cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דפנה והעוגיות (אלבום)
דפנה והעוגיות הוא אלבום הבכורה של להקת דפנה והעוגיות שיצא בשנת 2006 על ידי חברת התקליטים התו השמיני בהפקת רם אוריון.
משתתפים
נגנים אורחים שהשתתפו באלבום:
סקרטין
סקרטין הוא הורמון המופרש מתאי S במעי הדק (בתריסריון) כשיש מעבר חומצה מהקיבה. ההורמון מגרה הפרשת ביקרבונט (בסיס) בלבלב, בכבד ובבלוטות ברנר שבתריסריון ובכך מווסת pH.
Simple API for XML
Simple API for XML או בקיצור SAX, ממשק תכנותי המאפשר גישה סדרתית למבנה XML כלשהו. SAX מגדיר מנגנון מונחה אירועים לקריאת נתונים ממסמך XML. ממשק תכנותי זה הוא תחליף פופולרי לממשק התכנותי Document Object Model (בקיצור DOM).
מנתח XML המממש את הממשק התכנותי של SAX, מטפל במבנה XML כזרם נתונים חד-כיווני. כלומר, לא ניתן לקרוא שוב נתונים שנקראו כבר, ללא ניתוח מחדש של המבנה. בזמן הניתוח, זרם הנתונים נקרא באופן סדרתי ובכל פעם שאלמנט XML מזוהה בזרם, מעביר המנתח את הפיקוח לשגרה, מחלקה או תוכנית שסיפק המתכנת (Callback). המנתח מעביר בנוסף גם מידע תחבירי על האלמנט, לדוגמה, אם זהו אלמנט "פותח" או "סוגר" וכדומה. עיבוד המידע הסמנטי הוא באחריות התוכנית שכתב המתכנת, שבגמר פעולתה מחזירה את הפיקוח למנתח, וחוזר חלילה עד לסוף זרם הנתונים.
סקרטין
כאשר חומצת הקיבה מגיעה לתריסריון, ההורמון מופרש, וגורם להפרשת נוזלי לבלב וביקרבונט המובילים לנטרול התוכן החומצי במעי- למעשה, מונע היווצרות של חומציות יתר. בנוסף, הסקרטין מעכב את תנועתיות המעיים.
הפרשת הסקרטין מתווכת על ידי Secretin releasing factor המיוצר במעי. לאחר שהסקרטין פועל, אנזימי לבלב גורמים להרס הפקטור המתווך כאמור, ובכך מפסיקים את הפרשת הסקרטין. הרצפטור לגסטרין משותף למשפחה של רצפטורים כגון הרצפטור לגלוקגון, קלציטונין, PTH ו-VIP.
אנשים החולים בתסמונת זולינגר אליסון סובלים מהפרשה עודפת של ההורמון גסטרין כתוצאה מגידול המפריש ביתר את ההורמון הנ"ל. על מנת לאבחון מחלה זו, בודקים את השפעתו של הסקרטין, אשר פועל באופן נורמלי להפחתת רמת הגסטרין. במחלה זו, הסקרטין אינו משפיע ורמות הגסטרין בדם יהיו גבוהות מאוד, ועל כן בדיקה זו יכולה לאבחן את קיום התסמונת.
היסטוריה
ב-1902 חקרו צמד הפיזיולוגים האנגלים ויליאם בייליס וארנסט סטרלינג כיצד מערכת העצבים מבקרת את תהליך העיכול. היה ידוע כי מיצי עיכול מופרשים בלבלב בתגובה למעבר של מזון לתריסריון. הם גילו כי תהליך זה למעשה לא מבוקר על ידי מערכת העצבים. הם קבעו כי חומר שמופרש במעי מגרה את הלבלב לאחר מעבר של החומר במחזור הדם. את קראו לחומר המופרש מן המעי סקרטין. סקרטין היה ה"שליח הכימי" הראשון שזוהה. "שליחים כימיים" מסוג זה נקראים כיום הורמונים, מונח שטבע בייליס ב-1905.
הצלב הספרדי
שמאל|ממוזער|200px|הצלב הספרדי מזהב עם יהלומים הצלב הספרדי היה עיטור גבורה ללוחמים נאצים גרמנים שלקחו חלק במלחמת האזרחים הספרדית ולחמו לצד כוחותיו הלאומנים של פרנקו.
דרגות
הצלב הספרדי הוענק בארבע דרגות, דרגת הצלב שהוענקה נקבעה לפי דרגת החייל וניסיונו בשדה הקרב, הייתה קיימת גם גרסה מיוחדת שהוענקה למשפחות הנופלים.
זהב עם יהלומים
הדרגה הגבוהה ביותר, הוענקה רק לאלה שהשיגו הישגיים גדולים בקרבות או גילו מנהיגות יוצאת דופן בשדה הקרב, רק 28 צלבים מזהב עם יהלומים הוענקו (רובם הגדול לטייסי קרב, בהם וולפרם פון ריכטהופן וורנר מלדרס).
זהב
הוענק לחיילים שהצטיינו בצורת אומץ לב או הישגים משמעותיים בשדה הקרב.
בסה"כ 1,126 צלבים מזהב הוענקו.
כסף
הוענק לחיילים שהשתתפו בקרבות מכריעים והיו בעלי ניסיון קרבי, הייתה קיימת גם גרסה של העיטור ללא חרבות שהוענקה לחיילים הלא קרביים שהצטיינו בתפקודם.
בסה"כ 8,304 צלבים מכסף הוענקו.
ברונזה
ניתן על פעולה של לחימה באויב, הייתה קיימת גם גרסה של העיטור ללא חרבות שהוענקה לחיילים הלא-קרביים בעבור שירות של שלושה חודשים.
בסה"כ 8,462 צלבים מברונזה הוענקו.
קרובי משפחה
צלב הכבוד של לגיון קונדור לקרובי משפחה היה עיטור שהוענק לשארי הבשר (הורים, אלמנות, יתומים) של החיילים מלגיון קונדור שנפלו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית.
בסה"כ 315 צלבי כבוד הוענקו.
עיצוב
העיטור מעוצב כצלב מלטזי שבמרכזו יש צלב קרס בין כל אחת מזרועות הצלב יש את סמל הלופטוואפה (כמחווה מכיוון שהלופטוואפה היווה 70% מלגיון קונדור) בגרסה ללוחמים יש שתי חרבות מוצלבות בין הצלב, בגרסה של הזהב עם היהלומים מסביב לצלב הקרס משובצים יהלומים, חלקו האחרוני של העיטור הוא חלק ומחוברת אליו סיכה המשמשת לענידת העיטור.
צלב הכבוד לקרובי משפחה הוא גרסה מוקטנת של הצלב לחיילים הלא קרביים בניגוד לשאר הדרגות הוא היה תלוי על סרט שחור עם צבעי הדגל הספרדי (אדום, צהוב, אדום) בשולי הסרט.
יזם
יזם הוא אדם היוזם, מחליט ומארגן עסק מסחרי או מיזם חדש או קיים, כדי להשיג מטרות עסקיות מסוימות. כלכלנים מסוימים סבורים שכושר היזמות וניהול הוא גורם ייצור רביעי (בצד חומרי גלם, עבודה והון). המונח הוגדר לראשונה, במשמעות השכיחה כיום, על ידי הכלכלן האירי בן המאה ה-18 רישאר קנטיון. יזמים רבים מונעים משיקולים של רווח כספי, וחלקם בעלי רעיונות חברתיים שונים. של כך למשל, ישנם גם יזמים חברתיים, שפועלים לקידום מיזמים חברתיים וסביבתיים, שמטרתם אינה לייצר רווח אלא שינוי חברתי.
גזע (עץ)
גזע העץ הוא החלק של העץ המופיע מעל לפני האדמה. הגזע הבודד (בניגוד למספר גזעים בשיחים, למשל) והרכבו הייחודי הם המאפיינים העיקריים של העצים.
יזם
יזמים עם הפרעת קשב
לאנשים עם תסמינים של הפרעת קשב ישנה נטייה גבוהה יותר לפתח גישה ושאיפה ליזמות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית. בהתאם לכך, לאנשים עם הפרעת קשב יש גם סיכוי גבוה יותר להיות יזמים. אחת הסיבות המרכזיות לנטייה זו, היא שלהפרעת קשב יש השפעה חיובית על מאפיינים יזמיים כגון: צורך בהישגיות, עצמאות ואוטונומיה, נטייה ליצירתיות, ונטייה מתונה של נטילת סיכונים.
אבומה
אַבּוֹמֶה (בצרפתית: Abomey) היא עיירה במחוז זו שבדרום בנין ולשעבר עיר הבירה של ממלכת דהומיי. בעיירה גרים 62,850 תושבים, נכון לשנת 2005.
גזע (עץ)
הגזע מקביל לגבעול אשר ניתן לראות ברוב הצמחים האחרים, אלא שבגזע העץ העצה - רשת העורקים המעבירים מים ומינרלים מהשורש אל שאר חלקי הצמח - והשיפה - הרשת המעבירה תרכובות אורגניות - התעבו והתקשו בצורה ניכרת, עד שהפכו לרקמה העצית המוכרת לנו. העצה המעובה הידועה כ"עץ" קרויה בבוטניקה "עצה שניונית"; הכוונה ב"שניונית" לרקמה צמחית הגדלה לרוחב, כלומר - מתעבה; רקמות ראשוניות צומחות לגובה. התפתחותן האבולוציונית של העצה והשיפה השניוניות היא זו שאיפשרה הופעתם של צמחים גבוהים כדוגמת העצים; רקמות אלו מבטיחות את העברת המים והמזון עד לצמרת העץ, ובעיקר מקנות לעץ את החוזק לעמוד זקוף למרות הרוח, כוח המשיכה של כדור הארץ וגורמים נוספים. העצה השניונית, כאמור, מרכיבה את החומר עץ, ואילו השיפה המשנית מהווה חלק מהקליפה (ראו בהמשך).
אבומה
בנובמבר 1892 הוצתה העיר על ידי המלך בהאנזין, שהיה המלך העצמאי האחרון של דהומיי. בהאנזין נכנע לכוחות הקולוניאליים הצרפתיים וברח צפונה. המִנהל הקולוניאלי הצרפתי שיקם את העיר וחיבר אותה לחוף באמצעות מסילת רכבת.
גזע (עץ)
מבנה הגזע
העצה והשיפה השניוניות נוצרות מרקמה של תאים עובריים הקרויה קמביום (Cambium). הקמביום יוצר טבעת בפנים הגזע ותאיו מתחלקים; תאים הנדחפים לכיוון פנים הגזע הופכים לעצה שניונית, ואילו תאים הנדחפים אל החוץ יוצרים שיפה שניונית. תאי העצה בפנים הגזע דוחפים במשך הזמן את הקמביום ואת השיפה כלפי חוץ ומגדילים את קוטרם של האחרונים; רובו של הגזע עשוי עצה שניונית. תאי העצה הפנימיים ביותר מתים ודחוסים מאוד. ברוב העצים מפסיק הקמביום להתחלק בעונת החורף; בחלק מהעצים הטרופיים נמשכת חלוקת הקמביום במשך כל השנה.
אבומה
אף שחשיבותה של העיירה פחתה כיום, היא נחשבת עדיין לאתר תיירות מבוקש במערב אפריקה.
גזע (עץ)
מבנה הגזע
השכבה החיצונית ביותר של הגזע היא האפידרמיס (Epidermis). ברוב המקרים נסדק האפידרמיס עקב התרחבות הגזע ומתקלף מעצמו. בין האפידרמיס והשיפה מצויה רקמה נוספת, הפרידרם (Periderm), אשר מתפתחת בדרך כלל במשך השנה הראשונה לחיי העץ. רוב הפרידרם מורכב מתאים מתים של שעם; תאים אלו מפרישים שעווה ההופכת את הפרידרם לבלתי-חדיר למים ולאוויר. היות שתאי הגזע זקוקים לחילוף גזים לשם קיום המטבוליזם שלהם, מתפתחים בפרידרם פתחים קטנים המכונים עדשיות, המאפשרים זרימת גזים אל השכבות הפנימיות של הגזע. לעיתים מופיעות העדשיות בצורת פסים רוחביים. עדשיות מופיעות לעיתים גם בפירות (ניתן לראותן בקליפתם של תפוחים ואגסים, למשל). הודות לשכבת השעם, המנתקת את קליפת העץ מאספקה של גזים, מזון ומים המגיעים מהשיפה ומהעצה שבפנים הגזע, מורכבת הקליפה מתאים מתים בלבד.
אבומה
בשנת 1985 הכריז ארגון אונסק"ו על הארמונות המלכותיים של אבומה כאתר מורשת עולמית.
גזע (עץ)
מבנה הגזע
קליפת הגזע מוגדרת ככלל הרקמות המצויות בצד החיצוני של הקמביום. הקליפה כוללת, לפיכך, את האפידרמיס, את הפרידרם ואת השיפה. הפרידרם מופיע בדרך כלל במספר שכבות, והאופן שבו הן מונחות האחת על השנייה קובע את המראה החיצוני של הגזע. במספר גזעים מופיעים קשקשים, באחרים טבעות, אך קליפות רוב הגזעים נראות כ"פשרה" בין הקשקשים והטבעות. שכבת הגזע הפנימית ביותר, הליבה, מורכבת מתאים גדולים המשמשים להובלה ולאחסון פחמימות, בעיקר.
שכבות הגזע
להלן סיכום של כל שכבות הגזע, מן החוץ אל הפנים:
תזמון (מסדי נתונים)
בתחום מסדי הנתונים, תזמון הוא רשימה של פעולות (לרוב כתיבה, קריאה, ביטול והתחייבות) של תנועות שונות, כאשר הסדר בין הפעולות הוא סדר בזמן.
דוגמה לתזמון:
בדוגמה זו, התזמון D מורכב מהתנועות T3, T2, T1. התזמון מתאר אלו פעולות התנועות עושות על מסד הנתונים כאשר:
כלומר התזמון מתאר את רצף הפעולות הבא: T1 קוראת וכותבת לאובייקט X, ואז T2 קוראת וכותבת לאובייקט Y, ולבסוף T3 קוראת וכותבת לאובייקט Z ואז מתבטלת. זוהי דוגמה לתזמון סדרתי כי התנועות מתבצעות אחת אחר השנייה. מקובל לסמן תזמון סדרתי זה כך: T1:T2:T3.
הצורך בתזמון
הצורך בתזמון נכון נובע ממצבים בהם מתבצעות במקביל תנועות (טרנסאקציות) על מסד נתונים. במצב כזה, היעדר תזמון ראוי עשוי להביא לתוצאות לא רצויות. נניח לדוגמה שבאתר אינטרנט מוצע למכירה מספר מוגבל של כרטיסים להופעה. בכל פעם שלקוח מבקש לקנות כרטיס, פונה המערכת למסד הנתונים, בודקת אם עדיין קיימים כרטיסים פנויים, ואם אכן קיימים כאלה - רושמת את הקנייה. נניח שהביקוש לכרטיסים גדול מאוד, ובו זמנית מוגשות בקשות קנייה רבות. אם תעבוד המערכת על בסיס "כל הקודם זוכה", ייתכן מצב בו לקוח יבקש לקנות כרטיס, המערכת תבדוק ותראה שאכן קיים הכרטיס המבוקש, אך בחלון הזמן שבין הקריאה לכתיבה - הכרטיס יירכש על ידי לקוח אחר. שני לקוחות יירכשו את אותו הכרטיס - מצב בלתי רצוי בעליל.
תזמון זה (בצורה מופשטת, בה בקשה אחת מסומנת על ידי T1, הבקשה האחרת על ידי T2, ופעולות הקריאה והכתיבה כפי שצוינו לעיל) עשוי להיראות כך:
תזמון סדרתי (בר-סידור)
תזמון הוא סדרתי אם התנועות בו מתבצעות אחת אחרי השנייה, כמו התזמון D הנראה למעלה.
תזמון שווה-סדרתי (בר-סידור)
תזמון הוא שווה-סדרתי אם הוא שקול לתזמון סדרתי.
בתזמון E, סדר הפעולות שונה מתזמון D, אך הם שקולים כיוון ששניהם ישאירו את מסד הנתונים באותו מצב בסוף פעולתם.
תזמון מאפשר התאוששות
תזמון מאפשר התאוששות אם תנועותיו מתחייבות רק לאחר שכל התנועות שאת השינויים שהם קראו התחייבו.
שני התזמונים מאפשרים התאוששות. F מאפשר התאוששות כיוון ש-T1 מתחייבת לפני T2, מה שהופך את הקריאה של T2 נכונה. ורק אז T2 מתחייבת. ב-F2, אם T1 מתבטלת, אז T2 חייבת להתבטל גם כיוון שהקריאה של A לא נכונה. בשני המקרים משאירים את מסד הנתונים במצב עקבי.
תזמון לא מאפשר התאוששות
אם תנועה T1 מתבטלת, ותנועה T2 מתחייבת, אך T2 סמכה על T1 אז מדובר בתזמון שלא מאפשר התאוששות.
תזמון המונע גלגול לאחור בשרשרת
תזמון שבו אם תנועה מתבטלת לא צריך לבטל תנועות אחרות הוא תזמון המונע גלגול לאחור בשרשרת. תזמונים מסוג זה הם תמיד ניתנים להתאוששות.
בדוגמה לעיל, אף על פי שF2 הוא תזמון מאפשר התאוששות, הוא לא מונע גלגול לאחור בשרשרת.
לעומת זאת, F3 הוא תזמון המונע גלגול לאחור בשרשרת.
קונפליקטים
שתי פעולות או יותר נמצאות בקונפליקט אם:
לדוגמה: בסדרת הפעולות הבאה יש קונפליקט:
ובאלה אין:
שקילות בקונפליקט
שני תזמונים נקראים שקולים בקונפליקט אם מתקיימים התנאים הבאים:
תזמון שווה סדרתי בקונפליקט
תזמון נקרא שווה סדרתי בקונפליקט אם הוא שקול בקונפליקט לתזמון סדרתי.
התזמון G שווה סדרתי בקונפליקט, כיוון שהוא שקול בקונפליקט ל-T1:T2
שקילות במבט
שני תזמונים S1 ו-S2 נקראים שקולים במבט אם התנאים הבאים מתקיימים:
תזמון שווה סדרתי במבט
תזמון נקרא שווה סדרתי במבט אם הוא שקול במבט לתזמון סדרתי.
מן ההגדרה ניתן להוכיח בקלות שכל תזמון שווה סדרתי בקונפליקט הוא שווה סדרתי במבט. עם זאת, ההפך אינו תמיד נכון.
התזמון G בדוגמה הקודמת הוא שווה סדרתי במבט וגם שווה סדרתי בקונפליקט. עם זאת, קיימים תזמונים שווה סדרתיים במבט שאינם שווה סדרתיים בקונפליקט, בתזמונים אלה יש תנועות המבצעות כתיבה עיוורת, דהיינו - כתיבה לאובייקט מבלי לקרוא אותו קודם.
התזמון H הוא שווה סדרתי במבט אך לא שווה סדרתי בקונפליקט.
מאחר שהבדיקה האם תזמון הוא שווה סדרתי במבט היא NP-שלמה, שווה סדרתיות במבט אין כמעט שימושים מעשיים.
יוסף תבורי
יוסף תבורי (נולד ב-1942) הוא רב וחוקר ספרות תלמודית.
ביוגרפיה
נולד באטלנטה בארצות הברית, גדל מספר שנים בבולטימור ולאחר מכן בניו יורק. סיים לימודים תיכונים בישיבת נר ישראל בבולטימור. לאחר מכן למד שנה בישראל, שנה בישיבת חיים ברלין בארצות הברית, כשמקביל היה ראש סניף בבני עקיבא ולאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה ולאחר מכן, כחבר קיבוץ עין צורים, בישיבת מרכז הרב. בעל שלשה תארים מטעם המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, בתפקידו האחרון עמד בראש מחלקה זו.
מחקריו נערכו במגוון תחומים, בהם: תבורי נודע גם במפתחות המאמרים שערך בתחומי מחקרו (רשימת מאמרים בענייני תפילה ומועדים, הוצאת בית הספרים הלאומי, תשנ"ג).
תבורי שימש ברבנות במקביל לעבודתו המחקרית הפעילה. בשנת 1984 נתמנה לרבו של קיבוץ בארות יצחק. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 שימש כרב קהילה בשכונת 'הר נוף' בירושלים.
חניף
חניף (בערבית: حنيف, רבים: حنفاء, חֻנַפָאאְ') הוא מונח ערבי המתייחס למונותאיסט מן התקופה הקדם-אסלאמית שאינו יהודי או נוצרי.
אטימולוגיה
השורש הערבי חנ"ף מציין "נטייה", ובפרט "נטייה למצב הנכון". לפיכך "חניף" הוא מי שנטה מן הדת הקיימת אל הדת הנכונה – המונותאיסטית.
בקוראן
המילה חניף נזכרת בקוראן 12 פעמים, 8 מתוכן ביחס לאברהם. כך, למשל, בסורה 3, סורת אל עִמְראן / איה (פסוק) 95: "אמור, אמת אמר אלוהים, לכן לכו בעקבות דת אברהם אשר נהג כחניף ולא היה בין עובדי האלילים". על סמך פסוק זה ואחרים התקבעה דמותו של אברהם כמודל המונותאיסטי האולטימטיבי. במסורת המוסלמית "דת אברהם" (בערבית: ملة إبراهيم) מכונה לעיתים "חניפיה". ההבדל בין חניף לבין יהודים ונוצרים משתקף בסורה 3, סורת אל עִמְראן / איה (פסוק) 67: "אברהם לא היה יהודי ולא נוצרי, אלא היה חניף מוסלמי, ולא היה בין עובדי האלילים". המילה "מוסלמי" בפסוק זה (مسلم), פירושה מי שמתמסר לעבודת האל לבדו, ולא בהכרח מי שמשתייך לדת האסלאם של מוחמד, שטרם הופיעה בזמנו של אברהם.
הקוראן מפציר במוחמד לנהוג כחניף, שכן זוהי הצורה הטבעית (בערבית: فطرة, בתעתיק מדויק: פִטְרה) בה ברא אלוהים את האדם (סורה 30, סורת א-רוּם / איה 30). גם שאר בני האדם נקראים לנהוג כחניפים (סורה 22, סורת אל-חג' / איה 31; סורה 98, אלבינה / איה 5).
במסורת המוסלמית
המילה "חניף" משמשת לעיתים כמקבילה למילה "מסלם" (مسلم, כלומר: "מוסלמי"), והצורה "חניפיה" כמתייחסת לדת האסלאם. משמעויות אלה צמחו על רקע התפיסה שהאסלאם הוא המשכה האמיתי של הדת המונותאיסטית הטהורה של אברהם.
מלקולם סרג'נט
סר (הרולד) מלקולם (ואטס) סרג'נט (באנגלית: Harold Malcolm Watts Sargent; 29 באפריל 1895 - 3 באוקטובר 1967) היה מנצח, נגן עוגב ומלחין בריטי.
חייו
סרג'נט נולד באשפורד שבקנט. הוא עבד תחילה כנגן עוגב, לפני שהופיע לראשונה כמנצח בקונצרט חופשי (promenade) בקווינס הול בלונדון, בשנת 1921, שם ניצח על יצירה משלו, "התרשמות ביום סוער" (זמן קצר אחר כך ויתר כליל על הלחנה). בשלב מוקדם בקריירה שלו עבד בלהקת D'Oyly Carte Opera ועם "באלט רוס" של סרגיי דיאגילב, בין השנים 1927 ל-1930. בשנת 1928 התמנה למנצח "האגודה הכוראלית המלכותית", משרה שבה החזיק עד מותו. הוא היה מנצח ראשי של קונצרטי "הפרומס" משנת 1948 עד 1966 ושל תזמורת רשות השידור הבריטית (ה-BBC) משנת 1950 עד 1957. לאחר שקיבל תואר אבירות בשנת 1947, הרבה לנצח בארצות דוברות אנגלית.
סרג'נט שלח ידו ברפרטואר מוזיקלי רחב-היקף (וחלק גדול ממנו הנציח בהקלטות), אבל נודע בעיקר ביצירות מקהלתיות. כמי שעודד מעל לכל ביצועי מוזיקה בריטית, ניצח על ביצועי הבכורה של "משתה בלשאצר" של ויליאם וולטון בשנת 1931 ועל האופרה שלו "טרואילוס וקרסידה" בשנת 1954. הוא עשה לו שם כמי שקירב את המוזיקה הקלאסית לקהל הרחב, ובתור שכזה ניצח על קונצרטים רבים לתלמידי בית ספר.
סרג'נט חי ופעל במשך תקופה מסוימת בסטאמפורד, לינקולנשייר, ובית ספר יסודי נקרא שם על שמו. מלקולם סרג'נט נודע בהקפדה יתרה על לבושו, ובין השאר התנאה תמיד בפרח ציפורן לבן בדש בגדו. פרח זה הוא כיום סמלו של בית הספר.
סרג'נט ניצח על התזמורת הפילהרמונית הא"י לפני קום המדינה. יש הטוענים כי הוא זה אשר עיבד/תיזמר את התקווה כבר בשנת 1937
ג'ו פייגן
ג'ו פייגן (באנגלית: Joe Fagan; 12 במרץ 1921 – 30 ביוני 2001) היה מאמן כדורגל אנגלי הידוע בעיקר בשל תפקידו כמאמן ליברפול מ-1983 עד 1985. בתקופת כהונתו זכה המועדון בגביע האלופות הרביעי שלו. פייגן נפטר בשנת 2001 לאחר מחלה ארוכה, בגיל 80.
קריירת אימון
פייגן החל את קריירת האימון שלו במועדון הכדורגל נלסון בליגת מחוז לנקשייר בתפקיד שחקן-מאמן, שם הוליך את המועדון לשתי אליפויות בשנים 1950 ו-1952. פייגן המשיך לתפקיד עוזר המאמן ברוצ'דייל ב-1954 ולאחר מכן הצטרף לצוות האימון בליברפול בשנת 1958. כאשר פרש ביל שאנקלי מאימון המועדון ב-1974, מונה עוזרו בוב פייזלי להחליפו ופייגן קודם לתפקיד עוזר המאמן. באופן דומה הפך פייגן למאמן הראשי לאחר פרישתו של פייזלי ב-1983.
פייגן זכור במיוחד בשל החתמתו של הקשר הדני יאן מולבי שהפך לשחקן מפתח בליברפול, וכן בהיותו למאמן הראשון שזכה בטרבל עם מועדון אנגלי. המאמנים היחידים שעשו זאת אחריו הם אלכס פרגוסון וז'ראר הוייה. חוזהו הראשוני של פייגן היה למשך שנתיים, עד תום עונת 1984/1985, ונראה בלתי סביר שיאריך את חוזהו, בשל היותו בן 64 בתום החוזה. לאחר גמר גביע אירופה לאלופות 1985 ואירועי אסון הייזל פורסמה החלטתו של פייגן לפרוש מתפקידו, החלטה שעליה הודיע למועצת המנהלים של המועדון עוד בטרם האסון. במקומו מונה לתפקיד המאמן חלוץ הקבוצה קני דלגליש.
אוסקר טנר
אוסקר טנר (בגרמנית: Oscar Tenner; 5 באפריל 1880 – 24 בדצמבר 1948) היה שחמטאי יהודי-גרמני-אמריקאי.
קריירה
בתחילת הקריירה השחמטאית שיחק טנר במספר תחרויות בגרמניה. הוא ניצח במוקדמות והגיע למקום הרביעי בתחרות המבורג 1910, הגיע שביעי בתחרות ברלין 1911 (קארל אהוס ניצח), חלק מקום 9-10 בתחרות ורוצלב 1912 (ברנהרד גרגורי ניצח), חלק מקום שלישי בתחרות יונגבונצלאו בשנת 1913 (קארל הרומאדקה ניצח) וחלק מקום 2-3 עם איליה רבינוביץ, אחרי המנצח הלגואה בתחרות מאנהיים 1914. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק טנר מקום 6-7 בתחרות ברלין 1922 (ניצח: פרידריך זמיש) ולאחר מכן היגר לארצות הברית. שם שיחק פעמים רבות בתחרויות מועדון מנהטן ובתחרויות אחרות בניו-יורק. טנר חלק מקום 4-5 בתחרות בשנת 1922 (ניצח: מוריס שפירו), הגיע למקום החמישי בתחרות בשנת 1923 שבה ניצח אוסקר חאייס. טנר חלק מקום 7-8 בתחרות הופאטקונג בשנת 1923 (הקונגרס האמריקאי התשיעי, ניצחו אברהם קופצ'יק ופרנק מרשל . טנר הגיע שני, אחרי חוסה ראול קפבלנקה וחלק מקום חמישי בתחרות בשנת 1924 בה ניצח אברהם קופצ'יק. בשנת 1925 חלק מקום 6-8 בתחרות בה ניצח אברהם קופצ'יק, בשנת 1926 הגיע למקום העשירי בתחרות בה ניצח גזה מארוצי וחלק מקום 8-9 בתחרות בשנת 1928 בה ניצח אלכסנדר קויץ', באותה שנה הגיע למקום השמיני בתחרות חוף בריידלי (ניצח: אברהם קופצ'יק).
לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף טנר באליפות הפתוחה של ארצות הברית בשנת 1948 שם הגיע למקום ה-41, זאת בהיותו בן 68. בתחרות ניצח אדמס ויוור.
הנדסה קרמית
הנדסה קרמית (מלשון קרמיקה) היא המדע והטכנולוגיה של יצירת אובייקטים מחומרים אי-אורגנים שאינם מתכתיים על ידי פעולות חימום.
יישומי התחום הם רבים וכוללים טכנולוגיות בהנדסת חשמל, הנדסת חומרים, הנדסה כימית, הנדסת מכונות, כרייה, הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסת חלל, רפואה, זיקוק, הנדסת מזון, אלקטרוניקה ועוד. מאחר שקרמיקה היא עמידה בפני חום, היא מהווה תחליף טוב ליישומים בהם מתכת ו פולימרים אינם מתאימים.
חוזק של קרמיקה
החוזק של חומרים תלוי במבנה המולקולרי שלו, או מיקרו-מבנה אותו התהליכים ההנדסיים משנים.
אלכסנדר גומלסקי
אלכסנדר גומלסקי (18 בינואר 1928 - 16 באוגוסט 2005; רוסית: Гомельский, Александр Яковлевич) היה מאמן כדורסל עבר יהודי-סובייטי, שנחשב לאחד מגדולי המאמנים באירופה ולגדול מאמני ברית המועצות.
קורות חיים
גומלסקי נולד למשפחה יהודית-רוסית בקרונשטאדט שליד לנינגרד. בשנות ה-50 זכה עם א.ס.ק. ריגה 3 אליפויות של הליגה הסובייטית ובשלושה גביעי אירופה רצופים, משנת 1958 ועד 1960.
גומלסקי אימן את נבחרת הכדורסל של ברית המועצות במשך כמעט 19 שנה. בשנת 1972, בעת שאימן את נבחרת ברית המועצות לקראת אולימפיאדת מינכן, החרים הק.ג.ב. את הדרכון של גומלסקי מפני שחשד שיערוק לישראל, עקב מוצאו היהודי. בסופו של דבר, הוביל גומלסקי את נבחרתו לשבעה תוארי אליפות אירופה, לשתי זכיות באליפות עולם בכדורסל ולמדליית זהב באולימפיאדת סיאול (1988).
בנוסף אימן גומלסקי בספרד, בצרפת ובארצות הברית. באחרית ימיו התמנה לנשיא צסק"א מוסקבה.
גומלסקי זכה לכבוד גדול בברית המועצות למרות מוצאו היהודי, הוא אף זכה לכמה כינויים ("פאפא" בברית המועצות, וגם "הפטריארך של הכדורסל" ו - "השועל הכסוף" במערב).
המפגש הראשון של גומלסקי עם קבוצה ישראלית היה בשנת 1960 עת אימן את ריגה, מול קבוצת הפועל תל אביב במסגרת רבע גמר גביע אירופה. ריגה, שהייתה האלופה המכהנת, הדיחה את הפועל והמשיכה עד לגמר, בו הפסידה לצסק"א מוסקבה. בהמשך, נפגש גומלסקי בוירטון שבבלגיה במשחק של צסק"א נגד מכבי תל אביב במסגרת בית חצי הגמר של גביע אירופה. האווירה סביב המשחק הייתה מאוד טעונה רגשית וכוחות הביטחון הסובייטים ניסו ככל האפשר למנוע מגע בין השחקנים של מכבי לשחקנים של צסק"א אולם למרות הכול מגעים חשאיים היו לפני המשחק. לאחר ניצחונה של מכבי בגמר גביע אירופה אמר על כך "קבוצה מאסיה עם שחקנים מאמריקה לקחה את גביע אירופה".
ב-1988 באולימפיאדת סיאול ניצחה הנבחרת הרוסית את נבחרת ארצות הברית שעדיין הייתה מורכבת מכוכבי מכללות בלבד, גומלסקי ניבא שמעכשיו ארצות הברית תתחיל לשלוח נבחרות שיורכבו משחקני NBA, ושנבחרות אחרות יוכלו לנצח את הנבחרות האמריקאיות אולם זה יהיה תהליך שייארך 10 שנים.
נבואה זו הגשימה את עצמה בדיוק 10 שנים לאחר הופעתם הראשונה של שחקני NBA באולימפיאדת ברצלונה באליפות העולם 2002 בה נבחרת האמריקאית שהורכבה משחקני NBA בטורניר שנערך על אדמתה שלה הפסידה לראשונה לנבחרות ארגנטינה, יוגוסלביה וספרד, ואת הטורניר היא סיימה במקום השישי בלבד.
גומלסקי זכה לכבוד רב לא רק ברוסיה אלא בכל העולם. ב-1981 הונצח ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט המציינת הישגים יוצאי דופן של ספורטאים יהודים. ב-1995 הוכנס שמו של גומלסקי להיכל התהילה של הכדורסל, וב-2007 להיכל התהילה של פיב"א. ב-1998 הוא קיבל מחואן אנטוניו סמראנש (נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי) מדליה על ההישגים והתרומה שלו לספורט בכלל ולתנועה האולימפית בפרט.
ב-2005 נפטר גומלסקי ממחלת הסרטן. בנו ולדימיר גומלסקי הוא פרשן כדורסל בתקשורת הרוסית.
מייק הלמס
מייק הלמס (באנגלית: Mike Helms; נולד ב-29 בדצמבר 1982 בדטרויט, מישיגן) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. גובהו 1.84 מטר.
שיקישימה
שיקישמה (ביפנית: 敷島; מילולית: שמה הפואטי העתיק של יפן) הייתה אוניית מערכה מסוג פרה-דרדנוט מאוניות המערכה מסדרת שיקישימה, ששירתה בצי הקיסרי היפני. יחד עם אוניות המערכה הנוספות פוג'י, יאשימה, הצוסה, הסאי ומיקאסה היוו אוניות אלה את עמוד התווך של הצי היפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904-1905.
מייק הלמס
קריירה
הלמס שיחק באוניברסיטת אוקלנד במשך שלוש שנים, ובשלושתם נבחר לחמישיית העונה של מחוז MCC ואף נבחר לשחקן העונה המחוזי בשנת 2003, כשהוא קולע 27 נקודות למשחק ומדורג במקום השלישי בדירוג קלעי ליגת ה-NCAA.
שיקישימה
היסטוריה
השיקישמה תוכננה על ידי פיליפ וואטס והייתה למעשה שיפור של גרסת אניית הצי הבריטי מסוג מג'סטיק הן בשריון והן בחימוש.
השיקישימה השתתפה בקרב צושימה וספגה 10 פגיעות שגרמו לאבדן חיי 13 אנשי צוות. לאחר מלחמת רוסיה–יפן השיקישימה הוצבה מחוץ לססבו שם תפקדה בסיורי חופי ים סין המזרחי. בשנת 1916 אירע על סיפונה פיצוץ, ופיצוץ נוסף שנה מאוחר יותר.
עם פיתוחן של אוניות מערכה מסוג דרדנוט הפכה השיקישימה להיות מיושנת. בשנת 1920 שימשה השיקשימה ככוח עזר, שעזר לחפות על נחיתת הכוחות היפנים ברוסיה, לאחר סכסוך נוסף בין השתיים בסיביר.
לאחר שחודשה ושופצה בשנת 1921 חזרה השיקשימה לשירות בהגנת החופים כאוניה מן שורה הראשונה. בסוף אותה שנה היא הועברה לשרת כספינת אימונים. בשנת 1923 בעקבות החתימה על אמנת וושינגטון, פורקה האונייה מנישקה ושימשה כבית ספר לאנשי צוות הצוללות. בשנת 1926 נמחקה מרשימת אוניות הצי היפני, אולם נשארה לעגון בססבו שם עדיין השתמשו בה למגורים וכמרכז למידה.
השיקישימה שרדה את הפצצות צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בה הייתה נייחת. בשנת 1948 היא פורקה לגרוטאות.
מייק הלמס
קריירה
בעונת שיחק הלמס במועדון האוסטרלי האנטר פיירטס, במדיה סיים את העונה במקום השני ברשימת הקלעים עם 22.1 נקודות בממוצע למשחק, אך בעקבות בעיות כלכליות בקבוצה עבר לסינגפור סלינגרס מאותה הליגה.
בעונת שב הלמס לסינגפור סלינגרס, במדיה קלע 20.6 נקודות ומסר 1.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בנובמבר 2008 חתם הלמס בקבוצת עירוני רמת גן מליגת העל הישראלית, במדיה שיחק 20 משחקים וסיים את העונה הסדירה עם 12 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים בכ-25 דקות בממוצע למשחק, כשבמשחק השיא שלו נגד הפועל ירושלים קלע 35 נקודות.
בשנת 2010 חתם הלמס בקבוצה מהליגה הניו זילנדית, Southland Sharks.
בעונת 2011/2012 שיחק בקנדה ונבחר כבחירה החמישית בדראפט הליגה הקנדית על ידי סיינט ג'ון מיל ראטס, אך הועבר בטרייד במהלך העונה לקבוצת הוינדסור אקספרס בה שיחק את עונת 2012/2013 עם ממוצעי 17 נקודות למשחק בטרם פרש.
אצטדיון המכביה
אצטדיון המכביה היה אחד מאצטדיוני הספורט הראשונים שנבנו בארץ ישראל בעת החדשה. הוא שכן בשטח מגרשי התערוכה הישנים בתל אביב, סמוך לשפך הירקון בגדה הדרומית של הנחל.
היסטוריה
האצטדיון נבנה לקראת משחקי המכביה הראשונה שנערכו במרץ 1932 עלות ההקמה הייתה 3,000 לירות (15,000 דולר) סכום עתק באותם הימים. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך, על שטח חולי שמסרה ממשלת המנדט (ויועד כבר בתוכנית גדס לשמש למתקני ספורט). בניית האצטדיון החלה באיחור רב, ולכן הוא נבנה בחופזה, בתוך עשרה ימים. בנייתו הסתיימה ביום פתיחת התחרויות, 28 במרץ 1932.
האצטדיון הכיל כ-5,000 מקומות ישיבה (בטריבונות עץ) וכ-15,000 מקומות עמידה. לקראת פתיחת משחקי המכביה נסלל המשך רחוב בן יהודה שקישר בין השטח הבנוי של תל אביב לאצטדיון. סמוך לאצטדיון נבנו מתקני ספורט נוספים. לקראת המכביה השנייה, שנערכה בשנת 1935 הורחב האצטדיון, נבנו מתקני שירות, והוגדל מספר מקומות הישיבה. לקראת פתיחת משחקי המכביה השלישית ב-1950, הוחלט שלא להמשיך ולשחק באצטדיון הקטן אלא לבנות אצטדיון חדיש (לתקופתו) וגדול ברמת גן, שיוכל להכיל עשרות אלפי צופים. משחקי המכביה השלישית כולל טקסי הפתיחה והסיום התקיימו באצטדיון רמת גן אך תחרויות האתלטיקה של המכביה המשיכו להתקיים באצטדיון עד המכביה השביעית. באוגוסט 1958 העבירה תנועת מכבי העולמית את האצטדיון לרשות קבוצת מכבי תל אביב והוא שימש כמגרשה הביתי עד שעברה הקבוצה לאצטדיון בלומפילד, ולאחר מכן לאצטדיון רמת גן. החל משנת 1969 לא שימש האצטדיון למשחקי הקבוצה הבוגרת, אלא רק כמגרש אימונים.
אצטדיון המכביה המשיך לשמש כמגרש למחלקת הנוער של מכבי תל אביב עד שנבנה למחלקת הנוער מגרש האימונים בקריית שלום. האצטדיון נהרס באפריל 2012, כחלק מתוכניות הפיתוח של עיריית תל אביב-יפו לקו החוף, נמל תל אביב, מתחם הירידים הישן וגדות הירקון. על שטחו הוקם גן שעשועים לילדים וחניון.
נוראדרנלין
נוראדרנלין (Noradrenaline - NA), קרוי גם נוראפינפרין, (Norepinephrine - NE) הוא מוליך עצבי מעורר ממחלקת המונואמינים ומשתייך למשפחת הקטכולאמינים, הפועל גם כהורמון אשר מיוצר בעיקר בתאי עצב בגזע המוח ומופרש בכמה מקומות בגוף ובעיקר מתאי עצב במוח, מליבת יותרת הכליה, מהעצבים הסימפתטיים של מערכת העצבים האוטונומית ועוד. קולטניו רגישים גם לנגזרתו הכימית אדרנלין.
גורמים המשפיעים על הפרשתו והשפעתו של נוראדרנלין
נוראדרנלין מופרש בעיקר בעת מצבי דחק או מאמץ ולשם יצירת פעילויות חיוניות של הגוף, כגון חילוף חומרים שבין שומן לגליקוגן ולהפך, כדי להגביר את פעילות הלב לשם הזנה מוגברת של השרירים ועוד. בהתאם לכך, הפרשתו פוחתת במצבים של שינה, רוגע ודיכאון, ועולה בעת התעוררות תוך הגברת קצב הלב ולחץ הדם. השפעתו מגבירה את העירנות והעוררות, ומחזקת יצירה ושחזור של זיכרון, ואת הקשב והריכוז.
קוקאין, אופייטים ואמפטמינים מגבירים את השפעתו של הנוראדרנלין על ידי האטת הספיגה החוזרת שלו. כתוצאה מכך תאי העצב הבתר-סינפטיים מופעלים למשך זמן ארוך יותר, דבר היוצר השפעות פסיכולוגיות. ליתיום לעומת זאת מזרז את הספיגה החוזרת של נוראדרנלין, וכך גורם לירידה במצב הרוח ולדיכאון. כל סם שגורם לרמת הנוראדרנלין בסינפסות שבמוח לעלות או לרדת, יגרום במקביל לעלייה או ירידה (בהתאמה) של מצב הרוח של הצרכן. אולם בטווח הארוך, סם שגורם לרמת הנוראדרנלין לעלות יגרום לירידה במצב הרוח של הצרכן, משום שמערכת הוויסות במוח מאוד רגישה.
השפעות הנוראדרנלין
קליפת המוח הקדם-מצחית מתפקדת באופן מיטבי כאשר כמות הנוראדרנלין מיטביות. אופן ההשפעה של נוראדרנלין לתפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית אינו ליניארי אלא בעל צורה של U הפוכה, כך שעודף או חוסר של נוראדרנלין יכולים להוביל לפגיעה משמעותית בתפקוד שלה. נוראדרנלין מחזק את הקישוריות ברשתות העצביות של קליפת המוח הקדם-מצחית ושומר על דפוסים עקביים של הדחפים העצביים במהלך פעולות המערבות את זיכרון העבודה, באמצעות גירוי של קולטני בממברנה הבתר-סינפתית של תאי עצב קדם מצחיים.
בהתאם לכך, נוראדרנלין מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה, המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
רמות נמוכות של נוראדרנלין המאפיינות מצבי רוגע מקושרות ליצירתיות, בעוד שרמות גבוהות של נוראדרנלין המאפיינות מצבי מתח מקושרות לירידה ביצירתיות. זהו אחד הביטויים ליחסי גומלין בין רגש וקוגניציה.
גשר קארל
גשר קארל (בצ'כית: Karlův most) הוא גשר היסטורי מפורסם החוצה את נהר הוולטאבה בפראג, בירת צ'כיה. שליט האימפריה הרומית הקדושה, קארל הרביעי, בנה את הגשר ומכאן שמו.
מידות הגשר
אורכו של הגשר 515 מטרים בין שני מגדליו ורוחבו 9 מטרים וחצי - רוחב המספיק למעבר של 4 כרכרות רתומות לסוסים. נהר הוולטאבה הוא נהר רדוד יחסית, ועל כן הגשר אינו גבוה.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-12 החלה העיר פראג לגדול ובמהרה היה צורך בבניית גשר שיחבר בין חלקה העתיק של העיר לחלק החדש יותר. בתחילה היה זה גשר צר וצנוע בשם גשר יהודית שנבנה ב-1170 ונקרא על שמה של יהודית, אשת המלך ולאדיסלאב הראשון. בשנת 1342 עלה נהר הוולטאבה על גדותיו והציף את הגשר הישן. אסטרולוגים ונומרולוגים מלכותיים הציעו את ה-9 ביולי 1357 בשעה 5:31 בבוקר כזמן המתאים להנחת אבן היסוד, וכך היה. הפלינדרום 135797531 מונצח במגדל הגשר העתיק. המלך קארל הרביעי הניח את אבן הפינה בעצמו, ואז החלו עבודות הבנייה. מי שניהל את עבודות הבנייה היה האדריכל הצ'כי פטר פארלר. בניית הגשר הסתיימה בתחילת המאה ה-15.
עד המאה ה-19, היה הגשר אמצעי המעבר היחיד שחיבר בין שתי גדותיו של הנהר, מהעיר העתיקה ל"רובע הקטן" (Malá strana). האגרה ששולמה על המעבר בגשר הייתה ממקורות ההכנסה החשובים של עיריית פראג.
גשר קארל כיום
כיום מהווה גשר קארל מוקד משיכה לכ-18 מיליון התיירים הפוקדים את העיר פראג מדי שנה. הגשר סגור לכלי רכב. לאורך הגשר נמצאים 30 העתקים של פסלי שליטים וקדושים נוצריים (הפסלים המקוריים נמצאים במוזיאון הלאומי של פראג).
אחד הפסלים הבולטים הוא של זה של ישו הצלוב, ועל הפסל כתובת בעברית באותיות זהב: "קדוש קדוש קדוש יהוה צבאות". כיתוב זה נוסף בשנת 1696 כעונש ליהודי מפראג, שהורשע בביזוי צלב, כיוון שלא הסיר את כובעו בעוברו לפניו, או כעונש על הקהילה היהודית שאחד מבניה רקק לצד הפסל. היהודי הרוקק, על פי האגדה, הומת בעינויים. בחודש ינואר 2007 הושחת הפסל והמילים העבריות נעקרו ולאחר מכן הוא שוקם.
אמנים רבים - בעיקר ציירים ומוזיקאים - מגיעים מדי יום לגשר, וכן רוכלים המגיעים למכור את מרכולתם.
הגשר הוא נקודת תצפית מרהיבה על העיר ביום ובלילה, וניתן לראות אבני דרך רבות: מצודת פראג, קתדרלת ויטוס הקדוש, גבעת פטז'ין, מגדל רוזלדנה, שהוא העתק של מגדל אייפל הפאריזאי ועוד.
נבחרת גביע דייוויס של רוסיה
נבחרת גביע דייוויס של רוסיה משחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי.
זכתה שלוש פעמים בטורניר (2006, 2002, 2021) והגיעה לגמר שלוש פעמים נוספות (1994, 1995, 2007). כיום, נבחרת רוסיה ידועה כמעצמת טניס עולמית, לנבחרת 6 שחקני טופ 100 של דירוג ה-ATP העולמי. רוסיה משחקת בצבעים אדום וכתום.
נכון ל-1 בפברואר 2022 נבחרת רוסיה מושעת מגביע דייוויס בגלל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
היסטוריה
ברית המועצות שיחקה בגביע דייוויס משנת 1962 ונבחרת רוסיה נחשבת ליורשת שלה. רוסיה שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 136 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה ב-86. אלכסנדר מטרוולי ששיחק עבור ברית המועצות הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 38 בסך הכל, וכן שיאן הניצחונות במשחקים, 23 במספרם.
הנבחרת זכתה בגביע דייוויס פעמיים (בשנים 2002 וב-2006, נגד צרפת וארגנטינה, בהתאמה). בשנים 1994, 1995 וב-2007 העפילה לגמר - נגד שוודיה וארצות הברית פעמיים, אך הפסידה.
בשנים 2000, 2001, 2002, 2008 העפילה לגמר טורניר World Team Cup של התאחדות הטניסאים המקצוענים.
בחודש פברואר 2009 לאחר סיום משחקי שמינית גמר גביע דייוויס נקבע שנבחרת רוסיה (שהייתה מדורגת במקום הראשון בעולם) תשחק מול נבחרת גביע דייוויס של ישראל. ישראל ניצחה במפתיע את רוסיה 1–4 במשחק שהתקיים בנוקיה ארנה בתל אביב ועלתה לחצי גמר הגביע. בשנת 2012 נשרה רוסיה לבית 1 והיא חזרה לבית העליון בשנת 2016 אחרי ניצחונות על שוודיה וקזחסטן.
בנובמבר 2019 הנבחרת העפילה לחצי גמר גביע דייוויס אחרי שגברה על נבחרות חזקות כמו קרואטיה (שבשורותיה שיחק בורנה צ'וריץ'), ספרד (שבשורותיה שיחק רפאל נדאל), סרביה (שבשורותיה שיחק הטניסאי העולמי נובאק ג'וקוביץ'). בחצי הגמר נבלמה על ידי קנדה, כשבשורותיה משחק דניס שפובלוב.
בינואר 2020 הנבחרת העפילה לחצי גמר גביע ATP של התאחדות הטניסאים המקצוענים ובפברואר 2021 זכתה בגביע ATP לראשונה. בדצמבר 2021 הנבחרת זכתה בגביע דייוויס לראשונה מזה 15 שנה.
חברי הנבחרת
נכון לנובמבר 2021:
משחקים
{| width=99% class="collapsible collapsed wikitable" ! width=9%| שנה ! width=50%| שם מדינה ! width=5%| משחקים ! width=8%| סדרות ! width=8%| שנים בבית העולמי ! width=20%| תוצאת שיא (41–26) (0–5)
(2–0) (43–24) (29–18)
אלפרד רדל
אלפרד רֶדל (בגרמנית: Alfred Redl, 14 במרץ 1864 - 25 במאי 1913) היה קצין אוסטרי, שעמד בראש מחלקת הריגול הנגדי של לשכת הראיות באוסטריה-הונגריה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, ושימש למעשה כסוכן של האימפריה הרוסית, אויבתה העיקרית של אוסטריה-הונגריה.
חייו
רדל נולד למשפחה גרמנית רומית-קתולית בעיר למברג שבקיסרות האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב, אוקראינה). אביו פרנץ היה קצין צבא בדימוס שעבד כפקיד בחברת הרכבת. לאחר שלמד בפנימייה צבאית סמוך לברנו התגייס לצבא האוסטרי והתקדם במהרה בסולם הדרגות, על-אף שבאותה עת נשמרו התפקידים הבכירים לבני המעמד העליון. התקדמותו המהירה במערך המודיעין נבעה מתבונתו, קפדנותו וחריצותו, וכן משליטתו באוקראינית, רוסית ופולנית. בתפקידו במחלקת הריגול הנגדי הכניס רדל טכניקות מתקדמות לזמנו.
לא לגמרי ברור מה היה המניע המרכזי שדחף את רדל לבגוד במולדתו ולמסור מידע לאויביה. ייתכן שנסחט עקב נטיותיו ההומוסקסואליות, וייתכן שהמניע העיקרי היה כספי. ידוע שקיבל סכומי כסף גדולים בתמורה למידע שמסר.
רדל ריגל עבור רוסיה מ-1903 ועד שנתפס ב-1913, ושימש מקור מידע ראשון במעלה. הוא העביר מפות, תוכניות מבצעיות, תוכניות גיוס, צילומים וקודים סודיים. בין היתר מסר את כל פרטי תוכנית הפלישה של אוסטריה-הונגריה לסרביה, שכונתה "תוכנית 3". הרוסים העבירו את המידע לסרבים, שנעזרו בו כדי להיערך לפלישה האוסטרית לארצם ב-1914 ולבלום אותה על-אף נחיתותם המספרית. כן מסר רדל מידע על סוכנים לטובת אוסטריה שפעלו ברוסיה, בהם מרגלים ששלח בעצמו ורוסים בוגדים. רדל אף חיבל במאמץ המודיעיני האוסטרי על ידי מסירת ידיעות כוזבות על היערכותה הצבאית של רוסיה. הרוסים סייעו לו מעת לעת לחשוף סוכנים נמוכי דרג, כדי לשפר את מעמדו ויוקרתו.
מקסימיליאן רונגה, שירש את רדל כראש מחלקת הריגול הנגדי, הביא לחשיפתו לאחר שנמסר לו על תכתובת דואר חשודה: מעטפות דואר שהכילו כסף בלבד, ללא כל מכתב. לאחר חשיפתו, ב-25 במאי 1913, הודה רדל שריגל לטובת רוסיה. ראש המטה הכללי האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, הורה להשאיר אותו לבדו עם אקדח, ורדל התאבד בירייה, מבלי שהתאפשר למודיעין האוסטרו-הונגרי לעמוד על מהות המידע שמסר. חשיפתו של מרגל בכיר במטה הכללי גרמה לפגיעה במורל באוסטריה-הונגריה, שממילא נתפסה בעיני רבים כיישות אנכרוניסטית שקִצה קרוב. ההיקף המלא של הנזק שגרם התגלה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר חומר מודיעיני רוסי נפל לידי צבא גרמניה, בעלת בריתה של אוסטריה.
ב-1985 יצא למסכים סרטו של הבמאי ההונגרי אישטוואן סאבו, "קולונל רדל". הסרט, שהתבסס על מחזה מאת ג'ון אוסבורן האנגלי, עסק בסיפורו של אלפרד רדל שדמותו גולמה על ידי השחקן הגרמני קלאוס מריה ברנדאואר. הפרשה נזכרת גם בספרו של שטפן צווייג "העולם של אתמול".
אמיל סוטובסקי
אמיל סוטובסקי (נולד ב-19 בספטמבר 1977 בבאקו) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן, אלוף אירופה בשחמט לשנת 2001, וחבר נבחרת ישראל בשחמט, אשר היה שותף למדליית הארד של ישראל באולימפיאדת השחמט 2010. הוא מנכ"ל פיד"ה ונשיא איגוד מקצועני השחמט (ACP) חיבר למעלה מ-100 פרסומים בתחום השחמט.
סוטובסקי השתתף שלוש פעמים הן בשלבים המוקדמים של אליפות העולם והן באלו של גביע העולם, שימש עוזרו של גטה קמסקי בגביע העולם 2007, ובדו-קרבות המועמדים לאליפות העולם ב-2011.
עקב חילוקי דעות עם האיגוד הישראלי לשחמט לא ייצג את ישראל באולימפיאדת השחמט 2016.
סגנון משחק
סגנון המשחק של סוטובסקי נחשב לסגנון בלתי מתפשר. בשונה ממרבית רבי האמנים הנוהגים לשחק משחק "סולידי" בשאיפה ליצור יתרון קל, ולבנות אותו לאט לאורך המשחק, סוטובסקי נוהג לשחק וריאציות נועזות הכוללות הקרבת חומר, על מנת ליצור חוסר איזון משמעותי על הלוח, במטרה לנצח באמצעות יכולותיו הטקטיות יוצאות הדופן (באופן הדומה לאלוף העולם המנוח מיכאל טל). על כן תוצאותיו בטורנירים בינלאומיים הן בלתי יציבות.
סגנונו הבלתי מתפשר זכה לתשומת לב רבה בעולם השחמט. ניצחונו על דני גורמלי בטורניר גיברלטר בשנת 2005 זכה בפרס המשחק הטוב ביותר. וישוואנתן אנאנד, אלוף העולם לשעבר, הגדיר את המשחק כמשחק השחמט הטוב ביותר שראה מעולם.
הופעות באולימפיאדות
אמיל סוטובסקי השתתף בנבחרתה האולימפית של ישראל
באולימפיאדה ב-2010 רמת הביצועים (פרפורמנס) של סוטובסקי הייתה 2,895 - הרמה הגבוהה ביותר אי פעם באולימפיאדות השחמט.
סוטובסקי זכה במדליית זהב אישית על התוצאה הטובה ביותר בלוח השני.
אלה אטלנטית
אֵלָה אַטְלַנְטִית (שם מדעי: Pistacia atlantica, על שם הרי האטלס) היא עץ גדול ממשפחת האלתיים. טיפוס תפוצת העץ באזור האירנו-טורני, ותפוצתו בישראל משתרע, מהגולן והגליל העליון עד הר הנגב, בעיקר באזור חגורת הספר.
מקור השם
השם אֵלָה מצטרף לשמות העצים אַלּוֹן, אִילָן ששורשן "אל". השם "אלה" מופיע בתנ"ך פעמים רבות, ויש המזהים את ה"בטנים" שהוזכרו ברשימת "זמרת הארץ" (בראשית מג יא) כפירות האלה האטלנטית, בין היתר בשל השתמרות שם העץ בערבית כ'בטם'.
תיאור
העץ הוא דו-ביתי, נשיר, רחב גזע ונוף; קוטר הגזע יכול להגיע ל-2 מטרים וגובהו נע בין 5 ל-9 מטרים. העלה מורכב והאבקת הפרחים הקטנים מתבצעת על ידי הרוח. הפרי, בית גלעין חד-זרעי, גדול יחסית (שישה עד שמונה מילימטרים) ואכיל. על הענפים מצויים לרוב עפצים דמויי אלמוג. העץ מאריך להתקיים מאות שנים.
עצי אלה צעירים ניכרים בהמוני ענפים דקיקים הפרושים ממרכז העץ בכל הכיוונים בצורה סימטרית. ככל שהעץ גדל, נעצרת גדילתם של רוב הענפים ורק ענפים ספורים מתפתחים ומתעבים, מה שמשווה לכל אלה מראה ייחודי.
האלה האטלנטית היא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
עצי אלה עתיקים בארץ
אלה אטלנטית ענקית ומרשימה, בת כ-450 שנה, נמצאת ממערב למצודת כח, ייתכן שזוהי האלה הגדולה והעתיקה ביותר בארץ ישראל, לצידה מספר פרטים עתיקים נוספים, קטנים יותר.
אלות עתיקות גדולות נוספות נמצאות ליד בורות לוץ בהר הנגב ובנחל מלחן שבערבה. גם בתל דן הייתה אלה אטלנטית ענקית אך היא נשרפה כתוצאה מרשלנות מטיילים בשנות השבעים.
שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו
הרופאים מהתקופה הקלאסית תיארו שימוש בשרף של מין אלה לחיזוק הקיבה, לשלשול ולטיפול בעיניים ובאוזניים. בימי הביניים שימשו פירות הצמח לטיפול בקיבה ולהגברת התאווה המינית. בימינו, ברפואה העממית, משמש השרף להרגעת כאבי בטן, להפחת גזים, לטיפול בפצעים ובמחלות עור ולמניעת הרעלות. הפרי משמש לריפוי פצעים בפנים.
מחקר שערכו פרופ' זהר עמר ואלרון זבטני מאוניברסיטת בר-אילן בו חרצו והפיקו שרף מ-80 עצים במקומות שונים בארץ העלה שניתן להפיק מהעצים שרף באופן מסחרי.
זיהוי שרף האלה האטלנטית עם הצרי המקראי
בחינת המקורות ההיסטוריים והארכאולוגים ושחזור הפקת שרף מן האלה האטלנטית בהווה יחד עם שימוש השם 'צרי' בשם הערבי הקדום 'צ'רו' ובשם שרך "הנבטים" וממצא בוטנוארכאולוגי של שרף אלות שיצא מכנען למצרים בספינה טרופה הוביל את פרופ' זהר עמר להציע לזהות את הצרי המוזכר במקרא (בראשית לז, כה, מג יא; ירמיהו ח כב מו יא, נא, ח) עם השרף של אלה אטלנטית.
קישורים חיצוניים
האלה הנצחית - מאת עמית רפאל צורן, באתר אלכסון
SWOT
ניתוח SWOT (ראשי תיבות: Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats) הוא אחד המודלים הרווחים ביותר לתכנון וניהול אסטרטגי ולבחינת יכולת הארגון לייצר יתרון תחרותי בסביבה שבה הוא פועל (שוק/תעשייה). השיטה מנתחת את הסביבה הפנימית והחיצונית של הארגון, ועל בסיס הניתוחים מעריכה את סיכוייו של הארגון להצליח. המודל נחלק לשני ממדי ניתוח:
הממד הפנימי
חוזקות (Strengths): הגורמים המייחדים את הארגון, אשר נותנים לו יתרון תחרותי על מתחריו. חוזקות כוללות משאבים ייחודיים של הארגון, ידע ייחודי ויכולות של הארגון.
חולשות (Weaknesses): הגורמים המביאים לנחיתות הארגון ביחס לסביבה החיצונית ומונעים ממנו ליצור יתרון תחרותי. למשל, אסטרטגיה מיושנת תמנע מהארגון לבצע שינויים דרושים כדי לנצל הזדמנויות בהווה.
הממד החיצוני
הזדמנויות (Opportunities): מצבים בסביבה החיצונית שבאמצעותם יכול הארגון להפיק רווח ולייצר מהן יתרון תחרותי. למשל, שוק מתעורר עם דרישות חדשות או טכנולוגיה חדשה שיכולה לשפר את תהליך הייצור.
איומים (Threats): מצבים בסביבה החיצונית שעלולים להזיק ליכולתו של הארגון להתחרות. למשל, לקוח ראשי העומד בפני פשיטת רגל או מיסים חדשים שהוטלו בשוקי היעד.
אדריאן בולט
סר אדריאן סדריק בולט (באנגלית: Adrian Cedric Boult; 8 באפריל 1889 - 22 בפברואר 1983) היה מנצח אנגלי.
חייו
בולט נולד בצ'סטר למשפחה מבוססת ולמד בוסטמינסטר (שם קראו למרכז המוזיקה שלהם על שמו) ובאוקספורד. ידיד משפחה, פרנק שוסטר, קירב אותו לעולם המוזיקה בילדותו. שוסטר היה ידיד של אדוארד אלגר והציג את בולט הצעיר לפני המלחין. בולט השלים את השכלתו המוזיקלית בקונסרבטוריון לייפציג, שם למד ניצוח מתוך התבוננות במנצח ההונגרי הדגול ארתור ניקיש. הוא שר בפסטיבלי מקהלות ובפסטיבל לידס בשנת 1913, לשם נסע לראות את ניקיש מנצח והתוודע אל ג'ורג' באטרוורת' ומלחינים בריטים אחרים.
בשנת 1920 התמנה בולט למנצח התזמורת העירונית של ברמינגהאם (בהמשך התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם) ובשנת 1930 היה למנהל המוזיקלי של BBC. כששירות השידור הבריטי הקים את תזמורת רשות השידור הבריטית, היה בולט למנצחה הראשי. את שני התפקידים האלה חיבר במרץ האופייני שלו, שאינו יודע ליאות.
במשך שנות ה-30 התפרסם באמות המידה הגבוהות שקבע לנגינת התזמורת ובביצועיו המיומנים למוזיקה חדשה ובלתי מוכרת, במקרים רבים לאחר תקופת חזרות קצרה מאוד. בין ההצלחות הללו היו ביצועי הבכורה ל"וריאציות" של ארנולד שנברג, האופרה "ווצק", אופוס 31 של אלבן ברג והסימפוניה בפה מינור (הרביעית) של ווהן ויליאמס.
בשנות מלחמת העולם השנייה פונתה תזמורת רשות השידור הבריטית לבריסטול, שם סבלה מן ההפצצות, ולבדפורד, שם נאבק בולט על רמת הביצוע ועל המוראל לנוכח עזיבתם של נגני מפתח רבים. בשנים אלה ניצח על הקלטות שלא תישכחנה של הסימפוניה השנייה של אלגר, "כוכבי הלכת" של הולסט ו"איוב" של ווהן ויליאמס. אחרי המלחמה, היה בולט מעורב, עם פתיחת התוכנית השלישית של ה-BBC בכמה יוזמות חלוציות לבריטניה, בהן ביצוע הבכורה של הסימפוניה השלישית של מאהלר וביצוע מוקדם של החמישית.
בסוף שנות ה-40 מונה סטיוארט וילסון למנהל מוזיקלי וביקש להדיח את בולט מתפקידו. דיבורים על כך, שרמת הנגינה ירדה מעבר ליכולתו של בולט לשקמה, התקבלו כעילה לדרוש את פרישתו בגיל 60, בשנת 1949, תקרית שעודנה שנויה במחלוקת עד היום. בולט קיבל את משרת מנצח התזמורת הפילהרמונית של לונדון, אשר בשנות ה-30, בניצוחו של תומאס ביצ'ם, לא נפלה בטיבה מן התזמורת הסימפונית של לונדון, אך מאז פרישתו, הייתה זקוקה לשיפוצים. בולט הטיל עצמו בהתלהבות למשימה ואת התוצאות אפשר לשמוע עד היום בסדרה ארוכה של הקלטות, החל ב-1950, בהן, בתקופה הראשונה, כל תשע הסימפוניות של ווהן ויליאמס והרבה משל אלגר. בולט השיג לתזמורת חוזה הקלטות עם חברות אמריקאיות והקליט סימפוניות של ברהמס, ברליוז וסיבליוס, בין שאר מלחינים.
בשלב זה היה בולט דמות מכובדת מאוד במוזיקה הבריטית, ועל אף שנותיו המתקדמות המשיך לנצח על יצירות חדשות וזכה להוקרה על הימנעותו ממשוא פנים ועל מהימנותו. בשנת 1966 חידש את הניצוח למען EMI ונהנה עד מותו מ"קיץ אינדיאני", בהקלטות חדשות וחוזרות של הרפרטואר שלו בפרשנויות, המוצגות עד היום כמופת. למשל, לאחר שהקליט הרבה מן המוזיקה הבריטית, המריצו אותו להקליט את המוזיקה התזמורתית של ברהמס, וגנר ושוברט. הקלטות אלה הפתיעו מאזינים רבים, שלא ידעו כי היכרותו עם יצירות אלה ראשיתה בתקופה שלפני 1914, כאשר שמע את ניקיש ואת קרל מוק מנצחים עליהן בגרמניה. הרפרטואר שלו בכללותו היה רחב פי כמה משאפשר להסיק מהקלטותיו המאוחרות; לא זו בלבד, שניצח על כמה מן הסימפוניות של מאהלר הרבה לפני התחיה של מאהלר בשנות ה-60, אלא שאף כלל בתוכניותיו את בלט "דפניס וכלואה" של ראוול במלואו ואפילו את האופרה של בוזוני, "דוקטור פאוסט", העולה רק לעיתים נדירות על הבימה, בסוף שנות ה-40. ההקלטה האחרונה, מכל מקום, הייתה תקליטור של הקלטות בכורה למוזיקה של הוברט פארי.
טור עבדין
טור עבדין (בסורית: ܛܘܼܪ ܥܒ݂ܕܝܼܢ) הוא אזור הררי בדרום מזרח טורקיה, מערבית לנהר החידקל. משמעות המילה בארמית היא "הר העבדים (של האל)". למקום חשיבות גדולה עבור הסורים־אורתודוקסים, בהיותו המרכז התרבותי והנזירי. האשורים הגרים במקום קוראים לעצמם סוּרוֹיֵא או סוּריוֹיֵא ומדברים בניב ארמי הנקרא טורית.
אדריאן בולט
חייו
בולט חיבר שני ספרים על ניצוח, ומבחר ממאמריו התפרסם לאחר מותו. הוא הרבה גם להופיע בשידורי רדיו ונודע בסגנון דיבורו האדוארדיאני, האדיב והמאופק.
בשנותיו האחרונות התייחסו אליו ביראת כבוד כ"זקן" וסגנון ניצוחו נעשה כמעט בלתי נתפס, כשהתנועה היחידה ניכרת רק בשרביטו הארוך.
הופעתו האחרונה הייתה בניצוח על הבלט The Sanguine Fan באופרה האנגלית הלאומית בקולוסיאום בלונדון.
אולם אדריאן בולט
בבניין הקונסרבטוריון בברמינגהם, אנגליה (שלוחה של אוניברסיטת מרכז אנגליה) נמצא "אולם אדריאן בולט", מקום להופעות תלמידי הקונסרבטוריון וקונצרטים אחרים, בעיקר ג'אז ומוזיקת עולם.
שמואל אלבז
שמואל אלבז (נולד בשנת 1966) הוא מוזיקאי, מנצח, מעבד, מתזמר ונגן מנדולינה ישראלי.
ביוגרפיה
אלבז נולד וגדל בבאר שבע. הוא בוגר הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בפקולטות לביצוע וניצוח, והאקדמיה למוזיקה באמסטרדם.
השתלם אצל המנצחים מנדי רודן, סטנלי ספרבר, ליאור שמבדל, פטר אטווש, דויד פורסליין ורולנד קיפט. ניצח על התזמורת הקאמרית החדשה של אמסטרדם ועל התזמורת הסימפונית של הארלם.
בין השנים 2002–2014 שימש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית, יחד איתה הוא זכה בשנת 2006 בפרס ישראל על תרומה לחברה ולמדינה בתחום התרבות. בין השנים 2016–2021 שימש אלבז בתפקיד מנהל אמנותי עמית של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
אלבז מופיע כמנצח וכסולן במנדולינה במדינות רבות בעולם וכן עם מרבית התזמורות החשובות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת האופרה הקאמרית, סימפונט רעננה, תזמורת הבמה הישראלית ועוד.
אלבז עוסק כמעבד ומתזמר בהפקות מוזיקליות ובהקלטות רבות עבור תזמורות, זמרים ואמנים רבים. אלבז הקים וניהל מוזיקלית את רביעיית המנדולינות רביעיית קרמן. באוגוסט 2003 זכה בפרס ראשון עם רביעייתו בתחרות בינלאומית יוקרתית להרכבי כלי פריטה, שנערכה בלה ריוחה, ספרד. אלבז הקליט את הסונטות והפרטיטות לכינור סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך בהקלטת בכורה עולמית, במנדולינה, וכן מחזור של סונטות לכינור מאת מוצרט בהקלטת בכורה עולמית במנדולינה. ההקלטות זכו להתעניינות ולהשמעות רבות בתחנות רדיו ברחבי העולם. בשנת 2000 יזם אלבז את "הפסטיבל הבינלאומי לכלי פריטה" בבאר שבע, ושימש גם כמנהלו האמנותי. בשנת 2007 זכה בפרס באר שבע למצוינות בתחום המוזיקה. אלבז עוסק במקביל לעבודתו כמוזיקאי, גם בחינוך מוזיקלי בבתי ספר, קונסרבטוריונים ומכללות.
בשנים 2005-2002 שימש כמרצה באוניברסיטת חיפה בחוג למוזיקה ובחוג ללימודים רב תחומיים, ועסק בהוראת מקצועות תורת המוזיקה ותיזמור. בשנת 2004 הקים את בית הספר למוזיקה בנתיבות, ומאז מנהל אותו. עוסק בחינוך למצוינות ובטיפוח מרכזי מצוינות בנגב. אלבז קיים הרצאות ביחידה למצוינות בחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משנת 2011 הוא מרצה וחבר סגל בחוג לאומנויות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר.
חיים אישיים
אלבז נשוי ואב לשניים, מתגורר בגבעות בר.
מטריצה אלכסונית
מטריצה אלכסונית היא מטריצה ריבועית שבה כל האיברים שאינם באלכסון הראשי שווים לאפס. לדוגמה:
ניתן גם לתאר מטריצה אלכסונית בקיצור, למשל, עבור המטריצה הנ"ל, הצורה המקוצרת תהיה (diag מלשון diagonal, אלכסוני באנגלית).
מטריצה אלכסונית היא גם מטריצה משולשית עליונה ותחתונה, וגם מטריצה סימטרית. במקרה שכל האיברים באלכסון הראשי של המטריצה שווים, המטריצה נקראת מטריצה סקלרית.
ניתן לקבל מטריצה אלכסונית על ידי סוג של חיבור מטריצות הנקרא סכום ישר.
כפל מטריצות אלכסוניות
כפל מטריצות אלכסוניות פשוט ביותר, שכן התוצאה של הכפל היא מטריצה אלכסונית, שבה כל איבר באלכסון הראשי הוא כפל של שני האיברים המתאימים באלכסונים הראשיים של המטריצות הכופלות.
מטריצה אלכסונית מלבנית
לעיתים משמש המונח "מטריצה אלכסונית" לתיאור "מטריצה אלכסונית מלבנית", שהיא מטריצה מממד m×n שבה רק הערכים di,i יכולים להיות שונים מאפס. למשל
אסתר אבוטבול
אסתר אבוטבול (1936 – 26 במרץ 2022) הייתה סופרת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1936 בעיר אוג'דה שבמרוקו. בשנת 1948 עלתה עם משפחתה לישראל. במשך 27 שנים ניהלה מוסדות לילדים חסרי בית מטעם עיריית ירושלים ומשרד הסעד. החל משנת 1981 הייתה פעילה במאבק נגד פינוי חצי האי סיני. משנת 1983 הובילה את סניף ירושלים של המחנה הלאומי ותנועת התחיה. אבוטבול פעלה שנים רבות בנושא הר הבית ונמנתה עם מייסדי תנועת נאמני הר הבית. כמו כן, הייתה ממייסדי הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו ושימשה כחברת הנהלה.
דאונינג 10
רחוב דאונינג מספר 10 (באנגלית: Downing Street 10; ידוע לרוב בפשטות כ"מספר עשר", Number 10) היא כתובת מעונו הרשמי ומשרדו של ראש ממשלת בריטניה. הבית נמצא ברחוב דאונינג ברובע וסטמינסטר בלונדון.
המלך ג'ורג' השני העניק את הבית בשנת 1732 לרוברט וולפול, ראש הממשלה הראשון של בריטניה. באותם ימים המבנה היה מחולק לשלושה בתים, ואלו אוחדו על ידי הארכיטקט הבריטי ויליאם קנט למבנה הנוכחי.
ב-7 בפברואר 1991 ערך ארגון הצבא האירי הרפובליקני הזמני התקפת מרגמות על הבית.
רומניה מארה (מפלגה)
מפלגת רומניה מארה (Partidul România Mare - מפלגת רומניה הגדולה, שם הרומז לרומניה הגדולה) היא מפלגה רומנית בעלת אוריינטציה לאומית קיצונית.