cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי גרמניה–סנט וינסנט והגרנדינים
בקירה כללית
היחסים המדיניים בין גרמניה לסנט וינסנט והגרנדינים הם ידידותיים וחזקים. שיתוף הפעולה מתרחש בעיקר בצורה של שיתוף פעולה בפיתוח ופרויקטים תרבותיים במסגרת האומות המאוחדות.
היקף היחסים הכלכליים הדו-צדדיים עם גרמניה הוא צנוע. היקף היבוא והיצוא לשני הכיוונים הוא קטן. הכנסות נוספות מגרמניה נוצרות על ידי תיירים (במיוחד תיירים בספינות תענוגות).
הסכם הגנה וקידום השקעות דו-צדדי קיים מאז 1989. בשנת 2011 נכנס לתוקפו הסכם דו-צדדי בנושא חילופי מידע בענייני מס. הסכמי שיתוף פעולה וסחר אחרים קיימים במסגרת ההסכמים בין האיחוד האירופי לבין מה שמכונה מדינות ה-ACP (אפריקה, הקריביים, האוקיינוס השקט) וכן בין מדינות אירופה ו-CARIFORUM (מדינות חברות ב-CARICOM בתוספת הרפובליקה הדומיניקנית). סנט וינסנט והגרנדינים והאזור כולו עוקבים מקרוב אחר התפתחות נוספת של יחסי הסחר עם אירופה ובאזור כולו על רקע המשא ומתן המתמשך של האיחוד האירופי לגבי הסכם שותפות חדש עם מדינות אפריקה, האוקיינוס השקט והאיים הקריביים (בתקופה שלאחר הסכם קוטונו ).
בשיתוף פעולה לפיתוח יש לסנט וינסנט ולגרנדינים קשרים עקיפים עם גרמניה באמצעות הסכמים גרמניים עם הקהילה הקריבית (CARICOM), שיתוף פעולה המתמקד בפיתוח כלכלי בר קיימא, קידום אנרגיה מתחדשת והתאמה לשינויי האקלים. בנוסף, גרמניה מעניקה סיוע באזור באמצעות מיקרו-פרויקטים.
פעילות פנאי בחיק הטבע
פעילות פנאי בחיק הטבע הוא מונח רחב המתאר מגוון גדול למדי של פעילויות נופש בסביבה טבעית, אשר משתנות בהתאם לסביבה הפיזית בהן הן מבוצעות. הפעילויות הללו יכולות לכלול בין היתר דיג, ציד, תרמילאות, ורכיבה על סוסים – וניתן לבצע אותן לבד או ביחד עם אנשים נוספים.
דוגמאות נוספות לפעילויות פנאי בחיק הטבע מסורתיות כוללות טיולים רגליים, קמפינג, טיפוס הרים, רכיבה על אופניים, שיט בקאנו, שיט בקיאק, רפטינג, טיפוס מצוקים, ריצה, שיט מפרשיות, סקי, צניחה חופשית, וגלישת גלים. לעיתים מופתחם פעילויות חדשות אשר הן הכלאות של פעילויות אחרות כגון Coasteering, Canyoning , Fastpacking , ו-Plogging.
גזטפה
גזטפה (בטורקית: Göztepe Spor Kulübü או .Göztepe S.K) הוא מועדון כדורגל מקצועני טורקי, שבסיסו בעיר איזמיר שבטורקיה.
המועדון נוסד בשנת 1925. הוא המועדון הטורקי הראשון ששיחק בחצי גמר מפעל אירופאי, עם הופעתו בחצי גמר גביע ערי הירידים בעונת 1968/1969. המועדון שיחק בליגה הראשונה ברציפות בין השנים 1959 ל-1976. לאחר מכן ירד לשחק בליגות הנמוכות אך חזר בכל כמה שנים חזרה לליגה הראשונה. בסיום עונת 2017 חזר לשחק בליגה הראשונה ולאחר 5 שנים שב לליגה השנייה.
תארים
הגביע הטורקי: הסופר קאפ הטורקי:
אליפות רוסיה בפוטבול
אליפות רוסיה בפוטבול (ברוסית: Чемпионат России по американскому футболу) היא האליפות הלאומית בפוטבול אמריקאי, בקרב קבוצות פוטבול אמריקאי בשטחי רוסיה. בשנים 2016–2018 נקראה בשם ליגת LAF, ליגת הפוטבול האמריקאי (ברוסית: Лига Американского Футбола, בקיצור ЛАФ). בשנת 2019 פעילותה הושהתה והקבוצות שיחקו ביניהן במסגרת אליפות רוסיה ואליפות ליגת צ'רנוזמיה הפתוחה (טורניר אזורי שנערך משנת 2013 ומשחק הגמר מכונה BLACK BOWL. בשנת 2019 התמודדו בו 10 קבוצות הפוטבול המובילות במדינה), בעונת 2019 התקיימה גם אליפות רוסיה בפוטבול נשים (WLAF), בה נטלו חלק 4 קבוצות.
החל משנת 2020 פועלת ליגה מאוחדת חדשה, ליגת העל המזרח אירופית בפוטבול, שמאגדת את ליגת העל המזרח אירופית עם ליגת צ'רנוזמיה ליצירת ליגת הפוטבול הלאומית במדינה.
בשנים 2016-2018
בעונת 2018, ליגת ה-LAF הכילה 11 קבוצות וחולקה לשתי חטיבות אזוריות: אורל ומרכז. כל קבוצה במהלך העונה הסדירה שיחקה מול הקבוצות אשר בחטיבה שלה פעמיים (פעם אחת בבית, פעם אחת בחוץ, סה"כ 2 משחקים). לפלייאוף העפילו 8 הקבוצות הטובות ביותר והן התמודדו במשחקי הפלייאוף עד לשלב הגמר למשחק על תואר אלופת ה-LAF.
היסטוריה
בשנת 1991 נערכה אליפות ברית המועצות, שבה זכתה קבוצת "דובי מוסקבה". האליפות הרוסית הראשונה נערכה ב-1992. נטלו בה חלק 5 קבוצות: "דובי מוסקבה", "השדים המוסקבאים", "סנקט פטרבורג – 90", "דובי סיביר" ו"השדים מסיביר". זוכת האליפות שוב הייתה "דובי מוסקבה". בשל המצב הכלכלי הקשה, פורקו כל קבוצות הפוטבול ובשנת 1994 נותרה קבוצת "דובי מוסקבה" ולכן האליפות לא נערכה באותה שנה.
בשנת 1996 הליגה הוקמה מחדש, אך רק לשחקני נוער והליגה הבוגרת חזרה רק משנת 2002. בשנת 2013 הליגה אורגנה בשיטה הבאה: 19 קבוצות התמודדו ביניהן בארבעה בתים אזוריים, הקבוצות הטובות ביותר מכל בית התמודדו ביניהן על תואר האליפות.
משנת 2016 הליגה אורגנה מחדש בשם ליגת הפוטבול האמריקאי והיא כללה חמישה בתים אזוריים, כשהקבוצות התמודדו ביניהן על העפלה לפלייאוף ולאחר מכן לשלב הגמר שבסיומו הוכתרה אלופת המדינה. בשנת 2018 מספר הקבוצות ירד ל-11 והן התמודדו ב-2 חטיבות: אורל ומרכז. באותה עונה זכתה קבוצת הספרטנים מוסקבה באליפות הראשונה בתולדותיה ובכך עצרה את רצף האליפויות של הפטריוטים מוסקבה. בשנת 2019 הליגה הושהתה וקבוצות הפוטבול התמודדו ביניהן בטורניר אליפות רוסיה ובליגת צ'רנוזמיה הפתוחה. בספטמבר 2019 הוחלט כי בשנת 2020 ליגת צ'רנוזמיה תאוחד עם ליגת העל המזרח אירופית בפוטבול ליצירת ליגה מאוחדת לפוטבול במקום ליגת LAF.
החל מעונת 2020 משמשת ליגת העל המזרח אירופית בפוטבול כאליפות המדינה והליגה הגבוהה ביותר בענף הפוטבול.
ליגת הנשים
ליגת הפוטבול הרוסית לנשים (ברוסית: Женская лига американского футбола, בראשי תיבות WLAF) נערכת מאז 2019. בעונת הבכורה השתתפו בה 6 קבוצות: "הדובדבניות" מוסקבה, "זאבות הפרא" יקטרינבורג, "חדות-הקרן" מוסקבה, "הקוברות" חברובסק וקבוצת "הלווייתניות הקטלניות" ולדיווסטוק. באליפות זכו "חדות הקרן".
חיים טייטלבאום
חיים טייטלבאום (נולד ב-23 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כרקטור אוניברסיטת בר-אילן (2014-2010), כיו"ר מחב"א (מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי) (2020-2016), וכחבר המועצה להשכלה גבוהה (2022-2016).
ביוגרפיה
חיים טייטלבאום, יליד 1959, הוא בוגר המכון הגבוה לתורה, תואר ראשון (1982–1985), תואר שני (1985–1988) ותואר שלישי במחלקה לפיזיקה (1988–1991), תואר ראשון במחלקה למדעי המחשב, ותואר שני במנהל עסקים למנהלים, כולם באוניברסיטת בר-אילן. סיים את הדוקטורט בפיזיקה בהנחייתו של שלמה הבלין בציון "מעולה" בשנת 1991, זכה במלגת רוטשילד ויצא להשתלמות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מרילנד ובמכונים הלאומיים לבריאות (NIH) בארצות הברית. בשנת 1993 הצטרף לסגל המחלקה לפיזיקה, ובשנת 2006 התמנה לפרופסור מן המניין. טייטלבאום כיהן כמדען אורח באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית. מתגורר בגבעת שמואל, נשוי לדורית ואב לארבעה.
שירות צבאי
טייטלבאום התגייס לצה"ל בשנת 1978 ושירת בשירות סדיר וקבע בחיל התותחנים במשך כחמש שנים, בגדוד 404 (שפיפון) ובביסל"ת. השתתף במבצע שלום הגליל (מלחמת לבנון הראשונה) כקנ"א (קצין ניהול אש) בגדוד 404.
באמצע שנות התשעים היה בין מייסדי פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים, ובשנת 2010 הוזמן על ידי קצין מילואים ראשי להיות חבר במועצה הציבורית למען מערך המילואים.
תפקידים באקדמיה
טייטלבאום כיהן במספר תפקידי מפתח באקדמיה. בשנת 1999 מונה לראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, וכיהן בתפקיד זה במשך ארבע שנים, עד שנת 2003. בתקופה זו פעל לגידול משמעותי של מספר הסטודנטים לכל התארים במחלקה, עדכון תוכניות הלימודים, שדרוג מעבדות ההוראה, הגדלת סכומי המלגות והפרסים, ומיסוד עבודתן של ועדות מחלקתיות. כמו כן גויסו מספר חברי סגל חדשים, למרות תחילתו של עידן הקיצוצים ב"עשור האבוד" של ההשכלה הגבוהה.
בשנים 2003 עד 2006 כיהן כיו"ר ועדת המשמעת האוניברסיטאית לסטודנטים. בתפקידו זה קידם את המודעות למשמעת ולטוהר הבחינות באוניברסיטה.
בשנת 2007 מונה לסגן הרקטור, כסגנו של הרקטור יוסף מניס, וכיהן בתפקיד זה כשלוש וחצי שנים, עד שנת 2010. פעל לעיצוב תחומי הפעילות של לשכת סגן הרקטור, הקים את המרכז לקידום ההוראה, את היחידה להערכת איכות תוכניות הלימודים, מיסד את מפעל "המרצה המצטיין" ויסד את תוכנית הדגל לתלמידים מצטיינים - "הנבחרים". כיו"ר הוועדה לקבלת תלמידים פעל לייעול ועידוד הרישום והקבלה לאוניברסיטה, וכממונה על ועדת ההוראה הוביל את פרויקט הסילבוסים הכלל-אוניברסיטאי.
בשנת 2010 נבחר לרקטור ה-16 של אוניברסיטת בר-אילן. בתפקידו כרקטור הוביל תנופת צמיחה בדגש על קליטה וקידום של חברי סגל אקדמי בכיר, המהווים את מנוע הצמיחה הראשי של האוניברסיטה. בארבע שנות כהונתו נקלטו למעלה מ-200 חברי סגל חדשים, שהם תוספת נטו של למעלה מ-100 חברי סגל, הצמיחה הגדולה ביותר באוניברסיטאות בישראל. ביצע רפורמות רבות במינהל האקדמי. בשנת 2014 נבחרה מרים פאוסט לתפקיד הרקטור הבא.
מחוץ לאוניברסיטה כיהן פרופ' טייטלבאום כחבר המועצה להשכלה גבוהה (2022-2016), ובמסגרת זו עמד בראש ועדת המשנה להערכת איכות והבטחתה ובראש פורום יושבי ראש הוועדות העליונות למינוי פרופסורים. כיהן גם כחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון), בוועדות מקצועיות וגופים ציבוריים, בוועדות שיפוט ופרסים, ובמספר ועדים מנהלים ודירקטוריונים. כיהן כחבר בוועד המנהל של המרכז ארצי לבחינות ולהערכה (מאל"ו), וכן כחבר ובהמשך יו"ר הוועד המנהל של מחב"א (מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי) (2020-2016). כמו כן היה פעיל במספר גופים למען מערך המילואים.
קרב נוטיון
קרב נוטיון (ביוונית: Νότιον, בלטינית: Notium) היה קרב ימי שניטש ב-406 לפנה"ס, בשלהי המלחמה הפלופונסית, בין ציי אתונה וספרטה והסתיים בניצחון ספרטני. לפני הקרב העביר המפקד האתונאי, אלקיביאדס, את הפיקוד על צי האתונאים לידי קברניט אונייתו שלו, אנטיוכוס. אנטיוכוס הפר את הוראותיו של אלקיביאדס ויצא להתגרות בספרטנים, ונכשל. בעקבות כישלונו הפסידו האתונאים בקרב זה, ואלקיביאדס נאלץ לפרוש מתפקידו כמפקד הכוחות הימיים של אתונה. החלטה, אשר לדעת היסטוריונים כגון דונלד קגן, חתמה את גורל אתונה להפסד סופי במלחמת הפלופונס.
מהלך הקרב
בזמן שאלקיביאדס הותיר את הצי בידי אנטיוכוס, היה הצי האתונאי עסוק בהטלת מצור על הצי הספרטני שעגן באפסוס. אלקיביאדס קיווה שיוכל למשוך חלק מהצי של ליסנדרוס למלחמה בים הפתוח. אלקיביאדס הותיר את הצי תחת פיקודו של אנטיוכוס כדי שיוכל להתפנות לעזרת תרסיבולוס, שהיה עסוק בהטלת מצור על פוקאיה, צפונית מעט מנוטיון.
אנטיוכוס לא שעה להוראותיו של אלקיביאדס, וניסה למשוך את כוחות הספרטנים לים הפתוח על ידי שליחת כוח קטן של כ-20 ספינות לעבר הים הפתוח, תוך כדי השארת כוחות עתודה מוסתרים מאחור. במידה והתמרון היה מצליח, היה אנטיוכוס מסוגל לאגף את הספרטנים שירדפו אחרי הכוח הקטן עם הופעת כוחות העתודה, וכך להשמיד את הצי הספרטני. (תמרון שמזכיר את קרב קיזיקוס בפיקודו של אלקיביאדס). המפקד הספרטני ליסנדרוס, הבין את התמרון והוציא את כל כוחותיו במרדף אחר הכוח הקטן והשמידו לפני שכוח העתודה הספיק להגיב. בשומעו על שקרה, מיהר אלקיביאדס לנוטיון, וניסה למשוך את ליסנדרוס לקרב נוסף, אולם ליסנדרוס לא נעתר לניסיונות אלו. הניצחון הספרטני, למרות שהיה יחסית קטן, היה חשוב מבחינה מוראלית, והיה הגורם הישיר בהדחתו של אלקיביאדס מהפיקוד על הצי האתונאי.
לאחר הקרב
האחריות לתבוסה בנוטיון הוטלה על אלקיביאדס, יריביו הפוליטיים ניצלו הזדמנות זו כדי לקרוא להדחתו מפיקוד על הצבא. דיודורוס מדווח שאלקיביאדס הודח מתפקידו לא רק בשל ההפסד בנוטיון. ככל הנראה האשמות שווא שהטילו בו יריביו, תרמו להחלטה זו. פלוטארכוס טוען, שההחלטה להדיחו קשורה למוניטין המוגזם שאלקיביאדס ייצר לעצמו בקרב האתונאים. האתונאים התקשו להאמין שאלקיביאדס יכול להיכשל במערכה צבאית. כישלון של אלקיביאדס, לפי טענות פלוטארכוס, יכול היה לקרות רק במידה ואלקיביאדס לא רצה באמת לנצח. מאחר שאלקיביאדס הבין שהוא עלול להיתקל בפורענות גדולה לאחר הדחתו, החליט לגזור על עצמו גלות נוספת לאחר שהעביר את הפיקוד לפי החלטת המועצה.
Selena × Votes
Selena × Votes (בעברית: סלינה × הצבעות) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. המיני-אלבום יצא לאור ב-30 באוקטובר 2020, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, לכבוד הבחירות לנשיאות ארצות הברית שהתקיימו בשנת 2020.
המיני-אלבום מכיל בתוכו שירים שהוקלטו משנת 2014 ועד שנת 2019.
רקע והפקה
המיני-אלבום הופק על ידי בני בלנקו, דני ד., דייוויד פראמיק, פיניאס או'קונל, איאן קירקפטריק, מטמן & רובין, רוק מאפיה, סטארגייט, סטיב מק וטים בלאקסמית'. הוא מכיל שירים שנכללו באלבום האופן השני של גומז Revival, כמו "Same Old Love" ו-"Kill Em with Kindness" ושירים שיצאו מאוחר יותר, כמו "Bad Liar" ו-"Lose You to Love Me".
גומז הצהירה ואמרה על המיני-אלבום כי: "הכנתי עבורכם המעריצים שלי, מיני-אלבום חדש לו תוכלו להאזין בזמן שתצביעו לבחירות לנשיאות ארצות הברית".
גאורגיה באירוויזיון למוזיקאים צעירים
גאורגיה השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2012.
ברנהרד פרנק
אובר-שטורמבאנפיהרר ברנהרד פרנק (בגרמנית: Bernhard Frank; 15 ביולי 1913 – 29 ביוני 2011) היה מפקד אס אס באוברסלצברג, שעצר את הרמן גרינג ב-25 באפריל 1945 בהוראת אדולף היטלר, ששוכנע על ידי מרטין בורמן, כי גרינג ניסה לגזול את סמכותו של הפיהרר. פרנק הכניס את גרינג למעצר בית, אך התעלם מהוראות מאוחרות יותר להוציא להורג את הרייכסמרשל.
על פי הדיווחים, היה פרנק אחד הקצינים הבודדים של האס אס שנכנסו לטקסים בטירת וולסבורג.
פרנק הוא זה שגרם לכניעתה של העיר ברכטסגאדן, בה נהג היטלר לנפוש. לאחר המלחמה הוא טען שעשה זאת כדי למנוע נזק מיותר.
ביוגרפיה
פרנק בא ממשפחת סוחרים מפרנקפורט. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הלמהולץ שבעיר הולדתו בשנת 1932. לאחר מכן החל ללמוד גרמנית ופילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט, אך עבר לכלכלה לאחר סמסטר אחד.
לאחר שהשלטון בגרמניה הפך לנאצי, הצטרף פרנק לאס אס, ב-30 במאי 1933. ביוני 1934, נבחר פרנק לקורס מנהיגי אס אס. לכאורה בגלל עבירת ביטחון, הוא הועבר בסתיו 1934 לשרת במחנה הריכוז דכאו.
מדצמבר 1935 הועסק פרנק כעוזר מחקר לפולקלור בטירת וולסבורג. בתפקיד זה הקים את "משרד ההיסטוריה המקומית" של בית הספר לאס אס. בסתיו 1936, הוא נרשם לאוניברסיטת מינסטר שם למד גרמנית ופולקלור. בנובמבר 1938 עבר את בחינת הדוקטורט בעל פה במינסטר.
זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, כתב פרנק לראש טירת וולסבורג זיגפריד טאובר וביקש להצטרף לאחת מיחידות האס אס במקרה של מלחמה. בספטמבר 1939 פיקד פרנק כמנהיג מחלקה בבית הספר למנהיגות של האס אס. בדצמבר 1940 שהה פרנק שוב מספר חודשים בטירת וולסבורג ועסק בפיתוח העבודה המדעית של בית הספר לאס אס.
באפריל 1941, הועבר פרנק להיות קצין מסודר באחד מצוותי הפיקוד של בית הספר למנהיגות.
בנובמבר 1941 מונה פרנק למפקד פלוגה בלגיון המתנדבים של האס.אס. בספטמבר 1942, הוא חזר כקצין מטה לצוות הפיקוד של בית הספר למנהיגות, שם עמד בראש מחלקה.
בסוף המלחמה הוא אמר שהוא גרם למעצרו של הרמן גרינג, על פי פקודתו של היטלר, אך התעלם מפקודות מאוחרות יותר להרוג אותו.
בתחילת מאי 1945 נתפס פרנק על ידי חיילים אמריקאים והוכנס לכלא. לאחר שחרורו בתחילת שנת 1948 הוא עבד כאיש עסקים. בשנות השמונים הוא פרסם ספרים ביוגרפיים והיסטוריים וכן ספרי שירה.
בשנת 2006, הוא פרסם ספר אוטוביוגרפי.
בדצמבר 2010, אדם בשם מארק גולד הודיע ​​כי הוא בילה מספר שנים בהתיידדות עם פרנק והוציא ממנו את סיפורו, וכי פרנק הודה בפניו על כך שתפקידו ב היה נרחב בהרבה ממה שהיה ידוע. גולד הקליט את שיחותיהם, ואומר שבאחת מהן פרנק סיפר לו שב-28 ביולי 1941 הוא חתם על צו שהביא לטבח אס אס ביהודים בקורץ, כולל קרובי משפחה של אביו המאמץ של גולד. גולד פרסם תמצית ערוכה של ההקלטות שלו באינטרנט.
כרזות קרן קיימת לישראל
כרזות קרן קיימת לישראל הן כרזות שנועדו להעביר מסרים תרבותיים בעודן מתחזות ככרזות צבעוניות ובולטות. קק"ל נוסדה ב-29 בדצמבר בשנה 1901 ומטרתה ההתחלתית הייתה לאסוף כספים ואיתם לקנות שטחים בארץ ישראל וליישב בהם יהודים. לאורך השנים קק"ל התפתחה ליותר מכך ומנהיגה הבינו שעליהם לא רק לגייס כספים אלא גם ואולי בעיקר לשנות רוח של אומה שלמה. אחד הדברים הבולטים שעשתה היה יצירת כרזות צבעוניות במיוחד שמאחורן מסר שניסו להעביר מנהיגי קק"ל.
מטרת הכרזות וההיסטוריה שמאחוריהן
בנוסף למטרתן להעביר מסרים, הכרזות נועדו להציג הישגים ולהחדיר אמונה והתלהבות לבניית המולדת הישנה-חדשה.
לפני יצירת הכרזות קק"ל ניסו להעביר מסרים בעוד דרכים כמו; בולים - שהופצו כ-30 מיליון מהם, סרטי קולנוע - הממחישים ליהודי התפוצות את מה שמתחולל בארץ, ועוד. בשנות העשרים של המאה ה-20 תפקדה קק"ל, בנוסף על שאר תפקידיה, כגוף חינוכי מרכזי ביישוב העברי. מנהל הגימנסיה העברית של ירושלים ד"ר שלמה שילר חיפש דרך לקרב את התלמידים לחקלאות ולטבע בארץ ישראל. בהמשך הוא יזם את הקמת תנועת המורים למען קק"ל, מתוך כוונה לשנות ולשפר את החינוך העברי ביחד עם קק"ל. השנים האלו היו השנים שבהן החלה קק"ל להפיק מגוון רחב של כרזות.
המסר שמאחורי הכרזות
הכרזות שימשו כלי הסברה יעיל בפני קק"ל, ורבות מהן נועדו למערכת החינוך של היישוב. כמעט בכל כיתה הייתה כזו כרזה. הכרזות הוכחו ככלי יעיל לחינוך ועד מהרה הגיעו גם לתנועות נוער ולארגונים ציוניים בחו"ל. המסר של הכרזות היה פשוט וקצר אך זה לא אומר שהוא לא היה מתוכחם, להפך זו הייתה מהותו. לדוגמה:כרזה המצויר בה מגדל מים לא באמת מתייחסת אל מגדל המים אלא אל אחד מסמלי הציונות המציינות את ההתיישבות.
מאיירי ומעצבי הכרזות
את כרזות קק"ל ציירו ועיצבו מיטב האמנים והמעצבים, וביניהם רבים. כמו:
ורבים אחרים.
אליפות גרמניה בכדורגל 1938
אליפות גרמניה בכדורגל 1938 הייתה העונה ה-31 של התחרות.
תחרויות אזוריות נערכו ב-16 גאוליגות אזוריות. מנצחי תחרויות אלו השתתפו באליפות המדינה. תחילה הם שובצו ב-4 בתים. בכל בית נערכו משחקים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. מנצחי הבתים העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר. משחקים אלו נערכו בשיטת מפגש יחיד. בנוסף למשחק הגמר נערך גם המשחק על המקום השלישי.
למשחק הגמר הגיעו הנובר 96 ושאלקה 04. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 3:3 לאחר הארכה. גם במשחק החוזר, הנובר 96 הצליחה לנצח רק בהארכה. זו הייתה האליפות הראשונה שלה בתולדות המועדון.
ארגון האליפות
לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
כדורגלנים מצטיינים
גוסטב קרסטנס מהמבורג כבש 9 שערים ובכך זכה בתואר מלך השערים.
מסנה (תרופה)
מסנה (Mesna) היא תרכובת אורגנו-גופרית המשמשת כאדג'וונט (ממרץ) בכימותרפיה הכוללת ציקלופוספאמיד ואיפוספאמיד. היא משווקת על ידי בקסטר אינטרנשיונל תחת השמות יורומיטקסן ומסנקס. שם החומר הוא ראשי תיבות של mercaptoethane sulfonate Na-2.
שימושים רפואיים
מסנה ניתנת בשילוב עם ציקלופוספאמיד ואיפוספאמיד על מנת להגן על שלפוחית השתן ולהוריד את השכיחות של דלקת של שלפוחית השתן המלווה בדמם והמטואוריה במטופלים המקבלים תרופות אלו כטיפול כימותרפי לסרטן. שתי תרופות אלו עלולות להפוך בגוף האדם למטבוליטים אורוטוקסיים, כמו אקרוליין. התרופה מעלה הפרשת ציסטאין בשתן.
אופן מתן
התרופה ניתנת בצורת עירוי או דרך הפה. עירוי מסנה יינתן יחד עם עירוי של איפוספאמיד, ומסנה דרך הפה תינתן יחד עם מתן ציקלופוספאמיד דרך הפה. המינונים במתן אורלי יהיו כפולים עקב בעיות ספיגה. קבלת התרופה דרך הפה יכולה להיות גם ללא אשפוז, בשונה ממתן התרופה בעירוי.
כריש אף-פגיון
תיאור
כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של 1.4 מטר בזכרים ו-1.6 מטר בנקבות עם משקל ממוצע של 13 ק"ג. כפי ששמו מרמז הוא בעל חוטם מוארך ודק הנוטה כלפי מעלה, מעט בדומה לכריש הגובלין, אף שהוא קרוב יותר לסוג כריש. הוא בעל עיניים קטנות הקרובות לנחיריים ובעל סנפירי חזה רחבים ודמויי משוט, מאפיינים המקלים על זיהויו. הכריש בעל לסתות בעלות שיניים חדות, כשהשיניים העליונות רחבות מעט מהתחתונות והוא בעל 5 חריצי זימים. סנפיר הגב גבוה ורחב והזנב ארוך ודמוי סהר בעל אונה עליונה ארוכה יותר מהתחתונה. הכריש משריץ 2 עד 8 צאצאים בשנה.
הכריש חי במים החמימים של מערב האוקיינוס האטלנטי סמוך לחופים בעומק 4 עד 40 מטרים, כשהנקבות לעיתים צוללות למים יותר עמוקים. הכריש מצוי גם במים מליחים סמוך למנגרובים, לגונות, חופים בוציים ובשפכי נהרות לרבות האמזונאס, אם כי לרוב יתרחק ממים מתוקים. הוא ניזון בעיקר מדגי גרם מתקהלים סמוך לחופים.
אלפרד ברנהיים
אלפרד ברנהיים (בגרמנית: Alfred Bernheim; 11 ביולי 1885 – 16 במרץ 1974) היה צלם ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה
אלפרד ברנהיים נולד בכפר טינגן (Tiengen) שבדרום גרמניה בשנת 1885. הוא היה הצעיר מבין ששת ילדי משפחה שומרת מצוות. אביו עסק בסחר בנדל"ן ושימש כראש הקהילה היהודית בכפר. בגיל 10 נפטר אביו והמשפחה עברה להתגורר בעיר קרלסרוהה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שוחרר משרות צבאי, כנראה בשל לקות בראייתו. על פי השערות ביקש ברנהיים לעסוק באדריכלות, אולם החל לעסוק בצילום כאוטודידקט. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 למד צילום אצל וולטר הגה בוויימאר ואמנות שימושית בפפורצהיים. במקביל עבד כמתלמד-מתנדב בבית חרושת לכלי כסף בעיר. בשנת 1933 פתח סטודיו בברלין ואף לימד שבעה תלמידים בו.
בשנת 1934, בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, עלה לארץ-ישראל והתיישב בירושלים. הוא הקים בביתו מעבדת צילום והתפרנס מתצלומים מוזמנים למוסדות שונים ובעיקר בית הנכות הלאומי בצלאל והאוניברסיטה העברית. בשנת 1956 הצטרפה הצלמת ריקרדה שוורין לסטודיו של ברנהיים ונטלה חלק פעיל בעבודתו. לאחר פטירתו של ברנהיים המשיכה שוורין לנהל את הסטודיו עד לפרישתה לגמלאות בשנת 1982.
עיקר יצירתו של ברנהיים התמקדה ביצירת דיוקנאות ובצילומי אדריכלות. בשנותיו הראשונות בארץ ישראל עסק גם בצילום מסחרי בסגנון "הצילום החדש". עיזבונו של ברנהיים, הכולל כ-20,000 נגטיבים, נמצא באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
ראדו פאיסיה
ראדו פאיסיה (ברומנית: Radu Paisie, ידוע גם כ"פטרו מהארג'ש" - Petru de la Argeş, ובכתבי היסטוריונים רומנים כראדו השביעי; חי במאה ה-16) היה וויווד (שליט) של ולאכיה (מונטניה או "הארץ הרומנית") בין ספטמבר לנובמבר 1534 ובין יוני 1535 למרץ 1545.
ראדו פאיסיה היה בנו הבלתי־חוקי של השליט ראדו הגדול (ראדו צ'ל מארה). נולד בשם פטרו ובגיל צעיר היה לנזיר וראש (סטארץ או אגומן) המנזר ארג'ש, תחת השם הכנסייתי "פאיסיה". כינוי אחר שלו היה ראדו פאיסיה "הנזיר" ("קֶלוּגֶרוּל", Călugărul).
עליתו לשלטון
בספטמבר 1534 בעזרת כמה מיריביו של השליט ואחיו החצי-חורג ולאד (השמיני) וינטילה מסלטינה, פאיסיה הצליח לתפוס את השלטון ושינה את שמו לשם המלכותי ראדו, שם שאומץ על ידי רבים מקודמיו מבית בסראב. אולם בנובמבר 1534 ולאד וינטילה חזר לכס המלכות ועל כן ראדו פאיסיה נמלט לטרנסילבניה. עלה שוב על כס ולאכיה ביוני 1535 אחרי שוולאד וינטילה נהרג בעת ציד ליד קריובה. הסולטאן העות'מאני הכיר בראדו כשליט.
תמיכה בכנסייה והתמודדות עם מתנגדים פנימיים
נוצרי אדוק, גם אחרי חזרתו לחיים החילונים המשיך ראדו פאיסיה לדאוג לעיניניי הכנסייה, השלים את בניית הכנסייה המטרופוליטנית בטרגובישטה (שכוסתה בעופרת ונצבעה) ובנה את המנזרים מיסליה (Mislea) במחוז פרחובה בשנים 1536–1537, ואליה (Valea) במחוז ארג'ש בשנים 1533–1534, בולניצה קוזיאי (Bolniţa Coziei) בשנים 1542–1543. בדומה לשליטים רומנים אחרים תרם תרומות למנזרי ההר אתוס וכמו כן למנזר גיורגיוס הקדוש במטאורה בתסליה.
ביוני 1539 אציל בשם שרבאן, באן של איזבורֶן, מקורב למשפחת האצילים קראיובסקו מקריובה ארגן פלג של מורדים על מנת לכבוש את השלטון. השליט ברח לפרק זמן קצר וחזר עם תגבורת טורקית שסייעה בידו לדכא את המרד ב-19 ביולי 1540. הטוען לכתר שרבאן הוצא להורג על ידי הסולטאן בקושטא ב-15 ביוני 1543.
בשנת 1544 התחולל נגד ראדו קשר שלישי של כמה מתנגדים מקרב הבויארים הגולים בטרנסילבניה ובראשם הטוען לכתר לאיוטה בסראב הצעיר (Laiotă Basarab cel Tânăr) וסטרויה "הנודד" (Stroe Pribeagul). במאי 1544 כוחותיהם מתוגברים ב"היידוקים" מ"ארץ ההונגרים" הצליחו להבריח את ראדו לשטח בשליטה טורקית ב"ראיה" טורנו סברין ובניקופול, מימין לדנובה. השליט חזר שוב עם כוחות טורקים וב-15 באוקטובר 1544 בקרב בפנטנה ציגאנולוי ("באר הצועני") המתנגדים הובסו. לאיוטה בסראב הצעיר וסטרויה הנודד נהרגו בלחימה.
יחסי חוץ
בימי מלכותו, שהתנהלה בחסות הסולטאן סולימאן המפואר (1520-1566), בשנים 1538–1540 הטורקים כבשו את בראילה וכעבור שנה (1541) הפכו אותה ל"ראיה" עות'מאנית יחד עם היישובים בסביבה. נסיבות הסיפוח של בראילה אינן ברורות. לא ידוע אם הייתה זו השלכה של מסע העונשין של סולימאן נגד השליט ממולדובה, פטרו רארש, בשנים 1539–1540 או מחיר שראדו פאיסיה שלם לטורקים על תמיכתם בדיכוי המורדים. לבראילה קדמה הדוגמה של טיגינה בבסרביה בשנת 1538. בשנת 1541 התערב ראדו פאיסיה עם צבא בטרנסילבניה כדי לתמוך בנסיך יאנוש זאפויה (סאפויאי) נגד הטוען לכתר שטפאן מאילאט שהיה בן בריט של האוסטרים ותרם ללכידתו של האציל המורד. לעומת זאת אחרי שהטורקים השלימו את ההשתלטות על הונגריה ב-1541, ב-7 בינואר 1543 בעיר טרגובישטה חתם ראדו פאיסיה עם נציגי הקיסר פרדיננד, שליט אוסטריה ומחזיק בתואר מלך הונגריה, הסכם חשאי לסיוע הדדי נגד הטורקים, שבו התחייב לספק לאוסטרים מידע מודיעיני על תנועות הצבאות הטורקים ושיתוף פעולה צבאי ממשי במקרה שהאוסטרים יעשו מאמץ מלחמתי רציני נגד העות'מאנים. כשנודע לטורקים על ההסכם עם האוסטרים, בדצמבר 1544 דרשו מראדו לשלוח לקושטא את בנו, מרקו, כבן ערובה. משסרב, הודח על ידי הסולטאן ועל ידי אחיו, מירצ'ה צ'ובאנול ב-17 במרץ 1545, בטענה של ניהול כושל של המדינה.
משפחתו
ראדו פאיסיה התחתן פעמיים - נישואים ראשנים לסטאנה ונישואים שניים בשנת 1541 לרוקסנדרה בסראבה, בתו של ניאגויה בסאראב ואלמנתו של השליט ראדו דה לה אפומאץ. מנישואיו השניים נולדו חמישה ילדים, שתמונותיהם מופיעות בפרסקואים על קירות הכנסיות, ליד הוריהם. - 3 בנות ו2 בנים.
ראדו פאיסיה הוגלה יחד עם משפחתו על ידי הטורקים במצרים ושם נעלמו עקבותיהם. יש סבורים שנקבר בכנסייה בעיר אלכסנדריה. היחיד מצאצאיו ששרד היה פטרו, הקרוי פטראשקו הטוב, שליט ולאכיה.
קישורים חיצוניים
(מיכניה ברינדיי וז'יל וינשטיין - ''האימפריה העות'מאנית והארצות הרומניות, 1544-15455, פריז 1987 ) (קונסנטין ג'ורסקו ודינו ג'ורסקו - תולדות הרומנים - כרך ב 1352–1606, בוקרשט, 1976 ע 241–244
קראון פלאזה אילת
מלון VERT אילת (לשעבר קראון פלאזה אילת) הוא מלון נופש הממוקם בחוף הצפוני שבעיר אילת, על שפת הלגונה לצד המלון "יו מג'יק פאלאס אילת". הוא כולל 266 חדרים וסוויטות.
היסטוריה
המלון נפתח בשנת 1994 כמלון קראון פלאזה אילת. בשונה ממלונות אחרים בישראל אשר נושאים את המותג "קראון פלאזה" זהו מלון נופש המיועד למשפחות ולא מלון עסקים. עקב כך המלון מציע יותר פעילויות המיועדות למשפחות וילדים ממלונות אחרים תחת אותו המותג, כגון צוות בידור ומשחקייה. במלון קיימות שתי מסעדות. אחת בלובי המלון והשנייה בבריכה. כמו כן המלון כולל בריכת שחייה, בריכת פעוטות, שירות ספא, חדר כושר, בר, בית כנסת, שני אולמות כנסים, מועדון ילדים, חדר משחקי וידאו. בנוסף, המלון כולל אולם באולינג. זהו המלון היחיד באילת אשר כולל בתוכו מסלול באולינג. בראשית העשור השני של שנות ה-2000 חדר משחקי הווידאו הגדול אשר שכן בקומת הבריכה נסגר ובמקומו נפתחה פינה מצומצמת בקומת הלובי אשר באה על חשבון אחת החנויות אשר שכנו בלובי המלון.
בשנת 2017 הטיל בית משפט השלום באילת על המלון קנס בסך 175 אלף שקל בגין זיהום מי מפרץ אילת. בדגימות שנערכו בנקודת היציאה של השפכים לעבר הים נרשמה חריגה של 14,750,000% מהערך המרבי המותר של חיידקי קולי צואתי. באותה השנה מכרה חברת אפריקה מלונות לידי קבוצת דיין את מלון קראון פלזה אילת יחד עם שלושה מלונות נוספים. בעבור קראון פלזה אילת וקראון פלזה תל אביב שילמה קבוצת דיין כ-300 מיליון שקל, כחלק מעסקה רחבה יותר בשווי 520 מיליון שקלים.
בשנת 2020 המלון עבר שיפוץ בפעם השנייה מאז שנפתח ב-1994.
בשנת 2021 המלון שינה שמו ל VERT אילת.
מבצע לנינגרד-נובגורוד
מבצע לנינגרד-נובגורוד (ברוסית: Ленинградско-Новгородская операция) היה השם שניתן למתקפה אסטרטגית שביצע הצבא האדום במחצית הראשונה של שנת 1944 במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. במהלך המבצע שחררו הסובייטים שטחים נרחבים ממחוז לנינגרד והמחוזות הסמוכים, גרמו לנסיגת הצבא הגרמני מאזור העיר לנינגרד, התקדמו 200–300 ק"מ מערבה ואף נכנסו לשטח אסטוניה. המבצע היה חלק משורה של מבצעים התקפיים סובייטיים מוצלחים שנערכו בשנת 1944 וגרמו לנסיגת צבא גרמניה הנאצית אל מעבר לגבולות ברית המועצות.
רקע
בראשית שנת 1943 הצליח הצבא האדום לפרוץ באופן חלקי את המצור הגרמני על העיר לנינגרד וליצור מסדרון קרקעי צר אל העיר. אולם הוורמאכט עדיין שלט על פרברי העיר והמשיך להפגיז אותה. כתוצאה מכך, החליטה הסטבקה בסתיו 1943 על ביצוע מתקפה גדולה באזור לנינגרד, במטרה לשחרר את העיר מהאיום הגרמני ולהביס את קבוצת ארמיות צפון הגרמנית.
הגרמנים היו מודעים למתקפה הסובייטית הקרבה, והיו מעוניינים לקצר את קווי החזית שלהם, לכן הקימו קו ביצורים עורפי חזק בתוואי נרבה-אגם פייפסי-פסקוב, והנסיגה לקו זה תוכננה במקור להתבצע במהלך ינואר-אביב 1944. בנוסף הוקמו מספר קווי עצירה/קווי ביניים, כדי לאפשר נסיגה איטית ומסודרת.
היטלר והפיקוד הגרמני ייחסו חשיבות רבה להמשך המצור על לנינגרד, מכיוון שהדבר איפשר לגרמנים להמשיך לסגור את הצי הבלטי הסובייטי בנמל קרונשטאדט ונתן חופש פעולה לצי הגרמני בים הבלטי תוך אבטחת הקשרים הימים עם פינלנד ושוודיה. לכן הוחלט בסופו של דבר על דחיית הנסיגה המתוכננת ומפקד הארמייה ה-18 גאורג לינדמן הבטיח להיטלר שכוחותיו יוכלו להדוף כל מתקפה סובייטית.
התוכנית הסובייטית
בסתיו 1943 החלו המפקדות של חזית לנינגרד וחזית וולחוב בעיבוד תוכניות למתקפה בחזית הצפונית, שהוגשו לסטבקה במהלך ספטמבר 1943. התוכניות כללו שני מבצעים עיקריים, שהיו אמורים להביא לכיתור הארמייה הגרמנית ה-18.
בהתאם לתוכנית זו הייתה הארמייה ה-42 של חזית לנינגרד צריכה לתקוף בתאום עם אגד הכוחות הסובייטי שהחזיק במובלעת אורניינבאום, ולחבור אליו. בשלב שני, נועדה הארמייה ה-67 של החזית להצטרף למתקפה ולתקוף מערבה לכיוון אסטוניה. חזית וולחוב תכננה מתקפה מקבילה דרומה משם, בכיוון כללי נובגורוד-פסקוב. בהתאם למידע מודיעיני, היו הגרמנים אמורים לסגת מאזור לנינגרד לקו הביצורים העורפי שהקימו במהלך סתיו 1943 ולכן הסטבקה נתנה פקודה לכוחות הצבא האדום להיות בכוננות לניהול מרדף אחרי הכוחות הגרמניים הנסוגים. במקביל תכננה הסטבקה מתקפה גדולה יותר, בה ישתתפו גם החזית הבלטית וחזית קלינין, שנועדו לתקוף לכיוון ויטבסק, בנוסף למתקפה המתוכננת של חזית לנינגרד וחזית וולחוב. מטרת התוכנית הייתה לכתר ולהשמיד את כל קבוצת ארמיות צפון, ולהגיע לחופי הים הבלטי באסטוניה ולטביה. התקפות גישוש שנערכו במהלך אוקטובר 1943 הראו שמערך ההגנה הגרמני באזור המיועד להתקפה חזק, ולכן הפיקוד העליון הסובייטי החליט בסופו של דבר לנטוש את תוכנית המתקפה הגדולה שלו. ב-20 באוקטובר שונה שמה של חזית קלינין לחזית הבלטית הראשונה ואילו שמה של החזית הבלטית שונה לחזית הבלטית השנייה.
בסוף 1943 היה ברור לפיקוד הסובייטי שמתקפה גדולה לכיתור קבוצת ארמיות צפון איננה ריאלית, ולכן סוכם לחזור לתוכנית המתקפה המקורית, אך לשלב בה גם את החזית הבלטית השנייה, שנועדה לתקוף את חזית הארמייה ה-16 הגרמנית. נקבע שאם כוחות החזית יצליחו להשיג את יעדיהם, ניתן יהיה לנצל את ההצלחה להמשך המתקפה לכיוון לטביה. מטרת התוכנית הייתה להביא להשמדת הארמייה ה-18 הגרמנית, כאשר אם תצליח הפעולה בחזית הארמייה ה-16 ניתן יהיה ליצור בסיס מוצק להמשך המתקפה לכיוון חוף הים הבלטי בלטביה.
הצבא האדום
כוחות הצבא האדום שנועדו להשתתף במבצע כללו את:
בסך הכול ריכז הפיקוד הסובייטי לקראת המתקפה המתוכננת כ-1,250,000 חיילים, 20 אלף תותחים, 1,580 טנקים ו-1,386 מטוסים. בנוסף לכך, פעלו בעורפה של קבוצת ארמיות צפון הגרמנית עשרות אלפי פרטיזנים סובייטיים.
ורמאכט
קבוצת ארמיות צפון בפיקוד גאורג פון קיכלר כללה את היחידות הבאות:
לפי הנתונים הסובייטיים, כללה בראשית שנת 1944 קבוצת ארמיות צפון 741 אלף חיילים, 10 אלף תותחים 385 טנקים ו-370 מטוסים, אולם לפי מקורות גרמניים היא כללה רק כ-600 אלף חיילים, 2,400 תותחים ו-146 טנקים. בכל מקרה, אין מחלוקת על כך שערב המתקפה הסובייטית הייתה לכוחות הצבא האדום עדיפות משמעותית על כוחות הוורמאכט שניצבו מולם. אולם הגרמנים יכלו להסתמך על מערך הגנה עמוק וחזק, שנבנה במשך כשנתיים, ונותר כמעט ללא שינוי משנת 1941, עובדה שקיזזה את העליונות המספרית הסובייטית.
השלב הראשון של המתקפה - ינואר 1944
המתקפה של חזית לנינגרד נפתחה ב-14 בינואר, כאשר ארמיית המחץ ה-2 תקפה לכיוון דרום-מזרח ממובלעת אורניינבאום. למחרת הצטרפה למתקפה הארמייה ה-42 של החזית. התקדמות שתי הארמיות הייתה איטית אך ב-20 בינואר חברו כוחות החלוץ הסובייטיים לכוחות שבמובלעת באזור רופשה. ב-21 בינואר החלו יחידות מהארמייה הגרמנית ה-18 בנסיגה מחשש לכיתור. כאשר נודע לפיקוד הסובייטי על הנסיגה הגרמנית פתחו גם הארמייה ה-67 של חזית לנינגרד והארמייה ה-8 של חזית וולחוב במתקפה בגזרתן. בעקבות ההצלחות הצבא האדום ארגן את כוחותיו מחדש תוך שינוי כיווני המתקפה. ב-24 בינואר שוחררה העיר פושקין ופבלובסק. הצבא האדום המשיך בהתקדמות ולקראת סוף החודש הגיע לנהר לוגה ואף הצליח לחצות אותו במספר מקומות.
המתקפה של חזית וולחוב במסגרת מבצע נובגורוד-לוגה החלה ב-14 בינואר מצפון ומדרום לנובגורוד. ב-17 בינואר נפרץ קו ההגנה הגרמני וב-20 בחודש שוחררה נובגורוד. הוחלט להמשיך את המתקפה לכיוון העיר לוגה במטרה לשחרר אותה ולהשתלט על קו מסילת הברזל לנינגרד-מוסקבה. הצבא האדום הצליח להשתלט על מסילת הרכבת החשובה, אך לא הצליח לשחרר את העיירה לוגה, שהייתה צומת דרכים חשובה.
מתקפת החזית הבלטית השנייה על עמדות הארמייה ה-16 החלה כבר ב-12 בינואר. לאחר ארבעה ימי לחימה הושגה התקדמות של 5–10 ק"מ בלבד. ב-16 בינואר הביעה הסטבקה חוסר שביעות רצון מהתקדמות המתקפה. מפקד החזית מרקיאן פופוב הטיל את מלואו האחריות על מפקד הארמייה ה-10 והוא שוחרר מתפקידו. כמו כן, הוחלט לעצור את המתקפה ולאחר התארגנות מחדש לחדש את המתקפה בגזרה אחרת.
תמונת המצב בסוף ינואר
בעקבות הצלחות של חזית לנינגרד וחזית וולחוב הגרמנים נסוגו מפרברי לנינגרד למרחק 70–100 ק"מ מהעיר. המתקפה של החזית הבלטית נכשלה, אך ריתקה את הארמייה-16 ולא אפשרה לה להעביר כוחות לתגבור הארמייה ה-18.
הארמייה ה-18 הצליחה לבצע נסיגה מאורגנת אך מצבה היה קשה. מפקד קבוצת ארמיות צפון גאורג פון קיכלר ביקש מהיטלר אישור לסגת לקו הביצורים העורפי הראשי אך בקשתו לא התקבלה. הוא לא האמין שכוחותיו מסוגלים לבלום את המשך המתקפה הסובייטית בקווי ההגנה הקיימים ולכן שוחרר מתפקידו והוחלף על ידי ולטר מודל.
מבצע נובגורוד-לוגה
בתחילת פברואר המשיכו חזית לנינגרד וחזית וולחוב במתקפה. ארמיית המחץ ה-2 וארמייה ה-43 של חזית לנינגרד תקפו לכיוון נרבה והארמייה ה-67 התקדמה ללוגה מכיוון צפון. הארמיות ה-8, ה-54 וה-59 של חזית וולחוב תקפו אף הן לכיוון לוגה מכיוון מערב. מפקד חזית לנינגרד לאוניד גובורוב היה בדעה שיש להתמקד במתקפה בחלק הצפוני של החזית לכיוון נרבה, אך לאור הקשיים בהם נתקלה המתקפה על לוגה הוא העביר את ארמיית המחץ ה-2 לאזור זה. קבוצת ארמיות צפון הזרימה את עתודותיה לאזור במטרה להחזיק בעיירה לוגה, ולכן ההתקדמות הסובייטית הייתה איטית מאוד. לאחר שבועיים של לחימה, התקדמות כוחות הצבא האדום איימה לכתר את כוחות הארמייה ה-18 במרחב לוגה, והגרמנים נאלצו לסגת מלוגה, ששוחררה על ידי הצבא האדום ב-12 בפברואר. לאחר כיבוש העיירה פורקה חזית וולחוב ורוב יחידותיה הועברו תחת פיקוד חזית לנינגרד, בעוד ארמיית המחץ ה-1 של החזית סופחה לחזית הבלטית השנייה.
לאחר כיבוש לוגה, המשיך הצבא האדום להתקדם לכיוון פסקוב. הגרמנים נסוגו באיטיות מערבה לקו ההגנה החדש שהוכן מבעוד מועד סמוך לגבול אסטוניה, תוך ניהול פעולות השהיה, ועצרו כאשר הגיעו לשם. במקביל, ניסתה חזית לנינגרד לכבוש את נרבה. ב-3 בפברואר הצליחו יחידות ארמיית המחץ ה-2 לחצות את נהר נרבה ולהשיג ראשי גשר בגדה המערבית של הנהר מצפון ומדרום לנרבה. הלחימה סביב העיר הייתה קשה והתקדמות הכוחות התוקפים הייתה איטית ביותר. ב-14 בפברואר דרשה הסטבקה לכבוש את העיר עד 17 בחודש, אך אף על פי שהפיקוד הסובייטי הזרים תגבורות לאזור, הצליחו המגינים הגרמניים לבלום את המתקפה. ב-22 בפברואר חזרה הסטבקה ודרשה מפיקוד חזית לנינגרד לכבוש את נרבה, ולהמשיך במתקפה מערבה לאחר כיבוש העיר.
סיכום המבצע
לאחר מספר חודשי לחימה הצליחו כוחות הצבא האדום לאלץ את קבוצת ארמיות צפון לסגת לקו ההגנה העורפי החדש (שכונה קו פנתר) שנבנה בקו נרבה - אגם פייפסי - פסקוב. הכוחות הגרמניים ניהלו נסיגה איטית ומסודרת לקו הביצורים החדש, תוך שהם גורמים אבדות כבדות לכוחות הסובייטיים התוקפים. במהלך המתקפה שוחרר כל מחוז לנינגרד וכן שטחים סמוכים וכוחות הצבא האדום השיגו התקדמות של 180–280 ק"מ.
תחנת הרכבת רעמסס
תחנת הרכבת רעמסס (בערבית: محطة رمسيس) היא תחנת הרכבת המרכזית של קהיר, מצרים. השם נגזר משמו של מלך מצרים העתיקה והפרעה, רעמסס השני.
מבצע לנינגרד-נובגורוד
סיכום המבצע
למרות ההישגים הקרקעיים הניכרים של המתקפה הסובייטית, הצליחו הארמיות הגרמניות ה-16 וה-18 להימנע מכיתור, וייצבו מחדש את חזיתן לאחר שנסוגו לקו ההגנה החדש. כל ניסיונות הצבא האדום לכבוש גם את הערים נרבה ופסקוב נכשלו, וכתוצאה מכך הודח מתפקידו מרקיאן פופוב, מפקד החזית הבלטית השנייה, הורד בדרגה ולא מונה יותר למפקד חזית במהלך המלחמה.
כימיה תאורטית
כימיה תאורטית היא ענף רחב בכימיה ותת-תחום בפיזיקה כימית שבוחנת את האנרגיה, הדינמיקה והתגובתיות של מערכות כימיות וביולוגיות. היא שואפת להציע השערות והצדקות לתצפיות כימיות ובמקביל להעלות שאלות שניסויים עתידיים יכולים לספק להן מענה. בדרך כלל, פיזיקה, מתמטיקה וקודי מחשב הם התחומים והשיטות שמסבירים את כל ההיבטים של הכימיה: התכונות של חומרים, התכונות של יסודות ומולקולות והאינטראקציות שלהם, הדמיה של תופעות מולקולריות, או חיזוי התכונות של מולקולות.
תחנת הרכבת רעמסס
היסטוריה
תחנת הרכבת המקורית נבנתה כמסוף קישור מקו הרכבת שמחבר את אלכסנדריה וקהיר ב-1856. מבנה התחנה הנוכחי הוקם ב-1892 ושופץ לראשונה ב-1955.
מבצע לנינגרד-נובגורוד
סיכום המבצע
להצלחת המבצע היו גם השלכות מדיניות חשובות. בעקבות נסיגת קבוצת ארמיות צפון ממרחב לנינגרד - נובגורוד, הבינה ההנהגה הפינית שהמלחמה אבודה, והחלה לחפש דרכים להתנתק מגרמניה הנאצית ולהגיע להסכמה עם ברית המועצות ביחס לסיום המלחמה.
כימיה תאורטית
כימיה תאורטית למעשה קשורה לפיזיקה תאורטית ולכן זהו תחום מדעי מהמאה ה-19. מתחילת המאה ה-20, עם פיתוחה של משוואת שרדינגר והתאוריה הקוונטית להסבר אטומים, התפתחה מאוד ההבנה של אטומים ומולקולות וחומרים ברמה המיקרוסקופית, כמו כן הבנה של ריאקציות. דוגמאות להישגיה של הכימיה התאורטית נייטרינו ובוזון היגס, בוזונים ופרמיונים, ראקציות רדיקליות, כמו בפצצה גרעינית (דוגמאות אלו קשורות גם לפיזיקה תאורטית). כמו גם קצב הראקציה של קרמר, הסבר הדיפוזיה הנורמלית של איינשטיין, תאוריה של פולמרים, תאוריית מעברי הפאזות, רשתות (דוגמאות אלו קשורות גם לפיזיקה וביופיזיקה).
תחנת הרכבת רעמסס
היסטוריה
הודא שעראווי, פמיניסטית מצרית שכונתה במדינות ערב "אם הפמיניזם" הסירה כאן את הרעלה שלה כאקט מחאתי ובכך יזמה יחד עם מספר מחברותיה את "מהפכת כיסוי הפנים", בה הנשים הסירו וקרעו את כיסוי הפנים, ה"ניקאב", מעל פניהן ויחד יצאו לרחובות בפנים חשופות.
כימיה תאורטית
דרך שימוש במכניקת הקוונטים, במכניקה קלאסית ובמכניקה סטטיסטית, ובעזרת מגוון טכניקות, החל משיטות אמפיריות וסמי-אמפיריות (אמפיריות למחצה) ועד לכאלה המבוססות על כימיה קוונטית קומבינטורית, בהתאם לגודל ומורכבות המערכת הכימית, ניתן להסביר את המבנים והדינמיקה של מערכות כימיות, וכתוצאה, לתאם ולחזות את התכונות התרמודינמיות והקינטיות של המולקולות והמערכות. באופן כללי, ניתן להבחין בין שתי מגמות בכימיה תאורטית:
תחנת הרכבת רעמסס
מבנה
מחוץ לתחנה היה בעבר פסלו של רעמסס השני שהועבר לאזור גיזה ב־25 באוגוסט 2006, כהכנה הסופית במוזיאון הגדול המצרי, שם הוצב ב-2018.
כימיה תאורטית
כימיה קוונטית
כימיה קוונטית מטפלת בבעיות ובנושאים בכימיה באמצעות מכניקת הקוונטים ותורת השדות הקוונטית. אחד היישומים של כימיה קוונטית הוא תיאור ההתנהגות האלקטרונית של אטומים ומולקולות ביחס לסביבתם, היא חוקרת את המעברים המתרחשים במהלך תגובות כימיות, מצבים מעוררים ומצבי היסוד של אטומים ומולקולות בודדים. מדענים - פיזיקאים וכימאים - תורמים תרומה משמעותית לחקר הכימיה הקוונטית, הנמצאת בצומת של שתי הדיסציפלינות. כך שישנה חפיפה משמעותית ומתמשכת עם תחומי הכימיה הפיזיקלית, הפיזיקה האטומית והפיזיקה המולקולרית. מכיוון שלאטומים ולמולקולות יש אנרגיות שונות, כימיה קוונטית תאורטית שואפת לפתח תחזיות תאורטיות כמותיות. מינים רב-אטומיים מהווים אתגר לביצוע חישובים, וכתוצאה מכך, נהוג להשתמש בתוכנות מחשב כדי להתמודד עם אתגר זה.
תחנת הרכבת רעמסס
מבנה
הפסל המצרי "תחיית מצרים" הוצב בתחנה ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי של מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת ממצרים ומהעולם. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית. אולם מאוחר יותר, עם התחזקות הכוחות האסלמיים, תואר הפסל כיצירה פגנית המבקשת להתרפס מול האסתטיקה האירופאית ונטע זר שיש להסירו. באביב 1955 הורה נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר להסיר את הפסל ממקומו המרכזי ולהעתיקו לשולי העיר, לשכונת גיזה, תוך הנמכת כן הבסיס שלו משבעה מטרים לשניים בלבד.
כימיה תאורטית
כימיה חישובית
בתחום הכימיה החישובית ישנו שימוש בסימולציה ממוחשבת כדי לסייע בפתרון בעיות כימיות מורכבות. בה משתמשים בשיטות כימיות תאורטיות, המשולבות בתוכנות מחשב יעילות, כדי לחשב ולהבין את צורת האורביטלים האטומיים והמולקולריים, את המבנים, האינטראקציות והתכונות של המולקולות והאטומים. בכימיה חישובית ישנו יישום של מחשוב מדעי לכימיה, שיטות הכימיה החישובית נעות בין משוערות מאוד למדויקות מאוד; כך שבדרך כלל שיטות מדויקות משומשות עבור מערכות קטנות בלבד. שיטות הab initio מסתמכות לחלוטין על מכניקת הקוונטים ועל קבועים פיזיקליים בסיסיים. שיטות אלה כגון Hartree-Fock, Post-Hartree-Fock , תורת פונקציונל הצפיפות (DFT), שיטות סמי-אמפיריות (כמו PM3) או שיטות שדה כוח. הצורה המולקולרית היא המאפיין הצפוי ביותר.
דינמיקה מולקולרית
דינמיקה מולקולרית היא טכניקה המשתמשת בסימולציה ממוחשבת שקובעת את התנועה ואת שיווי המשקל של כל אטום או מולקולה בודדים במגוון תחומי הנדסה ומדע, טכניקת סימולציה ממוחשבת זו בוחנת את התנועות הממשיות של אטומים ומולקולות. במשך פרק זמן קבוע מראש, האטומים והמולקולות מקיימים אינטראקציות ביניהם על מנת לספק תובנה על "האבולוציה" הדינמית של המערכת. בכדי לקבוע את המסלול של האטומים והמולקולות, פותרים את משוואות התנועה של ניוטון עבור מערכת של חלקיקים הפועלים באינטראקציה. ובכדי לחשב את הכוחות בין החלקיקים לבין האנרגיות הפוטנציאליות שלהם, עושים שימוש בפוטנציאלים בין-אטומיים או בשדות כוח מכניים מולקולריים. פיזיקה כימית, מדע החומרים, וביופיזיקה הם התחומים העיקריים שבהם נעשה שימוש בגישה זו.
מכניקה מולקולרית
במכניקה מולקולרית, פונקציות פוטנציאליות שנגזרות מהפיזיקה הקלאסית משמשות לחישוב משטח האנרגיה הפוטנציאלית של סידור אטומים מסוים, משוואות אלו ידועות בתור שדה כוח. ההנחות של מכניקה מולקולרית:
קינטיקה כימית תאורטית
קינטיקה כימית תאורטית כוללת מחקר תאורטי המסביר כיצד תגובות כימיות מתרחשות, מתאר את המנגנון שלהן, איך קצב התגובה הכימית מושפע ממשתנים שונים, ואיך ניתן למדוד אותו. בנוסף לזה, תורת ההתנגשויות של מולקולות היא נושא בסיסי בהבנת הקינטיקה הכימית. הגורמים המשפיעים על קצב התגובה הכימית: הטמפרטורה, ריכוז המגיבים, המצב הפיזי של המגיבים ופיזורם, הממס והנוכחות של זרזים (קטליזטורים). ככל שריכוז המגיבים עולה קצב התגובה עולה, מכיוון שיש יותר חלקיקים מגיבים מתנגשים ביחידת זמן, תדירות התרחשות התגובה תעלה. העלאת הטמפרטורה של המערכת הכימית מגבירה את האנרגיה הקינטית הממוצעת של החלקיקים המרכיבים אותה, ובכך קצב התגובה עולה.
אופי הממס של התגובה גם משפיע על קצב התגובה, בעיקר כאשר הצמיגות של הממס היא גבוהה משמע שיש פחות התנגשויות בין המגיבים, דבר שמוביל לקצב תגובה נמוך יותר. לבסוף, הכרת והבנת הקינטיקה של התגובה הכימית עוזרת להבין איך לשלוט בתנאי הניסוי בכדי להשיג את התוצאות הרצויות.
כימואינפורמטיקה
כימואינפורמטיקה (Chemoinformatics) היא תחום שבעזרת מחשב מתמקד באיסוף, אחסון וניתוח מידע כימי, בשביל לפתור בעיות בתחום הכימיה וגם הביולוגיה. בדרך כלל, המידע הכימי כולל מידע על נוסחאות כימיות, תכונות, מבנים של מולקולות וכו'. בעזרת הכימיאנפורמטיקה משתמשים בנתונים ובמידע על מנת לבצע תחזיות לגבי תופעות כימיות.
ישנם שלושה סוגים של מסדי נתונים בכימיאינפורמטיקה: מסדי נתונים גלובליים, מאגרי מידע מיוחדים ומאגרי מידע מבניים.
מיכאיל נסטרוב
מיכאיל נסטרוב (ברוסית: Михаи́л Не́стеров; 31 במאי 1862 – 18 באוקטובר 1942) היה צייר רוסי וסובייטי. הוא היה מראשוני האמנות הסימבוליסטית ברוסיה.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת סוחרים, אביו היה סוחר בדים וסדקית, אבל תמיד היה לו עניין רב בהיסטוריה ובספרות. כתוצאה מכך, הוא הבין את רצונו של בנו להיות אמן, אך התעקש שירכוש תחילה כישורים מעשיים, וב-1874 הוא נשלח למוסקבה, שם נרשם לבית הספר הריאלי של ווסקרסנסקי.
ב-1877 הציעו לו מדריכיו לעבור לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שם למד אצל פאבל סורוקין, אילריון פרינישניקוב ו-וסילי פרוב, שהיה המורה האהוב עליו. ב-1879 החל להשתתף בתערוכות של בית הספר. שנתיים לאחר מכן, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם עבד עם פאבל צ'יסטיאקוב. הוא התאכזב מההוראה שם וחזר למוסקבה, ולאחר מות וסילי פרוב, הוא למד שיעורים מאלכסיי סאווראסוב.
לאחר שהות קצרה באופה, שם הכיר את אשתו לעתיד, מריה, חזר למוסקבה ולמד אצל ולדימיר מאקובסקי. תוך כדי יצירת סדרה של ציורים היסטוריים, הוא תמך בעצמו באיורים למגזינים וספרים בהוצאת אלכסיי סטופין, כולל אוסף אגדות מאת פושקין. בשנת 1885 הוענק לו התואר "אמן חופשי" והוא התחתן, בניגוד לרצונם של הוריו. בשנה שלאחר מכן נפטרה אשתו לאחר שילדה את בתו אולגה. כמה מיצירותיו מתקופה זו מציגות את דמותה של אשתו.
הצלחתו הגדולה הראשונה הגיעה עם ציורו "הנזיר" שהוצג בתערוכה בשנת 1889. הציור נרכש על ידי פאבל טרטיאקוב והכסף איפשר לנסטרוב לצאת לנסיעה ממושכת באוסטריה, גרמניה, צרפת ואיטליה. עם שובו, הוצג ציורו הראשון בסדרת יצירות על חייו של סרגיוס הקדוש, בתערוכה ״הנודדים״ השמונה עשרה ונרכש גם על ידי טרטיאקוב. סדרה זו כללה בסופו של דבר חמישה עשר בדים גדולים והעסיקה אותו במשך חמישים שנה.
אמנות דתית
בשנת 1890, אדריאן פראכוב, שפיקח על העבודה בקתדרלת סנט וולודימיר, הכיר את ציוריו של נסטרוב והזמין אותו להשתתף ביצירת ציורי קיר ואייקונים בכנסייה. לאחר היסוס, הוא הסכים, ואז נסע לרומא ולאיסטנבול כדי להכיר את האמנות הביזנטית. פרויקט זה לקח עשרים ושתיים שנים להשלמתו. אף שהביא לו פופולריות רבה, הוא כנראה הרגיש שהדימויים הנדרשים היו קלישאתיים מדי ומתחת לכבודו כאמן, ולכן הוא הציג מדי פעם כמה חידושים קלים, כמו הצבת פורטרטים של קדושים בנוף מוכר.
עם זאת הוא קיבל על עצמו עבודות דתיות נוספות. בשנת 1898 ביקש ממנו הדוכס הגדול ג'ורג' אלכסנדרוביץ' לעבוד בכנסיית אלכסנדר נייבסקי באבסטומני. הוא בילה שם שש שנים, לסירוגין, ויצר 50 ציורי קיר קטנים, אבל לא היה מרוצה מהתוצאות. הוא כנראה היה שבע רצון מהעבודה המאוחרת במנזר מרפו-מרינסקי. הוא סירב לעבוד בקתדרלת אלכסנדר נייבסקי, ורשה, משום שלא אישרו שם לבנות קתדרלה אורתודוקסית בעיר קתולית ברובה. בשנת 1901 הוא רצה להביע את הערכתו הרוחנית לחיי הנזירים, ולכן בילה זמן מה במנזר סולובצקי על שפת הים הלבן. הוא צייר שם יצירות רבות וניתן היה לראות את השפעת ביקורו שם במשך שנים רבות לאחר מכן. הוא קיבל השראה גם מהרומנים של פאבל איבנוביץ' מלניקוב, העוסקים בחייהם של המאמינים באזור הוולגה. בשנת 1902 התחתן עם יקטרינה ואסילייבה, אותה פגש באחת מתערוכתיו.
שנים מאוחרות יותר
בשנת 1905, לאחר תחילת המהפכה, הוא הצטרף לאיגוד העם הרוסי, מפלגה ימנית לאומנית קיצונית שתמכה בצאר. כתוצאה מכך, הוא היה בסכנה לאחר מהפכת אוקטובר. ב-1918 עבר לארמביר, שם חלה ולא היה מסוגל לעבוד. הוא חזר למוסקבה ב-1920 ונאלץ לוותר על הציור הדתי, אף על פי שהמשיך לעבוד על סדרת סרגיוס הקדוש שלו באופן פרטי. מאז ועד מותו צייר בעיקר דיוקנאות.
ב-1938, לקראת סוף הטיהורים הגדולים, הואשם חתנו, ולדימיר שרוטר, עורך דין מפורסם, בריגול והוצא להורג. בתו נשלחה למחנה מאסר בז'מביל, שם נחקרה באכזריות לפני ששוחררה. הוא גם נעצר והוחזק במשך שבועיים בכלא בוטורקה.
ב-1941 הוענק לו פרס סטלין. זה היה אחד הפרסים הראשונים שניתנו לאמן. זמן קצר לאחר מכן, הוא קיבל את מסדר הדגל האדום. ככל שהמלחמה העולמית התקדמה, מצבו הבריאותי והכלכלי הידרדר במהירות.
הוא לקה בשבץ בזמן שעבד על ציורו "סתיו בכפר" ומת בבית החולים בוטקין.
ב-1962 הונפק לכבודו בול דואר. בשנת 1996, דמותו הופיעה על שטר 50 פרנק אורל, ובשנת 2015 נחשפה אנדרטה שלו במוזיאון לאמנות באופה.
אלברט ז'ורקרה
אלברט ז'ורקרה אי פורטייה (בקטלאנית: Albert Jorquera i Fortià; נולד ב-3 במרץ 1979 בבסקנו שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק כשוער. ז'ורקרה גדל ושיחק ברוב הקריירה שלו בברצלונה, לרוב כשוער שני או שלישי בסגל הקבוצה.
קריירה
ז'ורקרה נולד וגדל בכפר בסקנו, שנמצא ליד ז'ירונה שבקטלוניה. ז'ורקרה הצטרף ב-1994 למחלקת הנוער של ברצלונה. בעונת 1998/99 קודם ז'ורקרה לקבוצת המשנה השנייה של המועדון, ברצלונה ג', ששיחקה אז בליגה הרביעית. כעבור עונה קודם ז'ורקרה הלאה, לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונתו הראשונה בקבוצת המילואים ערך שמונה הופעות בליגה, והיה בעיקר מחליף לפפה ריינה.
בעונת 2000/01 הושאל ז'ורקרה מברצלונה לסאוטה, ששיחקה גם היא בליגה השלישית, בבית של דרום ספרד. ז'ורקרה לא מצא את מקומו בקבוצה והשתתף רק בשלושה משחקים בליגה ובמשחק נוסף בגביע המלך. בעונה הבאה חזר ז'ורקרה מההשאלה והושאל פעם נוספת, הפעם למטרו ששיחקה באותו בית כמו ברצלונה אתלטיק. שם שיחק ז'ורקרה באופן קבוע, הוא שותף ב-31 משחקי ליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום השמיני בבית. ז'ורקרה שב לברצלונה ב' בתחילת עונת 2002/03. ויקטור ואלדס היה השוער בעדיפות הראשונה, אך בשל חלקו בקבוצה הראשונה של ברצלונה, ז'ורקרה זכה להחליפו ולשחק ב-17 משחקים באותה עונה. ז'ורקרה הורחק לראשונה בקריירה שלו בכרטיס אדום, בתבוסת ברצלונה ב' בתוצאה 0–5 לאליקנטה ב-13 באוקטובר 2002. ברצלונה ב' סיימה במקום השני, אך נשארה בליגה השלישית מכיוון שלא הצליחה לנצח בפלייאוף ההעפלה לליגה השנייה.
בעונת 2003/04 החל ז'ורקרה להשתלב בסגל הקבוצה הראשונה, לצד זה שעדיין היה שחקן בקבוצת המילואים. ז'ורקרה ערך 18 הופעות באותה עונה בברצלונה ב'. הופעת הבכורה של ז'ורקרה בקבוצה הבוגרת הייתה במשחק הליגה מול אתלטיק בילבאו ב-17 בינואר 2004, משחק שהסתיים בתיקו 1-1. בהמשך עמד ז'ורקרה בשער הקבוצה בניצחון ברצלונה 1–3 על אתלטיקו מדריד ב-15 בפברואר. בעונת 2004/05 צורף ז'ורקרה באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת והפך למחליפו של ויקטור ואלדס, עם עזיבתו של רושטו רצ'בר, שהיה השוער השני בעונה לפני כן. לאחר שברצלונה זכתה והבטיחה את אליפות ספרד, שיחק ז'ורקרה בשני המחזורים האחרונים של הליגה. בעונת 2005/06 ערך ז'ורקרה הופעת בכורה בליגת האלופות, לאחר שברצלונה הבטיחה את המקום הראשון בשלב הבתים, במשחק מול אודינזה ב-7 בדצמבר 2005. בהמשך השתתף ז'ורקרה בארבעה משחקים בגביע המלך. ברצלונה זכתה בליגה פעם שנייה ברציפות, וז'ורקרה עמד בשלושת מחזורי הליגה האחרונים. כמו כן, זכתה ברצלונה בליגת האלופות, עם ז'ורקרה על ספסל הקבוצה לאורך כל משחקי שלב הנוקאאוט.
עונת 2006/07 נפתחה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי, כשז'ורקרה משחק במשחק הגומלין מול אספניול, בו ניצחה ברצלונה 0–3. במרץ 2007 האריך ז'ורקרה את חוזהו בברצלונה עד תום עונת 2007/08. ז'ורקרה עמד בשער במהלך משחקי הגביע של ברצלונה, והוא הגיע עם הקבוצה עד לחצי הגמר בו פגשה את חטאפה. במשחק הראשון ניצחה ברצלונה 2–5, אך בגומלין הובסה 0–4 והודחה. ז'ורקרה לא שותף באף אחד ממשחקי הליגה של הקבוצה, שסיימה את העונה במקום השני. בעונת 2007/08 שיחק במשחק אחד בגביע ובמשחק נוסף בליגת האלופות, מול שטוטגרט, פעם נוספת לאחר הבטחת הקבוצה את המקום הראשון בביתה. בסוף דצמבר, במשחק ידידות של נבחרת קטלוניה קרע ז'ורקרה את הרצועה הצולבת בברך הימנית, פציעה שהשביתה אותו ממשחק לחצי שנה. ברצלונה השאילה את חוסה מנואל פינטו לתפוס את מקומו והוא היה שוערה השני של ברצלונה עד סוף העונה.
במרץ 2008 חתם ז'ורקרה על הארכת חוזה פעם נוספת, הפעם עד סוף עונת 2009/10. במהלך הקיץ שלקראת עונת 2008/09 צורף פינטו לסגל ברצלונה באופן קבוע, וז'ורקרה הפך לשוער השלישי של המועדון. ז'ורקרה ערך הופעה אחת באותה עונה, במחזור השישי של שלב הבתים בליגת האלופות בהפסד 2–3 לשחטאר דונצק. ברצלונה זכתה בטרבל ראשון בהיסטוריית הכדורגל הספרדי - זכייה באליפות הליגה, בגביע ובליגת האלופות באותה עונה. בסוף העונה עזב ז'ורקרה את ברצלונה, והצטרף לז'ירונה מהליגה השנייה. ז'ורקרה שיחק במרבית משחקי הקבוצה, 33 מתוך 42 משחקי ליגה, וז'ירונה סיימה במקום ה-14. ז'ורקרה החליט לפרוש ממשחק בסוף עונה זו, בגיל 31.
מחוץ לכדורגל
ז'ורקרה הוא בן דודו של הכדורגלן מארק קרוסאס, ששיחק גם הוא במחלקת הנוער של ברצלונה, ובהמשך שיחק בקבוצות ברחבי אירופה ובמקסיקו.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף ז'ורקרה לעסק התכשיטים המשפחתי.