cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צהלה
מבנה ארגוני
תושבי השכונה שהם חברי האגודה, משלמים מיסי חבר שנתיים לאגודה, ובוחרים את ועד האגודה. על הניהול השוטף מופקד מנהל שכיר. פעילות ועד האגודה כוללת: ייצוג השכונה מול עיריית תל אביב-יפו ומנהלת הרובע; תיאום וסיוע לפעילות הגופים הציבוריים הפועלים בשכונה, כמו בית הספר היסודי "צהלה", המרכז הקהילתי שידוע בכינויו "בית הנוער", שבט הצופים "צהלה" ובית הכנסת. המרכז המסחרי בשכונה הכולל סופרמרקט, סניף דואר וסניף של "בנק אוצר החייל", שייך לאגודה ומנוהל על-ידה. מרכז הספורט השכונתי הנקרא "מועדון ספורט צהלה" שייך במשותף לאגודה ולתושבים.
השכונות הבנות
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים נבנו בגבולה המערבי של השכונה שתי שכונות בנות: - גני צהלה ורמות צהלה. רובם של הדיירים החדשים זכו בהגרלה לזוגות צעירים שערכה עיריית תל אביב יפו. בעשור השני של המאה העשרים ואחת מתגוררים בשתי השכונות כ-5,000 תושבים.
גני צהלה "ההיסטורית"
שכונת "גני צהלה", שהייתה הראשונה מבין השתיים נבנתה ממערב ל"בית הנוער" של צהלה ומצפון לרחובה הראשי של השכונה, רחוב צה"ל. בפעם הראשונה לאחר כשני עשורים נבנו באזור צהלה רבתי בנייני מגורים רבי קומות (יחסית לבתים הפרטיים של השכונה הגדולה).
בסך הכל נבנו עשרה בניינים לאורך הרחובות "ענתות" ו"עיר שמש", מרחוב "אבוקה" במערב ועד ל"בית הנוער" במזרח. שישה ביניינים בני ארבע קומות וארבעה בני שש קומות.
גבולותיה של גני צהלה "ההיסטורית" היו רחוב "ענתות" ( שהגיע רק עד רחוב "אבוקה" ), רחוב "אבוקה" במערב, רחוב "עיר שמש" בדרום ושכונת "צהלה" הוותיקה במזרח.
שורת הבניינים בני ארבע הקומות ברחוב "ענתות" הייתה בשנות השבעים של המאה העשרים שורת הבניינים הצפונית ביותר בתל אביב יפו.
שמות שלושת רחובות השכונה הבת המשיכו את המסורת של השכונה הגדולה שכל רחובותיה נקראים בשמות כלליים ותנ"כיים בלבד ולא על שם אישים ישראלים מהעת החדשה.
כמו כן נבנו בסמוך לשכונה הבת עוד כמה בניינים בני שתי קומות ממערב לרחוב "אבוקה" במורד רחוב "עיר שמש" והם נחשבו כבר אז לחלק בלתי רשמי של השכונה הבת.
פרט למרכז מסחרי קטן הכולל מכולת ומספר חנויות (כיום חציו משמש כבית קפה שכונתי) ושני גני ילדים, כל שאר השירותים התושבים מקבלים משכונת צהלה.
במהלך שנות התשעים לאחר הקמת השכונה הבת הכשירו את השטח שמשתרע מרחוב "אבוקה" במזרח ועד רחוב משה סנה במערב וכמו כן את השטח שבין רחוב "עיר שמש" בצפון לרחוב "צה"ל" בדרום למגורים ועל השדות הרחבים לשעבר נבנו בתים רבים בני שתי קומות. הבנייה החדשה "בלעה" את שכונת "נווה משכן", שהייתה שכונה קטנה שהוקמה בראשית שנות החמישים וכללה מספר ביניינים בצמוד לרחוב משה סנה ( "דרך הרצליה" לשעבר).
אינסברוק-לאנד (מחוז)
מחוז אינסברוק (בגרמנית: Bezirk Innsbruck-Land) הוא מחוז מנהלי במרכז מדינת טירול שבאוסטריה. הוא מקיף את העיר אינסברוק, המהווה מחוז מנהלי עצמאי. בנוסף, הוא גובל במערב במחוז אימסט, במזרח במחוז שוואץ, בצפון במדינת בוואריה שבגרמניה, ובדרום בדרום טירול שבאיטליה.
מחוז אינסברוק הוא הגדול במחוזות טירול. הוא נמצא בעמק נהר האין ונופו הררי. גבולו הדרומי, ובתוכו מעבר ברנר, מעוצב על ידי שרשרת הרי האלפים.
מחוז אינסברוק מסתמך על ענף התיירות; בנוסף, קיימים מספר עסקים חשובים באזור, כמו חברת הקריסטלים סברובסקי וקיימת גם הסתמכות על ענף החקלאות. קיימים ריכוזי תעשייה ועסקים בערים ואטן, וולס, אבסם, האל אין טירול, קמטן אין טירול וטלפס.
זכויות להט"ב באינדיאנה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אינדיאנה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. זוגות חד־מיניים באינדיאנה מורשים לאמץ ילדים החל משנת 2006, ונישואים חד־מיניים חוקיים במדינה מאוקטובר 2014.
באפריל 2017 פסק בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית כי אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בהתאם לחוק הפדרלי. כתוצאה מכך, אפליה על רקע נטייה מינית בתחום העבודה אינה חוקית באינדיאנה. עם זאת, קביעת בית המשפט אינה עוסקת באפליה על רקע זהות מגדרית, וחוקי אינדיאנה אוסרים אפליה כזו רק בעבודות ציבוריות של המדינה.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
מדינת אינדיאנה ביטלה את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין בשנת 1977. גיל ההסכמה הוא 16, ללא קשר למגדרם או לנטייתם המינית של מקיימי יחסי המין.
נישואים חד־מיניים
החל משנת 2004, מספר קבוצות באינדיאנה שהתנגדו לנישואים חד־מיניים פעלו לשינוי חוקת המדינה, כך שתאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד ותאסור נישואים בין בני אותו המין. בשנת 2010 הסנאט של אינדיאנה אישר את האיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים ברוב של 38–10, אך בית הנבחרים של המדינה, שרובו היה דמוקרטי, דחה את ההצעה ולכן לא ניתן היה להמשיך לדון בסוגיה. לעומת זאת, בשנת 2011 שני בתי המחוקקים באינדיאנה נשלטו בידי המפלגה הרפובליקנית, והאיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים עבר ברוב גדול הן בסנאט והן בבית הנבחרים.
החוק באינדיאנה מאפשר לבצע שינוי בחוקת המדינה רק בתנאי ששני בתי המחוקקים מאשרים אותו פעמיים, והרכב המחוקקים חייב להיות שונה בכל אחת מהפעמים שהשינוי מאושר. רק לאחר שהשינוי בחוקה מאושר פעמיים על ידי שני בתי המחוקקים, ניתן לקיים משאל עם שתוצאתו קובעת האם השינוי ייכנס לחוקה. כתוצאה מכך, אף על פי ששני בתי המחוקקים אישרו את האיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים בשנת 2011, הדבר לא הספיק לצורך קיום משאל עם בסוגיה, משום שלשם כך בתי המחוקקים היו חייבים לאשר את השינוי בחוקה פעם נוספת בשנים 2013–2014.
ב־25 ביוני 2014 שופט מחוזי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים באינדיאנה מפר את חוקת ארצות הברית. עם זאת, המדינה ערערה על קביעת השופט המחוזי. ב־6 באוקטובר 2014 בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את הערעור, וכתוצאה מכך נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באינדיאנה.
שותפות מקומית
[[קובץ:Indiana counties and cities with domestic partnerships.svg|שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מחוזות וערים באינדיאנה שהעניקו הטבות של שותפות מקומית לזוגות חד־מיניים לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה:
]] לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באינדיאנה, מספר ערים העניקו לזוגות חד־מיניים חלק מזכויות הנישואים במסגרת שותפות מקומית.
העיר בלומינגטון הציעה שותפות מקומית לעובדים שאינם נשואים החל משנת 1997. גם העיר כרמל אפשרה זאת.
ב־13 באוגוסט 2012 מועצת העיר של אינדיאנפוליס אישרה תקנה המאפשרת לכל העובדים בעיר ליהנות מזכויות נישואים המוענקות במסגרת שותפות מקומית. התקנה תקפה גם עבור כל העובדים בערים האחרות במחוז מריון (שבו נמצאת העיר אינדיאנפוליס). ראש העיר גרג באלרד חתם על התקנה ב־23 באוגוסט 2012, והיא נכנסה לתוקף ב־1 בינואר 2013.
אימוץ והורות
חוקי אינדיאנה מתירים ללהט"בים יחידים לאמץ ילדים. בשנת 2006 בית המשפט לערעורים של אינדיאנה קבע שגם זוגות שאינם נשואים, כולל זוגות חד־מיניים, יורשו לאמץ ילדים. כמו כן, מספר בתי משפט מקומיים במדינה הכירו בזכותם של הומוסקסואלים ושל לסביות לאמץ את הילד הביולוגי של בן או בת זוגם.
בשנת 2005 בית המשפט לערעורים של אינדיאנה קבע פה אחד שזוג לסביות המעוניינות ללדת ילד באמצעות הפריה מלאכותית יוכרו כשתי אימהות חוקיות של הילד.
תעודות לידה
ב־30 ביוני 2016 בית משפט מחוזי קבע שמדינת אינדיאנה חייבת לאפשר לזוגות חד־מיניים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם. החלטה זו נקבעה לאחר ששמונה זוגות חד־מיניים במדינה הגישו תביעה משום שלא היה באפשרותם לרשום את שמותיהם בתור ההורים של ילדיהם בתעודות הלידה, מאחר שהטפסים אפשרו לרשום שם של אם ושם של אב בלבד. בינואר 2017 היועץ המשפטי לממשלה, קרטיס היל, ערער על ההחלטה בפני בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
טרנסג'נדרים באינדיאנה מורשים לשנות את מגדרם החוקי לאחר קבלת הצהרה של רופא, שלפיה מבקש השינוי עבר טיפולים קליניים לשינוי מגדרו. כמו כן, ישנו צורך בצו של בית משפט המתיר לשנות את השם ואת המגדר. ניתוח לשינוי מין אינו נדרש לשם כך.
ב־12 בינואר 2017 ברוס בורדרס העלה הצעת חוק בבית הנבחרים של אינדיאנה, שנועדה למנוע מטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה. הארגון Freedom Indiana טען שהצעת החוק "שוללת את עצם קיומם של אנשים טרנסג'נדרים, את זהותם ואת האופן שבו הכירו את עצמם מעולם". יום לאחר מכן, סינדי קירצ'ופר (יושבת הראש הרפובליקנית של ועדת הבריאות הציבורית) סירבה לקיים דיון בהצעת החוק, ובכך למעשה דחתה אותה.
פשעי שנאה
החל משנת 2003, מדינת אינדיאנה אוספת נתונים סטטיסטיים על פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית. עם זאת, חוקי המדינה אינם מחשיבים פשעים כאלה לפשעי שנאה. גם זהות מגדרית אינה נכללת בחוק פשעי השנאה של אינדיאנה. אף על פי כן, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל משנת 2009.
הגנה מפני אפליה
[[קובץ:Indiana counties and cities with sexual orientation and gender identity protection.svg|שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מחוזות וערים באינדיאנה שבהם יש תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתחום העבודה:
]] בשנת 2004 מושל אינדיאנה, ג'ו קרנן, הוציא צו מנהלי המגן על עובדים ציבוריים במדינה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. בשנת 2005 המושל מיץ' דניאלס הוסיף את המונחים "נטייה מינית" ו"זהות מגדרית" לרשימת הקבוצות המוגנות בחוק שוויון ההזדמנויות של המדינה.
מרסדס אודינה
מרסדס אודינה (ספרדית: Mercedes Odina; נולדה ב-11 באוקטובר 1959) היא עיתונאית, סופרת, במאית סרטים, ומנהלת אמנות יהודיה-ספרדייה.
זכויות להט"ב באינדיאנה
הגנה מפני אפליה
בשנת 2013 קים היילי תבעה את המכללה הקהילתית לטכנולוגיה בעיר סאות בנד, בטענה שלא קיבלה קידום ושפוטרה מעבודתה בשל נטייתה המינית. בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית קיים דיונים בסוגיה בנובמבר 2016, והדיונים התמקדו בשאלה האם המילה "מין" בחוק זכויות האזרח כוללת גם נטייה מינית. ב־4 באפריל 2017 בית המשפט קבע שחוק זכויות האזרח אוסר אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים. המכללה הקהילתית לטכנולוגיה הודיעה שלא תגיש ערעור נגד ההחלטה. קביעה זו היוותה תקדים לבתי המשפט במדינות אילינוי, אינדיאנה וויסקונסין, ומשמעות הדבר היא שאפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים אסורה במדינות האלה (באילינוי ובוויסקונסין כבר היו חוקים האוסרים אפליה כזו, ולכן קביעת בית המשפט השפיעה בפועל רק על מדינת אינדיאנה). הקמפיין לזכויות אדם בירך על החלטת בית המשפט, וציין ש"פסק הדין שהתקבל היום הוא ניצחון מונומנטלי עבור ההגינות במקומות העבודה ועבור חירותם של לסביות, הומואים וביסקסואלים אמריקאים שחששו לאבד את עבודתם רק בגלל מי שהם אוהבים".
מרסדס אודינה
ביוגרפיה
מרסדס אודינה היא בעלת תואר שני בתקשורת מה-Universidad autonoma de Barcelona. היא התחילה את הקריירה בעיתונאות ברדיו מיראמר (Miramar) וב-1985 הצטרפה אל שירותי המידע של הטלוויזיה הספרדית RTVE. לאחר זמן קצר הפכה לחלק מצוות העורכים של Informe semanal. בשנת 1989 החלה בבימוי הסדרה התיעודית השנים שחיינו (Los años vividos), תוכנית בעלת עשרה פרקים המציגה סקירה מלאה של המאה ה -20 ב ספרד והמבוססת על זיכרונם של 250 אישים מהבולטים והמשפיעים במדינה. התוכנית זכתה בפרס הבינלאומי אונדס (Premios Ondas) בשנת 1992.
זכויות להט"ב באינדיאנה
הגנה מפני אפליה
במספר מחוזות וערים באינדיאנה ישנן תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתחום העבודה:
כמו כן, במחוז לייק וכן בערים פורט ויין ווייטסטאון ישנן תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים, אך אין תקנות האוסרות אפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה פרטיים.
מרסדס אודינה
ביוגרפיה
בשנת 1991 מונתה לעורכת ומנהלת תוכנית החקירה העיתונאית תיק21 (Dossier 21) בטלוויזיה הספרדית RTVE. סדרה זו בנויה ממחקרי תעודה עם נושאים הקשורים לאירועי היום ונושאים אקטואליים. חלק מהתיעודים שיוצרו במהלך תקופה זו, כגון המטרה: להרוג את פרנקו (Objectivo: Matar a Franco), שודרו על ידי ערוצי טלוויזיה זרים שונים והן בפסטיבלים ובתערוכות בינלאומיות. באוקטובר 1993 מונתה אודינה לדוברת וראש מחלקת התקשורת של משרד המשפטים והפנים של ממשלת ספרד. בשנת 1995 מונתה לכתבת ועורכת של הטלוויזיה הספרדית RTVE בניו יורק.
זכויות להט"ב באינדיאנה
סירוב לספק שירותים מסיבות דתיות
ב־26 במרץ 2015 מושל אינדיאנה, מייק פנס, חתם על חוק המאפשר לחברות ולעסקים לסרב להעניק שירותים ללקוחות אם הדבר מפר את אמונתם הדתית. החוק עורר מחלוקת ציבורית, עקב החשש שיאפשר לחברות ולעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות בשל נטייתם המינית. מספר חברות, ארגונים ואנשי עסקים, בהם ארגון NCAA, מנכ"ל אפל טים קוק וחברת המשחקים הדיגיטליים ג'ן קון, מתחו ביקורת חריפה נגד החוק. החברה Salesforce.com הודיעה שהיא תבטל את תוכניותיה להרחיב את עסקיה באינדיאנה בשל העברת החוק. הכנסייה הנוצרית ביקרה אף היא את החוק.
אלפי אנשים מחו באינדיאנפוליס נגד החוק, בטענה שהוא מאפשר להפלות להט"בים. כתוצאה מהמחאה ומהגינויים שהחוק ספג מחברות ומעסקים, הוא שוּנה ב־2 באפריל 2015 כך שיבהיר שאינו מהווה לגיטימציה לאפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
מרסדס אודינה
ביוגרפיה
בשנת 1997 פרסמה אודינה את ספרה הראשון תאגיד אמריקה (America Sociedad Anonima) ובתקופה שעד 2005 שילבה עם עבודתה כמרצה לתקשורת באוניברסיטת רמון יול של ברצלונה (Ramon Llull de Barcelona) עם כתיבה ספרותית ושתוף פעולה עם תחנות רדיו, טלוויזיה ועיתונים. באפריל 2005 מונתה אודינה לראש מחלקת תקשורת, שיווק וקידום של אקספו 2008 (Expo 2008) ולאתר כשנה מונתה לראש אגף התוכניות של הטלוויזיה הספרדית RTVE בברצלונה. מאוחר יותר התמנתה לראש מחלקת התרבות, האמנות והחינוך של בית-אמריקה (Canning House) בלונדון.
זכויות להט"ב באינדיאנה
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־58% מתושבי אינדיאנה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־34% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־66% מתושבי אינדיאנה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־25% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־54% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־37% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
קרולה הגקוויסט
קרולה מריה הֵגְּקְווִיסְט (בשוודית: Carola Maria Häggkvist; נולדה בסטוקהולם ב-8 בספטמבר 1966), ידועה גם בקיצור כקרולה, היא זמרת שוודית, שמאז תחילת שנות ה-80 נחשבת כאחת מהזמרים הפופולריים ביותר בשוודיה.
ביוגרפיה
קרולה נולדה בסטוקהולם וגדלה בעיירה נורשבורג. בגיל 8 היא החלה להופיע וללמוד בבית ספר לאמנויות הבמה.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בתוכנית "Sveriges magasin", לאחר שזכתה בתחרות כישרונות בשנת 1977. מספר שנים אחר כך היא נחשפה על ידי האמרגן ברט קרלסון כשקיבלה הצעה להשתתף בתחרות ה"מלודיפסטיבלן" של שנת 1982 - שהיא המקבילה השוודית של תחרות הקדם אירוויזיון, אך היא דחתה את ההצעה. בשנת 1983 היא הקליטה את האלבום "Standby with Carola Häggkvist" עם להקת המטאל Standby. בהמשך אותה שנה והיא בת 16 בלבד, התמודדה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "Främling" ("זר"), איתו ניצחה תוך קבלת מלוא הנקודות מכלל שופטי התחרות. זאת הייתה פריצת הדרך הגדולה מבחינת הקריירה שלה. מספר חודשים אחרי כן היא ייצגה את שוודיה בתחרות האירוויזיון ה-28 שהתקיימה במינכן, כש-6.1 מיליון צופים בשוודיה, 84% מהאוכלוסייה, עוקבים אחר התחרות - שיא שעד היום לא נשבר. בתחרות בגרמניה הגיעה למקום השלישי ושירה, "זר", הפך ללהיט בשפות רבות. הוא נמכר ביותר ממיליון עותקים, שיא מכירות בשוודיה. בשנים 1983–1984 היא הקליטה שלושה אלבומים עם "מריאן רקורדס", חברת התקליטים של ברט קרלסון, ושלושתם נמכרו בהצלחה גדולה.
בשנת 1985 החלה לשתף פעולה עם הבי ג'יז. היא הקליטה אלבום בשם "Runaway" (בריחה), עם שירים שנכתבו על ידי מוריס ורובין גיב. האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למעמד של אלבום פלטינה כפולה עם הפצתו בשוודיה באותה שנה. לאחר הוצאת האלבום נפרדה מסצנת הפופ לתקופה מסוימת, כשעברה לשיר בהופעות דת-נוצריות יחד עם פר-אריק הלין, בד בבד עם הפצת אלבום ההופעה החיה - "קרולה ופר-אריק הלין בכנסיית רֵטווִיק".
בשנת 1990 ניסתה שוב את מזלה בתחרות המלודיפסטיבלן עם השיר "Mitt i ett äventyr" (באמצע הרפתקה) איתו סיימה במקום השני. בשנה שלאחר מכן היא חזרה להצליח וזכתה בתחרות לשנת 1991 עם השיר Fångad av en stormvind (שתורגם לאנגלית תחת השם "נסחפת בסערת אהבה", "Captured by a Love Storm"). בתחרות האירוויזיון שהתקיימה באותה שנה ברומא סיימה עם מספר נקודות זהה לאמינה הצרפתייה. על פי חוקי התחרות אם שני שירים או יותר מסיימים עם אותו מספר נקודות, נספרת כמות הפעמים שכל מדינה קיבלה 12 נקודות, אך כיוון ששני השירים קיבלו את ה"דוז-פואה" מספר פעמים זהה, נספרה כמות הפעמים שכל שיר קיבל 10 נקודות. חוק זה פעל לטובתה של שוודיה. קרולה הרוגשת, מעודדת על ידי חבריה באולם, ביצעה עם קבלת התוצאות ריקוד-ניצחון קצר על השולחן, לפני ביצוע השיר הזוכה פעם נוספת. בהמשך אותה השנה היא הקליטה אלבום לכבוד חג המולד בשפה השוודית, שנקרא "Jul" (חג המולד).
קרולה הגקוויסט הייתה לזמרת הפופ הסקנדינבית הראשונה שהגיעה לסין, שם גם הוציאה אלבום בשנת 1992. לאחר חגיגות העשור להיותה זמרת בשנת 1993 היא החליפה סגנון מוזיקלי והקליטה אלבום גוספל בשם "My Tribute" (המחווה שלי), שהופץ ברחבי סקנדינביה וכן ב-12 מדינות נוספות. כמו כן היא זכתה, הודות לאלבום, בתואר "זמרת הגוספל של השנה" לשנת 1994 בהולנד. אלבומה "Personligt" ("אישי"), אותו הוציאה ב-1994, סימן מבחינתה שינוי כיוון לעבר מוזיקת הרוק. אלבום זה היה הראשון שהכיל שירים שנכתבו על ידי קרולה עצמה.
בשנת 1995 החלה קרולה לשיר במחזות זמר, עם תפקיד מריה במחזמר "צלילי המוסיקה", שם הופיעה לצד הזמר טומי שרברג. שלוש שנים מאוחר יותר היא שרה את שיר הנושא במחזמר הנורווגי "עולמה של סופי" (שהתבסס על ספרו של יוסטיין גורדר), שהופץ באלבום "Songs from Sophie's World" (שירים מעולמה של סופי). בשנת 2002 חזרה להופיע על הבמה, כשביצעה תפקיד משני במחזמר "עלובי החיים" בלונדון.
בשנת 2003 היא חגגה את סיום העשור השני לפעילותה המוזיקלית. לרגל החגיגות היא הוציאה אוסף שכלל 4 דיסקים בשם "Guld, platina & passion" ("זהב, פלטינה ותשוקה") ועמדה בראש מצעד השירים השוודי עם השיר "När löven faller" ("עת שלכת"), שנכתב בתחילה לתחרות המלודיפסטיבלן לשנת 2003 אולם לא נבחר בסוף.
בשנת 2004 הוציאה את האלבום בסגנון הדתי "Credo" ("אני מאמין") ואחריו אלבום נוצרי נוסף בשם "Störst av allt" ("הגדול מכולם") שיצא בשנת 2005.
בנובמבר 2005 אישרה את השתתפותה בתחרות המלודיפסטיבלן פעם נוספת, לאחר 15 שנות היעדרות. בחצי-גמר התחרות לשנת 2006, שנערך בעיר גטבורג ב-11 במרץ 2006, היא ביצעה את השיר "Evighet" ("נֶצַח"), שנכתב על ידי תומאס גוסטבסון, הנריק ויקסטרם ובובי יונגרן. הופעתה כללה גימיקים רבים, ביניהם מכונות רוח, רקדנים נושאי דגלים וזיקוקים. באירוע הגמר של התחרות, שנערך ב-18 במאי באולם "גלובן" בסטוקהולם, סיים שירהּ את שלב ההצבעה הראשון - שכלל את ניקוד השופטים בלבד - במקום השני, אך לאחר הצבעת הקהל שנתן לה את המקום הראשון ברוב קולות, היא זכתה בסופו של דבר בתחרות המלודיפסטיבלן לשנת 2006. השיר נכתב במקור באנגלית, בשם "Invincible" ("בלתי-מנוצחת"), אך לבקשתה של קרולה נכתבה גם גרסה בשוודית, איתה התמודדה במלודיפסטיבלן.
בעקבות זכייתה בתחרות המקדימה ייצגה קרולה את שוודיה בתחרות אירוויזיון 2006 שנערכה באתונה, יוון עם שירה, הפעם בגרסה האנגלית. כמו בתחרות קדם-ארצית היא הופיעה בסמלה בעיצוב של לארס וולין. השיר סומן עוד מההתחלה כאחד הפייבוריטים הגדולים לעלייה לגמר התחרות ואף לזכייה בגמר עצמו. את השתתפותה בתחרות האירוויזיון החלה כבר ב-18 במאי במסגרת חצי הגמר, כששרה את השיר ה-20 בתחרות, איתו עלתה לגמר לאחר שדורגה במקום הרביעי בהצבעות חצי הגמר. בגמר עצמו, היא הופיעה כשיר העשרים ואחד, והגיעה עמו למקום החמישי, כך ששנה אחר כך הייתה שוודיה פטורה מהשתתפות בחצי הגמר באירוויזיון שנערך בפינלנד. קרולה זכתה ב"פרס האמנותי" ע"ש מרסל בזנסון עבור ביצוע שירה באותו אירוויזיון.
ב-14 בנובמבר 2007 הוציאה את אלבומה "I denna natt blir världen ny - Jul i Betlehem II" ("הלילה ישתנה העולם: חג-מולד בבית-לחם 2") ובו שירי קריסמס שוודיים. האלבום, שהוקלט בבית לחם, היה המשך לאלבום "Jul i Betlehem" משנת 1999.
בשנת 2008 חזרה להתמודד בתחרות המלודיפסטיבלן על הזכות לייצג את שוודיה באירוויזיון. היא התמודדה יחד עם הזמר השוודי אנדראס יונסון והם ביצעו את השיר "One Love" (אהבה אחת). הצמד הפופולרי לא הצליח להעפיל לגמר ונשלח לנסות את מזלו בסיבוב גלגל ההצלה. גם בסיבוב זה, להפתעת כולם, קרולה ואנדראס לא הצליחו להעפיל לגמר. ההתמודדות הכושלת נחשבת כאחת המפלות הגדולות בקריירה של קרולה והתקבלה בהפתעה בשוודיה.
בנובמבר 2009 הוציאה אלבום קריסמס חדש, "Christmas in Bethlehem" - החמישי בקריירה שלה עד כה, ובו חמישה עשר שירים באנגלית, רובם חדשים ומקצתם שירים שהקליטה בעבר בשוודית וכעת חידשה אותם באנגלית - ביניהם הלהיט "Himlen i min famn" ("גן העדן בחיקי") שהוקלט בשמו החדש באנגלית "Heaven in My Arms" ומאז צאתו זכה לארבע עשרה גרסאות כיסוי.
חיים אישיים
היחס אליה כאל סלבריטאית בארצה שם אותה תחת מעקב קבוע של הצהובונים. התקשורת עסקה רבות בהיותה מאמינה נוצרית אדוקה ופעמים רבות היא הייתה מטרה לביקורת על הערותיה נגד הומוסקסואליות. היא הרחיקה מעריצים הומסקסואלים רבים, כמו גם הטרוסקסואלים כשהתייחסה להומוסקסואליות כאל תופעה שניתן לרפא על ידי תפילה. היא הצטרפה כחברה בארגון נוצרי שנוי במחלוקת בשם "Livets Ord" ("מילת החיים"), שמזוהה עם הימין האוונגליסטי. בין השנים 1990–2000 היא הייתה נשואה לכומר נורווגי בשם רוּנָר סֶגוֹרד, ולזוג נולד בן בשם אמדאוס-ג'וזף, שנקרא על שמו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט. לאחר גירושיה היא התגאתה ברווקותה כשלבשה בגד עליון שעליו הכתובת "LEDIG" ("פנויה" בשוודית) במהלך תוכנית טלוויזיה בה השתתפה.
אמונותיה הדתיות, בתוספת מוניטין ה"דיווה" הידוע שלה, גורמים לעיתים לאנטגוניזם מסוים כלפיה מצד הציבור השוודי.
בקיץ 2005 היא יצרה כותרות לאחר שקרעה מהאדמה שתיל על שורשיו, וזרקה אותו לעבר הקהל, במהלך הופעה טלוויזיונית בתוכנית "Allsång på Skansen" בסטוקהולם.
ביקורים בישראל
קרולה ידועה כחובבת ישראל וביקרה בה פעמיים רבות. באירוויזיון 1991 ברומא, ייצגו את ישראל אורנה ומשה דץ עם השיר "כאן". למרות שלא קיבלה "דוז פואה" מישראל, קרולה והזוג דץ הפכו לחברים קרובים והיא אף התארחה בביתם. לאחר זכייתה אירוויזיון 1991 הגיעה לישראל עם בעלה ועם משלחת של מאות צליינים וביקרה במקומות הקדושים. בעת הביקור הופיעה בבריכת הסולטן בירושלים. בעת ביקור בישראל בינואר 1992 מטוס קל שבו טסה יחד עם בני הזוג דץ ביצע נחיתת אונס במנחת בר-יהודה שבים המלח.
בקדם-אירוויזיון 1992 בישראל, הגיעה קרולה לישראל ויחד עם הדצים עלתה לבמה וביצעה שני שירים שלהם ולברכה איתם את זוכת הקדם באותה שנה, דפנה דקל עם "זה רק ספורט". כשדקל החלה לשיר את השיר הצטרפו אליה השלישייה – דץ, דצה וקרולה – וריקדו סביבה.
קרולה הקליטה מספר אלבומים בבית לחם, ואף ביקרה בישראל מספר פעמים לצורך הקלטות שונות.
האנציקלופדיה היהודית
האנציקלופדיה היהודית (באנגלית: Jewish Encyclopedia) היא אנציקלופדיה בשפה האנגלית לנושאי יהדות ועם ישראל שיצאה לאור בשנים 1901–1906 על ידי המו"ל Funk and Wagnalls בניו יורק. באנציקלופדיה ישנם כ-15,000 ערכים ב-12 כרכים, ועד היום היא אחד המקורות המקיפים ביותר למידע בנושאי יהדות ותולדות עם ישראל.
רקע
יוזמות ליצירת אנציקלופדיה שתרכז את הידע שנצבר בתחומי חכמת ישראל ומדעי היהדות החלו כבר באמצע המאה ה-19. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הציע החוקר שניאור זק"ש להוציא אנציקלופדיה כוללת לחכמת ישראל. בשנת 1894 ניסה אחד העם ליזום הוצאת אנציקלופדיה יהודית שתקרא "אוצר היהדות". הוא ניהל משא ומתן עם גורמים שונים על הוצאתה לאור של אנציקלופדיה זאת, אך הדבר לא יצא לפועל מסיבות שונות. בהתאם לתפיסתו של אחד העם את תפקידה של התרבות העברית והיהודית, הייתה אמורה אנציקלופדיה "אוצר היהדות" לשאת אופי חינוכי יותר מאשר אופי מחקרי ומדעי.
ניהול ועריכה
בראש המפעל עמד העיתונאי היהודי יליד אוסטריה איזידור זינגר. בתחילה ניסה זינגר להוציא לאור את האנציקלופדיה בפריז או בלונדון, אך לא מצא מו"ל שיסכים לכך. דווקא בניו יורק נמצא המו"ל Funk and Wagnalls, שהסכים לממן את המפעל האנציקלופדי. Funk and Wagnalls העמיד לרשותו של זינגר משאבים כספיים רבים. בזכות זאת ובזכות תרומה כספית ניכרת של הבנקאי היהודי יעקב שיף יצאה האנציקלופדיה בצורה משוכללת ומהודרת, הן מבחינה עיצובית והן מבחינה עיונית.
את עבודת עריכת האנציקלופדיה ריכזו יצחק פאנק ופרנק ויזטלי. העבודה התחלקה בין עורכים אשר התמחו בתחומים שונים: מקרא, תלמוד, הלכה, תאולוגיה ופילוסופיה, תקופות היסטוריות שונות ועוד. בכתיבת הערכים עצמם השתתפו יותר ממאה כותבים ובהם מגדולי המלומדים בתחומי הידע של חכמת ישראל באותן שנים. כך, למשל, הגיע חוקר התלמוד לוי גינצבורג לארצות הברית על מנת להשתתף בעריכת האנציקלופדיה היהודית.
במבוא לאנציקלופדיה נאמר שמגמת האנציקלופדיה הייתה הדגשת תרומתם של היהודים והיהדות לתרבות העולמית – דגש אשר, לפי האמור במבוא לאנציקלופדיה, לא הושם דיו בספרות ההיסטורית של זמנם (ראשית המאה ה-20). מטרתה של האנציקלופדיה היהודית הייתה למלא חסר זה.
הכללה של ערך על המתמטיקאי הגרמני פליקס קליין באנציקלופדיה, הובאה כהסבר לשמועות השגויות שקליין היה יהודי.
ביקורת לצד הערכה
בהקדמה לאנציקלופדיה יודאיקה נכתב שהאנציקלופדיה היהודית לא נתנה מספיק ביטוי לקבלה, החסידות, שפת היידיש וספרותה, ולחיי היהודים במדינות האסלאם. עם זאת הוכתרה האנציקלופדיה היהודית כ"עבודה מונומנטלית". ביקורת נוספת שצוינה בהקדמה לאנציקלופדיה יודאיקה על האנציקלופדיה היהודית, היא שלא ניתן בה ביטוי מספיק לחיי היהודים במזרח אירופה שהיו באותה העת הקיבוץ היהודי הגדול ביותר בעולם.
תרעומת דומה על האנציקלופדיה היהודית באה מכיוון חכמי ישראל ומלומדים יהודים במזרח אירופה. חכמי פולין, רוסיה וליטא לא שותפו בעבודת ההכנה של האנציקלופדיה. עקב כך קופח חלקן של קהילות אלו באנציקלופדיה. לתרעומת זאת יש לתת משקל מיוחד שכן באותה העת (ערב מלחמת העולם הראשונה) היוו קיבוצי היהודים בארצות אלו כמחצית מכלל העם היהודי.
לאור זאת החליטו שמעון דובנוב וד"ר י. ל. קצנלסון להוציא לאור את האנציקלופדיה היהודית הרוסית. חיבור זה אמנם התבסס על האנציקלופדיה היהודית אך גם הדגיש את מרכזיותה של הקהילה היהודית הגדולה בעולם היהודי דאז, יהדות רוסיה.
יש לציין שדובנוב עצמו כינה את האנציקלופדיה היהודית "מפעל עצום" וטען שהחסרונות שבה הם "חסרונות שאין להמלט מהם בניסיון ראשון ובפרט שהוא נעשה בריחוק מקום ממרכזי המדע". לסיכום קבע "יש לה לאנציקלופדיה הישראלית (כוונתו לאנציקלופדיה היהודית) בשפה האנגלית ערך לאומי רב". ביקורת אחרת על האנציקלופדיה היהודית מובאת על ידי ד"ר גדליה אלקושי באנציקלופדיה העברית. לדבריו, האנציקלופדיה הושפעה יתר על המידה ממקום כתיבתה ונתנה משקל יתר לאישים מקרב יהדות ארצות הברית שחשיבותם משנית. לצד ביקורת זאת, מציין אלקושי את האנציקלופדיה כ"אחד המפעלים הגדולים והחשובים בחכמת ישראל". כמו כן הוא מכנה את האנציקלופדיה "מפעל אדירים".
במבוא לאנציקלופדיה אוצר ישראל (כרך א) מודגש צד אחר של ביקורת כנגד האנציקלופדיה היהודית: התמקדות בפועלו ובקורות חייו של יהודי רק משום היותו יהודי. כך למשל ישנם באנציקלופדיה היהודית ערכים על יהודים מתבוללים שלא היה ולו שמץ של מוטיב יהודי בזהותם העצמית. מגמה זאת מובנת לאור מטרת האנציקלופדיה להדגיש את תרומתם של היהודים לתרבות העולמית.
כאן המקום להעיר כי עורכה של האנציקלופדיה אוצר ישראל, יהודה דוד איזנשטיין עצמו כתב לא מעט ערכים לאנציקלופדיה היהודית, אך בשנת 1901 (תרס"ב) פרסם בעיתון "העברי" בארצות הברית דברי ביקורת חריפים על רמת הדיוק של ערכים מסוימים באנציקלופדיה היהודית בתחומי ההלכה והמשפט העברי.
סיכום והערכה
אנציקלופדיות יהודיות שבאו בעקבותיה כגון אנציקלופדיה אוצר ישראל והאנציקלופדיה היהודית הרוסית השתמשו בשמות הערכים ובמבנה האנציקלופדי שהאנציקלופדיה היהודית עיצבה לראשונה.
ערכים רבים, בייחוד בתחום תולדות חכמי ישראל, ראשונים ואחרונים, מהווים סיכום ממצה ומפורט של קורות חייהם ופועלם התורני והספרותי של חכמים אלו. לעיתים קרובות החומר המצוי באנציקלופדיה היהודית על אישים אלו עולה על הנמצא בחיבורים שבאו אחריה כמו אנציקלופדיה אוצר ישראל והאנציקלופדיה העברית.
האנציקלופדיה היהודית יצאה בשלוש מהדורות נוספות מלבד המהדורה בשנת 1906 (מהדורה ב' בשנת 1912, מהדורה ג' בשנת 1916, מהדורה ד' בשנת 1925). במהדורות אלו לא נעשו בה שינויים משמעותיים אלא תיקונים קלים בלבד.
האנציקלופדיה ברשת
זכויות יוצרים על האנציקלופדיה פגו, והיא הועלתה במלואה לרשת האינטרנט לעיון חופשי ברשות הכלל (Public Domain).
כיכר אנטין
כיכר אֶנטין היא רחבה הנמצאת בסמוך לשער 7 של אוניברסיטת תל אביב, ושקרויה על שם זוג הנדבנים היהודים אמריקאים סאלי ולסטר אנטין (Entin). הכיכר נמצאת בצדה המערבי של האוניברסיטה, ונבנתה על שטח האוניברסיטה אך מחוץ לגדר המקיפה אותה, וזאת על מנת לקשר בין האוניברסיטה לסביבתה וליצור אזור משותף שבו יוכל הציבור להשתתף בפעילות. הכיכר והמבנים שלצידה תוכננו על ידי האדריכל משה עצמון. הרחבה נמצאת ברחוב חיים לבנון, במקום המפגש שלו עם קצהו המזרחי של רחוב איינשטיין, ברמת אביב.
בשונה ממרבית שעריה של האוניברסיטה, המאפשרים כניסה ויציאה ברגל וברכב, שער 7 מאפשר כניסה ויציאה רגלית בלבד, לאחר מעבר בכיכר. שער זה הוא הכניסה הקרובה ביותר לבניין רקנאטי (של הפקולטה לניהול), והוא מהווה כניסה נוחה גם לבניין בית הספר למוזיקה, לבניין גילמן (של הפקולטה למדעי הרוח), לבניין מקסיקו (של הפקולטה לאמנות), ולבניין הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי.
הכיכר נחנכה במאי 1992. באותה עת נולד לסאלי וללסטר אנטין נין ראשון. בצדה הדרום-מערבי של הכיכר ניטע עץ זית על שמו של הנין - ג'רד אנטין לנר. פרס רכטר לאדריכלות הוענק ב-1992 לאדריכל על תכנון הכיכר.
בצידה הצפוני של קיימת חזית מסחרית. הכניסה לחנויות אלה אינה כרוכה בכניסה לאוניברסיטה. לבניין מיטשל של אגודת הסטודנטים, ולגלריה לאמנות האוניברסיטאית הסמוכה אליו, הנמצאים אף הם בשולי הרחבה ניתן להגיע רק לאחר כניסה בשערי האוניברסיטה.
בוס
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
דם, יזע ודמעות
דם, יזע ודמעות (במקור האנגלי: Blood, Toil, Tears and Sweat: "דם, עמל, דמעות ויזע"; או בקצרה Blood, Sweat and Tears) הוא נאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, בפני בית הנבחרים הבריטי של הפרלמנט הבריטי ב-13 במאי 1940, במהלך הימים הראשונים של הניצחון הגרמני על צרפת, ועל חיל המשלוח הבריטי.
באותה העת גירשו הגרמנים את בעלות הברית מנורווגיה והחלו בהתקפה, תוך תנופה אדירה, על הולנד, בלגיה, לוקסמבורג וצרפת. צ'רצ'יל נכנס לתפקידו ממש בעצם אותם ימים בהם החלה ההתקפה הגרמנית האמורה.
צ'רצ'יל נודע בנאומיו הנלהבים, אשר "דם, יזע ודמעות" היה הראשון שביניהם, והצליח למשוך אחריו את העם הבריטי ולהפיח בו תקווה מול מדינות הציר (גרמניה, איטליה, יפן ועוזריהם). הוא נקט במדיניות עקבית של "לא מדברים עם אויבים".
כמעט מאה שנה קודם לכן, ב-2 ביולי 1849, נשא ג'וזפה גריבלדי נאום לכוחותיו בטרם עלו על רומא, ובו מוטיבים דומים למדי, לפיהם הוא מציע להם אך רעב, צמא, צעדות מאומצות, קרבות ומוות. ייתכן שאלה עלו בזיכרונו של צ'רצ'יל, אם אמנם ידע עליהם, והוא השתמש בהם, במודע או שלא במודע.
מילאן פאבקוב
מילאן פאבקוב (בסרבית: Милан Павков; נולד ב-9 בפברואר 1994) הוא שחקן כדורגל סרבי המשחק בעמדת החלוץ באל פאייח בליגת העל הסעודית.
הכוכב האדום בלגרד
בתחילת 2017, עבר פבקוב לכוכב האדום בלגרד בעסקה של שנתיים וחצי תמורת עמלה של 300,000 אירו בשני תשלומים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במקום דמיאן לה טאלק בדקה ה-85 של המשחק מול נובי פזאר ב-18 בפברואר 2017.
לאחר שהחמיץ את שאר העונה בגלל פציעה, חזר פאבקוב בהרכב לעונה הבאה. פאבקוב ערך את הופעתו הראשונה, בעונה החדשה, במשחק הראשון של סיבוב המוקדמות הראשון לליגה האירופית 2017–18, והחליף את ריצ'מונד בואקיה בדקות האחרונות של המשחק מול פלוריאנה.
ב-27 ביולי 2017, עבר פאבקוב בחזרה לרדניקי ניס בחוזה הלוואה לשנה אחת. ב-13 במאי 2018, הורחק פאבקוב במהלך משחק החוץ מול ספרטק סובוטיקה, שהיה הכרטיס האדום הראשון בקריירה המקצועית שלו. במהלך קמפיין הסופרליגה הסרבית 2017-2018, פאבקוב כבש 23 שערים ב-33 משחקים, והפך את עצמו לכובש השני של העונה, אחרי אלכסנדר פשיץ'.
כשחזר לכוכב האדום ב-2018, פבקוב העביר את כל עונת קדם הקיץ עם המועדון בהדרכת המאמן ולאדן מילוייביץ'. לאחר שאלכסנדר פשיץ' עזב את המועדון, פבקוב נבחר לסגל של 20 השחקנים למשחק הראשון של סיבוב המוקדמות הראשון לקמפיין ליגת האלופות 2018-2019, נגד ספרטקס יורמלה. הוא הצטרף לאותו משחק כמחליף של ניקולה סטויקוביץ' הפצוע בדקה ה-18 של המשחק. ב-12 באוגוסט 2018, פבקוב עשה את הפתיחה הראשונה שלו עבור הכוכב האדום, כאשר כבש פעמיים בניצחון 3–0 על ספרטק סובוטיקה. ב-6 בנובמבר, הוא כבש את שני השערים בניצחון 2–0 מול ליברפול בשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-12 בדצמבר 2018, חתם פבקוב על הארכת חוזהו עם הכוכב האדום לדצמבר 2022.
ניאו
'''תומאס א. אנדרסון (באנגלית: Thomas A. Anderson), הידוע בכינוי "ניאו" (Neo'''), הוא הדמות הבדיונית הראשית בסדרת סרטי "מטריקס". השחקן קיאנו ריבס מגלם את הדמות בארבעת הסרטים בסדרה.
עולם המטריקס
במציאות שמתארים סרטי המטריקס הפסידו בני האדם במלחמה נגד מכונות חכמות. כעת בני האדם משמשים כמקור אנרגיה למכונות אשר מקיימות אותם בעודן נוטלות את האנרגיה שגופם מפיק (בצורת חום). בני האדם המשועבדים למכונות כלואים בתוך תוכנה בשם "המטריקס" שמדמה את המציאות, כפי שהייתה לקראת סוף המאה ה-20.
תפקידו במטריקס
בקרב בני האדם המורדים ישנה נבואה שיום אחד יופיע "האחד" - אדם שיכול לעקוף את חוקי המציאות המדומה במטריקס ולשנות את קוד התוכנה. כך, במציאות המדומה, ייראה כאילו הוא מחולל נסים. לפי הנבואה, אדם זה יביא לסוף המלחמה בין האדם למכונה.
רקע
עלילת סרטי "מטריקס" מתארת את ניאו בתחילה כעובד היי טק שחי "חיים כפולים", כהגדרת אחד הסוכנים כאשר אלו תופסים את ניאו. במהלך היום ניאו חי את חייו האפורים כעובד מהשורה בחברה הגדולה בה הוא מועסק. במהלך הלילה, לעומת זאת, ניאו משמש כהאקר ומבצע מספר רב של עבירות בתחום המחשבים. קונפליקט זה בין חייו ביום ובלילה רק מתעצם עם התוודעות הצופה לעובדה כי ניאו איננו מרוצה לא מחייו ה"רגילים" ולא מחייו הליליים.
מטריקס
מתחילת הסרטים אנו מגלים במהרה כי ניאו מוטרד בחיפוש אחר מורפיאוס, אותו הוא מכיר כטרוריסט מסוכן הנמלט מהרשויות, ומחפש תשובה לשאלה שתגדיר את מהות חייו - "מהי המטריקס?"
השאלה "מהי המטריקס?" הפכה לסיסמת הסרט ועבור ניאו כמוה כשאלה "מהי משמעות החיים?" ניאו מנסה למצוא הגדרה עצמית בעזרת החיפוש אחר מורפיאוס והתשובה לשאלתו. לתדהמתו מגלה ניאו כי מורפיאוס הוא אשר מחפש אותו, שכן הלה, אשר מתגלה כאחד מבני האנוש הלוחמים במכונות, מאמין כי הוא "האחד" - המשיח שיביא גאולה לבני האדם. מורפיאוס "מוציא" את ניאו מהמטריקס ומראה לו את העולם האמיתי - עולם הנשלט בידי המכונות המחפשות להשמיד את מעוזם האחרון של בני האדם - העיר "ציון".
המכונות, באמצעות ה"סוכנים" מנהלות מעקב מתמיד אחר ניאו וחבריו החדשים במטרה ללכוד את מורפיאוס, שבתור מנהיג בקרב המורדים מחזיק בצפני הגישה למחשבי ציון. במהלך הסרט ניאו מתחבט בשאלת האמונה - האם הוא באמת "האחד" כפי שמורפיאוס מאמין או שמא הוא רק אדם רגיל. כאשר הוא נשלח לפגוש ב"נביאה", תוכנה המשתפת פעולה עם בני האדם אשר נודעה ביכולתה לזהות את העתיד ולחזות את בואו של "האחד", היא אומרת לו שאיננו "האחד", אך כאשר ניאו וחבריו נבגדים ומורפיאוס נלקח בשבי "הסוכנים" המנסים לשטוף את מוחו, ניאו מפגין אומץ לב רב בניסיון לחלצו.
משבר האמונה של ניאו מגיע לנקודת שיא כאשר, לאחר שהצליח לשחרר את מורפיאוס משבי "הסוכנים" אך בעצמו נלכד במטריקס, הוא נמלט מ"הסוכנים" לעבר נקודת יציאה מרוחקת. ניאו נלחם ב"סוכן" סמית' ומצליח להדפו, דבר שאיש מבני האדם הלוחמים לא הצליח לפניו, אך לא להביסו. כבר בעת קרב זה מכריז מורפיאוס, הצופה בקרב באמצעות מסך מחוץ למטריקס, כי ניאו "מתחיל להאמין". מכיוון שלא הצליח לחסל את "הסוכן" ניאו בורח ממנו לעבר נקודת היציאה, אך זה מקדים אותו, יורה בו והורגו. טריניטי, הצופה במתרחש יחד עם מורפיאוס, ניגשת לגופו הדומם המחובר למציאות המדומה של ניאו, נושקת לו ואומרת לו כי היא מאמינה שהוא "האחד", שכן היא אוהבת אותו - כפי ש"הנביאה" חזתה עבורה. או אז ניאו אכן עובר מהפך - על אף שבתחילה הוא אכן מת, הוא מצליח להתגבר על האמונה כי הדברים שנגרמו לו במציאות המדומה במטריקס הם אמיתיים וממשיך להילחם. הפעם הוא מצליח לא רק "לעקם" את החוקים השולטים בעולם ההדמיה כפי שעשה עד כה, כאשר נע במהירות רבה או הכה בחוזקה, אלא ממש לשבור אותם. הוא מצליח לעצור כדורי אקדח בתאוצתם ולבסוף אף להרוג את "הסוכנים".
מטריקס רילודד
בסרטים אלו ניאו הוא דמות שונה במקצת. כעת הוא כבר בטוח ביכולתו לעוות את חוקי המטריקס ולפיכך כמעט ואין הגבלות לדברים להם הוא מסוגל בעולם הווירטואלי תוך התעלמות מחוקיו, כגון תעופה, תנועה במהירות גבוהה, יכולת ריפוי, טלקינזיס, יכולת לראות דרך עצמים מוצקים ואף לזהות שינויים בקוד שמרכיב את העולם המדומה.
כמו כן אנו נחשפים אל חייו של ניאו בקרב בני האדם המורדים, אשר רבים מתייחסים אליו כמעין משיח ובאים להעלות לו מנחות ולשהות לצידו. שינוי נוסף אשר בא בהמשך ישיר לסיום הסרט הראשון הוא מימוש אהבתם של ניאו וטריניטי, אשר חיה לצידו. במהלך הסרטים מבין ניאו יותר ויותר כי עליו לוותר על טריניטי ולהקריבה למען ניצחון האנושות ובמידה רבה דמותו מתמקדת בקונפליקט זה של הקרבה.
במקביל לניאו הצופים חוזים בהתעצמותו של אחד "הסוכנים" שהופיעו בסרט הקודם - הסוכן סמית'. סמית' נראה בסרט הקודם כמוביל הסוכנים והוא היה זה שירה בניאו וחשב שהרגו בסופו. כאשר ניאו קם מיהר סמית' להילחם עמו אך נכשל. לבסוף הצליח ניאו להניס את הסוכנים כאשר פרץ לתוך גופו של סמית', הלא הוא תוכנה למעשה, והרס אותו.
על אף מראית עין זו אנו מגלים כי סמית' לא "נהרס". במקום זאת הוא "שוחרר", כך במילותיו שלו, מהמטריקס וכעת הוא פועל כוירוס מחשב עצמאי במנותק מהמטריקס ואף כנגדה, המחדיר את קוד שלו לתוכנות אחרות, מזהם אותן והופכן לכפילים של עצמו. על אף שסמית' חייב את חייו העצמאיים החדשים לניאו והוא אף מודה לו על כך, הוא נתקף באובססיה לרודפו ולהרגו. בשל כך סמית' מתעמת עם ניאו, תחילה באופן פשוט, על ידי תקיפתו בעזרת המוני כפיליו ועם הזמן בדרכים יותר מתוחכמות.
מפגשו של ניאו עם הארכיטקט הוא אחד משיאי הסרט, אשר חושף את המורכבות הכבירה שמאחורי המטריקס. הארכיטקט מגלה לניאו כי עצם קיומו נועד דווקא לשמר את המטריקס. על פי הארכיטקט ניאו הוא "האחד" השישי במספר והמרד עצמו מתרחש זאת הפעם השישית - בכל פעם המכונות מאפשרות למרד להתרחש ול"אחד". המכונות מביאות את "האחד" לקונפליקט בו עליו לבחור בין השמדת האנושות לשמירת הסטטוס קוו על ידי אתחול "המטריקס" ואלו תמיד בחרו באתחול. כתוצאה מוחות בני האדם, בהם משתמשים המכונות לצורך הפקת האנרגיה הדרושה להם, נשארים "רעננים". כל התהליך שעבר ניאו עד עכשיו מתבהר לו והוא מבין ששימש ככלי שרת בידי המכונות במטרה לשמר את המטריקס. בניגוד לחמשת קודמיו ניאו מחליט להתמרד ולהציל את טריניטי, אשר מותה היה להכרח עבור אתחול "המטריקס".
עם יציאתו מהעולם הווירטואלי של "המטריקס" מותקפים ניאו וחבריו על ידי מכונות המכונות "זקיפים". במהלך המאבק מגלה ניאו כי כוחותיו המשיחיים פועלים גם בעולם האמיתי וביכולתו להשמיד את אותם "זקיפים" בכוח המחשבה.
מטריקס רבולושנס
ניאו מחליט על דרכו, כפי שהוטוותה בידי "הנביאה" - להפסיק את המלחמה. בזמן שבני האדם ב"ציון" נערכים למלחמה כנגד צבא המכונות הקרב ניאו וטריניטי יוצאים לעיר המכונות במטרה להציע עסקה - ניאו יפטור את המכונות ואת המטריקס מה"סוכן סמית'", אשר הפך לווירוס אשר הורס את המטריקס ובכך מסכן גם את המכונות, בתנאי שאלו יחדלו ממלחמתם בבני האדם.
במהלך המסע דמותו של ניאו עוברת מספר הליכים המדגישים את היותו משיח. כך, לדוגמה הוא מתעוור לאחר שבן אדם שנדבק בזמן שהותו ב"מטריקס" בווירוס של "סמית'" תוקף אותו אך עדיין ביכולתו לראות באמצעים על טבעיים. במקרה אחר, לאחר שהגיע כבר לעיר המכונות, זוחל ניאו במעבר צר, המדמה את תהליך הלידה. ההקבלות והרמיזות נעשות בולטות במיוחד כאשר, לאחר שניאו מתעמת עם " סמית'" וזה מביסו והופך את ניאו לעותק נוסף של הווירוס, רואה הצופה את גופתו של ניאו בתנוחת צלב מוארת באור יקרות. המכונות מחיות את גופו של ניאו לאחר שהודבק בווירוס המחשבים של "סמית'" ובתחייתו הוא גורם להרס הווירוס.
יצא לתרבות רעה
יצא לתרבות רעה הוא ביטוי עברי מתקופת התנאים שמשמעותו עזיבת דרך החיים של התורה, בדרך כלל לטובת דרך אלילית או יצרית. בדברי חז"ל נאמר ביטוי זה על כמה אישים שפרשו מדרך התורה. אחת הדמויות הידועות ביותר בהקשר זה היא אלישע בן אבויה. הביטוי מוזכר גם לגבי אבשלום, דואג האדומי ואחרים.
ניאו
מטריקס רבולושנס
באחרית דבר המלחמה אכן פסקה והמכונות, בני האדם ו"המטריקס" ממשיכים לפעול זה לצד זה. במידה מסוימת אכן התגשמה כוונת המכונות כפי שהובעה על ידי "הארכיטקט", שכן במהלך המסע לעיר המכונות טריניטי נספתה, אך בניגוד להתגלמויות "האחד" הקודמות ניאו אכן תפקד כמשיח ובתחייתו - גאל את העולם והביא לשלום.
יצא לתרבות רעה
ביטוי דומה הוא "שנה ופירש" שמשמעותו היא לומד תורה שהפסיק את תלמודו ופרש לדרך שונה. הביטוי "תרבות רעה" מצוי אף הוא בספרות חז"ל לציון התנהגות וארחות חיים שליליים.
ניאו
מטריקס: התחייה
ניאו חי במטריקס כמפתח מפורסם של משחקי וידאו, אך סובל מפלאשבקים מאירועי הטרילוגיה ועם הזמן מבין שהמכונות החיו מחדש אותו ואת טריניטי כדי להזין את האנושות באנרגיה שתמשיך להזין את המטריקס.
יצא לתרבות רעה
מקורות הביטוי
ביטוי זה מופיע בספרות חז"ל פעמים רבות. כמה מהן:
מפלסת שלג
מפלסת שלג (על פי האקדמיה ללשון העברית: מְפַנִּית שלג) הוא שם כללי לציוד מכני הנדסי (צמ"ה) שנועד לפינוי שלג מצירי תנועה בתקופת החורף. כלי צמ"ה המשמשים כמפלסות כוללים טרקטורים, דחפורים, מעמיסים קדמיים, מפלסות, חתולי שלג ואף משאיות שעליהם מותקנים כפות, "סכינים" ומתקנים שונים לפינוי שלג. כלי רכב אלה כוללים התקנים שונים מלבד כפות לפינוי שלג, בהם:
אנתוני גרפטון
אנתוני תומאס גרפטון (באנגלית: Anthony Thomas Grafton; לפעמים נקרא Anthony T. Grafton; נולד ב-21 במאי 1950) הוא היסטוריון, וכעת מופקד קתדרה על שם הנרי פוטנאם באוניברסיטת פרינסטון. מינואר 2011 עד ינואר 2012 הוא שימש כנשיא האגודה האמריקאית להיסטוריה.
ביוגרפיה
גרפטון רכש את השכלתו התיכונית באקדמיית פיליפס (Phillips Academy) ואת השכלתו הגבוהה באוניברסיטת שיקגו, שם למד מהתואר הראשון ועד לדוקטורט. הוא למד במשך שנה בקולג' אוניברסיטת לונדון אצל ההיסטוריון הקלאסי החשוב ארנאלדו מומיליאנו.
אחרי תקופה קצרה בה לימד במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת קורנל, קיבל גרפטון משרה באוניברסיטת פרינסטון ב-1975, בה הוא מחזיק מאז. החל מינואר 2007 הוא עורך-שותף של כתב העת "Journal of the History of Ideas".
גרפטון ידוע בשל מחקריו על המסורות הקלאסיות החל מתקופת הרנסאנס ועד למאה ה-18, ובשל עיסוקו בהיסטוריוגרפיה. ספריו הרבים מהווים מחקר מעמיק של ידענות וכרונולוגיה ועוסקים בין השאר ביוזף יוסטוס סקליגר, המלומד החשוב של תקופה הרנסאנס (1993-1983, 2 כרכים), תעוד חדשני ביחד עם ליסה ז'רדן של החינוך בעידן הרנסאנס (From Humanism to the Humanities 1986) ולאחרונה, מחקרים על ג'ירולמו קרדאנו כאסטרולוג (1999) ועל לאונה בטיסטה אלברטי (2000).
הוא חיבר מבוא מעמיק לקשר בין הלמדנות למדע בראשית העת החדשה "Defenders of the Text" (1991). ספר נגיש שלו לקהל הרחב הוא "The Footnote: A curious history" (1997), פורסם בגרמנית כ-"Die Tragischen Ursprünge der deutschen Fußnote", זהו מקרה בוחן של ההיסטוריה של ההיסטוריה, מהפרטים הקטנים.
הוא גם כתב על נושאים רבים בשביל "ניו רפובליק", "אמריקן סקולר" ו-"The New York Review of Books".
וול סטריט (סרט)
וול סטריט הוא סרטו של אוליבר סטון בנושא שוק ההון משנת 1987, ובהפקתה של חברת פוקס. הסרט מספר על ברוקר צעיר שמנסה להתעשר ואת הקונפליקטים שהוא חווה בדרך. כוכב הסרט, מייקל דאגלס, זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
עלילה
באד פוקס הוא ברוקר זוטר שנואש להתעשר ולהרשים את אביו, טכנאי מטוסים.
בעזרת מידע ששמע מאביו הוא משיג עבודה נחשקת אצל מיליונר בשם גקו, שמלמד אותו את דרכו להתעשר - עבירה על החוק. בעידודו של באד גקו קונה את חברת המטוסים שבה עובד אביו, אך לאחר שהוא חוזר בו מהבטחתו לבאד - שלא לפרק את החברה, באד עוזר להפליל את גקו, שנשלח לכלא.
וול סטריט 2
לסרט יצא בשנת 2008, סרט המשך, שנקרא "וול סטריט 2 - הכסף מדבר", אשר בוים גם הוא כמו קודמו על ידי אוליבר סטון. הסרט ממשיך את הסיפור, כשגקו יוצא מהכלא לאחר שאשתו נפטרה ובתו הפנתה לו עורף והוא מנסה לשחזר את הצלחת העבר הגדולה שלו. בתסריט ישנם קווי דמיון לסרט הראשון והוא מנסה להראות איך הגורל חוזר על עצמו כאשר שוב, ברוקר צעיר אחר - הארוס של בתו מנסה אף הוא לעשות את הכסף הגדול.
סדרת הסרטים היוותה השראה לסוחרים בשוק ההון והצביעה על הפוטנציאל העצום של הרווח ומצד שני ההפסדים העצומים האפשריים. כמו כן, הסרט מדגיש את הקונפליקט של בני האדם, בין רגשות של נאמנות ויושר לברק המפתה של הכסף.
רבי שמעון ברבי
רבי (רבן) שמעון ברבי או בר רבי היה חכם ארצישראלי בדור המעבר שבין התנאים לאמוראים, בנו הצעיר של רבי יהודה הנשיא.
חייו
היה מתלמידי אביו, ואביו קרבו משאר תלמידיו, שכן תלמידיו אביו, המבוגרים ממנו בגיל, רבי חייא ורבי ישמעאל ברבי יוסי או בר קפרא למדו מקרא מפיו, וכן ניתנה לו זכות המילה האחרונה בקביעת הספר הנלמד. הערכתו של אביו כלפיו באה לידי ביטוי בכך שכינה אותו "נר ישראל". לפני פטירתו קרא לו רבי ומסר לו "סדרי חכמה". רבי שיבחו והקפיד מאוד על פגיעה כבודו.
לר' שמעון חשיבות רבה בהעברת המשנה מאביו לדורות הבאים. יעקב נחום אפשטיין מסיק כי העריכה הסופית של המשנה הייתה בימיו, ועל פי הנוסח שלו. בתלמוד מתואר שרבי שנה לר' שמעון את המשנה בצעירותו, ועל פי משנה זו תיקן ר' שמעון את רבי בזקנותו. יש שטענו, כי אותה משנה ששנה רבי בצעירותו השתמרה בידי ר' שמעון, ומשום שר' שמעון שימש כחכם בישיבת רבן גמליאל ברבי (ראה לעיל) משנה זו הפכה לגרסה הארצישראלית של המשנה, כפי שמשתקף מן התלמוד הירושלמי, ואילו המשנה המאוחרת היא המשנה שהביא עמו רב לבבל, והיא המקור לנוסח הבבלי של המשנה, כפי שמשתקף מן התלמוד הבבלי.
בשני התלמודים מתוארת חתונתו. לפי הירושלמי היה זה עוד בימי חייו של רבי מאיר (רבו של רבי). ייתכן שהתארס עם בתו של ר' חייא, אך היא נפטרה סמוך לנישואיהם. כשנולדה לו בת, אביו ניחמו, אך בר קפרא אמר לו שאלו תנחומי הבל. כפי הנראה, עסק בשותפות עם ר' חייא במסחר משי. מתואר כעשיר.
רבי חייא משבחו על כך שהצליח לבטל אבני מרקוליס מאיסור עבודה זרה, על ידי תחבולה. "ואית לאימיה בר" כלומר: אשרי אמו שזכתה לבן כזה.
תורתו
ר' שמעון ברבי מוזכר במשנת רבי פעם אחת : אף על פי כן, מצוטט בגמרא בלשון "איתמר" המאפיינת דברי אמוראים. הלכה אחת ממנו מובאת ב: "הכל מודים במחזיר גרושתו שהולד פגום לכהונה". החכם היחיד שמוסר טעם הלכה משמו בתלמוד הוא רבי אחא בר חנינא.
STS-92
STS-92, היא המשימה ה-100 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. המשימה המריאה על מעבורת החלל דיסקברי, היא כללה שבעה אנשי צוות. המעבורת המריאה לחלל ב-11 באוקטובר, 2000 וחזרה לכדור הארץ ב-24 לאוקטובר, 2000. המטרה של המשימה הייתה להמשיך בניית תחנת החלל הבין-לאומית.
המשימה
השיגור היה מתוכנן ל-6 באוקטובר אך נדחה. הוא בוצע ב-11 באוקטובר וב-13 באוקטובר המעבורות התחברה לתחנת החלל הבינלאומית. משימת STS-92 הייתה משימת תפעול והמשך הרכבת תחנת החלל הבינלאומית.לצורך כך תוכננו מספר פעילויות חוץ רכביות.
משימה זו הביאה את חלק ה-Z-1 Truss, גירוסקופ ששולט על יציבות התחנה, מערכת לחץ אוויר מווסת ושתי מערכות טמפרטורה בתחנה.
שתי הליכות החלל הראשונות נעזרו בזרוע רובוטית להרכבת Z-1 Truss. חלק זה מכיל 4 גירוסקופים לייצוב התחנה (הגבול המינימלי לייצוב התחנה הוא 2 גירוסקופים), ושמירת גובה המסלול שלה. לפני הבאת החלק משימות רבות היו צריכות להעלות את התחנה למסלול גבוה יותר (דבר נוסף המהווה סיכון רב).
במהלך טיסה STS-92 מייקל לופז-אלגריה בחן את תרמיל הריחוף SAFER עם האסטרונאוט ג'ף ויסוף, במהלך הניסוי הוא התרחק עד 15 מטרים מהחללית.
המשימה הסתיימה עם נחיתת הדיסקברי ב-24 באוקטובר 2000 בשעה 16:59:47 אחרי הצהריים, לפי שעון מערב ארצות הברית, בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה.
לאחר סיום המשימה תחנת החלל הבינלאומית הייתה מוכנה לקליטת משלחת קבועה הראשונה.
צוק מנרה
צוק מנרה היה אתר תיירות, נופש וספורט אתגרי בגליל העליון, במורדות הרי נפתלי, בין קריית שמונה לקיבוץ מנרה. הרכבל בצוק היה הרכבל הארוך ביותר בישראל עד אפריל 2022, עת נפתחה הרכבלית בחיפה. בסוף 2019 האתר נסגר למבקרים, בעקבות סכסוך עסקי בין בעלי המקום.
היסטוריה
הרעיון להקמת רכבל נהגה לראשונה בשנותיו הראשונות של קיבוץ מנרה. ב-1971 החלו דיונים על הקמתו, כחלק מפרויקט מקיף לפיתוח התיירות בקריית שמונה. באוקטובר 1974 הזמינה עיריית קריית שמונה סקר היתכנות להקמתו, וב-1976 הציעה חברה משווייץ להקים אותו תמורת זיכיון הפעלה לעשר שנים. ב-1989 קיבל קיבוץ מנרה אישור להקמת הרכבל, וב-1990 ביקר שר התיירות במקום והבטיח תקציב לטובת הקמת הפרויקט. הקמת הפרויקט יצאה לבסוף לפועל במחצית השנייה של שנות ה-90. לצורך הקמת הפרויקט הוקמה חברה שבעלת המניות העיקרית בה היא חברת "הולילנד תיירות" (66%), בעלת מתחם הולילנד בירושלים. החברה הכלכלית קריית שמונה וקיבוץ מנרה מחזיקים בכ-16% מהמניות כל אחת.
הקמת הרכבל, בעלות של 30 מיליון שקל, החלה בשנת 1996, והרכבל נפתח לציבור בקיץ 1998. בשנה הראשונה להפעלתו 250 אלף איש נסעו ברכבל. ב-1999 החלה הקמתם של אטרקציות נוספות באתר: מסעדה בתחנת הרכבל העליונה, מגלשות הרים באורך של 1,200 מטר, מאזור תחנת הרכבל האמצעית ועד לתחנה התחתונה שבמבואות קריית שמונה, וקיר טיפוס בגובה 16.5 מטר, כחלק מאתר גלישת מצוקים.
מדי כמה שנים נסגר האתר לצורך תחזוקה ושיפוצים.
בעקבות מחלוקת עסקית בין בעלי המניות, האתר נסגר ב-2019, ב-30 בינואר 2022 פורסם בתקשורת כי מתקיימים מגעים לפתיחתו המחודשת של האתר בפסח 2022, אך נכון לאמצע 2023 האתר עדיין סגור.
הרכבל
הרכבל, שמהווה את ליבת האתר, הוא הרכבל התיירותי הארוך בישראל. אורכו כ-1,940 מטר, מטפס ממבואותיה הדרומיים של קריית שמונה אל מורדות קיבוץ מנרה, כאשר בסך הכל הגובה שהוא צובר הוא 750 מטר.
ישנן 12 קרוניות, המחולקות לארבע שלשות, הנעות בסנכרון, סך הכל משך 10 דקות בכיוון. כל קרונית יכולה לשאת עד שמונה אנשים.
לרכבל יש שלוש תחנות - במנרה, בקריית שמונה ובצוק עצמו באמצע הדרך. הקרונות עוצרים בתחנה - שלושה בקריית שמונה, שלושה במנרה, ושישה (בשתי שלשות נגדיות), בתחנת האמצע. כשהקרונות מתחילים לנוע, השלושה שבקריית שמונה עולים לתחנת האמצע, מהתחנה עולה שלשה למנרה, ממנרה יורדת שלשה לתחנת האמצע, ומהאמצע יורדת שלשה לקריית שמונה, וחוזר חלילה.
במנרה
בתחנה של מנרה מצויה מסעדה המשקיפה לנופי עמק החולה, רמת הגולן והר חרמון, וכן ניתן לתצפת גם מחוץ למסעדה.
בנוסף יש במקום פעילויות לילדים, בריכה בקיץ, וצימרים.
בצוק
בתחנת האמצע (אף שהרכבל עוצר אין הכרח לרדת), מצויות פעילויות אקסטרים, דוגמת אומגה, סנפלינג וקיר טיפוס.
בקריית שמונה
בתחנה התחתונה ניתן למצוא בין היתר מגלשת הרים וטרמפולינה.
טנק להביור
טנק להביור הוא טנק המצויד בלהביור. במלחמת העולם השנייה הגיעו הטנקים האלה לשיא השימוש והתפוצה כאשר מדינות רבות, ובהם ארצות הברית, ברית המועצות, גרמניה הנאצית, יפן, איטליה והממלכה המאוחדת הצטיידו בטנקים בעלי להביור.
טנק הלהביור נתמך לרוב על ידי חיל רגלים כמו בקרב איוו ג'ימה. בשדה הקרב רגיל הלהביור לרוב חסר תועלת בשל טווחו המצומצם.
דגמי טנקי להביור טרום מלחמת העולם השנייה
צבא גרמניה (ורמאכט)
צבא איטליה
צבא יפן
פסיכולוגיה חיובית
פסיכולוגיה חיובית היא ענף בפסיכולוגיה, והיא עוסקת בחקר האושר והשגשוג האנושיים. בניגוד לפסיכולוגיה הטיפולית הקלאסית, שהתמקדה בזיהוי פתולוגיות נפשיות ובטיפול בהן, פסיכולוגיה חיובית אינה עוסקת בטיפול בהפרעות נפשיות, אלא בניסיון למצוא ולטפח נקודות חוזק (תכונות חיוביות וכישרונות) ובהפיכת חיים נורמטיביים למספקים יותר. כלומר, זו גישה פסיכולוגית מניעתית שעוסקת בטיפוח חוסן נפשי ובצמיחה בקרב האוכלוסייה הכללית ו"הבריאה", ולא רק בקרב הפונים לטיפול בשל קשיים והתמודדות נפשית.
למרות הפופולריות של הפסיכולוגיה החיובית, ישנה ביקורת גוברת על הרלוונטיות שלה, על התרומה שלה ועל התוקף המדעי שלה.
רקע
האושר האנושי והדרך להשגתו היו מושא מרכזי לעיון הפילוסופי בתקופות השונות במהלך ההיסטוריה. תפיסות פילוסופיות שונות לגבי אושר עלו בין השאר ביוון העתיקה, ביהדות ובנצרות.
במאה ה־20, עם התפתחות תחום הפסיכולוגיה, החלו פסיכולוגים לחקור את האושר. פסיכולוגים הומניסטים הפכו את האושר ואת השגתו למושאים העיקריים של גישתם.