cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וזף אלטין
ביוגרפיה
בטלוויזיה שיחק אלטין בסדרות שונות בהן "פיפ שואו", "רופאים", "רובין הוד", "חדר מיון", "Little Miss Jocelyn", "תחבולות חדשות", "כמעט אנושיים", "עברייני על" ו"חוק וסדר: UK".
אלטין גילם את דמותו של פיפאר הידוע בשם פיפ בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס".
ב-2015 כיכב אלטין בשני סרטי קולנוע "נקרופוליס" ו"ילד 44". ב-2016 שיחק אלטין בסרט הקצר "I Dream of Zombies". עוד בטלוויזיה כיכב בתפקיד ריאן בסיטקום "Chewing Gum", ובסדרה של רשת Hulu "פרוצות" בתפקיד פרינס ראסלאס, צעיר החי ומתפרנס מזנות ברחובות של קובנט גרדן.
הרצל שפיר
הרצל שפיר (10 ביולי 1929 – 26 בספטמבר 2021) היה אלוף בצה"ל והמפכ"ל ה-7 של משטרת ישראל.
נעוריו ושירותו בצה"ל
נולד בשם הרצל שכטרמן למרים לבית פרידמן ולצבי שכטרמן בתל אביב. למד בבית הספר תחכמוני במקווה ישראל ובבית הספר הימי בחיפה שליד הטכניון. התגייס לפלמ"ח בשנת 1947, והשתתף בשורה ארוכה של פעולות במסגרת הגדוד השלישי. בין השאר עמד בראש המסתערים על משטרת נבי יושע. לאחר גיוסו לצה"ל סיים קורס קצינים ושירת כמדריך בבית הספר לקצינים. ב-1950 שוחרר משירות סדיר בצה"ל, והחל לשמש מפקד פלוגת חי"ר במילואים. באותה שנה, בגיל 21, היה לאיש המילואים הראשון שסיים קורס מג"דים. לאחר זמן-מה חזר לשירות קבע, ומונה לקצין אג"ם בחטיבת מילואים. בשנים 1951–1952 שירת כקצין המבצעים של פיקוד הדרום ומפקד פלוגת סיור. לאחר שעבר הסבה לשריון, החל לשמש כמפקד פלוגת טנקים, קצין אג"ם במפקדת גייסות השריון ובמלחמת סיני היה קצין אג"ם של אוגדה 77. לאחר מלחמת סיני מונה למג"ד גדוד 52, והסב אותו מגדוד חי"ר בחטיבת גבעתי לגדוד שריון בחטיבה 7.
בשנת 1959 נשלח שפיר לבית הספר לפיקוד ומטה בקימברלי, ואחרי שסיים ושב לישראל מונה למפקד בית הספר לשריון, מפקד חטיבה 7 וסגן מפקד גייסות השריון. יצא ללימודי תואר ראשון בגאוגרפיה ובכלכלה באוניברסיטה העברית. לקראת מלחמת ששת הימים מונה לסגנו וראש מטהו של ישראל טל באוגדה 84. לאחר המלחמה שירת כראש מטה פיקוד המרכז, וב-1969 מונה לעוזר ראש אג"ם. ב-1972 היה מפקד עוצבת עמוד האש במינוי חירום. בספטמבר 1972 מונה לראש אגף כוח האדם והועלה לדרגת אלוף. הוא שירת בתפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים באפריל 1974 מונה לראש אגף המטה הכללי ובמרץ 1976 למפקד פיקוד הדרום. לקראת סיום שירותו בצה"ל יצא בשנת 1978 לחופשת לימודים בארצות הברית.
תפקידיו הציבוריים
מאז פרישתו מהשירות במשטרה שימש שפיר כיו"ר וחבר במספר ועדות ציבוריות, בהן:
לקראת הבחירות לכנסת ה-10 שובץ במקום החמישי ברשימת מפלגת תל"ם בראשות משה דיין לכנסת, אך המפלגה קיבלה רק שני מנדטים ושפיר נשאר מחוץ לכנסת.
משפחתו
שפיר היה אחיו הצעיר של חבר הכנסת לשעבר אברהם שכטרמן. היה נשוי לאורה (1931–1977) ואב לשלושה ילדים. בנו,, נפצע באורח קשה במלחמת יום הכיפורים ונפטר ב-1997.
שפיר התגורר ברמת השרון. נפטר ב-26 בספטמבר 2021, בשנתו, בגיל 92. נקבר בבית העלמין ברמת השרון.
הספרייה המרכזית של אוניברסיטת קלוז'-נאפוקה
הספרייה המרכזית של אוניברסיטת באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה (ברומנית: Biblioteca Centrală Universitară "Lucian Blaga" din Cluj-Napoca) היא הספרייה האקדמית המרכזית של אוניברסיטת באבש-בויאי בקלוז'-נאפוקה.
היסטוריה
הספרייה הוקמה ב-1872 במסגרת האוניברסיטה בשפה ההונגרית על שם פרנץ יוזף שקמה באותה השנה. בתחילה היא הכילה כ-18,000 פריטים שמקורם מאוספים שהתקבלו על ידי האקדמיה למשפטים של סיביו בית ספר לרפואה וארכיון העיר קלוז' ואוסף פרטי של יוז'ף בניני.
בשנים 1873–1874 המוזיאון של טרנסילבניה הועבר יחד עם הספרייה שלו (שנוסדה ב-1859) אל בניין הספרייה המרכזית והספרים שלה  היו לחלק מספרייה ציבורית. בשנות השבעים של המאה ה-19 חזרה הספרייה לשמש את האוניברסיטה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה כשאוסטרו הונגריה נפלה וטרנסילבניה הועברה לשליטת רומניה היא החלה לשמש כספריית הפקדה, מספר מוסדות וביניהם האקדמיה הרומנית ואוניברסיטת בוקרשט תרמו לפיתוח הספרייה.
בין אוספיה המיוחדים של הספרייה נמנים מפות, תחריטים וספרים נדירים שהתקבלו מהמוזיאון של טרנסילבניה. הם היו בסיס למחקרים של ז'יגמונד פאל יאקו על ההיסטוריה של טרנסילבניה בימי הביניים.
ב-1996 החלה להוציא לאור את כתב העת האקדמאי "Philobiblon".
תוכנית פהד
תוכנית פהד, תוכנית להסדר מדיני במזרח התיכון שהוצעה ב-7 באוגוסט 1981 על ידי נסיך הכתר הסעודי, לימים פהד מלך ערב הסעודית. התוכנית כללה את שמונה הנקודות הבאות:
התוכנית אומצה על ידי הליגה הערבית בוועידה שנערכה בפאס בסוף 1982, אך לא בלי תוספות משמעותיות: הכרה באש"ף כמייצג הלגיטימי והבלעדי של הפלסטינים ובזכותם להגדרה עצמית. יוזמה זו נדחתה על ידי ישראל אשר הטילה ספק בכנות נכונותם של הסעודים להכיר בה ומצידה לא נטתה בזמן ההוא להכיר באש"ף ובזכות השיבה.
מה שבולט בהיעדרו מהתוכנית, בשתי הגרסאות, היא הסדרת היחסים בין מדינות ערב וישראל. עם זאת, עצם הנכונות להכיר בקיומה ולחיות עימה בשלום היוותה התקדמות ביחס לשלושת הלאווים של ועידת חרטום ב-1967.
תל השומר
תל השומר הוא אזור בבקעת אונו, השייך מוניציפלית לרמת גן. במקום נמצאים שני מוסדות חשובים: המרכז הרפואי שיבא ומחנה דורי (מכונה גם בסיס תל השומר) של צה"ל. האזור קרוי על שם אגודת השומר שהיה ארגון הגנה ביישוב היהודי בארץ ישראל בשנים 1909–1920. אזור תל השומר גובל בקריית אונו ובכפר אז"ר מצפון, באור יהודה מדרום וברמת אפעל ממערב.
הקמת המושבה תל ליטווינסקי
בשנת 1934 הוקמה במקום על ידי משה ליטוינסקי ואחיו אמיל המושבה "תל ליטווינסקי". המושבה תוכננה כעיר גנים על ידי בכיר האדריכלים בארץ ישראל באותה העת, ריכרד קאופמן.
כיבוש המקום במלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם במקום בסיס צבאי בריטי. לקראת סיום המנדט הבריטי בארץ (אפריל-מאי 1948) עלה החשש שמא ישתלטו הערבים על המקום: מקומו היווה נקודת-מפתח חיונית על כביש יפו-לוד (כיום כביש 461 משכונת התקווה לצומת הטייסים בבני עטרות), ששימש כעורק תחבורה עיקרי לכפרים הערביים מדרום-מזרח לתל אביב, והיה ממוקם בלב היישובים היהודיים באזור: רמת גן, בני ברק, כפר אז"ר, קיבוץ אפעל, המושבה תל ליטווינסקי וכפר אונו. העברתו של המחנה מידי הבריטים אל הערבים או תפיסתו על-ידם עלול היה להפוך אותו לבסיס אידיאלי להתקפה על יישובי האזור בגוש דן, ואיום ממשי עליהם.
עקב תחילת ההשתלטות הערבית החמושה על המחנה (במסווה של עובדים) הוחלט לכבוש את המחנה על ידי כוחות חטיבת אלכסנדרוני. בתחילה נשלח סיור מוסווה של גדוד 33, וב-15 באפריל 1948 פרצו שתי פלוגות מגדודים 33 ו-32 אל המחנה. המחנה הגדול נכבש עד סופו של אותו היום, פרט למובלעת צרה בדרום שנכבשה במהלך מבצע חמץ, כשבועיים מאוחר יותר. בסופו של הקרב נמנו לכוחות אלכסנדרוני שלושה הרוגים, לעומת עשרות ערבים שנהרגו במהלך הקרב ובמהלך ניסיון להתקפת-נגד.
הקמת בית החולים והמחנה הצבאי
ביוני 1948 הוקם במקום בית החולים הצבאי מס' 5 על ידי השירות הרפואי (ש"ר) של צה"ל. בתחילה היו בבית החולים כ-600 מיטות, מספר שהפך אותו לבית החולים הצבאי הגדול ביותר באותו הזמן. מחלקות בית החולים שוכנו בביתנים נטושים של המחנה הבריטי, ובשאר המחנה התיישבו יחידות צה"ל אחרות, כולל חטיבה 8. בתחילה הובאה הצעה לבן-גוריון שבית החולים תל ליטווינסקי ייקרא על שמו. ד"ר חיים שיבא חשב שבדרך זו יבטיח את קיומו ותקציבו של בית החולים, אבל בן-גוריון התנגד והציע לקרוא לבית החולים על שם אגודת השומר.
ב-1953 הפך בית החולים למרכז רפואי אזרחי - בית חולים תל השומר, וב-1971 נקרא "המרכז הרפואי שיבא", על-שמו של ד"ר חיים שיבא - ראש השירות הרפואי במלחמת העצמאות, קצין רפואה ראשי הראשון ומנהלו הראשון של בית-החולים, שנפטר באותה שנה.
הרלד פריטש
הרלד פְרִיטְש (בגרמנית: Harald Fritzsch; 10 בפברואר 1943 - 16 באוגוסט 2022) היה פיזיקאי תאורטי גרמני, ממפתחי תאוריית הכרומודינמיקה הקוונטית. פרופסור באוניברסיטת מינכן.
חייו
פריטש יליד צוויקאו השתחרר בשנת 1963 מהצבא, שם שירת כמפעיל רדיו בחיל האוויר, והחל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת לייפציג. ביולי 1968 ברח מגרמניה המזרחית עם חברו שטפן ולצק על גבי קיאק בים השחור לטורקיה. הוא המשיך את לימודיו בגרמניה המערבית באוניברסיטת מינכן, שם עבד עם ורנר הייזנברג. פריטש קיבל תואר דוקטור בפיזיקה תאורטית מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנת 1971. בשנים 1971-1970 שימש כחוקר במאיץ באוניברסיטת סטנפורד ובשנים 1972-1971 היה חוקר ב-CERN. בשנים 1976-1972 היה חוקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנים 1969-1967 חזר כחוקר ב-CERN.
בשנת 1990 יצא ספרו "הבריחה מלייפציג" על אודות המדענים המזרח-גרמנים.
האגודה הצפון-אמריקאית ללימודי המזרח התיכון
האגודה הצפון-אמריקאית ללימודי המזרח התיכון (באנגלית: Middle East Studies Association of North America, בראשי תיבות: MESA) היא אגודה מדעית שמטרתה הרשמית לקדם את המחקר וההוראה של נושאי המזרח התיכון ואפריקה בארצות הברית.
האגודה הוקמה בשנת 1966 על ידי 50 חברים מייסדים, וכיום חברים בה יותר מ-2,600 חוקרים. בשנת 2007 הוקמה אגודה מתחרה בשם האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה על ידי ברנרד לואיס ואחרים.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת The International Journal of Middle East Studies משנת 1970. נשיאה הנוכחי הוא פרופ' סואד ג'וסף מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. החל משנת 1991 מעניקה האגודה את פרס הספר על שם אלברט חורני. מדי שנה האגודה מקיימת כנס.
ח'ופש
ח'ופש (במצרית עתיקה: ח'פש) היא חרב חרמש מצרית עתיקה שמקורה במזרח התיכון והופיעה לראשונה בתקופת הברונזה התיכונה.
בראשית דרכו שימש הח'ופש כנגד המצרים אך עם התקדמות הסחר בין ממלכות המזרח העתיק החלו המצרים לאמץ את חרב הח'ופש כחרב שלהם. מגמה שהגיעה לשיאה בימי הממלכה החדשה.
אורכה של ידית חרב הח'ופש הוא בדרך כלל 18 ס"מ כאשר אורכו של הלהב הוא בדרך כלל 40 ס"מ ומתעקם לצורת מגל לעוד 15 עד 30 ס"מ. דוגמאות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מראות שהח'ופש הייתה בעלת ידית ליד אחת שממוקמת לפני הלהב כאשר אורכו של הלהב שהיה מחולק לשני חלקים (החלק התחתון אינו מופרד מהידית והחלק העליון דומה למגל) היה כשל שלוש ידיות. שלושת הרבעים התחתונים של החלק העליון מתעקמים לפיתול שטוח שבו מתרחב הלהב.
ייתכן כי מהח'ופש נגזר שמה של חרב הקופיס היוונית. מהיוונית, התגלגל השם לעברית לתיאור סכין גדולה עם להב כבד לחיתוך בשר - קוֹפִיץ.
ויליאם בליי
ויליאם בליי (אנגלית: William Bligh; 9 בספטמבר 1754 – 7 בדצמבר 1817), ספן בריטי מפורסם ומושל קולוניאלי. הוא מוכר בעיקר בכך שפקודיו מרדו בו בשני אירועים היסטוריים, האחד, המרד המפורסם שאירע על הספינה תחת פיקודו, ה"באונטי" והשני הוא המרד הצבאי באוסטרליה המכונה מרד הרום. נוסף על כך הוא נודע גם בשל המסע שערך בסירה רעועה ורופפת, מן המקום בו הושלך בלב האוקיינוס השקט ביחד עם מלחיו, ועד האי טימור, מרחק 6,710 ק"מ מערבה משם.
ביוגרפיה
בגיל 18 הצטרף בליי הצעיר לצוותו של ג'יימס קוק והשתתף במסעו השני סביב כדור הארץ בשנים 1772 – 1775. במסע זה גילה בליי בטהיטי את עץ פרי הלחם.
המרד על הבאונטי
עד היום אין זה ברור מה הביא את הצוות להתמרד כנגדו; יש הטוענים כי היה זה פיקודו הקפדן של בליי, איש המשמעת הקשה, ויש הטוענים כי אנשי הצוות לא היו מוכנים לשאת בקשיים שאפיינו מסע ימי ארוך באותה התקופה, בהיותם חסרי-הניסיון במסעות ימיים ארוכים וקשים, ובמיוחד לאחר שהתנסו בחיים הנעימים שהציעה טהיטי.
אוסטרליה
בשנים 1805 – 1808 כיהן בליי בתפקיד המושל של המושבה הבריטית בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. במסגרת תפקידו נדרש בליי להשליט סדר ולהתעמת עם כוחות הצבא שבמקום. בליי הסתכסך עם אנשי הצבא, ומפקד הצבא ציווה להדיח אותו ב-1808 במסגרת אירועי מרד הרום. בליי סירב לעזוב לפני שיוחלף כחוק. בעקבות התלונות של אנשי הצבא כנגד בליי ושל בליי כנגד אנשי הצבא, ולאור כישלונו של בליי להשליט סדר במושבה, החליט משרד המושבות שלא למנות עוד קצינים ימיים כמושלי המושבה, אלא להחליף לגמרי את הכוח הצבאי ששהה בה. במסגרת השינוי הושב בליי פורמלית לתפקידו ל-24 שעות, ב-1810, והוחלף מייד לאחר מכן על ידי לכלן מקווארי, מי שיהיה המושל האוטוקרטי האחרון של המושבה.
שנותיו האחרונות
עם שובו של בליי לבריטניה, הוא קודם בדרגות עד לדרגת תת-אדמירל, אך לא זכה במינויים משמעותיים למסעות ימיים נוספים ובשארית הקריירה שלו עסק בעיקר במשימות ימיות סביב בריטניה.
שיר ארץ
שיר ארץ (מוכר במילותיו הראשונות: "ארץ שיושביה היא אוכלת") הוא שיר עברי שכתב נתן יונתן בשנות ה-70 ללחן של סשה ארגוב.
נסיבות כתיבת השיר
ארגוב חיבר במקור את הלחן למילים של נסים אלוני עבור שלישית הגשש החיוור, שבסופו של דבר לא ביצעו אותו. המילים הולחנו בשנית על ידי עודד לרר והפכו ל"שיר כלולות" שאותו שר יזהר כהן בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1973.
תרצה אתר חיברה ללחן המקורי את השיר "רק זיכרון אחד", אשר הוקלט על ידי שלמה ארצי באלבומו הראשון (1970). נתן יונתן חיבר את השיר "שיר ארץ" בעקבות בקשת ארגוב.
תוכן השיר
הוא פותח בשילוב שני הצדדים של התיאור ששנים עשר המרגלים נתנו לארץ לפי הסיפור המקראי – מצד אחד "ארץ אוכלת יושביה" ומצד שני "ארץ זבת חלב ודבש" – ובאותו בית מוסיף אזכור של גזל כבשת הרש.
בבית השני עוסק יונתן, ששכל את בנו במלחמת יום הכיפורים כמה שנים לפני כתיבת השיר, בקורבן הכואב שאוהבי הארץ מקריבים. השורה "אֶרֶץ שֶׁמָּתְקוּ לָהּ רְגָבֶיהָ", שכביכול מנוגדת לשורה הבאה: "וּמְלוּחִים כַּבֶּכִי כָּל חוֹפֶיהָ", רומזת על הביטוי "ימתקו לו רגבי עפרו".
בהמשך השיר משתמש יונתן בפרחים (חצב, יסמין וסביונים) ובעונות השנה לתאר צדדים שונים של כאב ונחמה.
פיי אז'נברג סלוב
פיי אז'נברג סלוב (בגרמנית: Fay Ajzenberg-Selove; 13 בפברואר 1926 – 8 באוגוסט 2012) הייתה פיזיקאית אמריקאית שעקר מחקריה היו בפיזיקה הגרעינית. אז'נברג חקרה אנרגיה גרעינית באור, וזכתה במספר פרסים. ביניהם, המדליה הלאומית למדעים, בה זכתה בשנת 2007, ובכך הפכה לאחת מהנשים הפיזיקאיות היחידות שמחזיקות בה.
ילדות ונעורים
פיי אז'נברג סלוב נולדה בשנת 1926 להורים רוסים ויהודים, בעיר ברלין שבגרמניה לבית עם אחות נוספת, הגדולה ממנה ב-15 שנים. פיי ומשפחתה נדדו הרבה, ובשנת 1930, הם עברו לצרפת, ואחרי עשר שנים, מעט אחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הם עזבו את צרפת ונדדו לספרד, לפורטוגל, לקובה, ולבסוף לעיר ניו יורק שבארצות הברית. אביה, המהנדס, שהגיע להיות מיליונר מספר פעמים בחייו, ניסה לשכנע את פיי להיות גם היא מהנדסת.
משפחה
בשנת 1954, חברתה הקרובה של אז'נברג מריטה בוהר אמרה לה שהיא מצאה מישהו שאולי ימצא חן בעיניה, פיזיקאי מאוניברסיטת הרווארד, ושמו וולטר וולי סלוב. זמן לא רב לאחר מכן, אז'נברג הלכה לשמוע הרצאה שלו והתיישבה בשורה הראשונה. היא מייד התאהבה בו. מעט לאחר מכן הם נפגשו, הכירו, ולבסוף התחתנו. כעבור כמה שנים היו להם חמישה ילדים: ארבעה בנים ובת אחת.
קריירה מחקרית
בשנת 1946, אז'נברג עשתה תואר ראשון בפיזיקה הנדסית מאוניברסיטת Michigan, ששם הייתה האישה היחידה בכיתה עם תשעים ותשעה גברים נוספים. לאחר מכן, המשיכה ועשתה תואר שני ושלישי (Master וPhD) באוניברסיטת Wisconsin. שנה אחרי שסיימה את הדוקטורט, היא קיבלה עבודה זמנית לשנה אחת במכללת סמית', ושם החלה בשיתוף פעולה משמעותי בינה לבין תומאס לריסטן מאוניברסיטת המכון הטכנולוגי שבקליפורניה. בתחילת 1951, יחד עם לריסטן, היא פיתחה והכינה מדריך חשוב מאוד "רמות האנרגיה של חלקיקי האור (בשפת המקור: )" שלאחר מספר עשורים הופיע במספר עיתונים מדעיים חשובים, ביניהם העיתון המוכר "Nuclear Physics". פיי הוציאה בסך הכל עשרים ושישה מאמרים על הנושא, שלפעמים אפילו נקראו "התנ"ך של הפיזיקה הגרעינית".
פעילות מחקרית
בשנת 1952, אז'נברג חיפשה עבודה קבועה, וניסתה להתקבל כעוזרת פרופסור באוניברסיטת בוסטון, שם קיוותה לעבוד עם עוד קבוצה קטנה תוך כדי עבודה מדי פעם באוניברסיטת MIT. כשאז'נברג קיבלה את העבודה, מנהל העבודה ניסה להוריד לה חמישה עשר אחוזים מהמשכורת כשראה שהיא אישה. אז'נברג לא אהבה את הדבר, והיא שכנעה אותו לסכום עליו סיכמו מראש. לאחר מכן, אז'נברג התחילה את מסעה כחוקרת, שבו היא ושותפה למחקר, תומאס לריסטן, ניסו לסקר את כל הניסויים שנערכו על חלקיקי אור עם מספר מסה בין 5 ל-20. בשנת 1973, לאחר שתומס לריסטון מת, היא המשיכה לעבוד לבדה עד שנת 1990, שבה היא פרשה. במהלך התקופה שבה היא עבדה, היא פרסמה 26 סקירות. בנוסף, לאז'נברג היו מחקרים משלה, על מגוון חלקיקים שונים. אז'נברג דיברה ארבע שפות (רוסית, צרפתית, גרמנית, ואנגלית), ולכן היא היוותה חלק משמעותי מהקהילה הבין לאומית לפיזיקה גרעינית. בשנת 1966, אז'נברג כבר הייתה האישה הראשונה בקהילת הפיזיקה הגרעינית של ברית המועצות.
מסיבה (בית המקדש)
מקור השם מסיבה, שייך לשורש ס-ב-ב. כלומר, השם נגזר מכך שעליית המסיבה הייתה בסיבוב.
מקור
המשנה במסכת מידות מתארת את המסיבה:
תיאור
הכניסה התחתונה למסיבה הייתה מהתא הצפוני-מזרחי.. רוחב המסיבה (מצפון לדרום) היה שלוש אמות, כאורכו של בית הורדת המים. קירות המסיבה היו ברוחב של חמש אמות.
15 ביולי
15 ביולי הוא היום ה-196 בשנה (197 בשנה מעוברת), ב. עד לסיום השנה, נשארו עוד 169 ימים.
ג'אי ראם ת'אקור
ג'אי ראם ת'אקור (בהינדית: जयराम ठाकुर` באנגלית: Jai Ram Thakur` נולד ב-6 בינואר 1965) הוא ראש הממשלה (Chief Minister) ה-13 של מדינת הימאצ'ל פראדש שבצפון הודו. הוא נבחר למנהיג מפלגת העם ההודית בהימאצ'ל פראדש ב-24 בדצמבר 2017 אחרי התבוסה של מועמד המפלגה הקודם, פרם קומאר דומאל, באספת הבחירות שנערכה בנובמבר 2017. מערכת הבחירות הראשונה שניצח בהן הייתה בשנת 1998 במחוז צ'אצ'יוט (סראג').
ז'אק דרידה
ז'אק דרידָה (בצרפתית: Jacques Derrida; 15 ביולי 1930 – 9 באוקטובר 2004) היה פילוסוף צרפתי ממוצא יהודי אלג'יראי, אבי זרם הדקונסטרוקציה, שמשנתו מהווה את המסד הפילוסופי העיקרי של זרם זה, והוא שטבע את המונח עצמו. לביקורתו על יסודות החשיבה שמכוננים את הפילוסופיה המערבית, על טיבה של השפה, הכתיבה ודרכי המשמוע הפועלים בה ודרכה, נודעה השפעה רבה, והיא עוררה מחלוקת חריפה בקרב האינטלקטואלים בסוף המאה ה-20.
תולדות חייו
דרידה נולד באל-ביאר שבאלג'יריה למשפחה שייחסה עצמה למגורשי ספרד מטולדו. עם השתלטותו של משטר וישי על אלג'יריה סולק מבית-הספר בשל יהדותו. בשנת 1949 עבר לצרפת לשם הרחבת השכלתו ולמד בכיתות המכינות של תיכון לואי הגדול (דהיינו אלה המכינות לבחינות הכניסה לגראנד אקול). משפחתו המשיכה להתגורר באלג'יריה, ועברה לצרפת בשנת 1962 עם העצמאות. בשנת 1952 החל ללמוד ב"אקול נורמל סופרייר", ועם מוריו נמנו מישל פוקו, לואי אלתוסר ועמנואל לוינס.
בשנים 1957–1959 עסק דרידה בהוראת אנגלית וצרפתית לילדי חיילים, כתחליף לשירות צבאי באלג'יריה. בשנים 1960 - 1964 לימד פילוסופיה בסורבון, ומ-1964 עד 1984 לימד באקול נורמל סופרייר. מ-1986 ועד מותו כיהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
משנות השישים ואילך פרסם דרידה מספר גדול של ספרים ומאמרים על מגוון רחב של נושאים, והרצה עליהם ברחבי העולם. את עיקר השפעתו ופרסומו רכש מחוץ לצרפת, ובראש ובראשונה באוניברסיטת ייל, שהאסכולה שצמחה מתוכה (ומכונה אסכולת ייל) בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, כללה מבקרים ספרותיים (עם הבולטים שבהם נמנים פול דה מאן, היליס מילר ואחרים) שכתיבתם הביקורתית הצטיינה בספקנות וברלטיביזם מובהק, ושאבה את עיקר השראתה מרעיונותיו, כתביו והרצאותיו של דרידה. ברוח זו, עיקר מטרתם ופועלם כוונו לפירוק מודע של כל שיטתיות מבנית או ביקורתית, ובכלל זה חתירה תחת מבנים של משמעות בתוך הטקסט עצמו, על מנת להביא לפירור כל משמעות יציבה או אפשרית בקרבו.
מבחינה פוליטית התנגד דרידה לדיכוי מיעוטים חלשים. יצא נגד הפלישה האמריקנית לעיראק וכך גם נאבק בגזענות ובעונש המוות. בראיונות טען כי חוויות אנטישמיות שחווה על בשרו באלג'יר בילדותו, הן שהביאו אותו לעסוק בנושאים אלו. דרידה לא התכחש ליהדותו מעולם, אך גם לא הצהיר עליה בפומבי. בשנת 1991 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "Circonfession"; הלחם שמורכב מהמילה הצרפתית "Circumcision" (ברית מילה) ו"Confession" (וידוי, או דת). ב-1977, דרידה חתם על עצומה שניסח מישל פוקו בנוגע לדה-קרימינליזציה של יחסי מין בהסכמה עם קטינים (מתחת לגיל 15 - גיל ההסכמה בצרפת).
דרידה היה מיודד עם הפילוסוף הבלגי ועמיתו לזרם הדקונסטרוקציה פול דה מאן. בסוף שנות השמונים, לאחר מותו של דה מאן, נחשף כי דה מאן פרסם מאמרים אנטישמיים בעיתון בלגי, ששיתף פעולה עם הנאצים. בכרך שפורסם על הפרשה דרידה ניסה להגן על שמו הטוב של חברו, ולהסביר את הביטויים האנטישמיים במאמרים אלו.
דרידה נשא לאישה את מרגריט אוקוטוריה (Marguerite Aucouturier), פסיכואנליטיקאית ומתרגמת, ב-1957 ולזוג נולדו שני בנים. בן נוסף נולד לו מסילביאן אגסינסקי, פרופסורית בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, ב-1985. נפטר בפריז ב-2004 בגיל 74 לאחר תקופה ממושכת שבה סבל מסרטן הלבלב.
כתביו
בין החשובים שבכתביו (בתרגום לאנגלית מהמקור הצרפתי) ניתן למנות את:
לקריאה נוספת
מאמרים בעברית על יצירתו:
תמיר ידעי
תמיר ידעי (נולד ב-16 בדצמבר 1969) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשמש מפקד זרוע היבשה. קודם לכן שימש מפקד פיקוד המרכז, מפקד פיקוד העורף, מפקד המרכז לאימוני מפקדות, מפקד אוגדת איו"ש, ראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ, מפקד אוגדת אדום ומפקד חטיבת גולני.
ביוגרפיה
ב-1 במרץ 1998 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, במהלך התפקיד הוביל כוח במרדף אחר מחבל מארגון החמאס בגזרת חברון, ונפצע בהיתקלות, כתוצאה מן הפציעה סיים את תפקידו כמפקד הגדוד בשנת 1999. לאחר שהחלים מן הפציעה, מונה בשנת 2000 למפקד יחידת אגוז, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע חומת מגן, ובכלל זה בכיבוש המוקטעה ברמאללה. בתפקיד זה שירת עד שנת 2002.
ב-3 ביוני 2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת ברעם, ושימש בתפקיד עד שנת 2004. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור ל"ב (2005-2004). ב-4 בספטמבר 2005 מונה למפקד חטיבת גולני, ופיקד על החטיבה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה, ובכלל זה במהלך קרב בינת ג'בייל בו פגעו לוחמי החטיבה בכארבעים מחבלי חזבאללה, בתום הקרב הוביל את חילוץ שמונת ההרוגים מגדוד 51. לאחר המלחמה החליט על חידוש "מרוץ גולני" מהחרמון ועד אילת, כדי להשיב את המוראל ולחזק את החיילים, וזאת לאחר מספר שנים של הפסקה עקב אילוצים תקציביים ומבצעיים. בתפקיד זה שירת עד 27 באוגוסט 2008. לאחר עשרים שנות שירות בחטיבת גולני, יצא לשנת לימודים.
ב-1 ביולי 2009 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום. באוגוסט 2011 פיקד על כוחות צה"ל והימ"מ שהוזנקו לגזרת האוגדה, בעקבות מתקפת הטרור בדרום ישראל, בו חדרו מחבלים דרך סיני, והרגו 6 אזרחים שוטר וחייל ופצעו עוד כ-30 אזרחים, והוביל את הפעילות בשטח שהביאה להריגת המחבלים. את תפקידו סיים ב-7 בספטמבר 2011. לאחר מכן שימש כראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ בין השנים 2011–2013. ב-4 באפריל 2013 מונה למפקד אוגדת איו"ש, ופיקד עליה בין היתר במבצע שובו אחים, בתפקידו שימש עד 5 באוגוסט 2015. בסיום התפקיד יצא ללימודים. לאחר מכן מונה למפקד המרכז לאימוני מפקדות, והשתתף בהקמת בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי, שלימים נקרא פיקוד ההכשרות והאימונים.
חיים אישיים
ידעי מתגורר בכפר סבא, נשוי ליפעת ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במדעי המדינה ולימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי, ותואר שני נוסף במנהל עסקים מהמרכז האקדמי פרס.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
עמינדב אשבל
עמינדב אשבל (18 באפריל 1897, גדרה – 19 ביולי 1975, ירושלים) היה יו"ר הדירקטוריון של חברת הכשרת היישוב, מומחה ארצי לענייני רכישת קרקע ופיתוחה, סופר, מורה ואיש ציבור ישראלי.
ביוגרפיה
אשבל נולד במושבה גדרה בשנת 1897 להוריו יוסף מנחם הלוי (מצאצאי רבניה של העיירה לובביץ') ורוחמה אשבל, חברי תנועת ביל"ו. בילדותו עברה המשפחה כמה גלגולים: מגדרה עברו לגור בחדרה, ולאחר שאחד הבנים חלה במלריה עקרו לראשון לציון; משם עברו לגור בבאר טוביה, חזרו לגדרה ורק לבסוף השתקעו בפתח תקווה. עמינדב למד את לימודיו היסודיים בבית הספר יק"א פיק"א, ואת לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון החקלאי במושבה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה ברח אשבל מהארץ בעקבות דרישת השלטונות העות'מאנים לגייסו לשירות צבאי. לאחר שהייה קצרה במצרים, הגיע לקפריסין, שם שימש כמורה לבני משפחה יהודית; הייתה זאת התנסותו הראשונה בהוראה. לאחר מכן חזר למצרים, ועבד שם בבית חרושת לביסקוויטים. בהזדמנות הראשונה חזר אשבל לארץ ישראל, והתנדב לגדודים העבריים.
בשנת 1922 עבר אשבל להתגורר בירושלים, שם נשאר לגור עד פטירתו, שם נישא לשרה, חברתו מילדות, ומשם פעל את פעולתיו החשובות להתפתחות הארץ וההתיישבות. בשנה זאת הצטרף אשבל לחברת הכשרת היישוב. באותם ימים החל להתעורר מחדש מפעל ההתיישבות בארץ, שנפסק לחלוטין בימי מלחמת העולם הראשונה, וחשיבותה של חברת הכשרת היישוב הלכה וגדלה. אשבל החל לעבוד במחיצתם של ארתור רופין ויהושע חנקין, שאותם כיבד ולמד מהם רבות.
אשבל החל לפעול לרכישת קרקעות להתיישבות חקלאית, שאותן העביר באופן מיידי לקרן הקיימת לישראל. כמו כן רכש קרקעות לבניית שיכונים עירוניים עבור ותיקים ועבור עולים חדשים.
לדבריו של אריה דולצין, מי שהיה גזבר הסוכנות היהודית ונשיא ההסתדרות הציונית, לאשבל היה חלק נכבד בכך שגם בתקופות של עלייה המונית לישראל, לא חסרו עתודות קרקע לבנייה.
אשבל התקדם בחברת הכשרת היישוב, ובשנת 1942 נתמנה כחבר בהנהלתה. בשנת 1949 צורף לדירקטוריון של החברה, ובשנת 1964 נתמנה ליו"ר הדירקטוריון. בנוסף כיהן עמינדב גם כיו"ר דירקטוריון "הירקון בישראל בע"מ", כמנכ"ל "אזורים" - חברה להשקעות בפיתוח ובבנין בע"מ, כחבר בדירקטוריון של החברה לפיתוח טבריה, סגן יו"ר לשכת המסחר בירושלים ועוד.
למרות עיסוקיו הציבוריים היה אשבל אדם צנוע ומופנם שסלד מפרסומת, עם זאת היה בעל גישה חמה וחביבה אל הזולת, ואל כל הנושאים בהם עסק. אשבל נפטר בשבת נחמו, שנת ה'תשל"ה.
בתו, ד"ר רחל בילורי, הייתה מומחית בספיגת חלבון בבעלי חיים. אחיו, דב אשבל, היה פרופסור למטאורולוגיה.
הכשרת היישוב - פרשיות ומפעלים בערי הארץ
ספר זה יצא לאור כשנה לאחר פטירתו של המחבר, והוא השלמה לשני ספריו הקודמים: "חמישים וחמש שנות הכשרת היישוב", שיצא לאור בשנת 1958, ו"ששים שנות הכשרת היישוב", שיצא לאור בשנת 1969. הספר מתאר את חלקה של חברת הכשרת היישוב בנושא גאולת קרקע, בערים הגדולות: ירושלים, תל אביב וחיפה.
בספר מתוארות פרשיות של רכישת קרקעות, כאשר כל פרשה מגובה ביומנים, תעודות ומסמכים מקוריים.
הספר יצא לאור, על פי כתב יד שהשאיר המחבר, שאותו כתב אף בתקופה בה שכב על ערש דווי.
רונאר אלכס רונארסון
רונאר אלכס רונארסון (באיסלנדית: Rúnar Alex Rúnarsson; נולד ב-18 בפברואר 1995) הוא כדורגלן איסלנדי, המשחק בעמדת השוער בקרדיף סיטי ובנבחרת איסלנד. אביו הוא רונאר קריסטינסון, סגן מלך ההופעות של נבחרת איסלנד.
טלסה
טַלסה (באנגלית: Tulsa; בעברית נפוץ גם הכתיב טולסה) היא העיר השנייה בגודלה במדינת אוקלהומה, וה-45 בגודלה בארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2020, בעיר מתגוררים 413,066 תושבים. העיר היא העיקרית באזור המטרופוליטני של טלסה שבו מתגוררים 1,015,331 תושבים. העיר משמשת כמושב מחוז טלסה, המחוז המאוכלס ביותר במדינת אוקלהומה.
רונאר אלכס רונארסון
קריירה
עד עונת 2012 שיחק רונארסון בקבוצת הנוער של קיי. אר. רייקיאוויק, ובעונת 2012/2013 שיחק שלושה משחקים בקבוצה הבוגרת.
טלסה
היסטוריה מוקדמת
אזור טלסה יושב לראשונה בין השנים 1828 ל-1836 על ידי זרוע של השבט המוסקוגי הידוע גם בשם קריק, וכמעט כל שטחה של מזרח טולסה נמצא עדיין בתחום שלטונו של השבט הזה, ומוגדר כשמורת אינדיאנים אמריקאית לעניין זה, בשנת 2020, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שאותו חלק של מזרח טולסה, ושטחים נרחבים נוספים במזרחה של מדינת אוקלהומה, הם טריטוריה אינדיאנית בקטגוריה של מדינה אינדיאנית, מה שמעצב מחדש חלק גדול מתחום השיפוט המשפטי באזור. חלק זה של שהועבר לשליטה אינדיאנית ולשיטת המשפט שלה, מונה 1.4 מיליון נפש, מהם 400,000 בעיר טלסה עצמה. קהילות השבטים מוסקוגי (קריק), צ'רוקי, צ'יקסאו, צ'וקטאו וסמינול  בירכו על ההחלטה לאחר מאבק ממושך לטובת החלטה שכזו.
רונאר אלכס רונארסון
קריירה
בתום העונה עבר לנורשלן מליגת העל הדנית. הוא שיחק בתחילה בקבוצת הנוער של המועדון, ולאחר מכן קודם לקבוצה הבוגרת, במדיה הופיע ב-60 משחקי ליגה.
טלסה
הטבח של שנת 1921
בתחילת המאה ה-20, טולסה הייתה ביתם של קהילת "וול סטריט השחור" במחוז גרינווד של העיר, אחת הקהילות השחורות המשגשגות ביותר בארצות הברית באותה תקופה. שם בוצע הטבח בטלסה שנודע כ"אירוע האלימות הגזעי החמור ביותר בהיסטוריה האמריקאית", שבו המון של טולסאנים לבנים הרגו טולסאנים שחורים, בזזו ושדדו אותם, ושרפו בתים ועסקים. הטבח שנמשך 16 שעות והתחיל ב-31 במאי 1921, הסתיים רק למחרת כאשר אנשי המשמר הלאומי הובאו על ידי המושל. דיווח רשמי טען מאוחר יותר כי 23 שחורים ו-16 אזרחים לבנים נהרגו, אך הערכות אחרות מצביעות על כך שעד 300 אנשים מתו, רובם שחורים למעלה מ-800 איש אושפזו בבתי חולים מקומיים עם פציעות, וכ-1,000 שחורים נותרו ללא קורת גג כאשר 35 גושי עיר, המורכבים מ-1,256 בתי מגורים, נהרסו בשריפה. נזק לרכוש נאמד ב-1.8 מיליון דולר. המאמצים להשיג פיצויים לניצולי האלימות לא צלחו, אך האירועים נבחנו מחדש על ידי העיר והמדינה בתחילת המאה ה-21, מתוך הכרה במעשים הנוראים שהתרחשו.
רונאר אלכס רונארסון
קריירה
ביוני 2018 חתם על חוזה לארבע עונות בדיז'ון מהליגה 1.
בספטמבר 2020 חתם על חוזה לארבע עונות בארסנל מהפרמייר ליג. ב-2 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד קבוצתו 1–2 לוולברהמפטון וונדררס.
מקס שלר
מקס פרדיננד שלר (בגרמנית: Max Scheler; 22 באוגוסט 1874 – 19 במאי 1928) היה פילוסוף יהודי-גרמני שעסק בתחומים של פנומנולוגיה, אתיקה ופילוסופיה אנתרופולוגית.
רונאר אלכס רונארסון
קריירה
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת ללוון מליגת העל הבלגית, עם אופציה לרכישה בתום העונה.
טלסה
המאה ה-20
ב-1925, איש עסקים טולסני בשם סיירוס אייברי, הידוע כ"אבי כביש 66",[24] החל את מסע הפרסום שלו ליצירת כביש המקשר בין שיקגו ללוס אנג'לס על ידי הקמת איגוד כביש 66 של ארצות הברית בטולסה, שזיכה את העיר בכינוי " מקום הולדתו של כביש 66". לאחר השלמתו, כביש 66 של ארצות הברית מילא תפקיד חשוב בפיתוחה של טולסה שכן העיר שימשה כתחנת מנוחה פופולרית למטיילים.
מקס שלר
ביוגרפיה
שלר נולד במינכן שבקיסרות הגרמנית דאז, לאם יהודייה-אורתודוקסית ולאב נוצרי-לותרני. ב-1899 המיר שלר את דתו לקתולית. עד 1921 היה שלר מחויב מאוד לנצרות הקתולית ואף קרא לתנועת התחדשות קתולית. אך מ-1921 והלאה ניתק את עצמו שלר באופן פומבי מאמונה באלוהות היהודית-נוצרית.
טלסה
המאה ה-20
בהתאם לתוכנית האב לפיתוח טלסה, בוצעו בניית פארקים, כנסיות, מוזיאונים, גני ורדים וכן שיפור תשתיות והגברת הפרסום הלאומי. סכר ספאווינאו, שבנייתו הושלמה בשנת 1924 כדי לספק את צורכי המים של העיר, נחשב לאחד ממיזמי העבודות הציבוריות הגדולות של התקופה.
המיתון הלאומי בתחילת שנות ה-80 השפיע רבות על כלכלת העיר בשנת 1982, כאשר אזורים בטקסס ואוקלהומה התלויים מאוד בנפט סבלו מהצניחה החופשית במחירים עקב שפע, ויציאה המונית של תעשיות נפט.[27] טולסה, התלויה במידה רבה בתעשיית הנפט, הייתה אחת הערים שנפגעו הקשה ביותר עקב ירידת מחירי הנפט. עד 1992, כלכלת המדינה התאוששה במלואה, אך מנהיגי העיר פעלו להתרחבות למגזרים שאינם קשורים לנפט ולאנרגיה.
מקס שלר
ביוגרפיה
שלר למד במינכן וברלין רפואה, פסיכולוגיה ופילוסופיה. מבין מוריו לפילוסופיה באותה תקופה היו וילהלם דילתיי וגאורג זימל. ב-1896 עבר ליינה והשלים את לימודיו בהדרכתו של רודולף אויקן. במהלך לימודיו ביינה פגש ב-1901 את אדמונד הוסרל והתוודע לפנומנולוגיה שלו, ולאחר מכן קרא את ספרו "חקירות לוגיות". בנוסף, קרא שלר את הפילוסופיה של אנרי ברגסון, והיה גורם משמעותי בהבאתה בפני החוגים האינטלקטואליים בגרמניה..
רונאר אלכס רונארסון
קריירה
ב-15 באוגוסט 2022 הושאל לאנטליהספור לעונה אחת.
טלסה
מנהרות טלסה
לטולסה יש מערך מנהרות תת-קרקעיות להולכי רגל מתחת למלון מאיו המפורסם של טולסה - מנהרת הזיכרון של מייסד טולסה. מנהרה זו משמשת בדרך כלל את עובדי מרכז העיר טולסה כדי להגיע מבניין אחד למשנהו. המנהרה פתוחה גם לציבור ומהווה אטרקציה לתיירים.
מקס שלר
פילוסופיה
בניגוד להוסרל, שראה בפנומנולוגיה מתודה במובן החמור של המילה, ראה בה שלר "גישה לראיה רוחנית... של משהו שאחרת היה נשאר חבוי". הפנומנולוגיה לדעתו היא שיטה לחקירת מהויות וקשרים מהותיים. שלר שלל את הגישה הקאנטיינית והנאו-קאנטיינית הטוענת שההתנסות בדברים כשהם-לעצמם היא מתווכת. לדעתו, הפילוסופיה הקאנטיינית והנאו-קאנטיאנית סובלת מיחס של אי-אמון וחשדנות בסיסית כלפי העולם. לעומת זאת הפנומנולוגיה מתייחסת אל העולם ב אהבה בוטחת, שדרכה העולם מתמסר ומגלה את עצמו. חוזקה של פילוסופיה מיוסד על האהבה. על ידי יחס האהבה ו"הראיה הרוחנית" ניתן להתנסות באופן ישיר במהויות, "לראות" אותן ולחוש בהן באופן אינטואיטיבי. השקפה זו סוללת לשלר את הדרך לביסוס אובייקטיבי של ערכי המוסר, אשר גם אותם ניתן לחוש ובשל כך יש להם תוקף כללי. שלר הבחין ב-4 סוגי ערכים שחשיבותם עולה לפי סדר זה: ערכי החושים (הנאה גופנית), ערכי החיים (אצילות), ערכי הרוח (יופי, צדק) וערכי הדת (קדושה). אף על פי שלערכים ישנו תוקף מוחלט, טען שלר שישנו רלטיביזם ביחס להכרתם: התנאים החברתיים משפיעים על אופן ההכרה שלהם.
רונאר אלכס רונארסון
קריירה
ב-18 באוגוסט 2023 הושאל לקרדיף סיטי לעונה אחת.
טלסה
מנהרות טלסה
מדובר בכארבעים קילומטרים של מנהרות נטושות מתחת למרכז העיר טולסה. חלקים רבים של העיר התחתית של טולסה נבנו סביב המנהרות הללו והן שימשו לאורך השנים למטרות שונות כמו: קו חשמלית תת-קרקעי, ביוב, מיגון מפני סערה ומקום לאחסון קרח. חברת הרכבת התחתית של טולסה החלה לבנות את מנהרות החשמליות בשנת 1898. החברה נקנתה על ידי חברת החשמל של טולסה בשנת 1901, שהשלימה את הפרויקט. המנהרות משתרעות מצומת הרחוב השישי עם שדרות שאיין עד לצומת הרחוב הראשון עם שדרות פאוריה. מפברואר 1920 עד ינואר 1921 המינהרה שימשה את חברת טולסה המהירה שהפעילה מערכת עגלות תת-קרקעית שם.
מקס שלר
פילוסופיה
לאחר מותו בפרנקפורט ב-1928, והוא בן 54, אמר עליו היידגר ששלר היה "הכח הפילוסופי החזק ביותר בגרמניה המודרנית, לא, באירופה המודרנית ואף בפילוסופיה בת זמננו כולה".
רונאר אלכס רונארסון
קריירת נבחרות
לאחר ששיחק בנבחרות הנוער של נבחרת איסלנד, רונארסון זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במסגרת משחקי גביע סין 2017.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-9 בנובמבר 2017, במשחק ידידות נגד.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת במשחקי מונדיאל 2018.
טלסה
מנהרות טלסה
הן נבנו בתחילה כמערכת של מנהרות תת-קרקעיות סודיות כדי לחבר בין רבים מגורדי השחקים המוקדמים של טלסה. מערכת המנהרות תוכננה בהתחלה למטענים ותעבורה כמתואר לעייל, אך עד מהרה הפכה לדרך מהירה של אילי ההון מתעשיית הנפט, וכהגנה עליהם מפני סכנה לאור התגברות מעשי פשע כנגד אילי הון, בשנות ה-20 וה-30, באזור שיקגו על ידי כנופיות מאפיה שונות. אלא שמתברר שלא רק הנמלטים מן הפשע מצאו מקלט במנהרות אלה, אל גם בוני וקלייד וג'ון דילינג'ר, השתמשו במנהרות של טולסה כמקום מסתור לאחר ששדדו בנקים במערב התיכון.
בסך הכל הקטע שהתווסף למנהרות טולסה לשימוש כמילוט מחבר בין שמונה בניינים, שלושה חניונים, מלון ברמה עולמית, ומספר רב של בתי קפה ועסקים קטנים. אפשר לעבור מהרחוב החמישי עם שדרת בוסטון למפגש הרחובות מיין והרחוב הראשון תוך שהייה כל הזמן במנהרות אלה. שישה בניינים נוספים מוברים לשאר מערכת המינהרות של טולסה.
השכלה גבוהה
בעיר הקמפוס השני בגודלו באוקלהומה של אוניברסיטת אוקלהומה, והוא נקרא על שם משפחת שוסטרמן ונקרא מרכז שוסטרמן. ברם המכון הראשון להשכלה גבוהה אשר במוסקוגי, הסמוכה לטלסה, הנרי קנדל קולג' העניק בשנת 1898 את התואר העל תיכוני הראשון במדינת אוקלהומה. מכללה זו עברה ממוסקוגי לטולסה בשנת 1907. בשנת 1920 התמזגה המכללה עם מכללת מקפארלין שהפכה לאוניברסיטת טולסה (בקיצור TU).
אלפא רומיאו ג'וניור זאגטו
ב-27 באוקטובר 1969 הושק דגם ה"אלפא רומיאו ג'וניור זאגטו" במוזיאון הלאומי בטורינו, ולמחרת ב-28 באוקטובר 1969 הוצג בתערוכת הרכב של טורינו.
עיצוב הדגם בוצע על ידי חברת עיצוב רכבי היוקרה "Zagato".
הדגם אופיין במנוע "הנעה אחורית".
סך הכול יוצרו 1,510 יחידות (1,108 יחידות מדגם GT 1300, ו-402 יחידות מדגם GT 1600).
ארתור (סרט, 1981)
ארתור (Arthur) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1981 עם דאדלי מור, לייזה מינלי וג'ון גילגוד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי סטיב גורדון שגם ביים את הסרט. זה היה הסרט היחיד אותו ביים. הוא נפטר שנה לאחר מכן מהתקף לב בגיל 44.
הסרט מספר על מיליונר שתיין מניו יורק הנאלץ לשאת אשה עשירה, אך מתאהב בבחורה ענייה מרובע קווינס.
הסרט זכה להצלחה גדולה בקופות, והגיע למקום הרביעי ברשימת שוברי הקופות לשנת 1981.
המוזיקה לסרט נכתבה על ידי ברט בכרך, כריסטופר קרוס (שגם ביצע את השיר), פיטר אלן וקרול בייר סייגר.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר: כן היה הסרט מועמד לשני פרסי אוסקר: הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (דאדלי מור), פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (ג'ון גילגוד) ופרס גלובוס הזהב לשיר המקורי. לייזה מינלי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ב-1988 הופק סרט המשך בשם Arthur 2: On the Rocks עם אותם שלושת השחקנים הראשיים. הסרט הצליח הרבה פחות. ב-2011 הופק רימייק לסרט.
תקציר העלילה
ארתור באק (דאדלי מור) הוא מיליונר מפונק ושתיין שמעביר את זמנו במשחק עם רכבות צעצוע ובנסיעות עם נהגו הפרטי ברחבי ניו יורק.
מי שמשגיח עליו ומטפל בו כמו ילד קטן הוא משרתו האישי הובסון (ג'ון גילגוד). אביו של ארתור מודיע לו כי הוא עומד לקבל 750 מיליון דולר מכספי המשפחה בתנאי שיישא לאישה את חברתו ממעמד חברתי גבוה, סוזן ג'ונסון (ג'יל אייקנברי).
ארתור נכנס לחנות גדולה במנהטן מלווה בהובסון ורואה בחורה צעירה ונאה גונבת עניבה. היא נתפסת על יש איש האחזקה אך ארתור מחלץ אותה ממעצר. היא מציגה את עצמה כלינדה מורולה (לייזה מינלי) וארתור מתאהב בה מיד ומתחיל לחזר אחריה.
ארתור מתקשה לעמוד בפני לחץ משפחתו לשאת את סוזן. הובסון מרגיש באהבתו של ארתור ללינדה וחש שהוא מתחיל להתבגר. הוא מדרבן את לייזה לבוא לטקס האירוסין של ארתור וסוזן והנוכחים מבחינים באהבה שלו ללינדה.
לאחר מות הובסון נערך טקס החתונה של ארתור וסוזן בכנסייה. ארתור השתוי מבחין ברגע האחרון בלינדה וזמן קצר לפני ההתייצבות לפני הכומר הוא מודיע לסוזן כי אינו מאוהב בה אלא בלינדה וכי אינו רצה להתחתן. הוא אינו חוזר מדבריו גם לאחר שאביה של סוזן מפליא בו את מכותיו.
לבסוף מודיעה לו דודתו מרתה (ג'רלדין צ'פלין) כי למרות כל זאת הוא יקבל את חלקו ברכוש המשפחה בסך 750 מיליון דולר כי לא המשפחה לא תסבול שאחד מבניה ישתייך למעמד הנמוך. ארתור מודיע זו ללינדה ושניהם נכנסים למכונית המשפחה המפוארת והנהג מוביל אותם ברחובות מנהטן.
פתחיה מנקין
הרב פתחיה מנקין (י"ז בכסלו תרמ"ב דצמבר 1881 - י"ט בטבת תש"ז ינואר 1947) היה רב של מספר קהילות ברוסיה. מחבר ספרים בהלכה ובאגדה. אביו של הרב משה צבי נריה.
תולדות חייו
בבחרותו למד בישיבת מיר, בישיבת לומז'ה, ובישיבת ראדין אצל "החפץ חיים". הוסמך לרבנות בווילנה אצל הרב איסר זלמן מלצר. קיבל סמיכה גם מהרבנים משה מרדכי אפשטיין, ברוך בער לייבוביץ, רפאל שפירא מוולוז'ין ומשה בצלאל לוריא. קודם חתונתו, ביקש ללמוד תורה ודעת גם בחצרות החסידיות, והוא ביקר במשך תקופה של מספר חודשים בעיירה לובביץ' בחצרו של רבי שלום בער שניאורסון ולמד בישיבתו. בישיבות התפרסם כתלמיד חכם, ונלקח להיות חתנו של "המגיד מווילקה" ששימש ברבנות בלודז'. לאחר נישואיו לרחל, למד בישיבת סלבודקה ובישיבת וולוז'ין. כששב ללודז' שימש כר"מ בישיבת "תורת חסד".
בחודש אדר ב' ה'תרע"ד נתמנה כרבה של העיירה דשקובקה (דשקאוקה ), ליד מוהילב שברוסיה. לאחר מכן שימש ברבנות בקהילות קניאז'יץ (קניאז'יצי ), קרוצ'ה וסעננא (סיינו). בני הקהילות שבהן שימש ברבנות חיבבו אותו מאוד, עקב היותו דרשן כשרוני שידע להקסים ולרתק את הקהל.
לאחר תלאות ורדיפות דת רבות ברוסיה, עלה ארצה בסיוע הרבנות הראשית בכ"ג בתמוז תרצ"ג עם אשתו וארבעה מילדיו, והתגורר בפתח תקווה. הוא לא קבל על עצמו משרת רבנות בארץ ישראל. לדברי בנו, הרב משה צבי נריה, היו לכך סיבות אחדות: התלאות שעבר ברוסיה גרמו לו חולשה והביאו לו מחלות. עם זאת, גם כאשר כיהן כרב ברוסיה הוא חיפש קהילות קטנות על מנת שיוכל לעסוק בלימוד ובכתיבת ספרים. כתב היד של ספרו הראשון עוד חובר ברוסיה. כן הוא גם סבר שיש לתת לאנשים צעירים את היכולת להתקדם והוא חשש שיתפוס את מקומם.
נפטר בי"ט בטבת ה'תש"ז ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
ספריו
בנו הרב משה צבי נריה עלה ארצה לפניו והוציא לאור את הספר "כרם פתחיה", מתוך כתב היד של אביו, שהוברח מרוסיה. כאשר עלה הרב מנקין ארצה, הוא השלים שני חלקים נוספים של הספר. "כרם פתחיה" זכה לקבל הסכמה מהרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה של ארץ ישראל. הרב קוק הגדיר את הספר: "ויחשב בין הספרים המצוינים רבי ערך שהתחברו בדורינו".
כן חיבר את הספרים: "פרדס פתחיה" על פרשיות השבוע, "דעת רש"י" ובו הערות המתייחסות לפירוש רש"י לתורה ו"דבר המלך" על הרמב"ם.
לאחר מותו, ערך בנו הרב משה צבי נריה את כתבי היד שהותיר והוציא לאור את הספר אורחות פתחיה ואת הספר חדושי אורח חיים ונחלת אבות - פירוש על פרקי אבות. בספר ארחות פתחיה תשובות הלכתיות שכתב המחבר, ביניהן פסיקות חדשניות ומקוריות, כגון זיהוי האקליפטוס כאחד ממיני הערבה, והכשרתו לנטילה בארבעת המינים בחג הסוכות.
רוברט קונלי
רוברט קונלי (באנגלית: Robert Conley; נולד ב-30 באפריל 1977 בדקאטור שבג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד.
קריירה
קונלי שיחק במשך שנתיים באוניברסיטת מייקון סטייט, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קלייטון סטייט. בעונתו האחרונה במכללה דורג במקום השלישי ברשימת קלעי הליגה, עם 24.6 נקודות בממוצע למשחק, תוך שהוא שובר שיאי קליעה רבים של המכללה. הוא לא הצליח להיבחר בדראפט ה-NBA והחליט לשחק באירופה.
בעונת 2004/2005 עבר לז'ירונה מהליגה הספרדית, בה השתתף בשמונה משחק וקלע בממוצע 19.2 נקודות למשחק. לאחר מכן הוא עבר ליריבתה טאו ויטוריה, אך לא זכה לדקות משחק רבות ובסופו של דבר הוחלף על ידי דרו ניקולאס.
בעונת 2005/2006 חתם קונלי בקבוצה הסרבית המופארם ורשאץ', עימה שיחק בגביע יול"ב ובליגה האדריאטית, ובשני המפעלים הוביל אותה לחצי הגמר. בשל יכולתו הטובה הוא נבחר לחמישיית השנייה של העונה בליגה האדריאטית, וזכה בתואר "הזר המצטיין" של הליגה הסרבית. בסיום העונה הוא חזר לבורגומאנרו מהליגה השנייה באיטליה, ובעונתו היחידה שם סיים במקום השלישי בטבלת קלעי הליגה עם ממוצע של 22.1 נקודות למשחק. למרות זאת ירדה קבוצתו לליגה השלישית בסיום העונה.
לאחר מכן הצטרף קונלי לוילרבאן מהליגה הצרפתית, עמה השיג ממוצעים של 13.9 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק, שסייעו לה להעפיל עד לחצי גמר הפלייאוף בו הפסידה לנאנסי שהמשיכה וזכתה באליפות. הוא השתתף במדי וילרבאן גם בגביע יול"ב, שם השיג ממוצעים של 15.1 נקוות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט 2008 חתם קונלי במכבי ראשון לציון מליגת העל הישראלית. הוא שיחק היטב בעונה הסדירה של הליגה, ובממוצע קלע 17 נקודות וקלט 5.2 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2009/2010 שיחק קונלי בקבוצת בילבאו באסקט מליגת העל הספרדית בכדורסל. ב-2010 חתם בקבוצת פויטר באסקט מליגת העל הצרפתית בכדורסל. בתום העונה פרש מכדורסל מקצועני.
עבדאללה אבן תומארת
אבו עבד אללה מוחמד אבן תומראת (בערבית: أبو عبد الله محمد بن تومرت, 1080–1128) היה מנהיג דתי ברברי משבט המסמודה. מייסדה הרוחני והצבאי של שושלת אל-מוואחידון אשר נודעה בקיצוניותה הדתית.
עיצוב דרכו הדתית
אבן-תומארת נולד בשנת 1080. הוא השתייך לשבט המסמודה הברברי ששכן בהרי האטלס. היה בנו של מדליק מנורות במסגד ונודע באדיקותו הדתית היתרה עוד מנעוריו. מראו החיצוני היה לא נאה - הוא היה קטן, מכוער ובעל גוף מעוות, ובנעוריו חי חיי קבצן.
כבר בנערותו עלה לרגל למכה ומילא את מצוות החג'. הוא הוקיע את רפיונם של חבריו בשמירה על מצוות הדת, גורש ועבר ללמוד לימודי דת בבגדאד, שם הצטרף לבית הספר הסוני מיסודו של אבו אלחסן אלאשערי - מייסד אסכולת אשעריה. הוא פיתח מערכת משלו ששילבה את דברי רבו ודברי מורים אחרים יחד עם מיסטיקה שספג מהמורה הגדול אל-ע'זאלי. העיקרון המרכזי והנוקשה בדרכו של אבן תומארת היה האמונה באל אחד משולבת בהתנגדות תקיפה לייחוס תכונות לאל, דבר שראה בו כהאנשתו ועל כן ככפירה בייחודיות ובשלמות האל. בנוסף, דרש קפדנות חמורה בשמירה על מצוות הדת.
דרכו הפוליטית
לאחר חזרתו למגרב, בגיל 28, החל להפיץ את תורתו, שעמדה בניגוד לסונה ולאיג'מאע, כמטיף שעובר מעיר לעיר. ובמקביל להפצת משנתו הקיצונית הטיף כנגד סגנון החיים הראוותני של שליטי שושלת המוראביטון וכנגד תמיכתם באסכולה המאלכית של אסלאם סוני בעוד אבן תומארת פיתח את תפיסת עולמו הדתית על בסיס האסכולה הט'אהרית הדוגלת במשמעות הגלויה (ט'אהר) של הטקסטים הקדושים, הקוראן והמסורת המוסלמית. בכך, עורר תסיסה והתנגדות בקרב החוגים השולטים. בשנת 1120 נדד מאזור אלג'יר אל מרוקו ועצר בעיר פאס שם הוא תקף את אחותו של שליט העיר שהלכה ללא חג'אב לכיסוי ראשה וגופה כמנהג נשות הברברים; הוא גורש מהעיר ופנה למרקש שם הוא נכנס לוויכוח דתי-תאולוגי ציבורי עם כוהני הדת שבעיר; אלו דיווחו לאמיר עלי אבן יוסף כי אבן תומארת הוא כופר מסוכן ודרשו כי הוא יאסר וישפט; עלי אבן יוסוף, העמידו למבחן בוויכוח פומבי מול חכמי פאס. תוצאת הוויכוח הייתה שהמלומדים הגיעו למסקנה כי השקפותיו של אבן תומארת הן קיצוניות וכי יש לכלאו. האמיר החליט שלא לעורר את חמת ההמון והמטיף הכריזמטי עליו וגירש את אבן תומארת מהעיר אל כפר לא ידוע. גם מערים אחרות הוא גורש בעקבות חדשנותו וקנאותו ולבסוף הגיע לשבטו - שבט המסמודה שבהרי האטלס.
ניתן להעריך כי הצלחתו בקרב בני שבטו נבעה, במידה רבה מהצלחתו לגייס אליו כסגנו את עבד אל-מואמין, גם הוא ברברי, אך מאלג'יריה, שהיה ללא ספק בעל יכולות פוליטיות וצבאיות ברמה גבוהה. אל-מואמין חבר אל אבן תומארת בסביבות 1117 ואסף את חסידיו לתנועה פוליטית מסודרת. הם המשיכו לנדוד עד שהגיעו לטינמאל שבהרי האטלס, שם חיו בבידוד וניסחו את אמונתם, תוך קבלת מאמינים נוספים עד שהתנועה הפכה לארגון היררכי מסודר.
התמיכה באבן-תומארת גדלה עם השנים. בשנת 1121 הוא אף הכריז על עצמו כמהדי (המקביל המוסלמי למשיח ביהדות), ובשנת 1123 כבר היו לו כוחות מספיק גדולים על-מנת להילחם במוראביטון. בשנת 1128, בגיל 48, נהרג בעקבות קרב שנערך בהרי האטלס ובו הביסו המוראביטון את האל-מוואחידון. מותו נשמר במשך שנתיים בסוד על ידי עבד אל-מואמין, עד שאל-מואמין גיבש סביבו כוח חזק מספיק כדי להכריז על עצמו כיורש. אל-מואמין הנהיג את האל-מוואחידון בהצלחה רבה ועד מותו, בשנת 1163, השתלטו האל-מוואחידון על כל צפון אפריקה ועל חלקה הדרומי של ספרד.
המלומד היהודי ר' אברהם אבן דאוד כותב בחיבורו "ספר הקבלה" כי עבדאללה אבן תומארת החליט להכחיד את היהודים כעם ("נכחידם כגוי") ולמחות את שם ישראל מהעולם. תחת הנהגתו שושלת אל-מוואחידון נקטה במדיניות קשה כלפי לא-מוסלמים, והותירה רבים בפני הברירה בין מוות, התאסלמות או גירוש.
הנס
{{פירושונים| שם משפחה:
ראו גם
}}
סרט אימה
סרט אֵימָה (לפעמים נקרא זְוַעֲתוֹן) הוא סוגה קולנועית שתוכנו מכוון לעורר בצופים בו פחד, אימה, בעתה, חלחלה, חרדה, זעזוע או דחייה. סרטי האימה מבוססים במקרים רבים על עלילה הכוללת מפגש של בני אדם בכוחות אנושיים, על-אנושיים או על-טבעיים שכוונתם מרושעת או זדונית. סרטים מסוג זה נחשבו מסורתית לסוגה נחותה ופחותת ערך בקולנוע, וקושרו לעיתים קרובות לעשייה קולנועית דלת תקציב והשראה, המתבססת על סיפורי עלילה נדושים, החוזרים על עצמם בשינויים קלים, וניסיונות הפחדה פשטניים באמצעות הצגת מחזות זוועה ומפלצות. עם זאת, במאי קולנוע בולטים רבים יצרו סרטים בז'אנר זה, ואחרים עשו שימוש באלמנטים המקושרים לסרטי אימה בסרטיהם, מה שהקנה לז'אנר מידה רבה יותר של לגיטימיות.
מאפיינים ומקורות
סרטי אימה רבים כוללים יצורים על-טבעיים כמו ערפדים, זומבים, רוחות רפאים וכיוצא באלה. בסרטי אימה רבים מופיעים בני אדם מרושעים, רוצחים סדרתיים, בעלי חיים טורפים, וכדומה, כשלהתנהגותם האלימה נוסף לעיתים קרובות נופך על-טבעי. סוגת משנה אחרת בסרטי אימה מציגה מצבים בה מוטל על אדם, חיה או חפץ כישוף או איחוז הגורם להם להתנהג באופן חריג ואלים.
מקור ספרותי חשוב נוסף היו הרומנים הגותיים הפופולריים שזכו להצלחה במאה ה-18 וה-19, שהציגו לעיתים קרובות טירה גותית מסתורית, הטומנת בחובה סוד אפל. הספר המוכר ביותר בז'אנר ספרותי זה, שזכה לאינספור חיקויים, הוא "התעלומה של אודולפו" של אן רדקליף. הספרות הגותית, הולידה במאה ה-19 את מסורת הפנטסמגוריה, שכללה מופעי פנס קסם והקרנה של דמויות שדים, רוחות, דמויות מפיסטופליות, ומחזות זוועה המתרחשים בטירות מסתוריות ומערות קבורה.
ימי הסרט האילם
ימיו של סרט האימה הם כימי הקולנוע עצמו. סרט האימה הראשון, "בית השטן," נוצר כבר בשנת 1896 על ידי חלוץ הקולנוע, הצרפתי ז'ורז' מלייס. סרט זה, כמו סרטי מסתורין ואימה אחרים שיצר מלייס באותה תקופה ("מערת השדים", "הגברת שנעלמה", "הפונדק המקולל", "מעבדתו של מפיסטו" ו"הראי של קליאסטרו") כללו פעלולים קולנועיים בסיסיים כמו היעלמות והופעה מחדש של דמות, אדם ההופך לחיה, אישה הנחתכת לשניים ותעלולים אחרים בהם השתמש מלייס גם בקריירה הקודמת שלו כקוסם. סרטים אלו, ששיקפו את העניין הרב שהיה בתקופת מפנה המאה (Fin de siècle) בתעלומות אימה ובסיפורי מסתורין וגותיקה, הצביעו גם על הכיוון לעברו יפסעו רבים מסרטי האימה העתידיים: מעשי כישוף על-טבעיים, סיפורי מסתורין בטירות אפלות, ערפדים ויצורים צמאי דם.
המפלצת הראשונה שהתחבבה על קהל צופי הקולנוע, הייתה קוואזימודו – גיבור ספרו "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו. בשנת 1905 צילמה חלוצת הקולנוע הצרפתייה אליס גאי את הסרט "אזמרלדה", שאחריו באה עוד גרסה צרפתית של הסיפור, משנת 1911 ("נוטר-דאם של פריז" שביים אלבר קפלני) וגרסה אמריקנית משנת 1917 ("יקירת פריז", עם תידה בארה), שהפכה את סיפורו של הגיבן המעוות לדרמה. במקביל לה, זכתה לפופולריות רבה גם דמותו כפולת-הפנים של סטיבנסון, "ד"ר ג'קיל ומר הייד", ששבעה עיבודים שונים של סיפורה הופיעו עד שנת 1920.
ז'אנר סרטי האימה התעצב לראשונה ברוחו של הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני. פאול וגנר נחשב בעיני רבים לאבי סרטי האימה המודרניים עם "הסטודנט מפראג," המתאר עסקה עם השטן המעניק לסטודנט עני שק זהב שאין לו תחתית בתמורה למכירת השתקפותו במראה, ועם "הגולם" המבוסס על אגדת הגולם מפראג בסיפורו של גוסטב מיירלינק. סרטים אלו קדמו לתקופה האקספרסיוניסטית, אך וגנר ביים מספר המשכים לסרט, ובהם "גולם והרקדנית" (1917) ו"הגולם: כיצד הוא בא לעולם" (1920), שהיו טבועים בחותם מובהק יותר של האקספרסיוניזם הגרמני. "הסטודנט מפראג" היה הסרט הראשון שהתבסס על סיפורי המסתורין של אדגר אלן פו, ששימש אחר כך השראה ישירה ועקיפה למאות סרטי אימה נוספים.
הסרט החשוב הראשון ובמידה רבה מעצב אופיו של הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני היה "הקבינט של ד"ר קליגרי" של רוברט וינה משנת 1919. בסרט, מספר אדם על ד"ר קליגרי, השולח את עוזרו צזארה הסהרורי לרצוח אדם, אך בסופו של הסיפור מתברר כי אלו הזיותיו (או שלא) של מטורף ואילו ד"ר קליגרי שלו הוא בעצם מנהלו של בית החולים לחולי נפש בו הוא מאושפז. הסרט עשה שימוש בתפאורה מעוותת במיוחד, דו-ממדית וגזורה מקרטון צבוע, ומצולמת מזוויות צילום חריגות.
תרומה מרכזית נוספת הייתה לבמאי פרידריך וילהלם מורנאו. מורנאו יצר מספר סרטים אקספרסיוניסטיים, שרובם אבדו, ובהם עיבוד חופשי ל"הגיבן מנוטרדם" ו"ד"ר ג'קיל ומר הייד," אך הוא ידוע במיוחד בזכות "נוספרטו", סמפוניה של אימה משנת 1922, שהיה עיבוד ראשון של "דרקולה" של ברם סטוקר לקולנוע. הדימויים ואופן הצילום של מורנאו, תפישת הערפד כדמון מחולל מגפה (זוהי משמעות השם "נוספרטו") ולא פחות מזה מקס שרק, המגלם את הגראף אורלוק, נוספרטו, עיצבו את דמות הערפד כדגם חיקוי עבור כל ערפדי העתיד.
האקספרסיוניזם הגרמני ורעיונותיו מצאו את דרכם במהרה גם להוליווד, במיוחד בזכות פריץ לנג, במאי "ד"ר מבוזה, מלך הפשע", ופאול לני, שביים את סרט האימה האקספרסיוניסטי "בובות השעווה" בשנת 1923, ואז עבר להוליווד ויצר בה את "החתול והקנרית" (1928), שהיה לדגם חיקוי לסרטי הבית הבודד, המסתורי, בו כלואה חבורת אנשים חסרת ישע.
הקולנוע ההוליוודי יצר בשלב הראשוני סרטים פשטניים למדי, שהתמקדו בהצגת דמויות מזוויעות או מזעזעות. לון צייני האב, כוכב סרטי האימה הראשון של הוליווד, גילם לאורך שנות העשרים שורה של פושעים מפלצות קולנועיות בסרטים כמו "הגיבן מנוטרדאם" משנת 1923, "המפלצת" משנת 1925 ו"פנטום האופרה" מאותה שנה. הסרט האחרון, היה זה שכונן את הרקע לגל סרטי האימה של "אולפני יוניברסל" במהלך שנות השלושים והארבעים של המאה ה-20.
שנות השלושים והארבעים
בסוף שנות העשרים נולד הסרט המדבר, ויחד עמו פרחו גם סרטי האימה ההוליוודיים, ובמיוחד אלו שהופקו ב"אולפני יוניברסל." בתקופה זו הפיקה יוניברסל קלאסיקות של סרטי האימה בכיכוב שחקנים כלון צ'ייני האב והבן, בוריס קרלוף ובלה לוגוזי. סרטים אלו כללו את "דרקולה" (1931), "המומיה" (1932), "פרנקנשטיין" (1931), "איש הזאב" (1941) כמו גם "האיש הבלתי נראה" (1933), סרטים אשר יצרו דמויות, תבניות, וסצינות טיפוסיות של סרטי אימה העתידים לשמש את הז'אנר במשך העשורים הבאים, עד שיהפכו לקלישאות שחוקות עד דק. סרטים אלו כוונו ליצור מתח ואימה, אך כללו גם אלמנטים רציניים יותר. ניכרה בהם השפעת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני אשר הגיע לשיאו בגרמניה באמצע שנות ה-20 ועם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, מצאו עצמם חלק הבמאים, השחקנים, התסריטאים והצלמים המובילים בסוג זה של סרטים כשהם מחפשים פרנסה בהוליווד.