cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חובבי ציון
גורמים להתעוררות התנועה
כמו כן, במהלך המאה ה-19 עברו עמי מערב אירופה ומרכזהּ גל של מהפכות לאומיות, שזכו לכינוי "אביב העמים". התעוררות זו עוררה גם ביהודים רגשות לאומיים, והם פנו להקים מדינה יהודית בארץ ישראל.
שמואל מוהליבר
הרב שמואל מוהליבר היה מגדולי רבני רוסיה וממייסדי האגודות הראשונות של "חובבי ציון". הרב מוהליבר קרא לשיתוף פעולה בין המשכילים לבין שומרי המצוות. פעל להשפיע על המנהיגים החילוניים למנוע פגיעה בדת ובחלוצים הדתיים ומאידך ניסה לקרב לרעיון חיבת ציון ויישוב הארץ את הרבנים והציבור המסורתי.
מרדכי אליאשברג
הרב מרדכי אליאשברג היה מגדולי התורה בדורו, ומראשי ועד חובבי ציון ברוסיה. לדבריו:
משה לייב לילינבלום
משה לייב לילינבלום היה מראשי תנועת ההשכלה ברוסיה, שפרעות "הסופות בנגב" שינו את גישתו. הוא חדל להאמין בהתבוללות וראה בזרותם של היהודים במדינות השונות את הבעיה היהודית. הוא האמין שהפתרון לבעיית היהודים הוא ארץ משלהם.
עיקר טענותיו של לילינבלום היו:
יהודה לייב פינסקר
יהודה לייב פינסקר היה משכיל יהודי רוסי, מתבולל מאודסה, ששירת כרופא צבאי מתנדב בצבא הרוסי במלחמת קרים וזכה לאות הצטיינות. פרעות "הסופות בנגב" גרמו לשינוי בדרך מחשבתו, והוא פנה לחפש פתרון לאומי לבעיה היהודית. ב-1882 פרסם פינסקר את אחד החיבורים המכוננים בתולדות הציונות, הספר "אוטואמנציפציה!" במטרה לעורר את יהודי מערב אירופה העשירים לסייע בהקמת תנועה לאומית. הספר עורר בעיקר את יהודי מזרח אירופה הסובלים.
בספרו תיאר פינסקר את השנאה והאנטישמיות כלפי העם היהודי המפוזר באירופה, שנאת הזר. היהודים הם אומה מתה-חיה – "רוח רפאים", משום שאין להם מולדת ועצמאות, ולכן נראים מוזרים וזרים והאירופאים פיתחו כלפיהם "יודופוביה" - מחלת נפש שאינה ברת ריפוי. את היודופוביה מבטאים באנטישמיות. מכיוון שהאנטישמיות לא תחלוף אין טעם בניסיונם של היהודים לפתור זרות זו בחסדי השלטון, שיעניק להם שוויון וזכויות (אמנציפציה). פינסקר דגל ברעיון האוטואמנציפציה שפירושו שחרור עצמי, התרחקות מהגויים ומעבר מאנומליות לנורמליות.
עם זאת יש לעלות כמה שיותר מהר לארץ ישראל, למרות הקשיים ובעיות ארגון. פינסקר מפריד בין היהדות שאינה קשורה לארץ כלשהי ובין הלאומיות היהודית- שקשורה לארץ, אך מכיוון שעוד לא השיגו אותה לא מתייחסים אל היהודים כאל עם. פינסקר לא שם דגש דווקא על א"י, אך הייתה לה עדיפות בשל הקשר ההיסטורי רוחני לעם הציוני. הוא האמין שגם שטח אחר יוכל לשרת את המטרה הראשונית "ארץ משלנו".
הקמת האגודות
תנועת "חובבי-ציון" החלה את דרכה ללא ארגון, באופן ספונטני ומפוזר. קמו עשרות אגודות של "חובבי-ציון" ברוסיה מזרח אירופה ובמרכז אירופה, ללא קשר ביניהן, אך עם מטרות משותפות לכולן. חבריהם האמינו בצורך לעלות לארץ ישראל, להתיישב בה ולעבוד את אדמתה, ולהקים בה בסופו של דבר, מדינה יהודית. באגודות אלה היו חברים יהודים בעלי הכרה לאומית מכל הזרמים, החל ממתבוללים ועד לרבנים ידועים, כאשר המכנה המשותף לכולם היה רעיון השיבה לארץ ישראל. שמות האגודות היו: "אחוות ציון", "אוהבי ציון", "בני ציון", "שיבת ציון", "אהבת ציון", "קיבוץ נידחי ישראל", "שארית ישראל", "עזרא" ו"זרובבל".
מטרות האגודות:
הפעילות הייתה בעיקרה פילנתרופית וא-פוליטית, אך הייתה בעיית חוסר ארגון ותיאום בין האגודות. רק התארגנות מרכזית של כל האגודות לארגון גג אחד הייתה יכולה לחזק אותן.
קונגרס פוקשאן
עד סוף שנת 1881 נוסדו ברומניה למעלה משלושים אגודות של חובבי ציון, שערכו כנס משותף בעיר פוקשאן, שבחבל מולדובה שברומניה. קונגרס פוקשאן התכנס ביום 11 בינואר 1882, למעשה בזמן הכינוס התאריך היה 30 בדצמבר 1881, לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז ברומניה. הקונגרס הורכב מ-51 צירים, שייצגו 32 אגודות. בקונגרס נבחר הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה ונקבע שמקום מושבו יהיה בעיר גאלאץ, עיר נמל על הדנובה, במזרח רומניה, משם יצאו ההפלגות הראשונות של חובבי ציון בדרכם לארץ ישראל.
ועידת קטוביץ
לאחר פרסום רעיונותיהם של פינסקר וליליינבלום ולאור קשיי האגודות, יזמו השניים בסיוע הרב שמואל מוהליבר והסופר שאול פנחס רבינוביץ את כינוס ועידת קטוביץ כוועידת היסוד של תנועת "חובבי-ציון". הוועידה התכנסה ביום 6 בנובמבר 1884 בעיר קטוביץ. זו הייתה ההתארגנות הלאומית היהודית העולמית הראשונה של היהודים, אליה הגיעו 36 נציגים. התאריך נקבע לפי מועד חגיגת מאה שנה להולדת משה מונטיפיורי (האירוע שימש תירוץ לעריכת הכינוס, למנוע האשמה בהתארגנות לצורך מטרה פוליטית). כנשיא הכבוד של הוועידה נתמנה הרב שמואל מוהליבר והניהול המעשי הוטל על פינסקר.
מטרות הוועידה:
החלטת מעשיות:
"הוועד האודסאי"
למרות התכנון להקים ועד במערב אירופה, התפתחו הוועדים המרכזיים בורשה ובאודיסה. "הוועד האודסאי" הפך במהרה לוועד ההנהלה הקבוע של התנועה. ב־1890 אישר הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי פעילות גלויה של הארגון, ותקופה קצרה הייתה רוח התעוררות. "הוועד האודסאי" ריכז תרומות, שלח נציג לקניית אדמות, וגל עולים נוסף הגיע לארץ. מחירי הקרקעות הגבוהים והגבלות השלטון הטורקי גרמו לדעיכה בהתלהבות.
קשיים לפעילות
התנועה התמודדה עם כמה קשיים לאורך הדרך. כבר בשלביה הראשונים ברוסיה, הם נאלצו לפעול במחתרת, בעקבות האיסור על התארגנות פוליטית של יהודים. גם בתוך התנועה, היו כמה קשיים. כל עוד התנועה הייתה אידאולוגית בלבד, וללא מעשים, רבים היו שותפים. אולם במעבר ליישום הלכה למעשה, נרתעו רבים מהמעבר לביצוע הרעיונות. מיעוט העולים בטל אף אל מול זרם ההגירה הגדול אל ארצות הברית. גודלה הקטן יחסית הקשה על גיוס התרומות, מעבר לבעיות הארגוניות שהיו בתנועה צעירה זאת.
שלמה משיח (רופא)
שלמה משיח (נולד ב-1937) הוא פרופסור מן המניין (אמריטוס) לגינקולוגיה, ממייסדי הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מנהל לשעבר של מחלקת נשים ויולדות בבית החולים שיבא, מייסד ומנהל לשעבר של היחידה להפריה חוץ-גופית בבית החולים אסותא ומן הראשונים שעסקו בהפריה חוץ גופנית במערכת הבריאות בישראל. השתתף גם בפיתוח טכנולוגיות לפרוסקופיה בגינקולגיה, היה שותף לפרסומם של כ-500 מאמרים מחקריים בכתבי עת מקצועיים, וקיבל עם צוותו פרסים בינלאומיים שונים. נחשב לאבי ההפריה החוץ-גופית (הפריית מבחנה) בישראל, שסלל את הדרך למאות אלפי נשים בישראל הסובלות מעקרות, להרות ולהביא ילדים לעולם.
ביוגרפיה
משיח נולד בתל אביב למשפחת עולים מבולגריה, לאחר שאמו עברה טיפולי פוריות. הוריו היו נצר למשפחות של רופאים ומלומדים, אביו היה פקיד בנק ואמו עקרת בית. ההורים עודדו אותו בלימודיו ומימנו אותם.
משיח למד בבית הספר היסודי בלפור ובבית הספר למסחר "גאולה", לאחר שנדחתה בקשתו להתקבל לבית ספר תיכון עירוני. הוא למד רפואה והתמחה במיילדות וגינקולוגיה במחלקת נשים ויולדות בבית החולים שיבא.
קריירה מקצועית
משיח נסע בשנת 1969 לברלין, להשתלמות בת שנתיים בפיזיולוגיה ופתולוגיה של ההריון התקין והמסובך, ולמד את עקרונות המעקב והטיפול בהריונות מסובכים ובמצוקה עוברית ועוד. עם שובו לישראל, החל ליישם את התורה, חרף הביקורת נגדה. במקביל פתח בשנת 1972 מרפאה פרטית שעוסקת עד היום במתן ייעוץ וטיפול בתחומי המיילדות, הגינקולוגיה והכירורגיה הגינקולוגית, בתחום האולטראסאונד ובעיקר בפוריות.
משיח קודם לתפקיד סגן מנהל מחלקת מיילדות וגינקולוגיה בבית-החולים שיבא, והחל לעסוק בפוריות. ניהל את "מרפאת הפרגונל" של בית החולים, טיפל באלפי נשים, והצליח להשיג הריונות רבים בנשים, שנחשבו לעקרות ללא מרפא.
כשמונה לתפקיד מנהל המחלקה, הקים בשנת 1981, יחד עם פרופסור יהושע דור, את יחידת ההפריה הראשונה בישראל, לפי הטכנולוגיה של הפריה חוץ-גופית, שפותחה על ידי חתן פרס נובל פרופ' רוברט אדוארדס הבריטי, שממנו הם למדו את הטכנולוגיה. אחרי שקיבלו רישיון ממשרד הבריאות, בהליך שנמשך שנתיים, החלה המחלקה של משיח בניסיונות להשיג היריון חוץ-גופי הראשון, במקביל לניסיון דומה של בית החולים הדסה. בשנת 1982 עלה יפה הניסיון להפרות ביצית במבחנה, ובוצעו כל שלבי התהליך, כולל חלוקת התאים, והשתלה חוזרת של העובר ברחם האם. כך נוצר היריון חוץ גופי ראשון, שבסופו נולדה ילדת המבחנה הראשונה בישראל, והחמישית בעולם, רומי נוימרק, שמשמשת כיום כמגישת חדשות בערוץ 10. כעבור שנה נולד בהפריה חוץ גופית ילד זכר ראשון.לאחר פריצת דרך זו נחשבת ישראל בשנים האחרונות לשיאנית בטיפולי הפריה חוץ-גופית בהתאם לגודל האוכלוסייה.
משיח פרש מבית החולים שיבא בשנת 2002, והתמנה לעמוד בראש היחידה להפריה חוץ-גופית בבית-החולים "אסותא". היה ממייסדי הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומוותיקי המורים למיילדות וגינקולוגיה. היה ראש האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה במשך שמונה שנים, ויושב ראש האגודה הישראלית לחקר הפוריות. שימש פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב ומופקד הקתדרה לחקר מומים מולדים, ולאחר פרישתו לגמלאות הפך לפרופסור אמריטוס.
חבר ויו"ר וועדות שונות
לאורך הקריירה שלו היה משיח חבר בוועדות ומועצות שונות, ובהם יושב ראש הוועדה להענקת רישיונות ליחידות להפריה חוץ גופית ובקרת פעילותן של היחידות הקיימות, ועדות מייעצות של שרי בריאות, חבר המועצה הלאומית למיילדות, פוריות וגנטיקה וחבר המועצה הלאומית לדמוגרפיה.
מרחבי פעילותו
נוסף על טיפולי פוריות, משיח מומחה גם בתחומים רבים אחרים, ובהם, הריונות בסיכון גבוה, ניתוחים גינקולוגיים ובפרט אנדוסקופים. הוא פיתח גם את הטכנולוגיה של לפרוסקופיה ניתוחית. משיח ושותפיו היו חלוצים בטיפול במקרים קשים של עקרות הגבר. היה הראשון שיישם בארץ את הטכניקה המהפכנית של שאיבת הזרע מהאשכים-TESA, TESE (במקרים של חוסר זרע מוחלט) והזרקת זירעונים בודדים ICSI לביציות, ובכך להשיג הפריה והריונות.
בשנים האחרונות מנהל משיח מערכת שמסייעת לנשים ישראליות שזקוקות לתרומת ביציות, לעבור את תהליך ההפריה באוקראינה, משום שעלות התהליך בישראל יקרה יותר, ויש גם קושי בהשגת תרומת ביציות בישראל. באוקראינה הישראלית מקבלת תרומת ביציות מתושבת מקומית, ואלה מופרות בזרעו של בן הזוג של הישראלית, שנשמר במבחנה. לאחר שמושגת הפריה, הביצית המופרית מושתלת בחזרה ברחמה של הישראלית וכך נוצר היריון.
משיח נמנה עם מנהלי בנק זרע פרטי, "סופרם", שהוקם בישראל בשנת 2011, ובו גם תרומות זרע של גברים מדנמרק ומספרד, עם שירות יקר: ליווי רפואי צמוד, מטפלת זוגית ובדיקות סקר גנטיות.
היה שותף למחקר ישראלי שמצא כי תרופות להגברת פריון הגבירו את הסיכון לחלות בסרטן הרחם ב-69%.
משיח מנהל את פורום פריון הגבר - בנק הזרע באתר דוקטורס, יחד עם פרופסור יעקב אשכנזי.
תינוקת המבחנה הראשונה בישראל
ב-1982 היה שותף עם רופאים מ"שיבא", להבאתה לאוויר העולם של תינוקת המבחנה הראשונה בישראל, העיתונאית רומי נוימרק
פרסים והוקרה
משיח זכה עם צוותו במספר רב של פרסים בינלאומיים יוקרתיים.
חיים אישיים
משיח היה נשוי לעלית-ביאנקה, שהייתה אחות מוסמכת ואחראית חדר הלידה בבית החולים "שיבא", ממנה התאלמן ב-2021. משיח גר בתל אביב, ואב לשני בנים, רועי מנהל מחלקה גינקולוגית בבית החולים שיבא, וגיא - עורך דין.
מריה לאופולדינה מאוסטריה
מריה לאופולדינה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Leopoldine von Österreich; 22 בינואר 1797 - 11 בדצמבר 1826) הייתה אשתו של פדרו הראשון, קיסר ברזיל.
ביוגרפיה
מריה לאופולדינה נולדה בווינה ב-22 בינואר 1797, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה. מריה לאופולדינה קיבלה חינוך מעולה, ולמדה ציור, נגינה בפסנתר, רכיבה וציד, ובנוסף למדה צרפתית ולטינית. כמו כן אהבה מריה לאופולדינה מדעי הטבע, ובעיקר בוטניקה ומינרולוגיה. בהיות מריה לאופולדינה בת 10 מתה אמה, ואביה התחתן עם מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה שגידלה אותה בילדותה.
בשנת 1817 התחתנה מריה לאופולדינה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל, אולם נישואיהם לא היו מוצלחים.
מכיוון שחמיה ז'ואאו השישי לא מיהר לשוב לפורטוגל, שלט בה מפקד הצבא הבריטי ויליאם קאר ברספורד כדיקטטור צבאי. עם פרוץ המהפכה הליברלית בפורטוגל בשנת 1821, איבד ברספורד את שלטונו, והתקבלה חוקה ליברלית. הפרלמנט (הקורטס) דרש את חזרתו המיידית של המלך מברזיל.
בלב כבד החליט ז'ואאו השישי לעזוב את ברזיל ולשוב לארצו. גם חמותה, קרלוטה ז'ואקינה מספרד ואחיו הצעיר מיגל עזבו את ברזיל. לעומתם, נשארו פדרו ומריה לאופולדינה בריו דה ז'ניירו ופדרו מונה על ידי אביו לעוצר בברזיל.
לרינץ מסארוש (נזיר)
לרינץ מסארוש נאג'בוטו (בהונגרית: Nagybotú Mészáros Lőrinc; 5 בספטמבר 1466 – 1514) היה נזיר פרנציסקני הונגרי, אחד מסגניו של ג'רג' דוז'ה בהנהגת מרד האיכרים בראשות ג'רג' דוז'ה בטרנסילבניה והונגריה.
ביוגרפיה
לרינץ מסארוש נולד בשנת 1466 במגיאסו בצפון הונגריה (כיום - במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן). היה בנו של הקצב גרגיי מסארוש (מובן שם המשפחה "מסארוש" הוא "קצב").
מריה לאופולדינה מאוסטריה
ביוגרפיה
הקורטס (הפרלמנט) הפורטוגלי לא קיבל את ההסדר הזה, וביקש להחזיר את מעמדה של ברזיל כמושבה ולאלץ גם את יורש העצר לשוב לפורטוגל.
בתגובה לדרישת הקורטס, הכריז פדרו ב-7 בספטמבר 1822 על עצמאותה של ברזיל, ובני הזוג מונו לקיסרי ברזיל.
לרינץ מסארוש (נזיר)
ביוגרפיה
המסורת מספרת שלמד אצל קרוב משפחה, טמאש קצ'קש ביישוב אסלו באותו אזור. הצטרף למסדר הפרנציסקני.
מריה לאופולדינה מאוסטריה
ביוגרפיה
ז'ואאו השישי מת בשנת 1826, ופדרו הומלך כמלך פורטוגל פדרו הרביעי. אלא שהוא סירב לעזוב את ברזיל ולשוב לפורטוגל, ואחותו איזבל מריה, נסיכת פורטוגל שלטה בממלכה כעוצרת. פדרו, שמלך עתה בשתי ממלכות, לא הצליח לאחד אותן, והניסיון למשול בשתיהן לא עלה יפה. בפורטוגל לא קיבלו בעין יפה מלך היושב בברזיל, ואילו בברזיל הושמעה ביקורת על התעסקותו של פדרו בבעיותיה של פורטוגל. לבסוף היה על פדרו לבחור בין ברזיל לפורטוגל, והוא בחר בראשונה. לאחר חודשיים בלבד כמלכה של פורטוגל ויתר על תוארו הזה במאי 1826.
לרינץ מסארוש (נזיר)
ביוגרפיה
בשנת 1514 הצטרף מסארוש למרד בראשות ג'רג' דוז'ה שבו נודע כ"כומר לרינץ מסארוש מצלגד" יחד עם ברבאש והדספוט הסרבי סטפאן סיליאנוביץ' עמד בראש כוחות המורדים שפעלו בצפון ובדרום הממלכה ההונגרית עם משימה לקומם למאבק את עניי האזור. השתתף במצור על טמשוואר (טימישוארה).
מריה לאופולדינה מאוסטריה
ביוגרפיה
בנובמבר 1826 נסע פדרו לחייליו ובטקס קודם יציאתו התנשק עם פילגשו דומיטילה דה קסטרו, מרקיזת סנטוס בפומבי, ובעקבות כך הסתכסכה עמו מריה לאופולדינה. ב-2 בדצמבר 1826 חלתה מריה לאופולדינה ועברה הפלה טבעית, וכעבור 8 ימים ב-11 בדצמבר מתה בריו דה ז'ניירו.
משפחתה
בשנת 1817 התחתנה מריה לאופולדינה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
לרינץ מסארוש (נזיר)
ביוגרפיה
הגדודים ניסו להמשיך במאבק בפיקודו ונחלו כמה הצלחות בחבל ביהור אבל ביולי 1514 הצליח הארכיבישוף מקלוצ'ה פאל טומורי להפריד בין כחות המורדים השונים באמצעות הבטחות כוזבות ושכנע את חלק מהם לשוב לבתיהם. בעת המצור על מבצר ביהור (ביהריה) בסוף יולי, הובס מסארוש על ידי פאל טומורי ונפל בשבי. 3000 איכרים מורדים נהרגו. מסארוש הובא לבירת טרנסילבניה, קולוז'וואר ונענש בעינויים והוצאה להורג פומבית בכיכר העיר על ידי העלאה על שיפוד ואחר כך העלאה באש.
ואסילי קוקורב
ואסילי קוקורב (ברוסית: Василий Кокорев; 23 באפריל 1817 – 22 באפריל 1889) היה אחד האנשים העשירים ברוסיה. בנוסף להיותו בעל קרקע, יזם ופילנתרופ, הוא היה אספן אמנות ידוע וחבר כבוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת סוחרים ותיקה, שהיו בעלי מפעל קטן לעיבוד מלח. לאחר פטירת הוריו הוא הפך לבעלים משותף של המפעל ושימש כמנהל בשנים 1836 עד 1841. באותה תקופה בוטל מס היבוא על מלח, המפעל הפך ללא רווחי והוא עזב לחפש את מזלו במקום אחר.
הוא התחיל כעוזר מנהל במזקקה במחוז אורנבורג ואז, ב-1842, הפך לפקיד אצל יצרן יין בקאזאן. שנתיים לאחר מכן, הוא הגיש הצעה לממשלה, לשפר את עסקי ייצור היין. הוא כינה את המערכת שלו "הכנסה משתייה" כדי להוכיח את שיטתו, הוא קיבל שליטה בחווה בנפת אוריול שיצרה ב־300,000 רובל. מומחה ממשלתי למסחר, נקרא להיות עוזרו כשהחווה החלה לייצר הכנסה. הוטל עליו לפקח על עשרים ושלוש חוות נוספות שהיו בהסדר של כינוס נכסים. בשנת 1847, המערכת שלו הפכה למדיניות רשמית. זמן קצר לאחר מכן הוא התחתן. לו ולאשתו, ורה, היו ארבעה בנים, שהפכו לסוחרים, ושלוש בנות, שכולן נישאו לסוחרים.
ב־1850, הוא הצליח לרכוש אחוזה במוסקבה. בשנה שלאחר מכן, הוא קיבל את תואר הכבוד "יועץ המסחר ". בשנת 1857, הוא היה מייסד שותף של חברת מניות, שעסקה במזון ומוצרים אחרים מהחי, יחד עם הברון ניקולאוס פון טורנאו והיזם ניקולאי נובוסלסקי. הם הקימו את "שותפות הסחר הטרנס-כספית". הפרויקט הראשון שלהם היה מפעל נפט, ליד באקו. בתחילת שנות ה-60, עושרו נאמד בין שבעה לשמונה מיליון רובל.
הוא היה מעורב גם בבניית מסילת הרכבת וולגה-דון (1858), מסילת הרכבת מוסקבה-קורסק (1871), ומסילת הרכבת לאוראל (1874). הוא היה מעורב בבניית דוברות לשינוע נפט. גם בנקים, חברות טלגרף ותחבורה ציבורית היו בין האינטרסים הפיננסיים שלו. הוא היה תורם מרכזי למשימה הבלקנית הכושלת של הגנרל מיכאיל צ'רניאייב, ממש לפני מלחמת רוסיה-טורקיה. לאורך הקריירה שלו הוא היה תומך נלהב ברפורמות כלכליות; פרסם שורה של מאמרים בעיתונים ובמגזינים שונים. בסוף שנות ה-50, הוא היה בין אלה שקראו לביטול הצמיתות, והציע תוכנית להגשמתה. הוא טען שרוסיה צריכה למצוא צורות כלכליות משלה, במקום לחקות את אלה של מערב אירופה. דעותיו סוכמו בספרו הפסימי "כשלים כלכליים", שפורסם שנתיים לפני מותו.
עד תחילת שנות ה-80, הוא קיבל כמה החלטות השקעה לא נבונות, ואיבד חלק מהשפעתו בקרב פקידי ממשל. אף על פי שהוא נשאר עשיר למדי, הונו הנקי ירד, עד מותו מהתקף לב בגיל שבעים ואחת.
פטרון אמנויות
בשנת 1870, עקב קשיים כלכליים, נמכר רוב האוסף לחצר הקיסרית. רבים נרכשו גם על ידי פאבל טרטיאקוב ודמיטרי בוטקין, עבור הגלריות שלהם.
ב-1884, מה שנודע בשם ה"אקדמיצ'סקאיה דאצ'ה" נפתח ליד העיירה וישני וולוצ'יוק, על גדות נהר מסטה ואגם מסטינו במערב רוסיה. את ה"קוטג'ים האקדמיים" שהיוו את לב המתחם תרם ותיחזק קוקורב. הפרויקט תוכנן כמקום שבו סטודנטים נזקקים מהאקדמיה האימפריאלית יכולים לבלות את הקיץ שלהם. בכל קוטג' היה חדר אוכל, ספרייה, בית מלאכה וחדר מוזיקה. בין האמנים הרבים ששהו שם היו פאבל צ'יסטיאקוב, ארקיפ קוינג'י, ולנטין סרוב, אייזק ברודסקי ואיליה רפין - על שמו נקרא המתקן בשנת 1964. שלט, המנציח את תרומותיו של קוקורב, הוצב ב-2004.
1988 בספורט
אולימפיאדת סיאול (1988)
האולימפיאדה ה-24 נערכה מ-17 בספטמבר עד ה-2 באוקטובר.
אולימפיאדת קלגרי (1988)
אולימפיאדת החורף ה-15 נערכה מ-13 בפברואר עד 28 בפברואר.
אתלטיקה באולימפיאדת סיאול (1988)
על תחרויות האתלטיקה במשחקים האולימפיים האיבה פרשת האימרוץ. יומיים לאחר שבן ג'ונסון ניצח בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 9.79 שניות, לפני האלוף האולימפי קרל לואיס (9.91 שניות), התברר שהוא השתמש בסמים והמדליה, שיא העולם, ומדליית הזהב שלו מאליפות העולם (רומא 1987) נשללו ממנו.
המנצחות בתחרויות הגראנד סלאם
שטפי גראף זכתה בגאנד סלאם ובטורניר היחידות בטניס באולימפיאדת סיאול.
כדור הזהב
מרקו ואן באסטן זכה בתואר.
אולימפיאדה
בטורניר הכדורסל שנערך במשחקים האולימפיים זכתה נבחרת ברית המועצות במדליית זהב לאחר ניצחון על נבחרת יוגוסלביה 76-63.
הגביע הביניבשתי
התחרות הופסקה עד לשנת 1996
גביע אירופה לאלופות
אולימפיה מילאנו זכתה באליפות לאחר שניצחה בגמר את מכבי תל אביב.
גביע אירופה למחזיקות גביע
לימוז' זוכה בגביע ספורטה, לאחר ניצחון על חובנטוד בדאלונה  בתוצאה 89–96.
גביע קוראץ'
ריאל מדריד זוכה בגביע קוראץ', לאחר ניצחון על ציבונה זאגרב  בסיכום מפגש כפול: 93-94 ו-89–102.
רועי שילוח
רועי שילוח (נולד ב-1970) הוא כנר ישראלי.
קריירה
שילוח למד אצל פרופסור חיים טאוב ובגיל 12 הופיע לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנים הבאות הופיע עם הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטו של זובין מהטה, בקונצרטים בישראל, בקנדה ובאירופה. כמו כן ניגן עם תזמורת רדיו ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת הרדיו של פרנקפורט ועוד. במהלך הקריירה שלו הופיע באולמות חשובים ברחבי העולם, בהם אייברי-פישר הול בניו יורק, ויגמור הול בלונדון, קונצרטחבאו באמסטרדם, גוונדהאוס בלייפציג והיכל התרבות בתל אביב.
רועי שילוח ניגן בכינור גואדניני, בהשאלת קרן התרבות אמריקה-ישראל וכיום הוא מנגן בכינור מנדוצה בהשאלת קרן רייטמן טוברט, ארגנטינה.
סלוגן (הרלדיקה)
סלוגן הוא ביטוי קצר המתמצת רעיון, שאיפה או דרך־חיים, של משפחת אצולה, ארגון או מדינה. הסלוגן הוא משפט קצר וקליט שבא להעביר את המוטו של משפחת האצולה, בצורה שתיזכר היטב.
כיסא החותנת
קקטוס כיסא החותנת (שם מדעי: Echinocactus grusonii) הוא אחד מסוגי הקקטוסים הפופולריים בעולם.
מקום התפתחותו הטבעי של זן קקטוסים זה הוא במרכז מקסיקו ובטבע הוא יכול להגיע עד לגובה של מטר אחד (ובגידול מתורבת ל–30 ס"מ). על אף היותו מאוד פופולרי לגידול בגינה זהו קקטוס שנדיר למצוא אותו גדל באופן פראי בטבע והוא מוגדר כזן קקטוסים בסכנת הכחדה. האיום המרכזי עליו הוא מצד אספנים בלתי חוקיים.
תנאי גידול
קקטוס כיסא החותנת קל לגידול. הוא יעדיף שמש מלאה, השקיה נדיבה במהלך הקיץ ותקופות יובש משמעותית בחורף (עודף רטיבות עלול להוביל לריקבון בשורשים), אדמה קלה ומנוקזת היטב, הטמפרטורה הממוצעת "הנוחה" בחורף בלילה סביב 12 מעלות (אך הוא יכול לעמוד בתקופות בהן הטמפרטורה נמוכה יותר).
פריחת כיסא החותנת יכולה להופיע בתחילת הקיץ בצורה של פרחים צהובים באזור הכתר.
נובומוסקובסק (אוקראינה)
נובומוסקובסק (באוקראינית Новомосковськ, ברוסית Новомосковск) היא עיר במחוז דניפרופטרובסק באוקראינה, על גדת הנהר סמרה, מיובלי דנייפר. העיר ידועה בקתדרלת השילוש הקדוש שנבנתה ב-1778 מעץ וללא מסמרים.
היסטוריה
באזור העיר נמצאו עדויות להתיישבות בני אדם באלף השלישי לפני הספירה. חפירות ארכאולוגיות שייכו את המקום לתקופת הברונזה. בחפירות באזור בשנות השלושים של המאה ה-20 נמצאו כלי נשק וכלי קדרות שהשתייכו למספר תרבויות מקומיות בהן ו.
במאה ה-17 ייסדו קוזאקים יישוב בשם סמרצ'יק (Самарчик) על גדות נהר הסמרה בסמוך ליישובי הסיץ' הזפורוז'י כדי לסייע בהגנת רוסיה הצארית מפלישות הטטרים. מיישוב זה התפתחה העיר נובומוסקובסק. במחצית הראשונה של המאה ה-18 נבנו במקום ביצורי מגן. באותה תקופה חיו במקום כ-9,200 תושבים. בתחילה הייתה פרנסתם על החקלאות, ולקראת סוף המאה ה-18 התווסף המסחר כמקור פרנסה. ב-1774 תמכו תושבי היישוב במרד פוגצ'וב.
בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 היו בתי העיר בנויים מעץ. עקב הצפות הועברו חלק משכונות העיר לאזורים גבוהים יותר על גדת הנהר. פרנסתם של תושבי העיר הייתה על תוצרת חקלאית ועל מעט מפעלי תעשייה קלה, בהם תעשיית עור, נפחות ותעשיית עץ. בתקופה זו נערכו בעיר שלושה ירידים מסחריים אזוריים מדי שנה.
בתקופת מהפכת 1905 הייתה העיר מוקד לפעילות מחאה של פועלים שדוכאה על ידי כוחות הצאר. ערב מלחמת העולם הראשונה התאוששה כלכלת העיר, בין היתר עקב הנחת מסילת ברזל לחרקוב וחרסון. ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה שלאחר המהפכה הקומוניסטית, השתלטו מהפכנים קומוניסטים על העיר והעיר סופחה לאוקראינה שתחת השלטון הסובייטי.
ערב מלחמת העולם השנייה הואצה התפתחותה הכלכלית של העיר. שירות אוטובוסים סדיר החל לפעול בעיר בשנת 1927. בשנות ה-30 נבנו בעיר מפעלי מתכות שונים בהם עבדו כ-6,000 פועלים.
בשנת 1963 סגרו השלטונות הסובייטיים את קתדרלת השילוש הקדוש ופתחו במקומה מוזיאון. בשנת 1988 חזרה הקתדרלה לפעול כמוסד דתי.
יהודים
ערב פלישת גרמניה לברית המועצות היו בעיר כ-750 יהודים. הגרמנים כבשו את נובומוסקובסק בספטמבר 1941. בדצמבר הקימו גטו ובמרס 1942 רצחו את רוב יושביו בירי, ליד העיר. הצבא האדום כבש את העיר בספטמבר 1943.
מגלוטרגוס
מגלוטרגוס (שם מדעי: Megalotragus) הוא סוג נכחד בן שלושה מינים של אנטילופה מתת-משפחת הבובאלים, שחיו בין הפליוקן לתחילת ההולוקן שלפני 5-0.055 מיליון שנה באפריקה. היא הוגדרה לראשונה ב-1932 בידי החוקר ההולנדי אגברט קורנליס ניקולאס ואן הופן.
אנטילופה זו הייתה קרובתם של הבובאל, הדאמאליסק והגנו המודרניים, אך הייתה גדולה מהם, הגדולה מכל הבובאלים, והגיעה לאורך 2.8 מטר, לגובה 1.4 מטר בכפתיים, ומשקלה הגיע ל-180–300 קילוגרם. ככל הנראה היא הייתה קרובה למיני הבובאל, והייתה בעלת מבנה קרניים הבולטות הפונות מעלה, ובעלות מבנה של נבל, המצוי אצל הבובאלים.
ייתכן שבהמה זו רעתה בסוואנות של הפליוקן והפליסטוקן בעדרים כמו הגנואים. היא חיה עד לתחילת ההולוקן, בתאריך משוער של 7,500 עד 5,500 שנים לפני הספירה. לא ברור ממה נכחדה, ייתכן שמציד אנושי או משינויי אקלימים.
פאי (סרט)
פאי (באנגלית: Pi, ביוונית: π) הוא מותחן פסיכולוגי סוריאליסטי משנת 1998. זהו סרט הביכורים של הבמאי דארן ארונופסקי. הסרט מתאר את קורותיו של מקסימיליאן כהן - מתמטיקאי מבריק המחפש תבניות בבורסה וסובל ממספר מחלות גופניות ונפשיות כאחד.
עלילה
מקסימיליאן "מקס" כהן (מגולם על ידי שון גילט) הוא מתמטיקאי מבריק. בגיל 16 הוא פרסם מאמר ראשון ובגיל 20 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה. כשהיה ילד צעיר, אמרה לו אמו לא להביט בשמש וכשהיה בן 6 הוא התבונן בה באופן ישיר וכמעט התעוור. מקס מספר כי ראייתו חזרה אליו בסופו של דבר, אך הוא השתנה בעקבות כך. בגין מצבו הרפואי, מקס לוקח תרופות רבות בצורות שונות. הוא סובל מפרכוסים, התקפים, התעלפויות, חזיונות שווא, דימומים מהאף, תחושת פרנויה ותחושת רדיפה. מקס מסתגר בביתו ומנסה לדחות מעליו קשרים אנושיים מלבד שכנתו דבי (מגולמת על ידי סמיה שואיב) והמנטור המתמטי שלו סול רובסון (מגולם על ידי מארק מרגוליס).
משנתו של מקס היא: ההשערה שלי: גם בתוך הבורסה קיים דפוס הנמצא ממש מתחת לאף שלי, המסתתר מאחורי המספרים. הוא תמיד היה שם.
כשסול ומקס נפגשים הם משחקים בגו. בתחילת הסרט, סול מפציר במקס להאט את הקצב, להירגע ולקחת הפסקה ממחקרו. סול עצמו חקר את המספר פאי וחיפש בו תבניות. עקב כך הוא סבל משבץ שבעקבותיו נאלץ לפרוש ממחקר.
מקס מאמין כי ניתן למצוא תבניות של מספרים בכל תחומי החיים ועל כן הוא מחפש תבניות, כדי לחזות את התנהגות הבורסה.
עקב פגישה מקרית בבית קפה עם לני מאייר (מגולם על ידי בן שנקמן), צעיר יהודי חרדי המחפש צופן בתורה באורך 216 ספרות על ידי שימוש בגימטריה, מתכנת מקס את המחשב שלו "אוקליד" להשתמש בסדרת פיבונאצ'י כדי לחזות את התוצאות. המחשב פולט תוצאות לא הגיונית ומדפיס דף המכיל מספר ארוך, ואז המעבד של המחשב נשרף. מקס המתוסכל משמיד את המחשב, זורק את התוצאות לאשפה וחוזר לדבר עם המנטור שלו. כשסול שואל אותו על המספר הארוך, מקס אומר שאינו זוכר אותו. סול שב ושואל על אורכו של המספר: "...האם הוא מאה? אלף? 216? כמה?..." מקס מבין כי סול יודע יותר מאשר הוא מגלה לו. לאחר מכן מקס מגלה כי התחזית של אוקליד התבררה כנכונה וכדי לשחזר את התוצאות, הוא מסכים לקבל שבב מחשב חדיש, ניסיוני ונדיר ממרסי (מגולמת על ידי פמלה הארט), נציגת חברה לחיזוי עסקי שרוצה לקבל את תוצאות המחקר של מקס לידיה. מקס חובר אל לני מאייר כדי לעזור לו במחקרו על התורה. למרות שאינו יהודי מאמין, הוא מתפלל עם לני ואף מניח תפילין. התקפיו של מקס מחמירים והוא מגלה צלקת חדשה בראשו. מקס מגלח את שיערו והופך לפראנואיד יותר ויותר. מקס שב לסול בשלישית וסול אומר לו שלדעתו המחשב הופך להיות מודע לעצמו רגע לפני שהוא קורס. סול שוב מבקש ממקס לחדול ממחקרו, אך מקס נחוש לגלות את פשר הדברים. מקס פוגש במרסי שמכה אותו מפני שמקס לא העביר לה את התוצאות של המחקר. היא מצאה את הפלט אותו זרק מקס אך הוא הכיל רק חצי מן המספר אותו גילה. את מקס מצילים לני וחבריו, אך גם הם מכים אותו כשהוא אינו מוכן לתת להם את המספר המלא.
מקס מתעלף וכשהוא מתעורר הוא מוקף בקבוצה של קבליסטים. מנהיגם, הרב כהן, מסביר לו כי המספר אותו גילה הוא השם המפורש שהיה ידוע רק לכהן הגדול שהיה נכנס אל קודש הקודשים. אם הכהן היה טהור, אזי הייתה מובטחת לעם ישראל שנה טובה ומוצלחת. אם הכהן לא היה טהור הוא היה מת. מכיוון שמקס אינו יהודי מאמין, הרב כהן אומר לו שהוא ימות. מקס אומר לו שהסוד ניתן לו על ידי אלוהים ורק לו וכי הוא אינו מוכן להעביר אותו לאף אחד אחר. מקס עוזב את הקבליסטים והולך לבקר את סול, שם מודיעים לו כי היה לו אירוע מוחי נוסף. בביתו של סול מוצא מקס דף עם מספרים עליו. הוא לוקח את הדף וחוזר לביתו. בביתו מקס שורף את הפתק של סול וקודח עם מקדחה לתוך גולגולתו במקום המצולק. לאחר מכן מקס מאבד את היכולת המתמטית שלו, אך נראה רגוע, חברותי ושמח. שכנתו הצעירה מבקשת ממנו לחשב בראשו תרגיל מתמטי מסובך, כפי שנהגו לעשות לפני כן, אבל הפעם אינו יודע את התשובה. הוא מביט בשמיים, והם אטומים, נטולי שמש.
קבלה
מספר האותיות בהשם המפורש - 216, מגיע מ, שם כל פסוק מכיל 72 אותיות. כאשר כותבים את שלושת הפסוקים בצורת בוסטרופידון מקבלים 72 טורים בעלי 3 אותיות כל אחד המהווים את שמות האל.
ייתכנות
כאשר מבקש הרב כהן ממקס את המספר אותו מצא, אומר לו מקס כי המספר לשם עצמו הוא חסר משמעות. ללא הבנת הסוד המספר הוא סתם מספר. הוא מניח כי הרב כהן חקר את כל המספרים בעלי 216 ספרות ולא מצא את הקוד. ניסיון שכזה אינו אפשרי בידי אדם מפני שישנם מספרים כאלו, יותר ממספר האטומים ביקום הנראה.
בוקאצ'יבצי
בוקאצ'יבצי (באוקראינית: Букачівці; בפולנית: Bukaczowce ; ביידיש: באקשעוויץ) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בוקאצ'יבצי נזכרת לראשונה בשנת 1438, וזכויות עירוניות הוענקו לה בשנת 1489. העיירה שימשה כמרכז עירוני ליישובים החקלאיים שסביבה, ובזמן מלחמת העולם הראשונה נפגעה קשות מהכיבוש הרוסי.
יהודי בוקאצ'יבצי
קהילה יהודית עצמאית התארגנה בעיירה במהלך המאה ה-18, ובמאה ה-19 הגיעה הקהילה לשיאה מבחינת אוכלוסין. בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה כנופיותיו של סימון פטליורה, תוך אונס נשים רבות. בשנים שלאחר מכן, עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה, ובין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות ציוניות שונות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן הנוער הציוני, בית"ר והשחר. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר מרשת תרבות.
מסוף המאה ה-19 ועד 1929 כיהן כרב העיירה אפרים סגל חאמיידס, ואת מקומו מילא הרב צבי שוורץ.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-650 יהודים, קרוב לשליש מסך תושבי המקום באותה עת.
בשואה
בספטמבר 1942 (יום כיפור תש"ג) התקיימה בעיירה אקציה ראשונה. יחידת שוטרים מרוהטין יחד עם שוטרים אוקראינים מקומיים הוציאה את היהודים מבתיהם, וערכה בהם סלקציה. כמה עשרות יהודים שניסו להימלט מהאקציה נורו למוות. כ-100 עד 300 זקנים, חולים ותשושים הועברו לתחנת הרכבת, ושולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
תל ארביד
תל ארביד הוא אתר ארכאולוגי השוכן באגן הניקוז של נהר חבור במחוז אל-חסכה בסוריה. האתר שוכן 45 ק"מ דרומית לתל מוזאן, האתר שבו שכנה העיר העתיקה אורקש.
היסטוריה
המידע על האתר מקורו בחפירות הארכאולוגיות. הממצאים הארכאולוגיים מראים שתקופת הזוהר והשגשוג של היישוב באתר התרחשה באלף השלישי לפנה"ס.
האתר היה מיושב בהרחבה במהלך התקופה השושלתית הקדומה במסופוטמיה, החל מ-2900 לפנה"ס, בעיקר בתקופה שבין 2900–2600 לפנה"ס, המקבילה לתקופה הארכאולוגית נינוה V. השרידים הארכאולוגים מתקופה זאת מכסים כמעט את כל האתר. ההתיישבות באתר המשיכה לתקופה מאוחרת יותר, בין השנים 2600–2350 לפנה"ס.
אתרים אחרים באזור אגן נהר החבור שהם בני זמנם של אתר זה הם המוקאר ותל שאע'ר בזאר.
האתר היה מיושב בתקופות מאוחרות יותר לסירוגין, בתקופה האכדית (2350–2150 לפנה"ס לערך), תקופת מיתני (המאה ה-16 עד המאה ה-13 לפנה"ס), התקופה הנאו-בבלית (סוף המאה ה-7 עד סוף המאה ה-6 לפנה"ס) והתקופה ההלניסטית.
ארכאולוגיה
האתר כולל תל ראשי גדול ועוד ארבע תלוליות קטנות בשטח כולל של 380 דונם. הנקודה הגבוהה באתר היא 30 מטר לערך. הממצאים הארכאולוגיים בתל הראשי כוללים ממצאים מהתקופה השושלתית הקדומה, האכדית ומיתני. בשכבה של "נינוה V" נמצאו שני מבנים מונומנטלים.
החפירות הראשונות באתר נעשו בין השנים 1934–1936 על ידי צוות של המוזיאון הבריטי בראשותו של הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. ממצאים שנחפרו בעונות חפירה אלה הועברו למוזיאון הבריטי, למכון לאוספי ארכאולוגיה של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, למוזיאון אשמוליאן באוקספורד ולסוריה.
ב-1990 נעשה באתר סקר ארכאולוגי על ידי ברטיל ליונט מהמרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז. ב-1996 החלה באתר חפירה חדשה בצוות משותף פולני וסורי, בראשותם של פיוטר בילינסקי (Piotr Bieliński) מהמרכז הפולני לארכאולוגיה של המזרח התיכון באוניברסיטת ורשה וד"ר אחמד סרייה (Ahmad Serriyeh) מאוניברסיטת דמשק. החפירות הארכאולוגיות נמשכו עד עונת 2010. בשנת 2000 הצטרפה אליהם משלחת משותפת אוסטרית-אמריקאית מאוניברסיטת וינה.
דניואל האוס
דניואל קנדי האוס הבן (באנגלית: .Danuel Kennedy House Jr; נולד ב-7 ביוני 1993) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת מכללות
האוס נולד ביוסטון שבטקסס, ולמד ב"תיכון הייטאוור" שבמיזורי סיטי הסמוכה. בשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת יוסטון, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. לקראת שנת לימודיו השלישית עבר לאוניברסיטת טקסס A&M, בה שיתף פעולה עם שחקן השנה השלישית אלכס קארוסו. בעונת 2015/2016 הוביל את קבוצת האוניברסיטה להשוואת הישג השיא שלה – העפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). במשחק השני של הטורניר גברה טקסס A&M על אוניברסיטת צפון איווה בתוצאה 92–88, לאחר שכבר פיגרה ב-12 נקודות כשנשארו 44 שניות לסיום המשחק. האוס קלע את כל 22 הנקודות שלו ב-5 הדקות האחרונות של המשחק ובשתי ההארכות, ובכך הוביל את ה'קאמבק' הגדול בתולדות ליגת המכללות מבחינת גודל הפער כשנותרה פחות מדקה לסיום המשחק. במשחק הבא הפסידה טקסס A&M מול אוניברסיטת אוקלהומה, אותה הוביל באדי הילד, בתוצאה 63–77. בשתי עונותיו בטקסס A&M העמיד האוס ממוצעים של 15.3 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
השנים הראשונות
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2016, חתם האוס על חוזה בוושינגטון ויזארדס. לאורך אותה עונה שותף במשחק אחד בלבד במדי הוויזארדס, ובשבעה משחקים במדי קבוצת דלאוור 87' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לקראת עונת 2017/2018 הצטרף לקבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח, וב-15 משחקיו בקבוצה קלע 17.5 נקודות בממוצע למשחק. בדצמבר 2017 חתם על חוזה כפול בפיניקס סאנס, במסגרתו שיחק לסירוגין עבור פיניקס ועבור קבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – נורת'רן אריזונה סאנס. ב-23 משחקיו בפיניקס עד לסיום העונה רשם ממוצעים של 6.6 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק.
יוסטון רוקטס
באוקטובר 2018 חזר לשחק עבור ריו גראנדה ואלי וייפרס, ולאחר עשרה משחקים זכה לחוזה כפול ביוסטון רוקטס, קבוצת האם של הווייפרס. במרץ 2019 הומר חוזהו ביוסטון לחוזה NBA סטנדרטי עד לסיום העונה. האוס פתח ב-13 מתוך 39 המשחקים בהם שותף עם הרוקטס, וקלע 9.4 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף של אותה עונה הודחו הרוקטס בסיבוב השני, לאחר שהפסידו מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 2–4.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה ביוסטון ל-3 עונות נוספות עבור כ-11 מיליון דולר. בין המשחק השני לשלישי של סדרת חצי גמר המערב 2020, מול לוס אנג'לס לייקרס, הואשם האוס באירוח אישה בלתי-מורשת בחדרו הפרטי במלון שבבועת ה-NBA; לאחר חקירת פרטי המקרה הושעה האוס עד לסיום הפלייאוף.
עוד ועוד
עוד ועוד הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1983, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שלומית אהרון ויובל דור והולחן על ידי אורי קריב ולהקת הכל עובר חביבי. בדומה לשיריה הקודמים של אביטל, גם הפקת "עוד ועוד" בוצעה על ידי ננסי ברנדס. לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-2019 פורסם ביוטיוב אודיו לא רשמי שלו. אביטל השתתפה בקדם-אירוויזיון עם השיר, הגיעה למקום החמישי עם 37 נקודות והפסידה לעפרה חזה עם "חי".
הצלחה
ב-23 במרץ 1983 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-25. ב-1 ביוני עלה למקום השביעי - המיקום הגבוה ביותר בו דורג. ב-29 ביוני, לאחר 13 שבועות רצופים, יצא מהמצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ג הגיע "עוד ועוד" למקום ה-21.
נמל התעופה סמרה קורומוץ'
היסטוריה
בניית נמל התעופה החלה ב-19 בדצמבר 1957 בהתאם לצו של מועצת השרים של ברית המועצות. בתחילה תוכנן נמל התעופה לשמש לצרכים צבאיים וייצוא/ייבוא של סחורה. הנמל שימש גם כתחנת מעבר למטוסים שהיו צריכים תדלוק. ב-27 בפברואר 1961 יצאה הטיסה המסחרית הראשונה מנמל זה לנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו במוסקבה. ב-15 במאי 1961 קיבל נמל התעופה באופן רשמי סטטוס של נמל פנימי. בין השנים 1965 ל-1970 נבנו האנגר תחזוקה, מתקן לניהול כבודה, בית מלון, מסלול נחיתה שני ומתקנים לאחסון נפט. ב-1993 קיבל נמל התעופה סטטוס בינלאומי.
פיודור נתנאל בזובוב
פיודור נתנאל בזובוב (נולד ב-1971) הוא מעצב מוצר ישראלי ומרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל.
ביוגרפיה
בזובוב נולד ב-1971 בעיר קייב. בשנת 1986, עבר עם משפחתו ללנינגרד (סנקט פטרבורג היום). בלנינגרד למד רישום וסיים מכללה מקצועית במגמה של ציורי קיר. בספטמבר 1990 עלה עם משפחתו לארץ והתגורר בירושלים. בשנת 1995 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה לעיצוב תעשייתי, באקדמיה בצלאל.
בתקופה שבין השנים 1997–2003 עבד במספר משרדים לעיצוב, ביניהם צ.א.ג. ולאחר שנת 2003 המשיך את פעילותו כמעצב עצמאי. בשנת 1997 החל להרצות במרכז לעיצוב ויטל, לימד כ 10 שנים במכללת שנקר וכשנתיים ב-HIT מכון טכנולוגי חולון. כיום הוא מלמד באקדמיה בצלאל ובסמינר הקיבוצים. כמו כן, מאז 2015, חזר ללמד בHIT. היה שותף למעבדת יצירה FAZA Design Atelier, איתה הציג בתערוכות בינלאומיות רבות. בשנת 2008 יחד עם ודים קופטייבסקי, הקים בית ספר לרישום וציור אקדמי נקודת מגוז, בתל אביב, שפעיל עד היום. נשוי ואב לשלושה ילדים. פרסם שני ספרים: 2014 "כיצד רושמים נפח" ו-2019 "כיצד רושמים חלל ומרחב".
יוליאן וייגל
יוליאן וייגל (בגרמנית: Julian Weigl; נולד ב-8 בספטמבר 1995 בבאד אייבלינג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך ובנבחרת גרמניה.
מינכן 1860
וייגל שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-14 בפברואר 2014, כשעלה כמחליף בדקה ה-66 מול אינגולשטאדט 04. הוא ערך 14 הופעות בעונתו הראשונה במינכן 1860.
במשחק הראשון של עונת 2014/2015, בגיל 18 בלבד עלה וייגל כקפטן הקבוצה במשחק מול קייזרסלאוטרן, והפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות הקבוצה.
בורוסיה דורטמונד
בתחילת עונת 2015/2016 חתם וייגל על חוזה עד 2019 בבורוסיה דורטמונד, ועלה לראשונה בהרכב ב-4:0 של קבוצתו נגד בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הראשון של העונה. וייגל הפך מיד לקשר האחורי הקבוע בקבוצה, והציג יכולת מרשימה וביטחון רב, על אף גילו הצעיר.
בנפיקה ליסבון
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לבורוסיה מנשנגלדבך.
נבחרת גרמניה
וייגל משחק בנבחרת גרמניה. ב-29 במאי 2016, במשחק הכנה ליורו 2016, ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת, ונכלל בסגל הגרמני ליורו 2016.
רוסינגוריקס
רוסינגוריקס (שם מדעי: Rusingoryx) הוא סוג נכחד של אנטילופה מתת-משפחת הבובאלים, שחיה במישורי אפריקה במהלך הפליסטוקן בין 750,000 עד 700,000 שנים לפני זמננו. הסוג הוגדר לראשונה ב-1984 והוא כלל מין בודד - Rusingoryx atopocranion.
הרוסינגוריקס היה כנראה דומה לגנואים המודרניים, אך בעל כיפת אף גדולה בהרבה ומוגבהת. צורת מבנה זה הזכירה מעט את מבנה החוטם של ההדרוזאוריים ששימשה להרשמת נקבות ולהרתעת יריבים, ואולי גם להשמעת קולות. הקרניים שלו היו נמוכות יחסית ומוקמו מצידי הראש, דומים לקרני גנו מודרני. גובהו הגיע למטר וחצי בצוואר ומשקלו ל-130 עד 250 קילוגרם.
הממצאים הראשונים של האנטילופה התגלו במשקעים על האי רוסינגה שבאגם ויקטוריה בקניה. שם הסוג קרוי על האי רוסינגה עם הסיומת: "oryx" - ראם. ממצאי העצמות נשברו בצורה הנראית כתוצאה מציד של שבטים אנושיים ציידים.
בשנת 2016 התגלו ממצאים של 26 פרטים מסוג זה, שהשתמרו בצורה טובה יותר.
השקמה
השקמה היא רשת של מקומונים שבועיים היוצאים כיום לאור מדי יום רביעי בערים חולון, בת ים, ראשון לציון ונס ציונה. בעבר יצאו מהדורות מודפסות גם ביישובי בקעת אונו, באר יעקב, וכן מהדורות לציבור החרדי ולציבור דוברי הרוסית. סך כל המהדורות יצאו יחדיו בתפוצה כוללת של רבע מיליון עותקים.
היסטוריה
עיתון השקמה נוסד ב-1985 על ידי שאול הרשטט, איש עסקים ותושב חולון ויקיר העיר לשנת 2015. בעת הקמתו הופץ העיתון בחולון, ובהמשך הורחבה תפוצתו גם אל בת-ים ואזור השכנות. עם זאת, גם היום מזוהה העיתון במיוחד עם העיר חולון, זאת בין היתר באמצעות שמו אשר קרוי על עץ השקמה שמווה את אחד מסמליה של העיר.
בשנת 1999, חויב העורך שאול הרשטט, הכתב שמעון עשור, ראש עיריית חולון, מוטי ששון, משה רינת ושלמה ארז, לשלם פיצויים של 300 אלף שקל למשה רום, ראש עיריית חולון לשעבר, בגין פרסום לשון הרע. בעקבות כתבות שפורסמו במקומון בחודשים יוני וספטמבר 1993 בהם דברי השמצה נגד רום. ששון ורינת ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון, שקיבל באפריל 2002, בפסק דין תקדימי, את ערעורם. מאחר שרק צטטו מה שפורסם כבר בעיתון.
בשנת 2001 נרכש 'השקמה' על ידי רשת שוקן של קבוצת הארץ ומאז נמצא בבעלותה. במסגרת הרכישה אוחד "השקמה" עם המקומון "שתי ערים" של רשת שוקן שהופץ בחולון ובת–ים. במרץ 2005 אוחדו המערכות של "השקמה" ו-"ערים" ואוחד מותג "השקמה" עם מותג המקומונים "ערים" אשר פעל קודם לכן בראשון לציון, נס ציונה ובאר יעקב. מאז מופץ העיתון גם בערים אלה.
בשנת 2015 הופצו לעיתון מהדורה בשפה הרוסית ומהדורה לציבור החרדי בשם 'השקמה מהדרין'.
בספטמבר 2018, קבע יושב ראש ועדת הבחירות האזורית מרכז-דרום השופט אברהם טל, בעקבות תלונה שהוגשה לוועדה, כי מודעת בחירות מטעם ניסים גוזלן, ראש המועצה המקומית באר יעקב, שהופיעה על שערו של "השקמה באר-יעקב", לא נחזתה לידיעה עיתונאית. ושני ראיונות עם בכירים במועצה שהופיעו באותו מקומון היו פרסומים עיתונאיים לגיטימיים ולא תעמולת בחירות אסורה. זאת על סמך התקדים בה נקבע שהעיתון "ישראל היום" אינו כלי תעמולה של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
העיתון כיום
העיתון מופץ חינם מדי יום רביעי בתיבות הדואר של התושבים. הכנסותיו מגיעות מפרסומות של עסקים ומודעות של מכירות. כל מהדורה נפתחת בכתבות חדשותיות אשר סוקרות את מצב העיר, לאחר מכן מובאים טור על פרשת השבוע, מדורי בידור ורכילות, מדור החוקר הפרטי, מדור הספורט וההורוסקופ. כיום עיתון 'השקמה' מופץ בשלוש מהדורות:
עד שנת 2019 הופצו גם המהדורות:
עד שנת 2018 הופצו גם המהדורות:
המעבר לדיגיטל
כחלק מן צמצום העיתונות המודפסת בעולם והמעבר אל אתרי התוכן, השיקה רשת שוקן בשנת 2017 אתרי אינטרנט ויישומונים לכל המקומונים שלה. מהלך זה בא לאחר שנים רבות בהן כל עיתוני הרשת הופצו על הנייר בלבד.
בשונה מן המהדורה המודפסת, אתרי השקמה מתעדכנים מדי יום בחדשות מקומיות. כמו כן קיימים בהם מדורים בנושאי נדל"ן, חינוך, תרבות ופנאי ודעות.
בשנת 2020 מוזגה מערכת אתר "ערים-רחובות" עם מערכת "השקמה".
ביוני 2021 הועברה הבעלות על מקומוני "השקמה" מקבוצת הארץ לידי אבי סולומון, לאחר שזה פרש מניהול רשת שוקן. באותו החודש, יצאו לאור המהדורות המודפסות האחרונות של "השקמה". מאז, כל הידיעות של הרשת מתפרסמות באתרי האינטרנט שלה בלבד.
אלבום וידאו
אלבום וידאו (נקרא גם אלבום אוסף וידאו) הוא בדרך כלל אוסף של קטעי וידאו או הופעות חיות של אותו אמן או מספר אמנים המקובצים לסרט ארוך (לעיתים קרובות) בפורמט וידאו ביתי, שעשוי להיות מורכב מיחידה אחת או יותר של DVD או בלו-ריי. אלבומי וידאו מופצים גם בפורמטים של סטרימינג והורדה דיגיטלית. במרוצת השנים, פחתו הוצאות של אלבומי וידאו שכן, את הקליפים וההופעות מעלים לאינטרנט.
ישנם אלבומי וידאו הכוללים וידאו קליפים כדוגמת Diva: The Video Collection שאיגד את כל הקליפים שהוציאה עד לאותה העת.
אלבומי וידאו בולטים
במרוצת השנים יצאו אלפי אלבומי וידאו, מתוכם מספר מסוים נמכרו במאות אלפי עותקים כדוגמת:
מצה
מַצָּה היא מאפה העשוי מבצק של אחד מחמשת מיני דגן שלא החמיץ. המצה מכונה בתורה גם "לחם עוני", כנראה בשל העובדה שהייתה מאכלם של עניים בימות השנה וגם בשל העובדה שהיא ענייה ממרכיבים (קמח ומים). המצות מוזכרות בתורה ובמקורות יהודים שונים, אך שני המקומות המרכזיים שבהם ניתן להן ביטוי רב, הם חג הפסח (המכונה בתורה על שם המאכל: "חג המצות"), וכן בבית המקדש, שבו הייתה המצה אחד המאפים הבאים בתור קורבן מנחה.
אחת ממצוות הפסח היא אכילת מצה בליל הסדר, כזכר ליציאת מצרים, כאמור בשמות:. על פי רוב הדעות, אין מצווה באכילת מצה בשאר ימות החג, אך מחמת איסור חמץ, המצה מהווה גם בהם מאכל עיקרי, כתחליף ללחם. כאשר בית המקדש היה קיים, הייתה מצווה מיוחדת באכילת המצה יחד עם קורבן פסח ועם המרור בליל הסדר,(או בפסח שני, חודש לאחר מכן, למי שהיה טמא בליל הסדר, או שלא יכול היה להגיע לירושלים).
אל מצוות המצה ומנהג אפיית המצות הצמידו שונאי ישראל את עלילות הדם המפורסמת לפיה, היהודים כביכול משתמשים בדם ילדים נוצריים לשם אפיית המצות.
מקור המילה
המצה מוזכרת כ-54 פעמים במקרא. חוקרים רבים, בלשנים ורבנים, התלבטו באשר למקורה. אבן-שושן ובן-יהודה מזכירים כמקור המילה את השורש מצץ בגלל הדגש החזק בצד"י, שניהם עם הסתייגות. גם רבי משה קורדובירו מזכיר את השורש כמקור המילה, ונותן הסבר רעיוני לכך: לפי היהדות, לפני יציאת מצרים היו בני ישראל משוקעים במ"ט שערי טומאה, וה' "מצץ" אותנו משם.
אחרים שיערו שמדובר בשורש מצי, שפירושו הוצאת נוזלים מתוך דבר מה.
השערה נוספת היא שמקורה בשורש נצי, לצד נפילת הנו"ן (זכר לכך נותר בדגש חזק באות צדי: מצּה), הקשור בתעופה ובעשיית דבר מה במהירות, כפי שכתוב על המצות:.
המצות ביציאת מצרים
ימים ספורים טרם צאת בני ישראל ממצרים, מצוּוה משה לומר לישראל לקחת שה ולהקריבו בין הערביים של י"ד בניסן, ואותו לאכול "על מצות ומרורים". מצווה זו נקבעה לדורות, ובכל שנה שבה ניתן להקריב את קורבן הפסח יש לאוכלו יחד עם מצה ומרור. גם למי שאינו יכול להקריב את קורבן הפסח במועדו ניתנה האפשרות להקריבו בפסח שני, בי"ד באייר, וגם אותו יש לאכול על מצות ומרורים.
אפשרות נוספת היא לקשר זאת עם היותו של הפסח קורבן, וזה קרב לעיתים עם מצות. על איסור הקרבת חמץ אנו למדים מאוחר יותר :. ואם כן, יש לקשור את טעם אכילת המצות בקרבן הפסח עם טעם הקרבת המצות בכלל, ונראה שיש בכך משום ענווה והתבטלות כלפי ה'.
עם זאת, קיימת בהסבר החיפזון בעיה, שכן בתורה מופיע עוד לפני היציאה, הציווי על אכילת מצות שבעת ימים. שתי בעיות בסיסיות (התלויות זו בזו) נשאלות לאור זאת: האחת, כיצד ניתן לומר שבני ישראל אפו את הבצק מצות "כי גורשו ממצרים ולא יכלו להתמהמה", אם צֻוו בכך מראש? השנייה, כיצד אומרת התורה שהסיבה לאכילת מצות בפסח היא הבריחה בחיפזון, והלוא הציווי קדם למעשה?
פרשנים שונים התייחסו לכך לאורך ההיסטוריה. תשובה אחת שניתנה על השאלה הראשונה הייתה, שבני ישראל נצטוו על שם העתיד; משום שגלוי וידוע לפניו שייצאו במהירות, ציווה אותם מראש על המצות זכר לחיפזון. ועל השאלה השנייה הייתה התשובה, שבני ישראל נצטוו אז על אכילת מצות רק לילה אחד, ואילו הם אכלו כל שבעת הימים משום החיפזון שבו יצאו. אמנם הסבר זה קצת קשה, מכיוון שהאכילה שבעת ימים כבר כתובה לפני כן, ונראה לכן שפרשנים אלו יסבירו זאת על פי הכלל שאין מוקדם ומאוחר בתורה, והציווי נכתב שם על אף שבפועל נאמר מאוחר יותר.
על כן נראה הפירוש, שבני ישראל נצטוו מראש על החיפזון. וכדרך שבקורבן הפסח נצטוו לעשותו בחיפזון, כך גם נצטוו לאכול מצות שהן מזון של חיפזון. וכך שני הדברים מקוימים: הם אכלו מצות על שום החיפזון, אלא שעל חיפזון זה נצטוו מראש.
עוד יש שפירשו שהטעם העיקרי לאכילת מצה היא משום שהיא נחשבת "לחם עוני" והיא המאכל שאכלו ישראל בעבדות מצרים, שכן הוא קל להכנה והוא אף משביע את האוכלו וחוסך בהוצאות המחיה. טעם זה אף נרמז בתחילת ההגדה "הא לחמא עניא די אכלו אבהתנא בארעא דמצרים". ואלו פירשו את הפסוק "ויאפו בני ישראל את הבצק אשר הוציאו ממצרים עוגות מצות, כי לא חמץ" - כי היה אסור עליהם לאכול חמץ (שכן הם נצטוו על זה כבר בראש חודש ניסן, הרבה לפני היציאה ממצרים), וכטעם מדוע אפו זאת רק עכשיו ולא במצרים - עונה הכתוב "כי לא יכלו להתמהמה וגם צידה לא עשו להם".
מצוות אכילת מצה בפסח
לדעת הכול אכילת מצה בליל הסדר, הלילה הראשון של חג הפסח, היא חובה גמורה, מכוח דרשת חז"ל את הפסוק ; אמנם הפסוק ממשיך ואומר, אך חז"ל הבינו, ככל הנראה מכוח הפסוקים האחרים, שמדובר ב"המשך" בלבד (לא מחויב) של האכילה הראשונה, שהיא המחויבת.
התורה התייחסה בפסוקים רבים למצווה לאכול מצה בפסח. ברוב המקרים מדובר על אכילת מצה "שבעת ימים", בהנגדה לאיסור אכילת חמץ באותם ימים. רוב הפוסקים והפרשנים הבינו, וכן משמע מפשטות דברי חז"ל, שאין זו מצווה ממש לאכול מצה, אלא פועל יוצא של אי-אכילת החמץ. זאת, בדומה לפסוקים המדברים על שבת, במתכונת, שעבודת ששת הימים היא רשות ואינה מצווה דווקא.
אמנם, היו מעט מהפרשנים (כגון ראב"ע) ומהפוסקים (כגון הגר"א) שהבינו שאכן יש מצווה באכילת מצות כל שבעת הימים, אך דעתם נותרה במיעוט ולא נתקבלה.
כמות המצה שיש לאכול בליל הסדר
כרוב האכילות בהלכה, גם במצוות אכילת מצה קבעו חז"ל כמות מינימלית של כזית (גודל של זית בינוני; כיום מקובלים שיעורים גדולים יותר – כ-17 סמ"ק, כ-28 סמ"ק, ויש המחמירים עד כדי 50 סמ"ק).
בליל הסדר אוכלים כמה פעמים שיעור כזית מצה: פעם הראשונה בברכת מוציא-מצה אוכלים כזית אחד. ויש נוהגים שאוכלים שני שיעורי כזית – אחד למצת המצווה ואחד לברכת "המוציא"; כזית אחד מהמצה השלמה לברכת המוציא והכזית השני מהמצה החצויה למצת מצווה. נוסף על כך יש לאכול עוד כזית מצה במצוות ה"כורך" (שבה אוכלים מצה כרוכה במרור, זכר למנהגו של הלל הזקן בזמן שבית המקדש היה קיים), ובפעם האחרונה לליל הסדר אוכלים עוד כזית (ויש המחמירים – שניים) ב"צָפוּן", הוא האפיקומן שאוכלים בסוף הסעודה, זכר לקורבן הפסח.
הכמות שנאכלת צריכה להיאכל בזמן סביר – "כדי אכילת פרס" (זמן של אכילת חצי כיכר של זמן התלמוד). כמות הזמן המשוערת נתונה במחלוקת בין הפוסקים, והיא נעה בין 2 דקות ל-8 דקות. יש המחמירים ונוקטים את כל השיעורים, ומנסים לאכול שני "כזיתים" מצה לפי השיטה המחמירה (סך הכול 100 סמ"ק), בפרק זמן של 2 דקות. יש להיזהר שחומרה זו לא תביא לידי קולא, שכן אכילה כזו של מצה דקה וקשה מצריכה מאמץ רב, ועלולה להיחשב כפסולה מבחינה הלכתית, שכן אכילה גסה, שאינה בצורה הרגילה, אינה נחשבת כאכילה על פי ההלכה. בנוסף לכך ישנה גם סכנה לילדים וזקנים שמנסים לבלוע את המצה הקשה בלי ללעוס מספיק טוב. בעקבות חומרה זו ישנם הנוהגים להסתכל על השעון ולמדוד את הזמן, אולם ישנם הטוענים שודאי שאין צורך בכך שהרי ברור שבפרס אחד יש כמה וכמה זיתים כך שכל האוכל ברצף ללא הפסקות גדולות ודאי שאכל בזמן הדרוש.
איסור אכילת מצה לפני פסח
חז"ל אסרו לאכול מצה בערב הפסח (היינו, היום שבערבו יחול הפסח), כפי שנאמר בירושלמי: (בשני המקרים מדובר בדבר שכבר מובטח לאדם שיקבלו, אך אין הוא יכול להתאפק ונוטל ממנו בטרם עת). וכן כתב הרמב"ם (הלכות חמץ ומצה ו, יב):
בנוגע לשאלה ממתי בערב הפסח אסורה אכילת מצה נחלקו הראשונים. יש שסברו שמחצות היום, יש שאמרו שמשעה שאסור החמץ באכילה (סוף שעה רביעית בשעות זמניות), ויש שסברו שכל היום אסור, וכן פסק הרמ"א, שכמוהו נוהגים האשכנזים. ויש שנהגו שלא לאכול מצה מראש חודש ניסן (מנהג קושטא). עם זאת, מותר לאכול בערב הפסח מצה עשירה. מאחר הצהריים של ערב פסח, (מ"שעה עשירית" בשעות זמניות), נאסר לאכול כל פת, כדי שאדם ייכנס תאב לקיים את מצוות אכילת המצה.
מצות בסיפורי המקרא
בכמה מקומות במקרא מופיעות המצות כמאכל מקובל. כך אופה לוט מצות לאורחיו שהתבררו לאחר מכן כמלאכים, כך נותן גדעון למלאך הבא אליו מצות וגדי עזים , וכך מגישה בעלת האוב עגל מרבק ומצות למלך שאול המתארח אצלה.
בכל המקרים הללו מוגשות המצות לאורחים, ונראה כי אלמנט החיפזון והמהירות והרצון להגיש את האוכל לאורחים בלי שהיות, גרם לכך. בשניים מהמקרים יש אולי גם רמז לתפקיד הפולחני של המצות (בקורבן המנחה ובקורבן הפסח), כאשר הן מוגשות למלאכים – ואצל גדעון גם עם קורבן של גדי. מוזכרות גם אכילות מצה פולחניות במובהק, כקיום של מצוות הפסח.
הברכה על המצה
בנוגע לברכה קודם אכילת המצה (מצה פריכה): בפסח עצמו, לדעת הכול מברכים על המצה ברכת "המוציא לחם מן הארץ" (כפי שמברכים על לחם).
בשאר ימות השנה, קיימת מחלוקת בין הפוסקים: יש הסוברים (בעיקר ספרדים) שמכיוון שמצה היא דקה ופריכה, הרי שדינה הוא כדין כעך ושאר מאכלים פריכים, אשר מברכים עליהם ברכת "בורא מיני מזונות". הסיבה שמברכים עליהם ברכה זו, היא שהם נקראים (בהגדרתם ההלכתית) פת הבאה בכיסנין, שהוא לחם שלא אוכלים אותו לשביעה, אלא כחטיף או מתאבן. לפי שיטה זו רק בפסח קובעים על המצה סעודה (דהיינו, אוכלים את המצה לשביעה), ועל כן רק אז מברכים עליה "המוציא".
יש חולקים עליהם (בעיקר אשכנזים) וסוברים שעל מצה בדרך כלל קובעים סעודה וקוראים לזה "לחם עוני" אז לעניים זה לחם, ועל כן דינה כלחם לכל דבר.
שיטת הרב עובדיה יוסף כמובא בילקוט יוסף ח"ג עמ' רכו: "הספרדים ובני עדות המזרח נוהגים לברך על המצה לאחר הפסח "בורא מיני מזונות" ולאחריה "על המחיה", ויש למנהגם זה על מה לסמוך, וחסידים ואנשי מעשה (בני ספרד) נוהגים לאכול המצה בתוך סעודה של פת גמור (כך נהג הגר"ע יוסף בעצמו כל השנים) או ש"קובעים סעודה" על המצה, שהוא שיעור וכו' – 230 גרם, ואז מברכים על המצה המוציא וברכת המזון וצריכים ליטול ידיים כדין וכו'. והפוטרים הברכה הראשונה של המצה בטעימה מפת גמור, יברכו ברכה אחרונה "מעין שלש". ומי שאינו רגיל לאכול פת כלל מסיבות בריאותיות, יברך על המצה המוציא וברכת המזון כל ימות השנה.
ממתי משתנה הברכה על המצה לבני ספרד: לדעת הרב עובדיה יוסף – משעה שהביאו הביתה לחם. לדעת הרב בן ציון אבא שאול – למחרת מוצאי יו"ט אחרון (אור לציון ב, צו), לשיטת הרב מרדכי אליהו, יש לברך על מצה שנאפתה עבור חג הפסח ברכת "המוציא" עד פסח שני - י"ד אייר, ומכאן ואילך - מזונות, ולפוסקים הללו על מצה חמץ - יש לברך ברכת "מזונות" כל השנה.