cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
המשך השבת האדמות
ולדמר פנה שבו לסקונה שעדיין הייתה תחת שלטון שוודי. הנסיך, אריק השנים עשר, מרד כנגד אביו, מגנוס הרביעי, מלך שוודיה ולקח את השליטה על סקונה ועל חלקים נוספים של שוודיה. המלך מגנוס פנה לוולדמר לעזרה בהבטיחו להעניק לו את טירת הלסינגבורג אם ולדמר יעזור בדיכוי המרידה של אריק. אריק מת באופן פתאומי והמלך מגנוס ניסה להתכחש להבטחתו. ולדמר לא היה מוכן לקבל הסדר כזה. ב-1360, הוא חצה את המיצר ברארש צבא ואילץ את מגנוס למסור לו את הלסינבורג. עם קבלת הטירה, היה ולדמר לשליט סקונה לכל דבר ועניין. מגנוס לא היה חזק מספיק כדי להחזיק בסקונה, ולפיכך היא הועברה לשליטה דנית. ולדמר הוכרז כשליט הלנד, בלקיניה וסקונה.
ג'ק שוסטק
ב-1988 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-2006 זכה בפרס לסקר יחד עם בלקברן וגריידר.
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
מדיניות החוץ לאחר 1360
ולדמר לא יכול היה לעשות הרבה נגד כוחה ההולך וגדל של ברית ערי הנזה, שהפכה כבר להיות מעצמה אזורית. גם לפני שהסתיים העימות עם המלך מגנוס, החליט ולדמר לתקוף את האי השוודי, גוטלנד, במיוחד את העיר ויסבי, שאותה שנא ולדמר בשל העובדה שהוא שמע שתושביה שרו שירי לעג עליו.
ג'ק שוסטק
ילדות וחינוך
שוסטק נולד למשפחה ממוצא פולני. אבי סבו היגר מקרקוב לניו יורק בסוף המאה ה-19, ולבסוף השתקע בחווה בססקצ'ואן בקנדה, שם נולד אביו של שוסטק, שהיה טייס ולאחר מכן מהנדס אווירונאוטיקה בחיל האוויר המלכותי הקנדי, ופגש את אמו של שוסטק בעת מלחמת העולם השנייה. שוסטק עצמו נולד בלונדון בעת שאביו למד אווירונאוטיקה באימפריאל קולג', אך שב עם משפחתו לקנדה לאחר פחות משנה, וגדל עם אחותו הצעירה יותר בבסיסי חיל אוויר שונים שבהם הוצב אביו, בעיקר בגרמניה ובקנדה. כתוצאה מכך למד שוסטק בבתי-ספר רבים, ותכופות היה התלמיד הצעיר בכיתתו. את משיכתו לביולוגיה ולכימיה הוא מייחס למורו ולמורתו בבית הספר התיכון במונטריאול, ולמעבדה כימית שאביו בנה במרתף ביתם, שם ערך שוסטק ניסויים בחומרים כימיים מסוכנים שאמו הביאה מן החברה בה עבדה באותו זמן. אימו גם סייעה לו לקבל עבודת קיץ בניסויים כימיים באותה חברה. בשנת 1967, כשהיה בן 14, שוסטק ואביו שחזרו במעבדתם בתנאים מבוקרים את אסון השרפה באפולו 1. במרתף ביתו של חבר ללימודים, הם בנו גן הידרופוני, בהשראת הרעיונות לייצר מזון וחמצן בחלליות ובמושבות חלל.
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
מדיניות החוץ לאחר 1360
ב-1361 הוא קיבץ צבא, העלה אותו על ספינות ופלש לגוטלנד. הוא נלחם בתושבי גוטלנד, הביס אותם ליד העיר והרג 1,800 איש. ויסבי נכנעה וולדמר הרס חלק מחומת העיר כדי לאפשר לצבאו להיכנס אליה.
ג'ק שוסטק
ילדות וחינוך
בשנת 1968, בהיותו בן 15 בלבד, החל ללמוד מדעים באוניברסיטת מקגיל. את עבודת הקיץ עשה במעבדות ג'קסון שם למד לנתח ולהוציא את בלוטת התירואיד מעכברי מעבדה מזני שארים, אך החליט שלא ימשיך בביצוע ניסויים בחיות מודל. שוסטק גר לבדו במעונות מקגיל כשהיה בן 16, לאחר שמשפחתו עברה לגור בחזרה באוטווה, ולדבריו בילה זמן רב יותר במעבדות השונות לביולוגיה וביוכימיה מאשר בשיעורים בכיתות. בהיותו בן 19 בלבד קיבל תואר ראשון בביולוגיה של התא מאוניברסיטת מקגיל, ובשנת 1972 החל את לימודי המוסמך שלו באוניברסיטת קורנל בניו יורק.
אצות וטלומרים
החל מלימודי התואר הראשון שלו במקגיל פיתח שוסטק עניין עמוק באצות כמודלים למחקר בביולוגיה מולקולרית ובגנטיקה. המאמר המדעי הראשון שלו, שהתפרסם בשנת 1973, היה תוצאת פרויקט מעבדה שהיה שותף לו באצה מן הסוג Eudorina. שוסטק רצה לסנתז באופן מלאכותי גדילי חומצות גרעין של האצות, ובחר לעשות את התואר השני, הדוקטורט ואף הפוסט-דוקטורט שלו במעבדתו של הביוכימאי הסיני-אמריקני ריי וו בקורנל, משום שהיא הייתה המתאימה ביותר לרעיון זה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינתוז גדיל mRNA בן 44 נוקלאוטידים של האצה. שוסטק זנח לבסוף בהדרגה את מחקריו באצות במהלך שנות ה-80, לדבריו משום שהבין כי מעבדות אחרות בעולם עומדות להדביק את עבודתו החלוצית ולבצע ניסויים דומים. אך עוד קודם לכן, בשנת 1980, הוא נכח בהרצאה של אליזבת בלקברן על מחקריה בטלומרים באצה החד-תאית מסוג Tetrahymena. שיתוף הפעולה ביניהם הביא למחקרים בטלומרים אשר בשנת 2009 זיכו את שוסטק בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, ביחד עם בלקברן וקרול גריידר.
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
מדיניות החוץ לאחר 1360
מרגע שהעיר הייתה בידיו, הוא הציב שלוש חביות בירה גדולות והודיע לפרנסי העיר שאם החביות לא ימולאו בזהב ובכסף תוך שלושה ימים, הוא יאפשר לאנשיו לבזוז את העיר. להפתעתו של ולדמר, מולאו החביות לפני רדת הלילה הראשון. הכנסיות רוקנו מחפצי הערך שלהן והשלל הועמס על ספינות דניות שהובילו אותו לוורדינגבורג, מקום מגוריו של ולדמר. הוא הוסיף את התואר "מלך גוטלנד" לרשימת תאריו. אך לפעולתו כנגד ויסבי, חברה בברית ערי הנזה, תהיינה השלכות קשות מאוחר יותר.
ולדמר ניסה להתערב בסדר הירושה השוודי, על ידי לכידתה של הרוזנת אליזבת, שהייתה אמורה לשאת את נסיך הכתר של נורווגיה, הוקון. היא אולצה להיכנס למנזר וולדמר שכנע את המלך מגנוס שבנו יישא לאישה את בתו שלו, מרגרטה. המלך הסכים, אך האצילים השוודים אילצו אותו להתפטר. הם בחרו באלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין, אחד מאויביו המושבעים של ולדמר, כמלך שוודיה. מיד עם בחירתו, החל אלברכט לבלום את ולדמר. הוא שכנע את ערי הנזה לשתף איתו פעולה על בסיס האיום של ולדמר על חופש השיט במיצר ועל סחר ההרינגים המכניס שלהם.
ג'ק שוסטק
עולם ה-RNA וביולוגיה סינתטית
בשנות ה-90 החל שוסטק להתעניין בהשערת עולם ה-RNA, לפיה בראשית החיים הופיעו באופן אקראי רצפי RNA המתקפלים ליצירת מבנה מרחבי המסוגל לבצע תפקודים ביולוגיים שונים. רצפים כאלו נקראים כיום ריבוזימים, והם מעין אנזימים הבנויים מ-RNA. כדי להדגים שדבר כזה הוא אפשרי ואף בעל הסתברות גדולה משמעותית מאפס, מפתחת מעבדתו של שוסטאק בבית החולים הכללי מסצ'וסטס שיטות לאבולוציה מכוונת או ,"אבולוציה במבחנה" של רצפי חומצות גרעין ורצפי חלבונים, מתוך רצפים אקראיים. בדרך זו ניתן לאמוד את שיעור הרצפים התפקודיים (בעלי פונקציה ביולוגית) מתוך כלל הרצפים האפשריים:
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
מדיניות החוץ לאחר 1360
ולדמר תקף את הצי של ערי הנזה וניסה לאלץ אותם לצאת משטחי הדיג במיצר. חברות ברית ערי הנזה דרשו לפעול. כשליבק מובילה, הם כתבו לוולדמר והתלוננו על התערבותו בתנועת הסחר. הוא פטר את תלונותיהם בהגדירו אותן כ"יללות חתולים".
ב-1362 כרתו ברית ערי הנזה, שוודיה ונורווגיה, ברית כנגד ולדמר מתוך רצון לנקום בו. ערי הנזה שלחו צי וצבא לזרוע חורבן בחופי דנמרק והם הצליחו לכבוש ולבזוז את קופנהגן וחלקים מסקונה. בשיתוף פעולה עם אצילי יוטלנד המורדים, הם אילצו את ולדמר לצאת מדנמרק בחג הפסחא של 1368.
ג'ק שוסטק
עולם ה-RNA וביולוגיה סינתטית
אף שסיכויים כאלו נראים נמוכים מאוד, הם גדולים מאפס ועשויים לספק די אפשרויות לאבולוציה ולראשית החיים, אשר בטבע מסוגלים לבדוק מספר עצום של רצפים אקראיים. הם גם שימושיים לייצור ריבוזימים ואנזימים מלאכותיים בהנדסת חלבונים ובביולוגיה סינתטית.
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
מדיניות החוץ לאחר 1360
הוא מינה את ידידו ויועצו, הנינג פודבוסק, לנהל בהיעדרו משא ומתן עם ברית ערי הנזה. הם הסכימו לשביתת נשק כל עוד הכיר ולדמר בזכותם לסחר חופשי ולזכויות דיג במיצר. הם קיבלו את השליטה על כמה ערים לאורך החוף של סקונה ועל מבצר הלסינבורג למשך 15 שנים. הם גם אילצו אותו להעניק להם זכות להביע את דעתם בשאלת ירושת הכתר הדני לאחר מותו. ב-1370 אולץ ולדמר לחתום על חוזה שטרלזונד, שהכיר בזכויותיהן של הערים להשתתף בסחר ההרינג והעניק פטור ממס לצי הסחר שלהן. לאחר ארבע שנות היעדרות, שב ולדמר לדנמרק. למרות הכול, הוא קיבל את השליטה על גוטלנד, כך שלמרות תבוסותיו, הוא החזיר לעצמו ולממלכתו שטחים מסוימים.
מותו
גם כאשר התנהל ולדמר מול ברית ערי הנזה, הוא ניסה לדכא אצילים מורדים שניסו לתבוע לעצמם את הזכויות שהם אילצו את אביו להעניק להם. כמו כן הוא נלחם בשוודיה ובנורווגיה. כאשר הוא היה בעיצומו של תהליך להשבה הדרגתית של השליטה בדרום יוטלנד, הוא נפל למשכב.
ג'ק שוסטק
קדם-תאים וראשית החיים
משנות ה-2000 עוסקת מעבדתו של שוסטק בחקר ראשית החיים, ובייחוד את מושג הקדם תא. לתפיסתו של שוסטק, קדם-תאים הם מיצלות או ליפוזומים: בועות שומניות זעירות בתמיסה מימית, המורכבות מקרום בעל שכבה או דו-שכבה ליפידית של פוספוליפידים. בכך הקדם-תא דומה לתא ביולוגי פרימיטיבי. אך קדם-תאים היו עשויים להתקיים עוד לפני ראשית החיים, ולהיווצר מעצמם בתהליכי הרכבה עצמית וארגון עצמי של קרומים שומניים. מעבדתו של שוסטק הדגימה מספר תהליכים שונים, מכניים וכימיים, אשר גורמים לקדם-תאים בתמיסה לגדול ולהתחלק תוך שמירה על התוכן שלהם, בדומה לחלוקה ביולוגית של תאים, והיו עשויים להתקיים בסביבה של כדור הארץ הקדום.
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק
מותו
ולדמר קיבל את סיועו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר, שהטיל נידוי על המורדים הדנים. אך לפני שצעד זה התממש, מת ולדמר הרביעי בטירת גורה שבצפון שלן ב-24 באוקטובר 1375. הוא נקבר במנזר סורו.
מורשתו
ולדמר הרביעי נחשב לעיתים כאחד מהמלכים החשובים ביותר בימי הביניים. המקורות נותנים את הרושם שהוא היה שליט אינטליגנטי, ציני, פזיז ופיקח עם כישרון בפוליטיקה ובכלכלה. לאלברכט, נכדו מבתו הבכורה, אינגבורג, הוצע ללא הצלחה על ידי סבו, אלברכט השני, דוכס מקלנבורג, להיות יורשו של ולדמר. תחת זאת נבחר כיורשו אולף, בנם של בתו מרגרטה ושל הוקון השישי, מלך נורווגיה.
כינויו של ולדמר הרביעי, "שחר חדש" (בדנית: Atterdag) מרמז על התקווה שהוא הביא לממלכה לאחר התקופה החשוכה שבה מלכו מלכים כושלים. קיימת גרסה שעל פיה הכינוי הוא פירוש מוטעה של משפט בגרמנית תחתית, "ter tage" ("ימים אלה"), שניתן לפרש אותו בצורה הפשוטה ביותר כ"באיזה תקופה אנו חיים"! בביוגרפיה שלו על ולדמר, ציין פלטשר פראט, שפרוש המשפט הוא "יום אחר", רוצה לומר, "כל דבר שיקרה היום, טוב או רע, מחר זהו יום אחר".
סיפורים, בלדות ושירים רבים, נכתבו על ולדמר. באמצע המאה ה-19, כאשר דנמרק נלחמה בגרמניה על נחלותיה המסורתיות בדרום יוטלנד, הוא "הומצא מחדש" כאחד מהמלכים הדנים הגיבורים.
צאצאיו
ב-1340 נשא ולדמר לאישה את הדוויג משלזוויג, איתה הוא הביא לעולם את:
צעירים חסרי מנוח
צעירים חסרי מנוח (באנגלית: The Young and the Restless) היא אופרת סבון המשודרת בארצות הברית (ברשת CBS) ובמדינות רבות ברחבי העולם. עלתה לאוויר בשנת 1973. בישראל היא משודרת החל מ-1990, ומהווה את אחד מסימני ההיכר של ימיה הראשונים של הטלוויזיה בכבלים. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים ובלוויין ("ערוץ המשפחה" לשעבר), ולאחר מכן עברה לערוץ "Hot Family" בחברת הכבלים Hot, שם שודרה עד לינואר 2010. במהלך 2005 יצאה הסדרה לפגרה בת מספר חדשים בערוץ "Hot Family". עם חזרתה לשידור בערוץ, פיגרה ישראל בכ-4.5 שנים אחר הפרקים המשודרים בארצות הברית. מכאן, שהסדרה "עשתה עלייה" עם פרקי 1986 לערך.
גן החיות אבילון
גן החיות אבילון (באנגלית: Avilon Zoo) הוא גן חיות בגודל של 75 דונם הממוקם בבריו סן איסידרו, רודריגז ריזל, פיליפינים. הוא מופעל על ידי הקרן לשימור חיות הבר של אבילון, המפעילה גם את גן החיות של ארק אבילון.
צעירים חסרי מנוח
"צעירים חסרי מנוח" נוצרה על ידי ויליאם ג'וזף בל (1927 - 2005) ואשתו לי פיליפ בל ב-1973, כשבתחילה חשבו לקרוא לה "שנות התמימות", אולם על רקע האירועים האקטואליים באותה תקופה (מלחמת וייטנאם, המהפכה המינית), החליטה לוותר על השם. השניים יצרו גם את הסדרה האחות היפים והאמיצים 14 שנים לאחר מכן. שלושת ילדיהם של בני הזוג מעורבים בהפקת שתי אופרות הסבון הפופולריות. בתם לורלי בל משחקת למעלה מעשרים שנה ב"צעירים חסרי מנוח".
גן החיות אבילון
גן החיות
כיום גן החיות אבילון הוא המרכז הזואולוגי הגדול ביותר בפיליפינים ביחס של שטח לאוסף בעלי החיים. בגן החיות נמצאים יותר מ-3000 פרטים מ-600 מינים שונים של בעלי חיים כמו: עופות, יונקים, זוחלים, דו-חיים, דגי מים מתוקים וחסרי חוליות. בגן החיות יש אוסף מגוון של בעלי חיים מקומיים בפיליפינים, שרובם גודלו בהצלחה בשבי באמצעות תוכניות השימור של גן החיות. גן החיות הוא גם ביתם של אוסף גדול של צמחים אשר יותר ממחציתם אנדמיים לפיליפינים. גן החיות אבילון שואף להיות אחד מגני החיות בעולם שמציגים בעלי חיים רבים מדרום מזרח אסיה.
צעירים חסרי מנוח
במרכז הסדרה ניצבות שלוש משפחות, גדולות יותר ופחות - משפחת אבוט, ניומן וצ'נסלר. סביב משפחות אלה ודמויות נוספות סובבות העלילות השונות. למעשה, "צעירים חסרי מנוח" היא אחת מאופרות הסבון היחידות שהחליפו בהצלחה את המשפחות הגרעיניות שעמדו בבסיס הסדרה במקור - המשפחות ברוקס ופוסטר. ג'יל אבוט, בת משפחת פוסטר, היא השריד (הקבוע) היחיד כיום למשפחה זו.
גן החיות אבילון
גן החיות
גן החיות מציע סיורים מודרכים וטיולים חינוכיים שמציעים לאורחים את ההזדמנות ללמוד על חיות בר. מאמצי שימור נעשים כדי לשמר מינים מאוימים ולהגן על הסביבה. מלבד בעלי החיים והתערוכות, ישנם עמדות אשר בהן ניתן לקנות מזון לבעלי החיים המותרים, ביניהם: ארפאימה ענק, עופות מים, דגי קוי, צבי ענק, סוסים, אייליים וגם עמדות בהם ישנם מדריכים ובעלי חיים המותרים לליטוף כמו: אורנגאוטן, נחשים ועופות.
הישגי שימור בולטים
גן החיות של אבילון הצליחה לגדל בהצלחה פרטים של כוח גריי. הכוח הראשון ממין זה שנולד בגן החיות הייתה נקבה בשם "גרייסה". הבקיעה של הכוח "גרייסה" הוצגה בפני קהל גדול בגן החיות.
צעירים חסרי מנוח
תחלופת השחקנים גבוהה, מצב נפוץ באופרות סבון ארוכות. את דמותה של ג'יל אבוט גילמו במשך העונות ארבע שחקניות. דמותה של קת'רין צ'נסלר, היא אחת המזוהות ביותר עם הסדרה, שכן גילמה אותה שחקנית יחידה מאז 1973 - ג'ין קופר, אמו של קורבין ברנסן שהשתתף בסדרה לסירוגין. ב-2003 שוכתבה ההיסטוריה כך שנודע כי ג'יל אבוט היא לא אחרת מאשר בתה של קת'רין - יריבתה המרה לאורך מרבית שנות הסדרה. ב-2010 שוכתבה ההיסטוריה מחדש, כשהתברר שקת'רין אינה אמה של ג'יל אחרי הכל.
גן החיות אבילון
גן החיות ארק אבילון
גן החיות של ארק אבילון הוא גן החיות היחידי בפיליפינים, המציג מבנה הדומה לתיבת נוח, גן החיות של ארק אבילון הוא ביתם של חיות בר אקזוטיות שונות כמו טיגריס לבן, יגואר, דוב מלאי, מרמוסט שחור טופר, ארפאימה ענק, עיט נחשים פיליפיני, אריה, טיגריס, קקדו אדום ביב (Cacatua haematuropygia), צב דרבוני, יונת כתר ויקטוריה, ועוד רבים אחרים.
בין האטרקציות המיוחדות של גן החיות, ישנם פינות רבות שמאפשרות תצלומים ומגע עם בעלי חיים שונים, ביניהם: "ברוטוס" הסוס המיניאטורי, "ווקי" הבינטורונג, "ארת'ור" הכלב צאן אנגלי עתיק, "קיוט" אוח פיליפיני, שני קקדואים מולוקים (Cacatua moluccensis), "קולו" הפיתון המלכותי, ובעלי חיים אחרים שניתנים למגע. בארק אבילון נמצאת פינת ליטוף שבה ניתן ללטף ולהאכיל: ארנבות, שרקנים, כבשים, עזים ובעלי חיים אחרים. בנוסף המבקרים יכולים ללמוד אמנויות טבע ומלאכות, ולשחק במיני-משחקים. המבקרים יכולים לחגוג מסיבה או להיפגש על אזור פעילות בסיפון העליון של תיבת נוח.
צעירים חסרי מנוח
העלילה מתמקדת בתחום הרומנטי (זוגיות, נישואים, בגידות, גירושים ועוד) ובתחום העסקי (ניסיונות השתלטות על חברות שונות).
גן החיות אבילון
גן החיות ארק אבילון
בין בעלי החיים המותרים לליטוף המיוחדים של גן החיות נמצאת "ונוס" האורנגאוטנית הבורנאית, הנמצאת בפינה בגן החיות. כיום היא בת שנתיים ותמיד נמצאת ליד מטפלה. ניתן להתקרב וללטף אותה חופשי, ולהצטלם איתה בעלות. ונוס יודעת לעשות פוזות שונות למצלמה ביניהם: פוזת "דוגמנית", חיוך, כיף (אגרוף, שתי ידיים, וכו'), נשיקה ועוד.
צעירים חסרי מנוח
סיפור ההפריה של קייל ואייבי
דיאן מקבלת את הזדמנות חייה (1999)
גן החיות אבילון
קרן השימור "אבילון"
הקרן לשימור חיות הבר של אבילון היא ארגון ללא כוונת רווח המחויבת לתרום באופן משמעותי למאמצי שימור חיות הבר בפיליפינים באמצעות חינוך לשמירת הסביבה, ותוכניות לשימור מינים. הקרן פועלת כיום בגן החיות של אבילון ברודריגז, גן החיות של אבילון בריזאל וגן חיות נוסף בפסיג סיטי. קרן השימור אבילון הוא חבר באגודה של גני החיות בדרום מזרח אסיה (SEAZA). למרות שגן החיות אבילון הוא מרכז חשוב ביותר בפיליפינים ומשתתף במאות תוכניות למינים בסכנת הכחדה, הוא עדיין אינו מספק את הצרכים המלאים של בעלי החיים, כשהכלובים הם הבעיה הראשית: שטח הכלובים קטן מאוד יחסית לגודל בעלי החיים ואין מספיק פעילויות או התאמות לסביבה לבעלי החיים. מבחינה בטיחותית גן החיות אינו ממלא את התפקיד הראוי; ישנם כלובים העשויים מזכוכית רגילה שניתנת לשבירה קלה יחסית (מה שמסוכן בנוגע לטורפים או חיות גדולות), כלובים בהם ישנם סורגים ישנה מגבלה קטנה המונעת מגע בחיות אך גם ילדים קטנים יכולים להכניס את ידיהם לכלובים.
צעירים חסרי מנוח
סיפור ההפריה של קייל ואייבי
אי שם בקיץ 1999 קיבלה דיאן לידיה מכתב ממעבדות "רוברטסון" הממוען לגברת ויקטור ניומן, ובו נתבקשה להחליט מה לעשות עם דגימות הזרע שהשאיר ויקטור במעבדה, לאחר שביצע את ניתוח כריתת צינור הזרע המפורסם. דיאן הייתה המומה והבינה כי ויקטור כן יכל להעניק לה את הילד שכה רצתה בזמן שהיו נשואים. לאחר תקופה ארוכה של התלבטויות החליטה לשים את ידיה על הדגימות. היא קנתה מקפיא מיוחד, המשיכה להתחזות לגברת ויקטור ניומן וביקשה מהמעבדה לשלוח אליה את הדגימות לפנטהאוז. הזרעונים הוחזקו בארון בדירתה של דיאן.
ניקי רוצה עוד צאצא (1999)
אחרי שוויקטור חזר מן המתים בפעם המי-יודע-כמה, ניקי החליטה שהיא רוצה תינוק. ויקטור היה משוכנע שהיא ירדה מהפסים והבהיר לה כי הוא לא מעוניין בעוד צאצאים בשלב הזה של חייו. ויקטור הזכיר לה שגם אם היה מעוניין בכך - הוא עבר ניתוח לכריתת צינור הזרע - ניתוח שהיה הרעיון שלה בעבר. ניקי נפגעה אך לבסוף השלימה עם כך, עד שבראד גילה לה שוויקטור, אילו רק היה רוצה, יכול בקלות להעניק לה עוד ניומן קטן. ויקטור טען כי לא זכר את דגימת הזרע שהשאיר עוד בזמן נישואיו לדיאן והודיע לה כי הוא עדיין מתנגד לרעיון. ניקי הרגישה נבגדת ופנתה אל בראדלי לנחמה.
לאחר שנישואיה לקול קרסו, אשלי החלה להיזכר בהריון הקודם שלה (מוויקטור) ובהפלה של התינוק והייתה נחושה ללדת. בדיוק אז, סיפר לה בראד באחת השיחות ביניהם על כך שוויקטור לא סיפר לניקי על דגימות הזרע שהשאיר במעבדה. לאחר מכן, אוליביה, שראתה את דיאן קונה את המקפיא המיוחד, סיפרה זאת לאשלי, שהתחילה להבין את תוכניתה של דיאן. יום אחד, מיימי ניקתה את עליית הגג באחוזת אבוט ומצאה כמה חפצים ישנים של אשלי, וביניהם המפתח לפנטהאוז של דיאן (אשלי וויקטור גרו בו יחד פעם). אנחנו לא זכינו לראות את זה, אך אשלי פרצה אל הפנטהאוז, החליפה את הזרעונים של ויקטור בדגימות אחרות ויצאה לשיט תענוגות. בנסיעתה עצרה בשיקגו ושם ביקרה במרפאת פוריות ונכנסה להריון מהזרע של ויקטור.
גם ג´ק משאיר זרעונים (2000)
עוד התפתחות עלילתית שדי הוסתרה מן הצופים הייתה הבדיקה שעבר ג´ק כאשר היה חשש כי יש לו סרטן באשכים. למרבה המזל, הבדיקה הראתה כי ג´ק אינו חולה במחלה, אך הוא החליט לקחת את האירוע כסימן אזהרה. ג´ק השאיר דגימות זרע במעבדה, כדי שאם תהיה בעיה בעתיד עדיין יוכל להביא ילדים לעולם.
משנה מקום - משנה מזל (2000)
ניקי נעזרה בג´ק שנתן לה מספר של אדם שהעביר את הזרעונים למעבדה אחרת. היא הייתה משוכנעת שהצליחה לסכל את תוכניתה של דיאן, אך דיאן עוד לא אמרה את המילה האחרונה. לא לקח לה הרבה זמן להבין שניקי גנבה את הזרעונים מדירתה ולכן שכרה את שירותיו של חוקר פרטי כדי לאתר אותם. הזרעונים חזרו שוב למעבדות רוברטסון ודיאן החליטה כי הפעם היא לא מתכוונת לצאת בידיים ריקות מהסיפור - היא הולכת להשתמש בהם!
דיאן בהריון - אבל מי האבא (2000-2001)
דיאן הייתה המאושרת בנשים כאשר גילתה כי היא אכן בהיריון ונושאת תינוק של ויקטור ברחמה. עם התקדמות ההיריון, דיאן גילתה לוויקטור כי הוא עומד להיות אב. ויקטור רתח מזעם והבטיח לה כי היא עוד תשלם על זה. לאחר שהתינוק נולד, קראה לו דיאן כריסטיאן (שמו הראשון של ויקטור). ניקי שכנעה את ויקטור לערוך בדיקת DNA לתינוק ולתדהמתה של דיאן הבדיקה הוכיחה כי ויקטור איננו האב! דיאן הנסערת עזבה את העיר עם בנה הקטן.
דיאן חוזרת לג´נואה סיטי (2001-2002)
לאחר תקופת היעדרות מסוימת, שבה דיאן אל העיר, נחושה לפתוח דף חדש עם בנה קייל (היא שינתה את שמו). אז התברר, כי ניקי הייתה האחראית לכך שקייל איננו בנו של ויקטור. ניקי נעזרה בג´ק כדי לשכור אדם שפרץ למעבדות רוברטסון והחליף את דגימות הזרע של ויקטור באחרות. ניקי אמנם הצליחה למנוע מדיאן ילד מוויקטור - אך נדהמה לגלות כי ג´ק הוא אביו הביולוגי של קייל! מסתבר כי שתי הדגימות היו קרובות זו לזו והן היו אלה שהוחלפו במעבדה.
אבי היא בתו של ויקטור (2002-2004)
ניקי נדהמה לגלות כי אשלי הרתה מהזרע של ויקטור ואבי היא למעשה בתו. לאחר מכן, השתיים הסכימו כי ויקטור לעולם לא יגלה את האמת. אולם, ככל שעבר הזמן - השמירה על הסוד הפכה מסובכת יותר. אוליביה גילתה והכריחה את אשלי לגלות לבראד, שרון גילתה ועמדה לגלות זאת לוויקטור. ההפלה הנוספת שעברה אשלי גרמה לה למשבר נפשי חמור ולאחר שחזרה לעצמה החליטה כי היא מוכרחה להתוודות בפני ויקטור. ניקי התחננה בפניה שהיא תהיה זו שתספר לו, אך אבי הקטנה הקדימה את כולם כשאמרה לוויקטור: "Momma says you are my daddy". ויקטור התעמת עם אשלי, בראד וניקי והבין כי זו אכן האמת.
סינאפסידה
סינפאסידה (שם מדעי: Synapsida) היא קבוצה של חולייתנים יבשתיים מהקבוצה דמויי זוחלים, אשר להם גולגולת בעלת פתח צדע יחיד מאחורי ארובת העין. פתח זה גובל בעצם הקשקשת ובעצם העול.
לרוב מתייחסים לסינאפסידים כקבוצה פרהיסטורית שנכחדה עם סוף הטריאס (למעט הקיינודונטיים), אף שחלק מצאצאיהם, היונקים, שרדו עד היום.
מאפיינים
קבוצת הסינאפסידה הפכה לדומיננטית ביותר מבין בעלי החיים היבשתיים, וכמה מנציגיה אף רכשו מיומנויות תעופה (עטלפים) ואורח חיים בסביבה אקווטית (יונקים ימיים שונים). עם זאת הם הפכו ליעילים רק לאחר הכחדת הקרטיקון והיעלמות זוחלים אחרים מאותם אזורים.
הסינאפסידים המובהקים הקדומים ביותר הם האכינרפטון והארכאותיריס ואולי גם הפרוטוקלפסידרופס (שאולי השתייכו לסדרת הפליקוזאוריה) מתקופת הקרבון פנסילבני לפני כ-320 מיליון שנים שהתגלו בג'וגינס שבנובה סקוטיה.
צאצאי הקבוצה, התראפסידה, משוערים לתקופת הפרם (אין מאובנים רבים של הקבוצה מתקופה זו) ואילו היונקים האמיתיים הופיעו רק בתור היורה. בזכות תיעוד המאובנים השמור יחסית, הפורה וארוך השנים, משמשת הקבוצה כדגם אבולוציוני וכעזר בהבנת תהליכים מקרואבולוציוניים.
המאובנים מראים כי הסינאפסידים היו הראשונים להתמיין מתוך בעלי השפיר העוברי. במהרה הם הפכו לקבוצה רחבת התפוצה והמגוונת ביותר בתור הקרבון, ושמרו על דומיננטיות על פני האדמה עד לטריאס - התור בו יצאו הדו-חיים מן המים והתפתחו לזוחלים האמפיביים הראשונים. בקרבון ובתחילת הפרם, היו הסינאפסידים בתפוצה באזור המשווני והתת-משווני בלבד. אולם כבר בסוף הפרם, מראים המאובנים תפוצה קוסמופוליטית. הסינאפסידים הראשונים מציגים תנוחת גוף שרועה ומוחם היה קטן ביותר, בדומה לבעלי ארבע רגליים קדומים אחרים. התנוחה הפרסיגיטלית שמאפיינת את היונקים בימינו (כאשר ארבע הגפיים מאונכות לגוף), התפתחה בקבוצה זו בהדרגה. מבנה האגן והעצמות שמאפשר תנוחה זו, הופיע בתחילה בגפיים האחוריות ואפשר ישיבה חצי-שרועה, ואז הופיע גם בגפיים הקדמיות.
הסינאפסידים הראשונים היו, ככל הנראה, פויקילותרמיים ("בעלי דם קר"), זאת משערים מגרם הגב דמוי המפרש (בדומה לספינוזאוריים -"לטאת המפרש") שרואים במאובנים רבים כשל הדימטרודון למשל. המפרש שריכז כלי דם רבים בשטח מצומצם ובולט מהגוף, סייע לחימום הגוף. ככל הנראה היו פריטים אלה נטולי שיער, שתפקידו הוא לבודד את הפרט מהסביבה, אולם, מנוכחות שיער ביונקים מאוחרים יותר ניתן לשער כי צמיחת שיער החלה בסינאפסידים יחד עם המעבר להומותרמיות. המאובנים אינם מראים מבנה עור קשקשי, בדומה לזה של הזוחלים, אולם נראה שפריטים אחדים שילבו בעורם לוחות גרמיים.
נמל התעופה הבין-לאומי רוברטס
נמל התעופה הבין-לאומי רוברטס (באנגלית: Roberts International Airport) הוא נמל תעופה הממוקם ב"רוברטספילד" (Robertsfield) במרחק של 53 קילומטר ממונרוביה, עיר הבירה של ליבריה. נמל התעופה נקרא על שמו של נשיא ליבריה הראשון ג'וזף ג'נקינס רוברטס.
היסטוריה
נמל התעופה שימש בעבר כגיבוי למסלול נחיתה במקרה חירום של מעבורות חלל של נאס"א (למקרה שנמל התעופה בגמביה לא זמין).
התרשלות
עוולת הרשלנות היא אחת העוולות המרכזיות ביותר בדיני הנזיקין, והיא נדונה בפסיקה יותר מכל עוולה אחרת. העוולה מבוססת על הרעיון לפיו הגורם לחברו נזק תוך שהוא מתנהג באופן בלתי סביר צריך לפצותו בגין נזקיו.
העוולה מורכבת מורפולוגית משלושה יסודות: היסוד הראשון הוא יסוד ההתרשלות ובמסגרתו בוחן בית המשפט האם התנהגותו של המזיק חרגה מסטנדרט של התנהגות סבירה באותן נסיבות בהן פעל. בהמשך, במסגרת יסוד חובת הזהירות נקבע האם יעיל וראוי לחייב את המזיק שהתרשל לפצות את הניזוק, לאור היחסים בין הצדדים וההקשר בו אירעו הדברים. לבסוף, במסגרת יסוד הקשר הסיבתי, נבדק האם התרשלות המזיק היא היא שגרמה לנזק.
המודל שתואר לעיל, המונה שלושה יסודות, הוא המודל המקובל לעוולת הרשלנות בעולם האקדמי ובארצות המשפט המקובל, אולם בפסיקה בישראל השתרש השימוש במודל מרובע. המודל המרובע כולל גם הוא את יסודות ההתרשלות והקשר הסיבתי, אך הוא מפצל את יסוד חובת הזהירות לחובת זהירות מושגית וחובת זהירות קונקרטית. במסגרת הדיון בחובת הזהירות המושגית נקבע האם באופן עקרוני, בין שני סוגי האנשים הרלוונטיים, חלה חובת זהירות, ובמסגרת חובת הזהירות הקונקרטית נקבע האם במקרה הספציפי שבו מדובר חלה חובת זהירות. פיצול זה של חובת הזהירות, אשר יצר את 'המודל המרובע', יוצר השלכות על ניתוח יסוד ההתרשלות בפסיקה הישראלית.
יסוד ההתרשלות
במסגרת יסוד ההתרשלות בוחן בית המשפט האם התנהגות המזיק חרגה מסטנדרט של התנהגות סבירה בכך שיצרה סיכון בלתי סביר לסובבים אותו. הואיל ועוולת הרשלנות היא 'עוולת מסגרת', אשר נועדה לחול על אינספור סיטואציות וסוגי התנהגות, על התנהגות המזיק להבחן במסגרת יסוד ההתרשלות באופן גמיש ולא נוקשה. הדין אינו יכול לקבוע כללי התנהגות קשיחים אשר כל חריגה מהם תיחשב להתרשלות, ולפיכך נקבע סטנדרט אבסטרקטי של התנהגות 'האדם הסביר' באותן נסיבות שבהן פעל המזיק. על בית המשפט מוטל לצקת תוכן ממשי לסטנדרט זה בהתאם לנתוני כל מקרה, ולקבוע האם התנהגות הנאשם חורגת ממנו.
סטנדרט אובייקטיבי
התרשלות היא התנהגות שיש בה סטייה מסטנדרט חברתי ראוי אך לא בהכרח מסטנדרט מוסרי, ולפיכך האשמה המיוחסת להתנהגות כזו היא "אשמה חברתית" (social fault) ולא בהכרח אשמה מוסרית. רמת ההתנהגות הנדרשת על ידי החברה מגולמת בקביעת סטנדרט ההתנהגות של האדם הסביר במקרה שבו מדובר, ואליו מושווית התנהגות המזיק. התפיסה היא כי מזיק שסטה מרמת התנהגות נדרשת זו התרשל, וזאת בדרך כלל גם במקרים שבהם תכונותיו המיוחדות וחולשותיו לא היו מאפשרות לו לעמוד בסטנדרט ההתנהגות של האדם הסביר. במסגרת קביעת רמת ההתנהגות הנאותה מיוחסות לאדם הסביר ידיעותיו המיוחדות של המזיק, אולם על פי המשפט הנוהג ככלל אין להתייחס במסגרת זו לתכונות האופי של המזיק ולחולשותיו. כך, אם אדם, הנוטה לאבד בקלות את תשומת הלב למתרחש סביבו ולשקוע במחשבות, התנגש בשל כך באדם אחר וגרם לו נזק, התנהגותו תושווה לסטנדרט של האדם הסביר והערני, ובמסגרת קביעת הסטנדרט לא תילקח בחשבון תכונת אופי זו.
גישה אובייקטיבית זו היא גישתו של המשפט המקובל, ממנו נקלטה עוולת הרשלנות במשפט הישראלי, ומביא אותה לידי ביטוי השופט Holmes: הסבר זה מבטא היטב את הרעיון לפיו האשמה המיוחסת להתרשלות היא חברתית ולא מוסרית, שכן ההתמקדות היא בשאלה עד כמה חורג המזיק מן הסטנדרט החברתי בהתנהלותו המזיקה, ולא בשאלה המוסרית עד כמה המזיק יכול להימנע מהתנהגות זו. קביעה דומה לכך קבע הנשיא ברק בפס"ד חמד נ' מדינת ישראל, בו ציין כי "המזיק עשוי לעשות כמיטב יכולתו ועדיין לפעול שלא בסבירות במקום שיכולתו של המזיק נופלת מהיכולת המצופה מן האדם הסביר".
עם זאת, קביעת סטנדרט ההתנהגות של האדם הסביר באופן האובייקטיבי המתואר לעיל כפופה לחריגים הנוגעים לגילו של המזיק ולנכות גופנית קבועה ממנה הוא סובל. בפס"ד חמד שהוזכר לעיל קבע הנשיא ברק כי "כאשר המזיק הוא קטין, מתחשבים – לעניין קביעת אמת המידה האובייקטיבית – בגילו של המזיק. כן מתחשבים בידיעותיו המיוחדות של המזיק". בדומה לכך, הסטנדרט שיקבע עבור אדם הסובל מנכות קבועה, כגון עיוור או חירש, יהיה מותאם לנכותו.
כאשר בית המשפט נדרש לקבוע מהו סטנדרט ההתנהגות הסביר אובייקטיבית במצב מסוים, פעמים רבות הוא נעזר לשם כך בכללי-אצבע ובנתונים נוספים.
המנהג כסטנדרט התנהגות
מעצם מהותו של מושג הסבירות, בית המשפט נוטה פעמים רבות להסתמך על הפרקטיקה הנוהגת בעת קביעת סטנדרט ההתנהגות, ונטייה זו בולטת במיוחד בתחום הרפואה. בתביעות רשלנות רפואית נוהג בית המשפט להשוות את התנהלות הרופאים לפרקטיקה הרפואית המקובלת באותו זמן, הנתפסת כסטנדרט ההתנהגות של 'הרופא הסביר'.
עם זאת, קיימים פסקי דין שבהם בחר בית המשפט שלא להסתמך על הפרקטיקה הנוהגת בקביעת סטנדרט הסבירות. בפסק דין שטרן נ' המרכז הרפואי שיבא ובפסק דין משה נ' קליפורד נקבע כי רופאים התרשלו על אף שפעלו בהתאם לפרקטיקה הנוהגת, וזאת משום שהיו מסוגלים סובייקטיבית לפעול בסטנדרט גבוה יותר, והוכח כי הפרקטיקה המקובלת באותו זמן לא הייתה יעילה. עמדה דומה בתחום אחר הובעה על ידי השופטת דורנר בפסק דין חמד נ' מדינת ישראל, שבו הציעה כי סטנדרט ההתנהגות עבור שוטרים וחיילים במצבי לחץ צריך להיות גבוה מזה של האדם הסביר, שכן התמודדות עם מצבי לחץ והפרות סדר היא מיומנות מיוחדת לשוטרים וחיילים.
הקבוע בחוק כסטנדרט התנהגות
סטנדרט ההתנהגות אשר בהתאם לו פועלים שופטים בדרך כלל הוא הסטנדרט הקבוע בחוק. במקרים רלוונטיים, שבהם המזיק הפר הוראת חוק מסוימת בהתנהלותו, עולה השאלה האם הסטנדרט הנקבע בחוק יחשב זהה לסטנדרט ההתנהגות הסבירה לעניין עוולת הרשלנות. ניסוח אחר לאותה שאלה יהיה האם כל המקרים בהם חלה עוולת הפרת חובה חקוקה, העוסקת בנזק הנגרם כתוצאה מהפרת חוק של המזיק, יכללו בהכרח גם בעוולת הרשלנות.
בארצות הברית ובקנדה אכן מתייחסים לכל הפרת חיקוק במסגרת עוולת הרשלנות. עם זאת, במשפט הישראלי נקבע בבירור כי אין זהות בין הסטנדרטים. בפסק דין ליכטנשטיין נ' מדינת ישראל קבעה השופטת נתניהו כי הסטנדרט הקבוע בחוק מהווה אינדיקציה בלבד לסטנדרט ההתנהגות הסבירה בעוולת הרשלנות, ואין חפיפה ביניהם. זאת משום שמחד, חזקה על החיקוק שהוא מבוסס על ניסיונם המצטבר של טובי המומחים, אך מאידך הסטנדרט בחיקוק מיועד תמיד למקרה הממוצע ולפיכך יש שהוא מחמיר מדי ויש שהוא מקל מדי ביחס לסיטואציה הרלוונטית. בנוסף, במקרים רבים אין לדעת מהי מטרת החוק, והאם נועד למנוע סיטואציות כגון זו הרלוונטית. עיקרון זה חזר ונשנה במספר פסקי דין, כאשר בפסק דין לרנר נ' מדינת ישראל נקבע במפורש כי על אף שהחיילים באותה סיטואציה הפרו את הוראות הפתיחה באש, המהוות חלק מחוק השיפוט הצבאי, הם לא התרשלו והמדינה לא נמצאה חייבת ברשלנות בגינם.
סטנדרט המבוסס על חישוב תועלתי-כלכלי
ניתן לראות קשר אינהרנטי בין מושג ההתרשלות לבין הגישה הכלכלית לדיני הנזיקין. שכן, כפי שטוען ישראל גלעד, שאלת ההתרשלות נועדה לקבוע את ערכה של התנהגות המזיק מנקודת מבט חברתית, ולפיכך מתבקש להתייחס אליה באמצעות שיקולים כלכליים של רווחה חברתית. קשר אינהרנטי זה, יחד עם העלייה בחשיבותה של הגישה הכלכלית למשפט, הובילו לשימוש נרחב בחישובים תועלתיים-כלכליים במסגרת קביעת סטנדרט הסבירות, כפי שאלה באים לידי ביטוי ב"נוסחת הנד".
הקשר בין מושג ההתרשלות לבין הגישה הכלכלית לדיני הנזיקין
באופן גס ניתן לחלק את הגישות למשפט לכאלה המתמקדות בשיקולי עשיית צדק בין הצדדים, אל מול הגישה הכלכלית למשפט, המתמקדת בשיקולי יעילות, ורואה במשפט כלי להגדלת הרווחה המצרפית של החברה כולה. שתי גישות אלה באות לידי ביטוי גם ביחס לדיני הנזיקין עצמם, כאשר גישה אחת רואה בהם כלי להשגת צדק בין הצדדים, ואילו הגישה השנייה, הגישה הכלכלית, רואה בהם מכשיר להגדלת הרווחה המצרפית של החברה כולה. על פי הגישה הכלכלית, הדרכים להגדלת הרווחה המצרפית הן הרתעה, פיזור הנזק וצמצום העלויות הכרוכות בהליכים המשפטיים. בין הדרכים הללו, הדרך הרלוונטית לענייננו היא דרך ההרתעה. דרך זו שואפת לשנות את מחירן של הפעילויות המתנגשות של המזיק והניזוק הפוטנציאלים באופן שייצור עבורם תמריץ להקטנת העלות הכוללת על ידי מניעת נזקים בלתי-יעילים.
מושג ההתרשלות מבוסס על אי-סבירותה של התנהגות המזיק, הנבחנת מנקודת מבט חברתית. בסיס זה יוצר זיקה חזקה מאוד בין מושג ההתרשלות לבין הגישה הכלכלית לדיני הנזיקין, שכן שאלת סבירותה של ההתנהגות 'מזמינה' עיסוק בשיקולים כלכליים של רווחה חברתית. מנקודת מבטה של הגישה הכלכלית, השאלה האם התנהגות היא סבירה או לא, תוכרע על פי היחס בין עלותה החברתית של ההתנהגות לבין הערך החברתי שלה, כפי שהם נמדדים במונחי נכונות ויכולת לשלם. ביטוי למבחן היחס הזה ניתן לראות בנוסחה המפורסמת שנטבעה על ידי השופט האמריקאי לרנד הנד וכונתה לימים על שמו "נוסחת הנד".
נוסחת הנד
בפסק הדין United States v. Carroll Towing, השתמש השופט האמריקאי לרנד הנד (Learned Hand) לראשונה בנוסחת הרשלנות הכלכלית אשר כונתה לימים על שמו "נוסחת הנד". נוסחה זו קובעת את סטנדרט הסבירות לבחינת התנהגות המזיק, אם תחשב זו להתרשלות אם לאו, במונחים אלגבריים:
נוסחת הנד למעשה שוקלת זה מול זה את העלות החברתית בפעילותו של המזיק, המגולמת בתוחלת הנזק, אל מול התועלת החברתית בהתנהלות כפי שהיא, המגולמת בעלות שינוי הפעילות. במסגרת עלות מניעת הנזק ניתן לקחת בחשבון את עלותם של אמצעי זהירות (כפי שהוגדר פרמטר זה במקור על ידי השופט הנד - the burden of adequate precautions), או חלופות אחרות לשינוי הפעילות או ביטולה כך שהנזק ימנע. הנוסחה בוחנת את היחס בין תוחלת הנזק לעלות מניעתו לפני שאירע הנזק. כאשר תוחלת הנזק גדולה מעלות מניעת הנזק (PL > B), אזי מדובר בנזק בלתי יעיל שיש למנעו וההתנהגות תחשב להתרשלות. לעומת זאת, כאשר תוחלת הנזק קטנה מעלות מניעתו (PL < B), אזי מדובר בנזק יעיל, ואין טעם לקבוע כי המזיק התרשל. לפי הגישה הכלכלית לדיני הנזיקין, שימוש כזה בנוסחה ייצור הרתעה עבור המזיקים הפוטנציאלים, הואיל ויצירת נזקים לא יעילים תהפוך ללא-כדאית עבורם. לעומת זאת, כאשר מדובר בנזק יעיל, אין טעם לתמרץ את המזיק לנקוט באמצעי זהירות, שבסופו של דבר יקטינו את הרווחה המצרפית במקום להגדילה.
דוגמה לשימוש בנוסחה בפועל ניתן לראות בפסק הדין United States v. Carroll Towing, שבו השתמש השופט הנד בנוסחה לראשונה. פסק דין זה עסק בדוברה שהשתחררה מן המזח וטבעה בעת שרב החובל שלה לא היה על סיפונה. במסגרת השאלה מה מידת האשם התורם שיש לייחס לבעלי הדוברה שטבעה, בחן השופט הנד האם היעדרותו של רב החובל מן הדוברה מהווה התרשלות של הבעלים. לאחר שסקר את הפסיקה הקודמת קבע השופט הנד כי לא ניתן לקבוע סטנדרט התנהגות קבוע בשאלה זו, שכן הסטנדרט תלוי בשלושה גורמים: הואיל והמקרה אירע בימי מלחמה שבהם הפעילות במזח הייתה רבה, נקבע כי תוחלת הנזק הייתה גבוהה. לעומת זאת, עלות נקיטת אמצעי הזהירות המתאימים – נוכחות איש צוות על גבי הספינה במהלך שעות היום – לא הייתה גבוהה. הואיל ותוחלת הנזק גבוהה מעלות המניעה, נקבע כי בעלי הדוברה התרשלו בכך שלא דאגו לאיש צוות שיאייש אותה בשעות היום.
לצורך דוגמה סכמטית נוספת לשימוש בנוסחה, נניח כי קיים מפעל אשר פעילותו יוצרת סיכון לזיהום סביבתי מסוים. ההסתברות להיווצרות הזיהום היא של 1% ועלות הטיפול בו היא 1,000 שקל. הזיהום התרחש, ותושבי הסביבה תובעים את המפעל על שלא ננקטו אמצעי זהירות. לפי הפרמטרים של נוסחת הנד, תוחלת הנזק היא 10 שקל (0.01*1000). אם היו בנמצא אמצעי זהירות במחיר נמוך מ-10 שקלים, אזי התנהלות בעלי המפעל תחשב להתרשלות. לעומת זאת, אם היו בנמצא רק אמצעי זהירות במחיר של 100 שקלים, אזי התנהלות בעלי המפעל לא תחשב להתרשלות.
מאז היווצרותה התבססה נוסחת הנד כאחד השיקולים המרכזיים בתחום ההתרשלות בכל ארצות המשפט המקובל, ואף בישראל. הנוסחה הוזכרה במפורש בפסקי דין כגון ע"א חמד נ' מדינת ישראל וע"א גרובנר נ' עיריית חיפה, אך גם קודם לכן הופעלה הלכה למעשה פעמים רבות. פרטיהם של פסקי דין אלה יובאו בשלב סקירת הדין.
שיקולים נכללים בנוסחת הנד
נוסחת הנד נתפסת בדרך כלל כביטוי מובהק לגישה הכלכלית לדיני הנזיקין, ולפיכך כביטוי לשיקולי יעילות ותועלת בלבד. זאת לאחר שמלומדים מרכזיים בתחום הגישה הכלכלית למשפט אימצו אותה כמייצגת הגישה הכלכלית לדיני הנזיקין ויצקו לתוכה תוכן ומשמעות כלכליים. שבל בספרו יצק למונחים עלות חברתית וערך חברתי משמעות של רווחה מצרפית, ופוזנר ולנדס גם הם העניקו לנוסחה אינטרפרטציה של יעילות כלכלית. לפי מלומדים אלה, PL הוא אובדן הרווחה הכרוך בפעילות היוצרת-סיכון, ו-B הוא תרומת הרווחה של הפעילות או אובדן הרווחה הכרוך בשינוייה. לפי פרשנות זו, נוסחת הנד היא נוסחה לבדיקת יעילותה הכלכלית של הפעילות יוצרת הסיכון, באופן מקביל לחלוטין לקריטריונים כלכליים-טהורים אחרים (כגון קריטריון קלדור-היקס, הבוחן את הגדלת הרווחה המצרפית במונחי נכונות ויכולת לשלם).
ביקורת על נוסחת הנד
במהלך השנים הועלו נגד נוסחת הנד ביקורות מגוונות, בהתבסס על גישות שונות לדיני הנזיקין ולעוולת הרשלנות. מנקודת מבטה של גישת הצדק, טוען ויינריב כי לא ראוי כלל להתחשב בשיקולי רווחה חברתית מעבר ליחסים שבין הצדדים, שכן לא ראוי לעשות מן המזיק והניזוק כלי להשגת מטרות חברתיות. מתוך גישה זו טוען גם פלמינג כי המסורת המשפטית של המשפט המקובל בדיני הנזיקין נטועה עמוק בגישת הצדק בין הצדדים ולא בגישה המתמקדת במדיניות חברתית רחבה. עוד טוען פלמינג כי יסוד ההתרשלות טומן בחובו מושגים שאינם ניתנים לכימות כגון בריאות, חיים ופרטיות. נוסף על כך מזכיר פלמינג את התחושה החזקה לפיה לא צודק שמעט אנשים יסבלו מנזקים הנגרמים על ידי התנהלות שבסופו של דבר מגדילה את הרווחה החברתית ('נזקים יעילים' לדוגמה, שעלות מניעתם גדולה מתוחלתם). לבסוף מציין פלמינג כי בתי המשפט אינם מסוגלים בפועל לבצע ניתוח כלכלי, בהיעדר מידע מדויק שיאפשר לכמת את הערכים הרלוונטיים.
מנקודת מבט נייטרלית יותר, טוען אריאל פורת כי קיים קושי עצום בכימות והצבת ערכים בנוסחה, שכן מעבר לצורך בכימותם של ערכים מופשטים כגון אי-נוחות, הנוסחה דורשת את חישוב תוחלותיהם של כלל הנזקים העלולים להיגרם על ידי ההתנהגות יוצרת הסיכון. בעת חישוב תוחלת הנזק בנוסחה יש להגיע למעשה לסכום של מכפלות הנזקים השונים בהסתברויותיהם, כאשר נזקים אלה נוגעים לא רק לשני הצדדים אלא לציבור בכללותו.
מנקודת מבט כלכלית, לפי גישת קלברזי, במקרים מסוימים יעיל יותר להטיל את האחריות לנזק על מי שהוא השוקל הטוב ביותר – היכול לשקול כראוי כיצד להוציא הוצאות למניעת הנזק ולפעול על סמך זאת. לדוגמה, כאשר עובד רשלן גרם נזק למעביד, עדיין המעביד יהיה השוקל הטוב ביותר מבין שניהם ביחס לשינויים שיש לנקוט במקום העבודה למניעת הנזק, ולפיכך לפי קלברזי ראוי להטיל על המעביד את האחריות, על אף שלא התרשל. נוסף על כך טוען פורת כי המגרעת העיקרית בנוסחת הנד היא שאין משתמשים בה כדי לבחון את כל דרכי מניעת הנזק האפשריות אלא רק דרכים נקודתיות כאלה. שינוי היקף הפעילות יוצרת הסיכון אינו נלקח בדרך כלל בחשבון גם כאשר היה יכול להביא לצמצום יעיל של הנזק, וזאת בעיקר בגלל הקושי למדוד ולכמת את הרווח וההפסד שבפעילויות רחבות היקף. לדוגמה, התנהגותו של אדם שהיה מעורב בתאונה ברכבו לא תבחן ביחס לאפשרות שהיה בוחר לנסוע מלכתחילה ברכבת במקום ברכב, כאמצעי להקטנת הסיכון, שכן קשה מאוד להעריך כמותית את הוויתור על ההנאה שבנסיעה ברכב לטובת נסיעה ברכבת.
חקיקה
סעיף 35 לפקודת הנזיקין (נוסח חדש) תשכ"ח-1968 קובע כי סטנדרט ההתנהגות הסבירה הוא אופן ההתנהגות של 'אדם סביר ונבון' באותן נסיבות, וכי אדם שסטה מסטנדרט התנהגות זה התרשל.
הפסיקה בבית המשפט העליון
ניתוח עוולת הרשלנות תוך שימוש בשיקוליה של נוסחת הנד מתבצע הלכה למעשה בפסקי דין רבים, בין אם במפורש ובין אם במשתמע. סקירת פסקי הדין התבצעה ממספר היבטים שונים המבטאים יישומים שונים ומשמעויות שונות הניתנות לנוסחת הנד בקביעת השופט את התרשלותו של המזיק. כל היבט נסקר במספר פסקי דין המחזקים מגמות שונות הבולטות לאותו היבט.
קביעת ההתרשלות ביחס לסטנדרט אישי מקצועי
השופטת דורנר עוסקת בפסק הדין גם במטרות של קביעת סטנדרט זהירות - מחד, לשמור על גופו ושלמותו של החולה אך מאידך, רף גבוה מדי עלול גם לגרום ל"רפואה מתגוננת" ומעמסה יתר על המוסדות הרפואיים. נדמה כי במקרים של התרשלות רפואית, לאלמנט ההרתעה הקיים בניתוח הכלכלי של המשפט (ראו מבוא) חשיבות משמעותית.
ככלל, המנהג בפרקטיקות רפואיות משמש לביהמ"ש פעמים רבות כלי לתחליף של הנוסחה.
החדרת ערכים דרך הנוסחה
היבט שני הוא ביישום נוסחת הנד תוך החדרה של ערכים שונים דרך הנוסחה. בפסק דין צור נ' מדינת ישראל מדריכים יצאו עם קבוצת מטיילים לטיול במזג אוויר קשה, וגרמו נזק למטיילים. האם התרשלו? האם במקרה זה יש לקחת בחשבון ערכים כמו חינוך לאהבת הארץ בשקלול עם יתר השיקולים המשפיעים על מחירה של מניעת הנזק מלכתחילה?
בפסק דין אלטורי נ' מדינת ישראל התחשב בימ"ש בתועלת החברתית שיש בחיסון שעלת כדי לקבוע שלא הייתה התרשלות בנתינתו. אם נמנע את החיסון אנו עלולים להגיע לנזקים חמורים הרבה יותר. זוהי דוגמה לבחינת סבירות הסיכון החורגת מיחסי המזיק/ניזוק, ולוקחת בחשבון גם אינטרסים של צדדים שלישיים (נזק שגרם א' ל–ב' לצורך הצלת ג') כמו גם אינטרסים חברתיים ותועלת חברתית.
התרשלות גופים ציבוריים
היבט שלישי הוא התרשלות גופים ציבוריים ויחס בית המשפט לכך. גוף ציבורי מטבעו שונה מגוף פרטי, בין באחריותו ובין בחובתו לפרט. נראה כי לפי טענת אריאל פורת במאמרו, נסתמנה בעבר מגמה של הנמכה מסוימת של הסטנדרט ההתנהגותי של רשויות ציבור. הגבלת אחריות זו נעשתה משיקולי מדיניות שונים בהם נדון בהמשך. עם השנים מסתמנת מגמה חדשה של התרחבות האחריות של רשות ציבורית.
בפסק דין גרובנר נ' עיריית חיפה שניתן בשנת 1974, ביהמ"ש התייחס ליסוד התרשלותה של העירייה לפי נוסחת הנד, בדגש על היותה גוף ציבורי. בתוך עלות מניעת הנזק נשקל הוויתור על חלופות אחרות להשקעת כספי הציבור, ולפיכך נקבע שעלות המניעה גדולה מתוחלת הנזק. המקרה נגע בשאלת אחריותה של עיריית חיפה לתאונה שאירעה בגן ציבורי, בה נפגעה המערערת מרוכב אופניים. העירייה הציבה תמרורים האוסרים רכיבה על אופניים בגן, אולם לטענת המערערת לא יצאה בכך ידי חובתה כלפי המבקרים בגן. בית המשפט, בבואו להכריע את הדין, התייחס ליסוד התרשלותה של העירייה לפי נוסחת הנד בדגש על היותה גוף ציבורי. האם תוחלת הנזק (גודל הנזק והסתברות שיקרה) אכן יותר גדולה מעלות מניעתו? נראה כי מניעת הנזק בדמות הצבת פקח בגן תגרום לנזק ציבורי של סגירת הגן או תבוא על חשבון הצבת פקחים בגן אחר, בו מתרחשת פשיעה חמורה יותר.
הנזק של האישה הוא פיזי ומשמעותי וקיימת הסתברות גבוהה לנסיעה באופניים בפארק זה למרות האיסור. עם זאת, באיזון הכללי של האמצעים של מניעת הנזק, נבחרה התועלת החברתית, כלומר, אמצעי השילוט שננקט בפארק זה הוכרע כמספק וסביר. האמצעי לצמצום הנזק במקרה זה הוכרע בשל היות המתרשלת גוף ציבורי שכספיו הם כספי הציבור. נקבע כי לא נכון שהציבור יכסה את ההוצאות הכרוכות בנקיטת אמצעים להפיכת הפגיעה לבלתי אפשרית או לנדירה. האמצעים שננקטו או לא ננקטו על ידי הרשות נבחנים בראייה רחבה וכוללת המאזנת גם את צורכי הכלל והפרט מול המשאבים הנתונים בידי העירייה.
פסק דין מדינת ישראל נ' לוי, בשנת 1991, הראה מגמה נושנה של הגבלת אחריות רשות ציבורית במסגרת יסוד ההתרשלות. מדובר באדם שנהרג בתאונת דרכים. כשבאו התלויים בו לתבוע את חברת הביטוח של הנהג הפוגע, נתברר כי זו בהליכי פירוק. חוסר הצלחתם לקבל תגמולים מחברת הביטוח גרם להם לתבוע את מדינת ישראל בטענה שלו פסל המפקח על הביטוח את החברה או התריע על מצבה, לא היו נותרים ללא פיצוי. האם ביסוד ההחלטה הציבורית סטנדרט ראוי? את ההחלטה עצמה לא ניתן לבחון באמת מידה נזיקית שכן אין התנהגות להשוות מולה. נוסחת הנד, לדעת השופט שמגר, אינה מתאימה במקרה זה שכן זו מעבירה ביקורת על קביעת הסטנדרט ההתנהגותי עצמו (ולא על חריגה ממנו). השופט שמגר טוען כי נדרשת הכרעה בדבר ערכן היחסי של הפעולות, מדיניות אלטרנטיבית וגורמים נוספים הכרוכים בסיכון/נזק של הציבור. שיקולים מסוג זה אינם מתאימים לדיון במסגרת עוולת הרשלנות.
עם השנים הוגבה סטנדרט ההתנהגות הנדרש. לדוגמה בשנת 1994 בפסק דין חמד נ' מדינת ישראל, שעסק בילד שנפגע בראשו מכדור גומי של צה"ל בזמן התפרעויות במחנה הפליטים בג'נין. ראשית, פסק דין זה ממחיש את המגמה החדשה המרחיבה את אחריות הרשות הציבורית בהתרשלות. שנית, פסק דין זה מנתח את נוסחת הנד נקודות מבט שונות, היוצקות תכנים שונים לנוסחה. השופט ברק בוחן את סבירות ההתנהגות מנקודות מבט שונות. נקודת מבט הניזוק משקללת את חומרת הפגיעה בשלמות גופו ובהסתברות התממשותו של נזק זה ולכן יש לנקוט באמצעים רבים יותר למניעת הסכנה. מנקודת מבט המזיק, נבחן את עלות המשאבים והאמצעים הדרושים למניעת הנזק והסיכון. אם כך, ככל שההוצאות הנדרשות ממנו הן כבדות יותר, וההסתברות להתממשות הסיכון של הפגיעה בניזוק קטנה יותר, כן נדרשים ממנו אמצעים פחותים למניעת הסכנה. מנקודת מבט הציבור יבחנו, מחד, החשיבות החברתית במניעת הנזק ומאידך, מניעת הפעילות היוצרת את הסיכון. ככל שהפעילות נעדרת חשיבות חברתית, כך ננקוט באמצעים רבים יותר למונעה. ככלל, השופט ברק אינו רואה שימוש בנוסחה כפתרון כולל וכובל לבעיית הסבירות, שכן האדם אינו רק יעיל לדעתו אלא גם הגון, מוסרי וערכי. אם ניתן להשתמש באמצעים פחותים יותר למניעת הסיכון, בעיקר כאשר מדובר בפגיעה באדם, יש לעשות זאת.
באותו פסק דין רואה השופט ריבלין בנוסחת הנד מכשיר יעיל ונוח לתיאור רעיון, כזה שאינו כובל את הסבירות. הנוסחה אינה מתמטית ומאפשרת לבית המשפט להשתמש בה ככלי היגיון ולצקת בה תוכן לפי נסיבות המקרה. הערכים בנוסחא, לדידו, הם ערכים חברתיים, ובית-המשפט מקנה להם משמעות. כך ניתן לעשות איזונים שונים בין הסיכונים השונים לגורמים השונים המצויים באירוע הנתון. המושגים של עלות תועלת עשויים להתייחס לשיקולים מתחום הצדק. השופטת דורנר בפסק דין זה, סוברת כי יש להגביר את סף הסטנדרט האדם הסביר בהתאם למאפיינים הסובייקטיביים של המזיק.
מיזוג חובת הזהירות עם שיקולי התרשלות
היבט רביעי דן בהיבט השיפוטי, באופן בו בית המשפט מנתח את יסוד ההתרשלות הלכה למעשה. טענתו של אריאל פורת היא שקיים מיזוג בפסקי דין רבים בין ניתוח שיקולי ההתרשלות, הדנים בהתנהגות המזיק, לבין שיקולי חובת זהירות, הדנים בחובתו של הפרט לניזוק רק לאחר שהוכחה ההתנהגות הרשלנית מלכתחילה. פסקי הדין הבאים ממחישים את טענה זו. לדוגמה, פסק דין ועקנין נ' המועצה המקומית בית שמש, שהוא אחד מאבני הפינה לדיני הרשלנות המודרניים. פסק הדין מקפיד על חלוקה בין ההתרשלות לחובת הזהירות אך אינו מקפיד על כך כאשר הוא בא ליישם תאוריה הלכה למעשה. מדובר בתאונה שאירעה לנער כאשר קפץ לבריכת שחייה במים רדודים. מפעילת הבריכה והמועצה המקומית, שהייתה בעלי המקרקעין, נתבעו בין היתר בגין רשלנות. השיקולים שנשקלו לעניין חובת זהירות קונקרטית דומים מאוד לשיקולים שנשקלו בעניין ההתרשלות וכולם הם פחות או יותר פרמטרים של נוסחת הנד. הדיון בחובת הזהירות מחייב להניח תחילה את קוימה של התרשלות במזיק. בלעדי ההתרשלות, אין השאלה של חובת הזהירות עולה ממילא.
כך גם בפסק דין מרצלי נ' מדינת ישראל. המקרה דן בילדה שנסעה בטיולית במסגרת טיול בית הספר בו היא לומדת. כשירדה הילדה מהטיולית בדלת האחורית, נתפסה טבעתה בזיז הדלת ונעקרה אצבעה. ביהמ"ש במקרה זה מיזג לחלוטין את שאלת חובת הזהירות עם שאלת ההתרשלות. השיקולים שנשקלו לעניין חובת הזהירות הקונקרטית אינם אלא שיקולי נוסחת הנד. בשלב ניתוח חובה זו דן ביהמ"ש ביכולתן של המורות למניעת הנזק (הגדרת איסור לירידה מאחור ופיקוח, הצבת מורה באזור וכו'), וקבע כי ככל שנקיטת האמצעי למניעה קל ופשוט כך תגבר החובה לעשותו. כמו כן דן בתוחלת הנזק במסגרת ההסתברות הגדולה לירידה האסורה מן הרכב שכן התלמידים היו מצויים זמן רב בטיולית.
פסק דין סבג נ' אמסלם גם הוא אינו מקיים הפרדה ברורה בין חובת זהירות לבין ההתרשלות. יישום הנוסחה מתבצע על חובת הזהירות ויצירת הסיכון. המקרה דן בנער שנפגע בעת שגלש במגלשת מים, עקב היתקלות של נער אחר בו. נטען כי המשלח התרשל שכן בעת שגלש הנער שפגע בתובע, ישבה על ברכיו של המשלח נערה ומעייניו היו נתונים לה. בפסק הדין נקבע כי ככל שההסתברות לקרות הנזק גבוהה יותר, הנזק חמור יותר, ההוצאות למניעתו נמוכות והאינטרס החברתי במתן השירות נמוך, כך תגבר הנטייה להטיל את האחריות על המזיק. דיון זה התקיים במסגרת הדיון בחובת הזהירות, ונקבע כי עלות האמצעי למניעת הנזק נמוכה ביחס להסתברות ההתרחשות ולנזק הצפוי.
הבעייתיות הניכרת במיזוג חובת הזהירות הקונקרטית עם יסוד ההתרשלות היא בעיקר במובן המושגי, כאשר החשש הוא לאיבוד אחד ההיבטים הנבחנים על ידי יסוד ההתרשלות או על ידי חובת הזהירות עקב המיזוג. בעייתיות חמורה יותר עלולה להיגרם כתוצאה ממיזוג מלא של חובת הזהירות באופן כללי עם יסוד ההתרשלות, כפי שבא לידי ביטוי באופן חלקי בפסיקות הערכאות הנמוכות המובאות להלן. הסכנה במיזוג זה היא הרחבה של עוולת הרשלנות. זאת משום שבהפרדה בין יסוד ההתרשלות ויסוד חובת הזהירות אנו יוצרים שתי מסננות המצמצמות, כל יסוד בתחומו, את גבולות הרשלנות של המזיק. לפיכך מיזוג שתי מסננות אלו, בטווח הרחוק, עלול להביא להרחבת תחולתה של עוולת הרשלנות.
ההתנגדות לשימוש בנוסחת הנד
היבט חמישי ואחרון דן בהתנגדות הקיימת בבית המשפט לשימוש בנוסחת הנד וכן לניתוח הכלכלי של המשפט באופן כללי. בפסק דין אתא נ' שוורץ ניתן לראות התנגדות לאחת מהנחות היסוד הבסיסיות של הגישה הכלכלית למשפט – העדפת התועלת המצרפית על האינטרס של נפגע ספציפי. השופט שמגר סוקר את הניתוח הכלכלי של סיטואציה בה מפעל גורם לרעש סביבתי המפריע לדייר הדר בקרבתו. במפעל זה עובדים רבים וצו מניעה יגרום ככל הנראה לסגירתו ולהפסדי כספים למפעל ולעובדיו. עניינו של הפרט שניזוק נסוג במאזן הנוחות וכביכול ראוי כי יסתפק בפיצויים בלבד, אך לכך השופט שמגר מתנגד. במקרה זה יש גם יצירת חוסר מוטיבציה למפעל להפסיק לזהם שכן ייתכן והפיצוי הכספי נופל מהרווח הכלכלי שהמפעל עושה. כאשר הפגיעה גדולה ביהמ"ש פחות יטה ליישם את הכדאיות הכלכלית הכוללת (נזק למזיק מול נזק לניזוק) אלא יתייחס לפרט הניזוק. הגישה הכלכלית למשפט תעדיף לרוב לתת פיצויים ולא צו מניעה כי הוא בדרך כלל יהווה נזק חמור יותר למזיק. אמנם השופט שמגר מסייג עצמו כי עם צמצום הנזק (לא העלמתו) ניתן יהיה לקיים את המפעל, כלומר בפועל הוא אינו פוסל את ההתחשבות בשיקולי עלות-תועלת לחלוטין. גם בפסק דין חמד ניתן לראות התנגדות מצד הנשיא ברק לשימוש בנוסחת הנד ולשיקולי יעילות כלכליים.
פסיקת בית משפט מחוזי
מיזוג חובת זהירות עם התרשלות נפוץ גם בפסקי דין של בית המשפט המחוזי ובית משפט השלום, בהם הוכנסה נוסחת הנד כהיבט נוסף לחובת הזהירות. פסק דין שיימן נגד מדינת ישראל לדוגמה, מכניס את נוסחת הנד כהיבט נוסף לחובת הזהירות ומצטט את ועקנין כמקור. הדגש היה שככל שאמצעי מניעה קל יש חובה יותר גדולה לעשות אותו. פסק דין נוסף שניתן על ידי השופטת ברלינר כתבה " הפרתה של חובת הזהירות מהווה התרשלות". ניתן דגש נוסף חשוב בנקודה זו על כך שאת התנהגותם של המערערים יש לבחון בבחינה לראיה לעתיד "Ex-ante" ולא בבחינת חכמה שלאחר מעשה - "Ex-post". צריך להיות מִתְאָם ולו גם בהיבט הכלכלי בין הפעולה הנדרשת לבין ההסתברות להתרחשות הסיכון הפוטנציאלי.
פסק דין אחר שדן בהתרשלות גופים ציבוריים הוא פסק דין נפומניאשיץ נ' עיריית חיפה שגם הוא דן בגופים ציבוריים. שיקולי המדיניות המשפטית ייקבעו לפי נוסחת הנד. מחד, שיקולי מדיניות שבבסיסם הרתעת יתר, שיבוש פעולות המנהל, עיוות בשיקול הדעת המנהלי, עומס יתר והצפת בתי המשפט יפחיתו מאחריות גוף ציבורי. עם זאת, נוכח החשש שביהמ"ש יהפוך, באמצעות תביעת נזיקין, למעין ערכאת ערעור על האופן בו מפעילה הרשות שיקול דעתה באשר לסדר העדיפויות בהקצאת תקציבים אינו ראוי. במקרה זה, לדעת השופטת יש לשקול את הצדק המתקן ומנגנון פיזור הנזק ולאו דווקא הרתעה. עם זאת, השופטת עדיין מטילה אחריות על הגוף הציבור, כפי שנראה כמגמה כללית בביהמ"ש העליון.
פסיקת בית משפט השלום
יישומים אחדים של נוסחת הנד בפסיקת בית משפט השלום: שימוש ייחודי בנוסחה נצפה בפסק דין עיזבון המנוח מוחמד חטאב נ' חגית וייס הרץ, בו השופט מיישם את נוסחת הנד במסגרת השיקולים לגובה הפיצויים שיש לתת. זאת הוא מסיק מדברי השופט ריבלין בפס"ד חמד, שם נאמר כי ניתן להכניס ערכים דרך הנוסחה וכי השופט קובע את העלות והתועלת.
במספר פסקי דין של השופט יעקב וגנר מנותחת חובת הזהירות באמצעות שיקולי נוסחת הנד. פסק דין פינקלשטיין דורון נ' אויס שירותי חשמל ואלקטרוניקה בע"מ, מלכה יצחק נ' עמק החולה בית חינוך משותף אגודה חקלאית שיתופית בע"מ, ארמון תורס בע"מ נ' בנק אוצר החייל – בפסקי דין אלה אין הפרדה בין התרשלות לחובת הזהירות כלל. כמו כן, מנתח השופט עיקרון זה כך שככל שנשקיע יותר באמצעי מניעה וזהירות תוחלת הנזק תרד. בפסק דין אלי גואטה נ' הבה נגילה בע"מ השופטת דפנה אבניאלי מנתחת בעזרת נוסחת הנד את חובת הזהירות.
לעומת פסקי דין אלה, השופט אוקון מנתח את העוולה באופן משולש ומפריד בין חובת הזהירות לבין ההתרשלות. לדוגמה '''בפסק דין אברהם נ' א.ש.ג. נכסי מקרקעין בע"מ, בראון אלה נ' ניהול גן העיר בע"מ''' השופט אוקון מיישם את נוסחת הנד בשלב ההתרשלות או הסטייה מרמת הזהירות. השופט הופך את מבנה העוולה למשולש (ראה מבוא), שכן הוא דן בחובת זהירות מושגית ובהתרשלות ללא ציון חובת הזהירות הקונקרטית.
סקירת פסקי הדין בבתי המשפט המחוזיים והשלום ממחישה את התממשות ביקורתו של אריאל פורת על מיזוג חובת הזהירות וההתרשלות, והחשש לחלחול המיזוג מבית המשפט העליון.
משפט משווה
בחינת מושג ההתרשלות בשיטות משפט אחרות מעלה כי אין הבדלים משמעותיים מאוד בין שיטת המשפט הישראלית לשיטה האנגלו-אמריקאית, שבה נולד המושג, וכי מושג מקביל ודומה קיים גם בשיטה הקונטיננטלית. השימוש בשיקולי נוסחת הנד הוא מקובל ונפוץ בפסיקה האנגלית, ובארצות הברית הוא אף מעוגן ב- Restatemet. שיקולים אלה מוזכרים גם בספרות המשפטית הגרמנית והצרפתית. מן ההיבט ההשוואתי נראה שהמשפט הגרמני חריג מעט ביחס לשאר השיטות במידת הסובייקטיביזציה של סטנדרט הסבירות שהוא מאפשר, שכן הוא מתחשב בידע וביכולות הטיפוסיים לקבוצה (המקצועית, החברתית או קבוצת הגיל) שאליה משתייך האדם שהתנהגותו נבחנת.
במשפט העברי אין צורך להשתמש במבחן האדם הסביר שכן אדם המזיק חייב לשלם בכל מקרה של נזק, למעט אם נאנס להזיק. היסוד הנפשי של המזיק אינו משמש כפרמטר במשפט העברי ולכן במקרה של רשלנות תמיד המזיק יהיה חייב.