשני. אינדיקטורים נוספים לפעילות סולרית נמוכה בתקופה זו הם רמות הפחמן-14 והבריליום-10.
פעילות געשית
במהלך תקופת הקרח הקטנה התקיימה פעילות געשית מוגברת ברחבי העולם. בעת התפרצות געשית פולט הר געש אפר געשי המגיע גבוה לתוך האטמוספירה ויכול להתפשט על פני כל כדור הארץ. ענן אפר זה יכול לחסום חלק מהקרינה הסולארית, וכך לגרום לחורף געשי – התקררות גלובלית העשויה להימשך זמן רב לאחר ההתפרצות. כמו כן, בהתפרצות נפלטים גזים געשיים, בהם גפרית דו-חמצנית. כשהגז מגיע לאטמוספירה, הוא הופך לחלקיקי חומצה גופרתית שמחזירים את קרני השמש. ההתפרצות בשנת 1815 של הר טמבורה באינדונזיה העלתה אפר רב לאטמוספירה; השנה שאחר כך, 1816, נודעה כשנה ללא קיץ, כאשר ירד שלג אף ביולי ויוני בניו-אינגלנד ובאנגליה.
משה קפטן
משה קפטן (נולד ב-27 ביוני 1971) הוא במאי תיאטרון ותוכניות מציאות. מכהן כמנהל האמנותי בפועל של תיאטרון הבימה ובמאי תוכניות טלוויזיה, כגון: הזמר במסכה, הישרדות אקס פקטור ו-The Voice. בשנת 2019 היה שותף לבימוי האירוויזיון שהתארח בתל אביב, וביים את התכנית האמנותית במופע טלוויזיוני זה.
ביוגרפיה
קפטן גדל בבת-ים כבן בכור והתחנך בישיבת בני עקיבא "אדרת". במסגרת שירותו הצבאי פיקד על מקהלת הרבנות הצבאית ואף השתתף כזמר בלהקה. בגיל 27 יצא בשאלה. בהמשך, סיים לימודי תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 ביים לראשונה את מופע הפסטיגל, ובשנת 2000 נבחר לשמש כבמאי משנה להפקת "עלובי החיים" בהפקה מסחרית במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. בשנת 2006 זכה בפרס הבמה לילדים ונוער, עבור בימוי ההצגה "שומבצל" בתיאטרון המדיטק. בשנת 2007 מונה לתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון המדיטק, במתחם המדיטק בחולון וכיהן בתפקיד זה ארבע שנים. בשנת 2008 זכה בפרס הבמאי ע"ש יוסף מילוא, המוענק מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, התיאטרון הקאמרי ומפעל הפיס, עבור בימוי ההצגה "כנר על הגג". בשנת 2011 מונה למנהל האמנותי של פסטיבל ישראל, ירושלים. ב-2014 מונה לבמאי הבית של תיאטרון הבימה. ב-2016, עם פרישתו של המנהל האמנותי של הבימה אילן רונן מונה עד ידי דירקטוריון התיאטרון לתפקיד ממלא מקום המנהל האמנותי. החל מאוקטובר 2017 מכהן קפטן כמנהלו האמנותי של התיאטרון הלאומי.
ב-2014 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "היחידה" שבה מקימים קבוצת ידוענים להקה צבאית לכאורה, ובה שימש כבמאי הלהקה. קפטן השתתף גם בעונה השנייה של התוכנית, ששודרה בשנת 2016 וכן השתתף בעונתה השלישית, ששודרה החל מספטמבר 2018.
אחיו השני גיל קפטן הוא שחקן וזמר, ואחיו הקטן ניר קפטן, הוא שחקן, זמר-יוצר, כתב טלוויזיה, ושדרן רדיו.
עבודותיו
לאורך דרכו ביים קפטן הצגות, מחזות זמר ואופרה:
חיים אישיים
קפטן היה נשוי לשחקנית מאיה מעוז ולהם שני ילדים: מיקה ואדם.
הקרב על הבופור
הקרב על הבופור היה קרב במלחמת לבנון הראשונה, שבו כבשו חיילי צה"ל, מסיירת גולני ומפלחה"ן גולני, את מתחם הבופור, מכוח פלסטיני של אש"ף.
רקע
מבצר הבופור הוא מבצר צלבני מהמאה ה-12 שנבנה על הר סמוך לנהר הליטני, בגובה של 717 מטרים מעל פני הים. בשל מיקומו, ניתן לחלוש מהמבצר על דרום לבנון והגליל. המצודה שולטת על אצבע הגליל ועל המובלעת הנוצרית בדרום לבנון, ואש"ף הפך את המקום לנקודה אסטרטגית לשיגור רקטות אל ישראל (מאוחר יותר גם הגיעו תצפיתנים סורים אל המקום). הפלסטינים העניקו למקום משמעות נוספת בגלל שהוא הזכיר להם את ניצחון צלאח א-דין, לאחר מצור של שנתיים על הצלבנים במאה ה-12, דבר שהם המשילו לכושר העמידה שלהם נגד צה"ל. מן המבצר נהג אש"ף להפגיז במרגמות את היישובים בסביבה וקציני התותחנים שלו כיוונו את האש ממנו. המצודה הפכה לסמל בעיני הפלסטינים ואש"ף הדפיס כרזות עם תמונת המבצר, כשעל חומותיו פלסטינים חמושים. כשבועיים לפני פרוץ מלחמת לבנון, מנהיג אש"ף, יאסר ערפאת, ביקר במבצר והבטיח לאנשיו ששהו בו שאש"ף יוכל להשיג הסכם להפסקת אש תוך 36 שעות לחימה. לעומת זאת, מפקד הגיזרה מחה וטען שהלוחמים לא יוכלו להחזיק מעמד מול צה"ל זמן רב.
במקביל, סיירת גולני ביחד עם פלחה"ן גולני התאמנו רבות למבצע כיבוש הבופור בעת מלחמה, בין היתר במבצר נמרוד שברמת הגולן. פעמים רבות כמעט יצאו לוחמי הסיירת והחה"ן למבצע, אך המשימות בוטלו, דבר שגרם ללוחמים להגדיל את הציפייה לקרב כזה. על פי התפיסה שרווחה לאחר המלחמה, המבצר היווה מטרה ראשונה במעלה, עקב חשיבותו לאש"ף בהכוונת הרקטות על הגליל. לעומת זאת, קציני מודיעין אחדים של צה"ל חלקו על קביעה זו. הם הכחישו את טענת טיווח הרקטות מהמבצר, וטענו שחשיבותו היא בעיקר בהיותו איום על המובלעת הנוצרית בדרום לבנון, ולא על ישראל.
לאחר המלחמה, היו שטענו שבשל הדרך שבה פלש צה"ל ללבנון, כיבוש הבופור לא היה נחוץ. צה"ל החליט לחצות את נהר הליטני בגשר עקיה, הממוקם ממערב לבופור והרחק ממנו, וכך התאפשר לו להגיע גם לא-נבטיה (אזור בסביבת הבופור שהיווה בסיס מרכזי ללוחמי אש"ף). בנוסף, חיילי האויב לא ירו על כוחות צה"ל שפלשו ללבנון לפני כיבוש הבופור. פקודה להשהיית המבצע לכיבוש הבופור אכן נשלחה, אך מסיבה שלא הובררה לגמרי, לא הגיעה אל הכוחות.
מהלך הקרב
עם פתיחת מלחמת שלום הגליל חולקה חטיבת גולני לשני כוחות. האחד בפיקוד המח"ט, אל"ם ארוין לביא, והשני, שכלל את סיירת גולני ופלוגת ההנדסה החטיבתית, היה בפיקוד הסמח"ט סא"ל גבי אשכנזי. על כוח זה הוטל לכבוש את המבצר ואת אזור א-נבטיה. לאור ההתקדמות האיטית, חרג הכוח מלוח הזמנים, והתקיפה שתוכננה להיות לאור יום הפכה לתקיפה לילית. הכוח נע במספר נגמ"שים אל המבצר, ובדרך נתקל באש מכיוון הכפר ארנון, כפר למרגלות הבופור שהיווה בסיס נוסף לאויב. מהאש נפגע הנגמ"ש של מפקד הכוח משה קפלינסקי, קפלינסקי איבד את הכרתו, הפיקוד הועבר לסגנו, מפקד הפלחה"ן, סרן צבי ברקאי, שהוביל את הכוחות, תוך כדי לחימה, לתחתית המבצר, שם פגש את רס"ן גוני הרניק, מפקד הסיירת שסיים את שירותו הצבאי יום לפני תחילת המלחמה, התנדב על-מנת להשתתף בה וצורף לחפ"ק של הסמח"ט, אשכנזי. הרניק נע לעבר כוח הסיירת. בדרך התהפך הנגמ"ש שבו נסע והרניק, שנפצע קל, המשיך ברגל עד שפגש את ברקאי והכוח וקיבל את הפיקוד. גוני וצביקה תכננו את התקיפה מחדש כך שכל הכיבוש יהיה רגלי ללא הטנקים והנגמ"שים. סוכם שפלוגת ההנדסה תוביל ותכבוש את העמדות בחלקו הדרומי של היעד והסיירת תעבור דרכם לכבוש את חלקו הצפוני. בטרם יצאו למשימה תידרך הרניק את הכוחות במילים:
כוח פלחה"ן גולני, בפיקודו של צביקה ברקאי, והצוות הצעיר של סיירת גולני, עליו פיקד ארז גרשטיין, הגיעו אל המבצר, תוך שהם חוצים בריצה שדה מוקשים בדרך אל עמדות חיילי האויב המבוצרות בצד הדרומי. בשלב מסוים זיהו גרשטיין ולוחמיו ארבע דמויות ונצרו את האש, משום שלא היה ברור אם מדובר באויב או בחיילי צה"ל. או אז הבחין אחד הלוחמים, כי לאחת הדמויות יש זקן, דבר שהסגיר את זהותם כחיילי אויב. הצוות שב ופתח באש, הרג אותם והמשיך בתנועה לעבר היעד. תחת אש כבדה ממכונות ירייה וטילי נ"ט שנורתה מהבונקר הממוקם במרכז המבצר ומהגבעות סביבו, הצליח הכוח להקים מחסומים ולתקוף את היעדים המתוכננים, תוך השבת אש נ"ט אל מקורות הירי. לאחר שהשלימה את יעדיה העיקריים, תקפה פלוגת ההנדסה במטענים ורימונים את הבונקר, וחיסלה את חיילי האויב ששהו בו. במהלך הקרב נפצע גרשטיין קל בזרועו, אולם המשיך בלחימה עד תום הקרב.
וונג טאי סין
ווֹנְג טַאי סִין (黃大仙區) הוא תחום מנהלי בקאולון שבהונג קונג, היחיד ללא מוצא לים. שטחו הכולל הוא 9.36 קמ"ר. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 432,400 איש.
הקרב על הבופור
מהלך הקרב
במשך מספר שעות לא יכלו להגיע כוחות חילוץ ועזרה רפואית מוסקים בשל תנאי מזג האוויר והאויב שהיה בסביבה. באותו הזמן ווידאו הלוחמים שהעמדות ריקות מאויב, וגילו סולם חבלים משתלשל מהמבצר, דרכו כנראה ברחו מספר לוחמי אש"ף. בסיום הקרב, עלה אחד הלוחמים אל הקומה הגבוהה ביותר במבצר, והניף בה את דגל ישראל.
וונג טאי סין
האוכלוסייה באזור נחשבת לאחת העניות ביותר בהונג קונג. כ-85% מהתושבים מתגוררים במבני דיור ציבורי ממשלתי.
הקרב על הבופור
הראיון על הבופור
ביום שלאחר סיום הקרב, הגיע הרמטכ"ל, רפאל איתן, לבקר את החיילים ולשמוע על מחיר הדמים של הקרב. לאחר מכן, הגיעו גם שר הביטחון, אריאל שרון, וראש הממשלה, מנחם בגין, יחד עם עוד מספר צלמים ועיתונאים, להם אמר שרון שהקרב נגמר ללא אבדות לצד הישראלי. בראיון מצולם ששודר בטלוויזיה הישראלית מנחם בגין הביע התעניינות במחבלים שהתבצרו במבצר, ושאל: "היו להם מכונות ירייה?", אף שבאותה תקופה שימש המונח "מקלע". שאלה זו הפכה סמל לניתוק בין ראש הממשלה לבין הדרג הצבאי במלחמה. הרושם שהותיר הראיון כי לא היו הרוגים לצה"ל גרר את רעיה הרניק אמו של סרן גוני הרניק (הועלה בדרגה לאחר נפילתו בקרב) להתחיל במחאה, ראשונה מסוגה בישראל כאם שכולה המוחה נגד מדיניות הממשלה. רעיה הייתה משוררת שכתבה כעשור לפני כן שיר "סירוב עקידה": "אני לא אקריב/ בכורי לעולה./ לא אני". ובעקבותיו המחאות של ארגון ארבע אמהות וההפגנות הגדולות של ארגון שלום עכשיו נגד המלחמה והממשלה. בשנת 2011 בסדרת הסרטים "בין המהפכים" של חיים יבין על מנחם בגין ועליית הליכוד, הוצג הראיון על הבופור כנקודת מפנה אחריו "לילה ויום צרו על ביתו של ראש הממשלה, דרשו לשים קץ למלחמת הברירה המיותרת".
וונג טאי סין
האזור נקרא על שם מקדש וונג טאי סין שבתחומו, שהוקדש לטאואיסט וונג טאי סין. התחום כולל את השכונות:
הקרב על הבופור
ציונים לשבח
לאחר מותו הוענק לגוני הרניק ציון לשבח ממפקד האוגדה, בעבור הדרך בה פיקד ולחם במהלך הקרב על כיבוש מבצר הבופור, כמו כן הוענק לסגן מרדכי (מוטי) גולדמן, סגן מפקד הסיירת עיטור העוז על חלקו בקרב.
השלכות הראיון והמחאה
בתחילת הראיון על הבופור נראו בגין ושרון עומדים בדו-שיח על חשיבות כיבוש הבופור. אריק שרון קרא לקרב "אחד ההישגים הגדולים ביותר", ומנחם בגין ענה: "פצע פתוח היה לנו".
נחיצות כיבוש הבופור היה לנושא מחלוקת במשך שנים רבות. מפקד האוגדה, אביגדור קהלני, טען שכיבוש הבופור היה הכרחי כדי לאפשר מעבר בגשר חרדלה. לטענתו, כיבוש הבופור היה חלק מתוכנית המלחמה ואושר על ידי פיקוד הצפון והרמטכ"ל. לעומת זאת, דורון רובין מפקד חטיבה 500 בעוצבה טען שלא היה צורך בכיבוש הבופור. גם מפקד חטיבת גולני הודה שבדיעבד, לא היה צורך בכיבוש הבופור.
תא"ל ד"ר דני אשר, איש מחלקת ההיסטוריה של צה"ל שחקר את הקרב, טען שמרגע ששונה תוואי ההתקדמות של העוצבה בגזרה המרכזית לא היה טעם בכיבוש הבופור. בפיקוד הצפון אף הוציאו פקודה לבטל את כיבוש הבופור, אולם זו הגיעה לידי הכוח רק באמצע הקרב. חקירה מדוע הפקודה לא הגיעה אל יעדה בזמן, נותרה ללא הכרעה. הפקודה נשלחה באמצעות מברק, שכלל את משימותיה של עוצבת געש ליום המחרת, וכיבוש הבופור לא נכלל ביניהן.
בשנים שלאחר מלחמת לבנון ובזמן שהיית צה"ל ברצועת הביטחון, מבצר הבופור היה לאחת העמדות החשובות של צה"ל בשל מיקומה. עם הזמן, אנשי אש"ף מהכפר ארנון, שלא היה חלק מרצועת הביטחון, החלו בהתקפות על המוצב, דבר שהביא להחלטה לכבוש את הכפר ולספחו לרצועת הביטחון.
המדינות הנורדיות
המדינות הנורדיות הן אזור גאוגרפי ותרבותי בצפון אירופה, המורכב מחמש מדינות ושלוש טריטוריות תלויות, שבהן אוכלוסייה כוללת של כ-27 מיליון נפש (נכון ל-2015).
שפות האם איסלנדית, דנית, נורווגית, פארואזית ושוודית הן כולן שפות גרמאניות (שפות גרמאניות צפוניות) שמקורן בנורדית העתיקה. שפות האם שאינן שייכות למשפחת השפות הגרמאניות הן גרינלנדית (שפה אינואיטית), סאמי ופינית (שפות מענפים אורליים שונים). הדת העיקרית באזור היא נצרות לותרנית. מאפיינים משותפים אחרים הם אורח החיים, היסטוריה ומבנה חברתי. במישור המדיני, המדינות משתפות פעולה במסגרת המועצה הנורדית.
מדינות חברות
המדינות הנורדיות הן גם המדינות החברות של המועצה הנורדית:
כמו כן הפרובינציות האוטונומיות הבאות הן חברות נילוות של המועצה הנורדית:
הנורדיות וסקנדינביה
המונח "סקנדינביה" משמש לעיתים בטעות כמילה נרדפת למדינות הנורדיות. פוליטית ותרבותית סקנדינביה כוללת את שוודיה, נורווגיה ודנמרק בלבד. גאוגרפית וגאולוגית סקנדינביה כוללת את שוודיה ונורווגיה בלבד. המונח הנכון לשטח של סקנדינביה ופינלנד הוא פנוסקנדיה.
Qinetiq Mercator
Qinetiq Mercator 1 היא מערכת חישה מרחוק בריטית/בלגית המשתמשת בגרסה של כלי הטיס הבלתי מאויש (UAV) של Qinetiq Zephyr High Altitude Long Endurance כפלטפורמה. הכלי נקרא מדוזה.
כלי הסיור תוכנן על ידי מכון המחקר הבלגי VITO. המל"ט נועד לספק חישה מרחוק לניהול שיטפונות, הקלה על אסונות, איתור שריפות ולניטור סביבתי וחקלאי.
Mercator נוסה לראשונה ב-2012.
מצודת שורי
מצודת שוּרי (ביפנית: 首里城) היא גוסוקו (סוג מצודה אופייני לאוקינאווה) אשר נמצאת בעיר שורי במחוז אוקינאווה, יפן. המצודה הייתה ארמונו של שליט ממלכת ריוקיו. ב-1945, במהלך קרב אוקינאווה, הושמדה המצודה כמעט כליל, כאשר הייתה למעוז האחרון של הצבא היפני ומפקדתו. ב-1992 שוחזר המקום על בוריו למצב המקורי שלפני המלחמה על פי תמונות, תיעודים היסטוריים ועדי ראייה מקומיים. המצודה עלתה באש ב-31 באוקטובר 2019 ונשרפה כמעט לגמרי.
היסטוריה
מועד הקמת המצודה לא ידוע במדויק, אך ידוע כי נעשה בה שימוש כטירה במאה ה-14 בתקופת סנזאן. במשך תקופה ארוכה הייתה קיימת הסברה שהמצודה הוקמה בתקופת גוסוקו, כמו יתר המצודות באוקינאווה. במהלך האיחוד של שלושת חלקי אוקינאווה על ידי המלך שו האשי וביסוס ממלכת ריוקיו, השתמש המלך במצודת שורי כמגוריו הרשמיים. בד בבד העיר שורי, בה שוכנת המצודה, פרחה וגדלה להיות עיר הבירה של הממלכה לדורות לבוא.
במשך 450 שנה, מתחילת המאה ה-15, נעשתה המצודה למרכז השלטון בממלכה. המצודה הכילה בתחומיה את בית המשפט המלכותי ומרכזי סחר, פולטיקה ותרבות, שהיוו את לב הממלכה.
על פי תיעודים שונים, נחרבה מצודת שורי מספר פעמים ושוקמה כל פעם מחדש. לפני מלחמת העולם השנייה הוכרזה המצודה כאתר מורשת ואוצר לאומי יפני, אולם במהלך קרב אוקינאווה הקים הצבא היפני את מפקדתו הראשית בחלקה התת-קרקעי של המצודה. ב-25 במאי 1945 החלה אוניית המערכה מיסיסיפי בהרעשה שנמשכה שלושה ימים. יומיים לאחר מכן פרצה שרפה והמצודה נשרפה עד היסוד. לאחר קרב הונף כאות של ניצחון במקום דגל הקונפדרציה שהיה שייך לאחד המפקדים רמי הדרג. הדגל נשאר במקום במשך מספר ימים עד שהורד בשל חילוקי הדעות לגביו ועל הייצוג של כל חלקי ארצות הברית בו.
לאחר המלחמה העבירה אוניברסיטת ריוקיו את מושבה לאתר המצודה ושם נשארה עד לשנת 1975. ב-1992 שוחזר המבנה הראשי של המצודה לפרטים. כיום כל האזור סביב המצודה הוכרז כפארק מצודת שורי. בשנת 2000, ביחד עם עוד כמה מבצרים באוקינאווה, הוכרז המבצר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
אתרים סביב המצודה
בשל היותה של המצודה מרכזה של ממלכת ריוקיו, המקום מוקף במוקדים ובאתרים היסטוריים שונים, בהם שורימון, השער הראשי של המצודה, וטאמאודון, הקבר המלכותי שממוקם ממש בסמוך למצודה.
יחזיאל הלוי
יַחֲזִיאֵל בֶּן זְכַרְיָהוּ בֶּן בְּנָיָה בֶּן יְעִיאֵל בֶּן מַתַּנְיָה הַלֵּוִי מִן בְּנֵי אָסָף היה לוי מצאצאי אסף בן ברכיהו, מן המשוררים בבית המקדש הראשון, שהתנבא בשעת מלחמתו של יהושפט בבני עמון. נבואתו מופיעה ב.
נבואתו
כמתואר בספר דברי הימים, נקבצו עמון, מואב ובני אדום למלחמה על ממלכת יהודה ועל מלכה יהושפט וחנו בעין גדי. יהושפט גזר תענית והתפלל בבית המקדש לישועת ה'. לאחר תפילת יהושפט, נחה "רוח ה'" (רוח נבואה) על יחזיאל שהיה במקדש כחלק מן הקהל שהתכנס לתענית ותפילה, והוא ניבא את ניצחונם של בני יהודה. בנוסף, נתנה הנבואה ליהושפט הדרכות מעשיות כיצד ינצח, דבר שאינו כל כך שכיח בנבואות בתנ"ך:
בהמשך הפרק מתואר כיצד נתקיימה הנבואה, כאשר ה' נתן את אויבי יהודה בידם כמעט ללא מאמץ מצידם, כפי שהבטיח יחזיאל: ; בני עמון ומואב ואדום קמו פתאום איש על רעהו והכו והשמידו זה את זה, כנראה מתוך חשש לבגידה, וליהושפט וכל עמו לא נותר אלא לבזוז את השלל ולהודות לה' על ישועתו הניסית.
בפרשנות
אסף, אחד מאבות אבותיו של יחזיאל, הוא מחברם של חלק ממזמורי תהלים. אחד ממזמורים אלה, מזמור פג, עוסק במלחמה של עם ישראל עם אויביו הבאים להכחידו, ובהם אדום, עמון ומואב, ותפילה לה' שישמיד אויבים אלו ויושיע את ישראל. המלבי"ם בפירושו שם מסביר שהמזמור מתייחס למלחמת יהושפט בבני אדום ועמון ומואב, ואסף כתב את המזמור כנבואה על צאצאו יחזיאל שיתנבא על ישועת ה' במלחמה זו.
ב, נאמר:
רב סעדיה גאון הביא בספר האמונות והדעות, שהנוצרים טענו שנבואת עובדיה זו מתייחסת לישו, שהוא. והשיב רס"ג על דבריהם:
אנוכיות
אָנוֹכִיּוּת (או אֵגוֹאִיזְם או אגוטיזם) זהו מצב בו האדם שם אך ורק את עצמו, צרכיו ומחשבותיו בראש מעייניו, והוא הראשון לסדר העדיפויות שלו, באופן קבוע. אדם אנוכי עשוי להתעלם מתחושותיהם, צורכיהם ונקודות המבט של האחרים. אנוכיות קיצונית שמהווה הפרעת אישיות קבועה יחסית וכוללת עיסוק מוגזם של האדם בעצמו וביכולותיו, מכונה הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
התכונה ההפוכה לאנוכיות היא זולתנות (אלטרואיזם), המבטאת הענקה והתחשבות בזולת ללא תמורה.
אנוכיות מזווית מוסרית
אדם יכול לנהוג באנוכיות כיוון שאינו יכול להבטיח כי כל שאר האנשים בעולם לא יתנהגו באנוכיות. דוגמה טובה לכך הוא האובייקטיביזם של איין ראנד, שמתמקד ב"אנוכיות רציונלית" (שהיא מכורח המציאות בחברה), בכך שהאדם לא ינהג בצורה שתפעל לפי האינטרס המיידי שלו, אלא לפי מה שיועיל לו בטווח הארוך.
אנוכיות קבוצתית
הגם שאנוכיות מדברת על תכונה שיש לאדם אחד - בחברה המודרנית גם קבוצת אנשים עשויה להיות מואשמת באנוכיות. זאת כאשר עולה תחושה שהקבוצה דואגת לצרכיה בלבד וכמעט ואינה מתקשרת עם קבוצות אחרות, או שחבריה אינם מתקשרים תכופות עם בני אדם הנמצאים מחוץ לקבוצה.
צ'יצ'ולינה
אנה אילונה סטלר (בהונגרית: Staller Ilona Anna; נולדה ב-26 בנובמבר 1951), הידועה בשם הבמה צ'יצ'ולינה, היא פוליטיקאית ושחקנית פורנוגרפיה, איטלקייה ממוצא הונגרי.
ביוגרפיה
סטלר נולדה ב-1951 בבודפשט שבהונגריה. אביה החורג היה פקיד במשרד הפנים, אמה הייתה מיילדת. בשנת 1964, כשמלאו לה 13 החלה לעבוד בסוכנות דוגמנות הונגרית בשם M.T.I. בנעוריה סייעה לרשויות הונגריה הקומוניסטית במסירת מידע על דיפלומטים אמריקנים שהתאכסנו במלון היוקרתי בבודפשט שבו עבדה כחדרנית.
בפוליטיקה
בשנת 1979 נבחרה להנהגת ה"ליסטה דל סולה" (Lista del Sole), מפלגת הירוקים הראשונה באיטליה. ב-1985 עברה למפלגה הרדיקלית האיטלקית (Partitio Radicale) ויצאה במאבק ציבורי נגד שימוש באנרגיה גרעינית וחברות איטליה בנאט"ו, בעד זכויות האדם ונגד רעב בעולם כולו.
בשנת 1987 נבחרה כחברה בפרלמנט האיטלקי, כנציגת מחוז לאציו. היא זכתה ל-20,000 קולות יותר מכל חבר אחר במפלגה הרדיקלית פרט למנהיג המפלגה. בסוף הכהונה הראשונה לא נבחרה שוב, וב-1991 השתתפה ביסוד תנועה פוליטית חדשה בשם "Partito dell'Amore" (מפלגת האהבה) יחד עם שחקנית הפורנו האיטלקייה מואנה פוזי. המפלגה לא זכתה להצלחה ואיש מחבריה לא נבחר לפרלמנט באותה שנה.
סטלר ממשיכה לפעול בפוליטיקה. היא מתנגדת לאנרגיה גרעינית ותומכת בליברליזם מיני, בין היתר למען הכרה בזכות לקיים יחסי מין בבתי כלא. היא מתנגדת לאלימות על כל צורותיה, ובכלל זה עונש מוות ושימוש בבעלי חיים לפרווה או לניסויים. סטלר תומכת בלגליזציה של סמים ומתנגדת לצנזורה מכל סוג שהוא. היא מעודדת מתן חינוך מיני בבתי ספר ומסירת מידע אובייקטיבי על מחלת האיידס. היא תומכת בצמצום השימוש ברכב מנועי ובהטלת מסים לשם כך.
בחודש ינואר 2002 החלה להתעניין באפשרות להיבחר לפרלמנט בהונגריה, ארץ מולדתה, כנציגת רובע קבניה בבודפשט, אך לא הצליחה לאסוף את מספר החתימות הדרוש לצורך התמודדות לא-מפלגתית. באותה שנה התמודדה בבחירות המקומיות במונצה, איטליה, אך זכתה למספר זעום של קולות. בשנת 2004 הכריזה כי תתמודד בבחירות לראשות העיר מילאנו בשנת 2006, אך לא השתתפה בהן בסופו של דבר.
חייה האישיים
בשנת 1991 נישאה לפסל האמריקאי ג'ף קונס. הזוג זכה לתשומת לב תקשורתית כאשר קונס יצר פסלים וציורים המתארים את בני הזוג בעת קיום יחסי מין, והוצגו, למשל, במוזיאון גוגנהיים בילבאו. בשנת 1992 התגרש הזוג, זמן קצר לפני לידת בנם לודוויג. סטלר עזבה את ארצות הברית עם בנה והמשמורת עליו נידונה בתהליך משפטי ארוך. ב-1998 קיבל קונס את המשמורת החוקית על הילד, אך זה נשאר עם צ'יצולינה באיטליה.
קריירה בסרטים, בטלוויזיה ובמגזינים
למרות שהופיעה במספר סרטים החל מראשית שנות השבעים, הצטלמה לראשונה תחת שמה האמיתי בשנת 1975 לסרט פורנו רך בשם "La Liceale", שבו הופיעה בתפקיד בת כיתתה הלסבית של השחקנית האיטלקייה גלוריה גווידה. בשנת 1983 הופיעה לראשונה בסרט פורנוגרפי, "הטלפון האדום".
בשנת 1987 התפרסם ספרה האוטוביוגרפי "וידויה האירוטיים של צ'יצ'ולינה". באותה שנה הופיע סרטה "Carne bollente" שנודע בארצות הברית בשם "The Rise and Fall of the Roman Empress" ("עלייתה ונפילתה של הקיסרית הרומית"), שבו הופיעה לצדו של ג'ון הולמס. הסרט עורר דיון ציבורי כאשר התברר שהולמס השתתף בסרט למרות שנמצא כי הוא נושא את נגיף ה-HIV (הולמס נפטר מאיידס אחרי תום הצילומים). בשנת 1994 הופיעה בפעם האחרונה בסרט פורנוגרפי.
הופיעה בעירום בגרסאות מקומיות של המגזין פלייבוי במדינות שונות.
בשנת 1994 הופיעה בסרט הקאלט הברזילאי "Replikator" ובשנת 1996 בטלנובלה הברזילאית "Xica da Silva".
צ'יצ'ולינה הופיעה פעמים אחדות בישראל, ובין השאר ב ב1987 והתארחה בתוכניתו של דודו טופז בשנת 2000. על הופעתה בתוכנית זו שכללה ריקוד בעל אופי מיני וחשיפת שדיה אל מול מצלמות הטלוויזיה בשידור ישיר, הוגשה תלונה לנציב תלונות הציבור של הרשות השנייה, בטענה שהופעתה בתוכנית הייתה וולגרית ולא התאימה לשעת השידור. "שידורי קשת", ענתה כי צ'יצ'ולינה חרגה מההסכם שנערך איתה לגבי הופעתה, והפתיעה גם את טופז עצמו. "קשת" נקנסה בשל כך בביטול 2.5 דקות פרסומת (שערכן 45,000 דולר).
קריירה מוזיקלית
סטלר ניסתה לקדם גם קריירה בתחום המוזיקה, הגם ששיריה עוסקים באופן כמעט בלעדי בנושא המין. מטרתה הייתה להביא את הפורנוגרפיה גם לתחום המוזיקה. התוצאה, שירים בעלי מילים בוטות ולחן פשוט וילדותי, נתפסת בדרך כלל כקומית יותר מאשר פורנוגרפית. שירה המפורסם ביותר הוא "Muscolo Rosso", ("שריר אדום") שיר הלל לפין. השיר לא אושר לפרסום באיטליה בגלל תכניו הפרובוקטיביים, אך הפך ללהיט במדינות אחרות ובהן צרפת, ככל הנראה בשל העובדה שהשומעים לא הבינו את המילים. השיר זכה לעניין בעידן האינטרנט, אז נחשפו אליו דוברי איטלקית רבים שלא יכלו להאזין לו קודם לכן.
תקליטיה של סטלר נחשבים כיום לפריטי אספנים נדירים ונסחרים בסכומים גבוהים באינטרנט.
החזית העממית לשחרור אריתריאה
החזית העממית לשחרור אריתריאה מוכרת באריתריאה ובאתיופיה בשם שעביה (החזית העממית בערבית) או הגחא (בתיגרינית: ህዝባዊ ግንባር, ህግ, הזבווי גנבר חארנת אריתריאה) היה ארגון שנלחם לעצמאות אריתריאה מאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות האריתראית ומלחמת האזרחים האתיופית.
היסטוריה
השעביה שבה כ-30% מהלוחמים היו נשים נוצרה ב-1970 כארגון שמאל שהתפצל מארגון הג'אבחה. הכינוס הראשון של הארגון החדש התקיים בינואר 1977 ושם נקבעו באופן רשמי המטרות של הארגון. במהלך הכינוס הארגון אימץ תוכנית ליברלית, בה נקבעו זכויות האישה ועידוד חינוך על מנת להוריד את הבורות בקרב האוכלוסייה, בכינוס זה נקבע שהארגון מכיר רק בגבולות מתקופת הקולוניאליזם האיטלקי. בעקבות הפיצול, השעביה והג'אבחה עלו בדרגת העימותים מעימות אידאולוגי לעימות צבאי במשך מלחמות האזרחים האריתראיות, במקביל למלחמה כנגד אתיופיה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הסכסוכים הסתיימו כאשר השעביה הצליח כמעט להשמיד את הג'אבחה וראשיו נמלטו לסודאן השכנה ובכך השעביה היה הארגון העיקרי בלוחמה כנגד אתיופיה עד שהשלים עם הארגון המתחרה בכינוס השני של הארגון ב-1986.
במשך המלחמה כנגד אתיופיה הארגון הצליח לתפוס חיילים אתיופים רבים בשבי. הארגון לא התעלל בשבויים אך גם לא דאג להם. במהלך המאבק הארוך שלו הארגון ייצר בתי חולים תת-קרקעיים ששם ייצרו גם תרופות ללוחמים. בכינוס השני של הארגון שהיה תחת סימן איחוד בין השעביה והג'אבחה הוסכם שלשני הארגונים תהיה הנהגה מרכזית אחת. ב-1988 הארגון המשותף החל במתקפה נרחבת כנגד הצבא האתיופי והצליח להשתלט על צפון אריתריאה, שני הארגונים הצליחו לכבוש את כל אריתריאה ב-24 במאי 1991. לאחר כיבוש אריתריאה הארגון שנה את שמו לחזית העממית לדמוקרטיה וצדק והיא המפלגה הפוליטית היחידה באריתריאה.
אברי אלעד
אברי אלעד (במקור אברהם זיידנברג; 19 בפברואר 1925 – 18 ביולי 1993) היה משליחי המודיעין הישראלי במצרים, ונחשד כי הסגיר לידי המצרים את רשת הסוכנים שהופעלה במסגרת "העסק הביש". בעקבות כישלון "העסק הביש" התעוררה הפרשה הפוליטית שטלטלה את מדינת ישראל בשנות השישים ונקראה פרשת לבון, במהלכה נודע אלעד בשם "האדם השלישי".
פעילותו עד קום המדינה
אברי אלעד נולד בווינה בשנת 1925 כאברהם זיידנברג. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1938, במסגרת עליית הנוער. למד בכפר הנוער בן שמן, ולאחר מכן בבית ספר מקצועי.
ב-1947 שימש כנהג במחנה ג'וערה שבו היה מתקיים קורס הקצינים של הפלמ"ח (שנקרא אז "קורס מ"מ-ים").
שירותו בצה"ל והדחתו
במלחמת העצמאות, הצליח למרות עברו, להצטרף לחטיבת הראל בתפקיד קצין מנהלה בדרגת סגן. הוא נתפס כשעסק במכירת מזון ודלק ממחסני החטיבה בשוק השחור בירושלים ובהברחת אזרחים מהעיר הנצורה בכלי רכב צבאיים. בעקבות זאת הודח מן החטיבה, ושוב הצליח להסתנן ליחידת עילית, הפעם ליחידת הצנחנים, שהוחלט על הקמתה בשלהי מלחמת העצמאות. בסוף שנת 1948 שימש כמפקד פלוגה בבית הספר לצניחה בחיפה. הוא הודח מן היחידה כשנמצא שהוא עוסק בהדרכת צניחה מבלי שצנח מעולם בעצמו.
בשנותיו הראשונות של צה"ל, כשטרם התגבשו הליכי מיון כוח אדם והליכי סיווג ביטחוני מסודרים, הצליח אלעד להתקבל לקורס מפקדי גדודים בצריפין. בסיום הקורס התמנה לסגן מפקד גדוד שהורכב ברובו מאסירים ששוחררו בחנינה הכללית שהוכרזה לקראת תום מלחמת העצמאות. בשנת 1951 גנב מיחידתו מקרר חשמלי גדול והעבירו לביתו. הדבר התגלה ואלעד נידון להורדה לדרגת טוראי ולסילוק מן הצבא.
שובו לצה"ל
בראשית שנות החמישים, בתקופת התגבשותה והתארגנותה של קהילת המודיעין, דגלו ראשי מחלקת המודיעין הצבאי - אג"ם ממ"ן ולאחריה (החל מ-28 בדצמבר 1953) אגף המודיעין במטכ"ל, בגישה שלפיה ניתן לנצל את שאיפתם של בעלי עבר פלילי לטהר את שמם, לשם גיוסם למשימות קשות ומסוכנות. הסברה הייתה כי ככל שהעבריין קשוח יותר, הוא יהיה כשיר לביצוע פעולות נועזות יותר. בשני מקרים ידועים נהגו כך, והדבר הביא לכישלונות ביטחוניים ומוסריים. המקרה אחד היה פרשת מרדכי קידר ("האסיר X") שהורשע בשוד ורצח של סייען יהודי מקומי בארץ היעד. המקרה השני, שהביא לאסון של ממש ברמה הלאומית היה פרשת האדם השלישי, היא פרשתו של אברי אלעד.
לאחר סילוקו מן הצבא, עבד אלעד במפעל קייזר-אילין תעשיות להרכבת רכב. אברהם דר מפקד יחידה 131 של חיל המודיעין (היחידה החשאית לפעולות מיוחדות בארצות האויב) שהכיר את אלעד, סבר שהוא מתאים, לפי הקונספציה האמורה, למילוי משימה של מרגל במדינת אויב. אחרי התייעצות עם ראשי המודיעין הצבאי, הוחלט שאלעד יוכל להשיג רהביליטציה, ולהחזיר לעצמו את כבודו ודרגתו באמצעות משימה בארץ אויב. אלעד עבר אבחון אצל הפסיכולוג של המודיעין הצבאי, ד"ר דוד רודי, שמצא אותו מתאים למשימה.
ב-1 בספטמבר 1952 התקבל אלעד לניסיון ליחידה 131. ראש מינהל הסגל, יוסף גבע, התנגד לגיוסו בהכירו את האיש ומעלליו, אך ב-23 במרץ 1953, כשהיה ראש מנהל הסגל בחופשה, הוחתם אלעד על חוזה שירות והוחזרה לו דרגת הקצונה. זמן קצר לאחר מכן, יצא לשווייץ ומשם לגרמניה לשם בניית זהות כיסוי של גרמני נוצרי בשם פאול פרנק, לשעבר קצין בוורמאכט, הפועל במצרים כנציג חברה מסחרית גרמנית.
בתקופת שהותו בגרמניה, ובעודו ממלא תפקיד ביטחוני רגיש, חזר אלעד לסורו, נהג בהוללות ובפזרנות, רכש מכונית אמריקאית מפוארת והתפאר ברבים כי הוא איש מודיעין ישראלי.
הידיעות על התנהגותו של אלעד הגיעו לידיעת אמ"ן. נציג אמ"ן יצא לפגוש את אלעד בפריז לשם מתן הערכה על כשירותו לתפקיד. הקצין נזף באלעד, אך המשיך לדבוק בקונספציה, והחליט כי האיש כשיר לשליחותו.
בארי בם
בארי בֶּם (באנגלית: Barry W. Boehm; 16 במאי 1935 - 20 באוגוסט 2022) היה מהנדס תוכנה, חלוץ בתחום הנדסת תוכנה ומתודולוגיות הפיתוח האיטרטיביות, ונודע כראשון שזיהה שעלות פיתוח התוכנה תהיה המרכיב העיקרי במערכות מחשבים (ראו גם משבר התוכנה). בם פיתח את המודל הספירלי להנדסת תוכנה ושיטות להערכת המשאבים הנדרשים לפיתוח תוכנה, בהן COCOMO ו-Wideband Delphi. עבודתו המעשית והאקדמאית תרמה רבות לביסוס תחום הנדסת התוכנה כתחום הנדסי ושיטתי, והיא שימשה השראה לפיתוח מתודולוגיית הפיתוח Unified Process.
אברי אלעד
אברי אלעד במצרים - "העסק הביש"
ב-23 בדצמבר 1953 הגיע אלעד לראשונה למצרים. הוא ניהל במצרים אורח חיים ראוותני, נהג במכוניתו האמריקאית, והציג עצמו (בסטייה מן הכיסוי שנתפר לו) כמהנדס מכונות, איש קהילת הטמפלרים מארץ ישראל שהיה אחד מן הצנחנים הגרמניים שצנחו בבקעת הירדן במבצע אטלס בשנת 1944. לאחר שהות של מספר חודשים, במאי 1954, נקרא אלעד לפריז לפגישה עם מרדכי בנצור, שהחליף את אברהם דר כמפקד יחידה 131. בפגישה זו הוטלה עליו הפעלת רשת שליחי היחידה במצרים שהורכבה מיהודים מקומיים (שנודעו לאחר מכן כ"נידוני קהיר").
בארי בם
בשנות השמונים, בם שימש כמנהל תחום מדעי המידע והטכנולוגיה בסוכנות למחקרים מתקדמים של משרד ההגנה האמריקאי (DARPA). בתפקידו זה, ערך בם מחקר על העלויות הכרוכות בפיתוח מערכות מחשב. ממצאי הדוח, שנחשבו מפתיעים באותה התקופה, סייעו להתוות כיוון חדש בתחום המחשוב ולהדגיש את חשיבותם של דרכים שיטתיות לפיתוח תוכנה.
באמצע-סוף שנות השמונים, שימש חבר בכוח המשימה של משרד ההגנה האמריקאי לבחינת הכשלים הרבים שאירעו בפרויקטים גדולים לפיתוח תוכנה באותה העת. כוח המשימה, בהובלתו של פרד ברוּקס, הגיע למסקנה שיש לעבור לשיטה של בנייה ואספקה מחזורית והדרגתית של תוכנה, ולזנוח את מודל מפל המים ותקן DoD-STD-2167. המלצות אלה היו הגרעין ממנו צמחו בהמשך מתודולוגיות הפיתוח האיטרטיביות, ו-Unified Process בפרט.
אברי אלעד
אברי אלעד במצרים - "העסק הביש"
בקיץ 1954, הגיעה ההוראה להפעיל את הרשת. המטרה הייתה לבצע פיגועים באתרים בריטיים ואמריקנים בקהיר ובאלכסנדריה. הפיגועים נועדו לעורר את הרושם כי הם מעשי ידיהם של לאומנים מצריים, ועל ידי כך להביא לערעור היחסים בין מצרים לבין מעצמות המערב, ובזאת למנוע את פינוי הצבא הבריטי מאזור תעלת סואץ.
התוכנית נכשלה, מעשי החבלה היו חובבניים ו-13 חברי הרשת (שפעלה באופן חשאי עוד משנת 1951 מבלי שנחשפה) נתפסו ביולי 1954 והועמדו לדין. שניים מהם - משה מרזוק ושמואל עזר - נידונו למוות והוצאו להורג, והאחרים נידונו לתקופות מאסר שבין שבע שנים למאסר עולם. שניים מהנשפטים זוכו. כן נחשף, בעקבות נפילת הרשת, סוכן מודיעין ישראלי שפעל במצרים, בנפרד מן הרשת, רב-סרן מאיר בינט, שנעצר ושם קץ לחייו בכלא המצרי. אלה מהנידונים שעדיין נותרו במאסר בשנת 1968, שוחררו בשנה זו, במסגרת חילופי השבויים עם מצרים שלאחר מלחמת ששת הימים. נידוני קהיר לא שוחררו במסגרת חילופי השבויים שלאחר מבצע קדש משנת 1956, על אף שבידי ישראל היו כ-5,500 שבויים מצריים ובהם הגנרל דיגאווי, מושל רצועת עזה, שהיה אב בית הדין שדן את נידוני קהיר.
בארי בם
לבם היה תואר דוקטור במתמטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
אברי אלעד
אברי אלעד במצרים - "העסק הביש"
בישראל התחוללה סערה מדינית ופוליטית שנודעה בשם פרשת לבון, כשעיקר המחלוקת בשאלה "מי נתן את ההוראה" - האם היה זה שר הביטחון, פנחס לבון, או ראש אמ"ן, אל"ם בנימין גיבלי.
תוך כדי מאבק אישי וציבורי זה, נוצר מצב שבו אלעד נהנה מחסינות, למרות האופן החשוד שבו דווקא הוא, מפעיל הרשת, לא נעצר, ואף הצליח לצאת ממצרים בשלווה ובביטחון. אלעד הורחק לאירופה קרוב לוודאי כדי לשמור על שתיקתו. באירופה המשיך בשליחותו בשירות אמ"ן תחת שם הכיסוי פאול פרנק, למרות הסיכוי שיהיה מבוקש על ידי המצרים בשם זה.
בארי בם
זכה באותות הוקרה רבים, ובהם עמית ACM ועמית IEEE.
נפטר ב-20 באוגוסט 2022.
אברי אלעד
אברי אלעד במצרים - "העסק הביש"
בשלהי שנת 1954, הקים ראש הממשלה דאז, משה שרת, ועדת חקירה בת שני חברים, נשיא בית המשפט העליון, השופט יצחק אולשן, והרמטכ"ל הראשון של צה"ל, רב-אלוף יעקב דורי. תפקיד הוועדה היה לקבוע מי נתן את ההוראה. הכינוי שניתן לוועדה היה ועדת אולשן-דורי.
חשיפת בגידתו של אלעד
בשנת 1957 הגיע לאמ"ן, שגיבלי כבר לא עמד בראשו, מידע, שלפיו מקיים אלעד קשרים עם המודיעין המצרי, באמצעות איש הנספחות הצבאית המצרית בגרמניה. נספח צבאי זה היה אחד מהחוקרים שחקרו את חברי הרשת בשנת 1954.
צה"ל והמוסד הקימו ועדת חקירה לבירור החשדות שהתעוררו בחקירתו של אלעד. בראש הוועדה עמד אל"ם אריאל עמיעד, והכינוי שניתן לוועדה היה ועדת עמיעד. הוועדה התמקדה בחשד כי אלעד הוא שהסגיר את הרשת למצרים. היא נתבקשה לחקור אם יש די ראיות להעמדתו של אלעד לדין על הסגרת הרשת. לפי מסקנות הוועדה, הוחלט להעמיד את אלעד לדין על אישומים פחותים, שלגביהם היו ראיות מוצקות: החזקת מסמכים סודיים וקיום מגע עם האויב.
במשפטו, שנערך בדלתיים סגורות, טען אלעד להגנתו כי הפעיל את הרשת, לפי הוראת ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, וכי הודח על ידי אנשי אמ"ן למתן עדות שקר נגד שר הביטחון, פנחס לבון, בפני ועדת אולשן-דורי ב-1955. לדבריו, נשלח אליו שליח מטעם אמ"ן, לפני ששב לישראל למתן העדות בפני הוועדה, שהורה לו להטיל את האשמה על שר הביטחון, כדי לטהר את ראש אמ"ן. עוד טען אלעד במשפטו כי לאחר נפילת הרשת זויפו מסמכים הנוגעים למתן ההוראה. טענות אלה אוששו, בין היתר, על ידי דליה כרמל, מזכירתו של גיבלי, ויוסי הראל שהתמנה למפקד יחידה 131.
עדותו של אלעד במשפטו, שדלפה לעיתונות, עוררה מחדש את פרשת לבון בדעת הקהל בסוף שנת 1960. התעוררה סערה ציבורית שטלטלה את המדינה במשך שנים רבות, גרמה לפיטורי לבון ב-1961 מתפקידו כיושב ראש ההסתדרות הכללית, ולהתפטרותו של דוד בן-גוריון בשנת 1963 מתפקיד ראש הממשלה ושר הביטחון, לפילוג מפא"י, ולהקמת מפלגת רפ"י בשנת 1965. הסערה נרגעה רק בעקבות מלחמת ששת הימים, שדחקה את הפרשה לצל.
עזיבתו את ישראל
לאחר שריצה את תקופת מאסרו בכלא רמלה, בתנאי בידוד, עזב אלעד לקליפורניה. בשנת 1976 פרסם בארצות הברית את גרסתו בספר בשם "Decline of Honor", שיצא בתרגום עברי בשם "האדם השלישי", ואף פורסם בהמשכים בעיתון "הארץ" (הכינוי "האדם השלישי" נוצר בשנות השישים, כאשר בגין אילוצי הצנזורה הצבאית כונו גיבורי הפרשה בעיתונות בשמות קוד: "הקצין הבכיר", "קצין המילואים", "הגבר", ולאלעד הוענק הכינוי "האדם השלישי", כשם סרט הקולנוע הידוע בהשתתפותו של אורסון ולס).
בספרו, מביא אלעד גרסה אפולוגטית על מעשיו, ומציג עצמו כאדם שהקדיש את חייו לפעילות למען ביטחון מדינת ישראל, ונפל קורבן למזימות מפקדיו. הספר הוגדר על ידי איסר הראל, ראש שירותי הביטחון דאז, כ"ביוגרפיה כוזבת".
בארצות הברית חי אלעד באלמוניות. אך זו לא הייתה כה מוחלטת. ב־4 באפריל 1981 הופיעה ידיעה בניו יורק טיימס כי בפשיטה של סוכנים פדרליים על מפעל טקסטיל בלוס אנג'לס, שעסק בייצור בגדי ג'ינס מזויפים של המותג הידוע "ג'ורדש", נתגלה כי בעל המפעל הוא אברי אלעד.
אברי אלעד נפטר ב-18 ביולי 1993 בלוס אנג'לס. בידיעה שנתפרסמה בניו יורק טיימס מיום 23 ביולי 1993 נאמר:
דוד (פירושונים)
{{פירושונים|* דוֹד – אחי ההורה או בן זוגו של אחי ההורה
אישים:
אישים אחרים:
ערים ואתרים:
פְּסָלִים:
מתקנים:
כלי רכב:
דו"ד:
קישורים חיצוניים
}}
היהודי האחרון בוויניצה
היהודי האחרון בוויניצה הוא כינויו של תצלום שצולם בסמוך לעיר ויניצה שבאוקראינה במהלך השואה, ובו מוצג היהודי האחרון מהעיר כשהוא כורע על ברכיו לפני קבר אחים עמוס בגופות יהודי ויניצה וחייל איינזצגרופן מכוון אקדח לראשו, רגע לפני הוצאתו להורג, בעוד נאצים מהוואפן אס אס ושירות העבודה של הרייך מביטים במתרחש. תאריך הצילום המדויק אינו ידוע ומתוארך בין השנים 1941–1943.
רקע
לפי מרשם אוכלוסין מ-1939, חיו אז בעיר ויניצה 33,150 יהודים, שהיוו כ-38% מאוכלוסיית העיר. ב-19 ביולי 1941, במסגרת הפלישה לברית המועצות, כבשו הכוחות הנאציים את העיר ויניצה. מיד לאחר הכיבוש הוקם גטו ליהודי העיר, שלא שרד זמן רב. הרצח ההמוני של יהודי ויניצה החל בשלהי יולי 1941. ב-16 וב-22 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי הגטו ביער הסמוך לעיר. באתרי הריכוז ביצעו החיילים הנאצים ומשתפי פעולה אוקראינים רצח המוני ביהודים. עד תום אירועים אלו נרצחו רוב תושבי הגטו (כ-25,000 איש). היהודים המעטים שהושארו בגטו על ידי הנאצים והועסקו בעבודות כפייה נרצחו באוגוסט 1942.
חשיבות
התצלום שועתק לא פעם לספרים ולמטרת תצוגות בנושאי השואה. הוא מוצג במספר מוזיאונים, בהם מוזיאון טופוגרפיה של טרור בברלין, מוזאון ארצות הברית לזכר השואה ומוזאון יד ושם.
טיפולי החלפת ניקוטין
טיפולי החלפת ניקוטין (באנגלית: Nicotine replacement therapy) הם דרכים מאושרות רפואית לצרוך ניקוטין שלא דרך טבק. המטרה של הטיפולים היא לעזור למטופל בתהליך הגמילה מעישון או הפסקת הרגלי לעיסת מוצרי טבק. הטיפול נעשה דרך מדבקות, מסטיקים ללעיסה, תרסיסי אף ומשאפים. בישראל ניתן לרכוש מוצרים אלו בבתי מרקחת ללא מרשם רופא, אך המכירה אסורה למי שטרם מלאו לו 18 שנים, בשל הימצאות ניקוטין במוצרים.
שימושים רפואיים
טיפולי החלפת ניקוטין, בעזרת מגוון מוצרים הכוללים מסטיקים, טלאים, תרסיסי אף או משאפים משפרים באופן ניכר את הסבירות שמטופל יצליח להיגמל מצריכת מוצרי טבק. מחקרים שנערכו מוכיחים שהשימוש בטיפולים אלו יעילים באותה מידה כמו השימוש בתרופות בהיגמלות מעישון למשך תקופה של כ-6 חודשיים. כמו כן מחקרים אלו מראים שאין הבדל בין סוגי הטיפול השונים, אך כן נמצא שוני בסבירות שמטופל יקפיד בטיפול בהתאם לסוג הטיפול אותו הוא עובר. שימוש במספר טיפולים בעת ובעונה אחת מגביר באופן ניכר את הסבירות שמטופל יצליח להיגמל משימוש בטבק. בנוסף לכך, לווי מקצועי במהלך הטיפול הוכח כגורם המגביר את אחוזי ההצלחה.
טיפולי החלפת ניקוטין יעילים במיוחד בקרב מעשנים כבדים, זאת אומרת אנשים אשר מעשנים למעלה מ-15 סיגריות ביום. לעומת זאת אין מחקרים אשר מוכיחים יעילות בקרב מעשנים קלים, כאלו המעשנים פחות מעשר סיגריות ביום.
נעשה שימוש במוצרי החלפת ניקוטין גם בטיפול בקוליטיס כיבית.
יעילות
בישראל, האגודה למלחמה בסרטן כן ממליצה על שימוש במוצרי החלפת ניקוטין כדרך להיגמל מצריכת טבק. בשנת 2010 ניכנסו תרופות גמילה כמו ורניקלין לסל הבריאות אך כיוון שמוצרי החלפת ניקוטין אינם מוגדרים כתרופות הן אינן מסובסדות על ידי קופות החולים.
תופעות לוואי
ישנם מספר תופעות לוואי אשר מטופלים עלולים לחוות בהתאם לסוג המוצר בו הם משתמשים ומשך הזמן בו הם משתמשים במוצר זה. תופעות לוואי נפוצות בקרב לועסי מסטיק כוללים בחילה, שיהוקים, גירוי של חלל הפה, דימומים מהחניכיים, הפרשת יתר של רוק, הפרעות במערכת העיכול, שיהוקים, נפיחות של הפה ובחילות. תופעות לוואי שכיחות בקרב המשתמשים במדבקה כוללות גירוי בעור ויובש בחלל הפה בעוד המשאף בדרך כלל גורם לשיעול, נזלת, גירויים בפה, בגרון וכאבי ראש. תרסיסי האף עלולים לגרום לגירוי באף, לדמיעה מהעיניים ושיעול. כמו כן כל סוגי הטיפול עלולים להוביל להרעלת ניקוטין או להתמכרות.
ישנם ראיות מעטות לכך ששימוש לטווח ארוך במוצרי החלפת ניקוטין עלול להעלות את הסיכוי של המטופל לחלות בסרטן.
הריון
צריכת ניקוטין במהלך ההריון הוא מעשה מסוכן עבור העובר ומומלץ להימנע מכך. לאחר שהניקוטין נספג בגוף הוא עובר דרך השליה וכתוצאה מכך ישנו ריכוז גבוהה של ניקוטין בחלב אם של נשים מעשנות וכאלה אשר חשופות לעישון פסיבי. קיים חשש שנזק עלול להיגרם לתינוק אם אמו עוברת טיפול להחלפת ניקוטין במהלך ההריון. נשים בהריון ואלה המניקות הרוצות לעבור טיפול להחלפת ניקוטין צריכות להתייעץ עם רופא לפני התחלת הטיפול. קיים חשש לפיו ניקוטין עצמו כחומר עשוי להיות אחראי לפחות באופן חלקי לבעיות הבריאותיות אשר מתגלות אצל ילדים לאימהות אשר עישנו במהלך ההריון ולא רק שאר החומרים הנמצאים בסיגריה. קיימות ראיות לכך שהניקוטין משפיע לרעה על ההתפתחות המוחית של העובר ועל תוצאות ההריון. ישנו גם סיכון גבוהה יותר של מות עובר תוך רחמי ולידה מוקדמת בקרב נשים הצורכות ניקוטין במהלך חודשי ההריון. שימוש בניקוטין עלול ככל הנראה לפגוע בהתפתחות הנוירולוגית של העובר. ישנם גם סיכונים לעובר בשלב מאוחר יותר בחיים בשל חשיפה לניקוטין במהלך ההריון אשר כוללים בין היתר סוכרת מסוג 2, השמנת יתר, יתר לחץ דם, מומים נוירו-התנהגותיים, תפקוד לקוי של מערכת הנשימה ועקרות. חשיפה לניקוטין במהלך ההריון עלולה גם לגרום להפרעות קשב וריכוז (ADHD) וללקויות למידה בקרב ילדים שאימותיהם צרכו ניקוטין במהלך ההריון איתם. בנוסף לכך ילדים אשר נחשפו לניקוטין כאשר היו תינוקות נמצאים בסיכון מוגבר לפתח התמכרות לניקוטין בשלב מאוחר יותר בחיים שלהם.
נוער
בעבור נערים ונערות מתחת לגיל 18 מומלץ להתייעץ עם רופא לפני התחלת הטיפול. ישנן ראיות לכך שתחילת צריכת ניקוטין לפני גיל 25 עלולה לגרום לנזק בלתי הפיך למוח וליכולת הקוגניטיבית של הצרכן. רוב המעשנים מתחילים לעשן סיגריות לפני גיל 18, ומעטים מתחילים לעשן אחרי גיל 25.
מחלה קרדיווסקולרית
אף על פי שאין ראיות חד משמעיות המקשרות בין טיפולי החלפת ניקוטין למחלות קרדיווסקולריות כן מומלץ לאנשים אשר כבר לוקים במחלות אלו או שחוו התקף לב בעבר להתייעץ עם רופא לפני התחלת הטיפול.
צורת פעולה
מטרת הטיפול היא להוריד את הצורך לעשן או ללעוס טבק על ידי ספיגת ניקוטין בדרך אחרת אשר אינה כוללת עישון או לעיסת טבק. המוצרים השונים מכניסים את הניקוטין לגוף בדרכים שונות ובמינונים שונים ולכן כמות הזמן שלוקח למטופל להרגיש את הספיגה ומשך הזמן שהוא או היא מרגישים סיפוק משתנה בין מוצר למוצר. ככל שהניקוטין נספג מהר יותר החשש להתמכרות עולה. קיים סיכוי לא מובטל שאנשים אשר יצליחו להפסיק ללעוס או לעשן טבק עקב הטיפול יתמכרו במקום למוצרים אשר איפשרו להם להפסיק עם ההתמכרות המקורית. מדבקות ניקוטין משחררות ניקוטין לגוף באופן רציף ובמינון קבוע במשך כבין 16–24 שעות. מסטיקים ומשאפים משחררים כמות גדולה יחסית של ניקוטין לתוך הגוף בפרק זמן קצר דבר אשר מגביר את הסיכוי להתמכרות לניקוטין בקרב המשתמשים במוצרים אלו.
תרבות וחברה
טיפולי החלפת ניקוטין אושרו לראשונה לשימוש בארצות הברית בשנת 1984. המוצרים המשמשים לטיפול כלולים ברשימת המוצרים הבטוחים וההכרחים למערכת בריאות יעילה של ארגון הבריאות העולמי.
כלכלה
ב-2015 בארצות הברית העלות של שימוש במדבקות ניקוטין למשך כחודש הייתה בין 100 ל-200 דולרים, מוצרים אחרים לרוב עולים יותר. בשנת 2015, אחוזי המכירה של מוצרי החלפת ניקוטין נפלו בפעם הראשונה מאז 2008 בהתאמה לעלייה במכירות של סיגריות אלקטרוניות דבר אשר מוביל חוקרים להעריך שאנשים מנסים להישתמש בסיגריות אלקטרוניות בתור תחליף ניקוטין, אף על פי שרוב הסיגריות האלקטרוניות אינן מאושרות לשימוש זה.
הרי את מקודשת לי (שיר)
הרי את מקודשת לי מולדת, הוא שיר שחיבר אברהם שטרן, לימים מנהיג מחתרת הלח"י, בשנת תרצ"ד-1934. השיר כולל דברי אהבה לארץ ישראל ומחויבות עמוקה אליה.
השיר התפרסם לראשונה כשמונה שנים לאחר מות מחברו, ב"ספר השירים של אברהם שטרן המכונה יאיר", בהוצאת "סולם", תש"י, תחת הפרק "אֵלַיִך - נַפְשִי!".
ב-2016 זכה ללחן וביצוע באלבום "לפני השינה" של ענת מלמוד.
הרקע לכתיבת השיר
את השיר חיבר שטרן בד' בסיוון תרצ"ד, בעת ששהה באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה במסגרת מלגה שקיבל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. התפנית מן המסלול האקדמי לפעילות מרכזית במחתרת חלה בשנת 1934, כאשר הגיע לאיטליה מפקד האצ"ל אברהם תהומי במטרה לגייס אותו לתפקיד מחתרתי מרכזי - רכישת נשק בפולין והעברתו ארצה. שטרן נענה בחיוב לתפקיד זה, נטש את האקדמיה, ואת שארית חייו הקדיש למלחמה בשלטון הבריטי בארץ ישראל.