cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאגה
הסאגות מתחקות אחר מקורותיהם ותולדותיהם של העמים הצפון-גרמאניים, ומספרות את סיפורי מסעותיהם המוקדמים של הוויקינגים, הקרבות ההרואיים, הנדידה לאי החדש והסכסוכים בין משפחות החלוצים. הטקסטים, בנורדית עתיקה, כתובים בפרוזה או משולבים בבתים, לעיתים קרובות תוך הבניה שירית אליטרטיבית (חזרתית). התֶמָה העיקרית בהם היא עלילות-גבורה - שגיבוריהן הם לרוב ויקינגים, לרוב הן מסופרות בצורה ריאליסטית ולעיתים בעלות מוטיבים אגדתיים, מהן שעוסקות בקדושים ומהן רומנסות-אבירים שתורגמו מלשונות אירופה; עתים שהן מובאות באור רומנטי או בדיוני, אולם תמיד סביב דמויות אנושיות שניתן להבין ולהזדהות עימן.
סופרגירל
סופרגירל (באנגלית: Supergirl) היא דמות בדיונית של גיבורת על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. דמותה נוצרה על ידי הכותב אוטו בינדר והמאייר קורט סוואן, כחלק מהמיתולוגיה של סופרמן בשנות החמישים המאוחרות. היא הופיעה לראשונה כילדת העל בחוברת Superman #123 מאוגוסט 1958 וכסופרגירל ב-Action Comics #252 ממאי 1959.
סאגה
מרבית כתבי-היד שבהם נשתמרו החיבורים הועברו לדנמרק ולשוודיה במאה ה-17, אולם מאוחר יותר הוחזרו לאיסלנד. מעריכים כי רק 10% מהחומר שרד.
סופרגירל
מספר גרסאות של סופרגירל הוצגו בחוברות הקומיקס לאורך השנים, ללא קשרי המשכיות ביניהן. המוכרת ביותר היא קארה זור-אל, בת דודתו של סופרמן מצד אביו. כמו בן דודה, קארה היא בת קריפטון על כדור הארץ, ועקב כך מחזיקה בכוחות-על כמו תעופה וכוח גופני מוגבר.
סאגה
סיווג
סאגות נמנות עם אמצעי השירה והספרות המאפיינים את היצירה הנורדית של ימי הביניים, ובדומה לאדה הפרוזאית, הן מהוות מקור כתוב להבנת המיתולוגיה הנורדית וההיסטוריה הטרום-נוצרית של עמי סקנדינביה. הן גם שופכות אור על חלק מההיסטוריה של האיים הבריטיים, צפון אמריקה וחלקים מאירופה. מחקרים רבים עסקו בניסיון להפריד בין מרכיבים עלילתיים דמיוניים בסאגות לבין הבסיס העובדתי להן, וקיימת מחלוקת רבה באשר להיותן מקורות לעובדות היסטוריות כהווייתן. אחד מגדולי מחברי הסאגות היה סנורי סטורלוסון, שלו מיוחסת גם "האדה הפרוזאית". את הסאגות נוהגים למיין לענפים הבאים:
סופרגירל
דמותה של קארה זור-אל מתה בשנת 1985 ב"משבר בעולמות האינסופיים". אחרי ההוצאה לאור של "המשבר בעולמות האינסופיים" הוחלט ב-DC קומיקס להתעלם מן ההמשכיות של סיפורי סופרמן וכחלק מהמחיקה, הפכה ההוצאה את סופרמן כניצול היחידי מהחורבן של קריפטון. דמותה של סופרגירל שונתה למגוון של דמויות שונות, אך אף אחת מהן לא הייתה בת דודתו של סופרמן. בשנת 2004 הוכנסה קארה זור-אל מחדש לסדרת סיפורי סופרמן.
סאגה
המונח בשפות הנורדיות המודרניות
לאורך הדורות קיבל המונח "סאגה" משמעות רחבה יותר בשפות הנורדיות. בשוודית ובדנית בנות זמננו המונח בא לתאר יצירת פרוזה לא-ריאלית או אפית. הביטוי Folksaga משמעו סיפור עממי, מעשייה הכתובה שוודית או דנית שמחברה אינו ידוע. המונח השוודי Konstsaga ("סיפור אמנותי") מתאר מעשייה שמחברה ידוע, למשל הנס כריסטיאן אנדרסן או אסטריד לינדגרן, בעוד שבדנית ובנורווגית המונח לחיבור כזה יהיה Eventyr ("הרפתקה"). המילה סאגה אף נמצאת בשימוש בהתייחסות לסיפורי פנטזיה, למשל יצירתו של ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות, שתורגמה לשוודית בכותרת Sagan om ringen ("הסאגה על הטבעת"), אף שטולקין, אשר ידע מעט שוודית, הביע חוסר שביעות רצון מתרגום זה.
סופרגירל
דמותה של סופרגירל מדורגת במקום ה-94 ברשימת גיבורי-העל מהקומיקס מכל הזמנים, לפי IGN ובמקום ה-17 ברשימת גיבורי-העל של DC מכל הזמנים.
לפני המשבר
אחרי תגובות טובות לדמותה של סופרגירל כדמות על-טבעית, נוצרה סופרגירל המקורית הראשונה, קארה זור-אל, בחוברת Action Comics #252 ממאי 1959, שנכתבה על ידי אוטו בינדר (שכתב גם את מרי מארוול, אחותו של קפטן מארוול). סופרגירל, כמו מרי מארוול, היא נערה מתבגרת המייצגת גרסה נשית לגיבור-על קיים. היא לובשת חליפה דומה לזו של סופרמן, חוץ מהתחתונים הצמודים שהוחלפו בחצאית מיני. אוטו בינדר יצר לפי אותו מודל גם את דמותה של מיס אמריקה, גיבורת-על של חברת מארוול קומיקס שלפעמים הייתה סיידקיק של קפטן אמריקה.
על כדור הארץ קארה רוכשת כוחות-על זהים לשל סופרמן, ובמקביל מבססת זהות כיסוי בשם לינדה לי, יתומה מבית היתומים מידוול. לבקשת סופרמן היא הסתירה את שערה הבלונדיני מתחת לפאה חומה, על מנת לשמור על זהותה בסוד עד שתוכל לשלוט בכוחותיה במלואם. אחרי שאומצה על ידי פרד ועדנה דנברס, סופרמן החליט שבת דודתו מוכנה למלא את תפקידה במלואה כסופרגירל.
תחת זהות הכיסוי למדה קארה בתיכון מידוול כלינדה לי דנברס. ובשנים שלאחר מכן אחרי שלמדה באוניברסיטת סטנהופ ובאוניברסיטה בשיקגו, היא נדדה בין עבודותיה מספר פעמים, כיועצת סטודנטים, עיתונאית ושחקנית טלוויזיה באופרת סבון. את זהותה הסודית כסופרגירל היא מגלה רק לסופרמן, להוריה המאמצים ולחברי ליגת הצדק בה הייתה שותפה לזמן מה.
לקארה היו מספר בני זוג, כולל ריצ'רד (דיק) מלוורן, ג'רו המרבוי מאטלנטיס וברייניאק-5 החבר בליגת הצדק. למרות זאת, היא התחייבה בראש ובראשונה לעבודתה כסופרגירל. בני לוויה נוספים במלחמתה בפשע הם סטרִיקי, חתולהּ הג'ינג'י של סופרגירל הרוכש כוחות-על זמניים כתוצאה מחשיפה ל-"X-קריפטונייט", ו"קומט הסופר-סוס" (קנטאור לשעבר).
כמו כל הקריפטונים, קארה פגיעה לקריפטונייט.
בין החודשים אפריל 1985 למרץ 1986 הוציאה DC מיני-סדרה של חוברות עלילתיות שליוו את המשבר בעולמות האינסופיים, בה נהרגו ואף נמחקו דמויות חשובות. בחוברת מספר 7 מאוקטובר 1985, סופרגירל הקריבה את חייה למען הצלת סופרמן והמולטי-יקום מהרס. בעקבות מחיקת המשבר, DC ראתה לנכון שסופרמן יישאר אחרון הקריפטונים, וכתוצאה מכך קארה לא הופיעה עוד. בשונה ממספר דמויות שנהרגו במשבר, נדמה שאיש אינו זוכר שקארה אי פעם התקיימה. רק כאשר דונה טרוי או (בכינוי המוכר יותר שלה וונדר וומן) נולדה מחדש וירשה את גלגל המבשר, היא נזכרה בקארה זור-אל וקורבנה.
אחרי המשבר
DC קומיקס רצתה שסופרמן יהיה השורד האחרון של קריפטון אחרי המחיקה של המשבר בעולמות האינסופיים. על מנת לשמור על יחודו כשורד בודד, כשסופרגירל הוצגה מחדש לאחר המשבר, ניתן לה מקור קריפטוני לא מוכר. לאחר מספר קווי עלילה שהרחיקו את סופרגירל מקריפטון, DC הניחה לרעיון שסופרמן יהיה השורד האחרון של קריפטון ואפשרה את חזרתה של קארה זור-אל, כבת דודתו של סופרמן וכשורדת נוספת מפלנטת קריפטון.
להלן המהפכים שעברו על דמותה של סופרגירל מהמשבר ועד חזרתה לדמותה הקנונית:
מטריקס
אחרי המשבר נכתבו מחדש קורותיה של סופרגירל. היא לא הוזכרה יותר כבת דודתו של סופרמן או כקריפטונית. בחוברת סופרמן מספר 16 מאפריל 1988 נוצרה סופרגירל חדשה וסינתטית (תוצר פרוטופלזמה) על ידי לקס לות'ר, ונקראה "מטריקס". ליצור החדש השתיל לקס את זכרונותיה של לאנה לאנג, וסופרגירל זו יכלה לשנות את צורתה ללאנה לאנג. מטריקס אפילו האמינה לזמן מה שהיא לאנה לאנג.
מטריקס לבשה חליפה דומה לשל סופרמן, אך לא היו ברשותה את אותם הכוחות של סופרמן. היא החזיקה בכוחות כגון תעופה וכוח גופני מוגבר (כמו לסופרמן), ובנוסף היא יכלה להשתמש בטלקינזיס, שינוי צורה והסוואה, ואפילו סופרמן לא הצליח למצוא אותה.
הדמות מטריקס דמתה מאוד לאותה סופרגירל מלפני המשבר. היא גרה בסמולוויל עם משפחת קנט, שטיפלו במטריקס כבתם. בזמן שמטריקס הייתה חדשה בכדור הארץ היא פצחה ברומן עם לקס לות'ר עד שהבינה שהוא מרושע מלידה. לאחר שעזבה אותו החלה בדרך חדשה, במהלכה הייתה חברה לזמן מה בחבורת הטיטאנים, ולאחר מכן עבדה לבד.
מטריקס/לינדה דנברס
בתחילת ספטמבר 1996, חברת DC פרסמה חוברת תחת הכותרת "סופרגירל" שנכתבה על ידי פיטר דייוויד. הקומיקס החדש עיצב מחדש את דמותה של סופרגירל הקודמת (מטריקס) על ידי מיזוגה עם בן אנוש. מיזוג זה פתח דרך לרבים מהמאפיינים של סופרגירל טרם המשבר. האישה עמה מטריקס התמזגה בעלת אותו שם כזהותה הבדויה של סופרגירל לפני המשבר, לינדה דנברס. העלילה עברה לעיירה ליסברג, רמיזה לזהות הכיסוי המקורית, לינדה לי. לאביה המאמץ קוראים פרד דנברס כמו בעבר ונוספו גרסאות חדשות לדיק מלוורן וקומט כדמויות תומכות.
בתחילת סדרה חדשה זו מטריקס מקריבה את עצמה כדי להציל אישה גוססת בשם לינדה דנברס. גופות, מוחות ונשמות שתי הנשים מתמזגות והופכות ל"מלאכית ילידת הארץ" (Earth-Born Angel). בתפקידה כמלאכית, סופרגירל מאבדת כוחות מסוימים ורוכשת אחרים, כגון כנפי מלאך לוהטות ויכולת טלפורטציה שמאפשרת לה "להבזיק" לכל מקום שהיא הייתה בו בעבר.
בשלב מסוים לינדה והמטריקס מתפצלות שוב. לינדה שומרת לעצמה את הכוח הגופני והחסינות, אך היא לא יכולה יותר לעוף, אלא רק לזנק למרחקים. לינדה מציגה את עצמה כסופרגירל ומנסה לאתר את מטריקס. זו האחרונה שהתה בגן העדן, ולאחר מכן התמזגה עם אישה בשם טוויילייט (Twilight) והפכה למיזוג חדש - "מלאכית-אש ילידת הארץ" (Earth-born angel of fire). במפגש בין טווילייט ללינדה, טוויילייט משתמשת בכוחות הריפוי שלה כדי להעצים את כוחותיה החלקיים של לינדה חזרה לכישוריה המלאים כסופרגירל טרם הפירוד, כולל תעופה ו"הבזקה".
סיר-אל
סופרגירל נוספת הנקראת סיר-אל מופיעה בשנת 2003 בחוברת "סופרמן: ההרפתקה העשירית" מספר 1. שם נכתב שהיא הבת העתידית של סופרמן ולויס ליין. למרות שיש לה כוח גופני, מהירות ושמיעה כמו לסופרמן, היא יכולה רק לזנק למרחקים, יש לה בנוסף את היכולת לירות כדורי הדף מאש או אנרגיית כוח אדומה. סיר-אל מתה במהלך מזימה של ברייניאק-13 ב-Superman Vol.2 #200, נרמז כי כשציר הזמן חזר למסלולו, סיר-אל בוטלה לחלוטין מהמשכיות העלילה. סיר-אל היא ההתגלמות היחידה של סופרגירל שאינה בלונדינית.
קארה זור-אל
בגיליון מספר 8 של סופרמן/באטמן שפורסמה לראשונה ב-2004, חברת DC קומיקס הציגה מחדש את קארה זור-אל, שוב לפי הגרסה לפני המשבר בעולמות האינסופיים, לפיה היא בת דודתו של סופרמן מצד דודו זור-אל ואלורה אל. בניגוד לגרסה הקאנונית, סופרגירל זו נולדה לפני סופרמן, והייתה נערה מתבגרת בזמן שהוא עוד היה תינוק. היא נשלחה בחללית בעקבות קל-אל התינוק כדי לשמור עליו, אך החללית שלה נקלעה להתפוצצות קריפטון, ונאטמה בתוך אסטרואיד קריפטונייט.
סרטי קולנוע
השחקנית הלן סלייטר גילמה את דמותה של קארה זור-אל/סופרגירל בסרט הלייב אקשן "סופרגירל" משנת 1984. לפי העלילה, סופרגירל מגיעה לכדור הארץ כדי להשיג את האומגהדרון, כדור אנרגיה מיסטי שהוא מקור הכוח לעולמה. האומגהדרון נופל לידיה של סלינה, מכשפה מרשעת שרוצה להשתלט על העולם בעזרת כדור האנרגיה. המהדורה המיוחדת של הסרט כוללת את גרסת הבמאי, הסרט התיעודי שהופק על העבודה מאחורי הקלעים והערות הבמאי על הסרט.
בפברואר 2021 הוכרז רשמית כי סשה קאייה תגלם את סופרגירל בסרט היקום הקולנועי של DC "הפלאש", שעתיד לצאת לאקרנים במהלך 2023.
הוועד להגנת היהודים בבלגיה
הוועד להגנת היהודים בבלגיה (בצרפתית: Comité de Défence des Juifs), ובשמו המקוצר הס.ד.ג'י, היה ארגון יהודי מחתרתי, שמילא תפקיד מרכזי בהצלת יהדות בלגיה בתקופת השואה.
הרקע להקמת הוועד
הוועד נוסד בקיץ 1942 והיה קשור לתנועת ההתנגדות הבלגית החזית העצמאית Front de l'Indépendance. הוועד הוכר גם על ידי הממשלה הבלגית וגם על ידי הארגונים היהודיים הגדולים שבעולם החופשי.
בין שמונת מייסדיו היו שבעה יהודים ובלגי אחד, קתולי שמאלי, שלאחר מכן נספה באחד המחנות. אחד המייסדים, ששכנע את החזית העצמאית בחשיבות הקמת הארגון, היה גרט הרץ יושפה Hertz Jospa. מייסד נוסף, אבוש ורבר Werber, היה מנהיג פועלי ציון שמאל ששכנע את חבריו הקומוניסטים הבלגים מראשי ה-F.I. להקים ועד כזה. בנוסף היה כתב ועורך של עיתונים רבים וביניהם העיתון המחתרתי של הוועד, Le Flambeau, שהופץ בבלגיה בקרה היהודים המסתתרים בין השנים 1941 - 1944. בעזרת כושר השכנוע שלו צירף לוועד כמה ציונים כלליים, ביניהם: איש עסקים הולנדי, בנז'מין-בנו ניקרק Nykerk, שהתמנה לגזבר הוועד עד אשר נעצר, רובר מנדלבאום Mandelbaum, אדוארד רוטקל Rotkel, אג'ן הלנדאל Hellendeal, דוד פרלמן שהיה אזרח בלגי בעל תעודת חסות שהיה מוגן מפני גירוש לפחות עד 1943 בזכות חברותו באיגוד יהודי בלגיה. היה נדבן שהעמיד לרשות הוועד את הונו האישי כדי להשיג הלוואות נוספות. ורבר ופרלמן היו היחידים מבין חברי הוועד להגנת היהודים בבריסל שהצליחו לחמוק ממעצר בכל שנות המלחמה, ובזכות זה הקנו למוסד יציבות והמשכיות עד השחרור.
השתתפו בו יהודים מזרמים שונים, ציונים וקומוניסטים, וכן לא יהודים. אחת מהפעילות הלא יהודיות הבולטות בוועד הייתה אנדרה גלן, שתפקידה העיקרי היה לקחת את הילדים היהודים ממשפחתם וללוות אותם למקום המחבוא.
פעילות בתקופת השואה
הוועד היה פעיל בעזרה ליהודים מבוגרים וילדים. הוועד ארגן מקומות מסתור ליהודים ודאג לאותם ילדים שנותרו לבדם בעקבות שילוח הוריהם למזרח בראשותה של איבון יושפה, אשתו של גרט ושל שפרה ורבר, מייצגת "עזרה הדדית". בנוסף, הוועד דאג לאספקת תלושי מזון ולחלוקת מזון וביגוד, סיפק מענק חודשי לנזקקים ולמסתתרים. הוועד ניהל גם עיתונות ותעמולה וכן פעילות כלכלית ומדור להכנת מסמכים מזויפים. בין מדוריו השונים התקיים שיתוף פעולה. הוועד סייע גם ללא יהודים בהשגת תעודות מזויפות תמורת תשלום, שעזר למימון תקציב חלקי של הוועד. מצב זה היה קיים באיזור שרלרואה, ולא בבלגיה כולה.
הוועד השתתף בפעולת חבלה ברכבת הקומרוי מס' 20 בלילה שבין 19 ל-20 באפריל 1943. בזכות פעולה זו הצליחו להימלט משילוח למזרח מעל 200 יהודים. סך הכל הצליח הוועד להציל 3,000 עד 4,000 ילדים יהודים ומעל 10,000 מבוגרים. במרבית המקרים היוזמה להצלת היהודים היתה מצד חברי הוועד היהודיים, אך היו גם חברי ועד לא יהודים שיזמו פעולות, בעיקר שני הכמרים: האב אנדריי בנמור והאב הנרי רינדר שנקרא בשם ברונו לובין, אשר לפני המלחמה הצהיר שהוא אנטישמי אך חלה בו מהפכה מחשבתית עת ראה את הטלאי הצהוב. האב ברונו הצליח לגייס עזרה ממוסדות בנקאיים, סוציאליים ותרבותיים  בהסתרת יהודים רבים, כמו בית ספר לעיוורים שסייע למספר לא קטן של צעירים להסתתר בו למרות שלא היו כלל עיוורים.
חברים רבים שלקחו חלק בארגון זה נתפסו ונאסרו על ידי הגרמנים. גרט הרץ מייסד הוועד, נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד במרץ 1944 ושוחרר במאי 1945.
סאנדוי
סאנדוי (בפארואזית: Sandoy) הוא אחד מאיי פארו.
גאוגרפיה
שטחו של האי כ-125 קמ"ר. הגדול באגמי האי הוא אגם סנדסואטן. היישוב העיקרי באי הוא הכפר סאנדור, בו מתגוררים 1,494 תושבים (2001). כפרים נוספים הם אקראר וסקופון.
ויטמין B5
היסטוריה
ב-1933 זיהה רוג'ר ויליאמס לראשונה את החומצה כחומר חיוני לגדילת שמרים. ב-1939 הודגמה השפעתה על ריפוי עופות (חסר גורם לדרמטיטיס) ובשנות ה-50 התבצעו מחקרים אשר הובילו לגילוי מבנה החומצה.
תפקוד (פיזיולוגיה)
החומצה הפנטוטנית היא קופקטור חיוני בראקציות אנזימטיות רבות. היא קופקטור המעורב בסינתזה של ליפידים כולל ספינגוזין וסטרולים.
במצבי חסר של החומצה מתקיים ניוון נוירומוסקולרי ואי ספיקה אדרנלית. מצב זה מתבטא בהפרעות תחושתיות בגפיים, התכווצויות שרירים, קואורדינציה לקויה, עייפות, חולשה, הפרעות שינה, בחילה, כאבי בטן, הקאות, חוסר תיאבון ועצירות. חסר כזה כמעט לא תואר כתופעה נקיה אלא בניסוי על מתנדבים, כי הוויטמין קיים בכל מזון שהוא. מאידך, ייתכן חסר בחומצה פנטוטנית כחלק מחוסר תזונתי מלא.
הוויטמין נספג בקלות במערכת העיכול ונמצא בכל רקמה ברכוז.
המזונות הבאים עשירים בוויטמין B5: דבש מלכות, בטטה, תפוח אדמה, קישוא, גזר, וזרעי חמנית.
בני היל
אלפרד הות'ורן "בני" היל היה קומיקאי, שחקן וזמר בריטי. זכה לפרסום בעקבות סדרת הטלוויזיה שלו – המופע של בני היל.
ביוגרפיה
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1949. בתחילת שנות החמישים ביצע מערכונים ברדיו. בשנת 1955 קיבל לראשונה תוכנית טלוויזיה משלו ב-BBC 1. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1956 בסרט ""
בשנת 1969 עבר מה-BBC לרשת השידור הבריטית Thames, ושם העלה לראשונה את סדרת המערכונים "המופע של בני היל" (The Benny Hill Show). הסדרה רצה עד שנת 1989, ושודרה ביותר ממאה מדינות. המערכונים, שלעיתים קרובות הכילו רמיזות מיניות, הביאו לידי ביטוי את כישרונו כאמן סלפסטיק, פנטומימה ופרודיה. היל מילא במערכונים אלו תפקידים שונים, בהחליפו תלבושות לעיתים קרובות. כל פרק בסדרה הסתיים בסצנת מרדף אשר צולם בהילוך מהיר, מלווה בנעימת יאקטי סאקס. בעקבות הצלחת הסדרה הפך היל עד מהרה לקומיקאי פופולרי מאוד. הוא זכה להערכה רבה בארצות הברית, ייתכן אף יותר מאשר בארץ מולדתו. בשנת 1991 הורדה התוכנית, בעקבות עלויות הפקה גבוהות של התוכנית ונתוני צפייה נמוכים.
זמן מה לאחר שהוסרה תוכניתו החל היל לעבוד על סדרת תוכניות חדשה, שיועדה לטלוויזיה האמריקאית, בשם "סיבוב ההופעות הבינלאומי של בני היל" (Benny Hill's World Tour). אולם בשל מותו לא הופקו ממנה אלא פרקים ספורים.
היל היה גם זמר מוכשר, ושירו Ernie עמד בראש טבלת המצעדים הבריטית במשך מספר שבועות.
היל לא נישא מעולם. הוא מת בודד ב-20 באפריל 1992 בדירתו שבלונדון, בגיל 68, ייתכן בשל התקף לב. גופתו נמצאה רק מספר ימים לאחר מותו. קברו בסאות'המפטון נפרץ על ידי גנבים לאחר שנפוצו שמועות על כך שנקבר עם תכשיטיו.
דמי גלאס
דמי גלאס מוכן באמצעות שילוב כמויות זהות של ציר בשר בקר או ציר עגל, ורוטב אספניול, וצמצום התערובת (אידוי הנוזלים בתערובת על אש נמוכה) עד שנותרת מחצית התערובת. הרוטב העשיר שנוצר משמש לתיבול מאכלי בשר.
רוטב זה קשה להכנה בשל הזמן הארוך שנדרש להכנתו, ועל כן מרבים להחליף רוטב זה בציר בשר מצומצם. ציר זה כונה על ידי ג'וליה צ'יילד רוטב דמי גלאס למחצה ("semi-demi-glace").
חי (אלבום של שי 360)
חי הוא אלבום הסולו הראשון של שי 360 בעברית. האלבום נמכר החל משנת 2005.
האלבום כולל מספר סינגלים כאשר המוכר ביותר הוא "קבל" בהשתתפות הראפרים סאבלימינל, הצל וגיא מזיג. באלבום מתארחים אמנים רבים כמו אבי סינגולדה (גיטרות), ברק ציוני (בס), איציק שמלי ועוד.
חנוך ארנטרוי (לונדון)
חנוך הכהן ארנטרוי (באנגלית: Chanoch HaCohen Ehrentreu; מכונה גם: דיין ארנטרוי; כ"ח בכסלו ה'תרצ"ג, דצמבר 1932 – ל' בחשוון ה'תשפ"ג, 24 בנובמבר 2022) היה רב ודיין בריטי ממוצא גרמני. עמד במשך שנים רבות בראש בית הדין של איחוד הקהילות האורתודוקסי באנגליה, "ק"ק כנסת ישראל", עד פרישתו לגמלאות ב-2006. כיהן כראב"ד אירופה מטעם ועידת רבני אירופה, ושימש כאחראי על מערך הגיור של הארגון. כמו כן הוא שימש כראש בית המדרש לרבנים בברלין.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט, ברפובליקת ויימאר מעט לפני עליית הנאצים לשלטון, לרב ישראל ארנטרוי, ראש ישיבת "עדת ישראל" של הרב שלמה זלמן ברויאר בפרנקפורט, ורב בעיר צ'שם, אנגליה (נפטר 1965). נקרא על שם סבו, רבה של מינכן, הרב חנוך ארנטרוי. בטרם פרצה מלחמת העולם השנייה היגרה משפחתו לממלכה המאוחדת והוא למד בישיבת גייטסהד ואחריה בישיבת סונדרלנד. נישא לרחל שטרנבוך, אחותם של הרבנים אליהו ומשה שטרנבוך. אחות נוספת של אשתו נישאה לרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק. לאחר נישואיו למד שבע שנים בכולל האברכים של ישיבת גייטסהד.
הוא יסד כולל אברכים בסונדרלנד שם התגורר משך קרוב לעשרים שנה. ב-1978 התמנה כראש בית הדין במנצ'סטר במקום הרב יצחק יעקב וייס שעלה אז לישראל לכהן כראב"ד העדה החרדית. הרב ארנטרוי שהיה אז נטול הכשרה מעשית לדיינות, נסע לחופש לימודים בישראל והשתתף כצופה בדיונים של בתי דין שונים, כשבמקביל שימוש חכמים אצל הרב יוסף שלום אלישיב והרב שלמה זלמן אוירבך. הוא כיהן כאב"ד בבית הדין במנצ'סטר במשך כשש שנים.
ב-1984 מינה אותו הרב הברון ישראל "עמנואל" יעקובוביץ לעמוד בראש בית הדין של איחוד הקהילות האורתודוקסי באנגליה "ק"ק כנסת ישראל", הרב כיהן בתפקיד זה עד פרישתו לגמלאות ב-2006. במקביל כיהן כראב"ד אירופה מטעם ועידת רבני אירופה, ושימש כאחראי על מערך הגיור של הארגון.
החלטה 15 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 15 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה פה אחד ב-19 בדצמבר 1946, הקימה ועדה שתחקור את טיבן של הפרות הגבול לכאורה לאורך גבול יוון עם אלבניה, בולגריה ויוגוסלביה, והמלצה על פתרון.
רקע
ההחלטה עסקה במהומות והפרות סדר שנגרמו על ידי מלחמת האזרחים ביוון, שהחלה במרץ 1946, בין הממשלה השלטת הפרו-דמוקרטית, צבא יוון השמרנים, המלוכנים והליברליים בתמיכה בריטית ואמריקאית מצד אחד, לבין הצבא הדמוקרטי של יוון (DSE), שהיה הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE) מגובה בבולגריה, יוגוסלביה ואלבניה בעלות המשטר הקומוניסטי מהצד השני.
"השאלה היוונית", כפי שהייתה מכונה, הועלתה לראשונה על ידי ברית המועצות בינואר 1946, כשהאשימה את יוון בהתערבות בעניינייהם הפנימים של מדינות סמוכות.
נוסח ההחלטה
הואיל והוצגו בפני מועצת הביטחון הצהרות בעל פה ובכתב של ממשלות יוון, יוגוסלביה, אלבניה ובולגריה המתייחסות להפרות סדר בצפון יוון לאורך הגבול שבין יוון מחד לאלבניה, בולגריה ויוגוסלביה מאידך, אשר יש לחקור את התנאים, לדעת המועצה, בטרם תנסה המועצה להגיע למסקנות כלשהן לגבי המעורבים,
מועצת הביטחון,
מחליטה:
כי מועצת הביטחון תקים ועדת חקירה על פי סעיף 34 לאמנה כדי לברר את העובדות הנוגעות להפרות הגבול לכאורה לאורך הגבול בין יוון מחד לאלבניה, בולגריה ויוגוסלביה מאידך גיסא;
שהוועדה תופיע באזור לא יאוחר מ-15 בינואר 1947, ותגיש למועצת הביטחון במועד המוקדם האפשרי דו"ח על העובדות שנחשפו בחקירתה. הוועדה תמסור דיווחים ראשוניים למועצת הביטחון, ואם היא תראה בכך צורך או אם תתבקש על ידי מועצת הביטחון תציג דיווחים שוטפים למועצת הביטחון;
שלוועדה תהיה סמכות לקרוא לממשלות, לפקידים ולאזרחים של אותן מדינות, כמו גם למקורות אחרים שהוועדה תמצא נחוצים, לקבל מידע רלוונטי לחקירתה;
מועצת הביטחון תבקש מהמזכיר הכללי להתקשר עם הרשויות המתאימות של המדינות הנזכרות על מנת להקל על חקירת הוועדה באותן מדינות;
שכל נציג בוועדה יהיה זכאי לבחור את כוח האדם הדרוש לסייע לו, וכי בנוסף, מועצת הביטחון תבקש מהמזכיר הכללי לספק צוות וסיוע לוועדה כפי שהיא רואה צורך למימוש המהיר והיעיל של משימת הוועדה;
כי יוזמן נציג של כל אחת מממשלות יוון, אלבניה, בולגריה ויוגוסלביה לסייע בעבודת הוועדה כמקשר;
כי הוועדה תוזמן להציע כל הצעה שהיא תמצא מועילה למניעת חזרה של הפרות גבול והפרעות באזורים אלה.
הצבעה
ההחלטה קובלה בתמיכת 11 מדינות, כלל חברות המועצה בעת קבלתה.
השפעה
החלטות 17, 23, 28, ו-34 עסקו גם הם בסוגיה.
קישורים חיצוניים
המסמך, באתר undocs.org
טיסה 214 של פאן אם
התרסקות טיסה 214 של פאן אמריקן אשר אירעה ב-8 בדצמבר 1963 הייתה האסון החמור ביותר שנגרם בשל ברק. המטוס, מדגם בואינג 707, המריא מנמל התעופה בסן חואן, פוארטו ריקו, לכיוון פילדלפיה, ועליו 73 נוסעים ו-8 אנשי צוות.
בשעה 20:58, מעל שמי מרילנד, פגע במטוס ברק שהצית את אדי מכל הדלק וגרם להתפוצצות. הצוות הספיק לשלוח הודעה שהמטוס יצא משליטה, לפני שנספה בהתרסקות יחד עם כל יתר הנוסעים.
עד לאסון זה רווחה האמונה שמטוסים חסינים מפני מכת ברק. הברק שהכה במטוס היה ככל נראה טעון חיובית, ולפיכך בעל עוצמה רבה יותר, בניגוד לברקים רגילים (95% מהמקרים) הטעונים שלילית.
בעקבות האסון חויבו כל המטוסים שטסים בתוך ארצות הברית להצטייד בהתקנים ללכידת ברקים.
משה בלייכר
ביוגרפיה
נולד בבני ברק למשפחה דתית לאומית. בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת ירושלים לצעירים, ובהמשך קפץ כיתה והגיע בתור נער לישיבת מרכז הרב, למד בין השנים תשל"ב - תשל"ח והיה תלמידם של הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב צבי ישראל טאו, לימים נשיא ישיבת הר המור, ושל הרב מרדכי שטרנברג. הוסמך לרבנות על ידי הרב דב ליאור. בגיל צעיר מאוד (23) התמנה לר"מ בישיבת אור עציון. כיהן גם כרב היישוב עצמונה למשך תקופה קצרה. היה שותף למאבק נגד הנסיגה מחבל ימית.
עמד בראש 'ישיבת אופירה' שהוקמה ביישוב אופירה, ליד שארם א שיך, מספר חודשים לפני הנסיגה מסיני, ועד פינוי היישוב. בישיבה למדו בין השאר דרור וינברג והרב מנחם פרל. באלול תשמ"ב (1982) הוזמן להקים את ישיבת שבי חברון בבית רומנו בחברון, וכיהן למעלה מעשרים שנה בראשותה. תחת הנהגתו גדלה הישיבה ואף הוקמו מוסדות נוספים בחברון ובסביבותיה, ובהם הישיבה הקטנה במעלה חבר, והמכינה נתיבות דרור על שמו של דרור וינברג ביישוב תלם. ב-2003 לקה באירוע מוחי, ולכן פרש מתפקידו כראש הישיבה בפועל. ממלא מקומו הוא הרב חננאל אתרוג.
הרב בלייכר נשוי לנאורה (בן פזי), הם מתגוררים בשכונת חומת שמואל בירושלים, ולהם שמונה ילדים. בנו, הרב טוביה בלייכר, כיהן כר"מ בישיבת איילת השחר באילת, והחל מה'תשפ"ב משמש כראש כולל לדיינות "קומי אורי" בחריש.
שיטתו
שיטתו החינוכית של הרב בלייכר מבוססת על תורת הרב קוק, ומתמקדת בבניית האישיות של התלמיד בישיבה מבחינה אמונית וערכית. בספריו ובשיעוריו הוא מראה כיצד עניינים הנראים פשוטים או תמוהים בתנ"ך או בדברי חז"ל נועדו בעצם ללמד תכנים עמוקים בהתגלות האלוהית בעולם.
הרב בלייכר שייך לזרם הממלכתי בציונות הדתית, וישיבתו נחשבת לאחת מישיבות הקו. גישתו ביחס לציונות החילונית, בהמשך לרבותיו, היא: "אנחנו הפסקול של הציונות של הדור הקודם. הדור הקודם עשה דברים באינסטינקט בלא להבין למה. כמו שילד נולד, בראשית דרכו הוא אינו שואל שאלות אלא עושה מה שאומרים לו, ורק כשהוא מתבגר הוא מתחיל לשאול שאלות. את התשובות לשאלות האלה אנחנו צריכים לתת, אנחנו המרפא לדור הזה". לשיטתו, "רוח אבותינו היא העומדת ביסוד מדינת ישראל". "הדור הקודם עשה דברים באינסטינקט בלא להבין למה. מה גרם לאנשים שבעטו בכל דבר קדוש להמיר חיי נוחות ושפע חומריים בעליה לארץ ישראל מוכת רעב והמלריה? הרי הם לא היו אנשים דתיים שהמצווה לעלות לארץ דיברה אליהם? אין זאת אלא מעשה שמים שנועד לקבץ את עם ישראל בארצו ל'אתחלתא דגאולה' לקראת הגאולה השלמה".
הרב בלייכר היה מהמתנגדים החריפים לשיטת הרבדים ללימוד גמרא וללימוד "תנ"ך בגובה העיניים".
פורטנייט
פורטנייט (באנגלית: Fortnite) הוא משחק וידאו תלת-ממדי מקוון מסוגת פעולה, שפותח על ידי אפיק גיימס ויצא לאור ב-25 ביולי 2017.
המשחק זמין בשלוש מהדורות שונות:
המהדורה "Fortnite Battle Royale" (המכונה בישראל בפשטות "פורטנייט") הפכה להצלחה הגדולה מבין השלוש, כאשר יותר מ-125 מיליון שחקנים השתתפו במשחק בתוך פחות משנה, מה שהניב לחברה מאות מיליוני דולרים בחודש. בעקבות ההצלחה הרבה הפך המשחק לתופעה תרבותית.
משחקיות
החידוש בפורטנייט ממשחקים אחרים בסוגה זו הוא היכולת לבנות מבנים. הבנייה נעשית באמצעות הצבת אחד מהאלמנטים (רצפה, תקרה, קיר, מדרגות ופירמידה) בחומר הרצוי (עץ, אבן וברזל). המבנים משמשים להתבצרות או לבניית סוללות. סוג החומר משפיע על זמן הבנייה ועל חוזק המבנה. אלמנטים מעץ נבנים מהר, אך קל להרוס אותם. את החומרים ניתן להשיג מחטיבת עצים, כריית סלעים, או הריסת מבנים קיימים.
באטל רויאל (Battle Royale)
מצב מרובה-משתתפים בו המתחרים מנסים להישאר האחרונים בסיבוב. סיבוב יכול להיות במצב "יחידים", "זוגות" או "רביעיות" כשסך כל השחקנים מגיע ל-100. כל כמה זמן, השטח בו מותר לשהות קטן למקום אקראי כך שהשחקנים מתקרבים זה לזה.
סיבוב נפתח כאשר אוטובוס מעופף המשייט בגובה רב יוצא מאחד מקצוות המפה לעבר הקצה השני, ובמהלך ריחופו של האוטובוס מקצה לקצה יש לקפוץ ממנו למקום הרצוי במפה. לקראת סוף הצניחה נפתח דאון שבאמצעותו נוחתים באיטיות לעבר היעד הנבחר. לאחר הנחיתה השחקנים אוספים כלי נשק וציוד המפוזר בעולם. כשדמות-שחקן נהרגת כל שהיה ברשותה נשאר במקום ושחקן אחר יכול לאסוף את הציוד.
המשחק שואב השראה מהתחרויות המוצגות במשחקי הרעב ובבאטל רויאל.
הצלת העולם (Save the world)
מצב "הצלת העולם" הוא משחק הישרדות ליחיד או בצורה שיתופית לעד רביעיית שחקנים.
עלילת המשחק מתרחשת לאחר ש-98% מאוכלוסיית העולם נכחדה וזומבים תוקפים את הניצולים. הניצולים מצאו דרכים לבניית מגן מפני הזומבים. יש להשתמש בו כאשר מוצאים מכונית מסוימת במפה, ואז מפעילים את המגן ומתחילים את השלב. למגן לוקח פרק זמן מסוים להיטען (שרק אחריו הוא פועל), בזמן זה הזומבים מתחילים להגיע ובאמצעות בניות צריך להגן על המכונית, עד שהמגן ייטען לגמרי ויגן עליה בעצמו. כשהמגן מסיים להיטען השלב מסתיים. לאחר שזומבים הורסים את המכונית, נפסלים. מטרת המשחק היא למנוע מהזומבים להגיע למכונית ולהרוס אותה.
יצירה (Creative Mode)
מצב זה הוא החדש ביותר במשחק. במצב זה ניתן להיכנס למפות משחק מיוחדות ששחקנים אחרים בנו, או לבנות מפה מאפס. שחקנים רבים משתמשים במצב זה על מנת להתאמן במשחק, לבדוק נשק חדש שנוסף למשחק, ולעיתים גם בשביל משחק או תחרות בין מספר חברים/שחקנים שונים.
מעט לפני צאת המשחק, אפיק גיימס הזמינו גיימרים מפורסמים לבוא למשרדים שלהם, לנסות את המשחק ולשתף חלקים ממנו באינטרנט.
תערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה
תערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה (בצרפתית: Le salon international de l'automobile de Genève; בגרמנית: Der Genfer Auto-Salon; באיטלקית: Il Salone dell'automobile di Ginevra; באנגלית: The Geneva International Motor Show; בראשי תיבות: GIMS) היא תערוכת רכב שנתית המתקיימת במהלך חודש מרץ בז'נבה, שווייץ. התערוכה מאורגנת על ידי הארגון הבינלאומי של יצרני הרכב (OICA), והיא נחשבת לאחת התערוכות החשובות בתעשיית הרכב העולמית, אף על פי שבשווייץ לא קיימת תעשיית רכב.
התערוכה התקיימה לראשונה בשנת 1905. מאז שנת 1978 מתקיימת התערוכה במרכז הכנסים פאלאקספו הממוקם בקרבת נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה. בתערוכה אירחו כמעט את כל הדגמים העיקריים עם מנועי בעירה פנימית בהיסטוריה של הרכב, יחד עם מכוניות מונעות בנזין וקיטור מתחילת המאה ה־20. בתערוכה הוצגו מכוניות על אקזוטיות, הוכרזו אבות טיפוס, מכונית השנה באירופה, ציוד חדש, פריצות דרך טכניות, שותפויות בינלאומיות וכן התקימו דיונים בתחומי תעשיית יצרני כלי הרכב העולמית והחידושים שלה.
ביטול תערוכת ז'נבה 2021-2020
מגפת הקורונה הובילה לביטול התערוכה בשנת 2020, שהייתה אמורה להיות הפעם ה־90 בה מתקיימת התערוכה. תערוכת ז'נבה 2020 התקיימה דרך הרשת, שם היצרניות הציגו את המכוניות החדשות או המחודשות שלהם. גם בשנת 2021 לא התקיימה התערוכה, מארגני התערוכה התלבטו עם לערוך אותה גם בשנת 2022, עקב יצרניות שלא הבטיחו לדוכנים ב-2022, לאחר מכן הודיעו מארגני התערוכה כי היא תחזור ב-2022. בעקבות ביטול התערוכה ב-2020 הודיעה קרן "סלון אינטרנשיונל דה ל'אוטמוביל", שניהלה את התערוכה, על סגירתה והעברת כלל הפעילות שלהם לחברה שמפעילה את מרכז הכנסים.
באוקטובר 2021 הודיעו מארגני התערוכה כי גם בשנת 2022 היא לא תתקיים עקב נגיף הקורונה.
גוסינו
גוסינו (ברוסית: Гусино) הוא כפר במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בכפר תחנת רכבת בקו מינסק-מוסקבה, והוא מהווה מרכז שירותים לכפרים החקלאיים שסביבו. בכפר תעשיית ייצור צינורות ניקוז וקורות עץ.
לאחר מספר מלחמות האזור הועבר לרוסיה הצארית בשנת 1654.
יהודי גוסינו
ב-1926, בין מלחמות העולם, נמנו בכפר 427 יהודים, יותר ממחצית האוכלוסייה, ובשנות השלושים הוקם בו קולחוז יהודי. ערב מלחמת העולם השנייה המספר עלה לכ-600 יהודים.
ביולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו באופן מיידי את יהודיו בגטו, תוך העסקתם בעבודות כפייה. במהלך ספטמבר ואוקטובר 1941 נרצחו בכפר מספר יהודים.
סלע געשי
סלע געשי – קרוי גם "סלע פרץ", "סלע וולקני" או "סלע אקסטרוסיבי" – הוא סלע יסוד שהתגבש מלבה – סלע מותך שפרץ אל מחוץ לקרום כדור הארץ במהלך התפרצות געשית, מתוך צינור הזנה של הר געש או מבעד לסדקים בקרום. בבואה במגע עם אוויר או מים קרים ממנה, הלבה מתקררת במהירות וצמיחת הגבישים בה מופרעת. על כן, סלעים געשיים מורכבים מגבישים קטנים מאוד – דוגמת בזלת, ואף אמורפיים כזכוכית – דוגמת אובסידיאן. על הסלעים הגעשיים נמנים גם סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף ואגלומרט, שנוצרו מהתגבשות טפרה – החומר שנפלט לאוויר מתוך הרי געש ונופל אחר-כך לקרקע. דוגמאות לסלעים געשיים: בזלת, טוף, ריוליט, סקוריה, פומיס ואובסידיאן.
היווצרות
הלבה הפורצת מתוך הקרום נובעת ממאגמה – סלע שעבר התכה בעומק כדור הארץ, נאגר בתא מאגמה והובל באמצעות צינור הזנה או באמצעות סדקים בקרום אל פני השטח. המאגמה מכילה מרכיבים נדיפים כגזים ואדי מים, שמרביתם נפלטים ממנה כשהיא מגיעה סמוך לפני השטח. בשלב זה היא נקראת "לבה". בהגיעה אל פני השטח, הלבה החמה – 600-1,800°C – באה במגע עם אוויר או מים קרים ממנה, מתקררת במהירות ונוצרים ממנה סלעים געשיים.
אזורי היווצרות
סלעים געשיים נוצרים בעקבות התפרצות געשית באזורים בהם מגיעה לבה אל פני הקרום, חלקם ממוקמים בשולי לוחות טקטוניים ואחרים מעל נקודות חמות תוך-לוחיות.
גבולות פתיחה
גבולות פתיחה הם שולי לוחות טקטוניים הנעים בכיוונים מנוגדים ומתרחקים זה מזה. לתוך הפער חודרת לבה, ובהתקרשותה לסלעים היא יוצרת שולי לוח חדשים. גבולות פתיחה אופייניים הם רכסים מרכז-אוקייניים דוגמת הרכס המרכז-אטלנטי – תוצר של תהליך התרחקותם של הלוח האפריקאי והלוח האירו-אסיאתי מהלוח הדרום-אמריקאי והלוח הצפון-אמריקאי. קצב ההתרחקות הוא גם קצב בניית הקרום החדש – כ-2.5 ס"מ בשנה. הרכס המרכז-אטלנטי אינו מוגבל רק לקרקעית האוקיינוס האטלנטי אלא נחשף על-פני השטח באיסלנד.
הסלע הגעשי הנפוץ בגבולות פתיחה כאלה הוא בזלת, ומקורו בהתכה חלקית של סלעים פרידוטיטים במעטפת הליתוספירית. הוא נוצר בעקבות התפרצות תת-ימית, ומפגש הלבה עם מי האוקיינוס יוצרת בזלת כרים או "לבת כרים" – מבנה בזלתי הדומה לכרים ובנוי מגבישים זעירים במעטה זכוכיתי. בגבולות פתיחה יבשתיים נפלטת הלבה מבעד לסדקים בקרום ויוצרת שפכי בזלת יבשתיים.
גבולות סגירה
גבולות סגירה אלה אופייניים לטבעת האש המקיפה את האוקיינוס השקט ולרצועה הים-תיכונית בה מצויים הרי הגעש אטנה, וזוב, סטרומבולי וסנטוריני. הסלעים הגעשיים הנוצרים באזורים אלה הם אנדזיט, ריוליט ודקיט.
בקעים והעתקים
במקום בו הליתוספירה נמתחת נוצרים בקעים והעתקים. באזורים אלה מוגבלת מתיחת הליתוספירה והיווצרות המאגמה מהתכת המעטפת מתקיימת בעומק רב. המתיחה יוצרת שברים עמוקים בלוח, דרכם עולה מאגמה אל פני השטח ויוצרת בזלת תולאיטית, בזלות מסוג בסניט ונפליניט וכן סלעי טרכיט ופונוליט.
דוגמאות לגעשיות של העתקים בישראל ניתן לראות בהרי הגעש של קו התלים הישראלי ברמת הגולן ובהר הגעש קרני חיטין בגליל התחתון. הרי געש אלה נבנו כתוצאה מגעשיות של העתקי-משנה, שנפערו בעקבות היווצרות השבר הסורי-אפריקני.
התפרצויות געשיות
סוגים שונים של התפרצות געשית יוצרים מגוון של סלעים געשיים. לדוגמה, התפרצות הוואית יוצרת זרמי לבה בזלתית דלילה וחמה המכילה כמויות קטנות של גזים געשיים, ולרוב אינה פולטת חומר פירוקלסטי. הסלעים הנקרשים יהיו לכן חסרי נקבוביות. התפרצויות בעוצמה רבה יותר יפלטו לבה שתכולת הגזים בה גבוהה יותר, ולכן ייווצרו נקבוביות רבות וגדולות בסלעים הנוצרים בהן.
התפרצויות עזות גורמות לפליטתם של חומרים פירוקלסטיים – קרעי לבה הנפלטים לאוויר במהלך ההתפרצות, בגדלים שונים: בנופלם לקרקע נקראים חומרים אלה טפרה, ובהצטברותם הם יוצרים סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף וסקוריה, היוצרים חרוטים געשיים. שכבות של טפרה וזרמי לבה יוצרים הר געש שכבתי.
הרכב
הרכבם הכימי והמינרלוגי של הסלעים הגעשיים נובע מתהליכים המתחילים בהתכה של סלעים והיווצרות המאגמה, בגיבוש המפריט המתרחש בה ובהובלתה ופליטתה כלבה.
הרכב כימי
מיון TAS הוא שיטה להבחנה בין הסלעים הגעשיים השונים, המבוססת על היחסים בין המרכיבים האלקליים לבין הסיליקה בסלע. השם TAS נובע מהגדרת השיטה: "Total Alkali versus Silica" – סך כל האלקלים לעומת הסיליקה. פרמטרים כימיים אלה שימושיים מאחר שהשיעור היחסי של האלקלים והסיליקה משחקים תפקיד חשוב בקביעת המינרלוגיה של הסלעים בפועל. שיטת מיון זו פשוטה לשימוש בסלעים שכבר עברו ניתוח כימי, וגאולוגים נוטים להשתמש בה מאחר שהיא עקבית. השיטה מפחיתה מים ופחמן דו-חמצני העשויים להימצא בסלע, ומחשבת מחדש את הרכבו הכימי הנותר כ-100%. באופן זה משמש מיון TAS אמצעי למחקר מקורם של הסלעים הגעשיים.
הרכב מינרלוגי
דיאגרמת QAPF היא תרשים המשמש לסיווג סלעי יסוד על פי המינרלים היוצרים אותם. האותיות Q, A, P ו-F מייצגות את המינרלים קוורץ, פצלת שדה אלקלית, פלגיוקלז ופלדשפטואידים בהתאמה. התרשים בנוי באופן המייצג את האחוז היחסי של המינרל בסלע. באמצעות תרשים זה ניתן לתת שם מקובל לסלעים בעלי הרכב מינרלוגי ידוע.
מרקם
בניגוד לסלעים פלוטוניים העשויים להיות בעלי גבישים גדולים ונראים לעין, סלעים געשיים מורכבים לרוב מגבישים זעירים או אפינטיים ועשויים אף להיות חסרי-התגבשות כזכוכית. במקרים אחרים הם עשויים להכיל קסנוליתים של סלעים אחרים או פנוקריסטים – גבישים גדולים – במסת האם זעירת הגביש. מרקם זה נקרא מרקם פורפירי.
גורמי מרקם געשי
היווצרות וצמיחת גבישים מתאפשרת באמצעות סידור מאורגן של אטומים ומולקולות. התארגנות של סידור כזה עשויה להיות מופרעת או שלא תתאפשר כלל, ותלויה בגורמים הבאים:
סוגי מרקם געשי
מרקמים של סלעים געשיים מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
זכוכית געשית
זכוכית געשית היא זכוכית טבעית, הנוצרת מהתקררות מהירה במיוחד של לבה. הזכוכית הגעשית אמורפית וחסרת-גבישים, מאחר שאלה לא הספיקו להתגבש בה בשל ההתקררות המהירה. הזכוכית הגעשית מורכבת מ-70% סיליקה או יותר, עובדה הגורמת לה להיות בעלת צפיפות גבוהה המפריעה לבניית מרכזי התגבשות.
דוגמאות לסלעים געשיים
סלעים נוספים: בוניניט, טפריט, למפרואיט, מליליטיט ופוידיט
אלן מון
אלן מון (באנגלית: Allan Moon; נולד ב-6 בינואר 1976) הוא אמן, משורר, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי ממוצא קנדי.
ביוגרפיה
מון נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה וגדל באפר וסט סייד, ניו יורק. בשנת 1992,עלה מון לארץ. מתגורר בקיבוץ כפר הנשיא.
קריירה
בשנת 2006 הוציא מון מיני אלבום "Song of the Wind" וגרסת כיסוי אקוסטית לשירו של בילי ג'ואל "Uptown Girl". יציאתו של אלבום זה סללה את הדרך להוצאת אלבומו הראשון באורך מלא "Song of the Wind", שיצא בשנת 2008. האלבום התאפיין בגיטרות אקוסטיות ובקולו הרך, כמעט השובר של מון, המזכיר את ניל יאנג. האלבום זכה לביקורות חיוביות. המגזין "אמריקנה בריטניה" השווה את כתיבתו לזו של ניק דרייק וג'ון מרטין.
באותה שנה נקרא מון להפיק את אלבום הסולו הרביעי של יובל בנאי, מעבר להרים.
"Children of the Call", אלבום האולפן השני של מון יצא בשנת 2014. באלבום משתתפים מובילי מוזיקאי האינדי בישראל, ביניהם: גבע אלון, עוזי רמירז, קותימן, בום פם, אייל תלמודי, אדם שפלן וקרולינה. מבחינה מוזיקלית, האלבום היה מגוון בז'אנרים: פולק, קצב ובלוז, פאנק ופסיכדלי.
בשנת 2019 הוציא את הסינגל הדיגיטלי "The Art of Rolling", בהפקת אדם שפלן ותמיר מוסקט.
שירה
עם הגעתו לתל אביב, פרץ מון לסצנת השירה בשפה האנגלית, והשתתף בקריאות ומופעים מחתרתיים המזכירים את משוררי דור הביט. סגנונו השירי היה גולמי, עם רמיזות מיניות, שהושווה לעיתים קרובות ויליאם ס. בורוז.
בשנת 1997 פרסם מון את ספרו הראשון בשם "Word Felon", אוסף שירים בין השנים 1992–1996 איתו הופיע. הסגנון השירי של הספר היה פירוק שפה, חרוזים שבורים ואופנים חופשיים, בהשראת התבגרותו בצל תרבות הראפ של העיר ניו יורק בשנות השמונים. מרבית השירים עסקו בתיאור אפל של תרבות עירונית גדולה מתחת לאדמה, סמים, מין וניכור אישי, דרך עיניו של ילד אבוד. אחרי "Word Felon", מון התמקד בניסויי אמנות מעורבים; בשילוב אמנות, צילום, עיצוב גרפי ושירה. עבודות אלה ראו אור בשנת 2002 תחת כותרת הפרויקט: "Phoetry, Moon's coining for Photo & Poetry", שפורסם כספר במקביל להצגתה של תערוכת אמנות באותו שם. הספר הכיל שירים ופרשנויות חזותיות, בצורת תצלומים, עיצובים גרפיים ורישומים. התערוכה התקיימה בשתי גלריות בתל אביב בין השנים 2002–2003.
משפחת הרצל
בנימין זאב הרצל נולד בשנת 1860 ליעקב (1835–1902), סוחר אמיד ובנקאי ולז'אנט (1836–1911) לבית דיאמנט.
מוצאו של הרצל ומשפחתו
הרצל נולד בעיר פשט (חלק מבודפשט), בירת ממלכת הונגריה שבקיסרות האוסטרו-הונגרית. בני משפחתו היו מעורים בחברה הכללית. על פי עדותו של הרצל למקורבו העיתונאי אהרון מרקוס מהמבורג, הוא היה מצאצאי המקובל הרב יוסף טאיטאצאק מסלוניקי, שהיה בזמנו ממנהיגי הפזורה היהודית ספרדית ופוסקיה. לביוגרף הראשון שלו, ראובן בריינין, סיפר הרצל כי הוא צאצא לבן למשפחת אצילים מאנוסי ספרד שהאינקוויזיציה כפתה עליו ועל אחיו להמיר את דתם ולהצטרף למסדר נזירים. שני האחים נשלחו מטעם המסדר לחוץ לארץ וכאשר הגיעו לאינסברוק, אוסטריה, נמלטו והגיעו לטורקיה – שם שבו ליהדות. אולם לדברי הביוגרף עמוס אילון, רבים מיהודי המערב המתבוללים במאה ה-19 התגדרו במוצא ספרדי, משום שמלבד התפארת האצילית שנקשרה ביהודי ספרד של ימי הביניים, מוצא זה הפריד בין יהודי המערב לאוסטיודן העניים מפולין ורוסיה. לטענת אילון, משפחת אביו של הרצל לא הייתה ספרדית אלא אשכנזית ומוצאה משלזיה, בוהמיה ומוראביה. לאחר שעברה בלגרד לשלטון אוסטרי ב-1719, עקרה המשפחה דרומה והתיישבה בה. כעבור 20 שנה, כשחזרה העיר לשלטון טורקי, עקרה המשפחה, מתוך נאמנות לכתר האוסטרי, לזֶמלין, שמעבר לנהר סאווה, בתחום שלטון אוסטריה. בשל "המסירות והנאמנות" שהפגינה, קבלה המשפחה בנובמבר 1753 את הרישיון להישאר בעיר זו לכל ימי חייהם של ההורים וילדיהם. הראשון בבני משפחת הרצל הידועים היה מויזס (משה) הרצל, שנולד בשנת 1751 והיה זגג בזמלין. אבי-סבו של הרצל, לייבל הרצל, נולד ב-1761 ורוב חייו עבד כשכיר בזמלין. בשלב מסוים עבר לעסוק במסחר ונעשה איש די אמיד. שניים משלושת בניו המירו את דתם לנצרות ורק סבו של הרצל, שמעון לייב, נותר יהודי ואף נעשה אדוק יותר. שמעון לייב הרצל (1805-1879) היה שמש בית הכנסת של הקהילה הספרדית בזמלין שבסרביה, בתקופה שכיהן בה הרב יהודה שלמה אלקלעי, ממבשרי הציונות. סבתו מצד אביו הייתה רבקה (1809-1888) לבית ביליס. אביו, יעקב הרצל, נולד ב-1835 בזמלין ונפטר ב-1902 בווינה.
אמו של הרצל, ארנסטינה, ז'אנטה נאנט לבית דיאמנט (1836, פשט – 1911, וינה) הייתה בת למשפחה אשכנזית משכילה ומעורה בתרבות ובספרות הגרמנית, הוריה היו גבריאל הירש (הרמן) דיאמנט (1805–1871), שבעצמו נולד בפשט, ויוהנה קטרינה (1806–1872) לבית אבלס – יהודים אמידים מבודפשט. אמה של יוהנה קטרינה, תרזה אבלס, נאלצה להתפרנס כרוכלת לאחר שבעלה נפטר כעבור ימי נישואין ספורים. משפחתה של ז'אנטה הגרה להונגריה במאה ה-18 ממוראביה וסלובקיה. אביה היה סוחר בגדים. ז'אנטה נישאה ליעקב הרצל ב-1857, בגיל 19. הם נישאו מתוך אהבה ולא כתוצאה של משא ומתן על שידוך. לדברי עמוס אילון, אישיותה הייתה חזקה יותר בבית מזו של בעלה.
שפת אמו של יעקב הרצל הייתה גרמנית. הוא עזב את זמלין בגיל 15 ועבד בחברת אספקה והובלה של קרוב משפחתו, פיליפ פליישל, בדברצן, שם למד הונגרית, אם כי מעולם לא שלט בה היטב. ב-1856, בגיל 21, עקר לבודפשט ופתח בה עסק משלו. לאחר נישואיו עם ז'אנט, שגשגו עסקיו במהירות והוא התרחב גם לתחום הבנקאות. יעקב הרצל לא הלך בדרך האדיקות של אביו. הוא שימש פרק זמן בתפקיד מנהל "בנק הונגריה", ועסק גם במסחר בעצי יערות. בתחילת שנות ה-70 אף נחשב יעקב הרצל מיליונר, אולם בעת המשבר הכלכלי במדינה שפרץ בשנת 1873, איבד הון שנאמד בחצי מיליון כתר זהב, בשל מהלך פזיז, ומאז לא שב עוד להיות עשיר.
בבית המשפחה דיברו גרמנית והונגרית, והשתמשו גם באוצר מילים עִברי ויִידִי, שהיה נהוג בסביבה היהודית ובטקסים הדתיים. בשנת 1867, כאשר היה תאודור הרצל ילד, ניתן ליהודים במדינה, כחלק מהחוקה, שוויון זכויות בפועל. אליו נלוותה אצל המנהיגות ההונגרית הציפייה כי יהודי המדינה, שחונכו על ברכי השפה והתרבות הגרמנית, יתקשרו אל התרבות המדיארית והלאומיות ההונגרית.
הרצל נולד והתגורר בילדותו בבית הנמצא סמוך לבית הכנסת הגדול השל הקהילה הנאולוגית ברחוב דוהאן בבודפשט, שבנייתו הסתיימה ב-1859 אביו היה מהמתפללים שם, ועלייתו לתורה כבר מצווה נערכה בו ב-3 במאי 1873 (אחרי מות קדושים). הוריו ערכו לו גם קונפירמציה בביתם. מאוחר יותר עברה המשפחה לבניין בולט אחר בסביבת כיכר ויגאדו. תחילה למד הרצל בבית ספר יסודי יהודי, וב-1869 הועבר לגימנסיה ריאלית ציבורית, אך החליט להפסיק את לימודיו במוסד זה בגלל האווירה העוינת כלפי יהודים בשל דתם שהוצגה כעבודת אלילים. תקופת מה קיבל שיעורים פרטיים, ואחר כך עבר ללמוד, בין השנים 1876–1878, בגימנסיה היוקרתית הלותרנית, שבה כמעט מחצית התלמידים היו יהודים.
רעייתו
יוליה (מכונה ז'ולי וגם ג'ולי) לבית נשאואר (Naschauer) 1868–1907, נולדה ב-1 בפברואר 1868, בת יעקב (1837–1894) ויוהנה (1843–1900).
אביה היה תעשיין מיליונר, איל-נפט, שנולד בבודפשט. בצעירותו עקר עם אחיו לווינה, שם הקימו חברת-מניות ששלטה על בתי חרושת, ספינות-נהר ושדות-נפט בהונגריה. יוליה נישאה לבנימין זאב ב-25 ביוני 1889. הטקס נערך בעיירת הנופש רייכנאו ואת הזוג קידש ד"ר אדולף ילינק, הרב הראשי של וינה. הנדוניה של הכלה הייתה בסך 75,000 גולדן. הריבית מהנדוניה הכניסה כ-6,000 גולדן לשנה.
בשל פעילותו הרבה בתנועה הציונית, לא הקדיש הרצל זמן או משאבים לשהות עם משפחתו. באלפי העמודים של יומנו, הזכיר הרצל את ילדיו ואת הוריו, אולם אין בו אף אזכור ישיר אחד של אשתו. על רקע חייה ויחסו של בעלה אליה כתבה אידה צורית את הרומן "אשתו המנודה" (כתר 1997).
יוליה נפטרה, כנראה בגלל מחלת לב, בשנת 1907, בגיל 39, שלוש שנים אחרי בעלה, לאחר שסבלה מדיכאון והייתה מאושפזת במוסד לפגועי נפש, גופתה נשרפה על פי בקשתה, ומקום אפרה אינו ידוע.
ילדיו
ליוליה ובנימין זאב הרצל נולדו שלושה ילדים. ב-1899 כבר התגוררה המשפחה בווילה גדולה בווינה. הילדים לא נשלחו לבתי ספר, אלא חונכו בבית על ידי אומנות גרמניות ומורים פרטיים צרפתים, אנגלים ואוסטרים.
פאולינה
פאולינה הרצל (בגרמנית: Pauline Herzl; 29 במרץ 1890 - 8 בספטמבר 1930) – בתו הבכורה של הרצל, אשר שמה העברי הוא תרצה. אחרי מספר רב של קשרים רומנטיים נישאה ליוזף היפט, אולם התגרשה כעבור זמן קצר. היא ניתקה את הקשרים עם משפחתה והאפוטרופסים שמינה הרצל, סבלה מאי-ספיקת לב, אושפזה מספר פעמים במוסד פסיכיאטרי, בגיל 39 אושפזה בבית החולים בבורדו, שבצרפת, שם נפטרה ממחלת טיפוס ב־8 בספטמבר 1930. למרות בקשתה בצוואתה להקבר בווינה ליד אביה החליטו בני משפחתה והקהילה היהודית לקברה בבורדו. לאחר פטירתה הייתה הדעה הרווחת כי נפטרה ממתן מנת יתר של מורפיום. אולם, כאשר הועבר ארונה לקבורה מחדש בהר הרצל, התגלה כי היא נקברה בארון עופרת, מה שהוכיח שמתה ממחלת טיפוס; הנפטרים ממחלה זו היו נקברים בארון עופרת כיוון שהיא ממשיכה להיות מדבקת גם לאחר המוות.
הנס
הנס הרצל (בגרמנית: Hans Herzl; 10 ביוני 1891 - 17 בספטמבר 1930) – בנו השני של בנימין זאב הרצל. הרצל לא העניק לו שם עברי, ואף לא מל אותו (אחרי מותו של הרצל, ארגנה לו הקהילה היהודית טקס ברית מילה והעניקה לו את השם שמעון). ביום לידתו של הנס כתב הרצל ביומנו: "ולוואי שיגדל הנס ויהיה לאיש חזק שיוכל להמשיך בעבודתי". כאשר נפטר בנימין זאב הרצל היה הנס בן 13.
במאמר שפרסם ב-1924 על תולדות חייו הוא כתב בין השאר: "בביתנו נהגו כבוד גמור בדת. אמי נמשכה לדת ואבי - לחופש המחשבה בנוסח סביבת הסופרים והעיתונאים היהודים בווינה. לימדו אותי ואת אחיותיי תפילות אחדות בגרמנית. למדונו קצת גם עברית. מחנכותינו היו נוצריות. אבינו השפיע עלינו ברוח הכרה עצמית יהודית גאה. אך לאחר מותו - ואני בן 13 - אמרה לי אמי, כי בהיותנו תינוקות חשב אבינו להמיר את דתנו. ודאי שזה היה לפני ראשית התנועה הציונית."
בהתאם לבקשתו של הרצל, נשלח הנס ללמוד בפנימיה יהודית דתית באנגליה. כשנפטרה אימו חזר לווינה, התמוטט בגלל רגשות אשם על שלא היה עם אימו בימיה האחרונים ואושפז בסנטוריום. אחרי ששוחרר חזר ללימודיו באנגליה, אותם סיים בהצלחה. באותו מאמר מספר הנס: "זמן מה אחרי מותו של אבינו הובאתי על ידי אפוטרופוסי לאנגליה. נראה שהם התכוונו בזה לקרבני לסביבת מנהגי דת ישראל. נותקתי ממשפחתי. בן 17 נתייתמתי גם מאמי. חושבני שהאפוטרופוסים לא היטיבו לעשות בהעבירם אותנו ללונדון. זה הביא כליה על חיי המשפחה שלנו ושבר, חוששני, את לב אמי. ראוי אני לגנאי על שלא התחשבתי ברצונה, אך נענשתי על כך בחיים אבלים. במשך כמה שנים שמרתי את מנהגי הדת, שבתוכי נתרוקנתי ממנה לגמרי. המלחמה השלימה את ערירותי".
הנס התקבל לאוניברסיטה, ובתקופת מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי. כשהשתחרר ב־1919 לא מצא לעצמו ייעוד בחיים והתפרנס בעיקר מתרגום כתבי אביו. בשנת 1924 התנצר והצטרף לכנסייה הקתולית. ב-1925 ביקש מיט"א לפרסם שאינו רואה עצמו יותר כבן הדת הקתולית. ב-1926 מסר הודעה לפיה אינו רואה עצמו יותר כשייך לשום דת, וכי דתו היא הלאומיות. לאחר מכן הכריז כי הוא רואה עצמו חבר "בית ישראל" או מוטב, חבר "העם העברי". בשנותיו האחרונות התפלל בבית הכנסת הרפורמי בלונדון בחברת קלוד מונטיפיורי.
הנס לא נישא מעולם. כששמע על מחלתה האנושה של אחותו פאולינה, עזב את עיסוקיו ונסע לבורדו שבצרפת לבקרה. לאחר ששהה ליד מיטתה וראה כי מצבה משתפר, שב לבריטניה ושם קיבל את הבשורה שאחותו נפטרה. הוא חזר לבורדו בשנית והתאבד ב־15 בספטמבר 1930 ביריית אקדח בשבוע לפטירת פאולינה. בן 39 היה במותו. הנס ביקש שגופתו וגופת אחותו ייקברו יחד בווינה. בצוואתו, בה הסביר כי התאבד בגלל תחושת כישלון, הציע להעלות את גופות אביו, אחותו וגופתו שלו, יחד עם אפר אימו לקבורה בארץ ישראל.
מרגרטה גרטרודה
מרגרטה גרטרודה הרצל (בגרמנית: Margarethe Gertrude Herzl) הידועה בכינוייה טרודה (Trude) ואשר קיבלה גם את השם היהודי פרומה – בתם השלישית של הרצל ואשתו יוליה, נולדה בפריז ב־20 במאי 1893, הייתה בת 11 בעת פטירתו של אביה. אחרי פטירת אימה, בהיותה בת 14, נשלחה להתגורר אצל דודתה אלה. דודתה זו גרמה לה להתנתק מבני גילה ואסרה עליה להביא חברים הביתה, ולכן שיקעה טרודה עצמה בקריאת ספרים (בעיקר נובלות ורומנים). טרודה למדה באוניברסיטה הוראת צרפתית. אחרי פטירת אשתו של אפוטרופסה, וולפסון, עברה לגור בביתו וסייעה לו הן בניהול משק הבית והן בענייני התנועה הציונית. השתתפה בקונגרס העשירי בבזל (1913).
ב־1916 סבלה מהתמוטטות עצבים, בין היתר מאחר שהקשר שלה עם אחיה, הנס, נותק עקב היותו חייל בצבא של מדינת אויב (הצבא הבריטי), והיא אושפזה לזמן מה בבית החלמה לחולי עצבים בברוהל.
טרודה הייתה היחידה מילדי הרצל שהקימה משפחה. ב־23 באפריל 1917 נישאה לתעשיין הטקסטיל היהודי הצ'כי ריכרד נוימן, שהיה גרוש ומבוגר ממנה ב־27 שנים, חברו של האפוטרופוס על ילדי הרצל, מוריץ ריצ'פלד, ובשנת 1918 ילדה נכד יחיד להרצל. זמן קצר אחרי הלידה נשלחה למספר חודשים לבית החולים לחולי נפש "אינזרסדורף" שבווינה.
בשנים שלאחר מכן ניסו בני הזוג נוימן להפרד, חזרו לחיות יחד, ובכל אותה תקופה הייתה טרודה מתאשפזת לפרקים בבית החולים לחולי נפש. מצבה התערער בעקבות מותם של שני אחיה, פאולינה והנס, והחל מ־1931 היא אושפזה בקביעות בבית החולים אינזרסדורף.
ב־1940, במסגרת הניתוק הכפוי של היהודים מהאוכלוסייה הכללית, הועברה לבית החולים הפסיכיאטרי היהודי פוקרסדורף, וב־1941 עם סגירת כל המוסדות היהודים הועברה לבית חולים פסיכיאטרי ציבורי.
בספטמבר 1942, כשהנאצים פינו את המאושפזים היהודים מבית החולים הפסיכיאטרי של וינה, היא נשלחה למחנה טרזיינשטט, שם שהתה בבית החולים של המחנה שישה חודשים עד פטירתה (כנראה מרעב) ב־15 במרץ 1943. גופתה נשרפה.
נכדו, סטפן תיאודור
בנה של טרודה, סטפן תיאודור, הצאצא האחרון למשפחת הרצל, נולד ב־21 באפריל 1918. עקב עליית הנאצים לשלטון, נשלח סטפן ב־1933 ללמוד בפנימיה באנגליה. הוא קיבל אזרחות בריטית ושינה את שם משפחתו מ"נוימן" ל"נורמן" (לפי גרסה אחרת ל"מונרו"). הוא שירת בתקופת מלחמת העולם השנייה בהודו כקצין בחיל התותחנים של הצבא הבריטי. בשנת 1945, בדרכו מהודו לאנגליה, ביקר בארץ ישראל, התקבל בכבוד ואהדה, וקיבל הצעות להשתקע בארץ (הן מקיבוצים והן מעמותות). תשובתו הייתה שישקול זאת לאחר שיסיים את תפקידו בצבא. הוא שובץ כנספח משרד המדע של המושבות הבריטיות בשגרירות בריטניה בוושינגטון. לאחר שנודע לו על מותם של הוריו בשואה, התאבד בקפיצה מ"גשר שדרות מסצ'וסטס" ב־25 בנובמבר 1946.
צוואתו של הרצל
ב-12 בפברואר 1897 ערך הרצל צוואה לראשונה בחייו. חלקה השני, "צוואתי האחרונה", לא נועד לפרסום. הוא דן בענייניו האישיים והכספיים ומשקף את מצבם הרעוע של חיי המשפחה שלו. הרצל שלל מאשתו זכויות כלשהן בחינוך ילדיהם ומינה את הוריו לאפוטרופסים שלהם. הוא ביקש מהם למנוע "כל התערבות אפשרית" מצד אשתו או קרוביה. הוא דרש שבנו לא יישאר בידיה משום ש"אינה אוהבת אותו, ועלולה להשחית ולהרוס את אושרו בכך שתרד לחייו" וביקש להעביר אותו לבית סבו וסבתו או לפנימייה בחוץ-לארץ. לגבי בנותיו, נאלץ להשלים עם העובדה שתיאלצנה להישאר בבית אמן: "אפילו אם לא הייתה לי אשה טובה, תשתדל־נא לפחות להיות אם טובה לבנותיה".
בצוואתו ציווה הרצל כי ידידיו דוד וולפסון, מוריץ ריצ'פלד ויוהאן קרמנצקי ימונו כאפוטרופסים על ילדיו. עם פטירתו של הרצל הסתבר כי הוציא את כל כספי הנדוניה של יוליה, וכי השאיר את משפחתו ללא מקורות הכנסה נאותים (פאולינה הייתה אז בת 14, הנס בן 13 וטרודה בת 11). את האחריות על היתומים הצעירים (גם מבחינה כלכלית) קיבלו על עצמם התנועה הציונית והאפוטרופסים שמינה לילדיו.
העלאת עצמות ילדיו ונכדו לישראל
ב־19 בספטמבר 2006, בטקס רשמי, הוצאו עצמותיהם של הנס ופאולינה מבית העלמין היהודי בבורדו ולמחרת, ב־20 בספטמבר, נקברו בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל בהר הרצל בסמוך לקבר אביהם (בתו השנייה של הרצל, טרודה, נספתה בשואה וגופתה נשרפה).
קבורה מחדש של ילדי הרצל ומימוש צוואתו האחרונה הועלו על סדר היום הציבורי על ידי ד"ר אריאל פלדשטיין, אשר היה הראשון שחשף את ההתעלמות ארוכת השנים מצוואתו של הרצל. בעוד שאת עצמותיהם של הרצל, הוריו ואחותו פאולינה, דאגו המוסדות הציוניים להעלות לארץ מיד עם קום המדינה, ומשלחת נשלחה לווינה לאחר כ"ט בנובמבר 1947, אלה התעלמו מן החלק בצוואה בו ביקש הרצל להביא לקבורה במדינה היהודית את שאר צאצאיו שיחלפו מן העולם עד אותו זמן. ד"ר פלדשטיין הצליח לשכנע את ממשלת ישראל ואת ההסתדרות הציונית לתקן את העוול ההיסטורי, המוסרי והמשפטי, והסכמתם של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, יושב-ראש ההסתדרות הציונית, זאב ביילסקי והרב שלמה משה עמאר, הראשון לציון, סללה את הדרך לביצוע הצוואה.
ב-5 בדצמבר 2007 הובאו עצמות נכדו של הרצל, סטפן נורמן, לקבורה מחודשת לצד משפחתו.