cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיר גירון
תקופת טרום הקמת המדינה
במסגרת פעילותו בהגנה עסק גירון בצד המימוני של הוצאות המחייה והאימון של חברי ההגנה בקיבוצים השונים, כולל הצד הכספי של חברי קבוצת כ"ג יורדי הסירה.
כחבר ההגנה וידיד אישי, הסתיר גירון בביתו את יגאל אלון שהתחבא מהבריטים לאחר "השבת השחורה".
גירון שימש כגיזבר "המוסד לעלייה ב" בצרפת ובמסגרת תפקידו, ניצל את כישוריו להגדלת ההון הנדרש לפעילות המוסד בעסקאות מטבע וזהב חוצות גבולות.
בשנים 1948, ועד למינויו כמנהל "כור" בשנת 1950, עסק גירון ברכש נשק עבור המדינה שבדרך, ובראשית שנות העצמאות. בין האוניות שהשתתף ברכישתן ובציודן היו "איסגו", "פורטוגל" ו"נורה", אשר הנשק שעליה היווה גורם חיוני בציוד הלוחמים במלחמת העצמאות.
תקופת סולל-בונה
בשנת 1935, בחיפה, עבד גירון כפועל בלתי מקצועי בהקמת תחנת כוח של חברת החשמל.
קוברה סנגלית
מאפיינים
קוברה זו הוגדרה בעבר כתת-מין של המין קוברה מצרית אך הופרדה ממנה בשנת 2009. קוברה זו נבדלת מהקוברה המצרית בצבעיה שהם חום-אפור במרבית הגוף וצבע קרם בגחון ובזה שהיא גדולה יותר עם אורך מקסימלי של 2.45 מטר. הצעירים בעלי צבע אפור עם ראש וצוואר בצבע שחור עם כתם בצבע כתום שנעלם אצל הנחשים הבוגרים. הקוברה ניזונה בעיקר מלטאות אך גם ממכרסמים ועופות קטנים. הטורפים העיקריים שלה כוללים את כוח הנילוס, עופות דורסים ונמיות.
מאיר גירון
תקופת סולל-בונה
בשנת 1938 התמנה גירון למנהל החשבונות של "סולל בונה", והיה אחראי, תקציבית, על התחלת התעשייה במשק ההסתדרותי על ידי רכישת המפעלים "פניציה" (1941), "וולקן" (אוגוסט 1941) ו"המגפר", והקמת מפעל "חרסה" במפרץ חיפה (1946).
קוברה סנגלית
תפוצה
הקוברה נפוצה במערב אפריקה במדינות: סנגל, מאלי, גינאה, בורקינה פאסו, גאנה, ניז'ר, בנין, גינאה ביסאו, חוף השנהב וניגריה. בית הגידול לא ידוע אך משוער שהיא חיה בסוואנות,אזורים חצי-מדבריים וערבות עשב.
מאיר גירון
תקופת סולל-בונה
בהמשך מונה גירון למנהל "כור" מטעם סולל-בונה, והיה שותף להקמת "סולתם". בשנת 1954 ניהל גירון, כמנהל בסולל-בונה, הקמת שלושה שדות תעופה בטורקיה, באמצעות חברה צרפתית.
בשנת 1956 יצא במשלחת כלכלית לבורמה בראשות ח"כ דוד הכהן ( לימים שגריר ישראל בבורמה), שפעלה להידוק קשרי המסחר ויצרה שיתוף פעולה נרחב בשטחי הפיתוח והתיעוש.
גירון שימש כמנהלה של "כור" עד 1958, השנה בה הוחלט לפלג את "סולל בונה" לשלוש חטיבות.
ניהול בתי הזיקוק
באוגוסט 1958 חלה רעידת אדמה במשק שנגרמה על ידי פילוג סולל בונה לשלוש חטיבות. בעקבות השינוי, עזב גירון את החברה, ולאחר מספר חודשים מונה לסמנכ"ל בתי זיקוק לנפט. בתפקידו, יזם את שינוי שיטת ההתקשרות המסחרית בין החברה וחברות הדלק, משיטת כיסוי עלויות לשיטת תמחור במחיר קבלני שאיפשרה את התפתחות החברה. בנוסף, היה גירון הראשון שיזם עסקאות של זיקוק ליצוא לחברות באירופה.
ביולי 1962 מונה גירון למנכ"ל בתי הזיקוק החל מ-1 בספטמבר 1962, בגוברו על שמחה סורוקר שביקש גם הוא להתמנות לתפקיד. כמנכ"ל, חתם על הסכמי ידע הנדסי עם חברת שהפכה לספקית הידע העיקרית של בתי הזיקוק, למשך שנים רבות. בתקופתו הוקמו מתקנים מתקדמים ליצור בנזין, הוצאת גפרית מתזקיקים, ומתקן ליצור שמני סיכה.
ניהול צים
בשנת 1966 התמנה גירון כמנהלה הכללי של צים במקום פרופ' נפתלי וידרא, שפרש. בשעת כניסתו לתפקיד סבלה "צים" מהפסדים כספיים כבדים שנבעו מהשקעות החברה בענף אוניות הנוסעים. גירון הוביל את מהלך מכירתה של האוניה שלום וצמצום ענף אוניות הנוסעים. במקביל, פיתחה החברה את ענף המטענים, שרות המכולות והובלת הדלקים במיכליות, דבר שהוביל את החברה לתנופת פיתוח גדולה ומעבר לרווחיות תוך שנתיים מיום כניסתו של גירון לתפקידו. עם זאת, על רקע מחלוקת מקצועית עם יו"ר מועצת המנהלים מיכאל צור, החליט גירון להתפטר בנובמבר 1969.
עסקי ספנות
בינואר 1970 הצטרף גירון לחברת פאן-מריטים ס.א., חברת-בת של החברה הימית להובלת פרי, כמנהל כללי. החברה עסקה במימון, סחר, רכישה וחכירה של מיכליות נפט.
ניהול נתיבי נפט
במאי 1972 מונה גירון על ידי דירקטוריון החברה ובמעמד שר האוצר, פנחס ספיר, למנכ"ל חברת נתיבי נפט. גירון ייצב את החברה לאחר הזעזוע כתוצאה מוועדת ויתקון (בראשות השופט אלפרד ויתקון), והחברה עברה לפסים מסודרים של ייצור והפקת נפט, הוכנסו נהלים חדשים ומוסדו יחסי העבודה. במהלך התקופה הוקם ביוזמתו מתקן זיקוק לדלק הגולמי באבו רודס שאפשר ייצוא של סולר ומזוט ישירות מהשדה, ובכך תרם תרומה נכבדה לרווחיות החברה. במהלך עבודתו טיפל גירון בכיבוי השריפה שפרצה באסדת הקידוח, כתוצאה מפגיעת טיל MIM-23 הוק ישראלי. בתחילת שנת 1974 הודיע גירון על סיום תפקידו בחברה.
בשנת 1975 נקרא גירון פעם נוספת כדי לייצג את המדינה והחברה בהסדרים להחזרת שדות הנפט למצרים ולשותפה האיטלקית.
חייו האישיים
ביוני 1934 בביקורו בנהלל הכיר את שושנה (רגינה) שטרנברג אותה נשא לאשה בשנת 1938. לזוג נולדו שתי בנות.
זאב וולף לנדא
רבי זאב וולף לנדא  (מסטריקוב; תקס"ז, 1807 - י"א באלול תרנ"ה, 1891) היה רב בסטריקוב במאה ה-19. בערוב ימיו כיהן כאדמו"ר.
קורות חייו
נולד בטשכנוב. אביו היה רבי אברהם לנדא. משנישא עבר לגור בבית חותנו בסטריקוב, שם התחבר לחסידי קוצק ונחשב לאחד הבכירים שבהם.
לאחר פטירת רבו, רבי מנחם מנדל מקוצק עבר להיות חסיד של רבי יצחק מאיר אלתר מגור. לאחר שגם זה נפטר בתרכ"ו, היה מבין החסידים שהכתירו את אביו לאדמו"ר. לאחר פטירת אביו, והוא בן 73, הוכתר לאדמו"ר בסטריקוב. הנהגתו הייתה בדרך של חסידות קוצק.
יחסו לשפה העברית
רבי זאב וולף לנדא נודע בבקיאותו בשפה העברית ובצחות לשונו. פרסם שירים, חידות ומליצות בעברית. הוא תקף את המתנגדים לשימוש בשפה העברית:
גלדיאטור (שיר של עדן מאירי)
גלדיאטור הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר הישראלי עדן מאירי. השיר יצא ב-25 באפריל 2021, על-ידי חברת התקליטים NMC.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על-ידי מורן דוד ויובל מזרחי, והופק על-ידי שאולי יצחק ורון בקל. הבלדה הים-תיכונית, יצאה לקראת אלבום הבכורה של מאירי, "לך עם האמת שלך".
מאירי פנה למורן דוד, אחת מכותבות השיר, בשל ההצלחה הגדולה לה זכו שני הסינגלים שכתבה לו בעבר - "לך עם האמת שלך" ו-"מה עשה לנו הזמן". השיר זכה לביקורות חיוביות, וכן צוינה הגשתו החמה והאותנטית של מאירי, לצד הכריזמה והייחודיות שלו. אולם, עלו גם טענות חריפות אודות תוכנו של השיר, אשר נתפש כרדוד ומיושן.
ווידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על-ידי עמית ימין והועלה לערוץ היוטיוב של מאירי ב-25 באפריל 2021. בקליפ ניתן לראות את מאירי מחפש אחר אהובתי ביער סבוך וכן קטעי ריקוד על רקע נופי צוקים.
נכון למאי 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-909,000 צפיות.
Don't Let Me Down (שיר של הצ'יינסמוקרס)
Don't Let Me Down (בעברית: אל תאכזב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד מוזיקלי האמריקאי הצ'יינסמוקרס, ביחד עם הזמרת האמריקאית דאייה, מתוך המיני-האלבום השני, Collage. השיר יצא לאור ב-5 בפברואר 2016, כסינגל מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק, קולומביה ו-Disruptor.
השיר הפך לסינגל המוביל הראשון של דאייה שהגיע למקום השלישי במצעד בילבורד הוט 100. זהו הסינגל השני של הצ'יינסמוקרס שהגיע לעשרייה הראשונה אחרי שהסינגל "Roses" שהגיע למקום השישי. הוא הגיע לעשרת הגדולים במספר מדינות, כולל אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, גרמניה, ניו זילנד, שוודיה ובריטניה. לסינגל גם יצא מיני-אלבום המכיל מספר רמיקסים לשיר, שיצא ב-15 באפריל 2016. הווידאו קליפ לשיר יצא ב-29 באפריל 2016, עם הופעות של צ'יינסמוקרס ודאייה.
השיר זכה בפרס גראמי להקלטת הדאנס הטובה ביותר.
רקע והרכב
בראיון הצהיר טגארט כי הוא יצר לראשונה את הביט במהלך טיסה. בהמשך הוסיף הצמד "צליל גיטרה גדול והדהד" לשיר, בהשראת הלהקות The xx ו-Explosions in the Sky, באמצעות גיטרה חשמלית של פנדר ותוסף תוכנה. אמילי וורן וסקוט האריס התכנסו עם הצמד כדי ליצור את הלחן והמילים. עם זאת, הסולן לא נבחר עד שטגגרט שמע את "Hide Away" של דאייה, ואחריו הצמד גייס אותה להקליט את השירה באולפן. השיר היה מיועד במקור לזמרת ריהאנה, אך הצוות שלה דחה אותו.
המפתח של השיר היה במקור טון נמוך יותר, אך הצמד שינה אותו כדי להתאים טוב יותר לטווח של דייה. הביט השלישי, הכולל את הסקסופון, נוצרה בהמשך התהליך. לשיר קצב כפול של 80 פעימות לדקה ומפתח של G♯ מינור. "אל תיתן לי לרדת" עוקב אחר התקדמות האקורדים של –G#m E–B–F ושירה של Daya נעה בין G ♯ 3 ל-C ♯ 5.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא ביוטיוב ב-29 באפריל 2016.
בקליפ, אנדרו תגגרט ואלכס פאל (הצ'יינסמוקרס) נכנסים לרכב קבריולה בשעת זריחה, ומתחילים לנסוע בדרך הררית ביער. הקליפ עובר אל דאייה, לבושה במכנסי עור שחור ומקטורן, שרה בשדה ערפילי מלא שיחים ומבקביל רואים אותם נוסעים במכונית. תגרט ופאל עוצרים את המכונית כשדאייה המוקפת ברקדנים לבושים באופן דומה לה, עומדת באמצע הכביש וחוסמת את הדרך. דיין שרה כשהבנות מבצעות מהלכי ריקוד סביבה בזמן שתגארט ופאל צופים מהרכב. לפתע, הרכב מתחיל לקפוץ מעלה ומטה. ככל ששקצב הפעימות מתגבר, נידוד המכונית נעשה אלים ואגרסיבי יותר. לקראת סוף השיר, נידוד הרכב מעיף את תגגארט ופאל מהרכב והם תלויים באוויר כשהבנות מתפזרות. נכון לפברואר 2020 הסרטון זכה לחצי מיליארד צפיות ביוטיוב.
גרסות כיסוי
אשר ביצע את "Don't Let Me Down", בטרקלין Live של רדיו BBC 1 ב-5 בספטמבר 2016.
להקת הבי מטאל של דנבר, אלמנט סן, הוציאה גרסה של השיר ב-3 בנובמבר 2016.
הזמרת ג'וי ויליאמס הוציאה גרסת כיסוי של השיר ב-12 במרץ 2017.
בתקשורת
השיר הוצג בסדרת הטלוויזיה לוציפר.
השיר מופיע במשחק Just Dance 2017.
גרסה אקוסטית של השיר שימשה באופן בולט כחלק מסיקור הבחירות הכללי של ה-BBC לשנת 2017 בבריטניה.
הוא נוגן במהלך תחרות בגדי הים של מיס יוניברס 2016.
מיקומי שיא
ב-27 בפברואר 2016, הסינגל הגיע לראשונה במקום מספר 85 ב-בילבורד הוט 100 לשבוע של אך נפל מהתרשים שבוע לאחר מכן. ב-12 במרץ 2016 חזר למצעד במקום 81. ב-16 ביולי 2016 השיר הגיע למקום מספר שלוש, ובילה 23 שבועות בעשירייה הראשונה; לימים הוא הוכרז כסינגל השמיני בעל הביצועים הטובים ביותר השנה על ידי בילבורד הוט 100 (שתי נקודות מעל הלהיט מספר 1 של הצמד Closer)
בבריטניה, "Don't Let Me Down" הפך לסינגל שהגיע למקום הגבוהה ביותר במצעדים שלהצ'יינסמוקרס הגבוה ביותר של (עד "Closer" שהגיע לראש המצעד בספטמבר 2016) כאשר השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים של בריטניה שעל גבי גיליון מיום 21 ביולי 2016 ובילה 11 שבועות בעשירייה הראשונה.
ריאה ירוקה
ריאה ירוקה היא כינוי לשטח פתוח בתחומי שטחים עירוניים בנויים, כדוגמת פארקים וגינות ציבוריות. בריאות הירוקות מייצרים העצים והצמחים חמצן נקי בתהליך הפוטוסינתזה. העצים והצמחים נחשבים ריאות ירוקות כי הם גם מסננים רעלים בתהליך הפוטוסינתזה.
השפעות אקולוגיות
בערים בעלי ריאות ירוקות נערך מחקר שגילה כי אזור הפארק קריר ב-0.6-2.8 מעלות צלזיוס לעומת האזור העירוני בנוי, עוצמת הקירור משתנה אך משפיעה למרחק של 1.4 ק"מ בערך מעבר לגבולות הפארק. הבדלים אלו נצפו גם בשעות היום וגם בשעות הלילה.
צורת פני הקרקע והצמחייה משפיעים רבות על יכולת הקירור של הפארק עצמו ונמצא כי פארק עירוני עם צמחיית עצים גבוהה יהיה בעל יכולת קירור של עד כ-3.5C° במהלך היום ויכול להוריד את הטמפרטורה בצורה משמעותית. פארק עם צמחיית עצים בינוניים הנטועים בצורה צפופה יכולים להוריד את טמפרטורת החוץ עד לC°2.5 ומפחיתים עומסי חום במשך היום. פארק עירוני בצורת מדשאה עלול להיות חם ולח יותר מסביבתו הבנויה כיוון שלא נמצא בו צל.
איומים על עתידן של הריאות הירוקות בישראל
כיום ישנם איומים רבים המקשים על שמירה ויצירה של ריאות ירוקות בארצנו. קצב הגידול של האוכלוסייה מהיר בהרבה מקצב פיתוח של שטחי דיור ומכאן נוצרת מצוקת דיור גדולה אשר לעיתים גוברת על חשיבותן של הריאות הירוקות. הוועדה הארצית לתכנון ובנייה של מתחמים מועדפים לדיור, מורידה את הסיכויים משמעותית לכך שישמרו על הריאות הירוקות. במקום הריאות הירוקות, שטחים אלו יוכרזו כמתחם לאומי מועדף למגורים. כלומר יש תיעדוף לדיור. מצד אחד חשיבותן של הריאות הירוקות ברור, ומהצד השני ישנה מצוקת דיור וזו מטרת הוועדה, אשר סמכותה גוברת על מרבית המוסדות ותוכנותיהן ולכן מעמדן של הריאות הירוקות בסכנה. אין כרגע מוסד או תוכנית שתגבר על החלטות הוועדה ולכן אין גורם שיוכל לדאוג ולשמור על הריאות הירוקות עף על פי חשיבותן הרבה.
חוס
חוּס היא עיר במחוז זיילנד שבהולנד.
היסטוריה
חוס נוסדה במאה ה-10 על גדת ערוץ נחל בשם Korte Gos (חוס הקצר). הכפר התפתח במהירות ובראשית המאה ה-12 היו בו כיכר שוק וכנסייה שהוקדשה למרים המגדלית. ב-1405 קיבלה העיר את כתב הזכויות שלה מידי וילהלם השני, דוכס בוואריה מתוקף תוארו כרוזן הולנד וב-1417 הותר לעיר לבנות את חומותיה. שגשוגה של העיר התבסס על תעשייתה הטקסטיל ועל הפקת מלח. במאה ה-16 חלה שקיעה בהתפתחות העיר עקב סתימת הקשר שלה לים בסחף וב-1554 החריבה שרפה גדולה חלק מהעיר.
בסתיו 1572, במהלך המרד ההולנדי, הוטל מצור על חוס, שהייתה חלק מארצות השפלה הספרדיות, על ידי כוחות הולנדים בתמיכתם של כוחות אנגלים. המצור הוסר באוקטובר 1572 על ידי הספרדים שחצו את נהר הסחלדה כדי לתקוף את הכוחות שצרו על העיר. ב-1577 גורש חיל המצב הספרדי על ידי מוריץ, נסיך אורנג', שבנה חומת הגנה סביב לעיר, שעדיין קיימת עד היום בחלקה. החל מהמאה ה-17, לא הייתה חשיבות מיוחדת לחוס מעבר להיותה מרכז חקלאי. ב-1868 חוברה העיר לרשת הרכבות, אך הדבר לא גרם לתהליך תיעוש והחקלאות נותרה הענף הכלכלי הראשי.
למרות שהולנד הייתה נייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, פגעו שבע פצצות בחוס ובקולטינגה עקב טעות של מטוס בריטי, בית אחד נהרס ואדם אחד נהרג. במלחמת העולם השנייה לא סבלה העיר מנזקים רבים, אך היא הייתה תחת כיבוש גרמני עד 1944.
ג'וני לי מילר
ג'ונתן "ג'וני" לי מילר (באנגלית: Jonathan "Jonny" Lee Miller; נולד ב-15 בנובמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. הוא זכה להצלחה מקומית עבור גילום דמותו של סיימון "סיק בוי" ויליאמסון בסרט הקומי האפל "טריינספוטינג" (1996) ובתור דייד מרפי בסרט "מרדף ממוחשב" (1995), לפני שזכה להכרה נוספת על הופעותיו בסרטים "האהבה שאחרי" (1997), "מנספילד פארק" (1999), "דרקולה 2000" (2000) "הסקוטי המעופף" (2006) ו"טריינספוטינג 2" (2017). הוא גם היה חלק מהקאסט הראשי בסרטים "מלינדה ומלינדה" (2004) שביים וודי אלן, "צללים אפלים" (2012) שביים טים ברטון ו"ביזנטיום" (2012). הוא הופיע במספר הפקות תיאטרון, בין היתר "After Miss Julie" ו"פרנקשטיין", שהאחרונה זיכתה אותו בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר.
מילר כיכב בתור הדמות הראשית בדרמה הקומית של ABC "איליי סטון" (2008--2009) עליה קיבל מועמדות לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר. לאחר מכן הופיע בדרמה ההיסטורית "אמה" (2009) של ה-BBC. מ-2012 עד 2019 הוא כיכב בתור גרסה מודרנית של שרלוק הולמס בדרמת הפשע "אלמנטרי" של רשת CBS, מה שזיכה אותו במועמדות השנייה לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה
מילר נולד ב-15 בנובמבר 1972 בעיר קינגסטון שעל התמזה והוא גדל בדרום מערב לונדון. בנם של אנה (לי) ואלן מילר, הוא קיבל השראה מהוריו ללכת למשחק. שניהם היו שחקני תיאטרון. סבו היה השחקן ברנרד לי, שגילם את דמותו של אם (M) באחד עשר הסרטים הראשונים בסדרת "ג'יימס בונד".
מילר התנסה לראשונה במשחק כאשר למד בבית הספר הפרטי לבנים "טיפין", שם לקח חלק במספר הפקות מקומיות והיה חבר בלהקת סווינג. בהמשך הוא הצטרף ללהקת תיאטרון המוזיקה הלאומי לנוער (אנ'), שם פגש לראשונה את השחקן ג'וד לאו. מילר נשר מלימודיו בגיל 16 והחל לפתח לעצמו קריירת משחק.
קריירה
מילר החל לשחק בגיל תשע ואת תפקידו הראשון קיבל בתור ילד בסדרת המדע-בדיוני המפורסמת "דוקטור הו" (1982). שנה לאחר מכן, ב-1983 שיחק בסדרת הדרמה "מנספילד פארק" בתור צ'ארלס פרייס. הסדרה שודרה ברשת BBC Two והיא מהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור לראשונה ב-1814.
לאחר שנים של תפקידים טלוויזיוניים, מילר התפרסם לראשונה בשנת 1995 בסרט הפעולה הווירטואלי "מרדף ממוחשב" בו שיחק את ההאקר הצעיר דייד מרפי לצידה של אנג'לינה ג'ולי. בשנת 1996 התפרסם ברמה בינלאומית בזכות תפקידו כ"סיק בוי" המשתמש הכבד בהרואין וחברו של "רנטון" (יואן מקגרגור) בדרמת הקאלט "טריינספוטינג". המשיך את התנופה שלו באמצע שנות ובסוף ה-90 כשגילם את איש העסקים היאפי ג'פרי באיירון בדרמה "אהבה שאחרי", את הפושע קפטן ג'יימס פלנקט בסרט הפעולה התקופתי "פלנקט ומקלין", את אדמונד ברטראם בעיבוד הקולנועי לרומן "מנספילד פארק" ואת חייל פגוע ההלם בילי פריור בדרמת המלחמה "התחדשות".
בשנת 2000 שיחק מילר במותחן הערפדים "דרקולה 2000" את סיימון שפרד, בן טיפוחיו של צייד הערפדים אברהם וא הלסינג (כריסטופר פלאמר). ב-2004 הופיע במותחן האימה הפסיכולוגי "ציידי המחשבות" בתור מתלמד האף.בי. איי לוקאס הרפר ובדרמה הקומית של וודי אלן "מלינדה ומלינדה" בתור האומן הניו יורקי לי. ב-2005 שיחק מילר בסרט הפעולה הבדיוני "איאון פלקס" בתפקיד אורן אחיו של טרבור גודצ'יילד (מרטון קסוקס) מושל העיר העתידנית ברגנה.
בשנת 2006 גילם מילר את רוכב האופניים גרים אוברי בדרמת הספורט הביוגרפית "הסקוטי המעופף". באותה שנה שיחק בסדרת הפעולה "סמית'", בתור חברו הקרוב של הפושע בובי סטיבנס (ריי ליוטה). הסדרה לא זכתה להצלחה ובוטלה לאחר ארבעה פרקים.
בשנים 2008–2009 התפרסם מילר בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הקומית "איליי סטון" של רשת ABC האמריקאית, בתור עורך הדין המצליח איליי סטון.
בשנת 2010 הצטרף לבעונה החמישית של סדרת הדרמה הפופולרית "דקסטר", שם גילם את דמותו של הנואם הכריזמטי ג'ורדן צ'ייס.
בשנים 2012–2019 גילם במשך שבע עונות את דמותו המודרנית של שרלוק הולמס בסדרה "אלמנטרי" של רשת CBS, מה שזיכה אותו במועמדות השנייה לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2017 שב לגלם את "סיק בוי" בדרמה של דני בויל "טריינספוטינג 2", המשך לסרט משנת 1996.
בשנת 2022 הצטרף מילר לקאסט העונה החמישית של סדרת הדרמה זוכת הפרסים של נטפליקס "הכתר" בתור הפוליטיקאי ג'ון מייג'ור, מי שהיה כראש ממשלת בריטניה בין השנים 1990–1997.
חיים אישיים
מילר התחתן ב-28 במרץ 1996 עם השחקנית האמריקאית אנג'לינה ג'ולי, שנה לאחר שהשניים כיכבו ביחד בסרט "מרדף ממוחשב"; הם נפרדו 18 חודשים מאוחר יותר והתגרשו בשנת 2000; עם זאת, הם נשארו חברים קרובים.
הוא החל לצאת עם השחקנית והדוגמנית האמריקאית מישל היקס (אנ') בשנת 2006. הם התחתנו ביולי 2008 במאליבו, קליפורניה. לבני הזוג יש בן אחד, באסטר טימות'י מילר, שנולד בדצמבר 2008. הם התגרשו בשנת 2018, לאחר עשר שנות נישואים. בשנת 2014 קיבל מילר אזרחות מריקאית בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה.
מילר רץ מרתונים לעיתים קרובות; והוא תומך בארגון הצדקה Mencap שעובד עם אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. מילר נרשם למרתון החולות 2006, אך נאלץ לנשור עקב צילום סרט. הוא השתתף וסיים בהצלחה את מרתון לונדון 2008 ב-3:01:40.
מילר דיבר רבות על טיפול לתסמונת סנפיליפו, בעקבות היכרות עם ג'ונה וישהאר בת החמש. בשנת 2014, הוא נאם בוועדת הקונגרס בוושינגטון הבירה בשם ארגוני מחלות נדירות, בתקווה להשיג מימון למחקר טיפולי.
יהודה לב
יהודה לב (נולד ב-15 באפריל 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש סגן מפקד עוצבת געש. קודם לכן שימש מפקד חטיבת ירושלים, מפקד גדוד גפן, סגן מפקד חטיבת עוז ומפקד גדוד שקד.
ביוגרפיה
לב נולד בירושלים וגדל במחולה. התגייס לצה"ל והתנדב ליחידת דובדבן. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך שירותו שימש כמפקד "סדרת קומנדו" בחטיבת גבעתי.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. בשנת 2016 מונה למפקד גדוד שקד, תפקיד בו שירת עד שנת 2017. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת עוז בין השנים 2017–2019. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2019–2020. ב-7 בספטמבר 2020 הועלה לדרגת אל"ם וב-23 בספטמבר נכנס לתפקידו כמפקד חטיבת ירושלים, ושימש בתפקיד עד 3 באוגוסט 2022. בשנת 2022 מונה לסגן מפקד עוצבת געש.
חיים אישיים
לב מתגורר בקיבוץ מעלה גלבוע, נשוי ואב לארבעה ילדים.
הוכחת היתכנות
קולנוע
חברת פיקסאר נוהגת ליצור סרטי אנימציה קצרים כהוכחת היתכנות לטכניקות מורכבות או חדשות. הסרט הקצר "המשחק של גרי" השתמש לראשונה בטכניקות אנימציה חדשות לביגוד והבעות פנים ריאליסטיות, אשר שימשו לאחר מכן בסרט "צעצוע של סיפור 2". החברה יצרה מספר סרטי אנימציה קצרים כהוכחת היתכנות לטכניקות חדשות כגון זרימה של מים, כהכנה להפקת הסרט "מוצאים את נמו".
פיתוח תוכנה
בתהליך פיתוח תוכנה, לעיתים קרובות נכתב פרויקט פיילוט בעל מיקוד צר וחלקי, המהווה הוכחת היתכנות לפתרון השלם. מטרת הוכחת ההיתכנות היא בדיקת הטכנולוגיה החדשה, לרוב לאחר פריסה וזמינות לשימוש הלקוח.
יחסי מקדוניה הצפונית–מקסיקו
יחסי מקדוניה הצפונית–מקסיקו הם יחסי החוץ בין מקדוניה הצפונית ומקסיקו.
סקירה כללית
בשנת 1991 נכנסה יוגוסלביה לסדרה של סכסוכים אתניים המכונים מלחמות יוגוסלביה. במהלך המלחמה, מועצת הביטחון של האומות המאוחדות קיבלה את החלטה 757 שקראה לכל המדינות להוציא את הצוות הדיפלומטי שלהם מבלגרד. כתוצאה מכך, מקסיקו שינתה את שנמכה את מעמד שגרירותה ל"ממונה על היחסים" וסירבה לכניסתם של כל פקיד יוגוסלבי שרצה לבקר במקסיקו. יתר על כן, פקידי ממשל מקסיקניים לא הורשו לנסוע ליוגוסלביה. עם זאת, מקסיקו נותרה אחת המדינות הבודדות שהעדיפו שלא לסגור את שגרירותה בבלגרד. בשנת 1995 העלתה מקסיקו את משלחתה הדיפלומטית בבלגרד בחזרה לרמת שגרירות וכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (לימים נודעה כסרביה ומונטנגרו) כיורשת של יוגוסלביה, ועם המדינות העצמאיות הטריות של בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, סלובניה ורפובליקת מקדוניה.
ב-4 באוקטובר 2001 כוננו בוסניה והרצגובינה ומקסיקו יחסים דיפלומטיים רשמיים. ב-20 בספטמבר 2019 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בסקופיה.
האמירות האסלאמית של אפגניסטן
היסטוריה
בין השנים 1996–2001, האמירות שלטה בכ-90% מהמדינה במסגרת תנועת מרד, בעוד שאר האזורים בצפון-מזרח היו בידי הברית הצפונית, ששמרה על הכרה בינלאומית רחבה כהמשך למדינה האסלאמית באפגניסטן. לאחר פיגועי 11 בספטמבר והכרזת המלחמה העולמית בטרור והכרזת מצד ארצות הברית, ההתנגדות הבינלאומית למשטר גברה באופן דרסטי, כשההכרה הדיפלומטית של איחוד האמירויות הערביות ופקיסטן בארגון כממשלה הרשמית של אפגניסטן בוטלה.
האמירות האסלאמית הופלה על ידי הברית הצפונית ב־17 בדצמבר 2001, דבר שחיזק את קואליציית ISAF שהוקמה לאחר פלישה אמריקנית למדינה חודשיים קודם לכן במסגרת מלחמת אפגניסטן. הטליבאן המשיך להתייחס לעצמו כאיחוד האמירויות האסלאמיות של אפגניסטן בתקשורת רשמית משנת 2001 ועד 2021. הטאליבן שלט בחלק מהשטח דה פקטו בחלק מהזמן.
במהלך מתקפות הטליבאן ב-2021 שהתרחשו לאחר נסיגת הכוחות האמריקאים מהאזור, החזיר לעצמו הארגון את השליטה בפועל על השלטון באפגניסטן לאחר נפילת קאבול ב־15 באוגוסט 2021.
מדינות המערב השעו סיוע הומניטרי באפגניסטן בעקבות ההשלטות על הטליבאן. באוגוסט 2011 הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית עצרו גם את התשלומים. ב-11 בנובמבר 2021 משמר זכויות האדם דיווח כי אפגניסטן ניצבת בפני רעב נרחב עקב קריסה כלכלית ומערכת בנקאות מקולקלת.
ניקולאס פאולס
ניקולאס פאולס (בספרדית: Nicolás Pauls; נולד ב-20 בדצמבר 1973) הוא שחקן ומוזיקאי ארגנטינאי.
קריירה
הוא בא ממשפחה של אמנים, שבה אמו הייתה ציירת, אביו היה מפיק סרטים וסביו מצד אביו היו רקדנים. כילד למד תקליטנות ונגינה על כלי הקשה.
הוא הופיע בסדרות וסרטים רבים, כשהבולט שבהם הוא כשגילם את דמותו של סלבדור בעונה השנייה של הטלנובלה "כמעט מלאכים".
בשנת 2012 שיחק במיני-סדרה "30 días juntos" בכיכובה של אאוחניה סוארס.
בשנת 2013 שיחק לצד אוסבלדו לפורט במיני-סדרה "Inconsciente colectivo" אשר שודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורית, הסדרה עוקבת אחר גל התאבדויות בקרב תלמידי שנה ה' בבית ספר פרטי בבואנוס איירס רבתי.
בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה והפנטזיה "Amapola", סרטו הראשון כבמאי של מעצב ההפקה הארגנטינאי אאוחניו זאנטי (אנ').
הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי חיים, ואף השתתף בקמפיין כנגד יצור ביצים בארגנטינה.
התבטאויות אנטישמיות
בפברואר 2021 הוא פרסם פוסט אנטישמי באינסטגרם: יד גדולה עם טבעת נוצצת שמוחצת קבוצה של אנשים חסרי הגנה, על השרוול שמכסה את הזרוע נמצא מגן דוד. הפוסט עורר תגובות נזעמות ברשתות החברתיות. פאולס התנצל.
ענבל פינטו
ענבל פינטו (נולדה ב-1969) היא רקדנית, כוריאוגרפית ומעצבת תפאורות ותלבושות ישראלית. היא המנהלת האמנותית של להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק, שאותה ייסדה בשנת 1992.
ילדות ונעורים
ענבל נולדה בנהריה. היא למדה עיצוב גרפי בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. התנסותה הראשונה בכוריאוגרפיה הייתה עם סאלי-אן פרידלנד ליצירה "דב הוז 19". היא הצטרפה ללהקה הצעירה של להקת בת-שבע כרקדנית ומשם התקדמה ללהקה הראשית. ענבל השתתפה בתוכנית ICCP בפסטיבל המחול האמריקאי בשנים 1997 ו-1998.
קריירה ככוריאוגרפית
פינטו יצרה כוריאוגרפיה למחזות קלאסיים, בהם הכסאות של אז'ן יונסקו ורומיאו ויוליה של שייקספיר.
יצירתה הראשונה, "דיו-כאן", שילוב של ציור פעולה ומחול, זכתה בתחרות "גוונים במחול". בשנת 1993 יצרה פינטו את "ורסוס" ללהקת בת שבע הצעירה. ב-1997-1996 יצרה ענבל את "עטוף". בשנת 2000 זכתה בפרס ניו יורק למחול ומופעי במה (Bessie) על המופע המצטיין שלה, "עטוף". ב-1999 יצרה את "אויסטר", בשיתוף עם להקת המחול של ליון בשביל התיאטרון העירוני חיפה. על יצירתה זו קיבלה את פרס התיאטרון הישראלי לאירוע המצטיין באמנויות הבמה בשנה שלאחריה. כמו כן זכתה בפרס שר התרבות למחול לשנת 2007, ובאותה שנה, בפרס עיריית תל אביב-יפו על הישג אמנותי. בשנת 2011 זכתה שוב בפרס שר התרבות. בשנת 2002 החלה ענבל לשתף פעולה עם אבשלום פולק. הלהקה, שנקראה תחילה על שמה בלבד, שינתה את שמה ללהקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק. יחד יצרו לא רק הפקות מחול, אלא גם הפקות אופרה, כגון "ארמידה" של גלוק בויסבאדן ובתל אביב, וב-2013 את "שועלה ערמומית קטנה" של לאוש יאנאצ'ק בברגן, נורווגיה. ב-2007 הזמין רובי ברנט, המנהל האמנותי של תיאטרון המחול פילובולוס את פינטו ופולק ליצור עמו את "Rushes". ב-2013 יצרו פינטו ופולק את "החתול שחי מליון פעמים", בימוי, כוריאוגרפיה ועיצוב תפאורה ותלבושות ליצירה על פי ספר מאת יוקו סאנו, שהופקה בטוקיו.
ב-2018 יצרה פינטו את "פוגה", בשיתוף פעולה עם המלחינה מאיה בלזיצמן. מאז אמצע שנת 2018 עובדת פינטו כאמנית עצמאית. ב-2019 ביימה יחד עם אמיר קליגר ועיצבה את המחזה המוזיקלי קורות הציפור המכנית של הארוקי מוראקאמי, שהוצג בטוקיו. בשנים 2022-2021 ביימה פינטו ועיצבה את האופרה ליצנים מאת רוג'רו לאונקוואלו באופרה הישראלית ודואט לערב שלם בשם "החדר" למרכז סוזן דלל.
מחוז לוס ריוס
לוס ריוס (בספרדית: Los Ríos) הוא אחד ממחוזות אקוודור. הוא ממוקם במערב מרכז המדינה. בירת המחוז היא בבאויו. שטח המחוז הוא מעט יותר מ־7,000 קמ"ר והוא מורכב מ־13 קנטונים. אוכלוסיית המחוז, נכון לשנת 2020, היא 921,763 תושבים.
בניין מגדל השעון (ירושלים)
בניין מגדל השעון בירושלים היה בניין שעמד בכיכר אלנבי בעיר בשנים 1925-1934. הבניין הוקם על ידי האגודה למען ירושלים כמתנה לעיריית ירושלים במקום מגדל השעון על שער יפו שנהרס בהוראת המושל רונלד סטורס.
מגדל השעון על שער יפו
ב-1907 בנו תושבי ירושלים מגדל שעון על גג שער יפו לכבוד 30 שנה לשלטונו של הסולטן עבדול חמיד השני. כמאה מגדלי שעון נבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית כמחווה לסולטן במלאת 25 שנה לשלטונו, בהם שישה מגדלים בארץ ישראל: בצפת, בעכו, בחיפה, בנצרת, בשכם וביפו. נטען שהמגדל בירושלים הוקם באיחור של חמש שנים, בשל הקושי לגייס מתושבי העיר העניים את הסכום הנדרש לבנייה.
אבן הפינה למגדל הונח באפריל 1907, הבנייה הושלמה באוגוסט 1907 והמגדל נחנך בתחילת ספטמבר 1907 לכבוד חגיגות יום עליית הסולטן על כסאו.
הקמת המגדל עלתה לתושבי העיר כעשרים אלף פרנק. העובדה כי שער יפו נבחר מכל שערי ירושלים כבסיס למגדל השעון, מעידה על חשיבותו הרבה באותה עת, שגברה אף על שער שכם. מגדל השעון נבנה מאבן גיר שנחצבה במערת צדקיהו הסמוכה. הוא התנשא לגובה 13 מטרים, ובראשו נקבעו ארבעה שעונים, שפנו לארבע רוחות השמים. השעון המערבי והמזרחי הציגו את השעה הרגילה ("שעה אירופית"), בעוד ששני השעונים האחרים הציגו את השעה המקומית ("שעות זמניות"). מעל השעונים, בחלק המקושט והמעוטר ביותר, הוצב פעמון ולידו סמל השלטון העות'מאני, שכלל סהר וכוכב.
לאור תלונות על כך שהשעון מכער את העיר העתיקה, למשל מפיו של בוריס שץ, הוחלט בתחילת ינואר 1922 לפרק את השעון ולמכור את אבניו. אולם בעקבות תלונות מצד המוסלמים בעיר הוחלט לשמר את השעון אך להעבירו למקום אחר. ביולי 1922 נשקלה האפשרות להעביר את השעון לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים, אם הנהלת הרכבת תשתתף בהוצאות ההעברה. מגדל השעון העות'מאני פורק ב-1922 בהוראת מושל ירושלים הבריטי רונלד סטורס שטען שהוא מכער את העיר.
על החלטתו כתב בפרסומי "האגודה למען ירושלים" אותה שנה:
בניין מגדל השעון
לאחר הקמת בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, גברה התנועה באזור והוחלט להרוס את בניין מגדל השעון, כדי להקל על עומס התחבורה באזור. לטענת י. שוכמן ב"דבר" ההריסה נתבקשה בלחץ ראשי בנק ברקליס שטענו שבניין השעון מסתיר את הבנק בבניין עיריית ירושלים.
שוכרי החנויות פונו מהבניין, אך ההריסה נתעכבה והחנויות שבו ונפתחו בתחילת 1933.
בספטמבר 1934 הוחל בהריסת הבניין. במקום תשלום, הקבלן קיבל את אבני הבניין. תחילה נהרסו החנויות וכשנה לאחר מכן נהרס גם המגדל עצמו.
הפיגוע בסוסה
הפיגוע בסוסה שבתוניסיה התרחש ב-26 ביוני 2015. מחבל חמוש ברובה סער פתח באש לעבר נופשים בחוף הים שמצפון לעיר סוסה שבחופה המזרחי של המדינה. בפיגוע נרצחו 38 אנשים וכ-40 נפצעו, מרביתם תיירים.
הפיגוע התרחש בשעת צהריים ליד מתחם של בתי מלון בבעלות ספרדית בפורט אל-קנטאורי, כעשרה קילומטרים מצפון לסוסה. במתחם שהו באותה עת למעלה מ-500 תיירים. המחבל הגיע לחוף שהמה נופשים, כשהוא מתחזה לתייר ומסתיר רובה סער מסוג קלשניקוב תחת שמשייה, ופתח שם באש. לאחר מכן נכנס לבית מלון סמוך ופגע באנשים נוספים. הוא נהרג בהמשך בחילופי אש בינו לבין כוחות הביטחון התוניסאים. אפשר שבפיגוע היה מעורב מחבל נוסף.
המחבל שנהרג זוהה בהמשך כסייף א-דין רזגואי, בן 22 מהעיר קירואן.
מרבית ההרוגים בפיגוע היו תיירים, מהם 30 בריטים.
בעקבות הפיגוע ביקשו אלפי תיירים מערביים באזור סוסה ובאזורים אחרים בתוניסיה לעזוב את המדינה במהירות.
הפיגוע התרחש שלושה חודשים לאחר הפיגוע במוזיאון הלאומי בארדו בעיר הבירה תוניס, שבו נרצחו 21 אנשים. בנובמבר 2015 אירע פיגוע נוסף בבירה, שבו נהרגו 14 אנשי המשמר הנשיאותי. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות על הפיגועים.
פרנק מלול
פרנק מלול (נולד ב-2 ביולי 1973 בפריבור, שווייץ) הוא מנכ"ל ערוץ החדשות i24NEWS. בעברו שימש יועץ התקשורת והמדיה של ראש ממשלת צרפת לשעבר, דומיניק דה וילפן, וכן כראש המערך לענייני אסטרטגיה, מחקר ופיתוח עסקי בינלאומי ב- France Médias Monde. מלול הוביל את הצוות שבנה את המתווה להקמת הערוץ הצרפתי הציבורי, France24. בשנת 2012, איש העסקים הצרפתי פטריק דרהי מינה את מלול להקים ולהוביל ערוץ חדשות בינלאומי עצמאי, שבסיסו בישראל. מלול משמש מנכ"ל i24NEWS משלבי הקמתו ועד היום.
השכלה
מלול למד משפט בינלאומי והוא מחזיק בתואר ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ז׳נבה, אותו סיים בשנת 1999. בהמשך למד תואר שני ביחסים בינלאומיים ב-Écoles des hautes études internationales et politiques בשנת 2000, וכן תואר שני בניהול משא ומתן מ-Paris Sud University.
קריירה
עם סיום לימודיו, בשנת 2001, הצטרף מלול למשרד החוץ ואירופה של צרפת, כמנהל בצוות האמון על העניינים האסטרטגיים, ביטחון ופירוק נשק. הוא עבד כדיפלומט במדור ל'ניהול משברים ומדיניות הביטחון וההגנה באירופה'. לאחר מכן מונה למנהל התקשורת והעיתונות במשרד לענייני אירופה, תחת השרה נואל לנואר (2002–2003). בהמשך, בין השנים 2003–2004, עבד כסגן הדובר במשרד החוץ ואירופה של צרפת והיה אחראי על נושאים אסטרטגיים, ביטחון, פירוק נשק, טרור, המזרח התיכון, צפון אפריקה והאו"ם במהלך המשבר בעיראק. בשנת 2004, מלול מונה ליועץ לענייני תקשורת במשרד לענייני פנים, ביטחון פנים וחירות מקומית בממשלתו של דומיניק דה וילפן, תוך התמקדות מיוחדת בנושאים בינלאומיים ובמלחמה נגד טרור. בין השנים 2005–2007, שימש כיועצו של ראש הממשלה ומונה כאחראי על התקשורת ומדיה. החל ממרץ 2009 ועד יוני 2009, מלול השתתף בשיחות המשא ומתן בין אפגניסטן ופקיסטן כיועץ במשרד החוץ ואירופה לשליח המיוחד לנושא, פייר ללוש. בסיום משימה זו, הוא מונה לראש הצוות למזכיר המדיני לנושאים אירופיים, על מנת ליישם את המתווה שבנתה הוועדה. ביוני 2010, מלול מונה על ידי חבייר ברטלנד, מזכ"ל הרפובליקנים, להקים מערך שייעודו חיזוק ההשפעה של צרפת בסצנה הבינלאומית. בדו"ח מיוחד שהגיש מלול ב-12 באוקטובר 2010, מלול הציע מספר מתווים לשיפור מעמדה הדיפלומטי של צרפת.
החל מ-2007 שימש מנהל הפיתוח האסטרטגי ופיתוח האסטרטגיה הבינלאומית ב- France24 ובהמשיך קודם לתפקיד זהה בחברת האם של הקבוצה המחזיקה בערוץ.
באוקטובר 2012 פורסם כי מלול ינהל את ערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS. בעקבות המינוי, עלה מלול עם משפחתו לישראל. מלול משמש מנכ"ל i24NEWS משלבי ההקמה ועד היום.
בשנת 2021 נבחר מלול לשמש כדירקטור ב- SpaceIL, לקראת השקת פרויקט "בראשית 2". החללית, שתיבנה על ידי התעשייה האווירית וממומנת מתרומות אנשי העסקים פטריק דרהי ומוריס קאהן, מתוכננת לשיגור לירח ב-2024.
בטלוויזיה
מלול שימש כמנהל הפיתוח האסטרטגי ומנהל פיתוח האסטרטגיה הבינלאומית בערוץ החדשות France 24 החל ממאי 2007 ועד יוני 2008, אז קודם למנהל האסטרטגיה של חברת האם של הקבוצה, France Médias Monde. בהמשך, בפברואר 2012, קודם שנית לתפקיד ראש מערך האסטרטגיה, מחקר ופיתוח עסקי בינלאומי. מלול ייסד והוביל בנוסף רשת של "אסטרטגים" – אנשי מדיה מובילים הנפגשים ומתייעצים בקביעות, בהם אנשי תקשורת של ה-BBC, דויטשה ולה, Broadcasting Board of Governors והרדיו הבינלאומי של הולנד.
ב-22 באוגוסט 2012, הוא היה מועמד לנשיאות France Médias Monde לאחר פרישתו של אלן דה פוזילאק.
לאורך השנים המשיך מלול לפתח ולהרחיב את תפוצת הערוץ ולהגיע לקהלים חדשים. ערוצי i24NEWS באנגלית, צרפתית וערבית זמינים בקרב כמילארד בתי אב ומשודרים בכל רחבי העולם, הן באמצעות ספקיות כבלים וסטרימינג, והן בלוויינים פתוחים. שידורי הערוץ מועברים כיום במסגרת הטלוויזיה הרב-ערוצית באירופה (בין היתר, בצרפת, בלגיה, לוקסמבורג, שווייץ, ספרד, פורטוגל, ופולין) ובמדינות שונות באפריקה. הערוץ משודר גם באמצעות מספר לוויינים המכסים את אירופה, אפריקה, המזרח התיכון, ואזורים מסוימים באסיה. כמו כן, הערוץ זמין לצפייה באפליקציות השידורים השונות בפלטפורמות ה- OTT.
I24NEWS הושק בארצות הברית בתחילת 2017 והחל לשדר מטיימס סקוור ב-13 בפברואר 2017 באמצעות ספקיות כבלים שונות, בהן, Mediacom, Optimum, Xfinity, SuddenLink ועוד, אשר כבר בעת ההשקה היוו תפוצה של 15 מיליון בתי אב בארצות הברית. בהמשך התווסף הערוץ להיצע התוכן של ספקיות טלוויזיה נוספות בארצות הברית. בשנת 2017, הערוץ היה מועמד בקטגוריית החדשות של פרס האמי הבינלאומיופרסי EutelSat TV. בתחילת באותה שנה, נבחר מלול לרשימת 100 המשפיעים בתקשורת של עיתון גלובס. מיום השקת i24NEWS, נלחם מלול על מנת לאפשר את שידור ערוצי הרשת בישראל. על פי החוק הישראלי, על שידורי חדשות המשודרים בכבלים או בלוויין להיות מופקים על ידי מפיק חדשות עצמאי. לפיכך, בעלי חברת הכבלים אינם יכולים להחזיק גם במדיה החדשותית. מלול טען כי העובדה שהערוץ אינו משודר בישראל היא אבסורד, שכן i24NEWS אומנם משודר מישראל ורוב העיתונאים שעובדים בו ישראלים, אך הוא פונה לקהל בינלאומי במדינות רבות בכל רחבי העולם, והמקום היחיד בו לא מאפשרים לשדרו הוא ישראל. הכנסת אישרה לבסוף את בקשתו של מלול במאי 2017. חבר הכנסת נחמן שי, אמר עם אישור החוק: "סגרנו היום פער שקיפח באופן בולט דוברי שפות זרות בכל הקשור לשידורי טלוויזיה מישראל, העוסקים רובם ככולם בענייני ישראל. ערוץ i24NEWS הוכיח לאורך שנים כי הוא עומד באמות-מידה מקצועיות, שירת קהל רחב מחוץ לגבולות ישראל ועתה גם בתוך ישראל".
באוגוסט 2018 עלו שלושת ערוצי i24NEWS לשידור בישראל ב- HOT. באירוע ההכרזה על עליית השידורים, הכריז מלול כי בכוונתו להמשיך ולהרחיב את פעילות i24NEWS וכי הערוץ הרביעי של הרשת יהיה בשפה העברית.
לצד התמיכה בערוץ, הועלתה נגדו ביקורת על שרבוב לכאורה של עמדות פוליטית בשידור, הן מצד כלי תקשורת ימני והן מצד כלי תקשורת הנוטה לצד השמאלי של המפה הפוליטית. הראשונה בחודש אוגוסט 2018, עם עליית הערוץ לשידור בישראל, בכתבה שפורסמה במגזין "בשבע" מבית ערוץ 7. בכתבה עלו טענות כי "מדובר בערוץ עם נטייה לשמאל" וכי הדבר בא לידי ביטוי בשידורים ובהרכב האורחים בפאנלים. מלול הגיב בכתבה, הכחיש את הטענות ואמר כי הערוץ מקפיד על הבאת מרואיינים ואורחים מימין ומשמאל. בכתבה נוספת שפורסמה כשנה מאוחר יותר בעיתון "הארץ", הועלו טענות הפוכות, לפיהן במטרה להשיג את רישיון השידור בישראל הערוץ נקט בקו ימני, הצניע לכאורה ביקורות על ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ודרש לצמצם הבאת אורחים המחזיקים בדעות פוליטיות מהשמאל. גם במקרה זה הוכחשו הטענות ובערוץ הדגישו כי הם מקפידים על איזון ואובייקטיביות וכי קיומן של טענות מימין ומשמאל מוכיחות נקודה זו.
ב-2021, בעקבות הסכמי אברהם, מלול חתם על מגוון הסכמי שיתוף פעולה בין i24NEWS לחברות מובילות באיחוד האמירויות. i24NEWS הפך לערוץ הישראלי הראשון ששודר באיחוד האמירויות על ידי שתי מפעילות כבלים: Etisalat ו-DU. בספטמבר 2021, כחלק מהחזון של מלול להתרחב לשוק התקשורת במדינות המפרץ, הערוץ קיבל רישיון שידור באיחוד האמירויות והשיק את אולפניו בקריית התקשורת של דובאי. באותה שנה עלה הערוץ לשידור גם באוסטרליה.
אולם סאראוואק
אולם סאראוואק הוא מערת ענק הנמצאת בגואה נסיב בגוס (Gua Nasib Bagus), שפירושו "מערת המזל הטוב", וממוקמת בפארק הלאומי גונונג מולו הנמצא על האי בורנאו שבמלזיה. האולם נחשב לאולם התת-קרקעי הגדול ביותר בעולם.
גילוי המערה
האולם התגלה על ידי שלושה אנגלים בשנת 1981. אנדי אויס, דייב צ'קלי וטוני ווייט חקרו את האזור הצפוף והלא-מיושב של הג'ונגל בסביבת הפארק הלאומי גונונג מולו, הנמצא בצפון בורנאו, במשלחת בראשותו של האנגלי בן ליון. בזמן שהם סקרו חלק מן המערות החדשות באזור הם נקלעו למשהו שנראה כמו מערה ענקית. גם לאור העששיות שלהם הם לא ראו את קצה האולם; הם נכנסו למה שנודע כמרחב הסגור הגדול בעולם.
האולם, שנקרא מאוחר יותר אולם סאראוואק, גדול פי שלושה מהאולם הגדול שבמערת קרלסבד בניו מקסיקו, שנחשבה עד אז לאולם הגדול ביותר. אולם סאראוואק הוא באורך 700 מטר, ברוחב 400 מטר וגובהו לפחות 70 מטר. האולם נחשב כיום באופן רשמי לגדול ביותר בעולם. החלל גדול דיו כדי להכיל את כל בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן או כמה מטוסי נוסעים מדגם בואינג 747.
המערה נמצאת באזור מלא במערות חדשות שרק נתגלו בתוך הפארק הלאומי גונונג מולו, וספציפית בזו הקרויה גואה נסיב בגוס. על מנת להגיע לאולם סאראוואק נדרשים לעקוב במעלה הנהר היוצא מפתח המערה. למעבר הארוך הזה יש תקרה בגובה של 60 מטר לפחות ונדרשת קצת שחייה וחצייה של הקצה.
מבנה וגאולוגיה
האולם קיים הודות לשני גורמים: הראשון הוא עליית הקרקע שקרתה לפני 2 עד 5 מיליון שנים. השני הוא הסחף של סלע הגיר הרך ועוד סוגי סלעים בשילוב עם גשמים רבים מיערות הגשם המקיפים. שני גורמים אלה יצרו את האולם שאנו רואים כיום.
סטאר נגד כוחות הרשע
סטאר נגד כוחות הרשע (באנגלית: Star vs. the Forces of Evil) היא סדרת אנימציה המשודרת בערוץ דיסני החל מ-18 בינואר 2015 ובדיסני XD החל מ-30 במרץ 2015. שידורו של הפרק הראשון היה בערוץ דיסני, אך שידורי הפרקים 2 ואילך היה בדיסני XD. המדבבים המקוריים הם: אידן שר, אדם מקארת'ור, ארט באטלר, גריי דהליז, ניה ורדלוס, ג'ני סלייט ואלן טדיק. בישראל הסדרה עלתה לשידור ב-1 בספטמבר 2015.
העונה הראשונה הסתיימה בארצות הברית ב-21 בספטמבר 2015 ובישראל ב-28 בינואר 2016. עקב סיבות לא ידועות, הפרק "The Banagic Incident".(בעברית נקרא ״התקרית הבאנגית “) לא שודר בישראל ובמספר מדינות נוספות.
ב-12 בפברואר 2015, הסדרה חודשה לעונה שנייה עוד לפני הבכורה שלה בדיסני XD. העונה עלתה בארצות הברית ב-11 ביולי 2016, בישראל ב-30 באוקטובר 2016 ולה 22 פרקים. העונה הסתיימה בארצות הברית ב-27 בפברואר 2017 ובישראל ב-3 בספטמבר 2017.
ב-4 במרץ 2016 הסדרה חודשה לעונה נוספת, עוד לפני בכורת העונה השנייה. העונה עלתה ב-15 ביולי 2017 בספיישל המורכב מארבעת הפרקים הראשונים של העונה. ב-13 ביוני 2017 נודע כי העונה תכלול 21 פרקים. לאחר הבכורה ביולי, העונה חזרה לשדר ב-6 בנובמבר 2017. בישראל העונה עלתה לשידור ב-14 בדצמבר 2017. העונה הסתיימה בארצות הברית ב-7 באפריל 2018.
ב-28 בפברואר 2017 הסדרה חודשה לעונה רביעית, עוד לפני הבכורה של העונה השלישית. עונה זו כוללת 21 פרקים. ב-23 בפברואר 2018 הוכרז כי החל מהעונה הרביעית הסדרה תעבור לשדר בערוץ דיסני. עונה זו היא האחרונה בסדרה והסתיימה ב-19 במאי 2019.
עונה 1
סטאר באטרפליי, נסיכה ממימד אחר (מיוני) בעלת שרביט קסמים כל יכול, עוברת לגור עם משפחת דיאז בכדור הארץ כ"תלמידה בתוכנית חילופי תלמידים בין ממדיים". לצד החבר הטוב ביותר שלה, מרקו דיאז, סטאר באטרפליי יוצאת להרפתקאות קסומות במגוון ממדים פראיים. במקביל, לודו הרשע זומם לגנוב את השרביט שלה ולנצל את הכוחות שלו כדי להשתלט על היקום. בסוף העונה סטאר מאבדת מחצית מהכוכב שבשרביט שלה, דבר אשר מקשה על סטאר לשלוט על שרביטה.
עונה 2
בעונה השנייה מגלים הצופים שהחצי השני של הכוכב בשרביט נמצא בידי לודו. לודו לומד איך להשתמש בו באמצעות מונחון וספר הקסמים של סטאר שגנב ממנה בפרק "בון בון ליצן יום הולדת ". במהלך העונה סטאר מתאהבת במרקו, בזמן שמרקו יוצא עם ג'קי לין תומאס. מרקו מגלה שסטאר מאוהבת בו בפרק האחרון של העונה. העונה נגמרת בחזרתה של סטאר למיוני, מכיוון שטופי חזר והשתלט על השרביט ועל גופו של לודו, ועם החצי השני של הכוכב בשרביט, הוא שואב את כוחם של כל חברי המועצה העליונה.
עונה 3
בעונה 3 סטאר ואמה (מון באטרפליי) צריכות להקים את חברי המועצה העליונה לתחייה ולפלוש לטירה במיוני. בעונה 3 מסופר גם על ילדותה של מון, שאמה נרצחה על ידי טופי, וכך מון נהפכה בגיל 14 להיות מלכה. גם מסופר על זה שמון נלחמה נגד טופי ובקרב זה מון ניסתה להשמיד את טופי אך חתכה לטופי את האצבע באמצעות כישוף שלמדה מאקליפסה (מלכת האופל שהוקפאה על ידי רומבולוס קריסטל). בנוסף, לודו משתלט על ריבר ועל הטירה במיוני ולוכד את ריבר (אבא של סטאר) ואת מרקו (החבר הטוב ביותר של סטאר). בסוף הם מצליחים להשתחרר ולהשתלט על הטירה. לאחר שמסתבר שטופי נמצא בשרביט של לודו, סטאר מנסה להרוס את השרביט (כמו שעשתה בסוף עונה 1) כדי שטופי לא ישתלט יותר על לודו. סטאר נלכדת במימד של הקסם אשר כמעט נהרס בגלל טופי, ומון מקריבה את האצבע של טופי, שחתכה לו בילדותה תמורת זה שסטאר תחזור. לבסוף, אנו מגלים שטופי שיקר לה, וסטאר נתקעה במימד של הקסם.
עונה 4
סטאר מרקו ורייבר מחפשים את מון ובסוף מגלים שהיא שוגרה על ידי הקסם לאי הפאי, ואיבדה את הזיכרון, היא חוזרת איתם, ולאט לאט נזכרת בהכל. סטאר מנסה להסתיר ממון את העובדה שגלובגור עדיין קפוא בקריסטל של רומבליוס אך לא מצליחה ואקליפסה מנסה לשחרר אותו. כיוון שמון עוד לא סומכת על אקליפסה היא עוברת עם ריבר לכפר קטן של בני מיוני שגורשו קודם מבתיהם, מפני שלפני מאות שנים הבתים היו שייכים למפלצות, ועכשיו כשאקליפסה "החזירה" אותם למפלצות, ולא היה לבני מיוני איפה לגור, אז הם בנו את הכפר הזה.
אקליפסה מתעמת עם רומביולוס ומנסה להחליף איתו גוף כדי לשחרר את גלובגור, אבל סטאר משכנעת אותה לחשוב קודם על טובת הממלכה.
ראש פוני מפיקה תוכנית טלוויזיה בשם "התוכנית של ראש פוני" כדי לעלות את הפופולריות של אקליפסה בקרב בני מיוני, היא מביימת חטיפה שלה בשידור של התוכנית וזה קצת עוזר, אבל בגדול העם לא מרוצה מאקליפסה.
סטאר ומרקו עוד מחבבים אחד את השני ומגלים שזה בגלל קללת הירח האדום שהופעל עליהם בזמן נשף הירח האדום (בעונה הראשונה) וגרם לנשמות שלהם להיתחבר. הם נעזרים בטום ושוברים את הקללה. גלאבגור יוצא מין הקריסטל ומתאחד עם אקליפסה ומיטיאורה. בעברה של מינה (הלוחמת הדגולה), היא פוגשת את סלוריה (מלכת מיוני בעבר ואמה של אקליפסה) אשר נלחמת במפלצות ומעניקה למינה כוחות בתנאי שנשבעה לה שתעזור לה לחסל את כל המפלצות. ולאחר כל השנים מינה מוציאה את תוכניתה לפועל ומתחילה להרוס את מיוני ולחסל מפלצות. טום נפרד מסטאר. בפרק 19 סטאר ומרקו מגלים אחד לשנייה שיש להם רגשות ולאחר מכן הם מתנשקים. סטאר ומרקו נהיים זוג. כדי לעצור את מינה מלהרוג את כל המפלצות במיוני סטאר מחליטה להרוס את הקסם, באותו הזמן שטיח הקיר של סטאר מוכן. ובוא רואים שסטאר החזירה את כול המצב לקדמותו אך מרקו לא נימצא בתמונה. סטאר מבינה שתצטרך להיפרד ממרקו לתמיד. בסוף העונה הרוחות של כל מלכות מיוני מגיעות למימד הקסם ובו הן משמידות את הקסם. מימד הקסם מתחיל להתפרק וסטאר ומרקו נאלצים לעזוב, מרקו לכדור הארץ וסטאר למיוני. סטאר התחרטה ורצתה לשוב אל מרקו ובאמצעות הפורטל היא חוזרת למימד הקסם ההרוס, ושם היא פוגשת את מרקו שגם סירב לעזוב את סטאר. "Because with or without magic we belong together " מרקו וסטאר אומרים. ומתחבקים ואז נפתח פורטל. מרקו נשלח לכדור הארץ וסטאר למיוני, אך באותו הזמן בכדור הארץ היה פורטל למיוני ובמיוני היה פורטל לכדור הארץ, סטאר ומרקו רצו לתוך הפורטל ובסוף שניי העולמות התחברו. הסצנה הבאה: סטאר ומרקו רצים אחד אל השני ואומרים "היי" וככה נגמרת הסדרה.
דב קולר
דב קוֹלֶר (Koller; 28 ביולי 1925 – 29 באפריל 2007) היה מבכירי הבוטנאים בישראל, פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
לאחר המלחמה שב קולר לאוניברסיטה העברית. הוא קיבל ממנה תואר שני ב-1951, ותואר דוקטור בביולוגיה בשנת 1954 על עבודה שנושאה "מנגנוני הכוונת נביטה בזרעי מדבר", בהדרכת פרופ' מיכאל אבן-ארי. קולר המשיך לעבוד כעמית מחקר עם אבן-ארי גם לאחר קבלת התואר, והשתתף איתו בניהול מחלקת הפיזיולוגיה של צמחי המדבר שעסקה בחקר צמחי הנגב בחווה ליד שבטה. קולר חקר את השיטות החקלאיות של הנבטים ואת הדרכים שבהן הם הצליחו לקיים חקלאות באזורים צחיחים. בשנים 1957–1959 היה עמית מחקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) שבפסדינה, עם מלגות מטעם קרנות רוקפלר ואירהרט.
קולר השתתף עם פרופ' אלכסנדרה פוליאקוב-מייבר ואברהם מקס מאיר בכתיבת הספר "פיזיולוגיה של הצמח" (תל אביב: עם עובד ודביר, תש"ך 1959). בשנת 1960 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית. בשנות ה-50 חקר קולר את צמחי המדבר וקיבל לצורך כך מענק לחקירת הנביטה בצמחי המדבר. בעקבות מחקריו השתתף במשלחת מחקר שיצאה לוונצואלה למשך שישה שבועות בהזמנת ממשלת ונצואלה. בשנת 1961 קיבל מענק ממשרד החקלאות של ארצות הברית לצורך מחקר על דגני מרעה רב־שנתיים. בשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1970 הקים את המחלקה לבוטניקה חקלאית בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה ברחובות, שהתמקדה בחקר הליכים התפתחותיים של הצמח. במשך יותר מ־25 שנה חקר קולר את תנועת הצמחים ובמיוחד את התנועה של צמחים בתגובה לאור. בשנותיו האחרונות כתב ספר שנועד לסכם את הידוע על תנועות של צמחים עבור הקהל הרחב, אולם הוא לא הספיק להוציאו לאור, ובתו דפנה דאגה להוצאתו לאור.
בשנת 2002 יצא בהוצאת שוקן ספרו "מדריך אנציקלופדי למדעי הצמח".
דב קולר נפטר בשנת 2007.
בתו, דפנה קולר, היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.
הרייט קאני פיל
הרייט קאני פיל (באנגלית: Harriet Cany Peale; 1799-1869) הייתה ציירת נוף, דיוקן וז'אנר אמריקאיים של אמצע המאה התשע עשרה. היא נחשבת לאמנית של אסכולת נהר הדסון.
משפחה
הרייט כריסטינה קאני נולדה בשנת 1799, בתם של צ'ארלס ומרי קאני, בפילדלפיה. היא התאלמנה מתישהו לפני 1840 ועבדה בעסקי הסחורות של משפחתה. היא למדה אצל האמן רמברנדט פיל, שנישאה לו בשנת 1840, והפכה לאשתו השנייה. הקשר שלה עם הצייר הציב אותה בתוך משפחת הציירים המפורסמת של פיל, מה שאפיל על הישגיה האישיים כאמנית בפני עצמה.
קריירה
הרייט קאני פיל הציגה לראשונה בשנת 1840 באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, שם המשיכה להציג כל ימי חייה.
לה ולבעלה היה אולפן משותף בפילדלפיה.
הציור שלה מ־1848, "בגדי גבירתה" (אוסף פרטי) ספג ביקורת בגלל הבלטת יחסי הכוח בתוכו בסצנה של אישה אפרו-אמריקאית לבושה - ככל הנראה על ידי המעסיקה שלה - בבגדים ותכשיטים בורגניים. בעזרת הביגוד קאני פיל הציגה את העושר של האישה הלבנה שאוחזת בגרונה של המשרתת האפרו-אמריקנית, שתווי פניה נראים גסים יותר.
האור בתמונה מוטל על פני האשה הלבנה, מה שמדגיש עוד יותר את הצבע השחור של המשרתת.
יחדיו הן מתבוננות במראה כדי לבחון את השפעת הבגדים והתכשיטים (של דור קודם) על המשרתת.
הציור שלה, "בהרי קטסקיל" (באוסף פרטי), הייתה תמונת הנוף המרכזית של התערוכה הנודדת בשנת 2010, "זכור את הנשים: אמניות נשים מאסכולת נהר ההדסון", שאורגן על ידי האתר ההיסטורי תומאס קול.
הרייט קאני פיל נפטרה בשנת 1869.
זכויות להט"ב בצרפת
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בצרפת מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. אף על פי שפעילות הומוסקסואלית הייתה מוגדרת כעבירה חמורה שנשאה עונש מוות והביאה לעיתים קרובות להוצאות להורג בתקופת המשטר העתיק, כל חוקי איסור "מעשי הסדום" בוטלו בשנת 1791 במהלך המהפכה הצרפתית (1799-1789) בעוד ז'אן דיוט וברונו לנואר היו להומוסקסואלים האחרונים אשר הוצאו להורג בשנת 1750 על רקע נטייתם החד-מינית. עם זאת, חוק "חשיפה מגונה" פחות מוכר, שכוון לעיתים קרובות נגד אזרחי להט"ב צרפתיים, נכנס לתוקף ב-1960 ובוטל 20 שנה לאחר מכן.
גיל ההסכמה עבור זוגות הומוסקסואלים שונה יותר מפעם אחת לפני שהשוותה לזוגות הטרוסקסואלים בשנת 1982 תחת הנשיא פרנסואה מיטראן. לאחר שהעניקה לזוגות חד-מיניים הטבות במסגרת הכרה בשותפות במשפחה הידועה כ-"הסכם סולידריות אזרחית" משנת 1999, צרפת הפכה למדינה ה-13 בעולם שמכשירה נישואים חד-מיניים בשנת 2013. חוקים שהחלו לאסור על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית נחקקו בשנת 1985 ו-2012, בהתאמה. בשנת 2010 הפכה צרפת למדינה הראשונה בעולם שהוציאה את סיווגה של דיספוריה מגדרית כמחלת נפש. בנוסף, מאז 2017, טרנסג'נדרים צרפתים החלו להיות רשאים לשנות את מגדרם המשפטי מבלי להידרש לעבור ניתוח להתאמה מגדרית לפני כן.
צרפת מכונה לעיתים קרובות כאחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב ברחבי העולם. סקרים שנעשו בעשורים האחרונים הצביעו על כך שבשנת 2013 כ-77% מהאוכלוסייה הצרפתית הצהירה שהומוסקסואליות צריכה להתקבל על ידי החברה, אחת התוצאות הגבוהות מ-39 המדינות אשר נשאלו, בעוד סקר שנערך ב-2019 על ידי "Eurobarometer"  מצא שרוב של 79% מהנסקרים הצרפתים הצהירו שיש להכשיר נישואים חד-מיניים ברחבי אירופה, בעוד ש-15% התנגדו לצד 85% שהאמינו כי הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים צריכים ליהנות מאותן זכויות כגון הטרוסקסואלים. במשך השנים הבירה פריז הוכתרה על ידי פרסומים רבים כאחת הערים הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם, בעוד השכונות המארה, פיגאל ויער בולון בשטחה ידועות בגיי ויליג'ים מפורסמים שכוללים מועדונים, ברים הומוסקסואלים וחיי לילה משגשגים בקרב חברי קהילת הלהט"ב המקומית שמהווים יעד עבור תיירות להט"ב בינלאומית.
חוקי סדום
לפני המהפכה הצרפתית בשנים 1799-1789, קיום "מעשה סדום" אשר כלל בין היתר פעילות הומוסקסואלית הוגדר כפשע חמור ונאסר על רקע חוק העונשין. המהפכה הצרפתית הראשונה העבירה אי-הפללה כלפי קיום פעילות הומוסקסואלית לאחר שהקוד הפלילי החדש משנת 1791 לא כלל התייחסות לפעילות הומוסקסואלית בתוכן שלו. מדיניות זו נשמרה בחוק העונשין משנת 1810 ובוצעה במדינות והמושבות הצרפתיות בשנים לאחר מכן שאימצו את הקוד הפלילי הצרפתי. עם זאת, הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג המשיכו להיתפס באופן נרחב כבלתי מוסריים ואזרחי להט"ב צרפתיים היו נתונים להטרדה משפטית על פי חוקים שהפלילו "פגיעה במוסר והסדר הציבורי". אזרחי להט"ב צרפתיים מאזורי אלזס-לורין, שסופחו לגרמניה הנאצית ב-1940, נרדפו ונכלאו במחנות ריכוז. להט"ב צרפתים נרדפו גם כן בפועל תחת משטר וישי, אף על פי שלא היו קיימים חוקים שהפלו הומוסקסואליות. ז'אן דיוט וברונו לנואר ידועים כהומוסקסואלים האחרונים שנשרפו למוות על המוקד ב-6 ביולי 1750 כתוצאה מהאשמה בביצוע מעשה סדום.
גיל הסכמה
גיל ההסכמה הונהג ב-28 באפריל 1832 ונקבע ל-11 שנים לשני המינים. בהמשך הועלה ל-13 שנים ב-1863. ב-6 באוגוסט 1942 ממשלת וישי הנהיגה חוק מפלה בחוק העונשין אשר כלל את סעיף 334 (והועבר לסעיף 331 ב-8 בפברואר 1945 על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית) שהעלה את גיל ההסכמה ל-21 עבור זוגות הומוסקסואלים ו-15 עבור זוגות הטרוסקסואלים. גיל ה-21 שנים הורד ל-18 בשנת 1974, שהפך לגיל הבגרות החוקי. חוק זה נשאר בתוקף עד 4 באוגוסט 1982, אז בוטל תחת הנשיא פרנסואה מיטראן שהשווה את גיל ההסכמה לגיל 15 עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.