cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלום הציבור
באנגליה ובממלכה המאוחדת
ראשיתו של המושג "שלום המלך" (king's peace) במשפט האנגלו-סקסי, שבו כוונתו הייתה שמירה על רכושם של מלכי אנגליה. במאה העשירית ובמאה ה-11 התרחב המושג להגנה של המלך בזמנים מיוחדים (כגון חגים) במקומות מיוחדים (כגון כנסיות) ולאנשים מיוחדים (כגון נושאי משרה רשמית). בזמן הכיבוש הנורמני של אנגליה המושג הפך לכללי יותר, במשמעות של שמירת הסדר הציבורי. בתקופה המודרנית שמירת שלום הציבור היא ממשימותיה של המשטרה הבריטית, יחד עם המשימה של אכיפת החוק. בהרצאה בשנת 2011 ציין השופט : "המושג 'שלום המלכה', כמשמעותו כיום, בקשר הדוק עם המשפט המקובל, הוא המוערך ביותר מכל הרעיונות שמקורם בימי הביניים, שעדיין מהדהד בעולמו המודרני."
בחקיקה
לחוק הישראלי הגיע המושג "שלום הציבור" מהמחוקק המנדטורי, למשל בפקודת העיתונות (שבוטלה בשנת 2017), והוא מופיע בעשרות חוקים. דוגמה בולטת מהוות תקנות ההגנה (שעת חירום), שהותקנו בשנת 1945 על ידי השלטון המנדטורי, במהלך מלחמתו במחתרות העבריות. עם הקמת מדינת ישראל נשארו התקנות בתוקף, כמו כל חוקי המנדט שלא בוטלו בחקיקה. במסגרת תקנות אלה קובע, בנוסחן הנוכחי: "לא ישתמש שום אדם בהתחפשות כל־שהיא בנסיבות כל־שהן, שבהן עלול השימוש בהתחפשות לפגוע, או להיעשות פוגע, בשלום הציבור או בהגנתה של ישראל או בקיום הסדר הציבורי", וסעיף 64 קובע: "לא יעזור שום אדם ולא יתן מקלט לכל אדם אחר, העוסק, או שהיה עוסק, בכל פעולה, הפוגעת בשלום הציבור, בהגנתה של ישראל או בקיום הסדר הציבורי". סעיפים נוספים מקנים סמכויות לממשל לשם הבטחת שלום הציבור.
על גישתו של המחוקק המנדטורי העיר פרופ' יצחק זמיר: "המחוקק המנדטורי, שלא הייתה לו יומרה של מחוקק דימוקרטי, ראה לנכון לקצץ בזכויות־האדם ביד רמה וקשה. מטרתו העיקרית היתה, כמטרתו של שלטון זר בדרך־כלל, לשמור על הביטחון, הסדר הציבורי והיציבות המדינית. משום כך ראה בזכויות־האזרח איום וסכנה."
לחוק העונשין קובע: "המפרסם או משעתק אמרה, שמועה או ידיעה העלולות לעורר פחד ובהלה בציבור או להפריע את שלומו, והוא יודע, או יש לו יסוד להניח, שהן כוזבות, דינו - מאסר שלוש שנים". במתן גזר הדין בעבירה כלשהי, לאחר קביעת מתחם עונש הולם למעשה העבירה, רשאי בית המשפט לחרוג ממתחם העונש, כאשר "מצא כי יש חשש ממשי שהנאשם יחזור ויבצע עבירות, וכי החמרה בעונשו והרחקתו מהציבור נדרשות כדי להגן על שלום הציבור".
בחוקים שונים העוסקים במינויו של אדם לתפקיד מסוים, נתונה למשטרת ישראל הסמכות להתנגד למינוי מטעמים של שלום הציבור.
חוק השבות קובע כי "אשרת עולה תינתן לכל יהודי שהביע את רצונו להשתקע בישראל", אך מסמיך את שר הפנים שלא להעניק אשרה לאדם, אם נוכח שהוא "בעל עבר פלילי העלול לסכן את שלום הציבור".
בחוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור נקבע שחיפוש על גופו של אדם הכרוך במגע גופני ייערך על ידי בן מינו, אלא אם דחיית החיפוש עלולה לסכן את שלום הציבור. עוד נקבע שאין לדרוש מאדם לחשוף בפרהסיה חלקי גוף שבדרך כלל הם מוסתרים אלא כדי למנוע סכנה קרובה לוודאי לשלום הציבור.
בפסיקה
התייחסות לשלום הציבור מופיעה באלפי פסקי דין של בית המשפט העליון וברבבות פסקי דין של ערכאות נמוכות יותר. ההתייחסות נפוצה בהקשר של פגיעה בחופש הביטוי או בחירות האישית (במעצר) משיקולים של שלום הציבור. להלן שלוש דוגמאות.
בג"ץ קול העם
בעקבות ידיעה שגויה שפורסמה בעיתון "הארץ", ותגובות שהסתמכו עליה בעיתונים "קול העם" ו"אל-איתיחאד", ביטאוניה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) בעברית ובערבית, הורה שר הפנים, ישראל רוקח, לסגור את "קול העם" לעשרה ימים ואת "אל-איתיחאד" ל-15 ימים, בהתאם לסמכותו לפי לפקודת העיתונות, להוציא צו המורה להפסיק פרסום של עיתון לתקופה שימצא לנכון, "אם מתפרסם בעיתון דבר שיש בו לדעתו של שר הפנים כדי לסכן את שלום הצבור". שני העיתונים עתרו לבג"ץ בטענה שנפגע חופש הביטוי.
השופט שמעון אגרנט קיבל את עתירת העיתונים, וקבע הלכה:
בג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי
בשנת 1988 פסל הצנזור הצבאי הראשי, בהתאם לסמכות שהוקנתה לו בתקנות ההגנה (שעת חירום), כתבה שהוגשה לאישורו על ידי המקומון "העיר" ועסקה בתפקודו של ראש "המוסד", נחום אדמוני. בנוסח מתוקן של הכתבה פסל הצנזור פרטים רבים, ועל כך הגיש המקומון עתירה לבג"ץ.
בית המשפט ציין שיש וערכי יסוד מתנגשים זה בזה: הערכים בדבר ביטחון המדינה, שלום הציבור והסדר הציבורי עשויים להתנגש בערכים בדבר חופש התנועה, חופש הביטוי וכבוד האדם. בכל אחד מהמקרים הללו על בית המשפט לאזן בין הערכים המתנגשים. בית המשפט קבע שההסתברות המצדיקה הגבלה על חופש הביטוי היא זו של "הקרוב לוודאי". בית המשפט לא השתכנע מטיעוניו של הצנזור הצבאי הראשי לפיהם בפרסום ביקורות על אודות תפקודו של ראש המוסד ועיתוי החלפתו יש ודאות קרובה לפגיעה ממשית בביטחון המדינה, המצדיקה הגבלות על חופש הביטוי, ולכן קיבל את העתירה.
רמי גאייאר
רֶמי גאייאר (בצרפתית: Rémi Gaillard; נולד ב-7 בפברואר 1975 במונפלייה שבצרפת) הוא הומוריסט צרפתי, אשר העלה סרטונים פופולריים ליוטיוב שצוברים מיליוני צפיות. לאחר שאיבד את עבודתו בחנות נעליים, החל רמי להעביר את זמנו החופשי בלמתוח את הציבור.
נכון למרץ 2023 לערוץ שלו יש מעל 7.2 מיליון משתמשים רשומים, סך הכל 120 סרטונים שפורסמו, לסרטון הנצפה ביותר שלו יש מעל 88.96 מיליון צפיות, ויש לו כ-1,925 מיליון צפיות באופן מצטבר.
גאייר הופיע במספר אירועי ספורט, שעשועונים ועצרות פוליטיות.
סגנון
גאייאר התפרסם בזכות סרטוניו המציגים את סגנון ההומור "השערורייתי", המערער את נורמות החברה:
סרטוניו פורסמו בעיקר באתר stage6, אך היות שהאתר נסגר החל לפרסם את סרטוניו ביוטיוב. לרוב, רמי מותח אנשים אחרים ותוכניות טלוויזיה.
מערכונים
רוב הסרטונים של רמי הם מתיחות בסגנון מצלמה נסתרת, לעיתים קרובות הוא מסווה את עצמו בתלבושות מוזרות בשביל מתיחותיו. בסרטונים מסוימים, גאייאר מלווה בקהל של חבריו, המתפקדים בתור פלאש מוב.
רמי צילם את מערכונו הראשון ב-1999 עם חברו במונפלייה, וב-2001, הוא השיק את אתרו nimportequi.com.
רמי השיג מוניטין ב-YouTube באמצעות פרודיות הרוקי בלבואה שלו, מתיחות בתחפושת פקמן, מתיחת עגלת מריו, וסרטוני הכדורגל שלו. המתיחות האחרונות שלו כרוכות לעיתים קרובות בלבישת תחפושות ענק של חיות שונות כגון: חזיר, כלב, חתול, צב, חילזון, דבורה, כריש, קנגורו, עכביש, בונה, זבוב, גורילה, תרנגולת, פינגווין, ג'ירפה, ארנב, פרפר, עטלף וכבשה.
באתר הרשמי שלו, לגאייאר ישנם 1.35 מיליארד צפיות בכל סרטי הווידאו שלו. כל סרטי הווידאו שלו הם בעלי לפחות 1,000,000 צפיות. לווידאו הפופולרי ביותר שלו, "Kangaroo", מעל 70 מיליון צפיות.
דה ראסמוס
דה ראסמוס (באנגלית: The Rasmus) היא להקה פינית שנוסדה ב-1994, בהלסינקי בירת פינלנד. חברי הלהקה הם לאורי אילנן (שירה), פאולי רנטסאלמי (גיטרה), ארו היינונן (בס) ואקי האקלה (תופים), והם יוצרים מוזיקת פאנק ורוק אלטרנטיבי.
הלהקה אומנם פועלת עוד משנת 1994, אך היא זכתה להכרה בישראל רק בשנת 2003 אחרי יציאת הסינגל המצליח In the Shadows.
סאנטו-מתיאס רובלי
סאנטו-מתיאס רובלי (בפינית: Santtu-Matias Rouvali; נולד ב-5 בנובמבר 1985) הוא מנצח ונגן כלי הקשה פיני. כיום הוא המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של טמפרה, של התזמורת הסימפונית של גטבורג ושל תזמורת פילהרמוניה.
דה ראסמוס
קריירה
הלהקה נוסדה ב-1994 על ידי לאורי אילנן, פאולי רנטסאלמי, ארו היינונן ויאן הייסקאנן כשארבעתם היו יחדיו בתיכון, אך טרם היה לה שם קבוע, והם היו נודעים בשמות רבים, כגון ספוטניק, אנטילה וראסמוס.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
רובלי נולד בלאהטי למשפחה של מוזיקאים. הוריו של רובאלי ניגנו בתזמורת הסימפונית של לאהטי. הוא הבכור מבין שלושת הבנים במשפחתו. אחד מאחיו הצעירים מת בתאונת דרכים בגיל 23.
דה ראסמוס
קריירה
ב-1995, מפיק ידוע בשם טג'ה קוטיליינן ראה את דה ראסמוס מופיעים במועדון בשם "אורנאסי" והתלהב. קוטיליינן הציע ללהקה להפיק אותם, והם הסכימו. כמה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 1995, יצא הסינגל הראשון שלהם, '1ST'.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
רובלי למד כלי הקשה בצעירותו, והמשיך את לימודיו באקדמיית סיבליוס. רובלי התחרה במוקדמות הסולנים הפיניים לאירוויזיון למוזיקאים צעירים ב-2004 כנגן כלי הקשה. כנגן כלי הקשה הופיע עם תזמורות כמו התזמורת העירונית מיקלי, התזמורת הסימפונית של לאהטי ותזמורת רדיו פינלנד. בגיל 22 הוא התמקד יותר בלימודי ניצוח באקדמיית סיבליוס, שם כללו מוריו את יורמה פאנולה, לייף זגרסטאם והאנו לינטו.
דה ראסמוס
קריירה
ב-1996 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "PEEP", עוד כשחברי הלהקה היו רק בני 16. האלבום זכה להצלחה, והלהקה נשלחה לסיבוב הופעות ברחבי פינלנד, רוסיה ואסטוניה. הם אף זכו בפרס ה-EMMA (המקביל הפיני לפרס גראמי) בקטגוריית הלהקה החדשה והמצליחה ביותר לשנת 1996.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
בספטמבר 2009 ניצח רובלי על תזמורת רדיו פינלנד כמנצח מחליף. הוא ניצח לראשונה על הסינפונייטה של טפיולה בנובמבר 2010. מאוחר יותר באותו חודש, הסינפונייטה של טפיולה כינתה את רובלי כאמן בשיתוף עם התזמורת, החל מספטמבר 2011, בהסכם של 3 שנים.
דה ראסמוס
קריירה
לאחר שהאלבום השני שלהם, "PLAYBOYS" יצא באוגוסט 1997, הופיעו דה ראסמוס בפסטיבל שנערך באצטדיון של הלסינקי, לפני קהל של 40,000 איש.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
רובלי ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של טמפרה בינואר 2010. לאחר מכן חזר כמנצח אורח בדצמבר 2011. בספטמבר 2012 הודיעה התזמורת על מינויו של רובלי למנצח הראשי שלה, החל מעונת 2013–2014, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. חוזהו בטמפרה הוארך מאוחר יותר ל-2020. באפריל 2022, הודיעה התזמורת כי רובלי יסיים את תפקידו בטמפרה בתום עונת 2022–2023
דה ראסמוס
קריירה
ב-1998, אחרי הוצאת האלבום השלישי שלהם, "Hell of a Tester", זכו דה ראסמוס "לחמם" את הופעתם של להקת גרבג' ואת הרד הוט צ'ילי פפרז כשאלו הגיעו לפינלנד במהלך סיבוב ההופעות שלהם.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
מחוץ לפינלנד, רובלי ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של קופנהגן בנובמבר 2011. לאחר מכן הוא הפך למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של קופנהגן בעונת 2013–2014. באוגוסט 2014 ערך רובלי את הופעתו הראשונה בניצוח אורח עם התזמורת הסימפונית של גטבורג. במאי 2016, התזמורת הודיעה על מינויו של רובלי למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2017–2018, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים. במאי 2019, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של רובלי עד 2025.
דה ראסמוס
קריירה
בשנת 2000, החליט המתופף יאן הייסקאנן לעזוב את הלהקה, ובמקומו צורף אקי האקלה. באותה השנה השםThe Rasmus הפך לקבוע, לאחר שאנשים רבים התבלבלו בינם לבין הדיג'יי השוודי Rasmus.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
רובלי ניצח לראשונה על תזמורת פילהרמוניה בינואר 2013. במרץ 2017 הודיעה הפילהרמוניה על מינויו של רובלי לאחד משני המנצחים האורחים הראשיים החדשים שלה, החל בעונת 2017–2018. במאי 2019, הפילהרמוניה הודיעה על מינויו של רובלי למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021–2022, עם חוזה ראשוני ל-5 שנים. בספטמבר 2020, הפילהרמוניה הוציאה את ההקלטה הראשונה שלה עם רובלי כמנצח, הקלטה של אגם הברבורים שנעשתה ב-2019.
דה ראסמוס
קריירה
בשנת 2001 חתמה הלהקה על חוזה אצל חברת תקליטים קטנה בשם "פלייגראונד מיוזיק סקנדינביה", ומינתה את ספו וסטרינן כמנהלה החדש. אלבומם הבא, "INTO" שיצא באותה שנה, זיכה את דה ראסמוס בפלטינה כפולה, והופץ ברחבי מדינות שונות כמו גרמניה, איטליה, ספרד ושווייץ. בעקבות הצלחת האלבום זכו דה ראסמוס לחמם את הופעותיהם של HIM ורוקסט.
האלבום "Dead Letters", שיצא ב-2003, הביא לפריצת דרך חשובה בקריירה שלהם. בזכות אלבום זה דה ראסמוס הפכו לנודעים בגרמניה, אוסטריה, שווייץ ואפילו בישראל. האלבום מכר מעל 1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם, וזהו האלבום הנמכר ביותר שלהם עד כה.
סאנטו-מתיאס רובלי
ביוגרפיה
רובלי ומשפחתו מתגוררים בלפסאמה.
דה ראסמוס
קריירה
ב-28 באפריל 2006, לאחר הוצאת אלבומם "Hide From The Sun", נבחרה הלהקה בטקס פרסים בפולין כלהקת הרוק המצליחה ביותר.
בשנת 2021 הכריזה רשות השידור הפינית כי הלהקה עתידה להשתתף בקדם הלאומי לאירוויזיון 2022, Uuden Musiikin Kilpailu, עם השיר "Jezebel". הלהקה זכתה במקום הראשון ונבחרה לייצג את פינלנד באירוויזיון 2022. ב-12 במאי 2022 ביצעה דה ראסמוס את "Jezebel" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. פינלנד הופיעה רביעית, לפני שווייץ ואחרי פורטוגל. ב-14 במאי הופיעה הלהקה בגמר התחרות. עם תום הקראת התוצאות הויא דורגה במקום ה-21 עם 38 נקודות.
בספטמבר 2022 הלהקה החלה סבב הופעות ב-22 ערי אירופה כאשר להקת "אייקון פור הייר" הוזמנה להופיע בתחילת ההופעות כאורח מיוחד.
איניספיל
איניספיל (באנגלית: Innisfil) היא עיירה באונטריו, קנדה. העיירה שוכנת לאורך חופו המערבי של אגם סימקו שבאזור סימקו, דרומית לעיר בארי וכ-80 קילומטר צפונית לטורונטו. בעבר היה האזור כפרי אך עם התפתחות הערים בארי וטורונטו הגיע העיור גם לאיניספיל.
אטימולוגיה
השם איניספיל נלקח מהמילה האירית איניס פייל (Inis Fáil) שהיא בעצם כינוי עתיק לאירלנד.
דמוגרפיה
במפקד שנערך בשנת 2011 דיווחה הלשכה לסטטיסטיקה בקנדה כי באיניספיל מתגוררים 32,727 תושבים.
בשנת 2011 היו בעיר 13,797 בתים שמתוכם 12,162 מאוכלסים בקביעות.
במפקד שנערך בשנת 2006 התגוררו בעיר 31,175 תושבים והנתון מציג עלייה של 6.1%.
בשנת 2011 שטח העיירה הכולל היה 284.21 ק"מ וצפיפות האוכלוסייה הייתה 115 תושבים בכל קמ"ר.
שכונות
העיירה איניספיל כוללת את השכונות והכפרים הבאים:
מגפת הקורונה בכווית
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בכווית, התפשטה אל המדינה בסוף פברואר 2020.
2020
ב-24 בפברואר הודיעה כווית על שלושה מקרים ראשונים של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. שלושת הנדבקים, אחד בעלת אזרחות סעודית, הגיעו למדינה מאיראן, מוקד התפרצות נגיף הקורונה החמור ביותר במזרח התיכון ומהחמורים ברחבי העולם.
ב-1 במרץ הודיעה כווית כי היא אוסרת על ביקורי אסירים בבתי הכלא ברחבי המדינה.
ב-6 במרץ החל איסור יציאת טיסות אל אזרבייג'ן, טורקיה, גיאורגיה, מצרים, לבנון, סוריה, הפיליפינים, בנגלדש, הודו וסרי לנקה ונחיתת טיסות ממדינות אלו בשטחן.
ב-11 במרץ הודיעה ממשלת כווית על סגירת שלל מקומות בהם מתקיימים התכנסויות והתקהלויות כולל מקומות עבודה, והכריזה על שבועיים חופש עד 26 במרץ וחזרה למקומות העבודה ב-29 במרץ.
ב-13 במרץ הפסיקה כווית את כל הטיסות המסרחיות עקב התפשטות נגיף הקורונה, ונמל התעופה הבינלאומי בכווית סיטי נסגר. בשל כך חברות תעופה רבות, ביניהן אייר אינדיה ביטלה את טיסותיה לנמל התעופה בעיר.
באותו יום, הודיעה כווית על סגירת המסגדים ברחבי המדינה וביקשה מהמתפללים להתפלל בבתיהם.
ב-15 במרץ הודיעה כווית על סגירת מרכזי קניות, מספרות, מכוני יופי וקניונים.
ב-18 במרץ דווח כי כווית תתרום 10 מיליון דולר לאיראן במטרה לסייע לה במאבק כנגד נגיף הקורונה בשטחה.
ב-20 במרץ הודיעה כווית על סגירת כל בתי הספר והאוניברסיטאות ברחבי המדינה. שר החינוך הכוויתי, סעוד אל-חרבי כי משכורותיהם של המורים ישולמו במהלך השהיית מוסדות החינוך.
ב-22 במרץ הודיעה כווית על הטלת עוצר בכל רחבי המדינה שיחל בשעה 5 בערב עד השעה 4 בבוקר. כווית הודיעה בנוסף, כי מפרי הסגר יהיו צפויים לעמוד בפני עונש מאסר של שלוש שנים או בפני קנס כספי בגובה 10 אלף דינר כוויתי (33 אלף דולר אמריקני).
ב-25 במרץ הודיעה כווית כי היא חותכת את הוצאות הנפט עקב התפשטות נגיף הקורונה.
ב-29 במרץ הודיעה כווית על סגירת כל בתי הקפה ברחבי המדינה.
ב-4 באפריל הודיעה כווית על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהידבקות בנגיף הקורונה.
ב-6 באפריל הודיעה כווית על סגירת שוקי בעלי החיים לציבור הרחב עקב משבר הקורונה.
ב-7 באפריל הודיעה כווית על הטלת סגר על שתי מחוזות במדינה עד 26 באפריל.
ב-9 באפריל דווח כי צבא כווית הביא משלוח של ציוד רפואי מסין שיסייע לצוותי הרפואה במאבק בנגיף.
יעקב מאורליינש
ביוגרפיה
רבי יעקב היה בין קורבנות הפרעות נגד היהודים בלונדון ביום הכתרתו של המלך ריצ'רד הראשון ("לב הארי"), ב-3 בספטמבר 1189. יהודים אחדים בחרו להתאבד במקום לעבור טבילה כפויה לנצרות, וחלקם נהרגו בידי הפורעים.
במקור העברי לאירועים אלו שבספר "דברי הימים לירחמאל", נאמר:. אך יש שכתבו שרבי יעקב מאורליינש היה בין אלו ששחטו את עצמם. ריצ'רד לב הארי לא היה מודע למתרחש בשעת מעשה, ולאחר מכן הוציא להורג את האחראי לפרעות.
חיבוריו ומשנתו
עשרות רבות מחידושיו של רבי יעקב מופיעים בתוספות הנדפסות עם התלמוד ובספרי ההלכה של הראשונים. כמה מחידושיו הבולטים בהלכה: כשמזג האוויר קר במיוחד, מותר לבקש מגוי בשבת להדליק את התנור, מכיוון שאפילו אדם בריא עלול לחלות מן הקור. מן היום השני של חג הסוכות והלאה מותר ליטול לולב גם כשחסרים חלק מארבעת המינים. מותר לקחת הלוואה שיש עליה ריבית פיגורים, ואין בכך איסור ריבית. ההיתר הראשון התקבל למעשה בפוסקים המאוחרים לו, אך לא שני ההיתרים האחרונים, ולגבי הריבית היו שאף סירבו להאמין שהוא התיר זאת.
אלכסנדר רגוזה
אלכסנדר פרנצביץ' רגוזה (8 ביוני 1858 - 29 ביוני 1919) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה הרביעית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן שימש כשר ההגנה של המדינה האוקראינית.
תחילת דרכו
רגוזה נולד בוויטבסק ב-8 ביוני 1858 כבן למשפחת אצולה. הוא למד בבית הספר הצבאי בפולוצק, ולאחר מכן בבית הספר מיכאלובסקי לתותחנים. ב-1887 התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב ברגימנט הגרנדירים ה-3 של המשמר הקיסרי. הוא לחם באומץ במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), וזכה בעיטורים רבים. ב-22 בנובמבר 1883 הוצב במטה הדיוויזיה ה-5, וב-11 בינואר 1888 הועבר למטה המחוז הצבאי אמור. ב-9 באפריל 1896 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-32, וב-10 במרץ 1898 הועבר למלא את אותו תפקיד בדיוויזיה ה-5. ב-27 באפריל 1900 מונה למפקד הרגימנט ה-18 וולגה, וב-2 במרץ 1904 מונה למפקד הבריגדה ה-1. ב-22 באוקטובר של אותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-3. ב-16 ביוני 1906 מונה למפקד מבצר. ב-17 במרץ 1909 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, נכללה הדיוויזיה של רגוזה במסגרת הקורפוס ה-15 אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב גליציה. ב-27 בספטמבר של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-25, וב-6 בדצמבר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. הוא השתתף עם הקורפוס בנסיגה הגדולה משטחי גליציה ופולין, וב-20 באוגוסט 1915 מונה למפקד הארמייה הרביעית במקום אלכסיי אברט שהועבר לפקד על החזית המערבית. הארמייה שלו התגוננה בהצלחה כנגד הגרמנים, ובנובמבר 1916, הועברה הארמייה לחזית הרומנית. לאחר מהפכת פברואר 1917, היה רגוזה אחד הגנרלים ששמרו אמונים למשטר החדש, ובתמורה המשיך לכהן כמפקד הארמייה הרביעית.
בנובמבר של אותה שנה הסתיימה מלחמת העולם הראשונה בכישלונה של גרמניה, וזו האחרונה החלה להסיג את כוחותיה מאוקראינה. ב-14 בנובמבר הכריזו הסוציאליסטים האוקראינים על ממשלה מהפכנית חדשה, ה"דירקטורט". ממשלה זו זכתה לתמיכה עצומה, וצבא המרד צר על קייב. הגרמנים התפנו, יחד עם סקורופדסקי. רגוזה נשאר בעיר. הוא סירב להצעה להצטרף לצבאו של פטליורה ועזב את קייב ועבר לעיר אודסה. הוא תכנן לעבור מאודסה לקובאן ושם להתגייס לצבא הלבן, אולם לא הספיק ונפל בשבי הצבא האדום. הוא הוצא להורג ב-29 ביוני 1919 מאחר שסירב לשתף פעולה עם הבולשביקים.
ספיידרמן: עוד יום אחד
עוד יום אחד (באנגלית: One More Day) היא קשת סיפור, שפורסמה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול על ידי חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, ונמשכה לאורך ארבע חוברות בין ספטמבר לדצמבר 2007. את הסיפור כתבו ג'יי מייקל סטרזינסקי וג'ו קסאדה, כשזה האחרון גם אייר אותו.
עלילת הסיפור מציגה את השלכות אירועי "מלחמת אזרחים" על פיטר פארקר, בהם הוא בחר לחשוף את זהותו הסודית כגיבור-העל "ספיידרמן" בתקשורת. כנקמה על פעולותיו ההֶירוֹאִיּוֹת, הקינגפין שולח צלף להתנקש באהוביו של פיטר. דודתו מיי נורית ונפצעת באורח אנוש, והוא נותר חסר אונים בסיטואציה טרגית זו. השד מפיסטו מציע להציל את חייה, אם כי רק בתנאי שפיטר יסכים לוותר על אהבתו ויקריב את הנישואים שלו למרי ג'יין ווטסון. קשת סיפור זו מהווה אתחול לחלקים בביוגרפיה של הדמות, והיא מכינה את הקרקע להצגת סטטוס קוו חדש לעולמה.
כלפי הסיפור הוטחה ביקורת קשה מהמבקרים והקהל, שנוטים להגדיר אותו כאחד הסיפורים הגרועים ביותר בתולדות הדמות. נטען כי הכתיבה שיטחה את יחסי הזוג ולא התעמקה ברבדים הפסיכולוגיים שבפרידה, וכי הערכים אשר הונחלו בדמותו של פיטר במרוצת השנים נזנחו. עם זאת, עבודת האיור והאמנות דווקא זכו לשבחים. כתוצר ישיר לתגובת המעריצים השלילית, לאחר קשת סיפור זו נרשמה ירידה כבדה במכירות הקומיקס של ספיידרמן.
מספר אלמנטים מהסיפור מספקים השראה לסרט היקום הקולנועי של מארוול "ספיידרמן: אין דרך הביתה".
פיתוח
העורך הראשי של חברת מארוול, ג'ו קסאדה, הרגיש כי פירוק הנישואים של פיטר פארקר ומרי ג'יין ווטסון הכרחי לשמירת אריכות הימים של הדמות ל-20 או 30 שנים נוספות לפחות. לטענתו, גם העורכים הראשיים שקדמו לו חיפשו אחר הזדמנות להתחיל במתודולוגיה חדשה עבור הסיפורת של גיבור-העל, אם כי לא נמצאה לכך דרך עלילתית הגיונית. על כך, קסאדה ציין כי "זה קל מאוד לגרום לגירושי דמות, או לתקן משהו כזה: אתה פשוט עושה אתחול אוניברסלי גדול, ואומר שכמה אירועים בהיסטוריה לא קרו. אבל זו לא הדרך בה אנחנו עושים דברים במארוול, וזה גם לא הרגיש כמו הדבר הנכון לעשות". מלבד זאת, קסאדה לא הסתיר בכמה ראיונות את סלידתו האישית מהזוגיות של פיטר ומרי ג'יין, ואת דעתו כי ההחלטה על חתונתם בשנות ה-80 התקבלה באופן פזיז כדי למקסם את פרסום הקומיקס באותם ימים מבלי לחשוב על צעד כזה לטווח ארוך.
באירועי הקרוסאובר "מלחמת אזרחים" מ-2006, פיטר פארקר חשף בתקשורת את זהותו כגיבור-העל ספיידרמן כאקט של תמיכה בחוקי הרישום והתייצבות לצידו של טוני סטארק. בהמשך המלחמה, הוא עבר לצידו של קפטן אמריקה ובכך הפך לעבריין נמלט ונחשב לפורע חוק. יקום מארוול השתנה מקצה לקצה בעקבות אירועי הקרוסאובר, ופיטר נאלץ להתמודד עם ההשלכות שבחשיפת זהותו באופן אישי - משפחתו וחבריו נאלצו להיעמד בחזית קרבותיו, כשנבלי-העל איימו לרצוח אותם כנקמה על פעולותיו ההֶירוֹאִיּוֹת. קסאדה ראה בכך הזדמנות לשכתב חלקים בביוגרפיה של הדמות ולהציג סטטוס קוו חדש לעולמה, באמצעות יצירת שרשרת אירועים טרגית בה מעשיו של פיטר יובילו לשינוי המציאות. הכותב ג'יי מייקל סטרזינסקי בדיוק תכנן לסיים את הריצה שלו על הדמות ולעזוב את מארוול, לאחר שש שנים, אך קסאדה שכנע אותו ליצור את "עוד יום אחד" כקשת הסיפור האחרונה שלו, שתפתח צוהר לכיוונים חדשים עבור הדמות.
הרעיונות לסיפור עלו לראשונה בפסגת יצירה של מארוול, בהשתתפות קסאדה, סטרזינסקי, בריאן מייקל בנדיס, מארק מילר, ג'ף לוב, טום ברוורט, אקסל אלונסו, אד ברובייקר ודן סלוט. עלילת "סופרמן עכשיו!", פרויקט של חברת ההוצאה לאור DC קומיקס אשר ננטש, בו לויס ליין נחטפת על ידי ברייניאק ולקס לות'ר המרעילים את מוחה וסופרמן מסכים לצאת לגלות בחלל ולמחוק את הזיכרון הקולקטיבי של כלל העולם לגבי קיומו על מנת להציל את אהובתו, שימשה כהשראה לסיפור "עוד יום אחד". במהלך הפיתוח, בין סטרזינסקי לקסאדה פרצה מחלוקת בנוגע לסופו של הסיפור — בעוד סטרזינסקי חתר לאתחול כמעט מוחלט של הדמות והחזרתה לחיים של גוון סטייסי בנוסף להארי אוסבורן, קסאדה חשש מעצם חזרתה בהתחשב בתוצאות הקנוניות של מותה יותר מ-30 שנים קודם לכן ומההשלכות מרחיקות הלכת על סיפורי העבר ועוד יותר על אלו שיבואו בעתיד, מתוך רצון לבצע "אתחול קל" בלבד לדמות.
התסריט המקורי של סטרזינסקי לחוברת הרביעית והאחרונה כלל שינויים דרסטיים בהיסטוריה של הדמות עוד מ-1971, כשבעיקרם — פיטר היה עוזר להארי לטפל בהתמכרותו לסמים ומכניס אותו לגמילה, וזה היה יוצר אפקט דומינו שהיה משאיר את מרי ג'יין בזוגיות עם הארי ומציל את גוון ממוות כך שפיטר ומרי ג'יין בכלל לא היו יכולים להינשא. סטרזינסקי גם רצה לבטל את נישואיהם של פיטר ומרי ג'יין באמצעים מדעיים, ולא בדרך של כישוף שפי שקסאדה בחר לעשות, אך קסאדה האמין כי זה ידרוש יותר מדי הסברים לקהל הקוראים, וכי השינויים הדרסטיים יידרשו התאמה של כלל יקום מארוול להם שכן דמויות רבות יושפעו מהם. למורת רוחו של סטרזינסקי, קסאדה ניצל את עמדתו כעורך הראשי והשתלט על עבודתו ושכתב כמעט לחלוטין את שתי החוברות האחרונות. סטרזינסקי טען כי נישואיהם של פיטר ומרי ג'יין פורקו בקלות יתרה ביחס לזמן הרב אותו הם חלקו יחד, וכי היה צורך להתעמק ברובד הפסיכולוגי הרצוי של דבר שכזה, והאשים את קסאדה בכך שהוא התמקד בהגעה ליעד מבלי להשקיע בדרך המובילה אליו. הסכסוך החריף כשסטרזינסקי החליט להסיר את שמו מהקרדיטים של שתי החוברות האחרונות, אם כי הוא התפשר ולא עשה זאת בסופו של דבר מתוך כבוד לקסאדה ורצון שלא לפגוע במארוול.
היסטוריה פרסומית
קשת הסיפור התפרסמה באופן חודשי בין ה-5 בספטמבר ל-26 בדצמבר, והיא חולקה לארבע חוברות — הראשונה והאחרונה ב-"The Amazing Spider-Man", ושתי האמצעיות ב-"Friendly Neighborhood Spider-Man" ו-"The Sensational Spider-Man", בהתאמה. חברת מארוול הוציאה לאור באפריל 2008 אוגדן שאסף את ארבע החוברות, ובאוגוסט של אותה השנה יצאה גם מהדורה בכריכה קשה.
רקע
מיד בתום אירועי "מלחמת אזרחים", החל פרסומה של קשת הסיפור "בחזרה בשחור" ששימשה כפרולוג והגדירה את הרקע של "עוד יום אחד".
לאחר שספיידרמן מכנס מסיבת עיתונאים עם טוני סטארק וחושף בתקשורת את זהותו הסודית כפיטר פארקר, הקינגפין שולח פקודה לחסל את פארקר ואהוביו. לשם עבודה זו נשכר צלף מיומן, והוא אורב לפארקר באחד הגגות הסמוכים לדירתו. בדירה שוהות דודתו מיי ורעייתו מרי ג'יין ווטסון, אך הצלף נמנע מללחוץ על ההדק וממתין לבואו של פארקר על מנת שיהיה עד למות אהובותיו. כאשר פארקר שב מהמלחמה בין קבוצותיהן של סטארק וקפטן אמריקה, הצלף מכוון את הרובה על מרי ג'יין, אך רגע לפני הירי "חוש העכביש" של פארקר מתריע על סיכון למרי ג'יין והוא מרחיק אותה במהירות מהחלון. עם זאת, הצלתה של מרי ג'יין הייתה כרוכה בפגיעת הכדור במיי שנשארה חשופה.
עלילה
לאחר שהרופאים מודיעים לפיטר כי נותרו למיי שעות ספורות, הוא פונה באופן נואש למכשף דוקטור סטריינג'. פיטר מתחנן לעזרה, אך סטריינג' טוען כי גורל דודתו כבר נחרץ ואין דבר שאפשר לעשות כדי למנוע את מותה. בניסיון לנחמו, סטריינג' משכפל את גופו של פיטר ומשגר אותו למיקומים שונים במקביל על מנת שיוכל לפנות אל כמה שיותר גיבורי-על ונבלי-על בבקשה לעזרה מבלי לבזבז זמן יקר. לאחר שגם דוקטור דום, הוד התפתחותו, ריד ריצ'רדס ודוקטור אוקטופוס מודיעים לו כי אין ביכולתם לסייע לו, פיטר גונב את אחד מחפציו של סטריינג' ובעזרת כישוף הוא חוזר בזמן ללילה בו מיי נורתה. ניסיונו למנוע את האירוע הטרגי נכשל, היות שצורתו היא אסטראלית בלבד ולא פיזית. יצורים מיסטיים שמבחינים בפיטר תוקפים אותו, עד שסטריינג' מציל אותו ומרפא אותו. בחזרה לזמן ההווה, סטריינג' מציע לפיטר לא לבזבז את הזמן שנותר לו ולבלות עם מיי ברגעיה האחרונים, היות שלשינוי המציאות יהיה מחיר קשה.
בדרכו של פיטר חזרה לבית החולים, הוא פוגש בילדה הטוענת כי בידה התשובה לבעייתו. היא אומרת לו כי לכל קבלת החלטות יש השלכות ועל כן הרצון שלו לשמור על דודתו בחיים בכל מחיר הוא אנוכי היות שהוא אינו לוקח בחשבון כיצד מעשיו ישפיעו על אנשים אחרים, ולאחר מכן מתחילה לברוח. בעודו רודף אחריה, פיטר פוגש בשני גברים - מתכנת משחקי וידאו שמספר לו על חייו הפשוטים, וזקן שמספר לו על התעשרותו והחסך באישה מימי התיכון שאהבה בזכות מי שהוא ולא בגלל רכושו וכספו. הזקן לוקח את פיטר בטרמפ בלימוזינה, והוא מוריד אותו בסמטה שבה נמצאת לטענתו הילדה.
בסמטה, פיטר פוגש באישה לבושה בבגדים אדומים. היא מספרת לו כי שני האנשים אותם הוא פגש הם גרסאות אלטרנטיביות שלו מיקומים מקבילים, בהם הוא לקח החלטות שונות במסלול חייו, וגם לא ננשך על ידי העכביש הרדיואקטיבי שהעניק לו כוחות-על דמויי עכביש. האישה נחשפת בפניו כשד מפיסטו, והוא משתגר יחד עם פיטר לחדר מוטל בו נמצאת גם מרי ג'יין. מפיסטו טוען כי ביכולתו לשנות את המציאות כאילו מיי מעולם לא נורתה, אם כי הוא דורש בתמורה לקחת את אהבתם של פיטר ומרי ג'יין על ידי ביטול נישואיהם ומחיקת מערכת היחסים שלהם מדפי היסטוריה, שכן זה מחיר גדול יותר מאשר לקיחת נשמתם. הוא נותן להם יום אחד להחליט אם הם בוחרים בחייה של מיי או באהבתם, ונעלם.
פיטר ומרי ג'יין מתחבטים בנוגע לדילמה העומדת בפניהם, ובתום דיון הם מחליטים כי מגיע למיי למות בשיבה טובה ולא כקורבן על ידי אחד מאויביו של פיטר. הם מבלים יחד עוד יום אחד בטרם הם ייאלצו להודיע למפיסטו על החלטתם, ומעבירים את הלילה האחרון כבעל ואישה. מפיסטו מופיע בחצות, והשניים מודיעים לו כי יסכימו להצעתו אך ורק בתנאי שהזיכרון הקולקטיבי של כלל העולם בנוגע לזהותו של פיטר יימחק על מנת שמיי לא תהפוך בעתיד למטרה של אויביו שוב. מפיסטו מסכים לכך, ולאחר שהעסקה בין הצדדים נחתמת הוא חושף בפניהם כי החלטתם ביטלה את קיומה של בת אשר הייתה אמורה להיוולד להם. מרי ג'יין מבטיחה לפיטר כי הם עוד יצליחו להתאחד יום אחד, ומפיסטו מתחיל בשינוי מרקם המציאות. צבע שחור מאגף את הזוג ברגעיו האחרונים, והמציאות הזו מפסיקה להתקיים.
ביקורת
הסיפור "עוד יום אחד" זכתה לביקורות שליליות מהמבקרים, כשחלקם אף הגדירו אותו כאחד מהסיפורים הגרועים ביותר בתולדות הדמות. ההחלטה לבטל את הנישואים של פיטר ומרי ג'יין באמצעים על-טבעיים, בקומיקס שמבוסס בעיקרו על מדע, נתפסה כחסרת היגיון וכהפגנת בוז כלפי קהל הקוראים. סיום הסיפור הוגדר כ"הונאה", בטענה לכך שהסוף היה מלא בחורים עלילתיים, וגם סתר את הערכים אותם פיטר רכש בחלוף השנים, שכן ההחלטה אותה הוא קיבל התפרשה כאנוכית וילדותית. נוסף על כך, כמה ציינו כי עלה קושי בהבעת הזדהות עם מעשיהן והחלטותיהן של הדמויות בעת הקריאה, בטענה שלא התעסקו ברבדים הפסיכולוגיים שבפרידה וכי מערכת היחסים בין פיטר למרי ג'יין השתטחה.
המטרה המרכזית שבפירוק הנישואים, שהייתה אתחול קל לדמות על מנת להנגיש אותה לקוראים חדשים ולפצוח במתודולוגיה חדשה עבורה, זכתה גם היא לביקורת. במגזין "Wizard" צוין כי הצגתן של דמויות משנה רבות, כפי שנעשה בסוף הסיפור, הסיתה בפועל את עניין הקורא מהדמויות המוכרות הישנות והאהובות, ולכן לא היה בכך דבר. ג'יי קיילב מוצקו מהאתר "Newsarama" עוד הוסיף כי "אמנם קל יותר להתייחס אל ספיידרמן כאל צעיר ורווק על מנת לשמור על אריכות ימים, אבל דווקא בשביל זה קיימות גרסאות אלטרנטיביות כמו של אולטימייט מארוול ולכן ביטול הנישואים היה מיותר". בסקירה של ערוץ החדשות "Channel 4" נטען כי ביטול נישואיהם של השניים נועד עבור התאמתה של הדמות לעיבוד המצליח של סדרת הסרטים ולמרצ'נדייזינג. היסטוריון הקומיקס פיטר סנדרסון מתח ביקורת קשה על הסיפור, בטענה כי הוא זונח את מוסר האחריות ומתייחס בזילות לנישואים וגירושים. הוא ציין כי הקומיקס של ספיידרמן כבר התעסק בעבר במוות, התעללות בילדים, אלכוהוליזם והתמכרות לסמים, וגם את העובדה שכל המהות של פיטר בהפיכה לגיבור-על נשענה על ההבנה כי לכל קבלת החלטות יש השפעה והשלכות, ועל כן הבריחה מהתעסקות בגירושים לשם פירוק נישואים באלמנטים על-טבעיים וכישוף סותרת את החינוך אותו הקומיקס עצמו ניסה להנחיל. הרעיון של גיבור אשר מבצע עסקה עם השטן (השד מפיסטו במקרה זה) נתפס בעיניו ככזה המבטל את ערכי ההֶירוֹאִיּוֹת המבססים את התמה של גיבורי-העל. אל דעתו של סנדרסון הצטרפו גם לוקאס סיגל וטרוי בראונפילד מ-"Newsarama", שראו בהחלטה של פיטר אנוכית וילדותית.
קסאדה התייחס לביקורת אשר נמתחה על ההחלטה להציג מעין "ברית" בין ספיידרמן למפיסטו, וציין כי לדעתו זו דרך טובה יותר לסיים את נישואיהם מאשר בגירושים, היות ש"הם לא וויתרו על האהבה שלהם, זה לא שהחיים המשותפים שלהם היו כל כך נוראיים, מלחיצים ולא מספקים שהם היו צריכים להעמיד דגל אדום ולהתרחק אחד מהשנייה, הם לא איבדו תקווה אחד בשנייה והחליטו לוותר - הם הקריבו את האהבה שלהם כדי להציל חיים, וזה בעיניי הסיפור הכי הירואי".
בניגוד לכתיבה, עבודת האיור והאמנות של קסאדה דווקא זכתה לשבחים. צוין כי ציוריו החשוכים והכהים התאימו לטון האפל והקודר אותו הסיפור ניסה להשרות, וברנדון תומאס מ-"Newsarama" כתב על כך כי "האמנות מצליחה להעביר את האשמה, החרטה והייאוש בצורה מדויקת להפליא". כמו כן, המעבר החד לצבעים בהירים ובוהקים בסוף הסדרה, מיד עם תחילת המציאות החדשה, זכה גם כן לשבחים. בנוסף, ב-"Channel 4" הדגישו כי על אף התגובה הארסית לסיפור - החוברות שהרכיבו אותו עדיין נמכרו במספרים גבוהים והצליחו ליצור עניין, כך שהקומיקס לא האמת נפגע בזמן אמת.
הכותב סטן לי, שיצר יחד עם המאייר סטיב דיטקו את דמותו של ספיידרמן, דווקא שיבח את קשת הסיפור ואת מה שהוא תפס כאומץ של היוצרים לבצע שינוי כה דרסטי בדמות פופולרית ומבוססת. לי ציין כי נדרשים שינויים מחזוריים במטרה לשמור על אריכות הימים של הדמויות ורעננות הסדרה, והוא השווה את הביקורת שהוטחה כלפי הסיפור ממעריצים לזו שקיבל הסיפור בו פיטר ומרי ג'יין התחתנו מלכתחילה. לי גם אימץ את הסיפור ועיבד אותו לרצועת הקומיקס אודות הדמות אותה הוא כתב לעיתונים ומגזינים נבחרים, אך לאחר תגובה שלילית מהמנויים הוא בחר לסיים את העיבוד ולהציג את כל העלילה כלא יותר מאשר סיוט. למעשה, פיטר ומרי ג'יין נשארו נשואים ברצועת הקומיקס עד סופה ב-2019.
מכירות
החוברת הראשונה בקשת הסיפור, "The Amazing Spider-Man #544", יצאה לשווקים ב-5 בספטמבר 2007, והיא נמכרה ב-146,215 עותקים בחנויות הקומיקס בצפון אמריקה. החוברת השנייה, "Friendly Neighborhood Spider-Man #24", יצאה לשווקים ב-10 באוקטובר ונמכרה ב-110,405 עותקים, והחוברת השלישית, "The Sensational Spider-Man #41", יצאה לשווקים ב-28 בנובמבר ונמכרה ב-100,300 עותקים. החוברת האחרונה, "The Amazing Spider-Man #545", יצאה לשווקים ב-26 בדצמבר ונמכרה ב-124,481 עותקים.
השלכות
בינואר 2008 החל פרסומו של האירוע "יום חדש לגמרי", בו הוצג הסטטוס קוו החדש לעולם הדמות. בנוסף לאתחול חלק מהביוגרפיה של פיטר, הוצגו גם כמה דמויות משנה חדשות, ובהן לילי הוליסטר והנבל מיסטר נגטיב. ובהתאם לעסקה, השד מפיסטו ביצע כמה שינויים במרקם המציאות, שאלו עיקרם:
טייר אוריינטלי
דג הטייר יכול להגיע לאורך 20-40 ס"מ. הוא בעל כנפי-סנפירים העוזרות לו "לרחף" במים. יש לו פנים שטוחות עם עיניים גדולות רחוקות אחת מהשנייה שצבעם אדום ופה קטן. יש לו סנפיר קוצני גבוה מעל הגב ומאחוריו כמה סנפירי עוקצים לאורך הגב עד לזנב. מצידי הגוף נמצאים ה"כנפיים" שמסתיימים בבליטות קוצניות. הכנפיים מנוקדות בנקודות אדומות-כחולות והגוף אפור ומוסווה. הטייר מצוי תמיד בקרבה לחול הימי הרדוד, עד עומק 100 מ'.
הגוף השטוח הכנפיים עוזרים לו להישאר בקרבה לחול. הסוואתו עוזרת לו הן להפתיע את טרפו הכולל רכיכות, צדפות, סרטנים ודגים אחרים והן מטורפים גדולים כמו מקרל וספרוסיים.
פארק ג'ו-הו
פארק ג'ו הו (בהנגול: 박주호; ) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת הקשר ולסירוגין גם כמגן שמאלי.
קריירת מועדונים
לאחר שהרשים בליגת האוניברסיטאות בקבוצתו, חתם פארק על החוזה המקצועי הראשון שלו במוטו הוליהוק היפנית אשר שיחקה בליגה השנייה. לאחר מכן עבר לקאשימה אנטלרס עמה זכה באליפות בשנת. שנה לאחר מכן חתם בג'ובילו איוואטה איתה זכה בגביע הליגה היפנית.
ביוני, פארק חתם ל-4 שנים בפ.צ. בזל. ביולי זכה עם המועדון בטורניר קדם-עונתי "יורנקאפ". ב-20 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 1:3 נגד לוצרן. בסיום עונתו הראשונה במועדון הוא זכה עם המועדון באליפות, גביע והעפיל עם המועדון לשמינית גמר ליגת האלופות. בעקבות עומס המשחקים שנוצר עונה לאחר מכן, פארק איבד את מקומו בהרכב אבל הצליח לסיים את העונה עם 21 משחקים בליגה ועוד 14 באירופה. ב-21 באפריל 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בתיקו 2:2 נגד ת'ון.
ב-28 באוגוסט 2015 חתם פארק בבורוסיה דורטמונד תמורת שלושה וחצי מיליון יורו.
ב-18 בדצמבר 2017 חזר לקוריאה הדרומית וחתם באולסן יונדאי.
ב-19 בינואר 2021, פארק חתם בסוואן.
ב-7 ביוני 2023 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית
בשנת פארק השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. ב-18 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד. פארק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך לא לקח חלק במשחקים. במונדיאל 2018 נכלל שוב בסגל ושותף במשחק ההפסד לנבחרת שוודיה.
סוסים במלחמת העולם הראשונה
השימוש בסוסים במלחמת העולם הראשונה שיקף תקופת מעבר בהתפתחות העימותים המזוינים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נחשבו יחידות פרשים למרכיב הכרחי בצבא, אך בחלוף הזמן, עם התקדמות הלחימה, השתנתה התפיסה לגבי השימוש בסוסים במלחמה בצורה ניכרת. יחד עם זאת, סוסים מילאו תפקידים משמעותיים לאורך המלחמה, במיוחד בתחום התמיכה הלוגיסטית.
כל המדינות שנטלו חלק מרכזי בלחימה במלחמת העולם הראשונה החלו את המלחמה עם יחידות פרשים. בשל הצלחה מוגבלת וכישלונות באספקת ציוד, הפסיקו הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית להשתמש בהן בחזית המערבית מיד לאחר תחילת המלחמה, אם כי בחזית המזרחית נעשה בהן שימוש מצומצם גם בשלבים מאוחרים יותר. בצד של מדינות ההסכמה, האימפריה הבריטית השתמשה ברגלים רכובים ובפרשים לאורך המלחמה, ואילו ארצות הברית, לכשנכנסה למלחמה, השתמשה בפרשים לפרק זמן מוגבל. אף על פי שבחזית המערבית לא הצליחו במיוחד מדינות ההסכמה להשתמש בפרשים, הן נחלו הצלחה מסוימת בזירה המזרח-תיכונית, שכן הן התמודדו מול אויב חלש ובעל נחיתות טכנולוגית לעומתן. האימפריה הרוסית השתמשה בפרשים בחזית המזרחית, אך גם כן בהצלחה מוגבלת. בסופו של דבר, המחסור בסוסים תרם להפסדה של גרמניה במלחמה, מכיוון שמדינות ההסכמה מנעו את הייבוא של סוסים למעצמות המרכז.
השימוש הנרחב ביותר של סוסים במלחמה היה לצורך תמיכה לוגיסטית. סוסים יכלו לנוע בבוץ ועל פני שטח בעל עבירות נמוכה לרכב ממוכן. הסוסים לקחו חלק במשימות סיור, נשאו שליחים וכן משכו כלי נשק ארטילריים, אמבולנסים ועגלות אספקה. הסוסים גם ביצעו משימות נוספות שהיו חיוניות למאמץ המלחמתי ונוכחותם העלתה לעיתים קרובות את המורל של החיילים בחזית. ערכם הרב של הסוסים במשימות אלו והקושי הגובר להחליפם היו כאלה שב-1917, אובדן של סוס עורר לעיתים דאגה רבה יותר מבחינה טקטית מאשר אובדן של חייל.
התנאים עבור הסוסים בחזית היו קשים. סוסים מתו מאש ארטילרית, סבלו מפגיעות בעורם ונפגעו מנשק כימי. מאות אלפי סוסים מתו במלחמה, ומספר גדול יותר טופל בבתי חולים וטרינריים ונשלח חזרה לחזית. השגת מזון לסוסים הייתה בעיה גדולה במלחמה, וסוסים גרמניים רבים רעבו למוות כתוצאה ממחסור במספוא.
בשל תפקידם המשמעותי במלחמה, הוקמו מספר אנדרטאות להנצחת סוסים שמתו בקרב. בנוסף, אמנים, בהם אלפרד מנינגס, תיעדו בצורה נרחבת את עבודת הסוסים במלחמה. סוסים גם הופיעו בשירה שנכתבה במלחמה, והסופר מייקל מורפורגו כתב ספר על סוס בחיל הפרשים במלחמה, ספר שאף הועלה כמחזה.
פרשים
עוד לפני פרוץ המלחמה, הבינו טקטיקנים בריטים רבים כי הפיתוחים הטכנולוגיים של זמנם משנים את אופי הלחימה בצמצום השימוש בפרשים ובסיום עידן הלוחמה הרכובה. אולם, פרשים רבים לא הסכימו עמם, וגדודי פרשים נשארו בהיכון לאורך המלחמה, למרות תועלתם המוגבלת. אמונה זו בתועלתם של הפרשים הביאה להפניית משאבים לאימון ותחזוקה של גדודי פרשים, אשר נעשה בהם שימוש לעיתים נדירות, וכן לאיבוד חיילים וסוסים רבים במתקפות חסרות תוחלת אל מול מקלעי האויב.
בשלבים המוקדמים של המלחמה, לא היה נדיר לראות קרבות פרשים, והיה שימוש נרחב בחיילים רכובים למטרות סיור. כמו כן, בעוד שהפרשים הבריטים אומנו להילחם הן בצורה רכובה והן על הקרקע, רוב חילות הפרשים באירופה עדיין נסמכו על פעולות הסתערות. אמנם היו מקרים בודדים של לוחמת סער מוצלחת בחזית המערבית, בהם דיוויזיות פרשים גם סיפקו מקור ירי נייד וחשוב, אך הזירות בהן פרשים היו בעלי חשיבות מכרעת היו החזית המזרחית והמזרח התיכון. השימוש בפרשים נמשך גם בשלבים מאוחרים יותר של המלחמה. למשל, פרשים תקפו כוחות גרמניים נסוגים במהלך מתקפת מאה הימים בשנת 1918, לעיתים בהפעלת טנקים ופרשים באותו הקרב.
ארצות הברית
בשנת 1916 מנה חיל הפרשים האמריקאי 15,424 חיילים, אשר היו מאורגנים ב-15 רגימנטים, לרבות מפקדה, לוגיסטיקה וחיילים מפעילי מקלעים ותותחים. מעט לפני הצטרפות ארצות הברית למלחמה, צברו האמריקאים ניסיון משמעותי בשנים 1916–1917 במשלחת כנגד פנצ'ו וייה, שתרמה להכנת האמריקאים למלחמה. במאי 1917, כחודש לאחר הכרזת המלחמה של ארצות הברית, נכנס לתוקפו חוק ההגנה הלאומית, שהוביל ליצירת 28 רגימנטים חדשים של פרשים. אולם, הניסיון של הבריטים במהלך השנים הראשונות למלחמה הראה כי מלחמת החפירות וכלי הנשק, שכללו מקלעים וארטילריה, הפכו את הלוחמה באמצעות פרשים ללא-מעשית. כך, ב-1 באוקטובר הוסבו שמונה מהרגימנטים החדשים לרגימנטים ארטילריים, ועד לחודש אוגוסט 1918 הוסבו עוד 20 יחידות פרשים של הצבא הלאומי לסוללות ארטילריה ומרגמות. מספר יחידות פרשים ליוו את הכוחות האמריקאיים באירופה, שם החיילים פעלו כמטפחים וכמטפלים של הסוסים. רק בשלהי אוגוסט 1918 נכנסו הפרשים האמריקאים לקרב. גדוד זמני, שכלל 418 קצינים וחיילים מרגימנט הפרשים השני, רכובים על סוסים שהחלימו מפציעה, מילא תפקידי סיור ושליחויות במהלך קרב סן-מייל. ב-11 בספטמבר 1918 רכבו חיילים אלה דרך שטח ההפקר וחדרו לעומק של 8 ק"מ מאחורי קווי הגרמנים, אך בעודם שם הם נאלצו לחזור לשטח מדינות ההסכמה. אף שהשתתף במתקפת מז-ארגון, הועבר הגדוד מהחזית באמצע אוקטובר.
תמיכה לוגיסטית
סוסים סייעו בניוד תחמושת ומוצרי אספקה אחרים באמצעות עגלות למרות התנאים הקשים. אחרי קרב רכס וימי סיפר חייל קנדי כי "הסוסים היו בבוץ עד לגובה הבטן שלהם. היינו קושרים אותם בלילה לקו היתדות בין גלגלי העגלות, והם היו שוקעים עד מעל לאזורי הכפיתה ביום למחרת. היינו צריכים לירות במספר לא קטן". ערכם של הסוסים היה ידוע לכל. בקרב פשנדל, חיילים בחזית הבינו ש"בשלב זה אובדן סוס היה גרוע יותר מאשר אובדן אדם, כי אחרי הכול, בני אדם היו ניתנים להחלפה וסוסים לא". כרזות גיוס מתקופת המלחמה הציגו את השותפות בין הסוס לאדם בניסיונן להשיג מתגייסים נוספים.
מדינות ההסכמה
בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה הגדילה בריטניה את מלאי הסוסים שלה לאור הישגי הבורים הרכובים במלחמת הבורים השנייה. על מנת לעמוד בדרישה לסוסים במלחמת העולם הראשונה, ייבאה בריטניה סוסים מאוסטרליה, קנדה, ארצות הברית וארגנטינה, וכן החרימה סוסים מאזרחים בריטים. עם זאת, שר המלחמה הבריטי, הוריישו קיצ'נר, הורה שלא להחרים סוסים בגובה של פחות מ-152 ס"מ, בשל דרישתם של ילדי בריטניה, שדאגו לרווחתם של סוסי הפוני. שירות אספקת הסוסים הבריטי (Remount Service), במאמץ לשפר את אספקת הסוסים הפוטנציאליים לשימוש צבאי, סיפק לאיכרים הבריטים סוסי הרבעה מאיכות גבוהה לצורך הפריית סוסותיהם.
גזע הסוסים שבו השתמשו הבריטים היה קליבלנד ביי. סוסים קטנים מגזע קליבלנד ביי יועדו לשאת פרשים, ואילו סוסים גדולים מגזע זה יועדו למשיכת ארטילריה. גמול כספי ניתן על ידי משרד המלחמה הבריטי עבור סוסי הרבעה מגזע זה. סוסים מגזע הארדנים היו בשימוש צבאות צרפת ובלגיה לצורך משיכת ארטילריה. מזגם הרגוע והסבלני, בשילוב עם אופיים הפעיל והגמיש, הפך אותם לסוסים האידיאליים עבור ארטילריה.
האספקה המתמשכת של סוסים הייתה סוגיה חשובה במלחמה. לפי אחת ההערכות, כשישה מיליון סוסים שירתו במלחמת העולם הראשונה, כשאחוז ניכר מהם מתו כתוצאה מסיבות הקשורות במלחמה. מוערך כי בשנת 1914 עמדה אוכלוסיית הסוסים בבריטניה על בין 20,000 ל-25,000 סוסים. הדבר אילץ את הבריטים לבקש סיוע מארצות הברית באספקת סוסים עוד בטרם הצטרפה האחרונה למלחמה. בין השנים 1914–1918 שלחה ארצות הברית כמיליון סוסים אל מעבר לים, דבר שהפחית משמעותית את אוכלוסיית הסוסים במדינה. זאת בנוסף ל-182,000 סוסים שנלקחו עם החיילים האמריקאים שיצאו למלחמה. עד אמצע שנת 1917 היו ברשות הבריטים 591,000 סוסים ו-213,000 פרדים, כמו גם 60,000 גמלים ושוורים. מחלקת אספקת הסוסים הבריטית הוציאה 67.5 מיליון ליש"ט על רכישה, אימון ומשלוח של סוסים ופרדים לחזית. מחלקה זו הפכה לעסק רב־לאומי משמעותי ולשחקן מרכזי בסחר העולמי בסוסים, עם אספקת סוסים לא רק לצבא הבריטי, אלא גם לקנדים, לבלגים, לאוסטרלים, לניו זילנדים, לפורטוגזים ואף לאמריקאים. משלוח סוסים בין ארצות הברית לאירופה היה מסוכן; גורמים בחיל המשלוח האמריקאי חישבו כי היה נדרש יותר מפי שבעה מקום לטון בעלי חיים מאשר למשא מלחמתי ממוצע, וכי יותר מ-6,500 סוסים ופרדים טבעו בהפגזות גרמניות על ספינות מדינות ההסכמה. הרוסים, מצדם, אספו באוגוסט 1914 מעל מיליון סוסים.
מעצמות המרכז
גרמניה, בתקופה שלפני מלחמת העולם, גם כן הגדילה את מלאי הסוסים שלה, וזאת באמצעות חוות השבחה במימון המדינה ומענקים ששולמו למשביחי סוסים פרטיים. תוכניות השבחה אלה יועדו מראש לספק סוסים ופרדים באיכות גבוהה לצבא הגרמני. מאמצים אלה, יחד עם התמקדות הלחימה בסוסים בראשית המאה ה-20, הובילה להגדלת היחס בין סוסים לחיילים, מאחד לארבעה ב-1870 לאחד לשלושה ב-1914. תוכניות ההשבחה אפשרו לגרמנים בעצמם לספק את כל סוסיהם בתחילת המלחמה. הסוסים נחשבו גם כאילו היו במילואים, שכן כל בעלי הסוסים חויבו לרשום את סוסיהם באופן סדיר, והצבא הגרמני ידע היכן היו כל הסוסים כל הזמן. בשבועות הראשונים של המלחמה ניידו הגרמנים 715,000 סוסים והאוסטרו-הונגרים – 600,000.
אבדות
עבור בריטניה, היוו אבדות הסוסים בקרב כ-25% מכלל מקרי המוות של סוסים בשנים 1914–1916. שאר מקרי המוות נגרמו על ידי מחלות נשימה, תשישות ומחלות שהועברו דרך בוץ, אם כי בקרבות מסוימים היו אבדות הסוסים די כבדות. במזרח אפריקה היה שיעור מקרי המוות הגבוה ביותר, מרביתם עקב זיהומים שנגרמו כתוצאה מזבוב הצה צה. בממוצע איבדה בריטניה כ-15% ממלאי בעלי החיים הצבאי שעמד לרשותה בראשית המלחמה בכל שנה של המלחמה (בין אם מתו, ניטשו או שמקומם לא נודע), עם 17% אבדות בחזית המערבית. במהלך שלבים מסוימים במלחמה הגיעו לאירופה כ-1,000 סוסים ביום כאספקה מחודשת עבור החיילים הבריטיים לסוסים שאבדו. הגרמנים כיוונו את אשם אל עבר הסוסים. סוסים אחרים התמוטטו מתשישות ושקעו בבוץ בגובה הקרסול, עייפים מדי מכדי להרים את הראש ולנשום. סוסים נחשבו ליקרי ערך במיוחד, עד שאם סוס מת, היה על החייל שרכב עליו להביא למפקדו חזרה את פרסתו על מנת להוכיח שלא נפרדו סתם כך. פגיעות בסוסים היו גבוהות, במיוחד במהלך קרבות התשה, כמו קרב ורדן שנערך ב-1916 בין כוחות צרפתיים לגרמניים. באחד הימים בקרב זה מתו 7,000 סוסים בשני הצדדים מפגזים ארוכי-טווח. בשנת 1917 היו לבריטים כבר יותר ממיליון סוסים בשירות מבצעי, אך התנאים הקשים, במיוחד בחורף, הביאו לאבדות כבדות, במיוחד בקרב סוסי הקליידסדייל שמשכו את האש. לאורך המלחמה כולה איבדה בריטניה מעל 484,000 סוסים – סוס אחד על כל שני חיילים. הזנת הסוסים הייתה סוגיה מרכזית, ומספוא לסוסים היה במספר מדינות, לרבות בריטניה, הסחורה הגדולה ביותר שנשלחה לחזית. סוסים צרכו בערך פי עשרה יותר מזון מאשר חיילים, והקש ושיבולת השועל היו למעמסה על שירותי התעבורה העמוסים ממילא. בשנת 1917 עמדו מבצעי מדינות ההסכמה בסכנה עת הקצבות האוכל לסוסים צומצמו בשל פעילות הצוללות הגרמנית שהגבילה את אספקת שיבולת השועל מצפון אמריקה ובשל יבול לא מוצלח באיטליה. הגרמנים אף עמדו בפני משבר מספוא חמור עוד יותר, מפני שהם לא העריכו מספיק את כמויות המזון שהיה עליהם לייבא ולאגור טרם המלחמה. בעתות מחסור, עורבבה נסורת עם המזון וחיות רבות גוועו ברעב. מזון אף נלקח משטחים כבושים במזרח ומהבריטים במהלך פעולות מתקפת האביב ב-1918.
סוסים רבים מתו כתוצאה מהתנאים הקשים בחזית: מתשישות, מטביעה בבוץ, ומנפילה אל תוך מכתשי פגזים. סוסים גם נגנבו לאחר שרוכביהם נהרגו. סוסים גם סבלו מחוסר במזון ובטיפול נאות, מהתקפות נשק כימי שפגעו במערכות הנשימה שלהם ובעורם ומשחין. כאשר החלו התקפות הגז בשנת 1915, אולתרו אטמי אף עבור הסוסים במטרה לאפשר להם לנשום במהלך ההתקפות. בשלב מאוחר יותר פותחו סוגים שונים של מסכות גז, הן על ידי מעצמות המרכז והן על ידי מדינות ההסכמה, אם כי הסוסים לא הסתדרו עם שקיות ההזנה והרסו אותן לעיתים קרובות. החיילים מצאו כי סוסים מושבחים באיכות גבוהה סבלו יותר מהלם הפגזים והתפרעו יותר בעת חשיפה למראות המלחמה וקולותיה מאשר סוסים מושבחים באיכות נמוכה, אשר למדו לשכב ולתפוס מחסה למשמע קולות הארטילריה. בתי חולים וטרינריים הוקמו במטרה לסייע לסוסים בהחלמתם מהלם הפגזים ופצעי הקרב, אך אלפי גופות סוסים עדיין היו מוטלות לאורך הדרכים בחזית המערבית. במהלך אחת משנות המלחמה טופלו 120,000 סוסים, בעקבות מחלות או פציעות, על ידי בתי החולים הווטריניריים הבריטיים לבדם. אמבולנסים ובתי חולים שדה וטרינריים נדרשו לטפל בסוסים, וקרונות סוסים פותחו לשימוש כאמבולנסים לסוסים בחזית המערבית.
בסוף המלחמה הורדמו סוסים זקנים רבים וסוסים צעירים נמכרו לבתי מטבחיים או לאנשים מקומיים, דבר שהעציב חיילים רבים אשר רכבו על סוסים אלה. סוסים רבים כאלה גם נמכרו לקצבים צרפתים.
הנצחה
הסוס הוא בעל החיים המזוהה ביותר עם מלחמת העולם הראשונה. לציון שירותם הוקמו אנדרטאות ברחבי העולם, למשל, האנדרטה בכנסיית תדאוש הקדוש בהמפסטד, לונדון, אשר נושאת את הכתובת: "בצייתנות רבה ביותר ולעיתים קרובות בצורה כואבת ביותר הם נפלו – נאמנים עד למוות". אנדרטה נוספת לזכר חללי חטיבת הפרשים האוסטרלים הקלים והרובאים הרכובים הניו זילנדים, המציינת גם את זכרם של טייסים ורוכבי גמלים, היא אנדרטת חיל הרכובים במדבר, או אנדרטת הפרשים הקלים, בקנברה, אוסטרליה. אנדרטה זו היא לזכר החללים מיחידות אלה שנפלו בין 1914 ל-1918 במצרים, ארץ ישראל וסוריה. היא הוצבה במקור בפורט סעיד, אך נהרסה במהלך מלחמת סיני.
ייצוגים באמנות ובתרבות הפופולרית
הצייר אלפרד מנינגס, שהוזמן על ידי חיל היערנים הקנדי לתעד את בסיסיהם בצרפת, צייר את מלאכתם בחזית, ובציוריו נראים גם סוסים. מנינגס נשלח לצרפת בתחילת 1918 כצייר מלחמה רשמי עם חטיבת הפרשים הקנדית. רבים מציוריו מציגים את הסוסים במלחמה. אמנים נוספים אף הם יצרו עבודות שהציגו את הסוסים במלחמת העולם הראשונה, בהם אומברטו בוצ'וני וטרנס קוניאו. בשנת 1916 הוטל על האמן פורטונינו מטניה לצייר ציור למען גיוס כספים לטובת טיפול בסוסים באירופה שנפגעו במלחמה.
כתיבת שירים הייתה עבור חלק מהחיילים אמצעי להעביר את הזמן. במספר שירים ניכרה הופעתם של סוסים. בשנת 1982 כתב מייקל מורפורגו את הספר סוס מלחמה (War Horse), אודות סוס מחיל הפרשים במלחמה. הספר עובד למחזה הנושא את אותו שם, והועלה על ידי התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון. ב-2011 ביים סטיבן ספילברג סרט המבוסס על הספר. בינואר 2010 שידר ערוץ ההיסטוריה סרט תיעודי בשם "סוס המלחמה האמיתי" (The Real War Horse), גם כן אודות הסוסים במלחמת העולם הראשונה.
העבודה הקשה שביצעו הסוסים והפרדים בחזית ומולה, הטיפול המועט לו זכו בעת שנפגעו בלחימה, היוו השראה לסופר הבריטי יו לופטינג בעת שיצר את דמותו הבדיונית של רופא החיות דוקטור דוליטל.
אליפות אירופה בכדוריד 2016
אליפות אירופה בכדוריד 2016 היא אליפות אירופה ה-12 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בפולין בין ה-15 בינואר ל-31 בינואר 2016. המשחקי הגמר נערכו בקרקוב ב-Tauron Arena שמכיל כ-15,000 מקומות.
זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
המדינה המערכת (פולין) והאלופה המכהנת (צרפת) העפילו ישירות. יתר 14 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף.
בית א'
המשחקים נערכו בקרקוב באולם Tauron Arena שמכיל כ-15,000 מקומות.
בית ב'
המשחקים נערכו בקטוביץ באולם Spodek שמכיל כ-11,000 מקומות.
בית ג'
המשחקים נערכו בורוצלב באולם המאה שמכיל כ-8,500 מקומות.
בית ד'
המשחקים נערכו בגדנסק באולם Ergo Arena שמכיל כ-11,400 מקומות.
בית העפלה I
המשחקים נערכו בקרקוב באולם Tauron Arena שמכיל כ-15,000 מקומות.
בית העפלה II
המשחקים נערכו בורוצלב באולם המאה שמכיל כ-8,500 מקומות.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה בבית ד' של המוקדמות. היא סיימה את הבית במקום האחרון ולא העפילה להמשך התחרות.
גרג דולי
גרג דולי (באנגלית: Greg Dulli; נולד ב-11 במאי 1965) הוא מוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה
גרג דולי נולד וגדל בהמילטון, אוהיו. דולי זכה לתשומת לב ציבורית לראשונה עם להקת האפגן ויגז, ששילבה בין רוק אלטרנטיבי לרית'ם אנד בלוז. הלהקה הוציאה מספר אלבומים מצליחים בחברת סאב פופ, והתפרקה בשנת 2001.
ב־1994 היה הזמר הראשי של "הבקביט בנד", להקה שהוקמה לצורך צילום הסרט Backbeat, שמבוסס על סיפורם של הביטלס. דולי היה המוזיקאי היחיד למעט דייב גרוהל שהשתתף בהקלטת האלבום הראשון של פו פייטרס.
מאז 1997 דולי הוא גם הזמר של הטוויילייט סינגרז, שהמשיכה להתקיים, להוציא אלבומים ולהופיע אחרי התפרקות האפגן ויגז. בנוסף לפעילותו עם הטוויילייט סינגרז, הוא הוציא אלבום עם מארק לאנגן (שחבר בלהקות סקרימינג טריז וקווינס אוף דה סטון אייג') תחת השם The Gutter Twins.
בשנת 1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי. בשנת 2009 גילם במאי פורנו בסרט הדרמה "בצד הנוסע" בכיכובו של אדם סקוט.
בדצמבר 2011 האפגן ויגז הודיעו על איחוד, ויצאו לסיבוב הופעות ואף הוציאו אלבום חדש.
דולי הופיע מספר פעמים בישראל עם להקותיו השונות.
פעולה ירוקה
"פעולה ירוקה - תנועה לשינוי חברתי סביבתי" היה ארגון התנדבותי אקו-חברתי אשר נוסד בתל אביב ב-1994. נעשו ניסיונות מספר, להקים לו סניפים גם בחיפה ובירושלים.
היסטוריה
חדשנותו של הארגון, נבעה בין-השאר מיצירת הקשר, בין נושאים סביבתיים לנושאים חברתיים.