cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון
משפט ההדחה של ג'ונסון בסנאט של ארצות הברית החל ב-5 במרץ 1868, ונוהל על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, סלמון צ'ייס. הסנאט זיכה את הנשיא מכל האישומים שהציג בית הנבחרים נגד הנשיא, וג'ונסון המשיך לכהן עד תום הקדנציה שלו.
במשך השנים צבר ניסיון ההדחה של ג'ונסון מוניטין של פעולה פוליטית תועלתנית ולא הכרחית, בשל קביעת בית המשפט העליון של ארצות הברית (בהליך נפרד מספר שנים לאחר הליך ההדחה) כי חוק הקביעות במשרה אכן היה בלתי חוקתי, ובשל ההתנגדות הציבורית להדחתו של ג'ונסון (חרף היותו נשיא לא פופולרי). לא היה כל ניסיון רציני נוסף להדיח נשיא אמריקני עד לפרשת ווטרגייט שהתרחשה 106 שנים מאוחר יותר.
רקע פוליטי-היסטורי
המתיחות בין הנשיא ג'ונסון לקונגרס החלה זמן קצר לאחר היכנסו של הראשון לבית הלבן (בעקבות רצח הנשיא אברהם לינקולן). חרף היותו דרומי בעצמו, התנגד ג'ונסון בחריפות רבה לפרישת מדינות הדרום מהברית, הפרישה שהציתה את מלחמת האזרחים האמריקנית, ואילו לינקולן תמך טרם הירצחו במדיניות של יד רכה יחסית כלפי מדינות הדרום לאחר תבוסתן במלחמה. אמנם למדיניות יד רכה זו היו מתנגדים באגף הרדיקלי של המפלגה הרפובליקנית, אך הפופולריות הרבה של הנשיא בצפון אפשרה לו למנוע מהם לצבור די כוח פוליטי כדי לחבל בה.
רפובליקנים אלה היו משוכנעים כי הנשיא ג'ונסון יהיה לאחר השבעתו נכון יותר להכתיב קו קשה יותר נגד מדינות הדרום, ובכלל זה יגן באופן תקיף יותר על זכויותיהם של העבדים המשוחררים בדרום ויעניש את בעלי העבדים ואת תומכיהם. אולם, באופן בלתי צפוי, שינה ג'ונסון את טעמו לאחר השבעתו כנשיא, ולא נעתר לדרישותיהם של הרפובליקנים הרדיקלים: בתוך שישה שבועות לאחר ההשבעה הציע ג'ונסון להעניק חנינה כללית לרוב פושעי הקונפדרציה. בנוסף, הוא הטיל וטו נשיאותי על חוקים שהרחיבו את זכויות הפרט ואת הסיוע הכלכלי שקיבלו העבדים המשוחררים. הקונגרס הצליח לבטל רק חלק מהטלות הווטו הללו.
בבית הנבחרים
ב-24 בפברואר 1868, שלושה ימים לאחר פיטוריו של סטנטון בניגוד לחוק הקביעות במשרה, הצביע בית הנבחרים האמריקאי ברוב של 126 מול 47 בעד הדחת הנשיא. שבוע מאוחר יותר אימץ בית הנבחרים אחד-עשר סעיפי אישום נגד ג'ונסון, כדלקמן: הסעיף האחד עשר היה סיכום של הסעיפים שקדמו לו.
בסנאט
לפני תחילת המשפט נבחרו ועדות מיוחדות שייצגו את התביעה ואת ההגנה. חברי ועדת ההדחה היו בנג'מין פ' באטלר, תדיאוס סטיבנס, תומאס ויליאמס וג'ון בינגהם, ג'יימס פ' וילסון, ג'ורג' סיואל באוטוול וג'ון א' לוגאן. צוות ההגנה של ג'ונסון כלל את אלכסנדר מורגן, הנרי סטנברי, ויליאם אברטס, בנג'מין רובינס קרטיס, תומאס נלסון וג'רמיה בלאק (אם כי האחרון התפטר טרם המשפט). המשפט החל ב-3 במרץ 1868, ובהתאם להוראות חוקת ארצות הברית, ניהל אותו נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, סלמון צ'ייס.
ככלל, סגן נשיא ארצות הברית - אשר מתוקף תפקידו אמור להחליף את הנשיא במקרה של הדחה - אינו מצביע בסנאט, אלא במקרה של שוויון קולות. הדחת הנשיא מחייבת רוב של שני שלישים, ולכן, במצב היחיד שבו סגן הנשיא רשאי להצביע בעד או נגד הדחת הנשיא, הצבעתו לא אמורה להשפיע כלל על התוצאה הסופית. ברם, בתקופת משפטו של ג'ונסון לא כיהן סגן נשיא, ולפיכך מי שהיה אמור להתמנות לנשיא לו הודח ג'ונסון היה ממלא מקום נשיא הסנאט, הסנאטור הרפובליקני הרדיקלי בנג'מין וויד (Benjamin Wade), והוא היה רשאי להצביע כמו כל סנאטור. חרף ניגוד עניינים זה, בחר וויד שלא להימנע מהצבעה, והצביע בעד הדחת ג'ונסון.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, אף שהיה רפובליקאי רדיקלי בעצמו, התיר לג'ונסון לנסות לשכנע את הסנאט בעזרת ראיות כי מינויו של תומאס נועד למעשה להוות מקרה מבחן, שיאתגר את חוקתיותו של חוק הקביעות במשרה; אך הסנאט ביטל החלטה זו ברוב רגיל.
לפני המשפט ניסה הסנאטור בנג'מין וויד מאוהיו לצרף שני סנאטורים שלהערכתו יהיו רפובליקאים רדיקלים ויצביעו נגד הנשיא, על ידי צירוף קולרדו הרפובליקנית לארצות הברית, מה שיאפשר לה לבחור שני סנאטורים. ההחלטה עברה ברוב רגיל, אך ג'ונסון הצליח לבטלה בעזרת וטו נשיאותי.
הנחת (סדרת סרטים)
הנחת (באנגלית: The Marine) היא סדרת סרטי פעולה המבוססת על דמות של לוחם מארינס לאחר שחרורו, ובו אירוע/תקרית בזמן חייו החדשים ומשתמש בכל כישוריו הצבאיים להצלת המצב.
בכל פעם עומד דמות של אותו חייל מארינס משוחרר עם סיפור מסוים אחר, אין קשר בין פרק אחד לשני בסדרה. לכל פרק בסדרה עלילה שונה ושחקן שונה לאורך פרקי הסדרה, עד כה יצאו כ-6 פרקים.
את הסרט הראשון ביים ג'ון בוניטו, את השני רואל רין, את השלישי סקוט וויפר ואת הרביעי וויליאם קופמן. עד כה יצאו כ-5 פרקים לסדרה, הסרט השישי יצא בשנת 2018 ובוים על ידי ג'יימס נון. הוא האחרון בסדרה.
הנחת (2006)
הסרט הראשון מביא את סיפורו של ג'ון טריטון (ג'ון סינה), לוחם מארינס לשעבר הפורש משירותו הצבאי וחוזר הביתה לאשתו. לאחר מכן, קבוצת שודדים חוטפים את אשתו ומתכננים תוכנית בריחה.
הסרט הראשון בוים על ידי ג'ון בוניטו, ויצא בתאריך ה-13 באוקטובר בשנת 2006.
הנחת 3: בעורף החזית (2013)
הסרט השלישי מביא את סיפורו של ג'ק קרטר (מייק מיזנין) לוחם מארינס לשעבר מעוטר, שחוזר לביתו ולאחותו, עד שמתגלה שהיא נחטפת על ידי שכירי חרב הוא משתמש בכל כישוריו הצבאיים ומנסה להצילה.
הנחת 4: מטרה נעה (2015)
הסרט הרביעי מביא את סיפורו של ג'ק קרטר בפעם השנייה, שהפעם עובד בשירות האבטחה ומחויב לשמור ולהגן על בחורה יפהפייה החושפת מידע מפליל על אנשי צבא מושחתים.
הסרט הרביעי בוים על ידי וליאם קופמן, ויצא בתאריך ה-21 באפריל בשנת 2015.
הנחת 5: שדה קרב (2017)
הסרט החמישי מביא את סיפורו של ג'ק קרטר בפעם השלישית, שהפעם עובד כחובש (EMT). הוא מגיב לקריאה של אדם כאשר קבוצת אופנוענים טרוריסטים תוקפים אותו.
הסרט החמישי בוים על ידי ג'יימס נון, ויצא בתאריך ה-25 באפריל בשנת 2017.
הנחת 6: קרוב ביותר (2018)
הסרט השישי מביא את סיפורו של ג'ק קרטר בפעם הרביעית, הוא מתאחד יחד עם נחת נוסף לשעבר כדי להציל ילדה חטופה מארגון פשע.
ג'ון קווינטון פרינגל
ג'ון קווינטון פרינגל (באנגלית: John Quinton Pringle; 13 בדצמבר 1864 – 25 באפריל 1925) היה צייר סקוטי, שמזוהה עם "נערי גלאזגו".
ביוגרפיה
פרינגל נולד לעובד רכבת בדניסטון, גלאזגו. אף שהמשפחה עברה לזמן קצר (1869 עד 1874) ללנגבנק ברנפרושייר הסמוכה (שם מונה אביו למנהל התחנה), ג'ון קיבל את השכלתו בגלאזגו ואחר כך התגורר זמן מה במאוקינפאולד רואד, טולקרוס.
הוא עזב את בית הספר ב-1876 ולמד אצל אופטיקאי. עשרים שנה מאוחר יותר הוא הקים עסק בעצמו, והציע תיקונים אופטיים וחשמליים בחנות שלו ליד גלאזגו קרוס. זו הייתה חנות מפורסמת בניהול כאוטי, אבל פרינגל החזיק אותה כעסק לצד האהבה שלו לציור במשך יותר מ-20 שנה.
יצירה
פרינגל השאיר כ-100 עבודות. רבות מהן בצבעי שמן על בד בקנה מידה קטן, כאשר הנושאים כוללים לעיתים קרובות את משפחתו, חבריו או הסביבה המקומית שלו. הוא לא צייר בשמנים בין השנים 1911 ל-1921. פרינגל ביקר בנורמנדי ב-1910 ובילה כמה קיצים באי השטלנדי וולסיי. בשני המקרים הוא הפיק מגוון של ציורי ים או נופים, ולעיתים קרובות התנסה באפקטים ציוריים. מאוחר יותר הוא הפיק פורטרטים (לעיתים קרובות מיניאטורות) בהזמנה, חלקם נמצאים במוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון.
פרינגל הושפע מהצייר הצרפתי ז'ול בסטיאן-לפאג', שציוריו הוצגו בגלאזגו, יחד עם ציירים צרפתים אחרים, במהלך שנות ה-80. הוא הושפע בצורה ברורה בטכניקה, אם כי יישם אותה בנושאים מקומיים. בעבודות מאוחרות יותר הוא השתמש בצבע מומס בטרפנטין ומרח אותו בתנועות קצרות באמצעות מברשת מרובעת. לוח הצבעים שלו בכל ציור היה מוגבל אך אינטנסיבי - הטכניקה שלו נתנה לעיתים קרובות אפקט זוהר או מנצנץ.
הוא הציג בתערוכת הזצסיון הווינאי ב-1902 ובגלריה לאמנות וייטצ'אפל, לונדון, ב-1914.
פסגת מוריסני
פסגת מוֹרִיסֶני (באנגלית: Moriseni Peak; בבולגרית: връх Морисени) הוא פסגה המכוסה ברובה קרח, בהרי לאסוס, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,800 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל שדה השלג ניקולס, שממזרח לה; ומעל קרחון נארצ'ן שמצפון-מערב לה.
מדרונותיה הדרומיים של הפסגה תלולים, ובשל כך חשופים מקרח.
הפסגה ממוקמת 2.7 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר דבול; 8.38 קילומטרים ממערב - דרום-מערב לנונאטאק ראצ'ניצה; 2.53 קילומטרים מצפון - צפון-מזרח להר בלקנסקה; ו-5.55 קילומטרים צפונית -מזרחית מפסגת ביגל.
מיפוי ההר
הפסגה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם השבט התראקי העתיק מוריסני שחי לחוף הים השחור (בשטח בולגריה של ימינו).
סקאוגום
סקאוגום היא אחוזה ומקום מגוריהם הרשמי של יורש העצר האקון ואשתו נסיכת הכתר מטה מאריט. האחוזה ממוקמת בעיר אסקר מדרום-מערב לאוסלו, למרגלות הר סקואוגומסאסן.
היסטוריה
האחוזה הייתה במקור רכוש הכנסייה בתקופת ימי הביניים, ועברה מספר בעלים עד 1909, אז קנה אותה פריץ ודל ירלסברג. כאשר נסיך הכתר אולף ונסיכת הכתר מרתה נישאו בשנת 1929, ודל-ירלסברג מכר אותה לבני הזוג. בשנת 1937 נולד בנם יורש העצר הנסיך האראלד באחוזה.
המבנה בסגנון בקתה שווצרית עוצב על ידי הרמן באקר והושלם בשנת 1891, נשרף בשנת 1930. האדריכל הנורווגי ארנשטיין ארנברג הוזמן לתכנן מבנה חדש, כולו על יסודות הבניין הישן. הבניין החדש נבנה מאבן כדי להימנע משריפות עתידיות.
מלחמת העולם השנייה
במהלך הכיבוש הנאצי של נורווגיה, גנרל האס-אס וילהלם רדיס התגורר בסקאוגום תקופה קצרה ואילו רייכסקומיסר יוזף טרבובן מאוחר יותר הפך את האחוזה למעונו הרשמי ביוני 1940. זמן קצר לאחר מותו של היטלר, טרבובן הודח מתפקידו על ידי קרל דניץ והתאבד בבונקר האחוזה ב-8 במאי 1945 כשפוצץ עצמו עם חמישים קילוגרמים של חומר נפץ.
מקום מגוריו של היורש
בשנת 1968 נתן המלך אולף החמישי את האחוזה כמתנת חתונה לבנו, נסיך הכתר הארלד (לימים המלך הרלד החמישי) ואשתו נסיכת הכתר סוניה, בעוד המלך עצמו עבר לארמון המלכותי באוסלו. המלך נתן את האחוזה במתנה לבנו יורש העצר האקון ולנסיכת הכתר מטה-מאריט לרגל חתונתם.
שלא כמו הארמון המלכותי באוסלו, סקאוגום נמצא בבעלות פרטית של משפחת המלוכה ולכן אינו פתוח לציבור. כמו כל מעונות המלוכה בנורווגיה, האחוזה מוגנת על ידי השומרים המלכותיים.
הקורפוס ה-18 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-18 (בגרמנית: XVIII. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1899 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אוסקר פון לינדספויט. מטה הקורפוס היה בפרנקפורט, וחייליו גויסו מהדוכסות הגדולה של הסן וממחוז ויסבאדן. בשנת 1900, שנה לאחר הקמתו, מונה לראש מטה הקורפוס גאורג פון דר מרוויץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הקורפוס תחת פיקודו של דדו פון שנק כחלק מהארמייה הרביעית. הוא לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה השנייה, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. לאחר מכן לחם עם הארמייה הראשונה בקרב על הסום, ובהמשך לחם שוב כחלק מהארמייה השנייה. לקראת סיום המלחמה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת הארמיות רופרכט, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
אנטידור
אנטידור (ברוסית: Антиду́рь) הוא מותחן קומדיה רוסי משנת 2007 שהופק בשיתוף פעולה עם השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה.
עלילה
ולמישב וקושקין, עובדי קבוצת קוברה למלחמה בטרור, משתתפים במבצע ערמומי לחטיפת אוליגרך מסוים. עם זאת, המבצע נכשל. ולמישב וקושקין מפוטרים ונשלחים לעבוד במחלקה המיוחדת הראשונה של השירות הממלכתי לשליטה בסמים, שעל שערי המטה מצויר הגרפיטי "אנטידור". עם זאת, העבודה החדשה אינה משעממת; עליהם להילחם באדון הסמים רזו ובכנופיית זגורה שבראשה הוא עומד.
דון דיאבלו
דון פפיין שיפר (בהולנדית: Don Pepijn Schipper; נולד ב-27 בפברואר 1980), הידוע יותר בשם הבמה דון דיאבלו (Don Diablo), הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן ופזמונאי הולנדי. הוא נחשב כאחד מחלוצי הז'אנר פיוצ'ר האוס, יחד עם אוליבר הלדנס וצ'אמי. ב-2016, הוא דורג כאמן הפיוצ'ר האוס של השנה בביטפורט.
1995–2005: תחילת הקריירה
ב-2002, הוא הוציא את אלבום האוסף הראשון שלו, M8 Worldwide Volume Nine - Storming.
ב-2004, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו,. בהמשך השנה, הוא השיק את פרויקט המוזיקה שלו, Divided, שבו הציא 2 סינגלים: "The Music, the People" ו-"Easy Lover". הסינגל "Easy Lover" היה גרסה מחודשת ללהיט של פיליפ ביילי ופיל קולינס מ-1985.
ב-2005, הוא הוציא את אלבום האוסף השני שלו, Sellout Sessions 01.
2006–2009: Life Is a Festival
ב-2006, הוא הוציא את הסינגל "Who's Your Daddy". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-25 במצעד 100 הסינגלים ההולנדי ולמקום העשירי ב-Dutch Top 40.
ב-2007, הוא הוציא את אלבום הרמיקס הראשון שלו, The Face of a New Generation. בהמשך השנה, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ביזיי את הסינגל "This Way (Too Many Times)". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-25 במצעד 100 הסינגלים ההולנדי ולמקום החמישי ב-Dutch Top 40.
ב-2008, הוא הוציא את אלבום האוסף השלישי שלו, Sellout Sessions 02. בהמשך השנה, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Life Is a Festival.
ב-2009, הוא הוציא את אלבום האוסף הרביעי שלו, Sellout Sessions 3. בהמשך השנה, הוא הוציא את אלבום האוסף החמישי שלו, Drive-By Disco.
ב-28 ביוני 2009, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אקסמפל, את הסינגל "Hooligans". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-15 במצעד הדאנס הבריטי.
2010–2013
ב-8 במרץ 2010, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סידני סמסון, את המיני-אלבום הראשון שלו, Monster.
ב-10 באוקטובר 2010, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם הלהקה דרגוניט, את הסינל "Animale". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-33 במצעד הסינגלים ההולנדי ולמקום השני בפלנדריה.
ב-2012, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Lights Out EP. בהמשך השנה, הוא הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, M1 Stinger EP.
ב-2013, הוא יצר את שיר הנושא "Origins" של המשחק באטמן: ארקהם אוריג'ינס.
ב-2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם המפיק מאט נאש, את הסינגל "Starlight (Could You Be Mine)". הסינגל מאוחר יותר הופיע בהופעה האחרונה של Swedish House Mafia באותה שנה. מאוחר יותר, השיר נהיה להיט בביטפורט. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-19 ב-Dutch Top 40.
2014–2016
באוקטובר 2014, דיאבלו הופיע במקום ה-82 ברשימת 100 התקליטנים המובילים של DJ Magazine. באוקטובר 2015, הוא הופיע במקום ה-30 ברשימת 100 התקליטנים המובילים של DJ Magazine.
ב-21 בספטמבר 2015, הוא הוציא בשיתוף עם טייסטו ותומאס טרואלסן, את הסינגל "Chemicals". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השמיני ב-Dutch Top 40, למקום ה-26 בפלנדריה, ולמקום ה-84 בשוודיה.
ב-2016, הוא הופיע במקום ה-15 ברשימת 100 התקליטנים המובילים של DJ Magazine.
ב-7 באוקטובר 2016, הוא הוציא את הסינגל "Cutting Shapes". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-16 בוולוניה, ולמקום ה-84 בצרפת.
2017: Past.Present.Future
ב-2017, הוא הוציא את אלבום האוסף השישי שלו, Past.Present.Future. בהמשך השנה, הוא הופיע במקום ה-11 ברשימת 100 התקליטנים המובילים של DJ Magazine.
ב-27 באוקטובר 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם הלהקה אריזונה, את הסינגל "Take Her Place". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השני בוולוניה, למקום החמישי במצעד הדאנס של וולוניה, ולמקום ה-23 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
2018 – הווה: Future ו-Forever
ב-12 בינואר 2018, הוא הוציא את אלבום הרמיקס השני שלו, Reconstructions.
ב-9 בפברואר 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Future.
ב-11 במאי 2018, הוא הוציא גרסת רמיקס לשיר "Kids in Love" של קייגו ודה נייט גיים. ב-12 ביולי באותה שנה, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם זונדרלינג, את הסינגל "No Good". ב-3 באוגוסט באותה שנה, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם הזמר אלכס קלייר, את הסינגל "Heaven to Me".
ב-9 בספטמבר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אמילי סאנדיי וגוצ'י מיין, את הסינגל "Survive". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון בפולין, ולמקום השישי בחבר המדינות.
ב-20 במרץ 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם הזמר זאק אייבל, את הסינגל "Bad".
ב-2021, הוא הוציא את אלבום הרמיקס השלישי שלו, Reconstructions Part II.
ב-10 בספטמבר 2021, הוא הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, Forever.
רבי שמעון בן חלפתא
רבי שמעון בן חלפתא היה תנא בדור החמישי.
היה מבאי ביתו של רבי יהודה הנשיא, והיה חביב עליו מאוד. היה חברו של רבי חייא, עמו למד בבית המדרש בטבריה. את תורתו קיבל מרבי מאיר.
התגורר בעין נוטרה.
מהמסופר עליו
בתלמוד הבבלי מובא שרבי שמעון בן חלפתא היה אדם כבד בשר. מסופר, כי ביום חם הוא ביקש מבתו לנופף עליו במניפה כדי להשיב עליו רוח קרה, וישלם לה בככרות של בשמים בשם נרד. לפתע נשבה רוח, נענה רבי שמעון: כמה ככרות נרד עלי להביא לבעל הרוח (- אלוהים)!
היה עני מרוד, ולא היה לו די להוצאות שבת ויום טוב. בעקבות תפילתו, ניתנה לו מרגלית מן השמים, ובתמורתה השתמש לצורך הוצאות שבת ויום-טוב. כששמעה על כך אשתו, אמרה שאינה מסכימה לזה, כדי שלא יחסר מחלקו לעולם הבא. הלך רבי שמעון בן חלפתא לשדה והתפלל, וחזרו ונטלו אותה ממנו. חז"ל אמרו, שהנס השני גדול מן הראשון, כי מהשמים נותנים ולא לוקחים בחזרה את מתנות השמים.
בתלמוד הירושלמי מובא מעשה בו טייל עם רבי חייא בבקעת ארבל עם הנץ החמה, ואלו דימו בכך את גאולת ישראל לעתיד לבוא:.
קברו
תלמיד הרמב"ן בספרו "תוצאות ארץ ישראל" (1270-1320 לערך) טוען כי רבי שמעון נקבר בכפר חנניה לצד משפחתו.
רבי חיים ויטאל בספרו שער הגלגולים מביא את גרסת רבו האר"י כי רבי שמעון טמון בבית העלמין העתיק בצפת:.
עולה רגל שביקר בצפת בשנת 1891 מתאר בספרו "מורה דרך לארץ ישראל" (א.מ. לונץ) את אזור קבורת רבי שמעון ומוסיף כי נקבר עם אביו.
האומרים בשמו
בתלמוד הירושלמי רבי בא בר זבדא, רבי חוניא דברת חוורין, ורבי יעקב בר אידי מביאים מפעם לפעם מימרות בשמו, וייתכן שחלקם היו תלמידיו.
זהותו של אביו
יש הטוענים שכיוון שרבי חלפתא ראה את רבן גמליאל הזקן, לא הגיוני שבנו יכיר את רבי יהודה הנשיא שחי דורות רבים אחריו, ולכן הם טוענים שהוא היה בנו של רבי חלפתא ברבי יוסי, ונינו של רבי חלפתא הראשון.
נעמי בן עמי
נעמי בן עמי (נולדה ב-10 ביוני 1960) היא דיפלומטית ישראלית אשר שימשה כראש ארגון "נתיב".
חייה
בן עמי נבחרה לתפקיד ראש נתיב על ידי ועדת איתור מיוחדת בראשות מזכיר הממשלה, ישראל מימון ומונתה על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט והחליפה בתפקיד את צבי מגן. בעת בחירתה שימשה כשגרירת ישראל באוקראינה. לאחר סיום כהונתה בנתיב (2015) מונתה לדיקרטורית בחברה אפריקה ישראל של איש העסקים לב לבייב.
בן עמי נשואה לאודי, אותו פגשה במשרד החוץ והיא אם לשניים.
אוברסטדורף
אוברסטדורף (בגרמנית: Oberstdorf) היא עיר שוק במחוז אלגוי (allgäu) שבמדינת בוואריה, גרמניה.
גאוגרפיה
אוברסטדורף היא היישוב הדרומי ביותר בגרמניה. היא ממוקמת בעמק הנהר אילר המהווה הסתעפות של נהר הדנובה, ובגובה 813 מטר מעל פני הים. לשטחה של העיר מסופחים 44 נקודות התיישבות זעירות ומבודדות בהרים ובעמקים המקיפים אותה. כ-75 אחוזים מן השטח המוניציפלי של העיר מוגדרים כשמורת טבע. הרי האלפים של חבל אלגוי הסובבים את העיר מגיעים לגובה של כ-2600 מטר וביניהם מספר רב של אגמים הררים.
היסטוריה
עקבות של ציידים מן התקופה המזוליתית נמצאו בסביבות העיר עד לגבהים של 1400 מטרים בהרים. ממצאים ארכאולוגים מלמדים כי האזור היה מיושב ברציפות מתקופת האבן ועד לתקופת האימפריה הרומית. עם תהליך התפוררות האימפריה הרומית ונטישת הלימס באזור סביב שנת 260 לספירה, החלו שבטים אלמאנים שישבו מצפון לדנובה לנוע לשטחים שמכוון דרום, והתיישבות קבע שלהם בעמקים הסובבים ניכרת החל מן המאה החמישית לספירה.
השם אוברסטדורף מוזכר לראשונה במסמך של הכנסייה משנת 1141, וזכויות היתר של הכנסייה המקומית הובטחו לה בשנת 1351. זכויות שיפוט בסיסיות בעיר הוענקו בשנת 1422 לאציל מקומי ממשפחת היימנהופן (Haimenhofen). בשנת 1440 מכרה המשפחה חצי מהזכויות על שטחי העיר לבישופות של אאוגסבורג ובשנת 1477 הושלמה מכירת כלל הזכויות של המשפחה. מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לאוברסטדורף זכויות של עיר שוק וסמכות שיפוט גבוהה בשנת 1495.
כאשר צבאות ברית שמלקלדן כבשו את אזור אלגוי בשנת 1546 נדרשו אנשי העיר להצטרף לקרבות לבלימתם. בתקופת מלחמת שלושים השנים, סבלו תושבי העיר כאשר נכבש האזור בידי הצבא השוודי בשנים 1632 ועד 1647. במהלך התקופה מתו מאות מתושבי העיר אשר נדבקו במחלת המוות השחור.
בשנת 1865 פרצה בעיר שריפה שכילתה שני שלישים מן הבתים לרבות בית העירייה והכנסייה. במטרה להתגבר על החובות הציבורים הגדולים שנוצרו כתוצאה מן הצורך בשיפוץ ובניה מחדש של העיר, החלה להתפתח במקום תעשיית שירותי התיירות ובעיקר תיירות הקיץ. גורמים עסקיים ופרטיים החלו להשקיע בפיתוח מתקנים ומסלולי טיול עבור הנופשים. בין היתר הוטל מס תיירות אשר סייע למימון בניית מרחצאות ומתקני ספא. בשנת 1888 נחנך קו הרכבת הראשון לעיר אשר הזניק את מספר התיירים המבקרים בעיר ובסביבתה והפך את ההכנסה מתיירות לגורם כלכלי משמעותי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה חלה נסיגה כלכלית של כ-90% בהכנסות הענף כתוצאה מחוסר במזון אך עם הסרת המגבלות הכלכליות בשנת 1921 חזרה תנופת הפיתוח התיירותית. בשנת 1926 נחנכה מגלשת קפיצות הסקי ובשנת 1930 הופעל הרכבל לפסגל הר ניבלהורן הסמוך. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוקם בסמוך לעיר מחנה ריכוז שהווה שלוחה של מחנה דכאו. המחנה פעל בין השנים 1943-1945 בעיקר לצורך תחזוקה ושירות במחנה האימונים ללוחמה הררית של מפקדי האס אס.
בתקופה שלאחר המלחמה ובעשורים הבאים, המשיכה תנופת הפיתוח של ענף התיירות בעיר עם בנייה של מתקני סקי ורכבלים נוספים. במסגרת הרפורמה בשלטון המקומי של מדינת בואריה משנת 1972 אוחדו לאוברסטדורף מספר יישובים זעירים מן הסביבה. אוברסטדורף מקיימת קשרי ערים תאומות עם עיירת התיירות האלפינית מג'ב בצרפת, ועם 3 ערים בגרמניה: ליזט (List) במדינת שלזוויג הולשטיין, גרליץ במדינת סקסוניה, וזלפקנט (Selfkant) במדינת נורדריין וסטפליה, שהן הערים הצפונית המזרחית והמערבית ביותר במדינה.
כלכלה
התיירות הוא הענף המרכזי בכלכלת העיר. בשנת 2019 ביקרו בה כ-480 אלף תיירים אשר ביצעו כ-2.6 מיליון לינות ב-1200 מלונות ובתי הארחה. בסביבות העיר קיימים כ-200 קילומטרים של מסלולי טיול בדרגות קושי שונות. 20 מעליות סקי וכ-130 קילומטרים של מסלולי גלישה. תיירות ספורט החורף היא בעלת חשיבות גדולה בעיר המארחת תחרויות רבות של ענף זה במגוון המקצועות השונים.
מבחינה תחבורתית מקושרת העיר היטב באמצעות רכבת וכביש מהיר לשאר חלקי המדינה. מרכז העיר ההיסטורי מוגדר כמדרחוב, ומשנת 1992 סגור לתנועת כלי רכב. מן העיר יוצאים שני קווי רכבל ושלושה קווי מעליות גונדולה לפסגות ההרים המקיפים אותה.
אוברסטדורף מוגדרת כאתר בריאות אקלימי כבר משנת 1937. בעיר מוסדות בריאות רבים וטיפול רבים לרבות שני בתי חולים. את העיר משרתים 12 מתקני הפקת חשמל הידרו אלקטרי ומתקנים סולרים רבים. כ-50% מצריכת האנרגיה העירונית מסופקים באמצעות טכנולוגיה של אנרגיה מתחדשת. אספקת המים העירונית מתבצעת באמצעות שאיבה מבארות מקומיות ללא כל טיפול נוסף.
שמאס ונחאס
שמאס ונחאס (בערבית: شماس نحاس) הוא שם הבמה של חנא שמאס ואימן נחאס, צמד סאטיריקנים וסטנדאפיסטים ערבים ישראלים.
אימן נחאס הוא יליד תרשיחא, גדל בחיפה והוא בוגר החוג למשחק באוניברסיטת חיפה. חנא שמאס הוא יליד חיפה ובוגר החוג לקולנוע ולטלוויזיה ב"קמרה אובסקורה". השניים נפגשו באקראי באירוע אמנותי בחיפה בשנת 2001 ומאז הם מופיעים ביחד. המופע הראשון שלהם התחיל כתגובה לאירועי אוקטובר 2000. הצמד מוכר בסאטירה שהוא מציג על נושאים אקטואליים כמו מצב הערבים בישראל והתמודדות הפלסטינים בחיי היומיום עם הכיבוש בשטחים.
הזוג משדר תוכנית סאטירה שבועית בתחנת הרדיו "א-שמס". כמו כן הוציאו דיסק הכולל שירים ומערכונים. הם השתתפו בתשדירי תעמולת הבחירות של מפלגת בל"ד.
עידו לביטוב
עידו לביטוב (נולד ב-15 באוקטובר 1989) הוא מתעמל ישראלי בספורט "גלגלי ענק". הוא סגן אלוף העולם לגיל 18 בקטגוריית הקרב-רב, ומדורג מקום שלישי במקצה ישר ומקום חמישי בספירלה.
ביוגרפיה
לביטוב גדל בזכרון יעקב. בגיל 10 החל להתאמן בספורט "גלגלי הענק" בזכרון יעקב. מועדונים נוספים קיימים במועצה אזורית חוף הכרמל, קריית טבעון ותמרת. לביטוב הוא חבר נבחרת ישראל ב"התעמלות גלגלי ענק" משנת 2002, ושותף בכיר להישגי הנבחרת באליפויות העולם ובתחרויות הפתוחות באירופה. לביטוב הוא מאמן פעיל ברמה בינלאומית ולוקח חלק בתחרויות ובמחנות אימונים בינלאומיים ברחבי העולם.
בשנת 2003 השתתף לראשונה לביטוב באליפות העולם שהתקיימה בלילהאמר, נורווגיה וסיים במקום ה-11 לנוער עד גיל 18.
בשנת 2005 השתתף לביטוב באליפות העולם שהתקיימה באכן, גרמניה וסיים במקום השישי במקצה הישר.
בשנת 2007 באליפות העולם שהתקיימה בזלצבורג, אוסטריה זכה במדליית כסף ובתואר סגן אלוף עולם בקטגוריית הקרב-רב לנוער עד גיל 18. קטגוריית הקרב-רב ב"התעמלות גלגלי ענק" בדומה ל"התעמלות מכשירים", מורכבת מציון משוקלל של כל מקצי התחרות (ישר, ספירלה וקפיצות). בנוסף, הוא זכה במדליית ארד במקצה ישר.
בשנת 2011 השתתף לביטוב באליפות קריטריון לקראת אליפות העולם שהתקיימה בארווילר, גרמניה ולאחר מכן, לקח חלק באליפות העולם שהתקיימה בארנסברג, גרמניה.
בשנת 2012 באליפות ארצות הברית הפתוחה שהתקיימה בשיקגו, זכה לביטוב במקום השני בקטגוריית הקרב-רב.
בשנת 2013 השתתף לביטוב באליפות קריטריון לקראת אליפות העולם שהתקיימה במרבורג, גרמניה ולאחר מכן לקח חלק באליפות העולם שהתקיימה בשיקגו, אילינוי.
בשנת 2014 באליפות דרום גרמניה שהתקיימה בטאונשטיין, זכה במקום השלישי בקטגוריית הישר.
בשנת 2015 צפוי עידו לביטוב להוביל את נבחרת ישראל כמאמן הלאומי של המשלחת לאליפות העולם הבאה אשר תתקיים בליגננו, איטליה.
כמתעמל צעיר זכה לביטוב באליפות ישראל בספורט "גלגלי ענק" בשנים 1999, 2001 ו-2002, והוא מדורג ראשון בישראל משנת 2005.
ג'רוסלם ברס
מועדון ההוקי ג'רוסלם ברס הוא מועדון הוקי קרח ירושלמי. נוסד בשנת 1997 לראשונה. בשנת 2016 נוצרה הקבוצה הבוגרת בהוקי קרח, המשחקת בליגה הלאומית בישראל בהוקי קרח.
היסטוריה
ההיסטוריה של המועדון החלה בשנת 1995, כאשר הוכרז על גיוס ילדים למועדון מקומי בעיר מעלה אדומים. המאמן הראשון היה יבגני רובינשטיין. בשנת 1997 הוקם מועדון ההוקי המשותף.
מאז 2016 פועלת קבוצה בוגרת. את הקבוצה מאמן מי שהיה מאמן נבחרת הנוער הישראלית, סמיון יאקובוביץ'. בעונה הראשונה הקבוצה סיימה במקום הראשון בבית. בעונת 2017/2018 הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הבכירה.
יחסי בנגלדש–הוותיקן
יחסי בנגלדש–הוותיקן הם היחסים הדיפלומטיים המתקיימים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש והוותיקן. לבנגלדש יש שגריר בוותיקן, והוותיקן מחזיק שגרירות בדאקה. הנונציו (שגריר הוותיקן) הוא איש דת בדרגת ארכיבישוף הנקרא שליח אפוסטולי. שגריר בנגלדש הנוכחי בוותיקן הוא עבדאללה חנן, ושליח הוותיקן בבנגלדש הוא ג'ורג' קוצ'ארי.
אנדראו פונטאס
אנדראו פונטאס אי פראט (בקטלאנית: Andreu Fontàs i Prat , נולד ב-14 בנובמבר 1989 בבניולס שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי במדי ספורטינג קנזס סיטי.
קריירה קבוצתית
פונטאס הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של בניולס, מעיר הולדתו. לאחר ששיחק במשך שנה בקבוצת הנוער של ז'ירונה, עבר פונטאס לקבוצת הנוער של ברצלונה ב-2007. כעבור עונה קודם פונטאס לקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק. מאמן הקבוצה לואיס אנריקה הסיט את פונטאס מעמדת הקשר האחורי לעמדת הבלם. בתחילת עונת 2009/10 החל פונטאס להשתלב בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, במקביל לכך שהמשיך לשחק בקבוצת המשנה. ב-31 באוגוסט 2009 נכנס פונטאס כמחליף בניצחון 3-0 על ספורטינג חיחון בליגה, וב-10 בנובמבר נכנס כמחליף במשחק גביע המלך מול קולטורל לאונסה. בעונה זו הופיע 27 פעמים במדי ברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השלישית, והוא עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה בתום העונה.
את עונת 2010/11 פתח פונטאס עם שער שכבש לרשתה של סלטה ויגו, ב-28 באוגוסט 2010, במחזור הראשון של הליגה השנייה. ב-20 בנובמבר פתח פונטאס לראשונה במשחק ליגה עם הקבוצה הבוגרת, במשחק בו ברצלונה הביסה את אלמריה 8-0. פונטאס בישל את אחד השערים לפדרו רודריגס. ב-7 בדצמבר פתח פונטאס במשחק ליגת האלופות מול רובין קאזאן, לאחר שברצלונה כבר הבטיחה את העפלתה לשלב הבא. פונטאס הבקיע את אחד משני שעריו של קבוצתו, שניצחה 2-0. ב-16 במרץ 2011, לאחר שהתגלה גידול בכבד של אריק אבידל, קודם פונטאס לקבוצה הבוגרת באופן מלא. עד אז הספיק לשחק ב-25 משחקים בליגה השנייה עם ברצלונה ב'. עד סוף העונה השתתף פונטאס בעוד 5 משחקים של הקבוצה הבוגרת. באותה העונה זכתה ברצלונה באליפות הליגה הספרדית ובליגת האלופות.
בעונת 2011/12 מיעט פונטאס לשחק במדי ברצלונה. הוא פתח במשחק הליגה מול ריאל סוסיאדד ב-10 בספטמבר 2011, בו ברצלונה סיימה את המשחק בתיקו, בשני משחקי הגביע מול ל'הוספיטלט מהליגה השלישית בספרד ובמשחק ליגת האלופות מול באטה בוריסוב, פעם נוספת לאחר שברצלונה הבטיחה את עלייתה לשלב הבא בטורניר. בגמר אליפות העולם לקבוצות מול סנטוס, שנערך ב-18 בדצמבר, נכנס פונטאס כמחליף. ברצלונה ניצחה 4-0 וזכתה בתואר. במשחק הגביע מול אוסאסונה ב-12 בינואר 2012 קרע פונטאס את ההרצועה הצולבת הקדמית ובשל כך נעדר ממשחק למשך תקופה ארוכה.
לאחר שהחלים מפציעתו, הושאל פונטאס למיורקה ב-15 באוקטובר 2012. פונטאס שיחק רק ב-9 משחקי ליגה וב-4 משחקי גביע עם מיורקה, בעיקר כקשר אחורי ולא כבלם. מיורקה ירדה בסוף העונה לליגה השנייה. בסוף העונה, לאחר שתמה תקופת השאלתו, עבר פונטאס לסלטה ויגו, ששילמה עבורו מיליון אירו והחתימה אותו על חוזה ל-3 שנים. בסלטה התאחד עם מאמנו מברצלונה ב', לואיס אנריקה. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה החדשה, עונת 2013/14, השתתף פונטאס ב-35 משחקי ליגה, ברובם הוצב בעמדת הבלם, ופעמים בודדות בעמדת הקשר האחורי. פונטאס סייע לקבוצתו לסיים את הליגה במקום ה-9.
בשנת 2018 הוא עבר לספורטינג קנזס סיטי.
קריירת נבחרות
ב-2009 השתתף פונטאס עם נבחרת ספרד עד גיל 20 בטורניר משחקי הים התיכון, בו זכתה נבחרתו. כמו כן, פונטאס לקח חלק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך במצרים באותה שנה. פונטאס שיחק בשלושת משחקי שלב הבתים ועזר לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר, בו הודחה על ידי. פונטאס השתתף במשחק הפלייאוף לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 מול ועזר לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי של נבחרתו, שזכתה לבסוף בטורניר.
סטטיסטיקה
נכון ל-23 ביוני 2014
הוויפיז
הוויפיז (באנגלית: The Weepies) הם צמד אינדי פולק רוק המורכב מבני הזוג דֶּבּ טלן וסטיב טנן.
היסטוריה
בנובמבר 2003 הוציאו את אלבומם הראשון, Happiness ולמרות שלא היו חתומים אז אצל חברת תקליטים האלבום מכר למעלה מ-10,000 עותקים.
ב-2005 הקליטו בביתם את אלבומם השני, Say I Am You. בהמשך אותה שנה חתמו אצל חברת התקליטים Nettwerk Records ובסוף אותה שנה שיחררו את האלבום בפורמט דיגיטלי. במרץ 2006 הוציאו תקליט של האלבום. בפברואר 2006 האלבום הגיע לראש רשימת אלבומי הפולק המורדים ביותר ב-iTunes בשמונה מדינות. במהלך שנת 2006 הופיע הצמד כ-180 פעמים, בכללם מספר הופעות באירופה.
ב-2007 שיתפו פעולה עם מנדי מור - כתבו וניגנו עבור אלבומה Wild Hope.
ב-2008 הוציאו אלבום שלישי, Hideaway. האלבום מכר 14,000 עותקים בשבוע הראשון והיה לאלבום הראשון של הצמד שנכנס לרשימת Billboard Top 200.
ב-2010 יצא אלבומם הרביעי, Be My Thrill. באלבום השתתפה קולבי קאליי ששרה קולות ליווי בשיר "I Was Made for Sunny Days." גם אלבום זה הגיע לרשימת Billboard Top 200 ובנוסף הופיע ברשימת אלבומי הפולק המובילים של הבילבורד למשך תשעה שבועות. בעקבות האלבום יצאו לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, הראשון מאז סיבוב ההופעות ב-2006.
שירי הוויפיז נכללו בפסקולים של סרטי הקולנוע סקס והעיר הגדולה, קשה על הבוקר, "אדם" ו"נשף סיום". בין סדרות הטלוויזיה שעשו שימוש בשירי הצמד: האנטומיה של גריי, מגרש ביתי, סקראבס, שקרניות קטנות, איך פגשתי את אמא, אחת שיודעת, קייל XY, חיים בלתי צפויים, ערים כל הלילה ומשפחת פוסטר. בסדרה "כסף, דארלינג" מפתיע אחד הגיבורים את אהובתו עם קונצרט פרטי של הוויפיז המבצעים את שירם "Somebody Loved".
שירי הלהקה שימשו גם בפרסומות, בין היתר בקמפיינים של החברות "Old Navy" וג'יי. סי. פני ובקמפיין של ברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
חברי הלהקה
טלן וטנן הסתייעו במספר מוזיקאים בהרבה הופעות והקלטות, ביניהם מגן טוהי, קייטי קורטיס, בראד גורדון, ג'ון פלאוור ופרנק לנז.
דבורה רות "דב" טלן (באנגלית: Deborah Ruth "Deb" Talan) נולדה במסצ'וסטס ב-27 בינואר 1968. למדה באוניברסיטת בראון והשתתפה בלהקת האוניברסיטה "Chattertocks". לאחר מכן עברה לאורגון והייתה חברה בלהקת "Hummingfish" במשך שש שנים. הוציאה ארבעה אלבומי סולו.
סטיבן ג'וניור "סטיב" טנן (באנגלית: Steven J. "Steve" Tannen) נולד בניו יורק סיטי בשנת 1968. למד באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2000 הוציא אלבום בכורה בהוצאה עצמית, Big Señorita, ולאחריו יצא לסיבוב הופעות. באחת ההופעות פגש את דב טלן. ב-2003 הוציא אלבום סולו שני, Stopped At a Green Light.
ב-2007 נישאו טלן וטנן ובאוקטובר אותה שנה נולד בנם הבכור. בהמשך נולדו לזוג עוד שני ילדים.
בדצמבר 2013 אובחנה טלן בסרטן השד. לאחר ניתוח וכימותרפיה הגיעה ביוני 2014 לרמיסיה.
בתחילת שנת 2020 התגרשו.
גברת אמריקה (מיני-סדרה)
גברת אמריקה (באנגלית: Mrs. America) היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת דרמה תקופתית, שהופקה על ידי רשת FX ושודרה במקור בשירות הזרמת המדיה "FX on Hulu", שנוצר כשיתוף פעולה בין רשת "FX" ל"הולו". מיני-הסדרה נוצרה ונכתבה בשיתוף פעולה עם דאבי וולר והיא מספרת סיפורה של התנועה לאשרור התיקון לשוויון זכויות, ועל התגובה הבלתי צפויה שהתקבלה מצדה של עורכת הדין השמרנית פיליס שלאפלי במהלך שנות השבעים. במיני-הסדרה מככבים אנסמבל מגוון, בהם נמצאים קייט בלאנשט, רוז ביירן, אוזו אדובה, אליזבת בנקס, מרגו מרטינדייל, ג'ון סלאטרי, טרייסי אולמן ושרה פולסון.
בישראל, הסדרה עלתה לשידור ב-1 בנובמבר 2020 בערוץ yes TV Drama.
תקציר העלילה
מיני-הסדרה מבוססת בצורה רופפת ומבצעת דרמטיזציה לסיפורה של התנועה לאשרור התיקון לשוויון זכויות, ועל התגובה הבלתי צפויה שהתקבלה מצדה של עורכת הדין השמרנית פיליס שלאפלי, שהתנגדה למהלך הפמיניסטי לתיקון שוויון זכויות בחוקה האמריקאית. דרך עיניהן של הנשים באותה תקופה – הן של שלאפלי והן של הפמיניסטיות הבולטות המשתייכות לגל השני של הפמיניזם, בהן נמנות גלוריה סטיינם, בטי פרידן, שירלי צ'יזהולם, בלה אבצוג וג'יל רקלשאוס – הסדרה בוחנת כיצד אחת מהמלחמות הקשות ביותר במלחמות התרבות של שנות השבעים, עזרה לייסוד ארגון הרוב המוסרי ושינתה לצמיתות את הנוף הפוליטי האמריקאי.
כל פרק מכיל כותרת פתיחה המאשרת כי מספר סצנות ודמויות מתוכה נבדו ועברו דרמטיזציה לצורך מיני-הסדרה.
פיתוח
מיני-הסדרה נוצרה ונכתבה במשותף על ידי התסריטאית הקנדית שזכה בפרס אמי, דאבי וולר, שלקחה חלק בעבר בכתיבת סדרות טלוויזיה עטורות שבחים כמו "מד מן" ו"קוד שרוף". מנהל רשת "FX", ג'ון לנדגרף, התעניין בסיפור מחודש של אירועים היסטוריים "המוטמעים בתודעה הקולקטיבית של אמריקה" לאחר שהיוצר ראיין מרפי הציג בפניו את עלילת הסדרה האנתולוגית "סיפור פשע אמריקאי". לנדגרף ראה ב"גברת אמריקה" ובהצגת הקרב סביב התיקון לשוויון זכויות "השפעה ישירה על האקלים הפוליטי בו אנו נמצאים." לנדגרף הוסיף כי, "זה דבר נפלא כאשר כל יוצר, כל אחראי על השידור יכול למצוא את אותו המקום בו אין חובה לצפות במשהו, ובכל זאת יש לו ערך אמנותי או חינוכי עצום."
וולר אמרה כי תוך כדי עבודת המחקר והפיתוח של מיני-הסדרה היא הבינה כי (ביחס לשוויון זכויות) ארצות הברית לא התקדמה באותה המידה בחמישים השנים האחרונות כפי שחשבה בתחילה. וולר אמרה כי "גברת אמריקה" משמשת "כסיפור מוצא של מלחמות התרבות של ימינו – אתה יכול למתוח קו ישיר משנת 1970 לימינו אלו דרך פיליס שלאפלי ולהבין באמת כיצד הפכנו לאומה כה מפולגת." השחקנית קייט בלאנשט, ששימשה כמפיקה בפועל של מיני-הסדרה במקביל לגילום דמותה של שלאפלי, העירה גם לגבי הסנטימנטליים והנגישות של מיני-הסדרה ואמרה, "בתהליך הפיתוח שלה - כמו עם רו נגד וייד - היו שאלות של 'האם זה באמת רלוונטי, האם אנחנו באמת צריכים פרק שלם לגבי זה?' נראה כי כל יום שעבר בתהליך הפיתוח ובוודאי במהלך הצילומים, עד שווירג'יניה התלבטה לגבי התיקון עכשיו, זה הפך ל"לקום אתמול בבוקר"; הדיונים המילוליים שצילמנו עבור מיני-הסדרה והתקיימו בשנים 1971–1972, צצו ללא הרף בתקשורת."
וולר הייתה גם מעוניינת להדגיש את ראשיתה של הפמיניזם ההצטלבותי בתוך הסדרה באמצעות דמותה של שירלי צ'יזהולם, אותה גילמה השחקנית אוזו אדובה. צ'יזהולם הייתה המועמדת השחורה הראשונה בהיסטוריה שרצה לנשיאות ארצות הברית. וולר הגיב על כך, "אחד הדברים הגדולים בתקופה זו הוא שנולדו המון דברים, כולל פמיניזם הצטלבותי וזכויות הלהט"ב. בפרק 3, שירלי היא באמת תחילתה של הולדת הפמיניזם ההצטלבותי, וזה מבולגן. מתחילתי. אני חושב שתנועת הנשים באמת גדלה בתקופת זמן זו ולמדה שיעורים."
התמונות הרשמיות הראשונות של מיני-הסדרה פורסמו ב-6 באוגוסט 2019. בנובמבר 2019, הוכרז כי מיני-הסדרה תעלה לשידור ב"הולו" במקום ברשת FX, במסגרת שירות הזרמת המדיה "FX on Hulu". בינואר 2020, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-15 באפריל 2020.
ליהוק
לצד ההכרזה על הפקת מיני-הסדרה, הוכרז שקייט בלאנשט תככב בתפקיד הראשי. במאי 2019, אוזו אדובה, רוז ביירן, קיילי קרטר, ארי גריינור, מלאני לינסקי, ג'יימס מרסדן, מרגו מרטינדייל, שרה פולסון, ג'ון סלאטרי, ג'ין טריפלהורן וטרייסי אולמן לוהקו לצוות השחקנים של מיני-הסדרה. ביוני 2019, אליזבת' בנקס לוהקה לתפקיד ראשי בעוד בריה הנדרסון לוהקה לתפקיד משני. באוגוסט 2019, ניסי נאש לוהקה לתפקיד משני, ובאוקטובר 2019, אוליביה סקריבן לוהקה לתפקיד משני.
צילומים
צילומי מיני-הסדרה התקיימו בין התאריכים 19 ביוני ל-1 בנובמבר 2019 בטורונטו שבאונטריו.
מוזיקה
הסדרה מציגה באופן בולט גם להיטים רבים משנות השבעים, כולל שירים של דונה סאמר, ברט בכרך, הקינקס, לינדה רונסטאדט ו-"The Runaways".
שידור
שלושת הפרקים הראשונים שודרו לראשונה ב"הולו" תחת שירות הזרמת המדיה "FX on Hulu" ב-15 באפריל 2020. בהודו הסדרה עלתה לשידור ב-"Disney+ Hotstar" ב-16 באפריל 2020. באוסטרליה, הסדרה עלתה לשידור ב-21 באפריל 2020 ברשת "Fox Showcase" של פוקסטל, והיא זמינה על פי דרישה באמצעות שירותי "Foxtel Now" ו-"Binge". בבריטניה, מיני-הסדרה שודרה ברשת "BBC Two" והפכה לזמינה לשידור בשירות הזמרת המדיה " BBC iPlayer" החל מ-8 ביולי 2020.
בישראל, מיני-הסדרה עלתה לשידור ב-1 בנובמבר 2020 בערוץ yes TV Drama, ששייכת ל-"Yes".
שבחים
מיני-הסדרה "גברת אמריקה" קיבלה שבחים ביקורתיים נרחבים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", מיני-הסדרה מחזיקה בציון של 96% על סמך 96 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.29/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: "גברת אמריקה לוכדת את חייה המסובכים של פיליס שלאפלי בשקט ובסגנון פנוי, שהובאו לחיים מלאי חיים על ידי אנסמבל מעולה בראשות ביצועיה המופתיים הנוספים של קייט בלאנשט." באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", מיני-הסדרה מחזיקה בציון ממוצע משוקלל של 87 מתוך 100 על סמך 41 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים".
ג'יימס פוניווז'יק, מ"ניו יורק טיימס", שיבח את הסדרה וכינה אותה "עוצרת נשימה" ו"ציור קיר שנוצר ונצפה בקפידה, שמוצא את הנבט של אמריקה העכשווית בשאיפה של נשים הלוהוטות לצדק." פוניווז'יק גם שיבח את ביצועיהם של אנסמבל השחקנים, ובמיוחד את ביצועיהן של קייט בלאנשט, טרייסי אולמן ומרגו מרטינדייל.
ג'ודי ברמן, מ"טיים", נתנה למיני-הסדרה ביקורת חיובית, ושיבחה במיוחד את היוצרת דאבי וולר, "שתקופתה כתסריטאית עבור מד מן וקוד שרוף ניכרת בתיאור החי והמורכב של עברה של ארצנו בגברת אמריקה". ברמן גם שיבח את התסריטאים של מיני-הסדרה וקבעה כי "מידה זו של מורכבות מוסרית, פוליטית ופילוסופית היא המבדילה בין גברת אמריקה לבין כל כך הרבה דרמטיזציות אחרות של תנועות נשים בעבר" המוצגות בתקופה האחרונה.
ביקורות
מיני-הסדרה ספגה ביקורת מגלוריה סטיינם ואלנור סמיל, שטענו שמיני-הסדרה היא מגוחכת, חסרת דיוק היסטורי ו"רעה עבור הנשים האמריקאיות". עמדותיהן של סטיינם וסמיל על הסדרה זכו לביקורות נגד על ידי מספר היסטוריונים ופמיניסטיות בולטות אחרות מהגל השני, כולל ברנדה פייגן עצמה, שכינתה את הסדרה "יוצאת דופן" וקבעה כי לדעתה, הניואנסים של הדמויות הוצגו בצורה מדויקת מאוד.
מינדאוגאס
גם אם במהלך עשר שנות מלכותו צלח מינדאוגאס בבניית המדינה, סכסוכים עם קרובי משפחה ודוכסים אחרים לא חדלו מלהתקיים; זאמוט התנגדה לשלטון הברית. כיבושיו בדרום-מזרח המדינה אותגרו על ידי הטטרים. בשנת 1261 הוא שבר את הברית עם המסדר הליבוני ונרצח בשנת 1263 על ידי אחיינו טרניוטה בעזרתו של דוכס יריב, הדוכס דאומנטאס. יורשי העצר של מינדאוגאס נרצחו גם הם. הפרות הסדר נמשכו עד שנת 1270 לערך, כאשר טריידניס קיבל את תואר הדוכס הגדול.
מינדאוגאס היה מלכהּ הרשמי היחיד של ליטא; בעוד שמרבית דוכסיה של ליטא, החל משלטונו של ולדיסלב השני יגיילו, הוכתרו גם כמלכי פולין, התארים נותרו נפרדים. בשנות האלפיים, מינדאוגאס נחשב למייסדהּ של המדינה הליטאית. הוא גם מוכר בתור מי שבלם את התקדמות הטטרים לכיוון הים הבלטי, יצר מודעות בינלאומית לקיומה של המדינה הליטאית והכוונתה לתרבות מערבית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, פרסם ההיסטוריון אדווארדאס גודאביצ'יוס מחקר שמציין כי תאריך ההכתרה המדויק של מינדאוגאס היה 6 ביולי 1253. יום זה הוכרז כיום חג לאומי בליטא, "יום המדינה".
מקורותיו, משפחתו ושמו
מאחר שהתיעוד העוסק בתקופה זו לוקה בחסר, מקורותיו של מינדאוגאס והעץ המשפחתי שלו לא מבוססים באופן חד משמעי. שנת לידתו לעיתים מצוינת בתור שנת 1200 ולעיתים אף נשארת בסימן שאלה. אביו מתואר בכרוניקה הליבונית בתור דוכס רב עוצמה, אך שמו אינו מוזכר; כרוניקות מאוחרות יותר נקבו בשם רינגולד. אחיו דאוספרונגאס, המוזכר באמנה שנחתמה בשנת 1219, נחשב לאחיו הגדול ובניו טאוטווילאס וגדווידאס נחשבים לאחייניו. למינדאוגאס גם שתי אחיות, אחת אשר הייתה נשואה לוויקינטאס והאחרת לדניאל מלך גליציה. ויקינטאס ובנו טרניוטה לקחו חלק עיקרי בערעור שלטונו של מינדאוגאס. למינדאוגאס היו לפחות שתי נשים, מורטה ואחותה (אשר שמה אינו ידוע) וייתכן וגם אישה קודמת; קיומה מוערך בגלל קיומם של שני ילדים, בן שנקרא ואישווילקאס ובת עלומת שם אשר התחתנה עם שווארן, דאז קניאז מגליציה, לימים דוכסה הגדול של ליטא הרביעי. בנוסף, מוזכרים במקורות הכתובים שני בנים נוספים - רוקליס ורופייקיס.
במאה ה-13 הייתה לליטא תקשורת מועטה עם מדינות זרות. שמות ליטאיים נשמעו עמומים ולא מוכרים לכותבי כרוניקות מסוימים, אשר עיוותו את השמות באופן שהזכיר שמות הקיימים בשפתם המקורית. שמו של מינדאוגאס בכתבים שונים עוות אל תוך מספר צורות: Mindowe בלטינית; Mindouwe, Myndow, Myndawe, ו-Mindaw בגרמנית; Mendog, Mondog, Mendoch, ו-Mindovg בפולנית Mindovg, Mindog, ו-Mindowh ברוסית. מאחר שהמקורות הרוסים מספקים את מרבית המידע אודות חייו של מינדאוגאס, הם נחשבים למקורות האמינים ביותר בקרב הבלשנים ששיחזרו את שמו הליטאי המקורי.
עלייה לשלטון
בראשית המאה ה-13, ליטא נשלטה על ידי מספר דוכסים ונסיכים, אשר פיקחו על שבטים ופייפים שונים. מכנם המשותף היה דת ומסורת, מסחר ומבצעים צבאיים משותפים. סוחרים מערביים ומסיונרים חיפשושליטה באזור במהלך המאה ה-12, והקימו את העיר ריגה, לטביה בשנת 1201. מאמציהם בליטא נבלמו באופן זמני במהלך קרב שאולאי (קרב בין אנשי זאמוט, בהנהגת ויקינטאס, לבין צלבנים) שהתחולל בשנת 1236, אך למרות זאת, מסדרים נוצריים המשיכו לבסס את איומם באזור. בנוסף, המדינה ספגה מספר פלישות על ידי האימפריה המונגולית.
אמנה שנחתמה עם נסיכות האליץ'-וולין בשנת 1219, לרוב נחשבת לראייה החותכת הראשונה לכך ששבטים בלטיים באזור מתאחדים לנוכח האיומים עליהם. בין חותמי האמנה נמצאים 20 דוכסים ליטאיים ודוכסית-אלמנה אחת; הרשימה מציינת שחמישה מהם היו דוכסים בכירים. מינדאוגאס, למרות גילו הצעיר, וכמו כן אחיו דאוספרונגאס, היו ברשימת הדוכסים הבכירים, מה שמראה כי הם ירשו את מעמדם. הכרוניקה הליבונית מתארת את מינדאוגאס כשליט ליטא בשנת 1236. דרכו לשלטון לא ברורה. כרוניקות רותניות (רוס של קייב) מתארות שהוא רצח או הגלה מספר דוכסים אחרים ואף מספר מקרוביו. ההיסטוריון הבריטי סטיבן כריסטופר רוול תיאר את עלייתו לשלטון של מינדאוגאס בצורה של "תהליך של נישואין, רצח ומסעות צבאיים".
במהלך שנות ה-1230 וה-1240, החל מינדאוגאס לבסס את כוחו בקרב שטחים בלטיים וסלאביים. הקרבות באזור התעצמו; הוא לחם נגד כוחות גרמניים בקורלנד, בעת שהמונגולים החריבו את קייב בשנת 1240 ופלשו לפולין בשנת 1241, הביסו צבאות פולניים ושרפו את העיר קרקוב. משהוגבלה יכולתו להתקדם לכיוון צפון ומערב (לשטחים שנשלטו על ידי מסדרים נוצריים וכמו כן זאמוט), התקדם מינדאוגאס מזרחית ודרום-מזרחית וכבש את נבהרדק, הורדנה, וולקוביסק ואת נסיכות פולאצק, אך לא קיים תיעוד המספר אודות הקרבות שהתחוללו בערים הללו. בשנת 1248, על פי המסופר בכרוניקת גוסטיניה, מינדאוגאס הוטבל לנצרות בכנסייה אורתודוקסית בנבהרדק. בשנת 1239 לערך, הציב מינדאוגאס את בנו ואישווילקאס לשלוט באזור זה, אז היה ידוע בתור רותניה השחורה. בשנת 1248, הוא שלח את אחייניו טאוטווילאס ואדיווידאס יחד עם ויקינטאס, דוכסה של זאמוט, לכבוש את סמולנסק, אך ניסיונם כשל. בשנת 1249, פרצה מלחמה פנימית כאשר מינדאוגאס ניסה להשתלט על שטחיהם של אחייניו ושל ויקינטאס.
הכתרה למלכות
טאוטווילאס, אדיווידאס וויקינטאס הקימו קואליציה נגד שלטונו של מינדאוגאס, יחד עם המסדר הליבוני, דניאל נסיך גליציה ומלך ווהלין, ואסילקו. נסיכי ווהלין וגליציה הצליחו להשיג שליטה ברותניה השחורה וערערו את עליונותו של ואישוילקאס. טאוטווילאס חיזק את מעמדו לאחר שהוטבל על ידי ארכיבישוף ריגה. בשנת 1250, תכנן המסדר הליבוני פשיטה לשטחיה של ליטא התקנית, אך מינדאוגאס בלם אותה בעזרת מתן שוחד לאנדראס וון סטירלנד מהמסדר הליבוני, אשר הפסיד לוויקינטאס במלחמת שאלואי ועדיין נותר זר לו.
בשנת 1250 או 1251, הסכים מינדאוגאס לטבילה מחודשת (כנוצרי קתולי) והסרת שליטתו משטחים במערב ליטא, בתמורה להכרתו של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי בו כמלך ליטא. עבור האפיפיור, ליטא הנוצרית שימשה כחומת מגן מפני האיומים מצד המונגולים. בתמורה, מינדאוגאס תר אחר התערבותו של האפיפיור בסכסוכים המתמשכים עם המסדרים הנוצריים השונים. ב-17 ביולי 1251, חתם האפיפיור על שתי בולות חשובות. הראשונה הורתה על הכתרתו של מינדאוגאס למלך ליטא, מינויו של בישוף בליטא והקמתה של קתדרלה. הבולה השנייה פירטה כי הבישוף החדש יהיה כפוף לכס הקדוש ולא לארכיבישוף ריגה. תאריך טבילתו המדויק של מינדאוגאס אינו ידוע. אשתו, בניו וחברי חצר המלכות שלו הוטבלו גם הם.
תהליך הכתרתו והקמת המוסדות הנוצריים בליטא ארך כשנתיים. עימותים פנימיים לא חדלו מלהתקיים; במהלך שנת 1251, טאוטווילאס ושארית בעלי בריתו תקפו את כוחותיו של מינדאוגאס והמסדר הליבוני. התקיפה כשלה וכוחותיו של טאוטווילאס נסוגו. בעל בריתו ויקינטאס מת בשנת 1251 או 1252 וטאוטווילאס נאלץ לאחד כוחות עם גיסו, דניאל נסיך גליציה.
מינדאוגאס ואשתו מורטה הוכתרו במהלך קיץ שנת 1253. הבישוף הנרי היידנרייך מקולם פיקח על הטקסים ואנדראס וון סטירלנד העניק את הכתר. תאריך ההכתרה המדויק אינו ידוע, אך ההיסטוריון הליטאי אדווארדאס גודאביצ'יוס קבע, אף על פי שקביעתו נתונה במחלוקת, שתאריך ההכתרה המדויק הוא 6 ביולי. למרות היעדרן של ראיות חד משמעיות, יום זה נחגג בליטא בתור יום חג לאומי הנקרא "יום המדינה" (בליטאית, Valstybės diena). מקום הכתרתו המדויק אינו ידוע גם הוא.
ממלכת ליטא
שלום ויציבות יחסיים שררו במדינה במהלך שמונה השנים הבאות. מינדאוגאס ניצל הזדמנות זו כדי להרחיב את שטחי הממלכה מזרחה, ולהקים בה מוסדות מדיניים. הוא חיזק את מעמדתו ברותניה השחורה, בפולאצק, במרכז מסחר גדול לחופי נהר דווינה ובפינסק. במקביל, החל בשיחות שלום עם נסיכות האליץ'-וולין והשיא את ביתו לשווארן, בנו של דניאל מלך גליציה (אשר הומלך בשנת 1253 גם הוא), שלימים הפך לדוכס גדול של ליטא. יחסיה של ליטא עם מערב אירופה והכס הקדוש התחזקו גם הם. חצר מלכות, מערכת אדמיניסטרטיבית ושירותים דיפלומטיים החלו לפעול במדינה. הוא נתן חסות לבנייתה של קתדרלה בווילנה, ייתכן ובשטחה של קתדרלת וילנה של ימינו.
מיד לאחר הכתרתו, העביר מינדאוגאס מספר שטחים למסדר הליבוני – חלקים מזאמוט, נאדרווה ודזוקיה, אזורים בהם שלטונו היה מועט או קלוש. ישנם דיונים רבים בין היסטוריונים, האם הוענקו בשנים מאוחרות יותר הוענקו אף שטחים נוספים למסדר. ייתכן כי המסדר זייף את הענקת השטחים, אמונה אשר מבוססת על העובדה כי מספר מסמכים המזכירים שטחים שלא היו תחת שלטונו של מינדאוגאס.
מינדאוגאס ויריבו דניאל מלך גליציה התפייסו בשנת 1255. שלטונה של רותניה השחורה הוענק לבנו של דניאל, רומן. ואישווילקאס, בנו של מינדאוגאס, הוטבל לנצרות בכנסייה האורתודוקסית, הפך לנזיר והקים מנזר. יריבותו של טאוטווילאס נכבשה באופן זמני כאשר הלה הכיר בעליונותו של מינדאוגאס ובתמורה קיבל את פולצאק כפייף. בשנת 1258 או 1259 נערך עימות עם המונגולים, בפיקודו של בורולדאי, אשר דרש מדניאל ונסיכים נוספים באזור להצטרף לתקיפה. כרוניקת נובגורוד מתארת את תבוסתם של הליטאים, אך בו זמנית מציגה זאת כיתרון עבור מינדאוגאס.
רציחתו והשלכותיה
המסדר הליבוני ניצל את הברית עם מינדאוגאס כדי להשיג שליטה בשטחיה של זאמוט. בשנת 1252, אישר מינדאוגאס את בקשת המסדר להקים את טירת קלייפדה. למרות זאת, שיטת הממשל של המסדר נחשבה למדכאת. סוחרים מקומיים הורשו לבצע עסקאות רק בעזרת מתווכים מטעם המסדר; חוקי ירושה שונו; האפשרות לבחור בני זוג לנישואין ומגורים הוגבלו. בעקבותך כך, התפתחו מספר קרבות. בשנת 1259, הפסיד המסדר בקרב שקוד, ובשנת 1260 הפסיד בקרב דורבה. הניצחון בקרב הראשון הצית מרד בקרב הסמוגיטים, והשני דרבן את הפרוסים (פרוסיה הישנה) לצאת למרד הפרוסי הגדול, אשר ארך 14 שנים. ברוח המצב ובעצתו של אחיינו טרניוטה, החליט מינדאוגאס לשבור את הברית עם המסדר. ההישגים להם ציפה מהתנצרותו הוכחו כקלושים.
ייתכן ומינדאוגאס חזר לעסוק בפגאניזם לאחר מכן. היסטריונים מאמינים כי מניעיו להמרה דתו הייתה חלק מאסטרטגיה פוליטית. הראיות לכפירה שלו מבוססות בעיקר על שני מקורות: קביעתו (בשנת 1324) של האפיפיור יוחנן העשרים ושניים כי מינדאוגאס חזר לסורו, והשנייה היא כרוניקת האליץ'-וולין. כותב הכרוניקה תיאר כי מינדאוגאס חזר לעסוק בפגאניזם, הקריב קורבנות לאליו, שרף גופות וביצע טקסי פגאניים בפומבי. היסטוריונים מציינים כי ייתכן כי הכרוניקה מוטת כנגד מינדאוגאס, אשר היה במלחמה עם וולין. מצד שני, האפיפיור קלמנס הרביעי כתב בשנת 1268 שהוא מצר על רציחתו של מינדאוגאס.
הליטאים לא היו מוכנים לקבל על עצמם את הנצרות בלאו הכי, והטבלתו של מינדאוגאס השפיע מעט על התפתחויות עתידיות. מרבית האוכלוסייה נותרה פגאנית ונתיניו לא נדרשו להמיר את דתם. הקתדרלה שבנה בווילנה הוחלפה במקדש פגאני, אך נצרות ונישואין מעורבים התקבלו בעין יפה.
עימותים עם המסדר הליבוני המשיכו לצבור תאוצה. אלכסנדר נבסקי, טאוטווילאס, ובנו קונסטנטין, הקימו חזית נגד מינדאוגאס, אך תוכניותיהם העלו חרס. טרניוטה הפך למנהיג הסמוגיטים על רקע המרד; הוא הוביל צבא שהגיע עד חופי אסטוניה ומדרום לחם במזוביה. מטרתו הייתה לכבוש את השבטים הבלטיים ולאחד אותם נגד המסדרים הנוצריים ולהקים הנהגה ליטאית. השפעתו המשיכה לגדול בעוד שמינדאוגאס התמקד בכיבוש רותניה. לטרניוטה ומינדאוגאס היו סדרי עדיפויות שונים. הכרוניקה הליבונית מתארת את מורת רוחו של מינדאוגאס לנוכח העובדה שטרניוטה לא כרת בריתות בלטביה או באסטוניה. נראה שמינדאוגאס למד להעדיף יחסים דיפלומטיים (על פני כיבוש). במהלך אירועים אלו, מתה אשתו מורטה, ומינדאוגאס נשא את אחותה לאישה, בזמן שזו הייתה אשתו של דאומנטאס. כנקמה, דאומנטאס וטרניוטה רצחו את מינדאוגאס ושניים מבניו במהלך סתיו שנת 1263. לפי מסורת מימי הביניים המאוחרים, הרצח התרחש באגלונה (לטביה של ימינו). הוא נקבר יחד עם סוסיו, על פי המקובל במסורת אבותיהם. לאחר מותו, נפלה ליטא לתהפוכה ואי סדר. שלושה מיורשי העצר של מינדאוגאס—טרניוטה, חתנו שווארן ובנו הנותר ואישווילקאס, נרצחו במהלך שבע השנים הבאות. היציבות במדינה שבה לאחר שטריידניס הפך לדוכס הגדול של ליטא בשנת 1270 לערך.