cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני
תגובת חברי הלהקה
חברי הביטלס התייחסו תמיד בביטול לאגדה ולמאמיניה. בשיר הקינטור למקרטני של לנון, "How Do You Sleep?",undefined שר לנון "הטמבלים האלה צדקו כשהם אמרו שהיית מת". מקרטני ניצל את השמועות מספר פעמים, לצורך התחכמויות לשוניות בשמות הופעות או תקליטים, וכינה את מסע ההופעות ואלבום ההופעה החיה שלו מ-1993 "Paul is Live" (שיכול להשתמע כ-פול חי בצורה שאינה תקנית וגם כ-פול בהופעה חיה.), ובעטיפת האלבום שמצולמת במעבר החצייה מעטיפת Abbey road מופיעה ברקע מכונית חיפושית פולקסווגן שעל לוחית הרישוי שלה כתוב "51IS" מה שאומר שהוא בן 51 ולא מת בתאונה.
בשנת 1999 פורסמה קלטת עם עדות של ג'ורג' האריסון שהסבירה על הנושא ונתנה את הסיבות להחלפת חבר הלהקה, אך קלטת זו התבררה כשקרית ולא מהימנה.
רוברט האוסמן
רוברט האוסמן (בגרמנית: Robert Hausman; 13 באוגוסט 1852 – 18 בינואר 1909) היה צ'לן, מורה למוזיקה ומלחין גרמני אשר ידוע בשל היותו נגן הצ'לו של רביעיית יואכים החל משנת 1879. הוא גם הציג לראשונה יצירות מאת יוהנס ברהמס (כגון: הקונצ'רטו הכפול).
ביוגרפיה
רוברט האוסמן נולד ברוטלברוד, הארץ, בסקסוניה-אנהלט של ימינו, בגרמניה. רוברט האוסמן היה הצעיר מבין חמישה ילדים. סבו, יוהאן פרידריך לודוויג האוסמן (1782–1859) היה מינרלוג מפורסם ופרופסור באוניברסיטת גטינגן במשך 48 שנים, ואביו, פרידריך לודולף (1880–1810), למד גם מינרלוגיה והיה מעורב גם בכרייה בהרי הרץ העשירים במינירלים. בשנת 1843 התחתן פרידריך עם לואיס בניגהאוס (1822–1901). פסנתרנית מוכשרת, טיפחה מוזיקה הכי הרבה במשפחת האוסמן המוזיקלית. משפחת האוסמן מילאה תפקיד בולט בחיים האזרחיים והתרבותיים של העיר הנובר מאז המאה ה-18. על פי זיכרונות, ילדיהם של פרידריך ולואיז היו נרדמים לצלילים המגיעים מחדר המוזיקה, שם אמם הייתה מנגנת סונטות של בטהובן ושרה את שוברט ושומאן. לואיז הייתה קרובה במיוחד לרוברט, ויצרה איתו מוזיקה עד סוף חייה. דודו הגדול של האוסמן, ברנהרד (1784–1873) היה אספן אמנות חשוב וכנר חובב שזכרונותיו משנת Erinnerungen aus dem 80 jährigen Leben eines hannoverschen Burgers Hannover) 1873) מספקים תיאור מפורט של פעילויותיו הרבות בתקופה העמוסה בתולדות הנובר. האוסמן נכנס לגימנסיה בברונסוויק בגיל שמונה בשנת 1861. שם לימודי הצ'לו שלו התקיימו בהדרכתו של תיאודור מולר (1802–1875), הצ'לן של רביעיית מולר, אחת מרביעיות המיתרים המקצועיות הראשונות בגרמניה. כשהיה בן 13, רוברט ניגן עם יואכים בפעם הראשונה. עם אמו בפסנתר הם ניגנו את הפרק השני של שלישיית הפסנתר E-Flat של שוברט. יואכים הכיר את משפחת האוסמן משנותיו כמנהל מוזיקלי בהנובר. בשנת 1869 הוא היה אחד התלמידים הראשונים של Hochschule für Musik בברלין, שם למד אצל אחיינו של מולר, וילהלם מולר, בהדרכתו הכללית של הכנר יוזף יואכים. יואכים הציג אותו בפני הצ'לן הגדול והמורה האיטלקי קרלו אלפרדו פיאטי (1822–1901), שלימד אותו בלונדון בשנת 1871 וגם באחוזתו בקדנאביה שעל אגם קומו, איטליה. לאחר מכן, הצטרף לרביעיית המיתרים של הרוזן הוכברג בשלזיה בשנים 1871 עד 1876, כאשר מונה למורה לצ'לו בהוכשול בברלין. האוסמן הפך למדריך ראשי מרגע פרישתו של וילהלם מולר (שהיה המורה לפני כן) בשנת 1879, ומונה לפרופסור בשנת 1884. רביעיית הוכברג קיבלה בנוסף תמיכה נדירה של פטרון. הרוזן בולקו פון הוכברג (1843–1926) היה אציל עם תשוקה למוזיקה. הוא הלחין בשם העט "ח. פרנץ" ובסופו של דבר השתלט על תפקידו החזק של הגנרל אינטנדנט של Königlichen Preussischer Hoftheater בין השנים 1886–1903. משנת 1871 עד 1876 "רביעיית הוכברג" שלו העבירה הופעות ברחבי צפון גרמניה ובמשך כמה חודשים בכל שנה, באופן בלעדי עבור הרוזן בשלוס רוהנשטוק ביי סטריגאו בשלזיה. אך עוד לפני שצבר ניסיון זה ביצירת מוזיקה קאמרית, האוסמן ערך את הופעת הבכורה שלו בברלין בגיל 18, כשהוא מנגן בצ'לו שני בסקטת B-Brahms יחד עם רביעיית יואכים. בשנת 1870. זה היה אירוע חשוב, שכן זה היה הקטע הראשון של ברהמס שנבחר על ידי יואכים שהופיע בברלין. ברהמס ביקר את ביקורו הראשון בשנת 1868 ורק החל להתפרסם בעיר. הקשר המשמעותי של האוסמן עם ברהמס היה בשנת 1883 כאשר ניגנו יחד. בשנת 1894, התחתן האוסמן עם הלן פון מייבאך, בתו של שר המסחר הפרוסי אלברט פון מייבאך. נולדו להם שני ילדים: לואיז, (נולדה ב-1895) ופרידריך גאורג (נפטר 1900), הם הפכו גם הם למוזיקאים. רוברט האוסמן נפטר בווינה בינואר 1909, בן 56, לאחר שניגן רסיטל של סונטות הצ'לו של לודוויג ואן בטהובן עם מארי באומייר בגראץ בערב הקודם.
הקדשת יצירות להאוסמן
יצירות רבות נכתבו בעבור רוברט האוסמן שינגן אותן:
האוסמן ורביעיית יואכים
רוברט האוסמן החליף את תפקידו של וילהלם מולר והיה חבר ברביעיית יואכים משנת 1879 עד 1907 יחד עם יוזף יואכים, עימנואל וירט, היינריך דה אהנה (שנפטר בשנת 1892 והוחלף על ידי קארל האליר).
הצ'לו של האוסמן
האוסמן ניגן בצ'לו משובח של סטרדיוואריוס משנת 1724, הידוע עד היום בשם "האוסמן" סטראד. הוא רכש אותו מבנו של דודו הגדול, וירטואוז הצ'לו והמומחה למוזיקה קאמרית ג'ורג' האוסמן. המאסטר הרוסי אדמונד קורץ היה מאוחר יותר בבעלותו – הוא היה הצ'לן הראשי של ההתזמורת הסימפונית של שיקגו בין השנים 1936–1944. הצ'לו של האוסמן נמכר לאחרונה תמורת 4.5 מיליון דולר, ובעליו הנוכחי אינו ידוע.
טיהאן
טיהאן (בהונגרית: Tihany) הוא כפר בגדה הצפונית של אגם בלטון שבהונגריה, בראש חצי אי הנושא אף הוא שם זה. הכפר שוכן הן לחופו של אגם הבלטון והן לצידו של "האגם הפנימי", אגם קטן הכלוא בתוך שטח חצי האי.
במרכז הכפר ובנקודה הגבוהה ביותר בו כנסייה ומנזר בנדיקטינים שהוקמו לראשונה ב-1055 על ידי אנדראש הראשון, הקבור בקריפטה של הכנסייה. המנזר התייחד בכך ששילב נזירות בנדיקטינית עם נזירים ביזנטים. המסמך המתעד את הקמת הכנסייה הוא העדות הכתובה הקדומה ביותר לשפה ההונגרית. הכנסייה נבנתה מחדש ב-1754 בסגנון הבארוק. ב-1921 הוחזק כאסיר במקום קרל הראשון, קיסר אוסטריה. הכנסייה ונוף האגם הנשקף ממנה מהווים נקודת משיכה לתיירים.
מרחבת הכנסייה ועד המעגן שלמרגלותיה משתרע יער המהווה שמורת טבע.
במאה ה-18 וה-19 נודע המקום בהד המיוחד המהדהד בו ועליו נכתבו שירים, בהם מאת המשורר ההונגרי הלאומי מיהאי ורשמארטי. אולם, בשל בנייה ושינויים בנוף נעלמה התופעה.
ההכנסה לנפש ומחיר הדיור בכפר הם הגבוהים ביותר בהונגריה.
יהודי טיהאן
בטיהאן חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
איזי
ארז שרון (הידוע בכינוי הבמה איזי – E-Z; נולד ב־9 ביוני 1987) הוא ראפר, זמר, מדבב ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
ארז שרון נולד ב־9 ביוני 1987 בכפר סבא, בנם של אלי שרון ושל עורכת הדין פגי שרון.
את דרכו המוזיקלית החל בגיל 12 בעקבות האזנה לאלבום "2001" של ד"ר דרה. עם הזמן החל לכתוב שירים שעסקו ברובם בחוויות היומיומיות שלו. בגילאים 15–17 איזי לקח חלק וזכה במקום הראשון במספר תחרויות היפ הופ. באחת התחרויות הוא זכה בהופעה של הראפר אמינם בלונדון, הופעה שגרמה לו להבין שהוא רוצה להיות מוזיקאי. בגיל 16 זכה בתחרות נוספת במסגרת התוכנית "יש מצב לראפר חדש" בערוץ הראשון, זכייה שזיכתה אותו בהפקת סינגל מקורי על ידי מומי לוי בשם "אלימות ונמות". בתחרות נוספת איזי זכה בהפקת דיסק על ידי אורי שוחט.
איזי הרכיב את כינויו מהאות הראשונה והאחרונה משמו באנגלית (E ו־Z של Erez).
לאחר שחרורו מצה"ל ובמקביל לעבודתו על אלבום הבכורה שלו, איזי שיתף פעולה עם DJ PM. הם הקימו ביחד את צמד "התיירים" שהוציא לאור מספר שירים כגון "פרה פרה", ו"אהלן וסהלן". במקביל, איזי השתתף בהרכב "האידיוטים" יחד עם עומרי סגל, רון ביטון ורון נשר. ההרכב הוציא לאור מיקסטייפ הנקרא "מי אידיוט?" ובו השירים "זוז כמו אידיוט", "בחור אופטימי", "עספור רמיקס" ו"לא כותבים למגרה".
2011–2014: "תעשו לי מקום"
ב־4 באפריל 2011 הוציא איזי את הסינגל "כלבויניקית" שזכה למליוני צפיות ביוטיוב, ללא חשיפה משמעותית בתקשורת הממוסדת. ב־12 בדצמבר 2012 יצא לאור אלבום הבכורה של איזי, "תעשו לי מקום". האלבום מכיל שירי מחאה לצד שירים הומוריסטים, ביניהם "כלבויניקית", "לא נורמלי", "מדביק אותי לקיר" ועוד. באלבום מתארחים נצ'י נצ', קאשי, שירה גבריאלוב, בוקה ועידו בי וצוקי.
בחנוכה 2012 איזי השתתף בפסטיגל, עם מחרוזת שירים שלו, שכללה את השירים "כלבויניקית", "כולי בהיי" ו"לא נורמלי". ב־2 במאי הוציא שיר עם אתניX ושחקני מכבי תל אביב שנקרא "צהוב עולה", לרגל זכיית הקבוצה באליפות ישראל בכדורגל.
ב־4 בספטמבר 2013 איזי הוכתר כ"פריצת השנה" במצעד סיכום השנה במוזיקה הישראלית של Mako. באותה השנה השתתף במופע חנוכה בשם "ג'ט לג" לצד עידו בי וצוקי, אבי קורניק, לירן כוהנר ואסף גורן.
2015–2019: "לא לילדים"
ב־15 ביולי 2015 איזי הוציא לאור את אלבומו השני, לא לילדים. באלבום איזי שיתף פעולה עם האמנים ג'ורדי, KYD ואליעד נחום. ב־29 ביולי 2015 הוציא איזי לתחנות הרדיו את הסינגל "לא הכל מן אללה" מתוך האלבום. הסינגל הגיע בסוף חודש אוגוסט למקום הראשון במצעד הפזמונים של גלגלצ.
ב־15 במרץ 2017 שיחק בסדרה פולמון של הוט בידור ישראלי בתור גורי, אח של סמדי שיושב בכלא בתאילנד בפרק 23.
בשנת 2017 הוציא את השירים "באתי לתת הצגה", "Cheap Talk" עם שרי גבעתי, "אחת כמוך" שנכתב יחד עם דודי בר דוד ו"יש לך הכל" לציון חמש שנים מצאת אלבומו הראשון.
2020–הווה: "אין בעד מה" ו"אייקון"
ב־2 בינואר 2020 הוציא את האלבום השלישי שלו "אין בעד מה" הכולל 14 שירים וביניהם שיתופי פעולה עם חן פורתי, עמית חשאי, ארקדי דוכין, נדב גדג' ושחר סאול.
ב־12 בדצמבר 2022 הוציא את אלבומו הרביעי "אייקון", בו שיתופי פעולה עם נועה קירל, אלי פיניש, גיא מזיג ועוד. מתוך האלבום בלטו השירים "גושפנקא" עם נועה קירל ו"כריסטופר קולומבוס" שנכתב לזכרו של רב־סרן בר פלח שנפל בהיתקלות עם מחבלים. באלבום זה איזי גם מציין עשר שנים לצאת אלבומו הראשון, "תעשו לי מקום", ולאחר שחרורו יצא לסיבוב הופעות בשם "חגיגות העשור", שכולל שירים מהאלבום הראשון ועד האלבום האחרון.
ב־1 ביוני 2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, "סוף העולם", בו התארח איזי בשיר "התעוררתי עם נמר", וגם לקח חלק בכתיבתו. ב־20 ביוני הוציא את השיר "Heat Happens, Stay Cool" במסגרת שיתוף פעולה עם ספרייט. ב־1 באוגוסט הוציא את השיר "ובלילות אנחנו על זה" בו הוא מארח את שיר דוד גדסי. ב-17 באוגוסט יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
חיים אישיים
ב־27 ביוני 2023 התחתן עם בת זוגו הדוגמנית שנייה הדר.
סאייו
הסֵאִייוּ (seiyū, 声優), הוא שחקן קול יפני. הסאייו עובדים ברדיו, בטלוויזיה ובסרטים, בדיבוב סרטי חוץ ליפנית, בקריינות, ובדיבוב דמויות באנימה ובמשחקי וידאו. בישראל, השימוש הנפוץ למילה "סאייו" הוא בהתייחסות לשחקנים יפנים המדבבים דמויות בסדרות האנימה.
כיום, יפן מפיקה 70% מסדרות האנימציה בעולם. בזכות תעשיית האנימציה הפורה ביפן, הסאייו זוכים לתהילה ברמה בינלאומית ויש להם קריירות ארוכות ומצליחות כמדבבים. לסאייו יש שליטה גדולה יותר על הקריירה שלהם מאשר מדבבים בארצות אחרות. ביפן יש אפילו מוסדות התומכים בכיוון הקריירה, כ-130 בתי ספר לסאייו והרכבים של שחקני קול שעובדים ישירות עם חברות שידור וסוכנויות. קוריאה, שם תחנות השידור מעסיקות הרכבים של שחקני קול, היא הארץ היחידה עם מערכת דומה לשחקני הקול.
הסאייו, פורצים לעיתים קרובות גם לתחומי המוזיקה והמשחק. במקרים רבים הם גם מושכים קהל מעריצים אדוק, שיצפה במופעים במיוחד בשביל לראות את הסאייו משחק או שר. סאייו פופולרים, ובמיוחד סאייו נקבות כמו מגומי האיאשיבארה, קיקוקו אינואה ואיה היסאקאווה, זוכות לקהל מעריצים נרחב מכל העולם.
שחקנים וסאייו
בתחילה, נחשב דיבוב להופעה של שחקן המשתמש רק בקולו ותו לא. שחקנים אלו כונו בדרך כלל "שחקני קול" (koe no haiyū, 声の俳優). למען הנוחות, המושג קוצר, מחיבור של הקנג'י הראשון והאחרון, לסאייו. מסיבה זו, שחקני קול קשישים סולדים מלהקרא סאייו, משום שבתקופתם למושג הייתה קונוטציה שלילית וממזערת. לדוגמה, הסאייו המפורסם צ'יקאו אוטסוקה, צוטט: "אנחנו שחקנים. אפילו אם הופעה דורשת רק שימוש בקול שלנו, אנחנו עדיין שחקנים, ומשום כך אין זה נכון להתייחס אלינו רק כשחקני קול לא?". הוא התנגד נחרצות למגמה של הפרדה בין שחקנים וסאייו, אפילו עם הופעתם של סאייו שלמדו לשחק רק עם קולם ומעולם לא דרכו בתיאטרון.
יש שלושה גורמים עיקריים המפרידים בין שחקנים וסאייו.
היסטוריה
משחק קול היה קיים ביפן מאז הופעתו של הרדיו. עם זאת, רק בשנות השבעים המושג סאייו הפך לרווח, רבות בזכות הפופולריות העצומה של האנימה חלוצי החלל (Space Battleship Yamato) בוהשתתף בין היתר קיי טומיאמה. על פי ראיון עם סוכן כישרונות, "מאז חלוצי החלל, המילה סאייו הפכה לנפוצה, בעבר שחקן או שחקנית שהציגו עצמם כסאייו נשאלו לעיתים קרובות 'אתה מתכוון שאתה עובד בסופרמרקט סאייו (רשת סופרים מפורסמת)?'".
תקופת התסכיתים
ב-1925 "חברת שידורי טוקיו" החלה שידורי רדיו. באותה שנה, 12 תלמידים, שהתמקדו בהופעות של קול בלבד, הפכו לשחקני הקול הראשונים ביפן, כשתסכית חדש החל שידור. הם התייחסו אל עצמם כסאייו, אבל באותם ימים הם כונו בעיתונות כ"שחקני רדיו" (radio yakusha, ラジオ役者).
תקופה חדשה החלה ב-1941 כש-NHK (מערכת השידור הציבורית של יפן) פתחה תוכנית אימונים לציבור המתמחה בלימוד משחק לתסכיתים. ב-1942 "הרכב הדרמה של שידורי טוקיו" פתחה בהופעתה הראשונה. זאת הייתה הפעם השנייה שנעשה שימוש במושג סאייו והמושג הפך לנפוץ יותר, אם כי עדיין בקנה מידה קטן יחסית.
יש מספר תאוריות מי טבע את המונח "סאייו"; לפי תאוריה אחת, זהו אויהאשי טוקוסאבורו, כתב העיתון "יומיורי"; תאוריה אחרת טוענת שטאטסו אואוקה, מפיק ב-NHK, הוא שטבע את המילה.
בתחילה, סאייו, כמו בהרכב הדרמה של שידורי טוקיו וחברות דומות, התמקדו רק בתסכיתים, אך עם התפתחותה של הטלוויזיה, המושג קיבל משמעות נוספת של דיבוב אנימציה.
שנות ה-60: בום הסאייו הראשון
ב-1961, בימיהם המוקדמים של שידורי הטלוויזיה המסחריים, החלה ירידה בכמות הסרטים היפנים הזמינים לתחנות הטלוויזיה. עקב כך, בשנות ה-60 יובאו הרבה סדרות וסרטים זרים ליפן ודובבו ליפנית לשידורי הטלוויזיה.
בתחילה, NHK בחרה לתרגם תוכניות זרות, אך בזמן קצר דיבוב ליפנית הפך לסטנדרטי. הדבר הגדיל את הפופולריות של הסאייו. במרכז של בום הסאייו הראשון, עמדו שחקנים כמו נאצ'י נוזאווה, שהפכו למפורסמים בזכות דיבוב חוזר ונשנה של אותם שחקנים זרים. רשתות השידור אסרו על שחקני הסרטים לדובב סרטים זרים לטלוויזיה ושחקני הטלוויזיה חויבו בהסכם דומה. הדבר גרם לאולפנים לפנות בעיקר אל שחקנים מהרדיו או מסגנון ה"שינגקי" (סגנון תיאטרון המבוסס על הנאטורליזם המערבי).
שנות ה-70: בום הסאייו השני
בסוף שנות השבעים, בעקבות ההצלחה הגדולה בעולם האנימציה, הפכו הסאייו ובמיוחד הסאייו הזכרים לפופולריים במיוחד. אקירה קאמיה, טורו פורויה וטושיאו פורוקאווה היו הראשונים להתאחד וליצור להקה, "סלפסטיק", ולהופיע חי. הרבה סאייו אחרים הוציאו אלבומים משלהם. ב-1979 תוכניות רדיו המציגות סאייו כדי-ג'ייס הפכו לפופולריות מאוד ובערך באותה תקופה מגזיני האנימה הראשונים יצאו לאור. המגזין "אנימג'" היה הראשון לפרסם מאמרים על התפתחותם של הסאייו מאנונימיים לכוכבים. בעקבותיו, מגזינים אחרים החלו לפרסם מידע ורכילות על הסאייו. היה זה אחד הגורמים העיקריים שדחף מעריצי אנימה צעירים לשאוף להפוך לסאייו. הדבר גרם לעלייה פתאומית במספר התלמידים בבתי ספר מקצועיים לסאייו. בפעם הראשונה, הסאייו היו אנשים צעירים שחלמו להפוך בדיוק לכך, בניגוד לשחקני תיאטרון ודרמה שהופיעו כתחביב. הבום הזה נמשך בערך עד אמצע שנות ה-80.
שנות ה-80: תקופת הביניים
ב-1989, חמשת הסאייו שכיכבו בסדרת האנימה "לוחמי רונין" (נוזומו סאסאקי, טאקשי קוסאו, הירושי טאקמורה, טומוהירו נישימורה ודאיקי נאקאמורה) יצרו את להקת הבנים שנקראה "NG5". הלהקה צברה פופולריות רבה, עד לרמה בה היא זכתה בסרט תיעודי משל עצמה. עם זאת, ההצלחה של NG5 לא התפשטה לקבוצות סאייו אחרות.
בתקופה זו, חברות הפקה של סאייו החלו לספק גם קורסי לימוד ספציפיים ללימוד דיבוב באנימות.
שנות ה-90: בום הסאייו השלישי
בשונה מהבומים של שנות ה-60 וה-70, אשר התרכזו סביב מדיה ציבורית, כגון טלוויזיה, הבום של שנות ה-90 התרכז סביב מדיות אישיות יותר, כגון תוכניות רדיו, אובות, חידוני טלוויזיה, אירועים ציבוריים וכמובן האינטרנט. בשנות ה-90 פורסמו מגזיני הסאייו הראשונים, "סאייו גראד פריקס" ו-"וויס אנימג'". הסאייו השיגו קהל מעריצים חדש הודות להפצת השירים שלהם ברדיו והמכירות של התקליטים שלהם עלו בצורה דרסטית. בדומה לבום השני אז רבים מהסאייו התפרסמו כדי-ג'ייס, הפעם חברות הקלטה נתנו חסות לתוכניות רדיו בהנחיית סאייו. מגומי האיאשיבארה, הקירו שיאינה ומאריקו קודה היו הדוגמאות הראשונות לטרנד זה.
כשמשחק קול הוכר לשעשועי הטלוויזיה, הסאייו הפכו לידועים בכל המדינה. כתוצאה מכך, אותו סאייו היה מופיע בסדרה של אירועים הקשורים לשעשועי הטלוויזיה והופעות ברדיו המבוססות על המשחק הטלוויזיוני כדי למשוך קהל מעריצים.
במחצית השנייה של שנות ה-90, ההצלחה בעולם האנימציה ביפן הגדילה את מספר תוכניות האנימה שהופקו באזור טוקיו. עם הפצתו של האינטרנט ברחבי יפן, יכלו כעת המעריצים למצוא מידע בקלות על הסאייו האהובים עליהם.
קישורים חיצוניים
Ääninäyttelijä
אירוויזיון 2018
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2018 היא ההפקה ה־63 של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות התקיימה לראשונה בליסבון בירת פורטוגל, המנצחת באירוויזיון 2017, בהשתתפותן של 43 מדינות. בשנה זו, לראשונה בתחרות, הנחו את האירוויזיון ארבע מנחות (ולא שלושה, שניים או אחד כמו בתחרויות קודמות): קטרינה פורטדו, דניאלה רוח, פילומנה קאוטלה וסילביה אלברטו.
הזוכה בתחרות היא ישראל עם השיר "Toy" בביצועה של נטע ברזילי אשר זכה ל-529 נקודות מהשופטים ומהקהל, אחרי 3 פעמים שישראל זכתה ב־1978, 1979 ו- 1998. בנוסף לכך, שתי מדינות רשמו שיאי מיקום גבוה חדשים: קפריסין, אשר הגיעה למקום השני בפעם הראשונה, וצ׳כיה, אשר הגיעה למקום השישי ובעקבות כך הצליחה בפעם הראשונה להתברג בעשירייה הגבוהה.
כמו כן, שלוש מדינות לא הצליחו להעפיל לגמר בפעם הראשונה לאחר הצלחתן בכך בתחרויות קודמות והן: רוסיה, רומניה ואזרבייג׳ן. בנוסף לכך, זהו גמר ראשון שאף מדינה מחבל הקווקז לא השתתפה בו (בתחרות האחרונה שזה קרה, הייתה בשנת 2005, טרם ארמניה נכנסה לתחרות).
בנוסף, לפי נתונים שפרסם איגוד השידור האירופי צפו בתחרות השנה כ-186 מיליון אנשים מ-42 תחנות שידור ברחבי העולם. עלייה של 4 מיליון צופים, ביחס לשנת 2017.
בעקבות הניצחון נקבעה ישראל כמארחת אירוויזיון 2019.
מבנה התחרות
הסלוגן של התחרות, "כולם לעלות!", נחשף ב־7 בנובמבר 2017. העיצוב החזותי שלו כולל מוטיבים של האוקיינוס, רמז למיקומה של ליסבון העיר המארחת לאורך החוף האטלנטי של פורטוגל; לצד הסמל הראשי, המציג קונכייה מסוגננת, שבתוכו 12 סמלים משלימים שנועדו לסמל היבטים שונים של מערכת אקולוגית ימית. ריבוי הלוגואים גם מבטא נושאים מרכזיים כגון מִגְוָן, כבוד וסובלנות.
השנה חזרה רוסיה לתחרות, לאחר שבשנה שעברה נעדרה בעקבות הסכסוך שלה עם אוקראינה והרחקת הזמרת יוליה סמוילובה משטח המדינה. עם זאת, היא לא הצליחה לעבור את שלב חצי הגמר.
עקב חובות מתמשכים, הודיע איגוד השידור האירופי כי מקדוניה לא תוכל להשתתף בתחרות השנה. עם זאת, ב־17 בנובמבר 2017 הודיע איגוד השידור האירופי (EBU) כי מקדוניה תוכל להשתתף באירוויזיון השנה.
שיטת הניקוד השנה הייתה כפי שהייתה בשנתיים הקודמות: מגישי הניקוד מכריזים את שם המדינה שקיבלה 12 נקודות מחבר השופטים לאחר שהופיעו שאר הנקודות (1 עד 8 ו־10) על המסך ועודכנו בהתאם. לאחר מכן יקריאו המנחים את הניקוד שניתן לכל מדינה כתוצאה מהצבעת הקהל (מאחדים את 1-8,10,12 של קהל מכל מדינה) החל מהמדינה שקיבלה הכי פחות נקודות עד למדינה שקיבלה את מרב הנקודות מהקהל. המדינה שקיבלה את סכום הנקודות המשוקלל הגבוה ביותר (שופטים וקהל), תוכרז כמנצחת אירוויזיון 2018.
ב-30 באפריל 2018 פרסם איגוד השידור האירופי את שמות השופטים מהמדינות השונות, שדירוג השירים שלהם יהווה 50% מההצבעה של כל מדינה, ויושלם עם הצבעות קהל הצופים שיהוו 50% נוספים.
עיצוב במת התחרות
הבמה בליסבון עוצבה בידי פלוריאן וידר (Florian Wieder), בהשראת ארבע נקודות מפתח הקשורות לתרבות ולהיסטוריה של פורטוגל: ניווט, הים, הספינות והמפות.
חצי גמר ראשון
חצי הגמר הראשון התקיים ב-8 במאי והשתתפו בו 19 מדינות, ובו הצביעו גם המדינות הבאות המשתתפות אוטומטית בגמר: פורטוגל, ספרד ובריטניה.
המדינות שהעפילו לגמר הן: אוסטריה, אירלנד, אלבניה, אסטוניה, בולגריה, ישראל, ליטא, פינלנד, צ'כיה וקפריסין.
חצי גמר שני
חצי גמר זה התקיים ב-10 במאי והשתתפו בו 18 מדינות, ובו הצביעו גם המדינות הבאות המשתתפות אוטומטית בגמר: גרמניה, צרפת ואיטליה.
המדינות שהעפילו לגמר הן: סרביה, מולדובה, הונגריה, אוקראינה, שוודיה, אוסטרליה, נורווגיה, דנמרק, סלובניה והולנד.
גמר
הגמר נערך ב־12 במאי 2018, והשתתפו בו 26 מדינות: 10 המדינות שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר בכל אחד משני חצאי גמר, 5 המממנות העיקריות של התחרות, והמארחת פורטוגל.
תוצאות סופיות - כולל חצאי הגמר
זוהי טבלה המציגה את מיקומן הסופי של כל המדינות אשר השתתפו בתחרות האירוויזיון בשנת 2018.
לוח 12 נקודות
בלוח זה מוצג מי נתן למי 12 נקודות.
ישראל באירוויזיון 2018
אירוויזיון 2018 הוא הראשון ששודר בישראל על ידי התאגיד "כאן", לאחר סגירתה של רשות השידור כשנה קודם לכן. שידור גמר התחרות זכה לפופולריות רבה בישראל וקיבל חשיפה לכ-2 מיליון צופים. את הגמר פרשנו ארז טל ועידית הרשקוביץ.
לוסי איוב, המגישה הערבייה-ישראלית נבחרה לראשונה על ידי תאגיד השידור הישראלי למסור את תוצאות הניקוד הישראלי לשירי אירוויזיון 2018 (ובכך החליפה את עופר נחשון של רשות השידור). דבר שגרם להד תקשורתי עקב תגובתה של שרת התרבות מירי רגב במחאה על כך שאיוב החליטה לדבר בשידור הבינלאומי גם בערבית וגם לא אזכרה את ירושלים.
השיר "Toy" שביצעה נטע ברזילי (זוכת "הכוכב הבא לאירוויזיון") נבחר לייצג את ישראל בתחרות. הפך לפופולרי בעולם טרם תחילת התחרות.
דניס - דני שובבני (סרט)
דניס - דני שובבני (במקור: Dennis the Menace) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1993 בבימויו של ניק קאסל ובהפקתו של ג'ון יוז, אשר מבוסס על רצועת הקומיקס "דני שובבני" מאת האנק קטצ'אם.
תקציר העלילה
בסרט זה, דניס נאלץ לגור באופן זמני אצל מר וילסון בעקבות נסיעתם של הוריו לעבוד בערים אחרות, אף על פי שמר וילסון שונא את דניס בגלל תעלוליו. באותו זמן מגיע גנב בשם סם המאיים להפר את שלוות העיירה, אולם בסוף דניס תופס אותו וסם נכלא.
משה הלוי (בלוגר)
משה הלוי (ידוע בכינוייו הלמו ו-HALEMO; נולד ב-1970) הוא בלוגר ישראלי הידוע בעיקר בפרובוקציות והתנגשויות עם רשויות אכיפת החוק.
ביוגרפיה
משה הלוי נולד וגר בעכו. בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה ועוסק בתכנות מחשבים, בבניית אתרי אינטרנט ובתמלול.
התפרסם כבלוגר שאינו נשמע לצווי איסור פרסום ונעצר מספר פעמים עקב כך על ידי משטרת ישראל. הוא מוכר באינטרנט בכינויו "HALEMO" המורכב מחלקי שמו המלא: HALEvi MOshe.
בשנת 2004 הגיש העיתונאי יואב יצחק תביעת לשון הרע נגד הלוי. בפסק הדין חויב הלוי בתשלום פיצוי ליצחק בסך 10,000 ש"ח ו־7,500 ש"ח הוצאות משפט.
נעצר מספר פעמים על ידי המשטרה, חלקן על רקע פעילותו כבלוגר המפרסם סקופים באינטרנט. הוגשו נגדו כמה כתבי אישום, אך הוא זוכה בכולם בבית המשפט.
מעצר נוסף של הלוי אירע באוגוסט 2012 בחשד שפרץ ל"נט המשפט", מערכת המידע של בתי המשפט, וחשף חומרים סודיים ורגישים. הלוי טען כי לא פרץ לאתר וקיבל את המסמכים לאחר שהכניס מספר זהות בלבד בגלישה רגילה. עוד טען כי "אם האתר הזה הוא מאגר מידע, אז הם עברו על חוק הגנת הפרטיות. אם הייתה להם כוונה שלא לחשוף מסמכים, הם היו צריכים לבנות אתר מאובטח". באפריל 2014 הפרקליטות החליטה שלא להגיש כתב אישום והתיק נסגר מחוסר ראיות. בעקבות סגירת התיק ואי פרסום עדכון באתר המשטרה, תבע הלוי פיצוי בסך 10 אלף ש"ח מהמשטרה בבית משפט לתביעות קטנות. ב-19 בינואר 2015 פרסמה המשטרה באתרה הודעה על סגירת התיק. לבסוף פסק השופט פיצוי להלוי בסך 2,500 ש"ח תוך מתיחת ביקורת על התנהלות המשטרה מול הלוי.
בחודש פברואר 2017 נעצר שוב ושוחרר לאחר חקירה למעצר בית לשמונה ימים.
הלוי תבע פיצוי ממשטרת ישראל ומשניים משוטריה על שבמהלך חקירה מחקו קבצים ממחשבו, וזכה בפיצוי (כולל הוצאות משפט) בסך 68,000 ש"ח.
הנס פון האייק
ביוגרפיה
בשנת 1891, לאחר תקופת לימודים קצרה באוניברסיטה לאמנויות יישומיות בווינה, עבר למינכן ונרשם לאקדמיה לאמנויות, שם למד אצל גבריאל פון האקל, וילהלם פון לינדנשמיט וקרל פון מאר. מאוחר יותר הוא פגש את צייר בעלי-החיים היינריך פון ציגל, שבסופו של דבר השפיע ביותר על סגנונו.
לאחר שעזב את מינכן הוא שהה ב זמן מה ובשנת 1900, התיישב במושבת האמנים בדכאו. שם הוא הקים בית ספר פרטי שהוקדש לציור באוויר הפתוח, אותו הפעיל עד 1915. ציירים בולטים רבים למדו בו, ביניהם הוגו האצלר, הרמן שטנר, אנה קליין ונורברטין ברסלרן-רוט. אחד מתלמידיו, קרל תימן, כתב בזכרונותיו כי החקלאים המקומיים התלוננו לעיתים קרובות על כך שהאומנים דורכים על הדשא ומשאירים צבעי שמן מאחור.
ההצלחה הכלכלית של בית ספרו אפשרה לו לערוך טיולים לימוד תכופים ברחבי אירופה. כחבר מועצת המנהלים של הזצסיון במינכן, הוא עזר בארגון תערוכת 1904 שלהם. הוא הציג גם עם Deutscher Künstlerbund ובשנת 1908 הפך לאזרח גרמני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד כצייר צבאי. לאחר המלחמה הוא נסע לטיולים ממושכים באינדונזיה וציילון. רבות מיצירותיו אבדו בשריפה שהרסה את גלאספלאסט במינכן בשנת 1931. אחרות אבדו שנים ספורות לאחר מותו כאשר הסטודיו שלו נפגע במהלך הפצצה בשנת 1945. עם זאת, יצירות רבות שרדו, בעיקר אלה בגמדלגאלרי דכאו ("Gemäldegalerie Dachau") שהוא סייע בהקמתה.
האייק מונצח בשמה המדעי של מין לטאה סומטרית, Bronchocela hayeki.
כביש 886
כביש 886 הוא כביש אזורי בצפון הארץ, הכביש מחבר בין כביש 89 לכביש הצפון ולישובים על רכס הרי אצבע הגליל.
הכביש מתחיל בצומת עין זיתים שבאזור צפת וממשיך צפונה ועובר דרך יישובי רכס נפתלי עד צומת ישע שם נפגש עם כביש הצפון, משם פונה הכביש מערבה בקטע כביש המשותף לו ולכביש הצפון עד הצומת הראשון בו חוזר הכביש צפונה וממשיך על גבי רכס ההרים עד לקיבוץ משגב עם.
את הכביש חוצים מספר נחלים בהם נחל דישון ונחל קדש.
למרקוס אדנה תומפסון
למרקוס אדנה תומפסון (באנגלית: LaMarcus Adna Thompson; 8 במרץ 1848 – 8 במאי 1919) היה ממציא אמריקאי, שעסק בפיתוח רכבות הרים.
תומפסון נולד באוהיו. בשנות התבגרותו היה לנגר מיומן. ב-1873 פתח חנות מכולת באלקהרט, אינדיאנה. שם החל בתכנון מכונות סריגה לייצור גרביים ובגדים תחתונים ללא תפרים. עסק זה הכניס לו הון, אך הלחץ הרס את בריאותו והוא מכר את החברה.
תומפסון ידוע בעיקר בזכות עבודתו המוקדמת בפיתוח רכבות הרים ובהמצאת ז'אנר נסיעות הרכבת הנופיות. הוא ידוע כ"אבי רכבת ההרים האמריקאית" ולעיתים קרובות נקרא גם "אבי רכבת הכבידה". במהלך חייו צבר תומפסון כמעט שלושים פטנטים הקשורים לטכנולוגיה של רכבת הרים. עשור לאחר שבנה את רכבת ההרים הראשונה הקים את חברת הרכבת הנופית L.A. Thompson Scenic. לחברה היה בית המלאכה והמשרד הראשי שלה היה בקוני איילנד. במהלך עשר השנים הבאות בנה תומפסון בנה רכבות הרים ציוריות נוספות בקוני איילנד: ליד דרימלנד ובפארק ברייטון ביץ', לונה פארק ופארק סטיפלצ'ייס. ספינת הדגל של החברה, הייתה האוריינטל סניק, הממוקמת בשדרת הגלישה ברחוב שמיני מערב. במהלך חייו בנה תומפסון 12 רכבות הרים בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 1915 פרש "אבי הכבידה" לפארק תומפסון, אחוזתו הנרחבת בגלן קוב, לונג איילנד, שם נפטר ב 1919 בגיל שבעים ואחת.
לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן
לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Ludwig Karl, von Hessen und bei Rhein; 12 בספטמבר 1837 – 13 במרץ 1892) היה הדוכס הגדול של הדוכסות הגדולה של הסן בין השנים 1877–1892.
ילדותו
לודוויג נולד ב-12 בספטמבר 1837 בדרמשטאדט שהשתייכה להדוכסות הגדולה של הסן, לקרל, נסיך הסן, ולאליזבת, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג.
קריירה צבאית
במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד לודוויג על כוח הפרשים ההסיאני, שנלחם לצד אוסטריה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה פיקד על הדיוויזיה ה-25, שכללה את הכוח ההסיאני במסגרת הצבא הפרוסי.
שלטונו
ב-13 במרץ 1892 מת לודוויג בעיר דרמשטאדט, ובנו ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-1 ביולי 1862 התחתן לודוויג עם אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. החתונה נערכה בבית אוסבורן שבאי וייט ולאחר מכן עברו הזוג לגור בעיר דרמשטאדט שבהסן. לזוג נולדו שבעה ילדים:
לאחר מותה של אליס ב-14 בדצמבר 1878, התחתן לודוויג ב-30 באפריל 1884 בנישואים מורגנטיים לאלכסנדרינה הוטן-צ'פסקה, אולם הנישואים בוטלו כעבור שנה בלחץ משפחתו.
מזראטי קופה
מזראטי קופה (באיטלקית: Maserati Coupé, קרויה גם: Maserati 4200 GT) היא מכונית ספורט מהודרת המוגדרת כגראן טוריסמו מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזראטי שיוצרה בין השנים 2001–2007.
יוצרו 13,423 יחידות.
ריד יואינג
ריד יואינג (באנגלית: Reid Ewing; נולד ב-7 בנובמבר 1988) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר מגילום דמותו של דילן מרשל בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" בשנים 2009–2020.
קריירה
בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של דילן מרשל בסיטקום "משפחה מודרנית" ברשת ABC. הוא זכה בפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית (לשנים 2011–2012) בשיתוף עם שאר חברי הקאסט.
יואינג שיחק בתפקידים מרכזיים ומשניים בסרטים וסדרות טלוויזיה נוספות, כגון "ליל האימה", "גוד לאק צ'ארלי", "ערים כל הלילה" ועוד.
חיים אישיים
יואינג מנגן על פסנתר, גיטרה ובנג'ו, ואף כתב שירים שביצעה דמותו בסדרה "משפחה מודרנית".
ב-2015 חשף כי סבל מהפרעת גוף דיסמורפית, שהובילה אותו לבצע מספר ניתוחים קוסמטיים. באותה שנה יצא מהארון כגיי.
הבולים של קוטור
קוֹטוֹר היא עיר השוכנת לחופו של הים האדריאטי, כיום בשטחה של מונטנגרו, ומהווה את המרכז המנהלי של. במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1943–1944, בתקופה בה קוטור הייתה בשליטת גרמניה הנאצית, היא הנפיקה בולי דואר מיוחדים לשימוש האוכלוסייה האזרחית בעיר.
הרקע להנפקת הבולים
ב-17 באפריל 1941, בעקבות כיבושה של יוגוסלביה, סופח מחוז קוטור על ידי איטליה הפשיסטית. צו מיוחד שפורסם על ידי המלך ויטוריו אמנואלה השלישי צירף את מחוז מפרץ קוטור אל אזור. במהלך תקופה זו שימשו הבולים הרגילים של איטליה את שירותי הדואר של קוטור.
בחודש ספטמבר 1943, בעקבות כניעת איטליה לכוחות בעלות הברית ויציאתה ממעגל הלוחמה, נכבש מחוז קוטור על ידי צבא גרמניה הנאצית ונשלט ישירות על ידי מושל גרמני. הממשל המקומי הקים שירות דואר אשר הנפיק בולי דואר מיוחדים לשימוש תושבי המחוז.
הנפקת הבולים הראשונים
בינואר 1944 הונפקו הבולים הראשונים שנועדו לשימוש הדואר במחוז קוטור. מנהל הדואר הגרמני ניצל מלאי קיים של בולים איטלקיים מן הסדרה האימפריאלית שהודפסו בשנת 1939 והוסיף עליהם הדפס רכב בן ארבע שורות עם המילים "המנהל הצבאי הגרמני של קוטור" (Deutsche / Militar- / Verwaltung / Kotor). בנוסף הודפס על הבולים ערך נקוב חדש בלירטות.
ששת בולי הסדרה הונפקו בערכים הבאים:
הדפס הרכב בוצע בבית הדפוס הממשלתי בעיר צטיניה שבמונטנגרו. בס"ה הודפסו 5,000 סדרות מלאות של מן הבולים של קוטור.
הנפקת דברי דואר
ב-13 במרץ 1944 הונפקו על ידי דואר קוטור שתי גלויות דואר עם הדפס רכב.
שתי הגלויות הונפקו בערכים הבאים:
שינוי שמה של הטריטוריה
בחודש ספטמבר 1944 שינו השלטונות הגרמניים את שמה הרשמי של הטריטוריה, והעניקו לה את השם "בּוֹקַה קוֹטוֹרְסְקַה" (Boka Kotorska). בנוסף, הוחלף המטבע המקומי מן הלירטה האיטלקית אל הרייכסמרק הגרמני. במסגרת שינויים אלו הונפקה ב-16 בספטמבר 1944 סדרת בולים חדשה עם ערכים נקובים במטבע הגרמני.
הבולים החדשים התבססו על בולים יוגוסלביים משנת 1939 עליהם נוסף הדפס רכב עם שם הטריטוריה ועם הערך הנקוב החדש. ארבעה פסים שחורים בתחתית הבול הסתירו את הערך הנקוב המקורי של הבול.
ארבעת בולי הסדרה הונפקו בערכים הבאים:
גם הדפס הרכב הזה בוצע בבית הדפוס הממשלתי בעיר צטיניה שבמונטנגרו. בס"ה הודפסו 50,000 סדרות מלאות של מן הבולים של קוטור.
הנפקת הבולים המיוחדים
במקביל לשימוש בבולים הזמניים עם הדפס הרכב תכננו השלטונות הגרמניים להנפיק סדרת בולים קבועים לשימוש מחוז קוטור. הבולים עוצבו והודפסו על ידי המדפיס הממשלתי בעיר וינה, והכילו איורים של אתרי מפתח במחוז קוטור ושל דמויות מקומיות בלבוש מסורתי. כל אחד מן הבולים הודפס במספר צבעים כחלק מתהליך הכנת הבולים, והתכנון היה להכניסם לשימוש לקראת סוף שנת 1944.
ששת בולי הסדרה תוכננו להיות מונפקים בערכים הבאים:
גוויאל הודי
גוויאל הודי (שם מדעי: Gavialis gangeticus, שם עממי באנגלית: Gharial) הוא מין של תנינאי נדיר והמין היחיד בסוג גוויאל (Gavialis). הגוויאל ההודי הוא אחד משני המינים, לצד הגוויאל החקיין ששרדו במשפחת הגוויאליים, משפחת תנינאים עתיקת יומין בעלת לסתות ארוכות וצרות.
מין זה נמצא בסכנת הכחדה חמורה. נכון לשנת 2006, ההערכות לאוכלוסייתו עמדו על כ-182 בוגרים בלבד, כאשר גם מתוכם 14% עדיין לא נחשבו לבוגרים מלאים, דבר המפחית את אוכלוסיית הבוגרים המלאה לכ-157 פרטים בלבד.
מאפיינים
הגוויאל הוא מהמינים הארוכים ביותר בסדרת התנינאים. הפרט הגדול ביותר שנתפס ונמדד אי פעם היה באורך ומשקל של. גוויאלים יכולים להגיע לאורך של מעל 6 מטר, אך רוב הגוויאלים אינם גדלים מעל, ואורכו הממוצע של בוגר נע בין 3.6 ל-. הם בעלי חוטם צר וארוך המצויד בשורות של שיניים חדות כתער, עדות להסתגלות לתזונה שלהם (דגים).
הגוויאל מצוי כמעט אך ורק בתוך הנהר; הוא מעדיף נהרות עמוקים בעלי זרימה חזקה. הוא כמעט ולא יוצא מחוץ למים אלא למטרת חימום הגוף בשמש או לצורכי הקן שלו לאורך גדת הנהר.
גוויאלים צעירים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות קטנים כגון חרקים וזחלים, וגם מצפרדעים קטנות. הגוויאלים הבוגרים ניזונים כמעט אך ורק מדגים.
במין הגוויאל בולטת דו-צורתיות זוויגית מעבר להבדלי גודל: בקצה חוטמו של הזכר גדלה תפיחה כדורית גדולה שמשמשת כסמל מעמד אך גם להפקת קולות חיזור. תפיחה זו העניקה לו את שמו, שכן ghara בהינדית זה "כד".
סימפוניות טיפשיות
סימפוניות טיפשיות (באנגלית: Silly Symphony) היא סדרת סרטים קצרים מונפשים אמריקאית שהופקה על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני בין השנים 1929–1939.
סדרת הסרטים זכתה להצלחה רבה, כאשר שבעה מתוך 75 סרטיה זכו בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. כמו כן, סדרת הסרטים השפיעה רבות על חברת וולט דיסני ועובדיה, בעיקר בתחום ההנפשה.
בסי באריסקייל
בסי באריסקייל ( Bessie Barriscale ; 9 ביוני 1884 – 30 ביוני 1965) הייתה שחקנית אמריקאית שנולדה בהובוקן, ניו ג'רזי וזכתה לתהילה על הבמה בסרטים אילמים.
קריירה
בגיל 5 באריסקייל הופיעה לראשונה על הבמה עם ג'יימס א' הרן כאישה צעירה, ולאחר מכן גילמה את מאדג' ב-In Old Kentucky במשך שנתיים. בסי באריסקייל החלה את הקריירה הקולנועית שלה ב-1913, וב-1902 היא נישאה לשחקן סאמנר גארד אבל היא לא סיפרה על כך להוריה עד 1 בינואר 1903. היא הפכה לשחקנית מובילה בחברת Belasco Stock בלוס אנג'לס לאחר שהופיעה במשך שנה ב-Rose of the Rancho של Belasco. היא המשיכה לגלם את לונה ב"ציפור גן העדן" ושיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אנחנו שבעה". בעשור הראשון של המאה ה-20 עבדה באריסקייל בתיאטרון ברודוויי ובדרך, מכיוון שסרטים עדיין לא היו פופולריים בקרב שחקני במה.
בסי הופיעה על המסך ב-"ורד הרנצ'ו" של Lasky Picture Company. היא עבדה באופן אינטנסיבי עבור New York Motion Picture Company ו-Triangle Film Corporation (בין היתר).
פעילות לאחר קריירת המשחק
בתחילת שנות ה-30 הכריזה על פרישתה מתחום המשחק. באריסקייל פתחה חברת הפקות משלה שנקראת Bessie Barriscale Feature. היא הכריזה על ההקמה במסיבת עיתונאים ב-1 במאי 1917. ביקשו מהחברה לייצר שישה עד שמונה סרטים באורך מלא בכל שנה. היא פתחה חברה חדשה נוספת, Paralta Plays, החברה הזאת נועדה להפיץ את הסרטים. ג'יימס יאנג נשכר כאחד משלושה תסריטאים בחברה החדשה של באריסקייל, ובשנת 1918, היא סיכמה עם ג'יי.ל. פרוטינגהאם מהחברת B.B. Features וחברת רוברסון קול ליצירת 16 סרטים. הפקת הסרטים הייתה אמורה להסתיים, והם היו אמורים להימסר עד 21 בינואר 1921. בשלב הזה, המנהלים של באריסקייל ביטחו את חייה בחצי מיליון דולר מפני אירועים. העלות הכוללת של התכונות הסתכמה ביותר מ-1,000,000 דולר.
פילמוגרפיה
בסי השתתפה בסרט "האישה שמייקל נשא" (1919), היא הופיעה בסרט רומנטי מאת אנט קלרמן. ב-1921, באריסייקל הגיע מזרחה לשחק ב"החצאית". ההצגה הייתה אמורה לנסוע לפילדלפיה ולבוסטון לאחר פתיחתה בוושינגטון הבירה. מאוחר יותר הופיעה ההפקה בעיר ניו יורק. בשנים קודמות, בסי באריסקייל השתתפה בהצגות בתיאטרון בלסקו בלוס אנג'לס והופיע פעם בהפקות של בלסקו, בעיקר בציפור גן העדן שכתב ריצ'רד וולטון טולי. היא גילמה נסיכה בשם לואנה. במהלך השנים הראשונות, בסי באריסקייל היה בוודוויל, עם הופעות של יומיים, שלושה, ואפילו ארבעה ימים. בסי באריסקייל חזרה לבמה ב-Women Go On Forever. היא הייתה נשואה 21 שנים והיה לה בן בגיל 20 בשלב זה. ההפקה נפתחה בקופסת המוזיקה של הוליווד במרץ 1928. היא גילמה "טיפוס עקרת בית".
פרסים
על תרומתה לתעשיית הקולנוע, קיבלה באריסקייל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 1960. הכוכב שלה ממוקמת בשדרות הוליווד 6652.
כפפה
כפפה היא פריט לבוש, המכסה את כף היד והאצבעות ודומה בדרך כלל בצורתו לכף יד. ישנן כפפות, שנועדו רק כדי לחמם את הידיים במזג אוויר קר וכפפות, שנועדו רק כדי לשמור על ניקיון הידיים או בטיחותן ממפגעים.
כפפה מכונה גם כסיה, ונעל-יד.
מבחינת צורת הכפפות, ישנם כמה סוגי כפפות: כפפות בהן לחלק מהאצבעות יש כיסוי משותף הן מחממות יותר כיוון שהחלל הנוסף שנוצר בתוך הכפפה מוסיף ליכולת הבידוד והאצבעות הנמצאות במגע זו עם זו שומרות טוב יותר על חומן. חסרונן הוא בפגיעה ביכולת התנועה של האצבעות. כפפות שבהן לחלק מהאצבעות יש כיסוי חלקי מחממות פחות, אך מקלות על המישוש והתנועה.
שימושי כפפות
כפפות יכולות לשמש להגנת כף היד ולשיפור הנוחות של המשתמש בכפפה כנגד חום, קור, נזק פיזי כתוצאה מחיכוך, מפגיעת חומרים כימיקליים וממחלה, או לספק הגנה מדברים שאין לגעת בהם ביד חשופה. כפפות העשויות מלטקס (חומר הגלם בתעשיית הגומי), גומי או ויניל משמשות עובדים במקצועות הבריאות כאמצעי הגייני וכן למניעת הדבקת העובד. חוקרי משטרה עוטים כפפות כדי לעבוד בזירת פשע באופן שאינו פגוע בראיות הנמצאות בזירה. פושעים רבים עוטים כפפות כדי שלא להותיר טביעות אצבע וכדי להקשות על חקירת פשעיהם. בכדורגל, משתמש השוער בכפפות לריכוך המגע עם הכדור ולאחיזה טובה יותר.
כפפות יכולות גם לשמור על חום גוף גבוה ולפיכך יכולות למנוע התקררות שעלולה להביא למחלות, כגון: מחלת רנו. החום גם יכול לעזור למערכת החיסונית לתפקד באופן יותר טוב, ובאופן כללי, רוב האנשים משתמשים בכפפות כשקר להם, למטרות חימום.
כפפות חסרות כיסוי לאצבעות היד מאפשרות שימוש גמיש יותר באצבעות, כך למשל למעשנים או לנגנים. קיימות כפפות חסרות כיסוי לאצבעות אף לרוכבי אופניים. קיימות כפפות המכילות שרוול המכסה את הזרוע, או את חלקה.
כפפות יוצרו מחומרי מגוונים הכוללים כותנה, צמר, עור, גומי, לטקס, נאופרן (Neoprene) וחוטי מתכת ארוגים. קיימות כפפות מודרניות עשויות מקבלר (Kevlar) המגינות על כף היד מפני חתכים. כפפות המחוברות לשרוולים הם חלק בלתי נפרד מחליפות לחץ ומחליפות חלל. כפפות המצויות בחליפות חלל חייבות לשלב עמידות גבוהה ביותר והגנה מן הסביבה העוינת עם מידה של גמישות וחדירות לתחושת מישוש, המאפשרת לאסטרונאוט לבצע את מלאכתו.
כפפות מסוגים שונים מיוצרות ברחבי תבל. רוב הכפפות האופנתיות היקרות ביותר עדיין מיוצרות בצרפת וחלקן בקנדה. כפפות גברים זולות יותר מיוצרות במדינת ניו יורק. העיר גלוברסויל (Gloversville) (באנגלית "עיר יצרני הכפפות") שבמדינת ניו יורק נחשבת עד היום למרכז עולמי לייצור כפפות. בעת האחרונה עובר חלק ניכר מייצור הכפפות למדינות מזרח אסיה.
תקנים לכפפות
על פי החוק האירופאי לציוד מגן אישי, כפפות, כמו שאר ציוד המגן האישי, מסווגות לשלוש קטגוריות:
היסטוריה
כפפות הן פריט לבוש עתיק ביותר. בהתאם לתרגומים מסוימים לשירת הומרוס האודיסיאה, לארטס (יוונית Λαέρτης) אביו של אודיסאוס, מתואר כלובש כפפות בעודו פוסע בגנו וכדי להימנע מדקירות הפטל. הרודוטוס בספרו ההיסטריה של הרודוטוס (440 לפנה"ס), מספר כיצד שליט ספרטה, לאוטיכידס, הורשע בעוון קבלת שוחד של כפפה מלאה בכסף. אף בהיסטוריה הרומית קיימים אזכורים לשימוש בכפפות. בהתאם לפליניוס הצעיר (שנת 100 לספירה לערך), הכתבן-קצרן של דודו (פליניוס הזקן) לבש כפפות בעת החורף כדי שלא לעכב את עבודת החכם.
במוזיאון קלוני בפריז שמורה כפפה אחת ובספריה הציבורית באמיין שמורה הכפפה השנייה מזוג כפפות שנסרגו או לופפו בנאלדבינדינג עבור אב המנזר פטר דה קורפלאיי (Abbot Peter de Courpalay) שנפטר ב-1334.
בימי קדם נעשה שימוש בכפפות אף כהצהרת אופנה, לצרכים טקסיים ודתיים. גבירות אירופאיות ובריטיות החלו עוטות כפפות במאה השלוש עשרה כקישוט אופנתי. הכפפות היו סרוגות או תפורות מכותנה, משי או צמר ולעיתים הגיעו עד לגובה המרפק. רק במאה השש עשרה הגיעו הכפפות לשיא פיתוחן האופנתי, כאשר המלכה אליזבת הראשונה עטתה כפפות עם רקמה עשירה ומשובצת באבני חן.
כפפות כמורה הן קישוט דתי הנמצא בשימוש על ידי האפיפיור, הקרדינלים והבישופים. השימוש בכפפות נעשה אך ורק בעת המיסה. תחילת השימוש בכפפות בטקסי המיסה מקורו כנראה במאה העשירית וההשערה היא כי מטרתן לשמור על ניקיון כפות הידיים לצורך הטקס.
כפפות כאביזר אופנה
השימוש בכפפות כאביזר אופנה לנשים הלך ופחת בסוף המאה העשרים. כפפות לנשים לאירועים רשמיים ורשמיים למחצה נהוג בשלושה אורכים: כפפות עד לפרק היד, כפפות עד למרפק וכפפות אופרה או באורך מלא (המכסות אף את המרפק) ומגיעות לקיבורת היד.
גברים בדרך כלל עוטים כפפות כפריט אופנה באירועים רשמיים ביותר. אנשי צבא, משטרה ודומיהם עוטים כפפות כחלק ממדיהם ובטקסים.
יצירת כפפות
בארצות קרות, אנשים רבים סורגים כפפות לעצמם, לבני ביתם וגם למכירה. בספרי ועיתוני מלאכה ישנן דוגמאות רבות לסריגה בארבע או חמש מסרגות דו-צדדיות, או במסרגת קרס אחת כדי לסרוג את הכפפה בחתיכה אחת ללא תפרים. יש הסורגים אותן בשתי מסרגות ותופרים את שני החצאים לכפפה אחת.
אנשים רבים חותכים ותופרים כפפות מסוודרים ישנים, או מבגדים אחרים שכבר אינם שמישים.
מיחזור משביח לכפפות
מכפפות שכבר אינן שמישות אפשר ליצור צעצועים.
מרכז רפואי מאיר
מרכז רפואי מאיר הוא בית חולים בכפר סבא השייך לקבוצת שירותי בריאות כללית. בית החולים קרוי על שמו של ד"ר יוסף מאיר.
היסטוריה
בית החולים נחנך לראשונה ביולי 1956 כבית חולים לחולי שחפת וריאה, על ידי קרן נכות של קופ"ח כללית, ונוהל על ידי ד"ר הופרט. לאחר מיגור מחלת השחפת בישראל, הוסב והוכרז ב-1962 כבית חולים כללי. מנהלו הראשון היה הד"ר יוסף קוט. במהלך שנות ה-60 הוקמו מחלקות נוספות. מחלקות פנימיות, כירורגיות, אורתופדיה, אורולוגיה, עיניים, א.א.ג. ומחלקת ילדים.
בשנות ה-70 נבנה בנין מרפאות חוץ, לאחריו במהלך שנות השמונים נוסף בנין "שטולברג", בעוד הבניין הראשוני (הישן) הוגדר בשם בנין אשפוז.
במרכז הרפואי מאיר כלולים אגפים נוספים, בנין מעבדות כולל מעבדות מחקר ומחלקת דימות (רנטגן). בנין פינקוס כל אגף הילדים, כולל ספורט ילדים. בבנין זה כלולים גם אגף הלוגיסטיקה של בית החולים וכן בית המרקחת של בית החולים. במבנה נפרד (קרקע) בנין אחזקה והנדסה. בעבר נכלל גם מנחת מסוקים, בצד המערבי של בית החולים. בשנת 2019 בוטל יעוד המנחת ובמקומו מוקם בנין חדש המוגדר כ"בנין 20", יכלול חדר מיון חדש ומחלקות נוספות.
בשנת 1977 בהנהלת בן-ציון נוביס הוקם מכון גסטרו ומחלות הכבד.
בשנת 1978 נסגר והועבר בית היולדות הישן בכפר סבא (רחוב גלר) לאחריות מרכז רפואי מאיר. המחלקה עברה למשכנה בבנין שטולברג.
בשנת 2017, הוחל בתכנון הרחבת בית החולים, על פי תוכנית המכונה "מרכז תומך לבית החולים מאיר". לפי התוכנית יוקם מבנה על שטח מגרשי החנייה, מבנים בשטח של כ-97 אלף מ"ר, שיכללו מרכז מסחרי, משרדים, שירותים עסקיים, מרפאות, מעבדות, מכונים, מלונית ומלון עסקים, בנוסף ל-450 יחידות דיור מוגן, דיור סיעודי, מעונות סטודנטים ומגורי רופאים ואחיות. בגלל התנגדויות דיירים משכונת סביוני כפר סבא, הבניין לא הוקם ובמקום הושקעו התקציבים בשיפוץ קומת הקרקע בכניסה לבנין שטולברג. בנוסף הוקם בו מרכז רווחה הכולל חנות פארם, חנויות ביגוד והנעלה, מתחם מזון ועוד.
בשנת 2018, לא אסר בית החולים על הכנסת חמץ לשטחו בפסח, לראשונה לאחר מספר שנים, ולמרות הנחיית משרד הבריאות שלא לאפשר הכנסת חמץ לבתי החולים ברחבי הארץ.
פעילות
בית החולים משרת אוכלוסייה של כ-450,000 תושבים, אוכלוסיית האזור הפרושה מגשר הירקון על כביש פתח תקווה בדרום ועד לכביש נתניה בצפון. בתחום זה כלולות מספר ערים גדולות: רמת השרון, הוד השרון, כפר סבא, הרצליה, רעננה ומספר ניכר של יישובים, כפרים וערים.
בית החולים מסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומרבית המחלקות והיחידות, אם לא כולן, מוכרות לצורך התמחות במקצועות הרפואה. המחלקות משתתפות באופן פעיל בהדרכת סטודנטים לרפואה בלימודים הקליניים. בבית החולים מספר רב של רופאים בעלי מינוי אקדמי.
מעבדות בית החולים מסונפות לאוניברסיטת בר-אילן.
בסמיכות למרכז הרפואי קיים בית הספר לסיעוד המכשיר אחיות לקראת הסמכה בעיסוק ולרכישת תואר ראשון אקדמי בסיעוד (B.N). בית הספר מסונף לאוניברסיטת תל אביב.
במרכז הרפואי מאיר פועלים כ־3000 (נכון ל-2022) אנשי צוות רפואה, סיעוד, פארא-רפואה ועובדי מינהל ומשק. המרכז מכיל כ-800 מיטות אשפוז ומתבצעים בו כ-18,000 ניתוחים בשנה.
ואף על פי כן נוע תנוע
"ואף על פי כן, נוע תנוע!" (באיטלקית: !E pur si muove) היא אמרה המיוחסת למתמטיקאי, הפילוסוף והפיזיקאי האיטלקי גלילאו גליליי (1564–1642). על פי המסופר, אמר גלילאו את האמרה ב־1633 לאחר שנאלץ לחזור בו מתפיסותיו המדעיות כי כדור הארץ סובב את השמש (המודל ההליוצנטרי), במקום להפך כפי שהיה נהוג לחשוב קודם. בהקשר זה, המשמעות של הביטוי היא שלמרות חזרתו בו, הטענות של הכנסייה וכל אמונה או דוקטרינה אחרת של בני האדם, כדור הארץ אכן סובב סביב השמש ולא להפך.
באופן אינטואיטיבי ניתן לפרש את האמרה באופן הבא - "תגידו מה שתגידו, אלו הן העובדות".
תרגום האמרה לעברית נשען על הפסוק ב: תרגומו המדויק של הביטוי האיטלקי הוא "ואף על פי כן היא נעה".
על פי סטיבן הוקינג, יש היסטוריונים שמאמינים שאירוע זה ייתכן והתרחש בזמן העברתו של גליליי ממעצר בית תחת השגחתו של הארכיבישוף אסקניו פיקולומיני ל"בית אחר, בגבעות שמעל פירנצה". הבית אליו עבר היה ביתו, וילה יל ג'ואיאלו ("התכשיט"), בארצ'טרי. הביוגרפיה המוקדמת ביותר של גלילאו, שנכתבה על ידי תלמידו וינצ'נצו ויויאני ב־1655, לא מציינת את הביטוי הזה, וכך גם אין לו זכר ברישומים ממשפטו. יש הטוענים כי לומר דבר מסוג זה בפני אנשי האינקוויזיציה היה בגדר חוסר אחריות מצד גלילאו.
אף על פי שאין, כאמור, עדות כי אמר זאת במהלך משפטו, (כצפוי שאילו היה אומר זאת במהלך משפטו היה עונשו כבד הרבה יותר) יש עדות שאמר זאת מאוחר יותר לחבריו. במשך זמן רב חשבו שהמשפט הוא המצאה שמקורה במאה ה־18. אולם ב־1911 המלים "Eppur si muove" התגלו על גבי ציור ספרדי שנרכש על ידי ג'ולס ואן בל, אספן אמנות בלגי. ציור זה תוארך לשנת 1643 או 1645 (הספרה האחרונה מוסתרת חלקית), כלומר כשנתיים אחרי מותו של גלילאו. ציור זה אינו מדויק מבחינה היסטורית כיוון שהוא מראה את גלילאו בצינוק, אולם למרות זאת מוכיח כי וריאציה כלשהי של האמרה "Eppur si muove" כבר הייתה ידועה מיד לאחר מותו, כשעוד רבים מהאנשים שהכירו אותו היו בחיים ויכלו להעיד כי הוא מקור האמרה.
זרוע האוויר של הצבא (הממלכה המאוחדת)
זרוע האוויר של הצבא (באנגלית: Army Air Corps או בר"ת: AAC) היא זרוע האוויר של הצבא הבריטי, המרכזת את כלל היכולות האוויריות של הצבא בעיקר בסיוע אווירי לכוחות היבשה.
זרוע האוויר הוקמה לראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה ב-1942 וכללה את הרגימנט המוצנח, רגימנט מפעילי הדאונים, רגימנט הנחיתה האווירית וטייסות הניתור האווירי, בהמשך גם שירות האוויר המיוחד (SAS) הוקם תחת פיקוד הזרוע. בין היתר ניהלה הזרוע את מרכיב הנחיתות האוויריות והמוצנחות של הפלישה לנורמנדי ומבצע מרקט גארדן. אחרי המלחמה ב-1947 פורקה זרוע האוויר, רגימנט ה-SAS חזר להיות עצמאי והרגימנט המוצנח ומפעילי הדאונים אוחדו לכדי זרוע הצנחנים ומפעילי הדאונים. ב-1957 הוקמה מחדש עם רגימנט מפעילי הדאונים וטייסות הניתור האוויר שהועברו מפיקוד הארטילריה המלכותית (הרגימנט המוצנח הפך לרגימנט עצמאי), החל משנות ה-70 המרכיב המשמעותי של הזרוע הפך לסיוע אווירי על בסיס מסוקי תובלה ותקיפה, כאשר היא אמונה על כלל יכולות האוויר של הצבא ומספקת הסקה וסיוע בשדה הקרב.
זרוע האוויר כוללת כ-2,000 משרתים ב-15 טייסות אוויר ויחידות סיוע, הכוח האווירי של הזרוע כולל כ-200 כלי טיס, בהם האוגוסטה ווסטלנד אפאצ'י בתפקיד סיוע אווירי, ה-AW159 ויילדקט והאיירוספסיאל גאזל בתפקידי סיור, וה-AS365 דולפין ובל 212 בתפקידי תובלה והסקת לוחמים.
מבנה ויעוד
רוב יחידות זרוע האוויר נמצאים בתהליך של כניסה תחת פיקוד חטיבת האוויר הראשונה, מהלך שצפוי להסתיים ב-2023.
החטיבה האווירית הראשונה
חיאל בית האלי
חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי הוא דמות מקראית, שמו מופיע ב. בונה העיר יריחו בימי אחאב מלך ישראל, שנתקיימה בו קללת יהושע בן נון.
זרוע האוויר של הצבא (הממלכה המאוחדת)
מבנה ויעוד
כנף התעופה המשולבת לכוחות מיוחדים
חיאל בית האלי
לאחר שהעיר יריחו נכבשה ונהרסה, הטיל יהושע קללה על מי שיבנה את העיר:.
בעת מלכות אחאב בנה את העיר חיאל ועל פי המסופר בספר התגשמה בו קללת יהושע. בעת שהניח את יסודות העיר מת בנו הבכור אבירם ובעת שהציב את שערי העיר מת בנו הצעיר, שְׂגוּב: ייתכן כי חיאל היה נציב בימיו של מלך ישראל, אחאב שהוטלה עליו משימת ביצור העיר יריחו ובנייתה.
שמו ומוצאו של חיאל בית האלי
לפי כינויו, נראה כי מוצאו של חיאל הוא מהעיר בית אל, בנחלת שבט אפרים. חיאל הוא שם תאופורי שפירושו 'האל הוא אחי'. השמטת האות א' היא תופעה לשונית מוכרת גם בשמות פיניקים כמו חירם. בשטח G בחפירות עיר דוד, התגלה בית ארבעת המרחבים ובו אוסטרקאות בעברית קדומה עם השמות חיאל ואחיאל.
רד"ק סבור, בעקבות התלמוד הירושלמי, שהקביעה מתייחסת למעשה ליהושפט, והוסבה לאחאב כדי לא לפגוע בכבודו של המלך הצדיק. רבי יהושע בן קרחה דרש: "והלא חיאל משל יהושפט (בתחום שבט יהודה) ויריחו משל בנימין ולמה נתלה באחאב? מלמד שתולין חובה בחייב". לדעת מנחם נאור, גם מיקומה המקורי של קביעה זו היה בהקשר של מעשי יהושפט, והיא נעקרה ממקומה. ייתכן שגם מקום מוצאו של חיאל איננו מבית אל המוכרת שבממלכת ישראל, אלא יישוב אחר ביהודה שנקרא באותו שם.
מגמתו של הסיפור על חיאל בית האלי
נראה כי מטרת הסיפור אודות חיאל בית האלי קיימים כמה הסברים. יש הרואים בסיפור אודות חיאל יסודות אטיולוגיים. אחד היסודות האלו מסביר את העובדה מדוע לא קמה יריחו במשך כל התקופה הישראלית. יש הסוברים כי סיפורו של חיאל בית האלי נועד להסביר את ישיבתם של בני הנביאים ביריחו, את ישיבתו של אליהו ביריחו לפני עלותו השמיימה וסיפור אלישע ומעשי הריפוי שלו ביריחו. לדעת משה גרסיאל, המחבר המקראי הקדים את סיפור הקללה, בפתיחה לסיפורי אחאב כי ראה קשר בין חטאי עם ישראל בימי יהושע לאלה, בימיו של אחאב.
יצחק מגן טוען, כי לא הייתה כוונה לבנות את העיר. לשיטתו מדובר באדם בעל אמצעים אשר פיתח ושיקם את אזור יריחו על ידי הקמת תעלות מים וביצורה של העיר.
חיאל בית האלי בספרות האגדה
בין ציורי הקיר בבית הכנסת דורה אורופוס נמצא ציור קיר המתאר את המסופר באגדה בילקוט שמעוני. ייתכן כי הצייר ביקש לשלב את המסופר במסורת האגדה ובין הכתוב בסיפור בספר מלכים א'. הציור צויר במאה השלישית לספירה ולכן יש הסוברים כי זו מסורת קדומה יותר שהשתרשה בספרות האגדה, היות שחיבורו של ילקוט שמעוני מתוארך למאה ה-13.
ארגז חול (מחשבים)
ארגז חול (באנגלית: Sandbox) הוא מושג בתחום המחשוב. ארגז חול הוא במקור מקום משחק לילדים. בהשאלה משמש המושג לתיאור סביבה שבה מאפשרים למשתמשים לעשות ככל העולה על רוחם, ללא חשש מנזק למערכת ההפעלה.
משמעויות
המושג "ארגז החול" משמש בכמה משמעויות בתחום המיחשוב:
אתר ניסיונות והתנסות
אתר אינטרנט או מסך תוכנה, המאפשר למשתמשים להתנסות, מבלי שהשינויים שעשו ישפיעו על שאר האתר. בדרך כלל המידע באתר זה נמחק אחת לפרק זמן. לדוגמה בוויקיפדיה דף זה הוא ויקיפדיה:ארגז חול.
משחקי מחשב
במשחקי מחשב מקובל המונח "" כדי לתאר משחקים בהם לרוב השחקן נמצא בעולם המציג ממשק פתוח, לא מוגדר וחסר מטרה ברורה בו אמור השחקן לחקור את העולם במשחק כרצונו, כאשר אין אפשרות "לנצח" במשחק או לסיימו. דוגמאות נפוצות למשחקי Sandbox מפורסמים: The Sims, Minecraft, Grand Theft Auto, The Elder Scrolls V: Skyrim ועוד.
משחקי מחשב מסוגת "ארגז חול" הם משחקים בהם השחקן יכול ליצור, לשנות וכן להרוס את סביבת המשחק. הדוגמה המצליחה ביותר למשחק בסוגה זו היא המשחק מיינקראפט.